stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק נדב
ביוגרפיה

נולד בכ"א בניסן תר"ן 1890 בירושלים. אביו, שלום נדב, עלה לארץ ישראל מתימן ב-1881 במסגרת "עליית אעלה בתמר", ואמו מלכה, עלתה מאלג'יר. קיבל חינוך מסורתי בקהילה התימנית בירושלים בתלמוד תורה ובישיבה. לאחר מכן החל ללמוד תכנון בניין בבצלאל. בשנת 1906, כאשר אלכסנדר זייד הקים את 'קומונת הסתתים' בירושלים – שבמסגרתה צעירים בני העלייה השנייה למדו סיתות מהאומנים התימנים שגרו בשכונת משכנות ישראל בירושלים, בחסות בוריס שץ (מקימו של בית הספר לאמנות "בצלאל"), חבר נדב לקומונה והצטרף למפלגת פועלי ציון. בעקבות הצטרפותו ל'קומונה' גזרו חבריו את פאותיו התימניות, הלבישו אותו בבגדי פועלים. עם התפזרות 'קומונת הסתתים', עבר להתגורר ביפו, ושם התחבר ליצחק בן-צבי (והיה אף שכנו לחדר) שעמד בראש מפלגת פועלי ציון בארץ ישראל, אז חבר יצחק נדב לייסוד ארגון בר גיורא.
לאחר מספר חודשים ביפו הצטרף לקולקטיב בחוות סג'רה, ונמסרה לידיו שמירת הגורן. בסג'רה הוא גם עבד בסיתות ובבניין. בשנת 1909 עבר נדב למסחה (לימים כפר תבור). עם הקמת 'השומר' בשנת 1908 היה נדב בין המייסדים. לנדב היה חלק חשוב בכיבוש אדמות מרחביה שבעמק יזרעאל. נדב נשלח לבדוק את אדמות פולה (שעליהן הוקמה לימים המושבה) כבר בשנת 1908. בשנת 1911, לאחר ההחלטה לכבוש אדמות אלו, הוצג נדב, שהיה בעל אזרחות עותמאנית, כחוכר של הקרקע (שכן החוק העות'מאני אסר על רכישת קרקעות על ידי נתינים זרים). קבוצת הכיבוש הראשונה, שכללה 20 איש שהגיעו למקום בטבת תרע"א, סולקה על ידי שוטרים טורקים, ובעקבות כך נותרו על האדמות רק יצחק נדב, צבי נדב ומרדכי יגאל, שהיו בעלי אזרחות עותמאנית. בסופו של דבר התקבלה הרשות גם לפועלים נוספים לעלות על הקרקע, וחרף התנכלויות רבות מצד אנשי כפר סולם השכן הוקמה המושבה מרחביה. בעקבות השתתפותו בהגנת המושבה במהלך המתקפה הגדולה עליה בכ"ז באייר תרע"א, הוא נעצר על ידי השלטונות הטורקיים, ויחד עם מרדכי יגאל וקוראקין הוא הושם במעצר בנצרת למשך שנה.
לאחר שחרורו ממעצר השתתף בהקמת תל עדש (לימים תל עדשים).
במסגרת פעילותו בארגון 'השומר' נודע בתמיכתו במתינות, וכמי שטבע את הסיסמה "דע את אויבך".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה לא התגייס לצבא הטורקי והוכרז כעריק. לאחר תפיסת רשת הריגול ניל"י, כאשר הטורקים ערכו מרדפים נרחבים אחרי חברי ארגון 'השומר', ברח מהגליל לרחובות וראשון לציון - ולאחר מכן קיבל על עצמו את השמירה ברוחמה.
לאחר פירוק השומר עבר לחיפה, ועסק בהדרכת חלוצים, בני העלייה השלישית שעסקו בכבישים ובבניין. בין היתר דאג לקבוצות שסללו את כביש חיפה-צמח. בנוסף היה ממארגני ארגון ההגנה בחיפה, וארגן את ההגנה העצמית במהלך מאורעות תרפ"ט (1929).
בשנת 1923 נישא לזהבה מישקוב. לשניים נולדו בן ובת - מלכה ויגאל.
החל משנת 1925 החל לעבוד כספק חומרי נפץ (הספק המורשה היחיד בארץ), והחזיק חנות לחומרי נפץ ברחוב מליסנדה בירושלים. במסגרת עבודתו זאת גם סיפק במחתרת חומרי נפץ עבור ארגון 'ההגנה', שאליו השתייך.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקלעו עסקיו לקשיים בעקבות הקושי בהשגת חומרי נפץ, מצבו הכלכלי התערער וגם בריאותו.
בשנת 1953 הקים משק בקריית עמל.
נפטר בשנת 1963, ונקבר בקברות השומרים בתל חי. רעייתו זהבה (1901–1989) נקברה אף היא באותו בית קברות.
על שמו נקרא רחוב בשכונת הכרמל הצרפתי חיפה.
זיכרונותיו וכתביו

