stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרש לאוטרפכט
עבודות מרכזיות

מקורות משפט פרטי והאנלוגיות של המשפט הבינלאומי, לונדון, 1927.
תפקיד המשפט בקהילה הבינלאומית, אוקספורד, 1933.
מגילת זכויות האדם הבינלאומית, אוקספורד, 1945.
הכרה במשפט בינלאומי, קיימברידג, 1947.
התפתחות המשפט הבינלאומי על ידי בית הדין הבינלאומי, לונדון, 1958.
המשפט הבינלאומי של אופנהיים, כרך א. 1, מהדורה 8, 1958.
Sir Gerald Fitzmaurice, Hersch Lauterpacht – The Scholar as Judge, Part I. 37 British Yearbook of International Law 1-72, 1961; חלק ב', 38 British Yearbook of International Law 1-84, 1962; חלק שלישי, 39 British Yearbook of International Law 133-189, 1963
תקציר שנתי ודוחות של מקרים של משפט בינלאומי ציבורי, כרך. 1–16, לאחר מכן המשיך בתור International Law Reports, Vols. 17–24
משפט בינלאומי – המסמכים שנאספו של Hersch Lauterpacht, כרך 5, בעריכת Elihu Lauterpacht (Cambridge 2004) כפי שנסקר על ידי HE לשעבר נשיא ICJ Stephen M. Schwebel, ב -99 American Journal of International Law 726-729 (2005)
חייו של הרש לאוטרפכט (קיימברידג' נובמבר 2010) מאת אליהו לאוטרפכט והכרזה של ILR כפי שנסקרה על ידי נשיא בית הדין הבינלאומי לשעבר שוובל
לקריאה נוספת

Marrus, Michael R. "שלוש דרכים מנירנברג", מגזין טאבלט; 20 בנובמבר 2015.0-19-927058-9
כריסטופר ר. בראונינג, "שתי הדרכים השונות להסתכל על רצח נאצי" (סקירה של פיליפ סנדס, רחוב מזרח מערב: על מקורות "רצח עם" ו"פשעים נגד האנושות", קנופ, 425; וכריסטיאן Gerlach, The Extermination of the European Jews, Cambridge University Press, 508), The New York Review of Books, vol. LXIII, לא. 18 (24 בנובמבר 2016), עמ' 56–58. דן במושג המשפטי של הרש לאוטרפכט של "פשעים נגד האנושות", בניגוד לתפיסה המשפטית של רפאל למקין של "רצח עם". כל מעשי הרצח הם פשעים נגד האנושות, אבל לא כל הפשעים נגד האנושות הם רצח עם; רצח עם דורש סטנדרט הוכחה גבוה יותר, מכיוון שהם כרוכים בכוונה להשמיד קבוצה מסוימת.
Sands, Philippe, East West Street, Weidenfeld & Nicolson, 2016
הערות שוליים

1 2 3  פיליפ סנדס, רחוב מזרח מערב- על המקורות של ג'נוסייד ופשעים נגד האנושות, כנרת זמורה-דביר, 2016, עמ' 5, 25, 67, 148, 156, 195, 197, 202, 205, 211
↑  Lauterpacht, Hersch (29 בדצמבר 1926). "Private law analogies in international law" – via etheses.lse.ac.uk. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sir Hersch Lauterpacht (1897-1960)". International Judicial Monitor. 1 (5). 2006.
↑  Lauterpacht, Hersch (1926). Private law analogies in international law (PhD). London School of Economics and Political Science. נבדק ב-5 במאי 2021. {{cite thesis}}:  (עזרה)
↑   Oona Hathaway and Scott J. Shapito The internationalists and their plan to outlaw war pp. 282-4
↑  ישראל דב אלבוים, מגילת העצמאות עם תלמוד ישראלי, ידיעות אחרונות . ספרי חמד, עמ' 38
↑  Schwebel, Stephen M. (1987). International Arbitration: Three Salient Problems by Stephen M. Schwebel. Hersch Lauterpacht Memorial Lectures 1987. Cambridge: Grotius Publications. p. xiii. ISBN 9780949009029.
↑  Butler, William Elliott, ed. (1991). Control Over Compliance With International Law. Dordecht: Nijhoff. p. 195. ISBN 0-7923-1025-X.
↑  "Establishment and Development - Lauterpacht Centre for International Law". Cambridge University. אורכב מ-המקור ב-12 בפברואר 2012. נבדק ב-28 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moyn, Samuel (2014). Human Rights and the Uses of History. New York: Verso. ISBN 9781781682630. OCLC 858956307.
↑  Lauterpacht, E, Human rights. In The Life of Hersch Lauterpacht, Cambridge: Cambridge University Press, 2010, עמ' 251-264
↑  "»An Unprecedented Act of Homage« | Mimeo". mimeo.dubnow.de.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308688805171  PLWABN: 9810629911405606  BIBSYS: 90324872  BnF: cb12311740k (data)  CiNii: DA00737997  GND: 130252093  ISNI: 0000 0001 0912 2352  LCCN: n50039939  LNB: 000074295  NKC: jo2013778979  NLA: 35293612  NSK: 000160377  NTA: 068482833  RERO: 02-A003500686  SNAC: w6516n19  SUDOC: 032006071  Trove: 1464743  VIAF: 68996621   WorldCat (עם VIAF): 68996621
ז'אן דה שנטל

