stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת ציריך הישנה
הערות שוליים

↑  Clifford J. Rogers (2010). The Oxford Encyclopedia of Medieval Warfare and Military Technology, Volume 1. Oxford University Press. p. 327. ISBN 9780195334036.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4142036-6  HDS: 008877  NKC: ph1093142 
ראש עיריית ציריך, רודולף שטוסי, מגן על הגשר של סנט יקוב, ליד ציריך, מפני כוחות הקונפדרציה השווייצרית הישנה במהלך קרב סנט יעקב אן דר סיהל (1443). איור מתוך הכרוניקה של ורנהר שודלר, 1515.
מצור ועריפת ראשים של מגיני ציריך/הבסבורגים של גריפנזה (1444), קפלת זיכרון מימין
חיילי ראפרסוויל/הבסבורג מציירים ברכת קרב מאוישת על ידי כנראה חיילים משווייץ באגם ציריך באנדיגרהורן בראפרסוויל, טירת ראפרסוויל בראש גבעת לינדנהוף משמאל (~1445)
מוסקבה. אמון

|  פרטי הערוץ |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 תאריך השקה:  1 בנובמבר 2006 
 בעלות:  מוסקבה מדיה 
 משרד ראשי:  רחוב פראבדה 
 Doverie-TV.Ru
 
מוסקבה. אמון (ברוסית: Москва Доверие) הוא ערוץ הטלוויזיה החברתי הראשון במוסקבה. שידורי הכבלים החלו ב-1 בנובמבר 2006 ברשת הכבלים של Mostelecom (NKS, לימים Rostelecom). האות זמין גם מהלוויין ABS-2.
שמות הערוץ

בשנים שונות נקרא הערוץ:
1 בנובמבר 2006 - 31 באוגוסט 2008: "סטוליצה פלוס" (Столица плюс)
1 בספטמבר 2008 - 4 בספטמבר 2012: "אמון" (Доверие)
החל מה-5 בספטמבר 2012: "אמון מוסקבה" (Москва. Доверие)
תוכן

עד אמצע שנות ה-2010 הנושאים העיקריים של הערוץ היו סיוע מצד גורמי ממשל וארגונים ציבוריים, פתרון של בעיות מקומיות דחופות בשידור חי, דו"חות וביקורות של תושבים מקומיים, הערות של היסטוריונים, מומחים ואורחי כבוד. ייעוץ של עורכי דין, פסיכולוגים, רופאים ועובדים סוציאליים אחרים. תחזיות מזג אוויר תוך חיבור למצב הגאומגנטי. הכרזות על פתיחת ירידים, מכירות ספרים, בתי מרקחת שאפשר לסמוך עליהם ועוד ועוד.
עם השנים הערוץ החל לכלול מגוון ז'אנרים: חדשות, תוכניות אירוח, תוכניות עיתונאיות, סרטים תיעודיים ותוכניות חינוכיות, סרטים עלילתיים וסדרות. בספטמבר 2011, עקב סגירת ערוץ הטלוויזיה סטוליצה והתחלת השידור של ערוץ הטלוויזיה מוסקבה 24, חלק מהתוכניות של ערוץ הטלוויזיה "סטוליצה" עברו לערוץ זה.
היסטוריה

הערוץ הוקם בנובמבר 2006 כערוץ טלוויזיה חברתי במוסקבה. מאז 1 באפריל 2012, כחלק מיצירת מערכת משותפת של מדיה אלקטרונית במוסקבה ואיחודה תחת מוסקבה מדיה, הפקת התוכן עבור הערוץ מסופקת על ידי חברת ההפקות "סטוליצה". מאז 5 בספטמבר 2012 שינה הערוץ את שמו מ"אמון" לערוץ "אמון מוסקבה".
מאז 1 באפריל 2016 הוא משדר במתכונת 16:9. כיום רשת השידור של הערוץ מורכבת מסרטים עלילתיים ותוכניות טלוויזיה של המאה העשרים, כמו גם תוכניות בהפקה עצמית המציגות מבט מודרני על ההיסטוריה של דמויות עבר ועל ההיסטוריה של יצירת סרטי פולחן.
מאז הפיכתו לחלק מחברת ההחזקות מוסקבה מדיה, מרבית תוכניות המידע החדשותיות מסופקות על ידי ערוץ מוסקבה 24.
קהל יעד

