stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלביוס מיתרידטס

| --- | --- |
 לידה:  1445 Caltabellotta, איטליה 
 פטירה:  1489 (בגיל 44 בערך) 
 מעסיק:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 
פלביוס מיתרידטס (בלטינית: Flavius Mithridates; בערך: 1445 – 1489) היה הומניסט יהודי איטלקי שהמיר דתו לנצרות ונחשב אחד הגורמים החשובים להתפתחותה של קבלה נוצרית. פעל בעיקר ברומא במחצית השנייה של המאה החמש עשרה. כנראה מוצאו מסיציליה. נודע בדרשותיו המרשימות והמגמתיות. לצד שליטתו בשפות האיטלקית והלטינית, היה בקי גם בעברית, בארמית וגם בערבית. אפשר ומיתרידטס נודע גם בכינוי אחר: גוליילמו ראימונדו ממונקאדא. יש חוקרים מודרניים הסבורים כי שמו העברי טרם המרתו, היה שמואל בן ניסים אבו אלפראג'.
בערך בשנת 1486 הוא חי בפראטה, ליד פרוג'ה, בביתו של ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה, אותו לימד ארמית. בהקשר זה הוא מפורסם כמי שתרגם עבור פיקו לה לה מירנדולה את ה"ביבליותקה קבליסטיקה" (Bibliotheca Cabalistica), קובץ גדול של ספרות קבלית. בימינו נחשב הקובץ הזה כחריג במסגרת הספרות הקבלית, ומכיל גם תוספות בלתי מייצגות. פלביוס תרגם את ספר הבהיר וכן את ספר הניקוד של יוסף ג'יקטיליה.
תרגומים לטיניים נוספים שלו כוללים את 'איגרת תחיית המתים' של הרמב"ם, נוסח קדום (בשם 'ספר הגאולה') של פירוש מורה נבוכים מאת אברהם אבולעפיה, פירושו של הרלב"ג לשיר השירים, פירושו של מנחם רקנאטי לסידור התפילה, תרגום לטיני מתוך תרגומו העברי של יהודה רומנו לחיבור בלוגיקה: 'מאמר הויית ההקשים' - פירוש על 'ספר ההיקש' מתוך האורגנון של אריסטו (נראה כי מיתרידטס לא ידע שהמדובר ביצירה לטינית כבר במקורה, שמחברה במאה ה־13 הוא הכומר אגידיוס איש רומא שכינויו הוא Giles of Rome). פלביוס כתב גם את "De Tropis Hebraicis" - העוסקת בביטויי השפה העברית. ברומא היה בין המומחים המעטים היחידים שתרגמו מערבית, ופרדריקו דה מונטפלטרו, דוכס אורבינו ((אנ') נפטר 1482), הטיל עליו לתרגם עבורו את הקוראן.
כמה חוקרים שיערו, ללא בסיס מוכח, כי פלביוס מיתרידטס אינו אלא המקובל יוחנן אלימנו (בן יצחק), אף הוא בן התקופה שלימד את ג'ובאני פיקו דלה מירנדולה בסוף שנות ה-1480.
יורם סופר

| --- | --- |

 לידה:  1965  (בן 59 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 לוחם וקצין בימ"מ  מפקד תחנת אשקלון  מפקד תחנת באר שבע  מפקד מרחב לכיש  מפקד המרכז ללימודי משטרה  סגן מפקד מחוז ש"י  מפקד מחוז הדרום  מפקד מחוז חוף  פרויקטור למאבק בפשיעה בחברה הערבית
 
