stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוכב לכת חוץ-שמשי
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2012

KOI-961 הוא ננס אדום שהתגלו סביבו שלושה כוכבי לכת. לכוכבי הלכת רדיוס של 0.57, 0.73 ו־0.78 פעמים רדיוס כדור הארץ. זוהי המערכת הראשונה שנמצאה שכל כוכבי הלכת שבה קטנים מכדור הארץ. כוכבי הלכת שבמערכת נמצאים במסלול קרוב לכוכב, הרבה פנימה מאזור ישיב.
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2013

קפלר־37b הוא כוכב לכת חוץ־שמשי המקיף את הכוכב קפלר 37 אשר נמצא בקבוצת הכוכבים נבל. נכון לפברואר 2013 זה הוא כוכב הלכת הקטן ביותר שהתגלה מסביב לכוכב מהסדרה הראשית. הרדיוס של כוכב לכת זה הוא מעט גדול יותר מזה של הירח של כדור הארץ.
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2014

קפלר־186f הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את ננס אדום, קפלר־186, המרוחק 492 שנות אור מכדור הארץ והתגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר. זהו כוכב הלכת החוץ שמשי הראשון עם רדיוס דומה לזה של כדור הארץ שהתגלה באזור ישיב של כוכב אחר.
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2015

K2-18b הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את ננס אדום, המרוחק 120 שנות אור מכדור הארץ והתגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר. בשנת 2019 התגלתה כמות ניכרת של מים באטמוספירה שלו.
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2016

פרוקסימה קנטאורי b הוא אקזופלנטה באזור הישיב של הכוכב פרוקסימה קנטאורי שנמצא במערכת השמש אלפא קנטאורי במרחק 4 שנות אור מכדור הארץ.
האקזופלנטה הזאת היא האקזופלנטה הקרובה ביותר לכדור הארץ שנמצאת באזור הישיב.
כוכבי לכת בעלי עניין מדעי > 2017

TRAPPIST-1, כוכב מסוג ננס קר מאוד, הנמצא במרחק 39.13 שנות אור מכדור הארץ. במערכת כוכבי לכת שלו התגלו בשנת 2017 שבעה כוכבי לכת סלעיים הנמצאים באזור ישיב ולכן, במסגרת המידע החסר לגביהם נקבע כי יש אפשרות סבירה לקיום חיים בהם.
כוכבי לכת מחוץ לגלקסיית שביל החלב

כוכבי לכת מחוץ לגלקסיית שביל החלב נקראים כוכבי לכת חוץ־גלקטיים (אנ'). הראשון שבהם הוכרז ב-2020 ונקרא M51-ULS-1b, והוא נמצא בגלקסיית המערבולת.
ראו גם

כוכב לכת דמוי ארץ
ירח חוץ-שמשי
טמה שניידרמן

| --- | --- |

 לידה:  1917
 פטירה:  1943 (בגיל 26 בערך) טרבלינקה, גנרלגוברנמן
טֶמָה שניידרמן (לעיתים: טאֶמָה, או: תֶמָה; 1917-1943) הייתה בתקופת השואה קשרית בתנועת "דרור" בביאליסטוק ובווילנה. הביאה לוורשה את הידיעות הראשונות על רצח היהודים בפונאר. בת זוגו של מרדכי טננבוים. נרצחה בטרבלינקה.
פעילות בתנועת "דרור"

נולדה בשנת 1917 בוורשה שבפולין, למדה בגימנסיה פולנית. הכירה את מרדכי טננבוים והצטרפה לתנועת "דרור". בראשית מלחמת העולם השנייה עזבה את וורשה ונסעה מזרחה יחד עם טננבוים, בתחילה לקובל ומשם לוילנה.
בתפקיד קשרית הארגון היהודי הלוחם

עם סגירת גטו וילנה נשארה מחוץ לגטו ושימשה קשרית תנועת "דרור" ושל הארגון היהודי הלוחם בין שטחי הגנרלגוברנמן, השטחים שסופחו לרייך השלישי ואוקראינה. המשיכה לקיים את הקשר התנועתי תחת שם המחתרת ונדה מאיבסקה. מרדכי טננבוים כתב עליה: "טאמה - ביקרה בכל גיטו, ידעה את החיים היהודיים והצרות בכל עיר ועיירה - אוצר חי של ידיעות ואינפורמציה על הסבל והמרטירולוגיה של יהדות פולין. הביאה בשורת התנועה לכל מקום, לכל חבל. ובבואה, כמה שמחה: ידיעות, אינפורמציה, כסף, חומר תנועתי". במכתביו סיפר כיצד "בעיירות היו מספרים אגדות על הנוצרייה הצעירה בעלת הצמות, שמביאה - בשם 'פולנים טובים' - עזרה וכסף. קראנו לה בהלצה '27 איקס' - שם של סרט ריגול מפורסם מלפני המלחמה עם מרלן דיטריך". 

