stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ד', ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשכ"ח
↑  פייפר, דיוויד, אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, הוצאת כתר, 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312907205171  PLWABN: 9810638678205606  AAG: 388  AGSA: 9631  BIBSYS: 90237078  BNC: 000063477  BNE: XX976852  BnF: cb12015522j (data)  CANTIC: a1010284x  CiNii: DA02012689  GND: 11855560X  ISNI: 0000 0001 2140 0757  KulturNav: 1f7fcc2d-3e4f-42ad-8a8c-3ac1bf25642d  LCCN: n81047807  LNB: 000003113  Léonore: 190637  MusicBrainz: 220c7a73-bc8e-4a12-b6f3-a0e3aa2b1b05  NDL: 00444253  NGV: 4349  NKC: jn19990003898  NLA: 35222301  NLG: 133728  NLK: KAC201423593  NSK: 000307996  NTA: 068656092  RERO: 02-A003400657  RKD: 41067  SELIBR: 208917  SNAC: w65x29ks  SUDOC: 02727330X  TePapa: 1137  Trove: 871491  ULAN: 500028037  VcBA: 495/43475  VIAF: 76327826   WorldCat (עם VIAF): 76327826
ז'אק דה ויטרי

| --- | --- |

 לידה:  שנות ה־60 של המאה ה־12 Vitry-en-Perthois, צרפת 
 פטירה:  1 במאי 1240 רומא, מדינת האפיפיור 
 ענף מדעי:  תאולוגיה
 מקום קבורה:  Oignies Abbey 
 מקום לימודים:  סורבון 
 
ז'אק דה ויטרי (בצרפתית: Jacques de Vitry, בלטינית: Jacobus de Vitriaco;‏ 1180–1240) היה תאולוג צרפתי.
ביוגרפיה

דה ויטרי למד באוניברסיטת פאריס והוסמך לכמורה בשנת 1210. תקופה מסוימת הוא התגורר בלייז'. באותן השנים הוא הכיר את כריסטינה המופלאה והתרשם ממנה. הוא מונה להגמון עכו בשנת 1216, וכעבור שלוש שנים החל לחבר את תולדותיה של ארץ ישראל מעליית האסלאם ועד מסעי הצלב, אך פרסם רק שני חלקים מספרו "Historia Hierosolymitana". לאירופה שב בשנת 1225 ומילא תפקידים שונים בכנסייה. בשנת 1239 הועלה שמו כמועמד לפטריארך ירושלים, אך הוא מת כעבור זמן קצר.
מתוך המסורת החיה של המזרח שאב סיפורים רבים, ושילב אותם בתוך דרשותיו, וכולם – גם אלה שאין ביסודם מן הרעיון המוסרי – היו בידיו לסיפורי מוסר. "סיפורי מופת" (Exempla) שלו, הוא אוסף של 404 מעשיות הכתובות לטינית, ובהן גם פרשיות הזורות אור על שחיתות אנשי הדת בתקופתו.
זכריא מוחי א-דין

זכריא מוחי א-דין
זכריא מוחי א-דין (מימין) מקבל את פני הקוסמונאוט יורי גגארין (במרכז) בביקורו במצרים ב-1962
זכריא מוחי א-דין (בערבית: زكريا محيى الدين; ‏ 7 במאי 1918 - 15 במאי 2012) היה איש צבא ומדינאי מצרי בזמן שלטונו של גמאל עבד אל נאצר כנשיא מצרים. היה ראש המודיעין הכללי של מצרים הראשון ב-1954 ובשנות ה-60 שימש, בין היתר, פעמיים כסגן נשיא מצרים ובמשך כשנה כראש ממשלת מצרים.
תולדות חייו

