stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר פראס
קריירת מועדונים

פראס החל את הקריירה בגיל 8 בל.א.ס.ק. לינץ, ובהמשך עבר לקבוצת הנוער של רד בול זלצבורג. בשנת 2019 החל פראס את קריירת הבוגרים, בקבוצת המילואים של רד בול זלצבורג, פ.צ. ליפרינג, ששיחקה בליגה האוסטרית השנייה. בעונת 2019/20 הפך פראס לשחקן משמעותי בליפרינג, והבקיע שישה שערי ליגה. פראס חזר על הישג זה גם בעונה העוקבת, 2020/21.
בקיץ 2021 עבר פראס לשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית, ועד מהרה הפך לשחקן הרכב קבוע. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, פראס ושטורם גראץ סיימו במקום השני בליגה והודחו בשלב הבתים במפעל הליגה האירופית. בעונת 2022/23 פראס הבקיע שלושה שערי ליגה, וזכה עם הקבוצה בגביע האוסטרי, לאחר ניצחון 2-0 על ראפיד וינה בגמר. בעונת 2023/24 פראס הבקיע שבעה שערי ליגה, וסייע לקבוצה לזכות בדאבל מקומי, עם אליפות בליגה, וניצחון בגמר הגביע האוסטרי על ראפיד וינה בפעם השנייה ברציפות, והפעם בתוצאה 2-1.
בקיץ 2024 חתם פראס בהופנהיים מהבונדסליגה הגרמנית.
קריירה בינלאומית

פראס שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטריה, ובנובמבר 2022 ערך את הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק מול אנדורה. פראס זומן לסגל האוסטרי ליורו 2024, בו הציגה אוסטריה יכולת טובה והודחה בשמינית הגמר מול טורקיה. פראס שיחק בכל ארבעת המשחקים של אוסטריה. בשלושה מהם נכנס כמחליף, ופתח בהרכב בניצחון 3-2 על הולנד בשלב הבתים.
תארים

עם שטורם גראץ:
אליפות הבונדסליגה האוסטרית: 2023/24
הגביע האוסטרי: 2022/23, 2023/24
אלי גונן

ערך זה עוסק במפקד ממר"ם. אם התכוונתם למנכ”ל האוניברסיטה העברית ונשיא התאחדות בתי המלון בישראל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1947 ישראל
 פטירה:  19 בדצמבר 2022 (בגיל 75)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחל"ם  מפקד ממר"ם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון הראשונה
 
אלי גונן (גולדשטיין) (6 באוגוסט 1947 – 19 בדצמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד יחל"ם וממר"ם.
ביוגרפיה

גונן נולד בישראל לישעיהו והניה. התגייס לחטיבת גולני והגיע בה לתפקיד מפקד פלוגה.
שירת כמפקד יחל"ם, יחידת המחשבים של אגף המודיעין, בין השאר במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בתקופה זו, הוטלה על היחידה בראשותו המשימה לשפר את יכולת שינוע המידע, ונבנתה מערכת על בסיס מיני-מחשבים. בשנת 1986 יצא מטעם צה"ל להשתלמות של שנה בחברת "DEC" ("דיגיטל") בצרפת.
בנובמבר 1987 מונה למפקד ממר"ם - מרכז המחשבים הכלל צה"לי. בתפקידו זה הוביל את הכנסת הדואר האלקטרוני לצה"ל, פיתוח מערכת המידע לחלוקת ערכות המגן במלחמת המפרץ, ופיתוח מערכות מידע למתאם פעולות הממשלה בשטחים. גונן קודם לדרגת תת-אלוף, והוא היחיד שנשא דרגה זו בעת שירותו כמפקד ממר"ם. סיים את תפקידו במאי 1992.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה למנכ"ל חברת מג'יק תעשיות תוכנה ושימש בתפקיד זה במשך חמש שנים. לאחר מכן שימש כמנהל בחברת בינת, ונשיא חטיבה בחברת אמדוקס. ליווה כיועץ וכמנהל מיזמי מחשוב במערכת הבנקאות בישראל: אופק – פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק דיסקונט, חרמ"ש - פרויקט המודרניזציה של מחשוב בנק לאומי ופרויקטים בבנק הפועלים.
היה בעל תואר בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון.
נפטר מדום לב ב-19 בדצמבר 2022 והובא לקבורה בבית העלמין בבני ציון.
הערות שוליים

