stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית קלרנס
היסטוריה

בית קלרנס נבנה בין השנים 1825–1827 על פי תכנון של ג'ון נאש, בהוראתו של המלך ויליאם הרביעי (שכונה אז דוכס קלרנס, בטרם הכתרתו כמלך מספר שנים מאוחר יותר, בשנת 1830).
ויליאם הרביעי העדיף להתגורר בבית קלרנס על פני ארמון סנט ג'יימס הצפוף. לאחריו, התגוררה במבנה אחותו, הנסיכה אוגוסטה סופיה, ולאחר מותה בשנת 1840 עבר המבנה לידי ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אימה של המלכה ויקטוריה.
בשנת 1886 שימש המבנה כביתו של בנה השני של המלכה ויקטוריה אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה עד מותו בשנת 1900. אחיו הצעיר, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן התגורר במבנה עד מותו בשנת 1942. במהלך הבליץ ניזוק המבנה מהפצצות הלופטוואפה, ולאחר 1942 ועד תום מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כמפקדה של הצלב האדום ובריגדת האמבולנסים של סנט ג'ון.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה עברה להתגורר במבנה הנסיכה אליזבת ובעלה, הדוכס מאדינבורו, ובשנת 1950 נולדה במבנה הנסיכה אן. לאחר מותו של המלך ג'ורג' החמישי, עברה להתגורר במבנה המלכה האם, ובשנת 1953 עברה למבנה הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן לזמן קצר, בטרם עברה לארמון קנזינגטון.
תיאור המבנה

לבית קלרנס ארבע קומות, וכן עליית גג ומרתף. חזית המבנה מכוסה בטיח לבן. במהלך השנים עבר המבנה שיפוצים רבים, העיקרי שבהם - לאחר שנפגע במלחמת העולם השנייה. בשנת 2003 עבר המבנה שיפוץ נרחב שכלל עיצוב פנימי מחודש של החדרים על ידי מעצב הפנים רוברט קימה.
בית קלרנס כסמל

המונח "בית קלרנס" שימש בתקשורת הבריטית כתיאור של הנסיך צ'ארלס בתקופתו כיורש עצר, והודעותיו לתקשורת היו לדוגמה:
"Clarence House issued a statement" - "בית קלרנס הודיע כי..."
גן בית קלרנס בשנת 1874.
בית קמחית

בית קמחית הייתה משפחת כהנים חשובה בשלהי תקופת בית שני, שממנה יצאו מספר כהנים גדולים.
כהני בית קמחית אינם נמנים עם משפחות הכהונה הגדולה שחז"ל מתחו עליהן ביקורת בתוספתא של מסכת מנחות, בניגוד לשאר משפחות הכהונה - בית ביתוס, בית חנן, בית קתרוס ובית פיאבי, שעל התנהגותם המתנשאת, האכזרית והבוגדנית מחו חכמי דורם. נראה גם כי בני בית קמחית לא נטלו חלק במעמד הגבוה של משפחות הכהונה המיוחסות והעשירות שמהן התמנו רוב הכהנים הגדולים, מעמד שהתפתח בישראל בשלהי ימי הבית השני; אותן המשפחות יצרו ביניהן מעין שלטון משותף על הכהונה הגדולה, שנקנה מידי השלטונות הרומאיים והמחזיק בו התחלף כל שנה, והיוו מעין אצולה בעלת זכויות יתר מופלגות, שאִפשרו התעשרות מהירה ורדייה בעם. כאשר פרצו לעיתים מאבקי כוח פנימיים בתוך המשפחות, הובילו המאבקים לסבל כללי אצל יושבי ירושלים. בכל התככים הללו כמעט ולא היו מעורבים בני בית קמחית, ובניגוד לרוב הכהנים הגדולים שהיו צדוקים, נראה מדברי חז"ל כי בני בית קמחית שמרו אמונים לפרושים, שהיוו את רוב העם היהודי.
קמחית ובניה