נולד בכפר שוכר (كفر شكر (אנ')), שבמחוז אל-קליוביה, 60 קילומטר מצפון לקהיר. ב-1936 החל ללמוד באקדמיה הצבאית המצרית ונמנה שם על מחזורם של גמאל עבד אל נאצר ושל אנואר סאדאת שסיים את לימודיו באקדמיה ב-1938. מוחי א-דין נטל חלק במלחמת העצמאות כקצין בחיל המשלוח המצרי. הוא היה מכותר יחד עם נאצר בכיס פלוג'ה ועוטר על לחימתו בזכות פעולה בה הצליח לחצות עם יחידתו את הכיתור הישראלי בין הכיס ובין רצועת עזה. לאחר המלחמה שימש כמדריך באקדמיה הצבאית ומאוחר יותר כמרצה במכללה לפיקוד ומטה. ערב מהפכת הקצינים החופשיים הצטרף מוחי א-דין לקבוצת הקצינים החופשיים שיזמה וביצעה את המהפכה. הוא נחשב כמי שהיה מבין מתכנני פרטי תוכניות ההשתלטות על מרכזי הכוח של שלטון המלך פארוק בפרוץ המהפכה, ב-23 ביולי. בין מנהיגי המהפכה היה גם בן דודו, ח'אלד מוחי א-דין, שבשנים שלאחר מכן ייצג את האגף השמאלי בחוגי השלטון המצרי, בעוד שמוחי א-דין נחשב באופן מסורתי כמייצג האגף הימני.
ב-1953 התמנה כשר הפנים וב-1954 שימש במקביל גם כראש המודיעין הכללי (עד 1957). ב-1958, עם כינון האיחוד בין מצרים וסוריה, מונה לשר הפנים של הרפובליקה הערבית המאוחדת. ב-1961, עם פירוק הרע"ם, התמנה מחדש לשר הפנים ובמקביל, נבחר על ידי נאצר לכהונת סגן נשיא. ב-3 באוקטובר 1965 מונה לראש הממשלה, במקביל לכהונתו כסגן נשיא. קודמו בתפקיד ראש הממשלה היה יריבו הפוליטי הבולט, עלי סברי. לאחר פחות משנה, ב-10 בספטמבר 1966, התפטר מוחי א-דין מראשות הממשלה לאחר חילוקי דעות עם נאצר בקשר עם המדיניות הכלכלית הנדרשת במצרים וייתכן כי גם בעניין רמת המעורבות במלחמת האזרחים בתימן.
מוחי א-דין המשיך לכהן כסגן הנשיא וב-11 ביוני 1967, מיד לאחר המפלה המצרית במלחמת ששת הימים, נאם נאצר והודיע על התפטרותו ועל מינויו של מוחי א-דין כנשיא. אולם, בלחץ המוני מצרים שיצאו לרחובות בהפגנות כנגד ההתפטרות ויחד עם סירובו של מוחי א-דין לקחת על עצמו את התפקיד, חזר בו למחרת נאצר מההתפטרות. ב-20 במרץ 1968 הדיח נאצר את מוחי א-דין ממשרתו כסגן נשיא. בסוף שנות ה-60 היה נטוש מאבק פנימי ב"איחוד הלאומי", מפלגת השלטון במצרים באותה עת, בין האגף הימני בראשות מוחי א-דין ובין האגף השמאלי בראשות עלי סברי. מינויו של אנואר סאדאת ב-1969 לסגן נשיא של נאצר היווה פשרה בין שני הפלגים במפלגת השלטון. לאחר החלפתו כסגן נשיא, לא מילא מוחי א-דין תפקיד רשמי בצמרת השלטון אך נחשב אחד המועמדים לרשת את נאצר לאחר מותו ב-1970. לאחר מינוי סאדאת כנשיא מצרים, תמך בו מוחי א-דין, אך בהמשך הדרך נפרדו דרכי השניים. מוחי א-דין התנגד ליוזמת השלום של סאדאת שהובילה להסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנות ה-70 פרש מוחי א-דין מהחיים הפוליטיים ושב לכפר הולדתו. הוא סירב להתראיין ולא כתב את זכרונותיו. הוא נפטר ב-2012, בן 94, ובהלווייתו נכחו בכירי המשטר במצרים כולל מוחמד חוסיין טנטאווי וסאמי ענאן.
מוחי א-דין נחשב כמי שהתנגד ל"סוציאליזם הערבי" ולקשרים החזקים של מצרים עם ברית המועצות, אך הוא נכשל בניסיונו להטות את מדיניות נאצר בכיוון זה. בשנות כהונתו כשר הפנים צבר מוחי א-דין כוח רב בהיותו הממונה על שרותי ביטחון הפנים. גם במחצית השנייה של שנות ה-60, בהן מילא את תפקידי ראש הממשלה וסגן הנשיא, שמר על קשריו במערכת ביטחון הפנים ומנע כניסת תומכי יריביו הפוליטיים לעמדות מפתח בשירותים אלו. זיהויו עם שירותי ביטחון הפנים, שנהגו בפעמים רבות ביד קשה, יצר לו בציבור המצרי תדמית שלילית. חלק מהפרשנים הזרים טענו כי נאצר בחר בנאום ההתפטרות שלו למנות את מוחי א-דין כיורשו כדי לחזק את ההתנגדות העממית למינוי על רקע איבת ההמונים למוחי א-דין.
ז'אן-איב לה דריאן

נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישת עבודה עם ז'אן-איב לה דריאן, מרץ 2016
ז'אן-איב לה דריאן (בצרפתית: Jean-Yves Le Drian; נולד ב-30 ביוני 1947) הוא פוליטיקאי צרפתי, בשנים 1974–2018 חבר המפלגה הסוציאליסטית. הוא כיהן כשר החוץ של צרפת תחת הנשיא עמנואל מקרון החל ממאי 2017 עד מאי 2022, במסגרת ממשלותיהם של אדואר פיליפ וז'אן קסטקס. לפני כן כיהן כשר ההגנה של צרפת משנת 2012 ועד 2017 תחת הנשיא פרנסואה הולנד. מצעירותו הוא היה פעיל פוליטי בתחום אזור הולדתו, חבל ברטאן.
בשנת 2018 עזב לה דריאן רשמית את המפלגה הסוציאליסטית והקים לפי שעה תנועה משל עצמו בשם "הפרוגרסיבים הברטונים".
ביוגרפיה

ז'אן-איב לה דריאן נולד ב-30 ביוני 1947 בלוריאן להורים ממעמד הפועלים. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת רן (אנ'), שם היה פעיל באגודת הסטודנטים של צרפת.
בחודש מאי 1974 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית (PS). הוא שימש כסגן ראש עיריית לוריאן בשנת 1977 ולאחר מכן, בגיל 30, נבחר לחבר האספה הלאומית של צרפת המייצג את מחוז מורביאן שנמצא בברטאן. הוא כיהן באספה עד שנת 1993 ולאחר מכן שוב בין השנים 1997 עד יוני 2007.
הוא כיהן כשר המחוזות מעבר לים בממשלתה של אדית קרסון בשנים 1991–1992.
הוא היה מועמדו של ראש ממשלת צרפת ז'אן-מארק ארו לתפקיד שר ההגנה. הוא מונה לתפקיד זה ב-16 במאי 2012. כשר ההגנה, הוא הוביל את צבא צרפת לנסיגה מאפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן. כמו כן במהלך כהונתו יצא הצבא הצרפתי למבצע סרוואל במאלי, שנועד לשחרר את צפון מאלי ממורדים אסלאמיסטים. לה דריאן אמר בריאיון לשבועון צרפתי כי "קיים סיכון אמיתי של לוחמת סייבר על תשתיות אזרחיות במדינה כגון מערכות החשמל והמים". הוא אמר לרשת France 24 בעת ששהה במאלי כי "צרפת תשיב את הביטחון למאלי".
הערות שוליים

↑  JEAN-YVES LE DRIAN - PARTI SOCIALISTE
↑  שר ההגנה הצרפתי: אנחנו פגיעים לא פחות מארצות הברית מול מתקפות סייבר, באתר ערוץ 7
↑  שר ההגנה הצרפתי ביקר במפתיע במאלי: "נשיב הביטחון" - וואלה חדשות, באתר וואלה, 7 במרץ 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811264691405606  BnF: cb13566892t (data)  GND: 170854027  ISNI: 0000 0000 3776 8786  LCCN: nb2001016113  SUDOC: 052593010  VIAF: 22309095   WorldCat (עם VIAF): 22309095
ז'אק בראנדנברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1872 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  13 ביולי 1954 (בגיל 81) ציריך, שווייץ 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברן 
 פרסים והוקרה:  מדליית אליוט קרסון (1937)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2006) 
 
