stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלל ה 90-9-1
אי שוויון השתתפותי

זהו מונח שטבע ג'ייקוב נילסן שטוען כי ברשת חברתית מקוונת לא קיים שוויון השתתפותי מאחר שאחוז קטן מאוד יוצר את התכנים. לדבריו, נכון לשנת 2006, מתוך 1.5 מיליארד משתמשים באינטרנט רק ל-55 מיליון (5%) יש בלוג. הנתון אף מחמיר כאשר הוא טוען שמתוך משתמשי הבלוג רק 1.6 מיליון (0.1%) מעדכנים אותו באופן יומי. בזאת מוכיח ג'ייקוב כי אחוז הצופים ברשתות הוא גדול ומשמעותי יותר מאחוז הגולשים שיוצרים את התכנים. ג'ייקוב ממליץ לבצע מספר פעולות ברשת על מנת להזמין את ה"אורבים" לשימוש פעיל יותר, שיוביל לעלייה במספר ה"יוצרים" וה"עורכים":
להפוך את ההשתתפות בדיונים וביצירת התכנים לפשוטה - לא לדרוש יותר מדי התחייבויות או תנאי שימוש.
להעניק תגמול למשתתפים הפעילים (לא יותר מדי) שיעודד אותם לתרום יותר.
לאפשר עריכת תכנים ולא רק יצירת תכנים, על מנת לא להרתיע את הגולשים מהשתתפות מתחייבת.
לקדם משתתפים איכותיים - ליצור בנק מוניטין אשר יוביל להצגת המשתתפים הפעילים באופן חיובי, כתהליך לקידום המשתתפים והיוצרים האיכותיים.
להפוך את תרומתו של היוצר לתוצר לוואי של הפעולה שהוא ביצע.
ג'ייקוב טוען, שברגע שיתבצעו הקלות אלו, הרשת החברתית תהיה מקום פורה יותר לדיונים ותכנים שיהפכו את הרשת החברתית לחזקה יותר, שתתבסס על יותר משתמשים שמחזקים את חכמת ההמון.
הסתייגויות לכלל כיום

כיום עולות תגובות שונות כנגד הכלל. אחת מהן טוענת כי מחקרו של ג'ייקוב כבר איננו מדויק בימים אלה, מאחר שהרשתות החברתיות עברו שינוי מהותי בשנים האחרונות, ומקומן בחברה השתנה. המתנגדים טוענים שהיחסים בין היוצרים, עורכים ואורבים השתנו ל: 70-20-10. כלומר, 70% "אורבים", 20% "עורכים" ו-10% "יוצרים". לטענתם, קיימת עלייה משמעותית במספר המשתתפים הפעילים מאוד ברשתות החברתיות, כשהסיבה העיקרית היא שהן תופסות תאוצה בשנים האחרונות. בין הסיבות לעלייה בשימוש קיים ריבוי המכשירים מהם ניתן ליצור תכנים - סמארטפונים, מחשבים ניידים וטאבלטים, ריבוי האתרים והחברות השונות שמציעות קישורים לרשתות החברתיות, וקיומו של דיון חברתי רחב, שמשפיע על הגולשים להיות שותפים פעילים ביצירת תכנים ברשתות.
ראו גם

הרוב הדומם
עקרון פארטו
הערות שוליים

↑  Hill, William C.; Hollan, James D.; Wroblewski, Dave; McCandless, Tim (1992). "Edit wear and read wear". Proceedings of the SIGCHI conference on Human factors in computing systems (ACM): 3–9.
↑  Nielsen, J. Participation Inequality: Encouraging More Users to Contribute. Usite, October 9, 2006
↑  Schneider Paul. Is the 90-9-1 Rule for Online Community Engagement Dead? [Data]. Augost 11, 2011. SOCIOUS
כתו וקוטה (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  כתו וקוטה 
 בימוי:  וחטנג טבליאשווילי 
 שחקנים ראשיים:  Medea Japaridze 
 מוזיקה:  ארצ'יל קרסלידזה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 הקרנת בכורה:  1948 
 שפת הסרט:  רוסית, גאורגית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
כֶּתוֹ וֶקוֹטה (בגאורגית: ქეთო და კოტე) היא קומדיה משנת 1948 בבימויו של שלווה גדוואנישווילי ווחטנג טבליאשווילי, המבוססת על האופרה של ויקטור דולידזה כתו וקוטה.
לא תום ולא שגב

