stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קאראג'ורג'ביץ'

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה, יוגוסלביה
 תארים:  נסיך סרביה מלך סרביה מלך יוגוסלביה
 מייסד:  קאראג'ורג'ה
 השליט האחרון:  פטר השני, מלך יוגוסלביה
 תקופת השושלת:  1805–1945 (כ־140 שנה)
 אתניות:  סרבית
ג'ורג'ה פטרוביץ', הידע בכינוי "קאראג'ורג'ה", ייסד את הבית ושלט לתקופה קצרה בתור "הדוכס הגדול של סרביה"
ראש הבית הנוכחי, הנסיך אלכסנדר, עם אשתו השנייה הנסיכה קתרין
בית קאראג'ורג'ביץ' (בסרבית: Kућа Карађорђевић, Kuća Karađorđević או Карађорђевићи)  היה בית אצולה אשר שלט בסרביה בין השנים 1804–1813, שוב בין השנים 1842–1858 ובין 1903–1918. לאחר מכן שלט הבית בממלכת יוגוסלביה, מהקמתה עד הפיכתה לרפובליקה. ראש הבית הנוכחי הוא אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה.
היסטוריה > סרביה

ג'ורג'ה פטרוביץ' נולד בסרביה אשר השתייכה אז לאימפריה העות'מאנית, למשפחה דלת אמצעים. הוא שירת תקופה מסוימת בצבא האוסטרי, ולאחר מכן עמד בראש כנופיית היידוקים. בעקבות "טבח הקנזים" בשנת 1804, נבחר פטרוביץ' כמנהיג בידי 300 אצילים סרבים. הוא כונה "קאראג'ורג'ה", דהיינו "ג'ורג'ה השחור" (מטורקית "קארא" = שחור). קאראג'ורג'ה הוביל את המרד הסרבי הראשון, ולאחר שהצליח להגיע למספר ניצחונות מקומיים, הוא הכתיר את עצמו כ"דוכס הגדול של סרביה" (וליקי ווז'וד). שלטונו התקיים עד 21 בספטמבר 1813 עת דיכאו העות'מאנים את המרד וקאראג'ורג'ה נמלט יחד עם מנהיגים מקומיים נוספים.
ב-1815, הוביל מילוש אוברנוביץ' את המרד הסרבי השני נגד העות'מאנים, הקים את בית אוברנוביץ' והוכר על ידי השער הנשגב כנסיך סרביה תחת השלטון העות'מאני. ב-1817 הוא הורה על רציחתו של קאראג'ורג'ה משום שחשש שהלה יסכן את שלטונו. ראשו הערוף של קאראג'ורג'ה נשלח לאיסטנבול ואוברנוביץ' המשיך בשלטונו. עם זאת, העם לא רווה נחת מאוברנוביץ' אשר שלט בצורה אוטוקרטית, וב-1839 הוא נאלץ לוותר על הכתר לטובת בנו מילאן אוברנוביץ'. מילאן היה חולה עוד לפני כן, ונפטר שבועיים לאחר שעלה לשלטון. ייתכן שהוא כלל לא ידע שהוכתר. במקומו עלה לשלטון אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'. ב-14 בספטמבר 1842 הודח מיכאילו, והוחלט למנות כנסיך החדש את בנו של קאראג'ורג'ה, אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. קאראג'ורג'ביץ' שלט עד 1858, עת הודח בידי העות'מאנים בתמיכת מעצמות המערב, בשל סירובו לתמוך בעות'מאנים במהלך מלחמת קרים. מילוש אוברנוביץ' חזר לשלטון, ובהמשך הפכה נסיכות סרביה ל"ממלכת סרביה".
היסטוריה > יוגוסלביה

