stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן ז'אק גולדברג
הנצחה

בשנת 2007 הוקדש לזכרו של גולדברג האלבום Necessary Evil של להקת המטאל הישראלית סיילם. בשנת 2008 הקים המוזיקאי אפיק פלג את מתחם היצירה והחזרות "ז'אן ז'אק" להנצחת מורשתו של גולדברג. בינואר 2009 הפיק פלג ערב הנצחה לזכרו במועדון הבארבי בתל אביב, בו השתתפו אמנים רבים שפעלו עם גולדברג לאורך השנים.
בשנת 2009 הקימו רמי פורטיס, אהוד בנאי ואסף אמדורסקי עמותה לזכרו לצורך תמיכה בתרבות. בנוסף, כלל פורטיס באלבומו פורטיס משולש את השיר "השיר של ז'אק" לזכרו של גולדברג.
באלבומו של עמיר לב "הכל כאן", שיצא במרץ 2009, נכלל השיר "מרסיי" שהוקדש לגולדברג. מילות פזמון השיר מתכתבות עם שירם של פורטיסחרוף "אין קץ לילדות", והבית האחרון מסתיים בשורות: ”חזרתי לבד אחרי ההופעה / הקריין דיבר בקול שקט / פתאום שמעתי מה שהוא אמר / הערב ז'אן ז'אק מת”.
ב-28 בדצמבר 2011, במלאת חמש שנים לפטירתו של גולדברג, הוציא ברי סחרוף קטע אינסטרומנטלי בשם "גבעת הזהב", הקרוי על שמו של גולדברג (הר זהב ביידיש). הקטע, שבהלחנתו השתתפו בן הנדלר, שלומי לביא, גידי רז, סחרוף וגולדברג עצמו, נולד במהלך החזרות שערך סחרוף עם גולדברג. הוא הוקלט ב-2011 במהלך העבודה על אלבומו של סחרוף "אתה נמצא כאן", אך לבסוף לא נכלל באלבום ויצא כסינגל בודד.
ב-26 בדצמבר 2017 הוציא אהוד בנאי סינגל בשם "ז'אן ז'אק מון אמי" המתאר את ביקורו האחרון של בנאי אצל גולדברג החולה במרסיי. השיר מלווה בוידאו קליפ הכולל קטעי וידאו מחייו של גולדברג.
הערות שוליים

↑  שרי ארליך, ז'אן קונפליקט - הופעות תזכורת, מעריב, 6 במאי 1988
↑  קאם בק "איפה שולץ, איפה כולם?־", חדשות, 11 בדצמבר 1988
↑  נויה כוכבי, הקאמבק של אור כשדים, באתר הארץ, 20 בינואר 2009
↑  תמר סוקניק, מדליקים לו נר, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2006
↑  חגי לוי, עוד פעם הקדמתי את זמני, חדשות, 28 בדצמבר 1989
↑  טל פרי, קונפליקט ז'אן ז'אק, מעריב, 28 באוקטובר 1990
↑  עמית שהם, אדייה ז׳אן ז׳אק, חדשות, 18 באוקטובר 1990
↑  שירים חדשים בהופעות האיחוד של "הקליק", באתר הארץ, 15 באפריל 2004
↑  תמר סוקניק, ז'אן-ז'אק גולדברג יובא למנוחות בישראל, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2006
↑  אור ברנע, הובא למנוחות ז'אן-ז'אק גולדברג, באתר ynet, 4 בינואר 2007
↑  עכבר העיר, המלצה יומית: ערב לזכרו של המתופף ז'אן ג'אק גולדברג, באתר הארץ, 20 בינואר 2009
↑  תמרה שרייבר, ‏בנאי, אמדורסקי ופורטיס מקימים עמותה לתמיכה בתרבות, באתר גלובס, 13 בינואר 2009
↑  בן שלו, ז'אן ז'אק גולדברג: האיש שהכה את השקט, באתר הארץ, 26 בינואר 2009
↑  עכבר העיר, פורטיס משולש: ביקורת משולשת, באתר הארץ, 18 בפברואר 2009
1 2   בן שלו, הגעגועים של פורטיס ואהוד בנאי למתופף ז'אן ז'אק גולדברג הולידו שירים יפהפיים, באתר הארץ, 4 בינואר 2018
↑  ז'אן ז'אק גולדברג: הקליק וברי סחרוף זוכרים את המתופף האגדי, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2011
↑   ז'אן ז'אק מון אמי, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 54efd19a-639f-4277-a4d9-a077323edeb7
וסטלן