לא תום ולא שגב הוא מאמר בן ארבעה עמודים שנכתב על ידי הפרופסורים טוביה פרילינג ויהודה באואר, כביקורת על ספרו של תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה (הוצאת כתר 1991). המאמר הופיע בגיליון 160–161 (מאי–יוני 1993) של עתון 77. המאמר מאוזכר לעיתים בספרות המשנית העוסקת בפולמוס "ההיסטוריונים החדשים" בישראל (ראו כתביהם של אניטה שפירא, משה צימרמן, אפרים קארש ויואב גלבר).
רקע למאמר

ספרו של תום שגב עוסק בשואה, תוך בחינה ביקורתית של יחסם של ישראלים כלפיה הן במהלכה והן בעשרות השנים שלאחריה. המאמר, לעומת זאת, בוחן אך ורק את הדרך בה טיפל שגב בפרשת יואל ברנד, הידועה גם כפרשת "סחורה תמורת דם": ניסיון להצלת יהודי הונגריה, בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. במשתמע, ביקרו פרילינג ובאואר את הספר במלואו, ואף את עמדתם הכללית של חברי הקבוצה המכונה "ההיסטוריונים החדשים". המאמר נכתב בהמשך למאמר קודם, בן כחמישים עמודים, של פרילינג שעסק בספרו של שגב.
הערכה

בפולמוס ההיסטוריה החדשה למאמר מקום ייחודי, שכן הוא מתפלמס לא על מה שרלוונטי לפעולות ותוצאות אלא על היעדר פעולה או ביתר דיוק היעדר תוצאה. בנוסף, המאמר אינו יוצא כנגד תיאור של מלחמת העצמאות או הנכבה, המהווה את לב הפולמוס, אלא דן בתגובת היישוב היהודי בארץ ישראל לשואה. בעוד אשר היסטוריונים חדשים אחרים, כדוגמת אילן פפה, תיארו את הציונות ובמשתמע את היישוב היהודי בתקופת המנדט כשלוחה פעילה של קולוניאליזם אירופאי, הרי שגב כתב תיאור המהווה במידה מסוימת גרסה של אסכולת הפלסטינוצנטריות שהועלתה במקור על ידי שבתאי ב. בית-צבי בספרו "הציונות הפוסט אוגנדית במשבר השואה": זו אינה עולה בקנה אחד עם תפיסת הציונות כקולוניאליזם, המשויכת בדרך כלל להיסטוריונים החדשים.
גלגולי המאמר

יחד עם המאמר הקודם של פרילינג, שימש המאמר כתשתית עובדתית למאמר נוסף - "פוסט ציונות - תהליכי הבכרה בזהות סדוקה", שפורסם על ידי פרילינג באסופה "תשובה לעמית פוסט ציוני" (הוצאת ידיעות אחרונות, 2003). "תהליכי הבכרה" הוא המאמר הפותח את האסופה, ומשמש לה כעין מבוא כללי. ב"תהליכי הבכרה" מציע פרילינג הסבר לתהייה בדבר מקור ההטיה השיטתית של שגב ושל ההיסטוריונים החדשים, כמעין שילוב של תהליכים פנימיים לישראל והעלייה בדומיננטיות של הגישה הפוסט-מודרנית כטכניקה היסטוריוגרפית.
הערות שוליים

↑  משה צימרמן, אל תגעו לי בשואה - השפעת השואה על הקולנוע והחברה בישראל, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב 2002, עמ' 22–27 (ההקדמה).
↑  טוביה פרילינג, 1992, "המיליון השביעי כמצעד האיוולת והרשעות של התנועה הציונית", עיונים בתקומת ישראל, כרך 2, עמ' 317–367.
לבנית סינית

| לבנית סינית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אנפתיים
סוג:: לבנית
מין:: לבנית סינית
שם מדעי
 Egretta eulophotes ‏סווינהו, 1860
תחום תפוצה


