stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאזו קיבואישי
קריירה > "טיסה"

הקומיקס הראשון ופורץ הדרך של קיבואישי, "Flight" (בעברית: טיסה) הוא למעשה אנתולוגיה שפורסמה לראשונה באמצעות כסף שאסף קבואישי בפרויקט מימון המונים. הפרויקט קודם בתערוכת העיתונות האלטרנטיבית בניו יורק, שם הוא משך את תשומת לבו של אריק לארסן, אז המו"ל החדש של אתר הקומיקס. אימג' קומיקס. לארסן התלהב מהקומיקס הראשוני והחליט להוציא את הסדרה לאור. חברת אימג' קומיקס פרסמה את הכרך הראשון של הקומיקס בשנת 2004 והסדרה הסתיימה עם הכרך השמיני שיצא בשנת 2011. הקומיקס אמנם לא היה להצלחה כלכלית גדולה כפי שהיה צפוי, אך הוא היה פורץ דרך בתחומו מכיוון ששילב את אמנות הקומיקס היפנית (מנגה) עם הקומיקס האמריקאי דרך סגנונו הייחודי, ובנוסף גם הביא עלילה חדשה ומקורית שנחשבה לאחת הטובות ביותר באותה שנה, ועל כן הספר זכה בפרס אייזנר בשנת 2006.
קריירה > "הקמע"

קיבואישי הוא יוצרו של הספר רב המכר העולמי, הקמע, סדרת רומנים גרפיים שעלה לראשונה בשנת 2008 עם הספר "שומרת האבן". חברת "Scholastic" זכתה בזכויות לפרסם את הסדרה לאחר שניצחו במכירה פומבית על זכויות ההפצה החוקיות של הסדרה, שהיה לה ביקוש גדול מאוד. לאחר הספר הראשון פורסמו עוד שבעה ספרים (הספר התשיעי יועד לצאת בשנת 2023): "קללת שומרת האבן", "מחפשי העננים", "המועצה האחרונה", "נסיך האלפים", "הבריחה מלוסיין", "אור האש" ו-"סופרנובה" ו"רוכבת הגלים". הסדרה תורגמה לשפות רבות, כולל עברית. היא יצאה בישראל בידיי הוצאת כתר.
קריירה > פרויקטים נוספים

במהלך ציור וכתיבת הכרך הראשון של "טיסה", יצר קיבואישי את הרומן הגרפי הקצר "Daisy Kutter: The Last Train" שיצא בהוצאת "Viper Comics".
באמצעות הקשרים שלו עם הוצאת "Scholastic" הצליח קיבואישי לקבל את התפקיד לאייר את המהדורה החדשה של כל ספרי "הארי פוטר", במלאת 15 שנה ליציאת הספר "הארי פוטר ואבן החכמים".
קבואישי אייר את הספר "?" עבור אוסף הסיפורים הקצרים של "Machine of Death" (מכונת המוות).
פרסים

הכרך השני של "טיסה" שכתב ואייר קבואישי זכתה בפרס אייזנר בשנת 2006 בקטגוריית האנתולוגיה הטובה ביותר. הספר "Daisy Kutter: The Last Train" נבחר לאחד הספרים הטובים ביותר למבוגרים בשנת 2006 על ידי האגודה לשירותי הספריות הצעירות. סדרת הקמע שלו העבירה שבועות רבים ברשימת הספרים המוכרים של הניו יורק טיימס.
חיים אישיים

קיבואישי נשוי למאיירת ושותפתו איימי קים קיבואישי. יש לו שני ילדים, ג'וני וסופי קיבואישי. הוא מתגורר בבלוויו, שבמדינת וושינגטון. הוא סבל ממקרה מסכן חיים של דלקת קרום המוח שנבעה מחיידק טורף, שאילצה אותו להתאשפז בבית חולים במשך כ-6 שבועות, חלק גדול מתקופת האשפוז היה בתרדמת.
במרכז: קאזו קיבואישי ולצידו מימין אשתו איימי קים קיבואישי, בפסטיבל קומיק-קון, סן דייגו.
קבינט מלחמה

קבינט מלחמה הוא ועדה המוקמת על ידי ממשלה בזמן מלחמה כדי לנהל את המלחמה בצורה יעילה ואפקטיבית. בדרך כלל זוהי תת-ועדה של הקבינט המלא של השרים.
ארצות הברית

בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר, הקים הנשיא ג'ורג' בוש קבינט מלחמה. הקבינט התכנס לראשונה בקמפ דייוויד ב-15 בספטמבר כדי לתכנן את המלחמה העולמית בטרור. רוב חברי הקבינט היו חברי המועצה לביטחון לאומי.
| שר/ה | תפקיד |
| --- | --- |
ג'ורג' ווקר בוש: נשיא ארצות הברית
דיק צ'ייני: סגן הנשיא
דונלד רמספלד: מזכיר ההגנה
קולין פאוול: מזכיר המדינה
הנרי שלטון: יושב ראש המטות המשולבים
ג'ורג' טנט: ראש ה-CIA
קונדוליזה רייס: היועצת לביטחון לאומי
פול אוניל: מזכיר האוצר
פול וולפוביץ: סגן מזכיר ההגנה
רוברט מולר: ראש ה-FBI
אנדרו קארד: ראש סגל הבית הלבן
ארי פליישר: דובר הבית הלבן
ג'ון אשקרופט: התובע הכללי
קארן יוז: יועצת הנשיא
ישראל

במהלך מלחמת חרבות ברזל הקים ראש הממשלה בנימין נתניהו קבינט מלחמה. בני גנץ ומפלגתו המחנה הממלכתי הצטרפו לקואליציה וקיבלו 5 שרים ללא תיק, ובני גנץ וגדי איזנקוט צורפו  לקבינט המלחמה. זאת הפעם הראשונה בה הוקם קבינט מלחמה בישראל, בהתאם להמלצת ועדת וינוגרד. ב-17 ביוני 2024 בוטל הקבינט על פי החלטת נתניהו.
במלחמות קודמות נהגו ראשי ממשלה בישראל לנהל פעולות מלחמתיות באמצעות החלטות של פורום מצומצם יותר של שרים, שכונה לעיתים המטבחון, או שכונה בשם על פי מספר חביריו, (כגון השביעיה או השמיניה), אך פורומים אלו כמו גם קבינט המלחמה שהוקם במלחמת חרבות ברזל, אינם בעלי סמכות חוקית והם פועלים על פי הסמכה שניתנת להם על ידי הקבינט (ועדת שרים לענייני ביטחון), או מליאת הממשלה.
| שר/ה> חברי הוועדה | תפקיד> חברי הוועדה | סיעה> חברי הוועדה | סיעה> חברי הוועדה | חברי הוועדה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יו"ר הוועדה בנימין נתניהו | ראש הממשלה |  | הליכוד |  |
| יואב גלנט | שר הביטחון |  | הליכוד |  |
| בני גנץ | שר בלי תיק |  | המחנה הממלכתי |  |
משקיפים
| רון דרמר | השר לעניינים אסטרטגיים |  | לא ח"כ |  |
| גדי איזנקוט | שר בלי תיק |  | המחנה הממלכתי |  |
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, web.archive.org
↑  ד"ר אלעד גיל, שאלות ותשובות: מהו קבינט המלחמה החדש?, באתר תכלית, ‏2023-10-15
אורקני ושטלנד (מחוז בחירה לפרלמנט הבריטי)

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תאריך ייסוד:  1801 
 שטח:  2,482.549 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  44,900 (2022)
 קואורדינטות:  59°46′30″N 1°48′11″W﻿ / ﻿59.775°N 1.803°W﻿ / 59.775; -1.803 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אורקני ושטלנד (באנגלית: Orkney and Shetland) הוא מחוז בחירה לבית הנבחרים הבריטי.
מחוז הבחירה חופף למחוז הבחירה סקוטלנד לפרלמנט האירופי. הציבור במחוז בוחר נציג אחד לפרלמנט.
חבר הפרלמנט הנוכחי מטעם המחוז הוא אליסטר קרמייקל.
גבולות המחוז

מחוז הבחירה מורכב משתי קבוצות האיים אורקני ושטלנד. המחוז מתקיים מאז 1708, אולם רק בשנת 1918 צורפה העיר קירקוול למחוז. מחוז הבחירה הוא אחד ממחוזות הבחירה הקטנים בבריטניה מבחינת אוכלוסין.
חברי פרלמנט מטעם המחוז

| שנת בחירה | שם | מפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | ג'ים וואלאס | המפלגה הליברלית (הממלכה המאוחדת) |  |
| 1988 | ג'ים וואלאס | המפלגה הליברל-דמוקרטית |  |
| 2001 | אליסטר קרמייקל | המפלגה הליברל-דמוקרטית | שימש כמזכיר המדינה לענייני סקוטלנד בין ה-7 באוקטובר 2013 ל-8 במאי 2015 |
מערכות בחירות > 2015

| מפלגה | שם המועמד | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | אליסטר קרמייקל | 9,407 | 41.4 |
| המפלגה הלאומית הסקוטית | דנוס סקנה | 8,590 | 37.8 |
| המפלגה השמרנית | דונלד קמרון | 2,025 | 8.9 |
| מפלגת הלייבור | גרי מקגרווי | 1,624 | 7.1 |
| UKIP | רוברט סמית' | 1,082 | 6.3 |
מערכות בחירות > 2010

| מפלגה | שם המועמד | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | אליסטר קרמייקל | 11,989 | 62.0 |
| מפלגת הלייבור | מארק קופר | 2,061 | 10.7 |
| המפלגה הלאומית הסקוטית | ג'ון מואט | 2,042 | 10.6 |
| המפלגה השמרנית | פרנק נאירן | 2,032 | 10.5 |
| UKIP | רוברט סמית' | 1,222 | 6.3 |
מערכות בחירות > 2005

