stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמיר שפר
הערות שוליים

↑  פרופ' תמיר שפר נבחר לרקטור האוניברסיטה ויכנס לתפקידו באוקטובר 2022, במקום פרופ' ברק מדינה, שמכהן כרקטור משנת 2017, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, ‏22 במאי 2022
↑  חוקר התקשורת הפוליטית פרופ' תמיר שפר ימונה לרקטור בעברית, באתר אייס, 22 במאי 2022
↑  Past members, NEPOCS
↑  DeepStory, האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  Tamir Sheafer, Google Scholar
↑  Call for Nominations: The International Journal of Press/Politics Hazel Gaudet-Erskine Best Book Award 2024, ecrea – European Communication Research and Education Association, ‏11 January 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267935105171  GND: 1252262043  ISNI: 0000 0000 7783 3028  LCCN: n2022028704  VIAF: 46554556   WorldCat (עם VIAF): 46554556
נואה שנאפ

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 2004 (בן 20) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Noah Cameron Schnapp 
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה
 פרסים והוקרה:  פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV (2018)  פרסי בחירת הנוער (2019)  פרס גילדת שחקני המסך (2017)  Out100 (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
נואה קמרון שנאפ (באנגלית: Noah Cameron Schnapp; נולד ב-3 באוקטובר 2004) הוא שחקן יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בשל גילום דמותו של ויל באיירז (אנ') בסדרה "דברים מוזרים" מבית נטפליקס.
ביוגרפיה

שנאפ נולד בסקרסדייל, ניו יורק שבארצות הברית להורים יהודים. הוריו הם קארין (לבית פרץ) ומיטשל שנאפ; יש לו אחות-תאומה בשם קלואי. משפחתו הגיעה ממונטריאול, קוויבק שבקנדה, ולכן לשנאפ גם אזרחות קנדית. הוא חגג בר מצווה בישראל.
שנאפ החל להתעניין במשחק כשהיה כבן חמש, לאחר שצפה בהפקת ברודוויי של המחזמר "אנני". הוא שיחק בהצגות בבית הספר ובמרכז הקהילתי בו גדל. כשהיה בן שמונה, מורהו למשחק הציע לו לשחק באופן מקצועי. בעקבות כך, הוריו רשמו אותו לסדנת המשחק "Westchester's Star Kidz", תחת המדריך אליסון איברנדטסן, שגם הפנה אותו במהירות לסוכנות כישרונות.
בסתיו 2022 החל את שנת הלימודים הראשונה שלו בבית הספר לעסקים וורטון באוניברסיטת פנסילבניה.
קריירה

תפקידו הראשון של שנאפ בקולנוע היה בשנת 2015, בסרט הדרמה התקופתית של הבמאי סטיבן ספילברג, "גשר המרגלים" בכיכובו של טום הנקס. לאחר מכן באותה שנה דיבב את דמותו של צ'ארלי בראון בסרט האנימציה "סנופי וצ'ארלי בראון, פינאטס - הסרט".
בשנת 2016 הוא לוהק לתפקיד משני כדמותו של ויל באיירז בעונה הראשונה של סדרה מסוגת מדע בדיוני ואימה בשם "דברים מוזרים" מבית נטפליקס. נמסר כי על פי החוזה שלו, קיבל שנאפ עשרת אלפים דולר לכל פרק של הסדרה. בעונתה השנייה של "דברים מוזרים", ששודרה לראשונה ב-27 באוקטובר 2017 הוא קודם לתפקיד מרכזי.
בשנת 2020 הוא שיחק את דמותו של טומי ולנטיין בסרט "יובי יציל את האלווין". באותה שנה גילם את הדמות הראשית של ג'ו בסרט המלחמה "מחכים לאניה".
שנאפ הקים עסק משלו בשם "TBH", אלטרנטיבה לממרח אגוזי לוז ולנוטלה.
ב-2024 נכלל ברשימת פורבס 30Under30.
חיים אישיים

