stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אטלאעאת
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Nasserddin Parvin, “EṬṬELĀʿĀT”, in: Encyclopædia Iranica, online edition, 2012
↑  Bianca Devos, “History is repeated”: The representation of Persepolis in the Iranian press of the 1930s, Die Welt des Islams 58, 2018, עמ' 353–356
↑  Gholam Hossein Razi, The Press and Political Institutions of Iran: A Content Analysis of "Ettela'at" and "Keyhan", Middle East Journal 22, 1968, עמ' 468–474
1 2  Mahmud Farjami, Political Satire as an Index of Press Freedom: A Review of Political Satire in the Iranian Press during the 2000s, Iranian Studies 47, 2014, עמ' 220 doi: 10.1080/00210862.2013.860325 (גישה חופשית דרך Academia.edu)
↑  Seema Bhatkali Bilqees, An Analytical Study of Iranian Press (1979-2004), New Horizons Vol. 13, Iss. 1, 2019, p. 71
↑  Mahmud Farjami, Political Satire as an Index of Press Freedom: A Review of Political Satire in the Iranian Press during the 2000s, Iranian Studies 47, 2014, עמ' 221 doi: 10.1080/00210862.2013.860325 (גישה חופשית דרך Academia.edu)
↑  Seema Bhatkali Bilqees, An Analytical Study of Iranian Press (1979-2004), New Horizons Vol. 13, Iss. 1, 2019, p. 69–71
| --- | --- |
ערך טוב: 
שער אטלאעאת מה־1 באפריל 1979, יום הרפובליקה האסלאמית (אנ')
שער אטלאעאת ביום שבו עלי חמינאי התמנה לנשיא
בוהן (נוביה)

| --- | --- |

מבצר בוהן, מתקופת הממלכה התיכונה, ששוחזר תחת הממלכה החדשה (1200 לפני הספירה בקירוב)
 מדינה / טריטוריה:  ממלכת מצרים הקדומה
 קואורדינטות:  21°55′00″N 31°17′00″E﻿ / ﻿21.91667°N 31.28333°E﻿ / 21.91667; 31.28333
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סודאן מוגדלת) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד אריתריאה אתיופיה הרפובליקה המרכז אפריקאית  דרום סודאןבוהן(למפת סודאן רגילה) אומדורמאן ואדי חלפא ח'רטום פורט סודאן נילוס הנילוס הכחול  הנילוס הלבן  ים סוף  מצרים לוב צ'אד ארית- ריאה  אתיופיה רמ"א דרום סודאןבוהן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בוהן (ביוונית עתיקה: מכונה Βοὥν, בוהון) היה יישוב מצרי קדום משמעותי על הגדה המערבית של הנילוס, דרומית ובסמיכות לאשד השני במחוז א-שימאליה (אנ') של היום, סודאן. מקורותיו מתקופת הממלכה הקדומה (בערך 2686-2181 לפנה"ס), שם שימש כעיר קולוניאלית מצרית, מוכר במיוחד בהתכת נחושת. בשנת 1962 חשפו ארכאולוגים מתקן עתיק לייצור נחושת מוקף במחסום אבן מרשים, המעיד על מקורו בתקופת שלטונו של סנפרו בשושלת הרביעית. רישומים וכתובות קיר חשפו נוכחות מצרית מתמשכת המשתרעת על פני מאתיים שנה, רק כדי להיקטע על-ידי הגירת אוכלוסיות זרות מהאזורים הדרומיים בתקופת שושלת החמישית.
היסטוריה

בתקופת ממלכת מצרים הקדומה (בערך 2686–2181 לפנה"ס), התקיים יישוב קולוניאלי מצרי בבוהן, ששימש גם לעבודות נחושת. חקירה ארכאולוגית ב-1962 גילתה את מה שתואר כמפעל נחושת עתיק. היה הוא מוקף בקיר אבן מסיבי אם כי גולמי, ועדויות נוספות מצביעות על כך שאספקות למושבה הגיעו מצפון. ייתכן שהיישוב הוקם בתקופת שלטונו של סנפרו, מהשושלת הרביעית. עם זאת, יש עדויות לכיבוש מוקדם יותר של השושלת השנייה בבוהן.
כתובות קיר ופריטי כתבים נוספים מהאתר מראים שהמצרים שהו כ-200 שנה, עד סוף השושלת החמישית וכנראה נאלצו לסגת עקב הגירת אוכלוסיות זרות מהדרום.
בתקופת ממלכת מצרים התיכונה (2055-1650 לפנה"ס) הוקמה המצודה בבוהן. הגאוגרפיה הפיזית הטבעית של בוהן נרתמה לטובת המצודה. חומת הסלע הגדולה היוותה בסיס ראשוני חזק לבניית המצודה. במהלך תקופת הממלכה התיכונה, רוב האנשים שאכלסו את בוהן היו מצרים שהופנו דרומה ממצרים התחתונה, בתהליך מחזורי.
עם נפילת הממלכה התיכונה החלה תקופת הביניים השנייה. עם תקופת הביניים השנייה הגיעה אסטלת הלוויה של סבכ-דדו וסבכ-אם-הב. חפירת האסטלה באתר בוהן הניבה הבנה חדשה לגבי סיפוח נוביה. האסטלה חוזרת על כך שהמצרים שהשיגו שליטה על בוהן היו תלויים במלכים נוביים כדי להשיג זאת.
מבצר

