stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישיגן
הערות שוליים

↑  Michigan - Facts, Map and State Symbols, Enchanted Learnung, Retrieved 10.7.2016
1 2  Land and Water Area of States, 2008, infoplease, הנתונים הועתקו מהערך בוויקיפדיה האנגלית על הגאוגרפיה של מישיגן, בהמרת המידות ממיילים לקמ"ר
↑  Porcupine Mountains, Michigan Department of Natural Resourses
↑  Hear the Water Roar...and Whisper, Uptravel - Michigan's upper peninsula, ‏Retrieved 21.7.2016
↑  Sara Waernér, Investigating the Yooper Dialect - A Study of the Dialect in the Upper Peninsula of Michigan, Retrieved 19.7.2016
↑  Kate Abbey-Lambertz, You’ve Probably Never Heard Of A Yooper, But Here’s Why You’ll Wish You Were One, The Huffington Post, 23.2.2015
↑  The Dominic J. Jacobetti Collection - Central Upper Peninsula and NMU Archives, Northern Michigan University, ‏Retrieved 21.7.2016
↑  Michigan Lower Peninsula, Peakbagger, ‏Retrieved 21.7.2016
↑  Briar Hill- Highest Point in Michigan's Lower Peninsula, My Quality Day, ‏27.4.2013
↑  Ellis W. Courter, Michigan’s Copper Country, Government of Michigan, ‏Retrieved 21.7.2016
↑  Northern Michigan Islands, Bois Blanc Island, 9&10 News, ‏13.11.2014
↑  שיבוש של ההגייה צרפתית: אוֹ סַאבְּלֵה, שפירושה הוא "בַּחוֹל".
↑  Lake Effect Snow, Teaching Great Lakes Science, ‏Retrieved 21.7.2016
↑  What is lake-effect snow?, EarthSky, ‏20.11.2014
↑  Eric Gaertner, Lake-effect snow, colder temps set to bring winter back to West Michigan, MLive, ‏8.2.2016
↑  ג'ו.ק., מישיגן, האנציקלופדיה העברית 23, ספריית פועלים, 1988, עמ' 401
↑  "Mmichigan", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013". census.gov. May 2014. Retrieved June 3, 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564323105171  BNE: XX452228  BnF: cb119884476 (data)  CiNii: DA0899282X  GND: 4115139-2  ISNI: 0000 0004 0427 7058  LCCN: n80046126  MusicBrainz: 29fa065f-a568-418c-98b9-5023f64d9312  NDL: 01087717  NKC: ge134361  NSK: 000765534  SUDOC: 027952282  VIAF: 267241450   WorldCat (עם VIAF): 267241450 
נחושת טבעית ממכרה קווינסי ליד העיר הנקוק, חצי האי קֶוִוינוֹ.
מפרץ קֶוִוינוֹ
מעגן סירות במפרץ סַגִינוֹ
האי רויאל, מבט מהאוויר
פנים האי בויס בלאנק (בצרפתית: בּוּאַה בלאן)
סכר קורטון שעל הנהר מַסְקִיגֶן
שלג אפקט הימות: סופת שלגים מעל מישיגן, תמונת לוויין
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת מישיגן
בית הקפיטול המדינתי של מישיגן
מחנות הפליטים הפלסטינים

מחנות הפליטים הפלסטינים הם יישובים ושכונות שבהם מתגוררים פליטים פלסטינים, שרובם נמלטו או שגורשו מבתיהם במלחמת העצמאות או במלחמת ששת הימים, וצאצאיהם. מחנות הפליטים הוקמו תחילה, בדומה למחנות פליטים אחרים, לשיכון זמני של פליטים, ועם השנים, משלא נמצא פתרון לבעיית הפליטים הפלסטינים, הפכו ליישובי קבע. מחנות הפליטים מתאפיינים בעוני ובצפיפות אוכלוסין גבוהה.
פליטים פלסטינים מטופלים על ידי אונר"א – סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטים פלסטינים (UNRWA).
מחנות הפליטים הפלסטינים > ירדן

