stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסקר סירקוביץ'-סער
חלק מעבודותיו > כללי

קירוי אתר החפירות בעין גדי (גוגנהיים-בלוך אדר')
רכבל מצדה
מרכז המבקרים במצדה (שרון אדר')
מכון לחקר המדבר שדה בוקר (אדר' אריה רחמימוב)
יועץ הנדסי לביתן הישראלי באקספו מונטיריאול בשנת 1965 (אדר' רזניק ואריה שרון)
מנהל הפרויקט של הקמת הביתן הישראלי באקספו סיביליה בשנת 1992 (אדר' אורי שביב)
לקריאה נוספת

● Oscar Sircovich Saar, "Self-Erecting Two Layer Steel Prefabricated Arch ", Third
 International Conference of Space Structures, Elsevier Applied Science Publishers, New York, 1984. pp. 823-827.
הערות שוליים

↑  Oscar Sircovich-Saar, Dynamics in the Practice of Structural Design, WIT Press, 2006.
↑  A view of Yad Kennedy
↑  יד לבנים ירושלים
↑  מלון היאט-ריג'נסי
↑  מוזיאון לעתיקות חצור
↑  The Sultan's Pool
↑  פארק נחל באר שבע
↑  גשר טדי
↑  החלו עבודות לשיקום נחל אלכסנדר בקטע נחל לדוגמא, באתר גלובס, 7 בדצמבר 1998
↑  גשר בדרך חברון
↑  הרכבל במצדה מופעל היום בעיתון למרחב, 12 בפברואר 1971
גשר טדי להולכי רגל
אנדרטת חטיבת הנגב; האמן דני קרוון
יד קנדי; אדר' דוד רזניק
מבנה בנק ישראל; אדר' אריה שרון ואלדר שרון
מיני מוק

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 במאי 1945 ווה, שווייץ 
 פטירה:  11 באפריל 2020 (בגיל 74) 
 שם לידה:  Minny Evaline Degen 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  אוניברסיטת אמסטרדם  האוניברסיטה העברית בירושלים (2006) 
 אתר רשמי
 
מיני אוולין מוק (בהולנדית: Minny Evaline Mock;‏ 4 במאי 1945 – 11 באפריל 2020) הייתה אנתרופולוגית תרבות, סופרת, פעילה חברתית, פמיניסטית יהודיה-הולנדית. ייסדה הוצאת ספרים בהולנד שהתמחתה בתרגומי ספרים ישראליים להולנדית ובהדפסת ספרות יהודית.
תולדות חיים

מיני מוק (לבית דֶגֶן) נולדה בווה (Vevey) שבשווייץ ב־4 במאי 1945, להורים שברחו מהולנד ב־1942 מאימת הכיבוש הנאצי. לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה עם הוריה לאמסטרדם. הוריה, דוד דֶגֶן ודבורה דֶגֶן-פוכֶל (Debora degen-Vogel) היו סוציאליסטים. מיני מוק למדה אנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת אמסטרדם. לאחר נישואיה להארי מוק (Harry Mock) חזרה בתשובה. היא עלתה לישראל ב-1985.
מיני מוק הייתה פעילה בהולנד נגד שחרור שלושת האסירים הנאצים שישבו בכלא בברדה.
ב־2006 למדה וחקרה באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר דוקטור, את התופעה של נשים חוזרות בתשובה שפורסם בשם בעלות תשובה, The dynamics of becoming Orthodox-Dutch Jewish women returning to Judaism and how their mothers felt about it.
ב־1978 הקימה יחד עם בעלה הארי את הוצאת הספרים אמפורה (Amphora) באמסטרדם, ששמה לה למטרה לתרגם סופרים ישראליים, כמו עמוס עוז, א.ב. יהושע, אמונה אלון, ודויד גרוסמן.
מוק הייתה ציונית, עם ביקורת כלפי חלק מהפוליטיקה הישראלית ותמכה בתנועת עוז ושלום.
על אתר זיכרונות מחיי היהודים במזרח אמסטרדם שלאחר המלחמה, פרסמה פרדה כהן רפופורט סיפור שספרה מיני על ירקן יהודי שהיה שומר לאמה שתילים של צמחים ותפוזים כי לאמה זה הזכיר ריחות מהילדות שלה.
מוק נפטרה בישראל ב־11 באפריל 2020.
על ספרה בעלות תשובה ומדעותיה

מוק חקרה את התופעה של בנות של משפחות חילוניות שהחליטו לחזור בתשובה, עוד כשגרו אצל הוריהן החילוניים שהיו יוצאי שואה חלקם שורדי מחנות חלקם שורדי מחבוא, לאמהות אלו שרובן איבדו בני משפחה רבים החזרה בתשובה של בנותיהן הייתה קשה.
במשאל לספר שעסק בחיי היהודים בהולנד "Joods Leven In Nederland" שבו נשאל מה חשוב לאנשים ביהדותם השיבה מיני מוק שעבורה מרכז החיים היהודיים היא הדת. על שאלת מעמד האשה בדת ענתה מוק שהנשים היהודיות מתבטאות בחופשיות, אינן מסכנות אבל אינן דומיננטיות.
בתגובה למאמר ביקורת על ספר שחקר את היהודים ברוסיה הסטאליניסטית, היא הביעה צער עמוק על יהודים שהסגירו יהודים לשלטונות בתקוה להציל את עצמם. היא אמרה שאינה שופטת אותם, אבל שיש לזכור את הכורח המוסרי לבחור בהחלטות קשות בזמן של מצבים מסוכנים.
מספריה

Nagelwater – סיפורים קצרים בחלקים של הקהילה היהודית של אחרי מלחמת העולם השנייה 1987
Rijkdom Joodse naoorlogse verhalen – סיפורים קצרים על ילדותה וגידולה בבית הוריה עם מבט חקרני על קהילת שורדי השואה ווהיחסים הלא פשוטים עם הלא יהודים שסביבם
ראו גם

שואת יהודי הולנד
הקהילה היהודית באמסטרדם
הערות שוליים

↑  Gezin Overzicht : Degen Minny, Stambomen van Nederlands Joodse families (בהולנדית)
↑  Selma Leydesdorff, Minny Mock 1945-2020, dutch jewish history (בהולנדית)
1 2  Hilde Pach, Minny Mock (75) wist Nederland warm te maken voor Israelische literature, Jonet.NL, ‏6/6/2020 (בהולנדית)
↑  De vier (later de drie) van Breda, erfgoedweb (בהולנדית)
↑  Freda Cohen Rapoport, [https://geheugenvanoost.amsterdam/page/78000/beukenweg-of-beukenplein Beukenweg of Beukenplein
Jeugdherinnering van Minny Mock], Geheugen van Oost, ‏26/1/2019 (בהולנדית)
↑  Jan greven, Over de omgang van moeders met hun orthodoxe dochters, TROUW, ‏18/5/2020 (בהולנדית)
↑  Petra van Zonnenveld, Jodendom is niet getypeerd met lieden in zwarte pakken, digibron, ‏20/6/1986 (בהולנדית)
↑  Allan Nadler, Hidden Master, Jewish IDEAS Daily, ‏25/8/2011 (באנגלית)
↑  Minny Mock, Rijkdom Joodse naorloorlogse verhalen, 2018, אמסטרדם: Amphora, 2018, ISBN 9789064460975. (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296348105171  GND: 1177197448  ISNI: 0000 0000 2474 5200  LCCN: n84014149  NTA: 068444095  VIAF: 35844951   WorldCat (עם VIAF): 35844951 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיני מוק".
The Yes Men

The Yes Men (תרגום: אומרי ה"הן") הם צמד פעילים פוליטיים אמריקאים, ז'אק סרבין ואיגור ואמוס, העוסקים במחאה חברתית ופוליטית באמצעות שיבוש תרבות; וכן זהו כינויהּ של קבוצת פעילים התומכים בהם. מטרתם המוצהרת היא לעורר מודעות למה שלדעתם הן בעיות פוליטיות חמורות. שיטות הפעולה שלהם ייחודיות: הם נוהגים להתחזות לאישים רשמיים בארגונים אותם הם מעוניינים לבקר, וכן ליצור אתרי אינטרנט המחקים את האתרים המקוריים, בכוונה להפיץ בציבור מידע פיקטיבי על הארגון, ובכך לעורר פרובוקציה. האתרים האלה מביאים אותם פעמים רבות לראיונות בתקשורת הממוסדת, מתוך מחשבה מוטעית שהם נציגים של הארגון המותקף. הצמד יצר עד כה (2013) שני סרטים: "The Yes Men", ו-"The Yes Men Fix the World" ("אומרי ה-כן מתקנים את העולם"). ב-2009 הקימו ערוץ שידורי וידאו באינטרנט, באתר "באבלגאם". סרט נוסף, "The Yes Men are Revolting" יצא בשנת 2014.
היסטוריה

ז'אק סרבין הוא כותב סיפורים ויוצר של משחקי מחשב, שהתפרסם כשהכניס "ביצת פסחא" במשחק סימולטור הטיסה סימקופטר, שבו ביום מסוים בלבד ניתן היה לצפות בגברים מתנשקים ביניהם; סרבין פוטר מהחברה שיצרה את המשחק, אולם המשחק כבר שוחרר לחנויות. איגור ואמוס הוא פרופסור חבר לתקשורת במכון הפוליטכני רנסלאר בניו יורק. הצמד נוהג להשתמש גם בשמות אנדי ביכלבאום ומייק בונאנו.
לדבריו של ז'אק סרבין, היוזמה להקמת הצמד נולדה בעקבות אתר אינטרנט שהם יצרו כחיקוי של האתר של ארגון הסחר העולמי. להפתעתם הרבה, הם הוזמנו דרך האתר להרצות בכנס באוסטריה, כאילו היו נציגי הארגון. מאז הם נוהגים להתחזות למנהלים או לנציגים של תאגידים גדולים או של ממשלות, ולצאת בהצהרות מגוחכות ובעלות אופי בוטה, היוצרות קריקטורה והגחכה של האישיות אותה הם מחקים, בנושאים אותם הם מעוניינים לקדם. לרוב הם עושים שימוש בהומור ציני ועוקצני, כדי למשוך את תשומת לב הציבור וכדי לסייע בהצגת הנושא באור אבסורדי ומגוחך.
פרויקטים > ג'ורג' וו. בוש

אחת המתיחות הראשונות שיצר הצמד היה אתר האינטרנט www.gwbush.com, שהיה חיקוי של האתר של ג'ורג' בוש בעת שזה התמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004. האתר נשא את סיסמת הבחירות: "ג'ורג' בוש, נקי מסמים מאז 1974."
הם הופיעו בוועידה של המפלגה הרפובליקנית, ונסעו ברחבי ארצות הברית כשהם מחתימים אזרחים על הצהרה פיקטיבית בשם "התחייבות פטריוטית", ובה הם מצהירים כביכול על הסכמתם להטמין פסולת גרעינית בחצר ביתם, ולשלוח את ילדיהם למלחמות עתידיות - שני כיווני פעולה שלדעת הצמד, הנשיא האמריקני עתיד היה להמשיך ולבצע בקדנציה השנייה שלו.
מבצע נוסף במהלך מסע הבחירות היה החתמה על עצומה הקוראת להגברת ההתחממות הגלובלית, בנימוק שהדבר יפגע במדינות אחרות הרבה יותר מאשר בארצות הברית.
פרויקטים > אסון בופאל

ב-3 בדצמבר 2004 התחזה ז'אק סרבין ל"ג'וד פיניסטרה", כביכול דובר של חברת דאו כימיקלים, והתראיין בערוץ הטלוויזיה העולמי של BBC. יוניון קרבייד, חברה בת של דאו כימיקלים, היא החברה האחראית לאסון בופאל בשנת 1984 (אם כי היא לא הייתה בבעלות דאו כימיקלים בעת האסון), בו נהרגו אלפים כתוצאה מדליפת גז רעיל. לרגל יום השנה העשרים לאסון, הכריז "פיניסטרה" חגיגית, שחברת דאו תמכור את יוניון קרבייד, ותשתמש בתמורה הצפויה בסך כ-12 מיליארד דולר לפיצוי לנפגעי האסון, למבצע לניקוי האזור, ולמחקר כדי למנוע אסונות הצפויים ממוצרים מזיקים נוספים של החברה.
החברה פרסמה הכחשה לידיעה, שרק הגבירה את הפרסום סביב העניין. בבורסה לניירות ערך של פרנקפורט מניית החברה איבדה מעל 4% מערכה, צניחה שוות ערך לכ-2 מיליארד דולר בשווי החברה. ערך המניה חזר לאחר שהתבררה המתיחה.
בראיון המשך בערוץ 4 נשאל סרבין / ביכלבאום, הפעם בזהותו האמיתית, אם הביא בחשבון את הפגיעה ברגשותיהם של תושבי בופאל, בהיוודע דבר המתיחה. תשובתו הייתה שהסבל שנגרם להם על ידי חברת דאו, האחראית הנוכחית לאסון, מאפיל על כל פגיעה ברגשותיהם. באתר האינטרנט שלהם, טענו ואמוס וסרבין שקיבלו דיווחים מתושבי בופאל, שאחרי שהתגברו על אכזבתם מכך שמדובר במתיחה, הם הביעו שביעות רצון מהפרסום ומהעלאת המודעות למצוקתם.
בפברואר 2012 פורסם שחברת דאו כימיקלים שכרה חברת חקירות כדי לעקוב אחרי צמד הפעילים.
פרויקטים > אקסון מובייל

ב-14 ביוני 2007 הופיעו ואמוס וסרבין בכנס של אנשי עסקים בתחום הפקת נפט שנערך בקנדה, והתחזו לנציגים של חברת אקסון מוביל ושל מועצת הנפט הלאומית, המשמשת כלובי של חברות נפט וגז טבעי. בכנס אמור היה לי ריימונד, מנכ"ל לשעבר של אקסון מוביל ויו"ר המועצה, למסור את התוצאות של מחקר על עתיד תעשיית הנפט, מחקר שהוזמן על ידי שר האנרגיה של ארצות הברית. צמד הפעילים סיפרו למארגני הכנס שמר ריימונד לא יכול היה להגיע, ושהם מתנדבים לשאת את הרצאת הפתיחה במקומו. בהרצאה הם הודיעו חגיגית, שמדיניות האנרגיה הנוכחית של ממשלות ארצות הברית וקנדה עתידות לגרום לאסונות בקנה מידה עולמי. אולם הם יכלו להרגיע את השומעים בכך שניתן יהיה להמשיך "לתת לדלק לזרום", על ידי הפיכת גופותיהם של כל המתים באסונות העתידיים לנפט.
לקראת סוף ההרצאה התבקש הקהל, שהאזין בדממה, להדליק נרות זיכרון לנספים העתידיים. בשלב הזה הבינו המארגנים שמדובר במתיחת מחאה, והוציאו את הדוברים מהאולם. עקב כך לא התאפשר להם להעביר את שורת המחץ שהכינו: שנרות הנשמה היו עשויים משרידי גופתו של פועל ניקיון, שמת בשעה שעסק בניקוי החוף בעקבות אסון הנפט של אקסון ואלדז. הם מסרו את ה"ידיעה" הזאת לכתבים מחוץ לאולם.
פרויקטים > ניו יורק טיימס

הצמד אחראי (באופן חלקי) לאירוע חלוקה של כ-80 אלף עותקים מפוברקים של עיתון הניו יורק טיימס, מתאריך 4 ביולי 2009, שהוא יום העצמאות האמריקני שעתיד היה לחול 8 חדשים אחרי החלוקה. הגיליון היה כולו מעין "רשימת משאלות" של דיווח על אירועים שהצמד היה רוצה שיקרו בשנה הקרובה, כמו: דיווח על סיום מלחמת עיראק, הכרזה על תוכנית ביטוח בריאות לאומית (דבר שקרה כמה שנים לאחר מכן ונקרא "אובמה-קר", ואפילו ידיעה על כך שג'ורג' בוש נוטל על עצמו אשמת בגידה בגלל פעולותיו כנשיא ארצות הברית. המוטו של העיתון בעמוד הראשי שונה מ"כל הידיעות הראויות לדפוס" המקורי, ל"כל הידיעות שאנו מקווים להדפיס."
אלכס ג'ונס, עיתונאי לשעבר בניו יורק טיימס וחוקר תקשורת, אמר על המבצע: "הגיליון הזה יהיה כנראה פריט לאספנים. למעשה, אני שמח שהם חיקו עיתון היוצא בדפוס. הרבה יותר קל היה לכתוב ולהפיץ מתיחה על עיתון מקוון, אבל להדפיס ולחלק עותקים מפוברקים בתחנות הרכבת התחתית של ניו יורק, זהו מאמץ הראוי לשבח."
פרויקטים > לשכת המסחר של ארצות הברית

ב-19 באוקטובר 2009 שכרה הקבוצה חדר דיונים בכנס של לשכת המסחר של ארצות הברית (USCC), שאף היא משמשת כקבוצת אינטרס. ואמוס ופמלייתו קיימו בחדר מסיבת עיתונאים מפוברקת, ובה הודיעו על מהפך במדיניות הלשכה בהתייחסות לשינוי האקלים העולמי. ההצהרה דווחה בהרחבה באמצעי תקשורת מרכזיים, לפני שהתגלתה התרמית. באופן אירוני, הלשכה אכן הודיעה על שינוי מדיניות במגמה לפעול יותר מתוך התחשבות בסביבה, אם כי על פי טענתו של אל גור, ההחלטה נפלה ללא קשר לפעולה המדוברת של הקבוצה. "לשכת המסחר" תבעה לדין את קבוצת הפעילים, וקרן החזית האלקטרונית הודיעה שתסייע בהגנה המשפטית. ארבע שנים לאחר מכן בוטלה התביעה.
הצמד כלל תיעוד מצולם של האירוע בסרטם "The Yes Men Fix the World", שהופץ בחינם ברשת בשיטת עמית לעמית. הם אמרו שבחרו בשיטה של הפצה אלקטרונית, כדי להקדים תרופה לתביעה של לשכת המסחר, שתחייב אותם להשמיד את עותקי הסרט - למרות שבמקרה כזה ייתכן שהיה מתרחש אפקט סטרייסנד, שהיה מסייע להפצת המחאה.
פרויקטים > ארגון הסחר העולמי

הקבוצה העלתה אתר אינטרנט, שהיה חיקוי של אתר ארגון הסחר העולמי (WTO), ארגון המקדם הסרה של הגבלות מסחר, ואחד מסמלי הגלובליזציה. לאתר הגיעו הודעות דואר אלקטרוני אמיתיות, ובהן הזמנות לחברי הקבוצה להופיע בכנסים רשמיים, כנציגי WTO. הם נענו לחלק מההזמנות, ונשאו הרצאות עם רעיונות אבסורדיים, כחלק מביקורתם על מדיניות הגלובליזציה של הארגון.
בתגובה לביקורת שהושמעה על התכנים הבוטים והמזעזעים שהושמעו בהרצאות, כתבו ואמוס וסרבין שביקורת כזאת לא נאמרה מפי קהל של מבוגרים ומשכילים, שכנראה לבם היה גס בתוכן ההרצאה, והם התרכזו רק בשאלות אם ניתן ליישם את הרעיונות או לא. הם סיפרו שבפני הקהל המשכיל והמבוגר, הם העבירו ללא הפרעה הרצאות בנושאים כמו: "הסרת חסמי הסחר החופשי באמצעות הרג של ראשי איגודים מקצועיים", ו"ביטול ארוחות הצהריים הארוכות באיטליה, כחלק מסטנדרטיזציה של שעות העבודה הבינלאומיות." בכנס שעסק בעתידו של ענף הטקסטיל, הם גם הציגו חליפה חדשנית המיועדת למנהלי העתיד, כדי שיוכלו לשלוט בכפיפים להם ביתר קלות, וזכו לתגובות רציניות ומחמיאות. לטענת הצמד, הקהל הצעיר יותר, שעדיין לא נחשף לאופן שבו התאגידים עושים עסקים, הוכיח רגישות מוסרית גבוהה יותר בכך שהביע את מחאתו וזעזועו.
פרויקטים > "Yes Lab"

הפרסום היחסי לו זכה הצמד ואמוס וסרבין בעקבות המתיחות וההרצאות שנשאו, היקשה עליהם להמשיך להתחזות בציבור ולהופיע עם חומרים חדשים. כדי לפתור את הבעיה ולסייע לפעילים פוליטיים להגיע לחשיפה באמצעים דומים, הם הקימו את The Yes Lab, או "מעבדת ה'יס'", שמטרתה היא "להכשיר דורות חדשים של פעילים."
הערות שוליים

↑   הראיון עם "ג'וד פיניסטרה" ב-BBC, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "הנציג האמיתי של לשכת המסחר, קום בבקשה!", תיעוד מסיבת העיתונאים המזויפת בכנס לשכת המסחר, סרטון  באתר יוטיוב. השם שנבחר לסרטון הוא פרפרזה על שיר של הראפר אמינם.
↑  ידיעה על ביטול התביעה המשפטית
↑   "תכנית למיחזור של מזון לאחר שנאכל," הרצאה בפני קהל צעיר ומזועזע, מפי ואמוס וסרבין, המתחזים לנציגי WTO, סרטון  באתר יוטיוב. הצעירים מאזינים לרעיונות המיחזור תוך שהם (וגם המרצה) אוכלים כריכי המבורגר שחולקו להם מראש, ולאחר מכן מביעים את מחאתם על חוסר הרגישות של התוכנית.
↑   "חליפת הפנאי למנהל", סרטון  באתר יוטיוב
אנדי ביכלבאום ומייק בונאנו מתחזים לנציגי חברת האנרגיה אקסון מוביל
סוד אוויאסיון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 מייסדים:  SNCASE (אנ') SNCASO (אנ')
 תקופת הפעילות:  1 במרץ 1957 – הווה (67 שנים)
 תאריך מיזוג:  10 ביולי 1970 (לתוך SNIAS)
 חברות בנות:  מוראן-סולניאר (אנ') סוקטה
 מיקום המטה:  טולוז, צרפת
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית
 מוצרים עיקריים:  כלי טיס
 נשיא:  מוריס פאפון (1967-68)
סוד אוויאסיון (בצרפתית: Sud Aviation, "תעופה דרומית") הייתה חברה צרפתית בבעלות ממשלתית לייצור כלי טיס, שנוצרה ממיזוגן של שתי החברות SNCASE (אנ') ו- SNCASO (אנ'), ב-1 במרץ 1957. החברה החדשה החלה בפיתוח גרסת "תובלה על־קולית" של המטוס קרוול, גרסה שנודעה בשם סופר קרוול. אולם עלותו הצפויה של הפרויקט הייתה כל כך גבוהה, שהחברה, בהנחייתן של ממשלות צרפת ובריטניה, יצרה מַאֲגָד עם BAC (אנ') הבריטית בנובמבר 1962, כדי למזג את דגמיהן ומאמצי הייצור שלהן, כדי ליצור את מטוס הקונקורד.
בשנת 1970, התמזגה החברה יחד עם החברות הצרפתיות הממשלתיות נורד אוויאסיון ו- SÉREB לכדי חברה חדשה בשם Société nationale industrielle aérospatiale (SNIAS)‎ ("חברה לאומית לתעשיית אוויר־חלל"), שלאחר מכן שונה שמה לאיירוספסיאל.
כלי טיס של החברה בשירות חיל האוויר הישראלי

המסוק סופר פרלון - בשנים 1966–1991.
המטוס ווטור - בשנים 1958–1972.
המסוק אלואט II - בשנים 1957–1983.
המסוק גאזל - נתפס כשלל סורי במלחמת של"ג, בשנת 1982.
נתניאל פילבריק

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1956 (בן 68) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת דיוק, תיכון טיילור אולדרדייס 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (2000) 
 nathanielphilbrick.com
 
נתניאל פילבריק (באנגלית: Nathaniel Philbrick ; נולד ב-11 ביוני 1965) הוא היסטוריון וסופר אמריקאי, חתן פרס National Book Award לשנת 2000 על ספרו "In the Heart of the Sea: The Tragedy of the Whaleship Essex". בין ספריו ה"מייפלאואר" על שם הספינה מייפלאואר, העוסק בתחילת ההתיישבות בארצות הברית.
פילבריק נולד ב-1965 בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא סיים את חוק לימודיו ב"טיילור אלדרדייס" (Taylor Allderdice High School) בפיטסבורג שבפנסילבניה, קיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת בראון ותואר שני בספרות אמריקאית באוניברסיטת דיוק.
מתגורר בננטקט, נשוי למליסה ד. פילבריק, ואב לשניים.
ספריו שתורגמו לעברית

נתנִאל פילבריק, בלב הים - סיפור הישרדות. מאנגלית: נֹעה בן־פורת. כפר סבא, אריה ניר הוצאה לאור בע"מ, 2001. 269 עמ'.
המהומות בדרום תל אביב (2023)

ב-2 בספטמבר 2023, מהומות התרחשו בשכונת דרום תל אביב שבישראל, בין מהגרי עבודה, פליטים ומבקשי מקלט אריתראים. המהומות התרחשו בין תומכי השלטון באריתריאה ובין מתנגדי השלטון באריתריאה (ביניהם אנשי החזית לשחרור אריתריאה, אשר נמלטו לישראל בין היתר בשל עלייתו של איסאייס אפוורקי). המהומות התרחשו בעקבות פסטיבל שתכננה שגרירות אריתריאה לקיים בישראל. אירוע המזוהה בעיני מתנגדי המשטר עם תמיכה במשטר האוטוריטרי באריתריאה שממנו נמלטו.
רקע

אריתריאה היא מדינה אוטוריטרית צבאית, שלא קיימה בחירות לאומיות מאז העצמאות מאתיופיה ב-1993. בשלטון עומדת מפלגה אחת בראשות איסאייס אפוורקי. שגרירות אריתריאה בישראל, תכננה לקיים לכבוד יום העצמאות פסטיבל תרבות וגיוס משאבים בדרום תל אביב. פסטיבלים אריתריאים מתקיימים במספר ערים ברחבי העולם, ומוכרים כאירועי תרבות, אך חלק גדול מהפזורה של המדינה רואה בהם מפגן כוח של המשטר כדי להפחיד את מי שברחו מהדיקטטורה. בגרמניה ובשוודיה היו בקיץ 2023 מהומות קשות סביב פסטיבל אריתריאה. לאור החשש ממהומות, היו מדינות בהם אירועים אלו בוטלו.
המהומות > רקע

בעקבות החשש למהומות, פנתה משטרת ישראל לעמותת "תקווה חדשה" הפועלת למען מבקשי המקלט האריתראים בישראל, וביקשה ממנה לשקול למנוע את ההפגנות מול אירוע השגרירות. המתנגדים למשטר, ביקשו אישור להפגנה בהשתתפות 4,000 איש ולחלופין דרשו מהמשטרה לבטל את האירוע והזהירו מפני עימותים צפויים. שבעה ראשי כנסיות של מתנגדי המשטר העבירו מכתב למשטרה וקראו לא לאשר את הפסטיבל מחשש להתלהטות יצרים. במשטרה טענו כי גם אם לא היה ניתן רישיון, היו עימותים.
המהומות > המהומות

ביום שבת בבוקר, ה-2 בספטמבר, החלו עימותים בין תומכי המשטר האריתראי, לבין אלו המתנגדים למשטר האריתראי. מתנגדי המשטר לבשו חולצות כחולות וחלקם הניפו דגלי ישראל ותומכי המשטר לבשו חולצות אדומות. על אף שהאירוע של השגרירות היה אמור להתחיל אחר הצהריים, מאות התגודדו במקום, כבר משעות הבוקר. בסביבות השעה 10:30, המתנגדים למשטר פרצו לתוך אולם ברחוב יד חרוצים בתל אביב, והשחיתו את המקום. החלו קרבות רחוב בין הקבוצות באזור התחנה המרכזית הישנה והמשטרה הכריזה על ההפגנה לא חוקית והשתמשה ברימוני הלם. העימותים בין התומכים למתנגדים הפכו להתפרעויות, שמשות חנויות ורכבים נופצו, מתחמים הוצתו, והושחתו רכבי משטרה. התפתחו קטטות המוניות בינם לבין עצמם ובינם לבין שוטרים. האחרונים השתמשו בירי חי נגד מפגינים. מתנגדי המשטר טענו, כי הזעם יצא על המשטרה משום שעל אף הבקשות אישרו לקיים את אירוע השגרירות ולא שעו לבקשות הקהילה ובכך למעשה תמכו בתומכי המשטר הדיקטוטרי. לאחר האירועים החלה חקירת הירי החי.
באירוע נעצרו 40 אריתראים ונפצעו כ-170 פצועים סה"כ. כ-120 מהם אריתראים, חלקם במצב קשה, וכ-50 שוטרים, רובם במצב קל. ב-5 בספטמבר נעצרו 53 מעורבים במהומות והועברו למעצר מנהלי. ביקורת ציבורית הובעה על השימוש במעצר מנהלי עבור מספר כה גדול של חשודים. כשליש מהם שוחררו כעבור מספר ימים עקב חוסר ראיות.
תגובות

ראש הממשלה בנימין נתניהו, הודיע על כינוס צוות שרים שידון בנקיטת אמצעים נגד המתפרעים, לרבות גירוש מהארץ.
מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי אמר שהמשטרה הופתעה מעוצמת האלימות אך המשטרה קיימה היערכות מוקדמת. מח"ש החלה בבדיקת הירי החי של השוטרים. הוא אמר "הצמדנו עורך דין לכל שוטר, הם השתמשו באש כדי למנוע פגיעה בהם" עוד אמר על הירי "לא הייתה ברירה". לטענתו, "ממאורעות אוקטובר לא זוכרים דבר כזה."
בעקבות המהומות שבו הקריאות מצד גורמי ימין, בכללם שרים וחברי כנסת, לגרש מהארץ את כלל מבקשי המקלט ממדינות אפריקה.
המחלקה לחקירות שוטרים הודיעה כי פתחה בחקירה של אירועים חריגים בהתנהלות המשטרה בעת המחאה, בהם ירי של שוטרים לעבר מפגינים וירי באוויר.
גלריה

עסקים שנפגעו במהומות
הערות שוליים

↑  Eritrea: Freedom in the World 2023 Country Report, Freedom House (באנגלית)
↑  איתמר אייכנר, הכחולים מול האדומים: הרקע לעימותים הקשים בדרום ת"א, באתר ynet, 2 בספטמבר 2023
↑  Ahmed, Kaamil; Bryant, Miranda (2023-08-12). "Eritrean diaspora vow to continue disrupting festivals that 'promote dictatorship'". The Observer (באנגלית בריטית). ISSN 0029-7712. נבדק ב-2023-09-07.
↑  שירז תקווה וערן סיקורל, שני מחנות יריבים: העימות שיוצא משליטה וזולג לרחובות תל אביב ואירופה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בספטמבר 2023
↑   נועה לוי, הפסטיבלים האריתריאיים נהפכו לזירת מאבק של מתנגדי המשטר ותומכיו, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2023
↑  שחר סמוחה, שומרים - החשש התממש: תומכי דיקטטורה ומתנגדי משטר בעימות חזיתי. כאוס בת"א, באתר www.shomrim.news, ‏30.8.23
↑   בר פלג, כ-150 פצועים בעימותים בין תומכי ומתנגדי משטר מאריתריאה ושוטרים בת"א, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2023
↑  לירן לוי, סיון חילאי, המכתב שהתריע מאסון, מחדל ההיערכות המשטרתית והירי החי - לראשונה מ-2000, באתר ynet, 2 בספטמבר 2023
1 2  ערוץ 7, באתר www.inn.co.il
↑  איתמר אייכנר, הכחולים מול האדומים: הרקע לעימותים הקשים בדרום ת"א, באתר ynet, 2 בספטמבר 2023
1 2 3 4  אורן זיו, מהומות האריתראים בדרום ת"א: "זעם של שנים התפרץ", באתר שיחה מקומית, ‏2023-09-02
↑  אדם קוטב, סיון חילאי, 135 פצועים בהתפרעויות בת"א, המשטרה: "השגנו שליטה, הופתענו מהאלימות", באתר ynet, 2 בספטמבר 2023
↑  אבי כהן, ירון דורון ומיטל יסעור בית-אור, המהומות בתל אביב: לפחות 170 נפצעו ו-39 נעצרו, המשטרה: "הושגה שליטה" | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2023-09-02
↑  אורי סלע‏, כ-170 פצועים בהפגנת מבקשי מקלט בת"א; במשטרה מאשרים: מפגינים נורו, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2023
1 2  המפכ"ל על הירי החי של השוטרים במהומות בת"א: "לא הייתה ברירה", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בספטמבר 2023
↑  מהומות ענק של מבקשי מקלט בתל אביב; האו"ם בדוח חריף על ישראל, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2023
↑  מהומות האריתראים בתל אביב: נעצר הגבר שתועד מחזיק אקדח - החלו המעצרים המנהליים, באתר ישראל היום, 5 בספטמבר 2023
↑   בר פלג, בית הדין החל לשחרר אריתריאים ממעצר מינהלי: "יש ממש בטענות לפיהן אין ראיות", באתר הארץ, 8 בספטמבר 2023
↑  אנה ברסקי, ‏המהומות בת"א: נתניהו כינס צוות שידון בנקיטת אמצעים נגד המתפרעים, לרבות גירוש, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2023
↑  אלי סניור, מוריה אסרף וולברג, נתניהו: נבחן את גירוש המסתננים שהתפרעו במהומות בת"א, באתר חדשות 13, 2 בספטמבר 2023
↑  המהומות בת"א באתר כיכר השבת
↑  ערוץ 7, באתר www.inn.co.il
↑  חזקי ברוך, מהומות האריתראים | בן גביר סייר בדרום תל אביב: "נותנים גיבוי למי שהיה בסכנת חיים וירה", באתר ערוץ 7, 3 בספטמבר 2023
↑  מבקשי מקלט בכחול מול מסתננים באדום: הקרב הפנים אריתראי והסירוב הישראלי להבחין ביניהם, באתר וואלה, 2 בספטמבר 2023
אמנון שמוש

| --- | --- |

אמנון שמוש בביתו במעיין ברוך, ספטמבר 2009
 לידה:  28 בינואר 1929 י"ז בשבט ה'תרפ"ט  חלב, סוריה
 פטירה:  1 במרץ 2022 (בגיל 93) כ"ט באדר א' ה'תשפ"ב ישראל מעיין ברוך, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  מעיין ברוך
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1964–2022 (כ־58 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1979) 
 
אמנון שָמוֹש (‏28 בינואר 1929, י"ז בשבט ה'תרפ"ט – 1 במרץ 2022, כ'ט באדר א' ה'תשפ"ב) היה סופר, משורר ומחנך ישראלי. ממייסדי קיבוץ מעיין ברוך וחבר הקיבוץ.
ביוגרפיה

שמוש נולד בשנת 1929 בעיר חלב שבסוריה. אביו נפטר כשהיה בן תשע, ושמוש עלה לארץ ישראל יחד עם אמו ואחיו יצחק, שהוזמן ללמד באוניברסיטה העברית. אח נוסף, טוביה שמוש, שעלה לארץ קודם לכן, היה אף הוא סופר ומתרגם.
לאחר העלייה התגורר בתל אביב, ולמד בגימנסיה הרצליה.
היה חבר בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת כפר גלעדי של התנועה המאוחדת. בשנת 1947 הקים עם חברי ההכשרה את קיבוץ מעיין ברוך.
אחרי שנה בהכשרה, הוא נשלח להדרכה וללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים, והשתתף במלחמת העצמאות כחייל בירושלים הנצורה.
בקיבוצו, מעיין ברוך, עסק ברעיית צאן, היה מזכיר הקיבוץ והדריך קבוצות נוער עולה.
קריירה מקצועית

שמוש עבר לעסוק בחינוך, לאחר שהשתלם בבית ברל ובאוניברסיטה העברית, ואף היה מנהל בית הספר התיכון האזורי עמק החולה.
קריירה מקצועית > על יצירותיו

חלק גדול מכתיבתו עוסק ביהדות המזרח, מתוך שאיפה למזג את התרבויות והשפות שעליהן גדל, העברית, הערבית והצרפתית. על ספרו הידוע ביותר, "מישל עזרא ספרא ובניו" כתב כי "לא הייתי יכול לכתוב את 'מישל' אלמלא נולדתי וגדלתי במזרח, ולא הייתי יכול לכתוב אותו כך – אלמלא יצאתי ממנו". הרומן עובד לסדרת טלוויזיה בת חמישה פרקים, בהשתתפות שחקנים רבים מהשורה הראשונה בישראל, בבימויו של נסים דיין. הסדרה שודרה לראשונה בטלוויזיה הישראלית בשנת 1983, והוקרנה פעמים נוספות לאורך השנים.
בזקנתו התדרדרה מאוד ראייתו, עד לכדי עיוורון. חרף זאת הוסיף לעסוק בכתיבה ספרותית.