stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילמור המאושר
צוות השחקנים והדמויות

אדם סנדלר בתפקיד האפי גילמור – שחקן הוקי כושל שמגלה שיש לו כישרון יוצא דופן בגולף. בעקבות כך הוא מחליט להצטרף לטורניר גולף מקצועני במטרה לזכות בפרס הכספי כדי לרכוש חזרה את הבית של סבתו.
כריסטופר מקדונלד בתפקיד שוטר מקגאווין – האנטגוניסט הראשי של הסרט. שחקן גולף מקצוען יהיר שמתעב את האפי.
ג'ולי בואן בתפקיד וירג'יניה וניט – מנהלת יחסי ציבור בטורניר הגולף בו האפי משתתף אשר הופכת למושא אהבתו של האפי.
פרנסס ביי בתפקיד סבתא גילמור – סבתו העדינה של האפי.
קארל ות'רס בתפקיד דריק "צ'אבס" פיטרסון – שחקן גולף מקצוען שנאלץ לפרוש מהספורט לאחר שתנין נשך את ידו. צ'אבס הופך למאמן של האפי במטרה לסייע לו לזכות בטורניר הגולף.
בן סטילר (הופעת קמע) בתפקיד האל, עובד אכזר ומאיים בדיור המוגן בו גרה סבתו של האפי.
דניס דוגן (במאי הסרט) בתפקיד דאג תומפסון - הנציב של סבב הגולף המקצועני.
מנחה הטלוויזיה בוב ברקר מתארח בתפקיד עצמו, כמשתתף בטורניר גולף לידוענים.
סרט המשך

באוגוסט 2024, אדם סנדלר אישר שהצילומים לסרט ההמשך "גילמור המאושר 2" (אנ') יתחילו בעוד כמה שבועות בניו ג'רזי. הסרט צפוי לכלול שחקני גולף מקצועיים וגם הופעות אורח, כולל הופעה של טרוויס קלסי, כוכב הפוטבול האמריקאי, שסנדלר ציין שיש לו חלק קטן בסרט. בנוסף, סנדלר אישר שבני ספדי, במאי הסרט "יהלום לא מלוטש", יקבל תפקיד "עסיסי" בסרט ההמשך.
הערות שוליים

↑  Zack Sharf, Adam Sandler Says ‘Happy Gilmore 2’ Starts Filming in ‘A Couple Weeks,’ Teases Travis Kelce Cameo and a ‘Juicy Part’ for Benny Safdie: ‘We’re Really Excited’, Variety, ‏2024-08-21
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמוס לפידות

| --- | --- |

 לידה:  1934 כפר סבא, ארץ ישראל 
 פטירה:  20 בנובמבר 2019 (בגיל 85 בערך) כ"ב בחשון תש"ף רמת השרון 
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר לטיסה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953 – ספטמבר 1987 (כ־34 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 113   מפקד טייסת 101   מפקד בסיס חצור  ראש להק המודיעין  ראש להק אוויר  ראש פרויקט הלביא   מפקד חיל האוויר
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון
 תפקידים אזרחיים
 ראש חברת ייעוץ, נשיא הטכניון
 
עמוס לפידות (1934 – 20 בנובמבר 2019) היה המפקד העשירי של חיל האוויר, מדצמבר 1982 ועד ספטמבר 1987. בשנים 1998–2001 כיהן כנשיא הטכניון בחיפה.
קורות חיים

