stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר ונדגריפט
ביוגרפיה > מפקד חיל הנחתים

ב-1 בינואר 1944 קיבל ונדגריפט דרגת לוטננט גנרל, והתמנה למפקד ה-18 של חיל הנחתים של ארצות הברית. ב-4 באפריל 1945 הוא קיבל דרגת גנרל, והפך לנחת הראשון שמגיע לדרגה זו.
בזמן כהונתו כמפקד חיל הנחתים, נתקל החיל באיום ממסדי מצד צבא ארצות הברית, שניסה לנכס לעצמו את תחומי הפעילות של חיל הנחתים. צי ארצות הברית, על אף קרבתו לחיל הנחתים, הסכים לנטילת הסמכויות בתמורה לשמירה על כוח האוויר שלו, תחת שיעבור לשליטתו של חיל האוויר של ארצות הברית. דיוני הממשלה שהתקיימו לאחר המלחמה בדבר השינוי הארגוני של הכוחות המזוינים של ארצות הברית נטו לקצץ בתפקידיו של חיל הנחתים, והחיל התייצב לצד הקונגרס, והזהיר מפני התערבות אזרחית בעניינים צבאיים פנימיים.
ונדגריפט קיבל את מדליית השירות המצוין של הצי עבור שירותו כמפקד חיל הנחתים מינואר 1944 ועד יוני 1946, והשתחרר משירות פעיל ב-31 בדצמבר 1947.
ונדגריפט נפטר ב-8 במאי 1973 במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד שבעיר בת'סדה, מרילנד לאחר מחלה ממושכת. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון יומיים לאחר מכן.
לקריאה נוספת

ג'ון טולנד, "השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945", תל אביב: משרד הביטחון, 1970.
Krulak, Victor H. First To Fight: An Inside View of the U.S. Marine Corps. Naval Institute Press, 1984. ISBN 0-87021-785-2.
Millett, Allan Reed and Jack Shulimson, ed. Commandants of the Marine Corps (Illustrated ed.). Naval Institute Press, 2004. ISBN 978-0-87021-012-9.
הערות שוליים

↑  טולנד, עמ' 266-270.
↑  אנדרו רוברטס, "סערת המלחמה", הוצאת דביר, 2011, עמוד 255.
↑  טולנד, עמ' 282-309.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327324705171  BnF: cb113231994 (data)  GND: 124999700  ISNI: 0000 0001 1416 4354  LCCN: no93015772  NARA: 10575895  NKC: xx0254226  SNAC: w6rk58s1  VIAF: 25551568   WorldCat (עם VIAF): 25551568 
ונדגריפט בעמדת הפיקוד שלו בגוודלקנל, 1942
תביעת השתקה

תביעת השתקה או תביעה אסטרטגית נגד השתתפות ציבורית (באנגלית: SLAPP, ראשי תיבות של "Strategic Lawsuit Against Public Participation") היא איום או הגשת תביעה משפטית בין גוף גדול וחזק נגד אדם או קבוצה יחידים אשר מותחים ביקורת או עומדים על זכות לגיטימית לחופש הביטוי. מטרת התביעה היא בדרך כלל להרתיע מבקרים ולהשתיק דיון ציבורי. המונח נטבע בשנת 1988 על ידי שני פרופסורים מאוניברסיטת דנוור (אנ'), פנלופה קאנאן וג'ורג' פרינג (אנ'), שהתבססו על מחקר מקיף שערכו לאחר שהתוודעו למספר הולך וגדל של תביעות ענק נגד פעילי איכות הסביבה.
קליניקה לטיפול בתביעות השתקה

ביוני 2015 הגישה ענב גנד-גלילי תביעת דיבה כנגד 26 גולשים ואנשי תקשורת, שלעגו לתוכן של הרצאה שנשאה. התובעת העבירה הרצאה על הרשת העמוקה, במסגרת כנס של איגוד האינטרנט הישראלי. לטענת גולשים בעלי ידע בתחום, בהרצאה נפלו טעויות רבות וחמורות. בעקבות הגשת התביעה, פתחה התנועה לזכויות דיגיטליות בפרויקט מימון המונים למימון הגנה המשפטית של הנתבעים, רובם גולשים רגילים שהביעו את דעתם על התובעת ועל רמת שליטתה בחומר. הקמפיין הצליח מעבר למשוער, ובעודפים שהצטברו, נפתחה קליניקה משפטית לטיפול בתביעות השתקה.
התיק הראשון בטיפול הקליניקה הוא תביעת גבי כנפו נגד סער גינסבורסקי, אשר נתבע בסכום של 2,600,000 ש"ח בשל מאבקו באישור תוכנית מע"ר דרום באשדוד. אך בסופו של התהליך המשפטי הוברר כי התביעה לא הייתה תביעת השתקה, ובית המשפט המחוזי קיבל את תביעתו של ממלא מקום ראש העיר, וקבע כי הפרסומים של גינזבורסקי היו לשון הרע. בינואר 2018 גזר בית המשפט המחוזי על גינזבורסקי לשלם 300,000 ש"ח פיצוי ועוד 100,000 ש"ח הוצאות משפט לכנפו.
לקריאה נוספת

