stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוגלות

| חוגלות |
| --- | --- |
 Galloperdix spadicea
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
שם מדעי
 Perdicinae ‏בליית, 1833

חוגלה אדמונית
חוגלות (שם מדעי: Perdicinae) היא קבוצה מבוטלת של פסיוניים מסדרת התרנגולאים, בה המינים הקטנים ביותר במשפחה. כיום רואים בתת-משפחה זו קבוצה מבוטלת, מאחר שמיניה בעלי מאפיינים של מינים מתת-משפחות אחרות. לפי מחקר מ-2021 רואים כיום בחוגלות קבוצה פוליפילטית והמינים שנכללו בה כלולים כיום בשלוש תת-משפחות אחרות: פסיונים, רולוליים וטווסים.
החוגלות כוללות עופות קטנים יחסית ופחות מקושטים מהפסיונים אך עדיין הזכרים בעלי נוצות מפוארות כדי למשוך נקבות בעונת הרבייה. הם מצויים במגוון אזורי חיות, בעיקר בסוואנות ובערבות עשב, לאורך העולם הישן וכמה מינים חיים גם באוסטרליה. מספר מינים כמו חוגלית אפורה הופצו גם בערבות אמריקה הצפונית.
סוגי החוגלות

סוג חוגלה (Alectoris)
סוג קורא (Ammoperdix)
סוג בו מין יחיד שליו הר השלג (Anurophasis monorthonyx)
סוג חוגלת הרים (Arborophila)
סוג חוגלית אסיה (Tropicoperdix)
סוג שליו במבוק (Bambusicola)
סוג בו מין יחיד חוגלה חלודית (Caloperdix oculeus)
סוג שליו (Coturnix)
סוג פרנקולין (Francolinus)
סוג פרנקולין קטן (Peliperdix)
סוג בו מין יחיד פרנקולין מצויץ (Dendroperdix sephaena)
סוג פרנקולין מפוספס (Scleroptila)
סוג פרנקולין חוגלתי (Pternistis)
סוג תרנגול דרבני (Galloperdix)
סוג בו מין יחיד חוגלת ראש-ארגמן (Haematortyx sanguiniceps)
סוג בו מין יחיד חוגלת שלג (Lerwa lerwa)
סוג בו מין יחיד חוגלה מדגסקרית (Margaroperdix madagarensis)
סוג בו מין יחיד חוגלה שחורה (Melanoperdix niger)
סוג בו מין יחיד שליו ההימלאיה (Ophrysia superciliosa)
סוג שליו שיחים (Perdicula)
סוג חוגלית (Perdix)
סוג ריזוטרה (Rhizothera)
סוג בו מין יחיד חוגלה מצויצת (Rollulus rouloul)
סוג תרנגול שלג (Tetraogallus)
סוג חוגלה פסיונית (Tetraophasis)
סוג חוגלת טנזניה (Xenoperdix)
בנקאות אסלאמית

בנקאות אסלאמית היא בנקאות המבוססת על עקרונות השריעה האוסרת גביית ריבית בדומה לדיני ההלכה היהודית. האידיאל עליו מבוססת בנקאות כזאת הוא כלכלה נטולת ריבית.
העקרונות העיקריים של הבנקאות האסלאמית

איסור על גביית ריבית ולכן פותחו מנגנונים רבים אחרים לעשיית רווח. למשל ה"מוראבחה" בה הלקוח משלם סכום קבוע עבור רכישת המוצר או "מושארכה" בו הלווה והמלווה הם שותפים ומתחלקים בסיכון בכל השקעה, בדומה להיתר עסקה הנהוג ביהדות.
תורים נפרדים לנשים ולגברים בסניפי הבנקים או בנקים נפרדים לשני המינים.
איסור השקעה בנכסים שמטרתם אלכוהול או הימורים.
תרומה לעניים ("אלזכאה") בגובה 2.5% מההכנסה הפרטית.
הערכות שונות גורסות כי הבנקאות האסלאמית מגלגלת מדי שנה כ-300 מיליארד דולר ברחבי העולם. הפוטנציאל הכלכלי והאנושי הגלום בה מושך גם את הבנקאות המערבית להתאים את עצמה לבנקאות האסלאמית תוך התאמה למאפייניה הייחודיים. כך לדוגמה, הקים דויטשה בנק, הבנק הגרמני הגדול ביותר, קרן השקעות בסך 2 מיליארד דולר המבוססת על עקרונות הבנקאות האסלאמית. גם בנקים בינלאומיים גדולים אחרים עשו זאת: סיטיבנק, HSBC ו-UBS. בשווייץ נפתח בנק אסלאמי בשם "פייסל פייננס" המאפשר גם ללא מוסלמים להשתמש בשירותיו.
לבנקאות האסלאמית השפעה רבה גם על הפוליטיקה. במצרים, לדוגמה, ניסה הנשיא חוסני מובארכ לקדם הצעת חוק אשר תסייע לזוגות צעירים בקבלת משכנתאות נוחות. ואולם בהצעת החוק היה גם סעיף שממנו השתמע כי במידה ולא יעמדו הלווים בהחזר התשלמים ניתן יהיה לסלקם מהדירה. השייח' מוחמד סיד טנטאווי, העומד בראש "אל אזהר", ממוסדות הדת החשובים במצרים, פסק כי החוק נוגד את האסלאם הואיל והוא מאפשר סילוק אנשים מדירתם וכן משתמע מהחוק שמהלווה תיגבה ריבית. הצעת החוק שונתה מספר פעמים ולבסוף הוגשה כשהיא שונה לחלוטין מזו המקורית ולא ממש מסייעת לזוגות הצעירים במדינה.[דרוש מקור]
המחלוקת באסלאם על הריבית המודרנית