לפידות נולד בכפר סבא, בגיל 12 עבר עם משפחתו לחבצלת השרון. בשנת 1953 התגייס לחיל התותחנים לאחר שנדחה מסיבות בריאותיות מלהתקבל לקורס טיס. לאחר חודשים אחדים אושרה כניסתו לקורס, אותו סיים ב-1954 בהצטיינות. השלים את שלב קורס האימון המבצעי בטייסת 105. שירת כטייס P-51 מוסטנג בטייסת 101, טייס מטאור בטייסת 117 וב-1955 עבר לטייסת 113 בה שימש כמדריך וטייס אוראגן.
במלחמת סיני שירת כטייס אוראגן ומיסטר, ובין השאר ליווה את מטוסי DC-3 דקוטה שהצניחו את גדוד 890 סמוך למעבר המיתלה. בשנת 1961 עבר הסבה למיראז' בצרפת, ומונה לסגן מפקד טייסת המיראז' הראשונה של החיל, טייסת 101. בסוף 1962 מונה למפקד טייסת 113 אוראגן, ובשנת 1965 מונה למפקד טייסת 101 מיראז' עליה פיקד במלחמת ששת הימים. אחרי חופשת לימודים, בה למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת תל אביב, מונה לראש מחלקת אמצעי לחימה במטה החיל, ובאפריל 1973 מונה למפקד בסיס חצור עליו פיקד במלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה לקח חלק בגיחות כטייס פנטום בטייסת 201, באחת הגיחות נפגע מטוסו והוא ביצע נחיתת אונס ברפידים. בשנת 1975 מונה לראש להק המודיעין, ובהמשך מונה לראש להק אוויר. בשנת 1980 קיבל את מטוס ה-F-16 הראשון שנמסר לישראל. בשנת 1981 מונה לראש מנהלת פרויקט הלביא ובדצמבר 1982 קודם לדרגת אלוף, ומונה למפקד חיל האוויר, והחליף את דוד עברי.
בתקופת כהונתו נקלטו בחיל האוויר מטוסי ה"ברק" (F-16C/D) וטילי ה"פופאיי". מבצע בולט שנערך בתקופתו היה מבצע רגל עץ, בו תקפו מטוסי חיל האוויר את מפקדת אש"ף בחמאם אל-שאט בתוניסיה, באוקטובר 1985. בספטמבר 1987 העביר את הפיקוד על החיל לאביהו בן-נון. בשנת 1988 הקים חברה לייעוץ. בתחילת שנות ה-90 עמד בראש האגף לאמצעים מיוחדים (אמ"ם) במשרד הביטחון.
היה בעל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתוכנית הנדסת מערכות כלכליות של אוניברסיטת סטנפורד.
בשנים 1998–2001 כיהן כנשיא הטכניון בחיפה. כיהן גם כיו"ר הוועדה האקדמית של מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל.
במשך השנים עמד בראש ועדות חקירה לחקירת דליקות שונות. בתחילת 1988 הוציא דו"ח חריף על השרפה במתקני פזגז בקריית אתא. בהמשך 1988 בדק עבור משרד האנרגיה את משק הגז בישראל. בשנת 1995 עמד בראשות "ועדת בירור לחקירת הדליקה בהר יהודה", שחקרה את השרפה הגדולה בשער הגיא, ושהגישה המלצות לשיפור מערך הכבאות ותכנון היערות בישראל. בשנת 2007 עמד בראש ועדה ציבורית שמינה שר התחבורה, שאול מופז, לבחינת בטיחות התעופה האזרחית. במאי 2008, לאחר שהמלצות הוועדה לא יושמו, התפטר מתפקידו זה תוך שהוא מאשים את מופז וראשי משרד התחבורה באוזלת יד ומתריע מפני אסון.
עם פרישתו מצה"ל הצטרף למועצה לשלום וביטחון וטען ש"מבחינת הגנתה של ישראל, אין לשטחים כל ערך". ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל. לאורך השנים התבטא נגד חרדים ומתנחלים, והביע תמיכה בפעילות "שוברים שתיקה". בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב במקום ה-108 ברשימת התנועה החדשה מרצ. בשנים 2004–2012 היה יושב ראש עמותת "אפשר אחרת".
היה אב לארבעה, שניים מבניו שירתו אף הם כטייסים בחיל האוויר. נפטר ב־20 בנובמבר 2019.
גלריה

עמוס לפידות נערך לגיחה במטוס "אורגאן" בבסיס חיל האוויר בחצור.
עמוס לפידות בבסיס חצור, 1956
לפידות, בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
מפקד חיל האוויר האלוף עמוס לפידות עם שר הביטחון יצחק רבין, הרמטכ"ל רא"ל משה לוי ותא"ל יפתח ספקטור בבסיס תל נוף, 1984
תדרוך כתבים צבאיים על ידי אפרים לפיד עם מפקד חיל האוויר אלוף עמוס לפידות לאחר נפילת המטוס עם הנווט רון ארד – 16 באוקטובר 1986
עמוס לפידות , 2012
הערות שוליים