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1572 דיז'ון, צרפת
 פטירה:  13 בדצמבר 1641 (בגיל 69) מולן צרפת
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 ביאטיפיקציה:  21 בנובמבר 1751, קריית הוותיקן על ידי בנדיקטוס הארבעה עשר
 קאנוניזציה:  16 ביולי 1767, קריית הוותיקן על ידי קלמנס השלושה עשר
 מקום פולחן עיקרי:  אנסי צרפת
 חג:  12 באוגוסט
ז'אן דה שנטל (בצרפתית: Jeanne de Chantal; בשמה המלא ז'אן פרנסואז דה רבוטין הברונית דה שנטל;‏ 22 בינואר 1572, דיז'ון, צרפת – 13 בדצמבר 1641, מולן צרפת) הייתה נזירה, בת אצולה צרפתייה, שיסדה מסדר של נזירות וקדושה של הכנסייה הקתולית.
קורות חיים

ז'אן פרנסס דה שנטל נולדה בדיז'ון ב-28 בינואר 1572. אביה בנינגה פרמיאו (Bénigne Frémyot) היה נשיא (président à mortier) הפרלמנט של בורגון, אמא נפטרה כשז'אן הייתה בת שנה וחצי.
בגיל 21 נישאה לברון דה שנטל וקיבלה תואר ברונית. לזוג נולדו 4 ילדים. הברון נהרג בתאונת צייד בשנת 1601, כשז'אן הייתה בת 28.
בתקופת התענית של שנת 1604 ז'אן פגשה את הבישוף של ז'נבה, פרנציסקוס הקדוש מסאל, שהטיף בכנסייה בדיז'ון. הבישוף הפך לרועה הרוחני שלה. בהשפעתו, ובתמיכת אחיה שהיה הארכיבישוף של בורז', עברה לאנסי והקימה שם קהילה של מסדר הביקור של מרים (Ordo Visitationis Beatissimae Mariae Virginis). למסדר התקבלו נשים שנדחו על ידי מסדרים אחרים מפאת גיל או בריאות לקויה. המסדר התפתח בקצב מהיר, ועד מותה של דה שנטל כבר כלל המסדר 86 מנזרים.
ביום שהוקדשה כבר היו במסדר 164 מנזרים.
מותה וקבורתה

דה שנטל נפטרה במולן ב-13 בדצמבר 1641. נקברה באנסי, במנזר הראשון שהקימה.
הליך הקדשתה

דה שנטל הוכרזה כמבורכת ב-21 באפריל 1751 על ידי האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר והוכרזה כקדושה ב-16 ביולי 1767 על ידי האפיפיור קלמנס השלושה עשר.
יום החג שלה נחגג ב-12 באוגוסט.
ולנטין מיכאילה

ולנטין מיכאי מיכאילה (ברומנית: Valentin Mihai Mihăilă; נולד ב-2 בפברואר 2000 בטרגובישטה שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אטאלנטה מהסרייה א', בהשאלה מפארמה, ובנבחרת רומניה.
קריירת מועדונים

מיכאילה החל את הקריירה המקצוענית שלו באוניברסיטטה קראיובה.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם בפארמה מהסרייה א'.
ב-31 בינואר 2022 הושאל לאטאלנטה מהסרייה א' למשך חצי עונה.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2021 ערך מיכאילה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 2–3 על נבחרת מקדוניה הצפונית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. נכלל בסגל נבחרת רומניה ליורו 2024.
תארים

