stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערך הספריות והמידע (אוניברסיטת בר-אילן)

| --- | --- |

בניין הספרייה המרכזית
 מיקום:  אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, ישראל
 סוג:  ספרייה אקדמית
 ספריית הפקדה:  תזות לתואר שני ודוקטורט שנכתבו באוניברסיטה
 מספר סניפים:  כ-20
 מנהל:  ד"ר אולגה גולדין
 קואורדינטות:  32°04′04″N 34°50′34″E﻿ / ﻿32.067722222222°N 34.842638888889°E﻿ / 32.067722222222; 34.842638888889
 http://lib.biu.ac.il/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מערך הספריות והמידע(למפת גוש דן רגילה) מערך הספריות והמידע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערך הספריות והמידע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערך הספריות והמידע  he מערך הספריות באוניברסיטת בר-אילןhe מערך הספריות באוניברסיטת בר-אילןמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מערך הספריות והמידע של אוניברסיטת בר-אילן הוא מערך של ספריות ואוספים נוספים המרכיבים את הספרייה האקדמית של האוניברסיטה. המערך מורכב מכ-20 ספריות בסדרי גודל שונים (ספריות פקולטטיביות, ספריות מחלקתיות וספריות של מכוני מחקר). באוסף המערך כמיליון ספרים, אלפי כתבי עת, כתבי יד וחומרים נוספים.
מערך הספריות חבר בקונסורטיום מלמ"ד המשותף לאוניברסיטאות, המכללות האקדמיות בישראל ומספר מכוני מחקר נוספים.
טקס חנוכת בניין הספרייה המרכזית ע"ש וורצוויילר, אוקטובר 1967. בגזירת הסרט מתכבדים נשיא המדינה זלמן שזר והרב יוסף לוקשטיין
ספריות המערך

ספריות המערך כוללות את
מטה: מנהלה, שירותי קהל (כולל מדור השאלה בין-ספרייתית ומדור הפקדת עבודות לתארים מתקדמים), מחלקת רכש, מחלקת קיטלוג ומיון ומחלקת מחשוב.
הספרייה לאנגלית וספרות
הספרייה להיסטוריה כללית ומזרח תיכון
ספריית המכון הגבוה לתורה
הספרייה להנדסה
הספרייה לחינוך
הספרייה לכימיה ופיזיקה
הספרייה לכלכלה ומנהל עסקים
הספרייה למדעי החברה
הספרייה למדעי החיים
הספרייה למדעי היהדות, כולל אוסף ספרים נדירים
הספרייה למדעי המידע
ספריית המדרשה
הספרייה למוזיקה, (הספרייה הגדולה בתחומה בישראל)
הספרייה למתמטיקה ומדעי המחשב
הספרייה לפילוסופיה
הספרייה לפסיכולוגיה
הספרייה לרפואה (קמפוס צפת)
הספרייה לשפות ותרבויות
היסטוריה

תחילתו של מערך הספריות והמידע הוא בספרייה אחת אשר הכילה שני אוספים קטנים, האחד בתחום מדעי היהדות והרוח והשני בתחום המתמטיקה ומדעי הטבע. אוספים אשר נבנו בעיקר מתרומות של אוספי ספרים. עם הזמן, ועם גדילתה של האוניברסיטה ותחומי המחקר, גדל גם אוסף הספרים, אם מתרומות ואם מרכישה.
בניין הספרייה המרכזית ע"ש וורצוילר באוניברסיטת בר-אילן, בתכנונו של האדריכל אריה אלחנני בשיתוף ניסן כנען, נחנך בשנת 1967.
הבניין בן חמש הקומות מכיל את אוסף הספרים המרכזי של האוניברסיטה. מפלס הכניסה הראשי מצוי באמצע הבניין (קומה 3) ומוביל אליו גשר מהכיכר שבחזית הבניין (גשר זה עבר מעל לבריכת מים, שבוטלה במהלך השנים בשל בעיות אחזקה). במפלס זה מצויים מרבית משרדי הספרייה ואולם שירותי קהל.
מבואת הכניסה (לובי) שופצה ומשמשת להצגת תערוכות אומנות ואירועי תרבות שונים כמו השקות ספרים.
בשתי הקומות העליונות בבניין נמצא אולם הקריאה למדעי היהדות והספרייה ללימודי מידע, כשבמרכז חלל גבוה המואר בתאורה טבעית כפולה - החודר מבעד ל-16 פירמידות זכוכית, בדומה לתאורה באולמות הקריאה.
בקומות התחתונות מצויים אולמות נוספים, ובהם "אוסף המדף הפתוח" הכוללת למעלה מחצי מיליון ספרים בעיקר בנושאי מדעי היהדות ונושאים קרובים נוספים, ו"מדף כתבי העת", ספריית מרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש, הארכיון לחקר הציונות הדתית ע"ש יונה קירשנבאום, משרדי מחלקת הרכש ומאגרי המידע וחדר הספרים הנדירים.
בניין הספרייה תוכנן על בסיס מודולרי של 1.40 מטר. עמודי הבניין ניצבים במיפתחים של חמישה מודולים, שהם 7 מטר.
בשנים 2009–2010 נבנתה לבניין מעלית נוסעים חיצונית. ב-2019 הוכרז המבנה כמבנה לשימור בדרגה ב'.
קיטלוג ומיון