1 2  יוסי הטוני, ‏"מותו של אלי גונן הותיר אותנו, חבריו, המומים ושמוטי לסתות", באתר "אנשים ומחשבים", 20 בדצמבר 2022
אלי גונן (מלונאי)

אין תמונה חופשית
אלי גונן הוא מנהל ואיש עסקים ישראלי. הוא מנהל ושותף מייסד בחברת Terra לניהול בתי מלון. כיהן כמנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים, מנכ"ל רשת המלונות שרתון מוריה, מנכ"ל משרד התיירות ונשיא התאחדות המלונות בישראל.
ביוגרפיה

קיבל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבד בתפקידים שונים באוניברסיטה העברית, בהם ראש מדור משאבי אנוש ועוזר מנכ"ל, ובשנים 1987–1991 היה מנכ"ל משותף למינהל של האוניברסיטה. בשנת 1991 מונה למנכ"ל משרד התיירות ושימש בתפקיד זה עד 1996, תחת שרי התיירות גדעון פת ועוזי ברעם. לאחר סיום כהונתו זו מונה למנכ"ל רשת המלונות ב"כור תעשיות" והקים בישראל את רשת המלונות שרתון מוריה בישראל. במקביל היה דירקטור בחברת התעופה ארקיע.
בשנים 2009–2017 כיהן כנשיא התאחדות המלונות בישראל. בתפקידו זה נאבק בהתרחבות השכרת דירות לתיירים דרך Airbnb.
יחד עם קלמן הובר הקים את חברת Terra, העוסקת בניהול בתי מלון, ולה שלושה בתי מלון, בירושלים, בתל אביב ובירוחם.
שימש יו"ר דירקטוריון קו-אופ ישראל, דירקטור בבנק דיסקונט, ובמרכז הקונגרסים בבנייני האומה בירושלים וחבר בהתנדבות במרכז וראייטי בירושלים.
הערות שוליים

↑  דותן לוי, התאחדות המלונות: "הזינוק בדירות המושכרות לתיירים - מייקר את השכ"ד ופוגע בנו", באתר כלכליסט, 14 ביוני 2015
↑  גולן חזני, שני הכובעים של אלי גונן: יו"ר קו-אופ ישראל כלווה, דירקטור בדיסקונט כמלווה, באתר כלכליסט, 3 בדצמבר 2018
אליהו שומרוני

אליהו (אליק) שומרוני
אליהו (אליק) שומרוני (שינדרמן) (חנוכה תרס"ט, 1908, סידרובטיץ, פלך קייב, האימפריה הרוסית – 3 באוגוסט 1954, טבריה) היה ממקימי הנח"ל, נוער חלוצי לוחם, חבר מפלגת מפא"י, חבר תנועת השומר הצעיר, ואיש משרד הביטחון.
ביוגרפיה

שומרוני נולד בחנוכה שנת תרס"ט בפלך קייב של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום באוקראינה). שומרוני הוא בנו של ר' אהרון שינדרמן.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בעיירה הסמוכה מלין, שם התחנך חינוך מסורתי מפי מלמדים, שכלל לימודי תנ"ך, תלמוד ועברית. ובשנת 1912 עברה המשפחה לעיר הפלך קייב. בשנת 1922 החל ללמוד בגימנסיה העברית בקייב. בקייב הצטרף שומרוני, שגדל בבית ציוני דתי, לתנועת "השומר הצעיר ס.ס.ס.ר" (שמאוחר יותר נפרדה מהשומר הצעיר ונקראה "נצ"ח"), בתחילה כחניך ולאחר מכן כמדריך.
בשנת 1925, בגיל 16, עלה שומרוני לארץ עם דודו יצחק שינדרמן (ב-1934 עלו גם הוריו עם אחת מאחיותיו). בשל גילו הצעיר, לא הצטרף מיד לקיבוץ, אלא נשאר עם משפחתו. בשנותיו הראשונות בארץ היה פעיל בתנועת "הנוער העובד", ובהקמת תנועת הנוער "הצופים העובדים".
בשנת 1927 הצטרף לחבריו מ"השומר הצעיר ס.ס.ס.ר", שהקימו בעמק הירדן את קיבוץ אפיקים. בין השנים 1929 ל-1939 יצא ארבע פעמים לשליחות מטעם התנועה לחוץ-לארץ.
בין השנים 1945 ל-1947 ריכז במזכירות מפלגת פועלי ארץ-ישראל (מפא"י) את פעילות תנועות הנוער שהיו קשורות למפלגה ואת הפעילות של המשמרת הצעירה של המפלגה.
במהלך מלחמת העצמאות פנה ראש הממשלה ושר הביטחון, דוד בן-גוריון, לשומרוני בבקשה להקים במשרד הביטחון את אגף הנוער והנח"ל. שומרוני היה זה שהקים למעשה את הנח"ל (נוער חלוצי לוחם) כחיל המשלב אימונים צבאיים עם עבודה חקלאית וחינוך לחלוציות לפי מסורת הפלמ"ח, ותהליך ההקמה הרעיונית אף קדם לבקשה הרשמית של בן-גוריון משומרוני. את תפקידו כראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון סיים שומרוני בשנת 1951. תשעה חודשים לאחר מכן התמנה להיות מזכיר קיבוצו, אפיקים.
שומרוני נפטר בשנת 1954, לאחר שנפצע קשה באסון מעגן. נקבר באפיקים. הותיר אישה, וירה, ושלוש בנות. חודשיים לפני אסון מעגן נישאה בתו הבכורה נורית לצבי (צביקה) כסה, בנו של ידידו יונה כסה (ששכל את אשתו צפורה באסון).
לאחר מותו חילק אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון את "פרס אליהו שומרוני", לעידוד כתיבת סיפורים ורשימות עיוניות בנושאי התיישבות וביטחון.
ספריו

