stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאקי (סופר)
יצירתו

סיפוריו השנונים, ולעיתים אף מקבריים, של סאקי תיארו באופן סאטירי את התקופה האדוארדית ותרבותה. סאקי ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים, בזכותם הושווה לעיתים לאו. הנרי ולדורותי פארקר. בכתיבתו, הושפע רבות מאוסקר ויילד, לואיס קרול וקיפלינג, והשפיע בעצמו על אלן אלכסנדר מילן ופ. ג. וודהאוס. הנושא העיקרי ביצירתו היה החברה הבריטית הגבוהה, על שלל טיפוסיה המוזרים, המבלים את רוב זמנם במסיבות ובמסעות. נושא מרכזי אחר ביצירתו הוא היחסים בין בני האדם לבעלי החיים, בעיקר ניסיונו הכושל של האדם לשלוט בחיות אחרות, אפילו בחיות הבית שלו. תחום זה הוא תיאר הן בהומור, כגון ב"טוברמורי", והן בשילוב של הומור ואימה, כגון ב"גבריאל-ארנסט" וב"סרדני וואשטאר". כמו מקור ההשראה שלו, אוסקר ויילד, גם סאקי היה הומוסקסואל. ייתכן שבשל כך גם הוא תיאר בעוקצנות צינית את מוסד המשפחה המסורתית, ובעיקר שלל את האמונה ב"תמימותם" וב"טוב ליבם" של ילדים (למשל בסיפור "צעצועי שלום", המתאר ניסיון כושל לחנך את הילדים לשחק בצעצועים שאינם צעצועי מלחמה).
בנוסף לסיפוריו הקצרים חיבר מונרו מחזה באורך מלא (עם צ'ארלס מוד), שני מחזות במערכה אחת, מאמר היסטורי בשם "עלייתה של האימפריה הרוסית" (חיבורו היחיד שפורסם בשמו האמיתי), רומן קצר, ועוד כמה חיבורים.
יצירותיו שתורגמו לעברית

בחיוך קל, סיפורים קצרים, תרגמה חמדה אלון, הוצאת כרמי, תל אביב, 1957
החלון הפתוח, סיפורים קצרים, תרגם שחר סימנטוב, הוצאת זיקית, ירושלים, 2014
סרדני וואשטאר וסיפורים אחרים, תרגם צבי חזנוב, הוצאה עצמית, 2021
מרקיזות באדן-באדן

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  באדן-באדן
 היסטוריה
 הקמה:  1535
 תאריך:  חלוקת מרקיזות באדן בין בניו של כריסטוף הראשון, מרקיז באדן
 פירוק:  1771
 תאריך:  איחוד המרקיזות מחדש
 ישות קודמת:   מרקיזות באדן
 ישות יורשת:   מרקיזות באדן
 
שלוס ראשטט, ארמון המרקיזים במאה ה-18
מרקיזות באדן-באדן הייתה מדינה מודרנית מוקדמת בדרום-מערב גרמניה בתוך האימפריה הרומית הקדושה. היא הוקמה בשנת 1535 יחד עם מרקיזות באדן-דורלאך כתוצאה מחלוקת מרקיזות באדן. שטחה כלל אזור ליבה בחלק האמצעי של הריין העליון מסביב לעיר הבירה באדן, וכן לורדות על המוזל והנאהה.
בעוד הפרוטסטנטיות השתלטה בבאדן-דורלאך, באדן-באדן נותרה קתולית ממלחמת שלושים השנים (1618–1648) ואילך. לאחר ההרס המוחלט של השטח במלחמת תשע השנים (1688–1697), העתיק לודוויג וילהלם את הבירה לראשטט ובנה שם את שלוס ראשטט, ארמון הבארוק הראשון על הריין העליון. תחת שלטונה של אלמנתו, זיבילה מסקסוניה-לאוונבורג, נבנו מבנים נוספים בסגנון הבארוק. כשבנה השני אוגוסט גאורג מת ללא יורשים ב-1771, באדן-באדן עברה לשליטת באדן-דורלאך, מה שאיחד מחדש את שתי המרקיזויות.
שטח

מרקיזות באדן-באדן כללה אזור ליבה בגדה הימנית של הריין העליון האמצעי, ובמרכזו הערים באדן ורשטאט, וכן טריטוריות נוספות באזור הריין העליון וממערב לנהר הריין. חלקם השתייכו לחוג הקיסרי השוואבי, אחרים לחוג הרייני העליון.
שטח > ראשטט ובאדן

