stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארן
מקורות אפשריים

בתרבות האפרו-אמריקאית, קיימת היסטוריה של כינויי גנאי לנשים לבנות, גזעניות ומתנשאות, המנצלות את מעמדן כדי להתעמר בזולתן. בעידן העבדות טרם מלחמת האזרחים בארצות הברית, בשנים 1815–1861, נעשה שימוש בכינוי "מיס אן". בתחילת שנות ה-90 נעשה שימוש בכינוי "בקי". עוד ב-2018, לפני שהשימוש ב-"Karen" הפך רווח, נעשה שימוש בשמות בעלי מצלול דומה לשמם של אירועים מסוימים, כמו "Barbecue Becky ", וכן "Cornerstore Caroline", וכן "Permit Patty". הבלשנית קנדרה קלהון קושרת בין הסטריאוטיפים של "קארן" ואלו של "אמא-כדורגל", המבוגרת יותר.
לשימוש בשם "קארן" הוצעו כמה מקורות אפשריים. השימושים המוקדמים של קארן היו בסרט Mean Girls משנת 2004, בו הופיעה דמותה של קארן הטפשונת (מגולמת על ידי אמנדה סייפריד). שימושים נוספים ב"קארן" כבדיחה כוללים את המערכון של דיין קוק משנת 2005 "החבר שאף אחד לא אוהב" באלבומו "נקמה", וכן סדרה של ממים אינטרנטיים משנת 2016 בנוגע לדמות נשית שהופיעה בפרסומת לקונסולת הנינטנדו סוויץ', הפגינה התנהגות א-חברתית וזכתה לכינוי "קארן האנטי-סוציאלית". שימוש אחר במונח הופיע במם המיוחס למשתמש אנונימי ב-Reddit,שפרסם פוסטים מכפישים על גרושתו, קארן, שלטענתו לקחה את ילדיו ואת ביתו במהלך הליכי גירושין. הפוסטים הובילו ב-2017 ליצירת subreddit בשם r/FuckYouKaren. לאחר מכן מחק המשתמש האנונימי את חשבונו, וה-subreddit החל להתמקד בממים המתארים את הסטריאוטיפ באופן כללי ולא אישה ספציפית.
דוגמאות

במאי 2020 אירע אירוע הצפרות בסנטרל פארק: כריסטיאן קופר, חובב ציפורים מניו יורק, אפרו-אמריקאי, ביקש מאיימי קופר לקשור את הכלב שלה ברצועה, היות שהיה זה אזור המיועד לצפרות. היא סירבה, התקשרה למשטרה והתלוננה כי גבר אפרו-אמריקאי מאיים עליה ועל כלבה. כריסטיאן קופר תיעד את האירוע במצלמתו, כולל בקשותיו החוזרות ונשנות כלפיה שלא תתקרב אליו. התיעוד פורסם ברשת בתפוצה רחבה, ועקב כך היא הושעתה מעבודתה והתנצלה. לאחר מכן כתב כריסטיאן על התקרית: "קארן הפנימית (של איימי קופר) הגיחה במלוא עוזה והאירוע לקח תפנית חשוכה".
במהלך מגפת ה-COVID-19, המונח שימש לתיאור נשים שמתעללות בעובדי בריאות אסייתים-אמריקאים בשל התפרצותו של הנגיף לראשונה בסין, וכן נשים שאגרו ציוד חיוני כמו נייר טואלט, וכמו כן נשים אשר מישטרו את התנהגותם של אחרים כדי לאכוף את הסגר, ומנגד - אלה שהתרעמו על המשך ההגבלות אשר מנעו מהן לבקר במספרות וחייבו אותן ללבוש מסכות פנים בתוך החנויות. ריבוי זה של דוגמאות שונות ואף מנוגדות גרם למבקר אחד לשאול בציניות אם המונח התגלגל לתאר כל אי-הסכמה או ביקורת של נשים לבנות בגיל העמידה. השימוש במונח גדל מ-100,000 אזכורים ברשתות החברתיות בינואר 2020 ל-2.7 מיליון במאי 2020.
ביולי 2020 אישה מסן דייגו פרסמה תמונה של בריסטה שסירב לשרת אותה מכיוון שהיא סירבה לבקשותיו לעטות מסכה בהתאם לתקנות המאבק בקורונה. אותה אישה קיבלה את הכינוי "קארן" ובהמשך הודיעה שהיא תובעת את הבריסטה בגין מחצית מהתרומות שגויסו בשמו לאחר שהמקרה הפך לוויראלי ברשתות החברתיות. ביולי 2020 "קארן וויטפיש" נעצרה לאחר שסרטון שלה הראה אותה ללא מסיכה, משתעלת בכוונה בפניהם של אנשים לאחר שהתבקשה לעטות מסכה.
במחצית 2019 פרצה סופה טרופית באגן ההוריקן שבאוקיינוס האטלנטי, וזכתה לשם קארן. הבחירה (האקראית) בשמה הולידה סערת ממים אשר משווים את הסופה קארן לסטריאוטיפ קארן, ומדמיינים את הסופה תובעת לדבר עם המנהל.
בדצמבר 2019 דיווחו כלי תקשורת באוסטרליה כי בעיירה מילדורה צולמה אישה בשם קארן כשהיא מנסה להפיל את דגל האבוריג'ינים שהונף על ידי שכניה. כל נסיונותיה להפיל את הדגל נכשלו, מה שהוביל להאשטג טוויטר #TooStrongForYouKaren ולתגובות נוספות ברשתות החברתיות.
ביולי 2020 הופץ סרטון של אשה מניו ג'רזי שכונתה "Permit Karen", שהתפרצה לתוך החצר הפרטית של שכניה, התרעמה על כוונתם להתקין בה משטח אבן, תבעה שוב ושוב לראות רישיונות בנייה, ומשלא נענתה - התקשרה למשטרה לדווח על תקיפה של השכנים כלפיה. הסרטון שצילמו השכנים במהלך אותו אירוע הפך ויראלי.
ביוני 2020 אישה שכונתה "סן פרנסיסקו קארן" קראה למשטרה לדווח על גבר פיליפיני שכתב "black lives matter" על קיר תמך ברכושו.
ראו גם

