stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיתולוגיה של המאיה
נושאים מיתיים חשובים > מקור השמש והירח

מקור השמש והירח הוא לא תמיד תוצאה של נישואין עם כדור הארץ. מגבעות גואטמלה וספר הצ'יפאס ישנו סיפור על אח צעיר ואחיו המבוגר ממנו המקנא בו. האח הצעיר הופך לשמש ואמו הופכת לירח. והאח המבוגר הופך לחזירי בר וחיות יער אחרות. בדרך דומה בסיפור האחים התאומים הגיבורים, אחיהם הגדול הופך לקופים והצעירים לשמש ולירח.
האלים הבולטים

שלושת האלים שעשו את הניסיון הראשון לבריאת האדם מן הבוץ, אך במהרה גילו כי מאמציהם הסתיימו בכישלון:
קוקולקן (Kukulkán): נחש הנוצות או הנחש המכונף, שהגיע דרך המים ולימד גברים ליצור אש.
הוראקן (Huracan): בשפת המאיה, משמעו "רגל אחת", אל הסערה הרוח, והאש. ויוצר המבול הגדול אחרי שהאדם הראשון הכעיס את האלים. חי במים אפלים ומגיח מהאוקיינוסים והשתתף בשלושת הניסיונות ליצירת האנושות.
טיפיו (Tepeu): אל השמים והאלים היוצר שהשתתף בשלושת הניסיונות ליצירת האנושות.
אוויליקס (awillix): אלת הירח והצייד.
האלים הבולטים > אלים נוספים

| אל המאיה | תיאור | תמונה |
| --- | --- | --- |
| איטסמנה (Itzamna) | האל העליון, אבי אלי השמיים ומייסד תרבות המאיה.   לימד את אנשיו לגדל תירס וקקאו, כמו גם, כתיבת יומני רפואה. אבי אלי השמים. |  |
| קיניץ' אג'או (Kinich Ahau) | אל השמש. |  |
| אה פוצ' (Ah puch) | אל המוות. |  |
| בקאב (Bacab) | כל אחד מארבעת אלי השמים. |  |
| זיפאקנה (Zipacna) | שד מן השאול. |  |
| איצ'ל (Ixchel) | אלת כדור הארץ, הירח והרפואה. |  |
| איקסטב (Ixtab) | אלת ההתאבדות. |  |
| קמאזוטס (Camazotz) | אל רע שניסה להרוג את התאומים הגיבורים. |  |
| צ'אק (Chac) | אל הגשם והרעם. |  |
הערות שוליים

↑  Roys, Ralph L., The Book of Chilam Balam of Chumayel. Norman: University of Oklahoma Press. 1967: 98-107; Taube 1993: 69-74
↑  Boremanse, Didier, Contes et mythologie des indiens lacandons. Paris: L'Harmattan. 1986: 30-38.
↑  Nicholson, Irene, Mexican and Central American Mythology. London: Paul Hamlyn. 1967: 61-64
↑  Guiteras Holmes, Calixta, Perils of the Soul. The World View of a Tzotzil Indian. New York: The Free Press of Glencoe. 1961: 182-183 262
↑  Danien, Elin C., Maya Folktales from the Alta Verapaz. University of Pennsylvania, Museum of Archaeology and Anthropology, Philadelphia 2004: 37-44; Thompson, J. Eric S. (1970). Maya History and Religion. Civilization of the American Indian Series, No. 99 :363-366 Norman: University of Oklahoma Press. ISBN 0-8061-0884-3.
↑  110-111 :Bierhorst,John, The Mythology of Mexico and Central America. Oxford U.P. 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000251675  NDL: 00575611
תחנת צ'רינג קרוס

ערך זה עוסק בתחנת רכבת בלונדון. אם התכוונתם לתחנת רכבת אחרת בשם זה, ראו .
| --- | --- |


תחנת צ'רינג קרוס
  נגיש לכיסאות גלגלים
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1864
 מיקום
 מיקום:  צ'רינג קרוס, הסיטי של וסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אזור נסיעה:  1
 קואורדינטות:  51°30′27″N 0°07′25″W﻿ / ﻿51.5075°N 0.12361111111111°W﻿ / 51.5075; -0.12361111111111
 תחנות סמוכות:  תחנת ווטרלו מזרח 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  London station group 
 מנוהל על ידי:  נטוורק רייל
 בעלים:  נטוורק רייל 
 רציפים:  6
 קווים העוברים בתחנה:  South Eastern main line 
 נוסעים בשנה:  28.822 מיליון
 קוד התחנה:  CHX
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתחנת צ'רינג קרוס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתחנת צ'רינג קרוס(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיתחנת צ'רינג קרוס(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיתחנת צ'רינג קרוס
 
