stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמטריוס פוליורקטס
ביוגרפיה > חיים עצמאיים > בשבי סלאוקוס ואחריתו הטרגית

סלאוקוס נהג בדמטריוס השבוי כבמלך. הוא העמיד לרשותו אוהל מלכותי ואירוח מפואר היאה לאדם במעמדו.
הוא ראה בכך הזדמנות להפגין את חמלתו ונדיבות ליבו שהם ממאפייניו הבולטים של מלך.
דמטריוס נשא את שביו בקלות והתרגל אליו. בתחילה עסק בציד, ברכיבה ובספורט אולם עד מהרה התמכר להימורים ושיקע את יגונו, תיסכולו ורחמיו העצמיים בשתייה לשוכרה.
דבר שביו של דמטריוס היה קשה מנשוא לבנו אנטיגונוס גונאטס. הוא היה מוכן למסור לסלאוקוס את כל הנכסים שנשארו בידי אביו, כסף רב ואף למסור עצמו כבן ערובה במקומו, אך ניתקל בסרוב. ליסימכוס, שהיה יריבו המר של דמטריוס, ניסה לשכנע את סלואוקוס שיטול את חייו של דמטריוס. סלאוקוס סירב והתייחס לליסימכוס כ"פראי מלוכלך".
בתום שלוש שנים (286–283 לפנה"ס) בהן בילה בסביאה ובזלילה, חלה דמטריוס ומת בשנה החמישים וארבע לחייו.
אפרו של דמטריוס נטמן בהלוויה מלכותית מפוארת בדמטריאס, העיר שייסד ושנקראה על שמו.
דמותו

דמטריוס היה אחד משני בניו של אנטיגונוס מונופתלמוס. יש סברה האומרת שאנטיגונוס היה דודו. אימו סטרטוניקה (Στρατoνίκη) התחתנה עם אנטיגונוס לאחר שאביו הביולוגי נפטר ולכן נחשב לבנו. בנו השני של אנטיגונוס, שהיה צעיר מדמטריוס בשנים אחדות, מת בגיל צעיר. פלוטרכוס מספר שדמטריוס היה גבה קומה ויפה תואר כל כך עד שאפילו הציירים והפסלים לא עשו צדק עם יפי תוארו. באופיו דמטריוס היה יהיר, גאוותן, מתנשא על הבריות ומכור לתענוגות. אך כשיצא לקרב היה ממוקד משימה, מצביא יעיל, נועז ונמרץ, ומעולם לא כשל בקרב בשל תענוגות או רשלנות.
דמטריוס היה מזוהה עם דמותו של דיוניסוס שהיה למודל החיקוי שלו. השילוב של היותו יפה תואר, רודף תענוגות נשים ויין, עם היותו ממוקד משימה ויעיל בעת מלחמה, שרתה השוואה זו. רק בשלוש השנים האחרונות של חייו, בהיותו בשבי סלאוקוס, נכנע לתאוותיו ובילה את רוב זמנו במשחקי קובייה ובשתייה לשוכרה שבה הטביע את יגונו ורחמיו העצמיים על מר גורלו.
דמטריוס המתנשא ראה עצמו שווה ערך לפיליפוס השני ולאלכסנדר הגדול.
הוא נהג ללעוג ליריביו הנושאים תוארי מלכים וכינה את סלאוקוס "שר הפילים", את תלמי הראשון "שר הצי" ואת ליסימכוס "שר האוצר".
יחסי אנטיגונוס ודמטריוס בנו היו מושתתים על אהבה כנה, כבוד, מסירות ואמון הדדיים. על רקע מקרי רצח רבים של אימהות, אבות, בנים ואחים במסגרת מאבקי עוצמה בתוך משפחות מלוכה ההלניסטיות, היו יחסים אלה עובדה ראויה לציון. דוגמה לכך ניתן לראות שבאחת הפעמים כשחזר דמטריוס ממסע ציד וניגש לאביו חמוש בכידוניו וחניתו, נישקו וישב על ידו. אנטיגונוס שהיה עסוק באותה עת בקבלת משלחת צירים מארץ אחרת התפאר בפניהם ביחסי האמון המוחלט ששררו בינו לבין בנו עד כדי כך שהוא מתיר לבנו לגשת אליו כשהוא חמוש.
דמטריוס היה פוליגמיסט שרדף אחרי נשים רבות בעת ובעונה אחת בניגוד לאביו שהיה מונוגמיסט. דמטריוס נשא חמש נשים. החשובה והמכובדת מביניהן הייתה פילה (Φίλα), שהייתה מבוגרת ממנו ולה נישא נישואים פוליטיים בעצת אביו אך בחוסר רצון.
פילה הייתה בתו של אנטיפטרוס (Antipatros) ואלמנתו של קרטרוס. בתם סטרטוניקה הראשונה (Στρατoνίκη) נישאה לסלאוקוס הראשון ניקטור ואחר כך לבנו אנטיוכוס הראשון סוטיר (Antiochus soter). בנם אנטיגונוס השני גונאטאס (Antigonos Gonatas) היה למלך מוקדון. לאחר שסולק דמטריוס מכס מלכותו במוקדון נטלה פילה ברוב ייאושה וצערה את חייה בנטילת שיקוי מורעל. אישה משמעותית בחייו, שלה מעולם לא נישא הייתה לאמיה (Lamia) אותה שבה לאחר קרב סלמיס שבקפריסין. לאמיה, גם היא מבוגרת ממנו, הייתה מפורסמת בפריצותה ובנגינתה בחליל. דמטריוס נפל שבי בקסמיה הנשיים עד כדי כך שהיותו כרוך אחריה הפך למשל ושנינה בפי כל. אשתו החמישית הייתה פתולמאיס בתו של תלמי הראשון ואורידיקה בת אנטיפטרוס.
מורשתו של דמטריוס > ייסוד העיר דמטריאס

