stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ק איטקן
קריירת מרוצים

איטקן נולד בלונדון והחל להתחרות בקארטינג בגיל צעיר. בשנת 2013 עבר להתחרות במכוניות חד-מושביות והתחרה באליפות בפורמולה רנו הצפון-אירופאית. במקביל התחרה במספר מרוצים באליפות הפורמולה רנו יורוקאפ. בשנת 2015 זכה בשתי אליפויות בהפרש של שבוע: אליפות הרנו פורמולה השווייצרית והאליפות האירופאית. בשנת 2016 עבר להתחרות עבור קבוצת ארדן באליפות ה-GP3. הוא השיג ניצחון אחד ושישה פודיומים נוספים ודורג במקום החמישי. הוא נשאר באליפות לעונה נוספת, אך עבר להתחרות עבור קבוצת ART, לצידו של ג'ורג' ראסל. ראסל זכה באליפות ואיטקן סיים כסגנו, אך בפער של 79 נקודות.
איטקן וראסל נשארו בקבוצת ART, אך עברו ביחד להתחרות בעונת 2018 של הפורמולה 2. בעוד ראסל זכה באליפות, איטקן סיים רק במקום ה-11 עם ניצחון בודד בעונה. לקראת עונת 2019 עבר להתחרות בקבוצת קמפוס רייסינג. העונה הייתה מוצלחת יותר עם שלושה ניצחונות ומקום חמישי בדירוג הכללי. מתוך 189 נקודות שהשיגה הקבוצה, דרוגה במקום שחמישי באליפות הקבוצתית, 159 נקודות הושגו על ידי איטקן. בשנת 2021 התחרה בתחרות 24 השעות של ספא, איטקן היה מעורב בתאונה יחד עם עוד שלושה נהגים, איטקן נפצע ושבר את ידו.
קריירת מרוצים > פורמולה 1

בפברואר 2016 נבחר איטקן כאחד מארבעת הנהגים שהצטרפו לתוכנית הנהגים הצעירים של רנו. בספטמבר 2017 הוא נהג בפעם הראשונה על מכונית פורמולה 1 כשביצע נסיעת מבחן על הלוטוס E20 במסלול בחרס. בעונת 2018 שימש כנהג משלים בקבוצת רנו, תפקיד אותו מילא גם בעונת 2019. בשנת 2020 עזב את התוכנית של רנו והצטרף לאקדמיית ויליאמס לנהגים לצידם של דן טיקטום ורוי ניסני. בגרנד פרי שטיריה השתתף באימון החופשי של יום שישי, במקומו של ג'ורג' ראסל. לקראת גרנד פרי סאח'יר אובחן לואיס המילטון חיובי לקורונה. ראסל החליף את המילטון בקבוצת מרצדס ואיטקין החליף את ראסל בויליאמס. הוא דורג במקום ה-18 לקראת המרוץ.
הערות שוליים

↑  Jack Aitken expects to be among F2 leaders from the outset, MotorSportWeek.com, 16 January 2018
↑  Jack Aitken secures switch to Campos for 2019, MotorSportWeek.com, 7 January 2019
↑  Renault F1 team gives reserve driver role to Jack Aitken, Autosport, 20 February 2018
↑  Sergey Sirotkin secures Renault F1 reserve role, F2's Jack Aitken as tester, GPToday.com, 18 March 2019
↑  Aitken joins Williams as reserve driver after leaving Renault, Formula1.com, 4 February 2020
↑  F2 racer Jack Aitken to make F1 debut with Williams at Sakhir Grand Prix, replacing Russell, Formula1.com, 2 December 2020
ג'רי הרמן

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1931 ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בדצמבר 2019 (בגיל 88) מיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gerald Sheldon Herman 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1954–2019 (כ־65 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר החדש לעיצוב ע"ש פרסונס, אוניברסיטת מיאמי, תיכון הנרי סניידר 
 סוגה:  מחזמר 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס מיוחד של עולם התאטרון (1999)  פרס ג'וני מרסר (1987)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (4 במאי 1980)  פרס מרכז קנדי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.jerryherman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רי הרמן (באנגלית: Jerry Herman;‏ 10 ביולי 1931 – 26 בדצמבר 2019) היה מלחין ופזמונאי אמריקאי, שנודע בזכות עבודותיו במחזות הזמר בברודוויי. הוא חיבר את המוזיקה למחזות זמר רבים, בהם "הלו, דולי!", "מאמא" ו"כלוב העליזים", זכה פעמיים בפרס טוני (ל"הלו דולי!" ול"כלוב העליזים") וכן בפרס טוני על מפעל חיים בתיאטרון (2009).
ביוגרפיה > תחילת הדרך