הגביע הרומני (1): 2017/2018
הערות שוליים

↑  Official: Mihaila to Parma באתר Football Italia, ‏ 5 באוקטובר 2020 (באנגלית)
↑  WELCOME MIHAILA! באתר הרשמי של אטאלנטה, 31 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  Ryan DabbsContributions from Emanuel Rosu last updated, Romania Euro 2024 squad: Edward Iordanescu's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת רומניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניצה •  2 ראציו •  3 דראגושין •  4 רוס •  5 נדלצ'ארו •  6 מ. מארין •  7 אליבק •  8 צ'יקלדאו •  9 פושקש •  10 סטאנצ'ו •   11 באנקו •  12 מולדובאן • 13 מיכאילה •  14 חאג'י • 15 בורקה • 16 טרנובאנו • 17 קומאן • 18 ר. מארין • 19 דראגוש • 20 מאן • 21 אולארו • 22 מוגוש • 23 סורסקו • 24 רקוביצאן • 25 בירליג'ה • 26 שוט • מאמן: יורדנסקו |  1 ניצה •  2 ראציו •  3 דראגושין •  4 רוס •  5 נדלצ'ארו •  6 מ. מארין •  7 אליבק •  8 צ'יקלדאו •  9 פושקש •  10 סטאנצ'ו •   11 באנקו •  12 מולדובאן • 13 מיכאילה •  14 חאג'י • 15 בורקה • 16 טרנובאנו • 17 קומאן • 18 ר. מארין • 19 דראגוש • 20 מאן • 21 אולארו • 22 מוגוש • 23 סורסקו • 24 רקוביצאן • 25 בירליג'ה • 26 שוט • מאמן: יורדנסקו | רומניה |
ז'אן דה פלורט

| --- | --- |
כרזת הסרט ז'אן דה פלורט
כרזת הסרט ז'אן דה פלורט
 מבוסס על:  הרומן מי הגבעות מרסל פניול
 בימוי:  קלוד ברי
 הופק בידי:  פייר גרונסטיין, אלן פוארה
 תסריט:  קלוד ברי ז'ראר בראש
 עריכה:  נואל בואסו, סופי קוסיין
 שחקנים ראשיים:  איב מונטן דניאל אוטיי ז'ראר דפרדייה אליזבת דפרדייה
 מוזיקה:  זאן קלוד פטי, ג'וזפה ורדי
 צילום:  ברונו נויטן
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברה מפיצה:  Orion Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באוגוסט 1986
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  17,000,000‏$
 הכנסות:  87,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   jeandeflorette
 סרט הבא:  מנון של המקורות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ז'אן דה פלורט (בצרפתית: Jean de Florette) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1986 בבימויו של קלוד ברי עם איב מונטן, דניאל אוטיי וז'ראר דפרדייה בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי קלוד ברי וז'ראר בראש והוא מבוסס על הרומן "מי הגבעות" (L'eau des Collines) של מרסל פניול משנת 1963. הרומן הארוך מחולק לשני חלקים: "ז'אן דה פלורט" ו"מאנון של המעיין" (Manon des Sources). בגלל אורך הסרט בחרו המפיקים לחלק גם אותו לשניים: "ז'אן דה פלורט" ו"מאנון". הם צולמו בו זמנית במשך כשבעה חודשים. זו הייתה אז ההפקה היקרה ביותר בצרפת והיא זכתה להצלחה מסחרית גדולה ולפרסום בצרפת ובכל העולם.
המוזיקה נכתבה על ידי המלחין הצרפתי ז'אן קלוד פטי (אנ') והוא בחר להשתמש כנעימת הנושא של הסרט בפתיחה כוחו של גורל של ג'וזפה ורדי.
הסרט צולם באתרים בפרובאנס ותיאר את חיי האיכרים שם בתחילת שנות ה-20. הצלחתו הגבירה את ההתעניינות והתיירות בפרובאנס.
השחקנית אליזבת דפרדייה (אנ') שהייתה אז אשתו של ז'ראר דפרדייה, משחקת גם בסרט בתור אשתו.
תקציר העלילה