ב-1903 נרצח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה לבית אוברנוביץ' בארמונו יחד עם אשתו דראגה מאסין, במהלך הפיכה צבאית. ב-15 ביוני 1903 אישר הפרלמנט הסרבי את חזרתו לשלטון של בית קאראג'ורג'ביץ'. כמלך החדש נבחר נכדו של קאראג'ורג'ה, פטר, אשר הוכתר כ"פטר הראשון, מלך סרביה". ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, אוחדה סרביה עם מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ליצירת מדינה חדשה "ממלכת יוגוסלביה". פטר הוכתר כמלך יוגוסלביה. ב-1921 נפטר פטר, ובנו אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' עלה לשלטון. אלכסנדר נרצח בידי מתנקש בולגרי ב-1934, ומאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קאראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
ב-1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, צירף פאבלה את ארצו למדינות הציר. בעקבות כך, פרצה הפיכה, ופטר השני הצעיר הוכתר כמלך. פאבלה ומשפחתו הוגלו לקניה והושמו במעצר בית עד תום המלחמה. בראשית אפריל פלשו גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית וממלכת הונגריה ליוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים. פטר יצא לגלות, ומבחינת בעלות הברית המשיך לעמוד בראשות יוגוסלביה ממקום גלותו. הוא מינה ממשלה גולה, שתמכה בצ'טניקים. עם זאת, עם התגברות ההצלחות של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בראשות יוסיפ ברוז טיטו, וירידת קרנם של הצ'טניקים שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים, הגבירו בעלות הברית את שיתוף הפעולה שלהם עם טיטו. בהמשך הצליח פטר להגיע להסכם עם טיטו, אשר בינואר 1945 הסכים לקיים משאל עם על החזרת המלוכה. עם זאת, באפריל מונה טיטו לראש ממשלה, ובאוגוסט הודיע על ביטול משאל העם המתוכנן, ועל הפיכתה של יוגוסלביה לרפובליקה. הוא הודיע שהמלך פטר בגד בארצו ולפיכך נאסר עליו לשוב ליוגוסלביה.
היסטוריה > כיום

ב-1970 נפטר פטר השני בארצות הברית, ובהמשך הועברו עצמותיו לסרביה. מאז מותו, עומד בראש בית קאראג'ורג'ביץ' ובראש התנועות המלוכניות בסרביה, בנו, אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה. ב-1991, שב אלכסנדר ליוגוסלביה ונמנה עם מתנגדיו הבולטים של סלובודן מילושביץ'. בהמשך זכה לאזרחות סרבית ומ-2001 הוא מתגורר בבלגרד. אלכסנדר לא ויתר על תואר נסיך הכתר וגם לאחר פירוק יוגוסלביה, טוען למעמד דומה בסרביה מתוקף היותו נינו של פטר הראשון, מלך סרביה. ביולי 1972 נישא למריה דה גלוריה מספרד ולזוג נולדו שלושה ילדים פטר (1980), והתאומים פיליפ ואלכסנדר (1982). ב-1985 התגרשו בני הזוג והוא נישא בשנית לקתרין באטיס.
ארבע מיתות בית דין

| --- | --- |
 משנה:  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ז'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק י"ד
 ספרי מניין המצוות:  ספר החינוך, מצווה מ"ז, מצווה נ', מצווה רס"א, מצווה תקנ"א
 
ארבע מיתות בית דין הן שיטות הוצאה להורג לביצוע עונש מיתה לפי ההלכה. דיניהן נדונים בפירוט במסכת סנהדרין. דינים אלה, העוסקים בגזר דין מוות, נקראים "דיני נפשות".
על פי ההלכה, עונש מיתה נגזר רק בזמן שהסנהדרין יושבת בלשכת הגזית, ועל כן פורמלית חדלו עונשי מיתה להתקיים בסוף ימי בית שני, מלבד יוצאי דופן חריגים. בימי הסנהדרין, גזר דין מיתה והוצאה להורג ניתן על ידי "סנהדרין קטנה" (בתי דין של 23 דיינים ממקומות שונים בארץ), למעט מספר עבירות מצומצם, שנידונו רק על ידי הסנהדרין הגדולה.
לצורך עונש מיתה נצרכו תנאים רבים, ולכן ההוצאה להורג נחשבה למעשה נדיר.
מקור וטעם

