stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיתית כבירי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969 (בת 55 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיתית כבירי (נולדה ב-1969) היא תסריטאית, במאית קולנוע וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים לציפורה, מורה, וליעקב ארד, כלכלן בכיר ומנהל באגף המכס והמע"מ במשרד האוצר. לאחר שירותה הצבאי כמדריכת חי"ר וכצלמת צבאית, השתלבה בתעשיית הטלוויזיה כעורכת סרטים תיעודיים. ערכה וביימה סרטים תיעודיים וכתבות ל"יומן" בערוץ הראשון, ל"אולפן שישי" ול"מוצ"ש" בערוץ 2, לערוץ 8 ועוד.
כבירי מתגוררת במודיעין, אם לארבעה ילדים.
עשייה קולנועית

סרטה התיעודי "ציפורה ויעקב", אשר אותו גם צילמה, הופק בשנת 2011 במסגרת הסדרה "ההורים שלי", שודר בערוץ Yes-דוקו והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. הסרט צולם במשך שנה וחצי ומתאר איך אחרי 50 שנות נישואין נאלצים הוריה להתמודד עם פחדים ותסכולים מודחקים, כאשר יעקב עובר אירוע מוחי ולאחר חודשים ארוכים של שיקום חוזר הביתה בכיסא גלגלים ועם מטפל פיליפיני צמוד.
את סרטה העלילתי גרגירי חול, אשר יצא לאקרנים בשנת 2023, ביימה יחד עם בנה יהל כבירי. הסרט, בכיכובם של שני כהן, יוסי מרשק, אורי פפר, לוסי אהריש ויונתן להב, מספר את סיפורו של דוד, ילד רגיש ויצירתי המתגורר בדימונה עם אמו, החולה בטרשת נפוצה, ואביו, שעובד במפעלי ים המלח. כשהוא נתקל באינטרנט בפורום כתיבה של ילדים מכל הארץ, הוא מזייף את זהותו ובשם בדוי מפרסם את סיפוריו הקצרים.
כתיבה

בשנת 2013 יצא לאור ספרה הראשון "כביש מספר 1" בהוצאת מודן.
גיתי פאשאאי

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1940 טהרן, איראן
 פטירה:  7 במאי 1995 (בגיל 54) טהרן, איראן
 מקום קבורה:  בהשת-י זהרא 
 מוקד פעילות:  איראן איראן
 עיסוק:  זמרת, מלחינה, שחקנית
 שפה מועדפת:  פרסית 
 בן או בת זוג:  Masoud Kimiai (1969–1991) 
 צאצאים:  Poulad Kimiai 
 פרופיל ב-IMDb
 
גיתי פאשאאי (בפרסית: گیتی پاشایی; 13 ביוני 1940 –  7 במאי 1995) הייתה זמרת, שחקנית ומלחינה איראנית. נמנית בין הזמרים האיראניים המוכרים ביותר בשלהי שנות ה-60 עד שנות ה-70.
ביוגרפיה

פאשאאי נולדה ב-13 ביוני 1940 בטהרן, באיראן. את אהבתה למוזיקה ירשה מסבה, ג'אפר מנסורי, מוזיקאי ונגן איראני. היא למדה במספר כיתות אמן בשנותיה הראשונות, והמשיכה את לימודי המוזיקה שלה בניו יורק, שם קיבלה במקביל דיפלומה באדריכלות.
בשנת 1979, בעקבות המהפכה האיראנית, לא אושר לנשים לשיר בפרהסיה, ועל כן נאלצה להפסיק להקליט שירים. עם זאת, הלחינה פסקולים רבים לסרטים איראניים רבים. כמלחינה, עבדה רוב הזמן עם בעלה, מסעוד קימיאי, במאי קולנוע.
חיים אישיים

פאשאאי נישאה למסעוד קימיאי בשנת 1969. בשנות ה-80 עברה להמבורג שבגרמניה, שם חקרה את תחום מוזיקת הכנסיות ואת המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק. הזוג התרגש ב-1991.
היא נפטרה מסרטן השד בטהרן, ב-7 במאי 1995.
דיסקוגרפיה

Miravam & Ye Del Daraam‏ (1969)
Be Man Nakhand & Nemikham Doroogh Begi‏ (1969)
Tasbih-e Sad Dooneh & Gol-e Maryam‏ (1971)
Shadi Ba Man Ghahre & Rizeh Rizeh‏ (1971)
Ki Migeh Donya Ghashange & Heyfe Harf-e Mano Del Tamoom Besheh‏ (1972)
Mageh Mano Khaab Bebini & Ey Vaay Ey Vaay‏ (1973)
Arezooha‏ (1976)
Ghoroobe & Khoda Mehrabooneh‏ (1976)
הערות שוליים

