stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנדה מרקוט
ראשית חייה

מרקוט נולדה באל פאסו שבטקסס, וגדלה בעיר קטנה באזור האלפים אשר במערב המדינה. היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת סנט אדוארד באוסטין שבטקסס. ב-2004 היא החלה לכתוב עבור הבלוג הליברלי Pandagon.net ולאחר מכן במגזין האינטרנט "סלייט" ובעיתון היומי "הגרדיאן".
ב-2004 היא זכתה בפרס קופאקס (Koufax) עבור הבלוג שלה, "עכבר המילים" ("Mouse Words").
כתיבה ואקטיביזם ב-2007

"טיים מגזין" תיאר אותה כ"קולו הנחרץ של השמאל", וכן תיאר את עבודתה כ"בעלת תעוזה ואותנטיות", וכמי ש"בניגוד לעמיתיה הבולגרים, אינה חוששת להביע את האג'נדה בה היא תומכת ולשתף את קוראיה בדיעותיה". טיים הוסיף לתאר את כתיבתה כ"פרובוקטיבית ורוויית ניבולי-פה".
בינואר 2007, פרסמה מרקוט פוסט בבלוג שעסק בפרשת האונס בנבחרת הלקרוס של אוניברסיטת דיוק, שהיה נושא שעורר סערה ציבורית, ויצאה נגד הקולות שתמכו והגנו על הנאשמים באונס הבחורה, וכינתה אותם "חלאות אוהבי אנסים". היא הוסיפה וטענה בציניות "האם כמה בחורים לבנים לא יכולים לתקוף מינית בשקט בחורה שחורה מבלי שאנשים יבקרו אותם? זה כל כך לא הוגן". על הפוסט שפרסמה, ואשר נמחק מאוחר יותר, נכתב בכתבה ב"ניו יורק טיימס". בסופו של דבר נמצא כי הייתה האשמת שווא בפרשה זו, והמאשימה, קריסטל מנגום, הורשעה ברצח בהקשר לנסיבות מקרה אחר.
ב-30 בינואר 2007, נשכרה מרקוט על ידי צוות קמפיין 2008 לנשיאות של ג'ון אדוארדס לשמש כמנהלת הבלוג של הקמפיין. למרות כתיבתה הביקורתית של מרקוט וההתנגדות מצד הכנסייה הקתולית להצטרפותה של מרקוט לצוות, אדוארדס אמר כי "אמנם הוא נעלב מדיעותיה האישיות ואינו שותף להן, תפקידה בצוות קמפיין הבחירות הוא מובטח, והיא תמשיך לשמש כ-blogmaster".
מרקוט הייתה מעורבת במחלוקת נוספת ב-12 בפברואר 2007, כאשר הליגה הקתולית הביעה התנגדות לביקורת של מרקוט על הסרט "הילדים של מחר", בכך שכתיבתה של מרקוט היא "אנטי-נוצרית". בעקבות הביקורת הודיעה מרקוט על התפטרותה מקמפיין אדוארדס. במאמר במגזין Salon שפורסם לאחר מספר ימים, היא אמרה כי התגובה הציבורית על דעתה בפרשת דיוק לקרוס, הייתה הראשונה בסדרת "דפיקויות" (shitstorms) אשר הביאו להתפטרותה.
פעילות מאז 2008

החל מ-2013, הבלוגים של מרקוט מפורסמים בThe Raw Story, ארגון אינטרנטי לחדשות, היא כותבת בסלייט, בהגרדיאן, ובסלון, ומפרסמת פודקאסט שבועי שנקרא RH Reality Cast.
מרקוט העבירה הרצאות ב-Skepticon, SXSW 2012, ב"Women In Secularism 2", וב-SkepchickCON. היא שימשה כדוברת של הארגון Secular Student Alliance.
מרקוט היא המחברת של הספר It's a Jungle Out There: The Feminist Survival Guide to Politically Inhospitable Environments שיצא לאור ב-2008, ושל הספר Get Opinionated, שיצא לאור ב-2010.
הערות שוליים