לבנית סינית (שם מדעי: Egretta eulophotes) היא מין עוף מים בסוג לבנית ממשפחת האנפתיים החיה לאורך מזרח אסיה לרבות בסין. האנפה תוארה ב-1860 בידי החוקר האנגלי רוברט סווינהו (אנ').
אנפה זו דומה במראה ללבנית קטנה ומגיעה לרוב לאורך 65 עד 70 ס"מ בממוצע. רוב גופה של האנפה לבן כמעט לגמרי, למעט המקור האפור ולעיתים מעט ורדרד וצהוב בבסיסו, העיניים וסביבתם והרגליים הצהובים. לאנפה זו ציצה אחורית גבוהה ובולטת אותה היא מנפנפת בעונת הרבייה.
אנפה זו מצויה באזורים יבשתיים סביב המזרח הרחוק שבין סיביר, קוריאה וסין העממית וכן מגיע לעיתים לטאיוואן, הונג קונג, יפן ולדרום-מזרח אסיה במדינות: הפיליפינים, וייטנאם, תאילנד, מלזיה, סינגפור, אינדונזיה וברוניי. לרוב האנפה מצויה בבריכות, שפכי נהרות, מפרצים וביצות מלוחות וגם בשדות אורז ובבריכות דגים.
אנפה זו ניצודה בעבר בשל השימוש בנוצותיה לייצור כובעים. כיום ציד זה אסור אך אוכלוסייתה מידלדלת ונפגעת מאובדן בתי הגידול שלה כתוצאה מאחזור קרקע וזיהום מים. לפי ההערכות נותרו כיום רק 2,600–3,400 פרטים בוגרים. מצב השימור שלה מוגדר כפגיע.
הערות שוליים

↑  לבנית סינית באתר הרשימה האדומה של IUCN
לומדה

ערך זה עוסק בתוכנת מחשב. אם התכוונתם למכון חרדי להכשרה מקצועית, ראו .
לומדה (בניקוד: לָמְדָּה) היא תוכנת מחשב שמטרתה הקניית ידע ומיומנויות מוגדרות למשתמש בה.
לאורך השנים נוצרו תוכנות רבות המנצלות את יכולת המחשב למטרת למידה ממוחשבת. כיום קיימים סוגים רבים של לומדות: לומדות ללימוד שפות, לומדות ללימוד מתמטיקה, לומדות להקלדה עיוורת ועוד.
סוגי לומדות

משחקי למידה - לרוב מיועדים לילדים בגילים צעירים. בתוכנות אלו מוקנה ידע, או מפותחת מיומנות, באמצעות משחק.
תוכנות לתרגול ובחינת ידע - בתוכנות אלו הידע נבחן ומתורגל באופן ישיר ללא מעטפת המשחק.
מצגות - תוכנות המציגות מידע באופן ישיר בצורה כתובה או באמצעות המחשה ויזואלית.
שילוב של שלושת הסוגים לעיל - כדוגמת תוכנת הקלדה עיוורת המכילה הסבר כיצד יש להקליד, תרגול של הקלדה, משחקים ומבחנים.
לומדה סגורה ולומדה פתוחה

לומדה סגורה משמשת ללמידה יחידנית ולתרגול. לומדות סגורות הן הראשונות שהוכנסו לשימוש בחינוך כבר בשנות השישים של המאה ה-20. הן דוגלות בשימוש במחשב כבמורה פרטי, ומתבססות על עקרונות הלמידה המתוכנתת. בלומדות מסוג זה משולבים היבטים כמו אבחון והערכה של לומד, קבלת החלטות על סמך הערכה לגבי קידום התלמיד, עריכת מבחנים ובדיקתם, דיווח ועיבוד תוצאות.
לומדה פתוחה היא לומדה שהשימוש בה מתבסס על תורת הלמידה על ידי בנייה (למידה קונסטרוקטיביסטית). לומדה פתוחה מאפשרות להעניק לתלמיד דרכים להתמודד בעצמו הן עם חומר חדש והן עם דרכים למציאתו. דוגמה לכך מהווה מעבד תמלילים או שפת תכנות - סביבה עתירת זמן, יצירתיות דמיון וחשיבה. סביבות אלו הו סביבות שאינן מוגבלות ואין אדם המגדיר מה יש וצריך לעשות.
יתרונות הלומדה

הלומדה מאפשרת למשתמש להתקדם בקצב אישי המתאים לו, ולחזור על פי הצורך על חומר לא ברור ככל שירצה. בנוסף מאפשרת הלומדה למשתמש לקבל משוב תמידי על שליטתו בידע או במיומנות הנלמדת, דבר שלא מתאפשר כאשר מדריך מלמד קבוצה.
למחשב יש אפשרות המחשה ויזואלית טובה יותר מיכולת שרטוט של מורה על לוח. היכולת הזאת חשובה במיוחד כאשר יש צורך באנימציה או בהמחשה תלת־ממדית. הלומדה הופכת את השגת המטרות הלימודיות לדבר שאינו תלוי במדריך אנושי המעביר את החומר.
לה פדררה (קולומביה)

