stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2023/2024 ביורופקאפ
שלב הבתים > בית ה'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | טורקיה מניסה | 6 | 5 | 1 | 478 | 435 | 43+ | 11 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | פורטוגל פורטו | 6 | 4 | 2 | 501 | 468 | 33+ | 10 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | דנמרק באקן ברס | 6 | 2 | 4 | 505 | 512 | 7- | 8 |  |
| 4. | שוודיה נורשפין דולפינס | 6 | 1 | 5 | 421 | 490 | 69- | 7 |  |
שלב הבתים > בית ו'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ספרד באסקט סרגוסה | 4 | 3 | 1 | 331 | 309 | 22+ | 7 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | אסטוניה קאלב/קראמו | 4 | 2 | 2 | 295 | 301 | 6- | 6 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | איטליה ניו באסקט ברינדיזי | 4 | 1 | 3 | 311 | 327 | 16- | 5 |  |
| 4. | ישראל עירוני נס ציונה | - | - | - | - | - | - | - |  |
שלב הבתים > בית ז'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הולנד ליידן | 4 | 3 | 1 | 287 | 273 | 14+ | 7 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | צרפת גראבלין דנקירק | 4 | 2 | 2 | 294 | 248 | 46+ | 6 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | קוסובו טרפצ'ה מיטרוביצה | 4 | 1 | 3 | 255 | 315 | 60- | 5 |  |
| 4. | ישראל הפועל גליל עליון | 0 | 0 | 0 | 0 | 20 | 00 | 0 |  |
שלב הבתים > בית ח'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | גרמניה ניינרס קמניץ | 6 | 6 | 0 | 543 | 403 | 140+ | 12 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | פולין ספונייה סטארגרד | 6 | 3 | 3 | 476 | 505 | 29- | 9 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | קוסובו קייבי פיה | 6 | 2 | 4 | 495 | 560 | 65- | 8 |  |
| 4. | הולנד דן בוס | 6 | 1 | 5 | 474 | 520 | 46- | 7 |  |
שלב הבתים > בית ט'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | גרמניה גטינגן | 6 | 5 | 1 | 559 | 494 | 65+ | 11 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | איטליה פלקנסטרו וארזה | 6 | 5 | 1 | 583 | 529 | 59+ | 11 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | קפריסין קראבנוס | 6 | 1 | 5 | 454 | 526 | 72- | 7 |  |
| 4. | גאורגיה טסו טביליסי | 6 | 1 | 5 | 472 | 519 | 47- | 7 |  |
שלב הבתים > בית י'

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פולין לגיה ורשה | 6 | 5 | 1 | 498 | 459 | 39+ | 11 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | רומניה מוניצ'יפל אוראדיה | 6 | 4 | 2 | 537 | 487 | 50+ | 10 | העפלה אפשרית לשלב הבתים השני |
| 3. | סלובקיה פטריוטי לוויצה | 6 | 2 | 4 | 449 | 480 | 31- | 8 |  |
| 4. | פינלנד קטאיה יואנסו | 6 | 1 | 5 | 459 | 517 | 58- | 6 |  |
דירוג המקום ה-2

6 הקבוצות בעל הדירוג הטוב ביותר שסיימו במקום ה-2 בשלב הבתים הראשון העפילו לשלב הבתים השני.
עקב פרישת הקבוצות הישראליות, נותרו 3 בתים בעלי 3 קבוצות, עקב כך טבלת המקום השני חושבה בניכוי התוצאות מול הקבוצות שסיימו במקום ה-4 בשאר הבתים.
|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | צ'כיה נימבורק | 4 | 3 | 1 | 372 | 334 | 38+ | 7 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 2. | איטליה פלקנסטרו וארזה | 4 | 3 | 1 | 380 | 365 | 15+ | 7 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 3. | צרפת גראבלין דנקירק | 4 | 2 | 2 | 294 | 248 | 46+ | 6 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 4. | רומניה מוניצ'יפל אוראדיה | 4 | 2 | 2 | 345 | 322 | 23+ | 6 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 5. | פורטוגל ספורטינג ליסבון | 4 | 2 | 2 | 345 | 338 | 7+ | 6 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 6. | פורטוגל פורטו | 4 | 2 | 2 | 338 | 333 | 5+ | 6 | מעפילה לשלב הבתים השני |
| 7. | גרמניה רוסטוק סיוולבס | 4 | 2 | 2 | 313 | 316 | 3- | 6 |  |
| 8. | אסטוניה קאלב/קראמו | 4 | 2 | 2 | 295 | 301 | 6- | 6 |  |
| 9. | פולין ק.ק. ולוצלאווק | 4 | 1 | 3 | 306 | 297 | 9+ | 5 |  |
| 10. | פולין ספונייה סטארגרד | 4 | 1 | 3 | 311 | 351 | 40- | 5 |  |
שלב הבתים השני > בית י"א

