stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבט האקא
מזון תזונה ובריאות > תמיכת הדור השלישי כמסייע לבריאות הילדים

גידול ילדים קואופרטיבי הוא מרכיב מרכזי בחברת האקא. שיתוף הפעולה מסייע לאם למתן את המאמץ הנדרש לצורכי הקיום של המשפחה כולה, ועשוי להגביר את הביטחון התזונתי של הילוד ובכך להגביר את סיכויי הישרדותו. עזרתן של הנשים המבוגרות בגידול הילדים יכול להגן על הנשים הצעירות והפוריות במצבים של אי ביטחון תזונתי, אך הדבר כרוך בפגיעה במצבן הבריאותי והתזונתי של הנשים המבוגרות. 90% מהנשים המבוגרות קבעו כי נשים צריכות להפסיק ללדת כאשר ילדיהן מתחילים להביא ילדים, וזאת בכדי שיוכלו לסייע בטיפול בנכדים ולהפנות משאבים עבורם. בנוסף, הנשים המבוגרות בשבט, הן בעלות הידע והכישורים בתחום איסוף המזון, הנזקקים להעלאת סיכויי הישרדות הפעוטות. נשים מבוגרות בשבט האקא שמבצעות עבודות שונות ומטפלות בילדים תיארו את עצמן כמותשות ועייפות, ובהתאמה לכך, נמצאו אצלן ערכים נמוכים במידה ניכרת במדדי BMI ,המוגלובין ומשתנים תזונתיים נוספים.
מזון תזונה ובריאות > המערכת החיסונית של בני שבט האקא

במחקר שנערך בשנת 1993 שביקש לבדוק את התדירות וההפצה של פעילות קבוצת וירוסים נפוצים, ביניהם האבולה, בקרב קבוצות אתניות שונות, מצא כי קיימת שכיחות נוגדנים גבוהה בקרב זכרים בשבט האקא בגילאי 21–40 באופן משמעותי מחקלאים החיים באותו אזור. עמידות נוגדני הווירוסים מושפעת מהסביבה של השבט ומאורח החיים הנוודי שלהם כציידים-לקטים. עם זאת, נראה הבדל פחות חד משמעי בין נקבות האקא לבין החקלאים בני אותו גיל. כלומר, קיים הבדל בנוגדנים בתוך שבט האקא בין זכרים ונקבות בוגרים. ההבדל מושפע ככל הנראה מאסטרטגיית קיום שונה וגורמי סיכון שונים הקשורים לאיסוף וטיפול בבשר. כך למשל, יונקים גדולים כמו אנטילופה וחזירים ניצודים במהלך העונה היבשה על ידי להקות ציד המורכבות מזכרים ונקבות יחד, בעוד בעלי חיים קטנים יותר כגון קופים ועטלפי פירות, ניצודים על ידי זכרים במהלך עונת הגשמים, וכך הם מקבלים יותר חלבון מן החי.
מזון תזונה ובריאות > תיאור וניתוח שיתוף מזון

