stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמה גרעינית
מלחמה גרעינית בתרבות

מלחמה גרעינית מהווה איום קיצוני על המשך קיומו של כדור הארץ, ולכן לא פלא שהיא משמשת בסיס לספרים, סרטי קולנוע ויצירות מוזיקליות.
אחד הבולטים בסרטי הקולנוע העוסקים במלחמה גרעינית הוא "דוקטור סטריינג'לאב", סרטו של סטנלי קובריק מ־1964, בכיכובו של פיטר סלרס.
מדובר בקומדיה שחורה מספרת על מפקד בסיס מפציצים גרעיניים של חיל האוויר האמריקני, שמאבד את שפיות, ופוקד על טייסיו לצאת למתקפה גרעינית על רוסיה באמצעות פקודת מבצע בשם 'תוכנית R'. כחלק ממערך המכה השנייה של ארצות הברית, 'תוכנית R' מאפשרת למפקדי בסיסי חיל האוויר הגרעיניים של ארצות הברית להפעיל מתקפה גרעינית על רוסיה, למקרה בו מערכת השליטה המרכזית של ארצות הברית הושמדה.
ההתקפה האמריקאית מפעילה את נשק יום הדין של רוסיה, שהוא מכשיר אוטומטי שאינו ניתן לנטרול והמבוסס על עיקרון כשל קטלני שנקרא "מכונת יום הדין" ושהופעל זה מכבר. הרוסים בטעות לא הודיעו לאמריקאים על הפעלתו. המכונה היא חלק ממערך המכה השנייה של רוסיה. מכונת יום הדין בסרט מורכבת מפצצות גרעין מומלחות מסוג קובלט, שישמידו את האנושות, בתגובה לתקיפה גרעינית אמריקאית.
הסרט מציג את הסכנות הנובעות מטעויות במערכי המכה השנייה ובנשק גרעיני בכלל.
חלק מהדיאלוגים בסרט מצוטטים מספרו של הרמן קהאן (אנ'), על מלחמה תרמו-גרעינית. בספר זה מפרט קהאן את אסטרטגיית הלוחמה גרעינית לגבי נשק יום הדין.
סרט נוסף הוא סרטו של ג'יימס קמרון שליחות קטלנית אשר מראה את החיים אחרי שרשת מחשבים צבאית בשם "סקיינט" תפתח תודעה ותחליט על השמדת המין האנושי, ותעשה זאת על ידי ירי כל הטילים הגרעיניים שברשות צבא ארצות הברית. מאורע זה נקרא בסרט "יום הדין".
סרט המתאר את השלכותיה של מלחמה גרעינית על בסיס תחזיות מדעיות הוא סרט הטלוויזיה הבריטי "חוטים" משנת 1984.
ראו גם

פירוק הנשק הגרעיני
תשדיר החרצית
לקריאה נוספת

יהושפט הרכבי, מלחמה גרעינית ושלום גרעיני.
מיכאיל ספרנסקי

מיכאיל ספרנסקי
מיכאיל ספרנסקי (ברוסית: Михаил Михайлович Сперанский)‏ (12 בינואר 1772 - 23 בפברואר 1839) - מדינאי רוסי, בין הרפורמטורים הגדולים בהיסטוריה הרוסית, יועץ קרוב לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
שנותיו הראשונות

מיכאיל ספרנסקי נולד בכפר במחוז ולדימיר של היום במשפחה של הכומר המקומי. הוא היה הבן הבכור, די חולני והחל בקריאת ספרים כבר בגיל צעיר. המחנך הראשי שלו היה סבו העיוור. בהתאם לעדויות גם כאשר עלה לתפקידים גדולים לא שכח את המקורות והחיים של פשוטי העם והתנהג בהתאם בחייו הפרטיים.
בשנת 1780 נשלח ללמוד בבית הספר לכמורה בולדימיר. בהיותו ילד מוכשר, נרשם תחת שם המשפחה "ספרנסקי" - על בסיס השורש הלטיני "spero" - תקווה. לאור הכישורים שלו הוא בלט מאוד בין תלמידי בית הספר והחל לעזור לראש המוסד. בשנת 1788 הוא כתב מכתב לאציל מקומי עם בקשה לעזור לו להתקבל לאוניברסיטת מוסקבה. לא ידוע על התשובה שהוא קיבל על המכתב.
בשנת 1790 הוא התחיל ללמוד במכללה ראשית לכמורה בסנקט פטרבורג. גם במכללה הוא בלט מאוד. בשנת 1792 הוא סיים את לימודיו, אך קיבל הצעה להישאר במכללה וללמד מתמטיקה. גם כמורה הוא היה מוצלח מאוד. תוך זמן קצר הוא החל ללמד גם פיזיקה, פילוסופיה ומקצועות נוספות. במקביל הוא החל בכתיבת שירים שהחלו להתפרסם בשנת 1796. הוא עבר בתור מורה במשך 4 שנים. בסיום התקופה הוא קיבל הצעה להיות נזיר. ספרנסקי דחה את ההצעה והתפטר מהמכללה.
תחילת השירות הממלכתי