כערוץ חברתי לקהל מבוגר יותר, המטרה העיקרית של הערוץ היא הרצון לעזור לצופה להסתגל למציאויות חדשות ולשפר את איכות החיים ולהרגיש בנוח בכל גיל. מוסקבה היא הבירה הבינלאומית, היא סוג של מנוע לטכנולוגיות חדשות ברוסיה, כשרוב הרעיונות והמגמות החדשים נולדים כאן. אירועים בעלי חשיבות מיוחדת מתקיימים בעיר זו, אנשים ידועים גרים ומגיעים לכאן, שפעילותם משפיעה על חיי המדינה כולה. הערוץ נועד להפשיט מידע הנוגע לכל אלה.
הפקות מקור

"ורה. תקווה. אהבה” (מאז 2009)
"עושים ביחד" (מאז 2020)
"כוכבי המסך הסובייטי" (מאז 2018)
מוסקבה והעולם (מאז 2017)
"חשיפת סודות הכוכבים" (מאז 2015)
"סודות הקולנוע" (מאז 2017)
"זה היה מצחיק" (משנת 2019)
"זו עירנו" (מאז 2016)
התוכנית הראשית של הערוץ עד ספטמבר 2012 הייתה תוכנית החדשות "בקצב העיר" (עד 2009 היא נקראה "אינופלנט", עד 2011 - "חדשות"), שהחל מ-1 באפריל 2012 משודרת בערוץ "מוסקבה 24".
שידור > השידור המחוזי

עד 1 באפריל 2012, הערוץ שידר תוכניות של חברות טלוויזיה שכונתיות, מחוזיות ומקומיות.
שידור > שידור וכבלים

השידור במוסקבה מתבצע על ידי הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה (RTRS) בפורמט דיגיטלי DVB-T2 ב-34 TVK ב-26 עמדות מהשעה 0:00 עד 12:00. ממסר חינם דרך רשתות כבלים במוסקבה ובמחוז מוסקבה מסופק על ידי רוסטלקום (41 TVK), אקאדו (35 SK), רשתות כבלים מהירה (18 SK) ורשתות אחרות...
מנהלים > מנכ"לים

פאבל גורלוב (2006—2011)
אלכסיי רסצ'יוטין (2011)
אנה ז'לונקינה (2011—2012)
איגור שסטקוב (מאז 2012, כראש המנהל המשותף של מוסקבה מדיה)
הערות שוליים

↑  Телепередачи со «Столицы» переедут на «Доверие»
↑  Объединяет и показывает Москва
↑  С.Собянин посетил объединенную редакцию столичных СМИ «Москва Медиа» в день открытия телеканала «Москва. Доверие»
↑  Sergei Simakov (2016-03-30). "Каналы «Москва 24» и «Москва Доверие» переходят на формат 16:9". Портал «Работники TV».
↑  "Обожающий Лужкова". Аргументы недели. 2007-05-08.
↑  "Почему телеканал «Столица Плюс» уступил место каналу «Доверие»". КПРФ. 2008-09-21.
↑  "Мэрия Москвы купит радиочастоту Next FM". Lenta.ru. 2012-07-27.
מייקל סמית'

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 באפריל 1932 בלקפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 באוקטובר 2000 (בגיל 68) ונקובר, קנדה 
 ענף מדעי:  ביולוגיה מולקולרית, ביוכימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר  בית ספר ארנולד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית 
 פרסים והוקרה:  מדליית פלאוול (1992)  היכל התהילה הקנדי של הרפואה (1995)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1986)  פרס נובל לכימיה (1993)  שותף במסדר קנדה  עמית החברה המלכותית 
 
מייקל סמית' (באנגלית: Michael Smith,‏ 26 באפריל 1932 - 4 באוקטובר 2000) היה ביוכימאי קנדי יליד בריטניה, אשר נולד בבריטניה. הוא זכה בפרס נובל בכימיה (לצד קארי מוליס) על עבודתו בפיתוח המוטגנזה המכוונת. בנוסף, הוא זכה במדליית פלבל.
חינוך וראשית חיים

מייקל סמית' נולד ב-1932 בבלקפול, לנקשייר, אנגליה. הוא למד בבית הספר הציבורי St. Nicholas Church of England. באותם זמנים, מעט מאוד ילדים מבתי ספר ציבוריים באנגליה המשיכו בלימודים אקדמיים, אולם הישגיו הציבו אותו בתוך עשרים האחוזים העליונים של התלמידים בבריטניה, אשר היו זכאים לחינוך אקדמי. באמצעות מלגה הוא למד כימיה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם הוא השלים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1956, עם השלמתו של מחקר שעסק בסטריאוכימיה של דיולות.
הוא היגר לקנדה ב-1956 והפך לאזרח קנדי ב-1963.
באוגוסט 1960 נישא להלן ווד כריסטי באי ונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה. לזוג נולדו שלושה ילדים. הוא ואשתו נפרדו בשנת 1983.
סמית' התגורר בוונקובר ביחד עם אליזבת' ריינס עד יום מותו.
קריירה > מחקרו על מוטגנזה מכוונת

