stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידה 707
מלחמת יום הכיפורים > ניסיון לחילוץ אנשי מוצב המזח

מוצב המזח שהיה בפתחה הדרומי של תעלת סואץ, נשאר בידי צה"ל כאשר הוא מוקף על ידי כוחות מצריים שחצו את התעלה. במקום היו 42 איש, מחציתם פצועים וחלקם הרוגים. ניסיונות חילוץ יבשתי לא צלחו. המטכ"ל פנה לחיל הים לבצע חילוץ על ידי שייטת 13. יחידת שייטת 13 שנמצאה בשארם א-שייח' יועדה לביצוע תקיפת כלי שיט מצריים בערדקה. מפקד חיל הים החליט להטיל את המשימה על דב בר ויחידה 707.
ב-11 באוקטובר 1973 נקרא דב בר, שהיה באבו זנימה, להגיע לשארם א-שייח' ואלוף בוצר הטיל עליו ”משימה תפורה בדיוק בשבילך”, אך לא פירט מהי. נמסר לו כי כוח היחידה קיבל הוראה והוא מועבר לראס סודר. בר הוטס והורד בשדה התעופה שהיה ריק מאדם. לאחר המתנה הגיע מסוק ואתו אל"ם חיים בנימיני מפיקוד דרום ורס"ן חנינא עמישב קצין האג"מ של שייטת 13, שמסרו לבר את משימת החילוץ ממוצב המזח. בנימיני הציג מפות ותדרך, ומסר שהמוצב יקבל את ההודעה על החילוץ ברגע האחרון.
דב בר, שהכיר היטב את מוצב המזח מתקופת ההכנות לפשיטה על האי גרין, לא היה שלם עם המשימה. שני חופי המפרץ היו בידי המצרים ובר לא ראה דרך להגיע ליעד בהסתר מתצפיות המצרים מכל הכיוונים. בר התקשר פעמיים למפקד חיל הים האלוף בנימין תלם ואמר לו שהמשמעות ”תהיה אבדות רבות לכוחותינו”. תשובת תלם הייתה ”זו משימה חשובה לעם ישראל עלו ותצליחו”.
יחידת חיל הים בראס סודר פונתה יומיים קודם בהוראת פיקוד דרום מחשש שתיפול בידי המצרים. הקשר עם מפקד חיל הים נעשה מהחפ"ק של אל"ם עוזי יאירי, מפקד חטיבת הצנחנים. יאירי שמע את הדברים והבין את ההתלבטות ואמר לדב בר ”תצא לים, תראה מה יקרה ותחליט”. עמי אילון, שהגיע לראס סודר עם זוג דבורים, שוחח עם דב בר על חוסר הסיכוי להצלחה. תשובתו של דב בר הייתה ”יש רגעים במלחמה שצריך לעשות את מה שהמפקדים מחליטים, גם אם ברור לך שאתה עלול לשלם במחיר החיים שלך ושל חייליך”! איילון הבטיח לעקוב ולסייע בהכוונה ובכל מה שיהיה ביכולתו.
הכוח, שכלל 18 לוחמים בשש סירות גומי בפיקודו של דב בר, יצא בליל ה-11 באוקטובר מראס סודר, וזוג דבורים בפיקוד עמי אילון הפליגו בליווי מרחוק.
הים היה חלק והירח מלא. הכוח התגלה למצרים במכ"ם כבר במחצית הדרך. נפתחה אש מדויקת מסוללת תותחי 130 מ"מ בראס מחג'רה בצדו המערבי של מפרץ סואץ. לאחר כשעה של ניסיונות התחמקות מנפילות קרובות ופציעה של אחד הלוחמים, הודיע בר לחפ"ק הפיקוד כי לא ניתן להמשיך והכוח נסוג. חיילי צה"ל הנצורים במוצב המזח נכנעו ונפלו בשבי.
בראיון שנתן דב בר שנים מאוחר יותר, אמר: ”היה מבצע שבסוף לא ביצעתי . שלא כמו באי גרין שסיכויי ההצלחה היו 50-50, שם זה היה 100% כשלון. להוביל חברה כצאן לטבח. אמרו לי 'כל עם ישראל מאחוריך' הסתכלתי לאחור ולא היה שם כלום.”
מלחמת יום הכיפורים > אבטחת גשרי הצליחה בסואץ

