stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה רבין
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6   בסיס המטה הכללי, באתר צה"ל
↑  מתן חצרוני, ‏צה"ל העניק שמות לרחובות הקריה, באתר ‏מאקו‏, 22 באוגוסט 2012
↑  ניר מן, "פה צריך להישאר הבית הזה דווקא, עם לוח זיכרון", מוסף הארץ, 7 בספטמבר 2018, עמ' 50–54
↑  איתי שיקמן, בית ראש הממשלה ההיסטורי נחנך מחדש בקריה, באתר ynet, 5 בספטמבר 2018
↑  עופר אדרת, "מצמרר לשמוע אילו החלטות התקבלו פה": הושלם פרויקט שימור בית רה"מ בתל אביב, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2018
↑  שרה פלד, מבן גוריון ועד לאריאל שרון: הצצה לבית ששימש כלשכתם של ראשי הממשלות בתל אביב, באתר מגפון ניוז, ‏2 ביוני 2021
↑  משה רונן ויוסי והושוע, בית חדש למשרד הביטחון בת"א, באתר ynet, 13 בפברואר 2005
1 2 3  משה רונן ויוסי והושוע, בית חדש למשרד הביטחון בת"א, באתר ynet, 13 בפברואר 2005
1 2  עומר שיקלר, צה"ל חונך מנחת מסוקים על גג הקריה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוגוסט 2005
↑  Matcal Tower, באתר EMPORIS (באנגלית)
↑  Marganit Tower, באתר EMPORIS (באנגלית)
1 2  עדן בר–נוי, ‏מטה חיל–האוויר בקריה - זוכה "אות העיצוב", באתר חיל האוויר הישראלי, 21 ביוני 2009
↑  Kanarit Tower 1, באתר EMPORIS (באנגלית)
↑  מירב מורן, ‏אדריכל עמי מור: "אני צעצוע של יזמים", באתר גלובס, 15 באפריל 2012
↑   עמוס הראל, קולות ממעמקים: שלושה ראשי מחלקות בבור בקריה מדברים על איומי העתיד, באתר הארץ, 16 במאי 2014
↑  ענת דניאלי, היום שאחרי פינוי הקריה: מגדלים עם מאות יח"ד ואלפי שטחי משרדים ומסחר, באתר כלכליסט, 19 בפברואר 2020
↑   קשת רוזנבלום, מתחם הקריה בתל אביב יוצא לאזרחות, באתר הארץ, 21 במאי 2014
↑  ניר מן, כשהפצצה תיפול על הקריה בתל אביב, באתר הארץ, 9 ביוני 2012
↑   מפקדי בסיס המטה הכללי לדורותיהם, באתר צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296307105171 
חזית משרד ראש הממשלה בקריה בתל אביב, 1964.
מגדל המטכ"ל ומימינו מגדל מרגנית
מגדל המרגנית
מגדלי הכנרית
בניין מל"ן, מבט מהחניון מדרום לרחוב קפלן, 1985
מלחז אסתיאני

מַלחַז אסַתיאני (בגאורגית: მალხაზ ასათიანი; נולד ב-4 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדות ההגנה והקישור במועדון הכדורגל הרוסי לוקומוטיב מוסקבה. הוא החל לשחק כקשר התקפי אבל היכולות ההגנתיות שלו הקנו לו את המוניטין של בלם יציב. הוא משחק בעיקר במרכז ההגנה בלוקומוטיב, למרות זאת אסתיאני משמש כעושה משחק בנבחרת גאורגיה.
קריירה

אסתיאני החל את קריירת המשחק שלו במדי טורפדו כותאיסי המקומית. במהלך 3 וחצי השנים בהן שיחק בטורפדו, הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים ברצף באליפות האומגלסי ליגה. בשל הפרסום שלו בגאורגיה הוא הוחתם על ידי לוקומוטיב מוסקבה, בה משחק עד היום. באוגוסט 2008 הושאל לדינמו קייב.
אסתיאני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בשנת 2001. מאז ועד היום שיחק ב-42 משחקי נבחרת בהם כבש 4 שערים. אחד השערים שלו בנבחרת היה מול נבחרת רוסיה בכדורגל בטורניר המוקדמות ליורו 2004. כמו כן, כבש מלחז שערים חשובים בטורניר המוקדמות למונדיאל 2006, אליו גאורגיה לא הצליחה להעפיל.
תארים קבוצתיים

