stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיינפלד
שידורי הסדרה

אחוזי הצפייה ותאריכי השידור מתייחסים לשידור הפרקים ב-NBC וערוץ 3:
| עונה | תאריכי שידור מקורי> ארצות הברית | תאריכי שידור מקורי> ארצות הברית | תאריכי שידור מקורי> ישראל | תאריכי שידור מקורי> ישראל | פרקים | ממוצע רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יום רביעי, 5 ביולי 1989 | יום חמישי, 21 ביוני 1990 | יום שישי, 7 בפברואר 1992 | יום שישי, 6 במרץ 1992 | 5 | ----- |
| 2 | יום רביעי, 23 בינואר 1991 | יום רביעי, 26 ביוני 1991 | יום שישי, 13 במרץ 1992 | יום שישי, 26 ביוני 1992 | 12 | 12.5% |
| 3 | יום רביעי, 18 בספטמבר 1991 | יום רביעי, 6 במאי 1992 | יום שישי, 22 במאי 1992 | יום שני, 17 במאי 1993 | 23 | 12.5% |
| 4 | יום רביעי, 12 באוגוסט 1992 | יום חמישי, 20 במאי 1993 |  |  | 24 | 13.7% |
| 5 | יום חמישי, 16 בספטמבר 1993 | יום חמישי, 19 במאי 1994 |  |  | 22 | 19.6% |
| 6 | יום רביעי, 22 בספטמבר 1994 | יום חמישי, 11 במאי 1995 | יום ראשון, 18 בפברואר 1996 |  | 24 | 20.6% |
| 7 | יום חמישי, 21 בספטמבר 1995 | יום חמישי, 16 במאי 1996 |  |  | 24 | 21.2% |
| 8 | יום חמישי, 19 בספטמבר 1996 | יום חמישי, 15 במאי 1997 | יום ראשון, 3 במרץ 1997 | יום שני, 4 באוגוסט 1997 | 22 | 20.5% |
| 9 | יום חמישי, 25 בספטמבר 1997 | יום חמישי, 14 במאי 1998 | יום שני, 2 במרץ 1998 | יום שישי, 15 במאי 1998 (שידור ללא תרגום בערוץ 3) / יום שני, 21 ביולי 1998 (שידור עם תרגום) | 24 | 21.7% |
לקריאה נוספת

| --- | --- |
: ספר: סיינפלד
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
סיינפלד ופילוסופיה (ספר על הכל וכלום), עורך: ויליאם ארווין, פן הוצאה לאור-ידיעות אחרונות-ספרי חמד, 2005.
מלאני קליין

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1882 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בספטמבר 1960 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Melanie Reizes 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה 
 מקום קבורה:  קרמטוריום גולדרס גרין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 פרסים והוקרה:  Honorary Fellow of the British Psychological Society 
 צאצאים:  Melitta Schmideberg 
 אתר רשמי
 
מלאני רייצס קליין (30 במרץ 1882 – 22 בספטמבר 1960) הייתה פסיכואנליטיקאית ופסיכותרפיסטית אוסטרית-יהודייה. ממפתחי הגישה הקלייניאנית, תאוריית יחסי אובייקט והטיפול במשחק.
קורות חיים

מלאני קליין נולדה למשפחה יהודית, בת זקונים מבין ארבעה ילדים, למוריס שהיה רופא, ולליבוסה, ובילתה חלק גדול מראשית חייה בווינה.
קליין החלה את האנליזה הראשונה שלה בשנת 1914 אצל תלמידו של זיגמונד פרויד, שנדור פרנצי, בבודפשט. בשנת 1921 הוזמנה קליין לברלין, שם עברה אנליזה קצרה אצל קרל אברהם לפני מותו הפתאומי בשנת 1925. בשנת 1926 עברה ללונדון לאחר שהוזמנה על ידי ארנסט ג'ונס – נשיא החברה הפסיכואנליטית הבריטית – שם היא המשיכה את פעילותה עד ליום מותה. קליין עסקה בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית ופיתחה את תאוריית יחסי אובייקט ואת הטיפול במשחק ונודעה לה השפעה רבה על הפסיכואנליזה.
המודל של קליין

