stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יועץ המדינה

בממלכה המאוחדת, יועצי המדינה (אנגלית: Counsellors of State) הם חברים בכירים במשפחת המלוכה הבריטית, שקיבלו מהמונרך (כיום צ'ארלס השלישי) את הסמכות לבצע תפקידים שלטוניים או להחזיק בסמכויות שלטוניות כאשר הוא נמצא מחוץ למדינה או חסר יכולת לבצע את תפקידו באופן זמני, כגון בתקופת מחלה. כל שניים מיועצי המדינה רשאים להשתתף בפגישות המועצה המלכותית, לחתום על מסמכים ממשלתיים או לקבל כתבי האמנה משגרירים חדשים לממלכה המאוחדת.
ההכרזה על הפעלת חוקי העוצרות גוררת את השעיית המונרך מיכולתו להאציל את התפקידים המלכותיים, אך כאשר ממונים יועצי מדינה חדשים הם יכולים ביחד עם הריבון להאציל את הסמכויות, לפי גבולות התפקיד שלהם: באופן זה יכול המונרך לתת הוראות ליועצי המדינה, או להאציל באופן אישי את אחת מהזכויות המלכותיות כאשר היועצים מכהנים בתפקידם. יועצי המדינה והעוצרים פועלים תמיד בשמו ולטובתו של הריבון.
יועצי המדינה הראשונים מונו ב-1911 באמצעות צו במועצה של ג'ורג' החמישי, והליך זה בוצע כל פעם מחדש במקביל להיעדרותו של המלך או לחוסר יכולתו למלא את התפקיד. בחוק העוצרות של 1937 נקבע כי רק בן/בת הזוג של המונרך וארבעת האנשים הראשונים בסדר הירושה לכתר הבריטי, העומדים בתנאי החוק, רשאים לכהן כיועצי המדינה. תנאים אלה זהים לאלו הנדרשים מעוצר: גילם חייב להיות 21 שנים או יותר (למעט יורש עצר או יורש מותנה, שצריך להיות מעל גיל 18), מקום מגוריהם הוא בממלכה המאוחדת, והם חייבים להחזיק באזרחות בריטית. חריג אחד לכללים נקבע עם מינויה של אליזבת בווס-ליון, המלכה האם. לאחר מותו של ג'ורג' השישי חדלה אליזבת מלשמש כמלכה, ואיבדה גם את תפקידה כיועצת המדינה. אולם, בחוק העוצרות של 1953 נקבע כלל חריג ולפיו היא המשיכה להיחשב כיועצת המדינה.
מאז קבלתו של חוק העוצרות ב-1937, האדם היחיד שמונה ליועץ המדינה ולא היה בן זוגו של המונרך או נסיך היה הרוזן מהארווד, אם כי הנסיכה מוד מפייף, שכיהנה בין 1942 ל-1945, כינתה את עצמה ליידי סאות'אסק. קודם לכן מינה ג'ורג' החמישי לתפקיד יועץ המדינה את הלורד צ'נסלור, הלורד נשיא המועצה, ראש ממשלת בריטניה והארכיבישוף מקנטרברי.
יועצי המדינה הנוכחיים הם:
קמילה, מלכת הממלכה המאוחדת (מאז 2022)
ויליאם, נסיך ויילס (מאז 2003)
הנסיך הארי, דוכס סאסקס (מאז 2005)
הנסיך אנדרו, דוכס יורק (מאז 1981)
הנסיכה ביאטריס (מאז 2022)
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו (מאז 2022)
אן, הנסיכה המלכותית (מאז 2022)
יועצי המדינה בעבר היו:
צ'ארלס, נסיך ויילס
אליזבת בווס-ליון, המלכה האם
הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר
הנסיך ג'ורג', דוכס קנט
מרי, הנסיכה המלכותית
הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה
אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן
הנסיכה מוד, רוזנת סאות'אסק (אנ')
ג'ורג' לסלס, הרוזן השביעי מהארווד (אנ')
הנסיכה אליזבת, דוכסית אדינבורו
הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן
הנסיך אדוארד, דוכס קנט
הנסיכה אלכסנדרה מקנט
הנסיך ויליאם מגלוסטר
הנסיך ריצ'רד, דוכס גלוסטר
אן, הנסיכה המלכותית
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו
יחסי הרשות הפלסטינית – כורדיסטן העיראקית

| יחסי הרשות הפלסטינית – כורדיסטן |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: כורדיסטן


