stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית בית הכנסת
המסורת הנוצרית

לפי מסורת נוצרית, במקום זה נהג ישו ללמוד ולהתפלל, ובו הכריז בפני המתפללים כי הוא המשיח. בעקבות הכרזה זו הוציאו אותו המתפללים מהעיר וביקשו לדחוף אותו מראש הר, אך הוא עבר בתוכם וניצל. על-פי המסורת המקובלת בעבר, ישו קפץ מההר וניצל - מסורת זו איננה מקובלת עוד, אולם, ההר עודנו נודע כהר הקפיצה:
"וַיָּבֹא אֶל־נְצֶרֶת אֲשֶׁר גֻּדַּל־שָׁם וַיֵּלֶךְ כְּמִשְׁפָּטוֹ בְּיוֹם הַשַּׁבָּת אֶל־בֵּית הַכְּנֵסֶת וַיָּקָם לִקְרֹא בַסֵּפֶר׃ וַיֻּתַּן־לוֹ סֵפֶר יְשַׁעֲיָה הַנָּבִיא וַיִּפְתַּח אֶת־הַסֵּפֶר וַיִּמְצָא אֶת־הַמָּקוֹם אֲשֶׁר הָיָה־כָתוּב בּוֹ׃ רוּחַ אֲדֹנָי ה' עָלָי יַעַן מָשַׁח אֹתִי לְבַשֵׂר עֲנָוִים׃ שְׁלָחַנִי לַחֲבשׁ לְנִשְׁבְּרֵי־לֵב לִקְרֹא לִשְׁבוּיִם דְּרוֹר וּלְעִוְרִים פְּקַח־קוֹחַ לְשַׁלַּח רְצוּצִים חָפְשִׁים לִקְרֹא שְׁנַת־רָצוֹן לַ-ה'׃ וַיְהִי כַּאֲשֶׁר גָּלַל אֶת־הַסֵּפֶר וַיְשִׁיבֵהוּ אֶל־הַחַזָּן וַיֵּשֶׁב וְעֵינֵי כָּל־אֲשֶׁר בְּבֵית הַכְּנֵסֶת נְשֻׂאוֹת אֵלָיו׃ וַיָּחֶל וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הַיּוֹם נִתְמַלֵּא הַכָּתוּב הַזֶּה בְּאָזְנֵיכֶם׃ וְכֻלָּם הֱעִידֻהוּ וְתָמְהוּ עַל־דִּבְרֵי חֵן הַיֹּצְאִים מִפִּיהוּ וַיֹּאמְרוּ הֲלֹא־זֶה הוּא בֶּן־יוֹסֵף׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הֵן תֹּאמְרוּ לִי אֶת־הַמָּשָׁל הַזֶּה רֹפֵא רְפָא אֶת־עַצְמֶךָ וּכְכֹל אֲשֶׁר שָׁמַעְנוּ שֶׁנַּעֲשָׂה בִּכְפַר־נַחוּם עֲשֵׂה־כֵן גַּם־פֹּה בְּעִיר מוֹלַדְתֶּךָ׃ וַיֹּאמַר אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם אֵין־נָבִיא רָצוּי בְּאֶרֶץ מוֹלַדְתּוֹ׃ וֶאֱמֶת אַגִּיד לָכֶם אַלְמָנוֹת רַבּוֹת הָיוּ בְיִשְׂרָאֵל בִּימֵי אֵלִיָּהוּ בְּהֵעָצֵר הַשָּׁמַיִם שָׁלֹשׂ שָׁנִים וְשִׁשָּׁה חֳדָשִׁים וַיְהִי רָעָב גָּדוֹל בְּכָל־הָאָרֶץ׃ וְאֵלִיָּהוּ לֹא־נִשְׁלַח אֶל־אַחַת מֵהֵנָּה זוּלָתִי צָרְפַתָה אֲשֶׁר לְצִידוֹן אֶל־אִשָּׁה אַלְמָנָה׃ וּמְצֹרָעִים רַבִּים הָיוּ בְיִשְׂרָאֵל בִּימֵי אֱלִישָׁע הַנָּבִיא וְלֹא טֹהַר אֶחָד מֵהֶם זוּלָתִי נַעֲמָן הָאֲרַמִּי׃ וְכֹל אֲשֶׁר בְּבֵית הַכְּנֵסֶת כְּשָׁמְעָם אֶת־הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה וַיִּמָּלְאוּ חֵמָה׃ וַיָּקוּמוּ וַיַּדִּיחוּ אוֹתוֹ אֶל־מִחוּץ לָעִיר וַיְבִיאֻהוּ עַד־גַּב הָהָר אֲשֶׁר נִבְנְתָה עִירָם עָלָיו לְמַעַן הַשְׁלִיכוֹ מָטָּה׃ אַךְ־הוּא עָבַר בְּתוֹכָם וַיֵּלֶךְ לְדַרְכּוֹ."
לאחר הדברים האלה עבר ישו לפעול באזור הכנרת.
מקורה של המסורת כי במקום זה התרחשה הדרשה הוא ככל הנראה בתקופה הביזנטית, וסביר שהוא כלל לא היה קיים בתקופת ישו, שכן השוק שוכן מחוץ לתחומי נצרת בתקופה הרומית. המבנה שימש כדיר עד לאמצע המאה ה-18 עת החל שיקומו בידי הפרנציסקנים. מאוחר יותר מסר אותו שליט הגליל, דאהר אל-עומר, לידי הכנסייה היוונית-קתולית.
המבנה