אוקיי בומר
הערות שוליים

↑  "What exactly is a 'Karen' and where did the meme come from?". BBC News (באנגלית בריטית). 2020-07-30. נבדק ב-2022-10-18.
↑  נטע חוטר, ‏סתמי תפה, קארן, באתר ‏מאקו‏, 11 ביוני 2020
↑  A Brief History of ‘Karen’ - The New York Times, web.archive.org, ‏2020-08-01
↑  Julia Carrie Wong, The year of Karen: how a meme changed the way Americans talked about racism, The Guardian, ‏27 בדצמבר 2020
↑  ציפי שמילוביץ, סרטוני ה"קארן" הם ביטוי לעומק השבר באמריקה, באתר כלכליסט, 3 בספטמבר 2020
↑  Lang, Cady (25 ביוני 2020). "How the 'Karen Meme' Confronts the Violent History of White Womanhood". Time. אורכב מהמקור ב-11 בינואר 2021. נבדק ב-13 באפריל 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "What's In A 'Karen'? : Code Switch". NPR. 14 ביולי 2020. נבדק ב-1 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tiffany, Kaitlyn (6 במאי 2020). "How 'Karen' Became a Coronavirus Villain". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-20 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Narizhnaya, Khristina; Lapin, Tamar; Brown, Ruth (12 באוקטובר 2018). "'Cornerstore Caroline' says she's not racist, apologizes to kids". New York Post. נבדק ב-23 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Romano, Aja (21 ביולי 2020). "How "Karen" evolved from entitled mom to mask-off racist". Vox (באנגלית). נבדק ב-11 בפברואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Greenspan, Rachel (27 במאי 2020). "How the name Karen became a stand-in for problematic white women and a hugely popular meme". Business Insider. נבדק ב-17 ביולי 2020. While there are many origin stories for the Karen meme, it's not completely clear where it came from — as is the case with many popular memes. 'The origins of Karen are kind of really hard to pin down,' Schimkowitz said. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Greenspan, Rachel (27 במאי 2020). "How the name Karen became a stand-in for problematic white women and a hugely popular meme". Business Insider. נבדק ב-29 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Romano, Aja (5 בפברואר 2020). "Karen: The anti-vaxxer soccer mom with speak-to-the-manager hair, explained". Vox. נבדק ב-21 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frank, Allegra (25 באוקטובר 2016). "Nintendo Switch's best, most revealing meme is antisocial 'Karen'". Polygon (באנגלית). נבדק ב-13 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Josh K Elliott, ‘Go to China!’: ‘Nurses’ hailed for blocking anti-quarantine ‘Karen’ at coronavirus protest, Global News, ‏20 באפריל 2020
↑  Sanya Mansoor, Tropical Storm Karen Has the Internet Saying the Storm 'Wants to Speak to a Manager', News, ‏22 בספטמבר 2019
↑  SBS NEWS, Mildura woman attempts to tear down Aboriginal flag in viral video, SBS News, ‏15 בדצמבר 2019
משפחת דמידוב