בשנת 1792 הוא קיבל הצעה להיות עוזר של הנסיך קוראקין שהיה לו תפקיד בכיר בשרות הממשלתי. כמבחן קבלה קוראקין ביקש מהצעיר לכתוב 11 מכתבים לאנשים שונים בנושאי ממשל שונים. תוצאות המבחן היו מעבר לכל ציפיות הנסיך וספרנסקי התקבל לעבודה. בתפקיד החדש ספרנסקי התקרב לגרמני צעיר בשם בריוקנר שגם שירת אצל קוראקין. גרמני זה היה בעל דעות ליברליות, תמך של וולטר ואנציקלופדיסטים אחרים. בהשפעתו התגבשה ראיית עולם של ספרנסקי וזה נתן ביטוי בקריירה המאוחרת שלו. בשנת 1796 פאבל הראשון הגיע לשלטון ונסיך קוראקין היה בין מקורביו. אומנם תקופה זו הייתה קצרה מאוד, אך קוראקין הצליח תוך זמן קצר לקדם את העוזר שלו בשרות הציבורי. תוך 4.5 שנים הוא עבר מספר דרגות למרות התנגדות של מספר אנשים בצמרת השלטון.
בשנים האחרונות של תקופת פאבל הראשון, הוא התמנה למזכיר של מסדר אנדריי הקדוש. מיד בתחילת שלטונו של אלכסנדר הראשון ספרנסקי העביר לידי מקורביו תוכנית לרפורמות שלטוניות. ב-19 במרץ 1801 הוא התמנה לעוזר של מזכיר הקיסר. כתוצאה מכך הוא קיבל גישה לאנשים שקבעו את מדיניות הממשל החדש. הקיסר הצעיר היה מעוניין ברפורמות בממשל ולכן מיכאיל ספרנסקי היה מתאים לו מאוד. באותה תקופה ספרנסקי עבד כ-19 שעות ביום בהכנת המסמכים השונים. הכישורים שלו מהר מאוד התגלו למעגל הקרוב של הקיסר. ויקטור קוצ'וביי שהיה מקורב מאוד לקיסר לקח את ספרנסקי לקבוצת עוזריו. באותו זמן מקורבי הקיסר עבדו על בחינת הרפורמות הנדרשות בממשל. ב-8 בספטמבר 1802 הוכרז על הקמת 8 משרדי הממשלה. כל שר היה צריך לדווח לקיסר באופן אישי. הנסיך קוצ'וביי קיבל מינוי של שר הפנים. מיכאיל ספרנסקי קיבל מהקיסר מינוי למזכיר שר הפנים.
החל משנת 1802 ועד ל-1804 ספרנסקי הכין מספר רב של מסמכים בנוגע לרפורמה בממשל. ביוני 1802, בהיותו בן 30 בלבד הוא קיבל מינוי מנהל "מחלקת הרפורמות" במשרד הפנים. בנוסף לרפורמות בממשל ספרנסקי יזם רפורמות נרחבות בכל צורת המסמכים הרשמיים ברוסיה ולמעשה הנהיג סגנון כתיבה רשמי חדש.
ב-20 בפברואר 1803 פורסם צו בנושא האיכרים החופשיים המפורסם. הצו הוכן בהשתתפותו הפעילה של ספרנסקי. בהתאם לצו זה, לאציל היה מותר לשחרר את הצמית שלו ולתת לצמית לשעבר אדמה לעיבוד. במהלך שלטונו של אלכסנדר הראשון, בהתאם לצו זה שוחררו כ-50 אלף צמיתים.
לאור המסמכים הרבים שקוצ'וביי מקבל מספרנסקי, הוא מבקש להכין מסמך ממצא על הרפורמה היסודית בממשל. גם הקיסר היה מעוניין לקבל מסמך זה. אומנם כאשר המסמך היה מוכן התברר שספרנסקי ממליץ על רפורמה כה עמוקה שהמדינה הייתה נהפכת למונרכיה חוקתית. הקיסר לא היה מוכן ללכת כה רחוק ולאור כך המסמך לא התקדם עד ליישום. בשנת 1806 ספרנסקי הוצג לפני הקיסר וקיבל ממנו עיטור ולדימיר הקדוש. זה הייתה תקופת הזוהר של ספרנסקי. למעשה הוא היה בין האנשים החזקים בממשל. אלכסנדר העריך מאוד את הצעיר והפקיד אותו על מספר רב של נושאים. בשנים 1806–1807 הוא מלווה את הקיסר בנסיעתו לאירופה. עם חזרתו לבירה, הקיסר ממנה את ספרנסקי לסגן שר המשפטים ועושה אותו ליועץ הראשי האישי. בינואר 1810, עם הקמת המועצה המדינית ספרנסקי מונה למזכיר המועצה. זה עשה אותו בעל תפקיד בכיר מאוד בממשל.
ספרנסקי גם היה פעיל מאוד בארגון הבונים החופשיים. הוא היה בקשר עם ראשי הארגון כולל ראש הארגון ברוסיה - נסיך קוראקין.
תקופת ההרחקה

