stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טום ג'ונס
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2003 The Definitive Tom Jones
2003 Reload: Greatest Hits
2006 Tom Jones Greatest Hits
וידאוגרפיה

1987 Tom Jones Born To Be Me
1989 Tom Jones Live at this Moment
1992 This is Tom Jones (תוכניות משנים 1969–1971)
1993 This is Tom Jones Too (תוכניות משנים 1969–1971)
1996 ...Tom Jones One Night Only
1999 An Audience with Tom Jones
1999 Tom Jones London Bridge Special (תוכניות משנת 1974)
1999 Tom Jones Classic Country (תוכניות משנים 1980–1981)
2000 Tom Jones 35 Classic Ballads (תוכניות משנים 1980–1981)
2000 Tom Jones - The Ultimate Collection (תוכניות משנים 1980–1981)
2002 Tom Jones - Sincerely Yours (תוכניות משנים 1980–1981)
2002 Tom Jones Live At Cardiff Castle
2002 Tom Jones - Duets By Invitation Only (תוכניות משנים 1980–1981)
2004 Tom Jones - Classic R & B and Funk (תוכניות משנים 1980–1981)
2005 John Farnham & Tom Jones Together in Concert
2006 Tom Jones Sounds In Motion LEGENDS IN CONCERT
2007 This is Tom Jones מארז DVD הכולל תוכניות ברשת ABC
2007 Tom Jones Christmas (תוכניות משנים 1969–1971)
הערות שוליים

↑  רז ישראלי, טום ג'ונס בישראל: מבצע בחסד עליון, גם בגיל 77, באתר nrg‏, 29 ביוני 2017
↑  עמית סלונים‏, הקול בראש: גם בגיל 77 טום ג'ונס הוא עדיין אחד הזמרים הגדולים בסביבה, באתר וואלה, 29 ביוני 2017
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אליסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373277905171  PLWABN: 9810612870805606  BIBSYS: 90598748  BNC: 000685195  BNE: XX888213  BnF: cb13895747m (data)  CiNii: DA16874840  GND: 118895877  ICCU: DDSV000550  ISNI: 0000 0001 0799 1896  LCCN: n50041096  LNB: 000198872  MusicBrainz: 57c6f649-6cde-48a7-8114-2a200247601a  NDL: 00620896  NKC: js20011212044  NLA: 35313359  NLK: KAC2018N0140  NSK: 000442992  NTA: 073599530  RERO: 02-A012356449  SELIBR: 224458  SNAC: w6m07vqt  SUDOC: 08412105X  Trove: 908011  VcBA: 495/101774  VIAF: 37714666   WorldCat (עם VIAF): 37714666 
ג'ונס ב-2009
יבגני רודיאונוב

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1977 מחוז פנזה
 הוצאה להורג:  23 במאי 1996 (בגיל 19) צ'צ'ניה
 מקום קבורה:  מחוז מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 השתייכות:  רוסיה הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1995 – מאי 1996
 דרגה:  טוראי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה הראשונה   הקרב על באמוט
 עיטורים
 אות האומץ
 
יבגני אלכסנדרוביץ' רודיאונוב (ברוסית: Евгений Александрович Родионов; נולד ב-23 במאי 1977 בכפר צ'יבירליי, בפרברי קוזנצק במחוז פנזה - נרצח ב-23 במאי 1996, סמוך לכפר באמוּט בצ'צ'ניה) היה חייל בצבא רוסיה ששירת בשירות משמר הגבול הפדרלי של רוסיה במלחמת צ'צ'ניה הראשונה, שבמהלכה נפל בשבי הצ'צ'ני יחד עם חבריו ליחידה. במהלך השבי הצ'צ'ניים ניסו להכריחו להמיר את דתו ובשל סירובו הוציאוהו להורג. רודיאונוב היה סמל לגבורה ברוסיה של שנות ה-90 וכמה חוגים פרבוסלביים ברוסיה, אף קראו להכריז עליו כ"קדוש". על סירובו להמיר את דתו הוענק לו אות האומץ ואות "תהילת רוסיה".
ביוגרפיה > ילדותו והתבגרותו

