stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צלם אלוהים
משמעותיות הלכתיות

בשל מעלת הצלם, המקרא מחמיר בעונשו של מי שהורג אדם, עד לכדי עונש מוות. ”שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם - דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ, כִּי בְּצֶלֶם אֱלֹהִים עָשָׂה אֶת הָאָדָם” (ספר בראשית, פרק ט', פסוק ו'). ביטוי מיוחד לכך עולה בחוקי התורה העוסקים בנזקי בהמה. על פי משפט התורה, שור שנגח אדם והרגו מוצא להורג בסקילה, בין אם היה השור תם או מועד, ובין אם ההרוג הוא עבד או אזרח.
מקור הדין הייחודי הזה בהשקפת המקרא בדבר צלם האלוהים שבאדם:
וְאַךְ אֶת דִּמְכֶם לְנַפְשֹׁתֵיכֶם אֶדְרֹשׁ מִיַּד כָּל חַיָּה אֶדְרְשֶׁנּוּ וּמִיַּד הָאָדָם מִיַּד אִישׁ אָחִיו אֶדְרֹשׁ אֶת נֶפֶשׁ הָאָדָם: שֹׁפֵךְ דַּם הָאָדָם בָּאָדָם דָּמוֹ יִשָּׁפֵךְ כִּי בְּצֶלֶם אֱלֹהִים עָשָׂה אֶת הָאָדָם: (ספר בראשית, פרק ט', פסוקים ה'–ו')
עוד על פי מקרא, אשר מייחס את צלם האלוהים לגופו ולרוחו של האדם גם יחד, אין להשאיר אדם תלוי כל הלילה עד שירקב בשל חשש לביזויו וכך גם לביזוי אלוהים, אשר בדמותו קיים התלוי על פי הפסוק ”"לֹא תָלִין נִבְלָתוֹ עַל הָעֵץ כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ בַּיּוֹם הַהוּא כִּי קִלְלַת אֱלֹהִים תָּלוּי וְלֹא תְטַמֵּא אֶת אַדְמָתְךָ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלה"” (ספר דברים, פרק כ"א, פסוק כ"ג). הרמב"ם פוסק זאת במשנה תורה, אך נאמן לשיטתו מתיר כחריגה מהמשפט הסדיר את השארת התלוי למען הרתעה, כי עצם הפגיעה בגופו בלבד, אין בה פגיעה בצלם אלוהים.
רבי עקיבא במסכת אבות למד מספר בראשית כי "חביב אדם שנברא בצלם", ולכן חז"ל בהתאם לתפיסה זו אף הסיקו מסקנות התנהגותיות: שצריך להקדים בשאילת שלום לכל איש ברחוב אף לגוי, ולקבל פני כל אדם בסבר פנים יפות ואף בשמחה. מכאן גם נובע רעיון כבוד האדם, באשר הוא בצלם, כל פעולה שהיא בגדר עלבון איננה רק פוגעת בו בממד האישי אלא בממד הנפשי העמוק, ולכן חז"ל התריעו להיזהר בכבוד החבר בפרט והאדם בכלל, ודימו הלבנת פנים לרציחה, באשר פגיעה בשמו הטוב של האדם ורציחת אופיו, חמורות לא פחות מאשר פגיעה פיזית בו.
למעשה הרבה מאוד מהמצוות שבין אדם לחברו, ובראשה מצוות ואהבת לרעך כמוך, נובעות ונגזרות מתפיסה ראשונית זו ביחס לאדם. אין לפגוע או להזיק לאדם אחר בכל רובד ולעזור לו כמידת האפשר, ואף לפתח כלפיו רגשות חיוביים ולא שליליים, לא רק בגלל סיבות פרגמטיות או מוסר סובייקטיבי, אלא בעיקר בגלל מעלת הצלם שבו שאיננה ניתנת לערעור. אף שבדרך כלל, נושא זה לא מאוזכר בדת היהודית בריטואל הדתי הרגיל, בברכות החתונה אחת מהברכות (ברכת יוצר האדם) עוסקת במפורש בעניין ואומרת: "אשר יצר את האדם בצלמו. בצלם דמות תבניתו. והתקין לו ממנו בנין עדי עד." (ברכות אירוסין ונשואין).
ראו גם

מיקרוקוסמוס (פילוסופיה)
כבוד האדם
הומניזם נוצרי
בצלם
לקריאה נוספת

נפש החיים לרבי חיים מוולוז'ין.
יוסף דן, צלם אלהים. בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 427-431.
פרופ' נחום רקובר, גדול כבוד הבריות - כבוד האדם כערך על, "כבוד האדם שנברא בצלם", 18-29. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"ט-1998.
יאיר לורברבוים, צלם אלהים: הלכה ואגדה. ירושלים: הוצאת שוקן, 2004.
הרב ד"ר יהודה ברנדס, יהדות וזכויות אדם - בין צלם אלוהים לגוי קדוש, הוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה, תשע"ג.
אפרים שפירא, צלם אלוהים ועם סגולה, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
תומר פרסיקו, אדם בצלם אלוהים - הרעיון ששינה את העולם ואת היהדות, תל אביב: הוצאת ידיעות ספרים, תשע"א 2021.
ג'סי אוונס