הרמן גדל בג'רזי סיטי בניו ג'רזי למשפחה יהודית ממעמד הבינוני בעלי רקע מוזיקלי: אביו עבד בקיץ בבתי מלון בהרי קטסקיל ואמו עבדה במלונות בתור זמרת, פסנתרנית ומורה. הוא בילה את כל חופשות הקיץ שלו במחנות קיץ שם, והפך למעורב בבימוי הפקות תיאטרון במחנה, כמו "אוקלהומה!" ו"הקשת של פניאן". הוא למד לנגן בפסנתר מגיל צעיר. למד תיאטרון באוניברסיטת מיאמי, ובעודו סטודנט הפיק, כתב וביים מחזמר במכללה בשם "Sketchbook" שהיה אמורה לרוץ לשלוש הופעות, אבל המשיך עקב הביקוש ל-17 הופעות נוספות, המופע הארוך ביותר בהיסטוריה של האוניברסיטה.
לאחר לימודיו עבר לניו יורק, שם יצר מופע רביו באוף ברודוויי בשם "אני מרגיש נפלא" שהיה מורכב מחומר שכתב באוניברסיטה. המופע עלה בגריניץ' וילג' ב-1954 ורץ 48 הופעות. ב-1957, התבקש על ידי מועדון מקומי לכתוב תוכנית מוזיקלית על מנת להחליף מופע שעבר למועדון אחר. הרמן כתב וביים רביו בן שעה בשם "כוסית" כשחברו פיליס ניומן הופקד על הכוריאוגרפיה. המופע עלה במאי 1958 ורץ במשך שנתיים.
הרמן אסף ב-1960 מספיק חומר מקורי כדי להרכיב רביו בשם "המצעד". הוא עלה לראשונה ב-Showplace, התרחב ועבר לתיאטרון השחקנים בינואר 1960. במהלך אותה שנה פגש את המחזאי טד מוזל ושניהם שיתפו פעולה בעיבוד מוזיקלי אוף-ברודוויי של מחזה טלוויזיוני של מוזל, "מאדאם אפרודיטה". המחזמר באותו השם, בכיכובם של ננסי אנדרוז בתפקיד הראשי, עלה בתיאטרון אורפיאום ב-1961, אך ירד לאחר 13 הופעות בלבד.
ביוגרפיה > קריירה בברודוויי

ב-1960, הרמן ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי עם הרביו "מא' עד ת'", עם וודי אלן ופרד אב. באותה השנה המפיק ג'רארד אסטרייכר פנה אליו לאחר שראה את "המצעד" ושאל אותו אם יהיה מעוניין להלחין מוזיקה לתוכנית על הקמתה של מדינת ישראל. התוצאה הייתה המחזמר הראשון שלו במלוא מובן המילה בברודוויי, "חלב ודבש", בכיכובה של מולי פיקון. הוא קיבל ביקורות טובות ורץ 543 הופעות.
בשנת 1964 המפיק דייוויד מריק הפגיש את הרמן עם השחקנית קרול צ'אנינג לפרויקט המוצלח ביותר שלו – המחזמר "הלו, דולי!". ההפקה המקורית רצה 2,844 הופעות, המחזמר עם הריצה הארוכה ביותר עד אותו זמן, ולאחר מכן חודש שלוש פעמים וזכה בשיא של 10 פרסי טוני.
הפרויקט המוזיקלי הבא של הרמן היה הלהיט הגדול "מיים" בכיכובה של אנג'לה לנסבורי, אשר הציג שורה של שירים שחיבר שהפכו ללהיטים, בעיקר הבלדה "אם הוא נכנס לחיי" ושיר החג האהוב "אנחנו צריכים קצת חג מולד".
אף על פי שלא הצליחו מסחרית, מחזות הזמר "עולם יקר" (1969) בכיכובם של אנג'לה לנסבורי, "מאק ומייבל" (1974) בכיכובו של רוברט פרסטון וברנדט פיטרס, ו"הטיול הגדול" (1979) בכיכובו של ג'ואל גריי הותירו שירים מלודיים בלתי נשכחים.
ב-1983 הרמן רשם את המגה-להיט השלישי שלו עם המחזמר "כלוב העליזים" בכיכובם של ג'ורג' הרן וג'ין בארי, ששבר שיאים בקופות התיאטרון והוליד לו פרס טוני נוסף למחזמר הטוב ביותר. במחזמר זה כתב הרמן את ההמנון ההומואי "אני מה שאני" ואת השיר "בזמנים הטובים ביותר". הוא המחזמר היחיד שזכה בפרס טוני פעמיים להפקה המחודשת (2005 ו-2010).
הרמן היה אהוד ונערץ על ידי קהלי ברודוויי ואף זכה להוקרתם הרבה של מלחינים אחרים כסטיבן זונדהיים, פול מקקארתי,אנדרו לויד וובר ואחרים. אחדים מהם הודו בהשפעתו הברורה על יצירתם. מבקרת המוזיקה הנודעת ג'ואן פוזנר (הביוגרפית של ג'ורג' גרשווין ולנארד ברנשטיין) כתבה כי מעטים יכלו להתחרות עם הבאלדות היפות והמארשים הקצביים של הרמן. הרמן היה איש צנוע ומופנם משהו שמעולם לא קידם עצמו ורחק מיחסי-ציבור. כתוצאה מכך שמו כמלחין וכותב מעולה לא נודע ממש בקהל הרחב. הוא נהג לתכנן בתים (אהבתו הגדולה הייתה אדריכלות) בין הפקה להפקה ונודע כתומך נדיב של כישרונות צעירים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הרמן היה הומו גלוי וחי בזוגיות עם טרי מרלר, מתווך נדל"ן במקצועו. הוא אובחן ב-1985 כנשא HIV. הוא נפטר ב-26 בדצמבר 2019 במיאמי ביץ', פלורידה שם התגורר.
הערות שוליים

