stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע יפתח
שלבים ראשונים

ב-28 באפריל השתלט כוח נוטרים מקומי על משטרת ראש פינה. במקביל השתלט גדוד 11 של 'גולני' על מחנה פילון הסמוך. כן השתלט כוח של "ההגנה" על שדה התעופה במחניים, מקומות אשר פונו על ידי הבריטים.
בלילה שבין 30 באפריל ל-1 במאי כבש הגדוד השלישי את הכפרים הערביים ביריה ועין זיתון ופתח בכך מסדרון לצפת. דרך מסדרון זה עבר הגדוד השלישי כולו והתרכז בחלקה היהודי של צפת, לשם הכיבוש המתוכנן של החלק הערבי.
מן הצד השני כוחות 'צבא ההצלה' תקפו ב-1 במאי בעוצמה רבה את רמות נפתלי, בסיוע תותחים ומשוריינים. כוחות ערביים אחרים תקפו באש את דן, דפנה, כפר סאלד ושמיר. יגאל אלון החליט לקחת סיכון מחושב וסייע לרמות נפתלי רק באופן מצומצם, מבלי להסיח כוחות מצפת. הערכתו הייתה כי ריכוז הכוחות יביא בהמשך לכיבוש צפת, וזה, בתורו, ישנה ממילא את כל המצב האסטרטגי באזור. ואכן, רמות נפתלי עמדה בהצלחה בהתקפה, אם כי בקושי רב.
ריבוי המטלות שלנוכח הכוחות אשר רוכזו למבצע, הביא להחלטה להפנות לסיוע גם את הגדוד הראשון, אשר סיים בהצלחה את תפקידו בקרבות משמר העמק. זה האחרון ערך, בדרכו אל הגליל העליון, מתוגבר בשתי מחלקות של חטיבת אלכסנדרוני ובמחלקה מגדוד 11, את מבצע מטאטא - טיהור השטח שמצפון לכנרת ועד ראש פינה מכוחות אויב. כוחות 'אלכסנדרוני' חזרו לאחר מבצע 'מטאטא' לחטיבת האם ולא נותרו בגליל. ריכוז זה, של שלושה גדודים, הפך את המבצע למבצע חטיבתי, אם כי הכוח החטיבתי לא הופעל במהלכו במרוכז.
פעולות עיקריות > כיבוש צפת

ב-6 במאי ערך הגדוד השלישי ניסיון ראשון לכבוש את צפת, אך הניסיון נכשל. ב-10 במאי החל ניסיון שני, ועד 11 במאי הושלם כיבוש העיר. עם הכיבוש נסוגו הכוחות הערביים מהעיר, ויחד איתם ברחו רוב התושבים הערביים מצפת ומישובי עמק החולה. כך הפכה הדרך אל הגליל העליון המזרחי לבטוחה, וכמוה גם הדרכים הפנימיות בין היישובים היהודיים האזור.
פעולות עיקריות > שיבוש ההכנות לפלישה של הכוחות הערביים

לקראת הפלישה הצפויה של צבאות ערב, נערך הגדוד הראשון לכבוש את מליכייה (כיום מלכיה), בה עבר אחד משני הכבישים היחידים מלבנון לגליל (השני עבר לאורך חוף הים התיכון). ב-15 במאי הגדוד הראשון אכן תקף וכבש את המקום. אלא שהתקפת נגד של הלבנונים יחד עם 'צבא ההצלה' אילצה את הפלמ"ח לסגת, תוך שהוא סופג אבדות כבדות. עם זאת, פלוגה של הגדוד השלישי, ששוגרה למקום לצורך חיפוי על נסיגת הגדוד הראשון, כבשה אגב כך את משטרת נבי יושע, אשר פונתה על ידי הערבים שהחזיקו בה, ב-16 וב-17 בחודש. בשל חשיבותה של מליכייה כשער הכניסה לגליל, נערך ניסיון נוסף לכבשה. זו הפעם הפלמ"ח ערך ב-28 במאי תקיפה לילית של המקום, אשר הסתייעה בתנועה של טור ממונע מכיוון העורף, דרך שטח לבנון, לצורכי הטעיה. ההטעיה הצליחה, וב-29 במאי הושלם כיבוש מליכייה.
כן ערך הפלמ"ח מספר מבצעי פגע וברח לשבוש דרכי הפלישה וההכנות אליה. במסגרת אלה נהרסו גשר מעל נהר הליטני (16 במאי), גשר מעל הבניאס, ובסיסי צבא סוריים שהיו קרובים לשמיר וללהבות הבשן.
ב-19 במאי הותקף מאגר נשק, תחמושת ודלק של הצבא הסורי בבית המכס העליון במורדות המזרחיים של רמת הגולן, ארבעה קילומטר מגשר בנות יעקב בידי הגדוד השלישי של הפלמ"ח. המאגר שהושמד נועד לתמוך בפלישה הסורית לשטחה של מדינת ישראל והפגיעה בו דחתה את הפלישה הסורית בשבועיים.
תוצאות המבצע