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ספרד בילבאו באסקט | 6 | 5 | 1 | 504 | 438 | 66+ | 11 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | פורטוגל פורטו | 6 | 4 | 2 | 507 | 453 | 54+ | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | גרמניה גטינגן | 6 | 3 | 3 | 477 | 469 | 8+ | 9 |  |
| 4. | בולגריה בלקן בוטבגרד | 6 | 0 | 6 | 413 | 541 | 128- | 6 |  |
שלב הבתים השני > בית י"ב

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | טורקיה בחצ'שהיר קולג'י | 6 | 6 | 0 | 568 | 456 | 112+ | 12 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | פולין לגיה ורשה | 6 | 4 | 2 | 560 | 496 | 64+ | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | פורטוגל ספורטינג ליסבון | 6 | 2 | 4 | 518 | 542 | 24- | 8 |  |
| 4. | ליטא יאנובה | 6 | 0 | 6 | 464 | 616 | 152- | 6 |  |
שלב הבתים השני > בית י"ג

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | צ'כיה נימבורק | 6 | 4 | 2 | 445 | 394 | 51+ | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | ספרד באסקט סרגוסה | 6 | 4 | 2 | 472 | 445 | 27+ | 10 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | צרפת גראבלין דנקירק | 6 | 3 | 3 | 442 | 460 | 18- | 9 |  |
| 4. | טורקיה מניסה | 6 | 1 | 5 | 400 | 460 | 60- | 7 |  |
שלב הבתים השני > בית י"ד

|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלי זכות | סלי חובה | הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | גרמניה ניינרס קמניץ | 6 | 5 | 1 | 549 | 467 | 82+ | 11 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 2. | איטליה פלקנסטרו וארזה | 6 | 3 | 3 | 534 | 527 | 7+ | 9 | מעפילות לשלב רבע הגמר |
| 3. | רומניה מוניצ'יפל אוראדיה | 6 | 2 | 4 | 526 | 553 | 27- | 8 |  |
| 4. | הולנד ליידן | 6 | 2 | 4 | 432 | 497 | 62- | 8 |  |
שלב הפלייאוף

לשלב זה העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 1 ו-2 בשלב הבתים השני, המשחקים בשלב זה יערכו בשיטה של הטוב מ-2 משלב רבע הגמר ועד לגמר.
הערות שוליים

1 2 3  נועה פופלינגר, ‏עירוני נס ציונה, הפועל גליל עליון ובני הרצליה מחוץ ליורופקאפ, באתר ערוץ הספורט, 30 באוקטובר 2023
פאול גיסלר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1895 זיגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 התאבד:  8 במאי 1945 (בגיל 49) בישופויסן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 השכלה:  Darmstadt University of Applied Sciences 
 תפקיד:  Reichsminister des Innern (30 באפריל 1945–2 במאי 1945)  שר הפנים של בוואריה (21 באפריל 1942–28 באפריל 1945)  חבר הרייכסטאג של גרמניה הנאצית  משרד הפנים  נשיא בוואריה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת העם הלאומית הגרמנית 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 פרסים והוקרה:  אות הזהב המפלגתי (1934)  Wound Badge (1918) in Black (ערך בלתי־ידוע)  Wound Badge (1939) in Silver (1940)  צלב הברזל  צלב הכבוד 
 
פול גיסלר (15 ביוני 1895 – 8 במאי 1945) היה נאצי ממייסדי האס אה בזיגן שכיהן כשר הפנים של בוואריה בדרגת אובר-גרופנפיהרר בתקופת הרייך השלישי. הוא היה אחראי למספר פעולות ברוטליות, כולל הריגת מתנגדי המשטר בדרום גרמניה. גיסלר נכלל בצוואה הפוליטית של היטלר כשר הפנים, מחליף את היינריך הימלר, בממשלה הקצרה של גבלס. הוא התאבד יחד עם אשתו בימים האחרונים של המלחמה באירופה.
חיים מוקדמים