הרשות הפלסטינית: כורדיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 191,660
אוכלוסייה
5,519,031: 28,000,000‏‏‏
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,152: 
משטר
דמוקרטיה (דה יורה)   סמכותי (דה יורה): דמוקרטיה פרלמנטרית
שגרירים
נזמי צורי: 
יחסי הרשות הפלסטינית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין הרשות הפלסטינית לבין כורדיסטן העיראקית. לרשות הפלסטינית יש קונסוליה כללית בארביל, ולכורדיסטן העיראקית אין כל ייצוג ברשות הפלסטינית.
יחסים פוליטיים

הרשות הפלסטינית פתחה קונסוליה הכללית בארביל ב-29 בנובמבר 2011.
באפריל 2009 ביקר אבו מאזן בארביל ונפגש עם נשיא כורדיסטן העיראקית מסעוד בארזאני, והפך לראש המדינה הזר הראשון שביקר בכורדיסטן העיראקית.
למרות שסאיב עריקאת התנגד נחרצות לעצמאות הכורדית והתייחס אליה כאל "חרב מורעלת נגד הערבים" במהלך משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית ב-2017, נצ'ירוואן בארזאני שלח את תנחומיו לאחר מותו של עריקאת.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב־2023 הצהיר נצ'ירוואן ברזאני על תמיכתו במדינה פלסטינית עצמאית.כמו כן, בשנת 2023, אזור כורדיסטן שלח סיוע לעזה דרך מצרים.
יחסים תרבותיים

באפריל 2012 הוזמנה הנבחרת הכורדית בכדורגל להשתתף בתחרות הפלסטינית הבינלאומית לכדורגל של 2012.
ראו גם

יחסי הרשות הפלסטינית – עיראק
מייק ביבי

ערך זה עוסק בכדורסלן אמריקאי. אם התכוונתם למושל ארקנסו, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1978 (בן 46) שרי היל שבניו ג'רזי
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.88 מטר
 מספר:  0
 מכללה:  אוניברסיטת אריזונה
 דראפט:  בחירה מספר 2, 1998 ונקובר גריזליס
 קבוצות כשחקן
 1998–2001   2001–2008   2008–2011   2011   2011   2011–2012:  ונקובר גריזליס   סקרמנטו קינגס   אטלנטה הוקס   וושינגטון ויזארדס   מיאמי היט   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז הראשונה (1999)   זכייה באליפות ליגת המכללות (1997)
מייקל "מייק" ביבי (באנגלית: Michael "Mike" Bibby; נולד ב-13 במאי 1978 בשרי היל שבניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. אביו, הנרי ביבי, היה גם הוא כדורסלן בעברו.
קריירה

