stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירים (אלבום)
הפקה

עיבודי האלבום נעשו על ידי המוזיקאי שם טוב לוי, כשחלק מעיבודי הגיטרות נעשו על ידי מיקי גבריאלוב וחיים קריו. האלבום אינו כולל שירים חדשים למעט השיר "ערב מול הגלעד", שהלחין מיקי גבריאלוב למילותיה של לאה גולדברג, שאר שירי האלבום הם חידושים לשירים ישנים מאת יעקב שבתאי, חיים חפר, יחיאל מוהר, יעקב אורלנד, רחל המשוררת ויעקב פיכמן. "יום אחרון" הוא חידוש של איינשטיין לשירו של אברהם שלונסקי שהולחן על ידי שלום חנוך ומאיר אריאל והוקלט לראשונה ב-1967 על ידי חנוך, מנחם זילברמן ואלי מגן. זהו עיבוד שני של לוי לשיר, כשאת הראשון שהיה תזמורתי הקליט איינשטיין ב-1973 ולא הופץ. בין מלחיני השירים: שמוליק קראוס, מרדכי זעירא, שולמית ליפשיץ, שמואל אימברמן ומשה וילנסקי.
את עטיפת האלבום עיצב דוד טרטקובר, על פי תמונה משפחתית של אמו של איינשטיין, דבורה, לצד אחיותיה.
ב־1994 חברת פונוקול הוציאה את האלבום ע"ג תקליטור.
רשימת רצועות

| שירים> מס' | שירים> שם | שירים> מילים | שירים> לחן | שירים> משך | שירים>  | שירים>  | שירים>  | שירים>  | שירים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הרחק בלילה  | יעקב שבתאי | שמואל אימברמן | 03:15 |  |  |  |  |  |
| 2. | יום אחרון  | אברהם שלונסקי | מאיר אריאל ושלום חנוך | 02:58 |  |  |  |  |  |
| 3. | איריסים  | חיים חפר | עממי | 03:18 |  |  |  |  |  |
| 4. | שיר ערש נגבי  | יחיאל מוהר | משה וילנסקי | 03:43 |  |  |  |  |  |
| 5. | שני שושנים  | יעקב אורלנד | מרדכי זעירא | 04:16 |  |  |  |  |  |
| 6. | בית הערבה  | חיים חפר ועמוס קינן | שמוליק קראוס | 02:51 |  |  |  |  |  |
| 7. | ערב מול הגלעד  | לאה גולדברג | מיקי גבריאלוב | 03:20 |  |  |  |  |  |
| 8. | לא פעם, בקיץ  | רחל המשוררת | שולמית ליפשיץ | 03:16 |  |  |  |  |  |
| 9. | עץ הרימון  | יעקב אורלנד | ידידיה אדמון | 02:45 |  |  |  |  |  |
| 10. | אגדה ("על שפת ים כנרת")   | יעקב פיכמן | חנינא קרצבסקי | 03:10 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 32:52 |  |  |  |  |  |
בקלטת המקורית (1975): צד א': שירים 1–5, צד ב': שירים 5-10
בדיסק (1994): כל השירים בדיסק אחד.
קרדיטים

שירה: אריק איינשטיין
עיבודים, הפקה מוזיקלית, חליל: שם טוב לוי
גיטרה בס, גיטרה 12 מיתרים, הלחנת "ערב מול הגלעד", עיבוד לגיטרות: מיקי גבריאלוב
גיטרות ועיבודים: חיים קריו
מיתרים: נגני התזמורת הפילהרמונית
מפיק: שמוליק בורנשטיין
אסמאעיל אבו סעד

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1958 (בן 66) הנגב, ישראל 
 ענף מדעי:  חינוך 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
אסמאעיל אבו סעד (בערבית: إسماعيل أبو سعد; נולד ב-25 במאי 1958) הוא פרופסור במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
חייו ופועלו

