stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולה סקודי
השכלה

סקודי נולדה בעיר דטרויט, במדינת מישיגן שבארצות הברית לג'וליאן ופאולין סקודי. היא התחנכה בבית ספר פרטי לבנות במישיגן. ב-1970 היא קיבלה את התואר הראשון שלה באסטרופיזיקה מאוניברסיטת מישיגן בשנת 1972 סיימה תואר שני באסטרונומיה באוניברסיטת וושינגטון. ב-1975 מונתה לפרופסורית מן המניין באוניברסיטת וושינגטון.
פרופ' סקודי משתמשת בשיטת ניתוח בשם "אורכי גל מרובים". בשיטה זו מנתחים סוגים שונים של אורכי גל על מנת לזהות תכונות שונות של כוכבים מרחוק. נושא המחקר העיקרי של פרופ' סקודי הן CV (Cataclysmic Variable Star) – מערכות שמתרחשת בהן העברה פעילה של מסה מן האובייקט המרוחק אל מרכז המערכת. בימים אלו המחקר שלה מערב קרינה אולטרה סגולה ואת טלסקופ החלל האבל בנוסף לטלסקופים ארציים מרחבי העולם. מטרת מחקרה נכון לשנת 2021, הוא לאתר מערכות CV עדינות וחלשות, על מנת לבחון את הטבע של העברת מסה והצטברותה לננסים לבנים ודסקיות ספיחה. נוסף על כך פרופ' סקודי חוקרת פליטת קרני רנטגן, עטרה כוכבית ואת ההשפעות של קרינה על השכבות העליונות של אטמוספירות מערכות הכוכבים. משנת 2000 סקודי לוקחת חלק פעיל בפרויקט SDSS ‏(Solan digital sky survey) למיפוי וניתוח השמיים בכלים אופטיים.
תפקידים

בשנת 2019 נבחרה סקודי להיות נשיאת החברה האסטרונומית האמריקנית. היא נכנסה לתפקידה ביוני 2020. בנוסף, היא מילאה וממלאת תפקידים נוספים: חברת ועדת פרסומים, חברה בצוות ספרים אלקטרוניים, סגן נשיא, חברת צוות משימה עיתונאית, עורכת מדעים, חברת ועדת הפרסים ויועצת.
סקודי מילאה תפקידים רבין גם באגודה האמריקנית לצפייה בכוכבי משתנים. היא כיהנה כנשיאת האיגוד בין השנים 2007 ל-2009 וכיהנה גם בתפקיד סגנית נשיאה וחברת מועצה.
נוסף על כך סקודי כיהנה כחברת המועצה לצפייה בכוכבי משתנים, בעלת כיסא במועצה, חברת המועצה לצפייה ואבחון סולארי, NASA senior review, חברת הוועידה לייעוץ אסטרונומי אסטרופיזיקאי והעורכת הראשית של כתב העת של החברה האסטרונומית הפסיפית.
פרסומים נבחרים

פרופ' סקודי פרסמה לאורך השנים יותר מ-600 מאמרים. מרבית מאמריה בשני העשורים האחרונים עוסקים בפרויקט המיפוי SDSS (Sloan Digital Sky Survey) ובמידע שהתקבל ממנו. דוגמה למאמריה שלא מתוכנית SDSS הם המאמרים הללו:
The 1990 calan/tololo supernova search
X-ray and optical observations of the ultrashort period dwarf nova SW Ursae Majoris-a likely new DQ Herculis star
Tremendous outburst amplitude dwarf novae
חיים אישיים

פרופ' סקודי נשואה לאסטרופיזיקאי ויש לה ילדים ונכדים. היא אוהבת לצאת לטיולי שטח ולחתור בקיאק.
לקריאה נוספת

Shearer, Benjamin; Shearer, Barbara (1997). "Notable women in the physical sciences: a biographical dictionary". Westport, Connecticut: Greenwood Press. OCLC 644247606. Retrieved 25 March 2017.
הערות שוליים

1 2 3  Szkody, Paula – Department of Astronomy (באנגלית אמריקאית)
↑  https://www.nsf.gov/mps/ast/aaac/members/2012-13_bios/Szkody.pdf
↑  CVnet - Paula Szkody, sites.google.com
↑  Candidate Statement: Paula Szkody | American Astronomical Society, aas.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2987 2495  LCCN: n88648601  VIAF: 75433757   WorldCat (עם VIAF): 75433757
סמואל סמית'