ז'אק אדווין בראנדנברגר (Jacques Edwin Brandenberger; ‏19 באוקטובר 1872 - 13 ביולי 1954) היה כימאי שווייצרי וממציא הצלופן בשנת 1908.
בראנדנברגר למד באוניברסיטת ברן, בה השלים דוקטורט, ב-1895. הוא החל לעבוד בחברת Blanchisserie et Teinturerie de Thaon, ושם ניסה למצוא מוצר שקוף ואטום שיוכל לשמש כמעיל. את המוצר הוא ייצר לראשונה ב-1908. בשנת 1917 הוא החל לייצר גרסה דקה יותר של החומר לו הוא קרא צלופן.
מחומר זה נוצרו מעילים אטומים וכן מגן לעיניים למסכות גז.
בעקבות המצאת הצלופן הוא זכה במדליית אליוט קרסון בשנת 1937. בשנת 2006 נכנס להיכל התהילה הלאומי לממציאים (National Inventors Hall of Fame).
הערות שוליים

↑  מידע מאתר היכל התהילה הלאומי לממציאים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089292104  NKC: vut2012727863  VIAF: 275540216   WorldCat (עם VIAF): 275540216 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זכריא אבוח'לאל

זכריא אבוח'לאל (בערבית: زكريا أبوخلال; נולד ב־18 בפברואר 2000) הוא כדורגלן מרוקאי-הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בטולוז ובנבחרת מרוקו.
קריירה

אבוח'לאל גדל בפ.ס.וו. איינדהובן, וערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-12 במאי 2019 בהפסד 0–1 לא.ז. אלקמאר.
ב-1 ביולי 2019 חתם בא.ז. אלקמאר. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על הראקלס אלמלו. ב-4 בנובמבר 2020 כבש שער בכורה בתיקו 4-4 נגד ספרטה רוטרדם.
ב-25 ביוני 2022 חתם בטולוז מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך הופעת בכורה בתיקו 1-1 נגד ניס. ב-28 באוגוסט כבש שער בכורה בהפסד 1–3 לנאנט.
קריירה > נבחרת מרוקו

אבוח'לאל נולד בהולנד, לאב לובי ולאם מרוקאית, ושיחק בנבחרות הנוער בהולנד. הוא החליט לא לייצג את הולנד אלא את נבחרת מרוקו אלייה זומן בנובמבר 2020. הוא הופיע עבור מרוקו לראשונה בניצחון 4–1 במוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 על הרפובליקה המרכז אפריקאית ב-13 בנובמבר 2020, וכבש את השער הרביעי של קבוצתו בהופעת הבכורה שלו.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022, ואף זכה לכבוש ב-27 בנובמבר את השער השני בניצחון 0–2 על נבחרת בלגיה במסגרת שלב הבתים.
הערות שוליים

↑  Zakaria Aboukhlal première recrue du mercato estival, ToulouseFC (בצרפתית)
↑  PSV Eindhoven youngster Zakaria Aboukhlal wanted by Libya, African Football
↑  لائحة المنتخب الوطني المشاركة في نهائيات كأس العالم قطر 2022 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (בערבית)
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2022 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי | מרוקו |
זיכרון מפורש

זיכרון מפורש (נקרא גם זיכרון מוצהר או דקלרטיבי) הוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך, אשר להבדיל מהזיכרון המרומז מתאפיין בכך שאת הידע המאוחסן בו ניתן לתאר בקלות במילים.
בעוד שהזיכרון המרומז מתייחס ל"איך", הזיכרון המפורש מתייחס ל"מה".
מאפיינים

מקור השם של הזיכרון המפורש הוא בעובדה שניתן להצהיר על המידע המאוחסן בו באופן מפורש. אומנם ניתן לעשות זאת בעיקר על ידי דיבור, אך אפשר לתאר אותו גם בדרכים אחרות כמו ציור (להמחשת מראה של עצמים או מפת הכוונה למקום מסוים), מוזיקה (השמעת מנגינה של שיר כלשהו) ועוד.
המידע המאוחסן בזיכרון המפורש נשלף באופן מודע וגמיש. כמו כן, ניתן להביע אותו באופן השונה מזה שבו הוא נרכש.
בהתאם לכך, זיכרון מפורש בא לידי ביטוי בשיפור רמת הביצוע של מטלה המצריכה היזכרות מודעת של חוויות מהעבר.
לידע דקלרטיבי יש נטייה גבוהה יחסית לשכחה.
מרכיבים