עקרון ליבה בחברת הציידים לקטים הוא שיתוף מזון, המושפע מנורמות חברתיות בשבט. האקא חולקים את כל מזונם, למעט פירות שנאספו בזמן הקטיף עצמו. כך למשל, בעלות על שלל הציד במחנות היער ומחנות סביב הכפר, אינה מהווה זכות בלעדית לאכול אותו. לצייד או לציידת ישנה אחריות לחלוק אותו עם אחרים. בעלי המזון לא מחליטים האם המזון ישותף או לא. החשש היחידי בנושא שיתוף מזון הוא רק השאלה באיזה אופן לשתף אותו; אילו חלקים של מזון ניתנים למי, שכן בני האקא רוצים להבטיח שכולם ניזונים דיים.
הדיון אודות הסיבות לשיתוף מזון סובב שלושה טיעונים מרכזיים. הראשון, שיתוף מזון נחשב לצעד חשוב עבור הסתגלות אקולוגית, כלומר, הוא הכרחי עבור קיום השבט משום שאספקת המזון תלויה בחי ובצומח. השני, הפחתת אי הוודאות הקולקטיבית באספקת מזון של כל פרט או משפחה במחנה, וכך מופחת הסיכון לפגיעה במחנה כולו. השלישי, נוגע לתפקוד החברתי בשבט או במחנה- שיתוף מזון מונע קונפליקט בקבוצה ושומר על לכידות קבוצתית.
שיטות הציד מתחלקות למלכודת עם חוטי פלדה (רשתות), מלכודות או באמצעות חניתות. שיטת הציד מכתיבה את אחוזי החלוקה של השלל, שכן לרוב גודל בעלי החיים הניצודים מותאם לשיטה, ובעלי החיים הקטנים לא משותפים עם כל השבט. לדוגמה, צבים שנתפסו ביד (שמשקלם כ-2.5 ק"ג) לעיתים לא משותפים בכלל. המושג "בעלות" מייצר את "הנותן" ואת ה"מקבל", כך שנוצר חיבור בין שיתוף המזון לבין היחסים החברתיים בחברה, אולם ישנן כמה רמות של שיתוף מזון. "הבעלים" של בעל החיים שניצוד הוא בעל כלי הציד שהכה לראשונה בבעל החיים, גם אם המכה לא הייתה קטלנית. הבעלים של החיה שנתפסה ברשת הוא מי שהרשת שייכת לו וכך גם במלכודת. הבעלים נקרא "קונג'ה". הבשר מהציד משותף בין חברי השבט כאשר האחריות על החלוקה מוטלת על הקונג'ה. בדרך כלל, אשת הקונג'ה או ילדיו יקצבו את החיה ויחלקו את הבשר בין הציידים לחלוקה ראשונה לפי התפקידים שביצעו במהלך הציד.
הבחירה בחלוקת המזון לא נקבעת על ידי יחסים חברתיים פורמליים, כמו משפחה, אלא על ידי הקבוצה שאתך בשיתוף המגורים. ישנם מספר רמות של שיתוף מזון הנקבעות על פי גודל החיה, סוג החיה, ולפי בני השבט הנמצאים בקרבת מקום. ברמות מסוימות, "פחות מחמירות", אין חובת שיתוף מזון.
הנשים יותר בקיאות בטכניקות הצייד מהגברים ולכן הן צדות בתדירות גבוהה יותר. לא פעם נמצא כי אישה צדה גם בחודש השמיני להריונה וחזרה רק לאחר הלידה. למעשה, סביר שנשים עם תינוקות שזה עתה נולדו, יצאו לצוד יחד עם התינוקות והילדים ולרוב הם לא יפגעו בשל כך. עם זאת, נשים אינן הבעלות של החניתות, אלא משתמשות באלו של אחיהן, בעליהם או אבותיהן. תקדימים תרבותיים ואנתרופולוגיים שונים, מאפשרים לנשים בשבט האקא לקבל יותר ידע וניסיון בציד. קיימות רשומות היסטוריות על ציד נשות האקא כבר בסוף המאה ה-16. הנשים תוארו כנושאות קשת וחץ וכבונות מלכודות, יחד עם הגברים. בנוסף, דווח כי ימי הצייד נערכו על פי החלטת הנשים. בתקופות בהם הגברים בשבט מתרחקים מהמחנה, נשים צדות לבדן וביוזמתן.
יחסי מגדר

בעוד משימות וקבלת החלטות מהוות פעילויות משותפות, קיימת גם תקרת זכוכית, שכן תפקידי המפתח בשבט מתבצעים על ידי הגברים. כך לדוגמה תפקיד ה-"kombeti"– המנהיג, וה- "tuma"- צייד הפילים הראשי וה- "nganga"- המרפא העליון בקהילה, כולם מבוצעים על ידי גברים בשבט. עם זאת, נשים משפיעות על תהליך קבלת ההחלטות והן בעלות סמכות לא רשמית על הגברים המופעלת על ידי שכנוע, הומור והפגנת ידע. נשים משתתפות בהחלטות רבות, ראשית משום שהאם של בכירי השבט נחשבת לאדם החשוב ביותר ושנית, משום שהן אחראיות על הטקסים השונים וכך הן שומרות על כוחן ויוקרתן.
הערות שוליים

↑  Ohenjo, N., Willis, R., Jackson D., Nettleton, c., Good, k. & Mugarura, B., Health of Indigenous people in Africa, The Lancet 367, 2006, עמ' 1937-1946
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18   סמדר רייספלד, החברה השוויונית בעולם: שבט האקא באפריקה, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2013
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24  Hewlett, Barry. (1993). “Intimate Fathers: The Nature and Context of Aka Pygmy Paternal

Infant Care”. University of Michigan Press: University of Michigan.
1 2 3 4 5 6  Fouts, H. N. (2008). Father Involvement with Young Children Among the Aka and Bofi

Foragers. Cross-Cultural Research, 42(3), 290–312.
1 2  Ohenjo, N., Willis, R., Jackson D., Nettleton, c., Good, k. & Mugarura, B. (2006)., "Health 1937-1946."
1 2  Robinson, C., & Remis, M. (2016). BaAka women health and subsistence practices in

transitional conservation economies: Variation with age, household size, and food

security. American Journal of Human Biology, 28 (4), 453-460.
↑  Johnson ED, Gonzalez JP, Georges A (1993). "Filovirus activity among selected ethnic

groups inhabiting the tropical forest of equatorial Africa". Transactions of the Royal
Society of Tropical Medicine and Hygiene. 87, 536–538.
1 2 3 4  Koichi, K. (1998). “Food Sharing among the Aka Hunter-Gatherers in Northeastern Congo”.

