stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיו זק
קריירה

עוד לפני לימודיו ברימון הקים עם מאור אלוש את ההרכב ילד על הירח. בסוף שנת 2012 הוציא ההרכב אלבום בכורה הנושא את אותו שם, ובו ניגן זק על גיטרות וקלידים. שירי האלבום הושמעו בתחנות רדיו רבות וההרכב יצא לסיבוב הופעות בארץ.
בשנת 2014 הפיק את אלבומה של הזמרת-יוצרת אביגיל קובארי "דת, בת, אלוהים, אהבה". אתר וואלה! בחר באלבום לאחד מהאלבומים הטובים ביותר לשנת 2014.
שנה לאחר מכן יצא אלבומם השני של ההרכב "ילד על הירח" בשם "כאן ועכשיו" אותו הפיק בשיתוף אלוש ולירן פרידמן. הסינגל "מנגינה מוכרת" הושמע בתחנות רדיו רבות ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
בשנת 2016 הפיק את אלבומה השני של קובארי, "פיל שמן". השיר "פתרונות זמניים", שאותו הפיק נכנס לפלייליסט של גלגלצ והושמע בתחנות רדיו רבות, בהן כאן 88 וגלגלצ.
בשנת 2018 הפיק את אלבום הבכורה "זקנות מדברות על ספורט", של ליאור הולצר. באותה שנה יצא אלבומה השלישי של קובארי "בת זקונים" שגם אותו הפיק מוזיקלית. האלבום זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה. מתוך האלבום נכנסו השירים "שתיים שתיים", "פסים צהובים" ו-"איילות" לפלייליסט של תחנות הרדיו כמו כאן 88, גלגלצ ועוד.
בשנת 2021 הפיק את אלבומה הרביעי של קובארי "אחת מתוך אחת".
בין היתר הפיק לדוד לביא את הסינגל "היכון הכן מתגעגעים", שאותו ביצע עם קובארי. לבניה שאנני שהופיע בתוכנית דה וויס ישראל, הפיק זק כמה שירים.
זק מלווה את קובארי בגיטרה ובקלידים במרבית מהופעותיה. כגיטריסט ניגן בכמה שירים מאלבומיה של רוני פרי "נראתה לאחרונה" ו-"מעברים חדים".
MishMash - מישמש

בשנת 2018 הקים אולפן הקלטות ולייבל עצמאי "MishMash - מישמש", שמלווה אמנים משלב היצירה ועד שלב ההפצה המוזיקלית שהחברה אחראית עליו. על אמני הלייבל נמנים קובארי, מאור אלוש, רוני פרי, איתי כפיר ו-MARBL.
חיים אישיים

זק נשוי לאנה קנון, רקדנית בלט לשעבר בבלט הישראלי ולהם בת אחת. הם מתגוררים בתל אביב.
הערות שוליים

↑   בן שלו, אביגיל קובארי מתאהבת בכל מה שזז, באתר הארץ, 25 במרץ 2014
↑  מזל טלבי לוי, כוכב מקומי: ליאור הולצר, זמר ויוצר, בוגר מגמת אמנות בתיכון גולדה, באתר SchokenGroup, ‏3 בינואר 2018
↑  קובארי | koevary - Nocturno - Home & Coffee, באתר Nocturno - Home & Coffee, ‏2 ביוני 2021
↑    שמואל מוניץ, ‏המוזיקאית והשחקנית אביגיל קובארי כבר לא מביכה את ההורים, בעיתון מקור ראשון, 7 בפברואר 2021
↑  נדב מנוחין‏, מירי מסיקה באמת מרשימה, אבל היא חייבת לצאת כבר מאזור הנוחות, באתר וואלה, 11 בפברואר 2021
↑   זיו זק, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:09)
חיים הגר (תורת חיים)

תורת חיים לר' חיים הגר מקוסוב, מהדורת גרוסוורדין, תרפ"ז
רבי חיים הגר (ה'תקנ"ה - כ"ה באייר ה'תרי"ד; 1795- 1854) היה האדמו"ר השני בשושלת קוסוב.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תקנ"ה לרבי מנחם מנדל מקוסוב. אשתו ציפורה, הייתה בתו של רבי יהודה מאיר משפיטובקה, נכדת רבי פנחס מקוריץ.
בתחילה היה סמוך על שולחן חותנו, ולאחר פטירת אביו בט"ו בחשוון ה'תקפ"ו החל לשמש כאדמו"ר.
בשונה מאביו שהנהיג את חסידיו באופן של חסד, הוא הנהיג את חסידיו בתקיפות ללא משא פנים. אחד מצאצאיו, רבי חיים מאיר הגר, אמר שאביו (של רבי חיים) רבי מנחם היה מדת חסד בעוד שבנו רבי חיים היה מדת גבורה.
צדיקי דורו הפליגו בקדושתו, החוזה מלובלין אמר שהוא שומר הברית תואר המיועד ליחידי סגולה השומרים עצמם בקדושה.
נפטר בכ"ה באייר ה'תרי"ד (1854). בצוואתו הורה לתת חלק מירושתו גם לבנות, שלא כהלכה הפשוטה בהיעדר צוואה מיוחדת.
ילדיו

