stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהלום מלאכותי
היסטוריה

מקורם בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 כאשר חוקרים הסיקו כי ניתן לייצר באופן מלאכותי יהלומים באמצעות חימום גרפיט (שהרכבו הכימי זהה להרכב הפחמן הטהור ממנו עשוי היהלום הטבעי) בטמפרטורה ובתנאי לחץ הדומים לאלה השורר במעמקי כדור הארץ. המכשלה העיקרית הייתה היעדר כבשן המאפשר יצירת תנאים אלה. בשנת 1954 הצליחו מדעני חברת ג'נרל אלקטריק האמריקאית ליצור כלים שסיפקו לחץ של 70 אלף אטמוספירות וטמפרטורה של 3,000 מעלות צלזיוס, ולייצר את היהלום המלאכותי הראשון. ממדיו הקטנים ואיכותו הירודה מנעו את ליטושו כאבן חן וייעדו אותו לשימוש תעשייתי. ממועד זה ואילך, ייצרו ג'נרל אלקטריק ודה בירס כמויות גדולות של יהלומים מלאכותיים, המשמשים כאבקת ליטוש יהלומים, במקביל לאבקות הליטוש המופקות מיהלומים טבעיים כתושים.
שיטות ייצור

כיום, את היהלומים הסינתטיים מגדלים במעבדות בשתי שיטות עיקריות: HPHT (ר"ת High Pressure High Temperature) – גידול יהלומים בתנאי לחץ אטמוספירי וטמפרטורה גבוהים; CVD (ר"ת Chemical Vapor Deposition) – שיטת הריבוד הפלזמתי (שיקוע כימי). מיון ראשוני של יהלומים בין טבעיים לסינתטיים יכול להתבצע באמצעים פשוטים וזמינים יחסית, למיון מדויק נדרשים כלים גמולוגיים משוכללים.
בתחילת המאה ה-21 שיטות הייצור השתכללו, הטכנולוגיה השתפרה, איכות האבנים המיוצרות עלתה, המכונות עצמן הוזלו והתפוקה הכוללת של היהלומים מלאכותיים עלתה בצורה משמעותית. המהפכה הטכנולוגית יצרה הצפה של היהלומים מלאכותיים ומחירם נמוך בחלק מהמקרים בכ-80% ממחירם של יהלומים טבעיים שמקורם בטבע. מומחים מערכים כי מחירם ימשיך לרדת ככל שהטכנולוגיה תשתפר ויותר יצרנים יאמצו את המכונות החדשות.
שימושים

יהלומים משמשים, בעקבות קשיחותם, לחיתוך עצמים קשים כגון ברזל, פלדה ועוד.
ישנם כלים כגון מסור יהלומים, מקדחת יהלומים וכו'. להבים של כלים אלו לרוב מורכבים ממתכת עם ציפוי של אבקת יהלומים.
זוֹלוּת היהלומים הסינתטיים הפכה את ייצורם של מכשירי החיתוך להמוני.
ראו גם

יהלומי דמים
הערות שוליים

↑  יהודה יקר GG GIA, GCI מרכזים גמולוגיים, סינתטי ושמו CVD, היהלום - כתב העת של ענף היהלומים הישראלי 208, מכון היהלומים הישראלי, 2012
↑  יהודה יקר GG GIA, GCI מרכזים גמולוגיים, סינתטי ושמו CVD חלק ב, היהלום - כתב העת של ענף היהלומים הישראלי 210, מכון היהלומים הישראלי, 2013
1 2  יהודה יקר G.G GIA, ציפי בן שלום G.G GIA, המבדילים הגמולוגיים בין הטבעיות לסינתטיות, היהלום - כתב העת של ענף היהלומים הישראלי 220, מכון היהלומים הישראלי, 2015
↑  רמי יושובייב, כבר לא נוצץ: האם מתקרב סופו של ענף היהלומים?, באתר "פורבס ישראל", 25 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553034305171  LCCN: sh85037571 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורי ריטחאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1930 אואלן, רוסיה 
 פטירה:  14 במאי 2008 (בגיל 78) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בקומארובו 
 השכלה:  הפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הידידות בין העמים  עיטור אות הכבוד 
 