בירדן יש עשרה מחנות לפליטים פלסטינים. ירדן היא המדינה הערבית היחידה אשר העניקה אזרחות לפליטים הפלסטיניים. הפליטים עצמם חושדים בכל תוכניות לשיפוץ או מעבר ממחנות הפליטים כניסיון לגרום להם לוותר על תביעתם לזכות השיבה.
מחנות שהוקמו לאחר מלחמת העצמאות:
מחנה א-זרקאא: המחנה הוקם על ידי הוועדה הלאומית של הצלב האדום ב-1949 עבור 8,000 פליטים על שטח של 180 דונם בסמוך לעיירה זרקא. בתחילה התגוררו הפליטים באוהלים ובהמשך סופקו על ידי אונר"א מקלטי בטון, והפליטים עצמם הוסיפו חדרים. המחנה כעת דומה לרובע עירוני כמו בעיירה א-זרקאא.
מחנה אירביד: המחנה הוקם בשנת 1951 ל-4,000 פליטים על שטח של 244 דונם בסמוך לעיירה אירביד בצפון ירדן. מאז 1954 סופקו על ידי אונר"א מקלטי בוץ במקום אוהלים. במהלך השנים החליפו הפליטים את מקלטי הבוץ במקלטי בטון, והמחנה נעשה דומה לרובע עירוני כמו אירביד עצמה.
מחנה ג'בל אל-חוסיין: המחנה הוקם בשנת 1952 על שטח של 421 דונם עבור 8,000 פליטים, וממוקם צפונית-מערבית לרבת-עמון. הפליטים המקוריים התגוררו תחילה באוהלים עם קירוי אזבסט, שסופקו על ידי אונר"א. מאז גדל המחנה והפך דומה לרובע עירוני ולחלק מרבת-עמון.
מחנה עמאן החדש: המחנה נוסד בשנת 1955 לכ-5,000 פליטים, על שטח של 488 דונם, דרומית מזרחית לרבת עמון. הפליטים שוכנו בתחילה ב-1400 מקלטים, שהוקמו על ידי אונר"א, וב-1957 שוכנו ב-1,260 מקלטים נוספים, שהוקמו גם כן על ידי הסוכנות. במהלך השנים הפליטים הוסיפו חדרים כדי לשפר את תנאיהם והמחנה התרחב לתוך האזור האורבני.
מחנות שהוקמו לאחר מלחמת ששת הימים:
מחנה אל-בקעה: זהו המחנה הגדול בירדן, הממוקם כ-20 ק"מ צפונית לרבת-עמון. בין יוני 1967 לפברואר 1968 היו במחנות זמניים באזור בקעת הירדן, אך בעקבות הסלמה צבאית באזור הם עברו לאל-בקעה, שכבר היו בו חמשת אלפים אוהלים ל-26,000 פליטים על שטח של 1.4 קמ"ר. בין 1969 עד 1971 החליפה אונר"א את האוהלים ב-848 מקומות מחסה, הודות לתרומות שהגיעו מגרמניה.
מחנה מארכא: נודע בשם "חיטין". הוקם ב-1968 עבור 15,000 פליטים. אוהליו הוקמו על שטח של 917 דונם במרחק 10 ק"מ צפונית מזרחית לרבת-עמון. נבנו בו 4,000 מבנים בין השנים 1969–1971 תוך תמיכה של גרמניה, איטליה, ירדן ותרומות מארצות ערב.
מחנה סופ: המחנה משתרע על-פני 500 דונם וממוקם ליד חורבות ג'רש, 50 ק"מ צפונית לרבת-עמון. באוקטובר 1967 ננטש המחנה בשל תנאי מזג האוויר הקשים, והתושבים שוכנו באוהלים בבקעת הירדן. בעקבות הסלמה של פעילויות צבאיות בבקעת הירדן ב-1968 הוחזרו הפליטים חזרה לסופ.
מחנה ג'רש: ידוע גם בכינוי מקומי "מחנה עזה", שהוקם עבור 11,500 פליטים שיצאו מרצועת עזה. המחנה משתרע על שטח של 750 דונם וממוקם כ-5 ק"מ מחורבות ג'רש. מ-1967 דואגת הסוכנות למתקני מזון, לשיפור איכות הסביבה, לשרותי בריאות, לחינוך ולתברואה. הוחלפו 1,500 אוהלים במקלטים טרומיים עמידים בין השנים 1968–1971 ונבנו עוד כ-2,000 מקלטים בתמיכה ובסיוע המזרח הקרוב.
מחנה א-טאלביה: הוקם ב-1968 עבור 5,000 פליטים. בניגוד למחנות אחרים בירדן, תושבי א-טאלביה הם בעיקר עקורים.[דרושה הבהרה] המחנה הוקם על שטח של 130 דונם כ-35 ק"מ דרומית לרבת-עמון. האוהלים נתרמו על ידי איראן וחברת סאן. מאוחר יותר הוחלפו האוהלים במקלטי בטון.
מחנה אל-חצן: המחנה ידוע גם בכינוי מקומי כמחנה "עזמי אל-מופתי", הוקם בשנת 1968 עבור 12,500 פליטים. הוא ממוקם 80 ק"מ צפונית לרבת-עמון. בתחילה גרו הפליטים באוהלים על שטח של 774 דונם. את האוהלים החליפו במקלטים טרומיים בשנים 1969–1971 במימון תרומות מגרמניה ומתוכנית לפיתוח ירדן המערבית.
מחנות הפליטים הפלסטינים > לבנון