במדרש רבה מסופר כי אֵם משפחת כהנים זו היא אישה בשם קמחית, ששבעה מבניה שימשו ככהנים גדולים, וכולם בזכות צניעותה של קמחית:
”אמרו: שבעה בנים היו לה לקמחית, וכולם שמשו בכהונה גדולה. שלחו אחריה, אמרו לה: מה מעשים טובים יש בידך? אמרה להם: מעולם לא ראו קורות ביתי שערות ראשי ואִמרת חלוקי. אמרו: כל קמחייא [כל הקמחים] קמח, וקמח דקמחית סלת! וקרון עלה [וקראו עליה]: 'כל כבודה בת מלך פנימה'.”
בהשפעת מעשה קמחית[דרוש מקור] מקובל גם כיום בקרב היהדות החרדית שנשים נשואות מכסות את ראשן בכיסוי ראש מלא, עד שלא ייראו שערות ראשן כלל.
בתלמוד מסופר כיצד שימשו בכהונה הגדולה שלושה מבניה של קמחית:
”אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית: פעם אחת סיפר דברים עם ערבי אחד בשוק, וניתזה צינורא [רוק] מפיו על בגדיו, ונכנס ישבב אחיו ושימש תחתיו [ככהן גדול], וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד. ושוב אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית: פעם אחת יצא וסיפר עם הגמון אחד בשוק, וניתזה צינורא מפיו על בגדיו, ונכנס יוסף אחיו ושימש תחתיו, וראתה אימן שני כהנים גדולים ביום אחד.”
מדברים אלו נראה שככהנים גדולים שימשו רבי ישמעאל בן קמחית, שהיה כהן גדול קבוע, ואחיו שהחליפוהו ליום אחד בכהונה הגדולה היו ישבב בן קמחית ויוסף בן קמחית. במדרש רבה מסופר המעשה אודות שמעון בן קמחית ששימש בכהונה הגדולה, ואחיו שהחליפו היה לפי המדרש יהודה בן קמחית.
פרט נוסף אודות רבי ישמעאל בן קמחית הביאה הגמרא לגבי מלאכת חפינת הקטורת ביום הכיפורים, כי ידיו היו גדולות מהרגיל: ”אמרו עליו על רבי ישמעאל בן קמחית, שהיה חופן ארבעת קבין במלוא חופניו”. גם בסיפור זה תלה רבי ישמעאל את הדבר בזכות מעשיה של אמו.
קמחית ובניה > רבי ישמעאל בן פיאבי

מלבד דברי התלמוד, לא ידוע לנו על כהן גדול בשם ישמעאל בן קמחית, ואכן המהרש"א מזהה את רבי ישמעאל בן קמחית עם רבי ישמעאל בן פיאבי, כהן גדול שמוזכר רבות בספרות חז"ל. לפי זה טוען המהרש"א כי 'קמחית' היה שמה של אמו ו'פיאבי' הוא שם אביו, ונקרא גם על שם אמו כיוון שזכויותיה הם שגרמו לו לזכות בכהונה הרמה.
אמו של ישמעאל בן פיאבי מוזכרת גם בסיפור אחר אצל חכמים, על אודות מלבושיו היקרים: ”מעשה בישמעאל בן פאבי שעשתה לו אמו כתונת ממאה מנה, והיה עומד ומקריב על גבי המזבח”.
על ישמעאל בן פיאבי נאמר עוד כי שימש עשר שנים ככהן גדול. בשנותיו אלו עשה לפי המשנה פרה אדומה אחת (מתוך השבע שנעשו בתקופת בית שני), או שתיים לפי דברי התוספתא המספרת כי עשה פרה נוספת לפי הוראת חכמי הפרושים וכדי להוציא מדעת הצדוקים. חז"ל עמדו על מעלותיו וסיפרו עליו כי כשנתמנה לכהן גדול ”צווחה העזרה: שאו שערים ראשיכם ויכנס ישמעאל בן פיאכי תלמידו של פינחס, וישמש בכהונה גדולה!”. עוד אמרו עליו: ”משמת ישמעאל בן פיאבי, בטל זיו הכהונה”. ופירש רש"י, שזאת לפי "שהיה חכם ועשיר, וכהנים רבים אוכלים על שולחנו".
עם זאת, מחו החכמים על שהקיף את עצמו באנשים אלימים וקשים, וכתבו גם עליו כי לא היה נקי מנפוטיזם: ”אוי לי מבית ישמעאל בן פיאבי, אוי לי מאגרופן. שהם כהנים גדולים ובניהן גיזברין וחתניהם אמרכלין ועבדיהן חובטין את העם במקלות”. ופירש רש"י, "כשר היה, אבל אנשי ביתו היו בעלי זרוע".
יוסף בן מתתיהו טען כי היו שני כהנים גדולים בשם זה - ישמעאל בן פיאבי הראשון מונה לכהן גדול במקומו של חנן בן שת על ידי הנציב (אפארכוס) (26-15 לספירה) ואלריוס גראטוס, שנשלח ליהודה על ידי הקיסר טיבריוס. כעבור זמן לא רב, הדיח גראטוס גם אותו ומינה במקומו את אלעזר בן חנן.
ואילו ישמעאל בן פיאבי השני מונה לכהן גדול במקומו של חנניה בן נדבאי (ככל הנראה בשנת 59 לספירה) על ידי המלך אגריפס השני. בזמן כהונתו, הגיע מעמדה של משרת הכהונה הגדולה לשפל חסר תקדים, כאשר שכרו להם הכהנים והכהנים הגדולים פלוגות של שכירי חרב חמושים שהתקיפו זו את זו ללא הרף. לאחר התנגשות בין הכהנים לבין אגריפס השני והנציב פורקיוס פסטוס, עמד ישמעאל בן פיאבי בראש משלחת שבאה אל הקיסר נירון בשנת 62 והפצירה בו לעמוד לצידם. השליחות הוכתרה בהצלחה, בין היתר בזכות פופיאה, אשתו של נירון שאהדה את הדת היהודית - אולם את ישמעאל בן פיאבי ועמיתו חלקיה שומר אוצרות המקדש הותירה פופיאה אצלה "כבני-תערובות", מעשה שבעקבותיו הזדרז אגריפס למסור את הכהונה הגדולה ליוסף קבי. במהלך המרד הגדול הומת ישמעאל בהתזת ראש בקיריני, וייתכן שרציחתו היוותה את המקור למסורת על מות רבי ישמעאל כהן גדול, מעשרת הרוגי מלכות.
כהנים גדולים נוספים מבית קמחית