מגל וחרב : שיחות עם הנח"ל, תל אביב: מערכות, תשי"ג 1953.
אליק: אפיקי חיים: ממכתביו ורשימותיו של אליהו (אליק) שומרוני, תל אביב: איחוד הקבוצות והקיבוצים וקיבוץ אפיקים, תשי"ח 1957.
הערות שוליים

↑  י. גור, לזכר נעדרים: הרב ר' אהרון שינדרמן ז"ל (שלושים לפטירתו), דבר, 8 ביולי 1968.
↑  חולקו פרסים ע"ש א. שומרוני, דבר, 23 בנובמבר 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515302105171  LCCN: n2012053456  VIAF: 260109182   WorldCat (עם VIAF): 260109182
אלכסנדר פלמינג

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1881 דארוול (אנ'), הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 במרץ 1955 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, רפואה
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  קתדרלת סנט פול בלונדון 
 מקום לימודים:  אימפריאל קולג'  Imperial College School of Medicine  אקדמיית קילמרנוק  אוניברסיטת וסטמינסטר  St Mary's Hospital Medical School 
 מוסדות:  אימפריאל קולג'  אוניברסיטת לונדון 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1945)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1948)  מפקד בלגיון הכבוד (1946)  מדלית ג'ון סקוט (1944)  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  עמית החברה המלכותית (1943)  פרס אקטון (1949)  מדליית אלברט (1946)  Knight Bachelor (1944)  עמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  עמית הקולג' המלכותי לרופאים  Moxon Medal  עמית המכללה המלכותית לרופאים של אדינבורו 
 בן או בת זוג:  אמליה פלמינג (1953, 1953–11 במרץ 1955)  Sarah Marion McElroy (1915–1949) 
 צאצאים:  Robert Fleming 
 תרומות עיקריות
 גילוי פניצילין, האנטיביוטיקה הראשונה.
 חתימה:   
 
סר אלכסנדר פלמינג מקבל את פרס נובל מידי מלך שוודיה בשנת 1945
מדליית פרס נובל שהוענקה לפלמינג
סר אלכסנדר פלמינג (באנגלית: Alexander Fleming;‏ 6 באוגוסט 1881, דארוול, סקוטלנד – 11 במרץ 1955, לונדון, אנגליה) היה רופא ומדען סקוטי, מגלה הפניצילין, האנטיביוטיקה הראשונה, המשמשת לריפוי מחלות זיהומיות, גילוי שנחשב למהפכה בתולדות הרפואה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945.
מחקריו המוקדמים של פלמינג