בדצמבר 1941 חזרה לווילנה יחד עם לונקה קוז'יברודסקה, קשרית "דרור". הן ביצעו משימות חשאיות רבות עבור התנועה בווילנה, בביאליסטוק ובוורשה. תפקידן היה להעביר תחמושת ועיתונים של התנועה, ללוות חברים שעברו מעיר לעיר ולהפיץ מידע על הרצח ההמוני. בינואר 1942 עלתה חשיבותה של ביאליסטוק כמרכז פעילות ושניידרמן החלה לפעול לחידוש הקשרים בין החברים והחברות ששרדו מן האקציות ועוררה אותם לפעולה התנועה.

לאחר מאסרה של לונקה קוז'יברודסקה הייתה לקשרית היחידה של תנועת "דרור" בין ורשה ומחוזות המזרח. באוגוסט שבה לביאליסטוק ובפיה תיאור האקציה בוורשה וקריאה לחבור לפרטיזנים ביערות. מביאליסטוק נסעה גם לגרודנה כדי להעביר גם לשם את הידיעות. חברי "דרור" בגרודנה התייעצו איתה והחליטו לבוא במגע עם אנשי מחתרת ביער ולרכוש נשק. היא קיימה קשר קבוע בין ביאליסטוק לוורשה והעבירה לאנשי המחתרת בוורשה מידע, כסף ונשק. צביה לובטקין העידה:
הקשריות הן שהיו מביאות נשק לגיטאות - נשאו אותו מעיר לעיר והכניסוהו אל בין החומות. בדיקות חמורות היו בודקים הגרמנים והן הוליכו אותם שולל כשהנשק על גופן, או טמון בכיכרות לחם. לתמה קרה פעם מקרה מבדח במקצת: היא נסעה ברכבת, ורימוני-יד טמונים בתחתוניה. נתפנה מקום ישיבה והגויים ברוב אדיבותם הפצירו בה לישב. היא ידעה שאם תשב עלולה היא לסכן את עצמה ואת הנוסעים. למזלה הצליחה להסיח את דעת הנוסעים ויצאה מן המיצר בשלום.
בתיעוד גטו ורשה במלחמת העולם השנייה היה שמה אחד מהשמות שהיו סמל לפועלן של נשים בארגוני המחתרות הלוחמות. כשכתב ההיסטוריון ד"ר עמנואל רינגלבלום על הקשריות בארגונים אלה, תיאר אותן בתור "הפרומקות, הליונקות והטימות", כאשר הלוחמות פרומקה פלוטניצקה, לונקה קוז'יברודסקה וטמה שניידרמן משמשות לו כסמל.
מותה

ב-11 בינואר 1943 נקראה על ידי הנהגת הארגון היהודי הלוחם להגיע מביאליסטוק לוורשה כדי להעביר לממשלת פולין הגולה בלונדון מידע ומסמכים חשאיים על החלטת היינריך הימלר להגביר את קצב ההשמדה של היהודים. היא הביאה איתה סכום כסף גדול, מתנת אפרים ברש, ראש היודנראט בגטו ביאליסטוק וידיעות על התקדמות פעולות ההגנה של היהודים שם. היא הגיעה לוורשה ב-17 בינואר 1943. למחרת נתפסה עם שתי חברותיה הקרובות, לאה פרלשטיין ושרה גרנטשטיין, גם הן לוחמות ונשלחה לטרבלינקה. פרטי מותה המדויקים אינם ידועים, במותה הייתה כבת 25.
בקרב חברים וחברות בפולין סימנו הידיעות על מותה את קצה התקווה: "מווארשה אין לנו כל ידיעה [...] מסתבר שנספו כולם עד אחד", כתבה ציפורה בירמן באפריל 1943 בקיבוץ תל-חי שבפולין, "טאמה נסעה ואף ממנה אין כל ידיעה. הרגשה איומה: נשארנו אחרונים".
לקריאה נוספת

נעמי שימשי, "לונקה וטמה - קשריות מובילות בתנועת 'דרור' בפולין הכבושה", אסתר הרצוג (עורכת), נשים ומשפחה בשואה, תל אביב: הוצאת אוצר המשפט, 2006.
טמה שניידרמן באלבום גיבורים ונואשים: 60 שנה למרד גטו ורשה (עורך: דני דור), בית לוחמי הגטאות, 2003, עמ' 113–114.
שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
צביה לובטקין, בימי כליון ומרד, לוחמי הגטאות: הוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1979.
יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן, לוחמי הגטאות: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.
הערות שוליים

