stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס-גאורג פון פרידבורג

| --- | --- |

כניעה ראשונה-מונטגומרי (שני משמאל) מקבל את המשלחת הגרמנית בראשות פון פרידבורג (מחזיק מסמך). מימין-אדמירל גרהרד וגנר; גנרל אברהרד קינצל. 3 במאי 1945
 לידה:  15 ביולי 1895 שטרסבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  23 במאי 1945 (בגיל 49) פלנסבורג, אזורי הכיבוש בגרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות אדלביי 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 צאצאים:  לודוויג פון פרידבורג 
 השתייכות:  הצי הגרמני הקיסרי הצי הגרמני הקיסרי   רייכסמרינה רייכסמרינה   קריגסמרינה קריגסמרינה
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צי הצוללות   מפקד הקריגסמרינה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המערכה באוקיינוס האטלנטי  מלחמת העולם השנייה  המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945)
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בכסף
 
כניעה שנייה-פון פרידבורג (מימין) במעמד הכניעה בריימס. במרכז - גנרל אלפרד יודל, משמאל - מיור וילהלם אוקסניוס, 7 במאי 1945
קברו של גנרל אדמירל פון פרידבורג
הנס-גאורג פון פרידבורג (בגרמנית: Hans-Georg Friedrich Ludwig Robert von Friedeburg;‏ 15 ביולי 1895 – 23 במאי 1945) היה המפקד האחרון של הקריגסמרינה והגנרל הגרמני היחיד שחתם על כל שלושת ההסכמים של כניעת גרמניה הנאצית באירופה בסיום מלחמת העולם השנייה. התאבד זמן קצר לאחר מכן.
ביוגרפיה

פרידבורג הצטרף לצי הקיסרי הגרמני באפריל 1914. לאחר סיום קורס קציני ים הוא שירת במספר אניות מלחמה. מדצמבר 1917 - יוני 1918 עבר קורס קציני צוללות והוצב כקצין בצוללת U-114.
לאחר המלחמה המשיך לשרת ב"רייכסמרינה" שהיה הזרוע הימית של הרייכסווהר כקצין על מספר אניות מלחמה. ב-1935 הפך הרייכסמרינה לקריגסמרינה. בקיץ 1939 חזר לתקופה קצרה לפקד על הצוללת U-27 וביולי 1939 עבר למפקדת הצוללות תחת פיקודו של קרל דניץ. הוא היה אחראי על אימון הצוותים ופריסת הצוללות בנמלי צרפת.
ב-30 בינואר 1943 סולק מפקד הקריגסמרינה גרוס-אדמירל אריך רדר מתפקידו ודניץ החליף אותו. פון פרידבורג מונה למפקד כוח הצוללות.
ב-1 במאי 1945 מונה דניץ לנשיא על פי צוואתו של אדולף היטלר שהתאבד יום לפני כן. פון פרידבורג מונה למפקד הקריגסמרינה והועלה לדרגת גנרל-אדמירל.
ביוגרפיה > הסכמי הכניעה