שטח הליבה השתרע מאטלינגן ועד לשטיינבאך. היא גבלה בצפון במרקיזות באדן-דורלאך, במערב בנהר הריין, במזרח בדוכסות וירטמברג, ובדרום ב-הנאוארלנד (גר'). שכנים חשובים נוספים היו נסיכות הבוחר מפפאלץ, נסיכות-בישופות שפייר והעיר הקיסרית החופשית שטרסבורג.
מקום מגוריו ועיר הבירה של המרקיז היו באדן עד 1705 וראשטט לאחר מכן. הערים אטלינגן, קופנהיים, סטיינבך ושטולהופן שימשו כמרכזים מנהליים, דרכם נוהלו יישובים קטנים יותר והאזור הכפרי. הערים האלזסיות סלץ ובינהיים על הגדה השמאלית של הריין ממש מול ראשטט השתייכו גם הן לבאדן-באדן. מאלש, שהייתה בתחילה חלק מוירטמברג, הפכה לחלק מבאדן ב-1603. אילינגן הייתה מובלעת, השייכת לשפייר, אך מוקפת כולה בשטח באדן-באדן.
עד 1660, מחוז אברשטין העצמאי מבחינה תאורטית, שהקיף את הקטע האמצעי של המורגטאל והעיר הראשית שלו בגרנסבאך, היה הלכה למעשה חלק מבאדן-באדן. לאחר הכחדת ענף אברשטיין ב-1660, באדן-באדן פיצלה את השטח עם שפייר.
ב-1688, שטח הליבה הוארך דרומה ל-Bühl, שהחליף את שטיינבאך כמרכז המנהלי המקומי במהלך המאה ה-18. בתקופה זו, קופנהיים הושלכה גם כמרכז אדמיניסטרטיבי על ידי ראשטט.
שטח > שטחים בריין עילית אחרים

עד 1629, באדן-באדן חלקה את השליטה בלהר-מהלברג עם נסאו-זארבריקן. לאחר מכן, הם חילקו את השטח, כאשר לאהר ניתנה לנסאו-סארבריקן, ואילו מהלברג, קיפנהיים ופריזנהיים נמסרו לבאדן-באדן. ב-1693 רכש לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן את טירת שטאופנברג (גר') ליד Durbach. לאחר שהצרפתים נטשו את קהל, הקיסר ליאופולד הראשון מסר אותה לידי באדן-באדן ב-1698. בשנת 1701, באדן-באדן קיבלה גם את הזכויות על אזור אופנבורג.
שטח > רוזנות שפונהיים

על נהרות המוזל והנאה ובנהר הונסרוק, באדן-באדן חלקה את הריבונות על מחוזות פורה והינטר של שפונהיים עם נסיכות הבוחר מפפאלץ וענפים שונים של הפפאלץ. מחוז הינטר הקיף את המחוזות המודרניים ברנקסטל-ויטליך ובירקנפלד. המרכזים האדמיניסטרטיביים שלה היו בירקנפלד, אלנבך, שמיר, הרשטיין, וינטרבורג, קסטלאון וטררבך. מחוז פורה שכן בהונסרוק ועל נהר הנאהה, והשתרע לתוך הסן הריינית. הערים החשובות ביותר היו Kirchberg, Gemünden, Kreuznach ו-Sprendlingen.
שטח > טריטוריות אחרות ממערב לנהר הריין

המרקיזים שלטו ברודמאכרן, אוסלדינגן והספרינגן בטריטוריה המודרנית של צרפת. ביער פאלטיני, הם היו הבעלים של לורדות גרפנשטיין, שאותה חלקו עם משפחת ליינינגן עד 1557. לאחר שנחרבה טירת גרפנשטיין ב-1635, העביר המרקיז את הממשל לרודלבן.
היסטוריה

מרקיזות באדן-באדן הוקמה בשנת 1535, כתוצאה מחלוקת מרקיזות באדן. במאה ה-16 היא הושפעה מאוד מבוואריה. בין השנים 1594 ל-1622, השטח נכבש בידי מרקיזות באדן-דורלאך. השטח ניזוק קשות במהלך מלחמת שלושים השנים ומלחמת תשע השנים. השליטים העשירים לודוויג וילהלם וזיבילה שמרו על תרבות חצר יקרה ובנו מבנים חילוניים ודתיים רבים בסגנון הבארוק. לאחר מותו של אוגוסט גאורג ב-1771, ירש אותו המרקיז קרל פרידריך מבאדן-דורלאך.
היסטוריה > הקמה