העיר דמטריאס (Demetrias) נוסדה בשנת 290 לפנה"ס על ידי דמטריוס שקרא לה על שמו. העיר ממוקמת לחוף הים האגאי במפרץ לולקוס (Lolkos) בחלק המרכזי של מזרח יוון, ( ליד העיר היוונית וולוס (Volos) של ימינו. דמטריוס ניצבה על גבעה כ־7.5 ק"מ מדרום לוולו Volo . היקף חומותיה 7.8 ק"מ והיא הקיפה שטח בן 262.5 הקטארים.(הקטאר= עשרה דונמים).
דמטריאס הוקמה במקום זה בשל מיקומו האסטרטגי במרכז הים האגאי ובשל היותו נוח להגנה מכל צדדיו. העיר תוכננה להיות בירת הממלכה של דמטריוס, בסיס ימי ומרכז מסחרי. בשל מיקומה האסטרטגי, שימשה דמטריאס כבסיס להתפשטות אימפריאליסטית של דמטריוס ושל נכדו פיליפוס החמישי ולתקופה קצרה גם של אנטיוכוס הגדול.
בתצורתה הסופית הייתה העיר מוקפת חומה מסיבית, מחוזקת במגדלי שמירה וירי לאורך שמונה ק"מ.
בעיר עצמה נבנו שלושה מבצרים: אחד על יד ארמון המלך ושניים במערב העיר על האקרופוליס.
דמטריאס אוכלסה באמצעות איחוד (Synoecism) של כמעט כל העיירות במחוז מגנסיה. יסוד דמטריאס נועד לחסום תחרות מסחרית של ערי נמל מרכזיות אחרות כגון תבאי (Thebes) ופגאסאיי (Pagasae)
על ידי מיקום אסטרטגי עדיף ונמל נוח יותר לעגינת אניות. לדמטריאס היו שני נמלים, שאחד מהם שימש כבסיס ימי לצי האנטיגונידי.
בשלהי המאה השלישית ובראשית המאה השנייה לפנה"ס התפתחה דמטריאס לכדי עיר הנמל המרכזית במוקדון.
העיר היוותה מקור משיכה למהגרים רבים מהמזרח ומהעולם היווני.
למהגרים אליה הוענקו הטבות כלכליות. במאה ה-3 לפנה"ס מנתה דמטריאס כעשרים וחמישה אלף תושבים.
בעיניים רומאיות הייתה דמטריאס urbs valida et ad omnia opportuna - עיר חזקה עם הזדמנויות רבות.
כשדמטריוס היה בשבי סלאוקוס שימשה העיר כבירתו וכמרכז מינהלי של ממלכת בנו אנטיגונוס גונאטס ושל נכדו פיליפוס החמישי.
בדמטריאס הוטמן אפרו של דמטריוס לאחר מותו בשבי ב 283 לפנה"ס.
מורשתו של דמטריוס > מטבעות דמטריוס