חז"ל גזרו מתוך החוק המקראי ארבע שיטות הוצאה להורג. שיטת ההמתה נקבעה לפי חומרת המעשה שבגינו הורשע הנידון. קיימות ארבע שיטות לפי דרגת חומרתן, וחז"ל סידרו אותן מן הכבד אל הקל: סקילה, שרפה, הרג וחנק. לשיטתו של רבי שמעון סדר החומרה היה כך: שרפה, סקילה, חנק והרג.
על פי המקרא, נראה שמטרת העונשים היא תיקון החברה על ידי הוצאת עושי רע מתוכה והרתעת השאר. למשל, בדינו של בן סורר ומורה: ”וּרְגָמֻהוּ כָּל אַנְשֵׁי עִירוֹ בָאֲבָנִים וָמֵת וּבִעַרְתָּ הָרָע מִקִּרְבֶּךָ וְכָל יִשְׂרָאֵל יִשְׁמְעוּ וְיִרָאוּ.” (דברים, כ"א, כ"א). על פי דברי חז"ל מיתת בית דין מכפרת לאדם על חטאיו אם התוודה, והוא בן עולם הבא.
גישת חז"ל כלפי הריגת הנידון הוא כאל רע הכרחי, והיחס לנהרג מבוטא בדברי רבי מאיר:
בזמן שאדם מצטער, שכינה מה הלשון אומרת? קלני מראשי, קלני מזרועי. אם כן המקום מצטער על דמם של רשעים שנשפך, קל וחמר על דמם של צדיקים.
מעיון בתנאים הרבים שהם כמעט בלתי אפשריים הדרושים להבאה בבית הדין היהודי לידי עונש מיתה, עולה שמטרת עונש המיתה נועד להוות כלי להגדרת חומרתן של עבירות מסוימות, ולא כלי מרתיע[דרושה הבהרה] או עונש שבא להוות נקמה בחוטאים. בהקשר זה תשובתו של הרב משה פיינשטיין, רב מוכר ופוסק במאה העשרים, שנכתבה לבקשת מושל ניו יורק מראה את ההשקפה ההלכתית של הרב על מטרת הענישה. התשובה נכתבה למושל שפנה לרב בבקשה שיחווה דעתו בעניין זה.
בתשובתו מסביר הרב פיינשטיין שעונש המוות בתורה אינו נובע מרגשי נקם וגמול, שכן דבר זה מסור לאל בלבד, כמו שנאמר בתלמוד "'יבוא בעל הכרם [=הקב"ה] ויכלה את קוציו". הרב פינשטיין מדגיש שעונש המוות שבתורה נועד לביטוי עקרוני של חומרת האיסור, ולאפשר חינוך להבנה של חומרת האיסור. כיוון שכך, התורה קבעה קריטריון רחוק מאוד לשימוש מעשי בעונש המיתה, עקב החומרה היתירה שכרוכה בנטילת נפשו של אדם, וחשיבותה של כל נפש.
אלא הוא (=דין ההמתה) כדי שידעו האינשי (=שידעו האנשים) חומר האיסורים אלו ולא יעברו על זה, ומצד שני, יש הדגשה על חשיבותו של כל נפש, ועוד חשבונות.
בדרך זו הוא מסביר את ההגבלות הגדולות (כגון צורך בהתראה מוקדמת, עדות ישירה – ולא נסיבתית בלבד - של לפחות שני עדים כשרים, בית דין של עשרים ושלשה דיינים מוסמכים, וכיוצא בזה), ואת תנאי הכשירות המיוחדים שנדרשים מהדיינים שדנים בדיני נפשות, אך מוסיף:
ומכל מקום לא היה נמצא כמעט בכל הדורות רוצחים ביהודים מפני חומר האיסור ומפני מה שנתחנכו על ידי התורה ועל ידי עונשי התורה להבין חומר האיסור, ולא סתם היו מתיראים מהעונש כענין של כל דאלים גבר.
למרות ההסתייגות שלו מהטלת עונשי מוות, מוסיף הרב פינשטיין בחתימת דבריו שאם מטרת עונש המוות היא "לצורך השעה", להילחם בפשיעה הגואה, ניתן להשיתה כדי "למיגדר מילתא", לגדור את הדבר:
וכל זה הוא כשלא הופקר איסור הרציחה אלא שבשביל איזה תאוה גדולה או איזה מריבה על טענת ממון וכבוד עשה זה, אבל מי שהורג נפשות מחמת שהופקר אצלו איסור הרציחה והוא אכזרי ביותר, וכן כשנתרבו רוצחים ועושי רשעה היו דנין למיגדר מלתא למנוע מעשה רציחה שהוא הצלת המדינה. והנני חותם בברכה לשר המדינה שינהל המדינה בצדק וביושר וגם במשפט הראוי כל ימיו ועוד יתגדל שמו בכל מדינתנו ארצות הברית.
תשובה זו משקפת[דרושה הבהרה] את ההשקפה של רבים במשפט העברי בימינו, השולל כעיקרון עונש מוות, אך מתירה במקרים מיוחדים ו"לצורך השעה".
פירוט וביצוע המיתות