קיטלוג הפריטים נעשה בעבר באמצעות תוכנת אל"ף 500 ומאז 2019 באמצעות עלמא כאשר הפריטים בכל הספריות, רשומים יחד בקטלוג המאוחד ("פרימו"). הקיטלוג נעשה בהתאם לכללי הקיטלוג האנגלו-אמריקאים (תחילה לפי המהדורה הראשונה ובהמשך לפי כללי המהדורה השנייה AACR2) והחל מיולי 2014 לפי כללי תיאור משאב וגישה (RDA). פעולות הקיטלוג והמיון של כל הספריות, מלבד הספרייה למשפטים, נעשות במרוכז במחלקת הקיטלוג והמיון במטה המערך.
מיון הספרים נעשה לפי מספר שיטות מיון שונות, בהתאם לצרכיה של כל ספריית משנה. עיקר המיון נעשה בשיטת דיואי, ומדעי היהדות ותחומים קרובים (כמו ארץ ישראל ועברית) ממוינים לפי גרסה מקומית של שיטת שלום. בספרייה למוזיקה נעשה שימוש בשיטת ספריית הקונגרס, בספרייה למשפטים נעשה שימוש בשיטה שהייתה מקובלת בספרייה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בעת הקמת הספרייה, בספרייה לפיזיקה נעשה שימוש בשיטה שפותחה באופן מקומי ובספרייה למתמטיקה ומדעי המחשב נעשה שימוש בשיטות נוספות.
בשנים 1985‏-2005 עסקה יחידת המיפתוח של הספרייה המרכזית ביצירת מפתח למוספים ספרותיים בעברית במסגרת המפתח למאמרים בעברית ("מפתח חיפה"). כיום כל המפתוח מתבסס על המפתח האחיד של הספרייה הלאומית בירושלים.
לקריאה נוספת

אילנה צור בן-מאיר, "הספריות - משנות החמישים של המאה העשרים לשנות האלפיים", בתוך: אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש - כרך א: אבני דרך ותולדותיהן של מחלקות, עמ' 154–171. רמת-גן : הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, (תשס"ו). ISBN 9652263214 ‏
הערות שוליים

↑  ד"ר חגי חריף, פירות האילן - אוניברסיטת בר-אילן - אלבום היובל הראשון, אוניברסיטת בר-אילן
↑  איחוד שהושלם ב-2023 בין הספרייה לספרות שהייתה משותפת למחלקה לספרות עם ישראל שבפקולטה למדעי היהדות ומחלקה לספרות משווה שבפקולטה למדעי הרוח ובין הספרייה לבלשנות וספרות אנגלית שבפקולטה למדעי הרוח.
↑  ליאת וינטר, המעבר הגדול (הקישור אינו פעיל), b@r-ilan - עיתון האינטרנט של אוניברסיטת בר-אילן.
↑  יעלה דרור ומיטל שמחי-נג'אתי, הגדולה ביותר (הקישור אינו פעיל), b@r-ilan - עיתון האינטרנט של אוניברסיטת בר-אילן. (אורכב 21.09.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  הספרייה משרתת גם את המחלקה למחשבת ישראל שבפקולטה למדעי היהדות שהייתה עד 2012 מגמה במחלקה לפילוסופיה.
↑  נוצרה כתוצאה מאיחוד הספרייה לערבית, הספרייה לצרפתית והספרייה לתרגום וחקר התרגום ונקראה מאז האיחוד ועד 2022 "הספרייה לערבית, צרפתית, לימודי מזרח אסיה, תרגום וחקר התרגום"
↑  אילנה בן צור, הספריות - משנות החמישים של המאה העשרים לשנות האלפיים, אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש כרך א: אבני דרך ותולדותיהן של מחלקות, תשס"ו, עמ' 154–171
↑  ילקוט הפרסומים 8339, 14 ביולי 2019, עמוד 12779, באתר משרד המשפטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269112405171  LCCN: n50082577  NLA: 35758077  VIAF: 149445952   WorldCat (עם VIAF): 149445952
מציאות נושכת