יצחק נדב, זכרונות איש "השומר", רשם: אברהם עובדיה; ערך וההדיר: יוסף טובי, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ז-1986.
יצחק נדב, מה"חדר" התימני לשדות מסחה, ספר השומר, הוצאת דביר, 1957, עמודים 109–115
הערות שוליים

↑  על סיפור פריצה לחנותו של נדב על ידי ארגון האצ"ל ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450876805171  LCCN: n88194806  VIAF: 77876626   WorldCat (עם VIAF): 77876626
יצירת מופת

המונה ליזה, מאת לאונרדו דה וינצ'י, 1503–1506.
קתדרלת קלן, 1248–1880.
יצירת מופת הוא ביטוי שגור בתחום האמנות והספרות הבא להדגיש שלמות של יצירה, כתוצאה משליטה מלאה של האמן בה, לרוב ביחד עם דמיון יוצא דופן. בהרחבה, משתמשים בביטוי כדי לציין יצירה יוצאת מגדר הרגיל, או את העבודה החשובה או המושלמת ביותר של היוצר, שהכול מכירים ברמתה הגבוהה.
הקריטריונים להגדרת יצירת מופת ככזו תלויים בגורמים רבים, כגון איכות היצירה, אסתטיקה, עומק, מקוריות, תחכום, חדשנות פורצת דרך, השראה רבה, יצירתיות ותרבות. בעוד שלרוב יצירות מופת הן על-זמניות וההערכה אליהן מתגברת עם חלוף השנים, לעיתים יצירות מופת כבולות לזמנן ונעשות מיושנות בעיני הדורות החדשים. כך לדוגמה, סרטים אילמים הנחשבים כיצירות מופת בעיני מומחים, אינם מקבלים הכרה כזו על ידי הציבור הרחב, שעדים לאפקטים המיוחדים העדכניים ביותר.
במקור, התייחס הביטוי לעבודה המוכיחה מצוינות אותה הציג אמן מתלמד ששאף להתקבל לגילדה האירופית כאמן מומחה. המונח קיבל את משמעותו החדשה בסוף המאה השמונה עשרה, תקופה שהתאפיינה בכינון של מוזיאונים רבים, בהם מוזיאון הלובר בשנת 1793.
יצירות מופת ידועות

הסימפוניה התשיעית של בטהובן, יצירה מוזיקלית מאת המלחין הגרמני לודוויג ואן בטהובן.
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 מאת פרדריק שופן
בניין הפרלמנט ההונגרי, מבנה ממשל נאו-גותי שתוכנן על ידי אימרה שטיינדל.
גרניקה, ציור משנת 1937 מאת פבלו פיקאסו.
פאוסט, טרגדיה בשני חלקים מאת יוהאן וולפגנג פון גתה.
קתדרלת קלן נחשבת בידי מומחים לתולדות האמנות ליצירת מופת של אדריכלות גותית וחזיתה עטורת הצריחים ליצירת מופת של התחייה הגותית.
קתדרלת סנטה מריה דל פיורה וכיפת הרנסאנס שלה מאת פיליפו ברונלסקי.
בית המקדש השני שנבנה על ידי המלך הורדוס.
דוד, פסל שפיסל מיכלאנג'לו.
דון קישוט, רומן מאת הסופר מיגל דה סרוואנטס.
המלט, מחזה מאת ויליאם שייקספיר.
הקומדיה האלוהית, פואמה שירית שכתב דנטה אליגיירי.
מלחמה ושלום, רומן רחב יריעה של הסופר לב טולסטוי.
החטא ועונשו, רומן מאת פיודור דוסטויבסקי.
העורב, פואמה גותית מאת אדגר אלן פו. תרגומה לעברית בידי זאב ז'בוטינסקי נחשב אף הוא ליצירת מופת.
האזרח קיין סרט מאת הבמאי אורסון ולס
שמונה וחצי סרט מאת הבמאי פדריקו פליני
ראו גם

מגנום אופוס
כיכר פלומר (תל אביב)