| --- | --- |
סמל וסטלןסמל וסטלן

 מדינה / טריטוריה:  נורווגיהנורווגיה
 ראש העיר:  ג'ון אסקלנד
 מושל המחוז:  לארס ספונהיים
 נפות במחוז:  43
 בירת המחוז:  ברגן 
 תאריך ייסוד:  1 בינואר 2020 
 שטח:  33,870.98 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  633,117 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  60°55′30″N 6°26′42″E﻿ / ﻿60.925°N 6.445°E﻿ / 60.925; 6.445 
 https://www.vlfk.no/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וסטלן (בנורווגית: Vestland) הוא מחוז בנורווגיה, שהוקם ב-1 בינואר 2020 על ידי איחוד המחוזות הורדלנד וסון או פיורנה. המחוז ממוקם במערב נורווגיה. מרכזו המנהלי של המחוז נמצא בעיר ברגן בה שוכנת ההנהגה הביצועית והפוליטית, אך מושל המחוז שוכן בהרמנסברק. המחוז הוא אחד משני המחוזות בנורווגיה ששפתם הרשמית היא נורווגית חדשה.
גאוגרפיה

וסטלן שוכן לאורך החוף המערבי של נורווגיה. נמצאים בו כמה מהפיורדים הגדולים והבולטים ביותר בנורווגיה.
ההר הגבוה ביותר בנורווגיה והשלישי בגובהו בעולם נמצא במחוז, וכן גם המפל ווטיספוסן, שהוא אחד המפלים הגבוהים ביותר בנורווגיה עם ירידה אנכית של 275 מטר. שניהם ממוקמים בהרי יוטונהיים.
חוץ מברגן, המחוז הוא כפרי ברובו, עם אוכלוסייה מצומצמת בכל כפר. ספינות שיט מבקרות בוסטלן כל קיץ בגלל הנופים הייחודיים של המחוז.
שטחו של המחוז אינו אחיד, בכך שעל קו החוף יש בעיקר הרים נמוכים, אך ככל שמתרחקים, ההרים גדלים ומגיעים לגובה של יותר מ-2,200 מטר. כמות המשקעים במחוז גבוהה מאוד לעומת שאר נורווגיה.
ממשל

מחוז (בנורווגית: fylke) הוא האזור המינהלי המקומי הראשי בנורווגיה. כל המדינה מחולקת ל-11 מחוזות. מחוז הוא גם אזור בחירות, עם הצבעות המתקיימות כל 4 שנים. הממשל במחוז כולל 65 חברים שנבחרים להקים מועצה מחוזית (Fylkesting). בראש הפילקסטינג עומד ראש עיריית המחוז (fylkesordførar). מאז שנת 2020 ראש עיריית המחוז הוא ג'ון אסקלנד.
במחוז יש גם מושל מחוז (fylkesmann) שהוא נציג המלך והממשלה של נורווגיה. לארס ספונהיים הוא מושל המחוז הנוכחי של וסטלן.
במחוז יש 43 נפות מתוכן 18 מסון או פיורנה ו25 מהורדלנד.
| שֵׁם | מיקום במחוז | תאריך הקמה | מחוז לשעבר (לפני 2020) |
| --- | --- | --- | --- |
| מוונטינס |  | 1 בינואר 1972 | הורדלנד |
| אאוט |  | 1 בינואר 2020 | סון או פיורנה |
| אטנה |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| סוויו |  | 1 בינואר 1865 | הורלנד |
| בימלו |  | 1 בינואר 1916 | הורלנד |
| סטורד |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| פיטג'אר |  | 1 בינואר 1863 | הורלנד |
| טיסנס |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| קוויננהרד |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| אולנסוונג |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| איידפיורד |  | 1 בינואר 1977 | הורלנד |
| אולוויק |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| ווס |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| קוואם |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| סמננגר |  | 1 בינואר 1907 | הורלנד |
| בג'ורנאפיורד |  | 1 בינואר 2020 | הורלנד |
| אוסטבול |  | 1 בינואר 1886 | הורלנד |
| אוירגרדן |  | 1 בינואר 1964 | הורלנד |
| אסקוי |  | 1 בינואר 1838 | הורלנד |
| וקסדל |  | 1 בינואר 1964 | הורלנד |
| מוֹדָלִי |  | 1 בינואר 1910 | הורלנד |
| אוסטרוי |  | 1 בינואר 1964 | הורלנד |
| קניות |  | 1 בינואר 2020 | הורלנד |
| אוסטרהיים |  | 1 בינואר 1910 | הורלנד |
| פדג'ה |  | 1 בינואר 1947 | הורלנד |
| מספיורדן |  | 1 במרץ 1879 | הורלנד |
| גולן |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| סולונד |  | 1 בינואר 1858 | סון או פיורנה |
| הוֹקָרָה |  | 1 בינואר 1862 | סון או פיורנה |
| הויאנג'ר |  | 1 בינואר 1964 | סון או פיורנה |
| מִפרָץ |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| סוגנדל |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| אורלנד |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| לרדל |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| ארדל |  | 1 בינואר 1863 | סון או פיורנה |
| בְּהִיקוּת |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| אסקווול |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| פיילר |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| סונפיורד |  | 1 בינואר 2020 | סון או פיורנה |
| ברמנגר |  | 1 בינואר 1866 | סון או פיורנה |
| עִיר |  | 1 בינואר 2020 | סון או פיורנה |
| גלופן |  | 1 בינואר 1838 | סון או פיורנה |
| סטרין |  | 1 בינואר 1843 | סון או פיורנה |
ראו גם