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בן סטילר
 הופק בידי:  דני דה ויטו, סטייסי שר, ביל פינגן 
 תסריט:  הלן צ'ילדרס
 עריכה:  ליסה זנו צ'ורגין 
 שחקנים ראשיים:  וינונה ריידר רנה זלווגר אריק סטיוארט דייוויד ספייד אן מירה ג'ו דון בייקר אנדי דיק ג'ון מהוני בן סטילר אית'ן הוק סווזי קורץ ג'נין גרופלו סטיב זאן קית' דיווד 
 מוזיקה:  קרל ולינגר 
 צילום:  עמנואל לובצקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jersey Group 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 1994 
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   realitybites
 פרסים:  מועמד לפרסי MTV
 www.realitybitesdvd.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מציאות נושכת (אנגלית: Reality Bites) הוא סרט דרמה קומי אמריקאי משנת 1994 מאת הלן צ'ילדרס, בבימויו ובכיכובו של בן סטילר, ובין הראשונים שבישרו את רעיון תוכניות הריאליטי. העלילה מתמקדת בלליינה אותה מגלמת וינונה ריידר אשר שואפת להיות יוצרת. לליינה מתעדת את החיים בשולי החברה בסרט דוקומנטרי שהופך בהמשך לתוכנית ריאליטי.
עלילת הסרט

הסרט דן בהתהוות דור ה-X ומתמקד בלליינה ושלושת חבריה. טרוי (אית'ן הוק) חברה של לליינה (וינונה ריידר) אינו מצליח להישאר בעבודות בעוד הוא מנהל חיי רוקיסט בלילות. ויקי מנהלת קשרים רומנטיים עם עשרות בחורים ועובדת כמוכרת בגאפ. סמי הוא הומו שנמנע מלקיים יחסים רומנטיים עקב החשש מתגובת הוריו. לאחר מעשה אימפולסיבי, לליינה מאבדת את עבודתה ושוקעת בדיכאון שמוביל אותה לנהל שיחת טלפון ארוכה ויקרה. היא משלמת את המחיר באמצעות כרטיס דלק שקיבלה מאביה. עקב הנסיבות, הארבעה מוצאים עצמם מתגוררים באותה דירה. בהמשך לליינה מכירה את מייקל (בן סטילר) לאחר שהיא זורקת בדל סיגריה אל מכוניתו. הקשר בין השניים מוביל לפרסום תיעודה של לליינה. לבסוף לליינה נאלצת לבחור בין טרוי למייקל.
מרווה לאוד

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1996 (בת 27) שטרסבורג, צרפת
 שם לידה:  מרווה אאוטמהארט
 מוקד פעילות:  צרפת
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  זמרת, זמרת-יוצרת
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  פרפל מאני
 פרופיל ב-IMDb
 
מרווה אאוטמהארט (בצרפתית: Marwa Outamghart; נולדה ב-12 בדצמבר 1996) היא זמרת-יוצרת צרפתייה-מרוקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "Bad Boy", שיצא לאור בשנת 2018 והפך לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. הוא צבר בספוטיפיי למעלה מ-92 מיליון השמעות. עם זאת, בצרפת זכתה להצלחה כבר בשנת 2017, כאשר הוציאה את השיר "Fallait pas", שהפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת, תוך שקיבל את תואר היהלום במדינה.
אלבום הבכורה שלה Loud, שיצא לאור בשנת 2018, קיבל את תואר הפלטינה הכפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי.
ביוגרפיה

מרווה לאוד נולדה ב-12 בדצמבר 1996, וגדלה בשטרסבורג, צרפת. היא נולדה למשפחה גדולה, כשיש לה ארבע אחיות ואח אחד. היא החליטה להתחיל את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2016 ועזבה את בית הספר לטובת תעשיית המוזיקה, תוך שהקליטה את "Mehdi" שיצא כסינגל הבכורה שלה בשנת 2017.
קריירה

