stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהומות בצרפת (2005)
תגובת הממסד הצרפתי

בתגובה להפגנות הכריז שר הפנים הצרפתי ניקולא סרקוזי שעל המשטרה להתחמש באמצעים לפיזור הפגנות שאינם קטלניים על מנת להילחם באלימות האורבנית. ממשלת צרפת הצטיידה עוד לפני המהומות באמצעים לפיזור הפגנות ונשק אל-הרג.
אחרי הלילה הרביעי של ההפגנות, הכריז סרקוזי על מדיניות של "אפס סובלנות" כלפי אלימות עירונית והודיע ש-100 פלוגות של משטרת ההפגנות (המקבילה הצרפתית ליס"מ הישראלי) ו-7 פלוגות של המשטרה הניידת יוצבו במוקדי האלימות. סרקוזי אמר שהוא מאמין שחלק מהאלימות מאורגנת על ידי כנופיות, "זה לא נראה לי ספונטני לחלוטין", הוא אמר. בלשי משטרה נשלחו לזהות "מנהיגי כנופיות, סוחרי סמים ובוסים גדולים".
פוליטיקאים מהשמאל מתחו ביקורת על גישתו של סרקוזי וקראו להגברת המימון לדיור, חינוך ויצירת מקומות עבודה, וכמו כן קראו להימנע מ"דמגוגיה מסוכנת". סרקוזי זכה לביקורות נוספות אחרי שהתבטא במילים קשות כנגד המתפרעים וקרא להם "חלאות" ו"אספסוף" (המילים בצרפתית היו racaille ו-voyous).
במהלך ביקורו בשכונה Clichy-sous-Bois היה שר הפנים אמור להיפגש עם משפחות הנערים שנהרגו. ברם, במהלך ביקורו נורה רימון גז מדמיע לתוך מסגד בשכונה, והמשפחות ביטלו את הפגישה. אחיו של טראור אמר: "אין שום סיכוי שניפגש עם סרקוזי חדל האישים. מה שקרה במסגד הוא ביזיון." המשפחות נפגשו עם סרקוזי לבסוף ב-3 בנובמבר.
עזוז בגאג, נציג השר לקידום שוויון הזדמנויות (ministre délégué à la promotion de l'égalité des chances, משרד שמוקדש למלחמה באפליה, הצהיר מספר הצהרות בנוגע למהומות, ובהם הביע התנגדות להצהרותיו "הבלתי מדויקות עם סמנטיקה של מלחמה" של סרקוזי, שלטענתו לא עוזרות בהרגעת המצב.
ב-5 בנובמבר גורמי ממשלה טענו שקיימת "יד נעלמה" המתאמת את המהומות. התובע הכללי של פריז איב בו (Yves Bot) אמר לרדיו "אירופה 1" דברים ברוח זו. סוכנות הידיעות רויטרס הביאה תגובות של תושבי השכונה Aulnay-sous-Bois שהגיבו על הדברים הללו: חלק טענו שההצהרות הללו לא מוצדקות, ואילו אחרים חשדו שהמהומות קשורות לסחר בסמים. מקורות לא מזוהים העלו חשד שמאחורי המהומות עומד תיאום של קיצונים איסלאמים.
ב-6 בנובמבר ביקש ראש הממשלה וילפן מהאימאם של מסגד פריז, דליל בובאקור, לקרוא להרגעת הרוחות. האימאם סירב והטיח האשמות בוילפן. אחרי פגישה עם וילפן אמר סרקוזי ש"אנחנו מנסים למנוע כל ניסיון לפרובוקציה" והוסיף ש"אלימות איננה הפתרון, יש לתת כוח למשטרה", וכי "אחרי שהמשבר יחלוף, כולם יצטרכו להבין שיש אי צדק במספר שכונות".
ב-7 בנובמבר הכריז נשיא צרפת ז'אק שיראק ש"הרפובליקה נחושה להיות חזקה יותר מאשר אלו שרוצים לזרוע אלימות ופחד. החוק חייב להיות המילה האחרונה". הכרזה זו גובתה למחרת (8 בנובמבר) באמצעים, כאשר לראשונה מאז 1955 אשררה ממשלת צרפת חוקי חירום המאפשרים לראשי המחוזות להטיל עוצר על שכונות שלמות. מי שיפר את העוצר צפוי לעונש של קנס ועד חודשיים מאסר. המהגרים הכריזו שהם רואים בכך הכרזת מלחמה עליהם, אך המהלך עצמו זכה לתמיכה גורפת (73% בעד) בקרב הציבור הצרפתי. העוצר הופעל במספר מקומות החל מליל 9 בנובמבר.
בעקבות הטלת העוצר וירידת כמות ההצתות ב-50% הכריז ז'אק שיראק: "אנו נמצאים בתהליך שבו החוק והסדר שבים על כנם". כמו כן אמר ש"יהיה עלינו להסיק את כל המסקנות ממשבר זה בבוא העת ואנו נעשה זאת באומץ רב ובצלילות מחשבה עילאית. עלינו להגיב בצורה חזקה ומהירה לבעיות שאין כל ספק לגביהן - בעיות שרבים מדיירי הפרוורים הסובבים את עירנו מתמודדים מולן".
בסופו של דבר, המהומות החלו לדעוך וב-17 בנובמבר הכריזה המשטרה על חזרה לשגרה. ברם, בערב חג המולד (25 בדצמבר) הוצתו שוב למעלה ממאה כלי רכב.
תגובת העולם > אזהרות נסיעה