פול גיסלר נולד בזיגן, בנם של אדריכל. אחיו הצעיר, הרמן גיסלר, היה גם הוא אדריכל שזכה להערכתו של אדולף היטלר. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס לצבא המלכותי הפרוסי ושובץ לגדוד של רגימנט רגלי המשמר הראשון. הוא הגיע לדרגת לוטננט של מילואים, שירת כמפקד מחלקה ופלוגה של יחידת מוקשים יבשתית. הועבר לרגימנט המשמר השני ב-1918, נפצע מספר פעמים וזכה בעיטורי צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה. לאחר שחרורו מהשירות הצבאי בסוף המלחמה, הצטרף לארגון הוותיקים הפרו-ימני, דר שטאלהלם. הוא למד אדריכלות באוניברסיטת דארמשטדט ובאוניברסיטה הטכנית של דארמשטדט עד 1921, והפך לאדריכל עצמאי בזיגן בין השנים 1922 ל-1933.
אס אה וקריירה פוליטית

גיסלר הצטרף לראשונה למפלגה הנאצית ב-1922, והיה ממייסדי האס אה בזיגן באותה שנה והפך לנואם המפלגה ב-1924, כשהמפלגה נאסרה לאחר פוטש מרתף הבירה. הוא הצטרף מחדש ב-1 בינואר 1928, הפך לאורטסגרופנלייטר (מנהל קבוצת מקומית) ב-1929 והצטרף מחדש לאס אה בינואר 1931 עם דרגת שטורמבאנפיהרר. כחבר מפלגה מוקדם, הוא נחשב לאלטר קמפפר וזכה בהמשך בתג הזהב של המפלגה. בשנים הבאות התקדם בתפקידים שונים באס אה. בתקופה זו ארגן גיסלר השתתף באופן אישי במתקפות ברוטליות על אויבי המפלגה, כולל קומוניסטים, סוציאל-דמוקרטים ואיגודים מקצועיים. הוא יזם וביצע מהומות אלימות לקראת ולאחר תפיסת השלטון הנאצית בינואר 1933. ב-2 במאי 1933 השתתפו יחידותיו בהתקפה על משרדי האיגודים המקצועיים בזיגן, כאשר הנאצים דיכאו והוציאו מחוץ לחוק את איגודי העובדים הגרמניים. גיסלר הועלה לדרגת בריגדפיהרר ב-20 באפריל 1934.
עם זאת, במהלך ליל הסכינים הארוכות בסוף יוני 1934, עקב היעדרותם לחופשה, נמלט גיסלר רק בקושי ממעצר, ואולי נרצח, גורל שפקד מנהיגי SA רבים אחרים. הוא הודח מתפקידו כמפקד ס"א בווסטפליה, והוצב בתפקיד מטה בפיקוד מרכז ס"א. הובא בפני בית המשפט העליון של המפלגה על ידי יוזף וגנר, גאולייטר מגאו וסטפאליה-דרום, באשמת תכנון מרד מזוין, גיסלר זוכה מאשמה בשל חוסר ראיות באפריל 1935. בחודש הבא הוא קיבל את הפיקוד על חטיבה 63 באולדנבורג - אוסטפרייסלנד. לאחר מכן, בספטמבר 1936, תפקיד כראש הסגל של SA- Grupe Hochland עם המטה במינכן. הוא נשאר שם עד יוני 1938, כאשר, בעקבות האנשלוס, הוא הואשם בארגון ה-SA בטריטוריה האוסטרית החדשה שנרכשה ומונה למנהיג SA- Grupe Alpenland בלינץ, תפקיד שיחזיק עד ספטמבר 1941.
אס אה וקריירה פוליטית > קריירה פוליטית

במהלך שנים אלו פיתח גיסלר גם קריירה פוליטית. למרות שהובס בבחירות לאספת הנבחרים של פרוסיה באפריל 1932, הוא שירת תקופת כהונה במועצת העיר זיגן מאפריל 1933 עד אפריל 1934. בנובמבר 1933 נבחר כסגן לרייכסטאג מהמחוז הבחירות 18 (וסטפאליה-דרום). הוא שירת עד נפילת המשטר הנאצי, עובר למחוז 14 (וסר-אמס) בבחירות מרץ 1936 ואפריל 1938, וחוזר למחוז וסטפאליה-דרום במרץ 1942.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, גיסלר התנדב לשירות בצבא והשתתף בקמפיינים של פולין וצרפת. בדרגת האופטמן, היה מפקד פלוגת חי"ר, נפצע בצרפת וזכה בצלב הברזל מדרגה שנייה.
גאולייטר בווסטפאליה ובבוואריה

