stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוהב אותך איסה
עלילה

איסבלה פסקואלי (איסה) היא ילדה בת 14, שחיה בקראקס בוונצואלה. לאיסה יש אחות גדולה, אח קטן וכלב. איסה מאוהבת באלכס, אך כריסטינה, האויבת של איסה, הופכת להיות חברתו. גם אחותה הגדולה של איסה, מרינה, היא האויבת של אחותה הגדולה של כריסטינה, רבקה. השתיים אוהבות את כריסטובל, אך הוא מעדיף את מרינה.
כריסטינה ורבקה גרות בבית מפואר כיוון שאביהן הוא מנהל בנק והן עשירות מאוד. החברה הטובה ביותר של איסה, לינדה לונה, מאוהבת בריי, החולם להיות כוכב רוק גדול. ריי מאוהב בכריסטינה, שלא שמה לב אליו ומאוהבת באלכס.
חברו הטוב ביותר של אלכס הוא מיקי, אחיו הקטן של כריסטובל. בבניין שבו גרה איסה גרים גם מספר חבריה לכיתה, אלכס, לינדה, ריי, ומיקי. איסה היא ביתם של אנטוניו וכרמינה, שאימצו אותה כשהייתה תינוקת. הוריה הביולוגיים של איסה הם חוליו וג'ניפר. חוליו וג'ניפר יודעים שיש להם בת, אך הם לא מעלים בדעתם שהבת הזאת זו איסה והיא בכלל לא יודעת שהיא מאומצת. חוליו הוא אדם ישר, טוב לב והגון אשר אוהב מאוד את איסה כאילו הייתה הבת שלו עוד לפני שהוא ידע שהיא ביתו. גם איסה אוהבת מאוד את חוליו ומבטיחה לעזור לו במציאת ביתו. ג'ניפר מצטרפת כבר באמצע העונה והופכת להיות מורה להיסטוריה בבית ספר בו לומדת איסה. השתיים לא ממש מחבבות אחת את השנייה, אך רואים שיש בהן הרבה דמיון, חיצוני וגם פנימי, הן עושות את אותן תנועות ואפילו מתנהגות ממש דומה. לפני שחוליו וג'ניפר מגלים שאיסה היא הבת שלהם חוליו אומר לג'ניפר שאיסה הבטיחה לעזור לו במציאת ביתו והרעיון לא ממש מוצא חן בעיני ג'ניפר, אך חוליו מתעקש לגרום לג'ניפר לאהוב אותה. כשחוליו וג'ניפר כבר מגלים שהם ההורים של איסה ג'ניפר מתחילה לאהוב אותה ולנסות להתידד איתה ולגרום לאיסה לאהוב אותה בחזרה. 
להוריה המאמצים של איסה יש פיצרייה שאחרי כמה זמן רבקה חושקת בה כדי להרוס למרינה את החיים ואז היא הופכת להיות בעלת הפיצריה, אך משאירה את הוריה של איסה להיות העובדים שם.
דמויות ראשיות

איסבלה "איסה" פסקואלי (מריה גבריאלה דה פריה) : בתם המאומצת של כרמינה ואנטוניו פסקואלי והבת הביולוגית של חוליו וג'ניפר. היא מאוהבת באלכס והאויבת שלה היא כריסטינה. היא זמרת בלהקה של אלכס. לבה נשבר כשהיא מגלה שכריסטינה מנסה לגנוב את אלכס בחזרה.
אלחנדרו "אלכס" רואיס (ריינלדו סבסרקה) : החבר הראשון של כריסטינה ולאחר מכן של איסה. הוא מוזיקאי מוכשר. הוא מנגן בגיטרה בלהקה שלו עם חברו הטוב מיקי ועם האח הקטן של איסה, מרקו. בסוף אלכס נפרד מכריסטינה ומציע חברות לאיסה.
כריסטינה "כריסטלנטולה" ריקלדה (מילנה טורס) : היריבה של איסה. מאוהבת באלכס ומנסה לעשות הכל כדי להפריד בינו לבין איסה. מכונה כריסטרנטולה (הלחם של כריס-טרנטולה.
לינדה "שמנמונת" לונה (מיכאלה כסטג'סטי) : חברתה הטובה ביותר של איסה ומאוהבת בריי.
ריינלדו "ריי" גאלן (וילי מרטין) : ריי מאוהב בכריסטינה היריב הגדול שלו הוא אלכס.
שיר הנושא

שיר הנושא של הטלנובלה נקרא Ven A Bailar (בואו לרקוד) ומבוצע על ידי כוכבי הסדרה. השיר הוא גם השיר הראשון בפסקול של הסדרה.
אוהב אותך איסה+