טורפדו כותאיסי
שלוש פעמים אלוף גאורגיה (2002-2000)
מחזיק הגביע הגאורגי (2001)
מחזיק גביע נשיא טורקמניסטן (טורניר בינלאומי, 2002)
לוקומוטיב מוסקבה
אלוף רוסיה (2004)
מחזיק הגביע הרוסי (2007)
מחזיק שני גביעי הסופר קאפ הרוסי (2003, 2005)
מחזיק גביע אלופות חבר המדינות (2005)
דינמו קייב
אלוף אוקראינה (2009)
מישו בנבנישתי

| --- | --- |

בנבנישתי ב-1948
 לידה:  1 ביולי 1902 בוקרשט
 פטירה:  1977 (בגיל 74 בערך)
 מדינה:  רומניה 
 
מישוּ בּנְבֶנישׂתי (1 ביולי 1902 – 1977) היה פעיל ציוני ופוליטיקאי יהודי רומני, נשיא הוועד הפועל הציוני ברומניה, מחברי המועצה היהודית המחתרתית שפעלה מול מרכז היהודים בתקופת שואת יהודי רומניה, מנאשמי משפטי הציונים ברומניה ואסיר ציון ולבסוף דיפלומט ישראלי.
בנבנישתי נולד במשפחה של מוציאים לאור ובעלי בית דפוס יהודי ספרדים בבוקרשט. מנעוריו הצטרף לתנועה הציונית ובשנות ה-1920 המוקדמות הפך למנהיג ארגון הנוער הציוני (חלק מהחלוץ) . היה בהמשך חבר בקבוצה "Renașterea Noastră" (תחייתנו) שפעלה בבוקרשט והצטרפה ב-1930 למפלגה הלאומית היהודית הקטנה. תוך כדי כך השתתף בהקמת המפלגה היהודית הרומנית PER
ופעל בה כפעיל של הנוער וכמזכיר כללי. אחרי 1936 היה בנבנישתי חבר בשלוחה ברומניה של הקונגרס היהודי העולמי ושימש כעורך דין שלה וכמדווח על הגברת האנטישמיות המקומית.
בשנות ה-1930 המאוחרות, רומניה התקרבה לגרמניה הנאצית והנהיגה בהדרגה אפליה נגד היהודים. בימי הדיקטטורה המלכותית של קרול השני ביטל את כל המפלגות הפוליטיות ברומניה, לרבות המפלגה היהודית והקימה מפלגת שלטון אחת - חזית התחייה הלאומית. הציונים הורשו להקים ארגונים לא פוליטיים, שעודדו גלי הגירה לארץ ישראל.
כשלחצי הנאצים גברו עם העלייה לשלטון של יון אנטונסקו, בנבנישתי שקל עלייה, אבל הסכים לכהן כיושב ראש הוועד הפועל הציוני ברומניה. הוא דגל בקו מתון, לפיו הביע נאמנות לרומניה וביקש לפקח על חברי החלוץ היותר מרדניים, ולתווך בין הקהילה היהודית למשטר הדיקטטורי הצבאי. עמדתו משכה בקורת מהפעילים הציונים הימניים, כולל אברהם לייב זיסו שלא ראה בעין יפה את מגעי ההנהגה היהודית, כולל של בנבנישתי עם  מרכז היהודים הכפוף לשלטון.
ביוגרפיה > משפחתו וראשית חייו

משפחת בנבניסטי או בנבנישתי הספרדית נודעה בתחילת המאה ה-19 בקראיובה הודות פעילותה בתחום הדפוס וההוצאה לאור. ידועים במיוחד היו סנדו ודוד בנבנישתי שהקימו ב-1876 בקראיובה את ההוצאה לאור "האחים בנבנישתי" (Frații Benvenisti) . מריו תאודוריאן קראדה הזכיר בזיכרונותיו משנת 1938 ש"בנבנישתי הזקן היה היהודי היחיד בקראיובה שלבש עדיין קפוטה". מישו בנבנישתי נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1902 והיה בנו של סימון בנבנישתי (1943-1870), גם הוא מוציא לאור הבעלים של הוצאת Ancora (העוגן) ומוכר ספרים. האם הייתה ארנסטינה לבית שלאנגר. בן אחר של הזוג, אחיו של מישו, פליקס בנבנישתי, המשיך את דרך אביו בהוצאה לאור ולאחר סגירתה, ניהל של ההוצאה לאור היהודית, "ביכורים".
סימון בנבנישתי זכה להערכת החוגים הספרותיים הרומניים בגלל תפקידו בעידודם של אנשי ספרות כמו מבקר הספרות אאוג'ן לובינסקו, המשורר ג'ורג'ה בקוביה, הסופר ליביו רבריאנו ואחרים. החל משנת 1922 מימן סימון בנבנישתי את פרס בנבנישתי שהוענק בכל שנה על ידי חברת הסופרים הרומנים לטובי המשוררים המתחילים.
ביוגרפיה > עסקן ציוני