שתי הכנסיות נמצאות בחצר קטנה וצרה, שהגישה אליה היא דרך שער מאחד מרחובות השוק בעיר. הכנסייה העתיקה שוכנת בעומק של מטר וחצי מתחת למפלס הרחוב וגרם מדרגות ובו שבע מדרגות יורד אליה. מעל הכניסה קבוע החלון היחיד במבנה. האולם קטן למדי והוא עשוי כולו מאבן. תקרתו עשויה מקמרון חבית ולאורך קירותיו ספסלים מוארכים. הרצפה עשויה גם היא באריחי אבן בגדלים שונים. בקצה הצפוני של האולם במה ועליה מזבח, ומאחוריו גומחה בקיר ובה ציור של הדרשה בבית הכנסת. מימין למזבח גומחה נוספת. לכנסייה פתח נוסף בקיר המזרחי המוביל אל חצר פנימית.
גלריה

חלל הכנסייה הישנה והמזבח
הציור בכנסייה העתיקה - הדרשה בבית הכנסת
חלל הכנסייה
כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרידריך ניטשה
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1874
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך:  1968
 תרגום:  ישראל אלדד
 מספר עמודים:  90
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001056896, 002018299, 003686375
כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים (בגרמנית: Vom Nutzen und Nachteil der Historie für das Leben) הוא חיבור של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה שיצא בשנת 1874. החיבור מורכב מעשרה פרקים, ופורסם במקור כחלק השני מתוך עיונים שלא בעיתם. החיבור נחשב לאחת היצירות החשובות והמשפיעות מבין יצירותיו המוקדמות. בחיבור ניטשה מבקר את בני דורו האקדמיים, שלדעתו או מעריכים יתר על המידה או מזלזלים בחשיבותו של המדע ההיסטורי. העבודה גם מטרימה תמות ונושאים מאוחרים בהגותו של ניטשה, בהם תפיסת הזמן של "השיבה הנצחית".
החיבור תורגם לעברית על ידי ישראל אלדד, ויצא יחד עם הספר דמדומי שחר בהוצאת שוקן בשנת 1968.
שם החיבור

מספר פרשנים הצביעו על כך שמושג ה"היסטוריה" (Historie) של ניטשה אינו מוגדר בבירור, אלא נמצא בין המשמעויות של "היסטוריה" (Geschichte או res gesta – מה שהתרחש בפועל) "כתיבת היסטוריה" (Geschichtsschreibung או historia rerum gestarum, – הנרטיב של מה שקרה) ו"מדע היסטורי" (Geschichtswissenschaft). הפילוסוף והקלאסיקן גלן מוסט (אנ') טוען שניתן לתרגם את החיבור תחת הכותרת "The Use and Abuse of History Departments for Life" ("כיצד מועילות ומזיקות מחלקות ההיסטוריה לחיים"), שכן ניטשה השתמש במונח Historie ולא Geschichte. בנוסף לכך, מוסט טוען כי ייתכן שכותרת זו מתייחסת מסתו של לאון בטיסטה אלברטי "על היתרונות והחסרונות של לימודי הספרות" (De commodis litterarum atque incommodis) משנת 1428, (בתיווכו יעקב בורקהרדט אותו העריץ ניטשה בתחילת דרכו). מוסט טוען כי תיאור העיונים כ"לא בעיתם" (Unzeitgemässe) באסופה הוא בהקשר זה קריאה לחזרה, מעבר להיסטוריציזם, להומניזם של הומבולדט, ואולי אף לההומניזם המקורי של רנסאנס.
קבלה וביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מרטין היידגר החשיב את החיבור לאחת מיצירותיו החשובות של ניטשה. זהו החיבור היחיד של ניטשה שהוא מזכיר בספרו הוויה וזמן, והוא נידון בסעיף §76 "המקור האקזיסטנציאלי של ההיסטוריה מהתולדתיות של הדאזיין" (Der existenziale Ursprung der Historie aus der Geschichtlichkeit des Daseins).
לקריאות נוספות