לאדמו"ר היו שלוש בנות ושלושה בנים:
רבי יעקב שמשון הגר - אדמו"ר בקוסוב.
רבי יוסף אלטר הגר - אדמו"ר בראדוביץ, עלה לארץ.
רבי מנחם מנדל הגר - האדמו"ר הראשון מוויזניץ.
יוכבד, אשת קרוב משפחתה רבי פנחס יוסף שפירא - דכנר מברמעט (בן נינו של רבי פנחס מקוריץ).
העניא, אשת רבי ישראל מקרמניץ.
שיינא רחל, אשת הרב יהושע אלעזר חודורוב מקולומיאה.
ספריו

תורת חיים - דרושים על התורה. נדפס על ידי נכדיו, ה'תרע"ז.
לקריאה נוספת

נתן אליהו רוט, נזר החיים - תולדות חייו של רבי חיים מקאסוב, הוצאת מכון "נחלת צבי", בני ברק.
הערות שוליים

↑  בספר תולדותיו 'נזר החיים' מובא ששנת לידתו היא על פי דברי חסידים, מאידך יש מסורת מאחד מנכדיו של רבי חיים לפיה נולד לפני שנת התקנ"ד.
↑  באבן שתייה בערך רבי חיים מקאסוב.
| שושלת אדמו"רי קוסוב • ויז'ניץ |
| --- | --- | --- |
| אבי השושלת | יעקב קופיל חסיד |  |
| חסידות קוסוב | מנחם מנדל מקוסוב (אהבת שלום) • חיים מקוסוב (תורת חיים) • יעקב שמשון מקוסוב • משה מקוסוב (לקט עני) • חיים הגר השני • אברהם יהושע העשיל מקוסוב–זלישטשיק • שרגא פייבוש הגר |  |
| חסידות זבלטוב | דוד מזבלטוב (צמח דוד) • יעקב הגר מזבלטוב • מנחם מנדל הגר מזבלטוב |  |
| חסידות רדוביץ' | יוסף אלתר מרדוביץ' • משה מרדוביץ' (וייקח משה) • ישראל מרדוביץ' |  |
| חסידות ויז'ניץ | חמשה דורות ראשונים: מנחם מנדל מוויז'ניץ (צמח צדיק) (דור 1) • ברוך מוויז'ניץ (אמרי ברוך) (דור 2) • ישראל מוויז'ניץ (אהבת ישראל) (דור 3) • בניו אליעזר הגר (דמשק אליעזר) (דור 4) • חיים מאיר מוויז'ניץ (אמרי חיים) (דור 4)  אחרי מותו של 'האמרי חיים' התפלגה החסידות: החסידות בישראל: משה יהושע מוויז'ניץ (ישועות משה) (דור 5), בניו ישראל מוויז'ניץ (דור 6) ומנחם מנדל מוויז'ניץ-מרכז (דור 6) ואחיינו ישראל אליעזר אדלר מדז'יקוב-ויז'ניץ (דור 6) החסידות במונסי: מרדכי מוויז'ניץ מונסי (דור 5), בניו; ישראל מוויז'ניץ מונסי (דור 6) • מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ קיימישא לייק (דור 6) • יצחק יוחנן מוויז'ניץ ויליאמסבורג (דור 6) • דוד מוויז'ניץ לונדון (דור 6) • אהרן מוויז'ניץ מונטריאול (דור 6) • ברוך שמשון מוויז'ניץ בית שמש (דור 6) • יעקב יוסף מוויז'ניץ בורו פארק (דור 7) |  |
| חסידות סערט ויזניץ' | ברוך מסערט-ויז'ניץ (מקור ברוך) (דור 4) • אליעזר מסערט-ויז'ניץ (חכמת אליעזר) (דור 5) • יעקב הגר (דור 6) |  |
| חסידות וישיווה | מנחם מנדל מוישיווה (שארית מנחם) (דור 4) • ברוך הגר (דור 5) • חיים יהודה מאיר הגר (דור 5) • נפתלי צבי הגר (דור 6) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307940405171  LCCN: nr93044730  VIAF: 97221859   WorldCat (עם VIAF): 97221859 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טום ויטאקר

תומאס ג'יימס ויטאקר (באנגלית: Thomas James Whittaker;‏ 21 ביולי 1898, אלדרשוט – 24 באוקטובר 1956, לונדון) היה כדורגלן אנגלי, מדריך כושר ומאמן.
קריירה

