stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם דור
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
1 2  Shaul Dor, Menachem Dor 1901–1998, Israel Journal of Zoology 45, 1999-01-01, עמ' iii–iv doi: 10.1080/00212210.1999.10688990
↑  אריה אביצור,שנונית מירי, טבע והארץ 1985, גיליון 3 (עותק באתר סנונית).
↑  John E. Randall & Menachem Dor, DESCRIPTION OF A NEW GENUS AND SPECIES OF LABRID FISH FROM THE RED SEA, Israel Journal of Zoology 29, 1980, עמ' 153-162 doi: 10.1080/00212210.1980.10688495
↑  זאב ליבנה, ספר עזר לזואולוגיה, דבר, 22 בפברואר 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272007905171  CiNii: DA01558359  ISNI: 0000 0000 2901 5530  LCCN: n85051565  NTA: 071600612  RERO: 02-A003187226  SUDOC: 169013936  VIAF: 45724782   WorldCat (עם VIAF): 45724782 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורם בר-גל

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1942 (בן 82) קריית חיים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה תרבותית וחברתית תולדות המחשבה של הגאוגרפיה בישראל
 מקום מגורים:  חיפה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  יהודה קרמון
 פרסים והוקרה:  פרס רופין, בתחום מדעי החברה, תשנ"ד.
 בת זוג:  ד"ר ברוריה בר-גל
 מספר צאצאים:  5 
 bargal.wordpress.com
 
יורם בר-גל (נולד ב-15 בדצמבר 1942) הוא פרופסור אמריטוס לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, בה כיהן כראש המחלקה לגאוגרפיה והרחיב את תחומי התמחותה של המחלקה לכיוון לימודי הסביבה. תחומי התמחותו העיקריים הם גאוגרפיה תרבותית וחברתית וכן תולדות המחשבה של הגאוגרפיה בישראל. במחקריו, בר-גל חשף את משמעות הלאומיות והציונות של מדע הגאוגרפיה בישראל שהתבטאה במפות, אטלסים, ספרי לימוד ותוכניות הלימודים. כמו כן הראה כיצד דמותה הגאוגרפית של הארץ שימשה ערך חשוב בתעמולה וההסברה של הקרן הקיימת ברחבי העולם במשך למעלה ממאה שנה.
רבים ממחקריו יצאו מנקודת מבט בינתחומית וגובלים בדיסציפלינות כמו היסטוריה, תקשורת, חינוך וסוציולוגיה. על ספרו "מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני" זוכה פרס רופין בתחום מדעי החברה, בשנת 1994.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בר-גל נולד בקריית חיים, בן שני לזאב זילברגליט ויונה (לבית ברזניק). שניהם עלו לארץ כחלוצים מפולין בשנת 1933, והקימו את ביתם על חולות קריית חיים. הקריה של אותן שנים הייתה שכונת פועלים ובר-גל התחנך על ערכיה של התפיסה הסוציאליסטית שדגלו בה מייסדי היישוב. כבר בילדותו גילה עניין במגוון תחומים כמו אמנות וציור וכן בטבע הארץ. הרבה לטייל במסגרת תנועת הנוער, תחילה כחניך ומגיל הבגרות כמדריך ב"התנועה המאוחדת". לקראת היציאה לצבא שינה את שם משפחתו לבר-גל, בעקבות השינוי שהוליך אחיו פרופסור דוד בר-גל, כמה שנים קודם לכן. את השירות הצבאי עשה בנח"ל, ולאחר תקופה קצרה בקיבוץ כפר-עזה פנה ללימודים גבוהים.
כאשר היה חבר בקיבוץ כפר עזה נישא לנצחה בר-גל (לבית אפשטיין) ואיתה נולדו שלושה ילדים: דביר, רקפת ויונית. בשנת 1978 הסתיימו הנישואים הראשונים. בשנת 1985 נישא בר-גל פעם שנייה לד"ר ברוריה בר-גל (לבית קרס) שאיתה נולד בנו – תום. כמו כן אימץ בר-גל את הילה - ביתה של ברוריה (בולי) מנישואיה הראשונים.
עד שנת 1978 התגורר בקריית חיים ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה, לא רחוק מהאוניברסיטה בה לימד כל חייו.
ביוגרפיה > השכלה גבוהה ואקדמיה

