stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ססואולו (כדורגל)
היסטוריה > סרייה א' ו-ב'

בעונתה הראשונה בסרייה ב', סאסואולו כמעט והצליחה להגיע לשלב הפלייאוף, אך סיימה את העונה במקום השביעי. בעונה שלאחר מכן הצליחה להגיע לשלב הפלייאוף לאחר שסיימה במקום הרביעי, אך נעצרה בשלב חצי הגמר ולא הצליחה להעפיל כאשר הפסידה לטורינו. גם בעונה שלאחריה הפסידה בחצי גמר הפלייאוף, הפעם לסמפדוריה.
בעונת 2012/2013, תחת המאמן אאוזביו די פרנצ'סקו, הצליחה הקבוצה לזכות באליפות הסרייה ב' ולהעפיל לסרייה א' לראשונה בתולדותיה. ב-25 באוגוסט 2013, שיחקה ססואולו את המשחק הראשון בתולדותיה בסרייה א', משחק שבו הפסידה 0–2 לטורינו. המשחק השני של הקבוצה היה מול ליבורנו, בו הבקיע החלוץ סימונה זאזה את השער הראשון של המועדון בתולדות הליגה, משחק בו הפסידה הקבוצה 1–4. ב-22 בספטמבר ספגה ססואולו תבוסה 0–7 לאינטר מילאנו. רק במחזור החמישי השיגה הקבוצה את הנקודה הראשונה שלה, כשסיימה בתיקו 1-1 עם נאפולי. ב-20 באוקטובר 2013 ניצחה הקבוצה את משחקה הראשון בסרייה א', כאשר ניצחה את בולוניה 2–1. במהלך העונה פוטר אאוזביו די פרנצ'סקו מתפקיד המאמן, ובמקומו מונה אלברטו מאלסאני, אשר תחתיו הצליחה הקבוצה לסיים במקום ה-17, ובכך להבטיח את מקומה בסרייה א' גם בעונת 2014/2015. מלך השערים של הקבוצה באותה העונה היה דומיניקו ברארדי, כשסיים את העונה עם 16 שערי ליגה.
בעונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגה, כאשר דומיניקו ברארדי מסיים שוב כמלך השערים של המועדון עם 15 שערי ליגה.
בעונת 2015/2016 סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה, תוך שהיא מנצחת במהלך העונה את נאפולי, יובנטוס ואינטר, ומצליחה להעפיל למוקדמות הליגה האירופית לראשונה בתולדותיה. ב-25 באוגוסט 2016, הצליחה הקבוצה להעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית לאחר שגברה על לוצרן ועל הכוכב האדום בלגרד. בשלב הבתים הוגרלה ססאולו יחד עם גנק, אתלטיק בילבאו וראפיד וינה. הקבוצה סיימה במקום האחרון בית, עם ניצחון אחד, במחזור הראשון, 0–3 על אתלטיק בילבאו, וכן תיקו 1-1 עם ראפיד וינה ותיקו 2-2 עם גנק, והודחה. בליגה סיימה ססואולו באותה העונה במקום ה-12.
בשתי העונות הבאות (2017/2018 ו-2018/2019) סיימה הקבוצה במקום ה-11 והבטיחה את מקומה בליגה ביתר ביטחון. בשתי העונות לאחר מכן (2019/2020 ו-2020/2021) סיימה הקבוצה במקום ה-8.
בעונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום ה-11, והעפילה לראשונה בתולדותיה לרבע גמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה 1–2 ליובנטוס. בעונת 2022/2023 סיימה הקבוצה במקום ה-13.
בעונת 2023/2024 ססואולו סיימה במקום ה-19 וירדה לסרייה ב' לאחר 11 שנים בליגה הבכירה.
ססואולו במפעלים האירופיים

| עונה | תחרות | סיבוב | מועדון | בית | חוץ | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17–2016 | הליגה האירופית | שלב המוקדמות השלישי | שווייץ לוצרן | 3–0 | 1–1 | 4–1 |
| 17–2016 | הליגה האירופית | שלב הפלייאוף | סרביה הכוכב האדום בלגרד | 3–0 | 1–1 | 4–1 |
| 17–2016 | הליגה האירופית | בית 6 | ספרד אתלטיק בילבאו | 3–0 | 1–3 | מקום רביעי בבית |
| 17–2016 | הליגה האירופית | בית 6 | אוסטריה ראפיד וינה | 2–2 | 1–1 | מקום רביעי בבית |
| 17–2016 | הליגה האירופית | בית 6 | בלגיה גנק | 2–0 | 3–1 | מקום רביעי בבית |
סגל שחקנים