ג'יימס קליבלנד "ג'סי" אוונס (באנגלית: James Cleveland "Jesse" Owens;‏ 12 בספטמבר 1913 – 31 במרץ 1980) היה אתלט אמריקאי, מגדולי האתלטים בכל הזמנים.
אוונס השתתף באולימפיאדת ברלין 1936, בה זכה ב-4 מדליות זהב בריצת 100 מטר, 200 מטר, קפיצה לרוחק ובריצת שליחים 4X100. הוא האתלט הראשון בהיסטוריה שזכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת והקופץ לרוחק הראשון שקפץ למרחק של מעל 8 מטר (8.13 מטר). החזיק בשיא העולמי למשך 25 שנים.
ביוגרפיה > ילדותו

ג'יימס קליבלנד אוונס נולד באוקוויל, אלבמה. בנם השביעי של הנרי קליבלנד אוונס (1873-1942) ומרי אמה פיצ'גראלד אוונס (1876-1941). אביו היה אריס וסבו הנרי (1851-1930) היה עבד. בגיל תשע עבר יחד עם משפחתו לקליבלנד, אוהיו, בניסיון למצוא שם פרנסה. מעבר זה לא שינה את מצבה הכלכלי של המשפחה, ואוונס עבד בעבודות מזדמנות, כמו העמסת ציוד וסחורות, ובסנדלריה.
ביומו הראשון בבית הספר, כשנשאל לשמו הוא ענה J.C.‎ (ראשי תיבות של ג'יימס קליבלנד). מורתו שמעה אותו אומר ג'סי, כנראה בגלל המבטא הדרומי הכבד שלו, ומאז דבק בו הכינוי והוא נקרא ג'סי אוונס.
הוא החל לעבוד עם מאמנו, צ'ארלי ריילי, לאחר שריילי ראה אותו רץ באחד משיעורי הספורט שנערכו בבית ספרו. ריילי אף הסכים לאמן את ג'סי בבקרים, לפני פתיחת הלימודים, כך שאוונס יוכל להמשיך לעבוד אחרי הצהריים, ולתמוך כלכלית במשפחתו.
כשסיים את התיכון הוא קיבל הצעות רבות מאוניברסיטאות ומכללות, אך כיוון שלא יכול היה לקבל מלגה (עקב חוקי ההפרדה הגזעית שהונהגו בארצות הברית) הוא נרשם לאוניברסיטה הקרובה לביתו, אוניברסיטת המדינה של אוהיו והתאמן בהדרכתו של לארי סניידר ביחד עם דייב אלבריטון. באוניברסיטה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא. בלילות הוא עבד בתור מפעיל מעליות כדי לשלם את שכר הלימוד.
על אף ההצלחה הספורטיבית באוניברסיטה, חייו של ג'סי שם היו קשים, בעיקר בגלל ההפרדה הגזעית ששררה בה. אוונס האפרו-אמריקני היה חייב לציית למדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה באותו זמן ברחבי המדינה. כשהיה נוסע לתחרויות יחד עם נבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה, הוא היה אוכל ב'מסעדות לשחורים בלבד' ולן ב'אכסניות לשחורים בלבד'. בנוסף, הוא היה מחויב לעזוב את הקמפוס רק ביחד עם  חברי נבחרת האתלטיקה השחורים באוניברסיטה.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה הספורטיבית

באליפות התיכונים של קליבלנד באתלטיקה ב-1933, פרץ ג'סי לתודעה האמריקנית, כשהשווה את שיא העולם בריצה ל-100 יארד בתוצאה של 9.4 שניות. בנוסף, הוא גם ניצח בתחרות הקפיצה לרוחק וקבע שם שיא עולם לתלמיד תיכון של 7.56 מטר.
תחרות הביג 10 שנערכה ב-25 במאי 1935 הייתה פריצת הדרך בקריירה שלו. בתחרות קבע אוונס 3 שיאי עולם והשווה עוד אחד, בפרק זמן של 45 דקות בלבד, וזאת למרות פציעה בגבו.
בתחרות הראשונה, ריצת המאה יארד, הוא השווה פעם נוספת את שיא העולם, בתוצאה של 9.4 שניות. בתחרות הבאה בקפיצה לרוחק, הוא שבר את שיא העולם עם קפיצה של 8.13 מטר, שיא שנשבר רק כעבור 25 שנה.
בריצת 200 מטר קבע אוונס את שיאו הבא, 20.7 שניות. כמעט שלוש-עשיריות השנייה מהר יותר מהשיא הקודם. שיאו האחרון נקבע בריצת ה-200 מטר משוכות (ריצה שאינה נהוגה כיום) בתוצאה של 22.6 שניות, ארבע-עשיריות השנייה מהיר יותר מהשיא הקודם.