יורם סופר (נולד ב-1965) הוא קצין משטרת ישראל בדרגת ניצב, מכהן כממונה למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
עם גיוסו לצה"ל בפברואר 1984 התנדב סופר לצנחנים. בצנחנים שובץ סופר בגדוד 890, עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. ב-1987 התגייס למשמר הגבול  ושירת כלוחם וכקצין בימ"מ. בשנת 2000 עבר למשטרה הכחולה ומונה לקצין המבצעים במחוז הדרום. שירת כסגן מפקד תחנת אשקלון וממלא מקום מפקד תחנת אופקים. בהמשך שירת כראש מדור כשירות מבצעית במטה הארצי. בתקופת ביצוע תוכנית ההתנתקות שירת כקצין אג"ם באוגדת הפינוי. בספטמבר 2006 מונה למפקד תחנת אשקלון וב-2007 מונה למפקד תחנת באר שבע. ב-2011 מונה למפקד מרחב לכיש ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2013. לאחר מכן מונה למפקד המרכז ללימודי משטרה. ב-2015 מונה לראש מנהלת המשטרה לנושא הרכבת הקלה בתל אביב. ב-2016 מונה לסגן מפקד מחוז ש"י. במסגרת תפקידו זה פיקד על כוחות המשטרה בפינוי עמונה ובהריסת תשעת הבתים בעפרה בתחילת 2017.
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז הדרום בדרגת ניצב. בינואר 2021 מונה למפקד מחוז חוף וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2023. ביוני 2023 נקבע שבתפקידו הבא ימונה לממונה למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
ב-15 באוקטובר 2024 הודיע על פרישתו ממשטרת ישראל בתום 37 שנות שירות.
סופר בוגר תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה ובוגר תואר שני במדעי החברה באוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. מתגורר באשקלון, נשוי ואב ל-2.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏נגד הרוח: הניצב שמגיע לעשות סדר בדרום הפרוע, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2019.
↑  רועי ינובסקי, המשטרה של אלשיך: אושר סבב מינויים נרחב, באתר ynet, 3 במרץ 2016
↑  אבי אשכנזי‏, ללא קסדות, מיגון ונשק: הפינוי המחבק של המשטרה בעמונה, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017
↑  מינויי ניצבים לסגל הפיקוד הכללי של משטרת ישראל, אתר משטרת ישראל, 15 בינואר 2019
↑  סבב מינויים בסגל הפיקוד הבכיר של משטרת ישראל, באתר השירותים והמידע הממשלתי, 18 בינואר 2021
↑  החלפת פיקוד במחוז חוף באתר משטרת ישראל.
↑  אלון חכמון, ‏גל העזיבות ממשיך: אחרי שדחה תואר ולא צלח בתפקיד הפרויקטור, ניצב יורם סופר פורש, באתר מעריב אונליין, 15 באוקטובר 2024
פריגידריום

פְרִיגִידָרְיוּם (בלטינית: Frigidarium) הוא ה"חדר הקר" אחד משלושת החדרים העיקריים שהיה בבתי המרחץ הרומיים. לרוב הוא הכיל בריכת שחייה.
הפריגידריום העגול, מרחצאות רומאים (אמבטיה), אנגליה
במרחצאות הרומיים, לאחר תשלום דמי הכניסה, הרוחץ התפשט, הגיש את בגדיו למלווה ועסק בפעילות גופנית כדי להזיע ואז נכנס לטפידריום ומשם לחדר החם, הקלדריום, שבו (כמו בסאונה) הרוחץ מזיע ובכך מנקה את עורו מלכלוך שדבק בו. לאחר ההזעה, עבד היה משפשף שמן זית לתוך עורו של הרוחץ, הוא היה חוזר לטפידריום ולאחר מכן עובר לפריגידריום כדי להתקרר וכדי לסגור את נקבוביות העור שנפתחו קודם לכן, כדי לפלוט את הלכלוך. השלב האחרון היה רחצה בבריכה הראשית, או שהיה באולם ציבורי כדי להתרועע עם אחרים.
ממצאים ארכאולוגיים בולטים

מרחצאות קרקלה: מרחצאות ציבוריים ברומא שנבנו על ידי הקיסר קרקלה בתחילת המאה השלישית. חדר הפריגידריום היה באורך כ-56 וברוחב כ-24 מטרים ומעליו היה גג בגובה כ-32 מטרים עשויי משלושה קמרונות שנשענו על שמונה עמודי גרניט. באזור המרכזי של הפריגידריום הייתה רצפת שיש עם בריכות רחצה מעוטרות במזרקות ופסלים.
בית מרחץ בפומפיי מרחצאות סטביאן (אנ'): מתחם רחצה רומי בפומפיי, העתיק והגדול מבין 5 המרחצאות הציבוריים בעיר, שנבנה בערך ב-125 לפני הספירה. הפריגידריום לגברים היה חדר עגול מקורה בכיפה, שבמרכזה חלון גדול שהכניס אור לחדר. אגן המים הקרים היה מצופה שיש לבן ובקירות היו גומחות שבהן נקבעו מזרקות. הקירות נצבעו בפרסקו המציג צמחייה, ציפורים, פסלים ואגרטלים, על רקע שמיים כחולים.
הערות שוליים

↑  Apodyterium, pbs.org
↑  Frigidarium, www.pbs.org
↑  Roman Baths, History Learning Site, ‏16 במרץ 2015 (באנגלית)
↑  Baths of Caracalla, jeffbondono.com
↑  Kreisa Innovation, Terme Stabiane - Planet Pompeii, planetpompeii.com
↑  The Stabian Baths of Pompeii - Pompeii Archaeological Park, pompeiiarchaeologicalpark.com, ‏2023-11-22 (באנגלית)
שרידי פריגידריום שנחשפו בפומפיי
צוללן לבן-מקור

| צוללן לבן-מקור |
| --- | --- |
 צוללן לבן-מקור בלבוש חיזור, אלסקה
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: צוללנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צוללניים
סוג:: צוללן
מין:: צוללן לבן-מקור
שם מדעי
 Gavia adamsii ‏גריי, 1859
תחום תפוצה