מאז שנות הארבעים של המאה ה-20 מתנהל דיון בין חכמי הדת המוסלמים בשאלת היחס לריבית המודרנית. דעת רוב חכמי הדת היא שאין הבדל עקרוני בינה לבין הריבית המתוארת בקוראן, והיא אסורה. אמנם רבים מהמלומדים המוסלמים סבורים שיש הבדל עקרוני: הריבית שנאסרה בקוראן היא הריבית שהייתה נהוגה אז והאיסור נועד בעיקר להציל את העניים בחברה מניצול, ואילו הריבית המודרנית בעיקרה אינה מכוונת לעניים אלא להשקעות ובזה היא מניעה את הכלכלה.
ראו גם

איסור ריבית בדת
היתר עיסקא (בהלכה היהודית)
הערות שוליים

↑  חסן אל-הוזייל, כתב העת ג'מאעה גיליון יד, Abdullah Saeed, Islamic Banking and Interest: A Study of the Prohibition of Riba and its Contemporary Interpretation, אוניברסיטת בן גוריון, ‏תשס"ה 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548814505171  GND: 4272560-4  LCCN: sh88004780
סינדרום ירושלים

ערך זה עוסק בהפרעה נפשית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סינדרום ירושלים (או תסמונת ירושלים) הוא סוג נדיר יחסית של הפרעה נפשית, בה אדם (לרוב תייר או צליין) הנמצא בירושלים משוכנע שיש לו כוחות אלוהיים ומשיחיים, שמוטלת עליו משימה משיחית, או שהוא התגלמותה של דמות מספרי הקודש. תופעה זו היא מקרה פרטי של מחשבת שווא ושל שיגעון גדלות, המופיעות בדרך כלל במחלות פסיכוטיות (כגון סכיזופרניה פרנואידית), ומובילות לעיתים לצורך באשפוזו של הלוקה בה בבית חולים לבריאות הנפש.
הלוקים בתסמונת זו הם על פי רוב אנשים שלקו בהפרעה נפשית פסיכוטית עוד קודם הגיעם לירושלים, וההגעה לעיר החמירה את מצבם באופן משמעותי. הלוקים מגיעים לירושלים לאחר מסע ארוך ברחבי העולם, ובהגיעם אליה הם מתנהגים בכיכרות העיר ובאתרים המקודשים לדתות השונות כאילו יש להם כוחות אלוהיים ומשיחיים. התיאטרליות המאפיינת את התנהגותם מושכת את תשומת לבם של הסובבים. לעיתים הם מגיעים עד כדי התנהגויות קיצוניות המסכנות אותם או את סביבתם, ויש צורך לאשפזם בכפייה עד שיחלוף השלב המסוכן בהתנהגותם.
בין אלו הסובלים מתסמונת זו נצפו עד כה חולים יהודים, וכן נוצרים שהמפגש המיוחל עם המקומות המקודשים להם מעורר בהם את ההחרפה ההתנהגותית ואת התיאטרליות המאפיינת את התופעה.
חקר התופעה

