stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוצר מפעלי ים
היסטוריה

החברה הוקמה במאי 1936 על ידי חבר נאמנים בראשות מאיר דיזנגוף כנשיא כבוד, משה גרידינגר - גזבר כבוד, מאיר אריסון (אביו של תד אריסון) ואחרים. לסוכנות היהודית ולעיריה ניתנו ב-1936 מניות שליטה (50% מן המניות), אך שאר המניות נמכרו לציבור על מנת לגייס כספים לבניית הנמל. בשנת 1955 רכשה מדינת ישראל את הבעלות על אוצר מפעלי ים, תהליך הרכישה התנהל מול ישראל רוקח ששימש יו"ר מועצה ההנהלה של אוצר מפעלי ים. הרכישה כללה את מניות החברה והן את הנכסים הבנויים בנמל.
הנמל הפסיק לפעול ב-1965 והחברה ניהלה מאז את שטח הנמל - הימי והיבשתי, בעיקר עסקה בהשכרת המבנים והמחסנים שבנמל.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה ניסיון להפריט את החברה.
ב-2001 המנכ"ל לשעבר ומזכירת החברה לשעבר הואשמו בגניבת מניות רבות של החברה שהוחזקו במחסניה ובמכירתם שלא כדין לאחרים במאות אלפי שקלים. שנה אחר כך, אחד מבעלי המניות שנחשדו כגנובות ביקש להתמנות לדירקטור בחברה.
ב-2007 אושרה תובענה ייצוגית בסך 81 מיליון שקל נגד "אוצר מפעלי ים" והמדינה: בטענה של "מקרה מובהק של קיפוח מניות המיעוט" - בית המשפט קבע כי בעלי מניות המיעוט קופחו כשלא קיבלו דיבידנד במשך שנים, למרות שהחברה רווחית ובעלת נכסים יקרים, אך ב-2010 ביטל בית המשפט העליון את האישור. מאז לא נמצא פתרון מימוש מניות המיעוט בחברה.
ב-2004 החלה החברה בפיתוח ושיפוץ חלקו הצפוני של נמל תל אביב, עיקר הפרויקט היה הקמת משטח חיפוי בעץ על שטח של 13 אלף מ"ר בסמוך לים.
החברה הייתה נתונה תחת סמכות משרד התחבורה, כאשר 9 מ-12 חברי מועצת ההנהלה הם נציגי מדינה ושלושה הם נציגי עיריית תל אביב. עד ל-2007 יו"ר מועצת המנהלים של החברה הוא אמי פלנט, במקומו מונה יצחק צור והמנהלת הכללית הייתה אורנה אנג'ל. נכון להיום מנכ"לית החברה היא איריס ברץ ויו"ר הדירקטוריון-נעמי אנוך. בשנת 2010 הוחלט למזג את אוצר מפעלי ים ו"החברה לפיתוח תל אביב", לתוך החברה העירונית "אתרים" מטעמי חיסכון בשל החפיפה בתחומי פעילותן באזור החוף של תל אביב, אך שר התחבורה ישראל כץ סירב לוותר על שליטת משרדו בחברה.
ביוני 2016 חתמו לבסוף רשות החברות הממשלתיות ועיריית תל אביב על עסקת הפרדת החזקות, לאחר תהליך ממושך של משא ומתן. במסגרת ההסכם מכרה המדינה לעירייה את החזקותיה בחברת אתרים (50%), המחזיקה ומנהלת אתרי בילוי לאורך רצועת החוף העירונית, וכן את החזקותיה בחברת אוצר מפעלי ים (83%) ובחברה לפיתוח יפו העתיקה (50%).
ראו גם

נמל תל אביב
לקריאה נוספת

אדר' ד"ר קרן מטרני, אדר' עדי סלע וינר, חצי האי הירקוני - סקר תיעוד מתחמי - נמל תל אביב ומחסני שפך הירקון, פברואר 2017
הערות שוליים