הזיכרון המפורש כולל שני סוגי זיכרון המשקפים מערכות נוירולוגיות שונות:
זיכרון סמנטי – מאחסן סוגי ידע כללי כמו: שפה, עובדות ומושגים. לכן הוא מקושר למושג הידיעה. זהו זיכרון ראשוני יותר מבחינה אבולוציונית וניתן למצוא אותו גם אצל בעלי חיים. שליפה של ידע סמנטי יכולה להיות אוטומטית או מכוונת. היא מאופיינת במודעות נואטית לידע, שאינה כוללת את החוויה האישית המלווה אותו. הידע הסמנטי מאפשר להבין את המשמעות של הגירויים השונים המתקבלים מהחושים ולהחליט כיצד להגיב אליהם.
זיכרון אירועי – הנקרא גם אפיזודי וכולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי. זיכרון זה הוא ייחודי לאדם, הוא מאפשר לו להיזכר בעבר ולתכנן את העתיד. הידע האפיזודי ניתן לרכישה באופן חד פעמי, אך הוא רגיש במיוחד לשכחה. קידוד מידע חדש בזיכרון האפיזודי מסתייע בידע קודם הקיים בזיכרון הסמנטי. ניתן לשנות את המידע החדש המקודד באופן זה כדי שיתאים לידע הקודם. כדי לשלוף מידע מהזיכרון האפיזודי יש צורך במצב מיוחד של מודעות אוטונואטית לידע כחוויה אישית בה האדם כולל את עצמו בזיכרון.
מרכיבים > הבדלים בתהליכי הקידוד והשליפה

תהליכי השליפה והקידוד של הזיכרון מושפעים בין היתר מהסכמות של האדם. הסכמה היא יחידה קוגניטיבית דינמית הנוצרת בעקבות התנסויות קודמות מהעבר ומספקת מסגרת להבנה של התנסויות עתידיות. היא מאפשרת לארגן כמויות גדולות של מידע באופן יעיל ובכך מסייעת להתמודד עם מצבים של היצף מידע הנוצרים לנוכח צוואר הבקבוק של קיבולת זיכרון העבודה.
בשלב הקידוד של מידע חדש לזיכרון אנו משתדלים לייחס אותו לסכמות קיימות בזיכרון הסמנטי. במידת הצורך אנו אף נוטים לשנות את המידע החדש, כדי להתאימו לסכמה קיימת כלשהי המצויה בזיכרון הסמנטי. במידה ויש מידע ספציפי שאינו יכול להיכלל בסכמה זו או אחרת בזיכרון הסמנטי, הוא מקודד בזיכרון האירועי. ישנם מספר גורמים הקובעים האם מידע שאינו תואם את הסכמה הקיימת יושמט, ישונה או יקודד בזיכרון האפיזודי. תהליך זה תלוי במידת החשיבות של מידע זה להבנת הסיטואציה ובמידה שבה הוא מקנה את האופי הייחודי שלה.
מידע לגבי סיטואציה שנחשפנו אליה בעבר נשלף מתוך אינטראקציה בין שני המקורות של הזיכרון המפורש. הפרטים הייחודיים של הסיטואציה נשלפים מהזיכרון האירועי וככל שהיו חריגים יותר מהסכמות הקיימות, כך גדל הסיכוי להיזכר בהם. לעומתם, פרטי הסיטואציה התואמים לסכמות ולתסריטים הקיימים לא יישלפו מהזיכרון האפיזודי אלא מהסמנטי. הם יורכבו יחד עם המידע מהזיכרון האפיזודי כדי ליצור את השחזור של הסיטואציה הקודמת שבה מנסים להיזכר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  Mark R. Rosenzweig, Arnold L. Leiman, S. Marc Breedlove (1999). Biological psychology: an introduction to behavioral, cognitive, and clinical neuroscience. 2nd ed. Sunderland, Massachusetts: Sinauer Associates.
↑  Schacter, D. L. (1987). Implicit memory: History and current status. Journal of experimental psychology: learning, memory, and cognition, 13(3), 501.
1 2  Baron, R. A., and  Byrne, D. (2000). Social psychology. Boston: Allyn and Bacon.
↑  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות.
התפלגות בינומית