על פי נתוני האו"ם משנת 2019, בלבנון חיים 476,033 פליטים פלסטינים, ונוספו להם 27,248 פליטים פלסטינים שחיו בסוריה וברחו ללבנון עקב מלחמת האזרחים בסוריה. כרבע מהפליטים קיבלו אזרחות לבנונית באמצעות נישואים ולחצים של עדות שונות בלבנון. בשנת 1994 הוענקה אזרחות לבנונית למתואלים משבעת הכפרים ומעט לאחר מכן הוענקה אזרחות לבנונית לקבוצה של פליטים סונים ולפליטים נוצרים. על פי נתוני מפקד האוכלוסין הלבנוני שנערך ביולי 2017, מספר הפליטים בלבנון עומד על 174,422 נפש המתגוררים ב-12 מחנות פליטים ו-156 יישובים. המספר הצטצמם בכמחצית לאחר שרבים היגרו למדינות המערב בגין מדיניות האפליה רבת השנים שנוקטת כלפיהם ממשלת לבנון. בלבנון קיימת התנגדות רבה להימצאות הפליטים בשטחה, בשל החשש מערעור שיווי המשקל העדין בין העדות השונות. רוב הפליטים בשטח לבנון יושבים במחנות, ללא זכויות אזרחיות, ללא שירותי בריאות וחינוך ממשלתיים, מוטלות עליהם הגבלות רבות בנושאים כגון חופש התנועה ונאסרת עליהם העבודה במקצועות רבים. הגבלות רבות נוספות מוטלות על שיפוצים ובנייה במחנות הפליטים.
בורג' אל-בראג'נה, הוקם ב-1948, 17,945 תושבים, נכון ל-2017 רוב התושבים הם פליטים מסוריה.
עין אל-חילווה, הוקם ב-1948, 54,116 תושבים.
אל-בוס, הוקם ב-1948, 11,254 תושבים.
נהר אל-בארד, הוקם ב-1949, 5,857 תושבים.
מחנה הפליטים שתילה, הוקם ב-1949, 9,842 תושבים, נכון ל-2017 רוב התושבים הם פליטים מסוריה.
ואוול, הוקם ב-1948, 8,806 תושבים.
מחנה הפליטים מאר אליאס (אנ'), הוקם ב-1952, 662 תושבים, נכון ל-2017 רוב התושבים הם פליטים מסוריה.
מחנה הפליטים מיה מיה (אנ'), הוקם ב-1954, 5,250 תושבים.
בדאווי, הוקם ב-1955, 16,500 תושבים.
בורג' א-שמאלי, הוקם ב-1955, 22,789 תושבים.
דְ֗בַּיֶּה, הוקם ב-1956, 4,351 תושבים.
רשידיה, הוקם ב-1963, 31,478 תושבים.
מחנות הפליטים הפלסטינים > סוריה

בסוריה מתגוררים כ-300,000 פליטים פלסטינים. רובם נהנים מזכויות תעסוקה וחינוך ומצבם דומה למצב יתר האוכלוסייה, אך הם נעדרים אזרחות וזכויות פוליטיות. סוריה מצהירה כי היא תומכת בזכות השיבה.
א-סבינה, הוקם ב-1948, 22,600 תושבים.
ניירבּ, הוקם ב-1948, 20,500 תושבים.
ג'רמאנא, הוקם ב-1948, 18,658 תושבים.
ח'אן א-שייח', הוקם ב-1949, 20,000 תושבים.
מחנה הפליטים חומס, הוקם ב-1949, 22,000 תושבים.
מחנה הפליטים דרעא, הוקם ב-1950, 10,000 תושבים.
מחנה הפליטים חמאת, הוקם ב-1950, 8,000 תושבים.
ח'אן דנון, הוקם ב-1950, 10,000 תושבים.
קַבּר א-סִּית, הוקם ב-1967, 23,700 תושבים.
מחנה הפליטים לטקיה, הוקם ב-6–1955, 10,000 תושבים.
מחנה הפליטים אל-ירמוכ, הוקם ב-1957, מנה 148,500 תושבים; נכון ל-2015 – 18 אלף תושבים.
עין א-תַּל, הוקם ב-1962, 6,000 תושבים.
מחנות הפליטים הפלסטינים > ירושלים: מחנה פליטים שועפאט

