היסטוריה של הרפובליקה הטורקית
התקופה הרב-מפלגתית > שנות החמישים וההפיכה הצבאית הראשונה

ב-22 במאי 1950 היה מנהיג המפלגה הדמוקרטית, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה. שני אלה הנהיגו את המדינה משך עשר שנים הבאות עד 1960. בשנים אלה נקטה טורקיה מדיניות של פתיחות בין-לאומית וחיזקה את קשריה הן עם מדינות ערב והן עם המערב. ב-1950 שלחה טורקיה למעלה מ-5,000 חיילים שנלחמו לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה, וב-18 בפברואר 1952 הצטרפה לנאט"ו.
בתחום הפנים עודדה הממשלה את פיתוח התעשייה ואת תהליך העיור וגילתה סובלנות כלפי האסלאם ואורח החיים המסורתי במדינה. מנדרס השיב את החינוך הדתי אל בתי הספר, התיר מחדש למואזין לקרוא לתפילה בשפה הערבית והצהיר כי ממשלתו תקפיד על עקרונות האסלאם. הונהגה מדיניות ליברלית יחסית בתחום הכלכלי אשר הביאה להשקעה פרטית ולפיתוח מואץ מחד, אך מאידך דלדלה את אוצר המדינה בשל יבוא מוגבר וגרמה למשבר כלכלי קשה.
בלילה שבין ה-6 בספטמבר 1955 ל-7 בספטמבר 1955 התרחשו באיסטנבול מהומות והמון פרע ביוונים ובארמנים בעיר. במהומות שנודעו כפרעות איסטנבול (טורקית 6-7Eylül Olayları – "אירועי 6–7 בספטמבר"; יוונית Σεπτεμβριανά – "ספטמבריאנה") מצאו 14 איש לפחות את מותם ונזק כבד נגרם לרכוש בבעלות נוצרים. המהומות הגבירו את קצב הגירת היוונים מאיסטנבול בפרט ומטורקיה בכלל.
למרות הפתיחות והסובלנות שגילה מנדרס בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות ואף הורה על מעצרם של עיתונאים. מדיניות זו כמו גם התנכלותו ליריביו הפוליטיים, ובמיוחד למפלגת העם הרפובליקאית, כרסמו בפופולריות שלו בקרב אינטלקטואלים, סטודנטים וגורמים צבאיים אשר חששו לגורלם של עקרונות הכמאליזם ומורשת אטאטורק. הצהרותיו של מנדרס בעניין מעמדו של האסלאם במדינה והנסיגה בעקרונות החילוניות וההפרדה בין דת למדינה הביאו את הצבא הטורקי לכלל פעולה. לאחר התפטרות של הרמטכ"ל רישטי ארדלהון שהיה נאמן לשלטון, ב-27 במאי 1960 הוא תפס את השלטון.
ההפיכה בוצעה על ידי קבוצת קצינים זוטרים למדי שהבכירים שבהם היו בדרגה המקבילה לאלוף-משנה. שעות ספורות לאחר מכן, הביא קצין בדרגת סרן את גנרל ג'מל גירסל בטיסה מאיזמיר לאנקרה והוא מונה לראש המדינה, ראש הממשלה, שר הביטחון וראש המטות המשולבים של טורקיה. למרבה האירוניה, גירסל שהיה מפקד כוחות היבשה, אולץ לעזוב את תפקידו ב-3 במאי 1960, היינו כשלושה שבועות בלבד לפני ההפיכה, בשל כך שהביע את תמיכתו בראש הממשלה אדנאן מנדרס. עם זאת הוא עדיין נהנה מפופולריות רבה בטורקיה והיה דמות מוכרת גם בשורות נאט"ו.
באייר, מנדרס ו-12 אחרים מבין חברי מפלגתם, כמו גם ראש המטות המשולבים של טורקיה, נעצרו והועמדו לדין בגין בגידה, שחיתות ופגיעה בחוקה. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג בתלייה ב-17 בספטמבר 1961, ואילו באייר והיתר נשלחו למאסר. המפלגה הדמוקרטית פוזרה ופעילותה נאסרה. חוקת טורקיה מ-1924 בוטלה וב-9 ביולי 1961 אושרה חוקה חדשה במשאל עם. לפי חוקה זו, השלישית בתולדות המדינה, הפכה טורקיה מרפובליקה נשיאותית לרפובליקה פרלמנטרית והנשיא היה לבעל תפקיד ייצוגי. הפרלמנט חולק לשני בתים – הסנאט והאסיפה הלאומית – והונהגה שיטת בחירות יחסית. בנוסף הוקמה המועצה לביטחון לאומי ברשותו של נשיא המדינה ובה חברים חלק מהשרים, ראש המטות המשולבים של טורקיה ונציגי הזרועות הצבאיות. מקובל שסעיף זה ביסס באופן חוקי את כוחו של הצבא בטורקיה והעניק לו את הרשות להתערב בפוליטיקה, כפי שעשה מספר פעמים מאז חקיקתו של הסעיף. עוד הוקם בית המשפט לחוקה אשר לו הזכות לבחון את חוקיותם של כל החוקים במדינה ואת התאמתם לחוקה, וקביעתו הוכרה כסופית.
ב-10 באוקטובר 1961 הסתיים השלטון הצבאי בלחצו של גירסל עצמו שהיה לנשיא הרביעי של טורקיה.