stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלומי ארבייטמן
הערות שוליים

↑  תומר לוי, "ליגת העל: מכבי חיפה פירקה 1:6 את הפועל פתח תקווה", באתר nrg‏, 28 באפריל 2007
↑  יונתן הללי, "המטרה היא לבנות מחדש את המותג שלומי ארבייטמן", באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2009
↑  יונתן הללי, סוכמה העברת ארבייטמן לגנט, באתר nrg‏, 5 ביולי 2010
↑  ארבייטמן עבר לווסטרלו, באתר ynet, 31 באוגוסט 2011
↑  שלומי ארבייטמן סיכם תנאיו לשנתיים במועדון באתר הרשמי של הפועל באר שבע
↑  שלמה וייס‏, הפועל חיפה: העברתו של שלומי ארבייטמן אושרה על ידי בית המשפט, באתר וואלה, 4 בפברואר 2016
↑  איציק יצחקי‏, "שלומי ארבייטמן חתם ברעננה. קאניוק מתקרב למכבי פתח תקוה", באתר וואלה, 28 בינואר 2018
↑  רז זהבי, ‏רשמית: ארבייטמן חתם בשמשון כפר קאסם, באתר ערוץ הספורט, 26 בספטמבר 2018
↑  תחנה חדשה: ארבייטמן חתם באדומים אשדוד, באתר ערוץ הספורט, 14 בנובמבר 2018
↑  אדומים אשדוד: הבורר קבע שהקבוצה תצטרך לשלם 60 אלף ש"ח לארבייטמן, באתר www.ashdodnet.com
↑  תום נחום, ‏הוא חוזר: שלומי ארבייטמן חתם בעירוני מודיעין, באתר ONE‏, 6 ביולי 2020
↑  שלומי ארבייטמן פרש רשמית: אהיה בתפקיד אחר, באתר ONE‏, 24 בדצמבר 2021
בית השבעה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°50′04″N 35°13′44″E﻿ / ﻿31.83441268°N 35.22885609°E﻿ / 31.83441268; 35.22885609
 he
 
בית השבעה הוא בניין בשכונה הערבית בית חנינא בצפון ירושלים, בו מתגוררות משפחות יהודיות.
היסטוריה

ב-1968 התיישבו במתחם שבע משפחות יהודיות. ההתיישבות נחשבת לאחת הנחשוניות במזרח ירושלים לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים. בתקופה זאת כבר התגוררו מספר משפחות יהודיות בבתים שכורים בתחומי שועפאט ובית חנינא, אולם בית השבעה היה הגדול והמאוכלס מביניהם.
בערב חג השבועות תשכ"ח איתרו את המבנה חמש משפחות שהיו מיוצאי הארגונים ברית החשמונאים ולח"י. הבניין, שהיה לפני סיום בנייתו עם פרוץ מלחמת ששת הימים, היה בבעלות אחד מבני משפחת אל-כורד שהתגורר בכווית ועל כן הבניין הוכרז כ"רכוש נטוש". בנייתו הסתיימה במימון האפוטרופוס לנכסי נפקדים והוא הושכר לשבע משפחות המתיישבים היהודים (ברמץ, אייכנבאום, בן דב, גרינברג, צור, יכין וניניו). המבנה נמצא בסמוך למקומה של המושבה נווה יעקב ("כפר עברי"), שתושביה נסוגו ממנה באישון לילה במלחמת העצמאות. כעבור כעשר שנים, לאחר עליית הליכוד לשלטון, הדירות נמכרו למשפחות שהתגוררו בבניין באותה העת.
עד להקמת שכונת נווה יעקב, בית השבעה היה הבית הצפוני בירושלים שבו התיישבו יהודים לאחר מלחמת ששת הימים.
בליבו של ראש הממשלה, לוי אשכול נשמרה פינה חמה להתיישבות בצפון ירושלים, מימיו כעלם צעיר לצד ברל כצנלסון, יעקב פת ואחרים בקבוצת העבודה הראשונה שעלתה ב-1912 לעטרות, שכנתו של 'כפר עברי'. כך שהשתדלותם של דיירי הבית, עת ביקר אשכול במקום בסמוך לאכלוסו, להפקעת כל השטחים של 'כפר עברי' שנתפסו על ידי ערבים נענתה בחפץ לב. שנה אחר כך הופקעו אלפי דונמים וב-1970 החלה הקמתה של שכונת נווה יעקב החדשה, כחלק משרשרת שכונות הטבעת שהוקמו בירושלים המשוחררת לאחר מלחמת ששת הימים, צפונית מזרחית ל'כפר עברי', הנקודה שננטשה במלחמת העצמאות.
דיירי הבית כמעט ולא סבלו מהתנכלויות שכניהם הערבים בשכונה, וחלקם אף זכו לכבוד מיוחד מצד השכנים, בהם שמעון ברמץ, שכּוּנה בפיהם "מוכתר הכפר".
בשנת 1988 הצטרפו לדיירי בית השבעה ורד ואלי גורודצר במקום בני הזוג אייכנבאום - ענבר, שהיו הרוח החיה בין מקימי גבעון החדשה ועברו להתגורר שם עד לפטירתם.
במבנה המשיכו להתגורר שש משפחות, בהן עזרא יכין, ויעל בן דב אלמנתו של שבתי בן דב, אלי וצילה צור ואדריאנה ואלחנן ינאי.
הבית הוזכר בסרט התיעודי "מקום משלהן" של נעם דמסקי, כאופציה להתיישבות של סטודנטיות במזרח ירושלים. בסרט נפגשת אחת מהמארגנות עם יעל בן דב.
הערות שוליים