תיאורים ראשונים של התסמונת ניתן למצוא כבר בספרות עולי הרגל מימי הביניים, כך למשל מופיע תיאור של התסמונת באוטוביוגרפיה של מרג'רי קמפ (אנ') - צליינית אנגלייה מהמאה ה-14 אשר כתביה נחשבים לאוטוביוגרפיה הראשונה בשפה האנגלית. היא מתארת כיצד הופיעו אצלה תחושות של שליחות משיחית בעת שהחלימה במולדתה מפסיכוזה שלאחר לידה, וכיצד מחשבות אלו הבשילו להתנהגות מוזרה ותיאטרלית בהגיעה בתום מסע רצוף תלאות למקומות הקדושים בירושלים. גם בספרות עולי הרגל והתיירים במאה ה-19 ניתן למצוא תיאורים רבים של הלוקים בתסמונת. אחדים מהכותבים, דוגמת התיירת אדה גודריץ' פריר (אנ') הקדישו לכך פרקים שלמים (דוגמת ספרה מ-1904).
הפסיכיאטר הראשון אשר הביא תיאורים קליניים של התופעה היה ד"ר היינץ הרמן, שהיה מנהל בית החולים הפסיכיאטרי היהודי הראשון בירושלים- "עזרת-נשים", בחיבור מדעי שפרסם בשנת 1937. בשנות השבעים פרסם פרופ' ליאון פרס שעבד במוסד זה סדרה של מאמרים על "משיחים מאושפזים". החל משנת 1979 ועד תחילת שנות האלפיים מרבית התיירים שהזדקקו לאשפוז הופנו לבית החולים כפר שאול, שם נערכו מספר מחקרים בנושא, ובכלל זה גם בעניין ה"תסמונת". כיום תיירים הזקוקים לאשפוז מתקבלים בכל אחד מבתי החולים הפסיכיאטריים בעיר. אולם, מקרים רבים כלל אינם מגיעים לאשפוז וניתן לזהותם עקב התנהגותם החריגה והדרמטית באזורי המקומות הקדושים ובבתי המלון במזרח ירושלים. אחדים מהם אף נוהגים להתראיין לרשתות טלוויזיה זרות כדי "להפיץ את דבר שליחותם".
אחד האירועים הידועים של סינדרום ירושלים במאה העשרים היה מקרהו של מייקל רוהאן, תייר אוסטרלי נוצרי אשר ניסה בשנת 1969 להצית את המסגדים בהר הבית. לדבריו מטרתו הייתה לשרוף את המסגדים משום שהדבר יאפשר ליהודים לבנות את בית המקדש, דבר שיביא גאולה לעולם. מעשהו עורר זעם ומהומות בכל רחבי העולם המוסלמי וגם מיקד את תשומת הלב של הפסיכיאטרים בתסמונת ירושלים.
אירוע נוסף התרחש במוזיאון ישראל ב 5.10.2023 כאשר תייר אמריקני השחית פסלים רומיים במוזיאון ישראל . עורך הדין המייצג את התייר, ניק קאופמן, הגיש בקשה להסתכלות פסיכיאטרית לבדיקה האם הוא סובל מסינדרום ירושלים.
חקר התופעה > ממצאים חדשים

המחקרים המודרניים מצביעים על כך שמרבית הלוקים בתסמונת הם בעלי רקע מוכח של הפרעות נפשיות משמעותיות עוד טרם הגיעם לירושלים. לרוב הם צעירים ממדינה מערבית, בעלי רקע דתי, חיים לבדם וביקרו בעיר לבדם. מרבית הלוקים בתסמונת אף היו בטיפולים נפשיים לפני שלקו בתסמונת. קיימים נתונים סותרים על מספר הלוקים בתסמונת שמאושפזים מדי שנה במרכז לבריאות הנפש ירושלים, והמספרים נעים בין 3–4 אנשים לבין 50 איש בשנה‏. אלה הנזקקים לאשפוז מתאוששים בדרך כלל תוך זמן קצר ובסיוע טיפול תרופתי הולם. כאשר ניתן לקיים עימם שיחות טיפוליות, מנסים להגיע איתם להבנה אודות השתלשלות האירועים שהוליכו לאשפוז. לרוב מומלץ להם לשוב למולדתם ולהמשיך טיפול בסביבתם הטבעית ובשפת אמם.
תסמונות דומות

בין התסמונות הקרויות על שם מקומות גאוגרפיים, ישנן עוד תסמונות הפורצות במהלך ביקור בהם, ולהן דמיון מוגבל לתסמונת ירושלים:
תסמונת סטנדל, על שם הסופר סטנדל, שנתקף בה בביקורו בפירנצה, מכונה גם תסמונת פירנצה. תסמונת זו מתפרצת במקומות שבהם ריכוז גדול של יצירות אמנות מרשימות. היא אינה כוללת שיגעון גדלות אלא רק חרדה עם ביטויים גופניים ותשישות מעודף גרייה, והיא דומה במידה מסוימת להתקף פאניקה.
תסמונת פריז דומה לתסמונת פירנצה אך מופיעה כמעט רק אצל תיירים יפניים.
תסמונת גן העדן מתחוללת באיים טרופיים. תיירים הלוקים בה מאמינים שהם בגן העדן. גם תסמונת גן עדן אינה כוללת שגעון גדלות וייתכן שהתפרצותה מושפעת גם משימוש בסמים פסיכואקטיביים.
בתרבות