| --- | --- |

 מדינה:  קולומביה קולומביה
 מחוז:  מחוז אמסונאס
 גובה:  79 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,630 (2015)
 קואורדינטות:  1°19′43″S 69°34′47″W﻿ / ﻿1.3286111111111°S 69.579722222222°W﻿ / -1.3286111111111; -69.579722222222 
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קולומביה מוגדלת) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט לה פדררה(למפת קולומביה רגילה) בוגוטה מדיין קאלי ברנקייה קרטחנה סנטה מרתה לטיסיהונצואלה ברזיל פרו אקוודור פנמה קוסטה ריקה  ניקרגואה הים הקריבי האוקיינוס השקט לה פדררה(למפת אמסונאס רגילה) לטיסיה לה צ'וררה אל אנקנטו פרו ברז. ואופס קקטה פוטו.לה פדררה(למפת אמסונאס מוגדלת) לטיסיה לה צ'וררה אל אנקנטו פרו ברזיל ואופס קקטה פוטומאיולה פדררה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לה פדררה (בספרדית: La Pedrera) היא עיר בקולומביה שנמצאת במחוז אמסונאס.
העיר נמצאת כ-18 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל וכ-155 ק"מ מהגבול של קולומביה עם פרו. העיר נמצאת על גדות הנהר ז'פורה.
הגידולים החקלאיים העיקריים של לה פדררה הם יוקה, בננות, תירס ועצי פרי. תחום פעילות כלכלי נוסף בעיר הוא גידול חיות משק וחזירים.
הערות שוליים

↑  "La Pedrera". Gobernación del Amazonas. 1 במאי 2015. אורכב מ-המקור ב-2017-10-09. נבדק ב-2019-01-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Resultados y proyecciones (2005-2020) del censo 2005". DANE. 1 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Corregimiento - La Pedrera". amazonas.gov.co. אורכב מ-המקור ב-2017-10-09. נבדק ב-1 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקולומביה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לחיות כדי לספר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גבריאל גארסיה מארקס
 שפת המקור:  ספרדית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 הוצאה
 הוצאה:  Gruppo Mondadori 
 מקום הוצאה:  ברנקייה 
 תאריך הוצאה:  2002
 מספר עמודים:  552
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2003
 תרגום:  טל ניצן-קרן
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-968-13-3608-0
 הספרייה הלאומית:  002342780
 
לחיות כדי לספר (בספרדית: Vivir para contarla), הוא ספר אוטוביוגרפי של גבריאל גארסיה מארקס, שבו הוא מספר על תחילת חייו. הספר יצא לאור בספרדית בשנת 2002 ותורגם למספר שפות, ביניהן עברית. כרך זה הוא הראשון מבין שלושת ספרי האוטוביוגרפיה אותם תכנן מארקס להוציא לפני שנפטר, אך נשאר היחידי. הספר מתאר את ילדותו, יחסיו עם הוריו ובחירתו בדרכו כסופר.  את הספר החל מארקס לכתוב בשנת 1999, לאחר שנודע לו כי לקה בסרטן. מארקס סיפר כי צמצם את קשריו עם העולם החיצון למינימום, נסגר בחדרו וכתב ללא הפסקה.   על מנת לכתוב נעזר, כמו שעשה עבור כתיבת ספריו האחרים, בידידים מכרים ובני משפחה, מהם דלה פרטים וזכרונות.  הספר עוסק בחייו עד לאמצע שנות החמישים, אז הפסיק את לימודי המשפטים שלו, והחל לעבוד בעיתונות.  מבחינת סגנונו, הוא ברובו ישיר ועובדתי, אך יש בו גם נגיעות של הריאליזם הפיוטי המאפיין את ספריו.
הספר ראה אור בהוצאת עם עובד, בשנת 2003, בתרגום טל ניצן.
הערות שוליים

↑  חואן פוררו, לכתוב כדי לחיות, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2003
↑  חואן פוררו, לכתוב כדי לחיות, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2003
↑  חואן פוררו, לכתוב כדי לחיות, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2003
↑  איריס לעאל, כיצד לבחור בזיכרון האחד שישמש משל לחיים שלמים, באתר הארץ, 15 בפברואר 2004
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים ובנושא אמריקה הלטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לה פווי-אן-ולה