1 2  שרה ברנע, סוף עונת החשמונאים, 9 בפברואר 2009, אתר nrg
↑  מתוך דברים לזכרה של רחל ענבר, מהמתיישבות הראשונות במקום. "אמנה", גיליון 20
↑  נדב שרגאי, ממשלת ישראל מציגה: יו"ש אין, ירושלים אאוט, באתר ישראל היום, 16 בפברואר 2023
↑  יואל יעקובי, חשמונאים בזמן הזה, באתר ערוץ 7, 6 בדצמבר 2007
↑  אילת כהנא, הלוחמת הירושלמית - ראיון עם יעל בן דב, באתר "מים", 2002
מפלגת האזורים (אוקראינה)

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה 
 מייסד:  Volodymyr Rybak, ליאוניד צ'רנובסקי, ויקטור ינוקוביץ', Valentyn Landyk, מיקולה אזארוב, Yukhym Zvyahilsky, פטרו פורושנקו 
 מנהיגים:  מיקולה אזארוב 
 תקופת הפעילות:  26 באוקטובר 1997 – 21 בפברואר 2023 (25 שנים) 
 אידאולוגיות:  רגיונליזם כלכלי, אירוסקפטיות, ליברליזם כלכלי, רוסופיליה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 צבעים רשמיים:  כחול
 
 partyofregions.ua
 
מפלגת המחוזות או מפלגת האזורים (באוקראינית: Партія регіонів) היא מפלגה באוקראינה שהייתה המפלגה הגדולה ביותר משנת 2006, לאחר שזכתה במירב המושבים בראדה העליונה ועד 2014 עת פורקה. ראש ממשלת אוקראינה לשעבר, מיקולה אזארוב היה מנהיג המפלגה האחרון.
המפלגה הוקמה ב-26 באוקטובר 1997, זמן קצר לפני הבחירות לפרלמנט האוקראיני ב-1998 תחת השם מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה. בשנת 2001 המפלגה התאחדה עם כמה מפלגות אחרות ועד סוף 2001 מספר חבריה קפץ מ-30,000 ל-500,000.
המפלגה תמכה בנשיא ליאוניד קוצ'מה והייתה חלק מברית של תומכי הממשלה באוקראינה במהלך הבחירות לפרלמנט ב-30 במרץ 2002. הבסיס האלקטורלי והפיננסי של המפלגה נמצא בעיקר במזרח ובדרום מזרח אוקראינה, שם היא נהנית מתמיכה עממית רחבה. המחוז שבו המפלגה נהנית מתמיכה מובהקת הוא מחוז דונצק, ששם המפלגה נחשבת למפלגה השלטת בכל זרועות הממשל במחוז.
המפלגה חתמה על הסכם שיתוף פעולה בשנת 2005 עם מפלגת "רוסיה המאוחדת" הרוסית. בספטמבר 2009 הכריז מיקולה אזארוב על הקמת הפורום האנטי-פשיסטי של אוקראינה, הפורום נוצר במהלך הכנס הבינלאומי "מלחמת העולם השנייה: תוצאות ומשמעות עבור אוקראינה" שנערך בחרקוב ביוזמת אספת העמים הסלאביים.
היסטוריה > מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה

הקונגרס המייסד של מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה התקיים ב-26 באוקטובר 1997 בקייב. המנהיג הראשון של המפלגה היה ראש עיריית דונצק ווֹלוֹדימיר ריבק. ב-6 בנובמבר 1997, המפלגה נרשמה במשרד המשפטים האוקראיני.
במהלך 1998 המפלגה זכתה ב-0.9% מהקולות בבחירות לפרלמנט. בקיץ 1999, המפלגה נכנסה לגוש אלקטורלי "הבחירה שלנו – ליאוניד קוצ'מה", שתמכה בנשיא המכהן ליאוניד קוצ'מה לבחירות הנשיאותיות של שנת 1999.
היסטוריה > הקמת מפלגת האזורים