באוגוסט 1941, ביוזמת מרטין בורמן, ראש הקנצלריה של המפלגה, חזר גיסלר לתפקידים כמנהל מפלגה. הוא הוקצה לקנצלריה של המפלגה בבית החום, בדרגת גאולייטר סגן, כדי להתאמן לתפקיד ניהולי גבוה יותר. בשל עבודתו המלאה במפלגה, עזב את שירות ה-SA הפעיל בספטמבר 1941, ושמר על תפקיד מילואים ב-SA-גרופה אלפנלנד. ב-9 בנובמבר 1941, על פי המלצת בורמן, החליף גיסלר את יוספ וגנר שהוסר מתפקידו כגאולייטר של וסטפאליה-דרום. באותו זמן, מינה אותו ראש ממשלת פרוסיה, הרמן גרינג, למועצת המדינה של פרוסיה.
ב-23 ביוני 1942 מונה גיסלר לגאולייטר בפועל של מינכן-עילית בוואריה במהלך מחלתו של אדולף וגנר. הוא החליף גם את וגנר כשר הפנים והחינוך והתרבות בפועל. תוך שמירת תפקידו בווסטפאליה-דרום, פיקד גיסלר על שני גאוים עד שהעביר את התפקיד בווסטפאליה לאלברט הופמן ב-26 בינואר 1943. לאחר מות לודוויג זיברט ב-1 בנובמבר 1942, ירש גיסלר את מקומו כשר הכלכלה והפיננסים בפועל של בוואריה. ב-16 בנובמבר 1942 מונה לקומיסר ההגנה הרייכית עבור שני גאיו. ב-30 בינואר 1943 הועלה לדרגת SA-אוברגרופנפיהרר. כשווגנר נפטר ב-12 באפריל 1944, הפך גיסלר לקבוע בכל תפקידיו המפלגתיים והממשלתיים במינכן. ב-25 בספטמבר 1944 מונה גם למפקד כוחות המיליציה הנאציים, הפולקסשטורם, בגאו שלו. גיסלר, שהיה חסיד בלתי פוסק של היטלר, שלט בבוואריה ביעילות אכזרית וכמעט בלתי מוגבלת בשנים האחרונות של המלחמה.
ב-13 בינואר 1943 נשא גיסלר נאום לרגל 470 שנה לייסוד אוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן. בקהל הייתה סופי שול, חברה בתנועת ההתנגדות הסטודנטיאלית "הוורד הלבן". גיסלר ביקר את הסטודנטים הגברים שלא גויסו לשירות צבאי ואמר כי ימצא להם עבודה מתאימה שתתרום למאמץ המלחמתי. הוא היה מזלזל במיוחד בסטודנטיות, וטען שעליהן ללדת תינוקות למען הפיהרר במקום לתפוס מקומות באוניברסיטה. לאלו שלא יפות מספיק כדי למצוא בן זוג, אמר כי יקצה אחד מעוזריו כדי לבצע משימה זו, תוך הבטחת "חוויה נעימה". דבריו עוררו סערה בקרב הסטודנטים, רבים מהם ניסו לעזוב את האולם, מה שגרם לתגרה עזה עם המשטרה. בעקבות זאת נערכה הפגנה פומבית אנטי-נאצית של הסטודנטים ברחובות מינכן, הראשונה בגרמניה הנאצית. הנאום תרם להחלטת הסטודנטים להפיק את החוברת השישית והאחרונה שגינתה את המשטר הנאצי ב-18 בפברואר. לאחר לכידת סופי ושאר ראשי הוורד הלבן, כולל הנס שול וכריסטוף פרובסט, תמך גיסלר בעונש החמור ביותר, כולל הוצאה להורג פומבית. הסטודנטים נשפטו במהירות והורשעו בפני נשיא בית הדין העממי, רולנד פרייזלר, ב-22 בפברואר ונשלחו לגיליוטינה באותו יום.
פעולות דיכוי לקראת סוף מלחמת העולם השנייה