ב-5 בינואר 2023 שנאפ יצא מהארון כהומוסקסואל בסרטון של שמונה שניות שהעלה לחשבון הטיקטוק שלו. בסרטון סיפר כיצד משפחתו וחבריו קיבלו את יציאתו מהארון, והוא ציין בכיתוב הסרטון כי "כנראה אני דומה לוויל יותר ממה שחשבתי", בהתייחסו לדמותו ב"דברים מוזרים", ויל באיירז, שגם נחשף כי הוא הומוסקסואל.
בקיץ 2023 הגיע לישראל, ביקר בתל אביב ובכותל המערבי, שם הניח תפילין.
במהלך מלחמת חרבות ברזל התבטא נגד התמיכה בחמאס ואלו השותקים למול טבח שבעה באוקטובר. תמיכתו הנחרצת גרמה להשמצות נגדו ברשתות חברתיות. בהמשך לכך, העלה סרטון בו התבטא באופן "מרוכך" יותר הקורא לשלום בלי להזכיר את מדינת ישראל.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גשר המרגלים | רוג'ר דונובן |  |
| 2015 | סנופי וצ'ארלי בראון, פינאטס - הסרט | צ'ארלי בראון | דיבוב |
| 2018 | The Legend of Hallowaiian | קאי | דיבוב |
| 2018 | We Only Know So Much | אוטיס קופלנד |  |
| 2020 | Abe | אייב |  |
| 2020 | יובי יציל את האלווין | טומי ולנטיין |  |
| 2020 | מחכים לאניה | ג'ו |  |
| 2023 | The Tutor | ג'קסון | מועמד פרס סאטורן לשחקן/ית הצעיר/ה הטוב/ה ביותר בסרט (2024) |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–הווה | דברים מוזרים | ויל באיירז (אנ') | תפקיד משני (עונה 1) |
| 2016–הווה | דברים מוזרים | ויל באיירז (אנ') | תפקיד ראשי (עונות 2–5) |
| 2018–2019 | Liza on Demand | אוון / טרבור | 2 פרקים |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | כותרת | אמן | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | "LA Devotee" | פאניק! אט דה דיסקו |  |
| 2018 | "In My Feelings" | דרייק |  |
| 2020 | "See You" | ג'וני אורלנדו |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סדרה | תוצאה | הערת שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרס האמן הצעיר | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה או בסרט – שחקן צעיר | דברים מוזרים | מועמדות |  |
| 2017 | פרס גילדת שחקני המסך | אנסמבל מצטיין בסדרת דרמה | דברים מוזרים | זכייה |  |
| 2018 | פרס גילדת שחקני המסך | אנסמבל מצטיין בסדרת דרמה | דברים מוזרים | מועמדות |  |
| 2018 | פרס גולד דרבי | שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה | דברים מוזרים | מועמדות |  |
| 2018 | פרס גולד דרבי | פריצת הדרך של השנה | דברים מוזרים | מועמדות |  |
| 2018 | פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | ההופעה המפוחדת הטובה ביותר | דברים מוזרים | זכייה |  |
| 2018 | פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | הצוות הטוב ביותר על המסך (עם גאטן מאטרצו, פין וולפהארד, קיילב מקלאפלין וסיידי סינק) | דברים מוזרים | מועמדות |  |
| 2019 | פרסי בחירת הנוער | בחירת שחקן הטלוויזיה של הקיץ | דברים מוזרים | זכייה |  |
| 2020 | פרס גילדת שחקני המסך | אנסמבל מצטיין בסדרת דרמה | דברים מוזרים | מועמדות |  |
חסידות דרוהוביץ'

בית המדרש של החסידות ברחוב מלאכי בירושלים
חסידות דרוהוביץ' (ביידיש: דרוהוביטש) היא חצר חסידית, ענף של חסידות קוז'ניץ וחסידות סדיגורה. החסידות פעלה בעיר דרוהוביץ' ולאחר מכן בארץ ישראל. אבי השושלת היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ'.
צאצא של השושלת, הרב אביעזר שפירא מכהן כיום כרב בית המדרש של החסידות בירושלים.
האדמו"ר הראשון

ראשון שושלת אדמו"רי דרוהוביץ' היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ' (י' בכסלו תרכ"ד, 1863 - ל' בניסן תרפ"ד, 1924), נכדו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלינצא (בנו של רבי אבי עזרא זליג שפירא חתנו של המגיד מקוז'ניץ). אמו הייתה בתו הבכורה של האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, בנו של רבי ישראל מרוז'ין. נישא לשבע, בתו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש.
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא התגורר בדרוהוביץ' וזכה לאהדה אצל יהודי העיר. אחרי פרעות קישינב ובערים אחרות ברוסיה התרכזו בדרוהוביץ' פליטים והוא דאג לסיפוק צורכיהם. היה האדמו"ר הראשון לבית רוז'ין שהביע הזדהות פומבית עם התנועה הציונית והיה מהאדמו"רים היחידים ששקלו את השקל הציוני. כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ברח להונגריה ומשם לווינה שם יסד לאחר הצהרת בלפור, עם רבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה ורבי יעקב פרידמן מהוסיאטין הסתדרות חסידית-ציונית בשם "חברת יישוב ארץ ישראל", כדי לארגן יהודים דתיים לפעולה למען בניין ארץ ישראל בשיתוף עם ההסתדרות הציונית. בתרע"ז היא הסתפחה אל המזרחי.
בתרפ"ב (1922) עלה לארץ ישראל (סיפור המסע מופיע בספר "עליית החסידים" מאת ש. שלום). הוא התיישב בירושלים וייסד את אגודת "בוני הארץ בגופם", שחבריה התחייבו לעבוד בהתנדבות בעבודת כפיים לסייע בבניין הארץ. הוא היה בקשרי ידידות קרובים עם הרב אברהם יצחק קוק.
שנתיים לאחר שעלה ארצה חלה ונפטר.
מחבר הספר "השלום והאחדות" (תרע"ד).
האדמו"ר השני

