stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Everywhere (שיר של פליטווד מק)
הערות שוליים

↑  The Great Rock Discography. 6th Edition. Martin C. Strong. p. 378.
↑  fmfanuk (13 באפריל 2021). "April 1987: Fleetwood Mac's Classic Lineup Bows Out Big with Tango in the Night | Rhino". fleetwoodmac-uk.com. נבדק ב-5 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Whitburn, Joel (2002). Top Adult Contemporary: 1961-2001. Record Research. p. 94.
↑  Petridis, Alexis (23 במרץ 2017). "Fleetwood Mac: Tango in the Night review – timely reissue coasts from gloss to gloom". the Guardian. נבדק ב-16 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fleetwood Mac: Tango in the Night". Pitchfork. 11 במרץ 2017. נבדק ב-16 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 200 Best Songs of the 1980s". Pitchfork. 24 באוגוסט 2015. נבדק ב-16 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Everywhere (US 7-inch single vinyl disc). Fleetwood Mac. Warner Bros. Records. 1987. 7-28143.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Everywhere (US cassette single sleeve). Fleetwood Mac. Warner Bros. Records. 1987. 4-28143.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Everywhere (UK 12-inch single vinyl disc). Fleetwood Mac. Warner Bros. Records. 1988. W8143T.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Everywhere (UK mini-CD single liner notes). Fleetwood Mac. Warner Bros. Records. 1988. W 8143 CD, 920 907-2.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
| פליטווד מק |
| --- | --- | --- |
| חברי הלהקה |  1967–1970: פיטר גרין • מיק פליטווד • ג'ון מקווי • ג'רמי ספנסר • דני קירוון    1970–1974: בוב וולש • כריסטין מקווי • דייב ווקר • בוב וסטון    1975–1987: סטיבי ניקס • לינדזי בקינגהאם • מיק פליטווד • ג'ון מקווי • כריסטין מקווי   1987 ואילך: ניל פין • מייק קמפבל     |  |
| אלבומי אולפן | Fleetwood Mac (1968) • ‏ Mr. Wonderful • ‏ Then Play On • ‏ Kiln House • ‏ Future Games • ‏ Bare Trees • ‏ Penguin • ‏ Mystery to Me • ‏ Heroes Are Hard to Find • ‏ Fleetwood Mac (1975) • ‏ Rumours • ‏ Tusk • ‏ Mirage • ‏ Tango in the Night • ‏ Behind the Mask • ‏ Time • ‏ Say You Will |  |
| אלבומי הופעה | Live • ‏ The Dance |  |
| אוספים | Greatest Hits • ‏ 25 Years – The Chain • ‏ The Very Best of Fleetwood Mac • ‏ 50 Years – Don’t Stop |  |
| סינגלים | Over My Head • ‏ Rhiannon • ‏ Landslide • ‏ Go Your Own Way • ‏ Dreams • ‏ Don't Stop • ‏ You Make Loving Fun • ‏ Songbird • ‏ The Chain • ‏ Never Going Back Again • ‏ Silver Springs • ‏ Tusk • ‏ Sara • ‏ Hold Me • ‏ Gypsy • ‏ Big Love • ‏ Little Lies • ‏ Everywhere |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 99c3eeca-75f3-3dab-8a3f-3ea688ea9cbe  MusicBrainz work: 3de5ebe7-c45b-38f8-a7db-283b9842babf
Caribou

