stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פולינה ונגרוב
הערות שוליים

↑  Shulamit Magnus, Pauline Wengeroff and the Voice of Jewish Modernity, בתוך: Tamar Rudavsky (עורכת) Gender and Judaism: The Transformation of Tradition, הוצאת אוניברסיטת ניו יורק, 1995. עמודים 181-188
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269741305171  PLWABN: 9813312478005606  BIBSYS: 6058518  BnF: cb144253972 (data)  GND: 12730648X  ISNI: 0000 0001 0861 7759  LCCN: n00049216  LNB: 000152186  NKC: js2004257993  NTA: 293094659  RERO: 02-A024778522  SUDOC: 131203460  VIAF: 227947   WorldCat (עם VIAF): 227947
אש קטצ'אם

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תוכנית טלוויזיה:  פוקימון
 הופעה ראשונה:  פוקימון, אני בוחר בך! (1997)
 הופעה אחרונה:  הקשת בענן & פוקימון מאסטר! (2023)
 מספר הופעות:  1232 (סדרה) 23 (סרטים)
 יוצרים:  סאטושי טאג'ירי
 דיבוב:  ריקה מטסמוטו (יפנית). ורוניקה טיילור (אנגלית, עד עונת רובי וספיר). שרה נאטוצ'ני (אנגלית).
 דיבוב בשפה העברית:  יהונתן מגון (1997–2002). דניאל מגון (2002–).
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 גיל:  10 (בתחילת הסדרה)
 מקום לידה:  העיר פאלט, מחוז קאנטו
 גזע:  בן אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  מאמן פוקימונים
 תואר:  זוכה בליגת איי תפוז זוכה במתחם הקרבות (הוואן) זוכה ליגת אלולה זוכה בטורניר אליפות הפוקימונים
 נטייה:  טוב
 מקום מגורים:  פאלט טאון 
 דמויות קשורות
 משפחה:  דיליה קטצ'אם (אמא) אבא לא ידוע
 חברים:  פיקאצ'ו פרופסור סמואל אוק גרי אוק ברוק מיסטי טרייסי סקצ'יט מיי מקס דון אייריס סיילן בוני קלמונט סרינה לאנה קיאווה לילי סופוקליז מאלו גו 
 אויבים:  צוות רוקט
 
אש קטצ'אם (באנגלית: Ash Ketchum; ביפנית: サトシ, בתעתיק לעברית: סאטושי) הוא דמות בדיונית בזיכיון המדיה "פוקימון" שבבעלות נינטנדו. אש קטצ'אם נחשב לגיבור העיקרי של סדרות האנימה והמנגה, וכן במוצרים נוספים מטעם החברה. דמותו מבוססת באופן רופף על דמותו של רד מהמשחקים "פוקימון אדום וכחול". שמו היפני ניתן לו על שם היוצר סאטושי טאג'ירי.
דיבוב הדמות בעולם

ביפנית, הדמות מדובבת על ידי ריקה מטסומוטו. באנגלית, הדמות דובבה על ידי ורוניקה טיילור בעונות 1–8, ועל ידי שרה נטוצ'ני מעונה 9 ואילך. בעברית, הדמות דובבה על ידי יהונתן מגון מתחילת דיבוב הסדרה בשנת 2000 עד שנת 2002, ועל ידי דניאל מגון משנת 2002 ואילך.
אופי

המוטו של אש הוא: "Gotta catch 'em all!‎" (בעברית היו שני תרגומים: הראשון משנת 2000 הוא "חייבים לתפוס את כולם!" והשני מ-2016 מאז יציאת המשחק פוקימון גו "נתפוס את כולם"), וחלומו הוא להיות מאסטר פוקימון. דמותו ואישיותו מבוססים באופן רופף על רד (Red), דמות השחקן ממשחקי הדור הראשון פוקימון אדום וכחול, ופוקימון צהוב.
הופעות > לפני הסדרה

בפרק 7 של העונה ה-17 (XY הסדרה), ב"מרוץ הרייהורן!", מתגלה כי בשלב כלשהו של ילדותו, אש השתתף במחנה קיץ של פוקימון, שבו הוא פגש בעבר את חברת ילדותו סרינה. בנקודה אחת במהלך המחנה, סרינה נפצעה בברך מנפילה. אש השתמש בממחטה שלו לרפא את הפציעה, אשר סרינה שמרה, והחזירה לאש באותו הפרק בתור מחווה לעזרתו כשהיו צעירים.
הופעות > באנימה