סמל משפחתי
משפחת דמידוב (ברוסית: Демидовы) הייתה משפחת אנשי מסחר, תעשייה ובעלי אדמות רוסית שפעילותה התפתחה בתקופת פיוטר הגדול.
אביו של ניקיטה דמידוב שהיה מייסד השושלת הגיע לאזור טולה מאחד מכפרי הסביבה. הוא עסק בפחחות.
בהתאם למסורת, ניקיטה דמידוב הצליח לייצר רובה שהיה באיכות טובה וזול בהרבה מהרובאים שהצבא הרוסי היה רוכש באירופה. בשנת 1702 הוא קיבל לבעלותו מפעל לייצור נשק. בשנים 1716–1725 הוא הקים עוד 5 מפעלים. דמידוב היה בין העוזרים המשמעותיים של פיוטר הגדול בבניית סנקט פטרבורג ותרם לנושא כספים רבים.
בנו אקינפי המשיך בהתרחבות של עסקי המשפחה וקיבל תואר אצולה.
בנו של אקינפי גריגורי (1715–1761) התעניין במדעים. הוא הקים גן בוטני מדעי הראשון בתחומי האימפריה הרוסית. לאחר שריפה בבניין הסיפרייה של האקדמיה למדעים הוא קלט בביתו אוסף הספרים ואוספים אחרים של האקדמיה. בשנת 1755 הוא הצליח לשכנע את השלטונות לחלק את הירושה של אביו וכל הילדים יצאו לדרך נפרדת.
ניקולאי דמידוב (1773–1828) שירת בצבא. בשנת 1815 הוא עבר לפירנצה והקים בעיר גלריה לאמנות.
פבל דמידוב (1728–1821) סיים לימודים באוניברסיטת גטינגן. הוא היה אספן. ביחד עם הספרייה האוסף נתרם לאוניברסיטת מוסקבה.
פבל דמידוב (1798–1841) היה מושל קורסק. הוא ידוע כמייסד פרס דמידוב.
אנטולי דמידוב (1812–1870) רוב חייו התגורר מחוץ לרוסיה. הוא היה נשוי לאחייניתה של נפולאון. הוא רכש נסיכות סן-דונטו בטוסקנה, רכש והרחיב וילה די פראטולינו. צאצאיו מתגוררים באירופה.
מורשת

בעיר ברנאול ובירוסלבל הוקמו פסלים לשכר פעילות במשפחה.
בסנקט פטרבורג הוקם "גשר דמידוב".
על פעילות של חברי המשפחה לקידום פירנצה הם הוזכרו בחזית של קתדרלת סנטה מריה דל פיורה.
בשנת 1983 צולם סרט קולנוע על פעילות המשפחה. סופר יבגני פיודורוב כתב ספר ב-3 כרכים על פעילותם.
לאה גולדברג בחמישה בתים

| --- | --- |

 בימוי:  יאיר קדר
 הופק בידי:  יאיר קדר
 עריכה:  איילת עופרים
 מוזיקה:   אלי סורני
 צילום:  דניאל קדם
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2011
 משך הקרנה:  52 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
 דף הסרט ב־IMDb
לאה גולדברג בחמישה בתים (באנגלית: The Five Houses of Lea Goldberg) הוא סרט תיעודי על חייה של המשוררת לאה גולדברג, בבימויו של יאיר קדר. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל דוקאביב לשנת 2011. זהו הסרט הראשון בסדרת הָעִבְרִים. זוכה פרס תחרות הקולנוע הדוקומנטרי בקטגוריות העריכה, המוזיקה המקורית ועיצוב הפסקול לשנת 2011.
עלילה

הסרט מספר את סיפור חייה של המשוררת לאה גולדברג באמצעות חמישה בתים (או פרקים), שיחות עם חבריה, צילומי וידאו וסטילס מארכיונים, קטעי שירה ופזמונים, טיפוגרפיה אמנותית ווידאו ארט. בין האמנים המשתתפים בסרט: קרולינה, מיכל בת-אדם, חוה אלברשטיין, יגאל שדה ואחרים.
פרסים והוקרה