↑  Ginsberg, Terri; Lippard, Chris (11 במרץ 2010). Historical Dictionary of Middle Eastern Cinema (illustrated, 2010 ed.). Scarecrow Press. p. 237. ISBN 9780810873643. נבדק ב-24 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: cd1f26bd-fd2e-4e45-90a8-fcde344ebcf1
דאגלס הנשל

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1965 (בן 58) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון  Barrhead High School 
 בן או בת זוג:  Tena Štivičić (2010–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דאגלס ג'יימס הנשל (באנגלית: Douglas James Henshall; נולד ב-19 בנובמבר 1965) הוא שחקן סקוטי. הוא ידוע בעיקר מתפקידו כפרופסור ניק קאטר בסדרת המדע בדיוני הבריטית בראשית ובתפקיד ג'ימי פרז בדרמת הפשע שטלנד.
ביוגרפיה

הנשל נולד בגלאזגו שבסקוטלנד.
ב-1993 הופיע הנשל בסדרת הטלוויזיה של דניס פוטר "שפתון על צווארונך". בשנים 1992 עד 1996 הוא גילם את ט. אי. לורנס בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אינדיאנה ג'ונס הצעיר". תפקידו המצליח הראשון בסרט קולנוע היה בתפקיד אדגר בסרט "מלאכים וחרקים" (1995), עיבוד לרומן באותו שם מאת א. ס. בייאט. ב-1997 כיכב בסרט הטלוויזיה "Sharpe's Justice", ב-1998 הופיע בקומדיה "יתומים" ובקומדיה הרומנטית "The Man with Rain in His Shoes", ב-2001 שיחק בסרט "The Lawless Heart" וב-2002 בסרט המתח "Silent Cry".
הנשל כיכב בסדרות טלוויזיה רבות והוא מוכר מתפקידיו בסדרה " Psychos" מ-1999, "Kid in the Corner" עליו זכה בשנת 2000 בפרס נימפת הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה קרלו. ב-2000 השתתף במיני-סדרה עיבוד לרומן "אנה קארנינה", ב-2003 שיחק בסדרה "Loving You".
ברדיו שיחק הנשל בתפקיד רומיאו ב"רומיאו ויוליה" (1999) ובתפקיד דייוויד ב-"The Long Farewell" (מ-2002). בקיץ 2002 חזר הנשל לבמת התיאטרון בלונדון והופיע בתפקיד מייקל בקונין בטרילוגיה של טום סטופארד "חוף אוטופיה", בתיאטרון הלאומי.
השתתף בסדרה בראשית בתור ד"ר ניק קאטר, בתפקיד ראשי במשך 3 עונות (2007–2011).
בקומדיה הבריטית "French Film" שיחק הנשל בתפקיד מרקוס לצדם של יו בונוויל ואן-מארי דאף. עוד השתתף הנשל בעיבוד מ-2009 "דוריאן גריי" בתפקיד ד"ר אלן קמפבל.
בסדרת הטלוויזיה "Collision" של ITV1 גילם הנשל קצין שחוקר תאונות דרכים. ב-2010 כיכב הנשל בסדרת הדרמה "The Silence" של BBC1. עוד השתתף בעונה החמישית של הסדרה "לואיס" בפרק "The Mind Has Mountains", ובתפקיד קרדוק בדרמה ההיסטורית "The Eagle" מ-2011.
בקיץ 2011 הופיע הנשל במחזה "בגידה" מאת הרולד פינטר בתיאטרון קומדי שבווסט אנד לונדון. הוא שיחק בתפקיד המאהב של אמה אותה גילמה קריסטין סקוט-תומאס. בתפקיד הבעל שיחק בן מיילס ובמאי ההצגה היה איאן ריקסון. בסתיו 2012 גילם את דמותו של אוליבר קרומוול בבכורה של המחזה "55 ימים" (אנ').
ב-2012 כיכב הנשל בתפקיד אוגוסטוס קריבן במיני-סדרה "הסודות של קריקלי הול" ובסרט הטלוויזיה "דלתות נפתחות" של רשת ITV, עיבוד לספר באותו שם מאת איאן רנקין. ב-2013 שיחק הנשל בתפקיד מפקח בילוש ג'ימי פרז בדרמה של ה-BBC "שטלנד". הסרט מבוסס על הספר "Red Bones" מסדרת ספרי הפשע של אן קליבס. העונה השנייה של הסדרה מבוססת על ספרים נוספים של קליבס "Raven Black",‏ "Dead Water" ו-"Blue Lightning". הסדרה שודרה בבריטניה במרץ ובאפריל 2014.
ב-2015 שיחק הנשל בסדרת הטלוויזיה "זרה" בתפקיד טאראן מק'קווארי.
בשנת 2023 שיחק בדרמת הפשע של נטפליקס "מי את ארין קרטר?" שם גילם את דניאל לאנג.
הערות שוליים