מחנה הפליטים היחיד בתחומה המוניציפלי של העיר ירושלים הוא מחנה פליטים שועפאט, הממוקם בצפון-מזרח ירושלים. המחנה הוקם בשנים 1965–1966, עת שלטה ירדן על מזרח ירושלים והגדה המערבית, במטרה לפנות אליו את תושבי מחנה הפליטים אל-מועסכר ששכן בעיר העתיקה של ירושלים, בתחומי הרובע היהודי הנטוש. המחנה הוקם על קרקע שהוקצתה לארגון אונר"א על ידי שלטונות ירדן והיה המחנה האחרון שהוקם עבור הפליטים ממלחמת העצמאות. זמן קצר לאחר הקמתו פרצה מלחמת ששת הימים, שבעקבותיה אוכלס המחנה בפליטים נוספים ממלחמה זו. שינוי גבולותיה המוניציפליים של ירושלים לאחר המלחמה כלל את מחנה הפליטים בשטחה המוניציפלי של העיר, והקנה זכות תושבות ישראלית לאוכלוסייתו.
הערכות שונות קיימות על מספר תושביו, החל מ-8,000 (לפי עיריית ירושלים), ועד 20,000 (לפי עמותת עיר עמים).
מחנות הפליטים הפלסטינים > הפליטים בשטחי הרשות הפלסטינית

מבחינת הרשות הפלסטינית מעמדם של הפליטים הפלסטינים, כלומר הפלסטינים אשר גרו בשטחי 48 ובחלק משטחי 67 שלא הועברו לשליטת הרשות, ארעי בדיוק כמו מעמדם בשאר המדינות. מעמדם של הללו כ"פליטים" נשמר בקפדנות על ידי הרשות, כדי לאשש את התביעה לזכות השיבה. אף כי הרשות מנסה לשפר את מצב הפליטים, היא עושה זו בהסתייגות רבה, ועל כן השיפורים עצמם נעשים בצורה ארעית במכוון.
רצועת עזה נמצאת במוקד בעיית הפליטים. נכון לשנת 2010, גרים ברצועה כ-1.1 מיליון איש מתוכם 700,000 מוגדרים כפליטים, ומתוכם 400,000 יושבים במחנות הפליטים. ברצועה גרה חמישית מאוכלוסיית הפליטים הפלסטינים והם מהווים את מרבית האוכלוסייה בחבל כולו.
באזור יהודה ושומרון גרים, לפי הערכות מסוימות, כ-2.6 מיליון פלסטינים, מהם מוגדרים 778,000 כפליטים וכ-198,000 מתוכם מתגוררים במחנות הפליטים. לפי הערכות אחרות, הפלסטינים ביהודה ושומרון מונים כמיליון וחצי איש בלבד.
מחנות פליטים ברצועת עזה:
שאטי, הוקם ב-1948, 87,000 תושבים.
דיר אל-בלח, הוקם ב-1948, 21,000 תושבים.
ג'באליה, הוקם ב-1948, 110,000 תושבים.
אל-בורייג', הוקם ב-1949, 34,000 תושבים.
ח'אן יונס, הוקם ב-1949, 72,000 תושבים.
מע'אזי, הוקם ב-1949, 24,000 תושבים.
נוסייראת, הוקם ב-1949, 66,000 תושבים.
מחנה הפליטים רפיח, הוקם ב-1949, 104,000 תושבים.
מחנות פליטים ביהודה ושומרון:
עקבת ג'בר, הוקם ב-1948, 6,400 תושבים.
עין א-סולטאן, הוקם ב-1948, 1,900 תושבים.
פארעה, הוקם ב-1949, 7,600 תושבים.
אל-פוואר, הוקם ב-1949, 8,000 תושבים.
ג'לזון, הוקם ב-1949, 11,000 תושבים.
קלנדיה, הוקם ב-1949, 11,000 תושבים.
אל-אמערי, הוקם ב-1949, 10,500 תושבים.
דיר עמאר, הוקם ב-1949, 2,400 תושבים.
דהיישה, הוקם ב-1949, 13,000 תושבים.
עאידה, הוקם ב-1950, 4,700 תושבים.
אל-ערוב, הוקם ב-1950, 10,400 תושבים.
עסכר, הוקם ב-1950, 15,900 תושבים.
בלאטה, הוקם ב-1950, 23,600 תושבים.
מחנה הפליטים אל-עזה (בית ג'יברין), הוקם ב-1950, 1,000 תושבים.
עין בית אל-מא, הוקם ב-1950, 6,750 תושבים.
מחנה הפליטים טולכרם (אנ'), הוקם ב-1950, 18,000 תושבים.
נור שמס, הוקם ב-1952, 9,000 תושבים.
מחנה הפליטים ג'נין, הוקם ב-1953, 16,000 תושבים.
שיקום מחנות הפליטים