לקראת סוף שנות השבעים, מייקל התרכז באופן בלעדי בפרויקטים בביולוגיה מולקולרית, ובדק כיצד הגנים בתוך מולקולת הדנ"א מתנהגים כקולטים וכמשדרים של מידע ביולוגי. ב-1978, ביחד עם פרד סנגר ועם קלייד א. האטציסון השלישי, הציג את הטכניקה חדשה הידועה כמוטגנזה מכוונת ("oligonucleotide-directed site-directed mutagenesis"). הטכניקה אפשרה זיהוי מהיר ושינוי מכוון של גנים, ובאמצעות כך שינוי של תכונות האורגניזם. היא אפשרה השוואה בין מולקולות פרוטאין שונות, והבחנה בהשפעה של גן מוטנט יחיד. בעקבות כך, נוצרו אסטרטגיות חדשות לזיהוי מחלות גנטיות ולטיפול בהן, וכן ליצירת צורות חיים מלאכותיות. מאמרם אשר תיאר את המוטגנזה המכוונת פורסם תחת הכותרת "Mutagenesis at a Specific Position in a DNA Sequence" ב-Journal of Biological Chemistry בשנת 1978.
קריירה > מיזמים מסחריים

בשנת 1981 סמית' נכנס אל עולם העסקים כיזם בתחום התרופות. יחד עם פרופסור ארל ו. דייבי ובנג'מין ד. הול מאוניברסיטת וושינגטון, הוא הקים את חברת ZymoGenetics היושבת בסיאטל שבוושינגטון, ארצות הברית. החברה נקנתה על ידי בריסטול מאיירס סקוויב.
פרסים ושימוש בכספי הזכייה

מייקל סמית' היה ידוע בנדיבותו, ותרם חלק מהפרס הכספי של פרס נובל שלו לחוקרים העובדים על הגנטיקה של הסכיזופרניה, לעולם המדע בוונקובר, ול-Society for Canadian Women in Science and Technology.
בשנת 1999 הוא קיבל את פרס הבנק המלכותי הבריטי, ותרם את הכסף לקרן הסרטן של בריטיש קולומביה.
בשנת 1986 נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
בשנת 2001 נוסדה על שמו קרן למחקר מדעי.
לקריאה נוספת

"No Ordinary Mike: Michael Smith, Nobel Laureate" - ביוגרפיה של סמית' אשר פורסמה בשנת 2004
מיזאן זאינאל אבידין

מיזאן זאינאל אבידין (נולד ב-22 בינואר 1962) הוא הסולטאן של מדינת טרנגנו במלזיה. כמו כן היא שירת בתפקיד היאנג די-פרטואן אגונג, השליט העליון של מלזיה, בית השנים 2006 ו-2011.
מיזאן אבידין נולד בטרנגנו. משנת 1998 הוא משמש כסולטאן טרנגנו. בשנת 2006 מונה למלך מלזיה ה-13, לאחר סיום כהונתו של טואנקו סייד סירג'ודין. אבידין היה האדם הצעיר ביותר לשאת בתפקיד היאנג די-פרטואן אגונג בתולדות מלזיה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מלזיה ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מורשה נגישות

מורשה נגישות הוא אדם שתפקידו לסייע באפיון, תכנון, בקרה, ופיקוח על יישום דרישות להתאמות נגישות השירות ללקוחות עם מוגבלות על פי דרישות חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, כך שאנשים עם מוגבלות יוכלו לצרוך שירותים אלה באופן שוויוני, עצמאי ובטיחותי.
יש להבחין בין מורשה נגישות מבנים תשתיות וסביבה (מתו"ס), האחראי לרכיבים הבנויים והתשתיתיים, לבין מורשה נגישות השירות, האחראי להתאמות בשירות, כולל אביזרים (ריהוט, שילוט, מערכות שמע) ונהלים (פטור מתור במקרים מסוימים, אפשרות להסתייע במלווה ובחיית שירות, התאמות בדרכי היבחנות).
דרישות תפקיד מורשה הנגישות

