stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טמפל גרנדין (סרט)
הפקה > פיתוח

את הרעיון לפיתוח דרמה ביוגרפית על טמפל גרנדין יזמה המפיקה שלו, אמילי גרסון סיינס, סוכנת כישרונות מצליחה ומייסדת-שותפה של ארגון ללא מטרות רווח בשם "קואליציית אוטיזם למחקר וחינוך" (כיום חלק מהארגון "Autism Speaks"). באמצע שנות ה-90, גרסון סיינס כיהנה בתפקיד סגנית-נשיא בסוכנות וויליאם מוריס, כאשר בנה בן השנתיים אובחן כאוטיסט. היא למדה על גרנדין זמן קצר לאחר מכן, כשאמה סיפרה לה שראתה את ספרה של גרנדין "לחשוב בתמונות" בחנות ספרים, וכן בעקבות מאמר שכתב הסופר הבריטי אוליבר סאקס על גרנדין ונשלח אליה על ידי סבתה.
הקריאה על אודות גרנדין חידשה את האנרגיה, המוטיבציה והרוח של גרסון סיינס בהתמודדות עם מצבו של בנה. "הסיפור של טמפל הפיח בי תקווה, והסיפור של אמה של טמפל נתן לי כיוון ומטרה", אמרה גרסון סיינס בראיון מאוחר יותר. "הורים לילד עם אוטיזם בכל מקום צריכים לשמוע אותו, הן עבור האספקט התפקודי והן עבור הרוחני. ידעתי שצריך לספר את הסיפור הזה, ולתרום מנסיוני ומהגישה שלי כנציגת כישרונות בתעשיית הבידור. הרגשתי שזו האחריות שלי לגרום לזה לקרות". באמצעות סוכנה של גרנדין ביקשה גרסון סיינס לפגוש את גרנדין לארוחת צהריים. "היא נכנסה לבושה בחולצת הרפתנית שלה - בדרך הטמפלית שלה, בהליכה הטמפלית שלה. הבנתי שיש אנשים שבוהים בה, ובתקופת חיים אחרת אולי הייתי אחת מהם, אבל כל מה שיכולתי לחשוב עליו היה, 'אני לא מאמינה כמה אני בת מזל להיות כאן. האישה הזו היא הגיבורה שלי' ".
גרנדין הכירה את עבודתה של גרסון סיינס עם קואליציית האוטיזם, והעניקה לה את רשותה ליצור את הסרט, אבל למיזם - שהושק לראשונה בסוף שנות ה-90 - לקח יותר מעשר שנים להתממש.המגזין וראייטי דיווח ב-2002 שדייוויד או. ראסל צורף לביים את הסרט מתסריט מאת וו. מריט ג'ונסון (שנכתב כעיבוד מזיכרונותיה של גרנדין Emergence and Thinking in Pictures). ראסל נשר מאוחר יותר והוחלף על ידי מואיז קאופמן, שגם הוא עזב לאחר מכן את הפרויקט. עד 2008, מיק ג'קסון נשכר לבימוי הסרט, וקלייר דיינס הייתה במשא ומתן לככב בתפקיד גרנדין. התסריט של ג'ונסון הוחלף בתסריט של כריסטופר מונגר (גם ג'ונסון וגם מונגר מוזכרים ככותבי הסרט המוגמר).
מרכיב אחד שגרסון סיינס הייתה בטוחה לגביו מלכתחילה היה רצונה לעבוד עם רשת השידור HBO, בין השאר בגלל מערכת היחסים ארוכת השנים שלה עם הרשת דרך עבודתה כסוכנת. "בנוסף, ידעתי גם שבדרך הזו, יותר אנשים יראו אותו", אמרה. "כשאתה מנסה לעשות סרט כזה, זה מאוד נדיר שהוא מגיע לקהל רחב". HBO גילתה עניין בסיפור, וג'רסון סיינס נותנת קרדיט למנהלי HBO בעבר ובהווה על שמירת הפרויקט בחיים עד שניתן היה לממש אותו כראוי. "התחייבתי לטמפל שאני הולך לעשות את זה ולעשות את זה נכון... אף פעם לא לחצתי לעשות את זה עד עכשיו, אבל עכשיו עשינו את זה נכון."
הבמאי ג'קסון ידע כבר בשלב מוקדם שדיינס היא הבחירה הראשונה שלו לגלם את גרנדין, מתוך אמונה שהרצינות והמסירות שלה יסייעו לה ללכוד את השינויים הנפשיים והרגשיים המהירים ככספית של גרנדין, מבלי להפוך את הסרט למלודרמה של מחלת השבוע. דיינס עצמה סיימה באותה עת לגלם שורה של דמויות קלילות יותר (ש"העבודה העיקרית שלהן היה להידלק על איזה גבר", כפי שהיא תיארה) והייתה להוטה לקחת על עצמה תפקיד תובעני יותר. למרות שהיא הייתה מודעת לגרנדין רק במעורפל באותה עת, דיינס שקעה במחקר, שכלל צפייה בסרטים דוקומנטריים על גרנדין ולימוד הספרים וההקלטות של גרנדין. "זה היה ממש מרתיע, כי היא עדיין בחיים ויש לה עין חדה לפרטים", אמר דיינס. שתי הנשים בילו יחד כשש שעות בדירתה של דיינס, והסתיימו בחיבוק מגרנדין ("בשבילה זה לא קל", ציינה דיינס), חיבוק שדיינס שמחה לפרש כאישור לכך שגרנדין אישרה לה את התפקיד.
צילום