הורדלנד
סון או פיורנה
מחוזות נורווגיה
הערות שוליים

↑  Fakta om Noreg, Kartverket.no (בנורווגית חדשה)
↑  Lene Granli, 19 fylker blir til 11 – dette skal de hete, NRK, ‏6 באפריל 2018 (בנורווגית ספרותית)
↑  Forskrift om målvedtak i kommunar og fylkeskommunar (målvedtaksforskrifta) - Lovdata, lovdata.no
↑  23 בנובמבר 2020, באתר ssb.no (באנגלית)
↑  Navn på nye kommuner, Regjeringen.no, ‏3 בינואר 2020 (בנורווגית)
1 2  Wayback Machine, web.archive.org, ‏24 ביולי 2011
| מחוזות וטריטוריות בלתי נפרדות של נורווגיה |
| --- | --- | --- |
| רשימת מחוזות מאז 2020 | אגדר • אוסלו • ויקן • וסטלן • וסטפול וטלמרק • טרומס ופינמרק • טרנדלג • ינלנה • מרה ורומסדל • נורדלנד • רוגלנד |  |
| מחוזות לשעבר | אופלנד • אסטפול • אקרסהוס • בוסקרוד • הדמרק • הורדלנד • וסטפול • טלמרק • טרומס • מזרח אגדר • מערב אגדר • סון או פיורנה • פינמרק |  |
| טריטוריות בלתי נפרדות | יאן מאיין • סבאלברד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 0984edfa-1fec-4bb9-97c2-28d13778abc5
חברת האמנויות של ז'נבה

חברת האמנויות של ז'נבה (בצרפתית:La Société des arts de Genève)
היא מוסד תרבות ולימודים שהוקם בז'נבה ב-1776. הוא נודע בהקמתו כ"החברה לקידום האמנויות, החקלאות והתעשיות בז'נבה". החל מ-1864 המושב שלה הוא בארמון האתנה בז'נבה.
היסטוריה

ב-1776 מיוזמת המדען אוראס בנדיקט דה סוסיר ומייצר השעונים לואי פזאן קמה בז'נבה החברה לקידום האומנויות, החקלאות והתעשיות, במטרה לתמוך בכלכלה המקומית ולעודד את התנופה בתחום המלאכה והאמנות. החברה שאפה לקדם הלימודים בתחומים אלה. 
זה היה האיגוד הראשון שהתבסס על מטרה לימודית אינטלקטואלית, בעוד שאר הארגונים עד אז עסקו ביעדים פוליטיים, צבאיים ובנדבנות.
בהתאם לרעיונותיו של אוגוסטן פיראמוס דה קנדול חברת האמנויות כוללת שלוש כיתות:הכיתה לאמנויות,  הכיתה לחקלאות ומלאכת החיים והכיתה לתעשייה ולמסחר. חבריהן יכולים להשתלם בהן ולהחליף דעות.   
החל מ-1863 החברה היא בעלת ארמון האתנה שנבנה עבורה ב-1864-1860 מיוזמתו של אחד מכבדי העיר, היזם ז'אן-גבריאל אנאר (Eynard)
           
החברה מעודדת אמנים בתחום האמנויות  באמצעות הענקת פרסים,מלגות ותערוכות, כמו כן מעודדת נגני מוזיקה צעירים ומארגנת להם רסיטלים.
יושבת ראש החברה החל מ-2020 היא פאביה כריסטן קוך מספר החברים של הארגון הוא 600.
אישים קשורים לחברה

אנדרה בלונדל, מהנדס צרפתי
ז'אן-גבריאל אנאר, איש עסקים, יזם, דיפלומט שווייצרי,חלוץ הצילום
אנרי מורה (Moureu), כימאי צרפתי
מרק אוגוסט פיקטה -פיזיקאי, מטאורולוג ואסטרונום שווייצרי, יושב ראש החברה בשנים  1825-1799
אוראס בנדיקט דה סוסיר, פיזיקאי, גאולוג וחוק במדעי הטבע,  אחד המייסדים
אוגוסטן פריאמוס דה קנדול, בוטנאי
הערות שוליים

↑  Albin Salamin Genève, Palais de l'Athénée 2013 site notrehistoire
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2157 508X  LCCN: n82037046  SUDOC: 153137347  VIAF: 130569668   WorldCat (עם VIAF): 130569668 
ארמון האתנה בז'נבה
זאב כספי