הרפורמות שיזם ספרנסקי השפיעו מאוד על החברה הרוסית. בהתאם לכך מספר רב של אצילים ופקידי הממשל התלוננו על פעילותו. בפברואר 1811 ספרנסקי ביקש לעזוב את השרות, אך הקיסר נתן תשובה שלילית.
למרות זאת, מתנגדי ספרנסקי המשיכו להעביר לקיסר תלונות ושמועות  שונות על פעילותו ובעיות בהתנהגותו לכאורה. בחגיגות ליובל 40 של ספרנסקי הוא אומנם קיבל עיטור אלכסנדר נבסקי אך היה ברור שכוכבו מתחיל לרדת. ניקולאי קרמזין העביר לקיסר מסמך ארוך על הבעיות שרפורמות גרמו למדינה והצורך לעצור אותם מיד. ב-17 במרץ 1812 נערכה פגישה אישית בין ספרנסקי לבין הקיסר. לא ידוע מה היה תוכן השיחה, אך ברור שהיא הייתה קשה מאוד. למחרת ספרנסקי קיבל הנחיה מהמשטרה לעזוב את הבירה עם משפחתו ולעבור לפרם.
בני זמנו קראו לאירוע "נפילת ספרנסקי". למעשה זה הייתה לא רק הדחת פקיד בדרג גבוה זה הייתה הדחה של יוזם הרפורמות עם כל המשתמע מכך.
בשנת 1814 ספרנסקי הורשה להתגורר באחוזה משפחתית במחוז נובגורוד. הוא כתב מספר מכתבים לקיסר עם בקשת חנינה ובקשה להסביר לו את המצב. בסופו של דבר הקיסר נתן לו מלגה של 6 אלף רובל בשנה החל ממועד עזיבת השרות. במכתב הקיסר צוין שלספרנסקי היה תפקיד חשוב בקידום המדינה.
חזרה לשירות

ב-1 באוקטובר 1816 ספרנסקי הוחזר לשירות בתפקיד מושל פנזה. הפקידות המקומית לא אהבה אותו.
לאחר מספר שנים הוא הועבר לתפקיד חדש - מושל סיביר. הוא החליף בתפקידו את איוון פסטל (אביו של הדקבריסט הנודע פבל פסטל) שהתפרסם בתור מושל אכזרי ומושחת. בתפקיד זה ספרנסקי היה פעיל מאוד והנהיג מספר רפורמות ניהוליות. בינואר 1820 הוא כתב מכתב לקיסר בו ציין שמטרות תפקידו בסיביר יושגו לקראת מרץ והוא מעוניין לחזור לבירה. תגובת הקיסר ציינה שהוא יכול לחזור לבירה רק כעבור שנה - במרץ 1821.
הוא ראה את הקיסר רק ביוני 1821. הקיסר לא היה מעוניין להיות לבד עם ספרנסקי וספרנסקי הבין שהוא הוחזר לבירה אך לא יהיה מקורב לקיסר כמו בעבר.
תקופת ניקולאי הראשון

בדצמבר 1825 לשלטון הגיע ניקולא הראשון. בהנחייתו, ספרנסקי מתמנה לחבר בית הדין למשתתפי מרד דקבריסטים.
הוא היה מקורב לקיסר החדש, אך מצב רוחו לא היה כמו קודם. הוא מונה להיות מורה למשפטים של בן הקיסר אלכסנדר השני.
בתקופה זו, בהתאם להנחיותיו הוקם בית הספר הגבוה למשפטים. כמו כן, הקיסר הפקיד אותו על הכנת ספר החוקים המלא של האימפריה הרוסית. בהנהגתו הוכנו ופורסמו בשנת 1830 45 ספרים שהיוו אוסף מלא של כל חוקי המדינה. בשנת 1832 פורסם אוסף של 15 כרכים של תמצית החוקים. האות הוקרה על פעילות זו, ספרנסקי קיבל עיטור אנדריי הקדוש.
בגיל 67 הוא קודם לתואר רוזן. לאחר כ-40 יום הוא נפטר.
דעות על פעילותו