סמואל סמית' (באנגלית: Samuel Smith‏; 27 ביולי 1752 – 22 באפריל 1839) היה סנאטור וחבר בית הנבחרים אמריקאי מטעם מרילנד, ראש עיריית בולטימור, וגנרל במיליציה של מרילנד. הוא היה אחיו הבכור של מזכיר הממשלה רוברט סמית'.
סמית' כיהן פעמיים כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית, תחילה מ-1805 עד 1808 ומאוחר יותר מ-1828 עד 1831.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

סמית' נולד ב-27 ביולי 1752 בקרלייל בפרובינציית פנסילבניה. סבו, שנקרא גם סמואל סמית' (1698–1784), נולד באירלנד והתיישב בפרובינציית מרילנד. סמית' עבר עם משפחתו לבולטימור, בשנת 1759. הוא למד באקדמיה פרטית, ועסק בעיסוקים מסחריים עד מלחמת העצמאות האמריקאית, אז שירת כקפטן, מייג'ור ולוטננט קולונל בצבא הקונטיננטלי.
ביוגרפיה > שירות צבאי

לפני מלחמת העצמאות האמריקאית, כקפטן צעיר, הוא נשלח לאנאפוליס כדי לעצור את המושל אדן ולתפוס את ניירותיו.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות האמריקאית

ב-23 בספטמבר 1776, כשהבירה המהפכנית של פילדלפיה הייתה על סף כיבוש על ידי הבריטים, שלח וושינגטון את סמית', אז לוטננט קולונל של רגימנט מרילנד הרביעי, עם יחידת צבא קונטיננטלית לתוך המבצר באי מוד על נהר דלאוור. כוחו של סמית' מנה 200 חיילים בתוספת מייג'ור רוברט באלארד מווירג'יניה, מייג'ור סיימון תאייר מרוד איילנד וקפטן סמואל טריט מהארטילריה הקונטיננטלית. עם זאת, דיווח אחר קבע שתאייר לא הגיע לפורט מיפלין עד 19 באוקטובר. עם סגירת הצבא הבריטי על פילדלפיה, הכוח הקטן נאלץ להגיע לפורט מיפלין במסלול עקיף. בשלב האחרון של מסעם, היה צורך להעביר תגבורת לאי מוד על פני דלאוור מרד בנק, ניו ג'רזי תחת הגנת שייטת הנהר של צי פנסילבניה בפיקודו של ג'ון הייזלווד. המבצר הוכרע בסופו של דבר על ידי שבועות של הפגזות בריטיות וננטש. לאחר שירותו במלחמה, עסק סמית' בעסקי הספנות.
קולונל סמית' התקבל כחבר מייסד ב-Society of the Cincinnati של מרילנד כשהיא הוקמה ב-1783. הוא המשיך לכהן כסגן הנשיא (1804–1828) ונשיא אגודת מרילנד (1828–1839), וכיהן בתפקיד האחרון עד מותו.
ביוגרפיה > מלחמת 1812

סמית' שירת כגנרל של המיליציה של מרילנד במהלך מלחמת 1812, ופיקד על ההגנות של בולטימור במהלך קרב בולטימור בספטמבר 1814. הניצחון האמריקאי שם מיוחס בחלקו להכנה של סמית' לפלישה הבריטית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

