stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יבוטי (עיר)
הערות שוליים

↑  Djibouti: Regions, Cities & Towns - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
↑  עצמאותה של חבש, דבר, 20 בנובמבר 1934
↑  רומא דורשת ג'יבוטי בתוקף, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1938
↑  מוסוליני מוכן לשלום עם צרפת, המשקיף, 10 במרץ 1939
↑  בני ג'יבוטי ממשיכים להילחם, הַבֹּקֶר, 5 ביולי 1940
↑  בשולי הידיעות, הַבֹּקֶר, 8 באוגוסט 1940
↑  בג'יבוטי מחסור ושנאה לאיטליה, דבר, 16 בינואר 1941
↑  דרישת הגנראל וויוול למושל ג'יבוטי, הצופה, 23 ביוני 1941
↑  ג'יבוטי תשמור אמונים לורשי כל עוד הדבר יהיה אפשרי, המשקיף, 12 בנובמבר 1941
↑  עזריאל קרליבך, ג'יבוטי לבנות הברית, הצופה, 30 בדצמבר 1942
1 2  יהודים שבאו לאפריקה יחד עם בת היענה, דואר היום, 5 באפריל 1932
↑  Djibouti, BBC Weather (באנגלית)
↑  יהודי ג'יבוטי קוראים לעזרת הסוכנות היהודית, דואר היום, 10 במרץ 1935
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011410130505171  BnF: cb154133009 (data)  GND: 4070611-4  LCCN: n82006789  MusicBrainz: 2fb1381a-771e-4e03-9475-703e846fdcd4  NARA: 10044483  SUDOC: 028721713  VIAF: 124351320   WorldCat (עם VIAF): 124351320
משרוקית כלבים (פוליטיקה)

בפוליטיקה, "משרוקית כלבים" (dog whistle באנגלית) היא שימוש בשפה מקודדת או מרומזת במסרים פוליטיים, כדי לזכות בתמיכתה של קבוצה מסוימת מבלי לעורר התנגדות מקבוצות אחרות. המושג נקרא על שם משרוקיות כלבים על-קוליות, שכלבים מסוגלים לשמוע, אך לא בני-אדם. "משרוקיות כלבים" משתמשות בשפה שנראית רגילה לרוב האנשים, אך מתקשרת מסרים מסוימים לקהלים המיועדים לכך. לרוב משמשות "משרוקיות כלבים" להעברת מסרים שנויים במחלוקת מבלי למשוך תשומת לב שלילית.
דוגמה אחת היא שימוש במונח "ערכי משפחה" בארצות הברית, על מנת לסמל למצביעים נוצרים שמועמד בבחירות יתמוך בצעדי מדיניות המקדמים ערכים נוצריים והדרת אנשים שלא חיים במשפחות הטרונורמטיביות, מבלי להרחיק תומכים לא-נוצרים.
מקור ומשמעות

המונח המתורגם ״משרוקית כלבים״ לא משמש כיום באופן נרחב בעברית, אלא נאמר בלועזית (״דוג-וויסל״).
לפי הסופר ויליאם ספיר, ייתכן שהשימוש במונח "dog whistle" בהקשר פוליטי נגזר מהשימוש בו בתחום הסקרים. ספיר מייחס לריצ'רד מורין, עורך ראשי של סקרים בעיתון הוושינגטון פוסט, את הציטוט:
שינויים קלים בבחירת מילות השאלה עשויים לספק תוצאות שונות בתכלית ... חוקרים קוראים לתופעה "אפקט משרוקית הכלבים": נסקרים שומרים בשאלה משהו שהסוקרים לא שומעים בה.
ספיר משער שעובדי קמפיינים פוליטיים אימצו את המונח מסוקרים פוליטיים.
בספרה של האקדמאית אמנדה לוהרי משנת 2006, Voting for Jesus: Christianity and Politics in Australia, כותבת לוהרי שמטרתה של "משרוקית כלבים" היא להשיג את תמיכתם של כמה שיותר בוחרים, תוך ניכור של המספר המינימלי שלהם. היא משתמשת בדוגמה של "ערכי משפחה", שמקובלים באופן רחב, אבל נושאים ערך נוסף עבור נוצרים. כך ניתן להימנע משימוש בערכי מוסר נוצריים מפורשים, שעלולים להרחיק מצביעים לא-נוצרים.
תאורטיקן מדעי המדינה האוסטרלי רוברט גודין טוען שהבעיה עם שימוש ב"משרוקית כלבים" היא פגיעתה בדמוקרטיה. לדבריו, שוני בין מצביעים בהבנה של מסרי קמפיין, גורם לכך שמראית העין של תמיכה במסרים משותפים היא "חסרת פשר מבחינה דמוקרטית", ולא נותנת בידי המשתמש ב"משרוקית הכלבים" מנדט לגיטימי לקביעת מדיניות.
היסטוריה ושימוש > אוסטרליה