צוללן לבן-מקור (שם מדעי: Gavia adamsii) הוא מין של עוף ימי דומה לברווז המשתייך למשפחת הצוללניים. הוא חי בחלקים הצפוניים של אמריקה הצפונית, גרינלנד, פינלנד וסיביר לאורך האוקיינוס הארקטי. מין זה הוא הגדול שבבני משפחתו וסדרתו.
מאפיינים

צוללן זה מגיע לאורך 76–97 סנטימטרים למוטת כנפיים של 135–160 סנטימטרים ולמשקל 4–6.4 קילוגרם. הוא בעל רגליים גדולות הממוקמות מתחת לגופו, מה שמקשה עליו לנוע ביבשה, אך עוזר לו לנוע במהירות מתחת למים. כפי ששמו מרמז הוא בעל מקור ישר בהיר קרוב לצהוב, וראש וצוואר ירוקים, עליהם כמה כתמים מפוספסים בשחור-לבן. הגוף שחור והכנפיים ופלג הגוף העליון מנומרים בלבן.
הצוללן חי סביב האזור הארקטי, אך בחורף נודד דרומה לעבר ארצות הברית, מקסיקו, סין או יפן ולעיתים אפילו עד ספרד. הוא שוכן בים ויכול לשהות גם במי קרח קפואים. הצוללן ניזון בעיקר מדגים שהוא לוכד במהירות מתחת למים וכן מרכיכות וסרטנים מימיים.
הנקבות מטילות 2 ביצים בקן הבנוי על שפת המים אשר בוקעות כעבור 27–29 יום.
הערות שוליים

↑  צוללן לבן-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539791505171  LCCN: sh2005000811 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריאל ארנברג

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 2001 (בן 23) ראשון לציון, ישראל 
 הישג בולט:  סגן אלוף אירופה עד גיל 16 לשנת 2017, מקום שלישי באירופה עד גיל 18 לשנת 2018
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי
 מד כושר מרבי:  2512 (אוגוסט 2021)
 מד כושר נוכחי:  2504 ‏(אוקטובר 2024)
 מקצוע נוסף:  מאמן 
 מדינה:  ישראל
 
אריאל ארנברג (נולד ב-11 באוקטובר 2001) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף ישראל עד גיל 18. סגן אלוף אירופה עד גיל 16 לשנת 2017, ומקום שלישי באירופה עד גיל 18 לשנת 2018.
בשנת 2014 קיבל דרגת אמן פיד"ה ובשנת 2017 השיג דרגת אמן בינלאומי והפך בכך לאמן הבינלאומי הצעיר ביותר בישראל.
נכון לאוקטובר 2022 מדורג במקום ה-14 בישראל, לפי מד כושר.
ביוגרפיה

אריאל ארנברג הוא בנם של שמואל (שמוליק) ארנברג, יועץ נדל"ן ושל יעל ארנברג, פקידת בנק.
מאמניו הם רבי-האמנים: מיכאל רויז, טל בראון והאמן הבינלאומי אסף גבעון. וכן עובד עם רב אמן רם סופר.
החל משנת 2015 מייצג את מועדון כפר סבא בליגה הלאומית. מתגורר בראשון לציון.
הישגים בולטים

2009 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל עד גיל 8, שנערכה בכפר סבא, לאחר שצבר 7 נקודות מ-7 אפשריות.
2011 - סיים במקום השני באליפות ישראל עד גיל 10, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 - סיים במקום שלישי באליפות ישראל עד גיל 12, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 - זכה במקום הראשון בתחרות הפתוחה במכביה ה-19, שנערכה בירושלים בטרם מלאו לו 12.
2014 - זכה במקום הראשון באליפות ישראל עד גיל 14, לאחר שצבר 8.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2014 - בגיל 13, סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 14.
2015 - סיים במקום שני באליפות ישראל עד גיל 14, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2015 - זכה במקום ראשון, בתחרות סגורה לצורך קבלת ציונים לדרגת רב-אמן, לאחר שצבר 5.5 נקודות מ-9 אפשריות, וזאת אף על פי שהיה מדורג מלכתחילה במקום האחרון.
2016 - היה שותף לזכייתה של נבחרת ישראל באליפות אירופה לנוער עד גיל 18.
2017 - זכה במדליית כסף באליפות אירופה עד גיל 16, שנערכה ברומניה, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2018 - זכה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 18, שנערכה בריגה שבלטביה, לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
תחרויות בהן השתתף

המכביה ה-19 ב-2013
אליפות אירופה בשחמט 2015
הערות שוליים

↑  שחמט: כסף לישראל באליפות אירופה עד גיל 16, באתר ynet, 15 בספטמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטיוארט קולין

