stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרובע היהודי
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > גידול אוכלוסין

בתחילת המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית באזור הרובע היהודי כאלפיים נפש, שהיוו כרבע מאוכלוסיית העיר. תיאורי נוסעים מאותה עת מעידים על העליבות, העזובה והלכלוך בבתים וברחובות. בית המטבחיים העירוני שכן ברובע היהודי, ללא כל התחשבות בתושביו, ושוקי היהודים היו דלים, לעומת אלה של המוסלמים והנוצרים.
בזמן מרד הפלאחים בשנת 1834, הותקף הרובע כמה פעמים על ידי המורדים המוסלמים ואחר כך על ידי הצבא המצרי, ששלט בשנים האלה בארץ ישראל.
ב-1837 הרסה רעידת אדמה את הרובע היהודי בצפת, דבר שהביא לעקירה של רבים מיהודי צפת לירושלים ולגידול משמעותי באוכלוסיית הרובע. הדבר התרחש בעיצומו של מרד שליטי מצרים, מוחמד עלי ואבראהים פאשא נגד השלטון העות'מאני, שבמהלכו כבשו המורדים את ארץ ישראל וביקשו לספחה לשלטונם. דיכוי המרד בשנת 1840 הביא למפנה הפוליטי המשמעותי הראשון במצבם של היהודים, לאחר שמעורבותן של אנגליה וצרפת בדיכוי המרד אילץ את העות'מאנים לנהוג כלפי נתיניהן בתחומי האימפריה העות'מאנית באופן ראוי יותר. השלטון נאלץ להכריז באופן גורף על רפורמות חוקתיות, שנקראו בשם קפיטולציות, אשר היו למעשה הסכמים עם מעצמות אירופאיות אחדות על זכויות נתיניהן בשטחי האימפריה העות'מאנית. הקפיטולציות תרמו לחיזוק מעמדם של היהודים נתיני האימפריות הרוסית, האוסטרית (מאוחר יותר - אוסטרו-הונגרית) והבריטית, והקרינו לטובה על מצב היישוב בכלל.
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > גידול במאה ה-19

בעקבות שיפור היחס והקלת התנאים כלפי הנתינים היהודים בחסות המעצמות האירופאיות, הגיעו האשכנזים להסדר השבת החוב לנושים המוסלמים בעיר. נדבנים רבים סייעו בדבר, ובעיקר הברון רוטשילד, שהשלים את כל יתרת החוב. בעקבות כך החלו האשכנזים לשוב לירושלים, ובשנות ה-50 של המאה ה-19, אף הקימו מחדש את בית הכנסת 'החורבה', ששמו הרשמי הפך ל'בית יעקב', על שם אבי הברון. לאחר שנים אחדות, הקימו האשכנזים החסידים את בית הכנסת תפארת ישראל, והקהילה האשכנזית הפכה אט אט לגדולה ודומיננטית בעיר, כמו ברחבי ארץ ישראל. לאחר מאות שנות דיכוי אתני ודתי, התנשאו ברובע היהודי בירושלים שני בתי כנסת גבוהים ובעלי כיפה שחלשו על סביבותיהם.
גידול האוכלוסייה היהודית הביא לפיצוץ אוכלוסין ברובע היהודי, ולהתיישבות של יהודים גם ברבעים אחרים, במיוחד ברובע המוסלמי (שם הוקמו בתי כנסת, ישיבות ופעלה מערכת העיתון "חבצלת"). הצפיפות הקשה נגרמה בשל עוני רב (בין השאר בגלל חלוקת כספי 'החלוקה' למספר רב יותר של נפשות), למגפות ולהאמרת מחירי שכר הדירה. כולל הו"ד (כולל הולנד ודויטשלנד) נחלץ לעזור לעניים, וב-1857 בנה בדרום הרובע היהודי את בתי מחסה. היה זה מתחם המגורים החדש האחרון שנבנה ברובע, שכן לאחריו לא נותר עוד שטח ריק מבתים. באותו זמן התגוררו ברובע היהודי למעלה מ-10,000 תושבים, מחציתם אשכנזים ומחציתם ספרדים. לפי הערכה, בסוף המאה ה-19 חיו ברובע היהודי כ-20,000 יהודים.
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > בית המטבחיים העירוני