ב־3 במאי הגיעה למפקדתו של הפילדמרשל הבריטי ברנרד לו מונטגומרי בצפון-מערב גרמניה ליד לינבורג, משלחת מטעם ראש מפקדת הכוחות המזוינים וילהלם קייטל, בראשות פון פרידבורג. הגרמנים ביקשו ממונטגומרי שייקבל את כניעת הכוחות הגרמניים הנסוגים מפני הסובייטים, אולם מונטגומרי סירב לדון בגורל הכוחות הנמצאים בחזית הסובייטית, ודרש את כניעת הכוחות שנמצאים בחזית שלו. לבסוף, אחרי שפון פרידבורג חזר למפקדה הגרמנית וקיבל אישור הוא שב למפקדתו של מונטגומרי, שם חתם ב-4 במאי בשעה 18:30 על כניעה ללא תנאי של הכוחות הגרמניים בהולנד, בצפון-מערב גרמניה ובדנמרק, החל מ־5 במאי בשעה 08:00 (לפי שעון הקיץ הבריטי).
פון פרידבורג הוטס ממפקדתו של מונטגומרי למפקדתו של אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית באירופה, בריימס שבצפון מזרח צרפת. ב-6 במאי שלח דניץ לריימס את הגנרל אלפרד יודל, ונתן לו את הסמכות הבלעדית לחתום על כניעה.
כתב הכניעה הצבאית נחתם ב־7 במאי בשעה 02:41 לפנות בוקר. הכוחות הגרמנים הסכימו לכניעה ללא תנאי הן למפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית, והן לפיקוד הסובייטי העליון, החל מ-8 במאי בשעה 23:01 (לפי זמן מרכז אירופה). מטעם הגרמנים חתמו יודל ופון פרידבורג מטעם המפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית באירופה חתם סמית, ובנוסף חתמו: גנרל איוון סוסלופרוב (נציג ברית המועצות) וגנרל פרנסואה סבז (נציג צרפת).
אולם לאחר החתימה התברר שהסובייטים, שחששו שהגרמנים יצליחו להפסיק את הלחימה רק בחזית המערבית, לא היו מרוצים מנוסח ההסכם, ומכך שהוא נחתם במפקדה של אייזנהאואר. לכן הם דרשו חתימה נוספת על נוסח מתוקן, בברלין. הסתייגותם הגיעה רק אחרי שנחתם כתב הכניעה, אולם הם לא ויתרו, וב-8 במאי, מעט לפני חצות, נחתם כתב כניעה שני, בברלין, הכבושה על ידי הצבא האדום. מהצד הגרמני כתב הכניעה נחתם על ידי וילהלם קייטל, גנרל אדמירל פון פרידבורג (כנציג קריגסמרינה) וגנרל הנס-יורגן שטומפף כנציג לופטוואפה. בשם מפקדת בעלות הברית באירופה חתמו: מרשל האוויר הבריטי ארתור טדר, גנרל אמריקאי קארל ספאץ, גנרל צרפתי ז'אן דה לאטר דה טסיני. בשם הפיקוד הסובייטי חתמו מרשל גיאורגי ז'וקוב וגנרל וסילי סוקולובסקי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר חתימת הסכם הכניעה בברלין הורשה פון פרידבורג לטוס לפלנסבורג שם שהה בחברת שרי ממשלת פלנסבורג ללא תפקיד מוגדר.
ב-23 במאי 1945 נאסרו כל חברי ממשלת פלנסבורג ונאמר להם שהם מועברים לחקירה ולמאסר על פשעי מלחמה. פון פרידבורג לא יכול היה לשאת זאת. הוא ביקש ללכת לשירותים ושם נגס בכמוסת ציאניד ומת מיד.
הערות שוליים

התאבד ב-24 ביוני 1945
↑  התאבד ב-24 ביוני 1945
| גנרל-אוברסטים וגנרל-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה ואוברסט-גרופנפיהררים באס אס |
| --- | --- | --- |
| גנרל-אוברסטים | וילהלם אדם • ארנסט אודט • הנס-יירגן פון ארנים • יוהנס בלסקוביץ • לודוויג בק • היינץ גודריאן • אולריך גראוארט • פרידריך דולמן • אדוארד דיטל • אוטו דסלוך • קורט האזה • פרנץ האלדר • הנס הובה • קרל-אדולף הולידט • הרמן הות • גוטהרד היינריצי • ולטר הייץ • קרל הילפרט • קורט פון המרשטיין-אקוורד • אריך הפנר • יוזף הרפה • הוברט וייזה • היינריך פון ויטינגהוף • ולטר וייס • הנס פון זלמות • אלפרד יודל • ארווין ינקה • הנס ישונק • אלכסנדר להר • גאורג לינדמן • ברונו לרצר • אברהרד פון מקנזן • ניקולאוס פון פאלקנהורסט • פרידריך פרום • ורנר פון פריטש • יוהנס פריסנר • קורט צייטצלר • גינטר קורטן • אלפרד קלר • ארהרד ראוס • ריכרד רואוף • גינטר רידל • גאורג-הנס ריינהרדט • לותר רנדוליץ • אויגן פון שוברט • קורט שטודנט • הנס-יורגן שטומפף • אדולף שטראוס • קרל שטרקר • רודולף שמידט |  |
| גנרל-אדמירלים | קונרד אלברכט • הרמן בהם • קרל ויצל • ולטר ורצכה • אלפרד זאלווכטר • וילהלם מרשל • הנס-גאורג פון פרידבורג • אוסקר קומץ • רולף קרלס • אוטו שולצה • אוטו שניוינד |  |
| אוברסט-גרופנפיהררים | יוזף דיטריך • קורט דליגה • פאול האוסר • פרנץ שוורץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123561582  ISNI: 0000 0000 4573 4076  LCCN: no2002101632  NARA: 10612927  SNAC: w6r37474  VIAF: 20592671   WorldCat (עם VIAF): 20592671
הר ריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Alan Reece 
 גובה:  1,085 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°50′00″S 58°32′00″W﻿ / ﻿63.8333°S 58.5333°W﻿ / -63.8333; -58.5333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ריס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר ריס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ריס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ריס
 