במלחמת העולם הראשונה שירת פלמינג כקצין רפואה בשירות בריטניה במשך כארבע שנים. הוא נחשף בשירות למגוון גדול של נפגעי זיהום חיידקי, וניצל את ההזדמנות כדי להמשיך את מחקריו בנוגע להידבקות בזיהומים ולמאבק בהם. אחרי המלחמה שב פלמינג לבית החולים האוניברסיטאי סנט מרי שבו עבד קודם לכן, והמשיך לעסוק במחקר ובהוראה.
במשך כל השנים האלה המשיך לעסוק בנושא אחד, שיפור הסלקטיביות של החומרים קוטלי החיידקים. מרבית מחקריו עסקו בחיפוש אחר חומרים יעילים בהשמדת חיידקים מבלי לגרום נזק לרקמות בריאות או לחולה. מרבית החומרים ה"אנטי חיידקיים" שפותחו עד אז תקפו תאים ללא הבחנה, וגרמו לחולים נזק קשה לא פחות מהנזק שגרם הזיהום עצמו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר כעשרים שנות מחקר, גילה פלמינג חומר נוגד חיידקים שנקרא "ליזוזים". חומר זה, המצוי בנוזלי גוף כמו זיעה ודמעות, הוכח אומנם כקוטל חיידקים סלקטיבי, אך הוא השפיע רק על חיידקים בלתי מזיקים ולכן נחשב כחסר תועלת לבריאות הציבור.
הפניצילין

בשנת 1928, תוך כדי מחקר על זיהום הגורם למחלת השפעת, הבחין פלמינג כי באחת מצלחות הפטרי (צלוחיות זכוכית מלאות במזון המשמשות לגידול חיידקים במעבדה), שהכילו מושבה של חיידקים, התפתח עובש, וסביב העובש נוצרה טבעת נקייה מחיידקים.
ניסיונו הרב של פלמינג כחוקר עזר לו לעמוד על חשיבותו של הגילוי המקרי והוא המשיך לחקור את תכונותיו של העובש כקוטל חיידקים. הוא גילה כי חומר פעיל מסוים בתוך העובש - שאותו כינה "פניצילין" מפני שהתפתח בצלוחית פטרי של פטריה מסוג "פניציליום" - מסוגל לקטול חיידקים ביעילות, אפילו בריכוז נמוך, כשהוא מדולל מאוד. בשלב זה ניגש פלמינג לבדוק את השפעתו של החומר החדש על תאים חיים, כדי לוודא שאינו רעיל או מזיק לגוף החולה.
משהתברר לו כי הפניצילין אינו מזיק לגוף החי, נפרצה הדרך לפיתוחה של תרופה קוטלת חיידקים, בעלת יעילות חסרת תקדים. אולם הדרך הייתה עדיין ארוכה: בחלק זה של המחקר, שנמשך שנים רבות, הצליח צוות של חוקרים מאוניברסיטת אוקספורד, בראשותם של הווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין, לפתח אב טיפוס של תרופה שניתן לייצרה באופן מסחרי.
רק בשנת 1941, שתים עשרה שנים לאחר פרסום מאמרו המדעי הראשון של פלמינג בנושא, החלו בייצור סדרתי של פניצילין. אנגליה וארצות הברית היו מצויות בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ותקציבי הביטחון העצומים שלהן הבטיחו תקציבי מחקר ופיתוח גדולים, והצלחה מסחרית מיידית ליצרנים. התרופה החדשה סופקה לראשונה לחיילים הפצועים של צבאות הממלכה המאוחדת וארצות הברית, והצילה את חייהם של רבים מהם.
על הישגו בגילוי הפניצילין ובזיהוי פעולתו, זכה פלמינג לאותות הכבוד הגבוהים ביותר של הקהילה המדעית ושל הממלכה המאוחדת: הוא זכה לתואר אצולה בשנת 1944, ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945, שאותו חלק עם מפתחי התרופה, הווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין.
אלכסנדר אבן-חן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך)
 ענף מדעי:  מחשבת ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 
אלכסנדר אבן־חן (נולד ב-1960) הוא פרופסור חבר במכון שכטר למדעי היהדות, המתמחה במחשבת ישראל של העת המודרנית ורב קונסרבטיבי.
ביוגרפיה

אבן-חן נולד בארגנטינה ועלה לישראל. בשנת 1980 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בחוגים לפילוסופיה ולמחשבת ישראל. לאחר סיום התואר הראשון, בשנת 1983, המשיך אבן חן לתואר שני במחשבת ישראל באוניברסיטה זו. בשנת 1985, לאחר שאושרה עבודת התזה, התגייס אבן חן לצה"ל ושירת שם שלוש שנים כקצין הסברה. כשנה לאחר, בשנת 1988 החל ללמוד לקראת תואר דוקטור לפילוסופיה במחלקה למחשבת ישראל אותם סיים בשנת 1992, תחת הנחייתו של פרופסור שלום רוזנברג. נושא עבודת הדוקטורט היה: "משנתו הפילוסופית של נפתלי הרץ אולמן". באותה שנה גם הוסמך אבן-חן לרבנות בבית המדרש לרבנים ע"ש שכטר וסיים תואר שני נוסף בלימודי יהדות במכון שכטר. בשנת 1993 מונה אבן חן למרצה במכון שכטר, בשנת 1999 התקדם לדרגת מרצה בכיר, ובשנת 2015 קיבל על ידי המל"ג קידום לדרגת פרופ' חבר. במהלך הקריירה האקדמית פרסם אבן חן מספר ספרים ומאמרים רבים בכתבי עת אקדמיים בעברית ובאנגלית.
ספריו