תחנת הרכבת צ'רינג קרוס (באנגלית: Charing Cross railway station) היא תחנת רכבת במרכז העיר לונדון בירת אנגליה. התחנה היא אחת מ-17 התחנות המנוהלות על ידי חברת נטוורק רייל. הרכבות העוצרות בתחנה שייכות לחברות סאות'איסטרן וסאות'רן.
התחנה נמצאת באזור צ'רינג קרוס של לונדון, ונקראת, כשם האזור, על שם ה-12 והאחרון מבין צלבי אלינור, שהוצב בסמוך. חזית תחנת הרכבת פונה לרחוב הסטרנד, ואילו בחלקה הדרומי נמצא קצהו הדרומי של גשר הנגרפורד המשמש את הרכבות המגיעות לתחנה. מול החזית ניצב מונומנט הצלב של צ'רינג קרוס שהוא צריח בסגנון נאו גותי המייצג את נקודת המרכז המדויקת של לונדון.
בשעות השיא, יוצאות מהתחנה 35 רכבות מדי שעה.
היסטוריה

קודם לבניית התחנה, עמד במקום זה שוק הנגרפורד. תחנת הרכבת הראשונה במיקום זה נבנתה על ידי חברת סאות' איסטרן רילוויי ונפתחה לציבור ב-11 בינואר 1864. התחנה תוכננה על ידי סר ג'ון הוקשו, בסגנון ויקטוריאני טיפוסי. גג התחנה היה בנוי כיפת ברזל שכיסתה את השטח שבו עמדו ששת הרציפים. שנה מאוחר יותר נפתח לציבור מלון צ'רינג קרוס, שתוכנן על ידי האדריכל אדוארד מידלטון בארי, ב-15 במאי 1865. המלון נבנה בסגנון הרנסאנס הצרפתי. לרגל פתיחת התחנה והמלון, הוצב בכיכר שבפתח המלון העתק של אחד מצלבי אלינור, הדומה לצלב שעמד במקום מאז המאה ה-13 ועד שנת 1647.
גג התחנה המקורי התמוטט ב-5 בדצמבר 1905. שישה אנשים נהרגו בתקרית (שני פועלים שעבדו על הגג באותה עת, מוכר ספרים, ושלושה הולכי רגל שהלכו בסמוך למבנה התחנה). מספר הנפגעים הקטן יחסית היה הודות לעובדה שההתמוטטות אירעה שלא בשעת העומס, ובשל כך שהגג התמוטט באיטיות, דבר שאיפשר לעומדים על רציפי התחנה לברוח ממנה בטרם התמוטט הגג. בעת תחילת העבודות להסרת חלקי הגג שלא התמוטטו, ואשר היו בסכנת התמוטטות, הוצבו פיגומי עץ מעל התחנה. במקום מבנה הגג האלגנטי בעל הכיפה הגדולה, נבנה ב-1906 גג ברזל פשוט.
התחנה והמלון ניזוקו על ידי הפצצות מטוסי הלופטוופה במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה ושוקמו לאחריה.
בשנת 1990 הוחלף גג התחנה הפשוט בצורתו, במבנה משרדים ומרכז קניות רחב-היקף. מבנה זה נבנה בסגנון פוסט-מודרני, בתכנונו של האדריכל טרי פארל, ומרמז בצורתו על תחנות הרכבת של המאה ה-19.
רכבת תחתית

מתחת לשטח התחנה מצויות שתי תחנות של הרכבת התחתית של לונדון המשמשות אותה - תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס ותחנת הרכבת התחתית אמבנקמנט.
חזית התחנה במאה ה-19
התחנה וגשר הרכבת שבדרומה
אל השמש