הר ריס (באנגלית: Mount Reece) הוא הר שפסגתו חשופה מקרח, ברמת קונדופריי, בצידו הדרומי של חצי האי טריניטי, באזור ארץ גרהאם של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הר ריס ממוקם 7 קילומטרים ממערב לנקודת פיט;
הר ריס ממוקם 3 קילומטרים דרום-מזרחית מפסגת סקאקאוויצה.
הר ריס מהווה את הגדה הדרומית של קרחון ויקטורי.
גובהו של הר ריס 1,085 מטרים מעל פני הים, והוא הנקודה השנייה בגובהה ברמת קונדופריי.
היסטוריה > מיפוי ההר

הר ריס מופה לראשונה בשנת 1945 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS).
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם אלאן ריס (Alan Reece), שהיה מפקד תחנת המחקר של FIDS שבאי דספשן בשנת 1945, ושירת כמטאורולוג וכגאולוג בבסיס מפרץ התקווה בשנת 1946. ריס היה חבר במשלחת הנורווגית-בריטית-שוודית לאנטארקטיקה בין השנים 1949–1952. ריס נהרג בתאונת מטוס באזור הארקטי הקנדי, בשנת 1960.
השורה המורמונית

האסם של ג'ון מולטון בשורה המורמונית, לרקע רכס טיטון
האסם של תומאס אלמה מולטון בשורה המורמונית
האסם בחוותו של אנדי צ'יימברס בשורה המורמונית
השורה המורמונית (או המחוז ההיסטורי מורמון רואו - באנגלית: Mormon Row Historic District) היא שורה של מבנים לאורך כביש ג'קסון-מוראן במדינת ויומינג בארצות הברית, לצד הקצה הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גרנד טיטון, בעמק הקרוי ג'קסון הול. שורת בתים זו מהווה עדות נוף כפרית היסטורית: במקום ישנם שישה ריכוזי בתים וכן חורבות בית מבודד, שבהם יש כדי לשפוך אור על ההתיישבות המורמונית במקום; נותרו בו עדויות על מערכות הניקוז של המתיישבים, על אסמיהם, על שדותיהם ועל מכלאותיהם לחיות המשק.
האזור גם ידוע בשם "מישורי האנטילופה" (Antelope Flats), והוא ממוקם בין היישובים מוס (Moose) וקלי (Kelly). המקום מהווה מוקד משיכה פופולרי לתיירים ולצלמים, בשל המבנים ההיסטוריים שבו, עדרי הביזון הרועים בו והנוף המרשים של רכס טיטון שניצב ברקע. אדמת הסחף שבמזרח ההר בלקטייל ביוט (Blacktail Butte) הייתה מיקום מתאים יותר לצורכי חקלאות ממרבית האזורים האחרים בעמק ג'קסון הול, המאופיינים בקושי להשיג מים ממקור זמין. בשנות ה-90 של המאה ה-19 החלו חוואים מורמונים מאיידהו ליישב את המקום, והם ייסדו במקום קהילה בשם "גרובונט" (Grovont), המונה 27 בתים. המתיישבים המורמונים נטו להקים קהילות מצופפות, בניגוד לסגנון ההתיישבות המבודד שהיה לפני כן מקובל יותר בעמק ג'קסון הול.
עיקר חשיבותה של שורת מבנים היסטורית זו בתקופות בניית החוות של אנדי צ'יימברס (Andy Chambers), תומאס אלמה מולטון (או ת.א. מולטון; T.A. Moulton) ואחיו ג'ון מולטון (John Moulton) מ-1908 עד שנות ה-50 של המאה ה-20. ת.א. מולטון בנה את האסם שלו עם בניו בין 1912 ל-1945, ולצדו נבנה האסם של אחיו ג'ון; שניהם נחשבים כיום אתרים סמליים ומושאי צילום פופולריים, לרבות בלוחות שנה ובפרסומות. החווה של אנדי צ'יימבס היא מבנה החווה היחיד ששוּמר עד כדי שנותר כיום שלם כמעט וללא שינוי. מלבד אנדי צ'יימברס, ג'ון וט.א. מולטון, ניתן למנות בין שאר המתיישבים באזור את ג'וזף אגלסטון (Joseph Eggleston), אלברט גונטר (Albert Gunther), הנרי מאי (Henry May), תומאס מורפי (Thomas Murphy) וג'ורג' ריניקר (George Riniker).‏
ב-1997 נרשם המחוז ההיסטורי מורמון רואו ברשימה הלאומית של אתרים היסטוריים של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "Mormon Row Historic District". National Register of Historic Places. Wyoming State Preservation Office. 2008-08-12.
↑  National Register of Historic Places Registration Form, טופס המועמדות של השורה המורמונית לרשימה הלאומית של האתרים ההיסטוריים בארצות הברית
1 2  "Chapter 6: The Pioneers: Homesteading in Jackson Hole, 1884-1900". A Place Called Jackson Hole: A Historic Resource Study of Grand Teton National Park. National Park Service. 2008-08-12. נבדק ב-15 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mormon Row". Grand Teton National Park: Cultural History. National Park Service. נבדק ב-17 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mormon Row, National Park Service
↑  Thomas Moulton Barn, Finding BrokeBack
↑  "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service. 2012-07-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315528600   WorldCat (עם VIAF): 315528600
הנס-אדולף פריצמן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1901 הקיסרות הגרמנית טולקמיט, ממלכת פרוסיה 
 התאבד:  21 במאי 1945 (בגיל 43) הממלכה המאוחדת לינבורג, אזור הכיבוש הבריטי בגרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן 
 השתייכות:  אס אס 
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
  הצלב הגרמני בזהב
 