נכון ל-1 בפברואר 2024
הערות שוליים

↑  Rosa, U.S. Sassuolo Calcio (באיטלקית)
דגל היופי

דגל היופי (נקרא גם תחרות קריה יפה ומקיימת בישראל יפה) הוא אות הניתן על ידי המועצה לישראל יפה בחסות משרד הפנים, מרכז השלטון המקומי בישראל ומרכז השלטון האזורי בישראל לערים ישובים, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות המצטיינים בפיתוח ובטיפוח איכות הסביבה בארץ - האות "דגל היופי" ניתן לה על פיתוח ריאות ירוקות, רחובות וצירים מרכזיים, פיתוח מוסדות ציבור, תחזוקה כללית ועוד.
התחרות היא כלל ארצית ומקיפה כ-93 ערים, מועצות מקומיות ומועצות אזוריות, שהתמודדו בבתים נפרדים בהתאם לסיווגם. על מנת להתמודד על דגל היופי, על העיר / מושב / מועצה לזכות בשלוש השנים הקודמות להרשמה ב-5 כוכבים בתחרות.
התחרות מתקיימת בכל שנה מאז 1993.
זוכות התחרות

| שנה | ערים גדולות | ערים בינוניות | ערים קטנות | מועצות אזוריות | מועצות מקומיות | מושבים | כפרי נוער |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 |  |  |  |  | ביתר עילית |  |  |
| 2013 | חולון | חדרה | מעלה אדומים | — | להבים | אביחיל |  |
| 2015 | אשדוד | בת ים | גבעת שמואל | גזר | שוהם | סגולה |  |
| 2018 | נתניה |  |  |  |  |  |  |
| 2019 |  | ביתר עילית |  |  | אפרת |  |  |
| 2020 | אשקלון | אילת | נשר | שדות דן | להבים | אביגדור | עיינות |
| 2021 | אשדוד | עכו | יבנה |  | טלזסטון |  |  |
הערות שוליים

1 2  בן שאול, "דגל יופי" לעיר ביתר עילית, באתר ערוץ 7, ‏16 בדצמבר 2019
↑  חולון - העיר הגדולה היפה בישראל, באתר ynet, 7 בנובמבר 2013
↑  יפעת אריאלי, מי הן הרשויות המקומיות שדואגות לכם באמת?, באתר ashkubit, ‏25 בנובמבר 2015
↑  יאיר אברהם, המועצה לישראל יפה קבעה: נתניה העיר היפה בישראל, באתר israelnow, ‏1 בנובמבר 2018
↑  אוהד לוין, אלו הן הרשויות שמשקיעות הכי הרבה בתושבים, באתר ashkubit, ‏23 בפברואר 2021
↑  יפה עם תעודה: העיר אשדוד זכתה בדגל היופי בפעם השלישית בתולדותיה, באתר כאן דרום, ‏22 בדצמבר 2021
↑  טלזסטון ניצחה את סביון, באתר ערוץ 7, ‏22 בדצמבר 2021
חואן פרננדס (מגלה ארצות)

| --- | --- |
 לידה:  בערך 1535 קרטחנה, Kingdom of Murcia, כתר קסטיליה 
 פטירה:  סביב 1605 סנטיאגו דה צ'ילה, הקפיטניה חנרל של צ'ילה, האימפריה הספרדית 
 תקופת הפעילות:  ?–1602 
 
חואן פרננדס (בספרדית: Juan Fernández; סביבות 1536 - סביבות 1604) היה מגלה ארצות וספן ספרדי, ששייט באזורים האוקיינוס השקט של מלכות המשנה של פרו הקפיטניה חנרל של צ'ילה מערבית לדרום אמריקה הקולוניאלית.
הוא נודע בעיקר בגילוי נתיב ימי מהיר מקאלאו (פרו) אל ולפראיסו (צ'ילה), כמו גם בגילוי איי חואן פרננדס סמוך לחוף צ'ילה.
תגליות ותאוריות > איי חואן פרננדס

בשנת 1574 גילה פרננדס נתיב ימי חלופי בין קאלאו לוולפאראיסו, מהיר פי כמה מן הנתיב הקודם, שגבל בקו החוף. על ידי סטייה מערבה מן החוף, הצליח לעקוף את זרם הומבולדט הצפוני, שגרם להאטת ספינות שהפליגו דרומה לאורך החוף. תוך כדי כך, גילה את ארכיפלג איי חואן פרננדס, השוכן מערבית לוולפאראיסו של ימינו בדרום-מזרח האוקיינוס השקט. עוד גילה את איי סן פליקס וסן אמברוסיו בשנת 1574.
תגליות ותאוריות > ניו זילנד