↑  יצחק צוקרמן, משה בסוק (עורכים), ספר מלחמות הגיטאות, בית לוחמי הגטאות, 1954, עמ' 383.
↑  מצוטט מתוך נעמי שימשי, "לונקה וטמה - קשריות מובילות בתנועת 'דרור' בפולין הכבושה", אסתר הרצוג (עורכת), נשים ומשפחה בשואה, תל אביב: הוצאת אוצר המשפט, 2006, עמ' 151.
↑  שימשי, "לונקה וטמה", נשים ומשפחה בשואה, עמ' 141-142.
↑  שימשי, "לונקה וטמה", נשים ומשפחה בשואה, עמ' 144-146.
↑  שימשי, "לונקה וטמה", נשים ומשפחה בשואה, עמ' 148-149.
↑  צביה לובטקין, בימי כליון ומרד, לוחמי הגטאות: הוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1979, עמ' 57.
↑  שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 31.
↑  ספר מלחמות הגיטאות, עמ' 758.
↑  דני דור (עורך), גיבורים ונואשים: 60 שנה למרד גטו ורשה, בית לוחמי הגטאות, 2003, עמ' 114.
↑  לובטקין, בימי כליון ומרד, עמ' 239, ראו גם: ספר מלחמות הגיטאות, עמ' 758.
↑  ציפורה בירמן, "מגורדנו וביאליסטוק", ספר מלחמות הגיטאות, עמ' 396-397.
מיקיטה שבצ'נקו

מיקיטה רוסלאנוביץ' שבצ'נקו (באוקראינית: Мики́та Русла́нович Шевче́нко ; נולד ב-26 בינואר 1993 בהורליבקה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות השוער בקבוצת אולקסנדריה מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

שבצ'נקו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל בשחטאר דונצק. הוא גדל במחלקת הנוער שלה ובשנת 2009 עלה לקבוצה הבוגרת ומאז, באופן רשמי הוא שחקן הקבוצה מאז. אך בפועל שיחק משחקים בודדים שורות שחטאר. בעונת 2011/2012 הושאל לקבוצת  איליצ'בץ מריאופול, אבל גם שם לא זכה להשתתף במשחקי ליגה. לאחר מכן שיחק שתי עונות בשורות זוריה לוהנסק בהשאלה משחטאר. בשנת 2016 חזר לשחטאר.
נבחרת

שבצ'נקו שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה. ב-2011 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנוער של אוקראינה. 
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנה וחצי. מנבחרת הנוער המשיך לנבחרת הצעירה.
שבצ'נקו זומן לראשונה לנבחרת הלאומית של אוקראינה ב-2014. היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016. עדיין לא שותף באף אחד ממשחקיה הרשמיים של הנבחרת.
תארים

אליפות אוקראינה : 2016/2017
הגביע האוקראיני: 2016/2017
סאבו פאביצ'ביץ'

סאבו פאביצ'ביץ' (במונטנגרית: Caвo Павићeвић; נולד ב-11 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי-סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

פאביצ'ביץ' גדל בקבוצה קטנה בסרביה, ובשנת 1999 עבר לשחק במועדון היידוק קולה. בתחילת דרכו הושאל למספר קבוצות קטנות ולאחר מכן תפס את מקומו בהרכב הקבוצה, עד שבאמצע עונת 2007/2008 חתם בקבוצת וויבודינה נובי סאד (הקבוצה הוותיקה ביותר בסרביה). הקבוצה מצמרת הליגה הסרבית הקנתה לו פרסום רב וכעבור חצי שנה הוחתם לשנתיים בקבוצת אנרג'י קוטבוס מההבונדסליגה הגרמנית. ב-16 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, במשחק מול הופנהיים. לאחר שנה בגרמניה, עבר פאביצ'ביץ' בשנת 2009 לקבוצת קוואלה מהליגה היוונית, במדיה שיחק שנה אחת.
בקיץ 2010 הגיע פאביצ'ביץ' לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול פריז סן-ז'רמן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-5 במרץ 2011 הבקיע את שערו היחיד במדי מכבי תל אביב, בתיקו 2–2 עם הפועל עכו. לאחר שנתיים במועדון, ביוני 2012 עבר פאביצ'ביץ' לאומוניה ניקוסיה מהליגה הקפריסאית, אך לא הצליח להתאקלם בקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, ושוחרר כעבור מספר חודשים.
בחלון ההעברות של ינואר 2013 חזר פאביצ'ביץ' לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-12 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–0 על בני סכנין. בסך הכל ערך 15 הופעות בכל המסגרות עד תום עונת 2012/2013, ובסיומה שוחרר מהמועדון.
ביוני 2013 חזר פאביצ'ביץ' לקפריסין, וחתם באנורתוסיס פמגוסטה. לאחר חצי עונה, חזר בינואר 2014 לסרביה וחתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ביולי 2016 חתם בקבוצת ספרטק סובוטיצה מליגת העל הסרבית, ובתום עונה אחת במועדון פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
קריירה > נבחרת מונטנגרו