בלימודי התואר הראשון (1967-1965) התמחה בגאוגרפיה ובהיסטוריה, במסגרת השלוחה החיפאית של האוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך המשיך בלימודים גבוהים במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. משיכתו לנוף הארץ ויישוביה השפיעה על כיווני המחקר הראשונים. עבודת הגמר לתואר השני (1970) עסקה בשימושי הקרקע בכפרים ערביים בגליל המערבי, תוך אימוץ שיטות מחקר שהיו חדישות באותם ימים – הגיאוסטטיסטיקה, שפותחה באוניברסיטה בירושלים. בעבודת הדוקטורט המשיך בר-גל את תחום הגאוגרפיה החקלאית-יישובית ועסק בחקלאות הפרטית היהודית במושבות הקטנות בארץ (1975). בשתי עבודות אלה, הנחות היסוד הסמויות של המחקרים היו של דטרמיניזם גאוגרפי שהועמד במבחני המציאות הישראלית - הכלכלית והחברתית - של אותם ימים
עם סיום לימודיו בירושלים קיבל בר-גל משרת מרצה בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, ולימד בה במשך 45 שנים עד שפרש לגמלאות. במסגרת האוניברסיטה מילא תפקידים שונים, ביניהם ראש המחלקה לגאוגרפיה בשלוש תקופות שונות, הוליך לרפורמות שונות, ותרם לפיתוח תוכניות מחקר חדשות במסגרת החוג. כמו כן שימש חבר בוועדות אוניברסיטאיות רבות ובחוגים אוניברסיטאיים אחרים.
במהלך שנות השבעים והשמונים עמד בראש יחידה לפיתוח חומרי למידה בגאוגרפיה למערכת החינוך, יחידה שהקים ולקח חלק פרופסור ארנון סופר מאוניברסיטת חיפה. היחידה פיתחה דגם חדש של ספרי לימוד פעילים, כולל ערכות לימודיות בעיקר בנושאים רגיונליים (כארצות הים התיכון, אפריקה המשוונית, דרום אמריקה, סין) שנפוצו במערכת החינוך באותן שנים. העיסוק בתוכניות הלימודים ובחומרי למידה הוליכו מאוחר יותר בשנות התשעים לשורת מחקרים בתחומי הגאוגרפיה והחינוך. במהלך כל שנות הקריירה האקדמית יצא להשתלמויות, הרצאות וכנסים מדעיים בתחומי הגאוגרפיה ברחבי העולם, בעיקר בבריטניה ובארצות הברית.
לאחר יציאתו לגמלאות התנדב למלא שורת תפקידים בארגונים ומוסדות שונים בעיקר אקדמיים – כאוניברסטאות ומכללות, בין השאר כתב מעל אלף ערכים בוויקיפדיה העברית.
המחקר המדעי

תפיסת העולם המדעית של בר-גל עוצבה תחילה בהשפעת מוריו באוניברסיטה העברית בירושלים. חקר תפיסת העולם של הגאוגרפיה והשינויים שעברה היו אחד מנושאי המחקר החשובים של בר-גל בשנות התשעים ואילך, תוך שהוא עצמו עבר ממחקרים קלסיים יישוביים בתחילת דרכו, למחקרים בכיוונים חברתיים ותרבותיים בהמשך.
מחקריו הראשונים עסקו בתחום הגאוגרפיה היישובית הכפרית, כהמשך לעבודות התזה והדוקטורט. בשיתוף עם פרופסור ארנון סופר, נערך בשנות השבעים מחקר שעסק בתהליכים המתרחשים בכפרים הערביים בצפון הארץ. כאן זוהו שני תהליכים עיקריים: האחד - תהליך האורבניזציה של הכפר הערבי, שאף יצר רצפים אורבניים כמו באזור נצרת תהליך שני הובחן בהתקבעות האוכלוסייה הבדואית, תוך מעבר מחיי נוודות לחיי יוממות כחלק מכוח העבודה שנודד לעבר מרכזי התעסוקה התעשייתית והעירונית. מחקרים אלה, כמו הקודמים להם, הביאו לדיסונאנס בין האמונה בדטרמיניזם הגאוגרפי המצופה, לבין המציאות הנחקרת.
המחקר המדעי > דימויים נופיים ומפות מנטליות