במרכז, אל השמש הליוס, רוכב במרכבה רתומה לארבעה סוסים. מתוך רצפת פסיפס בבית הכנסת בבית אלפא.
המלכה נפרתרי עם האל רע, אל השמש במיתולוגיה המצרית.
אל השמש או אלת השמש הוא ישות אלוהית, זכרית או נקבית, המייצגת את השמש עצמה או אחראית על תפקודים מסוימים שלה (כמו זריחה, הסיבוב לכאורה של השמש סביב לכדור הארץ) ועל הספקת אור וחום לכדור הארץ ואו ליקום כולו. ישות אלוהית כזו קיימת בתרבויות ודתות קדומות ומודרניות. ניתן למצוא אלוהויות שמש ופולחן לשמש לאורך רוב ההיסטוריה המתועדת בצורות שונות. תרבויות רבות העריצו את השמש. נטייה זו הגיונית ביותר, שכן השמש הייתה (ועודנה) גורם חשוב והיוותה מסתורין גדול, ככדור התלוי באוויר שמפיק אור וחום. לכן התפתחו אגדות רבות בקשר לשמש.
שמה של השמש בתרבויות שונות מושפע הוא כשם אלי-השמש. באנגלית השמש מכונה לפעמים בשמה הלטיני סול או בשמה היווני הליוס. בעברית המילה שמש קשורה לאלה הכנענית שמש (אלה).
המשותף לכל ההסברים האלה הוא הסברים על טבעיים, מיסטיים ופרו-מדעיים לשאלות כמו - כיצד נוצרה השמש (וכן הירח, הארץ הכוכבים), כיצד היא מקיפה את הארץ (שלפעמים נתספה ככדור ולפעמים כמסה שטוחה) ומה גורם לאירועים כמו ליקוי חמה או ליקוי ירח. האמונה באלי שמש פחתה בעקבות הדתות המונותאיסטיות והחלשות דתות פוליתאיסטיות. עם זאת אגדות עם רבות הקשורות לשמש או לאלי השמש שרדו עד לתקופה המודרנית.
אלי השמש היוו רקע להסברים קוסמולוגיים על-טבעיים ששרדו גם לאחר התפשטות המונותאיזם. הן העניקו הסבר אלוהי ועל-טבעי להיווצרות השמש, הירח והכוכבים. וכן העניקו הסברים לתופעות נפוצות כמו תנועת השמש והירח בשמים, קיום יום ולילה, זריחה, ליקוי חמה ועוד. מאידך תופעות כמו התחלפות עונות השנה, ובמיוחד הקיום של חורף וכפור יוחסו לפעמים לאלים נפרדים. ההסבר הקוסמולוגי הזה תיאר גם מודל הגאוצטרי שבו כדור הארץ נמצא במרכז היקום, והשמש, הכוכבים והירח (שגדול וחשוב יותר מהכוכבים) מקיפים אותו. כאשר הסיבה ליצירת השמש, ולתנועת השמש בשמים, וכו' עברה לאלוהים במקום לאל שמש ייעודי. תאורים אלה שרד עד למאה ה-17.
בעקבות המהפכה הקופרניקאית התפתח מודל אחר של מערכת השמש - המודל ההליוצנטרי שמסביר את קיום היום והלילה בכך שכדור הארץ סב על צירו, עם הסברים השאובים מחוק טבע שאין להם רצון משל עצמם ואין טעם בתפילה או סגידה אליהם. חוקי התנועה של ניוטון הסבירו בהמשך מהו הכוח המניע הגורם לכדור הארץ וכוכבי הלכת להקיף את השמש - במקום הסבר הנעוץ בכוח על טבעי. הסברים אלה גם קשרו את עונות השנה לשינוים הקשורים בהקפת הארץ את השמש במשך השנה, ושינוי בכמות שטף האור המגיע לכל יחידת שטח. בהמשך הוצע הסבר על התפתחות מערכת השמש. הנימוק לתמיכה בהסברים השתנה גם הוא - ממתן כבוד לטקסטים עתיקים, לאמונה ולמסורת, לנימוקים הקשורים לקיום תצפיות וניסויים, כוח הסבר משופר (בשל דיוק רב יותר), תאימות פנימית חזקה יותר וכוח ניבוי. הסברים אלה, כמו גם התפתחות כללית במדע הפחיתו את האמונות בכוחות על טבעיים ודתיים כגורמים שמניעים או מסבירים את השמש ואת התופעות הקשורות בה או בגורמים אחרים במערכת השמש.
פולחן אל השמש במקרא

התנ"ך מכיל עדויות רבות (וגינויים) לכך שגם בני ישראל עבדו את השמש והכוכבים, למשל:
וּפֶן תִּשָּׂא עֵינֶיךָ הַשָּׁמַיְמָה וְרָאִיתָ אֶת הַשֶּׁמֶשׁ וְאֶת הַיָּרֵחַ וְאֶת הַכּוֹכָבִים כֹּל צְבָא הַשָּׁמַיִם וְנִדַּחְתָּ וְהִשְׁתַּחֲוִיתָ לָהֶם וַעֲבַדְתָּם
וַיָּבֵא אֹתִי, אֶל-חֲצַר בֵּית-ה' הַפְּנִימִית, וְהִנֵּה-פֶתַח הֵיכַל יְהוָה בֵּין הָאוּלָם וּבֵין הַמִּזְבֵּחַ, כְּעֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה אִישׁ; אֲחֹרֵיהֶם אֶל-הֵיכַל יְהוָה, וּפְנֵיהֶם קֵדְמָה, וְהֵמָּה מִשְׁתַּחֲוִיתֶם קֵדְמָה, לַשָּׁמֶשׁ
. התנ"ך משבח את המלך יאשיהו על כי שרף את כלי פולחן השמש בהם נעשה שימוש בממלכת יהודה:
וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה וַיְקַטֵּר בַּבָּמוֹת בְּעָרֵי יְהוּדָה וּמְסִבֵּי יְרוּשָׁלָ‍ִם וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ וְלַמַּזָּלוֹת וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם
וַיַּשְׁבֵּת אֶת הַסּוּסִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה לַשֶּׁמֶשׁ מִבֹּא בֵית יְהוָה אֶל לִשְׁכַּת נְתַן מֶלֶךְ הַסָּרִיס אֲשֶׁר בַּפַּרְוָרִים וְאֶת מַרְכְּבוֹת הַשֶּׁמֶשׁ שָׂרַף בָּאֵשׁ
התיאור חושף דמיון בין פולחן אל השמש שאותו עצר יאשיהו, לבין חגיגות אל השמש במיתולוגיה ההינדית. בה אל השמש שועט בשמים במרכבה של שבעה סוסים, כל אחד בצבע אחר מצבעי הקשת. גם לאל השמש היווני הייתה מרכבה דומה, עם ארבעה סוסים. המונח "סוסי אש" המופיע בנבואות אליהו, אלישע, חבקוק וזכריה הנביא גם מרמז על פולחן אל השמש. כנראה שהדימוי האלילי הפך למופשט כסוסים מטפיזיים הדוהרים בשמים.
פולחן אתון

