stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Debí Tirar Más Fotos
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 3 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 16 |
|  איסלנד | Tónlistinn | 7 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 1 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 7 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים העצמאיים | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הלטיניים | 1 |
|  ארצות הברית | Latin Rhythm Albums | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 3 |
|  דנמרק | היטליסטן | 8 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  הונגריה | Mahasz | 2 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 13 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 1 |
|  ליטא | AGATA | 8 |
|  נורווגיה | VG-lista | 4 |
|  ניו זילנד | RMNZ | 16 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  פולין | ZPAV | 2 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 17 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 2 |
|  צרפת | SNEP | 1 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 2 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 4 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |
נתוני מכירות

| מדינה | תואר | עותקים |
| --- | --- | --- |
| איטליה (FIMI) | זהב | 25,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינום 2× | 80,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 50,000 |
לואי ארמסטרונג

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1901 ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית
 פטירה:  6 ביולי 1971 (בגיל 69) קווינס, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  לואי דניאל ארמסטרונג
 מקום קבורה:  בית הקברות פלאשינג 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1919–1971 (כ־52 שנים)
 סוגה:  ג'אז 
 סוג קול:  בריטון, באסו פרופונדו 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה, קורנית 
 חברת תקליטים:  ABC רקורדס, קולומביה רקורדס, Audio Fidelity Records, דקה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Lucille Armstrong (4 בפברואר 1942–6 ביולי 1971) ליל הארדין ארמסטרונג (4 בפברואר 1924–1938) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1972)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1990) 
 louisarmstronghouse.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לואי דניאל ארמסטרונג (באנגלית: Louis Daniel Armstrong;‏ 4 באוגוסט 1901‏ – 6 ביולי 1971), הידוע גם בכינוי "סצ'מו" ("Satchmo"), היה זמר וחצוצרן אמריקאי שעסק בעיקר בסגנון הג'אז. ארמסטרונג נחשב על ידי רבים כאחד ממוזיקאי הג'אז הגדולים ביותר במאה ה-20. נגינתו הכריזמטית, יכולת הביצוע החדשנית שלו ואישיותו המרשימה הפכו את הג'אז ממוזיקת ריקודים פרובינציאלית לצורת אמנות פופולרית.
ארמסטרונג נודע בתחילה בעיקר בזכות נגינתו בחצוצרה, אולם הוא גם היה אחד מזמרי הג'אז המשפיעים ביותר, ולקראת סוף הקריירה שלו היה מפורסם בעיקר בשירתו.
אישיותו

הכינוי "סצ'מו" (Satchmo או "סץ'") הוא קיצור של Satchelmouth (פה-ילקוט). מוקדם יותר הוא היה ידוע בכינוי Dippermouth (פה-אוניה). כל אלו הם התייחסויות לפיו הגדול. חברים ועמיתים בדרך כלל קראו לו "פופס" (Pops), השם בו השתמש ארמסטרונג כשהתייחס לחבריו ועמיתיו המוזיקאים (פרט לפופס פוסטר, לו קרא ארמסטרונג תמיד "ג'ורג'").
הכינוי "סצ'מו" ואישיותו הדרומית החמה של ארמסטרונג, יחד עם אהבתו הטבעית לבידור ולעירור תגובה מהקהל, הביאו ליצירתה של אישיות ציבורית – החיוך, הזעה, הממחטה – שהפכו אולי אפילו לסוג של קריקטורה גזענית בשנותיו המאוחרות. הוא גם ספג ביקורת על שהסכים לקבל את התואר "מלך הזולו" כחלק מקרנבל המרדי גרא של שנת 1949. (בקהילה השחורה בניו-אורלינס זהו תפקיד מכובד כראש קרנבל ה-Krewe, אך נחשב מביך ואף פוגעני בקרב אנשים מבחוץ, הרואים אותם לובשים תלבושות של שמלות קש ואיפור פנים שחור כסאטירה על הגישה של הלבנים בדרום לשחורים).
חוסר הרגישות הגזעי של ארמסטרונג בכך שלקח את תפקיד מלך הזולו נחשב לחלק מכשל גדול יותר אצל ארמסטרונג. בעוד חלק ראו בו אישיות חברתית וחברותית, אחרים סברו שהוא מנסה למצוא חן בעיני הקהל הלבן והופך לקריקטורה של זמר נודד. מוזיקאים כמו סמי דייוויס ג'וניור, דיזי גילספי ומיילס דייוויס מתחו ביקורת על ארמסטרונג על כך שהופיע בפני קהלים מופרדים גזעית, ושלא נקט עמדה תקיפה מספיק בתנועת זכויות האזרח, כמו הדמות מהספר "אוהל הדוד תום". בילי הולידיי ענתה למבקרים – "of course Pops toms, but he toms with class." (מובן ש"פופס" נוהג כדוד תום, אך הוא עושה זאת עם סגנון).
ארמסטרונג היה אחד מהתורמים הגדולים למרטין לותר קינג ולפעילי זכויות אזרח אחרים, אך העדיף לפעול מאחורי הקלעים, כשהוא שומר על הפרדה בין הפוליטיקה לעבודתו כאמן-מופיע. בשל כך, דווקא התבטאויותיו החריגות בנושא זה זכו לתהודה: הביקורת של ארמסטרונג על חוסר הפעולה של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר במהלך המאבק על האינטגרציה בבתי הספר בליטל רוק ארקנסו בשנת 1957 זכתה לחשיפה ברמה הלאומית.
מורשתו