זאב כספי (1931 – 6 ביוני 2021) היה כדורגלן ואתלט ישראלי. כספי היה שוער במכבי נתניה, אלוף ישראל ואלוף המכביה בהטלת כידון (השלישית 1950) ובקרב עשר (הרביעית 1953).
ביוגרפיה

זאב כספי נולד בטבריה למשפחת רבנים מצפת, אך המשפחה עברה לנתניה כשהיה בן שנה. בגיל 9 התחיל לעסוק באתלטיקה קלה ובמהרה התגלו כישוריו וכישורי אחיו הגדול, יצחק כספי, על ידי המורה ולטר פרנקל.
ביוגרפיה > אתלט

בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בסוף ספטמבר 1950 זכה כספי ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 51.23 מטר, לפני אברהם גרין מישראל (50.07 מטר) ומ. מרקוס מדרום אפריקה (40.27 מטר). מדליות כסף בקפיצה לגובה ביחד עם מ. פאר ישראל בתוצאה של 1.75 מטר, אחרי יעקב קובלנץ מישראל (1.75 מטר) ובקרב עשר בתוצאה של 4818 נקודות, אחרי מרטין קוריק מארצות הברית 5281 נקודות ולפני אחיו יצחק כספי (4406 נקודות).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה הרביעית שנערכו בסוף ספטמבר 1953 זכה כספי בשתי מדליות, 1 זהב ו-1 כסף. מדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 4297 נקודות, לפני דב זעירא מישראל (4171 נקודות) וסיד קיוויט מארצות הברית (3900 נקודות). מדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.82 מטר, אחרי אריה קלינשטוב-נוה מישראל (1.82 מטר) ולפני פישר מדרום אפריקה (1.79 מטר).
ביוגרפיה > כדורגלן

כספי שיחק במחלקת הנוער של מכבי נתניה כחלוץ, אך בקבוצת הנערים שונה תפקידו והוא החל לשחק כשוער, תפקיד אותו מילא במכבי נתניה עד שנת 1970. לאחר מכן שיחק עונה אחת בבית"ר נתניה ואז פרש ממשחק פעיל.
בשנות ה-70 וה-80 שימש כחבר הנהלה במכבי נתניה.
ביוני 2021 הלך כספי לעולמו.
הערות שוליים

↑  אבינעם פורת, זאב (זאביק) כספי, שוערה האגדי של מכבי נתניה, הלך לעולמו, באתר ynet, 7 ביוני 2021
וואלטה אספניה

| --- | --- |


טוני רומינגר לבוש בחולצה הזהובה
 מדינות:  ספרד ספרד
 סוג:  מרוץ קטעים – גרנד טור
 אורך המסלול:  3,200–3,400 ק"מ
 חודש:  ספטמבר
 משך:  שלושה שבועות
 עונה נוכחית:  2024
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1935
 מרוצים עד כה:  75
 מנצח ראשון:  בלגיה גוסטף דלור
 מוביל במספר הניצחונות:  ספרד רוברטו הראס  סלובניה פרימוש רוגליץ'  ארבעה ניצחונות
 מוביל מנצחי הקטעים:  ספרד דליו רודריגס (39)
 מנצח אחרון:  סלובניה פרימוש רוגליץ' מקבוצת בורה–הנסגרוהה
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
רוכבי הוואלטה אספניה בסנטנדר
הוואלטה אספניה (בספרדית: Vuelta a España) או הטור של ספרד, כפי שהוא מכונה על ידי רבים, הוא מרוץ אופני כביש הנחשב למרוץ קטעים השלישי ביוקרתו בעולם לאחר הטור דה פראנס והג'ירו ד'איטליה. שלושת המרוצים מהווים את ה"גרנד טורים" של ענף רכיבת האופניים. המרוץ נערך מדי שנה ברחבי ספרד בחודשים ספטמבר–אוגוסט, ולפעמים גולש למדינות הסמוכות.
המסלול

אורכו הכולל של המרוץ בשנים האחרונות נע בין 3,200 ל-3,400 ק"מ. בשנותיו הראשונות של המרוץ הגיע המרחק הכולל לשיא של 4,407 ק"מ (בשנת 1936). לאחר מכן ירד המרחק ל-2,740 ק"מ (ב-1955). מספר הקטעים במרוץ עומד היום על 21 קטעים יומיים. בעבר הגיע מספר הקטעים במרוץ לשיא של 24 קטעים בשנים מסוימות ולמינימום של 15 קטעים בשנת 1955. במרבית הקטעים מוזנקים כל הרוכבים יחד, ובמספר ימים נערכים מרוצים נגד השעון, בהם מוזנקים הרוכבים בזה אחר זה. ברוב שנות קיום המרוץ וגם בשנים האחרונות, הסתיים המרוץ במדריד. הוואלטה נודעה תמיד כמרוץ עשיר בקטעים הרריים, דבר אשר מתאים לרוכבים המקומיים שהתפרסמו בכישורי הטיפוס שלהם.
בשנים האחרונות נוטים מארגני הוואלטה אספניה לקצר את קטעי המרוץ כדי להפכם לאגרסיביים יותר ובכך מושכים יותר עבור קהל הצופים הטלוויזיוני.
המנצח והחולצות

