stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזור כישור הזמן

ערך זה עוסק בסדרת ספרים. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה משנת 2021 המבוססת על סדרת הספרים, ראו .
| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
 אביב חדש, עין העולם, המצוד הגדול, שובו של הדרקון, האופל, אש הרקיע, אדון הכאוס, כתר החרבות, נתיב הפגיונות, לב החורף, צמתי הדמדומים, סכין החלומות, עם בוא הסער, מגדלי חצות, זיכרון האור
 מידע כללי
 מאת:  רוברט ג'ורדן וברנדון סנדרסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ‏15 בינואר 1990 – ‏8 בינואר 2013
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR 
 סדרה
 מספר ספרים:  14 (אנגלית); 28 (עברית)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001782071
 
מחזור כישור הזמן (באנגלית: The Wheel of Time, "גלגל הזמן") היא סדרת ספרי פנטזיה אפית שכתב ג'יימס אוליבר ריגני ג'וניור, תחת שם העט רוברט ג'ורדן. ספרי הסדרה יצאו לאור בין השנים 1990 ו-2013.
ג'ורדן, שהלך לעולמו בשנת 2007, הספיק לכתוב אחד עשר ספרים מתוך שנים עשר הספרים שתכנן במקור, כמו גם ספר עצמאי ובו עלילת הקדם. שלושת הספרים האחרונים בסדרה, השנים עשר עד הארבעה עשר, הושלמו על ידי הסופר ברנדון סנדרסון לאחר פטירתו של ג'ורדן. סנדרסון נבחר על ידי עורכת הספרים ואלמנתו של ג'ורדן, הארייט מקדוגל, להשלים את כתיבת העלילה תוך שימוש בהנחיות ומידע שהשאיר אחריו ג'ורדן, ובשילוב מקטעים שג'ורדן הספיק לכתוב.
תקציר העלילה

בעולם שבו זיכרונות הופכים לאגדות ואגדות למיתולוגיות, עד שהן חוזרות שוב ושוב עם סיבוב הכישור, המיתולוגיה מספרת על מאבק בין אדון האופל וחסידיו - המבקשים להחריב את העולם ולעצבו כרצונם - לבין האנושות, ובראשה המכונה "הדרקון", זה אשר סתם את החור בכלאו של אדון האופל.
בערבו של חג מקומי מגיעים לכפר נידח שני זרים, מוריין ולאן. השניים מחפשים אחר האדם אליו התגלגלה נשמתו של הדרקון, ובמסגרת החיפוש הם מגלים עניין בשלושה נערים. במהלך הלילה הכפר מותקף, והם מסבירים  לשלושת הנערים כי אדון האופל מעוניין באחד מהם, וכי עליהם לברוח לעיר בה שולט מסדר האאס סדאי בכדי להציל את עצמם ולמנוע התקפות עתידיות על כפרם. שלושת הנערים מקבלים את הסברם של הזרים, ומתגבשת קבוצה לבריחה מהכפר. לאחר הבריחה, הקבוצה מתפצלת והעלילה עוקבת אחרי הדמויות השונות ותפקידן במערכה הגדולה ההולכת ומתרחבת בין כוחות האור והאופל. מערכה שעל פי הנבואות הייתה צפויה להביא לחורבן המוסדות, הממלכות וההסדרים הקיימים, בקרב גדול שזכה לשם טראמון גאידון, הקרב האחרון.
ביקורת על הסדרה

חידוש מסוים שהיה בעת כתיבת הסדרה שנבע בין היתר בשל מורכבות העלילה, היה פיתוחן המקביל של מספר דמויות ראשיות, כאשר בכמה מן הספרים ישנן דמויות ראשיות שכלל לא מופיעות או נזכרות במספר פרקים בלבד. ייחוד נוסף של הסדרה בא לידי ביטוי במספרן העצום של הדמויות המובחנות בשמן (2,782 דמויות).
עיבודים

חברת מכשפי החוף הוציאה באוקטובר 2001 משחק תפקידים בשיטת ק20 המבוסס על הסדרה (The Wheel of Time Roleplaying Game) וב־2002 הוציאה הרפתקאה מוכנה בשם The Prophecies of the Dragon. עקב אי הסכמות עם ג'ורדן וחוסר הצלחה כלכלית הופסקה מאז התמיכה במוצר ולא יוצאות לו יותר הרחבות חדשות. ספרים אלו לא תורגמו לעברית.
בנוסף יצא לאור ספר בשם The World of Robert Jordan's The Wheel of Time (ידוע גם כמדריך וכספר הלבן הגדול) המתאר את העולם וגם הוא לא תורגם לעברית.
בשנת 2021, עלתה לשידור סדרת מחזור כישור הזמן המבוססת על עלילת הספרים.
הערות שוליים