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1858 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באפריל 1929 (בגיל 70) אמיתיוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  Alice Mumford Culin 
 
סטיוארט קולין (באנגלית: Stewart Culin‏; 13 ביולי 1858–8 באפריל 1929), היה אתנוגרף וסופר אמריקאי שתחום התמחותו היה במשחקים ואמנות. ביסס תאוריה שלפיה הדמיון בין משחקים שונים בחברות שונות הוא הוכחה לקשר בין תרבותי עולמי. ידוע בתור האנתרופולוג הראשון שדיווח על משחק המא-ג'ונג.
ביוגרפיה

קולין, בנם של ג'ון קולין ומינה באראט, נולד בפילדלפיה שבארצות הברית וגדל בפנסילבניה. לקולין לא היה חינוך רשמי בנושא האנתרופולוגיה.
ב-1889 פרסם קולין את דיווחו הראשון על המשחקים של פועלים סינים באמריקה; ב-1890 פרסם מאמר שנושאו היה בובות תיאטרון איטלקיות, שנכתב לאחר שקיבל השראה מביקור בתיאטרון בובות בניו יורק.
ב-1891 הוא עבד בתערוכה העולמית של שיקגו (1893), על תערוכת "משחקים בעולם". באותה שנה הוא פרסם גם שני מאמרים שנושאם היה משחקי רחוב של ילדים עירוניים, ומשחקי הימורים סיניים. במהלך היריד הוא נפגש עם ג'ורג המילטון, אנתרופולוג נודע, והשניים התחברו ולקחו על עצמם ליצור תיעוד מצטבר ראשון על המשחקים בעולם.
ב-1892 הפך קולין למנהל מוזיאון פנסילבניה לארכאולוגיה ופלאונטולוגיה.
ב-1893 כתב דיווח על תערוכת המשחקים שהתקיימה ביריד העולמי בשיקגו. ב־8 במרץ באותה שנה התחתן עם הלן באנקר. ב-1894 פרסם מאמר על המשחק האפריקאי מנקלה.
ספרו הראשון של קולין יצא לאור ב-1895, ונושאו היה משחקים קוריאניים. הספר נכתב בהשראת חברו המילטון, שהיה באותו זמן חבר במחלקה האתנית של מוזיאון וושינגטון. קולין החל להתעניין במשחקי קלפים ובשחמט, ובשנה שלאחר הוצאת ספרו פרסם מאמר בנושאים אלה.
קולין והמילטון החלו לעבוד על משחקי חץ וצורותיהם השונות באמריקה ובמזרח, אולם המילטון חלה וקולין  סיים ופרסם את עבודתם לבד, בתור שלושה מאמרים מקושרים: "משחקים של אינדיאנים אמריקאים" ב-1898, "משחקים הוואיים" ב-1899, ו"משחקים פיליפיניים" ב-1900. המילטון מת ב-1900. מהדורה מתוקנת של "משחקים של אינדיאנים אמריקאים" פורסמה ב-1903
ב-1903 התפטר קולין מאוניברסיטת פנסילבניה והתמנה כאוצר האתנוגרפי של המוסד לאמנות ומדעים של מוזיאון ברוקלין בניו יורק. הוא החל לצאת לשורה של מסעות חקר ואיסוף למטרת מחקר של ילדי אמריקה בצפון מערב אמריקה, החוף הדרום מזרחי, ובקליפורניה. מאוחר יותר הוא יצא למטרות מחקר לארצות אסיה ומזרח אירופה.
ממצאיו ורכישותיו במסעות אלה למען המוזיאון קוטלגו באופן קפדני לפי שם היוצר, שימושו של המוצג, מעמדו החברתי של המוכר, נסיבות הרכישה ומקורה.
ב-1907 איחד וריכז קולין את כל עבודתו במשך 14 השנים האחרונות  בספר מרכזי אחד, "המשחקים של האינדיאנים האמריקאים", שבו חילק את המשחקים לשתי קטגוריות, "משחקי מזל" ו"משחקי כישרון".
לאחר פרסום ספרו המקיף הזה החל להראות עניין הולך וגובר באמנות דקורטיבית שכללה לבוש, אופנה וריהוט, וכתב מספר מאמרים בנושא. קולין יצר במוזיאון ברוקלין, בשיתוף עם מגזין האופנה "בגדי נשים" תערוכה של אופנה בת זמנו, ויצר מספר חדרים במוזיאון לחקר טקסטיל ועיצוב. בנוסף הוא יצר גם שורה של תערוכות נודדות בנושא.
ב-1920 פרסם קולין עוד ארבעה מאמרים נוספים בנושא המשחקים האסייתיים, ופרש ממוזיאון ברוקלין.
קולין נפטר בשנת 1929.
ישיבת רבנו יעקב יוסף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1903–הווה (כ־121 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°30′02″N 74°23′54″W﻿ / ﻿40.5005°N 74.3984°W﻿ / 40.5005; -74.3984
 www.ymht.org
  (למפת ניו ג'רזי מוגדלת) טרנטון ניוארק ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיישיבת רבנו יעקב יוסף(למפת ניו ג'רזי רגילה) טרנטון ניוארק ג'רזי סיטי פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיישיבת רבנו יעקב יוסף
 