בוהן ידוע במבצר הגדול שלו, שנבנה כנראה בתקופת השושלת השתים עשרה תחת שלטונו של סנוסרת השלישי בסביבות 1860 לפני הספירה. סנוסרת השלישי ערך ארבע מסעות לתוך כוש והקים שורה של מבצרים במרחק איתות אחד מהשני. בוהן היה הצפוני שבהם. המבצרים האחרים לאורך הגדות היו מירגיסה (Mirgissa), שלפק (Shalfak), אורונרטי (Uronarti), אסקוט (Askut), דאבנרטי (Dabenarti), סמנה (Semna (Nubia)) וקוממה (Kumma (Nubia)). הכושים כבשו את בוהן במהלך תקופת השושלת השלוש עשרה, והחזיקו בו עד שיעחמס הראשון כבש אותו מחדש בתחילת השושלת השמונה עשרה.
אחד הגורמים התורמים ליצירת המצודה בבוהן הייתה המטרה של סיפוח נוביה. הן סנוסרת הראשון והן סנוסרת השלישי הקדישו חלק ניכר מתקופת שלטונם לניהול מסעות צבאיים לתוך נוביה, בניסיון להרחיב את גבולות מצרים. בכך בנו שני המלכים את המצודה בבוהן, יחד עם המבצרים האחרים סביב האשד השני. מבצרים אלו הגדירו גבול חדש למצרים העליונה.
המצודה השתרעה על פני יותר מ-150 מטרים לאורך הגדה המערבית של הנילוס. היא חלשה על פני 13,000 מטרים רבועים, והייתה מצויה בתוך חומה שהגנה על עיירה קטנה שנפרשה במערכת רחובות שתי וערב. על פי הערכות התקיימה בה בשיאה אוכלוסייה בגודל של כ-3,500 איש. המצודה כללה גם את הניהול של כל האזור המבוצר של האשד השני. ביצוריו כללו חפיר בעומק שלושה מטרים, גשרים, מגננים, תומכות (אנ'), חומות, שינות, חרכי ירי חיצים וקטפולטות. הקיר החיצוני כלל אזור בין שני הקירות המנוקב בשורה כפולה של חרכי ירי, המאפשרים לקשתים עומדים וגם כורעים לירות בו זמנית. קירות המבצר היו בעובי של כחמישה מטרים וגובהם עשרה מטרים. קירות בוהן נבנו באבן מחוספסת. חומות בוהן ייחודיות שכן רוב חומות המבצר המצרי נבנו מעץ ולבני בוץ. המצודה בבוהן שקועה כעת מתחת לאגם נאצר כתוצאה מבניית סכר אסואן ב-1964.
ייצור נחושת

המחקר על פעילות ייצור נחושת פוטנציאלי בבוהן מציע תובנות חשובות לגבי שיטות עיבוד מתכות עתיקות. הגילוי של אמרי של מה שהוא זיהה כ"מפעל" לנחושת של הממלכה הקדומה משך תשומת לב מצד אגיפטולוגים המתעניינים בטכניקות עיבוד מתכת. דגימות שנאספו מהאתר, כולל שברי עפרות נחושת, מתכת נחושת מותכת, סיגים, חלקי כור היתוך וחפץ נחושת קטן, נשלחו לניתוח במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית שבאוניברסיטת קולג' בלונדון. אל גייאר וג'ונס ערכו את הניתוח בבית הספר המלכותי למכרות (אנ') בלונדון. עם זאת, ניסיונות לאתר את הדגימות הללו לא צלחו.
ניתוח של דגימת עפרה במשקל 150 גרם גילה את הרכבה, המורכב בעיקר מקוורץ מפוזר דק (כ-44% ממשקל הדגימה) ומלכיט, עם עקבות בולטים של אטקמיטה (Atacamite), כלוריד נחושת. הצעה שהיווצרות אטקמיטה התרחשה במהלך הצפות מזדמנות של הנילוס כאשר מלכיט הגיב עם יוני כלור. יסודות אחרים שזוהו באמצעות ניתוח ספיגה אטומית כללו אבץ, סידן, עופרת וכסף, עם תכולת ברזל מינימלית.
ניתוח נוסף באמצעות מיקרופרוב אלקטרונים (אנ') זיהה ממוצע של 0.18% משקל זהב בחלקים מהעופרה שהוכנו לניתוח מיקרוסקופיה אופטית. התכה בכור היתוך הוצעה כתרגול באתר, ונערכה השערה של הקשר בין העפרות למרבצי זהב סמוכים.
עם זאת, מחקרים עדכניים מאתגרים את הפרשנויות של אמרי, כאשר מספר חוקרים מפקפקים בשימוש של האתר לטיפול פירו-מטלורגי (אנ'). יש ספקות לגבי חלק מהמאפיינים המטלורגיים של אמרי.
גלריה