כשהכוחות האמריקאיים התקרבו למינכן, דווח כי גיסלר תכנן את רצח האסירים ששרדו במחנה הריכוז דכאו ובמספר מחנות אחרים במרץ 1945, על פי הוראתו של ארנסט קלטנברונר.
באוגוסט 1946, העיד קרל פון אברשטיין, מפקד האס אס והמשטרה במינכן, במשפטי נירנברג כי קיבל פקודה מגיסלר להשתמש בהשפעתו על מפקד דכאו (אובר-שטורמבאנפיהרר אדוארד וייטר) כדי להורות על ירי 25,000 אסירים כשהצבא האמריקאי יתקרב. אם זה לא ייעשה, אז גיסלר, בתפקידו כקומיסר ההגנה הרייכית, יורה ללופטוואפה להפציץ את המחנה. אברשטיין סירב להורות על ירי האסירים וטען כי יהיה בלתי אפשרי למצוא כל מפקד לופטוואפה שייתן את הפקודה להפציץ. גיסלר אז אמר שהוא ירעיל את האסירים. אברשטיין טען שעצר את גיסלר על ידי קבלת צו מהימלר פשוט להיכנע למחנות. גיסלר אז פיטר את אברשטיין בשל "תבוסתנות" ב-20 באפריל, על פי הוראות מבורמן.
באפריל 1945, מונה גיסלר לקומיסר ההגנה הרייכית-דרום ובנוסף לגאו שלו, הוצב אחראי על גאו שוואביה, רייכסגאו זלצבורג, רייכסגאו עילית הדנובה ורייכסגאו טירול-פוראלברג. באותה תקופה, אישר חלק מהאלימות הקשה ביותר נגד "תבוסתנים" ומי שניסה להיכנע כדי למנוע מוות והרס נוספים. כשהכוחות האמריקאיים התקרבו למינכן ב-27 באפריל, פרץ מרד הידוע בשם פעולה החירות הבווארית, בהנהגת האופטמן רופרט גרנגוס שתפס את תחנת הרדיו וקרא לחיילים להניח את נשקם ולעצור את מנהיגי הנאצים, ועודד אזרחים להציג דגלים לבנים של כניעה. גיסלר לקח על עצמו לדכא את המרד באכזריות בעזרת הגסטפו ויחידות אס אס. למרות שגרנגוס ואחרים נמלטו, כ-40 אנשים נהרגו. באירוע אחר הידוע כליל רצח פנזברג, אזרחי פנזברג, 50 קילומטרים דרומית למינכן, בראשות ראש העיר הסוציאל-דמוקרטי לשעבר האנס רומר, התקוממו כדי למנוע את הרס מכרה הפחם המקומי, מעסיק עיקרי באזור. גיסלר, בלילה של 28-29 באפריל, הורה לתלות ללא משפט 16 גברים ונשים, אחד מהם הייתה בהריון. לאחר שהפגין נאמנות קנאית למשטר הנאצי, נבחר גיסלר להחליף את הימלר כשר הפנים בצוואתו של אדולף היטלר ב-29 באפריל 1945, אם כי מעולם לא קיבל את התפקיד בפועל. כאשר דווח לגיסלר כי שלושה אנשים נורו באירוע אחר בבורגהאוזן הוא הגיב: "מה, רק שלושה?".
מוות

הדיווחים על מותו של גיסלר סותרים, אך הנפוץ ביותר הוא שהוא נמלט ממינכן לכיוון ברכטסגאדן ב-30 באפריל 1945, יחד עם אשתו וחמתו, כדי להימנע מנפילה בשבי הכוחות האמריקאיים. ב-2 במאי, ירה גיסלר באשתו ובו, וחמתו נטלה רעל. גיסלר בלבד שרד ונלקח לבית חולים צבאי בשטנגאס, שם מת מפצעיו ב-8 במאי 1945. רופא מקומי, בשם גוטשלק, אישר את מותו של גיסלר בתאריך זה, והוא נקבר בבית הקברות המקומי בברכטסגאדן ב-10 במאי. שרידיו הוצאו מאוחר יותר ונקברו במקום אחר.
הערות שוליים

↑  International Military Tribunal, Trial of the Major War Criminals, Day 195
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1163130303  ISNI: 0000 0000 4161 427X  LCCN: n2008044504  SUDOC: 157922928  VIAF: 57409158   WorldCat (עם VIAF): 57409158
דראקו מאלפוי

| --- | --- |

טום פלטון מגלם את דמותו של דראקו מאלפוי בסרט השלישי
 סוג:  דמות ראשית
 שם ספר:  הארי פוטר
 שם סרט:  הארי פוטר
 הופעה ראשונה:  הארי פוטר ואבן החכמים
 הופעה אחרונה:  הארי פוטר והילד המקולל
 יוצרים:  ג'יי קיי רולינג
 גילום הדמות:  טום פלטון
 דיבוב בשפה העברית:  דני אבידן (1 - 2)   מורן סופר (3 - 6)
 מידע
 תאריך לידה:  5 ביוני 1980
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  תלמיד, שחקן קווידיץ'
 כוחות:  קסמים
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  לוציוס מאלפוי (אב) נרקיסה מאלפוי (אם) אסטורייה גרינגרס (אישה) סקורפיוס מאלפוי (בן) בלטריקס לסטריינג' ואנדרומדה טונקס (דודות מצד האם) אברקסס מאלפוי (סבא)  דלפיני רידל ואנדרומדה טונקס (בנות דודות)  סיגנוס ודרואלה בלק (סבים מצד האם)
 חברים:  פנסי פרקינסון, וינסנט קראב, גרגורי גויל, אוכלי המוות בליז זאביני.
 אויבים:  צבא דמבלדור מסדר עוף החול הארי פוטר הרמיוני גריינג'ר רון וויזלי
 