↑  טייסים חדשים קיבלו כנפים, דבר, 24 בדצמבר 1954
↑  יעקב ארז, תא"ל לפידות יפקד על ח"א, מעריב, 29 באוקטובר 1982; המשך
↑  מטוס אף־16 ראשון נמסר לישראל, דבר, 1 בפברואר 1980
↑  יעקב ארז ועמנואל רוזן, אלוף עמוס לפידות מפקד חיל האוויר, מעריב, 31 בדצמבר 1982
↑  לשכת הרמטכ"ל, מוצאי יום כיפור, מעריב, 4 באוקטובר 1985
↑  אמיר אורן, הממשלה תאשר את מינוי תא"ל זאב שניר לראש הוועדה לאנרגיה אטומית, באתר הארץ, 17 במאי 2015
↑  טל שניידר ודני זקן, ‏התפטר נשיא הטכניון, עמוס לפידות: "שמים לי רגל על כל צעד ושעל", באתר גלובס, 1 באפריל 2001
↑  עודד שורר, לפטר את מנחל חוות פזגז ולהסיק מסקנות נגד בכירים נוספים, מעריב, 28 בפברואר 1988
↑  אלוף (מיל.) לפידות: הפיצוץ - בגלל רשלנות טפשית של בעל המסעדה, מעריב, 21 ביוני 1988
↑  דורון קדוש, "שרפה בהרי יהודה - 1995, "שריפת שורש" ", בתוך אסונות טבע בישראל (עורכים: משה ענבר ורמי (יורם) פורת), הוצאת החוג ללימודי סביבה וגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, פברואר 2007, עמ' 119–120.
↑  זוהר בלומנקרנץ, עכשיו זה גם רשמי: מצב בטיחות הטיסה בישראל קשה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2007
↑  זוהר בלומנקרנץ, לפידות: מופז לא שולט בנהלים, יהיה אסון, באתר הארץ, 4 ביוני 2008
↑  זוהר בלומנקרנץ, עמוס לפידות: המצב בשמי המדינה - מסוכן, באתר הארץ, 28 במאי 2008
↑  רן דגוני ומנחם רהט, "רוב הקצינים הבכירים בצה"ל הם יונים", מעריב, 30 במאי 1988
↑  מסמך המועצה בנושא גבולות בני הגנה, ספטמבר 2011, המועצה לשלום ולביטחון
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
1 2  נמרוד בוסו, עמוס לפידות: המתנחלים עלולים לגרום לאובדן המדינה, באתר nrg‏, 28 בנובמבר 2010
↑  עמוס לפידות, עובדים ובטלנים, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2010
↑  עמוס לפידות, בחלומותי, באתר הארץ, 19 באפריל 2010
↑  רשימת המועמדים באתר הכנסת
↑   ציוץ של כרמלה מנשה ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009302887305171  VIAF: 128160978140317940003   WorldCat (עם VIAF): 128160978140317940003
נופים

| --- | --- |
בנייה חדשה ביישוב, 2012
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: שומרון
גובה ממוצע: ‎394 מטר
תאריך ייסוד: 1986
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,392 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) נופים(למפת צפון השומרון רגילה) נופים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נופים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נופים32°09′13″N 35°06′06″E﻿ / ﻿32.1535245954859°N 35.1017254478°E﻿ / 32.1535245954859; 35.1017254478  heמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון (in English: Shomron Regional Council) באדום - נופים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10
האתר הרשמי
נוֹפים היא התנחלות כפרית בשומרון דרומית לקרני שומרון ובקרבת היישוב יקיר. נופים מִתנהלת כוועד מקומי במסגרת המועצה האזורית שומרון. היא שוכנת צפונית מערבית לאריאל על כביש 5066 המחבר את כביש 55 עם כביש חוצה שומרון.
היישוב צופה מדרום על שמורת הטבע נחל קנה. ההתנחלות "חוות יאיר" שוכנת דרומית לנופים בשטחו המוניציפלי. מצפור הממוקם ברחוב הכלנית צופה על נחל קנה ועל השכונות של קרני שומרון השוכן מצפון לנחל קנה. מדרום מערב ליישוב נמצאת חורבת שחאדה המתוארכת לימי בית שני.
היסטוריה