לטענת היסטוריונים מוקדמים כמו אלכסנדר דלרימפל (Alexander Dalrymple) וג'יימס בארני (James Burney), היה חואן פרננדס לאירופאי הראשון שהגיע לניו זילנד. בשנת 1575 ארגן שליט קויו שבארגנטינה, חואן חופרה (Juan Jufré), משלחת אל טרה אוסטרליס בפיקודו של חואן פרננדס. מי שהסמיך את המשלחת היה המושל הכללי של צ'ילה, אך לא הנציב של פרו. כתוצאה מכך, שינה חופרה את לוח הזמנים הרשמי והעמיד פנים, שהמשלחת שלו מפליגה אך ורק אל איי חואן פרננדס, שאותם גילה פרננדס ב-1574. למעשה, היה, ונותר, יעדה האמיתי של המשלחת - טרה אוסטרליס. עד מהרה העלה פרננדס מפרשים ויצא מוולפאראיסו. לאחר ששייט מערבה במשך חודש לאורך קו הרוחב 40° דרום, הגיעה ספינתו באביב 1576 לאי, שתואר כ"הררי, פורה, שנהרות מהירי-שטף זורמים בו, תושביו לבנים, וכל הפירות הדרושים למחיה גדלים בו".
לאחר זאת, הפליגה המשלחת חזרה לצ'ילה, שם ביקש פרננדס למסור את תגליתו לפקידי הממשל. ואולם, חואן חופרה סירב. הוא דרש שהתגלית תישמר סודית כיוון שהמשלחת לא הוסמכה על ידי הנציב של פרו. בהמשך, לאחר מות חופרה בשנת 1578, שיתף פרננדס לבסוף את הרשויות בתגליתו והשתדל לשכנע אותן בצורך לחזור אל האיים ולייסד שם מושבה, אך הרעיון נגנז בגלל חוסר עניין. בספריות האדמירליות הספרדית קיימת רשומה, המתארת תגלית זו. הרעיון נבחן שוב במאה ה-19 על ידי הביוגרף הצ'יליאני חוסה טוריביו מדינה, שהוא אחד המקורות העיקריים לטענה בספרות הדרום-אמריקאית.
היסטוריונים מן השורה אינם מקבלים את הטענות הללו. הפרופסור להיסטוריה מאוניברסיטת אוקלנד ג'יימס בליץ' אמר, שהיו גם טענות דומות לכך, שהצרפתים והסינים גילו את ניו זילנד לפני אבל טסמן ב-1642. "אני סבור, שיש מספר רב של תאוריות מסוג זה וכולן בלתי סבירות עד מאוד."
לדעת פרופסורית אחרת מאוניברסיטת אוקלנד, פיליס הרדה, על אף משך הזמן הקצר של המסע בין צ'ילה וניו זילנד (חודש אחד, לפי הרשומות הספרדיות), היה חואן פרננדס ידוע בכושר הניווט המעולה שלו. בשנת 1574 גילה נתיב המהיר פי כמה בין פרו לצ'ילה ומאז נודע כ"ברוחו דל פאסיפיקו" או "אשף האוקיינוס השקט".
הערות שוליים

↑  http://www.nzherald.co.nz/section/1501119/story.cfm?c_id=1501119&objectid=10429904 ניק סקוויירס, ניו זילנד הרלד, "פורטוגזים ביקרו בניו זילנד "250 שנה לפני קוק" 21 במרץ 2007
↑  ממשלת ניו זילנד, הוכחה לתגלית ספרדית
סילבן אדמס

| --- | --- |

אדמס, 2020
 לידה:  1 בנובמבר 1958 (בן 66) קנדה קוויבק סיטי, קנדה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר רוזלין 
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה (2023) 
 
סילבן אדמס (באנגלית: Sylvan Adams; נולד ב-1 בנובמבר 1958) הוא איש עסקים ומיליארדר יהודי קנדי-ישראלי, פילנתרופ, אחד מארבעת ילדיו של המיליארדר ניצול השואה מרסל אדמס. בשנת 2022 העריך מגזין פורבס ישראל את הונו האישי בכ-2.2 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

סילבן נולד בקוויבק סיטי לאנני ומרסל אדמס, ניצולי שואה אשר לחמו גם במלחמת העצמאות. התגורר במונטריאול.
רוב הונו של אדמס הוא מעסקי חברת הנדל"ן איברוויל פיתוח, שנוסדה על ידי אביו. למד מנהל עסקים באוניברסיטת טורונטו. בשנות ה-90 של המאה העשרים התמנה למנכ"ל החברה וניהל אותה במשך 25 שנה.
פילנתרופיה