סינגל הבכורה של לאוד "Mehdi" יצא לאור בשנת 2017, וזכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום ה-51 במצעד הסינגלים שבצרפת. בשנה שלאחר מכן, הוציאה את "Fallait pas" שהפך ללהיט בצרפת, כאשר הגיע לעשירייה הפותחת במצעד הסינגלים של המדינה. הסינגל השלישי שלה "Billet" יצא לאור פרק זמן לאחר מכן, וזכה להצלחה פחותה מקודמו. הפריצה הבינלאומית שלה אירעה כאשר הוציאה את הלהיט "Bad Boy" שלימים, הפך לאחד מהשירים הצרפתיים המצליחים ביותר בעשור השני של המאה ה-21. הוא צבר למעלה מ-92 מיליון השמעות בספוטיפיי, וקיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי. בין השנים 2020–2021 זכה השיר להצלחה מחודשת, בעקבות כך שהפך לפופולרי בטיקטוק. אלבום הבכורה שלה Loud, יצא לאור בשנת 2018 וזכה להצלחה רבה. הוא קיבל את תוארה הפלטינה הכפולה במדינה.
במרוצת השנים, הוציאה לאוד שלל להיטים, תוך שקיבלה את תואר הזהב על שלושה משיריה, תואר הפלטינה על שלושה משיריה ותואר היהלום על "Fallait pas", שהפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בצרפת.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: Loud
2019: My Life
הערות שוליים

1 2 3 4 5  lescharts.com - Marwa Loud - Loud, lescharts.com
1 2  Loud, נבדק ב-2021-02-26
1 2 3 4 5 6  Marwa Loud parle de sa rencontre avec Jul, son album, sa signature dans le label de Lartiste ..., Rapunchline : C'est tout le rap français sur un seul site !, ‏2017-11-17 (ב־)
↑  [vidéo« Marwa Loud parle de sa rencontre avec Jul, son album, sa signature dans le label de Lartiste... » [archive], sur Youtube, Rapunchline, 5 novembre 2017]
↑  Mehdi, נבדק ב-2021-02-26
↑  Las canciones más famosas de TikTok, DEBATE (ב־European Spanish)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17743054t (data)  ISNI: 0000 0004 6747 995X  MusicBrainz: 2d3241e8-ef2e-4fa4-840c-2d362dcd151c  RERO: 02-A027598165  SUDOC: 251602265  VIAF: 2786153126231924750006   WorldCat (עם VIAF): 2786153126231924750006
מצר הדסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  הנרי הדסון 
 מיקום:  מפרץ באפין, אוקיינוס הקרח הצפוני 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  840 קילומטר
 רוחב ממוצע:  125 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 קואורדינטות:  62°29′36″N 71°57′43″W﻿ / ﻿62.493333333333°N 71.961944444444°W﻿ / 62.493333333333; -71.961944444444
 מפת אזור מצר הדסון   נונאווט  גרינלנד  קוויבק  ניופאונדלנד ולברדור  מניטובה  אונטריו
 
מצר הדסון (באנגלית Hudson Strait; בצרפתית Détroit d'Hudson) הוא מצר ים המקשר את האוקיינוס האטלנטי אל מפרץ הדסון שבקנדה. המצר משתרע בין האי  באפין לבין החופים הצפוניים של קוויבק. הכניסה המזרחית אל המצר ניכרת על ידי כף צ'ידליי (Cape Chidley) והאי רזולושן (Resolution Island). המצר התגלה על ידי מגלה הארצות הבריטי הנרי הדסון ששט לתוכו על סיפונה של האונייה הבריטית דיסקברי במטרה לגלות את המעבר הצפון-מערבי.
מצר דנמרק

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  דנמרק 
 מיקום:  צפון האוקיינוס האטלנטי 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  480 ק"מ
 רוחב מזערי:  290 ק"מ
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  גרינלנד, איסלנד 
 קואורדינטות:  67°N 24°W﻿ / ﻿67°N 24°W﻿ / 67; -24
  (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור מצר דנמרק(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק פאמיוט נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור מצר דנמרק מיקומו של המצר בין גרינלנד לאיסלנד
 