כמו במרוצי האופניים המפורסמים האחרים, כך גם בוואלטה, המוביל במרוץ והמנצח בדירוג הכללי בסיום, הוא הרוכב בעל הזמן המצטבר הנמוך ביותר. הרוכב המוביל בדירוג הכללי לובש חולצה אדומה על מנת לזהותו. בשנותיו הראשונות של המרוץ הייתה חולצת המוביל כתומה ולאחר מכן היו שנים בהן החולצה הייתה צהובה. במשך שנים רבות הייתה חולצת המוביל בצבע אדום ומשנות ה-90 ועד 2009 הייתה בצבע זהוב. מ-2010 הפך שוב צבע החולצה לאדום.
כמו כן, נערכות במקביל בזמן המרוץ תחרויות בקטגוריות שונות והן:
מלך ההרים – הרוכב הצובר את מרב הנקודות בקטעי טיפוס לפסגות הרים.
מלך המאיצים – הרוכב הצובר את מרב הנקודות במאוצים אל קו הסיום ובמאוצי ביניים במסלול היומי.
הרוכב הרב גוני – הרוכב המצטיין מבחינת מיקומו בשלוש הקטגוריות שלעיל.
הקבוצה המצטיינת – הקבוצה שזמנם המצטבר של שלושת רוכביה הראשונים בכל קטע הוא הנמוך ביותר.
צבעי החולצות בקטגוריות האישיות (הרים, מאיצים ורב גוני) אינם קבועים והם משתנים בהתאם לצבעי החברה המממנת אשר מתחלפת, בדרך כלל, כל מספר שנים.
היסטוריה

המרוץ הראשון אורגן גם הוא (בדומה ל"טור" ול"ג'ירו") על ידי עיתון ספרדי ויצא לדרך בפעם הראשונה ב-29 באפריל 1935. בשנים 1937–1940 לא נערך המרוץ עקב מלחמת האזרחים בספרד כשחודש המרוץ ב-1941 השתתפו בו רק 32 רוכבים ומתוכם רק ארבעה רוכבים זרים. למרות ניסיון המארגנים לקיים את המרוץ גם בשנות מלחמת העולם השנייה הדבר לא עלה בידם ובשנים 1943–1944 שוב בוטל המרוץ. גם כאשר חודש המרוץ בשנת 1945, הוא לא נהנה מפופולריות גדולה. מארגני המרוץ התחלפו מדי פעם ובשנים 1949 ו-1951–1954 לא נערך המרוץ. מ-1955 ועד היום המרוץ נערך מדי שנה.
כמעט בכל השנים עד שנת 1994 נערך המרוץ מסוף חודש אפריל ועד מחצית חודש מאי. דבר זה פגע מאוד במרוץ מאחר שהוא התנגש בתאריכים עם הג'ירו ד'איטליה שנחשב יוקרתי ממנו ובנוסף, חלק גדול מהרוכבים היו עייפים מהמרוצים הקלאסיים שמגיעים מדי שנה לשיאם באפריל. נקודה זו הביאה לכך שהוואלטה לא הצליחה למשוך את מיטב הרוכבים בעולם ונשלטה בדרך כלל על ידי הרוכבים הספרדים. בשנת 1995 הוסטה הוואלטה לחודש ספטמבר ומאז היא זוכה להצלחה רבה יותר גם מבחינת משיכה של רוכבי העילית וגם מהבחינה של החשיפה התקשורתית.
רוכבים בולטים

הרוכב הראשון שזכה פעמיים במרוץ הוא הבלגי גוסטף דלור שזכה בשנתיים הראשונות בהן נערך המרוץ. עוד רוכבים שזכו במרוץ פעמיים הם: הספרדים חוליאן ברנדרו, וחוזה מנואל פואנטה. הצרפתי ברנאר אינו, השווייצרי אלכס צילה והרוסי דניס מנצ'וב זכו אף הם פעמיים במרוץ. בשיא הזכיות במרוץ מחזיקים שני רוכבים: הרוכב הספרדי רוברטו הראס שניצח במרוץ בשנים 2000, 2003, 2004 ו-2005 והרוכב והסלובני פרימוש רוגליץ' (בשנים 2019, 2020, 2021 ו-2024). בשלושה ניצחונות זכו הרוכב השווייצרי טוני רומינגר (בשנים 1992–1994) והספרדי, אלברטו קונטדור (בשנים 2008, 2012 ו-2014). כמו כן ניתן לציין את הרוכבים המפורסמים ז'אק אנקטיל ואדי מרקס שהוסיפו לארון הגביעים העמוס שלהם גם את גביע המנצח בוואלטה. מהגיבורים המקומיים שזכו במרוץ, מפורסמים במיוחד הם לואיס אוקניה ופדרו דלגדו. בשנת 1977 קבע המנצח הבלגי פרדי מארטנס שיא מיוחד במינו כשניצח 13 קטעים מתוך 20 קטעי המרוץ ובנוסף החזיק בחולצת המוביל מהקטע הראשון ועד לסיום.
בולט בהיעדרו הספרדי מיגל אינדוראין, שניצח חמש פעמים בטור דה פראנס ופעמיים בג'ירו ד'איטליה, אך לא בטור של ארצו-שלו.
רשימת מנצחים מהשנים האחרונות

