stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורסט שטורמר

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1949 (בן 75) פרנקפורט, הסן, גרמניה הכבושה
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שטוטגרט,אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  מעבדות נוקיה בל
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1998)
 
הורסט שטורמר (בגרמנית: Horst Ludwig Störmer;‏ נולד ב-6 באפריל 1949) הוא פיזיקאי גרמני, שחלק את פרס נובל לפיזיקה בשנת 1998 עם רוברט לפלין ודניאל צוי על "על גילוי צורה חדשה של נוזל קוונטי עם אקסיטציות של מטען הטעון חלקית". הניסויים שזיכו את שטורמר ושותפיו בפרס התבצעו במעבדות נוקיה בל שבניו ג'רזי.
ביוגרפיה

הורסט שטורמר נולד ב-6 באפריל 1949 בפרנקפורט שבגרמניה. בצעירותו תכנן שטורמר ללמוד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט, אך מאוחר יותר החליט ללמוד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת גתה בפרנקפורט. אחד משותפיו בלימודים היה זוכה פרס נובל גרד ביניג. לאחר הלימודים שטורמר עבד על מחקריו זמן מה בצרפת. בסופו של דבר הוענק לשטורמר דוקטורט מטעם אוניברסיטת שטוטגרט בשנת 1977. לאחר קבלת הדוקטורט, עבר שטורמר לארצות הברית על מנת לעבוד במעבדות בל. בסופו של דבר שטורמר אף התאזרח בארצות הברית.
זיקו

ערך זה עוסק בכדורגלן ברזילאי. אם התכוונתם למנצח תזמורת צה"ל בעבר, ראו .
ארתור אנטונס קוימברה (בפורטוגזית: Arthur Antunes Coimbra; נולד ב-3 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי הידוע בכינויו זיקו. הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה, וידוע בזכות יכולות הכדרור ובעיטות חופשיות שלו.
קורות חייו

ארתור אנטונס קוימברה נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, הצעיר במשפחה מבין שלשה אחים שחקני כדורגל. רבים נהגו לכנותו "פלה הלבן", פלה אף הגדיל לעשות כאשר אמר "במרוצת השנים השחקן שהגיע קרוב ביותר לרמתי היה זיקו". זיקו נודע בזכות יכולות כיבוש מצוינות, יכולת מסירה נפלאה, ובעיקר יכולתו האדירה בבעיטות חופשיות.
זיקו השתתף בשלושה גביעי עולם במדי נבחרת ברזיל (מונדיאל 1978, מונדיאל 1982 ומונדיאל 1986).
במונדיאל 1982 זיקו היה חלק מסגל פנטסטי שנחשב לאחד הטובים בכל הזמנים, כששיחק לצד פלקאו, סוקרטס, אדר, סרזו וג'וניור. אף על פי שכבש ארבעה שערים לאורך הטורניר והיה מעורב בשמונה שערים רצופים של הנבחרת היא נוצחה על ידי איטליה בתוצאה 3–2 במשחק האחרון בשלב הבתים של הסיבוב השני וסיימה את דרכה בטורניר. נבחרת זו זכורה כאחת הנבחרות הגדולות שהיו בהיסטוריה.
במהלך הקריירה שיחק בברזיל, איטליה ויפן.
זיקו התגלה בזכותו של שדרן רדיו מקומי, סלסו גארסיה, שהתלהב מהילד הצנום ולקח אותו למבחנים בפלמנגו. המועדון הברזילאי החליט להשקיע בפרויקט וזיקו עבר דיאטה מיוחדת, קיבל סטרואידים וויטמינים ועבר תוכנית אישית לפיתוח גוף כדי שיתחזק.
עם ארבע אליפויות ברזיל, זכייה בגביע הליברטדורס ובגביע הבין-יבשתי, כשהוא כובש 508 שערים ב-731 משחקים, הפך זיקו לאחד השחקנים הגדולים שלבשו אי פעם את מדי המועדון. ב-1983 עבר זיקו לאודינזה בתמורה ל-2.5 מיליון דולר (סכום שנחשב לגבוה מאוד באותה תקופה), אולם אחרי שנתיים שב למועדון נעוריו בברזיל. לפני שהתמנה למאמן נבחרת יפן ב-2002 שיחק זיקו במדי המועדון היפני קאשימה אנטלרס כ-3 שנים כאשר הצטרף אליו ב-1991.
לאחר הפרישה מהכדורגל עסק בפוליטיקה, אחר כך עבר ליפן על מנת לעזור לבנות את ה-“J League”, ולבסוף חזר לברזיל ועזר לאמן את הנבחרת הלאומית. לאחר שאימן את נבחרת יפן והוביל אותה להעפלה למונדיאל 2006, ולזכייה בגביע אסיה בשנת 2004. לאחר מכן התמנה למאמנה של פנרבחצ'ה הטורקית והוביל אותה לזכייה באליפות טורקיה ולרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2006/2007. בשנת 2008 הוא מונה למאמנה של בוניודקור, והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל האוזבקית לשנת 2008. ב-2009 עבר לאמן את צסק"א מוסקבה. בשנת 2009 התמנה זיקו למאמנה של אולימפיאקוס היוונית, כשהוא חותם על חוזה לשנתיים. בתחילת שנת 2010 זיקו פוטר וב-2011 החל לאמן את נבחרת עיראק. לאחר שנתיים מוצלחות בעיראק, הפך זיקו למאמנה של אל גראפה מליגת העל הקטארית. בשנת 2014 חתם זיקו בגואה מליגת ה-ISL ההודית כמאמן הראשון של הקבוצה החדשה.
סטטיסטיקות קריירה