ביולי 2010 בישראל שודר הפרק הראשון של סדרת ההמשך של אוהב אותך איסה, לסדרה קראו "אוהב אותך איסה +".
אויפשט

אויפשט על מפת חלוקה הרבעים של בודפשט
בית העירייה הישן
בית הכנסת הנאולוגי
שיכונים סובייטים המאפיינים את אויפשט המודרנית
אויפשט (בהונגרית: Újpest מילולית: פשט החדשה) הוא הרובע הרביעי של בודפשט. הרובע ממוקם מצפון למרכז העיר, בגדה המזרחית של הדנובה. עד שאוחד עם בודפשט ב-1950, היה אויפשט יישוב עירוני עצמאי. עד מלחמת העולם השנייה היה יישוב בעל אוכלוסייה יהודית גדולה והתקיימו בו שתי קהילות: אורתודוקסית ונאולוגית. מן הרובע יצא מועדון הכדורגל העילי F.C. Újpest.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות התקיים יישוב באזור אויפשט כבר בעת ההתיישבות הקלטית. בתקופה הרומית בהונגריה שכנה במקום מצודת גבול (לימס). לאחר מכן, לאורך התקופות היו במקום כפר או חווה חקלאית.
בשנת 1835 ניסה איש העסקים איזאק לוי (Lőwy Isaac) להתיישב בפשט (צידה המזרחי של בודפשט), אך נדחה עקב היותו יהודי. הוא החליט לפנות לבעל הקרקעות באזור, הרוזן אישטוואן קרויי ולרכוש ממנו שטח לצורך הקמת פרבר בו יקים בית חרושת והתיישבות. כך הוקם הפרבר אויפשט על יסודות חופש דת, חופש עסקי ושלטון עצמי. מאז 1840 הוכר אויפשט כעירייה עצמאית. בשנת 1886 הוקם בית הכנסת הנאולוגי המפואר, ששאב מספר אלמנטים עיצוביים מבית הכנסת הגדול של בודפשט.
אוכלוסיית אויפשט ושטחה גדלו בהתמדה. במפקד אוכלוסין ב-1869 נמנו 7,000 תושבים, במפקד של 1890 נמנו 23,000 וב-1910 נמנו 55,000 נפש. החלוקה הדתית הייתה 65.9% קתולים, 18.4% יהודים, 9.7% פרוטסטנטים ו-4.5% לותרנים.
בעת שואת יהודי הונגריה, כיוון שאויפשט נחשבה לעיר שדה, החלו יהודיה מגורשים לאושוויץ החל ממאי 1944, זאת בניגוד ליהודי בודפשט העיר שזכו לארכה.
בשנת 1950 נערכה רפורמה במסגרתה צורפו לבודפשט כפרים, עיירות ויישובים בבודפשט רבתי. כך קיבלה אויפשט מעמד של רובע. בשטח הרובע נכללו חלקים נוספים כ- Megyer, Káposztásmegyer, Istvántelek, Székesdűlő וקצהו של האי Népsziget.
בין 24 באוקטובר ל-12 בנובמבר 1956 התקיימו באויפשט עימותים אלימים בין הונגרים לחיילי ברית המועצות וברית ורשה במסגרת המרד ההונגרי, כיוון שהחיילים לא נכנסו לבודפשט גופא אלא יצרו טבעת סביב העיר, שאחד ממוקדיה היה באויפשט.
בשנות ה-70 קושרה אויפשט לחלקי העיר האחרים באמצעות קו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט, דבר להוביל לצמיחה, לגידול באוכלוסייה ולשינוי פני הרובע. במקום נבנו שיכוני ענק בסגנון סובייטי שאכלסו עשרות אלפי בני אדם.
אתרים בעלי חשיבות

