stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנק מובלי
חייו

אף על פי שנולד בג'ורג'יה רוב ילדותו חלפה בניו ג'רזי. הוא גדל בסביבה מוזיקלית, אמו, דודו וסבתו כולם היו פסנתרנים. לכן גם מובלי החל לנגן בפסנתר, אך בהגיעו לגיל 16 נטש את הכלי ועבר לסקסופון. כמו רוב סקסופוניסטי הטנור בתקופה שלפני קולטריין, גם מובלי הושפע מלסטר יאנג. נוסף אליו היה מובלי מאזין לסאני סטיט ולסאני רולינס וסגנונו הושפע מהם רבות. מלבד תקופה קצרה בתזמורת של פול גייטן אליה הגיע בזכות המלצה של החצוצרן לי מורגן, רוב הקריירה המוקדמת שלו עברה במועדון בינוני בגודלו בניו ג'רזי. במועדון זה הוא ליווה יחד עם הפסנתרן ולטר בישופ מוזיקאים שהגיעו לאזור, כולל מוזיקאים מפורסמים וחשובים כמו מיילס דייוויס, דיזי גילספי, בילי הולידיי ואף את גיבורו לסטר יאנג. באחד הערבים הגיע למועדון המתופף מקס רואץ' אשר התלהב ממובלי והזמין אותו להצטרף לחמישייה שלו.
ב-1954 לאחר כשנה עם רואץ' חזר מובלי לחוף המערבי. בתקופה זו הוא ניגן עם מוזיקאים שונים כגון גילספי, ג'יי ג'יי ג'ונסון ומילט ג'קסון. לקראת סוף השנה הקליט עם ארט בלייקי והוראס סילבר את האלבום "הוראס סילבר ומבשרי הג'אז" שהיה מהאלבומים הראשונים של ההרכב מבשרי הג'אז. מאוחר יותר בחייו הוא חזר וניגן עם הלהקה כבר כשהייתה בהנהגתו הבלעדית של בלייקי.
לקראת סוף שנות השישים מובלי החל לשקוע לסמים, דבר שהאט את הקריירה שלו, אך לא עצר אותה. מובלי עדיין הקליט אלבומים רבים עם דייוויס ואחרים וכן השתתף באלבום "A Blowing Session" של ג'וני גריפין יחד עם גריפין וקולטריין בתור הטנורים.
במקביל לעבודתו בהרכבים השונים מובלי הוציא מעל ל-20 אלבומים כמוביל בחברת בלו נוט.
באמצע שנות השבעים פרש מובלי בשל בעיה קשה בריאות. בערוב ימיו הוא עוד עבד מעט עם הפסנתרן דיוק ג'ורדן, וב-1986 הוא נפטר מדלקת ריאות.
דנה (ביהודה)

דַנָּה (רנה בתרגום השבעים) הייתה עיר מקראית בדרום הר יהודה. העיר נזכרת ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק מ"ט, כחלק מתיאור נחלת שבט יהודה, ונמנית בקבוצה 5, קבוצת דרום ההר של רשימת ערי יהודה: ”וּבָהָר שָׁמִיר וְיַתִּיר וְשׂוֹכֹה: וְדַנָּה וְקִרְיַת סַנָּה הִיא דְבִר: וַעֲנָב וְאֶשְׁתְּמֹה וְעָנִים: וְגֹשֶׁן וְחֹלֹן וְגִלֹה עָרִים אַחַת עֶשְׂרֵה וְחַצְרֵיהֶן”
דַנָּה או רנה?

בעניין שמו המדויק של המקום קשה להחליט בין נוסח המסורה לגרסת השבעים, שכן העדויות הנוספות שהוצעו לשם רנה הן מסופקות:
רִנָּה נזכר ברשימות היחש של יהודה, בספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק כ', בתור בנו של שִׁימוֹן (שמעון?), ולפיכך כנראה בהקשר דרומי.
בשורה 3 באוסטרקון מחורבת עוזה הוצע לקרוא "רנתן" (שם יישוב) ולקשור שם זה לרנה. אולם ייתכן כי עדיף לקרוא שם 'רפתן', ובכל מקרה ההצעה קשה.
זיהוי והיסטוריה