אבו סעד נולד באוהל באזור הנגב וגדל במשפחה בת אחד עשר ילדים. אביו היה נהג משאית. בית הספר היסודי בו למד מכיתה א' עד ד' כלל חדר אחד קטן ששכן בצריף רעוע ובו למדו יחד תלמידים משכבות א' עד ד'. המורה היה גם המנהל המזכיר והשרת. אבו סעד היה צועד כל יום ארבעה קילומטרים עד בית הספר. בכיתות ה' עד ט' היה המרחק לבית הספר תשעה קילומטרים והוא רכב על חמור בהיעדר תחבורה ציבורית. רוב התלמידים באזור זנחו בשלב זה את לימודיהם, כי לא היה בית ספר תיכון באזור מגוריהם. אולם אביו של אבו סעד הכיר בחשיבות ההשכלה ושלח את בנו לבית ספר במרכז הארץ. בגיל 13 שכר חדר ביישוב טירה, שם למד כל התיכון.
הוא עשה תואר ראשון בהיסטוריה וחינוך באוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני במדיניות ומנהל חינוכי, אותו קיבל ב-1985. נושא התזה היה: "הקשר בין אקלים ארגוני ושביעות רצון המורים מהעבודה במגזר הבדואי באזור הנגב". הוא היה עשר שנים מורה ומנהל בית ספר במספר כפרים בנגב, אולם לבסוף החליט שבלתי אפשרי לשנות את המערכת הערבית מבפנים והחליט לעסוק במחקר ולעשות דוקטורט במנהל ובמדיניות החינוך.
סיים את הדוקטורט בשנת 1989 באוניברסיטת מינסוטה שבמיניאפוליס בתחום מדיניות ומנהל חינוכי. נושא הדיסרטציה היה: "אקלים ארגוני ושביעות רצון המורים בעבודה בבתי הספר היסודיים של הבדואים בנגב בדרומה של ישראל". הוא הבדואי-הישראלי הראשון בנגב שקיבל דוקטורט.
אבו סעד ייסד ב-1997 את המרכז הראשון בעולם שמחוץ למדינות ערב, לחקר החברה הבדואית, בראשו עמד עד שנת 2001. המרכז הוקם על מנת לתת מענה לצורך בהתקדמות אקדמית של הקהילה הבדואית, כמו גם לתמוך בצורכי פיתוח נרחבים יותר של הקהילה. מאז שנת 1997 הוא מכהן כמרצה בכיר במחלקה לחינוך שבאוניברסיטת בן-גוריון. מאז שנת 2002 מכהן כפרופסור חבר במחלקה לחינוך שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בין השנים 2003 עד 2005 כיהן כראש התוכנית למדיניות ומנהל חינוכי במחלקה לחינוך שבאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, כמו כן בשנים 1995 עד 2001 שימש כראש אותה תוכנית.
אבו סעד קיבל בשנת 2004 את פרס Oustanding Achievement, לבוגרי אוניברסיטת מינסוטה המצטיינים בפעילותם המחקרית והקהילתית מאז סיימו את הדוקטורט.
הוא חבר בוועד המנהל של מרכז אדווה, חבר במועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, חבר בחבר נאמני פרסי היצירה בשפה הערבית, משרד המדע התרבות והספורט, היה חבר ועדת דוברת. מאז שנת 2004 מכהן כחבר בוועדה האקדמית לפרויקט המחקר הלאומי לתלמידים נחשלים בארץ תחת חסות לשכת המדען הראשי במשרד החינוך.
אבו סעד משמש כעורכם של מספר כתבי עת: Hagar: Studies in Culture Policy Social Identities, Palestinian Review of Society and History, Holy Land Studies: Interdisciplinary Journal; and American Behavioral Scientists.
ספרים ומונוגרפיות שכתב

ילד מוצלח שלי: מדריך מוטיבציה להורים ולמורים/ קולי למפרכט, ריצ'רד ישראלוביץ', אסמאעיל אבו סעד. באר-שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשנ"ג, 1993.
פריצת דרך: תוכנית לפיתוח היישובים הבדואיים בנגב/ הוכן על ידי צוות הפרויקט לפיתוח אורבני ליישובים הבדואיים העירוניים בנגב: אסמאעיל אבו סעד, הארווי ליטוויק. באר-שבע: 2001.
Abu-Saad, I. and Lithwick, H. (2000). A Way Ahead: A Developement Plan for the Bedouin Towns in the Negev, published by the Center for Bedouin Studies and Development and the Negev Center for Regional Development, Ben-Gurion University of the Negev.
Abu-Saad, I. and Mburu, J, (2002) (second edition). The Influence of Settlement on Substance Use and Abuse among Nomadic Populations in Israel and Kenya, Amsterdam: Royal Tropical Institute, KIT Publishers.
Abu-Saad, I. Lithwick, H., and Abu-Saad, K. (2004) A Preliminary Evaluation of the Negev Bedouin Experience of Urbanization: Finding of the Urban Household Survey, Published by the Center for Bedouin Studies and Development and the Negev Center for Regional Development, Ben-Gurion University of the Negev.
Abu-Saad, I. Horowitz, T. and Abu-Saad, K. (2011) Weaving Tradition and Modernity: Bedouin-Arab Women in Higher Education
ספרים, מונוגרפים וכתבי עת שערך