אוגולן סובירן (דניאל אוטיי) מגיע לכפר בו גדל בפרובאנס לאחר ששירת בצבא במלחמת העולם הראשונה. הוא נפגש בדודו הרווק סזאר (איב מונטאן) אותו הוא מכנה "פאפא". סזאר רואה באוגולן כבנו ועוזר לו בייעוץ ובכסף.
אוגולן מתחיל לגדל ציפורנים אך זקוק למים כדי להגדיל את תוצרתו. סזאר מייעץ לו לקנות את הבית והשטח של פיג-בופיג שהוא יודע שיש בו מעיין סתום. כשפיג-בופיג מסרב למכור, מושך אותו סזאר מהעץ והוא נופל ומת. לאחר הלוויה מסתבר שהייתה לו אחות בשם פלורט אך היא מתה ובנה ז'אן הוא היורש החוקי של האחוזה. סזאר מראה לאוגולן את מקום המעיין והם סותמים את הנביעה במלט ומכסים באדמה.
ז'אן קדורה (ז'ראר דפרדייה) מגיע למקום עם אשתו איימי (אליזבת דפרדייה) ובתו מאנון (ארנסטין מזורובנה). ז'אן היה גובה מיסים בעיר ואשתו זמרת אופרה שקראה לבתה על שם גיבורה באופרה מאנון לסקו של פוצ'יני. אוגולן מכנה אותו "ז'אן דה פלורט" על שם אימו.
אוגולן מתחבר אליו כשכן טוב שרוצה לעזור לו אך לפי עצותיו של סזאר הוא מנסה להכשיל אותו כדי שיתיאש וימכור להם את האחוזה. לז'אן אין מושג בחקלאות והוא רוצה לגדל ארנבים לבשר וכן דלעת סינית ותירס. אנשי הכפר מלגלגים על הגיבן העירוני הזה.
בתחילה מצליח ז'אן - בחורף יורדים גשמים, הירקות מניבים והארנבים מתרבים והוא מוכר אותם בעיר, אבל בקיץ מתהפך המצב, אין מים והוא נאלץ להביא אותם ממעיין מרוחק על חמור בחום הגדול. הוא מבקש מאוגולן שישאיל לו פרד אך זה מתחמק. לבסוף מתייבשים כל הגידולים, הארנבים מתים ברעב והכסף נגמר.
ז'אן לא נשבר, סזאר מסכים להלוות לו 4.000 פרנק תמורת מישכון האחוזה. בכסף הזה קונה ז'אן פרד ומתחיל לחפור באדמה במקום מסוים כדי לגלות מעיין. החפירה קשה והוא מניח שם דינמיט כדי לפוצץ את הסלע. בעת הפיצוץ הוא לא נזהר וסלע פוגע בו והורג אותו.
כעת מסכימה האלמנה לעזוב את הכפר ולמכור את האחוזה לסזאר בניכוי החוב. סזאר ואוגולן מגיעם למקום פותחים את הסתימה ומי המעיין מתפרצים. הם לא שמים לב שמאנון הקטנה עוקבת אחריהם וכשהיא רואה את מי המעיין פורצים היא פותחת בצעקה שנשמעת לסזאר ואוגולן כצווחה של עוף דורס. כאן מסתיים החלק הראשון של הרומן של פניול. החלק השני נקרא מאנון.
פרסים

הסרט זכה בארבעה פרסי באפט"א: על הסרט, על הצילום, על הבימוי ועל שחקן המשנה (דניאל אוטיי). כן היה מועמד לפרסי באפט"א לשחקן ראשי (איב מונטאן וז'ראר דפרדייה), בימוי, איפור ועיצוב אמנותי.
הסרט זכה בארבעה פרסי סזאר: השחקן הטוב ביותר (דניאל אוטיי), הסרט, הבמאי, והתסריט הטוב ביותר.
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן

| --- | --- |
צ'מיליטה-נילסן, 2020
צ'מיליטה-נילסן, 2020
 לידה:  6 באוגוסט 1983 (בת 41) שיאוליאי, ליטא 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן
 מד כושר מרבי:  2542 (יוני 2017)
 מד כושר נוכחי:  2538 (יוני 2019)
 השכלה:  Didžvaris Gymnasium, אוניברסיטת לטביה 
 מקצוע נוסף:  פוליטיקאית
 מדינה:  ליטא
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של שיאוליאי (2011)  צלב האביר של מסדר הדוכס גדימינאס הגדול הליטאי (1996)  מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה 2 (21 באוקטובר 2022)  Officer's Cross of the Order for Merits to Lithuania (2011) 
 