תשומת הלב המחקרית של בר-גל בסוף שנות השבעים והשמונים הופנתה לעבר הדימויים ותפיסת הנוף, בין השאר על רקע המציאות הפוליטית של השנים שלאחר מלחמת יום הכיפורים. באותה העת התחזק הדיון הציבורי על המושגים הטריטוריאליים – "ארץ ישראל", "מדינת ישראל", "שטחים מוחזקים", "יהודה ושומרון". הוחלט לחקור נושא זה בעזרת שיטה שהייתה מקובלת באותם ימים בגאוגרפיה החברתית ונקראה "מפות מנטליות". מחקרי המפות המנטליות של ישראל הראו את התלות בגיל הנחקרים ובבחירתם את התחום הטריטוריאלי שאותו הגדירו כ"ישראל", בהתאם למושגים שרכשו במערכת החינוך. כמו כן השפיעה על מפתם המנטלית חשיפתם למפות באטלסים, ספרי לימוד, מפות קיר וכלי תקשורת שונים. מחקרים אלה הסתעפו גם לדימויי גבולות הארץ, מדרג יישוביה וכן לנושאים מורכבים יותר.
מושגי נוף הארץ טעונים במטען אידאולוגי-הסטורי. כפי שנראה ממחקר שעורר התעניינות וסערה גדולה בתחילת שנות השמונים: מחקר "ביצות עמק יזרעאל – מיתוס ומציאות" (1983), מחקר שנעשה בשיתוף עם שמואל שמאי, סטודנט באותם ימים. במחקר זה הוצג הפער בין הדימוי של הביצות כפי שבא לידי ביטוי בספרי לימוד, חומרי התעמולה של הקרן הקיימת, השירה העברית ומקורות אחרים – מקורות לא אובייקטיביים, לבין היקפן של הביצות כפי שתועד במקורות בלתי תלויים כמו צילומי אוויר גרמניים בזמן מלחמת העולם הראשונה או מפות מאותה תקופה.
היה זה אחד המאמרים הביקורתיים הראשונים על מהותו של הנרטיב הציוני. המאמר עורר ויכוח מדעי וציבורי, ונודע כמאמר של "מנפצי המיתוסים" שמטרתם הייתה לערער על האידאולוגיה הציונית וסיפורה של המדינה - תפיסה שהוצגה על ידי היסטוריונים וסוציולוגים שלימים יקבלו את הכינוי ההיסטוריונים החדשים". הסופר מאיר שלו, שמשפחתו מהמתיישבים הראשונים בנהלל, משלב את הוויכוח בתוך הרומן הראשון הגדול שלו "רומן רוסי", בו הוא מתאר את עולם המיתוסים של ראשוני העמק, ומעמת את החוקרים שכפרו בקיומן של הביצות עם המציאות כפי שחווה סבו.
המחקר המדעי > מחקרי התעמולה של הקרן הקיימת

מחקרי המפות המנטליות של ישראל הביאו לתשומת הלב לחשיבות תהליכי הסוציאליזציה הציוניים, שהשתמשו במפות להקניית תחושת המולדת והארץ היעודה. עד קום המדינה, הארגון החשוב ביותר שעסק בהפצת התעמולה הציונית היה "הקרן הקיימת לישראל". אמצעי איסוף הכספים שלה – "הקופסה הכחולה" ומפת ארץ ישראל שהופיעה עליה - הפכו לאייקון ציוני מוכר וידוע בכל רחבי העולם היהודי. מחקרו הגדול של יורם בר-גל על מחלקת התעמולה של הקק"ל חשף את המניעים והדרכים בהם שימשה מפת הארץ להשגת מטרות האידאולוגיה הציונית. מחקר זה סוכם בספר "סוכנת תעמולה ארץ ישראלית".
"הקופסה הכחולה" לא הייתה רק כלי קיבול לאיסוף פרוטות, או פריט מרכזי בטקסים שפותחו בהשראת הקק"ל, אלא גם מכשיר חשוב להעברת מסר פוליטי. דמות הארץ הופיעה על "הקופסה הכחולה" כשטח צבוע לבן על גבי חזית הקופסה וצלעותיה - מרחב ריק, ללא יישובים וללא תושבים. אמנם הערים הגדולות - ירושלים, תל אביב וחיפה - מצוינות על גביה, אך בכתב קטן ולא בולט על רקע הריקנות הגדולה של המרחב הלבן.
המחקר המדעי > חינוך גאוגרפי – לאומיות ציונית