בנו, רבי אברהם יעקב שפירא (תרמ"ו, 1886 - תשכ"ב, 1962), המשיך את השושלת. נישא לאסתר בתו של רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא (נפטרה ב־1945) ובשנית נישא לגיטל לאה בתו של רבי ישראל פרידמן מבויאן-לייפציג. הוא סייע לאביו בעזרה לפליטים היהודים שזרמו לדרוהוביץ'. המשיך גם את דרכו הרעיונית של אביו באגודת יישוב ארץ ישראל והיה חלק ממנהותמך בציונות. למד מדידת קרקעות ועסק בייצור מוצרים כימיים במפעל שהקים אביו.
עלה עם אביו לארץ ישראל והשתתף במדידת הקרקעות של כפר חסידים, ובכך סייע לשני אדמו"רים חלוצים נוספים מבני משפחתו - האדמו"ר מיבלונה והרבי ישראל אלעזר הופשטיין מקוז'ניץ - בייסוד המקום. חיבר את הספר "נתיבות שלום" על פרשת השבוע (ירושלים, תרפ"ח-תר"צ).
בגיל 60 החל לעסוק בציור. תערוכות תמונותיו בתל אביב ובארצות הברית זכו להערכה. כונה "האדמו"ר המצייר". בניו הם המשורר ש. שלום והמחנך ד"ר יצחק שפירא שהיה מנהל בית הספר הריאלי בחיפה.
המחנך והסופר יוסף שפירא הוא בן אחיו.
הרב אביעזר זליג אשר שפירא

שושלת דרוהוביץ' נמשכה על ידי רבי אביעזר זליג אשר שפירא בן רבי יצחק מרדכי מגוואדז'יץ, חתנו של דודו רבי חיים מאיר יחיאל האדמו"ר הראשון מדרוהוביטש. אף הוא עלה לארץ ישראל ונקבר בהר הזיתים (נפטר בחול המועד סוכות תש"ד, 1943).
את השושלת ממשיך נכדו (בנו של שלמה אהרן), רבי אביעזר שפירא. בית מדרשו שוכן בשכונת גאולה בירושלים. הוא גם משגיח בישיבה הליטאית קול תורה לצעירים.
לקריאה נוספת

מנחם קמפינסקי, מרוז'ין לציון, מכון הר ברכה, תשע"א
מכון מורשת ישראל, השלום והאחדות-נתיבות שלום, ירושלים, תשע"ד
יחסי הפיליפינים–קנדה