↑  "Book details: Get opinionated: a progressive's guide to finding your voice (and taking a little action)". sealpress.com. Seal Press. אורכב מ-המקור ב-2010-11-28. נבדק ב-2017-09-30.
↑  "Amanda Marcotte at Slate". אורכב מ-המקור ב-2009-09-23. נבדק ב-2017-09-30.
↑  Drum, Kevin (23 בפברואר 2005). "Koufax Awards". The Washington Monthly. אורכב מ-המקור ב-2016-04-02. נבדק ב-2017-09-30. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Calabresi, Massimo (2007-02-07). "Bloggers on the Bus". Time.
↑  Last Call for "Rape-Crisis" Feminism? - Reason Magazine
↑  http://www.dailydot.com/via/uva-rape-story-rolling-stone/
↑  Kurtz, Howard. "The Press, Turning Up Its Nose at Lame Duck". The Washington Post.
↑  RealClearPolitics - A Feminist Flare Up
↑  Broder, John M. "Edwards's Bloggers Cross the Line, Critic Says".
↑  Stuck at the airport again….. at Pandagon
↑  Marcotte, Amanda (2007-01-30). "Pandagon changes". Pandagon. אורכב מ-המקור ב-2007-02-10. נבדק ב-2017-09-30.
↑  Alex Koppelman; Rebecca Traister (7 בפברואר 2007). "Edwards campaign fires bloggers". Salon.com. The right-wing blogosphere has gotten its scalps ... [Marcotte and McEwan] had come under fire from right-wing bloggers for statements they had previously made on their respective blogs. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Marcotte, Amanda (16 בפברואר 2007). "Why I had to quit the John Edwards campaign". Salon.com. {{cite news}}:  (עזרה)Terry, Moran (6 בפברואר 2007). "Does John Edwards Condone Hate Speech?". ABC News. A bit of a tempest is brewing over the strident and profanity-laced writings of John Edwards’ official campaign "blogmaster," Amanda Marcotte. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Unholy Hire, Kathryn Jean Lopez, National Review, February 6, 2007.
↑  Catholics slam bloggers hired by Edwards. MSNBC.com (AP February 7, 2007)
↑  Edwards, John (2007-02-08). "Statement on Campaign Bloggers". John Edwards Campaign Blog. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marcotte, Amanda (2007-02-11). "Review of Children of Men". Pandagon. אורכב מ-המקור ב-2011-07-21. נבדק ב-2017-09-30.
↑  Baker, Mike (12 בפברואר 2007). "Targeted Blogger Quits Edwards Campaign". Associated Press. אורכב מ-המקור ב-14 באפריל 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Why I had to quit the John Edwards campaign - John Edwards - Salon.com
↑  "Pandagon".
↑  "Amanda Marcotte".
↑  "Profile: Amanda Marcotte". The Guardian. Londo. 1 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Amanda Marcotte".
↑  "RH Reality Check". אורכב מ-המקור ב-2016-03-20. נבדק ב-2017-09-30.
↑  "Amanda Marcotte Profile".
↑  "SkepchickCON at CONvergence". Skepchick.org. אורכב מ-המקור ב-2013-07-23. נבדק ב-2017-09-30.
↑  "Amanda Marcotte". Secular Student Alliance. אורכב מ-המקור ב-2013-10-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3688 1859  LCCN: n2007068712  VIAF: 73309639   WorldCat (עם VIAF): 73309639
כפן ורוד

| כפן ורוד |
| --- | --- |
 כפן ורוד
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: כפניים
סוג:: כפן
מין:: כפן ורוד
שם מדעי
 Platalea ajaja ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


כפן ורוד (שם מדעי: Platalea ajaja; לעיתים: Ajaia ajaja (מכונה גם: "ציפור הלהבה", "תרנגולת ורודה" ו"מקור-בנג'ו") הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים ומהסוג כפן. הוא נפוץ בעיקר באמריקה הדרומית, באיים הקאריביים, במקסיקו ובחוף המפרץ של ארצות הברית. מצב שימורו הוא "ללא חשש".
תיאור