צילום הסרט החל ב-22 באוקטובר 2008 באולפני אוסטין באוסטין, טקסס. ההחלטה לצלם את הסרט בטקסס התקבלה בתקופה שבה היקף הפקות הטלוויזיה והקולנוע הצטמצם מעט במדינה, והמחוקקים ביקשו להגדיל את היקף התמריצים הכספיים כדי למשוך צוותי קולנוע. מפיק הסרט, סקוט פרגוסון, אמר שאריזונה, ניו מקסיקו וקנדה נשקלו כולן לפני שהמפיקים בחרו בטקסס, בין השאר משום שניתן להשתמש באזורים שונים במדינות אלה כדי לייצג הן את המערב הכפרי והן את ניו אינגלנד. פרגוסון ציין גם את שפע צוותי הצילום המאומנים באזורי אוסטין ודאלאס כיתרון משמעותי לצילום באזור. צלם הקולנוע איוון שטרסבורג צילם את הסרט על סרטי קודאק סופר 16 מ"מ עם מצלמות Arriflex 416, שמופעלות בדרך כלל באופן ידני במטרה "ליצור תחושה 'קלה' של מתח ויזואלי".
גרסון סיינס הזמינה את גרנדין לצפות ביום האחרון של הצילומים, שבו צולמה סצנה שכללה את מכל הטבילה לבקר שגרנדין פיתחה ועיצבה. למרות שגרנדין אמרה שניסתה להתרחק מדיינס כדי להימנע מפגיעה בביצועיה, היא הייתה מוטרדת למדי מהבנייה הנכונה והמדויקת של המכל, וכן מגזע הבקר שהיה בשימוש בסצנה. "חשבתי, שלא יהיה נכון לחזור על שגיאות טפשיות כמו בסרט תעצרו את העיר אני רוצה לרדת, שבו נעשה שימוש בבקר מזן הולשטיין. כל מי שיודע דבר או שניים על בקר מבין שזה טיפשי". היא הוסיפה ואמרה שהצפייה בדיינס על המסך הייתה עבורה "כמו חזרה במנהרת זמן מוזרה לשנות ה-60".
הערות שוליים

↑  "HBO Producer Emily Gerson Saines". Westchester Magazine (באנגלית אמריקאית). 22 בינואר 2010. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2024. נבדק ב-2024-12-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emily Gerson Saines: 'I Live With Autism 24/7.'" Celebrity Baby Scoop, 2010-02-05.
↑  Austin Screens: Film News. AustinChronicle.com. Retrieved on 2011-01-04.
↑  Grego, Melissa (12 במרץ 2002). "Animal magnetism at HBO". Variety. ארכיון מ-3 באוקטובר 2022. נבדק ב-4 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Hibberd (14 בינואר 2010). "Claire Danes circles autism biopic". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2008. נבדק ב-18 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lyman, Rick. "No More Crushes; This Is Serious." The New York Times, 29 January 2010.
↑  "Temple Grandin - Production & Contact Info | IMDbPro".
↑  Print an Article. Austin Chronicle (2008-12-26). Retrieved on 2011-01-04.
↑  Dawn, Randee (29 באוקטובר 2008). "Made in Texas". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fisher, Bob (20 בנובמבר 2009). "Temple Grandin on HBO". HighDef Magazine. נבדק ב-18 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
יובל אברהם

| --- | --- |

 לידה:  1995 (בן 30 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל אברהם (נולד ב-1995) הוא עיתונאי חוקר, מתרגם ישראלי ובמאי קולנוע שביים את הסרט הישראלי-פלסטיני התיעודי "אין ארץ אחרת" שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2024.
ביוגרפיה