מ-1790 עד 1792, סמית' היה חבר בבית הנבחרים של מרילנד. בזמן החשש ממלחמה עם צרפת ב-1794, הוא מונה לבריגדיר גנרל של המיליציה של מרילנד ופיקד על המכסה של מרילנד במהלך מרד הוויסקי.
סמית' נכנס לפוליטיקה הלאומית כאשר נבחר לקונגרס השלישי של ארצות הברית, כיהן מ-4 במרץ 1793 עד 4 במרץ 1803. כחבר קונגרס, סמית שימש כיו"ר ועדת בית הנבחרים למסחר וייצור (הקונגרסים החמישי עד השביעי). כמנהל משא ומתן ראשי בין המנהיג הפדרליסטי הצעיר ונציג דלאוור, ג'יימס אשטון בייארד השני, לבין הנשיא הנבחר ג'פרסון, סמית' הבטיח את הקלפי המנצח בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור ג'פרסון במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1800. סמית' הועמד לבחירות לסנאט ב-1802, ונבחר כדמוקרטי-רפובליקאי לסנאט של ארצות הברית. הוא נבחר מחדש ב-1808 וכיהן מ-4 במרץ 1803 עד 4 במרץ 1815. בהיותו סנאטור, שימש סמית כנשיא הזמני של הסנאט במהלך הקונגרס התשיעי והעשירי.
סמית' נבחר לקונגרס הארבעה עשר ב-31 בינואר 1816 כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ניקולס ר. מור, ונבחר מחדש לקונגרסים החמישה עשר, השישה עשר והשבעה עשר. בבית, סמית שימש כיו"ר הוועדה להוצאות במשרד האוצר (הקונגרס הארבעה עשר), וכחבר בוועדה לדרכים ואמצעים (הקונגרסים החמישה עשר עד השבעה עשר).
ב-17 בדצמבר 1822, סמית' התפטר כחבר קונגרס, לאחר שנבחר כדמוקרטי-רפובליקני לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם על ידי מותו של ויליאם פינקני. במרץ-אפריל 1824, זכה סמואל סמית' בהצבעה יחידה בוועדת המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית להיות מועמד המפלגה לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות מאוחר יותר באותה שנה.
בשנת 1828, שימש סמית' כסגן נשיא האגודה לקולוניזציה של מדינת מרילנד, שצ'ארלס קרול מקרולטון, אחד החותמים השותפים על הכרזת העצמאות, היה נשיאה. ה-MSCS היה סניף של ה-American Colonization Society, ארגון המוקדש להחזרת אמריקאים שחורים לנהל חיים חופשיים במדינות אפריקאיות כמו ליבריה.
סמית כיהן שוב כנשיא הזמני של הסנאט במהלך הקונגרסים העשרים והעשרים ואחד, וכיושב ראש ועדת הכספים (הקונגרסים ה-18 וה-20 עד ה-22). הוא נבחר מחדש ב-1826 וכיהן עד 4 במרץ 1833. שנתיים לאחר מכן, ב-1835, הפך סמית לראש עיריית בולטימור, וכיהן בתפקיד זה עד 1838, אז פרש מהחיים הציבוריים.
ביוגרפיה > מותו

סמית' מת בבולטימור ב-22 באפריל 1839, והוא קבור בבית הקברות של וסטמינסטר העתיקה בבולטימור.
הערות שוליים

↑  Samuel Smith, geni_family_tree, ‏2022-05-03
↑  The African Repository, American colonization society., 1828. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426422805171  GND: 108198984X  ISNI: 0000 0000 2550 3393  LCCN: n85352235  SNAC: w6805g74  SUDOC: 180486241  Trove: 1526770  US Congress: S000609  VIAF: 65467899   WorldCat (עם VIAF): 65467899 
גנרל סמואל סמית'
הסנאטור סמואל סמית'
פאל אאואר

פאל אַאוּאֶר (בהונגרית: Auer Pál;‏ בודפשט, 3 באוקטובר 1885 – פריז, 21 ביוני 1978) היה משפטן, סופר משפטי יהודי-הונגרי, עורך דין בינלאומי, חבר האספה הלאומית ההונגרית (חבר פרלמנט), שגריר הונגריה בצרפת, מחבר מחקרים משפטיים רבים, בונה חופשי.
קורות חייו