כבר עם תחילת ועידת לוזאן (אפריל עד ספטמבר 1949) שזומנה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם בעקבות המלצת ועדת הפיוס לארץ ישראל (שהורכבה מנציגי שלוש מדינות: ארצות הברית, צרפת וטורקיה) במטרה לגבש הסכם שלום כולל וקבוע בין מדינת ישראל למדינות ערב, נכללה סוגיית שיקום הפליטים בראש סדר היום. מדינת ישראל הסכימה להחזרת כ-100,000 פליטים ושיקום השאר (כ-600,000) במקום מושבם, תמורת פיצויים שחלקם יגיעו מישראל והשאר מהקהילה הבין-לאומית והקרן הקיימת אף הודיעה שהיא מוכנה לשלם פיצויים עבר הקרקעות שננטשו כדי ליישב בהן יהודים במקום הפליטים. הוועידה שלחה לאזור "משלחת סקר כלכלית" כדי לבדוק את הפוטנציאל הכלכלי הגלום בכל מדינה לקלוט פליטים. בראש הסקר עמד הדיפלומט גורדון קלאפ שהחל בקידום תוכניות לשיקום וגיוס כספים. בפועל רק ירדן שיתפה פעולה עם תוכניות השיקום, מתוך מחשבה שהכספים שיופנו לשיקום יעזרו בביסוס המדינה שהייתה בעלת משאבים מוגבלים. כל הפליטים שהיו בשטחה קיבלו אזרחות ירדנית, אך צעד דומה לא קרה בלבנון, בסוריה ובמצרים. בשנת 1953 הציעה ארצות הברית לתרום 800 מיליון דולר לתוכנית שיקום הפליטים.
לאחר מלחמת ששת הימים הקימה ממשלת ישראל את הנאמנות לפיתוח כלכלי ולשיקום פליטים.
בשנת 1971 החליטה ממשלת ישראל לפעול לשיקום מחנות הפליטים שברצועת עזה, מתוך מחשבה שמהלך זה יעזור להרגעת המתיחות הביטחונית ושינוי דעת הקהל לטובת ישראל, לאחר שתחת השלטון המצרי לא נעשה מאמץ לשקם את הרצועה. כחלק מהתוכנית הוקמה שכונות חדשות לפליטים בעזה, כשמע"ץ מבצעת את עבודת התשתית, בין השאר הוקמה בדרך זו שכונת קנדה ברפיח.
שאכר ח'זעל שנולד במחנה הפליטים בלבנון הקדיש לתיאור חיים במחנה מספר ספרים. הוא גם פועל למציאת מקורות פרנסה לתושבי המחנות ולפליטים אחרים.
פגיעה במלחמות ובמעשי איבה

כאמור, מחנות הפליטים הוקמו בעקבות מלחמת העצמאות ומלחמת ששת הימים. מחנות הפליטים שהוקמו ברצועת עזה, שבשליטת מצרים, ובגדה המערבית, שבשליטת ירדן, עברו במלחמת ששת הימים לשליטת ישראל. בספטמבר 2005 יצאה ישראל מרצועת עזה, במסגרת תוכנית ההתנתקות, והחל מיוני 2007 הטילו ישראל ומצרים סגר על רצועת עזה.
מלחמות ומעשי איבה נוספים במזרח התיכון הביאו לפגיעות במחנות הפליטים ובתושביהם, שלעיתים הפכו לפליטים פעם נוספת. אירועים בולטים:
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, ב-12 באוגוסט 1976, ערכו מיליציות נוצריות טבח במחנה הפליטים תל א-זעתר, לאחר מצור של מספר חודשים על המחנה. בטבח נהרגו אלפי פלסטינים.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה עברו אחדים ממחנות הפליטים בלבנון לשליטתה של ישראל. בין 16 בספטמבר ל-18 בספטמבר 1982 ערכו אנשי הפלנגות הנוצריות את טבח סברה ושתילה שבו נהרגו מאות מתושבי מחנות הפליטים סברה, שתילה, בורג' אל-בראג'נה ושכונת אל-פאכהאני שבמערב ביירות.
במהלך מבצע חומת מגן, נערך באפריל 2002 קרב במחנה הפליטים ג'נין, שבו נהרגו 23 חיילים ישראלים ובין 52 ל-56 פלסטינים, רובם חמושים. בישראל העריכו כי במהלך הקרב נהרסו כ־80 בתים בשטח שגודלו כעשרה דונם, אך ארגוני זכויות אדם טענו שישראל הרסה לחלוטין 140–170 בתים וגרמה נזק חלקי למספר רב יותר של מבנים, ושתוך הריסת הבתים נפגעו גם אזרחים לא חמושים רבים.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה הפכו מיליונים מתושבי סוריה לפליטים ולעקורים, ויותר מ-130,000 נהרגו. חלק מהנפגעים הם תושבי מחנות הפליטים בסוריה. למחנה הפליטים אל-ירמוכ, למשל, נגרם נזק רב, ובסוף 2013 נותרו בו רק כעשרים אלף תושבים.
במהלך מבצע צוק איתן הפכו יותר מ-100,000 מתושבי רצועת עזה לעקורים. חלק מהנפגעים הם תושבי מחנות הפליטים.
הערות שוליים