בפרק The Greatest Story Ever D'ohed מהסדרה המצוירת הסימפסונים, הומר מגיע עם משלחת לישראל וחולה בסינדרום ירושלים.
אחד הספרים של הסופרת הישראלית דינה רובינה נושא אותו שם.
בפרק "סינדרום ירושלים" בתוכנית "הפיג'מות", סבבה סאלי (פיצול אישיות של קובי פרג', פרודיה של הבאבא סאלי) חלה ב"סינדרום ירושלים"
"ג'רוזלם" הוא סרט קולנוע משנת 2016 שבמרכז עלילתו עומדת התגשמות נבואות אחרית הימים בעיר במהלך יום כיפור וכוללת מתקפת זומבים ושדים ומלחמה בינם לבין צה"ל. בסרט, בימים שלפני יום כיפור היו מספר אנשים שהזהירו מהרעה המתקרבת ואושפזו בכפייה, משום שהרשויות האמינו שהם לוקים בסינדרום.
השיר "סינדרום ירושלים" של איה כורם https://open.spotify.com/track/4MMRfOYWbzzgFXB2UXPddT?si=Yao2rHdbTyKmt9C8vC8dag
ראו גם

תסמונת פריז
תסמונת סטנדל
לקריאה נוספת

אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "ירושלים של קדושה ושיגעון, צליינים משיחים והוזים". אריה ניר הוצאה לאור, 2013
אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "תסמונת ירושלים", אריאל חוב' 102 - 103, אוגוסט 1994
אליעזר ויצטום ומשה קליאן, "משתגעים על ירושלים", ארץ וטבע, גיליון 70, נובמבר - דצמבר 2000
משה קליאן ואליעזר ויצטום, "חוזות והוזות", ארץ וטבע, גיליון 77, ינואר - פברואר 2002
Witztum E., Kalian M., The "Jerusalem Syndrome" - Fantasy and Reality. Israel Journal of Psychiatry, Vol. 36,4, 1999
Kalian M., Witztum E., Facing a Holy Space: Psychiatric hospitalization of tourists in Jerusalem. In: Kedar ZB, Werblowsky RJ Eds.: Sacred Space: Shrine, City, Land. MacMillan and The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1998
Kalian M., Witztum E., Jerusalem Syndrome as reflected in the pilgrimage and biographies of four extraordinary women from the 14th century to the end of the 2nd Millenium. Mental Health, Religion and Culture, Vol.5, 2002
Witztum E., Kalian M.,The Quest for redemption: Reality and Fantasy in the Mission to Jerusalem. In: Hare PA and Kressel GM Eds.: Israel as Center Stage. Bergin and Garvy, 2001
(1991) ,Bar-El,Witztum,Kalian,Brom Comprehensive Psychiatry 32:234-244
Bar-El, Kalian, Eisenberg & Shneider, Medicine and Law 1991,10(5
Bar-el Y, Durst R, Katz G, Zislin J, Strauss Z, Knobler HY. (2000) Jerusalem syndrome. British Journal of Psychiatry, 176, 86-90.
Kalian M, Witztum E. (2000) Comments on Jerusalem syndrome. British Journal of Psychiatry, 176, 492.
Kalian M, Witztum E: (2000)Jerusalem Syndrome or paranoid schizophrenia? Psychiatric Services.
Kalian M. Catinari S. Heresco-Levi U. Witztum E."Spiritual Starvation in a holy space – a form of Jerusalem Syndrome," Mental Health, Religion & Culture 11(2): 161-172, 2008.
Van der Haven A., "The Holy Fool Still Speaks. The Jerusalem Syndrome as a Religious Subculture". In: Mayer T, Mourad SA Eds.: Jerusalem. Idea and Reality. Routledge, 2008, 103-122.
Witztum E., Kalian M., "Overwhelmed by spirituality in Jerusalem" in '"Emotion in Motion"
Tourism, Affect and Transformation 
Edited by David Picard and Mike
Robinson. Ashgate, UK. 2012
Kalian M., Witztum E., "The Management of Pilgrims with Malevolent Behaviour in a Holy Space: A Study of Jerusalem Syndrome" in Lappkari M., Griffin K., Eds. "Pilgrimage and Tourism to Holy Cities, Ideological and Management Perspectives" CABI International, 2016, 100-113.
הערות שוליים