הופעתו של אוונס בתחרות נחשבת לאחת מהגדולות בתולדות האתלטיקה והספורט בכלל.
ביוגרפיה > אולימפיאדת ברלין 1936

למשחקים האולימפיים בברלין 1936 שנערכו בגרמניה הנאצית, יצא אוונס יחד עם נבחרת האתלטיקה האמריקנית שמנתה 66 אתלטים. אוונס זכה בארבע מדליות זהב באולימפיאדה זו.
את מדליית הזהב הראשונה שלו באולימפיאדה הוא השיג ב-3 באוגוסט בריצת 100 מטר, שם ניצח בתוצאה של 10.3 שניות והשווה את השיא העולמי; ב-5 באוגוסט ניצח בריצת 200 מטר עם ריצה של 20.7 שניות, בשיא אולימפי חדש וב-9 באוגוסט ניצח יחד עם הנבחרת האמריקנית בריצת שליחים 4X100 מטר בשיא עולם חדש שהחזיק מעמד 20 שנה - 39.8 שניות.
מדליית הזהב השנייה של אוונס אותה השיג ב-4 באוגוסט בתחרות הקפיצה לרוחק, היא הזכורה מכולן. בגמר התחרות הוא ניצח עם קפיצה של 8.06 מטר. אוונס קפץ 2 קפיצות במוקדמות, ובשתיהן נפסל. הקהל בברלין היה מרוצה מכך, כי אוונס היה שיאן העולם והיחידי שאיים על לוץ לונג, הקופץ לרוחק הגרמני. בטרם נכנס אוונס למסלול ההרצה, לקראת הקפיצה השלישית - קפיצה שאם ייפסל בה יודח מהתחרות, ניגש לוץ לאוונס המתוח, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת כדי להימנע מפסילה, אוונס עשה כעצתו, עבר בצורה נקייה את הקפיצה השלישית ועלה לגמר. שם כאמור ניצח את לונג וזכה במדליית הזהב. בטקס חלוקת המדליות התחבקו אוונס ולונג, אולם החברות הסתיימה עם הריגת לונג ב-1943 במלחמת העולם השנייה. על חברותם הקצרה אמר אוונס: "גם אם תתיכו את כל הגביעים והמדליות בהם זכיתי, הם לא יתקרבו לכדי הידידות בת 24 הקרט ביני לבינו. היטלר בוודאי השתגע כשראה אותנו מתחבקים ככה".
לאחר האולימפיאדה נטען כי היטלר עזב את האצטדיון האולימפי של ברלין כדי לא להעניק לאוונס מדליה וללחוץ את ידו. אמינות טענה זו מוטלת בספק, והוצעה סיבה אחרת לעזיבתו: לאחר שביום התחרות הראשון בירך היטלר את המנצחים הגרמנים בלבד, הוא נדרש על ידי הוועדה האולימפית לברך את כל המתחרים או לא לברך אף אחד מהם. היטלר בחר באפשרות השנייה ועד גמר התחרויות הוא לא העניק מדליות ולא בירך את המנצחים, שביניהם היה אוונס. לטענת אוונס גם היחס שקיבל עם שובו לארצות הברית לא היה ראוי. הוא התייחס לכך באומרו: "כשחזרתי למולדתי,  עדיין לא יכולתי לשבת בקדמת האוטובוס; הייתי חייב ללכת לדלת האחורית. גם לא יכולתי לגור במלון שרציתי. אז אמנם לא הוזמנתי ללחוץ את ידו של היטלר, אך גם נשיא ארצות הברית לא הזמין אותי לבית הלבן".
ביוגרפיה > לאחר המשחקים האולימפיים