Abu-Saad, I. and Champagne, D. (guest eds.) (2001) Special Issue on Indigenous Peoples. Hagar: International Social Science Review, Published by Ben-Gurion University of the Negev, Vol. 2 (2): 157-331.
Champagne, D. and Abu-Saad, I. (eds.) (2003) The Future of Indigenous People: Strategies for Survival and Development. Los Angeles: American Indian Studies Center Publication Unit, UCLA.
Abu-Saad, I. (guest ed.) Racism in Israeli Society. Social Identities, Routledge Publishers, Vol. 10 (1): 3-127.
Abu-Saad, I. (guest ed.) (2004) Racism in Israeli Society. Social Identities, Routledge Publishers, Vol. 10 (2) 131-299.
Abu-Saad, I. and Champagne, D. (guest eds.) (2006) Current Issues in Palestinian Education. American Behavioral Scientist, Sage Publication, Vol 49 (8): 1035-1142.
Abu-Saad, I. and Champagne, D. (eds.) (2006) Indigenous Education and Empowerment: International Perspectives, Walnut Creek, CA: AltaMira Press.
קולומבוס (אוהיו)

קולומבוס (באנגלית: Columbus) היא עיר הבירה של מדינת אוהיו בארצות הברית. היא קרויה על שמו של כריסטופר קולומבוס, מגלה יבשת אמריקה.
בנוסף משמשת העיר כמקום המושב (County seat) של מחוז פרנקלין. זוהי העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במדינת אוהיו, וה-14 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית כולה. מספר תושביה הוא 905,748 (נכון ל-2020). מספר התושבים במטרופולין של העיר הוא 2,138,926 (נכון ל-2020).
העיר ממוקמת במפגש הנהרות סאיוטו ואולֶנטֶגִ'י. האקלים בקולומבוס, כבמרבית אוהיו, הוא אקלים יבשתי לח (Humid continental climate), שבו קיץ חם ולח, בעוד החורפים קרים מאוד ועם מיעוט משקעים.
בקולומבוס נמצא הקמפוס הראשי של אוניברסיטת המדינה של אוהיו, שנוסדה בשנת 1870 והיא אחת האוניברסיטאות הציבוריות הגדולות בארצות הברית.
היסטוריה

במאה ה-18 סוחרים אירופיים עברו רבות באזור, על מנת לסחור בפרוות. אוהיו אף נטלה חלק במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, עד שחוזה פריז משנת 1763 העביר את אזור אוהיו לאימפריה הבריטית. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הפכה אוהיו לחלק מארצות הברית.
בשנת 1798 החלה התיישבות באזור קולומבוס. לאחר שאוהיו הפכה למדינה בשנת 1803, נוצרה מחלוקת קשה לגבי בירת המדינה. לבסוף בית המחוקקים של אוהיו החליט על פשרה, והוחלט כי קולומבוס העתידה להיווצר בשנים שלאחר מכן, תהפוך לבירת המדינה. העיר לבסוף נוסדה בשנת 1812, ומשנת 1816 משמשת באופן רשמי כבירת אוהיו. בעשורים הראשונים לקיומה, נתקלה העיר בקשיים כגון מלחמת 1812 ומגפת כולרה אשר פרצה בשנת 1833.
בשנת 1834 קולומבוס הוכרה רשמית כעיר, ובכך ניתנו לרשויות המקומיות בה סמכויות נרחבות יותר.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865) קולומבוס היוותה מרכז גדול לגיוס לצבא האיחוד, ואף שכן בה מחנה שבויים גדול לחיילי צבא הקונפדרציה.
עד סוף המאה ה-19, תעשיית קולומבוס פרחה. ההשפעות של המשבר הכלכלי העולמי בשנת 1929 היו יחסית שוליות בקולומבוס, בשל כלכלה רחבה ומגוונת. מלחמת העולם השנייה הביאה איתה לקולומבוס מקומות עבודה רבים, דבר שגרם להגירה רבה אל העיר.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, מתגוררים בעיר כ-787,033 נפשות, כאשר הצפיפות היא כ-1,400 נפש לקמ"ר.
37.6% מתושבי קולומבוס הם דתיים. מתוכם 15.7% מזוהים כפרוטסטנטים, 13.7% כקתולים, 1.5% כיהודים, 0.6% מוסלמים וכ-0.5% כמורמונים.
דמוגרפיה > חלוקה גזעית