↑  בעבר פורסם באתר ההוצאה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4680521-7  LCCN: n91039954  MusicBrainz: 7fffa9a3-f490-4f4c-a872-5fee30dd5abc  VIAF: 8581148523920120970004   WorldCat (עם VIAF): 8581148523920120970004
אצטדיון מאריו ריגמונטי

| --- | --- |

 כינוי:  מאריו רגימונטי
 מיקום:  איטליה ברשה, איטליה
 קואורדינטות:  45°34′14″N 10°14′13″E﻿ / ﻿45.570556°N 10.236944°E﻿ / 45.570556; 10.236944
 אבן יסוד:  21 באפריל 1956
 תקופת הפעילות:  19 בספטמבר 1959 – הווה (65 שנים)
 שופץ:  2010, 2019
 בעלים:  עיריית ברשה
 מפעיל:  ברשה 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  גיורגטי / רונקאגליה
 קבוצות:  ברשה (1959- )
 מושבים:  19,550
 ממדי משטח:  105x68 מטר
 he
 
סטאדיו מאריו רגימונטי (באיטלקית: Stadio Mario Rigamonti) הוא אצטדיון הממוקם בברשה שבאיטליה.
האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של ברשה מהסרייה ב', החל מ-1959 ועד היום.
היסטוריה

בשנת 1950 התקבלה החלטה בעירייה לבנות אצטדיון חדש על מנת להחליף את הנוכחי דאז - אצטדיון ויאלה פיאבה, שהיה ישן ועתיק.
העבודות על האצטדיון החלו בשנת 1956 והאצטדיון נפתח ב-19 בספטמבר 1959. האצטדיון נקרא על שם השחקן המקומי מאריו רגימונטי מברשה, שהיה שחקן בקבוצת הכדורגל של טורינו, היה חלק מתקופת ה"גרנדה טורינו" ונהרג באופן טרגי באסון האווירי בסופרגה ב-1949. בתחילה תכולת האצטדיון עמדה על 28,270 מקומות, וכר הדשא הוקף במסלול אתלטיקה ברוחב 7 מטר ובאורך 400 מטר. לאורך השנים אירח האצטדיון גם משחקי אליפויות ראגבי מקומיות.
ב-2010 נקבעה תכולת האצטדיון ל-22,944 מקומות אחרי שיפוץ על מנת להתאים אותו למשחקי ברשה בעונת 2010/2011. תכולתו בתחילה נקבעה ל-16,308 מקומות בלבד, בשלושת משחקי הבית הראשונים בעונה זו, ולאחר שהליקויים תוקנו אושר מספר המקומות הגבוהה יותר.
ב-2 במאי 2012 אירח האצטדיון משחק בין גנואה לקליארי בשל פסילת אצטדיון לואיג'י פראריס לאירוח בסרייה א', וזאת בגלל תאונות שקשורות לבטיחות האצטדיון בעונה זו. בסתיו 2012, נעשו באצטדיון שיפוצים בטריבונות הצפוניות של רגימונטי.
ב-11 באוגוסט 2013 נקרא אחד מיציעי האצטדיון על שמו של אנדראה טונינלי, אוהד ברשה צעיר, שנהרג בתאונת דרכים בדרכו חזרה ממשחקה של הקבוצה המקומית.
ביוני 2019, התבצע שיפוץ נרחב של האצטדיון שכלל: הרחבת היציע הצפוני, שיפוץ היציע הדרומי, תיקון מדרגות, התקנת "סקייבוקס" חדשים (תאי צפייה יוקרתיים), ותכולת האצטדיון נקבעה על 19,550 מקומות.
אסמאעיל ולד א-שייח' אחמד

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1950 (בן 75) נואקשוט, מאוריטניה 
 מדינה:  מאוריטניה 
 השכלה:  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת מאסטריכט  אוניברסיטת מונפלייה 
 
 
 
אסמאעיל ולד א-שייח' אחמד (בערבית: إسماعيل ولد الشيخ أحمد; נולד ב-9 בנובמבר 1960) הוא פוליטיקאי מאוריטני.
ראשית חייו