השפעתו של ארמסטרונג על התפתחות הג'אז היא רבה מכדי להימדד, אולם אישיותו הכובשת, בין אם כאמן, ובין אם יותר מאוחר כדמות ציבורית, הייתה כה בולטת עד שהיא הטילה צל על המוזיקה והשירה שלו.
כווירטואוז חצוצרה, לארמסטרונג היה צליל ייחודי וכישרון יוצא דופן לאלתור מלודי. באמצעות נגינתו הפכה החצוצרה לכלי סולו בג'אז. הוא גם היה בן-זוג וחבר להקה מיומן נוסף על כישרונו יוצא הדופן כסוליסט. היצירתיות שלו הרימה את הרמה המוזיקלית עבור כל אלו שבאו אחריו.
ארמסטרונג נחשב לזה שהמציא את שירת הג'אז. היה לו קול חצצי מובהק, בו השתמש בזריזות מפליאה כמאלתר, מכופף את המילים והמנגינה לצרכיו. הוא היה גם מוכשר בשירת סקאט (שירה של הברות חסרות פשר או ללא הברות כלל). לפני ארמסטרונג, זמרים פשוט שרו את השירים. אחריו, הם היו חופשיים לשים את חותמם האישי עליהם.
ארמסטרונג הופיע ביותר מתריסר סרטים הוליוודים, לא בולטים במיוחד, בדרך כלל בתפקיד מנצח תזמורת או מוזיקאי. הוא היה האדם השחור הראשון שהגיש תוכנית רדיו בשנות ה-30. הוא גם הופיע מדי פעם בטלוויזיה, בייחוד בשנות ה-50 וה-60, כולל הופעות בתוכנית "The Tonight Show" של ג'וני קרסון.
רבות מההקלטות של ארמסטרונג נשארו פופולריות עד היום, וגם עשרות שנים לאחר מותו, חלק ניכר מההקלטות שלו, מכל שנות הקריירה שלו, הודפסו יותר מאשר בחייו. ההקלטות שלו משנת 1923 עם ג'ו קינג אוליבר ולהקת הקריאול-ג'אז שלו עדיין מושמעות כדוגמה לג'אז של הרכבים מניו-אורלינס. פעמים רבות מדי הוקלט ארמסטרונג יחד עם תזמורות קפואות ורגילות, שבהן רק נגינת חצוצרתו של ארמסטרונג מתעלה מעל הקו המשעמם. הקטע "Melancholy Blues", שביצעו ארמסטרונג ולהקתו ("Louis Armstrong and the Hot Seven") נכלל בתקליט הזהב של וויאג'ר שנשלח לחלל החיצון כדי לייצג את אחד מההישגים הגדולים של האנושות.
ארמסטרונג הקים קרן ללא מטרות רווח להקניית חינוך מוזיקלי לילדים מעוטי-יכולת, והוריש את ביתו והארכיון העשיר שלו שהכיל כתבים, ספרים, הקלטות ומזכרות ל-Queens College בניו-יורק לאחר מותו ומות אשתו לוסיל. ארכיון לואי ארמסטרונג נגיש לחוקרי מוזיקה וביתו בקורונה שבקווינס נפתח לציבור כמוזיאון ב-15 באוקטובר 2003.
לארמסטרונג כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
מורשתו > הנצחה

על שם ארמסטרונג קרויים פארק ונמל תעופה בעיר ניו אורלינס, וכן אצטדיון לואי ארמסטרונג בניו יורק המשמש כאצטדיון הבית של אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. מלבדם קרויים שעל שם ארמסטרונג מוסדות רבים ברחבי אמריקה, ביניהם בתי ספר ומוסדות תרבות.
לכבוד יום השנה ה-100 להולדתו, שונה שמו של נמל התעופה של ניו אורלינס לנמל התעופה הבין-לאומי ניו אורלינס לואי ארמסטרונג.
רוז'ה דה ליל