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן (בליטאית: Viktorija Čmilytė-Nielsen; נולדה ב-6 באוגוסט 1983, שאולאי, ליטא הסובייטית) היא פוליטיקאית ושחמטאית ליטאית בדרגת רב-אמן. היא זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לנשים בשחמט בשנת 2011 בטביליסי. בעבר זכתה פעמיים באליפות ליטא לנשים. מכהנת מ-2019 כמנהיגת מפלגת התנועה הליברלית של רפובליקת ליטא ומ-2020 כיושבת ראש הסיימאס, הפרלמנט הליטאי.
ביוני 2017 הגיעה לשיא מד כושרה ולאחר מכן פרשה למשך כמעט שנתיים משחמט תחרותי.
נכון ליוני 2019, מדורגת במקום השני בדירוג הכללי בליטא לפי מד כושר.
דרכה בשחמט

צ'מיליטה-נילסן החלה לשחק שחמט בגיל 6, כשאביה לימד אותה את כללי המשחק. הוא אימן אותה בעשר השנים הבאות, והיא הגיעה להישגים ברמה עולמית, בהם אליפות אירופה לבנות) עד גיל 10 (1993, סומבטהי, הונגריה) ואליפות העולם לבנות עד גיל 12 (1995, סאו לורנסו, מינאס ז'ראיס, ברזיל).
עם הגיעה לגיל 16, זכתה באליפות ליטא לשחמט (ללא הגבלת גיל), בווילנה, וגברה על שלושה רבי אמנים גברים בדרך. היא חזרה על ההישג בשנת 2005, כשגברה על רב אמן שרונאס שולסקיס. בשנת 2000 זכתה בסגנוּת אליפות אירופה לנשים עד גיל 20, שנייה לג'ובנקה האוסקה. בשנת 2001 דורגה בידי פיד"ה במקום הראשון לנשים עד גיל 20.
צ'מיליטה-נילסן זכתה להצלחה באליפות אירופה לנשים, בה זכתה במדליות כסף באיסטנבול (2003), בפלובדיב (2008), וברייקה (2010). היא זכתה באליפות העולם בשחמט בזק בשנת 2007. היא זכתה בדרגת רב אמן בשנת 2010.
באליפות העולם לנשים הגיעה להישג גבוה ב-2004, עת הובסה על ידי אלופת העולם לשעבר מאיה צ'יבורדאנידזה, וב-2006, כשהביסה את אלכסנדרה קוסטניוק ואת צ'יבורדאנידזה, אך הפסידה בחצי הגמר לאליסה גאליאמובה.
באולימפיאדת השחמט, השתתפה בנבחרת ליטא וזכתה במדליית זהב פעמיים: ראשית באולימפיאדת השחמט 2000 באיסטנבול, ושנית באולימפיאדת השחמט 2004 בקלביה. משחקה הראשון בנבחרת היה באולימפיאדת השחמט 1996 בירוואן, והיא התקדמה ללוח ראשון באולימפיאדת השחמט 1998 באליסטה.
היא חברה בנבחרת מועדון ODC באדן-באדן, בליגת השחמט הגרמנית לנשים, אך שיחקה שחמט גם בשוודיה.
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת השחמט - נשים

בין השנים 1996 ל-2012 השתתפה ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן ב-7 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1996 | 1 עת | ליטא | 2180 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 17 קבוצתי, 24 אישי |
|  1998 | 1 | ליטא | 2210 | 7.5 מ-12 | 5+ 5= 2- | 62.5 | 37 קבוצתי, 16 אישי |
|  2000 | 1 | ליטא | 2335 | 9.5 מ-12 | 8+ 3= 1- | 79.2 | 30 קבוצתי, 1 אישי |
|  2004 | 1 | ליטא | 2442 | 8.5 מ-11 | 6+ 5= 0- | 77.3 | 13 קבוצתי, 1 אישי |
|  2006 | 1 | ליטא | 2470 | 9.5 מ-12 | 9+ 1= 2- | 79.2 | 23 קבוצתי, 4 אישי |
|  2008 | 1 | ליטא | 2512 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 51 קבוצתי, 26 אישי |
|  2012 | 1 | ליטא | 2520 | 8 מ-10 | 6+ 4= 0- | 80.0 | 44 קבוצתי, 12 אישי |
ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת השחמט - גברים

בשנת 2010 השתתפה ויקטוריה צ'מיליטה-נילסן באולימפיאדת שחמט לגברים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  2010 | 3 | ליטא | 2513 | 5 מ-9 | 4+ 2= 3- | 55.6 | 35 קבוצתי, 44 אישי |
קריירה פוליטית