ביבי שיחק בצעירותו כדורסל במסגרת בית הספר שדו מונטיין מפיניקס שבאריזונה, ולאחר מכן הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת אריזונה. בשנה הראשונה שלו באוניברסיטה, ב-1997, הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בטורניר אליפות המכללות, לאחר שקלע 20 נקודות במשחק הגמר של הטורניר מול אוניברסיטת קנטקי. בעונתו השנייה, 1998, הוא המשיך להצטיין במדי האוניברסיטה ונבחר לשחקן המצטיין של אזור ה"פאסיפיק-10".
לאחר שתי עונות במכללות החליט ביבי להצטרף לליגת ה-NBA, ונבחר במקום השני הכללי בדראפט הליגה על ידי קבוצת ונקובר גריזליס. בעונתו הראשונה במדי ונקובר, 1998/1999, שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת שחקני ה-NBA, השיג ביבי ממוצעים מכובדים של 13.2 נקודות, 6.5 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים, וזכה בבחירה לחמישיית הרוקיז של העונה. גם בשתי העונות הבאות המשיך ביבי להציג יכולת משחק טובה, אך ונקובר לא רשמה הצלחות משמעותיות בתקופתו בה.
לפני עונת 2001/2002 הועבר ביבי בטרייד לקבוצת סקרמנטו קינגס, כאשר סקרמנטו העבירה בתמורה לוונקובר את ג'ייסון ויליאמס וניק אנדרסון. בעונתו הראשונה בסקרמנטו הגיע ביבי לראשונה לפלייאוף והוביל את הקבוצה להעפלה לסדרת הגמר של האזור המערבי, שם הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס. הופעותיו של ביבי באותה סדרה בה קלע 20.3 נקודות למשחק, ובמיוחד סל הניצחון שקלע במשחק החמישי, נתנו לו תדמית של שחקן המתמחה ברגעים חשובים.
ביבי המשיך להיות מהשחקנים המצטיינים של סקרמנטו גם בעונות הבאות, והקבוצה העפילה בקביעות למשחקי הפלייאוף. עונת 2003/2004 הייתה טובה במיוחד עבורו, כאשר הוא קלע 18.4 נקודות בממוצע למשחק. הוא סייע לסקרמנטו לנצח את דאלאס מאבריקס בסיבוב הפלייאוף הראשון, ואף קלע שיא קריירה בפלייאוף של 36 נקודות במשחק החמישי בסדרה. בעונות 2004/2005 ו-2005/2006 הוא שיפר את ממוצעי הנקודות שלו ל-19.6 ו-21.1 בהתאמה. ב-2007, לראשונה בתקופתו של ביבי בקבוצה, סקרמנטו לא הצליחה להעפיל לפלייאוף.
בפברואר 2008 עבר ביבי בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת לורנזן רייט, אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו. ביבי סייע לאטלנטה להעפיל באותה עונה למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה עשר שנים. הצטרפותו של ביבי לאטלנטה סייעה להפיכת הקבוצה לאחת מהחזקות במזרח הליגה, והקבוצה הגיעה עד לחצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף בעונת 2008/2009.
ב-24 בפברואר 2011 עבר ביבי בטרייד לוושינגטון ויזארדס ביחד עם מוריס אוונס וג'ורדן קרופורד בתמורה לקירק היינריך והילטון ארמסטרונג. מייק ביבי קנה את חוזהו ב-6 מיליון דולר מוושינגטון ויזארדס, והצטרף למיאמי היט, עם ההיט, הגיע ביבי עד לגמר ה-NBA שם הפסידו המיאמי 4-2 לדאלאס מאבריקס.
ב-11 בדצמבר 2011 חתם ביבי בניו יורק ניקס, איתם הודח בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסוף העונה, אמר ביבי כי אינו רוצה לחזור לניו יורק ולמעשה פרש.
סטטיסטיקות קריירה > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998–1999 | ונקובר | 50 | 50 | 35.2 | 430. | 203 | 751. | 2.7 | 6.5 | 1.6 | 1. | 13.2 |
| 1999–2000 | ונקובר | 82 | 82 | 38.5 | 445. | 363. | 780. | 3.7 | 8.1 | 1.6 | 2. | 14.5 |
| 2000–2001 | ונקובר | 82 | 82 | 38.9 | 454. | 379. | 761. | 3.7 | 8.4 | 1.3 | 1. | 15.9 |
| 2001–2002 | סקרמנטו | 80 | 80 | 33.2 | 453. | 370. | 803. | 2.8 | 5.0 | 1.1 | 2. | 13.7 |
| 2002–2003 | סקרמנטו | 55 | 55 | 33.4 | 470. | 409. | 861. | 2.7 | 5.2 | 1.3 | 1. | 15.9 |
| 2003–2004 | סקרמנטו | 82 | 82 | 36.3 | 450. | 392. | 815 | 3.4 | 5.4 | 1.4 | 2. | 18.4 |
| 2004–2005 | סקרמנטו | 80 | 80 | 38.6 | 443. | 360. | 775. | 4.2 | 6.8 | 1.6 | 4. | 19.6 |
| 2005–2006 | סקרמנטו | 82 | 82 | 38.6 | 432. | 386. | 849. | 2.9 | 5.4 | 1.0 | 1. | 21.1 |
| 2006–2007 | סקרמנטו | 82 | 82 | 34.0 | 404. | 360. | 830. | 3.2 | 4.7 | 1.1 | 1. | 17.1 |
| 2007–2008 | סקרמנטו | 15 | 12 | 31.5 | 406. | 393. | 742. | 3.7 | 5.0 | 1.3 | 1. | 13.5 |
| 2007–2008 | אטלנטה | 33 | 32 | 33.3 | 414. | 369. | 797. | 3.2 | 6.5 | 1.1 | 1. | 14.1 |
| 2008–2009 | אטלנטה | 79 | 79 | 34.7 | 435. | 390. | 789. | 3.5 | 5.0 | 1.2 | 1. | 14.9 |
| 2009–2010 | אטלנטה | 80 | 80 | 27.4 | 416. | 389. | 861. | 2.3 | 3.9 | 8. | 0. | 9.1 |
| 2010–2011 | אטלנטה | 56 | 56 | 29.9 | 435. | 441. | 630. | 2.6 | 3.6 | 7. | 1. | 9.4 |
| 2010–2011 | וושינגטון | 2 | 0 | 14.5 | 111. | 000. | 000. | 1.5 | 4.0 | 5. | 0. | 1.0 |
| 2010–2011 | מיאמי | 22 | 12 | 26.5 | 437. | 455. | 625. | 2.2 | 2.5 | 5. | 1. | 7.3 |
| 2011–2012 | ניו יורק | 39 | 4 | 14.3 | 282. | 318. | 750. | 1.5 | 2.1 | 5. | 1. | 2.6 |
| קריירה |  | 1001 | 950 | 33.9 | 436. | 379. | 802. | 3.1 | 5.5 | 1.2 | 1. | 14.7 |
סטטיסטיקות קריירה > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | סקרמנטו | 16 | 16 | 41.3 | 444. | 424. | 826. | 3.8 | 5.0 | 1.4 | 2. | 20.3 |
| 2003 | סקרמנטו | 12 | 12 | 33.7 | 422. | 282. | 794. | 2.6 | 5.0 | 1.2 | 4. | 12.7 |
| 2004 | סקרמנטו | 12 | 12 | 41.4 | 429. | 436. | 873. | 4.2 | 7.0 | 1.9 | 4. | 20.0 |
| 2005 | סקרמנטו | 5 | 5 | 40.0 | 391. | 217. | 778. | 4.4 | 6.6 | 1.4 | 4. | 19.6 |
| 2006 | סקרמנטו | 6 | 6 | 42.5 | 348. | 346. | 900. | 3.8 | 5.2 | 1.5 | 0. | 16.7 |
| 2008 | אטלנטה | 7 | 7 | 36.0 | 338. | 292. | 656. | 3.1 | 3.1 | 6. | 3. | 10.3 |
| 2009 | אטלנטה | 11 | 11 | 35.5 | 462. | 542. | 955. | 3.4 | 4.2 | 9. | 2. | 13.2 |
| 2010 | אטלנטה | 11 | 11 | 26.5 | 450. | 412. | 700. | 2.5 | 2.5 | 8. | 0. | 8.5 |
| 2011 | מיאמי | 20 | 20 | 20.8 | 281. | 258. | 500. | 1.8 | 1.1 | 6. | 3. | 3.6 |
| 2012 | ניו יורק | 5 | 1 | 23.6 | 391. | 412. | 667. | 4.2 | 2.6 | 2. | 0. | 5.4 |
| קריירה |  | 105 | 101 | 33.2 | 408. | 371. | 815. | 3.1 | 4.0 | 11 | 2. | 12.6 |
יחסי איטליה – סן מרינו

