stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יפעת סולל
הערות שוליים

↑  אור קשתי, הבנק שמשלם עמלות לציבור, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2012
↑   אור קשתי, חברי האגודה לדיור משותף מבקשים להזדקן בחברה טובה, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2017
↑  יפעת סולל באתר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה
↑  יאיר אטינגר, בג"ץ: המדינה שמה מקלות בגלגלי החוק לקבורה אזרחית במשך 15 שנה, באתר הארץ, 15 ביולי 2011
↑  אפרת פורשר, ארגון טבקה עתר לבג"ץ נגד ראש עיריית אור-יהודה, באתר nrg‏, 31 באוגוסט 2005
↑  טקס הדלקת המשואות האלטרנטיבי 2021 באתר הטלוויזיה החברתית, מ-41:57 עד 45:47
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583710605171  VIAF: 20145304384378571988   WorldCat (עם VIAF): 20145304384378571988
אשדות יעקב

| --- | --- |

אנשי הפלמ"ח מתאמנים בשנת 1943 על מגדל המים של אשדות יעקב
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  1924 
 על שם:  ג'יימס דה רוטשילד 
 תאריך נטישה:  1951 
 קואורדינטות:  32°39′29″N 35°34′55″E﻿ / ﻿32.65805556°N 35.58194444°E﻿ / 32.65805556; 35.58194444 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) אשדות יעקב(למפת עמק בית שאן רגילה) אשדות יעקב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשדות יעקב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אשדות יעקב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אשדות יעקב הוא קיבוץ ותיק שהוקם בשנת 1924 בעמק הירדן, והיה הקיבוץ הראשון שהתפלג בשנת 1951 לאשדות יעקב איחוד ולאשדות יעקב מאוחד במסגרת הפילוג בקיבוץ המאוחד.
הקמה

בספטמבר 1924 הקימה קבוצת "אחדות", 35 מחברי "החלוץ" יוצאי לטביה שהגיעו מירושלים, קבוצה באתר "גשר הישנה", ממזרח למקום שבו נמצא כיום קיבוץ גשר. קודם לכן, בסתיו תרפ"א (סוף שנת 1920), נעשה ניסיון התיישבות קודם במקום, כאשר "קבוצת הבשקירים", חבורה של משוחררי הגדוד העברי, ביקשה להקים בו מושב עובדים על קרקע בבעלות פיק"א. באותה עת עמק הירדן היה בקעה עמוקה, מאובקת ולוהטת ללא עצים וירק, ורק נהר הירדן שזרם בו סימן את העתיד. הניסיון להקים את המושב נכשל ופיק"א התנתה את סיועה למתיישבים בכך שהיישוב יהיה קבוצה קטנה ולא מושב. מרבית המתיישבים התנגדו לכך ועזבו, ומיעוטם נשארו במקום והצטרפו למתיישבים החדשים. היישוב הקיבוצי החדש נקרא "גשר" והצטרף לארגון הארצי של קיבוץ עין חרוד, לימים הגרעין המייסד של הקיבוץ המאוחד. באוגוסט 1926 הוסכם בין הקיבוץ ופיק"א שהקבוצה תקבל את אדמות גשר שכללו כמה מאות דונמים ועוד 1500 דונם במלחמיה. מספר החברים בקיבוץ הגיע אז לכ-50.
בשנת 1927 הצטרפו אל גרעין "אחדות" פלוגת ג'ידרו שהורכבה מעולים מפולין בני העלייה הרביעית, וחלק מפלוגת עין טבעון. בשנת תר"ץ מנה היישוב מעל 120 נפשות.
הקרקע שעליה הוקמה קבוצת גשר הייתה בבעלות פיק"א כבר מסוף המאה ה-19, אולם שלטונות המנדט הבריטי הטילו ספק בחוקיות העסקה שבה נרכשה מתושביה הערבים, בטענה שהאדמות היו במעמד "ג'פתליק" (כלומר, בבעלות הסולטאן) בעת הרכישה. עניין מעמד הקרקע היה בדיונים משפטיים במשך שנים אחדות, שבהן סירבה פיק"א לאשר בניית מבני קבע במקום ועיכבה מגמות פיתוח. לאחר משא ומתן ממושך, עבר היישוב בין השנים 1932–1935 לאדמות דלהמיה שממזרח לנהר הירדן ומעל לירמוך הנשפך אליו. בעקבות המעבר קיבל הקיבוץ בשנת 1938 את שמו החדש, אשדות יעקב: "אשדות" - על-שם אשדות הירמוך הסמוכים, "יעקב" על-שם יעקב (ג'יימס) דה רוטשילד, בנו של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, שהיה בעל האדמות של אשדות יעקב לפני שהועברו לקרן קיימת לישראל. בשנת 1938 הוקמה על ידי קיבוץ אשדות יעקב אמת מים להובלת מים שנשאבו מהירמוך אל שדות הקיבוץ. בין השנים 1942–1943 נבנתה אמת מים נוספת להובלת מים מהירמוך להשקיה, במסגרת מפעל המים מכון חמשת הקיבוצים.
התפתחות