המונח זכה לשימוש לראשונה בפוליטיקה האוסטרלית באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ושימש לעיתים קרובות לתיאור הקמפיין של ג'ון הווארד. במהלך 11 שנותיו כראש ממשלת אוסטרליה, ובעיקר בכהונתו הרביעית, הווארד הואשם בהעברת מסרים שנועדו למשוך מצביעים אוסטרליים באמצעות מילות קוד כמו "un-Australian" ("בלתי-אוסטרלי"), "מיינסטרים" ו-"illegals" ("לא-חוקיים").
דוגמה מוכרת אחת נגעה למסרי ממשל הווארד ביחס להגעת פליטים לאוסטרליה. מדיניותה הנוקשה של ממשלת אוסטרליה ביחס להגירה הייתה פופולירית בקרב מצביעים. אבל בצד זאת, הממשלה הואשמה גם בשימוש במסרים חבויים של תמיכה במצביעים בעלי נטיות גזעניות, תוך שימור האפשרות להכחשת התמיכה באמצעות הימנעות משימוש בשפה גזענית מפורשת. דוגמה נוספת נגעה לפרסום מבחן האזרחות האוסטרלי בשנת 2007. נטען שבעוד שהמבחן נראה סביר לכאורה, הוא נועד לרצות את המתנגדים להגירה מאזורים גאוגרפיים מסוימים.
היסטוריה ושימוש > קנדה

במהלך בחירות 2015 לממשל הפדרלי הקנדי, מנהיג המפלגה השמרנית, ראש הממשלה המכהן סטיבן הרפר, הואשם בשימוש ב"מילות קוד" במהלך עימות בחירות, כדי לרצות את גרעין תומכי המפלגה. במהלך קמפיין הבחירות שכרה המפלגה את שירותיו של יועץ הבחירות לינטון קרוסבי, לאחר שהמפלגה הידרדרה למקום השלישי בסקרים, אחרי המפלגה הליברלית והמפלגה הדמוקרטית החדשה. בעימות בחירות טלוויזיוני, במהלך דיון בנושא החלטת הממשלה השנויה במחלוקת למנוע ממהגרים ומבקשי מקלט מסוימים גישה לביטוח הבריאות הלאומי הקנדי, טען הרפר ש-"Old Stock Canadians" ("קנדים ישנים") תומכים בעמדת הממשלה. מנהיגים באופזיציה, כמו חברת הפרלמנט הליברלית מרלין ג'נינגס, קראה לדבריו של הרפר גזעניים ומפלגים, משום שהם שימשו על מנת שלא לכלול קנדיים שאינם לבנים.
היסטוריה ושימוש > ארצות הברית במאה ה-20