| יחסי איטליה – סן מרינו |
| --- | --- |
איטליה: סן מרינו


איטליה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 61
אוכלוסייה
59,293,250: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 55,254
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי איטליה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האיטלקית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו. היחסים בין שתי המדינות הם יחסים היסטוריים שהחלו מיד לאחר איחוד איטליה. את היחסים כונן ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה הראשון.
היסטוריה > סן מרינו וממלכת איטליה (1861–1921)

ב-22 במרץ 1862, זמן קצר לאחר הכרזת ממלכת איטליה, נחתם ההסכם האיטלקי-סן מרינזי בין נשיא המועצה האיטלקית, אורבנו ראטאצי, לבין קפטני המחוז של סן מרינו, מלכיאורה פיליפי ודומניקו פטורי.
בשנת 1865, נחתם ההסכם הרשמי הראשון בין איטליה לסן מרינו, הוסכם כי הלירה האיטלקית תהיה ההילך החוקי בסן מרינו, ושממשלת איטליה תנפיק את המטבע עם חותמות מיוחדות במיוחד לסן מרינו. בשנת 1877, שתי המדינות חתמו על הסכם נוסף בו נאמר כי איטליה תנפיק בולים למדינה הקטנה.
בשנת 1915, מתנדבים רבים שמוצאם מסן מרינו נלחמו במלחמת העולם הראשונה על מנת לעזור לאיטליה לכבוש את האי ראב מידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. באותה שנה, הקים הצלב האדום האיטלקי את חלקה של סן מרינו. לאחר מכן, ב-1949, הקים את הצלב האדום של סן מרינו(איט').
היסטוריה > סן מרינו ואיטליה הפשיסטית (1921–1945) > עת שלום (1921–1943)