פרידריך ניטשה, דמדומי שחר [1881]; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים [1874], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968.
הערות שוליים

↑  כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים, ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968, עמ' 13
1 2 3  כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים, עמ' 31
↑  Most, Glenn W. "On the use and abuse of ancient Greece for life." Cultura tedesca 20 (2002): 31-53.
↑  המִספור לא מופיע במקור
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007362378105171  GND: 4433195-2  VIAF: 184681855   WorldCat (עם VIAF): 184681855 
כריכת החיבור בגרמנית כחלק השני של עיונים שלא בעיתם
ישיבת אור וישועה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה
 השתייכות:  ציונות דתית, ישיבות הסדר
 תקופת הפעילות:  ה'תשס"א–הווה
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב ד"ר אליהו רחמים זייני
 תלמידים
 :  כ-90
 שונות
 ספרים:  משנה תורה לרמב"ם בכרך אחד, ספרי הרב אליהו בן אמוזג, חומש הראי"ה ועוד
 מיקום
 מיקום:  נווה שאנן, חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°47′09″N 35°01′02″E﻿ / ﻿32.785949°N 35.017279°E﻿ / 32.785949; 35.017279
 orvishua.net
  (למפת חיפה מוגדלת) ישיבת אור וישועה(למפת חיפה רגילה) ישיבת אור וישועה(למפת הגליל המערבי רגילה) ישיבת אור וישועה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) ישיבת אור וישועה
 
ישיבת אור וישועה היא ישיבת הסדר וישיבה גבוהה בראשות הרב ד"ר אליהו רחמים זייני בנווה שאנן בחיפה.
היסטוריה

בשנת ה'תשס"א (2001) הוקמה בשכונת נווה שאנן בחיפה ישיבת ההסדר אור וישועה על ידי הרב ד"ר אליהו זייני, הישיבה היא הישיבה הציונית הראשונה בעיר. הישיבה ממוקמת במתחם מוסד הילדים אומנה לשעבר, ב"בית חנניה" ע"ש חנניה ועקנין ובבית המדרש "היכל בנימין" ע"ש הרב פרופ' בנימין זאב בנדיקט.
רבים מבוגרי המחזור הראשון שסיים בשנת ה'תשס"ז, המשיכו ללמוד בטכניון, בין היתר במטרה להישאר קרוב אל הרב זייני.
בנוסף לרמי"ם, גם ראש הישיבה מלמד שעורים כלליים בתחומים שונים, כמו סוגיות בתלמוד, שעורי הגות החל מתקופת חז"ל והוגי דעות בני זמנינו. שעורים בהתמודדות עם שאלות בפילוסופיה כללית, תורה ומדע, פוסט מודרניזם, ביקורת המקרא וביקורת התלמוד. נושאים נוספים הנלמדים בישיבה הם תנ"ך, הגות ומחשבה ולימודי רשות להסמכה לרבנות.
מוסדות הישיבה