אבישי אדד שימוש לרעה בהליכי משפט: הגנה דיונית מפני ניצול לרעה של זכות הגישה לערכאות (2013) - דיון בבעיה הכללית של שימוש לרעה בהליכי משפט, על היבטיה הנזיקיים והדיוניים
ישראל זיו

ערך זה עוסק באלוף בצה"ל. אם התכוונתם ללורד ציוני, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1957 (בן 67) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2005 (כ־30 שנה)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד גדוד הנח"ל המוצנח  מפקד עוצבת שועלי מרום  מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה  מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד עוצבת סיני  קצין חי"ר וצנחנים ראשי  מפקד אוגדת עזה  ראש אגף המבצעים
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה
 תפקידים אזרחיים
 ראש חברת ייעוץ ביטחוני
 
ישראל ברוך זיו (נולד ב-6 ביולי 1957) הוא מנהל ואיש צבא ישראלי.
מכהן כמנכ"ל חברת "גלובל גרופ" העוסקת בייעוץ ביטחוני לאימונים צבאיים ובניהול פרויקטים אזרחיים. שירת כאלוף בצה"ל ושימש כמפקד אוגדת עזה וראש אגף המבצעים בין השנים 2003–2005.
ביוגרפיה > בדרגת אלוף

בשנת 2003 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל. בתפקידו זה היה זיו מעורב בין היתר בתכנונו ובביצועו של מבצע גשם ראשון ומבצע קטיף כלניות. כראש אגף מבצעים היה זיו אחראי להוראות פתיחה באש של צה"ל. בתקופתו אלו אסרו על ירי טילים על בתים שבהם התבצרו מחבלים מחשש לפגיעה באזרחים, וחייבו פשיטות של חיילים על הבתים שהביאו לנפגעים. הוריו של מורן ורדי, לוחם שייטת 13 שנהרג בהיתקלות עם מחבלים בשכם, טענו כי אמר להם שהסיבה שבגללה לא ירו על הבית בו הסתתר המחבל, היא ש"אזרחי האויב לא פחות חשובים מחיילי צה"ל".
זיו היה ממתכנני ביצוע תוכנית ההתנתקות. על המשימה זיו אמר שהייתה הקשה ביותר שעבר בצבא, שהוא אינו גאה בה ושתכליתה הפוליטית והמדינית לא הייתה ברורה לו. לאחר ביצוע ההתנתקות, ומשהתחדש ירי הקסאמים על שדרות, הזהיר זיו שישראל תהפוך את בית חאנון לשטח מפורז אם לא ייפסק ירי הרקטות. הוא גם העריך שלטווח הארוך הביטחון של הישראלים ישתפר בעקבות ההתנתקות.
ב-2 באוקטובר 2005 הוחלף כראש אגף המבצעים על ידי האלוף גדי איזנקוט, ויצא לתקופת לימודים. במלחמת לבנון השנייה ייעץ למפקד אוגדת הגליל, גל הירש. לאחריה השתחרר מצה"ל.
ביוגרפיה > חברת גלובל CST

בשנת 2006 הקים זיו את חברת גלובל CST‏ (Global CST), המספקת ייעוץ ביטחוני ואימונים צבאיים לכוחות ביטחון במדינות באמריקה הלטינית ובאפריקה. החברה מספקת גם ייעוץ אסטרטגי במדינות באמריקה הלטינית ובאפריקה. בנוסף, החברה מספקת ניהול פרויקטים בעלי אופי אזרחי ברחבי העולם [דרוש מקור]. החברה סיפקה שירותי ייעוץ וניהול לקידום מאזן אסטרטגי חיובי ויציבות לאומית בקרב מדינות רבות סביב פיתוח תשתיות ומתמקדת בפיתוח פתרונות לתחום החקלאות, טיהור ואספקת מים, תחבורה וערים חכמות. בין השאר, לקחה החברה חלק בקידום פרויקטים חקלאיים בדרום סודן, בהקמת מפעל מים באפריקה ובניית ותפעול מסילות רכבת באמריקה הלטינית.
על פי פרסומים, החברה אימנה את צבא קולומביה ואת צבא גאורגיה וחתמה על חוזים לאימון יחידות לוחמה בטרור בטוגו, בגינאה, בגבון ובניגריה.
החברה העניקה ייעוץ תדמיתי לנשיא דרום סודאן, סאלווה קיר מאיארדיט בעקבות הריגתם של 300 איש ביולי 2016.
ביוגרפיה > פרשת עסקאות הנשק והטלת סנקציות

