stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים נפתלי ויסבלום
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500679305171  GND: 1067888462  ISNI: 0000 0000 4943 9461  LCCN: nr94030729  VIAF: 54032635   WorldCat (עם VIAF): 54032635
מירקולין

הדמיה של מולקולת מירקולין
מירקולין (באנגלית: Miraculin), הוא גליקופרוטאין המופק מפרי צמח ה-Synsepalum dulcificum (פרי הפלא) ממשפחת הספוטיים הנמנית בסדרת האברשאים. המירקולין משמש כתחליף סוכר, אף על פי שטעמו של המירקולין אינו מתוק בעצמו. כשבלוטות הטעם נחשפות למירקולין מאכלים חמוצים יחוו כמתוקים. השפעה זו נמשכת כ-15 עד 30 דקות, עד שהחומר נשטף על ידי הפרשת הרוק בחלל הפה. טעמים מרים לא יושפעו מהחומר.
הפרי שימש את האוכלוסייה המקומית במערב אפריקה לשיפור טעמם של מאכלים חמוצים. הראשון שהצליח לבודד את החומר הפעיל מהפרי היה פרופסור קנזו קוריהארה (Kenzo Kurihara 栗原 堅三). הוא העניק לחומר את שמו הנגזר מן המילה האנגלית Miracle, שמשמעותה "פלא", כשפרסם את תגליותיו בכתב העת Science בשנת 1968.
מנגנון הפעולה המפורט של המירקולין עדיין אינו ברור, אך חוקרים משערים שהחומר נקשר אל קולטני הטעם המתוק על הלשון ומשנה המבנה המרחבי שלהם. כתוצאה משינוי זה קולטני הטעם המתוק מופעלים על ידי חומרים חומציים - חומרים אשר נחווים כחמוצים על פי רוב. ייתכן שמירקולין גם מדכא את הקולטנים של הטעם החמוץ.
משך ההשפעה ועוצמת המתיקות שיעורר המירקולין תלויה בגורמים שונים כגון ריכוז המירקולין, משך המגע שלו עם הלשון ומידת החומציות. נמצא שהמתיקות המקסימלית שמעורר מירקולין היא שוות ערך למתיקות של תמיסת סוכרוז בריכוז 17%.
מירקולין, כמו גליקופרוטאינים אחרים, רגיש לחום. אם יחומם מעבר ל-100°C תאבד תכונתו כמשנה טעמים. בטמפרטורת החדר, פעולת המירקולין תושבת בתנאי pH נמוכים מ-3 או גבוהים מ-12.
מבנה

מירקולין רוצף לראשונה ב-1989 ונמצא כי הוא גליקופרוטאין המורכב מ-191 חומצות אמינו ומספר שרשראות של פחמימות.
מירקולין הוא טטרמר (98.4 kDa), המורכב מ-4 מונומרים המקבוצים בדימר. בכל דימר 2 מונומרים מחוברים באמצעות קשר דיסולפידי.
| --- | --- |
SIGNAL (29): MKELTMLSLS FFFVSALLAA AANPLLSAA
1-50: DSAPNPVLDI DGEKLRTGTN YYIVPVLRDH GGGLTVSATT PNGTFVCPPR
51-100: VVQTRKEVDH DRPLAFFPEN PKEDVVRVST DLNINFSAFM PNPGPETISS
101-150: WCRWTSSTVW RLDKYDESTG QYFVTIGGVK FKIEEFCGSG FYKLVFCPTV
151-191: CGSCKVKCGD VGIYIDQKGR GRRLALSDKP FAFEFNKTVY F
רצף חומצות האמינו של יחידת גליקופרוטאין של מירקולין מבסיס הנתונים הביולוגי Swiss-Prot של רצפי חלבונים.
המשקל המולקולרי של הגליקופרוטאין הוא 24.6 kDa מהם 3.4 kDa ‏(13.9% מהמשקל) סוכר המורכב מגלוקוזאמין (31%), מנוז (30%), פוקוז (22%), קסילוז (10%) וגלקטוז (7%).
צורתו הדימרית של המירקולין נקבעה על פי שיטת עקיפה של קרני רנטגן ברזולוציה של 2.90 Å.
הערות שוליים

↑  טעמים מתחפשים מתוך אתר מדע בצלחת
↑  Park, Madison (25 במרץ 2009). "Miracle fruit turns sour things sweet". CNN. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Super Lettuce Turns Sour Sweet". Wired (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-12-10.
↑  ראו קישור: טעמים מתחפשים
↑  Theerasilp S, Hitotsuya H, Nakajo S, Nakaya K, Nakamura Y, Kurihara Y (באפריל 1989). "Complete amino acid sequence and structure characterization of the taste-modifying protein, miraculin". J. Biol. Chem. 264 (12): 6655–9. PMID 2708331. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Kurihara Y (1992). "Characteristics of antisweet substances, sweet proteins, and sweetness-inducing proteins". Crit Rev Food Sci Nutr. 32 (3): 231–52. doi:10.1080/10408399209527598. PMID 1418601.
↑  UniProtKB/Swiss-Prot database entry P13087
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גביע אלגארבה

