stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומוטיני
לקריאה נוספת

ברכה ריבלין, "קומוטיני", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 339–347.
מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999.
אבירמה גולן, סימני חיים, הוצאת הספרייה החדשה, הקיבוץ המאוחד, 2008.
הערות שוליים

↑  תקציר-יהדות יוון במלחמת העולם השנייה, "שואת יהודי יוון", באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  הקהילה היהודית בקומוטיני, "סקירה היסטורית", באתר "הספרייה היהודית המקוונת" (באנגלית).
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 86- קומוטיני היה היישוב הראשון בו נערכה האקציה הבולגרית וכל בני הקהילה שהתגוררו בעיר בעת האקציה נעצרו.
↑  מיכאל בר-זוהר, עמוד 85.
↑  מיכאל בר-זוהר, עמוד 90.
1 2  משה מוסק, "כפשע בינם לבין המוות - יהודי בולגריה", באתר "יד ושם".
↑  בר זוהר, מיכאל, עמוד 93.
1 2  מיכאל בר-זוהר, עמודים 131-130.
↑  ריבייר טובה, "סיפור המשפחה שלי-קוואלה וקומוטיני", באתר מסעות יוון-בעקבות הקהילות היהודיות.
↑  נסים יושע, "השועל הבלקני – על חלקה של בולגריה בהשמדת יהודים", באתר "יד ושם".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530983205171  BnF: cb15308200v (data)  GND: 4219890-2  LCCN: n92048872  MusicBrainz: a14a6c02-bcc1-4ed3-9bbd-b11049841a1d  SUDOC: 182126722  VIAF: 312841136   WorldCat (עם VIAF): 312841136
ידע

ערך זה עוסק במידע צבור אשר מצוי ברשותה של ישות בעלת תודעה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"תרשים הידע האנושי", מבנה ארגון הידע של האנציקלופדיה הגדולה
ידע הוא מידע צבור אשר מצוי ברשותה של ישות בעלת תודעה.
הצורך בידע

לאדם ישנו צורך לדעת ולהבין.
בתרבות האנושית התקיימה מאז ומעולם שאיפה לרכישת ידע רב ככל האפשר ("דע את עצמך", יעץ סוקרטס. "הידע עצמו הוא כוח" קבע פרנסיס בייקון). ניתן להסביר זאת בכך שהידע שברשות האדם מאפשר לו להתמודד באופן טוב יותר על מנת להגשים את מטרותיו.
כיצד מתקבל ידע

ידע יכול להתקבל בדרכים שונות.
הידע האנושי אודות העולם משתנה באופן תדיר בעקבות תגליות ומחקרים חדשים.
המבט ההיסטורי על התפתחות הידע האנושי מבחינה כמותית ואיכותנית ממחיש את ההיבט הדינמי שלו, הן במדעים המדויקים והן במדעים ההומניים.
גם ברמה האישית, הידע הוא בעל אופי דינמי. הוא מתפתח בהדרגה, משתנה ומתרחב במשך כל חיי האדם מהינקות ועד הבגרות.
היכולת של האדם לרכוש ידע חדש משתפרת ומתיעלת בהתאם להתפתחות הקוגניטיבית ומיומנויות החשיבה שלו.
כיצד מתקבל ידע > הקשר בין נתונים, מידע וידע

כדי ליצור ידע יש ליצור קשרים בין מושגים ולהבין כיצד משתנים או אירועים מסוימים תלויים זה בזה או משפיעים זה על זה.
ניתן להתייחס להיררכיה בין נתונים, שבהינתן משמעות להם הופכים למידע. המידע בתורו יכול להפוך לידע על ידי אדם התופס את הנתונים, ומעבד אותם בתהליך קוגניטיבי. לדוגמה, ספר טלפונים מכיל תווים ומספרים רבים (הם הנתונים), כאשר כל רשומה בספר מציגה את מספרו של אדם ליד שמו (חיבור שהופך את הנתון למידע). כאשר אדם קורא את המידע הזה (תהליך קוגניטיבי), הוא מסוגל לדעת את מספר הטלפון של חברו.
כיצד מתקבל ידע > המדע כדרך להרחבת ידע

המדע הוא תחום פעילות בו חוקר המין האנושי את צפונות היקום ודרך פעולתו, במובן זה של הגדלת הידע. איסוף ידע בתחום המדע מכונה מחקר. האקדמיה היא אחד המוסדות הפועלים להרחבת הידע האנושי ולהפצתו.
עם זאת לשאלות רבות עדיין אין תשובה ודאית וברורה. לכן מדענים, חוקרים ופרשנים עשויים להיות חלוקים בדעותיהם בסוגיות שבהן טרם נמצאו עדויות אובייקטיביות וחד משמעותיות.
כיצד מתקבל ידע > חינוך