ערך זה עוסק בכיכר בעיר תל אביב. אם התכוונתם לכיכר בעיר חיפה, ראו .
| --- | --- |
כיכר פלומר בכניסה אל יריד המזרח ביחד עם "פסל הגמל המעופף", מאחור ניתן לראות את "פסל הפועל העברי" ואת ארמון תוצרת הארץ - 1934
כיכר פלומר בכניסה אל יריד המזרח ביחד עם "פסל הגמל המעופף", מאחור ניתן לראות את "פסל הפועל העברי" ואת ארמון תוצרת הארץ - 1934
 מידע כללי
 על שם:  לורד הרברט פלומר
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   תל אביב-יפו
 שכונה:  יריד המזרח
 רחובות מסתעפים:  רחוב התערוכה
 אתרים:  נמל תל אביב, פארק הירקון
 קואורדינטות:  32°05′50″N 34°46′33″E﻿ / ﻿32.09723889°N 34.7759°E﻿ / 32.09723889; 34.7759
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) כיכר פלומר(למפת תל אביב רגילה) כיכר פלומר(למפת גוש דן רגילה) כיכר פלומר(למפת גוש דן מוגדלת) כיכר פלומר  he כיכר פלומרhe כיכר פלומרמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר פלומר  היא כיכר ציבורית בתל אביב. הכיכר קרויה על שם הלורד הרברט פלומר, שהיה הנציב העליון הבריטי לארץ ישראל. הכיכר ממוקמת בכניסה הראשית של מתחם יריד המזרח, במרכז רחוב התערוכה והיא קרויה כך מאז שנפתח היריד לראשונה בשנת 1934, ושנתיים לאחר מותו של הלורד פלומר. הכיכר ממוקמת בהמשך רחוב דיזנגוף פינת רחוב התערוכה בסמוך אל מתחם נמל תל אביב הישן. את הכיכר הקיפו 2 מבנים בצורת האות ר ששופצו ושוקמו בשנת 2013 ביחד עם כניסה חדשה אל מתחם יריד המזרח.
גלריה

פסל "הגמל המעופף" בכיכר - 1934
מראה כללי על הכיכר מתוך מתחם יריד המזרח - 1934
המבנה המעוגל של חברת מספרו בכניסה לנמל ת"א (1939).
ישיבת חיי משה

| --- | --- |


 ישיבה
 השתייכות:  כלל חסידי
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מייסדים:  הרב בנימין בייניש קאהן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  נפתלי נוסבוים
 תלמידים
 :  330
 מיקום
 מיקום:  ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′03″N 35°10′31″E﻿ / ﻿31.784277777778°N 35.175388888889°E﻿ / 31.784277777778; 35.175388888889
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת חיי משה(למפת ירושלים רגילה) ישיבת חיי משה(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת חיי משה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת חיי משה
 
ישיבת חיי משה  היא ישיבה חרדית כלל חסידית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. לומדים בה כ-300 תלמידים, בנשיאות הישיבה מכהן הרב הראשי לשעבר - הרב ישראל מאיר לאו ובראשותה עומד הרב נפתלי נוסבוים.
תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ב (1992) בהר נוף, על ידי הרב בנימין קאהן, חתנו של הרב ישראל מאיר לאו, והיא קרויה על שם אביו הרב משה חיים לאו שנרצח בשואה. הישיבה מיועדת לתלמידים חסידיים מהזרם הכלל חסידי ושיטת הלימוד בה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי. היא הוקמה בעת המחלוקת בין החסידים לליטאים שהחלה בתשמ"ט, והיא נותנת מענה לסוג תלמידים שבעבר למדו בישיבות ליטאיות. שוכנת בבניין ששימש בעבר את ישיבת ישועות משה.
נושאי תפקידים

מייסד הישיבה הרב קאהן הוא ראש הישיבה בפועל הן מהצד הכלכלי והן מבחינה רוחנית, הוא גם ממנה את אנשי הצוות ואחראי על קבלת בחורים. באופן רשמי, מבחינה כלכלית עומד לימינו מנכ"ל המוסדות הרב ירחמיאל ברלין שאחראי על כל הנושא הכלכלי. הרב נפתלי נוסבוים הוא ראש הישיבה. הר"מים הם הרב דוד מילר המשמש גם כר"מ בישיבת פוניבז', הרב אריה לייב אוירבך המשמש גם כר"מ בישיבת מיר ברכפלד, הרב משה פרידמן, הרב זלמן הלפרין, והרב חיים לייב ריזל, המשגיחים הם הרב יצחק וינגוט, והרב יוסף שלמה גליק שמשמש גם כמשפיע בישיבה, וכמשיב משמש הרב אברהם וקסברגר. הרב בניה נבנצל, בנו של הרב אביגדר נבנצל, גם שימש כמשיב בישיבה, עד לפטירתו בחודש אלול ה'תש"פ במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
שיטת וסדרי הלימוד בישיבה