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1760 לונס-לה-סונייה, צרפת 
 פטירה:  26 ביוני 1836 (בגיל 76) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מקום קבורה:  קריפטת המושלים באינווליד בפריז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ציור של קלוד ז'וזף רוז'ה דה-ליל
קלוד ז'וזף רוז'ה דה ליל (בצרפתית: Claude Joseph Rouget de Lisle‏; 10 במאי 1760 – 26 ביוני 1836) היה קצין צבא צרפתי של כוחות המהפכה. ידוע בשל העובדה שהלחין וכתב את מילות המנון צרפת - לה מרסייז בעיר שטרסבורג בשנת 1792.
ביוגרפיה

רוז'ה דה ליל נולד בקומונה לוֹ לֶה סוֹנִיֵה שבמחוז ז'ור בצרפת. הוא התגייס לצבא צרפת כמהנדס והשיג דרגת קפטן. באפריל 1792 כתב את המרסייז בעיר שטרסבורג, היכן ששירת. המילים נכתבו אחרי ארוחת ערב ציבורית, מתוך להט פטריוטי. השיר נקרא בהתחלה "שיר מלחמה לצבא הריין" (Chant de guerre pour l'armée du Rhin), אך אחר כך שונה שמו ל-לה מרסייז (La Marseillaise). דה ליל הודח והוכנס לכלא בשנת 1793, אך ניצל בנס מהגליוטינה.
דה ליל כתב עוד מספר שירים באופי דומה למרסייז ופרסם אותם בשנת 1825. הוא מת מעוני ונקבר בשוואזי לה-רואה (Choisy-le-Roi). אפרו הועבר לאינווליד ב-14 ביולי 1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה.
ראו גם

המרסייז
נפוליאון בונפרטה
ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה

ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה (באיטלקית: Vittorio Emanuele III;‏ 11 בנובמבר 1869 – 28 בדצמבר 1947) היה מלך איטליה בין 1900 ל-1946, וכן כונה קיסר אתיופיה בין 1936 ל-1943 ומלך אלבניה בין 1939 ל-1943. בימי שלטונו הארוכים ידעה איטליה שתי מלחמות עולם, את עליית הפשיזם ושלטון בניטו מוסוליני, את נפילת הפשיזם וכיבושה של איטליה על ידי הגרמנים ולאחר מכן, שחרורה על ידי בעלות הברית. הוא נודע בעיקר כ"מלך הפשיסטי" שתמך וסייע לעליית מוסוליני, ובין השאר גם חתם על חוקי הגזע של 1938.
ביוגרפיה > עלייתו לשלטון

ויטוריו אמנואלה השלישי היה בנם היחיד של אומברטו הראשון, מלך איטליה, ומרגריטה מסבויה, בתו של דוכס ג'נובה. עם מות אביו מידי מתנקש אנרכיסט בעת ביקור בעיר מונזה, ב-29 ביולי 1900, עלה ויטוריו אמנואלה לכס המלוכה.
מאביו קיבל את העצה כי "זכור שכל שאתה זקוק לו על מנת למלוך באיטליה הוא לדעת לחתום את שמך, לקרוא בעיתון, ולעלות על סוס". שנותיו הראשונות בתפקידו הראו כי, על פי הסטנדרטים של בית סבויה לו היה שייך, היה ויטוריו אמנואלה מסור לרעיון המלוכה החוקתית, ועל אף הנסיבות הטראגיות בהן נרצח אביו, לא פגע בזכויות האזרח.
בינואר 1904 קיבל לפגישה ברומא את מנהיג התנועה הציונית תאודור הרצל. השיחה התנהלה בצרפתית. המלך התפאר בשוויון הזכויות של יהודי איטליה והישגיהם ביחס למדינות אירופה האחרות, והביע אהדה ואופטימיות באשר להתיישבות היהודית בארץ ישראל. הרצל ביקש מהמלך שיכתוב לסולטאן העות'מאני בקשה לבוא לקראת התנועה הציונית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה שמרה איטליה בתחילה על נייטרליות, אולם בשנת 1915 חתמה איטליה על בריתות חשאיות בהן התחייבה להיכנס למלחמה לצד מדינות ההסכמה. רוב העם האיטלקי התנגד לכניסה למלחמה, ובית הנבחרים האיטלקי הכריח את ראש הממשלה אנטוניו סלנדרה להתפטר. ויטוריו אמנואלה סירב לקבל את התפטרות סלנדרה, והחליט בעצמו על הכניסה למלחמה, על פי זכותו החוקתית. איטליה נכנסה למלחמה כשצבאה אינו מוכן, והמנגנון הממשלתי שלה נגוע בשחיתות. על אף שהצטרפו לצד המנצח, סבלו מספר תבוסות, ותבוסה מכאיבה במיוחד בקרב קפורטו. לאחר המלחמה נכנסה איטליה למשבר כלכלי. הדעה הרווחת, בה נקט אף המלך, הייתה כי הממשלה האיטלקית היא מושחתת ואינה יעילה, וכי בכך נעוצה הסיבה להישגים הירודים במלחמה, כמו גם למשבר הכלכלי בעקבותיה.
ביוגרפיה > עליית הפאשיזם