↑  McFadden, Robert D. (2019-12-27). "Jerry Herman, Composer of 'Hello, Dolly!' and Other Hits, Dies at 88". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-12-27.
↑  Jerry Herman, composer and lyricist who created memorable scores for blockbuster Broadway musicals, has died, לוס אנג'לס טיימס, ‏27 בדצמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262395605171  PLWABN: 9810625114205606  BIBSYS: 2012817  BNE: XX967741  BnF: cb12563687t (data)  CiNii: DA15809209  GND: 11950734X  ICCU: RAVV092943  ISNI: 0000 0001 1991 9381  LCCN: n79139214  LNB: 000035668  MusicBrainz: dfbd1d7b-bd17-48a2-b1b6-b09d62b57832  NKC: jn19990003427  NLA: 35233339  NSK: 000063725  NTA: 073632643  SNAC: w65d8tt7  SUDOC: 03493734X  VIAF: 39493761   WorldCat (עם VIAF): 39493761
גז'גוז' נובאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1951 (בן 73) פוזנן, רפובליקת פולין 
 מוקד פעילות:  פולין 
 מקום לימודים:  The Ignacy Jan Paderewski Academy of Music in Poznań 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 פרסים והוקרה:  תחרות המוזיקה הבינלאומית של ז'נבה (1984) 
 
גז'גוז' נובאק (בפולנית: Grzegorz Nowak; נולד ב-15 באוגוסט 1951) הוא מנצח פולני.
אחרי לימודי ניצוח, קומפוזיציה וכינור באקדמיה למוזיקה בפוזנאן, זכה נובאק במלגת לימודים לבית הספר איסטמן למוזיקה. בשנת 1984 זכה נובאק בתחרות הניצוח על שם ארנסט אנסרמה בז'נבה. הוא היה המנהל הראשי של תזמורת אדמונטון משנת 1994 עד 2002.
גז'גוז' סכטינה

גְזֶ'גוֹז' יוליוש סְכֵטִינָה (בפולנית: Grzegorz Juliusz Schetyna; נולד ב-18 בפברואר 1963 באופולה) הוא פוליטיקאי פולני ומנהיג האופוזיציה בפולין. הוא התמודד לכהונה בסיים, הבית התחתון של הפרלמנט הפולני, במסגרת רשימת מפלגת המצע האזרחי, ונבחר ב-25 בספטמבר 2005. לאחר הבחירות הפרלמנטריות ב-2007 החל לכהן בנובמבר 2007 כסגן ראש הממשלה וכשר הפנים והמנהל בממשלתו של דונלד טוסק.
בנוסף, כיהן סכטינה כחבר בסיים הן בכהונת 1997–2001 והן בכהונת 2001–2005.
לאחר סיום תפקידיו בממשלה, באוקטובר 2009, עבר סכטינה לכהן כראש קבוצת המצע האזרחי בסיים. עם ניצחונו של ברוניסלב קומורובסקי בבחירות לנשיאות פולין ב-2010, הוצע סכטינה כמועמד מטעם מפלגתו להחליף את קומורובסקי בתפקיד יו"ר הסיים.
סכטינה נבחר רשמית לכהונת יו"ר הסיים ב-8 ביולי 2010, ובהתאם לכך, קיבל לידיו גם את סמכויות נשיא פולין המכהן, עקב מותו של נשיא פולין לך קצ'ינסקי בהתרסקות מטוס. הוא החזיק בסמכויות הנשיא וראש המדינה המכהן במשך כחודש, עד להשבעתו של ברוניסלב קומורובסקי לנשיאות ב-6 באוגוסט 2010.
הערות שוליים