פרטי הביצוע של ארבע המיתות מבוארים במסכת סנהדרין בפרקים ו–ז; להלן תובא תמצית הדברים:
לפני ההוצאה להורג היו מוליכים את הנידון למקום ההריגה, וכרוז היה עובר לפניו ומודיע את חטאו ואת עונשו ושואל אם יש מישהו שיכול ללמד עליו זכות. אם נמצא אדם כזה היו מחזירים אותו לבית הדין ושומעים את טענותיו, ואף הנידון היה יכול לבקש ללמד זכות על עצמו, שמא דעתו התבלבלה עליו בשעת המשפט. במרחק של עשר אמות ממקום הריגתו, הנידון היה צריך להתוודות על חטאו, ובמקרה של סקילה, במרחק של ארבע אמות היו מפשיטים אותו (אך אישה לא הייתה מופשטת). על פי הרמב"ם ההפשטה נועדה לזרז את מותו, ובכך למעט את יסוריו. לאחר מכן, היו מטשטשים את דעתו של הנידון בסם המהול ביין.
מכאן משתנה הביצוע לפי סוגי המיתות השונות:
פירוט וביצוע המיתות > סקילה

העבירות עליהן עונשים בסקילה הן: עובד עבודה זרה, נערה בתולה מקודשת לאיש שזינתה והאיש שזנה עמה, מחלל שבת, מסית ומדיח לעבודה זרה, המקלל את השם, מקלל אביו או אמו, איש או אישה המקיימים יחסי מין עם בהמה, השוכב משכב זכר, השוכב עם אימו, השוכב עם אשת אביו, השוכב עם אשת בנו, בן סורר ומורה, מכשף, בעל אוב או ידעוני, שור שהרג אדם.
היו מעלים את הנידון אל בניין בגובה שתי קומות אדם, ומשליכים אותו לארץ. אם לא מת בזריקה זו, היו העדים נוטלים אבן כבדה ומטילים אותה על לבו (כדי לקיים את הפסוק ”יד העדים תהיה בו בראשונה להמיתו...”). אם עדיין לא מת, היו כל העם הנוכחים משליכים עליו אבנים (”...ויד כל העם באחרונה”), עד שהייתה נשמתו יוצאת.
התורה מצווה לתלות את מי שמת מיתת בית דין בסקילה, לאחר מותו:
וְכִי יִהְיֶה בְאִישׁ חֵטְא מִשְׁפַּט מָוֶת וְהוּמָת וְתָלִיתָ אֹתוֹ עַל עֵץ.
על תליית הנהרג להיעשות ביום, דין שנלמד בתלמוד מהפסוק ”וְהוֹקַע אוֹתָם לַה' נֶגֶד הַשָּׁמֶשׁ” (במדבר, כ"ה, ד'), לאחר שחטאו ישראל בעבודת בעל פעור. בדברי רב חסדא ההוקעה מתפרשת כתלייה, על פי הפסוק:”וְהוֹקַעֲנוּם לַה' בְּגִבְעַת שָׁאוּל בְּחִיר ה'” (שמואל ב', כ"א, ח'). מכל מקום, הגופה הייתה נתלית סמוך לשקיעת החמה, והייתה נשארת תלויה רגעים אחדים בלבד. זאת כיוון שהאדם עשוי ב"צלם אלוהים", ובתלייה זו יש משום בזיון. וכדברי התורה:
לֹא תָלִין נִבְלָתוֹ עַל הָעֵץ כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ בַּיּוֹם הַהוּא כִּי קִלְלַת אֱלֹהִים תָּלוּי וְלֹא תְטַמֵּא אֶת אַדְמָתְךָ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה:
לפי פרשנות חז"ל, תלייה מתקיימת רק בעובד עבודה זרה ובמקלל את השם (לדעת רבי אליעזר, כל המחויב סקילה – נתלה).
פירוט וביצוע המיתות > שרפה

העבירות עליהן ניתן עונש שרפה הן: בת כהן נשואה שזינתה, השוכב עם אישה ובתה או אשה ונכדתה, כאשר אחת מהן היא אשתו (האשה או הבת והנכדה, בהתאמה), והשוכב עם בתו או נכדתו.
על פי חז"ל במשנה, מצות שרפה אינה על ידי שריפת הגוף (העלאה על המוקד), אלא רק על ידי שרפה פנימית של האדם כך שגופו נשאר שלם, חז"ל למדו כן בגזירה שווה מעדת קרח או מבני אהרן, שבשניהם הגוף נשאר קיים לאחר השרפה.
תחילה היו מעמידין את הנידון למוות כשהוא משוקע בזבל עד ברכיו, כדי שלא יזוז, לאחר מכן - על מנת לפתוח את פיו - היו כורכים את צווארו בבד, ומושכים מכאן ומכאן (יש אומרים: פותחים את פיו בצבת), ומשליכים לתוך פיו חוט של עופרת/ עופרת ובדיל רותחת עד שהייתה מגיעה לקרביו.
פירוט וביצוע המיתות > הרג (סייף)