המונח "זכויות מדינות" ("States' Rights"), המתייחס, באופן מילולי, לזכויותיהן של ממשלות במדינות בתוך ארצות הברית (בניגוד לממשל הפדרלי של כל ארצות הברית), תואר בשנת 2007 על ידי דייוויד גרינברג במגזין המקוון Slate כ"מילות קוד" לגזענות ממוסדת והפרדה גזעית (סגרגציה). "זכויות מדינה" היו הסיסמה של קבוצות הטענו ב-1955 נגד ביטול ההפרדה הגזעית בבתי ספר. בשנת 1981, היועץ האסטרטגי לשעבר של המפלגה הרפובליקנית, לי אטווטר, העריך בראיון אנונימי שעסק באסטרטגיה של נשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון במדינות דרום ארצות הברית, כי המונח "זכויות מדינות" שימש כ"משרוקית כלבים":
You start out in 1954 by saying, "Nigger, nigger, nigger." By 1968, you can't say "nigger" – that hurts you. Backfires. So you say stuff like forced busing, states' rights and all that stuff. You're getting so abstract now, you're talking about cutting taxes. And all these things you're talking about are totally economic things and a byproduct of them is [that] blacks get hurt worse than whites. And subconsciously maybe that is part of it. I'm not saying that. But I'm saying that if it is getting that abstract, and that coded, that we are doing away with the racial problem one way or the other. You follow me – because obviously sitting around saying, "We want to cut this", is much more abstract than even the busing thing, and a hell of a lot more abstract than "Nigger, nigger."
אטווטר אמר את הדברים כניגוד לקמפיין של הנשיא הרפובליקני דאז, רונלד רייגן, שלתחושתו לא כלל מסרים גזעניים גלויים או חבויים. אבל איאן האני לופז, פרופסור אמריקאי למשפטים וכותב הספר Dog Whilstle Politics משנת 2014, תיאר את התייחסותו של רייגן ל'"מלכות רווחה" ("Welfare Queens") נוהגות בקדילאקים ו-"Strapping Young Bucks" שקונים סטייקים עם תלושי מזון' במהלך הקמפיין שלו, כדוגמה לשימוש ב"משרוקית כלבים". לופז טוען שהשימוש ברטוריקה הזו דוחף אמריקאים לבנים ממעמד הביניים להצביע נגד האינטרסים הכלכליים שלהם, כדי להעניש "מיעוטים לא ראויים", שהם מאמינים שמקבלים יותר מדי תמיכה ציבורית על חשבונם. לפי לופז, שמרנים לבנים ממעמד הביניים, ששוכנעו על ידי כוחות כלכליים חזקים שמיעוטים הם האויב, תמכו בפוליטיקאים שמבטיחים לצמצם הגירה לא-חוקית ולנקוט ביד קשה נגד פשיעה. אבל אגב כך הצביעו אותם פוליטיקאים בעד מדיניות שנתנה עדיפות לעשירים-ביותר, כמו קיצוץ במיסים למאיונים העליונים, העברת שליטה רגולטורית בתעשייה ובמסחר לתאגידים, פירוק איגודי עובדים, קיצוץ בפנסיה לעובדי ציבור, צמצום תקצוב לבתי ספר ציבוריים, ופירוק מדינת הרווחה. לופז טוען שאותם מצביעים לא יודעים לקשר בין האי-שוויון הגדל שהשפיע על חייהם עם האג'נדות בהן תמכו, לטענתו, הדבר גרם להעברה של הון עצום למאיון העליון בארצות הברית מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
בארצות הברית, המונח "בנקאים בינלאומיים" הוא "משרוקית כלבים" מוכרת ליהודים. השימוש הזה נגזר מהמידע המזויף האנטישמי מהפרוטוקלים של זקני ציון. שדר הרדיו תומך הפאשיזם צ'ארלס קולין הרבה להשתמש במונח בתוכניתו ששודרה בכל ארצות הברית. השימוש החוזר במונח הזה תרם להחלטת רשת התקשורת CBS לא לחדש את החוזה שלו.
היסטוריה ושימוש > ארצות הברית במאה ה-21

העיתונאי קרייג אונגר כתב שנשיא ארצות ג'ורג ו. בוש והיועץ הפוליטי קארל רוב השתמשו בשפה מקודדת במהלך הקמפיין שלהם, שיועד לגרעין הבוחרים הנוצרי האוונגליסטי. ויליאם ספיר נתן כדוגמה את הביקורת שהעביר בוש במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות של 2004 על פסק הדין של בית המשפט העליון בעניין דרד סקוט, שדחה את מעמדו האזרחי של כל האפריקנים-אמריקאים. ספיר כתב שלרוב השומעים נשמעה הביקורת תמימה, אבל "שומעים חדי אוזניים" יכלו לשמוע שהכוונה היא לציין שהחלטות בית המשפט העליון יכולות להיהפך, ולרמוז שאם ייבחר מחדש, ימנה שופטי עליון שיבטלו את פסק דינו של בית המשפט העליון בעניין רו נגד ווייד, שהכיר בזכות החוקתית של נשים להפלה. טענות דומות הושמעו גם על ידי פיטר וולסטן.
במהלך הקמפיין של ברק אובמה לנשיאות, מספר פרשנים פוליטיים מהצד שמאלניים תיארו שלל אמירות על אובמה כ"משרוקיות כלבים" גזעניות. במהלך הפריימריז של המפלגה הדמוקרטית, הכותבת אניד לינט לוגן ביקרה את הקמפיין של הילרי קלינטון על הישענותו על מילות קוד ורמיזות, שנראה שנועדו לסמל את מוצאו האתני של אובמה כבעייתי. לוגן טענה שאובמה תואר על ידי הקמפיין של קלינטון ותומכיו המרכזיים כ"אנטי-לבנים" בגלל קשריו לכומר ג'רמייה רייט, ותואר כמי שיוכל למשוך מצביעים שחורים בלבד, כאנטי-פטריוטי, כצורך סמים ואולי אף סוחר סמים, וכמי שנשוי לאישה שחורה כועסת וכפוית טובה. פרשן רשת MSNBC, לורנס אודונל, תיאר כ"משרוקית כלבים" נאום של הסנאטור הרפובליקני מיץ' מקונל משנת 2012, בו ביקר את אובמה על כך שהוא משחק יותר מדי גולף, משום שאדונל חשב שהנאום נועד להזכיר למאזינים את שחקן הגולף השחור טייגר וודס, שנקשר בשערוריית בגידה באשתו באותה עת, ולהציגו בהתאם לסטריאוטיפ של "גבר שחור בעל מיניות יתרה" ("oversexed black man").
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות של 2016, ובמספר מקרים לאורך הכהונה שלו, דונלד טראמפ הואשם על ידי פוליטיקאים וערוצי תקשורת מרכזיים בשימוש ב"משרוקיות כלבים" אנטישמיות. כך האשים טראמפ את יריבתו הדמוקרטית הילרי קלינטון שהיא משתפת פעולה עם התקשורת ועם "בנקאים בינלאומיים" כדי לפגוע באומה האמריקאית ולהשתלט על העולם - מינוחים המזכירים את אלו שבפרוטוקולים של זקני ציון, ומהווים "משרוקית כלבים" מוכרת בחוגים אנטישמיים ונאו-נאציים.
היסטוריה ושימוש > ישראל