ראשיתה של גישת יחסי האובייקט קשורה בשמה של מלאני קליין, שבחרה להתמסר לטיפול פסיכואנליטי בילדים. הכוונה הראשונית של קליין הייתה להרחיב את המודל של פרויד לחוויות המוקדמות ביותר של החיים, תוך הדגשת עולמו הפנימי של הפעוט בשנתו הראשונה (בדומה לאריקסון שהרחיב את התאוריה של פרויד "קדימה" עד לזקנה). אולם בפועל פיתחה קליין מודל חדש של הבנת האישיות, שהיה שונה מהותית מזה של פרויד הן מבחינה תאורטית והן מבחינת הפרקטיקה הטיפולית. בקצרה, ניתן לומר שהיא שינתה את התאוריה הפרוידיאנית שראתה את נפש האדם כמוכוונת על ידי יצרים לטובת תאוריה של יחסים.
בדומה לפרויד, היא שמה במרכז גישתה את הדחפים, אך הדגישה את דחף התוקפנות (יצר המוות), בניגוד לפרויד שהתייחס הן למין והן לתוקפנות. נוסף על כך, בגישתה של קליין יש חשיבות רבה לפנטזיות של התינוק. לדעתה, התינוק יוצר החל מלידתו יחסי-אובייקט, הן במציאות והן בפנטזיה. החוויות במציאות משפיעות על הפנטזיות ומושפעות מהן. הפנטזיה, על-פי קליין, איננה משמשת לתינוק לצורך בריחה מן המציאות, אלא היא מתרחשת במקביל לתפיסת המציאות וקיימים יחסי גומלין מתמידים ביניהן.
היריבות בין מלאני קליין לתלמידיו של פרויד החלה כבר בשנות ה-20 של המאה ה-20. קליין האמינה כי בטיפול פסיכותרפויטי בילדים ניתן להשתמש במשחק כבסיס לפירוש האנליטי במקום בשיטת האסוציאציות החופשיות. עמדה זו הייתה מנוגדת לזו של אנה פרויד, שטענה כי האני החלש והבלתי מפותח של הילד אינו מסוגל להתמודד עם פירושים עמוקים, והעדיפה לטפל בילדים בגישה כמו-חינוכית. כתוצאה מכך, רעיונותיה של קליין לא זכו לתמיכה בזמן שהותה בברלין.
ההצלחה של קליין בבריטניה יצרה פיצול בעולם הפסיכואנליטי בין "האסכולה הלונדונית" ובין "האסכולה הווינאית". כאשר פרויד ובתו ברחו ב-1938 מגרמניה הנאצית ללונדון, התפצלה החברה הפסיכואנליטית הבריטית לשלוש קבוצות: קבוצת פסיכולוגיית האני שבראשה עמדה אנה פרויד, קבוצת הקלייניאניים והקבוצה העצמאית. פיצול זה נמשך עד היום, אם כי יש תאורטיקנים שניסו לגשר בין האסכולות השונות.
קליין מחלקת את השנה הראשונה בחיי התינוק לשתי עמדות פסיכולוגיות אותן כינתה "פוזיציות". פוזיציה היא דרך של ארגון פסיכולוגי, יש לה צורה אופיינית של חרדות, מנגנוני הגנה ויחסי אובייקט. אמנם קליין מחלקת את השנה הראשונה לשתי פוזיציות, כאשר התינוק עובר מאחת לשנייה תוך התפתחות וצמיחה, אך שתי הפוזיציות ממשיכות ללוות את האדם לאורך כל החיים כולל בחייו הבוגרים.
פוזיציות / עמדות נפשיות > הפוזיציה הסכיזו-פרנואידית

בראשית חייו, התינוק עדיין לא יכול לתפוס את האם (האובייקט) כדמות שלמה, והוא מתייחס רק לחלקים ממנה - השד: כל עוד האובייקט מספק לילד חלב והרגעה הוא נחשב ל"טוב", אך כשהשד מתרוקן הוא נחשב ל"רע", הוא מתסכל את הילד ונראה לו כמסוכן. התינוק לא תופס שזה אותו שד ברגעים שונים והוא מפצל בין שני צדדים של האם. מנגנון הגנה זה נקרא פיצול (Split) והוא טיפוסי לפוזיציה הסכיזואידית-פרנואידית על פי קליין.
קליין קיבלה את רעיונותיו של פרויד בדבר מאבקי הכוחות בין אינסטינקט החיים והמוות וסברה שהתינוק נתון במאבק זה עוד מימיו הראשונים ונאלץ להתמודד עם החרדה שהם יוצרים. לכן הוא מנסה להפטר מהם. הוא משליך את יצר המוות שלו כלפי חוץ במנגנון ההשלכה ומייחס לסביבתו, ולאמו ושדיה בפרט, כוונות הרסניות, וכך הם נחווים כמאיימים ורודפים.
קליין מתארת את הפוזיציה הסכיזואידית כחלק מחוויית הילד עד גיל 6 חודשים. לאחר מכן, בעקבות תהליכי הבשלה טבעיים מתחזקים אצל הילד הכוחות הליבידינליים כך שהוא נעשה פחות מאוים על ידי דחפיו התוקפניים. במצב זה, הוא מסוגל לחוות את האם, ודרכה את העולם, בצורה שלמה יותר כך שהתלות בפיצול כמנגנון הגנה יורדת, התפתחות המאפשרת מעבר לפוזיציה הדיכאונית.
לפי קליין, מתוך העמדה הסכיזו פרנואידית מתפתחת צרות העין. צרות העין (envy) מייצגת את ההרגשה שהאדם רוצה את מה שיש לאחר, מה שכרוך במשאלת הרס. יצר הרכושנות שמאפיין צרות עין עלול להחריף תחושות חמדנות ולהקצין אותן - ״אם אין לי מה שיש לאחר, אני צריך להרוס את האובייקט, אחרת אני לא יכול לחיות עם עצמי, ולא יכול לנסות למצוא את זה במקום אחר״.
פוזיציות / עמדות נפשיות > הפוזיציה הדיכאונית/דפרסיבית