גרעין החלוצים אשר התיישב במקום ביקש ליצור חברה שיתופית, שוויונית וחופשית, חברה עובדת ובונה בארץ ישראל. השהות בגשר הייתה זמנית בהיעדר קרקעות מספקות לחקלאות ולכן לאחר מספר שנים הוחלט להעביר את הקיבוץ לאדמות של פיק"א בדלהמיה. אולם לבקשת נהרים נשארו בגשר כדי שהנקודה לא תיעזב. לאחר עשר שנות מאבק בחום הכבד באדמות גשר ומאבק במחלות תוך חיפוש דרך ליצירת חברה חדשה וגדולה, עברו המתיישבים מגשר לנקודה חדשה, על אדמות דלהמיה, היא קיבוץ אשדות יעקב של היום. בשנת 1925 נולד הילד הראשון במקום. בשנת 1926 נעשה החריש העמוק הראשון וזריעה באדמת דלהמיה על ידי עשרה זוגות פרדות. בשנת 1927 הוחל בבניית מפעל החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, וכעבור חמש שנים הסתיימו העבודות העיקריות במקום והחל לזרום חשמל במפעל החשמל. בעקבות מאורעות תרפ"ט הופסקה העלייה אל היישוב.
ב-1932 ארעה תאונת דרכים קשה בה נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ במעלה הכרמל בדרכם להביא מצרכים לילדי הקיבוץ ששהו בקיטנה באזור - מיכאל בן דוד, מנחם יפה ושמואל אוסקובסקי. ארבע שנים לאחר האסון הוקם לזכרם בית תרבות. תכנון המבנה נמסר למהנדס יוסף אידלמן שערך זמן קצר קודם לכן גם את התכנית לקיבוץ כולו. בתכנון המבנה נעזר אידלמן, שבשעתו היה חבר קיבוץ יגור באדריכל שמואל ביקלס, בשעתו חבר קיבוץ תל יוסף ולימים מבכירי האדריכלים בתנועה הקיבוצית. במבנה שולב תבליט המתאר שלושה רימונים שאותו יצר נחום גוטמן לזכרם של שלושת ההרוגים, שאחד מהם, מנחם יפה, היה אחי אמו (עם פטירתו של גוטמן הוא אף תרם שתי יצירות לאוסף מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן). עבודה נוספת ששולבה במבנה יצר אריק קורן. לימים הוסב המבנה למחסנים ולארכיון הקיבוץ, וכיום (2021) מקודמת תוכנית לשימור המבנה והשמשמתו חזרה לבית תרבות לקהילה המקומית, לצד המשך פעילות הארכיון.
בשנת 1934 נבנתה הרפת שהייתה המבנה הראשון שנבנה בדלהמיה, ושנה לאחר מכן נבנה בית הילדים הראשון במקום וחובר טלפון מצמח לגשר ולדלהמיה. בשנת 1936 הגיעה חברת הנוער הראשונה מגרמניה. במהלך המרד הערבי הגדול סבל הקיבוץ מהתקפות של ערבים.
ליומן של הקיבוץ נקבע השם "אשדות" ובשנה זו קבעה הנהלת רכבת העמק תחנה לאשדות יעקב.
רכבת העמק תחנת אשדות יעקב צילום: רודי ויסנשטין
באותה שנה רוב החברים והילדים עברו לאשדות יעקב ומספר חברים נשארו באדמת גשר לשמור על הנקודה. במרץ 1938 הגיעה חברת הנוער השנייה ובמאי 1938 החלה אמת המים לפעול.
התפתחות > שנות טרום הקמת מדינת ישראל