בקבוצה 5 של רשימת ערי יהודה בולט במיוחד העדר הסדר הגאוגרפי, ולכן לא ניתן להסיק דבר ממקומה של דנה\רנה ברשימה והערים המזוהות הסמוכות אליה בטקסט. להצעות הזיהוי של אבל אין בסיס, ובאתרים שהציע גם אין ממצא מתאים (דיר א-שמס: 1/10/320; ח' א-סמיה: 1/32/320; המספרים לפי תיקיהם בסקר ישראל). הצעת הזיהוי באידנא שבשפלה בוודאי אינה מתקבלת על הדעת, שהרי העיר נמצאת בפירוש בהר. נטולת בסיס גם הצעת הזיהוי ברוג'ם אל-חומס (1/29/135 בסקר ישראל) אותה מעלה בזהירות גליל (תשמ"ד: 210); האתר הזעיר אמנם נמצא באזור המתאים, אבל הוא בוודאי יישוב בת של ענב אל-כביר הסמוכה, היא ענב המקראית שאכן נזכרת בקבוצה 5. במערך זיהויי האתרים לאור נתוני הסקרים לגבי האתרים המיושבים בתקופת הברזל, האתר המתאים ביותר לזיהוי לעת עתה היא, בדרך האלימינציה, ח'רבת זנוטה. יש כאן גם דמיון קל בשם, במיוחד ביחס ל'דנה'; עבור 'רנה' הדמיון קל יותר. האפשרויות החלופיות בתחומי קבוצה 5 מעטות ואין לקבלן: ח'רבת אום דימנה בה יש לזהות את מדמנה, וח'רבת אל-מקעוד (1/66/135) שגודלה והממצא בה גבוליים ביותר לענייננו, בעוד שח'רבת זנוטה היא חורבה נרחבת ובה ממצא מובהק המתאים לזיהוי. בעבר הוצע לזהות את האתר עם העיר המקראית זנוח, אולם עיר זו נמצאת בשפלה ולא בהר.
הממצא הארכאולוגי

ח'רבת זנוטה תועדה כבר במאה ה-19 על ידי קונדר במסגרת סקר ארץ ישראל, תיעוד חשוב של מצבה בתקופתו, אך באותה עת טרם ידעו לזהות את החרסים באתר ולתארכם. סקרים מודרניים באתר נערכו בידי משה כוכבי (1968), שמריה גוטמן (1969) ואבי עופר (1982). האתר הוא כאמור חורבה נרחבת (אתר 1/96/135{14-08} בסקר ישראל), שגרעינה לבד מקיף כ-25 דונם. מקומה בנ"צ 1496.0865, גובה מוחלט מעל פני הים 593 מטר, גובה יחסית לסביבתה 10 מטר, תצפית בינונית. נראה כי יישובה מתחיל כבר בתקופת הברזל 2ב-ג (לעת עתה נמצאה שפה מסופקת יחידה), ומכל מקום נתקיימה בשלב 2ד בהיקף של כ-15 דונם, והיא האתר ה-18\19 בגדלו בהר יהודה בתקופה זו. ראוי לציין כי שפות מתקופת הברזל נתגלו באתר וזוהו נכונה הן על ידי כוכבי והן על ידי גוטמן (לפי הרישומים בתיק הסקר), אך עדות זו נשמטה מפרסומיהם; לפיכך עופר הוא שפרסם לראשונה ממצא זה, מהסקר שערך וגם מהסקרים הקודמים, ועל בסיס זאת הציע את זיהוי דנה בח' זנוטה.
בסוף תקופת הברזל חדל היישוב להתקיים, והתחדש כנראה רק בתקופה הביזנטית. בתקופה זו התרחב שטח היישוב למלוא היקף גרעין החורבה ואף מעבר לו, לכדי כ-35 דונם מיושבים הפזורים על שטח גדול אף יותר. בימי הביניים ובתקופה העות'מאנית פחת היישוב בהדרגה אך נותר כאחת החורבות הבולטות באזור, ובה שרידים ארכיטקטוניים רבים שטרם נחקרו; בולטים מבנה קמרונות גדול ובו חרכי ירי, ומבנה ציבורי נוסף שהיה אולי כנסייה או בית-כנסת.
הסוקרים המודרניים מצאו במקום יישוב של רועים ופלאחים המתגוררים בשרידי המבנים הקדומים ובמערות המגורים שלידם. על מצב האתר והיישוב בתקופה המודרנית יש פירוט נוסף בערך ח'רבת זנוטה.
הערות שוליים

↑  גרשון גליל תשמ"ג (1983). מגילות היוחסין של שבט יהודה. האוניברסיטה העברית בירושלים (עבודת דוקטור): עמ' 155 –156.
↑  יצחק בית-אריה, אוסטרקון אחקם מחורבת עוזה. ארץ ישראל י"ח, תשמ"ה: עמ' 94–96. ההצעה מובאת בשם בנימין מזר.
↑  ר' גם יוסף גרפינקל, רשימות הערים, הממצא האפיגראפי והחלוקה המינהלית בממלכת יהודה, ציון נ"ב: עמ' 489–494.
↑  ר' בערך רשימת ערי יהודה#נספח: שחזור הרשימה המפורטת
↑  F.M. Abel, Géographie de la Palestine, tomes I-II, 1933-38 (3ème édition, 1967), Paris, tome II: p.90
↑  י' פרס, ארץ ישראל: אנציקלופדיה טופוגרפית-היסטורית (כרכים א-ד. כרך א מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת, תשי"א). הוצאת ראובן מס, ירושלים, תש"ו-תשט"ו. כרך ב': עמ' 195.
↑  C. R. (Claude Reignier) Conder, Horatio Herbert Kitchener Kitchener, Edward Henry Palmer, Walter Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London : Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883
1 2 3  משה כוכבי, הסקר בארץ יהודה. בתוך משה כוכבי, עורך, יהודה, שומרון וגולן - סקר ארכאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים תשל"ב. (1972): עמ' 19–89, אתר 245 (ע' 81).
1 2 3  שמריהו גוטמן, סקר אתרים יהודיים בהר חברון - 1969 (ד"וח פנימי), האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל, ירושלים 1970, עמ' 11.
1 2  אבי עופר, הר-יהודה בתקופת המקרא, אוניברסיטת ת"א (עבודת דוקטור), תשנ"ג (1993), כרך ראשון, חלק 3, עמ' 3–4, 41.
↑  שולי הרטמן, חוות דעת בנושא ח'רבת זנוטה, יולי 2012, באתר במקום.
↑  אבי עופר, ח' זנוטה ותושביה: חוות דעת ארכאולוגית ויישובית, האגודה לזכויות האזרח בישראל, 2012, עמ' 1–3.