Caribou (בעברית: אייל הצפון) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר והיוצר הבריטי אלטון ג'ון. הוא יצא לאור ב־28 ביוני 1974 על ידי DJM רקורדס (אנ') ו־‏MCA רקורדס. הוא היה האלבום השלישי ברציפות של ג'ון שהגיע למקום הראשון בהממלכה המאוחדת, והרביעי ברציפות שהגיע למקום הראשון בארצות הברית.
האלבום כלל את הסינגלים "Don't Let the Sun Go Down on Me", שהגיע למקום השני בארצות הברית ולמקום ה־16 בבריטניה, ו־"The Bitch Is Back", שהגיע למקום הרביעי בארצות הברית ולמקום ה־15 בבריטניה. האלבום ושני הסינגלים ממנו הגיעו למקום הראשון בקנדה.
"Caribou" הגיע למעמד פלטינה כפולה בארצות הברית, ולאלבום זהב בבריטניה. הוא היה מועמד לפרס גראמי לאלבום השנה בטקס פרסי גראמי ה־17.
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
מדריך האלבומים של קריסטיגו (אנ'): +B‏
רולינג סטון: (מעורבת עד שלילית)
האלבום קיבל בעיקר ביקורות מעורבות וצוננות, באופן חריג לאלבומי תקופת השיא של ג'ון בחצי הראשון של שנות ה־70.
תום נולאן, מבקר "רולינג סטון", כתב:
”כמעט כל שיר ב'קריבו' סובל ממחסור אדיש במיקוד, התעלמות כמעט יהירה מהצורך לבסס הקשר או תכלית [...] תוך מעבר מרגשני לכבד למלגלג, [ג'ון וטופין] לא רק נכשלים לגעת בכל היסודות אלא מערערים את האמינות שהצליחו להשיג”. תוך שהוא מבקר את ההפקה המוגזמת ואת השטחיות של השירים, נולאן סיכם ש"קריבו" הוא ”חוויה ריקנית באופן מדהים”.
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, טען, בביקורת רטרוספקטיבית, שרק שירים בודדים מגיעים לרמה של עבודותיו הטובות של ג'ון: "The Bitch Is Back" הוא "אחד משירי ההארד רוק הטובים שלו", "Don't Let the Sun Go Down on Me" היא "בלדה קלאסית", "Pinky" היא "בלדה נאה", ו־"Dixie Lily" הוא "ניסיון חביב בקאנטרי", אך לצד זה יותר מדי שירים נוטים להיות "מילויים" ["fillers"] מהסוג של "Solar Prestige a Gammon" ה"מגוחך", ולכן האלבום כמכלול הוא "אכזבה".
העיתונאי ועורך המוזיקה בועז כהן כתב: ”מצועצע כמו העטיפה שלו, שכמו צולמה באולפני פרג' בצפון תל אביב של השנים ההן [...] אסופת שירים לא מספיק טובים, שלא מופקים בתבונה”.
לעומתם, ג'ים לינק מ־The News-Press (אנ') כתב שהאלבום ”ממשיך את שרשרת האלבומים הלהיטים הרציפה של אלטון ג'ון, הכולל מן המוזיקה הטובה ביותר שמושמעת היום”.
רוברט הילברן (אנ') מ"לוס אנג'לס טיימס" שיבח את "Don't Let the Sun Go Down on Me": ”לא רק שהוא מטובי השירים של טופין, הביצוע הקולי של אלטון וההפקה של דאג'ן מעבירים באופן מבריק את היאוש והדחיפות שבמילים”.
רשימת השירים

מילות השירים נכתבו על ידי ברני טופין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אלטון ג'ון.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Bitch Is Back  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Pinky  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Grimsby  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Dixie Lily  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Solar Prestige a Gammon  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | You're So Static  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | I've Seen the Saucers  | 4:48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Stinker  | 5:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Don't Let the Sun Go Down on Me  | 5:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ticking  | 7:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:15 |  |  |  |  |  |  |  |
צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות התקליטור.
בהוצאה המחודשת מ־1995, "You're So Static" מאוית באופן שגוי "Your're So Static".
רשימת השירים > רצועות בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־2001

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 11. | Pinball Wizard (פיט טאונסנד)   | 5:09 |
| 12. | Sick City  | 5:23 |
| 13. | Cold Highway  | 3:25 |
| 14. | Step into Christmas  | 4:32 |
| משך כולל: | משך כולל: | 63:44 |
משתתפים

מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות הקומפקט דיסק והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר, אורגן האמונד (9)
דייוויד הנטשל (אנ') – סינתיסייזר ARP (אנ') ‏(2, 5, 10), מלוטרון (9)
צ'סטר ד. תומפסון – אורגן האמונד (8)
דייווי ג'ונסטון (אנ') – גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, מנדולינה, קולות רקע
די מארי (אנ') – גיטרה בס, קולות רקע
נייג'ל אולסון (אנ') – תופים, קולות רקע
ריי קופר – תוף מרים, תופי קונגה, משרוקית, ויברפון, תוף סנר (אנ'), קסטנייטות, פעמונים, מאראקס
לני פיקט (אנ') – סולו סקסופון טנור (1), סולו סקסופון סופרן (4, 5), קלרינט (5)
Tower of Power (אנ') – חטיבת כלי נשיפה ‏ (1, 6, 8, 9)
אמיליו קסטיליו (אנ') — סקסופון טנור
סטיב קופקה – סקסופון בריטון
לני פיקט – סקסופון טנור, סקסופון סופרן, קלרינט
מיק ג'ילט – טרומבון, חצוצרה
גרג אדמס – חצוצרה, עיבוד כלי נשיפה (1, 6, 8)
דל ניומן (אנ') – עיבוד כלי נשיפה (9)
קליידי קינג (אנ') – קולות רקע (1, 9)
שרלי מת'יוס (אנ') – קולות רקע (1)
ג'סי מאי סמית' – קולות רקע (1)
דאסטי ספרינגפילד – קולות רקע (1)
בילי הינץ' – קולות רקע (9)
ברוס ג'ונסטון (אנ') – קולות רקע (9)
טוני טניל (אנ') – קולות רקע (9)
קרל וילסון (אנ') – קולות רקע (9), עיבוד קולות (9)
דריל דרגון (אנ') – עיבוד קולות (9)
משתתפים > הפקה

מפיק – גאס דאג'ן (אנ')
טכנאי קול – קלייב פרנקס
עוזר טכנאי קול — פיטר קסלי
רמיקס — דייוויד הנטשל
תיאום – סטיב בראון
ארט דיירקטור, עיצוב עטיפה – דייוויד לרקהאם ומייקל רוס
צילום – אד קראיף (אנ') וכריס דני
הערות אלבום – ג'ון טובלר (אנ')
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1974 | גראמי | אלבום השנה | מועמדות |    |
מצעדים > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעד שבועי (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שבועי (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שבועי (1974)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 30 |
|  דנמרק | היטליסטן | 1 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  יפן | אוריקון | 2 |
|  נורווגיה | VG-lista | 6 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 20 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 2 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 3 |
מצעדים > מצעדים שנתיים

|   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 4 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 65 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 15 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 7 |
|   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 77 |
נתוני מכירות

| מקום | הסמכה | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×2 | 2,000,000^ |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | זהב | 100,000^ |
^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
ביאורים

↑  אלבום ההופעה "17-11-70" הוקלט בניו יורק אם כי, מלכתחילה, לא רק שלא הייתה כוונה להוציא לאור את ההקלטה כאלבום, אלא ג'ון אף לא היה מודע לכך שההופעה מוקלטת.
↑  למקום הראשון נבחר "Mona Lisas and Mad Hatters" (מן האלבום "Honky Château").
FESPACO

| --- | --- |


 סוג:  פסטיבל קולנוע, מוסד ללא כוונת רווח 
 מדינה:  בורקינה פאסו בורקינה פאסו
 מיקום:  ואגאדוגו 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1969–הווה (כ־56 שנים) 
 קואורדינטות:  12°22′07″N 1°31′39″W﻿ / ﻿12.3686°N 1.5275°W﻿ / 12.3686; -1.5275
 fespaco.bf
 he
 
פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (באנגלית: Panafrican Film and Television Festival of Ouagadougou; בצרפתית: Festival panafricain du cinéma et de la télévision de Ouagadougou ובראשי תיבות: FESPACO) הוא פסטיבל סרטים המתקיים בבורקינה פאסו, בוואגאדוגו, שם מבוסס הארגון. הפסטיבל מקבל רק סרטים על ידי יוצרים אפריקאים, ואשר הופקו בעיקר באפריקה. FESPACO נערך במהלך שבועיים בחודש מרץ. ערב הפתיחה של הפסטיבל נערך ב-Stade du 4-Août, האצטדיון הלאומי.
הפסטיבל מציע לקולנוענים אפריקאים את ההזדמנות ליצור קשרי עבודה, להחליף רעיונות, ולקדם את עבודותיהם. המטרה המוצהרת של FESPACO היא "לתרום להרחבה ופיתוח של הקולנוע האפריקאי כאמצעי ביטוי, חינוך והעלאת מודעות". הפסטיבל גם פועל לפיתוח שוק לסרטים אפריקאים, ולאנשי מקצוע בתעשייה. הפסטיבל מושך אליו משתתפים מכל רחבי היבשת ומעבר לה.
ייסוד