לאחר המשחקים האולימפיים שב אוונס לארצות הברית ונטש את אוניברסיטת המדינה של אוהיו, שנה לפני סיום הלימודים. הוא החל להתחרות בכלבים ובסוסים, מרוצים שאומנם היוו השפלה עבורו, אך עזרו לו לפרנס את משפחתו הענייה. בנוסף לכך, הוא ניהל גם עסק לניקוי יבש ולעיתים עבד גם בתחנות דלק. לבסוף, הוא הגיש בקשה לפשיטת רגל, אך גם אז בעיותיו לא תמו וב-1966 הוא הועמד לדין באשמת העלמות מס. ואז, בשפל המדרגה הוא השתקם והתחיל לעבוד כ'שגריר של רצון טוב'. במסגרת עבודתו נסע אוונס ברחבי ארצות הברית והרצה בפני בני נוער ומבוגרים כאחד. הוא שם דגש על החשיבות של ההתמדה, העבודה הקשה והנאמנות. בנוסף, הוא נתן חסות לתוכניות ספורט רבות לבני נוער, בעיקר כאלו שהופעלו בשכונות עוני בשיקגו, אליה עבר לאחר האולימפיאדה.
אוונס היה מעשן כבד, ונהג לעשן חפיסת סיגריות ביום במשך כ-35 שנה. הוא חלה בסרטן הריאה, ונפטר ב-31 במרץ 1980 בגיל 66. הוא נקבר בשיקגו.
להכרה הרשמית זכה אוונס רק בסוף חייו, כשב-1970 נכנס להיכל התהילה של הספורט באלבמה. בשנת 1976 העניק לו ג'רלד פורד את "מדליית החירות הנשיאותית", וב-28 במרץ 1990, לאחר מותו, קיבל את מדליית הזהב של הקונגרס מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב. ב-1984 נקרא רחוב בברלין על שמו. פארק לזכרו הוקם באוקוויל ב-1996, באותה השנה בה עבר הלפיד האולימפי בעיירה, 60 שנה לאחר זכיותיו של אוונס באולימפיאדת ברלין. ב-2001 נחנך אצטדיון האתלטיקה של האוניברסיטה של מדינת אוהיו, הקרוי על שמו, וב-1998 הוציא משרד הדואר של ארצות הברית בול דואר עליו מודפסת תמונתו. באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין, הופיעו כל הספורטאים האמריקאים שעל חולצתם תפורים ראשי התיבות J.O, לזכרו של אוונס. התאחדות האתלטיקה של ארצות הברית מעניקה פרס על שם אוונס לאתלט מצטיין. הפרס מוענק כל שנה החל מ-1981.
בשנת 2016 יצא לאור סרט ביוגרפי המבוסס על סיפורו של אוונס, "המרוץ" (במקור: "Race").
חייו האישיים

ב-1935 נישא אוונס לחברתו מהתיכון רות סולומון, ולזוג נולדו 3 בנות. גלוריה, מארלין ובברלי, בנותיו של אוונס, ייסדו את "אגודת ג'סי אוונס", אגודה הנותנת תמיכה כלכלית לנערים חסרי אמצעים העוסקים בספורט.
הערות שוליים

1 2  ג'סי אוונס – ביוגרפיה
↑  The Single Greatest Athletic Achievement, Forbes
1 2 3  Owens pierced a myth
↑  מושיקו כחלון, האתלט שהשפיל את היטלר: סיפורו המדהים של ג'סי אוונס, באתר עכשיו 14, ‏3 באוגוסט 2022
↑  Adolf Hitler, Jesse Owens and the Olympics Myth of 1936
↑  The 1936 Berlin Olympics Hitler and Jesse Owens
↑  Learning and Teaching German, ThoughtCo (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459266305171  PLWABN: 9810667166105606  BIBSYS: 1591770506802  BNE: XX5707299  BnF: cb170796968 (data)  GND: 118738917  World Athletics: 14343816  ICCU: DDSV076919  ISNI: 0000 0003 6841 2995  LCCN: n50049951  NARA: 10582779  NCL: 014634555  NKC: xx0055727  NLA: 35404254  NTA: 072554800  ORCID: 0000-0003-4741-9661  RERO: 02-A003663079  SNAC: w6qs5q2r  SUDOC: 181837358  S2AuthorId: 2056137617  Trove: 940777  VIAF: 15564829   WorldCat (עם VIAF): 15564829 
אוונס מצדיע לדגל ארצות הברית לאחר שזכה במדליית הזהב באולימפיאדת ברלין ב-1936. מאחוריו לוץ לונג הגרמני, זוכה מדליית הכסף, המצדיע במועל יד
פונקציית אוילר

1000 הערכים הראשונים של פונקציית אוילר
פונקציית אוילר (על שם המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר) היא דוגמה חשובה לפונקציה אריתמטית.
מקובל לסמנה באות היוונית  \phi  (פי), והיא מוגדרת באופן הבא:  \phi (n) שווה למספר המספרים הטבעיים הקטנים מ- n וזרים לו.