בשנת 1938, בשל בעיות עבירות בכבישים ומאורעות ביטחוניים, לא ניתן היה לשלוח את הירקות לשוק והחלה תעשיית מיץ העגבניות בקיבוץ. באוקטובר 1938 הוקם מפעל "אשד" שהפך לבית חרושת גדול ומצליח בו יצרו בעיקר מיצים, תרכיזים וריבות אשר סיפק לצבא הבריטי באגן הים התיכון את כל תצרוכת הריבה. המפעל נסגר סופית בשנות ה-60 של המאה ה-20. לימים, בתקופת מלחמת ההתשה, שימש מבנה המפעל מקום אחסון לפלוגה של צה"ל שעסקה בפעילות ביטחון שוטף על הגבול עם ירדן ובהגנה על היישובים.
בדצמבר 1939 בנתה חברת אווירון מצפון לקיבוץ שדה תעופה והאנגר, ובמקום נפתח קורס הטיס הראשון בארץ ישראל. הקמת ההאנגר נבעה מתוך מחשבה שהטייסים הצעירים יעזרו בהגנה על שמי הארץ. לימים, הוקם במקום קיבוץ אשדות יעקב מאוחד וההאנגר שימש בית קולנוע בקיבוץ. עם השנים פורק ההאנגר והועבר למוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הפך אשדות יעקב לאחד הקיבוצים הגדולים והחזקים בתנועה הקיבוצית. חברים רבים הצטרפו אליו, ובשנת 1944 התקבלו בני הקיבוץ הראשונים לחברות. כמו כן, בקיבוץ התחנכו הרבה גרעינים של עליית הנוער יוצאי אירופה. חלק מהגרעינים הקימו קיבוצים חדשים: בית הערבה, גשר, הגושרים, החותרים, רביבים, דברת, אייל, קדמה, נחשולים וצאלים. בשנות הפריחה הגיע הקיבוץ ליותר מ-1,000 חברים.
באותן שנים החקלאות שגשגה והתעשייה החלה לפתח את ניצניה. החקלאות כללה גן ירק גדול, גן נוי עם משתלת ורדים ענקית, פלחה, עדר כבשים, כרם ובאותה תקופה נפתח המדגה. ענף עזר שפרח היה אורוות סוסים גדולה שגידלה וטיפחה את הסוסים איתם עבדו. לצורכי החקלאות הענפה היה צורך להעלות מים מהירמוך לשדות שמסביב לאשדות. צינור ענק עם משאבה העלה את המים לבריכות אגירה ומהן זרמו המים באמת מים לשדות של כל הקיבוצים באזור שממזרח לירדן.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות ופלישת צבאות ערב, כבשו הסורים את משטרת צמח, קיבוץ מסדה ואת קיבוץ שער הגולן הנמצאים בעמק הירדן. באותה העת תקפו העיראקים את קיבוץ גשר ואת המשטרה וניסו לכבוש את כוכב הירדן. הילדים, הנשים והאוכלוסייה הבלתי לוחמת פונו לחיפה וליגור. את הפרות במשק הובילו במשאיות לקיבוץ יגור, ובאשדות נשארו שלוש פרות כדי לספק חלב ללוחמים.
הפילוג באשדות יעקב

ניצני הפילוג בתנועה הקיבוצית החלו בשנת 1950 באשדות יעקב שהיה היישוב הראשון שהתפלג. באפריל 1950 עלתה מחלוקת בנושא החינוך שנסובה סביב הרחקת החינוך מהפוליטיזציה. רוב אנשי הקיבוץ השתייכו למפא"י ולקיבוץ הגיעה חברת נוער, שחלק מחבריה השתייכו למפ"ם והיה קיים חשש שחברי קבוצה זו ישפיעו על בני הנוער מבחינה פוליטית.
לאור זאת הוקמה ועדה ציבורית שנקראה ועדת בית הספר אשר הופקדה על גיוס החברים לעבודה החינוכית וההוראה. שבוע לאחר הקמתה התקיים דיון בנוגע לאישור חברות במשק של 45 מועמדי חברות וביניהם מדריכי הנוער שהיו חברים בקבוצה זו. חברותם נדחתה עקב השתייכותם למפ"ם והחשש להיווצרות רוב לתומכיה בקיבוץ. מזכירות הקיבוץ המאוחד התנגדה לדחיית קבלתם לחברות על רקע זה, וחייבה את אשדות יעקב לקבלם לחברות. התפתח משבר בין תומכי מפא"י לתומכי מפ"ם בקיבוץ, ובין אפריל לאוגוסט 1950 הסתמן תחילת הפילוג.
מועצת הקיבוץ המאוחד התכנסה בפתח תקווה באוגוסט 1950, והחליטה לאשר את חברותם של המועמדים בטענה שאי-קבלתם סותרת את עקרונות הקיבוץ. המועצה אסרה על פילוג המשק, ואף שלחה ועדה לקיבוץ. ואולם, איסורה של המועצה וביקור הוועדה היו לשווא, כיוון שתהליך הפילוג בקיבוץ כבר היה בעיצומו: כך למשל, שתי הקהילות הפוליטיות בקיבוץ החלו להוציא עלונים נפרדים, ובחודש ינואר 1951 הופיע היומן הראשון באשדות עם התוספת "יומן הרוב במשק". באפריל 1951 החלה חלוקה במוסדות החינוך לפי השתייכות למפא"י או למפ"ם. הפילוג גרם לקרע בין משפחות. בספטמבר 1951, עם תחילת שנת הלימודים תשי"ב, נעשתה הפרדה מלאה במערכת החינוך.
בעת פילוג הקיבוץ היו תומכי מפא"י הרוב במשק: כ-246 חברים וחברות, לעומת 231 חברים וחברות תומכי מפ"ם. קבוצת הרוב שתמכה במפא"י נשארה באשדות יעקב, ואילו קבוצת המיעוט שתמכה במפ"ם הקימה קיבוץ נוסף צפונית לאשדות יעקב. אדמות הקיבוץ, המים ומפעל הקיבוץ "אשד", חולקו באופן שווה בין שני הקיבוצים. תהליך הפילוג הסתיים בשנת 1954, כאשר כל קיבוץ נשא שם נפרד: "אשדות יעקב איחוד" המזוהה עם מפא"י (במיקום בו הוקם אשדות יעקב במקור) ו"אשדות יעקב מאוחד" המזוהה עם אחדות העבודה (צפונית אליו), כאשר רק דרך עפר מפרידה בין שני המשקים. כיום שני המשקים שייכים לתק"ם.
ערב הפילוג בקיבוץ המאוחד היה אשדות יעקב אחד מגדולי הקיבוצים בתנועה הקיבוצית. בפילוג היה בו רוב לאנשי מפא"י, בשנת 1951 הוקם קיבוץ אשדות יעקב איחוד ובשנת 1953 פרשו ממנו אנשי מפ"ם והקימו מצפון לו את אשדות יעקב מאוחד, בעוד הקיבוץ הוותיק הצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים ונקרא מאז אשדות יעקב איחוד.
הערות שוליים