אלכסנדר אבן חן, קול מן הערפל - אברהם יהושע השל, בין פנומנולוגיה למיסטיקה, תל אביב 1999
אלכסנדר אבן חן, תרגום ומבוא של הספר: אברהם יהושע השל, השבת, תל אביב 2003.
אלכסנדר אבן-חן, עקדת יצחק בפרשנות המיסטית והפילוסופית של המקרא, תל אביב 2006
Alexander Even-Chen and Ephraim Meir, Between Heschel and Buber. A Comparative Study, Boston, Academic Studies Press
אליהו רפאל מרציאנו

אין תמונה חופשית
אליהו רפאל מרציאנו (נולד 1944) הוא רב, חוקר והיסטוריון, מתמחה בחקר יהדות צפון אפריקה וחיבר עשרות ספרים וחיבורים בנושא.
קורות חייו

נולד בשנת 1942 בדבדו שבמרוקו, לאביו הרב מאיר מרדכי מרציאנו ואמו אסתר, סבו הוא הרב שמואל מרציאנו, שהיה ראש ישיבה בדבדו.
בשנת 1956 נשלח על ידי הוריו לישיבה גבוהה בצרפת, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבה באנגליה. בתקופה זו שהה רבות במוזיאונים ובספריות ולמד על יהדות מרוקו.
בשנת 1968 עלה לארץ, למד בכולל והוסמך לרבנות. שימש כרב צבאי ועבד בהוראה ובחינוך.
מאז שנת 1990 מקדיש את רוב זמנו לחקר ותיעוד תולדות יהדות צפון אפריקה ובייחוד עיר מולדתו – דבדו, והוציא במסגרת זו עשרות ספרים, חוברות ומחברות, רובם עוסקים במורשת יהדות ארצות צפון אפריקה
בשנת 1996 יצא לדבדו בשליחות מטעם משרד החוץ, לצורך השגחה על פעולות הצלה בבית העלמין היהודי, ושיפוץ בתי כנסת בדבדו שעמדו בפני קריסה. בתקופה זו ערך סקר מקיף של בית העלמין בדבדו ותיעד את כל מצבותיו.
גר בשכונת הר חומה בירושלים, אלמן ואב לשישה. בתו מיכל ביאזי נהרגה בפיגוע בקו 32א. משמש כרב בית הכנסת "זהר מיכל", ע"ש בתו.
ספריו

ימי פסח - חג המימונה, מקורות והליכות, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תשמ"ח
בני מלכים – הספר העברי במרוקו, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תשמ"ט
יחס דבדו החדש, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תשנ"ז
אבני קדש - בית העלמין של דבדו, הוצאת המחבר, ירושלים תשנ"ז
דבדו – עיר הכהנים, הוצאת הספרייה הספרדית, ירושלים תשע"ב
קהילת יהודי דבדו, הוצאת יהודה כהן, ירושלים תשנ"ח
אסרו חג הפסח בקהילות ישראל, הוצאת מכללת ליפשיץ, ירושלים תשס"ו
ברכת השבטים, הוצאת המחבר, ירושלים תשס"ו
בני האומה – תולדות קהילות פורטוגל והאיים, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תשנ"ג
חג המימונה – מקורות והליכות, הוצאת הספרייה הספרדית, ירושלים תשנ"ב
מלכי חי"ל – רבנים בקהילות לוב, ירושלים תשס"ח
מלכי ישורון – תולדות חכמי אלג'יריה, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תש"ס
ספרד וגירוש קנ"א, הוצאת מכון הרש"מ, ירושלים תשנ"א
שושן העדות – תולדות משפחה מיוחסת בישראל - משפחת בן סוסן, הוצאת הספרייה הספרדית, ירושלים תשע"ט
מנהגי קה"ק דבדו, הוצאה עצמית תשפ"ב (מהדורה ב).
הערות שוליים