הידע האנושי מיוצג על ידי השפה הדבורה והכתובה.
בעקבות זאת השפה מאפשרת לאנושות לצבור תגליות על ידי העברת הידע שנרכש מדור אחד לזה שאחריו. פעולה זו היא חלק מתהליך החינוך.
החינוך הוא הדרך של החברה להכשיר את הדור הצעיר להשתלבות בתרבות ובעולם העבודה. החינוך משמש להקנייה של ידע ומיומנויות התורמים להבנה של העולם ועוזרים להסתגל לשנויים המהירים המתרחשים בו.
יש לטפח בתלמידים הבנה של הדרכים שבהן ידע נוצר ומשתנה לצד מודעות לאופי המתפתח והלא-ודאי שלו, רגישות לקיומן של נקודות מבט שונות ופתיחות ללמידה של מושגים חדשים.
ידע מפורש ומרומז

הזיכרון לטווח ארוך מורכב מזיכרון מפורש וזיכרון מרומז.
על פי רוב, תהליך הלמידה של ידע חדש מערב את שתי המערכות בו זמנית. חלק מהמידע יכול להיות מיוצג על ידי שתי המערכות, וחלק אחר עשוי להיות מיוצג רק על ידי אחת מהן ולא על ידי השנייה.
מערכת הזיכרון המפורש מערבת מודעות. היא מבוססת על חוקיות וניתן להביע ידע שמיוצג בה באופן מילולי. להבדיל, המערכת המרומזת אינה מודעת, והיא מבוססת על כישורים או התנסות; על פי רוב, ניתן להביע את הידע שמיוצג בה רק דרך פעולה ולא באופן מילולי.
נעשה שימוש במושגים שונים כדי להבחין בין שתי המערכות. לדוגמה: "מודע" מול "לא מודע", "דקלרטיבי" מול "לא דקלרטיבי", "רצוני" מול "אוטומטי" או "מכוון" מול "ספונטני".
הזיכרון המפורש לטווח ארוך כולל זיכרון סמנטי וזיכרון אירועי. זיכרון סמנטי כולל את כל הידע הכללי והעובדות הידועות לאדם על העולם, כגון משמעות מילים וגירויים שונים, מאפיינים של אובייקטים בסביבה ועוד. לעומתו, זיכרון אירועי הוא זיכרון של חוויות אישיות.
ידע בין בני-אדם

לא ניתן להעביר ישירות ידע בין בני אדם (למעט, ידע המועבר בצורה ביולוגית). הידע האגור במוחו של אדם "משוטח" לרוב למידע (למשל מלל) שאותו ניתן להעביר לאדם אחר בתהליך שנקרא תקשורת. דרך אחרת היא להדגים או ליישם את הידע בפני האדם האחר, ובכך לאפשר לו ללמוד.
ידע בין בני-אדם > ידע חברתי

המונח "ידע חברתי" מתייחס למידע המשותף לפרטים המהווים חברה. ידע זה מועבר באמצעות תקשורת בין חברי הקבוצה או החברה.
ניתן להתייחס לידע של חברה כאל מכלול של הבנות-מציאות המוסכמות על מרבית פרטיה. ידע זה לעיתים מכונה ידע קולקטיבי. מאידך, הידע האנושי הוא מושג המציין את הבנותיו של המין האנושי בכללותו.
ידע בין בני-אדם > ניהול ידע

ניהול ידע הוא גישה ניהולית העוסקת בידע המעשי של הארגון, או בידע ארגוני. גישה זו עוסקת בידע הקיים וביצירת ידע חדש ושימורו. הידע הקיים והידע החדש יתמכו בפעילות ובשליחות של הארגון העסקי כדי להגביר את הניצול היעיל של משאבי הארגון.
בארגונים עסקיים מבחינים בין ידע גלוי לבין ידע סמוי:
ידע סמוי – ידע קיים שקשה להגדירו והמחזיק בו לרוב לא מודע לו או שלא יודע לנסחו. המונח באנגלית: Tacit Knowledge
ידע גלוי – ידע קיים שהמחזיק בו יודע לנסח אותו ומודע לקיומו. המונח באנגלית: Explicit Knowledge
ראו גם