לבנים - 61.5%
אפרו-אמריקאים - 28%
היספנים - 5.6%
אסייתים - 4.1%
כלכלה

קולומבוס נחשבת לאחת מעשר הערים החזקות והגדולות בארץ מבחינה כלכלית. לעיר יש כלכלה חזקה ומגוונת אשר מבוססת מרכיבים רבים, ובהם: ביטוח, בנקאות, אופנה, תעופה, מזון, לוגיסטיקה, פלדה, אנרגיה, קמעונאות וטכנולוגיה. בשל גיוון זה העיר נפגעה באופן קטן יחסית במשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008.
מנת פסטה "ג'וני מרצטי" הוכנה לראשונה במסעדה שפעלה בעיר.
אקלים

| אקלים בקולומבוס> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקולומבוס> ינואר.14.8.2.5.−5.2.−30.69 | אקלים בקולומבוס> פברואר.17.4.4.8.−3.9.−29.57 | אקלים בקולומבוס> מרץ.23.8.10.6.0.4.−21.77 | אקלים בקולומבוס> אפריל.27.9.17.5.5.9.−10.86 | אקלים בקולומבוס> מאי.30.6.22.7.11.2.−4.106 | אקלים בקולומבוס> יוני.33.4.27.6.16.4.2.102 | אקלים בקולומבוס> יולי.34.2.29.4.18.6.6.122 | אקלים בקולומבוס> אוגוסט.33.7.28.7.17.8.−1.84 | אקלים בקולומבוס> ספטמבר.31.8.25.0.13.6.−8.72 | אקלים בקולומבוס> אוקטובר.27.8.18.4.7.2.−12.66 | אקלים בקולומבוס> נובמבר.21.9.11.4.2.3.−21.81 | אקלים בקולומבוס> דצמבר.16.3.4.5.−2.9.−27.75 | אקלים בקולומבוס> שנה.41.17.0.6.8.−30.998 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA
שלטון מקומי

העיר מנוהלת על ידי ראש העירייה ומועצה בת כ-7 נציגים נבחרים אחת ל-4 שנים. התושבים בוחרים גם את השופטים, התובע ואת המבקר העירוניים.
ערים תאומות

איטליה ג'נובה, איטליה
טאיוואן טאינאן, טאיוואן
דנמרק אודנסה, דנמרק
ספרד סביליה, ספרד
ישראל הרצליה, ישראל
גרמניה דרזדן, גרמניה
ברזיל קוריטיבה, ברזיל
צרפת ניס, צרפת
גאנה אקרה, גאנה
הודו אחמדאבאד, הודו
ישראל כפר סבא, ישראל
ראו גם

אצטדיון קולומבוס קרו
ג'ון סמית'

ערך זה עוסק ביורד ים ומגלה ארצות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  כנראה 1580 Willoughby, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  21 ביוני 1631 (יוליאני) לונדון, ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 ביוני 1631 
 חתימה:   
 
ג'ון סמית' בדיוקן מן המאה ה-18, על פי דיוקן מוקדם יותר.
העמוד הראשון של ספרו Historie of Virginia, New-England, and the Summer Isles מ-1624.
מפת וירג'יניה פרי עטו
קפטן ג'ון סמית' (באנגלית: John Smith; ‏תאריך לידה לא ידוע, תאריך הטבלה 6 בינואר 1580 – 21 ביוני 1631) היה שכיר חרב אנגלי באירופה, יורד ים, מגלה ארצות ומייסד מושבת וירג'יניה, כראש ההתיישבות הבריטית בג'יימסטאון בשנים 1608–1609. מחקריו על החוף המזרחי של ארצות הברית והמפות שצייר היו נכס שסייע לבריטים ליישב את האזור. היה הראשון שטבע את המונח "ניו אינגלנד" וקיים תעמולה לשם הבאת מתיישבים להקמת מושבות באמריקה הצפונית.
תולדות חייו