African Study Monographs. 25, 3-32.
1 2 3 4 5  Noss, A., & Hewlett, B. (2001). “The Contexts of Female Hunting in Central Africa”.

American Anthropologist, 103(4), 1024-1040.
1 2 3 4 5 6 7  Moorhead, J. (2015). “Are the men of the African Aka tribe the best fathers in the world?”.

Retrieved from the web “the Guardian” December 10, 2018. https://www.theguardian.com/society/2005/jun/15/childrensservices.familyandrelationships
1 2 3 4  Hess, N., Helfrecht, C., Hagen, E., Sell, A., & Hewlett, B. (2010). Interpersonal Aggression

among Aka Hunter- Gatherers of the Central African Republic. Human Nature, 21 (3),

330- 254.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292919405171  BnF: cb11942014v (data)  LCCN: sh85003038  SUDOC: 027361772 
BaAka woman during hunting
DR Congo pygmy family
רענן כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במאי 1936 (בן 88) גבעת ברנר, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 
רענן כץ (נולד ב-20 במאי 1936) הוא איש עסקים, כדורסלן עבר ועסקן כדורסל ישראלי.
קורות חיים

רענן כץ נולד בקיבוץ גבעת ברנר לאב מורה ולאם עקרת בית. כשהיה בן 10 עבר לקיבוץ דפנה שבגליל העליון, שם החל לשחק כדורסל.בגיל 15 עבר עם משפחתו לאזור המרכז ושיחק כדורסל במדי הפועל פתח תקווה ולאחר מכן בעונת 1958/1959 שיחק בהפועל חולון, עונה לאחר מכן שיחק בהפועל רמת גן, ושתי עונות במכבי תל אביב. בשנת 1962 נסע לבוסטון שבארצות הברית, שם הצטרף למחנה האימונים של הבוסטון סלטיקס, אך נחתך מהסגל הסופי של הקבוצה ברגע האחרון. לפרנסתו הוא השתתף במופע הבידורי של קבוצת האולסטאר ההארלם גלובטרוטרס, עד שהחל לעסוק בנדל"ן. הוא קנה דירות, שיפץ אותן ומכר אותן, ולאחר 6 שנים היו בבעלותו 1,800 דירות. כץ מתגורר במיאמי שבפלורידה, נשוי ואב לארבעה ילדים.
דרכו במיאמי

במהלך שנות השמונים החל לקנות מרכזי קניות וגרם להצלחתם, יחד עם התעסקותו בנדל"ן שהחלה גם במיאמי. בשנת 1986 הוא הפך לשותף בבעלות על קבוצת הכדורסל מיאמי היט, איתה לקח 3 אליפויות, אחת ב-2006 שהייתה האליפות הראשונה של המועדון ושתיים רצופות בשנים 2012–2013 והוא ממשיך להיות חלק ממנה עד היום.
השנים במכבי תל אביב

בשנת 2003 רכש כץ 9% מהבעלות במכבי תל אביב מ "חברת גיבור ספורט", לאחר מכן הוא קנה חלקים נוספים ולבסוף החזיק בשליש מהבעלות על המועדון. במהלך 7 השנים שהיה במועדון, עד שנת 2009, הגיע המועדון לגמר 4 פעמים וזכה באליפות פעמיים ברציפות. בשנת 2009 לאחר סכסוך מתוקשר עם גורמים אחרים במועדון הוא עזב אותו, ומכר את חלקו בשווי של 7 מיליון דולר.
חברת RK

חברת RK הוקמה על ידי כץ והוא גם בעליה כיום. בבעלותה למעלה מ-6,000,000 של מטרים רבועים של שטחי מסחר ו-100,000 של שטחי משרדים. הונו של כץ כיום מוערך בכמיליארד דולר, ובמיאמי החליטו לקרוא רחוב על שמו של המיליונר, "שדרות רענן כץ".[דרוש מקור]
התרומה לכדורסל הישראלי

לאורך כל השנים מאז שעזב את מכבי תל אביב תרם כספים לגופים שונים בכדורסל הישראלי. בשנת 2013 תרם כ-100,000 דולר הן לנבחרת הבוגרת והן לאקדמיית הכדורסל, בנוסף לכל הכספים שתרם לקבוצות בכירות בהזדמנויות שונות, כגון הפועל חולון, הפועל גליל עליון והפועל ירושלים. מלבד כל תרומותיו, מסוף שנת 2013 הוא מעניק מלגה בסך 1,000 דולר לשחקן הישראלי המצטיין בליגת העל מדי מחזור.
בתמורה לחסות בסך מיליון שקלים בשנה אותה העניק לקבוצת הכדורסל מכבי חיפה, נקרא היכל הספורט רוממה על שמו למשך כשנה.
הערות שוליים