1996 – שווייץ אלכס צילה
1997 – שווייץ אלכס צילה (2)
1998 – ספרד אברהם אולנו
1999 – גרמניה יאן אולריך
2000 – ספרד רוברטו הראס
2001 – ספרד אנחל קסרו
2002 – ספרד איטור גונזאלס
2003 – ספרד רוברטו הראס (2)
2004 – ספרד רוברטו הראס (3)
2005 – ספרדרוברטו הראס (4)
2006 – קזחסטן אלכסנדר וינוקורוב
2007 – רוסיה דניס מנצ'וב
2008 – ספרד אלברטו קונטדור
2009 – ספרד אלחנדרו ולוורדה
2010 – איטליה וינצ'נזו ניבאלי
2011 – בריטניה כריסטופר פרום
2012 – ספרד אלברטו קונטדור (2)
2013 – ארצות הברית כריס הורנר
2014 – ספרד אלברטו קונטדור (3)
2015 – איטליה פאביו ארו
2016 – קולומביה נאירו קינטנה
2017 – הממלכה המאוחדת כריסטופר פרום
2018 – הממלכה המאוחדת סיימון ייטס
2019 – סלובניה פרימוש רוגליץ'
2020 – סלובניה פרימוש רוגליץ'
2021 – סלובניה פרימוש רוגליץ'
2022 – בלגיה רמקו אוונפול
2023 – ארצות הברית ספ קוס
2024 – סלובניה פרימוש רוגליץ'
הערות שוליים

↑  עוזי דן, שווה בדיקה | אדום הוא הזהב החדש, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX538325  GND: 1242604014  LCCN: n2018026400  NKC: kn20080721002   WorldCat (עם LCCN): n2018-026400
זלמן סוזאיב

זלמן סוּזָאיֶב (14 בפברואר 1911 – 25 בפברואר 1981) היה תעשיין ישראלי, חבר הכנסת וסגן שר התעשייה והמסחר.
ביוגרפיה

זלמן סוזיאב (Сузаев) נולד בשנת 1911 בריגה שבליבוניה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (כיום בלטביה). בשנים 1926-1929 שיחק כדורגל בקבוצת "הכח ריגה". למד באוניברסיטת לטביה, והיה מראשי ארגון הסטודנטים "ברית חשמונאים".
עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בארץ עסק ביבוא ובמסחר סיטונאי, בנייר וקרטון. בשנת 1941 נבחר לחבר הנהלה של "אוצר עממי". היה חבר פעיל בהתאחדות בעלי התעשייה ובין השנים 1949-1950 כיהן כנשיא התאחדות היבואנים והסיטונאים בישראל, ולאחר מכן כנשיא לשכת המסחר תל אביב-יפו, עד שנת 1952.
כפוליטיקאי היה חבר סוזאיב בהנהלת מפלגת הציונים הכלליים, מטעמה נבחר לראשונה לכנסת השנייה ב-1951. באפריל 1953 החל לכהן כסגן שר התעשייה והמסחר, פרץ ברנשטיין בממשלת ישראל הרביעית, תפקיד בו הוא המשיך בתקופת כהונתה של ממשלת ישראל החמישית, גם כן בכנסת השנייה. סוזאיב גם נבחר לכנסת השלישית, בה היה חבר בוועדת הכספים. ביוני 1954 עמד בראש ועדה לבחינת רפורמה במס הכנסה. באמצע שנות ה-60, כשכבר לא היה חבר הכנסת, היה חבר בוועדת חיים צדוק לבחינת מס הכנסה. כן עמד בראש ועדה להכנת חוק נגד הגבלים עסקיים, שהגישה 2 דו"חות נפרדים של המלצות בתחילת 1955, אך אלו לא יושמו. בשנת 1958 הוגש חוק נגד הגבלים עסקיים על ידי הממשלה, לה התנגד סוזאיב בגלל שהותיר תחומים רבים, בהם המשק ההסתדרותי, מחוץ לחוק. בשנת 1965 התמנה סוזאיב לחבר בוועדה של זאב צלטנר לבחינת החוק ויישומו.
בשנת 1959 בחר שלא להתמודד שוב על מקום בכנסת הרביעית ושב לעסקים.
סוזאיב היה מהדוחפים לריצה משותפת של הציונים הכלליים, ולאחר מכן המפלגה הליברלית, עם חרות. עם זאת, סוזאיב בחר שלא לרוץ שוב לכנסת.
בשנת 1963 נבחר לנשיאות התאחדות בעלי התעשייה, אולם התפטר לאחר מספר חודשים עקב חילוקי דעות. כיהן כנשיא התאחדות בעלי תעשייה בין השנים 1965–1969. בשנת 1972 כיהן סוזאיב כיו"ר ועדת העבודה של ההתאחדות.
סוזאיב כיהן בוועדה העליונה של מלווה הביטחון ובאמצע 1969, בעקבות התפטרות חיים לסקוב, התמנה ליו"ר המועצה הציבורית למלווה ביטחון. בשנת 1980 כיהן בוועד הציבורי של לב"י.
בשנים 1975-1977 כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של רסקו.
סוזאיב נפטר ב-25 בפברואר 1981. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק. הותיר אישה, רוּליָה לבית פלדהוּן (1915–2002),, וכן שתי בנות ובן (גור).
בתו אליאורה הייתה נשואה לעיתונאי דן מרגלית. נכדתו היא שירה מרגלית, משנה למנכ"ל בערוץ "רשת".
ראו גם