מפה נוספת של המצר
מצר דנמרק (בדנית: Danmarksstrædet, באיסלנדית: Grænlandssund – מצר גרינלנד) הוא מצר ים הנמצא בין גרינלנד, מצפון־מערב, לאיסלנד, מדרום מזרח. מצפון מזרח למצר נמצא האי הנורווגי יאן מאיין (Jan Mayen). המצר מחבר בין אוקיינוס הקרח הצפוני לבין האוקיינוס האטלנטי. אורכו 480 קילומטר ורוחבו המינימלי 290 קילומטר. זרם מזרח גרינלנד הקר והמהיר עובר דרך המצר ונושא עמו קרחונים דרומה, אל צפון האוקיינוס האטלנטי. במצר אזורי דיג חשובים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-24 במאי 1941, התחולל במצר קרב מצר דנמרק.
מצודות טיגארט

משטרת לטרון, 2005
מצודת טיגארט בעכו, משמשת כבניין משטרה, 2007
מצודת טיגארט בנוה צוף, משמשת לפעילות חינוך, 2008
חצר פנימית במצודה בנוה צוף, מתאפיינת בקשתות ובציפוי אבן, 2008
מצודת טיגארט מדגם מצדית במג'ד אל-כרום, משמשת כמסעדה, 2006
צ'ארלס טיגארט
מצודה סמוך לקיבוץ גשר, משמשת את צה"ל לאימוני לוחמה בשטח בנוי, 2007
משטרת מעונה, סמוך למעלות-תרשיחא
דגם של מצודת טיגארט במוזיאון לח"י
מצודות טיגארט (באנגלית: Tegart, רווח בעברית גם בכיתוב טיגרט או טגארט) הן שרשרת מצדיות ומצודות משטרה שהוקמו בארץ ישראל ביוזמתו של סר צ'ארלס טיגארט, ומכאן שמן הרווח (בעיוות קל של שם היזם) ה"טיגארטים" או ה"טייגרים". המצודות הוקמו בשני מיזמים:
במיזם גדר הצפון, ב-1938, ימי המרד הערבי הגדול – מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הוקמו שבע מצדיות להגנת הארץ מפני חדירת כוחות ערביים מסוריה ומלבנון. עם תום המרד, בראשית מלחמת העולם השנייה, שימשו המצודות להגנת הארץ מפני פלישה של צבאות גרמניה הנאצית ובעלות בריתה.
במיזם מבני המשטרה (Police Building Programme), הוקמו בשנים 1940–1941 55 מצודות משטרה גדולות, ובין 1942 ל–1943 נוספו עוד שבע מצודות.
הקמת המצודות

מצודות טיגארט הוקמו ביוזמתו של סר צ'ארלס טיגארט, קצין משטרה בריטי ששירת בהודו כמפקד משטרת כלכותה ורכש מומחיות בדיכוי מרידות ובלוחמה בטרור. טיגארט הוזעק לארץ ישראל בשנת 1937, בשיאם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, כדי לתאם בין הזרועות השונות של המנדט הבריטי שפעלו נגד המורדים מקרב ערביי ארץ ישראל ונגד הכוחות הערביים הבלתי סדירים שחשו לעזרתם מסוריה ולבנון.
ביוזמתו של טיגארט הוקמה בשנת 1938 גדר הצפון, שנועדה לחסום את הגבול הצפוני. על תוואי הגדר הוקמו 5 מצדיות, על פי דגם סטנדרטי שכלל מבנה מרובע ובראשו צריח מצולע הצופה לכל הכיוונים, ובו חרכי ירי. הראשונה הוקמה בנבי יושע (מצודת כ"ח), השנייה בסאלחה (כיום מושב אביבים), השלישית באזור הכפר סעסע (כיום היישוב מתת), הרביעית בכפר תרביחא (כיום מושב שומרה), והחמישית באזור היישוב באסה (כיום בשטח מושב יערה). שתי מצדיות נוספות נבנו ב"קו השני", כביש עכו-צפת, האחת במג'ד אל-כרום והשנייה בפראדיה - כיום מושב שפר.
הקמת המצודות > תכנון