| קבוצה | משחקים | שערים | ממוצע שערים למשחק |
| --- | --- | --- | --- |
| פלמנגו | 731 | 508 | 0.69 |
| אודינזה | 79 | 56 | 0.69 |
| סומיטומו מטאלס | 31 | 27 | 0.87 |
| קאשימה אנטלרס | 57 | 27 | 0.47 |
| נבחרת ברזיל (משחקים רשמיים) | 72 | 52 | 0.72 |
| נבחרת ברזיל (משחקים לא רשמיים) | 16 | 14 | 0.88 |
| נבחרת ברזיל האולימפית | 8 | 1 | 0.12 |
| מועדוני נוער | 116 | 81 | 0.69 |
| סך הכל בקריירה | 1,180 | 826 | 0.70 |
תארים > תארים קבוצתיים

אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל 1972, 1974, 1978, 1979, 1979 (מיוחד), 1981, 1986
אליפות ליגת העל הברזילאית 1980, 1982, 1983, 1987
גביע ליברטדורס 1981
הגביע הבין-יבשתי 1981
אליפות ליגת J-league היפנית 1993
תארים > תארים בין-לאומיים

מונדיאל 1978: מקום שלישי
מונדיאל 1982: סיבוב שני
מונדיאל 1986: רבע הגמר
תארים > תארים אישיים

1974
השחקן הברזילאי של השנה
נבחרת העונה הברזילאית
שיא שערים לעונה כשחקן פלמנגו - 49 שערים
1975
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו - 30 שערים
נבחרת העונה הברזילאית
1976
שיא שערים לעונה כשחקן פלמנגו - 56 שערים
מלך השערים בברזיל לעונת 1976 - 63 שערים
כדור הכסף לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית
1977
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו - 27 שערים
מלך השערים בברזיל לעונת 1977 - 48 שערים
נבחרת העונה הברזילאית
כדור הזהב לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית
1978
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו - 19 שערים
1979
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו - 26 שערים
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו לאחר התוספת של שנת 1979 - 34 שערים
מלך השערים הברזילאי לעונת 1979 - 89 שערים
נבחר על ידי פיפ"א למשחק ראווה מול נבחרת ארגנטינה - כבש שער אחד
1980
מלך השערים של הליגה הברזילאית - 21 שערים
מלך השערים בברזיל לעונת 1980 - 53 שערים
כדור הכסף לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית
מקום חמישי בשחקן השנה בעולם
1981
השחקן הטוב ביותר בגביע הליברטדורס
מלך השערים של גביע ליברטדורס
שחקן הטורניר בגביע הבין-יבשתי
גביע הזהב לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית
1982
הכובש המצטיין של מדינת ריו דה ז'ניירו - 21 שערים
השחקן הברזילאי של השנה
נבחרת השנה בברזיל
מלך השערים של הליגה הברזילאית - 21 שערים
מלך השערים בברזיל לעונת 1982 - 59 שערים
נעל הברונזה בפרסי גביע העולם בכדורגל
שחקן הטורניר בפרסי גביע העולם בכדורגל
נעל הזהב לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית
נבחר על ידי פיפ"א לשחק נגד נבחרת אירופאית במשחק ראווה - כבש שער אחד
השחקן הרביעי בטיבו בעולם על פי world soccer magazine
1983
השחקן הטוב בעולם על פי world soccer magazine
1984
מקום שני במלך השערים של הליגה האיטלקית - 19 שערים
מקום ראשון בדירוג ממוצע שערים למשחק בליגה האיטלקית
השחקן השלישי בטיבו בעולם על פי world soccer magazine
1987
נבחרת השנה בברזיל
1992
שיא של שערים במשחקים ברצף בליגה היפנית בכדורגל - 11 שערים ב-10 משחקים
1999
השחקן הברזילאי השלישי בטיבו במאה ה-20 - הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל
נכנס לרשימת השחקנים הטובים של המאה ה-20 - הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל
השחקן התשיעי בטיבו במאה ה-20 - france football
השחקנים הגדולים של המאה ה-20 על פי world soccer magazine
2004
נכנס לרשימת פיפ"א 100
נכנס להיכל התהילה של פיפ"א
2010
השחקן העשירי בטיבו בכל הזמנים על פי world soccer magazine
כל הזמנים
מלך השערים של פלמנגו בכל הזמנים - 508 שערים
מלך השערים במאראקנה בכל הזמנים - 333 שערים
פסח בורשטיין (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1896 
 פטירה:  6 באפריל 1986 (בגיל 89) 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט היברון 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 בן או בת זוג:  ליליאן לוקס (?–1986) 
 צאצאים:  מייק בורשטיין 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1986) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פסח (פול) בּוּרשטיין (בכתב יידי: פסחקע בורשטיין; באנגלית: Pesach Burstein;‏ 15 באפריל 1896 – 6 באפריל 1986) היה שחקן, קומיקאי, זמר, במאי ומנהל תיאטרון יידיש אמריקאי-ישראלי.
קורות חיים