הכפן הוורוד מקנן בעצי מנגרובה, ומטיל שתיים עד חמש ביצים בכל הטלה. בדרך כלל הוא אינו חולק את אזור מגוריו עם עופות אחרים, כגון חסידות ואנפות.
למין יש מאפיינים ייחודיים, שמאפשרים לזהותו בקלות ולהבדילו ממינים אחרים: גובהו 80 ס"מ, ומוטת כנפיו היא 120 ס"מ בממוצע. אורך גופו נע בין 71 ל-86 ס"מ, ומשקל גופו בין 1.2 ל-1.8 ק"ג. רגליו, צווארו ומקורו (15–18 סנטימטרים) ארוכים. מקורו הארוך הוא דמוי-כף, ובקצהו הפחוס והרחב נמצאים עצבים שמקלים עליו באיתור טרפו. לפרטים בוגרים יש ראש ירקרק, צוואר, חזה וגב לבנים, ואצל פרטים אחרים חלקים אלו ורודים. על כנפיו ניתן להבחין בגוון אדום. מקורו של הכפן הוורוד אפור. שילוב צבעים זה נוצר בעקבות תזונת המין, המורכבת מסרטנים. מבין כל מיני הכפן בעולם, רק לכפן הוורוד יש שילוב צבעים ססגוני כזה, בעוד ששאר המינים הם בעיקר לבנים. הפרט המבוגר ביותר של המין נמצא ב-2006: גילוֹ 16 שנה.
הדו-צורתיות הזוויגית מעטה, כלומר ההבדלים בין הזכרים והנקבות מועטים וקטנים. עם זאת, קיים הבדל בין הפרטים הבוגרים לבין הצעירים, שראשם הלבן מרופד בנוצות וצבען הוורוד של הנוצות חלש יותר. בנוסף, צבע המקור של הפרטים הצעירים הוא צהבהב או ורדרד.
המין ניזון מבעלי חיים שהוא מוצא בביצות, במים מתוקים רדודים או במימי-חופים. ציד המזון נעשה בדרך כלל בלהקות, ובמהלכו כל פרט מכניס את מקורו למים ומנדנדו בתוכם כדי לאתר מזון. כשהמזון מאותר, הכפן דולה אותו במקורו. תזונתו מורכבת מדגים קטנים, סרטנים וחסרי חוליות אחרים, ובנוסף צפרדעים ויצורים מימיים אחרים.
הערות שוליים

↑  כפן ורוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566108805171
אייל נווה

ערך זה עוסק בפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובסמינר הקיבוצים. אם התכוונתם לאחד ממייסדי "אחים לנשק", ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1952 (בן 73 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  סמינר הקיבוצים 
 הערות:  ראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב
 תרומות עיקריות
 היסטוריה אמריקנית, חינוך והיסטוריה
 
אייל נווה (נולד ב-30 במרץ 1952) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובסמינר הקיבוצים וראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד וגדל ברמת השרון. בין השנים 1970 ל-1974 שירת בצה"ל כחייל וקצין בחיל התותחנים, תחילה כלוחם בגדוד 334 וכקצין בגדוד 405 כולל בתקופת מלחמת יום הכיפורים. בין השנים 1974 ל-1980 למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטת תל אביב ועשה תעודת הוראה, באותה עת שימש כמורה להיסטוריה ומחנך בתיכון אליאנס ברמת אביב. בין 1980 ל-1981 למד במשך שנה בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז, בין השנים 1981 ל-1986 עשה דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כמלגאי של תוכנית פולברייט.
נווה משמש מ-1987 כפרופסור להיסטוריה והוראת ההיסטוריה במכללת סמינר הקיבוצים. החל מ-1986 משמש כמרצה בחוג להיסטוריה כללית שבאוניברסיטת תל אביב, מ-1990 מרצה בכיר ומ-2001 פרופסור חבר באוניברסיטה. שהה בשבתונים כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת טורונטו שבקנדה ובאוניברסיטה הבינלאומית בוונציה שבאיטליה.
נווה מתמחה בחקר ההיסטוריה של ארצות הברית, ועוסק בנוסף לכך במחקר בחיבור בין החינוך להיסטוריה. משמש ראש צוות של מורים ישראלים הכותבים יחד עם מורים פלסטינים ספר לימוד בעל שני נראטיבים: סיפר ישראלי וסיפר פלסטיני, אודות הסכסוך הישראלי-ערבי, פרויקט של מכון פריים. הוא מכהן כעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה ועוסק בתחום החינוך לתודעה פוליטית. הוא חבר צוות הכותב את אטלס 1948, המורכב מקרטוגרפים והיסטוריונים ישראלים ופלסטינים, פרויקט של סמינר זלצבורג ומכון פרס לשלום. כמו כן הוא משמש כיועץ לכתיבת ספרי לימוד בהיסטוריה במגזר הערבי; חבר המועצה האקדמית של סמינר הקיבוצים; חבר המועצה המנהלת של "משואה", מרכז להוראת השואה; יועץ לתוכנית לימודים לבתי-הספר הדו-לשוניים וחבר ועדת ההיגוי של המרכז לפיתוח מנהיגות חינוכית. החל מ-2003 הוא מכהן כראש תוכנית הלימודים הכלליים והבין-תחומיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2012 התמנה לפרופסור מן המניין, ובשנת 2021 יצא לגמלאות.
בפברואר 2007 מונה כחבר מועצת רשות השידור.
נווה נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בכפר סבא.
אודות ספריו > Crown of Thorns: Political Martyrdom in America