↑  MamPrawoWiedziec.pl, MamPrawoWiedziec.pl
↑
↑  Polskie Radio - najlepsze radio online - Polskie Radio w internecie
↑
↑  Poland elects new parliamentary speaker
↑  פולין: הנשיא החדש, ברוניסלב קומורובסקי, הושבע לתפקיד, באתר ynet, 6 באוגוסט 2010
| נשיאי פולין |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת פולין (1918–1939) | יוזף פילסודסקי • גבריאל נרוטוביץ' • מאצ'יי רטאי (בפועל) • סטניסלב וויצ'חובסקי • מאצ'יי רטאי (בפועל) • איגנצי מושצ'יצקי |  |
| הממשלה הפולנית הגולה (1939–1990) | ולדיסלב רצקייביץ' • אוגוסט זאלצקי • סטניסלב אוסטרובסקי • אדוארד רצ'ינסקי • קזימירץ שבת • רישרד קאקזורוסקי |  |
| הרפובליקה העממית של פולין (1944–1989) | בולסלאב ביירוט • אלכסנדר זבצקי • אדווארד אוחאב • מריאן ספיצ'לסקי • יוסף צירנקביץ' • הנריק יבלונסקי • וויצ'ך ירוזלסקי |  |
| רפובליקת פולין (1990–היום) | וויצ'ך ירוזלסקי • לך ואלנסה • אלכסנדר קוושנייבסקי • לך קצ'ינסקי • ברוניסלב קומורובסקי (בפועל) • בוגדן ברוזניץ' (בפועל) • גז'גוז' סכטינה (בפועל) • ברוניסלב קומורובסקי • אנדז'יי דודה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810574320605606  GND: 1198127104  ISNI: 0000 0004 2847 3336  LCCN: no2019114500  RERO: 02-A028284679  SUDOC: 243978340  VIAF: 307174896   WorldCat (עם VIAF): 307174896 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאסטאון

| --- | --- |
מבט על גאסטאון מכיכר "עץ מייפל"
מבט על גאסטאון מכיכר "עץ מייפל"
 מדינה:  קנדה קנדה
 עיר אם:  ונקובר
 תאריך ייסוד:  1867 
 קואורדינטות:  49°17′05″N 123°06′39″W﻿ / ﻿49.284688°N 123.110953°W﻿ / 49.284688; -123.110953
 https://gastown.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מיקום במטרופולין ונקובר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גאסטאון (באנגלית: Gastown) היא היישוב המקורי שהפך לליבה של העיר ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, ולאתר היסטורי לאומי ושכונה בחלק הצפון מערבי של הדאונטאון איסטסייד, בסמוך למרכז העיר ונקובר.
הגבולות ההיסטוריים שלה - חזית המים (כיום רחוב ווטר ומסילות הרכבת), רחוב קארל, רחוב הייסטינגס ורחוב קאמבי - נקבעו אחר גבולות הסקר של אתר העיירה משנת 1870, ששמם הנכון וכתובתם היו גארנוויל ("כניסת בורארד"). הגבול הרשמי אינו כולל את רוב רחוב הייסטינגס למעט בנייני וודוורד'ס ודומיניון, ומשתרע מזרחה מעבר לרחוב קולומביה, עד לנתיב המקביל לצד המערבי של הרחוב הראשי.
היסטוריה