בנבנישתי החל את העסקנות הציונית בבית ספר התיכון, כשהקים את קדימה, ארגון התלמידים הציונים. בתקופת לימודי המשפטים השתתף בהנהגת חשמונאה, ארגון הסטודנטים הציונים. ב-1921, כשהוקמה המפלגה היהודית הרומנית, הנהיג במסגרתה את הקבוצה הציונית הקרויה התחיה הלאומית. בין השנים 1922–1924 היה נשיא התאחדות הנוער הציוני ברומניה. בשנים 1924 - 1940, עמד בראש קבוצת "התחיה הלאומית" ושהוציא לאור שבועון ציוני בשם התחיה. ב-1936, היה לסגן יושב ראש המפלגה היהודית הרומנית, ומ-1941, יושב ראש הוועד הפועל הציוני כשסגניו היו אברהם לייב זיסו וז'אן כהן. אף על פי שבמהלך המלחמה קיים קשרים עם מרכז היהודים לשם ארגון משלוח יתומים יהודים לארץ ישראל, נעצר בינואר 1944, כתוצאה ממסע אנטי ציוני של השגרירות הגרמנית ונשלח למחנה הריכוז טרגו ז'יו, ממנו שוחרר ב-מרץ 1944, לאחר מאמצים רבים של וילהלם פילדרמן והציר של שווייץ, דה ווק (De Weck).
ב-1946, השתתף בפריז בוועידת הקונגרס היהודי העולמי. הוא השתתף גם בקונגרס של 1947 בקרלובי וארי וב-1948, במונטרה. השתתפות זו הייתה בין הנושאים הראשונים עליהם נחקר כשנעצר בספטמבר 1950, במהלך מסע אנטיציוני, והוחזק 3 שנים במעצר.
ביוגרפיה > משפט הציונים ברומניה

ביום 28 במרץ 1953 נערך משפטם של 13 המנהיגים הציוניים העיקרים: אברהם לייבה זיסו - אישיות בעלת יוקרה רבה, לשעבר איש עסקים עשיר, סופר, מסאי, עיתונאי, יו"ר ההסתדרות הציונית ונציג הסוכנות היהודית ברומניה בשנות השואה, יו"ר "המפלגה היהודית" והקונגרס היהודי העולמי סניף רומניה; מישו בנבנישתי - יו"ר ההסתדרות הציונית בימי השואה ולאחריה; עו"ד ז'אן כהן (Jean Cohen) - מומחה בחוק בינלאומי ובעל זכויות רבות בגלל פעילותו בשנות השואה, ממקימי ומראשי הציונים הדמוקרטים; קרול רייטר (Carol Reiter) - יו"ר ההסתדרות הציונית הארצית בטרנסילבניה; ד"ר בנימין זאב הבר (Beniamin Zeev Haber), מראשי התנועה בטרנסילבניה; ד"ר שמעון הס (Simon Has)- מראשי התנועה בטרנסילבניה; משה וייס-טלמון (Moşe Weiss-Talmon), מראשי "הנוער הציוני" ו-"החלוץ" ופקיד בצירות; זולטן בובי באר (Bubi Beer) מ"משמר"; זולטן הירש, מראשי "דרור-הבונים"; מוצי מוסקוביץ' (Moți Moscovici), מראשי "renașterea" (הלידה מחדש), עיתונאי ומנהל לשכת המודיעין של צירות ישראל בבוקרשט; שטפאן קון, מראשי התנועה בטרנסילבניה; מלאניה (מלה) ינקו, פעילה ציונית מרכזית ורעייתו של דוקטור קורנל ינקו, מראשי מפא"י שהצטיינה בפעילות סקטור הרווחה. הנאשם ה-13 היה הבלדר השווייצרי גיר, שבשנות המלחמה העביר את דואר התנועה הציונית מרומניה לחו"ל, ומילא תפקיד של סוכן כפול - בטרם העביר את הדואר לתעודתו מסרו לגסטפו לצילום. זיסו, בנבנישתי וכהן נידונו למאסר עולם, והאחרים לעונשים הנעים בין 8 ל-20 שנות מאסר.
בבית הכלא סבל בנבנישתי, בין היתר, מחוסר יכולת לאכול ללא שיניים תותבות, עד שאסיר אחר תרם כסף מחסכונותיו ליצירת שיניים עבורו. בנבנישתי וזיסו שוחררו מהכלא והגיעו לישראל ב-1956.
דיפלומט

בנבנישתי מילא זמן מה תפקיד דיפלומטי מטעם ישראל בשווייץ ובהמשך היה נציג הוועד הפועל הציוני בפריז.
לקריאה נוספת