הסדרה מתחילה עם יום ההולדת העשירי, אשר על פי תקנון המאמנים של פוקימון אפשרה לו להיות מן המאמנים ולקבל פוקימון התחלתי. כחלק מאזור קאנטו, מוצעת לו בחירה בין שלושה פוקימונים התחלתיים (באלבזאור, צ׳רמנדר וסקווירטל), אך לבסוף אש לא הספיק להגיע בזמן כיוון שהתעורר מאוחר, וכל הפוקימונים נלקחו על ידי מאמנים חדשים אחרים, והוא קיבל מפרופסור אוק את פיקאצ'ו. לאחר קבלת פיקאצ'ו, יחד עם פוקידע ומספר פוקדורים, אש מיד התחיל את המסע שלו. מאז אש טייל בעולם של פוקימון, התחרה באתגרים וקרבות רבים, ותפס פוקימונים חדשים. הוא פגש חברים רבים, ביניהם מיסטי וברוק, שהשתתפו עמו בעונות הראשונות ומעבר.
לאורך כל הסדרה, אויביה העיקריים של החבורה הם ג'סי וג'יימס, שני חברים בארגון הפשע "צוות רוקט". ג'סי וג'יימס, יחד עם הפוקימון המדבר מיאו, מנסים לתפוס את פיקאצ'ו לאחר שהוא הביס אותם בפרק השני של הסדרה. זאת מתוך ציפייה שאם יתנו את פיקאצ'ו לבוס שלהם, הם יקודמו. עם זאת, היו מקרים בהם החבורה של אש נאלצו לעבוד לצד צוות רוקט כנגד איום משותף. כך למשל ב"פוקימון: הסרט 2000", כאשר סייעו לאש באיתור שלושת האוצרות, כדי להציל את העולם.
בתור הגיבור של הסדרה, הופיע אש בכל הפרקים של האנימה, כולל הסרטים והפרקים המיוחדים. בשל הפופולריות העצומה וההצלחה של סדרת האנימה ברחבי העולם, מאז הופעת הבכורה שלו, הפך אש לאחד הידועים ביותר מבין שלל דמויות האנימה של כל הזמנים (בשל מעמדו כגיבור של פוקימון אנימה), הוא זוכה על ידי רוב אוהדי האנימה לפופולריות רבה, לצד דמותו של גוקו ב"דרגון בול" וסיילור מון מהתוכנית "סיילור מון". למרות הכל, קטצ'אם זכה לביקורות רבות על היותו תקוע במצב של ציר זמן מתקדם, כמו גם על חוסר היכולת שלו לנצח את כל הליגות הגדולות של פוקימון, בהן השתתף. עם זאת, בסיום הסדרה "שמש וירח", אש הצליח בסופו של דבר לנצח בליגת אלולה ולהפוך לאלוף הראשון.
ב-11 בנובמבר 2022 במהלך הפרק בסדרת Pokémon Ultimate Journeys: The Series, זכה אש בטורניר שהקנה לו את התואר אלוף העולם "מוֹנַרְךְ" (Monarch), לאחר שהביס את לאון בטורניר המאסטרים, והפך להיות מאמן הפוקימונים הכי חזק בעולם.
פרישת הדמות

ב-19 דצמבר 2022 הוכרז שמסעם של אש ופיקאצ'ו הסתיים והם לא ימשיכו כדמויות ראשיות בעונה החדשה של פוקימון, העתידה לעלות לאוויר בשנת 2023. את מקומם יחליפו שתי דמויות חדשות בשם ליקו ורוי והעלילה תתמקד במחוז התשיעי – פלדיאה, שהוצג לראשונה במשחקים "פוקימון שני וארגמן". בנוסף, חברת פוקימון הכריזו בציוץ בטוויטר שסדרת ספיישל בת 11 פרקים תעלה לאוויר ותסכם את מסעו של אש לאורך העונות.
ראו גם

נינטנדו
פוקימון
פוקימון (אנימה)
פיקאצ'ו
הערות שוליים

↑  The Ultimate Game Freak, מגזין TIME, ‏1999-11-22
↑  שיחק אותה: אחרי 25 שנה, אש קטצ'אם מ"פוקימון" הפך למאמן הגדול מכולם, באתר ynet, 11 בנובמבר 2022
↑  היסטוריה: אחרי 25 שנה, הגיבור של "פוקימון" הפך לאלוף העולם, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2022
↑  מערכת tvbee, ‏היסטוריה ב"פוקימון": אחרי 25 שנה, גיבור הסדרה הפך למאמן הטוב בעולם, באתר ‏מאקו‏, 11 בנובמבר 2022
↑  Jordan Mendoza, Ash Ketchum and Pikachu leaving Pokémon, will no longer be the main characters in 2023, USA TODAY, ‏19 בדצמבר 2022 (באנגלית אמריקאית)
↑  A New Pokémon Animated Series Is Coming in 2023 and Beyond, ‏16 בדצמבר 2022 (באנגלית)
↑   ציוץ של Pokémon ברשת החברתית אקס (טוויטר), 16 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6666f3e5-2291-4aeb-a78e-ca22fca2599f  SELIBR: 405237
גילברט קרלטון ווקר