↑  יורי ילון, המשטרה עצרה תייר אמריקני שחשוד בהשחתת פסלים יקרים במוזיאון ישראל, באתר ישראל היום, ‏5.10.2023
↑  עו"ד של התייר שהשחית פסלים: "הוא מציג תסמיני 'סינדרום ירושלים'", באתר ערוץ 7, ‏6.10.2023
↑  M. Kalian and E. Witztum ,Comments on Jerusalem syndrome, The British Journal of Psychiatry (2000) 176: 492
↑  Christelle Evans and Jonathan Behar, Jerusalem syndrome, studentBMJ 2006;14:45-88
↑  La sindrome di Stendhal, Graziella Magherini, 1989
תסמונת קרנס-סייר

תסמונת קרנס-סייר (גם: תסמונת אוקולוקרניוסומטית, באנגלית: Kearns–Sayre syndrome (KSS)) היא מיופתיה מיטוכונדריאלית (אנ') המתאפיינת בפעילות פתולוגית של שרירי העפעפיים ומובילה לפטוזיס ואופתלמופלגיה (אנ').
היסטוריה

השילוב של אופטלמופלגיה חיצונית מתקדמת כרונית (אנ') (CPEO), מחלת ניוון הרשתית רטיניטיס פיגמנטוזה והפרעות בהולכה לבבית תואר לראשונה בדיווח מקרה של שני מטופלים בשנת 1958 על ידי שני רופאי עיניים, תומאס קרנס (1922–2011) וג'ורג' סייר (1911–1992). מקרה שני פורסם בשנת 1960 וציין תסמינים דומים אצל ילד בן 13. פורסמו מקרים קודמים של חולים עם CPEO שמתו לפתע כתוצאה מהפרעת קצב לב. מקרים אחרים ציינו פיגמנטציה חריגה של הרשתית (מאפיין של רטיניטיס פיגמנטוזה), אך אף אחד מהפרסומים הללו לא תיעד את שלוש הפתולוגיות המתרחשות יחד כתסמונת גנטית. קרנס פרסם מקרה מכונן בשנת 1965 המתאר תשעה מקרים לא קשורים עם שילוב זה של שלושת הבעיות הרפואיות.
תמונה קלינית

התסמין הראשון של מחלה זו הוא פטוזיס חד צדדי או קושי בפתיחת העפעפיים, שמתקדם בהדרגה לפטוזיס דו צדדי.
גנטיקה

KSS נגרמת מפגיעה ב-DNA המיטוכונדריאלי (mtDNA) הגורמות למספר תסמינים רפואיים.
mtDNA מועבר אך ורק מהביצית של האם ומורכב מ-37 גנים שנמצאים בכרומוזום המעגלי היחיד באורך של 16,569 זוגות בסיסים. בין אלה, 13 גנים מקודדים לחלבונים של שרשרת הובלת האלקטרונים (בקיצור "ETC"), 22 מקודדים ל-Transfer RNA (tRNA), ושניים מקודדים את תת-היחידות הגדולות והקטנות היוצרות RNA ריבוזומלי (rRNA). 13 החלבונים המעורבים ב-ETC של המיטוכונדריון נחוצים עבור זרחון חמצוני. מוטציות בחלבונים אלו גורמות לפגיעה בייצור האנרגיה על ידי המיטוכונדריה. חוסר אנרגיה תאי זה מתבטא בצורה הכי פשוטה ברקמות המתבססות במידה רבה על חילוף חומרים אירובי.
אבחון

נוירו-אופטלמולוג מעורב בדרך כלל באבחון וטיפול ב־KSS. אבחנה מבוצעת בהתבסס על ממצאי בדיקה קלינית, בין היתר אופטלמופלגיה שאינה תואמת לסט מסוים של שיתוק עצבי גולגולת (שיתוק העצב השלישי (אוקולומוטורי), שיתוק עצב רביעי, שיתוק עצב שישי). מחקרי הדמיה מבוצעים לעיתים קרובות כדי לשלול פתולוגיות נפוצות יותר במסגרת אבחנה מבדלת.
טיפול

נכון לשנת 2023 אין טיפול ל-KSS. דווח על מספר תגליות מבטיחות שעשויות לתמוך בפיתוח טיפולים חדשים.
הערות שוליים