בורשטיין נולד בשנת 1896 בעיר ורשה, בן לאב חייט חרדי. שמו ניתן לו מכיוון שנולד בחג הפסח. ב-1905 היגרו הוריו לבֶּרדיַאנסק שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה) בשל חשש לפוגרום בוורשה, שם התפרנס אביו כיצרן מעילי נשים. בגיל שש עשרה ברח מהבית והצטרף ללהקה נודדת יידית. במלחמת העולם הראשונה נעצר על ידי הרוסים בחשד לריגול, ואילו הוריו נרצחו במהלך שוד ב-1921. בריחתו מהבית הצילה אותו מהגורל של הוריו ואחיו.
בשנת 1923 הוא הובא לארצות הברית על ידי בוריס טומשבסקי מקובנה שם שהה באותו זמן לאחר נדודים בפולין, רוסיה וליטא, וחתם אחרי ההופעה הראשונה שלו עם קולומביה רקורדס על חוזה הקלטה ל-20 שנה. הוא זכור בעיקר בשל ביצועו לשיר "אודסה מאמא" (" אָדעסאַ מאַמע") והגרסה ביידיש ל-"Sonny Boy".
בורשטיין נישא פעמיים. אשתו השנייה הייתה ליליאן לוקס, שחקנית הצעירה ממנו ב-22 שנה, שהכיר במסגרת עבודתו בתיאטרון היידי בניו יורק. בשנת 1939 יצאו בני הזוג לסיבוב הופעות בפולין. בגין חוסר השקט באזור, הציע להם חבר בסגל הדיפלומטי לקחת חופשת קיץ מהופעות, והם עזבו לארצות הברית ימים ספורים בטרם הפלישה הגרמנית. הלהקה שיחקה בתיאטראות יידיש באפר איסט סייד בשדרה השנייה במנהטן, במימונו של טומשבסקי.
בשנת 1945 נולדו לפסח וליליאן תאומים, מייקל וסוזן (בנם היה לימים לשחקן הנודע מייק בורשטיין). כשהתאומים הגיעו לגיל שבע הם החלו להופיע בהצגה "חתונה בעיירה" והצגות נוספות ביידיש ברחבי העולם. למרות שסוזן לא נשארה בעסקי המשחק, המשפחה הופיעה רבות גם ברצועת הבורשט, ובורשטיין פתח את התיאטרון שלו, "ההופקינסון", בברוקלין. להקתו (שהתפרסמה כ"ארבעת הבורשטיינים", כשהתאומים מופיעים תחת שמות הבמה "מוטל'ה וזיסל'ה") זכתה לשבחי הביקורת בברודוויי ובישראל עבור הביצוע ל"שירי המגילה" של איציק מאנגר.
אחרי השואה, בשל ירידה דרסטית במספרי קהל היידיש, בורשטיין מצא קהל בדרום אמריקה ומזרח אירופה וכן בישראל. תחילה התיישב בישראל ומאוחר יותר עזב בשל המס שהוטל על התיאטרון היידי במטרה לקדם את השפה העברית.
בורשטיין גילם תפקיד קטן בסרט "שני קוני למל" בכיכובו של בנו, וכן שיחק בסרט "סלאח שבתי" וב"הבו בנות לאילת".
האוטוביוגרפיה שלו התפרסמה ביידיש בישראל ב-1980, ותורגמה לאנגלית בשנת 2003.
בורשטיין נפטר בשנת 1986, שבועיים לפני יום הולדתו ה-90, ונטמן בבית הקברות מאונט הברון שברובע קווינס בניו יורק. באותה השנה זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
במלאת 100 שנה להולדתו ביים הבמאי ארנון גולדפינגר סרט תיעודי על חייהם של בני משפחת בורשטיין. הסרט, שנקרא "הקומידיאנטים", זכה בפרס אופיר בקטגוריה שלו.
אוטוביוגרפיה