^
↑  לא לפגוע בכבשת הרש – לא להרוס את הכפר ח'רבת זנוטה, 17 ביולי 2013, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל.
↑  עמירה הס, המדינה מבקשת לפנות כפר פלסטיני מפני שיש בו חורבות עתיקות, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2013
↑  עמירה הס, בג"ץ למדינה: נמקו את הכוונה להרוס את הכפר חירבת זנוטה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2015.
האסקי סולטאן

| --- | --- |

הורם סולטאן הייתה הראשונה שהחזיקה בתואר זה
 תחום שיפוט:  האימפריה העות'מאנית
 מעון:  ארמון טופקאפי 
 מושב המשרה:  איסטנבול, האימפריה העות'מאנית
 ייסוד המשרה:  1534
 איוש ראשון:  הורם סולטאן
 איוש אחרון:  ראביה סולטאן
 תאריך ביטול המשרה:  1695
 משרה יורשת:  קאדין אפנדי
 
האסקי סולטאן (טורקית עות'מאנית: خاصکي سلطان) היה התואר הקיסרי ששימש את בת זוגו הראשית של הסולטאן העות'מאני. "האסקי סולטאן" פירושו "בת זוג ראשית" או "חביבה יחידה" של הסולטאן. בשנים מאוחרות יותר השתנתה משמעות הכותרת ל"בת זוג קיסרית". הורם סולטאן, בת זוגו הראשית ואשתו החוקית של סולימאן המפואר, הייתה המחזיקה הראשונה בתואר זה. התואר איבד את בלעדיותו תחת אבראהים הראשון, שהעניק אותו לשמונה בנות זוג בו-זמנית.
התואר האסקי סולטאן היה שווה ערך לקיסרית, והיה בשימוש רק עד המאה ה-17. לאחר מכן, קאדין-אפנדי הפך לתואר הרם ביותר עבור בנות זוג קיסריות, אם כי תואר זה אינו דומיננטי כמו האסקי סולטאן.
שימוש במשפחת המלוכה העות'מאנית