הקמת ההתנחלות החלה בשנת 1982, ביוזמה פרטית של איש העסקים דני וינמן, סוכן ביטוח שכיהן גם כסגן ראש עיריית גבעתיים וכך כמנכ"ל חברת הביטוח "שמשון". וינמן טען שרכש שטח קרקע בו היה מטע זיתים וחורשה מעל ואדי קנה, סמוך להתנחלות יקיר שהקמתה החלה שנה קודם. טקס הנחת אבן הפינה ליישוב נערך ב-25 בנובמבר 1982, בנוכחות סגן שר החקלאות מיכאל דקל, שפעל באותן שנים לסייע ליזמים פרטיים להקים התנחלויות ביהודה ושומרון. וינמן מכר שטחים ל-400 וילות ביישוב החדש במחיר מוזל תוך זמן קצר, אך הפסיק את השיווק עד להסדרת רישום המקרקעין וקבלת האישורים הדרושים. כמו כן, רשות שמורות הטבע ביקשה להפסיק את העבודות ולשנות את התוכנית עקב הפגיעה בשמורת נחל קנה. בנוסף החברה הקבלנית שבנתה את היישוב, "זכריה דרוקר", נקלעה לקשיים ונרכשה על ידי חברת הבנייה ההסתדרותית סולל בונה, דבר שעיכב את העבודות.
ב-1984 נקלע יזם היישוב, דני וינמן, לקשיים כלכליים, חברתו "נופים מפעלים כלכליים בע"מ" התפרקה ובניית היישוב נפסקה. בספטמבר 1986, נעצר דני ויינמן על ידי היחידה הארצית לחקירות הונאה של המשטרה, בחשד כי קיבל במרמה, בנסיבות מחמירות, מיליוני דולרים ממשתכנים של היישוב, בעקבות עשרות תלונות של לקוחות שביקשו להשתכן בנופים, שילמו כסף רב ולא קיבלו תמורה. שופט האריך את מעצרו ב-48 שעות, לאחר שהמשטרה טענה שעל פי הראיות שאספה, ויינמן מעולם לא התכוון להשלים את בניית היישוב לאחר שמכר 195 בתים. בינואר 1987, המליצה המשטרה לפרקליטות להעמיד אותו לדין.
הקמת ההתנחלות חודשה ב-1988 בחסות משרד השיכון חלק מהמתיישבים החליטו לבנות את ביתם בעצמם. 100 משפחות שלקחו משכנתאות מבנק טפחות בעת הקמת היישוב נאלצו להמשיך לשלם אותן על אף שהבתים לא נבנו. לאחר מאבק משפטי ממושך שהגיע לדיון בבית המשפט העליון, אולץ הבנק לבטל את המשכנתאות.
נופים וההתנחלות הסמוכה יקיר היו אמורות להיות יישוב אחד אך בשל חילוקי דעות בין המייסדים, הוקמו שני יישובים צמודים.
בשנת 2013 הוגשו תוכניות לבניית כ-103 יחידות בפרויקט בשם "הבננה": בתים אותם ניתן להגדיל עם התרחבות המשפחה. בחודש דצמבר 2013 אישר שר הביטחון בחתימתו את תוכנית התב"ע לשטח ה"בננה". הבנייה החלה ב-2015. בחודש מרץ 2014 רכשה חברת חמדת שומרון קרקע לבניית כ-100 יחידות דיור והחלה בשלבי תכנון ראשוניים. בחודש יוני 2015 הגישו המנהל האזרחי והמועצה האזורית שומרון למינהל מקרקעי ישראל תוכנית להרחבת היישוב.
היסטוריה > חוות יאיר

בשנת 1999 הוקם היישוב חוות יאיר שנמצא על חלק מאדמות נופים. בתחילה הוקם כמאחז ובינואר 2021, המדינה הסדירה את היישוב.
אופי היישוב

נופים הוא יישוב כפרי ללא ועדת קבלה. ישנם מוסדות דתיים כגון מקווה ובית כנסת ושתי תנועות נוער: החילונית היא בית"ר והדתית היא בני עקיבא.
ביישוב שלושה גני ילדים, ואחד מהם זכה בפרס משרד החינוך לשנת 2008.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  לעובדי עירית גבעתיים, דבר, 26 בנובמבר 1975
ביטול עסקת אשל מחויב המציאות, דבר, 31 באוקטובר 1979
↑  אבינועם בר-יוסף, 25 אלף דונמים שנמכרו ביו"ש נשארו במודעות הפרסומת, מעריב, 10 בדצמבר 1985
↑  דוד ליפקין, נופים נדרשה להפסיק פירסום למכירת וילות, מעריב, 26 באוקטובר 1982
↑  יוסי לוי, התכנית לבניית "נופים" תשונה בשל פגיעה בנוף, מעריב, 27 בדצמבר 1982
צפריר רינת, שמורת נחל קנה: הגנה על הטבע או התנכלות לפלסטינים, באתר הארץ, 2 באפריל 2017
↑  נפילתו, חזרתו ונפילתו, באתר גלובס, 3 באוגוסט 1998
אנשי של"י הפגינו ליד משרד "נופים", דבר, 20 במרץ 1983
↑  איה אורנשטיין אהרן פריאל, קוני בתים בנופים תובעים פירוק החברה, מעריב, 27 בפברואר 1984
יוסף וקסמן, דוד לוי: אין לממשלה התחיבות ל"נופים", מעריב, 28 בפברואר 1984
פרוייקט "נופים" זקוק להזרמת כספים מיידית, מעריב, 12 בפברואר 1984
↑  אלי דנון ואילן בכר, נעצר דני ויינמן מנכל נופים לשעבר: חשוד שקיבל במירמה מיליוני דולרים ממשתכנים, מעריב, 1 בספטמבר 1986
↑  בוקי נאה, "נופים" הם לפעמים געגועים לווילה שנגוזה, מעריב, 3 בספטמבר 1986
↑  בוקי נאה, יזם "נופים" יואשם בקבלת דבר במירמה, מעריב, 13 בינואר 1987
↑  איה אורן, הסכם: נופים ייבנה בשיטת בנה ביתך בעזרת משרד השיכון, מעריב, 7 ביולי 1988
↑  שרה ליבוביץ-דר, הנוחות נעשתה יותר מייאשת, באתר הארץ, 5 במרץ 2002
↑  ברוך מאירי, בית המשפט העליון ביטל משכנתאות של משתכני נופים לטובת בנק טפחות, מעריב, 22 בספטמבר 1989
↑  אביטל אינדיג, עושים שכונה - נופים, במקור, מתוך "מקור ראשון", גיליון 124, 30 באוגוסט 2013; מתוך "הבלוג של נופים"
↑  נדב שרגאי, במאחז חוות יאיר בנו בית קפה למרות צווי ההריסה, באתר הארץ, 19 ביוני 2006
↑  אריה יואלי, ‏לזכר אסתר הורגן הי"ד: אושרה התכנית להכפלת טל מנשה, באתר "סרוגים", 17 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588152905171 
חורשת האקליפטוס בנופים (בין המעון והגנים)
המצפור הממוקם ברחוב הכלנית הצופה על נחל קנה ועל השכונות של קרני שומרון השוכן מצפון לנחל קנה.
נמל ויקטוריה

