stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטון וילה
היסטוריה > ירידות ליגה ועונת שיא בשנות ה-80 (1964 - 1992)

מרסר אולץ לפרוש מתפקידו ומהמועדון בשנת 1964 מה שסימן את תחילת הדעיכה הנוספת של המועדון, שהיה עד עתה המועדון המצליח ביותר באנגליה מבחינת סך התארים. המועדון התקשה להדביק את קצב התפתחות הכדורגל שהפך למודרני יותר ולא ביצע שינויים הכרחיים, ולכן ירד בפעם השלישית לפוטבול ליג השנייה ב-1967, תחת הדרכתו של המאמן דיק טיילר. בעונה העוקבת דרשו האוהדים מחברי ההנהלה להתפטר מיידית אחרי שסיימה במקום ה-16 בליגה השנייה. עם חובות עתק שנצברו, ועם קבוצת בוגרים עמוק בתחתית הליגה השנייה, פיטרה ההנהלה את טומי קאמינגס (שהחליף את טיילור), ובתוך מספר שבועות כלל חברי ההנהלה התפטרו לאחר לחץ כבד של האוהדים. לאחר ספקולציות רבות, הועברו זכויות המועדון לאיש העסקים הלונדוני פאט מת'יוס, שהביא איתו את דאג אליס כיושב ראש, אולם, לא היה בכוחה של ההנהלה הנוכחית למנוע את ירידתו של המועדון, שנחשב לאחד המפוארים עד אז באנגליה, לליגה השלישית בסיום עונת 1969/1970, מה שסימל את הרגע הקשה בהיסטוריה של המועדון שמעולם לא התקרב לשפל שכזה. אולם בליגה השלישית החל המועדון להתאושש בהדרגה, והשיג כמות שיא של 70 נקודות בעונה ועלה חזרה לליגה השנייה. ב-1974 מונה רון סאנדרס למאמן הקבוצה. שיטתו החדשה של ניהול כוח האדם הוכחה כיעילה, כאשר המועדון בנוסף גם זוכה בגביע הליגה בסוף העונה העוקבת, תוך שהוא עולה בסיום עונת 1974/1975 חזרה לליגה הראשונה.
בשנת 1981, חזר המועדון לפסגת הכדורגל האנגלי, כשהצליח לשבור את הבצורת ולזכות באליפות אנגליה וקבעה את שיא התקופות בין שתי אליפויות, 71 שנה (שיא שנשבר כאשר בלקבורן זכתה ב-1995, 81 שנה מאז הפעם האחרונה שראתה אליפות), וב-1982 אף זכתה הקבוצה בליגת האלופות אחרי ניצחון במשחק הגמר על באיירן מינכן ברוטרדם (תוך שהקבוצה מחליפה בדרך את סאנדרס, שהסתכסך עם היושב ראש, בטוני בארטון - שניהל את המשחק ב-0–1 ההיסטורי על מינכן). לאחר מכן זכה המועדון גם בסופר קאפ האירופי אחרי שניצח 1–3 את ברצלונה בסיכום שני משחקים, מה שסימן את נקודת השיא עבור המועדון שהצליח תוך מספר שנים להגיע מהליגה השלישית באנגליה לצמרת הכדורגל האירופי. מכאן חלה ירידה במעמדו של המועדון, שירד לליגה השנייה פעם נוספת ב-1987. בעונת 1989/1990 חזר המועדון לליגה הראשונה תחת הדרכתו של המאמן גרהאם טיילור מהמקום השני.
היסטוריה > 24 שנים רצופות בפרימיירליג (1992 - 2016)