ספר שהוא פרי עבודת הדוקטורט של נווה, מדבר על דימוי הנשיאים והמנהיגים הנרצחים בחברה האמריקנית. בו הוא מראה כי רק אברהם לינקולן ומרטין לותר קינג הפכו לדמויות ארוכות טווח, בעוד שוויליאם מקינלי וג'יימס גרפילד לא חרגו מכך ובמידה רבה קנדי, שנחקק בהיסטוריה בעיקר בשל תאוריות הקונספירציה וחייו המיניים.
אודות ספריו > Reinhold Neibuhr and Non-Utopian Liberalism

הספר הוא תוצר של שנות מחקר מרובות, שקדמו לו מאמרים רבים. ריינהולד ניבור היה איש אקדמיה ששיא פעילותו בשנות הארבעים והחמישים של המאה העשרים. הוא מגלם דמות של הוגה שאינו שמרן ואינו ליברלי המגלם את הליברליזם הבלתי אוטופי, דהיינו, הליברליזם שהוא גם משחרר וגם יוצר סדר. זוהי אידאולוגיה שמשחררת ונעצרת לפני שהשחרור הופך לאנרכיה ולכן הולם את מצבו של האדם המשתחרר לפני האנרכיה. הדבר מתגלם באמירה שמרבים לצטט מנייבור: "שאיפת האדם לצדק איפשרה את הדמוקרטיה ונטייתו לאי-צדק מחייבת אותה". הוא השפיע על סטודנטים ופקידי ממשל והוא מאבותיה הרוחניים של המלחמה הקרה, הוגי דעות שהאמינו בסוציאליזם אך נרתעו מהקומוניזם ופנו לתמיכה באמריקה מתוך האמונה ברע במיעוטו. הם קבעו את קווי המתאר של עימות ללא מלחמה עם ברית המועצות.
אודות ספריו > היסטוריות: לקראת דיאלוג עם האתמול

ספר שנווה חיבר ביחד עם אסתר יוגב. נכתב על רקע הסערה שהתחוללה סביב ספרי הלימוד שכתב. הספר עוסק בניתוח השינויים שעובר החינוך ההיסטורי בישראל, תוך כדי השוואה לעולם. ומציע גישה דיאלוגית להוראת ההיסטוריה, שתחבר בין המורה לתלמיד. אנשים שונאים היסטוריה כי התוכן מוגדר כחומר שיש ללמוד אותו לבגרות. לפי נווה ויוגב יש ללמד היסטוריה הן באופן סינכרוני והן באופן דיאכרוני. זהו מפגש שדרך חומרי הלימוד האדם נפגש עם עצמו ומכיר את עצמו טוב יותר, כמו גם מפגש עם העבר שדרכו מכיר האדם את העבר טוב יותר.
ספריו העיוניים

ארצות הברית – דמוקרטיה בהתהוות מתמדת, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 2007.
היסטוריות: לקראת דיאלוג עם האתמול, (יחד עם אסתר יוגב) תל אביב: הוצאת בבל, 2002.
Reinhold Niebuhr and Non-Utopian Liberalism: beyond Illusion and Despair, Brighton: Sussex Academic Press, 2002
המאה האמריקאית, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור והאוניברסיטה המשודרת, 2000.
האתוס הליברלי בחברה האמריקנית, תל אביב, משרד הביטחון והאוניברסיטה המשודרת, 1997.
Crown of Thorns – Political Martyrdom in America: from Abraham Lincoln to Marthin Luther King Jr., New York, New York University Press, 1990
עבר בסערה – מחלוקות על סוגיות היסטוריות בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
כמו כן פרסם שישה מדריכים למורה.
מאמרים