בתקופה המוקדמת של השימוש בהאסקי, תואר זה הוחזק על ידי בת זוגו הראשית של הסולטאן והיה בעל מעמד מיוחד, והיה גבוה מתארים ודרגות אחרות לפיהם נודעו בנות הזוג הבולטת של הסולטאנים (האטון וקאדין). להאסקי סולטאן היה מקום חשוב בארמון, בהיותה האישה השנייה בחוזקה ונהנתה מהמעמד הגבוה ביותר בהרמון הקיסרי אחרי הולידה סולטאן, ובדרך כלל היו לה חדרים קרובים לחדרי הסולטאן. מעמדו של התואר, שהיה בשימוש במשך מאה שנים, שיקף את כוחן הגדול של בנות הזוג הקיסריות, שהיו שפחות לשעבר, בחצר המלכות העות'מאנית, שהעלו את מעמדן לגבוה יותר מהנסיכות העות'מאניות, והפכו לשוות לבנות הזוג הקיסריות באירופה.
כאשר תפקיד הולידה סולטאן היה פנוי, יכלה ההאסקי לתפוס את תפקידה של הולידה, לקבל גישה למשאבים כלכליים ניכרים, להיות ראש ההרמון הקיסרי, יועצת הסולטאן בעניינים פוליטיים, ואף להשפיע על מדיניות החוץ ועל הפוליטיקה הבינלאומית. מקרים אלה התרחשו בתקופות הורם סולטאן וקסם סולטאן.
הורם, בת הזוג הקיסרית הראשונה שהפכה להאסקי סולטאן, קיבלה כמה פריבילגיות בתקופת כהונתה, במיוחד לאחר מותה של אמו של סולימאן, האפסה סולטאן, הולידה סולטאן הראשונה, בשנת 1534. הורם הורשתה להביא לעולם יותר מבן אחד, דבר שהיה הפרה מוחלטת של עקרון ההרמון האימפריאלי הישן של "אם פילגש אחת - בן אחד" שנועד למנוע גם את השפעת האם על הסולטאן וגם את הסכסוכים של האחים על כס המלוכה. בשנת 1533 או 1534 (התאריך המדויק אינו ידוע) התחתן סולימאן עם הורם בטקס רשמי מפואר, והפך את עצמו לסולטאן העות'מאני הראשון שהתחתן מאז אורהן הראשון (שלט 1326–1362), והפר את המנהג בן 200 השנים של הבית הקיסרי העות'מאני לפיו הסולטאנים לא היו צריכים להתחתן עם פילגשיהם. מאוחר יותר הורם הפכה לאמו של הנסיך הראשון שנשארה בחצר הסולטאן לכל אורך חייה. במסורת המשפחתית הקיסרית העות'מאנית, בת זוגו של הסולטאן הייתה אמורה להישאר בהרמון עד שבנה יתבגר (בסביבות 16 או 17), ולאחר מכן הוא יישלח מהבירה בליווי אמו כדי לשלוט במחוז רחוק. הורם הפכה לשותפתו של סולימאן לא רק במשק הבית, אלא גם בענייני מדינה. בזכות האינטליגנציה שלה היא שימשה כיועצת הראשית של סולימאן ונראה שהייתה לה השפעה על מדיניות החוץ והפוליטיקה הבינלאומית. כוחוה הגדול של הורם סימן את התחזקותן של בנות הזוג הקיסריות הראשיות תחת התואר האסקי.
התואר היה גם בשימוש בתקופת שלטונו של אהמט הראשון. הקריירה של אהמט דמתה מאוד לזו של סולימאן. הוא בחר את בת זוגו השנייה, קסם, כהאסקי שלו. הקריירה של קסם הייתה דומה לזו של הורם מבחינה חשובה. כמו הורם, גם קסם הואשמה בכך שהיא פעלה לשמירה על כוחה ולא על הסולטאן או השושלת. לשתי הנשים הללו שסבלו מהשיפוט הקשה ביותר בהיסטוריה היו שני דברים משותפים: היעדרו של סולטאן איש צבא במהלך רוב הקריירה שלהן כהאסקי ומספר רב במיוחד של בנים. מה שנראה שזיכה אותן במוניטין הלא נעים שלהם היה כוחם להשפיע על גורל האימפריה על ידי העדפת אחד מבניהן על פני אחר.
רשימת המחזיקות בתואר

| שם | שם בן הזוג |
| --- | --- |
הורם סולטאן: סולימאן המפואר
נורבאנו סולטאן: סלים השני
ספייה סולטאן: מוראט השלישי
קסם סולטאן: אהמט הראשון
עאישה סולטאן: עות'מאן השני
עאישה סולטאן: מוראט הרביעי
טורהאן הדיג'ה סולטאן מועזז סולטאן אשוב סולטאן עאישה סולטאן מאהיאנוור סולטאן סאצ'באחלי סולטאן שיווקאר סולטאן היומאשה סולטאן: אבראהים הראשון
גולנוש סולטאן: מהמט הרביעי
ראבייה סולטאן: אהמט השני
ראו גם

הורם סולטאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: haseki
דוקאק

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 
 פטירה:  יוני 1104 דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 עיסוק:  שליט דמשק בשנים 1095–1104
 
אבו נסר שמס אל-מֻלכ דוקאק (ابو نصر شمس الملک دقاق; מת ב-8 ביוני 1104) היה השליט הסלג'וקי של דמשק משנת 1095 עד לשנת 1104.
קורות חייו