↑  אתר אונר"א
↑  Annual operational report 2019, אונר"א, ‏2019 (באנגלית)
↑  Julie Marie Peteet, Landscape of hope and despair: Palestinian refugee camps, page 177
↑  כמה "פליטים" פלסטינים יש בלבנון?, באתר ערוץ 7
↑   עמירה הס, מפקד אוכלוסין בלבנון: מספר הפליטים הפלסטינים במדינה קטן פי שלושה מנתוני האו"ם, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2017
↑  "תושב אל-ירמוך ל-nrg: "חייבים סיוע בינלאומי דחוף"". NRG. נבדק ב-2018-02-03.
↑  שועפט באתר עיריית ירושלים
↑  פרופיל שכונה ירושלמית: מחנה הפליטים שועפאט - סקירה, לארה פרידמן ועו"ד דן זיידמן, לקוח מתוך Ir Amim Jerusalem Bulletin מ-28 באוגוסט 2006
↑  פליטים פלסטיניים: תיאור כללי, באתר אונר"א, נתונים סטטיסטיים על פליטים פלסטינים לפי אזור גיאוגרפי, ‏27 ביולי 2014 (באנגלית)
↑   ניר חסון, מסמך רשמי מראה כי 2.6 מיליון פלסטינים מתגוררים בגדה, באתר הארץ, 30 ביוני 2013
↑  The 1.5 Million Population Gap, The American Enterprise Institute for Public Policy Research (AEI), January 10, 2005.
↑  מייקל וייז, רוברטה זייד, בנט צימרמן, ‏דמוגרפיה, תכלת 25, סתיו התשס"ז 2006
↑  ראו גם דמוגרפיה - מחקרים, מאמרים וכתבות, אתר המכון לאסטרטגיה ציונית
↑  ג'ון קמחי, ועדת הפיוס מקווה לסיום מוצלח של השיחות עוד לפני עצרת אונ"א בספטמבר, הַבֹּקֶר, 31 ביולי 1949
↑  י ושיץ, אל שכנינו, על המשמר, 29 במרץ 1949
↑  צבי רותם, מדיניות קרקעית במדינת ישראל, דבר, 20 בינואר 1949
↑  תכנית קלאפ לשיקום הפליטים, הצופה, 22 בדצמבר 1949
↑  קבוצת הסקר יצאה את הארץ, חרות, 12 באוקטובר 1949
↑  עבדאללה ושיחות רודוס, הצופה, 10 במרץ 1949
↑  סך של 800 מיליון דולר בתכנית שיקום הפליטים, חרות, 2 בנובמבר 1953
↑  דני צדקוני, מה שנשאר משיקום הפליטים, דבר, 10 בפברואר 1982
↑  אתר משרד החוץ
↑   צבי בראל, מחנה הפליטים הפלסטינים בסוריה תחת מצור; תושביו גוועים ברעב, באתר הארץ, 2 בינואר 2014
מחנה הפליטים בורג' אל-בראג'נה בלבנון
מחנה פליטים שועפאט בעיר ירושלים. שטח המחנה הרשמי הוא במרכז התמונה ומאופיין בבנייה נמוכה; מצדי המחנה שכונות פלסטיניות נוספות שנמצאות מעבר לגדר ההפרדה (הנראית בתחתית התמונה) ושבהן הבנייה גבוהה
מחנה הפליטים ג'לזון, בשטחי הרשות הפלסטינית
משלחת הסקר הכלכלית, בראשות גורדון קלאפ, נוחתת בישראל (אוקטובר 1949)
נחום לסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 לודז' (פרובינציה) לודז' פולין פולין 
 פטירה:  1969 (בגיל 48 בערך) בני ברק, ישראל ישראל 
 תקופת הפעילות:  ?–1969 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת תושיה 
 רבותיו:  ברוך בר ליבוביץ 
 בת זוג:  מאשה שטיגל-לסמן
 