ב-24 במרץ 2007, לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו, היה פאביצ'ביץ' חלק מההרכב הראשון של נבחרת נבחרת מונטנגרו החדשה, במשחקה הראשון אי פעם, נגד נבחרת הונגריה, ולאחר מכן שיחק במדי נבחרת מונטנגרו במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 ומוקדמות יורו 2012. בסך הכל ערך פאביצ'ביץ' 39 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק מול ליכטנשטיין בשנת 2014.
הערות שוליים

↑  עמית גולדשטיין‏, פאביצ'ביץ': "הגיע הזמן שיידעו מי הטובה בתל אביב", באתר וואלה, 2 במרץ 2009
סוכנות הארכיונים הפדרלית של רוסיה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 תאריך הקמה:  1918 
 מנהל:  Andrey Artizov 
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 archives.gov.ru
 
סוכנות הארכיונים הפדרלית (ברוסית: Федеральное архивное агентство, ידוע כ'רוסארכיב', Росархив) היא גוף פדרלי שכפוף לנשיא הפדרציה הרוסית, המבצע משימות פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה המשפטית בתחום שימור הארכיון והעבודה המשרדית, וכן פיקוח, אספקת שירותים ציבוריים וניהול רכוש פדרלי בתחום אחזקת הארכיונים הממשלתיים ובייחוד ניהול ארכיון המדינה של רוסיה.
לסוכנות נציגויות בכל מחוזות רוסיה וגם ועדת הארכיונים של מינהל העיר סנקט פטרבורג למינהל הארכיונים הראשי של מוסקבה כפופים לה.
שמות הסוכנות

1918–1922: המחלקה הראשית לענייני ארכיון תחת הוועדה העממית לחינוך של רוסיה הסובייטית (Главное управление архивным делом при Наркомате просвещения РСФСР ,ГУАД при Наркомпросе РСФСР, Главархив).
1922–1929: מינהל הארכיונים המרכזי בוועד הפועל המרכזי (Управление Центральным архивом при ВЦИК, Центрархив РСФСР).
1929–1938: מינהל הארכיונים המרכזי תחת הוועד הפועל המרכזי (Центральное архивное управление при ЦИК СССР; ЦАУ СССР, Центрархив СССР).
1929–1938: מינהל הארכיונים המרכזי תחת הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות (Центральное архивное управление при ЦИК СССР ,ЦАУ СССР).
1938–1948: מחלקת ארכיונים ראשית של קומיסריון הפנים העממי של ברית המועצות (Главное архивное управление НКВД СССР)
1948–1960: מינהל הארכיונים ראשי של משרד הפנים של ברית המועצות (Главное архивное управление МВД СССР).
1960–1991: מינהל הארכיונים הראשי שתחת מועצת השרים של ברית המועצות (Главное архивное управление при Совете Министров СССР).
1990–1991: הוועדה לארכיון תחת מועצת השרים של רוסיה (Комитет по делам архивов при Совете Министров РСФСР, Роскомархив)
1991–1992: הוועדה לארכיונים שתחת ממשלת הפדרציה הרוסית (Комитет по делам архивов при Правительстве РФ)
1992–1996: שירות הארכיונים הממלכתי של הפדרציה הרוסית (Государственная архивная служба Российской Федерации, Росархив)
1996–2004: שירות הארכיונים הפדרלי של הפדרציה הרוסית (Федеральная архивная служба Российской Федерации)
משנת 2004–ואילך: סוכנות הארכיונים הפדרלית (Федеральное архивное агентство)
מוסדות הכפופים לסוכנות