ויטאקר גדל בניוקאסל החל מגיל צעיר מאוד. הקריירה שלו החלה בצפון מזרח אנגליה כשחקן נוער, ובמקביל הוא למד לקראת תואר של מהנדס ימי שאותו ניצל מאוחר יותר כשעבד עבור חברה מקומית. הוא גויס לצבא הבריטי ב-1917, אך מאוחר יותר עבר לצי המלכותי. ב-1919 הוא שוחרר מהשירות.
ויטאקר היה גם כדורגלן בזמן ששירת ביחידתו, ולאחר מלחמת העולם הראשונה הוא ויתר על הקריירה כמהנדס והצטרף לארסנל של לזלי נייטון בנובמבר 1919. בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ולאחר מכן עבר לשחק כשחקן כנף. ויטאקר חתם על חוזה המקצוען שלו בינואר 1920, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד החוץ לווסט ברומיץ' אלביון ב-6 באפריל 1920. הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב בשנות ה-20, והשתתף ב-70 משחקים שבהם הבקיע שני שערים.
ויטאקר היה חלק ממשלחת התאחדות הכדורגל האנגלית שסיירה באוסטרליה ב-1925. במהלך הביקור הוא השתתף במשחק בוולונגונג ובמהלכו שבר את עצם הפיקה. כתוצאה מכך הוא נאלץ לפרוש ממשחק פעיל. ויטאקר שאף להמשיך לעסוק בכדורגל, והחליט להצטרף לצוות האימון של ארסנל וללמוד פיזיותרפיה. החל מ-1927 הוא היה מדריך הכושר הבכיר של ארסנל תחת הרברט צ'פמן כאשר חלק לא קטן מהשחקנים היו יותר מבוגרים ממנו. לוויטאקר היה תפקיד מרכזי בפעילותו של צ'פמן לשינוי משטר האימונים והפיזיותרפיה במועדון, והוא היה חלק חשוב מהצוות שהוביל את ארסנל בשנות ה-30 המוצלחות.
ויטאקר המשיך לעבוד תחת ג'ורג' אליסון שהחליף את צ'פמן שמת בפתאומיות ב-1934, והתמנה גם לתפקיד מדריך הכושר של נבחרת אנגליה. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא עבד עבור ארגון ההתרעה מפני תקיפות אוויריות. מאוחר יותר במלחמה הוא שירת כטייס בחיל האוויר המלכותי, והגיע לדרגת מפקד טייסת. הוא קיבל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית עבור פעילותו בפלישה לנורמנדי.
ויטאקר חזר לתפקיד מדריך הכושר של ארסנל עם סיום המלחמה. לאחר עזיבת אליסון ב-1947 הוא התמנה לתפקיד המאמן החדש; בהדרכתו המועדון זכה בשתי אליפויות (1947/1948 ו-1952/1953) ובגביע ה-FA‏ (1949/1950). אולם, ההצלחה של ארסנל נמוגה בשנות ה-50 כאשר ויטאקר לא מצליח להביא לארסנל כוכבים. הלחץ הכרוך בטיפול בעניינים השוטפים של כל המועדון גבה ממנו מחיר כבד ופגע בבריאותו. הוא מת מהתקף לב בבית חולים לונדוני ב-1956.
זניט אירקוטסק

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  Sine-belo-golubye  (כחול-לבן-תכלת)
 תאריך ייסוד:  2001
 תאריך פירוק:  2021
 אצטדיון:  "טרוד", אירקוטסק, רוסיה   (תכולה: 12,000)
 ליגה:  הליגה הרוסית השנייה 
 football-zenit.ru
 
מועדון הכדורגל זניט  אירקוטסק (Футбольный клуб Зенит Иркутск) היה מועדון כדורגל מהעיר אירקוטסק, שבסיביר, רוסיה.
היסטוריה

קבוצת זניט הוקמה בשנת 2003, בחסות מפעל מקומי לתעופה אווירית והתמודדה בליגות האזוריות.
בסיום עונת 2015 זכתה בטורניר העפלה של ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה והפכה לקבוצה מקצוענית משהעפילה לליגה הרוסית השנייה והייתה לקבוצת הכדורגל הבכירה ביותר באירקוטסק לאחר שקבוצת בייקל אירקוטסק הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
בעונת 2016/2017 סיימה במקום החמישי בטבלת מחוז מזרח של הליגה הרוסית השנייה. בעונת 2018/2019 הקבוצה העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי והיא שחזרה הישג זה גם בעונת 2020/2021, כשהעפילה לשלב 32 האחרונות לשלב הבתים מול ניז'ני נובגורוד וחימקי.
המועדון חדל להתקיים ב־1 באפריל 2021, בהכרזה מאותו יום של מושל מחוז אירקוצק, קובזב, בפגישה עם הנהלת הקבוצה.
הערות שוליים