לה פווי-אן-ולה (בצרפתית: Le Puy-en-Velay, באוקסיטנית: Lo Puèi de Velai) היא בירת מחוז הלואר העילי שבדרום-מרכז צרפת, בירת ארץ וֶלֵה האוקסיטנית ההיסטורית, נמצאת 130 ק"מ מקלרמון-פראן ו-135 ק"מ מליון.
המקום בו שוכנת היום לה פוי נכבש בתחילה בידי הרומאים, עת ישב בו שבט גאלי, ולאורך התקופה הרומית שימש כמרכז דתי. הרומאים קראו למקום אניקיום (Anicium). לאחר נפילת האימפריה הרומית הגיעו הברבארים – העיר נבזזה, תושביה נטבחו ובתיה הרומיים נהרסו. באחת התקופות הסוערות של חבל אוברן, בשנת 475, חרף התנגדותם של סידוניוס אפולינאריס, בישוף קלרמון, ונאמני-רומא, התיר הקיסר יוליוס נפוס לוויזיגותים להשתלט על אוברן. בראשית המאה השישית כבש כלוביס הראשון את כל אקיטן, שאז השתרעה עד פנים הארץ וכללה את אוברן – שארץ ולה בתוכו.
אין טקסטים אמינים דיים המתארכים את כינון הבישופות באניקיום, והנושא מצוי במחלוקת בין היסטוריונים. מעריכים כי הבישופים הראשונים הקימו את המטה שלהם בעיירה סמוכה ולא בלה פוי עצמה.
במאה התשיעית שונה שמה של אניקיום ללה פוי נוטר-דאם. במאה ה-13 הוקפה העיר בחומה, שהיוותה את גבולה עד למאה ה-18. לאורך ימי הביניים הייתה לה פוי עיר דתית, אך גם עיר ספרותית ואקדמית יוקרתית, שאליה הגיעו תלמידים מכל רחבי אוקסיטניה.
מלבד תפקידה כמוקד עולי-רגל, העיר שגשגה גם הודות לתחרה שיוצרה בה.
בעקבות המהפכה קיבלה העיר את שמה הנוכחי, המשמר את שם העם והארץ המקוריים שלה, והיא הייתה לבירת מחוז הלואר העילי (Haute-Loire) שזה-עתה נוצר.
ראו גם

דרך סנטיאגו
לובה קריסטול

| --- | --- |
קריסטול ב-1988, בסלוניקי
קריסטול ב-1988, בסלוניקי
 לידה:  26 במאי 1944 (בת 80) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 הישג בולט:  פעמיים אלופת העולם בהתכתבות
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן משנת 1976
 מד כושר מרבי:  2250 (ינואר 1987)
 מד כושר נוכחי:  לא פעילה, 2233  ‏(אוקטובר 2024)
 מקצוע נוסף:  מהנדסת כימיה
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל
 
לובה קריסטול (ברוסית: Любовь Даниэловна Кристол; נולדה ב-26 במאי 1944) היא רב אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות, וזכתה פעמיים באליפות העולם בשחמט בהתכתבות (אנ'), באליפות השלישית בין השנים 1984-1978 ובאליפות החמישית בין השנים 1998-1993.
לובה קריסטול גדלה בלנינגרד ועלתה לישראל בשנת 1976. זכתה באליפות ישראל לנשים חמש פעמים (1978, 1982, 1984, 1988 ו-1990), וייצגה את ישראל בנבחרת לאולימפיאדת השחמט ארבע פעמים. באולימפיאדה שהתקיימה בשנת 1976 בעיר חיפה, זכתה קריסטול יחד עם נבחרת ישראל לנשים במדליית הזהב. בשנת 1989 חלקה קריסטול בתחרות האזורית את המקום הראשון-שני.
תושבת מבשרת ציון.
טבלת תחרויות מרכזיות בהן השתתפה.
"תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב אמן בינלאומי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תאריך תחילת התחרות | שם התחרות | אתר התחרות | לוח בו שיחקה בתחרות קבוצתית | מיקום בתחרות אישית | מספר משחקים  | קטגורית התחרות | תוצאה נדרשת לרב אמן | תוצאה בפועל |

| 1.05.1997 | אלוף האלופים של ישראל | אליפות אירופה לאומות -1996 V. EU-MSM (Sec. 2, Brett 4), באתר web.archive.org, ‏2009-08-30 | - | 1 | 10 | - | - | 8 |
| 16.10.2003 | חצי גמר אליפות העולם ה-27 | Cross Table, www.iccf.com | - | 6 | 12 | 7 | 9.5 | 6 |
| 16.10.2004 | גמר אליפות אירופה השישית | Cross Table, www.iccf.com | 12 | - | 13 | 5 | - | 5 |
| 20.12.2004 | NPSF 60 Years GM Jubilee Tournament | Cross Table, www.iccf.com | - | 5 | 14 | 11 | 9 | 7.5 |
| 10.07.2005 | מוקדמות האולימפיאדה ה-17 | Cross Table, www.iccf.com | 5 | - | 10 | 4 | - | 4 |
| 15.04.2006 | 60 Years Anniversary BdF | Cross Table, www.iccf.com | - | - | 16 | - | - | 5.5 |
לוקיוס השני