↑  קבוצת גשר, דבר, 19 באוגוסט 1926
↑  פלוגת ג'ידרו נקראה בשמו של כפר בעמק זבולון שאדמותיו נרכשו באותן שנים על ידי הקק"ל, שם עבדו חברי הפלוגה בבניית קריית חיים
↑  חג השדה, דבר, 19 ביוני 1932
↑  המשק העברי בארץ ישראל, דבר, 9 בספטמבר 1934
↑  י. רואה, בעמק הירדן, דבר, 26 בינואר 1933
↑  התקפה חזקה על קבוצת גשר, דבר, 24 ביולי 1936
הבטחון בסביבות גשר, דבר, 28 באוגוסט 1936
התקפה על דלהמיה, דבר, 30 באוגוסט 1936
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573211605171 
בניית ההאנגר למטוסים באשדות יעקב, 1938
אמיליה פרז

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אק אודיאר 
 הופק בידי:  פסקל שאצטוק, Nicolás Celis 
 תסריט:  ז'אק אודיאר 
 עריכה:  ג'ולייט וולפלינג 
 שחקנים ראשיים:  קרלה סופיה גסקון זואי סלדנה אדריאנה פאס סלינה גומז 
 מוזיקה:  Clément Ducol, ז'ורז' ברסנס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מדינה:  צרפת, מקסיקו, בלגיה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 הקרנת בכורה:  18 במאי 2024 
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית, אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס השחקנית הטובה ביותר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לבמאי הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אמיליה פרז (בספרדית: Emilia Pérez, נהגה בספרדית: אמיליה פרס) הוא סרט קומדיית פשע מוזיקלית צרפתי בשפה הספרדית מ-2024, אותו כתב וביים ז'אק אודיאר. בסרט מככבים זואי סלדנה, קרלה סופיה גסקון, סלינה גומז, אדריאנה פאס, מארק איווניר ואדגר רמירס.
הסרט הוקרן לראשונה ב-18 במאי 2024 בפסטיבל קאן ה-77 בו נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב, וזכה בפרס חבר השופטים ובפרס השחקנית הטובה ביותר שבו זכה האנסמבל הנשי.
הסרט היה מועמד ל-10 פרסי גלובוס הזהב (2024) וזכה ב-4 פרסים כולל, הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והסרט הזר הטוב ביותר, יותר מכל סרט אחר.
הסרט התמודד מטעם צרפת על פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-97. הוא היה ל-13 פרסים, יותר מכל סרט אחר וזכה בשני פרסים: זואי סלדנה זכתה בפרס השחקנית המשנה הטובה ביותר ו-"El Mal", השיר המקורי הטוב ביותר
בישראל הסרט הוקרן בבכורה ב-1 בנובמבר 2024 בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
עלילה