גילברט קרלטון ווקר (באנגלית: Gilbert Carlton Walker;‏ 1 באוגוסט 1833 –  11 במאי 1885) היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הרפובליקנית ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל וירג'יניה ה-36 בשנים 1869–1874, אחרון מושלי וירג'יניה שנבחר כרפובליקני עד 1970. בשנים 1875–1879 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

גילברט קרלטון ווקר נולד בבינגהמטון שבמדינת ניו יורק, כבנם של סבינוס ומטילדה (לבית גולוויי) ווקר. הוריו נפרדו כשהיה צעיר, ואמו נישאה בשנית לדונלד גרנט מצ'ננגו, ניו יורק. הוא התחנך בבתי ספר בדלאוור, ניו יורק, ובבניגהמטון, ובשנים 1851–1852 למד בויליאמס קולג' שבויליאמסטון, מסצ'וסטס.
ב-1854 קיבל ווקר תואר בוגר אוניברסיטה מהמילטון קולג' שבקלינטון, ניו יורק. בעת לימודיו שם הוא היה חבר באחוות סיגמה-פי, וזכה בפרס הראשון של הקולג' בדיבור בציבור בשנת לימודיו הראשונה. הוא למד משפטים בקריאה עצמית בהדרכתו של השופט הוראס ס. גריזוולד מעיר הולדתו, וב-1855 התקבל ללשכת עורכי הדין. ב-1857 הוא קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה מהמילטון קולג'. באותה שנה הוא נשא לאישה את אוליב א. אוונס.
קריירה משפטית ועסקית

בשנים 1855–1859 עסק ווקר בעריכת דין באווגו שבמדינת ניו יורק, ולאחר מכן ועד 1864 בשיקגו. הוא עבר אז לנורפוק, וירג'יניה, שם המשיך לעסוק בעריכת דין. הוא נעשה מעורב בעסקים כלכליים ושימש כנשיא בנק בנורפוק. עסקיו האחרים כללו שירות כחבר בחבר המנהלים של חברת ביטוחי האש האמריקאית של נורפוק. ב-1866 הוא היה אחד המייסדים של חברת הביטוח והנאמנות של נורפוק. ווקר היה גם מנהל של חברת הברזל אטלנטיק ושל חברת דוק, ושימש כנשיא שלה בשנים 1866–1869. בשנים 1874–1878 הוא שימש כנשיא חברת הביטוח גרניט בריצ'מונד, ובשנים 1874–1875 כעורך והמוציא לאור של העיתון "Richmond Enquirer".
קריירה פוליטית

בשנים 1869–1874 כיהן ווקר כמושל וירג'יניה. הוא גם כיהן מטעם המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1875–1879. בשנתיים הראשונות לכהונתו בבית הנבחרים הוא שימש כיושב ראש ועדת החינוך והעבודה. ב-1878 הוא לא התמודד לכהונה נוספת.
שנותיו האחרונות

ב-1879 שב ווקר לעיר הולדתו, בינגהמטון, וחידש את עיסוקו בעריכת דין. ב-1881 הוא עבר לניו יורק, שם הוא המשיך בעיסוקו. הוא נותר פעיל בפעילות עסקית, כולל שירות כנשיא חברת הרכבת התחתית של ניו יורק.
גילברט קרלטון ווקר נפטר בניו יורק ב-11 במאי 1885. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג פורסט שבבינגהמטון.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1647-1648
איתמר מטייל על קירות

ערך זה עוסק בספר מאת דויד גרוסמן. אם התכוונתם למשחק מחשב, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן 
 איורים:  אורה איל 
 סוגה:  ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך הוצאה:  1986 
 סדרה
 סדרת ספרים:  סיפורי איתמר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001046541, 001827090
 
איתמר מטיל על קירות הוא ספר ילדים מאת דויד גרוסמן, הספר הראשון בסדרת "סיפורי איתמר", המספרים על הרפתקאותיו של ילד קטן בשם איתמר.
הספר עובד גם לסרט ילדים ולמשחק מחשב של קומפדיה.
עלילה

בחדרו של הילד איתמר תלויות שלוש תמונות שונות, בהן מתוארים הדברים הבאים: אריה ולביאה ביער, ילדה המעיפה עפיפון אדום, ורכבת שבראשה קטר קיטור ירוק, ובקרונות נראים אנשים ובעלי חיים שונים.
בספר מתואר כי לאיתמר יכולת קסומה של הליכה על קירות, ויתר על כן ביכולתו להיכנס לתוך התמונות שבחדרו. הוא עושה זאת לאחר שהוריו מבקשים ממנו לשכב בשקט ולחדול מלהפריע להם בבקשות שונות.
בביקורו בתמונת האריה והלביאה סיפרו לו השניים בעצב כי בנם רץ אחרי רכבת וקפץ עליה. כתוצאה מכך היא נסעה איתו, הם אינם יודעים את מיקומו והוא אינו יכול לרדת מהרכבת. לצערם אין ביכולתם לקחת אותו לאור העובדה כי רק יצור קטן במיוחד מסוגל להיכנס ולצאת מן המסגרת.
למזלם הרכבת בה מדובר היא זו שבראשה הקטר הירוק, המופיעה בתמונה אחרת בחדרו של איתמר, והוא משיב את בנם אליהם בחזרה הודות לעפיפון של הילדה ששמה שולמית (ולא "רוצקי פוצקי" כפי שקראו לה איתמר ואביו). העפיפון איפשר לכפיר הקטן לרדת מהרכבת ולהגיע אל הוריו במעופה. הכפיר הבטיח כי לא יעזוב את ביתו ללא רשות בעתיד.
משחק המחשב