↑  רענן כץ בכדורסל, באתר ynet, 23 ביוני 2013
↑  RK Centers (ארכיון)
↑  TheMarker, רענן כץ מכדרר 750 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 29 בפברואר 2008
↑  אופירה אסייג, ‏שמו של רענן כץ מתנוסס על היכל רוממה, באתר ONE‏, 18 ביוני 2015
רתוולי

רתוולי בקאחתי, גריגורי גגרין, 1847
רתווֶלי (בגאורגית: რთველი) הוא בציר יין מסורתי ויום חג קטיף ענבים כפרי בקאחתי שבגאורגיה המלווה בסעודות חגיגיות, אירועים מוזיקליים וחגיגות אחרות. החג מתקיים, בדרך כלל, מדי שנה בסוף חודש ספטמבר ובמערב גאורגיה באמצע אוקטובר.
כמה מהעדויות העתיקות ביותר לייצור יין מגיעות מגאורגיה ואיראן. כמו כן שרדו הערות המצוינות במספר רשומות גאורגיות וחיבורים של נוסעים מאותה תקופה, שאינם גאורגים. פולחן הגפן והיין הוא חלק חשוב בתרבותם, ברוחם ובדתם של גאורגים רבים, ומשולב ברבים מהפרטים הקטנים של חיי היומיום שלהם. מסורת חגיגות הרתוולי מתקיימת כבר מימי-קדם, החגיגות נמשכות, בדרך כלל, מספר ימים, כאשר החוגגים מתחילים לעבוד בשעות הבוקר המוקדמות ומסיימים את היום במשתה בליווי מוזיקלי של שירי בציר מסורתיים.
אף על פי שיין מיוצר בכל חלקי גאורגיה, מהווה המחוז המזרחי בגאורגיה, קאחתי, את מרכז ייצור היין במדינה. השירים המסורתיים שמלווים את החג מתארים את כל שלבי ייצור היין, בציר, דריכה סחיטה ועוד. קאחתי ידועה בשיטת ייצור יין ייחודית, השונה במידה ניכרת מהשיטות האירופאיות. לאחר סחיטת הענבים מותסס המיץ יחד עם קליפתו, הזמורות והגרעינים המפיקים את טעמיה ייחודיים של יינות המחוז, טעם המרמז של יין מדירה בצבע ענבר.
הערות שוליים

↑  יין בן 8,000 שנה נתגלה בגאורגיה, באתר Stonepages‏, 23.12.2003 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד בנטלי

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1662 וייקפילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 ביולי 1742 (בגיל 80) קיימברידג', ממלכת בריטניה הגדולה 
 ענף מדעי:  תאולוגיה 
 מקום לימודים:  ודהאם קולג'  קולג' סנט ג'ון  Queen Elizabeth Grammar School 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  ג'ואנה בנטלי (4 בינואר 1700–?) 
 צאצאים:  ג'והאנה בנטלי 
 
ריצ'רד בנטלי (באנגלית: Richard Bentley,‏ 27 בינואר 1662 - 14 ביולי 1742) היה תאולוג, מלומד קלאסי ומבקר ספרות אנגלי.
שנותיו הראשונות

בנטלי נולד באולטון ליד לידס שבמערב יורקשיר. סבו סבל בשל היותו נאמן למלך במלחמת האזרחים האנגלית, והביא את משפחתו למחסור. אימו של בנטלי, בתו של סתת, זכתה למעט חינוך, ועלה בידה להעניק לבנה את שיעוריו הראשונים בשפה הלטינית. בנטלי למד בבית ספר תיכון בוייקפילד, והמשיך את לימודיו בקולג' סנט ג'ון שבקיימברידג', בו זכה במלגת לימודים ב-1676. קיבל תואר ראשון ב-1680 ותואר שני ב-1683.
עבודתו האקדמית > הדיסרטציה על האיגרות של פלאריס