אתון היה אל מצרי בתקופת מצרים העתיקה, שהיה במקור גלגל השמש במיתולוגיה המצרית, והיבט נוסף של האל רע (במצרית עתיקה: אתון = גלגל חמה). בתקופת שלטונו של הפרעה אמנחותפ הרביעי, הפך אתון לאלוהות היחידה של דת מונותאיסטית שנוסדה על ידי אמנחותפ.
אל השמש בארכאולוגיה של ארץ ישראל

בחקר הארכאולוגיה של ארץ ישראל נמצאו ממצאים רבים של פולחן אל השמש:
בתל בית שמש שהיה מרכז פולחנה בארץ ישראל של האלה שפש (מוכרת גם בשם שַפּשוּ, או בשם שמש, מ ו-פ מתחלפות) היא אלת השמש במיתולוגיה הכנענית.
בתקופת המשנה והתלמוד, בתי כנסת רבים עוטרו בפסיפסים עם גלגל המזלות, ונמצאו ברצפות של שישה בתי כנסת ב: עוספיה, סוסיא, נערן, חמת טבריה, בית אלפא וציפורי. הסכימה של הפסיפסים בבתי הכנסת השונים - דומה. גלגל המזלות תָחום בריבוע. במרכזו, מצויר "אל השמש" הליוס עם מרכבת סוסים. המזלות עצמם מצוירים לפי הסדר המקובל, בהתאם לכיוון השעון. בארבעה קצוות הריבוע התוחם, מצוירות דמויות נשים המייצגות את ארבע התקופות המקבילות לעונות השנה, כל תקופה בפינה ליד שלושת המזלות השייכים לה.
בשנת 2016 נמצאה ספינה טרופה בנמל קיסריה מסוף התקופה הרומית בארץ ישראל ובה שרידי מטען שבו, בין היתר, נמצאו עוגנים, פסלי ברונזה, מטבעות, חפצי נוי ונר ברונזה מעוטר בדמות אל השמש.
ראו גם

אל ירח
המודל הגאוצנטרי
לקריאה נוספת

הספר "תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית", השמש כמרכז מערכת השמש ותפקידיה הסמליים והרוחניים.
הספר "לקראת תרבות השמש" מאת אומרם מיכאל איבנהוב, באתר הספרים של איבנהוב, בעברית.
כרמית מזרחי, שמש: מנורת האלים ואם הסוסים, אתר „כישופים: הקדרה המבעבעת”
הערות שוליים

↑  ג'ונתן אטס,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'הקיסר לא אלוהי? סתם תעמולה מערבית, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2002
↑  איתן דור-שב,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'כשאבותינו עבדו אלילים: אל השמש ההודי - בבית המקדש, באתר ynet, 14 בינואר 2018
↑  ניר חסון,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'צוללנים מצאו אוצר ימי בן 1,600 שנה בספינה טרופה בקיסריה, באתר הארץ, 16 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4430525-4
ז'אן מישל שרלייה

| --- | --- |
קובץ:Jean-Michel Charlier 2.jpg
 לידה:  30 באוקטובר 1924 לייז', בלגיה 
 פטירה:  10 ביולי 1989 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מדינה:  בלגיה 
 מקום קבורה:  Saint-Cloud cemetery 
 שם עט:  Georges Cel, Michel Philippe, Flettner, Charvick 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  קומיקס 
 זרם ספרותי:  קומיקס פרנקו־בלגי 
 יצירות בולטות:  Redbeard, Jacques Le Gall, Marc Dacier, Buck Danny, La Patrouille des Castors, אוכמניות, Tanguy et Laverdure, Surcouf, בפסקה זו 6 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר הכתר הבלגי 
 
ז'אן מישל שרלייה (בצרפתית: Jean-Michel Charlier; ‏30 באוקטובר 1924 – 10 ביולי 1989) היה קומיקסאי בלגי. הוא היה מייסד שותף במגזין הקומיקס הצרפתי-בלגי המפורסם "פילוט".
ביוגרפיה