בניטו מוסוליני דאג בנוגע למדינה החופשית שנמצאת בתוך מדינתו, הוא ראה בה גורם איטלקי-אנטי פשיסטי. בשנת 1921 שלחה איטליה ז'נדרמריה פאשיסטית לסן מרינו, וזו לא עזבה עד שנת 1936. דהיינו, 15 שנים של משטר פשיסטי בפועל בסן מרינו.
גם בסן מרינו עצמה ראו התחזקות של שיטת המשטר הפשיסטית. בשנת 1922 נוסדה בידי ג'וליאנו גוצי "המפלגה הפשיסטית הרשמית הסן-מרינזית". זו ראתה את עצמה הממשלה השלטת אף על פי שלא נבחרה בבחירות על פי חוקי סן מרינו. בסופו של דבר הוכפפה המפלגה תחת המפלגה הנאציונל-פשיסטית האיטלקית הרשמית.
הודות להסכם שנחתם בין שתי המדינות בשנת 1927 נבנתה מסילת הרכבת סן מרינו-רימני בין השנים 1927–1932, הרכבת נתנה לסן מרינזים תחבורה ציבורית בפעם הראשונה, ולאיטלקים דרך נוספת לשלוט בסן מרינו.
לאחר נפילת מוסוליני ב-25 ביולי 1943 החלה להיחלש המפלגה הפשיסטית הרשמית של סן מרינו עד שבסופו של דבר נמחקה יחד עם מקבילתה האיטלקית.
היסטוריה > סן מרינו ואיטליה הפשיסטית (1921–1945) > סן מרינו במלחמת העולם השנייה (1943–1945)

בסוף 1943 החל הפשיזם בסן מרינו לצבור פעם נוספת תמיכה, עד שב-ינואר 1944 נוצר מחדש הגרעין הפשיסטי בסן מרינו, בתמיכת הרפובליקה של סאלו. הפשיזם צבר תאוצה למשך כל השנה, עד שבאוגוסט 1944 השתלטו הפשיזם, הפעם במהפכה צבאית על סן מרינו. ועם זאת נשארה סן מרינו נייטרלית לחלוטין במלחמה ולא התערבה בקרבות.
במהלך הלחימה שכנו בסן מרינו כ-100,000 פליטים איטלקים, הם הגיעו בעיקר ממחוזות מארקה ואמיליה-רומאניה.
בניטו מוסוליני הבטיח לקפטני המחוז של סן מרינו כי ארצם לא תותקף ולא יפלשו אליה במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, ב-26 ביוני 1944 הופצצה סן מרינו מהאוויר בידי בעלות הברית ושישים איש מצאו את מותם באירוע. בספטמבר באותה השנה הגיע קו החזית אל אזור סן מרינו, וחיילי גרמניה הנאצית עברו דרכה. כוחות בעלות הברית שהגיעו בעקבותיהם נותרו במדינה משך חודשיים. כעשרים שנה לאחר מכן חתמה סן מרינו עם הממלכה המאוחדת על הסכם פיצויים.
היסטוריה > סן מרינו והרפובליקה האיטלקית (1945-) > מסוף המלחמה עד הפטי די רוברטה (1945–1958)

לאחר המלחמה הייתה סן מרינו למדינה הראשונה בעולם שבה עלתה מפלגה קומוניסטית לשלטון בבחירות חופשיות, וכוננה קואליציה עם המפלגה הסוציאליסטית. במדינות המערב (איטליה, ארצות הברית והממלכה המאוחדת) נבהלו מהבחירה התמוהה במפלגות אלה וניסו לממן באגרסיביות את תעמולות מפלגות האופוזיציה הקפיטליסטיות כדי שיעלו לשלטון. בחירות לאחר בחירות התעמולה נכשלה ובסופו של דבר, החלו מדינות המערב לחשוב על תוכנית פעולה בנידון, הפטי די רוברטה.
בספטמבר 1958 התפטרו בהמוניהם, בתמיכת מנהיגי הגוש המערבי, חברי האופוזיציה הסן מרינזית על מנת למנוע את הבחירות השניות לקפטן המחוז של סן מרינו שהתרחשו בחודש זה. מיד לאחר מכן הכריזו מנהיגי איטליה בתמיכת ארצות הברית מהעיר רוברטה, שבגבול איטליה, על ממשלה חדשה וקפיטליסטית לסן מרינו, הממשלה הוכרה מיד כממשלה הלגיטימית היחידה של סן מרינו וכך למעשה הפכה סן מרינו מחברה בגוש המזרחי לחברה בגוש המערבי. רוב החברים בממשלה זו היו האופוזיציה הסן מרינזית של לפני כן.
היסטוריה > סן מרינו והרפובליקה האיטלקית (1945-) > מהפטי די רוברטה ואילך (1958-)