"Tablou indicând rezultatele pe circumscripții electorale ale alegerilor pentru Adunarea deputaților, efectuate în ziua de 20 Decembrie 1933", în Monitorul Oficial, - רשומות ממשלת רומניה - גיליון 300/1933, pp. 7950–8071.
(לוח המציג את תומאות הבחירות לאספת הנבחרים מ-20 בדצמבר 1933, לפי מחוזות הבחירה)
Mișu Benvenisti, Sionismul în vremea prigoanei. Publicat în Viața Evreească, Nr. 7–8–9–10. Bucharest: Imprimeriile Independența, 1944.
(מישו בנבנישתי- הציונות בתקופת הרדיפות, בעיתון "ויאצא אבריאסקה" - החיים היהודיים" גליונות 7–10, בוקרשט, 1944)
Irina Cajal Marin, "Aportul evreilor sefarzi la dezvoltarea României", in Irina Airinei (ed.), Rolul minorităților naționale la dezvoltarea societății românești. Reflecții și oportunități. Lucrările conferinței Centenarul Marii Uniri și rolul minorităților naționale la dezvoltarea societății românești, 13 noiembrie 2018,București, pp. 83–85. Bucharest: Universul Academic, 2019. ISBN 978-606-9062-02-9
(אירינה קז'אל מרין - תרומת היהודים הספרדים לפיתוחה של רומניה" בספר של אירנה אאיריניי - "תפקיד המיעוטים הלאומיים לפיתוח החברה הרומנית" בכנס לרגל מאה שנה לאיחוד הגדול של רומניה 13.11.2018 בוקרשט)
Hary Kuller- "Sioniștii sub 'lupa' Siguranței și Securității. 1925 – 1949",ב Buletinul Centrului, Muzeului și Arhivei Istorice a Evreilor din România, 2008 pp.135-208 .
(הרי קולר - הציונים תחת הזכוכית המגדלת של הסיגורנצה והסקוריטטה 1925–1949) 2008.
Valeriu-Alexandru Moraru, Istoria comunităților sefarde din România de la începuturi și până azi. Cluj-Napoca: Presa Universitară Clujeană, 2014. ISBN 978-973-595-664-6
(ואלריו-אלכסנדרו מורארו - תולדות הקהילות הספרדיות ברומניה מההתחלות ועד היום, קלוז' נפוקה, 2014)
Liviu Pleșa, "Epurarea din Securitate a cadrelor de origine evreiască (1960–1961)", in Caietele CNSAS, Vol. XI, Issue 2, 2018, pp. 177–254.
(ליביו פלשה - טיהור העובדים היהודים של הסקוריטטה 1960–1961)
Teodor Wexler, Mihaela Popov, Anchete și procese uitate, 1945–1960. I. Documente. Bucharest: Fundația W. Filderman, [n. y.]. ISBN 973-99560-4-1
* Teşu Solomovici, România Judaica, כרך א' הוצאת Teşu, בוקרשט 2001, עמודים 401 - 403. (ברומנית)
(תאודור וכסלר, מיכאלה פופוב - חקירות ומשפטים נשכחים 1945–1960, תעודות כרך א, בוקרשט, קרן פילדרמן, 2001
Evreii din România, Federaţia Comunităţilor Evreieşti din România, Hasefer Bucureşti, 2008 - יהודי רומניה, הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה, הוצאת הספר, בוקרשט, 2008. (ברומנית)
הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה – רומניה, אל"ם (מיל) ד"ר בני מיכלסון, מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה על שם הנשיא חיים הרצוג
הערות שוליים

↑  [ C. D. Fortunescu, "Începuturile tipografiei în Craiova", in Almanahul Graficei Române, 1926, p. 121 התחלות הדפוס בקראיובה ב"אלמנך הגרפיקה הרומנית" 1926]
↑  [Constantin Călin, "Note despre premii", in Cardan Cultural, Vol. I, Issue 3, September–October 2018, p. 21] רישומים על פרסים, C.Călin in Cardan cultural 2018
↑  Destine individuale și colective în comunism (ברומנית)
↑  זכרונות מהתקופה הקומוניסטית באתר wordpress
↑  אודות המוזיאון | מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה - 2, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה - 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012239273705171  VIAF: 9497167807325718130005   WorldCat (עם VIAF): 9497167807325718130005
ממאי

| --- | --- |

ממאי על האנדרטה המילניום של רוסיה
 לידה:  סטארי קרים
 נהרג:  1380 פאודוסיה, אוקראינה 
 מקום קבורה:  Aivazovs'ke 
 בן או בת זוג:  Tulunbeg 
 
מַמָאי (1335–1380) היה מפקד צבאי ושליט בפועל של החלק המערבי של אורדת הזהב.
תחילת הקריירה

ממאי היה בן משפחת אצולה ממוצא מונגולי או קומני, התחתן עם אחת מבנותיו של ברדיבק שהיה חאן אורדת הזהב. החל משנות ה-50 של המאה ה-14 היה שליט קרים והחוף הצפוני של הים השחור מטעם אורדת הזהב. בשנת 1357 התמנה לתפקיד גבוה בחצר החאן. באחריותו היו ענייני צבא, משפטים וענייני חוץ.
מאבקי שליטה