סילבן אדמס נחשב כאחד הפילנתרופים הבולטים בישראל וכישראלי היחידי נכון להיום החתום על יוזמת ה־Giving Pledge, היוזמה של וורן באפט וביל גייטס אשר חותמיה מתחייבים לתרום את מרבית הונם בעודם בחיים למטרות פילנתרופיות שונות.
בשנת 2009 יסד את קרן משפחת אדמס. הקרן תורמת למטרות הקשורות לפיתוח הספורט בישראל ובקנדה ולקידום דימויה של ישראל בעולם.
על שמו של אדמס קרוי פרס בוני ציון המוענק מדי שנה לעולים חדשים על תרומתם לקידום מדינת ישראל.
אדמס אחראי להגעת טורניר הג'ירו ד'איטליה 2018 לישראל.
אדמס תרם לבנייתו של ולודרום סילבן אדמס, מתקן הוולודרום הראשון בישראל והשני במזרח התיכון, ולסלילתו של שביל אופניים בפארק הירקון אשר נקרא על שמו. שביל אופניים זה הוא חלק מאופנידן, רשת שבילי אופניים המתוכננים להיבנות בגוש דן.
אדמס תרם להקמתו של המכון האוניברסיטאי הראשון בישראל למצוינות בתחום הספורט, שנחנך ב-2017 באוניברסיטת תל אביב ונקרא על שמו.
ב-2019 תרם למרכז הרפואי איכילוב 100 מיליון ש"ח להקמת מרכז לרפואה דחופה חדש. כמן כן, אדמס תרם גם להקמת בית חולים לילדים להשתלות לב בבית החולים וולפסון.
באירוויזיון 2019 מימן את הופעתה של מדונה בגמר האירוויזיון באקספו תל אביב, מימון שהוערך במיליון דולר.
בנובמבר 2019 הביא לישראל את נבחרות ארגנטינה ואורוגוואי למשחק ידידות שנערך באצטדיון בלומפילד.
אדמס אחראי להבאת משחקי הסופרקאפ הצרפתי בשנת 2021 ובשנת 2022, וכן משחק ידידות בין אתלטיקו מדריד ויובנטוס שתוכנן להיערך באצטדיון בלומפילד אך בוטל בעקבות מבצע עלות השחר.
במאי 2022 לאחר הטבח באלעד נעתר לבקשת ראש העיר ישראל פרוש והודיע כי יתרום לקרן לפיתוח העיר אלעד כמיליון דולר לטובת השלמת שביל האופניים סובב אלעד.
בשנת 2023 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לרגל שנת ה-75 למדינת ישראל.
בדצמבר 2023 הודיע על תרומה של 100 מיליון דולר, שתתפרס על פני עשר שנים, לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פילנתרופיה > חיים אישיים

בשנות השמונים התנדב בקיבוץ חצור, שם גם הכיר את רעייתו. בסוף שנות השלושים לחייו החל להתאמן ברכיבת אופנים ולהתחרות במרוצי אופניים על פי גילו. בין השאר זכה 17 פעמים בתחרות המסטר של קוויבק וב-6 מדליות בתחרות המכביה.
ב-2023 זכה בתואר אלוף עולם כפול ברכיבה לגילאי 65 עד 69 במירוץ לאופני כביש וברכיבה נגד השעון.
אדמס עלה לישראל בסוף שנת 2015 ומתגורר בתל אביב.
אדמס הוא אחד מבעלי קבוצת רכיבת האופניים ישראל - פרמייר טק.
גלריה

פודיום מרוץ כביש גברים בית גוברין אליפות ישראל 2016. סילבן אדמס, אחד מהספונסרים של קבוצת "סייקלינג אקדמי", שרוכביה זכו בשלושת המקומות הראשונים במרוץ, עומד מימין לפודיום ואוחז בגביע
שלט בשביל האופניים על שם סילבן אדמס בפארק הירקון
אדמס מעניק את הגביע לעומר גולדשטיין ואחרים בפודיום של מרוץ אורים, 2019
בית החולים החדש לילדים ע"ש סילבן אדמס בבית חולים וולפסון
הוולודרום הלאומי על שם סילבן אדמס
הערות שוליים

↑  איתי זהוראי, רשימת עשירי ישראל לשנת 2022, פורבס ישראל
↑  ולתפארת: טקס המשואות הממלכתי מהר הרצל, נבדק ב-2023-04-25
↑  סמדר סלטון, בא לשכונה מיליארדר חדש, באתר ישראל היום, 8 ביולי 2016
↑  איתי זהוראי, משימת חייו: סילבן אדמס מציב סטנדרט חדש של פילנתרופיה בישראל, פורבס ישראל
↑  מיטל ר. פישמן, מעוררי השראה: הוענק פרס בוני ציון לעולים שתרמו למדינה, באתר ynet, 28 בנובמבר 2022
↑   איתמר קציר, סילבן אדמס, האיש שהביא לישראל את אירוע הספורט הכי גדול שנערך כאן, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2017
↑  אורן אהרוני, נחשף הוולודרום בתל אביב, באתר ynet, 1 במאי 2018
↑  מערכת ספורט היום, הסייקלינג אקדמי חנכה את הוולדרום הראשון במזרח התיכון, באתר ישראל היום, 1 במאי 2018
↑  נחנך מכון סילבן אדמס - המכון האוניברסיטאי הראשון בישראל למצוינות בספורט, באתר tau.inwise.net
↑  "קומטק" ממשיכה בהכנות ל"שבוע האלופות" עם יובנטוס ואתלטיקו מדריד, באתר וואלה, 28 ביולי 2022
↑  לאור המצב הבטחוני: המשחק בין אתלטיקו מדריד ליובנטוס בוטל, באתר וואלה, 6 באוגוסט 2022
↑  אסי ממן, סילבן אדאמס יתרום להקמת שביל אופניים באלעד, באתר ynet, 16 במאי 2022
↑  אסייג, קהלני, בלאט ומפקד דובדבן ישיאו משואה: "שאף אחד לא ישבש את הטקס", באתר ynet, 16 באפריל 2023
↑  שחר אילן, המיליארדר סילבן אדמס תרם 100 מיליון דולר לפיתוח אוניברסיטת בן גוריון, באתר כלכליסט, 4 בדצמבר 2023
↑  דאבל לסילבן אדמס באליפות העולם בסקוטלנד, באתר ערוץ הספורט, 7 באוגוסט 2023
הכוחות המזוינים של וייטנאם