בשנת 2015 נכנסה לסיימאס מטעם התנועה הליברלית לאחר התפטרותו של חבר הסיימאס רמיגיוס שימשיוס שעבר לכהן כראש העיר של וילנה. בבחירות שהתקיימו ב-2016 היא זכתה במושב, ובמהלך 2019 כיהנה מספר חודשים כיושבת ראש האופוזיציה. בהמשך אותה שנה נבחרה לראשות מפלגתה, ולאחר הבחירות באוקטובר 2020 היא נבחרה לראשות הסיימאס לאחר יצירת קואליציה בין מפלגתה, איחוד המולדת ומפלגת החירות.
חיים אישיים

צ'מיליטה-נילסן הייתה נשואה לרב אמן אלכסיי שירוב מאוגוסט 2001 עד ראשית 2007. ב-28 בדצמבר 2013 נישאה לרב אמן הדני פטר היינה נילסן. היא אם לשלושה בנים: דמיטרי, אלכסנדר, ומאריוס.
הערות שוליים

↑  "Cmilyte wins European individual women chess championship title" באתר שינחואה.
↑  Čmilytė, Viktorija - Women's Chess Olympiads, באתר OlimpBase
↑  Čmilytė, Viktorija - Men's Chess Olympiads, באתר OlimpBase
↑  "Lithuania's top female chess master to get MP seat", באתר Delfi.lt, ‏16 במרץ 2015.
↑  ויקטוריה צ'יליטה-נילסן באתר הסיימס (באנגלית).
↑  BNS (2020-11-16). "Former chess grandmaster Čmilytė-Nielsen elected Lithuanian parliament speaker". LRT (באנגלית). נבדק ב-2021-01-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0005 0176 9775  LCCN: n2018065411  VIAF: 5595154260438224480004   WorldCat (עם VIAF): 5595154260438224480004
ז'ואן ויניולי

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1914 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  30 בנובמבר 1984 (בגיל 70) ברצלונה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונז'ואיק 
 שפות היצירה:  קטלאנית, ספרדית 
 סוגה:  שירה 
 הושפע מ:  ריינר מריה רילקה, Carles Riba 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (1982)  פרס המבקרים של סרה ד'אור (1976, 1977, 1982, 1985)  פרס לביקורת שירה קטלנית (1976, 1984)  פרס מכתב הזהב (1974)  Premio Nacional de Poesía (1985)  Óssa Menor Price (1951) 
 joanvinyoli.cat
 
ז'ואן ויניולי אי פלאדוואל (בקטלנית: Joan Vinyoli i Pladevall‏; 3 ביולי 1914 - 30 בנובמבר 1984) היה אחד מגדולי משורריה של קטלוניה במאה העשרים.
ויניולי נולד בברצלונה, ספרד, בשנת 1914. בין השנים 1937 ו-1984 פרסם ויניולי 16 ספרי שירה, ביניהם "נתק ראשון" (1937), "על חיים וחלום" (1948), "המושתק" (1956), "מציאויות" (1963), "עכשיו שכבר מאוחר" (1975) ו"שליטה בקסם" (1984). כתיבתו הפורייה קשורה קשר הדוק לחוויותיו האישיות ולתפיסותיו האמוניות. ויניולי היה מתרגמו של רילקה לקטלאנית.
ז'אן דה לה קראיובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1970 (בן 53) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Jean Dumitrache 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 סוגה:  מוזיקה צוענית 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 
ז'אן דה לה קראיובה (ז'אן מקראיובה) הוא שם הבמה של ז'אן דומיטרקה (ברומנית: Jean Dumitrache;‏ יליד 24 בנובמבר 1982), הוא זמר השר מוזיקה צוענית (אנ') ושל מאנלה.
קורות חיים

ז'אן דומיטרקה נולד בבוקרשט, רומניה, לאב צועני ולאם יהודיה ויש לו שתי אחיות ואח. כשהיה בן 12 נפרדו הוריו והילדים נשארו עם אימו. באותו זמן התגלה גם כישרונו המוזיקלי. ז'אן למד מחברים לנגן על גיטרה, ומגיל 16 התחיל להופיע על במה, בעיקר במסעדה "גמברינוס", במרכז בוקרשט.
בשנת 1993 הוא הוציא את התקליט הראשון תחת חברת Electrecord.
ז'אן דומיטרקה הופיע בכמה סרטים רומנים, כשבאחד מהם, ב"הבנות של אדון פרופסור" (2014), הוא מגלם את עצמו.
רבים מהצוענים הרומנים אינם מצהירים על היותם צוענים - לקראת מפקד אוכלוסין ברומניה, באוקטובר 2011 נפתח מסע הסברה לשכנוע הצוענים להצהיר על היותם צוענים והיתרונות שיש להם בכך. בכרזה הקוראת להם להצהיר על כך מופיעה תמונתו של ז'אן דה לה קראיובה ושורה מאחד משיריו.
לז'אן יש שני ילדים, הבן, אלכסנדר, בנה של רוקסנה, איתה היה לו קשר קצר בנעוריו והבת, סברינה, שנולדה לרעייתו, פאולה.
הערות שוליים