בשנת 1359 החל במאבק פנימי על השליטה במדינה. מכיוון שלא היה ממשפחת ג'ינגיס חאן הוא לא היה יכול להתמנות לחאן של אורדת הזהב. לכן תמך באבדולה שהיה תחת השפעתו החזקה. במהלך השנים 1359 - 1370 הוא ניהל מאבקים צבאיים עם הצלחות זמניות. בשנים 1363, 1367–1368 ו-1372–1373 גם בירת אורדת הזהב הייתה תחת שליטתו. בסיס הכח שלו היה בחופי הים השחור. לאור כך שהוא לא הצליח לקבל את תמיכת האצולה בחלק המזרחי של אורדת הזהב הוא הנהיג מדיניות התקרבות למדינות המערב (ליטא, ונציה וג'נובה). בשנת 1370 אבדולה נפטר באופן פתאומי. כתוצאה מכך, המוניטין של ממאי ירד, לא רק בחלקים המזרחיים של אורדת הזהב, אלא גם בנסיכויות הרוסיות. מתיחות נוספת בין ממאי לבין נסיכות מוסקבה התגלתה לאחר שממאי קטע את המדיניות המסורתית לפיה תפקיד נסיך ולדימיר מוענק לנסיך מוסקבה. ממאי מינה לתפקיד זה את דמיטרי מסוזדל וגם את נסיך טבר. נסיכים אלה לא הצליחו לממש את התפקיד. יתרה מכך, כתשובה לצעדי ממאי, דמיטרי דונסקוי, נסיך מוסקבה החזק, הקטין באופן משמעותי את התשלומים לאורדת הזהב. בשנת 1377 כוחותיו של בן ברית של ממאי ניצחו את הכוחות הרוסים בקרב על נהר פיאנה ופשטו על ניז'ני נובגורוד וריאזן. בהמשך, בשנת 1378 כוחות בראשות דמיטרי דונסקוי ניצחו בקרב על נהר ווז'ה.
במקביל לכך, החאן טוכטמיש בתמיכת טימור לנג החל בניסיונות השתלטות על אורדת הזהב. לקראת אביב 1380 הוא השתלט על כל השטח, למעט חופי הים השחור שהיו בשליטת ממאי. למרות מצבו הירוד, בשנת 1380 ממאי החל בפשיטה גדולה לשטחי נסיכות מוסקבה. בקרב קוליקובו נחל מפלה קשה. בהמשך, באותה שנה הוא הפסיד בקרב נגד החאן טוכטמיש ונמלט לחצי האי קרים לשטחים שהיו בשליטת ג'נובה.
לפי הערכה של ההיסטוריונים הוא נהרג שם בפקודת טוכטמיש ונקבר לא רחוק מהעיר פאודוסיה.
צאצאים שלו שירתו בחצר נסיך ליטא ונסיכי משפחת גלינסקי היו ביניהם. לפי הערכות היסטוריונים כל מנהיגי הקזקים של דנייפר היו צאצאי או קרובי משפחה של ממאי.
ממאטה בנרג'י

ממאטה בנרג'י (בבנגלית: মমতা বন্দ্যোপাধ্যায়; נולדה ב-5 בינואר 1955) היא פוליטיקאית הודית המכהנת כראש השרים של מערב בנגל מ-2011 ומייסדת הטרינמול קונגרס.
ביוגרפיה