| --- | --- |

 
 זרועות
  צבא ווייטנאם
  כוח הביטחון הציבורי של וייטנאם
  מיליציית וייטנאם
הכוחות המזוינים העממיים של וייטנאם (בוייטנאמית: Lực lượng Vũ trang nhân dân Việt Nam) הם הכוחות המזוינים של וייטנאם, תחת פיקוד הוועדה הצבאית המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. הכוחות מורכבים מ-3 מרכיבים: צבא העם של וייטנאם המהווה את הכוחות הצבאיים של וייטנאם, הביטחון הציבורי של וייטנאם שהיא המשטרה וגוף אכיפת החוק של וייטנאם ומיליצית ההגנה העצמית של וייטנאם שהיא המיליציה של וייטנאם. משרד ההגנה אחראי על ניהול הכוחות.
צבא העם של וייטנאם

צבא העם של וייטנאם (וייטנאמית: Quân đội nhân dân Việt Nam) (אנ') הוא צבא וייטנאם. הצבא כולל: צבא היבשה, הצי העממי של וייטנאם (כולל חיל הרגלים הימי), חיל האוויר העממי של וייטנאם, משמר הגבול של וייטנאם ומשמר החופים של וייטנאם.
כוח הביטחון הציבורי של וייטנאם

הביטחון הציבורי של וייטנאם (בווייטנאמית: Công an nhân dân Việt Nam) הוא כוח המשטרה והביטחון הראשי של וייטנאם.
כוחות הביטחון הציבוריים העממיים מהווים את כוח הליבה של הכוחות המזוינים בביצוע המשימה של הגנה על הביטחון הלאומי והבטחת הסדר החברתי והבטיחות, ומניעת פשיעה.
מיליציית וייטנאם

מיליציית ההגנה העצמית של וייטנאם (וייטנאמית: Dân quân tự vệ) היא המיליציה של וייטנאם.
כוחות המיליציה הם כוחות חמושים המוניים המהווים את הכוח המגן על המפלגה, הממשלה, חיי האנשים ורכושם ורכוש המדינה. האנשים המרכיבים את המליציה מוכנים להילחם, לשרת, להוות את ליבת הלחימה מול האויב כאשר יש מלחמה, להשתתף בבניית ההגנה הלאומית, ההגנה האזרחית ולהבטיח סדר ובטיחות, להילחם בפשיעה. המדינה בונה כוח מיליציה והגנה עצמית חזק ונרחב. הארגון, המשימות והמדיניות של המיליציה וההגנה העצמית של וייטנאם עומדים בהוראות חוק המיליציה וההגנה העצמית וחוקים רלוונטיים אחרים.
רצח מרטין לותר קינג

רצח מרטין לותר קינג (באנגלית: Assassination of Martin Luther King) היה אירוע משמעותי בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, שאירע ב-4 באפריל 1968. ד"ר מרטין לותר קינג הבן היה כומר בפטיסטי אפרו-אמריקני, פעיל זכויות האדם של שחורים בארצות הברית וזוכה פרס נובל לשלום.
מהלך האירועים