יחידות הצליחה של חיל ההנדסה פעלו במשימות צליחת הסער והקימו יחידות משלהן שכללו סירות גומי ודוברות מושטות מסוגים שונים. אנשי יחידה 707 שיתפו פעולה עם לוחמי חיל ההנדסה וסייעו להם בהדרכה ובידע. הגשר היה ממוקם כ-200 מטר מצפון לאגמים. צה"ל הצליח לחצות לצד המצרי בעזרת הכלים האמפיביים שעמדו לרשותו ובעזרת דוברות עליהן הועמסו טנקים. בשלב הקמת הגשר על התעלה התעורר חשש שהמצרים ישלחו צוללים או ישיטו מטענים צפים, כדי לפוצץ את הגשר. לוחמי 707 הגיעו לאזור מצוידים בציוד צלילה מלא, במאות מטענים נגד צוללים ובסירות גומי. בשעת הגעת הצוללים לשטח החלה הפגזה כבדה של קטיושות, תותחים ומרגמות.
עם סיום המהלך הראשון היו בצד המצרי כ-30 טנקים ללא גב לוגיסטי. פיקוד דרום פנה לחיל הים וביקש לוחמים כדי לאבטח את הצד הישראלי של המעבר, שמהר מאוד זכה לשם חצר מוות.
כוח מיחידה 707 הצטרף ליחידות הלוחמות בחציית התעלה. המשימה הייתה לאבטח את הגשרים שהוקמו על התעלה מפני מטענים צפים. מפקד הכוח בתעלה היה שאול סלע ועמו שמואל שרון. הצוללים פינו גופות חיילים מצריים שנתקעו בגשרים וסייעו בחילוץ טנקים ששקעו למים, צללו וחיברו כבלי הרמה. דב בר הגיע לשטח. כוח השריון של דן שומרון נועד לנוע דרומה בצדה המצרי של התעלה ושומרון ביקש לצרף אליו כמה לוחמים מ-707 כדי לסייע להם במעברי מים.
מלחמת יום הכיפורים > מבצע הכבדה - חבלה בתקשורת בין סוריה מצרים

חלק מהיחידה שנשאר בבסיס הקבע בנמל חיפה ביצע פעילות חבלה בקווים התת-מימיים העוברים בים התיכון, המבצע נקרה מבצע הכבדה. הייתה זאת יזמת המודיעין הימי לשבש את התקשורת בין הפיקוד העליון של מצרים וסוריה. ב-17 באוקטובר 1973 הפליגו צוללים מיחידה 707 למשימה בזוג דבורים. מפקד הפעולה היה סא"ל ישראל לשם, מפקד שייטת 7. הצוללים בפיקוד יהודה גושן איתרו שני מתקני תקשורת בים מול ביירות ופגעו בהם. התקשורת בין מצרים וסוריה עברה להיות אלחוטית, לשביעות רצונם של בקרי מודיעין אותות באמ"ן.
מלחמת יום הכיפורים > מערבית לתעלת סואץ

הלוחמים שצורפו ליחידות צה"ל שפעלו ממערב לתעלה היו מעורבים בלחימה. בליל 23 באוקטובר-24 באוקטובר 1973 ביצע כוח בן 10 לוחמים בפיקוד סרן שמואל שרון, יחד עם סיירת חרוב בפיקוד רס"ן חיים אורן, סיור אלים במבואות העיר סואץ, במטרה להשתלט על גשר שאפשר העברת כוחות לארמייה השלישית. הכוח התקדם תוך כדי לחימה לאורך הלילה ופגע בעשרות חיילים מצריים. עם שחר, בהיתקלות עם מארב מצרי נגרמו נפגעים רבים לכוח הישראלי ובהם רס"ל גיל שליו מהיחידה. לאחר ההיתקלות הוטל על כוח שרון לחלץ את הפצועים לבית חולים צבאי, שפעל בשדה התעופה פאיד. הכוח, שנע בשני נגמ"שי שלל וללא מודיעין על מיקום הכוחות, חצה מערך גדודי מצרי. המצרים לא שיערו שעל הנגמ"שים שנראו מצרים נעים חיילים ישראלים וכך הגיע הכוח בשלום לבית החולים.
מלחמת יום הכיפורים > הכנות לפשיטה בחוף השרטון המזרחי ליד פורט פואד

צה"ל תכנן לפשוט מהים על רצועת החוף מזרחית לפורט פואד בצפון מערב סיני. הורכב כוח סירות גומי מאנשי שייטת 13, צנחנים ולוחמים מיחידה 707. החוף היה מוגן בתותחים והמשימה הייתה מסוכנת ביותר. הפשיטה בוטלה בסופו של דבר בהכרזת הפסקת האש.
מלחמת יום הכיפורים > לאחר מלחמת יום הכיפורים