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1994
 ארגון מפעיל:  פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, פיפ"א
 מספר מתמודדים:  12
 זוכה:  שוודיה שוודיה (זכייה חמישית)
 הכי הרבה זכיות:  ארצות הברית ארצות הברית (10)
 אתר רשמי
 
גביע אלגארבה הוא אחד הטורנירים הנחשבים והוותיקים בתחום כדורגל הנשים העולמי. הטורניר מתקיים מדי שנה מאז שנת 1994, באזור אלגארבה בפורטוגל ומאורגן על ידי פדרציית הכדורגל הפורטוגלית (אנ') עם שיתוף פעולה של פיפ"א. בטורניר משתתפות נבחרות נשים מכל העולם, אבל עד עתה רק שבע נבחרות זכו בו - ארצות הברית, גרמניה, נורווגיה, סין, ספרד, קנדה ושוודיה. ההשתתפות בטורניר היא על פי הזמנה של מארגנת הטורניר, כאשר כיום מוזמנות 12 הנבחרות המדורגות במקומות הגבוהים בדירוג העולמי של פיפ"א לנשים.
הגביע מכונה לעיתים "המונדיאליטו המודרני", ומאז שנת 2008 מתקיים במקביל לגביע קפריסין.
פורמט הגביע

הנבחרות מחולקות לשלושה בתים, כאשר הבית השלישי נוסף ב-2002 ואליו נכנסות הנבחרות המדורגות נמוך יותר. לאחר שכל משחקי שלב הבתים מסתיימים, מתקיימים משחקים נוספים שעל פיהם נקבע הדירוג לפי השיטה הבאה:
מקום 11 - המנצחת במשחק בין שתי הנבחרות התחתונות בבית ג'
מקום 9 - המנצחת במשחק בין המקום השני בבית ג' והמדורגת נמוך יותר מבין המקומות האחרונים בבית א' וב'
מקום 7 - המנצחת במשחק בין המקום הראשון בבית ג' והמדורגת גבוה יותר מבין המקומות האחרונים בבית א' וב'
מקום 5 - המנצחת במשחק בין המקום השלישי בבית א' והמקום השלישי בבית ב'
מקום 3 - המנצחת במשחק בין המקום השני בבית א' והמקום השני בבית ב'
מקום 1 - המנצחת במשחק בין המקום הראשון בבית א' והמקום הראשון בבית ב'
פרסי הגביע