↑  В Иркутске появился новый профессиональный футбольный клуб
| הליגה הרוסית השנייה בכדורגל • קבוצות הכדורגל בעונת 2024 |
| --- | --- | --- |
| בית A | בית A |  |
| בית זהב | אוונגרד קורסק • לנינגראדץ • וולגר אסטרחן • ולס מוסקבה • וולגה אוליאנובסק • ספרטק קוסטרומה • קובאן • קלוגה • צ'ליאבינסק • טקסטילשצ'יק איוואנובו |  |
| בית כסף | קרסנודאר-2 • אירטיש אומסק • מטאלורג ליפצק • סיביר • מורום • וולגה אוליאנובסק • מאשוק-KMV • רודינה-2 • חימיק דזרז'ינסק • טורפדו מיאס • דינמו בריאנסק |  |
| בית B | בית B |  |
| 1 | אמקאר פרם • צ'רטנובו • פורטה טאגאנרוג • סאליוט בלגורוד • ביולוג נובוקובאנסק • דרוז'בה מייקופ • דינמו סטברופול • קובאן הולדינג • דינמו-2 מחצ'קלה • סבסטופול • ספרטק נלצ'יק • פובדה חסביורט • רובין יאלטה • וולנה ניז'ני נובגורוד |  |
| 2 | דינמו וולוגדה • דינמו סנקט פטרבורג • בלטיקה-BFU קלינינגרד • זניט-2 • טורפדו ולדימיר • לוקי אנרגיה • קוונט אובנינסק • ספרטק טמבוב • ריאזאן • צ'יטה |  |
| 3 | אנגושט נזראן • ניז'ני נובגורוד-2 • רוסטוב-2 • נארט צ'רקסק • נוסטה נובוטרויצק • אורנבורג-2 • לאדה טוליאטי • אוראלץ-TS • אורל-2 • אקרון-2 • דינמו קירוב • סטרויטל קאמינסק-שחטינסקי • זניט פנזה • סוקול קאזאן • רובין-2 קאזאן • בלאשיחה • זנאמיה נוגינסק • זנאמיה טרודה אורחובו-זויבו • קולומנה • סאטורן ראמנסקויה • קריליה סובייטוב-2 |  |
| 4 | אירקוטסק • דינמו ולדיווסטוק • דינמו ברנאול • חימקי-M • פרסבט דומודדובו • מטאלורג וידנויה • סחלין • סק"א חברובסק-2 • אוריול • זורקי קרסנוגורסק • טורפדו-2 מוסקבה • רודינה-M • סטרוגינו מוסקבה • ספרטק-2 מוסקבה • דינמו-2 מוסקבה |  |
זכויות האדם בבלארוס

מצב זכויות האדם בבלארוס נחשב לירוד בעיניי מספר גורמים, בהם מדינות דמוקרטיות מערביות וארגוני זכויות האדם. הפרות של זכויות אדם מתועדות בדו"חות של מחלקת המדינה של ארצות הברית, אמנסטי אינטרנשיונל, משמר זכויות האדם וארגונים נוספים. במדינה קיים דיכוי של ארגוני זכויות אדם, עיתונאים עצמאיים, מיעוטים לאומיים ופוליטיקאים מהאופוזיציה.
במהלך הבחירות לנשיאות בלארוס 2020 וההפגנות בבלארוס (2020–2021) נעצרו מעל ל-1,000 אסירים פוליטיים, ומספר מפגינים מתו כתוצאה מאלימות משטרתית. ממשלת בלארוס לא חקרה את מקרי האלימות. ביולי 2021 פתחו הרשויות בקמפיין נגד הארגונים הלא-ממשלתיים שעדיין פעלו במדינה, וגרמו לסגירתם של לפחות 270 ארגונים, בהם כל ארגוני זכויות האדם שפעלו במדינה.
הנשיא אלכסנדר לוקשנקו הנהיג במדינה משטר סמכותני, ובלארוס מתוארת במדינות המערב כדיקטטורה. בשנת 1997 הושעתה חברותה של בלארוס במועצת אירופה.
ארצות הברית והאיחוד האירופי הטילו סנקציות על פקידי ממשל רבים בבלארוס האחראים על דיכוי פוליטי, היעלמות כפויה, עינויי מתנגדים, תעמולה והונאת בחירות.
הבחירות בבלארוס

ב-10 ביולי 1994 נבחר אלכסנדר לוקשנקו לנשיא בלארוס, לאחר שזכה ב-80% מהקולות. מאז לא נערכו בחירות חופשיות במדינה. בכל מערכות הבחירות זוהתה הונאת בחירות על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, האו"ם, האיחוד האירופי וארצות הברית.
במערכת הבחירות בבלארוס בדצמבר 2010 נערכו הפגנות מחאה נגד הממשלה, שדוכאו באלימות על ידי המשטרה. מאות מפגינים נעצרו, הוכו ונחקרו בעינויים על ידי משטרת בלארוס ועל ידי הוועדה לביטחון המדינה. מקרים של אלימות משטרתית גונו על ידי ארצות הברית והאיחוד האירופי.
במהלך הבחירות לנשיאות בלארוס 2020 פרצו ההפגנות בבלארוס (2020–2021). מועמדי האופוזיציה, בהם ויקטור בבריקו, נעצרו ונמנע מהם להתמודד. מאות מפגינים לא-אלימים נעצרו והוטלו עליהם קנסות כבדים. חלקם נעצרו במעצר מנהלי ונחקרו בעינויים.
על אנשי ועדת הבחירות המרכזית הוטלו סנקציות בין-לאומיות.
מערכת המשפט