ממאטה בנרג'י נולדה בכלכותה (היום קולקטה), מערב בנגל ב-2 בינואר 1955 למשפחה ממעמד הביניים הנמוך. אביה נפטר בצעירותה. בנרג'י למדה באוניברסיטת כלכותה, בה הוציאה תואר במשפטים ובאומנות. במהלך לימודיה הייתה מעורבת בתנועת הנוער של הקונגרס הלאומי ההודי. והייתה מזכירת הקונגרס במערב בנגל מ-1976 עד ל-1980.
בבחירות ללוק סבהה ב-1984 נבחרה בנרג'י לראשונה ללוק סבהה מטעם הקונגרס. בבחירות ב-1989 איבדה בנרג'י את מושבה, אך היא חזרה וזכתה בו ב-1991, והחזיקה בו מאז ועד 2011.
ב-1991 מונתה לשרה למשאבי אנוש, צורכי צעירים וספורט ופיתוח נשים וילדים בממשלת פ"ו נרסימהה ראו. היא כהנה בתפקידים הללו עד ל-1993.
ב-1997 נקלעה בנרג'י לעימות עם מוסדות הקונגרס במדינתה, כשהיא טוענת כי הקונגרס אינו רציני במאבקו לשלטון במערב בנגל, וכי הוא "קבוצה ב'" למפלגת הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) ששלטה במדינה מ-1977. בנרג'י הופרשה מהמפלגה, והקימה את טרינמול קונגרס. בנרג'י התמודדה מטעם מפלגתה בבחירות ללוק סבהה ב-1989, ובבחירות ב-1999 הצטרפה לברית הדמוקרטית הלאומית, קואליציית המפלגות שבהנהגת מפלגת העם ההודית. בעקבות כך מונתה לשרת הרכבות בממשלת אטאל ביהארי ואג'פאיי השלישית.
בנרג'י התפטרה מתפקידה במחאה בעקבות חשיפת פרשת שחיתות בממשלה, ובבחירות לאספה המחוקקת של מערב בנגל ב-2001 התמודדה ביחד עם הקונגרס.
בספטמבר 2003 חזרה לממשלת ואג'פאיי כשרה בלי תיק, ובינואר 2004 מונתה לשרת הפחם והמכרות. היא כיהנה בתפקיד עד תבוסת מפלגת העם ההודית בבחירות ב-2004.
בדצמבר 2006 פתחה בנרג'י בשביתת רעב, כמחאה על כוונת ממשלת מערב בנגל להפקיע אדמה מחלקאים בשביל להקים אזור תעשייה ענק. שביתת הרעב, שנמשכה כ-25 יום, עד שבנרג'י קיבלה את בקשת נשיא הודו עבדול קאלאם לחדול ממנה, הביאה לה פרסום נרחב.
ב-2009 הצטרפה טרינמול קונגרס לחזית הפרוגרסיבית המאוחדת של הקונגרס, ובנרג'י חזרה לכהן כשרת הרכבות.
בבחירות לאספה החוקקת של מערב בנגל ב-2011 ניצחה טרינמול קונגרס את המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית), ובנרג'י התפטרה מהלוק סבהה ומונתה לראש השרים של מערב בנגל. היא הושבעה לתפקיד ב-20 במאי 2011, כשהיא הופכת לראש השרים ה-11 של מערב בנגל והאישה הראשונה בתפקיד.
הערות שוליים

1 2  West Bengal CM Mamata Banerjee's political journey, India Today, ‏12 במאי 2011
1 2 3  The fall and rise of Trinamool Congress, The Indian Express, ‏13 במאי 2011
↑  Vajpayee reinducts Mamata Banerjee as cabinet minister without portfolio, India Today, ‏21 בספטמבר 2003
↑  Coal portfolio is good enough: Mamata, Rediff
↑  Mamata ends 25-day hunger strike, Hindustan Times
↑  Railway Gazette International, Mamata Banerjee returns as Minister of Railways, Railway Gazette International, ‏26 במאי 2009
↑  Headlines Today Bureau, Mamata Banerjee takes oath as first woman chief minister of West Bengal, India Today, ‏19 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 171866010  ISNI: 0000 0000 3280 7221  LCCN: n89263410  SUDOC: 15649017X  VIAF: 21276909   WorldCat (עם VIAF): 21276909
מצר מסינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים התיכון 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 רוחב מרבי:  5.1 ק"מ
 רוחב מזערי:  3.1 ק"מ
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה 
 קואורדינטות:  38°14′45″N 15°37′57″E﻿ / ﻿38.245833333333°N 15.6325°E﻿ / 38.245833333333; 15.6325
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמצר מסינה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמצר מסינה(למפת קלבריה רגילה) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היונימצר מסינה(למפת קלבריה מוגדלת) קטנזארו רג'ו די קלבריה קוזנצה קרוטונה בזיליקטה קמפניה סיציליה מפרץ טאראנטו  הים הטירני  הים היונימצר מסינה
 
מצר מסינה (באיטלקית: Stretto di Messina) הוא מצר ים שנמצא בין הקצה המזרחי של סיציליה לבין הקצה המערבי של קלבריה באיטליה. רוחבו של המצר הוא 3,100 מטר במקום הצר ביותר, וליד העיר מסינה רוחבו 5,100 מטר. מערבולת טבעית שנוצרת במצר היא המקור לאגדת המיתולוגיה היוונית אודות סקילה וכריבדיס.
ב-1957 הוקם קו מתח חשמלי שחיבר בין שתי גדותיו של המצר, אך מאוחר יותר הוחלף בקו תת-ימי. עמודי קו המתח עדיין ניצבים במקומם.
את המצר חוצות מעבורות ורחפות, והרעיון להקים גשר שיקשר את שתי גדותיו הועלה כבר על ידי הרומאים. בתחילת שנות האלפיים החל תכנונו של גשר מעל למצר אך הפרויקט הוקפא בשנת 2006 על ידי ממשלת איטליה.
מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  באן גו 
 שפת המקור:  מנדרינית 
 