בהתאם לעדויות של בני זמנו, ספרנסקי היה שונה מכל פקידי הממשל.
ניקולאי הראשון בהיוודע על פטירת ספרנסקי ציין שהוא איבד משרת הנאמן והפורה ביותר. כולם צריכים לדעת מה רוסיה חייבת לספרנסקי וכל מתנגדיו צריכים לשתוק.
אלכסנדר פושקין ציין שזוג פקידים מיכאיל ספרנסקי ואלכסיי ארקצ'ייב היו בולטים בתקופת אלכסנדר הראשון והיו סמלי הטוב והרע בממשל.
בשנת 1808 בהיותו באירופה עם הקיסר, ספרנסקי פגש את נפולאון. נפולאון התרשם מאוד משיחות עם ספרנסקי.
מינהל המודיעין הראשי (בלארוס)

| --- | --- |
סמל המינהל
 
 דגל המינהל
 מידע כללי
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 משרד אחראי:  משרד ההגנה של בלארוס
 סוכנות אם:  המטה הכללי של צבא בלארוס
 סוכנות בת:  הכוחות למבצעים מיוחדים יחידת 334 של הספצנאז הבלארוסי
 תאריך הקמה:  1992
 סוכנות קודמת:  גה-אר-או
 ממשלה:  ממשלת בלארוס
 מטה מרכזי:  מינסק
 
מינהל המודיעין הראשי של המטה הכללי הבלארוסי הוא שמו הנפוץ של המודיעין הצבאי הבלארוסי (בבלארוסית: Галоўнае разведвальнае ўпраўленне Генеральнага штаба Узброеных сіл Рэспублікі Беларусь) והוא שירות המודיעין הצבאי של צבא בלארוס, הנחשב לאחד מגופי הביון החשאיים בעולם.
הארגון הוקם מתוך הגה-אר-או הסובייטי בשנת 1992 והוא הסוכנות הראשית למודיעין צבאי של בלארוס. המינהל מפעיל את הכוחות למבצעים מיוחדים של הצבא הבלארוסי.
היסטוריה

המודיעין הצבאי הבלארוסי הוא יורש האגף הבלארוסי של הגה-אר-או הסובייטי, שהוקם ב-1992, בהתאם לדוקטרינה הצבאית שנוסחה באותו הזמן וקבעה כי על המודיעין הצבאי לנהל מבצעי איסוף מודיעין למען שמירת הריבונות הבלארוסית והגדלת הידע שלה אודות צבאות זרים.
לאחר עלייתו לשלטון של אלכסנדר לוקשנקו בשנת 1994, המודיעין הצבאי תועל לאיסוף מודיעין צבאי כנגד מדינות נאט"ו ופעל לשיתוף פעולה נרחב עם המודיעין הצבאי הרוסי.
באפריל 2011 יחידות של המודיעין הצבאי הבלארוסי אימנו את שכירי החרב של מועמר קדאפי, לאחר שנודע כי 500 אנשי שטח של הביון הצבאי הבלארוסי כבר שוהים במדינה תקופה ארוכה ומספקים סיוע למודיעין הלובי. אנשי יחידת 334 של הספצנאז הבלארוסי, שבסיסם ממוקם במרינה הורקה סמוך למינסק נשלחו לסייע לכוחותיו של קדאפי.
פעילות

כמעט דבר לא ידוע על סוכנות המודיעין הצבאי של בלארוס. בעוד שמטרתו המרכזית של הארגון היא למנוע תוקפנות צבאית נגד המדינה ותקופה מסוימת בנו של נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו, ויקטור, היה אחראי על תחום פיתוח המודיעין הצבאי, במסגרת סמכויותיו, גוף זה, יחד עם המינהל הראשי לביון חיצוני של הוועדה לביטחון המדינה ואגף המודיעין במשמר הגבול, מבצע פעילויות ריגול ואיסוף מודיעין בניכר.
נוסף למודיעין אנושי, עוסק הארגון בהפעלת אמצעים אלקטרוניים ואיסוף מודיעין אותות והוא גם אחראי על פיצוח צפנים ואיסוף מודיעין ממגוון מקורות. סוכני המינהל עוברים הכשרה מקצועית הכוללת לימוד מספר שפות זרות, בעיקר אנגלית ופולנית.
ראשי המינהל

| שם | תקופת כהונה | הערות/סימוכין |
| --- | --- | --- |
| ניקולאי ואשצ'ילו | 18 ביוני 1992—1998 |  |
| אנטולי סגאקיאנץ | 1998–2003 |  |
| אלכסנדר אניסימוב | 2003–2006 |  |
| ויקטור קראשבסקי | 17 במאי 2006–1 בפברואר 2013 |  |
| פאבל טיחונוב | 7 בפברואר 2013–7 ביולי 2020 |  |
| רוסלן קוסיגין | 7 ביולי 2020–27 ביולי 2023 |  |
| ולדימיר קופריאניוק | מאז 27 ביולי 2023 |  |
גלריה

סמל גדוד הנדסת הרדיו בנפרד מספר 255 של המודיעין הצבאי הבלארוסי
סמליל גדוד ספצנאז 5 של המודיעין הצבאי הבלארוסי
הערות שוליים