ב-2011 הממשל האמריקני הטיל סנקציות על מדינות ששיתפו פעולה עם זיו, בגין אינטרסים כלכליים וביטחוניים. בנוסף פורסם שמשרדי הביטחון והחוץ הישראלים הטילו קנס על זיו, לאחר שלמרות האיסור שהטילו, הוא חתם על חוזה לאספקת נשק והקמת משמר מיוחד למען הנשיא מוסה דדיס קמרה, שהיה קצין שב-2008 תפס את השלטון בגינאה בכוח.
בדצמבר 2018 משרד האוצר האמריקאי הטיל סנקציות על זיו בשל טענות כי חברת גלובל CST מכרה לממשלת דרום סודאן נשק בשווי של 150 מיליון דולר ובמקביל סייעה למורדים בממשלה להתקיף שדות נפט. בעקבות זאת סגר בנק לאומי את החשבונות של זיו, של רעייתו, ושל חברות בבעלותו.
בפברואר 2020 הודיע משרד האוצר האמריקאי על הסרה של כלל העיצומים כלפי זיו לאחר שלא נמצאו ראיות מספיקות לתמיכה בטענות.
ביוגרפיה > פרשן ביטחוני

זיו הופיע בתקשורת כפרשן לענייני ביטחון והעימות בין ישראל והפלסטינים. הוא טען שיש לחזק את הרשות הפלסטינית כדי להחליש את חמאס, התנגד להרחבת ההתנחלויות והזהיר מכך שייווצר רוב ערבי בארץ ישראל. במאי 2018 אמר "צריך להתייחס לחמאס כדבר הכי פחות גרוע שאיתו צריך להגיע לאיזשהו פתרון אסטרטגי", וכי זו תהיה טעות לנסות להפיל את שלטון חמאס. הוא ציין שיחיא סינוואר פועל לתפוס הנהגה על העניין הפלסטיני ובמסגרת זאת פתח בלחימה במבצע שומר החומות. במאי 2022, בעקבות פיגוע הגרזנים באלעד, שבא בסמיכות ל״נאום הגרזנים״ של סינוואר, תמך זיו בחיסולו הממוקד, אך גם הזהיר שלא נדע אם הבא אחריו יהיה טוב יותר.
בפברואר 2022, בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה, טען זיו כי לנשיא וולודימיר זלנסקי יש אחריות בעניין וכי ״התנהלותו הייתה לא נכונה״, באשר לניסיונו לצרף את אוקראינה לנאט"ו ש״שמה את פוטין במבחן״, וכי על שני הצדדים להגיע לעבר הפסקת אש, ושעל אף שאין לו סימפתיה לנשיא פוטין, הוא מאמין שטענתו שנאט"ו אינה יכולה להתקרב לגבול רוסיה היא מוצדקת, כשם שישראל אינה רוצה את אויביה על גבולותיה. הוא ביקר את הטענה שישראל צריכה להצטרף לקואליציה נגד רוסיה כ״חוסר אחריות״.
ביולי 2023 חתם על מכתב בו עשרות בכירים לשעבר במערכת הביטחון הביעו תמיכה בלוחמים המשעים את התנדבותם לשירות במילואים כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית.
ביוגרפיה > מלחמת חרבות ברזל