מפלגת האזורים נוצרה במרס 2001 מתוך איחוד של חמש מפלגות. ב-18 ביולי 2000, מנהיגי חמש מפלגות פוליטיות, בהשראת פטרו פורושנקו, מנהיג תנועת סולידריות, הכריזו על נכונותם לאחד את מפלגותיהם לתוך מפלגת אחת. ב-18 בנובמבר 2000, חמש מפלגות פוליטיות: מפלגת התחייה האזורית של אוקראינה, תנועת סולידריות, מפלגת העבודה האוקראינית, המפלגה לאוקראינה יפה והמפלגה הלאומית של הגמלאים, מוזגו לתוך המפלגה החדשה ונבחרו שלושה יושבי ראש: וולודימיר ריבק, ממפלגת התחייה האזורית של אוקראינה, פטרו פורושנקו וולנטין לאנדיק, מנהיג מפלגת העבודה האוקראינית.
אל המפלגה הצטרפו ראש העיר העתידי של קייב, ליאוניד צ'רנובצקי ומיקולה אזארוב, בעל ברית ותיק של הנשיא דאז ליאוניד קוצ'מה, שנבחר למנהיג המפלגה במרס 2001, אך התפטר בדצמבר אותה שנה. יורשו היה סגן ראש הממשלה וולודימיר סמיונז'נקו. בדצמבר 2001 חבר מפלגת האזורים, איגור יושצ'קו, מונה לשר האוצר של אוקראינה.
בכינוס שנערך ב-19 באפריל 2003, ויקטור ינוקוביץ' נבחר למנהיג המפלגה, כשבאותה תקופה היו למפלגה 20 מושבים בפרלמנט. בין 21 בנובמבר 2002 ו-7 בדצמבר 2004, היה ויקטור ינוקוביץ' לראש ממשלת אוקראינה.
המפלגה שינתה את האידאולוגיה המדינית ונטתה שמאלה והייתה הרבה יותר פופוליסטית, זאת לקראת הבחירות לנשיאות אוקראינה ב-2004, וכתוצאה מכך, זכה ינוקוביץ' לתמיכת חלק גדול מציבור הבוחרים של המפלגה הקומוניסטית במזרח אוקראינה. המפלגה הודיעה על תמיכתה בהכנת השפה הרוסית, כשפה רשמית שנייה באוקראינה, כחלק מהמדיניות הפרו-רוסית שלה, והמפלגה הבטיחה להגדיל את ההוצאות על שירותים חברתיים.
מפלגת האזורים הייתה למפלגת אופוזיציה לאחר שהמועמד שלה, ויקטור ינוקוביץ', הפסיד בבחירות לנשיאות. מנהיגי המפלגה אומנם טענו לניצחון אבל טענות חזקות להונאה בבחירות עוררו סדרת אירועים הידועים בכינוי המהפכה הכתומה. ובהחלטת בית המשפט העליון הוענק הניצחון לוויקטור יושצ'נקו.
המפלגה טענה להיותה קורבן למסע רדיפה פוליטי שאורגן על ידי הממשלה החדשה. כמו כן, כיוון שבוריס קולסניקוב, ראש סניף המפלגה האזורי במועצה האזורית של דונייצק, נעצר באפריל 2005 והואשם בסחיטה פלילית. מפלגת האזורים טענה שזהו מעשה של דיכוי פוליטי, בעוד שהשלטונות הודיעו כי לקולסניקוב קשרים לפשע המאורגן ומעצרו הוא עניין פלילי גרידא. המועצה האירופית כינתה את החקירה כ"מצייתת במלואה לסטנדרטים האירופיים". בינתיים, קולסניקוב זוכה ושוחרר ממעצר.
היסטוריה > הבחירות לפרלמנט האוקראיני, 2006

בבחירות לפרלמנט ב-26 במרץ 2006, המפלגה זכתה ב-32.14% מהקולות וב-186 (מתוך 450) מושבים בראדה העליונה (הפרלמנט האוקראיני), והיא הרכיבה את המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. ב-6 ביולי 2006, המפלגה הסוציאליסטית נטשה את "הקואליציה הכתומה" בין אוקראינה שלנו, וגוש יוליה טימושנקו, בעקבות כישלון הגוש להגיע להסכמה על הקמת קואליציה שלטונית.
ב-10 ביולי 2006, הוקם רוב פרלמנטרי חדש תחת הכותרת "משבר נגד הקואליציה", בראשות מפלגת האזורים, שאליה חברו המפלגה הסוציאליסטית של אוקראינה המפלגה הקומוניסטית של אוקראינה ואלה דחפו את ויקטור ינוקוביץ' לתפקיד ראש הממשלה. הקואליציה נשארה בתפקידה עד הבחירות לפרלמנט שנערכו בספטמבר 2007. בבחירות לפרלמנט המחוזי של קרים ב-2006 המפלגה הייתה זכתה לתמיכה רבה.
ב-2007, התמזגה המפלגה הרפובליקנית של אוקראינה ומפלגת התעסוקה של אוקראינה לתוך מפלגת האזורים.
היסטוריה > הבחירות לפרלמנט האוקראיני, 2007