↑  לאן נעלם הזהב של קדאפי?(ברוסית)
↑  Что известно о полусекретных спецподразделениях, которые курирует Виктор Лукашенко // UDF.BY
↑  Законодательство Республики Беларусь – Normativka.by, normativka.by
↑  Александр Лукашенко провел кадровые перестановки в руководстве Вооруженных Сил | Официальный интернет-портал Президента Республики Беларусь, president.gov.by
מלחמה ושלום (סדרה, 1972)

| --- | --- |

 מבוסס על:  מלחמה ושלום 
 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר 
 יוצרים:  דייוויד קונרוי
 כותבים:  ג'ק פולמן מבוסס על מלחמה ושלום מאת לב טולסטוי
 שחקנים:  אנתוני הופקינס אלן דובי מורג הוד אנג'לה דאון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  20 
 הפקה
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC2
 תקופת שידור מקורית:  30 בספטמבר 1972 – 8 בפברואר 1973
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מלחמה ושלום (באנגלית: War and Peace) היא סדרת טלוויזיה משנת 1972, עיבוד לרומן "מלחמה ושלום" מאת לב טולסטוי. הסדרה שודרה ב-20 חלקים החל מ-28 בספטמבר 1972.
העיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן האפי של טולסטוי הוא על אהבה ועל אובדן ומתרחש על רקע המלחמות הנפוליאוניות. אנתוני הופקינס העומד בראש צוות השחקנים מגלם את פייר בזוחוב, מורג הוד היא נטשה רוסטובה היפה והאימפולסיבית, אלן דובי הוא אנדריי בולקונסקי הגיבור הקודר, ודייוויד סוויפט בתפקיד נפוליאון, שלהחלטתו לפלוש לרוסיה ב-1812, יש השלכות מרחיקות לכת על פייר ועל משפחות רוסטוב ובולקונסקי.
דייוויד קונרוי הפיק את הסדרה בת עשרים החלקים. מטרתו הייתה להעביר את העלילה ואת הדמויות מהרומן של טולסטוי לדרמה טלוויזיונית באורך 15 שעות. את התסריט כתב ג'ק פולמן וביים ג'ון דייוויס. סצנות המלחמה של הסדרה "מלחמה ושלום" צולמו ביוגוסלביה. מעצב ההפקה דון הומפריי זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה על עבודתו בסדרה.
גרסה זו שונה מעיבודים קודמים שנעשו לרומן בכך שמופיעים בה דמויות משנה רבות - בולטת בהן דמותו של קאראטייב בגילומו של הארי לוק (אנ').
צוות השחקנים

אנתוני הופקינס - פייר בזוחוב
אלן דובי - אנדריי ניקולייביץ' בולקונסקי
מורג הוד - נטשה רוסטובה
אנג'לה דאון - מריה בולקונסקיה
רופרט דייוויס - הרוזן רוסטוב
פיית' ברוק - הרוזנת רוסטובה
דייוויד סוויפט - נפוליאון בונפרטה
פרנק מידלמאס - מיכאיל קוטוזוב
סילבסטר מורנד - ניקולאי רוסטוב
ג'ואנה דייוויד - סוניה רוסטובה
הארי לוק - פלאטון קרטאייב
דונלד דאגלס - הצאר אלכסנדר הראשון
ג'ון קזבון - ברקלאי דה טולי
פיונה גאונט - הלן קורגין, אשתו של פייר בזוחוב
אנתוני ג'ייקובס - הנסיך ניקולאי בולקונסקי
אתן פילדינג - מדמואזל בוריין
ברנבי שו / רופוס פרמפטון - פטיה רוסטוב
פיטר באת'הרסט - פול (אנ')
מוריס פרי - ז'וזף פושה
ג'פרי מוריס - המזכיר של נפוליאון
מייקל גובר - גנרל בלשב
טובי ברידג' - ניקולנקה בולקונסקי הצעיר
ניל סטייסי - בוריס דרובצקוי
אן בלייק - הנסיכה דרובצקויה
גארי ווטסון - דניסוב
דונלד ברטון - דולוחוב
טוני סטידמן - המשרל לואי ניקולא דאבו
ג'וזף וייז - קצין רוסי
קולין בייקר - אנטול קורגין
בזיל הנסון - הנסיך וסילי קורגין
ג'וזי קיד - קאטיש
ג'יימס אפלבי - שליש גרמני
ג'ררד הלי - נסיך מירא
מייקל בילינגטון - לוטננט ברג
ויל לייטון - טיחון
פטרישה שייקסבי - ורה רוסטובה, נשואה לברג
אליסון פרייזר - הנסיכה ליזה בולקונסקיה
ריצ'רד הרנדול - הרוזן רוסטופצ'ין
ג'ון ברסלין - מרשל לואי-אלכסנדר ברתיה (אנ')
פט גורמן - סמל צרפתי
פיליפ לאורי - קפטן צרפתי
אדמונד ביילי - פרוקופי
יו קרוס - מיטנקה
ריצ'רד פור - שליח צרפתי
ברברה יאנג - אן שרר
קארין מקרתי - ג'ולי קורגין
רוי ספנסר - טימוחין
יוברט קרוס - ג'נרל ראפ
ג'פרי דנטון - מארח
טניאל אוונס - הנסיך בגרטיון
גורדון פיית' - גליצין
ג'ון לורנס - אורח אצל אנה
ג'ודית פולרד - אולגה
טוני קאונטר - קורפורל צרפתי
אריק צ'יטי - גרסים
הפצה ב-DVD