געשפילט א לעבן, תל אביב: [חמו"ל] (דפוס מ’ חמיאל), תש"ם 1980. ("כל חיי במה", בשיתוף עם אשתו ליליאן לוקס)
Pesach’ke Burstein, with Lillian Lux Burstein, What a Life!: The Autobiography of Pesach’ke Burstein, Yiddish Matinee Idol; edited by Gershon Freidlin, Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 2003.
לקריאה נוספת

אברהם ליס, "קורצע שמועסן וועגן וויכטיקע זאַכן", בײַ זיך 18 (1981), 83–94. (ביידיש) (על אריה שמרי, שמעון קאנץ, פסח בורשטיין, חנה שליט, י. ל. פרץ פארלאג)
הערות שוליים

↑  על פי הלעקסיקאן פון יידישן טעאטער נולד בפולטוסק
↑  געשפילט א לעבן, עמ' 16
↑  געשפילט א לעבן, עמ' 24
↑  געשפילט א לעבן, עמ' 109
↑  על פי הסרט התעודי, "הקומדייאנטים" (1996)
↑  געשפילט א לעבן, עמ' 88
↑  געשפילט א לעבן, עמ' 107
↑  פרס מאנגר לספרות יידיש יחולק מחרתיים, מעריב, 29 ביוני 1986.
↑  הקומידיאנטים, באתר "אישים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259352105171  PLWABN: 9810537456905606  GND: 119164973  ISNI: 0000 0000 8036 9684  LCCN: no98029772  MusicBrainz: 8f2dec91-97e1-4e12-a882-560be839a7a4  VIAF: 121780217   WorldCat (עם VIAF): 121780217
ישיבה דפלטבוש

| --- | --- |


 בית ספר
 מוטו:  אם אין קמח אין תורה
 השתייכות:  אורתודוקסיה מודרנית
 תקופת הפעילות:  1927–הווה (כ־97 שנים)
 מייסדים:  ד"ר יואל ברוורמן
 שכבות לימוד:  גן - תיכון
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב רונלד לוי, הרב לורנס שוויד
 מיקום
 מיקום:  שכונת פלטבוש וסביבתה, ברוקלין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°37′32″N 73°57′36″W﻿ / ﻿40.6255°N 73.96°W﻿ / 40.6255; -73.96
 www.flatbush.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיישיבה דפלטבוש(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיישיבה דפלטבוש
 
ישיבה דפלטבוש (באנגלית: Yeshivah of Flatbush) הוא מוסד חינוכי יהודי דתי הממוקם בברוקלין ואשר מקיף מסגרות חינוך מגילאי גן ילדים ועד סוף תיכון. המוסד משויך רעיונית לזרם האורתודוקסיה המודרנית של ארצות הברית.
מבנה בית הספר היסודי
היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1927 על ידי ד"ר יואל ברוורמן ואחרים. בתחילה היה המוסד מבוסס על כיתות לגילאים הנמוכים ולחטיבת הביניים, וב-1950 נוסד בית הספר התיכון, אשר עבר בהמשך לבניין נפרד ברחוב אחר.
המוסד משלב לימודי יהדות בשילוב עם לימודי חול, לתלמידים ותלמידות ביחד.
בעבר היו רוב תלמידי המוסד בנים למשפחות מהגרים מארצות אירופה. בשנים האחרונות, עם המעבר של חלק גדול מהאוכלוסייה המבוססת לפרברי ניו יורק, ופתיחת מוסדות דומים נוספים, נמנים רוב תלמידי המוסד עם בני עדות המזרח, בעיקר מקהילות יוצאי סוריה ואיראן שהתיישבו בברוקלין.
עקרונות

המוסד מציין במטרותיו שני עקרונות: "אם אין קמח אין תורה" ו"חתירה להצטיינות" (“The Standard of Excellence").
אחד מעקרונות המוסד הוא "עברית בעברית" שבו נמסרים כל שיעורי היהדות העוסקים בטקסטים עבריים (תנ"ך, תלמוד), בשפה העברית. עיקרון זה מנחיל שליטה בשפה העברית לבוגרי המוסד. עקב זאת לימדו ומלמדים במוסד מורים ישראלים רבים, ובהם אפרים שך, יוסף שפירא, טובה קלמן ואחרים. ד"ר דוד אליאך (נכדו של ר' שלמה יוסף אליאך) יליד ירושלים, שימש כמנהל המוסד במשך 43 שנים.
ראו גם