לאור הצלחת הספר, פיתחה חברת משחקי המחשב הישראלית, קומפדיה, משחק מחשב בעל אותו השם. המשחק יועד לגילאי 4-8 ומתבסס על עלילת הספר באמצעות משחקונים, שמלווים בקטעי אנימציה בין משחק אחד לשני.
הסרט

בספטמבר 1992, עובד הספר לסרט שיצא על גבי VHS בסדרת "סרטים מהספרים" של קלסיקלטת ובהמשך יצא לDVD בינואר 2003. הסרט כלל בתוכו את שלושת סיפורי "איתמר" כמו, "מטייל על קירות", "צייד החלומות" ו"כובע הקסמים השחור".
הסרט הופק על ידי רחל שיין ארגמן והשתתפו בו ירון לונדון, יעל גור ובן הרטפלד (בתפקיד איתמר).
ראו גם

איתמר פוגש ארנב
איתמר צייד החלומות
איתמר וכובע הקסמים השחור
איתמר מכתב
האח החדש של איתמר
איתמר מטיל על קירות, בגן סיפור בחולון
עושר

: טירת הרסט, קליפורניה, : למבורגיני וננו, : המלכה אליזבת השנייה עם תכשיטים וכתר
עושר פירושו הון ורכוש רב. במשמעותו הבסיסית מתייחס העושר לאדם, ואדם עשיר הוא מי שלרשותו הון ורכוש רבים במידה ניכרת מהנדרש לקיומו. במשמעות רחבה יותר מתייחס המושג לקבוצה רחבה יותר של אנשים, כגון קהילה עשירה או תאגיד עשיר, ובמשמעות זו מדובר בקבוצה שעומדים לרשותה הון ורכוש רבים. בהשאלה משמש המושג לתיאורו של שפע, לא בהקשר של הון, למשל ציור עשיר בצבעים, צליל עשיר וכדומה.
הגדרת עשיר

מושגים אחדים נועדו להציג רמות כמותיות אחדות של עושר:
מיליונר: אדם שהונו הכולל הגיע למיליון דולר אמריקני (דולר הוא המטבע המקובל להתייחסות בין-לאומית לעושר). בנק ההשקעות "מריל לינץ'" מוסיף סייגים להגדרה. מריל לינץ' נוהג להוציא מדי שנה מסמך המכונה "דו"ח העושר העולמי" ועל-פי דו"ח זה, "מיליונר" הוא בעל מיליון דולר נזילים, שאינם כוללים השקעות בנכסים ושהון זה אינו כולל התחייבויות.
מולטי-מיליונר: אדם שהונו כולל מיליונים רבים של דולרים. על-פי ההגדרה של מריל לינץ', "מולטי מיליונר" הוא אדם שברשותו לפחות 30 מיליון דולר.
מיליארדר: אדם שהונו הכולל הגיע למיליארד דולר.
חז"ל בהגדרה מטפורית-פילוסופית הגדירו את העושר במובן קרוב יותר למושג אושר, וקבעו: "איזהו עשיר? – השמח בחלקו" (משנה, מסכת אבות, פרק ד', משנה א').
רוברט קיוסאקי, בספרו "אבא עשיר אבא עני", מגדיר את עושרו של אדם כמספר הימים בהם יוכל לשמור על אורח חייו אם יפסיק לעבוד.
אנשים מסוימים הפכו לסמל לעושר. בעברית קיים הביטוי "עשיר כקורח" על שמו של קורח המקראי, ו"רוטשילד", הוא הברון רוטשילד, מסמל עושר אף הוא. בארצות הברית היה השם "רוקפלר" (הוא ג'ון ד. רוקפלר) שם נרדף לעושר.
כתב העת הכלכלי פורבס נוהג לפרסם מדי שנה דירוג של האנשים העשירים ביותר בעולם. בראש הרשימה שפורסמה במרץ 2016, ניצב ביל גייטס עם הון של 75 מיליארד דולר. במקום השני ניצב אמאנסיו אורטגה עם 67 מיליארד דולר. במקום השלישי, ג'ף בזוס עם הון של 60 מיליארד דולר. היהודי העשיר ביותר הוא מארק צוקרברג, המופיע במקום ה-5 ברשימה.
ב"דו"ח העושר העולמי של מריל לינץ'" לשנת 2008 מוערך מספר המיליונרים הישראלים בכ-5,900. מספר המולטי-מיליונרים הישראלים, לפי מסמך זה, עומד על 73. בישראל מתגוררים גם אנשי עסקים שרכושם נאמד במיליארדי דולרים. נמנים בהם סטף ורטהיימר, שרי אריסון, עידן עופר, יצחק תשובה ומוריס קאהן.
כתב העת הכלכלי "פורבס" מפרסם מדי שנה את רשימת המיליארדרים העולמיים – האנשים העשירים ביותר בעולם. כתבי עת כלכליים אחרים מפרסמים רשימות של האנשים העשירים ביותר במדינה מסוימת. עקב שינויים בשערי חליפין ובכוח קנייה קשה יותר לקבוע מי העשירים ביותר מאז ומתמיד או על פני תקופה ממושכת. ההיסטוריון גרג ג'נר (אנ') הציע כמועמדים לרשימת העשירים ביותר בכל הזמנים את ג'ון ד. רוקפלר (1839–1937), יקוב פוגר (Jakob Fugger)‏ (1459–1525), מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי (1280 לערך – 1337 לערך) ואוגוסטוס קיסר (63 לפנה"ס – 14 לספירה).
דרכי התעשרות