שרלייה נולד בלייז', בלגיה, בשנת 1924.
בשנת 1945 הוא התקבל לעבודה כשרטט בבריסל. עיקר עיסוקו היה במגזין
"ספירו".
בשנה שלאחר מכן הוא והאמן ויקטור הובינון יצרו את רצועת הקומיקס "L'Agonie du Bismarck" בת ארבע עמודים. שרלייה כתב את התסריט  וצייר חלק מהספינות והמטוסים.
בשנת 1947 שרלייה והובינון יצרו את רצועת ההמשך באק דני. כמה שנים מאוחר יותר, שרלייה הפסיק לעסוק האיורים והתרכז בכתיבה, בעצתו של ידידו הקומיקסאי ושותפו לדרך ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"), שהיה אז האמן הבכיר ב"ספירו".
בשנות הארבעים רוב תעשיית הקומיקס הצרפתית התרכזה במגזינים וכתבי עת. הוצאות הספרים לא הוציאו כמעט ספרי קומיקס מלאים, ואלה היו העיסוק העיקרי של שרלייה באותו הזמן. מכיוון שכתיבת התסריטים לא החזיקה אותו כלכלית, בשנת 1949 הוא הוציא רישיון טייס ועבד כטייס חברת התעופה סבנה.
אולם בשנה שלאחר מכן שרלייה חזר לכתוב רצועות קומיקס, ושיתף פעולה עם הובינון פעם נוספת. השניים יצרו את "טייגר ג'ו" עבור מגזין הקומיקס לילדים "לה ליברה ג'וניור", מוסף שבועי של העיתון הבלגי "La Libre Belgique".
שרלייה יצר כמה רצועות נוספות יחד עם הובינון, בהן גם קומיקס ביוגרפי על דמויות היסטוריות כמו ז'אן מרמוז ורוברט סורקוף. במהלך שנות החמישים כתב כמה סדרות קומיקס, רובן התפרסמו במגזינים בלגים וצרפתים. בין היתר שרלייה כתב קומיקס בשיתוף עם אלבר אודרזו, צייר וכותב לעתיד של אחד מהקומיקסים הצרפתים המצליחים בהיסטוריה, אסטריקס.
שרלייה, הובינון, אודרזו וסופר הקומיקס הצרפתי רנה גוסיני הקימו יחד את סוכנות הקומיקס 'אדיפרנס' ואת מגזין "פיסטולין" בשנת 1955 ואת המגזין הצרפתי המשפיע "פיילוט" בשנת 1959. שרלייה שימש כעורך הכללי וגם כתב שתי סדרות שהופיעו בו עם הגיליון הראשון: "Redbeard" עם הובינון "וTanguy and Laverdure" עם אודרזו.
במהלך שנות השישים נקנה פיילוט על ידי הוצאת הספרים "דרגאוד" כחלק מיוזמה שקידם שרלייה, והיא אספה את הסיפורים כפי שפורסמו בהמשכים בפיילוט לכדי ספרים באורך מלא. ספר הקומיקס הראשון של דארגוד היה ההרפתקה הראשונה של אסטריקס מאת אודרזו וגוסיני, ולאחר ההצלחה של הכותר, יצאו עוד 16 ספרים של סדרות מהמגזין, בהן גם אוכמניות ופורט נאוואחו, מאת שרלייה ושותפו ז'אן ז'ירו.
באמצע שנות ה-60 החלו לצאת לדמויות הראשיות של סדרות הקומיקס ספרי קומיקס משל עצמן, כמו אוכמניות שיצאה מתוך פורט נאוואחו. על מנת לתת למהדורות אלו דימוי "בוגר" יותר, הספרים הוצאו כבר מההתחלה במהדורות כריכה קשה בצרפת, אם כי הם הוצאו, באופן אירוני, בכריכה רכה בבלגיה, מולדתו של שרלייה. עם זאת, האוספים של שרלייה קיבלו מעמד של יצירת מופת בעולם הקומיקס הצרפתי-בלגי. שרלייה ביקר בארצות הברית בשנת 1963, וקיבל השראה מן המדבריות הגדולים שבטקסס ובאריזונה. חוויותיו במדבר גרמו לו לכתוב את "פורט נאוואחו", סדרת קומיקס מערבונים. הוא בחר באמן ז'אן ז'ירו (מוביוס), שאז עוד היה החניך של ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"). פורט נאוואחו, שממנו יצאה סדרת הבת המצליחה בהרבה "אוכמניות". הסדרה יצאה ביותר מ-15 רומנים גרפיים והייתה הסדרה הנמכרת והפופולרית ביותר של שרלייה וז'ירו.
בשנת 1972, בהשפעת מאי 1968 הצרפתי בו אמני פיילוט הסתכסכו עם המערכת, ויתר שרלייה על תפקידו כעורך בעיתון ועבר לאזור כפרי יותר בפרברי פריז. הוא המשיך לכתוב קומיקס עם ז'ירו, ובמקביל עבד בטלוויזיה הצרפתית.
ז'אן מישל שרלייה נפטר בעיירה סן קלוד שבצרפת בשנת 1989, והותיר אחריו את בנו פיליפ. כל סדרות הקומיקס שלו הומשכו לאחר מותו בידיי אמנים אחרים, לעיתים כאלה שהוא בחר בעצמו בעודו בחיים.
פרסים