אברהם נולד למשפחה ישראלית בבאר שבע. הוריו ממוצא יהודי מזרחי ואשכנזי. סבו התימני היהודי היה דובר ערבית שוטפת. אחת מסבתותיו נולדה במחנה ריכוז איטלקי בלוב, ואחד מסביו איבד את רוב משפחתו בשואה. בגיל 19 התגייס לצה"ל והוצב בחיל המודיעין, אך לאחר זמן קצר החליט לסרב להמשיך לשרת מסיבות פוליטיות ואישיות. לאחר שעזב את הצבא עשה עבודה התנדבותית עם ילדים ישראלים ופלסטינים בבתי ספר במשך שנתיים.
אברהם למד ערבית ונפגש עם פלסטינים ביהודה ושומרון. באירוע אחד שהשפיע עליו - שהה עם משפחות בזמן שבתיהן נהרסו על ידי צה"ל. הוא עבד בחינוך דו-לשוני ולימד ערבית.
בשנת 2019 הקים יחד עם העיתונאי אחמד אלנאוק את "Across the Wall" - פלטפורמה שבה מתורגמים לעברית סיפורים של פלסטינים במטרה להציג לקהל הישראלי פן אנושי של הפלסטינים, בניסיון לאתגר את הנרטיב הישראלי. דף האינטרנט קיבל למעלה ממיליון מבקרים בשנת 2021. הפרויקט הופסק בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביוזמתו של אלנאוק.
החל משנת 2024, אברהם עובד כעיתונאי וכתב חוקר בכלי התקשורת העצמאיים "+972 מגזין" ו"שיחה מקומית", עליהם אמר כי הם "המקומות היחידים" שבהם הוא יכול "לנסות לנצל את הפריבילגיה שלי כדי לחשוף את מנגנוני הדיכוי בארצנו, בין אם זה על ידי תיעוד הריסת בית של משפחה פלסטינית בירושלים או דיבור עם פליטים בג'נין". הוא גם עבד עבור הטלוויזיה החברתית, פרסם מאמרים גם בעיתונים וכתבי עת כמו The Guardian ו-The Nation, והופיע ברשתות הטלוויזיה Democracy Now ו־CNN.
ביוגרפיה > אין ארץ אחרת

אברהם ביים, צילם והשתתף בסרט התיעודי "אין ארץ אחרת" עם באסל עדרא לצד חמדאן בלאל ורחל שור. הסרט מתאר את ניסיונותיו ארוכי השנים של עדרא להתנגד לאלימות ולנסיונותיהם של מתנחלים ישראלים לעקור אותו מביתו במסאפר יטא. הסרט נוצר בעבודה משותפת, במשך יותר מחמש שנים, והיוצרים השתמשו בסרטונים ביתיים שנוצרו על ידי משפחתו של עדרא. הסרט מתאר את עדרא מתיידד עם אברהם ומציג את הניגוד בין חייו של עדרא תחת כיבוש עם חיי החופש של אברהם. הסרט יצא לאקרנים בפברואר 2024 וזכה לשבחי המבקרים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-74 בברלין, שם זכה בשני פרסים: פרס הקהל של פנורמה לסרט התיעודי הטוב ביותר ופרס הסרט התיעודי של ברלין.
בנאום קבלת הפרס שלו קרא אברהם להפסקת אש בעזה ולסיום "מצב האפרטהייד ואי השוויון" בינו לבין עדרא בגדה המערבית הכבושה. הנאום גרר האשמות באנטישמיות, הסתה לאיומי מוות נגד אברהם והתאספות של המון ימני ליד בית משפחתו בישראל. אברהם הצהיר ברשתות החברתיות: "השימוש לרעה המחריד במילה הזו... להשתיק ישראלים כמוני שתומכים בהפסקת אש... מרוקן את המילה אנטישמיות ממשמעות ובכך מסכן יהודים בכל העולם". הוועדה להגנה על עיתונאים (CPJ) קראה לרשויות להגן על אברהם ומשפחתו. בראיון לתוכנית סוכן תרבות בכאן 11 אמר אברהם כי קשה לו ביותר שאמו שילמה מחיר על נאומו כאשר המון הגיע לביתו לחפש אותו, וגרם לה לעזוב, והוסיף כי קיבל את הביקורת של מי שנזפו בו על שלא הזכיר בנאומו את החטופים הישראלים המוחזקים בעזה, ואמר כי בדיעבד - היה מזכיר את החטופים, אלא שלא ציפה לזכות ושהנאום היה קצר ולא מתוכנן.
ב-3 במרץ 2025, זכה הסרט בפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר" לשנת 2025. כחלק מנאום הזכייה, אמר אברהם כי "כישראלים ופלסטינים, יחד, הקול שלנו חזק יותר. אנחנו רואים אחד את השני, ההרס בעזה חייב להסתיים והחטופים הישראלים המוחזקים ברצועה חייבים להשתחרר. כשאני רואה את באסל, אני רואה את אחי, אך אנו לא שווים. אנו חיים במשטר בו לי יש זכויות, ובאסל חי תחת משטר צבאי ללא זכויות. פתרון מדיני יבטיח את הזכויות לשני העמים". הזכייה של הסרט והנאום שנשא אברהם גררו גינויים בישראל, ושר התרבות והספורט, מיקי זוהר קרא למנהלי הסינמטקים ולמוסדות התרבות הנתמכים על ידי משרדו להחרים את הסרט.
נבחרת קירגיזסטן בכדורגל