תנאי הכרחי לצבירת עושר הוא סך הכנסות גבוה מהוצאות. הדרכים העיקריות להכנסות הן:
הקמת עסק מצליח.
השקעה כעצמאי או כבעל מניות בעסק משגשג/נדל"ן/אנרגיה, המעניק הכנסה גבוהה לבעליו.
עבודה כשכיר במקום עבודה המשלם משכורות גבוהות במיוחד.
הצלחה אמנותית: אנשים מתעשרים מהצלחה בתעשיית המוזיקה, הקולנוע או האמנות. בעבר אמנים רבים נחשבו לעניים עד סוף ימיהם (לדוגמה וינסנט ואן גוך), אך כיום בין האמנים יש המתעשרים מהצלחותיהם.
קבלת ירושה מהורה עשיר הופכת את היורש לעשיר גם הוא.
שליטה במדינה. בדרך זו זורם הכסף אל השליט הן מירושה (כאשר השלטון עובר מאב לבן במשך דורות) והן מהכנסותיה השוטפות של המדינה. אליזבת השנייה מלכת הממלכה המאוחדת הייתה דוגמה למלכה עשירה מאוד במדינה דמוקרטית באופייה, אף שעושרם של שליטים מקובל יותר במשטרים שאינם דמוקרטיים. הסולטאן של ברוניי, שהיא מדינה עשירה בנפט, עמד במשך שנים אחדות בראש רשימת עשירי העולם.
זכייה בהגרלה: פעמים רבות הפרס הראשון בהגרלה מגיע לסכום של מיליונים רבים, כך שהזוכה בו הופך לאדם עשיר. הבטחת עושר הופיעה כבר בפרסום של מפעל הפיס בראשית ימיו: "פיס בכפר, פיס בעיר, פיס הופך עני לעשיר".
פשע. אחד המניעים לעיסוק בפשע הוא תקווה להתעשרות מהירה וקלה. ארכי-פושעים כגון ראשי המאפיה והיאקוזה עשויים להתעשר ומצליחים לעיתים בדרכים שונות "להלבין" את מקורות הונם.
סממני העושר

הונו של אדם עשוי להיות מושקע בדרכים שונות, העושות אותו סמוי מן העין, אך ישנם סממני עושר, המאפשרים לאדם עשיר להפגין את עושרו. אלה כוללים:
מכוניות יוקרה: לצד המכוניות ה"עממיות" בהן עושים שימוש רוב האזרחים, ישנן מכוניות יוקרתיות, המיועדות לבעלי אמצעים. בין אם מכוניות שמיוצרות על ידי יצרנים שמתעסקים בייצור מכוניות יוקרה בלבד (למשל יצרנית רולס-רויס הבריטית ומייבאך הגרמנית), ובין אם על ידי חברות גדולות יותר דוגמת טויוטה שמייצרות דגמים מפוארים, השמורים לבעלי ממון. יצרני מכוניות יוקרה פופולריות במיוחד ברחבי העולם הן: יגואר, מרצדס, לקסוס ו-BMW.
מטוס מנהלים ויאכטה פרטית מפוארת הם אמצעי תחבורה המשמשים עשירים מופלגים.
בגדים ותכשיטים יקרים.
נדל"ן רב, יקר ומפואר.
תחושת העושר