↑  The Silence BBC1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345233205171  PLWABN: 9810541926705606  BNE: XX5157577  CANTIC: a11725990  GND: 142756121  ISNI: 0000 0001 1458 9467  LCCN: no2001053772  MusicBrainz: d98d7e61-6b49-42d6-8462-e63ea9ca1814  NKC: pna2009505133  NTA: 184607027  SUDOC: 092150500  VIAF: 165911129   WorldCat (עם VIAF): 165911129
דהרת הוולקירות

דהרת הוולקירות, איור מאת ארתור רקהאם
"דהרת הוולקירות" (בגרמנית: Walkürenritt) הוא קטע מוזיקלי המנוגן בתחילת המערכה השלישית של האופרה "הוולקירה" מאת ריכרד וגנר, שהיא האופרה השנייה מתוך ארבע במחזור האופרות "טבעת הניבלונג".
המוטיב המנחה של היצירה נכתב בשנת 1851 והטיוטה הראשונה של היצירה כולה נכתבה בשנת 1854, כחלק מהאופרה שכתיבתה הושלמה כשנתיים מאוחר יותר. לצד "מארש החתונה" ("מקהלת הכלה" מתוך האופרה "לוהנגרין") נחשבת דהרת הוולקירות לקטע המוכר ביותר במכלול יצירתו של ואגנר. אורכו של הקטע המוזיקלי, המופיע בתחילת המערכה השלישית הוא כ-8 דקות. עם הרמת המסך מתגלה פסגת ההר עליו עוסקות ארבע וולקירות בהכנות להעברת גופות הגיבורים שמתו בקרב לולהאלה וממתינות לארבע אחיותיהן. בפגישתן הן מברכות אחת את השנייה וקוראות את קריאת הקרב שלהן.
השמעת הבכורה של דהרת הוולקירות התקיימה בשנת 1870 בתיאטרון הלאומי של מינכן בניגוד לכוונתו של ואגנר. ואגנר סירב תחילה לאשר השמעה של הקטע בנפרד מן האופרה השלמה בטענה שמדובר ב"מעשה טפשי לחלוטין". הוא אף התלונן בפני המו"ל שהדפיס את היצירה להפצה בנפרד. בשנת 1876 לאחר הצגת המחזור השלם של הטבעת בביירוית  ניאות ואגנר לבקשות הרבות והסכים להפיץ את דהרת הוולקירות כקטע מוזיקלי העומד בפני עצמו.
דהרת הוולקירות נותר פופולרי עד ימינו והוא מופיע בסרטים ובתוכניות טלוויזיה רבות, לעיתים קרובות באופן אירוני או כדי לאותת על אופיו של הגיבור. כך, לדוגמה, מזמזם גיבור הסדרה התככני והשאפתן ב"בית הקלפים" (בגרסתה הבריטית המקורית) כמה תיבות מן הקטע. במקרה אחר, בסרט אפוקליפסה עכשיו מושמעת דהרת הוולקירות מרמקולי ענק אגב תקיפת מסוקים, כשהמפקד (״אני אוהב את ריח הנפאלם על הבוקר״) המשמיע את המנגינה מנמק אותה בטעמים פסיכולוגיים.
בספר הוא חזר בוחר היטלר את המנגינה כצלצול הטלפון שלו.
דאגלס דה סילבה

דגלאס דה סילבה במדי הפועל תל אביב, 2010
דאגלס דה סילבה (בפורטוגזית: Douglas da Silva; נולד ב-7 במרץ 1984 בפלוריאנופוליס שבברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי.
קריירה

