stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרוץ לדראג של רו פול: עונה 16
הערות שוליים

↑  McKinley Franklin, ‘RuPaul’s Drag Race’ Season 16, ‘All Stars’ Season 9 Greenlit at MTV and Paramount+, Variety, ‏2023-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  ‘RuPaul’s Drag Race’ Unveils Season 16 Queens, Yahoo Entertainment, ‏2023-12-06 (באנגלית אמריקאית)
1 2  V, TV Ratings for Friday 5th January 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 12th January 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2 3 4  V, TV Ratings for Friday 26th January 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 2nd February 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 9th February 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 16th February 2024 - Finals and Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 23rd February 2024 - Network Prelims, Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 1st March 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 8th March 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 15th March 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 22nd March 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 29th March 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 5th April 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 12th April 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
1 2  V, TV Ratings for Friday 19th April 2024 - Network Finals and Select Cable Numbers Posted
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 910b20bc-1901-4ab2-9850-27a462811ff7
ביסטי בויז

| --- | --- |
הביסטי בויז בהופעה ב-2007. מימין לשמאל: מייק די (מייקל דיאמונד), MCA (אדם יאוק), אד-רוק (אדם הורוביץ)
הביסטי בויז בהופעה ב-2007. מימין לשמאל: מייק די (מייקל דיאמונד), MCA (אדם יאוק), אד-רוק (אדם הורוביץ)
 מקום הקמה:  ניו יורק 
 מוקד פעילות:  ניו יורק בארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2012 (כ־31 שנים)
 סוגה:  ראפ רוק היפ הופ הארדקור פאנק פאנק (Funk) רוק אלטרנטיבי
 חברת תקליטים:  דף ג'ם, גרנד רויאל, קפיטול
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה של MTV אירופה להיפ-הופ הטוב ביותר (1998)  פרס גראמי להופעת ראפ על ידי צמד או קבוצה (1999)  פרס גראמי לאלבום מוזיקה אלטרנטיבית (1999)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2012)  פרס ונגארד לווידאו של MTV ע״ש מייקל ג'קסון (1998)  פרס המוזיקה של MTV לווידאו היפ-הופ (1999)  פרס הווידאו קליפים של MTV לבימוי הטוב ביותר 
 www.beastieboys.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 מייק די (מייקל דיאמונד) אד-רוק (אדם הורוביץ) אם סי איי (אדם יאוק) (נפטר 2012)
 חברים לשעבר
 קייט שלנבק, ג'ון ברי
 
הביסטי בויז (Beastie Boys) היה הרכב היפ הופ. הוא נחשב להרכב הראפ הראשון שחבריו לבנים ("ראפ לבן"). ההרכב הוקם בשנת 1981 בניו יורק שבארצות הברית על ידי מייקל "Mike D" דיאמונד, אדם "Ad-Rock" הורוביץ ואדם "MCA" יאוך (נפטר ב-2012).
הביסטי בויז היוו פריצת דרך במעורבותם של מוזיקאים לבנים בהיפ הופ ובמוזיקה שחורה בכלל. השפעתם השתרעה גם מעבר למוזיקה השחורה ואל מוזיקת הפופ והרוק. כיום זהו אחד מהרכבי ההיפ הופ הוותיקים והמועטים שעדיין נהנה מהצלחה מסחרית. מגזין המוזיקה הנחשב "רולינג סטון" דירג את ההרכב במקום ה-77 ברשימת "100 האמנים הגדולים בכל הזמנים". מלבד המוזיקה המשפיעה והחדשנית של ההרכב, הם ידועים גם בזכות הקליפים ההומוריסטיים שלהם, שחלקם בוימו על ידי חבר הלהקה המנוח אדם יאוך.
לחברי ההרכב יש שורשים יהודים. דיאמונד גדל בבית יהודי, הורוביץ הוא בן לאב יהודי ואם נוצרית קתולית, ויאוך נולד לאב נוצרי קתולי ואם יהודיה, והפך מאוחר יותר לבודהיסט הפעיל במאבק למען שחרור טיבט.
היסטוריה > שנות ה-80