הסרט זכה בשלושה פרסים – פרס העריכה, פרס המוזיקה המקורית ופרס הפסקול, בתחרות הסרטים הדוקומנטריים הישראלים לשנת 2011, והוקרן בעשרות יישובים בישראל בפני קהלים שונים, בערוץ 2 ובערוץ 10.
הפקה

הסרט הופק על ידי יאיר קדר ויצא בסיוע הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ושירות הסרטים הישראלי.
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, "הדירה" קטף 3 פרסים בטקס פרסי הקולנוע הדוקומנטרי, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2011
ליריקה (אתר שירה)

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים) 
 מייסדים:  ענת קוריאל 
 lyrica.org.il/blog/
 
ליריקה הוא אתר מקוון לשירה וסיפור קצר שפעל בין השנים 2013–2024.
כללי

אתר השירה המקוון ליריקה עלה למרשתת בשנת 2013 כהמשך של האתר כאוס שהקים המשורר ועורך הלשון שי אריה מזרחי (שא"מ). את האתר הקימו ענת קוריאל ורונית ליברמנש כמחווה לפעילות באתר כאוס של שא"מ ששם קץ לחייו באוקטובר 2012.
מיום הקמתו פורסמו בו מדי שבוע בשבוע שני שירים בימים קבועים (שלישי ושבת) עם אפשרות לתגובות, ועד שנת 2018 העיר צוות האתר הערות על השירים המפורסמים. בנובמבר 2020 עבר האתר למתכונת תלת-שבועית ופרסם יצירות בימי שני, חמישי ושבת.
בשנת 2015 הצטרף לצוות ליריקה העורך והמשורר יאיר בן-חור, ומאז שימש נקדן הבית של האתר והעיר הערות על השירים עד שנת 2018.
את האתר הקים ומפעיל טכנית גיא חצרוני, בן זוגה של קוריאל.
בשנת 2019 עבר אתר ליריקה שינוי, שעד אז היה אתר שירה בלבד. במסגרת השינוי נפתחה פינת הסיפור הקצר בעריכתו של יאיר בן-חור, שהזמין את הקוראים לשלוח סיפורים קצרים שעברו את עריכתו לפרסום באתר. כמו כן, נפתח מדור של המלצות הקריאה בעריכתו של גיא חצרוני – המלצות לספרי שירה ופרוזה. המדור קרא לגולשים לשלוח את המלצות הקריאה שלהם לפרסום במדור.
המשורר דוד אדלר פרסם כמה מאמרים באתר לזכרו של שי אריה מזרחי וכן מאמר על האתר עצמו. שיריו של אדלר התפרסמו מעת לעת בליריקה.
משוררים בולטים שפרסמו בליריקה: דוד אדלר, אביחי קמחי, דפנה שחורי, טל ניצן, עודד פלד, עודד בן-דורי, יובל גלעד, איתן קלינסקי, שירה סתיו, חנה טואג ואורנה ריבלין.
האתר הפסיק את פעילותו ב־23 בנובמבר 2024.
צוות האתר

ענת קוריאל ורונית ליברמנש – מייסדות האתר ומפרסמות בו החל בשנת 2013.
יאיר בן-חור – עורך ומשורר, נקדן הבית של ליריקה, עורך המדור פינת הסיפור הקצר בליריקה.
גיא חצרוני – מקים ומפעיל טכנית את האתר, עורך המדור להמלצות קריאה.
הערות שוליים

↑  gai, ליריקה, סוף דבר, באתר ליריקה, ‏2024-11-23
דייוויד פרנקל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בדצמבר 1983 (בן 40) ישראל קריית טבעון, ישראל 
 מסעדות:  פרונטו (תל אביב)  לאונג' בר laylah (איביזה)
 
דייוויד פרנקל (נולד ב-9 בדצמבר 1983) הוא שף ישראלי והבעלים של מסעדת "פרונטו".
ביוגרפיה