למידה
תורת ההכרה
פער הידע
הערות שוליים

↑  Maslow, A. H. (1963). The need to know and the fear of knowing. The Journal of General Psychology, 68(1), 111-125.
1 2 3 4 5  משרד החינוך, האגף לתכנון ופיתוח תוכניות לימודים (2009). אסטרטגיות חשיבה מסדר גבוה. מסמך מנחה למתכנני תוכניות לימודים ארציות ומקומיות ולמפתחי חומרי למידה, תשס"ט
1 2  דוד חן (1995). החינוך לקראת המאה העשרים ואחת: ספר יובל העשרים של בית-הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. רעננה: רמות.
↑  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
↑  יואב בן-דב, אילנה שמיר וזהבה כנען (2004). אביב חדש: האנציקלופדיה הישראלית לנוער. הוצאת אנציקלופדיה אביב בע"מ.
↑  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
1 2 3  Dietrich, A. (2004). Neurocognitive mechanisms underlying the experience of flow. Consciousness and Cognition, 13(4), 746-761.
| ניהול ידע |
| --- | --- | --- |
| כללי | ניהול ידע • ניהול תוכן • מבחן אמילי • למידה ארגונית • פער הידיעה-עשייה • עובד ידע • תרבות ארגונית |  |
| נושאים משלימים | נתונים • מידע • ידע • מדעי המידע • מערכת מידע • מידענות • מידען • מערכת תומכת החלטה • עיבוד נתונים |  |
| אישים | לארי פרוסאק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4066559-8
יואל רפל

| --- | --- |

 לידה:  4 באוקטובר 1946 (בן 78) קבוצת יבנה, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יואל רפל (נולד ב-4 באוקטובר 1946) הוא היסטוריון של עם ישראל וארץ ישראל, סופר, עורך ועיתונאי ישראלי. מנהל ארכיון אלי ויזל שבאוניברסיטת בוסטון.
ערך בשיתוף עם אוריאל רפפורט את האנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל.
ביוגרפיה

נולד בקבוצת יבנה, לדב רפל ופנינה רפל. אביו היה פרופסור, רב וחוקר שעלה מפולין עשור לפני כן. רפל למד לתואר בוגר בהיסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן, תואר מוסמך בלימודי יהדות בבית המדרש לרבנים באמריקה ודוקטורט באוניברסיטת בוסטון בנושא 'המפגש בין פוליטיקה ותפילה – תפילות לשלום המלכות ולשלום מדינת ישראל'.
רפל מתמחה בהיסטוריה של עם ישראל, ארץ ישראל וביהדות, פרסם וערך עשרות ספרים, לימד במכללת בית ברל, מכון אבשלום, האוניברסיטה הפתוחה ובקורסים אקדמאים שונים.
בשנת 2018 יצא לאור ספרו "התפילה לשלום המדינה" בהוצאת כנרת זמורה ביתן, פרי מחקר של שנים רבות בהן חקר אלפי מסמכים שעוסקים בסוגיית התפילה.
בנוסף למאמרים וספרים שפרסם רפל כותב במוסף "שבת" של עיתון מקור ראשון וכותב ומגיש של הפינה השבועית "על הפרשה" ברשת ב´ של "קול ישראל" המשודרת מדי יום שישי. כמו כן רפל הוא מומחה לקהילות התפוצות ומדריך בסמינרים למטיילים במזרח ומערב אירופה.
כיום מנהל רפל את ארכיון אלי ויזל שבאוניברסיטת בוסטון, חוקר במרכז אלי ויזל ללימודי יהדות, ומרצה במכון אבשלום.
פרסומים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רפל פרסם 24 ספרים, חלקם תורגמו לשמונה שפות וערך כ-80 ספרים.
פרסומים > רשימה חלקית של ספרים שערך וכתב