ישיבת רבנו יעקב יוסף (או מרכז התורה רבי יעקב יוסף. ידועה בראשי התיבות באנגלית RJJ) היא ישיבה חרדית - אמריקאית הקרויה על שם "הרב הכולל" (הרב הראשי) של ניו יורק - הרב יעקב יוסף (חריף). הישיבה הוקמה בניו יורק על ידי הרב שמואל יצחק אנדרון בלואר איסט סייד של מנהטן, בתחילת המאה ה-20. בשנת ה'תשל"ו (1976) עבר בית הספר היסודי שלה לסטטן איילנד שבניו יורק, ואילו הישיבה הגדולה נמצאת כיום באדיסון, ניו ג'רזי. הישיבה כוללת שני קמפוסים ובהם מאות תלמידים, והיא מהישיבות הוותיקות ביותר בארצות הברית בפרט ובעולם כולו בכלל.
היסטוריה

הרב שמואל אנדרון, שהיגר לארצות הברית מדינבורג, סירב לשלוח את ילדיו לבתי הספר המקומיים, כיוון שנלמדו שם תכנים הקשורים בחגי הנצרות. הדבר היה מנוגד לחוקי חינוך חובה והוא זומן לבית משפט. בבית המשפט הוא הצהיר על כוונתו להקים תלמוד תורה שאליו יוכל לשלוח את ילדיו, ובשל כך הקים את ישיבת רבנו יעקב יוסף. בתחילה לא היה המוסד "ישיבה" במובנה הרגיל של המילה, דהיינו מוסד מתקדם ללימוד גמרא, אלא תלמוד תורה לנערים מתחילים. בהמשך נוספו לו ישיבה תיכונית וישיבה גדולה - ה"מתיבתא".
בניית הישיבה החלה בחורף ה'תרע"א (נובמבר 1910), והיא נחנכה סביב שנת ה'תרע"ד (1914) כשבה עשרות אנשי צוות ומאות תלמידים, בבניין מפואר יחסית לתקופה. חנוכת הבית נערכה ברוב עם, בהשתתפות אלפי אנשים ובראשם רבנים, ראשי ישיבות, אדמו"רים זקני הציבור ובעלי בתים חשובים.
לאחר מלחמת העולם השנייה התמנה לראש הישיבה רבי מנחם מנדל קרביץ, מתלמידי רבי אהרן קוטלר בישיבת קלצק. בתפקיד זה שימש עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תשמ"ב. ראש הישיבה בארבעים השנים שלאחר מכן היה הרב יעקב בוסל - חתנו של הרב ברוך סורוצקין, בתחילת שנת ה'תשפ"א הוא נפטר מנגיף הקורונה.
לימדו בישיבה

הרב זיידל אפשטיין
הרב שלום פודולסקי
הרב חיים דב אלטוסקי - לימים מראשי ישיבת תורה אור
רבי יהודה ליב קאגאן (חתן רבי יצחק קוסובסקי), לפני כן אב"ד באנטוורפן. נפטר בי"ח טבת תשל"ג ונקבר בהר הזיתים. חיבר סדרת ספרים על התורה בשם "הליכות יהודה".
בוגרים ידועים

הרב חיים פנחס שיינברג - ראש ישיבת תורה אור
ישראל אומן - חתן פרס נובל
הרב מאיר זלוטוביץ
הרב מרדכי ויליג - ראש ישיבה בישיבה אוניברסיטה
הערות שוליים

↑  הרב יחיאל מיכל שטרן, המשגיח, ירושלים תשנ"ח, עמ' 33, באתר אוצר החכמה.
1 2  יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר זכרונותי, ניו יורק תר"צ, עמ' 119, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  תיאור קצר של חנוכת הישיבה נמצא אצל הרב מאיר בר-אילן, מוולוז'ין עד ירושלים, עמ' 428–430 (חלק ב' עמ' פט במהדורה הישנה). הרב בר-אילן היגר לארצות הברית לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה וביומו הראשון באמריקה הוזמן לחנוכתה.
↑  רבי מנחם מנדל קרביץ, באתר "אישי ישראל".
↑  ראש ישיבת אדיסון הלך לעולמו מנגיף הקורונה
↑  כרטיס קבר, באתר הר הזיתים.
↑  הליכות יהודה – א, ‏ניו יורק תשכ"ה; הליכות יהודה – ב, ‏נוי יורק תשכ"ז; הליכות יהודה – ד, ‏ניו יורק תשל"ב, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270177705171  ISNI: 0000 0001 2218 737X  LCCN: n82006039  VIAF: 131365328   WorldCat (עם VIAF): 131365328
אלפא קוסמטיקה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1933 (חיפה, ארץ ישראל) – הווה
 מיקום המטה:  הרצליה 
 משרד ראשי:  הרצליה, ישראל ישראל
 בעלות:  האחיות תמי, אורנה וגליה ברנד
 ענפי תעשייה:  תעשיית הקוסמטיקה, אופנה 
 מוצרים עיקריים:  קוסמטיקה, אביזרי אופנה
 מנכ"ל:  רונן שמיר
 עובדים:  800 
  