דה סילבה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של אבאי ממדינת סנטה קטרינה בברזיל. בשנת 2001 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושיחק בה עד שנת 2003, אז עבר דה סילבה לקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה, שם שיחק במשך עונה אחת.
בשנת 2004 הגיע דה סילבה לישראל, וחתם בקבוצת הפועל כפר סבא. דה סילבה שיחק ארבע שנים במדי הפועל כפר סבא, והיה אחד השחקנים המרכזיים בקבוצה. בעונת 2007/2008, עונתו האחרונה בקבוצה, ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית.
בקיץ 2008 עבר דה סילבה להפועל תל אביב יחד עם שלושה שחקנים נוספים ששיחקו עמו בכפר סבא – אביחי ידין, סמואל יבואה ובן לוז. בעונתו הראשונה בקבוצה, בנוסף לתפקידו הרגיל כבלם, שיחק דה סילבה גם כמגן ימני וכקשר אחורי. במחזור ה-19 לעונת 2008/2009 כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון הקבוצה 4–0 על בית"ר ירושלים באצטדיון בלומפילד. דה סילבה תרם רבות למאבק האליפות של הקבוצה, שסיימה במקום השני אחרי האלופה מכבי חיפה.
ב-31 ביולי 2009, לאחר ששיחק עם הפועל במוקדמות הליגה האירופית, נעצר דה סילבה ביחד עם איתי שכטר בשדה התעופה בגטבורג, שוודיה לחקירה בחשד לניסיון אונס. לאחר החקירה שוחררו השניים ממעצר, וניתן להם לשוב לישראל.
בעונת 2009/2010 הפך דה סילבה לבלם המוביל בקבוצה ולאחד השחקנים הבולטים בהפועל תל אביב, והיה מהגורמים המשמעותיים בהישגיה של הקבוצה באותה עונה, עת סיימה את שלב הבתים של הליגה האירופית במקום הראשון, ובסיומה זכתה בדאבל. בנוסף לתרומתו במרכז ההגנה של הקבוצה, דה סילבה תרם שערים חשובים בעונה זו, ביניהם שער ניצחון בדרבי מול מכבי תל אביב בסיבוב הראשון (1–0), ושער נוסף בדרבי שנערך בסיבוב השני (4–2).
בעונת 2010/2011 העפיל דה סילבה עם הפועל תל אביב לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שבשלב הפלייאוף הדיחה הקבוצה את רד בול זלצבורג האוסטרית. בשלב הבתים כבש דה סילבה את השער השני בניצחון הקבוצה 3–0 על בנפיקה ליסבון. ב-18 בדצמבר ערך את משחקו האחרון בהפועל תל אביב, וכבש את השער השני בניצחון 4–0 על הפועל רמת גן.
ב-19 בדצמבר 2010 חתם דה סילבה בקבוצת רד בול זלצבורג על חוזה לחמש שנים תמורת שכר של מיליון אירו לעונה. הפועל תל אביב קיבלה תמורת העברתו שני מיליון ושש מאות אלף אירו, בנוסף ל-20% מסכום המכירה הבאה של השחקן. בינואר 2011, עם פתיחתו של חלון ההעברות, הוצג דה סילבה רשמית במועדון. עוד לפני שהספיק לערוך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, נפצע בברכו במהלך אימון ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. דה סילבה חזר למגרשים כמעט שנה מאוחר יותר, בנובמבר 2011, אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של ינואר 2013 הושאל לשנה אחת לקבוצה הברזילאית פיגיירנסה.
במהלך שנת 2011 הוא נסחט על ידי לירון זרקו שבסופו של הפרשה נשפט לעבודות שרות.
בפברואר 2014 הושאל לקבוצת ואסקו דה גאמה, לאחר שירדה לליגה השנייה בברזיל. דה סילבה סייע לקבוצה לחזור לליגה הבכירה, ובתום תקופת השאלתו שוחרר מזלצבורג וחתם על חוזה חדש בוואסקו דה גאמה. ב-10 ביוני 2015 חתם בקבוצת ז'וינווילי מהליגה הבכירה בברזיל, במדיה ערך שמונה הופעות ושוחרר כעבור שלושה חודשים. בינואר 2016 חתם בקבוצת אתלטיקו ברגנטינו מהליגה השנייה בברזיל, ובמדיה שיחק עד תום העונה. בקיץ 2016 חתם במלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית, במדיה שיחק שנה וחצי. בינואר 2018 חתם בקבוצת ברוסקו מהליגה המחוזית בברזיל.
תארים

אליפות: 2009/2010
גביע המדינה: 2009/2010
הערות שוליים

↑  יניב קובוביץ', סטיית התקן של הליגה המחוזית, באתר הארץ, 30 ביוני 2008
1 2  רון עמיקם, האבא של מתיאוס: דגלאס דה סילבה, הבאנקר בהרכב של אלי גוטמן, באתר nrg‏, 16 במרץ 2009
↑  תומר גנור, דגלאס דה סילבה חתם בהפועל תל אביב, באתר ynet, 26 ביוני 2008
↑  ‏איתמר אייכנר ונדב צנציפר, דה סילבה חשוד בניסיון אונס, שכטר עוכב לחקירה, באתר ynet, 31 ביולי 2009
↑  נדב צנציפר, דה סילבה ושכטר שוחררו ממעצר ויחזרו לארץ, באתר ynet, 31 ביולי 2009
↑  ‏שי ארצי, העסקה סוכמה: דה סילבה נמכר לזלצבורג, באתר ynet, 19 בדצמבר 2010
↑  ‏דה סילבה קרע את הרצועה, ייעדר תשעה חודשים, באתר ynet, 7 בפברואר 2011
↑  עידן סגל, דה סילבה: "קיבלתי את החיים בחזרה", באתר nrg‏, 12 בדצמבר 2011
↑  העברות בעולם - 27.12, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2012
↑  שגיב ברעם‏, נתנו לו כנפיים: סיפור נפילתו של דגלאס דה סילבה, באתר וואלה, 16 בינואר 2013
↑  נדב צנציפר, חשד: דה סילבה נסחט באיומים ע"י לירון זרקו, באתר ynet, 5 בינואר 2011
↑  אור אבולעפיה, ‏"חולם לחזור להפועל ת"א. אהיה כמו באדיר של פעם", באתר ערוץ הספורט, 26 בינואר 2018
דאג דוסי