דמטריוס החל לטבוע מטבעות אחרי שנת 300 לפנה"ס. כמרכזי טביעת מטבעות שימשו ערים ביוון ( סלמיס Salamis, טרטוס Tartos, כלקיס Chalkis, סיקיון Sicyon ואפסוס Ephesus) ובמוקדון פלה (Pella) ואמפיפוליס (Amphipolis) . דמטריוס טבע דרכמות זהב וכסף, מטבעות ברונזה וטטרדרכמות.
מוטיבים אופייניים במטבעותיו של דמטריוס:
דיוקן דמטריוס עטור דיאדמה עם קרן שור.
דמות האל פוסיידון עם קלשונו.
חרטום אניה חצויה שבקצהו ניצבת אלת הניצחון Nike.
האלה אתנה מחזיקה חנית ומגן.
כיתוב ביוונית "דמטריוס בזילאוס" או "בזילאוס דמטריוס" ( אין לייחס חשיבות פוליטית כלשהי לסדר המילים).
מפתיע לראות על המטבעות את דיוקן דמותה של אתנה המוטבע לפי תווי פניו של דמטריוס עצמו.
דמטריוס הנפיק מטבעות בשש הנפקות שונות. יש חוקרים הקושרים כל הנפקה לשנה מסוימת משנות מלכותו. מטבעותיו של דמטריוס נועדו לשמש אמצעי תשלום, אך גם שימשו לצורכי תעמולה ופרסום של עליונותו הימית בקרב סלמיס והמעטת תבוסתו בקרב איפסוס. כמו כן נועדו המטבעות לשמש משקל נגד למטבעות יריביו שגם הן היו כלי תעמולתי. במטבעות דמטריוס, להבדיל מאלו של יריביו, שני צידי המטבעות מבליטים את מוטיב הניצחונות שלו בעוד שאצל יריביו מוטיב הניצחון מופיע רק בצד אחד. הטטרדרכמה של דמטריוס מתקשרת את ניצחונו על תלמי בקרב הימי שנערך בשנת 306 לפנה"ס בסלמיס שבקפריסין.
תוכניותיו השאפתניות של דמטריוס לכיבוש אסיה וההוצאות הכספיות הכבדות הכרוכות בגיוס, ציוד ואחזקה של צבא אדיר ובנית צי בן 500 אניות מסבירות את הגידול הקבוע בהנפקת מטבעות למימון תוכניות אלו. שש ההנפקות השונות במהלך שנות מלכותו זוהו ומוינו לשתי קבוצות:
קבוצת המטבעות הראשונה, הוטבעה במטבעות המלכותיות הגדולות בפלה ובדמטריאס ומטבעות הקבוצה השנייה הכוללות את כל שאר המטבעות הוטבעו בערי יוון האחרות. כמו כן זוהו שש סדרות של מטבעות הכוללות בעיקר טטרדרכמות, סטטרטי מזהב וערכים נוספים כגון דרכמות ומטבעות ברונזה.
סגנון המטבעות והכיתוב עליהן השתנו במהלך תקופת מלכותו של דמטריוס. בסדרות מטבעות שהונפקו החל מהשנה השלישית למלכותו (292/1) הוחלפה דמות Nike הניצבת על חרטום אנייה חצויה (המציינת את הניצחון בסלמיס על תלמי) בדיוקן דמטריוס מעוטר בדיאדמה עם קרן שור.
במהלך ההנפקה בשנה הרביעית למלכותו חל היפוך בסדר הכיתוב שעל המטבעות מ-" דמטריוס בזילאוס" ל-"בזילאוס דמטריוס". החוקרים אינם מייחסים לכך משמעות פוליטית או משמעות כלשהי ומציינים שהיפוך מילים כזה הוא אופייני גם למטבעות של מלכים אחרים.
מעבר להיותן אמצעי תשלום בממלכתו של דמטריוס נועדו מטבעות דיוקנו :
למטרות תעמולה.
להעצמת פרסטיז'ה אישית.
גלוריפיקציה של הישגים צבאיים.
הצהרה רשמית על אלוהותו ופרסומה הרחב.
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