דרך הלימוד בישיבה דומה ביסודה לצורת הלימוד בישיבות הליטאיות. המתבססת על הקפת הנתונים בכל סוגיה תלמודית, עימותם ההדדי ומסקנות חדשניות. סדרי הלימוד בישיבה הם כמקובל בשאר הישיבות הליטאיות. בפועל מתקיים הלימוד בבית המדרש כמעט לכל אורך שעות היממה.
בישיבה נהוג שלכל שיעור (כיתה) ישנם מגידי שיעור המוסרים שיעור עיוני משך שעה. התלמידים מתכוננים לשיעורים אלו בלימוד המפרשים על הסוגיות הנלמדות באותה עת. בשיעורים (כיתות) הנמוכים לכל שיעור ישנם שני מגידי שיעורים. המחליפים את התלמידים ברוטציה של משך חצי שנה.
ההספק השבועי הוא כעמוד גמרא (או סוגיא) שמתלבנת ב"עיון" במשך השבוע. בניגוד ללימודי אחר הצהרים שבו הלימוד מתמקד בלימודי "בקיאות" שבה ההספק השבועי הוא כשני דפי גמרא.
ישיבה קטנה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לחיי משה יש גם ישיבה קטנה בירושלים, ברחוב ירמיהו 72 ולומדים בה כ-150 בחורים. כמגידי שיעור משמשים הרב שלום קליין, הרב מנחם מנדל כץ, הרב יוסף ברוכשטט, הרב אברהם אייזנשטיין, הרב משה סטמפל, הרב בנימין קאהן ובנו הרב משה חיים קאהן, והרב אשר ליכטנשטיין, והרב יוסף שטיינמץ, כמשגיח משמש הרב מאיר אשר קויפמאן, וכמשיב משמש הרב רובין. הישיבה הקטנה והגדולה מתנהלות בצורה נפרדת מלבד ההנהלה משותפת.
הערות שוליים

↑  חיים ברקוביץ, הרב לאו הכניס ס"ת לזכר אביו הגרמ"ח לאו, באתר לדעת, ‏ב' ניסן תשע"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313047605171  LCCN: n97056066  VIAF: 143240418   WorldCat (עם VIAF): 143240418
כביש 402

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  "דרך רמתיים"
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  8 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  כפר סבא, רעננה, כפר מל"ל, הוד השרון, ירקונה, גני עם
 נקודת התחלה:  צומת עדנים
 נקודת סיום:  צומת רעננה
 קואורדינטות:  32°09′12″N 34°53′41″E﻿ / ﻿32.153305555556°N 34.894694444444°E﻿ / 32.153305555556; 34.894694444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) כביש 402(למפת גוש דן רגילה) כביש 402(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 402(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 402  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 402 הוא כביש אורך באזור השרון המחבר את צומת עדנים הנמצא כ-850 מטר מצפון למחלף ירקון עם צומת רעננה. בחלקו הדרומי, בשטח השיפוט של הוד השרון, הוא ידוע גם כ"דרך רמתיים", ובאמצעו, בשטח השיפוט של כפר מל"ל, מצומת מל"ל עד לצומת הרחובות משה שרת הוא נקרא רחוב עין חי. בחלקו הדרומי ביותר נמצאים קניון שרונים ואזור התעשייה של הוד השרון. אורכו של כביש 402 הוא כ-5.8 ק"מ.
כביש 402 מהווה ציר ראשי בין אזור גוש דן (פתח תקווה) לבין אזור השרון.
היסטוריה

מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוכנה תוכנית לסלול כביש מיפו לחיפה ושמו ביישוב 'כביש הצפון' להבדיל מכביש הצפון. ציר ז'בוטינסקי ברמת גן שהמשיך את הדרך מיפו לפתח תקווה (ראשיתה של דרך יפו-שכם ההיסטורית) היה חלקו הראשון של הכביש לחיפה בהתאם לתוכנית זו. לאחר סיום סלילת ציר ז'בוטינסקי עד לפתח תקווה ביקשו שלטונות המנדט הבריטי להמשיך את הכביש לקלקיליה דרך ראש העין, אולם בלחץ היישוב העברי הוחלט להמשיכו עד כפר סבא. מפאת קיצוצים תקציביים והמתנה לתכנון תשתיות ובחירת מסלול הכביש התעכבה סלילת הכביש, ובינתיים התפרץ שוב הוויכוח על המשך סלילת הכביש. בשנת 1930 התעכבו העבודות על הכביש בשל הצורך לבנות גשר מעל הירקון והכביש לכיוון כפר סבא נעצר כמה מאות מטרים מדרום לרמתיים.
בסוף 1930 הושלמה הקמת הגשר, אך טרם חודשו העבודות על הכביש, בהיעדר הסכמה בין המושבות לבין ממשלת המנדט. מושבות השרון לחצו על השלטונות וגייסו כספים וביוני 1931 חודשו העבודות על הכביש. בין השאר, שולמו פיצויים לתושבי רמתיים שמגרשיהם הופקעו ובתיהם הוזזו לצורך סלילת הכביש. העבודות על הכביש הסתיימו בינואר 1932. בשנת 1935 חובר הכביש לתחנת הרכבת בקלקיליה.
בשנת 1936 נסלל הכביש מכפר סבא לחיפה על תוואי כביש 4 של היום, וכביש 402 הפך לחוליה בכביש הראשי מחיפה ליפו, לוד, רמלה וירושלים. עם הארכת כביש גהה לצומת רעננה בשנת 1968, פחתה חשיבותו של הכביש, אך עדיין שימש ציר מרכזי במשך שנים עד לסלילת הקטע של כביש 5 בין מחלף ירקון ומחלף מורשה שאיפשר לעקוף בקלות את הכביש, שעבר במרכז הוד השרון. ב-23 במאי 2002 נחנך "עוקף הוד השרון", הקטע של כביש 40 מצומת עדנים למחלף אלישמע, שהוריד עוד יותר את השימוש בכביש. בשלב זה שונה מספר הכביש מכביש 40 לכביש 402.
ב-2023, נחנך במקטע הכביש שבין המפגש עם כביש 40 לבין המפגש עם דרך מגדיאל נתיב תחבורה ציבורית. נתיב זה, שאורכו כ-3 קילומטרים לכל כיוון, מעניק העדפה לתחבורה הציבורית, שכן במקטע זה עוברים כ-35 אוטובוסים בשעה לכל כיוון. בנוסף לביצוע הנתיב, נסלל במקטע זה גם שביל אופניים וכן ניטעו מאות עצים.
רשימת צמתים ומחלפים מרכזיים לאורך התוואי

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 402 מדרום לצפון
| – | מחלף עדנים (בתכנון) |  | עדנים |   כביש 40 |
| 0 | צומת עדנים |  | עדנים, ירקונה |  כביש 40 |
| 0.4 | צומת רחוב החרש, רחוב הרקון |  | הוד השרון, גן המורה | כביש עירוני |
| 1.1 | צומת רחוב אפק |  | הוד השרון | כביש עירוני |
| 1.8 | צומת רחוב ז'בוטינסקי |  | הוד השרון | כביש עירוני |
| 2.5 | צומת רחוב הגיבור |  | הוד השרון | כביש עירוני |
| 2.6 | צומת רחוב אסף הרופא |  | הוד השרון, גני עם | כביש עירוני |
| 3.2 | צומת הנשיא |  | הוד השרון | כביש עירוני |
| 3.5 | צומת רחוב בן-גוריון |  | הוד השרון | כביש עירוני |
| 4 | צומת רחוב משה שרת |  | כפר מל"ל | כביש פנימי |
| 4.5 | צומת רחוב המייסדים |  | כפר מל"ל, רמות השבים | כביש פנימי |
| 5 | מחלף מל"ל |  | כפר סבא, רעננה, כפר מל"ל |  כביש 531 |
| 5.8 | צומת רעננה |  | רעננה |  כביש 4 |
הערות שוליים

↑  בקורי מ"מ הנציב העליון - במושבות השרון, דבר, 10 במאי 1931
כביש הצפון ייבנה בקרוב, דואר היום, 28 ביוני 1931
מצב העבודה בארץ - 3) כביש פתח תקווה - כפר סבא, דבר, 27 ביולי 1931
↑  באי כח ההסתדרות אצל הנציב, דבר, 15 במרץ 1928
מושבות דרום השרון וכביש קלקיליה, דבר, 17 באפריל 1928
כביש יפו קלקיליה, דואר היום, 29 באפריל 1928
ישראל רוזוב, בירור, דואר היום, 11 ביולי 1928
לא יבא שינוי בכוון הכביש פתח תקווה קלקיליה, דואר היום, 16 בינואר 1929
↑  הפסקות בעבודות ציבוריות, דואר היום, 1 באוגוסט 1928
↑  דרישות הערבים בענין כביש קלקיליה, דואר היום, 12 ביולי 1929
מחאת קלקיליה, דבר, 1 ביולי 1930
↑  כביש פתח תקווה קלקיליה, דבר, 9 במרץ 1930
↑  גשר הירקון, דבר, 9 בינואר 1931
↑  כפר סבא - בעבודה, דבר, 26 בדצמבר 1930
↑  ממישור השרון - כביש הצפון, דואר היום, 14 בינואר 1932
ממישור השרון - במזל כבישים, דואר היום, 15 במרץ 1932
↑  ספירת תנועה, א. אירועים כלליים, 2002-2008, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2009, האירוע ב-23 במאי 2002
PikiWiki Israel 6892 Bridge on the Yarkon
יצירת האמנות בעידן השיעתוק הטכני

| --- | --- |

כריכת הספר במהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  ולטר בנימין 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1936 
 