פרנקל נולד וגדל בקריית טבעון להורים ממוצא דרום אמריקאי, והחל לעבוד במטבחים בגיל 15. שירת כלוחם בסיירת יעל ובתום שירותו הצבאי, עבר פרנקל לתל אביב ושימש כסו־שף של מסעדת "אורקה" ו"כתית".
בגיל 23 עבר לניו יורק שם עבד במסעדת "פלאי" וסיים לימודי  קונדיטוריה ב-fci בהצטיינות. לאחר מכן המשיך לסטאז' במסעדה היוקרתית מוגריץ(אנ') בעיירה סן סבסטיאן בספרד ואף שימש שם שנה כשף־מנהל של מחלקת הדגים.
בין לבין עבד במסעדת "קורטון (אנ')" הניו-יורקית וב'"פרסה"(אנ') של תומאס קלר, ועשה סטאז' במסעדת "נומה" הדנית שנחשבה אז למסעדה הכי טובה בעולם על פי מדריך 50 המסעדות הטובות בעולם של סן פלגרינו.
ב-2011 לאחר סיום עבודתו ב'נומה' שב פרנקל ארצה, והצטרף למסעדת פרונטו שהעתיקה את מקומה מאחד העם לרחוב הרצל בתל אביב, כשף המוביל.
פרונטו קטפה פרסים ותארים רבים לאורך השנים.
דייוויד אף הוא זכה בתחרות השף הצעיר של סן פלגרינו בשנת 2012 ושנתיים לאחר מכן זכה בפרס שף השנה של מגזין Time Out.
בשנת 2016 ספג פרנקל ביקורת על כך שסילק את נוחי דנקנר ממסעדתו, לטענתו בעקבות התנהגות מבזה כלפי עובדי המקום. כשלושה חודשים לאחר המקרה התנצל פרנקל בפני דנקנר.
ב-2019 פתח פרנקל את הלאונג' בר laylah באיביזה.
ביולי 2022 השתתף בתוכנית "שף מתחלף" שמשודרת ברשת 13, והחליף מסעדה עם השף שחף שבתאי.
הערות שוליים

↑  אלון הדר, רמזי זה לגובניקים: שף דיוויד פרנקל, באתר nrg‏, 23 בינואר 2012
↑  גלי וולוצקי, דיוויד פרנקל: "שפים הם אנשים שמכורים לריגושים", באתר כלכליסט, 5 במרץ 2015
↑  גיל משעלי, ‏הסערה נמשכת: אנשי עסקים יוצאים נגד המעשה של דיוויד פרנקל, באתר ‏מאקו‏, 10 בינואר 2016
↑   TheMarker Online, השף של פרונטו התנצל בפני דנקנר: "אני מתייסר", באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Hardwired...to Self-Destruct

Hardwired...to Self-Destruct הוא אלבום האולפן ה-11 של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה, אשר יצא לאור כאלבום כפול ב-18 בנובמבר 2016, והיה לאלבום הראשון שיצא תחת חברת התקליטים הפרטית של הלהקה, Blackened. האלבום הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה מזה שמונה שנים מאז יציאתו לאור של Death Magnetic ב-2008, מה שמהווה את הפרש השנים הגדול ביותר בהיסטוריה של הלהקה בין אלבומי אולפן. Hardwired...to Self-Destruct הופק על ידי גרג פידלמן, אשר שימש בתור טכנאי קול במסגרת הקלטת אלבומם הקודם Death Magnetic. האלבום הוא אלבום האולפן השישי ברציפות של מטאליקה שנכנס ישירות למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע

באוקטובר 2011 אמר הבסיסט, רוברט טרוחיו, במסגרת ריאיון ל-Gulf News, שהלהקה חזרה לאולפן, תוך שיתוף פעולה עם המפיק ריק רובין, לצורך כתיבת חומרים חדשים, שמיועדים להיות מוקלטים בשנים הקרובות. ב-8 בינואר 2013 אמר מתופף הלהקה, לארס אולריך, במסגרת ריאיון למגזין Classic Rock, שהלהקה עובדת על חומר שנשמע כמעין המשך ל-Death Magnetic, אלבום האולפן הקודם של הלהקה. ביולי 2013 אמר אולריך במסגרת ריאיון לאתר Ultimate Guitar, שבשנת 2014 תתמקד הלהקה בהקלטת האלבום ושהוא צפוי לצאת לאור במהלך שנת 2015.
במרץ 2014 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שנקרא Metallica By Request ("מטאליקה לפי דרישה"), בו יכלו לבקש מעריצי הלהקה שירים שינוגנו בהופעה. מספר ימים לאחר תחילת הסיבוב, יצא לאור הסינגל "Lords of Summer", אשר הוקלט לכבוד סיבוב ההופעות. במרץ 2015 אמר אולריך בריאיון למגזין הרולינג סטון, שעשרים שירים נכתבו עבור האלבום, ושהוא מקווה שהלהקה תוכל לנגן חלק מהם בהופעותיה בהמשך השנה. בנובמבר של אותה שנה אמר האמט בראיון שהאלבום עתיד לצאת בסוף 2016 או תחילת 2017.
ב-6 בפברואר 2016, במהלך הופעתה של הלהקה באצטדיון AT&T פארק בסן פרנסיסקו, במסגרת אירוע שקדם לסופרבול ה-50, אמר ג'יימס הטפילד, גיטריסט וסולן הלהקה, שהקלטת האלבום נמצאת בשלביה הסופיים, ואולריך הוסיף שהאלבום צפוי לצאת לאור בקרוב. באותה הופעה ניגנה הלהקה ריף מתוך האלבום החדש, אשר בסופו של דבר נכלל בשיר "Murder One".
ב-14 במרץ 2016 אמר האמט בראיון שהלהקה עובדת עם גרג פידלמן כמפיק האלבום. לפני כן, עבדה הלהקה עם פידלמן כטכנאי סאונד במסגרת הקלטת האלבום Death Magnetic. במאי 2016 אמר אולריך בריאיון למגזין Metal Forces, שהאלבום נמצא בשלבי בסיום ושהוא מעריך שהעבודה עליו תסתיים עד הקיץ. הקלטת האלבום הסתיימה בחודש יוני עם סיום הקלטת "Hardwired", השיר הפותח את האלבום.
תכנים