סמית' נולד בלינקולנשייר שבמזרח אנגליה, והוטבל ב-6 בינואר 1580. ב-1598 לערך החל לשרת כשכיר חרב בצבאו של אנרי הרביעי, מלך צרפת נגד ממלכת ספרד. לאחר מכן השתתף במרד הולנד נגד פליפה השני, מלך ספרד, משם עבר לים התיכון ועסק בשוד ימי. הוא השכיר את עצמו לבית הבסבורג על מנת להילחם באימפריה העות'מאנית ולאחר מכן לחם בהונגריה תחת מיכאי האמיץ. ב-1601 הוכתר לאביר על ידי זיגמונד באטורי. ב-1602 נפל בשבי הטטרים ונמכר כעבד לאציל טורקי ושירת בקונסטנטינופול. לאחר שהועבר לחצי האי קרים נמלט דרך רוסיה לפולין ומשם חזר לאנגליה בשנת 1604.
ב-1606 נשכר בלונדון על ידי "חברת וירג'יניה של לונדון" להנהיג משלחת מסחר ומחקר להקמת יישוב על חופי מזרח אמריקה הצפונית, לפי זיכיון מאת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. ב-20 בדצמבר 1606 הפליגה המשלחת שמנתה 105 איש בשלוש ספינות. המשלחת הגיעה לחופי וירג'יניה באפריל 1607 וייסדה יישוב בשם ג'יימסטאון. מסמך רשמי של חברת וירג'יניה, שהותר לפתחו רק לאחר הנחיתה על החוף, מינה את סמית' למנהיג ומפקד המושבה. מחצית השנה הראשונה עברה על המתיישבים בקשיי הסתגלות עצומים, רעב ותמותה של 60 מתוך המתיישבים המקוריים. בינואר 1608 הגיעו עוד 100 מתיישבים, אך הבתים עלו באש ואת החורף נאלצו המתיישבים לעבור ללא מחסות. הם שרדו רק הודות לסיוע שהגישו להם אמריקאים ילידים (אינדיאנים) מקומיים, שאחת מהן היא פוקהונטס שהתפרסמה בעקבות מעשייה רומנטית לפיה מנעה מאביה הצ'יף לערוף את ראשו של סמית'. סמית' יצא לתור את החוף במטרה לאתר מקורות מזון ולשרטט מפות שלו. הוא הפליג צפונה לאורך מפרץ צ'ספיק והגיע לטווח של כ-3,000 מייל ימי מן המושבה בטרם שב אליה. בספטמבר 1608 נבחר סמית' לנשיא המושבה.
באפריל 1608 הגיעה אספקה ו-50 מתיישבים נוספים ובאוקטובר הגיעו 70 נוספים, בהם בעלי מלאכה גרמנים ופולנים ועמהם הנשים הראשונות. באותה עת החלו היתקלויות אלימות ראשונות עם האינדיאנים על רקע ניסיונם של המתיישבים לברא אדמות לצורך חקלאות.
באוגוסט 1609 כבר היו במושבה כ-500 איש. באוקטובר 1609 הפליג סמית' חזרה לאנגליה לאחר שנפצע מפיצוץ אבק שרפה. הוא לא שב עוד לווירג'יניה אך עמד בקשר רצוף עם מושליה, תומאס גייטס וסר תומאס דייל, גייס אנשי מקצוע ושכנע מועמדים להגר ולהתיישב במושבה החדשה.
ב-1614 שב סמית' לאמריקה, הפעם במטרה לחקור את חופי מיין ומסצ'וסטס. לאזור זה קרא סמית' "ניו אינגלנד". במסעו חזרה עבר ליד ברמודה ונלכד על ידי שודדי ים צרפתיים ליד האיים האזוריים ושהה בשבי כשנה. עם שובו פרסם את ספרו " A Description of New England"‏. ב-1624 פרסם את הספר "The Generall Historie of Virginia, New-England, and the Summer Isles"‏.
סמית' לא יצא עוד מאנגליה ונפטר בגיל 51.
בתרבות הפופולרית

סמית' מוזכר בדרך כלל יחד עם פוקהונטס, למשל בשיר "Fever" ובסרט האנימציה "פוקהונטס". בשנת 2005 יצא הסרט העולם החדש, המתאר את סיפור חייו של ג'ון סמית.
ספרים ופרסומים פרי עטו

A True Relation of Such Occurrences and Accidents of Note as Happened in Virginia (1608)
A Map of Virginia (1612)
The Proceedings of the English Colony in Virginia (1612)
A Description of New England (1616)
New England's Trials (1620, 1622)
The Generall Historie of Virginia, New-England, and the Summer Isles (1624)
An Accidence, or the Pathway to Experience Necessary for all Young Seamen (1626)
A Sea Grammar (1627) - מילון ואוצר מילים של שפת ימאים, הראשון באנגלית
The True Travels, Adventures and Observations of Captain John Smith (1630)
Advertisements for the Unexperienced Planters of New England, or Anywhere (1631)
לקריאה נוספת

Bradford Smith, Captain John Smith His Life Legend, J.B. Lippincott Company, 1953
הערות שוליים

↑  לקריאה
↑  לקריאה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271055305171  PLWABN: 9810557440805606  BIBSYS: 90543514  BNE: XX1501103  BnF: cb12063223m (data)  GND: 118797689  ISNI: 0000 0000 8083 8903  KulturNav: d66bbd97-b53d-49d3-8f89-976a1804d1bf  LCCN: n80032759  NKC: mzk2008443025  NLA: 35506851  NTA: 184410444  RERO: 02-A023066039  SELIBR: 198795  SNAC: w6hx1sjv  SUDOC: 028890329  Trove: 978077  VcBA: 495/261896  VIAF: 4952029   WorldCat (עם VIAF): 4952029
אנתרופוקן