↑  Jean de la Craiova a avut o copilărie chinuită. Nevoit să își câștige pâinea de la 12 ani (ברומנית)
↑  Biografie (ברומנית)
↑  Jean de la Craiova (ברומנית)
↑  Romii sunt chemaţi să îşi declare etnia la recensământ (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 28635d91-7185-4c71-9e97-725b7ea139f0
ח'ביזה

| --- | --- |

עלית קבוצת "הגרעין" (אבן יצחק) על אדמות חובייזה מרץ 1945
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה
 נפה:  נפת חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-17
 שטח:  4,854 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  נכבש בידי הארגון הצבאי הלאומי
 תאריך נטישה:  12 במאי 1948
 יישובים יורשים:  קיבוץ גלעד
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  290 (1945)
 קואורדינטות:  32°33′22″N 35°03′56″E﻿ / ﻿32.55611111°N 35.06555556°E﻿ / 32.55611111; 35.06555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הכרמל מוגדלת) ח'ביזה(למפת הכרמל רגילה) ח'ביזה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ביזה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ביזה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חֻ'בַּיזָה (בערבית: خبْيزة) היה כפר ערבי ברמת מנשה, כשלושים ק"מ מדרום לחיפה וכ-500 מטר ממערב לקיבוץ גלעד.
הכפר, שרוב תושביו נמלטו בתחילת אפריל 1948, שוחרר בידי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), במהלך מלחמת העצמאות, ב-12 מאי 1948.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מהתקופה הכלקוליתית. באזור הכפר מספר רב של אתרים ארכאולוגיים אותם חקר הארכאולוג מיכאל מאיר, חבר קיבוץ גלעד. בין היתר הוא גילה את האתר הפרוטוהיסטורי נחל ספלול צפון במדרון גבעה שמצפון לכפר.
מרישומים עות'מאנים מסביבות 1859 עולה שבכפר גרו 270 תושבים. ב-1870 ביקר בכפר החוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב על מסגד הבנוי מאבנים עתיקות.
ב-1882 ביקרה בכפר הקרן לחקר ארץ ישראל.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת חיפה.
במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 140 תושבים ובמפקד של 1931 209 תושבים ב-42 בתים.
בשנת 1939 הוקם קיבוץ דליה שלושה קילומטר מצפון לכפר, על ידי חניכי השומר הצעיר מרומניה וגרמניה, במסגרת יישובי "חומה ומגדל" על קרקע שרכשה חברת "צור". לאחר שפונו אריסים ערבים שעיבדו את הקרקע במקום הוקם יישוב הקבע של הקיבוץ. וב-13 מרץ 1945, עלה על הקרקע, על גבעה כ-500 מטר מצפון מערב לכפר, בידי תנועת הקיבוץ המאוחד, קיבוץ גלעד. אדמות הקיבוצים גלעד ודליה, כ-6,500 דונם, נקנו בתרומתו של יצחק אוכברג, נדבן יהודי מדרום אפריקה.
אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה היהודית, לפי תוכנית החלוקה של 1947.
היסטוריה > מלחמת העצמאות