דאג דוסי (באנגלית: Doug Ducey; נולד ב-9 באפריל 1964) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית ואיש עסקים לשעבר. כיהן כמושל אריזונה בשנים 2015–2023. לפני כן כיהן מ-2011 כגזבר מדינת אריזונה ולפני כניסתו לפוליטיקה היה מנכ"ל ושותף ברשת גלידריות.
ביוגרפיה

דוסי נולד בטולידו שבאוהיו, בנם של מדליין ודאג רוסקו. בילדותו התגרשו הוריו, אמו נישאה בשנית, הוא אימץ את שם משפחתו של אביו החורג ונותר עמו גם לאחר שאמו התגרשה פעם נוספת ב-1981. ב-1986 סיים לימודי תואר ראשון במימון באוניברסיטת אריזונה. לאחר לימודיו עבד כאיש שיווק בחברת פרוקטר אנד גמבל. ב-1995 מונה למנכ"ל ושותף בחברת קולד סטון קרים (Cold Stone Creamery) רשת גלידריות. תחת ניהולו אימצה החברה מודל זכיינות, הפכה לאחת מרשתות הגלידה הגדולות בארצות הברית והתרחבה למדינות רבות ברחבי העולם. ב-2007 התמזגה החברה עם חברת Kahala, דוסי מונה למנכ"ל החברה המאוחדת אך התפטר לאחר מספר חודשים ופינה מקומו למייסד חברת Kahala.
ב-2011 נבחר דוסי לגזבר המדינה של אריזונה. ב-2014 ניצח בבחירות לתפקיד מושל אריזונה, ברוב של 53.35%. הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. בנובמבר 2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת וסיים את תפקידו ב-2022 עקב מגבלת קדנציות.
דוסי נשוי לאנג'לה, אותה הכיר במהלך לימודיהם באוניברסיטה ולהם שלושה בנים.
גביע גלידה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות 
 על שם:  סירה 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  קמח 
 גבינות
 צורה:  חרוט 
 
גביע גלידה
גביעי ג'לאטו בפירנצה. בכד מימין גביעי ופל, במעמד משמאל - גביעי ופל.
גביע גלידה הוא מאפה בצורת חרוט, עשוי לרוב מוופלה או ופל, מעוצב במרקם של ופל, המשמש להגשת גלידה, כך שניתן לאכלה ללא קערית או כפית.
גביעים העשויים ופלה (ומכונים גם "גביעי סוכר") קשיחים יותר מגביעי ופל ולפיכך מתאימים יותר לגלידה קשה.
היסטוריה

גביע גלידה אכיל הוזכר לראשונה בדפוס בספר "Mrs A. B. Marshall's Cookery Book" ("ספר הבישול של גברת א. ב. מרשל") שנכתב בשנת 1888 על ידי מחברת ספרי הבישול הידוענית אגנס מרשל. במתכון שלה ל"גביע עם קרם" מצוין כי הגביעים כללו שקדים ונאפו בתנור ולא בתוך דפוס אפיפיות. היא מוסיפה כי:
את הגביעים הללו ניתן למלא בכל קרם, סורבה, פודינג או פירות ולהגישם כמנה בארוחות צהריים וערב.
גברת מרשל הייתה ממציאה רבת השפעה והגדילה מאוד את הפופולריות של גלידה בבריטניה. היא פרסמה שני ספרי מתכונים
 ממוקדים בגלידה ורשמה פטנט על מכונת ייצור גלידה.
בארצות הברית גביעי גלידה החלו להיות פופולריים בעשור הראשון של המאה ה-20. ב-13 בדצמבר 1903, איטלו מרקיוני הניו יורקי רשם את הפטנט האמריקאי מספר 746971 - תבנית להכנת כוסות אפויים להכלת גלידה. הוא טען כי הוא מוכר גלידה בכלים אכילים החל מ-1896. הפטנט שלו לא היה בצורת חרוט והוא הפסיד בתביעה שהגיש כנגד יצרני גביעי גלידה על הפרת פטנט.
ביריד העולמי בסיינט לואיס (מיזורי) שנערך ב-1904 הוצג לראשונה גביע גלידה בצורת חרוט. ביריד זה היו כמה דוכני מאפה וחלק מבעליהם טוענים להיותם הממציאים. אחד מהם, ארנסט חאמווי הסורי מכר ביריד זלאביה, מאפה פריך שהוא אפה בדפוס אפיפיות. הוא טען כי בא לעזרתו של שכנו ליריד, מוכר גלידה (ייתכן כי היה זה ארנולד פורנאשו האמריקאי-צרפתי) שאזלו לו הכלים למכירת גלידה. חאמווי גילגל זלאביה חמה לחרוט שניתן היה למלא בגלידה. בהמשך הקריירה שלו הקים חאמווי חברה ליצור גביעי גלידה - Cornucopia Waffle Company, שנקראה מאוחר יותר Missouri Cone Company. סיפורו של חאמווי אודות המצאת גביעי הגלידה מבוסס על מכתב שכתב בשנת 1928 ל-Ice Cream Trade Journal - כתב עת למסחר בגלידה. באותה עת תעשיית גביעי הגלידה כבר ייצרה כ-250 מיליון גביעים בשנה.
בין הסוחרים האחרים מהיריד העולמי בסיינט לואיס הטוענים לבעלות על המצאת גביע הגלידה: אייבּ דומאר הלבנוני, ניק ואלברט קאבאז, דייוויד אוואיו, צ'ארלס ופרנק מנצ'ז.
גביעי הגלידה הראשונים גולגלו ידנית. ב-1912 פרדריק בראקמן, ממציא מפורטלנד (אורגון) רשם פטנט על מכונה לגלגול גביעי גלידה. הוא מכר את החברה שלו ל"נביסקו" (Nabisco) ב-1928, המשווקת גביעי גלידה מאז ועד ימינו. ישנן חברות גלידה המייצרות בעצמן את גביעי הגלידה שלהן, למשל בן אנד ג'ריז.
ייצור גביע גלידה הניתן להקפאה עם הגלידה בתוכו היה חלומם של יצרני גלידה תקופה ארוכה. האתגר היה למנוע מהגלידה להרטיב ולרכך את הגביע, שאיבד עקב כך את פריכותו. ב-1959, ספּיקה, חברת גלידה איטלקית מנאפולי התגברה על הבעיה באמצעות תהליך שהמציאה, שבודד את פנים הגביע מהגלידה על ידי שכבת שמן, סוכר ושוקולד. ספיקה רשמה את השם "קורנטו" ב-1960, אך המותג לא זכה להצלחה רבה. ב-1976 יוניליוור קנתה את ספיקה והחלה במסע שיווק המוני באירופה. כיום המוצר הוא אחד הנמכרים ביותר מסוגו.
גביעים בגרסאות נוספות