שמעון בן קמחית. התמנה למשרה על ידי ואלריוס גראטוס במקום אלעזר בן חנן, בשנת 17 או 18 - שנתיים לאחר ישמעאל בן פיאבי הראשון, שכאמור ייתכן שנמנה גם הוא על בית קמחית. לאחר זמן קצר הוחלף על ידי גראטוס ביוסף קיפא.
יוסף בן שמעון קמי (או: קבי, קמחית). התמנה בשנת 44 או 46 על ידי הורדוס מלך כלקיס, לאחר תקופה בה נשלטה הכהונה בידי משפחות חנן, קתרוס וביתוס. ייתכן שלא היה מבית קמחית אלא מבית קתרוס וביתוס. הורדוס מכלקיס מסר בשנת 48 את משרת הכהונה לחנניה בן נדבאי, כהן גדול משפיע ועשיר במיוחד שכיהן במשך יותר מעשור.
יוסף קבי. התמנה סביב שנת 61 על ידי אגריפס השני, לאחר שהדיח אגריפס את ישמעאל בן פיאבי השני (ממלא מקומו של חנניה בן נדבאי), שייתכן והיה גם הוא מבני בית קמחית. הוחלף על ידי חנן בן חנן. ייתכן שהיה מבית ביתוס ולא מבית קמחית.
הערות שוליים

↑  ויקרא רבה, פרשה כ' אות י"א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף מ"ז, עמוד א'.
↑  ויקרא רבה, שם.
↑  בחידושי אגדות, יומא מ"ז ע"א.
↑  תוספתא, מסכת יומא, פרק א', הלכה כ"א; תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ה, עמוד ב'; תלמוד ירושלמי, מסכת יומא,  פרק ג', הלכה ו' (דף יז, עמוד ב).
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ט', עמוד א'.
↑  משנה, מסכת פרה, פרק ג', משנה ה'.
↑  תוספתא, מסכת פרה, פרק ג', הלכה ד'; ולפי גרסת הגר"א ו"אור הגנוז" שם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ח, עמוד א'-ב.
↑  משנה, מסכת סוטה, פרק ט', משנה ט"ו.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף נ"ז, עמוד א'.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ב, פסקה ב, סעיפים 34-33.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה ח, סעיף 179.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקה יא, סעיפים 196-189.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, הערות ובאורים מאת המתרגם יעקב נפתלי שמחוני לספר ו, פרק ב, פסקה ב.
בחרנו בחיים! - משפחות שכולות ונפגעי פעולות איבה

| --- | --- |

סמליל העמותה
 פעילות:  שיפור ההרתעה מול הטרור
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים)
 https://chooselife.org.il/
 