לבנטלי ניתנה דירת שרד בארמון סנט ג'יימס, ואת מירב תשומת הלב הקדיש לספרייה המלכותית. הוא השקיע מאמצים רבים בשיקום אוסף הספרים מהמצב המוזנח בו היה שרוי. הוא שכנע את דוכס מולבורו לדרוש שיקצו לו חדרים נוספים בארמון עבור הספרים. הוא (מולבורו) קיבל את מבוקשו, אולם שמר חדרים אלה לעצמו. בנטלי גם דאג לכך שהמוציאים לאור יבצעו את "חוק הקופירייט", לפיו חובה לשלוח עותק של כל ספר שנדפס בבריטניה לספרייה המלכותית, והדבר הוסיף לספרייה אלף כרכים שהמוציאים לאור לא שלחו קודם לכן.
לבקשת אוניברסיטת קיימברידג' להכין גופנים ביוונית ולטינית הוא יצק בהולנד אותיות יפות שהופיעו בספרים שיצאו בהוצאת קיימברידג' בעת ההיא. הוא סייע לג'ון איבלין (John Evelyn) בחבור ספרו Numismata. בנטלי לא הצליח, בתנאי עבודתו אז, להשלים עד תומו אף אחד מהפרויקטים הגדולים שנטל על עצמו. הוא תכנן מהדורה של כתבי פילוסטרטוס ב-1694, אולם נטש את המשימה ואותו החליף אולאריוס (G Olearius), "לשמחתו"- כדברי פרידריך אוגוסט וולף - "של אולריוס ולא של אף אחד אחר". הוא שלח לגראיביוס (J Graevius), לצורך מהדורה ביקורתית שערך של כתבי קיקרו, שנויי גרסאות שמצא בכתבי יד באנגליה; והתריע בפני ג'ושוע בארנס (Joshua Barnes) על היות האיגרות של אוריפידס מזויפות. בארנס הדפיס את האיגרות והצהיר שאיש לא יכול להטיל ספק במקוריות אלא אדם perfrictae frontis aut judicii imminuti (שמצח נחושה מצחו, או שהשתבשה עליו דעתו). בנטלי גם סייע לגראיביוס בהוצאת אסופת כתבי קאלימאכוס המוערת, שראתה אור באוטרכט ב-1697, שבה הוא ערך את אוסף הפרגמנטים והוסיף להם הערות.
"הדיסרטציה על האיגרות של פלאריס" (The Dissertation on the Epistles of Phalaris), העבודה שהקנתה לבנטלי תהילה רבה, נוצרה באופן אקראי. ויליאם ווטון (William Wotton) עמד לפרסם ב-1697 מהדורה שנייה של ספרו "למדנות עתיקה וחדשה" (Ancient and Modern Learning) וביקש מבנטלי למלא הבטחה ישנה לכתוב מאמר שיחשוף את הזיוף באיגרות של פלאריס. המאמר עורר את זעמו של צ'ארלס בויל (Charles Boyle), איש הקולג' Christ Church באוקספורד, שהיה העורך של כתבי פלאריס ובשנים שאחרי כן התמנה לדוכס של אוֹרֶרי, שבהשיגו את כתב היד בספרייה המלכותית כהכנה למהדורה הראשונה (1695) נקלע לריב עם בנטלי. בויל נעזר בחבריו לקולג', במיוחד פרנסיס אטרבורי (Francis Atterbury) וכתב תשובה, "גבב" - כדברי ד"ר אלכסנדר דייס (Alexander Dyce) (במהדורתו לכל כתביו של בנטלי 1838-1836) "של למדנות שטחית, תחכום מפולפל, רשעות מיומנת ולעג לאיד." הציבור קיבל את התשובה כמכרעת והיא זכתה למהדורה שנייה. בנטלי נאלץ להגיב, במה שכינה פורסון (Porson) "הדיסרטציה בת האלמוות", שלא הותירה מקום לשום מענה, למרות שחשיבות מסקנותיה לא הוכרה מיד.
עבודתו האקדמית > נשיא טריניטי קולג'