למשל,  \phi (5)=|\{1,2,3,4\}|=4,\phi (6)=|\{1,5\}|=2, ואילו  \phi (1)=|\{1\}|=1 (1 הוא המספר הטבעי היחיד שזר לעצמו). כלומר, זהו גודלה של חבורת אוילר  U_{n} המתאימה ל- n.
הפונקציה מוכרת ושימושית בעיקר בזכות משפט אוילר, שלפיו הסדר של כל איבר בחבורת אוילר מסדר  n מחלק את  \phi (n).
חישוב הפונקציה

אם  p מספר ראשוני, אזי כל המספרים הקטנים מ- p זרים לו, ולכן  \phi (p)=p-1. באופן כללי יותר, המספרים שאינם זרים ל- p^{s} הם כל אלה המתחלקים ב- p, שמספרם  p^{s-1}, ולכן  \phi (p^{s})=p^{s}-p^{s-1}=p^{s-1}(p-1)=p^{s}\left(1-{\frac {1}{p}}\right). ממשפט השאריות הסיני נובע שפונקציית אוילר כפלית, כלומר  \phi (n_{1}n_{2})=\phi (n_{1})\phi (n_{2}) עבור  n_{1},n_{2} זרים.
מכיוון שכך, אפשר לחשב את ערכיה על-פי הנוסחה
כאשר  p_{1},\ldots ,p_{k} הם הגורמים הראשוניים השונים של  n. לדוגמה  \phi (45)=45\left(1-{\frac {1}{3}}\right)\left(1-{\frac {1}{5}}\right)=24. נראה זאת. נכתוב  n=p_{1}^{k_{1}}\cdots p_{r}^{k_{r}} ונקבל ממה שאנו כבר יודעים עבור חישוב פונקציית אוילר לחזקה של ראשוני כי:
תכונות הפונקציה

פונקציית אוילר מקיימת את הזהות  \sum _{d|n}\phi (d)=n, אותה אפשר להסביר באמצעות חישוב הסדרים של איברים בחבורה הציקלית  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z} .
נוכל להסתכל על הזהות הזו כקונבולוציה  \varphi *1={\text{id}} כאשר  {\text{id}} פונקציית הזהות. לכן, מנוסחת ההיפוך של מביוס נובע כי
כאשר  \mu  פונקציית מביוס.
נוכל לתת הוכחה נוספת, המבוססת על הנוסחה  \phi (n)=n\prod _{p|n}\left(1-{\frac {1}{p}}\right) לחישוב הפונקציה שהראינו. הרי אם  p_{1},\ldots ,p_{r} הגורמים הראשוניים השונים המחלקים את  n, נוכל להבחין כי
שהרי לכל מחלק  d>1,d|n, אם הוא לא מכפלת ראשוניים שונים אז  \mu (d)=0 מהגדרת פונקציית מביוס.
לכל  n>2,  \phi (n) מספר זוגי. ניתן לראות זאת מתכונת הכפליות. אם  n=2^{k} בעבור  k>1, אז  \phi (n)=2^{k}(1-0.5)=2^{k-1}. אחרת ל- n יש מחלק  p ראשוני אי-זוגי, כלומר הוא מהצורה  n=p^{k}m, ולכן:  \phi (n)=\phi (p^{k})\phi (m)=p^{k-1}(p-1)\phi (m), ו- p-1 זוגי.
הערך הממוצע של הפונקציה הוא  {\frac {\phi (1)+\cdots +\phi (n)}{n}}\sim {\frac {3}{\pi ^{2}}}n. הגבול התחתון של היחס  {\frac {\phi (n)}{n/\ln(\ln(n))}} הוא  e^{-\gamma }, כאשר  \gamma  הוא קבוע אוילר-מסקרוני.
ניתן לכתוב את טור דיריכלה של פונקציית אוילר באופן הבא:
\sum _{d|n}{\frac {\mu (d)^{2}}{\varphi (d)}}={\frac {n}{\phi (n)}}
בתורת גלואה, פונקציית אוילר מופיעה כממד של ההרחבה הציקלוטומית  \mathbb {Q} [\rho _{n}]/\mathbb {Q}  של שדה המספרים הרציונליים על ידי שורש היחידה מסדר  n (הסיבה לכך היא שהפולינום הציקלוטומי הוא אי פריק).
הערות שוליים

↑  זו השערה לא מפורסמת של גאוס מ-1796. פורסמה לראשונה על ידי דיריכלה ב-1849, והוכחה לבסוף על ידי Arnold Walfisz.
משמר הירדן (מושבה)

| --- | --- |

משמר הירדן בתקופת המנדט הבריטי
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  הצפון
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  1890
 סיבת נטישה:  כיבוש והרס על ידי כוחות סוריים
 תאריך נטישה:  10 ביוני 1948
 יישובים יורשים:  גדות, משמר הירדן
 דת:  יהודים
 קואורדינטות:  33°00′50″N 35°37′15″E﻿ / ﻿33.0138°N 35.620838888889°E﻿ / 33.0138; 35.620838888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) משמר הירדן(למפת אצבע הגליל רגילה) משמר הירדן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משמר הירדן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום משמר הירדן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מִשְׁמַר הַיַּרְדֵּן הייתה מושבה שהוקמה בגליל העליון בזמן העלייה הראשונה. המושבה הותקפה על ידי הסורים, נכבשה ונחרבה במלחמת העצמאות והייתה הנקודה היחידה בארץ שלא שוקמה בידי תושביה אלא נבנתה מחדש בידי אחרים שלא נמנו עם צאצאי המייסדים. בעת שתושבי המושבה ישבו בשבי הסורי, הוקם על קרקעות המושבה קיבוץ גדות.
תולדות המושבה > שנים ראשונות