תולדות ארץ-ישראל כרך א' , משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980 – הספר בעריכתו של רפל, הפרקים נכתבו על ידי מספר רב של מחברים, ביניהם ארכאולוגים והיסטוריונים מובילים בתקופתם.
אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל – ספר שערך יחד עם אוריאל רפפורט, הוצאת מודן 1986.
אנציקלופדיה שימושית לשבת וחג.
מורשת, ציונות, דמוקרטיה – 100 מושגי יסוד, עם איתמר לוין, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003
פני השנאה, אנטישמיות באלף השלישי, הוצאת ליאור שרף-הפצות, 2003 (ערך יואל רפל).
כל פרשה בתורה – שיחות על פרשת השבוע, כנרת, זמורה-ביתן-מוציאים לאור, 2011
על הפרשה – עיונים ורעיונות בפרשת השבוע, הוצאת משכל (חמד וידיעות-אחרונות).
ספר השמחות – מחזור החיים היהודי, הוצאת משרד הביטחון.
מושג ברגע, הוצאת מודן.
אין זו אגדה – ציונות הסיפור והמעשה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004.
קבלת שבת – שרים ומספרים ומשוחחים סביב שולחן הבית, הוצאת כנרת, זמורה ביתן.
שלושה מיליון – השואה בברית המועצות, קובץ משואה כ"ט, הוצאת משרד הביטחון, 2001.
יראה ואהבה, הוצאת מודן.
קסמי מולדת, הוצאת מודן.
סידור כלל ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1991.
לקראת מסע במחוזות הזיכרון במזרח אירופה, הוצאת משרד הביטחון.
ממזרח ומים : פרקי מורשת ותרבות, הוצאת משרד הביטחון, 1978.
הגדה – סדר ט"ו בשבט.
עליה והתיישבות בעשור הראשון למדינת ישראל, הוצאת משרד החינוך והתרבות, אגף הנוער.
כל הימים ההם, מבחר מחקרים, קובץ משואה א', הוצאת ליאור שרף-הפצות, 2002 (ערך יואל רפל).
בריחים של שתיקה – שארית הפליטה בארץ, משואה קובץ כ"ח, הוצאת משרד הביטחון (ערך יואל רפל).
הגדת יום העצמאות לחיילי צה"ל, הוצאת מפקדת קצין חינוך ונוער ראשי, 2002.
התקופות הגדולות בהיסטוריה של ארץ ישראל: ארץ נושעת בעמל כפיים 1882–1914, הוצאת דפטל, 1997.
פרסומים > מאמרים נבחרים

זהותו של מחבר התפילה לשלום המדינה – מאמר נספח למחזור ליום העצמאות בהוצאת קורן ירושלים. קישור למאמר.
היכן הסטטוס קוו? – על הסטטוס קוו הישראלי בענייני דת, בספרייה הווירטואלית של מט"ח.
תפילה לשלום השליט, בבלוג של איגוד ספרני יהדות
יום ללא כפרה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2016
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של יואל רפל
↑  דיוויד סלע, תעלומת מחבר "התפילה לשלום המדינה", באתר ישראל היום, 28 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290807905171  BnF: cb14505294h (data)  GND: 138759251  ISNI: 0000 0000 6659 1377  LCCN: n78056717  NTA: 296491365  VIAF: 78782389   WorldCat (עם VIAF): 78782389
מבצע בצר

בדיקת תעודות אזרחים במבצע בצר
מבצע בצר במלחמת העצמאות נערך בתאריכים 22 באוגוסט 1948 - 28 באוגוסט 1948 בתל אביב ומטרתו הייתה תפיסת  משתמטים ועריקים משירות צבאי וגיוסם המיידי לצה"ל. המבצע לא הצדיק את התקוות שתלו בו.
רקע היסטורי

עם התחלת הגיוס בתחילת המלחמה נחשפה תופעת המשתמטים והעריקים. משתמטים היו אלה שלא התייצבו בלשכות הגיוס או שהתייצבו ולא נענו לצו שהורה להם להתגייס. נעדרים ללא רשות מהצבא עד 14 יום נקראו "נעדרים בלי רשות" ולאחר תקופה זו הם הוגדרו "עריקים".
עד אפריל 1948 התייצבו 80 אחוזים מהגברים בני 17–35 בלשכות הגיוס. 20 אחוזים לא התייצבו כלל. תופעת ההשתמטות נתפסה בעיני הנהגת היישוב כאיום על הסולידריות והלכידות החברתית ולפגיעה בכוחו הצבאי.
בתחילה הייתה המגמה להימנע מנקיטת צעדי אכיפה ולהסתמך על יצירת אווירה מעודדת על ידי שימוש באמצעי תעמולה ובפעולות הסברה שבהן בלט חלקן של תנועות הנוער.
פעולות אלה לא הועילו ולכן מפברואר 1948 החל "מרכז המפקד לשרות העם" בפעולות ביקורת ואכיפה. פורסמה פקודה שחייבה נשיאת כרטיסי התייצבות והחלו פעולות לאיתור משתמטים שכונו "סריקות". בפעולות אלה השתתפו שוטרים אזרחיים וצבאיים ובתל אביב צורפו לפעולות גם מתנדבי המשמר האזרחי.
בספרות של דור תש"ח, למשל בספר "בשדות פלשת" של אורי אבנרי הובלטה התופעה של חיילים החוזרים משדות הקרב לתל אביב ומוצאים בה משתמטים הממלאים את הרחובות ובתי הקפה.
עם תחילת ההפוגה השנייה והצורך בהגברת הגיוס לקראת המשך המלחמה, החליט דוד בן-גוריון על מבצע צבאי גדול לתפיסת משתמטים ועריקים.
המבצע