המשבר הכלכלי הביא לתסיסה במעמד הפועלים האיטלקי, ובניטו מוסוליני, מנהיג המפלגה הפאשיסטית ניצל את חוסר היציבות, ותפס את השלטון במצעד על רומא, סדרה של מהומות ומצעדים שערכו חברי הארגון הפאשיסטי "החולצות השחורות" באוקטובר 1922. ראש הממשלה לואיג'י פקטה וחברי ממשלתו ניסו להכריז על מצב חירום ועל משטר צבאי, אך המלך סירב לחתום על הצו. המלך טען כי אין ביד הצבא למנוע את השתלטות הפשיסטים על רומא (על אף שעדויות מפקדי הצבא, וחומר ארכיוני ששרד סותרים טענה זו). לבסוף הורה למפקד הצבא לאפשר את כניסת אנשי "החולצות השחורות" לרומא. צעד זה הביא להתפטרותו של פקטה, ולמינויו של מוסוליני לראש הממשלה, ב-31 באוקטובר 1922.
ביוגרפיה > עליית הפאשיזם > ויטוריו אמנואלה, הפשיזם וחוקי הגזע

המלך, שמילא תפקיד מובהק בסיוע לעליית מוסוליני ומהפכת־הנגד הפשיסטית, נותר בתפקידו לאורך כל שנות המשטר הפשיסטי, אותו שירת בפועל.
מוסוליני הותיר את המלוכה על כנה, ותחת משטרו הטוטליטרי, שטיפח את פולחן האישיות של "הדוצ'ה" מוסוליני, נשמרה מראית העין לפיה מתקיימת החוקה ובה ראש הממשלה כפוף פורמלית למלך, ועדיין טופח יחס של כבוד למונרכיה בקרב החלקים בחברה האיטלקית שתמכו במשטר הפשיסטי. עד לאמצע שנות הארבעים נפתחו יומני הקולנוע בתמונתם של ויטוריו אמנואלה ואשתו.
המלך שימש ככלל כחותמת גומי לפשעי המשטר. הוא תמך ונמנע מלהתערב נגד הצעדים הטוטליטריים, לרבות מעורבות מוסוליני ברצח המנהיג השמאלי ג'אקומו מאטיאוטי בשנת 1924, שהביאה לסערה שהייתה קרובה להפלת המשטר הפשיסטי עוד בראשיתו. אמנואלה חתם על חקיקה פשיסטית, ובכלל זה על חוקי הגזע (Leggi razziali) של 1938 נגד יהודי איטליה ותושבים ממוצא אפריקאי.
בעקבות הכיבושים האימפריאליסטיים של הפשיזם האיטלקי הוכתר אמנואלה כקיסר אתיופיה (1936–1941, ופורמלית החזיק בתואר עד 1943) וכמלך אלבניה (1939–1943). במהלך כיבוש אתיופיה, נעשה בין השאר שימוש בנשק כימי, והמלך היילה סלאסי יצא לגלות.
ביוגרפיה > עליית הפאשיזם > ביקורו בלוב

ב-18 באפריל 1928 ביקר אמנואלה יחד עם אשתו אלנה ובנותיו מריה וג’ובאנה בטריפולי שבלוב. בטריפולי קיבלו את פניו אזרחים רבים ותלמידי בתי הספר, ולכבודו נערך מסדר צבאי, שבסופו נפגש עם נכבדי העיר, ובהם גם נציגי הקהילה היהודית והרב יצחק חי בוכבזה. בימים שלאחר מכן, ב-19 ועד ה-21 באפריל, סייר אמנואלה בעיירות הקטנות מסביב לטריפולי, שם נערכו לו גם כן קבלות פנים. ב-22 באפריל אחר הצהריים, ביקר אמנואלה בטריפולי העתיקה, במסגדים ובכנסיות. בביקורו בקהילה היהודית ובבית הכנסת המקומי, נערכה לכבודו קבלת פנים על ידי נכבדי הקהילה ובראשם הרב יצחק חי בוכבזה.
ביוגרפיה > עליית הפאשיזם > הדחת מוסוליני ותוצאותיה