ב-2005 הופצה הסדרה באזור 2 באריזה של ארבעה DVD בהפצת "DD Home Entertainment". לסט צורפה חוברת מאוירת שכתב אנדי פריסטנר על תהליך יצירת הסדרה.
ראו גם

מלחמה ושלום (סרט, 1956) - סרט קולנוע משנת 1956 בבימויו של קינג וידור
מלחמה ושלום (סרט, 1968) - סרט קולנוע סובייטי בבימויו של סרגיי בונדרצ'וק
מלחמה ושלום (סדרה, 2016) - סדרת טלוויזיה משנת 2016
הערות שוליים

↑  Gill Ducker Other Lives: Don Homfray, The Guardian, 23 March 2012
מסיבת הדבקה

מסיבת הדבקה היא פעילות חברתית בה ילדים נחשפים בכוונה למחלות מדבקות כגון אבעבועות רוח, שפעת, חצבת, חזרת ומחלות אחרות הנחשבות "מחלות ילדות".
מסיבות אלה היו שכיחות לפני המצאת החיסונים, מתוך אמונה שהידבקות בגיל צעיר מסוכנת פחות מהידבקות בגיל מבוגר. שכיחותן פחתה ככל שזמינות החיסונים עלתה וככל שהתבססה שגרת החיסונים. בשנות ה-20 של המאה ה-21 תופעת מסיבות ההדבקה רווחה בקרב אוכלוסיות המתנגדות לחיסונים.
יעילות וסיכון

הורים החושפים את ילדיהם לנגיף וריצלה זוסטר וירוס מאמינים שהשגת חיסון טבעי נגד אבעבועות רוח בטוחה יותר ויעילה יותר מקבלת חיסון. תומכי מסיבות ההדבקה טענו ש"לחלות זאת הדרך הכי טבעית לחסן את הגוף", "החיסון לא תמיד מגן מפני המחלה", "בחיסון יש חומרים רעילים", "המחלה מחזקת את הגוף". כנגד, הרופאים מסבירים שחיסון נגד אבעבועות רוח מקנה הגנה מפני אבעבועות רוח וגם מפני שלבקת חוגרת. שלבקת חוגרת היא מחלת המשך לאבעבועות רוח. לאחר ההידבקות הראשונית בילדות, הווירוס נותר רדום בתאי העצב בגוף, ועלול להתעורר בגיל מבוגר ליצירת מחלת השלבקת החוגרת .
למחלות ילדות יש סיבוכים רבים ומסוכנים כגון דלקת המוח, דלקת ריאות וזיהום חיידקי משני המכונה "החיידק הטורף". נזק מוחי ומוות כתוצאה מסיבוכים אלה שכיחים יותר מאשר תופעות הלוואי הנגרמות על ידי החיסונים .
לפני הנהגת החיסון נגד אבעבועות רוח, שיעור התמותה בארצות הברית היה בין 1 ל-21 לכל 100,000 מקרים, בהתאם לגיל החולה.
על פי מחקרים, עד להכנסת החיסון נגד אבעבועות רוח, אושפזו בישראל בכל שנה כ-300 איש בגלל סיבוכים של המחלה, שני שלישים מהם ילדים, ואדם אחד או שניים בשנה מתו בעקבות הסיבוכים.
במהלך מגפת שפעת החזירים בקנדה, רופאים הבחינו בעלייה במספר האירועים שכונו "מסיבות שפעת" שכוונתם המפורשת הייתה להדביק את הילדים בנגיף שפעת החזירים.
חוקרים הדגישו אז שמשום שהמחלה נגרמה על ידי נגיף חדש, אליו נחשפו מעט מאוד אנשים בעבר, גם ההורים היו עלולים להידבק ולהפיץ את המחלה.
הערות שוליים