מרקיזות באדן-באדן הוקמה כתוצאה משתי חלוקות טריטוריאליות של באדן.
בשנת 1503, כריסטוף הראשון, מרקיז באדן איחד מחדש את מרקיזות האכברג-זאוזנברג עם מרקיזות באדן (שממנה הופרדה ב-1306) ושלט על שטח מפוזר גאוגרפית אך מאוחד פוליטית, שכלל את האזור סביב מקום מגוריו ב-1503. העיר באדן, לורדות בחלק הדרומי של אזור הריין העליון ואחוזות ממערב לנהר הריין. הוא התכוון להימנע מחלוקה מחדש של המרקיזות על ידי הגדרת בנו, פיליפ, כיורש יחיד. עם זאת, אחיו הגדול של פיליפ ברנהרד לא קיבל את צוואתו של אביו והוגלה לבורגונדי כעונש. אחיו הצעיר של פיליפ, ארנסט, מרד גם הוא בעזרת חותנו, פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך. כריסטוף נכנע לבסוף והגה חלוקה של שטחו לשלושה חלקים ב-1515: ברנהרד קיבל את השטחים ממערב לנהר הריין, פיליפ קיבל את טריטוריית הליבה סביב באדן, וארנסט קיבל את האחוזות מדרום.
כשפיליפ מת ב-1533, ללא יורשים, ברנהרד וארנסט תכננו בתחילה לשלוט בטריטוריית הליבה יחד. אולם עד מהרה הם נקלעו לעימות והחליטו לחלק אותה. ברנהרד קבע את קו ההפרדה (שברובו עקב אחרי נהר האלב) וארנסט קיבל את הבחירה במבצרים. הוא בחר באזור שמצפון לאלב. השטחים שקיבל כל אחד מהאחים ב-1515 נותרו ללא שינוי בעסקה זו. לאחר החלוקה החדשה, שלט ברנהרד לפיכך על האזורים שממערב לנהר הריין ועל החלק של טריטוריית הליבה שמדרום לאלב. ארנסט העתיק את מקום מגוריו לפפורצהיים ולאחר מכן כונה מרקיז באדן-פפורצהיים, בעוד ברנהרד נשאר בבאדן ונקרא מרקיז באדן-באדן. האחים ניהלו משא ומתן נוסף על פרטי החלוקה וסיימו הסכם רק בתיווכו של לואי החמישי מפלטין בסוף 1536. הסכם זה תועד בהסכם שנחתם בהיידלברג.
יורשיו של ברנהרד, שהמשיכו לשלוט במרקיזות באדן-באדן עד 1771, נקראים "קו ברנהרד" של בית באדן, על שמו.
היסטוריה > ברית הדוקה עם בוואריה

כשברנהרד מת ב-1536, בנו הבכור, פיליברט, היה בן יומו ובנו השני, כריסטוף, עדיין לא נולד. ארנסט תבע לעצמו את השטחים של ברנהרד וניסה לטעון את תביעתו בפני ה-Reichskammergericht בשפייר, אך אלמנתו של ברנהרד פרנציסקה מלוקסמבורג ובתו של פיליפ, מריה מבאדן-שפונהיים התנגדו לכך, ודחפו להקמת עוצרות. יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן, וילהלם הרביעי מאברשטיין ווילהלם הרביעי, דוכס בוואריה מונו כעוצרים חוקיים של הנסיכים הצעירים. פרייהר היינריך מפלקנשטיין מונה ליורש העצר בפועל בבאדן-באדן.
פיליברט גדל במינכן וקיבל את השליטה בממשלה כשמלאו לו עשרים ב-1556. בשנת 1557 הוא נישא למכטהילד מבוואריה, שהייתה מבוגרת ממנו בארבע שנים והכירה אותו מילדות. הוא לחם בהונגריה נגד סולימאן המפואר ובצרפת נגד ההוגנוטים. הוא מת ב-1569, במהלך המערכה האחרונה, כשבנו, פיליפ השני, היה רק בן עשר.
האפוטרופוס החוקי של פיליפ השני היה אלברכט החמישי, דוכס בוואריה. הוא חינך את המרקיז הצעיר באינגולשטאדט על ידי ישועים בתורת הקונטרה-רפורמציה ומינה אותו כשליט באדן-באדן ב-1571, כשהיה בן שתים עשרה. אוטו היינריך פון שוורצנברג, העוצר בבאדן-באדן משנת 1570 היה תחת שליטתו של אלברכט החמישי. משנת 1572 עד 1582, מקום מגוריו של פיליפ, הארמון החדש בבאדן-באדן הורחב על ידי האדריכל קספר וינהרט, בסגנון הרנסאנס האיטלקי.
המוזיקה מילאה תפקיד מרכזי בחצר המרקיז. מדווחים שהיו למעלה ממאתיים כלי נגינה ב-Neues Schloss ב-1582. פיליפ השני נפטר בפתאומיות בשנת 1588 בגיל עשרים ותשע, והותיר אחריו חובות גדולים, אך ללא יורש.
היסטוריה > כיבוש באדן העליונה