בנובמבר 1938 הקים הנציב העליון, הרולד מקמייקל, ועדה בראשות טיגארט, לתכנון מבני המשטרה בארץ ישראל. בוועדה היו חברים גם מפקד משטרת המנדט, אלן סונדרס ומומחים אחדים. רוברט היינינג (Robert Haining), מפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, הציב דרישות טקטיות לעיצוב תחנות המשטרה, ובהן היכולת להגן על כל תחנה בכוח אדם מזערי. הוועדה קבעה את משימותיה של כל תחנת משטרה ואת מספר השוטרים הדרוש למילוי משימות אלה, ובהתאם לכך הגיעה למספר התחנות הנדרש. יחד עם מפכ"ל המשטרה וסגנו קבע טיגארט פריסה של 77 תחנות משטרה בשלוש רמות:
17 תחנות משטרה עירוניות
37 תחנות משטרה כפריות
23 עמדות משטרה.
הצעה זו התחשבה בקיומן של מצודות גדר הצפון, שבנייתן הסתיימה טרם הקמת הוועדה.
בחלק מתחנות אלה שולבו משרדי ממשלה, והן עוצבו בחמישה דגמים:
תחנה עירונית – משרדי נפה, מחוז ומשרדים ממשלתיים
תחנה עירונית – משרדי מחוז ומשרדים ממשלתיים
תחנה כפרית – משרדי מחוז ומשרדים ממשלתיים
עמדת משטרה – תחנה פריפריאלית או שלוחת חוץ
מטה משטרה מחוזי, מטה CID מחוזי, משרדי נפה.
ב-4 באפריל 1939 מסרה הוועדה את המלצותיה לממשלת המנדט, ובמאי 1939 עזב טיגארט את ארץ ישראל. בלונדון המשיך לפעול לקידום תוכניתו. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אישר משרד האוצר הבריטי לממש את תוכניתו של טיגארט, לאחר שהוריד ממנה 20 תחנות עירוניות ושתי עמדות עירוניות. באוגוסט 1939 אושר תקציב להקמתן של 11 מצודות, ובפברואר 1940 אושר תקציב להקמתן של עוד 44 מצודות. למימוש התוכנית עוצבו שישה דגמים חדשים לתחנות:
תחנה כפרית – מטה מחוזי, מטה נפתי (2nd Class Police Station – District HQ, Divisinal HQ)
תחנה כפרית – מטה נפתי (2nd Class Police Station – Divisinal HQ)
מטה נפתי (Divisinal HQ)
תחנה עירונית (1st Class Police Station)
תחנה כפרית (2nd Class Police Station)
עמדת משטרה (Police Post).
בהתאם לתוכנית זו הוקמו בשנים 1940–1941 55 מצודות משטרה גדולות, ובשנים 1942–1943 הוקמו עוד שבע מצודות. אף על פי שהמרד הערבי הגדול הסתיים בשנת 1939 המשיכו הבריטים בהקמת המצודות על פי התוכנית, בהתחשב בסכנות בפניהן ניצבה ארץ ישראל לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. עצם הקמתן ופיזורן בכל רחבי הארץ ולא רק בצפונה העיד על מטרה זאת. הקמת המצודות נעשתה בחלקה על ידי חברת "סולל בונה", אותה ניהל באותה עת דוד הכהן, ובחלקה על ידי חברות פרטיות. לשבע המצדיות של גדר הצפון היה תפקיד חשוב בדיכוי המרד הערבי הגדול (1936–1939) וחסימת גבולות הארץ מפני תגבורות של כוחות בלתי סדירים שעלולות היו לחוש לעזרת המורדים. למצודות הגדולות היה מקום חשוב במערך הצבאי הבריטי להגנת הארץ מפני פלישת כוחות אויב.
הקמת המצודות > מבנה

