הבחירות לכנסת השבע עשרה
תוצאות הבחירות לכנסת ה-17 > דיון בתוצאות

גושי המפלגות - הבחירות, שהיו על רקע הצעת תוכנית ההתכנסות של אהוד אולמרט ופינוי התנחלויות מיהודה והשומרון, שינו את המפה הפוליטית, כאשר גושי השמאל, מרכז וימין משנים משמעותית את גודלם. בניגוד לבחירות לכנסת ה-16, גוש השמאל-מרכז, התומך בתוכנית הפינוי, גדל באופן משמעותי מ-48 מנדטים (כולל המפלגות הערביות וחד"ש) ל-63 מנדטים (53 מנדטים למפלגות יהודיות + 7 מנדטים למפלגות ערביות ו-3 מנדטים לחד"ש הערבית-יהודית). בצירוף מפלגת הגמלאים, הגוש המורכב ממפלגות המרכז ומהשמאל הציוני הגיע ל-60 מנדטים, מנדט אחד פחות מהדרוש להרכבת קואליציה. גוש הימין, לעומתו, התכווץ מ-53 מנדטים ל-32 מנדטים, כאשר את המפלה הגדולה ביותר ספג הליכוד, אשר התרסק ממפלגת שלטון חזקה בת 39 מנדטים ל-12 מנדטים בלבד. את הרווח הגדול ביותר קיבלה ישראל ביתנו שזינקה מ-3 מנדטים בכנסת היוצאת ל-11 מנדטים.
קדימה - יש הרואים בניצחונה של מפלגת קדימה בבחירות הצלחה חלקית בלבד, עקב סקרים שניבאו לה בזמנים מסוימים כ-15 מנדטים יותר מאשר מה שקיבלה המפלגה בסופו של דבר, אך אחרים דווקא רואים בניצחון המפלגה כהצלחה גדולה עקב היותה מפלגה שהוקמה כ-4 חודשים בלבד לפני הבחירות והפלת מפלגת השלטון.
הנושא החברתי - מבחינה חברתית-כלכלית, הבחירות לכנסת ה-16 העלו שתי מפלגות גדולות המזוהות עם השיטה הקפיטליסטית, הליכוד ושינוי, שעמדו מול שתי מפלגות קטנות המזוהות עם סוציאליזם באופן מובהק, עם אחד וחד"ש, שמנו בסה"כ 6 מנדטים יחד. הבחירות לכנסת ה-17 הגדילו מאוד את הגוש החברתי שכלל את מפלגת העבודה, מפלגת הגמלאים וחד"ש שקיבלו יחד כ-29 מנדטים, ולעומת זאת את העלמות שינוי וירידה דרסטית בכוח הליכוד. בבחירות ניסו מפלגות רבות לרכב על מה שהוגדר בתקשורת כ"טרנד החברתי": ש"ס הגדירה את אלי ישי העומד בראשה כ"מנהיג חברתי אמיתי", אהוד אולמרט הגיע בליווי מצלמות לבית תמחוי ואפילו בנימין נתניהו, הפוליטיקאי הישראלי המזוהה ביותר עם הקפיטליזם ואשר ביצע קיצוץ קצבאות מסיבי בעת כהונתו כשר אוצר, ריכך את עמדותיו והכריז כי יפנה לטיפול בשכבות החלשות לאחר הבחירות וישקול שינויים בתוכנית ויסקונסין שספגה ביקורת קשה.
עמיר פרץ - בחירתו של עמיר פרץ לראשות מפלגת העבודה הביאה עמה קולות רבים של אנשי עיירות פיתוח שנטו להצביע בעבר לליכוד, אך חשו כי נפגעו על ידי בנימין נתניהו. עם זאת, קולות רבים של אוכלוסיות מבוססות וקהל מבוגר ממוצא אשכנזי עברו לקדימה, במיוחד לאחר חציית הקווים של המנהיג הקודם שמעון פרס. תהליכים אלה הביאו לטענות על פסילת פרץ בשל גזענות נגד מזרחיים בקרב קהל המצביעים הוותיק של מפלגת העבודה. תוצאות הבחירות מראות על ירידה חדה בהצבעה למפלגת העבודה באזורים מבוססים ומעבר לתמיכה בקדימה.
אידאולוגיה - שתי המפלגות האידיאליסטיות המובהקות, מימין ומשמאל, נכשלו יחסית: האיחוד הלאומי-מפד"ל קיווה באמצעות האיחוד להגדיל משמעותית את נתחו בכנסת ולהוביל את מחנה הימין, אך הוא ירד מ-10 מנדטים ל-9 מנדטים בלבד, למרות תוכנית ההתנתקות. הירידה נבעה מירידה אבסולוטית של מעל 15,000 קולות לעומת בחירות 1999. מנגד, מרצ ירדה מ-6 ל-5 מנדטים, תוך ירידה אבסולוטית של מעל 45,000 קולות (28%). יש הרואים בירידת כוחן של המפלגות האידאולוגיות ועלייתה של קדימה, מפלגת מרכז, את שקיעתן של שתי האידאולוגיות: הן זו הימנית של ארץ ישראל השלמה, והן אידאולוגיית שטחים תמורת שלום של השמאל.
שתי המפלגות החרדיות עלו מ-16 מנדטים ביחד, ל-18 (ש"ס 1+, יהדות התורה 1+) תוך גידול של 50,000 (13%) במספר הקולות שקיבלו לעומת בחירות 2003. הגידול של המפלגות החרדיות נובע חלקית מקצב הגידול הטבעי הגבוה של האוכלוסייה החרדית ובעיקר מאחוזי ההצבעה הנמוכים בקרב הציבור הלא-חרדי.
הפתעת הבחירות הייתה מפלגת הגמלאים שזכתה ב-7 מנדטים. על פי הסקרים בימים האחרונים לפני הבחירות היה ספק אם היא תעבור את אחוז החסימה.
לישראל ביתנו חסרו רק 117 קולות בשביל לעקוף את שותפתה להסכם העודפים, הליכוד, ולזכות במקומה במנדט ה-12. בכך אביגדור ליברמן, ולא בנימין נתניהו, היה הופך לראש האופוזיציה.
רשימת רע"ם-תע"ל קבלה 4 מנדטים תוך גידול של כמעט 30,000 קולות, וחד"ש ובל"ד קיבלו שלושה מנדטים כל אחת, תוך יציבות אצל בל"ד וירידה של כ-9% אצל חד"ש (שנבעה, כנראה, ממעבר מצביעי תע"ל). שינוי ומפלגת חץ לא עברו את אחוז החסימה ונפרדו מהכנסת.
כ-185,000 קולות ניתנו למפלגות קטנות שלא עברו את אחוז החסימה. המפלגות שהיו קרובות ביותר לעבור את אחוז החסימה היו מפלגת הירוקים (כ-47,000 קולות), עלה ירוק, חזית יהודית לאומית, תפנית ועתיד אחד.
תוכנית ההתכנסות - מבין הסיעות, ישנו גוש של 44 מנדטים בלבד (ו-32 ללא המפלגות החרדיות), של מפלגות המתנגדות באופן מוצהר לתוכנית ההתכנסות החד-צדדית: ליכוד, האיחוד הלאומי-מפד"ל, ישראל ביתנו וש"ס. זאת, בניגוד לתקוות ולצפיות של מפלגות הימין.
שיעור ההצבעה - אחוז ההצבעה היה הנמוך ביותר אי פעם בבחירות לכנסת בישראל, ועמד על 63.5% בלבד, כ-5.5% פחות מהבחירות לכנסת ב-2003 וכ-15% פחות מהבחירות ב-1999.