ארכיון המדינה של הפדרציה הרוסית, מוסקבה
ארכיון המדינה הרוסי לחוקים עתיקים, מוסקבה
ארכיון המדינה ההיסטורי של רוסיה, סנקט פטרבורג
ארכיון המדינה ההיסטורי הצבאי של רוסיה, מוסקבה
ארכיון המדינה של הצי הרוסי, סנקט פטרסבורג
ארכיון המדינה הרוסי להיסטוריה חברתית ופוליטית, מוסקבה
הארכיון הממלכתי הרוסי להיסטוריה עכשווית, מוסקבה
ארכיוני המדינה הרוסיים ההיסטוריים במזרח הרחוק, ולדיווסטוק
הארכיון הממלכתי הרוסי לתיעוד מדעי וטכני, מוסקבה
ארכיון המדינה הרוסי בסמרה
ארכיון המדינה הרוסי למסמכי קולנוע וצילום, מחוז מוסקבה, קרסנוגורסק
ארכיון המדינה הרוסי למסמכי צילום, מוסקבה
ארכיון המדינה לספרות ואמנות, מוסקבה
ארכיון המדינה הכלכלי של רוסיה, מוסקבה
ארכיון המדינה הצבאי של רוסיה, מוסקבה
מרכז אחסון קרנות ביטוח, מחוז טיומן, ילוטורובסק
מכון המחקר המדעי הכל-רוסי לתיעוד וארכוב (Всероссийский научно-исследовательский институт документоведения и архивного дела ,ВНИИДАД);
האגודה להפעלת ותחזוקת ארכיונים פדרליים (Объединение по эксплуатации и техническому обслуживанию федеральных архивов).
ליפמן היילפרין

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1902 ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בספטמבר 1968 (בגיל 65) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  נוירולוגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קניגסברג 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1953) 
 
רפאל יום טוב ליפמן (בן שלמה) היילפרין (10 בדצמבר 1902 – 26 בספטמבר 1968) היה רופא, מנהל המחלקה הנוירולוגית בבית החולים "הדסה", מחבר שבועת הרופא העברי, חתן פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת תשי"ג.
קורות חיים

רפאל יום טוב ליפמן (ליפא) היילפרין נולד בביאליסטוק שבפולין, לרב שלמה, בנו של רבי חיים נפתלי הרץ היילפרין, ראב"ד ביאליסטוק, ונכדו של רבי רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, בעל "עונג יום טוב".
התחנך חינוך יהודי מסורתי. בסיום לימודיו בגימנסיה רוסית, עבר לגרמניה ולמד רפואה בקניגסברג. את התמחותו עשה בבית החולים למחלות רוח ועצבים באוניברסיטה, במכון לפיזיולוגיה של האוניברסיטה, במחלקה הנויורולוגית בבית חולים בברלין ובמכון לאנטומיה של המוח בציריך. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל.
בארץ ישראל עסק בחקר תחום הנוירולוגיה, ובשנת 1935 ייסד את החברה הנוירולוגית-פסיכיאטרית בארץ ישראל. בשנת 1936 ערך מפקד אוכלוסין לצורך מציאת מתאם בין מאפייני האוכלוסייה ושכיחות מחלות הנפש שבה. בשנת 1938 נקרא לבית החולים "הדסה" בירושלים לצורך ניהול המרפאה למחלות עצבים ורוח. היילפרין נמנה בין מייסדי המחלקה הנוירולוגית בבית החולים ועמד בראשה בשנים 1941–1969. משנת 1949 שימש גם מנהל רפואי של בית החולים הפסיכיאטרי "עזרת נשים".
משנת 1936 היה היילפרין חבר מערכת בכתב העת "הרפואה". בשנת 1946 החל להרצות בתחום נויורולוגיה קלינית באוניברסיטה העברית, ובשנת 1952 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. לרגל סיום המחזור הראשון של בוגרי בית הספר לרפואה בירושלים (בל"ג בעומר תשי"ב) (מאי 1952) חיבר את שבועת הרופאים בעברית. מאוחר יותר התמנה לדקאן הפקולטה לרפואה.
מחקריו הקיפו את מכלול תחומי העיסוק הקשורים בנוירולוגיה, והוא היה ממקימי המעבדות הראשונות בארץ לפסיכופיזיולוגיה, נוירולוגיה ניסויית ואלקטרואנצפלוגרפיה. בשנת 1950 השתתף היילפרין בקונגרס הבינלאומי הראשון לפסיכיאטריה שנערך בצרפת. בשנת 1953 נבחר לנשיאות הקונגרס הבינלאומי לנוירולוגיה קלינית ובשנת 1957 לנשיאות הקונגרס הבינלאומי הראשון למדעי הנוירולוגיה. בישראל שימש משנת 1954 יו"ר הוועדה הפסיכיאטרית המייעצת למשרד הבריאות ומשנת 1955 עמד בראשות החברה הפסיכיאטרית בישראל.
בשנת תשי"ג זכה היילפרין בפרס ישראל למדעי הרפואה על ספרו "התסמונת של האינדוקציה הסנסומוטורית בהפרעות שיווי המשקל" (1951). רחוב בבאר שבע נקרא על-שמו.
היילפרין נפטר ב-1968. בהלווייתו נכחו נשיא המדינה זלמן שזר ונשיא בית המשפט העליון שמעון אגרנט.
אחיו הצעיר, ישראל היילפרין, היה היסטוריון ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית. בתו רחל נשואה לפרופ' משה פיינסוד.
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בריאות העובד: פרקים בפיזיולוגיה והיגינה של העבודה, בצירוף ציורים ודיאגרמות / ערוך על ידי י"י קליגלר ול' היילפרין, ירושלים: בית הבריאות של הדסה ע"ש נתן ולינה שטראוס, תרצ"ח (ספרית בריאות העם; 14).
לקריאה נוספת

