מארק ראוואלומנאנה
קריירת עסקים

עם סיום לימודיו שב ראוואלומנאנה למחוז מאניאקנדריאנה (Manjakandriana), שם הוא ומשפחתו החלו לייצר ולמכור יוגורטים מתוצרת ביתית ועצמאית, מוצר אַרְטִיזָנָלִי שכיח באזור ההררי. על אופניו הוא אסף חלב מאיכרים בערים השכנות, ובהדרגה גדלו כמויות תפוקותיו ולקוחותיו. ב-1977 פתח ראוואלומנאנה בכפר סאמבאינה את מרכז הייצור הראשון שלו ליוגורט וגבינה על אדמות רוֹבַה-טיקו, שם גם בנה את מפעל "טיקו" הראשון שנים אחדות מאוחר יותר. רעייתו טיפלה בתחומים המנהליים והחשבונאיים של העסק משכונת אנקדיוואטו (Ankadivato) שבאנטננריבו, שם נמצא מתקן האחסון למוצרים המוגמרים של המפעל. בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20, בעסק החלב של ראוואלומנאנה הועסקו חמישה עובדים בשכר שהפיצו את מוצרי המפעל בחנויות ברחבי אנטננריבו.
על מנת להרחיב ולפתח את העסק שהקים, ביקש ראוואלומנאנה הלוואה מהסוכנות הצרפתית לפיתוח (אנ'), אם כי בקשה זו נדחתה. דחייה זו החמיצה את דעתו על הצרפתים, ששלטו אז במדגסקר. בקשתו הבאה לבנק העולמי, בת מיליון וחצי דולר אמריקני אושרה, וב-1982 ייסד את חברת "טיקו". נציג הבנק העולמי במדגסקר, חוסה ברופמן, הבטיח את ההלוואה בתנאי החזר נוחים במיוחד, שאפשרו לראוואלומנאנה למכור את מוצריו במחיר נמוך יותר מאשר יצרני חלב קטנים אחרים, מה שגרם למתחריו המשמעותיים לפשוט את הרגל ולצאת ממגזר העסקים. מאוחר יותר עזב ברופמן את תפקידו בבנק העולמי כדי להפוך למשקיע עיקרי בחברה, וחבר למשקיעים פרטיים מדרום אפריקה, גרמניה וארצות הברית. כאשר חברת "טיקו" המשיכה להתרחב, החל ראוואלומנאנה לייבא מרכיבים אחרים כגון אבקת חלב מדרום אפריקה (המהווים 80% מההרכב של מוצרי חלב של "טיקו") וחמאה מאירופה. סחר בינלאומי זה הרחיב את רווחיות העסק של ראוואלומנאנה ואפשר לו לייצר מוצרים מגוונים יותר. בראשית ימיה, קבוצת טיקו התרכזה באופן בלעדי בייצור מוצרי חלב, אך כאשר התרחבה החלה לייצר ולייבא מיצי פירות, גלידות, שמן בישול ומשקאות מוגזים. סיסמת הפרסום של טיקו, אשר נדפסה על רבים ממוצרי הקבוצה: "ויטה מלגסי" ("מיוצר במגדסקר"), שיקפה את הגאווה הלאומית של ראוואלומנאנה ואת חזונו שמדגסקר צריכה לפתח יכולת גדולה יותר לייצר מוצרים איכותיים להפצה בשווקים לאומיים ובינלאומיים.
ראוואלומנאנה טיפח יחסים פוליטיים כדי להקל על המשך הצמיחה הכלכלית של טיקו, על אף האקלים הכלכלי שלא תרם לכלכלה חופשית תחת ממשלו הסוציאליסטי של דידייה רציראקה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 זכה ראוואלומנאנה לתמיכה מטעם מאנאנדאפיי ראקוטוניראינה (אנ'), היועץ העליון של "החזית הלאומית להגנת המהפכה" (AREMA), שר האוצר המלגשי, ראקוטוואו ראזאקאבואנה ושר נוסף, ג'סטין ראריווסון. באמצע שנות ה-80, רווחיותו של תאגיד טיקו אפשרה לראוואלומנאנה לרכוש וילה יוקרתית שבעבר הייתה בבעלותו המושל הקולוניאלי הצרפתי לאון רֵיאלון (צר') בשכונת פאראווהיטרה שבמרכז אנטננריבו.
ב-1997, כאשר קבלו נגד תאגידו בתואנה כי הבקר ממנו חולב ראוואלומנאנה את מוצריו נגוע במחלת ספגת המוח, חסם הנשיא רציראקה את תוכניותיו להקים חווה חקלאית שאליה תכנן לייבא חלב פרות בתפוקה גבוהה. ראוואלומנאנה התגבר על ההתנגדות והמכשלוים מצד ממשלו של רציראקה על ידי ייצור מקומי של חלב פרות, ובכך להגדיל עוד יותר את תפוקת הייצור של טיקו. מאוחר יותר באותה שנה, בנותיו של רציראקה החלו להתחרות בחברת טיקו תוך ייבוא ומכירת שומן צמחי תחת המותג "עדן". כאשר נורברט ראציראונאנה (אנ') הכריז על עצמו כמועמד בבחירות לנשיאות מדגסקר שנערכו ב-1997 נגד רציראקה ואלבר זאפי (אנ'), ראוואלומנאנה החל לספק תרומות כספיות משמעותיות למסע הבחירות של ראציראונאנה בתמורה לפטור ממסים על ייצור מוצרי השמן של חברתו לתקופה בת חמש שנים. הרווחים שהוא הרוויח כתוצאה מכך אפשרו לו להקים את חברו מאגרו (Magro) הסיטונאית ב-1998. ב-2001, יותר מתריסר מחסנים ראשיים ברחבי האי אפשרה להפיץ את מוצרי טיקו בצורה נרחבת לאזורים עירוניים וכפריים, בעוד מחסן הדגל שוכן בשכונת אקאנדראנו (Akkandrano) שבאנטננריבו.
ממשל רציראקה פתח בתחקיר ארגוני על פרקטיקות העסקים של טיקו בספטמבר 2000, וביוני 2001 פרסם צו נשיאותי הקובע כי על החברה להיסגר בגין אי-עמידה בהסכם המחייב את טיקו ליצור מקומות עבודה לייצור שמן צמחי בעלות נמוכה מ-1996; בית המשפט העליון של מדגסקר הפך את הצו הנשיאותי על פיו וביטלו ב-16 באוקטובר 2002. מספר תביעות הוגשו בפני בית המשפט על פרקטיקות העסקים של ראוואלומנאנה, בהן פסק דין של בית משפט ערב הבחירות לנשיאות ב-2001, שחייב את טיקו לשלם החזרי מיסים בסך 200–363 מיליארד פרנק מלגשי, אם כי כל תביעות אלו ירדו לטמיון במסגרת הסדרי טיעון; אף לא אחת מתביעות אלו לא הובילו להרשעה פלילית.