במתקפת הפתע על ישראל, שנערכה ב-7 באוקטובר 2023, חדרו המחבלים גם לקיבוץ נחל עוז, וערכו בו טבח. זיו הגיע לקיבוץ יחד עם נעם תיבון, ויחד עם כוח של יחידת מגלן, הצליחו לחלץ את תושבי הקיבוץ ובהם בנו של נעם, אמיר תיבון, ומשפחתו, ולטהר את הקיבוץ מהמחבלים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, בסוף 2023, הביע עמדה שלא ניתן להשמיד לחלוטין את חמאס ויש לשקול סיום מוקדם של הלחימה ופנייה למאמץ בינלאומי ליצירת שלטון אחר ברצועה שיחליף את חמאס. באפריל 2024 הצהיר שפלישה ישראלית לרפיח ללא הכנה של אלטרנטיבה שלטונית עבור רצועת עזה רק תחזק את המשך שלטון החמאס ולא תביא לביטחון לישראל. עם תחילת המבצע ברפיח, אמר זיו כי "רפיח היא ספין שעוד יעלה לנו ביוקר", בטענה כי "אם היו פועלים ברפיח תוך כדי 'מטריית המלחמה', היה זה עניין אחר. כרגע החשיבות שולית".
ב-28 באוקטובר 2024 אמר זיו בריאיון שנתן כי "טעה בגדול" – "אני דחפתי ללכת להסדרה בלבנון, טעיתי בגדול, לא הערכתי נכונה את ההכנות והכוונות של חזבאללה לפתוח במלחמה מול ישראל, התמרון שם כרגע חשוב מאוד".
חיים אישיים

זיו הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי ובוגר קורס מנהלים מתקדם בבית הספר לעסקים של הארווארד.
זיו נשוי לעידית ואב לשלושה. מתגורר בשדה ורבורג.
אלון שוסטר

אלון נתן שוסטר (נולד ב-2 במרץ 1957, כ"ט באדר א' ה'תשי"ז) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם סיעת המחנה הממלכתי. כיהן גם כשר החקלאות, סגן שר הביטחון וכראש המועצה האזורית שער הנגב בשנים 2002–2018.
אלון שוסטר, 2012
ביוגרפיה

אלון שוסטר נולד בשנת 1957 בקיבוץ מפלסים שבנגב הצפוני, בן ליעל, ילידת ארגנטינה, וליהודה, יליד גרמניה. הוא חבר קיבוץ מפלסים, ובשנות ה-90 היה מזכיר הקיבוץ.
למד בבית חינוך שער הנגב. בשנת 1975 התנדב לשנת שירות בשדרות. בשנה שלאחר מכן התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס חזר לתפקידי פיקוד בגדוד 50 ושימש כמ"מ, סמ"פ ומ"פ. בשירות המילואים שימש כמפקד פלוגה ביחידת שלדג. שוסטר הוא סגן-אלוף במילואים ונכה צה"ל, לאחר שנפצע בעינו ואיבד את כושר ראייתו בה בשנת 1981 במהלך הכנות למבצע בלבנון. ב-2002 זכה באות הרמטכ"ל על הצטיינות במילואים.
עבד בבית חינוך שער הנגב כרכז חברתי, מחנך כיתות י"א וי"ב וסגן מנהל בית הספר. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ראש המועצה האזורית שער הנגב

בשנת 2002 נבחר לראש המועצה אזורית שער הנגב. כיהן במסגרת תפקידו כמרכז פורום ראשי המועצות האזוריות הקיבוציות, יושב ראש ועדת הרווחה של מרכז המועצות האזוריות וחבר הוועד המנהל של מכללת ספיר. בנוסף הוא כיהן כיו"ר איגוד ערים שדרות-שער הנגב לביוב, יו"ר עמותת מתנ"ס ארנון, יו"ר הנהלת פארק תעשיות "ספירים", יו"ר מנהלת נחל שקמה ויו"ר המרכז הטיפולי השיקומי ההידרותרפי שער הנגב.
במסגרת תפקידו כראש המועצה פעל להגברת ביטחון תושבי המועצה האזורית הנמצאים תחת איום הקסאמים מרצועת עזה, ולהשלמת מיגון בתי התושבים ומוסדות החינוך.
בשנת 2009 זכה באות "אביר איכות השלטון" של התנועה לאיכות השלטון, בקטגוריית ה"חוסן הלאומי". נימוקי הוועדה לפרס: "בהוקרה על תרומה יוצאת דופן לחוסנה של החברה בישראל, בתנופת פיתוח ואכלוס - תחת אש ובזמן רגיעה. אלון שוסטר ראוי לשמש דוגמה ומופת למעשה חלוצי איכותי המשלב עמידה בקו העימות עם יצירה".
בינואר 2012 זכה בפרס השר למצוינות סביבתית לשנת 2011. מנימוקי חבר השופטים לבחירתו: "על בסיס פעילותו הנרחבת בתחום הסביבתי באזורו, כגון שיקום נחל שיקמה, הפסקת הזרמת שפכים באזור התעשייה של שדרות וקידום החינוך הסביבתי בכל יישובי המועצה. פעילותו הסביבתית של אלון שוסטר לוותה בלקיחת משימות רבות החורגות מתפקידו כראש מועצה, כגון: יו"ר מנהלת נחל שיקמה, יו"ר איגוד ערים שדרות - שער הנגב לביוב ועוד". כמו כן, ציינה הוועדה את האתגרים הביטחוניים איתם מתמודד אלון כראש המועצה השוכנת באזור הנתון תחת איום הטרור. בנוסף, "קורות חייו העשירים של אלון שוסטר מעידים על רקורד נרחב של מצוינות בתחום העשייה הציבורית".
בשנת 2013 זכה באות החברה להגנת הטבע לשנה זו על פעילות משמעותית לשמירת השטחים הפתוחים במועצה האזורית שער הנגב.
עמד בראש המועצה האזורית במהלך מבצע צוק איתן, שבו ספגו יישובי המועצה ירי אינטנסיבי מרצועת עזה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב במקום ה-106 הסמלי ברשימת המחנה הציוני מטעם מפלגת העבודה הישראלית.
כחבר הכנסת