בית הכנסת הנאולוגי - הוקם ב-1886 ביוזמת איזאק לוי מייסד העיר, מכיל 1,000 מקומות. בית הכנסת חולל ונהרס חלקית על ידי הנאצים ב-1944, לאחר המלחמה שוקם ונוספה לצידו אנדרטה לזכר הנספים. האנדרטה נחנכה במעמדו של הנשיא זולטאן טילדי ועל גביה רשומים שמות 17,000[דרוש מקור] יהודי אויפשט שנספו בשואה. בנוסף קיים באויפשט גם בית כנסת אורתודוקסי.
מגדל המים - סמלה של אויפשט. הוקם ב-1911 בסגנון אר נובו, בדומה למגדל המים של האי מרגיט. גובהו 27 מטרים.
בית העירייה הישן
כנסיית סנט אישטוון הלותרנית - הוקמה ב-1874 בסגנון נאו-רנסאנסי ומתייחדת במגדל פעמונים אלגנטי בגובה 17 מטרים ובחזית נאו-בארוקית
אצטדיון סוסה פרנץ - אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל של אויפשט, הוקם ב-1922 ושופץ בשנת 2000. בשנת 1949 התקיימו באצטדיון אירועי פסטיבל הנוער והסטודנטים הקומוניסטי.
גשר מגיירי - חוצה את הדנובה באזור אויפשט. חלק מכביש הטבעת של בודפשט, הקמתו נשלמה ב-2006.
גשר הרכבת של אויפשט - מחבר את אויפשט לאובודה, הוקם לראשונה כחלק מקו הרכבת ב-1894. הגשר הישן פוצץ כמו כל גשרי הדנובה במלחמת העולם השנייה. הגשר הוקם מחדש לאחר המלחמה ושימש עד 2001 לתנועת רכבות. מאז משמש לתנועה רגלית ובפרט לרוכבי אופניים
כנסיית סנט אישטוון הלותרנית
מגדל המים
גשר Megyeri, חלק מכביש הטבעת של בודפשט
גשר הרכבת של אויפשט
לקריאה נוספת

טוביה סילאג'י-ווינרט, ספר זכרונות של ק"ק אויפשט, עברית: הרב ד"ר מנחם מירון, 1975
אוּי-פּאֶשט (נייפעסט), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמ' 14–15. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
אורנג' (ניו סאות' ויילס)

| --- | --- |

הרחוב הראשי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1846
 שטח:  285 קמ"ר
 גובה:  863 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,232 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°16′54″S 149°06′04″E﻿ / ﻿33.281666666667°S 149.1011111°E﻿ / -33.281666666667; 149.1011111 
 אזור זמן:  UTC +10
 https://www.orange.nsw.gov.au/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאורנג'(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאורנג'(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן אורנג'(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן אורנג'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אורנג' (באנגלית: Orange) היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של 254 ק"מ מערבה מבירת המדינה סידני ובגובה של 862 מטרים מעל פני הים.
אורנג' מהווה מרכז לאזור הסובב אותה. ענפי הכלכלה העיקריים שלה הם חקלאות וכרייה. בסמוך לעיר ניצב הר קנובולאס (Mount Canobolas) שגובהו 1,395 מטרים מעל פני הים וממנו ניתן לצפות על האזור.
היסטוריה

בשנת 1822 הגיע למקום קפטן פרסי סימפסון והקים יישוב לנידונים בשם בלאקמנס סוואמפ (Blackman's Swamp). בסוף אותו עשור בוצע סקר באזור וב-1829 הוקם היישוב באופן רשמי וב-1846 ניתן לו שמו על שם וילם הראשון, מלך הולנד לבית אורנז'.
תגלית הזהב הראשונה באוסטרליה נתגלתה באופיר הסמוכה ב-1851 וכתוצאה מתגלית זו החלה הבהלה לזהב באוסטרליה. תגליות נוספות של זהב באזורים הסמוכים גרמו להפיכתה של אורנג' כמרכז לסחר בזהב.
אורנג' המשיכה לשגשג כאשר התפתחה בה החקלאות וב-1846 היא הוכרזה כמועצה מקומית. קו הרכבת מסידני הושלם ב-1877 וב-1946 הוכרזה אורנג' כעיר.
ערים תאומות

ארצות הברית אורנג', קליפורניה, ארצות הברית
יפן אושיקו (אנ'), יפן
פפואה גינאה החדשה מאונט האגן (אנ'), פפואה גינאה החדשה
ניו זילנד טימרו (אנ'), ניו זילנד
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567173205171  GND: 4634466-4  LCCN: n85046998  MusicBrainz: 31b5efcc-cb1a-4e3e-b794-65760c986bee  VIAF: 145476618   WorldCat (עם VIAF): 145476618
אוהב גר לוצאטו

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1829 טריאסטה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  25 בינואר 1854 (בגיל 24) פדובה, האימפריה האוסטרית 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  איטליה
 הערות:  יהודי, בנו של שמואל דוד לוצאטו.
 תרומות עיקריות
 מחקריו בתחום השפות השמיות והסנסקריט.
 