ביום שישי, 4 בנובמבר, פרסמה ארצות הברית אזהרת נסיעה לאמריקאים שמטיילים בצרפת ובה קראה להם להימנע מכניסה לאזורים בהם מתפרעים מוסלמים הציתו כלי רכב ורכוש. דובר משרד החוץ האמריקאי שון מקורמק אמר שהמהומות הם עניין פנימי של צרפת אך הוסיף: "בוודאי, כמו כולם, אנו מתאבלים על אובדן חיי אדם במצבים כאלה. אבל, שוב, עניינים אלה הם באחריותם של העם הצרפתי וממשלת צרפת". גם אנגליה הוציאה אזהרה דומה. וקראה לאזרחיה לנהוג משנה זהירות באזורים השונים של צרפת. גם סין, רוסיה, אוסטרליה, יפן, גרמניה, קנדה, הולנד, בלגיה והונג קונג פרסמו אזהרות דומות.
תגובת העולם > ביקורת על צרפת

נשיא סנגל, עבדולאיה וויד (Abdoulaye Wade), שבזמן המהומות ביקר בפריז הכריז בתגובה למהומות שצרפת חייבת "לפרק את הגטאות, ולשלב בחברה את כל האפריקנים המעוניינים להשתלב. "מנהיג לוב, מועמר קדאפי דיבר עם נשיא צרפת ז'אק שיראק בטלפון והציע לו עזרה בטיפול במהומות.
באיטליה, מנהיג האופוזיציה, רומאנו פרודי, קרא לממשלת איטליה לנקוט בפעולות מנע דחופות, ואמר לעיתונאים: "יש לנו את הפרוורים הגרועים באירופה. אני לא חושב שהדברים כל כך שונים מפריז. זה רק עניין של זמן."
בישראל ובארצות הברית, רבים ראו את המהומות כתוצאה של המדיניות הפייסנית שנקטה צרפת כלפי מדינות ערב תומכות הטרור והרשות הפלסטינית. לטענת פרשנים ישראלים, הסיבה העיקרית למהומות אינה עוני וקיפוח (אף על פי שהמצב הכלכלי הגרוע של המהגרים תרם לליבוי האש) אלא הבדלנות האיסלמיסטית והלך הרוח שהאלימות משתלמת להשגת מטרות פוליטיות ומדיניות. לטענתם, המהומות בצרפת היו חלק מהג'יהאד העולמי שכולל גם את המהומות בשוודיה, דנמרק והולנד, את רצח תאו ואן גוך ואת הפיגועים בלונדון - כולם בוצעו על ידי מהגרים מוסלמים שהתאזרחו והתיישבו באירופה.
תגובת העולם > התפשטות המהומות למדינות אירופה

בהשראת המהומות בצרפת, מוסלמים פתחו בהפגנות אלימות והתפרעויות גם בדנמרק, שכללו יידוי אבנים והצתות. המהומות התרכזו בעיר אורהוס ופרצו בעקבות קריקטורה של מוחמד שפורסמה בעיתון דני, הידועה כפרשת קריקטורות הנביא מוחמד
מהומות פרצו גם בבלגיה, שם חמישה כלי רכב הוצתו. גם בברלין בירת גרמניה הוצתו כלי רכב ונבדק אם ההצתות היו על רקע המהומות בצרפת.
ראו גם

פרשת קריקטורות מוחמד (2006)
אילן חלימי, שנרצח על ידי כנופיית מוסלמים
איסור הצגת סמלים דתיים בבתי הספר בצרפת
המהומות בצרפת (2023)
הערות שוליים