שירי האלבום עוסקים ברובם בניהליזם ופסימיות. הרעיון לשם האלבום, Hardwired...to Self-Destruct ("מחווט להשמדה עצמית" או "מתוכנת להשמדה עצמית"), עלה לג'יימס הטפילד, סולן הלהקה, בעקבות אמירה ששמע: "לא משנה מה אתה עושה בחיים, אתה ממש מנסה לא להתדרדר לאותו מסלול שאתה אולי 'מחווט' להתדרדר אליו". רעיון זה מכיל בתוכו נושאים שונים המופיעים באלבום, כמו סכנות התהילה בשיר "Moth Into Flame" והקוסמיזם בשיר "Dream No More", אשר נכתב בהשראת יצירתו של הווארד פיליפס לאבקרפט, "קריאתו של קת'ולהו".
Hardwired...to Self-Destruct הוא אלבום האולפן הראשון של הלהקה, מאז אלבום הבכורה שלה, Kill 'Em All, אשר לא זכה לתרומה בכתיבתו מצד קירק האמט, גיטריסט הלהקה, אשר הצטרף אליה מעט לפני הקלטת אלבום הבכורה. בשנת 2014 איבד האמט את מכשירו הסלולרי בנמל התעופה קופנהגן, אשר הכיל כ-250 רעיונות לריפים, שלא היו מגובים, וכתוצאה מכך התקשה לתרום רעיונות מוזיקליים לאלבום, בזמן שלשאר חברי הלהקה כבר היו חומרים עבור האלבום. תרומתו היחידה של רוברט טרוחיו, בסיסט הלהקה, בכתיבת האלבום הייתה קטע מלודי בפתיחת השיר ManUNkind, אשר נכתב לדבריו כמחווה לבסיסט הלהקה המנוח, קליף ברטון.
באשר לנושאי הכתיבה באלבום, "Hardwired" עוסק בהתמכרות לסמים ומנת יתר. "Moth Into Flame" מספיד את תעשיית המוזיקה. "Dream No More" נכתב כאמור בהשראת יצירתו של לאבקרפט, "קריאתו של קת'ולהו". שיר זה הוא השיר השלישי של הלהקה שנכתב בהשראת יצירה זו אחרי "The Call of Ktulu" ו-The Thing That Should Not" Be", שיצאו באלבום השני והשלישי של הלהקה בהתאמה. ‏ "Murder One" נכתב כמחווה למנהיגה המנוח של להקת מוטורהד, למי קילמיסטר, אשר מת בדצמבר 2015. השיר נקרא על שמו של מגבר אשר שימש את קילמיסטר.
שחרור וקידום