ידין מכנס
הערות שוליים

1 2  י. שדמי, יו"ר נשיאות התעשיינים תפס המקום הנכון, מעריב, 13 במאי 1965
↑  זלמן סוזאיב, המשקיף, 6 בדצמבר 1946
↑  האספה הכללית של אוצר עממי, המשקיף, 25 באפריל 1941
↑  על השביתה בבתי החרושת סדן ופליז, הצופה, 25 באפריל 1941
↑  לא נילחם נגד יוקר החיים אם לא נפגע בכולם בלי יוצא מהכלל, הצופה, 10 באפריל 1949
↑  לפני פשרה בקיצוב - השביתה דועכת, מעריב, 8 באוגוסט 1950
הסוחרים מתלוננים על נישול, הצופה, 21 במאי 1951
↑  סוזאיב מתמנה תת שר המסחר, מעריב, 17 באפריל 1953
↑  ועדה ציבורית לבדיקת פקודת מס הכנסה, חרות, 16 ביוני 1954
↑  שלום רוזנפלד, הצעה להקל עול מס הכנסה, מעריב, 10 בינואר 1955
↑  מונתה ועדה ציבורית לבדיקת שיטת מס הכנסה, דבר, 14 במאי 1963
↑  י. אליצור, חוק הקרטלים חלש מדי וחזק מדי, מעריב, 21 בינואר 1958
↑  הוקמה ועדה לבחינת חוק הגבלים עסקיים, חרות, 11 בנובמבר 1965
↑  אהרן דולב, שלום ולא להתראות בכנסת, מעריב, 15 בספטמבר 1959
↑  נסתיים כנס הציונים הכלליים, חרות, 14 בנובמבר 1958
תסיסה במפלגה הליברלית, מעריב, 8 בנובמבר 1964
↑  סוזאייב התפטר מנשיאות התאחדות בעלי התעשייה, מעריב, 23 באוקטובר 1963
↑  סוזאייב התפטר מועדת העבודה, דבר, 23 באוקטובר 1972
↑  לסקוב התפטר סוזייב במקומו במלווה הבטחון, דבר, 9 ביולי 1969
שרגא הר-גיל, היו"ר החדש למלווה הבטחון, מעריב, 14 ביולי 1969
↑  אל אזרחי ישראל, דבר, 7 בספטמבר 1980
↑  יו"ר דירקטוריון רסקו התפטר, דבר, 27 ביוני 1975
המנכ"ל הפורש יצר חור של 15 מליון ל"י בקופת רסקו, מעריב, 8 בנובמבר 1964
↑  מת ז. סוזייאב, דבר, 26 בפברואר 1981
↑  זלמן סוזאיב באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  רוליה סוזאיב באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  יצחק לץ, ‏דנה קמה ונדהמה, באתר גלובס, 9 בינואר 2003
| סגני שרי הכלכלה והתעשייה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| סגני שרי התעשייה והמסחר  (1948–2003): | זלמן סוזאיב • אריה אליאב • יצחק פרץ • מאשה לובלסקי • אלי בן-מנחם |  |
| סגני שרי התעשייה, המסחר והתעסוקה  (2003–2013): | מיכאל רצון • אלי אפללו • אורית נוקד |  |
| סגני שרי הכלכלה והתעשייה  (2021–2022): | יאיר גולן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000263353
זוריטה

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1915 יאנגסטאון, אוהיו
 פטירה:  12 בנובמבר 2001 (בגיל 86) סטיוארט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Kathryn Boyd 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1930–1978 (כ־48 שנים)
 עיסוק:  , רקדנית בורלסק, ריקוד הנחש ריקוד "חצי-חצי"
 פרופיל ב-IMDb
 