הפסטיבל נוסד בשנת 1969, ונקרא תחילה "פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו". הוא התפתח מאז לפסטיבל בינלאומי מוכר. בין מייסדי הפסטיבל היה אלימטה סלמברה, שר התרבות של ממשלת בורקינה פאסו משנת 1987 ועד 1991. מאז השנה השלישית של הפסטיבל, בשנת 1972, הוא מוכר בשם FESPACO, ראשי התיבות של השם המלא הרשמי, שהוא בצרפתית, Festival pan-Africain du cinema et de la television de Ouagadougou. ב-7 בינואר 1972, FESPACO הוכר רשמית כמוסד על ידי צו ממשלתי. מטה הארגון וטקס הפרסים של FESPACO ממוקמים בוואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו.
בשנת 1972 הזוכה הראשון בפרס הסרט הטוב ביותר היה Le Wazzou Polygame של אומארו גאנדה מניז'ר. מאז, פרס הסרט הטוב ביותר הוענק לבמאים מקמרון, מרוקו, מאלי, חוף השנהב, אלג'יריה, בורקינה פאסו, גאנה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ייסוד > התפתחות הפסטיבל משנת 1969 עד 2017

כשנוסד הפסטיבל בשנת 1969, היה בו ייצוג מחמש מדינות אפריקאיות: וולטה העליונה (בורקינה פאסו), קמרון, חוף השנהב, ניז'ר וסנגל, ושתי מדינות אירופאיות: צרפת והולנד. הוקרנו בסך הכל 23 סרטים. בשנה השנייה, השתתפו תשע מדינות אפריקאיות, כשהצטרפו אלג'יריה, תוניסיה, גינאה, מאלי, וגאנה, והוקרנו סך של 40 סרטים. בשנת 1983, כלל הפסטיבל את MICA (le Marche International du Cinema et de la television Africaine), סוכנות בינלאומית לשיווק קולנוע אפריקאי.
מ-1985 ואילך, הפסטיבל אימץ נושאים מרכזיים לכל אירוע, החל מ"קולנוע, בני אדם, ושחרור", וב-2007 "השחקן שביצירה וקידום סרטים אפריקאים" .
ככל שהפסטיבל יצר לעצמו שם, כך גם הצטרפו חוסים וגדלו התקציבים. בין המדינות שתומכות בפסטיבל: בורקינה פאסו, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הולנד, שוודיה, הרפובליקה העממית של סין. ארגונים תורמים כוללים את AIF (ACCT), PNUD, אונסק"ו, יוניצ"ף, האיחוד האירופי ו-Africalia. בשל ההכרה הבינלאומית לה הוא זוכה, FESPACO מאפשר ליוצרים אפריקאים לקדם את עבודותיהם ולשווק אותם בשוק הבינלאומי, וכן גם לתרום לפיתוח מוצרים וחברות בתעשייה האפריקאית.
מזכ"לי FESPACO מאז 1972 הם לואיס טומביאנו, מ-1972 עד 1982; אלימטה סלמברה, משנת 1982 ל-1984; פיליפ סבאדוגו, מ-1984 עד 1996, באבא האמה, בין השנים 1996 ל-2008, מישל ואדראוגו, מ-2008 עד 2014, וארדיומה סומה, מאז 2014.
יוזמות עיקריות

פיתוח השוק לסרטים ובעלי מקצועות הקולנוע באפריקה, בין היתר באמצעות יצירת מפגשים ביניהם; הרחבה ופיתוח של הקולנוע האפריקאי כאמצעי ביטוי, חינוך והעלאת מודעות.
קידום של קולנוע ותרבות אפריקאים: FESPACO מפרסמת קטלוגים, חדשות, עלון, ומנהל ספריית סרטים אפריקאים, הכולל ארכיונים ומאגר נתונים. בנוסף, הוא תומך בקולנוע נודד המגיע לאזורים ללא גישה לסרטי קולנוע.
הקרנות חינמיות באזורים כפריים: FESPACO גם מקדמת הקרנות סרטים אפריקאים באזורים כפריים, בשיתוף פעולה עם ארגונים לא-ממשלתיים או עמותות, בבתי ספר ומוסדות ציבוריים ופרטיים אחרים.
קידום קולנוע אפריקאי בפסטיבלים בינלאומיים אחרים: FESPACO מארגן אירועי קולנוע שונים, כגון שבוע סרטים והקרנות בכורה, ומקדם השתתפות סרטים אפריקאים בפסטיבלים בינלאומיים אחרים ברחבי העולם.
פרסים