אוהב גר לוצאטו (באיטלקית: Philoxène Luzzatto או Filosseno Luzzatto, טריאסטה, 10 ביולי 1829 – פדובה, 25 בינואר 1854) היה בלשן יהודי-איטלקי, בנו של שמואל דוד לוצאטו ובלהה בת שבע (לבית סגרה).
שמו וקורות חייו

שמו הייחודי מקורו בפסוק שמתאר את תכונות אלוהים: "”עֹשֶׂה מִשְׁפַּט יָתוֹם וְאַלְמָנָה וְאֹהֵב גֵּר לָתֶת לוֹ לֶחֶם וְשִׂמְלָה"” (דברים, י', י"ח). אביו שד"ל נתן לו שם זה כשמו של מחקר על תרגום אונקלוס המיוחס לאונקלוס הגר בו עסק באותם ימים.
לוצאטו למד בבית המדרש לרבנים בפדובה שניהל אביו, וכבר בגיל 15, החל במחקריו בתחום השפות השמיות והסנסקריט. בין השאר עסק בפיענוח כתובות על מצבות בבית הקברות היהודי בפדובה. חלק ממחקריו בתחום זה יצאו לאור על ידי אביו בספרו "כוכבי יצחק". כמו כן עסק אוהב גר בשאלת מוצאם ומנהגיהם של יהודי אתיופיה וניהל חליפת מכתבים ארוכה עם כהני העדה. כבר בהיותו כבן עשרים נודע אוהב גר לוצאטו בקרב הקהילה המדעית באירופה.
חלק מחייו חי בפריז, שם התגורר אצל יהודי עשיר בשם אברהם הכהן ונתמך בו. לאחר שנים תמך אברהם הכהן גם בשד"ל ומימן את ההוצאה לאור של חלק ממחקריו. בתקופה זו לקה אוהב גר לוצאטו במחלה קשה, ולאחר חצי שנה החלים מעט וחזר לבית אביו לפדובה. לאחר תקופה קצרה חלה שוב, וכעבור כחצי שנה נפטר, בגיל 24 שנה בלבד.
מחקריו

כתב מספר מחקרים חשובים בבלשנות, ביניהם:
הסנסקריטיזם של השפה האשורית (1849)
מחקרים על הכתובות האשוריות של פרספוליס, ואן, המדאן, וחורסאבאד (1850)
הערה על חסדאי אבן שפרוט (1852)
חיבור על היהודים החבשים או הפלשים (1851)
כמו כן תרגם שמונה עשר פרקים מספר יחזקאל לאיטלקית עם ביאור עברי.
ראו גם

איגרת אל הפלאשים שבאירופה (1848)
אורנג' ווק טאון

| --- | --- |

 מדינה:  בליז בליז
 מחוז:  אורנג' ווק
 ראש העיר:  קווין ברנרד
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  33 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  13,750 (2016)
 קואורדינטות:  18°04′30″N 88°33′30″W﻿ / ﻿18.075°N 88.558333333333°W﻿ / 18.075; -88.558333333333 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://orangewalk.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בליז מוגדלת) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  קורוזל טאון  דנגריגה בנקו וייחו דל כרמן  פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביאורנג' ווק טאון (למפת בליז רגילה) בלמופן בליז סיטי  סן איגנסיו סן פדרו  קורוזל טאון  דנגריגה בנקו וייחו דל כרמן  פונטה גורדה  מקסיקו ג ו א ט מ ל ה  הונדורס מפרץ הונדורס הים הקריביאורנג' ווק טאון   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אורנג' ווק טאון (באנגלית: Orange Walk Town) היא עיר הבירה של מחוז אורנג' ווק שבבליז. זוהי העיירה הרביעית בגודלה במדינה. אורנג' ווק טאון ממוקמת על גדותיו של הנהר ניו (New River) במרחק של 85 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-48 מדרום לקורוזל טאון.
היסטוריה

בתקופת המאיה היה האזור ידוע בשם "הולפטין" (Holpatin) ובו שוכן מקדש מתרבות זו. תרבות המאיה החלה להיות במגע עם המתיישבים האירופים בשנות השלושים של המאה ה-16, אז החלו שני הצדדים להילחם על אדמת האזור. ב-1848 החלה נהירה מסיבית של אנשי המאיה ושל מסטיסים ממקסיקו, שנמלטו משם עקב מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. גלי הגירה אלו גרמו לגידול באוכלוסיית האזור.
המסטיסים הביאו איתם מסורות שכיום נפוצות באזור. אחד הדברים הוא גידול קנה סוכר, שבמשך השנים הפך להיות הענף הכלכלי המוביל של בליז. כיום ממשיך הענף לשגשג באזור ואורנג' ווק טאון מכונה "עיר הסוכר" (Sugar City). במפעל הסוכר המקומי מרוכזת כל תנובת קנה הסוכר של המדינה. ענפי חקלאות נוספים ותיירות מהווים חלקים חשובים נוספים של כלכלת העיר.
דמוגרפיה

האזור מיושב בעיקר במסטיסים, קריאולים, סינים, טאיוואנים, הודים ובני עמים אחרים מאמריקה המרכזית.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של בליז 2010, עמ' 8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473608005171  GND: 7543509-3  LCCN: nr2002019048  VIAF: 137669158   WorldCat (עם VIAF): 137669158
אודת הזיכרון