לאחר פרישתו הצטרף למפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ, שהשתלבה לבסוף ברשימת כחול לבן ביחד עם מפלגות יש עתיד בראשות יאיר לפיד ותל"ם בראשות משה יעלון. ברשימה הוצב במקום ה-27 ונבחר לכהן בכנסת העשרים ואחת לאחר שהרשימה קיבלה 35 מנדטים.
עם פיזור הכנסת העשרים ואחת, הוצב שוסטר בראש מטה ההתיישבות והחקלאות של מפלגת כחול לבן, ובתום מערכת הבחירות השנייה בשנת 2019 נבחר לכהן גם כחבר הכנסת בכנסת העשרים ושתיים והעשרים ושלוש. עם אישור "החוק הנורווגי" התפטר מהכנסת ה-23, וכהונתו בה נפסקה ב-19 ביוני 2020.
לקראת מערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב שוסטר במקום ה-6 ברשימת כחול לבן לכנסת, ונבחר לכנסת לאחר שהרשימה זכתה בשמונה מנדטים.
לקראת מערכת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הוצב שוסטר במקום ה-12 ברשימת המחנה הממלכתי לכנסת, ונבחר שוב לכנסת לאחר שהרשימה זכתה ב-12 מנדטים.
שר החקלאות ופיתוח הכפר

ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר החקלאות ופיתוח הכפר. למחרת, בטקס חילופי השרים במשרד החקלאות, הצהיר שוסטר כי יש לייצר מצב בו "מגדלים את האוכל בארץ ומייבאים רק במקרי מחסור". עם כניסתו לתפקיד, מינה את נחום איצקוביץ' לכהן כמנכ"ל משרד החקלאות.
ב-21 במאי פנה לשר האוצר ישראל כ"ץ, בבקשה לדון מחדש בפטור המכס על חמאה, אשר יהיה בתוקף עד סוף שנת 2020. כמו כן, כתב שוסטר במכתב שהוא חולק על עמדת מנכ"ל משרד החקלאות לשעבר, שלמה בן אליהו, שכאשר יש התנגשות בין טובת הצרכנים לטובת החקלאים טובת הצרכנים עדיפה. לבסוף בחר כ"ץ שלא להיענות לבקשה והודיע כי יאפשר את המשך הפטור.
ביוני 2020 אישר את תוספת הקצאת המים לחקלאות, התוספות להקצאת המים הגיעו בתגובה למשבר הכלכלי שבא עם פרוץ מגפת הקורונה ועל פי ההחלטה תגדל כמות המים המותרת לשימוש בחקלאות בכ-70 מיליון מ"ק. כחודשיים מאוחר יותר פורסם כי משרד החקלאות ופיתוח הכפר מתכוון לפעול לביטול כלובי הסוללה בענף הלול על מנת לעבור לשימוש בלולי מעוף או חופש הנחשבים הומניים יותר, מהלך שהובילו במשותף שוסטר ויו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה דאז מיקי חיימוביץ.
בנובמבר 2020 השתתפו שוסטר והשר לענייני ירושלים ומורשת רפי פרץ בטקס הנחת אבן פינה לרפת חדשה שמוקמה בזוג יישובים שהוקמו בשביל מפוני גוש קטיף, המושב "נווה" והמושב "בני נצרים".
ב-9 במרץ 2021, במהלך פאנל בחירות, התבטא כי יש לשקול הגבלת ילודה בישראל עקב צפיפות האוכלוסין הצפויה במדינת ישראל.
פעילויות נוספות

אוהד את קבוצת הפועל תל אביב וחבר עמותת האוהדים שלה.
חבר עמותת ארגון יוצאי מרכז אירופה הפועלת למענם של יוצאי ארצות מרכז אירופה.
חיים אישיים