כל אחת מן המצודות מוקמה על שטח של מספר דונמים (כדוגמת תחנת משטרת טבריה, תחנת משטרת עפולה, תחנת משטרת בית ליד, תחנת משטרת יריחו ותחנת משטרת באר שבע). כל המצודות, שהוקמו בערים חשובות, בצומתי דרכים ובנקודות אסטרטגיות ברחבי הארץ, פעלו הן כמפקדות והן כבסיסים לכוחות משטרה.
למצודות הגדולות שהוקמו ברחבי הארץ היה סגנון אדריכלי אחיד: חזית בת שתי קומות ומשני צדדיה מגדלי שמירה ותצפית עם חרכי ירי, וחומה שהקיפה חצר גדולה ומוגנת, שבה נבנו מבנים נוספים. בכל מצודה הייתה כניסה ראשית אחת וכניסה נוספת לחצר. גנרטור סיפק חשמל בעת הצורך. המבנה הוקף בגדר תיל במרחק מאה מטר ממנו. כמה מן המצודות תוכננו כהרחבה של תחנת משטרה קיימת או מבנה ממשל קודם, ולכן ניתן לזהות בהן שילוב סגנונות אדריכליים.
רבות מן המצודות הכילו מאגרי מים עיליים על גגותיהן. בשנת 2009 נמצא מרתף תת-קרקעי רחב ידיים מתחת למצודה בנצרת אשר ככל הנראה נועד לאגירת מים ולשימושים נוספים. ב-2012 התגלה מאגר דומה גם במצודת כ"ח. מפעל המים במצודת המשטרה בתרשיחא פעל באופן הבא: ממאגר המים בהר אגר שהכיל 1,041,214 ליטרים מים [כ-1,041 קוב] נמשך צינור תת-קרקעי בקוטר 5 ס"מ שאורכו כ-900 מטר למטה אל מאגר המים בחצר מצודת המשטרה שהכיל 499,783 ליטרים מים [קצת פחות מ-500 קוב]. במאגר זה הותקנה משאבה שהעלתה את המים למבנה. בנוסף פעלה במצודה מערכת אגירת מים פנימית שהייתה קשורה, ככל הנראה, אל המאגר בחצר.
בתחומי התחנות נכללו מפקדות הצבא, המשטרה, הבולשת הבריטית (ה-CID), חדרי מעצר ובתי משפט. כן נכללו בהן מוסכים לרכב צבאי ומחסני נשק. ב-13 מהמצודות (או בסמוך להן) מוקמו גם משרדים של ממשלת המנדט.
המצודות בתקופת המדינה

מתקופת המרי נגד השלטון הבריטי, שקדמה למלחמת העצמאות, נודע האירוע של ההתקפה על משטרת רמת גן, שערך האצ"ל באפריל 1946, שבה נפצע קשה ונתפס עולה הגרדום דב גרונר.
עשר שנים לאחר תחילת הקמתן היה לחלק ממצודות טיגארט, כמשטרת לטרון, משטרת סמח', משטרת עיראק סואידן (כיום מצודת יואב) ומצודת נבי יושע (כיום מצודת כח), תפקיד מכריע במלחמת העצמאות. מספר קרבות דמים קשים נערכו על מצודות אלה, עד שהכוחות הישראלים הצליחו לכבשן (הניסיונות בלטרון נכשלו והמצודה נכבשה רק במלחמת ששת הימים). כיום הן משמשות כאתרי זיכרון ומורשת לאומית.
לאחר הקמת המדינה הפכו חלק מן המצודות לתחנות של משטרת ישראל ולבתי כלא של שירות בתי הסוהר (כלא רמלה, כלא "אשמורת" בבית ליד, כלא שקמה, בית סוהר שאטה, בית המעצר ג'למה) וחלקן הפכו לבסיסי משמר הגבול וצה"ל, לרבות משכן בתי כלא צבאיים כדוגמת כלא 6 בבניין מצודת עתלית וכלא מגידו בבניין מצודת לג'ון וכן כלא סודי של אמ"ן (מתקן 1391, שדבר קיומו פורסם בעיתונות בישראל ובעולם בשנת 2005), השוכן במצודת טיגארט ליד קיבוץ ברקאי.
בשתיים מן התחנות שכנו שניים מן הפיקודים המרחביים של צה"ל, פיקוד הדרום בתחנת באר שבע ופיקוד הצפון בתחנת נצרת. אחדות מן התחנות נהרסו חלקית וחלקן הוטמעו במסגרת מכלול מבנים גדול יותר ולא ניתן להבחין בצורתן המקורית.
מצודות טיגארט שנשארו מחוץ לקווי שביתת הנשק של 1949 הפכו למרכזי שלטון ומחנות צבא ירדניים (בגדה המערבית) ומצריים (ברצועת עזה).
בתקופת פעולות התגמול, בשנים 1955 ו-1956, כוונו אחדות מן הפעולות נגד בסיסים מצריים וירדניים ששכנו במצודות טיגארט, הידועות שבהן הן הפשיטה על משטרת ח'אן יונס, "מבצע אלקיים", שנערך ב-30 באוגוסט 1955, ופעולת התגמול הגדולה מכולן נגד משטרת קלקיליה, "מבצע שומרון", שנערך ב-10 באוקטובר 1956.
לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש יהודה ושומרון ורצועת עזה על ידי צה"ל, עברו התחנות שבשטחים אלה לידי השלטון הצבאי הישראלי. מצודות טיגארט בערים הפכו למטות הממשל הצבאי בנפות השונות, ואחרות שימשו כמחנות ליחידות צה"ל, מתקני אימונים או מתקני כליאה. לאחר הסכמי אוסלו נמסרו מרבית בנייני הממשל והמתקנים לידי הרשות הפלסטינית, שהמשיכה להפעילם כמרכזי שלטון, בסיסי משטרה ומתקני כליאה וחקירה. מרכז השלטון של הרשות הפלסטינית מוקם ברמאללה בקומפלקס של מבנים שנבנה על יסוד מצודת טיגארט שהורחבה, ונודע בשם "המוקטעה". שם היה מקום מושבו של יאסר ערפאת, עליו הוטל מצור בעת מבצע חומת מגן ב-2002.
בית הכלא המרכזי של הרשות הפלסטינית הוקם בבניין משטרת יריחו, תחנת משטרה אופיינית למצודות טיגארט. ב-14 במרץ 2006 נתפס הבניין על ידי כוחות צה"ל במבצע הבאת ביכורים, שנועד לתפיסתם של רוצחי השר רחבעם זאבי. במהלך המבצע נהרס חלק מהמבנה.
מורשת