יורי סרגייביץ' ריטחאו (רוסית: Юрий Сергеевич Рытхэу ‏; 8 במרץ 1930 - 14 במאי 2008) היה סופר צ'וקצ'י סובייטי שכתב בצ'וקצ'ית וברוסית. נחשב למייסד הספרות הצ'וקצ'ית.
ריטחאו נולד ביישוב אואלן (Уэлен) בצ'וקוטקה. אביו היה צייד וסבו היה שמאן. לצ'וקצ'ים לא היו שמות משפחה וריטחאו היה שמו המלא שמשמעו "הלא נודע". כאשר היה חייב לקבל מסמכים רוסיים, רשם את "ריטחאו" כשם משפחה ואת השמות הרוסיים "יורי סרגייביץ'" כשם פרטי ושם האב.
לאחר שסיים שבע שנות לימוד בבית הספר ניסה להתקבל ללימודים גבוהים, אך נדחה בגלל גילו הצעיר. הוא עבד בעבודות מזדמנות - היה מלח, סבל והצטרף למשלחת גאולוגים. ב-1947 החל ללמוד במכללה באנדיר. באותה תקופה התחיל גם לעבוד בעיתון סובייטסקאיה צ'וקוטקה ולפרסם מאמרים קצרים ושירים. שם הכיר את הבלשן הרוסי פיוטר סקוריק, שהגיע מלנינגרד כדי לחקור את השפות של צפון רוסיה. סקוריק סייע לריטחאו להגיע ללנינגרד ולהתקבל שם לאוניברסיטה הממלכתית. כשהיה בשנות ה-20 שלו הצליח לפרסם את חיבוריו בכתבי העת הרוסיים המובילים נובי מיר ואוגוניוק.
לאחר סיום האוניברסיטה התגורר במגדן ועבד בעיתון המקומי. לאחר מכן חזר ללנינגרד, בה בילה את מרבית חייו. ריטחאו היה מוכר מחוץ לרוסיה וחיבוריו תורגמו לשלושים שפות, ביניהן אנגלית, גרמנית, יפנית ועברית.
ריטחאו פרסם סיפורים ורומנים רבים. הנושא העיקרי שלהם היה חיי העם הצ'וקצ'י, ובפרט במעבר מחיים מסורתיים - בניית אוהלים, התקיימות מציד ושמירת מסורת עתיקה של שמאניזם אל חיים מודרניים, שמתאפיינים בבתי אבן, חינוך חובה, תעשייה ושפע יחסי. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות וברבים מחיבוריו הביע תמיכה בשלטון הסובייטי והכרה בכך שההתפתחות החברתית והתרבותית של המיעוטים ברוסיה התאפשרה בזכות מהפכת אוקטובר. עם זאת מספריו לא נעדרה גם ביקורת וחלק מהדמויות הצ'וקצ'יות הביעו חוסר ביטחון בשלטון הסובייטי.
עם פירוק ברית המועצות בתחילת שנות התשעים ריטחאו איבד את התמיכה הממשלתית ביצירתו והפצת ספריו ברוסיה הופסקה. בעזרת ידידו הסופר הקירגיזי צ'ינגיז אייטמטוב הוא קיבל חוזה הפצה חדש במערב אירופה וזכה להכרה מחודשת מחוץ לרוסיה. מושל צ'וקוטקה המיליארדר רומן אברמוביץ' מימן באופן פרטי הוצאה מחודשת של ספריו ברוסיה.
ריטחאו נפטר ונקבר בסנקט פטרבורג בשנת 2008.
לעברית תורגמו ספריו "הצ'וקצ'ים קראו לו סון" (פורסם תחילה בהמשכים בהארץ שלנו) ו"מספרים מכושפים".
ב־2019 שדה התעופה אוגולני בבירת צ'וקוטקה אנאדיר נקרא על שם ריטחאו.
הערות שוליים

↑  Официальный интернет-портал правовой информации, publication.pravo.gov.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267283005171  PLWABN: 9810661601605606  BIBSYS: 90326789  BNE: XX4683641  BnF: cb12636796b (data)  CiNii: DA03923320  GND: 118876155  ICCU: CFIV090781  ISNI: 0000 0001 0934 9338  LCCN: n82060201  LNB: 000155246  MusicBrainz: dd0ced32-a0e5-4f03-b7eb-3ba07356752f  NDL: 00714469  NKC: jn20000402163  NTA: 071392270  RERO: 02-A000140752  SELIBR: 88716  SNAC: w61g3dhs  SUDOC: 05245973X  VIAF: 110717918   WorldCat (עם VIAF): 110717918
יהדות בתומי