מילות האודה על גבי אנדרטה בקתדרלת קרייסטצ'רץ' בניו זילנד
לוח הזיכרון שהוצב במקום חיבור הפואמה "לנופלים" בקורנוול
אודת הזיכרון (באנגלית: Ode of Remembrance) היא שיר קצר, המהווה מרכיב קבוע בטקסי הזיכרון לחללי המלחמות בבריטניה ובחלק ממדינות חבר העמים הבריטי.
האודה היא חלק מן הפואמה הפטריוטית לנופלים (For the Fallen) שחיבר המשורר האנגלי לורנס ביניון (Laurence Binyon) בחודש ספטמבר 1914, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
הפואמה

לורנס ביניון כתב את הפואמה, ובה שבעה בתים, לכבוד חללי חיל המשלוח הבריטי לצרפת. היה זה לאחר שנודע על אבדותיו הקשות בקרב מון ובקרב על המארן, מהקרבות הראשונים בחזית המערבית. הפואמה פורסמה לראשונה בעיתון טיימס ב-21 בספטמבר 1914.
עם הזמן הפך הבית הרביעי של הפואמה, שהוא האודה, לטקסט זיכרון מקובל לחללי כל המלחמות בבריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, ומושמע בטקסי יום הזיכרון, יום שביתת הנשק ויום אנזא"ק. במהלך הטקסים מדקלם אחד הדוברים את ארבע שורות האודה, ואחריו חוזרים הנוכחים בקול על השורה האחרונה – אנו נזכור אותם. מיד לאחר מכן נשמעת תרועת החצוצרה Last Post, שלאחריה נשמרות שתי דקות דומייה.
האודה נחרתה על אנדרטאות רבות לנופלים. כמו כן חוברו לה עם השנים מספר לחנים, לרבות על ידי המלחין אדוארד אלגר.
ביניון חיבר את הפואמה בשבתו על הצוקים בחופו הצפוני של מחוז קורנוול. באתר שבו סבורים כי ישב הונח בשנת 2001 שלט זיכרון למאורע.
מילות האודה

תרגום לעברית
הם לא יזקינו, כפי שנזקין אנו שנותרנו
גיל לא ילאה אותם, ולחומרה לא ידונו השנים
עם רדת החמה ולעת בוקר
אנו נזכור אותם
המקור באנגלית
They shall grow not old, as we that are left grow old
Age shall not weary them, nor the years condemn
At the going down of the sun and in the morning
We will remember them.
ראו גם

בשדות פלנדריה
הערות שוליים

↑  להשוואה, ראו את שיר הרעות הישראלי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 804d392b-5fad-46d3-b6a7-78ce5b1fbbe2
אורנג' (נהר)

| --- | --- |
תמונת פנורמה של נהר אורנג'
תמונת פנורמה של נהר אורנג'
 מידע כללי
 אורך:  2,200 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  800 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  973,000 קמ"ר
 מוצא:  הרי דראקסנברג
 גובה מוצא הנהר:  3,000 מטרים
 יובלים:  Malibamat'so River, פיש, Molopo River, Gamkabrivier, Kraai River, ואל, Makhaleng River, קלדון, Senqunyane River, טלה 
 שפך:  מפרץ אלכסנדר
 מדינות באגן הניקוז:  לסוטו, דרום אפריקה ונמיביה
 
 המסלול ואגן הניקוז של נהר אורנג' ושל יובלו העיקרי, נהר ואל. גבולות בינלאומיים מסומנים בקו מקווקו
 
נהר אורנג' (באנגלית: Orange River, באפריקאנס: Oranjerivier) או גַרְיֵיפּ (Gariep), הוא הנהר הארוך ביותר בדרום אפריקה. אורכו כ-2,200 ק"מ.
שם הנהר

בני הנאמה, שהם הראשונים שהגיעו לנהר, קראו לו "נוּ גַרְיֵיפּ". את השם "אורנג'" נתן לו הקולונל הבריטי רוברט גורדון, לכבוד ויליאם מאורנג', הוא ויליאם השלישי, מלך אנגליה. מאז תום שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה מבכרים השלטונות את השם המקורי, גרייפ, אך השם אורנג' עודו מקובל, בעיקר בהתייחסויות בינלאומית לנהר. בלסוטו, שהנהר זורם גם בתחומה, הוא מכונה סֵנקוּ.
מסלול