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  הונג קונג הונג קונג
 גוף מים:  ים סין הדרומי
 קואורדינטות:  22°17′16″N 114°10′25″E﻿ / ﻿22.287752777778°N 114.17361944444°E﻿ / 22.287752777778; 114.17361944444
 
  (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומינמל ויקטוריה(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומינמל ויקטוריה
 
מבט על נמל ויקטוריה מפסגת ויקטוריה שבאי הונג קונג.
מבט על נמל ויקטוריה מפסגת ויקטוריה שבאי הונג קונג.
תצלום לוויין של הנמל.
מפה משנת 1845 של נמל ויקטוריה כפי שזה נראה מגבעה מעל מפרץ קוזווי.
נמל ויקטוריה בשנת 1905.
נמל ויקטוריה (באנגלית: Victoria Harbour; בסינית: 維多利亞港) הוא נמל טבעי הממוקם בין האי הונג קונג לבין חצי האי קאולון בהונג קונג.
בשל מיקומו הגאוגרפי, נמל מים עמוקים טבעי זה מגן על האוניות המצויות בו מסופות ים סין הדרומי. מיקומו האסטרטגי הביא להקמת המושבה הבריטית בהונג קונג והצלחתה הכלכלית של מושבה זו ולהפיכת לאחד ממוקדי המסחר הבינלאומית. גם כיום עוגנות בנמל זה אלפי ספינות מדי שנה.
קו החוף של הנמל השתנה לאורך השנים בשל פרויקטים רבים של ייבוש הים.
קו הרקיע המרשים של חופי הנמל הפך לאחד מאתרי התיירות של הונג קונג.
היסטוריה

בעת הקמתו נקרא הנמל בשם "נמל הונג קונג" (באנגלית: Hong Kong Harbour) אולם לימים שונה שמו לנמל ויקטוריה, על שמה של המלכה ויקטוריה.
על אף תנועת אוניות הסוחר העֵרה נערכו בנמל פעולות נופש. בשנות ה-50 של המאה ה-19 נערכו תחרויות שחייה ומשחקי פולו מים. משחה חציית הנמל נערך מדי שנה, למעט בשנות מלחמת העולם השנייה. המשחה הופסק בשנת 1973 בשל הזיהום הרב במימי הנמל.
גאוגרפיה

שטחו של נמל ויקטוריה כ-41.88 קמ"ר. שטח זה משתנה מעת לעת בשל פרויקטים של יבוש הים ושינוי קווי החוף. גבולו המזרחי של הנמל הוא הקו שבין חצי האי סיו צ'או ואן לבין א קונג נגאם. גבולו המערבי של הנמל הוא הקו הדמיוני העובר בין הקצה המערבי ביותר של האי הונג קונג לבין הקצה המערבי ביותר של האי גרין, ומשם הקו העבור בין האי לנקודות הדרומית מזרחית ביותר של האי צינג יי. מהאי צינג יי גבול הנמל עובר מהנקודה המערבית ביותר של האי בקו ישר צפונה עד ליבשת.
בשטח הנמל מצויים איים רבים, שהעיקריים והגדולים שבהם הם האי גרין, האי גרין הקטן, סלע קאולון וצינג יי.
תיירות

חופי נמל ויקטוריה נודעו ביופיים בים ובלילה ומהווים אתר תיירות מרכזי בהונג קונג. בעיקר נודע הנוף הנשקף מטיילת צים שא צוי שבקאולון לעבר האי הונג קונג והנוף הנשקף מפסגת ויקטוריה לעבר הנמל.
מעבורת סטאר החוצה את הנמל ומקשרת את האי הונג קונג לאי קאולון נחשבת לאתר תיירות פופולרי בפני עצמה. מדי לילה נערך על חוף הנמל מופע אורות המכונה סימפוניה של אור ביוזמת מועצת התיירות של הונג קונג. במסגרת מופע זה מסונכרנים אורות גורדי השחקים של הונג קונג עם מוזיקה המושמעת בטיילת צים שא צוי. בסמוך לטיילת זו נבנתה שדרת הכוכבים הצופה אף היא אל הנמל.
מבט פנורמי של האי הונג קונג משדרת הכוכבים בצים שא צוי שבקאולון.
מתקני הנמל