רשימה של בוגרי הישיבה
בוסטון קורבט

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1832 לונדון, אנגליה
 נהרג:  1 בספטמבר 1894 (בגיל 62) הינקלי, מינסוטה (משוערך)
 מדינה:  ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית, האיחוד
 תקופת הפעילות:  1861–1865 (כ־4 שנים)
 דרגה:  סמל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקנית
 תפקידים אזרחיים
 כובען
 
תומאס פ. "בוסטון" קורבט (Thomas P. "Boston" Corbett,‏ 29 בינואר 1832 – 1 בספטמבר 1894) היה חייל בצבא האיחוד שירה והרג את ג'ון וילקס בות', המתנקש בחייו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן. הוא נעלם בשנת 1888, אולם על פי ראיות נסיבתיות מעריכים שהוא נהרג בשריפה בהינקלי, מינסוטה (Great Hinckley Fire) בשנת 1894.
ראשית חייו

קורבט נולד בשנת 1832 בלונדון, אנגליה והיגר ביחד עם משפחתו לעיר ניו יורק בשנת 1839. משפחתו נדדה בין מספר מקומות עד שלבסוף התיישבה בעיר טרוי (Troy) שבמדינת ניו יורק. כבר מגיל צעיר החל קורבט להתמחות במקצוע הכובען, מקצוע שבו הוא החזיק לסירוגין במשך כל חייו.
ככובען נחשף קורבט באופן קבוע לאדים של כספית (Mercury(II) nitrate), כאשר החומר משמש לטיפול בפרוות הכובעים. חשיפה ממושכת לאדי הכספית יכולה לגרום לתופעות של הזיות ופסיכוזות (ידוע בתור "רעידות הכובען" - "Hatter Shakes"). ישנם מספר היסטוריונים שהעלו תאוריה על פיה המצב הנפשי של קורבט לפני ואחרי מלחמת האזרחים נבע כתוצאה מהחשיפה לאדי הכספית.
משפחה ולידה מחדש

לאחר פרק זמן מסוים שבו עבד קורבט ככובען בעיר טרוי, שב קורבט לניו יורק סיטי. לאחר מכן הוא נישא, אולם אשתו וילדו מתו במהלך הלידה. בעקבות המוות, עבר קורבט מניו יורק סיטי לבוסטון, בנוסף על כך כתוצאה מהמוות נכנס קורבט לדיכאון והפך לאלכוהוליסט. הוא לא היה מסוגל להחזיק עבודה ונהפך לחסר בית. לאחר לילה של שתייה חריפה, הוא התעמת עם מטיף ברחוב ששכנע אותו להצטרף לכנסייה המתודיסטית האפיסקופלית (Methodist Episcopal Church). לאחר הפגישה קורבט חדל לשתות ונהפך למאמין אדוק. כחלק מתהליך האמונה, קורבט עבר טבילה, ושינה את שמו לבוסטון (Boston) על שם העיר בה נהפך למאמין. הוא החל ללכת למפגשים במספר כנסיות בבוסטון שם זכה לכינוי "The Glory to God Man". בניסיון להדמות לישו קורבט חדל מלהסתפר והחל לגדל שיער ארוך (הוא חויב להסתפר כאשר הצטרף לצבא האיחוד).
בשנת 1857 הוא החל לעבוד במפעל כובעים בבוסטון, הוא נחשב לעובד אשר היה בקיא בתחום הכובענות, אולם היה ידוע בכך שנטל לעיתים קרובות הפסקות בזמן העבודה על מנת לשיר ולהתפלל. נוסף על כך הוא החל לעבוד בתור מטיף ברחוב, דבר שהקנה לו תוך זמן קצר מוניטין של "אקסצנטרי מקומי" ו"דתי פנאטי" בסביבת בוסטון. ב-16 ביולי 1858, קורבט קיבל הצעה מגונה משתי פרוצות, במהלך הליכתו ממפגש בכנסייה לביתו. קורבט שהיה מוטרד עמוקות מן ההצעה שקיבל, החל לקרוא לאחר ששב לביתו את פרקים 18 ו-19 בהבשורה על פי מתי (מוזכר שם משפט המתאר אנשים שהפכו את עצמם לסריסי מלכות למען השם). לאחר מכן במטרה להימנע מפיתויים מיניים ולהישאר קדוש, הוא סירס את עצמו באמצעות זוג מספרים. אחרי הסירוס הוא פנה תחילה לקבוצת תפילה ורק לאחר מכן פנה לטיפול רפואי.
קריירה צבאית > שירות צבאי במלחמת האזרחים