הביסטי בויז החלו את דרכם בברוקלין בשנת 1981 כלהקת הארדקור פאנק שהוקמה על ידי אדם יאוך ומייקל דיאמונד בעודם בני 16. ב-1982 הצטרף אליהם אדם הורוביץ. באותה שנה הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם "Polly Wog Stew" שהיה אלבום הארדקור פאנק אופייני לתקופה ובמהרה החלו להופיע במועדון CBGB בתור להקת חימום. בשנת 1983 יצא המיני-אלבום השני של ההרכב, "Cooky Puss", שנחשב להתנסות הראשונית שלהם בראפ ואף ברגאיי. ההקלטה התקבלה בהתלהבות על ידי מועדוני הריקודים בניו יורק וזיכתה את הלהקה בחוזה עם חברת התקליטים הנחשבת דאף ג'אם. בהשפעת בעלי החברה, ריק רובין וראסל סימונס (מנהל "Run DMC"), הפכו הביסטי בויז להרכב ראפ, זנחו את כלי הנגינה שלהם, ואימצו שמות במה, כשמייקל דיאמונד מכונה "Mike D", אדם הורוביץ הוא "Ad-Rock" ואדם יאוך הוא "MCA".
בשנת 1986 יצא אלבום הבכורה המלא של הביסטי בויז - Licensed To Ill, אשר נחשב בעיני רבים כמרדני, בוטה, ובעל גישה שלילית. האלבום זכה להצלחה רבה (מקום 11 במצעד הבריטי) בזכות צעירים רבים שהזדהו איתו, חובבי רוק וחובבי ראפ כאחד. מגזין ה"רולינג סטון" התייחס לאלבום באמרה "שלושה אידיוטים שיצרו יצירת מופת". באלבום מנגן גם קרי קינג, גיטריסט להקת ההבי מטאל סלייר, בשירים "Fight For Your Right" ו-"No Sleep till Brooklyn" שהפכו לשירים המזוהים ביותר עם האלבום. על פי חברי הלהקה, שירים אלה נועדו לשמש כפארודיה על להקות הגלאם מטאל מאותה תקופה אך יצאו מהקשרם כאשר התחבבו על ידי אותו קהל עליו נוצרה הבדיחה. הלהקה לא ביצעה את "Fight For Your Right" בהופעה מאז 1987 למרות שנחשב אחד מלהיטיה הגדולים עד היום.
"Licensed To Ill" היה לאלבום הראפ הראשון שהצליח לכבוש את פסגת מצעד ה"בילבורד" האמריקאי, הפך לאלבום הבכורה שנמכר בקצב המהיר ביותר בהיסטוריה של חברת "קולומביה" ולאלבום הראפ הנמכר ביותר של שנות ה-80.[דרוש מקור] כיום נכלל האלבום במקום 217 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון.
בשנת 1988 עזב ההרכב את חברת דף ג'אם עקב סכסוך עסקי ועבר לעבוד בקליפורניה. הזמן הרב יחסית שחלף בין צאת אלבומם הראשון לשני והיעדרותם בתקופה זו מהופעה בכלי התקשורת, הובילו רבים להגדירם כעוד להיט שחלף.[דרוש מקור]
אלבומם השני, Paul’s Boutique, הופק בשיתוף עם צמד המפיקים "Dust Brothers" ויצא בשנת 1989. האלבום, שהיה בוגר יותר מקודמו, לא זכה להצלחה מסחרית רבה כמו קודמו, עקב[דרוש מקור] נטישת חלק נכבד מתדמית הנעורים המרדנית שאפיינה אותם קודם לכן. כשהפופולריות של הלהקה התחדשה מאוחר יותר בתחילת שנות ה-90, "Paul's Boutique" זכה להערכה מחודשת. האלבום מאופיין בשכבת סימפולים מתוחכמת שנחשבת לפורצת דרך מבחינה מוזיקלית וטכנולוגית. האלבום נכלל במקום 156 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון שגם כינה אותו כ"The Dark Side of the Moon של ההיפ-הופ", ולרוב מופיע גם ברשימות דומות של מגזינים אחרים.
היסטוריה > שנות ה-90