| שנה | השחקנית המצטיינת | מלכת השערים (מספר שערים) | הנבחרת ההוגנת |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | נורווגיה אן קריסטין אהרונס | נורווגיה אן קריסטין אהרונס (5) | - |
| 1995 | דנמרק הלה יינסן | דנמרק הלה יינסן (6) |  שוודיה |
| 1996 | נורווגיה האגה רייסה | נורווגיה מריאן פטרסן (5)   שוודיה מאלין אנדרסון (5) |  נורווגיה |
| 1997 | נורווגיה מריאן פטרסן | נורווגיה מריאן פטרסן (4) |  שוודיה |
| 1998 | נורווגיה מריאן פטרסן | הולנד מירנדה נום (4) |  ארצות הברית |
| 1999 | ארצות הברית טיפני מילברט | ארצות הברית טיפני מילברט (4)   הרפובליקה העממית של סין ז'ין יאן (4) |  נורווגיה |
| 2000 | נורווגיה דאגני מלגרן | נורווגיה דאגני מלגרן (4) |  פינלנד |
| 2001 | שוודיה האנה יונגברי | שוודיה האנה יונגברי (6) |  דנמרק |
| 2002 | הרפובליקה העממית של סין ביי ז'י | ארצות הברית שאנון מקמילן (7) |  גרמניה |
| 2003 | הרפובליקה העממית של סין ליו יינג | שוודיה האנה יונגברי (4) |  שוודיה |
| 2004 | ארצות הברית שאנון בוקס | ארצות הברית אבי וומבאך (4) |  יוון |
| 2005 | גרמניה בירגיט פרינץ | ארצות הברית כריסטי וולש (5) |  סין |
| 2006 | ארצות הברית שאנון בוקס | דנמרק קתרין פאסקה סורנסן (3)   הרפובליקה העממית של סין האן דואן (3)   שוודיה ויקטוריה סוונסון (3) |  פינלנד |
| 2007 | ארצות הברית קרלי לויד | ארצות הברית קרלי לויד (4) |  פינלנד |
| 2008 | דנמרק קתרין פאסקה סורנסן | איסלנד מרגרט לארה וידרסדוטיר (6) |  דנמרק |
| 2009 | ארצות הברית הופ סולו | גרמניה קרסטין גרפרקס (3)   ויילס ג'יין לדלאו (3)   שוודיה לוטה שלין (3) |  גרמניה |
| 2010 | גרמניה אינקה גרינגס | גרמניה אינקה גרינגס (7) |  איסלנד |
| 2011 | יפן הומארה סאווה | איסלנד מרגרט לארה וידרסדוטיר (4) |  צ'ילה |
| 2012 | יפן איה מיאמה | גרמניה סליה אוקויינו דה מבאבי (6) |  שוודיה |
| 2013 | ארצות הברית מייגן ראפינו | ארצות הברית אלכס מורגן (3)   שוודיה קוסוברה אסלאני (3) |  יפן |
| 2014 | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן (4) |  יפן |
| 2015 | צרפת אז'ני לה סומר | שוודיה סופיה ג'קובסון (4) |  פורטוגל |
| 2016 | קנדה קדיישה בוקאנן | בלגיה ג'ניס קיימן (4) |  דנמרק |
| 2017 | ספרד אירנה פארדס | דנמרק פרניל הארדר (4)   יפן קומי יוקוהמה (4) |  יפן |
| 2018 | פורטוגל קלאודיה נטו | קנדה כריסטין סינקלייר (3)   הולנד ליקה מרטנס (3)   שוודיה פרידולינה רולפה (3) |  יפן |
| 2019 |  | ספרד ג'ניפר הרמוסו (3)   שוודיה מימי לארסון (3) |  |
| 2020 |  | דנמרק פרניל הארדר (2)   דנמרק ננה קריסטיאנסן (2)   נורווגיה שיין ינסן (2)   איטליה כריסטיאנה ג'ירלי (2) |  |
2021: לא התקיים עקב מגפת הקורונה
| 2022 | איטליה ברברה בונסאה | נורווגיה סלין ביזט אילדוסוי (2)   איטליה ולנטינה ג'יאצינטי (2) |  |
הערות שוליים

↑  Algarve Cup - 2016, באתר התאחדות הכדורגל של אלגארבה‏, 17 בפברואר 2016
↑  משחק הגמר לא התקיים עקב מגפת הקורונה, איטליה פרשה ולכן הגביע הוענק לגרמניה.
| כדורגל נשים בין-לאומי |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
       פיפ"א | גביע העולם לנשים | אלגארבה | גביע קפריסין | הדירוג העולמי לנשים | כדורגלנית השנה                   (עד גיל 20 • עד גיל 17)        אוקיאניה: OFC – אליפות אוקיאניה      אירופה: UEFA – אליפות אירופה (עד גיל 19 • עד גיל 17)      אסיה: AFC – אליפות אסיה      אפריקה: CAF – אליפות אפריקה      דרום אמריקה: CONMEBOL – קופה אמריקה      צפון ומרכז אמריקה: CONCACAF – גביע הזהב
תנאי לדו

באסטרופיזיקה, תנאי לדו (באנגלית: Ledoux Criterion) הוא תנאי ליציבות של גרם שמים כמו כוכב או ענק גזים כנגד קונווקציה. קרוי על שמו של הפיזיקאי הבלגי פול לדו (Paul Ledoux). תנאי לדו הוא הרחבה של תנאי שוורצשילד, בו מתחשבים גם בהרכב כימי הלא אחיד של הגרם. תנאי זה שימושי מאוד לתיאור מבנה פנימי של ענקי הגזים, בהם ההרכב משתנה בהתאם למרחק ממרכז כוכב הלכת. פותח על ידי פול לדו, מרטין שוורצשילד (Martin Schwarzschild) (בנו של קרל שוורצשילד) ואדווארד שפיגל (Edward Spiegel) בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מתמטית לתנאי זה מספר ניסוחים דומים. אחד המקובלים הוא: שכבה יציבה לקונווקציה אם מתקיים:
כאשר:
אינדקס e קטן מסמן elemet (אלמנט של חומר) ו-s מסמן surrounding (סביבת האלמנט). כאשר T היא טמפרטורה, P לחץ,  \rho  צפיפות החומר,  \mu  משקל מולקולרי ממוצע.
החום מועבר לרוב דרך הקרנה ולכן קירוב שימושי מאוד הוא  \nabla \simeq \nabla _{rad}. האלמנט מוזז באופן אדיאבטי ולכן  \nabla _{e}=\nabla _{ad}. כך הקריטריון הופך להיות:
כאשר:
כאשר L זו הארה (Luminosity),  \kappa  זו אטימות, c מהירות האור, G קבוע ניוטון, m מסה ו p_{R}={\frac {1}{3}}aT^{4}. ההארה עצמה נתונה לפי:
כמו שניתן לראות, במקרה של הרכב קבוע  \nabla _{\mu }=0 והתנאי מתנוון לתנאי שוורצשילד.
הסבר אינטואיטיבי