ארצות הברית 1973: פרס Shazam של האקדמיה לאמנויות קומיקס עבור "אוכמניות" בקטגוריה "סדרת הקומיקס הזרה הטובה ביותר" (פרס זהה זיכה גם את ז'ירו).
צרפת 1973: פרס פרי פניקס, פריז, בקטגוריה "תרחיש ד'אוונטרים", אותו קיבל שרלייה בלבד.
הערות שוליים

1 2 3  De Weyer, Geert (2005). "Jean-Michel Charlier". In België gestript, pp. 177-179. Tielt: Lannoo.
↑  L'Intégrale Tanguy et Laverdure 2: L'escadrille des cigognes, Paris: Dargaud, 2015, pp. 6–8, ISBN 9782205073119
↑  "Los buenos, los feos y los malos". Malaga Hoy (בספרדית). 4 בספטמבר 2010. נבדק ב-10 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  1973 Academy of Comic Book Arts Awards
↑  Phénix was a specialized comic journal, published quarterly between 1966 and 1977 by Parisian publisher SRP Éditeur, and has been one of the oldest of its kind in the world (Bedetheque.com).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330159105171  PLWABN: 9810672654805606  BIBSYS: 90098554  BNE: XX833250  BnF: cb11896174t (data)  GND: 119411741  ICCU: RAVV041307  ISNI: 0000 0001 2142 1144  LCCN: n84084249  LNB: 000015157  NKC: xx0019581  NLG: 189240  NTA: 06890617X  SELIBR: 181431  SNAC: w6740ffk  SUDOC: 026779943  VIAF: 85424186   WorldCat (עם VIAF): 85424186
וולטר דאמרוש

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1862 ברסלאו, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  22 בדצמבר 1950 (בגיל 88) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Ledgelawn Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון קרל מריה פון ובר 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
וולטר דאמרוש
וולטר יוהנס דאמרוש (בגרמנית: Walter Johannes Damrosch;‏ 30 בינואר 1862- 22 בדצמבר 1950), היה מנצח ומלחין אמריקאי.
ביוגרפיה

דאמרוש נולד בברסלאו, פרוסיה (כיום ורוצלב, פולין). נודע בעיקר כמנצח על יצירות של ריכרד וגנר. כמו כן היה חלוץ בביצוע מוזיקה ברדיו, ובתור שכזה היה לאחד הגורמים העיקריים בקירוב מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בארצות הברית.
אף כי דאמרוש זכור כיום בעיקר כמנצח, הרי לפני שידורי הרדיו שלו נודע בה במידה כמלחין. במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו:
"דאמרוש... מנצחה הנודע של התזמורת הסימפונית של ניו יורק ושל מיזמים אופראיים שונים, ביסס את מעמדו כמלחין מקורי ופיוטי, לא רק באופרה שלו, "אות השני", אלא גם בשירים כמו "דני דיבר", בעל העוצמה הדרמטית המרשימה."
דאמרוש כתב חמש אופרות, המבוססות על סיפורים כמו "סיראנו (אנ')" (1913) ו"האיש ללא ארץ" (1937). האופרות הללו כמעט שאינן מבוצעות עוד כיום. בשנת 1928 החל בסדרה משודרת של הרצאות פופולריות על מוזיקה, לסטודנטים. את הקלטות וגנר שלו אפשר להשיג עדיין היום.
אחיו היה המנצח פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, ואחותו הייתה קלרה מאנס, פסנתרנית ומורה, שייסדה עם בעלה דייוויד מאנס את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.
וולטר דאמרוש החליף את אביו, לאופולד דאמרוש, בניהול מוזיקלי של האגודה הסימפונית של ניו יורק, ואף הקים את "אגודת דאמרוש לאופרה", שהציגה אופרות של וגנר ברחבי אמריקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הדריך את חילות ארצות הברית במוזיקה צבאית. אחרי המלחמה יצא עם תזמורתו לסיור באירופה.
וולטר דאמרוש מת בניו יורק בשנת 1950.
יצירות בברודוויי

"יונת השלום" (1912) - אופרה/מחזמר - מלחין ושותף לליברית
"אלקטרה" (הצגה מחודשת ב- 1918) - מחזה - הלחין מוזיקה תוכניתית
לירן שטראובר