חלק מהיצרנים מייצרים גם גביעי גלידה עם תחתית שטוחה, המאפשרת העמדתם. גביעים אלו קטנים לרוב מגביע הגלידה החרוטי הרגיל, ומיועדים לילדים.
ישנם גביעים המאפשרים הצבת שני כדורי גלידה זה לצד זה במקום זה מעל זה.
ג'לאטו איטלקי נמכר לעיתים בגביעים המצופים מבחוץ בשוקולד, פתיתי אגוזים וכדומה.
גביע גלידה עם תחתית שטוחה, מיועד לילדים
פרסומת המדגימה גביע גלידה "צד בצד"
גביעי ג'לאטו עם ציפוי חיצוני
ראו גם

פני ליק
הערות שוליים

↑  ראו הסבר בסרטון הווידאו המצורף בפיסקת הקישורים החיצוניים
↑  Stradley, Linda, History of Ice Cream Cone, באתר What's Cooking America.
↑  Weir Robert‏,
An 1807 Ice Cream Cone: Discovery and Evidence, באתר Historic Food
1 2 3  The History of the Ice Cream Cone, באתר about.com
↑  The Ocean View Nickel Tour - Part VII
↑  "קורנטו" באתר יונילוור
דאג יול

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1947 (בן 77) מינאולה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Douglas Alan Yule 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוסטון 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, פסנתר, גיטרה, עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 
דאג יול (באנגלית: Doug Yule; נולד ב-25 בפברואר 1947) הוא מוזיקאי וזמר אמריקאי. היה חבר בלהקת "הוולווט אנדרגראונד" בין השנים 1968-1973.
ביוגרפיה