היסטוריה ללא משמעות – על היעדרם של הקשרים רלוונטיים בהוראת היסטוריה בישראל – מאמר אשר נכתב יחד עם מורה ותיקה בשם נעמי ורד, ופורסם בשנת 2013, בו נטען כי בפועל ישנם חמישה מפמ"רים האחראים למקצוע ההיסטוריה, המפיצים חמישה סוגי היסטוריות: ממלכתי, ממלכתי-דתי, ממלכתי-ערבי, ממלכתי-דרוזי ועצמאי.[דרוש מקור]
ספרי לימוד פרי עטו

הלאומיות בישראל ובעמים: ראשית הדרך עד 1920 (יחד עם נעמי ורד), הוצאת רכס, 2008.
המאה ה-20 – על סף המחר, ספרי תל אביב, 1999.
זמנים מודרניים, כרכים א' ב', (יחד עם אלי בר נביא), ספרי תל אביב, 1999.
המאה ה-20 – מאה שהפכה סדרי עולם, ספרי תל אביב, 1994.
הערות שוליים

↑  אניטה שפירא, של מי ההיסטוריה הזאת, לעזאזל?, באתר הארץ, 28 בינואר 2002
↑   יחיעם ויץ, "עבר בסערה": איך ללמד היסטוריה?, באתר הארץ, 27 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277427205171  BIBSYS: 13066394  BnF: cb14579026w (data)  CiNii: DA06388041  GND: 173580823  ISNI: 0000 0000 8360 0220  LCCN: n88179433  SUDOC: 165827491  VIAF: 16325137   WorldCat (עם VIAF): 16325137
אילנה רות ברמן

פרופ' אילנה (איליין) רות ברמן (1981)
אילנה (איליין) רות ברמן (2 באפריל 1923 - 4 בדצמבר 1997, באנגלית: Elaine Ruth Berman) הייתה חוקרת בתחום רפואת עיניים, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בבית החולים האוניברסיטאי הדסה עין כרם, והקימה וניהלה את מעבדת המחקר לביוכימיה של העין.
ביוגרפיה

נולדה והתחנכה כאילנה (איליין) רות סיגל בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, למיני לבית סקס וסמואל סיגל. היה לה אח אחד, אדווין.
למדה בבית ספר יסודי ובבית ספר תיכון (Hyde Park High School) בשיקגו.
עם סיום התיכון פנתה ללימודים אקדמיים. היא למדה לתואר ראשון, שני ושלישי בארצות הברית. בשנת 1943 סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1951 סיימה תואר שני בביוכימיה באוניברסיטה זו. בשנת 1955 סיימה תואר שלישי באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי.
בשנת 1957 לאחר סיום מלחמת סיני, עלתה, ממניעים ציוניים, עם בעלה ועם שני ילדיה הקטנים לישראל.
לאחר עלייתה החלה לעבוד כמרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ובחלוף הזמן התמנתה לפרופ' מן המניין.
מחקר

לאחר עלייתה לישראל הוזמנה ברמן לעבוד בבית חולים הדסה עין כרם על ידי פרופ' יצחק מייכלסון מנהל מחלקת עיניים בבית החולים. בשנת 1960 הקימה, ובהמשך גם ניהלה, את מעבדת המחקר לביוכימיה של העין. במהלך עבודתה בבית החולים הכשירה דורות של סטודנטים לרפואה בתחום רפואת העיניים.
נודעה כמומחית עולמית לביוכימיה של העין. עסקה בחקר מחלות גנטיות ומטבוליות של העין. חקרה תהליכי מטבוליזם של ויטמין A ואת האפקט של ויטמין E בהגנה על רקמות העין כנגד רדיקלים חופשיים. בשיתוף עם רופאי מחלקת העיניים של הדסה פתחה שיטות לדיאגנוסטיקה של מחלות עיניים גנטיות. פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים ופרסמה בשנת 1991 ספר מחקרים עדכני בתחום: "ביוכימיה של העין" (Biochemistry of The Eye).
בשנת 1979 הקימה את האגודה הישראלית לחקר העין והראיה.
מאבק להשוואת גיל הפרישה של נשים לזה של גברים