המבצע יועד לתפוס בהפתעה את המשתמטים. לצורך כך הוכרז במפתיע על עוצר בעיר והוצבו משמרות שיועדו למנוע כניסה ויציאה. כוחות נוספים עברו מבית לבית לסרוק את העיר, למצוא בו צעירים ולהביאם לבירור מדוע אינם משרתים בצבא. המבצע נקרא "מבצע בצר", על שם העיר בצר, אחת מששת ערי המקלט, מתוך כוונה למנוע מתל אביב להיות עיר מקלט למשתמטים. סא"ל מיכאל בן גל שהיה מפקד חטיבת קרייתי ומחוז תל אביב, קבל את הפיקוד על המבצע. המבצע נערך בתל אביב בהיותה המרכז הגדול בישראל מבחינת מספר התושבים.
המבצע נוהל כמבצע צבאי לכל דבר. השתתפו בו כ-3,300 חיילים מחיל הים, חיל נשים, חיל משמר, משטרת החיול, משטרה צבאית וכן מתנדבי המשמר האזרחי וחברי הגדנ"ע. הם כונסו לקראת המבצע במחנה תל השומר (אז - תל ליטוינסקי).
העיר חולקה לארבעה קטעים ושלושים אזורי סריקה. כן הוקמו עשרים "תחנות הזדהות" בהן זוהו הנבדקים ורופאים בדקו את כשירותם.
מיכאל בן גל הוציא פקודת יום: "... בה בשעה שאנו עומדים בקו האש הרחק מן הבית וממקום ישוב עברי - עדיין מהלכים בתל אביב מאות צעירים וצעירות פחדנים ומוגי לב המבלים את ימיהם בהוללות ובשעשועים ומתחמקים מכל חובה כאילו המלחמה הזו אינה מלחמתם וכאילו זכאים היו שאתם בגופכם תגנו עליהם...".
ב-22 באוגוסט 1948 בשעה 03.00 נחסמו כל היציאות מהעיר. הוטל עוצר על העיר והופצו כרוזים לבתי התושבים ובהם הוראות העוצר.
בבוקר החלו חוליות חיילים להיתדפק על דלתות התושבים. החיילים נעו בזוגות והם הונחו לנהוג באדיבות אך בתקיפות. עם זאת הותר להם לפרוץ דלתות נעולות וארונות. חייבי הגיוס נתבקשו לרדת למכוניות שהובילו אותם לנקודות ההזדהות, שם התבררו נתוניהם. כאלה שנבדקו על ידי רופא ונמצאו כשירים לגיוס, גויסו בו במקום.
ברחבי העיר הודבקו כרזות כמו: "המרחם על המשתמט - מתאכזר ללוחם", "קו ההגנה של תל אביב הוא בעמק איילון. הטיילת על החוף איננה מובילה אליו", "כל צעיר - למשלט לחזית" ועוד.
המבצע עורר ביקורת. בעיתון הארץ פרסם אריה גלבלום מאמר נגד המבצע שהעלה זיכרונות של גדרות תיל, חיילים חמושים, בדיקת תעודות, חיפושים בחצרות ובארונות וירי באוויר כמו בתקופת שלטונם של הבריטים. הוא גם העלה את הפגיעה בדימוי של תל אביב שדווקא היא נבחרה למבצע זה. כתבי החוץ שלחו  טלגרמות לעיתוניהם על "מדינת משטרה" הנוצרת בישראל.
תוצאות המבצע

המבצע הופסק ב-28 באוגוסט 1948. במבצע נעצרו 2,764 אזרחים, מהם 1,044 גברים ו-1,720 נשים. 652 גברים ו-352 נשים מהעצורים נשלחו מיד לשירות צבאי מלא. 189 גברים ו-1,365 נשים חויבו בגיוס אך גיוסם נדחה. כן נתפסו 203 גברים עריקים ושלוש נשים.
תוצאות המבצע היו מאכזבות ביחס לגודלו ולמשאבים שהושקעו בו. אבל מבצע חסר תקדים זה שיקף את מערכת האכיפה נגד המשתמטים ואת יחס החברה לתופעה זו. צה"ל לא חזר עוד על מבצע דומה.
לקריאה נוספת

משה נאור: בחזית העורף - תל אביב והתגייסות היישוב במלחמת העצמאות, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2009
הערות שוליים