↑  יוסי גורביץ, אינתיפאדה בצרפת?, באתר nana10‏, 9 בנובמבר 2005
1 2 3  יהונתן דחוח-הלוי, "אינתיפאדה" מוסלמית גם בדנמרק , באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בנובמבר 2005
1 2 3  French riots spread beyond Paris, באתר חדשות BBC,‏ 4 בנובמבר 2005
↑  ‎3 in rioting in suburb of Paris get jail terms, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 1 בנובמבר 2005
↑  Silent march follows Paris riots, באתר חדשות BBC,‏ 30 באוקטובר 2005
↑  Jason Burke,‏ Fires of 'civil war' erupt in Paris, באתר עיתון הגארדיאן, 30 באוקטובר 2005
↑  Associated Press,‏ Riots Plague Paris Suburbs for Sixth Night, באתר חדשות פוקס, 2 בנובמבר 2005
↑  Fresh violence hits Paris suburbs, באתר חדשות BBC,‏ 3 בנובמבר 2005
↑  Peter Ford,‏ Deep roots of Paris riots, באתר The Christian Science Monoitor,‏ 4 בנובמבר 2005
↑  Associated Press,‏ Paris Rioters Set Woman Afire as Violence Spreads, באתר חדשות פוקס, 4 בנובמבר 2005
↑  אור הלר, האינתיפאדה של פריז, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2005
1 2 3  הדר פרבר, ה"אינתיפאדה" בצרפת הגיעה לפריז, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בנובמבר 2005
↑  האש הגיעה גם לרחובות פריז, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2005
1 2 3  רויטרס, שיראק: "נחושים להשליט חוק", באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2005
↑  French violence hits fresh peak, באתר חדשות BBC,‏ 7 בנובמבר 2005
↑  Craig S. Smith,‏ 10 Officers Shot as Riots Worsen in French Cities, באתר עיתון הניו יורק טיימס, 7 בנובמבר 2005
↑  אי-פי, הרוג ראשון במהומות בצרפת, באתר nrg‏, 7 בנובמבר 2005
↑  סוכנויות הידיעות, מצב חירום הוכרז באזורי המהומות בצרפת, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2005
↑  11 מכוניות הוצתו בברלין ובקולון אמש, באתר הפורומים "פרש", 10 בנובמבר 2005
1 2  ניו יורק טיימס וסוכנויות הידיעות, הארץ‏, משטרת פריס הוציאה צו נגד התאספויות פומביות, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2005
↑  איי.פי, צרפת: בקבוקי תבערה הושלכו לעבר מסגד, באתר ynet, 12 בנובמבר 2005
↑  יותר מ-300 מכוניות הוצתו הלילה בצרפת, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2005
↑  הארץ‏, 15 מכוניות הוצתו הלילה בבלגיה, באתר וואלה, 12 בנובמבר 2005
↑  אור הלר, רויטרס, פריז: שר הפנים הצרפתי הותקף, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2005
↑  איי.פי, פחות מ-100 מכוניות הוצתו הלילה בצרפת; המשטרה: זו רגיעה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2005
↑  Riots erupt in more Paris suburbs, באתר חדשות BBC,‏ 2 בנובמבר 2005
↑  FindLaw Legal Blogs, Findlaw (באנגלית)
↑   (הקישור אינו פעיל, 25.3.2011)
↑  צרפת: המהומות ממשיכות, באתר nrg‏, 9 בנובמבר 2005
↑  中华人民共和国外交部, www.fmprc.gov.cn (ארכיון)
↑  Интерфакс: новости, Interfax.ru (ברוסית) (ארכיון)
↑  Travel Advice - France, באתר Smartraveller
↑  L'Obs - Actualités du jour en direct, L'Obs (בצרפתית) (ארכיון)
↑  Affaires étrangères et Commerce international Canada Gouvernement du Canada, Erreur 404, Voyage.gc.ca, ‏2012-05-11 (ארכיון)
↑  Hong Kong residents reminded about personal safety in France, באתר GovHK,‏ 7 בנובמבר 2005
↑   (הקישור אינו פעיל, 25.3.2011)
↑  Intifada in France, בבלוג "the Dry Bones Blog",‏ 4 בנובמבר 2005
↑  בן דרור ימיני, מאבק נוסח אירופה, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2005
מכונית שהוצתה
הצתת מכונית בשטרסבורג.
חימוש מצרר

פצצת המצרר האמריקנית CBU-87
ראש קרבי לרקטה שבו פצצונות מסוג M139 המכילות גז עצבים מסוג סארין
חימוש מצרר הוא סוג תחמושת וצורת חימוש שבה יחידת חימוש אחת אוגדת בקרבה מספר רב של פצצות קטנות המכונות "פצצונות" ומתעתדת לפזרן במרחב אחד, מתוך כוונה לפגוע בכמה מטרות בו-זמנית. בהגיעו מעל מרחב המטרה, מתבקע חימוש המצרר ומפזר את הפצצונות שבו.
ייזום הפצצונות מתבצע בהתאם למטרה שבה נועדו לפגוע, וכדי לגרום למירב הנזק. לדוגמה: פצצונות שנועדו לפגוע בחיילי חי"ר חשופים תתפוצצנה רגע לפני הפגיעה בקרקע, פצצונות נגד רק"ם תתפוצצנה במגע ופצצונות מיקוש, שנועדו לשלול שטח מהאויב, תתפוצצנה רק כאשר ידרכו עליהן חיילי אויב.
חימוש מצרר גורם להרס המתפרש על-פני מרחב גדול יותר מאשר המרחב המושפע מחימוש רסק או רסס רגיל. חימוש המצרר שימש במקור לפגיעה בחיילים חשופים ומטרות בלתי ממוגנות, אולם בהמשך פותחו חימושי מצרר לשימושים מיוחדים, כגון הרס מסלולי תעופה, פגיעה בשריון וטיהור שדות מוקשים.
פיתוח