לקבלת הסמכה כמורשה נגישות השירות יש לעמוד באחת מההגדרות הבאות:
אדריכל, מהנדס או הנדסאי.
בעל מקצוע אקדמי או טכנולוגי אשר שר הכלכלה, בהתייעצות עם נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הכיר בו כמקצוע מתאים להכרה בו כמורשה לנגישות השירות, לרבות רופא, אח, מרפא בעיסוק, פיזיותרפיסט, פסיכולוג, עובד סוציאלי, או קלינאי תקשורת; סוציולוג, מהנדס תעשייה וניהול, וכן מעצב פנים, עוסק בחינוך, עוסק במדעי ההתנהגות, אם הם בעלי תואר אקדמי בתחום העיסוק.
בעל תואר אקדמי מוכר בנגישות לאנשים עם מוגבלות.
בעל תואר שני בתחום כלשהו.
בנוסף, על מורשה נגישות לעמוד בתנאים שבחוק, הכוללים, בין היתר, קורס מורשי נגישות השירות, הכשרות מקצועיות, עמידה בבחינות ורישום בפנקס מורשי נגישות השירות המנוהל על ידי משרד הכלכלה.
תפקידי מורשה נגישות

מורשה נגישות מנחה את ספקי השירותים ביצירת תנאים שיבטיחו את מתן השירות לאנשים עם מוגבלות באופן שוויוני, וברמת נוחות, איכות ובטיחות כפי שניתנת לכלל הציבור. תנאים אלו נוספים על תנאי נגישות המבנה. דוגמה: שירות הניתן במבנה הומה אדם ודורש מעבר בין מספר נותני שירות, אינו נגיש לאנשים עם מוגבלות שכלית, המתקשים להתמצא, גם אם המבנה עצמו נגיש.
מורשי נגישות השירות מנחים את החייבים בנגישות לגבי:
זיהוי והסרת חסמי נגישות הקיימים בתהליכי שירות ובאופן בו השירות ניתן בפועל, והסרתם.
התאמת עיצוב הפנים של המקומות בהם ניתן השירות – ריהוט, שילוט, אמצעי עזר וכדומה.
התאמת אמצעי מתן השירות.
התאמת המידע הנמסר ללקוחות בכתב ובעל פה.
הדרכת עובדים לגבי מתן שירות נגיש לאנשים עם מוגבלות.
התאמות נוספות במקומות המיועדים לאנשים עם מוגבלות - כגון משרדי המוסד לביטוח לאומי, לשכות רווחה, מעונות יום שיקומיים ומתקני ספורט המיועדים לאנשים עם מוגבלות וכדומה.
ייעוץ למעסיקים המבקשים להתאים את מקום העבודה לעובד עם מוגבלות ולקבל לשם כך מימון מהמדינה.
הערות שוליים

↑  אתר נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות
↑  פלדמן, ד. דניאלי-להב, י. וחימוביץ, ש. (עורכים). (2007). נגישות החברה הישראלית לאנשים עם מוגבלות בפתח המאה ה-21. ירושלים: משרד המשפטים.
מגדל האבולוציה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  גדת פרסננסקאיה 4, מבנה 2
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה
 בעלים:  טרנסנפט
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2011–2014 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2014 
 עלות:  550 מיליון דולר
 אדריכל:  RMJM, פיליפ ניקנדרוב (Gorproject)
 סגנון אדריכלי:  נאו-פוטוריזם 
 מידות
 גובה:  255 מטר
 קומות:  55
 קואורדינטות:  55°44′54″N 37°32′31″E﻿ / ﻿55.74847°N 37.541827°E﻿ / 55.74847; 37.541827
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מגדל האבולוציה(למפת מוסקבה רגילה) מגדל האבולוציה he
 
מגדל האבולוציה (ברוסית: Башня Эволюция) הוא גורד שחקים בן 55 קומות שנמצא ב"מוסקבה סיטי", מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה. בנייתו החלה בשנת 2011 והסתיימה ב-2014. המגדל בנוי על סטילובט תלת מפלסי וגובהו מגיע ל-255 מטרים.
פיתוח הפרויקט היה באחריות חברת ZAO Snegiri פיתוח בשיתוף עם חברת KG-Techstroy. תכנון מכני, חשמל ואינסטלציה והתקנה הוענקו לחברת הבנייה רנסאנס. רנסאנס בנתה את המבנה הראשי גם כן.
בניית המגדל משלבת טכניקות הנדסיות מודרניות ומאפיינת סגנונות אדריכליים רוסיים. המגדל, כולל 55 קומות, עם 3 קומות מתחת לאדמה, מתפתל בכל קומה בכ-3 מעלות סביב הליבה המרכזית. צורת המגדל היא סיבוב של 135 מעלות בכיוון השעון מהקרקע ועד למעלה.
בשנת 2016 רכשה את המגדל חברת צינורות הנפט הממשלתית טרנסנפט, תמורת מיליארד דולר.
בסטילובטה של המגדל, בשטח של 28 אלף מ"ר, ממוקם מרכז הקניות גלריה אבולוציה.
הערות שוליים