כיום מנהלות שתי המדינות יחסים דיפלומטיים מלאים. איטליה היא המדינה היחידה בעולם המיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות (שתי האחרות הן ישויות לא עצמאיות: הכס הקדוש, המסדר הריבוני הצבאי של מלטה). מבחינה כלכלית, אין הבדלה בין איטליה לסן מרינו וזו הסיבה שנתוני סחר בין שתי המדינות אינם מפורסמים - הגבול פתוח והסחר בין שתי המדינות הוא החופשי ביותר בעולם.
ביקורים מדרג גבוה

ביקורי נשיאי איטליה בסן מרינו:
ג'וזפה סאראגט - 25 בנובמבר 1965
סנדרו פרטיני - 20 באוקטובר 1984
פרנצ'סקו קוסיגה - 11-12 ביוני 1990
ג'ורג'ו נפוליטנו - 13 ביוני 2014.
ייצוג

איטליה מיוצגת בסן מרינו באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בסן מרינו, בירת המדינה.
סן מרינו מיוצגת באיטליה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה ברומא, בירת המדינה. סן מרינו מיוצגת באיטליה גם בדרג הקונסולרי באמצעות 10 קונסוליות שהיא מחזיקה בבארי, בולוניה, פירנצה, ג'נובה, מילאנו, נאפולי, רוונה, רימיני, טורינו, וונציה.
יחסים כלכליים

בשל הקרבה הגאוגרפית של המדינות, סן מרינו ואיטליה נהנות משיתוף פעולה כלכלי רחב ומגוון. כמו כן, איטליה היא אחת ממקורות הייצוא העיקריות של סן מרינו. מדי שנה, איטליה מייצאת סחורות בשווי מיליוני שקלים אל סן מרינו. בניגוד לכך, סן מרינו אינה נוהגת לייצא סחורה אל איטליה. להלן נתוני המסחר בין המדינות:
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאיטליה לסן מרינו הגיעה לסך 32.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה חשמל (69%) וגזי נפט (31%). כמו כן, גם בשנת 2015, שווי הסחורה הייתה 43.5 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה חשמל וגזי נפט.
הסכמים דיפלומטיים