נמל ויקטוריה נחשב לאחד הנמלים העמוסים בעולם, אם לא העמוס שבהם.
נמל המטענים בקווי צינג, במערב הנמל, משמש את הובלת המכולות והסחורות. בנמל זה עוברות כ-400 אוניות מטען מדי שבוע בממוצע, הפורקות וטוענות 21 מיליון מכולות.
בשנים האחרונות התמודד הנמל עם תחרות גוברת מצד נמל שנג'ן ונמל סינגפור.
תחבורה

על מנת שלא להפריע לתנועת האוניות בנמל, לא נבנו גשרים החוצים את הנמל ומקשרים את האי הונג קונג עם חצי האי קאולון. במשך שנות פעולתו קושרו האי וחצי האי באמצעות מעבורות, הידועות שבהן הן מעבורות סטאר החוצות את הנמל מאז שלהי המאה ה-19.
במחצית השנייה של המאה ה-20 נבנו שלוש מנהרות מתחת לנמל:
מנהרת חוצה הנמל (1972)
מנהרת הנמל המזרחית (1989)
מנהרת הנמל המערבית (1997)
כמו כן מתחת לנמל שלוש מנהרות המשמות את הרכבת התחתית של הונג קונג בקווי צואן ואן, צואנג קוואן או, ומנהרה המשמשת את קו טונג צ'ונג ואת קו שדה התעופה המהיר.
מסוף האוקיינוס של נמל הונג קונג, דצמבר 2008.
מעבורת סטאר חוצה את נמל ויקטוריה.
חיים קרישפין

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1905
 פטירה:  27 באוגוסט 1963 (בגיל 57)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר חיטים
 ידוע בשל:  יסוד כפר חיטים   חבר באספת הנבחרים והוועד הלאומי  ציר לקונגרסים הציוניים.
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 מפלגה:  מפא"י
 
חיים קְרִישְׂפִּין (נכתב לעיתים קריספין; Krispin;‏ 22 בספטמבר 1905 – 27 באוגוסט 1963) היה פעיל ציבור בתקופת היישוב והמדינה, חבר הוועד הלאומי ומראשי יהדות בולגריה בישראל.
תולדותיו

קרישפין נולד בעיר רוֹסְצ'וּק (רוסה) שבנסיכות בולגריה. למד בבית ספר עברי עממי ולאחריו בגימנסיה עברית, והיה חבר תנועות הנוער "מכבי" ו"השומר הצעיר". בגיל צעיר החל לפעול גם בהסתדרות לשפה ולתרבות העברית. למד שנתיים בסמינר למורים בעברית, הוכשר כמורה, ועבד מספר שנים בהוראה עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1932.
בשנים הראשונות להיותו בארץ עבד בבניין והיה חבר קיבוץ ג'. בשנת 1936 היה בין מייסדי ומנהיגי המושב השיתופי כפר חיטים. היה חבר הנהלת חברת בנים לגבולם. החל בפעילות ציבורית והיה מיוזמי תוכנית "בנים לגבולם" לעידוד עלייה. בשנת 1942 נבחר לוועד הפועל של תנועת המושבים. באפריל 1943 היה ברשימת הצירים של מפא"י לוועידה הרביעית של קופת חולים. כפעיל במפא"י נבחר לחבר באספת הנבחרים הרביעית ולחבר הוועד הלאומי.
בארגון "ההגנה" ובמהלך מלחמת העצמאות במסגרת צה"ל עבד במחלקת התקציב. לאחר המלחמה עבד במחלקה להתיישבות של חיילים משוחררים ולשיקום נכי המלחמה. פעילותו הציבורית נמשכה כציר לקונגרסים ציוניים, חבר מועצת "תנובה", יציאה בשליחות המגבית לדרום אמריקה, פעילות בתנועת "מן העיר אל הכפר" ופעילות ענפה בתחום העלייה ויהדות בולגריה במסגרת מרכז מפא"י וב"איחוד עולי בולגריה". בשנת 1960 היה יושב ראש ועדת השקל הארצית.
קרישפין נפטר ב-1963 ונקבר בבית העלמין בכפר חיטים.
בדצמבר 1965 נחנך בית עם אזורי בכפר חיטים שנקרא על שמו.
מכתביו

המושב השיתופי, תל אביב: הסתדרות הפועלים החקלאים - הוועדה להתיישבות חילים ונוטרים, תש"ה.
הערות שוליים