מחקרים אלה של יורם בר-גל נמשכו כשלושים שנה והתפרסו על נושאים רבים. בראש פרסומים אלה ניצב הספר "מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני" שזכה בפרס רופין למדעי החברה בשנת 1994. המפות והטקסטים של ספרי הלימוד הם למעשה תעודות היסטוריות תרבותיות. ניתן לראות דרכן את ההטיות הסובייקטיביות, הלשוניות והקרטוגרפיות פרי האידאולוגיה שהייתה שליטה במערכת החינוך בזמן שאלה פורסמו בדפוס. מחקר ספרי הלימוד של בר-גל חשף את המשמעויות של טקסטים אלה, כגון סוגיית גבולות הארץ, הערכת נוף הארץ, דימויי הכפר לעומת דימויי העיר, דימויי המיעוטים ועוד.
המחקר המדעי > ראשיתה של הגאוגרפיה באקדמיה בארץ

משנפתחה האוניברסיטה העברית בירושלים (1925) היה בין מטרותיה לימוד "טבעה של הארץ", נושא שהוא בלב ליבה של הגאוגרפיה. עם זאת, הקמתה של מחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה נדחתה עד לאחר קום המדינה (1949/50) מנימוקים חברתיים פוליטיים סירבו לתת מינוי בירושלים לד"ר אברהם יעקב ברוור, ולד"ר נתן שלם, יליד סלוניקי שלמד באיטליה.
ד"ר נתן שלם, שבניגוד ליעקב ברוור שפעל דרך הפקולטה למדעי הרוח, ניסה להקים מחלקת לגאוגרפיה דרך מדעי הטבע. קורות חייו ויומניו של נתן שלם שימשו נושא ספרו של בר-גל "מי שחלם – נתן שלם ויומניו". למחייתו בארץ ישראל עבד בהוראה בגימנסיה בירושלים ובמקומות נוספים. עם חבריו זאב וילנאי, דוד בנבנשתי ופנחס כהן ניהל את "אגודת המשוטטים", ותרם רבות להפצת "ידיעת הארץ" בחוגים רחבים.
מי שנבחר להקים את המחלקה לגאוגרפיה לאחר מלחמת העצמאות היה פרופסור דוד עמירן (הורסט קלנר). עמירן נולד בברלין ב-1910, ולמד גאוגרפיה בפרייבורג, פרנקפורט וברלין (1931-1929). בקיץ 1935 הגיע לירושלים. הוא הסכים לקבל עליו את הקמת המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית.
המורשת של דור המייסדים של הגאוגרפיה בישראל, כפי שכתובים "באטלס ישראל", (1956) והמציינים את "המסורת של המחשבה הגאוגרפית הישראלית", מוצאים ביטוי במאפייני המחקר - הנטייה לחקור נושאים לוקאליים, בעיקר היסטוריים ויישומיים בעיקר בכיוון של לימודי הסביבה, שהתפתחו מראשית המאה ה-21, אלה המשרתים היטב את הציווי של "השירות למדינה".
המחקר המדעי > מחקר בתי הקברות

תחום המחקר האחרון, שבר-גל עסק בו, הוא מחקר בתי הקברות. המצבות בבתי העלמין מספרות לא רק את הסיפור האישי של הנפטר אלא גם את הסיפור החברתי של הקהילה: כמו בחיים, גם בבתי הקברות מתקיימת הפרדה דתית, חברתית וכלכלית המבדילה אזור אחד ממשנהו. ברוב בתי הקברות מתקיימת הפרדה על פי המעמד החברתי והעוצמה הכלכלית של הנפטר ומשפחתו. לפיכך בידול במיקום, בגודל נחלת הקבר, בגודל המצבה, בכמות העיטורים ובטיב חומרי הבנייה, יצרו "שכונות טובות" או "שכונות גרועות" בבתי העלמין.
הראשון מבתי הקברות שנחקרו, היה בקיבוץ עין חרוד, בגלל ראשוניותו בעמק וחשיבותו ההיסטורית בתנועת "הקיבוץ המאוחד". ההשערה הייתה כי שדות הקבורה של הקיבוץ משקפים את עולם התמורות התרבותיות שעבר היישוב - ממחנה ארעי, ליישוב קבע מבוסס כלכלית ורב-גילי המנציח את פני החברה הקיבוצית על כל גווניה, שכבותיה ואצולתה.
פרסומים > פרסומים נבחרים בעברית