בעת הפסקת האש היו לוחמי 707 מפוזרים לכל אורך חזית התעלה, משני צדיה. כמה מהם צורפו לכוחות היבשה ופעלו עמם בכל הגזרה. לוחמים נוספים הוצבו בכל בסיסי חיל הים. בכל בסיס הוצבה חוליית לוחמים שעסקו בבדיקת תחתיות של כלי שיט ובבסיסי חיל האוויר שהו חוליות של צוללים שנועדו להצטרף למסוקים במקרה של צורך בחילוץ ימי.
חיל הים באגם המר – בוצע סיור אוויר ואותר מקום מתאים להקמת בסיס ימי. כך הוקם בסיס 5533 – בסיס חיל הים בפאנרה. בימי הפסקת האש הראשונים הוטסו לאזור כ-30 מלוחמי 707 עם סירות גומי. עם ארבע ספינות מדגם "יתוש" הם החלו לבצע סיורי נוכחות באגם כשהם מניפים דגלי ישראל גדולים. בתחילת נובמבר ובדצמבר 1973 בוצעו מארבים רצופים בהם שולבו לוחמי 707 ושייטת 13 למניעת אספקה מחטיבה מצרית בדרום האגם המר שהייתה מנותקת מהארמייה השלישית הנצורה. המצרים ניסו לעבור את האגם עם כלי רכב אמפיביים ועם דוברות להעברת אספקה לנצורים. המארבים איתרו לעיתים את ניסיונות המעבר והתפתחו חילופי אש עזים.
אבטחה תת-מימית בהפלגות ארוכות – לאחר המלחמה נערך חיל הים להעביר ספינות סער סביב אפריקה לבסיס מרחב שלמה שהיה בשארם א-שייח'. לכל הפלגה כזו צורפה חוליית צוללים מהיחידה. בהפלגה הראשונה (מבצע מוניטין), ב-19 במרץ 1974, לאחר שהספינות יצאו מנמל דרבן לכיוון צפון, הים רגש לאחר סערה והיה בצבע אפור חום. עצמים רבים נראו צפים, כגון בולי עץ וארגזים. בשעה 19:25 התלפף חבל בקוטר 22 מ"מ על אחד מצירי המדחפים של אח"י רשף והחלו רעידות. הספינות התקרבו לחוף ועגנו במפרץ לוציה. במשך ארבעה ימים נעשו עבודות על ידי הצוללים, שהופסקו מדי פעם בגלל נוכחות כרישים סקרנים. בהפגנת רמת ימאות גבוהה, תושייה וכושר אלתור, הוסר אחד המדחפים מהציר ואח"י רשף חזרה להפליג תוך מגבלות מועטות. בהפלגות הבאות (מבצע בציר ענבים ומבצע יופי), עסקו הצוללים בביקורת תת-מימית בעת העגינה בנמלים, אך לא אירועים חריגים.
מלחמת יום הכיפורים > גלריה

לוחמים של יחידה 707 ממתינים במדבר סיני, מלחמת ההתשה.
לוחמי יחידה 707 ערוכים לקראת פעולה בחוף סיני
תצפית לחוף האויב לפני יציאה מהים.
שיט בין האניות התקועות באגם המר בתעלת סואץ אוקטובר 1973.
לוחם יחידה 707 פטר ורד משייט במימי האגם המר בין האוניות העוגנות.
מערך סירות הגומי בחוף סיני ב-21 באוקטובר 1973 לקראת הפשיטה על חוף השרטון המזרחי בפורט פואד, שבוטלה עקב כניסת הפסקת האש.
ביקור המודיעין הימי בגשר הצנע על תעלת סואץ, שאובטח במים על ידי לוחמי יחידה 707.
חילוץ טנק ששקע בתעלת סואץ בעת המעבר בתעלה.
עבודת צוללים לבדיקת מקשרים מתחת למבנה ימי במפרץ סואץ.
שייטים מאבטחים גדר נגד צוללים באגם המר, 1973.
עבודה תת-מימית ברשת הגנה נגד חדירת צוללים.
מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם מצמיד את סרט אות מלחמת יום הכיפורים לדגל היחידה.
אורחים ביחידה

במשך השנים נעשתה יחידה 707 מוקד משיכה לאורחים חשובים. מיקומה בנמל חיפה והיכולת להדגים בשטח קטן נושאי ים וצלילה יצרו אטרקציה לאורחים. מפקדי חיל הים נהגו להביא ליחידה אורחים חשובים
שר הביטחון משה דיין (שלישי מימין) בעת ביקור ביחידה 707 יחד עם גב' גולדה מאיר (קיצונית מימין עם הגב למצלמה). משמאל – סרן עמי אילון ומפקד חיל הים אלוף אברהם בוצר, 1971.
אלוף אברהם בוצר ומפקד יחידה 707 שאול סלע (עם גבו למצלמה), מארחים בביקור במעגן הסטי"לים בסיס חיפה את נשיא המדינה זלמן שזר והרמטכ"ל רא"ל חיים בר-לב, 1969.
דב שפיר ושאול סלע במסיבה בבסיס חיפה עם מלכה לוינסון – מרכזת אימוץ יחידות חיל הים בוועד למען החייל.
הווי היחידה

תנאי השירות המיוחדים ביחידה הבנויה על מעט לוחמים שהיו פרושים הרחק ממרכזי האוכלוסייה גרמו להתפתחות הווי מיוחד. דיג תת-מימי, שנחשב לאימון כושר, הניב מדי פעם שלל ערב לחיך. צריף הצוללים בשארם א-שייח' זכה לתשומת לב מפקדת הזירה וסגן המז"ר חיים שקד הוציא פקודה מיוחדת לזמני אירוח בנות בצריף. התמודדות עם התנאים הספרטניים בבסיס פנארה יצרו הווי מיוחד לאגם המר.
תדרוך לפני יציאה לתרגיל שחיה בים על שובר הגלים בבסיס הקבע.
שמירת כושר צלילה בדיג תת-מימי.
במהלך קורס הצלילה גם דיג תת-מימי.
סעודת הימאים המפקחים על האגם המר בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
היתרונות של צריף הצוללים בשארם א-שייח' בקרבה ליצורי הים.
מפקדים > מפקדים בשלב האיחוד