נשוי לאליזבט (ליזי) גיני-שוסטר. אב לשלושה בנים ובת. מתגורר בקיבוץ מפלסים.
במהלך טבח שבעה באוקטובר הצטרף לצוות החמ"ל (המפקדה) במהלך קרב מפלסים.
בנו, יובל שוסטר, השתתף בקרב ולאחר סיומו המשיך להילחם ביישובים נוספים בעוטף עזה.
לקריאה נוספת

נעמה צפרוני ובמבי שלג, "הצוּמוּד של אלון שוסטר", ארץ אחרת 42, נובמבר-דצמבר 2007, עמ' 34–37
Give My Heart a Break

| --- | --- |

 סינגל בביצוע קאצי אופיה
 יצא לאור:  2 במרץ 2024
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:03
 חברת תקליטים:  סטארצ'יילד הפקות
 כתיבה:  אלן ברג, ג'ימי ינסון, קאצי אופיה, תומאס ג'יסון
"Give My Heart a Break" (בעברית: "לתת ללבי הפסקה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית קאצי אופיה. הוא יצא לאור ב-2 במרץ 2024 בהוצאת חברת התקליטים סטארצ'יילד הפקות, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים השוודי, "סוורייטופליסטן".
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי המבצעת, אלן ברג, ג'ימי ינסון ותומאס ג'יסון. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-9.7 מיליון השמעות.
"Give My Heart a Break" היה שירה של קאצי אופיה למלודיפסטיבלן השנתי, הקדם השוודי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה. הוא הגיע למקום הרביעי.
וידאו קליפ

לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי אך ב-2 במרץ 2024 הועלה לערוץ היוטיוב של אופיה קטע אודיו רשמי שלו.
נכון לפברואר 2025 עומד מונה הצפיות של הקליפ על כ-400 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 7 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2 במרץ 2024 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | סטארצ'יילד הפקות |  |
הערות שוליים

↑  Give My Heart a Break, ספוטיפיי
↑   Give My Heart A Break, סרטון  באתר יוטיוב
↑  Give My Heart a Break - Single, אפל מיוזיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6820d43d-60ea-46a0-b440-73ef90751124
גריפין בל

גריפין בויט בל (באנגלית: Griffin Boyette Bell;‏ 31 באוקטובר 1918 –  5 בינואר 2009) היה התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. קודם לכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית.
ראשית חייו

גריפין בל נולד באמריקוס, ג'ורג'יה. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1942–1946 בכוחות הלוגיסטיקה והתחבורה. הוא הוצב בפורט לי שבווירג'יניה והגיע בשירות עד לדרגת מייג'ור. לאחר שחרורו הוא פנה ללימודים וב-1948 הוא סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרסר. לאחר סיום לימודיו ועד 1952 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בסוואנה שבג'ורג'יה ולאחר מכן ועד 1953 ברום. לאחר מכן ועד 1961 הוא עבד במשרד עורכי הדין "קינג וספלדינג" באטלנטה. בשנים 1959–1961 הוא היה ראש המטה של מושל ג'ורג'יה ארנסט ונדיבר.
שופט פדרלי

ב-5 באוקטובר 1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי במינוי פגרה את בל כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית לאחר שאושרה הרחבתו של בית המשפט ולפיכך נוצר בו מושב חדש שאליו מונה בל. ב-15 בינואר 1962 הוגש מינויו באופן רשמי וב-5 בפברואר אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי וב-9 בפברואר הוא החל לכהן על כס השיפוט כמינוי של קבע. בשנים 1973–1976 שימש בל כחבר ועד מרכז השיפוט הפדרלי (Federal Judicial Center). במרץ 1976 הוא התפטר מכהונתו.
שופט פדרלי > הבחירות למשרת מושל ג'ורג'יה ב-1966