↑  אורי חודי, ‏עיריית ת"א רכשה את הבעלות בנמלי יפו ות"א וברצועת החוף, באתר גלובס, 16 ביוני 2016
↑  אוצר מפעלי ים - הכרזת חתימה על מניות לשרותי נמל בת"א, הארץ, 26 במאי 1936 - הודעה על הקמת החברה ומינוי חבר הנאמנים של החברה
↑  אמיר הלמר, עו"ד לויט בתביעה ייצוגית נגד אוצר מפעלי ים: לפדות מניות הציבור בחברה בשווי כ-81 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2004
↑  עודד שורר, לאחר ויכוח חריף הוחלט בסוכנות: נמל תל אביב יוצע לקבלנים במכרז פתוח, מעריב, 14 בפברואר 1989
↑  מעריב, ‏מנכ"ל "אוצר מפעלי ים" יגאל טביב יוצא לחופשה כפויה, באתר גלובס, 26 בדצמבר 1996
↑  יצחק דנון, ‏המנכ"ל לשעבר של אוצר מפעלי ים ומזכירת החברה לשעבר מואשמים בגניבת מניות במאות אלפי שקלים, באתר גלובס, 14 בנובמבר 2001
↑  דוד חיון, ‏בעל מניות באוצר מפעלי ים המואשם בגניבת מניות - מבקש מהשר סנה למנותו לדירקטור, באתר גלובס, 21 בפברואר 2002
↑  יצחק דנון, ‏הסכם פשרה: יואל לוביאניקר יחזיק במניות נמל ת"א שבידיו - אלא אם יורשע, באתר גלובס, 4 בינואר 1998
↑  יצחק דנון, ‏אושרה ייצוגית ב-81 מיליון שקל נגד "אוצר מפעלי ים" והמדינה: "מקרה מובהק של קיפוח המיעוט", באתר גלובס, 19 בספטמבר 2007
↑  יובל יועז, ‏העליון ביטל את החלטת המחוזי לאשר ייצוגית נגד מפעילת נמל ת"א, באתר גלובס, 27 ביולי 2010
↑  סטלה קורין-ליבר, ‏"זה ממש עושק של המיעוט על-ידי המדינה", באתר גלובס, 14 במרץ 2016
↑  אלעזר לוין, ‏אוצר מפעלי ים תשקיע 3.5 מיליון ש' בפיתוח חלקו הצפוני של נמל ת"א, באתר גלובס, 11 במאי 2004
↑  TheMarker digital, אמי פלנט, מנכ"ל המשרד לביטחון פנים לשעבר, מונה ליו"ר מועצת המנהלים של אוצר מפעלי ים, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2003
↑  גל ניסים, ‏מונה ליו"ר דירקטוריון חברת אוצר מפעלי ים, באתר גלובס, 14 בפברואר 2007
↑  אבי בר-אלי, שר התחבורה בולם את פירוק החברה הממשלתית המפעילה את נמל תל אביב, באתר הארץ, 27 ביוני 2010
↑   נמרוד בוסו, עסקה היסטורית: תל אביב רכשה את נמל תל אביב, נמל יפו ואת רצועת החוף, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2016
אדמונד דה לה פול, הדוכס השלישי מסאפוק

| --- | --- |
 לידה:  1472 אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 הוצאה להורג:  30 באפריל 1513 (בגיל 41 בערך) מצודת לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 בן או בת זוג:  Margaret Scrope 
 
סמלו של ג'ון דה לה פול, אביו של אדמונד
אדמונד דה לה פול, הדוכס השלישי מסאפוק (אנגלית: Edmund de la Pole, 3rd Duke of Suffolk; ‏1471/1472 - 30 באפריל 1513), דוכס סאפוק, בנו של ג'ון דה לה פול, הדוכס השני מסאפוק ואשתו אליזבת מיורק.
חייו

אמו של דה לה פול הייתה בתו של ריצ'רד פלנטג'נט, הדוכס השלישי מיורק ושל ססילי נוויל. מתוקף כך, הייתה אחותם של שניים ממלכי אנגליה: אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי. סביו מצד אביו היה ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק. ויליאם היה חייל ומפקד אנגלי חשוב במלחמת מאה השנים, ומאוחר יותר מונה ללורד צ'מברלין. בנוסף הוא מופיע כמה פעמים במחזותיו של שייקספיר: הנרי השישי, חלק ראשון והנרי השישי, חלק שני. אביו של סבתו היה ג'פרי צ'וסר, סופר ומשורר אנגלי נודע.
אחיו הבכור של דה לה פול, ג'ון דה לה פול, רוזן לינקולן, צוין כיורש הכתר בידי דודו מצד אמו, המלך ריצ'רד השלישי. עם זאת, לאחר ניצחונו של הנרי השביעי בקרב בוסוורת', ג'ון לא טען לכתר ובמקום זאת נשבע אמונים להנרי, שחס על חייו. ב-1487 ג'ון הצטרף למרד של למברט סימנל, ונהרג בקרב סטוק ב-1487. לאחר מות אחיו, דה לה פול הפך ל"יורקי" המרכזי הטוען לכתר. עם זאת, הנרי חס על חייו ואפשר לו להמשיך כדוכס סאפוק ב-1491, אף שלאחר מכן תוארו הורד לדרגת רוזן.
ב-1496 נישא דה לה פול למרגרט סקרופ, בתו של סר ריצ'רד סקרופ. שאיפותיו להשבת המלוכה לביתו לא תמו, והוא ניסה למרוד בהנרי השביעי בעזרת גורמי חוץ כמקסימיליאן הראשון. ניסיונו עלה בתוהו, ובסופו של דבר הוא נתפס על ידי כוחותיו של הנרי. האחרון הסכים לא להוציאו להורג, ובמקום זאת הסתפק בכליאתו. ב-1509 נפטר הנרי השביעי. בנו הנרי השמיני הוכתר כמלך. כשרצה לצאת למלחמה בצרפת ב-1513, הוציא את דה לה פול להורג במצודת לונדון, על-מנת למנוע מרידות במהלך היעדרותו.
אחיו הצעיר יותר, ריצ'רד דה לה פול, הכריז על עצמו כרוזן סאפוק, והיה הטוען המוביל לכתר מטעם בית יורק, עד למותו בקרב פאביה ב-25 בפברואר 1525.
אגודת מאדים