השימוש במונח "משרוקית כלבים" בהקשרו הפוליטי אינו נפוץ בישראל, אך נעשו בו שימושים ספורדיים.
ביקורת

חלק מהמבקרים טוענים שקשה לקבוע האם אמירות מסוימות שמסווגות כ"משרוקיות כלבים" הן אכן כאלו. רוברט הנדרסון ואלן מקריידי טענו ש"יכולת הכחשה מתקבלת על הדעת" ("plausible deniability") היא מרכיב מפתח של "משרוקית כלבים". מארק ליברמן טען שלעיתים קרובות דיבור או כתיבה יכללו מסרים שיעברו רק לחלק מהקהל, אבל שבדרך כלל אין משמעות הדבר שהדובר מתכוון להעביר מסר כפול. סטיבן פינקר טען שהמונח "משרוקית כלבים" מאפשר לאנשים לטעון כל דבר ביחס לכל אחד, משום שניתן לשמוע בקלות "משרוקיות כלבים" שאינן מופיעות למעשה בדברים שנאמרו למעשה.
יחסי הממלכה המאוחדת – סודאן

| יחסי הממלכה המאוחדת – סודאן |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: סודאן


הממלכה המאוחדת: סודאן
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 1,861,484
אוכלוסייה
69,277,140: 50,854,573
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 109,327
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,213: 2,150
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית

יחסי הממלכה המאוחדת–סודאן הם יחסי חוץ בין סודאן לבריטניה. רוב היחסים האחרונים בין שתי המדינות מתרכזים באזור דארפור.
היסטוריה