 www.alpa-cosmetics.co.il
 
קבוצת אלפא קוסמטיקה בע"מ המוכרת במותג אלפא קוסמטיקה היא חברה פרטית ישראלית שנוסדה בחיפה בשנת 1933 ע״י מר לסלו ברנד, בנו מר יעקב ברנד ניהל את החברה עד לשנת 1998.
פעילות

החל משנת 1998 מנכ״ל החברה ומנהל העסקים הראשי שלה הוא רונן שמיר שהצטרף לחברה בשנת 1993.
החברה מייצרת, מייבאת ומשווקת מוצרי קוסמטיקה ואביזרי אופנה.
החברה נמצאת בבעלותן של האחיות ממשפחת ברנד, תמי, אורנה וגליה, שהן דור שלישי למייסדי החברה. מנכ"ל החברה מאז 1998 הוא רונן שמיר, הנשוי לאחת מהאחיות.
לאלפא קוסמטיקה רשת הפצה עצמאית ומועסקים בה למעלה מ-800 עובדים. מפעל החברה ומרכז ההפצה שוכנים באזור תעשייה בר-לב, ומשרדי המכירות, השיווק וההדרכה שוכנים בהרצליה פיתוח.
בשנת 2011 חברת "אלפא קוסמטיקה" קיבלה את הזיכיון למותג התכשיטים והאביזרים הספרדי Tous (אנ') ופתחה לו שלוש עשרה חנויות בישראל.
בשנת 2013 הוקמה חברת הבת "אלפא אקססוריז" המחזיקה בזיכיון למותג התיקים והאביזרים הצרפתי LONGCHAMP שלו חנות אחת. בשנת 2015 "אלפא אקססוריז" קיבלה את הזיכיון למותג האופנה הספרדי Desigual (אנ') ופתחה לו שמונה חנויות בישראל. בשנת 2017 "אלפא אקססוריז" קיבלה את הזיכיון למותג האופנה הבריטי Superdry (אנ') ופתחה לו שלוש חנויות בישראל. בשנת 2019 "אלפא אקססוריז" קיבלה את הזיכיון להפעלת חנויות המותג הצרפתי Chanel ופתחה לו שתי חנויות בישראל.
ביולי 2020 הקימה החברה אתר אינטרנט בשם Chozen, העוסק במכירה מקוונת של מוצריה לצרכן הסופי.
הערות שוליים

↑   עדי דברת-מזריץ ושוקי שדה, זה לא שאנל, כך מריחה מלחמה: היבואנית המשפחתית שמקפיצה את מחיר הבשמים, באתר TheMarker‏, 7 בפברואר 2020
↑  אילנית חיות, ‏אלפא קוסמטיקס תשיק בארץ את מותג האופנה Superdry, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2016
הזאב הרע

תיאור של הזאב הרע לצד כיפה אדומה מאת ג'סי וילקוקס סמית
הזאב הרע או הזאב הגדול והרע הוא זאב בדיוני המופיע בכמה סיפורי אזהרה, כולל כמה ממעשיות האחים גרים. גרסאות של דמות זו הופיעו ביצירות רבות, והיא הפכה לארכיטיפ גנרי לאנטגוניסט טורף מאיים.
פרשנויות