במהלך קרב משמר העמק, בתחילת אפריל 1948, ברחו תושבי הכפר לאום אל-פחם, אנשי הכנופיות הערביות אפשרו לנשים ולילדים להישאר אך לא לגברים שסירבו להצטרף לכנופיות.
בתקופה הקצרה שבין חתימת ה"הסכם לאחדות לוחמת" (הסכם לשיתוף פעולה בין האצ"ל לההגנה) באפריל 1948 ובין ההכרזה על הקמת מדינת ישראל ב-14 במאי, ועד להשתלבות בצבא ההגנה לישראל, פעלו כוחות האצ"ל בפעילות מבצעית כחלק מהמערכה הכללית של מלחמת העצמאות באופן עצמאי.
בין השאר ערכו מבצע לכיבוש חמישה כפרים ערביים באזור שכונה אז "הרי אפרים": אום אל שוף, בריקי, סינדיאני, סובארין, וח'ביזה ב-12 מאי 1948. מבצר שוני ששימש את מחתרת האצ"ל כמרכז-אימונים ארצי היה בסיס היציאה למבצע ההתקפה. הכוח שמנה כ-160 לוחמים בפיקודו של אברהם דרורי עם משוריין נושא מקלע "ברן", נועד להתקיף ולכבוש את בריקי, סינדיאני וסובארין מכיוון בנימינה (המשוריין הוחרם בפברואר מחיילים בריטיים בכביש חיפה-תל אביב והובא לצורך המבצע עם צוות מתל אביב). צוות נוסף בסיוע של מרגמה "3, בפיקודו של יוסף בן-דור, נועד להתקיף ולכבוש את חוביזה ואום אל שוף מכיוון הקיבוצים דליה וגלעד. חברי קיבוץ גלעד שהיו ביחסים טובים עם תושבי הכפרים באזור הגיעו להסכם אי התקפה. והיזהרו את מי שנשאר בכפר מההתקפה הצפויה של האצ"ל, לאחר ששומר השדות של גלעד, פגש כמה ימים לפני המבצע סיור מקדים של האצ"ל והכפר היה ריק בעת שנכבש. חברי קיבוץ סירבו לשתף פעולה במבצע עם האצ"ל לאחר פרשת דיר יאסין.
הכוח בפיקודו של יוסף בן-דור יצאה לפנות בוקר להתקפה על חוביזה מקיבוץ גלעד. ההתקפה החלה לאחר הפגזת-ריכוך מהמרגמה, הריכוך היה יעיל והסתערות הרגלים, שבאה לאחר כך, לא נתקלה בשום התנגדות. טיהור הכפר לא נמשך אלא 10 דקות והכוח יצא לנוע לעבר אום אל שוף, הכפר השני שהוטל עליו לכבשו. אף כאן קדמה להסתערות הפגזת המרגמה "3, שכוונה אל מרכז הכפר ואל מדרונו האחורי. מיד לאחר ההפגזה הוחל בחיסול קני-ההתנגדות המעטים שהיו שם. גם בחוביזה באום אל שוף לא נמצאו תושבים רבים עם תחילת ההתקפה.
בשעה 9.30 נפגשו שני הכוחות בעמק שבין סובארין ואום אל שוף. במבצע נהרגו 20 ערבים ונשבו 120, ללוחמי האצ"ל לא היו אבדות.
הערות שוליים

↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 14-  נתוני סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
↑  מפת אזור הכפר (גליון כפר קרע (8)), 1941 בהוצאת 'ההגנה', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
1 2  אצ"ל כבש 5 כפרים בגבול המשולש נהרגו 20 ערבים ונשבו 120 אנשי כנופיות-. טיהור הרי אפרים נמשך, המשקיף, 13 במאי 1948
↑  נמרוד גצוב (28/6/2006), "נחל ספלול צפון", חדשות ארכאולוגית - חפירות וסקרים בישראל 118 (2006) [מהדורה מקוונת].
↑  Barron, 1923,  Table XI, Sub-district of Haifa, p. 34
↑  Mills, 1932, p. 93
↑  אדמת דליה נמסרה למתישבים, הארץ, 31 באוקטובר 1939
↑  נקודה חדשה בהרי אפרים, דבר, 18 במרץ 1945
↑  10 יישובים חדשים בתש"ה, משמר, 19 בספטמבר 1945
↑  מכוניתו הפרטית של קאוקג"י באה לתל־אביב בלי בעלה, על המשמר, 18 באפריל 1948
↑  בין גלעד וחובייזה, דבר, 10 ביולי 1973
ז'אן דובדאן

| --- | --- |
 לידה:  1600?
 פטירה:  1670 (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  צרפת
 ידוע בשל:  ביקורו בארץ ישראל (1651)  ספרו "מסע בארץ הקודש" (1657)
 תפקיד:  איש כנסייה
 השקפה דתית:  נצרות קתולית
 
דוּבּדאן; מפת הר הזיתים
דוּבּדאן; מפת ירושלים
דוּבּדאן; ראש הכרמל ומפרץ חיפה
ז'אן דוּבּדאן (Jean Doubdan;‏ 1600? – 1670) היה איש דת צרפתי, שביקר בשנת 1652 במקומות הקדושים לנצרות בארץ-ישראל וכתב על מסעו.