בריטניה לחמה עם סודאן במהלך המלחמה המהדית משנת 1881 ועד נובמבר 1899. בין 1899 לעצמאות המדינה בשנת 1956, סודאן (שכונתה אז "סודאן האנגלו-מצרית") הייתה תחת שלטון משותף אנגלי-מצרי.
אף על פי שיום השנה החדשה 1956 סימן את עצמאותה של סודאן, הבריטים העבירו בפועל את השלטון בשנת 1954. סודאן יצאה כמעט מיד להרחיב את יחסיה עם מדינות ערב ואפריקה ולאחר מכן עם ברית המועצות, סין, מזרח אירופה ויוגוסלביה. בריטניה המשיכה לספק סיוע ניכר, כולל סיוע צבאי. כאשר מלחמת האזרחים בדרום גברה בעוצמתה, האשימה סודאן באופן שגרתי "מדיניות קולוניאלית מרושעת" כאחת הגורמים לכך. היחסים עם בריטניה פחתו בחשיבותם ככל שהיחסים עם המזרח התיכון ואפריקה גברו. סודאן ניתקה את היחסים עם בריטניה בשנת 1965 בגלל הטיפול של בריטניה בהצהרת העצמאות החד-צדדית על ידי דרום רודזיה (כיום זימבבואה). ח'רטום חידשה את הקשר כעבור שנה, אך ניתקה אותם שוב בשנת 1967 בגלל מלחמת ששת הימים בין ישראל למדינות השכנות. היחסים התחדשו שוב כעבור שנה. סודאן טענה כי בריטניה קשורה לניסיון הפיכה כושל בשנת 1976. בסוף שנות השבעים, ארצות הברית החליפה את בריטניה כהשפעה המערבית השלטת בח'רטום, מצב שנמשך עד להפלת ממשלת סאדיק אל-מהדי בשנת 1989. בריטניה נותרה בעמדה חשובה מסיבות היסטוריות ושמרה על קשרים מסחריים חזקים. יחד עם ארצות הברית ונורווגיה, בריטניה תמכה מאוד בתהליך השלום של IGAD שהביא לסיום הסכסוך בין חרטום ל-SPLM / A. ראש ממשלת בריטניה, טוני בלייר, ביקר בח'רטום באוקטובר 2004, אך נקט עמדה ביקורתית יותר בנוגע למדיניות סודאן בדארפור ככל שהמשבר התארך. מבין כל חברי האיחוד האירופי, העמדה הבריטית בדארפור הייתה הקרובה ביותר לזו של ארצות הברית.
לאחר פרוץ המלחמה בדרפור בשנת 2003, ביוני 2004, שללה מזכירת הפיתוח הבינלאומית הבריטית, הילרי בן, התערבות צבאית בינלאומית למען דארפור. עם זאת, בחודש הבא דווח כי ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר מבקש מגורמים לערוך תוכניות להתערבות צבאית אפשרית בסודאן.
בינואר 2006 אמר ראש הממשלה בלייר לפרלמנט הבריטי כי הקהילה הבינלאומית מכשילה את תושבי דארפור בסודאן וכי חיוני שכוח שמירת השלום של האיחוד האפריקאי בדארפור יובא לעוצמה מלאה.
בספטמבר 2006 אמר ראש הממשלה בלייר כי יציע חבילת תמריצים לסודאן כחלק מיוזמה חדשה לסיום המשבר בדארפור ולחיזוק כוחות שמירת השלום של האו"ם בשטח.
בתמיכת החלטת מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 2007 לאשר את הצבתם של עד 26,000 שומרי שלום לנסות להפסיק את האלימות בדארפור, דרש ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון בנאום בפני העצרת הכללית של האומות המאוחדות, תמיכה חזקה בכוח שמירת שלום בדארפור, וכינה את המלחמה "האסון ההומניטרי הגדול ביותר שעומד בפני העולם כיום". הוא גם קרא להפסיק את ההפצצות האוויריות על אזרחים, ולהתאמץ יותר לתמוך בשיחות שלום ושיקום ואמר:
אבל עלינו להיות ברורים שאם מפלגה כלשהי תחסום את ההתקדמות וההרג יימשך, אני ואחרים נכפיל את מאמצינו להטיל סנקציות נוספות. המסר לדארפור הוא שזה הזמן לשינוי.
בשנת 2007, האשים נשיא סודאן עומר אל-בשיר את גורדון בראון בפגיעה מכוונת בשיחות השלום בדארפור ודרש התנצלות ציבורית לאחר איומו של ראש הממשלה בסנקציות חדשות. בראון אמר "כמובן שאם המפלגות לא יגיעו להפסקת האש יש אפשרות להטיל סנקציות נוספות על הממשלה."
בעקבות החלטת בית הדין הפלילי הבינלאומי (ICC) להוציא צו מעצר לנשיא סודאן, גורדון בראון ושר החוץ הבריטי דייוויד מיליבנד דחקו בממשלת סודאן לשתף פעולה עם ה-ICC‏.
סיוע ממשלתי בריטי

בריטניה היא התורמת השנייה בגודלה לסודאן, ותרמה סיוע של 175 מיליון ליש"ט מאז 2003 בשנת 2004, הממשלה הבריטית התחייבה לשני מטוסים לסייע במאמץ הסיוע בדארפור.
בשנת 2004 אישרה בריטניה כי חבילת הסיוע שלה הוכפלה כמעט לכדי 34.5 מיליון ליש"ט, לעומת התחייבות האיחוד האירופי בסך 7.8 מיליון ליש"ט. בשנת 2006 התחייבה ממשלת בריטניה 76 מיליון דולר למאמצי הסיוע בדארפור כדי לסייע למבצע הסיוע הגדול בעולם.
סיוע לא ממשלתי

ארגוני סיוע בריטיים הצלב האדום הבריטי, הצילו את הילדים ואוקספם פעלו בדארפור. במאי 2004 הודיעה אוקספאם כי היא מגדילה את צוותה בדארפור מכיוון שהיא מודאגת מאוד מהמשבר ההומניטרי. בערך באותה תקופה, ממשלת סודאן הקלה על עובדי הסיוע לקבל אשרות לעבודה בסודאן. בשנת 2007, תקציב התפעול של אוקספם לאזור המערבי של סודאן היה 12 מיליון דולר.
סיוע לא ממשלתי > גירוש צוות הסיוע בשנת 2009