יבגני נולד ב-23 במאי 1977 בכפר צ'יבירליי באזור קוזנצק במחוז פנזה. אביו, אלכסנדר קונסטנטינוביץ' היה נגר שייצר רהיטים (ונפטר ארבעה ימים לאחר הלוויית בנו). אמו - ליובוב ואסילייבנה, הייתה מהנדסת. יבגני למד בבית הספר מס' 4 בקוזנצק ואחר כך בבית הספר המקיף בקורילובו בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה. עם סיום הלימודים עבד במפעל רהיטים.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

רודיאונוב שירת ביחידה של משמר הגבול הרוסי, שעברה אימונים באוזרסק, מחוז קלינינגרד, לפני שהועברה לצ'צ'ניה. רודיאונוב שירת בצ'צ'ניה במשך חודש אחד לפני שנפל בשבי הצ'צ'ני.
יבגני רודיאונוב נחטף יחד עם חברי יחידתו על ידי יחידה צ'צ'נית בפיקודו של רוסלן חייחורוייב. במהלך השבי הוא ניסה להימלט וסירב להסיר את שרשרת הצלב שהייתה תלויה על צווארו.
יבגני היה נוצרי מאמין והיה נוהג ללכת עם סבתו לכנסייה, בעת שירותו בצ'צ'ניה נשא על צווארו שרשרת צלב והיה היחיד מבין חבריו לנשק שנשא שרשרת צלב, ולכן החליטו שוביו להיטפל אליו משהבחינו כי הוא נוצרי מאמין - הם הסירו ממנו את הצלב והכריחוהו להתאסלם. לאחר שסירב להסיר את הצלב ואחרי שלושה חודשים בשבי, שלוו בבריונות ועינויים קשים ולאחר שסירב להסיר את הצלב, הוא היה נתון תחת עינויים. הם החליטו להוציאו להורג, ב-23 במאי 1996. חייחורוייב עצמו הודה בכך בהכרזה לתקשורת.
כאשר הגיעו ידיעות ראשוניות על היעלמות חברי היחידה בה שירת רודיאונוב, תחילה הם הוכרזו כעריקים ושוטרים רוסיים הגיעו לבית הוריו של רודיאונוב בחיפוש אחריו. הרשויות החלו להבין שהוא נחטף לאחר שאתר החטיפה נבדק על ידי מומחים לרפואה משפטית שזיהו סימני מאבק ושאריות דם. רודיאונוב נפל בשבי יחד עם חבריו אנדריי טרוסוב, איגור יאקובלב ואלכסנדר ג'לזנוב - כולם אולצו להמיר את דתם, סירבו וכולם נורו למוות, כאשר רודיאונוב נהרג וראשו נכרת.
אמו, ליובוב ואסילייבה נסעה לצ'צ'ניה כדי לחפש אחריו, מתוך הנחה שהוא עריק. מפקדיו לא ידעו לומר לה מה עלה בגורלו, כשהתברר כי נחטף. היא נאלצה לשלם למחבלים צ'צ'ניים שיספרו לה היכן קברו את גופתו, משהתברר כי הוצא על ידם להורג. זיהוי ודאי של גופתו התבצע רק לאחר שדגימת דנ"א אישרה זאת בוודאות.
הוא נקבר סמוך לכפר סאטינו-רוסקוי בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה, סמוך לכנסיית ההתעלות של ישו.
לאחר הוצאתו להורג