הנס-אדולף פריצמן (בגרמנית: Hans-Adolf Prützmann; ‏31 באוגוסט 1901, טולקמיט, פרוסיה המערבית – 21 במאי 1945, לינבורג) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי שהתאבד עם סיום המלחמה.
ביוגרפיה

לאחר שסיים את בית הספר, פנה פריצמן ללמוד אגרונומיה בגטינגן. ב-1918 הצטרף לאחד הפרייקורפס, אך השתתף בלחימה לראשונה רק ב-1921, כשנטל חלק בדיכוי התקוממות הפולנים בשלזיה עילית. לאחר מכן עבד כמפקח חקלאי במשך שבע שנים בצפון מזרח גרמניה.
שירותו באס אס

ב-1929 הצטרף פריצמן לאס אה, אך עזב אותו ב-1930 לטובת האס אס (מס' חבר: 3,002). באותה שנה, התקבל למפלגה הנאצית (מס' חבר: 142,290). פריצמן התקדם במהירות: ביולי 1932 נבחר להיות ציר ברייכסטאג; בפברואר 1934 ניתנה לו דרגת גרופנפיהרר ועמה הפיקוד על הגזרה הדרום-מערבית של האס אס, שכללה את שטוטגרט וסביבותיה. בליל הסכינים הארוכות עצרו הוא וארבעה מאנשיו את הרמן מאתייס, איש אס אה וראש המשטרה הפוליטית בוירטמברג, שהיה מסוכסך עם היינריך הימלר; מאתייס הוצא להורג בבוקר ה-1 ביולי 1934.
ממרץ 1937 עד אפריל 1941 היה פריצמן מפקד המשטרה והאס אס של אזור המבורג; הגאולייטר ונציב הרייך במקום, ולתר קאופמן, מינה אותו לחבר סנאט העיר ולאחראי מטעמו על אכיפת החוק. עם סיום כהונתו הוענקה לו דרגת גנרל-לייטנט של המשטרה, והוא עבר לקניגסברג, שם מילא תפקיד זהה לזה שהיה לו בהמבורג, הפעם תחת אריך קוך.
ב-29 ביוני 1941 - שבוע לאחר תחילת מבצע ברברוסה - מונה פריצמן למפקד האס אס והמשטרה של גזרת 'רוסיה-צפון', והופקד על המדינות הבלטיות, והמטה שלו פעל מריגה. הוא היה מעורב בהוצאה לפועל של הפתרון הסופי במדינות אלה: במהלך יולי, רצחה איינזצגרופה א' רבבות יהודים בשטח השיפוט שלו. פריצמן היה זה שהורה על הקמת הגטו הראשון בריגה, בו רוכזו 30,000 יהודים בסוף החודש. בתחילת אוגוסט, כשנשאל על ידי אחד מהכפופים לו לאן מתכננים לפנות את יהודי המדינות הבלטיות, ענה לו: "לא באופן בו אתה מתכוון - הם יועברו לעולם הבא."
עם זאת, היה פריצמן נתון ללחצים מנוגדים: מחד, דרש הימלר להשמיד את האוכלוסייה היהודית, אך נציב הרייך היינריך לוהזה - נציגו של השר אלפרד רוזנברג ומושל המדינות הבלטיות וצפון בלארוס - התעקש כי עליהם להיות מרוכזים בגטאות על מנת שיהיה אפשר לנצלם ככח עבודה. היריבות בין האס אס למנהל האזרחי של לוהזה נמשכה עד סוף אוקטובר, כשהשיג הימלר פקודה ישירה מאדולף היטלר שאפשרה לו לאכוף את המדיניות שדגל בה. עם זאת, הוא לא היה שבע רצון מהתנהלותו של פריצמן, ובתחילת נובמבר החליף בינו לבין פרידריך יקלן, מפקד האס אס והמשטרה של גזרת רוסיה-דרום - שכללה בעיקר את אוקראינה - שהיה כבר אחראי לרציחתם של מאות אלפי יהודים בשטחו. ב-9 בנובמבר קודם פריצמן לאובר-גרופנפיהרר ולגנרל מלא במשטרה.