↑  מבצע "בצר" – מבצע נגד משתמטים ועריקים במלחמת העצמאות, באתר ארכיון המדינה
↑  פעולת הסריקה בתל אביב היום, הצופה, 22 באוגוסט 1948; המשך
↑  ראו נוסח דומה שפורסם בעיתונים: תושב תל אביב!, הצופה, 23 באוגוסט 1948
פלורינה

| --- | --- |
מראה העיר מצפון מערב
מראה העיר מצפון מערב
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  פלורינה
 חבל ארץ:  מערב מקדוניה
 ראש העיר:  סטפנוס פָּפָּאַנָאסְטָסיוֹ
 תאריך ייסוד:  352 לפנה"ס
 שטח:  150.6 קמ"ר
 גובה:  663 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  17,188 (2021)
  ‑ צפיפות:  133 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  40°47′N 21°24′E﻿ / ﻿40.783°N 21.400°E﻿ / 40.783; 21.400
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.cityoflorina.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפלורינה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןפלורינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הנהר סאקולבה החוצה את העיר פלורינה
הכיכר המרכזית בעיר פלורינה
בניין עיריית פלורינה
הקתדרלה שבעיר
פלורינה (ביוונית: Φλώρινα, בבולגרית: Лерин) היא עיר בצפון יוון בחבל מערב מקדוניה, בירת מחוז פלורינה ודרכה זורם הנהר סָאקוּלֶבַה. העיר שוכנת 13 קילומטרים דרומית מגבול מקדוניה, 159 קילומטרים מסלוניקי, 571 קילומטרים מאתונה ונודעת גם בשמה הסלאבי לֶרִין.
היסטוריה

התיישבות אנושית מאורגנת באזור העיר פלורינה מתוארכת לתקופת האבן החדשה. בהמשך נשלט האזור על ידי הממלכה התראקית. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס נכבש האזור על ידי ממלכת מוקדון, וב-352 לפנה"ס הרחיב וביצר המלך פיליפוס השני את היישוב שכונה ליגקיסטון. מועד זה נחשב לשנת ייסוד העיר. ב-148 לפנה"ס נכבשה העיר על יד צבא הרפובליקה הרומית, וב-48 לפנה"ס, במהלך המלחמה על השליטה באימפריה בין יוליוס קיסר לפומפיוס נכבשה העיר על ידי כוחותיו של יוליוס קיסר והועלתה באש.
לאחר חלוקת האימפריה עבר היישוב לחזקת האימפריה הביזנטית והעיר נקראה בניב המקדוני המקומי בשם florós, אשר ממנו נגזר שמה המודרני פלורינה. במהלך המאה ה-10 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה והפכה לזירת קרבות בין הבולגרים לביזנטים. בסיליוס השני קיסר האימפריה הביזנטית החזיר את העיר לידיים ביזנטיות, תוך שהוא מביס את הבולגרים ודוחק את צבאם לכוון הרי הבלקן. באמצע המאה ה-14 נשלטה העיר על ידי הדספוט סטפאן דושאן נסיך סרביה ומתקופה זו נודעה גם בשמה הסלאבי לרין. ב-1385 נכבשה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן מוראט הראשון ונותרה בחזקת העות'מאנים עד 7 בנובמבר 1912 עת שוחררה העיר על ידי הצבא היווני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
ב-25 באוגוסט 1916 נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה. הבולגרים בפיקודו של הגנרל קלמנט בוידז'ייב ובסיוע חיל האוויר הגרמני ניצחו בקרב לרין במסגרת החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, השתלטו על שטח נרחב של הממלכה היוונית וניצבו בעמדת איום על סלוניקי. ב-18 בספטמבר שוחררה העיר על ידי קואליציית כוחות מצבאות מדינות ההסכמה לאחר קרב כבד שבמהלכו נפגעו אזרחים רבים ונגרמו נזקים כבדים לרכוש.
במהלך מלחמת איטליה–יוון שוב הפכה העיר לזירת לחימה, כאשר הצבא היווני הצליח להדוף את המתקפה האיטלקית. ב-6 באפריל 1941 הצטרפה גרמניה הנאצית למערכה ופלורינה הייתה אחת מהערים הראשונות שנכבשה. ב-1 בנובמבר 1944 שוחררה העיר על ידי הצבא היווני ובעת מלחמת האזרחים ביוון הפכה לעיר המטה של כוחות הצבא הדמוקרטי של יוון, הפרו קומוניסטי. ב-12 בפברואר 1949 נערך קרב פלורינה אשר חרץ למעשה את גורל המלחמה לטובת כוחות הממשלה.
כלכלה