כשתינוק עובר יותר חוויות טובות מאשר רעות, ותופס את אמו כשלמה, הוא תופס שגם החוויות הטובות וגם הרעות מקורן באותה אם. זהו הישג התפתחותי חשוב. אך עם זאת, הוא מבין שיש לו רגשות שנאה ואהבה כאחת כלפי האם - שעכשיו כבר נתפסת כאובייקט שלם ולא חלקי. אז חרד התינוק שמא הכוחות ההרסניים שלו יגרמו לו לפגוע באם, וכך יאבד את צדדיה הטובים, שכה נחוצים לו. זוהי חרדה הייחודית לעמדה הדיכאונית.
האישיות הבריאה תתמודד עם חרדה זו על ידי "תיקון" שיש בו ממש – מה שאומר שהוא מסוגל לחיות בשלום עם הצדדים האוהבים והתוקפניים של עצמו, דבר שיהווה בסיס מוצק ליחסים מוצלחים עם הזולת.
ראו גם

קנאה
הזדהות השלכתית
לקריאה נוספת

ספריה שתורגמו לעברית:
מלאני קליין, כתבים נבחרים - גידול הילד פסיכולוגיה ופסיכיאטריה, הוצאת ספרות עכשו, 2002
מלאני קליין, כתבים נבחרים, כרך א', בעריכת יהושע דורבן, הוצאת תולעת ספרים 2003.
מלאני קליין, כתבים נבחרים, כרך ב', בעריכת יהושע דורבן ומירב רוט, הוצאת תולעת ספרים, 2013.
מלאני קליין, פסיכואנליזה של ילדים, בעריכת מירב רוט, 2022.
מלאני קליין, על הטכניקה, הרצאות מאת מלאני קליין, בעריכת ענת פלגי-הקר ויפעת איתן-פרסיקו, 2023.
ספרים שנכתבו עליה:
חנה סגל, מלאני קליין, עם עובד, 1998
קטלינה ברונסטיין (עורכת), התאוריה הקלייניאנית - נקודת מבט בת זמננו, תולעת ספרים, 2008
רובין אנדרסון, מאמרים קליניים על קליין וביון, הוצאת מודן
הערות שוליים

↑  https://melanie-klein-trust.org.uk/timeline/1882-1902/,
↑  סטיבן מיטשל ומרגרט בלאק, פרויד ומעבר לו: תולדות החשיבה הפסיכואנליטית המודרנית (תל אביב: תולעת ספרים, 2006), 175-145
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263886205171  PLWABN: 9810555550205606  BIBSYS: 90098970  BNE: XX1723038  BnF: cb11909838x (data)  CANTIC: a19302551  CiNii: DA0068631X  GND: 118562940  ICCU: RAVV017939  ISNI: 0000 0001 2102 9118  LCCN: n80040505  LNB: 000007717  NDL: 00445860  NKC: jn20030808001  NLA: 35275022  NLG: 64394  NLK: KAC201216877  NSK: 000175418  NTA: 070521395  RERO: 02-A003458515  SELIBR: 193794  SNAC: w68j2fkk  SUDOC: 026950707  Trove: 892987  VcBA: 495/200852  VIAF: 88346506   WorldCat (עם VIAF): 88346506
יואל הופמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1937 בראשוב, ממלכת רומניה 
 פטירה:  25 באוגוסט 2023 (בגיל 86) ישראל 
 מדינה:  ישראל, רומניה 
 שפות היצירה:  עברית, יפנית, גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2008)  פרס ביאליק (2002)  פרס ניומן (1999) 
 
יואל הופמן (23 ביוני 1937 – 25 באוגוסט 2023) היה סופר, משורר עברי ישראלי, חוקר ומתרגם תרבות ושירה יפנית (אנ'). הופמן היה פרופסור בחוג לספרות עברית וספרות השוואתית ובחוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