נולד בשם דאגלס אלן יול בלונג איילנד. החל לנגן בכלים שונים במסגרת מספר להקות בבוסטון במהלך שנות ה-60. ב-1968 ניגן בלהקה בשם "The Grass Menagerie", לצד וולטר פאוארס ווילי אלכסנדר (שגם הם הפכו בהמשך לחברים בלהקת "הוולווט אנדרגראונד").
באותה שנה עזב ג'ון קייל את הוולווט אנדרגראונד, ולו ריד צירף במקומו את יול. הוא ניגן החל מהאלבום השלישי של הלהקה, שנקרא "The Velvet Underground" ‏(1969); נגינתו באלבום כללה גיטרה בס ואורגן, ובנוסף הוא שר בשירים ב-"Candy Says" ו-"The Murder Mystery".
באלבום הרביעי, "Loaded" ‏(1970), שר יול כסולן מוביל בארבעה שירים וניגן בשישה כלים שונים. בתקופת הקלטת האלבום הייתה המתופפת מורין טאקר בהריון, והיא הוחלפה בין השאר על ידי יול וכן על ידי אחיו, בילי יול.
בשנה זו עזב לו ריד את הלהקה, ויול תפס את מקומו כסולן מוביל, ועבר בעיקר לנגינה בגיטרה; הוא צירף ללהקה את וולטר פאוארס מלהקתו הקודמת, כנגן גיטרה בס, וב-1971 צורף גם וילי אלכסנדר, שהחליף את סטרלינג מוריסון בנגינה על קלידים. אך ב-1972 עזבו אלכסנדר, פאוארס וטאקר את הלהקה. יול ביצע עוד שני סיבובי הופעות עם נגנים שונים, והקליט את האלבום החמישי והאחרון של הלהקה, "Squeeze" ‏(1973) שקיבל ביקורות רעות.
ב-1974, למרות עימותים שהיו ביניהם בעבר, ניגן יול בגיטרה באלבום הסולו הרביעי של לו ריד, "Sally Can't Dance", והצטרף למסע ההופעות שלו באירופה. ב-1976 ניגן בגיטרה באלבומו של אליוט מרפי. בהמשך הצטרף ללהקה "American Flyer" כמתופף וזמר רקע. אלבומה הראשון של הלהקה זכה להצלחה מתונה, אך אלבומה השני נכשל, והלהקה התפרקה ב-1978. יול פרש מהעשייה המוזיקלית למספר שנים, עבד כנגר ומתקן כינורות, ועבר להתגורר במפרץ סן פרנסיסקו.
בשל התנגדותם של ריד וקייל, יול לא הוזמן להופיע עם הלהקה בהופעות האיחוד שלה ב-1993 ובאלבום ההופעה החיה שהוצא אז. עם זאת, הוא זכה להתעניינות התקשורתית וחזר להתראיין על התקופה שעבר במסגרת הלהקה. ב-1996 הוא לא נכלל במסגרת רשימת חברי הלהקה כשזכתה להיכנס ל"היכל התהילה של הרוק אנד רול".
יול החל להקליט מספר שירים ב-1997. הוא חזר להופיע בשנת 2000 במספר הופעות, והוציא אלבום הופעה חיה בשם "Live in Seattle" ‏(2002). כן השתתף באלבום ההופעה החיה של מורין טאקר, "Moe Rocks Terrastock" ‏(2002). ב-2009 הצטרף לריד וטאקר באירוע בספריית העיר ניו יורק שנועד לקידום "The Velvet Underground - New York Art", אלבום תמונות נדירות של הופעתה הראשונה של להקתם בעיר.
יול ממשיך כיום לעסוק בבניית כינורות, ובמקביל מופיע ומקליט עם להקת מוזיקת פולק בשם "RedDog", מ-2007. מתגורר בסיאטל.
דג דרומי

| דג דרומי Piscis Austrinus |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים דג דרומי
 סמליות:  דג
 עלייה ישרה:  22 שעות
 נטייה:  °‏−30
 שטח נראה:  245 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־60
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  1
 הכוכב הבהיר ביותר:  פומלהוט
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  1.16
 מטר מטאורים:  אין
 מערכות כוכבים גובלות:  גדי  דלי  מיקרוסקופ  סרגל  עגור  פסל
 נראית בין קוי הרוחב °‏55 ו־°‏−90 מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש אוקטובר
דג דרומי (Piscis Austrinus, בעבר גם Piscis Australis) היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, אחת מ-48 הקבוצות ברשימה של תלמי. הכוכב הבהיר היחיד בקבוצה הוא פומלהוט וכל שאר כוכבי הקבוצה הם בעלי בהירות נראית מדרגה 4 ומעלה.
עד המאה ה-20 הקבוצה נקראה גם Piscis Notius, כדי להבדילה מהקבוצות "דגים" (Pisces) ו"דג מעופף" (Volans Piscis).
כוכבים מעניינים

α בדג דרומי או פומלהוט (פי הדג בערבית) הוא כוכב לבן-כחלחל במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 1.16 - בין 20 הכוכבים הבהירים ביותר. זהו כוכב צעיר יחסית שגילו מוערך בכ-200 מיליון שנים. את הכוכב מקיפה דיסקת אבק שייתכן ונוצרים בה כוכבי לכת. במרחק של כשנת אור מפומלהוט נמצא כוכב משתנה עמום שבהירותו נעה סביב דרגה 6.5 ונראה ששני הכוכבים נעים יחד.
β בדג דרומי הוא כוכב כפול הכולל כוכב לבן עם בהירות מדרגה 4 וכוכב עמום נוסף עם דרגת בהירות 8, הניתן לצפייה בטלסקופ חובבים.
γ בדג דרומי הוא כוכב זוגי במרחק של כ-220 שנות אור, הכוכב הבהיר מבין השניים הוא עם דרגת בהירות 4 והשני מדרגת בהירות 8.
מיתולוגיה