האפיפיור לוקיוס השני (בלטינית: Lucius II) נולד ברומא בשם ג'רארדו קצ'נמיצ'י דל אורסו וכהונתו הייתה מ-9 במרץ 1144 עד 15 בפברואר 1145. תקופת כהונתו זכורה בעיקר בשל אי השקט ששרר ברומא בתקופת, כתוצאה מהקמתה של "הקומונה הרומית" וניסיונותיה להוציא את רומא משליטתו של האפיפיור.
שנותיו הראשונות

ג'רארדו קצ'נמיצ'י דל אורסו נולד בבולוניה ושימש כקאנון בבזיליקת פרדיאנו הקדוש שבעיר לוקה, במשך שנים רבות. ב-1124 מינה אותו האפיפיור הונוריוס השני לחשמן בבזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוסלמה שבעיר רומא. דל אורסו שיפץ וחידש את הבזיליקה והגדיל את הכנסותיה. כמו כן מינה אותו הונוריוס לספרן הראשי של הדיוקסיה של רומא ולאחר מכן לנציגו האישי בגרמניה ב-1125. בשהותו שם סייע ותמך בבחירתו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לותאר השלישי ומינה את נורברט הקדוש מקסנטון לארכיבישוף של העיר מגדבורג. ב-1128 נשלח דל אורסו לבנוונטו כדי למלא את מקומו של הרקטור הקודם שהודח.

ב-1130 מינה אותו שוב האפיפיור אינוקנטיוס השני לנציגו האישי בגרמניה, משרה אותה מילא עד 1135–1136. הוא נטל חלק חשוב בשכנוע לותאר השלישי לשלוח סיוע צבאי לעזרת האפיפיור כנגד האנטי-אפיפיור אנקלטוס השני וניהל את המשא ומתן להכפפת נזירי מונטה כריסטו לסמכות הוותיקן. כמו כן, נשלח לסלרנו לדון עם אנקלטוס השני ועם בן בריתו רוג'רו השני, מלך סיציליה. כהוקרה לפועלו ולתמיכתו באפיפיור, מינה אותו אינוקנטיוס השני למשרת נגיד הוותיקן. בבחירות ב-1144 נבחר דל אורסו לכהן כאפיפיור לוקיוס השני והוקדש ב-12 במרץ. הוא בחר בשם זה כנראה משום שיום השנה של לוקיוס הראשון חל כמה ימים לפני כן.
כהונתו כאפיפיור > היחסים עם אנגליה ופורטוגל

במסגרת מאמציו להיבחר לכהונה, הוא ערך מעין מסע בחירות באנגליה, בו התחייב להעניק הטבות למספר מנזרים, בישופים וכנסיות. לדוגמה, הוא הבטיח לפטור את מנזר אדמונד הקדוש מכל חובותיו לשלטון החילוני. כמו כן נשא ונתן עם בישוף הדיוקסיה של ויילס והבטיח לו להעלות את משרתו לארכיבישוף מטרופוליטני ולהעניק פליום לארכיבישוף מיורק. ביחס למחלוקת על המלוכה האנגלית, הוא תמך במתילדה הקיסרית בתביעותיה לכתר.
בתחילת כהונתו הוא התבקש על ידי אזרחי לוקה לקבל לריבונותו את המבצר שבעיר, זאת כדי לחזק את מעמדם במלחמה מול פריז. לוקיוס הסכים לבקשה ב-18 במרץ 1144 ותמורת תשלום של עשר ליברות זהב, התחייב להגן על המבצר שהמשיך להיות ברשות אזרחי לוקה כפייף.
גם אפונסו הראשון, מלך פורטוגל שביקש להבטיח את עתיד ממלכתו העצמאית והצעירה, הציע לבצע הומגיום ללוקיוס ולקבל את חסותו. הוא התחייב למסור את אדמות פורטוגל לריבונותו ולהעלות מס שנתי בזהב בתמורה להגנת האפיפיור ולתמיכתו. לוקיוס הסכים לפרוש את חסותו על המלך ועל פורטוגל, אולם לא הכריז עליו כעל מלך פורטוגל, אלא כעל דוכס פורטוגל. אפונסו היה עתיד לקבל את ההכרה האפיפיורית רק בימי אלכסנדר השלישי כ-30 שנים מאוחר יותר.
בנוסף, העניק לוקיוס מעמד של עיר חופשית לטרקוויניה.
כהונתו כאפיפיור > הסכסוך עם סיציליה