מבצר מתקופת הממלכה התיכונה ששוחזר תחת הממלכה החדשה. 1200 לפני הספירה בקירוב.
מקדש הורוס של בוהן במוזיאון הלאומי של סודאן.
מבט על המצודה מצפון (רישום אמן).
אסטלת הלוויה של סבכ-דדו וסבכ-אם-הב, נמצאה בבוהן. אסטלה זו סיפקה מידע חדש על השליט הנובי, נדג'ה, ומציעה כי הייתה תלות מסוימת במלכים נוביים.
לקריאה נוספת

BADAWY, ALEXANDER M. “ASKUT: A Middle Kingdom Fortress in Nubia.” Archaeology, vol. 18, no. 2, 1965, pp. 124–31. J STOR, http://www.jstor.org/stable/41667517. Accessed 5 Mar. 2024.
Davey, CJ, et al. “Egyptian Middle Kingdom Copper: Analysis of a Crucible from Buhen in the Petrie Museum.” UCL Discovery - UCL Discovery, Apr. 2021, discovery.ucl.ac.uk/id/eprint/10124084/. Accessed 3 Mar. 2024
Raulwing, Peter, and Juliet Clutton-Brock. "The Buhen Horse: Fifty Years after Its Discovery (1958–2008)". Journal of Egyptian History 2.1 (2009): 1-106. https://doi.org/10.1163/187416509X12492786609122 Web. Accessed 3 Mar. 2024
Stanley, Daniel Jean, and Jonathan G. Wingerath. “Clay Mineral Distributions to Interpret Nile Cell Provenance and Dispersal: I. Lower River Nile to Delta Sector.” Journal of Coastal Research, vol. 12, no. 4, 1996, pp. 911–29. JSTOR, http://www.jstor.org/stable/4298542. Accessed 5 Mar. 2024
הערות שוליים

↑  Gauthier, Henri (1925). Dictionnaire des Noms Géographiques Contenus dans les Textes Hiéroglyphiques Vol. 2. p. 26.
1 2  Wallis Budge, E. A. (1920). An Egyptian hieroglyphic dictionary: with an index of English words, king list and geological list with indexes, list of hieroglyphic characters, coptic and semitic alphabets, etc. Vol II. John Murray. p. 980
↑  Davey, Christopher J., Brunella Santarelli, and Thilo Rehren. "Egyptian Middle Kingdom Copper: Analysis of a Crucible from Buhen."
1 2 3 4  Gayar, El Sayed El; Jones, M. P. (1989). "A Possible Source of Copper Ore Fragments Found at the Old Kingdom Town of Buhen". The Journal of Egyptian Archaeology. 75: 31–40. doi:10.2307/3821897. JSTOR 3821897.
1 2  Brian Yare, The Middle Kingdom Egyptian Fortresses in Nubia. 2001
↑  Drower, Margaret 1970: Nubia, A Drowning Land, London, pp. 16-17
1 2  Van De Mieroop, Marc (2021). A History of Ancient Egypt (2nd ed.). New York: Wiley Blackwell. p. 111. ISBN 9781119620877
↑  Säve-Söderbergh, Torgny. "A Buhen Stela from the Second Intermediate Period (Kharṭūm No. 18)." The Journal of Egyptian Archaeology 35.1 (1949): 50-58
1 2 3 4  Van De Mieroop, Marc (2021). A History of Ancient Egypt (2nd ed.). New York: Wiley Blackwell. pp. 110–111. ISBN 9781119620877
↑  Shaw, Ian (2012). Ancient Egyptian Technology and Innovation. Bloomsbury Publishing Plc. ISBN 9781472519597
1 2 3  Lewis, Leo Richard; Tenney, Charles R. (2010). The Compendium of Weapons, Armor & Castles. Nabu Press. p. 139. ISBN 978-1146066846
1 2  Lawrence, A. W. (1965). "Ancient Egyptian Fortifications". The Journal of Egyptian Archaeology. 51: 69–94. doi:10.2307/3855621. ISSN 0307-5133. JSTOR 3855621
1 2 3  Emery W. B. (1962). Egypt Exploration Society : a Preliminary Report on the Excavations at Buhen 1960-1. Kush: Journal of the Sudan Antiquities Service 10 1962 Pages 106-108.
↑  Van De Mieroop, Marc (2021). A History of Ancient Egypt (2nd ed.). New York: Wiley Blackwell. p. 135. ISBN 9781119620877
אפגניסטן