דראקו לוציוס מאלפוי (באנגלית: Draco Lucius Malfoy) הוא דמות בדיונית ואחד מהאנטגוניסטים בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג. דראקו הוא בנם היחיד של לוציוס ונרקיסה מאלפוי, והוא לומד בבית הספר הוגוורטס בבית סלית'רין באותה שכבת גיל עם הארי פוטר. הוא מלווה לעיתים על ידי וינסנט קראב וגרגורי גויל גדולי הגוף, המשמשים עבורו כשומרי ראש ומתוארים כתלמידים בריונים, טיפשים ולא יוצלחים.
דראקו מתואר כנער גבוה עם פנים מחודדות וחיוורות, שיער בלונדיני חלק, עור חיוור, ועיניים אפורות וקרות. מצד אמו נרקיסה, דראקו הוא צאצא למשפחת בלק, וכשאר בני המשפחה הוא קרוי על שם קבוצת הכוכבים דרקון. משמעות שם המשפחה "מאלפוי" בצרפתית היא "כוונה רעה" (mal foi).
יצירת הדמות

דראקו שימש לאורך רוב הסדרה כאחד מיריביו העיקריים של הארי פוטר. במפגש הראשון בין דראקו לבין הארי, בחנות הבגדים "בגדים לכל עת בהנהלת מאדאם מלקין" בסמטת דיאגון, מתנהג דראקו ביהירות רבה. רולינג השתמשה במשפחת מאלפוי על מנת להציג אלמנטים של חוסר סובלנות וצרות אופקים לתוך עולם שבו אנשים נשפטים לעיתים אך ורק על סמך המוצא שלהם ולא על סמך מעשיהם והישגיהם. דראקו, שהקפיד על קיום המסורות המשפחתיות, האמין כי אין להתיר לבני מוגלגים ללמוד בהוגוורטס, ובכך קלקל את התדמית החיובית של עולם הקוסמים שנוצרה אצל הארי בתחילת הספר הראשון. רולינג אמרה "הארי מצא שאנשים רבים בעמדת כוח בעולם הקסמים הם מושחתים ונבזיים כפי שהם בעולם שלנו".
בטיוטות המוקדמות של הספר הראשון הוא נקרא "דראקו ספאנגן" (Draco Spungen), וקיבל את שמו הנוכחי רק עם ניסוח הטיוטות האחרונות של הספר.
בספרים > הספר השישי