בבחירות לפרלמנט שנערכו ב-30 בספטמבר 2007, זכתה המפלגה ב-175 מושבים (מתוך 450 מושבים) עם 34.37% מהקולות. בעקבות הקמתה של קואליציה שלטונית בין אוקראינה שלנו וגוש יוליה טימושנקו ובחירתה של יוליה טימושנקו לראש הממשלה, ב-18 בדצמבר 2007, הפכה מפלגת האזורים לחלק מהאופוזיציה הפרלמנטרית.
היסטוריה > הבחירות לנשיאות אוקראינה, 2010

מפלגת האזורים הציבה את ויקטור ינוקוביץ' כמועמד מטעמה בבחירות לנשיאות 2010. ינוקוביץ' נבחר לנשיא אוקראינה ב-7 בפברואר 2010. ב-3 במרץ הושעה נשיא אוקראינה ינוקוביץ', מחברותו במפלגה (על ינוקוביץ' נאסר על פי החוקה לעמוד בראש מפלגה פוליטית) והנהגת המפלגה בסיעה הפרלמנטרית נמסרה לידי מיקולה אזארוב, שימים לאחר מכן מינה את אולכסנדר יפרמוב למחליפו. ב-11 במרץ 2010, יחד עם גוש ליטווין והמפלגה הקומוניסטית של אוקראינה - הוקמה קואליציה שלטונית, כממשלתו של אזארוב, לאחר שמונה לראש הממשלה.
המפלגה בחרה במיקולה אזארוב כמנהיגה חדש בקונגרס ה-12 שלה, ב-23 באפריל 2010.
במהלך הבחירות המקומיות ב-2010 זכתה המפלגה ברוב במועצות האזוריות, וברוב העיריות (למעט בשטחי מערב אוקראינה), וכן בבחירות לפרלמנט המחוזי בקרים ב-2010 (שם היא זכתה מעל 70% מהמושבים). מפלגת האזורים הייתה למפלגה היחידה שזכתה להציב נציגים בכל המחוזות באוקראינה.
בספטמבר 2010, המפלגה חתמה על מזכר לשיתוף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית של סין. ב-14 באוקטובר 2010, מפלגת האזורים יצרה הסדר לשיתוף פעולה עם הסוציאליסטים הדמוקרטים בפרלמנט האירופי.
הנשיא ינוקוביץ' ומפלגת האזורים הואשמו בניסיון ליצור "דמוקרטיה מבוקרת" באוקראינה כאמצעי להרוס את מפלגת האופוזיציה העיקרית – גוש יוליה טימושנקו (על רקע מעצרה של טימושנקו באוגוסט 2011 בשל האשמות בדבר שחיתות הסכם הגז עם רוסיה), אך הם הכחישו את ההאשמות. באוגוסט 2011, מפלגת אוקראינה חזקה ומפלגת העם האוקראינית הודיעו כי הן יתמזגו עם מפלגת האזורים.
היסטוריה > עיתון המפלגה: זמן האזורים

מפלגת האזורים מפרסמת עיתון בתפוצה ארצית בשם "זמן האזורים" (Время Регионов). העיתון מופץ בקייב ומודפס אחת לשבוע, בכל יום חמישי, באוקראינית וברוסית. העיתון הושק ב-24 באוגוסט 2008 וזמין גם באופן מקוון בפורמט PDF.
היסטוריה > יברומאידאן

כמפלגת השלטון, המפלגה היוותה מוקד לביקורת מצד ארגוני האופוזיציה באוקראינה. בעת אירועי יברומאידאן, מטה המפלגה בקייב הותקף על ידי פעילים לאומניים וכצעד חסר תקדים, בפברואר 2014, אף הודיע ראש עיריית קייב, ולדימיר מאקיינקו, על פרישתו מחברות במפלגה. במהלך חודש פברואר, 70 חברי הפרלמנט האוקראיני הודיעו שיעזבו את המפלגה. כמו כן, ראש המפלגה, שכיהן כראש ממשלה, מיקולה אזארוב, הודח מתפקידו כראש ממשלה והנשיא המכהן, ויקטור ינוקוביץ', שנתמך על ידי המפלגה הודח אף הוא ונשללו סמכויותיו כנשיא.
בעקבות האירועים הללו חדלה המפלגה מלתפקד ועד סוף שנת 2014 פורקה וחברי המפלגה התמודדו בבחירות אזוריות תחת מפלגות אחרות.
הערות שוליים

↑  אוקראינה: נאמניה של טימושנקו לא מוותרים, באתר nrg
↑  https://pogliad.ua/ru/news/chernovtsy/z-frakciyi-partiyi-regioniv-viyshli-70-nardepiv-sered-nih-i-bukovinci-povniy-spisok-175616
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012056353  VIAF: 252241118   WorldCat (עם VIAF): 252241118
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית

הר הבית
הר הבית בשנות השלושים
הוועד הציבורי למניעת הרס העתיקות בהר הבית הוא ארגון ישראלי שהוקם במטרה למנוע פגיעה במעמדו ההיסטורי והארכאולוגי של מתחם הר הבית. הארגון הוקם לאחר שנודע לציבור ההיקף הרחב של הרס העתיקות והפרות החוק שהווקף והתנועה האסלאמית מבצעים במקום. בוועד חברים אנשי רוח ואישי ציבור, ארכאולוגים, משפטנים ואנשי ביטחון. הוועד הוא א־פוליטי וחברים בו אנשים מכל גוני הקשת הפוליטית, שהמכנה המשותף לכולם הוא הערכת חשיבותו התרבותית של הר הבית.
חברי הוועד בהקמתו

אנשי רוח ואישי ציבור: יזהר סמילנסקי, חיים גורי, א. ב. יהושע, טדי קולק, מלקולם הונליין (יו"ר ועידת הנשיאים), פרופ' אבי רביצקי, פרופ' אוריאל רייכמן, מיכאל גל, ד"ר שמואל ברקוביץ, יעקב יניב (מזרחן, בכיר לשעבר בשב"כ ומנכ"ל יד יצחק בן-צבי).
אנשי ביטחון: הרמטכ"ל לשעבר דן שומרון, האלופים במילואים גיורא איילנד, צבי זמיר, יצחק חופי, יורם יאיר ושלמה להט.
משפטנים: משה לנדוי, מאיר שמגר (נשיאי בית המשפט העליון לשעבר), מרים בן-פורת (שופטת ומבקרת המדינה לשעבר), דן מרידור, פרופ' אוריאל רייכמן, עו"ד ישראל כספי.
ארכאולוגים: אפרים שטרן (יו"ר המועצה לארכאולוגיה), אהוד נצר, ישראל פינקלשטיין, עמוס קלונר, אברהם בירן, משה כוכבי, עמי מזר, גבי ברקאי, אילת מזר, אליעזר אורן, הלל גבע, זאב משל, אורית צור.
פעולות עיקריות

מערכת לאיסוף מידע – ריכוז מידע על פעילויות הבנייה וההרס המתרחשים בהר הבית. על מנת להעביר את המידע לידי הרשויות הנוגעות בדבר כדי להפסיק את הפגיעה בהר הבית, מועבר המידע בעיקר אל הממשלה, רשות העתיקות, משטרת ישראל ועיריית ירושלים. איסוף המידע כולל גם טיסות צילום שגרתיות של ההר מדי כמה שבועות.
פגישות הסברה ופניות לנבחרי ציבור – הוועד מקיים פגישות הסברה רבות עם נציגי הרשויות ונבחרי הציבור הנ"ל וכן פונה גם בכתב אל ראש הממשלה, נשיא המדינה, שר המשפטים, שר לביטחון פנים, היועץ המשפטי לממשלה ומפכ"ל המשטרה.
פרסום לציבור – הוועד מעביר את המידע לידיעת הציבור באמצעות כלי התקשורת במטרה לעורר את מודעותו לחומרת הנזקים.
הגשת עתירות לבית המשפט העליון – הוועד מגיש עתירות לבית המשפט העליון במטרה לאלץ את הרשויות לאכוף את החוק על הר הבית. עד כה הוגשו מספר עתירות, בהן:
בג"ץ הכניסה לאורוות שלמה
בג"ץ ערמות העפר
בנוגע לערמות העפר שנותרו במזרח הר הבית, קבע בג"ץ ב־2004 שעל המדינה להודיע לוועד לפחות 30 יום בטרם היא מאשרת פינוי העפר כדי שהוועד יוכל לבחון את תוכנית הפינוי ולהגיש את התנגדותו במידת הצורך. נכון להיום העפר עדיין מצוי במקום בשל מחלוקת אודות אופן הטיפול הראוי בו. בדצמבר 2013 החליטה ועדת הפנים של הכנסת להוציא את העפר באופן מבוקר.
בג"ץ קרן העופל
נושאים שעל הפרק

תוכנית ועבודות הווקף לאחד את כל המסגדים והחללים בהר למסגד אחד גדול בכל הר הבית
לחייב בקרה הנדסית במקום מפני הסכנה שבעקבות החפירות המאסיביות הקרקע יכולה לקרוס מתחת לאלפי מוסלמים. כמו כן אם משהו יקרוס בהר, גם הכותל המערבי עלול להיפגע, כי הר הבית בנוי על גבעה עגולה והקצוות יפגעו.
קבורה לא חוקית בהר הבית וסביבותיו – תושבים מוסלמים קוברים את מתיהם בשטח הגן הלאומי הסמוך לחומה המזרחית של העיר העתיקה בירושלים, מה שמונע את האפשרות לחשוף ולחקור את העתיקות במקום.
דרישה מהרשויות לדאוג למעמד התיירותי של הר הבית, לעודד תיירים מהארץ ומחו"ל לבקר בו, לפתוח את כל אתרי הר הבית למבקרים, להרחיב את זמני הפתיחה, ולאפשר כניסת תיירים משערים נוספים מלבד שער המוגרבים.
דרישה לפעול בשקיפות מלאה ולא להסתיר מעיני הציבור דבר וחצי דבר בהחלטות, בתגליות ובעבודות הנעשות בהר הבית, כגון חשיפת הדוח המלא של מבקר המדינה בנושא הר הבית, שנאסר ברובו לפרסום.
ראו גם