בביהמ"ד של הישיבה פועלים ישיבה גבוהה וישיבת הסדר שבראשם עומד הרב ד"ר אליהו זייני.
סביב הישיבה התבססה קהילה, שעיקרה הוא גרעין של משפחות בוגרי הטכניון שנקשרו לרב זייני וקבעו בגללו את מקומם בחיפה. קהילה זו גדלה מאז הקמת הישיבה, כאשר חלק מבוגרי הישיבה והטכניון נותרו באזור.
בישיבה פועלים גם גני ילדים. גני הילדים פתוחים לציבור הרחב ומלמדים בהם קריאת אותיות מגיל 3. הילדים בני ה-5 אף עולים לתורה וקוראים את ההפטרה בקרב הציבור הספרדי.
בישיבה מופעלים גם חוגי ההעשרה לכיתות הנמוכות, וכן מתקיים קשר עם תנועת אריאל בשכונה שהפעולות והמפקדים של התנועה לרוב מתקיימים במתחם.
בישיבה מתקיים מכון הוראה, שלוחה של מכללת שאנן להכשרת מורים.
בישיבה מתקיים כולל שבמסגרתו נגשים התלמידים למבחני הרבנות של הרבנות הראשית לישראל.
מכון הוצאת ספרים

בישיבה פועל גם מכון להוצאת ספרים, שבין השאר הוציא מתוכו את:
מפעל משנה תורה, שהוציא בהוצאת הישיבה את ספר משנה תורה לרמב"ם בכרך אחד - מהדורה מדויקת ומנוקדת על פי מהדורת הרב יוסף קאפח
ספרים על פועלו של הרב בנדיקט, בשם "נחלת בנימין"
ספרים בנושא שבח ארץ ישראל, "שלום ירושלים" לאדמו"ר מקוצק, רבי חיים ישראל מורגנשטרן
סדרת ספרי הרב אליהו בן אמוזג ("מבוא לתורה שבע"פ", "מוסר יהודי לעומת מוסר נוצרי")
חומש הראי"ה - ליקוט כתבי הרב קוק לפי סדר פסוקי התורה
סדרת סידורים ומחזורים
במפעל הוצאת הספרים שותפים תלמידי הישיבה בהגהה ועריכה.
הישיבה במלחמת לבנון השנייה

במהלך מלחמת לבנון השנייה, קרא הרב זייני לתלמידיו ולאנשי קהילתו שלא לברוח מן העיר. הוא המשיך בשיעוריו הקבועים בבית הכנסת של הטכניון והכפיל את שיעוריו בישיבה, במקום הר"מים המגויסים. לדבריו של הרב זיני, הישיבה הייתה היחידה שנשארה בעיר חיפה במשך כל זמן המלחמה. הרב זייני עודד את תלמידיו לחלק מצרכים במקלטים, ולבקר את פצועי צה"ל שאושפזו בבית החולים רמב"ם. על פעילות זו הוענקה לישיבה תעודת הוקרה מטעם משרד ראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  תנועת אריאל – תורת חיים בעוז, באתר tariel.co.il
↑  חגית רוטנברג, קשה בעורף - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 10 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298636105171  VIAF: 134236085   WorldCat (עם VIAF): 134236085 
שלט הכניסה
הכניסה לבית חנניה
הכניסה להיכל בנימין
היכל בנימין
כרמון (מושב)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 חבל ארץ:  השפלה
 תאריך ייסוד:  30 בספטמבר 1952 
 שמות קודמים:  כפר הכורמים
 שטח:  1,500 דונם
 סיבת נטישה:  חוסר יכולת התושבים להתפרנס
 תאריך נטישה:  נובמבר 1961 
 יישובים יורשים:  הודיה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  115
 קואורדינטות:  31°40′34″N 34°39′52″E﻿ / ﻿31.676°N 34.664555555556°E﻿ / 31.676; 34.664555555556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) כרמון(למפת השפלה רגילה) כרמון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרמון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרמון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כרמון היה מושב שהוקם ב-1952, בשפלת יהודה, על ידי עולים מרומניה ופורק לאחר כ-10 שנים בגלל קשיים כלכליים.
ההיסטוריה של המקום