הופמן נולד בשנת 1937 בעיר ברשוב באזור טרנסילבניה שברומניה. בגיל שנה עלה לארץ ישראל עם משפחתו. זמן קצר אחרי העלייה, בגיל שלוש, התייתם מאמו, ואביו הפקידו בבית יתומים. הוא שהה שם עד שאביו התחתן בשנית ואז החזיר אותו לביתו. אביו עבד כמנהל מחלקת נזקים בחברת הביטוח "ציון" ואמו המאמצת פרנצה עבדה בבית החרושת לשוקולד "המרשלג". הופמן למד בתיכון חדש בתל אביב. שירת בצה"ל בחיל הים.
קריירה

בגיל צעיר נסע ליפן, בה שהה במשך שנתיים במנזר זן ולמד ספרות והגות יפנית וסינית. באמצע שנות ה-60 התיישב בצפת עם רעייתו ורדה, בת העיר, ולימד בבית הספר התיכון העיוני בעיר מקצועות פילוסופיה, ספרות ואנגלית. אחרי לימודים באוניברסיטת תל אביב, בהם סיים תואר שני בפילוסופיה בהצטיינות בשנת 1969, הוא שב ליפן על מנת לסיים את עבודת הדוקטורט שלו, באוניברסיטת תל אביב, בפילוסופיה של הדת ובודהיזם. לשם כך השתלם באוניברסיטת קיוטו (החל מ-1974). עבודת הדוקטורט שלו, בהדרכת פרופ' בן-עמי שרפשטיין, עסקה בניתוח ההבדלים שבתפישת ה"אני" במערב ובמזרח, ונושאת את השם The idea of the ’real’ – East and West: a comparison of central concepts in Theravada Buddhism and the philosophy of David Hume. לאחר מכן היה מרצה רב-תחומי באוניברסיטת חיפה.
כתיבתו וסגנונו

הופמן פרסם את סיפורו הראשון ב-1986 בכתב העת "אגרא 2" וזכה להתעניינות רבה.
ב-1989 הוציא ספר פרוזה ראשון, ספר יוסף, שניכרים בו כבר ניצני הסגנון שעמו מזוהה הופמן כיום. הספר כולל ארבע נובלות, שאחת מהן, קצכן (בגרמנית: "חתלתול"), עובדה לדרמה טלוויזיונית.
הפרוזה של יואל הופמן (כפי שהתייצבה מאז ספרו השני, "ברנהרט") מתאפיינת בעלילה חמקמקה, ובכמה מקרים אף קשה לדבר על "עלילה" במובנה המקובל. על אף יחסו המיוחד של הופמן לתרבות מזרח אסיה, אי אפשר לקשר בצורה ישירה בין כתיבתו הרוויה להייקו המינימליסטי: תוכני כתיבתו הושפעו מילדותו בעיר ישראלית. הופמן התייחס למילה, לעיתים קרובות, כמקור לשעשוע: מילים קיבלו אצלו הגדרות שונות מהצפוי וזהות נעה, כמעין חיות בחוברת צביעה. בכמה מספריו נטה הסגנון לאבסטרקטיות ונמצא בשטח האפור שבין הפרוזה לשירה.
ויזואלית (כנגזרת לסגנון כתיבתו), בחר הופמן להשתמש בכלים מיוחדים, שחלקם שאולים מנורמות של ספרי תפילה ועיון ישנים, בהם: שורות קצרות, רווחים גדולים, ניקוד, פרקים זעירים ממוספרים, תרגומי מילים זרות בשוליים ובמקרים אחדים – הטרמה בתחתית כל עמוד של תחילת הטקסט בעמוד הבא. בנוסף, מרבית ספריו הודפסו רק בצדו האחד של הדף וכללו לעיתים ציורים או תצלומים מלווים.
אחד המאפיינים הייחודיים של הופמן היה שימוש נרחב בסוגריים. ניתן לומר שהשימוש הרווח של הופמן בסוגריים וכן גישתו הארס-פואטית (כלומר גישה שבה הכותב מפסיק את רצף העלילה כדי לומר דבר מה על עצמו, על הקורא, על הגיבורים או אף על תהליך הכתיבה), מאתגרים מאוד את ההבחנה הרווחת במעבר בין עיקר לטפל. קריאה קשובה בטקסטים של הופמן מאתגרת את ההבחנה הזאת ואת עצם נחיצותה.
סגנון הכתיבה יוצא הדופן של הופמן והעלילות שאינן ניתנות לאחיזה הבדילו את יצירתו מן הפרוזה המיועדת לקהל הקוראים הכללי. עם זאת, כתיבתו נהנתה מהערכת הביקורת הישראלית והעולמית, והוא נחשב לאחד הקולות הייחודיים והעצמאיים בשפה העברית.
תרגום