↑  רומנו, אלברט. א, 'עליה והתיישבות', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים: 1967, עמ' 429–432.
↑  המוסדות שנבחרו בוועידת המושבים, דבר, 16 באוקטובר 1942
↑  רשימת הצירים והסגנים, דבר, 4 באפריל 1943
↑  700,000 שקלים נרכשו בארץ, דבר, 8 בספטמבר 1960
↑  אתר "Billiongraves"
↑  בית עם אזורי נחנך בכפר חיטין, דבר, 23 בדצמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502499905171  VIAF: 308270071   WorldCat (עם VIAF): 308270071
צבא המתנדבים

צבא המתנדבים (ברוסית: Добровольческая армия) הייתה יחידה צבאית שהשתייכה לצבא הלבן באזור דרום רוסיה והשתתפה במלחמת האזרחים בשנים 1917–1920.
היסטוריה

היחידה החלה להתארגן בעיר נובוצ'רקסק במחצית נובמבר 1917 בהנהגת מיכאיל אלכסייב. בתחילת דצמבר 1917 הצטרף למאמץ  לאוור קורנילוב. בתחילת דרכה, כ-65% מהמתנדבים היו קצינים, היתר היו צוערים של בתי ספר צבאיים, סטודנטים וקוזאקים. בהמשך עם הנהגת גיוס בשנים 1919–1920 אחוז הקצינים פחת וגדל מספר של איכרים ושבויים של הצבא האדום.
לקראת סוף דצמבר 1917 הצבא הגיע לכ-3,000 חיילים ובתחילת פברואר 1918 לכ-6,000 איש. ב-7 בינואר 1918 היחידה קיבלה את שמה "צבא המתנדבים" זאת בלחץ של לאוור קורנילוב שיחסיו עם אלכסייב היו מתוחים והוא לא היה מוכן להיות חלק של "ארגון אלכסייב". בהתאם לחלוקה שסוכמה בין הגנרלים, קורנילוב היה אחראי על הצד הצבאי ואלכסייב על מדיניות ואוצר. בין המפקדים הבולטים בתחילת דרכה של הצבא היו גם אנטון דניקין, אלכסנדר לוקומסקי וסרגיי מרקוב. מתחילת דרכו התבסס צבא המתנדבים על תמיכת מדינות ההסכמה.
מסע קובאן הראשון

כבר בתחילת 1918 החלו קרבות עם יחידות של הצבא האדום. הקוזאקים המקומיים לא תמכו בצבא המתנדבים. בלחץ האויב, ב-22 בפברואר 1918 יחידות צבא המתנדבים עזבו את אזור דון והחלו להתקדם לכיוון קובאן. הכוונה ההייתה להתחבר לכוחות שלחמו נגד הבולשביקים באזור קרסנודר. מסע זה מרוסטוב על הדון לכיוון קרסנודר ובחזרה בוצע על ידי יחידה של כ-3,500 חיילים וקצינים שלחמו נגד כ-20,000 חיילים בצבא האדום. במהלך המסע הלך מספר הלוחמים בצבא המתנדבים ופחת עקב אבדות ולעומת זאת גדל מספר הלוחמים בצבא האדום כתוצאה מקבלת תגבורות. ב-14 במרץ כבשו כוחות הצבא האדום את קרסנודר, עוד לפני שיחידות צבא המתנדבים התקרבו לעיר. ב-26 במרץ הצטרפה לצבא המתנדבים קבוצת קוזאקים בפיקוד ויקטור פוקרובסקי שעזבה את קרסנודר מספר ימים קודם לכן וכללה 3,000 אלף פרשים. לאחר התארגנות מחדש של הכוח המשולב הוחלט לחזור לאזור קרסנודר ולנסות לכבוש את העיר. במהלך אפריל 1918 התרחש ניסיון לכבוש את קרסנודר שבמהלכו נהרג לאוור קורנילוב. במהלך קרבות קשות הצליח אנטון דניקין למנוע כיתור מלא של צבאו. במסע זה הצטיין באומץ ליבו סרגיי מרקוב. בסופו של דבר סוכם על מסע חזרה לאזור דון. המסע התרחש בתנאי מזג אוויר הקשים של החורף ובמהלכו התנהלו קרבות בלתי פוסקים נגד הכוח העודף של הצבא האדום. המסע היה חשוב מאוד ליצירת גאוות יחידת ומסורת משותפת של צבא המתנדבים. לכל משתתפי המסע הוענק אות מיוחד.
מסע קובאן השני