נולד בשנת 1960 באזור בנואקשוט, מאוריטניה, שם גדל והתחנך.
הוא למד באוניברסיטת מונפלייה בצרפת עד שסיים תואר ראשון בכלכלה. עבר לאוניברסיטת מנצ'סטר בבריטניה וסיים תואר שני בפיתוח משאבי אנוש.
קריירה

באמצעות עבודתו באו"ם במשך 28 שנים, הוא מילא משרות ואחריות רבות בתחום הפיתוח והסיוע, ונע בין תפקידים ומשימות בין-לאומיות באפריקה, במזרח התיכון ובמזרח אירופה.
עבד זמן רב בקרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים (UNICEF), ושימש כמנהל מחלקת ניהול השינויים של הקרן בניו יורק, ולאחר מכן כסגן המנהל האזורי של הקרן במזרח ובדרום מזרח אסיה.
בין השנים 2008–2012 שימש כמתאם תושב של תוכנית הפיתוח של האו"ם בסוריה, לפני שקיבל את אותה משימה בתימן (2012–2014).
בתחילת 2014, מונה לסגן השליח המיוחד של האו"ם ללוב, ואז בחר בו מזכ"ל האו"ם בדצמבר של אותה השנה להיות השליח המיוחד של הארגון לתיאום מאמצים להילחם בנגיף האבולה, ש"שטף" מדינות רבות במערב יבשת אפריקה.
נחל כלח

| --- | --- |

נחל כלח, מבט לצפון-מערב
 מידע כללי
 גובה מוצא הנהר:  כ־400 מטרים
 שפך:  נחל גלים 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) נחל כלח(למפת הגליל המערבי רגילה) נחל כלח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל כלח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל כלח
 
שושן צחור פורח מעל נחל כלח. ברקע הר טללים ועליו אוניברסיטת חיפה.
נחל כֶּלַח הוא נחל אכזב בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה. תחילתו כחצי ק"מ מצפון־מערב לצומת דמון שעל כביש 672 והוא זורם בתלילות על הצלע המערבית של הכרמל לכיוון צפון־מערב ונשפך לנחל גלים באזור מדרום־מערב לאוניברסיטת חיפה. בדרכו חותר הנחל בתוך סלעי גיר ודולומיט. חלקו המצוקי של הנחל מכונה "שווייצריה הקטנה". הנחל הוא חלק משמורת פארק הכרמל בחלק שמורת נחל כלח-נחל גלים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נסללה דרך מצומת קיבוץ בית אורן אל אזור שווייצריה הקטנה כחלק מתוכנית ההגנה של השלטון הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה כנגד פלישה גרמנית, המכונה "תוכנית המבצר האחרון". הדרך מגיעה עד חניוני שווייצריה הקטנה, בדרכה עוברת מעל נחל כלח על גשר אבן.
בצלע הצפונית־מזרחית של הנחל, מעל שווייצריה הקטנה, נמצאת מערה גדולה. רוחב האולם המרכזי הוא 7.5 מטר, עומקו 8.5 מטר וגובהו נע בין 2.5–4.5 מטר. בטרסה שבפתח המערה צומחים צמחי גדילן מצוי, ומפתח המערה ניתן לצפות על שווייצריה הקטנה, מורד נחל כלח, וקיבוץ בית אורן. באפיק הנחל קיימת נביעה המצוינת במפות טופוגרפיות בשם "עין כלח". זוהי נביעת חורף המתייבשת בקיץ, מכתשה בגובה 1 מטר מהאפיק עם סדק בקיר ממנה נובעים המים בחורף, סביב הסדק גדלים שיחי פטל.
בתחילתו של הנחל נמצא "מצפור הצוק" ממנו ניתן לצפות על חוף הכרמל. לאורך הנחל עובר שביל מסומן כחול שתחילתו בצומת דמון.
הצמחייה בנחל

הצמחייה בנחל היא חורש ים תיכוני הכוללת אלון מצוי ואלה ארצישראלית אליהם נלווים עצי בר-זית בינוני, קטלב מצוי, אשחר, ער אציל, מורן החורש, ואורן ירושלים. חלק מהעצים מתנשאים לגובה של 15 מטר. בחורש צומחים מטפסים, טחבים ושרכים. על המצוקים צומחים פרחים מוגנים או נדירים כמו בן-חצב יקינתוני, שושן צחור, בן-חצב החורש, בוצין אופקי ופעמונית דמשקאית.
שווייצריה הקטנה