"כיפה אדומה", "שלושת החזירונים", "הזאב ושבעת הגדיים", "הילד שצעק זאב" והסיפור הרוסי "פטר והזאב", משקפים את הנושא על הזאב הטורף והיצור ששוחרר ללא פגע מהבטן שלו, אך הנושא הכללי של הרסטורציה הוא ישן מאוד.
לדיאלוג בין הזאב לכיפה אדומה יש אנלוגיות ל"תְרימְסְקְביתַה" (הפואמה של תרים) מתוך האדה הפואטית; הענק תְרים גנב את מיולניר, הפטיש של תור, ודרש בתמורה את פריה ככלה. במקום זאת, האלים מחליטים להלביש את תור בבגדי כלה ולשלוח אותו לארץ הענקים להחזיר את הפטיש. כאשר הענקים מציינים את חוסר הנשיות של עיניו של תור, כמו גם אופן האכילה והשתייה שלו, לוקי מתרץ אותם בכך שפריה לא ישנה, אכלה או שתתה מתוך כמיהה לחתונה.
חוקרי פולקלורים ואנתרופולוגים תרבותיים מהמאה ה-19 כמו אמיל נורי ואדוארד טיילור ראו את "כיפה אדומה" במונחים של מיתוסים סולאריים ומחזורים טבעיים אחרים, כמו אל השמש, וקבעו שהזאב מייצג את הלילה שבולע את השמש, והווריאציות שבהן כיפה אדומה מגיחה מבטן הזאב מייצגות את השחר. בפרשנות זו, יש קשר בין הזאב של הסיפור הזה לבין סקול או פנריר, הזאב במיתולוגיה הנורדית אשר יבלע את השמש בראגנארוק.
האתולוג ד"ר ואלריוס גייסט מאוניברסיטת קלגרי, אלברטה כתב שהאגדה התבססה כנראה על הסיכון האמיתי של תקיפת זאב באותה התקופה. הוא טוען שזאבים היו למעשה טורפים מסוכנים, ומעשיות שימשו אזהרה בעלת תוקף לא להיכנס ליערות שבהם ידוע כי זאבים שוכנים, ולהיזהר מיצורים אלו. גם זאבים וגם השממה יוחסו כאויבי האנושות באזור ובתקופה ההיא.
הופעות פולקלוריות > מעשיות האחים גרים

כיפה אדומה
הזאב ושבעת הגדיים
הופעות פולקלוריות > אגדות אנגליות מאת ג'וזף ג'ייקובס

שלושת החזירונים
הופעות פולקלוריות > יצירה מאת סרגיי פרוקופייב

פטר והזאב
הופעות פולקלוריות > משלי איזופוס

הילד שצעק זאב
עיבודים מודרניים > נו, פוגודי!

בסדרת ההנפשה הסובייטית "נו, פוגודי!", זאב, ווֹלְק (ברוסית: Волк), מתואר כחוליגן הנוטה לוונדליזם, מתעלל בקטינים, עובר על חוקים ומעשן כבד. הרפתקאותיו סובבות סביב כישלונותיו המתמידים בלכידתו של ארנב, זָאיָאץ (ברוסית: Заяц). מצד שני, רבים מניסיונותיו של זאב לתפוס את ארנב מאופיינים לרוב ביכולות מוזרות מצידו (כולל החלקה אמנותית, בלט וריקוד ואלס) המדגימות את הצד המעודן יותר שלו. זאב גם יכול לנגן בגיטרה טוב מאוד ולרכב על אופנוע עוצמתי, מה שהופך את הדמות שלו למתוחכמת יותר מסתם חוליגן.
בפרק הראשון, בעודו מטפס על בניין גבוה כדי לתפוס את ארנב, זאב שורק את השיר הפופולרי של מטפסי ההרים, "Pesnja o druge" (שירו האחרון של ולדימיר ויסוצקי). למרות הכישרונות הללו, רוב התוכניות של זאב נכשלות בסופו של דבר או מופנות נגדו. הדמות דובבה במקור על ידי אנטולי פפאנוב.
עיבודים מודרניים > אגדה ש'מגדה

הסרט "אגדה ש'מגדה" הציג שלושה זאבים רעים. הזאב השמן (בדיבובו של ג'ון פוליטו; בגרסה העברית מיכה אוזין סליאן) הוא האלפא של הזאבים הרעים ומבוסס על הזאב הרע מ"הזאב ושבעת הגדיים". הזאב הקשוח (מדובב על ידי טום קני; בגרסה העברית חנן רוזן) הוא השני בפיקוד ולעיתים מתחרה בזאב השמן, מבוסס על הזאב הרע מ"שלושת החזירונים". השלישי, הזאב המשוגע, המבוסס על הזאב הרע מ"כיפה אדומה", אינו מדבר והוא אינו מפותח כמו האחרים.
עיבודים מודרניים חיוביים

כמה עיבודים אחרונים לזאב הרע מציגים אותו כדמות עם כוונות טובות יחסית והוא נחשב כ"רע" רק בשל אי הבנה או דעה קדומה. אפשר לטעון שנוהג זה התחיל עם ספר הילדים משנת 1989 "!The True Story of the 3 Little Pigs", עם זאת, העיבודים ה"חיוביים" הידועים ביותר הם מסרטים, שם הוא משמש בעיקר לאפקט קומי.
עיבודים מודרניים חיוביים > סרטי כיפה אדומה