הפרס היוקרתי ביותר של הפסטיבל הוא "Étalon deYennenga", הסוס של יננגה, הנסיכה המיתולוגית, אם ומייסדת האימפריה של העם המוסי של בורקינה פאסו. הפרס מוענק לסרט האפריקאי המציג באופן הטוב ביותר את"המציאות האפריקאית".
פרסים מיוחדים נוספים כוללים את פרס ואמארו גאנדה, עבור סרט הביכורים הטוב ביותר, ופרס פול רובסון לסרט הטוב ביותר של במאי בתפוצה האפריקאית - על שם השחקן, זמר, ופעיל זכויות אזרח האפריקאי-אמריקאי מהמאה ה-20).
הערות שוליים

↑  Fiche Technique du FESPACO (2003).
↑  Arte > FESPACO > Bala Hama.
↑  Arte > FESPACO > Introduction.
↑  Arte > Fespaco > Palmares et bilan. (2003).
↑  Evolution du Fespaco depuis sa naissace: Interview de Alimata Salambere. (04/03/2005).
↑  Sheldon, Kathleen E. (2005). Historical Dictionary of Women in Sub-Saharan Africa. Scarecrow Press. p. 272. ISBN 0-8108-5331-0.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12061610w (data)  SUDOC: 029482607 
מטה FESPACO בוואגאדוגו
מרי סלסט

| --- | --- |
"מרי סלסט", ציור מ-1861, הצייר לא ידוע
"מרי סלסט", ציור מ-1861, הצייר לא ידוע
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מפרשים מסחרית מסוג בריגנית
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Joshua Dewis, נובה סקוטיה פורקה ונבנתה מחדש ב-1872 במספנה בניו-יורק
 הושקה:  18 במאי 1861
 תקופת הפעילות:  1861–1885 (כ־24 שנים)
 אחריתה:  נטרפה בכוונה תחילה על ידי בעליה בחוף האיטי, 1885
 מיקום:  38°20′00″N 17°15′00″W﻿ / ﻿38.333333333333°N 17.25°W﻿ / 38.333333333333; -17.25 
 מידות
 תפוסה:  198.42 טון; 282 טון אחרי השיפוץ של 1872
 אורך:  30.3 מ'; 31 מ' אחרי השיפוץ
 רוחב:  6.9 מ'; 7.8 מ' אחרי השיפוץ
 עומק הספנה:  3.6 מ'; 4.9 מ' אחרי השיפוץ
 נתונים טכניים
 מספר תרנים:  2
 סוג המעטה:  מעטה בריגנית
 
"מרי סלסט" (באנגלית: Mary Celeste) הייתה אוניית מפרשים מסחרית אמריקאית שהתגלתה ב-4 בדצמבר 1872 באוקיינוס האטלנטי, סמוך לאיים האזוריים, ללא צוותה. לא ידוע איך הגיעה האונייה לשם, מדוע ולאן נעלם צוותה.
היסטוריה