חלקו המצוקי של הנחל מכונה "שווייצריה הקטנה" וגם "העמק הנעלם". זהו מעוק (נקיק סחיפה) צר ועמוק מסלע גיר קשה, הכולל צנירים, מפלים ושפע של צמחייה. אורך הנקיק כ-150 מטר, עומקו בין 20–30 מטר ורוחבו כ-10 מטר. בחלקו העליון צנירים שגובהם נע בין 4–5 מטר. בקרקעית הנקיק נמצאים שני מפלים. הצנירים נמצאים משני צידי הנקיק והם נותנים לו מראה דמוי צינור. בצידו המערבי של הנקיק חוצה את הנחל קו שבר גאולוגי. המעוק נוצר כנראה משילוב של תצורת נוף קרסטית בתהליך גאומורפולוגי. ייתכן והמעוק היה בתחילתו מחילת המסה תת-קרקעית מתחת לאפיק הנחל. כתוצאה מזרימת המים באפיק נשחקה תקרת המחילה, והמחילה הפכה לנקיק, כשהמים זורמים עתה ברצפת המחילה.
לקריאה נוספת

"נחל כלח" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001 עמ' 159
מנחם מרקוס, הר הכרמל סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 55–56
שווייצריה הקטנה, מעוק עם צנירים
ארנסט וולטון

| --- | --- |

ארנסט וולטון
 לידה:  6 באוקטובר 1903 אביסייד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  25 ביוני 1995 (בגיל 91) בלפסט, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Ernest Thomas Sinton Walton 
 ענף מדעי:  פיזיקה, פיזיקה גרעינית, פיזיקת חלקיקים 
 מקום קבורה:  בית הקברות דינס גריינג' 
 מקום לימודים:  Methodist College Belfast (1922)  טריניטי קולג' (1927)  טריניטי קולג' (1931)  תיכון קוקסטאון 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט רתרפורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1931–1934)  טריניטי קולג' (1934–1974) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1951)  מדליית יוז (1938) 
 בן או בת זוג:  ויניפרד וולטון 
 תרומות עיקריות
 ביקוע גרעיני
 חתימה:   
 
מאיץ קוקרופט-וולטון במוזיאון המדע בלונדון
ארנסט תומאס סינטון וולטון (באנגלית: Ernest Thomas Sinton Walton;‏ 6 באוקטובר 1903 – 25 ביוני 1995) היה פיזיקאי אירי וחתן פרס נובל לפיזיקה על עבודתו עם ג'ון קוקרופט בביקוע גרעין האטום באוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 המוקדמות.
תחילת דרכו

ארנסט וולטון נולד במחוז ווטרפורד, בדרום אירלנד. אביו ג'ון וולטון, היה כומר מתודיסטי. באותם ימים היו הכמרים נוהגים להעתיק את מקום עבודתם פעם שלוש שנים, לכן שנות ילדותו של וולטון עברו בנדודים עם משפחתו במחוזות שונים באירלנד. אימו, אנה אליזבת, נפטרה כשהיה בן שלוש שנים. אביו נישא בשנית ומנישואים אלה היה לוולטון אח למחצה. בשנת 1915 החל לימודיו בפנימייה מתודיסטית בבלפסט שם הצטיין במדעים ומתמטיקה.
בשנת 1922 וולטון זכה במלגת לימודים בטריניטי קולג', דבלין. הוא למד מתמטיקה ומדעים וסיים בטריניטי לימודי תואר ראשון בשנת 1926, ותואר שני בתחום הידרודינמיקה, בשנת 1927. במהלך שנותיו בקולג' קיבל פרסים רבים על מצוינות בפיזיקה ומתמטיקה בהם מלגת לימודים ב-1924. הוא התקבל כתלמיד מחקר בטריניטי קולג', קיימברידג', תחת פיקוחו של סר ארנסט רתרפורד, מנהל מעבדת קבנדיש בקיימברידג'. באותה עת עבדו במעבדה ארבעה חתני פרס נובל, חמישה נוספים מן העובדים במקום, בהם וולטון וג'ון קוקרופט, קיבלו פרס נובל בשנים מאז. בשנת 1931 הוענק לוולטון תואר דוקטור והוא נשאר כחוקר במעבדה עד 1934.
בתחילת שנות 1930 וולטון וקוקרופט שיתפו פעולה כדי לבנות מתקן אשר יבקע גרעיני ליתיום על ידי הפגזתם בזרם של פרוטונים אשר הואצו בשפופרת מתח גבוה. ביקוע גרעין ליתיום יצר גרעיני הליום. זה היה אישוש ניסיוני של תאוריות על מבנה האטום. תאוריות אשר נוסחו על ידי רתרפורד, ג'ורג' גאמוב, ואחרים. המתקן – סוג של מאיץ החלקיקים המכונה "מאיץ קוקרופט-וולטון" – בישר עידן של ניסויים בעזרת מאיצי חלקיקים בפיזיקה גרעינית. הישגם של וולטון וקוקרופט הביא לפרסומם המיידי בעולם המדעי ואף להזמנה לכנס סולווה בשנת 1933. בזכות מחקר זה בקיימברידג', בתחילת שנות ה-1930, הוענק לוולטון וקוקרופט פרס נובל בפיזיקה בשנת 1951, בכך היה למדען האירי הראשון שלו מוענק פרס נובל. המכשיר שאיפשר את פריצת הדרך המדעית נמצא באוסף מוזיאון המדע בלונדון.
עבודתו בדבלין