רודיאונוב הפך לסמל לגבורה ואומץ, כאדם שמת למען דתו ומולדתו. כמה פלגים בכנסייה האורתודוקסית הרוסית קראו להכריז עליו כמרטיר, אך הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית סירבה לדון בכך.
ב-2009, בית הספר מס' 4 בעיר הולדתו, הפכה לבית הספר מס' 4 ע"ש יבגני רודיאונוב והוצב פסל לזכרו בעיר קוזנצק, נוסף לכך, ב-2008 נעשה סרט תיעודי על חייו.
יבגני רודיאונוב היה השבוי הרוסי המפורסם ביותר בשנות ה-90, בשל דרך מותו, שנתפס כסירוב לוותר על דתו והקרבתו למען המולדת.
כמה שירים נכתבו לכבודו, שהפכו לשירים נודעים ברוסיה:
"יש גיבורים ברוסיה", מאת אלכסנדר חרצ'יקוב
"אלוהים, תציל אותי", מאת אולגה דובובאיה
"שבוי", מאת אלכסיי ויטאקוב
"חייל" מאת סטאס מיכאילוב
ב-8 בספטמבר 1999, במהלך הקרב על דאגסטן, חוטפו ורוצחו של רודיאונוב, הצ'צ'ני רוסלאן חייחורייב נפצע קשה בקרב מול אנשי הספצנאז גר"ו ונפטר מאוחר יותר מפצעיו. כל שלושת אחיו, נעצרו או/ו חוסלו על ידי הכוחות הפדרליים במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
הדעות אודותיו

הכומר דמיטרי דודקו, שהיה פעיל חברתי ולחם למען חופש הדת בברית המועצות, אמר עליו:
יבגני רודיאונוב מסר את נפשו למען ישו, למען האמונה האורתודוקסית. זהו הישג נדיר! מצד אחד מצער שזה גרם למותו ומצד שני - זוהי השראה ואומץ. קונסטנטין הגדול ראה את הצלב ואמר: "בסימן זה נכבוש" ואז ראינו מה קרה, והוא אמר: "רק על ידי האמונה ננצח!" כי אם אתה מסתכל מסביב - שום דבר לא יכול להציל אותנו. ואכן, האיש חי בינינו בזמן מאוד קשה, אולי קשה יותר מאשר בתקופה הסובייטית, כשזה היה חילול קודש. קל יותר לחיות בתקופה שבה היה האתאיזם, תחת שלטון מושחת - קשה יותר. אבל גם בתקופה פגומה זו הוא שמר על אמונתו. אפשר היה לחשוב שנדרש ממנו קצת - רק להסיר את הצלב. אך, בפומבי הוא אולץ לוותר על המושיע.
נשיא צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, אמר עליו כי:
דעתי על מותו של החייל רודיאונוב, שנהרג על ידי ברברים, בדרישה לשנות את אמונתו - זהו מעשה גבורה של אדם אחד אל מול מעשה נתעב של אלה שהרגו אותו.
יאני סייבינן

יאני ניקנור סייבינן (בפינית: Jani Nikanor Sievinen; נולד ב-31 במרץ 1974). הוא שחיין עבר מפינלנד. הוא אלוף עולם, אלוף אירופה, שיאן עולם (החזיק בשיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי במשך 9 שנים) וסגן אלוף אולימפי.
ביוגרפיה