על אף שלפני כהונתו של לוקיוס שררו יחסים טובים בינו לבין רוג'רו השני מלך סיציליה, ולוקיוס היה אף סנדק של אחד מילדיו, לאחר היבחרו למשרה, התדרדרו היחסים ביניהם. שני הצדדים שאפו להרחיב את תחומי שליטתם באזור הנתון למחלוקת: העיר קפואה וסביבותיה. הצדדים נפגשו על מנת להבהיר את יחסי האדון והוסאל ששררו ביניהם ומשלא נענו דרישותיו של רוג'רו השני, הוא הורה לבנו רוג'רו השלישי לפלוש לקפואה. הלה ביצע את המוטל עליו, הכה בצבאות האפיפיור והגיע עד פרנטינו (Ferentino), צפונית לקפואה. מהלך זה גרם לאפיפיור לסגת מעמדותיו והוא נאלץ לשאת ולתת עם רוג'רו השני על שביתת נשק לשבע שנים ולמלא את דרישותיו.
כהונתו כאפיפיור > הופעתה של הקומונה הרומית

אמנם בתחילת כהונתו, נקט לוקיוס צעדים תקיפים נגד חברי הסנאט שלמעשה גם אם לא להלכה קיבלו כח רב בעת כהונתו של האפיפיור אינוקנטיוס השני, אך כניעתו של לוקיוס העבירה מסר לחברי הסנאט הרומי שרצו כל העת בשליטה ובסמכות עצמאית כבימי האימפריה הרומית, שזוהי העת המתאימה לממש את חפצם. חברי מעמד הסוחרים חברו גם הם אל הניסיון להשתחרר מעול האפיפיור בעוד משפחות האצולה נקטו נייטרליות. הסנאטורים מובלים על ידי ג'יורדאנו פיירלאוני (Giordano Pierleoni), אחיו של האנטי אפיפיור אנקלטוס השני, הכריזו על מרד בסמכות האפיפיור, גירשו את אנשיו מלשכותיהם והכריזו על הקמת "הקומונה הרומית". הם דרשו מהאפיפיור להפסיק לנהל את השלטון החילוני, לעזוב את האדמות שאינן כנסיות ולהפסיק לגבות מסים. בתחילה ביקש לוקיוס את עזרתו של רוג'רו השני, אך זה עדיין נטר לו טינה וסירב. אז פנה לוקיוס במכתב וביקש את עזרתו של קונראד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליו הצטרף גם ברנאר מקלרבו שהפציר מהקיסר להתערב. כשחיכה לוקיוס לתשובת הקיסר, החליט לעשות מעשה והחליט לגייס את האצילים לצידו. הוא פנה במיוחד למשפחת פרנגיפני (Frangipani) והציע להעביר את המבצר שבסירקוס מקסימוס ואת האדמות שבדרום גבעת הפאלאטיום לרשותם בתמורה לתמיכתם בו. משפחות האצולה הסכימו והפורום רומאנום הפך לשדרה קרב שבגלל נמנע לוקיוס מלנסוע לגבעת האוונטין שם היה אמור להסמיך את ראש המנזר החדש של סן סבא. לבסוף, צעד לוקיוס השני בראש צבא קטן לעבר עמדות הסנאטורים בניסיון למגר אותם, אך נסוג לאחר בלחץ כוחותיהם ונפצע קשות מאבן שנזרקה עליו. הוא לא הצליח להתאושש מהפציעה ומת בכנסיית San Gregorio Magno al Celio תחת הגנתם של בני פרנגיפני.