דוקאק היה בנו של תותוש הראשון השליט הסלג'וקי של סוריה ואחיו של רידואן האמיר סלג'וקי של העיר חלב. בשנת 1078 שלח מליק-שאה את תותש לכבוש את סוריה ואת האזורים הסמוכים מידי האמירים תוך שהוא מנהל מלחמה מול צבא של השושלת הפאטמית שמרכזה היה בקהיר. תותש וכבש את חלב ב 1079, לאחר מכן הוא פנה לדמשק שהייתה תחת מצור הצבא הפטימי, כשהוא נענה לקריאה של השליט הטורקמני של דמשק, הסלג'וקים תפסו את השלטון בדמשק והמשיכו לכבוש את דרום סוריה וארץ ישראל, כולל הערים ירושלים, עכו, צור, בסיכומו של המערכה הוקמה הלכה למעשה מדינה סלג'וקית עצמאית למחצה בשטחי סוריה. הסולטאן מליק-שאה נפטר בנובמבר 1092, ומאחר שלא היו נסיכים האימפריה סלג'וקית העצומה החל מאבק על השלטון. תותוש תבע את כס המלכות של אם כי הוא זכה לתמיכה מועטה מהאליטה הטורקית. במהלך המאבקים והעימותים כבש תותוש את מוסול, חלבו דיארבקיר. בשנת 1094 פלש תותוש, מלווה בבנו דוקאק (Shams al-Muluk Duqaq), למערב איראן בקרב מכריע בסמוך לעיר ריי (איראן) מול יריבו על ירושת מליק-שאה, הוא נהרג על ידי כוחותיו של בן דודו, הטוען לכתר ברקירוק (Berkyaruq) ב־25 בפברואר 1095.
משנודע לרידואן על מות אביו הוא חזר לחלב והשתלט על כס המלכות הסלג'וקי של סוריה, במהלך שנועד לחזק את מערכת הבריתות עם אמירים מקומיים הוא נשא לאישה את בתו של שליט אנטיוכיה יגי-סיאן, ובתמורה הכיר הלה ברידואן כעל האדון שלו. במהלך נוסף להבטיח את שלטונו הוא ציווה על רציחתם של שני אחיו, אבו טאליב ובחרם. דוקאק, הצליח להמלט וברח לדמשק, והקים שם אמירות עצמאית. דוקאק זכה לתמיכתו של יגי-סיאן, לכאורה וסאל של רידואן ואילגזי (Ilghazi) מושל ירושלים הסלג'וקי. מסכת התככים והעימותים בין השליטים הסלג'וקים פסקה זמנית עם הופעתם של צבאות מסע הצלב הראשון אל מול חומות אנטיוכיה. עם זאת חילוקי הדעות והעוינות בין הסלג'וקים מנעו מהם את האפשרות להילחם באופן יעיל מול הצלבנים.
שנות שלטונו האחרונות ומותו

דוקאק המשיך, ללא הצלחה, להתנגד להתפשטות שליטי נסיכות אנטיוכיה ושליטי ממלכת ירושלים אל שטחי הגז'ירה. בשנת 1103 כבש דוקאק את חומס. דוקאק חלה בשנת 1104, ובעצת אמו מינה את אטאטבג טוגתכּין (Toghtekin) כאטאבג לבנו הצעיר תותוש השני דוקאק נפטר ב־8 ביוני אותה שנה. טוגתכּין הפיל עד מהרה את שושלת דוקאק ושלט בדמשק תחתם.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, א-ב, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1963, 1973 (המחבר זכה בפרס ישראל. הספר במהדורתו שבצרפתית זכה בפרס האקדמיה הצרפתית
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, ירושלים: מוסד ביאליק, 1975, 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
Thomas S. Asbridge, The Creation of the Principality of Antioch, 1098–1130, The Boydell Press, 2000.
הערות שוליים

↑  Christopher Tyerman. God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, page 143
↑  Thomas Asbridge. The First Crusade: A New History. Simon & Schuster Inc 2010 page 204
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: dukak-b-tutus 
הצלבנים פורצים משערי העיר ותוקפים את הצבא המוסלמי, אדמר דה לה פואי מחזיק את הרומח הקדוש
קרב אנטיוכיה, כתב יד משנת 1337.
הקרב מול חומות אנטיוכיה, מיניאטורה מהמאה ה-14
הקרב מחוץ לחומות אנטיוכיה. כתב יד מהמאה ה-14
דרוידוזאורוס

| דרוידוזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון, 89.7–86.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
אינפרא־סדרה:: סטגוזאוריה
סוג:: דרוידוזאורוס
מין:: Dravidosaurus blanfordi
שם מדעי
 Dravidosaurus

דרוידוזאורוס (שם מדעי: Dravidosaurus) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הסטגוזאוריה שמאובניו נמצאו בהודו ולעיתים הם נחשבים למאובנים של פליוזאור. משמעות שמו הוא: "הלטאה של דרוידה נאדו (אנ')", שטח גדול בדרום הודו. המאובנים תוארכו לקרטיקון העליון לפני 89.7-86.3 מיליון שנה מהיום. המאובנים נחשפו בטאמיל נאדו לאחר סערה טרופית.
הדרוידוזאורוס היה מהקטנים שבסטגוזאורים, באורך 3 מטרים והיה גם מהמאוחרים שבהם, כשרובם הגדול חיו בתור היורה. נמצאו ממנו מאובנים מפורקים של שיניים, לסת, עצמות מפרקים ואולי של צלחות שריון.
ב-1991 החוקר ההודי סנקר צ'אטרג'י (Sankar Chatterjee) קבע שהמאובנים התבססו והתערבבו בחוליות ועצמות של פליוזאור, כך שהסוג מבוטל. עם זאת ב-2004 החוקרים גסטון ואפצ'רצ' ניתחו את מבנה הגולגולת וקבעו שלא מדובר על גולגולת פליוזאור והטקסון תקף. הם אישרו זאת ב-2017. עם זאת ייתכן ששיניים של דמויי-תנינאים קטנים התערבבו עם מאובני הלסתות וכך יצרו את הבלבול.
דומה לדינוזאור זה הוא הברכיפודוזאורוס שגם הוא במקור היה סטגוזאור או אנקילוזאור ממוצא הודי, הנתון במחלוקת מדעית.
האגיס