סרטי ההנפשה הממוחשבת של חברת ויינשטיין, "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" ו"כיפה אדומה סוגרת חשבון", מציגים את הזאב כעיתונאי-חוקר אשר נשפט על ידי האחרים בגלל היותו זאב. דמותו דובבה על ידי פטריק וובורטון ובדיבוב העברי על ידי אלי גורנשטיין (בסרט הראשון) ויהויכין פרידלנדר (בסרט השני). הזאב עובד במשימות סמויות לצד העוזר והצלם שלו טוויצ'י, הסנאי ההיפראקטיבי. הוא כותב הטור "עובדות וסיפורי מעשיות" עבור העיתון המקומי והסיבה שלו לעקוב אחרי כיפה אדומה היא לא כדי לאכול אותה, אלא כדי לקבל ממנה מידע אודות שודד המתכונים המסתורי שפוגע בעסקיהם של תושבי היער.
עיבודים מודרניים חיוביים > שרק

סדרת סרטי ההנפשה הממוחשבת הפופולרית של "שרק" הפכה תפקידים קונבנציונליים רבים המצויים באגדות, כולל תיאור הזאב הרע מכיפה אדומה כקרוס-דרסר (עדיין לובש את הבגדים של סבתה של כיפה אדומה) ידידותי אשר אחרים נוטים לשפוט בקלות והוא ביחסים טובים עם שלושת החזירים. במקור הדמות דובבה על ידי ארון וורנר ובדיבוב העברי על ידי יהויכין פרידלנדר ("שרק") ויורם יוספסברג ("שרק 2", "שרק השלישי", "חג שמח עם שרק" ו"שרק לנצח")
במשחק הלחימה Shrek SuperSlam, שיצא בשנת 2005, הזאב הרע הוא דמות הניתנת למשחק.
כמו כן, בסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי", האנטגוניסט הראשי של הסרט הוא מוות, המופיע כדמות של זאב ומתגלה כגילום המוות עבור החתול במגפיים. הוא מוזכר בתור "הזאב הגדול והרע" בחומר השיווק הפרסומי, אך לא בסרט עצמו, והוא נבדל לחלוטין מהדמות הקודמת שהוזכרה לעיל.
עיבודים מודרניים חיוביים > רחוב סומסום

הזאב הרע הפך לדמות בובה חוזרת באופן קבוע בסדרה "רחוב סומסום", המופיעה בדרך כלל בפרווה סגולה (אם כי במקור הייתה לו פרווה כחולה ומדובללת, שכן הוא היה גרסה של הארי מונסטר). מלבד הגרסאות הסגולות והכחולות, היו גם גרסאות ירוקות ולבנות של הזאב הרע. הוא מבוצע בדרך כלל על ידי ג'רי נלסון (במיוחד הגרסה הכחולה) ומדי פעם מבוצע על ידי מספר אנשים שונים.
עיבודים מודרניים חיוביים > פייבלס

סדרת הקומיקס "פייבלס" מאת ביל וילינגהאם מציגה גרסה "משוקמת" לזאב רע המשמש כדמות מרכזית, המכונה בדרך כלל "ביגבי" והוא למעשה איש זאב. הוא משמש בתור השריף של פייבלטאון ולעיתים קרובות הוא מצטייר כבלש אופייני בסגנון פילם-נואר הלובש מעיל גשם. במהלך הסדרה מתברר שהוא בנה של רוח הצפון, והודות להורות ייחודית זו, יש ביכולתו לנשוף בעוצמה רבה (הנשיפות הידועות לשמצה של הדמות מהמעשייה שלושת החזירונים). ביגבי וולף משמש כגיבור הראשי ודמות השחקן של העיבוד למשחקי הווידאו משנת 2013 של פייבלס, The Wolf Among Us.
עיבודים מודרניים חיוביים > גולדי והדב

הזאב הרע מופיע בסדרת דיסני ג'וניור לגיל הרך "גולדי והדב" בדיבובו של ג'ים קאמינגס (שדיבב גם גרסה אחרת של דיסני של הדמות) ובדיבוב העברי על ידי צביקה פורמן. הוא עושה צרות שאוהב להפחיד אנשים, לגנוב ולהיות גס רוח. עם זאת, הוא גם מתואר כבעל מצפון ולעיתים אף חביב ונחמד.
עיבודים מודרניים חיוביים > לא רעים בכלל

גיבור הסרט "לא רעים בכלל" הוא מר זאב (בדיבובו של סם רוקוול; בגרסה העברית שב צביקה פורמן לדבב את תפקידו כזאב), אשר האנשים האחרים רואים בו, כמו גם את שאר חבריו, כאויב ואיום לציבור. הוא אף מציין זאת בתחילת הסרט בכך שהוא הזאב הגדול והרע אזי הוא ה"אויב בכל סיפור". עם זאת הסרט מציג אותו ואת חבריו במסע כפרה על מעשיהם הרעים.