סייבינן נולד בוויטי.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בקואופיו, פינלנד ב-17 בינואר 1992 קבע סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 1:57.19 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סייבינן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.28 דקות, כשבשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:01.18 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.93 שניות, כשבשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 54.57 שניות. הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
במשך שלושה שבועות, 22 בינואר - 10 בפברואר בשנת 1993, ב-3 תחרויות שונות (בריכה של 25 מטר) שנערכו בפינלנד, בפריז ובמאלמו שיפר סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיאו העולמי 3 פעמים והעמיד אותו לבסוף על תוצאה של 1:55.59 דקות. נוסף לכך, התחרות שנערכה במאלמו הוא קבע במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 4:07.10 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, אנגליה אותה שנה זכה סייבינן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.50 דקות, 14 מאיות השנייה איטי משיא העולם ומדליית כסף בתוצאה של 4:15.51 דקות.
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בקואופיו ב-21 באפריל 1994 שיפר סייבינן במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיאו העולמי (1:54.65 דקות), שיא זה הושווה לאחר 6 שנים על ידי אטילה צ'נה מהונגריה (1:54.65 דקות) ונישבר לאחר 10 שנים על ידי ג'ורג' בוול מטרינידד וטובגו (1:53.93 דקות).
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה זכה סייבינן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא עולם חדש של 1:58.16 דקות, לפני גרג בורג'ס מארצות הברית (2:00.86 דקות) ואטילה צנה מהונגריה (2:01.84 דקות), הוא שיפר את השיא בן ה-3 שנים וחצי של תמאש דארני מהונגריה שעמד על 1:59.36 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-9 שנים ונשבר על ידי מייקל פלפס מארצות הברית (1:57.94 דקות). מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:13.29 דקות, אחרי טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ולפני אריק ניימסניק (4:15.69 דקות) שניהם מארצות הברית.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכה סייבינן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.98 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:58.61 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:14.75 דקות.
בתחרות שחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בלפינרנטה, פינלנד ב-20 בינואר 1996 שיפר סייבינן במשחה ל-400 מטר מעורב את שיאו העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 4:06.03 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה סייבינן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.13 דקות, אחרי צנה שקבע שיא אולימפי חדש של 1:59.91 דקות ולפני קרטיס מיידן מקנדה (2:01.13 דקות). במשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא קבע תוצאה של 4:23.13 דקות, שדירגה אותו במקום תשיעי ולכן ויתר על השתתפות בגמר ב', ובסיום התחרות דורג במקום 17. במשחה ל-200 מטר חופשי הוא קבע תוצאה של 1:49.05 דקות שדירגה אותו במקום שמיני ביחד עם פול פלמר מבריטניה, שני השחיינים ערכו swim-off אך קבעו שוב תוצאה זהה 1:48.89 דקות. לאחר שהחליט לוותר על swim-off נוסף על מנת להשתתף בגמר א' הוא דורג בסיום התחרות במקום 17. נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:22.99 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכה סייבינן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.12 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:24.59 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 1999 זכה סייבינן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 זכה סייבינן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:56.27 דקות, לפני ג'יימס היקמן מבריטניה (1:56.86 דקות) ומאסימיליאנו רוסולינו מאיטליה (1:58.05 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.54 דקות, לפני טרנס פרקין מדרום אפריקה (4:10.56 דקות) ומיקי חליקה מישראל (4:10.90 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 54.08 שניות, אחרי ניל ווקר מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 52.79 שניות ולפני ג'יימס היקמן (54.38 שניות).
באולימפיאדת סידני (2000) סיים סייבינן במקום שמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.49 דקות ובמקום 27 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:25.16 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 זכה סייבינן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:59.30 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה במדריד, ספרד במאי 2004 זכה סייבינן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:00.43 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים סייבינן במקום 20 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.79 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.64 דקות, הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 56.84 שניות.
תארים והישגים

בסך הכל קבע סייבינן 11 שיאי עולם, 3 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי (בריכה של 25 מטר), 6 שיאי עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (1 בבריכה אולימפית ו-5 בבריכה של 25 מטר) ו-2 שיאי עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (בריכה של 25 מטר).
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
טנקיל

| טנקיל |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו אילני
מין:: טנקיל
שם מדעי
 Dendrolagus scottae ‏פלנרי, 1990
תחום תפוצה


הטנקיל (שם מדעי: Dendrolagus scottae; קרוי גם קנגורו אילני סקוט) הוא מין של קנגורו אילני נדיר שאנדמי לאזור מצומצם ברכסי ההרים של צפון גינאה החדשה. הוא התגלה בשנת 1989 על ידי הזואולוג האוסטרלי טים פלנרי (אנ'), ותיאור מדעי ראשון שלו פורסם שנה לאחר מכן. מין זה חי ביערות טרופיים, ובניגוד לרבים מקרוביו, מבלה את מרבית זמנו על האדמה בחיפוש אחר עלים, שרכים וטחבים. הטנקיל אשר נמצא בסכנת הכחדה חמורה, הוא אחד מקנגוריי העצים הנדירים ביותר, ואוכלוסייתו מוערכת בכ-200 פרטים בלבד. הוא מאוים בעיקר מציד על ידי הילידים הפפואנים לבשרו ופרוותו, ובמידה מסוימת גם מצד אובדן בית גידול. עם הקמת הברית לשימור הטנקיל בתחילת המאה ה-21, אוכלוסיית הטנקילים שהייתה על סף הכחדה מוחלטת החלה להתייצב בהדרגה כתוצאה מהעלאה המודעות בקרב האוכלוסייה המקומית למצבו.
מין זה מחולק לשתי אוכלוסיות הנפרדות גאוגרפית ועשויות לייצג שני תת-מינים:
אוכלוסיית הטנקיל - נמצאת ברכס הרי טוריצ'ילי בחלק המזרחי של התפוצה.
אוכלוסיית הפיוו - נמצאת בהר מאנאווה בקצה רכס באווני בחלק המערבי של התפוצה.
תיאור