1 2  מראיינת אפרת קראוס, ריאיון עם הרב אליהו מרציאנו, באתר רואים את הקולות, ‏16 בדצמ׳ 2018
↑  בהקדמה לספרו עיר הכהנים - דבדו
↑  דבדו עיר הכהנים עמוד 137
↑  מובא בהקדמה לספרו ספר קהילת יהודי דבדו - אילן יוחסין
↑  נשים ישראליות שנהרגו בידי פלסטינים בישראל, מפרוץ האינתיפאדה השנייה ועד למבצע "עופרת יצוקה" (לא כולל), באתר בצלם, ‏2008
↑  טל רוזנר ואייל הראובני, "עוד לא התאוששנו מהפיגוע הקודם והכל חזר אלי", באתר ynet, 22 בפברואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264917005171  BnF: cb144714366 (data)  GND: 1055749195  ISNI: 0000 0000 7417 5998  LCCN: n88291752  NTA: 194584828  VIAF: 63117463   WorldCat (עם VIAF): 63117463
אלינה אוונסיאן

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 2002 (בת 22) פיאטיגורסק, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוענית:  2017–הווה (כ־7 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  1,746,209 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  122–64 (65.6%)
 דירוג שיא:  מקום 122 (25 ביולי 2022)
 זכיות בטורנירים:  4 תוארי ITF
 זוגות
 מאזן קריירה:  78–31 
 דירוג שיא:  מקום 306 (7 במרץ 2022)
 זכיות בטורנירים:  9 (ITF)
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב שלישי במוקדמות (2022)
 וימבלדון:  סיבוב ראשון במוקדמות (2022)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב ראשון (2022)
 
אלינה ארראטובנה אוונסיאן (ברוסית: Элина Араратовна Аванесян; נולדה ב-17 בספטמבר 2002) היא טניסאית רוסייה.
קריירה

אוונסיאן זכתה בארבעה תארים ליחידים ותשעה תארים בזוגות בטורנירים של ITF Women's Circuit. היא זכתה בתואר ITF הגדול הראשון שלה בטורניר Reinert Open 2021.
באפריל 2022 העפילה לראשונה לרבע גמר טורניר בוגוטה של WTA.
באליפות צרפת הפתוחה 2023 (אנ') העפילה לסיבוב הרביעי ועלתה למקום ה-80 בדירוג העולמי.
אלברט בלייקני

אלברט אלכסנדר בלייקני (באנגלית: Albert Alexander Blakeney‏; 28 בספטמבר 1850 – 15 באוקטובר 1924) היה חבר קונגרס אמריקאי שייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד בין השנים 1901 ל-1903 ובין 1921 ל-1923.
ביוגרפיה

בלייקני נולד ב-28 בספטמבר 1850 ברידרווד, מרילנד. הוא למד את עסקי ייצור הכותנה והקים את מפעלי הכותנה הגדולים הממוקמים בפרנקלינוויל, מרילנד. בלייקני כיהן כנציב מחוז בולטימור, מרילנד, מ-1895 עד 1899.
בשנת 1900, בלייקני נבחר כרפובליקני לקונגרס, וכיהן כהונה שלמה אחת מ-4 במרץ 1901 ועד 3 במרץ 1903. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1902. הוא חידש את פעילותו העסקית הקודמת בפרנקלינוויל, ונבחר שוב לקונגרס ב-1920, וכיהן כהונה נוספת מ-4 במרץ 1921 ועד 3 במרץ 1923. הוא נכשל בבחירה מחדש ב-1922, ומת בבולטימור, מרילנד, שנתיים לאחר מכן ב-15 באוקטובר 1924. הוא קבור בבית הקברות בבולטימור.
אופולה לובלסקיה

ערך זה עוסק בעיירה במזרח פולין. אם התכוונתם לעיר בדרום פולין, ראו .
| --- | --- |
סמל אופולה לובלסקיהסמל אופולה לובלסקיה
כנסייה באופולה לובלסקיה
כנסייה באופולה לובלסקיה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 מחוז:  אופולה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12
 שטח:  15.12 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,135 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°09′00″N 21°58′00″E﻿ / ﻿51.15°N 21.966666666667°E﻿ / 51.15; 21.966666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.opolelubelskie.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאופולה לובלסקיה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאופולה לובלסקיה(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאופולה לובלסקיה(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאופולה לובלסקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוֹפּוֹלֶה לוּבֶּלְסְקְיֶה (מפולנית: Opole Lubelskie) היא עיירה במזרח פולין, כ-10 ק"מ ממזרח לנהר הוויסלה, והיא בירת מחוז אופולה שבפרובינציית לובלין. נכון ל-2006, אוכלוסיית העיר מונה 8,832 תושבים.
קודם השואה הייתה זו עיירה יהודית בעלת קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