האונייה הושקה ב-1861 בשם "אמזון". כבר בראשית דרכה סבלה האונייה ממספר תאונות. במהלך הפלגת הבכורה, לקה רב החובל בדלקת ריאות ומת מאוחר יותר. בהפלגתה הראשונה נתקלה האונייה ברשת דייגים באוקיינוס האטלנטי וחור גדול נפער בגופה. האונייה לא טבעה והגיעה לבסוף לחוף מבטחים. בעת תיקונה פרצה אש בתוך תאי האונייה.
לאחר מכן המשיכה האונייה להפליג לצרכים שונים. באחת ההפלגות נטרפה סמוך לחופי קנדה ושם ננטשה. בשנת 1865 נרכשה האונייה על ידי חברת ספנות אמריקאית, ששיפצה אותה, ובשנת 1869, שינתה את שמה ל"מרי סלסט".
ב-7 בנובמבר 1872 הפליגה האונייה המשופצת תחת פיקודו של בנג'מין בריגז, מניו יורק בדרכה לאירופה כשעליה מטען של יינות, אלכוהול וכותנה. על האונייה היו משפחתו של רב החובל, אשתו ובתו סופי מתילדה וכן שבעה אנשי צוות נוספים. קפטן בריגז היה אדם מכובד אשר השיט ספינות רבות בעבר וצבר ניסיון רב. האונייה הייתה בדרכה לאיטליה, אך לא הגיעה ליעדה.
ב-4 בדצמבר נמצאה האונייה על ידי האונייה הקנדית "דה גרטיה", כ-600 מיל ימי מחופי גיברלטר. קפטן "דה גרטיה" סיפר שבמרחק של כ-400 מיל ימי מזרחית לאיים האזורים הבחין צוותו בספינה ששטה מוזר, כאילו אין איש נוהג בה. דרך המשקפת הוא ראה שזו ה"מרי סלסט", אבל לא ראה על סיפונה שום פעילות. ניסיונות ליצור איתה קשר ולאותת לה לא נענו.
המשנה לקפטן אוליבר דבו מונה לעמוד בראש צוות שיעלה על סיפונה. להפתעתם התגלה כי האונייה נטושה, על אף שהכילה אספקת מזון גדולה ומטען מסודר.  האונייה הייתה במצב מצוין כשנמצאה. כל המטען היה במקום, חוץ מניירות האונייה, הכרונומטר והסקסטנט של הקפטן ואחת מסירות ההצלה.
צוות ה"דה גרציה" הופתע לגלות שהרישום האחרון ביומן הקפטן נעשה ב-24 בנובמבר. ביומן לא נמצא מידע שיסביר מה קרה לצוות האונייה. הכול בו היה שיגרתי עד שפסקו הרשימות. האונייה נמצאה 10 ימים לאחר תאריך זה, ומכאן שהאונייה שטה מ-24 בנובמבר עד 4 בדצמבר כ-740 קילומטרים ללא הכוונה, אבל למרות זאת נשארה במסלול המקורי שלה ולא סטתה ממנו כלל. סירת ההצלה או אנשי הצוות של האונייה לא נמצאו מעולם.
האונייה עצמה הובאה לנמל ג'נובה באיטליה, שם נפרק מטענה, והמשיכה להפליג עד שהתנפצה על חופי האיטי ב-1885.
דיווחים לא מבוססים מספרים על מציאת כלי נשק מגואלים בדם על האונייה, ומפרשים מוכתמים בדם. ההשערה שאנשי צוות האונייה נרצחו על ידי שודדי ים סותרת את העובדה שהציוד היקר שהיה על הסיפון לא נלקח, כולל חפצי ערך אישיים של הנוסעים. תאוריית קשר תולה את ההיעלמות המסתורית של הצוות, בכך שהאונייה עברה דרך אזור המכונה משולש ברמודה, אשר בו נעלמו ספינות ומטוסים רבים באופן "מסתורי".
תעלומת ה"מרי סלסט" ריתקה רבים, וזכתה לגרסאות ספרותיות. ב-1884 פרסם ארתור קונאן דויל סיפור פופולרי על אודות קורותיה. ב-1935 כיכב בלה לוגוסי בסרט קולנוע בריטי על פי סיפורו של קונן-דויל. הנושא זכה אף לטיפולם של סופרי מדע בדיוני, שהידועים בהם הם רוג'ר זילאזני ופיליפ חוזה פארמר.
ה"מרי סלסט" מוזכרת גם בסרט ספינת רפאים בבימויו של סטיב בק משנת 2002. הסרט מספר על שישה אנשי יחידת חילוץ ימי המבקשים לחלץ ספינת פאר מסתורית בשם 'אנטוניה גראזה' הנטושה מעל המים מזה ארבעים שנה, ובתוכה הם נתקלים בתופעות מצמררות שלא ניתן להעלות על הדעת.
קובצי חוקים מהעת העתיקה