פאל אאואר נולד במשפחה יהודית אמידה בבודפשט. אביו, רוברט אאואר (1861–1945) הוא יועץ ניירות ערך וסוכן בורסה, נשיא "איגוד הנוסעים העסקיים-מסחריים", אמו היית קלרה גליצנשטיין. המשפחה התגיירה לדת הקלוויניסטית (אין תעוד) ובשנת 1910 קיבלה תואר אצולה. מכאן ואילך, הם נשאו את קדומת האצולה Alsóterényi. פאל אאואר סיים ברובע 7 של בודפשט את הגימנסיה הראשית ב-1903 ולאחר מכן קיבל דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת בודפשט למדעים (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) ב-1908.
לאחר לימודים גם בחו"ל עבר את מבחני לשכת עורכי הדין ב-1910. ב-1911 פתח משרד עורכי דין בבודפשט, שם עסק בעיקר בתיקים הקשורים למשפט הבין-לאומי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין ארטילריה בין השנים 1914–1918.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא חי בווינה. בשנת 1919 ייצג את הונגריה בוועידה הבינלאומית המכינה של הקמת חבר הלאומים ובשנת 1920 הוא היה מומחה משפטי של הוועדה להקמת הגבולות שהוקמה על ידי חוזה טריאנון. בין שתי מלחמות העולם, שוב היה לו משרד עורכי דין בבודפשט. בשנת 1923 הפך לנשיא אגודת השלום ההונגרית, לימים (1924) לנשיא המחלקה ההונגרית של האיחוד הפאן-אירופי והיה יועץ משפטי של שגרירות צרפת. בשנת 1926 ייצג את המדינה הצרפתית בשערוריית פרשת זיוף הפרנק כנציגו של ב-Banque de France. ב-1936 פיתח הצעה לרפורמה בחבר הלאומים. הוא היה חבר צוות של Journal de Genève בהונגריה.
אאואר היה חבר במפלגת העצמאות וה-48 (בהנהגת הרוזן מיהאי קארואי) (1919–1918), חבר במפלגת קושוט ולאחר מכן כנציג עצמאי של הוועדה המחוקקת של בודפשט (1926–1939) (חבר עיריית בודפשט הבירה). הוא היה חבר במפלגת החקלאים הקטנים העצמאית (FKGP) משנת 1943. בגלל קשריו עם הצרפתים והאנגלים, השקפותיו האנטי-גרמניות, ויהדותו הוא נאלץ לרדת למחתרת עם כניסת הוורמכט להונגריה ב-1944 - וההכיבוש הגרמני של המדינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היה נציג ה־FKGP בבודפשט. נשיא הארגון המחוזי וחבר בוועדת הניהול הלאומית (1945–1946), הוא גם היה חבר בוועדה הלאומית של בודפשט (1945) ובוועדת הרשות המחוקקת של בודפשט (1945–1946). חבר האספה הלאומית הזמנית (בודפשט, אפריל–נובמבר 1945), חבר האספה הלאומית (בודפשט רבתי, 1945–1946) ויושב ראש ועדת החוץ שלה (1945–1946). הוא היה שגריר הונגריה בפריז מ-1946. כאשר ראש הממשלה פרנץ נאג' התפטר ועזב את המדינה ב-2 ביוני 1947 התפטר גם אאואר מתפקידו ונשאר בצרפת. לאחר מכן חי בפריז עד מותו.
הוא מחברם של מספר מחקרים משפטיים. כאחד האישים המגדירים את ההגירה הפוליטית ההונגרית, כתביו הפוליטיים, בנוסף לנושא האחדות האירופית, עסקו בעיקר בפתרון סכסוכים בדרכי שלום בין המעצמות.
עבודותיו העיקריות

בראשיתו כתב גם יצירות ספרות יפה תחת השם Pál Avar, ופרסם כרך מתרגומיו יחד עם Benedek Marcell Idegen költők, בודפשט, 1906).
כבוד ולשון הרע (מחקר משפטי, בודפשט, 1908)
המהפכה של מעמד הביניים ההונגרי (מחקר פוליטי, בודפשט, 1913)
חבר הלאומים (מחקר, בודפשט, 1918)
Das Pariser Völkerbundabkommen (1920)
ההגנה על מיעוטים לאומיים (איגוד המשפט הבין-לאומי, לונדון)
L'ONU. Ce qu'elle est. Ce qu'elle devrait être (מחקר, פריז, 1962)
חצי מאה (זיכרונות, וושינגטון, 1971)
האם ניתן להימנע ממלחמת העולם השלישית? (מחקר פוליטי, מינכן, 1977)
פרסים והכרות

אביר לגיון הכבוד הצרפתי (1927),
מפקד לגיון הכבוד הצרפתי (1947)[9]
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Kozák Péter (2013). "Auer Pál". נבדק ב-2021-11-18. אתר נקודת שם
ג'רג' האש: הדיפלומט של הדמוקרטיה ההונגרית: פאל אאואר
פאל אאואר ב-tortenelmitar.hu
מאמרים קשורים