במרץ 2009 גירשה סודאן מספר סוכנויות סיוע זרות גדולות ובהן אוקספם והצילו את הילדים מדארפור בתגובה לבקשת ההסגרה של עומר אל-באשיר. הנשיא אל-בשיר האשים את עובדי הסיוע הזרים בהיותם "מרגלים" ו"גנבים". פני לורנס, המנהל הבינלאומי של אוקספם, אמר על האיסור "זה ישפיע על יותר מ-600,000 אנשים סודאנים שאנו מספקים להם סיוע הומניטרי וחיוני, כולל מים נקיים ותברואה על בסיס יומי."
גורדון בראון אמר בתגובה "יש לאפשר לסוכנויות ההומניטריות הפועלות בסודאן להישאר שם ולהמשיך בעבודתן."
באפריל 2009 ערערו אוקספם וגורמי סיוע אחרים על גירושם ואמרו כי "הגירוש כבר משפיע על חייהם של מאות אלפי העם הסודאני העניים ביותר והפגיעים ביותר". אוקספם הכחישה את עבודתה ב-ICC ואמרה כי "אין לנו הסכם עם ICC, אנחנו ארגון הומניטרי ואנחנו חסרי פניות", ו"אין לנו שום קשר עם ICC ואין לנו עמדה לגבי החלטתה."
נציגויות דיפלומטיות

סודאן מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון.
בריטניה מחזיקה בסודאן שגרירות בח'רטום.
מרקיזות ורונה

| --- | --- |

 
 איטליה בשנת 1050, כאשר מרקיזות ורונה בצפון מזרח
 ממשל
 עיר בירה:  ורונה
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  952 
 תאריכי פירוק:  1167 
 ישות קודמת:  דוכסות פריולי
 ישות יורשת:   פטריה דל פריולי    הליגה הלומברדית
 
מרקיזות ורונה ואקוויליה הייתה מרקיזות נרחבת (מחוז גבול) של האימפריה הרומית הקדושה בצפון מזרח חצי האי האיטלקי במהלך ימי הביניים, ובמרכזה הערים ורונה ואקוויליה. היא נתפסה על ידי אוטו הראשון, מלך גרמניה בשנת 952, הוחזקה בידי דוכסי בוואריה; משנת 976 הייתה באיחוד אישי עם דוכסות קרינתיה. משטר המארקגראף הסתיים עם הופעת הליגה הלומברדית ב-1167.
גאוגרפיה

המרקיזות כללה בערך את אזורי פריולי וונטו ההיסטוריים מהגבול עם לומברדיה ונהר ה-Chiese במערב ועד הטאגלימנטו והאיזונצו (סוצ'ה) במזרח, עמק סוצ'ה העליון בתוך האלפים היוליאניים הוא היום חלק מאזור גורישקה הסלובנית. בתחילה היא כללה גם את טרנטינו של ימינו בעלייה עד לנהר אדיג'ה בצפון מערב. מלבד הלגונות שבשליטת ונציה, היא השתרעה מהים האדריאטי ועד לפסגת הדולומיטים והאלפים הקרניים בצפון, שם גובל אזור קרניה ההררי עם קרינתיה. האדמות המערביות סביב ורונה כללו את עמק הפו, גבעות יוגניאן ובריצ'י, הקדם-אלפים הוונציאניים ואגם גארדה.
לצד הבירה ורונה ליד הגבול הדרום-מערבי עם טוסקנה, המרקיזות כללה את המושב האפיסקופלי של אקוויליה, את הבירה ההיסטורית של פריוליה אודינה עם Cividale הסמוכה ונמל גראדו במזרח, כמו גם את הערים הגדולות ויצ'נצה, טרוויזו ופדובה, שמילאה תפקיד חיוני בהקמת הליגה הלומברדית. מרקיזות ורונה היה פרובינציה בעלת חשיבות אסטרטגית, ששלטה בגישות הדרומיות למעברי האלפים המובילים לגרמניה, ומשמעותית בניסיונותיהם - שכשלו בסופו של דבר - של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה לשמור על השלטון על איטליה.
היסטוריה