מלחמת העולם השנייה הביאה למפנה ביחסם של האיטלקים, והמלך בראשם, אל מוסוליני. לאחר התבוסות שהביאו עמן השנים 1942 ו-1943, כאשר המלחמה הלכה והתקרבה אל אדמת איטליה, וכאשר בעלות הברית פלשו לסיציליה, במעשה שנראה כהכנה לפלישה לאיטליה עצמה, יזמה קבוצת מנהיגים פאשיסטים את הדחתו של מוסוליני. שר החוץ לשעבר, דינו גראנדי, העלה במועצה הפאשיסטית העליונה הצעה לפיה יודח מוסוליני מכל תפקידיו. לאחר דיון מרתוני התקבלה ההצעה, ב-25 ביולי 1943. למחרת היום זימן ויטוריו אמנואלה השלישי את "הדוצ'ה" לארמונו, הודיע לו כי הוא מפוטר מכל תפקידיו, והחליפו בתפקיד ראש הממשלה במרשל פייטרו באדוליו. לאחר מכן הודיע כי הוא מסיר את הכינויים "קיסר אתיופיה" ו"מלך אלבניה".
הדחתו של מוסוליני פתחה סדרת אירועים שהובילה לאובדן עצמאותה של איטליה, ושלמותה כמדינה ריבונית. הגרמנים פלשו לאיטליה מצפון, סיפחו חלקים ממנה, והקימו בצפונה ממשלת בובות בשם "הרפובליקה של סאלו" בה שלט מוסוליני. אל הדרום פלשו בעלות הברית, שטיפחו אלמנטים איטלקיים אנטי פאשיסטיים, ובאופן פורמלי תמכו בממשלת באדוליו, אך לאחר זמן מה החליפו את באדוליו עצמו ואת שריו באנשים שהתנגדו לפאשיזם מלכתחילה. הצבא האיטלקי פוזר, למעשה, ולא ניסה למנוע את פלישת הגרמנים מהצפון או את נחיתות בעלות הברית בדרום. ב-8 בספטמבר 1943, עם התקרבות הגרמנים לרומא נמלט ויטוריו אמנואלה לברינדיזי.
במצב שנוצר העדיף ויטוריו אמנואלה השלישי לוותר על סמכויותיו, והעבירן לבנו, אומברטו השני. ביוני 1944, לאחר שחרורה של רומא בידי בעלות הברית, ויתר על שארית סמכויותיו ותאריו. לאחר סיום המלחמה הוחלט על משאל עם שיקבע האם תישאר איטליה ממלכה, או שתהפוך לרפובליקה. ב-9 במאי 1946 התפטר המלך באופן רשמי, על מנת לחזק את סיכויי בנו במשאל העם. עם זאת 54% מן הבוחרים החליטו כי על איטליה להפוך לרפובליקה. ובית סבויה נאלץ לעזוב את הארץ.
ויטוריו אמנואלה בחר במצרים כמקום מושבו. ב-1947 מת באלכסנדריה, ונטמן שם. בדצמבר 2017 הועברה גופתו לאיטליה וב־17 בדצמבר 2017 נקבר בכנסייה בויקופורטה בפיימונטה לצד אשתו אלנה שגופתה הועברה לשם יומיים לפני כן מצרפת. נשיאת הקהילה היהודית האיטלקית נעמי די-סניי התייחסה להשבת גופתו לאיטליה כ"מטרידה מאד".
משפחתו

ב-1896 נישא ויטוריו אמנואלה לאלנה, נסיכת מונטנגרו, בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. הנישואין עם בת מלך מונטנגרו, שלא הייתה קתולית, אם כי המירה דתה אחרי נישואיה, נועדו למנוע ניוון הגזע שבאה לידי ביטוי בוויטוריו אמנואלה השלישי שנולד מנישואי קרובים.
היו להם 5 ילדים:
הנסיכה יולנדה מרגריטה מסבויה (1901–1986) שנישאה לג'ורג'יו קרלו קאלבי, הרוזן מברגולו.
מפאלדה, נסיכת סבויה (1902–1944) שנישאה לפיליפ, רוזן הסן. מצאה את מותה בהפצצת מחנה הריכוז בוכנוואלד בו שהתה במעצר.
אומברטו השני, מלך איטליה (1904–1983) שנישא למארי ז'וזה, מלכת איטליה.
ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה (1907–2000) שנישאה לבוריס השלישי, מלך בולגריה.
מריה פרנצ'סקה, נסיכת סבויה (1914–2001) שנישאה ללואיג'י, נסיך בורבון-פארמה.
מידע נוסף

ויטוריו אמנואלה היה ידוע גם בשל חיבתו לנומיסמטיקה והיה אחראי להוצאת קובץ שמנה את כל המטבעות שהוטבעו באיטליה מימי האימפריה הרומית ועד לימיו.
הערות שוליים