לאחר שנתקבלה ההחלטה לאחד את יחידה 707 עם שייטת 13 במסגרת "יחידת לוחמה זעירה ימית", עזב דב בר לשייטת ספינות הטילים וסרן אמנון אשל מונה כמפקד. אשל לא ראה עתיד בשירות והשתחרר. התפקיד נמסר לרס"ן יהודה גושן, שלאחר מספר חודשים עבר לתפקיד קצין האג"ם של שייטת 13.
רס"ן (מיל') נדב סלע – שחזר משליחות אבטחת אניות באירופה, זומן לשירות מילואים כמפקד היחידה. סלע, שהיה מחוץ ליחידה וחזר, ראה את הכוונה לאחד את היחידה עם השייטת והבהיר בפני אל"ם צבי גבעתי, מפקד 'יחידת לוחמה זעירה', שהצלחת האיחוד מחייבת העברת כל האנשים והציוד לבסיס השייטת בעתלית. גבעתי אישר וסלע העביר את היחידה לעתלית. בתום תקופת המילואים נדרש סלע לחזור לשירות קבע. הוא הודיע שהוא מבקש אופק שירות ונעשה קצין אמל"ח בשייטת 13.
רס"ן דני אבינון – יוצאי היחידה שנשארו לביצוע עבודות תת-מימיות נקראו "היחידה המקצועית" בפיקודו של אבינון. הוא היה איש שייטת 13 שחזר אליה לאחר מספר שנים בתפקיד מפקד "יחידת הניסויים החיילית". אבינון יצא במשלחת לארצות הברית לחפש פתרונות לצלילה עמוקה. כאשר שבה המשלחת הציג אבינון את מסקנותיו לפיהן היחידה המקצועית חייבת לצאת מהשייטת. על רקע זה נוצר חוסר הרמוניה עם מפקד השייטת, סא"ל גדי שפי, ואבינון עזב את היחידה.
סרן גיורא נדיב – שהיה סגן מפקד "היחידה המקצועית", קיבל בשנת 1980 את המשימה להקים ממנה את ילת"ם.
מפקדים > גלריה

מפקד היחידה סגן מיכאל הדני נוהג בנחתת הצוללים, לקראת קבלת אורחים בנמל חיפה, 1964.
סגן מיכאל הדני בהכנה לירידה למים לבדיקת הקרקעית במהלך עבודות הבנייה בנמל אשדוד, 1965.
סא"ל שאול סלע מעביר את הפיקוד על יחידה 707 לרס"ן דב בר. אות התמנון בצד שמאל אות העטלף עובר לצד ימין, 1972.
מפקד היחידה הנכנס דב בר נפרד מהמפקד היוצא שאול סלע עם מסירת ההגה המסורתי, מרץ 1973.
נדב סלע תמונה משנת 1964
סגן אמי אשל.
אל"ם מיל' שאול סלע במפגש ותיקי יחידה 707 ב-2006.
הערכה לפעילות היחידה