בית המטבחיים הגדול העירוני היה מערבית לרובע היהודי, ליד בתי הכנסת הספרדיים. בית המטבחיים הפיץ סירחון בסביבתו. נוסע שהיה במקום בשנת 1806 כתב כי "הדבר גורם לריחות רעים ברובע" וכי היהודים סבורים כי המוסלמים קבעוהו במתכוון במקום זה במטרה לפגוע בהם. מקור משנת 1854 מספר כי היה זה המיקום של בית המטבחיים כבר מהתקופה הצלבנית ובכוונה הושאר במקום כדי לשמש מטרד לאוכלוסייה היהודית. מסכם הכותב: "לאור העובדה שברובע הנוצרי שוכן בית-בּוּרְסְקִי גדול, יש מקום להניח כי שני הפגעים הם תוצאה של העלבה מחושבת, המצביעה על שנאה אכזרית מצד המוסלמים כלפי מי שאינם מוסלמים".
תיאור נוסף מצביע כי המטרד השפיע על הסביבה. "אל בית המטבחיים הוביל מעבר צר אל חצר פתוחה, מרובעת ומוקפת חומות ומחסנים. הבהמות הקשורות לעמודים נשחטות במקום והחלקים זרוקים על הקרקע, הדם ניגר מכל עבר וגם את הזבל אין מסלקים".
הנוסע הצרפתי ש. דה-פארדיו ביקר ברובע בשנת 1849 ומסר תיאור עגום:
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > היציאה מהחומות

הנדבן היהודי-בריטי משה מונטיפיורי חס על יהודי הרובע החולים ששוכנו בצפיפות, והחליט להקים עבורם בית חולים מחוץ לחומות. לשם כך רכש חלקת אדמה במרחק של כחצי קילומטר משער יפו, על צלע ההר שמול הר ציון. רק לאחר רכישת הקרקע, נמלך מונטיפיורי בדעתו, והחליט להפוך את המקום לשכונת מגורים. בשנת 1860 הקים מונטיפיורי את משכנות שאננים, השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומה. יהודי הרובע לא מיהרו לעזוב את העיר העתיקה, ותהליך היציאה מהחומות נמשך עשרות שנים. על פי מפקד שנערך בשנת 1880 (ראו נתונים דמוגרפיים בטבלה להלן) התגוררו בעיר העתיקה כ-15,000 יהודים, וכאלפיים בעיר החדשה. מגמה זו הלכה והשתנתה, ועד מלחמת העולם הראשונה עברו רבים אל העיר החדשה.
התפלגות דמוגרפית של יהודי העיר העתיקה, משלהי המאה ה-19 ועד מלחמת העצמאות (באלפים):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 1880 | 1914 | 1922 | 1931 | 1939 | 1948 |
| יהודים בעיר העתיקה (באלפים) (אחוז מתוך סך כל יהודי ירושלים) | 15 (88%) | 15 (33%) | 5.6 (16%) | 5.2 (10%) | 2 (2.5%) | 2 (2%) |
| יהודים בעיר החדשה | 2 | 30 | 28.4 | 48.5 | 78 | 98 |
| סך כל יהודי ירושלים | 17 | 45 | 34 | 53.7 | 80 | 100 |
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > תחילת המאה העשרים

בתחילת המאה העשרים חיו כ-20,000 יהודים בעיר העתיקה, כשליש מתוכם ברובע המוסלמי. הצפיפות הרבה (140 נפש לדונם), העוני והקנאות הדתית הביאו אט אט להגירת יהודים אל מחוץ לחומות, עד כי ברובע נותרו בעיקר עניים וחרדים. את עליבותו של הרובע באותה עת תיאר ארי בן זהב "בסוד עניי הכותל":
"הצצתי לתוך המעונות של העניים. איזו עזובה! לא היו אלה דירות, אלא מאורות חשוכות. מפה הציץ אור נר דועך, משם - אור גחלים. אוויר החדר היה מלא מר עשן. האנשים נראו כצללים, מהם נעים ומהם יושבים תחתיהם, כדמויות מכשפים ומכשפות בציורים מתקופות רחוקות."
תיאור אופטימי יותר של החיים בחצר הספרדים ('החָכּוּרה') ברובע היהודי הביא הסופר יהודה בורלא ב"ילקוט סיפורים":
"עם כל הצפיפות והדחקות ועם כל הסבל והדלות, לא הרגישו שוכני הבתים האלה עצמם ברע; איש לא אמר 'צר לי המקום', ולא עלה על דעת איש מן החצרות האלו להפר בריתו עם החיים בגלל הדוחק והצפיפות. נהפוך הוא - בסמטאות, בקמרונות ובמצרי החצרות האלה נולדו ילדים, גדלו בחורות, נרקמו אהבות, נערכו חתונות, התרחשו עניינים, מחלוקות, סערות, וגם מחלות, אסונות והלוויות."
במלחמת העולם הראשונה סבלה ירושלים כולה, אולם יושבי הרובע היהודי, שהיו העניים מכולם, הגיעו עד פת לחם. הסופר הירושלמי יצחק ראב תיאר את מראות הרובע באותם ימים: "לא הייתה פינה אחת בעיר שלא נראו בה ילדים עטופי סחבות רובצים כשלדים, וידיהם שלוחות ועיניהם מתחננות לפת לחם. ולא היה יום ולא הייתה שעה בלי לוויה של מת, ונושאי המיטה אצים רצים ועוברים ביעף את הרחוב".[דרוש מקור]
תולדות ההתיישבות היהודית ברובע > בתקופת המנדט הבריטי