במאי 1918 הצטרפה לצבא המתנדבים יחידה של קולונל מיכאיל דרוזדובסקי שהגיע מהחזית הרומנית. היא כללה מעל 3,000 לוחמים והייתה מצוידת היטב בתותחים, מטוסים ותחמושת רבה.
בסוף יוני 1918, צבא המתנדבים שגדל לתשעת אלפי לוחמים ביחד עם כוחות של קוזאקים מקומיים בפיקודו של פיוטר קרסנוב החלו במסע השני לכיוון קובאן. המסע הסתיים בתבוסה של יחידות הצבא האדום שכללו כ-100 אלף לוחמים ובכיבוש מלא של אזור קובאן וצפון קווקז. במהלך המסע נהרג המפקד הנערץ סרגיי מרקוב והפיקוד על יחידתו הועבר לאלכסנדר קוטפוב. יחידות הצבא האדום הובסו, מפקדיהם נהרגו והן נסוגו להתארגנות מחדש בשטחים לא מאוכלסים בקרבת אסטרחן.
במהלך הקרבות, לא די שלא פחת כוחו של צבא המתנדבים, אלא זכה לחיזוק וגידול עם קבלת תוספת משמעותית של מתנגדי הבולשביקים לשורותיו.
מהפך מצבא מתנדבים לצבא קבע

ב-15 באוגוסט 1918 הוכרז גיוס ראשון לצבא ובכך הצבא החל לעבור תהליך של מהפך. לקראת ספטמבר 1918 הצבא כלל כבר 30,000–35,000 לוחמים. ב-8 בינואר 1919 הוכרז על איחוד כל הכוחות בדרום רוסיה תחת צבא המתנדבים ואנטון דניקין הוכרז כמפקד הכוחות המזוינים בדרום רוסיה.
בנובמבר 1918 עם סיום מלחמת העולם הראשונה, עזרת מדינות ההסכמה החלה להיות ממשית יותר. ב-12 ביוני 1919, במטרה לתרום לאיחוד כל הכוחות הלוחמים נגד הבולשביקים, אנטון דניקין הכריז על כך שהוא מכיר באלכסנדר קולצ'ק כמפקד עליון של הצבא רוסי הלוחם.
מסע למוסקבה

במהלך קיץ-סתיו 1919 הצבא החל במסע מוסקבה ומטרה לכבוש את העיר ולהפיל את המשטר הסובייטי. איכות הכוחות של צבא המתנדבים הייתה גבוהה בהרבה מזו של הצבא האדום אך נחיתות מספרית ואבדות גבוהות בנפש הביאו לכישלון המסע.
היקף הכוח של צבא המתנדבים הגיע כבר ל-100,000 לוחמים. ביולי 1919 ריכזו הבולשביקים לעומת זאת צבא בהיקף של כ-200,000 לוחמים, כולל אוגדת הרובאים הלטביים שהיו יחידת עילית של הצבא האדום.
לקראת אוקטובר 1919 יחידות של צבא המתנדבים התקדמו עד לאוריול לכיוון מוסקבה, כבשו את אודסה, קייב ורוב אוקראינה ובמזרח הגיעו לפרברי וולגוגרד. באותה תקופה החלה מתקפה של כוחות בפיקוד נסטור מאכנו שעשו ברית עם הבולשביקים, ודניקין העביר כוחות מכיוון מוסקבה לאוקראינה כדי להגן מפניהם. כתוצאה מכך באזור קורסק נגד 62,000 לוחמים סובייטים היו רק 22,000 לוחמים של צבא המתנדבים. במהלך סוף 1919 - תחילת 1920 עזב צבא המתנדבים את כל השטחים שנכבשו במהלך קיץ-סתיו 1919. במהלך זה ערקו ממנו רוב המגויסים וכוחו קטן בהיקפו לכ-5,000 איש. הצבא התרכז בקובאן. במהלך מרץ 1920 הועברו כ-5,000 לוחמים ומעל 30,000 אזרחים דרך הים מנובורוסיסק לחצי האי קרים. הלוחמים הצטרפו לכוחות בפיקוד פיוטר וראנגל.
מנהיגי צבא המתנדבים > מפקדים

לאוור קורנילוב (דצמבר 1917-אפריל 1918), נהרג.
אנטון דניקין (אפריל 1918-ינואר 1919)
פיוטר וראנגל (ינואר -מאי 1919, דצמבר 1919-ינואר 1920)
ולדימיר מאי-מייבסקי - מאי-נובמבר 1919, נפטר בשנת 1920 בחצי האי קרים
מנהיגי צבא המתנדבים > קצינים בולטים

סרגיי מרקוב, נהרג ב-1918
מיכאיל דרוזדובסקי, נהרג ב-1919
מיכאיל אלכסייב, נפטר ב-1918
אלכסנדר קוטפוב - נהרג על ידי סוכני נ.ק.וו.ד ב-1930
חיילי צבא המתנדבים בתחילת 1918
כרזה עם קריאה להתנדב לצבא
אנטון דניקין בחרקוב, 1919