| --- | --- |
 :  ראו גם – תנאי שוורצשילד
קריטריון לדו קובע אם הפרעה קטנה בכוכב או כוכב לכת תגרום לקונווקציה, כלומר מגדיר למעשה את היציבות. הקריטריון דומה במידה רבה לתנאי שוורצשילד. ההבדל המרכזי הוא שהרכב כימי של האלמנט משפיע על הצפיפות היחסית שלו ולכן יכול לשנות את היחס בין צפיפות הסביבה לצפיפות בועה. באופן זהה למקרה הפרטי, התנהגות הבועה נקבעת על ידי ציפה. כלומר שקיעה או עליה של הבועה היא פונקציה של יחס בין צפיפות הסביבה לצפיפות הבועה:
אם הבועה צפופה יותר מהסביבה, הבועה תשקע חזרה.
אם הסביבה צפופה יותר מהבועה, הבועה תצוף.
הערות שוליים

↑  On the Spectrum of Turbulent Convection., Astrophysical Journal, vol. 133, p.184
↑  The Ledoux Criterion for Convection in a Star, מרינה פון שטייקריך, State University of New York
↑  Convection and Mixing in Giant Planet Evolution, אלונה וזן
המפתחות לבית הלבן

המפתחות לבית הלבן (באנגלית: Keys to the White House) היא מערכת חיזוי לקביעת תוצאת הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
המערכת שנבנתה על פורמט של מערכת ששימשה במקור למחקר רעידות אדמה. המערכת פותחה בשנת 1981. ידי ההיסטוריון האמריקאי אלן ליכטמן (אנ') והסייסמולוג הרוסי ולדימיר קייליס-בורוק. אלן ליכטמן השתמש במערכת זו כדי לחזות נכון את תוצאות כל הבחירות לנשיאות ארצות הברית בין השנים 1984 ל-2020, למעט 2000.
מנגנון המערכת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המערכת מתבססת על תאוריה שטוענת כי תוצאות הבחירות לנשיאות נשנעות בעיקר על ביצועי מפלגת השלטון בבית הלבן (אם במהלך כהונתו של נשיא דמוקרטי למשל הייתה פריחה כלכלית, השתפר המעמד הדיפלומטי של ארצות הברית בעולם והצבא האמריקאי התחזק האמריקאים יבחרו את הנשיא או את מועמד אחר מטעם המפלגה הדמוקרטית, דבר דומה עובד הופך - אם במהלך כהונה של נשיא רפובליקני הייתה תסיסה חברתית, מעמד של ארצות הברית בעולם התערער הבוחרים לא יבחרו בנשיא או במפלגתו בשנית).
על פי התאוריה, אם האומה מסתדרת היטב בתקופת המפלגה המכהנת, מפלגה זו זוכה בארבע שנים נוספות בתפקיד ואם לא, המפלגה המתחרה תגבור עליה, לטענתם של מפתחי המערכת שום הצהרה, שום עימות נשיאות או אמירה לא תשנה את בחירתו הבוחר וכמעט שלא תניב תוצאות בשטח במהלך יום הבחירות.
מנגנון המערכת > 13 שאלות המערכת

אלו 13 השאלות שממנה שואבת המערכת את התחזית שלה:
רווחי אמצע הקדנציה: לאחר בחירות אמצע הקדנציה, המפלגה המכהנת מחזיקה יותר מושבים בבית הנבחרים מאשר לאחר בחירות האמצע הקודמות.
אין תחרות בפריימריז: אין תחרות פנימית רצינית למועמד המפלגה המכהנת.
מועמד המבקש בחירה מחודשת: המועמד המכהן למפלגה הוא הנשיא המכהן.
אין מפלגה שלישית: אין מפלגה שלישית משמעותית או קמפיין עצמאי בולט.
כלכלה חזקה לטווח הקצר: המשק אינו במיתון במהלך מערכת הבחירות.
כלכלה חזקה לטווח ארוך: יש צמיחה כלכלית ממוצעת ואף טובה בשתי הקדנציות הקודמות.
שינוי מדיניות משמעותי: הממשל המכהן משפיע על שינויים גדולים במדיניות הלאומית.
אין תסיסה חברתית: אין תסיסה חברתית מתמשכת במהלך הקדנציה.
אין שערורייה: הממשל המכהן לא היה מוערב בשערורייה גדולה.
אין כישלון צבאי או בענייני חוץ: הממשל המכהן אינו סובל מכישלון גדול בענייני חוץ או צבא.
הצלחה צבאית משמעותית או הצלחה משמעותית בענייני חוץ: הממשל הנוכחי נוחל הצלחה צבאית
מועמד המפלגה המכהנת כריזמטי: המועמד הוא כריזמטי או גיבור לאומי.
מתמודד לא כריזמטי: המועמד מהמפלגה המתחרה אינו כריזמטי או גיבור לאומי.
13 השאלות שונות במעט מכ-12 השאלות שנבנו במקור ב-1981.
רקע