ריטה מורה קסטרו, עורכת דין בלתי מוערכת במקסיקו, כותבת כתב הגנה לתיק רצח אשתו של איש תקשורת בולט. בניגוד לצו מצפונה היא טוענת להתאבדות. לאחר הזכייה בתיק היא מקבלת שיחת טלפון מגורם מסתורי שמציע לה הצעה שלטענתו תשתלם לה כלכלית. לאחר הסכמתה של ריטה לפגישה היא מגלה כי לקוחה הוא מנהיג קרטל הסמים חואן 'מניטס' דל מונטה. מניטס מעוניין שתסייע לו בהליכי התאמה מגדרית באופן חשאי, ובפתיחת חיים חדשים.
לאחר שהיא חוקרת את הנושא מוצאת ריטה למניטס מנתח מתאים בתל אביב. לבקשתו היא מעבירה את ילדיו ואשתו ג'סי לשווייץ לצורך ביטחונם. מניטס מזייף את מותו ומתחיל בחיים חדשים כשהיא בוחרת בשם אמיליה פרז. ריטה מקבלת סכום כסף משמעותי בתמורה לעזרתה ועוברת למקסיקו.
ארבע שנים מאוחר יותר, ריטה נמצאת בלונדון ונתקלת באמיליה. אמיליה מסבירה כי הניתוק מילדיה קשה לה במיוחד, והיא מעוניינת בעזרתה של ריטה באיחוד המשפחה. ריטה מחזירה את ג'סי וילדיה למקסיקו סיטי, ומציגה את אמיליה כדודה רחוקה של מנטיס שהתנדבה לסייע בגידולם של הילדים. ג'סי אינה מעוניינת בהסדר אבל מוכנה לחזור למקסיקו סיטי רק בכדי להתאחד עם גוסטבו ברון, מי שהיה מאהבה בעבר.
במהלך בילוי במקסיקו אמיליה וריטה נפגשות במקרה עם אם לילד שנעלם, שעוסקת בחיפושים נואשים אחריו. מלאת רגשי חרטה אמיליה משתמשת בקשרי העבר שלה ומקימה עמותה שמטרתה לסייע בזיהוי גופתיהם של נעדרים והרוגי הקרטלים. ריטה ואמיליה מנהלות יחד את העמותה. במהלך פעילות העמותה פוגשת אמיליה באפיפניה, אישה ששרידי בעלה המתעלל אותרו בידי העמותה, והשתיים מתחילות מערכת יחסים.
ג'סי מחדשת את מערכת היחסים שלה עם גוסטבו ובהמשך מתארסת איתו, כעת היא מעוניינת לעבור לגור איתו עם ילדיה. כשהיא מעדכנת בכך את אמיליה הנחרדת זו הופכת תוקפנית וטוענת כי הילדים הם 'שלה'. ג'סי ההמומה והזועמת בורחת עם הילדים, ואמיליה מצידה עוצרת את כל הקצבאות שלה ומאיימת על גוסטבו שיעזוב את מקסיקו.
ג'סי וגוסטבו חוטפים את אמיליה ודורשים כופר מריטה. כאשר ריטה מגיעה למקום המפגש מתחולל קרב יריות, במהלכו אמיליה חושפת את זהותה בפני ג'סי. גוסטבו מכניס את אמיליה לתא המטען של מכוניתו ונמלט משם עם ג'סי, שמעכלת לאיטה את משמעות זהותה של אמיליה. היא דורשת מגוסטבו לעצור ומאיימת עליו באקדח. מתחולל מאבק ובמהלכו המכונית סוטה מנתיבה, וגוסטבו ג'סי ואמיליה נהרגים.
ריטה מעדכנת בבכי את ילדיהם של ג'סי ואמיליה והופכת להיות האפוטרופסית שלהם.
שחקנים

קרלה סופיה גסקון – אמיליה פרז / חואן "מניטאס" דל מונטה
זואי סלדנה – ריטה מורו קסטרו
סלינה גומז – ג'סי דל מונטה
אדריאנה פאס - אפיפניה
מארק איווניר - ד"ר וסרמן
אדגר רמירס - גוסטבו ברון
ג'יימס ג'רארד - סיימון
הפקה

את ההשראה לדמות הראשית קיבל אודיאר מפרק אחד מתוך ספרו של הסופר הצרפתי בוריס רזון "Écoute". זאת הפעם הראשונה בה כתב אודיאר את התסריט לבדו, כשתומס בידגיין, שותפו הקבוע לכתיבה, שימש כמשתף פעולה יצירתי.
צילומי הסרט היו אמורים להתחיל בסתיו 2022, אך נדחו בשישה חודשים עקב התנגשויות עם לוח הזמנים של חלק מהשחקנים. במקור הצילומים היו אמורים להתקיים במקסיקו, אך הועברו לסטודיו ליד פריז בהתאם לרצונו של אודיאר, שהסביר שצילומים בסטודיו יאפשרו לו חופש יצירתי רב יותר ביצירת כוריאוגרפיה. צילומי הסרט החלו במאי 2023 והסתיימו ב-5 ביולי.
הפקה > מוזיקה

קלמן דוקול וקמיל, זוג צרפתי, כתבו והפיקו את הפסקול עבור הסרט וגם את השיר "El Mal" יחד עם במאי הסרט אודיאר.
הפצה