המבצע הסתיים כאשר מטרותיו הושגו כמעט במלואן, אלא שבסוף מאי ובתחילת יוני דוד בן-גוריון, ראש הממשלה ושר הביטחון, כפה את דעתו כי חייבים להעביר את גדודי הפלמ"ח שלחמו בצפון לגזרת לטרון. עם יציאת 'יפתח', חזרו הערבים וכבשו את מלכיה ובנוסף, הסורים כבשו את משמר הירדן, ובכך שבו לתפוס אחיזה בגליל העליון המזרחי, וכן קיימו הערבים (צבא ההצלה) רצף יבשתי מגבול לבנון ועד הגליל התחתון. רק במבצע חירם, בסוף אוקטובר 1948, כוחות צה"ל השלימו את כיבוש הגליל.
לקריאה נוספת

מאיר פעיל, עצמאות: תש"ח-תש"ט, תל אביב: האוניברסיטה המשודרת, 1990.
זאב שיף ואיתן הבר (עורכים), לקסיקון לביטחון ישראל, תל אביב: הוצאת זמורה ביתן מודן, 1981.
יוסף אוליצקי, מבצע יפתח לשחרור הגליל, יצא לאור על ידי הוצאת מחלקת התרבות - צה"ל, ('ספרית כיס לחיל העברי'), 1948.
משוריין של צבא ההצלה ועליו סמל צבא ההצלה: פגיון נעוץ במגן דויד
הגדוד הראשון של הפלמ"ח מטפס על רכס הרי נפתלי בדרכו לקרב מלכיה הראשון
קאמי פוליה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1908 Annecy, צרפת 
 נהרג:  9 באפריל 1945 (בגיל 37) אקס-לה-בן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  כומר קתולי, Catholic military chaplain, almoner, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  חסיד אומות העולם (27 בפברואר 1991)  מדליית הרזיסטנס (11 במרץ 1947)  צלב המלחמה 1939-1945  מוות למען צרפת 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קאמי פוליה
 
קאמי פוליה (בצרפתית: Camille Folliet; 1908, אנסי‏ – 9 באפריל 1945, אקס-לה-בן) היה חסיד אומות העולם מצרפת שנהרג בקרב עם הגרמנים.
קורות חיים

קאמי פוליה היה הרביעי מבין שמונה ילדים במשפחתו. הוא למד בבית ספר ברומילי (צר') שבסבואה עילית. הוא למד לימודי דת בלה קלוסה (צר') תחת חסותו של הכומר המקומי. הוא השתתף בפעילויות דת, היה חבר במקהלה וליווה את שירתה בנגינה בעוגב. לימודיו הופסקו פעמיים. פעם אחת כשהיה עליו לשרת בצבא, שירות אותו סיים בדרגת סמל (אנ') רדיו, ובפעם השנייה כאשר התבקש להחליף מורה חולה וללמד במשך כשלושה חודשים בתון (צר').
פוליה הוסמך לכמורה בשנת 1932 באנסי ולאחר מכן לוויקאר. הוא ארגן מחנות לנוער צרפתי, ובעזרת כישוריו בנגינה על פסנתר, הרמוניום ועוגב פעל בארגון הנוער הנוצרי העובד (אנ'). בשנת 1936 תמך במאבק הפועלים בעיירה אוז'ין (אנ'), מאבק שהוכתר בהצלחה ובהעלאת משכורות העובדים. לעיתים נהג לפרוש למנזר נוטרדם דה טאמי (צר') ולהתבודד למשך שעות ולעיתים ימים.
קורות חיים > פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה

בסתיו 1940, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שב פוליה לאנסי כדי להשתתף בחנוכתה של כנסייה חדשה. שם החל להיות שותף בפעילותן של שתי רשתות להצלת יהודים: רשת שהקים ארגון ימק"א ורשת "השישית". במקביל היה מעורב בפעילות רווחה, ארגון תעסוקה למובטלים, סיוע בסעד לעניים ומתן מחסה ליהודים נרדפים. כמו כן סייע לצעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית (אנ'), אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה. פוליה סייע להם במתן מחסה ובמעבר הגבול לשווייץ, הסמוכה לאנסי.
פוליה הפיץ את עיתונו המחתרתי של פייר שאייה, "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien). הוא העביר מודיעין למתנגדי המשטר ולתנועת ההתנגדות הצרפתית ויצר קשר עם צעירים שבשנת 1943 ארגנו את המחתרת עליה פיקד ז'אן מולן. בפעילות ההצלה שלו הסתייע פוליה בקרדינל פייר-מארי ז'רלייה שלימים הוכר אף הוא כחסיד אומות העולם. במקביל המשיך פוליה לקיים את טקסי המיסה בכנסייתו באנסי.
פוליה היה נתון למעקב משטרתי ונאלץ לרדת למחתרת. הוא המשיך בפעילותו וסייע בהקמת מחנות אימונים של המאקי.
ב-10 ביוני 1943 נעצר פוליה על ידי יחידה של OVRA (אנ'), הארגון האיטלקי הפשיסטי לדיכוי אנטי-פשיסטים, וזאת במסגרת מבצע מעצרים במסגרתו נעצרו בתוך שעות מעטות מספר בכירים במחתרת הצרפתית, בהם ז'אן מולן, ריימונד אוברק, אנדרה לסן (צר'), ברונו לרה (צר'), אלבר לקז (צר'), שרל דלסטרה (צר'), אמיל שוורצפלד (צר') ואחרים. פוליה הצליח לקרוע ולבלוע מסמך מרשיע בעת מעצרו. הוא הועבר בין מספר בתי כלא ונחקר בעינויים על ידי גרמנים ואיטלקים.
ב-30 ביולי נדון פוליה, עם מספר חברי מחתרת אחרים, ל-10 שנות מאסר. הוא כתב מכתב מחאה לויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. לאחר המשפט הועבר עם אסירים נוספים לקונאו והוחזק בכלא בפוסאנו (צר'). בכלא הכיר את אמיליו סרני, לוחם מחתרת, קומוניסט ואחיו של אנצו סרני.
פוליה הצליח להימלט מהכלא ופנה בכתב לקרדינל איטלקי בבקשת מעמד של שבוי מלחמה. הוא היה הצרפתי היחיד בין 300 עצורים יוגוסלבים. לאחר התערבות הצלב האדום שוחרר פוליה ב-21 במרץ 1944. הוא הגיע לליסיו (צר') שבצפון צרפת בעצת הבישוף שלו, שהציע לו להשתלם שם. לאחר מכן כיהן בתור כומר בארז'נטואי (צר') ושם תמך בקבוצת מחתרת. באוגוסט 1944 הגיע לפריז ושם השתתף בקרבות על שחרור העיר. בדצמבר שירת עם אחת מיחידות תנועת ההתנגדות הצרפתית במזרח צרפת.
במרץ 1945 נפצע פוליה קשה בקרב נגד הגרמנים בדרום צרפת, בגבול איטליה, ומת מפצעיו בבית חולים באקס-לה-בן, ב-8 באפריל 1945, חודש לפני כניעת גרמניה הנאצית. את קבורתו ארגנו אנשי תנועת הנוער הנוצרי העובד (צר'). הוא נקבר עם סמלי הקונפדרציה הצרפתית של העובדים הנוצריים (צר'), קונפדרציית העבודה הצרפתית (צר'), המפלגה הקומוניסטית של צרפת והמפלגה הסוציאליסטית הצרפתית - תנועות אליהן השתייך.
הנצחה

לאחר המלחמה הוענקו לפוליה, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה (צר').
בשנת 1991 הוכר פוליה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
כרית אוויר

כרית אוויר שהתנפחה (והתרוקנה) עקב תאונה
כרית אוויר בטיחותית היא מערכת בטיחות פאסיבית בכלי רכב אשר נועדה לחצוץ בין נהג או נוסע בכלי רכב, או רוכב על דו-גלגלי, לבין חלקים או עצמים שעלולים לפגוע בו במהלך תאונת דרכים, וזאת במטרה לספוג חלק מעוצמת הפגיעה בבני אדם. כרית האוויר יוצרת תווך סופג אנרגיה בין יושבי הרכב לבין גלגל הגה, לוח מחוונים, קורות הרכב, השמשה הקדמית, דלתות וכיוצא באלה. כרית אוויר נחשבת למערכת בטיחות פסיבית מכיוון שהן מופעלות באופן אוטומטי לאחר שהרכב מעורב בתאונה, הפעלתן אינה תלויה בביצוע פעולה כלשהי מצד מי מהנוסעים או הנהג.
כאשר כלי רכב מעורב בתאונת דרכים מוטח גופם של יושביו לכיוון שבו נבלמת תאוצת הרכב. כתוצאה מכך הגוף עלול להיפגע בעת מגע עם חלקים ברכב עצמו, או כתוצאה מחדירה של עצמים אחרים אל תא הנוסעים. כרית אוויר עשויה לצמצם את הפגיעה בגוף בשני אופנים: על-ידי הצמדת האדם למושב באופן שמשפר את יעילות הריסון של חגורת הבטיחות, ועל-ידי יצירת חיץ סופג אנרגיה בין גוף האדם לבין חלקים או עצמים שאיתם הוא עלול לבוא במגע. רוב כריות האוויר בכלי רכב ארבעה גלגליים מתוכננות לפעול בתיאום עם מותחנים פירוטכניים שמהדקים את חגורות הבטיחות ומצמידים את גוף היושב ברכב למושב שלו.
כרית אוויר בטיחותית מתוכננת להתנפח ממצב מקופל למצב מנופח תוך מספר אלפיות שנייה, ולצורך זה נדרשת עוצמת ניפוח גבוהה מאוד. לעוצמת הניפוח, ולתקלות במנגנוני הניפוח, מיוחסים מקרים רבים של גרימת מוות ופציעות של נהגים ונוסעים.
קיימות תצורות שונות של כריות אוויר שנבדלות זו מזו בהתאם למיקום שלהן ברכב או בציוד. כריות אוויר נפוצות ממוקמות בגלגל ההגה - להגנה על הנהג, ובתוך הדשבורד, להגנה על הנוסע לצידו, בחלק פנימי של שתי קורות הדלתות ("קורות B", בקצה האחורי של הדלתות הקדמיות) או בצידי מושבים - להגנה על נהג ונוסעים בעת פגיעת צד, וכן משני צידי תקרת הרכב ("כריות וילון") להגנה על ראשי כל יושבי הרכב.
כריות אוויר בתצורות אחרות ממוקמות בין המושבים הקדמיים (למניעת פגיעה בין הנהג לנוסע לצידו), מעל ברכי הנהג ומתחת למוט ההגה (להגנה על רגלי הנהג), מאחורי דיפוני הדלתות האחוריות, וכן באפודים שמיועדים לרוכבי דו-גלגלי. מספר חברות מנסות לפתח כריות אוויר חיצוניות על גבי מכוניות ואופנועים ואלה נועדו לצמצם פגיעה בהולכי רגל במקרה הראשון או ברוכב במקרה השני.
ברוב המדינות המפותחות, ובכל המדינות שבהן קיימת תקינת רכב אירופאית, אמריקנית, יפנית ואוסטרלית נדרשות לפחות ארבע כרית אוויר בטיחותית כדרישת חובה. חלק מדגמי הרכב מוצעים עם 9 כריות אוויר ואף יותר.
מנגנון ההפעלה