Somoskőújfalu
הערות שוליים

↑  1910-től
↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 1755/1885. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-23.
↑  L. Nagy Zsuzsa a Páneurópai mozgalomról, Profán gondolatok a szabadkőművességről, ‏2007. július 25., szerda
↑  "Auer Róbert halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 1190/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-23.
↑  1919 márciusa és augusztusa között
↑  Megbízólevelét 1946. május 10-én adta át.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90816817  GND: 1148582819  ISNI: 0000 0001 0982 790X  NKC: mzk2012699501  RERO: 02-A002951603  SUDOC: 269824731  VIAF: 67495352   WorldCat (עם VIAF): 67495352
הסכם הגבול הימי בין ארצות הברית לברית המועצות

מערכון הגבול הימי
הסכם הגבול הימי בין ארצות הברית לברית המועצות (שרוסיה הצהירה על עצמה כיורשת ברית המועצות, אך טרם אושר על ידי הפרלמנט הרוסי)[דרושה הבהרה] הוא הסכם הסדרת גבולות בין המדינות.
הסנאט של ארצות הברית נתן את עצתו והסכמתו לאשרור כבר ב-16 בספטמבר 1991 והוא אישור של אמנת ארצות הברית-רוסיה הקודמת שנחתמה במרץ 1867. גבול ים זה ידוע גם בשם קו בייקר-שוורדנאדזה או הסכם בייקר-שוורדנאדזה, על שם הפקידים שחתמו על העסקה, שר החוץ הסובייטי אדוארד שוורדנדזה ומזכיר המדינה האמריקני ג'יימס בייקר.
מהנקודה, 65 ° 30 'N, 168 ° 58' 37 "W. הגבול הימי משתרע צפונה לאורך המרידיאן 168 ° 58 '37" W דרך מיצר ברינג וים צ'וקצ'י אל האוקיינוס הארקטי ככל שמאפשר החוק הבינלאומי. מאותה נקודה דרומה, הגבול עוקב אחר קו שצוין לפי עמדות גאוגרפיות ימיות שצוינו בהסכם.
מחלוקת

הצורך בגבול הימי עלה לאחר שארצות הברית רכשה את אלסקה מהאימפריה הרוסית. באותה עת הוגבלו האינטרסים הימיים הלאומיים רק עד לגבול של שלושה קילומטרים.
אמנת הרכישה אכן הזכירה גבול מעבר לים ברינג; עם זאת, עם הנהגת חוק הים, גבול 200 הקילומטרים, נושא הגבול הפך לדחוף, מכיוון שאף אחד מהצדדים לא הצליח לייצר את המפות ששימשו במהלך משא ומתן הרכישה המקורי. יתר על כן, שני הצדדים הסכימו שהגבול נועד להיות קו ישר במפה, אך הם לא הסכימו באיזה היטל משתמשים: מרקטור או קונפורמי. הדבר הביא לכ-15,000 מיילים ימיים רבועים של שטח שנוי במחלוקת. קו 1990 חילק את ההבדל בין שני הקווים והכניס כמה "אזורים מיוחדים", שהיו מעבר לאזור 200 המיילים, אך בהם הצדדים קיבלו את זכויותיהם. החלק הגדול יותר של השטח השנוי במחלוקת בים ברינג הוסכם כשייך לארצות הברית; הקונגרס בארצות הברית אשרר את ההסכם במהירות, אך ברית המועצות לא הצליחה לאשרר את ההסכם לפני קריסתה בשנת 1991. רבים ברוסיה מתחו ביקורת על מיכאיל גורבצ'וב ואדוארד שוורדנדזה על כך שהם מיהרו לחתום את העסקה, הפסיקו את זכויות הדייג הרוסית והטבות ימיות אחרות ומתעקשים לשוב ולנהל משא ומתן. ארצות הברית ממשיכה במאמצים לאכוף את קו הגבול כנגד ספינות הדייג הרוסיות, על מנת לבנות את הראיות ל"הנהגה הממלכתית הכללית" מאחר שלטעמם הסכם 1990 הוא אכן הגבול הימי בין שתי המדינות.
הערות שוליים

1 2  1990 USSR/USA Maritime Boundary Agreement
↑  Status of Wrangel and Other Arctic Islands
↑  "European press review", September 4, 2002, BBC News (retrieved Sep. 29, 2009)
↑  "US-Russian Bering Sea Marine Border Dispute: Conflict over Strategic Assets, Fisheries and Energy Resources", by Vlad M. Kaczynski, Warsaw School of Economics, "Maritime Border Conflicts", Russian Analytical Digest, no.20, 1 May 2007 (אורכב 13.09.2016 בארכיון Wayback Machine)
פרנסיס קוקרל