ב-1981 פגש ליכטמן את קייליס-בורוק, קייליס-בורוק ביקש מליכטמן עזרה ביישום טכניקות לחיזוי תוצאות הבחירות, עם חלוף הזמן החליטו לפתח את המוצר ולהרחיב את יכולתיו.
ליכטמן ניבא בהצלחה את המנצח בכל בחירות אמריקאיות לנשיאות מאז 1984, למעט הבחירות בשנת 2000 (הוא חזה את ניצחונו של רונלד רייגן בבחירות שנערכו ב-1984, את ניצחונו של בוש האב ב-1988, את ניצחונו של ביל קלינטון ב-1992 ואת הניצחון השני שלו ב-1996, אך ב-2000 חזה שסגנו של קלינטון, אל גור ינצח את בוש הבן אך טעה (למעשה אל גור אכן זכה ב"פופלר ווט" אך השיטה הקובעת בבחירות בארצות הברית היא חבר האלקטורים ושם אל גור הפסיד), ב-2004 חזה שבוש הבן ינצח בשנית והפעם את ג'ון קרי, ב-2008 וב-2012 חזה שברק אובמה ינצח את ג'ון מקיין ומיט רומני בהתאמה, ב-2016 חזה שדונלד טראמפ ינצח את הילרי קלינטון וב-2020 חזה שטראמפ יפסיד לג'ו ביידן).
ההחמצה בחירות 2024

ב-2024 חזה כי ג'ו ביידן יזכה בבחירות, ולאחר שפרש, חזה ליכטמן כי האריס תזכה. אולם בליל הבחירות צפה בתוצאות אמת המגיעות מהמחוזות השונים, לצד בנו הבין כי טעה. זמן קצר לאחר מכן הצהיר כי ייבחן מחדש את המפתחות שיצר.
הערות שוליים

↑  "What Earthquakes Can Teach Us About Elections". VPR News. 9 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Keilis-Borok, V. I.; Lichtman, A. J. (1981). "Pattern Recognition Applied to Presidential Elections in the United States, 1860–1980: The Role of Integral Social, Economic, and Political Traits". Proceedings of the National Academy of Sciences. 78: 7230–34. Bibcode:1981PNAS...78.7230L. doi:10.1073/pnas.78.11.7230. PMC 349231. PMID 16593125.
↑  "Who Will Win in 2020? | Voice of America - English". www.voanews.com (באנגלית). נבדק ב-2020-09-18.
↑  מאיה רכלין, החזאי שקולע בול בבחירות לנשיאות ארצות הברית, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 באוגוסט 2020
↑  Lichtman, Allan J. (באוקטובר 2000). "Election 2000: The Keys Point to Gore". Social Education. נבדק ב-14 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סוכנויות הידיעות, האיש שחזה את ניצחון טראמפ: כהונתו לא תאריך ימים, באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2016
↑  דוד ברון, טראמפ או האריס? ההיסטוריון, שחזה במדויק את המנצחים מאז 1984, יודע את התשובה, באתר ישראל היום, 7 בספטמבר 2024
↑  CNN (2024-11-08), See the moment Lichtman realized his election prediction was wrong, נבדק ב-2024-11-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2016014852  VIAF: 8146095285300372205   WorldCat (עם VIAF): 8146095285300372205
בני ארד

| --- | --- |

בני ארד
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 344  מפקד גדוד 402  מפקד אגד ארטילרי 212  ראש מחלקת תורת לחימה  ראש מטה פיקוד הצפון  סגן מפקד המכללה לביטחון לאומי
 
ארד, 1977
בנימין (בני) ארד (איצקוביץ') (3 באוקטובר 1934 - 13 באוגוסט 2007) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כמנכ"ל הראשון של הרשות למלחמה בסמים.
ביוגרפיה