אמיליה פרז נבחר לתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2024, בו הוקרן בבכורה עולמית ב-18 במאי 2024. הסרט זכה בפסטיבל עם סיומו לתשואות סוערות שנמשכו דקות ארוכות. בנוסף, הוענק בפסטיבל פרס השחקנית הטובה ביותר, שחולק בין ארבע כוכבות הסרט: סלדנה, גומז, גסקון ופאז.
זמן קצר לאחר הקרנת הבכורה זכתה נטפליקס בזכויות ההפצה של הסרט בצפון אמריקה ובריטניה תמורת 8 מיליון דולר. בצרפת הסרט עלה לאקרנים ב-21 באוגוסט 2024. בארצות הברית וקנדה הסרט עתיד לעלות בהפצה מוגבלת ב-1 בנובמבר, לפני שיעלה בנטליפקס ב-13 בנובמבר.
בנוסף הוקרן הסרט בפסטיבל טורונטו ב-9 בספטמבר 2024, ועתיד להיות מוקרן גם בפסטיבל הסרטים בבוסאן ב-29 באוקטובר.
ב-18 ביוני 2024 עלה הטריילר הראשון לסרט, ב-30 בספטמבר 2024, חשפה נטפליקס את הטריילר שלה.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 89 אחוזי טריות, המבוססים על 53 ביקורות. באתר Metacritic עומד על ציון ממוצע משוקלל של 71, המבוסס על 20 מבקרים.
הסרט מקבל שבחים על סיפור נועז, ביצועים מרתקים וייצוג פורץ דרך. בנוסף, הסרט הוא נציגה הרשמי של צרפת לפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר, מה שמחזק את מעמדו כמועמד מוערך.
מנגד, הסרט ספג ביקורת על כך שהגיבורה חוזרת לקול גברי כשהיא כועסת, מה שנחשב לסטריאוטיפ פוגעני כלפי טרנסג'נדרים והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה פרסמה מכתב פומבי המגנה את הסרט על ייצוג לא אותנטי של טרנסג'נדרים. בנוסף, הסרט ספג ביקורת גם מצד מקסיקנים, שטענו כי הוא מציג באופן גזעני ומנוכר את התרבות המקסיקנית בעוד רק אחת מהשחקניות הראשיות היא מקסיקנית, מה שהוביל לטענות על חוסר אותנטיות. מבקר הקולנוע המקסיקני ריקרדו גאלגוס ראמוס ציין כי "כל מקסיקו שונאת את הסרט". בתגובה, הבמאי ז'אק אודיאר הודה שלא ביצע תחקיר מעמיק על התרבות המקסיקנית לפני הפקת הסרט. השחקנית סלינה גומז ספגה ביקורת על המבטא שלה בסרט, שנתפס כמלאכותי ומוגזם. באופן כללי, מבקרים טענו שהסרט מצטרף לרשימה של סרטים שמתיימרים להיות "פרוגרסיביים" אך בפועל מחזקים סטריאוטיפים קיימים, זאת ועוד - מבקרי קולנוע ציינו שההצלחה של הסרט בטקסי הפרסים נובעת מרצון הממסד ההוליוודי לחגוג סרטים בעלי מסרים פרוגרסיביים, גם אם אינם איכותיים.
עודד פורר

פורר (שני משמאל) במפגש של ראשי ישראל ביתנו עם משלחת חברי הקונגרס האמריקאי בראשות ננסי פלוסי, בשולי אירועי פורום השואה העולמי החמישי בירושלים, ינואר 2020
עודד פורר (נולד ב־30 במאי 1977) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם ישראל ביתנו, המכהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לחיזוק ופיתוח הנגב והגליל, ויו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות לשעבר. כיהן כשר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל מטעם מפלגת ישראל ביתנו. בעבר היה מנכ"ל משרד העלייה והקליטה ויו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי.
ביוגרפיה

פורר נולד וגדל ברחובות. אביו, שוקי פורר, היה פוליטיקאי מקומי ולימים נבחר לראשות העירייה. הוא התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים. בתפקידו האחרון כיהן כמפקד סיירת דַּבּוּרִים בפלגה 916. משרת במילואים בדרגת רס"ן.
עם שחרורו מצה"ל עבד כיועץ פוליטי של שרת החינוך לימור לבנת, בין השנים 2001–2005, וכיהן כמזכיר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. בשנת 2005 הקים חברת ייעוץ בשם "סי אי או אסטרטגיה".
בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במשפטים וממשל ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית.
כעת מתגורר ביישוב משמר דוד.
קריירה פוליטית

בשלהי שנת 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, התמודד על משבצת מחוז השפלה ברשימת הליכוד, אולם הפסיד ליריב לוין. לאחר ההפסד שובץ במקום ה־109 ברשימת הליכוד לכנסת.
בשנת 2011 עבר לתנועת ישראל ביתנו והיה מיוזמי הקמת גוף צעירים למפלגה – צעירי ביתנו. בוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה נבחר לכהן כיו"ר צעירי ביתנו.
בשלהי שנת 2012, לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום ה־16 ברשימת המפלגה לכנסת. לאחר איחוד רשימות הליכוד וישראל ביתנו הוצב במקום ה־43 ברשימה המשותפת, ולא נכנס לכנסת.
קריירה פוליטית > פעילות כמנכ"ל משרד הקליטה