במסגרת אירוע ששודר בפייסבוק ב-18 באוגוסט 2016, הודיע לארס אולריך שהאלבום ישוחרר בנובמבר 2016 ויכיל 12 רצועות. הלהקה הכריזה באתרה שגרסת ה-CD של האלבום תכלול שני דיסקים עם שישה שירים כל אחד, כשאורך האלבום יגיע קרוב ל-80 דקות. באותו יום שחררה הלהקה את "Hardwired" בתור הסינגל הראשון מהאלבום, אשר שוחרר יחד עם וידאו קליפ, וכן את רשימת הרצועות ועטיפת האלבום. עטיפת האלבום עוצבה על ידי Herring & Herring.
ב-15 בספטמבר הודיעה הלהקה על עדכון רשימת הרצועות בגרסת הדלוקס של האלבום. במקום 13 רצועות Riff Origins, אשר הכילו גרסאות של ריפים ששימשו את הלהקה בשלבי העבודה על האלבום, כללה הלהקה את מחרוזת הקאברים ללהקת ריינבו, Ronnie Rising Medley, אשר נכללה במקור באלבום המחווה לרוני ג'יימס דיו, Ronnie James Dio – This Is Your Life, שיצא לאור בשנת 2014. כמו כן נוספו לאלבום, קאבר לדיפ פרפל, When a Blind Man Cries, קאבר לאיירון מיידן, Remember Tomorrow, גרסת רימסטר לתשעה שירם שבצעו בהופעה שנערכה במסגרת "יום חנות התקליטים" וכן גרסת הופעה לשיר "Hardwired".
ב-26 בספטמבר 2016 שחררה הלהקה את "Moth into Flame", בתור הסינגל השני מתוך האלבום, אשר שוחרר יחד עם וידאו קליפ. הסינגל השלישי מתוך האלבום, "‎Atlas, Rise!", שוחרר ב-31 באוקטובר יחד עם וידאו קליפ המכיל צילומים מאולפן ההקלטות מתקופת הקלטת האלבום. באותו היום אמר אולריך בריאיון למגזין The Straits Times שהלהקה תפיק קליפים לכל השירים באלבום, אשר יועלו ל-YouTube, וזאת לאחר ההפנמה שפלטפורמה זו היא "ערוץ הטלוויזיה הגדול בעולם" לדבריו. ב-18 בנובמבר יצאו לאור וידאו קליפים ליתר שירי האלבום, כולל ל-"Lords of Summer", אשר מופיע בגרסת הדלוקס של האלבום.
לצורך קידום האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שנקרא WorldWired Tour, אשר החל ב-26 באוקטובר 2016 בפוארטו ריקו, והסתיים ב-25 באוגוסט 2019 במנהיים שבגרמניה. סיבוב ההופעות הניב ללהקה רווח של כ-430 מיליון דולר, והוא נחשב לאחר מסיבובי ההופעות המכניסים ביותר בכל הזמנים.
קבלה

| דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.מקור | דירוגים מקצועיים> ציונים משוקללים.ציון |
| --- | --- |
Metacritic: 73/100
Album of the Year: 69/100
AnyDecentMusic?: 6.8/10
ציוני ביקורות
מקור: ציון
AllMusic: 
The A.V. Club: C
שיקגו טריביון: 
Classic Rock: 
דיילי טלגרף: 
הגרדיאן: 
NME: 
PopMatters: 
רולינג סטון: 
Sputnikmusic: 
Hardwired...to Self-Destruct זכה לרוב לביקורות חיוביות. באתר Metacritic זכה האלבום לציון ממוצע של 73/100, אשר הורכב מ-29 ביקורות שונות מרחבי הרשת, כאשר רובן המכריע היו חיוביות. באתר AnyDecentMusic? זכה האלבום לציון ממוצע של 6.8/10, אשר הורכב מ-28 ביקורות מרחבי הרשת.
סטיבן תומאס ארלוויין מאתר Allmusic כתב, שלמרות שהאלבום מכיל את כל האלמנטים המוזיקליים המאפיינים את מטאליקה, המוזיקה של הלהקה לא נשמעת "אכזרית" כפי שהיא נשמעה בשנות ה-80. דייוויד אנתוני מאתר The A.V. Club כתב שהאלבום מעייף להאזנה, וכן שמבנה פחות צפוי היה מטיב עם שירי האלבום. מצד שני, שיבח ארלוויין את שלושת הסינגלים הראשונים שיצאו מתוך האלבום, וטען שהם מהשירים הטובים ביותר של הלהקה מאז שנות ה-80. דייוויד פריק מהרולינג סטון כתב שהאלבום הוא מעיין שילוב של ...And Justice for All והאלבום השחור. גרג קוט משיקגו טריביון כתב שהאלבום לא ברמה של אלבומיה הטובים ביותר של הלהקה, ושהוא צפוי להישכח אחרי שסיבוב ההופעות המקדם אותו יסתיים. לעומת זאת, דום לוסון מהגרדיאן כתב שהאלבום הוא הטוב ביותר של הלהקה מזה 25 שנה, אם כי ביקר את חלקו השני של האלבום וטען שהוא לא ברמתו של חלקו הראשון.
סטיבן דלטון מהמגזין Classic Rock כתב שמטאליקה עדיין מסוגלת להתמודד עם כוכבי הפופ הפופולריים, וזאת בתקופה בה הפופולריות של מוזיקת הרוק נמצאת בירידה. דלטון טען שעטיפת האלבום היא המוצלחת ביותר שהוציאה הלהקה אי פעם, אולם דעותיו בנוגע למוזיקה עצמה היו מעורבות. אדריאן בגרנד מ-PopMatters החמיא לכתיבת השירים התמציתית של הלהקה, וכן להחלטה שלא לכלול בלדות או קטעים אינסטרומנטליים. הוא צפה שהאלבום ימצא חן בעיניהם של מעריצי הלהקה, ותיקים וחדשים כאחד. נייל מקורניק מהדיילי טלגרף החמיא לאלבום, אך טען שהיה מקום לקצר אותו.
קבלה > תוארי כבוד