| מספר היהודים בבתומי לפי שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סה"כ |  |  |  |
| 1879 | 1,179 |  |  |  |
| 1923 | 3,700 |  |  |  |
| 1926 | 2,954 |  |  |  |
| 1939 | 1,778 |  |  |  |
| 1959 | 1,139 |  |  |  |
| 1970 | 1,334 |  |  |  |
| 1979 | 917 |  |  |  |
| 2004 | 35 |  |  |  |
בית הכנסת בתומי
הקהילה היהודית בבתומי נוסדה בשנת 1878, עם הגעת האימפריה הרוסית ובשנת 1879 התגוררו בבתומי 1,179 יהודים. בשנת 1889 גורשו מרבית התושבים היהודיים של בתומי, מאחר שהיו חסרי זכות-ישיבה במקום. לאחר גירוש זה נותרו, על פי המקורות הרשמיים, 31 משפחות. מקורות בלתי רשמיים ציינו כ-100 משפחות יהודיות. מספר היהודים בבתומי חזר וגדל במהירות, ובשנת 1897, כבר ישבו בה 1,179 יהודים.
עד היום אחד מבתי הזיקוק בעיר נמצא בבעלות משפחת רוטשילד במסגרת חברה של בעלי הון יהודיים מרוסיה. בשנת 1923 התגוררו בבתומי 3,700 יהודים כשהם מהווים 6.1% מאוכלוסיית בתומי; בשנת 1926 2,954 יהודים, שהם 4.5% מהאוכלוסייה הכללית, בכללם 1,917 יהודים אשכנזים; בשנת 1939 1,778 יהודים; בשנת 1959 1,139 יהודים; בשנת 1970 התגוררו בבתומי 1,334 יהודים, ביניהם 398 יהודים מקומיים, 16 קרימצ'קים, ושנים מיהודי ההרים; בשנת 1979 התגוררו 917 יהודים שביניהם 77 יהודים מקומיים.
בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה גדלה השפעת הציונות בבתומי. יצא לאור עיתון יהודי חדש "קול היהודי". בשנת 1922 סגרו השלטונות הסובייטים בית כנסת. ובשנת 1924 פתחו יהודים מקומיים את בית הכנסת והגנו על המבנה. בשנים 1920-1940 גם התקיימה ישיבה בלתי לגלית. בשנים 1922-1928 שימש כרב העיר נחום שמריהו ששונקין. במהלך השנים 1925-1929 הוקמו ארבעה בתי ספר יהודיים. ובסוף שנות ה-30 נסגר בית הכנסת. באמצע שנות ה-40 היו בעיר לפחות שני מבנים של בתי כנסת לשעבר. זה שנסגר בשנות ה-30 הפך לאולם ספורט והשני שהיה בבניין קטן שנבנה בראשית שנות ה-30 ושכן ברחוב ה־9 במרץ חזר לשמש כבית כנסת לאחר שהקהילה היהודית במקום התארגנה ונרשמה כחוק, בשנת 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה. בית כנסת זה המשיך לפעול עד 1958 לפחות. בשנות ה-80 חל חידוש החיים היהודיים בעיר. ביוזמתו של אמיל קרופניק (נולד בשנת 1936) ואחותו. הם יסדו, בשנת 1989, סניף של התאחדות הקשר הגאורגי-ישראלי בראשות קרופניק, שהיה מטרייה לפעילות של הקהילה היהודית בבתומי. קרופניק עצמו החל לארגן אירועים חברתיים עבור יהודי בתומי. עם היבחרו של אסלן אבשידזה, בשנת 1991, לראשות אג'ריה, נקראו מנהיגי המעוטים האתניים במחוז לפגישה עמו. קרופניק, כראש הקהילה היהודית במקום ביקש בפגישה זו את פתיחת בית הכנסת היהודי בבתומי. בית הכנסת עצמו, שנבנה בשנים 1900-1904, נפתח באותה שנה. בסוף שנות השמונים עלו רוב יהודי בתומי לישראל, ארצות הברית ומדינות אחרות. בשנת 2001 היו בבתומי פחות ממאה יהודים.
יורי שטונוב

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1973 Kumertau, רוסיה 
 פטירה:  23 ביוני 2022 (בגיל 48) דומודדובו, רוסיה 
 שם במה:  Шатун 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה, גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1986–2022 (כ־36 שנים) 
 סוגה:  דיסקו, שאנסון, מוזיקת פופ, מוזיקה אלקטרונית 
 סוג קול:  קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  רוסית, בשקירית, גרמנית, אנגלית 
 כלי נגינה:  garmon, פסנתר אפרייט, סינתיסייזר, אקורדיון, גיטרה, מערכת תופים 
 פרסים והוקרה:  שיר השנה (2002)  לחצן הפעלה מזהב (2020)  לחצן הפעלה מכסף  פרסי ZD 
 shatunov.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
יורי וסילייביץ' שטונוב (ברוסית: Юрий Васильевич Шатунов;‏ 6 בספטמבר 1973 – 23 ביוני 2022) היה זמר, מוזיקאי, משורר ומלחין סובייטי ורוסי. סולן להקת לסקובי מאי (1991-1986).
ביוגרפיה