נבחרת קירגיזסטן בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של קירגיזסטן.
הדירוג הנוכחי של נבחרת קירגיזסטן ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-107 בעולם, נכון ל-19 בדצמבר 2024; הניקוד הוא 1,194.19 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 75 נמדד לראשונה באפריל 2018, והדירוג הנמוך ביותר 201 נמדד לראשונה במרץ 2013.
כל גביעי העולם

1930 עד 1994 - לא נרשמה (הייתה חלק מברית המועצות)
1998 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אסיה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1956 עד 1988: הייתה חלק מברית המועצות
יפן 1992: לא הייתה חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה
איחוד האמירויות הערביות 1996: לא העפילה
לבנון 2000: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2004: לא העפילה
אינדונזיה מלזיה תאילנד וייטנאם 2007: לא נרשמה
קטר (מדינה) 2011: לא העפילה
אוסטרליה 2015: לא העפילה
| איחוד האמירויות הערביות 2019 | שמינית גמר | 4 | 1 | 0 | 3 | 6 | 7 |
| קטר (מדינה) 2023 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 5 |
| ערב הסעודית 2027 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 2/8 | 7 | 1 | 1 | 5 | 7 | 12 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל גביעי האתגר של ה-AFC

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| בנגלדש 2006 | מקום שלישי | 5 | 3 | 0 | 2 | 4 | 3 |
הודו 2008: לא העפילה
| סרי לנקה 2010 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 6 |
נפאל 2012: לא העפילה
| האיים המלדיביים 2014 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 3 |
| סה"כ | - | 11 | 5 | 0 | 6 | 7 | 12 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-26 במרץ 2024.
שיאי שחקנים > שיאן ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעה | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קאיראט ז'ירגאלבק אולו | 71 | 4 | 2013–הווה |
| 2 | מירלן מורזייב | 61 | 16 | 2009–הווה |
| 2 | פרחאט מוסאבקוב | 61 | 2 | 2015–הווה |
| 4 | תמירלאן קוזובאייב | 56 | 2 | 2015–הווה |
| 5 | ואדים חרצ'נקו | 53 | 3 | 2003–2015 |
| 6 | בחטייאר דוישובקוב | 48 | 3 | 2015–הווה |
| 7 | פאבל מתיאש | 46 | 0 | 2006–2021 |
| 8 | ואלרי קיצ'ין | 45 | 5 | 2011–הווה |
| 9 | רוסלן סידיקוב | 42 | 1 | 1997–2013 |
| 10 | אדגר ברנהרדט | 41 | 5 | 2014–2021 |
| 10 | דברון אסקרוב | 41 | 0 | 2006–2014 |
| 10 | בקז'אן סאגינבאייב | 41 | 4 | 2018–הווה |
| 10 | אודילז'ון עבדורחמנוב | 41 | 2 | 2016–הווה |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מירלן מורזייב | 16 | 61 | 0.26 | 2009–הווה |
| 2 | אנטון זמליאנוכין | 13 | 32 | 0.41 | 2007–הווה |
| 3 | ויטלי לוקס | 8 | 32 | 0.25 | 2019–2015 |
| 4 | ג׳ואל קוג׳ו | 7 | 15 | 0.47 | 2023–הווה |
| 5 | טורסונאלי רוסטאמוב | 6 | 32 | 0.19 | 2012–הווה |
| 6 | אלימרדון שוקורוב | 5 | 27 | 0.17 | 2017–הווה |
| 6 | אדגר ברנהרדט | 5 | 41 | 0.12 | 2021–2014 |
| 6 | ואלרי קיצ'ין | 5 | 45 | 0.11 | 2011–הווה |
| 9 | בקז'אן סאגינבאייב | 4 | 34 | 0.1 | 2018–הווה |
| 9 | ויקטור מאייר | 4 | 24 | 0.17 | 2015–הווה |
| 9 | אכלידין איסראילוב | 4 | 33 | 0.12 | 2013–הווה |
| 9 | זולז'יגית אליוקוב | 4 | 34 | 0.12 | 2019–הווה |
| 9 | אזאמאט באימטוב | 4 | 36 | 0.11 | 2019–2010 |
| 9 | קאיראט ז'ירגאלבק אולו | 4 | 71 | 0.06 | 2013–הווה |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מנובמבר 1994 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרת זו
מירלן מורזייב מלך השערים (16) בנבחרת קירגיזסטן בכל הזמנים.
יצחק ברייטר