| מפלגה | שם המועמד | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | אליסטר קרמייקל | 9,138 | 51.5 |
| מפלגת הלייבור | ריצ'רד מיד | 2,511 | 14.2 |
| המפלגה השמרנית | פרנק נאירן | 2,357 | 13.3 |
| המפלגה הלאומית הסקוטית | ג'ון פארלי | 1,833 | 10.3 |
| המפלגה הסוציאליסטית הסקוטית | ג'ון אברדין | 992 | 5.6 |
| UKIP | סקוט דיבל | 424 | 2.4 |
| לגליזצית קנאביס | פול קרויקשנק | 311 | 1.8 |
| סקוטלנד חופשית | בריאן נוג'ט | 176 | 1.0 |
מערכות בחירות > 2001

| מפלגה | שם המועמד | קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הליברל-דמוקרטית | אליסטר קרמייקל | 6,919 | 41.3 |
| מפלגת הלייבור | רוברט מוכרי | 3,444 | 20.6 |
| המפלגה השמרנית | ג'ון פירת' | 3,101 | 18.7 |
| המפלגה הלאומית הסקוטית | ג'ון פארלי | 2,473 | 14.8 |
| המפלגה הסוציאליסטית הסקוטית | פיטר אנדרוז | 776 | 4.6 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: ZDBnWj7m
סיעת יחיד

חבר הכנסת לשעבר שמואל פלאטו-שרון היה חבר כנסת מטעם סיעת יחיד
סיעת יחיד היא סיעה בכנסת בה חבר חבר כנסת אחד בלבד מתוך 120 חברי הכנסת.
בעבר, סיעת יחיד יכלה להיווצר עם קבלת תוצאות הבחירות לכנסת, בהן זכתה הרשימה במנדט בודד. אפשרות זו איננה מעשית מאז עליית אחוז החסימה בהתחלה מ-1% ל-1.5% ובהמשך ל-2% ול-3.25% כעת.
כיום האפשרות היחידה היא פרישת חבר אחד מסיעה קיימת או לחלופין פרישת כל חברי הסיעה למעט אחד. אם חבר הכנסת הפורש לא מודיע על הקמת סיעה חדשה, או שסיעתו לא מאושרת על ידי ועדת הכנסת, מוגדר חבר הכנסת חבר כנסת יחיד ואין הוא זכאי לאחדות מהזכויות השמורות לסיעה.
היווצרות סיעת יחיד > היווצרות סיעת יחיד כתוצאה מהבחירות לכנסת

לקראת הבחירות לאספה המכוננת (הכנסת הראשונה) ב-1949 נקבע אחוז החסימה על 1%, אחוז שווה ערך למעט יותר ממנדט (0.833% מהקולות). בבחירות הראשונות זכו 3 סיעות למנדט יחיד – ויצו, מפלגת הלוחמים והתאחדות התימנים בישראל (רשימה שזכתה למנדט בודד גם בבחירות לכנסת השנייה). בכל מערכות הבחירות שלאחריהן, ועד להעלאת אחוז החסימה, נבחרו שוב סיעות יחיד, למעט הבחירות לכנסת החמישית (1961), בה זכו כל הרשימות שנבחרו ב-2 מנדטים או יותר.
לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) הועלה אחוז החסימה ל-1.5%. אחוז זה הפך את האפשרות לקבלת מנדט יחיד לתאורטי במידה רבה, אך עדיין אפשרית מתמטית, כיוון שחוק בדר-עופר, שהונהג ב-1973, הקובע את חלוקת הקולות העודפים לצורך השלמת המנדטים מעניק יתרון לרשימות שזכו במספר מנדטים גבוה. בפועל, מאז עליית אחוז החסימה זכו כל הרשימות שעברו את אחוז החסימה בשני מנדטים לפחות.
בשנת 2004 הועלה אחוז החסימה ל-2%, תיקון שיושם לראשונה בבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) והאפשרות ליצירת סיעת יחיד עם הקמת הכנסת הפכה לתאורטית לחלוטין.
מקרה ייחודי אירע בבחירות לכנסת התשיעית (1977): רשימת פיתוח ושלום הציגה ברשימתה מועמד יחיד – שמואל פלאטו-שרון. בבחירות זכתה הרשימה לכ-2% מהקולות, מספר שווה ערך לשני מנדטים. כיוון שברשימה הופיע מועמד בודד הוא נבחר כחבר הכנסת והקולות העודפים חולקו בין הסיעות האחרות. באופן תאורטי, אפשרות זו ליצירת סיעת יחיד עם הקמת הכנסת קיימת גם כיום מפני שאין בחוק הגבלה על מספר מינימלי של מועמדים ברשימה לכנסת.
היווצרות סיעת יחיד > התפלגות מסיעה קיימת