ארד נולד ברומניה. התגייס לצה"ל בתחילת שנות החמישים ושירת בחיל התותחנים. שימש קצין בגדוד 402 וסגן מפקד גדוד 334. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 344, גדוד מילואים של מכמ"ת 120 מ"מ. תחת פיקודו סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבות קרייתי והראל בקרבות באזור ירושלים ובכיבוש יהודה ושומרון. לאחר המלחמה פיקד על גדוד 402 ושימש מפקד הסיוע החטיבתי של חטיבה 401, בתפקיד זה שימש במהלך מבצע אבוקה בו השמידו כוחות הארטילריה והשריון את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בסואץ. במלחמת יום הכיפורים פיקד על אגד ארטילרי 212, אגד שהשתייך לאוגדה 36 וכלל גדודים סדירים וגדודי מילואים. האגד סיפק סיוע ארטילרי לאוגדה 36 ולכוחות נוספים במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן.
בתפקידיו הבאים בשירות הקבע שימש ראש מחלקת תורת לחימה, ראש מטה פיקוד הצפון (במבצע ליטני) וסגן מפקד המכללה לביטחון לאומי.
לאחר שחרורו עבד בארגון ג'וינט ישראל. עם הקמת הרשות למלחמה בסמים ב-1988 מונה למנהלה ועמד בראשה עד 1996.
מיגל לופס דה לגאספי

מיגל לופס דה לגאספי (בספרדית: Miguel López de Legazpi; ‏1503‏ – 20 באוגוסט 1572) הידוע גם כ"אל אדלאנטאדו" (El Adelantado) ו"אל וייחו" (El Viejo, "זקן השבט") היה בירוקרט, קונקיסטאדור, ימאי ומושל ספרדי ממוצא בסקי, אשר הקים את המושבה הספרדית הראשונה בהודו המזרחית כאשר חצה את האוקיינוס השקט ממלכות המשנה של ספרד החדשה (מקסיקו של ימינו) והגיע לאי סבו שבפיליפינים ב-1565. דה לגאספי היה המושל הראשון של איי הודו המזרחית הספרדיים, שכללו את הפיליפינים ואיים נוספים כגון איי מריאנה וגואם. לאחר שהגיע להסכמים עם מגוון רחב של ממלכות מקומיות ועמים ילידים באיים הסמוכים הפך דה לגאספי את מנילה לבירת איי הודו המזרחית הספרדיים ב-1571, שהפכה תוך זמן קצר למרכז הסחר החשוב ביותר של האימפריה הספרדית במזרח.
על שמו נקראת בירת פרובינציית אלבאי (Albay) שבפיליפינים.
תחילת דרכו והגעה למקסיקו

דה לגאספי נולד בספרד בשנת 1503, בעיירה סומאראגה (Zumarraga) שבחבל הבסקים, סמוך לגבול עם צרפת. הוא למד עריכת דין וירש את תפקידו של אביו כנוטריון העיירה וכלבלר המלכותי של המחוז לאחר מותו של האחרון ב-1527. ב-1526 הקים הרנן קורטס את ההתיישבות הספרדית הראשונה בספרד החדשה ודה לגאספי עבר לשם בשנת 1528 כדי להתחיל בחיים חדשים, זאת בשל מותם של הוריו וחוסר שביעות רצונו מאחיו הבכור, אשר ירש את ההון המשפחתי. בטלקסקלה עבד דה לגאספי עם חואן גארסס (Juan Garcés) ועם אחותו, איזבל גארסס (Isabel Garcés). דה לגאספי נשא את איזבל לאישה והיא ילדה לו תשעה ילדים. איזבל מתה באמצע העשור של 1550.
בין השנים 1528 ל-1559 עבד דה לגאספי במנגנון האדמיניסטרציה הקולוניאלי במקסיקו, תחילה כפקיד, לאחר מכן בעמדה בכירה במטבעה "קאסה דה לה מונדה" (Casa de la Moneda; "בית המטבע") ומאוחר יותר שימש כראש עיר, הפך לבעל אדמות וצבר הון רב ונכסים.
רקע למשלחת