↑  Kearns, Thomas P. (1958). "Retinitis Pigmentosa, External Ophthalmoplegia, and Complete Heart Block". AMA Archives of Ophthalmology. 60 (2): 280. doi:10.1001/archopht.1958.00940080296016.
↑  Jager, B.V.; Fred, Herbert L.; Butler, Ronald B.; Carnes, William H. (1960). "Occurrence of retinal pigmentation, ophthalmoplegia, ataxia, deafness and heart block". The American Journal of Medicine. 29 (5): 888–893. doi:10.1016/0002-9343(60)90122-4. PMID 13789175.
1 2  Kearns, T. P. (1965). "External Ophthalmoplegia, Pigmentary Degeneration of the Retina, and Cardiomyopathy: A Newly Recognized Syndrome". Transactions of the American Ophthalmological Society. 63: 559–625. PMC 1310209. PMID 16693635.
↑  PaulE.M. Fine, MITOCHONDRIAL INHERITANCE AND DISEASE
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאוטהאוזן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  אוסטריה 
 מחוז:  מאוטהאוזן 
 מחנות נלווים:  גוּזֶן
 תאריכים
 תאריך הקמה:  8 באוגוסט 1938 
 תאריך שחרור:  5 במאי 1945 
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:   צבא ארצות הברית
 נתונים
 מספר הנספים:  בין 120 ל-320 אלף
 קואורדינטות:  48°15′27″N 14°30′02″E﻿ / ﻿48.257519444444°N 14.500430555556°E﻿ / 48.257519444444; 14.500430555556
  
  (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהמאוטהאוזן(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.מאוטהאוזן(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגמאוטהאוזן(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגמאוטהאוזן
 
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה (לחצו להגדלה)
מחנה הריכוז מַאוּטהַאוּזֶן (בגרמנית: Konzentrationslager Mauthausen; נקרא גם מאטהאוזן) היה מחנה ריכוז גדול באוסטריה עילית (שנקראה אז "הרייכסגאו של הדנובה העילית") שהוקם ב-1938 סמוך לעיירה מאוטהאוזן, כ-20 ק"מ ממזרח ללינץ (צפונית מזרחית לזלצבורג), ובהמשך התרחב והפך למרכיב מרכזי בתשלובת המחנות מאוטהאוזן-גוּזֶן. מחנה הריכוז שימש בעיקר לכליאת מתנגדי הנאציזם ובני קבוצות "לא רצויות" ממדינות שונות באירופה.
בין אסירי המחנה היו מתנגדי המשטר הנאצי, האינטליגנציה הפולנית, הומוסקסואלים, צוענים, ספרדים תומכי המשטר הרפובליקני ועוד. מספר היהודים שנכלאו בו בתחילה היה קטן באופן יחסי. החל מ-1944 החלו הנאצים לכלוא בו יהודים רבים, בעיקר מקהילות הונגריה והולנד. למחנה הובאו גם יהודים מאושוויץ ומברגן-בלזן.
מספר הנרצחים הכולל במחנות מאוטהאוזן-גוזן מוערך במאות אלפים (בין 120 ל-320 אלף, על פי הערכות שונות), מתוכם כ-38,000 יהודים. מרבית הנרצחים מתו בעבודות כפייה. מחנות מאוטהאוזן-גוזן שוחררו על ידי צבא ארצות הברית במאי 1945.
אסירי מחנה מאוטהאוזן מריעים לחיילים אמריקנים, משחרריהם משלטונה של גרמניה הנאצית, רכובים על טנק בשערי המחנה, 6 במאי 1945
היסטוריה > הקמת מחנה הריכוז מאוטהאוזן

ב-8 באוגוסט 1938 נשלחו אסירים ממחנה הריכוז דכאו לעיירה האוסטרית מאוטהאוזן, שעל גדות הדנובה כ-20 ק"מ ממזרח ללינץ, כדי להתחיל בבניית מחנה חדש. המקום נבחר עקב קרבתו למרכז התחבורה של לינץ, אך גם משום שהאזור היה מאוכלס בדלילות על אף שכבר מתחילת קיומו נשלט המחנה על ידי גרמניה, הוא הוקם כיוזמה כלכלית פרטית בידי החברה הגרמנית DEST, שהחזיקה בבעלותה את מחצבת וִינֶר-גְרָאבֶּן ששכנה במאוטהאוזן ובסביבתה. החברה, שבראשה עמד אוסוואלד פוהל, שהיה גם בכיר באס אס, חכרה את המחצבה מהעיר וינה והחלה בבניית מחנה מאוטהאוזן. שנה לאחר מכן ניהלה החברה את בנייתו של המחנה הראשון בגוזן. אבן הגרניט שנחצבה שימשה קודם לכן לריצוף בווינה, אולם הרשויות הנאציות קיוו להשתמש בה גם לשיקומן של ערים גרמניות גדולותבהתאם לתוכניותיו של אלברט שפר ושל אדריכלים נאצים אחרים, שדרשו כמות רבה של גרניט.
הכסף שנדרש להקמת מחנה מאוטהאוזן הושג ממגוון מקורות, בהם הלוואות מסחריות מדרזדנר בנק ומאסקונט בנק שבסיסו בפראג, מקרן רינהרדט (כלומר מכסף שנגנב מאסירי מחנות הריכוז עצמם) ומהצלב האדום הגרמני. מאוטהאוזן שימש בתחילה ככלא מנוהל בקפדנות לפושעים פליליים, זונות, ול"עברייני חוק ללא תקנה" מקטגוריות שונות. ב-8 במאי 1939 הפך למחנה עבודה בכפייה ששימש בעיקר לכליאת אסירים פוליטיים.
היסטוריה > הקמת מחנות הריכוז גוזן