כבר בכנסת הראשונה נוצרה סיעת יחיד כתוצאה מפילוג, כאשר חבר הכנסת אליעזר פרמינגר, שהתמודד מטעם הקומוניסטים העבריים ברשימה משותפת עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית, פרש מהסיעה המשותפת והקים את סיעת היחיד הקומוניסטים העבריים. מקרה שני היה כאשר בנובמבר 1964 הודיע יונה כסה על פרישה ממפא"י וביקש מוועדת הכנסת להכיר בסיעת יחיד שלו בשם "מן היסוד". כנגד ההכרה בסיעתו טען יוסף פישר שהדבר נוגד את אחוז החסימה שכן כל חבר כנסת של מפא"י קיבל פחות מאחוז מהקולות בבחירות. בסוף נובמבר 1964 הביעה ועדת הכנסת את עמדתה שסיעה בכנסת צריכה לכלול לפחות שני חברים. ב-22 בדצמבר 1964 החליטה ועדת הכנסת בהחלטת פשרה שלא להכיר בסיעה של כסה אולם לתת לו את כל הזכויות המוקנות על ידי תקנון הכנסת לסיעות.
בכנסת השביעית כיהן דוד בן-גוריון כחבר בסיעת יחיד לאחר שחבריו לרפ"י התמזגו חזרה עם מפלגת העבודה. בכנסת התשיעית נענה משה דיין להזמנת מנחם בגין להיות שר חוץ בממשלתו ובעקבות זאת פרש מהמערך והקים סיעת יחיד.
חוקים ותקנות הייחודיים לסיעת יחיד > הגשת אי-אמון בממשלה

בשנת 1985 סיעת "כך" הגישה הצעה לסדר יום בעניין הבעת אי-אמון בממשלה עקב "מחדלים ביטחוניים חמורים". יושב ראש הכנסת ח"כ שלמה הלל דחה את ההצעה בטענה שסיעת יחיד, כמו חבר כנסת יחיד, מנועה מלהגיש הצעות לאי-אמון. בית המשפט נדרש לדון בנושא העקרוני תוך ניסיון להגדיר מהי סיעה. בית המשפט קיבל את העתירה וקבע כי לא ניתן למנוע מסיעת יחיד להגיש הצעת אי-אמון בממשלה לעומת חבר כנסת יחיד שלא רשאי להגיש הצעה לאי-אמון בממשלה.
חוקים ותקנות הייחודיים לסיעת יחיד > חבר כנסת יחיד שהוצא מישיבה

בדיוני הוועדות בכנסת ואף במליאה קיימת אפשרות להוציא מהישיבה חבר כנסת. אם הלז הוא חבר בסיעת יחיד, הוא יהיה רשאי לשוב לישיבה לצורך הצבעה בלבד.
התיקון לחוק בשנות ה-90

בעקבות התרגיל המסריח, בשנת 1990, יצאו רבבות אזרחים להפגנת מחאה בכיכר מלכי ישראל כנגד סדרי השלטון הקיימים. ריבוי מקרי השחיתות (בצורת סיעות יחיד למיניהן) בעבר ועלייתם בתקופת המשבר הפוליטי הביאו לתיקון חוק יסוד: הכנסת. התיקון התנה את ההתפלגות מסיעה קיימת בשליש מחברי הסיעה או בהתפלגות בהסכמה.
בנוסף לכך, כדי לשמור על כוחן האלקטורלי של המפלגות, הוחלט על הטלת סנקציות על חבר כנסת שלא יתפטר מייד עם הודעתו על התפלגות. בין השאר ייאסר עליו להתמודד במערכת הבחירות הבאה מטעם סיעתו החדשה.
חבר כנסת יחיד

אם חבר הכנסת הפורש אינו מודיע על הקמת סיעה חדשה, או שסיעתו אינה מאושרת על ידי ועדת הכנסת, הוא מוגדר כחבר כנסת יחיד, הזכאי לכל הזכויות שתקנון הכנסת מעניק לסיעה, למעט הזכויות להביע הבעת אי אמון בממשלה, לקבל חדר סיעה במשכן הכנסת ומימון מנהל סיעה.
הערות שוליים

↑  בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) ובבחירות לכנסת העשרים (2015) הגישה מפלגת עתיד אחד רשימות ובהן מועמד יחיד – יחזקאל שטלצר, אך בשני המקרים פרשה מהמירוץ כמה ימים לפני הבחירות. בבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הוגשו שתי רשימות עם מועמד יחיד – "פתרון לעזה" של שמואל שרון לוי, שנפסלה מלהתמודד, ו"ברית עולם" של עופר ליפשיץ.
↑  ערעור של י. פישר על הכרה בי. כסה כסיעת "מן היסוד", דבר, 18 בנובמבר 1964
↑  נדחתה ההחלטה על בקשת יונה כסה להכיר בו כסיעה, דבר, 25 בנובמבר 1964
↑  כסה ייהנה מזכויות סיעה באופן חלקי, דבר, 23 בדצמבר 1964
השילוש הקדוש