יצירת האמנות בעידן השעתוק הטכני (בגרמנית: Das Kunstwerk im Zeitalter seiner technischen Reproduzierbarkeit) היא מסה אסתטית פילוסופית מאת וַלְטֶר בנימין. המסה נכתבה בין השנים 1936-1938, ערב מלחמת העולם השנייה, בעת שהותו של בנימין בגלות מגרמניה, אותה עזב לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון שם. למסה נודעה השפעה רבה על הדיון בזיקה שבין צילום ובאמנות בפרט, ובכלכלת הדימויים האופיינית לעידן המודרני בכלל. היא בנויה מהקדמה, חמישה-עשר סעיפים ואחרית-דבר.
המסה של בנימין בוחנת את השינויים שחוללו טכניקות שעתוק מסוימות, בעיקרן הצילום והקולנוע, בשדה האמנות ובספירה הפוליטית, ואת מעמדה החדש של האמנות בעידן הקפיטליסטי בחברת ההמונים המתועשת של המחצית השנייה של המאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
לקריאה נוספת

בנימין, ולטר, 1996. "יצירת האמנות בעידן השיעתוק הטכני", בתוך: מבחר כתבים - כרך ב': הרהורים, תרגם: דוד זינגר, הקיבוץ המאוחד.
בנימין, ולטר, 1983. יצירת האמנות בעידן השיעתוק הטכני, תרגם: שמעון ברמן, הקיבוץ המאוחד.
אזולאי, אריאלה, 2006. היה היה פעם: צילום בעקבות ולטר בנימין, אוניברסיטת בר-אילן.
באק-מורס, סוזן, 1992. "אסתטיקה ואנאסתטיקה [הרדמה]: עיון מחודש במסת "השעתוק" של ולטר בנימין", סטודיו, 39.
צוקרמן, משה, 1996. "עידן השעתוק הטכני", בתוך: פרקים בסוציולוגיה של האמנות, ספריית האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 69-78.
שעתוק של תמונה במכבש
יקב גוש עציון

| --- | --- |

הכניסה למרכז המבקרים
הכניסה למרכז המבקרים
 נתונים כלליים
 סוג:  יקב בוטיק
 מייסדים:  שרגא רוזנברג, תמר רוזנברג
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־19 שנים)
 מיקום המטה:  אלון שבות
 ענפי תעשייה:  חקלאות, יין
 מוצרים עיקריים:  יינות
  
 gushetzion-winery.co.il
יקב גוש עציון הוא יקב בוטיק משפחתי ישראלי השוכן ליד אלון שבות. בצמוד ליקב נמצא מרכז מבקרים.
היסטוריה

יקב גוש עציון נוסד בתחילת שנות התשעים כיקב משפחתי על ידי שרגא רוזנברג ואשתו תמר רוזנברג. בשנת 1995 ייצר היקב כ-5000 בקבוקים. עד אותה שנה הענבים גדלו באזור תל ערד. החל משנת 1996 הענבים כבר גדלים בגוש עציון. הכרמים ליקב ננטעו בתחילה, במורדות נחל הפירים, סמוך ליישוב אפרת ובאזור אבו כלאב.
בשנת 2005 עבר הייצור מבית הזוג רוזנברג ליקב שנחנך ליד ישוב אלון שבות - יקב גוש עציון. בסוף שנות התשעים, נטעו קיבוצי הסביבה כרמים ברחבי האזור. כיום[דרושה הבהרה], נטועים בגוש עציון מעל 800 דונם של כרמים. ענבים מהכרמים האלה משמשים את היקב.
היקב מייצר יין משלוש סדרות:"עמק ברכה", "האלון הבודד" ו"נחל הפירים".
יקב גוש עציון בשלג
יצחק משה דניאל

| --- | --- |

הבמאי יצחק משה דניאל תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בנובמבר 1895 רוסה, נסיכות בולגריה
 פטירה:  16 בספטמבר 1942  (בגיל 46) תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 תקופת הפעילות:  1920–1942 (כ־22 שנים)
 עיסוק:  מנהל תיאטראות, במאי תיאטרון ומחזאי
 