בעקבות הבחירות השנויות במחלוקת למשרת מושל ג'ורג'יה ב-1966, בהן הייתה מחלוקת קשה בין הדמוקרט לסטר מדוקס לבין הרפובליקני בו קאלווי על תוצאות הבחירות, הצטרף בל לשופט אלברט טאטל במהלך לביטול הסעיף בחוקת ג'ורג'יה שעל פיו מושל המדינה ייבחר על ידי בית המחוקקים במקרה שבבחירות כלליות לא תושג הכרעה ברוב של מצביעים. השופטים הגיעו למסקנה שבית מחוקקים בחלוקה לא נכונה עלול לדלל את הקולות שניתנו למועמד שזכה במספר הרב ביותר של הקולות, במקרה הזה קאלווי. בל השווה את הצבעתו של בית המחוקקים למערכת היחידות המחוזיות (County unit system) שהייתה נהוגה בעבר בג'ורג'יה, ושהייתה סוג של חבר אלקטורים שבחר במושל, אך בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. בל וטאטל השעו באופן זמני את פסיקתם כדי לאפשר עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנו תנאי שהמדינה תוכל לפתור את המבוי הסתום כל עוד בית המחוקקים לא יגיע לשום החלטה. בהחלטה שהתקבלה ברוב של חמישה מול שניים, שנודעה בשם "פורטסון נגד מוריס", בית המשפט הגבוה ביטל את ההיגיון שמאחורי חוות דעתם של בל וטאטל והנחה את בית המחוקקים לבחור בין מדוקס ובין קאלווי. שני שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם אורוויל דאגלס ואייב פורטאס פסקו נגד בחירת המושל על ידי בית המחוקקים, אך רוב השופטים, בהובלתו של הוגו בלאק, נקטו בקו של קונסטרוקציוניזם קפדני וסללו בסופו של דבר את הדרך לבחירתו של מדוקס.
התובע הכללי של ארצות הברית

לאחר התפטרותו מכס השיפוט במרץ 1976, שב בל לזמן קצר לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי באטלנטה. בינואר 1977 הוא מונה על ידי הנשיא החדש ג'ימי קרטר כתובע הכללי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1979.
ב-10 באפריל 1978 הודיע בל על הגשת כתב אישום נגד ראשי ה-FBI לשעבר, פטריק גריי ומארק פלט ועוזר ראש ה-FBI לשעבר אדוארד מילר על אישור הפריצות לפעילים הרדיקלים בניו יורק. בל הציג דרישה שכל פעילות בלתי חוקים מאושרת חייבת להיות מאושרת בכתב. חמישה תובעים של מחלקת המשפטים התפטרו על רקע סירובם לכאורה ללכת בעקבות אחרים במחלקה בביצוע פעולות בלתי חוקיות שהיו קשורות לריגול פנים.
שנותיו האחרונות

לאחר פרישתו ב-1979 ועד למותו ב-2009 שב בל לעסוק בעריכת דין במגזר בפרטי באטלנטה. בספטמבר 2004 הוא מונה כיושב ראש הרכב השופטים של הוועדה הצבאית המיוחדת של מתקן המעצר בגואנטנמו. ביולי 2007, כאשר הוגשו שתי העתירות הראשונות לוועדה, פרש בל מתפקידו בשל מצב בריאותו והוחלף בשופט פרנק ויליאמס.
גריפין בל נפטר באטלנטה ב-5 בינואר 2009 כתוצאה מסרטן הלבלב שממנו סבל. ביום הלווייתו, שהתקיימה יומיים אחר כך, הורה מושל ג'ורג'יה סאני פרדו על הורדת דגלי ארצות הברית לחצי התורן בכל רחבי המדינה. בל נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבאמריקוס.
הערות שוליים

↑  Billy Hathorn, "The Frustration of Opportunity: Georgia Republicans and the Election of 1966", Atlanta History: A Journal of Georgia and the South, XXI (Winter 1987-1988), pp. 46-47
↑  "Military Commission Review Panel Takes Oath of Office". United States Department of Defense. 2004-09-22. Archived from the original on 2008-10-23
↑  "Governor Perdue Orders Flags Lowered for Griffin Bell". Governor Sonny Perdue – Office of the Governor (Press release). January 6, 2009. Archived from the original on 2009-07-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12544010d (data)  ISNI: 0000 0001 1477 9201  LCCN: n82017208  NARA: 10570338  NTA: 132708760  SNAC: w6v98hnf  SUDOC: 034714766  VIAF: 94902251   WorldCat (עם VIAF): 94902251 
בל מושבע כתובע הכללי של ארצות הברית
טקס ההשבעה של שופטי הוועדה הצבאית המיוחדת של מתקן המעצר בגואנטנמו. בל הוא השמאלי מבין שורת השופטים המושבעים. משקיף על הטקס מימין, מזכיר ההגנה של ארצות הברית דונלד רמספלד.
פסק דין שאול נגד ניידלי

רע"א 1239/19 יואל שאול נ' חברת ניידלי תקשורת בע"מ הוא פסק דין של בית המשפט העליון מ-8 בינואר 2020, בו נקבע שפעולת ה"שיתוף" ברשתות חברתיות מהווה כ"פרסום" כמשמעו בסעיף 2 בחוק איסור לשון הרע, ולכן עשויה להקים עילת תביעה נגד משתמש המשתף תוכן עוולתי. בית המשפט הבחין בין פעולת שיתוף לבין פעולת חיבוב ("לייק") .
רקע