עיקר התוצר המקומי הגולמי של פלורינה מגיע מחקלאות, תיירות וטקסטיל. עיקר הגידולים החקלאיים הם ירקות, חיטה, תות שדה, אגסים, פלפלים וענבים. בעיר תיירות קיץ למטרות נופש, אקולוגיה ותיירות חורף שעיקרה למטרות סקי ובמסגרתה מהווה פלורינה תחנת יציאה ולינה לאתר הסקי "ויגלה" הממוקם בעיירה פיסודרי, שמרוחקת 19 קילומטרים מהעיר. בפלורינה פועלת שלוחה של אוניברסיטת מערב מקדוניה, קיימות בה 8 תחנות רדיו ומוצאים לאור 2 עיתונים יומיים, 4 שבועונים ו-2 עיתוני ספורט. במהלך שנות ה-60 הייתה הגירת עבודה משמעותית מהעיר לאירופה, מרביתה לגרמניה המערבית. בראשית המאה ה-21 עם קבלתה של יוון לאיחוד האירופי התהפכה מגמת ההגירה ותושבים רבים חזרו לפלורינה.
תחבורה

בסמיכות לעיר נמצא הכביש המהיר אגנטיה אודוס המקשר את העיר לסלוניקי, אתונה ומשם דרך כביש E-90 גם למדינות הגובלות ביוון. כמו כן מקושרת העיר לכביש מספר 3 היווני, אשר המשכו הוא עורק התחבורה האירופי E-65 החולף במקדוניה וממנה ממשיך למרכז וצפון אירופה. מפלורינה יוצאים קווי אוטובוס ישירים לאתונה וסלוניקי היוצאים אחת ליום וכן קווי רכבת במסלול מאסף לאותם היעדים. שדה התעופה הקרוב ממוקם ליד העיר קסטוריה, מרחק שעת נסיעה מפלורינה.
אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג ללא השפעות ממתנות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.5oc, כשערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-0.5oc בחודש ינואר ועד 23.1oc בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 646 מילימטרים והחודש הגשום בשנה הוא דצמבר בו יורדים 86.2 מילימטרים של גשמים ושלגים המתפרשים בממוצע על פני 13 ימים.
תרבות וספורט

בעיר מצוי מוזיאון ארכאולוגיה המציג מוצגים מתקופת האבן החדשה ועד התקופה העות'מאנית, מוזיאון לאמנות מודרנית המציג 480 עבודות של 254 אמנים בתחומי הציור, הפיסול והגילוף ומוזיאון פולקלור.
בפלורינה פועלות מספר קבוצות תיאטרון, מחול וקולנוע וכן בית ספר לאומנויות ומחול. בעיר קיים מרכז ספורט ואתלטיקה אזורי, המכונה "מרכז הספורט הלאומי של פלורינה". בפאתי העיר מצוי אתר חפירות ארכאולוגיות בו נחשפו שרידי היישוב מן התקופה ההלניסטית וחלקו פתוח לתיירים.
הקהילה היהודית > הקמת הקהילה

תיעוד לקהילה יהודית ספרדית בעיר פלורינה קיים החל מן המאה ה-17. יהודי העיר היו בקשרי מסחר עם בני הקהילות בסלוניקי וקסטוריה. בראשית המאה ה-19 חדלה הקהילה היהודית בעיר מלהתקיים מסיבות שאינן ידועות.
ב-1912 לאחר מלחמת הבלקן הראשונה היגרו יהודים רבים מהעיר ביטולה וכמה עשרות מהם הגיעו גם לעיר פלורינה והקימו קהילה מאורגנת. לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע גל הגירה נוסף מביטולה והקהילה גדלה לכדי 100 משפחות. בני הקהילה עסקו בסחר בדים, בגדים ונעליים וכן מקצתם היו נגרים. הרובע היהודי בפלורינה ממוקם היה בסמוך לנהר ויושביו גרו בעיקר לאורך רחוב בשם אִיפִּירוּ. לקהילה היה בית כנסת אחד ובית עלמין קטן ששכן מחוץ לעיר למורדות ההר. בעיר פעל בית ספר יסודי יהודי שנוסד ב-1917 ובו למדו גם עברית.
בסביבות 1927 אירעה עלילת דם בעיר, כאשר פקיד ממשל האשים את בני הקהילה בחטיפת ילד נוצרי אשר מדמו ביקשו להכין מצות. לאחר שנמצא הילד והוברר כי כלל לא נחטף פיטרו השלטונות היווניים את הפקיד. ב-1924 עברה יוון לשבוע עבודה בן 5 ימים, כך שיום השבת הפך ליום עסקים מרכזי. בנוסף, אסרו השלטונות על עבודה בימי ראשון. פרנסתם של בני הקהילה שנמנעו מעבודה בשבת נפגעה מאוד ורבים מהם עזבו את העיר והיגרו אל מחוץ ליוון, מרביתם חזרה לביטולה והקהילה הצטמצמה לכדי 50 משפחות.
הקהילה היהודית > מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פלורינה