פליפה השני מלך ספרד ירש את אביו קרלוס הראשון בינואר 1556. מותה של מרי אשתו הראשונה ב-1558 ושלום קאטו-קמברזי ב-1559 שחררו אותו זמנית מעיסוק בנעשה באירופה. מחירי התבלינים עלו בצורה חדה באותן שנים, ולאחר פחות מחצי שנה מהחתימה על ההסכם, שלח המלך מכתב אל המשנה למלך בספרד החדשה, לואיס דה ולאסקו (Luis de Velasco), ובו הורה על הוצאת משלחת ל"חקר האיים המערביים לכיוון מאלוקו" - משמעות המכתב הייתה, שהוצאת המשלחת הייתה פקודה ישירה של המלך ולא בקשת אישור על ידי המשנה, כפי שאירע במשלחות קודמות.
פליפה כתב לדה ולאסקו על גיוסו למשלחת של אנדרס דה אורדאנטה, שהפליג במשלחת לואאיסה וכעת היה אח במסדר האוגוסטינים ונחשב כבעל ידע רב על אזור האוקיינוס השקט וזכה להערכתם של פליפה ודה ולאסקו. היה זה דה אורדאנטה שהמליץ על ידידו דה לגאספי כמפקד המשלחת, זאת על אף שלאחרון לא היה כל ניסיון צבאי או ימי. דה לגאספי מכר את כל רכושו, מלבד ביתו, כדי לסייע במימון, מתוך הנחה שיפוצה לאחר הצלחת המשלחת. דה ולאסקו ענה במכתב למלך ב-1560 על הכנתן של ספינות, אך העלה שאלות לגבי הקרבה לתחום ההשפעה הפורטוגזית באזור, עליו הוסכם בחוזה סרגוסה ב-1529. היו חילוקי דעות גם לגבי יעדה של המשלחת: דובר בתחילה על הפלגה ממקסיקו לכיוון צפון-מערב, לאורך החוף שגילה חואן רודריגס קבריו ב-1542 ואז פנייה מערבה מאזור קו הרוחב 40 צפון והגעה אל אזור יפן או על הפלגה בנתיב דרומי והקמת מושבה בגינאה החדשה. כל האפשריות שהועלו היו תלויות במידה רבה בחסדי משטר הרוחות, שעדיין לא היה מידע רב אודותיו, וגם על נתיב החזרה לא הושגה הסכמה, אם כי ייתכן שדה אורדאנטה כבר העלה את הרעיון של הפלגה מזרחה בנתיב צפוני.
משלחת אל הפיליפינים

דה לגאספי התמנה לעמוד בראש המשלחת לחקר וליישוב אזור איי הפיליפינים על ידי המשנה למלך לואיס דה ולאסקו ב-1564. לאזור הפיליפינים כבר הגיעו בשנים עברו פרדיננד מגלן ורוי לופס דה וייאלובוס ב-1521 וב-1542, בהתאמה. ההוראה להקמת משלחת הגיעה ישירות מפליפה השני מלך ספרד, על שמו נקראו איי הפיליפינים בשנת 1542 על ידי וייאלובוס, עת היה פליפה נסיך אסטוריאס. המשנה למלך מת ב-1564, ארבעה חודשים לפני יציאת המשלחת, אך הריאל אאודיינסיה ודה לגאספי סיימו את הקמתה. יעדה הסופי של המשלחת נשמר בסוד, ולפני מותו הפיץ דה ולאסקו ידיעות מוטעות על כך שסין היא היעד, לצורכי הטעיה וגם כדי לסייע בגיוס אנשי צוות.
פקודות המסע עבור המשלחת הועלו לספינת הדגל חתומות ורק לאחר שעברו כברת דרך בים נפתחו, כאשר היעד הנבחר - הפיליפינים. הפקודות כללו מסחר והתיישבות כמטרה עיקרית, וכמטרה משנית - הפצת הנצרות וחקר האזור צפונה עד יפן. מציאת נתיב החזרה לספרד החדשה קיבל עדיפות עליונה, ודה אורדאנטה נצטווה לצאת בחזרה במהירות האפשרית. הפקודות גם כללו שמירה על סודיות, כאשר מכתבים המיועדים למלך וחברי האאודיינסיה יישלחו רק לאחר שתקבל המועצה דיווח מלא וננקטו אמצעי זהירות כנגד דליפת מידע. צעדים אלה של שמירת סודיות באים להמחיש שהקולוניזציה של הפיליפינים הייתה המטרה העיקרית ושהשלטונות בספרד החדשה לא היו בטוחים בחוקיותו של המהלך מבחינה בינלאומית (כלומר, מול פורטוגל).
ב-21 בנובמבר 1564 הפליגה המשלחת מנמל אקפולקו במקסיקו בארבע ספינות ועליהן 380 אנשי צוות, מתוכם 200 חיילים. בין אנשי המשלחת היו חמישה מסיונרים אוגוסטינים, ביניהם אנדרס דה אורדאנטה ששימש כנווט מייעץ. בין אנשי הצוות הנוספים במשלחתו של דה לגאספי היו בנו, מלצ'ור דה לגאספי (Melchor de Legazpi), נכדו פליפה דה סאלסדו (Felipe de Salcedo) וגידו דה לאווסארס (Guido de Lavezarez), שהיה חבר במשלחתו של וייאלובוס.
ב-30 בנובמבר אבד הקשר עם הסן לוקאס, ספינת עזר מדגם פאטצ'ה (Patache), אשר נועדה לסיור קרוב לחופי האיים בשל השוקע הנמוך שלה. בין ה-9 ל-12 בינואר 1565 התגלו בסביבות קו הרוחב 10 צפון חמישה איים קטנים, חלק מאיי מרשל. ב-17 בחודש זה סברו הנווטים האחרים שהמשלחת חצתה כברת דרך שנתיבה יביא אותם אל האי מינדנאו ואל הרוחות הנושבות ממנו כפי שקרה למשלחתו של וייאלובוס. דה אורדאנטה חלק על דעתם ולאחר התייעצות הוסכם לעלות לסביבות קו הרוחב 13 צפון. חמישה ימים לאחר מכן התברר כי דה אורדאנטה העריך טוב יותר את המרחק שעברה המשלחת, כאשר הגיעו לחופי האי גואם. ההפלגה מערבה באוקיינוס השקט נמשכה 93 יום, וב-26 בינואר הגיעה המשלחת לאיי מריאנה, שם הצטיידו במזון ודה לגאספי הכריז על בעלות ספרדית במקום.
משלחת אל הפיליפינים > הגעה לפיליפינים