↑  מסיבות הדבקה – מדעת
↑  CDC - Varicella Vaccine - Vaccine Safety, web.archive.org, ‏2015-08-25
↑  TheMedical - אתר הרופאים של ישראל | על רקע התפרצות מחלת החצבת באחד מבסיסי צה"ל, מפרסמתההסתדרות הרפואית בישראל נייר הבהרות בנושא זה
↑  /אבעבועות-רוח-לא-סיבה-למסיבה אבעבועות רוח: לא סיבה למסיבה | מכון דוידסון לחינוך מדעי, באתר אבעבועות רוח: לא סיבה למסיבה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מלחמה בלי שם

| --- | --- |

כרזת הסדרה מלחמה בלי שם
 מבוסס על:  התקופה שבין מלחמת לבנון הראשונה לנסיגה מלבנון
 סוגה:  דוקומנטרי ביוגרפיה
 יוצרים:  ישראל רוזנר מתי פרידמן
 בימוי:  ישראל רוזנר 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית ערבית אנגלית
 מספר פרקים:  3 
 הפקה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  18 באפריל 2020 – 2 במאי 2020
 קישורים חיצוניים
 האתר הרשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מלחמה בלי שם היא מיני סדרת דוקו בת שלושה פרקים, ששודרה בתאגיד השידור הישראלי כאן 11 מ-18 באפריל ועד 2 במאי 2020. הסדרה, שנוצרה על ידי ישראל רוזנר ומתי פרידמן, מתארת את התקופה בה צה"ל שהה ברצועת הביטחון שבדרום לבנון, החל ממלחמת לבנון ב-1982 ועד לנסיגה מלבנון בשנת 2000. היא משלבת ראיונות עם אישים בכירים בצה"ל ובכוחות הביטחון בתקופת הלחימה, ביניהם שאול מופז, אהוד ברק, אורי אור, משה קפלינסקי, משה צ'יקו תמיר ועוד, יחד עם קטעי ארכיון וקטעים נדירים שטרם נחשפו.
הסדרה קרויה בשם "מלחמה בלי שם" מכיוון שעל אף כמות הנפגעים (ב-15 השנים שבהן שהה ברצועת הביטחון, בין 1985 ל-2000 צה"ל איבד 559 חיילים; כמעט פי חמישה מאשר במלחמת לבנון השנייה), ישראל לא הכירה ב־18 שנות השהייה הצה"לית בלבנון כמלחמה בפני עצמה. בשנת 2020 החליט שר הביטחון וראש הממשלה החלופי, בני גנץ, לקבל את המלצת הרמטכ"ל אביב כוכבי ולהכיר בתקופה זו כאחת ממערכות ישראל.
פרקי הסדרה > הפרק הראשון: בגיבוי צה"ל (1982–1990)

הפרק הראשון נפתח באסון צור הראשון בנובמבר 1982, בו התפוצץ בניין הממשל הצבאי הישראלי בצור, מיד בתום מלחמת לבנון הראשונה. הסדרה סוקרת את האסון ואת המחדלים שהתגלו בחקירתו, ומה שנראה כניסיון טיוח של מה שרבים טוענים היה פיגוע התאבדות ולא דליפת גז כפי שטענה ועדת הבדיקה שמונתה בראשות אלוף במיל' מאיר זורע. לאחר מכן מתוארת כניסת צה"ל ללבנון והכרעת המחבלים הפלסטינים בתוך כמה שבועות. בריאיון עם אקדמאית אמריקאית ממוצא לבנוני-שיעי שהייתה ילדה בזמן הפלישה, היא טוענת כי ישראל החמיצה הזדמנות ליצור ברית עם השיעים, ששמחו בגירוש אנשי אש"ף על ידי ישראל מדרום לבנון, ובכך תרמה להקמת חזבאללה, כשלוחה איראנית. מפקדים לשעבר בצה"ל המרואיינים בסדרה מספרים כי בלי להתכוון הם מצאו את עצמם במלחמה חדשה, וקשה הרבה יותר.
בפרק מתייחסים גם ל"אסון הספארי" בו נהרגו 12 חיילי צה"ל ו-14 נוספים נפצעו ב-10 במרץ 1985 לאחר שמכונית תופת התפוצצה בסמוך לשיירת כלי רכב של צה"ל ליד העיירה הלבנונית מרג' עיון. לאחר אירוע זה נסוגה ישראל ביוני 1985 מרוב שטח לבנון, למעט רצועת ביטחון צרה לאורך הגבול ובה מספר מוצבים. צה"ל ביקש להסתמך על צבא דרום לבנון (צד"ל) ורק לגבות אותו, אך בפרק מרואיינים מספר אנשי מפתח מצד"ל וקצינים בכירים שמודים שצד"ל מעולם לא הפך לצבא מקצועי ולא עמד בציפיות, וצה"ל נאלץ להרחיב אט אט את פעילותו כדי למנוע הישגים וכיבוש מוצבים על ידי החזבאללה. מרואיינים בו החיילים שהגנו בהצלחה על מוצב שומריה מתקיפה קרקעית נרחבת באפריל 1987, מתקפה שהסתיימה בכישלון חזבאללה ומות 40 מלוחמיה. בעקבות כישלון זה עבר החזבאללה מעימות ישיר מול צה"ל לטקטיקות גרילה.
פרקי הסדרה > הפרק השני: חיים על קו אדום (1990–1997)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרקי הסדרה > הפרק השלישי (1997–2000)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