הרב נחום לסמן (ה'תרפ"א, 1921 – י"ב באלול ה'תשכ"ט, 26 באוגוסט 1969) היה ראש ומייסד ישיבת מגדיאל וישיבת תושיה-תפרח.
ביוגרפיה

נולד בלודז' להרב אפרים ופייגא ציפורה לסמן. בצעירותו למד בישיבת קמניץ שנקראת ישיבת כנסת בית יצחק אצל רבי ברוך בר ליבוביץ בעל הברכת שמואל, בשנות בחרותו המאוחרות למד בישיבת מיר שנים ארוכות ונמנה עם טובי הלומדים בישיבה, כך למשל למד בקביעות בחברותא עם חברו נחום פרצוביץ במשך עשר שנים מדי יום לפני תפילת שחרית. כשפרצה מלחמת העולם השנייה עבר עם בחורי ישיבות רבים אחרים לווילנה. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה, וממנה לשאנגחאי. מיפן נסע ב-1946 עם קבוצה מבחורי ישיבת מיר גולי שאנגחאי לניו יורק והם התיישבו זמנית בפאר ראקוואי, תוקף אשרת השהייה שלו פג והוא גורש לקנדה ושהה בטורונטו תקופה קצרה עד שקיבל אשרת שהייה קבועה בארצות הברית.
הוא עלה לארץ ישראל, נישא למאשה בת הרב מתתיהו שטיגל והתיישב בבני ברק. בתקופה שלאחר נישואיו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ שהראה אותו לתלמידיו כדוגמה למתמיד. רבו, הרב חיים שמואלביץ אמר עליו בסעודת חתונתו כי בו הוא רואה דוגמה להתמדה כשל רבי עקיבא איגר.
בראשית שנות ה-50 היה ממייסדי ישיבת מגדיאל ועמד בראשה, בישיבה זו למדו רבים מבני עדות המזרח ובפרט מעולי יהדות מרוקו, כמה מהם ראו בו את מורם המובהק.
ב-1966 הקים עם הרב יעקב פרידמן את ישיבת תושיה בכפר מימון-תושיה, שנתיים לאחר הקמתה עברה הישיבה למקומה הנוכחי במושב תפרח. כשנה לאחר התבססות הישיבה בתפרח, בי"ב באלול ה'תשכ"ט, 1969, לקה בדום לב ונפטר. הוא הובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
חיים אישיים

אלמנתו ניהלה במשך עשרות שנים את בית הספר היסודי "בית יעקב" בזיכרון מאיר, בני ברק, עד פטירתה בשנת 2001. מילידיו:
הרב מתתיהו זאב - ראש הקהילה ורשת הכוללים "עמלי תורה - שנחאי".
הרב מיכאל - ראש ישיבת ברכת התורה בבני ברק.
גיטל - נשואה אחד לרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  משה אליעזר בייער  משה אליעזר בייער     |  משה אליעזר בייער  משה אליעזר בייער     |  משה אליעזר בייער  משה אליעזר בייער     |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| עץ משפחת אדלשטיין | עץ משפחת אדלשטיין | עץ משפחת אדלשטיין |   |  שרה ביילא  שרה ביילא     |  שרה ביילא  שרה ביילא     |  שרה ביילא  שרה ביילא     |     |  אברהם יצחק גרשונוביץ  אברהם יצחק גרשונוביץ     |  אברהם יצחק גרשונוביץ  אברהם יצחק גרשונוביץ     |  אברהם יצחק גרשונוביץ  אברהם יצחק גרשונוביץ     |   |   |   |   |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |     |  מתתיהו שציגל  מתתיהו שציגל     |  מתתיהו שציגל  מתתיהו שציגל     |  מתתיהו שציגל  מתתיהו שציגל     | עץ משפחת פינקל | עץ משפחת פינקל | עץ משפחת פינקל |   |  לאה יוז'וק  לאה יוז'וק     |  לאה יוז'וק  לאה יוז'וק     |  לאה יוז'וק  לאה יוז'וק     |   |   |
|  |   |  |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |  |   |   |     |   |   |   |
|  פסיה  פסיה     |  פסיה  פסיה     |  פסיה  פסיה     |     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |   |  חוה אסתר  חוה אסתר     |  חוה אסתר  חוה אסתר     |  חוה אסתר  חוה אסתר     |   |  מיכל יהודה ליפקוביץ  מיכל יהודה ליפקוביץ     |  מיכל יהודה ליפקוביץ  מיכל יהודה ליפקוביץ     |  מיכל יהודה ליפקוביץ  מיכל יהודה ליפקוביץ     |   |  מאשה  מאשה     |  מאשה  מאשה     |  מאשה  מאשה     |     |  נחום לסמן  נחום לסמן     |  נחום לסמן  נחום לסמן     |  נחום לסמן  נחום לסמן     |   |  דב ירדן  דב ירדן     |  דב ירדן  דב ירדן     |  דב ירדן  דב ירדן     |   |  שמעון יוז'וק  שמעון יוז'וק     |  שמעון יוז'וק  שמעון יוז'וק     |  שמעון יוז'וק  שמעון יוז'וק     |
 