הטנקיל הוא כיסאי גדול למדי עם גוף כבד וגוצי המעניק לו מראה דמוי-וומבט. יש לו גב מקושת, ראש רחב ועגלגל, וחרטום גדול וקצר במיוחד. האוזניים שלו קצרות ומשולשות. הוא מתאפיין בזרועות חזקות ועבות עם טפרים גדולים ומעוקלים, ורפידות מחוספסות בכפות הידיים והרגליים. בדומה לקרובו הדינגיסו, גם לטנקיל זנב גלילי ועבה אשר קצר בהרבה משל קנגוריי עצים אחרים. הסיבה לכך היא שהטנקיל נוהג לבלות את מרבית זמנו על הקרקע מאשר על העצים, כך שהצורך בזנב ארוך במיוחד לאיזון פחות חיוני עבורו. אף על פי כן, הוא מסוגל לטפס היטב על צמרות העצים, ועצמותיו החסונות מאפשרות לו לבצע נפילה חופשית ממרומי העצים לקרקע מבלי להינזק. יכולת הטיפוס תשמש אותו בעיקר על מנת להימלט מסכנה.
אצל הטנקיל, ההבדלים בין הזכר לנקבה באים לידי ביטוי בעיקר במידות הגוף: משקל הזכר 11.5-9.5 קילוגרם, ומשקל הנקבה 9.5-6.8 קילוגרם. אורך גופו של הזכר עד 75 סנטימטרים, ושל הנקבה 56–72 סנטימטרים. אורך הזנב זהה פחות או יותר אצל שני הזוויגים (59-52 סנטימטרים לזכר, 54-52 סנטימטרים לנקבה). לעומת הטנקיל, הפיוו בעל מידות גוף קטנות יותר. מבחינה פיזית, הטנקיל מזכיר מאוד את קנגורו אילני דוריה או את האיפולה. הטנקיל נבדל מקנגוריי עצים אחרים בפרוותו האפלה והחדגונית יחסית, בפניו השטוחות, בשיניים טוחנות גדולות יותר, ובשרירי לעיסה קטנים.
הפרווה של הטנקיל עבה ודחוסה, והיא ידועה בריח החזק שלה אשר מותיר חותמי ריח על עצמים למשך זמן רב. צבעה הכללי של הפרווה כהה ואפל, ונע בין חום-קפה לחום-שוקולד כהה; לעיתים קרובות, פלג הגוף הקדמי הכולל את הכתפיים, הצלעות והעורף בעל גוון של שחור מבריק. החזה עשוי להיות בהיר במעט משאר הגוף (בצבע אוכרה או חום דהוי), אך הבטן והמפשעה יהיה בדרך כלל כהים. אחד מסימני הזיהוי של הטנקיל, הוא הזרועות והירכיים שלו אשר מתאפיינים לרוב בצבע כסוף, אפרפר חיוור או חום צהבהב ובולטים במיוחד על רקע הפרווה הכהה. אוזניו של הטנקיל וכן כפות ידיו ורגליו בצבע שחור מבריק, וטפריו כחלחלים. ראשו של הטנקיל בצבע חום כהה-אפרפר, ובהיר במעט מצבע הגוף. סקלת צבעי הראש הנפוצה, כוללת מצח כסוף, לחיים חומות עם גוון ערמוני, חרטום אפור-כחלחל וסנטר שחור; במקרים רבים, הראש עשוי להיות בצבע אחיד (כהה או בהיר). סביב עיניו של הטנקיל יש טבעות ורודות שנובעות מהיעדר שיער. זנבו של הטנקיל בצבע שחור פחם, והוא מפוספס בבסיסו בדרך כלל בפסים או בכתמים זהובים עבים, שגודלם, מספרם וצורתם משתנים מפרט לפרט.
תפוצה ואקולוגיה