פלוטארכוס. חיי אישים. אנשי יוון ורומי: דמטריוס, תרגם א.א. הלוי, ירושלים: מוסד ביאליק, 1973, 52-11
דיודורוס על קרב עזה: דיודורוס.19.73-79
דיודורוס על קרב סלמיס: דיודורוס.20.47-53
לקריאה נוספת > מקורות מודרניים

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה), ירושלים: מאגנס, מסת"ב 9652234109
Bosworth, Albert Brian. "Demetrius". The Oxford Classical Dictionary, 448-9. New York: Oxford University Press, 1996.
Brett, B. Agnes. "Tetradrachm of Demetrius Poliorcetes". Bulletin of the Museum of Fine Arts 28 [1930]: 77-79.
Green, Peter. Alexander to Actium: the historical evolution of the Hellenistic age. Berkeley: University of California Press, 1990.
Hadley, Robert Arthur, "Deified Kingship and Propaganda Coinage in Early Hellenistic Age",PhD DISS., University of Pennsylvania, 1964.
Hammond, N.G.L.,and F.W.Walbank. A History of Macedonia, Vol.3. Oxford: Clarendon Press, 1988.
Kenneth, Scott. "The Deification of Demetrius Poliorcets". The American Journal of Philology 49 No2 [1928]: 137-166
.Kern, Bentley Paul. Ancient Siege Warfare. Indiana: Indiana University Press, 1999
.Sir Tarn, William. The Hellenistic Civilisation . London: Eduard Arnold, 1952
Strootman, Rudoph. "The Hellenistic Royal Court. Court Culture, Ceremonia Ideology in Greece, Eygept and The Near East 336-30bce".PhD diss. University of Utrecht,2007.
אנטוני ביוור

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1946 (בן 78) קנזינגטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  וינצ'סטר קולג', האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, Abberley Hall School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Artemis Cooper (1986–?) 
 צאצאים:  Eleanor Beevor, Adam Beevor 
 פרסים והוקרה:  פרס ביל גיפורד (1999)  Runciman Award (1992)  פרס הות'ורנדן (1999)  מדליית מדליקוט (2016)  מסדר הצלב של טרה מריאנה, דרגה חמישית (2007)  פרס וולפסון להיסטוריה (1999)  Knight Bachelor (1 בינואר 2017)  עמית החברה המלכותית לספרות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קנט 
 www.antonybeevor.com
 
סר אנטוני ג'יימס ביוור (באנגלית: Antony James Beevor;‏ נולד ב-14 בספטמבר 1946) הוא היסטוריון בריטי שכתב רבות על מלחמת העולם השנייה בפרט ועל המאה ה-20 בכלל.
ביוגרפיה

ביוור נולד ב-1946 כבן לשושלת של סופרים וגילה עניין רב בהיסטוריה מגיל צעיר. בילדותו חלה במחלת פרתס (Perthes’ disease), הפוגעת בראש עצם הירך, ונאלץ ללכת עם קביים במשך תקופה ארוכה. למד בווינצ'סטר קולג' ובאקדמיה המלכותית הצבאית בסנדהרסט (Royal Military Academy, Sandhurst), ובין שלל מוריו היה ההיסטוריון הצבאי ג'ון קיגן. ב-1965 התגייס לצבא הבריטי, ושירת בגדוד הפרשים האחד-עשר (11th Hussars) בין היתר בגרמניה, וזאת למשך חמש שנים. עם שחרורו מהצבא ניסה את כוחו בתחום הפרסום והשיווק לפני שהתמסר לכתיבה. הוא ידוע בשל ספריו רבי המכר, "סטלינגרד" ו"נפילת ברלין" (שיצאו לאור בעברית בהוצאת 'יבנה' ולאחר מכן גם בהוצאת 'ידיעות ספרים'), על-אודות הקרבות בין ברית המועצות וגרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה. ו"מלחמת העולם השנייה", "הפלישה לנורמנדי" ו"ההימור האחרון של היטלר" (יצאו לאור בהוצאת יבנה וידיעות), הראשון הוא תיאור מקיף על אירועי מלחמת העולם השנייה, השני על פלישת בעלות הברית לצרפת ב-1944, השלישי מרחיב על הקרב על הבליטה. הספרים זכו לשבחים על סגנונם החד ומותיר החותם, כמו גם על התייחסותם לחיי היום-יום של לוחמים ואזרחים ושימוש במסמכים שאושרו לפרסום מהארכיון הסובייטי. "סטלינגרד", שפורסם לראשונה ב-1998, זכה בפרסים רבים, לרבות בפרס סמואל ג'ונסון, פרס הות'ורנדן לספרות ופרס וולפסון להיסטוריה.
בשנת 2018 הוחרם ספרו "סטלינגרד" באוקראינה עקב פסקה שבה מוזכר טבח ילדים בבילה צרקווה על ידי לאומנים אוקראינים תומכי הנאצים. ביוור יצא נגד הצנזורה ודרש התנצלות מהרשויות באוקראינה.
בנוסף, הוא חבר מסדר האמנויות והספרות בדרגת אביר, עמית האגודה המלכותית לספרות (FRSL) ויושב-ראש לשעבר של איגוד הסופרים הבינלאומי וכן פרופסור במחלקה להיסטוריה והארכאולוגיה בבירקבק, אוניברסיטת לונדון.
נשוי לסופרת ארטמיס קופר ואב לשניים.
פרסים ואותות כבוד