כרית האוויר בנויה משק שעשוי מאריג סינתטי חזק במיוחד ובו פתח מובנה, מנגנון ניפוח שמכיל חומר נפץ או אוויר דחוס, יחידת בקרה אלקטרונית (ECU), ומערכת חיישנים שממוקמים במקומות שונים.
יחידת הבקרה האלקטרונית מקבלת מן החיישנים מידע שלפיו היא מחשבת את מהירות הנסיעה, כיוון ההתנגשות ומיקום הפגיעה, עוצמה וחומרת פגיעה משוערת וכיוצא באלה. אלגוריתם מחשב באמצעות מידע זה אם ובאיזו אופן להפעיל את הרכיבים השונים של מערכות הריסון ברכב - ובכלל זה את אופן הפתיחה של כרית האוויר ואת הפעלת מותחני חגורות הבטיחות. יחידת הבקרה יכולה להפעיל כרית מסוימת או מספר כריות אוויר.
יש שיטות שונות ומספר סוגי חומרי נפץ שבהם נעשה שימוש לצורך ניפוח מהיר של כרית אוויר, והמטרה של כולם זהה: לייצר כמות גדולה מאוד של גז בתוך חלקיקי שנייה כדי להביא לניפוח מהיר של הכרית.
כרית האוויר מתוכננת כך שהיא תגיע למלוא הנפח שלה בעיתוי אופטימלי לקליטת הגוף שמוטח כלפיה, ומיד לאחר מכן תתרוקן במהירות כדי שלא לכלוא את האדם או לחנוק אותו. לצורך זה בנוי בה פתח לריקון הגז.
מנגנון ההפעלה > כימיה

חלק ממנגנוני הניפוח עשויים להיות מבוססים על חומר נפץ שפולט גז חנקן (N2) באמצעות סדרת תגובות כימיות.
פירוט השלבים
המצת החשמלי מופעל ומביא לחימום מיידי של תרכובת נתרן אזיד (NaN3), שעוברת פירוק כימי (דה-קומפוזיציה) לקבלת גז חנקן (N2) ונתרן (Na), על פי המשוואה הבאה:
2NaN3 → 2 Na + 3 N2
הנתרן (Na) מגיב עם אשלגן חנקתי (KNO3) תוך יצירה של אשלגן חמצני (K2O), נתרן חמצני (Na2O), וגז חנקן (N2) נוסף:
10Na + 2 KNO3 → K2O + 5 Na2O + N2
תחמוצות הנתרן והאשלגן (שהם בסיסים) מנוטרלים על ידי צורן דו-חמצני (SiO2) לקבלת מינרלי סיליקה (K2SiO3, Na2SiO3):
K2O + Na2O + 2 SiO2 → K2SiO3 + Na2SiO3
לעיתים קרובות לאחר ההתפוצצות של כרית האוויר, מתקבל ענן גדול של אבקה לבנה. מדובר באבקת טלק (ולא אבקה של הכימיקלים מתגובת הפיצוץ). אבקת הטלק, נועדה למנוע הידבקות של חלקי הניילון, ולאפשר פתיחה מהירה של הכרית בעת ההפעלה.
פרשת כריות האוויר מתוצרת טקאטה