חימושי מצרר פותחו להגברת היעילות של התקפות אוויריות, במיוחד נגד מטרות "רכות" כגון חיילים לא ממוגנים. במקרים כאלה שימוש בפצצה בודדת הוא בעל יעילות נמוכה יותר כיוון שפצצה אחת מכסה שטח קטן יחסית ויעילותה תלויה בדיוק ההפצצה. קובץ של פצצונות קטנות יותר פועל על-פי אותו העיקרון כמו תחמושת רובה שוטגאן המפזרת כדוריות על שטח נרחב יותר מאשר קליע בודד.
חימוש המצרר הראשון שזכה לשימוש מבצעי היה הפצצה הגרמנית SD-2 או Sprengbombe Dickwandig 2 kg (מגרמנית "פצצה רבת עוצמה בעל דופן עבה במשקל 2 ק"ג") שכינויה היה "פצצת פרפר". בתקופת מלחמת העולם השנייה השתמשו בה הגרמנים לתקיפת מטרות אזרחיות וצבאיות. טכנולוגיה דומה של פצצות מצרר פותחה באופן בלתי תלוי על ידי צבאות ארצות הברית, ברית המועצות ואיטליה. בימינו, חימוש מצרר הוא חלק מן החימוש התקני במדינות רבות ומיועד לשימושים מגוונים.
יתרונותיו של חימוש המצרר הביאו לכך שתצורת חימוש זו הורחבה גם מעבר לפצצות המוטלות ממטוסי קרב ומפציצים וכיום ישנם גם ראשי קרב לטילים, פגזי מצרר ארטילריים ורקטות מצרר. הצבא האמריקאי מכנה פצצות אלה בשם "נפצים" (firecracker) או "פופקורן", בגלל הפיצוצים הקטנים הרבים הנגרמים באזור המטרה.
סיכון בלתי מעורבים > מות אזרחים כתוצאה מפצצונות נפל

עד לימינו אלה נהרגים עדיין אזרחים בווייטנאם כתוצאה מפצצונות שנותרו לאחר שימוש ארצות הברית בפצצות מצרר בעת מלחמת וייטנאם. על פי הערכות מגיע מספר הקורבנות של פצצות הנפל ל-300 איש בשנה.
בקוסובו לאחר תום המלחמה נהרגו יותר אזרחים מפצצות נפל מאשר ממוקשים שנותרו בשטח.
בלבנון קיימות הערכות ששיעור של עד כדי 40% מן הפצצונות שהופלו בפצצות מצרר על ידי ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, לא התפוצצו. מאז הפסקת האש ביום 14 באוגוסט 2006, דווח על 46 הרוגים ו-300 פצועים בהתפוצצות פצצונות נפל. לפי מקור אחר, הארגון האוסטרי AAMV הפועל למען קורבנות של מוקשים ופצצות מצרר, נהרגו בשנה הראשונה אחרי שביתת הנשק בדרום לבנון 219 אזרחים, שליש מהם ילדים, לפי אותו מקור. כ-1,300 בני-אדם עסוקים בפינוי הפצצות ומצאו בשנה הראשונה 125,000 פצצות. במהלך עבודות אלה נהרגו 32 בני-אדם.
על פי דיווחים לא רשמיים פנתה מחלקת המדינה של ארצות הברית לממשלת ישראל כדי לברר האם השימוש שנעשה בפצצות מצרר מתוצרת ארצות הברית עולה בקנה אחד עם ההסכמים בין המדינות באשר לאופן השימוש בפצצות מצרר. ממשלת ישראל הביעה נכונות לשתף פעולה בבירור זה. כמו כן נמצא כי גם ארגון החזבאללה השתמש בעת מלחמת לבנון השנייה בפצצות מצרר כנגד מטרות אזרחיות. משמר זכויות האדם (Human Rights Watch) גינה את ארגון החזבאללה על השימוש בפצצות מצרר ב-113 מקרים שונים. רבות מפצצות אלה לא התפוצצו.
סיכון בלתי מעורבים > אזורים בעולם שבהם בעיה משמעותית של פצצונות נפל

אזור הודו-סין, באופן מיוחד בלאוס ובמרכז וייטנאם.
קוסובו
אפגניסטן
עיראק
לבנון
סוריה
הסדרה בין־לאומית