פרס רנסימן - עבור "Crete: The Battle and the Resistance"
פרס סמואל ג'ונסון, פרס וולפסון להיסטוריה ופרס הוורנדן - נפילת ברלין - 1945
פרס לונגמן להיסטוריה עכשווית
פרס לה ונגארדיה - עבור "מלחמת האזרחים בספרד 1936–1939"
ספריו

מלחמת האזרחים בספרד 1936–1939 (1982), תרגם אריה חשביה, הוצאת יבנה, 2004
פריס לאחר השחרור - 1944–1949 (1994), עם ארטמיס קופר, תרגם רפי קינן, הוצאת יבנה, 2005
סטלינגרד (1998), תרגמה כרמית גיא, הוצאת יבנה, 2000. תרגום נוסף: עמנואל לוטם, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
נפילת ברלין 1945 (2002), תרגם אריה חשביה, הוצאת יבנה, 2003. תרגום נוסף: עמנואל לוטם, הוצאת ידיעות ספרים, 2021
6 ביוני 1944: הפלישה לנורמנדי (2009), תרגם רפאל (רפי) קינן, יבנה ובונוס מוציאים לאור, 2011
מלחמת העולם השנייה (2012), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת ידיעות ספרים, 2014
ההימור האחרון של היטלר: המתקפה בארדנים 1944 (2015), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת ידיעות ספרים, 2017
(1975) Violent Brink
(1980) For Reasons of State
(1982) The Spanish Civil War
(1983) The Faustian Pact
(1989) The Enchantment of Christina von Retzen
(1990) Inside the British Army
(1991) Crete: The Battle and the Resistance
(1994) Paris After the Liberation, 1944–1949
(1998) Stalingrad
(2002) Berlin: The Downfall 1945
(2004) The Mystery of Olga Chekhova
(2006) The Battle for Spain: The Spanish Civil War 1936–39
(2009) D-Day: The Battle for Normandy
(2012) The Second World War
(2015) Ardennes 1944: Hitler's Last Gamble
(2018) Arnhem: The Battle for the Bridges 1944
(2022) Russia: Revolution And Civil War 1917-1921
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, מלחמות שקורות בחורף, מקור ראשון, ‏28 ביולי 2017
↑  Historian Beevor 'Astonished' At Ukraine Ban On Best-Selling 'Stalingrad
↑  קטעים מהספר פה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310140505171  PLWABN: 9810644268305606  BIBSYS: 90205802  BNE: XX1138265  BnF: cb12923563d (data)  CANTIC: a10446709  CiNii: DA08504198  GND: 122730437  ICCU: UBOV031444  ISNI: 0000 0000 8138 4034  LCCN: n83019940  LNB: 000031519  MusicBrainz: b2b56726-7f75-427c-b566-36420e2dd3b9  NDL: 00897102  NKC: jn20020716713  NLA: 35016605  NLG: 68364  NLK: KAC200404170  NTA: 069053405  RERO: 02-A002984727  SELIBR: 274120  SUDOC: 05676670X  Trove: 791488  VIAF: 59214433   WorldCat (עם VIAF): 59214433
הייזל הוצ'קיס וייטמן