בסוף שנת 1939 מחנה מאוטהאוזן, כולל מחצבת הגרניט וינר-גראבן, התמלא מעבר לכושר קיבולו. מספר האסירים עלה מ-1,080 בסוף 1938 ליותר מ-3,000 שנה לאחר מכן. בערך בזמן זה החלה בנייתו של מחנה חדש בגוזן, במרחק כ-4.5 ק"מ ממאוטהאוזן. המחנה החדש, שמאוחר יותר נקרא גוזן I, הושלם במאי 1940. האסירים הראשונים נכלאו בו בשני צריפים כבר ב-17 באפריל 1940, ומשלוח של אסירים - בעיקר ממחנות דכאו וזקסנהאוזן - הגיע ב-25 במאי באותה שנה.
כמו במחנה מאוטהאוזן השכן, גם במחנה גוזן נעשה שימוש באסירים כעובדי כפייה במחצבות הגרניט, אך האסירים הועבדו גם בעסקים מקומיים שונים.
באוקטובר 1941 הופרדו מספר בקתות ממחנה החוץ של גוזן באמצעות תיל דוקרני, והפכו למחנה עבודה נפרד לשבויי מלחמה (בגרמנית: Kriegsgefangenenarbeitslager). המחנה כלל מספר גדול של שבויי מלחמה שהוחזקו במאסר, בעיקר קצינים סובייטים.
ב-1942 הגיעה תפוקת הייצור של מאוטהאוזן וגוזן לשיאה. גוזן הורחב כך שהכיל מחסן מרכזי של האס אס, שבו אוחסנו הסחורות שנבזזו מהשטחים הכבושים ונשלחו לגרמניה. לעסקים ולמחצבות המקומיות היה צורך מתמיד במקור חדש של כוח עבודה כשיותר ויותר גרמנים גויסו לוורמאכט.
במרץ 1944 הפך מחסן האס אס למחנה חוץ חדש שנקרא גוזן II, ששימש עד לתום המלחמה כמחנה ריכוז מאולתר. המחנה כלל כ-12,000 עד 17,000 אסירים שנמנעו מהם אפילו השירותים הבסיסיים ביותר. בדצמבר 1944 נפתח חלק נוסף של גוזן באזור לונגיץ (Lungitz). כאן הפכו חלקים של תשתית מפעל למחנה חוץ שלישי של גוזן - גוזן III. קצב הרחבת מחנות החוץ לא הדביק את המספר העולה של האסירים, והדבר הוביל לצפיפות יתר בבקתות בכל מחנות החוץ של מאוטהאוזן-גוזן: מסוף 1940 עד 1944 עלה מספר האסירים משני אסירים לארבעה אסירים לכל מיטה.
היסטוריה > מערכת המחנות של מאוטהאוזן-גוזן

עם העלייה המתמדת בייצור בכל מחנות החוץ של מאוטהאוזן-גוזן, גדל גם מספר העצורים ומספר מחנות החוץ עצמם. אף שבתחילה שירתו מחנות מאוטהאוזן וגוזן בעיקר את המחצבות המקומיות, מ-1942 ואילך הם החלו לשמש גם את מכונת המלחמה הנאצית. כדי להכיל את עובדי הכפייה, שמספרם הלך וגדל, נבנו מחנות חוץ (בגרמנית: Außenlager) רבים נוספים של מאוטהאוזן בכל חלקי אוסטריה. בסוף המלחמה נמנו 101 מחנות (בהם 49 מחנות חוץ גדולים) בכל רחבי אוסטריה (בגבולותיה הנוכחיים), ממיטרזיל שמדרום לזלצבורג לשווכאט שממזרח לווינה, ומפאסאו, שלפני המלחמה הייתה על גבול אוסטריה-גרמניה, ועד ללויבל פאס על הגבול עם יוגוסלביה. מחנות החוץ חולקו למספר קטגוריות, על פי שימושם העיקרי: Produktionslager לעובדי מפעל, Baulager לבנייה, Aufräumlager לפינוי הריסות בערים שהופצצו על ידי בעלות הברית, ו-Kleinlager (מחנות קטנים) שבהם עבדו האסירים במיוחד עבור האס אס.
היסטוריה > מאוטהאוזן-גוזן כעסק כלכלי