| יחסי הפיליפינים–קנדה |
| --- | --- |
הפיליפינים: קנדה


הפיליפינים: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 9,984,670
אוכלוסייה
116,160,692: 39,871,519
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,763: 53,675
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי הפיליפינים–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לרפובליקת הפיליפינים. שתי המדינות חברות ב-APEC ובאו"ם.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפיליפינים כוננו בשנת 1949 כאשר קנדה הקימה נציגות מסחרית במנילה. הפיליפינים ביססה לראשונה נוכחות דיפלומטית בקנדה כשפתחה קונסוליה בוונקובר במאי 1956. שגרירות הפיליפינים באוטווה נפתחה מאוחר יותר ב-1 במרץ 1971. משלחת הסחר הקנדית שודרגה רשמית לשגרירות בשנת 1972.
בנובמבר 1996 ביקר ראש ממשלת קנדה, ז'אן קרטיין, בפיליפינים כדי להשתתף בפסגת ה-APEC השמינית במנילה. בנובמבר 1997 ביקר נשיא הפיליפינים, פידל ראמוס, בקנדה כדי להשתתף בפסגת ה-APEC התשיעית בוונקובר. הנשיא ראמוס זכה לביקור ממלכתי גם לאחר פסגת APEC על ידי ראש הממשלה שרטין. בשנת 2012 ערך ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר ביקור רשמי בפיליפינים ונפגש עם הנשיא בניגנו אקינו השלישי. במאי 2015 ערך הנשיא אקינו ביקור ממלכתי בקנדה. בנובמבר 2015 ביקר ראש הממשלה ג'סטין טרודו בפיליפינים כדי להשתתף בפסגת ה-APEC ה-27.
האינטרסים הלאומיים של שתי המדינות מצטלבים בנושאים רבים, מה שהביא לשיתוף פעולה קבוע במערכת הרב-צדדית, כמו ASEAN, האומות המאוחדות, APEC וארגון הסחר העולמי. קנדה תומכת במאמצי הפיליפינים לקדם ממשל כולל ואחראי, זכויות אדם ושלטון החוק. שתי המדינות פועלות בשיתוף פעולה הדוק לשמירה על שלום וביטחון בינלאומי. המאמצים המשותפים כוללים תגובה לאיומים של ארגוני טרור בינלאומיים; פעילות נגד השימוש בילדים כחיילים; מאבק בהברחות אנושיות ובמקרים של ניצול מיני מקוון של ילדים; ושיפור האבטחה הביולוגית.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מקנדה בפיליפינים
ראש ממשלת קנדה פייר אליוט טרודו (1983)
ראש ממשלת קנדה ז'אן קרטיין (1996, 1997)
ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר (2012)
ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו (2015, 2017)
ביקורים רמי דרג מהפיליפינים בקנדה
נשיא הפיליפינים פידל ראמוס (1997)
נשיא הפיליפינים בניגנו אקינו השלישי (2015)
פיליפינים בקנדה

נכון לשנת 2018 היו בקנדה יותר מ-901,218 אנשים ממוצא פיליפיני. מספר זה מהווה כמעט 2.6% מהאוכלוסייה בקנדה. בשנת 2017 הסתכמו ההעברות מקנדה לפיליפינים ב-644 מיליון דולר, עלייה של 12.6% לעומת 2016 (572 מיליון דולר). הפיליפינים הם המיעוט השלישי בגודלו בקנדה, אחרי אזרחים הודים וסינים.
נציגויות דיפלומטיות

קנדה מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה וקונסוליות כלליות בקלגרי, טורונטו וונקובר.
איתמר רביבו

איתמר רביבו (נולד בשנת 1982) הוא ראש המועצה האזורית חוף אשקלון החל מסוף שנת 2018, בעקבות ניצחונו בסיבוב השני בבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2018).
ביוגרפיה

איתמר רביבו נולד באופקים, בנו של ראש עיריית אופקים לשעבר, אברהם רביבו. את לימודיו התיכוניים למד רביבו בישיבה התיכונית בכפר מימון ולמד תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, ותואר שני במדעי המדינה, במגמת ממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. מאז 2009 עוסק רביבו כעורך דין עצמאי במשרד הממוקם בעיר אשדוד.
בין השנים 2009 ו-2012 שימש רביבו כיו"ר הוועד המקומי ביישוב ניצן. בשנת 2018 התמודד רביבו על ראשות המועצה האזורית חוף אשקלון, ולאחר סיבוב שני ניצח את המתמודד שכנגד, דודי סעדה.
במתקפת הפתע על ישראל עסק בפינוי פצועים בתחומי המועצה האזורית. בהמשך קרא לפינוי משפחות מתחומי המועצה, ולהכרה ביישובי המועצה כיישובי ספר. עקב המלחמה לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, ורביבו המשיך בתפקידו. בנובמבר 2024 נערכו בחירות ביישובי עוטף עזה ורביבו נבחר פעם נוספת לראש המועצה האזורית חוף אשקלון עם כ-87.6% מהקולות.
רביבו מתגורר בבאר גנים, נשוי לקרן ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  ג'ני פרנקל שלום, עו"ד איתמר רביבו: אתמודד לראשות המועצה האזורית חוף אשקלון, באתר כאן דרום
↑  ראש המועצה שלך אתר המועצה האזורית חוף אשקלון
↑  הבחירות המקומיות בדרום: המנצחים, המפסידים והסיבוב השני באתר ספירלה
↑  יניר יגנה‏, בחירות בצל המתיחות: איתמר רביבו נבחר לראשות מועצת חוף אשקלון, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2018
↑  יניר יגנה‏, גופות ופצועים בכל מקום: ראש המועצה פינה נפגעים מהמושב שהיה תחת מתקפה, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2023
↑  ארנולד נטייב, ‏ראש המועצה האזורית חוף אשקלון במכתב לנתניהו: "חיינו אינם הפקר", באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2023
↑  דוד לוי, איתמר רביבו עם ניצחון ענק בבחירות: "גאה להמשיך להוביל את המועצה", באתר כאן דרום - אשקלון, ‏2024-11-20
דפנה יואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בינואר 1967 (בת 57)
 ענף מדעי:  מדעי המוח
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1 באוקטובר 1998)  אוניברסיטת תל אביב  בית-הספר למדעי הפסיכולוגיה, אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  יעל ניב 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 חקר המוח
 