הייזל הוצ'קיס וייטמן (באנגלית: Hazel Virginia Hotchkiss Wightman; ‏ 20 בדצמבר 1886 – 5 בדצמבר 1974) הייתה טניסאית אמריקאית. היא זכתה במקום ראשון באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. באולימפיאדת פריז (1924) היא זכתה ב-2 מדליות זהב.
ביוגרפיה

הייזל הוצ'קיס נולדה בקליפורניה למשפחה מבוססת. בהיותה ילדה חולנית המליצו לה לעסוק בספורט והיא החלה לשחק טניס תחילה עם האחים ובהמשך עם אחיות סאטון לרבות מיי סאטון.
הייזל הוצ'קיס למדה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי אותה סיימה בשנת 1911. בשנים 1909–1911 היא שלטה בטניס אמריקאי כאשר באליפות ארצות הברית הפתוחה היא זכתה 3 שנים ברציפות בתחרויות הנשים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בשנת 1912 היא התחתנה ועשתה הפסקה בהשתתפות בתחרויות. הייזל הוצ'קיס וייטמן חזרה לתחרות בשנת 1915 כאשר זכתה בתחרויות השנים וזוגות מעורבים.
הייזל הוצ'קיס וייטמן השתתפה באולימפיאדת פריז (1924) בה זכתה במדליית זהב בתחרות זוגות נשים (עם הלן וילס) וזוגות מעורבים (עם ריצ'רד ויליאמס).
הייזל הוצ'קיס וייטמן ידעה כ-"Queen Mother of American Tennis" על פעילותה רבת שנים לקידום טניס נשי. בשנת 1923 ביוזמתה החלו תחרויות "גביע וייטמן" בין נבחרות הממלכה המאוחדת וארצות הברית. הגביע נתרם על ידי וייטמן עצמה. היא השתתפה בתחרות במשך 5 שנים והייתה קפטן נבחרת ארצות הברית עד לשנת 1948.
היידל הוצ'קיס וייטמן הייתה מאמנת טניס, בין תלמידיה היו שרה פלפרי, הלן וילס והלן ג'ייקובס.
היידל הוצ'קיס וייטמן התגרשה מעלה בשנת 1940. לזוג היו 5 ילדים.
בשנת 1973 היא התקבלה למסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 1957 היידל הוצ'קיס וייטמן נכללה בהיכלה התהילה של הטניס.
היידל הוצ'קיס וייטמן נפטרה בשנת 1974.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-57

| --- | --- |
 תאריך:  15 בפברואר 2004 
 מיקום:  אודיאון בכיכר לסטר, לונדון
 מנחים:  סטיבן פריי
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  שר הטבעות: שיבת המלך
 www.bafta.org
 →56 58←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-57 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך ב-15 בפברואר 2004 הוענקו לסרטים הטובים ביותר של שנת 2003.
הסרט "שר הטבעות: שיבת המלך" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, הצילום הטוב ביותר, האפקטים החזותיים, ופרס בחירת הקהל. הסרט "אבודים בטוקיו" זיכה בפרסים את השחקנים ביל מארי וסקרלט ג'ונסון. ביל ניי זכה בפרס שחקן המשנה על הופעתו בסרט "אהבה זה כל הסיפור", ורנה זלווגר זכתה בפרס שחקנית המשנה על הסרט "קולד מאונטן". הסרט "לגעת באינסוף" בבימויו של אנדרו איטון נבחר לסרט הבריטי המצטיין של שנת 2003.
חלוקת פרסים

4 שר הטבעות: שיבת המלך (+ פרס בחירת הקהל), אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם
3 אבודים בטוקיו
2 קולד מאונטן
13 קולד מאונטן
12 שר הטבעות: שיבת המלך
10 נערה עם עגיל פנינה, אבודים בטוקיו ושודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה
8 אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם
7 סיפורי דגים
5 21 גרם, להרוג את ביל חלק 1
4 מיסטיק ריבר
3 אהבה זה כל הסיפור
2 "שיחות נפש" ו"בעולם הזה"
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'"'King' Reigns At UK Film Awards". www.cbsnews.com.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"Bafta awards 2004: The winners". 15 בפברואר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'"Cold Mountain leads BAFTAS". Mail Online.
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
פיטר ויר, זוכה פרס הבמאי הטוב ביותר
ביל מארי, זוכה פרס השחקן הטוב ביותר
סקרלט ג'והנסון, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר
ביל ניי, זוכה פרס שחקן המשנה הטוב ביותר
רנה זלווגר, זוכת פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר
טום מקארתי, זוכה פרס התסריט המקורי הטוב ביותר
פיטר ג'קסון, זוכה-שותף בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר
טקס פרסי אוסקר ה-75