נרקיסה מאלפוי, אמו של דראקו, ואחותה בלטריקס לסטריינג' הגיעו לביתו של סוורוס סנייפ בתחילת הספר השישי, על מנת לדון במשימה המסוכנת שהוטלה עליו על ידי וולדמורט. נרקיסה הייתה מודאגת שבנה ייהרג במהלך הניסיון לבצע את פקודותיו של וולדמורט, ושכנעה את סנייפ לנדור כי יעשה כל שביכולתו על מנת לסייע.
על מנת להגשים את תוכניתו הוא החליט ללכת לחנות בשם בורגין וברקס בסמטת נוקטורן, המוקדשת לאמנויות האופל, ואיים שם על המוכר על מנת שזה יבצע את רצונו ויסביר לו כיצד לתקן דבר מה. הוא הראה למוכר סימן כלשהו על הזרוע השמאלית שלו, והארי פוטר שעקב אחריו לשם ניחש נכונה כי מדובר באות האופל שוולדמורט נהג להטביע בזרועותיהם של תומכים. במהלך הנסיעה ברכבת האקספרס להוגוורטס הוא התפאר בפני חבריו מבית סלית'רין על כך שוולדמורט הטיל עליו משימה חשובה, ותוך כדי כך מסיק כי הארי פוטר נמצא בתא שלו מתחת לגלימת ההיעלמות. בסוף הנסיעה הוא הצליח לגבור על הארי לשבור את אפו ולשתק אותו, ולאחר מכן ליגלג על כך בפני חבריו.
בספר זה, לראשונה מאז הופעתו בתחילת הסדרה, נקט דראקו ביוזמות אקטיביות במסגרת נסיונותיו למלא את הוראותיו של וולדמורט, ושהה במשך זמן רב בחדר הנחיצות, ובשל כך לא הצליח הארי פוטר לאתר את מקום הימצאו. לאחר שקייטי בל מבית גריפינדור כמעט ונהרגה בהוגסמיד לאחר שנגעה בשרשרת מקוללת חשד בו הארי, אך לא הצליח להוכיח זאת. אולם, בניגוד להארי הוא לא היה יכול לתת אמון רב באנשים אחרים, וסירב לשתף אפילו את חבריו הקרובים ביותר. כתוצאה מהלחץ הרב שבו היה נתון, בשילוב עם ההבנה של המוטל עליו לעשות, הוא היה קרוב פעמים אחדות לשבירה מנטלית. הוא התיידד עם רוח הרפאים מירטל המייללת, ומצא בכך נחמה רבה. באחת הפעמים שבכה בנוכחותה הוא משך את תשומת לבו של הארי פוטר, וכשזה נכנס לחדר השירותים שבו היה עם מירטל ניסה דראקו להטיל עליו את קללת הכאב קרושיאטוס. הארי היה יותר זריז, ופגע בו בקללה רבת עוצמה שגרמה לו לדימום חזק. סוורוס סנייפ, שנזעק לשמע זעקותיה של מירטל, מרפא את דראקו ומפנה אותו למרפאת בית הספר.
לקראת סוף הספר הצליח דראקו להכניס להוגוורטס קבוצה של אוכלי מוות, ובמהלך הקרב שפרץ בינם לבין מגיני הוגוורטס הוא הצליח להפתיע את אלבוס דמבלדור ולפרוק אותו מנשקו. דמבלדור שוחח בשלווה עם דראקו וניסה לשכנעו לא לבצע את תוכניתו של וולדמורט, שהייתה אמורה להסתיים במותו של המנהל, ואף גילה לו כי הוא יודע על ניסיונותיו הקודמים לפגוע בו. מתוך הססנותו וחששותיו, דראקו משך את הזמן בשיחתו עם דמבלדור ולא הרגו מיידית, כפי שהתבקש לעשות, ובסופו של דבר אף התוודה על חששותיו בגלוי, ולאחר שכנועו של דמבלדור הנמיך את שרביטו, וכמעט ויתר על תוכניתו. אולם, באותו הרגע התפרצה למגדל האסטרונומיה קבוצה של אוכלי-מוות בראשות סוורוס סנייפ, אשר הרג את דמבלדור באמצעות הקללה הממיתה. סנייפ, דראקו ויתר אוכלי המוות נמלטו מהוגוורטס לאחר מכן.
בראיון שנערך עמה בשנת 2005 אמרה רולינג כי היא נהנתה לכתוב את דמותו של דראקו בספר זה, וכי הדמות "גדלה מאוד".
בספרים > הספר השביעי