לירן שטראובר (נולד ב-20 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער וכיום פרשן כדורגל ומגיש תוכניות טלוויזיה.
קריירת מועדונים

שטראובר נולד וגדל במושב יגל החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובתחילת שנות ה-90 שימש כשוער מחליף בקבוצה. לאחר מכן שיחק במספר קבוצות, ואת מעמדו בליגה ביסס כשוערה של הפועל ירושלים, משם עבר למכבי תל אביב, בתור שוער המשנה של אלכסנדר אובארוב. לאחר פרישתו של אובארוב הפך שטראובר לשוערה הראשון של מכבי תל אביב. עם הקבוצה זכה שטראובר באליפות ליגת העל ובשלושה גביעי מדינה, ואף שיחק בשלב הבתים בליגת האלופות.
ב-14 במאי 2006, לאחר שבע שנים במכבי תל אביב, חתם שטראובר במכבי נתניה לאחר קנייתה על ידי איש העסקים דניאל יאמר. שטראובר הוביל את נתניה בחזרה לצמרת הליגה, לצידם של דדי בן דיין ואיתי שכטר, והיה שותף למשחקיה הראשונים של הקבוצה בגביע אופ"א. בקיץ 2009 עזב שטראובר את מכבי נתניה וחזר למכבי תל אביב.
ביוני 2011 חתם שטראובר על חוזה לשנתיים במכבי פתח תקווה. בעונת 2011/2012, העונה הראשונה בחוזה, ירדה הקבוצה לליגה השנייה ובסיומה החליטה לשחרר את שטראובר. בתגובה הגיש שטראובר נגד הקבוצה תביעה על סך 800 אלף ש"ח בגין הפרת חוזה.
ב-4 בדצמבר 2017 חזר שטראובר מפרישתו בגיל 43 ושיחק משחק אחד במדי הפועל לוד מליגה ג'.
בליגה הבכירה בישראל רשם שטראובר 513 הופעות, והוא מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של הליגה בכל הזמנים.
נבחרות ישראל

לשטראובר שמונה הופעות בנבחרת ישראל ו-17 הופעות בנבחרת הצעירה.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-17 באפריל 2002, במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק.
קריירה לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל שטראובר לשמש כפרשן במשחקי ליגת העל בכדורגל לנוער המשודרים בערוץ הספורט. באוגוסט 2015 פוטר מהערוץ לאחר תקרית שבה היה מעורב במשחק ראווה במסגרת הליגה הישראלית בכדורגל חופים.
בשנת 2010 גילם את עצמו בהופעת אורח בסדרת הנוער של ערוץ דיסני ״אחרי הצלצול״.
בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
בשנת 2016 גילם את עצמו בהופעת אורח בסדרת הנוער ״גרעינים״ ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 2017 גילם את עצמו בהופעת אורח בסדרת הנוער של ערוץ הילדים ״פלאשבק״.
בשנת 2019 השתתף בתוכנית הראליטי "האח הגדול VIP עונה 3".
בשנת 2022 השתתף בתוכנית הריאליטי MKR המטבח המנצח: VIP עונה 3, לצד השחקנית ובת זוגו טל טלמון, בה הגיעו לשלב הגמר.
חיים אישיים

לשטראובר שני בנים מנישואיו הראשונים. ב-10 ביוני 2006 נישא בשנית לחברת הכנסת לשעבר ענבל גבריאלי, ולזוג נולד בן. בשנת 2009 השניים התגרשו.
במאי 2011 נישא בפעם השלישית, לאלינור אביגדול, וב-2013 התגרש.
ממאי 2019 שטראובר בזוגיות עם השחקנית טל טלמון. בפברואר 2021 נולד בנם המשותף ובינואר 2023 השניים נישאו.
תארים שיאים והישגים

תארים:
ליגת העל (1): 2002/2003
גביע המדינה (3): 2000/2001, 2001/2002, 2004/2005
גביע הטוטו (1): עונת 1996/1997
הערות שוליים

1 2  דוד בן-שימול,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'מה עובר על שטראובר? מהנבחרת לליגה הלאומית, באתר ynet, 23 ביוני 2012
↑  ‏שירי אלג'ם, ‏לירן שטראובר תובע 800 אלף ש"ח ממכבי פ"ת, באתר ONE‏, 24 ביוני 2012
↑  איציק זוהר ולירן שטראובר פוטרו מערוץ הספורט בעקבות פיצוץ משחק הראווה, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2015
↑  ערן סויסה,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'העונה החדשה של האח הגדול VIP יצאה לדרך, באתר ישראל היום, 13 בינואר 2019
↑  אפרת וכטל,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'‏אצלנו הכל על השולחן. אין לנו מעצורים, באתר ‏מאקו‏, 24 בנובמבר 2022
↑  אפרת וכטל,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'‏אבות צריכים להיות החזקים והחסינים. אני לא חסין, באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2024
↑  יפעת הללי אברהם,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏בשעה טובה: טל טלמון ולירן שטראובר התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 27 בינואר 2023
אבק שרפה