זמן קצר לאחר הגעתו לאוקראינה, סמכויותיו של פריצמן צומצמו: ב-5 בינואר 1942 מונה גרט קורסמן לראש האס אס באזורי הכיבוש הצבאי: אלה הופקעו מידי הראשון, שתוארו שונה ל'מפקד העליון של האס אס והמשטרה באוקראינה'. ככזה, היה אחראי לרציחתם של מאות אלפי בני אדם בשלוש השנים הבאות, רבים מהם יהודים. באביב 1943, הסתכסך עם אריך פון דם באך-צלבסקי, שניצל את פעולות הפרטיזנים המקומיים על מנת לנסות ולהפקיע ממנו את השליטה במיזם הקמת הכביש הראשי בין דונצק ללמברג - בו הועסקו 150,000 עובדי כפייה - בתירוץ של בעיות ביטחון.
ב-1 ביולי 1944 קיבל פריצמן דרגת גנרל בוואפן אס אס. בספטמבר, כשהצבא האדום שחרר למעשה את כל שטח אוקראינה והגרמנים נסוגו, מונה פריצמן ל'מפקח הכללי לענייני הגנה מיוחדת' והוטל עליו לנצל את ניסיונו בלוחמה נגד פרטיזנים על מנת להקים יחידות גרילה שיפעלו נגד בעלות הברית בשטחים הגרמניים שיכבשו. ארגון זה כונה 'וורוולף', וזכה להצלחות מעטות. בדצמבר 1944 אף מונה פריצמן למיופה-הכח של ממשלת גרמניה בקרואטיה, לאחר שקודמו אדמונד גלאיזה-הורסטנאו קשר קשר להדיח את אנטה פאבליץ', אך הוא כמעט ולא ביקר במדינה.
בסוף המלחמה, לאחר כניעת גרמניה, נפל בשבי הצבא הבריטי והתאבד על ידי בליעת כמוסת ציאניד.
ראו גם

שואת יהודי ליטא
הערות שוליים

↑  Ernst Klee. Das Personenlexikon zum Dritten Reich. ISBN 978-3-596-16048-8. עמ' 473.
↑  Vincas Bartusevičius. Holocaust in Litauen: Krieg, Judenmorde und Kollaboration im Jahre 1941. ISBN 3-412-13902-5. עמ' 97.
↑  Andrej Angrick, Peter Klein. The "Final Solution" in Riga: Exploitation and Annihilation, 1941-1944. ISBN 9781845456085. עמ' 130-132.
↑  Ray Brandon, Wendy Lower. The Shoah in Ukraine: History, Testimony, Memorialization. ISBN 0-253-22268-0. עמ' 281-282.
↑  Perry Biddiscombe. Werwolf!: the History of the National Socialist Guerrilla Movement, 1944–1946. ISBN 0-7083-1446-5. עמ' 463-464.
↑  Jozo Tomasevich. War and Revolution in Yugoslavia, 1941-1945. ISBN 9780804736152. עמ' 294.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266858105171  BnF: cb13750481r (data)  GND: 119536862  ISNI: 0000 0001 1489 4680  LCCN: nr97040028  VIAF: 30349060   WorldCat (עם VIAF): 30349060
המצור על מילטוס