יחד עם פרופ' יעקב רז וד"ר איתן בולוקן, נמנה הופמן עם המתרגמים של שירת הייקו לעברית. שני קבצים של שירי הייקו בתרגומו עוררו עניין רב.
חיים אישיים

הופמן היה נשוי במשך 37 שנים לוורדה הופמן, להם שלושה ילדים, הזוג התגרש ב-1997. ורדה חזרה לגור בצפת, והיא מנהלת שם חדרי אירוח. נישא בשנית לנורית.
הופמן התגורר במעלות. החל משנת 2010 התקרב לחסידות. הוא התפלל בבית כנסת אורתודוקסי באורח יומיומי ואף עלה לרגל לקברו של רבי נחמן מברסלב בעיר אומן.
הופמן נפטר ב-25 באוגוסט 2023 והוא בן 86, והובא למנוחות בבית העלמין  בעיר מגוריו צפת .
פרסים

פרס היצירה לסופרים ומשוררים – 2008
פרס ביאליק לספרות יפה – 2002
פרס ניומן – 1999
ספרים

יואל הופמן חיבר ספרים גם באנגלית. ספריו תורגמו לאנגלית, איטלקית, גרמנית וצרפתית. להלן רשימת ספריו בעברית:
ספרים > פרוזה

ספר יוסף, כתר ומסדה, 1988.
ברנהרט, כתר, 1989.
כריסטוס של דגים, כתר, 1991.
גוטפרשה, כתר, 1993.
מה שלומך דולורס, כתר, 1995.
הלב הוא קטמנדו, כתר, 2000.
השונרא והשמטרלינג, רישומים יואל הופמן, כתר, 2001.
אפרים, כתר, 2003.
Curriculum Vitae, איורים יואל הופמן, כתר, 2007.
מצבי רוח, כתר, 2010.
סיפורים, הוצאת כתר והוצאת פרדס, 2022.
ספרים > תרגומים ואנתולוגיות

קולות האדמה, קטעים נבחרים מכתביו של החכם צ’ואנג-טסה, תרגם מסינית עם הערות ופירושים יואל הופמן, מסדה, 1977.
לאן נעלמו הקולות?, סיפורי זן ושירי הייקו, תרגום מסינית ויפנית, מבוא ופרושים מאת יואל הופמן, מסדה, 1980.
אומרי שיר על סף המוות, מבחר שירים יפניים ומסת מבוא, ליקט יואל הופמן, מסדה, 1985.
ספר הזן של ג'ושו (Radical Zen), תרגום מסינית לאנגלית, עריכה ומבוא מאת יואל הופמן, בבל, 2007 (הספר תורגם מסינית לאנגלית על ידי הופמן, ומאנגלית לעברית על ידי דרור בורשטיין).
קול היד האחת (The Sound of One Hand), תרגם והערות: יואל הופמן, הוצאת כתר, ירושלים, 2011. (הספר תורגם מיפנית לאנגלית על ידי הופמן, ומאנגלית לעברית על ידי דרור בורשטיין).
ספרים > ספרי ילדים

בפברואר כדאי לקנות פילים, אייר כרמי גל, גבעתיים: מסדה, 1988. מהדורה מחודשת, אייר איתי בקין, הוצאת מודן, 2018.
לקריאה נוספת