בין שתי המדינות נחתמו מספר רב של הסכמים דיפלומטיים:
הסכם בדבר הילך חוקי - 7 בפברואר 1865
הסכם בדבר מערכת הדואר - 1877
הסכם הגנה בדבר סן מרינו - 3 באוגוסט 1909
הסכם בדבר השירות הטלפוני - 22 בנובמבר 1910
הסכם בדבר רישום רופאים וטרינרים איטלקיים בסן מרינו - 30 ביוני 1914
הסכם בדבר הציד - 16 ביולי 1926
הסכם מוניטרי - 23 באוקטובר 1931
חידוש הסכם מוניטרי - 15 ביוני 1935
הסכם בדבר החלפת שטרות - 18 באוגוסט 1941
חידוש הסכם דיפלומטי - 16 ביולי 1945
הסכם בדבר החלפת שטרות וסחורה בין המדינות - 5 באוגוסט 1948
הסכם בדבר תעשיות הטקסטיל בסן מרינו - 11 באוקטובר 1949
חידוש הסכם בדבר החלפת שטרות וסחורה בין מדינות זרות - 7 במרץ 1950
חידוש הסכם בדבר החלפת שטרות וייצוא-ייבוא סחורות זרות אל סן מרינו - 17 בנובמבר 1950
הסכם בדבר הטבק - 30 בינואר 1954
הסכם בדבר שיתוף הפעולה בתקשורת - 20 בנובמבר 1958
חידוש הסכם דיפלומטי - 20 בדצמבר 1960
הסכם בדבר פיצויים בשל נזקי מלחמה - 20 בדצמבר 1960
חידוש הסכם דיפלומטי והסכם מוניטרי - 10 בספטמבר 1971
הסכם בדבר החלפת שטרות ומע"מ - 21 בדצמבר 1972
הסכם בדבר ביטחון סוציאלי ושיתוף פעולה כלכלי - 10 ביולי 1974
הסכם בדבר שיתוף פעולה בתקשורת - 20 באוקטובר 1987
הסכם בדבר שיתוף פעולה אקדמי - 10 במאי 1988
הסכם בדבר בניית קו רכבת מהיר שעובר בסן מרינו - 10 ביוני 1990
הסכם בדבר שיתוף פעולה בתחום איכות הסביבה - 16 במרץ 1994
הסכם בדבר שיתוף פעולה בתחום האונקולגי - 4 באפריל 2001
הסכם בדבר מניעת מס כפול - 21 במרץ 2002
הסכם בדבר שיתוף פעולה תיירותי - 28 באפריל 2004
הסכם בדבר סילוק של פסולת עירונית המיוצרת בסן מרינו - 17 בדצמבר 2007
הסכם בדבר קידום התיירות בסן מרינו - 5 במרץ 2008
הסכם בדבר שיתוף פעולה בענייני הרדיו והטלוויזיה - 5 במרץ 2008
הסכם בדבר שיתוף פעולה כלכלי - 31 במרץ 2009
הסכם בדבר שיתוף פעולה בתחומי הבריאות והרפואה - 9 במאי 2012
הסכם בדבר שיתוף פעולה בתחום התרופות והבריאות - 27 בנובמבר 2014
ים אריאקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ים סין המזרחי 
 סוג:  מפרץ 
 מידות
 שטח:  1,700 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Chikugo River, Arima River, Shirakawa River, Yabe River, Sasawara River, Tsuboi River, Rokkaku River, Kase River, Arie River, Midori River 
 מדינות באגן הניקוז:  יפן 
 איים:  קיושו
 קואורדינטות:  32°54′25″N 130°22′20″E﻿ / ﻿32.906944444444°N 130.37222222222°E﻿ / 32.906944444444; 130.37222222222
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט ים אריאקה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט ים אריאקה
 
ים אריאקה (ביפנית: 有明海) הוא ים ומפרץ שנמצא ליד המחוזות פוקואוקה, סאגה, נגסאקי וקוממוטו שביפן. בנוסף, הוא נמצא ליד האי קיושו.
הים משמש לחקלאות עופות, כאשר נורי היא תוצר עיקרי. בים אריאקה, ישנם מינים שונים של בעלי חיים, כולל יבשתנים, פינידאה (אנ') וסרטני כנר (אנ').
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 17 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (6 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,386 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (442 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (51 מ"מ גשם).
לקריאה נוספת

菅野徹『海辺の生物』小学館 ISBN 4-09-214008-8
佐藤正典編『有明海の生き物たち 干潟・河口域の生物多様性』海游社 ISBN 4-905930-05-7
西尾建『有明海干拓始末　たたかいぬいた漁民たち』日本評論社　1985, ISBN 4-535-57561-4
הערות שוליים

↑  Ariake Kai, Japan, www.geonames.org
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00647619  VIAF: 258175276   WorldCat (עם VIAF): 258175276 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא גופי מים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי הרשות הפלסטינית – סודאן

| יחסי הרשות הפלסטינית – סודאן |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: סודאן


הרשות הפלסטינית: סודאן
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 1,861,484
אוכלוסייה
5,519,031: 50,752,039
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 109,327
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,152: 2,154
משטר
: רפובליקה פדרלית

יחסי הרשות הפלסטינית-סודאן הם היחסים הפוליטיים והכלכליים בין הרשות הפלסטינית לסודאן. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בח'רטום, אבל לסודאן אין נציגות ברשות הפלסטינית. שתי המדינות מהוות חלק מהאזור המזרח התיכון וחולקות קשרים תרבותיים חזקים יחד. סודאן, כמו מדינות איסלאמיות אחרות, תומכת בעצמאות פלסטין. פלסטינים רבים מתגוררים בסודאן כדי ללמוד או לעבוד במדינה.
היסטוריה