וילה הייתה אחת מ-22 הקבוצות שהקימו את הפרימיירליג בעונת 1992/1993, וסיימה כסגנית האלופה בעונת הבכורה של הפירמיירליג, שנייה רק למנצ'סטר יונייטד. בשאר שנות ה-90 החליפה וילה שלוש פעמים את מאמן הקבוצה והקבוצה חוותה עליות וירידות במיקומה בטבלה אך לא הצליחה להטביע את חותמה מעבר למקום רביעי אליו הגיעה ב-1995/1996. באירופה הצליחה להעפיל מספר פעמים לגביע אופא, ובנוסף זכתה ב-2 גביעי ליגה נוספים. בשנת 2000 הגיעה הקבוצה לגמר גביע ה-FA אך הפסידה 0–1 לצ'לסי באצטדיון ומבלי. מתחילת שנות ה-2000 נכנסה שוב הקבוצה לחוסר יציבות בליגה והחליפה מספר מאמנים, ובשנת 2006 עזב את הקבוצה המאמן דייוויד אולירי. לאחר 23 שנים במועדון, היושב ראש ובעלים של 38% מהמועדון, דאג אליס החליט למכור את חלקו במועדון בגלל מצבו הבריאותי, ולאחר ספקולציות רבות קנה איש העסקים האמריקאי רנדי לרנר את חלקו ואת הבעלות על המועדון אסטון וילה, שהיה גם הבעלים של הקליבלנד בראונס, קבוצת הNFL האמריקאית. הגעתו של הבעלים החדש שהביא איתו את המאמן מרטין אוניל, הפיחו תקוות חדשות במועדון שלא ראה הצלחות בליגה בעשרות השנים לפני כן, כאשר בוצעו מספר שינויים גדולים הכללו את שינוי הסמל של המועדון, ספונסר מדים, ושינוי בסגל הקבוצה שרועננו בקיץ 2007. ההצלחה הראשונה בעידן לרנר הגיעה ב-2010 כאשר הקבוצה הגיעה לגמר גביע הליגה, אך נוצחה 1–2. בעונה זו גם הפסידה הקבוצה 0–3 בחצי גמר גביע ה-FA לצ'לסי. חמישה ימים לפני פתיחת עונת 2010/2011, התפטר המאמן אוניל. במקומו מונה ז'ראר הוייה, שהוחלף אחרי עונה אחת בלבד על ידי אלכס מקליש, שהגיע ישירות מהיריבה המרה, ברמינגהאם סיטי (הפעם הראשונה שמאמן עבר בין היריבות האלה בהיסטוריה). חוזהו של מקליש לא חודש בסיום 2011/2012 אחרי שוילה סיימה במקום ה-16 בליגה ולא הצליחה להתרומם, והוחלף על ידי פול למברט. בפברואר 2012 המועדון הכריז על הפסד שיא של 53.9 מיליון ליש"ט, ולרנר העמיד את המועדון למכירה שלושה חודשים לאחר מכן, תמורת ערך נקוב של 200 מיליון ליש"ט, שלא הצליח להשיג רוכשים בשנים הללו. ב-2014/2015 שברה וילה שיא ליגה שלילי כאשר הבקיעה 12 שערים ב-25 משחקי פרימיירליג, הנמוך ביותר בהיסטוריית הליגה הראשונה, ולמברט פוטר בתחילת פברואר 2015. במקומו מונה טים שרווד, הציל את המועדון מירידה, והוביל אותו לגמר גביע ה-FA של 2015, אך פוטר במהלך עונת 2015/2016, והוחלף על ידי רמי גארדה, שלא הצליח למנוע את ירידתו של המועדון לליגת המשנה, לראשונה לאחר 29 שנים בסיום העונה.
היסטוריה > החלפת בעלות, ליגה השנייה ועליית ליגה (2016 ואילך)