הטנקיל אנדמי לאי גינאה החדשה; בתוך האי, הוא מוגבל לאזור מצומצם ברכס ההרים הצפוני במחוז סאנדאון שבפפואה. טווח התפוצה הנוכחי של הטנקיל הוא 50 קמ"ר בלבד. התפוצה מקוטעת לשני חלקים עיקריים: החלק הגדול יותר בהרי טוריצילי אשר מאוכלס על ידי הטנקיל והחלק הקטן בהר מאנאווה הנמצא בקצה רכס באווני ואשר מאוכלס על ידי הפיוו.
בית הגידול של הטנקיל מורכב מיערות גשם טרופיים ויערות עננים לאורך הרכס של הרי טוריצ'ילי והר מאנאווה בגבהים של 1,500-900 מטר מעל פני הים, וכולל בין השאר עצי אראוקריה ופודוקרפיה (מהמחטיים), ושיחי ראפנה (מהרקפתיים), אוגניה (מההדסיים), טטראכרה (מהדילניים) וסקאבולה (מהאסטראים). סביבת המחיה של הטנקיל מתאפיינת באדמה בוצית ובמגוון רחב של אפיפיטים סקולריים, שרכים וטחבי עלים המכסים את הקרקע ואת העצים ומשמשים כמזון חשוב עבורו. כמות המשקעים הממוצעת באזור זה גבוהה במיוחד ועומדת על כ-3,000 מילימטר לשנה.
לאור נדירותו של הטנקיל וסביבת המחיה הבלתי נגישה שלו, מעט מאוד ידוע על אורח חייו. הטנקיל הוא יונק פעיל יום, אשר בניגוד למרבית קנגוריי העצים מבלה את זמנו בעיקר על קרקעית היער הבוצית. הוא מטפס לעצים בעיקר בעת שיחור מזון או על מנת להימלט מסכנה. אף שבתצפיות במהלך המאה ה-21 הטנקיל נראה פעיל בגפו, ילידים פפואנים מדווחים שהם נתקלו בעבר בקבוצות משפחתיות שמורכבות מזכר, נקבה וגורים. הפיוו לעומת זאת, נצפה גם כיום בקבוצות משפחתיות ולעיתים אפילו בקבוצות מורחבות של עד שישה פרטים. ייתכן בסבירות גבוהה שההבדלים בין הטנקיל לפיוו נובעים כתוצאה מהציד השכיח יותר בהרי טוריצ'ילי בהן נמצא הטנקיל, ופחות בהר מאנאווה שבו חי הפיוו. הן הזכר והן הנקבה טריטוריאליים, אך שטחו של הזכר גדול יותר ועשוי להכיל מספר שטחי נקבות.
התקשורת בין הטנקילים אינה ידועה, אך סביר להניח שהיא מתבצעת בעיקר באמצעות חוש הריח ושמיעה. לפרוות הטנקיל כאמור יש ניחוח חזק המותיר חותמי ריח על עצמים למשך זמן רב, וככל הנראה הריח משמש כאמצעי לסימון הטריטוריה. הטנקיל הוא יונק אוכל עלים, המגלה העדפה בעיקר לעלים של מיני גפניים; הוא מגוון את תזונתו גם בשרכים ואפיפיטים אותם הוא מוצא על הקרקע הבוצית או על העצים.
לא ידוע על טורף טבעי של הטנקיל מלבד האדם. אחת התכונות של הטנקיל הידועה בעיקר לציידים, היא שקל יותר למצוא אותו בחודשי אפריל ומאי. הסיבה לכך, היא שהרי טוריצ'ילי מתאפיינים במורד תלול ובלתי נגיש בצד הצפוני, בניגוד לצד הדרומי שמתאפיין במורד מתון; הטנקיל נעלם כמעט לחלוטין בצד הדרומי שנגיש לציידים ושורד בעיקר בצד הצפוני. במהלך העונה הגשומה שמגיעה לשיאה בחודשי אפריל ומאי, הטנקיל נוהג לנדוד מהמורדות הצפוניים התלולים לפסגות ההרים שבהם המזון מגוון יותר, ואז הוא הופך לחשוף בפני הציידים שמגיעים לפסגות מהצד הדרומי.
הטנקיל מתרבה לאורך השנה ללא עונת רבייה מוגדרת, והזכרים עשויים להילחם ביניהם במהלך נוכחות נקבה. הטנקילית ממליטה גור אחד בכל פעם, ובין המלטה להמלטה יש מרווח של 12 חודשים. ההיריון נמשך כ-32 יום ולאחר מכן נולד ולד זעיר שזוחל בכוחות עצמו לכיס. הוא נותר בכיס במשך 9 חודשים. בגיל 10–12 חודשים, הגור עוזב את הכיס, אך עדיין יונק מהאם. תוחלת החיים של הטנקיל אינה ידועה, וככל הנראה עשויה להיות עד 20 שנים בשבי.
מצב