רבי יצחק ברייטר היה מרבני ברסלב בפולין.
התגורר בלובלין. בחורף תרס"ה, 1905, מצא את הספר ליקוטי מוהר"ן והתוודע לתורת ברסלב. לקראת ראש השנה תרס"ו נסע לאומן והיה אחד הראשונים שבא לשם מפולין. כשחזר התחיל להפיץ את תורת ברסלב, ונסע לאומן כעשר פעמים. כונה "ר' יצחק".
החל מתרפ"ו, 1926, לא הצליח להיכנס לברית המועצות ובעקבות כך הקים "קיבוצים" של חסידי ברסלב בוורשה ואחר כך בישיבת חכמי לובלין. לפרנסתו עבד כמנהל חשבונות בוורשה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה נכלא בגטו ורשה. הגרמנים ראו בו אחד ממנהיגי היהודים, "יודן פיהרר", ולכן היה בין הראשונים ששולחו לטרבלינקה[דרוש מקור], עם רבנים נוספים, ושם נספה.
חיבר ספר בשם חלוקי הנחל.
יורומיקס (אתר)

| --- | --- |


 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  2018 (מחודש) 2001 – 2003
 מייסדים:  אבי זייקנר
 https://www.euromix.co.il/
יורומיקס (באנגלית: EuroMix) הוא אתר חדשות אירוויזיון הגדול ביותר בישראל בשפה העברית, הפועל ללא מטרת רווח. האתר נוסד בשנת 2001 בידי אבי זייקנר תחת השם fly.to/euromix ונסגר לאחר כשנתיים של פעילות. האתר נפתח מחדש בשנת 2018 ופועל עד היום תחת שמו החדש.
מאחורי אתר האינטרנט עומדים מספר כתבים אשר מפרסמים באופן שותף חדשות, עדכונים, הימורים וסטטיסטיקות לגבי תחרויות האירוויזיון.
היסטוריה

מאז ועד היום משמש מייסד האתר, אבי זייקנר, כעורך הראשי. כאשר נפתח האתר בשנת 2001, עסק האתר בעדכון חדשות בכל הקשור לאירוויזיון בישראל ובאירופה, האתר פעל במשך כשנתיים בהם סיקר שתי תחרויות אירוויזיון ולאחר מכן נסגר. האתר נפתח מחדש לאחר זכייתה של נטע ברזילי, נציגת ישראל באירוויזיון 2018 ופועל עד היום. ב-2018 נפתח ערוץ יוטיוב רשמי לאתר האינטרנט ובו מפורסמות כתבות מצולמות, ביקורות וסרטוני מידע. כיום, לערוץ היוטיוב יש נכון ל-2024, 10.4 אלף רשומים.
בשנת 2019 נפתח עמוד האינסטגרם של האתר אשר מתופעל בידי אבי עצמו. נכון ל-2024 יש לעמוד יש כ-6 אלף עוקבים.
בשנת 2021 נפתח עמוד הטוויטר הרשמי של האתר.
בשנת 2022 נפתח הטיקטוק של האתר, המופעל בידי אחד מכתבי האתר.
במרוצת השנים הצטרפו לאתר בהתנדבות, כתבים. וכיום האתר מופעל בידי כ-10 אנשים.
פעילות

מדי שנה מקיים האתר את "המצעד הישראלי של שירי האירוויזיון והקדם אירוויזיון" באזור חודש ספטמבר, בו קוראי האתר מצביעים בין כל שירי האירוויזיון וקדמי האירוויזיון הישראלים לשיר האהוב עליהם. במהלך חג סוכות, מקיים האתר לייב בערוץ היוטיוב ובו הוא מפרסם את תוצאות המצעד.
מדי שנה, בשבוע האירוויזיון בו מתקיימים שני חצאי הגמר ואירוע הגמר, נשלחים מספר כתבים אל המדינה המארחת של התחרות, על מנת לסקר את התחרות משם. בנוסף, שאר כתבי האתר מלווים את המתרחש מהארץ דרך אתר האינטרנט וערוץ היוטיוב. האתר מוכר בידי איגוד השידור האירופי כאתר חדשות אירוויזיוני ועל כן, מספר חברי האתר מורשים לצפות בחזרות של התחרות, אשר סגורים לקהל הרחב ופתוחים רק לכתבים מורשים.
ב-26 בספטמבר 2022 פרסם האתר שבשנה החולפת פרסמו באתר כ-1,200 כתבות.
הערות שוליים

↑  אודות האתר, באתר EuroMix
↑  המצעד השנתי של שירי האירוויזיון יוצא לדרך!, באתר EuroMix
↑  מסכמים שנה: הכתבות הנקראות ביותר בתשפ"ב, באתר EuroMix
דניאל קרויזמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 55   מפקד גדוד הדס   סגן מפקד חטיבת האש 282   מפקד עוצבת אדירים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת חרבות ברזל
דניאל קרויזמן הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשרת כמפקד עוצבת אדירים. קודם לכן פיקד על גדוד הדס וגדוד 55.
ביוגרפיה