ביוני 2016, איש העסקים הסיני טוני שיאה - קנה את המועדון תמורת 76 מיליון פאונד. מאמן העבר של צ'לסי רוברטו די מטאו מונה לתפקיד במועדון, אך פוטר באמצע העונה עקב תוצאות גרועות בליגה השנייה. הוא הוחלף על ידי מאמן היריבה ברמינגהאם, סטיב ברוס, שהוביל את הקבוצה לסיים במקום הרביעי בעונת 2017/2018, אך הפסידה בגמר הפלייאוף לפולהאם שעלתה לפרימיירליג. ב-20 ביולי 2018 דווח כי קבוצת NDWE בבעלות של הביליונר המצרי נאסף סוויריס והביליונר האמריקאי וס אדנס, מעוניינות להשקיע במועדון וקנו שליטה ב-55% ממניות המועדון, בעוד סוויריס ממנה את עצמו ליושב ראש המועדון. באוקטובר 2018 פוטר ברוס מהמועדון לאחר שהקבוצה השיגה ניצחון אחד ברצף של תשעה משחקים. במקומו מונה דין סמית', כאשר ג'ון טרי וריצ'רד או'קלי מונו לעוזריו. תחת סמית' יכולת הקבוצה השתפרה והיא סיימה במקום החמישי אחרי רצף של עשרה ניצחונות רצופים. הקבוצה הגיעה שוב לפלייאוף העלייה לפרימיירליג, ניצחה את דרבי קאונטי 2-1, והעפילה חזרה לפרימיירליג לאחר 3 שנות היעדרות.
ב-9 באוגוסט 2019, ערב עלייתה של וילה חזרה לפרימיירליג, נחשפו מסמכים המעידים על כך שטוני שיאה איננו יותר אחד מהבעלים של המועדון ולא מחזיק באחוזי שליטה עליו, וסיוויריס ואדנס נשארו הבעלים היחידים על המועדון. בעונתו הראשונה לאחר שחזר לליגה העליונה, 2019/2020, הצליח המועדון להישאר בפרימיירליג לאחר קרבות הישרדות וסיים במקום ה-17, כאשר ניצל במחזור האחרון של העונה. היא הגיעה למחזור האחרון ביתרון של 3 נקודות מול המתמודדות על ההישרדות, בורנמות' וווטפורד. כאשר ווטפורד הבטיחה את הירידה לצ'מפיונשיפ הקרב היה בינם לבין בורנמות' ובסוף נשארה בליגה. בעונת 2020/2021 הקבוצה סיימה במקום ה-11.
לאחר רצף תוצאות רע בנובמבר 2021 פוטר דין סמית' מתפקידו ובמקומו מונה לתפקיד המאמן כדורגלן העבר סטיבן ג'רארד. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-14. עם זאת, לאחר שניצחה שני משחקים ב-12 המחזורים הראשונים של עונת 2022/2023 פוטר ג'רארד מתפקידו ב-20 באוקטובר 2022, ובמקומו מונה אונאי אמרי. תחת אמרי הצליחה הקבוצה לצבור נקודות, סיימה את העונה במקום השביעי והעפילה לקונפרס ליג.
בקונפרס ליג, הקבוצה הגיעה לחצי הגמר, אז הודחה על ידי אולימפיאקוס היוונית שזכתה בתואר.  את עונת 2023/2024 בפרמייר ליג סיימה במקום הרביעי והעפילה לליגת האלופות.
אוהדים ויריבויות

לאסטון וילה בסיס אוהדים רחבים באזור מרכז אנגליה (ה"Midlands"), וכיום גם בכל העולם. השיר "The Bells Are Ringing" מנוגן לפני משחקים. כמו לכל המועדונים באנגליה, לוילה יש מספר פירמות (קבוצות אוהדים חולגניות מהגרעין הקשה) המקושרות לאוהדי המועדון כמו: ה"Villa Youth" (צעירי וילה), ה"Steamers", ה"Villa Hardcore", וה"C-Crew", שהיה פעיל בשנות ה-70 וה-80. ב-2004 היו מעורבות חלק מהפירמות בהתפרעויות אלימות כנגד אוהדי QPR, בהן מת אחד הסדרנים במגרש. רבים מאוהדי הקבוצה משתייכים למועדון האוהדים הרשמי של אסטון וילה בו קיימים אוהדים מכל העולם.
היריבה המרכזית של אסטון וילה היא ברמינגהאם סיטי, ומשחקי הדרבי ביניהם ידועים כ"דרבי העיר השנייה" ("Second City derby"), אולם לאורך ההיסטוריה, היריבות בין וילה לבין וסט ברומיץ' אלביון הפכה ליריבות גדולה יותר בעיני חלק מהאוהדים, לפי סקר אוהדים שנערך ב-2003 (בין שני המועדונים התרחשו 3 משחקי גמר גביע ה-FA). לוילה יריבות נוספת אך קטנה יותר עם קבוצות וולברהמפטון וונדררס וקובנטרי סיטי. לאחר ירידתן של ווסט ברומיץ' וברמניגהאם סיטי לליגה השנייה ב-2005/2006, הייתה וילה הקבוצה היחידה מהמידלאנדס (מרכז אנגליה) שהייתה בליגה העליונה, עד שב-2010/2011 עלתה ווסט ברומיץ' חזרה והצטרפה לוילה, לוולבס ולברמניגהאם סיטי בפרימיירליג. או אז בפעם הראשונה בהיסטוריה מאז עונת 1983/1984, ש"ארבע הגדולות של מערב המידלאנדס" היו ביחד בליגה העליונה באנגליה.
סגל הקבוצה