התפוקה של מאוטהאוזן-גוזן עלתה על זו של כל אחד מחמשת מרכזי עבודת הכפייה הגדולים האחרים: אושוויץ-בירקנאו, פלוסנבירג, גרוס-רוזן, מרבורג ונאצוויילר-שטרוטהוף במונחים של מכסת תפוקה ושל הכנסות. רשימת החברות שהשתמשו בעבודת כפייה ממערכת מחנות מאוטהאוזן-גוזן ארוכה וכוללת הן תאגידים ציבוריים והן מפעלים ועסקים מקומיים קטנים. חלקים מהמחצבות הפכו למפעלי הרכבה של אקדחי מאוזר. ב-1943 נבנה בגוזן מפעל תת-קרקעי עבור חברת שטייר דיימלר פוך. מפעל דומה הוקם עבור יצרנית המטוסים מסרשמיט סמוך לכפר סנקט גאורגן. בסך הכל, 45 חברות נטלו חלק בהפיכתו של מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן לאחד ממחנות הריכוז הרווחיים ביותר של גרמניה הנאצית, עם רווחים של יותר מ-11,000,000 רייכסמארק בשנת 1944 בלבד. בין החברות:
| מספר האסירים במחנות החוץ סוף 1944 – תחילת 1945 |
| --- | --- |
גוזן (I, II ו-III ביחד): 26,311
אבנזה: 18,437
גונסקירכן: 15,000
מלק: 10,314
לינץ: 6,690
אמשטטן: 2,966
וינר-נוידורף: 2,954
שווכאט: 2,568
שטייר-מיניכהולץ: 1,971
שליר-רדל-ציפְּף: 1,488

DEST
Accumulatoren-Fabrik AFA (יצרן מערכות עבור הצוללות הגרמניות)
Bayer (יצרן התרופות העיקרי בגרמניה)
Deutsche Bergwerks- und Hüttenbau
Eisenwerke Oberdonau שבסיסה בלינץ (ספק פלדה חשוב במהלך מלחמת העולם השנייה לטנקי הפנצר הגרמניים)
Flugmotorenwerke Ostmark (יצרן מנועי מטוסים)
Otto Eberhard Patronenfabrik (מפעל תחמושת)
היינקל ומסרשמיט (מפעלי מטוסים, כמו גם מפעל מרכב של טיל V-2)
Hofherr und Schrenz
Österreichische Sauerwerks (יצרן נשק)
Rax-Werke (מכונות וטילי V-2)
תאגיד שטייר דיימלר פוך (נשק וכלי רכב)
Universale Hoch und Tiefbau (הקמת מנהרות בלויבל פאס)
האסירים גם הועבדו מחוץ למחנה כעובדי כפייה, ונוצלו בדרכים שונות, כגון בעבודה בחוות מקומיות, בהקמת דרכים, בחיזוק ובייצוב גדות הדנובה, בהקמת אזורי מגורים גדולים בסנקט גאורגן, ובעבודות כפייה באתרי חפירות ארכאולוגיים בשפילברג.
כאשר מבצע ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית החל לפגוע בתעשיית המלחמה הגרמנית, החליטו מתכננים גרמנים להעביר את הייצור למתקנים תת-קרקעיים שיהיו מוגנים מפני הפצצות האוויר של בעלות הברית. בגוזן I הוטל על האסירים להקים מספר מנהרות גדולות מתחת לגבעות שהקיפו את המחנה. עד סוף המלחמה חפרו האסירים שטח תת-קרקעי בגודל של 29,400 מ"ר לצורך מפעל נשק קטן. לאחר 1944 הוקמו מנהרות דומות גם תחת הכפר סנקט גאורגן על ידי אסירים ממחנה החוץ גוזן II. הם חפרו כ-50,000 מ"ר, כך שחברת מסרשמיט תוכל להקים בו מפעל להרכבת מטוסי מסרשמיט Me-262 וטילי V-2. נוסף להרכבת מטוסים שימשו 7,000 מ"ר ממנהרות גוזן II כמפעלים לייצור חומרי מלחמה שונים.
בסוף 1944 עבדו כ-11,000 מאסירי גוזן I וגוזן II במתקנים תת-קרקעיים. 6,500 אסירים נוספים עבדו בחפירות להרחבת הרשת התת-קרקעית של המנהרות והאולמות. ב-1945 הושלמה העבודה על מטוס Me 262, והגרמנים היו יכולים להרכיב 1,250 מטוסים בחודש. היה זה מפעל המטוסים השני בגודלו בגרמניה, אחרי מחנה הריכוז מיטלבאו-דורה, שהיה גם הוא תת-קרקעי.