בנטלי קודם בשנת 1700 למשרה שהייתה, כדברי דה קוינסי (De Quincey), "בעת ובעונה אחת תגמולו ומקור ייסוריו למשך שארית ימיו." ששת חברי הוועדה הכנסייתית הממונה המליצו פה אחד על בנטלי לכהן כנשיא טריניטי קולג' בקיימברידג'. מצבו של הקולג' היה חמור בהרבה, בשנת 1700, ממצבו בימי הזהר שלו. חרף העובדה שלא היה טוב פחות מאשר קולג'ים אחרים, המוניטין הקודם שלו הפך את הניהול הכספי הבזבזני של הקולג' לבולט יותר. ליקוי המאורות התרחש במהלך הראקציה שהתרחשה אחרי שנת 1660, והיא הושפעה ממאורעות בדברי ימי האומה באופן כללי. שמותיהם של הבישוף ג'ון פירסון (John Pearson), של אייזק ברואו (Isaac Barrow), ושל אייזק ניוטון נשזרו בדפי התהילה של הקולג' של העת ההיא.
חברי הסגל של טריניטי קולג' לא היו חדורי תאוות למידה ואהבת המדע. לא הייתה שום סיבה מוצדקת למשתה התמידי שנערך על חשבון "הבית" ולכל אותם אירועים חגיגיים שהרבו בהם בקולג' שהיה רובו ככולו על טהרת הרווקים (המרצים בקולג'ים היו חייבים להישאר רווקים עד שלהי המאה ה-19, למעט הפרופסורים שהיו מיעוט או נשיאי הקולג'ים). בנטלי הגיע לכאן שחצן ובלתי קרוא, בוגר קולג' אחר, לא רצוי כאיש מלומד שעניינו נתון לחיי הרוח שהם מחוץ לכתליו של הקולג'. בנטלי הגיב לתעוב הדיסקרטי של עמיתי הקולג' בבוז גלוי והמשיך לערוך רפורמות במנהל של הקולג'. הוא ערך שיפוצים נרחבים בבניין, והשתמש במעמדו על מנת לקדם את הידע הן בקולג' והן באוניברסיטה. אולם האנרגיה הזו לוותה באופי מתנשא, בוז יהיר לרגשותיהם ואפילו לזכויותיהם של אחרים, ושימוש חסר מצפון באמצעים כדי להשיג מטרות טובות. הכסף שהמשיך לזרום מכיסיהם – במקרה אחד הוא השתמש בכל הרווחים של אותה שנה לבניה מחדש של כנסית הקולג' (college chapel) – כל זה גרם לכך שהתמרמרותם של העמיתים הגיעה לבסוף לכלל התקוממות מולו.
לאחר עשר שנים של התנגדות עיקשת אך נטולת תוצאות בתוך הקולג' הם פנו אל 'מבקר הקולג' (College Visitor), הבישוף של אילי ( Ely) ג'ון מור (John Moore). עצומתם הייתה מלאה בתלונות כלליות ולא התלוננה על שום עבירה ספציפית. תשובתו של בנטלי (The Present State of Trinity College, etc., 1710) נכתבה בסגנון התקיף ביותר. העמיתים שיפרו את עצומתם והוסיפו לה האשמה, חדשה, שבה הם פרטו ארבעים וארבע הפרות תקנון מצידו של בנטלי. בנטלי שהתבקש להגיב, פנה ישירות אל הכתר, בגבותו את פנייתו בהקדשה של מהדורת הורטיוס שלו להארלי (Harley), שר האוצר (lord treasurer). עורכי הדין של הכתר הכריעו נגדו, נערך שימוע בנושא (1714), והם החלו בניסוח גזר דין להדחתו מראשות הקולג'; אולם לפני שגזר הדין בוצע, הבישוף של אילי נפטר והתהליך נעצר. הריב נמשך בצורות שונות. האוניברסיטה שללה את תאריו של בנטלי ב-1718, כעונש על שלא הופיע בפני רקטור האוניברסיטה בתביעה אזרחית, ורק בשנת 1724 כפה החוק על האוניברסיטה להשיבם לו. בשל פעולותיהם של עמיתי טריניטי הוא הובא שוב למשפט ב-1733 לפני הבישוף של אילי - אז כיהן בתפקיד תומאס גרין (Thomas Green) - ונידון להדחה; אולם התקנון דרש שאת גזר הדין יבצע סגנו ריצ'רד ווקר (Richerd Walker), שהיה חברו של בנטלי, והוא סירב לעשות זאת. למרות שהעימות נמשך עד 1738 או 1740 (בסך הכול במשך פרק זמן של כשלושים שנה) נותר בנטלי בתפקידו.
עבודתו האקדמית > מחקריו המאוחרים