קבוצה זו זוהתה כדג כנראה עוד לפני קבוצת דגים וייצגה את אלת הפריון הארמית "אטרגאטיס". ארטוסתנס קרא לקבוצה "הדג הגדול" וציין כי דג זה הוא אבי שני הדגים שבקבוצת דגים. הקבוצה נמצאת באזור השמיים שנקרא "הים" ובו קבוצות כוכבים נוספות המייצגות נושאים הקשורים למים כמו דלי, לווייתן ועוד.
דוד אלטרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מכון וינגייט 
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס שולחן
 
דוד אלטרץ הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, שחקן ומאמן נבחרת ישראל בטניס שולחן לנכים.
אלטרץ הוא נכה צה"ל בעל מוגבלות בידו השמאלית. בילדותו החל לשחק טניס שולחן במסגרת הפועל ירושלים ולאחר פציעתו החל להתאמן בטניס שולחן כספורט נכים. בשנת 1999 התחרה לראשונה באליפות אירופה ומאז השתתף וזכה ביותר מעשרים תחרויות בעולם לרבות מספר הופעות באליפות העולם לטניס שולחן. בשנת 2005 זכה במקום הראשון באליפות אירופה ובשנת 2007 היה מדורג שביעי בעולם בדירוג האיגוד הבינלאומי לטניס שולחן לנכים.
השתתף במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008).
אלטרץ מאמן מוסמך בוגר מכון וינגייט.הוא משמש למעלה משני עשורים מאמן באגודת הפועל ירושלים ובמשך כעשור מאמן נבחרת ישראל בטניס שולחן לנכים המתמודדים בישיבה, בהם שי סיאדה וחגית בריל.
גרגוריוס השישי (אנטי-אפיפיור)

האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, היה אנטי-אפיפיור ברומא לאפיפיור בנדיקטוס השמיני במהלך שנת 1012.
ביוגרפיה

לאחר מותו של סרגיוס הרביעי, נבחר כאפיפיור בנדיקטוס השמיני ב-18 במאי 1012. אולם, עד מהרה נאלץ בנדיקטוס השמיני לברוח מרומא על ידי אחד גרגוריוס, אשר הוכתר כאפיפיור בשם גרגוריוס השישי על ידי ג'ובאני קרסנציו ממשפחת קרסנטי, אשר שלט למעשה ברומא. בנדיקטוס השמיני, שנמלט דרך הרי האלפים לגרמניה, פנה אל היינריך השני, מלך גרמניה וביקש את הגנתו, ואכן היינריך הסכים להחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור, בתמורה להכתרתו כקיסר.
לקראת סוף שנת 1013, כינס היינריך השני צבא באאוגסבורג, ועד מהרה עבר עם צבאו את הרי האלפים, תוך שהוא מלווה באשתו, המלכה קוניגונדה ובכמה אנשי דת. בהגיעו לפאביה הצטרפו אליו הבישופים וראשי הדת האחרים. ארדואינו מאיבראה, שעדיין שלט בחלקים חשובים של צפון איטליה, הציע להיכנע להיינריך, והציע אף את בניו כבני ערובה, בתנאי שהיינריך יכיר בו כמלך איטליה, אולם היינריך סירב והטיל מצור על איבראה עד לשנת 1015.
בתחילת 1014 הגיע היינריך השני לרומא, והחזיר את בנדיקטוס השמיני לכס האפיפיור. לא ידועים פרטים על חייו של האנטי-אפיפיור גרגוריוס השישי, לפני הכתרתו כאפיפיור ולאחר סילוקו מהאפיפיורות.
גרגוריוס השלישי

גרגוריוס השלישי (בלטינית: Gregorius III; ‏690 לערך – 28 בנובמבר 741) היה האפיפיור בין 11 בפברואר 731 ועד למותו. יום חגו הוא ה-10 בדצמבר.
ביוגרפיה

גרגוריוס השלישי נולד בסוריה. אחרי מותו של גרגוריוס השני הוא נבחר לאפיפיור וחודש לאחר מכן, ב-18 במרץ 731 נכנס לתפקידו.
תקופת כהונתו הייתה מאופיינת בהמשך המחלוקות בנושא האיקונוקלאזם עם האימפריה הביזנטית. גרגוריוס ניסה לערב את קרל מרטל בנושא על מנת להשליט שלום בין הניצים, לשווא. המחלוקת של גרגוריוס השלישי עם לאו השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית גרם לזה האחרון להכריז על הבישופויות של דרום איטליה, סיציליה, איליריה כנתונות לפטריארך קונסטנטינופול. גרגוריוס ניתק למעשה את היחסים עם ביזנטיון.
גרגוריוס המשיך במאמצי המרת הדת של השבטים בגרמניה ושלח את בוניפציוס הקדוש להמיר את דתם של תושבי צפון גרמניה.
גרגוריוס היה אחרון האפיפיורים שלא נולד באירופה, עד למינויו של פרנציסקוס בשנת 2013, פרק זמן של 1,282 שנים.