| --- | --- |
 פונקציית ההסתברות
 
 פונקציית ההסתברות המצטברת
 
 מאפיינים
 פרמטרים:  p – ההסתברות ל"הצלחה", n – מספר ניסויי ברנולי
 תומך:   k\in \{0,1,2...,n\}
 פונקציית הסתברות (pmf):   {n \choose k}p^{k}(1-p)^{n-k}\!
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   I_{1-p}(n-\lfloor k\rfloor ,1+\lfloor k\rfloor )\!
 תוחלת:   np
 סטיית תקן:   {\sqrt {np(1-p)}}
 חציון:   \{\lfloor np\rfloor -1,\lfloor np\rfloor ,\lfloor np\rfloor +1\}
 ערך שכיח:   \lfloor (n+1)\,p\rfloor \!
 שונות:   np(1-p)
 אנטרופיה:   {\frac {1}{2}}\ln \left(2\pi e\ np(1-p)\right)+O\left({\frac {1}{n}}\right)
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   (1-p+pe^{t})^{n}\!
 פונקציה אופיינית:   (1-p+pe^{it})^{n}\!
 צידוד:   {\frac {1-2p}{\sqrt {np(1-p)}}}\!
 גבנוניות:   {\frac {1-6p(1-p)}{np(1-p)}}\!
התפלגות בינומית היא התפלגות בדידה, המתארת את מספר ההצלחות בסדרה של  n ניסויי ברנולי בלתי תלויים עם הסתברות הצלחה  p בכל אחד. אם  X משתנה מקרי בינומי המתאים לסדרת ניסויים שכזו מסמנים  X\sim \mathrm {Bin} (n,p).
ההתפלגות הבינומית

ההתפלגות של משתנה בינומי  X\sim \mathrm {Bin} (n,p) היא
p_{X}(k)=\Pr \left(X=k\right)={\binom {n}{k}}p^{k}q^{n-k}
עבור  k=0,1,\ldots ,n, ונהוג לסמן את ההסתברות לכישלון בניסוי בודד  q=1-p. הסימון  {\binom {n}{k}} מתייחס למקדם הבינומי, שממנו קיבלה ההתפלגות את שמה.
אכן, ההסתברות להצליח בדיוק  k פעמים בסדרה של  n ניסויי ברנולי עם פרמטר הצלחה  p שווה לסכום ההסתברויות של כל הסדרות האפשריות של תוצאות שיש בהן  k הצלחות ו- n-k כישלונות. מכיוון שהניסויים בלתי תלויים, הסיכוי של סדרה מסוימת (כגון הצלחה-הצלחה-כישלון-כישלון-הצלחה) שווה למכפלה  p^{k}q^{n-k}. לכן ההסתברות הכוללת שווה למספר הדרכים לבחור את  k הניסויים המוצלחים מתוך כלל  n הניסויים, שהוא המקדם הבינומי  {\binom {n}{k}}, כפול  p^{k}q^{n-k}.
ההתפלגות הבינומית > סכום ההסתברויות

כמו בכל התפלגות, סכום ההסתברויות לכל התוצאות האפשריות הוא 1. אפשר לסכם את ההסתברויות ישירות על ידי נוסחת הבינום:  \sum _{k=0}^{n}{n \choose k}p^{k}q^{n-k}=(p+q)^{n}=1^{n}=1.
ההתפלגות הבינומית > תוחלת ושונות

התוחלת של משתנה מקרי בינומי היא  np, והשונות שלו היא  npq.
דוגמה

מטילים  7 פעמים מטבע בעל סיכוי ל"עץ" של  0.6. נניח שההטלות הן בלתי תלויות זו בזו. אם נסמן את מספר הפעמים בהן התקבל "עץ" ב- X אז  X\sim \mathrm {Bin} (7,0.6). ההסתברות לקבלת "עץ"  4 פעמים בדיוק היא
 \Pr(X=4)={\binom {7}{4}}\cdot 0.6^{4}\cdot 0.4^{3}=0.290304
התפלגות בינומית שלילית