בשנת 2014 נחשפה בארצות הברית פרשת הונאה של יצרנית ציוד הבטיחות לרכב טקאטה, אשר ייצרה מנגנוני ניפוח מסוכנים שגרמו לעשרות הרוגים ומאות פצועים. "פרשת טקאטה" הובילה במהלך השנים הבאות לקריאה לתיקון ("ריקול") הגדולה ביותר בהיסטוריה של תעשיית הרכב ולפשיטת רגל של החברה היפנית. נכון לסוף שנת 2024 עדיין לא הוחלפו בעולם ובישראל כל מנגנוני הניפוח המסוכנים שיוצרו על-ידי חברה זאת.
במטרה לחסוך כסף החלו מהנדסי חברת טקאטה היפנית לבצע כבר בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ניסויים בשימוש באמוניום חנקתי כחומר הנפץ של מנגנוני ניפוח של כריות אוויר. כבר בשלבי הפיתוח הראשונים התברר לאנשי הפיתוח שמדובר בחומר שמאוד קשה לבקר את עוצמת הפיצוץ שלו, ושההרכב שלו משתנה לאורך זמן וככל שהוא נחשף לחום וללחות. במהלך כעשור רשמו אנשי טקאטה מספר פטנטים שקשורים בשליטה בעוצמת הפיצוץ ולבסוף הכניסו אותו לייצור סדרתי וייצרו מאות מיליוני מנגנוני ניפוח עם חנקת אמוניום.
בשנת 2014 חשף מינהל הבטיחות בדרכים האמריקני חקירה שנוהלה בעקבות מספר תאונות קטלניות שבהן נפגעו ונהרגו נהגים ונוסעים כתוצאה מפיצוץ אלים של חנקת האמוניום, והסתבר שהחשיפה שלו לחום וללחות גורמת לפיצוץ הרבה יותר אלים מכפי שתוכנן. פיצוץ זה מרסק את גליל הפלדה שבתוכו מאוחסן חומר הנפץ וחלקי המתכת נורים לתוך חלל הרכב ופוגעים ביושביו.
במהלך החקירה הסתבר שגם בחברת טקאטה, וגם אצל יצרנית הרכב הונדה שהייתה בעלת מניות גדולה בחברה ולקוחה גדולה שלה - ידעו על תאונות ונפגעים כתוצאה משימוש במנגנוני ניפוח מן הסוג הזה אך הסתירו נתונים, לא יידעו את הרגולטורים בעולם ולא פעלו כדי לבצע קריאות לתיקון להחלפת מנגנונים מסוכנים. גם טקאטה וגם הונדה נקנסו על-ידי מינהל הבטיחות בהיקף של עשרות מיליוני דולרים.
חברת טקאטה פשטה רגל בעקבות הפרשה ועשרות יצרניות רכב שרכשו ממנה כריות אוויר נאלצו, ועדיין נאלצות, להחליף כריות מסוכנות על חשבונן.
הערות שוליים

↑  Lisa Wade McCormick, A Short History of the Airbag, Consumers Affairs web site
↑  ריפוד מתנפח למניעת פגעי תאונות, למרחב, 27 ביוני 1966
1 2  כרית אוויר מול מושב הנהג, מעריב, 28 בנובמבר 1979; המשך עם תמונה
↑  אלכס דורון, האמריקנים אמרו לא לחגורה המתוחכמת, מעריב, 16 באוקטובר 1974
↑  תמר אבידר, קרייזלר בבעיות ושוב מזעיקים את איקוקה, מעריב, 23 בפברואר 1990
↑  כריות אוויר בכל מכונית, מעריב, 6 בפברואר 1990
↑  אלכס דורון, פלישת הכריות, מעריב, 30 בספטמבר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294607405171  BNE: XX550056  NDL: 01179609  NKC: ph386377 
רכב עם כריות אוויר פתוחות (כריות נהג + צד), המוצג בתערוכה
מבצע השמד

מבצע השמד היה מבצע צבאי במלחמת העצמאות של גדוד 53 מחטיבת גבעתי ב-30 במרץ 1948. מטרת המבצע הייתה פגיעה בתחבורה הערבית בכביש החוף הדרומי בין יבנה לאיסדוד ולתקיפת יחידת 'צבא ההצלה' הערבי ביבנא.
הכוחות יצאו מקיבוץ יבנה בליל 30 במרץ 1948, וחלקם מוקמו על גבעות ממערב לבשית למנוע התערבות של תגבורות מכפר זה (בתחילת מלחמת העצמאות שהו בבשית לוחמים עיראקים שאימנו את צעירי הכפר וארגנו את השמירה בו). המבצע לא עלה יפה - המארב נתגלה על ידי הערבים שהפסיקו מיד את התחבורה בכביש. לשמע היריות הוחשה תגבורת של 150 לוחמים מבשית להתקיף את כוחות גבעתי. כוח אחד כמעט כותר אך הצליח לסגת לקיבוץ יבנה לאחר שנפלו שלושה לוחמים חברי קיבוץ גבעת ברנר. שני הרוגים נשארו בשטח והוחזרו למחרת על ידי המשטרה הבריטית. גופה אחת הייתה ערופת ראש וניכרו עליה סימני התעללות של ערביי בשית.
במבצע נהרגו כ-30 ערבים מקומיים, אך לא מתנדבים מ'צבא ההצלה' אשר בהם התכוונה הפעולה לפגוע.
גת (משטח דריכה)