ילדה מאפגניסטן
האמירות האסלאמית של אפגניסטן (בפשטו:  د افغانستان اسلامي امارت; בדארי:  امارت اسلامی افغانستان; תעתיק מדויק: אמארת אסלאמי אפע'אנסתאן) היא שמה הנוכחי של אפגניסטן, ארץ ללא מוצא לים, הממוקמת בחלקה הדרום-מרכזי של מרכז אסיה. היא גובלת באיראן במערב, בפקיסטן בדרום ובמזרח, בטורקמניסטן ובאוזבקיסטן בצפון (לאורך נהר קושק), בטג'יקיסטן בצפון מזרח וברפובליקה העממית של סין בחלק המזרחי ביותר של המדינה.
כמעט כלל אוכלוסיית אפגניסטן הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
פוליטיקה

בין השנים 2001–2021 אפגניסטן הייתה רפובליקה אסלאמית. בראש הרפובליקה עמד נשיא שנבחר בבחירות ישירות. בית המחוקקים של אפגניסטן בתקופה זו, האספה הלאומית של אפגניסטן, היה בית מחוקקים דו-ביתי, שהבית התחתון, בית הנבחרים של העם, משמש כבית המחוקקים העיקרי.
הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בהיסטוריה של אפגניסטן נערכו ב־9 באוקטובר 2004, 18 התמודדו על משרת הנשיא, כששני הבולטים שבהם הם חאמיד כרזאי ויונוס קנוני. למרות האיומים של הטליבאן, מיליוני אפגנים, בהם כ־40% נשים, נהרו לקלפיות כדי לבחור את הנשיא הנבחר הראשון שלהם.
כדי למנוע הצבעות כפולות החליטו השלטונות לצבוע בדיו בלתי מחיק אצבע של הבוחר כך שלא יוכל ללכת למחוז הקרוב ולהצביע בשנית. למרות זאת, טענו רבים מהמתמודדים שהיו זיופים ולא קיבלו את התוצאות בשל טענות להצבעה כפולה ובלתי חוקית. ההאשמות היו כל כך קשות עד שרבים האמינו שהדבר יוביל לכאוס במדינה. המחלוקות הסתיימו כאשר יונוס קנוני ומתמודדים אחרים שהחרימו את הבחירות קיבלו את התוצאות כדי שהמדינה לא תכנס למשבר. שלושה שבועות לאחר הבחירות הוכרז חאמיד כרזאי כנשיא הרשמי של המדינה לאחר שקיבל 55.4% מהקולות.
במקביל, הוקמה מחדש האספה הלאומית של אפגניסטן בבחירות שנערכו בספטמבר 2005.
ב-12 ביולי 2011 נרצח אחיו של הנשיא אחמד וואלי כרזאי אשר כיהן כמושל מחוז קנדהאר והיה אחד מהאנשים בעלי הכוח הפוליטי הרב ביותר בדרום אפגניסטן, וידוע כמשתף פעולה עם ארצות הברית ומדינות המערב.
ב-2014 הסתיימה כהונתו של כרזאי. לאחר שני סיבובי בחירות הסכימו ביניהם אשרף גאני אחמדזאי ועבדאללה עבדאללה על חלוקת השלטון, כאשר גאני התמנה לנשיא ועבדאללה לראש ממשלה.
ב־15 באוגוסט 2021, בעקבות כניסתו לקאבול וכיבוש רוב שטחי המדינה, הודיע ארגון הטרור הטליבאן כי הוא מתכנן להכריז על הקמה מחודשת של "אמירות אסלאמית". הארגון כבר השליט אמירות איסלאמית באפגניסטן בשנים 1995–2001. ב-7 בספטמבר הכריז הארגון על הקמת ממשלה זמנית, המורכבת מגברים בלבד ומבכירי הטליבאן. לראש הממשלה מונה מוחמד חסן אחונד. עם זאת, מנהיג המדינה בפועל הוא הייבתוללה אח'ונדזאדה, מנהיג הטליבאן ומי שנושא במשרת "המנהיג העליון".
כלכלה