ערך זה עוסק במאכל סקוטי מסורתי. אם התכוונתם לחיתולים חד-פעמיים, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  savory pudding, מנת בשר, offal dish 
 מטבח:  המטבח הסקוטי 
 מוצא:  סקוטלנד 
 
האגיס ב"סעודת ברנס"
האגיס (באנגלית: Haggis) הוא מאכל סקוטי מסורתי.
המרכיבים המסורתיים של האגיס הם חלקי פנים קצוצים של כבש (ריאות, כבד, לב) מעורבים עם בצל, קמח שיבולת שועל, שומן-כליות, תבלינים, מלח וציר. את התערובת דוחסים לקיבה ומבשלים כשלוש שעות.
היסטוריה

למרות שמקובל להתייחס להאגיס כמאכל סקוטי במקורו, אין עדויות רבות לכך. היסטוריון האוכל אלן דוידסון מציין כי הרומאים הם העם הראשון הידוע במאכלים דמויי האגיס.
הסבר סביר הוא שהמאכל נוצר כמאכל של כורח, כדרך לנצל את החלקים הזולים, שכן בתקופות של רעב המוני אכלו כל מה שיכלו להשיג. עם זאת, נפוצות השערות מסורתיות למקור המאכל. השערה אחת נוגעת למנהגי השחיטה של השבטים הסקוטים. כשראש שבט שחט צאן או בקר, חלקי הפנים נותרו בידי אנשי השבט. השערה אחרת שמקור ההאגיס הוא בתקופה שסקוטים מצפון המדינה (היילנדס) רכבו לשוקי אדינבורו לסחור שם בבקר, ולקחו איתם כצידה לדרך תערובת מהמרכיבים הזמינים בביתם, ארוזה בקיבת כבש לנוחות הנשיאה לאורך זמן.
היסטוריונית המזון קלריסה דיקסון רייט טוענת כי מקור ההאגיס בסקנדינביה וכי הומצא על ידי ציידים כדרך מיידית לבשל חלקי פנים הנוטים להתקלקל במהירות, בסמוך לאתר הצייד ומבלי להזדקק לכלי בישול שיצטרכו לשאת עימם. הם קצצו את חלקי הפנים, מילאו בהם את הקיבה, ועור הבהמה שימש ככלי הבישול.
למרות המחלוקות אודות מקורו של המאכל, מוכר ההאגיס כיום כמאכל סקוטי אופייני, בין השאר בעקבות התשבחות שהרעיף עליו המשורר הסקוטי הלאומי, רוברט ברנס, ביצירתו "שיר הלל להאגיס" (Ode Tae a Haggis). בימיו של ברנס, במאה ה-18, האגיס היה מאכל פופולרי של העניים, שכן היה זול אך מזין, והוכן מחלקי פנים של כבש (חיית המשק הנפוצה ביותר בסקוטלנד), שהיו אמורים להיזרק לולא שימוש זה.
כיום חוגגים בשבוע של ה-25 בינואר את חגו של ברנס (המכונה "סעודת ברנס"), בין השאר באכילת האגיס.
האגיס כיום

מסורתית, ובפרט בסעודת ברנס, ההאגיס מוגש עם "ניפס וטאטיס" - מחית תפוחי אדמה ולצידה מחית כרוב נפוס (סוג של לפת) ועם ויסקי סקוטי. רוטב מודרני, של ציר ויסקי, מלווה לעיתים את המנה.
האגיס נמכר במהלך השנה כולה בסופרמרקטים רבים ברחבי סקוטלנד ובאזורים מסוימים באנגליה. מותגים זולים ותעשייתיים, לרבות כאלו הנמכרים מחוץ לסקוטלנד, לרוב אינם ארוזים בקיבה אלא במעי מלאכותי, כמו נקניקיות.
ישנן גם גרסאות צמחוניות, האגיס בקופסת שימורים וכן האגיס מחלקי פנים של חזיר במקום כבש.
במזנוני פיש אנד צ'יפס סקוטים נמכר האגיס המטוגן בטיגון עמוק בבלילה. "האגיס בורגר" הוא קציצת האגיס המוגשת בתוך לחמנייה. בתערובת ההאגיס משתמשים לעיתים למילוי חזה עוף ולמתכונים אחרים המצריכים בשר טחון.
בארצות הברית נמכר האגיס מתוצרת מקומית, אך כיוון שחוקי בטיחות המזון אוסרים על שימוש במוצרים מסוימים (למשל, ריאות) למאכל אדם - ישנם מהגרים סקוטים "המבריחים" האגיס מקורי מסקוטלנד.
האגיס לפני הבישול
האגיס
האגיס מוגש, המילוי גולש מתוכו
האגיס בהגשה מסורתית עם "ניפס וטאטיס"
הגשה מסורתית של האגיס, עם ניפס וטאטיס בציר ויסקי
דנה סומברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1982 (בת 42) ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה
 מעסיק:  ערוץ 20
 סוג כתב:  מגישת חדשות 20
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  danasomberg
 