תחילת היישוב במאה ה-12, ובשנת 1368 קיבל את זכויות מגדבורג מקז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאות ה-16 וה-17 הייתה העיירה לאחד ממרכזי הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובמהלך המאה ה-18 הגיעו למקום נזירים פיאריסטים.
יהודי אופולה לובלסקיה

משפחות יהודיות החלו להגיע לעיירה במאה ה-16. בתקופת גזירות ת"ח ת"ט נשרפו רוב בתי היהודים, ורבים מהם נרצחו בידי חייליו של חמלניצקי. מאוחר יותר חזרו היהודים לעיר, והיוו חלק נכבד מהתפתחות המקום. במאה ה-18 התארגנו יהודי העיירה לקהילה מסודרת, בנו בית כנסת, ייסדו בית קברות ומינו רב לקהילה. בין הדמויות הבולטות בקהילה היה רבי ירמיה מאופלה משושלת אמשינוב, שכיהן כרב וכאדמו"ר בעיירה.
בראשית המאה ה-20 התארגנו בעיירה חוגים ציוניים ראשונים, אשר פעילותם התחדשה ביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף לארגונים הציוניים, פעלו בעיירה גם תנועות נוער ציוניות, ובהן הנוער הציוני, השומר הצעיר, החלוץ ובית"ר. כמו כן, פעלה בעיירה אגודת ישראל, שייסדה בשנת 1922 בית ספר מרשת בית יעקב. רבה של הקהילה בשנות העשרים והשלושים היה הרב ראובן וינקלר. בשנות השלושים סבלה הקהילה מגל האנטישמיות בפולין, בית העלמין היהודי בעיירה חולל, ויהודים הותקפו ברחובותיה.
ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בעיירה כ-4,300 יהודים, כשני שלישים מסך תושביה.
יהודי אופולה לובלסקיה > בשואה

אזור אופולה לובלסקיה נכבש בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939. במשך ארבעה שבועות לערך שרר בעיירה תוהו ובוהו, שכן הגרמנים טרם ביססו את שלטונם בעיירה עצמה, ורבים מתושבי העיירה הפולנים ניצלו את המצב למעשי שוד וביזה של רכוש היהודים. כעבור זמן מה ביססו הגרמנים את שליטתם בעיירה, ועד מהרה הפכו אותה למקום ריכוז של יהודי הסביבה. ב-29 בדצמבר 1939 הובאו לעיירה כ-2,500 פליטים מפולאבי, ולמחרת הובאו עוד כ-300 פליטים מיוזפוב על נהר ויסלה. בתחילת 1940 כבר היו בעיירה כ-7,000 יהודים. הגרמנים הקימו בעיירה יודנרט בן 18 חברים, שבראשו עמד יענקל הוכמן. בפברואר 1941 הובאו לעיירה שתי קבוצות גדולות של יהודים שגורשו מווינה, וכך הגיע מספר יהודי העיירה באביב 1941 לכ-9,000. במרץ 1941 הוקם בחלק הישן של העיר, בשטח של כ-12 דונם, גטו וסביבו חומה. בגטו התקיימה צפיפות רבה, ובממוצע התגוררו בכל חדר 9 נפשות.
עוד בחודשים הראשונים לכיבוש גויסו יהודים רבים מהעיירה לעבודה בשני כפרים סמוכים, חודצ'ה גורנה וחודצ'ה דולנה. באמצע 1940 נצטווה היודנרט להכין רשימה של כל הגברים היהודים בני 14–60, ועל פיה נשלחו מפעם לפעם קבוצות של עובדי כפייה למקומות אחרים במחוז. בקיץ 1941, עם פרוץ מבצע ברברוסה, הורע מצב היהודים בגטו, בעיקר בשל קיצוץ מנות המזון. בתחילת שנת 1942 פרצה בגטו מגפת טיפוס, שנספו בה יותר מ-500 יהודים. המצוקה בגטו החריפה עוד יותר במרץ 1942, לאחר שהובאו אליו עוד כ-2,800 פליטים, רובם מקז'ימייז' דולני ומיעוטם מונבולניצה, ובתקופה זו פיזרו הגרמנים את היודנרט של הגטו, והקימו תחתיו יודנרט חדש.
ב-31 במרץ 1942 הוחל בגירוש יהודים מהגטו למחנות ההשמדה. 1,950 יהודים הוצאו מבתיהם, ורוכזו בכיכר השוק הסמוכה לחומת הגטו, ומשם הובלו ברגל לתחנת הרכבת בנלנצ'וב הסמוכה, הועלו על קרונות משא, ושולחו לבלז'ץ. בתחילת מאי 1942 הובאו לגטו עוד כ-1,300 יהודים מגטו יוזפוב שפונה מיושביו. ב-25 במאי 1942 נערך הגירוש השני, וכ-2,000 יהודים שולחו דרך תחנת הרכבת בנלנצ'וב לסוביבור (בהם היה שלמה שמייזנר, ממובילי מרד האסירים בסוביבור). קבוצה אחרונה של מפונים, כ-1,400 יהודים, רובם מסלובקיה ומקצתם מצרפת, הובאה לגטו ב-30 במאי 1942, ובמועד זה היו בגטו כ-7,600 יהודים כולל יהודים אחרונים שהגיעו מחודל.
ב-24 באוקטובר 1942 חוסל הגטו סופית. כ-400 שוטרים גרמנים ועמם יחידת עזר אוקראינית הוציאו את יושבי הגטו מבתיהם, וערכו סלקציה. קבוצה קטנה של צעירים ובעלי מקצועות נדרשים הועברה למחנה העבודה בפוניאטוב (Poniatow), ואילו האחרים שולחו מתחנת הרכבת בנלנצ'וב בקרונות משא לסוביבור. בעיירה הושארו כ-500 יהודים שהועסקו באיסוף חפצי המגורשים ובמיונם. בנובמבר 1942, משכילו את מלאכתם, נרצחו גם הם ברובם, והיתר הועברו למחנות עבודה באזור לובלין. מאוחר יותר פוצצו הנאצים את בית הכנסת של העיירה.
לקריאה נוספת