עם סיום עבודתו בקיימברידג', בזכות הפרסום לו זכה, יכול היה וולטון להשתלב במספר רב של אוניברסיטאות מובילות בעולם. למרות זאת, בחר לשוב לאירלנד ולהמשיך במחקריו במכון דבלין למחקר מתקדם במשך יותר מ-40 שנה, כולל תקופות בהן כיהן בחבר הנאמנים של בית הספר לפיזיקה קוסמית ובמועצת המכון. בשנת 1952, בעקבות מותו של ג'ון נולן, ראש המכון, התמנה וולטון לתפקיד וכיהן בו עד 1960.
הוא קיבל מעמד של עמית במחלקה לפיזיקה של טריניטי קולג ' בדבלין ובשנת 1946 התמנה לפרופסור. וולטון נחשב למרצה מעולה בזכות יכולתו להציג נושאים מורכבים במונחים פשוטים וקלים להבנה. למרות תקציבי מחקר מוגבלים שעמדו לרשותו הוא הצליח בשלהי שנות ה-50 את האפקט הזרחני במשקפיים, פליטה משנית של אלקטרונים ממשטחים תחת הפגזת יונים חיוביים ונושאים נוספים.
שנותיו האחרונות ומותו

אף שפרש מטריניטי קולג' בשנת 1974, הוא שמר על קשריו עם המחלקה לפיזיקה שבה לימד עד שחלה בפעם האחרונה. זמן קצר לפני מותו הוא תרם את התעודה ומדליית נובל שהוענקה לו למכללה. ארנסט וולטון מת בבלפסט ב-25 ביוני 1995, בגיל 91. בשנת 2003, מאה שנים לאחר הולדתו, הנפיק שירות הדואר האירי בול לזכרו. טריניטי קולג' פרסם באותה שנה אוטוביוגרפיה של וולטון.
דון חואן דה-מרקו

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'רמי לבן
 הופק בידי:  American Zoetrope
 תסריט:  ג'רמי לבן
 עריכה:  אנטוני גיבס 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ מרלון ברנדו פיי דאנאוויי
 מוזיקה:  מייקל קאמן 
 צילום:  ראלף ד. בוד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באפריל 1995
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, קומדיה רומנטית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  69 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   donjuandemarco
 דף הסרט ב־IMDb
 
דון חואן דה-מרקו (באנגלית: Don Juan DeMarco) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1995 בכיכובם של ג'וני דפ ומרלון ברנדו. הסרט עוסק בדמותו של דון חואן, ומתבסס בין היתר על הפואמה "דון חואן" מאת הלורד ביירון.
עלילה

בניו יורק המודרנית, גבר בן 21 אשר לובש מסיכה וגלימה, מאיים בהתאבדות לאחר אהבה נכזבת. המשטרה שולחת את ג'ק מיקלר, פסיכיאטר מזדקן על סף הפנסיה, כדי להניא אותו מכך. מיקלר משוחח עם האיש, שמציג את עצמו כ"דון חואן" - המאהב האגדי. מיקלר משכנע אותו לוותר על תוכנית ההתאבדות, ודון חואן נלקח לאשפוז של עשרה ימים במוסד לחולי נפש. מיקלר מבקש מדון חואן לספר לו את סיפור חייו במטרה לתהות על קנקנו. בהדרגה, סיפורו של דון חואן מתחיל להשפיע גם על מיקלר, ומפיח מחדש רומנטיקה ושמחת חיים בחייו המשעממים.
חיים בר-דרומא