הנהר מתחיל את דרכו בהרי דראקנסברג, סמוך לגבול דרום-אפריקה-לסוטו, במרחק של כ-193 ק"מ מערבה לאוקיינוס ההודי וברום 3,000 מטרים. חלקים אלה של הנהר קופאים לעיתים. משם זורם הנהר מערבה לעבר סכר גרייפ (הגדול ביותר בדרום אפריקה) ואחריו אל סכר ונדרקלוף. קטע זה של הנהר זורם באזור הררי. מערבה מסכר ונדרקלוף פני השטח הם מישוריים יותר, והנהר מנוצל אינטנסיבית להשקיה.
בהמשך, דרומה מקימברלי, מתלכד הנהר עם יובלו העיקרי, נהר ואל. הוא זורם הלאה דרך האזורים הצחיחים של דרום הקלהארי, מהווה את הגבול בין דרום אפריקה לנמיביה ונשפך אל האוקיינוס האטלנטי במפרץ אלכסנדר. בקטע הסמוך לשפך, שאורכו כ-33 ק"מ, לא ניתן כמעט לשוט עקב אשדות ומחסומי חול.
עוצמת הזרימה ושטח אגן הניקוז

עוצמת הזרימה בנהר יורדת חדות בחודשי החורף היבשים. כמות המשקעים בסביבת מוצא הנהר היא כ-2,000 מילימטרים בשנה. ככל שהנהר מתקדם מערבה יורדת כמות הגשם (עד 50 מילימטרים בלבד בקטע המערבי) ומתגברת ההתאיידות. בקיץ, לעומת זאת, הנהר זורם בעוצמה, המקשה על ביצוע פרויקטים הנדסיים עליו.
שטח אגן הניקוז של הנהר הוא כ-977 אלף קמ"ר, בשטחי דרום אפריקה, לסוטו, ונמיביה.
פרויקטים לניקוז המים וניצולם

שני פרויקטים גדולים לניצול מי הנהר יצאו לפועל. האחד, פרויקט נהר אורנג' (ORP - Orange river project) בוצע בשיא ימי האפרטהייד, בתקופת ממשלתו של הנדריק פרוורד. במסגרת הפרויקט הוקם סכר גרייפ (שנקרא בעת בנייתו סכר הנדריק פרוורד) ומי הנהר פוצלו לשניים - חלקם זרם בנהר אורנג' אל סכר ונדרקלוף, ונוצל בשני הסכרים על ידי תחנות כוח הידרואלקטריות. חלק אחר הוזרם בתעלה אל פרובינציית הכף המזרחית, שם שימשו המים להשקיית אזורים צחיחים. כך הושגו שלוש מטרות - ייצוב הזרימה בנהר, פתרון בעיית המחסור במים בכף המזרחי וייצור חשמל.
הפרויקט השני הוא פרויקט המים של רמות לסוטו (Lesotho Highlands Water Project - LHWP) שהוחל בביצועו ב-1986 והשלב הראשון שלו (והיחיד עד כה שיצא לפועל) הושלם ב-2002. הפרויקט, מיזם משותף של ממשלות לסוטו ודרום אפריקה, כולל מערכת של מנהרות וסכרים, שמטרתה לספק מים מאגן הניקוז של נהר ואל בלסוטו לאזורים הסובלים ממחסור במים דרום אפריקה, בתמורה לגמול כספי.
אורורה (קומיקס)

| --- | --- |

אורורה, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Alpha Flight Vol.4 #6 מנובמבר 2011. אמנות מאת טום גרומט, טרי פאלוט ופרן דניאל
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The X-Men #120 (אפריל 1979)
 יוצרים:  כריס קלרמונט ג'ון ביירן
 מידע
 שם אמיתי:  ז'אן-מארי בובייה
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  מונטריאול 
 מקצוע:  נזירה, גיבור-על, מרגל, מורה בית ספר, טרוריסט
 כוחות:  מהירות-על וסיבולת-על, מניפולציה על אור, תעופה
 חברה בקבוצה:  המשוטטים, אקס פקטור
 חברה לשעבר בקבוצה:  אקס-מן, אלפא פלייט, נשק אקס, בת ברית של אחוות המוטאנטים של האבוק
 אזרחות:  קנדה 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ז'אן-בפטיסט בובייה (אב, מת) ז'אן-פול בובייה (אח תאום)
 אויבים:  Headlok 
 