ברמן קיבלה הודעה מהנהלת בית החולים הדסה על סיום עבודתה ופרישתה לפנסיה בגיל 60, למרות שגיל הפרישה למנהלי יחידות (גברים) הוא 68. בעקבות ההודעה חברה לפרופ' תרצה כהן ולפרופ' אדית קיי, שקיבלו גם הן הודעות דומות מבית החולים בדבר סיום עבודתן ופרישה לפנסיה בגיל 60, ושלושתן דרשו מהנהלת בית החולים להשוות את גיל הפרישה שלהן לגיל פרישה של פרופסורים גברים, במעמד מקצועי זהה. לאחר שנתקלו בסירוב נחרץ, גם מארגון "הדסה" העולמית שאליו פנו, הן גייסו למאבקן את פרופ' עו"ד פרנסס רדאי ואת פרופ' ניצה שפירא ליבאי. הן פנו לבית הדין לעבודה מיוצגות על ידי פרופ' פרנסס רדאי והגיעו בסופו של דבר להסכם פשרה עם הנהלת בית חולים הדסה בדבר השוואת גיל הפרישה של נשים לגיל הפרישה של גברים (65), וקביעת גיל 68 כגיל פרישה למנהלות של יחידות כמותן. תביעה זו וההסכם היוו פריצת דרך בתחום השוואת גיל הפרישה באוניברסיטאות לנשים וגברים. המהלך הובל בהמשך על ידי פרנסס רדאי בבג"ץ נעמי נבו, ובעקבותיו נחקק חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987.
עיסוקים נוספים

ברמן הייתה שחקנית גולף מצטיינת. נמנתה עם החברים הראשונים של מועדון הגולף קיסריה, ניצחה בשלל תחרויות, ובשנת 1961 (שנה לאחר הקמתו של מועדון הגולף) הייתה אלופת ישראל הראשונה בגולף.
משפחתה

הייתה נשואה לרב ד"ר מורטון מאיר ברמן (1899–1986, באנגלית: Rabbi Morton Mayer Berman) - רב קהילה רפורמית ותיקה בשיקגו - Isaia Israel (לימים: KAM Isaiah Israel) ופעיל בהנהגה הציונית הכלל-ארצית בארצות הברית. ד"ר מורטון ברמן היה בעלה השני: היא הגיעה ממשפחה מתבוללת, ולאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון בגיל צעיר, החלה לבקר בבית הכנסת ושם הכירה את בעלה לעתיד (הרב ד"ר מורטון ברמן). הרב ד"ר מורטון ברמן היה הרב הרפורמי הראשון ש"עשה עלייה" לישראל. לאחר העלייה החל לעבוד בקרן היסוד כמנהל המחלקה לארצות דוברות אנגלית בארגון.
אם לשני בנים ובת. בתה, ד"ר סוזי פישר, הייתה חברת סגל ההוראה בתוכנית לתואר שני - המחשבה הביולוגית - באוניברסיטה הפתוחה.
ברמן התגוררה בשכונת בית הכרם בירושלים. נפטרה ב-4 בדצמבר 1997, והובאה למנוחות בחלקת הנביאים בהר הזיתים .
מבחר מפרסומיה

Berman ER, Separation of connective tissue mucopolysaccharide-protein complexes from unrelated proteins, Nature 211(5049), 6 August 1966, עמ' 640-641 doi: 10.1038/211640a0
Berman ER, Segal N, Schneider A, Feeney L, An hypothesis for a vitamin A cycle in the pigment epithelium of bovine retina, Neurochem Int 1C, 1980, עמ' 113-122 doi: 10.1016/0197-0186(80)90055-8
Berman ER, Vered J, Bach G, A reliable spot test for mucopolysaccharidoses, Clin Chem 17(9), September 1971, עמ' 886-890
Berman ER, Mucopolysaccharides (glycosaminoglycans) of the retina: identification, distribution and possible biological role, Bibl Ophthalmol 79, 1969, עמ' 5-31
Berman, Elaine R. Biochemistry of the Eye. Springer Science & Business Media, 1991.
הערות שוליים

↑  האגודה הישראלית לחקר העין והראיה
↑  פרנסס רדאי, Raday, Frances, תיאוריה משפטית, חקיקה והתדיינות פמיניסטיות בישראל: רטרוספקטיבה (2007). 2007, 16, עיונים במשפט, מגדר ופמיניזם (דפנה ברק ארז עורכת), Hebrew University of Jerusalem Legal Research Paper, 2007
אשר לאופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 פונטיקה
 
אשר לאופר הוא פרופסור חבר בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל את המעבדה הפונטית של החוג וחבר בוועד המנהל של IPA (האגודה הבינלאומית לפונטיקה).
ביוגרפיה