ערך זה עוסק בעקרון יסוד בנצרות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"השילוש הקדוש", איקונין של אנדריי רובלוב. התמשיח מתאר את שלושת המלאכים שנגלו לאברהם באלוני ממרא, שבנצרות מקובל לראות כהופעה של השילוש.
השילוש הקדוש – האב, הבן ורוח הקודש הם כולם "האלוהים", אך אינם חופפים או זהים זה לזה
האב השמימי עם בנו הצלוב
השילוש הקדוש (ארמית: תְּלִיתִיוּתֶא קַדִישְׁתָּא, בכתיב סורי: ܬܠܝܬܝܘܬܐ ܩܕܝܫܬܐ; יוונית: Αγία Τριάδα, לטינית: Sancta Trinitas) הוא אמונת יסוד בנצרות אשר מתייחסת למהותו של האלוהים ולפיה, אף שקיים רק אל אחד, לאל שלוש פנים הזהות במהותן, אך כל אחת גם בעלת אישיות נבדלת ועומדת בפני עצמה – האב, האל הבן או הלוגוס האלוהי שהתגשם בבשר בישו, ורוח הקודש. השילוש הוא עקרון אמונה עליון כמעט בכל הכנסיות מאז המאה הרביעית, כשהחולקים על כך סומנו כמינים. יש כיום אך קומץ של קבוצות המגדירות את עצמן נוצריות ושוללות אותו, אם כי היתר בדרך כלל לא מקבלות אותן כלגיטימיות. השילוש מבוסס בין היתר על הכתוב בברית החדשה בספר מתי כ"ח:י"ט, ”ואתם לכו אל כל הגויים ועשו תלמידים וטבלתם אותם לשם האב והבן ורוח הקודש”. לפי הפרשנות הנוצרית האורתודוקסית, רעיון זה מופיע בבירור במקומות רבים בברית החדשה, בייחוד ברישומי ההטבלה של ישו בבשורה על פי לוקאס. עקרונות השילוש אושררו, בוררו ונוסחו על ידי הכנסייה במאה ה-4 ומאה ה-5 בתגובה לרעיונות כפירה שונים. העיסוק התאולוגי בשילוש הוסיף להעסיק את הזרמים הנוצריים השונים, בעצימות משתנה, מאז ועד ימינו.
כתבי הקודש והמסורת

משמעותה המילולית של המילה הלטינית Trinitas היא "איחוד של שלושה". ביטוי זה איננו מופיע אפילו באחד מתוך 27 ספרים שונים של הברית החדשה ולמעשה, נראה שלא היה קיים כלל עד שטבע אותו טרטוליאנוס בתחילת המאה ה-3. אף כי טרטוליאנוס טבע אותו, הוא עצמו לא האמין ברעיון השילוש, ובעקבות כך בחרה הכנסייה שלא להעניק לו את התואר "אב הכנסייה" או קדוש. המאמינים בשילוש הקדוש מסכימים כי הניסוחים והביטויים המודרניים הם פיתוחים מאוחרים יחסית, אך הם עדיין מאמינים כי דוקטרינה זו מופיעה באופן שיטתי לאורך התנ"ך ובמקורותיה האחרים של הכנסייה הנוצרית. על-פי הנצרות, אפשר לראות זאת בפרק י"ח בבראשית, כששלושה זרים נראים אל אברהם כשהוא יושב בפתח האוהל.
וַיִּשָּׂא עֵינָיו וַיַּרְא וְהִנֵּה שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים נִצָּבִים עָלָיו, וַיַּרְא וַיָּרָץ לִקְרָאתָם מִפֶּתַח הָאֹהֶל, וַיִּשְׁתַּחוּ אָרְצָה. וַיֹּאמַר: אֲדֹנָי, אִם-נָא מָצָאתִי חֵן בְּעֵינֶיךָ, אַל-נָא תַעֲבֹר מֵעַל עַבְדֶּךָ. יֻקַּח-נָא מְעַט-מַיִם וְרַחֲצוּ רַגְלֵיכֶם, וְהִשָּׁעֲנוּ תַּחַת הָעֵץ.
נוצרים רבים מוטבלים "בשם האב, הבן ורוח הקודש" (מתי 28:19). נוצרים אחרים מוטבלים "בשם ישו" (מעשי השליחים 2:38). כך, לרוב, מתחילים החיים הנוצריים, וההבנה הנוצרית את הגאולה: בהצהרה הנוגעת לשילוש הקדוש. בהטבלת ישו, מופיע השילוש:
וַיְהִי כַּאֲשֶׁר נִטְבַּל יֵשׁוּעַ וַיְמַהֵר וַיַּעַל מִן־הַמָּיִם וְהִנֵּה הַשָׁמַיִם נִפְתְּחוּ־לוֹ וַיַּרְא אֶת־רוּחַ אֱלֹהִים יוֹרֶדֶת כְּיוֹנָה וְנָחָה עָלָיו׃ וְהִנֵּה קוֹל מִן־הַשָׁמַיִם אוֹמֵר זֶה בְּנִי יְדִידִי אֲשֶׁר־רָצִיתִי בּוֹ.
למאמינים בעקרון השילוש, שלוש הישויות של השילוש התגלו בבת אחת, בהקשר של ההטבלה. "זאת האמונה של טבילתנו", הצהירה המועצה הראשונה של קונסטנטינופול, "זה מלמד אותנו להאמין בשם האב, הבן ורוח הקודש. לפי אמונה זו ישנה אלוהות אחת, כוח, וקיום האב, הבן ורוח הקודש".
האלוהים