יורי שטונוב נולד ב-6 בספטמבר 1973 בבשקורטוסטן. באוקטובר 1986 פגש את ראש החוג המוזיקלי, סרגיי קוזנצוב (רו'), שבאותה תקופה חיפש מבצע לשיריו. כך נוצר ההרכב הראשון של להקת לסקובי מאי, שבנוסף לקוזנצוב ושטונוב, כלל את ויאצ'סלב פונומריוב (ניגן בגיטרה בס) וסרגיי סרקוב (רו') (ניהל את התאורה).
לאחר שעזב את לסקובי מאי, עבר שטונוב לגרמניה, שם קיבל את השכלתו כטכנאי קול. בתקופה זו הוא עבד בעיקר באולפן, ולא הופיע בקונצרטים.
באביב 1994, PolyGram Russia (אנ'), אחד מאולפני ההקלטות הגדולים ברוסיה, הציע ליורי שטונוב שיתוף פעולה. המשא ומתן עבר במהירות, וכמה ימים לאחר מכן חתם שטונוב על חוזה.
ב-18 בספטמבר 2009 יצא שטונוב לסיור בערים רוסיות לתמיכה בסרט העלילתי "לסקובי מאי" (רו').
בליל 23 ביוני 2022, נפטר יורי שטונוב מאי ספיקת לב חריפה.
הערות שוליים

↑  Юрий Шатунов - биография | Узнай Всё, Uznayvse.ru (ברוסית)
↑  "Умер солист группы "Ласковый май" Юрий Шатунов". BBC News Русская служба (ברוסית). נבדק ב-2022-06-29.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7296 0695  MusicBrainz: 3d6788e5-aefa-4296-8a89-b2d5b11b6ff4
טניל טאונס

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1994 (בת 30) קנדה גרנד פריירי, אלברטה, קנדה
 שם לידה:  טניל ניקול נדקרינצ'ני
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית
 סוגה:  קאנטרי
 חברת תקליטים:  רויאלטי, קולומביה נאשוויל
 www.tenilletownes.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טניל טאונס (באנגלית: Tenille Nicole Nadkrynechny; ב-20 בינואר 1994) היא זמרת קאנטרי קנדית.
ביוגרפיה

טאונס גדלה בגרנד פריירי, אלברטה בקנדה. בשנת 2009 היא הוציאה את הסינגל "Home Now", שיר שכתבה מנקודת מבטה של בת שאביה מוצב במלחמת אפגניסטן, נושא שעליו למדה בבית הספר.
היא הוציאה את אלבומה הראשון, Real, ביוני 2011. היא גייסה למעלה מ-1.9 מיליון דולר עבור סאנרייז האוס, מקלט לנוער חסר בית באלברטה, באמצעות גיוס התרומות השנתי שלה, Big Hearts For Big Kids. היא הוציאה את אלבומה השני, Light, במרץ 2013.
אף על פי שהחלה את הקריירה שלה תחת שם הולדתה, היא שינתה מאוחר יותר את שם משפחתה ל"טאונס". בראיון בשנת 2018 היא הסבירה, ”[השם] "טאונס" נלקח למעשה מ-Towns Road 722, שזה הכביש שעליו גדלתי והבית שבנה אותי בעצם”.
ב-13 באפריל 2018, היא הודיעה, דרך עמוד הפייסבוק הרשמי שלה, שהיא חתמה על חוזה תקליטים עם חברת קולומביה נאשוויל. היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה בהוצאת החברה, "Somebody's Daughter", בספטמבר 2018, והוא הפך לראשון שלה במצעד הקנדה הוט 100, שם הגיע למקום ה-92 והגיע למקום הראשון במצעד שירי הקאנטרי הקנדיים.
בשנת 2018, היא שימשה כמופע החימום בסיבוב ההופעות של מירנדה למברט וליטל ביג טאון, The Bandwagon Tour. בשנת 2019 היא הופיעה באלבומו של דונובן וודס, The Other Way, בדואט "I Ain't Ever Loved No One".
דיסקוגרפיה > אלבומים

2011: Real
2013: Light
2020: The Lemonade Stand
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2018: Living Room Worktapes
2020: Road to the Lemonade Stand
דיסקוגרפיה > סינגלים