המצב הביטחוני ברובע בימי המנדט הבריטי הלך והדרדר, עם פרוץ פרעות תר"פ, תרפ"א, ותרפ"ט בשנות ה-20. אנשי הגדודים העבריים ואחר כך ההגנה הגיעו לרובע היהודי והגנו על התושבים. אולם הפרעות הביאו לבריחה של יהודים אל מחוץ לעיר העתיקה, והנשארים הצטופפו באזור בתי הכנסת בלב הרובע. בימי המרד הערבי הגדול (1936–1939) הגנו הבריטים על הרובע היהודי על ידי הקפתו בגדרות תיל, אולם הוא הותקף שוב ושוב בירי ופצצות. הגישה לכותל דרך שכונת המוגרבים המוסלמית הייתה כמעט לבלתי אפשרית, והרובע הלך וננטש מתושביו ומתלמידי הישיבות שבו. ב-1939 נקבע בפתח הרובע שער ברזל להגברת הביטחון, אך בידולו הפכו גם למעין גטו.
הרובע היהודי בימי מדינת ישראל > הרובע במלחמת העצמאות

כ-1,700 יהודים נותרו ברובע היהודי עם עזיבת הבריטים את הארץ ב-13 במאי 1948, ולהגנתם רק כ-150 לוחמים, אנשי ההגנה ואצ"ל. עם יציאת הבריטים תפסו לוחמי הרובע את העמדות הבריטיות במסגרת מבצע שפיפון. ב-16 במאי החלו הערבים לתקוף את הרובע, ובמהלך מתקפת היומיים כבשו כשליש משטחו. בלילה שבין ה-17 ל-18 במאי ניסתה חטיבת עציוני לפרוץ לעזרת הנצורים באזור מגדל דוד אך נכשלה. בלילה שבין ה-18 במאי ל-19 במאי הצליח כוח פלמ"ח מחלקתי בפיקודו של דוד אלעזר, לפרוץ את שער ציון, ובעקבותיו נכנסה תגבורת, בפיקודו של מרדכי גזית (שהיה גם במשך זמן קצר מפקד הרובע, עד שנפצע קשה מאוד בקרב), עם כשמונים חיילי חטיבת עציוני אל הרובע. בניגוד לדרישת מפקד ההגנה בירושלים דוד שאלתיאל, עזבו לוחמי הפלמ"ח את השער. באותו בוקר הצטרפה ירדן לקרבות בירושלים, וחיילי הלגיון הירדני תפסו את שער ציון והדקו את המצור על הרובע היהודי. בית כנסת תפארת ישראל, שכיפתו הגבוהה שימשה כעמדת מגיני הרובע, נתפס כבר עם תחילת הקרבות ופוצץ. במהלך הימים הבאים כבש אט אט הלגיון הירדני בפיקודו של עבדאללה א-תל חלקים נכבדים מהרובע וכלא את התושבים באזור ארבעת בתי הכנסת הספרדים. ב-27 במאי, לאחר ימי לחימה קשים, כבשו הערבים את בית הכנסת החורבה ופוצצו אותו. במשך כל ימי הקרבות ניסו כוחות ישראליים לפרוץ אל הרובע ולסייע לאנשיו, אך ללא הצלחה. המתים וההרוגים נקברו באופן זמני בחצר קטנה בתחומי הרובע, מתוך תקווה להעבירם לבית עלמין לכשיתאפשר. במהלך כל התקופה נהרגו 69 לוחמים ואזרחים.
ב-28 במאי נותרו פחות מחמישים לוחמים יהודים כשירים ברובע. בלחץ האוכלוסייה האזרחית המותשת ומתוך דאגה לחייהם, חתם מפקד הרובע משה רוסנק אחר הצהריים על כתב הכניעה. בכיכר בתי מחסה התאספו התושבים בטרם צאתם מהרובע ומתוכם נלקחו גברים אל השבי. בסך הכל יצאו 341 לוחמים ותושבים לשבי בירדן. תושבי הרובע גורשו מערבה אל מחוץ לחומות, וכל הרכוש ברובע היהודי הולאם. הירדנים לא התירו ליהודים להוציא את מתיהם, ואלה נותרו בקברם הזמני בלב הרובע עד מלחמת ששת הימים. פליטי הרובע היהודי שוכנו בשכונת קטמון, שרק כחודש לפני כן נכבשה על ידי הפלמ"ח וההגנה. שבויי הרובע שוחררו לאחר המלחמה תוך תשעה חודשים.
הרובע היהודי בימי מדינת ישראל > בתקופה הירדנית