דפנה יואל (נולדה ב-20 בינואר 1967) היא חוקרת ישראלית העוסקת בחקר המוח, פרופסור מן המניין בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה ובבית הספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב. משנת 2003 היא מכהנת כראש המגמה לפסיכוביולוגיה בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה, ומ-2013 היא יו"ר ועדת הדוקטורט של בית הספר למדעי הפסיכולוגיה. מקימת פורום היום שאחרי המלחמה, פורום של אנשי אקדמיה שהוקם מיד לאחר טבח שבעה באוקטובר.
תחום התמחותה של יואל הוא המנגנונים המוחיים של התנהגות בבני אדם ובבעלי חיים. יואל פרסמה למעלה מחמישים מאמרים בכתבי-עת מדעיים וזכתה בפרסים ובמענקי מחקר ביניהם מענק קרן בוכמן, פרס מפעל הפיס ומענק הקרן האירופית. צוינה כמצטיינת הרקטור בהוראה.
יואל פעילה בוויכוח שחזר בשנות ה-2000 לזירה המדעית, על ההבדלים שבין המינים; לטענתה לא קיימת הבחנה בין "מוח נשי" ל"מוח גברי", והיא מרצה על כך בהרצאות ובכנסים מדעיים רבים בישראל ומחוצה לה.
קריירה אקדמית

את הקריירה האקדמית שלה החלה יואל בשירות צבאי במסגרת תוכנית תלפיות, משם פרשה כעבור כשנה וחצי. לאחר השלמת השירות צבאי הצטרפה יואל לתוכנית המצטיינים של אוניברסיטת תל אביב. היא השלימה תואר ראשון במדעי הרפואה, ולאחריו דוקטורט בפסיכוביולוגיה (1998), שהתמקד בארגון קשרים במוח. תחום המחקר העיקרי שבו עסקה במשך 15 שנה, היה מנגנונים מוחיים של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD).
שלילת קיומם של מוח "נשי" ומוח "גברי"

אחת השאלות העיקריות בהן עסקה יואל היא האם יש מוח "גברי" ומוח "נשי", כלומר האם ניתן לחלק מוחות אנושיים לשני סוגים כפי שאפשר לעשות בנוגע לאיברי המין: כמעט אצל כל האנשים יש מערכת מין נקבית או זכרית. לטענתה של יואל, במוח לא ניתן לעשות חלוקה כזו.
אחד המחקרים החשובים שעל בסיסו נבנתה התאוריה של יואל נעשה בידי הפרמקולוגית פרופ' מרגרט מקרתי מאוניברסיטת מרילנד, ארצות הברית. מקרתי גילתה שמאפיינים במוחות של זכרים ונקבות בבעלי חיים, יכולים לשנות את צורתם בנסיבות חיצוניות כמו מתח או לחץ. יואל הסיקה מתוצאות מחקר זה ומחקרים נוספים, שאם תחת לחץ אזורים מסוימים במוח יכולים להתהפך מ'הצורה הנקבית' הטיפוסית שלהם ל'צורה הזכרית' הטיפוסית - אין טעם לדבר על מוח נקבי ועל מוח זכרי, והחלוקה הזאת היא חסרת משמעות.
לטענת יואל למוח אין ממש "מין", וההבדלים בין מוח "נשי" ל"גברי", הגם שהם קיימים, אינם גדולים ואינם קשורים זה לזה. היא הייתה הראשונה לדבר על התאמה בהקשר של המוח: אזור מסוים במוח, כמו אמיגדלה גדולה, לא מנבא אזור אחר, למשל היפוקמפוס קטן. אמנם יש הבדלים במוח בין זכרים לנקבות, אבל הם לא מסודרים. אם נמצא במוח מאפיין "זכרי" בתחום מסוים, זה לא אומר כלום על הזכריות או הנקביות של המאפיינים האחרים, שנקבעים על ידי האינטראקציות המורכבות שבין מין, גנטיקה וסביבה.
מסקנתה של יואל ספגה ביקורת מחלק מעמיתיה לחקר המוח. היא נתקלה בקשיים בפרסום המדעי של המאמר הראשון שפרסמה בנושא ב-2011, "זכרי או נקבי? המוח הוא בין מיני".
מגדר ופמיניזם