בר–גל, י.,,1993, מולדת וגאוגרפיה במאה שנות חינוך ציוני, עם–עובד, 250 עמ‘
בר–גל, י., 1999, סוכנת תעמולה ארץ ישראלית: הקק"ל 1924–1947, זמורה ביתן ואוניברסיטת חיפה
בר–גל, י., 2003, מי שחלם – נתן שלם ויומניו, הוצאת משרד הביטחון, תל–אביב,
בר-גל, י. 2020, יונה וזאב - סיפורים של חלוצים באוטופיה עירונית, הוצאת משפחה, חיפה
בר–גל, י. ומ. ענבר, (עורכים), 2005, מאזור לסביבה – ארבעים שנות מחקר גאוגרפי באוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
בר–גל, י., ושמאי, י., 1983, ביצות עמק יזרעאל, מיתוס ומציאות, קתדרה, 27, עמ‘ 174-163
בר–גל, י, 1988, שמות לרחובות תל–אביב, פרק בהיסטוריה תרבותית עירונית קתדרה,47, עמ 118–131
בר–גל, י, 1999, 'על זקני השבט, הממשיכים והחדשים בגאוגרפיה הישראלית, אופקים לגאוגרפיה, כרך 51 עמ 7–39
בר-גל, י. 2002, מפות ולאומיות – קריאה מחודשת באטלס ישראל, אופקים בגאוגרפיה, כרך 55, עמ 5–28
בר–גל, י., 2002, כבר שמעתי שדנים עליך בסנט: החלטות במיסוד הגאוגרפיה באוניברסיטה העברית 1927–1949, אצל, לבסקי, ח. (עורך) תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, מאגנס, כרך ב‘, 442-411
בר–גל, י.,2009, המפה כמודל, פרוטוקולים: היסטוריה ותיאוריה, כרך 6, עמ‘ 86-65
בר-גל,י, 2010, נופי המתים: בית עולם לחלוצים, היסטוריה וביקורת (בצלאל), גיליון 18.
בר-גל, י., 2014, זאת הקופסה הכחולה, יד בן צבי, עתמול, 233, עמ 32–33
פרסומים > מאמרים בעיתונים בינלאומיים

Bar-Gal, Y., Soffer,A., 1981, Geographical Changes in the Traditional
Arab Village in Northern Israel, Center for Middle Eastern and Islamic Studies, University of Durham
Bar-Gal,Y.,1991, The Good and the Bad, a Hundred Years of Zionist Images in Geography Textbooks, QMW Research Paper in Geography, University of London
Bar-Gal, Y, 2003, Propaganda and Zionist Education, The Jewish National Fund 1924-1947, University of Rochester Press,
Bar-Gal, Y., 2000, German Antecedents of the Department of Geography at the Hebrew University of Jerusalem: Historical Perspective, Geographische Zeitschrift, Vol. 88, pp. 112-123 Bar-Gal, Y., 2004, "From Berlin to Jerusalem : David Amiran and the Atlas of Israel", Erdkunde, Vol, 58, pp. 31-42
Bar-Gal, Y., 2004, "Educators or Scientist: Dilemmas concerning the ‘pre History’ of Geography Department at the Hebrew University ", Horisons in Israeli Geography, a collection of papers, to be submitted in the IGU, Glasgow, August 2004, pp. 397-401
Bar-Gal, Y., 2004, "Unity-Transformation-Unity-Dissolution, Metamorphoses in the Country’s landscape", in Ayal, A., Our landscape, Notes on Landscape paiting in Israel, The Art Gallery, Haifa University, haifa, pp. 29-34
Bar-Gal, Y. and Bar-Gal, B. (2004) "Following the IGU Conference, Barnaul, Russia, summer 2003", in International Research in Geographical and Environmental Education, Vol. 13, pp.374-379
Bar-Gal, Y. & Bar-Gal, B., 2005, "A City’s Cultural Symbols and Segregation: The Case of Haifa Israel", in John Lidstone (ed), Cultural Issues of Our Time, Cambridge University Press
Blumen, O. and Bar-Gal, Y. 2006. "The academic conference and the status of women: The annual meetings of the Israeli Geographical Society". The Professional Geographer, 58 (3) pp.344-358.
Bar-Gal, Y.,2009, From European oasis to downtown New-York: the images of Tel-Aviv in school textbooks, Israel Studies, Vol. 14, pp.21-37
פרסומים > ספרי לימוד – שנים שונות