לאחר צאת "Paul's Boutique" הקימו הביסטי בויז חברת תקליטים משלהם בשם "Grand Royal", שדרכה גם הוציאו בשנת 1992 את אלבומם השלישי "Check Your Head", בו מודגשת החזרה לרוק בשילוב עם הראפ המסורתי של ההרכב. בניגוד לאלבומיהם הקודמים שהורכבו בעיקר מסמפלרים ומכונות תופים, כאן חזרו הביסטי בויז להשתמש בכלי הנגינה שלהם לראשונה מאז ראשית דרכם והופיעו כלהקת רוק מלאה כשדיאמונד מתופף, הורוביץ גיטריסט ויאוך באסיסט. האלבום הציג כיוון מגוון יותר כשהכיל קטעים פאנקיים וג'אזיים לצד הארדקור פאנק. בעקבות אלבום זה קהל מעריצי ההרכב גדל בצורה משמעותית, וסינגלים מתוכו הושמעו רבות בתחנות הרדיו של הקולג'ים והרוק האלטרנטיבי. האלבום הגיע למקום העשירי במצעד הלהיטים האמריקאי ונחשב לאחד האלבומים החשובים במוזיקה הפופולרית של שנות התשעים.
בשנת 1994 יצא אלבומם הרביעי "Ill Communication" שהיה לאלבומם הראשון שלא חקר טריטוריה מוזיקלית חדשה בצורה מהותית והמשיך את הקו של "Check Your Head". האלבום מכיל את להיטם הגדול "Sabotage" (שידוע גם בזכות הוידאו קליפ שלו), והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד, למקום השני במצעד ההיפ הופ ונחשב כיום לאלבום הפופולרי ביותר של הלהקה.
בשנים הבאות הוציא ההרכב עוד שני מיני-אלבומים: בשנת 1995 הוציא ההרכב מיני אלבום בשם "Aglio e Olio" שהכיל שירי הארדקור פאנק קצרים, ובשנת 1996 יצא The In Sound from Way Out! שהיה אוסף של קטעים אינסטרומנטליים משני אלבומיהם האחרונים.
בשנת 1997 חזרו הביסטי בויז לעיר הולדתם ניו יורק שם הקליטו יחד עם ה-DJ מיקס מאסטר מייק, את אלבומם החמישי "Hello Nasty" שיצא בשנת 1998. בנוסף להיפ-הופ המסורתי של הלהקה, האלבום הכיל קטעים שהתרחקו מאוד מהמוזיקה השחורה והושפעו דווקא מהאינדי רוק ששלט בבריטניה באותה תקופה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעדי המכירות בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, אוסטרליה, הולנד, ניו זילנד ושוודיה, ולמקום השני בקנדה וביפן. כמו כן זיכה האלבום את הלהקה בפרס גראמי לשנת 1999 בקטגוריית האלבום הטוב ביותר במוזיקה אלטרנטיבית, ובפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ הטוב ביותר על ידי צמד או קבוצה" על להיטם "Intergalactic" מאותו אלבום. זו הייתה הפעם היחידה, שהרכב כלשהו זכה גם בקטגוריית המוזיקה האלטרנטיבית וגם בקטגוריית הראפ.
בשנת 1998 רחשו שמועות שהתבדו לבסוף על כוונתה של הלהקה להוציא אלבום קאנטרי. נכונותן לא הייתה ידועה בשל המנהג של הלהקה למתוח את התקשורת. על פי דבריו של אדם יאוך: "לאחר צאת "Ill Communication" נפגע מייק (מייקל דיאמונד) בראשו, איבד את הזיכרון והאמין כי הוא זמר קאנטרי. הפסיכולוגים הורו לנו שאם לא נקח חלק באשליה של מייק הוא יהיה בסכנה. לבסוף הוא שב לעצמו ושירים אלו הם רק מעט מהרבה שהכנו בתקופה הטראגית הזו". למרות שאלבום זה לא יצא מעולם, קטעי קאנטרי בודדים וקצרים, ספק הומוריסטיים ספק רציניים, הופיעו מאוחר יותר באוסף "Sound of Science".
בשנת 1999 החלה הלהקה לאפשר הורדת שירים מאתר האינטרנט שלה והפכה בכך לאחת מהלהקות הראשונות לנקוט בצעד זה. אותה שנה הוציאה הלהקה את האוסף הכפול "Sound of Science" שנקרא כשם אחד משיריהם ב-"Paul's Boutique", ושכלל גם קטעים שמעולם לא פורסמו.
היסטוריה > שנות ה-2000

לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 גדלה מעורבותם הפוליטית של הביסטי בויז וב-2003 פרסמה הלהקה את השיר "World Gone Mad" להורדה חופשית באינטרנט, שהיה לשיר מחאה[דרוש מקור] נגד מלחמת עיראק. אלבומם השישי "To the 5 Boroughs" יצא בשנת 2004, והיה לאלבום הראשון אותו הפיקו לחלוטין בעצמם. האלבום שהכיל שירים פוליטיים כנגד מלחמת עיראק וממשלו של ג'ורג' בוש, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
בשנת 2007 הופיעה הלהקה במסגרת אירועי לייב ארת' באצטדיון ומבלי וניגנה בו ארבעה משיריה המוכרים ביותר. אותה שנה יצא אלבומה השביעי "The Mix-Up", שהיה לאלבומם הראשון שכולו אינסטרומנטלי. האלבום זכה בפרס גראמי לשנת 2008 בקטגוריה "אלבום הפופ האינסטרומנטלי הטוב ביותר". למרות זכייה זו זכה האלבום לביקורות צוננות.
בשנת 2011 יצא אלבומם השמיני, "Hot Sauce Committee Part Two" שבמקור תוכנן לשנת 2009 ונדחה בשל גילוי של גידול סרטני בגופו של אדם יאוך. האלבום זכה לביקורות אוהדות מאוד מצד התקשורת ונחשב למוצלח ביותר מזה שנים. באלבום נכלל הסינגל "Too Many Rappers", שמבוצע יחד עם הראפר הוותיק נאז, ומהווה ביקורת על ההיפ-הופ של אותה התקופה והמסחריות שבו. כקדימון לאלבום, פורסם ברחבי האינטרנט סרט קצר והומוריסטי בבימויו של אדם יאוך, המלווה במוזיקה החדשה מהאלבום, ומככבים בו שחקנים ידועים כגון אלייז'ה ווד וג'ק בלאק בתור גרסאות מוקצנות של הביסטי בויז הצעירים והבוטים יותר מתקופת "Licensed to Ill".
ב-14 באפריל 2012, זכו הביסטי בויז להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול, בטקס נכחו רק דיאמונד והורוביץ ללא יאוך שמצבו הבריאותי התדרדר. בקבלת הפרס הם קראו נאום שיאוך כתב. שלושה שבועות לאחר קבלת הפרס, ב-4 במאי 2012, נפטר יאוך ממחלת הסרטן בגיל 47 לאחר מאבק של כמעט שלוש שנים.
ב-2014 אישרו דיאמונד והורוביץ שלא ימשיכו את פעילות הלהקה, מתוך כבוד לחבר הלהקה אדם יאוך.
אלבומי הלהקה