עונש הרג נכתב בתורה על אנשי עיר הנידחת, רוצח במזיד ובן נח שעבר על אחת משבע מצוות בני נח ובלבד שיהיה תחת ידינו .
ההריגה על ידי סייף הייתה נעשית על ידי שהיו מתיזים את ראש הנידון בחרב.
פירוט וביצוע המיתות > חנק

העבירות עליהן ענושים חנק: אשת איש וגבר שנאפו ביחד, מכה אביו או אמו, מי שחטף אדם וסחר בו, זקן ממרא, נביא שקר והמתנבא בשם עבודה זרה.
היו כורכים את צוואר הנידון בבד קשה העטוף בבד רך, ומושכים משני הצדדים, עד שיוצאת נשמתו.
לאחר ההריגה > אבלות

הרוגי בית דין לא היו נקברים בקברות אבותיהם, וקרובי משפחתם לא היו יושבים עליהם "שבעה", אם כי הם מותרים לנהוג במנהגי אנינות. אך לאחר ריקבון הגופה, היו מלקטים את עצמותיהם וקוברים אותם בקברות אבותיהם. נחלקו האם לאחר ליקוט העצמות והקבורה שבים בני המשפחה ויושבים שבעה או שכיוון שנדחו – נדחו ואין מתאבלים עליהם. וכן הסתפקו לגבי מי שהוצא להורג על ידי בית דין מכורח הוראת שעה אם מתאבלים עליו.
לאחר ההריגה > כלי ההריגה

מן הדין על הסיף, האבן, הסודר ששימשו להריגת החוטא להיקבר לאחר ביצוע גזר הדין. וכן העץ ששימש לתלייה נקבר. ברש"י מפורש שדין זה נלמד מריבוי הפסוק ”כִּי קָבוֹר תִּקְבְּרֶנּוּ”. הרמב"ם פירש שהוא כדי לא להשאיר לנידון זיכרון רע, שלא יאמרו "זה העץ שנתלה עליו פלוני". וקבורה זו היא בתחום ארבע אמותיו של קבר הנהרג, אך לא באותו הקבר.
הפסקת ביצוע ארבע מיתות בית דין

על פי ההלכה, סמכותו של בית דין לדון בדיני נפשות ולגזור גזר דין מוות מותנה במספר תנאים, שחדלו להתקיים לפני דורות רבים. התנאי הראשון הוא שבית הדין הגדול ישב בלשכת הגזית שבעזרה, תנאי שעל פי התלמוד חדל להתקיים ארבעים שנה לפני חורבן בית שני, עת גלתה הסנהדרין מלשכת הגזית, לפני כאלפיים שנה. תנאי נוסף הוא קיומו של בית המקדש, כפי שדרשו חז"ל את הפסוק ”וּבָאתָ אֶל הַכֹּהֲנִים הַלְוִיִּם וְאֶל הַשֹּׁפֵט אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם” (דברים יז, ט), "בזמן שיש כהן (שמקריב קרבנות, דהיינו שיש אפשרות לעבוד את עבודת המקדש) יש משפט בזמן שאין כהן אין משפט" תנאי נוסף הוא שהדיינים יהיו סמוכים, אך הסמיכה בטלה אף היא לפני כאלף שנים. מובן אפוא, שאין כיום אפשרות לחדש את דיני ארבע מיתות בית דין, אלא אם ישובו כל התנאים הנצרכים לכך להתקיים.
אמנם, לדעת רוב הראשונים, אף כשאין מתקיימים התנאים האמורים, יש רשות לכל בית דין להעניש בכל עונש, כולל הוצאה להורג, בהליך בלתי רשמי כהוראת שעה, כדי להעמיד את חומת הדת. וכדברי הרמב"ם:
יש לבית דין להלקות מי שאינו מחוייב מלקות ולהרוג מי שאינו מחוייב מיתה ולא לעבור על דברי תורה אלא לעשות סייג לתורה וכיון שרואים בית דין שפרצו העם בדבר יש להן לגדור ולחזק הדבר כפי מה שיראה להם הכל הוראת שעה לא שיקבע הלכה לדורות.
יש מהראשונים החולקים על הסמכות להעניש עונש מוות במצב המדובר, אך בשולחן ערוך נפסק כדעה הראשונה.
הוצאות להורג בהיסטוריה ובספרות היהודית