כשנחתה המשלחת באי בוהול (Bohol) סיפק הצ'יף המקומי מידע לדה לגאספי על סבו והתלווה אליו כמורה דרך. הספרדים עגנו מול האי ב-13 בפברואר 1565 אך לא הצליחו לנחות בו בשל התנגדות המקומיים ומנהיגם, הראג'ה של סבו. ב-22 בפברואר הגיעה המשלחת לסאמאר שם ערך דה לגאספי הסכם ידידות עם דאטו אוראו (Datu Urrao), הצ'יף המקומי. טקסי ברית ידידות נוספים נערכו עם הצ'יפים המקומיים באיים לימאסאווה (Limasawa) ובוהול.
ב-27 באפריל שבו הספרדים לסבו ונחתו באי. ראג'ה טופאס קרא תיגר על הספרדים אך הובס על ידם. הספרדים הקימו בסבו את היישוב הראשון בפיליפינים, שכונה על ידם "וייה דל סנטיסימו נומברה דה חסוס" (Villa del Santisimo Nombre de Jesús; "עיירת השם הקדוש של ישו"), על שם איקונין של ישו הילד, שהתגלה באחד מבתי הילידים באי, ככל הנראה מתקופת שהייתו במקום של פרדיננד מגלן. ב-8 במאי ייסד דה לגאספי את המבצר והעיירה סן מיגל, לימים העיר סבו סיטי, ובכך פתח את רצף השליטה הספרדית בפיליפינים, אשר נמשכה 333 שנה.
משלחת אל הפיליפינים > סבו, עימות מול הפורטוגזים, פאנאי ומינדורו

ההתיישבות הספרדית בסבו סבלה ממחסור חמור במזון: החקלאות המקומית שנועדה לצריכה עצמית לא הייתה מסוגלת לתמוך במספר רב של מתיישבים לא יצרניים והרעב וחוסר שביעות הרצון הביאו עד מהרה לתסיסה ולמהומות. מלבד זאת, איימו על ההתיישבות גם הפורטוגזים מבסיסיהם באיי התבלינים: בנובמבר 1566 התקיים המגע הראשון. שתי ספינות אספקה ועמן תגבורת של 200 מתיישבים וחיילים הגיעו לסבו מספרד החדשה באוגוסט 1567. הספינה סן חואן נשלחה ביולי 1568 לספרד החדשה עם מטען של קינמון, אך עלתה על שרטון בגואם. אף על פי שאנשי הצוות נצלו, היווה אובדנה ואובדן המטען מכה קשה למאמציו של דה לגאספי. ב-2 באוקטובר 1568 קרבו לסבו ספינות פורטוגזיות ובמשך ארבעה חודשים התכתשו ביניהם הספרדים והפורטוגזים וקיימו פגישות דיפלומטיות, לסירוגין. לבסוף, ב-1 בינואר 1569 עזבו הפורטוגזים את האזור ודה לגאספי העתיק את מושבו לאי פאנאי (Panay), שם התקבלו הספרדים על ידי ילידים ידידותיים מקונפדרציית מאדג'ה-אס וייסדו את היישוב השני בפיליפינים על גדות נהר פאנאי. האי פנאי התאים יותר מסבו מבחינת זמינות המזון ואפשר לספרדים לשמור על מרחק רב יותר מהפורטוגזים.
ביוני 1569 הגיע לפיליפינים חואן דה לה איסלה (Juan de la Isla) עם תגבורת (שכללה גם 50 זוגות נשואים), אישור להענקת אנקומיינדאדוס וקידום עבור דה לגאספי לדרגת מושל וקפיטן-חנרל. הזוגות נשלחו להקים עיירה חדשה באי סבו.
ב-1570 שלח דה לגאספי את נכדו חואן דה סאלסאדו, אשר הגיע ממקסיקו ב-1567 לאי מינדורו (Mindoro) כדי להעניש פירטים בני המורו שערכו פשיטות על כפרים בפאנאי. בנוסף, השמיד דה סאלסאדו מאחזי פירטיים באיים אילין (Ilin) ולובאנג (Lubang), השוכנים דרומית וצפון-מערבית למינדורו, בהתאמה.