ארטילריה
כלי נשק ארטילריים בצבאות העולם

לרשותם של הצבאות הגדולים בעולם בראשית המאה ה-21 עומדים מגוון רחב של כלי ארטילריה. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה עשרות רבות של מדינות ברחבי העולם ייצרו וייצאו שורה ארוכה של דגמים שונים של תותחי הוביצר, משגרי רקטות ומרגמות. תהליכי הייצור של רוב דגמי הארטילריה העכשוויים החלו במהלך שנות המלחמה הקרה, כאשר רובו של התהליך בוצע עד ידי שתי מעצמות העל של התקופה: ארצות הברית וברית המועצות.
התעשייה הצבאית הסובייטית, ומאוחר יותר זו הרוסית, ייצרה עשרות אלפי תותחי הוביצר נגררים ומתנייעים לצד כמויות גדולות גם כן של משגרי רקטות. בשירות עשרות רבות של צבאות, לרבות אלו של מדינות ברית המועצות לשעבר, מדינות הגוש הקומוניסטי לשעבר במזרח אירופה ואף צבאות רבים באסיה ובאפריקה, נמצאים כיום ארטילריה מתוצרת סובייטית בכמויות ניכרות. במהלך שנות ה-50 וה-60 החלו להיכנס לשירות בצבאות אלו תותח ההוביצר הנגרר 122 מ"מ 2A18, תותח ההוביצר המתנייע 122 מ"מ 2S1 ומשגר הרקטות 122 מ"מ BM21. שלושה דגמי ארטילריה אלו מהווים גם בימינו רכיב עיקרי ברבים מכוחות הארטילריה בעולם. בעשורים הבאים, לאורך שנות ה-70 ה-80 וה-90 החל בברית המועצות ייצור של דגמים מתקדמים יותר: תותחי ההוביצר הנגררים 2A36 ו-2A65 בעלי 152 מ"מ קליבר, תותחי ההוביצר המתנייעים 2S3 וה-2S5 בעלי 152 מ"מ קליבר ומשגרי הרקטות BM27 ו-BM30 בעלי 220 ו-300 מ"מ קליבר בהתאמה. הגרסאות המאוחרות הללו יוצרו על ידי ברית המועצות בעיקר לצורך שימושה עצמי, ועל כן הן זמינות כיום בעיקר בקרב מדינות ברית המועצות לשעבר. עם זאת, ובניגוד לדגמים הסובייטים-רוסיים המתקדמים של תותחי ההוביצר, הדגמים המתקדמים של משגרי הרקטות תוצרת ברית המועצות ידעו ייצוא רב יותר, וכיום אפשר למצוא כמויות משמעותיות שלהן גם בסין, הודו, פקיסטן וכן מספר רב של מדינות במזרח התיכון ובאפריקה.
בשונה מברית המועצות אשר כלי הארטילריה שלה זכו לתפוצה רחבה ברחבי העולם, תותחי ההוביצר המתנייעים של סין יוצרו בעיקר לשימושו העצמי של הצבא המקומי. עיקרו של כוח הארטילריה הסיני מבוסס כיום על דגמי ארטילריה חדשים יחסית: תותח ההוביצר המתנייע 155 מ"מ PLZ45 אשר ייצורו החל בשנות ה-90 וה-PLZ05 בעל הקליבר הזהה אשר ייצורו החל בעשור הראשון של שנות ה-2000. בעשור זה החל גם ייצור תותח ההוביצר המתנייע 122 מ"מ PLZ07 בעל הקליבר הצר יותר, אשר משמש כיום בכמויות גדולות לצד הדגמים האחרים. בניגוד לתותחים המתנייעים אשר לא ידעו ייצוא של ממש, דגם ספציפי של משגר רקטות אשר ייצורו החל בשנות ה-60, משגר 227 מ"מ סוג 63, מהווה בימינו חלק משמעותי מהכוחות הרקטיים הקלים של מדינות רבות ברחבי אסיה והמזרח התיכון.
מן הצד השני, בצבאות המערב, נפוצים כיום שלושה דגמי תותחי הוביצר מתנייעים אשר ייצורם החל בארצות הברית במהלך שנות ה-60: ה-155 מ"מ M109, ה-203 מ"מ M-110 וה-175 מ"מ M-107. ובעוד תהליך הפיתוח של שני התותחים האחרונים, בעלי הקליבר הגבוה, הופסק במשך השנים, לאורך כל העשורים האחרונים זכה ה-M109 למספר רב של גרסאות ושיפורים, והוא נפוץ כיום בצבאות רבים ברחבי העולם. לצד ה-M109, החלו האמריקאים לייצר במהלך שנות ה-2000 גם את תותח ההוביצר הנגרר M777 בעל הקליבר הזהה ל-M109 (כאמור, 155 מ"מ), אך דגם זה לא יוצא אל מחוץ לארצות הברית ונפוץ כיום בשורות הכוחות המזוינים של ארצות הברית בלבד. בדומה לתותחי ההוביצר המתנייעים האמריקאים, ארצות הברית החלה לייצר בשנות ה-80 גם את משגר הרקטות 227 מ"מ M270, אשר מהווה חלק משמעותי בכוחותיהם הרקטיים של מדינות מערביות רבות ברחבי העולם.