פרויקט סינון עפר הר הבית
הגן הארכאולוגי ירושלים
הערות שוליים

↑  פרוטוקול מס' 110, מישיבת הוועדה לענייני ביקורת המדינה מיום שלישי, י"ד בטבת, התשס"א (9 בינואר 2001), באתר נבו.]
↑  הכנסת מרכז מחקר ומידע, עבודות חפירה בהר הבית, 18 במרץ 2001
↑  שינועם של ערמות העפר גורם לכך שכל סטרטיגרפיה שהייתה בהם אבדה, וחלק גדול מהממצאים, שבחפירה מוסדרת היו זוכים לרפאות או לתיארוך יחסי, מושלכים כממצא שאין בהם כל תועלת.
↑  נדב שרגאי, סינון עפר חשף ממצאים מתקופת בית ראשון, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2006.
↑  כמה מהממצאים הכבדים שהועברו לחצר מוזיאון רוקפלר.
↑  יואל יעקבי, פרויקט תגלית, ערוץ 7 .
↑  עצומת הוועד הציבורי למניעת הרס עתיקות בהר הבית.
↑  כך ,למשל בעקבות פרסומים בעיתונות שבהם הציג הוועד תמונות מתוך הר הבית המוכיחות באופן חד־משמעי את נכונות טענותיו, הוגשו ב–9 ביולי 2001 עשר (!) הצעות דחופות לסדר היום מצד מרבית סיעות הבית היהודיות כולל מרצ, העבודה, שינוי, מפלגת המרכז, ש"ס, הליכוד, יהדות התורה, המפד"ל והאיחוד הלאומי, דבר המבטא קונצנזוס רחב ותמימות דעות נדירה בציבוריות הישראלית לגבי הצורך והחובה לעצור באופן מיידי את המשך העבודות והרס העתיקות על הר הבית.
↑  בג"ץ 1933/01 הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית נ' ראש ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־3 באפריל 2001
↑  בג"ץ 8172/04 הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית ואח' נ' ראש ממשלת  ישראל ואחרים, ניתן ב־15 בפברואר 2005
↑  עדכון של מיזם פרויקט סינון העפר מהר הבית מדצמבר 2013
↑  בג"ץ 7800/05 הוועד למניעת הרס העתיקות בהר הבית נ' ראש ממשלת ישראל ואח'
1 2  בני טוקר, תוכנית הוואקף: כל הר הבית יהפוך למסגד ענק, ערוץ 7, 23 פברואר 2012.
↑  דליה מזורי, בניגוד לחוק: המוסלמים קוברים בהר הבית, nrg מעריב, 4 בנובמבר 2011.
↑  דליה מזורי, "נמצאו ליקויים בעבודות הוואקף בהר הבית", nrg מעריב, 17 במאי 2011.
ממצאים ארכאולוגיים שנחשפו בסמיכות לכותל הדרומי
קרן העופל שבפינת החומה המזרחית והחומה הדרומית של הר הבית
בולת ”[...]ליהו [בן] אמר” מימי בית ראשון שנמצאה בעפר המסונן
כביש 5710

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  דרך הים, כביש עוקף דרום
 סיווג:  כביש מקומי
 מיקום
 ערים ראשיות:  שושנת העמקים, צוקי ים, חבצלת השרון, ביתן אהרון, כפר ויתקין
 נקודת התחלה:  שושנת העמקים
 נקודת סיום:  כיכר החקלאים, כפר ויתקין
 
כביש 5710 הוא כביש בצפון מישור החוף המחבר את שושנת העמקים, צוקי ים, חבצלת השרון, ביתן אהרון, כפר ויתקין, ומחלף חבצלת. בעבר, חיבר גם את צפון נתניה.
הכביש כולל שלושה מקטעים עיקריים:
קטע צפון-דרום לאורך חוף הים המחבר את חבצלת השרון לנתניה. קטע זה, למרות שהוא פעיל מ-1966, אינו חוקי ונסגר בסוף 2013.
קטע מזרח-מערב המחבר את כביש 2 לחבצלת השרון וצוקי ים ומהווה בחלקו המערבי כביש פנימי בשם "דרך הים" של חבצלת השרון.
קטע צפון-דרום המחבר את כביש 5720, בית חרות וביתן אהרון לכביש 2.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

| שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 5710 מדרום לצפון
| צומת ללא שם |  | שושנת העמקים | רחוב החוף |  |
| צומת ללא שם |  | צוקי ים | רחוב הדקל |  |
| צומת ללא שם |  | צוקי ים | רחוב האשל |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך הים |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך הזיתים |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך השונית |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך אלמוג |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך הבנים |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך הנרקיסים |  |
| צומת ללא שם |  | חבצלת השרון | דרך הפרדסים, כניסה לתחנת דלק |  |
| מחלף חבצלת |  | חבצלת השרון |  כביש 2 |  |
| צומת ללא שם |  | כניסה ל-ביתן אהרון | דרך הבאר |  |
| כיכר ללא שם |  | כניסה למרכז המסחרי "ביתן" | רחוב ללא שם |  |
| צומת ללא שם |  | כניסה ל-בת חן א' | רחוב התאנה |  |
| צומת ללא שם |  | כניסה ל-בת חן ב' | רחוב רימון |  |
| צומת ללא שם |  | כניסה ל-ביתן אהרון | דרך הפיקוסים |  |
| צומת ללא שם |  | כניסה ל-ביתן אהרון | דרך בית הראשונים |  |
| כיכר החקלאים |  | כפר ויתקין |  כביש 5720 (דרך הבאר), דרך החי |  |
הקטע המערבי

משנת 1966 מחבר קטע כביש המשתרע מצפון לדרום את קצהו המערבי של כביש 5710 לקצה הצפוני של נתניה. עם התפתחות העיר נתניה התגברה התנועה לצפון נתניה על דרך 5710 דרך חבצלת השרון באופן שלטענת תושבי חבצלת השרון היה למטרד סביבתי ובטיחותי. בשנת 2008 פנו תושבים מצוקי ים וחבצלת השרון לבית המשפט המחוזי בתל אביב בדרישה להורות על סגירת הקטע הדרומי של הכביש המאפשר מעבר לתוך נתניה. בית המשפט נענה לבקשה לאחר שהוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה שמדובר בכביש לא חוקי וקבע שהכביש ייסגר תוך שלושה חודשים. לבקשת מלון בלו ביי ועירית נתניה הושהתה הסגירה עד בירור העניין בערעור ובאוקטובר 2010 הושב התיק לבית המשפט המחוזי לבירור נוסף. בדיון החוזר טענו מלון בלו ביי ועירית נתניה שאם הקטע הדרומי אינו חוקי, גם כלל הכביש מצפון לדרום אינו חוקי. במענה לכך, נציגם של תושבי צוקי ים וחבצלת השרון הסכים לסגירת כל קטע הכביש צפון-דרום. לבסוף הוסכם בפשרה שהכביש ייסגר תוך שלוש שנים, בסוף שנת 2013. במהלך שלוש השנים אמור להסתיים הליך אישור וסלילת כביש עוקף שיחבר את צפון נתניה לכביש החוף. תכנון כביש זה הוחל בשנת 1988 אך התנהל בעצלתיים, לטענת אנשי חבצלת השרון בגלל שעיריית נתניה פעלה לטרפד אותו. בתור חלופה לתושבי צפון נתניה נבנה מחלף חדש בין מחלף נתניה למחלף חבצלת על כביש 2, שנקרא מחלף איינשטיין.
הערות שוליים

↑  עתמ (ת"א) 001032/08
↑  עע"ם 8602/08 מלון בלו ביי בע"מ נ' חבצלת השרון
↑  עע"ם 8602/08 מלון בלו ביי בע"מ נ' חבצלת השרון
↑  ביה"מ קבע: כביש חבצלת השרון-נתניה יישאר פתוח - מעריב
↑  אורלי בר, הוועדה המחוזית אישרה התוכנית להקמת מחלף איינשטיין - ישמש ככניסה הצפונית לעיר נתניה, קול השרון, 8 בדצמבר 2010, אתר לוקל
האזנת סתר

ציוד להקלטת שיחות משנות ה-60
האזנת סתר היא פיקוח, קליטה, הקלטה או הקשבה לשיחת הזולת ללא הסכמה של אף אחד מבעלי השיחה. גם האזנה לתקשורת מחשבים יכולה להיחשב כהאזנת סתר. האזנת סתר משמשת בדרך כלל להשגת מודיעין או לחקירת מעשים שבוצעו בעבר, ונעשית לעיתים באמצעות אמצעים סמויים. ניתן לבצע האזנת סתר במגוון דרכים – כמו הקשבה לשיחות טלפון באמצעים גלויים או סמויים או האזנה לשיחות המתנהלות בחדר או במקום מסוים באמצעים אלקטרוניים (הקלטה, הגברה וכדומה).
אמצעים להאזנת סתר > ציתות טלפוני