קיימים מספר אזכורים בספרות חז"ל ובמקורות נוספים למקרי הוצאה לפועל של גזר דין מוות ביהדות.
בתלמוד מסופר על אישה ששכבה עם בנה בירושלים ונסקלה בידי בית דין, ובלוד, מסית בשם 'בן סטדא' הופלל במארב והוצא להורג. בכפר סכניא במצרים נסקלו אב ובנו שבאו על נערה מאורסה ביום הכפורים. וישו נתלה בערב פסח בעוון כישוף, הסתה והדחה.
הוצאות להורג בהיסטוריה ובספרות היהודית > הוצאות להורג שהתבררו כטעות

יהודה בן טבאי הוציא להורג עד זומם אך לאחר מעשה התחרט על כך ונהג לפקוד את קברו של הנידון. שמעון בן שטח הוציא את בנו להורג למרות שהעדים חזרו בהם. אדם נוסף שיצא לסקילה הכחיש את מעשיו עד לרגע האחרון, ועיני החכמים "זלגו דמעות" למשמע המעשה.
הוצאות להורג בהיסטוריה ובספרות היהודית > באגדות חז"ל

במדרש מובא סיפור מעשה על אישה שנסקלה בעקבות עדי שקר. ורבי יונתן העיד כי ראה בן סורר ומורה ואף ישב על קברו, וכן כי ראה עיר הנידחת ואף ישב על תילה. מסופר גם על חסיד מימי דוד המלך שחזה בשני אנשים מקיימים יחסי מין עם כלבה, ובעקבות כך השניים העידו עליו עדות שקר והוא יצא להורג.
הוצאות להורג בהיסטוריה ובספרות היהודית > בספרות ימי הביניים

בספר היוחסין של אחימעץ בן פלטיאל נכתב כי במאה התשיעית באוריה שבדרום איטליה הוציא רבי אבו אהרן בן שמואל הנשיא להורג ארבעה אנשים שונים: בחנק, אדם בשם תיאופילוס שבא על אשת איש; בהרג, אדם שרצח אישה; בסקילה אדם שהואשם במשכב זכור; בשריפה, אדם שבא על חמותו. במכתב של ר' יוסף בן יצחק אבן אביתור הוא מספר על סב-סביו שהיה מקיים ארבע מיתות בית דין בספרד במאה העשירית.
השכיחות הראויה לגזר דין מוות

חז"ל הטילו סייגים רבים על קביעת עונש מיתה לאדם, עד שכמעט בלתי אפשרי להגיע בפועל לחיוב עונש מיתה. משום מגבלות אלו, היו עונשי מיתה יחסית נדירים. על פי המשנה, סנהדרין שהוצאו על ידה להורג נקראת "חובלנית". בתלמוד מובאת מחלוקת בין התנאים לגבי תדירות ההריגות הנדרשת כדי להקנות לה שם זה:
סַנְהֶדְרִין הַהוֹרֶגֶת אֶחָד בְּשָׁבוּעַ (=שבע שנים) נִקְרֵאת חָבְלָנִית. רַבִּי אֶלְעָזָר בֶּן עֲזַרְיָה אוֹמֵר, אֶחָד לְשִׁבְעִים שָׁנָה. רַבִּי טַרְפוֹן וְרַבִּי עֲקִיבָא אוֹמְרִים, אִלּוּ הָיִינוּ בַסַּנְהֶדְרִין לֹא נֶהֱרַג אָדָם מֵעוֹלָם. רַבָּן שִׁמְעוֹן בֶּן גַּמְלִיאֵל אוֹמֵר, אַף הֵן מַרְבִּין שׁוֹפְכֵי דָמִים בְּיִשְׂרָאֵל
על מנת לגזור דין מוות יש לקבל עדות של לפחות שני אנשים כשרים, שהִתרו בעובר העבירה (כלומר, הזהירו אותו) לפני ביצועה והודיעו לו מה חומרתה ומה עונשה וקיבל את דבריהם (שאמר אעפ"כ אני עובר). אין לקבל עדות נסיבתית אלא רק של מראה עיניים, וכן נקבעו סייגים נוספים בדרך של קבלת העדות, שכמעט הפכו את עונש המוות לבלתי-מעשי.
בתקופת השלטון הרומאי ארבעים שנה לפני חורבן הבית השני, סירב הסנהדרין לדון בדיני נפשות, ומאז בטלו בעצם עונשי המוות בישראל, מלבד מספר חריגים. אך יש סברה[דרוש מקור] לפיה הסירוב לגזור עונש מוות נבע מדרישת הנציבים הרומיים שמונו במקום בניו של המלך הורדוס.
הדין בימינו