בין עיסוקיה במחקר, שילבה יואל גם עיסוק במגדר. בריאיון ל"דה מרקר" סיפרה כי כבר בילדותה ובשירותה הצבאי ביטאה עמדות פמיניסטיות. יואל טוענת כי בעולם המערבי ה"ממוגדר", זכרים גניטלית מנותבים להיות "בנים", ונקבות מנותבות להיות "בנות". לגישתה, התפיסה החברתית והתרבותית בעולם, גם היום, היא כזו שמחלקת את עולם האפשרויות לשני חלקים. לדעתה, בעולם ללא מגדר, בו אין משמעות חברתית ותרבותית לצורת איברי המין של האדם, יהיו הרבה יותר אפשרויות, גם לנקבות וגם לזכרים.
מ-2009 העבירה יואל לתלמידי תואר ראשון בפסיכולוגיה "קבוצות קונפליקט נשים/גברים", שפותחו על ידי פרופ' אריאלה פרידמן, לפי מודל שפותח בקבוצות של יהודים וערבים בנוה שלום. בהמשך פיתחה מודל עבודה בקבוצות על נושאים של מגדר, שמשלב בין המודל של קבוצות קונפליקט לבין המודל של קבוצות להעלאת מודעות משנות השבעים. כך החלה בבניית קורס בפסיכולוגיה ומגדר - "ורוד זה צבע של בנות?", שבחן מוסכמות חברתיות כמו מה "נשי" ומה "גברי", ואת היחס, הבלתי מודע ברוב המקרים, לדברים שונים בחיי האדם מזווית ראייה של המגדר שלו. הכנת הקורס הביאו את יואל לעסוק בחקר "מוח גברי" ו"מוח נשי" החל מהעשור הראשון של המאה ה-21.
הערות שוליים

↑  העתיד לפי פרופסור דפנה יואל, באתר פודקאסט יכול להיות. מדברים על העתיד עם סתו שפיר
↑  בית | פורום היום שאחרי המלחמה, באתר היום שאחרי המלחמה
↑   עידו אפרתי, חוקרים ישראלים: אין דבר כזה מוח נשי או גברי, יש שילוב של השניים, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2015
↑  Daphna Joel, Male or Female? Brains are Intersex, Front Integr Neurosci., Published online 2011 Sep 20.
↑  רותי רודנר, הטקסט הזה ישנה לכם את המוח, וזה מדעי, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2012
↑  Joel D. and Yarimi D. (2014) Consciousness-raising in a gender conflict group. International Journal of Group Psychotherapy, 64, 48-69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263567305171  PLWABN: 9810692472105606  BIBSYS: 1671431693292  BnF: cb17874278d (data)  CiNii: DA19632316  GND: 120067975X  ISNI: 0000 0000 7078 9220  LCCN: no2019130588  NDL: 031715978  NLK: KAC202125692  ORCID: 0000-0002-2003-4190  RERO: 02-A028404495  SUDOC: 242412777  VIAF: 48151110828937062942   WorldCat (עם VIAF): 48151110828937062942 
יואל טוענת כי כל מוח הוא פסיפס "נשי" ו"גברי"
אורי סביר

אוריאל (אורי) סביר (7 בינואר 1953 – 14 במאי 2022) היה דיפלומט, פובליציסט, ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד החוץ וכחבר הכנסת בכנסת ה-15.
ביוגרפיה

סביר נולד וגדל בירושלים. ביסודי למד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1967) ובתיכון החל ללמוד בגימנסיה העברית רחביה, אך לא סיים את לימודיו שם, כי משפחתו נסעה לשליחות דיפלומטית לחו"ל. אביו, ליאו סביר, היה ממקימי שירות החוץ של מדינת ישראל, ושימש בין היתר כציר בשגרירות ישראל בגרמניה ושגריר ישראל בפינלנד.
אורי סביר היה בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים.
ביוגרפיה > קריירה כדיפלומט ופוליטיקאי