לאחר כיבוש הרובע היהודי, הרסו הירדנים בשיטתיות את הבניינים בבעלות היהודים שהיו בו. בתי הכנסת הגבוהים פוצצו, ואחרים הפכו למגורי בהמות. רוב בתי המגורים ברובע נהרסו כבר בימי המלחמה מירי פגזים ירדנים, ואלה שנותרו שימשו פליטים ערבים ממערב העיר, שביתם היה בשטח מדינת ישראל[דרוש מקור]. כך, למשל, שוכנו ברובע תושבי הכפר הערבי ליפתא ששכן בכניסה לירושלים ממערב[דרוש מקור]. בימי השלטון הירדני לא נעשו כל פעולות שיקום או בנייה ברובע היהודי, ובמהלך 19 שנים אלו, עד מלחמת ששת הימים, קרסו רוב בתי הרובע היהודי הנטושים וחרבו.
בניגוד להסכם שביתת הנשק עם ירדן, שבו נקבע שישראלים יוכלו לפקוד את הכותל המערבי, השלטון הירדני לא אפשר לישראלים להגיע למקום.
אתרי דת

הר הבית - הרחבה של בית המקדש. כיום הרחבה כוללת את מסגד אל-אקצא וכיפת הסלע.
הכותל המערבי - נחשב לאתר הקדוש ביותר ליהדות אחרי הר הבית, שכן הכותל המערבי היה הקרוב ביותר לקודש הקודשים של בית המקדש מבין שאר כתליו. רחבת התפילה מציגה כ-60 מטרים בלבד מתוך כ-500 מטרים המהווים את אורכו של הכותל כולו. את המשך הכותל ניתן לראות במנהרות הכותל (לעיל).
בית כנסת החורבה - (רחוב היהודים 89) - בית כנסת שעבר גלגולים רבים, החל מהקמתו בתחילת המאה ה-18 על ידי קהילת רבי יהודה החסיד, עבור בהחרבתו כעשרים שנים מאוחר יותר, הקמתו מחדש, ופיצוצו במהלך מלחמת העצמאות בתש"ח. לאחר חמישים שנה החל שיקום המבנה בהתאם למתכונתו מהמאה ה-19, בנייתו הושלמה ב-2010 והוא נחנך ונפתח לקהל.
בתי הכנסת הספרדיים - (רחוב משמרות הכהונה) - מתחם של ארבעה בתי כנסת, שלמרות שמם, אחד מהם משמש דווקא כבית כנסת אשכנזי. בית הכנסת הקדום מבין הארבעה נקרא על שם רבן יוחנן בן זכאי, ומתוארך לשלהי המאה ה-16. בתי הכנסת ניזוקו מאוד לאחר גירוש היהודים מהעיר העתיקה ב-1948. ושוקמו לאחר שיבתם במלחמת ששת הימים.
בית כנסת תפארת ישראל - (רחוב הקראים) - שרידי בית כנסת חסידי שהיה מן הגבוהים ברובע היהודי, וחרב במהלך הקרבות במלחמת העצמאות. המבנה לא נכלל בתוכנית שיקום הרובע לאחר מלחמת ששת הימים, ונותרו ממנו שרידי קירות מחוזקים בבטון, המתנשאים לגובה של שתי קומות. בעקבות שיקום בית הכנסת החורבה, החל בשנת 2014 תהליך שיקומו של בית כנסת זה.
בית כנסת הרמב"ן - (רחוב היהודים) - בית הכנסת הקדום ביותר ברובע היהודי, המתוארך למחצית המאה ה-15, ומשמש כבית כנסת אשכנזי וכבית מדרש. מבנה בית הכנסת היה הראשון ששוקם לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967, כדי לחנכו מחדש במלאת 700 שנה בדיוק לביקור הרמב"ן בירושלים ב-1267.
מסגד סידנא עומר - (רחוב היהודים פינת רחוב בית אל) - מסגד לא פעיל. הוא מתוארך למאה ה-15, ונבנה כנראה כתגובה לבית כנסת הרמב"ן הסמוך. המסגד כולל צריח ממלוכי ומתנשא לגובה שתי קומות.
בית כנסת בית אל - (רחוב בית אל) - בית כנסת של מקובלים, שהיה פעיל מאוד מהמאה ה-19 ועד תש"ח. בבית הכנסת נקשרו סיפורים ואגדות על טקסים ותפילות תיקון חצות ייחודיים שנערכו בו. שער הכניסה המשוחזר של בית הכנסת מציג את שערי העיר העתיקה, ומדגיש את שער הרחמים שדרכו, על פי המסורת היהודית, ייכנס המשיח.
בית הכנסת הקראי - (רחוב הקראים) - בית הכנסת היחיד ברובע היהודי, השייך לקהילת הקראים. המבנה שקוע לעומק של כשני מטרים, דבר המעיד על בנייתו בתקופה קדומה יותר, שבה פני הקרקע היו נמוכים יותר, כנראה במאה ה-15, עם מעבר היישוב היהודי לאזור זה.
בית הכנסת צמח צדק
מוסדות חינוך