במהלך מלחמת איטליה–יוון התנדבו רבים מבני העיר לשרת בצבא הממלכה. באנדרטה שהוקמה בכיכר המרכזית בעיר להנצחת הנופלים, מוזכר שמם של ארבעה מבני הקהילה שנפלו בקרבות: מנחם אהרון, טסטה בן-ציון, מנחם יוסף ויצחק רחמין.
בפתיחת מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית 400 נפשות. ב-30 באפריל 1943 ריכזו הגרמנים 372 מקרב יהודי הקהילה בחצר בית הספר בעיר והעלו אותם על רכבות שעשו דרכן לסלוניקי, שם הוכנסו לגטו הברון הירש. ידוע שמקצת מהיהודים נרצחו או נפטרו עוד בסלוניקי וחלקם הצליחו להימלט. בסלוניקי הועלו בני הקהילה על רכבת, (משלוח מספר 17), שעשתה דרכה אל מחנה ההשמדה אושוויץ אליו הגיעה באמצע מאי. אין תיעוד מדויק לגבי מספר בני הקהילה שהגיעו למחנה ההשמדה אושוויץ, אך ידוע ש-295 מהם נרצחו במחנה ימים ספורים לאחר הגעתם. 28 יהודים שהסתייעו בתושבים מקומיים ואנשי מחתרת, הצליחו להימלט לאזורים ההרריים וניצלו מהגירוש,. מקצת מיהודי העיר חזרו אליה לאחר המלחמה וב-1948 נמנו בעיר 64 יהודים, אשר היגרו בהדרגה לאתונה, ישראל, ארגנטינה וארצות הברית. בשנת 1958 התגוררו בעיר 7 יהודים.
בראשית המאה ה-21 לא מתגוררים יהודים בעיר פלורינה ואין כל אזכור או הנצחה לאירועי מלחמת העולם השנייה. את שרידי בית העלמין היהודי ניתן היה לאתר עד אמצע שנות ה-80 ומניחים שהוא נהרס כחלק מפרויקט בינוי או סלילת כבישים מהירים באזור.
לקריאה נוספת

יצחק כרם וברכה ריבלין, "פלורינה", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 319–322.
הערות שוליים

1 2  "תקציר-ההיסטוריה של העיר פלורינה", באתר הרשות המקומית פלורינה (ביוונית).
↑  קרבות בולגריה במלחמת העולם הראשונה, " קרב לרין", באתר forum.boinaslava.net (בבולגרית).
↑  תנאי האקלים בעיר פלורינה, באתר השירות המטראולוגי היווני (ביוונית).
1 2 3 4 5  הקהילה היהודית בפלורינה, "סקירה היסטורית", באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
1 2 3 4 5  מישל צרפתי, "דף יזכור להנצחת קהילת פלורינה", באתר jewishgen.org (באנגלית).
↑  תקציר-יהדות יוון במלחמת העולם השנייה, "שואת יהודי יוון", באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  הקהילה היהודית ביוון, "שואת יהודי יוון", באתר www.kis.gr (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562559805171  BnF: cb15009305k (data)  GND: 4385909-4  LCCN: n87923984  VIAF: 124433351   WorldCat (עם VIAF): 124433351
שבועת הרופאים

שבועת הרופאים או שבועת הִיפּוֹקְרָטֵס היא שבועה שמקבלים על עצמם מרבית הרופאים בתחילת דרכם. נהוג לומר את השבועה עם סיום הלימודים בבית הספר לרפואה.
השבועה נחשבת כבסיס לאתיקה הרפואית המודרנית, אולם היא לא מהווה מסמך משפטי מחייב. בשבועה מתחייב הרופא לנסות להציל חיים, לא לגרום נזק לחולה, לנהוג בטוהר מידות ולשמור על סודיות רפואית. היות שבשבועה המקורית, המיוחסת להיפוקרטס, מופיעים סעיפים שאינם רלוונטיים לימינו, מקובל כיום להשתמש בנוסחים מודרניים המבוססים על הגרסה הקדומה. בנוסחים אלו יש התייחסות לעניינים נוספים שלא מופיעים בנוסח המקורי, כגון החובה לתת טיפול שוויוני לכל אדם באשר הוא אדם.