| --- | --- |
סמליל אגודת מאדים

 פעילות:  קידום פעילות בחלל, משימות מאוישות למאדים
 תחום:  משימות מאוישות למאדים 
 שפה רשמית:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מטה הארגון:  לייקווד, קולורדו קולורדו
 מקום פעילות:  בינלאומי
 מייסדים:  רוברט זוברין
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־26 שנים)
 marssociety.org
 
אגודת מאדים (באנגלית, The Mars Society) הוא ארגון אמריקאי עולמי של מתנדבים, המוקדש לעידוד חקר ויישוב כוכב הלכת מאדים, והוא פעיל הן בהיבט של שכנוע הציבור וגופים ממשלתיים ביתרונות חקר מאדים, והן בהובלת פרויקטי מחקר במימון פרטי. זהו מוסד ללא כוונות רווח שהוקם בשנת 1998 על ידי רוברט זוברין ואישים נוספים, ועם הזמן משך את תשומת לבם של סופרים ויוצרי סרטי מדע בדיוני, כגון קים סטנלי רובינסון וג'יימס קמרון. גם אילון מאסק החל את פעילותו למען מסעות למאדים באגודה, פעילות שהובילה לייסוד חברת SpaceX ומנחה את פיתוח החללית סטארשיפ.
היסטוריה ופעילות

האגודה החלה את דרכה באופן רשמי בוועידת ההיווסדות שלה, באוגוסט 1998, כאשר יותר מ-700 נציגים - מדענים, מהנדסים, יזמים, מחנכים, תלמידים וסטודנטים וחובבי חלל - הגיעו לסוף שבוע של הרצאות שניתנו על ידי תומכים ומקדמים מובילים של חקר מאדים.
מאז האגודה גדלה וכיום היא מונה מעל 4,000 חברים רשומים, ויותר מ-6,000 תומכים ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם. החברים באגודה באים מתחומי עיסוק שונים ופועלים לקידום חקר החלל וכן הזדמנויות לחקר מאדים בפרט.
היעד המרכזי של האגודה הוא להמחיש לציבור הרחב שחקר מאדים הוא מטרה בת השגה, באמצעות סדרה של פרויקטים שונים, כגון:
קידום ופיתוח התוכנית Direct Mars, להוצאה לפועל של משימה מאוישת למאדים.
פרויקט מחקר עיצוב ובחינת תפקוד יחידות מגורים שישמשו במשימה הנ"ל.
תחרות רכב מאדים - תחרות לעיצוב רכב מחקר שיוכל לשמש בני אדם על מאדים. התחרות נערכה בשנים 2000 - 2003 וזכתה בה קבוצה מאוניברסיטת מישיגן.
לוויין כבידת מאדים - פרויקט שמטרתו לעצב, לבנות ולשגר לוויין שידמה, באמצעות סיבוב כבידת מאדים, (כ-0.38g) ויאכלס קבוצה קטנה של עכברים, על מנת לחקור את ההשפעות הבריאותיות של כבידה חלקית, בניגוד לנפילה חופשית (ששוררת במשימות המעבורת, ותחנת החלל הבינלאומית, לדוגמה).
ארכימדס - משימת בלון לחקר האטמוספירה של מאדים, המקודמת על ידי הסניף הגרמני של האגודה.
תחרות תכנון מושבה אנושית במאדים במרץ 2019 פרסמה האגודה תחרות נושאת פרסים להגשת תוכנית להתיישבות ראשונה על מאדים.תחרות בינלאומית לתכנון מושבה אנושית במאדים (אתר הידען)
בנוסף לפרויקטים, האגודה מעבירה פעילויות הסברתיות שונות:
הרצאות ומצגות בנושא Mars Direct לבתי ספר ואוניברסיטאות, גופים מקצועיים ולציבור הכללי.
מקדמת לימוד מדע, אסטרונומיה ותעופה בחלל בבתי ספר.
מובילה קמפיינים להרחבת חקר ופיתוח החלל במדינות שונות.
מארגנת את הכנס השנתי הגדול בעולם לחקר מאדים בארצות הברית, אירופה ואוסטרליה.
כמו כן, האגודה מסייעת באופן פעיל לנאס"א, סוכנות החלל האירופית וסוכנויות חלל נוספות בפרויקטים לחקר מאדים שסוכנויות אלה מנהלות.
ראו גם