נכון ל-4 בפברואר 2025
תארים

אליפות אנגליה (7) :
1893/1894, 1895/1896, 1896/1897, 1898/1899, 1900/1901, 1909/1910, 1980/1981
גביע אנגלי (7) :
1886/1887, 1894/1895, 1896/1897, 1904/1905, 1912/1913, 1919/1920, 1956/1957
גביע הליגה (5) :
1960/1961, 1974/1975, 1976/1977, 1993/1994, 1995/1996
גביע אירופה לאלופות (1) :
1981/1982
סופר קאפ אירופי (1) :
1982
גביע האינטרטוטו (1) :
2001
גביע ברמינגהאם (19) :
1880, 1882, 1883, 1884, 1885, 1888, 1889, 1890, 1891, 1896, 1899, 1903, 1904, 1906, 1908, 1909, 1910, 1912, 1985
הערות שוליים

↑  Aston Villa, The Beautiful History, ‏2010-09-06 (באנגלית)
↑  Birmingham City Council, Aston Villa Wesleyan Chapel, www.birmingham.gov.uk (באנגלית)
↑  Aston Villa Football Club, Mens, Aston Villa Football Club
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ko2016917347  VIAF: 310665071   WorldCat (עם VIAF): 310665071 
צוות מועדון הכדורגל של אסטון וילה וכדורגלני המועדון ב-1899.
סמלה של אסטון וילה בשנים 2000–2007
הסמל של אסטון וילה בשנים 2007-2016
פילפ שיי

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1798 קוסג, הונגריה 
 פטירה:  26 ביוני 1881 (בגיל 82) באדן, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 מקום קבורה:  Jüdischer Friedhof Lackenbach 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  אביר דרגה שנייה במסדר כתר הברזל 
 חתימה:   
 
פילפ שיי קורומלאי (בהונגרית: Schey Fülöp; בגרמנית: Philipp Schey von Koromla; קסג, 20 בספטמבר 1798 – באדן ביי וינה, 26 ביוני 1881) היה אציל יהודי-הונגרי-אוסטרי, סיטונאי, הפטרון הגדול ביותר של עניי קסג. פילפ שיי היה היהודי ההונגרי הראשון שקיבל דרגת אצולה באימפריה האוסטרו-הונגרית.
המוסדות שייסד

בית חולים 1856.
אלברכטינום 1856. בניין הדירות ברחוב פק (Pék) בקסג של היום נבנה במקור כבית עניים. הוא תרם 13,000 פורינט הונגרי לבית העניים ו-12 אנשים קיבלו דירת סטודיו: 4 קתולים, 2 פרוטסטנטים ו-6 יהודים.
בית הכנסת של קסג 1858–1859. בכיפת בית הכנסת עדיין ניתן לראות את הכתובת "ב-Ehre Gottes gebaut von Philip Schey von Koromla 1859".
אליזבתינום (Kisdedóvó) 1868. הוא תרם 18,000 פורינט הונגרי ובית לאגודת גני הילדים בתנאי שיקבל את התואר מייסד הראשי, ושהמוסד ייקרא על שם המלכה אליזבת (סיסי), ושילדים יתקבלו ללא הבדל דת. המוסד עמד מ-1871 ועד 1973. היום יש במקומו בניין מגורים.
בית הקברות היהודי 1874. בית הקברות היהודי לשעבר ניצב בפינת רחוב טמטה ורחוב הפארק (Temető utca és Park utca). מעל הכניסה, לוח השיש המקורי מציין את שם המייסד ואת שנת הייסוד. הוא הקדיש את בית הלוויות בבית העלמין לזכרו של אביו. כיום בית הקברות הוא אזור מוקף עצים.
הנצחה

לוח שיש מעל הכניסה לבית הקברות היהודי בקסג
בשנת 2008, כדי להציל את בית הכנסת, עיריית מחוז ואש יזמה את הקמת "קרן פילפ שיי".
גלריית תמונות

בית הכנסת של קסג - 1859 (רחוב וארקר 38)
בית חולים לשעבר - 1856, כיום בית מגורים
אלברכטינום - 1856, כיום בניין מגורים (רחוב פק 19)
גרם מדרגות אלברכטינום
בית הקברות היהודי קסג - 1874
לוח זיכרון לכבוד המייסד פילפ שיי
רחוב וארקר 20–22, עמד כאן 1871–1973. בין האליזבתינום (קישדדובו)
הערות שוליים