↑  שלמה אבינרי, הרצל, עמ' 209, 211–213.
↑  אליהו בחבוט, לבקורו של מלךְ איטליה בטריפולי, דואר היום, 13 במאי 1928
↑   סביונה מאנה, 70 שנה לאחר מותו, קבורתו של מלך איטליה שתמך בפשיסטים מעוררת זעם במדינה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2017
↑  "Vittorio Emanuele III tumulato a Vicoforte. Il monarca riposerà accanto alla regina Elena". LaStampa.it (באיטלקית). נבדק ב-2017-12-17.
↑  פרופ' מיכאל הרסגור סיפר על כך בשיחה עם ליעד מודריק (שעה היסטורית, על בניטו מוסוליני ואיטליה הפשיסטית, 20 אוגוסט 2007), מתוך שיחה שהייתה לו עם בנו של ויטוריו, אומברטו השני, בשנת 1974
| בית סבויה |
| --- | --- | --- |
| כללי | בית סבויה • המעונות המלכותיים של בית סבויה • האדריכל פיליפו יוברה |  |
| טורינו | הארמון המלכותי של טורינו • ארמון מדאמה |  |
| פיימונטה | מעון הציד של סטופיניג'י • קסטלו די ריבולי • רג'ה די ונריה ריאלה |  |
| מלכי איטליה מבית סבויה | ויטוריו אמנואלה השני • אומברטו הראשון • ויטוריו אמנואלה השלישי • אומברטו השני |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: היילה סלאסי | קיסר אתיופיה תחת הכיבוש האיטלקי  1936–1941 | הבא: היילה סלאסי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269595805171  BNE: XX1196381  BnF: cb13539209w (data)  GND: 118804545  ICCU: RAVV059612  ISNI: 0000 0000 8092 8191  LCCN: n80103764  NARA: 10568193  NKC: jo2009532217  NSK: 000064911  NTA: 071427872  SUDOC: 027487474  TePapa: 67547  VcBA: 495/72843  VIAF: 13103888   WorldCat (עם VIAF): 13103888 
1915
אדוניס (זמר)

| --- | --- |

אדוניס מופיע ב-19 בדצמבר 2021
אדוניס מופיע ב-19 בדצמבר 2021
 לידה:  13 בספטמבר 1995 (בן 29) Myjava, סלובקיה 
 שם לידה:  Adam Pavlovčin 
 שם במה:  ADONXS 
 מוקד פעילות:  סלובקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 מקום לימודים:  המכון למוזיקה מודרנית הבריטית והאירית, C. S. Lewis Bilingual High School 
 סוגה:  בארוק פופ, אינדי פופ, צ'אמבר פופ, מוזיקת פופ, דארק אמביינט, פופ אלטרנטיבי, פופ אוונגרדי, סינת'-פופ 
 סוג קול:  באסו פרופונדו 
 שפה מועדפת:  סלובקית, אנגלית, צ'כית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  Warner Music Czech Republic 
 פרסים והוקרה:  פורבס 30 מתחת ל-30  Hudební ceny Evropy 2 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אדוניס בהופעה, דצמבר 2021
אדוניס בהופעה, דצמבר 2021
אדם פבלובצ'ין (בסלובקית: Adam Pavlovčin; נולד ב-13 בספטמבר 1995), ידוע בשם הבמה אדוניס (מעוצב כ-ADONXS), הוא זמר-יוצר, דוגמן ורקדן סלובקי. בעבר היה סולן הלהקה האלטרנטיבית פייס, שנוסדה בלונדון. בשנת 2022 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Age of Adonxs, וזכה בסלובקיה בשלל פרסים, כולל "אלבום השנה", "האמן הטוב ביותר" ו-"האמן החדש הטוב ביותר". הוא צפוי לייצג את צ'כיה באירוויזיון 2025.
ראשית חייו

אדוניס נולד במייאבה וגדל בסניצה. הוא גילה עניין בריקוד ושירה מגיל צעיר, בהשראת אחותו הגדולה. בעקבותיה, הצטרף לקבוצת ריקוד לנוער והחל ללמוד שיעורי פיתוח קול ונגינה בפסנתר. עם זאת, במהלך גיל ההתבגרות חווה שינוי משמעותי בקולו, דבר שצמצם את מנעד קולו, שירד מטנור לבס פרופונדו, הנמוך ביותר מבין הקולות. כתוצאה מכך, הפסיק לשיר.
במקום להתמקד בשירה, עבר לתחום הריקוד, בו הופיע עם קבוצות ריקוד מקצועיות וזכה חמש פעמים באליפות סלובקיה בדיסציפלינות ריקוד רחוב של ארגון IDO, הן בקטגוריית נוער והן בקטגוריית בוגרים. בגיל חמש עשרה עבר מבית משפחתו לברטיסלאבה כדי ללמוד בתיכון הדו-לשוני על שם ק.ס. לואיס.‏ במקביל למד שיעורי משחק באקדמיה "New Scene".‏ בגיל שש עשרה חתם על חוזה עם סוכנות דוגמנות.
לאחר מכן גילה מחדש את אהבתו לשירה ועבר לפראג כדי ללמוד שירה קלאסית אצל זמרת האופרה האנה פצקובה. הוא עבד כאמן פרילנסר בפראג במשך שנה לפני שעבר ללונדון כדי לפתח קריירה במוזיקה. הוא השלים תואר ראשון בכתיבת שירים ומוזיקליות יצירתית במכון המוזיקה המודרנית הבריטי-אירי בלונדון.
כשהתקשה לשלם שכר לימוד והוצאות מחיה תוך כדי לימודיו, עבד בעבודות שונות כמו בריסטה, בייביסיטר, הוראת מוזיקה, דוגמנות, ומלצרות בגיי בר. בראיון למגזין Cosmopolitan סיפר: ”לעיתים קרובות הייתי מסיים את המשמרת הלילית שלי בבר ב-3 לפנות בוקר ומתחיל שיעור שירה ב-9 בבוקר”. אדוניס, שיצא מהארון כהומוסקסואל בפני הוריו בגיל 18, תיאר את שנותיו בלונדון כתקופה של "שחרור מוחלט" ו"גילוי עצמי", שהשפיעה עמוקות על כתיבת השירים שלו, על עיצוב הסגנון האישי ועל דמותו הבימתית.
בגיל 18 כתב אדוניס כתב את שירו הראשון, "Speechless Boy", שלווה בווידאו קליפ מוזיקלי בתקציב נמוך, ששימש כהצהרה פומבית על יציאתו מהארון.
קריירה > מוזיקה > 2015–2020: סולן להקת פייס

