טובין מדרגיים
דוגמאות לטובין מדרגיים > חינוך כטובין מדרגיים

בעשורים האחרונים מתקיים בעולם ובישראל דיון כולל על החינוך כטובין מדרגיים, בין היתר דרך המימד המשפטי והתאורטי של החינוך. תמי הראל בן שחר, מן החוקרות הבולטות בתחום, דנה ביחסיותו של החינוך באופן הבאː
למשל, אם שני מועמדים מתחרים על עבודה מסוימת, המועמד החלש יעדיף שיהיו באמתחתו פחות הישגים חינוכיים, ובלבד שהישגיו לא יהיו נחותים מאלה של יריבו. הישגים גבוהים יותר באופן מוחלט לא יועילו למועמד אם למתחרה יש הישגים גבוהים עוד יותר. באשר למספיקנות, בחלק מן המקרים של טובין מדרגיים החיסרון הנגרם לאדם כתוצאה מאי־השוויון (במיוחד כאשר אי־השוויון גדול) הוא חמור עד כדי כך שיש באי־השוויון כשלעצמו, ללא קשר לכמות המוחלטת של המשאב, כדי להוריד את האדם אל מתחת לרף המספיקנות. כך, למשל, ייתכן שלגבי בית־עסק מסוים עצם העובדה שלמתחרה יש מוניטין טוב בהרבה משלו די בה לגרום לו לפשיטת־רגל, גם אם המוניטין שלו עצמו אינו פגום כלל וכלל.
בן שחר ממשיכה ומסבירה כיצד יחסיותו המובהקת של החינוך יכולה לשמש הצדקה להשוואה כלפי מטה בחינוךː
חינוך הוא טובין מדרגי. ערכו האינסטרומנטלי של חינוך כאמצעי להשגת דברים אחרים בחיים — כגון גישה להשכלה גבוהה, לתעסוקה רווחית ולמעמד חברתי — נקבע במידה רבה באופן יחסי. כאשר צעירה מתחרה על מקום עבודה, ערכו של החינוך שרכשה אינו נמדד רק באופן אובייקטיבי, אלא גם באופן יחסי לזה של המועמדות האחרות. כאשר למתחרה יש חינוך "טוב יותר," ערך החינוך של המועמדת יורד. בחברה שבה רוב האנשים רכשו חינוך יסודי בלבד, לאדם עם תעודת־בגרות תהיה גישה לכל עמדות הכוח בחברה. מאידך גיסא, כאשר לרבים מהצעירים יש השכלה אוניברסיטאית, תעודת־הבגרות שווה הרבה פחות, ואינה מקנה הזדמנויות רבות למי שמחזיק בה. במובן זה, "חינוך טוב" הוא מושג יחסי באופן מובהק בשל העובדה שערכם של טובין מדרגיים נקבע באופן יחסי, יתרון של אדם אחד ביחס לטובין מדרגיים מוביל לפגיעה בלתי־נמנעת במצבו של האחר. כאשר תלמיד אחד רוכש חינוך טוב מזה שרכש חברו, ניתן לראותו כמי שעקף את חברו בתור, וחינוכו של האחרון שווה כעת פחות. בהתאמה, כאשר מונעים מתלמיד רכישת יתרון, משפרים את מצבו היחסי של חברו. מכאן שההתנגדות הפילוסופית להשוואה כלפי מטה אינה חלה על טובין מדרגיים: בטובין מדרגיים מניעת יתרון לעולם תשפר את מצבו של החלש, שכן מצבו היחסי ישתפר, גם אם הכמות המוחלטת של הטובין לא תגדל. מכיוון שבטובין מדרגיים מה שחשוב הוא מצבו היחסי של הפרט, ולא מצבו המוחלט, מניעת יתרון מהחזק תהא תמיד טובה לחלש.
הטענה של "חינוך כטובין מדרגיים" עמדה בבסיס עתירה לביטול תשלומי הורים עבור תגבור והעשרה לילדיהם, בדרישה ל"השוואה כלפי מטה". השופט יצחק עמית שלל בפסק דינו טענה זו, והסביר כי היא לא מתאימה לעידן הגלובלי של המאה ה-21:
בשונה מהסברו של עמית, הסביר הכלכלן הא-ג'וּן צ'אנג, מומחה לכלכלת פיתוח מאוניברסיטת קיימברידג', מדוע השקעה מואצת בהגדלת ההשכלה עשויה להסתכם לא בצמיחה כלכלית, אלא באינפלציית תארים חסרי ערך:
"לא רק החינוך הבסיסי, אלא גם ההשכלה הגבוהה, כבר אינם משנים הרבה בקביעת מידת שגשוגה של אומה. (...) עלינו לשקול מחדש ברצינות את תפקידו של החינוך בכלכלה שלנו. המדינות העשירות למשל, סובלות מאובססיה כלפי השכלה גבוהה, ויש לרסן אותה. האובססיה הזו הביאה לאינפלציית תארים לא בריאה ובעקבות זאת להשקעת-יתר בממדי ענק בהשכלה הגבוהה במדינות רבות. (...) אל לאותן מדינות להשלות את עצמנן ולהאמין כי תהיה לכך השפעה משמעותית על הפריון".
צ'אנג הסביר כי אין עדות רבה לכך ששיפור ברמת ההשכלה במדינות שונות, הוביל לשגשוג כלכלי במונחי צמיחה ותל"ג לנפש, ולכן שלל את גישתו של עמית, שכרך בין הזכות למצוינות בחינוך, ובין עמידה בתחרות בעולם של כלכלה גלובאלית. הוא נתן כדוגמה את שווייץ, אשר הצליחה לשמור על רמות פריון לאומי מהגבוהות בעולם, יחד עם שיעורי רישום נמוכים ביותר לאוניברסיטאות (כ-10-15 אחוזים); את ארצות הברית, שתלמידי כיתות ד' שלה פיגרו ב-2007 במבחן ה-TIMSS הבינלאומי אחר מקביליהם מקזחסטן, לטביה, רוסיה וליטא - מדינות שארצות הברית נמצאת הרחק מעליהן במדדים של תוצר לאומי לנפש; את נורווגיה, שתלמידי כיתות ח' שלה פיגרו מאחורי מקביליהם בליטא, צ'כיה, סלובניה, ארמניה וסרביה, בתוצאות מבחני הפיז"ה, אבל הם גדלים לתוך מציאות שמדינתם מצויה בצמרת ההכנסה העולמית לנפש; ואף את ישראל, שזוכה להישגי מחקר ופיתוח בינלאומיים, אך תלמידיה מפגרים מאחורי נורווגיה ובולגריה במבחנים בינלאומיים.
בישראל עצמה, הראה מחקר מ-2016 של נחום בלס ממכון טאוב, כי חרף מגמת השיפור ברמת ההשכלה מאז שנות ה-70 של המאה שעברה, התרחב הפער בשיעורי הפריון לעובד לעומת כלכלות ה-G8 - עדות נוספת לכך ששיעורי ההשכלה בישראל אינם גורם מכריע בשיעורי הפריון שלה, כי אם דווקא גורמים אחרים אותם מציין בלס: "מיעוט ההשקעות, ההסדרים המוסדיים, והמדיניות הכלכלית והחברתית הנהוגה בישראל, הם הגורמים שהשפיעו חזק יותר על פריון העבודה."