הטנקיל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), עקב ירידה דרסטית במספריו שמוערכת בלא פחות מ-90% מאז גילויו בשנות ה-90 של המאה ה-20, והגעה לשפל של 100 פרטים בלבד בשנת 2000. הסיבה העיקרית לצניחה הבלתי נתפסת במספרי הטנקיל נבעה מציד נרחב עבור בשרו ופרוותו של הטנקיל על ידי הילידים הפפואנים לאורך רכס הרי טוריצ'ילי ובאווני, ובמידה מסוימת גם מצד בירוא יערות לשימושים חקלאיים. שני האיומים הללו גברו בעקבות הגידול המהיר באוכלוסייה האנושית בפפואה כתוצאה מגישה לציוד רפואי טוב יותר, והשימוש הגובר והולך בנשק החם שהחליף את החץ וקשת המסורתיים, והפך את הציד למשימה קלה יותר מבעבר.
מצב > איומים

האיומים על הטנקיל התרבו גם בגלל נטישת מנהגים ואמונות מסורתיות בקרב הילידים הפפואנים המקומיים. בעוד שבעבר למשל הייתה אכיפה מקומית נוקשה כנגד מסיגי גבול שצדים בשטח שאינו שלהם, עם התרבות הנשק החם הציידים חשו בטוחים יותר לפלוש לשטחים של שבטים אחרים במרדף אחר בעלי חיים. דוגמה מובהקת נוספת היא האמונה העממית אודות רוח ה"מסאלאי"; המסאלאי היא ישות על-טבעית במיתולוגיה הפפואנית השוכנת במקומות מיוחדים בטבע כמו מפלי מים, הרים, ביצות, נהרות ובורות. בעבר היה  טאבו מקומי שאסור לטפס על הרכסים הגבוהים של הרי טוריצ'ילי בשל היותם מקום משכנה של המסאלאי, כך שהטנקיל היה יכול לחיות על הפסגות בבטחה. עם הגעת המיסיונרים לאזור, האמונות העממיות נדחקו במקומות רבים לטובת הנצרות, וכך גם נשבר באיטיות הטאבו המקומי אודות הטיפוס והציידים הרגישו חופשיים בהדרגה לצוד באזורים שבהם לא נכנס אף אדם קודם לכן מחשש מרוחות. אתר סויפיני למשל, היה נחשב בעבר על ידי הילידים לאחד האתרים החשובים ביותר של המסאלאי בהרי טוריצ'ילי, אך הוא איבד את מעמדו כמקום מקודש בסביבות שנות ה-90 של המאה ה-20, ובתוך חודשים ספורים הטנקילים ניצודו בו עד שנעלמו לחלוטין. על פי ראיונות עם ציידים ומקומיים, הטנקיל הפך במרוצת הזמן לנדיר יותר ויותר, וזוגות לא נצפו במשך שנים רבות כתוצאה מלחץ הציד שהפך אותם למינים מתבודדים וזהירים.