ב-29 במרץ 1968 יצא קינג לעיר ממפיס שבמדינת טנסי להצטרף למחאת פועלי תברואה אפרו-אמריקאים בעיר ששבתו מ-12 במרץ במטרה לשפר את תנאי העסקתם ולהשוותם לפועלי תברואה לבנים. הוא התאכסן בחדר 306 במוטל לוריין. ביום 3 באפריל נשא קינג נאום הייתי על פסגת ההר (אנ') בכנסיית מסון טמפל של הקהילה הפנטקוסטית האפרו-אמריקאית. בנאום שבראייה לאחור נראה נבואי הוא אמר:
”אני לא יודע מה יקרה עכשיו, ימים קשים עומדים לבוא. אבל לי זה לא משנה, אני הייתי על פסגת ההר ולא אכפת לי. כמו כל אחד אני רוצה לחיות חיים ארוכים, אריכות ימים חשובה היא, אבל אני לא מודאג בעניין זה עכשיו, אני רק רוצה לעשות את דבר האלוהים והוא הרשה לי לעלות על פסגת ההר. משם ראיתי את הארץ המובטחת, ייתכן ולא אגיע לשם אתכם אבל אני רוצה שתדעו שאנחנו כאנשים נגיע לארץ המובטחת. אני כל כך מאושר הלילה, דבר איננו מדאיג אותי, איש איננו מפחיד אותי, עיניי חזו בתפארת בואו של האל.”
בנאום זה אמר קינג: ”רק כאשר חשוך מספיק, יכול אדם לראות את הכוכבים.”
ביום 4 באפריל בשעה 18:01 נורה מרטין לותר קינג בעת שעמד על מרפסת הקומה השנייה של המוטל. הכדור פגע בו בלחי הימנית שבר את הלסת ונע בגופו עד שנעצר בכתפו. חברו של קינג למאבק, אברנטי, היה בחדר בעת האירוע, שמע את הירייה וכאשר יצא מהחדר מצא את קינג שוכב על הרצפה מתבוסס בדמו. ההתנקשות יצרה מהומה רבתי במלון, לוריין ביילי, אשתו של בעל המלון, יצאה במרוצה לחצר, ראתה את גופתו של קינג, התמוטטה ומתה מהתקף לב. קינג נלקח לבית החולים סנט ג'וזף שם נקבע מותו בשעה 19:05.
מעבר לכביש, ממול למוטל לוריין ובסמוך לבית הארחה בו שהה הרוצח, הייתה תחנת כיבוי אש שהוצבו בה שוטרים אשר עקבו אחרי מעשיו של מרטין לותר קינג. לאחר הישמע הירייה ועם הפגיעה, יצאו השוטרים למקום האירוע והיו הראשונים להעניק עזרה ראשונה לקינג שגסס מפצעיו.
חקירה, מעצר ומשפטו של הרוצח

חקירת ה-FBI איתרה עדי ראייה לאירוע בבית הארחה ולאחר מכן את כלי הנשק ששימש את הרוצח, החוקרים הצליחו לבסוף לזהות את החשוד ברצח: אסיר נמלט בשם ג'יימס ארל ריי שנעצר ב-8 ביוני 1968, בנמל התעופה לונדון הית'רו שבלונדון כשניסה לעזוב את הממלכה המאוחדת עם דרכון קנדי מזויף על שם רמון ג'ורג' סנייד. ריי הוסגר במהירות למדינת טנסי והואשם ברצח מרטין לותר קינג. הוא הודה ברצח ב-10 במרץ 1969 (על אף שהכחיש את ההודאה לאחר שלושה ימים), משהועמד למשפט הודה ריי כי הוא הרוצח, בעצת בא כוחו. ההודאה הצילה את ריי מגזר דין מוות ונגזרו עליו 100 שנות מאסר. מאז החליף ריי מספר עורכי דין במאמץ לבטל את הרשעתו, במהלך הזמן מסר ריי מספר גרסאות מעורפלות בנוגע לחלקו ברצח, הוא טען שלא ירה במרטין לותר קינג והוסיף כי הוא היה מעורב ברצח באופן לא ישיר, לטענתו בראש הקנוניה עמד אדם ששמו "ראול".
תאוריית קשר

מעשה הרצח וסימני השאלה שנותרו - לכאורה - סביב נסיבותיו ובעיקר העוינות של ממשלת ארצות הברית וסוכנויות פדרליות שניהלו מערכה עיקשת כנגד מרטין לותר קינג הביאו להתפתחות תאוריית קשר שעיקרה הטענה כי ריי היה שותף זוטר במזימה לרצוח את מרטין לותר קינג שבראשה עומדים אלמונים או גופים ממשלתיים.
בשנת 1977 נפגש דקסטר סקוט קינג, בנו של מרטין לותר קינג, עם ריי ולאחר מכן הביע תמיכה פומבית בדרישתו של ריי למשפט חוזר. שנתיים לאחר מכן תבעה קורטה סקוט קינג את ללויד ג'וארס בבית משפט אזרחי, על חלקו לכאורה ברצח מרטין לותר קינג, על פי דברי ג'וארס הוא קיבל 100,000 דולר על מנת לתכנן ולהוציא לפועל את רציחתו של קינג. חבר המושבעים מצא את ג'וארס ו"קונספירטורים אלמונים" וכן "סוכנויות ממשלתיות" כאשמים במזימה לרצוח את קינג. בשנת 2000 ניהל משרד המשפטים של ארצות הברית חקירה על טענותיו וחלקו של ג'וארס ברצח אך לא נמצאו ראיות התומכות בטענות תאוריית קשר.
בספטמבר 1976 מינה בית הנבחרים האמריקני, ועדה לחקירת מותם של קנדי וקינג בראשות חבר הקונגרס לואיס סטוקס מאוהיו, הוועדה כללה שמונה חברי בית הנבחרים. וחולקה לשתי תת-ועדות. האחת חקרה את רצח קנדי והשנייה את רציחתו של מרטין לותר קינג. דו"ח ממצאי הוועדה פורסם ב-29 במרץ 1979. באשר למרטין לותר קינג, הסיקה הוועדה כי רציחתו הייתה מיריה אחת מרובהו של ג'יימס ארל ריי, ושקיימת "אפשרות" שהרצח היה כתוצאה מקשר פלילי, על אף שאף סוכנות של הממשלה של ארצות הברית אינה מעורבת בקשר זה.
התגובות לרצח