בשנים 1961–1964 למד אשר לאופר לתואר ראשון בחוגים ללשון העברית ולתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנים 1964–1965 השלים תעודת הוראה בעברית ובתלמוד. בשנים 1965–1967 למד לתואר שני בלשון העברית באוניברסיטה העברית. בשנים 1969–1972 נשלח על ידי האוניברסיטה העברית ללונדון כדי להשתלם בפונטיקה. בשנת 1972 קיבל תעודה בפונטיקה כללית מטעם IPA, ובשנת 1972 השלים את עבודת הדוקטור שלו בפונטיקה ובלשנות ביוניברסיטי-קולג'.
משנת 1972 הוא מרצה בחוג ללשון העברית באוניברסיטה העברית וכן מנהל את המעבדה הפונטית של החוג. משנת 1999 הוא חבר בוועד המנהל של IPA וכן סגן נשיא של ISPhS.
בשנים 2000–2003 היה חבר (בשנים 2002–2003 מנהל) בצוות של עובדים ממכון לב במיזם להפיכת טקסט עברי לא מנוקד לדיבור מלאכותי (TTS).
משנת 2004 הוא יועץ אקדמי וחבר בצוות של מיזם "מבטא צברי", שמטרתו לשפר את ההגייה העברית באמצעות המרשתת.
תחומי התמחותו הם פונטיקה ופונולוגיה בכלל ושל השפה העברית לדורותיה ולתפוצותיה בפרט. לאופר עוסק בשלושת היבטיה של הפונטיקה: החיתוכי, האקוסטי והתפיסתי. בתחום הפונטיקה החיתוכית חקר בין השאר את ההגאים הלועיים והנחציים בעברית ובערבית. עוסק גם בתופעות על-מקטעיות, כמו טעם והנגנה, וכן בדיבור מלאכותי בעזרת מחשב.
ספריו

תרגילים ברישום פונטי, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ה.
"מבוא לפונטיקה אקוסטית", יחידה 5 בקורס "תורת ההגה של העברית החדשה", האוניברסיטה הפתוחה, תשמ"ד.
"תיאור אקוסטי של הגאים", יחידות 6–7 בקורס "תורת ההגה של העברית החדשה", האוניברסיטה הפתוחה, תשמ"ה.
"מחקרים בפונטיקה", דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך שביעי, חוברת 3, תשמ"ו.
"תרגילים בהנגנה של עברית מדוברת", האוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"ז2.
"הנגנה", פרסומי המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשמ"ז.
"פונטיקה ופונולוגיה", יחידות 4–5 בקורס "מבוא לבלשנות", האוניברסיטה הפתוחה, תשנ"ב.
"פרקים בפונטיקה וברישום פונטי", מאגנס – האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"ט.
אמיל ארטין

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1898 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 בדצמבר 1962 (בגיל 64) המבורג, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה אוסטריה   ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה (1917)  אוניברסיטת לייפציג (1921)  אוניברסיטת גטינגן (1922) 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו הלדר, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1946–1958)  אוניברסיטת נוטרדאם (1937–1938)  אוניברסיטת אינדיאנה (1938–1946)  אוניברסיטת המבורג (1958–1962)  אוניברסיטת המבורג (1922–1937)  הצבא האוסטרו-הונגרי (1917–1918) 
 תלמידי דוקטורט:  Iain T. A. C. Adamson, Shianghaw Wang, Abraham P. Hillman, Donald Watson Blackett, William H. Mills, Walther Landherr, Margaret S. Matchett, Hans Kurt Heinrich Rothgiesser, Richard James Semple, אוטו שרייר, O. Timothy O'Meara, K. G. Ramanathan, Armin Peter Thedy, Bernard Dwork, Nesmith Ankeny, Karel deLeeuw, ג'ון טייט, Josef Beller, Kate Hey, Heinz Söhngen, Harold Nathaniel Shapiro, Alexander Murray MacBeath, Hans Zassenhaus, David Gilbarg, Karl Henke, Arthur Mattuck, David Kent Harrison, Evar Dare Nering, Harald Nehrkorn, Hans Wilhelm Praetorius, Johannes Weissinger, Robert Earl MacKenzie, מקס אוגוסט צורן, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס לזכר אקרמן-טאובנר (1932) 
 בן או בת זוג:  נטשה ארטין (29 באוגוסט 1929–1959)   Hel Braun (1959–1962) 
 צאצאים:  מייקל ארטין, Thomas Artin 
 