הוא נקבר באמבולטוריום שבבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו.
לוקיוס ורוס

לוּקְיוּס אליוס אורליוס קומוסוס וֶרוּס (Lucius Aelius Aurelius Commodus ‏ 130–169), היה מקיסרי רומא, שלט משנת 161 ועד למותו.
אומץ על ידי הקיסר אנטונינוס פיוס לפי פקודת אדריאנוס קודמו של אנטונינוס.
הוא שלט יחד עם מרקוס אורליוס, בן מאומץ נוסף בפקודת אדריאנוס, במשך שמונה שנים. כמו מרקוס, גם לוקיוס חונך על ידי מורים שונים, אם כי ככל הנראה לא היה סטודנט מבריק במיוחד. במקום זאת, לוקיוס היה יותר ספורטאי. חלק ניכר מתקופת שלטונו של לוקיוס הוא בילה במזרח, שם הרומאים היו במלחמה עם הפרתים. עם מותו הפך מרקוס אורליוס לקיסר יחיד. מסורתית אינו נמנה עם חמשת הקיסרים הטובים.
גלריה

לוקיוס ורוס, פסלו במוזיאון בארדו בתוניס
במוזיאון הלובר
במוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
פרוטומה במוזיאון לתולדות האמנות (וינה)
במוזיאונים הקפיטוליניים
במוזיאון הבריטי
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים האנטונינים, לוקיוס ורוס, עמ' 148–163. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2007.
Glen W. Bowersock, "Lucius Verus in the Near East," in: Rome et ses provinces: Hommages à Jean Charles Balty, ed. C. Evers and A. Tsingarida (Brussels, 2001), pp. 73–7.
הערות שוליים

↑  Lucius Verus – The Outshone Roman Emperor Governed by his Vices, Ancient Origins, ‏18-1-2020
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269685205171  BNE: XX1275294  BnF: cb17789321z (data)  GND: 118643150  ICCU: SBNV100483  ISNI: 0000 0000 6632 835X  LCCN: n85014253  NLA: 35120171  NSK: 000163220  NTA: 113601905  RERO: 02-A010110725  SUDOC: 101595522  Trove: 832269  VcBA: 495/32440  VIAF: 42631348   WorldCat (עם VIAF): 42631348 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריס וונדולובסקי

כריסטופר אליוט וונדולובסקי (באנגלית: Christopher Elliott Wondolowski; נולד ב-28 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
חיים אישיים

וונדולובסקי נולד בדנוויל שבקליפורניה לאב ממוצא פולני ולאם משבט הקיאווה, בו וונדולובסקי חבר גם כיום. בשנת 2009 נישא ללינדזי ולהם שתי בנות.
קריירת מועדונים

וונודלובסקי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של תיכון "דה לה סאל בקונקורד", עמה זכה בשני תארים בשנים 2000 ו-2001. לאחר מכן, הצטרף לזו של אונירסיטת צ'יקו סטייט במדיה כבש 39 שערים (17 מתוכם בעונת 2004) ב-84 משחקים. בשנת 2005 נבחר במקום ה-41 בדראפט על ידי סן חוזה ארת'קווייקס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-10 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד צ'יבאס ארצות הברית.
בשנת 2006 הצטרף ליוסטון דינמו וגם בה שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון. ב-30 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד שיקגו פייר. ב-7 באוקטובר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות של אמריקה הצפונית בניצחון 1-2 נגד סן פרנסיסקו.
ביוני 2009 וונדולובסקי חזר לקדנציה שנייה סן חוזה ארת'קווייקס. עונת 2010 הייתה עונת הפריצה של וונדולובסקי, בה כבש 18 שערים ב-26 משחקים והפך למלך שערי הליגה. וונדולובסקי נכלל בנבחרת האולסטאר של ה-MLS לקראת המשחק נגד צ'לסי ואף כבש שער במשחק. ב-6 באוקטובר 2012 הבקיע שלושער במשחק הליגה נגד קולורדו ראפידס, שהפכו אותו למלך שערי הקבוצה בכל הזמנים. בעונה זו, זכה ארבע פעמים בשחקן החודש והפך לכדורגלן הראשון שעשה זאת אי פעם ב-MLS. ב-24 במאי 2015, וונדולובסקי כבש את שערו ה-100 במשחק הליגה נגד אורלנדו סיטי.
ב-19 באוגוסט 2017 וונדולובסקי הפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה שכובש מספר דו-ספרתי של שערים בשמונה שנים. ב-18 במאי 2019 הבקיע רביעייה במשחק הליגה נגד שיקגו פייר, והפך למלך שערי ה-MLS בכל הזמנים. בסיום עונת 2021 פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-22 בינואר 2011 וונדולובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית בתיקו 1-1 נגד צ'ילה. ב-23 במאי 2011 נגלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011.
ב-5 ביולי 2013, וונדולובסקי כבש את שערו הבינלאומי הראשון במשחק נגד גואטמלה. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע שלושער בניצחון 1-6 נגד בליז.
וונדולובסקי השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF, מונדיאל 2014 וקופה אמריקה 2016.