בר–גל, י., גאוגרפיה של החקלאות, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1977, 59 עמ‘
בר–גל, י., גאוגרפיה של מערב אפריקה, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1977, 55 עמ‘
בר–גל, י., ארצות הים התיכון באירופה, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1979, 75 עמ‘
בר–גל, י., ברית המועצות פרקים גאוגרפיים, עם עובד, תל–אביב, 1979, 116 עמ‘
בר–גל, י., גאוגרפיה של אמריקה הדרומית, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1981, 56 עמ‘
בר–גל, י., פרקים בגאוגרפיה של החרושת, עם עובד, תל–אביב, 1983, 106 עמ‘
בר–גל, י., (עורך) גיאוגרפיה של סין, מרכזי למידה, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1984
בר–גל, י., וקליאוט, נ., פרקים בגאוגרפיה של ארצות הברית, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, וגסטליט חיפה, 1986, 145 עמ
בר–גל, י., פרקים בגאוגרפיה של החקלאות, משרד החינוך, המרכז לתוכניות לימודים, 1989 110 עמ‘
בר–גל, י., אפריקה המשוונית והטרופית, פרקים גאוגרפיים, עם עובד, תל–אביב, 1992
מייקל מקפול

מייקל אנתוני מקפול (באנגלית: Michael Anthony McFaul; נולד ב-1 באוקטובר 1963) הוא פרופסור ודיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית ברוסיה בשנים 2012–2014. קודם לכן היה חבר המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית והיה עוזר מיוחד לנשיא ארצות הברית לענייני ביטחון לאומי. טרם מינויו לתפקיד בבית הלבן עבד כמרצה ופרופסור באוניברסיטת סטנפורד, לאחר שובו מרוסיה חזר לאקדמיה והוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד.
ילדותו והשכלתו

מייקל נולד בגלאזגו לקיפ והלן מקפול, למשפחה מרובת ילדים. אביו היה מוזיקאי ומורה למוזיקה.
מקפול סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ושפות סלאביות ותואר שני בלימודים סלאביים ולימודים מזרח אירופיים מאוניברסיטת סטנפורד ב-1986 ונסע כסטודנט לזמן קצר לברית המועצות, תחילה בקיץ 1983 למד רוסית באוניברסיטת לנינגרד ולאחר מכן שהה במשך סמסטר שלם ב-1985 באוניברסיטת מוסקבה. הוא זכה במלגת רודז וקיבל תואר דוקטור ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אוקספורד ב-1991 וכתב תזה על מעורבות ארצות הברית וברית המועצות בתנועות מהפכניות באפריקה הדרומית.
ב-2015 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מונטנה.
קריירה

מקפול היה ידידו של סרגיי מרקוב ויחד עמו עזר להקים את מרכז קרנגי במוסקבה ב-1994. יחסיו של מקפול עם דמויות פוליטיות שונות ברוסיה של שנות ה-90 הביאו לגינויו על ידי דמויות בכירות בסגל הקרמלין ובפרלמנט הרוסי.
מקפול היה לפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד וניהל את המרכז לפיתוח הדמוקרטיה של האוניברסיטה. בשנת 2011 ברק אובמה מינה את מקפול לשגריר ארצות הברית ברוסיה, ב-17 בדצמבר אותה שנה מינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית והיה הדיפלומט השני בלבד בתולדות ארצות הברית שלא היה דיפלומט טרם מינויו לתפקיד שגריר לרוסיה. מקפול התפטר מתפקידו ב-4 בפברואר 2014. במקומו מונה ג'ון טאפט.
בתקופת כהונתו כשגריג ריאן פוגל שהיה בין עובדי השגרירות הואשם בריגול וגורש מרוסיה. בשנת 2015 למייקל מקפול נודע שהוא נכנס לרשימת אנשים שלא יכולים להיכנס לתחומי רוסיה.
חייו האישיים

מקפול נשוי לדונה נורטון ולו 2 בנים ממנה. הוא דובר רוסית, פולנית ופורטוגזית.
עמדותיו