תחושת העושר או אפקט העושר הוא מושג כלכלי המנסה להסביר את בחירתם של יחידים להוציא כסף לצריכה. על פי תאוריית "ההכנסה הקבועה" של הכלכלן מילטון פרידמן היקף הצריכה אינו נובע ממצב הכלכלי הנוכחי של היחיד אלא מציפייתו להכנסה העתידית. תחושת העושר מגדילה את ציפייתו של האדם להכנסה ומכאן מגבירה את הצריכה. תהליך זה מביא לעיתים להגברת הפעילות במשק כאשר להרבה אנשים קיימת תחושת עושר. תחושה זו מבוססת על עליה בערך הנכסים של היחיד – מניות בבורסה, ערך הדירות ונכסים אחרים. תופעה זו באה לידי ביטוי בתקופת "בועת האינטרנט" או "בועת הדוט-קום" בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בה ערך המניות עלה ללא כל יחס לערך האמיתי של הנכסים ורבים חיו בהרגשה שהם בעלי הון רב, תופעה שהזינה את הצריכה, עד לקריסת המניות.
מיסוי העושר

עיקרון בסיסי במיסוי הוא התחשבות ביכולתו של משלם המס לעמוד בתשלום זה. מבחינה זו, הטלת מס מוגדל על עשירים נחשבת כראויה מבחינה חברתית – להם ישנה היכולת לשלם מס זה. לעיתים מוטלים מיסים מיוחדים על פעילויות המאפיינות עושר, ולעיתים מוטל מס מוגדל על עשירים. דוגמאות לכך:
במדינות רבות מס הכנסה הוא מס פרוגרסיבי, כלומר שיעור המס גדל עם עליית ההכנסות, כך שעד לסף מסוים ניתן פטור מלא ממס, ומהעשירים נגבה חלק מהכנסותיהם כמס.
הטלת מס ירושה (או מס עיזבון) על ירושה שמוריש אדם שגובהה עולה על סכום מסוים. מס זה מצמצם את העברת העושר מדור לדור. לעיתים מלווה מס זה במס מתנות, שבא למנוע התחמקות מהמס באמצעות העברת נכסים כמתנה בעת שהמוריש עודנו בחיים.
מס רכוש, שגובהו נקבע לפי ערכם של נכסים עיקריים שבידי האדם, הוא מס המשולם בעיקר על ידי עשירים, ולעיתים אף לו אופי פרוגרסיבי.
מס מותרות, שהוא מס המוטל על מוצרי צריכה הנחשבים לנחלתם של העשירים בלבד.
השאלה עד כמה ראוי שיהיה גבוה נטל המס המוטל על עשירים נתונה בוויכוח ציבורי, ומדינות שונות, כמו גם ממשלות שונות, נבדלות בגישתן לשאלה זו. בישראל קבע שר האוצר, משה נסים, את הכלל "עיקר ממונו של אדם בידו", כלומר שראוי כי נטל המס יפחת ממחצית הכנסתו של אדם.
מאידך, לעשירים יכולת כלכלית להתמודד עם רשויות המס ולהקטין משמעותית את חבות המס שלהם באמצעים חוקיים.
אזכורים תרבותיים

התרבות הקפיטליסטית סוגדת לעושר ורואה בו ערך מרכזי, כמו שמשקף למשל רעיון "החלום האמריקאי"[דרוש מקור]. בתרבות המערבית קיימות דוגמאות רבות מספור לגישה זו, החל מספרי הרפתקאות שתכליתן השגת אוצר (כמו אי המטמון), המשך ברומנים למשרתות שבהם הגיבורה נגאלת בזכות נישואיה לאיש עשיר, אופרות סבון (כמו "היפים והאמיצים") וטלנובלות ("עשירים ומפורסמים", "בובה פראית") המתרחשות באחוזות פאר, וכלה בתוכניות טלוויזיה שזכייה בהן תוביל להתעשרות המשתתפים (כמו "מי רוצה להיות מיליונר").
הרומן נאמנות מאת הרנאן דיאז עוסק בעושר קיצוני.
עושר ואתיקה

מחקרים שבדקו התנהגות של עשירים מעלים אפשרות לקשר בין עושר לבין התנהגות שאינה אתית[דרוש מקור]. לדוגמה, בארצות הברית אנשים במכוניות יוקרה נכנסו לצומת בלי להמתין לתורם, וזאת בשיעור גבוה יותר מהאחרים. עשירים רימו יותר מאחרים ונטו להתנכר לסבלו של זולתם. לא היה הבדל מובהק בין עשירים מלידה לבין מי שזכו בעושר בעצמם.
ראו גם

פורבס#דירוג עשירי תבל של פורבס
המיליארדרים העולמיים
תוצר מקומי גולמי (תמ"ג, GDP)
תוצר לאומי גולמי (תל"ג, GNP)
לקריאה נוספת

סופי שולמן, ישראל - ארץ קטנה, סיפור גדול, ידיעות ספרים, 2023, הפרק "עושר", עמ' 103–109.
הערות שוליים