גת לדריכת ענבים בסטף, אזור ירושלים
גת במוזיאון ימי התנ"ך בעין כרם
גת תיירותית פעילה בקצרין העתיקה
גת עתיקה בחוות גבעות עולם
גת היא משטח הדריכה והתסיסה במתקן חקלאי מסורתי להפקת תירוש או יין מענבים.
יש המכנים בטעות בשם 'גת' מתקן לייצור שמן מזיתים ("גת שמנים", בשל שיבוש הביטוי העתיק "גד שמנים", מהמילים גדה=צד/מדרון ההר שעליו עצי זית), אולם הכינוי הנכון למתקן להפקת שמנים הוא אך ורק בית בד. מקור השם הוא בשורש "גתת" שפירושו לדרוך, לרמוס.
מבנה הגת

הגת היא משטח דריכה, בתוכו הונחו ענבים שהובאו מן הכרמים. מהגת עברה מערכת של צינורות או תעלות, שהובילה את התירוש אל מפלסים נמוכים יותר, עד בור איגום. את הענבים דרכו בגת ברגליים יחפות, כדי שסוליות הנעליים הקשות לא ירסקו את גרעיני הענבים, ויהפכו את התירוש והיין לבעלי טעם מר.
סוגים של גתות: (א) בסיסית – משטח דריכה-תסיסה ובור איגום. (ב) מורכבת - משטח דריכה-תסיסה, בור איגום ובאמצע בור שיקוע וסינון. (ג) משוכללת – כוללת גם תאי דריכה / תסיסה / אחסנה מסביב למשטח העבודה המרכזי. (ד) בית גיתות – מבנה דו מפלסי כשבמפלס העליון משטח הדריכה ולמטה משטחי התסיסה והאיגום.
יש מקומות שמוצאים גתות "תעשייתיות" עם מספר בורות איגום מחוברים. ברחובות נמצאה אחת מבתי הגיתות הגדולים: עשר בריכות בשלושה מפלסים. בחורבת קסטרא, דרומית לחיפה נמצאו בעיר אחת ארבע-עשרה גתות, ביבנה ובאושה.
בחלק מהגתות נעשה שימוש במעגלות אבן, הנראות כעמודים דמויי סיגר. נדמה שהמעגלות הללו שימשו לריסוק ראשוני של הענבים קודם לסחיטתם. אך בהיעדר מקבילות מדובר בהשערה בלבד.
התסיסה של התירוש ליין

עד שנות התשעים תמיד חשבו שדורכים על הענבים ואז מעבירים את התירוש לתסיסה ליין בבור האיגום. זה לא נכון כפי שהתברר בניסוי שערכו יהושע דריי מהמרכז לטכנולוגיה עתיקה בבנימינה עם כרמל מזרחי בספטמבר 1996 במערכת הגיתות באתר קסטרא בחיפה. הם רצו לבחון הפקת יין בגת עתיקה, כדי להבין את שיטות הייצור בתקופת התלמוד. נבחר בית גיתות שנשמר היטב, עם שבע גיתות סביבו. לאחר ביצוע פעולות תחזוקה הובאו למקום 3 טונות של ענבים מהזן קריניאן ופוזרו בשתי גתות. הגת הראשונה הוגדרה בתור "גת פקוקה" בה עברו הענבים "דריכה" עדינה והושארו בה לתסיסה. בגת השנייה, נדרכו הענבים זמן ארוך יותר והתירוש ירד לבורות האיגום ושם בוצעה התסיסה. זמן התסיסה נקבע לחמישה ימים על ידי מעבדות יקבי "כרמל מזרחי" אשר ביצעו בו בדיקות יום-יומיות.
התוצאות היו: בבור האיגום של הגת השנייה נוצר נוזל עכור ואפור שטעמו ירוד (50 ליטר). לעומת זאת בגת הפקוקה התירוש הפך ליין (1,500 ליטר) והיה צלול, אדום ואיכותי. המסקנה הייתה כי בעבר, היין הופק בהשהיית הענבים יחד עם הזגים והחרצנים לתסיסה בגתות ולא בבורות האיגום. בשיטה זו מפיקים יין מענבים עד היום בכפרי טוסקנה שבאיטליה, דרום צרפת ובקפריסין. סיבה משוערת לכך היא שבתהליך התסיסה נוצר חום רב, שמגיע עד 47 מעלות. במידה והטמפרטורה אינה מתפוגגת, מיץ הענבים מתקלקל ולכן חשוב - במיוחד בכמויות ענבים גדולות - להשאיר את התערובת במשטח רחב כדוגמת הגת הפקוקה ולא בור איגום עמוק שאינו משחרר מספיק חום מעומקו.
היין שהופק בגת הפקוקה על ידי יהושע דריי, בוקבק, ונמצא ראוי לשתייה בטעימה שנערכה על ידי מבקר היין שגיא קופר והייננים גיל שצברג ואסף מרגלית בשנת 2015.
הגת בארץ ישראל