לאחר נאומו של פוטין במצעד יום הניצחון ב-9 במאי 2007, כתב לוועדה ליחסים בינלאומיים של בית הנבחרים האמריקאי כי פוטין הוא מנהיג פרנואידי שזקוק לאויבים מבחוץ על מנת לזכות בהכרה מבית.
לאחר מינויו לשגריר ספג ביקורת על כך כי מונה לארגן "הפיכה צבעונית" ברוסיה, בדומה להפיכות שפרצו בגאורגיה ובאוקראינה, אך הוא דחה טענות אלה מכל וכל. דוברת משרד החוץ הרוסי מריה זכארובה אמרה עליו ביוני 2016 כי מקפול למעשה נכשל כישלון מקצועי חרוץ במילוי משימותיו הדיפלומטיות.
לדברי מקפול "מדינה רוסית זו אף הרסה את העושר המערבי וההשקעה המיואשת על ידי אכיפת תקנות איכות סביבה באופן שרירותי כנגד משקיעים זרים בנפט, תוך סגירת השותפויות הזרות בפיתוח שדה הגז שטוקמן ושלילת ויזה למשקיע המניות הגדול ברוסיה, האזרח הבריטי ויליאם בראודר (במקור: This unconstrained Russian state also has destroyed Western wealth and discouraged investment by arbitrarily enforcing environmental regulations against foreign oil investors, shutting out foreign partners in the development of the Shtokman gas field, and denying a visa to the largest portfolio investor in Russia, British citizen William Browder.)
הוא אף טען כי בתחום היחסים הבינלאומיים פוטין מנהל מדיניות שלטעמו כמעט שאינה לוקחת בחשבון את האינטרסים האמריקאים (במקור: Regarding international affairs, Putin pursues polices that he believes serve Russia’s national interests, with little attention paid to American interests.) והוא ידוע כמבקר חריף לפוטין ושלטונו.
ספריו

Michael McFaul, Russia’s Unfinished Revolution: Political Change from Gorbachev to Putin, 400 pages, Cornell University Press, 2002. ISBN 0801488141, ISBN 978-0801488146.
James M. Goldgeier, Michael McFaul, Power and Purpose: U.S. Policy Toward Russia After the Cold War 450 pp. Brookings Institution Press, 2003. ISBN 0815731736 / ISBN 9780815731733.
Michael A. McFaul, Anders Aslund, Revolution in Orange: The Origins of Ukraine's Democratic Breakthrough, Carnegie Endowment for International Peace, 2006
Michael McFaul and Sergei Markov, The Troubled Birth of Russian Democracy: Political Parties, Programs, and Profiles, Stanford, CA: Hoover Institution Press, 1993.
Michael McFaul, Post-Communist Politics: Democratic Prospects in Russia and Eastern Europe, Washington, D.C.: Center for Strategic & International Studies, 1993.
Michael McFaul, Russia’s 1996 Presidential Election: The End of Polarized Politics, Stanford, CA: Hoover Institution Press, 1997.
Michael McFaul and Timothy Colton, Popular Choice and Managed Democracy: The Russian Elections of 1999 and 2000, Washington: Brookings Institution Press, 2003.
Michael McFaul and James Goldgeier, Power and Purpose: American Policy toward Russia after the Cold War, Washington: Brookings Institution Press, 2003.
Michael McFaul, Nikolai Petrov and Andrei Ryabov, Between Dictatorship and Democracy: Russian Post-Communist Political Reform, Washington: Carnegie Endowment for International Peace, 2004.
Michael McFaul, Advancing Democracy Abroad: Why We Should and How We Can, Hoover Studies in Politics, Economics, and Society, 2009.
הערות שוליים

↑  The Undiplomat, Foreign Policy‏
↑  http://www.montana.edu/news/15874/montanan-who-became-ambassador-to-russia-to-receive-msu-honorary-doctorate
↑  http://www.bozemandailychronicle.com/news/montana_state_university/speaker-charges-msu-s-graduating-class-with-making-world-a/article_6dd6b274-a269-5437-a149-00f54da57091.html
↑  Четвёртый рейх, «Газета», 11.05.2007.
↑  שימוע הוועדה ליחסים בינלאומיים בבית הנחברים האמריקאי (באנגלית)
↑  מקפול: נבלני הוא לא פרויקט של ארצות הברית // 25.01.2012 г.
↑  Мария Захарова: Майкл Макфол полностью провалил свою дипломатическую миссию
↑  “”‏ April 2007 "Liberal Is as Liberal Does" MICHAEL MCFAUL‏
↑  , House Committee on Foreign Relations, May 17, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265121505171  PLWABN: 9810542650605606  BnF: cb123916012 (data)  GND: 124994873  ISNI: 0000 0001 1041 538X  LCCN: n93009014  LNB: 000030239  NKC: jn20020122005  NTA: 13632326X  SELIBR: 230468  SNAC: w64b3x2q  SUDOC: 033004846  VIAF: 17306301   WorldCat (עם VIAF): 17306301
רוג'ר שרמן