משימות מאוישות למאדים
אוניברסיטת ליידן

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 מוטו:  Libertatis Praesidium 
 תקופת הפעילות:  8 בפברואר 1575 – הווה (449 שנים) 
 מייסדים:  וילם הראשון, נסיך אורנז' 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Hester Bijl 
 סגל:  5,500 (נכון ל־2015) 
 תלמידים
 :  27,713 (נכון ל־2017) 
 מיקום
 מדינה:  הולנד הולנד
 קואורדינטות:  52°09′25″N 4°29′07″E﻿ / ﻿52.156944444444°N 4.4852777777778°E﻿ / 52.156944444444; 4.4852777777778
 www.universiteitleiden.nl
  (למפת דרום הולנד מוגדלת) האג רוטרדם זוטרמר ליידן חוריי אוברפלאקיי צפון הולנד אוטרכט חלדרל. צפון בראבנט זיילנד הים הצפוניאוניברסיטת ליידן(למפת דרום הולנד רגילה) האג רוטרדם זוטרמר ליידן חוריי אוברפלאקיי צפון הולנד אוטרכט חלדרל. צפון בראבנט זיילנד הים הצפוניאוניברסיטת ליידן
 
חזית בית החולים האקדמי
אוניברסיטת ליידן (בהולנדית: Universiteit Leiden; באנגלית: Leiden University) ממוקמת בעיר ליידן, היא האוניברסיטה העתיקה ביותר בהולנד.
אוניברסיטת ליידן נוסדה ב-1575 בידי הנסיך וילם הראשון, נסיך אורנז' (וילם השתקן), מנהיגו של המרד ההולנדי במלחמת שמונים השנה. לבית המלוכה של אורנז'-נאסאו ואוניברסיטת ליידן עדיין יש מערכת יחסים קרובה. ב-2005 הוענק לביאטריקס, מלכת הולנד תואר דוקטור לשם כבוד נדיר מאוניברסיטת ליידן.
האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה, איגוד של ארבעים אוניברסיטאות, שחלקן מן המובילות באירופה, חברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר, שכללה ב-2024 עשרים וארבע אוניברסיטאות וכן חברה באירופאום הכולל נכון לשנת 2024, שמונה עשרה חברים. באוניברסיטה כארבעים מכוני מחקר לאומיים ובין-לאומיים.
מבנה אקדמי

כיום יש לאוניברסיטת ליידן שבע פקולטות, ומעל חמישים מחלקות המציעות כ-50 תוכניות לתואר ראשון ולמעלה מ-100 תוכניות לתארים מתקדמים, והיא נהנית ממוניטין בין-לאומי.
פקולטות האוניברסיטה כוללות:
הפקולטה לארכאולוגיה: בפקולטה שלוש מחלקות - ארכאולוגיה עולמית, מדעים ארכאולוגיים, מורשת ארכאולוגית וחברה.
הפקולטה לממשל: הפקולטה ממוקמת בעיר האג. היא כוללת את המכון למינהל ציבורי, המכון לביטחון, המרכז ללימודים אורבניים, והמרכז למנהיגות של האוניברסיטה.
הפקולטה למדעי הרוח: בין התחומים הנלמדים בפקולטה למדעי הרוח נכללים אנגלית, פילוסופיה, לימודים אפריקאים, לימודים הולנדיים, בלשנות, לימודי אסיה.
הפקולטה למשפטים: בפקולטה נלמדים התחומים משפטים, קרימינולוגיה, מיסים, לימודי נוטריון.
הפקולטה לרפואה: נלמדות תוכניות למדעים ביורפואיים, טכנולוגיה קלינית, דימות, רפואה, רוקחות, לימודי זקנה.
הפקולטה למדעים: הפקולטה כוללת את המכון למתמטיקה, המכון למדעי המחשב, המכון לפיזיקה, המכון לכימיה, המכון לביולוגיה, המכון ללימודי סביבה.
הפקולטה למדעי החברה וההתנהגות: בפקולטה נלמדים תארים בפסיכולוגיה, מדעי המדינה, חינוך, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, ועוד.
דירוגים > דירוג בין-לאומי

דירוג שאנגחאי: מקום 101–150 (2023)
Times Higher Education: מקום 77 (2024)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 126= (2024)
בוגרים ידועים

בין בוגרי ומרצי אוניברסיטת ליידן נכללים 27 זוכי פרס שפינוזה, 3 זוכי פרס סטיבן מטעם מועצת המחקר ההולנדית (NWO) ו-16 חתני פרס נובל:
יאקובוס ואן 'ט הוף - חתן פרס נובל בכימיה לשנת 1901 (הזוכה הראשון בפרס).
הנדריק לורנץ - חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1902
פיטר זימן - חתן פרס נובל בפיזיקה לשנת 1902
יוהנס דידריק ואן דר ואלס - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1910
טוביאס אסר - חתן פרס נובל לשלום לשנת 1911
האיקה קמרלינג אונס - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1913
אלברט איינשטיין - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1921
וילם איינטהובן - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1924
אלברט סנט-גיירגי - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1937
אנריקו פרמי - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1938
איגור תם - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1958
יאן טינברגן - חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1969
ניקולאס טינברגן - זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1973
צ'אלינג קופמאנס - חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 1975
ניקולס בלומברגן - חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1981
נילס ג'רן - חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 1984
בוגרים נוספים ידועי שם:
רנה דקארט,
ברוך שפינוזה,
רמברנדט (שאף נולד וגדל בעיר ליידן).
כמו כן בני משפחת המלוכה ההולנדית לומדים באוניברסיטה זו.
הערות שוליים