מערכת המשפט בבלארוס מאופיינת בשיעור הרשעה גבוה במיוחד. בשנת 2020 הסתיימו 99.7% מהתיקים הפליליים בהרשעה ורק 0.3% זוכו. שיעור זה נמשך כבר מספר שנים. מערכת המשפט מחמירה במיוחד כלפי אנשים המביעים את דעתם נגד הממשלה, בהם עיתונאים, פעילי זכויות אדם, ואזרחים המפרסמים הערות או בדיחות פוליטיות ברשתות החברתיות.
בלארוס היא המדינה היחידה באירופה שעדיין מונהג בה עונש מוות. הנידונים למוות מוצאים להורג בירייה.
בבלארוס אסירים פוליטיים רבים, רובם מתנגדי משטר. העצורים נחקרים בעינויים. עיתונאים רבים נחטפו בהיעלמות כפויה וכנראה נרצחו, בהם יורי זכרנקו, ויקטור גונצ'ר, אנטול קראסוסקי ודמיטרי זאוודסקי.
ביולי 2024 שחררה בלארוס חמישה אסירים פוליטיים. בבתי הכלא נותרו כ-1,400 אסירים פוליטיים, רבים מהם בתנאי כליאה ירודים ובמצב בריאותי קשה.
לפי דיווחי מחלקת המדינה של ארצות הברית, מערכת המשפט בבלארוס רוויה בשחיתות, חוסר יעילות ומעורבות פוליטית. רבים מורשעים בהאשמות שווא ממניעים פוליטיים, ומערכת המשפט הפלילי משמשת ככלי להשתקת ארגוני זכויות אדם באמצעות מעצרים מנהליים.
זכויות האדם > חופש העיתונות

משנת 2000 ואילך בלארוס מדורגת מתחת לכל שאר מדינות אירופה במדדי חופש העיתונות, מטעם ארגון עיתונאים ללא גבולות וארגונים נוספים. על פי דיווחי הארגונים, ממשלת לוקשנקו מצמצמת את חופש העיתונות, התקשורת הממלכתית כפופה לנשיא, וקיימת צנזורה כבדה על כלי התקשורת.
עיתונאים עצמאיים רבים נעצרו בשל עבודתם, בהם פאבל שרמט, שנרצח לאחר מכן באמצעות מכונית תופת. נעצרו גם עיתונאים שסיקרו את המחאות נגד הממשלה, והרשויות חסמו אתרי אינטרנט שהביעו תמיכה באופוזיציה.
זכויות האדם > חופש דת

רוב הפעילות הדתית בבלארוס היא של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. זרמים אחרים בנצרות, בהם נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית, נרדפים ומוגבלים על ידי השלטון ולא מורשים לערוך טקסים דתיים בפומבי.
יהודים ומוסלמים במדינה חווים אפליה ונמנעים מלערוך טקסי דת בפומבי.
בשנת 2023 דורגה בלארוס על ידי ארגון Freedom House בדרגה הנמוכה ביותר בנושא חופש דת.
זכויות האדם > חופש ההתאגדות

חופש ההתאגדות בבלארוס נמוך מאד. ארגונים בבלארוס התומכים בממשלה נרשמים אצל רשם העמותות, אך בקשותיהם של ארגוני אופוזיציה נדחות שוב ושוב. למשל, מפלגת הדמוקרטיה הנוצרית הבלארוסית נאלצה להגיש 7 פעמים בקשה לרישום עד שזו התקבלה.
החל מיולי 2021 פועל משרד המשפטים בבלארוס לסגירת ארגוני חברה אזרחית, ברובם ארגוני אופוזיציה (בהם החזית העממית (בלארוס)) וארגוני זכויות האדם. בתוך מספר חודשים נסגרו לפחות 270 ארגונים, בהם כל ארגוני זכויות האדם שפעלו במדינה. פעולה זו גונתה על ידי האיחוד האירופי.
ב-14 ביולי 2021 משטרת בלארוס ערכה חיפוש בבתי עובדי מרכז ויאסנה, ארגון זכויות אדם שהוקם על ידי פעילי אופוזיציה. אלס ביאליאצקי ופעילים נוספים נעצרו. ביאליאצקי הואשם בהעלמת מס ונדון ל-7 שנות מאסר. בשנת 2022 זכה ביאליאצקי בפרס נובל לשלום, יחד עם שני ארגוני זכויות אדם נוספים.
זכויות האדם > מחנות ריכוז למתנגדי השלטון

במהלך הבחירות לנשיאות בלארוס 2020 וההפגנות בבלארוס (2020–2021) נעצרו מעל ל-1,000 אסירים פוליטיים, ומספר מפגינים מתו כתוצאה מאלימות משטרתית. פעילי זכויות אדם מטעם האו"ם תיעדו 450 מקרים של עינויים, תקיפה פיזית, השפלה, אלימות מינית והגבלת גישה למים, מזון, סיוע רפואי ומוצרי היגיינה. באוגוסט 2020 הוקם בסלוצק מחנה ריכוז מוקף גדר תיל למתנגדי השלטון, אליו הועברו עצורים מכלא אוקרסטין. בינואר 2021 הציע שר הפנים של בלארוס לבנות מתקנים דומים נוספים.
זכויות האדם > זכויות עובדים