מושב כרמון נוסד בתחילה בשם "כפר הכורמים" על ידי תנועת המושבים ובסיועה של הסוכנות היהודית, שהקצתה לשם כך 300,000 לירות, והוא יועד לעולים מבוגרים מרומניה אשר עסקו בתחום גידול גפנים וייצור יין כבר בארץ מוצאם.
המושב הוקם מזרחית למושב הודיה על משבצת קרקע של כ-1500 דונם וטקס העלייה לקרקע התקיים ב-30 בספטמבר 1952. שמו של הכפר קשור ל"כרם" בגלל תחום העיסוק של תושביו (ברומניה ובארץ). את המושב אכלסו כ-50 משפחות של עולים כבני 50 ומעלה שחיו, לפני כן, כשנתיים במחנה עולים בפרדס חנה. במאי 1953 שונה שמו של היישוב ל"כרמון".
למגורי התושבים הוקמו בתחילה אוהלים ויותר מאוחר צריפים. לשירות התושבים הוקמו מבני ציבור כמו צרכניה (של המשביר המרכזי), בית כנסת, מרפאה, מקלט ועוד. תחילה עיבדו תושבי המקום את הכרמים הנטושים של הכפר הערבי ג'וליס. בהמשך ניטעו כרמים נוספים, נשתלו מטעים, הוקמו גני ירק, נבנו לולי תרנגולות ואף נבנה במקום יקב קטן במטרה למכור את תוצרתו בארץ. עיבוד האדמה נעשה בעזרת שישה סוסים שנתנה הסוכנות (לא היה תקציב לטרקטורים).
כבר לאחר שנת העבודה הראשונה במקום הגיעו תושבי היישוב לפת לחם. היו שלל סיבות למצב זה וביניהם גיל העובדים, קשיי הקליטה, תמורה לא מספקת בעד התוצרת החקלאית, חוסר גב כלכלי ואי תמיכת הרשויות, הדרכה חקלאית לא מספקת וסירוב משרד המסחר והתעשייה לתת היתר מכירה ליין ולחומץ שיוצר ביקב בטענה של אי עמידה בסטנדרטים תוך דרישה להשקעה כספית נוספת (שלא הייתה) כדי לשפר את תהליך הייצור. בשלב מסוים הביאה המצוקה אף לפנייה לעזרת המיסיון.
המצב הכלכלי של הכפר לא השתפר עם השנים ולכן ב-1960 החליטה הסוכנות היהודית, שהתייחסה אל בני המקום כבנים חורגים ולא הושיטה להם מספיק תמיכה, על סגירת הישוב. הסוכנות פיצתה כל משפחה שעזבה בכ-5000 לירות ומחיקת חובות כך שעד תחילת 1961 נותרו במקום רק כ-10 משפחות שהמשיכו לעבד את הקרקע וביולי רק 5 משפחות. עד נובמבר אותה שנה עזבו כבר כל התושבים את המקום.
התושבים העוזבים התפזרו ברחבי הארץ והסוכנות סייעה למבוגרים שבהם להתקבל לבתי אבות. כל המבנים בשטח נהרסו (למעט המקלט) ובמקום ניטע פרדס.
ב-1963 חיפשה חברת לפידות נפט באזור וקראה לקידוחים כרמון 1 וכרמון 2 על שם הישוב.
מדרום ליישוב הוגדרה שמורת טבע בשם "יער כרמון" (על שם המושב) הכולל חורשת עצים, אתרים ארכאולוגים ובריכת חורף ששוקמה בשנת 2014.
הערות שוליים

↑  בעיתונות הם כונו קשישים כשהמתיישב הבוגר ביותר היה כבן 70
↑  י. לימור, מתיישבים קשישים שכורים מאדמה, מעריב, 5 באוקטובר 1952
↑  שמות חדשים לישובים, על המשמר, 6 במאי 1953
↑  שמות חדשים לישובים, הצופה, 7 במאי 1953
↑  תא צרכני נוסף בישוב חדש, דבר, 16 בינואר 1953
↑  בהמשך הזמן התברר שאדמת הכרמים הנטושים נוצלה עד תום ולכן נתנו הכרמים מעט פרי
↑  קם כפר של כורמים זקנים, מעריב, 19 באפריל 1953
↑  היקב נבנה בתוך בית ערבי חרב ששופץ
↑  תושבי הכפר קיבלו מהסוכנות היהודית חצי לירה ליום עבודה בעוד שתושבי מושבים רגילים קיבלו 2.6 לירות
↑  יהושע ביצור, הכורמים הזקנים רעבים ללחם, מעריב, 22 באוקטובר 1953
↑  יצחק יעקובי, בשדות ישראל - כפר הכורמים, דבר, 30 באוקטובר 1953
↑  כורמים ומסיון, הצופה, 21 בינואר 1954
↑  מושב כרמון יחוסל בקרוב, למרחב, 18 בנובמבר 1960
↑  מושב כרמון יחוסל וקרקעותיו יחולקו, הַבֹּקֶר, 18 בנובמבר 1960
↑  עזרא ינוב, 10 זקנים נאחזים במושב כרמון בשארית כוחותיהם, מעריב, 26 ביוני 1961
↑  מחמיר מצבם של אחרוני מושב כרמון, דבר, 5 ביולי 1961
↑  מושב שהוקם לפני 10 שנים חוסל. האדמה מיועדת לישובים הסמוכים, חרות, 5 ביולי 1961
↑  4 המשפחות האחרונות יעזבו את מושב כרמון, מעריב, 2 בנובמבר 1961
↑  מושב כרמון חוסל סופית, חרות, 2 בנובמבר 1961
↑  חיסלו את המושב כרמון ליד אשקלון, קול העם, 2 בנובמבר 1961
↑  ניטעו 1200 דונם פרדס, מעריב, 15 ביולי 1962
↑  קידוח נפט חדש ב"כרמון 1", על המשמר, 26 בנובמבר 1963
↑  יער כרמון באתר iNature
כה עשו אמותינו