2009: "Home Now"
2010: "Wendy (Can You Hear Me Peter Pan)"
2011: "Pictures on a Crooked Wall"
2011: "Real Me"
2011: "Home Now" (עם ג'ון לנדרי)
2012: "Starts with You"
2013: "Dear Heart"
2013: "Halfway to Somewhere"
2018: "Somebody's Daughter"
2019: "White Horse"
2019: "Jersey on the Wall (I'm Just Asking)"
2020: "The Most Beautiful Things"
2020: "Come as You Are"
2021: "Girl Who Didn't Care"
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרס ג'ונו | פריצת השנה |  | מועמדות |
| 2020 | פרס ג'ונו | פזמונאי השנה |  | מועמדות |
| 2020 | פרס איגוד מוזיקת הקאנטרי | האירוע המוזיקלי של השנה | "Fooled Around and Fell In Love" | מועמדות |
| 2021 | פרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי | הזמרת החדשה של השנה |  | זכייה |
| 2021 | פרס האקדמיה למוזיקת קאנטרי | האירוע המוזיקלי של השנה | "Fooled Around and Fell In Love" | זכייה |
| 2021 | פרס ג'ונו | אלבום הקאנטרי של השנה | Tenille Townes | זכייה |
| 2022 | פרס איגוד מוזיקת הקאנטרי | פרס הישג בינלאומי |  | מועמדות |
| 2023 | פרס ג'ונו | פזמונאי השנה | "The Last Time", "When You Need It", "When's It Gonna Happen" | מועמדות |
| 2023 | פרס ג'ונו | אלבום הקאנטרי של השנה | Masquerades | זכייה |
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 175ba729-9516-4fef-ab31-487f271909c6
טניה ריינהרט

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1943 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 במרץ 2007 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות, תקשורת המונים, תורת הספרות, תעמולה 
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  נועם חומסקי 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוטרכט (1 בספטמבר 1988–1 בינואר 1989)  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת דיוק  אוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  Olga Borik 
 בן או בת זוג:  אהרן שבתאי 
 
טניה מרים ריינהרט (23 ביולי 1943 - 17 במרץ 2007) הייתה בלשנית, חוקרת ספרות, פרופסור בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אוטרכט, פרופסור מחקר באוניברסיטת ניו יורק, פובליציסטית ופעילת שמאל רדיקלי ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה ב-1943 בחיפה למיכאל וליביה ריינהרדט, שעלו לארץ מהונגריה בתקופת העלייה החמישית. הוריה היו חברים במפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (לימים: מק"י). היא התייתמה מאביה כשהייתה ילדה, ואמה פרנסה את המשפחה בדוחק. בנעוריה הייתה ריינהרט חברה בבנק"י.
ב-1964 החלה ריינהרט את לימודיה באוניברסיטה העברית לתואר ראשון בפילוסופיה וספרות עברית, ולתואר שני בפילוסופיה וספרות השוואתית. בעת לימודיה באוניברסיטה העברית הייתה שותפה, יחד עם אמנון דנקנר בהקמת "ועד הסטודנטים למען ביטחון על ידי שלום". את לימודי הדוקטורט עשתה ב-MIT במחלקה לספרות זרה ובלשנות בהנחייתו של נועם חומסקי. עם סיום הדוקטורט בשנת 1976 שבה לישראל והצטרפה לאוניברסיטת תל אביב. היא חילקה את זמנה בין הוראה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אוטרכט בהולנד.
ריינהרט הייתה פעילה בולטת בשמאל הרדיקלי ומבקרת בולטת של הציונות ומדיניות ממשלות ישראל כלפי הפלסטינים. ביחד עם כמה מעמיתיה (ביניהם בנימין כהן, צבי רזי, גרשון שפיר, אברהם עוז, יצחק לאור, יואב פלד, אבישי ארליך ויהודה-לוסיין קופפרמן) ייסדה בראשית שנות ה-80 את "פורום", איגוד מרצים לזכויות אדם ולדיון פוליטי שקיים אסיפות מחאה, הפגנות וימי עיון בקמפוס בשאלות השעה, ושימשה הרוח החיה בארגון. נוסף על עבודתה האקדמית, כתבה ריינהרט מאמרי ביקורת וספרים על תהליך השלום. בשנת 2003 חתמה על עצומה המזהירה שישראל תבצע טיהור אתני בפלסטינים בחסות המלחמה בעיראק. בשנת 2006 עזבה את מדינת ישראל ואת עבודתה באוניברסיטת תל אביב, יחד עם בעלה המשורר ד"ר אהרן שבתאי, לטענתה בשל התנכלויות מצד האוניברסיטה לאחר שחתמה על עצומות בריטיות שקראו לחרם אקדמי על ישראל.
ריינהרט נפטרה בשינתה ב-17 במרץ 2007, בעת ששישהתה בניו יורק כמרצה ("Distinguished Global Professor") באוניברסיטת ניו יורק. נטמנה בבית הקברות האזרחי בקיבוץ עינת.
ספריה > בעברית