פצצות מצרר נחשבות לכלי נשק לא לגיטימי על ידי מדינות רבות בעולם.
ב-2003 נוסדה הקואליציה למאבק בפצצות מצרר, איגוד של ארגונים לא ממשלתיים שעוסק בהעלאת המודעות לנזקים שגורמות פצצות המצרר. ממשלת בלגיה הייתה הראשונה שאסרה על שימוש בפצצות מצרר כשקבעה זאת בהחלטתה בחודש פברואר 2006. מלחמת לבנון השנייה דחפה לקידום המאמצים להגעה לאמנה בין-לאומית בנושא. לאחר ש־13 עובדי סיוע בין־לאומי נהרגו במהלך העבודות לפינוי הנפלים. עד סוף שנת 2007 נהרגו כ־30 בני אדם בפיצוץ נפלי פצצות מצרר בדרום לבנון ועשרות בני אדם נוספים נפצעו. נוסף על כך, ישראל השתמשה בפצצות מצרר מתוצרת ארצות הברית בניגוד להסכמים חשאיים בין שתי המדינות, שמגבילים את השימוש בנשק זה.
לפי האגודה לזכויות האזרח בישראל, הטלת חימוש מצרר על דרום לבנון על ידי ישראל, בזמן מלחמת לבנון השנייה, הייתה הפרה חמורה של עקרונות המשפט ההומניטרי.
בסוף מאי 2008 התקיימה באירלנד ועידה דיפלומטית בה הסכימו למעלה מ־100 מדינות על נוסח אמנה האוסרת שימוש, ייצור, הפצה או אגירה של פצצות מצרר. ארצות הברית, ישראל, רוסיה, הודו, פקיסטן, ברזיל וסין היו בין המדינות שהתנגדו לאמנה. האמנה נפתחה לחתימה בדצמבר 2008 והיא נכנס לתוקף בפברואר 2010, לאחר שאושררה על ידי 30 מדינות. ונכון ל־2024 הצטרפו לאמנה 112 מדינות. משרד הביטחון החליט לייצר תותחים חדשים בישראל באמצעות חברת אלביט מערכות, במקום בגרמניה על ידי חברת "KMW", על מנת להימנע מהגבלות על פצצות מצרר של ממשלת גרמניה, שהצטרפה לאמנה.
באוקטובר 2020 פרסם ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל" תמונות משדות הקרב במלחמת נגורנו קרבאך השנייה, בהן נראית פצצת מצרר מתוצרת ישראל שנורתה ככל הנראה על-ידי אזרבייג'ן.
חימוש מצרר בישראל

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, במהלך מלחמת ההתשה, גילתה ישראל עניין ברכישת פצצות מצרר כדי להשמיד באמצעותן סוללות טילי קרקע-אוויר מדגם SA-2 ו-SA-3 מצריות שנפרסו בכמויות גדולות ממערב לתעלת סואץ. ישראל פנתה בבקשת רכישה לממשל האמריקאי אך זו סירבה למכור את הפצצות לישראל. לאחר הסירוב החלה ישראל בפיתוח עצמי של פצצות מצרר. הדגם הראשון שפותח נקרא "טל 1". עוד בטרם הייתה הפצצה מבצעית הוחלט שחלק מהניסויים בה יבוצעו בשדה הקרב על מטרות אמת. באופן לא שגרתי בוצעו ב-8 ביוני 1970 גיחות הפצצה על סוללות טילים שהיו למעשה גם שלבים של פיתוח הפצצות. לשם בדיקת תוצאות ההפצצות בוצעו לאחר מכן גיחות צילום וכן נעשה מאמץ מודיעיני ליירוט דיווחים של המצרים על תוצאות ההפצצה.
גם בשנות ה-80 של המאה ה-20, אסר הנשיא האמריקני רונלד רייגן על מכירת הפצצות לישראל במשך שש שנים, עקב מסקנות ועדת חקירה של הקונגרס, שלפיהן ישראל השתמשה בפצצות במלחמת לבנון הראשונה.
צה"ל השתמש במהלך מלחמת לבנון השנייה ברקטות מצרר, הנורות ממשגרי המנתץ של חיל התותחנים. מפקד יחידת רקטות המנתץ של צה"ל, העיד כי צה"ל ירה על לבנון כ-1,800 רקטות מצרר, שבהן היו יותר מ-1.2 מיליון פצצות מצרר בזמן המלחמה. הרמטכ"ל דן חלוץ מינה קצין בודק, האלוף גרשון הכהן, כדי שיבדוק האם התבצע ירי פצצות מצרר בניגוד להוראות המטכ"ל. בעקבות מסקנות הוועדה, קבע הפרקליט הצבאי הראשי, תא"ל אביחי מנדלבליט, כי השימוש שנעשה בחימוש מצרר תאם את עקרונות דיני הלחימה של המשפט הבין-לאומי.
מתוך מודעות לסכנה הטמונה בשימוש בחימוש מצרר ומתוך רצון לצמצמה, צה"ל שם דגש על צימצום אחוז פצצונות הנפל בחימוש המצרר שפותח בישראל. פצצונות המצרר שפותחו בישראל מתאפיינות בשיעור נפלים של 2%, בהשוואה לשיעור נפלים של 16%–23% בחימוש מצרר אמריקאי ותיק יותר. רקטת המצרר הישראלית חדשה ביותר, "רעם איתן", מאופיינת בשיעור נפלים של כ-0.01%.
בספטמבר 2018 הודיע חיל האוויר, על רקע הביקורת, כי הוא בוחן את השמדת מאגר פצצות המצרר שברשותו.
ראו גם