מכלול דברי טעם מן הנמר הלבן (בסינית מסורתית: 白虎通義; בסינית מפושטת: 白虎通义; בפין-יין: Báihǔ Tōng yì; שמות נוספים: 白虎通德論,‏ 白虎通; באופן מילולי: "מכלול דיוני סגולה מן הנמר הלבן" ו-"מכלול הנמר הלבן", בהתאמה) הוא ספר הכולל בתוכו את מכלול המסקנות מדיוני אספת הנמר הלבן שנערכה בשנת 79 לספירה, בסוף ימי שושלת האן המזרחית, ועסקה בגיבוש ואיחוד תפיסת העולם הקונפוציאנית.
אספת הנמר הלבן

אספה זו נערכה בשנת 79 לספירה, בסוף ימי שושלת האן המזרחית, בהשתתפות גדולי המלומדים הקונפוציאניים של התקופה, וקיבלה את שמה מהיכל הנמר הלבן שם התקיימה. מטרת האספה הייתה לכנס את כלל השרים והמומחים הקונפוציאניים על מנת לקיים דיון השוואתי על לימוד הגרסאות החדשות והישנות של חמש הקלאסיקות. הקיסר גָ'אנְג עצמו שימש להכריע בין הדעות השונות על משמעות הקלאסיקות.
על הספר

הספר המכיל ארבע מגילות, מחולקת ל-43 פרשנויות. הוא נערך על ידי בָּאן גוּ, והוגש לקיסר גָ'אנְג מהָאן. הוא שימש המסמך הממשלתי הרשמי להפצת לימוד הקלאסיקות.
שם הספר מכוון לכך שהוא מציין את כל הנקודות העיקריות בלימוד הקונפוציאני של הקלאסיקות.
הספר שימש בסיס לאסכולת "הלימוד המודרני של הקלאסיקות", ולראשונה הציג תאוריה כוללת של לימודי הקלאסיקות. אולם במקביל מיזג הספר בלימוד הקונפוציאני את האמונות בסדרי עולם על טבעיים ובחיזוי עתידות שהיו נפוצות באותה תקופה, ולפיכך מציג לימוד קונפוציאני רווי אמונות דתיות.
ספרים המתייחסים ליצירה

כבר בסוף ימי שושלת חאן הגיש צָאי יוּנְג "מזכר הערות על הנמר הלבן", ובתקופת שושלת צ'ינג כתב צֶ'ן לִי ספר בשם "מכלול הבהרות על הנמר הלבן".
הערות שוליים

↑  白虎观会议
↑  漢章帝
↑  蔡邕
↑  陳立
מכל ציפה

חדר ציפה (מרכז גלים) ובו מכל ציפה (מימין בלבן).
מכל ציפה (המכונה גם אמבט ציפה, חדר ציפה או בריכת ציפה), הוא מתקן המאפשר לשוהה בתוכו להתנסות בחסך חושי. המכל אטום לאור ולקול, והמשתמש צף בו על גבו במים בטמפרטורת הגוף. מחקרים מדעיים מאשרים כי השימוש במכל מסייע לחוות מצבי תודעה לא שגרתיים, לקיים תהליכים מנטליים, להירגע ולקדם החלמה מפגיעות גוף וממצבי תעוקה[דרוש מקור].
המכל פותח ב-1954 על ידי ד"ר ג'ון ק. לילי, נוירו-פסיכיאטר אמריקני, במסגרת עבודתו במכון הלאומי לבריאות הנפש (NIMH) שבארצות הברית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עמדו מכלי בידוד במרכז מחקר שנערך באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבקנדה, שם שוכלל השימוש במכלי ציפה לכדי טכניקה תרפויטית בשם REST (ראשי תיבות: תרפיה של סימולציית סביבה מוגבלת).
מבנה המכל ואופן השימוש בו

מכלי ציפה בנויים כמעין אמבט גדול, סגור בקופסה מבודדת. על מנת להגביר את הציפה מומסת במי המכל כמות גדולה של מלח מסוג מגנזיום גופרתי, הכבד ממלח רגיל.
בהליך הנפוץ והמקובל, המשתמש מתקלח, ואז נכנס למכל כשהוא עירום, במטרה להימנע ממגע של בגד על גופו. מי המכל נשמרים נקיים הודות לסינון קבוע ולריכוז הגבוה של מלח; עם זאת, המשתמשים מתבקשים לשוב ולהתקלח לאחר היציאה מהמכל, כדי להסיר את המלח מגופם.
כאשר המשתמש צף במכל, הרפיית השרירים מביאה לכך שגפיו צפים מן הגוף והלאה, כך שאינו נוגע בעצמו בשום צורה. כיוון שהמים והאוויר במכל מחוממים לטמפרטורת הגוף, תחושתיות העור צונחת, עד לרמה שבה המוח מתקשה לקבוע היכן נמצאים גבולות הגוף, ואלו הולכים ומיטשטשים.
המשתמש במכל צף על גבו, כך שלמרות שפניו נמצאים מחוץ למים, אוזניו עדיין שקועות בהם. באופן זה מתעמעם חוש השמיעה עוד מעבר לאטימת הצליל של המכל.
שימוש סטנדרטי במכל ציפה נמשך כשעה. במהלך 40 הדקות הראשונות, חווים חלק מהמשתמשים תחושות גירוי באזורים משתנים בגוף, תופעה שדווחה גם במדיטציה. ב-20 הדקות הבאות נרשם, פעמים רבות, מעבר של פעילות מוחית מגלי אלפא לגלי תטא - תופעה המתרחשת, בדרך כלל, סמוך להירדמות וליקיצה. במכל הציפה, שלב התטא עשוי להימשך מספר דקות מבלי שהנסיין יאבד את מיקוד התודעה. משתמשים רבים מנצלים את המצב הזה ככלי להגברת היצירתיות ויכולת הלמידה.
מטרות הציפה