עם הוודע דבר הרצח עברו הציבור האמריקאי בכלל, הקהילה האפרו אמריקאית וארגוני המחאה זעזוע של ממש. חבריו של מרטין לותר קינג ניסו להכיל את האירוע ובה בעת לשלוט באירועים שהחלו לצאת מכלל שליטה. בנאום פומבי אמר ג'יימס פרמר ממקורביו של קינג:
” ד"ר קינג היה נחרד לגלות ששפיכת דמו הציתה אלימות ושפיכות דמים... אני חושב שעל האומה לדמום, לבנים ושחורים, ועלינו להתפלל בדרך שתאמה את חייו... זו האנדרטה, זו האנדרטה שעלינו לבנות לזכרו.”
מאידך הציג סטוקלי קרמייקל גישה מיליטנטית יותר:
”אמריקה הלבנה הרגה את ד"ר קינג אתמול בלילה. הדרך נסללה להמון שחורים היום, אין צורך לדיונים אינטלקטואליים, אנשים שחורים יודעים שהם צריכים להתחמש. אמריקה הלבנה תתאבל על מות ד"ר קינג.”
הפוליטיקאי והיריב לשעבר רוברט קנדי, שהיה במהלך מסע בחירות לראשות המפלגה הדמוקרטית נשא נאום מיוחד באינדיאנפוליס מול קהל נסער. נאומו שנחשב לאחד החשובים בהיסטוריה האמריקאית השפיע על הלך הרוחות בעיר שלא סבלה מאלימות בעקבות הרצח:
”מה שדרוש לנו בארצות הברית זה לא פילוג ולא שנאה. מה שדרוש לנו זו לא אלימות או פריעת חוק אלא אהבה וחוכמה וחמלה אחד כלפי השני, והרגשת הצדק כלפי אלו שעדיין סובלים בארצנו אם הם לבנים או אם הם שחורים. אני מבקש ממכם הלילה לחזור לביתכם ולומר תפילה על מרטין לותר קינג, אכן זו האמת - יותר חשוב מזאת אמרו תפילה על ארצנו שאנו אוהבים, תפילה עבור הבנה וחמלה עליהן דיברתי.”
התגובה הראשונית לרצח הייתה התפרצות ספונטנית של אלימות בערים מרכזיות בארצות הברית. המהומות החלו ביום הרצח,  הקיפו לא פחות מ-110 ערים ונמשכו בחלק מהמקומות יותר משבוע.
בעיר הבירה וושינגטון די. סי. החלו המהומות ביום הרצח ומהר מאוד הידרדרו מהפגנות המוניות לאירועים אלימים שכללו ביזה והרס של רכוש פרטי וציבורי. לאחר שהמשטרה המקומית נכשלה במאמציה להשליט סדר נקראו כוחות הצבא והמשמר הלאומי של ארצות הברית לתפוס עמדות מפתח בעיר בשעה שחיילים מחיל הנחתים האמריקני הציבו מכונות ירייה על גבעת הקפיטול. ב-8 באפריל הוחזר הסדר על כנו במחיר כבד של 12 הרוגים, למעלה מ-1,000 פצועים ואלפי מבנים שחלקם נהרסו לחלוטין.
בבולטימור, שיש לה מטרופולין משותף עם וושינגטון הבירה, החלו המהומות יום לאחר הרצח. בתאריך ה-6 באפריל, משאיבדו כוחות המשטרה המקומיים שליטה על המפגינים ביקש ספירו אגניו, מושל מדינת מרילנד, את עזרת המשמר הלאומי וצבא ארצות הברית. החיילים ובהם צלפים וכוחות חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית תפסו עמדות מפתח בעיר, יומיים לאחר מכן הצטרפה חטיבת חיל רגלים לכוחות הצבא. הנוכחות המסיבית של חיילים חמושים, מעצרים המוניים ועוצר כללי הרגיעו את המהומות, אך רק ב-14 באפריל חזר השקט לעיר. במהומות נהרגו 6 בני אדם, 700 נפצעו, 1,000 מבנים הוצתו וכ-1,000 בתי עסק נבזזו.
בשיקגו החלו המהומות ביום הרצח והתפשטו משכונת ה"גטו" אל תוך העיר והפכו לסערה של אלימות, ביזה והצתה שיטתית של מבנים. כוחות המשמר הלאומי של מדינת אילינוי וכוחות צבא נקראו לעזרה לכוחות המשטרה של שיקגו. השלטונות הכריזו על עוצר ופרסמו הוראות פתיחה באש כנגד מפגינים אלימים. ב- 6 באפריל שככו המהומות במחיר דמים של 10 הרוגים ומאות בנינים שרופים.
לוויה

נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון הכריז על יום ה-7 באפריל כיום אבל לאומי, ויומיים לאחר מכן, ב- 9 באפריל נערכה ההלוויה בעיר אטלנטה, תחילה בטקס מצומצם שנכחו בו 1,300 מוזמנים. בטקס הושמע נאומו של מרטין לותר קינג "Drum Major" שנישא על ידו ביום 4 בפברואר 1968. בנאום הוא ביקש שבהלווייתו לא יזכירו את תאריו והכיבודים להם זכה אך כן יזכירו ש"האכיל את הרעבים, הלביש את הערומים, היה צודק בשאלת המלחמה אהב ושירת את האנושות". הטקס הסתיים כאשר הזמרת מהליה ג'קסון שרה את השיר קח את ידי, אלי היקר (אנגלית:‏ Take My Hand, Precious Lord).
לאחר מכן נישא ארונו של קינג על עגלה פשוטה רתומה לפרדות בפני קהל של עשרות אלפים בתהלוכה של 3.5 מייל עד לקולג' מורהאוס ומשם נלקח הארון לבית הקברות המקומי (היו קבורים בו בעיקר אפרו-אמריקאים). בשנת 1977 הועבר ארונו של קינג לקבר מפואר ברחבת מרכז קינג.
הערות שוליים

↑  מרטין לותר קינג - הנאום האחרון (מתורגם), באתר יו טיוב
↑  כתבה בטיים מגזין מיום 31.3.13 Martin Luther King: An Assassination Remembered
↑  Jack Kershaw Is Dead at 96; Challenged Conviction in King’s Death
↑  Dr. King's Slaying Finally Draws A Jury Verdict, but to Little Effect
↑  דו"ח ועדת בית הנבחרים בנוגע להתנקשויות
↑  ציטוט משני הנאומים באתר UPI סיקור של אירועי הרצח 1968 נקרא ביום 2.5.13
↑  Top 100 American Speeches of the 20th Century  אתר מקגרו-היל
↑  RFK in Middletown, Robert Kennedy's speech at Ball State University on April 4, 1968
↑  Robert F. Kennedy Remarks on the Assassination of Martin Luther King, Jr. תוכן הנאום באנגלית נקרא ביום 2.5.13
מוטל לוריין, תמונה משנת 2012
מוטל לוריין. המקום שוחזר לרגע האירוע וזר עגול מסמן את מקום עמידתו של מרטין לותר קינג. תמונה משנת 2012
חייל ברחובות וושינגטון בעת המהומות תמונה מיום 8 באפריל.
הרס בעקבות המהומות בוושינגטון תמונה מיום 16 באפריל
קברם של בני הזוג קינג במרכז קינג, אטלנטה ג'ורגיה
צ'ארלס קינגסלי

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1819 דבון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 בינואר 1875 (בגיל 55) דבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Beaulieu Abbey
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון, אוניברסיטת קיימברידג'
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Frances Kingsley (7 בינואר 1844–?) 
 צאצאים:  Lucas Malet 
 חתימה:   
 
צ'ארלס קינגסלי (Charles Kingsley;‏ 12 ביולי 1819, דבונשייר - 23 בינואר 1875) היה כומר וסופר אנגלי.
קריירה

קינגסלי למד בקינגס קולג' לונדון ובמכללת מודליין (אנ') בקיימברידג', והחל מ-1844 היה כומר הקהילה באוורסלי (אנ')בהמפשייר. ב-1859 מונה לכומר האישי של המלכה ויקטוריה. שנה אחת לאחר מכן התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת קיימברידג'.
קינגסלי ביטא את תמיכתו בתנועת 'הסוציאליזם הנוצרי' ברבות מיצירותיו, ולחם למען רפורמות חברתיות שונות. יצירותיו כוללות את ספר הילדים הפופולרי ילדי המים (1863), רומנסות היסטוריות וספר הרצאות על היסטוריה, 'הרומאי והטבטוני' (1864).
ב-1873 התמנה קינגסלי לכומר בכנסיית וסטמינסטר.