נילי רחל גולד שרף ויגאל שוורץ, ללכת ברחובות הפנימיים - היקום של יואל הופמן, ידיעות ספרים, 2024.
חנה הרציג, "פואטיקת הפרספקטיבות של יואל הופמן", סימן קריאה, 22, 1991.
אורציון ברתנא, "יואל הופמן - 'קצכן', פילוסופיה ישראלית חדשה", אפיריון, 30, 1993.
נילי רחל גולד שרף, "הספר כנהר: עיון ב'ברנהרט' ליואל הופמן", עלי-שיח, 36, 1995.
לילי רתוק, "לתרגל את החיים מחדש", קריאה ביצירתו של יואל הופמן, ראה, גיליון מיוחד, 1999.
שי צור, "לחזור לשדה הכרוב - מן הכתיבה אל ההשראה וההתפעלות", עיון אחר ביצירתו של יואל הופמן, עלי-שיח, 42, 1999.
מיכל ארבל, מצב התרגום כמצב של גלות: "קצכן" ליואל הופמן, מאזנים, ע"ה 2, 2001, עמ' 38–42, באתר JSTOR.
רחל אלבק-גדרון, "מהי המולדת שבה מדברים הופמנ’ית? סוגה וקהיליית מוצא בלקסיקון-אפוס של יואל הופמן", צפון, ז', 2004.
מירי קובובי-מנור, "גלות במולדת: 'קצכן' ו'אפרים' ליואל הופמן", על בריאה ועל יצירה במחשבה היהודית, 2005.
רחל אלבק-גדרון, השלישי האפשרי: מחקר מונוגרפי על עבודתו של יואל הופמן, כנרת, זמורה-ביתן, דביר ומכון הקשרים, 2016.
נטע שטהל, הפואטיקה של יואל הופמן – קווי בריאה וציורי לב, רסלינג, 2017.
טל פרנקל אלרואי, הספר על יואל הופמן, הוצאת רסלינג, 2020
יגאל שוורץ, מכאן ומכאן: מסות ומאמרים על ספרות ישראלית, פרדס הוצאה לאור, 2020, הפרק "נונסנס, היגיון וטראומה ביצירתו של יואל הופמן", עמ' 39–80.
יגאל שוורץ, מכאן ומכאן: מסות ומאמרים על ספרות ישראלית, פרדס הוצאה לאור, 2020, הפרק "הביצה שהתחפשה, בפברואר כדאי לקנות פילים: דן פגיס, יואל הופמן – מודרניזם ופוסט־מודרניזם", עמ' 81–117.
רות נצר. יואל הופמן מטפל במטפלים. בתוך: נפש הספרות - מסות על ספרות ושירה במבט יונגיאני. כרמל. 2021
אות, רונית רפ ,סיפור "מופלא", התבוננות וסוריאליזם ב"קצכן" מאת יואל הופמן.
ביאורים

↑  מתברר שהופמן היה לא רק תלמידו של שרפשטיין אלא גם ידידו, כפי שעולה ממכתב שכתב הופמן לשרפשטיין, ואשר נחשף בבלוג של מכון גנזים (שם גם מופקד ארכיונו האישי של שרפשטיין). לעיון בכתב היד ובתמונה משותפת ראו כאן.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי תארים ותעודות, מעריב, 29 ביוני 1970
↑  שי גרינברג, רוני הניג, העיר תל אביב, דהופמניזיציה - מסע בעקבות יואל הופמן, באתר הארץ, 15 באפריל 2010
1 2  אלעד זרט, מותו של אמן המילים, ידיעות אחרונות גיליון מס' 25795, 27.8.2023, עמ' 18
↑  הלך לעולמו הסופר והמשורר יואל הופמן, באתר ישראל היום, 25 באוגוסט 2023
↑  יואל הופמן, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  אמיר רותם, זיכרונות הילדות של יואל הופמן, באתר הארץ, 30 ביוני 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אהרן אלמוג, נורית זרחי, יורם קניוק | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם חיים באר, מאיה בז'רנו, מרים רות  2002 | הבא: דויד גרוסמן, אפרים סידון, חיה שנהב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262615705171  PLWABN: 9810681750205606  BIBSYS: 13042695  BnF: cb12963973n (data)  CANTIC: a1161903x  CiNii: DA01907695  GND: 115568913  ISNI: 0000 0001 0932 9900  LCCN: n86150594  NDL: 00743240  NKC: jo2012715221  NTA: 071826955  RERO: 02-A003377665  SUDOC: 126966354  VIAF: 109336056   WorldCat (עם VIAF): 109336056
ססליה קריגר

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1894 יאסלו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1974 (בגיל 80) אונטריו, קנדה 
 שם לידה:  Cypra Cecilia Krieger 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1920)  אוניברסיטת טורונטו (1928) 
 מנחה לדוקטורט:  William J. Webber 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו (1928–1968)  מכללת קנדה העילית (1968–1974) 
 
קיפרה ססיליה קריגר דונאי (באנגלית: Cypra Cecilia Krieger-Dunaij; 9 באפריל 1894, פולין – 17 באוגוסט 1974, קנדה), הייתה מתמטיקאית יהודייה. קריגר הייתה האישה הראשונה שהוענק לה תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטה קנדית (אוניברסיטת טורונטו), והאדם השלישי לזכות בתואר זה בכל קנדה. קריגר ידועה בזכות תרגומיה לאנגלית של הספרים "מבוא לטופולוגיה כללית" (1934) ו"טופולוגיה כללית" (1952) של ואצלב שיירפינסקי. משנת 1995 מעניקה האגודה הקנדית למתמטיקה מדי שנה את פרס קריגר-נלסון (אנ'), על שמן של ססליה קריגר ואוולין נלסון, לאות הערכה למתמטיקאיות המעורבות במחקר חדשני.
קורות חיים