משגר רקטות M-270 MLRS
חימוש תרמובארי
הערות שוליים

↑  משה בהר, ברוכות הבאות פצצות המצרר, באתר "העוקץ", 24 ביולי 2006
↑  Inter Press Service | News and Views from the Global South, www.ipsnews.net
↑  Office of the Under Secretary of Defense for Acquisition, Technology, and Logistics, "Unexploded Ordnance Report," table 2-3, p. 5. No date, but transmitted to the U.S. Congress on February 29, 2000
↑  http://archive.gao.gov/t2pbat5/149647.pdf
↑  'Million bomblets' in S Lebanon, BBC NEWS, Middle East
↑  vol3.pdf
↑  Clear Path International, Conflict Survivor Assistance
↑  Kosovo mine expert criticises Nato, BBC News EUROPE
↑  רויטרס, חוק בינ"ל מחייב מדינות לפנות נפלים בסוף עימות, באתר ynet, 13 בנובמבר 2006
↑  צבי בראל, המרגל הלבנוני שחזר מהבנק, באתר הארץ, 7 באפריל 2010
↑  ‎ 219 Streubombenopfer im Libanon seit Waffenstillstand vor einem Jahr
↑  Cloud, David S. (2006-08-25). "Inquiry Opened Into Israeli Use of U.S. Bombs". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-03-05.
↑  http://www.jpost.com/servlet/Satellite?cid=1159193478190&pagename=JPost%2FJPArticle%2FPrinter(הקישור אינו פעיל, 10 באוגוסט 2017)
↑  Moniteur Belge - Belgisch Staatsblad
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏הצעת חוק סיוע החוץ של ארה"ב: הממשל לא יוכל למכור פצצות מצרר למדינות זרות, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2007
מירון רפופורט, ניו יורק טיימס, דו"ח לקונגרס: ישראל הפרה הסכמים כשהשתמשה בפצצות מצרר בדרום לבנון, באתר הארץ, 28 בינואר 2007
↑  רויטרס, בריטי שעסק בפינוי פצצות מצרר בלבנון נהרג, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2007
↑  סוכנויות הידיעות, הברד בלבנון גרם לפיצוץ מאות פצצות מצרר, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2007
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏ארה"ב עכבה משלוח סוג של פצצות מצרר לישראל בעיצומה של המלחמה, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2006
↑  הטלת פצצות מצרר על דרום לבנון – הפרה חמורה של עקרונות המשפט ההומניטרי, האגודה לזכויות האזרח בישראל, 4 בספטמבר 2006
↑  מירון רפופורט, יותר ממאה מדינות הסכימו על אמנה נגד פצצות מצרר, באתר הארץ, 30 במאי 2008
↑  יוסף אלגזי, תצטרף ישראל לאמנה הבינלאומית לאיסור השימוש בפצצות מצרר, באתר "העוקץ", 23 בפברואר 2008
↑  אסושייטד פרס, מאה מדינות יאשררו האמנה נגד פצצות המצרר, באתר ynet, 3 בדצמבר 2008
↑  https://www.clusterconvention.org/states-parties/
↑   גילי כהן, צה"ל החליט לייצר תותח בישראל כדי לעקוף הגבלות בינ"ל על ירי פצצות מצרר, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2017
↑   יוסי מלמן, האם הרומן האסור של ישראל עם פצצות מצרר עושה סיבוב נוסף?, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2020
↑  רוח רפאים מעל קהיר, דני שלום, עמ' 839
↑  מירון רפפורט, מפקד יחידת רקטות: ירינו יותר ממיליון פצצות מצרר בלבנון, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2006
↑  ניר חסון, מירון רפופורט, חלוץ ימנה אלוף לבדוק ירי מצרר בניגוד להנחיותיו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2006
חנן גרינברג, האלוף גרשון הכהן יבדוק סוגיית השימוש בפצצות מצרר, באתר ynet, 20 בנובמבר 2006
↑  איציק וולף, הפצר: ישראל פעלה כדין בירי המצרר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בדצמבר 2007
↑  יניב קובוביץ, על רקע הביקורת המשפטית, חיל האוויר בוחן את השמדת מאגר פצצות המצרר שברשותו, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542247205171  LCCN: sh2003003051  NARA: 10676227  NDL: 01158250 
פצצונת מצרר BLU-3 "אננס" (הנקראת כך על שום הדמיון לפרי האננס) שהייתה בשימוש צבא ארצות הברית בעת מלחמת וייטנאם
פצצת מצרר ישראלית מודרנית נגד מסלולי המראה
אקטיביזם שיפוטי