ישיבת הכותל - (רחוב הקראים) - ישיבת הסדר השוכנת במבנה גדול מול הכותל המערבי. הישיבה הוקמה עם שוך קרבות מלחמת ששת הימים ב-1967, ועברה למבנה הקבע בשנות ה-80. ייחודו של המקום הוא ב'פרוור ההרודיאני' השוכן במרתפיו, ובתצפית המרהיבה להר הבית, הנשקפת מאולם בית המדרש שבו.
אש התורה
ישיבת המקובלים בית אל
ישיבת האידרא
ישיבת פורת יוסף
ישיבת תפארת ירושלים
ישיבת עץ חיים
סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
מיצגים ותערוכות

אריאל - המרכז לתולדות בית ראשון - (רחוב פלוגת הכותל) - מיצג ומרכז פעילות, המתמקד בימי בית ראשון בירושלים. המיצג כולל דגם טופוגרפי של ירושלים, וסרט המשלב מולטימדיה חדשנית על פני כמה מסכים. הסרט דן בהתפתחות ירושלים לאורך מאות שנות המקדש הראשון, תוך התבססות על דברי נביאי התקופה. הפעילות באתר מוקדשת להיכרות עם ממצאים ומנהגי הקבורה בירושלים באותה עת, וכן עם הכתב העברי הקדום שהיה אז בשימוש.
מכון המקדש - (רחוב משגב לדך 24) מוסד העוסק בבית המקדש וכליו, ומציג בתערוכה העתקים של המנורה, המזבח, שולחן לחם הפנים, בגדי הכוהנים ועוד. כן מוצגים ציורים הממחישים את עבודת המקדש וההווי בו. המכון פרסם סידורי תפילה וספרים העוסקים בנושא המקדש וכליו, והחל מ-2006 אף מוציא לאור עלון פרשת שבוע, המדגיש את נושא המקדש.
מוזיאון חצר היישוב הישן - (רחוב אור החיים) - מוזיאון אתנוגרפי המשקף את אורח החיים המסורתי של "אנשי היישוב הישן" מהמאה ה-18 ועד נפילת הרובע בתש"ח. המוזיאון בנוי בתוך חצר מקורית, ובו שפע של פריטי ריהוט, כלים וביגוד אותנטיים מאותם ימים.
לבד על החומות - (בתוך הקארדו) - תערוכת תמונות שצילם הצלם האמריקני ג'ון פיליפס ביום האחרון ברובע בתש"ח, וכן תמונות לפני המלחמה ובשבי בירדן. במקום מוצג גם סרט קצר ובו ראיונות עם מגיני הרובע בתש"ח, כולל תיאור ההחלטה על הכניעה מפיו של מפקד הרובע, משה רוסנק.
גלריית תמונות

סמטה ברובע
עוד סמטה
חזית בית הכנסת מנחם ציון
ישיבת פורת יוסף
שרידי בית כנסת תפארת ישראל
בית כנסת החורבה בבנייתו 2008
מבני מגורים מעל לקארדו בתכנון האדריכל אליעזר פרנקל
שלט רחוב ברובע
מבנה מגורים מעל לקארדו, המשלב שימור ובנייה חדשה, בתכנון אדריכל קלמן כ"ץ.
לקריאה נוספת