תעשיית הגתות בארץ ישראל הייתה מפותחת מאוד החל מימי קדם ועד המאה השביעית. בתקופה הביזנטית פרחה תעשיית היין בשל השימוש הפולחני הרב שעושים הנוצרים ביין. מתקופה זו שרדו אלפי גִּתּוֹת בכל ארץ ישראל, המתאפיינות במשטחי דריכה ענקיים המרוצפים בפסיפסים, מערכות ניקוז משוכללות, תאי אחסון ובורות איגום גדולים. דוגמאות לגתות ביזנטיות כאלה ניתן למצוא, למשל, בחורבת חכלילי בכניסה לבת עין שבגוש עציון; בכנסיית יוחנן בהרים שבעין כרם בירושלים; בחורבת דיר סמען שבשומרון ובכפר יעבץ שבשרון.
בעקבות הכיבוש הערבי של ארץ ישראל נהרסו במכוון אלפי גתות פעילות על ידי המוסלמים, שדתם אוסרת עליהם שתיית יין, ותעשיית היין שקעה. בעת החדשה התפתחה שוב תעשיית היין בארץ ישראל, אך הטכנולוגיה מאפשרת היום לבצע את רוב פעולת הריסוק והאיגום בעזרת מכונות. למרות זאת עוד ניתן למצוא גתות מסורתיות פעילות בכפרים ערביים-נוצריים בארץ יהודה ובגליל, וכן באתרי תיירות, כמו מרכז המבקרים בכפר עציון או בכפר התלמודי שבקצרין העתיקה.
מלאכת הפקת היין והתירוש בגת בדברי חז"ל

הגפן היא אחת משבעת המינים בהם השתבחה ארץ ישראל. חשיבותה הרבה, הן למאכל והן לטקסים יהודיים כמו קידוש והבדלה, הביאו לגידולה הנרחב, ולאזכורים רבים שלה ושל מלאכת הפקת מוצריה במשנה ובתלמוד. ממקורות אלה ניתן ללמוד על מלאכת הפקת היין והתירוש בגת הארצישראלית באותה עת.
המקורות מלמדים כי מבנה המתקנים החקלאיים להפקת תירוש ויין היה מורכב ושונה ממקום למקום: לעיתים הייתה הגת קטנה, והובילה לבור אחד, ולעיתים היה זה מתקן ציבורי, ששימש יותר מחקלאי אחד. כך למשל בתוספתא מסכת תרומות (פרק ג' משנה ז'): "גת אחת לשתי בורות, או שתי גתות לבור אחת; שתי גתות לשתי בורות...". כן מסופר כי הגת צופתה בחומר אטום לחלחול, כדי למנוע אובדן של תירוש. אחד החומרים ששימשו לכך היה זפת, כמתואר בתלמוד בבלי: "גת של אבן שזפתה עובד כוכבים". כדי למצות את המרב מהענבים, היו גתות בהן גלגלו החקלאים לאחר הדריכה אבני רחיים עגולות וכבדות, שנקראו 'עגולים', אך זאת רק לאחר פינוי התירוש שכבר נסחט מבורות האיגום, שכן ה'עגולים' ריסקו את הגרעינים והפיקו בשל כך תירוש פחות איכותי.
התירוש זרם לבור האיגום דרך בדים או מחצלות מסוגים שונים, כמו "משמרת של יין", "סודרין" או "כפיפה מצרית", שנועדו לסננו מגרעינים וזגים (קליפות). לאחר האיגום נאסף התירוש לתוך חביות שהוצבו בסמוך לגת, בכלי שנקרא 'מחץ' או 'משפך'. החביות היו מסוגים וגדלים שונים, כמתואר במשנה, מסכת כלים, פרק ב', משנה ב'): "מקדרות הדקות ועד חביות לודיות (מהעיר לוד) - ברביעית (מידת נפח של נוזלים); מלודיות ועד לחמיות (מבית לחם) - בחצי לוג". החביות היו נחתמות בחרס, חוץ מ"הקנקנים בשרון" שהיו "פיטסות נאות ומגופרות (מצופות בגופר)", ומחירן היה גבוה יותר. "התחנה האחרונה" של התירוש והיין שהובאו מהגת הייתה מכל גדול שנקרא 'חצב', 'נאד', 'לגין' או 'צרצור', כמפורט בתלמוד הבבלי. ה'חצב' היה הכלי הגדול ביותר: "חצבים גדולים, שיעורן בשני לוגין" ואילו 'צרצור' הוא הקטן מכולם, כמתואר בתלמוד: "והוא פך קט".
ראו גם

בית בד
דריכת ענבים
לקריאה נוספת

עמוס הדס, הגפן והיין בארכאולוגיה של ארץ-ישראל, הוצאת קרוננברג, 2007.
יהושע דריי, "תהליך ייצור היין ב"גת המשוכללת" הביזנטית", יעקב אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון י"ב, המכללה האקדמית יהודה ושומרון, מכון מחקר, אריאל, 2003.
עמוס הדס, "היבטים ביולוגיים, ביוכימיים ופיסקליים של תפעול גתות יין עתיקות", יעקב אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון ט"ז, המכללה האקדמית יהודה ושומרון, מכון מחקר - מחקר ופיתוח אזורי השומרון ובקעת הירדן - 2007.
עמוס הדס, "הצעה למיון טיפוסי גתות עתיקות", יעקב אשל (עורך), מחקרי יהודה ושומרון ט"ז, המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון - מחקר ופיתוח אזורי השומרון ובקעת הירדן -2008.
הערות שוליים