אפגניסטן היא אחת המדינות העניות והנחשלות בעולם, אשר כלכלתה ניזוקה קשות מהפלישות החוזרות ונשנות, ממלחמות האזרחים, ומשנות בצורת קשה. שני שלישים מאזרחי המדינה מתפרנסים ממשכורת הקטנה מ-2 דולר ליום, ושיעור האבטלה מתקרב ל-40% (נכון לשנת 2005).
רוב האוכלוסייה עוסקת בחקלאות ובגידול בקר.
מרבית האוכלוסייה ממשיכה לסבול ממחסור באוכל, בגדים, דיור, בעיות רפואיות וכן מבעיות נוספות שנבעו מהפעולות הצבאיות וחוסר השקט הפוליטי במדינה. עד לשנת 2002 סבלה המדינה משיעור אינפלציה גבוה מאוד, אך בשנים האחרונות חל מיתון בשער המטבע.
לאחר תבוסת הטליבאן ב-2001 במלחמת אפגניסטן חקלאים רבים שבו לגדל מוצרים ליצוא במקום לאספקת אוכל לאוכלוסייה המקומית. אחד הגידולים הוא האופיום, שנאסר לגידול בתקופת הטליבאן בשל חוקי האסלאם שהונהגו במדינה, ובתום המלחמה, אפגניסטן שוב הפכה ליצרנית האופיום הגדולה בעולם.
מאמצי השיקום של המדינה הביאו ליוזמות שונות מצד מדינות העולם, ובשנת 2002 תרמו מדינות העולם כ-4.5 מיליארד דולר שהופקדו בבנק העולמי למטרות השקעה ופיתוח של המדינה בתחומי החינוך והבריאות, בניית מתקנים סניטריים, פיתוח הענף החקלאי, בניית תשתיות בתחומי התחבורה, האנרגיה והתקשורת.
בשנת 2021, סיוע החוץ נאמד ב-80% מהתמ"ג האפגני והוערך בכ-20 מיליארד דולר. חלק מהסיוע אבד בשל שחיתות עמוקה. יותר מ־70% מהתקציב הלא־צבאי של ממשלת אפגניסטן הגיע מסיוע בינלאומי, שברובו הופסק לאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן. בהמשך הובטח סיוע מסוים.
מחקרים גאולוגיים הראו כי קיימים במדינה אוצרות טבע רבים, בכלל זה נפט, גז טבעי, ומרבצים ניכרים של מתכות ומינרלים. רק חלק זעיר ממשאבים אלה מנוצל כיום.
על פי מדד האושר העולמי שפורסם ב-2024, אפגניסטן מדורגת אחרונה, מתחת ללבנון.
תקשורת

בטרם כניסת האמריקאים לאפגניסטן, קווי טלפון היו מצרך נדיר. לדוגמה, בעיר הבירה, קאבול, אשר אוכלוסייתה מונה כ-4 מיליון איש, היו כ-12,000 קווי טלפון תקינים, ומחוץ לבירה היה המצב גרוע הרבה יותר. אמצעי התקשורת היחיד שהיה אז בין ערי אפגניסטן או בין אפגניסטן לשאר העולם היה נעשה בתקשורת לווינית.
נכון לשנת 2016, למחצית מהאוכלוסייה יש טלפון סלולרי. במדינה יש 22 מפעילות אינטרנט, ולרשת מחוברים כ-5 מיליון בני אדם.
דמוגרפיה

אוכלוסיית המדינה מונה כ-42 מיליון תושבים. תוחלת החיים היא 64.2 שנים. שיעור הפריון הוא 3.7 צאצאים לאישה.
דמוגרפיה > שפות