↑  "Egy tudományos ülésszak utóélete". {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Jüdische Erinnerungen in der West-Pannonischen EuRegion (Burgenland, Komitate Győr-Moson-Sopron, Vas und Zala) - Kőszeg". אורכב מ-המקור ב-2009-04-15. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Zsidó Lexikon Schey Fülöp". אורכב מ-המקור ב-2014-03-10. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  "Kőszeg". אורכב מ-המקור ב-2014-03-10. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 139565493  VIAF: 101291835   WorldCat (עם VIAF): 101291835
צבי קצובר

צבי קצובר (נולד ב-4 בנובמבר 1943) הוא פוליטיקאי ואיש התיישבות ישראלי, ממייסדי קריית ארבע והיישוב היהודי בחברון וראש המועצה המקומית קריית-ארבע בין 1990 ל-2008.
ביוגרפיה

נולד ליונתן וברכה קצובר. אחיו הצעיר הוא בני קצובר.
בשנת 1966, בעת שעבד כמורה בדימונה, נישא ליהודית הירש. הם התגוררו בדימונה ועסקו בהוראה. לזוג חמישה ילדים. היה מרכז סניף הפועל המזרחי בדימונה.
ביום עליית קריית ארבע על הקרקע, בערב ראש השנה 1971, עבר להתגורר עם משפחתו במקום. הוא ניהל את מזנון "מסעדת המתנחלים" וחנות מזכרות ליד מערת המכפלה, שהיה המבנה היהודי הראשון בעיר לאחר מלחמת ששת הימים. הוא ומשפחתו נטלו חלק בהקמת היישוב היהודי בחברון.
בפורים 1976, בעת שנסע עם חבריו למסעדתו בחברון, הותקף בידי פורעים ערבים. הם הצליחו לתפוס שלושה מהפורעים ולהביאם לידי המושל הצבאי של חברון. בתקופת המאבק כנגד הנסיגה מסיני עברו להתגורר בימית. באותן שנים שימשה רעייתו יהודית כסגנית ראש מועצת קריית ארבע.
בשנת 1985 התמודד על ראשות מועצת קריית ארבע. רשימתו זכתה ב-318 קולות שזיכו אותה בשלושה מושבים במליאת המועצה, והוא עלה לסיבוב השני מול ראש המועצה המכהן שלום ואך. קצובר זכה לתמיכת השר משה קצב וחבר הכנסת חיים קופמן, וכן של מפלגת התחיה. הוא הפסיד וכיהן כסגן ראש המועצה. בינואר 1990 נעצר לאחר שסירב למסור את נשקו האישי לבדיקה בליסטית בעקבות הריגת פלסטיני תושב חברון מספר שבועות קודם לכן. הוא שוחרר לאחר כמה ימים לאחר שהתחייב להגיש את נשקו לבדיקה.
ביולי 1990 התמודד שוב לראשות המועצה מטעם סיעת "יחדיו במעלה", וניצח ברוב של 65%. אחת הפעולות הראשונות שיזם הייתה הקמת ישיבה תיכונית קריית ארבע.
ב-1991 הוגש נגדו כתב אישום על ירי במחנה הפליטים דהיישה, ממנו זוכה. בשנת 1993 נעצר לאחר שהיה שותף לניסיון לא חוקי להרחיב את קריית ארבע. בתקופת כהונתו נחתמו הסכמי אוסלו והסכם חברון, והוא היה ממובילי המאבק כנגדם, וביטא קו תקיף בנושא זה. הוא רמז כי יישומו של הסכם "עזה ויריחו תחילה" יוביל מתנחלים חמושים לפעילות נגד ערבים.
את אלוף פיקוד המרכז עמרם מצנע הוא כינה "קיבוצניק שמאלני ושקרן".
בתקופת המאבק נגד תוכנית ההתנתקות עברה משפחתו להתגורר במושב גדיד שבגוש קטיף.
קצובר כיהן כראש המועצה עד לפרישתו בשנת 2008.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יהודית קצובר - קריית ארבע חלק א, "מדור המייסדים" יש"ע שלנו, 7 בפברואר 2018.
↑  100 עובדי "הנוער העובד הדתי" בדימונה הועברו ל"הפועל המזרחי", הצופה, 5 במרץ 1967
↑  אורן כהן ומיכל קדם, נרצחה בת 39 מהגדה שנחשדה בשיתוף פעולה, חדשות, 19 בינואר 1990
↑  יוסי לוי, צבי קצובר ימסור את נשקו לבדיקה, מעריב, 21 בינואר 1990
↑  עתי"ם, רוב לקצובר בבחירות בקרית-ארבע, חדשות, 5 ביולי 1990
↑  חנן שלאין, מתנחלים בחברון בעקבות משפט דהיישה: האשמות מצנע נגדנו מחייבות שחרורו מצה"ל, מעריב, 14 במרץ 1991
↑  שלמה דרור, צה"ל מנע בכוח הקמת התנחלות, חדשות, 24 בספטמבר 1993
↑  שלמה דרור, ביש"ע קוראים למרי אזרחי: "נוריד את הכפפות ונילחם", חדשות, 30 באוגוסט 1993
↑  שלמה דרור, השרים החליטו: יגויסו עוד 1000 שוטרים ויוקדם גיוסם  של 550, חדשות, 22 במרץ 1993
↑  אהרן קליין ואורנה לנדאו, לא רמטכ"ל ולא תימני, חדשות, 12 במרץ 1993
אלכסנדר ליכט