לאחר מותו של פיליפ, בן דודו, אדוארד פורטונאט הפך למרקיז השולט. הוא היה נכדו של ברנהרד השלישי מבנו כריסטוף השני וגדל בלונדון, וקיבל את שמו מאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, שהייתה הסנדקית שלו. בשל אורח חייו היוקרתי, חובותיו של המרקיז גדלו עוד יותר. אדוארד ביקש לפתור בעיה זו על ידי הענקת חופש לשני איטלקים, פרנצ'סקו מוסקטלי ופול פסטלוצי, בכספות המרתף של יבורג, שם הם היו אמורים לעבוד על אלכימיה וכסף מזויף. כאשר הקיסר רודולף השני החליט להציב את באדן-באדן תחת ניהול, כתוצאה מחובותיה הגבוהים, הוא מינה את ארנסט פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך כשליט שטח הליבה של באדן-באדן בנובמבר 1594. אדוארד פורטונאט הגיב וביקש משני האיטלקים להרעיל את ארנסט פרידריך. התוכנית נכשלה עם זאת, והשניים בותרו. אדוארד פורטונאט נסוג לשטחיו ממערב לנהר הריין, שם מת בתאונה בשנת 1600. הכיבוש של באדן-באדן מכונה "כיבוש באדן העליונה".
היסטוריה > מלחמת שלושים השנים

גאורג פרידריך, שהפך למרקיז באדן-דורלאך לאחר מות אחיו ב-1604, הוביל את שני חלקי באדן למלחמת שלושים השנים בצד הפרוטסטנטי. צבא באדן, שהיה מורכב מ-200 פרשים ו-600 חיילי רגלים בשנת 1600, גדל ל-20,000 איש עד 1620. כאשר צבאו של ארנסט פון מאנספלד התקרב אל הריין העליון ב-1622, ביקש גאורג פרידריך למזג את ארמיית באדן עם צבאו של מנספלד. עם זאת, שני המפקדים לא יכלו להסכים למי מהם צריך להיות המפקד העליון, ולכן נאלץ גאורג פרידריך להילחם בכוחותיו של טילי בקרב וימפפן בכוחות עצמו. שני הצדדים ספגו אבדות קשות בקרב, שהתרחש ב-6 במאי 1622, אך טילי ניצח. באותו קיץ, הקתולים המנצחים מינו את וילהלם, בנו של אדוארד פורטונאט, כמרקיז באדן-באדן, מה שסיים את כיבוש באדן העליונה.
ב-1632 כבשו השוודים בפיקודו של המלך גוסטבוס אדולפוס את הריין העליון, כולל באדן-באדן. הוא החזיר את השליטה בבאדן-באדן לבאדן-דורלאך ב-1633. עם זאת, מיד לאחר שהשוודים ובני בריתם (כולל באדן-דורלאך) הובסו בקרב נורדלינגן ב-1634, השתלט וילהלם פעם נוספת על באדן-באדן, ותפס גם חלק משטחה של באדן-דורלאך. בשנים הבאות סבלה העיר באדן ממעבר של צבאות מנוגדים – היא נבזזה שלוש פעמים בין 1642 ל-1644. אוכלוסיית המרקיזות ירדה במהלך המלחמה ביותר מ-50%. בשלום וסטפאליה הוחזר המצב הטריטוריאלי בבאדן למצב שהיה ב-1550. עם זאת, מאחר שצרפת סיפחה חלק ניכר מאלזס, באדן-באדן מצאה את עצמה כעת על הגבול המערבי של האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה > עידן לודוויג הטורקי