אקטיביזם שיפוטי הוא גישה משפטית לפיה בית המשפט לוקח חלק יוצר ופעיל בקביעת הנורמות המשפטיות במדינה, ותפקידו אינו מצטמצם רק ל"פה למחוקק" במתן פרשנות לחוק. כחלק מתפקידו זה ייטה בית המשפט לבקר את הרשות המבצעת ואף את הרשות המחוקקת, ובמידת הצורך גם יתערב בהחלטותיהן. יש הרואים בביטול החלטה של ערכאה נמוכה על ידי ערכאה גבוהה יותר סוג של אקטיביזם שיפוטי.
הגדרת האקטיביזם השיפוטי והצדקתו הן שאלות השנויות במחלוקת פוליטית ואקדמית. היפוכו של אקטיביזם שיפוטי הוא פוזיטיביזם משפטי, שמבקש מהשופט לשפוט על פי החוקים הנתונים בידיו בגישה אובייקטיבית ולא להתייחס למוסר או דעות קודמות.
מהות האקטיביזם השיפוטי

מקורו של המושג אקטיביזם שיפוטי הוא בספרות העוסקת בפסיקותיו של בית המשפט העליון של ארצות הברית, וטבע אותו ההיסטוריון ארתור שלזינגר (אנ') במאמר שפורסם במגזין "Fortune" בשנת 1947.
מומחי המשפט עמדו על הקושי לתת הגדרה מדויקת לאקטיביזם שיפוטי. לדברי פרופ' מנחם מאוטנר:
בית המשפט נחשב אקטיביסט ככל שהוא נוטל לעצמו תפקיד גדול יותר, בהשוואה לזה של מוסדות שלטון אחרים, בקביעת הערכים שישררו במדינה ובקביעת הדרך שבה יוקצו המשאבים העומדים לרשות המדינה.
לפי מאוטנר, בית משפט אקטיביסטי יגדיל את מרחב השפיטות כך שגם מחלוקות בעלות גוון ערכי ופוליטי תיחשבנה ראויות לדיון בפניו, והוא ירחיב את השימוש בעילות משפטיות שיש בהן ממד רב של שיקול דעת והכרעה ערכית כמו עילת הסבירות ומידתיות.
פרופ' זאב סגל הציע הגדרה הממוקדת בהתערבות ישירה של בית המשפט בהחלטותיהן של רשויות אחרות:
בית משפט הוא אקטיביסט אם הוא מציב עצמו במרכז המגרש השלטוני ומתערב לעיתים קרובות בהחלטות של הרשויות האחרות – המחוקקת או המבצעת. פסיקה אקטיביסטית היא כזו המבטלת החלטה של רשות שלטונית אחרת – המחוקקת או המבצעת וגם השופטת אם מדובר בערכאה גבוהה המבטלת החלטה של ערכאה נמוכה יותר.
לפי פרופ' דניאל פרידמן, ממבקרי האקטיביזם השיפוטי, האקטיביזם השיפוטי נמדד בראש ובראשונה על פי מרחב העיסוק של בית המשפט, ולא רק על פי הפסיקה הסופית: ”בית משפט הוא אקטיביסטי אם הוא עוסק בעניין שאיננו בתחומו ושאין הוא צריך לעסוק בו, גם אם בסופו של דבר הוא דוחה את העתירה.”
חשוב להבחין בין חקיקה שיפוטית שנועדה להשלים החסר במשפט המקובל לבין אקטיביזם שיפוטי שמאתגר את שיקול הדעת והקביעות הערכיות של הרשות המבצעת או המחוקקת.
אקטיביזם שיפוטי בישראל > התפתחות האקטיביזם השיפוטי בישראל > שלושת העשורים הראשונים