אַנְתְרוֹפּוֹקֶן (מיוונית: "אנתרופוס" – אדם, "קן" – חדש) הוא מונח שהוצע לתיאור תקופה גאולוגית חדשה בסוף הרביעון, המתאפיינת בהשפעה חסרת תקדים של האדם על כדור הארץ.
היסטוריה

את המונח טבע הכימאי פול קרוצן, זוכה פרס נובל לכימיה, בשנת 2000. הוא ייחס להשפעת האדם על כדור הארץ במאות השנים האחרונות, מאז המהפכה התעשייתית, משמעות כה רבה עד כי ניתן להגדירה כתקופה גאולוגית חדשה.
אף שקמו לה מתנגדים, קיבלה התפיסה של קרוצן תמיכה רחבה מגאולוגים רבים בדמות מאמר רב-מחברים שהתפרסם בפברואר 2008. עם זאת, אין עדיין הגדרה רשמית לתחילת האנתרופוקן, והמונח נתון במחלוקת עזה.
אף על פי שאין הסכמה על קביעתה כתקופה, יש במאמרים מדעיים שונים התייחסות אליה, ואף לתקופה שקדמה לה, הנקראת פליאו-אנתרופוקן, הכוללת את פעילות האדם מהתקופה הפלאוליתית ועד למהפכה התעשייתית. גישה פורצת דרך פורסמה לראשונה בשנת 2016 בכתב העת היוקרתי Science שרואה את תחילת האנתרופוקן באמצע המאה ה-20, לאחר גילויה והמצאתה של האנרגיה הגרעינית, וקיום של היסוד המלאכותי פלוטוניום בשכבות הקרקע והאטמוספירה.
בעקבות מאמר זה ומאוחר יותר באותה שנה (2016), החליט הגוף הבינלאומי המוסמך להגדיר תקופות גאולוגיות ברמות שונות - הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (אנ') - להקים קבוצת עבודה משלו כדי לקבוע האם מבחינה מדעית נכון להוסיף לתור הרביעון את תקופת האנתרופוקן, ולאיזו יחידת זמן יש להתייחס כתחילתה. ההגדרה תצטרך לזהות תכונות פיזיקליות ספציפיות בשכבות משקעים, או בשכבות, הלוכדות את ההשפעות של הגידול האחרון באוכלוסיית האדם; תיעוש וגלובליזציה חסרי תקדים; ושינויים שנכפו על הנוף, האקלים והביוספרה. לאחר 7 שנות עבודה התפרסם מאמר בכתב העת Sience המציג את העבודה שבוצעה עד סוף שנת 2022, ואת המשך התהליך: במשך 7 שנות העבודה של הקבוצה, קבוצת העבודה בחנה 12 אתרים ברחבי העולם שהוצעו כמייצגי נקודת ייחוס לתחילת האנתרופוקן; זאת לאחר שעל סדר יומה הועלו מספר הצעות לקביעת תחילת תקופה זו כגון: המהפכה החקלאית, המהפכה התעשייתית או הכניסה לעידן הגרעיני. יחד, 12 האתרים מספקים נקודת מבט מגוונת על המציאות הגאולוגית של האנתרופוקן. ניתן לזהות ולתאם את בסיס השכבות המסמנות את תחילת האנתרופוקן בין כל האתרים, בין אם ביבשה, בקרחונים או מתחת לקרקעית הים. לדוגמה, סמן אחד כזה הוא זרימה חריפה של איזוטופים של פלוטוניום, שנוצרו על ידי סדרה של ניסויים בפצצות מימן מעל פני הקרקע שהחלו בסוף שנת 1952. הפלוטוניום מספק סמן עולמי חד במיוחד ביחס לסמנים אחרים שהוצעו. בעקבות המאמר המפרט את כל האמור לעיל, ואשר כאמור פורסם בסוף שנת 2022 בכתב העת Science, יפורסמו 12 מאמרים נוספים, המפרטים את הממצאים בכל אחד מ-12 האתרים שנבחרו. לאחר מכן יִיכנסו הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה והגוף הממונה על הוועדה - האיגוד בינלאומי למדעי הגאולוגיה לסדרת הצבעות מורכבת וממושכת, אשר בסופה תתקבל החלטה האם לאמץ את האנתרופוקן כתקופה גאולוגית חדשה אם לאו, ואם כן, מהי יחידת הזמן שבה מתחילה התקופה. אם תוצאות ההצבעות יהיו בסיכומו של דבר שליליות, לא ניתן יהיה להעלות את הסוגיה שוב במשך 10 שנים.
השפעות