| --- | --- |

צילום משנות ה-1940 המאוחרות  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 באפריל 1884 סוֹקוֹלוֹבָאץ (אנ'), ממלכת קרואטיה,  ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש,   האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  14 באוגוסט 1948  (בגיל 64) מונטרה, שווייץ שווייץ
 מדינה:  ממלכת יוגוסלביה
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מקום מגורים:  זאגרב, ז'נבה
 פעילות בולטת:  יושב ראש התנועה הציונית בממלכת יוגוסלביה
 השכלה:  לימודי משפטים באוניברסיטת זאגרב ובאוניברסיטת וינה
 מקצוע:  עורך דין
 תואר:  דוקטור למשפטים
ד"ר אלכסנדר ליכט (בסרבו-קרואטית: Aleksandar Licht;‏ 11 באפריל 1884, סוֹקוֹלוֹבָאץ (אנ'), הרשות המקומית קופריבניצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 14 באוגוסט 1948, מונטרה, שווייץ) היה משפטן יהודי, ממייסדי התנועה הציונית באזור קרואטיה, חבר הוועד הפועל הציוני ויושב ראש התנועה הציונית בממלכת יוגוסלביה משנות ה-20 ועד לשואה.
קורות חייו

אלכסנדר ליכט נולד בכפר סקולובאץ אשר סמוך לעיר קופריבניצה לווילים ולפאולינה. בגיל צעיר עברה משפחתו לזאגרב. רכש השכלה תיכונית בעיר ויצא ללימודי משפטים באוניברסיטת וינה. עם שובו מווינה, המשיך באוניברסיטת זאגרב לתארים מתקדמים וב-1909 סיים דוקטורט במשפטים. ב-1913 פתח משרד פרטי לערכית דין אשר נסגר בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נמנה ליכט עם מקימי תא התנועה הציונית בקהילת זאגרב ולמעשה בכל אזור קרואטיה. בנובמבר 1918, לקראת כינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הגישו אלכסנדר ליכט וד"ר איוואן יעקבי למועצה הלאומית של הממלכה המתגבשת את "זיכרון הדברים של הארגון הארצי של הציונים בארצות הסלאביות הדרומיות" ובה בירכו על יצירת האיחוד הלאומי החדש וביקשו אישור לייסוד קהילות יהודיות לאומיות, היתר לארגונן תחת ארגון גג אחד, להבטיח את חיי התרבות והחינוך תוך מתן היתר לייסוד בתי ספר יהודיים והוצאה לאור של ספרי לימוד ולהעניק ייצוג ליהודי המדינה בפרלמנט. הפנייה זכתה להתייחסות מוגבלת. ב-1919 ייסדו בזאגרב אלכסנדר ליכט ואחיו הרמן את "ברית אגוני הנוער הציוניים". בפועל ב-1929 הוכרה היהדות רק כדת רשמית בממלכה והרב הראשי יצחק אלקלעי כיהן כנציג העדה בפרלמנט. ליכט נבחר ליושב ראש התנועה הציונית בממלכה. איגוד הקהילות היהודיות הוקם בבלגרד אך מרכז הפעילות הציונית ובראשה אלכסנדר ליכט היה בזאגרב. הרב אלקלעי היה בעל השקפת עולם ציונית ופרגמטי בגישתו לתפקידו של ליכט, והשניים שיתפו פעולה בהצלחה. בכך גבר כוחה של התנועה ביוגוסלביה.
ליכט שהיה רטוריקן מצוין סחף אחריו את צעירי הקהילות לתנועה הציונית. הוא כיהן כיושב ראש התנועה הציונית