בשנת 2021 נכללה בלארוס ברשימת 10 המדינות הגרועות בעולם לעבוד בהן, בדו"ח של קונפדרציית איגודי העובדים הבין-לאומית. בין השאר דווח על דיכוי ועדי עובדים, מעצרים שרירותיים, ומקרים חמורים של מניעת גישה למערכת המשפט. גם ארגון העבודה הבין-לאומי מתח ביקורת דומה.
משנת 1999 מקשה הממשלה על פעילותם של ארגוני עובדים. הארגונים נאלצו לעבור מחדש תהליך רישום, ואלה שלא נרשמו – נסגרו. הוטלו מגבלות נוספות, בהן כמות מינימום של 500 עובדים רשומים בכל ארגון. כמו כן דיני העבודה שונו, והם מאפשרים לכל מעסיק לפטר מיד עובד שנעצר עקב מחאה פוליטית.
זכויות האדם > זכויות האישה

בשנת 2021 סגרה הממשלה את ארגון זכויות האישה הגדול ביותר במדינה, שבין השאר טיפל מדי שנה באלפי מקרים של אלימות במשפחה ואפליית נשים.
זכויות האדם > זכויות להט"ב

הומוסקסואליות חוקית בבלארוס משנת 1994, אך עדיין קיימת אפליה רבה כלפי הומוסקסואלים, ומתרחשים בה מקרי תקיפה ממניעי הומופוביה שאינם מטופלים על ידי הרשויות, מכיוון שאין חוק בבלארוס שבאמצעותו ניתן להרשיע אדם בפשע על רקע הומופוביה.
זכויות האדם > אנטישמיות

תחת שלטון לוקשנקו נהרסו מבנים יהודיים רבים בבלארוס, בהם בתי כנסת, מוסדות חינוך ובתי קברות יהודיים. על חורבות בית הקברות היהודי בגרודנו נבנה אצטדיון כדורגל.
במדינה מתפרסמת בגלוי ספרות אנטישמית, חלקה בשיתוף הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
אחד היועצים הקרובים ללוקשנקו נהג לפרסם לעיתים קרובות מאמרים וספרים אנטישמיים, ובמספר מקרים לוקשנקו עצמו העיר הערות אנטישמיות.
זכויות האדם > אפליה אתנית

אזור מערב בלארוס היה בעבר חלק מפולין, וכיום חיים בו כ-400,000 פולנים. האזור סופח לבלארוס לאחר מלחמת העולם השנייה. במדינה קיימת אפליה כלפי הפולנים, ורדיפה פוליטית של מנהיגיהם.
המיעוט הצועני במדינה סובל אף הוא מאפליה ומאלימות משטרתית.
באופן אירוני, דוברי בלארוסית מופלים בבלארוס. משנת 2000 בערך, הדיונים במוסדות הממשלתיים ובבתי המשפט מתנהלים בשפה הרוסית, ואנשים המשוחחים ביניהם בבלארוסית חשודים כמתנגדים לשלטון.
הערות שוליים

↑   ליזה רוזובסקי, יש מי שתוקע גול עצמי בספקטקל הציני של לוקאשנקו, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2021
↑  סוכנויות הידיעות, העינויים בכלא נחשפו על נייר טואלט מוברח: "המשטר מתעלל בי", באתר ynet, 16 באפריל 2024
↑  הפרות זכויות אדם חמורות בבלארוס, באתר אמנסטי אינטרנשיונל, ‏17 ביולי 2022
↑  ynet והסוכנויות, פרס נובל לשלום לפעיל זכויות אדם מבלארוס וארגוני זכויות אדם מרוסיה ואוקראינה, באתר ynet, 7 באוקטובר 2022
↑  עמית ולדמן, ‏פרס נובל לשלום לפעיל זכויות אדם מבלארוס וארגונים מרוסיה ומאוקראינה, באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2022
חזית דור בני מדבר

חזית דור בני-מדבר, (בפולנית: Mlodo Zydowski Front) הייתה תנועת הנוער הציוני בגטו לודז'. גטו לודז' הוקם ב 10 בדצמבר 1939 בעיר לודז' שבפולין.
בספטמבר 1939, הייתה בעיר אוכלוסייה של 672,000 בני אדם, יותר משליש מהם (כ-233,000) היו יהודים. מספר אסירים בשיא: 205,000.
חזית דור בני-מדבר

נוסדה ב-14 באוגוסט 1940 בידי אהרן יעקבסון, וגרעינה הורכב מבוגרי בית-ספר מקצועי יהודי בעלי השקפות ציוניות. המגמה המוצהרת של חדב"מ הייתה איחוד כל תנועות-הנוער הציוניות לשם ריכוז פעולות עזרה הדדית, חינוך והגנה מפני ההשפעות השליליות של הגטו. המצטרפים לא נדרשו לזנוח את השקפותיהם הפוליטיות, אלא לדחות את מימושן לאחר המלחמה. בתנועה היו כ-400 חברים, ובראשה עמדה תחילה מפקדה בת חמישה חברים. בשנת 1942 הצטרפו לחדב"מ בני-נוער שגורשו מעיירות הסביבה. הוחלפה המפקדה בהנהגה ובה נציגי השומר-הצעיר, 'גורדוניה', 'הנוער הציוני', 'התחייה' ובית"ר. ב-22 בספטמבר 1943 התאחדה חדב"מ עם 'הנוער הציוני', ושם התנועה הוסב ל'חזית הנוער הציוני'. אחרי האיחוד אורגן בחדב"מ גרעין של התנגדות בריכוזו של דב למברג. בנו של יעקב למברג שהיה היודנראט בגטו אחר. חדב"מ פעלה עד ימיו האחרונים של הגטו. חבר הנהגתה, רפאל זלבר, אף ניסה לאסוף את שרידי התנועה לאחר הגירוש לאושוויץ-בירקנאו, ושם ניהל עמהם פגישות עד לפיזורם בין המחנות השונים.
הקמת התנועה