פרנסיס מריון קוקרל (באנגלית: Francis Marion Cockrell‏; 1 באוקטובר 1834 – 13 בדצמבר 1915) היה מפקד צבאי בצבא הקונפדרציה ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת מיזורי. הוא כיהן כסנאטור ארצות הברית ממיזורי במשך חמש קדנציות. הוא היה חבר בולט במשפחת הפוליטיקאים הדרומיים המפורסמת סאות'-קוקרל-הרגיס.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

קוקרל נולד ב-1 באוקטובר 1834 בוורנסבורג, מיזורי, והיה בנם של ננסי (אליס) וג'וזף קוקרל, השריף של מחוז ג'ונסון. אחיו הגדול היה ג'רמיה ורדמן קוקרל, שהיה חבר קונגרס מטקסס בשנות ה-90 של המאה ה-19. פרנסיס קוקרל למד בבתי ספר מקומיים וב-Chapel Hill College במחוז לאפייט, מיזורי, וסיים את לימודיו ביולי 1853; הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1855, ולאחר מכן עסק בעריכת דין בוורנסבורג עד פרוץ מלחמת האזרחים.
קוקרל היה נשוי שלוש פעמים. אשתו הראשונה, ארתוסה דורקס סטאפ (1830–1859), איתה נולדו לו שלושה בנים. אשתו השנייה, אנה אי. מאן (1840–1871) מקנטקי, מתה משחפת. ביולי 1873 נישא לאנה יואינג (1846–1894), בתו הבכורה של השופט אפרים ברווארד יואינג ממיזורי.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861, קוקרל הצטרף למשמר מדינת מיזורי כקפטן. לאחר שגויס לצבא הקונפדרציה ברגימנט השני של מיזורי בתחילת 1862 (שהוקם בתור הראשון, אך שמו שונה כיוון שבואן כבר הקים רגימנט); קודם לקולונל. קוקרל פיקד על חטיבה במערכת ויקסבורג. הוא התבלט בקרב צ'מפיון היל, שבו פתח במתקפת נגד שהדפה זמנית חיילים של הקורפוס ה-17 מהגבעה. הוא גם השתתף בקרב גשר נהר ביג בלאק. החטיבה שלו הצליחה להימלט רגע לפני שהכוחות הפדרליים תפסו את הגשר. הוא נפצע בידו מפגז שהתפוצץ במהלך המצור על ויקסבורג.
קוקרל הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ב-18 ביולי 1863. הוא המשיך להילחם ברבים מהקרבות של מערכת אטלנטה 1864, והשתתף במערכת טנסי של הוד מאוחר יותר באותה שנה, שם נפצע בקרב פרנקלין ב-30 בנובמבר 1864. בשנת 1865 פיקד קוקרל על דיוויזיה בהגנה על פורט בלייקלי, אלבמה. ב-9 באפריל 1865, זמן קצר לפני סיום המלחמה, נלכד קוקרל שם אך שוחרר על תנאי ב-14 במאי. חטיבת מיזורי הראשונה של קוקרל נחשבה לאחת המשובחות משני הצדדים, וקוקרל עצמו זוכה להכרה נרחבת כאחד הבריגדירים הקרביים הטובים ביותר של המלחמה כולה. לאחר שהמלחמה הסתיימה, הוא חזר לערכי הדין שלו במיזורי.
ביוגרפיה > קריירה לאחר המלחמה

בשנת 1874, קוקרל, שהפך לחבר במפלגה הדמוקרטית, נבחר לסנאט האמריקאי ממיזורי על ידי בית המחוקקים של המדינה. תפקידו הפוליטי הראשון והיחיד שנבחר אליו, כיהן בסנאט מ-1875 עד 1905, כשפרש. הוא החזיק בכמה כיו"ר ועדות, כולל כיו"ר ועדת התביעות, ועדת הצעות חוק שקועות וועדת ההקצאות במהלך הקריירה שלו בסנאט. הוא קיבל 42 קולות לנשיאות ארצות הברית בוועידה הלאומית הדמוקרטית של 1904, אך הובס על ידי אלטון ב. פרקר.
הוא מונה לוועדת המסחר הבין-מדינתית על ידי הנשיא תאודור רוזוולט בשנת 1905, וכיהן בתפקיד זה עד 1910. ב-1911 הוא מונה לנציב לנהל משא ומתן על הגבולות בין מדינת טקסס לטריטוריית ניו מקסיקו, שעמדה להפוך למדינה. ב-1913 מינה אותו וודרו וילסון כחבר האזרחי במועצת התחמושת והביצורים של מחלקת המלחמה, שם כיהן עד מותו ב-13 בדצמבר 1915 בוושינגטון הבירה.
קוקרל במדי צבא, ינואר 1864
דיוקן תבליט מאת אלן ג'ורג' ניומן בפארק הצבאי הלאומי ויקסבורג
פנקס שבי