↑  אמנם עוד קודם לכן, (1425), נוסדה אוניברסיטת לוון, אשר הייתה בזמנו בהולנד, אך כיום שייכת לבלגיה
↑  Nobel Prize laureates, אתר אוניברסיטת ליידן (באנגלית)
| הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוטרכט • אוניברסיטת סורבון • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אמסטרדם • ברצלונה • דבלין • היידלברג • הלסינקי • ז'נבה • יוניברסיטי קולג' לונדון • לוון • לונד • ליידן • מילאנו • מינכן • פרייבורג • פריז-סאקלה • ציריך • קופנהגן • קיימברידג' • שטרסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266992505171  PLWABN: 9810604702005606  BIBSYS: 90329336  BNE: XX134820  BnF: cb118690185 (data)  CANTIC: a1120607x  CiNii: DA02360958  GND: 1025656059  ISNI: 0000 0001 2013 2535  LCCN: n79058414  MusicBrainz: e3468260-75d1-4872-9f8e-db1c5315dad7  NKC: ko2002162130  NLA: 36532304  NLG: 229825  RERO: 02-A000190230  SUDOC: 027370208  VcBA: 494/5871  VIAF: 427145676400905170004   WorldCat (עם VIAF): 427145676400905170004
אבל שאבייר

אבל לואיש דה סילבה קושטה שאבייר (בפורטוגזית: Abel Luís da Silva Costa Xavier; נולד ב-30 בנובמבר 1972) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכיום מאמן נבחרת מוזמביק בכדורגל.
שאבייר, יליד מוזמביק, היה כדורגלן ורסטילי שבנוסף לעמדת המגן הימני שיחק לעיתים גם כבלם וכקשר אחורי. הוא שיחק לאורך הקריירה ב-12 קבוצות משמונה מדינות שונות, וזכה פעם אחת בתואר אליפות, כששיחק במדי בנפיקה ליסבון. ב-2006, כששיחק במידלסברו האנגלית, הורשע על ידי אופ"א בשימוש בחומר אסור וריצה הרחקה של שנה מהמגרשים. שאבייר כבש שני שערים בעשרים הופעות במדי נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר ביורו 2000 ובמונדיאל 2002.
שאבייר פרש ממשחק בשנת 2008, ובשנת 2013 החל לשמש כמאמן ראשי.
קריירת משחק > תחילת הקריירה בפורטוגל

שאבייר, יליד נאמפולה שבמוזמביק, עבר לפורטוגל כילד והחל את הקריירה בקבוצת אסטרלה דה אמדורה מליגת העל הפורטוגלית. הוא ערך הופעה ליגה בודדת בשלהי עונת 1989/1990, בה זכתה בקבוצה בגביע הפורטוגלי, ועונה לאחר מכן כבר היה לשחקן רוטציה ורשם 22 הופעות ליגה (ועוד שלוש הופעות בגביע אירופה למחזיקות גביע), אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה הבכירה, כאשר בתום העונה נשר עמה לליגת המשנה. שאבייר תפס את מקומו בהרכב הקבוצה בליגה השנייה, ובעונת 1992/1993 כבש חמישה שערים ב-34 הופעות ליגה, שסייעו לקבוצה לזכות באליפות ליגת המשנה ולהעפיל חזרה לליגה הבכירה.
היכולת הגבוהה של שאבייר בעונת ההעפלה של אסטרלה משכה אליו עניין מצד הקבוצות הבכירות בפורטוגל, ולקראת עונת 1993/1994 עבר לקבוצת הפאר בנפיקה ליסבון. שאבייר היה שותף למסעה של בנפיקה לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות, כאשר רשם שמונה הופעות במפעל ואף כבש לרשתה של באייר לברקוזן בגומלין רבע הגמר. בליגה רשם שאבייר 24 הופעות בדרך לזכייה באליפות פורטוגל, שיהיה לתואר האליפות היחיד בקריירת המשחק שלו.
עונה לאחר מכן, ולאחר חילופי מאמנים בקבוצה, רשמה בנפיקה ירידה ביכולת וסיימה את העונה במקום השלישי בלבד. שאבייר תרם שלושה שערים ב-22 הופעות לקמפיין הליגה של הקבוצה, וכן שותף חמש פעמים במסגרת קמפיין ליגת האלופות של הקבוצה, בו סיימה במקום הראשון בבית אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי מילאן. הייתה זו עונתו האחרונה של שאבייר בליגה הפורטוגלית, כאשר בסך הכול בשתי עונות במדי בנפיקה, רשם 46 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים.
קריירת משחק > בארי, אוביידו ופ.ס.וו.