רוג'ר שרמן (באנגלית: Roger Sherman‏; 19 באפריל 1721 – 23 ביולי 1793) היה מדינאי אמריקאי, עורך דין ואב מייסד של ארצות הברית. הוא האדם היחיד שחתם על כל ארבעת המסמכים הגדולים של ארצות הברית: האגודה הקונטיננטלית, הכרזת העצמאות, תקנון הקונפדרציה והחוקה. הוא גם חתם על העצומה למלך משנת 1774.
שרמן, שנולד בניוטון, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, בנה קריירה משפטית במחוז ליצ'פילד, מושבת קונטיקט, למרות היעדר השכלה פורמלית. לאחר תקופה בבית הנבחרים של קונטיקט, הוא כיהן כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט מ-1766 עד 1789. הוא ייצג את קונטיקט בקונגרס הקונטיננטלי, והוא היה חבר בוועדת החמישה שניסחה את הכרזת העצמאות.
שרמן שימש כנציג של ועידת פילדלפיה משנת 1787, שהפיקה את חוקת ארצות הברית. אחרי בנג'מין פרנקלין, הוא היה הנציג השני הכי מבוגר שנכח בוועידה. שרמן העדיף להעניק לממשל הפדרלי כוח לגייס הכנסות ולהסדיר את המסחר, אך בתחילה התנגד למאמצים להחליף את תקנון הקונפדרציה בחוקה חדשה. לאחר שתמך בכינון חוקה חדשה, שרמן הפך לציר מרכזי ומתנגד עיקרי לתוכנית וירג'יניה של ג'יימס מדיסון על ידי הצגת פשרת קונטיקט שזכתה לאישור המדינות היותר ופחות מאוכלסות.
לאחר אשרור החוקה, שרמן ייצג את קונטיקט בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1789 ל-1791. הוא כיהן בסנאט של ארצות הברית מ-1791 ועד מותו ב-1793.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

שרמן נולד ב-19 באפריל 1722 למשפחת חקלאים בניוטון, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. אביו היה ויליאם ואמו מהטבל שרמן. בני הזוג שרמן עזבו את ניוטון והתיישבו במה שהפך לעיר סטאוטון, מסצ'וסטס 17 מייל (27 ק"מ) דרומית מזרחית לביתם בניוטון, כשרוג'ר היה בן שנתיים. השכלתו של שרמן לא עברה מעבר לספריית אביו ולבית הספר התיכון, ובקריירה המוקדמת שלו הוא עבד כסנדלר. עם זאת, הייתה לו כישרון ללמידה, גישה לספרייה טובה בבעלות אביו, וכומר קהילה בעל השכלה בהרווארד, הכומר סמואל דנבר, שלקח אותו תחת חסותו.
בשנת 1743, מותו של אביו גרם לשרמן לעבור עם אמו ואחיו לניו מילפורד, קונטיקט. שם, בשותפות עם אחיו ויליאם, הוא פתח את החנות הראשונה של העיירה, חנות סנדלרים, וקיבל תפקיד של מודד המחוז ב-1745. ההכנסה ממשרה זו אפשרה לו לקנות קרקע ולהרוויח מוניטין נוח בכל המחוז. שרמן פרסם סדרה של אלמנכים בין השנים 1750 ל-1761. הוא גם למד משפטים בעצמו, ועבר את הלשכה בשנת 1754.
מהר מאוד הוא הציג את עצמו בעניינים אזרחים ודתיים, והפך במהירות לאחד האזרחים המובילים בעיר ובסופו של דבר לפקיד העיר ניו מילפורד. הוא הפך למודד מחוז של מחוז ניו הייבן ב-1745 והחל לספק חישובים אסטרונומיים לאלמנכים ב-1759.
שרמן היה נשוי פעמיים והיו לו בסך הכל חמישה עשר ילדים, כאשר שלושה עשר הגיעו לבגרות. שרמן התחתן עם אליזבת הארטוול (נולדה ב-31 באוגוסט 1726, בסטוטון, מסצ'וסטס) ב-17 בנובמבר 1749. אליזבת מתה ב-19 באוקטובר 1760. שרמן התחתן עם רבקה פרסקוט (נולדה ב-20 במאי 1742 בדנוורס, מסצ'וסטס) ב-12 במאי 1763, ונולדו לו שמונה ילדים: רבקה, אליזבת, רוג'ר, מהטבל (ראשונה), מהטבל (שנייה), אוליבר, מרתה ושרה. שרמן הוא קרוב רחוק לגנרל האיגוד ויליאם טקמסה שרמן.