לגבי אוכלוסיית הפיוו המצב שונה מעט; אף שהפיוו מוגבל ככל הידוע להר מאנאווה, הוא לא מאוים כמו אוכלוסיית הטנקיל בהרי טוריצ'ילי. יש לייחס זאת בעיקר לאוכלוסייה האנושית הקטנה יחסית סביבות ההר, המתרכזת בכפר אחד המרוחק כמה שעות הליכה מבסיס ההר. בנוסף, אף על פי שתושבי הכפר מתפרנסים מאיסוף ביער ומציד, הם כמעט ואינם צדים על ההר עצמו אלא ביערות שלמרגלותיו. עד שנות ה-70 של המאה ה-20, תושבי הכפר ראו בהר ממלכה של הישות העל-טבעית "מסאלאי", ולא העזו לטפס עליו. הטאבו סביב הטיפוס על ההר נשבר לאחר שאורניתולוג מערבי ביקר באזור וביקש מהתושבים להדריך אותו בטיפוס על ההר. מרבית המקומיים שהתלוו אליו נעצרו במורדות האמצעים של ההר ולא הסכימו להתקדם הלאה, להוציא כמה בודדים שהעזו לטפס למרומי ההר בהסתמכם על הגנה מצד האורניתולוג שהיה חמוש בנשק חם. כאשר היו רחוקים כמה מאות מטרים מהפסגה, גם הבודדים שליוו את האורינתולוג נעצרו. רק לאחר שהוא טיפס לבדו לפסגה וירה ברובהו לסמן שהוא עדיין חי, הם העזו לבוא בעקבותיו. גם כיום, מרבית התושבים עדיין נמנעים מלטפס על הר מאנאווה, ואף הציידים שאינם חוששים מטיפוס, מנהלים עליו ציד מוגבל כשהם נזהרים מאוד שלא לצוד את הפיוו יתר על המידה. מאידך, הפיוו מוגבל כאמור להר יחיד, כך שהאוכלוסייה שלו קטנה בהרבה ועשויה להיפגע אנושות אם תהיה עלייה פתאומית בשכיחות הציד על ההר.
מצב > שימור

בדיוק כאשר אוכלוסיית הטנקיל הגיעה לשפל של 100 פרטים בלבד בשלהי המאה ה-21, הוקמת הברית לשימור הטנקיל שהחלה לפעול להעלאת המודעות בקרב האוכלוסייה המקומית אודות הטנקיל הנדיר וקרובו קנגורו אילני עטוי-זהב אשר עמדו שניהם על סף הכחדה. הברית לשימור הטנקיל הצליחה באמצעות הרצאות בבתי ספר ואצל נכבדים מקומיים לשנות את היחס של האוכלוסייה המקומית כלפי הטנקיל, ולהמיר את צריכת בשר הטנקיל בבשר ארנבים, דגים, ותרנגולות. מאז הקמתה של הברית, היא הצליחה להגיע להסכם עם לא פחות מ-50 כפרים ברחבי הרי טוריצ'ילי על הפסקת הציד של הטנקיל והתייחסות עליו כיונק מוגן, וכתוצאה מכך הירידה הדרסטית במספרי הטנקיל נפסקה, והאוכלוסייה החלה לראשונה לגדול במעט ולהראות סימני התאוששות.
נכון לשנת 2015, מגמת האוכלוסייה של הטנקיל נחשבת ליציבה, והאומדן האחרון מעריך שישנם כ-200 טנקילים בוגרים בטבע. הברית לשימור הטנקיל ממשיכה להעמיק את מעורבותה בחיי הקהילות המקומיות, ומשלבת את הילידים המקומיים בפעולות שימור, חינוך, ניטור ומחקר. ממשלת פפואה התחייבה מצידה להקמת אזור שימור בגודל של 200,000 דונם במרכז רכס טוריצ'ילי. ארגוני השימור המקומיים מתמקדים כעת בניסיון לחקור את אוכלוסיית הפיוו, להעריך את מצבו ואת האיומים עליו ולהכין אסטרטגיית שימור עבורו.