ספר אופולה-לובלסקי (עורך: דוד שטוקפיש), [תל אביב]: ארגוני יוצאי אופולה, 1977.
אנדרטה לזכר יהודי אופולה לובלסקיה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
אוניברסיטת טנסי

| --- | --- |
חותם האוניברסיטה

אולם איירס
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Veritatem cognoscetis et veritas te liberabit  "דע אמת והאמת תשחררך"
 תקופת הפעילות:  1794–הווה (כ־230 שנה)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  דונדה פלאומן
 צוות:  9,791
 סגל:  מעל 1,700
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  30,559 (סתיו 2020)
 סטודנטים לתואר ראשון:  24,254 (סתיו 2020)
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  6,305 (סתיו 2020)
 שונות
 הון עצמי:  1.34 מיליארד דולר (2020)
 כינוי קבוצת הספורט:  "מתנדבים" (Volunteers או בקיצור Vols)
 מיקום
 מיקום:  נוקסוויל, טנסי   ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  35°57′06″N 83°55′48″W﻿ / ﻿35.9517°N 83.93°W﻿ / 35.9517; -83.93
 UTK.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת טנסי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת טנסי(למפת טנסי רגילה) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה קלארקסוויל מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיאוניברסיטת טנסי(למפת טנסי מוגדלת) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה קלארקסוויל מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיאוניברסיטת טנסי
 
מראה מרכז הקמפוס בעיר נוקסוויל
אצטדיון הפוטבול באוניברסיטת טנסי ובו 104,079 מושבים. מהגדולים מסוגו בארצות הברית
אוניברסיטת טנסי (באנגלית: The University of Tennessee; בראשי תיבות: UT; נקראת לעיתים אוניברסיטת טנסי בנוקסוויל; באנגלית: University of Tennessee at Knoxville; בקיצור: UTK או UT Knvoxille) היא האוניברסיטה הבולטת בין האוניברסיטאות הציבוריות הממומנות על ידי המדינה במדינת טנסי שבארצות הברית. האוניברסיטה היא בין הוותיקות בארצות הברית (ה-29 מבחינת גילה). הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה שוכן בעיר נוקסוויל וכן קיימים קמפוסים נוספים בערים ממפיס, מרטין (אנ') וצ'טנוגה. כמו כן מנהלת אוניברסיטת טנסי, בשיתוף עם מכון הזיכרון באטל (אנ'), את המעבדה הלאומית באוק רידג'.