החל את דרכו בתפקידים שונים במשרד החוץ, ציר הסברה בשגרירות בקנדה, ואחר כך קצין העיתונות בקונסוליה בניו־יורק. בשנת 1984 מונה על ידי ראש הממשלה שמעון פרס לתפקיד יועצו לענייני תקשורת והיה חבר בפורום היועצים הבכירים של פרס. במסגרת תפקידו, היה מעורב בארגון ביקור היסטורי של פרס במרוקו, ב-22 ביולי 1986, בו נפגש עם המלך חסן השני, וכוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים בין המדינות. כמו כן, היה מעורב בארגון "פסגת אלכסנדריה" בין פרס לנשיא מצרים חוסני מובארכ, ב-11 ו-12 בספטמבר 1986, בה חודשו היחסים בין המדינות, לאחר המשבר ביחסים בעקבות מלחמת לבנון הראשונה והמחלוקת על טאבה.
לאחר הרוטציה בממשלת האחדות בסוף 1986, המשיך סביר עם פרס כיועצו בתפקיד שר החוץ. בשנת 1988 מונה לקונסול ישראל בניו יורק. בתפקיד הקונסול בניו יורק הפך לדמות מוכרת בתקשורת האמריקאית והבינלאומית, לאחר שנהג להתראיין תכופות - בעיקר בתקופת מלחמת המפרץ. ב-1992 חזר לישראל ומונה לסמנכ"ל לענייני אירופה במשרד החוץ.
במרץ 1993 מונה על ידי שמעון פרס למנכ"ל משרד החוץ, בעת שכיהן כשר החוץ בממשלת יצחק רבין השנייה, הוא נכנס לתפקידו ב-1 במאי 1993. במסגרת תפקידו היה מעורב במשא ומתן על הסכמי אוסלו, הוא עמד בראש המשלחת של ישראל לשיחות, החל מהשיחות החשאיות בנורווגיה בתיווך טריה לארסן, דרך המשא ומתן להסדר הביניים ועד לפתיחת המשא ומתן להסדר הקבע. בנוסף, היה מעורב במגעים לקראת משא ומתן לשלום עם סוריה, בשילוב עם הסכם וחסות כלכלית של ערב הסעודית.
בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15 מטעם מפלגת המרכז. בפברואר 2001, פרש ביחד עם אמנון ליפקין-שחק ודליה רבין שהקימו את מפלגת "הדרך החדשה", אך שבוע אחר כך פרש מהחיים הפוליטיים ולא הצטרף יחד עם דליה רבין לממשלת שרון הראשונה.
ביוגרפיה > פעילות למען השלום

סביר היה ממקימי מרכז פרס לשלום ב-1996 ועד 1999 שימש כמנכ"ל המרכז. לאחר שפרש מחברותו בכנסת ב-2001 כיהן כנשיא כבוד של המרכז.
בשנת 2001 הקים את הגלוקל פורום (The Glocal Forum), יחד עם איש העסקים השוודי יאן סטנבק, ארגון בינלאומי שפעל במטרה לעודד את קידום השלום והפיתוח הבינלאומי באמצעות שיתוף פעולה בין ערים והמגזר הלא ממשלתי. הארגון הדגיש את התפקיד המרכזי של ערים ביחסים בינלאומיים, ובחזון ה"גלוקליזציה". במאי 2004 הפיק הארגון קונצרט צדקה למען ילדים החיים באזורי עימות, שנערך ברומא והופק על ידי קווינסי ג'ונס.
בשנת 2011 הקים את מיזם "יאללה - מנהיגים צעירים", שמטרתו להפגיש צעירים במרחבי המזרח התיכון לפעילויות שונות, ולטפח דור חדש של פעילים למען השלום ושיתוף פעולה אזורי. בין השאר המיזם הביא שישה צעירים מישראל, ומהרשות הפלסטינית להשתתף באימוני קבוצת הכדורגל ברצלונה, וארגן מחנה הקיץ במרכז הפיתוח של מיקרוסופט ישראל, בהשתתפות סטודנטים מצטיינים מהרשות הפלסטינית.
ביוגרפיה > כתיבה ופובליציסטיקה

בשנת 1998 פרסם את הספר "התהליך, מאחורי הקלעים של הכרעה היסטורית" המגולל את סיפור שיחות השלום, תחילה פורסם באנגלית ואחר כך בעברית. בשנת 2006 פרסם, בהוצאת "ידיעות אחרונות", את הספר "מר ישראלי בבחירות 2006". ספר היתולי על הבחירות שנערכו באותה השנה, באמצעות אוסף סיפורים קצרים המצביעים על רדידות הדיון הציבורי. בשנת 2007 פרסם את הספר "קודם שלום: מודרניזציה של תהליכי שלום" (ידיעות ספרים). בשנת 2018 פרסם את הספר "העתיד על פי פרס" (ידיעות ספרים).
סביר כתב מאמרי פובליציסטיקה בעיתון "הארץ" ומאז 2015 ועד מותו, בעיתון "מעריב השבוע".
בשנת 2018 יצא לאקרנים סרטם התיעודי של מור לושי ודניאל סיון "יומני אוסלו", המבוסס בחלקו על יומנו האישי של סביר ואחרים. הסרט היה מועמד לפרס אמי, בקטגוריית הסרט התיעודי ההיסטורי הטוב ביותר.
חיים אישיים

היה נשוי לעליזה, ששימשה כסמנכ"ל ומנהלת מחלקת חינוך לשלום ולתרבות במרכז פרס לשלום. בתם, מיה סביר, היא סופרת.
סביר נפטר ב-14 במאי 2022 בגיל 69. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
הערות שוליים