מקוביזם למדונה: יצוג וסוביקט באמנות המאה העשרים, תל אביב 2000.
שקרים על שלום, מלחמת ברק ושרון בפלסטינים, טניה רינהרט (תרגום של The road map to nowhere), תרגום מאנגלית: גליה וורגן, עורך: אמיר רותם, תל אביב 2005.
כתוב בעיתון - לשון, תקשורת ואידאולוגיה, טניה רינהרט, עורך: רן הכהן, תל אביב 2010.
ספריה > ספרים שעיבדה וערכה

נועם חומסקי, שפה ושאלות על הידע, הרצאות מנאגואה, תרגום מאנגלית: נועה שובל, ייעוץ מדעי - טל סילוני, אחרית דבר - טניה ריינהרט, רסלינג, תל אביב 2003.
משה זנבר, שנה לאין קץ, עיבדה לעברית קלה טניה רינהרט, עריכה חלקית: גליה ירדני, ירושלים 1968.
ימימה אבידר-טשרנוביץ, שמונה בעקבות אחד, מעובד לעברית קלה בידי טניה ריינהרט, הציורים: איווט שצ’ופק-תומא, ירושלים, תשל"א 1971.
א.ב. יהושע, שלושה ימים וילד, השתתפה בעיבוד לעברית קלה טניה ריינהרט, ירושלים תש"ל 1970.
נחום גוטמן (כתיבה וציור), עיר קטנה ואנשים בה מעט, מעובד לעברית קלה בידי טניה ריינהרט, ירושלים תשל"ח.
אריה לובה אליאב, בין הפטיש והמגל, פרקים מהספר מעובד לעברית קלה בידי טניה ריינהרט ואורה לימור, ירושלים, תשל"א.
ספריה > ספרים באנגלית

Israel/Palestine: how to end the War of 1948, New York : Seven Stories Press, cop. 2002. - ISBN 1-58322-538-2
The road map to nowhere : Israel/Palestine since 2003, London ; New York : Verso, 2006. - ISBN 1-84467-076-7
הנצחה

בשנת 2009, פרסמה הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס של האוניברסיטה העברית קובץ מאמרים בנושא בלשנות גנרטיבית, "בלשנות עברית תאורטית", שהוקדש לזכרה.
הערות שוליים

↑  יוסי קליין, דנקנר לומד ומלמד מהי חברות, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2002
↑  דני רובינשטיין, נעצרו 50 ישראליים שהפגינו ברמאללה נגד סגירת מכללת ביר-זית, דבר, 29 בנובמבר 1981
↑  גיא מעיין, שובו של נראטיב-העל, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2005
↑  עידן לנדו, במעלה העץ התחבירי | "בלשנות עברית תאורטית", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267055805171  PLWABN: 9811260865405606  BIBSYS: 90115233  BnF: cb14413241g (data)  GND: 124052002  ISNI: 0000 0001 1777 0114  LCCN: n82204993  MGP: 86531  NKC: xx0215772  NTA: 073014893  SUDOC: 06684097X  VIAF: 98145071   WorldCat (עם VIAF): 98145071
חילוץ ספינת המשמר בכנרת

חילוץ ספינת המשמר בכנרת התבצע באוגוסט 1966 בימת הכנרת. ספינת משמר מפלגה 788 שעסקה באבטחת הדיג באגם עלתה בלילה על החוף המזרחי של הכנרת, שהוחזק בידי סוריה. חילוץ הספינה התבצע תחת תקיפות מטוסים סוריים וירי מתמשך. השרטונות באזור הקשו על פעולות החילוץ, אולם לאחר 13 ימים חולצה הספינה.
רקע