חוק איסור לשון הרע, תשכ"ה-1965 עוסק בהגנת כבודו של אדם ושמו הטוב באמצעות הטלת איסור על פרסום ביטויים העלולים להשפיל אדם ולבזות אותו. החוק קובע כי פרסום לשון הרע עלול להוות עוולה אזרחית בנזיקין ואף עלול להתגבש לכדי עבירה פלילית. דיני לשון הרע עורכים איזון בין חופש הביטוי והעיתונות מצד אחד, לבין הזכות לכבוד ולשם טוב מהצד האחר.
חוק איסור לשון הרע נחקק בישראל בתקופה שבהם תקשורת ההמונים הייתה בעיקר בכתובים. חלק גדול מאמצעי התקשורת השכיחים ביותר כיום, ובראש ובראשונה האינטרנט, כלל לא היו קיימים. פסק הדין משקף את האתגר בהחלתו של החוק נוכח ההתפתחויות הטכנולוגיות.
עובדות

מוציאה לאור של עיתון שבועי בשם "המקומון רמת-גן גבעתיים" הגישה תביעה נגד בני זוג תושבי העיר גבעתיים. בתביעה נטען כי המערערים פרסמו בפייסבוק פרסומים המכפישים את המקומון ועולים כדי הוצאת לשון הרע, זאת על ידי פעולת חיבוב ופעולת שיתוף.
השאלה המשפטית

השאלה המשפטית שעמדה בפני בית המשפט היא האם פעולות ה"שיתוף" (Share) וה"לייק" (Like) ברשתות החברתיות יכולות להוות הוצאת לשון הרע העולה כ"פרסום" במובנו בסעיף 2 לחוק איסור לשון הרע, התשכ"ה-1965.
בעקבות פסק הדין

פסק הדין צוטט בעשרות פסקי דין של בתי המשפט המחוזיים והשלום למשל, חמדני נ' כהן, זבולוני נ' אסרף, ועוד. התקשורת עסקה בעיקר באזהרת המשתמשים מפני חשיפה לתביעה בגין לשון הרע.
מיכל לביא הציעה אלטרנטיבה למשטר גורף של פטור או אחריות המתחשב בהקשר שההפצה יוצרת, בוהקשר של המסר, במקור המסר, בקהל היעד ובדינמיקות שייווצר, אשר יכולים להשפיע על המשקל שייחסו למסר ועל הסיכוי שישתפו אותו הלאה יותר מאשר המסר עצמו. לביא הציעה את מודל האחריות השיורית . לפי מודל זה, כאשר אפשר לזהות את המפרסם, אחריות בלעדית והיא מאיינת את תביעת המשתף שמוציא את המסר מהקשר בדרגה נמוכה. אולם, כאשר אי אפשר לזהות את המפרסם, יהיה אפשר לתבוע את המשתף שהסתמך על מסר שמקורו אינו ברור.היא הציעה גם חריגים למודל האחריות השיורית.
ראו גם

חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
פייסבוק
חוק איסור לשון הרע
חופש הביטוי
כפתור לייק (פייסבוק)
לקריאה נוספת

מיכל לביא, משפטים על אתר, שיתוף לשון הרע ברשתות החברתיות בעקבות 1239/19 שאול נ' ניידלי תקשורת בע"מ, תש"פ
חאלד גנאים, מרדכי קרמניצר, בועז שנור, דיני לשון הרע – הדין המצוי והדין הרצוי מהדורה שנייה מורחבת, 2019 – חלק שלישי – לשון הרע במרחב המקוון, 249.
רע"א 2855/20 פלונית נ' פלוני (נבו 06.10.2022)
ע"א 1726/21 מוחמד בכרי נ' ניסים מגנאג'י (נבו 23.11.2022)
הערות שוליים

↑  ת"א (מחוזי י-ם) 13358-01-17 חמדני נ' כהן (נבו 5.5.2020)
↑  ת"א (שלום עכו) 48691-12-17 ציון זבולוני נ' מרדכי אסרף (נבו 24.08.2020)
↑  העליון: שיתפתם פוסט? אתם חשופים לתביעת לשון הרע, הסתפקתן בלייק? אתם חסינים. כלכליסט, משה גורלי פרשן משפטי, 09.01.2020
↑  מיכל לביא, שיתוף לשון הרע ברשתות החברתיות בעקבות ע"א 1239/19 שאול נ' ניידלי תקשורת בע"מ, משפטים על אתר תש"פ