בין התאריכים 29 באוגוסט ל-1 בספטמבר 1967 התקיימה בבירת סודאן, חרטום, הפסגה הערבית הרביעית (ועידת חרטום), שהייתה ידועה כפסגת שלושת הלאווים.
היחסים בין אש"ף עם סודאן החלו בשנת 1969. לאחר הכרזת עצמאותה של פלסטין ב-15 בנובמבר 1988, סודאן העלתה את הייצוג הדיפלומטי לשגרירות.
ב-21 בנובמבר 2017 חתמה הוועדה המשותפת לשרים עליונים בין ממשלות הרשות הפלסטינית וסודאן על 18 מזכרי הבנה.
ראו גם

יחסי החוץ של הרשות הפלסטינית
יעקב ענתיבי

| --- | --- |
 לידה:  1787 חלב, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1846 (בגיל 59 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1846 
 
הרב יעקב ענתיבי (ה'תקמ"ז, 1787 - ז' בתשרי ה'תר"ז, 1846) היה הרב הראשי ("חכם באשי") של דמשק במשך כשלושים שנה. נאסר בתקופת עלילת דמשק.
ביוגרפיה

נולד בחלב, בנו של הרב דוד יצחק ענתיבי. לאחר נישואיו עבר לדמשק והתמנה לרב הראשי של העיר.
בשנת ה'ת"ר (1840) נאסר על ידי השלטונות יחד עם כמה מנכבדי הקהילה היהודית בדמשק בחשד לחטיפתם ורציחתם של נזיר נוצרי ומשרתו המוסלמי לצורך שימוש בדמם לאפיית מצות. בעקבות השתדלותו של משה מונטיפיורי שוחרר ממאסרו. לאחר שחרורו העלה על הכתב את קורותיו מתקופת מאסרו. כעבור זמן עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הראשון לציון הרב חיים אברהם גאגין, שקיבל את פניו בעלותו לירושלים, הציע לו להתמנות כרב אך הוא סירב.
נפטר בשנת ה'תר"ז, ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.
בתו הבכורה מרחבא נישאה לנכדו של חיים פרחי. בן דודו היה הפייטן רבי יהודה שבתאי רפאל (היש"ר) ענתבי מצפת.
בתו אסתר נישאה לחכם רפאל יצחק ישראל אב בית הדין הספרדי בירושלים.
חידושיו הודפסו בשם "אביר יעקב" בסוף הספר "באור החיים" של הרב חיים כפוסי.
יצחק בירן

| --- | --- |

 לידה:  1949
 פטירה:  2015 (בגיל 66 בערך)
 מדינה:  ישראל
 כינוי:  צקי
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1967–1994 (כ־27 שנים)
 דרגה:  תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות הנ"מ
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ההתשה  מלחמת יום הכיפורים  מלחמת לבנון הראשונה
יצחק (צקי) בירן (1949–2015) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף שכיהן כמפקד מערך הנ"מ קודם לכן שימש כמפקד בית הספר לנ"מ, מפקד אגד נ"מ 167 ומפקד גדוד 138.
שירות צבאי

בירן התגייס לצה"ל ב-1967 ושובץ במערך הנ"מ. במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים שרת כקצין הוק בסיני. במבצע שלום הגליל שרת כמפקד גדוד הוק 138, אחת מסוללות הגדוד שהוצבה בהר ברוך הפילה מטוס מדגם מיג 25.
בשנת 1986 קודם לדרגת אל"ם ומונה לתפקיד מפקד אגד הנ"מ 167, בשנים 1988–1990 פיקד על בית הספר לנ"מ. ב-1991 לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד כוחות הנ"מ. כיהן בתפקיד עד 1994.
חיים אישיים

לאחר שחרורו היה סמנכ"ל בחברות דקסון ופלאפון.
בירן היה נשוי ואב לשלושה, אחיינו, תת-אלוף גלעד בירן, משרת כיום כמפקד מערך ההגנה האווירית.
בוגר תואר ראשון בהצטיינות מהטכניון בהנדסת חשמל ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה במסגרת לימודיו במב"ל.
| מפקדי מערך ההגנה האווירית |
| --- | --- | --- |
|  פיקוד הנ"מ (1950-1971) | בוריס סניור • משה תמיר |  |
|  מערך הנ"מ (1965-2011) | אריה גור • משה תמיר • מאיר שריב • רוניה לפיד • מאיר שריב • איתן יריב • אורי רם • יצחק בירן • גלעד רמות • אריה פישביין • יאיר דורי • אילן ביטון • דניאל מילוא • דורון גביש |  |
|  מערך ההגנ"א (2011-) | דורון גביש • שחר שוחט • צביקה חיימוביץ' • רן כוכב • גלעד בירן |  |