הלשונות המדוברות באפגניסטן מרכיבות פסיפס לשוני רב גוני ומיוחד. אפגניסטן מצויה בטבור המפגש בין שלוש קבוצות לשונות שונות - ענף השפות האיראניות וענף השפות ההודו-אריות של משפחת השפות ההודו-אירופיות, והשפות הטורקיות. באפגניסטן ניתן למצוא דוברים ילידים של לשונות משלוש הקבוצות האלה, בנוסף לדוברים של משפחות-שפות מיעוט נדירות.
בין השפות העתיקות שנמצא להן תיעוד בשטח אפגניסטן, מצויות ארמית (המלכותית), שפה שמית, שהייתה לשונה הרשמית של האימפריה האחמנית, בקטרית – שפה איראנית מזרחית אמצעית, פרסית אמצעית (פהלווי) וסוגדית, שפה איראנית מזרחית אמצעית שדוברה בשטחים נרחבים בדרך המשי. באפגניסטן נמצאו מספר כתובות סלע בפרסית יהודית קדומה, כתובות בכתב עברי.
בימינו, משפחת השפות הנפוצה ביותר באפגניסטן מבחינת מספר הדוברים היא משפחת השפות ההודו-אירופיות ובתוכה קבוצת השפות האיראניות. הלשון הראשונה שקיבלה מעמד רשמי באפגניסטן היא פשטו, שפה איראנית צפון-מזרחית, המדוברת בידי כ-50% מהאזרחים האפגנים כשפת אם או כשפה נוספת. לפשטו מעמד של שפה רשמית באפגניסטן, והיא השפה האיראנית המזרחית המדוברת ביותר. שפה איראנית נוספת הנהנית ממעמד רשמי באפגניסטן היא דארי (פרסית מזרחית), שפה איראנית דרום מערבית, הקרובה מאוד לפרסית המערבית הנהוגה באיראן ולטג'יקית (יש המסווגים את שלושתן כשפה אחת). דארי מדוברת על ידי 25%–35% מאוכלוסיית אפגניסטן כשפת אם. הניב של דארי המדובר בקאבול, בירת אפגניסטן, מובן ברמה זו או אחרת על ידי כ-80% מאוכלוסיית אפגניסטן, עובדה המקנה לה מעמד של לינגואה פרנקה לאומית.
דארי, הפרסית ה"אפגנית" (שלרוב נקראה עד שנת 1964 פשוט "פארסי", כלומר פרסית), מתחלקת לחמש קבוצות ניבים. כל קבוצת ניבים מאחדת בתוכה מספר ניבים מקומיים נוספים. הניב הפרסי הנפוץ ביותר באפגניסטן הוא קאבולי. דוברי ניב זה הם, ככל הנראה, טג'יקים מבחינה אתנית. בניב זה ניתן למצוא מרכיבים הודיים רבים. בניב הקאבולי בקרבת הגבול הטג'יקי ניתן למצוא מאפיינים טג'יקיים רבים. אגד הניבים השני הוא זה של אזור הראת, הוא קרוב מאוד לניב הפרסי של אזור ח'וראסאן האיראני. שתי קבוצות ניבים נוספות הן זה של אזור קאנג, שדובריו שייכים לעם הסיסטאני (אף על פי שאינם דוברים סיסטאנית, לשון איראנית דרום-מערבית המצויה על סף הכחדה), והניב של אזור זאראז'ת.
באפגניסטן מדוברות שפות איראניות נוספות בפי מיעוטים שונים. הנפוצה מביניהן היא בלוצ'ית, לשון איראנית צפון-מערבית, עובדה מפתיעה בהתחשב במיקומה הגאוגרפי של אפגניסטן. בלוצ'ית מדוברת גם בפקיסטן, בדרום-מזרח איראן ובטורקמניסטן. בצפון-מזרח אפגניסטן, בסמוך לגבול עם טג'יקיסטן, מדוברות שפות פאמיר, אגד שפות איראניות צפון-מזרחיות ובו מספר רב של לשונות מיעוט שבטיות. הבולטות מבין אלה הן רושני וואחי. אפגניסטן היא המדינה היחידה שבה ניתן למצוא אוכלוסייה גדולה יחסית של דוברי שפות איראניות דרום-מזרחיות. אחוז קטן מהאוכלוסייה האפגנית, היושב בעיקר קרוב לגבול הפקיסטני, דובר פר'צי ואומורי. בעוד שככל הנראה ישנם כיסים של דוברי אומורי בפקיסטן, פרצ'י מדוברת באפגניסטן בלבד.
שאר השפות שבהן נעשה שימוש באפגניסטן כוללות שפות טורקיות ושפות הודו-אריות.
השפות הטורקיות של אפגניסטן כוללות את אוזבקית, המדוברת בפי כ-1.2 מיליון תושבים, טורקמנית עם מעל מאה אלף דוברים, קירגיזית ואויגורית. בנוסף, ניתן למצוא מיעוט דובר מונגולית.
בין השפות ההודו-אריות, הלשון בעלת מספר הדוברים הגבוה ביותר היא פנג'אבי, שפה הודית מערבית חדשה. שפות הודו-אריות אפגניות נוספות שייכות למשפחה הדרדית.
באפגניסטן ניתן למצוא לשונות נוספות, שאינן משויכות לאחת מהמשפחות הנ"ל: זרגארי, לזמי ושפות ג'אט הנדירות.
דמוגרפיה > דת והרכב אתני

אפגניסטן, כמו מדינות אחרות באזור, מורכבת מקבוצות אתניות רבות, ובהן קבוצות מיעוט רבות.
ההתפלגות האתנית במדינה (לנכון ל-2019) היא: 42% מהאוכלוסייה הם פשטונים (האליטה של המדינה), 27% הם טג'יקים, 9% הם האזארים (המיעוט במעמד התחתון), 9% אוזבקים, 4% אמקים, 3% טורקמנים, 2% בלוצ'ים ו-4% מיעוטים אחרים.
מבחינה דתית, אפגניסטן היא מדינה מוסלמית. 80% מהאוכלוסייה הם מוסלמים סונים ו-19% מוסלמים שיעים. אחוז אחד בלבד אינם מוסלמים אלא הם ממיעוטים שונים כמו ההינדים והסיקים.
דמוגרפיה > דת והרכב אתני > יהדות אפגניסטן