כשהיה עדיין בתיכון, הקים אדוניס הקים את להקת "פייס" יחד עם חברו לכיתה, אדריאן צ'רמאק, מלחין מוזיקה לסרטים. לאחר שעבר ללונדון הצטרפו לצמד שני מוזיקאים נוספים: גיטריסט ממונקו ומתופף מיוון. בתחילת 2018 הוציאה הלהקה את המיני-אלבום הראשון שלה בשם Keeper, אלבום בארוק פופ בעיבודים תזמורתיים.
שנה לאחר מכן הוציאה פייס לאור את הסינגל "Hunt Me Down", ואחריו את השיר "Fallen" בשנת 2020. הלהקה הופיעה במועדונים בלונדון, פסטיבלים בממלכה המאוחדת, מצעדי גאווה, ואף הופיעה כחימום לסיבוב ההופעות של גרייס קרטר. בעקבות מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת בוטלו מספר הופעות עתידיות שתכננה הלהקה.
בעקבות המגבלות שהוטלו על מקומות הופעות בממלכה במהלך המגפה, חזר אדוניס ב-2021 לצ'כיה, כדי להתחיל קריירת סולו.
קריירה > מוזיקה > 2021: זכייה ב-SuperStar

ב-2021 התפרסם אדוניס במדינתו ובצ'כיה לאחר שזכה בעונה השביעית של התוכנית SuperStar, הגרסה הצ'כית-סלובקית של התוכנית אמריקן איידול. אדוניס, שאליו פנו המפיקים להשתתף בתוכנית, מיאן להשתתף בתוכנית מספר פעמים בעבר. הוא עורר עניין ציבורי עם הופעותיו בתלבושות שאינן תואמות את מגדרו (כולל שמלה שקופה). הוא היה המנצח ההומוסקסואל הראשון של תוכנית השירה, ותיאר את ניצחונו כ"צעד ענק קדימה" עבור החברה הצ'כית והסלובקית. בראיון למגזין Elle, שהתייחס לפופולריות שלו כאמן גאה בחברה שמרנית, אדוניס שיקף את השפעת הצלחתו: ”אני מאמין שניצחוני עזר לסלול את הדרך לאמנים, שחקנים או פוליטיקאים גאים לצאת מהארון ולחדול לפחד להיות עצמם”.
קריירה > מוזיקה > 2022–הווה: קריירה כסוליסט