אמיל ארטין (בגרמנית: Emil Artin, ‏3 במרץ 1898 - 20 בדצמבר 1962) היה מתמטיקאי אוסטרי-אמריקאי.
ביוגרפיה

ארטין נולד בווינה לאמה מאריה, זמרת אופרה שהופיעה ברחבי אוסטריה וגרמניה. אביו, אמיל הדוקדוס מריה ארטין, יליד אוסטריה וממוצא אוסטרי וארמני. מסמכים מסוימים, ובכללם תעודת הלידה של ארטין מזכירים את אביו כזמר אופרה בעוד באחרים הוא מוזכר כסוחר אמנות.
אביו סבל מתסמינים של עגבת מתקדמת מה שהביא לערעור נפשי ואשפוז במוסד פסיכיאטרי. אמיל ארטין האב נפטר ממחלתו במוסד כשאמיל ארטין הבן היה רק בן שמונה. אימו נישאה לסוחר גרמני והם גרו ברייכנברג, כיום ליברץ, בצ'כיה. ב-1907 החל ללמוד בבית הספר העממי בסטרובניץ (Strobnitz), עיירה צ'כית על גבול אוסטריה. באותה שנה התגורר בחווה מקומית. שנה לאחר מכן החל ללמוד בבית ספר תיכון ברייכנברג, שם החלה חברותו ארוכת השנים עם ארתור בר, לימים אסטרונום באוניברסיטת קיימברידג'. שני הנערים התעניינו באסטרונומיה עוד באותם ימים. ב-1916 סיים את לימודי התיכון והחל תואר במתמטיקה באוניברסיטת וינה. ב-1918 הופסקו לימודיו עקב גיוסו לצבא אוסטריה, הוא הוצב בגבול איטליה כמתורגמן, על אף בורותו בשפה האיטלקית. עוד באותה שנה השתחרר מן הצבא וחזר לאוניברסיטה. ב-1919 עבר לאוניברסיטת לייפציג וב-1921 קיבל שם תואר דוקטור בשל עבודת תזה ומבחנים בעל פה שעבר בהצטיינות. בסתיו 1921 החל פוסט-דוקטורט באוניברסיטת גטינגן שהייתה ידועה כמוקד עלייה לרגל עבור מתמטיקאים. הוא למד שם אצל ריצ'רד קוראנט ודויד הילברט ועבד יחד עם אמי נתר והלמוט הס.
באוקטובר 1922 החל ללמד באוניברסיטת המבורג וב-1923 השלים עבודת הביליטציה וקודם לדרגת "Privatdozent" הנהוגה באוניברסיטאות דוברות גרמנית.
באפריל 1925 קודם לדרגת פרופסור חבר. באותה שנה קיבל אזרחות גרמנית. באוקטובר 1926 קודם לדרגה הגבוהה של פרופסורה הנהוגה באוניברסיטה ("ordentlicher Professor"), בכך נעשה לאחד משני הפרופסורים הצעירים ביותר בגרמניה באותה עת.
ב-1932 זכה, יחד עם אמי נתר, בפרס ע"ש המהנדס אלפרד אקרמן טובנר, על סך 500 מארק.
באוגוסט 1929 התחתן עם נטליה (נטשה) נומובנה יאסני, מהגרת מרוסיה שלמדה אצלו מספר קורסים.
לזוג נולדו בן (המתמטיקאי מייקל ארטין) ובת (קארין טייט) בשנים 1933–1934. אביה של נטשה היה יהודי, ולכן על פי חוקי נירנברג הוגדרה כמישלינג מדרגה ראשונה. היחס כלפי ארטין ומשפחתו הורע בהדרגה, בין היתר הם זיהו כי מישהו עוקב אחריהם. ביולי 1937 פוטר ארטין ממשרתו באוניברסיטה על רקע החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי. בסיועו של ריצ'רד קוראנט, אז בניו יורק, נמצאה משרה עבורו באוניברסיטת נוטרדאם.
ארטין לימד באוניברסיטת נוטרדאם עד סוף השנה האקדמית ולאחר מכן קיבל תקן קבוע באוניברסיטת אינדיאנה.
ב-1946 עבר לאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1957 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פרייבורג ונבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1958 עזב את ארצות הברית וחזר ללמד בהמבורג, שנה לאחר מכן התגרש רשמית מאשתו, שנשארה בארצות הברית.
ב-20 בדצמבר 1962 מת בהמבורג מהתקף לב.