ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל
הרקע וההכנות לביקור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להרחיב את ההתייחסות להכנות המצריות, במיוחד למסע סאדאת לדמשק.
לפני מלחמת יום הכיפורים, בשנים 1971–1972, החלו גישושים בתיווך אמריקאי בין סאדאת לממשלתה של גולדה מאיר להסדרי ביניים ואף להחזרת סיני למצרים, אך המגעים לא הבשילו להסכם. ב-1972 הועבר לגולדה מאיר שדר, דרך נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו, לפיו סאדאת יסכים להיפגש עִמה. מאיר הגיבה בחיוב, אולם בהמשך לא נתקבלה תשובה מסאדאת.
מטרתו של סאדאת הייתה להחזיר למצרים בכל מחיר את חצי האי סיני שנכבש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. לשם כך עבר לסירוגין בין מדיניות של מלחמה ומדיניות שלום. יש הרואים את הצעד הראשון של מסעו של סאדאת לישראל כהמשך בלתי נפרד מתוצאות מלחמת יום הכיפורים, שבעיני העם המצרי הייתה ניצחון ותיקון העלבון שנבע מהתבוסה במלחמת ששת הימים. כמו כן, נבע צעדו של סאדאת ממשבר כלכלי חמור במצרים.[דרוש מקור]
בשנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, שלח סאדאת מסרים פייסניים לגולדה מאיר באמצעות מזכיר המדינה האמריקאי הנרי קיסינג'ר ובהם אמר, בין השאר, "כשאני מדבר עכשיו על שלום של קבע בינינו, אני מתכוון לכך".
גיבוש ביקורו של סאדאת בישראל החל מבחינה מעשית עם התמנותו של משה דיין כשר החוץ בממשלת בגין הראשונה לאחר המהפך בשנת 1977. אז החלו מגעים החשאיים שנוהלו עם מצרים על ידי ראש הממשלה מנחם בגין, "המוסד" הכפוף לו ושר החוץ משה דיין. מגעים אלו הוסתרו מראש אמ"ן שלמה גזית (שהיה אחראי להעריך את כוונות סאדאת ומשמעות פעולותיו), מהרמטכ"ל מוטה גור, ומשר הביטחון עזר ויצמן.
באוגוסט 1977 נפגש בגין עם צ'אושסקו ברומניה וביקש ממנו להעביר מסר לסאדאת ולאסד שישראל מעוניינת בכנות בשלום. צ'אושסקו אמר לבגין שסאדאת הסכים לעריכת פגישה ישירה בין נציגי ישראל ומצרים.
ב-4 בספטמבר טס דיין למרוקו בתחפושת כדי להיפגש עם מלך מרוקו חסן השני. הוא ביקש מן המלך לארגן פגישה עם סאדאת או עם סגנו חוסני מובארכ. ב-9 בספטמבר הגיעה תשובה חיובית.
ב-16 בספטמבר 1977, טס דיין בשנית למרוקו כדי להיפגש שם עם שליחו של סאדאת, סגן ראש ממשלת מצרים חסן תוהאמי שלפני כן נפגש עם ראש המוסד יצחק חופי. לפי עדויות שונות, כבר אז נתן דיין לסאדאת להבין כי חצי האי סיני יוחזר למצרים בשלמותו. אלמלא הבטחה כזאת מאוד ייתכן שסאדאת לא היה מגיע לירושלים. מנגד טוען העיתונאי דן פתיר שהיה יועץ התקשורת של מנחם בגין, לאחר שסרק לדבריו את כל התכתובת בנושא, כי לא הושגו שום הסכמות בפגישת דיין-תוהאמי ולא ניתנה שום הבטחה לסאדאת.
באוקטובר טס סאדאת לרומניה כדי להיפגש עם צ'אושסקו, וזה אמר לו כי התרשם לטובה מאישיותו של בגין ומיכולתו לקדם את השלום.
ב-9 בנובמבר 1977 הודיע סאדאת בנאום ארוך בפני חברי מועצת העם של הפרלמנט המצרי על נכונותו להגיע לכנסת בירושלים כדי לדון על שלום עם ישראל. סאדאת הכריז שם: ”אני נכון ללכת אליהם לביתם, לכנסת עצמה ולהתווכח איתם”.
הצהרתו של נשיא מצרים עוררה תגובות סוערות בעולם הערבי, בעיקר במדינות שהוגדרו מאוחר יותר כחזית הסירוב: סוריה, לוב, עיראק ואלג'יריה והביאה בהמשך לסילוקה של מצרים מהליגה הערבית. גם מבית נתקל הנשיא סאדאת בהתנגדות, שבאה לידי ביטוי בהתפטרות שר החוץ שלו איסמעיל פהמי.
למחרת הודעת סאדאת, אמר בגין לעיתונאים שהוא מברך על נכונותו של סאדאת לבוא לירושלים, אך דחה את הדרישה לנסיגה לקווי 1967. לשכתו פרסמה הודעה שאם סאדאת יחליט לבוא לירושלים הוא יתקבל בכל הכבוד הראוי לנשיא. בערב חזר בגין על דברים אלו בפני משלחת של הוועדה לשירותים צבאיים של בית הנבחרים האמריקני, שביקרה בישראל.
למחרת, ב-11 בנובמבר, ענה בגין בפנייה באנגלית לעם המצרי: ”הבה נאמר איש לרעהו, והבה תהיה זו שבועה אילמת בין שני העמים, של מצרים ושל ישראל: לא עוד מלחמות, לא עוד שפיכות דמים, לא עוד איומים... אלא שלום, שלום אמיתי, ולעולם”, והזמין באופן רשמי את הנשיא סאדאת לבקר בירושלים.
ב-15 בנובמבר הודיע בגין בכנסת על הזמנה רשמית לנשיא סאדאת, ובאותו יום העביר לשגריר ארצות הברית בישראל סמואל לואיס העתק של מכתב ההזמנה שנשלח במברק לשגריר ארצות הברית בקהיר. העתק מן המכתב הועבר גם לנשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר. שגריר ארצות הברית בקהיר מסר את מכתב ההזמנה לסאדאת מיד עם שובו של סאדאת מדמשק.
הסתרת המגעים החשאיים תרמה להתרעה של חטיבת המחקר שהעריכה כי ביקור סאדאת יסודו במזימה מצרית נוספת. הערכה זאת הובילה את הרמטכ"ל, מוטה גור, להזהיר בריאיון לעיתון ידיעות אחרונות ב-15 בנובמבר כי הביקור הוא תרמית שנועדה לכסות על התקפה מצרית. בעקבות זאת ספג נזיפה פומבית מפיו של שר הביטחון עזר ויצמן. מסמכים סודיים שבנוגע למגעים הסודיים עם מצרים פורסמו בארכיון המדינה רק בשנת 2012.
הביקור עצמו כמעט ולא התקיים. בערב 18 בנובמבר, יום לפני תחילת הביקור, איתר המודיעין הישראלי תנועת כוחות מצריים בגדה המזרחית של תעלת סואץ, שהועברה לרשות מצרים במסגרת הסכמי הפסקת האש לאחר מלחמת יום הכיפורים. בהתייעצות שכונסה, המליץ סגן ראש ממשלת ישראל יגאל ידין שלא לקחת סיכון ולהמליץ לגייס מילואים, צעד שהיה מוביל, מטבע הדברים, למתיחות רבה ולביטול הביקור, אך בגין דחה את המלצתו.
ישראל כולה נערכה לביקור, שזכה לשם הקוד "מבצע שער". עשרות אלפי שוטרים ואנשי צבא אבטחו אותו.