דנה סומברג (נולדה ב-17 בינואר 1982) היא עיתונאית ומגישת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

סומברג החלה את דרכה העיתונאית ברשת המקומונים "זמן מעריב". בהמשך שימשה ככתבת לענייני משטרה באזור תל אביב יפו בחדשות המקומיות של HOT ולאחר מכן שימשה ככתבת של הערוץ הראשון לענייני משפט בתל אביב עד 2008.
ב-2008 הצטרפה לחברת החדשות, שם שימשה ככתבת לענייני פלילים, וסיקרה פרשיות מרכזיות במהדורה המרכזית. ב-2010 עברה לתפקיד כתבת לענייני תחבורה ותעופה, ובמקביל לקחה חלק בתוכנית "עובדה" שהופקה על ידי "קשת", וצולמה באולפני חברת החדשות. בתפקידה היא סיקרה נושאים חברתיים, וכן ערכה סדרות של כתבות בנושא החנייה ברשויות המקומיות, ניצול קשישים ובמיוחד ניצולי שואה.
באוגוסט 2012 עברה מחברת החדשות אל חברת בטר פלייס שם שימשה כדוברת החברה, אולם עזבה את התפקיד לאחר שלושה חודשים בלבד, אחרי שהחברה נקלעה לקשיים כלכליים.
ב-2013 שימשה ככתבת לענייני צרכנות וכלכלה לתוכנית "רשת כלכלית" של הזכיינית רשת, וכשנה לאחר מכן שימשה ככתבת הצרכנות של התוכנית "הבוקר של קשת", בזכיינית המתחרה "קשת", במסגרת שידורי ערוץ 2.
בין השנים 2014–2017 הייתה כתבת מדינית של העיתון מעריב.
ב-2017 החלה להגיש את התכנית "לפני כולם" ששודרה בערוץ 20, ומ-25 במרץ 2018 עד לדצמבר 2018 הגישה ארבע פעמים בשבוע את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 20. בין דצמבר 2018 ועד ליולי 2019 הגישה את התכנית "כולם ב-20". ביולי 2019, שימשה ככתבת בתוכנית "ברקוד" בערוץ 13.
סומברג נתבעה ביחד עם חברת ערוץ יהודי ישראלי בע"מ הבעלים של עכשיו 14, ויורם כהן עורך מהדורת החדשות, על ידי דמיטרי אפרצב ראש מועצת קצרין על דברים שהיא אמרה במהדורת המרכזית של עכשיו 14 ביחס לארפצ'ב במערכת הבחירות לראשות המועצה בשנת 2018. הדיווח היה של אלירן טל במהדורה המרכזית של הערוץ בה נטען שמועמדת לראשות המועצה הותקפה על ידי פרסומים גזעניים מהמתחרה שלה. בפסק דין שפורסם ביוני 2023 נמסר, שחברת ערוץ יהודי ישראלי תפצה את ארפצ'ב בסך של 21,000 ש"ח בגין פרסום לשון הרע.
כיום משמשת סומברג כמנהלת השיווק של חברת אקסנצ'ר בישראל.
חיים אישיים

ב-2009 נישאה לאיש העסקים אמיר לייטרסדורף, ממנו התגרשה. אם לבת.
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, בתום ארבע וחצי שנים: דנה סומברג פורשת מחדשות 2, באתר וואלה, 30 ביולי 2012.
↑  לי-אור אברבך, דנה קמה. ועברה לחדשות 2, באתר nrg‏, 3 במרץ 2008.
↑  מאחורי הקלעים: הצצה ליום העבודה של דנה סומברג בערוץ של חדשות 2 באתר יוטיוב
↑  דניאל שמיל, כתבת התחבורה של ערוץ 2 לשעבר תהפוך להיות דוברת בטר פלייס, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2012
↑  אלכסנדר כץ, 3 חודשים לאחר שהצטרפה: דוברת חברת בטר-פלייס דנה סומברג פורשת, באתר אייס, 15 בנובמבר 2012.
↑  אלכסנדר כץ, יהיה סוער לקראת חצות: התכנית הכלכלית של 'רשת' תעלה ב-13 בנובמבר, באתר אייס, 4 בנובמבר 2013.
↑  דנה סומברג, ‏למה לוקח כל כך הרבה זמן לקבוע תור לרופא בקופת חולים?, באתר ‏מאקו‏, 4 בנובמבר 2014.
↑  נועה פרייס‏, נמשכות העזיבות במעריב: דנה סומברג תשמש מגישה קבועה בערוץ 20, באתר וואלה, 13 במרץ 2017
↑  אביב גוטר, ערוץ 20 משיק מהדורת חדשות שתעלה לאוויר ביום ראשון, באתר כלכליסט, 21 במרץ 2018
↑  אורן פרסיקו, ערוץ 14 הפסיד בתביעת דיבה: "אין המדובר בעיתונות אחראית, זהירה והוגנת", באתר העין השביעית, 27 ביוני 2023
↑  מתוך עמוד הפייסבוק של דנה סומברג
↑
האבנים הניצבות בסטנס