באפריל 1861, בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית, הצטרף קורבט כחייל במחלקה השייכת לגדוד ה-12 במיליציה של ניו-יורק (New York Militia). התנהגותו האקסצנטרית של קורבט הכניסה אותו במהירות לצרות. כך למשל, הוא נשא איתו ספר תנ"ך כל הזמן, קרא קטעים ממנו בקול רם על בסיס קבוע, ארגן מפגשי תפילה ונקלע לוויכוחים עם הקצינים הממונים עליו. יתר על כן קורבט גינה את קציניו על מה שהוא כינה אלימות נגד כתבי הקודש. בפעם אחת הוא נזף בקולונל באטרפילד (Daniel Butterfield) על ניבולי פה ונשיאת שם האל לשווא. הוא נשלח לבידוד בביתן שמירה לכמה ימים אך גם שם סירב להתנצל על מרדנותו. בשל העובדה שקורבט המשיך להתנהג כמתואר וסירב למלא פקודות, הוא נשפט על ידי בית דין צבאי, ושוחרר מן הצבא באוגוסט 1863.
מאוחר יותר באותו חודש, קורבט התגייס מחדש כחייל במחלקה L, בגדוד הפרשים ה-16 של ניו יורק (New York Cavalry Regiment). ב-24 ביוני 1864, נתפס קורבט בקולפפר, וירג'יניה על ידי חיילים מצבא הקונפדרציה שהיו תחת פיקודו של הקולונל ג'ון ס' מוסבי. לאחר שנשבה הוא הועבר לכלא אנדרסונוויל, שם הוחזק במשך כחמישה חודשים. הוא שוחרר בנובמבר 1864 כחלק מעסקת חילופי שבויים. לאחר השחרור הוא הועבר אל בית החולים הצבאי באנאפוליס, מרילנד בשל צפדינה ותת-תזונה. לאחר שיצא מבית החולים חזר קורבט למחלקתו שם קודם לדרגת סמל. מאוחר יותר קורבט נתן עדות במהלך משפט התביעה נגד מפקד כלא אנדרסונוויל, קפטן הנרי וירץ.
קריירה צבאית > המרדף אחרי ג'ון וילקס בות'

ב-24 באפריל 1865, נשלח הגדוד של קורבט לעצור את ג'ון וילקס בות', אשר התנקש בחייו של הנשיא אברהם לינקולן ב-14 באפריל 1865. ב-26 באפריל הקיף הגדוד של קורבט מבנה של חוות טבק בווירג'יניה, בחווה הסתתרו בות' ושותפו דייוויד הרולד. כתוצאה מכך שהבינו שהם מוקפים, הרולד נכנע אולם בות' סירב להסגיר את עצמו. על מנת לגרום לבות' לצאת החוצה הועלתה החווה באש אולם בות' נשאר בה. במשך כל זמן המעצר קורבט הוצב על יד סדק גדול שהיה בקיר האסם בו התחבא בות'. בראיון שנערך בשנת 1878, קורבט טען שראה את בות' מכוון אליו את רובה הקרבין שלו ובשל כך נאלץ לירות בו על מנת לפגוע על אף שמזכיר המלחמה באותה תקופה, אדווין סטנטון נתן הוראה כך שיש לתפוס את בות' בחיים. הכדור שנורה פגע מאחור בראש של בות' ופצע אותו קשה, בות' מת כשעתיים לאחר הפגיעה.
לוטננט קולונל אברטון קונגר, חשב בתחילה שבות' ירה בעצמו, לאחר שהבין שבות' נפגע על ידי ירייה של בן אדם אחר, שאל קונגר את חייליו מי ירה בבות'. קורבט עצמו הודה מיד שהוא האיש שירה בבות'. כשנשאל מדוע הפר את ההוראה (להביא את בות' למשפט בחיים) השיב קורבט, "השגחה עליונה כיוונה אותי" (במקור: "Providence directed me"). הוא נעצר מייד והובל לתשאול. במהלך התשאול הוסכם שקורבט אכן לא ציית לפקודות, אולם קורבט התעקש שהוא האמין שבות' התכוון לירות בו ושמעשהו היה הגנה עצמית. בציטוט ממהלך תשאולו הוא אמר "... בות' היה הורג אותי אם לא הייתי יורה ראשון, אני חושב שנהגתי נכון." בסוף התשאול פסק סטנטון לטובתו של קורבט ושחרר אותו. לאחר ששוחרר קורבט התקבל על ידי קהל מריע. קורבט התייחס לעובדה לכך שהיריה פגעה בבות' באותו אזור בו פגע הקליע שבות' עצמו ירה לעבר לינקולן, באומרו "איזה אל יש לנו... אלוהים נקם את נקמתו של אברהם לינקולן". (במקור "What a God we have...God avenged Abraham Lincoln").
מספר עדי ראייה לירי לעבר בות' סתרו את גרסתו של קורבט לאירועים והטילו ספק בכך שקורבט הוא האחראי לירי לעבר בות'. קצינים שהיו ליד קורבט בעת הירי טענו שהם לא ראו אותו יורה ברובה שלו (הרובה של קורבט מעולם לא נבדק). הם טענו שקורבט טען שהוא האיש שאחראי לירי רק לאחר שקונגר העלה את השאלה מי ירה בבות'. ריצ'רד גארט, שהיה בעל החווה בה נתפס בות', סתר גם הוא את גרסתו של קורבט בדבר הטענה להגנה עצמית, גארט עצמו טען שבות' עצמו לא זז לפני הירי.
על אף הביקורת על פעולתו של קורבט, הוא התקבל על ידי רוב הציבור כגיבור. על חלקו בתפיסת בות' קיבל קורבט חלק מן הפרס של ה-100,000 דולר שהוצב על ראשו של בות'. בסה"כ קיבל קורבט 1,653.84 דולר (שווה כ-25,000 דולר בשנת 2015).
חוות הטבק בה נהרג ג'ון וילקס בות'
שלט המסמן כיום את המקום בו נהרג ג'ון וילקס בות'
מסלול הבריחה של בות'
חיים אחרי המלחמה