הלחימה בדרום לבנון (1985–2000)
רצועת הביטחון
מלחמת לבנון הראשונה
הערות שוליים

↑  ניב שטנדל, ‏מלחמה שאף פעם לא די לה, באתר ‏מאקו‏, 26 באפריל 2020
↑  אור הלר, גנץ אישר: אות מערכה יוענק ללוחמים ברצועת הביטחון בלבנון, באתר חדשות 13, 11 בנובמבר 2020
מוצב חיל התותחנים שרייפה, לבנון
מערכת שלוש התקופות

מערכת שלוש התקופות היא מערכת המחלקת את הפרהיסטוריה של אירופה לשלושה פרקי זמן, על פי הטכנולוגיה העיקרית ששימשה בני אותה תקופה ביצירת כלים. שלוש התקופות הן:
תקופת האבן
תקופת הברונזה
תקופת הברזל
מערכת זו פותחה על ידי ההיסטוריון הדני כריסטיאן יורגנסן תומסן בשנות ה-20 של המאה ה-19 על מנת למיין כלים באוסף שהפך מאוחר יותר למוזיאון ההיסטוריה הלאומי של דנמרק.
טענתו של תומסן הייתה, כי לא היו משתמשים בכלים מאבן אם ברונזה הייתה בנמצא, ובדומה לכך, איש לא היה מייצר כלי ברונזה אם היה ניתן לייצר כלי ברזל. תומסן הסיק כי התפתחויות אלה היו חייבות להגיע בסדר כרונולוגי, והיה הראשון שהציע שיטה לסיווג ולתיארוך של כלים ואתרים, שיטה הנקראת כיום טיפולוגיה. רעיון זה היה חדש באותה תקופה והיווה שיפור משמעותי לדרך הבלתי מסודרת שבה התנהלה הארכאולוגיה עד לאותה תקופה.
מאוחר יותר, חולקה תקופת האבן לשלוש תקופות:
התקופה הפלאוליתית (מיוונית: תקופת האבן הקדומה)
התקופה המזוליתית (מיוונית: תקופת האבן התיכונה)
התקופה הנאוליתית (מיוונית: תקופת האבן החדשה)
חלוקות נוספות התווספו מאוחר יותר, על מנת לחלק כל תקופה לקדומה, תיכונה ומאוחרת. בתרבויות מסוימות, לדוגמה במזרח התיכון הקדום הוסיפו החוקרים את התקופה "כלקוליתית", שנקראה בהתחלה תקופת הנחושת, בין התקופה הנאוליתית לתקופת הברונזה. במזרח התיכון נחלקת תקופת הברונזה לארבע תקופות משנה:תקופת הברונזה הקדומה, תקופת הברונזה הביינימית, תקופת הברונזה התיכונה ותקופת הברונזה המאוחרת. תקופת הברונזה נחשבת באזורים אלה כתקופה היסטורית.
המונחים האלה רלוונטיים בעיקר לאירופה ולמזרח התיכון, מכיוון שבאזורים אחרים לא התפתחו התקופות באותו סדר. באפריקה שמדרום לסהרה, לדוגמה, התפתחה התרבות לתקופת הברזל היישר מהתקופה הנאוליתית.
על אף שמונחי מערכת שלוש התקופות נחשבים לפחות מדויקים כיום (לדוגמה, ידוע שבתקופת הברזל עדיין השתמשו בכלי אבן רבים בחיי היום-יום), הם עדיין הבסיס לחלוקת הארכאולוגיה הפרהיסטורית ונמצאים בשימוש עד היום.
מערכת לומדת

מערכת לומדת היא מערכת אשר משפרת את ביצועיה בביצוע משימה נתונה ככל שהיא מבצעת משימה זו.
עקרון הפעולה של מערכות אלו בנוי משני שלבים עיקריים, למידת המידע ובדיקת מידע חדש.
בשלב הלמידה, הידוע גם כשלב אימון המערכת, המערכת מקבלת מידע מוכר ובונה מודל סטטיסטי באמצעותו תאפיין מידע חדש.
בשלב הבדיקה, המערכת מקבלת מידע חדש ובהתאם למודל שנבנה מסווגת אותו.
מערכת כזו מכילה:
בסיס נתונים ללימוד המערכת ולבדיקת הביצועים שלה.
כללים לאפיון מידע.
כללים להחלטה על נכונות המידע.
ניקוד להחלטה על אפיון מידע חדש:  שייך למופע ישן או מופע חדש.
שימוש במערכות כאלו מקובל במערכות זיהוי כתב, זיהוי דיבור, זיהוי דובר, גילוי ספאם, תוכנות ללמידת משחק ועוד.
בשנים האחרונות הופך תחום המערכות הלומדות לאחד מהתחומים המובילים במסגרת מחקרים בביואינפורמטיקה, בעיקר בכל האמור בזיהוי דפוסים חוזרים במסדי נתונים ביולוגים (מבנה חלבונים, אתרי קישור של פקטורי שעתוק ו-gene expression).