נאמר שמשתנה מקרי  X מתפלג בינומית שלילית עם פרמטרים  (r,p) אם
p_{X}(k)={\frac {\Gamma (r+k)}{k!\cdot \Gamma (r)}}p^{r}(1-p)^{k}
כאשר  \Gamma  היא פונקציית גמא המרחיבה את מושג העצרת אל המישור המרוכב.
קשרים להתפלגויות אחרות > סכום של משתנים מקריים בינומיים

אם  X\sim \mathrm {Bin} (n,p) וכן  Y\sim \mathrm {Bin} (m,p) הם שני משתנים מקריים בלתי תלויים, בעלי אותו פרמטר הצלחה  p אז  X+Y\sim \mathrm {Bin} (n+m,p), זאת אומרת סכומם של המשתנים המקריים גם כן מתפלג בינומי.
קשרים להתפלגויות אחרות > התפלגות ברנולי

התפלגות ברנולי היא מקרה פרטי של התפלגות בינומית כאשר  X\sim \mathrm {Bin} (1,p) ונהוג לסמן  X\sim \mathrm {Ber} (p). למעשה, ניתן לראות בכל התפלגות בינומית Bin(n, p) כסכום של  n התפלגויות ברנולי בלתי תלויות שלכולן אותה הסתברות  p.
קשרים להתפלגויות אחרות > קירוב על ידי התפלגות פואסון

ניתן למצוא קירוב להתפלגות הבינומית עבור ערכי  n גדולים מאוד וערכי  p קטנים מאוד על ידי שימוש בהתפלגות פואסון עם פרמטר  \lambda =np. באופן פורמלי, אם  \{X_{n}\}_{n=1}^{\infty } סדרת משתנים מקריים המתפלגים  X_{n}\sim \mathrm {Bin} \left(n,{\frac {\lambda }{n}}\right) אז  \lim _{n\to \infty }\Pr(X=k)=\Pr(Y=k) כאשר  Y\sim \mathrm {Pois} (\lambda ).
קשרים להתפלגויות אחרות > קירוב על ידי התפלגות נורמלית

אם  n גדול מספיק חוסר הסימטריה שבהתפלגות לא יהיה גדול, במקרה זה נוכל לקרב את ההתפלגות הבינומית על ידי ההתפלגות הנורמלית  X\sim N(np,np(1-p)). כשמשתמשים בהתפלגות הנורמלית על מנת לקרב התפלגות בינומית, נהוג להשתמש בתיקון רציפות על מנת לשפר את איכות הקירוב.
התפלגויות קשורות

|  | עם החזרה | בלי החזרה |
| --- | --- | --- |
| מספר הצלחות מתוך מספר הוצאות | התפלגות בינומית | התפלגות היפרגאומטרית |
| מספר הוצאות עד מספר הצלחות | התפלגות בינומית שלילית | התפלגות היפרגאומטרית שלילית |
ראו גם

תיבת גלטון
וראצה

מגדל משצ'יטה שהוקם במהלך המאה ה-16
צילום פנורמי של העיר
וראצה (בבולגרית: Враца) היא עיר בצפון מערב בולגריה, בירת מחוז וראצה, ממוקמת במורדות הרי הבלקן ו-112 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה.
היסטוריה

ראשית התיישבות אנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת על ידי שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש האזור על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובהמשך נבנתה במקום מצודה אשר הוחרבה במהלך המאה ה-5 על ידי ההונים. במהלך המאה ה-6 היגרו למקום שבטים סלאבים אשר הקימו כפר בשם וראטיצה בסמוך לחורבות המצודה הרומית. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה בוצר היישוב. בראשית התקופה העות'מאנית נבנתה במקום מצודה חדשה ובהמשך התרחב הכפר לכלל עיירה שוקקת, אשר שימשה כנקודת מסחר והארחה לסוחרים שחלפו בה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הפכה העיר מתוקף סיכומי קונגרס ברלין, חלק מנסיכות בולגריה. בראשית המאה ה-20 עם חיבורה של וראצה לתשתית מסילות הברזל הבולגרית חל פיתוח כלכלי מואץ בעיר ובכלל זה התפתחות תעשיית יין.
כלכלה