האנתרופקן מאופיין בהשפעות שונות על כדור הארץ, האדם ובעלי החיים :
הכחדה המונית של בעלי חיים ממחלקות שונות, מה שמתואר לעיתים בשם ההכחדה השישית, ובפרט הכחדה המונית של מיני חרקים.
הכחדת המין של האדם הניאנדרטלי.
התחממות גלובלית - הטמפרטורה הממוצעת של כדור הארץ עולה עקב פליטת גזי חממה.
חימצון האוקיינוסים עקב ספיגת פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה.
התחממות האוקיינוסים עקב עליית הטמפרטורה הממוצעת של כדור הארץ.
המסת קרחונים בקטבים וצמצום שלג עד בפסגות.
תכיפות גבוהה יותר של גלי חום, בצורות ושריפות.
תכיפות הוריקנים וסופות טרופיות גבוהה יותר.
מידבור אזורים עקב בירוא יערות וחקלאות, וכן התחממות האטמוספירה.
עליית גובה פני הים עקב עליית נפח המים מהתחממות. תופעה זו גורמת כבר כיום לאיבוד שטחי מגורים במדינות איים.
רישומים גאולוגיים

לעידנים שונים יש "טביעות" המצויות בשכבות בקרקע, לפיכך חוקרים מנסים לקשר שכבות ייחודיות של האדם על הקרקע כדי לאושש את הקיום של עידן האַנְתְרוֹפּוֹקֶן.
כדי שיהיה עידן מובהק, יש למצוא סימנים שלו בכל כדור הארץ.
טריניטיט - אמנם זהו חומר שנוצר ונמצא רק באתר הניסוי טריניטי, אבל מעיד על טכנולוגיה שרק האדם יכול לייצר.
תקופת הניסויים הרדיואקטיביים הטביעו רישומם גם בטבעות עצים.
פלסטיגלומרט - תלכיד פלסטיק(אנ'), ממצא אנתרופוקוני מובהקניתן למצוא פלסטיק (כמעט) בכל נקודה על כדור הארץ, (אפילו בשקע מריאנה). כיוון שקצב הבלייה של פלסטיק מאוד איטי, מדענים אומרים ששכבות פלסטיק יהיו מובהקות לעידן זה.
כבר כיום ניתן למצוא באזורי חוף אבני תלכיד המכילות בתוכן שאריות פלסטיק (אנ')
ראו גם

הולוקן
אירוע ההכחדה בהולוקן - השם שניתן בדרך כלל להכחדה ההמונית המתמשכת של מינים בתקופה המודרנית של ההולוקן.
קיימות
שעון יום הדין
לקריאה נוספת

Bowman D., Small-Scale Networks and Man-Made Structures. In: Bowman D, 2023. Base-Level Impact - A Geomorphic Approach. Springer 119-127
הערות שוליים