בממלכה וראשי הסניפים הגדולים כגון ליאון קמחי מביטולה היו סגניו. ליכט נמנה עם תומכיו המובהקים של ד"ר חיים ויצמן ודגל בציונות סינתטית. בתקופתו נוסדו והופעלו ארגוני נוער ממגוון סיעות בתנועה הציונית, וכן הוקמו מפעלי הכשרה לקראת עלייה לארץ ישראל. התנועה הפכה לכח הדומיננטי והשולט ברחוב היהודי ביוגוסלביה.
ב-6 באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים האחדים. ב-10 באפריל 1941 נכנסו כוחות גרמניים לזאגרב ועימם עשרות רבות של גולים לאומניים קרואטים שנמלטו מהממלכה בתקופת שלטונה של ממלכת יוגוסלביה. עם הגעתם כוננה המדינה העצמאית של קרואטיה בראשות אנטה פאבליץ'. אלכסנדר ליכט נעצר ביחד עם כ-50 מראשי הקהילה ורבניה ונשלח למעצר בעיר גראץ. לאחר מספר חודשים שוחרר ועלה בידו להגיע לשטחי ממלכת איטליה דרך אזור סלובניה. לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה והקמת הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית, נמלט ליכט מאיטליה לשווייץ ושם שהה מספר חודשים במחנה פליטים. מאוחר יותר עלה בידיו להגיע ולהתגורר בז'נבה. הוא היה פעיל בארגוני סיוע לשארית הפליטה מקרב יהדות יוגוסלביה.
אלכסנדר ליכט נפטר במונטרה ב-1948 ממחלה קשה והוא בן 64 שנים. ב-1955 הועלו עצמותיו לישראל והוא נקבר בטקס הלוויה ממלכתי בנוכחות אלפי מלווים וביניהם יו"ר הסוכנות היהודית ברל לוקר וזלמן שזר חבר הנהלתה, יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, שר המשפטים פנחס רוזן וראש עיריית ירושלים גרשון אגרון. ליכט היה נשוי ואב לבת. היו לו 3 אחים. הרמן (1882 – ?), אדולף (1886–1941) שנרצח במחנה ההשמדה ידובנו ומילאן (1881–1945).
לקריאה נוספת

התאחדות עולי יוגוסלביה בישראל, לזכרו של ד״ר אלכסנדר ליכט: לרגל העלאת עצמותיו למנוחת עולמים באדמת ישראל, 1955
הערות שוליים

1 2 3  אלכסנדר ליכט, באתר zbl.lzmk.hr (בקרואטית).
1 2  מבוא וכן  הקהילה היהודית בזאגרב, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 13–21, 233 - 235.
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגרד 1521 - 1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, באתר דעת, אוחזר ב-30 במרץ 2014.
↑  הקהילה היהודית בזאגרב -  השואה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות, עמודים 145-139.
↑  כבוד אחרון לד"ר א. ליכט, על המשמר, 11 בנובמבר 1955.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264393405171  VIAF: 298556340   WorldCat (עם VIAF): 298556340
משה בן לולו

משה בן לולו (נולד ב-13 באפריל 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
הערות שוליים

↑  אוהד רון, משה בן לולו ואלדר פשכצקי חתמו במכבי טמרה, באתר גולר, 15 בנובמבר 2020
↑  מיכאל וייסרמן, הצהרת כוונות: תורג'מן, גרשומוב, בן לולו, אסמרה ומוניס חתמו בעירוני טבריה, באתר דאבל פס, 21 ביולי 2021
↑  אביחי דלאל, הפועל אשדוד בהחתמת ענק: משה בן לולו הצטרף לקבוצה, באתר דאבל פס, 21 באוגוסט 2023
↑  ליאת ביתן, ‏משה בן לולו פרש ומונה למאמן הפועל אשדוד, באתר ערוץ הספורט, 15 באוגוסט 2024
הנער