בעיר קיימת תעשיית טקסטיל, מתכת, כימיקלים, חומרי בניין, רהיטים. כמו כן תעשיית מזון בתחום הבשר והחלב וכן מספר מאפיות ויקבים. העיר מצויה בתנופת בנייה בעיקר למטרות נדל"ן מניב באפיק המשרדים והקמעונאות. שיעור האבטלה בווראצה נמוך מהארצי ועומד על 6.5%. וראצה סמוכה לעורקי התחבורה מספר 4 ו-7 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים. וראצה מקושרת לתשתית מסילות הברזל הבולגרית שעתידה בעשור השני של המאה ה-21 לעבור שדרוג והרחבה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגבוה משיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית. מ-2000 ועד 2009 קטנה אוכלוסיית העיר ב-10.43%. מבחינת התמהיל המגדרי של האוכלוסייה עולה, כי 51% הן נשים ו-49% הם גברים.
אקלים

בווראצה שורר אקלים ממוזג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.1oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 1.1oc בינואר ועד 22.1oc באוגוסט. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 771 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא מאי בו יורדים 102 מילימטרים של גשם.
הקהילה היהודית

תיעוד לקהילה יהודית בעיר קיים מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ועם סיום המלחמה העות'מאנית רוסית נמנו בווראצה 200 יהודים. לאחר המלחמה אירעו בעיר אירועים אנטישמיים רבים ובכלל זה עלילות דם ומעצרים של בני הקהילה, שהביאו לאחוז הגירה גבוה של בני הקהילה מהעיר. ב-1900 מנתה הקהילה כ-100 נפשות ולא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה. עם זאת ב-29 באוגוסט 1920 יוצגה קהילת וראצה בכנס הקהילות היהודיות המאורגנות בממלכת בולגריה שהתקיים בסופיה, על ידי שאול ש. בן בשט ראש הקהילה. בעיר וראצה לא היה בית ספר יהודי, התלמידים ביקרו בבתי הספר הממשלתיים והקהילה היהודית המקומית ערכה עבורם בנוסף, שיעורי דת ושפה עברית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה קהילת יהודי העיר 150 נפשות. על יהודי העיר הוחל החוק להגנת האומה והגברים בגילאי 20–40 נלקחו לעבודות כפייה. לפי רישומי משרד הפנים הבולגרי, נכללו במכסת 6,365 היהודים מ"בולגריה הישנה" שיועדו לגירוש אל מחנות ההשמדה ב-10 במרץ 1943, 64 מיהודי וראצה. הגירוש לא יצא לפועל. ב-24 במאי 1943 הגיעו מקצת ממגורשי קהילת סופיה אל העיר וראצה. מרבית יהודי העיר עלו למדינת ישראל לאחר הקמתה. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובווראצה נמנו 28 יהודים. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו בווראצה יהודים.
ערים תאומות

סרביה בור, סרביה
בלארוס קוברין, בלארוס
רומניה קראיובה, רומניה
אוקראינה סומי, אוקראינה
צרפת וילנוב לה רואה (אנ'), צרפת
לקריאה נוספת

סטיבן סייג', וראצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 41–42), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  תקציר ההיסטוריה של וראצה, באתר הרשות המקומית וראצה (בבולגרית)
↑  מזג האוויר בווראצה, באתר levoyageur.net (באנגלית)
↑  הקהילה היהודית בווראצה, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהדות בולגריה
↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878–1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 65
↑  אלברט רומנו, תקנון הקהילות והקונסיסטוריון, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 439
↑  לוחות סטאטיסטיים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 645–662
↑  חיים קשלס, תעודות ומסמכים, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 849
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 166
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה – כרך ד', מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 296
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552605705171  BnF: cb13745830z (data)  GND: 4108592-9  LCCN: n80079604  MusicBrainz: 7d993500-0f45-46fc-84f4-84d26b7f52d8  NKC: ge372136  VIAF: 159445554   WorldCat (עם VIAF): 159445554
ז'אן-איפוליט מישון

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1806 Laroche-près-Feyt, צרפת 
 פטירה:  8 במאי 1881 (בגיל 74) Baignes-Sainte-Radegonde, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 
ז'אן-איפוליט מישון (Jean Hippolyte Michon ;1881–1806) היה מייסד הגרפולוגיה המודרנית, טבע את המונח "גרפולוגיה" ופיתח שיטה ראשונית לניתוח כתב היד, ספריו היו בעלי השפעה רבה בפיתוח המתודה הגרפולוגית.