לאחר הניצחון חתפ אדוניס על חוזה הקלטות עם חברת וורנר מיוזיק גרופ, והחל לכתוב ולהקליט את אלבום הבכורה שלו בסטודיו לאבאגיינס בשיתוף עם המפיקים אוליבר פילנר, מרק ראקוביצקי ותום לוב. בינואר 2022 הועמד לפרס עבור "פריצת השנה" בטקס פרסי Ruka Hore לשנת 2021. בסלובקיה, נכלל ברשימת פורבס 30Under30.
ב-20 במאי הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו כסוליסט, "Moving On", תחת שם הבמה אדוניס (ה-"x" נהגת כ-/ɪ/, כפי שנשמע באדוניס). דמות האלטר-אגו אדוניס מתייחסת לדמות מיתולוגית יוונית, אל היופי והחשק, שעל-אף היותו סמל לגבריות, הופיע ביצירות ספרותיות יווניות עתיקות כפורטרט נייטרלי במגדרו ואנדרוגיני. אדוניס המציא את הקונספט לדמותו במהלך לימודיו בלונדון, במטרה לשחרר את עצמו על הבמה ולהתמודד עם פחדיו העזים מהופעה מול קהל. השיר עוסק בסיומה של מערכת יחסים רעילה ומבולבלת מהעבר, ומחווה לתקופה חדשה, משוחררת ומרוממת. לפני יציאתו לאור ביצע אדוניס אותו לראשונה בשידור חי ב-Let's Dance ב-24 באפריל. בקליפ ל-"Moving On", אדוניס עוטה בגד מותאם אישית צמוד לגוף, מעוטר באבני קריסטל. הוא הגיע למקום ה-15 במצעד 100 שירי הרדיו של איגוד תעשיית ההקלטות הצ'כי-סלובקי.
ב-4 ביוני פרסם גרסת דואט ל-"Moving On" בשיתוף עם סלסטה בוקינגהאם. ב-11 ביוני הופיע בפסטיבל "לאבסטרים" בהפקת דואה ליפה. הוא ביצע שם את הסינגלים "Game" ו-"Cold Summer", שטרם פורסמו.. הראשון מבניהם יצא לאור ב-19 באוגוסט. הוא הגיע למקום התשיעי במצעד הפזמונים הצ'כו-סלובקי. הווידאו קליפ שלה, בו מופיעה בובת ברבי של אדוניס, תואר כ"מפחיד". אדוניס הסביר כי האנלוגיה של משחק בבובה בקליפ מייצגת את ההשוואה בין מניפולציות במערכות יחסים רומנטיות לבין הדרך שבה תעשיית המוזיקה מתייחסת לאמן חדש. הוא הועמד לפרס "הווידאו קליפ הטוב יותר" בטקס פרסי הווידאו קליפים של ברלין לשנת 2023.‏ "Cold Summer" פורסם ב-18 באוקטובר. אלבום הבכורה שלו, Age of Adonxs, יצא לאור בנובמבר 2022. הוא זכה בשני פרסים של איגוד "אירופה 2 מיוזיק" עבור "האמן הטוב ביותר" ו"פריצת השנה".
ביולי 2023 הודיע אדוניס כי יופיע בפסטיבל סיגט שבבודפשט ב-13 באוגוסט. ב-28 ביולי פרסם את הסינגל הרביעי שלו, "No Common Measure".‏ ב-22 בנובמבר הוציא לאור את "Overthinker". בקליפ לשיר, אדוניס מעלה מודעות לקומפלקס אדוניס, מונח בפסיכולוגיה המתאר את "החרדה והחוסר ביטחון שחווים גברים לגבי המראה או דימוי הגוף שלהם". ב-2024, אדוניס הועמד לפרס קריסטל וינג בקטגוריית המוזיקה הפופולרית לשנת 2023. ב-15 במרץ פרסם את שירו הראשון בשפה הסלובקית, "Sám".‏
בדצמבר 2024 הודיע תאגיד השידור הצ'כי כי אדוניס עתיד לייצג את צ'כיה באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
קריירה > דוגמנות, משחק וריקוד

מלבד הקריירה המוזיקלית שלו, אדוניס הוא רקדן מקצועי המתמחה בריקודי רחוב, ג'אז וריקודים לטיניים. הוא זכה חמש פעמים בתואר "אלוף סלובקיה" חמש פעמים בתחומי ריקודי הרחוב של ארגון IDO, הן בקטגוריית הנוער והן בקטגוריית המבוגרים. הוא היה חבר בקבוצת הריקוד RDS קומפאני, הופיע לצד אמנים ידועי-שם, דוגמת רובי ויליאמס, ניקול שרזינגר וליאונה לואיס, והתאמן אצל כוריאוגרפים מוכרים, כמו קיאון מדריד, קמילו לוריצ'לה ואיאן איסטווד.
אדוניס החל את קריירת הדוגמנות שלו בגיל 16. במרוצת השנים צעד בתצוגות האופנה של אלכסנדר מקווין במילאנו וכן בשבוע האופנה בלונדון. הוא הופיע בקמפיינים של מעצבי אופנה אנדרוגינית, והתפרסם בזכות תמיכתו באופנה בת קיימא. בשנת 2022 עמד בראש מסע הפרסום של Adidas Originals בצ'כיה. באוגוסט הנחה את גמר תחרות הדוגמנות מראה השנה של עלית לשנת 2022.
אדוניס כיכב בקליפ לשיר "Euphoria" של נובאדיליסן, והופיע גם בקליפים לשירים "The Riddle" של הזמרת הצרפתייה סילי בוי בלו ו-"24/7" של האמנית הגרמנייה מלינה. הוא מגלם את בובי, אחד מבני מועדון ה"קיט קאט", במחזמר הג'אז "קברט" מאת ג'ו מסטרוף.