קריגר נולדה ביאסלו, גליציה (פולין של היום) למשפחה יהודית מרובת ילדים. שמה העברי הוא ציפורה. הוריה היו מוזס (משה) קריגר (1860-1929) ושרה ג'יימס (1863-1936). שלושת אחיה הגדולים היו סמואל קריגר (1887-1959), צ'ארלס קריגר (1889-1929) ונתן קריגר (1891-1961), ושתי אחיותיה הקטנות היו רג'ינה קריגר (1958-1896) ורייצ'ל קריגר (1901-1978). הוריהם עסקו במסחר. רדיפת היהודים באירופה באותה תקופה הקשתה על חייה של משפחת קריגר. שלושת האחים הגדולים היגרו לקנדה בעשור הראשון והשני של המאה ה-20, וב-1920 היגרה שאר המשפחה לטורונטו שבקנדה, בעזרתו של האח סמואל.
בעקבות פטירתו של אביה בתאונת דרכים ב-16 בדצמבר 1929, הוטלה על קריגר האחריות לפרנס את עצמה ואת שתי אחיותיה, שהתגוררו איתה זמן מה. בשנים מאוחרות יותר, הייתה מקור התמיכה היחיד עבור אמה ואחותה הנכה. במהלך מלחמת העולם השנייה טיפלה במשפחת פליטים יהודים שנמלטה לקנדה מפני הנאצים. בשנת 1953 נישאה לד"ר זיגמונט דונאי – רופא וניצול שואה. קריגר ובן זוגה נקברו בבית קברות רוזלן (אנ') שבטורונטו.
חיים אקדמיים ותרומתה לחקר המתמטיקה

קריגר סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון בפולין, וב-1919 נסעה לווינה כדי ללמוד פיזיקה מתמטית באוניברסיטה. ב-1920 קריגר ומשפחתה היגרו לטורונטו ושם החלה את לימודיה בתחום המתמטיקה באוניברסיטת טורונטו. תחילת הלימודים הייתה משימה לא פשוטה עבורה, שכן היא לא שלטה כלל בשפה האנגלית, ועל מנת לממן את לימודיה, נאלצה לעבוד בפונדק. את התואר הראשון במתמטיקה קיבלה בשנת 1924. כעבור שנה, בשנת 1925, הוענק לה התואר השני. לאחר מכן, החלה את מחקרה במסגרת לימודיה לתואר דוקטור, בפיקוחו של ויליאם ג'יי וובר, שנחשב כחלוץ בחקר המתמטיקה והיה אמון על הרחבת תוכנית המתמטיקה לתואר שני באוניברסיטת טורונטו. עבודת הדוקטורט שלה "על הסיכום של סדרות טריגונומטריות עם פרמטרים מקומיים - על קבועי פורייה וגורמי התכנסות של סדרות פורייה כפולות", פורסמה בשני חלקים. החלק הראשון "על סדרות טריגונומטריות עם מאפיינים מקומיים" פורסם ב-1928, והחלק השני "על קבועי פורייה וגורמי התכנסות של סדרות פורייה כפולות", פורסם ב-1930. כאשר הוענק לה תואר דוקטור בשנת 1930 מאוניברסיטת טורונטו, קריגר הפכה לאישה הראשונה בקנדה שקיבלה דוקטורט במתמטיקה, והאדם השלישי בכל קנדה שהוענק לו תואר דוקטור למתמטיקה. ב-1927, במהלך המחקר על עבודת הדוקטורט שלה, נקראה קריגר לתפקיד מדריכה במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת טורונטו, וב-1930 קודמה לדרגת מרצה. לפני שקיבלה את תפקיד המרצה, בילתה שנה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. תרומתה הידועה ביותר של קריגר לחקר המתמטיקה היא התרגום מפולנית לאנגלית של ספריו של המתמטיקאי הפולני ואצלב שרפינסקי "מבוא לטופולוגיה כללית" שפרסמה בשנת 1934, ו"טופולוגיה כללית" שפורסם בשנת 1952. לכרך זה קריגר אף הוסיפה נספח בן 30 עמודים בנושא קרדינלים ואורדינליים אינסופיים. תרגומיה הבטיחו שעבודתו של שרפינסקי תהיה נגישה לכל. קריגר לימדה מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה במשך 30 שנה. בשנת 1941 קודמה לדרגת מרצה בכירה. היא הקדישה את רוב זמנה להוראה בקורסים בפקולטות למתמטיקה והנדסה, ובשעות הערב קידמה את הפרויקטים שלה. בשנת 1948 הייתה קריגר מרצה אורחת במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית. בשנת 1952 קודמה להיות פרופסורית חברה באוניברסיטת טורונטו (מינוייה של קריגר נלקחו מרישומי ארכיון אוניברסיטת טורונטו. במקורות מידע אחרים ניתן למצוא תאריכים שונים אודות מינוייה, ויש הטוענים שהיא מעולם לא קודמה מעבר לדרגת מרצה בכירה).
קריגר פרשה רשמית מהמחלקה למתמטיקה בתחילת שנות ה-60, אך המשיכה ללמד באוניברסיטה חמש שנים לאחר פרישתה. לאחר מותו של בן זוגה, במחצית השנייה של שנות ה-60, שבה קריגר ללמד באוניברסיטת קנדה העלית בטורונטו, עד מותה ב-1974.
פעילות חברתית