בשנת 2013 מונה למנכ"ל משרד הקליטה תחת השרה סופה לנדבר ממפלגת ישראל ביתנו. מינוי זה הצריך את התפטרותו מרשימת המפלגה לכנסת. בעת כהונתו הציב את עידוד העלייה כאחד מיעדיו המרכזיים של המשרד, ולפיכך שונה שם המשרד ל"משרד העלייה והקליטה". ואכן, בשנת 2014 עלו לישראל 27,000 עולים, לעומת ממוצע של כ-18,000 עולים בשנה שעלו בעשור הקודם.
יזם את תוכנית "דרך חדשה" לקידום שילובם של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית. הייתה זאת הפעם הראשונה שקהילת יוצאי אתיופיה שותפה באופן מלא וחופשי בכל הדיונים ובמוקדי קבלת ההחלטות על מנת לבנות אמון מחודש ויצירה של תוכנית שתענה לצורכי הקהילה.
קריירה פוליטית > פעילות כחבר כנסת

בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצב במקום ה־8 ברשימת ישראל ביתנו. המפלגה זכתה בבחירות בשישה מנדטים. החל לכהן כחבר הכנסת ב־4 בספטמבר 2015, בעקבות החלטתו של המועמד אילן שוחט לפרוש, עוד בטרם השבעת הכנסת, מהתפקיד לו נועד, ולאחר פרישתו מן הכנסת של שרון גל בספטמבר 2015.
בכנסת העשרים, היה יו"ר ועדת המשנה לספורט ויו"ר ועדת המשנה לבחינת ימי החופשה במערכת החינוך, ועדה מיוחדת שהוקמה על מנת לצמצם את הפער בין ימי החופשה במשק לימי החופשה של תלמידי בית הספר.
לקראת הכנסות ה־21 וה־22 הוצב במקום השני ברשימת ישראל ביתנו ונכנס לכנסת.
עם פתיחת פעילות הכנסת ה־23 נבחר ליו"ר ועדת הכספים הזמנית, תפקיד בו החזיק עד 27 במאי 2020 ועם כניסתו לתפקיד של משה גפני.
קריירה פוליטית > פעילות כחבר כנסת > פעילות כיו"ר הוועדה למעמד האישה ולשוויון מגדרי

ביוני 2020 מונה ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, דבר אשר גרר ביקורת בגלל היותו גבר. כיו"ר הוועדה פעל לאישור תקציב להקמת חדרים אקוטיים בבתי חולים בפריפריה. כיו"ר פעל והעביר במסגרת הוועדה את החלת התקנות למניעת הטרדה מינית על קבוצות ואגודי ספורט, ונלחם על פתיחת ליגת העל לנשים בכדורגל.
בעקבות ניסיון הרצח של שירה איסקוב קידם תיקון לחוק האפוטרופסות, כך שזכות האופוטרופוס תישלל מנאשמים ומורשעים בעבירות אלימות במשפחה.
באוקטובר 2020 מונה כציר בקונגרס הציוני העולמי ה־38 מטעם ישראל ביתנו.
קריירה פוליטית > שר החקלאות והשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל

עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש ביוני 2021 מונה פורר לשר החקלאות ולשר המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל.
יחד עם שר האוצר אביגדור ליברמן, קידמו תוכנית רוחבית להגדלת התחרות ותמיכה בענף החקלאות. במרכז התכנית: ביטול מכסי המגן שנועדו לפגוע בייבוא תוצרת חקלאית, ומעבר לתמיכות ישירות בחקלאים.
במרץ 2022 חתמו השר פורר והשר אביגדור ליברמן על צו הורדת המכס על יבוא פירות וירקות.
ביולי 2022 הגיעו השרים פורר וליברמן להסכם עם נציגי החקלאים, שמעביר את התמיכה בחקלאות הישראלית לישירה, בנוסף להשקעה בחדשנות מחקר ופיתוח. זאת במקביל להורדת המכסים (מהלך שהחל במרץ) וביטול חסמי ייבוא.
פורר אישר בכנסת את הרפורמה שיזם בענף ההטלה שתביא לסיום התכנון בענף באופן הדרגתי, תפחית את המכס על יבוא ביצים ותבטל את לולי הכלובים. בנוסף השר פורר הגיע להסכם עם מגדלי הבקר שכולל את ביטול המכס על ייבוא בשר מצונן.
במאי 2022 יזם החלטת ממשלה רב שנתית להפיכת העיר אילת ואזור חבל אילות למוקד בינלאומי למחקר ופיתוח מזון מן הים ומהמדבר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצב שוב במקום השני ברשימת ישראל ביתנו לכנסת.
קריירה פוליטית > החלטת ממשלה: הפיכת אילת וחבל אילות למרכז מחקר בינלאומי