ב-1884 נרכש ממשפחת עבו שטח מישורי של כ-2,000 דונם, ממערב לנהר הירדן, על ידי קרוב המשפחה ישראל מרדכי לובובסקי, עולה מארצות הברית מראשוני יסוד המעלה, ועליהם הקים חווה חקלאית פרטית בשם "שושנת הירדן" ע"ש אשתו המנוחה.
המושב הוקמה ביוזמת משה דוד שו"ב, תושב ראש פינה שמאס בחסות פקידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. שו"ב שכנע בתר"ן פועלים ממושבות הגליל ותושבי צפת להצטרף אליו ולרכוש את אדמת המקום מאת לובובסקי. התשלום על האדמה נקבע לשמונה שנים לאחר מכן, בתמורה לעשירית מאדמתו שנותרה בידי לובובסקי. המושבה משמר הירדן נוסדה בתחיל ה'תרנ"א (1890). לצד כביש צפת-דמשק (היום: כביש 91 בצמוד לצומת גָּדוֹת של היום) ממערב לגשר בנות-יעקב. שמונת הבתים הראשונים שהוקמו במושבה נבנו מחומר מקומי מחוזק אבאן, והתמוטטו כולם בחורף הראשון. שו"ב נאלץ לחלק את אדמות המושבה ולמכור חלקות ל־25 מתיישבים נוספים, ובתמורה נבנו במושבה 12 מבני אבן בסיוע ערבים. איסור שהטילו העות'מאנים על הרחבת ההתיישבות היהודית הביא לקיפאון המושבה, כאשר הרוכשים החדשים הפסיקו לשלם לה. המושבה החזיקה מעמד בזכות הוועד הפועל ביפו, חברת עזרא מברלין, ובודה במושבת הברון בראש פינה.
מייסדי המושבה היו: חיים גלבגיסר, חיים יוסל טייטלבוים, צבי שניידר, איציק מוינשטיר (אנגלברג), שלמה לוי גרוסמן, יעקב צבי פייגלין (סב סבו של חבר הכנסת משה פייגלין), שיינוך, וייסבליט, ובסלר, לוין, וורהפטיג, בלשניקוב, ליפשיץ, קנטור, הרצוג, סגל, תמרי, לובובסקי, שור, שניידמן, הרוקח ר' משה לוריא, רוזנטאל, לרנר, הלפרין, שוורץ, יעקובסון, פינקלר, אלפסי, בוגראד וכהן. ב-1914 ישבו במושבה 125 תושבים על שטח של כ-7,600 דונם.
במלחמת העולם הראשונה התחולל באזור קרב קשה בין הבריטים לעות'מאנים. אך המתיישבים לא עזבו את בתיהם ומה שנהרס נבנה מחדש.
בשנות העשרים של המאה ה-20 עזבו חלק מהאיכרים בשל מחלות קשות ועברו להתגורר באזורי נתניה ואבן יהודה. במאורעות תרפ"ט סבלה המושבה מהתנכלויות וממעשי שוד.
בשנות ה-30 קיבל היישוב כתגבור, גרעיני חיזוק של תנועת בית"ר. במאורעות המרד הערבי סבלה המושבה מהתנכלויות, עבודת הערבים פסקה בה כמעט לגמרי, וצעירי בית"ר מילאו את מקומם. בשנת 1938 נרצחו שני יהודים, אב ובנו, חיים ומנחם גרבובסקי, שהיו בדרכם לשאוב מים מנהר הירדן. בתגובה, הרגו המתיישבים שבעה ערבים וגרמו נזק לרכוש ערבי. בהמשך אותה שנה הותקפה המושבה, אך ההתקפה פסקה כאשר נוטרים ממשטרת היישובים העבריים הגיעו למקום. חברי בית"ר גם ערכו אימונים צבאיים במקום. הדבר נודע לבריטים, וב-18 בנובמבר 1939 פשטו הרשויות הבריטיות על המושבה, ואסרו 38 מהמתאמנים. חברי בית"ר עזבו את המקום עד סוף 1940. עם זאת, בשנות הארבעים נמצא במקום כוח קבוע של מספר נוטרים. במהלך מלחמת העולם השנייה חוותה המושבה שגשוג יחסי, אך מצבה הידרדר לאחריה, כולל עזיבה של חלק מן האיכרים.
בינואר 1947 התיישבו במשמר הירדן 42 חברי 'ארגון ודג'ווד' (על שם ג'וזאיה קלמנט ודג'ווד, מדינאי בריטי פרו-ציוני), ארגון חיילים משוחררי הצבא הבריטי יוצאי בית"ר, אם כי רק כמחציתם נותרו במקום. מספר חודשים אחר כך התיישבו במקום, במספרים קטנים יותר, גם יוצאי מחנות קפריסין ועולים משארית הפלטה.
תולדות המושבה > מלחמת העצמאות ואחריה