משפחתו של דראקו ממשיכה לתמוך בוולדמורט גם בתחילת הספר השביעי, ואף נאלצת "לארח" בביתה את המפקדה שלו; בתחילת הספר נאלץ דראקו לצפות בוולדמורט הרוצח את המורה ללימודי מוגלגים בהוגוורטס, צ'ריטי ברבג'. פעמים אחדות בספר מתוארים חזיונות של הארי בהם הוא ראה את דראקו מבצע את רצונותיו של וולדמורט. כשהארי וחבריו נלכדו והובאו לאחוזת מאלפוי התבקש דראקו לזהות אותם, ואף על פי שהכיר אותם היטב הוא היסס וענה תשובה מתחמקת. במהלך ניסיון הבריחה המוצלח מאחוזת מאלפוי הצליח הארי לפרוק את דראקו משרביטו ולקחת אותו.
דראקו וחבריו קראב וגויל ניסו ללכוד את הארי בחיים כשהוא ניסה לקחת מחדר הנחיצות את העטרת של רוונה רייבנקלו, אותה הפך וולדמורט להורוקרוקס. אולם, קראב החליט כי הוא לא מוכן לשמוע יותר בקולו של דראקו, וניסה להרוג את הארי וחבריו באמצעות אש מקוללת. תוכניתו השתבשה כשהאש גרמה למותו במקביל לחילוצם של דראקו וגויל על ידי הארי ורון. דראקו התאבל על מותו של קראב, וזאת אף על פי שקודם לכן נהג להתייחס אליו בזלזול רב. בקרב על הוגוורטס מול אוכלי המוות של וולדמורט תוארה סצנה שבה דראקו מתחנן בפני אוכל מוות שירחם עליו כי הוא נאמן לוולדמורט, ופעם נוספת הוא ניצל על ידי הארי ורון.
בחלק זה של הספר התברר גם כי דמבלדור גסס לאחר שענד טבעת שוולדמורט הטיל עליה קללה כחלק מהפכתה להורוקרוקס. דמבלדור החליט מראש כי סוורוס סנייפ יהרוג אותו, על מנת לחסוך את הרס נשמתו של דראקו כתוצאה מביצוע רצח. וולדמורט היה מודע לכך שדראקו ימות במהלך הניסיון להרוג את דמבלדור, כך שאביו לוציוס ייענש על כישלונותיו למלא את רצונותיו של וולדמורט.
לדראקו הייתה השפעה עקיפה על הקרב האחרון בין הארי לוולדמורט. לאחר שהארי נפגע מקללת האבדה קדברה שוולדמורט הטיל עליו, הוא נכנס למצב לימבו. כשוולדמורט חזר להכרה הוא הורה לנרקיסה, אמו של דראקו, לבדוק האם להארי יש דופק. נרקיסה הבחינה בדופק, שאלה את הארי במלמול האם דראקו חי ונמצא בטירה, וקיבלה ממנו תשובה חיובית. בשל רצונה למצוא את בנה, שיקרה נרקיסה לוולדמורט ואמרה שהארי מת; כך התאפשר לה להיכנס לטירת הוגוורטס כחלק מצבא מנצח ולמצוא את בנה היחיד. במהלך הקרב האחרון בין הארי לוולדמורט מתברר כי דראקו הפך בטעות לבעליו של שרביט הבכור, לאחר שפרק את דמבלדור משרביטו, וזאת אף על פי שמעולם לא אחז בשרביט. לפי המתואר בספר שרביט הבכור מעביר את נאמנותו למי שמכניע את הבעלים הקודם שלו, כך שהארי, שגבר על דראקו בביתו, הפך לבעלים של השרביט; עובדה זו מנעה מוולדמורט לנצל את מלוא כוחו של השרביט. בסופו של דבר היה זה השקר של נרקיסה שמנע את מאסרה של משפחת מאלפוי באזקבאן.
באפילוג של הספר מסופר כי דראקו נשוי ויש לו ילד אחד בשם סקורפיו. רולינג סיפרה שדראקו נישא לאסטוריה גרינגראס, אחותה הצעירה של דפני גרינגראס שלמדה עם דראקו בבית סלית'רין. אף על פי שדראקו לא הפך לחבר של הארי הוא הצליח להתגבר במקצת על האיבה שרחש לו, וכשראה את הארי ומשפחתו בקינגס קרוס הוא הניד בראשו בנימוס.
במדיות נוספות > בסרטים

שחקן הקולנוע הבריטי טום פלטון גילם את דמותו של דראקו בכל שמונת הסרטים שיצאו לאקרנים. לפני שנבחן לתפקיד של דראקו הוא עבר מבחני בד לתפקיד של הארי ושל רון. פלטון קרא את הספרים, ואמר כי "יש לי יכולת הבנה לגבי דראקו. אם הם נתנו לי שורה ואני חשבתי שזה משהו שהוא לא היה אומר, הייתי מציע לשנות את זה. הם אכן מקשיבים לך ואתה מרגיש חלק מזה". דמותו של דראקו הפכה לאחת הפופולריות ביותר בסדרה בשל רמת משחקו של פלטון, והוא הפך למזוהה עם הדמות בקרב מעריצות הסדרה, למורת רוחה של רולינג. היא אמרה "אני בהחלט מנסה להבדיל בין טום פלטון, שהוא נער צעיר ונאה, לבין דראקו, שהוא, ללא קשר למראה שלו, איננו אדם נחמד. זו אשליה רומנטית נפוצה של בנות, אך לא אשליה בריאה... למעשה, זה הדאיג אותי במקצת, לראות בנות צעירות מביעות מסירות מוחלטת לדמות המאוד לא מושלמת הזאת... אני מתכוונת, אני מבינה את הפסיכולוגיה של זה, אך זה די לא בריא".
במדיות נוספות > במחזה "הארי פוטר והילד המקולל"

במחזה הארי פוטר והילד המקולל מתברר כי אסטוריה, אשתו של דראקו, מתה ממחלה. בנם, סקורפיוס, הוא חברו הטוב ביותר של אלבוס סוורוס בנו של הארי, כאשר השניים מתיידדים על רקע היותם דחויים ומוחרמים על ידי יתר התלמידים. למרות ידידותם של הבנים, המתיחות בין הארי לבין דראקו גוברת מחדש. במהלך עלילת המחזה השניים משלימים, ואף משתפים פעולה בהבסתו של וולדמורט ובתו, שמנסה להשיב אותו בעזרת מחולל זמן.
את דמותו במחזה גילם השחקן הבריטי אלכס פרייס.