Licensed to Ill -‏ 1986
Paul's Boutique -‏ 1989
Check Your Head -‏ 1992
Ill Communication -‏ 1994
Hello Nasty -‏ 1998
To the 5 Boroughs -‏ 2004
The Mix-Up -‏ 2007
Hot Sauce Committee Part Two - ‏2011
הערות שוליים

↑  Beastie Boys rejected Arnold Schwarzenegger’s request to use ‘Sabotage’ for his box-office bomb, באתר daily news, ‏30 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4089948  BnF: cb13923290m (data)  GND: 5520889-7  ISNI: 0000 0001 0943 0830  LCCN: n93075368  MusicBrainz: 9beb62b2-88db-4cea-801e-162cd344ee53  NKC: xx0012022  SUDOC: 083049622  Trove: 506156  VIAF: 136961742   WorldCat (עם VIAF): 136961742
הפוביה של הומר

| פרק מ"משפחת סימפסון" |
| --- | --- |

הומר פוגש בג'ון
 מספר פרק:  168
 מספר עונה:  8
 קוד הפקה:  4F11
 תאריך שידור מקורי:  16 בפברואר 1997
 אורך:  30 דקות
 שפה:  אנגלית 
 תסריט:  רון הוג'
 הפקה:  ביל אוקלי  ג'וש וינסטיין
 בימוי:  מייק בי אנדרסון
 כוכבים אורחים:  ג'ון ווטרס בתפקיד ג'ון
 דף הפרק ב-IMDb
 
הפוביה של הומר (באנגלית: Homer's Phobia – לשון נופל על לשון עם המונח הומופוביה) הוא הפרק ה-15 בעונה השמינית של סדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון", ששודר ברשת פוקס בארצות הברית ב-16 בפברואר 1997. בפרק מגלה הומר שג'ון, ידיד המשפחה החדש, הוא הומו, ובתגובה מתרחק ממנו ונהיה עוין כלפיו. הומר מפחד שלג'ון תהיה השפעה על נטייתו המינית של בנו, בארט, וכדי להבטיח את ההטרוסקסואליות והגבריות שלו הוא לוקח אותו לציד.
זהו הפרק הראשון שנכתב על ידי רון הוג' (Ron Hauge) ובוים על ידי מייק בי אנדרסון. הוא התפתח משילוב של שני רעיונות נפרדים: האחד לכתיבת פרק בנושא "בארט ההומו", והשני לכתיבת פרק שיעסוק ב"ליסה וקאמפ". תחילה קבעה מחלקת הצנזורה של רשת פוקס כי הפרק אינו מתאים לשידור בשל נושאו, אך החלטה זו בוטלה לאחר שסגל הרשת התחלף. את דמותו של ג'ון דיבב במאי הקולנוע, יוצר סרטי הקאמפ, ג'ון ווטרס.
"הפוביה של הומר" הוא הפרק הראשון בסדרה שעוסק בהומוסקסואליות באופן בלעדי, והוא זכה לביקורות ששיבחוהו הן על ההומור שבו והן על המסרים האנטי-הומופוביים והביקורת החברתית שהוא מציג. הפרק זכה בארבעה פרסים, בהם פרס אמי לפרקי סדרות מצוירות ופרס הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה לפרק הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 1997.
עלילה