ונסן למיר, ירושלים 1900: עיר הקודש בעידן האפשרויות, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2018
נחמן אביגד, העיר העליונה של ירושלים, ירושלים: הוצאת שקמונה, 1980
דן בהט, אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים, ירושלים: הוצאת כרטא, 1994
איל דוידסון, הרובע היהודי וכל נתיבותיו, ירושלים: יד בן צבי, 2017
ליאור זילבר: חצר רבי יהודה החסיד, ירושלים: הוצאה עצמית, 2006
דומיניק לאפייר ולארי קולינס, ירושלים, ירושלים, תל אביב: הוצאת שוקן, 1978
מרדכי נאור (עורך), הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, ירושלים: החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי, תשמ"ז
יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר"
יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר"
מרדכי נאור (עורך), ירושלים עיר ועם - מדוד המלך עד ימינו, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות
זהר עמר, אפרים לב, רופאים ותרופות בירושלים במאות העשירית עד השמונה עשרה, תל אביב תש"ס
שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת, פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, בית 1998
שבתי זכריה, סוחרים ובעלי מלאכה יהודים בירושלים העתיקה בעבר, אישים דמוית ואתרים, ירושלים 2002
זאב וילנאי, ירושלים, העיר העתיקה וסביבתה, א-ב, ירושלים 1972
אברהם דוד, שאלו שלום ירושלים, אסופת איגרות עבריות בעניינה של קהילת ירושלים ויהודיה בתקופה הממלוכית, תל אביב 2003
מינה רוזן, הקהילה היהודית בירושלים במאה הי"ז, תל אביב תשמ"ה
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים הבנייה בעיר העתיקה, ירושלים 1993
אלי שילר, גדעון ביגר (עורכים), ירושלים העיר העתיקה, ירושלים 1991
אודם רעות, חלוצים בין החומות, ירושלים: הוצאת אופיר ביכורים וראשית ירושלים 2016
Hillel Geva (ed.), Jewish Quarter Excavations in the Old City of Jerusalem - Vol I: conducted by Nahman Avigad, 1969-1982: Architecture and Stratigraphy: Areas A, W and X-2, Final Report. Israel Exploration Society: Jerusalem, 2000
Hillel Geva (ed.), Jewish Quarter Excavations in the Old City of Jerusalem - Vol II conducted by Nahman Avigad, 1969-1982. The Finds: Areas A, W and X-2, Final Report. Israel Exploration Society: Jerusalem, 2003
Hillel Geva (ed.), Jewish Quarter Excavations in the Old City of Jerusalem - Vol III: Area E and Other Studies, Area E and Other Studies, Final Report. Israel Exploration Society: Jerusalem, 2006
Hillel Geva (ed.), Jewish Quarter Excavations in the Old City of Jerusalem - Vol IV: The Burnt House of Area B and Other Studies, Final Report. Israel Exploration Society: Jerusalem, 2010
הנס צימר

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1957 (בן 67) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Hans Florian Zimmer 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  הרטווד האוז 
 סוגה:  פסקול סרטים, מוזיקת ​​משחקי וידאו 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר, סינתיסייזר, גיטרה
 חברת תקליטים:  רימוט קונטרול הפקות, Bleeding Fingers Music 
 בן או בת זוג:  Vicki Carolin (?–1992) Suzanne Zimmer (?–2020) 
 צאצאים:  Jake Zimmer, Zoë Zimmer, Annabel Zimmer 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1995)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בדצמבר 2010)  אגדות דיסני (2019)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (2022)  פרס גראמי לעבוד מוזיקלי כלים ושירה (1 במרץ 1995)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (2021)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (2020)  לוחית גתה של עיריית פרנקפורט (2021)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2018)  מדליית סטיבן הוקינג להנגשת המדע (2016)  פרס סאטורן  פרס גראמי  פרס גלובוס הזהב  פרס אוסקר  Classic Brit Awards 
 hans-zimmer.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס פלוריאן צימר (בגרמנית: Hans Florian Zimmer; נולד ב-12 בספטמבר 1957) הוא מלחין סרטים גרמני-יהודי, זוכה פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לשנת 1994 ושנת 2022, פרס גראמי ופרס גלובוס הזהב בתחום המוזיקה. צימר הוא מבין מלחיני הסרטים הבולטים והידועים ביותר: יצירותיו ולחניו שימשו כפסקול לסרטי קולנוע רבים, בהם מגוון רחב של שוברי קופות בהוליווד.
ביוגרפיה

צימר נולד בפרנקפורט שבגרמניה המערבית לאב גרמני-נוצרי ולאם יהודייה. אמו שרדה את מלחמת העולם השנייה הודות לבריחתה מגרמניה לאנגליה בשנת 1939. הוא למד בפנימייה בינלאומית בברן, שווייץ ולאחר מכן עבר כנער לאנגליה ושם החל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה על מקלדות וסינתיסייזר בלהקות "אולטראווקס" ו"הבאגלז". בשנות ה-80 החל את עבודתו המקצועית בתחום פסקולי סרטים יחד עם המלחין סטנלי מאיירס.
צימר, ביחד עם הקבוצה Media Ventures שייסד, אחראי לכמה מהפסקולים הידועים ביותר בכל הזמנים. הוא הלחין מעל 130 פסקולים, חלקם בעבודה משותפת עם מלחינים נוספים.
צימר נישא לוויקי קרולין ולזוג בת. ב-1992 התגרשו צימר וקרולין. צימר נישא בשנית לסוזן צימר ולהם שלושה ילדים. הוא מתגורר בלוס אנג'לס.
פסקולים שהלחין