אורורה (באנגלית: Aurora, בתרגום לעברית: זוהר הקוטב) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #120 מאפריל 1979, ונוצרה על-יד הכותב כריס קלרמונט והמאייר ג'ון ביירן.
אורורה היא האלטר אגו של ז'אן-מארי בובייה, מוטאנטית ממונטריאול שבקוויבק, קנדה בעלת כוחות מניפולציה על אור. היא ואחיה התאום  נורת'סטאר הופרדו בילדותם לאחר שהוריהם מתו בתאונת דרכים. ז'אן-מארי גדלה בפנימיה דתית לבנות, אך סבלה מבדידות איומה ושקלה אף התאבדות. במקום ליפול מגובה רב, היא גילתה שהיא מסוגלת לעוף במהירויות גבוהות. היא לא ידעה כי היא מוטאנטית, והאמינה כי מדובר בנס משמיים. לאחר שסיפרה זאת למנהלת הפנימיה, הנערה הצעירה הואשמה בהוצאת שם רע והוענשה קשות. תקרית זאת עוררה אצלה הפרעת זהות דיסוציאטיבית, כאשר האישיות השנייה שלה הייתה יותר מרדנית וחסרת מעצורים. היא עזבה את הפנימיה באותו לילה ומאז הדחיקה את אישיותה החדשה.
חמש שנים לאחר מכן, ז'אן-מארי מגישה מועמדות להוראת היסטוריה וגאוגרפיה, אך התפרצות פתאומית של אישיותה השנייה גורמת לה להעביר לילה פרוע ברחבי מונטריאול. היא נתקלת בשודדים, ולאחר קבלת עזרה מוולברין, הוא מבחין בכוחותיה ומייעץ לה להצטרף לקבוצה חדשה אותה אוסף ג'יימס מקדונלד האדסון, אלפא פלייט. היא מצטרפת לקבוצה ומתאחדת מחדש עם אחיה.
אינוקנטיוס השני

אינוקנטיוס השני (בלטינית: Innocentius II;‏ מת ב-24 בספטמבר 1143) היה האפיפיור מ-14 בפברואר 1130 עד מותו.
ביוגרפיה

גרגוריו פפרסקי נולד ברומא, למשפחת אצולה מקומית. האפיפיור אורבנוס השני מינה אותו לקרדינל דיאקון ב-1088, ובתפקיד זה, הוא התלווה לאפיפיור גלסיוס השני כשנסע לצרפת. הוא נבחר על ידי האפיפיור קאליקסטוס השני למשימות חשובות וקשות, כמו זו שבה נשלח לוורמס לסיום קונקורדט וורמס, הסכם השלום שנעשה עם הקיסר היינריך החמישי בשנת 1122, והסכם השלום עם ממלכת צרפת בשנת 1123, עם המלך לואי השישי.
ב-1130, כשהאפיפיור הונוריוס השני שכב גוסס, החליטו הקרדינלים להפקיד את הבחירות בפני ועדה של שמונה אנשים ובראשם הקנצלר האפיפיורי היימריק, שהמועמד שלו, הקרדינל גרגוריו פפרסקי, נבחר בחופזה לאפיפיור אינוקנטיוס השני, וב-14 בפברואר, יום לאחר מותו של הונוריוס, הוא הוכתר. הקרדינלים האחרים הודיעו כי אינוקנטיוס לא נבחר בבחירה חוקית, והקרדינל פייטרו פיירליוני, רומאי שמשפחתו הייתה אויבת של היימריק, נבחר ונטל את השם אנקלטוס השני. קבוצת תומכיו של אנקלטוס הייתה חזקה דיה להשתלט על רומא, ואינוקנטיוס ברח צפונה. בהתבסס על רוב פשוט של מכללת הקרדינלים כולה, אנקלטוס היה האפיפיור הנבחר בקאנו, ואינוקנטיוס היה אנטי-אפיפיור. עם זאת, כלל זה השתנה על ידי המועצה הלטראנית השנייה בשנת 1139, ולכן אינוקנטיוס נחשב לאפיפיור לגיטימי.
ברנאר מקלרבו נלחם לטובת האפיפיור אינוקנטיוס, ובכך הוא זכה לתמיכתם של צרפת ואנגליה נתמכת; אולם אלנקלטוס, שנתמך על ידי הנורמנים הסיציליאנים, זכה לעמדה חזקה יותר של כוח בתוך איטליה. המלך הגרמני לותאר השלישי לא התלבט בשאלה האפיפיורית, ועל פי התעקשותו של נורדברט מקסנטן, ארכיבישוף מגדבורג, תמך באינוקנטיוס ואף עבר עם צבאו לאיטליה. ב-4 ביוני 1133 הוא הוכתר ברומא לקיסר על ידי אינוקנטיוס, אבל החגיגות התקיימו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, מאחר שבזיליקת פטרוס הקדוש הייתה כבושה על ידי אנקלטוס השני.
בשנת 1134 גייס אינוקנטיוס את בישופי לונד בהנהגת הקיסר לותאר השלישי, ובכך זכה לתמיכת הכנסייה הסקנדינבית וארכיבישוף המבורג-ברמן. לאחר שובו של לותאר לגרמניה, גורש אינוקנטיוס לפיזה, שם נשאר עד 25 בינואר 1138, עד מותם של אנקלטוס ויורשו, האנטי-אפיפיור ויקטור הרביעי.
ב-29 במרץ 1139 אישר האפיפיור אינוקנטיוס בבולה אפיפיורית את הקמת מסדר האבירים הטמפלרים. באותה שנה התקיימה המועצה הלטראנית השנייה, שאותה גינו רוג'ר השני, מלך סיציליה. קצת מאוחר יותר, אינוקנטיוס עמד בראש צבא נגד רוג'רו, אבל נתפס בשבי והוצרך להכיר בדרישות רוג'רו. אחר כך, עם זאת, אינוקנטיוס היה יכול לחזור לרומא, שם הוא השיג בשנותיו האחרונות תחייה תרבותית של העיר. הוא מת ב-24 בספטמבר 1143, וסלסטינוס השני נבחר במקומו.
אינוקנטיוס הראשון