התקופה שלאחר מלחמת שלושים השנים התאפיינה בעלייה ובבנייה מחדש. בנו הבכור של וילהלם, פרדיננד מקסימיליאן, עבר לפריז, שם התחתן ונולד לו בן, שאותו קרא על שם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הבן הזה, לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן יהפוך לשליט המפורסם ביותר של באדן-באדן, בזכות שירותו כגנרל של האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מחלוקת עם אשתו, פרדיננד מקסימיליאן חזר לבאדן-באדן עם בנו והתחתן בשנית עם מריה מגדלנה מאוטינגן-בלדרן. פרדיננד מקסימיליאן לא שלט במרקיזות מכיוון שמת לפני אביו בתאונת ציד ב-1669. לודוויג וילהלם, אז בן ארבע עשרה, נשלח לטיול הגדול על ידי סבו שנה לאחר מכן, במהלכו ביקר בין היתר בז'נבה, מילאנו, פירנצה, רומא, ונציה ואינסברוק. לאחר מכן, הוא חזר לבאדן-באדן, בן 19, והתגייס לצבא הקיסרי, שם עלה במהירות בסולם הדרגות.
לאחר מותו של וילהלם ב-1677, לודוויג וילהלם הפך למרקיז, אך הוא ביקר רק לעיתים רחוקות בבאדן-באדן בגלל חובותיו הצבאיות. הוא גם נעדר ב-1688, כאשר הצבא הצרפתי חצה את הריין תחת הגנרל מלאק ונכנס למלחמת תשע השנים. בשנת 1689, מלאק שרף באופן שיטתי את כל הערים והכפרים של באדן, מלבד גרנסבאך. בזמן שהעיר באדן נשרפה ב-24 באוגוסט 1689, לודוויג וילהלם נלחם נגד הטורקים בבלקן, שם הועלה לתפקיד המפקד העליון של הצבא הקיסרי ב-6 בספטמבר 1689.
על מנת להעניק למפקדו המצליח את המשאבים לבנות מחדש את מולדתו, ניסה הקיסר לאופולד להשיא את לודוויג וילהלם לאנה מריה, בתו הבכורה של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, שמת בספטמבר 1689, והשאיר את שתי בנותיו עם ירושה משמעותית. כאשר ביקר אותה בארמון זאקופי (גר') בבוהמיה בינואר 1690, הוא התאהב במקום זאת באחותה בת הארבע עשרה של אנה מריה זיבילה. הוא התחתן איתה ב-27 במרץ 1690. זמן קצר לאחר מכן, לואי וילהלם חזר למלחמה. לאחר קרב סלנקמן, הניצחון הגדול ביותר שלו, הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל וצורף למסדר גיזת הזהב. לאחר מכן הקיסר העביר אותו לחזית המערבית ונתן את הפיקוד על המלחמה עם הטורקים לבן דודו של לודוויג וילהלם, הנסיך אויגן מסבויה. לאחר נסיגת הצרפתים חזרו לודוויג וילהלם וזיבילה לבאדן-באדן ב-1693. כתוצאה מקרבותיו עם הטורקים, הוא הביא עושר משמעותי (Karlsruher Türkenbeute (גר')) איתו בני הזוג החלו לבנות מחדש את המרקיזות.
בתחילה, לודוויג וילהלם בנה מחדש את ה-Neues Schloss בבאדן. עם זאת, מכיוון שהוא לא ראה בכך מקום מגורים מספיק עבור לוטננט גנרל קיסרי, היה לו ארמון חדש בסגנון הבארוק שנבנה על ידי דומניקו אגידיו רוסי בכפר ראשטאט, תמורת כ-12 מיליון גילדן. כאשר הושלמה הבנייה הראשונית ב-1705, עברו בני הזוג השליטים והחצר שלהם מבאדן לראשטט, שכבר התפתחה לעיר. שלוס ראשטט היה ארמון הבארוק הראשון באזור הריין העליון. ארמונות הבארוק הבאים בקרלסרוהה, ברוכסל ומנהיים נבנו כנראה בהשראתו. לודוויג וילהלם מת ב-Rastatt בינואר 1707 מסיבוכים מפצע שספג בקרב שלנברג במהלך מלחמת הירושה הספרדית.
היסטוריה > אבסולוטיזם והבארוק בראשטט

בצוואתו, לודוויג וילהלם קבע את אלמנתו, זיבילה, כעוצר המרקיזות. במאי 1707 כבשו הצרפתים את ראשטט וזיבילה נמלטה עם ילדיה לאטלינגן. בניגוד לעצת הקיסר, שעודד אותה לחזור למולדתה בבוהמיה ב-1707, זיבילה נשארה בבאדן-באדן ולקחה על עצמה את העוצרות.
בחורף 1713/1714 קיימו הנסיך אויגן ומרשל דה וילאר את משא ומתן השלום שהביא לסיום מלחמת הירושה הספרדית בשלוס ראשטט, ולבסוף חתמו על הסכם ראשטט במרץ 1714. הסכם זה לא נכתב בלטינית, כפי שהיה הנוהג אז, אלא בצרפתית והיה אחד הדחפים לפיתוח הצרפתית שפה הדיפלומטית של אירופה. לאחר כריתת הסכם השלום, חזרה זיבילה לרשטאט וריכזה את האנרגיות שלה בממשלה, בעבודות הבנייה ובחיי חצר השלטון.
היא הייתה עוצרת חזקה ולא אפשרה ליוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ וללאופולד, דוכס לורן, שלודוויג וילהלם כינה כעוצרים החוקיים שלה בצוואתו, לקחת ממנה את השלטון. היא הפקידה את הפוליטיקה הפנימית בידי קרל, פרייהר פון פליטרסדורף (1633–1727), שכבר עבד בצמוד ללודוויג וילהלם, כראש האוצר. בפוליטיקה החיצונית, היא התכתבה עם בתי הנסיכות החשובים ביותר באירופה, כולל הקיסר, מלך צרפת והנסיך הבוחר מפפאלץ. מ-1715, דמיאן הוגו פיליפ פון שנבורן, לימים הנסיך-בישוף של שפייר, שימש כיועץ אישי והיא ניהלה איתו התכתבות פעילה.
זיבילה גם התעסקה באופן אישי בבנייה. היא פיטרה את רוסי כאדריכל חצר ב-1707 והחליפה אותו בבוהמי יוהאן מיכאל לודוויג רוהרר (גר') בהשראת עלייה לרגל למנזר איינזידלן, קפלת איינזידלן (גר') נבנה בראשטט בשנת 1715. היא שמה לב במיוחד לתכנון ולקישוט של שלוס פייבוריט, שבנתה ליד ראשטט כמעון קיץ. עיטור הפנים ואוסף הפורצלן היקר של המרקיז נשארו בשלוס עד היום. עבודתו האחרת של רוהר כוללת את ארמון אטלינגן, אחוזת שייבנהארדט (גר'), פגודנבורג (גר') ברשטאט, ובית ציד בפרמרסברג ליד באדן. בחצר הוחזק כקאפלמייסטר בוהמי אחר, יוהאן קספר פרדיננד פישר, שהפיק את יצירתו הראשונה שפורסמה ב-1695, בתקופת שלטונו של לודוויג וילהלם, ושמר על התפקיד עד מותו ב-1746.
בשנת 1727, זיבילה העבירה את השלטון לבנה בן ה-25, לודוויג גאורג. הוא למד לדבר רק בגיל שש ונשאר מתעניין יותר בציד מאשר בממשל לאורך חייו. האנשים כינו אותו "הצייד לואי" ("Jägerlouis") כדי להבדיל בינו לבין אביו, "לואי הטורקי" ("Türkenlouis"). בתקופת שלטונו, פטר ארנסט רוהר (גר') ירש את אחיו כאדריכל חצר ב-1732. הוא בנה את מזרקת אלכסיוס (גר'), בניין עירייה, וכנסיית סנט אלכסנדר (גר') בראשטט. שני בניו של לודוויג גאורג מאשתו הראשונה מתו בילדות ואשתו השנייה נותרה חשוכת ילדים, והוא מת ללא יורשים ב-1761.
לאחר מותו ירש אותו אחיו, אוגוסט גאורג, שהיה בתחילה כומר, אך קיבל אישור לעזוב את הכהונה מהאפיפיור קלמנס השנים עשר ב-1735 והתחתן עם מארי ויקטואר ד'ארנברג. מכיוון שילדיהם של בני הזוג לא הגיעו לבגרות, היה ברור שמרקיזות באדן-באדן יפסיק להתקיים כאשר אוגוסט גאורג ימות.
היסטוריה > איחוד מחדש של באדן