בתקופת היותו נשיא טריניטי קולג', מלבד השנתיים הראשונות, המשיך בנטלי במחקריו בלי הרף, אם כי הוא פרסם מעט עבודות. הוא תרם נספח למהדורת הספר 'וכוחים בטוסקולום' (Tusculanae Disputationes) של קיקרו ב-1709, אותה ההדיר ג'ון דייוויס. בשנה שלאחר מכן הוא פרסם תיקונים למחזות 'פלוטוס' ו'העננים' לאריסטופאנס ולפרגמנטים מכתביהם של מנאנדרוס והמשורר פילמון (Philemon). האחרון ראה אור בשם הבדוי "Phileutherus Lipsiensis," בו הוא השתמש שוב שנתיים מאוחר יותר בספרו 'הערות לדיון על חופש הדעה' שפרסם נגד הדאיסט אנתוני קולינס. על כך הוא קיבל את תודתה של האוניברסיטה, כאות הוקרה על השירות שעשה לכנסייה ולכהונה. הורטיוס שלו - טקסט ביקורתי, מבוא והערות - בו השקיע רבות ולבסוף הוא נכתב במהירות רבה ופורסם על מנת לרצות את דעת הציבור בתקופה גורלית של הריב בטריניטי, ראה אור ב-1711. בהקדמה הוא מצהיר על כוונתו לתחום את דיונו לביקורת ותיקון הטקסט ולהתעלם מפרשנות. כמה מ-700 או 800 תיקוניו התקבלו, אולם רובם נדחו במשך השנים כמיותרים ופרוזאים, למרות שניתן להבחין בלמדנות והמקוריות ויוצאת הדופן שלו גם בהם.
במכתב לוויליאם וייק (William Wake), הארכיבישוף של קנטרברי, ב-1716, הכריז בנטלי על תוכניתו להכין מהדורה ביקורתית של הברית החדשה. במהלך ארבע השנים הבאות, בסיועו של יוהאן יאקוב וטשטיין (Johann Jakob Wettstein), מבקר בולט של כתבי הקודש, שטען שהיה הראשון שהציג את הרעיון בפני בנטלי, הוא אסף חומרים לעבודה וב-1720 פרסם את Proposals for a New Edition of the Greek Testament, עם דוגמאות על האופן שבו הוא התכוון לבצע זאת. הוא הציע, על ידי כך שישווה את הטקסט של הוולגטה עם זה של כתבי היד היווניים העתיקים, לשחזר את הטקסט היווני שהתקבל על ידי הכנסייה בזמן ועידת ניקיאה (325). מספר רב של מנויים חתמו מראש, אולם העבודה לא הושלמה מעולם. ההוצאה שערך של כתבי טרנטיוס משנת 1726 היא חשובה יותר מאשר ההוצאה של הורטיוס, והמוניטין של בנטלי נשען בעיקר עליה, לצד הדיסרטציה על אגרות פאלאריס.
באותה שנה יצאו לאור בעריכתו משלי פיידרוס (Phaedrus) וה-Sententiae של פובליליוס סירוס. ב-1732, לפי הצעתה של המלכה קרולין, הוא קבל על עצמו גם את העריכה מחדש של 'גן העדן האבוד', יצירתו האפית של ג'ון מילטון. עבודה זאת נחשבת פחות טובה מכל מה שכתב. היא פגומה בשל אותו חיפזון בתיקונים וחסרה את הרגשות הפואטיים כמו ההוצאה של שירי הורטיוס; אולם היה לו תירוץ פחות משכנע לכך, מאחר שהטקסט האנגלי לא היה נתון לכר נרחב כל כך של פרשנויות כמו הטקסט הקלאסי. הוא הציע את הרעיון שג'ון מילטון, שהיה אז עיוור, העסיק גם לבלרית (בתו) וגם עורך, והם מקורם של טעויות הסופרים. קשה לדעת אם זה תירוצו של בנטלי לתיקוניו הרבים, הכוללים שינויים ותוספות משלו לטקסט, או אם הוא אכן האמין בכך. המהדורה הביקורתית של הומרוס שהתחיל להכין מעולם לא פורסמה, וממנה נותרו מספר כתבי יד והערות שוליים, כיום בספרייה של טריניטי קולג'. החשיבות העיקרית נעוצה בניסיונו לשחזר את המשקל של השירים ההומיריים על ידי תוספת אותיות הדיגמא החסרות.
חיים האישיים

בנטלי היה מלא בחשיבות עצמית והיה יהיר וכתוצאה מכך רכש לעצמו אויבים. ג'יימס הנרי מונק, הביוגרף של בנטלי, האשים אותו (במהדורה הראשונה, 1830), שלא בצדק, גם בהתנהגות חסרת טעם. "במאורע אחד," כותב מונק, "הוא פנה אל ד"ר מיל בשם Σὺ Ἰωαννίδιον (משנו מעין 'ג'וני' ביוונית) - חוסר טקט שלא ידידות, או השימוש בשפה המתה, יכול להצדיק את התנהגותו כלפי המנהל הנכבד של קולג' סנט אדמונד הול." אלא שמטרתה של פניה מעליבה זאת של בנטלי לא הייתה ג'ון מיל, אלא יואניס מללאס, שבמקום אחר בנטלי גם מכנה אותו "הסוּרי הקטן". אך מאז פרסם בנטלי את אותה 'איגרת אל מיל' החלו להתפשט בין קוראיו אותם רגשות מעורבים של הערצה ודחיה כלפיו שרדפו את בנטלי כל ימיו.
בנטלי נשא לאשה ב-1701 את ג'ואנה, בתו של סר ג'ון ברנארד מבראמפטון, הנטינגדונשיר. היא נפטרה ב-1740, בהותירה בן, ריצ'רד, ושתי בנות, שאחת מהן, ג'ואנה, נישאה ב-1728 לדניסון קמברלנד, נכדו של ריצ'רד קמברלנד, בישוף פיטרבורו (Peterborough). בנם היה המחזאי ריצ'רד קמברלנד (Richard Cumberland). בנטלי המשיך לקרוא בזקנתו; אם כי בשנותיו האחרונות לא יצא את מפתן ביתו, הוא נהנה מחברתם של חבריו ומעט מלומדים מבטיחים כמו ג'. מרקלנד, ג'ון טיילור, ואחייניו ריצ'רד ותומס בנטלי, שעמם הוא דן בסוגיות קלאסיות. הוא נהג לאמר שהוא יזכה לחיות עד לגיל שמונים, בהוסיפו שחיים ארוכים כאלה הם ארוכים דיים על מנת לקרוא כל מה ששווה לקוראו. הוא הגשים את תחזיתו בטרם הלך לעולמו מדלקת ריאות. למרות שאויביו האשימו אותו בכך שהיה רודף בצע, הוא הותיר אחריו פחות מ-5,000 פאונד. מספר כתבי יד ביוונית שהובאו עבורו מהר אתוס הוא הוריש לספריית הקולג', ואת ספריו וכתבי היד שלו הוריש לאחיינו, ריצ'רד בנטלי. ריצ'רד, שהיה חבר בטריניטי בזמן מותו ב-1786, הוריש את כתבי היד לספריית הקולג'. המוזיאון הבריטי רכש את ספריו של בנטלי, שמכילים במקרים רבים הערות חשובות בכתב ידו.
נכדו, ריצ'רד קמברלנד, מספר עליו כמה אנקדוטות בכרך הראשון של זכרונותיו (1807):