התנ"ך מרומם את האמונה באחדות האל מעל לאחרים, ומזהיר נגד נטישתו, ונאמנות לברית. "שמע ישראל, ה' אלוהינו, ה' אחד" (דברים ו, 4), "לא יהיה לך אלוהים אחרים על פני" (דברים ה, 6), "ראו עתה כי אני אני הוא ואין אלוהים עמדי אני אמית ואחיה מחצתי ואני ארפא ואין מידי מציל" (דברים לב, 39), "ועתה ה' אלוהינו הושיענו מידו וידעו כל ממלכות הארץ כי אתה ה' לבדך" (ישעיהו לז, 20). כל ניסוח של סעיף באמונה שאינו מתאר את אלוהים כאחד, שמחלק את הפולחן בין אלים רבים, אינו חלק מהאמונה המוצגת בברית הישנה – התנ"ך.
כמו כן, גם בברית החדשה – "... אין אֱלִיל בָּעוֹלָם וְאֵין אֱלֹהִים בִּלְתִּי אֶחָד" (ראשונה לקורינתים ח' 4) המאמינים מוזהרים כי האלים האחרים מהם אינם אלים כלל, אלא תחליפים שאינם שווים לאלוהים המקורי. על פי הראיה של מאמיני השילוש, התפיסה הרווחת, רואה את האב ואת ישו כשתי ישויות הפועלות באופן נפרד. ההכרזה המרכזית והמכרעת של האמונה הנוצרית היא שיש מושיע אחד, אלוהים, וגאולה אחת – בישו הנוצרי. האלוהים הזה קיים בשלוש ישויות שונות. שלוש הישויות האלוהיות שוות ונצחיות, אמנם כל אחד מהם הוא אותו אלוהים, הבן כפוף לאב ורוח הקודש מתחת לבן. שלוש הישויות של אלוהים מצויות בהרמוניה מושלמת ומתפקדות בשיתוף פעולה.
עם זאת, מאמינים הנוצרים שהמילה "אחד" איננה שוות משמעות למילה "יחיד", שהרי לפי הלשון העברית "אחד" ניתן לפיצול, בעוד "יחיד" איננו ניתן לפיצול. כמו כן מסתמכים הנוצרים על פסוקים ותיאורים שונים בתנ"ך בהם מתואר אלוהים ברבים או במורכבות. אחת הדוגמאות הכי בולטות היא:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים, נַעֲשֶׂה אָדָם בְּצַלְמֵנוּ כִּדְמוּתֵנוּ
יש שהתנ"ך מביא את המילה אחד במשמעות "בלבד", כפי שמובא בדברי הימים כ"ט, א': "ויאמר דוד המלך לכל הקהל שלמה בני אחד בחר בו אלהים נער ורך".
השילוש הקדוש בקרב ההטרודוקסים

בימיה המוקדמים של הנצרות היו גישות שונות לשילוש הקדוש ולסימטריה האפשרית בין שלושת מרכיביו. שלוש התנועות ההטרודוקסיות העיקריות הן האריאניות, המונופיזיטיזם והנסטוריאניזם, שהוכרזו כולן כמינות על ידי יתר הכנסייה מאות שנים טרם הקרע בין אורתודוקסים לקתולים.
השילוש הקדוש בקרב ההטרודוקסים > התנועות המונארכיאניסטיות