בגטו לודז' היו שתי קבוצות: קבוצת נוער ציונית, שהיו החטיבה הגדולה ביותר ועוד קבוצת נוער שהתארגנו על בסיס רעיוני משותף אבל לא היו חברי תנועת נוער. את הקבוצה הציונית סימנו באותיות לטיניות ואת הקבוצה השנייה במספרים רומיים. בסוף קיץ 1940 חיו במרישין 24 קבוצות ציוניות ובהן כ-1000 חברים. החטיבה השנייה של בני נוער שישבה במרישין הייתה "קבוצות חקלאיות מספריות". בסך הכל היו 27 קבוצות חקלאיות "מספריות" ובהן כ-350 חברים.
כעבור זמן מה התאחדו קבוצות ציוניות אחדות מקרב הקבוצות המספריות והקימו תנועה חדשה, "חזית דור בני המדבר".
חברי הקיבוצים של תנועות הנוער הציוניות חשו עצמם עליונים מבחינה רעיונית ומוסרית על פני הקבוצה המספריות. הם האשימו את חברי הקבוצות המספריות בחוסר אחריות, בגנבות ובחיים לא מוסריים, כינו אותם "נוער הזהב". באחד הדיונים של ועד הקיבוצים התבטא אחד החברים: "...מדוע יש לצרף עוד 300 לבלוק שלנו? אנשים ללא רעיון, ללא עבר מפלגתי, עם פטפונים ובחורות על עקבים גבוהים!... לא, האלמנט הזה אינו חלוצי ואינו ניתן לחינוך". הדים למתח הזה
הגיעו גם לאוזניו של וומקובסקי, והוא זימן את נציגות הקבוצות המספריות לפגישה.
בפרוטוקול הישיבה מ-25 באוגוסט 1940 נכתב: "בפגישה עם הנשיא נודע לנו שהנשיא מודע לכל מה שקורה במרישין. יש לו מידע מדויק ומפורט. הוא חושב שהקבוצות המספריות הן אוסף של אלמנטים לא אחראים - אספסוף. במשך שיחה נכח במקום החבר זכריאש (ממנהגי בני עקיבא ונציגם בווער הקיבוצים)... שניא דיבר על ההשפעה הרעה שיש לקבוצות המספריות גם יל כמה קבוצות של האותיות. החבר הופמן נקרא לד"ר פוזננסקי לבירור עניין מכירת תפוחי אדמה על-ידי אחד הקבוצות, עניין שהשאיר רושם רע במחלקת האספקה.
ראשית דרכה

יוזם הרעיון היה אהרון יעקובסון, שלפני המלחמה היה פעיל בתנועת התחייה (ארגון שאיגד בתוכו את בוגרי תנועת הנוער הציוני). בגטו היה מראשי הנוער הציוני וחבר מטעמם בוועד הקיבוצים במרישין. הייתה לו אישיות כריזמטית והשפעתו על חברי התנועה הייתה רבה. הוא סבר שכל זמן שהמלחמה נמשכת והציבור היהודי שרוי במצוקה קשה, חייבות כל תנועות הנוער הציונית להתאחד ולפעול על בסיס המכנה המשותף ביניהן.
עשרות חברים הצטרפו לתנועה החדשה שהחלה בפעילותה בראשית אוגוסט 1940. חברי התנועה ביקשו להצטרף לחטיבה הציונית, אבל הקבוצות הציוניות דחו את הבקשה. יעקובסון פנה לאקזקוטיבה הציונית באמצע ספטמבר 1940, במכתבו כתב בין השאר:
"בזה אנו מודיעים שעל מרישין נוסדה אגודה ציונית "חזית דור בני המדבר" שמעמידה עליה אלו מטרות: א. אחדות הנוער הציוני. ב. גיוס של חברים חדשים אל המחנה הציוני. ג. חינוך ברוח האחדות הלאומי. כמורי דרך בעבודתנו יהיו לנו האישים הגדולים שביהדות ובציונות כמו : הרצל, ביאליק וטרומפלדור. במשך שישה שבועות של קיומנו ארגנו 130 חברים וחברות בחננו שהם בגיל 17–22 שנה. הנוער הזה נמסר תחת הפקודות של האחדות הציונית ותחת הממשלה שלה. האחדות הציונית היא לנו מופת שח עובדה משותפת וברוח זה חפצים אנו לעבוד. בשם 130 חברים מבקשים אנו שתספחו אותנו לאחדות הציונית הזעקה שלנו לא תישאר בודאי בלי תשובה. בברכת ציון הנגאלת".
יומן חזית דור בני מדבר