עם קביעתו הסופית של קו הגבול בין המנדט הבריטי בארץ ישראל לבין המנדט הצרפתי בסוריה ב-1923 נקבע כי הגבול בין שטח המנדט הבריטי לשטח המנדט הצרפתי יעבור 10 מטרים מצפון-מזרח לחוף הכנרת במפלס מים מרבי. לפיכך נכללה הכנרת בשלמותה בתחומי המנדט הבריטי. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה משנת 1949 אומץ תוואי הגבול המנדטורי, כך שלהלכה הכנרת המשיכה להיכלל בשלמותה בתחומי מדינת ישראל. בפועל, השתלטה סוריה על חלקו הצפון-מזרחי של האגם. כוחות סוריים אף ירו מדי פעם לעבר סירות דייגים ישראליות שדגו בחלק זה של הימה העשיר יחסית בדגה.
המצב הביטחוני בכנרת הביא לכך שחלק מפעילות הביטחון השוטף של ישראל עד למלחמת ששת הימים כלל סיורים ימיים בחוף המזרחי של הכנרת, לאבטחת הדיג הישראלי באגם. הסיורים נערכו על ידי ספינות משמר שהופעלו על ידי פלגה 788 של חיל הים בהנחיית פיקוד הצפון. כלי השיט היו במקורם נחתות למכוניות ונבחרו לשמש בכנרת בין היתר בגלל היותן שטוחות ובעלות יכולות להתקרב לחוף. בעת הסבתן לספינות משמר רותכה הדלת הקדמית והן לא יכלו להנחית רכב. מסיבות לא ברורות הן לא צוידו באמצעי ניווט כלשהם וגם מפת עומקים בקרבת החוף לא הוכנה. המידע על עומקי המים באזור היה מניסיון בלבד. הסיורים התנהלו על ידי ספינת משמר בודדת בקרבה מיידית לדייגים וספינה נוספת במעגן גינוסר, בכוננות של שעה להפלגה.
בעלי תפקידים בחילוץ

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| תפקיד | דרגה ושם | הערות |  |  |  |
| ראש הממשלה ושר הביטחון | לוי אשכול |  |  |  |  |
| ראש המטה הכללי | רב-אלוף יצחק רבין | העביר את החילוץ לחיל ההנדסה אך אישר לחיל הים להמשיך |  |  |  |
| מפקד חיל הים | אלוף שלמה אראל | הפעיל בעצמו את הכוחות בשטח וקיבל אישור הרמטכ"ל לחילוץ |  |  |  |
| מפקד פיקוד הצפון | אלוף דוד אלעזר |  |  |  |  |
| ראש משקיפי או"ם לפיקוח על שביתת הנשק | גנרל אוד בול מנורווגיה | תיווך בין הצדדים וביקש פעולה מתואמת. |  |  |  |
| מפקד בסיס נמל חיפה | אל"ם יצחק סמברג |  |  |  |  |
| מפקד פלגה 788 | רס"ן יוסף יוחנן |  |  |  |  |
| סגן מפקד הפלגה | סרן אורי צור | קיבל פיקוד על מח 38 וביצע בקרת נזקים. |  |  |  |
| מפקד מח-38 | סג"ם משה אייל | נפצע ופונה מהספינה |  |  |  |
| מפקד מח-32 | סג"ם שלמה גולן | הגיע לחילוץ |  |  |  |
| מפקד מח-40 | סג"ם ינון פרי | הוציא את ספינתו מתחזוקה והצטרף לכוח החילוץ |  |  |  |
| מפקד צוות בקרת נזקים | רס"ן משה אוקסמן | אטם את החורים בספינה ושאב את המים בהכנה לחילוץ |  |  |  |
| מומחה לחילוץ ימי | אמנון ריסין | קבלן אזרחי שקבע את שיטת הביצוע |  |  |  |
| סגן מפקד שייטת 13 | רס"ן ראובן פנחס | מפקד כוחות שייטת 13 במקום |  |  |  |
| קבוצת שייטת 13 לאבטחה | רס"ן אמנון בן ציון | שמירה בספינה מח-38 |  |  |  |
| מפקד צוללים לחיפוש המטוס | סרן עמנואל פז | חיפושי המטוס |  |  |  |
| סגן ראש מחלקת ים | סא"ל בנימין תלם | פיקח על העבודה ופקד על שינוי המשיכה. |  |  |  |
| מפקד דוברת הכננת | רסן שבח שמואל | לגרירת הדוברה עם שתי סירות דיג |  |  |  |
| מפקד מח-30 ושישה צוללים | רס"ן נחום רודיס | חיבורי הכבל מהדוברה לספינה התקועה |  |  |  |
| ראש מחלקת כוח אדם | אל"ם יואב יסעור |  |  |  |  |
| ראש מחלקת ציוד | אל"ם יעקב שפי | סיפק פתרונות טכניים |  |  |  |
בעלי תפקידים בחילוץ > כלי שיט מעורבים בחילוץ