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1892 וולקוביסק, בלארוס 
 פטירה:  3 בינואר 1970 (בגיל 77) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  ולוול שרמייסטר 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה היסטורית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  ישיבת כנסת ישראל (סלובודקה)  האוניברסיטה העברית בירושלים  מרכז למחקרי יהדות מתקדמים 
 מוסדות:  בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו) 
 
חיים בר-דרומא, וזה גבול הארץ, ירושלים, תשי"ח–1958
ח' בר-דרומא, ירושלים: הטופוגרפיה של העיר העתיקה, סדרת "לנֹער" של הוצאת אמנות, תרצ"ה-1935
חיים זאב בר-דרומא (6 ביולי 1892 – 3 בינואר 1970) היה מורה וחוקר הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל.
קורות חייו ופועלו

נולד בשם ולוול שרמייסטר בי"א בתמוז תרנ"ב לחנה-פייגה לבית מנדלובסקי ולקדיש-קיָם שרמייסטר בוולקוביסק, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), במשפחה בת חמישה בנים. למד בישיבת מיר בסלבודקה, ועם זאת התכונן לבחינות בגרות כתלמיד-חוץ. עלה ארצה עם הוריו ב-1911 ולימד בבתי הספר של חברת "נצח ישראל" בפתח תקווה ובראשון לציון. בתום מלחמת העולם הראשונה החל ללמד בבית הספר "תחכמוני" בתל אביב ובירושלים, ואחרי כן – בבתי הספר של הוועד הלאומי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 למד בר-דרומא ארכאולוגיה כללית ומוסלמית, גאולוגיה ופרהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. שני הפרקים הראשונים של ספרו "וזה גבול הארץ" מ-1958 מושתתים על עבודת התזה שלו לתואר מוסמך אוניברסיטה שקיבל ב-1938. בשנים 1939–1942 המשיך בלימודיו בארצות הברית, בדרופסי קולג' שבפילדלפיה וכן באוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס. ב-1942 הגיש את העבודה לקבלת תואר דוקטור, שהיוותה תשתית לפרקים ג' וד' בספרו על גבולות הארץ. בשובו ארצה חזר להוראת הגאוגרפיה בבתי הספר בירושלים, והתמסר לכך עד פרישתו לגמלאות.
בר-דרומא כתב מאמרים רבים בחקר ארץ-ישראל וכן פרסם פיליטונים ושירים (בהפועל הצעיר, בהשילוח, ב"אספקלריה" של קדיש סילמן, ועוד). מלבד זאת עסק בתרגום מלועזית לעברית. הוא הקים הוצאת ספרים בשם "באר" (ראשי תיבות של "בנימין אדמונד רוטשילד"), ובאמצעותה הדפיס והפיץ את כתביו, ובהם הסדרה "ספריַת ירוחם – שורה של מונוגרפיות לחקר המקרא והארץ". בר-דרומא היה חבר הוועדה למונחי הגאוגרפיה שליד הוועד הלאומי לא"י בירושלים, והשתתף, כמרצה, בפעולות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה.
עיקר מעייניו בעבודתו המחקרית, שבה באה לביטוי בקיאות מופלגת במקורות, היו גבולות ארץ-ישראל. בספרו המקיף הראשון – "הנגב" (תרצ"ה–1935) – כלל את חצי האי סיני בתחומי הנגב. על ספרו זה זכה ב-1936 בפרס מוסד ביאליק בתחום המדע המקורי (יחד עם מיכאל אסף). את מחקריו ריכז בחיבורו הגדול, שעליו עמל עשרים שנה – "וזה גבול הארץ" (תשי"ח–1958). ספרו זה, שראה אור בסיוע מוסד הרב קוק, זיכהו ב-1959 בפרס ע"ש הרב עוזיאל (במסגרת פרס ירושלים לספרות תורנית), ושנה לאחר מכן – בפרס עיריית רמת גן לחכמת ישראל.
החוקר גצל קרסל – שחלק על בר-דרומא בסוגיות הנוגעות לזיהוי אתרים וחבלים מקראיים – מסכם במאמר לזכרו, כי בר-דרומא ”קינא את קנאת ארץ-ישראל הגדולה והרחבה, דור שלם לפני [תנועת] 'ארץ ישראל השלמה'”, וכי הייתה זו בשבילו ”שאלת-חיים ממש להגיע 'לדעת איזוהי ומהי הארץ-ארצנו בפי אבותינו וחכמינו ז"ל, ומה דמות היתה לה בעיניהם ובעיני קדמונינו בכלל'”.
חיים בר-דרומא נשא את חיה בת אליעזר קליר (1895–1921). לשניים נולדו יואב, קדיש, רחל (בן-אביר), אליהו ומלכות. בכורם, יואב, נספה ב-1918 בהפגזות הגרמנים על פתח תקווה. בנם קדיש נפטר ב-1933 בתל אביב.
בר-דרומא הלך לעולמו בכ"ה בטבת תש"ל ונטמן בהר המנוחות. ארכיונו נמצא במכון גנזים של אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
לקריאה נוספת