המצור על מילטוס היה המצור והקרב הימי הראשון של אלכסנדר הגדול עם האימפריה האחמנית. המצור הזה הופנה נגד מילטוס, עיר בדרום איוניה, שנמצאת כיום במחוז אידין בטורקיה של ימינו. במהלך הקרב, בנו של פרמניון, פילוטאס, היה המפתח במניעת מהצי הפרסי למצוא מעגן בטוח. הצי נהדף על ידי בנו של פרמניון, ניקנור בשנת 334 לפני הספירה.
רקע

הניצחון בקרב גרניקוס במאי 334 לפני הספירה. בשנת 200 לפנה"ס פתח אלכסנדר הגדול את הדרך לכיבוש אסיה הקטנה. הכוחות הפרסיים המובסים היו בנסיגה ובתחילה לא הצליחו להקים התנגדות מאורגנת. אלכסנדר ניצל זאת בכך שנכנס לדסקיליום (אנ'), סרדיס ואפסוס ללא קרב בשבועות הבאים. עם זאת, העיר הגדולה באזור, מילטוס, סירבה להיכנע. הגסיסטרטוס, מפקד חיל המצב המורכב משכירי חרב יוונים, כבר היה כנראה בהתכתבות ידידותית עם אלכסנדר. אך כאשר קיבל ידיעות שצי פרסי נחלץ לעזרתו, החליט להגן על העיר מפני המוקדונים. למילטוס הייתה חשיבות כלכלית רבה והיא ניחנה בפריווילגיות רבות על ידי הפרסים. לעיר הייתה אפוא ממשלה אוטונומית למדי.
המצור

אלכסנדר מיהר להקיף את העיר, שהייתה מוקפת מים משלושה צדדים, עם צבאו. הצי המוקדוני חסם את הגישה לעיר מהים וכבש את האי הקטן לאדה (צר') מול הנמל עם כ-4,000 תראקים. שלושה ימים בלבד לאחר הגעת המוקדונים, הגיע הצי הפרסי, המורכב מיחידות פיניקיות וקפריסאיות ולפי מקורות יווניים, מונה כ-400 ספינות. אלכסנדר הצליח להתמודד נגדן עם 160 ספינות בלבד. הצי הפרסי לא הצליח להיכנס לעיר החסומה ולכן סבל עד מהרה ממחסור באספקה. לכן הצי עגן במרחק של כ-15 קילומטרים ליד מיקלה (אנ') כדי לקחת מים ואספקה. המצב התפתח למבוי סתום. האוליגרך המילטיאני גלאוקיפוס ניסה להכריז על העיר כעל נייטרלית, אך אלכסנדר דחה זאת משום שבעיניו זה היה לא בטוח מספיק.
בעוד הגנרל של אלכסנדר פרמניון דגל בתקיפת הצי הפרסי, אלכסנדר לא רצה לקחת את הסיכון הזה. תבוסה הייתה פוגעת בו פוליטית ביוון ואולי גורמת לערי יוון להתנתק ממנו. לכן הוא רצה לקבל את ההחלטה רק על קרקע. המוקדונים הצליחו לכבוש את העיר ביום בו הגיעו, מכיוון שחיל המצב המילטיאני נמלט. תקיפה ראשונית נכשלה, אבל אז המוקדונים הביאו את מנועי המצור שלהם לפעולה. יריות נורו אל תוך החומות עם בליסטראות והעיר הוטלה במצור. בינתיים נעמדו הספינות המוקדוניות בפיקודו של ניקנור במערך הגנה מול פתח הנמל, בצורה שלא רק מנעה מהצי הפרסי להתערב, אלא גם מנעה מהמילטיאנים להימלט. פרק זמן קצר סיים את המצור. כ-300 שכירי חרב מילטיאנים נמלטו לאי נמל קטן והתגוננו שם למרות הקריאות הקוראות לכניעתם. אומרים שאלכסנדר הגדול, מתרשם מאומץ ליבם, לקח אותם לבסוף לצבאו, בעוד ששבועות ספורים לפני כן הוציא להורג אלפי שכירי חרב יוונים שנתפסו בקרב גרניקוס.
רק הצי הפרסי עדיין היווה איום, עם זאת, אלכסנדר שלח את פרשיו וחלק מחיל הרגלים שלו למיקלה כדי לכבוש את המעגנים הדרושים לפרסים. החירום הלוגיסטי אילץ אז את הפרסים לנסוע לסאמוס כדי להשיג שם אספקה. עם זאת, הם חזרו עד מהרה לנמל מילטוס על מנת לפתות את הצי המוקדוני לקרב ימי ובכך להפוך את היוצרות. מלבד התכתשות קטנה שבה נתפסה ספינה פרסית, לא היו קרבות, ולכן הפרסים נסוגו במהרה.
תוצאות