גאסטאון הייתה השכונה הראשונה של ונקובר ונקראה על שם "גאסי" ג'ק דיטון (John Deighton), יורד ים ביורקשייר, קפטן ספינת קיטור ובעל מסבאה, שהגיע ב-1867 כדי לפתוח את הסלון הראשון באזור. הוא היה מפורסם בהרגלו לדבר ארוכות ("gassing") והאזור שמסביב לסלון שלו זכה לכינוי "העיר של גאסי", כינוי שהתפתח ל"גאסטאון". העיירה שגשגה עד מהרה והוקמו בה טחנת הייסטינגס, מנסרה, נמל ימי, והיא הפכה במהרה למרכז כללי של סחר ומסחר בכניסת בורארד (Burrard Inlet), כמו גם אתר נופש לבילוי עבור הדייגים וכורתי העצים, כמו גם לצוותים וקברניטים של ספינות המפרש הרבות שהגיעו לגסטאון ולמודיוויל, שבצד הצפוני של המפרץ (שהייתה עיירה מנומנמת) וייעודה היה להעמיס בולי עץ ועצים בלבד. בשנת 1886 נסללה הרכבת הקנדית הפסיפית עד החוף ובמקביל לרחוב ווטר. מכאן הפך האזור למעין "כוורת" של מבני מחסנים. רחוב קארל היה ביצתי במיוחד בשל היותו נמוך בין נחל פולס (False Creek) וכניסת בורארד. הוקמו גשרים על מנת להתגבר על מכשול זה, והקרקע הנמוכה והחוף התמלאו אט אט בפסולת.
בשנת 1886 התאגדה העיירה והפכה לעיר ונקובר. באותה שנה פרצה השריפה הגדולה של ונקובר (אנ'), שתוצאותיה היו אובדן כל הבניינים שבתחומה מלבד שניים, אך האזור נבנה מחדש לחלוטין והמשיך לשגשג. הייסטינגס ומיין היו המרכז המסורתי של העיר, והחוף הפך לאזור היערכות חשוב עם הקמת רציפים ל"מעבורות צפון ומערב ונקובר" ול"יוניון ספינות קיטור". האחים פלק ומפיצי קורט הקימו את בנייניהם באזור. חנויות כלבו כמו Spencer's, חברת מפרץ הדסון, Woodward's, Fairbanks Morse, Army and Navy, וקמעונאי המזון מלקינס וקלי דאגלס נסחרו והתבססו שם.
גאסטאון מיצבה את עצמה כמרכז הפצת התוצרת הסיטונאית של העיר עד השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20. היא הייתה גם מרכז תרבות השתייה של העיר: היו בה 300 מפעלים מורשים באזור בן שנים-עשר הבלוקים של גרנוויל לשעבר. לאחר השפל הגדול, הפכה גאסטאון לשכונה מוזנחת בעיר, והחלה לדעוך ולהיהרס כהמשך לאזור ה-Skid Row עם ברי הבירה הזולים שבו, מלונות פלופ-האוס ואולמות לקניית עצים.
בשנות ה-60, עלה בקרב התושבים החשש בעניין שימור האדריכלות הייחודית וההיסטורית של גאסטאון, שכן, בדומה לצ'יינה טאון וסטרטקונה הסמוכה, הייתה אמורה להיהרס כדי לסלול כביש מהיר למרכז העיר. קמפיין בראשות אנשי עסקים ובעלי נכסים, כמו גם תרבות הנגד והמפגינים הפוליטיים הקשורים אליו, תפס תאוצה וכוח כדי להציל את גאסטאון. האנק ואנדרהורסט (Henk F. Vanderhorst), מהגר הולנדי ואזרח קנדי, פתח את 'גלריית התערוכה', גלריית אמנות ברחוב ווטר שהתחילה, שגשגה ועודדה זרימה של סטארט-אפים עסקיים צעירים אחרים להיפתח בליבת גאסטאון. השפעתו על החייאת גאסטאון זכתה להכרה ב-1976 עם קבלת פרס "האזרח החלוץ הראשון של גאסטאון", שהוענק לו בידי ראש העיר ארט פיליפס (Art Phillips). "מפתח לעיר" מאמציו של ונדרהורסט, בחלקם, לחצו על הממשלות האזרחיות, הפרובינציאליות והפדרליות להכריז על גאסטאון כאתר היסטורי, תוך הגנה על מבני המורשת שלה עד היום.
מהומה בין ההיפים והמשטרה בשנת 1971 על רקע המריחואנה הפכה לאגדה. התקרית מפורסמת כעת בבניין וודוורד, והזכירה את מהומות הדואר החמורות יותר של 1938.
גאסטאון הוגדרה כאתר היסטורי לאומי של קנדה בשנת 2009.
המאה ה-21

גאסטאון היא שילוב של בוטיקי אופנה עכשוויים "אופנתיים" וריהוט פנים, עסקים מוכווני תיירות (בדרך כלל מוגבלים לרחוב ווטר), מסעדות, מועדוני לילה, עוני אל מול דיור יוקרתי חדש. בנוסף, ישנם משרדי עורכי דין, אדריכלים ומשרדים מקצועיים נוספים, וכן עסקים בתחום המחשבים והאינטרנט, גלריות לאמנות, אולפני מוזיקה ואמנות, מכוני קעקועים ובתי ספר למשחק וקולנוע.
בפברואר 2013, The Gastown Gazette החל לפרסם חדשות וסיפורים מקומיים על המחאות המתמשכות נגד ג'נטריפיקציה באזור דאונטאון איסטסייד וגסטאון של ונקובר. העיתון הקהילתי מושך מאז תשומת לב מחוזית ולאומית לדיווחים על השכונה.
גאסטאון הפכה למרכז של טכנולוגיה וניו-מדיה. היא משכה חברות כמו Zaui Software, Idea Rebel, MetroQuest, BootUp Labs Entrepreneurial Society, SEOinVancouver ו-MarketR.
אירועים שנתיים פופולריים המתקיימים ברחובות המרוצפים של גאסטאון כוללים את פסטיבל הג'אז הבינלאומי של ונקובר ואת מרוץ האופניים הבינלאומי Global Relay Gastown Grand Prix.
ביוני 2004, נפתח Storyeum בגסטאון. היה זה מופע תיאטרלי תוסס בן 65 דקות ששיחזר את ההיסטוריה של קולומביה הבריטית באמצעות שמונה מערכות שממוקמו מתחת למפלס הרחוב. האטרקציה סגרה את שעריה באוקטובר 2006 עקב החובות הגוברים.
פסל גאסי ג'ק הופל ב-14 בפברואר 2022 על ידי מפגינים במהלך צעדת הזיכרון השנתית ה-31 למען נעדרות ונרצחות של נשים וילדות ילידים.
המאה ה-21 > שעון הקיטור