המונארכיאניזם הייתה תפיסה תאולוגית שקינאה למונותיאיזם בנצרות והדגישה את אחדותו של האל. מתוך המונארכיאניזם צמחו שתי תנועות שונות מאוד, האדופציאניסטים והמודליסטים. תנועת האדופציאניסטים טענה כי ניתן לראות בישו אל רק במובן שכוח או השפעה של האלוהים נחו על אישיותו האנושית, כלומר אימוץ של ישו על ידי האלוהים ומכאן נגזר שמה של התנועה. התנועה המודליסטית, אשר עיקר פעילותה במאה השלישית, דבקה באדיקות בתפיסה המונותאיסטית וראתה באל ובאב דמות אחת. המודליסטים שללו את התמידיות של שלוש הישויות שבשילוש וטענו כי ההבדלים באלוהות היו ארעיים בלבד. התנועה המודליסטית ראתה את ההבדלים בתוך השילוש כצורות הבעה של האלוהות ולא כפרסונות נפרדות והכירה רק בישות אלוהית אחת אשר פועלת בזה אחר זה כיוצרת, כגואלת וכמקדשת. לפי התפיסה המודליסטית מופיע האל האב בעולם הזה כבן ולכן טענו מתנגדיהם כי פירוש הדבר שאלוהים האב סבל ומת (ומכאן נגזר שמם במערב, פטריפסיאנים, "[הדוגלים] בסבל האב"). נציגיה הבולטים של התנועה המודליסטית היו נואטוס, פרקסייאס וסבליוס (ממנו נגזר שמם במזרח, סבליאנים). התנועה המודליסטית לא הצליחה מעולם להשיג הגמוניה בעולם הנוצרי ובקונסיל ניקאה ספגה מכה ניצחת.
השילוש הקדוש בקרב ההטרודוקסים > המינות האריאנית

האריאניזם קרויה על שם אריוס, אשר נולד בסוף המאה השלישית. אריוס היה לובי במוצאו, גדל באנטיוכיה והפך ברבות הימים לכומר באלכסנדריה. אריוס החזיק באמונה, אשר את ניצניה ניתן למצוא עוד בראשית המאה השלישית, כי בנו של האלוהים אינו נצחי וכי האל האב יצר אותו מהאין לפני כל הדורות ככלי לשם בריאת העולם. ישו, על-פי תפיסתו של אריוס, אינו אלוהים מטבעו אלא ברוא האל ולפיכך ניתן לשינוי, הגם שבצורה שונה מכל שאר היצורים. אליבא דאריוס קיימת בתוך השילוש היררכיה, כאשר מבין שלוש הישויות רק האב חסר ראשית וסיבה ואילו שתי הישויות האחרות נחותות מן האב, באו לעולם אחריו כתוצאה מבחירתו החופשית והן כפופות לו. אריוס סבר כי כבודו של ישו הואצל עליו על ידי אביו בשל צדיקותו החזויה מראש. גישתו של אריוס סחפה אחריה תומכים רבים, אשר לאו דווקא קיבלו את מלוא דעותיו של אריוס על השילוש. יש חוקרים הרואים בתנועה זו השפעה של פילוסופיות פגאניות ואילו אחרים רואים בה מאמץ של חלק מבני התקופה למנוע הפחתה באלוהותו המוחלטת של האל האב.
הבישוף של אלכסנדריה, אלכסנדר, אומנם גינה את אריוס, אולם גישתו המשיכה לסחוף אחריה אוהדים רבים ולעורר מחלוקות, עד שהקיסר קונסטנטין כינס אספה כנסייתית בניקאה בשנת 325 כדי ליישב את הוויכוח התאולוגי. מתנגדי אריוס בהנהגתו הרוחנית של אתנאסיוס, דיאקון של אלכסנדר בישוף אלכסנדריה, שתפסו את שלוש הישויות בשילוש כבו-זמניות וכזהות במהותם, יצאו וידם על העליונה. ניסוח ההצהרה של ניקאה עוצב על ידי מתנגדיו של אריוס, והאריאנים הוכרזו ככופרים. האריאניזם לא חוסל בקונסיל של ניקאה, ואף הצליח לגבור על מתנגדיו, והפך למשך זמן מה לתפיסה המקובלת של השילוש. ניצחונה המוחלט של דוגמת השילוש האורתודוקסית הושג בקונסיל של קונסטנטינופול בשנת 381, אולם האריאניזם מצא לו תומכים חדשים בקרב השבטים הגרמניים, ורק לאחר התנצרותם של הפרנקים בשנת 496 החל נעלם בהדרגה.
השילוש הקדוש בקרב ההטרודוקסים > המינות הנסטוריאנית

הנסטוריאניזם היה גרסה קיצונית של גישת אסכולת אנטיוכיה, שחייבה את שלמות שני הטבעים שפעלו כאחד בישו ואת היות כל אחד מהם בלתי-תלוי במשנהו. מנסחו נסטוריוס, שמונה ב-428 לבישוף קונסטנטינופוליס, שלל ממרים הבתולה את התואר "מולידת האלוהים" (תאוטוקוס) שכן לתפישתו ילדה אך את ישו הגשמי שטבעו האלוהי פעל בתיאום מושלם אך במנותק. כמו כן, רק צדו האנושי של ישו סבל ומת על הצלב שכן הטענה שהמחצית האלוהית יכלה להתענות הייתה בחזקת כפירה. בדיעבד, התגלו כתבים של נסטוריוס שהעלו שדעותיו היו פחות הטרודוקסיות ממה שמקובל היה להציג בימיו. אבל סגנונו הבוטה הכעיס די מאנשי האמצע. אויבו קירילוס האלכסנדרוני הצליח להביא לנידויו ולגינוי ההשקפות האנטיוכיות ככלל בוועידת אפסוס.
השילוש הקדוש בקרב ההטרודוקסים > המינות המונופיזיטית