קברו של יצחק משה דניאל בבית הקברות נחלת יצחק
יצחק משה דניאל (בבולגרית: Исак Мойсей Даниел;‏ 12 בנובמבר 1895 רוּסֶה, נסיכות בולגריה – 16 בספטמבר 1942, תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית) היה מחזאי ובמאי תיאטרון בבולגריה, רומניה, צרפת ואוסטריה. לאחר עלייתו לישראל הקים וניהל את "תיאטרון סדן", התיאטרון האמנותי ובהמשך את המטאטא ונחשב לאחד מאבות התיאטרון הסאטירי של ישראל.
ביוגרפיה > באירופה

יצחק דניאל נולד בנובמבר 1895 בעיר רוּסֶה שבנסיכות בולגריה למשפחה אמידה וציונית. (ממשפחתו נודע הרב שמואל דניאל, איש סלוניקי שעבר לאיזמיר, בעל הספר "זקן שמואל" על בעל הטורים והבית יוסף.) סיים גימנסיה בולגרית ממשלתית בעירו. הוא היה פעיל בתנועה הציונית בבולגריה ונמנה עם ראשי התנועה בעירו. בביתו ספג את החיבה לתיאטרון. בראשית העשור השני של המאה ה-20 יצא ללמוד בימוי באקדמיה הממלכתית לאמנות דרמטית בברלין. לאחר מלחמת העולם הראשונה המשיך את לימודיו בווינה ובמשך שנתיים הועסק כעוזרו של מקס ריינהרדט. בהמשך ביים דניאל מחזות בתיאטרון האודסאי בווינה ובתיאטראות העירוניים בקראיובה, בוקרשט ופריז. בבולגריה ייסד דניאל בית ספר ללימודי משחק שאחת מבוגרותיו הייתה השחקנית הבולגרייה הנודעת זורקה יורדנובה(בול'). דניאל ביים בתיאטרון הלאומי הבולגרי בסופיה, וברפרטואר שלו נכללו מיצירותיהם של ויליאם שייקספיר, אוסקר ויילד, גרהרט האופטמן, ארתור שניצלר ומולייר.
במקביל היה דניאל חבר בתנועת "ההסתדרות לשפה ותרבות העברית" בראשות אלברט רומנו. בין 1916 ל-1920 כתב וערך במספר ביטאונים של הקהילה היהודית בבולגריה ובכללם "ההד היהודי" (אברייסקי אקו) בעריכת בנימין ארדיטי וכן הוציא לאור בבולגרית חוברת על שירת ביאליק. ב-1921 נבחר לוועד המרכזי של התנועה, אשר שם לו למטרה להכשיר חלוצים לצורך בניין ארץ ישראל. ב-1922 נמנה דניאל עם מייסדי ומנהלי האגודה הקואופרטיבית "עברייה", אשר פעלה בסופיה בתחום רכישה והפצת ספרים וכתבי עת והעניקה סיוע לעורכים וכותבים מקרב הקהילה להוציא לאור את יצירותיהם. בהנהלת האגודה פעלו ביחד איתו גם הרב אשר חננאל ושאול מיזאן.
ביוגרפיה > בארץ ישראל

ב-1926 עלה דניאל לארץ ישראל. הוא לימד משחק ועם תלמידיו נמנו זאב ברלינסקי ושושנה דואר. הוא הקים את תיאטרון "סדן" ביחד עם קבוצת שחקנים שכללה את נתן כוגן ומשה חורגל, אך בשל קשיים תקציביים הפסיק התיאטרון את פעילותו לאחר שהעלה שלוש הצגות בלבד. חילוקי דעות שפרצו בתוך התיאטרון הארץ ישראלי בין מנחם גנסין למרים ברנשטיין-כהן, הובילו לפנייתה של ברנשטיין-כהן לדניאל, שאותו פגשה בזמן שהות חברי הקבוצה בברלין, לבא ולביים בתיאטרון. הצעד הוביל לעימות עם גנסין ולפירוק התיאטרון הארץ ישראלי. ב-11 בנובמבר 1926 הקים דניאל את "התיאטרון האמנותי", שבו היו חברים מרבית שחקני התיאטרון הארץ ישראלי ובכללם רפאל קלצ'קין, מרים ברנשטיין-כהן, שמעון פינקל ויעקב הורוביץ, וניהל אותו.
התיאטרון האמנותי, שפעל ללא תמיכה כלכלית, נקלע לקשיים, ולאחר שהעלה ארבע הצגות, נסגר. דניאל עזב את ישראל לגרמניה וארצות הברית ושב אליה שנה מאוחר יותר.
באפריל 1928 ייסד דניאל את תיאטרון "המטאטא" והיה מנהלו הראשון. תכניו של תיאטרון זה, שנכתבו על ידי מיטב הכותבים של התקופה, ובהם בפרט עמנואל הרוסי וה. אביחנן, עסקו בסאטירה פוליטית וחברתית בהקשר לנעשה ביישוב היהודי בארץ וזכו לפופולריות בקרב בני היישוב. ב-1932 סיים את עבודתו בתיאטרון.