ה-Marca Veronensis et Aquileiensis הוקמה על ידי המלך ברנגר הראשון מפריולי בערך בשנת 890 כחלק מארגון מחדש כללי של ממלכתו, כאשר הוא החליף את מרקיזות פריולי הקרולינגית לשעבר, שהוחזקה לאחרונה על ידי איש אמונו של ברנגר, וולפרד. היא הופרדה מהממלכה האיטלקית לאחר שהמלך הגרמני אוטו הראשון יצא למסע נגד ברנגר השני, מלך איטליה ב-951. בישיבת הרייכסטאג באוגסבורג בשנה שלאחר מכן, ברנגר השני שמר על איטליה, אך נאלץ לוותר על מרקיזות ורונה, שהוצמדה לדוכסות הגזע של בוואריה תחת אחיו של אוטו, הדוכס היינריך הראשון . באותה תקופה מרקיזות איסטריה הוצמדה לוורונה כרוזנות. משנת 952 עד 975, הן קרינתיה והן ורונה היו תחת שליטתם של דוכסי בוואריה, ויצרו אגודה איטלקית, גרמנית וסלאבית ענקית שנשלטה על ידי קרובי משפחה של השושלת האוטונית הסקסית.
לאחר מספר מרידות בראשות בני דודיו הבוואריים, הדיח הקיסר אוטו השני בשנת 976 את היינריך השני, דוכס בוואריה והקים את דוכסות קרינתיה תחת הווסאל הלויטפולדינגי הנאמן היינריך הצעיר בשטחים הדרום-מזרחיים. הוא גם קיבל את ורונה כמרקיזות קרינתית ומאותו זמן, היא הייתה בשליטת הדוכסים הקרינתיים ובפעמים אחרות לא. כבר בשנת 975 הושכרה קומונה בעיר הבירה, כאשר אוטו השני העביר לורונה את סמכויות המרקיזות. מזמן זה ורונה וכמה ערים אחרות במרקיזות התפתחו בהדרגה לערי מדינה עצמאיות, ובתמורה התואר מארקגראף ורונה הפך לתואר תורשתי ריק מעיקרו בשושלות הדוכסים של בוואריה וקרינתיה. מעתה והלאה החלו קיסרי האימפריה הרומית הקדושה למנות ויקארים שייצגו אותם, במקום מרקיזים, בוורונה.
משנת 1004, היינריך השני, מלך גרמניה, לאחר שכבש את ממלכת איטליה, הקצה מספר שטחים ורונזים בעמק אדיג'ה סביב טרנטו (טריינט) לבישופים של טרנט . יורשו הסלאני, הקיסר קונרד השני, עם הכתרתו בשנת 1027 הפריד את הארצות הללו מהממלכה האיטלקית והעניק לבישופים של טרנט סמכות מיידית, והעלה אותם לדרגת נסיך-בישופים אימפריאליים. טרנטינו נשאר תחת שלטון אפיסקופלי - בו התמודדו רוזנות טירול - עד לחילונו ב-1803.
בשנת 1061 תקפה הקיסרית אגנס את הרוזן השוואבי ברטולד מבית צרינגן עם קרינתיה וורונה. אף על פי שלא יכול היה לנצח, לא כדוכס קרינתי ולא כמרקיז ורונזי, הוא הוריש את התואר לצאצאיו מבית באדן, שהמשיכו לשלוט בשטחים השוואביים שלהם כ"מרקיזות". באותו זמן בשנת 1070, איסטריה הפכה שוב למרקיזות וניתקה מוורונה, בעוד שבמהלך מאבק האינווסטיטורה בשנת 1077 הופרדו שטחי פריולי במזרח, סביב העיר האפיסקופלית אקוויליה מהמרקיזות כדי להעמיד תחת הפטריארכיה הכנסייתית של אקוויליה, כמו טריינט, וסאל מיידי של היינריך הרביעי, מלך גרמניה.
בשנת 1151, קונרד השלישי, מלך גרמניה מבית הוהנשטאופן סילק סופית את היינריך החמישי, דוכס קרינתיה ממרקיזות ורונה שנותרה והתקיף את הרמן השלישי, מרקיז באדן. עם זאת, בשנת 1164, הערים החשובות ביותר הקימו את ליגת ורונז, אגודת שטדטבונד שמטרתה להגן על עצמאותן מפני המדיניות האיטלקית של אחיינו של קונרד, הקיסר פרידריך ברברוסה . את הליגה הובילה ונציה; חברות נוספות היו ורונה, פדובה, ויצ'נצה וטרוויזו. ב-1167 הצטרפו ערי ורונה לליגה הלומברדית; זה היווה את הסוף דה פקטו של המרקיזות, שאושר על ידי הניצחון הלומברדי בקרב לניאנו ב -1176. הקיסרים המשיכו לנקוב בשמות ויקארים, אם כי עד אז התפקיד היה נומינלי בלבד, שכן מהמאה ה-13 ואילך האדונים האמיתיים של ורונה היו הפודסטאסים משושלת סקאליגר (דלה סקאלה). בשנת 1405 נכנעו אזרחי ורונה לוונציה, שעד 1420 לערך כבשה את רוב שטחה של המרקיזות הקודמת ושילבה אותה בדומיני די טראפרמה.
לואי רנו (תעשיין)

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1877 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  24 באוקטובר 1944 (בגיל 67) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Herqueville 
 השכלה:  תיכון קונדורסה 
 מעסיק:  רנו 
 תפקיד:  נשיא (1913–1918) 
 בן או בת זוג:  Christiane Boullaire (1918–?) 
 פרסים והוקרה:  צלב גדול של לגיון הכבוד (12 בינואר 1932)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2007) 
 