מאז הצטרפותו פעל אוגוסט גאורג לארגן הסדר ירושה מקובל. מכיוון שבאדן-באדן בבירור תעבור לשליטת באדן-דורלאך במותו, הוא ניהל משא ומתן על הסכם עם קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך, שנחתם ב-1765. הסכם זה קבע שרוב שטחה של באדן-באדן יעברו בירושה לבאדן-דורלאך, למעט הרכוש הבוהמי שהובא לרשות המרקיזות על ידי זיביל מסקסוניה-לאוונבורג ויעבור לקרוביה. האורטנאו, שלודוויג וילהלם קיבל כמתנה קיסרית, תחזור לידי הקיסר. האמנה גם קבעה שבני משפחת המרקיזות ששרדו ייתמכו כלכלית וכי מוסדות קתוליים, כמו מנזר ליכטנטל והסטיפט של באדן-באדן, ישמרו על רכושם.
על מנת להגן על חופש הדת של נתיניו, אוגוסט גאורג המשיך את הברכה של אביו הקדמון מימי הביניים, ברנהרד השני, שהשיג בהצלחה ב-1769. אוגוסט גאורג בחר בברנהרד כפטרון הקדוש של מרקיזות באדן-באדן ובנה לכבודו את מזרקת ברנהרדוס (גר') בראשטט. בשנת 1770, הוא הנהיג חינוך חובה עם פקודת בית ספר לאומי כללי.
קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך ביקש מפרוסיה, אנגליה ודנמרק לפעול כערבים לירושה, בעוד אוגוסט גאורג ביקש מהאפיפיור קלמנס ה-13; אמריך יוזף פון בריידבאך צו בורסהיים, הנסיך הבוחר ממיינץ; ומריה תרזה מאוסטריה. עם זאת, בווינה, המועצה האולית שזומנה על ידי הקיסר פרנץ המליצה שלא לאשר את ההסכם. לאחר מותו של אוגוסט גאורג ב-21 באוקטובר 1771, נכנס קרל פרידריך לראשטט. הוא תבע את הירושה שלו ושירות המדינה נשבע לו אמונים. אולם, לאחר שקרל פרידריך מינה שני מורים בקולג' הישועי לשעבר בעיר באדן, שאורח חייהם לא תאם את ציפיותיהם של אזרחי באדן, הגישה העיר תלונה למועצה האולית בנוגע לאדונם החדש. הסכסוך, שבו הייתה מעורבת גם אלמנתו של אוגוסט גאורג מריה ויקטוריה, השתרע מעבר לגבולות גרמניה ונפתר רק בפשרה ב-1789.
הערות שוליים