| שנה | סרט | במשותף עם |
| --- | --- | --- |
| 1985 | מכבסה יפהפיה שלי |  |
| 1988 | איש הגשם |  |
| 1988 | עולם נפרד |  |
| 1989 | הנהג של מיס דייזי |  |
| 1990 | ציפור על תיל |  |
| 1992 | תלמה ולואיז |  |
| 1992 | ליגה משלהן |  |
| 1994 | מלך האריות |  |
| 1995 | כוננות מיידית |  |
| 1996 | קוד שבור |  |
| 1996 | הפריצה לאלקטרז |  |
| 1997 | הכי טוב שיש |  |
| 1997 | פיסמייקר |  |
| 1998 | נסיך מצרים |  |
| 1998 | הקו האדום |  |
| 2000 | משימה בלתי אפשרית 2 |  |
| 2000 | גלדיאטור | ליסה ג'רארד |
| 2001 | פרל הארבור |  |
| 2001 | בלאק הוק דאון |  |
| 2002 | הצלצול |  |
| 2002 | סוס פרא |  |
| 2003 | דמעות של שמש |  |
| 2004 | המלך ארתור |  |
| 2004 | הסמוראי האחרון |  |
| 2005 | באטמן מתחיל | ג'יימס ניוטון הווארד |
| 2005 | מדגסקר |  |
| 2005 | הצלצול 2 |  |
| 2006 | החופשה |  |
| 2006 | צופן דה וינצ'י |  |
| 2006 | שודדי הקאריביים תיבה של איש מת |  |
| 2007 | שודדי הקאריביים סוף העולם |  |
| 2007 | משפחת סימפסון - הסרט |  |
| 2007 | ריקוד לאור ירח |  |
| 2008 | האביר האפל | ג'יימס ניוטון הווארד |
| 2008 | קונג פו פנדה |  |
| 2008 | מדגסקר 2 | ויל.איי.אם |
| 2009 | מלאכים ושדים |  |
| 2009 | שרלוק הולמס |  |
| 2010 | התחלה |  |
| 2011 | רנגו |  |
| 2011 | שודדי הקאריביים זרמים זרים |  |
| 2012 | מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה |  |
| 2012 | עלייתו של האביר האפל |  |
| 2013 | הפרש הבודד |  |
| 2013 | 12 שנים של עבדות |  |
| 2014 | ספיידרמן המופלא 2 |  |
| 2014 | בין כוכבים |  |
| 2016 | עולם מופלא 2 |  |
| 2016 | בייבי בוס |  |
| 2017 | דנקרק |  |
| 2017 | הכוכב הכחול 2 | ג'ייקוב שיאה ודייוויד פלמינג |
| 2019 | אקס-מן: הפניקס האפלה |  |
| 2019 | מלך האריות |  |
| 2019 | שבעה עולמות, כוכב אחד | סיה |
| 2020 | וונדר וומן 1984 |  |
| 2020 | יומני האפלצ'ים |  |
| 2021 | לא זמן למות |  |
| 2021 | חולית |  |
| 2024 | חולית 2 |  |
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 2025 | הפסקול המקורי הטוב ביותר | "חולית: חלק שני" | מועמדות |  |
| פרס גראמי | 2025 | אלבום הפסקול הטוב ביותר עבור מדיה חזותית | "חולית: חלק שני" | זכייה |  |
| פרס גראמי | 2025 | השיר הטוב ביותר שנכתב עבור מדיה חזותית | "Love Will Survive" (מתוך "המקעקע מאושוויץ") | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2025 | מוזיקת הסרט הטובה ביותר | "חולית: חלק שני" | מועמדות |  |
| פרס סטלייט | 2025 | הפסקול המקורי הטוב ביותר | "חולית: חלק שני" | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | פרטיטורה מקורית - סרט עלילתי | "בליץ" | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | פרטיטורה מקורית – סרט מדע בדיוני/פנטזיה | "חולית: חלק שני" | זכייה |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | פרטיטורה מקורית – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה | "המקעקע מאושוויץ" | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | שיר מקורי/פרטיטורה – משחק וידאו לנייד | Call of Duty: Mobile | מועמדות |  |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה | "Love Will Survive" – ברברה סטרייסנד ("המקעקע מאושוויץ") | זכייה |  |
יואל קלופט

| --- | --- |

הרב יואל קלופט בצעירותו
 לידה:  1906 תרס"ו ריגה, לטביה
 פטירה:  2 במרץ 1985 (בגיל 79 בערך) ט' באדר תשמ"ה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 השכלה:  ישיבת סלוצק, ישיבת מיר
 תקופת הפעילות:  ? – 2 במרץ 1985 
 השתייכות:  ליטאי
 תחומי עיסוק:  אב בית דין
 רבותיו:  הרב איסר זלמן מלצר, הרב אהרן קוטלר, הרב אלעזר מנחם מן שך והחזון איש
 תלמידיו:  הרב שלמה וולבה
 צאצאים:  חיים קלופט 
 
 תפקידים נוספים:  משגיח, ר"מ, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית
 
הרב יואל קלופט (1906, תרס"ו - 2 במרץ 1985, ט' באדר תשמ"ה) היה אב"ד בחיפה ומקובל.
תולדותיו