| תפקיד | שם כלי השיט | תיאור הפעילות |
| --- | --- | --- |
| ספינה מסיירת | מח-38 | עלתה על החוף ולא הצליחה להיחלץ |
| ספינת הנוסעים "סוסיתא" | של קיבוץ עין גב | ניסיון גרירה |
| ספינה בכוננות | מח-32 | הגיעה וניסתה לחלץ |
| דוברת עבודה של "מקורות" | עם רגלי עיגון | עליה הורכבה כננת לכבל |
| שתי סקלבות | של דייגים מטבריה ומעין גב | גרירה והעברת צוותי עבודה |
| סירת מרוץ | של בוקי מטבריה | סייעה להעברת ציוד ואנשים |
| סירת האמבולנס | של פלגה 788 | קישור והעברת אנשים, שקעה וחולצה |
| סירת סומבוק | של היחידה | העברת אנשים |
| ספינת משמר מתחזוקה | מח-40 | נמצאה בממשה בעין גב ונכנסה במהירות לפעילות |
| נחתת נוספת | הועברה מבסיס חיפה | הושקה למים כמח-30 ושימשה להעברת הכבלים |
| שתי סירות אם ושתי סירות גומי | משייטת 13 | להעברת לוחמים |
העלייה על השרטון

בצהרי יום ראשון, 14 באוגוסט 1966 יצאה ספינת המשמר מח-38 לסיור אבטחה לאורך החוף המזרחי, שהיה אמור להימשך 24 שעות. לסיור הצטרפו שני אנשי סיירת מטכ"ל. לאחר חצות מסר מפקד הספינה את המשמרת לסגנו והורה לו לנוע בטווח 400 מטר מהחוף. הסיירים, שהביאו עמם אמצעי ראיית לילה חדיש, שכנעו את נהג הספינה להתקרב לחוף. בשעה 3:30 לפנות בוקר יום שני, 15 באוגוסט, כאשר הספינה הייתה בתנועה מצפון לדרום, עלתה הספינה על החוף הרדוד מול מוצב סורי שכונה "מוצב הבננות", במרחק של כ-80 מטרים מקו החוף. כאשר ניסתה להיחלץ נתקעו מדחפיה בשרטון חול שסגר את דרכה לימה.
הספינה הזעיקה חילוץ, וספינת הכוננות מח-32 הוזנקה לעזרה מגינוסר. במקביל ליציאתה של "מח-32" יצא מפקד הפלגה למקום על סירת הקישור המהירה שנועדה לפינוי רפואי ונקראה "אמבולנס". המפקד הגיע אל הספינה התקועה בשעה 4:25 סקר את המצב ואיתר הכנות של הסורים לתקיפה. מפקד הפלגה הודיע על המצב למפקדת חיל הים ופיקוד הצפון וביקש סיוע אווירי.
מפלס מי הכנרת הממוצע לחודש אוגוסט 1966 היה מינוס 209.85 מטר. המפלס שנמדד ב-1 ספטמבר 1966 היה מינוס 210.02 מטר. לירידה של סנטימטר אחד בממוצע כל יממה לא הייתה השפעה רבה על החילוץ.
ניסיון חילוץ תחת אש

"מח-32" הגיעה אל הסירה התקועה בשעה 4:40. "מח-38" נתקעה בשרטון חול ולא ניתן היה להתקרב אליה למרחק קטן מ-100 מטר. חבל הגרירה שהוכן היה קצר מדי, ולכן הוארך בעזרת חבלי העיגון. החבל המוארך הועבר בשחייה לכלי השיט התקוע ונקשר, אך עקב המים שנכנסו למדורי הספינה לא צלחו הניסיונות למשוך את "מח-38" מעבר לשרטון שהפריד בין הספינות.
זמן קצר לאחר מכן פתחו הסורים בירי ממקלעים ותותח ללא רתע משלושה כיוונים בחוף. שתי הספינות השיבו אש. מפקד "מח-38" ואחד מהסיירים נפצעו ופונו בסירת האמבולנס לחוף המערבי ומשם לבית חולים פוריה. תוך כדי הירי העביר איש צוות מ"מח-38" את חבל הגרירה בשחייה אל ספינת החילוץ, ורק לאחר שהגיע התברר שגם הוא פצוע. על מעשהו זה עוטר זאב גלאובר, בצל"ש הרמטכ"ל שהומר מאוחר יותר לעיטור העוז.
לאחר חיבור חבל הגרירה התפנה הצוות מהספינה התקועה בשחייה לאורך הכבל אל "מח-32". סגן מפקד הפלגה ניסה לשאוב מים מ"מח-38" ולאטום חורים, אך ללא הצלחה. בשעה 7:30 הגיעו מפקד בסיס חיפה אל"ם יצחק גזית ומפקד חיל הים האלוף שלמה אראל לבסיס בגינוסר.