קרויזמן התגייס לצה"ל ועבר הכשרה של לוחם מפקד וקצין.
בין השנים 2019–2021 שימש כמפקד גדוד 55 בחטיבת האש 215, בין השאר במבצע שומר החומות.
לאחר מכן, בין השנים 2021–2023, פיקד על גדוד הדס בבה"ד 1. לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת האש 282.
באוגוסט 2024 מונה למפקד עוצבת אדירים והועלה לדרגת אלוף-משנה.
הערות שוליים

↑  דניאל קרויזמן, ‏"עוצמתם ליוותה אותי כילד ועד היום כמג"ד", באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2020
↑  דן ארקין, ‏2200 פגזים במשך 11 ימי המבצע: תפקידה של הארטילריה במבצע ׳שומר החומות׳, באתר "IsraelDefense‏", 31 במאי 2021
↑   מערכת את"צ, אל"ם דניאל קרויזמן נכנס לתפקידו כמפקד עוצבת "אדירים" (7338), באתר צה"ל, 9 באוגוסט 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
60 דקות

ערך זה עוסק בתוכנית טלוויזיה. אם התכוונתם ליחידת הזמן, ראו .
| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  טלוויזיה חוקרת
 יוצרים:  דון יוהיט
 מנחים:  ראו שדרים
 שחקנים:  Smita Nair Jain 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  46 
 מספר פרקים:  2,325 
 הפקה
 מפיק:  Claudia Weinstein, ג'ף פגר 
 מפיקים בפועל:  ג'ף פגר 
 חברת הפקה:  CBS Productions 
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס, CBS News Radio 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  60 ד'
 שידור
 רשת שידור:  CBS News
 רשת שידור בישראל:  כאן 11   הערוץ הראשון   ערוץ המזרח התיכון
 תקופת שידור מקורית:  24 בספטמבר 1968 – היום
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מייק וולאס בשנת 2008
60 דקות (באנגלית: Minutes‏ 60) היא תוכנית טלוויזיה חוקרת ומגזין חדשות שמשודרת בארצות הברית בערוץ "CBS News" מאז 1968. התוכנית נוצרה על ידי המפיק הוותיק דון יוהיט, ששימש בה בסגנון של שדר-חוקר. במשך רוב שנות שידורה הייתה התוכנית בראש רשימת התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית, וזכתה במספר רב של פרסים במהלך השנים. התוכנית נחשבת בעיני רבים לתוכנית הטלוויזיה החוקרת המובילה בארצות הברית.
שערוריות

התכנית זכתה לשבחים על עיתונאות פורצת דרךף אך גם הייתה מעורבת במספר שערוריות לאורך קיומה.
שערוריות > תחקיר ההאצה של אאודי

ב-2.11.1986 שודר ב"60 דקות" תחקיר שאושר על ידי יוהיט בנוגע לרכב האאודי 5000 (אנ'), רכב יוקרה גרמני פופולרי. התחקיר תיאר בעיה לכאורה של "האצה בלתי מכוונת" בעת לחיצה על דוושת הבלם, וכלל ראיונות רגשניים עם שישה אנשים שתבעו את אאודי (והפסידו) לאחר שמכוניתם התרסקה, ביניהם אישה אחת שבנה בן השש נהרג. בסרטונים ששילבה התכנית נראתה אאודי 5000 שבה מד המהירות "יורד מעצמו" ומאיץ את המכונית. מאוחר יותר התברר שעד מומחה שהעסיק אחד התובעים "טיפל" במאיץ בעזרת מכשיר נסתר וגרם ל"האצה הבלתי מכוונת".
חוקרים עצמאיים טענו שה"האצה הבלתי מכוונת" הייתה כנראה טעות של הנהגים, במסגרתה הם איפשרו לרגל להחליק מדוושת הבלם אל דוושת הגז. בדיקות של אאודי ועיתונאים עצמאיים הראתה שאפילו עם משנק פתוח לחלוטין (אנ') הרכב פשוט נכבה אם השתמשו בבלמים.
התקרית עצרה לחלוטין את מכירות אאודי בארצות הברית, והן חזרו לרמתן הקודמת רק כעבור 15 שנים. בבדיקה של התקרית הראשונית שממנה נבע התחקיר גילו מנהל הבטיחות בכבישים המהירים הפדרלי ומשרד התחבורה הקנדי (אנ') כי ניתן לייחס אותה לשגיאת נהג בה הנהג לחץ על דוושת הדלק במקום על דוושת הבלם. CBS שידרו התנצלות חלקית, מבלי לציין את תוצאות הבדיקות של הסוכנויות הממשלתיות. כעבור שנים לקתה גם יריבתה של "60 דקות": "Dateline NBC" באותה התנהלות בנוגע לתחקיר על אמינות מכל הדלק בטנדרים של ג'נרל מוטורס.
שערוריות > תחקיר התהפכויות הג'יפ