|   |   |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |   |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  גיטל  גיטל     |  גיטל  גיטל     |  גיטל  גיטל     |   |  אליעזר יהודה פינקל  אליעזר יהודה פינקל     |  אליעזר יהודה פינקל  אליעזר יהודה פינקל     |  אליעזר יהודה פינקל  אליעזר יהודה פינקל     |   |   |   |  יוסף ישר  יוסף ישר     |  יוסף ישר  יוסף ישר     |  יוסף ישר  יוסף ישר     |
תלמידיו

בין תלמידיו:
הרב יעקב חיים סופר (הנין) ירושלים.
הרב שמעון ביטון (חדרה).
הרב ראובן אלבז ירושלים.
לקריאה נוספת

מאמרי זיכרון ב"המודיע": י"ט באלול ה'תשכ"ט וי"ד באלול ה'תשל"ד.
ישיבה על קברו, בהוצאת מכון משנת רבי נחום רחוב רשב"ם 13 בני ברק.
הערות שוליים

↑  ראו על כך, הרב מאיר שולביץ, קוים לדמותו של הגאון רבי נחום פרצוביץ זצ"ל, ישורון, כב, ירושלים-ניו יורק, תש"ע, עמ' קס, ועמ' קסו.
1 2  ראו: קובץ "חיזוק" (הוצאת ארגון דרשו ד' ועוזו), חלק ד, תשס"ג, עמ' קס-קסא. עוד על קשריו הקרובים עם החזון איש, ראו: מעשה איש, חלק א עמ' קפג; חלק ג עמ' קנא-קנב, רמד; חלק ה עמ' פג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378008705171  VIAF: 33151963606100310785   WorldCat (עם VIAF): 33151963606100310785 
קברו של הרב נחום לסמן בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
בורקס

| --- | --- |

בורקס גבינה
 
 מאכלים
 סוג:  מאפה ממולא
 מוצא:  האימפריה העות'מאנית 
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  פילו 
 
בורקה
בורקה מעוגל
בורקיטס ממולאים גבינה וחצילים
בּוֹרֵקָס (בטורקית: Börek; בלאדינו: בוריקה או בוריק, כשהמילה "בוריקאס" (Burrekas) בלאדינו היא צורת הריבוי של המילה; בארמנית: բորեկ ‏ (Boerek); בסרבית: Burek; באלבנית: Byrek; בבולגרית: Byurek; ביוונית: Μπουρέκι (Boureki) או (Μπουρεκάκη Bourekaki, וברומנית, בצורתו המשולשת: Triunghi turcesc ("משולש טורקי")) הם מאפים ממולאים שמקורם בצפון האימפריה העות'מאנית: אסיה הקטנה והבלקן. היהודים הספרדים מטורקיה והבלקן הביאו את המאכל אל המטבח הישראלי, שם נעשה נפוץ.
המאפים הבלקניים במטבח של היהודים הספרדים בבלקן מהווים משפחה גדולה של בצקים, טעמים וצורות. למשפחה זו, פרט לבורקס השכיחים ביותר, שייכים אינצ'וסה (Inchusa), בולמה (ברבים, בולמאס – Bulemas), בואיקו (ברבים, בואיקוס – Boyikos), בויוס (Filo boyos, בטורקית: Boyoz), באניצה (בבולגרית: Баница), חנדראז'ו (בלאדינו: Handrajo, כלומר "סמרטוט"– בורקה ממולא בחצילים וירקות אחרים עם גבינה), סאלודוזאס (Saludozas), פרוז'לדה (Frojaldas), צ'וקור בורק (בטורקית: Çukur börek), קזאדס (Kezadas) או קיזידיקס (בורקה ממולא באורז וגבינה), טראוואדוס (Travados, "בורקה מתוק"), ביסקוצ'יקוס (Biskuchikos), רוסקאס (Roskas turkas, "בייגלה טורקי" או סימיט).
גם ביוון יש מסורת של הכנת מאפים דומים לבורקס, ניתן לזהותם בסיומת "-פיטה" כגון הטירופיטה והספנקופיטה, מאפים על בסיס פילו.
במסורות באזורים אחרים ידועים הצ'יבורקי (בטטרית: çiberek) ובצפון הבלקן ישנו הפירוז'ק.