מקובל לתאר את העשורים הראשונים של מערכת המשפט הישראלית כמאופיינים בריסון שיפוטי יחסי, עם ביטויים חריגים של אקטיביזם. לעומת תיאור זה, קבע פרופ' יצחק זמיר, לאחר שסקר פסקין דין אחדים מתקופה זו: "המסקנה היא, שלא זו בלבד שבית המשפט העליון של שנות החמישים ושנות השישים היה בית משפט אקטיביסטי, אלא שלא היה לישראל מאז ועד היום בית משפט אקטיביסטי כמו בית המשפט העליון של אותן שנים". הוא נימק את הצורך באקטיביזם באותה עת: "האקטיביזם השיפוטי נדרש אותן שנים, בייחוד נוכח המחדל המתמשך של הממשלה והכנסת לא רק בכינון חוקה, אלא אף בקביעת כללים שיקדמו מינהל תקין והוגן ויקנו הכרה והגנה לזכויות אדם. לא היה אז גוף אחר במדינה שהיה מסוגל ומוכן לעשות זאת חוץ מבית המשפט העליון".
בתקופה זו פיתח בית המשפט העליון דוקטרינות להגנה על זכויות האדם מפני שרירותו של השלטון, אך קיבל כהנחה יסודית את העובדה שלא תיתכן ביקורת שיפוטית על חוקי הכנסת. דוגמאות:
בבג"ץ בז'רנו נגד שר המשטרה משנת 1949 ביטל בית המשפט את האיסור, שמנע מאנשי צד שלישי (מאכערים) לבוא למשרד הרישוי ולמלא טפסים בשם בעל מכונית. זהו פסק הדין הראשון של בג"ץ בו הוכרה הזכות לחופש העיסוק כזכות יסוד, ופעם ראשונה בה נפסלה החלטה של גוף ממשלתי בשל היעדר סמכות.
בבג"ץ קול העם משנת 1953 ביטל בית המשפט את הוראת שר הפנים שהשעתה את הוצאתם לאור של שני עיתונים, ובכך יצר בית המשפט את הבסיס לחופש העיתונות בישראל.
בבג"ץ שייב נ' שר הביטחון משנת 1951 ביטל בית המשפט את פיטוריו של ישראל שייב שנעשו בשל שיוכו הפוליטי, בנימוק שהוראת ראש הממשלה לפיטוריו ניתנה בחוסר סמכות.
בבג"ץ לזרוביץ נגד המפקח על המזונות משנת 1956 ביטל בית המשפט הוראה של המפקח על המזונות להגביל גידול חזירים לאזור שבו מתגוררים לא יהודים, בנימוק שהיא חורגת ממטרת החוק שמכוחו ניתנה ההגבלה.
בתקופה זו בית המשפט העליון הגדיר סוגיות ביטחוניות, כלכליות ומדיניות כבלתי שפיטות ושמר על הדרישה לזכות עמידה. בית המשפט מיעט להשתמש בעילת הסבירות ותחם באופן צר את גבולותיה. השופט יואל זוסמן הדגיש כי ”הפיקוח יהא מוגבל בשאלה, אם חרגה הרשות מסמכויותיה כפי שהחוק קבען, או אם נתגלתה, אגב השימוש בשיקול הדעת, שגיאה משפטית. ואילו יעילות השימוש בשיקול הדעת ומידת תבונתו – להבדיל מחוקיותו – אינן ניתנות לבדיקה על ידי בית משפט זה”.
חריג מסוים לגישה זו ניתן לראות בפסק הדין בעניין ברגמן, בו פסל בית המשפט העליון תיקון חקיקה שנגע למימון המפלגות, כשהגיע למסקנה כי החוק סותר את הסעיף המשוריין בחוק יסוד: הכנסת, המבטיח את עקרון השוויון בבחירות וששינויו מותנה ברוב מיוחד, בעוד התיקון לחוק מימון מפלגות לא התקבל ברוב כזה. בפסק הדין הדגישו השופטים כי הם אינם מכריעים בשאלה העקרונית האם תוקפם של מעשי חקיקה יכול להיות נדון בבית המשפט, והם עושים זאת בהתבסס על הסכמתו של היועץ המשפטי לממשלה שלא לעורר את השאלה העקרונית הזו.
על מקומה של חקיקה שיפוטית כתב שופט בית המשפט העליון, משה לנדוי: "בניגוד לחוק החרות אין בית המשפט יכול לפסוק, אך הוא יכול לפרשו 'פרשנות יוצרת' והוא יכול ליצור דין חדש בדרך חקיקה שיפוטית, בשטחים שאינם מכוסים על ידי חקיקה מחייבת".
אקטיביזם שיפוטי בישראל > התפתחות האקטיביזם השיפוטי בישראל > שנות התשעים

בפסק דין אפרופים, שכתב השופט אהרן ברק ושהיה לציון דרך מרכזי בדיני החוזים בישראל, נשלל הכלל הוותיק לפיו חוזה שלשונו ברורה לא יתפרש על פי נסיבות חיצוניות. ברק כתב כי ”בפרשנות חוזה יש לחקור אחר הכוונה האמיתית והמשותפת של הצדדים בלא להיות מוגבלים לביטויים או לכינויים שהם השתמשו בהם. בעימות בין לשון החוזה לבין כוונת עושיו – יד האחרונה על העליונה.”
ביחס לסוגיית השפיטות, ברק אמר ההשקפה הגורסת שאפשר להכריע בכל עניין לפי אמות מידה משפטיות שלהם אין משמעה בהכרח שהדבר ראוי ושכך ייעשה,
לא כל בעיה שיש לה פתרון במשפט, צריכה למצוא את פתרונה בשיפוט. תמיד טענתי שבכל משפט, אך מעולם לא טענתי שבכל שיפוט. לא הכל שפיט. לא הכל ראוי להכרעה שיפוטית