על פי החלטת החלוקה נועדה משמר הירדן להיות בתחום המדינה היהודית. מאז החלטת האו"ם האמורה, החמיר המצב הביטחוני במקום. משמר הירדן שכנה על אחת הדרכים החשובות העוברות בין סוריה לארץ ישראל (כביש 91 של ימינו, שהמשכו במזרח מגיע לקוניטרה ולדמשק), ולפיכך, על ציר פלישה אפשרי. ואכן, ב-5, ב-6 וב-10 ביוני 1948 הותקפה המושבה על ידי הסורים. ההתקפה השלישית הביאה לכיבוש המושבה ולהריסת רובה. 15 מן המגינים נהרגו בקרבות ו-39 נפלו בשבי.
מטרתו של מבצע ברוש בקרבות עשרת הימים הייתה לחזור ולכבוש את המובלעת הסורית במשמר הירדן. המבצע לא עלה יפה, קו החזית עם הסורים לא השתנה כמעט, ולצה"ל היו בו כמאה הרוגים. מבצע זה סיים למעשה את הניסיונות המשמעותיים לשנות את קו החזית בין סוריה לישראל, אך סביב המובלעת הסורית במשמר הירדן אירעו לא מעט תקריות אש עד סוף המלחמה.
בתום המלחמה, בכ"ב בתמוז תש"ט, 20 ביולי 1949 חזר השטח לשליטה ישראלית במסגרת הסכמי שביתת הנשק, וכן חזרו השבויים, אולם המושבה לא נבנתה מחדש. על אדמותיה הוקמו קיבוץ "הגוברים" (לימים גדות) ומושב העובדים משמר הירדן. מהמושבה המקורית נשתמרו כמה בתים הרוסים. הם שולבו באתר הנצחה למושבה שהוקם במקום. במחנה הצבאי שהיה מול משמר הירדן הולך ומוקם מרכז מבקרים על תולדות המושבה.
כ-600 מטרים דרומית לשרידי המושבה נמצא בית הקברות של משמר הירדן. באתר כמה עשרות קברים של תושבי המושבה, רבים מהם ילדים, שנפטרו בשנות קיום המושבה.
ראו גם

משמר הירדן (מושב) - המושב אשר הוקם בקרבת חורבות המושבה
לקריאה נוספת

אהרן אבן-חן, כיצד נכבשה משמר-הירדן?, "הארץ", 2.6.1949
אהרן אבן-חן, שלושה ימים בסיון, סיפורה של איכרה ממשמר הירדן סיפורה של משפחת גרבובסקי ומשמר הירדן, הוצאת שמגר, 1987
ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, 2015.
יצחק זיו-אב, אומרים ישנה ארץ, 1980
אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך ב', פרק ס"א, ייסוד המושבה משמר הירדן, מזכרונות דוד מ. שוב, 1891-1890, עמ' 674–677.
אריה יצחקי, גבורת משמר הירדן 1948, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
Beginnings, 1948. The beginning of an Era, the beginning of a state the beginning of a family, Tova Eizik with Andrea Muraskin,2012
הערות שוליים

↑  משמר הירדן – מתוך ההסכת (פודקאסט) "הסכת עולמי עם יצחק נוי - השעה התיעודית" | כאן, נבדק ב-2019-12-15
↑  משה דוד שו"ב, ממושבות יהודה, הצבי, 21 בנובמבר 1890
↑  ב-1897 נטלה חברת יק"א תחת חסותה את המושבה, ובאמצעות חיים מרגליות קלווריסקי, שרכש קרקעות והביא לשכלול המשק, אך המושבה גדלה אך במעט.יוסי בן-ארצי, ניתוח גיאוגרפי של מקורות היסטוריים — בהדגמת שיחזור המערך הפיזי של משמר-הירד, אופקים בגאוגרפיה 6, 1982, עמ' 35–48‏, JSTOR 23695923
↑  מכתב ברכה, השקפה, 18 בדצמבר 1896
↑  שאול דגן, משמר הירדן - מושבה חסרת מזל, את גבול הגליל העליון אנחנו שומרים, כרמל פרינט - חיפה, 2015, עמ' 125-135
סיפור קרב משמר הירדן
יד למשמר הירדן
יד לחלוצי ההתיישבות בגליל בפתח בית הקברות של משמר הירדן הישנה
בית הקברות של משמר הירדן הישנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008502177305171  VIAF: 7102159035176501380001   WorldCat (עם VIAF): 7102159035176501380001 
משמר הירדן, 1947 - בחדר האוכל של הארגון הרוויזיוניסטי של חיילים משוחררים ע"ש ישעיהו ווג'ווד, תלויה תמונת זאב ז'בוטינסקי ליד פינת קק"ל
אנדרטת משמר הירדן
המרתף בו התבצרו אחרוני מגיני משמר הירדן וממנו נלקחו לשבי
בית הקברות של משמר הירדן הישנה
העיר החופשית דנציג