נקודת הציון המפורסמת ביותר של גאסטאון (אם כי לא העתיקה ביותר) היא השעון המופעל בקיטור בפינת רחוב קאמבי ו-ווטר. הוא נבנה בשנת 1977, כחלק ממערכת החימום באמצעות קיטור המבוזרת של ונקובר, כדרך לרתום את הקיטור ולמנוע מאנשי רחוב לישון במזג אוויר הקר. העיצוב המקורי שלו היה פגום והוא היה צריך להיות מוסב הפעלה בחשמל לאחר תקלה שהתרחשה בו. מנגנון הקיטור שוחזר לחלוטין בתמיכה כלכלית של עסקים מקומיים מכיוון והוא הפך לאטרקציה תיירותית מרכזיתץ שעון הקיטור מקודם כמאפיין מורשת אף על פי שהוא המצאה מודרנית.
הקיטור משמש את רשת החימום בלחץ נמוך במרכז העיר (ממפעל הסמוך לדרך ג'ורג'יה) המניעה מנוע קיטור מיניאטורי בבסיסו, בתורו מפעיל מעלית שרשרת. מעלית השרשרת מזיזה את כדורי הפלדה כלפי מעלה, שם הם נפרקים ומתגלגלים לשרשרת יורדת. משקל הכדורים בשרשרת היורדת מניע מחגר משונן (אנ') קונבנציונלי של שעון מטוטלת, המכוון את המחוגים שבארבעת צדדיו. הקיטור גם מפעיל את הפקת צלילי השעון, כאשר משריקות משמשות במקום פעמונים להפקת "מלודיית הרבעים של וסטמינסטר"(אנ') ולהורות על השעה.
באוקטובר 2014, השעון הוסר זמנית לצורך תיקונים משמעותיים, שבוצעו בידי הבנאי המקורי שלו, והותקן מחדש בינואר 2015.
הערות שוליים

↑  "Downtown Eastside Local Area Plan" (PDF). City of Vancouver. 15 March 2014. Retrieved 3 April 2019.
↑  "Vancouver Neighbourhoods Map". VanMap. City of Vancouver. Retrieved 3 April 2019.
↑  Vancouver, Dana Lynch Dana Lynch Dana Lynch is a travel expert specializing in the Pacific Northwest who was a lead blogger for Tourism; on 06/26/19, a writer for CNN's Insider Guide TripSavvy's editorial guidelines Updated. "Guide to Gastown in Vancouver, BC". TripSavvy. Retrieved 2022-03-05.
↑  Kalman, Howard. Exploring Vancouver, University of British Columbia, 1974, page 5
↑  Bellett, Gerry. "Vancouver's Gastown designated national historic site". The Vancouver Sun. Canwest Publishing Inc. Archived from the original on 2009-07-17. Retrieved 1 January 2015.
↑  "Pidgin protests in Downtown Eastside concern activist funders". The Globe and Mail. 2013-04-29. Retrieved 2017-09-18.
↑  "Gastown Tech Cluster".
↑  Anderson, Sarah (2022-02-14). "Protesters topple Vancouver's Gassy Jack statue in Gastown". DH News. Vancouver: The Daily Hive. Archived from the original on 15 February 2022. Retrieved 2022-02-15.
↑  Robertson, Merv (February 25, 1999). "Administrative Report: RTS MP/ 00474". Former Website of the City of Vancouver. City of Vancouver [B.C., Canada]. Retrieved 1 January 2015.
↑  "Gastown Steam Clock undergoes repairs". City of Vancouver. City of Vancouver (B.C., Canada). 2014-10-08. Retrieved 1 January 2015. The mechanical moving parts of the Steam Clock’s device for loading the metal balls have worn over the last 37 years and can no longer be reliably maintained. Mechanical failures have been a common occurrence in the past year, and the proposed repairs to the ball loading device will restore reliability to the Steam Clock while maintaining its historical integrity.
↑  Baker, Paula (2014-11-19). "Gastown landmark steam clock getting an overhaul". Global News. Shaw Media. Retrieved 1 January 2015.
מבט על גאסטאון מרחוב קארל ו-ווטר בשנת 1886. גאסטאון נקראה על שם ג'ון דיטון, והייתה הליבה הראשונה של ונקובר במרכז העיר.
בניין האחסנה של חברת מפרץ הדסון, שנבנה בשנת 1894. מספר חנויות כלבו נפתחו בגסטאון בסוף המאה ה-19.
רחוב ווטר מורכב כיום מבוטיקי אופנה וריהוט פנים, עסקים מוכווני תיירות, מסעדות ומועדוני לילה.
גאסטאון ביולי 2012
שעון הקיטור של גאסטאון, שנבנה בשנת 1977, הוא ציון דרך מפורסם בשכונה.
בריסטול בופייטר