↑  Evolution Tower : Moscow City's Spiral Architectural Landmark, The Construction of Evolution Tower
| מטות של חברות רוסיות |
| --- | --- | --- |
| מוסקבה | טרנסנפט • מגאפון • סברבנק • רוסטך •  VK • בנק VTB • רוסקוסמוס (בבנייה) |  |
| סנקט פטרבורג | גזפרום |  |
| מרכז העסקים המוסקבאי הבינלאומי "מוסקבה סיטי" |
| --- | --- | --- |
| בניינים | מגדל 2000 • מגדל האבולוציה • מתחם עסקים "אימפריה" • הליבה המרכזית • ערי הבירה • מגדל על הגדה • IQ-קוורטאל • אירואסיה • פדרציה • מגדל מרקורי • Neva Towers • OKO •  Moscow Towers • המגדל הצפוני |  |
| תחבורה | גשר בגרטיון • דלובוי צנטר (קו פיליובסקאיה) • מוסקבה-סיטי • דלובוי צנטר (קו סולנצבסקאיה) • דלובוי צנטר (קו רובליובו-ארכנגלסקויה, סגורה זמנית) • טבעת התחבורה השלישית |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגדל דובאי אחד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 מיקום:  דובאי
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  יולי 2016 – 2023 (כ־6 שנים)
 אדריכל:  אדריאן סמית' + גורדון גיל ארכיטקטורה
 מידות
 גובה:  711 מטר (2,333 רגל) מטר
 קומות:  161
 
מגדל דובאי אחד הוא גורד שחקים בדובאי, איחוד האמירויות הערביות, הנמצא בתהליך בנייה. על פי תוכניות הבנייה, יתנשא המגדל לגובה של 711 מטר (2,333 רגל) ויכלול 161 קומות. ובכך הוא יהיה וגורד השחקים הרביעי בגובהו בעולם ומגדל המגורים הגבוה בעולם. במגדל מתוכננות 885 דירות מגורים ובית מלון הכולל 350 חדרים ברמת אירוח של חמישה כוכבים
בניית המגדל החלה ביולי 2016 והיא מתוכננת להסתיים בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  http://www.dailymail.co.uk/news/article-3185657/Living-high-life-Dubai-build-world-s-highest-residential-tower-2-332-feet.html
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא דובאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכל קולשה

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1799 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בנובמבר 1863 (בגיל 63) ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילנה 
 תחום יצירה:  צבע שמן 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 הושפע על ידי:  יאן קשישטוף דמל 
 
מיכל קולשה (בפולנית: Michał Kulesza‏; 26 בנובמבר 1799 – 6 בנובמבר 1863) היה בין הליטוגרפים הראשונים באזור הדוכסות הגדולה של ליטא לשעבר, שנשלטה על ידי רוסיה. הנושא השכיח אצלו הם אתרים המקושרים להיסטוריה של הדוכסות הגדולה, שיקף את האקטיביזם הליטאי והפולני באזור. הוא חי ועבד בדרום ליטא של ימינו, בדרום-מזרח בלארוס ובצפון-מזרח פולין. מיכל קולשה, היה צייר נוף מוביל בתקופתו, הותיר דימויים חזותיים האזור במחצית הראשונה של המאה ה-19.
ביוגרפיה