ערך זה עוסק בממשל בעיר בין מלחמות העולם. אם התכוונתם לממשל בתקופת נפוליאון, ראו .
מפה מהמאה ה-19 המראה את מדינת דנציג ואת הדוכסות של ורשה
שטר כסף של העיר החופשית דנציג
העיר החופשית דנציג (בגרמנית: Freie Stadt Danzig; בפולנית: Wolne Miasto Gdańsk; ביידיש: דאנציג) הייתה עיר מדינה בחסות חבר הלאומים בין השנים 1920 ל-1939, בין שתי מלחמות העולם. העיר, שבפולנית נקראה גדנסק ובגרמנית דנציג, הייתה מוקד סכסוך בין גרמניה הנאצית לפולין, ואחת העילות לפלישת גרמניה הנאצית לפולין.
היסטוריה

טרם מלחמת העולם הראשונה, שטחה של פולין חולק בין האימפריה הרוסית, האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו הונגרית. לאחר המלחמה החליטו מדינות ההסכמה להקים שוב את פולין כמדינה עצמאית. עוד בינואר 1918 נשא הנשיא האמריקני וודרו וילסון את "נאום ארבע עשרה הנקודות" בו קרא להקמתה של פולין עצמאית, איתנה מבחינה כלכלית ומדינית, ובעלת מוצא אל הים הבלטי. גרמניה המובסת שלאחר המלחמה, נדרשה להעניק למדינה החדשה את המוצא אל הים. לשם כך נוצר המסדרון הפולני – רצועת אדמה ברוחב של כארבעים ק"מ, שחיברה בין פולין ובין הים הבלטי. בנקודת החיבור, בה נשפך הנהר ויסלה אל הים, עמד הנמל בעיר דנציג. נציגי פולין למשא ומתן דרשו שגם העיר דנציג תינתן להם. לבסוף הוחלט כי בשל העובדה שבעיר ובסביבותיה היה רוב מוחלט לגרמנים האתנים, לא יתאפשר הדבר, בשל היותו הפרה של עקרון ההגדרה העצמית, אשר היה בין השיקולים שנלקחו בחשבון בין הצדדים להסכם ורסאי, בעת שרטוט מפת אירופה שלאחר המלחמה. אם בשל התקדים מתקופת נפוליאון, ואם כפתרון שנמצא אף למקומות אחרים (כגון העיר ממל, כיום "קלייפדה", ליטא), הוחלט להקים במקום "עיר חופשית".
ב־10 בינואר 1920 הוכרז על הקמתה של העיר החופשית, שכללה את העיר דנציג וסביבותיה, בשטח כולל של 1,966 קמ"ר, ואוכלוסייה של 357,000 איש בשנת 1919. כ־90% מתושבי "העיר החופשית" היו גרמנים במוצאם, ו־8% פולנים. על פי הסכם ורסאי הופרדה העיר מגרמניה, והושמה תחת חסותו של חבר הלאומים. לפולין נשמרו זכויות מיוחדות כלפי העיר: פולין ייצגה את העיר כלפי חוץ, והייתה באיחוד מכס עמה, ובנוסף, מסילת הברזל שהובילה אל העיר נשלטה על ידי פולין. עמדה צבאית בתוך הנמל, בשם וסטרפלאטה, ניתנה אף היא לפולין. בעיר עצמה היו שני משרדי דואר, האחד עירוני, ואילו השני פולני.
בעיר שהה באופן תדיר נציב עליון מטעם חבר הלאומים. תפקידו של הנציב היה בדרך כלל לפתור סכסוכים בין פולין ובין העיר החופשית, ולא הייתה לו סמכות להתערב בענייניה הפנימיים של העיר. עד לשנת 1933 שימשו בתפקיד מספר אישים מבריטניה, איטליה, הולנד ודנמרק שהתחלפו בממוצע אחת לשנתיים.
הפולנים לא ראו את קיומה של העיר בעין יפה, ולא רצו להיות תלויים בה לצורכי הסחר הימי. בסמוך לעיר, בעיירה בשם גדיניה שהייתה בשטח פולין, הוקם נמל, שבשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה עברו בו 80% מן הסחורות שנכנסו לפולין, והוא היווה תחרות משמעותית לסחר שעבר דרך העיר החופשית דנציג.