דניאל היה ממקימי בית הקפה הראשון בתל אביב, "קפה סמדר", שבו הוצגו גם תוכניות אמנותיות וקברט. ב-1939, לאחר סגירת "קפה סמדר" הקים דניאל את הקברט "הרקיע השישי", שבו הופיעו בת-זוגו סוניה ברונקוב, ששרה וניגנה בפסנתר, וידידו נתן כוגן. בתקופה זו פעל דניאל כפרילנסר בתחום המחזאות והאמרגנות, בהצלחה חלקית בלבד. בין השאר העסיק את הבמאי שעלה מרומניה אברהם בן-יוסף בבימוי שתי הצגות, אך הן לא הועלו על הבמה.
ב-1942, חודשים ספורים לפני מותו, שב לעבוד במטאטא.
יצחק משה דניאל נפטר בספטמבר 1942 בבית החולים הדסה בתל אביב מטיפוּס, והוא בן 47 וערירי. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
ימים ספורים לאחר מותו ילדה שחקנית "המטאטא" ברונקה זלצמן את בנה הבכור, וקראה לו על שמו, דניאל (דניאל גִדרון, כיום במאי תיאטרון בארצות הברית).
ב-26 בנובמבר, במלאת חודשיים לפטירתו, נערך באולם "אהל" נשף לזכרו מטעם תיאטראות "הבימה", "אהל" ו"המטאטא".
הערות שוליים

↑  משה דוד גאון, יצחק בן משה דניאל, בספרו: יהודי המזרח בארץ ישראל בעבר ובהוה, חלק ב, ירושלים: מ"ד גאון, תרצ"ח 1937, עמ' 217, באתר היברובוקס.
↑  גאון, יצחק בן משה דניאל, בספרו: יהודי המזרח ב (1937), עמ' 218 הערה 1, באתר היברובוקס.
↑  אלברט רומנו, 'אישים', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים 1967, עמ' 635.
↑  אלברט מיכאל, 'היהודים באמנות', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה (1967), עמ' 759–760.
↑  אלברט רומנו, 'ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית בבולגריה', בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה (1967), עמ' 344, 348.
↑  אלי ברוך, התפתחותה של תנועת הקואופרציה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות – יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 744.
↑  דוד תדהר (עורך), "ד"ר יעקב הורוביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1241.
1 2  יצחק משה דניאל, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  שלי זר-ציון, התיאטרון הארצישראלי (התא"י): תנועה בין פריפריות תרבותיות, זמנים 99 (2007).
↑  א. ב. יפה (עורך), עשרים השנים הראשונות: ספרות ואמנות בתל אביב הקטנה 1909–1929, תל אביב: קרן תל אביב לספרות ולאמנות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תש"ם 1980, עמ' 89.
↑  יצחק משה דניאל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  שם וזכר, דבר, טור 2, 20 בספטמבר 1942; ברונקה זלצמן, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  דניאל גדרון, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
↑  תל-אביב: הבמות לזכר הבמאי י. מ. דניאל, דבר, טור 1, 26 בנובמבר 1942.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012289468305171  VIAF: 7414168049006838410004   WorldCat (עם VIAF): 7414168049006838410004
כותרת ראשית (שבועון)

| --- | --- |

שער גיליון 292 (אחד הגיליונות האחרונים) ועליו הזמר אדם
 תדירות:  שבועון
 עורך ראשי:  נחום ברנע, תום שגב
 מנכ"ל:  בני בירגר
 תאריכי הופעה:  1982–1988 (כ־6 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
"כותרת ראשית" היה שבועון חדשות ישראלי שראה אור בשנים 1982–1988. בעליו היו העיתונים "דבר" ו"ידיעות אחרונות" וחברת "כלל", והעורכים היו נחום ברנע ותום שגב. בשנותיו הראשונות של השבועון שכנה המערכת בירושלים, וב-1986 עברה לתל אביב. "כותרת ראשית" חדל להופיע לאחר ש"דבר" נקלע לקשיים וחדל לממן את חלקו בהוצאתו לאור. בעקבות זאת החליטו גם "ידיעות אחרונות" ו"כלל" למשוך את ידיהם ממימון העיתון, והוא נסגר.