האבנים הניצבות בסטנס
שרידי האבנים הניצבות בסטנס הם אתר נאוליתי מרשים הנמצא בלוך סטנס שעל האי מיינלנד, הגדול באיי אורקני שבסקוטלנד. השם, הנהגה סטיינ-איס בסקוטית, נגזר ממילה בנורדית עתיקה שמשמעותה "מפרץ".
בשנת 1999 העניק אונסק"ו לאתר מעמד של אתר מורשת עולמית ביחד עם אתרים נאוליתיים נוספים באורקני.
תיאור

האתר שוכן על צוק בגדה הדרומית של הנחל המחבר את הקצוות הדרומיים של לוך סטנס ולוך האראי שמימיו מתוקים. מעל הנחל עובר גשר, אך בתקופה מסוימת ניתן היה לחצות את הנחל באמצעות סוללה, וטבעת ברודגאר נמצאת במרחק 1.2 ק"מ בכיוון צפון-מערב, לרוחב הנחל וליד קצה של מצר יבשה הנוצר בין שני האגמים. אנדרטת מיס האו נמצאת במרחק 1.2 ק"מ בכיוון מזרח לאבנים הניצבות ובקרבת מקום נמצאים כמה אתרים נאוליתיים נוספים. דבר זה מרמז כי לאזור הייתה בעבר חשיבות כלשהי.
האבנים הן גושים עבים בעובי ממוצע של 300 מ"מ. ארבע מתוכן, שגובהן עד 5 מטרים, היו במקור חלק ממעגל אליפטי שהורכב מ-12 אבנים, בקוטר 32 מטרים בקירוב, ששכן על רמה בקוטר 44 מטרים המוקפת על ידי תעלה. התעלה חודרת לעומק 2 מטרים בתוך סלע ורוחבה הוא 7 מטרים, כאשר היא מוקפת בסוללת עפר, עם נקודת כניסה יחידה בצד הצפוני. הכניסה ניצבת מול היישוב בארנהאוס שנמצא ליד לוך האראי. גובהן של האבנים הניצבות מחוץ למעגל בכיוון צפון-מערב הוא 5.6 מטרים. אבנים קטנות יותר כוללות אבן מרובעת הנמצאת במרכז רמה מעגלית שבה נמצאו עצמות שרופות, פחם, כלי חרס ועצמות בעלי חיים. כלי החרס מהווים חוליית קישור בין האתר הזה לבין סקארה ברי ומיס האו, והאתר מתוארך לשנת 3000 לפנה"ס בקירוב.
היסטוריה

גם במאה ה-18 האתר היה מקושר למסורות וטקסים, שבאותה תקופה היו קשורים לאלים מהמיתולוגיה הנורדית. המשורר וולטר סקוט ביקר במקום ב-1814. חוקרי עתיקות אחרים תיעדו את האבנים ואת המסורות והאמונות המקומיות הקשורות אליהן. אחת האבנים, הידועה בשם "אבן אודין" נוקבה בחור עגול, ושימשה את המקומיים לצורך אירוסין בכך שהזוג המיועד החזיק ידיים לאחר שהכניסו אותן לחור. האבן הייתה קשורה בעבר לטקסים נוספים ונחשבה כבעלת כוחות קסם.
בדצמבר 1814 החליט קפטן ו. מקיי, מהגר לאורקני שהחזיק בבעלותו חווה חקלאית בקרבת האבנים, להזיז את האבנים הניצבות כיוון שהתושבים המקומיים חצו את אדמותיו בדרכם לבצע טקסים ליד האבנים. הוא החל לפעול באותו חודש כאשר ריסק את אבן אודין. דבר זה גרם להתפרצות זעם והוא נאסר לאחר שהרס אבן נוספת והפיל אבן אחרת.
האבן שהופלה הוצבה מחדש ב-1906 במקביל לעבודת שיקום לא מדויקת שבוצעה בתוך המעגל. אולם, גם האבנים ששרדו יוצרות אווירה חזקה המרמזת, לדברי תושבי המקום, על העבר הרחוק.
מאפייני הטבע

ישנה אוכלוסיית ציפורים גדולה המקננת בלוכים הנמצאים משני צידיו של האתר. במרחק 3.5 קילומטרים בכיוון דרום נמצא בנקודת הסיום של פלג איירלנד המסתיים במצר קלסטריין סאונד.
לקריאה נוספת

Scotland Before History - Stuart Piggott, Edinburgh University Press 1982, ISBN 0-85224-348-0
Scotland's Hidden History - Ian Armit, Tempus (in association with Historic Scotland) 1998, ISBN 0-7486-6067-4
Guide to Prehistoric Scotland - Richard Feachem, B.T.Batsford Ltd. 1977, ISBN 0-7134-3264-0
Scotland, Archaeology and Early History - Graham and Anna Ritchie, Edinburgh University Press 1997, ISBN 0-7486-0291-7