באוגוסט 1865, לאחר שחרורו מהצבא, שב קורבט לעבודתו ככובען בברוקלין, בנוסף לעבודתו המשיך קורבט לפקוד באופן קבוע את הכנסייה באזור בו התגורר. מאוחר יותר כאשר עסקי הכובעים באזור בוסטון נחלשו, עבר קורבט לעיירה דאנבורי, קונטיקט. בנוסף לצד הכלכלי, קורבט ראה גם צד דתי במעבר תוך כדי מטרתו להטיף ברחבי המדינה ("Preached in the country rount about"). בשנת 1870 קורבט התמקם מחדש בקמדן, ניו ג'רזי, שם נודע כ-"Methodist lay preacher". התנהגותו הבעייתית של קורבט תרמה לכך שלא הייתה לו את היכולת להחזיק עבודה במקום קבוע לאורך זמן, הוא פוטר באופן סדרתי ממספר מקומות עבודה בשל העובדה שהיה באופן קבוע מפסיק את עבודתו על מנת להתפלל עבור שותפיו לעבודה. מתוך מטרה להרוויח כסף, קורבט ניסה להעביר הרצאות באמצעות פנס קסם על ההתנקשות בבות'. קורבט העביר הרצאות בבתי ספר, קבוצות מפגש של נשים וכדומה. בשל העובדה שהיה בעל התנהגות בלתי יציבה ושנאומיו והרצאותיו היו מבולבלים, הוא מעולם לא נתבקש לחזור ולהעביר הרצאה נוספת במקום בו כבר היה.
ר.ב הובר, אשר התיידד בתקופה מאוחרת יותר עם קורבט, טען שקורבט עצמו האמין ש"אנשים שהיו בדרגים גבוהים בוושינגטון בעת ההתנקשות" ניסו לפגוע בו. הוא האמין שהאנשים הללו פעלו נגדו מכיוון שהוא שלל מהם את האפשרות להעמיד לדין את בות'. כמו כן הוא חשב שהאנשים הללו הם אלו שגרמו לפיטוריו ממספר עבודות שונות. הפרנויה ממנה סבל קורבט, קיבלה חיזוק כאשר הוא קיבל בדואר מכתב שנאה על הריגת ג'ון וילקס בות'. הוא החל לפחד מנקמה ("Booth's Avengers"), והיה משוכנע שישנם ארגונים אשר מתכננים לנקום בו, דבר אשר גרם לו להסתובב עם אקדח כל הזמן. כאשר הפרנויה התגברה, החל קורבט לנופף באקדחו אל עבר כל בן אדם אשר נראה בעיניו חשוד.
בשנת 1875, כאשר הלך למפגש של חיילי האיחוד בקולדויל, אוהיו, נכנס קורבט לעימות עם מספר אנשים בנוגע למותו של ג'ון וילקס בות'. במסגרת העימות הועלתה השאלה האם בות' בכלל נהרג, דבר שעורר את זעמו של קורבט. במסגרת העימות הוא שלף את האקדח תוך מטרה לירות על אחד מהאנשים שהעלו את השאלה, אולם הוא נעצר לפני שהספיק לירות. בשנת 1878, עבר קורבט לקונקורדיה (Concordia), קנזס, שם רכש אדמה והקים לעצמו מקלט (Dugout). הוא המשיך גם שם בעבודתו כמטיף ונהג ללכת לעיתים קרובות למפגשים וכנסים דתיים. (Revival meeting).
אחרית חייו

מצבו של קורבט הלך והדרדר עם השנים. ב–1886 ארגון של יוצאי צבא גילה רחמים על התמהוני, והציע לו משרה של עוזר לשוער בבית המחוקקים של מדינת קנזס בטופיקה. ב-15 בפברואר הוא האמין (כנראה מהתקף פסיכוזה) שהקצינים בבית המחוקקים מפלים אותו, כתוצאה מכך, הוא החל לרדוף אחרי הקצינים תוך כדי שהוא מנופף באקדחו. במהלך האירוע קורבט נעצר ולא נפגע אף אחד. ביום שלאחר מכן, השופט קבע כי קורבט אינו שפוי ("מטורף") ושלח אותו למקלט עבור חולי נפש. ב–26 במאי 1888, בשעת ההתעמלות של החוסים, הבחין קורבט בנער שליח הקושר את סוסו בחזית המוסד. הוא התנתק מהקבוצה, קפץ על הסוס ונמלט מהמקום. הוא רכב על גבי סוסו לניאודשה (Neodesha), קנזס, שם הוא שהה למשך זמן קצר אצל ריצ'רד טאצ'ר, אותו הוא הכיר מן התקופה בה שניהם היו שבויי מלחמה. כאשר הוא עזב הוא אמר לטאצ'ר שהוא מתכוון להגיע למקסיקו.
נכון להיום, מעריכים כי קורבט לא הגיע למקסיקו, אלא התיישב במבנה שהוא הקים ביערות בסביבת הינקלי, במזרח מינסוטה. על פי הערכות הוא נהרג בשריפה בהינקלי, מינסוטה (Great Hinckley Fire) ב-1 בספטמבר 1894. על אף שאין הוכחה חד משמעית לכך שהוא בין ההרוגים, השם תומאס קורבט הופיע ברשימת הנעדרים והמתים של השריפה.
בשנים שבאו לאחר התאריך המשוער בו נהרג קורבט, מספר אנשים טענו שהם האנשים ש"נקמו את נקמתו של לינקולן". מספר שנים לאחר הפעם האחרונה בה נראה קורבט (בנאודשה, קנזס), איש מכירות באניד, אוקלהומה, מילא טפסים תוך שהוא משתמש בשם של קורבט וזאת במטרה לקבל הטבות בפנסיה. לאחר חקירה התברר שהאדם אינו בוסטון קורבט והוא נשלח לכלא. בספטמבר 1905, נעצר אדם נוסף בדאלאס שטען שהוא בוסטון קורבט. כמו במקרה הקודם גם כאן לאחר חקירה התברר שהוא מתחזה והוא נשלח לכלא ומאוחר יותר הועבר לבית חולים עבור חולי נפש.
הנצחתו

בשנת 1958, הוקמה אנדרטה לזכר בוסטון קורבט לצד הכביש הראשי בקונקורדיה, קנזס. כמו כן ישנו שלט המסמל היכן היה ביתו בתקופה בה חי בעיירה זו.
בתרבות

בשנת 1962, במסגרת התוכנית "איש החוק" (Lowman), של רשת ABCwestren הוצגה דמות בדיונית המבוססת על קורבט. הדמות עצמה שוחקה על ידי דאבס גריר.
מרלו

ערך זה עוסק בזן ענבים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כרם ענבי מרלו
יין מרלו מקליפורניה
מרלו (בצרפתית: Merlot) הוא זן ענבים אדומים המשמש להפקת יין. ליין סמיכות בינונית וטעמו מזכיר אוכמניות, שזיפים וצימוקי קוראנט. ענבי המרלו נחשבים לרכים ו"בשרניים", ונוכח הבשלתו המוקדמת של הפרי מעורבבים תכופות יחד עם ענבי הקברנה סוביניון המבשיל מאוחר יותר. גמישות זו תרמה להפיכתו של המרלו לאחד מסוגי היין הנפוצים ביותר בארצות הברית ובצ'ילה.
תולדות הזן והרכבו

אזכורו הראשון של המרלו מופיע ברשמיו של פקיד מקומי בעיריית בורדו, צרפת, בהם התייחס בשנת 1784 ליין שנוצר בכרם באזור ליבורנה כאחד מהטובים באזור. שם הזן מקורו במילה הצרפתית "מרלו", שפירושו "שחרור צעיר"; אפשר שהכינוי נובע מצבעו הכחול-עמוק של הענב, או לחלופין מאהבת הענבים הידועה של ציפורי השחרור. החל מהמאה ה-19 נשתל הזן באופן סדור באזור ז'ירון שבדרום מערב צרפת.
באיטליה זוהה הזן לראשונה בסביבות ונציה תחת הכינוי הנרדף "בורדו" בשנת 1855. הענב הגיע גם לשווייץ מבורדו ואף תועד בקנטון טיצ'ינו בין השנים 1905–1910.
חוקרים באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס סבורים כי מרלו הוא תת-זן של קברנה פרנק, בדומה לקרמנרה, זן צרפתי קדום שכמעט ונכחד בצרפת נוכח רגישותו הגבוהה לכנימות הפילוקסרה (אנ'). עד שנת 1993, תעשיית היין הצ'ילאנית שיווקה בטעות כמויות גדולות של יין שהופק מענבי הקרמנרה כיין מרלו.