אוטיכס, חניך האסכולה האלכסנדרונית (שעמדה בקוטב השני לאנטיוכיה וחייבה את הרצף והאחדות בין טבעי ישו), נחרד מהנסטוריאניות ופיתח את הטענה ששתי מהויותיו של המושיע התמזגו והיו לאחת חדשה. ראיית ישו כיצור כלאיים, לא אדם ולא אל אלא משהו אחר, היטתה עתה את כף המאזניים לטובת האנטיוכיים שהושפלו באפסוס. בסיועו של לאו בישוף רומא מן המערב הם השתלטו על ועידת כלקדון שנערכה ב-451 והפכוה למסע גינוי והוקעה נגד המונופיזיטיות. שם נקבעה ההגדרה הכריסטולוגית המקובלת בבסיסה עד ימינו, לפיה לישו היו שני טבעים מושלמים, אלוהי לגמרי ואנושי לגמרי. אף שכנסיות המזרח לא נסחפו אחרי המינות של אוטיכס, הן בכל זאת ראו בהחלטת כלקדון פנייה מסוכנת לנסטוריאניזם ולא קיבלו אותה. כך נוצר קרע בינן, שדגלו במיאפיזיטיות (גישה שונה ומרוככת בהרבה ביחס למונופיזיטיות), לכל היתר שקיבלו את הדיופיזיטיות.
לקריאה נוספת

Peter C. Phan (עורך), The Cambridge Companion to the Trinity, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2015.
הערות שוליים

↑  ראה באיגרת הראשונה אל הקורינתים פרק יא, 3; פרק טו, 27–28.
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548874505171  BnF: cb11933629k (data)  GND: 4060909-1  LCCN: sh85137555  LNB: 000049492  NDL: 00570172  NKC: ph118144
טלפרומפטר

מקרא:
מצלמת טלוויזיה
כיסוי
צג וידאו
זכוכית שקופה או מפצל קרני אור
תמונת אובייקט הצילום
תמונת הכתוביות
שדרנית טלוויזיה משתמשת במַקראה
טֶלֶפְּרוֹמְפְּטֶר (מַקְרֵאָה, מַקְרֵאַת עֵזֶר) הוא מכשיר להקרנת דפי טקסט על גבי מסך. המכשיר משמש בעיקר באולפנים ומאפשר לקריינים להקריא את הטקסט כשמבטם אל עבר המצלמה, במקום להשפיל מבט אל דפים הנמצאים על השולחן שלידם. את המַקראה הִמציאו ארווינג קאן ופרד ברטון בשנות ה-50 של המאה ה-20. כאשר הקריין נמצא רחוק מהמצלמה, מוקרן הטקסט על גבי מסך גדול המותקן מאחוריה.
המקראה הראשונה הייתה מכשיר מכני שהטקסט המוצג בו התקדם באמצעות עוזר שהאזין להתקדמות של הקריין ועקב אחר קצבו. בעשור הראשון של המאה ה-21 המקראה היא לרוב בדמות מכשיר דיגיטלי מבוסס מחשב המקדם את הטקסט בקצב קבוע ואף מאפשר לקריין שליטה על הקצב באמצעות ידית המוצבת סמוך אליו.
כיום משתמשים במקראות, בעיקר בטלוויזיה למשל בהגשת מהדורות חדשות ומבזקי חדשות, בתוכניות שונות ובקולנוע, אך גם פוליטיקאים ואנשי ציבור למדו את סגולותיהן. נשיא ארצות הברית ברק אובמה נהג לנצל זוג מקראות בנאומיו. מקראות אלה היו שקופות, וכך לא הסתירו את פניו מן הקהל.
בשנות החמישים של המאה ה-20 הקימו ארווינג קאן, הוברט שלאפלי ופרד ברטון את חברת TelePrompTer. ברטון היה שחקן שהגה את הרעיון של טלפרומפטר כאמצעי עזר להופעות טלוויזיה כאשר קריינים או שחקנים נדרשו לשנן חומר רב בזמן קצר. שלאפלי יצר את הטלפרומפטר הראשון ב-1950, שהיה מכשיר מכני פשוט שהופעל על ידי טכנאי שעמד קרוב למצלמה. התסריט להקראה נכתב על מגילת נייר שגולגלה בהתאם להתקדמות ההקראה, וניתן היה לשכור את המכונה ב-$30 לשעה. ב-1952 השתמש הנשיא האמריקני הרברט הובר בטלפרומפטר של שלאפלי במסגרת נאום שנשא בוועידה הרפובליקנית בשיקגו.