בתעודה נדירה הנקראת "יומן הנוער הציוני חזית דור בני מדבר" שמוצאה גם הוא מגטו לודז' ניתן למצוא פעולות של חזית דור בני מדבר שהתרחשו בין ה־30 באוגוסט 1941 ל 1 באוקטובר 1943. ביומן כל יום צוין בתאריך הלועזי וה העברי ובו תיאור קורות היום בשלושה עד ארבעה משפטים קצרים. למשל:
"כ"ב באלול, 14.9.1941, יום ראשון, אספת פלוגת ה'שלשלת'. 10 נוכחים. סוניה ו.: השירה הארצישראלית המודרנית. יום השנה של דוד וולפסון ז"ל, הנשיא השני של ההסתדרות הציונית".
ברשימות של שנת 1942 ישנן עדויות ברורות, אם כי קצרות, למצבם הטראגי ולאירועים הנוראים שעברו על יהודי גטו לודז'. בשנת 1942, התמותה בגטו הגיעה לשיאה. ב 1.1.1942 היו בגטו 150,000 יהודים. מהם נשלחו לעבודות שונות לגרמניה 18,338, ו
- 70,877 גורשו ולא חזרו. מ -73,766 שנותרו בגטו, מתו בעיקר ממחלות ורעב 18,020.
מ 17.4.1942 ואילך אין למעשה עוד רשימות יומיות על פעולות, אלא סיכומים חודשיים על המצב בגטו, שהם מלאי תוגה וצער אך עם זה מלאי אמונה בעתיד בארץ האבות. משלושת החודשים מאי יוני יולי 1942 נשארה רק רשימה אחת המעידה על המצב הקודר. כך כותב בעל היומן: "הפסקה מוחלטת בעבודתנו. נדמה היה שהכל מתפרק וילך לאבדון. אולם חודש יולי שוב מעורר אותנו. ושוב מעיר אותנו עם השחר ליום של עבודה ומעשה". שיפור מסוים חל רק בסוף השנה.
ברשימת נובמבר-דצמבר 1942 כתוב: "העבודה מתחילה מחדש. כל שבוע אסיפות כלליות ושיחות. ארוחת ערב חגיגית משותפת בחנוכה. פעולה מאומצת של עזרה הדדית והחזרת שיווי המשקל הנפשי לאנשים". ב 12.7.1943 הוחלט לחדש את ניהול היומן בצורתו הקודמת. חידוש הרשימות היומיות כפי שזה היה עד 17.4.1942 והחל מאותו תאריך מופיעות שוב רשימות יומיות עד ה 30.9.1943. הרשימות ממחציתה השנייה של 1943 הן אספקלריה למצב שהתהווה באותה תקופה בגטו. רומקובסקי הצליח להוליך שולל ולשכנע את תושבי הגטו כי רווח והצלה ימצאו בעבודה פרודוקטיבית בבתי מלאה לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני. רוב הרשימות מוקדשות לבעיות משקיות, ארגוניות ובעיקר אידאולוגיות. ועוד נימה אחת אופיינית היא ברשימות האלה והיא: הנטייה לאיחוד בעבודה ארגונית תרבותית, ואף נימה של איחוד אידאולוגי. ביום 22.9.1943, רביעי, כ"ב באלול, רושם בעל היומן באותיות גדולות: "חתימה חגיגית של הסכם האיחוד בין, 'חזית דור בני מדבר' ו'הנוער הציוני א' לתנועה אחת: 'חזית הנוער הציוני' על ידי הנהגת 'חזית דור בני מדבק' ונציגי הנוער הציוני א".
הערות שוליים

↑  ארגון יוצאי זדונסקה וולה, דר למברג, באתר ארגון יוצאי זדונסקה וולה
1 2  אריה באומינגר, גדעון גרייף (ע), משואה: קובץ שנתי לתודעת השואה והגבורה., כרך כ"ד, אתר יד ושם: משואה המכון ללימודי השואה, קיבוץ תל יצחק., 1996, עמ' 251
1 2  מיכל אונגר, זהבה כנען (ע), לודז' אחרון הגטאות בפולין, אתר יד ושם: יד ושם, 2005, עמ' 404
1 2  מיכל אונגר, זהבה כנען (ע), לודז' אחרון הגטאות בפולין, אתר יד ושם: יד ושם, 2005, עמ' 406
↑  אריה באומינגר, גדעון גרייף (ע), משואה: קובץ שנתי לתודעת השואה והגבורה., כרך כ"ד, אתר יד ושם: משואה המכון ללימודי השואה, קיבוץ תל יצחק, 1996, עמ' 252
↑  אריה באומינגר, גדעון גרייף (ע), משואה: קובץ שנתי לתודעת השואה והגבורה., כרך כ"ד, אתר יד ושם: משואה המכון ללימודי שואה, קיבוץ תל יצחק., 1996, עמ' 253
חגית שחל

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בת 74 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה החופשית 
 תחום יצירה:  ציור 
 www.hagitshahal.com
 
חגית שחל (נולדה בתל אביב ב-1950) היא ציירת ואמנית הדפס ישראלית.