לעיתים, נדרשות חברות הטלפוניה לאפשר גישה לרשויות המוסמכות לצורך ביצוע האזנת סתר למנויים בחברתם, וזאת על פי צו שיפוטי המורה להן לעשות כן.
ההתחברות תבוצע בפועל על ידי מחלקת הביטחון של חברת הטלפוניה, ישירות דרך המרכזת.
בעבר, ההתקשרויות הטלפוניות בוצעו בהתחברות אנלוגית ואילו כיום – בשיטה דיגיטלית.
כיום ניתן לבצע התחברות פיזית לקו הטלפון, לארון הסעף ולנקודת החיבור במענו של המנוי, אך זו ניתנת לגילוי בין שבסריקה פיזית ובין שבאמצעות ציוד ייעודי לבדיקה וגילוי האזנות סתר מבוססות שידור אלחוטי.
האזנות סתר ניתנות לביצוע באמצעות משדרים ומקלטים אלחוטיים ו/או באמצעות חיבורים קוויים ישירים ליחידות הקלטה. את אותות השידור ניתן לשמוע בזמן אמת או לבצע הקלטה ושמיעה מאוחרת יותר.
בישראל

בישראל מוסדרת האזנת סתר באמצעות חוק האזנת סתר, התשל"ט–1979. החוק נחקק בשנת 1979, ובעקבות חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ודו"ח של מבקר המדינה בנושא "האזנות סתר ושימושן במשטרה", שניתן בשנת 1991, עבר החוק תיקון נרחב. החוק מסדיר מתי ולמי מותר לבצע האזנת סתר, מהן העבירות הפליליות בעניין. חוק הגנת הפרטיות משלים, וקובע כי האזנת סתר היא פגיעה בפרטיות והיא עוולה שניתן לתבוע בגינה.
בישראל > האזנה לשיחות והקלטת שיחות

החוק בישראל מתיר לבצע האזנות סתר מסוימות, ללא צורך בהיתר כלשהו, למשל האזנה לתדרים אלחוטיים של חובבי רדיו או של שידורים לציבור. גם האזנה באקראי ובתום לב לשיחה המתקיימת ברשות הרבים – היא מותרת. כמו כן, החוק בישראל מאפשר לצנזורה הצבאית להאזין לשיחת טלפון בינלאומית ללא צורך בהיתר.
הקלטה עצמית של שיחות טלפון, או הקלטת שיחת טלפון תוך קבלת הסכמה של אחד הצדדים לשיחה, היא חוקית. ככלל, הקלטת שיחה על ידי אחד השותפים לשיחה היא חוקית, גם אם היא נעשית ללא ידיעתו של הצד השני, אך סעיף 3 לחוק האזנת סתר מסייג זאת: "האזנה לשיחה והקלטתה, אף שהן נעשות בהסכמת אחד מבעלי השיחה – אסורות, ודינן כדין האזנת סתר, אם נעשו למטרת ביצוע עבירה או מעשה נזק, או למטרת גילוי דברים שבינו לבינה והם מצנעת האישות ושלא לצורך הליך משפטי בין בני זוג".
בישראל > האזנות סתר חוקיות

בישראל, מקובלת ההבחנה בין האזנת סתר למטרת ביטחון המדינה, ובין האזנת סתר למטרת מניעת עבירות פליליות וגילוי עבריינים.
האזנה למטרת ביטחון המדינה מבוצעת על ידי השב"כ או על ידי אגף המודיעין בצה"ל. מי שמתיר בחתימתו האזנת סתר למטרה זו הוא שר הביטחון או ראש הממשלה בלבד, וההיתר תקף עד שלושה חודשים מיום הוצאתו, אך ניתן להאריכו. במקרים דחופים, ראש רשות הביטחון הרלוונטית (ראש השב"כ או ראש אגף המודיעין) רשאים להתיר האזנה גם ללא אישור הדרג המדיני הבכיר, וזאת ל-48 שעות בלבד. בצה"ל, מותרת האזנה למרבית הטלפונים הצה"ליים באישור קשר"ר.
האזנה למטרת גילוי ומניעת עבירות, מבוצעת על ידי המשטרה או על ידי גופי חקירה אחרים (כמו רשות ניירות ערך או רשות התחרות). היתר להאזנה כזו מתקבל על ידי שופט בבית המשפט המחוזי, לאחר שהוצגו בפניו נימוקים לפגיעה בפרטיות למטרת מניעה מראש או גילוי בדיעבד של פשע (עבירה שעונש המקסימום לגביה הוא מאסר 3 שנים ומעלה). במקרים דחופים רשאי המפקח הכללי של משטרת ישראל להתיר האזנה ל-48 שעות.
בישראל > האזנות סתר לא חוקיות

החוק קובע עונש מאסר של עד 5 שנים על האזנה לא חוקית, בין אם בוצעה על ידי רשות מוסמכת (ללא קבלת היתר) ובין אם בוצעה על ידי אדם פרטי. החוק אף מאפשר לשלול רישיון של חוקר פרטי, אם זה ביצע האזנת סתר לא חוקית. כמו כן, שיחות של עורכי דין, רופאים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וכוהני דת (כמרים קתוליים) אסורות להאזנה – למעט במקרים חריגים. אם בהאזנת סתר המבוצעת למטרת גילוי או מניעת פשע, נקלטת שיחה כלשהי שמשתתף בה חבר כנסת – גם שיחה זו אסורה להאזנה, אך ניתן להקליטה ולהשמיעה בפני השופט שנתן את היתר האזנת הסתר.