נולד לשניאור זלמן קלופט בריגה שבלטביה. משפחתו היתה משוייכת לחסידות חב"ד. בשנת תר"פ הלך ללמוד, בעצת החפץ חיים, בישיבת סלוצק ובהמשך בקלצק, אצל רבי איסר זלמן מלצר, רבי אהרן קוטלר והרב אלעזר מנחם מן שך. למד גם בישיבת מיר. עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ו, שם התקרב לחזון איש.
שימש כמשגיח רוחני בישיבת היישוב החדש - הרב עמיאל סמוך להקמתה. בשנות ה-40 כיהן כר"מ בישיבת קלצק-פרדס חנה. בתקופה זו שהה בפרדס חנה כל השבוע, וחזר לביתו בירושלים רק בשבת. בשנת תש"ז, עם מעברה של ישיבת קלצק לרחובות, עבר עמה, ומונה על ידי הרב צבי יהודה מלצר לכהן כרב "שיכון הפועל". בשנת תש"ח שימש כר"מ בישיבת אחי תמימים בי' בטבת תש"י התמנה להיות דיין בבית הדין ברחובות, שם גם לימד בישיבת קלצק. בשנת 1953 התיישב בעיר ונתגלעו בינו ובין רב העיר, הרב אלימלך בר שאול, חילוקי דעות, בין השאר בנוגע למינוי שוחטים והקמת בתי ספר דתיים. בשנת 1957 הודיע הרב בר שאול על התפטרותו ובעקבות זאת הורו הרבנים הראשיים על העברת הרב קלופט מתפקידו. לעומת זאת, מועצת גדולי התורה והרב יחזקאל סרנא התערבו למען הרב קלופט ודרשו שלא להעבירו מתפקידו. בסופו של דבר עבר הרב קלופט לכהן כאב בית דין באחד משלושת ההרכבים של בית הדין הרבני האזורי בחיפה. כן היה ראש כולל ורב בית הכנסת עדת ישראל בחיפה.
עמד בקשרים קרובים עם הרב אלעזר מנחם שך והשניים ניהלו חליפת מכתבי תורה.
עסק בקבלה, בעיקר בקבלת הגר"א. הרב שלמה וולבה למד אצלו תחום זה.
השתתף בעריכת האנציקלופדיה התלמודית. בשנת תשנ"א הוציאו בניו את ספרו "דעת יואל".
צאצאיו

בנו הרב שמואל קלופט - ראש כולל ומגיד שיעור בישיבה בצפת ורב בחיפה (נפטר ב-18 בפברואר 2024)
בנו ממשיך דרכו הרב שניאור קלופט - דעת יואל בחיפה
בנו הרב חיים קלופט - ראש ישיבת קהלות יעקב (בעבר במושב אלומה והחל מ-2010 במודיעין עילית)
חתנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון - ראש ישיבת נחלת נפתלי בצפת. בנו הוא הרב אליהו מאיר פייבלזון, וחתנו הוא הרב שמחה שמואל זקס, מראשי ישיבת סלבודקה.
בתו אורה אשת הרב מנחם צבי ברלין - ראש ישיבת רבנו חיים עוזר בבני ברק
חתנו הרב גדליהו שולמן - ר"מ בישיבת בית שמעיה
לקריאה נוספת

הגאון הרב יואל קלופט זצ"ל, הפרדס מרץ 1985, עמ' 28
הרב יואל קלופט, ריבית בבנק, הנאמן תשרי תשל"ד, עמ' 3–4
הערות שוליים

↑  צילום מרישומי הישיבה, עמוד 5
↑  חוק בתי הדין הרבניים (אישור מינויים), תשי"ב-1952
↑  י ביצור, פרשת רחובות מחריפה המאבק בין הרבנים, מעריב, 11 ביולי 1957
↑  קול תורה, אדר תשי"ח, עמוד טז
↑  חיים ברנשטיין, שבחים לידען מעריב והערה בצידם, מעריב, 1 באוקטובר 1964
↑  חליפת מכתבים בין הרב שך לרב קלופט, ישורון תשס"ב, עמ' רמג-רס
↑  משה ויסברג, אבל בחיפה: הגאון רבי שמואל קלופט זצ"ל, באתר בחדרי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313852205171  ISNI: 0000 0000 3198 7531  LCCN: n92107808  VIAF: 70593744   WorldCat (עם VIAF): 70593744
אחיקם פולונסקי

אחיקם פולונסקי (6 ביולי 1935 - 21 באוגוסט 2011) היה ספורטאי ישראלי רב גוני. אלוף ישראל (1970) ובעל מדליית ארד מהמכביה התשיעית (1973) בזריקת דיסקוס, אלוף ישראל בהיאבקות (1969) ושחקן נבחרת ישראל בכדוריד. נוסף לכך, השתתף במשחקי כדורסל ובתחרויות אגרוף. השתתף ב-8 מכביות (1953 - 1977) בשלושה ענפים שונים (אתלטיקה, כדוריד והיאבקות)