פנקס שבי מודרני
פנקס שבי הוא תעודה מזהה של חייל בעת פעילות מבצעית או תרגיל, בה רשומים פרטים רפואיים לאפשר טיפול רפואי מתאים. זהו מסמך צבאי הכולל גם פרטים אישיים מצומצמים לזיהויו במידה ונפל בשבי האויב בהתאם לאמנת ז'נבה השלישית.
היסטוריה

פנקס שבי משנת 1964
על פי דיני המלחמה והמשפט ההומניטרי הבינלאומיים, יש להבדיל בין כוחות צבאיים לאזרחים הנדרשים להגנה ומתן יחס אנושי ורפואי הוגן.
ב-12 באוגוסט 1949, נחתמה אמנת ז'נבה השלישית, המגינה על השבוי מרגע נפילתו בשבי ועד לשחרורו, ומחייבת את הצבאות לנקוט באמצעים שיקלו על זיהוי השבויים. הפנקס מנופק מכוח סעיף 17 בה נכתב ”כל צד לסכסוך נדרש לספק לאנשים שתחת פיקודו, העלולים ליפול בשבי, תעודת זהות המציגה את שם משפחתו של החייל, שמו הפרטי, דרגתו, תאריך לידתו ומספרו האישי”. זאת לעומת דיסקית הזיהוי בה מוטבעים שם ומספר אישי בלבד. צבאות וכוחות אויב שאינם מכבדים את אמנת ז'נבה, לא יתייחסו למסמך זה ובפועל לא יספקו טיפול רפואי מספק או בכלל, יחקרו את השבוי תחת עינויים להשגת מידע נוסף וימנעו ביקור ארגונים בינלאומיים כמו הצלב האדום.
עצם החזקת התעודה אינה ערובה למתן הגנה למחזיקה, כאשר זו תלויה גם בחשיבות תפקיד המחזיק וברצון שוביו.
הזיהוי מסייע במניעת היעלמות אזרחים והקלה על החיפוש אחריהם. חשיבות החזקת התעודה היא הדדית, כאשר גם לצד השובה יש מניע לזהות בקלות יתרה את אלו שנפלו בשביו, גם אם נפצעו או נהרגו.
תוכן התעודה

באמנה גם נקבעו עיצוב התעודה ותוכנה. גודל התעודה הוא 6 וחצי על 10 סנטימטרים והוא מונפק בשני עותקים. נקבע כי התעודה תוצג על ידי שבוי המלחמה על פי דרישה ואין ליטול אותה ממנו.
שם מלא
דרגה צבאית
מספר אישי
אלרגיות
סוג דם
חיסונים שניתנו במהלך השירות הצבאי
מצבים רפואיים כמו רגישות לתרופות ופרופיל רפואי
מלבד הפרטים המחייבים על פי האמנה, ישנם פנקסים זרים הכוללים גם את אזרחות המחזיק, דתו, טביעות אצבעות, תמונה ותאריך תפוגה.
בצה"ל