כמעט מעת הקמתה קיבלה היחידה הבעת הערכה ממפקדים שהעריכו את המקצועיות והמסירות שגילו הצוללים לוחמים.
על מציאת נשק גנוב – ב-22 ביוני 1964, לאחר שצוללי היחידה מצאו נשק גנוב שנזרק לים מול נהריה, כתב רב פקד בראנטלג מפקד נפת עכו של משטרת ישראל למפקד בסיס נמל חיפה: ”...המסירות, הכושר וההתלהבות של אנשיכם בפעולה מסובכת כזאת, ...עוררו התפעלות והערצה בכל אלה שנוכחו בשעת פעולתכם”.
על העברת מכשולי מים – ב-19 במאי 1965, לאחר שבוע ימים בו סייעו לוחמי היחידה בהעברת אנשי חי"ר את הירדן, כתב סא"ל אריה גולן, מפקד הנדסה פיקוד הצפון: ”...קיבלנו מיחידתך קבוצת צוללים בפיקודו של רס"ר שלמה לוי, לסיוע בביצוע משימה בירדן. הצוללים עשו את עבודתם במסירות ובאיכות גבוהה ועזרו לנו רבות בביצוע משימתנו”.
על שחרור מדחף המשחתת – ב-28 בנובמבר 1965 כתב צבי וינברג, מפקד המשחתת אח"י יפו (ק-42): ”...ביקשנו עזרת חולייתך להוצאת כבל ממדחף ימי של האנייה. אחרי מאמצים רבים הצלחנו... אני רוצה להביע את הערכתי לחולייתך ובמיוחד לרס"ר לוי שלמה על היעילות והמסירות שהפגינו אנשיך בעת עבודתם”.
על עבודת צלילה ופיצוצים בבניית נמל אשדוד – ב-4 בפברואר 1966 כתב המנהל הכללי של רשות הנמלים חיים לסקוב למפקד חיל הים מכתב הערכה בו ציין כי הצוללים עבדו ללא לאות וללא התחשבות במזג האוויר והשיגו את המשימה בצורה הטובה ביותר. במכתב צוינו שמותיהם של סרן דנינו, סמ"ר אדם קוצר וסמ"ר עמנואל מאיר מהיחידה.
באותו נושא הוסיף מפקד חיל הים שלמה אראל ושיבח את יחידה 707 על העבודה רבת הכישרון שהושקעה בביצוע העבודות בנמל אשדוד.
על ביצוע בדיקות חופי נחיתה – ב-17 באפריל 1970 כתב מפקד חיל הים האלוף אברהם בוצר מכתב הערכה למפקד יחידה 707, רס"ן שאול סלע: ”עם הסיום המוצלח של הסיור קבל נא את הערכתי על אופן בצוע המשימה. ...ההכנות למבצע היו יסודיות והמבצעים הוכנו כראוי תוך התחשבות בגורמים המשפיעים ולימוד יסודי של השטח... נא מסור הערכתי ליחידתך ולפקודיך אשר לקחו חלק במבצע ותרמו חלקם להשגתן השלמה של המשימות אשר הוטלו”.
הערכה לפעילות היחידה > ציונים לשבח אישיים

הרמטכ"ל מרדכי גור העניק את צל"ש הרמטכ"ל לשני לוחמי יחידת 707, סמ"ר איתמר שחם וסרן יוסי דר, על פעילותם בחילוץ משאית תחמושת בוערת ב"חצר מוות" והרחקתה מהמקום וכן בגין צלילה בתעלת סואץ במהלך הפגזה מצרית במלחמת יום הכיפורים.
אזרח עובד צה"ל משה ריינר זכה לציון לשבח ממפקד חיל הים אלוף בנימין תלם על תחזוקה טכנית של ציוד הצלילה ללוחמים במלחמת יום הכיפורים.
אבדות והנצחה

.
נוהלי העבודה הנכונים וההקפדה על בטיחות בצלילה הוכיחו את נחיצותם. למרות השתתפות בפעולות נוכח אויב וביצוע עבודות ימית מסוכנות, היו יחסית מעט נפגעים.
במהלך קיום היחידה אירעו תאונות ופגיעות שונות - תאונת צלילה שנבעה מירידה לבדיקת תחתית למכלית באילת ללא כמות מספיקה של אוויר במכלי הצלילה, קטיעת רגל ללוחם שהפעיל מנוע חיצון במצב משולב, צולל שנפגע קלות במעגן הקבע מפיצוץ לבנת חבלה שנזרקה למים בעת שאסף דגים מפיצוץ קודם ונפגעים כתוצאה מהתהפכות טנדר בנסיעה בכביש משובש בסיני.
עליה על מוקש – ב-11 בספטמבר 1967, בעת ביצוע בדיקת עבירות לרכב אמפיבי באגם תמסח בסיני, נפצעו סגן יואל פלג ורס"ן ישראל לשם בפיצוץ מוקש. הפצועים חולצו על ידי הלוחמים והועברו לבית החולים בבאר שבע.
אבדות והנצחה > חללים

רס"ל גיל שליו – במהלך קרב העיר סואץ ביום 24 באוקטובר 1973 נכנס לעיר סואץ כוח צנחנים, שאליו צורפו לוחמים מיחידה 707. אחד הזחל"מים נפגע פגיעה ישירה מפגז וכל האנשים שהיו בו נהרגו, בהם לוחם היחידה גיל שליו.
סמ"ר עמי שנון – ב-4 באוקטובר 1975, במהלך טיול בסיני שלא בתפקיד, ירד עמי שנון לצלילה ב'מרסה בריכה' ממנה לא שב וגופתו לא נמצאה.
הנצחה – הנצחת חללי יחידה 707 נעשית במשותף עם חללי שייטת 13 בחדר ההנצחה היחידתי.
מיזוג עם שייטת 13