בני משפחת סימפסון מנסים לגייס סכום כסף על מנת לשלם על תיקון הגז, ולשם כך הם מחליטים למכור בובה עתיקה, שהיא נכס משפחתי. במטרה למכור את הבובה, מגיעה המשפחה לחנות ייחודית בשם "קוקאמאני'ז" (Cockamamie's), שמוכרת פריטי יד שנייה ופריטי אספנות, בסגנון קאמפ וקיטש. הומר פוגש בבעל החנות ג'ון, שמסביר לו כי רוב המוצרים בחנות נמכרים בשל ערכם כפריטי קאמפ. בני המשפחה מתרשמים מג'ון, והומר מזמין אותו לביתם על מנת שיעיין בפריטי קאמפ נוספים שבבעלותם.
בבוקר שלמחרת מספר הומר למארג' כי הוא מחבב את ג'ון, ומציע "להזמין לארוחת ערב אותו ואת אשתו". מארג' רומזת להומר שוב ושוב כי לג'ון אין אישה כיוון שהוא הומו, אך הומר לא מבין את כוונתה. כשהיא אומרת זאת בצורה מפורשת, הוא פולט זעקת בהלה ונתקף בבעתה. מאותו רגע משתנה לחלוטין גישתו של הומר כלפי ג'ון. הוא הופך עוין כלפיו וטוען שעליהם לנתק עמו כל קשר. הומר דורש ממארג' שלא תצא עם ג'ון והילדים לטיול בספרינגפילד, אך היא מסרבת וטוענת שהוא מתנהג בצורה מגוחכת. מארג' וילדיה, בארט וליסה, מבלים את הבוקר בטיול מהנה עם ג'ון, וכשהם חוזרים נוזף בהם הומר בכעס. חיבתם של בני המשפחה, ובפרט של בארט, כלפי ג'ון, הולכת וגדלה. לאחר שהומר רואה את בארט לובש "חולצת הוואי", אוכל עוגייה ורודה ורוקד מול הטלוויזיה חבוש פאה, הוא חושש כי בעקבות ג'ון נעשה בארט להומוסקסואל.
במאמץ להפוך את בארט גברי יותר, מכריח אותו הומר לבהות ארוכות בשלט פרסומת לסיגריות המציג נשים מעורטלות בעלות גזרה דקה, ומקווה שבעקבות כך יפגין משיכה לנשים; תחת זאת, מתעורר בבארט החשק לעשן "כל דבר דק". הומר לוקח את בארט למפעל מתכת כדי שיתרשם מאורח התנהגות גברי, אך מגלה כי כל הגברים השריריים שעובדים בו הם למעשה הומואים וכי בלילות מוּסב המפעל לדיסקוטק לקהל ההומוסקסואלים.
הומר הנואש מתייעץ עם חבריו, מוֹ ובארני, והשלושה לוקחים את בארט לציד איילים. לאחר שהם כושלים במציאת איילים ביער, הם מחליטים לפרוץ לאסם בשם "הכפר של סנטה" ולתת לבארט לירות באחד מאיילי הצפון שבמכלאה. התוכנית משתבשת כאשר מתחילים האיילים לתקוף אותם בעודם לכודים במכלאה. במקום מופיע ג'ון, יחד עם מארג' וליסה, ובאמצעות רובוט בדמות סנטה קלאוס מאוסף פריטי הקאמפ שברשותו, הוא מרתיע את האיילים ומציל את הגברים הלכודים. הומר, אסיר תודה, מכריז כי הוא מקבל את ג'ון כפי שהוא, או לכל הפחות ישתדל לקבלו. הוא אומר לבארט, שעדיין לא מודע לחשדות אביו, שהוא יקבל כל דרך בה יחליט לחיות את חייו. בדרך חזרה אומרת ליסה לבארט כי הומר חושד שהוא הומו, ובארט מקבל זאת בהלם.
רקע

עוד בטרם "הפוביה של הומר", נגעה הסדרה לעיתים, באופן מרומז או גלוי, בנושאי להט"ב. כך, למשל, בפרק "סימפסון ודלילה" (עונה 2, פרק 2), ששודר בשנת 1990, משמש הומוסקסואל מוצהר, קארל (בדיבובו של הארווי פירסטיין), בתפקיד העוזר האישי של הומר, והוא והומר אף מתנשקים; למרות זאת, הומר אינו חושד כי קארל הוא הומוסקסואל. בפרק "מברשת עם גדוּלה" (עונה 2, פרק 18) מבקר בבית המשפחה הומוסקסואל, ובפרק "ליסה נ' מליבו סטייסי" (עונה 5, פרק 14) הומר עצמו צועד במצעד הגאווה. מעבר לכך, ויילון סמית'רס, אחת הדמויות הקבועות בסדרה, הוצג תדיר כרוחש בחשאי רגשות אהבה הומוסקסואליים כלפי הבוס שלו, מונטגומרי ברנז. דמות נוספת בסדרה שמגלה מאפיינים הומוסקסואליים היא לני לאונרד, שיחסו ותחושותיו כלפי חברו הקרוב קארל נטועים ברמזים עבים לגבי נטייתו המינית לאורך כל הסדרה, והומר ומארג' אף מעלים את האפשרות שהשניים יינשאו זה לזה.
על אף זאת, "הפוביה של הומר" היה הפרק הראשון שעסק כולו בסוגיות של הומוסקסואליות ונטייה מינית, והוא נחשב לחלק משמעותי מהתייחסויות הסדרה לנושא ההומוסקסואליות.
בהמשך הסדרה דנו מספר פרקים נוספים בנושא - "שלושת ההומואים בבית המשותף" (עונה 14, פרק 17), המתרחש בגיי וילג', ו"יש משהו בחיי הנישואין" (עונה 16, פרק 10), העוסק בנישואים חד-מיניים.
הפקה > פיתוח