רקפת זלשיק, יפתח בירן, 'ליפמן היילפרין - שבעים שנה להקמת המחלקה לנוירולוגיה של הדסה', הרפואה, 147(8-9): 739-743, 2008.
הערות שוליים

↑  ראו: זאת שבועת הרופא בישראל, מעריב, 13 במאי 1952.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511888305171  BIBSYS: 90691261  CiNii: DA13388642  ISNI: 0000 0004 2572 3045  NTA: 067918441  SUDOC: 198337574  VIAF: 276723716   WorldCat (עם VIAF): 276723716
מיכל קוטלר-וונש

מיכל קוטלר-וונש (נולדה ב-18 בדצמבר 1970) היא חברת כנסת לשעבר ושליחה מיוחדת למאבק באנטישמיות מטעם משרד החוץ. וונש עסקה במשפט בין-לאומי והייתה גם פובליציסטית וחוקרת במכון למדיניות נגד טרור, לשעבר חברת הוועד המנהל בעמותת "צו פיוס".
ביוגרפיה

נולדה בירושלים. אמה, אריאלה זאבי, שימשה כמזכירת סיעת גח"ל ובהמשך מפלגת הליכוד, בימי הנהגתו של מנחם בגין. הוריה התגרשו כאשר הייתה ילדה קטנה. אמה נישאה בסוף שנות השבעים לארוין קוטלר, פרופסור למשפטים שכיהן כשר המשפטים של קנדה, וקוטלר-וונש רואה אותו כאביה ואף אימצה את שם משפחתו. בגיל שמונה עברה עם משפחתה למונטריאול שבקנדה. בגיל 17 הגיעה לשנת מכינה באוניברסיטה העברית. עם סיום השנה התגייסה לצה"ל כחיילת בודדה ושירתה כקצינה בתפקידי פיקוד והדרכה.
השלימה את לימודי התואר הראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1996, ועבדה במקביל ללימודיה כעוזרת של שופטת בית המשפט המחוזי מרים נאור. כמו כן עבדה במשרד המשפטים בתחומי ייעוץ וחקיקה וריכזה מטעם המשרד את ועדת הקודיפיקציה האזרחית בראשות השופט אהרן ברק, וכן עבדה כעורכת דין במגזר הפרטי.
בין השנים 2002–2006 למדה לתואר שני במשפטים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול קנדה. עבודת התזה שלה עסקה בנושא "חוסר האיזון ביחסי הכוחות בתהליכי גישור בגירושין". במהלך השנים שבהן חייתה בקנדה שימשה כמרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה, עבדה במרכז הבין-לאומי ליישוב סכסוכים וגישור ועסקה בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי.
בשנת 2010 חזרה עם משפחתה לישראל והחלה לעבוד בתוכנית "משפט בשירות הקהילה" באוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתה חקרה את נושא השירותים המשפטיים לארגונים ללא מטרות רווח.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בין השנים 2013–2016 ניהלה את קשרי החוץ הבין-לאומיים במרכז הבינתחומי הרצליה. במהלך עבודתה פעלה לפיתוח והעמקת קשרי ישראל עם התפוצות. כמו כן יזמה והובילה הכנת תלמידים ובוגרים לנסיעות לקמפוסים שונים ברחבי העולם לקראת התמודדות עם אתגרי ה-BDS, והרצתה בנושא בכנסים בישראל ומחוצה לה.
שימשה כחברת ועד מנהל בעמותת "צו פיוס" שפעלה ליצירת חיבור בין ישראלים בעלי תפיסות עולם שונות על הרצף הדתי-חילוני.
עמיתת מחקר בתוכנית דוקטורט "זכויות אדם תחת לחץ", תוכנית בין-תחומית באוניברסיטה העברית, שבה היא חוקרת את הנושא: "חופש הביטוי בקמפוסים אוניברסיטאיים: 'מקרה מבחן' לתרגום תיאורית זכויות אדם למציאות", בהנחיית פרופ' ברק מדינה.
חברה בצוות המשפטי המייעץ למשפחתו של סגן הדר גולדין בהליכים המשפטיים להשבת גופתו מידי חמאס.
במקביל לחייה המקצועיים, כותבת ומפרסמת באופן סדיר מאמרי דעה בנושאי זכויות האדם ובתפר שבין משפט, פוליטיקה ומוסר. בין העיתונים שבהם פרסמה: Jerusalem Post, Times of Israel, Canadian Jewish News, מעריב וידיעות אחרונות.
בשנת 2023 מונתה קוטלר-וונש בידי משרד החוץ לשליחה מיוחדת למאבק באנטישמיות.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