מצבה עליה כתובים חוקי חמורבי
הקודקס המשפטי היה מאפיין נפוץ במערכות המשפט של העולם העתיק. הקוד השומרי של אור-נמו (בערך 2100-2050 לפנה"ס), ולאחר מכן הקוד הבבלי של חמורבי (בערך 1760 לפנה"ס), הם מהמוקדמים ביותר שמקורם בסהר הפורה. באימפריה הרומית פותחו מספר קודיפיקציות, כמו שנים עשר הטבלאות של המשפט הרומי (שנערכו לראשונה בשנת 450 לפנה"ס) וקורפוס יוריס קיוויליס של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הידוע גם כקוד יוסטיניאנוס (429–534 לספירה). בסין העתיקה, הקוד הפלילי המקיף הראשון היה קוד טאנג, שנוצר בשנת 624 לספירה בשושלת טאנג. בהודו, גזרי אשוקה (269–236 לפנה"ס) היו בעקבות חוק מאנו (200 לפנה"ס).
להלן רשימה של קודים משפטיים עתיקים מרכזיים בסדר כרונולוגי:
חוקי מאעת: במיתולוגיה המצרית, מאעת הייתה אלת הצדק, החוק והאמת (2370–2510 לפנה"ס)
חוקים שנכתבו בכתב יתדות:
חוקי אורוכגינה (אנ') (2380–2360 לפנה"ס)
חוקי אור-נמו: מלך אור (בערך 2050 לפנה"ס). עותקים עם שינויי נוסח קלים נמצאו בניפור, סיפר ואור.
חוקי אשנונה (בערך 1930 לפנה"ס)
חוקי ליפית-אשתר מאיסין (בערך 1870 לפנה"ס)
חוקי חמורבי (1750 לפנה"ס בכרונולוגיה האמצעית)
חוקים חיתיים (אנ'), הידועים גם בשם 'חוקי הנשילים' (Code of the Nesilim) (1650–1500 לפנה"ס)
החוק האשורי, הידוע גם בשם חוקי אשור התיכונה (MAL) (התפתח בסביבות 1450–1250 לפנה"ס, העותק העתיק ביותר הקיים בסביבות 1075 לפנה"ס)
חוקי התורה (המאה ה־10–6 לפנה"ס)
חוקים יווניים:
חוקת דרקון (סוף המאה ה־7 לפנה"ס)
החוקה הסולוניאנית (אנ') (תחילת המאה ה-6 לפנה"ס)
חוקי גורטין (אנ') מגורטין (המאה ה־5 לפנה"ס)
שנים עשר לוחות המשפט הרומי (אנ') (451 לפנה"ס)
צווי אשוקה (אנ') מהחוק הבודהיסטי (269–236 לפנה"ס)
חוקי מנו (בערך 200 לפנה"ס)
קוד טירוקורל (אנ'), חוקים ואתיקה טמילית עתיקה שנאספו על ידי תירובאלובאר (אנ') (31 לפנה"ס – 500 לספירה)
ההלכה היהודית
משנה
תלמוד
קורפוס יוריס קיוויליס (קודקס חוקים, 529–534 לספירה)
קוד יוסטיניאנוס
הדיגסטה של יוסטיניאנוס
האינסטיטוציות של יוסטיניאנוס
Novellae Constitutiones
שריעה (הלכה איסלמית) (בערך 570 לספירה)
החוק הסיני המסורתי
חוקי טאנג (אנ') (624 עד 637 לספירה)
הקוד הוויזיגותי (אנ') (642–653 לספירה)
קוד ג'נטו (אנ') (מקור לא ידוע; תורגם מסנקסקריט לפרסית, אנגלית, גרמנית וצרפתית בשנים 1776–1778)
החוק האירי העתיק (אנ') (חוק ברהון) (המאה ה-8 לספירה)
הערות שוליים

↑  The Ancient Egyptian Concept of Maat:
↑  Code of Nesilim
↑  Charles F. Horne, Ph.D. (1915). "The Code of Hammurabi : Introduction". Yale University. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2007. נבדק ב-14 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Code of the Assura
Alejandro