הפרק התפתח מתוך שורה של רעיונות לפרק שכתב ג'ורג' מאייר; אחד מהם היה "בארט ההומו", ורון הוג' נבחר לכתוב את הפרק בנושא. הרעיון כי ג'ון ווטרס ישמש ככוכב אורח עלה עוד קודם לכן. מפיקי התוכנית ביל אוקלי וג'וש ויינסטיין תכננו לארח אותו בפרק שנקרא "ליסה וקאמפ", שאמור היה לעסוק בכך ש"ליסה מגלה את הכיף שבדברים קאמפיים". לבסוף שולבו שני הרעיונות יחד והפכו לפרק "הפוביה של הומר". שמו של הפרק היה במקור "בארט הולך לקאמפ" (ובאנגלית משמעו גם: "בארט הולך למחנה"), אך השם נדחה לבסוף שכן הבדיחה לא נתפסה כברורה מספיק. מייק בי אנדרסון, שביים את הפרק, אמר: "כשקראתי את התסריט הוקסמתי. לא רק בגלל האפשרויות הוויזואליות, אלא גם כי הסיפור עשה רושם כמגובש היטב. זה היה שובה לב ומפתיע, וממש השקעתי בו את כל כולי".
הסצנה במפעל המתכת נכתבה על ידי סטיב תומפקינס. במקור הוא תכנן שהומר ובארט ייפגשו עם עובדי נמל לפריקת מטענים, אך הסתבר שמלאכת ההנפשה של משאות האוניות היא מסובכת, ובמקום זאת נבחר מפעל מתכת. בנוסף, תומפקינס כתב סצנה שלישית, שהושמטה בעריכה הסופית, בה חוזרים הומר ובארט למפעל, והומר מקיים תחרות משיכת טרקטור עם כמה פועלים במקום כדי להוכיח את ההטרוסקסואליות שלו. לבסוף הוחלט שהסצנה "לא משרתת את הסיפור", והיא הוחלפה בסצנת ציד איילי הצפון.
ג'ון ווטרס קיבל ברצון את ההזמנה לדבב את דמותו של ג'ון בפרק, ואמר ש"אם זה היה טוב בשביל אליזבת טיילור, זה טוב גם בשבילי". הוא התבדח ואמר כי יהיו תגובות שליליות לפרק אם דמותו של ג'ון תיראה כמו ריצ'רד סימונס (כלומר סטריאוטיפית).
לדברי ביל אוקלי, כפי שהופיעו בחלק הפרשנות וההארות בפרק ב-DVD של העונה השמינית, מחלקת הצנזורה של רשת פוקס התנגדה לשידורו של הפרק "הפוביה של הומר". הפרוצדורה המקובלת היא שבטרם שידורו של פרק נשלח התסריט למחלקה, וזו מחזירה אותו להפקה עם רשימת מילים ומשפטים שיש להחליף. במקרה זה, חזר התסריט יחד עם שני דפים ובהם הערות כמעט על כל פסקה המופיעה בפרק. הצנזורים ציינו כי לא אהבו את השימוש במילה "גיי" ואת העיסוק הכללי בהומוסקסואליות, וסיימו את הערותיהם בפסקה: "הנושא והתוכן של פרק זה בלתי מתקבלים על הדעת לשידור". בדרך כלל מושמטות מהפרק המילים הבעייתיות, אך במקרה זה סומן כל הפרק כולו כבעייתי, ולא ניתן היה למצוא לכך פתרון. הפקת התוכנית פנתה לווטרס ושאלה אם לדעתו קהילת הלהט"ב תמצא את הפרק פוגעני, והחליפה את השימוש של הומר במילה "מתרומם" במילה "קוויר". הבעיה שניצבה מול מחלקת הצנזורה נפתרה כאשר הוחלפו אנשי צוות הצנזורה של הרשת בעקבות פיטורי מנכ"ל הרשת בעת עבודת ההנפשה של הפרק. הפרק נשלח למחלקה לבחינה מחודשת, וזו אישרה אותו לשידור.
הפקה > דיבוב