לחיילי צבא הגנה לישראל מופנק פנקס שבי, המכונה באופן רשמי "טופס 404" ביום גיוסם לצה"ל לצד החוגר ודיסקיות. הפנקס נחשב כפק"ל (ציוד) חובה לצד חוגר ותחבושת אישית והוא מלווה עד החייל לשחרור. כותרת המסמך היא "Carte d'identité" (בצרפתית: תעודת זהות). תוכן התעודה בן ארבעת הדפים נקבע בפקודות מטכ"ל "תעודות צבאיות 30.0106". תוכן התעודה נכתב בעברית, אנגלית ובצרפתית שהייתה השפה הדיפלומטית בעת הקמת המדינה ובה נכתבה גם אמנת ז'נבה.
לפי הפקודה, בעת פעילות מבצעית או תרגיל בקרבת גבולות המדינה, חייל ישא את פנקס השבי לבדו ללא תעודות זיהוי נוספות למעט כרטיס זיהוי רפואי או דתי. בדף הראשון מופיעות הוראות בסיסיות בעת נפילה בשבי המורות לחייל השבוי למסור פרטים בסיסיים בלבד, להציג את התעודה בפני שוביו ולא למסור מידע נוסף.
הפנקס אינו משמש לזיהוי החייל בשגרה כתעודות אחרות אך לתקופה מסוימת שימש הפנקס לזיהוי בוועדת הקלפי בבחירות לרשויות המקומיות בישראל.
ראו גם

דיסקית זיהוי
הערות שוליים

↑   תעודות צבאיות 30.0106, באתר צה"ל, 24 באוקטובר 2013
↑  צילום תעודה מנובמבר 1969 בקבוצת ארכיון בפייסבוק
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרטיס זהות צבאי של חובש מלחמת ששת הימים
משתפי פעולה עם השלטון הנאצי במלחמת העולם השנייה

מפת השואה: אזורי השליטה הנאצית ונתיבי התעבורה אל מחנות ההשמדה במלחמת העולם השנייה
משתפי פעולה עם הנאצים הם אומות, קבוצות ויחידים אשר סייעו למנגנון השלטון הנאצי לכונן את "הסדר החדש" בשטחי הכיבוש ושטחי ההשפעה של גרמניה הנאצית. המניעים לשיתוף פעולה זה היו לאומנות, אנטישמיות, אנטי-קומוניזם, מצוקה כלכלית-חברתית, פחד מהגרמנים וחמדנות של רכוש היהודים.
משתפי הפעולה מתחלקים לשלוש קבוצות עיקריות:
בעלי השקפות גזעניות, פשיסטיות או נציונאל-סוציאליסטיות, אשר רצו להשתתף בבניית האימפריה הנאצית העתידית;
אלו שהאמינו כי גרמניה תנצח במלחמה ולכן ראוי לחבור אליה;
מתנגד הקומוניזם שהאמינו כי הנאצים יחסלו אותו.
רקע

חלום עליית גרמניה לפסגת השלטון בעולם היה מן הדחפים החזקים והבולטים של רבים במפלגה הנאצית ושל היטלר עצמו, אשר ביקש להפוך את גרמניה למעצמה החזקה בעולם. שאיפות אלה לכונן שלטון עולמי היו קשורות קשר בל יינתק לתפיסתו את העם היהודי כמי שמאיים להחריב את העולם. "המאבק" נגד האויב המדומה הזה היה בעיניו חלק בלתי נפרד ממאבקו המדיני-הצבאי הכולל. מיליוני יהודים חיו במזרח אירופה בתחום שהיווה, לדעתו, את "מרחב המחיה" אשר נועד לעם הגרמני. עובדה זו עשתה את הכחדתם לאחת ממטרות המלחמה. יתר על כן הוא ראה את ארצות המזרח, בעיקר את פולין ורומניה[דרושה הבהרה], כמאגר הכוח הבינלאומי של היהודים, וכל אוכלוסיית מזרח אירופה הייתה בעיניו הבסיס הביולוגי לשלטון הבולשביקי שנוא נפשו. הגשמת חלום זה של "הסדר החדש" חייבה שימוש במשתפי פעולה במדינות הכבושות.
דרישות לשיתוף פעולה

למן הרגע הראשון לכיבוש התייצבו כמעט כל הקבוצות הפשיסטיות והנציונאל-סוציאליסטיות בפני הכובש הגרמני והציעו עצמן כבעלות ברית. ברם הנאצים לא ראו בכל אחד כמתאים לשתף פעולה עמם. הם לא התלהבו מכול הקבוצות במידה שווה בשל מספר סיבות: בשל האופי האישי של רבים מחברי הקבוצות הללו, בשל שולייתן בחברה ובשל העוינות שרחשו להן רוב חלקי האוכלוסייה. גם אמונותיהן ודעותיהן של הקבוצות מילאו תפקיד בקביעת יחסם של הגרמנים. מתוך כך עולה כי תערובת של שיקולים אידאולוגיים ופרגמטיים השפיעו על קבלת ההחלטות של הנאצים.