עד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 חיו באפגניסטן כ-8,000 יהודים, במסגרת קהילה שהתקיימה כ-200 שנה. בשנות ה-50 עלו רוב היהודים לישראל. ישנן מספר סברות לגבי נסיבות הגעתם של יהודים לאפגניסטן. לפי סברה אחת, יהודים רבים היגרו ממשהד שבאיראן, לאחר שהשיעים ניסו לאסלם אותם בכפייה (ראו: אנוסי משהד). לפי סברה אחרת, הגיעו היהודים מצפון, בעיקר מאזור בוכרה שבאוזבקיסטן.
מרבית הקהילה היהודית באפגניסטן התגוררה בעיר הראת שבצפון מערב המדינה ובעיר בלח'. בעיר הבירה קאבול התגוררו מעט יהודים, ובנוסף התגוררו מעטים בכפרים. עיקר פרנסתם של היהודים היה בעיסוק במסחר, בהברחת גבול ובחלפנות כספים.
לפני מלחמת האזרחים שגשגה הקהילה היהודית באפגניסטן. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, ברחו רוב היהודים העשירים מאפגניסטן בדרך המשי לכיוון ישראל[דרוש מקור], דרך אוזבקיסטן, איראן, עיראק וירדן. עם זאת, עד שנת 2021 חי באפגניסטן יהודי אחד, זבולון סימן-טוב, שהתגורר בבית הכנסת בבירה קאבול.
אספרגירלז

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רודי סימון 
 שפת המקור:  אנגלית 
 נושא:  תסמונת אספרגר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2010 
 מספר עמודים:  240 
 
אספרגירלז (הידוע גם בשמו המלא אספרגירלז: העצמת נשים עם תסמונת אספרגר) הוא ספר פרי עטה של הסופרת האמריקנית רודי סימון. הספר מציג חוויות של נשים בעלות תסמונת אספרגר, ונכתב במטרה לסייע לנשים ונערות על הספקטרום האוטיסטי. הספר יצא לאור בשנת 2010 בבריטניה.
רקע

הסופרת רודי סימון מעידה כי כבר כילדה היא התמודדה עם סימפטומים המאפיינים תסמונת אספרגר, אך מעולם לא עברה אבחון רשמי. התסמינים כללו התפרצויות זעם ותנודות במצבי רוח, קושי בהבנה חברתית, תקשורת לא מילולית או מרומזת וכן קושי ברכישת חברים ושימור יחסים לאורך זמן. עם השנים פיתחה סימון דרכי התמודדות עם הקשיים שלה בקשרים בין אישיים, אולם עד היום אין לה חברות קרובות.
הספר יצא לאור כאשר סימון הייתה בת 47. היא החליטה לכתוב את הספר כאשר גילתה שאין די חומר כתוב בנושא נשים על הספקטרום האוטיסטי, ואז הגתה את ההלחם "אספרגירל". סימון טוענת שלנשים עם אספרגר יש תכונות טובות רבות. יש להן יכולת ריכוז גבוהה ביותר ומוסר עבודה גבוה, ואלו הופכים את הנשים המאובחנות בספקטרום האוטיסטי לעובדות מצוינות ויעילות.
הסופרת אבחנה את עצמה באספרגר ומעולם לא אובחנה באופן רשמי, אך לצורך כתיבת הספר היא ראיינה רק נשים שאובחנו באופן מסודר. סימון טוענת שהסימפטומים של התסמונת באים לידי ביטוי באופן שונה בין המגדרים השונים.
תגובות לספר

איגוד האוטיזם האמריקאי פרסם ביקורת שממליצה בחום על קריאת הספר לנשים המאובחנות בתסמונת או למי שחושבת שעשויה להיות מאובחנת. האיגוד טוען שהספר יכול לשמש את כל מי שאובחנה עם אספרגר או את בני משפחתה, וכן אנשים העוסקים בתחום באופן מקצועי או אקדמי.
הערות שוליים

↑    Victoria Lambert, ‏Help at last for the Aspergirls, The Telegraph, 16 August 2010
↑  Szalavitz, Maia (27 בדצמבר 2011). "Girls on the Spectrum: Q&A with the Author of Aspergirls". Time. נבדק ב-10 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Book: Aspergirls Empowering Females with Asperger Syndrome by Rudy Simone". Autism Society of Ohio. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2014. נבדק ב-10 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
אחימן ששי ותלמי

אֲחִימַן, שֵׁשַׁי וְתַלְמַי הם דמויות מקראיות המצוינות כבני הענק אשר בחברון היא קריית ארבע.
במקרא הם מוזכרים שלוש פעמים. פעם אחת בפרשת המרגלים: ”וַיַּעֲלוּ בַנֶּגֶב וַיָּבֹא עַד חֶבְרוֹן וְשָׁם אֲחִימַן שֵׁשַׁי וְתַלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק וְחֶבְרוֹן שֶׁבַע שָׁנִים נִבְנְתָה לִפְנֵי צֹעַן מִצְרָיִם.” (במדבר י״ג, כ״ב).על פי הפסוק, ישבו שלושת בני הענק בחברון לפני שכבשו בני ישראל את העיר.
פעם נוספת הם מוזכרים בהקשר לכיבוש חברון: ”וַיֹּרֶשׁ מִשָּׁם כָּלֵב אֶת שְׁלוֹשָׁה בְּנֵי הָעֲנָק אֶת שֵׁשַׁי וְאֶת אֲחִימַן וְאֶת תַּלְמַי יְלִידֵי הָעֲנָק” (יהושע ט״ו, י״ד) ופעם שלישית באותו הקשר, אך שם לא מצוין את שמו של כלב אלא רק את שבט יהודה שכלב היה נשיאו ”וַיֵּלֶךְ יְהוּדָה אֶל הַכְּנַעֲנִי הַיּוֹשֵׁב בְּחֶבְרוֹן וְשֵׁם חֶבְרוֹן לְפָנִים קִרְיַת אַרְבַּע וַיַּכּוּ אֶת שֵׁשַׁי וְאֶת אֲחִימַן וְאֶת תַּלְמָי.” (שופטים א', י').
זיהוי ומקור הסיפור