לואי רנו (1918)
לואי רנו נוהג במכוניתו הראשונה מסוג רנו Type A
לואי רנו זוכה במרוץ פריז -ברלין (1901)
לואי רנו זוכה במרוץ פריז -מדריד (1903) (במרוץ שאחיו מרסל נהרג)
לואי רֶנוֹ (בצרפתית: Louis Renault;‏ 12 בפברואר 1877 – 24 באוקטובר 1944) הוא ממציא צרפתי, מעצב מכוניות, נהג מרוצי מכוניות, מייסד ומנהלה הראשון של חברת רנו הצרפתית. חלוץ תעשיית הרכב הצרפתית.
נעוריו ותחילת דרכו בתעשיית הרכב

לואי רנו נולד בפריז, לאלפרד וברטה, רביעי משישה ילדים. בנעוריו הזניח את הלימודים ובילה את רוב זמנו בסטודיו של Léon Serpollet אשר בנה מנועי קיטור.
בשנת 1898 בנה את המכונית הראשונה, אשר התאפיינה בארבעה גלגלים, מנוע דלק, ותיבת הילוכים בת שלוש מהירויות.
ב־24 בדצמבר 1898 החליט להיות יצרן רכב, וב-25 בפברואר 1899 ייסד את חברת רנו ביחד עם אחיו מרסל. מרסל מונה לאחראי מנהלתי, ולואי עסק בבניית כלי רכב ובעיצובם. בסוף השנה הראשונה לפעילות החברה, ייצרו 76 רכבים.
לצד עבודתו בחברת רנו לואי השתתף במרוצי מכוניות.
בשנת 1905 החברה הפכה ליצרנית רכב סדרתית לאחר שקיבלה הזמנה לייצר 250 מוניות. בשנת 1911 יצא לואי לארצות הברית כדי ללמוד שיטות עבודה, בחברת פורד, אצל מתחרהו הנרי פורד.
בין דגמי "רנו" אשר לואי רנו עיצב: רנו Type A (שנת 1898), רנו Type D (שנת 1901), רנו Type AX (שנת 1908), רנו Type MT (שנת 1923), רנו Type KJ (שנת 1923), רנו NN (שנת 1924).
נהג מרוצי מכוניות

כדי לקדם את מכוניות רנו התחילו האחים לואי ומרסל להשתתף, במרוצי מכוניות.
בחודש אוגוסט 1899, לואי ואחיו מרסל משתתפים במרוץ "פריז-טרוביל" וזוכים בניצחון בקטגוריית "נהגים חובבים". האחים רנו זוכים במקום הראשון במספר מרוצי מכוניות: פריז-אוסטנד, פריז-רמבואייה, ופריז-טולוז-פריז (מסלול של 1,148 ק"מ).
במרוץ "Grand Prix de Pau" - בשנת 1901, פריז-בורדו (לואי מגיע למקום ה-12 הכללי, ואחיו מרסל למקום ה-13, במרוץ פריז-ברלין (לואי מגיע למקום השמיני).
ב־1903 מרסל רנו נפצע קשה, ונפטר מפצעיו במרוץ המכוניות פריז-מדריד בהיותו בן 31. לואי זכה במרוץ במקום הראשון.
מלחמת העולם הראשונה

בזמן מלחמת העולם הראשונה היה מעורב לואי במאמץ המלחמתי. חברת רנו בנתה והרכיבה מכוניות, משאיות, טרקטורים, פגזים, רקטות, תותחים, מנועי מטוסים ומטוסי-סיור. בסוף המלחמה, התמנה קצין של לגיון הכבוד. בשנת 1928 ניהל מפעל עם כ-20,000 עובדים.
מלחמת העולם השנייה

ב־1940 יצא לואי לארצות הברית כדי להאיץ ייצור טנקים, במטרה לעזור למאמץ המלחמתי להתנגדות לצבא הגרמני.
בהיעדרו של לואי, מפעלי רנו נתפסו על ידי הוורמאכט.
ב־1942 הפצצות בעלות הברית פגעו במפעל רנו בבולון-ביאנקור וגרמו למאות הרוגים ולכ-2,000 פצועים.
לאחר שחרור פריז, הואשם לואי בשיתוף פעולה עם הגרמנים, הוצא נגדו צו מעצר, אך הוא נפטר כחודש אחרי מעצרו.
הלאמת חברת רנו

ב-16 בינואר 1945 הגנרל שארל דה גול הכריז בשם הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית על פירוק חברת רנו והלאמתה.
חייו האישיים

רנו נישא ב-1918 (בהיותו מעל גיל 40) לכריסטיאן בולר, (1897-1979). בנם היחיד ז'אן-לואי (1920-1980).