"Alejandro" (בעברית: "אלחנדרו") הוא הסינגל השלישי מתוך המיני-אלבום השלישי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא, The Fame Monster‏. השיר יצא לאור ב-20 באפריל 2010, ונכתב והופק על ידי גאגא ורד וואן. כמו כן, הוא נכתב בהשראת הפחד של גאגא מקיום יחסי מין. מבחינה מוזיקלית, זהו שיר סינת'פופ.
מבקרי מוזיקה הפנו כלפי השיר ביקורות חיוביות וציינו כי הוא מושפע מיצירות הפופ של אייס אוף בייס, אבבא ומדונה. במצעדים, כמו הסינגלים הקודמים, זכה השיר להצלחה רבה והגיע למקומות הראשונים באירלנד, יוון, ישראל, רוסיה, בולגריה, ונצואלה, גרמניה ועוד, ונכנס לחמשת המובילים באירופה, אוסטרליה, אוסטריה, איטליה, שוודיה, שווייץ ועוד. בארצות הברית הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100 ובכך הפך לסינגל השביעי של גאגא ברצף שנכנס לעשרת המובילים במצעד ובנוסף, השיג במדינה תואר פלטינה מרובעת. בעולם מכר מעל כ-6 מיליון עותקים.
קליפ השיר הופק על ידי צלם האופנה סטיבן קליין בהשראת אהבתה של גאגא לחבריה ההומוסקסואליים וההערצה שלה לאהבה הומוסקסואלית. בווידאו, גאגא נראית ברקע חשוך רוקדת עם קבוצת חיילים שמתפשטים בהמשכו, סצנה שמראה אותה בולעת שרשרת צלב, ולקראת סופו נראית עם גבר על מיטה ושרה למיקרופון את הפזמון. הקליפ היה שנוי במחלוקת וקיבל ביקורות מעורבות אך המבקרים החמיאו לרעיון ולטבע האפל שלה, בעוד הליגה הקתולית בארצות הברית מתחה ביקורת על גאגא בשל חילול הקודש כביכול. לקידומו היא הופיעה איתו בעונה התשיעית של תוכנית המציאות אמריקן איידול, בתוכנית "Today Show" ובכל סבב ההופעות שלה מאז צאתו בשנת 2010.
רקע וכתיבה

גאגא כתבה והפיקה יחד עם רדוואן את "Alejandro" באולפני "FC Walvisch" באמסטרדם. בראיון ל-"Fuse TV" היא אמרה כי ההשראה מאחורי השיר היא "מפלצת הפחד שלה מגברים". מגזין בילבורד תיאר את "Alejandro" כשיר סינת'פופ עם "פעימת יורופופ פוסעת". השיר מושפע מהלהקות השוודיות אבבא ואייס אוף בייס במקצבים האחרונים של השיר בקול ובמנגינה.
השיר נפתח במנגינה הראשית מהיצירה ההונגרית "צ'רדש" מאת המלחין האיטלקי ויטוריו מונטי המנוגן בכינור, המשמיעה את גאגא שבמצוקה (מדברת במבטא ספרדי) אומרת: "אני יודעת שאנחנו צעירים ואני יודעת שתאהב אותי, אבל אני פשוט לא יכול להיות איתך ככה יותר, אלחנדרו". לאחר מכן השיר מתחלף לקצב יורופופ דוהר. גאגא נפרדת ממאהביה לשעבר במקהלת קדם-לב מרירה בה היא שרה: "אתה יודע שאני אוהבת אותך, ילד, חם כמו מקסיקו, תשמח! בשלב הזה אני צריכה לבחור, אין מה להפסיד". בסוף השיר גאגא נפרדת משלושת גבריה - אלחנדרו, פרננדו ורוברטו. על פי התווים המפורסמים ב-"Musicnotes.com" על ידי חברת "Sony / ATV Music Publishing", השיר מוגדר בחתימת זמן משותף, עם קצב מתון של 99 פעימות לדקה. הוא מורכב במפתח של מינור B עם טווח ווקאלי של גאגא המשתרע בין F♯3 ל-G4. לשיר יש רצף בסיסי של Bm – D – F♯m בהתקדמות האקורדים שלו. הטקסטים מדברים על גאגא שמגנה על עצמה מפני קבוצה של גברים לטיניים ויש לה מספר רמיזות של להקת אבבא, כולל התייחסות לשיר שלהם "פרננדו" משנת 1976, שגאגא ציטטה כאחת מההשפעות שלה.
במקור, "Dance in the Dark" תוכנן לצאת כסינגל השלישי מהמיני אלבום, The Fame Monster, כהעדפה של חברת התקליטים של גאגא. עם זאת, גאגא ראתה בבחירה של "Alejandro" כסינגל השלישי כבחירה הנכונה. באותה תקופה נחשפה מריבה בינה לחברת התקליטים שלה שם בסופו של דבר הוחלט כי "Alejandro" נבחר כסינגל הרשמי. באמצעות חשבונה בטוויטר, היא העירה על ההחלטה באומרו כי, "אלחנדרו ברדיו. לעזאזל זה נשמע כל כך טוב, עשינו את זה מפלצות קטנות". הסינגל נשלח רשמית לרדיו ב-20 באפריל 2010 בארצות הברית.