| --- | --- |

בריסטול בופייטר סימן X חמוש ברקטות
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס קרב כבד/ מטוס תקיפה
 ארץ ייצור:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  בריסטול אירופליין
 טיסת בכורה:  17 ביולי 1939
 תקופת שירות:  1940–1960 (כ־20 שנה)
 צוות:  2
 יחידות שיוצרו:  5,927
 משתמש ראשי:  בריטניה בריטניה פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי  פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי
 משתמשים משניים:  אוסטרליה אוסטרליה   ארצות הברית ארצות הברית
הבריסטול בופייטר (באנגלית: Bristol Type 156 Beaufighter) היה מטוס קרב כבד ארוך טווח מתוצרת בריסטול אירופליין ומבוסס על מפציץ הטורפדו בופורט שקדם לו. שמו של המטוס הוא הלחם של המילים (באנגלית) ‏Beaufort ו-Fighter.
לעומת הבופורט, לבופייטר הייתה קריירה ארוכה והוא שירת כמעט בכל זירות הלחימה במלחמת העולם השנייה, תחילה כמטוס קרב לילי, לאחר מכן כמטוס קרב-הפצצה ולבסוף החליף את הבופורט כמפציץ טורפדו. גרסה של הבופייטר נבנתה באוסטרליה על ידי המחלקה לייצור מטוסים (DAP) ונודעה כבופייטר DAP.
תכנון ופיתוח

כתוצאה מהעדרו של מטוס קרב ארוך טווח בסדר הכוחות של חיל האוויר המלכותי הוצע הרעיון של הסבת הבופורט למטוס קרב למשרד האוויר הבריטי על ידי בריסטול. במקביל להצעתה של בריסטול, חלו קשיים בפיתוחו של מטוס הקרב הדו-מנועי נושא התותח המיועד, הווסטלנד וירלוינד (Westland Whirlwind), ומכיוון ש"בופורט נושא תותח" היווה למעשה הסבה של תכנון קיים, היו צפויים שלבי הפיתוח והייצור להיות מהירים יותר מתכנון חדש לגמרי. בהתאם להצעתה של בריסטול, הורה משרד האוויר ליצור מטוס-ביניים עד לסיום פיתוחו של הווירלוינד ובריסטול החלה מיד בבניית אב טיפוס שנלקח ממטוס בופורט שעמד בפס הייצור. אב הטיפוס טס לראשונה ב-17 ביולי 1939, מעט יותר משמונה חודשים מתחילת התכנון בעיקר הודות לתכנון הקיים ולחלקים מוכנים שהיו שייכים לבופורט. שבועיים לפני טיסתו הראשונה של אב הטיפוס כבר הועברה הזמנה ראשונה ל-300 מטוסים.
כללית, היו ההבדלים בין הבופורט לבופייטר שוליים. אמצעי השליטה, כן הנחיתה המתכנס ואזור הירכתיים של גוף המטוס היו זהים לבופורט, בעוד הכנפיים היו זהות, מלבד אזור מרכז הכנף שעבר התאמות שונות. תא הפצצות הושמט וארבעה תותחי 20 מ"מ מסוג היספאנו סימן III ‏ (Hispano Mk III) לירי קדימה הותקנו תחת גוף המטוס. הזנת התחמושת לתותחים אלה הגיעה בתחילה ממחסניות עגולות בנות 60 כדורים כל אחת. החלפת המחסניות התבצעה ידנית, ומפעיל המכ"ם היה נאלץ לעיתים קרובות לבצע משימה לא נעימה זו בלילה ותוך מרדף אחר מפציצי אויב. במהרה הוחלפו המחסניות במערכת של סרט הזנה. בנוסף לתותחים, הותקנו שישה מקלעי M1919 בראונינג בכנפיים (שניים בכנף ימין, ארבעה בכנף שמאל). עמדות המקלען האחורי ומטיל הפצצות הוסרו, מה שהשאיר רק את הטייס בעמדה דמוית קוקפיט של מטוס קרב ואת עמדת מפעיל המכ"ם ששימש גם כנווט תחת חופת פרספקס במקום בו היה קיים הצריח האחורי.
מנועי הבריסטול טאורוס (Bristol Taurus) שהיו בשימוש בבופורט לא היו חזקים מספיק עבור מטוס קרב והם הוחלפו במנוע חזק יותר, הבריסטול הרקולס (Bristol Hercules). הכוח הנוסף של המנוע הביא לבעיה של רעידות במטוס. הפתרון היה להתקין את המנועים על גבי תומכות ארוכות וגמישות יותר שבלטו החוצה מתוך הכנפיים, מה שהסיט את מרכז המסה קדימה, דבר לא רצוי בתכנון מטוס. קיצור החרטום (לא היה עוד צורך בעמדת מטיל הפצצות) העביר את מרבית גוף המטוס מאחורי הכנפיים, ומרכז המסה הוסט בחזרה למיקומו הנכון. כעת, היו בתי המנוע והמדחפים קדמיים יותר מקצה החרטום ונתנו למטוס צורה ייחודית ופרופיל "גוץ".
ייצור הבופורט באוסטרליה, וההצלחה הגדולה של הבופייטר תוצרת בריטניה בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הביא להחלטה לייצרו מקומית על ידי המחלקה לייצור מטוסים (DAP) מ-1944 והלאה. גרסת ה-DAP של הבופייטר הייתה גרסת מטוס תקיפה/מפציץ טורפדו ונקראה סימן 21: בגרסה זו נעשה שימוש במנועי הרקולס סימן VII או XVIII ובנוסף היו שינויים משניים בחימוש.
5,562 מטוסים נבנו בבריטניה על ידי בריסטול וחברות נוספות והייצור הסתיים ב-21 בספטמבר 1945. באוסטרליה נבנו 365 מטוסי בופייטר סימן 21 והייצור הסתיים ב-1946.
היסטוריה מבצעית