1 2  עמיר קורץ, צרות של עשירים: מספר המיליונרים בישראל ירד ב-2,300 איש, באתר כלכליסט, 24 ביוני 2009
שרון פביאן, "בעקבות המשבר: 2,300 עשירים בישראל כבר אינם מיליונרים", 25 ביוני 2009, ביומון ישראל פוסט
↑  גרג ג'נר, שאל היסטוריון – תשובות מרתקות לשאלות מפתיעות, כתר ספרים, 2022, הפרק "מי האיש העשיר ביותר בכל הזמנים ואיך נעשה עשיר כל כך?", עמ' 25–31
↑  יעקב בורק, "פול פיף ומלחמתו בעשירים", בספר: איך מוצאים חתול שחור בחדר חשוך, כנרת זמורה-ביתן ישראל, 2013, עמ' 207–213
↑  Money on the Mind
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553648605171  BNE: XX526042  BnF: cb11977007d (data)  GND: 4049185-7  HDS: 017471  LCCN: sh85145828  NARA: 10642346  NKC: ph118947 
שודדי ים טומנים אוצרות בדרכם אל העושר. איור מאת Howard Pyle
אוריאל שילר

| --- | --- |

אדריכל אוריאל שילר (מימין) בחברת פרופ' יוליוס פוזנר, 1989
 לידה:  1907 ברטיסלאבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  1992 (בגיל 85 בערך) תל אביב, ישראל ישראל
 שם לידה:  אוטו שילר 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תקופת הפעילות:  1933–1992 (כ־59 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית צילה, קיבוץ מעלה החמישה
 
בית צילה בקיבוץ מעלה החמישה
בניין טרובוביץ, הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב
אוריאל (אוטו) שילר (1907 – 1992) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1907 בברטיסלאבה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (סלובקיה של ימינו). תחילה הוכשר כמהנדס בשווייץ, ולאחר מכן הרחיב את השכלתו ולמד שלוש שנים נוספות (1930–1933) באקדמיה לאמנויות בווינה אצל האדריכל פטר ברנס – מחשובי האדריכלים המודרניסטים, שבמשרדו עבדו גדולי האדריכלים במאה ה-20 (מפעל AEG נחשב עד היום ליעד תיירות חובה לאדריכלים בסמוך לברלין). לאחר מכן עבד בסטודיו של האדריכל האוסטרי אוסקר שטרנד, שם התמחה בעיצוב פנים ורהיטים.
ב-1933 עלה שילר לארץ ישראל, ותוך זמן קצר הצליח להשתלב בשוק העבודה המקומי, לאחר שקיבל לידיו את תכנון "רמת הנדיב". תחילה התגורר ברחובות, ובתקופה זו בנה ברחבי היישוב כמו גם בקיבוץ גן שלמה. לאחר שנתיים שוב עקר ממקומו ועבר לתל אביב. ב-1961 השלים את בנייתו של בניין טרובוביץ, הבניין הראשון שהוקם בקמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב המשמש את הפקולטה למשפטים. שנים אחדות לאחר מכן הוזמן לתכנן את אגף ספריית משפטים הסמוך לבניין.
נפטר ב-1992 ונטמן בבית הקברות בקבוצת שילר. אשתו הילדה נפטרה שלוש שנים אחריו, ונטמנה לצדו.
בנו הוא גבריאל שילר, אגרונום.
פרויקטים נבחרים

בית הכנסת ובית תרבות בקבוצת שילר (גן שלמה)
בית צילה - בית תרבות בקיבוץ מעלה החמישה
רמת הנדיב וחלקת קבר משפחת רוטשילד, זכרון יעקב
בניין טרובוביץ, אוניברסיטת תל אביב
בניין מכון זיו, מכון ויצמן למדע (בשיתוף ישראל דיקר ואבא אלחנני)
חלקת חברי השומר, בית הקברות כפר גלעדי - תל חי
בית השומר, קיבוץ כפר גלעדי
אנדרטת שער הברון בפתח תקווה
מצפה כוכבים בגבעתיים
משטח (טופולוגיה)

.
בטופולוגיה, משטח הוא יריעה טופולוגית דו-ממדית, כלומר מרחב טופולוגי שבאופן מקומי נראה כמו המישור האוקלידי. משטח המהווה שפה של גוף תלת-ממדי נקרא פני שטח.
דוגמאות מוכרות למשטחים הם המישור, הספירה הדו-ממדית, הטורוס, המישור הפרויקטיבי, טבעת מביוס, מטריית וויטני ובקבוק קליין.
ראו גם