לאחר ניצחונם של המקדונים, מילטוס נהרסה כעונש על התנגדותה, שממנה מעולם לא התאוששה לחלוטין. מבחינה פוליטית, היא קיבלה לפחות חופש נומינלי, אבל הפכה לשטח כיבוש לאלכסנדר. לכידת מילטוס התבררה כהצלחה נרחבת. טכניקות המצור הוכיחו את עצמן כמוצלחות, אך לא ניתן היה לומר את אותו הדבר לגבי עוצמת הצי המוקדוני. הצי היה קטן מכדי להתמודד מול הפרסים ובסופו של דבר היה זה הצבא שאילץ את הפרסים לסגת בשל נוכחותו על החוף. מצד שני, הצי הקטן עם 32,000 אנשי הצוות שלו עלה 160 כיכרות, סכום גדול מאוד. לכן החליט אלכסנדר לפרק את הצי. החלטה זו הייתה לוויכוח חריף כבר בימי קדם מכיוון שהיא נתנה לפרסים אפשרות לבצע פעולות נחיתה הרחק מאחורי המוקדונים, כפי שהיה ב-333 לפני הספירה. היא נוסתה גם על ידי הגנרל הפרסי ממנון במאה ה-1 לפנה"ס. אולם תחילה עבר אלכסנדר דרומה, שם החל את המצור על הליקרנסוס. עיר זו הייתה מבוצרת לאין ערוך ממילטוס והייתה אמורה להישאר במלחמה במשך חודשים.
הערות שוליים

↑  "פילוטאס". www.livius.org
↑  תיאודור איירו דודג': אלכסנדר - היסטוריה של המקור והצמיחה של אמנות המלחמה. כרך 1, לונדון 1993, עמ' 256
1 2  רובין ליין פוקס (אנ'): אלכסנדר הגדול - כובש העולם. מינכן 1981, עמ' 170
↑  אריאנוס, אנבסיס 1.19.1
1 2  רָחוֹק. Bosworth: כיבוש ואימפריה - שלטונו של אלכסנדר הגדול. קיימברידג' 1993, עמ' 46
↑  דיודורוס, ביבליותקה היסטוריקה, 17.22.3; אריאנוס, אנבסיס, 1.19.2
↑  תיאודור איירו דודג': אלכסנדר - היסטוריה של המקור והצמיחה של אמנות המלחמה. כרך 1, לונדון 1993, עמ' 259
↑  אריאנוס, אנבסיס, 1.19.7-8
↑  רובין ליין פוקס: אלכסנדר הגדול - כובש העולם. מינכן 1981, עמ' 172
↑  רָחוֹק. Bosworth: Conquest and Empire - שלטונו של אלכסנדר הגדול. קיימברידג' 1993, עמ' 47; רוברט ליין פוקס: אלכסנדר הגדול - כובש העולם. מינכן 1981, עמ' 172–174
| מלחמותיו של אלכסנדר הגדול |
| --- | --- | --- |
| אזורים גאוגרפיים | חבל הבלקן • אסיה הקטנה • סוריה-ארץ ישראל-מצרים • מסופוטמיה • פרסיס • באקטריה • סוגדיאנה • תת-היבשת ההודית • גרוסיה | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| קרבות וכיבושים | * המערכה הבלקנית של אלכסנדר הגדול: המצור על תבאי כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול: קרב גרניקוס • המצור על מילטוס • המצור על הליקרנסוס • קרב איסוס • המצור על צור • המצור על עזה • קרב גאוגמלה • קרב השערים הפרסיים    כיבושי אלכסנדר הגדול באסיה התיכונה: המצור על הסלע הסוגדיאני  הפלישה להודו: קרב הידספס • המצור על עיר המאלים | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| נושאים בביוגרפיה של אלכסנדר | אלכסנדר הגדול באגדות היהודיות • אלכסנדר הגדול באגדות הפרסיות • אופיו של אלכסנדר הגדול | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | אישים בולטים שפעלו בתקופת חייו של אלכסנדר | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| יוונים ומוקדונים | פיליפוס השני • אולימפיאס • אריסטו • הפאיסטיון • פרמניון • פילוטאס • פרדיקס • תלמי הראשון • סלאוקוס הראשון • ליסימכוס • אנטיגונוס מונופתלמוס • אנטיפטרוס • קליטוס השחור • ניקנור • פוליפרכון • •אלקטס •מלאגרוס • פאיתון • קרטרוס • בלקרוס • אגיס השלישי | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
| פרסים ושכירי חרבם, הודים ואחרים | דריווש השלישי • ממנון • בסוס • פורוס • ארטבזוס • פרנבזוס • אריוברזנס • מזאוס • אאוטופרדטס • ספיטמנס • אוקסיארטס • ארסמס | האימפריה של אלכסנדר הגדולאלכסנדר הגדול |
הסעודה האחרונה (טינטורטו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  טינטורטו
 תאריך יצירה:  1590–1594
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  568 ס״מ 
 גובה:  365 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  מנייריזם, האסכולה הוונציאנית 
 מיקום:  כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה בוונציה
 קואורדינטות:  45°25′45″N 12°20′36″E﻿ / ﻿45.429166666667°N 12.343333333333°E﻿ / 45.429166666667; 12.343333333333
 