לקראת עונת 1995/1996 הושאל שאבייר לבארי איטלקית. הוא התקשה להתאקלם ורשם שמונה הופעות ליגה, מתוכן שלוש בלבד בהרכב, וקבוצתו נשרה בתום העונה לסרייה ב'.
שאבייר לא שב לבנפיקה לאחר תום תקופת ההשאלה, ולקראת עונת 1996/1997 עבר לריאל אוביידו הספרדית, שם שיתף פעולה בין היתר עם בן ארצו, החלוץ פאולו בנטו. הוא השתלב היטב במדיה של הקבוצה הספרדית, ורשם 27 הופעות ליגה, שסייעו לה להינצל מירידה בפער שלוש נקודות מהקו האדום. עונה לאחר מכן, תחת המאמן החדש אוסקר טבארס, שמר שאבייר על מקומו כמגן הימני הבכיר בסגל. אוביידו סיימה את העונה במקום ה-18 והתמודדה בפלייאוף כנגד הירידה, שם הצליחה לגבור 3–4 על לאס פאלמס בסיכום שני מפגשים ולהינצל פעם נוספת מירידה.
לאחר שתי עונות במאבקי התחתית בספרד, עזב שאבייר להולנד וחתם במדיה של סגנית האלופה פ.ס.וו. איינדהובן, עם מאמנה החדש בובי רובסון. כבר בפתיחת העונה זכה שאבייר עם קבוצתו במגן יוהאן קרויף, אך בעוד בקמפיין ליגת האלופות שותף שאבייר בשבעה מתוך שמונת משחקיה של הקבוצה, בליגה היה שחקן רוטציה בלבד וכבש שני שערים ב-19 הופעות. איינדהובן איבדה עניין במהרה בתואר האליפות, בו זכתה פיינורד בפער גדול, איבדה גם את הסגנות לווילם II והסתפקה במקום השלישי בלבד.
קריירת משחק > אברטון וליברפול

בספטמבר 1999, בתום עונה אחת באיינדהובן, נמכר שאבייר תמורת כ-1.5 מיליון ליש"ט לאברטון מהפרמייר ליג. במשך שתי עונות וחצי היה לשחקן רוטציה תחת המאמן וולטר סמית', ובסך הכול רשם במדי אברטון 43 הופעות ליגה בלבד.
בינואר 2002, בחלון ההעברות החורפי, נמכר לליברפול, היריבה העירונית של אברטון, תמורת כמחצית מסכום רכישתו - כ-800 אלף ליש"ט. בכך היה לשחקן הרביעי בלבד בהיסטוריה שעובר ישירות מאברטון לליברפול. אחת הסיבות לרכישתו הייתה הצורך לחיזוק קו ההגנה בעקבות היעדרותו של מרקוס באבל בשל מחלה. ב-9 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח בהרכב ליברפול למשחק החוץ מול איפסוויץ' טאון, וכבש את שער הבכורה שלו בקבוצה ובפרמייר ליג כשהעלה את קבוצתו ליתרון 0–1 בדרך לניצחון 0–6 בסיום. בנוסף, הוא שב לשחק בליגת האלופות לראשונה מאז העונה בהולנד, וכבש ברבע הגמר מול לברקוזן, שער שלא הועיל לקבוצתו לצלוח את השלב. את העונה באנגליה סיימה ליברפול כסגנית האלופה, עם שבע נקודות פחות מארסנל. שאבייר עצמו רשם עשר הופעות ליגה ו-15 בסך הכול במדי ליברפול באותה העונה.
שאבייר פתח היטב את עונת 2002/2003, כאשר פתח בהרכב בהפסד 0–1 לארסנל במסגרת מגן הקהילה והשלים 90 דקות בכל ארבעת מחזורי הפתיחה, אך לאחריהם הסתכסך עם המאמן ז'ראר הוייה ולא שותף עוד במדי הקבוצה, להוציא משחק בודד במסגרת גביע הפוטבול ליג. בסך הכול ערך שאבייר 14 הופעות ליגה במדי ליברפול.
קריירת משחק > שלהי הקריירה