ערך זה עוסק בסוג של חומר נפץ. אם התכוונתם לספר מתח של הרלן קובן, ראו .
אבק שרפה
אבק השרפה הוא חומר בעירה שהומצא, ככל הנראה, על ידי הסינים במאה ה-9. עם זאת, קיימים אזכורים לשימוש בחומר דמוי אבק שרפה בתקופות מוקדמות יותר. האזכור הראשון ביותר לאבק שרפה הופיע בשנת 142 לספירה על ידי האלכימאי הסיני וויי בוייאנג, שכתב על חומר עם תכונותיו של אבק שרפה. בספרו "קרבת השלוש" (ספר טאואיסטי בנושא אלכימיה) הוא תיאר תערובת של שלוש אבקות אשר "עפה ורוקדת" בפראות כאשר מציתים אותה. אף על פי שלא ניתן לדעת האם הוא אכן התייחס לאבק שרפה, אין בנמצא חומרי נפץ אחרים שהם תערובת של שלוש אבקות.
כבר במאה ה-10 השתמשו הסינים ברומח אש עבור מטרות צבאיות. במאה ה-14 החלו גם האירופים לממש את הפוטנציאל ההרסני הגלום באבקה והשתמשו בה למטרות צבאיות שהשתכללו לאורך זמן וכללו, בין השאר, תותחים ורובים. המקור להגעת הטכנולוגיה לאירופה ולארצות ערב הוא ככל הנראה באימפריה המונגולית, ששיא פריחתה היה באמצע המאה ה-13, ושטחה כלל חלקים מאירופה ומהמזרח התיכון.
ישנם סוגים שונים ומגוונים של אבקות שרפה. במשפחה זו נכללים חומרים דליקים המשחררים בעת בעירתם אור, חום וגזים.
אבק שרפה שחור

אבק השרפה השחור (אבש"ש) הוא הראשון מבין הסוגים השונים של אבקות השרפה. עד לאמצע המאה ה-19 השתמשו באבק השרפה למטרות שעשוע (זיקוקין די-נור) ולמטרות צבאיות. במחצית השנייה של המאה ה-19 הופסק השימוש הצבאי באבק השרפה השחור ובמקומו הגיע האבש"ר (אבק שרפה נטול עשן). אבק השרפה השחור משמש בעיקר בתחום הפירוטכניקה.
אבק השרפה השחור מכיל גופרית, אבקת פחם (התורמת את הפחמן לתהליך הבעירה) ואשלגן חנקתי המשמש כמחמצן של התערובת.
באופן פשטני, ניתן לנסח את תגובת השרפה כך:
2(KNO3) + S + 3C → K2S + N2 + 3(CO2)
ניסוח מדויק יותר, אם כי עדיין פשטני, הוא כדלהלן:
10(KNO3) + 3S + 8C → 2K2CO3 + 3K2SO4 + 6CO2 + 5N2
תוצרי הבעירה מלמדים כי אין מדובר בתגובה פשוטה. תוצרי הבעירה של אבק שרפה שחור הם כ־55.91% מוצקים (לרבות אשלגן פחמתי, אשלגן גופרתי, גופרית, אשלגן חנקתי ופחמן); 42.98% תוצרים גזיים (בהם פחמן דו-חמצני, חנקן, פחמן חד-חמצני, מימן גופרתי, מימן ומתאן); 1.11% מים.
היחס האופטימלי ליצירת אבק שרפה שחור הוא 74.64% אשלגן חנקתי, 13.51% אבקת פחם ו-11.85% גופרית (במסה).
התקן הנפוץ ביותר בקרב יצרני חומרים פירוטכניים מכיל 75% אשלגן חנקתי, 15% אבקת פחם ו-10% גופרית. סוג הפחם הטוב ביותר הוא פחם שיוצר מעץ ערבה, אך ניתן גם לעשות שימוש בפחם אורן, אלון, צפצפה, שזיף או אדר.
איכות אבקת השרפה נמדדת על פי מהירות שריפתה, זו תלויה בסוג הפחם וגודל גרגירי האבקה.
גודל גרגירי האבקה הוא גורם חשוב מאוד במהירות השרפה. בין הגרגירים ישנם מרווחי אוויר שבהם הגזים יכולים לעבור ולהצית עוד מהתערובת בצורה מהירה יותר.
אבק שרפה נטול עשן

אבק שרפה נטול עשן (אבש"ר) מורכב בעיקר מניטרוצלולוזה ומניטרוגליצרין, אינו מייצר עשן בזמן בעירתו, יכול לפתח לחצים גבוהים ביותר ובעל מקדם איכות נמוך.
משתמשים בו בעיקר בתחום הצבאי, כחומר הודף בתחמושת רובים ואקדחים.