ב-15 במאי 2022, עודד פורר אישר החלטת ממשלה שהוביל, שהופכת את העיר אילת ואזור חבל אילות למוקד בינלאומי לחקר מזון מן הים והמדבר.
ב-18 באוקטובר 2022, השר עודד פורר קיים את כנס "Agrisrael - Sea The Future" הראשון באילת בהשתתפות שרים, סגני שרים, שגרירים ובכירים מתעשיית המזון העולמית. במהלך הכנס חתם פורר על הסכם עם בחריין עם השר הבחרייני וואהיל בין נאסר אל מובארק, לחיזוק שיתוף הפעולה בין המדינות. כחלק מההחלטה, נחתמו גם הסכמים עם איחוד האמרויות והסכם עם ארצות הברית במעמד מושל מרילנד, לארי הוגאן, על כוונות לשיתוף פעולה בתחום חקלאות וביוטכנולוגיה ימית.
חוקים שיזם

פורר יזם מספר חוקים בנושאי עלייה, צרכנות, יחסי עבודה, סמכויות המשטרה וענישת מחבלים ותומכי טרור.
תיקון חוק יסוד: הכנסת, 7א' – פסילת מועמדים לכנסת – נוספה עילת פסילה על־פי התבטאויות, ולא רק על־פי מעשים.
חוק זכות השגה על החלטה בעניין רישוי מקצועות בתחום הרפואה והבריאות – קובע הקמת ועדת ערר במשרד הבריאות, שתדון בעררים על החלטות, בבקשות למתן רישיון לעסוק במקצועות רפואיים כמו רופאים, רוקחים ורופאי שיניים.
תיקון חוק הדרכונים – נקבעה זכות עולים חדשים, עד פחות משנה בארץ, לדרכון ישראלי ולא רק לתעודת מעבר. באוקטובר 2020 נחשף בתוכנית המקור שעשרות אלפי תושבי מדינות חבר העמים מנצלים את החוק להוצאת דרכון ישראלי בלי שיש להם כוונה להשתקע בישראל.
חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית – קובע שה־9 במאי יצוין כיום ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית, ובו יתקיימו פעילויות בנושא במערכת החינוך, טקס ממלכתי ויערכו טקסים ומצעדים מקומיים לציון היום.
תיקון חוק שעות עבודה ומנוחה (מוזג בתיקון הממשלתי) – מאפשר להעסיק עובד במשמרת לילה עד שבועיים, ולא רק שבוע, מתוך תקופה של שלושה שבועות.
חוק ההתייעלות הכלכלית (מוזג בחקיקה הממשלתית) – קיצור תקופת הזכאות לתוספת ותק ומתן אפשרות לקשישים במדינת ישראל לקבל את תוספת הוותק מבלי להידרש לשנות אכשרה.
תיקון חוק ביטוח בריאות ממלכתי – מאפשר לממש מרשמים דיגיטליים בכל בית מרקחת, גם ללא הסכם עם קופת החולים.
תיקון חוק המאבק בטרור – לא תינתן לוועדת השחרורים אפשרות לשחרר אסיר שנמצא אשם ברצח או בסיוע לרצח לפי חוק המאבק בטרור, אף לאחר שריצה שני שלישים מתקופת מאסרו.
חוק לביטול אזרחות ממחבלים המקבלים תגמול על ביצוע מעשה טרור – קובע הליך ייעודי לביטול אזרחות או תושבות ישראלית למחבל אשר הוכח כי מקבל תגמול בעד מעשה טרור מהרשות הפלסטינית או מטעמה.
חוק האפוטרופסות – שולל מהורה שרצח, ניסה לרצוח או אנס את ההורה השני או אחד מילדיו את זכות האפוטרופסות על הילדים. נחקק בזמן שכיהן כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי בכנסת לאחר שביקר את שירה איסקוב שאושפזה במצב קשה בבית החולים.
ביטול התכנון בענף הלול – מהווה תיקון לחוק המועצה לענף הלול, שקובע כי בשנת 2032 מדינת ישראל תעבור משוק סגור ומתוכנן עם חלוקת מכסות לשוק פתוח ותחרותי ללא מכסות. במסגרת החוק, כל מכסה חדשה שניתנת החל משנת 2023 עד לסיום התכנון לא מזכה את המגדל בפיצוי כספי מהמדינה כאשר גם המכס על הביצים ירד מיידית ב-50%. בסיוע המדינה מתבצע מעבר מלולי כלובים מיושנים ללולי חופש לרווחת התרנגולות ולשמירה על בריאות הציבור.
תיקון חוק המאבק בכלי הנשק הבלתי חוקיים – מאפשר לשוטר לבצע חיפוש ללא צו שופט אם התעורר חשד סביר שכלי נשק או חלק מהותי מנשק, שעשוי לשמש ראיה לביצוע עבירה, נמצא במקום, ואם בשל הצורך המיידי לביצוע החיפוש לא ניתן לקבל צו.
חיים אישיים

פורר נשוי לסיוון, מורה לאנגלית, ולהם שלוש בנות. מתגורר ביישוב משמר דוד.
אחיו הוא השופט צבי פורר.