לאחר מלחמת יום הכיפורים החליט מפקד חיל הים, אלוף בנימין תלם, למזג את יחידה 707 עם שייטת 13. השילוב נעשה בשני צעדים. בתחילת שנת 1974 הוקמה "יחידת לוחמה זעירה ימית" בפיקודו של אל"ם צבי גבעתי. יחידה 707 המשיכה לפעול כיחידת פשיטה ימית בפיקודו של סא"ל דב בר ושייטת 13 פעלה בפיקודו של סא"ל גדי שפי.
ביוני 1976 נקבע שהיחידה תשולב בשייטת 13. הסיבות העיקריות היו: יעילות בשימוש בכוח האדם וגיבוש תורת קרב אחידה לצוללים לוחמים; אחידות באמצעי הלחימה ויעול בניצול אמצעי התחזוקה המיועדים לו; הקמת כוח פשיטה ימי גדול בעל רמה גבוהה והכשרה אחידה; קיום מערכת פיקוד ושירותי מנהלה חסכונית; חיסול מתחים בין היחידות ופתיחת אפשרויות קידום רבות יותר ללוחמי היחידה וקציניה.
המועד הרשמי למיזוג נקבע ל-15 ביולי 1976. הייתה זו החלטה פיקודית שנבעה משיקולים ארגוניים. הלוחמים בשתי היחידות לא התלהבו מהמיזוג ומשמעותו הייתה ביטול סמל היחידה של "כנפי התמנון". הפעולות שננקטו היו פרסום פקודת ארגון חדשה, הוספת שלב גבוה יותר למקצוע – 12 – "לוחם צולל", העברת קורסי הסבה לאנשי היחידה, שינויים בתקני הציוד הייעודי ללחימה וצלילה, והגדרה מחודשת לבסיס בנמל חיפה כבסיס קדמי של שייטת 13. מתקני היחידה בשובר הגלים הקטן של נמל חיפה שימשו את שייטת 13 כבסיס קדמי שנקרא "אלבה" וגם "בסיס תמנון".
קציני יחידה 707 תפסו תפקידי מפתח בכל המחלקות בשייטת 13: מבצעים, אמצעי לחימה, תורת לחימה, בית הספר ללוחמים, לוחמה זעירה, חבלה וצוות פיתוח. מספר לוחמים עברו הסבה ליחידות הלחימה של שייטת 13. לוחמים מ-707 שלא רצו לעבור לשייטת 13, הוצבו לבסיסי החיל כצוללים לביצוע סריקות תחתית עד שחרורם.
מרבית אנשי היחידה התאימו עצמם למצב החדש וכמעט כל אחד מצא את מקומו. במהלך המיזוג לשייטת 13 אבדו יכולות מקצועיות שהיו ביחידה 707 כמו ההתמחות בחיפוש חפצים מתחת למים, הפעלת סירות גומי במצבי ים שונים. הדבר הגיע לידי קיצוניות כאשר בציוות משימות פשיטה מהים על בסיסי מחבלים בלבנון החליט הרמטכ"ל רפאל איתן שלוחמי שייטת 13 ישיטו את הכוח הפושט (משימה שיחידה 707 הייתה מבצעת על הצד הטוב ביותר), והפעולה הקרבית תיעשה על ידי יחידת צנחנים. מפקד השייטת גדי שפי סבר שלוחמי השייטת צריכים לבצע את הפשיטה כולה. על רקע זה נוצרה עוינות בין הרמטכ"ל למש"ט ושפי החליט לקצר את תקופת פיקודו. מאידך עלה שוב הצורך להפריד בין פעילות הקומנדו הימי לפעילות עבודות תחזוקה בצלילה מקצועית. על בסיס גרעין יוצאי 707 שהיוו את היחידה המקצועית הוקמה בשנת 1980 היחידה למשימות תת-מימיות – "ילת"ם".
קריאה נוספת

קובי כתב, יחידת החבלה הימית מימי המלחמה, 'בין גלים' ביטאון חיילי חיל הים, חוברת דצמבר 1973 ע' 6–7.
צבי אלוש, שומרי הראש של הספינות. במחנה, 8 ביוני 1977.
מייק אלדר, שייטת 13 – סיפורו של הקומנדו הימי. ספרית מעריב, תל אביב, 1993.
מייק אלדר, שייטת 11 – הקרב על הצל"ש. הד ארצי ספרית מעריב, אור יהודה, 1996.
מייק אלדר, יחידה 707, חוד החנית, שעשו הכל, יכלו לכל, ונעלמו – מדוע?, 2014, (טרם פורסם).
ג'ורג' גולני, סיפור חיים, עמ' 43–49, הוצאת יד שרה, 2016.
שאול סלע, יחידה 707 – טיוטה לכתיבת היסטוריה, מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 1972.
צולל הגנתי, מערכות ים, חוברת 95, ספטמבר 1969.
צוללים בנמלי ישראל – פרסום ראשון, במחנה, 13 באוגוסט 1968.
קובי – כתב בין גלים, סיפורי יחידת החבלה הימית מימי המלחמה, בין גלים, דצמבר 1973, עמודים 6–.7
אלי שחף, הצוללים חיכו למוקשים – בדיקות תחתית, מערכות ים, חוברת 85, עמ' 47–48.
צבי שנער, רס"ר ג'ורג' גולני – מפלצת מתחת למים, במחנה, מרץ 1965.
ג'ון הרט