זוריטה (באנגלית: Zorita, נולדה קתרין בויד, 30 באוגוסט 1915 – 12 בנובמבר 2001) הייתה מופיעת בורלסק אמריקאית. היא הייתה ידועה במיוחד עבור ריקודי "הנחש הקדוש" ו"נישואים עם נחש" שהייתה מבצעת עם נחשי רב החנק שלה, 'אלמר ואוסקר', וכן עבור מופעי ג'נדרבנדינג שנקראו "חצי-חצי", בהם הייתה מתלבשת כגבר בצד ימין, וכאשה בצד שמאל, ומבצעת ריקוד או סטריפטיז בהם שתי הדמויות החצויות מקיימות אינטראקציות שונות.
תחילת דרכה

היא נולדה בשם קתרין בויד בינגסטאון, אוהיו בשנת 1915, ואומצה בגיל תשעה חודשים על ידי זוג מתודיסטי קפדני. אביה המאמץ מת כשהיא הייתה בת ארבע, ואמה המאמצת נישאה מחדש לגבר שהתעלל בקתרין מינית. קתרין ברחה מהבית ונישאה בגיל 15, אך נישואיה לא ארכו זמן רב, ועדיין בת 15, היא החלה לעבוד בתור חשפנית במסיבות רווקים ובאירועים נודיסטים בתערוכה העולמית בסן דייגו. היא עברה לניו יורק, שם עסקה בעבודות מזדמנות, ובעיקר כמניקוריסטית. ב-1935, כשעבדה בתור מוכרת סיגריות בתערוכת המדינה של ניו יורק, היא ראתה את מופע הבורלסק הראשון שלה, והוקסמה מהרקדנית הראשית. היא תפרה לעצמה תלבושת, ונכנסה למועדון מקומי בביטחון רב כאשר היא מצהירה שהיא-היא הרקדנית מהתערוכה, וקיבלה את המשרה הראשונה שלה כרקדנית בורלסק.
הקריירה

זוריטה נהייתה ידועה בשל המופעים הייחודיים ומעוררי המחלוקת שלה. כגון מופעי "חצי-חצי". אחד המפורסמים היה "החתן והכלה", כשהיא לבושה בחצי הגוף בתור חתן ובשני בתור כלה, וכאשר תמיד צד אחד מופנה לקהל כך שנוצרה אשליה של אינטראקציה בין הדמויות, החלו הדמויות להפשיט אחת את השנייה, כאשר הריקוד הסתיים ב"השתוללות ליל הכלולות". במופע אחר, היא יצרה קורי עכביש מקושטים באבנים נוצצות, ויצרה את הרושם שעכביש בלתי נראה מסיר מעליה את הבגדים. הריקוד האייקוני שלה נקרא "מימוש הנישואים עם נחש", שבו היא התפשטה בעוד היא מחזיקה בנחש באורך כמעט שלושה מטר.
ב-1941, זוריטה נעצרה על ידי החברה האמריקאית למניעת אכזריות כלפי בעלי חיים בשל שימושה בנחשים במופע שלה. היא גם הייתה מטיילת ברחובות העיר עם הנחשים, כשמובילה אותם ברצועות. היא שוחררה בערבות של 1,500 דולר, אבל אחרי המופע האחרון שלה בניו יורק כל הנחשים בחזקתה הוחרמו.
היא פרשה מהופעות בשנת 1954 וניהלה מספר מועדוני בורלסק בניו יורק ומיאמי עד שפרשה מן המקצוע לחלוטין ב-1974 כדי להרביע חתולים פרסיים.
חיים אישיים

זוריטה הייתה ביסקסואלית מוצהרת, וניהלה יחסים עם גברים ועם נשים, והייתה אומרת שהיא מעדיפה נשים, אך מקיימת יחסים עם גברים עבור מה שהייתה מקבלת מהם. היא הייתה מוטרדת מכך שבנות חסותה לא תמיד פעלו כמוה, מכיוון שמצאה את חלקן במרוצת הזמן חיות ללא פנסיה או מקור תמיכה לילדיהן.
נולדה לזוריטה בת אחת, בשנת 1939, לה קראה טאני.
היא נפטרה ב-12 בנובמבר 2001, בגיל 86.
הערות שוליים

↑  "Toledo Blade - Google News Archive Search". news.google.com. נבדק ב-2015-12-16.
↑  "Spectacles of Agency and Desire: Exotic Dancers and Celebrities with their Exotic Pets". Spectacles of Agency and Desire: Dance Histories and the Burlesque Stage. נבדק ב-2015-12-16.
↑  Behind the Burly Q: The Story of Burlesque in America, Leslie Zemeckis, Skyhorse Publishing, Inc, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2274cc3c-f90c-4355-9874-ea6afe3b75ba 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זוריטה".