לדברי חז"ל, על אף שכיום לא דנים מיתות בית דין, דין ארבע המיתות לא התבטלו והם מתקיימים בידי האלוהים שמעניש בדרך הטבע את החוטאים.
מיום שחרב בית המקדש אף על פי שבטלו סנהדרין [...] דין ארבע מיתות לא בטלו מי שנתחייב סקילה או נופל מן הגג או חיה דורסתו ומי שנתחייב שרפה או נופל בדליקה או נחש מכישו ומי שנתחייב הריגה או נמסר למלכות או ליסטים באין עליו ומי שנתחייב חנק או טובע בנהר או מת בסרונכי
עם זאת, בהלכה יש דיני מוות שלא בידי בית דין, כגון דיני רודף, מוסר, מורידין ואין מעלין וקנאים פוגעים בו. בדינים אלה יש מחלוקות בהלכה אם הם תקפים גם בימינו.[דרוש מקור: נא להביא מקורות מפורטים למחלוקות הללו]
ראו גם

עונש מוות ביהדות
הכנסה לכיפה
לקריאה נוספת

פרופ' נחום רקובר, תקנת השבים, "אם עשו תשובה - אין בית דין של מטה מוחלין להן", 49. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007
ביורן אנגלס

ביורן אנגלס (נולד ב-15 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן בלגי המשחק כבלם עבור המועדון הבלגי רויאל אנטוורפן.
קריירה

אנגלס גדל במחלקת הנוער של קלאב ברוז' ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 2012/2013. ב-20 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כשנכנס כמחליף בתבוסה 0-4 לבורדו במסגרת הליגה האירופית.
החל מעונת 2013/2014 הפך אנגלס לשחקן הרכב קבוע בקלאב ברוז', ותרם מספר שערים חשובים. אולם באוקטובר 2014 נפצע בברכו ונאלץ להחמיץ יותר משנה, כולל זכייתה של קלאב ברוז' בגביע הבלגי בעונת 2014/2015.
בעונת 2015/2016 חזר אנגלס לשחק וסייע לקלאב ברוז' לזכות באליפות בלגיה לראשונה מזה 11 שנים. בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות נגד לסטר סיטי.
באוגוסט 2017 חתם אנגלס באולימפיאקוס היוונית. לאחר עונה אחת הושאל לסטאד ריימס הצרפתית שרכשה אותו ב-2019. באותה שנה חתם אנגלס באסטון וילה האנגלית.
ביוני 2022 חתם אנגלס ברויאל אנטוורפן. מאז משמש כשחקן הרכב קבוע בהגנה של המועדון.
הערות שוליים