| שם המפרסם | תואר כבוד | שנה | דירוג | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רולינג סטון | 20 אלבומי המטאל הטובים ביותר ב-2016 | 2016 | 1 |  |
| רולינג סטון | 50 האלבומים הטובים ביותר ב-2016 | 2016 | 36 |  |
| רולינג סטון | סקר קוראים: 10 אלבומי המטאל הטובים ביותר של 2016 | 2016 | 3 |  |
| PopMatters | המטאל הטוב ביותר של 2016 | 2016 | 1 |  |
| Revolver | 20 האלבומים הטובים ביותר ב-2016 | 2016 | 1 |  |
קבלה > פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | פרסי המוזיקה של ריבולבר | אלבום השנה | זכייה |  |
| 2016 | פרסי מטאל סטורם | ההפתעה הגדולה ביותר | זכייה |  |
| 2017 | פרסי פלאנט רוק | אלבום בינלאומי | זכייה |  |
| 2017 | פרסי המוזיקה של iHeartRadio | אלבום הרוק של השנה | זכייה |  |
| 2017 | פרס המוזיקה של בילבורד 2017 | אלבום הרוק הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2017 | לואודווייר מיוזיק | אלבום המטאל של השנה | מועמדות |  |
| 2018 | טקס גראמי ה-60 | אלבום הרוק הטוב ביותר | מועמדות |  |
מכירות

בשבוע הראשון לצאתו, נכנס Hardwired...to Self-Destruct למקום הראשון במצעד בילבורד 200 עם מכירות של כ-291,000 יחידה שקולה לאלבום, מתוכן 282,000 עותקים שנמכרו והיתר הורדות דיגיטליות והשמעות בשירותי הזרמת מדיה, דבר ההופך אותו לאלבום השלישי הנמכר ביותר בשבוע הראשון לצאתו בשנת 2016 אחרי Views של דרייק ו-Lemonade של ביונסה. Hardwired... to Self-Destruct היה אלבום ההבי מטאל הנמכר ביותר לשנת 2016, עם מכירות של כ-516,000 עותקים עד לסוף השנה.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעדים ב-57 מדינות, לשלושת המקומות הראשונים ב-75 מדינות ולחמשת המקומות הראשונים ב-105 מדינות שונות. ב-12 באפריל 2017 הגביע האלבום למעמד של אלבום פלטינה. ב-7 ביולי 2017 פורסם שהאלבום חצה רף מכירות של מיליון עותקים בארצות הברית.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ג'יימס הטפילד ולארס אולריך (למעט היכן שמצוין אחרת).
| דיסק 1> מס' | דיסק 1> שם | דיסק 1> לחן | דיסק 1> משך | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  | דיסק 1>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hardwired  |   | 3:09 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | !Atlas, Rise  |   | 6:28 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Now That We're Dead  |   | 6:59 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Moth Into Flame  |   | 5:50 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dream No More  |   | 6:29 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Halo On Fire  |   | 8:15 |  |  |  |  |  |  |
| דיסק2> מס' | דיסק2> שם | דיסק2> לחן | דיסק2> משך | דיסק2>  | דיסק2>  | דיסק2>  | דיסק2>  | דיסק2>  | דיסק2>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Confusion  |   | 6:41 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ManUNkind  | הטפילד, אולריך, טרוחיו | 6:55 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Here Comes Revenge  |   | 7:17 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Am I Savage?  |   | 6:29 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Murder One  |   | 5:45 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Spit Out the Bone  |   | 7:09 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 77:42 |  |  |  |  |  |  |