מיכל קולשה נולד בוילנה, אז בירת נפת וילנה ברוסיה. שני מקורות אנציקלופדיים קובעים את שנת הולדתו בשנת 1799, כמה מחברים מציגים 1800 ללא חודש או יום. הוא חי ועבד באזור רב-אתני, אף שכינה את עצמו "צייר פולני" כשפרסם את עבודתו בצרפת, הוא התייחס לחבר העמים הפולני-ליטאי. השיוך המוצא אתני לא ברור, מכיוון שהוא יכול להיות גם פולני וגם כתיב ליטאי ישן. לא ידוע כמה שפות ובאיזו תדירות הוא דיבר.
הוא למד בבית ספר יוקרתי והכשרתו האמנותית החלה בבית הספר התיכון וגם בבית כאשר למד שיעורים אצל הצייר הנאו-קלאסיציסט יונאס דמליס. לאחר מכן המשיך באוניברסיטה הקיסרית בווילנה, שם החל יאן רוסטם ללמד ליטוגרפיה בשנת 1819, ממנה קיבל תואר דוקטור באמנות בשנת 1829.
הוא הצטרף לארגון האנטי-רוסי Philomaths בעת לימודיו באוניברסיטה. ונעצר בקשר זה בשנת 1823, כמו עמיתו הצעיר והסופר לעתיד יוזף איגנצי קרשבסקי, שסייע מאוחר יותר בפרסום ציוריו של קולשה, אך גורלו היה שונה מזה של תלמיד עמית מפורסם ושותף לעבודה אדם מיצקביץ', שגורש לסיביר. לאחר שהגיע לשוק העבודה בילה קולשה כעשור כאמן עצמאי ומורה פרטי בציור, ועבד בחנות הליטוגרפית שפתח יוזף אוזרילובסקי בווילנה בשנת 1835, שהפכה למוקד של כמה אמנים מוכשרים. הוא טייל בחצי האי קרים, ולדברי אחד המקורות שהה בבית מגורים לאמנים במינסק זמן מה בשנות ה-30 של המאה ה-19.
הוא עזב את וילנה לתפקיד הוראה בגימנסיה קראז'אי בשנת 1837. בזמן שנערכו תוכניות לסגירת בית הספר הוא הועבר להוראת ציור בבית ספר תיכון בהרודנה כעבור שנתיים. בשנת 1844 הוא נכנס לתפקיד במכון לנשים אצילות שנפתח בביאליסטוק שם שהה למשך שארית חייו.
ציורים וליטוגרפיות

הטכניקות העיקריות של קולשה היו ציור שמן (קצת טמפרה), צבעי מים ורישום. הציורים מציגים נופים עירוניים וכפריים, נושא שכיח בציוריו הרומנטיים של קולשה היו אתרים המקושרים להיסטוריה של הדוכסות הגדולה של ליטא, אשר שיקפו את התגברות האקטיביזם האתני הליטאי והפולני באזור. כמה מציוריו האחרים מתארים את פנים כנסיות, הוא צייר גם דיוקנאות, ותפאורות במה לתיאטרון הפרטי של הרוזן פוסלבסקי בארמונו בקוסאבה. ציוריו הפכו לרוב לליטוגרפיות למכירה או לפרסום. הם קישטו בתים אצילים ומעמד הביניים בימי חייו, חלקם מצאו מאז את דרכם למוזיאונים ברחבי האזור.
קולשה היה צייר נוף מוביל במקומו ובזמנו. החלק של אירופה בה התגורר מפוצל כעת בין שלוש מדינות עצמאיות. כעת הוא מתואר כאמן ליטאי, פולני או בלארוסי תלוי במקום פרסום הטקסט שמסביר את עבודתו. הציורים שלו קיבלו את הסיקור הרב ביותר והנושאים שלהם רלוונטיים מבחינה לאומית בליטא (שם שמו נקרא: מיקולאס קולשה).
בתקופה המודרנית, העניינים האזוריים והתיעודיים שלהם התייחסו בעיקר לפולין ובלארוס. בכל אותן מדינות, האמנות שלו היא כעת חלק מהמורשת המשותפת שלהן של הדוכסות הגדולה של ליטא.
קולשה היה מטייל בסביבת המקומות שבהם התגורר ורחוק יותר בחיפוש אחר נושאים חדשים לציוריו הרומנטיים, הנמצאים בין התמונות המעטות של האזור בתחילת המאה ה-19. הוא תרם לסדרת התמונות המהוללת של וילנה שהגה יאן קז'ימייז' וילצ'ינסקי שהחלה לצאת בשנת 1845 ופרסם תיקי ליתוגרפיה משלו בפריז בשנת 1850 וב-1852.
הערות שוליים