| מדבב/ת | דמויות |
| --- | --- |
דן קסטלנטה: הומר סימפסון, ברני גאמבל, עובד במפעל מס' 1
ג'ולי קאוונר: מארג' סימפסון
ננסי קארטרייט: בארט סימפסון, מוכרת ב"קוקאמאני'ז"
ירדלי סמית': ליסה סימפסון
האנק עזריה: מו סיזלאק, איש בחנות מתנות, עובדים במפעלים מס' 2, 3, 4
הארי שירר: סימור סקינר, ויילון סמית'רס
ג'ון ווטרס: ג'ון
פמלה היידן: מילהאוס ואן האוטן
אזכורים תרבותיים ומחוות

הפרק מציג מחוות שונות לתרבות הקאמפ ולתרבות הגייז, ומכיל אזכורים תרבותיים רבים אחרים לשירים, סרטים וסדרות טלוויזיה. השיר "Everybody Dance Now", הנחשב לשיר קאלט הומואי של שנות ה-90, מושמע פעמיים במהלך הפרק: בסצנת הדיסקוטק ובכתוביות הסיום של הפרק. הצופר במכוניתו של ג'ון מנגן את השיר "אי-שם מעבר לקשת" מתוך הסרט "הקוסם מארץ עוץ". כמו כן, בפרפרזה לשיר "גשם של גברים" משנת 1979, אומר הומר: "אתם תראו, עוד יהיה כאן גשם של נשים".
כאשר ג'ון מדפדף באוסף התקליטים של הומר, ניתן להבחין בכמה אלבומי קיטש פטריוטיים: תקליט של להקת הפולק האמריקאית "The New Christy Minstrels" ותקליט החתונה המתוקשרת של לינדה ברד ג'ונסון (בתם של לינדון ג'ונסון וליידי בירד ג'ונסון), שנערכה בבית הלבן. בנוסף, ניתן להבחין בארון בשני אלבומיו של המוזיקאי ואיש הצבא בארי סאדלר, שרוב יצירותיו עוסקות באומה האמריקאית ובצבא ארצות הברית. השיר שלצליליו בוחר ג'ון לרקוד עם הומר, "I Love the Nightlife" של אלישיה ברידג'ס, לקוח מפסקול הסרט "הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר".
הסצנה שבה רוקד בארט מול הטלוויזיה היא מחווה לסרטו של ווטרס "היירספריי" (1988) ולדמותה של ריקי לייק בסרט. השיר המתנגן ברקע הוא "The Shoop Shoop Song", בביצועהּ של שֵׁר. בפרק ישנה מחווה נוספת לסרט של ווטרס: כאשר מוצגת דמותו של ג'ון נראה ברקע פלמינגו ורוד – מחווה לסרטו "פינק פלמינגוס" (1972) בכיכובה של מלכת הדראג דיוויין. בנוסף, בפרק ישנן שתי התייחסויות לדמויות הסדרה "ימים מאושרים".
סצנת הפתיח של הפרק מתייחסת לתרבות האינטרנט, ובה נראה גולש המנסה להוריד את הפרק למחשב מהאתר AOL, אך נתקל בקצב הורדה איטי ומנסה לבטל את הפעולה.
תגובות וביקורות > פרסים ונתוני מדרוג

בארצות הברית מוקמו נתוני המדרוג של הפרק, בעת שידור הבכורה שלו, במקום ה-47 בין המשדרים באותו שבוע, 10–16 בפברואר 1997, עם 8.7 אחוזי צפייה לפי מדד נלסון. הפרק היה המשדר הרביעי הנצפה ביותר של רשת פוקס באותו השבוע. בשנת 1997 זכה הפרק בפרס אמי לפרקי סדרות מצוירות. מייק בי אנדרסון זכה בפרס אנני לאנימציה על בימויו של הפרק.
הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה תיארה את הפרק כ"דוגמה מובהקת לאופן בו ניתן לייצג את הקהילה שלנו בטלוויזיה, באופן אינטליגנטי, הוגן ומשעשע", והעניקה לו את הפרס השנתי שלה לפרק הטלוויזיה הטוב ביותר בטקס GLAAD Media Awards‏.
תגובות וביקורות > תגובות המבקרים