↑  Frank Jordans & Seth Borenstein, Paul Crutzen, who shared Nobel for ozone work, has died, AP
↑  Welcome to the Anthropocene, anthropocene.info
↑  The Geologic Time Scale Tracks the Eras of Earth's History, ThoughtCo (באנגלית)
↑  Jan Zalasiewicz et al., 2008, Are We Now Living in the Anthropocene?, The Geological Society of America
↑  Stephen F. Foley, Detlef Gronenborn, Meinrat O. Andreae, Joachim W. Kadereit, Jan Esper, Denis Scholz, Ulrich Pöschl, Dorrit E. Jacob, Bernd R. Schöne, Rainer Schreg, Andreas Vött, David Jordan, Jos Lelieveld, Christine G. Weller, Kurt W. Alt, Sabine Gaudzinski-Windheuser, Kai-Christian Bruhn, Holger Tost, Frank Sirocko, Paul J. Crutzen, The Palaeoanthropocene – The beginnings of anthropogenic environmental change, Anthropocene 3, 2013-11-01, עמ' 83–88 doi: 10.1016/j.ancene.2013.11.002
↑  Waters, Colin, N et al. 2016., The Anthropocene is Functionally and Stratigraphically Distinct from the Holocene, Science, Vol. 351, No. 6269
↑  גוף משנה של האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה, שמהווה את גוף המשנה הגדול ביותר באיגוד זה.
↑   גדעון לב, כולם מרגישים את עידן האדם. אבל איך מוכיחים שהוא החל - ומתי?, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2022
↑  המחברים שייכים ועומדים בראש קבוצת העבודה המדוברת.
↑  Colin N. Waters and Simon D. Turner. 2022, Defining the onset of the Anthropocene, Science, Vol. 378, No. 6621,
↑  אבי בליזובסקי, ‏חוקר מסטנפורד: ההכחדה ההמונית השישית כבר כאן, גם האדם לא חסין, באתר "הידען", 22 ביוני 2015
↑  קריסתה השקטה של ממלכת החרקים | זווית
↑  Caspar A. Hallmann, Martin Sorg, Eelke Jongejans, Henk Siepel, Nick Hofland, Heinz Schwan, Werner Stenmans, Andreas Müller, Hubert Sumser, Thomas Hörren, Dave Goulson, Hans de Kroon, More than 75 percent decline over 27 years in total flying insect biomass in protected areas, PLOS ONE 12, 18 באוק׳ 2017, עמ' e0185809 doi: 10.1371/journal.pone.0185809
↑  https://www.cell.com/current-biology/pdf/S0960-9822(19)30885-1.pdf
↑  AFP, המדינה שעומדת לטבוע רוצה להגביה את האיים, באתר ynet, 24 בפברואר 2019
1 2  סיינטיפיק אמריקן ישראל, ‏שאלות לעתיד האנושות: איזה חותם גאולוגי נשאיר אחרינו?, באתר "הידען", 13 בפברואר 2017
↑  האנתרופוקן החל בשנת 1965, על פי שלטים בעץ הבודד ביותר בעולם, - כדור הארץ 2022, באתר Sciences world
↑  העץ הבודד ביותר בעולם מסמן עידן חדש לכוכב הלכת שלנו - כדור הארץ 2022, באתר Sciences world
↑  ynet, 11 ק"מ מתחת לפני הים: שקית פלסטיק בנקודה הכי נמוכה בעולם, באתר ynet, 20 במאי 2018
↑  דר. אסף רוזנטל, ‏התקופה האנתרופוגנית, באתר "הידען", 17 בינואר 2016
↑  Nuwer, Rachel (2014-06-09). "Future Fossils: Plastic Stone". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-06-17.
↑  Joseph Castro published, Plastic Legacy: Humankind's Trash Is Now a New Rock, livescience.com, ‏2014-06-03 (באנגלית)
↑  פלסטיגלומרט, סלע חדש המורכב מפלסטיק, באתר Anonim, ‏NaN בundefined NaN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810645688605606  BnF: cb165085783 (data)  GND: 1028331568  LCCN: sh2016001862  LNB: 000339844  NKC: ph1081067  SUDOC: 15229144X 
תחילת עידן האנתרופוקן על פי אחת ההצעות המובילות בדיון המתקיים אודות כך (בעקבות המאמר בניו יורק טיימס, 17/12/2022).
דמטריוס השני

| --- | --- |
מטבע של דמטריוס השני. בצד השני זאוס נושא נייקי. הכתובת ביוונית ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΔΗΜΗΤΡΙΟΥ ΘΕΟΥ ΝΙΚΑΤΟΡΟΣ כלומר "של המלך דמטריוס ניצחון האל". התאריך שנת 184 במניין השטרות, המקביל ל-129-128 לפני הספירה
מטבע של דמטריוס השני. בצד השני זאוס נושא נייקי. הכתובת ביוונית ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΔΗΜΗΤΡΙΟΥ ΘΕΟΥ ΝΙΚΑΤΟΡΟΣ כלומר "של המלך דמטריוס ניצחון האל". התאריך שנת 184 במניין השטרות, המקביל ל-129-128 לפני הספירה
 לידה:  161 לפנה״ס 
 פטירה:  125 לפנה״ס (בגיל 36 בערך) ‏צוֹר‎, לבנון 
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית 
 בן או בת זוג:  Rhodogune of Parthia קלאופטרה תאה 
 
פסל ברונזה מהמאה ה-1 לפנה"ס מפומפיי של דמטריוס השני  בבמוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
דמטריוס השני "ניקטור" ("המנצח") (ביוונית עתיקה: Δημήτριος Β מבוטא: Dēmḗtrios B; מת ב-125 לפנה"ס), בנו של דמטריוס הראשון ואחיו של אנטיוכוס השביעי, היה מלך בממלכה הסלאוקית במחצית השנייה של המאה ה-2 לפנה"ס. שלט באימפריה הסלאוקית בשתי תקופות (הראשונה 145–138, והשנייה 129–126), שהופרדו על ידי כתשע שנים בשבי בהורקניה שבפרתיה.