במדינות מערב אירופה ומרכזה מבוצע כיום שימוש רב בכלי ארטילריה מתוצרת ארצות הברית, אך לצד זאת מספר מדינות באזורים אלו ייצרו מערכות נשק ארטילריות אשר זכו לייצוא לא מבוטל. מערכות נשק כאלו היו שני תותחי הוביצר נגררים בעלי 105 מ"מ קליבר: ה-M56 האיטלקי תוצרת שנות ה-50 אשר נפוץ כיום בדרום אמריקה ובדרום אסיה, וכן ה-L118 הבריטי תוצרת שנות ה-70 אשר נוכחות ניכרת שלו נמצאת בצבאותיהם של מדינות שונות באירופה ובארצות חבר העמים הבריטי. תותח הוביצר נגרר ראוי לציון נוסף אשר תהליך ייצורו החל בשנות ה-70 היה ה-155 מ"מ FH70. תותח זה היה פרי מיזם ייצור משותף של התעשיות הביטחוניות של בריטניה גרמניה ואיטליה, וכיום אפשר למצוא את התותח בכוחות הארטילריה של מדינות אחדות באירופה ובאסיה. בדומה לתותחי הוביצר נגררים, מדינות שונות באירופה ייצרו גם כמה תותחי הוביצר מתנייעים ראויים לציון, וכך למשל בבריטניה יוצר החל משנות ה-60 ה-105 מ"מ FV433. בעשורים הבאים ייצרו מספר מדינות באירופה תותחי הוביצר מתנייעים מתקדמים בעלי קליבר של 155 מ"מ בהתאם לתקן המקובל. במסגרת זאת הצרפתים החלו בשנות ה-70 לייצר את ה-AuF1, ובשנות ה-90 הבריטים החלו את ייצור ה-AS90 והגרמנים את ייצור ה-PzH2000. אך בעוד תותחי ההוביצר הנגררים האירופאים יוצאו למדינות שונות ברחבי העולם, רובם ככולם של תותחי ההוביצר המתנייעים הבולטים יוצרו לשימוש עצמי ומהווים כיום את עיקר הכוחות הארטילריים המקומיים.
בשונה מייצור תותחים ומשגרים, ייצור מרגמות הוא פעולה קלה וזולה יותר ולכן כמות גדולה יותר של מדינות עושה זאת. עם זאת, מספר דגמים בלטו בתפוצתם הרחבה, לאחר שזכו לעיתים לייצור בהיקף של אלפי ואף עשרות אלפי יחידות. כך במדינות ברית המועצות לשעבר נפוצה כיום המרגמה הסובייטית הקלה 82 מ"מ 2B9 אשר ייצורה החל בשנות ה-60. במדינות אלו נוכחות ניכרת עומדת גם לשלוש מרגמות סובייטיות חדשות שנכנסו לשירות במהלך שנות ה-80: ה-2B14 בעלת הקליבר הזהה לזה של ה-2B9, וה-2B11 וה-2S12 בעלות קליבר רחב יותר של 120 מ"מ. כמו מרגמות אשר נפוצו בצבאות מדינות ברית המועצות לשעבר, דגמים אשר נפוצו בעשורים האחרונים בצבאות מערביים היו המרגמה 60 מ"מ M224 תוצרת ארצות הברית, המרגמה 120 מ"מ RT61 תוצרת צרפת וכן שתי מרגמות תוצרת בריטניה בעלות 81 מ"מ קליבר: ה-M252 וה-L16.
תותח הוביצר מתנייע מסוג 2S1 תוצרת ברית המועצות
תותח הוביצר מתנייע מסוג PLZ45 תוצרת סין
תותח הוביצר מתנייע מסוג M109 תוצרת ארצות הברית
תותח הוביצר מתנייע מסוג AuF1 תוצרת צרפת
תותח הוביצר מתנייע מסוג PzH2000 תוצרת גרמניה
תותח הוביצר נגרר מסוג 2A18 תוצרת ברית המועצות
תותח הוביצר נגרר מסוג M777 תוצרת ארצות הברית
תותח הוביצר נגרר מסוג M56 תוצרת איטליה
תותח הוביצר נגרר מסוג L118 תוצרת בריטניה
תותח הוביצר נגרר מסוג FH70 תוצרת בריטניה, גרמניה ואיטליה
משגרי רקטות מסוג BM21 תוצרת ברית המועצות
משגרי רקטות מסוג 63 תוצרת סין
משגרי רקטות מסוג M270 תוצרת ארצות הברית
מרגמה מסוג 2B11 תוצרת ברית המועצות
מרגמה מסוג M252 תוצרת בריטניה