קמפינסקי משער שהסיפור על שלושת בני הענק שבחברון הוא שריד של מסורת היסטורית קדם ישראלית שידעה לספר על השושלת הקדומה של שליטי חברון, בדומה לאגדות שנטוו סביב הדמויות ההיסטוריות של גלגמש וסרגון הגדול. לשיטתו, אפשר למצוא אחיזה למסורת מקומית זו בכך ששניים מתוך שלושת השמות של ילידי הענק ששי ותלמי הם שמות חוריים שכמותם מוצאים בתקופה הכנענית התיכונה בארץ ישראל. יתר על כן, בשם ששי נקרא אחד מחשובי המלכים של שושלת ט"ו החיקסוסית שמשל במצרים ובדרומה של ארץ ישראל.
אפשרות נוספת היא שמדובר בשם של האבות של שלוש משפחות בעיר ראשית זו שבהר יהודה.
זיהוי ומקור הסיפור > במסורת חז"ל ופרשנות ימי הביניים

לפי רש"י, רמב"ן, ספר הזוהר ורבי יצחק אברבנאל בני הענק הם הנפילים שנולדו מזיווגם של בני האלוהים ובנות האדם בספר בראשית פרק ו'.
משמעויות השמות > אחימן

משמעות היסוד של השם אחימן אינה ברורה. מרטין נות סבור שזהו קיצור או שריד של שם. אפשרות אחרת שהעלה בנימין מזר היא שבהתבסס על השם הפרטי האוגריתי אבמן, השם שֻמַנַ (זה של מַנַ, איש מַנַ) הנמצא בלוחות נוזו קדומים, ולפי השמות הפוניים (א)חמן ו(ג)רמן, אולי יש לפרשו כשם או תואר של אלהות. יחזקאל קוטשר סבר על יסוד הכתוב: העורכים לגד שלחן והממלאים למני ממסך (ישעיהו ס"ה, יא) שמדובר על אלהות הגורל הערבית מני (מנוה, כלומר : מנאת, בקראן), היא מנתו של הכתובות הנבטיות. לדעת הריס הכוונה היא לאלהות המצרית מן.
משמעויות השמות > תלמי

השם תלמי הוא שם חורי. היסוד החורי Talmi- פירושו גדול בתעודות חתיות ואכדיות מבוע'זכויי ואוגרית מצוי השם הפרטי Talmiya' ובתעודות מאוגרית מצוי גם השo התיאופורי המקוצר - Tal-ma-'i.
משמעויות השמות > ששי

גם השם ששי הוא ממקור חורי.
משמעויות השמות > על פי מסורת חז"ל

חז"ל פירשו את משמעות שמותם של שלושת בני הענק באופן דרשני: ”אחימן מיומן שבאחיו, ששי שמשים את הארץ כשחתות, תלמי שמשים את הארץ תלמים תלמים. דבר אחר אחימן בנה ענת, ששי בנה אלש, תלמי בנה תלבוש, ילדי הענק שמעניקין חמה בקומתן.” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה דף לד:).
מסורת מדרשית נוספת נמצא בבמדבר רבה: ”אחימן ששי ותלמי, למה נקרא שמו אחימן, שהיה אומר אחי מן יבא עלי. ששי שהיא בריא כשיש, תלמי שהיה עושה תלמים בארץ” (במדבר רבה טז ח)
הערות שוליים

1 2  אנציקלופדיה מקראית, "תלמי", כרך ח', עמ' 575
1 2  אנציקלופדיה מקראית, "אחימן" כרך א', עמ' 218-219
אני ואימא בבית-המשוגעות

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  יעל ישראל
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרא
 תאריך הוצאה:  2010
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002707170
אני ואימא בבית-המשוגעות  הוא הרומן החמישי של הסופרת יעל ישראל. הוא נכתב בין שנת 1988 ל-1997. הספר זכה בפרס אס"י של איגוד סופרי ישראל לשנת 2009. ב-2013 זכה הספר במענק תרגום מטעם קרן "עם הספר", והוא יתורגם לאנגלית.