↑  דני קרוננברג, סיווג הדס לגיתות עתיקות לייצור יין, באתר WinesIsrael, ‏17 באוגוסט 2022
↑  דוד עמית, יובל ברוך, גתות עם מעגילות אבן בדרום הר-חברון, מחקרי יהודה ושומרון טז, תשס"ז/ 2007, עמ' 299 -322 (מידע בקטלוג רמב"י)
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ע"ד, עמוד ב'
↑  משנה, מסכת טהרות, פרק י', משנה ח'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות פרק ח', הלכה ג'
↑  משנה, מסכת שבת, פרק כ', משנה ב'
↑  תוספתא, מסכת עבודה זרה, פרק ח' הלכה א
↑  משנה, מסכת כלים, פרק ב', משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, צ"ז, ב
↑  מסכת עבודה זרה, ע"ג, א
↑  משנה, מסכת כלים, פרק ב', משנה ב'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558686605171  BNE: XX5526102  GND: 4224838-3  LCCN: sh85146997 
גת ענק חצובה בחווה החקלאית בחורבת דיר סמען שבשומרון
קרב ואדי מבעוק

אזור ואדי מבעוק – מתוך מפת סיריוס
קרב ואדי מבעוק הוא קרב משולב שהתרחש בחצי האי סיני ב-14 באוקטובר 1973 – יומה השמיני של מלחמת יום הכיפורים, כחלק מקרב השריון ב-14 באוקטובר. בקרב הושמדה ממארב חטיבה 3 מהדיוויזיה המשוריינת הרביעית של צבא מצרים על ידי כוחות שריון וצנחנים, בסיוע התותחנים וחיל האוויר של צה"ל.
רקע

ב-14 באוקטובר פתח צבא מצרים במתקפה לאורך מרכז ודרום חזית תעלת סואץ במטרה לפרוץ מראשי הגשר שביסס בגדתה המזרחית מזרחה לעבר מעברי הגידי והמיתלה לעומק חצי האי סיני. בגזרה הדרומית של התעלה איתר המודיעין המצרי פרצה במערך הישראלי: ציר לא סלול אך עביר לרק"ם במעלה ואדי מבעוק. הוואדי, הממוקם כעשרה קילומטרים דרומית מזרחית לעיר סואץ, מוביל לכיוון מעבר המיתלה. במקום לא נערכו קרבות שריון עד אותו זמן ופתחת הוואדי לא נחסמה על ידי כוחות משמעותיים. העפלה עד ראש הציר הייתה מאפשרת לכוח המצרי לאגף את הכוחות הישראליים מדרום ולהגיע לעורפם.
המתקפה התרחשה בגזרת עוצבת סיני (אוגדה 252) בפיקוד קלמן מגן. מצפון לוואדי היו מוצבים כוחות מחטיבת השריון הסדירה 401 בפיקוד דן שומרון, גדוד 46 בפיקוד דוד שובל, גדוד 195 בפיקוד עוזי לבצור וגדוד 52 בפיקוד עמנואל סקל. באזור מתחם "עכברוש", על ציר הרוחב ציר "עזבון" כלפי דרום ומערב נערך גדוד חרמ"ש 89 מחטיבה ממוכנת 875 בפיקוד המג"ד יצחק שושני ומדרום לו, פרוס להגנה על צומת "נווה"-"יורה" (במפת קוד סיריוס על ציר החת"מ), היה מוצב מזה שלושה ימים גדוד הצנחנים 202 בפיקוד דורון רובין כשהוא מתוגבר על ידי שתי מחלקות טנקים.
מהלך הקרב > ראשית תנועת המצרים

ההתקפה הייתה חלק ממתקפה מצרית לרוחב החזית הדרומית בסיני בגזרת אוגדה 252. עם שחר יצא ממתחם "קרת-מורה" ועלה בוואדי מבעוק טור משוריין של חטיבה 3 המצרית מדיוויזיה משוריינת 4. בהתאם לתו"ל של התקפה מתוך תנועה, החטיבה התקדמה בשני דרגים. הדרג הראשון הורכב משני גדודי טנקים שתוגברו בשתי פלוגות חי"ר ממוכן על גבי נגמשי BTR, הדרג השני כלל גדוד טנקים פחות פלוגה. הטור כלל ארטילריה נגררת 122 מ"מ D30 בגיבוי משאיות אספקה ותחמושת. עתודת החטיבה המצרית כללה את גדוד החי"ר הממוכן שלה פחות שתי פלוגות. במקביל נשלח גדוד חי"ר ממוכן 339 מחטיבת 113 מדיוויזיה ממוכנת 6, בסיוע פלוגת טנקים וחי"ר, על ציר דרומי יותר בשם "זאבה". יעדי גדוד 339 היו אבטחת האגף הדרומי של חטיבה 3 בתנועתה ותפיסת צומת "יורה"-"עזבון" על ציר הרוחב, 7 ק"מ מדרום לצומת המיתלה כמאמץ משני.