קוטלר-וונש הייתה פעילה בעמותת "מנהיגות אחרת" שבראשה עמד משה יעלון. בינואר 2019, עם הקמת מפלגת "תל"ם – תנועה לאומית ממלכתית" בראשות יעלון, הצטרפה גם למפלגה, שחברה בפברואר לרשימת כחול לבן. בעקבות מעבר גדי יברקן לליכוד, מוקמה קוטלר-וונש במקום ה־36 ברשימה לכנסת ה-23. ב-19 ביוני 2020 נכנסה לכנסת, בעקבות התפטרות אלון שוסטר במסגרת החוק הנורווגי. במסגרת "חלון המעברים" שהחוק מאפשר, בחרה לעזוב את תל"ם והצטרפה לסיעת כחול לבן. משתייכת לזרם הציונות הדתית.
ב-29 ביוני 2020 נבחרה לעמוד בראשות הוועדה למאבק בנגעי הסמים והאלכוהול. בהמשך החליטה לעזוב את כחול לבן ולא נבחרה לכנסת ה-24.
היא נשואה לרואה החשבון ואיש העסקים רפי וונש, בעבר סגן נשיא "אלעד גרופ" (חברת מקרקעין באמריקה הצפונית) באזור קוויבק שבקנדה, וכיום מנהל פיתוח עסקי בקבוצת עזריאלי. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים ברעננה.
הערות שוליים

↑  Judy Maltz Her Father Fought for Mandela, Now She’s Fighting to Become an Israeli Lawmaker
↑  מיכל קוטלר-וונש, באתר heshinadvancedstudies.huji.ac.il
↑  מיכל קוטלר-וונש, וירוס הקורונה: הכרח ההדדיות בעזרה הומניטרית (באנגלית), באתר ג'רוזלם פוסט, 6 באפריל 2020
↑  עו"ד מיכל קוטלר-וונש, באתר תל"ם(הקישור אינו פעיל)
↑  הודעה באתר משרד החוץ
↑  בעקבות החוק הנורבגי: 6 ח"כים נוספים לקואליציה, אחד לאופוזיציה, באתר וואלה, 17 ביוני 2020
↑  עטרה גרמן, ‏"ניסיתי לשנות מבפנים": הח"כית שערקה לכחול לבן, באתר "סרוגים", 18 ביוני 2020
↑  ח"כ יוסף ג'בארין נבחר ליו"ר הוועדה לזכויות הילד, באתר ערוץ 7, 29 ביוני 2020
↑  דניאל רוט-אבנרי, ח"כ מיכל קוטלר וונש עוזבת את כחול לבן, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2020
↑  לב ד.ע. 2003 פרויקטים מיוחדים בע"מ ואח' נ' וונש ואח' באתר דאטהצ'ק
בעלי תפקידים באתר קבוצת עזריאלי
עומרי כהן, ‏אחרי הצעת ההסדר בקבוצת דלק: תשובה מבקש גם את חסדי מחזיקי האג"ח של אלעד גרופ, באתר גלובס, 15 ביוני 2020
מראת פה

מראת פה או מראה דנטלית היא אביזר המשמש ברפואת שיניים.
היא בנויה ממוט קצר שעליו מורכבת מראה קטנה ועגולה. למראה מספר תפקידים: היא מאפשרת ראייה בלתי ישירה לאזורים שבהם לרופא אין אפשרות לראייה ישירה, מיקוד קרני האור אל השן המטופלת, הרחקה של רקמות רכות, בדרך כלל הלחיים מהשן ולביצוע טרנסאילומינציה, הארת השן מהמנורה בעזרת המראה כדי לבחון את שקיפות השן.
פרט לרופאי שיניים, עושים במראת פה שימוש גם מהנדסים, על מנת לאפשר ראייה במכשירים עם חלל מועט או בעייתי לראייה.
קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה

קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (בלטינית: Corpus Inscriptionum Iudaeae Palaestinae, מקוצר כ-CIIP) הוא פרויקט בינלאומי שמטרתו לתעד את כל הכתובות העתיקות שהתגלו בשטח ישראל המתוארכות בין המאה הרביעית לפני הספירה ועד למאה השביעית לספירה. הפרויקט כולל איתור כל המידע הקיים וקיטלוגו בצורה שיטתית וכן איתור כתובות שטרם תועדו, לתעד אותן באופן מדעי, לקטלג ולפרסם בפרסום אחיד את כל הכתובות העתיקות.
בפרויקט שותפים חוקרים מהאוניברסיטה העברית בראשות פרופ' חנה כותן ראש הקתדרה ללימודים קלאסיים באוניברסיטה, פרופ' יונתן פרייס מאוניברסיטת תל אביב וצוות של חוקרים גרמניים בראשות הפרופסורים ורנר אק וולטר אמלינג.
הפרויקט החל בשנת 1999 במימון שרובו מגיע מקרן מחקר גרמנית שהעניקה לפרויקט כמיליון אירו. הפרויקט היה צפוי להסתיים בשנת 2017 והוא יכלול 7 כרכים: שני כרכים העוסקים בכתובות מירושלים, כרך העוסק בכתובות מקיסריה ומישור החוף הצפוני, כרך העוסק בכתובות מיפו ומישור החוף הדרומי, כרך כתובות מעין גדי ומצדה, כרך על אזורים שסביב ירושלים וכרך כתובות שנמצאו בגליל. בשל הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובשל המימון של הפרויקט בידי גוף חיצוני, הוחלט שלא לפרסם כתובות משומרון והגולן. נכון לספטמבר 2012 פורסמו שלושה כרכים: שני הכרכים העוסקים בכתובות מירושלים והכרך על קיסריה ומישור החוף הצפוני.
הכתובות שפורסמו ויפורסמו הן בטווח התקופות מהתקופה הלניסטית (המאה ה-4 לפנה"ס) ועד הכיבוש הערבי של ארץ ישראל (המאה השביעית), והוא כולל בתוכו את כל הכתובות שאותרו ותועדו של עמים שונים שחיו בארץ בעשר שפות שונות כגון עברית, יוונית עתיקה, לטינית, פיניקית, ארמית, סורית ונבטית ללא הפרדה לקבוצות נפרדות לפי שפות.
הפרסום כולל גם כתובות שלא תועדו עד כה, במסגרת מאמצי התיעוד נסרקו כתובות במרתפי כנסיית הקבר בכנסיות ומסגדים ומוזיאון הוואקף. מתועדות גם כתובות שנמצאות במוזיאונים שונים בעולם כגון מוזיאון הלובר והמוזיאון הבריטי שמקורן בשטח ארץ ישראל, נכון למרץ 2012 תועדו כ-12,000 כתובות.
צוות הפרויקט כולל מומחים בתחומים שונים כגון: היסטוריונים, ארכאולוגים פילולוגים ואפיגרפים ביניהם פרופ' בנימין איזק מאוניברסיטת תל אביב, ד"ר עדה ירדני, ד"ר חגי משגב פרופ' אלה קושניר-שטיין, ד"ר לאה די-סגני וכן צוות של סטודנטים בעלי ידע בהיסטוריה עתיקה השולטים בשפות עתיקות.
ראו גם

קורפוס הכתובות השמיות (CIS)
קורפוס הכתובות הלטיניות (CIL)
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, הכתובת היתה על האבן, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012651547705171
טי. ג'יי. פארקר

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1984 (בן 40) ואלנסיין, צרפת 
 עמדה:  סמול פורוורד 
 גובה:  1.86 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן
 דראפט:  לא נבחר, 2005
 קבוצות כשחקן
 2005–2007 2007–2009 2009–2010 2010:  ראסינג פריז נאנסי אסוול ליון-וילרבאן אורשי
 הישגים כשחקן
 אליפות צרפת בכדורסל (2008)  גביע הליגה הצרפתית בכדורסל (2010)  הסופר קאפ הצרפתי בכדורסל (2008, 2009)
 קבוצות כמאמן
 2013–2018 2018 2018–2020 2020–2023 2024–:  אסוול ליון-וילרבאן (ע') אסוול ליון-וילרבאן אסוול ליון-וילרבאן (ע') אסוול ליון-וילרבאן באיירן מינכן (ע')
 הישגים כמאמן
 כעוזר מאמן 2 אליפויות צרפת (2016, 2019)  הגביע הצרפתי (2019)  הסופר קאפ הצרפתי (2016) כמאמן ראשי 2 אליפויות צרפת (2021, 2022)  הגביע הצרפתי (2021)
 
טרנס ג'ונתן "טי. ג'יי." פארקר (באנגלית: Terence Jonathan "T. J." Parker; נולד ב-16 במאי 1984) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל צרפתי-אמריקאי המשמש כעוזר מאמן בבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית בכדורסל והיורוליג.
ראשית חייו

פארקר נולד בוואלנסיין, צרפת, אך למד בבית הספר התיכון בלייל, אילינוי, ארצות הברית, שם שיחק כדורסל ופוטבול.