כשקרא הוא חבש תמיד כובע כדי להצל על עיניו; הוא העדיף פורט על פני קלארט (יין בורדו, שאמר עליו כי "לו יכול, היה הופך לפורט"). הוא לא החל לעשן עד שהיה בן שבעים. הוא היה 'ראש הכמורה' (archdeacon) של הקתדרלה של Ely, אבל מעולם לא טיפס גבוה יותר בדרגות הכנסייה. הוצעה לו הבישופות (דלת האמצעים) של בריסטול והוא סירב לכך, וכשנשאל בדבר איזו משרה הוא יהיה מוכן לקחת, ענה: "שלא תהיה לי סיבה לרצות לעזוב אותה."
מורשתו

ריצ'רד בנטלי היה האנגלי הראשון שנחשב למלומד קלאסי גדול. לפניו היו רק ג'ון סלדן (John Selden), ובשטח מצומצם הרבה יותר, תומאס גטקר (Thomas Gataker) ופירסון. "בנטלי השיק עידן חדש באמנות ביקורת הטקסטים, והביא אותה לבגרות. בעוד שעד עתה נהגו מלומדים להציע הצעות והשערות, בנטלי, ששלט בכל רזיו של הנושא אותו חקר, חרץ דין." האסכולה הגרמנית של הפילולוגיה הקלאסית הכירה בגאונותו. בנטלי, אמר בונסן (Bunsen), "היה אביה של הפילולוגיה ההיסטורית." ויעקב ברנייס (Jakob Bernays) אמר על תיקוניו לטקסט של Tristia לאובידיוס כי"מצבו המושחת של הטקסט, שעד כה שם לאל את מאמציהם אפילו של הטובים ביותר, היה כלא היה למגע אצבעותיו של שמשון הבריטי." האסכולה האנגלית בחקר הספרות היוונית העתיקה, שבמאה ה-18 קרמה עור וגידים ועליה נמנו מלומדים כמו ריצ'רד דוס (Richard Dawes), ג'רמיה מרקלנד (Jeremiah Markland), ג'ון טיילור (John Taylor), תומאס טיריט (Thomas Tyrwhitt), פטר פול דוברי (Peter Paul Dobree), תומאס קיד (Thomas Kidd) וג'יימס הנרי מונק (James Henry Monk), הייתה יציר כפיו של בנטלי. יתרה מכך, אפילו האסכולה ההולנדית בת אותם הימים, אם כי הייתה תולדה של מסורת מקומית, הומרצה וכוונה במידה לא מבוטלת לפי הדוגמה שהציב בנטלי, אשר מכתביו לפרנסואה המסטריוס (Francois Hemsterhuis) בדבר מהדורתו ל-Julius Pollux הייתה בעלת השפעה רבה עליו, עד שהוא נעשה אחד ממעריציו המסורים ביותר של בנטלי.
בנטלי היה מקור השראה לדורות המלומדים שבאו אחריו. אוטודידקט, הוא יצר את המדע בו הוא עסק, ובתחומו לא היה שווה לו באנגליה של אותם הימים - או אפילו מי שיוכל להציב גבול להגזמותיו. במחלוקת על פאלאריס, יריביו האקדמיים הובסו לחלוטין. התקפותיהם של אלכסנדר פופ, ג'ון ארבתנט ואחרים אינם אלא ראיה לחוסר יכולתם להעריך את עבודתו. עבורם, ביקורת טקסט נראתה פדנטיות מוגזמת וטרחה לבטלה. באוניברסיטה בה הוראת הנוער או מחלוקות הדת העכשווית היו העיסוקים היחידים היה בנטלי פנומן חריג. את כל השכלתו הרחבה ודעותיו המקוריות הוא רכש לפני 1700. לאחר תקופה זו למד וחקר יחסית מעט ובמאמצים לא סדירים – ודווקא זאת התקופה שהניבה את עבודותיו על הורטיוס, טרנטיוס וג'ון מילטון, אם כי לפי דעתו של אלפרד אדוארד האוסמן, המהדורה של מניליוס (Manilius) הייתה החשובה בעבודותיו.
ראו גם

פרדוקס בנטלי