עטיפת אחד הספרים
כה עשו אמותינו - סדרת סיפורי צדקניות לבנות ישראל היא סדרה של 12 ספרונים המתפרסמת מדי חודש החל משנת 2011. הסדרה חדשנית, בהיותה הראשונה העוסקת בסיפורים על נשים צדקניות המעובדים עבור ילדות חרדיות.
הסדרה יוצאת ביוזמתם של המוציאים לאור, בני הזוג יוסף וחוה לאופר. הסיפורים נכתבים על ידי חני ורטהיימר ומאוירים על ידי רות ביר. הסדרה יוצאת בהסכמת בית הדין של הרב נסים קרליץ ומתורגמת גם ליידיש. הסיפורים מתארים את חייהן ומעשיהן של נשים מדורות ומעדות מגוונים. כל ספרון כולל סיפור אודות רבנית שמספרת סבתא לנכדתה אחרי הדלקת הנרות בליל שבת, על בסיס קשיים ודילמות שעוברת הנכדה בחיי היום יום. הסיפור מסתיים בתפלה שמתפללת הנכדה לקב"ה סביב הנושא שבו עוסק הסיפור. הסיפורים מדגישים ערכים כמו פשטות, צדקה, אמונה, תפילה, ביטחון וצניעות. לדברי המוציאים לאור, הסדרה נכתבה כדי לחזק בקרב הילדות הקוראות את הגאווה היהודית ואת הרצון להידמות לנשים מן הדורות הקודמים. הסדרה זוכה להצלחה בציבור החרדי.
שם הסדרה הוא פרפרזה לסדרה הפופולרית כה עשו חכמינו.
דמויות

"גם אם צוחקים" על שרה שנירר
"בית האתרוג", על הרבנית הנדה, אשת רבי אברהם אחי הגר"א
"לאור הנר", על הרבנית לאה אמו של הרב עזרא עטיה
"עצים להסקה" על הרבנית פעסל אשת רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ
"כשאוהבים יכולים" על הרבנית פריידא, אשת החפץ חיים
"שמלה שלמה" על הרבנית הענדל, אשת רב זושא מאניפולי
הערות שוליים

1 2  הדרת נשים? לא במחוזותינו, באתר בשבע
↑  דבר המו"ל בסוף הספרונים
↑  יקי אדמקר, "סבתא, ספרי לי סיפור על צדיקה!" • כך נולד פרויקט, באתר בחדרי חרדים, 28 בנובמבר 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרמאנשאה

| --- | --- |

קו הרקיע של העיר
 מדינה:  איראן איראן
 מחוז:  כרמאנשאה
 שטח:  97 קמ"ר
 גובה:  1,350 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  946,651 (2016)
 קואורדינטות:  34°18′0″N 47°4′0″E﻿ / ﻿34.30000°N 47.06667°E﻿ / 34.30000; 47.06667
 אזור זמן:  UTC +3:30
 https://kermanshah.ir
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכרמאנשאה(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכרמאנשאה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כרמאנשאה (בפרסית: ‏کرمانشاهקובץ:Fa-Kermanshah.ogg‏Ⓘ‏; בכורדית: کرماشان/Kirmaşan - כרמאשאן) היא בירת המחוז הקרוי על שמה במערב איראן. העיר שוכנת כ-425 ק"מ דרום-מערבית לבירה טהראן ובה אקלים יבשתי. מרבית התושבים מדברים פרסית וכורדית. על פי מפקד האוכלוסין האחרון מ-2016 התגוררו בכרמאנשאה 946,651 בני אדם, העיר היא התשיעית בגודלה באיראן. מבחינה דתית זוהי עיר מגוונת מאוד, שחיים בה מוסלמים, אשורים (נוצרים), בהאים, יהודים וארמנים, כשהנציגות הגדולה ביותר היא לאסלאם השיעי.
עתיקותיה, נופה ותרבותה של כרמאנשאה מספרים על היותה נדבך בערש התרבות הפרהיסטורית של האזור, ככפר נאוליתי. האזור שסביבה יוּשב על ידי האדם הקדמון עוד מתחילת תקופת האבן הקדומה. בעיקר נתגלו אבני יד מהתקופה הפלאוליתית התחתונה ומערות עם ממצאים חשובים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה.
תבליט כתובת ביסותון שעל צלע הר בסמוך לעיר הוא איגרת מהמלך דריווש, שבשנת 2006 הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
יהדות כרמאנשאה

בעיר התקיימה קהילה יהודית, שמנתה בשנת 1912 5,000–6,000 אנשים, כ-3% מאוכלוסיית העיר, והיו בה ארבעה בתי כנסת.
בשנים 1912–1936 שימש אברהם חכם כרב העיר כרמאנשאה, כהונתו הסתיימה בעלייתו לארץ ישראל. משה חי אהרוני היה בין פעילי הקהילה הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
הערות שוליים

1 2  גיורא פוזיילוב, חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן, ירושלים : מוציא לאור משרד החינוך והתרבות, מנהל החינוך הדתי, מחלקת הפרסומים, 1995, עמ' 145-167.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565384905171  BnF: cb12496620q (data)  GND: 4495861-4  LCCN: n91067809  MusicBrainz: b8ac3654-b8f2-40bd-ab49-2549655271c2  VIAF: 157241741   WorldCat (עם VIAF): 157241741 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באיראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כפר כסדיה

פסיפס כתובת רחוב - בסוף הכתובת נזכר היישוב "כפר כסדיה" כאחת העיירות היהודיות בתחום סבסטיה הפטורות ממעשרות.
כפר כסדיה היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בפסיפס כתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
כפר כסדיה נזכר בשורה השלישית מסוף הכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן דותן, מזחרו, איקבין, יצת, ציר, פנטאקומוותה, שילתה, שפירין, עננין, כפר יהודית ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת כשדה, בסמוך מדרום מערב לעיירה טובאס, ויש הסבורים כי מקור השם קשור בהגליות האשוריות, אשר הביאו למקום את הכַּשְׂדִּים.
לקריאה נוספת

אהרן דמסקי, העיירות המותרות שבתחום סבאסטי לפי הכתובת שברצפת הפסיפס של רחוב, קדמוניות, יא, תשל"ח, עמ' 3-2.
י' זוסמן, כתובת מבית הכנסת של רחוב בעמק בית שאן, קדמוניות, ח, תשל"ו, עמ' 128-123.
כריסטיאן מאג'ו

כריסטיאן מאג'ו (באיטלקית: Christian Maggio;‏ 11 בפברואר 1982) הוא שחקן כדורגל איטלקי המשחק בתפקידי בלם וקשר בקבוצת לצ'ה.
קריירת מועדונים > ויצ'נצה

מאג'ו החל את קריירת הבוגרים בעונת 2000/2001 במועדון ויצ'נצה ששיחק בסרייה א', ליגת הכדורגל הראשונה של איטליה. למרות הצלחה מסוימת של מאג'ו ברמה האישית, ויצ'נצה ירדה בתום העונה לסרייה ב', ליגת הכדורגל השנייה של איטליה. למרות ירידה לליגה השנייה, מאג'ו המשיך לשחק בוויצ'נצה עד לשנת 2003, כשהוא צובר 37 הופעות ושער אחד. בשנת 2002, בזמן ששיחק עדיין בוויצ'נצה, נמכרו מחצית מהזכויות על כרטיס השחקן שלו לקבוצת פיורנטינה.
קריירת מועדונים > פיורנטינה