| --- | --- |

ג'ון הרט בשנת 2015
 לידה:  22 בינואר 1940 צ'סטרפילד, דרבישייר, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פטירה:  25 בינואר 2017 (בגיל 77) נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Vincent Hurt 
 סוגה מועדפת:  קומדיה שייקספירית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1962–2017 (כ־55 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1962)  בית הספר לאמנות סנט מרטין  סט. מרטינ'ס סקול אוף ארט  St Michael's Preparatory School, Otford  Lincoln Christ's Hospital School 
 בן או בת זוג:  Annette Robertson (1962–1964) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (11 ביוני 2004)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (1976)  פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (1979)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1981)  פרס הקולנוע הבריטי העצמאי - פרס ריצ'רד האריס (2003)  פרס באפט"א לתרומה בריטית משמעותית לקונלוע (2012)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר (1976)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (1978)  Knight Bachelor (31 בדצמבר 2014)  פרס גלובוס הזהב 
 http://johnhurt.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
סר ג'ון וינסנט הרט (באנגלית: John Vincent Hurt;‏ 22 בינואר 1940 – 25 בינואר 2017) היה שחקן קולנוע בריטי זוכה 3 פרס באפט"א ומועמד ל-2 פרסי אוסקר, והיה חבר במסדר האימפריה הבריטית. נמנה עם שחקני האופי הידועים והמבוקשים ביותר בבריטניה. במהלך הקריירה המגוונת שלו, שהחלה עוד בשנות השישים של המאה העשרים, גילם באופן מהימן תפקידי אופי רבים, רבים מהם מבוססים על דמויות היסטוריות.
ביוגרפיה

הרט נולד בצ'סטרפילד, דרבישייר אנגליה לפיליס, שחקנית חובבת וארנולד הרברט הרט, כומר.
למד אמנות בבית הספר לאמנויות "סנט מרטין", אולם ב-1962 פנה למשחק. הופיע עם ה"רויאל שייקספיר קומפני" ולמד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). במשך שנים היה אלכוהוליסט, אולם נגמל עם חלוף הזמן.
קריירה > קריירה קולנועית

תפקידו הקולנועי הראשון, משנת 1962, היה בסרט "הפראיים והנכונים",
אולם את דמותו המרכזית הראשונה גילם בסרט "אדם לכל עת", כריצ'רד ריץ'.
היה זה תפקידו כקוונטין קריספ השערורייתי, בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "עובד המדינה העירום"  (1975), שהקנה לו את פרסומו – הרט זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה בגין תפקידו זה.
בשנת 1976 גילם את דמותו של הקיסר הרומי הנודע לשמצה, קליגולה, בסדרת הדרמה הבריטית "אני, קלאודיוס". הרט החל לפתח קריירה קולנועית משגשגת, ובין תפקידיו הבולטים ניתן למנות את קיין, הקורבן הראשון של החוצן בסרט "הנוסע השמיני", מקס במותחן הפשע של אלן פארקר "אקספרס של חצות" (שעליו היה מועמד לראשונה לפרס אוסקר על שחקן משנה ובנוסף זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ובפרס גלובוס הזהב), פעיל בית הספר הרדיקלי "סקרוודייק" בסרט "מלקולם הקטן" ודמותו של ג'וזף מריק, בביוגרפיה הקולנועית "איש הפיל".
כן גילם תפקיד ראשי בשובר הקופות של סאם פקינפה (The Osterman Weekend" (1983", ובסרט "תשוקות באפריקה" (1987).
הרט שיחק פעמיים בעיבודים לספרו של דוסטויבסקי, "החטא ועונשו", ב-1979 גילם את רסקולניקוב התפקיד הראשי במיני-סדרה טלוויזיונית, ובשנת 2002 הופיע בתפקיד החוקר פורפירי בסרט קולנוע בבימויו של מנחם גולן.
במהלך הקריירה שלו גילם דמויות פוליטיות רבות, השונות זו את זו באופיין – בתחילת הקריירה שלו גילם את דמותו של וינסטון סמית' בעיבוד הקולנועי לספר 1984. מאידך, בשנת 2006 גילם את מנהיגה של בריטניה הפאשיסטית בסרט "ונדטה".
ב-2007 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "רציחות באוקספורד", שבו גילם את ארתור סלדום, פרופסור באוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "ג׳קי" על ג'קלין קנדי-אונאסיס, רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי, בכיכובה של נטלי פורטמן.
קריירה > קריירה טלוויזיונית

הרט גילם את דמותו של מספר הסיפורים הזקן בתוכנית הטלוויזיה הבריטית סיפורי עמים, שהופקה בשנים 1989-1988 ואת דמותו של הקיסר קליגולה בסדרה הבריטית אני, קלאודיוס שהופקה על פי רומן בשם זה. הוא שימש כקריין בסדרה כוכב האדם. בשנת 2013, הוא גילם לדקות ספורות את התגלמותו האבודה של הדוקטור בסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו. בנובמבר של אותה שנה, חזר הארט וגילם את "דוקטור המלחמה" בספיישל ה-50 שנה לסדרה.
חיים אישיים