הציפה במכל יכולה להיות אקטיבית או פאסיבית, בהתאם למטרת המשתמש. בציפה פאסיבית, שמטרתה היא בדרך כלל הירגעות, הנסיין צף על גבו ויכול לבחון את תגובותיו הגופניות, הנפשיות והקוגניטיביות. מחקרים שהתפרסמו בארצות הברית ובשוודיה מצביעים על קשר בין שימוש במכל ציפה ובין ירידה ברמות כאב ולחץ נפשי[דרוש מקור]. במצב הרגוע יורד לחץ הדם וזרימתו הופכת מקסימלית. בציפה אקטיבית המשתמש מנצל את חוויית החסך החושי כדי לערוך מדיטציה, היפנוזה עצמית, תהליכי למידה וכדומה, מתוך הנחה שכאשר הגוף נמצא במנוחה מוחלטת, המוח הופך קשוב יותר.
במקרים פחות סטנדרטיים, משלבים המשתמשים את חוויית החסך החושי יחד עם שימוש בסמים פסיכואקטיביים (בדרך כלל LSD, פטריות פסילוציבין או קנאביס), לחוויית ציפה הנמשכת זמן רב יותר ממשך טיפול רגיל, ומגיעה לעיתים ליותר מעשר שעות. עם המתנסים בחוויות מסוג זה נמנה גם ד"ר לילי, מפתחם של מכלי הציפה.
השפעות

מחקר שנערך במעבדה לחקר ביצועים אנושיים באוניברסיטת קארלשטאדט בשוודיה מצא כי טיפול סטנדרטי במכל ציפה יכול לספק הקלה ניכרת מהפרעות הקשורות בדחק כרוני, ובהן דיכאון, חרדה, פיברומיאלגיה וסימפטומים אחרים. מתוך 140 נבדקים דיווחו 22% על פתרון מלא של הבעיה לאחר 12 טיפולים; 56% נוספים דיווחו על שיפור ניכר במצבם. נוסף על כך, המחקר אישש הערכות מוקדמות יותר לפיהן שימוש סדיר של תריסר פעמים במתקן ציפה שיפר את דפוסי השינה של הנבדקים והותיר אותם אופטימיים ורגועים יותר. אפקט זה נשמר גם ארבעה חודשים לאחר שסדרת הטיפולים תמה.
עדויות

המדען והסופר ריצ'רד פיינמן תיאר ניסויים לבחינת חסך חושי שבהם השתתף:
מכל חסך חושי דומה לאמבטיה גדולה, אבל עם מכסה שנסגר מלמעלה. בפנים יש חושך גמור, ומכיוון שהמכסה עבה, אין שום קול, יש משאבה קטנה שמזרימה אוויר פנימה. המים במכל הכילו מלחי אפסום, כדי שיהיו צפופים יותר ממים רגילים, אז אתה צף די בקלות. הטמפרטורה היא טמפרטורת הגוף. לא צריך להיות שום אור, שום קול, שום תחושת טמפרטורה, שום דבר! נכנסתי לשם תריסר פעמים וכל פעם נשארתי במכל שעתיים וחצי בערך.
פיינמן תיאר כיצד השהות במכל עוררה בו שלל הזיות. הוא הצליח להרגיש כיצד הוא "מזיז" את ה"אני" שלו מהמוח אל איברי הגוף ואחר כך אפילו הצליח "לצאת מהגוף" ולראות את איבריו מבחוץ: "ראיתי את העורף שלי כשכפות הידיים שלי נשענות עליו".
ממאדו מאיגה

ממאדו מאיגה (בצרפתית: Mamadou Maiga; ברוסית: Мамаду Майга; נולד ב-10 בפברואר 1995 בבמקו שבמאלי) הוא כדורגלן מאלי-רוסי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית.