stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)

ערך זה עוסק בישיבה המרכזית בישראל הממוקמת בכפר חב"ד ובלוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בניין הפנימיה (מימין) ובית המדרש (משמאל) בישיבה המרכזית בלוד
בניין הפנימיה (מימין) ובית המדרש (משמאל) בישיבה המרכזית בלוד
 ישיבה
 השתייכות:  ישיבה חסידית חב"דית - רשת תומכי תמימים
 תקופת הפעילות:  שנת תרצ"ח (1938) – הווה
 מייסדים:  הרב אליעזר קרסיק
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°56′36″N 34°52′29″E﻿ / ﻿31.943222222222°N 34.874722222222°E﻿ / 31.943222222222; 34.874722222222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (למפת גוש דן רגילה) ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש   he ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטשhe ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטשמפת  __ לוד [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית שדות דן ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין מדרום: __ רמלה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל היא ישיבה ותיקה של חסידות חב"ד בישראל, במסגרת רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש. מוסדותיה שוכנים בלוד ובכפר חב"ד. משתייכת לזרם המתון בחב"ד.
היסטוריה

בשנת תרצ"ח (1938) נוסדה בתל אביב ישיבת "אחי תמימים" על ידי הרב אליעזר קרסיק, לימים יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. הרב חיים שאול ברוק היה אחד מראשי הישיבה והמשפיע הראשי בה. שנה לאחר הקמת הישיבה החל לכהן כר"מ ראשי הרב שלום נח ברזובסקי, בחודש אלול ה'תש"א פתח הרב ברזובסקי את ישיבת סלונים ובמקומו התמנה הרב דוד פוברסקי שכיהן כר"מ ראשי במשך שלוש שנים עד הקמת ישיבת פוניבז'. לאחר עזיבת הרב פוברסקי התמנה הרב יואל קלופט כר"מ ראשי בישיבה. מלבדם כיהן בישיבה גם הרב דוד חנזין ר"מ.
לאחר בוא ניצולי השואה מארצות אירופה נוצר צורך להקים ישיבה נוספת. הרב זושא וילמובסקי ביקר בשנת תש"ט (1949) בלוד וראה בסמוך לבתי הגרעין הראשון של שיכון חב"ד לוד בניין נטוש בן שלוש קומות. הוא הכריז על המקום כישיבת תומכי תמימים. הישיבה שם כונתה ה"פרדס", משום ששכנה ליד פרדס תפוזים. אחרי חג הפסח תשי"א (1951) התאחדו שתי הישיבות לישיבה אחת, והיא נקראה 'ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית'.
ראשי הישיבה היו הרב ברוך שמעון שניאורסון, הרב ישראל גרוסמן והרב יעקב כ"ץ. משפיע הישיבה, הרב שלמה חיים קסלמן, היה הדמות הדומיננטית בה עד לפטירתו בשנת תשל"א, אז מונה לתפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס. את הישיבה ניהל עד לפטירתו אפרים וולף בסיוע בנו ברק'ה וולף. אחריו ניהל אותה מנשה חדד עם בנו שלום בער חדד שהחליפו לאחר פטירתו.
בשנת תשט"ו (1955) הוקם בכפר חב"ד תחת הנהלת הישיבה 'בית הספר למלאכה' שיועד עבור העולים החדשים. הוא שילב לימודי קודש עם לימודי מקצוע. הוא נסגר בתשנ"ו (1996). בשנת תשט"ז (1956) התרחש פיגוע טרור רצחני בבית הספר שבעקבותיו קרא האדמו"ר מחב"ד להרחיב את הישיבה ומוסדותיה.
בב׳ באייר תשי"ח (22 באפריל 1958) נערכה הנחת אבן הפניה לבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד בהשתתפות הרבנים הראשיים לישראל, ראשי ישיבות, אדמו"רים, חברי כנסת ועוד. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג (1963).
בשנת תש"ל (1970) הוקם מוסד מקביל לבית הספר למלאכה בקריית מלאכי על ידי הרב יוסף הרטמן. בשנת תשע"ה זכה בית הספר בפרס מנהל החינוך הדתי של משרד החינוך. בית הספר פעיל כגוף עצמאי.
בשנות השבעים והשמונים פתחה הישיבה סניפים במגדל העמק, קריית גת, ובקריית מלאכי. עם השנים הפכו הסניפים לעצמאיים. בנוסף מפעילה הישיבה כולל אברכים בבניין 770 שבכפר חב"ד, בראש הכולל עומד הרב שלום בער לבקובסקי.
ישיבה גדולה - כפר חב"ד

בבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד היו שתי קומות של פנימייה, ובשנת תש"מ נוספה קומה שלישית. בקומת הקרקע היה אולם לימודים, מטבח וחדר אוכל. בי"ג בטבת תשכ"ג עברו התלמידים המבוגרים מלוד לבניין החדש. בית המדרש לא הספיק עבור התלמידים, וכבר בב' באייר תשכ"ג נערכה הנחת אבן הפינה לבית מדרש חדש. בי"ב בתמוז תשכ"ו נערכה חנוכת הבניין שנקרא 'בית פנחס', על שם החסיד פנחס אלטהויז. באותה חגיגה נערכה מגבית 'מגן האלף', שבה נקראו החסידים לתרום אלף לירות. המגבית אפשרה לישיבה להשלים את הבניין, כולל חדרי לימוד, בשנת תשכ"ט (1969). המבנה תוכנן על ידי האדריכל יוסף שנברגר.
עד ה'תשע"ה היה ראש הישיבה הרב יעקב כ"ץ. ראשי הישיבה לאחר פטירתו היו הרב מאיר צבי גרוזמן עד לפטירתו בה'תשע"ז, הרב אליהו לנדא והרב יעקב גולדשמיד. בחודש תמוז ה'תשע"ט מונה לתפקיד ראש הישיבה הרב יוסף יצחק בלינוב.
המשפיע הראשי הוא הרב שניאור זלמן גופין, לפניו מילאו את התפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס והרב שלמה חיים קסלמן.
תלמידי הישיבה מוציאים קובץ "הערות התמימים ואנ"ש" המכיל חידושי תורה של רבני ותלמידי הישיבה. מדי שנתיים יוצא לאור ספר פלפולים שבו חקירות תורניות בגמרא, הלכה, מנהג ועוד, מאת רבני הישיבה ותלמידיה.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ה (2025) לומדים בישיבה כ-270 בחורים.
בשנת תש"פ הוחלפה ההנהלה וראש הישיבה כרגע הוא הרב יוסף יצחק בלינוב, והמשגיח הוא הרב חיים דוד וילהלם.
ישיבה קטנה - לוד

הישיבה הוקמה בשנת תש"ט למען עולים חדשים לארץ.
בשנת תשכ"ח החלה בניית מבנה חדש לישיבה בלוד, בקרבת מקום.
במהלך שנותיה הישיבה עברה מלוד לפרדסים השוכנים לצד העיר, ולאחר כמה שנים חזרה הישיבה אל מקומה הראשון - ועד היום שוכנת שם הישיבה.
בראשות הישיבה עומד הרב יצחק אייזיק קעניג. המנהל הרוחני הוא בנו הרב מנחם מרדכי קעניג. המשפיע והמשגיח הראשי הוא הרב יוסף יצחק בוטמן.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ה (2024-5) לומדים בישיבה מעל 410 בחורים[דרוש מקור].
קריית חינוך - אוהלי תמימים כפר חב"ד

קריית החינוך 'אוהלי תמימים' בכפר חב"ד מיועדת לתלמידים שאינם מתאימים ללמוד לימודי קודש לאורך כל היום. התלמידים לומדים לפני הצהריים לימודי קודש ולאחר מכן חשמל ואלקטרוניקה. קריית החינוך נמצאת בשטח שבו היה בעבר בית הספר למלאכה. בשנת הלימודים תשע"ז (2017) למדו בה כמאה בחורים. מנכ"ל המוסד הוא שמואל רייניץ וראש הישיבה הוא הרב משה הלל.
לקריאה נוספת

נרות להאיר, שישים שנים להקמת הישיבה בישראל.
ימי תמימים, סדרה בת 8 כרכים העוסקת בכתבי הרבי מליובאוויטש אל אפרים וולף בנוגע לניהול הישיבה. הוצאת קה"ת, תשס"ד-תשע"ב (2004-2012).
הערות שוליים

↑  ימי בראשית של ישיבת "אחי תמימים" בתל אביב אתר שטורעם, "אוצר החסידים", ארץ ישראל, עמוד 59, 176
↑  שניאור זלמן ברגר, עבד אברהם אנוכי: על הרב אליעזר קרסיק, כפר חב"ד: מכון אהלי שם, תשע"ב, עמ' 188–191: "ראשי הישיבה".
↑  תולדות חב"ד בארץ הקודש, פרק לד
↑  תולדות חב"ד בארץ הקודש, פרק לד
↑  "בשם ההנהלה": הבן ר' ש"ב חדד ימונה למנהל במקום אביו
↑  אתר מנהל החינוך הדתי, זוכי הפרס לשנת תשע"ה
↑  מיכאל יעקבסון, חלון אחורי, סיבוב בישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד
↑  נכון לאדר תשע"ז יצאו לאור 250 קבצים ו-24 ספרי פלפולים
1 2 3  מפת הישיבות החב"דיות תשע"ז: כל הנתונים ● פרויקט ענק, COL.
↑  הישיבה בלוד היא ה'ישיבה קטנה' הגדולה ביותר של חב"ד בעולם
↑  נחנכה סדנא ללימודי חשמל ב'אהלי תמימים', באתר col
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297288505171  LCCN: no2001057738   WorldCat (עם LCCN): no2001-057738 
ראש העיר לוד ואישים מהעירייה מבקרים בישיבת חב"ד לוד, בשנות החמישים בשבתה ב"פרדס"
הישיבה הגדולה בכפר חב"ד
שר התחבורה והתקשורת שמעון פרס בביקור בישיבה הגדולה בכפר חב"ד, 1970
פרס וולף לחקלאות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  קרן וולף 
 תקופת הפרס:  1978–הווה (כ־47 שנים) 
 נקרא על שם:  ריקרדו וולף 
 
פרס וולף לחקלאות הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי קרן וולף בישראל. זהו אחד מששת פרסי וולף שנוסדו על ידי הקרן ומוענקים מאז 1978; האחרים הם לכימיה, מתמטיקה, רפואה, פיזיקה ואומנויות. הפרס נחשב לעיתים למעין "פרס נובל לחקלאות".
זוכי פרס וולף לחקלאות

| שנה | זוכה |
| --- | --- |
1978: ג'ון צ. ווקר וג'ורג' פ. ספראג
1979: ג'יי לורנס לאש וקנת בלאקסטר
1980: קארל מארמורוש
1981: הנרי א. לארדי, גלן סולסברי וג'ון אלמקוויסט
1982: וונדל ל. רולופס
1983:  קורנליס תוניס דה ויט ודון קרקהאם
1985: רוברט בוריס
1986: ארנסט סירס, ראלף ריילי
1987: תיאודור דינר
1988: שארל תיבו, כריסטופר פולג'
1989: מיכאל אליוט, פיטר מ. ביגס
1990: יוזף ס. של
1991: שאנג פא יאנג
1993: ג'ון קאסידה
1994: פרי אדקיסון, קארל הופייקר
1995: פרנק סטיבנסון, מוריס שניצר
1996: ניל ל. פירסט
1998: אילן חת, בלדור סטפנסון
2000: גורדב ס. קוש
2001: רוג'ר ביצ'י, ג'יימס וומאק
2002: פולר בייזר, ר. מיכאל רוברטס
2004: סטיבן ד.טנקסלי ויואן לונגפינג
2006: רונלד ל. פיליפס ומישל א. ז. ז'ורז'
2008: ג'יימס ה. טאמלינסון, וו. ג'ו לואיס וג'ון א. פיקט
2010: דייוויד בוֹלקוֹמב
2011: האריס א. לוין וג'יימס ר. קוק
2013: יואכים מסינג וג'ארד דיאמונד
2014: לייף אנדרסון וחורחה דבכובסקי
2015: לינדה סאיף
2016: טרודי מקיי
2018: ג’ין רובינסון
2019: דוד זילברמן
2020: קרוליין דין
2022: פמלה רולנד
2023: מרטינוס תיאודור "רין" ואן גנוכטן
2024: אליוט מ. מאירוביץ, ג'ואן קורי וונקטסן סונדרסאן
2025: בריאן סטסקוויץ, ג'ונתן ג'ונס וג'פרי דאנגל
הערות שוליים

↑  אבי בליזובסקי, ‏פרס וולף בחקלאות למשפרת עמידות האורז, באתר "הידען", 13 בפברואר 2022
↑  אבי בליזובסקי, ‏פרס וולף בחקלאות לשלושה זוכים על גילויים מרכזיים בביולוגיה התפתחותית של צמחים התורמים לשיפור יבולים, באתר "הידען", 7 ביוני 2024
אולימפיאדת השחמט 2018

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  23 בספטמבר 2018 
 תאריך סיום:  7 באוקטובר 2018 
 עיר:  בתומי, גאורגיה
 אתר:  https://batumi2018.fide.com/en
 שופט ראשי:  טאקיס ניקולופולוס (Takis Nikolopoulos)
 קבוצות משתתפות:  185 (בתחרות הפתוחה)  151 (בתחרות לנשים)
 מס' משתתפים:  920 (בתחרות הפתוחה)  747 (בתחרות לנשים)
 שיטה:  שווייצרית - 11 סיבובים
 
 → אולימפיאדת השחמט 2016 אולימפיאדת השחמט 2022 ← 
 
אולימפיאדת השחמט ה-43 אורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בבתומי, שגאורגיה, בין 23 בספטמבר ל-6 באוקטובר 2018 וכללה תחרות פתוחה ותחרות לנשים.
בתחרות הפתוחה סיימה סין במקום הראשון, ארצות הברית במקום השני ורוסיה במקום השלישי. בתחרות לנשים סיימה סין במקום הראשון, אוקראינה במקום השני וגאורגיה במקום השלישי.
נבחרת בולגריה נפסלה מהשתתפות בתחרות. במהלך קונגרס פיד"ה ארקדי דבורקוביץ' נבחר לנשיא החדש של הארגון.
נבחרת ישראל סיימה במקום ה־39 בתחרות הפתוחה ובמקום ה־34 בתחרות הנשים.
תוצאות התחרות הפתוחה

| # | מדינה | ממוצע מד כושר | ניקוד | איכות הנקודות | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 2756 | 18 | 372.5 | דינג לירן, יו יאני, ואי אי, סנג'י בו, לי צ'או |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 2772 | 18 | 360.5 | פביאנו קרואנה, וסלי סו, היקארו נקמורה,  סם שנקלנד, ריי רובסון |
| 3 | רוסיה רוסיה | 2764 | 18 | 354.5 | סרגיי קריאקין, יאן נפומניאשצ'י, ולדימיר קרמניק, ניקיטה ויטיוגוב, דמיטרי יאקובנקו |
| 4 | פולין פולין | 2673 | 17 | 390.0 | יאן-קשישטוף דודה, רדוסלב וויטשק,   קספר פיורון, יאצק טומצ'ק, קמיל דראגון |
| 5 | אנגליה אנגליה | 2688 | 17 | 349.0 | מייקל אדמס,  ליוק מקשון,דייוויד האוול, גוויין ג'ונס, ניקולס פרת' |
| 6 | הודו  הודו | 2724 | 16 | 388.0 | וישוואנתן אנאנד,  פנטלה האריקרישנה,וידיט גוג'ראתי, בסקרן אדחיבאן, קרישנן ססיקיריאן |
| 7 | וייטנאם וייטנאם | 2676 | 16 | 379.5 | לה גואנג ליאם, נגואן סונג, טראן מין, נגואן חוא, דאו חאי |
| 8 | ארמניה ארמניה | 2688 | 16 | 371.0 | לבון ארוניאן, גבריאל סרקיסיאן, הראנט מלקומיאן, רוברט אובנסיאן, חאיק מרטירוסיאן |
| 9 | צרפת צרפת | 2688 | 16 | 366.0 | מקסים ושייה-לגראב, אטיין בקרו, לורן פרסינה, רומן אדואר, כריסטיאן באואר |
| 10 | אוקראינה אוקראינה | 2698 | 16 | 337.0 | וסילי איוונצ'וק, פבל אליינוב, יורי קריבורוצ'קו, רוסלן פונומריוב, אנטון קורובוב |
תוצאות התחרות הפתוחה > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | דינג לירן (הרפובליקה העממית של סין) 2873 | פביאנו קרואנה (ארצות הברית) 2859 | אניש גירי (הולנד) 2814 |
| הלוח השני | נגואן סונג (וייטנאם) 2804 | יאן נפומניאשצ'י (רוסיה) 2790 |  טיימור רג'אבוב (אזרבייג'ן) 2788 |
| הלוח השלישי | חורחה קורי (פרו) 2925 | ולדימיר קרמניק (רוסיה) 2770 | קספר פיורון (פולין)2765 |
| הלוח הרביעי | דניאל פרידמן (גרמניה) 2814 | יאצק טומצ'ק (פולין) 2808 | סנג'י בו (הרפובליקה העממית של סין) 2774 |
| לוח עתודה | אנטון קורובוב (אוקראינה) 2773 | איליה סמירין (ישראל) 2746 | כריסטיאן באואר (צרפת) 2743 |
נבחרת ישראל

נבחרת ישראל סיימה במקום ה-39, המקום הנמוך ביותר אי פעם מאז תחילת ההשתתפות באולימפיאדות השחמט.
המשתתפים הישראלים הגיעו לתוצאות הבאות:
בוריס גלפנד  (2580) +2 =4 -4
מקסים רודשטיין  (2745) +5 =4 -1
תמיר נבאתי  (2589) +4 =1 -3
אמיל סוטובסקי  (2618) +3 =3 -1
איליה סמירין  (2746) +6 =3 -0 - מדליית זהב אישית בלוח עתודה
תחרות נשים > תוצאות נבחרות הנשים

| # | ארץ | מד כושר | ניקוד | איכות נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 2485 | 18 |  |
| 2 | אוקראינה אוקראינה | 2485 | 18 | 395.5 |
| 3 | גאורגיה גאורגיה | 2484 | 16 |  |
| 4 | רוסיה רוסיה | 2523 | 16 | 379.5 |
| 5 | הונגריה הונגריה | 2344 | 16 | 372.0 |
| 6 | ארמניה ארמניה | 2353 | 16 | 366.0 |
| 7 | ארצות הברית ארצות הברית | 2382 | 16 | 359.5 |
| 8 | הודו הודו | 2458 | 16 | 352.5 |
| 9 | גאורגיה גאורגיה-2 | 2334 | 16 | 351.5 |
| 10 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2369 | 16 | 347.0 |
תחרות נשים > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | ג'או ונג'ון (סין) - 2561 | חואנג טראנג (הונגריה) - 2423 | ננה דזנידזה (גאורגיה) - 2509 |
| הלוח השני | מריה מוזיצ'וק (אוקראינה) - 2533 | יארינה  (ארצות הברית) - 2423 | אלכסנדרה גוריאצ'קינה (רוסיה) - 2535 |
| הלוח השלישי | חנים בלאייבה (אזרבייג'ן) - 2326 | הואנג קואן (סין) - 2446 | אנה מטנדזה (ספרד) - 2362 |
| הלוח הרביעי | מריה ברונלו (איטליה) -2294 | טינגה ליי (סין) - 2468 | בלה חוטנשווילי (גאורגיה) - 2469 |
| לוח החמישי (עתודה) | אלשבי בושרה (ירדן) - 1979 | אולגה גיריה (רוסיה) -2462 | ג'ניפר יו (ארצות הברית) - 2268 |
תחרות נשים > נבחרת ישראל

באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
יוליה שוויגר (2368) 3+,6=,1-
מרסל אפרוימסקי (2261) 4+,4=,3-
מאשה קלינובה (2184) 2+,3=,3-
אולגה גוטמחר (2382) 7+,1=,2-
מיכל להב (1911) 1+,2=,2-
הנבחרת סיימה במקום ה-34.
סיכום כולל

בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
סין
רוסיה
אוקראינה
משחק ידיים

איור מ-1920 המתאר ילדים המשחקים במשחק ידיים לצלילי הפזמון "Pease Porridge Hot"
משחק ידיים הוא משחק שיתופי בדרך כלל (להבדיל ממשחק תחרותי), שמטרתו מחיאת כף הדדית, בין שני ילדים או יותר, לצליליו של פזמון. לעיתים קרובות מילותיהם של הפזמונים משובשות ובלתי מובנות לילדים עצמם. אופן מחיאת הכף חוזר על עצמו בדרך כלל בין הפזמונים השונים, מכיוון שמגוון אפשרויות מחיאת הכף כשלעצמו מוגבל. מגבלה נוספת היא הסימטריה הכרוכה בהיות המשחק שיתופי.
הילדים עשויים למחוא את כף יד ימין מעל כף יד שמאל של בן הזוג למשחק, כאשר היד השנייה מבצעת את הפעולה ההפוכה, או למחוא את כף יד שמאל מעל כף יד ימינו של בן הזוג. הילד יכול למחוא כפיים עם עצמו, למחוא כף יד ימין אל מול יד ימין של בן הזוג, יד שמאל אל מול שמאל, או את שתי הידיים בו זמנית מול שתי הידיים של בן הזוג. תנועה נוספת היא הידוק הידיים וליטוף ידיו המהודקות של בן הזוג, בתנועה מימין לשמאל או משמאל לימין.
משחקי ידיים משפרים את הקואורדינציה ואת תפיסת המרחב. אף על פי שהם אינם תחרותיים ביסודם, וסיום הפזמון מהווה השג עבור כל המשתתפים בגרסה השיתופית, המשחקים מאתגרים זה את זה בהגבירם את קצב המשחק, ומכבדים את אלו המצליחים לעמוד בקצב גבוה יותר. הם עשויים להפוך אלימים כאשר השחקנים מתחרים זה בזה בכושר עמידתם בכאב.
הגרסה השיתופית מתאימה בדרך כלל לשני משתתפים. בגרסה התחרותית, המערבת בדרך כלל מספר רב יותר של משתתפים, התנועות מוגבלות לתנועות א-סימטריות הנעות במעגל, כדוגמת קווה קווה דה לה אומה.
מעשה גנז'י

| --- | --- |

 Kiritsubo  Yokobue  Kashiwagi  Suzumushi  Yūgiri  Minori  Wakana  Umegae  Miyuki  Fuji no Uraba  Fujibakama  Makibashira  Nowaki  Maboroshi  Niōnomiya  Azumaya  Yadorigi  Ukifune  Kagerō  Kumogakure  Sawarabi  Shiigamoto  Kōbai  Agemaki  Takekawa  Hashihime  Tenarai  Kagaribi  Hotaru  Aoi  Hana no En  Sakaki  Hanachirusato  Suma  Momiji no Ga  Wakamurasaki  Hahakigi  Suetsumuhana  Utsusemi  Yūgao  Tokonatsu  Akashi  Yomogiu  Tamakazura  Otome  Hatsune  Kochō  Miotsukushi  Asagao  Matsukaze  Usugumo  Sekiya  Eawase  Yume no Ukihashi 
 מידע כללי
 מאת:  מורסקי שיקיבו 
 שפת המקור:  יפנית אמצעית מוקדמת 
 סוגה:  tsukuri monogatari 
 נושא:  מונו נו אווארה 
 
מעשה גנז'י (יפנית: 源氏物語) הוא ספר שכתבה מורסקי שיקיבו, אצילה שחיה בתקופת הייאן. הספר נכתב בשנים 1000-1008, והוא אחד מהרומנים המוקדמים ביותר שנכתבו אי פעם והראשון שנכתב ביפן. הוא נכתב בכתב ההיראגאנה, כתב הנשים. הוא מתאר את חיי האצולה בתקופת הייאן.
הרומן מספר על גנז'י, בנו של קיסר יפן מפילגש מהמעמד הנמוך, ומספר על אהבותיו במהלך חייו.
הדמויות

בסאגה הארוכה מופיעות כארבע מאות דמויות: הנסיך גנז'י, אהובותיו ונשותיו לאורך שלושה דורות, חבריו, ובניו.
גנז'י - בנו בן ה-17 של הקיסר. אימו הייתה פילגשו האהובה של הקיסר, אך מתה בדמי ימיה עקב קנאת הנשים האחרות בארמון.
רוקוג'ו - הגברת מהרובע השישי. מאהבתו הנשואה של גנז'י, בת 24. קנאתה לגנז'י הצעיר גורמת למותה של אשתו החוקית. חרטתה וסיבלה מובילים אותה למנזר.
אוצוסמי - בתו של שליט המחוז. גנז'י מנסה לפתות אותה בלא הצלחה.
אאוי - אשתו של גנג'י. גרה עם הוריה, כמקובל באותה תקופה.
קורמיטסו - בנה של האומנת של גנז'י. גדל עמו כאח.
על התקופה

בתקופת הייאן היוותה האצולה ביפן כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה בעיר. הספר מתאר בעיקר את חייהם של בני שכבה זו. מבחינה דתית, בתקופה זו היה הבודהיזם הדת העיקרית ביפן, אם כי בעיקר הכתות האזוטריות שלו. הרוח הבודהיסטית מופגנת מאוד בספר, על אף ההתנהגות הבלתי מוסרית של הדמויות. בתקופה זו ישנה פריחה תרבותית, ולאצולה יש זמן פנוי וכסף רב, ורבים מהם פונים לעיסוק בכתיבה ובאמנות.
תרגומים וגרסאות מודרניים > ביפנית מודרנית

מורכבויות הסגנון מקשות על הקריאה על ידי יפני ממוצע אלא אם כן חקר בקפידה את לשון הסיפור. על כן תרגומים ליפנית של ימינו ולשפות אחרות עוזרים להתגבר על קשיים אלה על ידי מודרניזציה של השפה. תוך כדי איבוד חלק מהמשמעויות, ועל ידי מתן שמות לגיבורים, בדרך כלל שמות מסורתיים היוצרים לפעמים אנכרוניזמים. 
הרומן תורגם על ידי מלומדים וסופרים כאחד. התרגום הראשון לשפה מודרנית נעשה על ידי המשורר יוסאנו אקיקו. תרגומים ידועים אחרים נעשו על ידי הפרוזאיקנים ג'וניצ'ירו טניזאקי ופומיקו אנצ'י.
נהוגה הקריאה של מהדורות בקורתיות עם הערות. מהדורות כאלה חיברו סופרים כמו סייקו טנאבה, אוסאמו השימוטו וג'קוצ'ו סטוצ'י.
על בסיס "מעשה גנז'י" נוצרו גם סדרות מנגה - לפחות ארבעה עיבודים - וכמה סדרות טלוויזיה.
הסדרה של ואקי יאמטו - Asakiyumemishi נפוצה מאוד בקרב הנוער היפני, בעוד שגרסה אחרת, מאת מיאקו מאקי, זכתה בפרס שוגאקוקאן מנגה בשנת 1989.
רוב תלמידי התיכון ביפן קוראים קטעי מקור מ"מעשה גנז'י" בבתי הספר במסגרת שיעורי יפנית.
לקריאה נוספת

מורסקי שיקיבו, מעשה גנז'י, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב תשל"א. תרגם והוסיף הערות: דן זקס.
מתוך סיפורי גנג'י
פטרוסטיגמה

פטרוסטיגמות בכנפי גיחנית ארגמן
כנף של שפירית, הפטרוסטיגמות מימין
פטרוסטיגמות על כנפי של ארינחש
פטרוסטיגמה היא תא או קבוצה של תאים מיוחדים בשפת ההתקפה בחלק החיצוני של כנפי חרקים. לעיתים קרובות הפטרוסטיגמה מעובית או צבעונית, ובכך בולטת ביחס לתאים אחרים בכנף. הפטרוסטגימה בולטת במיוחד אצל שפיריות, אך קיימת גם בקבוצות חרקים אחרות, כגון ארינחשאים, דבוראים וכנפתנאים.
מטרה

הפטרוסטיגמה, מקטע כבד יותר של הכנף ממקטעים סמוכים, מסייעת בגלישה בהיותה מרסן ביולוגי לכנף. ללא הפטרוסטיגמטה היו עלולות להתפתח בכנף רעידות תונדות בעירור עצמי בשם רפרוף (Flutter) היו פועלות על הכנף מעל מהירות קריטית מסוימת, מה שהיה הופך את הגלישה לבלתי אפשרית. בדיקות הראו שבעזרת הפטרוסטיגמטה, מהירות הגלישה הקריטית עלתה ב-10–25 אחוזים במין מסוים של שפירית.
מטרה > מבנה ואופן פעולה

מחקר שבחן את מבנה הפטרוסטיגמה אצל שפיריות מהסוג דלגנית תחת הגדלה של מיקרוסקופ אלקטרונים מצא כי היא בנויה ממבנה חלול בעל שלוש שכבות, כאשר השכבה אמצעית צפופה ומלאה ננו-סיבים. הפרטרוסטיגמה שוקלת כ-10% ממשקל הכנף הכולל, אך צפופה פי 10; מה שמשפיע באופן משמעותי על האווירודינמיקה של הכנפיים. יתר על כן, המשקל והנוקשות של הפטרוסטיגמה נשלטים באופן דינמי באמצעות זרימת ההמולימפה (מחזור ארנולד), המאפשרת שליטה בתכונות המכניות של הכנף באמצעות מילוי או ריקון החלל בפטרוסטיגמה.
פסאודופטרוסטיגמה

אצל חלק מהשפריריות הנקבות ממשפחת התכשיטיתיים יש פסאודופטרוסטיגמה (לפעמים נקראת רק פסאודוסטיגמה). היא דומה במיקומה על הכנף לפטרוסטיגמה אמיתית, אלא שהיא נחצית על-ידי עורקי כנף ומובחנת רק בשל צבעה הבהיר יותר בהשוואה לאזורים הסובבים אותה.
הערות שוליים

↑  "Definition of Pterostigma". Amateur Entomologists' Society. נבדק ב-20 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Norberg, R. Åke (1972). "The pterostigma of insect wings an inertial regulator of wing pitch". Journal of Comparative Physiology A. 81 (1): 9–22. doi:10.1007/BF00693547.
↑  עמיר וינשטיין, פטרוסטיגמה - כתם לכל החיים, באתר חרקים - עולם קטן בגדול, ‏2008-12-10
בילה צרקווה

ערך זה עוסק בעיר באוקראינה, השוכנת במחוז קייב מדרום לעיר קייב. אם התכוונתם לכפר במחוז זקרפטיה שבדרום מערב אוקראינה, על גדת נהר טיסה, סמוך לגבול רומניה, ראו .
ערך זה עוסק בעיר באוקראינה. אם התכוונתם לעיירה בפרובינציית וויבודינה בסרביה, ראו .
בִּילַה צֶרְקְווַה (באוקראינית: Біла Церква; ברוסית: Белая Церковь, "בְּיֶילַאיָה צֶרְקוֹב"; ביידיש: שווארצע טומאה; בפולנית: Biała Cerkiew, "בְּיַוַוה צֶרְקִיֶיב") היא עיר השוכנת על נהר רוֹס, 84 ק"מ דרומית לקייב, במחוז קייב שבאוקראינה. משמעות שמה בשפות הסלאביות היא "כנסייה לבנה", ועל כן בפי היהודים כונתה "שׂדה לבן", או בלשון סגי נהור: "שווארצע טומאה" (יידיש: "טומאה שחורה").
בעיר כ-201,200 תושבים והיא משתרעת על פני כ-33.7 קמ"ר. היא העיר הגדולה במחוז קייב (העיר קייב עצמה אינה כלולה מנהלית במחוז קייב). העיר מהווה מרכז תעשייתי גדול, שבו פועלים מעל 40 מפעלים בשטחי תעשייה שונים, שבהם, בין היתר, תעשיית מזון, תעשייה כימית ומוצרי נפט. העיר היא מקום מושבו של בית החרושת לצמיגים "רוֹסַאבַה", אשר נחשב עוד בתקופה הסובייטית לאחד הגדולים בתחומו בכל ברית המועצות. בעיר פועל גם מפעל למכונות חקלאיות, אשר הוקם עוד בשנת 1850.
היסטוריה

העיירה הוקמה בשנת 1032 בידי ירוסלב החכם, הדוכס הראשי של קייב. למן שנת 1363 נכללה העיר בדוכסות הגדולה של ליטא, ומשנת 1569 באיחוד הפולני ליטאי. עם התפתחות המסחר הפכה העיירה לעיר. בשנת 1651 נחתם בעיר הסכם שלום בין האיחוד הפולני-ליטאי למורדים אוקראינים-קוזאקים תחת הנהגתו של בוגדן חמלניצקי.
הקהילה היהודית "שדה לבן"

הקהילה היהודית בעיר נוסדה בסוף המאה ה-16. בשנת 1646 ישבו יהודים ב־100 מתוך 800 בתיה. בגזירות ת"ח נחרבה הקהילה. באמצע המאה ה-18 פגעו בה ההיידמקים, אך היא שבה והתחדשה. בשנת 1765 נמנו בסביבתה 1,876 יהודים משלמי מס גולגולת, וב-1847 - 6,650 יהודים.
שושלת אדמו"רי לויעב הנהיגו את עדתם בעיר, בין השנים תרס"ו-תרס"ז גר בעיר האדמו"ר מרדכי טברסקי מלויעב, ובין השנים תרס"ז-תש"א הנהיג שם בנו רבי שלום יוסף טברסקי מלויעב שדה לבן.
בשנת 1823 נפתח בעיר בית דפוס עברי, אשר נודעו ממנו שני ספרים חסידיים. מאוחר יותר נדפסו בעיר עוד שני ספרים עבריים, בשני בתי דפוס שונים.
בשנת 1882 ה'תרמ"ב נולד בקהילה החזן יוסלה רוזנבלט, אחד החזנים המוכרים והמשפיעים ביותר עד ימינו.
בשנת 1897 חיו בה 18,720 יהודים (54% מהתושבים), ובשנת 1926 – 15,624 יהודים (36.4% מהתושבים). עם כינון השלטון הסובייטי באוקראינה ב-1918, וחרף פוגרומים בהם נרצחו כ-300 יהודים בעיר, השתלבה הקהילה היהודית היטב בכל תחומי החיים והפעילות בעיר. בעת מלחמת העולם השנייה נטלו יהודי המקום חלק פעיל ביותר בקרבות להדיפת הפלישה הגרמנית. באוגוסט ובספטמבר 1941 רצחו הנאצים כ-3,600 מיהודי העיר שנותרו בה, לאחר שרוכזו במחנה שבויים.
בשנת 2003 חודשה פעילות הקהילה היהודית, וכרב העיר מכהן הרב מאיר הולצברג, נציג חב"ד.
אישים ידועים

נולדו בעיר:
יעקב שטיינברג, סופר, משורר, ומסאי עברי
בנציון וול, פיזיקאי סובייטי
יורי ליניק, מתמטיקאי סובייטי
טובה ברמן ישורון, ממייסדות הרפואה הציבורית בישראל
חיו ופעלו בעיר:
פאבל פופוביץ', קוסמונאוט סובייטי
ניקולאי ואווילוב, אגרונום, גנטיקאי, ובוטנאי סובייטי
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין סינצ'ז'ואו, הרפובליקה העממית של סין
גאורגיה סנקי, גאורגיה
פולין אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי, פולין
אוקראינה קרמנצ'וג, אוקראינה
סלובקיה פוחוב, סלובקיה
פולין טרנוב, פולין
מונטנגרו ביילו פולה, מונטנגרו
ליטא וילנה, ליטא
ישראל יעקב דינסטאג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1912 כ"ד באלול תרע"ב מיילץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  4 בינואר 2008 (בגיל 96 בערך) כ"ו בטבת תשס"ח ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 פרסומי יי דינסטאג באתר אקדמיה אדו.
 
ישראל יעקב דינסטאג (Dienstag; כ"ד באלול ה'תרע"ב, 6 בספטמבר 1912 מיילץ, פולין - כ"ו בטבת ה'תשס"ח, 4 בינואר 2008, ניו יורק ארצות הברית) היה ביבליוגרף של הרמב"ם והוגים אחרים, ספרן ישיבה יוניברסיטי במשך עשרות שנים ובר סמכא בתחומו.
אביו היה הרב בנימין ביינוש דינסטאג
ממחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דינסטאג פרסם עשרות מאמרים בתחומי התמחותו בבמות העיקריות של מדעי היהדות, בין מאמריו:
בנימין זאב בכר בתור חוקר הרמב"ם, סיני: ירחון לתורה ולמדעי היהדות, נה, תשכ"ד, עמ' סה–פב
משה שטינשניידר כחוקר הרמב"ם. סיני: ירחון לתורה ולמדעי היהדות, סו, תש"ל, עמ' 347–366
ר' שלמה זלמן חיים הלברשטם כחוקר הרמב"ם. סיני: ירחון לתורה ולמדעי היהדות, סז, תש"ל, עמ' 219–223
תרומתם של חכמי אמריקה לחקר הרמב"ם ומשנתו. הגות עברית באמריקה, ב, תשל"ג, עמ' 18–82