בדצמבר 1980 שודר בתוכנית תחקיר על "סיכוי גבוה להתהפכות של ג'יפ CJ-5 (אנ'), כפי שהדגימו מבחני מוסד הביטוח לבטיחות הכביש מהיר (אנ'). במבחנים הוצג ג'יפ שנסע בסיבוב חד במהירות 32 קמ"ש, שלא הייתה גורמת לרכבים אחרים להתהפך. כתבי "60 דקות" כינו את הרכב "הדבר הכי מסוכן על ארבעה גלגלים". לאחר שידור התכנית הציבור גילה דאגה לגבי הרכב, מכירותיו צנחו, והדבר פגע במוניטין של רכבי ג'יפ מדגם CJ בכלל. ייצור הדגם הופסק ב־1986. שנים לאחר המקרה נתגלה ש"מוסד הביטוח לבטיחות הכביש מהיר" ביצעו 435 ניסיונות, ורק ב8 מהם התהפך הרכב. התכנית גם השמיטה את העובדה שנתלה מטען במקומות שונים ברכב שהגביר את הסיכון להתהפכות.
שערוריות > תחקיר האלאר

בפברואר 1989 שידרה "60 דקות" דיווח של ארגון "המועצה להגנת משאבי הטבע (אנ')" בו נטען שהשימוש בדאמינוזיד (אנ') (שנמכר בתור התכשיר "אלאר") בתפוחים יצר סיכוני בריאות בלתי סבירים לצרכנים. מכירות התפוחים צנחו ומגדלי התפוחים תבעו את CBS, אם כי התביעות לא צלחו. עם זאת הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית (EPA) כן אסרה על שימוש באלאר על גבי גידולים למאכל.
שערוריות > תחקיר ורנר ארהרד

ב-3.3.1991 שידרה "60 דקות" תחקיר על ורנר ארהרד שעסק בשערוריות בחייו הפרטיים ובעסקיו. שנה לאחר שידור התחקיר תבע ארהרד את CBS בטענה שהיו בתחקיר כמה הצהרות "שקריות, מטעות ומשמיצות" לגביו. חודש לאחר מכן משך ארהרד את התביעה. בראיון מאוחר יותר ללארי קינג טען ארהרד שהוא ביטל את התביעה לאחר שקיבל ייעוץ משפטי בו נאמר לו שבשביל לזכות הוא יצטרך לא רק להוכיח ש־CBS ידעו שמדובר בהאשמות שווא, אלא שהם גם פעלו בכוונת זדון (אנ').
לאחר שכמה עיתונאים עצמאיים חשפו אי-אמיתות ושגיאות עובדתיות בסיפור הסירה CBS את התחקיר מן הארכיונים שלה, תחת התוית "הפרק הוסר לבקשת חדשות CBS משיקולים משפטיים או משיקולי זכויות יוצרים."
שערוריות > בראון אנד וויליאמסון

ב-1995 סיפק ג'פרי וייגנד (אנ'), לשעבר סגן נשיא לפיתוח ומחקר בבראון אנד ויליאמסון (אנ'), למפיק 60 דקות לוול ברגמן (אנ') מידע על כך שבראון אנד וויליאמסון הסתירה באופן שיטתי את סיכוני הבריאות שנובעים מהסיגריות שלהם (ראו תמלול העדות). יותר מזה, נטען שהחברה הוסיפה חומרים נוספים, כגון פיברגלס ואמוניה, במטרה להגביר את האפקט של הניקוטין. ברגמן החל לפיק תחקיר על בסיס המידע, אך נתקל בהתנגדות של דון יוהיט, שביחד עם עורכי הדין של CBS הביע חשש מתביעה של מיליארדים בגין עוולת גרם הפרת חוזה על כך שעודדו את וייגנד להפר את הסכם הסודיות שהיה חתום עליו, מה שהיה עלול לסכן את מכירת CBS לוסטינגהאוס אלקטריק שהייתה משמעותית למנהלי האגף המשפטי וחטיבת החדשות ב־CBS. בנוסף הראיון היה עלול לגרום לבנו של נשיא CBS לורנס טיש (אנ'), שבבעלותו הייתה גם חברת הטבק לורילארד (אנ'), להיתפס כמי ששיקר תחת שבועה כאחד מראשי תעשיית הטבק (אנ'). היסוסיו של יוהיט הביאו לכך שהפרסום יצא לבסוף בוול סטריט ג'ורנל, והתחקיר של "60 דקות" שודר לאחר מכן עם שינויים מהותיים בתוכן ותוך השמטת רוב הראיות נגד בראון אנד ויליאמסון. כתב העת ואניטי פייר פרסם תחקיר מלא על התקרית מאת מרי ברנר (אנ') בשם "האיש שידע יותר מדי".
ה"ניו יורק טיימס" טען שבפרשה זו פגעה התכנית במורשת של העיתונאי אדוארד מורו ושל "60 דקות" עצמה. הפרשה הונצחה בסרט "המקור" בבימויו של מייקל מאן ובכיכובם של ראסל קרואו בתפקיד ויגאנד, אל פאצ'ינו בתפקיד ברגמן וכריסטופר פלאמר בתפקיד מייק וואלאס. וואלאס טען שהסרט לוקה באי דיוקים בנוגע לחלקו בפרשה.
שערוריות > תחקיר שירות המכס של ארצות הברית

ב-1997 טענה התכנית כי סוכנים של שירות המכס של ארה"ב (אנ') התעלמו מהברחת סמים בגבול ארצות הברית – מקסיקו בסן דייגו. הראיה היחידה הייתה מזכר שלכאורה נכתב על ידי רודי קאמאצ'ו, ראש משרד המכס בסן דייגו. בהתבסס ל המזכר טענה CBS כי קאמאצ'ו הרשה למשאיות שהשתייכו לחברה מסוימת לחצות את הגבול ללא הפרעה. סוכן המכס לשעבר מייק הורנר העביר את המזכר ל"60 דקות", ואפילו סיפק עותק עם חותמת רשמית. התכנית לא יצרה קשר עם קאמאצ'ו באף שלב, והקריירה שלו נהרסה מיידית כשזכה לחשדנות מצד המחלקה שלו עצמו. לבסוף התגלה שהורנר זייף את המסמכים כנקמה על היחס לו זכה מרשויות המכס. קאמאצ'ו תבע את CBS ולבסוף התפשר איתם על פיצויים שגובהם לא פורסם. דון יוהיט חויב לפרסם התנצלות בשידור.
שערוריות > תחקיר האדם מקנוויק

באוקטובר 1998 דיווחה התכנית על מאבק משפטי בין ארכאולוגים לבין שבט האומטיליה (אנ') על שרידי שלד שקיבל את הכינוי "האדם מקנוויק (אנ')". השבט לא ראה את הדיווח בעין יפה וטען כי הדיווח היה מוטה מאוד לטובת המדענים והשמיט טיעונים חשובים, כגון ההסברים הנוגעים לחוק ההשבה וההגנה על קברים ילידיים אמריקאיים (אנ'). הדיווח התמקד מאוד בפוליטיקה הגזענית בסכסוך והוסיפה טיעונים נפיצים, ביניהם ערעור על הלגיטימיות של ריבונות ילידי אמריקה. דיווחים מאוחרים יותר טענו שהמתח הגזעי שיוחס לתחקיר היה ברובו לא מבוסס או נבע מפירוש שגוי של הדברים.
שערוריות > תחקיר טימותי מקווי

במרץ 2000 שידרה "60 דקות" ראיון עם המחבל מאוקלהומה סיטי טימותי מקוויי. בעת הראיון מקווי כבר הורשע ונידון להוצאה להורג על הפיגוע מאפריל 1995 שהביא למותם של 168 אנשים, אך התכנית עדיין איפשרה לו להתראיין ולהתלהם נגד הממשל. בעקבות התכנית הפעיל הממשל הפדרלי "מדיניות מדיה ליחידת הכליאה המיוחדת" שאוסרת ראיונות פנים-אל-פנים עם נידונים למוות. בערעור שהגיש אחד האסירים הצדיק בית הדין לערעורים את המדיניות ובמרץ 2010 דחה בית המשפט העליון בארצות הברית בקשה לערעור בנושא.
שערוריות > קידום של תוכן מטעם ויאקום ו־CBS

בשנות ה־2000 הועלו נגד התכנית האשמות על קידום ספרים, סרטים וראיונות של ידוענים שהפיקו או קידמו עסקים מקורבים, מבלי לבצע גילוי נאות של ניגוד האינטרסים בפני הצופים. בין המקודמים ספרים סרטים וראיונות שהמוציאים לאור או המפיקים שלהם היו תחת אותה בעלות כמוה בקונגלומרט המדיה ויאקום, וכן ספרים שראו אור בהוצאת סיימון ושוסטר, שנשלטת בידי רשת CBS בה משודרת התכנית. ויאקום החזיקה ברשת CBS בשנים 2000–2005, ושוב מאז 2019, וגם ב־14 השנים שלא החזיק בה היו שניהם בבעלות-רוב של חברת "נשיונל אמיוזמנטס (אנ')".