↑  Villa reach agreement for Engels transfer, avfc
בית קאד

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,799 (2016)
 קואורדינטות:  32°28′11″N 35°21′23″E﻿ / ﻿32.4697°N 35.3563°E﻿ / 32.4697; 35.3563 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית קאד(למפת עמק בית שאן רגילה) בית קאד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית קאד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית קאד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית קאד (בערבית: بيت قاد) הוא כפר פלסטיני בנפת ג'נין ביהודה ושומרון. הכפר ממוקם כחמישה קילומטרים מהעיר ג'נין ולפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS) בשנת 2016 התגוררו בו כ-1,799 תושבים.
הכפר משויך על ידי כמה חוקרים ליישוב מקראי בממלכת ישראל, הממוקם בין תל יזרעאל לבירת הממלכה שומרון. יש המשערים כי זה הוא בֵּית-עֵקֶד הָרֹעִים המוזכר בספר מלכים. במקום זה שחט יהוא מלך ישראל את 42 קרובי משפחתו של אחזיה מלך יהודה. הכפר מצוין גם בגאזטיר של גם עם כפר המוזכרים של אוסביוס מקיסריה.
בכפר ניתן למצוא כמה מבנים רומיים וקרמיקה מהאימפריה הביזנטית. בסוף המאה ה-16 התקיימו בבית קאד כ-20 משקי בית, כולם של מוסלמים. תושבי הכפר שילמו לשלטון העות׳מאני שיעור מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים שכללו חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל התושבים שילמו כ-9,500 אקצ'ות.
בשנת 1838 צוין בית קאד כאחד ממגוון הכפרים באזור בנוסף על דיר אבו דעיף, פקועה, דיר ע'זאלה ועראנה. בשנת 1870 ויקטור גרן תיאר 200 תושבים בכפר. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882 בית קאד תואר כ"כפר קטן על סף המישור. יש בו בור מים גדול ממלט שכעת שבור. הבתים הם מאבן ומבוץ."
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 199 מוסלמים. מספר זה ירד במעט במפקד 1931 ל-185 תושבים ב-35 משקי בית. בסקר הכפרים של 1944/5, האוכלוסייה מנתה 290 תושבים. שטח הכפר התפרס על 8,915 דונם. מתוך שטח זה 608 דונם שימשו למטעים וקרקע להשקיה, 6,976 דונם לגידול דגנים, ואילו 10 דונם היו אדמות בנויות.
בשנת 1948 פליטים פלסטינים מהר הגלבוע נקלטו בכפר ונשארו בו. לפליטים שהגיעו לבית קאד הייתה הזדמנות להתיישב מחדש בכפר במקום לעבור למחנות פליטים. בשנת 1951 הם הקימו בעזרת ממשלת ירדן כפר חקלאי נוסף, שנמצא כ-2 ק"מ צפונית לבית קאד, אשר נקרא "משרוע בית קאד" שמשמעותו "פרויקט בית קאד" מפקד האוכלוסין הירדני שנערך בשנת 1961 תיעד 247 נפשות בבית קאד ו-197 נפש במשרוע בית קאד.
במפקד ישראלי מ-1967 דווח כי בבית קאד יש 223 תושבים, בהשוואה ל-216 תושבים במשרוע בית קאד.
במרץ 1989, במהלך האינתיפאדה הראשונה נורה למוות תושב הכפר, אנג'אד האשם נאצר, בן 4. בדיווחים לעיתונות נאמר כי היורה היה שוטר ישראלי וכי צה"ל פתח בחקירה. כעבור חמישה חודשים שר הביטחון, יצחק רבין, שלח מכתב לחבר הכנסת יאיר צבן בו נכתב כי כוח משטרת ישראל נמצא באזור, ולכן "האירוע נחקר על ידי המשטרה".
גאוגרפיה

הכפר ממוקם צפונית לדיר אבו דעיף. הכפר מחולק לשני חלקים: הדרום והצפון (שנקרא משרוע בית קאד) והוא מוקף בשדות. בכפר יש מסגד עתיק הבנוי מאבני בניין עתיקות ומקאם ערבי ישן.
הערות שוליים

↑  "Localities in Jenin Governorate by Type of Locality and Population Estimates, 2007–2016". Palestinian Central Bureau of Statistics.
↑  Longman III, Tremper (2013). The Baker Illustrated Bible Dictionary. Baker Publishing Group. p. 325. ISBN 978-1-4412-3886-3.
↑  Hubbard, Robert L. Jr. (1991). First & Second Kings - Everyman's Bible Commentary. Moody Press Chicago. pp. 176–177. ISBN 0-8024-2095-8.
↑  "בית קאד [Beit Qad]". Mapa.
1 2  "Beit Qad". Welcome to Palestine.
↑  Dauphin, 1998, p. 785
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 160
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, p. 157
↑  Guérin, 1874, pp. 333–34
↑  Conder and Kitchener, 1882, p. 83
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Jenin, p. 29
↑  Mills, 1932, p. 70
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 54
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 98
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 148
↑  "أهالي بيت قاد أفشلوا مشروع التوطين". Al Jazeera (בערבית). 21 במאי 2014. נבדק ב-21 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "משרוע בית קאד [Mashru' Beit Qad]". Mapa.
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 25
↑  Israel Central Bureau of Statistics (1967–1970).  Joel Perlmann (ed.). "The 1967 Census of the West Bank and Gaza Strip: A Digitized Version". Levy Economics Institute of Bard College, 2011–2012. Volume 1, Table 2.
↑  Talmor, Ronny (translated by Ralph Mandel) (1990) The Use of Firearms - By the Security Forces in the Occupied Territories. B'Tselem. https://www.btselem.org/sites/default/files2/publication/199007_use_of_firearms_eng.doc download] pp. 75,77,80 MK Yair Tsaban to defence ministers Yitzhak Rabin & Yitzhak Shamir
↑  עמנואל חברוני, לקסיקון ארץ ישראל, ישראל: משרד החינוך, עמ' 132
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349652805171