↑  Kohnle, pp. 150 f.
↑  Kohnle, p. 67
↑  Kohnle, page 76
↑  "Geschichte der Burgruine Gräfenstein" [Graefenstein castle ruins] (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-17 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kohnle, pp. 81f.
↑  Kohnle, pp. 82f.
↑  Kohnle, p. 96
↑  Kicherer, p. 53
↑  Kohnle, pp. 112f.
↑  Kohnle, p. 126
↑  Anja Stangl in Sybilla Augusta. Ein barockes Schicksal, p. 9.
↑  Margrave Charles William of Baden-Durlach wrote frankly to a French correspondent in 1724, "... but since the princess is her own boss, I cannot promise you any action from me."
↑  Kicherer, pp. 83 f.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165433514 (data)  GND: 4004170-0  LCCN: n85339319  SUDOC: 257905510  VIAF: 239425844   WorldCat (עם VIAF): 239425844 
חורבות ארמון הוהנבאדן (גר') מעל באדן-באדן, "הטירה הישנה" ומושבו המקורי של בית באדן.
טירת קסטלאון במחוז Sponheim, מקום מגוריו של אדוארד פורטונאט.
טירת גרפנשטיין ברודלבן, מרכז לורדות גרפנשטיין.
ברנהרד השלישי, מרקיז באדן-באדן, יורש עצר מ-1535 עד 1536 ומקים הענף הברנהרדיני של בית באדן.
הארמון החדש בבאדן-באדן, מגורים עד 1705
אדוארד פורטונאט, מרקיז באדן-באדן (1588–1594).
וילהלם, מרגרייב מבאדן-באדן (1622–1677)
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, "לודוויג הטורקי", מרקיז באדן-באדן (1677-1707).
זיבילה מסקסוניה-לאונבורג, אשתו של לודוויג וילהלם והעוצרת של באדן-באדן (1707-1727).
שלוס ראשטט, מעון המרקיזים משנת 1705
לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן (1727–1761)
אוגוסט גאורג, מרקיז באדן-באדן (1761–1771)
שלוס פייבוריט, בית מגורים ובית ציד של זיבילה מסקסוניה לאוונברג
ארמון אטלינגן
סוהיר חמאד

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1973 (בת 50) עמאן, ירדן 
 מדינה:  ארצות הברית, מדינה פלסטינית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האמריקאי (2009) 
 www.suheirhammad.com
 
סוהיר חמאד (בערבית: سهير حماد; נולדה ב-25 באוקטובר 1973) היא משוררת, סופרת, פעילה פוליטית ובמאית קולנוע ירדנית-אמריקאית ממוצא פלסטיני. הוריה היו פליטים פלסטינים שהיגרו לברוקלין, ניו יורק כשהייתה בת חמש. הוריה עברו לאחר מכן לסטטן איילנד.
חייה

חמאד, ילידת עמאן, הושפעה בתקופת התבגרותה מזירת ההיפ הופ התוססת של ברוקלין. היא קלטה גם את סיפורי הוריה, על החיים בעיר מגוריהם לוד, ממנה היגרו בעקבות מלחמת העצמאות בשנת 1948, ואת הסבל שהם סבלו לאחר מכן, תחילה ברצועת עזה ולאחר מכן בירדן. בגלל ההשפעות השונות, חמאד הייתה מסוגלת לשלב בעבודתה נרטיב משותף של נישול. הדבר בא לידי ביטוי לא רק ביכולת שלה כבת למהגרים פלסטינים-מוסלמים, אלא בתור אישה הנאבקת נגד סקסיזם הטבוע בחברה המוסלמית, בהיותה אישה ומשוררת בזכות עצמה. כאשר אמן-יזם ההיפ הופ ראסל סימונס נתקל בקטע שכתבה, וכותרתו "ראשית כתיבה מאז" שיר המתאר את תגובתה לפיגועי ה -11 בספטמבר, הוא חתם איתה הסכם על שיריה. מאז דקלמה יצירות מקוריות שלה במסע שערכה במשך השנתיים הבאות. היא עובדת עכשיו על הפרסום השלישי שלה, אשר יהיה ספר פרוזה.
יוצרת סרטי וידאו

פן נשכח (2003) - כתיבה
מלחמת העולם הרביעית (2004) - כתיבה
מלח הים הזה (2008) - כתיבה, משחקת תפקיד ראשי, עם סאלח בכרי הפקה ישראלית-אירופאית, בבימוי Annemarie JACIR אנמרי ז'אקיר
כאשר אני מותח יד רביעית שלי (2009) - כתיבה
הפקת הצגות

"טריניטי דם" (2002) היפ הופ בניו יורק, פסטיבל תיאטרון
"רה-אורינטאליזם" (2003)
"ליברטו" מאת סוהיר חמאד
ספריה

חמאד פרסמה ארבעה ספרים:
Born Palestinian, Born Black‏ (1996)
Drops of This Story‏ (1996)
Zaatar Diva‏ (2006)
Breaking Poems‏ (2008)
פרסים