קריגר הייתה מרצה מסורה ונודעה בגישתה התומכת והידידותית כלפי תלמידיה. לעיתים קרובות הייתה עורכת אירועי חברה בביתה. קריגר עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם סטודנטים לתארים מתקדמים, ועודדה עניין עמוק בלימודיהם. כשנשאלה ב-1934 על עמדתה בנוגע למקומן של נשים בתחום המתמטיקה, ענתה קריגר: "זהו נושא שקשה מאוד להכליל לגביו. זה מאוד תלוי באדם. מה שבטוח, עד כה העבודה הגדולה ביותר נעשתה על ידי גברים, אך זה לא אומר שנשים לא יותירו את חותמן". באמצעות עבודתה עם ועדת מלגות הנשים של האגודה האוניברסיטאית הקנדית, סייעה קריגר לנשים, לרבות מתמטיקאיות, להגיע למטרותיהן בהשכלה גבוהה. המתמטיקאית הנודעת קתלין מוראווץ, שיבחה את קריגר על תמיכתה בה. כשמוראווץ חשפה את כוונתה לוותר על לימודים לתואר שני עקב קשיים כלכליים, קריגר סייעה להסדרת מימון באמצעות ועדת המלגות, ואפשרה למוראווץ ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
פרס על שמה

תרומתה של קריגר למתמטיקה הונצחה ב-1995 באמצעות פרס קריגר-נלסון. הפרס מוענק מדי שנה על ידי האגודה הקנדית למתמטיקה, ונקרא על שמן של קריגר ושל המתמטיקאית הקנדית פורצת הדרך אוולין נלסון. הפרס מוענק למתמטיקאיות המעורבות במחקר חדשני ופורץ דרך.
הערות שוליים

↑  Krieger, Cecillia - Discover Archives, discoverarchives.library.utoronto.ca
1 2 3  J J O'Connor and E F Robertson, Cecilia Krieger - Biography, Maths History, ‏December 2021 (באנגלית)
1 2 3 4  Anna Zuschlag March, Cecilia Krieger | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca, ‏October 26, 2017
↑  University of Toronto Press - General Topology, University of Toronto Press, דף אינטרנט של אוניברסיטת טורונטו המאפשר את רכישת ספרה של ססליה קריגר ומספק מידע אודותיו. (ב־Canadian English)
1 2  Cypra Cecilia Krieger, mathwomen.agnesscott.org, Agnesscott college
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810670050105606  BnF: cb12386551b (data)  GND: 1214850472  ISNI: 0000 0000 0193 1457  LCCN: n2019057662  MGP: 103220  NTA: 241061679  SUDOC: 083652116  VIAF: 37000278   WorldCat (עם VIAF): 37000278
דוד הורוביץ

חתימת ידו של דוד הורוביץ על שטר של לירה ישראלית אחת
נגיד בנק ישראל דוד הורוביץ (משמאל) בשיחה עם שר האוצר לוי אשכול, 1956
דוד ("דולֶק") הורוביץ (15 בפברואר 1899 – 10 באוגוסט 1979) היה כלכלן ישראלי, כיהן כמנהל המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית (1935–1948), כמנכ"ל הראשון של משרד האוצר (1948–1952) וכנגידו הראשון של בנק ישראל (1954–1971). חתן פרס ישראל למדעי החברה לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

דוד (דולק) הורוביץ נולד בשנת 1899 בדרוהוביץ' שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום באוקראינה), בנם של פָני לבית ליכטנשטיין וזיגמונד הורוביץ, סוחר. מעט לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נסע אב המשפחה לארצות הברית, מתוך תקווה לבסס את משפחתו כלכלית, ומהלך המאורעות הביא לכך שנותק למשך כשבע שנים ממשפחתו. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם התקרב קו החזית, משפחתו של דוד הורוביץ, בראשות אמו, נמלטה לווינה. דוד הורוביץ התחנך בגימנסיה בווינה (שם התפרנס ממכירת עיתונים בתקופת המחסור במלחמת העולם הראשונה) ובלבוב, אליה חזרה משפחתו בתום המלחמה.