↑  Rutkauskienė, Rima (2007). "Mykolas Kuleša". In Zenonas Rokus Rudzikas; Juozas Tumelis; et al. (eds.). Visuotinė lietuvių enciklopedija. 11. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas
↑  Sudolski, Zbigniew, ed. (1999). Korespondencja filomatów: wybór. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich
↑  Kraszewski, Józef Ignacy (1847). "Pejzaż, Michał Kulesza". Tygodnik Petersburski. 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810613322905606  BnF: cb14980288q (data)  ISNI: 0000 0004 9340 5276  VIAF: 303031885   WorldCat (עם VIAF): 303031885 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיכל קולשה".
מגדל גאוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל, משדר 
 מיקום:  מחוז גטינגן 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – ספטמבר 1964
 תאריך פתיחה רשמי:  ספטמבר 1964 
 חומרי בנייה:  בטון 
 מידות
 גובה:  51 מ' 
 קואורדינטות:  51°28′27″N 9°45′58″E﻿ / ﻿51.474081°N 9.766106°E﻿ / 51.474081; 9.766106
  (למפת סקסוניה התחתונה מוגדלת) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדמגדל גאוס(למפת סקסוניה התחתונה רגילה) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדמגדל גאוס
 
מגדל גאוס (בגרמנית: Gaußturm) הוא מגדל תצפית עשוי בטון בגבעות בדרנספלד, גרמניה. בראש המגדל מצויה מסעדה. המגדל נקרא על שם קרל פרידריך גאוס.
המבנה

הקמת המגדל נמשכה 11 חודשים ובנייתו הסתיימה בספטמבר 1964. גובה המגדל 51 מטרים, וקומת התצפית שבראשו מצויה בגובה 528 מטרים מעל פני הים.
עומק יסודות המגדל 6 מטרים, קוטר היסודות 13 מטרים וקוטר המגדל עצמו 5 מטרים.
מעלית מביאה את המבקרים במגדל למרפסת התצפית תוך 55 שניות.
מטבח ארמון הטופקאפי

מטבחי ארמון הטופקאפי היוו סידרה של מכלולים סבוכים ורחבים. הטבחים במטבחים הללו בישלו ארוחות לקבוצות שונות ומגוונות בתוך קהילת הארמון. בטופקאפי המטבחים היו ממוקדים בחצר השנייה של הארמון והיו מחולקים למטבחים שונים- מטבח אימפריאלי לסולטן ולאורחיו, מטבח לבית הספר הקולינרי של הארמון, מטבח להרמון ומטבח לצוות העובדים הפשוטים של הארמון. המטבחים בארמון בנויים לאורך, כמבנה המתפרס על 170 מטר לאורכה של חצר פנימית בארמון. המטבחים הללו נבנו בתקופתו של הסולטאן מחמת הכובש, ושם האדריכל שבנה אותם אינו ידוע. במהלך שלטונו של סולטאן סולימאן המפואר (1520-1566), מטבחי הארמון הורחבו בשל גדול משמעותי באוכלוסיית ארמון הטופקאפי. בשנת 1574, המטבחים, יחד עם חלקים אחרים מארמון הטופקפאי, נבנו מחדש לאחר שנהרסו בשריפה שפרצה בארמון.
אספקת מזון למטבח ארמון הטופקאפי

האספקה הייתה אחת הבעיות הקשות ביותר לפיצוח בחברות הטרום תעשייתיות. ארמון הטופקאפי נבנה כעיר קטנת ממדים בתוך איסטנבול. גודל האוכלוסייה אשר התגוררה בארמון נע בין ארבעה לחמישה אלפי אנשים בתחילת המאה השש עשרה, עד לעשרת אלפים בסוף המאה השבע עשרה. אספקת מזון לקהל רב כל כך, דרשה התארגנות למופת. כך היה הדבר בפועל. מערכת שליטה ובקרה ריכוזית ויעילה ביותר עמדה בראש מטבחי ארמון הטופקאפי, ויצרה את המטבח היעיל והמסודר ביותר התקופה זו.
רכישת המזון למטבחי הארמון התבצעה בשווקים של איסטנבול ושל הפרובינציות שלה. חל איסור על המוכרים בשווקים השונים למכור מוצרים ללקוחות פרטיים, לפני שנציגי הארמון הספיקו לקנות מוצרים המיועדים לארמון. איסור זה הבטיח שני דברים; את היכולת של הארמון לקבל את המוצרים הטובים ביותר וההבטחה שגם בשעת מחסור, עבור ארמון הטופקאפי יימצאו מוצרי מזון. כלל מוצרי המזון המתכלים, נרכשו מהשווקים באיסטנבול. בעקבות כך היה קשר ישיר בין אספקת המזון לארמון לבין אספקת המזון לאיסטנבול כולה. פעמים רבות העדיפו, נציגי הארמון, לרכוש מוצרי מזון מסוימים משווקים מחוץ לאיסטנבול, על מנת לא ליצור חוסר במצרכים הללו בתוך עיר הבירה.
רוב רובם של מוצרי המזון המובאים לארמון הטופקאפי היו מיועדים לכלל המתגוררים בארמון, פרט למוצרי מזון מסוימים, כמו סוכר לדוגמה, אשר היו מיועדים אך ורק לאליטה, לסולטן ולמשפחתו
היררכיה במטבחי ארמון הטופקאפי