ב-29 בינואר 2003 הושאל שאבייר לגלאטסראיי הטורקית, עם אופציה לרכישה בקיץ. לאחר חצי עונה בה רשם 11 הופעות וסיים עם קבוצתו במקום השני בטבלה, הוחלט שלא להמשיך את ההתקשרות עמו, ושאבייר שוחרר מהקבוצה.
בשתי העונות הבאות התקשה שאבייר בן ה-31 למצוא את מקומו, כאשר בשתיהן פתח את העונה ללא קבוצה ומצא מועדון רק בחלון ההעברות של החורף. תחילה הצטרף להנובר 96 מהבונדסליגה, במדיה רשם חמש הופעות ליגה בלבד. שנה לאחר מכן חזר לסרייה א' וחתם במדיה של רומא, אך שותף שלוש פעמים בלבד במהלך העונה.
לקראת עונת 2005/2006 בפרמייר ליג, ולאחר שחרורו מרומא, חתם שאבייר בהעברה חופשית במדיה של מידלסברו, תחת המאמן סטיב מקלארן. שאבייר הגיע כמחליפו של מיכאל רייזיחר, שנמכר לפ.ס.וו. איינדהובן באותו הקיץ. לאחר משחק החוץ של הקבוצה מול סקודה קסנתי במסגרת גביע אופ"א ב-29 בספטמבר 2005 עבר שאבייר בדיקת סמים על ידי אופ"א ונכשל. ב-23 בנובמבר נמצא שאבייר אשם בשימוש בסטרואידים אנאבוליים מסוג דיאנאבול. על אף הכחשתו הגורפת לשימוש בחומר אסור ביודעין, נגזר עליו עונש הרחקה של 18 חודשים, שבעקבותיו הותר חוזהו במידלסברו ובכך החמיץ את המשך מסעה של הקבוצה לגמר גביע אופ"א 2006. גם ערעורו של שאבייר נדחה על ידי אופ"א כחודש לאחר הרשעתו, אך עונשו קוצר ל-12 חודשים, ומועד חזרתו למגרשים נקבע לנובמבר 2006.
שאבייר שב לאימוני מידלסברו בקיץ, לקראת עונת 2006/2007 בפרמייר ליג. ב-8 בנובמבר 2006, לקראת תום הרחקתו, חתם במידלסברו מחדש עד לתום העונה. ב-25 בנובמבר שב למגרשים כאשר פתח בהרכב מידלסברו מול אסטון וילה, וכחודשיים לאחר מכן כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 1–5 על בולטון וונדררס.
ב-14 במאי 2007 הודיעה לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS על החתמתו של שאבייר. ב-17 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בה בישל שער בניצחון 2–3 על ריאל סולט לייק. ב-18 ביולי 2008, במהלך עונתו השנייה ב-MLS, שוחרר שאבייר על ידי המועדון. בהמשך ביקר בחריפות את מאמן הקבוצה שהביא לשחרורו, רוד חוליט.
בדצמבר 2009, כשנה וחצי לאחר שחרורו, הודיע שאבייר על פרישתו ממשחק פעיל בגיל 37 ועל המרת דתו לאסלאם, וכן על שינוי שמו הפרטי ל"פייסל".
קריירת משחק > נבחרת פורטוגל

