קינות לתשעה באב
סדר הקינות כמנהג הספרדים ועדות המזרח > קינות ליל תשעה באב

יש קהילות בצפון אפריקה אשר מקוננים את הקינות האלו לפני תפילת ערבית (בירושלים ובעוד מקומות לא אומרים קינות אלו, ואומרים את שירת האזינו במקומן). קינות אלו בתחילה נתחברו כדי להשתלב בתפילות של שלוש שבתות תלת דפורענותא, אך בשל התנגדות רבה מגדולי הרבנים בוטל מנהג זה אחר גירוש ספרד.
דברי נביאים העתידות ידעו
לו ישקלו רעי מהומתי / כבדה כחול ים או כאשמתי (ר' לוי בן יעקב אלתבאן)
נשמת שדודים נדודים / בארצות מונים (שמואל)
לפדות עם דל בגלות מוני / עתה יגדל נא כח ה' (יונה כהן)
שנה בשנה אהגה כיונה / כי עיר עדינה הייתה לזונה
יונה נכאבה נפשה דאבה / היכל דר ערבות יום יום סובבה (ר' יהודה הלוי)
שמעו והאזינו ואדברה אני / אומרה לאל סלעי למה שכחתני
נשמת ילדים שוממים על חורבן אריאל (ר' יעקב מלמד תינוקות מקשטיליה)
את אויביך אל תשמיד ותחריב / בעגלא ובזמן קריב (אליקים)
יום כמו נד עמדו דמעי בפני / על קדושים זרע ברוכי ה'
עד אן צבי מדח ואין מקבץ לו / נגש וגם נאנח גבר מאד חילו (ר' יהודה הלוי)
אשחר עדתי / ולמאד עניה / ואפקוד נותי / ורבה שאיה
אפתח פי להודות וגם אצרח בקול מר / אברך לאלהים בברוך שאמר
אריה שאג ועלה באפו / ועשה רצונו באף העור קצפו
איך משכני עליון לשמה נתנו / בנים בגלות מגבולם רחקו (ר' יוסף בנסולי)
הלנופלים תקומה מבור עני הטבעו בו (ר' יהודה הלוי)
נשמת אמונים רגזו וחלו ביום זעם (ר' אברהם אבן עזרא)
נלאה להיליל על שברינו / ואלו יללה מלא פינו (ר' משה אבן עזרא)
היכל ה' היכל ה' היכל ה' העל שאונו רבו זדוני (ר' יצחק אבן גיאת)
יום נלחמו בי יחד שכני / חסדי ה' היו אֲזֵנָי (ר' אברהם אבן עזרא)
קול אהלה תתיפח / קול משבי מר צורח /קול אהליבה משביה / קרע לבבי קול בכיה (ר' חביב בר יצחק)
בורא עד אנה יונתך במצודה... צועקת אבי (בנימין)
ברוב הקהילות אומרים קינה זו לפני מזמור קל"ז:
על נהרות בבל חשכה / יפעת מאורותינו (ר' יהודה הלוי)
לכל המנהגים מקוננים את מזמור על נהרות בבל (תהילים קל"ז), ומתפללים ערבית.
לאחר תפילת העמידה אומרים חצי קדיש ואז מתחילים הקינות:
למי אבכה וכף אכה ובבכי אמרר והמון מעי אשנן
אקרא בבכיה רבה איכה ישבה
הלילה אלכה שולל ויחף אצא בקריאת איכה
מגילת איכה
זכר ה' מה היה לנו / אוי / הביטה וראה את חרפתנו / אוי מה היה לנו (נוסח מפויט)
בליל זה יבכיון וילילו בני. קינה על חמשת הדברים שאירעו בתשעה באב, כמבואר בתלמוד.
מדי שנה קינה בליל זה מזומנה.
על זה היה דוה לבנו ועל אלה חשכו עינינו. קינה על החורבן.
על ליל חרבן היכל מקדש / מדי ליל זה ספד יחדש / על עיר קדש ועל המקדש. קינה על גרוש ספרד.
אוי כי ירד אש מן השמים. לירושלים. עיני עיני יורדה מים. קינה על הצרות שאירעו בחודש אב.
זכור ה' ליהודה ולאפרים / אשר שֻפך דמם כמים / סביבות ירושלים. קינה על ההריגות שנעשו בישראל במשך הדורות.
אליכם עדה קדושה אשאל מכם שאלות / מה נשתנה הלילה הזה מכל הלילות. קינה המשווה בין ליל פסח לליל תשעה באב.
אוי כי קינה רבת מפי בן ומפי בת / ויהי נעם נשבת במוצאי השבת (קינה למוצ"ש). קינה המסברת שאין אומרים 'ויהי נעם' בגלל האבל.
אני הגבר אקונן / בליל זה במר ואתאונן / ותחת ויהי נעם / איכה זהב יועם (קינה למוצ"ש). קינה המסברת שאין עושים הבדלה בגלל האבל.
אז בחטאינו חרב מקדש (יש שייחסוה לר' אלעזר הקליר). קינת האבות והשבטים, השמים והארץ והמזלות.
עורה נא ימינך רמה / ולזעומה קרא נחמה (ר' יחייא אלדאודי). נחמה.
מכבין כל הנרות חוץ מנר אחד, ומונין שנות החורבן. וממשיכים "ואתה קדוש", קדושה דסידרא של בית האבל, ואחר כך קדיש מיוחד (קדיש הגדול) 'דהוא עתיד' לבניין בית המקדש השלישי (יש שמונין אחרי הקדיש).
יש נוהגים לומר גם קינות אלו או אחת מהן:
על היכלי חבלי כנחש נושך ולשממות ציון אשב בחושך (ר' ישראל נג'ארה)
על היכלי אבכה יומם ולילה / ולתפארת ציון עיר ההֻלָלָה (ר' יהודה בן-שמואל אבן-עבאס)