המשרד לארגון מטבחי ארמון הטופקאפי, המכונה " משרד המפקח על המטבח האימפריאלי", הוקם תחת שלטונו של מחמת השני. משרד זה היווה יחידה אדמיניסטרטיבית שלמה בארמון ובראשו עמד מפקח ראשי. התפקיד של המפקח על המטבח בארמונות העות'מאניים לא היה פשוט וכלל תחומי אחריות רבים. המפקחים היו אחראים להזמין את המצריכים למטבחי הארמון (גם אוכל וגם כלי בישול למיניהם), ולפזר את המצרכים השונים במטבחי הארמון השונים על פי הצרכים של כל מטבח ומטבח. חלק מרכזי נוסף אשר היה מצוי תחת אחריותם של המפקחים ושל עוזריהם, היה התחום הפיננסי של מטבחי הארמון לרוב מפקחי מטבחי הארמון העות'מאני גויסו מתוך צבא הארמון. גיוס לתפקיד של מפקח על מטבח הארמון היווה קידום ושולב עם העלאה משמעותית בשכר החייל והטבות נוספות.
שתייה בארמון הטופקאפי

חוץ משתיית מים, השתייה בארמונות העות'מאניים הייתה מורכבת בעיקרה מלימונדה, סיידר ועוד משקאות מתוקים מסגנון זה. לא קיים רישום רשמי הנוגע לשתיית אלכוהול בארמונות העות'מאניים, זאת בעקבות איסור שתיית אלכוהול בדת המוסלמית. בעקבות איסור זה, היה בלתי אפשרי לשלם על המשקה האלכוהולי מכספי הארמון, ומי שרצה לרכוש משקה שכזה, קנה זאת מתקציבו האישי. אנשים לא מוסלמים שחיו בתוך הארמונות העות'מאניים, יכלו, מבחינה חוקית, לשתות אלכוהול, אבל בתחום ביתם האישי, בלבד. ניתן לראות כי קיים מוצר נוסף אשר ניקנה שלא מתקציב מטבחי הארמון העות'מאני, אלא על ידי תקציבם האישי של מי שרצו לצרוך מוצר זה- הקפה. הקפה החל להופיע בחייהם של תושבי איסטנבול בחצי השני של המאה השש עשרה, לא מוצאים סימן למתי החלו להשתמש בקפה בארמון העות'מאני, זאת בעקבות העובדה שהיה מוצר זה נחשב, בתקופה זו, לסם.
חג הרמדאן במטבחי ארמון הטופקאפי

הכנות לצום של חודש הרמדאן החלו, הארמון הטופקאפי, חודשיים או שלושה לפני תחילת הצום. ה "איפטר"- טקס שבירת הצום המתבצע בתחילת החשכה, היה משמעותי במיוחד בארמון הטופקאפי. כל ההכנות לקראת טקס זה נעשו שעות רבות לפי תחילת הארוחה. כלי אוכל למיניהם, בגדים לעובדי המטבח, שולחנות ושטיחים חדשים נקנו במיוחד עבור חודש הרמדאן. בנוסף, מספר האנשים אשר עבדו במטבחי הארמון הוגבר במהלך חודש הרמדאן. המנות שהוגשו במהלך חודש זה, בארוחות שיברת הצום, השתנו לפי עונת השנה בה התרחש הרמדאן. לפני הארוחה הוגשו לסועדים מוצרי מזון שונים, כגון זיתים ותמרים, לשבירת צום ראשונית, לאחר מכן החלה הארוחה עצמה. כשאר הגיעה החשכה, וניתן היה לשבור את הצום, התפללו בארמון, כמו בכל הבתים המוסלמיים האחרים, תפילה קצרה ושתו מים ממכה, כשובר צום ראשון . לפני חודש הרמדאן, התפרסמה רשימה של מוזמנים לסעודות שבירת החג- הימים, השעות והשולחנות אליהם מוזמנים כל אחד ואחת. במהלך חודש הרמדאן הסולטאן עצמו, העדיף להישאר לבדו, והווזיר העליון היה אחראי לשלוח לו את מנות שבירת החג הטובות ביותר.