"בר־דרומא (שרמַיסטר), חיים", בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 101–102 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  לימים "מרכז למחקרי יהדות מתקדמים" וחלק מאוניברסיטת פנסילבניה
↑  הסדרה ראתה אור בשנים 1967–1969, והופיעו בה שישה ספרונים, פרי עטו, שכל אחד מהם מוקדש לנושא שונה: הרי בגלבוע, נחל מצרים, קדש ברנע, זה סיני, נחל איתן וכּבּוּש יחיד
↑  כותר המשנה של הספר הוא "גאוגרפיה מפורטת של הנגב וסיני מבאר שבע עד תעלת סויס והים האדום"
↑  טכס חלוקת הפרסים מטעם מוסד ביאליק, דואר היום, 6 בינואר 1936
↑  כותר המשנה: "גבולותיה האמתיים של ארץ-ישראל לאור המקורות"
↑  "חולקו פרסי ירושלים לספרות תורנית", חרות, 12 פבר 1959, עמ' 4
↑  "היום חלוקת פרסי רמת-גן", חרות, 27 באפריל 1960; "הוגדל פרס רמת-גן", דבר, 24 בפברואר 1960, עמ' 6
↑  "חוקרה של ארץ-ישראל הגדולה", דבר, 23 בינואר 1970, עמ' 6
↑  סיפורי ארץ-ישראל – מצבות מדברות 1850–1950
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504464505171  GND: 1055792597  ISNI: 0000 0000 7150 1153  LCCN: n85385863  SUDOC: 241244595  VIAF: 97190510   WorldCat (עם VIAF): 97190510
LVMH

| --- | --- |
לוגו LVMH
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-Euronext
 בורסה:  בורסת פריז (MC) 
 מייסדים:  ברנאר ארנו
 תקופת הפעילות:  1987, צרפת צרפת – הווה
 חברות בנות:  טיפאני ושות'  Maison Francis Kurkdjian  זניט  Moët & Chandon  פנדי  קנזו  Parfums Christian Dior  וו קליקו  ספורה  ז'יבנשי  TAG Heuer  Pucci 
 מיקום המטה:  Headquarters of LVMH 
 משרד ראשי:  פריז, צרפת
 ענפי תעשייה:  activities of head offices, קמעונאות 
 מוצרים עיקריים:  ביגוד, שעונים, קוסמטיקה, אופנה, תכשיטים, בשמים, משקאות חריפים
 הכנסות:  44.651 מיליארד אירו (2020)
 רווח תפעולי:  18,907,000,000 אירו (נכון ל־2024) 
 רווח:  4.9 מיליארד אירו (2020)
 יו"ר:  ברנאר ארנו
 מנכ"ל:  ברנאר ארנו 
 עובדים:  150,479 (2020)
  
 lvmh.com
 
לואי ויטון מואט הנסי (בצרפתית: Louis Vuitton Moët Hennessy), הידוע בשם LVMH, הוא תאגיד צרפתי בינלאומי בתחום מוצרי מותרות אשר מטהו נמצא בפריז. התאגיד נוצר לאחר מיזוג בין בית האופנה לואי ויטון עם חברת Moët Hennessy, חברה שנוצרה ממיזוג יצרן השמפניה Moët & Chandon ויצרן הקוניאק Hennessy. לתאגיד LVMH כ-60 חברות בנות אשר כל אחת מהן מייצרת מגוון מוגבל של מותגי יוקרה. רבות מן החברות הבנות מנוהלות באופן עצמאי.
כריסטיאן דיור היא חברת ההחזקות המחזיקה בבעלות של 41.36% ממניות LVMH ו-59.01% מזכויות ההצבעה בה. ברנאר ארנו הוא בעל מניות השליטה בחברת דיור ומשמש כיושב ראש מועצת המנהלים של שתי החברות. הצלחתו של ארנו בשילוב מותגים נחשקים רבים תחת גג תאגידי אחד, היוותה מודל לחיקוי לחברות מוצרי מותרות אחרים. המותג הוותיק ביותר של LVMH הוא יקב שאטו ד'יקאם הפועל מאז 1593.
מבנה התאגיד