הפרק דורג במקום החמישי ברשימת "25 פרקי משפחת סימפסון הטובים ביותר" שערך המגזין Entertainment Weekly.‏ הוא אף דורג במקום העשירי ברשימת עשרת הפרקים הטובים ביותר של הסדרה, שפרסם העיתון USA Today בשנת 2003 ושכתב עורך האתר The Simpsons Archive,‏ וכן במקום העשירי ברשימה שערך האתר AskMen.com.‏
ג'ון פטרסון מ"הגארדיאן" כתב על תפקיד האורח של ג'ון ווטרס: "בהופעתו הרגשתי כי מדובר במפגש פסגה בין שתי הדמויות המשפיעות ביותר בתרבות הפופ ב-25 שנים האחרונות". האתר IGN דירג את הופעת האורח של ווטרס כתשיעית הטובה ביותר בתולדות הסדרה, ומגזין TV Guide דירג אותה במקום השלישי. מגזין Entertainment Weekly ציין, בשנת 2008, את הופעתו של ווטרס כאחת מ-16 הופעות האורח הטובות ביותר בתולדות הסדרה.
וורן מרטין ואדריאן ווד כתבו בספרם "I Can't Believe It's a Bigger and Better Updated Unofficial Simpsons Guide": ”רק משפחת סימפסון יכולים לעשות זאת בצורה כל כך חיננית ומבודחת, מבלי לעורר תרעומת באף אחד במהלך הצפייה. אכן פרק מוצלח ביותר”. ג'ון אלברטי, פרופסור לאנגלית וחוקר ספרות ותרבות פופולרית אמריקאית, שיבח את הביקורת שהביע הפרק על "התפיסה השגויה הרווחת ביותר על אודות ההומוסקסואליות; שההומואיות היא דבר מדבק". בכתבה על מארז ה-DVD של העונה השמינית, כתב טוד גילכרייסט כי הפרק "בהחלט עשוי להיחשב אחד הפרקים הגדולים בכל הזמנים". קתרין לאמבי מאוניברסיטת סידני ציינה את הפרק כדוגמה לסאטירה מוצלחת, ש"חוקרת סוגיות [הומוסקסואליות] רבות בצורה עמוקה למדי [...] מבלי להיות פוליטית באופן גלוי", וציינה כי המסר האנטי-הומופובי של הפרק יעיל יותר מזה של סדרות להט"ב כגון "הכי גאים שיש".
בשנת 2002 כתבו הסופרים סטיב ויליאמס ואיאן ג'ונס באתר "Off the Telly" כי הפרק הוא אחד מחמשת הפרקים הגרועים ביותר של הסדרה, וציינו שהוא "משאיר טעם ממש רע בפה" כיוון שהומר הוא "פשוט די מניאק" במהלך כל הפרק. השניים ציינו כי "זהו צד של הסדרה שלא ראינו בעבר, ולא רצינו לראות".
ביוני 2003 תבע אזרח רוסי את ערוץ הטלוויזיה הרוסי REN TV, בטענה שהתוכניות "משפחת סימפסון" ו"איש משפחה" "מנוונות ומקדמות סמים, אלימות והומוסקסואליות", ודרש שלא לשדר אותן יותר בתחנה. כראיה לכך שהסדרה מקדמת הומוסקסואליות, הוקרן לשופט הפרק "הפוביה של הומר"; התביעה נדחתה לאחר יום.
ראו גם

ערכים על סדרות להט"ב
אורי נעמתי

אורי נעמתי (יליד 24 במאי 1950) הוא פעיל ציבור ישראלי. כיהן כראש מועצה אזורית אשכול בשנים 2002–2007.
ביוגרפיה

נעמתי נולד וגדל בקיבוץ נען. לאחר סיום בית הספר התיכון התגייס לחיל השריון, וכשסיים את שירותו כמפקד מחלקת טנק הגיע לקיבוץ רעים במסגרת גרעין בנים, שם הכיר את אורנה, אשתו. לשניים ארבעה ילדים.
לנעמתי תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במנהל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנוסף סיים קורס לניהול פיננסי, קורס דירקטורים, קורס גישור, קורס לבוררים ועוד.
פעילות ציבורית

נעמתי שימש במשך שלוש קדנציות (11 שנים) כמרכז משק ברעים. בשנות ה-80 נשלח כנציג תנועת נוער לאוסטרליה, ולאחר מכן לארצות הברית כשליח מרכזי של התק"מ. בשנת 2002 נבחר לראשות מועצה אזורית אשכול, וכיהן בתפקיד עד שנת 2007. החל משנת 2009 ועד היום משמש כמנכ"ל ארגון מגדלי הפלחה, דירקטור בהנהלת מתנ"ס קריית מלאכי, בקרן לנזקי טבע ובמועצת הכותנה.
ביוני 2015 התמודד שוב בבחירות לראשות המועצה האזורית אשכול אך נוצח על ידי גדי ירקוני.
הערות שוליים

↑  יניר יגנה‏, גדי ירקוני, שנפצע קשה ב"צוק איתן", נבחר לראש מועצת אשכול, באתר וואלה, 3 ביוני 2015