↑  ליאו סביר — שגריר ישראל בפינלנד, על המשמר, 5 ביולי 1968
↑  אייל ארליך, צוות ראש־הממשלה, כותרת ראשית, 28 בנובמבר 1984
↑  אילן כפיר, התנאי לנסיעה: המשך לתהליך, חדשות, 25 ביולי 1986
דורון רוזנבלום, בחיפוש אחר אגדות, כותרת ראשית, 30 ביולי 1986
↑  אילן כפיר, פאר לי-שחר וגיא בכור, זהו רגע היסטורי  -  פרס יציע יחסים דיפלומטיים, חדשות, 23 ביולי 1986
אריה בנדר, "יחס חיובי לישראל הוא אינטרס חיוני של העם המרוקני", מעריב, 17 בדצמבר 1986
↑  אילן כפיר ואבי גנאור, פיסגת פרס־מובראק באוגוסט, חדשות, 29 ביולי 1986
↑  עידן חדש ביחסים בין ישראל למצרים, מעריב, 14 בספטמבר 1986
אמנון לוי, פרס מלכד את שמיר בהודעה המשותפת, חדשות, 14 בספטמבר 1986
↑  אילן כפיר, פאר לי שחר, משבר טאבה מאיים לפרק את הממשלה, חדשות, 12 באוגוסט 1985
↑  יעקב אילון, עוד לא קבע פגישה עס הרבי מלובביץ׳, חדשות, 25 בנובמבר 1988
↑  אבי רז, אפילו אורי סביר הפך בארה"ב לסלבריטי, מעריב, 25 בפברואר 1991
↑  אמנון ברזילי, פרס הכריע: אורי סביר מונה למנכ"ל משרד החוץ, חדשות, 24 במרץ 1993
↑  יוסי ורטר, צילום: אלכס ליבק, לא רצו אותו, חדשות, 2 באפריל 1993
↑  דניאל בן סימון, הורגים את השליח, באתר הארץ, 25 באפריל 2002
↑  חגי אטקס, ‏אורי סביר: ישראל וסוריה הסכימו כבר ב-1996 על שת"פ כלכלי בבניית תשתיות, באתר גלובס, 13 בדצמבר 1999
↑  אורה קורן, ‏ראשי מפלגת המרכז מציגים הרשימה לכנסת, באתר גלובס, 17 במרץ 1999
↑  יוסי ורטר, שחק וסביר פורשים מהפוליטיקה; תפקיד סגנית שר הביטחון הוצע לדליה רבין, באתר הארץ, 4 במרץ 2001
↑  אלעזר לוין, ‏כרמי גילון התפטר מניהול אבנר; ימונה למנכ"ל מרכז פרס לשלום, באתר גלובס, 25 באוקטובר 1999
↑  שגיא בן נון, קונצרט צדקה ברומא למען ילדים באזורי עימות, באתר הארץ, 5 במאי 2004
↑  שרון סטון, ‏שרון סטון במכתב לאזרחי ישראל: "אפשר ומותר לחלום על מציאות אחרת", באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2015
↑  ברצלונה תארח קבוצה ישראלית-פלסטינית משותפת, באתר ONE‏, 8 בספטמבר 2011
הכי קרוב למסי: משלחת "יאללה" הגשימה חלום, באתר ONE‏, 14 בינואר 2012
↑  סטודנטים פלסטינים השתתפו במחנה קיץ במרכז הפיתוח של מיקרוסופט בישראל, באתר "אנשים ומחשבים", 27 בספטמבר 2011
↑  תום שגב, מר סביר ומר ישראלי, באתר הארץ, 27 במרץ 2006
↑   שני ליטמן, "יומני אוסלו": בלי אף מלת ביקורת עניינית אחת, מימין או משמאל, באתר הארץ, 29 ביולי 2018
↑   איתי שטרן, הסרט הישראלי "יומני אוסלו" מועמד לאמי, באתר הארץ, 26 ביולי 2019
↑  אסתי סגל, ‏שמעון פרס מזמין - כולם מגיעים, באתר גלובס, 26 באוקטובר 2008
אורי בלאו, הגירעון של בניין מרכז פרס לשלום עוד יקבור איתו את החזון, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2009
↑  תמר רותם, מיה סביר: תשוקה אל מה שנעלם, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267537305171  BnF: cb133380208 (data)  ISNI: 0000 0001 1447 909X  LCCN: n98003318  NTA: 314672737  SUDOC: 035809108  VIAF: 73999253   WorldCat (עם VIAF): 73999253