שפה
נתי לנגרמן

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 2000 (בן 24) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  עכשיו 14
 תחום סיקור:  מדיני, חדשות חוץ
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  Netanel Langermann
 טוויטר:  NatiLang32
נתנאל (נתי) לנגרמן (נולד ב-20 בפברואר 2000) הוא עיתונאי ישראלי, שליח ערוץ עכשיו 14 לאירופה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים כאחד משלישייה, בן לפרופ' צבי לנגרמן, ראש המחלקה לערבית באוניברסיטת בר-אילן. וגדל ביישוב מצפה נטופה. לאחר לימודיו בישיבת בני עקיבא בשדה יעקב התנדב לשנת שירות דרך גרעין צמר"ת בערד, שם עבד עם נוער בסיכון. בדצמבר 2018 התגייס ליחידת דובר צה"ל, בה שירת בהצטיינות כדובר חיל המשטרה הצבאית, וכראש תחום תקשורת חרדית.
עם שחרורו מצה"ל באוגוסט 2021 החל לעבוד ככתב לענייני בריאות של עכשיו 14. במאי 2022 קודם לתפקיד הכתב המדיני ולענייני חוץ של הערוץ. בנובמבר של אותה השנה הודיע על התפטרותו, ובמרץ 2023 כתב כי יחזור לעבוד במשרה חלקית כשליח הערוץ באירופה.
לנגרמן מתח ביקורת על תנועת ההתנגדות לחיסונים בישראל, ועל ההתנגדות לחיסוני הקורונה בפרט. בעקבות שורת פרסומים ותחקירים שערך אודות גורמים שונים בתנועה, הגיעו אליו עשרות מכתבי התראה לפני תביעת לשון הרע.[דרוש מקור] כמו כן, לנגרמן העיד שקיבל איומים שונים על חייו בעקבות הפרסומים, עליהם התלונן במשטרה - בהם מכתב שנשלח לביתו. כמה מההליכים המשפטיים בעניינו התבררו בבית המשפט: תביעת דיבה שהוגשה נגדו בגין דברים שכתב על מתנגדי החיסונים נדחתה אגד צווים למניעת הטרדה מאיימת ומניעת פרסומים שביקשו נגדו פעילים מאותה הקבוצה - נדחה,  ותביעות נוספות נדחו או נמחקו בשלבים שונים. בעקבות תביעת לשון הרע נוספת שהוגשה נגדו עקב ציוץ  בטוויטר הושגה פשרה ביולי 2023 במסגרתה הוא יפרסם הבהרה ויפצה את התובע.
לנגרמן שהה באוקראינה בזמן הפלישה הרוסית למדינה במשך יותר מחודש; בנוסף, הביא תיעוד בלעדי מאזורי מלחמה כמו קוסובו, דרום סודאן, ועוד.
חשיפות עיתונאיות

בדצמבר 2021 חשף לנגרמן כי שרת החינוך ויו"ר ועדת הקורונה ד"ר יפעת שאשא-ביטון קיימה סדרת התייעצויות מקצועיות בנושא ההתמודדות עם הנגיף עם מכחישי קורונה ומתנגדי חיסונים. בעקבות הפרסום שיגרה שאשא ביטון ללנגרמן מכתב התראה לפני תביעת לשון הרע בו דרשה התנצלות ופיצוי של 288 אלף ש"ח.
בשנת 2022 פרסם לנגרמן שורת דרישות שהגיעו לישראל מאוקראינה, כמו קבלת פצועי מלחמה אוקראיניים לטיפול רפואי בשטחה, העברת מערכות לגילוי מוקשים, מערכות התראה, ועוד - שאכן קרו.
פרסום נוסף של לנגרמן בהתייחס לפלישה הרוסית לאוקראינה, נגע בסירוב של ראש הממשלה יאיר לפיד לבקר בקייב, על אף שקיבל שתי הזמנות, מכיוון שלדבריו "אין סיבה מספיק טובה" לכך. הפרסום אושר על ידי נשיא אוקראינה בשנת 2023, כשטען שהזמין את ראשי הממשלה של ישראל שכיהנו בין 2022-2024 לבקר בארצו.
בזמן שסיקר את העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק בשנת 2022, חשף חילופי האשמות קשים בין ראש הממשלה יאיר לפיד, מנכ"ל משרד החוץ אלון אושפיז וועד עובדי משרד החוץ. בין השאר, מהפרסום של לנגרמן עלה כי הוועד, במסגרת סכסוך העבודה אותו הוא מנהל, ניסה לטרפד הוצאה של קלפיות הצבעה לבחירות בישראל לשגרירויות ברחבי העולם, דבר המהווה לכאורה עבירה פלילית. לאחר הפרסום, שלח מנכ"ל משרד החוץ מכתב בהול לוועדת הבחירות המרכזית, במטרה למנוע את המהלך.
בשנת 2023 חשף כי ממשלת גרמניה מימנה אירועים המשווים בין השואה לנכבה הפלסטינית
במהלך מלחמת חרבות ברזל סיקר את הנעשה בגבול הצפון.
חיים אישיים

בעל אזרחות אמריקנית וישראלית.
הוא רווק, יוצא בשאלה ומתגורר בפריז.[דרוש מקור]