ביולי 2003 חתם מאג'ו בפיורנטינה, לה כבר היו שייכות מחצית מזכיותיו, וביוני 2004 נקנו על ידה החצי השני של הזכויות.פיורנטינה הייתה ממוקמת בשנה זו בסרייה ב'. מאג'ו צבר 40 הופעות בעונה זו, שבסיומה עלתה פיורנטינה לסרייה א'. בעונה שלאחר מכן שיחק מאג'ו 13 פעמים, ובעונת 2005/2006 שיחק מאג'ו רק שלוש פעמים. מכיוון שמאג'ו לא היה מרוצה מכמות הופעותיו בפיורנטינה, הוא הושאל ב-15 בינואר 2006 לקבוצת טרוויזו, והספיק לתת בה 11 הופעות עד לסוף העונה.
קריירת מועדונים > סמפדוריה

ב-4 ביולי 2006, לאחר שסיים את העונה עם קבוצת טרוויזו, עבר מאג'ו בהשאלה עם אופציית קנייה בסוף העונה לקבוצת סמפדוריה. בתחילת העונה מאג'ו בעיקר ישב על הספסל, אך בהמשכה החל מאג'ו לשחק וסיים את העונה עם 31 הופעות ו-2 שערים. בעקבות השתפרותו של מאג'ו השלימה סמפדוריה את רכישתו ב-2 ביולי 2007 תמורת 1.95 מיליון יורו.
את עונת 2007/2008 פתח מאג'ו על הספסל עקב פציעה, אך בהמשך העונה החלים ובזכות שינוי מערך של סמפדוריה השתפר מאוד ואף כבש תשעה שערים בעשרים ותשע הופעות. ביצועיו אלה גרמו למכירתו לקבוצת נאפולי תמורת 8 מיליון יורו בסוף עונת 2008.
קריירת מועדונים > נאפולי

במהלך שהותו בנאפולי הופיע מאג'ו באופן קבוע בהרכב ואף כבש מספר שערים חשובים לזכות קבוצתו. במרבית זמנו בנאפולי תפקד בתור קשר או בתור קיצוני ימני עקב משחק הקבוצה במערך 3:4:2:1. אף על פי שבמרבית הקריירה שיחק מאג'ו בצד ימין, כישוריו לא מיצו את עצמם עד שעבר לשחק בעמדת הקיצוני הימני, שם היה יכול לנצל ביתר יעילות את כישרונו ההתקפי.
באמצע עונת 2011/2012 נפצע מאג'ו והחמיץ שבעה משחקים. מתוך משחקים אלו ניצחה קבוצתו, נאפולי, רק משחק אחד, דבר שהראה את חשיבותו לקבוצה. משחקו בעונה זו העניק לו מקום אף בנבחרת השנה של הSeria-A. ב-3 ביוני 2012 האריך מאג'ו את חוזהו בקבוצה עד שנת 2015.
קריירת מועדונים > בנוונטו

ב-6 ביולי 2018 מאג'ו חתם בבנוונטו מהסרייה ב'.
קריירת מועדונים > לצ'ה

ב-1 בפברואר 2021 עבר ללצ'ה מהסרייה ב'.
בנבחרת הלאומית

מאג'ו שיחק בנבחרות הצעירות של איטליה, וצבר חמש הופעות בנבחרת עד גיל שמונה עשרה ושתי הופעות בנבחרת עד גיל 21.
ב-19 בנובמבר 2008 זומן מאג'ו לראשונה לנבחרת הלאומית הבוגרת על ידי מאמנה מרצ'לו ליפי. מאג'ו עלה לשחק כמחליף בדקה ה-61 במשחק ידידות, שנערך מול נבחרת יוון. ב-2010 זומן להשתתף במונדיאל שנערך בדרום אפריקה ושותף במשחק השלישי של איטליה, מול סלובקיה, בו הפסידה איטליה והודחה מהמונדיאל.
לאחר כישלון נבחרת איטליה במונדיאל התמנה כמאמן נבחרת איטליה צ'זרה פראנדלי, ותחתיו השתלב מאג'ו באופן קבוע בעמדת המגן הימני. מאג'ו זומן לנבחרת איטליה בזמן יורו 2012 ושם שותף בשלושה משחקים עד הפסדה של איטליה בגמר לנבחרת ספרד.
מאג'ו נכלל ברשימת שלושים השחקנים אשר יזומנו למונדיאל 2014, אך היה בין שבעת השחקנים שנופו מהסגל לפני תחילת המונדיאל.