שאבייר זוהה כפוטנציאל כבר מגילאי הנוער, ושיחק בכל שכבות הגילאים של נבחרת פורטוגל, ואף זכה בהן להישגים. ב-1989 שיתף פעולה בין יתר עם לואיש פיגו בנבחרת עד גיל 16 שזכתה באליפות אירופה בדנמרק וסיימה במקום השלישי בגביע העולם בסקוטלנד. שנה לאחר מכן העפיל עם הנבחרת עד גיל 19 לגמר אליפות אירופה עד גיל 19 בהונגריה, שם הפסידה פורטוגל בדו-קרב בעיטות עונשין לברית המועצות. שאבייר כבש פנדל במהלך הדו-קרב. לשיאה הגיעה הנבחרת עם הזכייה בגביע העולם עד גיל 20 שנערך בשנת 1991 בפורטוגל. הנבחרת, שלמעט שאבייר ופיגו הציגה כישרונות גדולים ובהם ז'ואאו ויירה פינטו, רוי קושטה וז'ורז'ה קושטה, גברה בגמר בדו-קרב פנדלים על ברזיל וזכתה בתואר.
ב-31 במרץ 1993, עוד בטרם מלאו לו 21 שנים, ערך שאבייר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של פורטוגל, תחת המאמן קרלוס קיירוש, במשחק מול שווייץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. חבריו לנבחרת הצעירה, רוי קושטה (הופעת בכורה) וז'ורז'ה קושטה (הופעה שנייה) אף הם עשו את צעדיהם הראשונים בנבחרת הבוגרת באותו המשחק. בסך הכול שולב שאבייר בארבעה משחקים במסגרת קמפיין מוקדמות המונדיאל, כולם בהרכב, אך לא הצליח להעפיל עם הנבחרת לטורניר הגמר.
סיום העסקתו של קיירוש בנבחרת בעקבות הכישלון סימן את סוף דרכו של שאבייר במדי פורטוגל, עד למינויו של הומברטו קואליו בשנת 1998. קואליו השיב את שאבייר לסגל הנבחרת לאחר כארבע וחצי שנים, ואף שילב אותו בהרכב הפותח במשחקו הראשון כמאמן, התבוסה 0–3 לאנגליה במשחק ידידות. הוא רשם ארבע הופעות במסגרת מוקדמות יורו 2000, ובהם גם כבש את שני שעריו היחידים במדי פורטוגל, בניצחון החוץ 0–3 על סלובקיה באוקטובר 1998, ובניצחון הביתי 0–3 על הונגריה שנה לאחר מכן.
פורטוגל צלחה את טורניר המוקדמות, ושאבייר זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2000. הוא פתח בהרכב של קואליו בניצחון 2–3 על אנגליה במשחק הראשון, אך לא שולב כלל בניצחון הדרמטי 0–1 על רומניה בתוספת הזמן ובניצחון 0–3 על גרמניה בסיום שלב הבתים. בסיום השלב עלתה פורטוגל מהמקום הראשון עם מאזן מושלם, כאשר שתי הפייבורטיות, אנגליה וגרמניה, נותרו מחוץ לשלבי הנוקאאוט. שאבייר לא שולב גם בניצחון 0–2 על טורקיה ברבע הגמר, וחזר להופעה שנייה בטורניר כשפתח בהרכב פורטוגל לחצי הגמר מול צרפת. שאבייר היה קרוב לכיבוש שער ניצחון עבור פורטוגל, אך פביאן בארטז סיפק הצלה מרהיבה ומנע ממנו שער בטוח. המשחק הסתיים בשוויון 1-1 וההכרעה עברה להארכה. שלוש דקות לסיום ההארכה, ביצע שאבייר טעות קריטית כאשר הסיט בידו בעיטה של סילבן וילטור בתוך הרחבה וגרם לכדור עונשין לזכות הצרפתים. זינדין זידאן תרגם את הפנדל לשער זהב שהעלה את צרפת לגמר על חשבונה של פורטוגל המלהיבה. בעקבות החלטת השופט גונתר בנקו לפסוק לפנדל לזכות צרפת, התפרץ עליו שאבייר במחאה קולנית, בעקבותיה הורחק ממשחק בינלאומי לתשעה חודשים, עונש שהומתק לחצי שנה.
המאמן אנטוניו אוליביירה השיב את שאבייר לסגל בפברואר 2001, בניצחון 0–3 על אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. שאבייר זומן על ידי אוליביירה לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. לאחר ההצלחה בטורניר היורו שנתיים קודם לכן, כשלה פורטוגל לצלוח את שלב הבתים במונדיאל, וסיימה שלישית בלבד אחרי דרום קוריאה וארצות הברית. שאבייר שותף כמחליף במשחק האחרון של פורטוגל בשלב הבתים, בהפסד 0–1 לדרום קוריאה. הוא עלה מהספסל בדקה ה-73 בעקבות הרחקתו של בטו שבע דקות קודם לכן בכרטיס אדום. הייתה זו הופעתו העשרים והאחרונה במדי נבחרת פורטוגל.
קריירת אימון

ביולי 2013 זכה שאבייר במשרתו הראשונה כמאמן ראשי, כשהוצג כמאמנה של אולהאננסה מליגת העל הפורטוגלית לקראת עונת 2013/2014. בכך, חזר לליגה הפורטוגלית לראשונה מאז עזב אותה כשחקן, כעשרים שנים קודם לכן. שאבייר פוטר מתפקידו ב-28 באוקטובר, לאחר שמונה מחזורים בלבד, על אף שהוביל את אולאננסה לניצחון על ארוקה במשחקו האחרון כמאמן הקבוצה. בסך הכול הוביל את הקבוצה למקום ה-11 עם שני ניצחונות בשמונה משחקים. בתום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה מהמקום ה-16 והאחרון.
שאבייר נותר בחבל אלגארבה שבדרום המדינה, כאשר התמנה בדצמבר 2014 לתפקיד מאמן ספורטינג פארנסה, שהייתה ממוקמת אז במקום ה-12 בליגת המשנה. עד לתום העונה הוביל שאבייר את קבוצתו למקום ה-11, ובסיומה עזב את תפקידו כמאמן הקבוצה.
ביולי 2015, לקראת עונת 2015/2016, התמנה שאבייר לתפקיד מאמן דפורטיבו אווש, אף היא מליגת המשנה. הקדנציה הקצרה של שאבייר נמשכה פחות מחודשיים, ובספטמבר הוא פוטר מתפקידו לאחר שקבוצתו נותרה במקום ה-23, לאחר שצברה שתי נקודות בלבד בחמשת מחזורי הפתיחה. עד לתום העונה ביצעה הקבוצה התאוששות מרשימה וסיימה במקום השמיני.
ב-26 בינואר 2016 התמנה שאבייר לתפקיד מאמן נבחרת מוזמביק, הנבחרת הלאומית של המדינה בה נולד.
תארים > תארים כשחקן

אליפות פורטוגל: 1993/1994
מגן יוהאן קרויף: 1999
אליפות אירופה עד גיל 16: 1989
גביע העולם עד גיל 16: 1989 (מקום שלישי)
אליפות אירופה עד גיל 18: 1990 (מקום שני)
גביע העולם עד גיל 20: 1991