הסעודה האחרונה היא שמה של יצירה מעשה ידי האמן הוונציאני ז'אקופו טינטורטו. היצירה מוצגת בכנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, באי סן ג'ורג'ו מג'ורה שבוונציה.
היצירה נוצרה בין השנים 1592–1594.
תיאור היצירה

היצירה המתארת את הסעודה האחרונה של ישו, שונה מהתאורים המקובלים של האירוע. בניגוד לתיאורים המקובלים המתארים את ישו במרכז התמונה ואת שליחיו משני צדדיו (ראו לדוגמה את הסעודה האחרונה של לאונרדו דה וינצ'י), ביצירה זו ישו ושאר השליחים נמצאים בשולי היצירה, ואילו במרכזה ההתרחשות המתוארת ביצירה ניתן לראות דמויות משניות - אישה הנושאת מנה לשולחן האוכל, ומשרתים המפנים כלים מהשולחן.
הדמויות המתוארות ביצירה לבושות בלבוש תקופתי, ולמעשה ניתן לראות ביצירה סעודה באכסניה ונציאנית מאותה תקופה.
ראו גם

הסעודה האחרונה (ציור) - ציורו של לאונרדו דה וינצ'י
הסעודה האחרונה (תצלום) - צילום מעשה ידי עדי נס
הרולד ארלן

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1905 באפלו, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באפריל 1986 (בגיל 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hyman Arluck 
 שם במה:  Harold Arlen 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Hutchinson Central Technical High School 
 סוגה:  ג'אז 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 בן או בת זוג:  Anya Taranda 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1987)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (1939)  פרס ג'וני מרסר (1982) 
 www.haroldarlen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
עם פגי לי וויק דמון
הרולד ארלן (באנגלית: Harold Arlen; ‏ 15 בפברואר 1905 - 23 באפריל 1986) היה מלחין, זמר ומעבד יהודי-אמריקאי שכתב מוזיקה פופולרית בעיקר שירים למחזות זמר וסרטים מוזיקליים. הוא כתב למעלה מ-500 שירים, הידוע ביותר בהם הוא "מעבר לקשת בענן" (Over the Rainbow) שנודע בביצועה של ג'ודי גרלנד בסרט הקוסם מארץ עוץ, עליו זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, השיר גם נבחר ל"שיר מספר אחד של המאה ה-20" על ידי התאחדות חברות התקליטים של אמריקה (RIAA). ארלן שיתף פעולה עם תמלילנים רבים, בהם איירה גרשווין, טד קולר, ג'וני מרסר ויפ הרבורג והיווה אחד מיוצריו החשובים של ספר השירים האמריקאי הגדול.