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין
 עריכה:  צ'ארלי צ'פלין 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלי צ'פלין ג'קי קוגן עדנה פורביאנס
 מוזיקה:  צ'ארלי צ'פלין (הולחן בשנת 1971)
 צילום:  רולנד טות'רו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Charles Chaplin Productions 
 חברה מפיצה:  First National Warner Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 1921
 משך הקרנה:  68 דקות
 שפת הסרט:  סרט אילם כתוביות ביניים באנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט אילם, סרט דרמה, social comedy film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנער
הנער (באנגלית: The Kid) הוא סרט ראינוע מסוג קומדיה דרמטית של צ'ארלי צ'פלין שיצא בשנת 1921, ובו מוצג ג'קי קוגן כבנו המאומץ. הסרט זכה להצלחה רבה, והיה הסרט השני הרווחי ביותר באותה השנה, אחרי "ארבעת פרשי האפוקליפסה". הסרט משלב אלמנטים מלודרמטיים וקומיים, וכן ביקורת על הממסד. "הנער" נחשב לסרטו הראשון של צ'פלין שאיננו סרט קצר.
עלילת הסרט מציגה את הנווד (צ'ארלי צ'פלין), אשר מוצא ילד (ג'קי קוגן) שננטש בסמטה ברחוב על ידי אמו ומחליט לטפל בו ולאמץ אותו. כאשר הילד מתבגר, הוא הופך ליד ימינו למעשי גזל ושוד קטנים לצורך הישרדות: הנווד מלמד את הילד כיצד לנפץ חלונות, על מנת שיבוא כזגג לתקן אותם. כאשר הילד חולה מגיע רופא לבקרו, ומגלה שהנווד אינו אביו, וייתכן שחושב שהילד מוזנח. הרופא קורא לרשויות הרווחה, ואלה באים לקחת את הילד, בניגוד לרצון הילד ואביו. בסופו של דבר, האם מגלה את זהות הילד, ובסוף הסרט לאחר מספר תלאות, היא, הילד והנווד נפגשים יחד בביתה.
צ'ארלי צ'פלין וג'קי קוגן. מתוך הסרט
מוריץ קפושי

| --- | --- |

צילום בסביבות שנת 1890
 לידה:  23 באוקטובר 1837 קפושוואר,, במחוז שומוג' בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  6 במרץ 1902 (בגיל 64) וינה, הקיסרות האוסטרית, במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 לאום:  יהודי
 מקום קבורה:  בית הקברות דבלינג 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת וינה
 התמחות:  רפואת עור
 תפקידים:  ראש קתדרה לרפואת עור   ראש מחלקת עור בבית החולים הכללי של וינה
 מחלקות ובתי חולים:  בית החולים הכללי של וינה
 
מוריץ קפושי בשמו הקודם כהן (בגרמנית: Moritz Kaposi, בהונגרית: Kaposi Mór, קאפושוואר, ‏23 באוקטובר 1837 - 6 במרץ 1902) היה רופא עור יהודי-הונגרי ממוצא אוסטרי שנודע כמזהה הראשון של כמה מחלות ותסמונות עוריות: סרקומת קפושי, אקזמה הרפטיקום וקסרודרמה פיגמנטוזום.
לפי הביוגרף שלו, י.ד. אוריאל, "בעת חייו הוכר מוריץ קפושי כאחד הרופאים הדגולים של האסכולה הווינאית לדרמטולוגיה, קלינאי עילאי ומורה מפורסם". היה בין הראשונים שביססו את היסודות המדעיים האנטומו-פתולוגיים של רפואת העור.
רקע משפחתי ושנות לימודיו

מוריץ או מור קפושי נולד בשנת 1837 בשם מוריץ כהן (Moritz Kohn) בקפושוואר, בדרום הונגריה, למשפחה יהודית ענייה. אביו נקרא סלומון כהן והאם - רוז'י (רוזה) לבית קראוס. מוריץ כהן למד בבית הספר היסודי ואחר כך עוד ארבע שנים בגימנסיה בעיר הולדתו. את לימודי התיכון עשה בגימנסיה גרמנית בעיר ברטיסלאבה, אז פוז'ון, כיום בירת סלובקיה. בשנים 1855-1861 למד רפואה באוניברסיטת וינה. בשנת 1861 קיבל את התואר דוקטור ברפואה. בשנת 1862 היה לדוקטור בכירורגיה ובשנת 1866 קיבל את התואר מאסטר במיילדות. בעבודת הגמר שלו "דרמטולוגיה ועגבת" (שפורסמה ב-1866), אותה כתב בהדרכתו של פרופ' פרדיננד פון הברה (1880-1816) הנחשב ל"אבי הדרמטולוגיה המודרנית", תרם קפושי תרומות חשובות בתחום.