פרס לורד אודר Lorde Audre לכתיבה, מכללת האנטר (1995, 2000)
פרס מרכז מוריס לריפוי בשירה (1996)
פרס מילס ניו יורק לאמן תושב (1998)
פרס ואן ליר (1999)
פרס לאמנים חדשנים (2001) אסיה / פסיפיק / מחקרים במכון האמריקני באוניברסיטת ניו יורק NYU
פרס הספר האמריקאי (2009)
פרס טוני - אירוע תיאטרלי מיוחד - חבר עופרת לכותב המקורי של ראסל סימונס למציגי שירת דף ג'אם Def Jam בברודוויי (2003)
פרס פיבודי לשירת דף ג'אם (2003)
הערות שוליים

↑  ריאיון עם הבמאית על הסרט ותקוותו לחיים משותפים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439755905171  BNE: XX4988073  BnF: cb16183730d (data)  GND: 140924248  ISNI: 0000 0000 8405 2510  LCCN: n96090574  SUDOC: 135200849  VIAF: 107076667   WorldCat (עם VIAF): 107076667
סופיה דה מלו בריינר אנדרסן

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1919 פורטו, פורטוגל 
 פטירה:  2 ביולי 2004 (בגיל 84) ליסבון, פורטוגל 
 מדינה:  פורטוגל 
 מקום קבורה:  כנסיית סנטה אלגרסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליסבון 
 שפות היצירה:  פורטוגזית, אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 בן או בת זוג:  Francisco Sousa Tavares 
 צאצאים:  Miguel Sousa Tavares 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס קמואש (1999)  הצלב הגדול של מסדר החרב של יעקב הקדוש (6 ביוני 1998)  הצלב הגדול של מסדר הנסיך אנריקה (13 בפברואר 1987)  קצין גבוה במסדר החרב של יעקב הקדוש (9 באפריל 1981) 
 
סופיה דה מלו בריינר אנדרסן (בפורטוגזית: Sophia de Mello Breyner Andresen; ‏6 בנובמבר 1919 – 2 ביולי 2004) היא אחת המשוררות הפורטוגזיות החשובות במאה ה-20. זוכת פרס קמואש לשנת 1999.
אנדרסן פרסמה במהלך חייה מעל עשרים ספרי שירה, המפורסמים שביניהם "יום הים" (1947), "זמן מחולק" (1954), "משיח צועני" (1961), "שם הדברים" (1977), "איים" (1989) ו"מוזה" (1994). כמו כן, היא פרסמה סיפורים וספרים לילדים ותרגמה לפורטוגזית מיצירות שייקספיר, דנטה, קלודל וקריסטיאנסון. היא זכתה בפרס קרן קלושט גולבנקיאן בשנת 1992 ובפרס קמואינש בשנת 1999. היא נפטרה בליסבון בשנת 2004.
סוזוקי טווין

| --- | --- |

Suzuki Twin
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור
 שנות ייצור:  2003–2005
 הרכבה:  יפן יפן
 סיווג:  מכונית מיקרו היברידית
 אורך:  2,735מ"מ
 רוחב:  1,475 מ"מ
 גובה:  1,450 מ"מ
 משקל:  570 ק"ג (גרסה גיר ידני), 600 ק"ג (גרסה תמסורת אוטומטית)
 בסיס גלגלים:  1,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  גרסה לא היברידית: מנוע 3 צילינדרים, 4 בוכנות, 660 סמ"ק המפיק 32 כ"ס, גרסה היברידית: מנוע הנעה היברידית
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  130 קמ"ש
 צריכת דלק:  2.93 ליטר ל-100 ק"מ (גרסה הנעה היברידית),  4.54 ליטר ל-100 ק"מ (גרסה לא היברידית)
סוזוקי טווין
סוזוקי טווין (באנגלית: Suzuki Twin) היא מכונית מיקרו, 2 דלתות - קופה, המיועדת ל - 2 נוסעים, אשר יוצרה ב-2 גרסאות: גרסה היברידית: מנוע הנעה היברידית, וגרסה לא היברידית, מנוע בעירה פנימית, מנוע 3 צילינדרים.
הדגם יוצר  ידי חברת סוזוקי מוטור היפנית, בין השנים 2003–2005.
סך הכול יוצרו כ-10,106 יחידות.
תאוצת ה-"סוזוקי טווין" בין 0-100 קמ"ש היא 32 שניות.
גרסאות סוזוקי טווין

גרסה היברידית - (מנוע בעירה פנימית)
גרסה לא היברידית - (הנעה היברידית)
הנעה היברידית – הסבר

הנעה היברידית (בעברית: הנעת כלאיים), היא שיטת ההנעה של כלי רכב המשלבת שני סוגי מנועים, לרוב מנוע בעירה פנימית עם מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא נצילות טובה יותר של הדלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית.
תמונות

סוזוקי טווין - מבט לתא הנהג
סוזוקי טווין
סוזוקי טווין
סוזוקי טווין
סוזוקי טווין
ראו גם

הנעה היברידית
סוזוקי מוטור
מכונית מיקרו
סוזוקי CV1