אִינוֹקֶנְטִיוּס הראשון (בלטינית: Innocentius I; מת ב-12 במרץ 417) היה האפיפיור בין השנים 402 ו-417, וירש את כס האפיפיור מאנסטסיוס הראשון. לפי כותב הביוגרפיה שלו ב"ספר האפיפיורים" ה"ליבר פונטיפיקליס", הוא היה בנו של אדם בשם אינוקנטיוס מאלבנו, אך לפי עדות בן התקופה הירונימוס אביו היה האפיפיור אנסטסיוס. הוא נולד, לפני שאביו נטל על עצמו את נדר הפרישות.
כבר עם תחילת כהונתו, הוא נתפס כבורר סמכותי במחלוקות כנסייתיות, הן במזרח והן במערב. בתקופת כהונתו התרחש המצור על רומא בידי אלאריק הוויזיגותי בשנת 408. לפי זוסימוס, היו הרעב והמגפות כה כבדים, שניתנה רשות להקריב קרבנות ולהתפלל לאלוהויות הפגניות של רומא. אינוקנטיוס, מכל מקום, נעדר אז מן העיר בשליחות אל הקיסר הונוריוס ברוונה בזמן ביזת העיר בשנת 410.
כקודמיו על כס האפיפיור, עסק גם אינוקנטיוס בניסיונות להרחיב ולהעמיק את שליטת הכס ברומא על-פני כל הנוצרים. הוא נידה מן הכנסייה את ויקטריקיוס מרואן, אקסופריוס מטולוז, אלכסנדר מאנטיוכיה ואחרים, ופעל בעקבות פניותיו של יוחנן כריסוסטומוס כנגד תיאופילוס מאלכסנדריה – פעולות המצביעות על כך שהיו עילות רבות לנידוי. הוא נקט עמדה במחלוקת פלאגיוס, ואישר את החלטות הוויעוד (סינוד) בקרתגו משנת 416 שנשלחו אליו וכתב ברוח זו לאבות הנומידים של ויעוד מילבה שעמם נמנה אוגוסטינוס שפנו אליו.
הערות שוליים

↑  "Saint Innocent I | pope".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנסטסיוס הראשון | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: זוסימוס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390559605171  PLWABN: 9810669685405606  BNE: XX1178825  BnF: cb11886601s (data)  CANTIC: a10582137  GND: 118775545  ICCU: SBLV110783  ISNI: 0000 0003 7475 8503  LCCN: nr97022192  NKC: skuk0003168  NLA: 61542855  NTA: 073272299  RERO: 02-A012326458  SUDOC: 026659484  Trove: 1843800  ULAN: 500355736  VcBA: 495/45801  VIAF: 222301390   WorldCat (עם VIAF): 222301390
Weak two bid

Weak Two  (או בתרגום חופשי לעברית שניים חלש) היא קונבנציה שכיחה בברידג', בה שחקן מכריז הכרזת פתיחה בגובה 2 במיג'ור עם יד חלשה ושישה קלפים בסדרה שהוכרזה. מטרת ההכרזה היא הפרעה ליריבים, שבהסתברות גבוהה מחזיקים את מרבית הנקודות. לאחר ההכרזה היריבים יאלצו ברוב המקרים לחפש התאמה בסדרה בגובה 3 במקום להתחיל לעשות זאת בגובה 1 לו הפותח לא היה מכריז הכרזת Weak Two. בחלק מהמקרים יאלצו להימנע מהכרזה וגם אם המכריז ייכשל בביצוע החוזה, התוצאה עשויה להיות טובה יותר מהתוצאה שהייתה מושגת לו היו היריבים משחקים ומבצעים חוזה.