מצודות טיגארט – בפריסתן הארצית, בגודלן הרב, בצורתן האופיינית ובציפוי ה"שפריץ" החום בהיר שלהן, הפכו לחלק בלתי נפרד מנוף הארץ ומהמורשת הביטחונית שלה. חלקן הוסב ברבות הימים לאתרי הנצחה ולמוזיאונים לכוחות הביטחון השונים ומורשתם: משטרת לטרון הפכה לחלק ממוזיאון יד לשריון, משטרת עיראק-סואידן (מצודת יואב) הייתה למוזיאון גבעתי, ובמתקן המשטרה בשפרעם-קריית אתא הוקם בית מורשת משטרת ישראל. האחרון עבר מהצפון לבית שמש, שם לא הוקמה מצודת טיגרט, אך הוא שמר על איור המצודה בסמלו. כמו כן, מיצדיות הטיגרטים מגדר הצפון מופיעות בסמל יחידת משמר הגבול.
מצודות טיגארט אחרות סובלות מהזנחה ועזובה. חלקן שימשו כמתקני אימונים של כוחות הביטחון השונים ללוחמה בשטח בנוי או לוחמה בטרור, דבר שהותיר אותן במצב רעוע. "המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות" עוסקת בניסיונות להצלת מצודות טיגארט העזובות והפיכתן לאתרי מורשת.
מצודות הטיגארט נתפסו מלוות את ההיסטוריה הציונית בארץ ישראל מאז הקמתן ועד היום. בהקמתן השתתפו פועלים יהודים ובהמשך, כתחנות משטרה בריטיות שימשו חלקן כבתי מעצר בהם שהו עצירי המחתרות היהודיות בתקופת המנדט הבריטי. במלחמת העצמאות שימשו חלק מהמצודות, כמו מצודות לטרון, גשר ומצודת כ"ח זירות של קרבות שנצרבו באתוס הציוני. בהמשך, מצודות רבות המשיכו לשמש מוקדים חשובים בדמות תחנות משטרה ובסיסי צבא. דוגמה לקשר זה הם תולדותיו של גבריאל שטרנברג ומצודת הטאגרט של רחובות. שטרנברג, שעלה כחלוץ מצ'רנוביץ, עבד בשנות השלושים בהקמת בנין משטרת רחובות, מאוחר יותר היה עצור בו בגלל היותו לוחם בלח"י ולבסוף, בשנות השבעים, היה מפקד משטרת רחובות – כל זאת באותו מבנה בריטי.
לקריאה נוספת

אורי קוסובסקי ושלומי שטרית, משטרת ישראל בשביל ישראל: מבני משטרה היסטוריים בארץ ישראל, הוצאת משטרת ישראל, 2013
גד קרויזר, הטיגארטים הקמת מצודות המשטרה הבריטיות בארץ ישראל 1943-1938, הוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל - מצודות הטגארט – רקע היסטורי ומדיניות שימור, הוצאת המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2023