במושגים של מטוסי קרב, הבופייטר סימן I היה כבד ואיטי, עם משקל כולל של 7,000 ק"ג ומהירות מקסימלית של 540 קמ"ש בגובה של 5,000 מטר. אך הבופייטר היה המטוס הזמין הטוב ביותר באותו שלב, כאשר ייצורו של המטוס שיועד להיות מחליפו, הווסטלנד וירלווינד, כבר נעצר בשל בעיות במנועי הרולס-רויס פרגרין (Rolls-Royce Peregrine) שלו.
הבופייטר החל לרדת מפס הייצור כמעט באותו הזמן בו נכנס לשירות מכ"ם היירוט האווירי הראשון ונכנס לשירות בפיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי בספטמבר 1940, כמטוס היחיד המסוגל לשאת מכ"ם סימן IV ללא פגיעה בכוח האש שלו ובזמן שהייתו באוויר. מכיוון שתותחי הבופייטר היו ממוקמים מתחת לגוף המטוס, היה החרטום פנוי להתקנת אנטנת המכ"ם וגוף המטוס המרווח איפשר התקנה קלה של המערכת. אפילו במשקל של 9,000 ק"ג היה הבופייטר מהיר מספיק כדי לרדוף אחר מפציצי אויב, אך חסרה לו יכולת תמרון, שהייתה זניחה ביירוטי לילה. המטוס גם לא שימש כפלטפורמת ירי יציבה בכל מהירות בה טס ולא היו לו מעצורי אוויר, אלא אפשרות להורדת מהירות ל-386 קמ"ש כאשר הדביק את מטרתו. בהדרגה ועם רכישת הניסיון ביירוט לילי עם מכ"ם מוטס, הוכיח עצמו הבופייטר כיעיל מאוד כנגד ההפצצות הליליות של הלופטוואפה. המטוס בגרסאותיו השונות עבר במהרה לשרת בחזיתות מעבר לים, כאשר קשיחותו ואמינותו הפכו אותו לפופולרי מאוד בקרב צוותי האוויר.
גרסת מטוס הקרב הלילי, בופייטר סימן VIF, סופק לטייסות החל ממרץ 1942 וצויד במכ"ם יירוט אווירי סימן VIII. כאשר המוסקיטו המהיר החל לתפוס את מקומו כמטוס הקרב הלילי החל מאמצע 1942, נעשה בבופייטר שימוש יעיל מאוד לתקיפת ספינות, לתקיפה קרקעית ולאמנעה אווירית ארוכת טווח בכל זירות הפעולה העיקריות.
בים התיכון, צוידו בקיץ 1943 טייסות הקרב הליליות של חילות האוויר של צבא ארצות הברית ב-100 מטוסי בופייטר והפלה ראשונה נרשמה ביולי 1943. במהלך הקיץ בוצעו גם פעולות לאור יום כמו ליווי שיירות ותקיפת מטרות קרקע אך הבופייטר שימש בעיקר כמטוס יירוט הגנתי בשעות הלילה. אף על פי שמטוס הקרב הלילי P-61 Black Widow של נורת'רופ נכנס לשירות בדצמבר 1944, המשיך הבופייטר לשרת במשימות ליליות באיטליה ובצרפת עד לשלבים המאוחרים של המלחמה.
בסתיו 1943, כבר הייתה כמות מספקת של מטוסי מוסקיטו בשירות והוא החליף את הבופייטר כמטוס הקרב הלילי העיקרי. עד לסוף המלחמה הוכרו 70 טייסי בופייטר של חיל האוויר המלכותי כאלופי הפלות.