ביוני 2004 קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית.
נפטר ב-25 בינואר 2017 בגיל 77.
זואי, קיסרית האימפריה הביזנטית

זואי (ביוונית: ΖΩΗ, Ζωή, שפירושה "חיים"; 978–1050), בתם של הלנה (אנ') וקונסטנטינוס השמיני, הייתה קיסרית ביזנטית מהשושלת המקדונית, ששלטה מ-15 בנובמבר 1028 עד ל-1050.
ראשית חייה > משפחתה

אביה של זואי, קונסטנטינוס השמיני, בן לשושלת המקדונית ואחיו של הקיסר בסיליוס השני, התחתן עם הלנה, בתו של איש מוכר בקונסטנטינופול באותם ימים, אליפיוס, בן למשפחת אצולה מכובדת. הלנה ילדה לקונסטנטינוס שלוש בנות, הבכורה בהן אאודוקיה, אמצעית זואי ושלישית תאודורה. אמן הלנה נפטרה לאחר לידתן. שלוש הבנות התחנכו בארמון, אביהן היה אחראי על חינוכן ומסופר שגם דודן, הקיסר, בסיליוס השני, אהב אותן מאד.
ראשית חייה > ניסיונות השידוכים

הקיסר אוטו השלישי שביקש למצוא לו אישה ביזנטית שלח משלחת לקונסטנטינופול, בראשה עמד ארכיבישוף מילאן, ארנוף. ארנוף ביקש לקיים חתונה עם אחת מאחייניותיו של הקיסר בסיליוס השני. את החתונה הוא ביקש לערוך ללא דיחויים, מהר ככל האפשר. זואי שהייתה היפה מבין שלוש האחיות נבחרה לשאת את הקיסר לאישה, ובינואר 1002 עלתה על ספינה לכיוון ביתה החדש. אולם ב-24 בינואר, כשהגיעה הספינה לבארי קיבלו נוסעיה הודעה כי אוטו חלה בפתאומיות ומת ממחלתו. זואי לא ירדה מהספינה והחלה בהפלגתה חזרה לקונסטנטינופול.
אופייה

על אופייה של זואי אנחנו לומדים בעיקר מתיאוריו של מיכאל פסלוס בכרונוגרפיה שלו. פסלוס מתאר את זואי כיפה מבין שלוש בנותיו של קונסטנטינוס ובעלת אופי מלכותי אולם גם סוערת, ומהירת מחשבה אך כבדת לשון. פסלוס מוסיף ומספר כי הייתה פזרנית שחילקה מתנות רבות לעם, וכך זכתה גם לאהבתו וחיבתו, וגם כי הייתה קלה לשכנוע. עוד אנחנו יודעים כי אהבה להכין בשמים וקרמים.
תקופת קיסרות ראשונה רומנוס השלישי וזואי – (1028-1034) > הנישואים לרומנוס

לאחר ניסיונות השידוכים השונים, כשקונסטנטינוס היה לקראת מותו, החליט למצוא חתן ראוי, ממשפחת אצולה יוונית שיתפוס את מקומו אחרי מותו. תחילה נשקלה מועמדותו של קונסטנטינוס מונומכוס (שעתיד להפוך לקיסר) אולם אפשרות זו נפסלה, ועלה שמו של אחד, רומנוס ארגירוס שאף היה מקורב למשפחת הקיסרים. רומנוס הוצע קודם כל לתאודורה, שסירבה לשידוך, אם בגלל קרבת הדם ביניהם ואם משום שאשתו עדיין הייתה בחיים. משסירבה תאודורה הוצע השידוך לזואי שהסכימה וראתה את רומנוס לראשונה ביום חתונתם. שלושה ימים לאחר החתונה נפטר אביה של זואי וקיסר האימפריה, קונסטנטינוס השמיני, והשאיר את האימפריה בידי בתו ובעלה.
תקופת קיסרות ראשונה רומנוס השלישי וזואי – (1028-1034) > יחסי תאודורה –זואי (גירוש תאודורה)

אף על פי שזואי הייתה מבוגרת מאחותה ויפה ממנה (לפי העדויות), ואף על פי שהקיסרות הייתה כעת בידיה, קנאתה בתאודורה הייתה עזה. הקיסרית האשימה את תאודורה בהתנהגות שערורייתית ובתכנון להפילה מכס השלטון, וציוותה להוציאה מהארמון ולהעבירה לארמון מפואר אחר ולכלוא אותה שם. בארמון ציוותה זואי כי יספרו את שיערות אחותה, מעשה שמשמעותו הצטרפות לנזירות. זואי קיוותה למעשה להסוות את עובדת כליאתה של אחותה מאחורי חומות הארמון בו נכלאה. רומנוס עוד התיר מעט תענוגות לתאודורה, אולם במשך שנים תאודורה חיה באותו ארמון, עד שהקיסר מיכאל החמישי, בימיו יצאה תאודורה מהארמון, לא היה כלל מודע לקיומה.