מטה LVMH נמצא ברובע השמיני של פריז. מניות החברה נסחרות בבורסת Euronext בפריז ומהוות חלק ממדד CAC 40. נכון לשנת 2010 לתאגיד פדיון של יותר מ-20.3 מיליארד אירו ורווח נקי של יותר מ-3 מיליארד אירו. בתאגיד למעלה מ-83,000 עובדים, 30% מהם מועסקים בתחומי צרפת. התאגיד מפעיל למעלה מ-2,400 חנויות ברחבי תבל. התוכנית העסקית של התאגיד לשנת 2010 מתמקדת בשליטה הדוקה על המותגים שבבעלות התאגיד כדי להמשיך ולקיים ואף להעלות את תדמית מוצרי המותרות הנלווית למותגים אלה. כך לדוגמה המותג לואי ויטון נמכר אך ורק בבוטיקים של לואי ויטון הנמצאים באזורי יוקרה, בערים עשירות, או בדוכני לואי ויטון הניצבים בחנויות של מוצרי מותרות (כך למשל בחנות הרודס בלונדון). מדיניות זו היא בניגוד ליצרנים אחרים, יוקרתיים פחות, המשווקים מוצריהם בחנויות כלבו בקניונים ברחבי תבל.
מבנה התאגיד > בעלי מניות

נכון לסוף שנת 2010 בעל המניות העיקרי היחיד בתאגיד LVMH היה קבוצת ארנו, חברת החזקות משפחתית של ברנאר ארנו. חברת ההחזקות היא בעלת 47.64% ממניות LVMH‏ (42.36% באמצעות חברת ההחזקות כריסטיאן דיור ו-5.28% באחזקה ישירה), בידי קבוצת ארנו 63.66% מזכויות ההצבעה ב-LVMH.‏ 2.43% ממניות LVMH הן מניות אוצר (מניות אשר נרכשו בחזרה על ידי החברה מהציבור לאחר הנפקתן), ויתרת המניות נמצאת בידי הציבור.
מידע פיננסי

| מידע פיננסי (במיליוני אירו) | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מכירות | 15,306 | 16,481 | 17,193 | 17,053 | 20,320 | 23,659 | 28,103 | 29,016 | 30,638 | 35,664 | 37,600 | 42,636 |
| רווח נקי | 2,160 | 2,331 | 2,318 | 1,973 | 3,032 | 3,065 | 3,909 | 3,947 | 6,105 | 4,001 | 4,363 | 5,616 |
| הון עצמי | 11,594 | 12,528 | 13,887 | 14,785 | 18,204 | 23,512 | 25,666 | 27,907 | 23,003 | 25,799 | 27,903 | 30,260 |
הערות שוליים

1 2 3  "FISCAL YEAR ENDED DECEMBER 31, 2020 UNIVERSAL REGISTRATION DOCUMENT" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-10 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
1 2 3  http://www.lvmh.com/comfi/pdf_gbr/Summary_2008_figures.pdf
↑  http://www.lvmh.com/comfi/pdf/LVMH_RA_2009_UK.pdf
↑  "Annual Report 2014" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual Report 2015" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual Report 2016" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-5 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Annual Report 2017" (PDF). LVMH.com. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12240049z (data)  CANTIC: a11299344  GND: 5272723-3  ISNI: 0000 0001 0276 1637  LCCN: n90690688  NLA: 48180746  SUDOC: 034495983  VIAF: 153376567   WorldCat (עם VIAF): 153376567
בומה שביט

| --- | --- |

בומה שביט, בעת שכיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל
 לידה:  14 בספטמבר 1927 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 במאי 2002 (בגיל 74) 
 מדינה:  ישראל 
 
אברהם (בּומָה) שביט (שְצִ'יגְלִיק) (14 בספטמבר 1927 – 8 במאי 2002) היה תעשיין ישראלי, שכיהן כנשיא התאחדות התעשיינים.