| --- | --- |

 תאריך:  23 במרץ 2003
 מיקום:  תיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  סטיב מרטין
 מפיק:  גיל קייטס
 במאי:  לואיס הורביץ
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  3 שעות ו-30 דקות
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  שיקגו
 זכייה במספר הפרסים הרב:  שיקגו (6)
 מספר המועמדויות הרב:  שיקגו (13)
 אתר רשמי
 →74 76← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-75 (באנגלית: 75th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2002 נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-23 במרץ 2003. השחקן סטיב מרטין הנחה את הטקס בפעם השנייה שלו.
הסרט המוזיקלי "שיקגו" היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשישה, בהם פרס הסרט הטוב ביותר. סרט השואה "הפסנתרן" זכה בפרסי הבמאי הטוב ביותר (רומן פולנסקי), התסריט המעובד הטוב ביותר (רונלד הארווד) והשחקן הטוב ביותר (אדם ברודי). סרטו של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק" קיבל עשר מועמדויות, אך לא זכה באף פרס.
אירועים בולטים

אדריאן ברודי בן ה-29 זכה בפרס לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט הפסנתרן, ובכך הפך לזוכה הצעיר ביותר בפרס זה.
מועמדותה ה-13 של מריל סטריפ לפרס אוסקר הפכה אותה לבעלת מספר המועמדויות הרב ביותר אי פעם לאחד מפרסי המשחק.
בעת קבלת פרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, במאי הסרט הזוכה "באולינג לקולומביין", מייקל מור, גינה את נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש, ואת החלטתו לפלוש לעיראק מספר ימים קודם לטקס. נאומו של מור התקבל בערבוביה של מחיאות כפיים וקריאות בוז.
במהלך הטקס הוענק פרס אוסקר לשם כבוד לשחקן פיטר או'טול.
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים המלאה, באתר הרשמי
↑  מייקל מור זוכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, בערוץ היוטיוב הרשמי, 16 ביולי 2012
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
רומן פולנסקי, הבמאי הטוב ביותר
אדריאן ברודי, השחקן הטוב ביותר
ניקול קידמן, השחקנית הטובה ביותר
כריס קופר, שחקן המשנה הטוב ביותר
קתרין זיטה-ג'ונס, שחקנית המשנה הטובה ביותר
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית

בכחול: מדינות אשר מקיימות יחסים דיפולמטיים עם קוריאה הצפונית. באפור: מדינות אשר אינן מקיימות יחסים דיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית הושפעו בעיקר מיחס הקהילה הבינלאומית לתוכנית הגרעין הצפון-קוריאנית וקשריה הטובים במהלך ההיסטוריה עם מדינות הקומוניזם מהיותה קומוניסטית בעצמה. במהלך כל שנות העצמאות של קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, טוענות שתי המדינות לריבונות על חצי האי קוריאה כולו. מלחמת קוריאה לא פתרה את הבעיה הזו, והותירה את קוריאה הצפונית נעולה בעימות צבאי עם קוריאה הדרומית ועם ארצות הברית, כאשר ארצות הברית מציבה לאורך השנים כוחות צבאיים באזור המפורז. בתחילת המלחמה הקרה הייתה לקוריאה הצפונית הכרה דיפלומטית אך ורק מהמדינות הקומוניסטיות. במהלך העשורים הבאים היא הקימה יחסים עם מדינות מתפתחות והצטרפה לתנועת המדינות הבלתי-מזדהות. כאשר התמוטט הגוש המזרחי בשנים 1989–1991, עשתה קוריאה הצפונית מאמצים לשפר את קשריה הדיפלומטיים עם מדינות מערביות מפותחות. בו בזמן נעשו מאמצים בינלאומיים לפתרון העימות בחצי האי הקוריאני, בייחוד כשהצפון רכש נשק גרעיני לאחר מותה של ברית המועצות, התומכת הכלכלית העיקרית שלה.