בחרנו בחיים! – משפחות שכולות ונפגעי פעולות איבה היא עמותה שמאגדת משפחות של נפגעי פעולות טרור, ופועלת במספר מישורים לשיפור ההרתעה מול הטרור, בהם פעילות מול אנשי ציבור ויוזמת הפגנות. העמותה פועלת בליווי עמותת הימין "אם תרצו", ובשיתוף פעולה עם עמותות ימין נוספות כפורום קפה שפירא.
הקמת הארגון ופעולותיו העיקריות

הארגון הוקם בשנת 2014 על ידי קבוצת משפחות שכולות, והתאגד כעמותה בשנת 2017. על פי פרסומיו, הארגון מבוסס על תרומות ומתנדבים, ופועל למען "שיפור ההרתעה מול הטרור" בשלושה אפיקים עיקריים: פעילות מול נבחרי הציבור ומובילי דעת קהל; פעילות משפטית; מעקב ומאבק כלכלי במימון מחבלים, משפחותיהם וארגוני טרור.
פעולות ומאבקים מרכזיים של הארגון > קידום חקיקה

הארגון מקדם פעולות שמטרתן ענישה והרתעה כנגד מחבלים פלסטיניים ובני משפחותיהם ובכלל זה שלילת תושבות ואזרחות וגירוש מחבלים אזרחי ישראל ובני משפחתם שהביעו תמיכה או היו מעורבים במעשים, איסור שחרור מחבלים בעסקאות חילופי שבויים ופרסום ויישום דו"ח שמגר, הריסת בתי המחבלים עד היסוד מיד לאחר פיגוע, ביטול תשלומי המוסד לביטוח לאומי למחבלים תושבי ישראל ולבני משפחתם מדרגה ראשונה, ביטול אישורי עבודה וכניסה לישראל למחבל ולמשפחתו לצמיתות, ואיסור החזרת גופות של מחבלים. בנוסף, הפורום פועל מול ח"כים לקידום חקיקת עונש מוות למחבלים. זאת משום שלדעת הארגון התביעה הצבאית נמנעת באופן גורף מדרישת עונש מוות גם במקרים שהחוק הצבאי מאפשר זאת. בשנת 2018 הוחלט לראשונה לקדם הצעת חוק ברוח זו אולם בסופו של דבר החקיקה לא הושלמה.
בשנת 2023 נחקק חוק שקידמה העמותה, לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור, בהסכמה בין הקואליציה והאופוזיציה.
פעולות ומאבקים מרכזיים של הארגון > החמרת תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים

בשנת 2018 לאחר פסיקת בג"ץ בנוגע למרחב המחיה בבתי הכלא, פנה הפורום לשר לביטחון פנים, גלעד ארדן, בבקשה למנוע שחרור מחבלים בשל שינוי הנהלים בתפוסת בתי הכלא. השר קיבל את הבקשה וקרא להפריד בין כלל האסירים לאסירים הביטחוניים או לחלופין למנוע בחקיקה את שחרורם של האסירים הביטחוניים.[דרושה הבהרה]
בשנת 2021 נפגשו נציגי הפורום עם נציבת שירות בתי הסוהר רב-גונדר קטי פרי. הם קראו לה להחמיר את תנאי כליאתם של מחבלים ולמנוע מהם הטבות, בטענה שהחמרת תנאי הענישה תפחית את המוטיבציה לביצוע פיגועים.
בראשית 2023, חברי הפורום דרשו מהממשלה לעצור את מנגנון ה"הפקדות קבוצתיות", שמאפשר למחבלים הכלואים בישראל לקבל כספים לשימוש בקנטינה, מבלי שהם משלמים פיצויים שנקבעו להם בגין מעשי הטרור שביצעו.
פעולות ומאבקים מרכזיים של הארגון > המאבק נגד הממשלה ה-36

לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע פעלו חברי הפורום לסיכול הקמת ממשלת בנט-לפיד, שנשענה על מפלגת רע"מ. לתפיסתם חברי המפלגה הביעו במעשיהם תמיכה בטרור. לאחר הקמת הממשלה המשיך הפורום לפעול נגדה ובמקביל הפיץ תכנים שלדעתו מצביעים על הקשר שבין ארגונים ועמותות הקשורים למפלגת רע"מ לארגוני טרור ומשפחות מחבלים.
בשנת 2024 חומר שאספה מחלקת המחקר של הפורום שימש בסיס לתחקירים על עמותת "סיוע 48", ו-3 עמותות נוספות שנקשרו עם מפלגת רע"מ. תחקירים אלו הראו על קשרים בין בכירים בעמותות להעברת כספים לגורמי טרור מארגון חמאס, בעקבות כך הוקפאו חשבונותיה. בהמשך פנה הפורום לרשם העמותות בדרישה שיורה על פירוקה, ובאפריל 2024 החל תהליך הפירוק.
פעולות ומאבקים מרכזיים של הארגון > פעולות נוספות

בשנת 2018 פנו כמאה משפחות שכולות מהפורום לשר הביטחון, אביגדור ליברמן, בדרישה שלא לקדם לרמטכ"ל את סגן הרמטכ"ל, האלוף יאיר גולן. במכתב התייחסו להקלטה של גולן משנת 2006, בה אמר: "אם יחידה צבאית צריכה, היא תיטול סיכונים כדי לא לפגוע בבלתי מעורבים". בשל כך טענו חברי הפורום שהוא מוכן לסכן חיי חיילים כדי לא לפגוע באוכלוסיית אזרחית, כמו כן התייחסו לאמירתו כי הוא מזהה בקרבנו תהליכים שהתרחשו בגרמניה לפני עליית הנאציזם. לעניין זה התייחס יו"ר ארגון "יד לבנים", אלי בן שם, וביקר את העמותה על כך שלדעתו היא מקדמת אג'נדה פוליטית וכן "מחללת את המשפחות השכולות ועושה בהם שימוש ציני למטרותיהם הפוליטיות המובהקות".
בשנת 2019 הפגינו נגד החלטת מפעל הפיס לתת מענק של 150 אלף ש"ח ליוצרי הסרט "לאה צמל, עורכת דין" המתאר את חייה של לאה צמל, עורכת דין המייצגת מחבלים בבתי המשפט בישראל. התנגדותם הובילה לביטול אלפי מנויים כמחאה. ולשינוי האופן שבו מעניק מפעל הפיס מענקים ליוצרים.
בשנת 2023 נציגי הארגון הביעו בפני נשיא המדינה תמיכה ב"רפומה המשפטית", משום שלדעתם היא נחוצה לשיפור המאבק בטרור.
בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, קרא הפורום בדרישה ברורה מהממשלה "לא רק לפעולה שתמוטט את חמאס, אלא גם לנקמה, שתסייע להבהיר לכל אויב שישקול להרים את ראשו, שלא כדאי לו לרצוח אותנו". בנוסף קראו שלא להיכנס לשום משא ומתן שכולל שחרור מחבלים מהכלא. ב-20 בנובמבר 2023 הגיש הארגון עתירה לבג"ץ נגד ההסכם שאושר על ידי הממשלה לשחרור אסירים ביטחוניים בתמורה לשחרור חטופים המוחזקים בידי חמאס ברצועת עזה, אך העתירה נדחתה.
הערות שוליים

↑  הוקפא מינוי פרקליטת המחבלים לאה צמל, באתר ערוץ 7, ‏13/1/2020
↑  עתי שלו, משפחות שכולות לח"כים: קדמו חבילת הרתעה נגד הטרור, באתר עכשיו 14, 10 במרץ 2021
↑  סיון חילאי, שלילת אזרחות מחבלים והרחקתם: הצעות החוק של הקואליציה המיועדת, באתר ynet, 22 בדצמבר 2022
↑  אריאל כהנא, משפחות שכולות נגד עסקה: "מחבל שמשתחרר היום - ירצח מחר", באתר ישראל היום, 5 במאי 2020
↑  אמיר אטינגר, ‏נותן לגיטימציה: בג"ץ לא פסק הוצאות בכ-76 עתירות של ארגון שמאל נגד הרס בתי מחבלים, באתר "סרוגים", 9 באוגוסט 2021
↑  משפחות שכולות מפורום "בוחרים בחיים" יפגינו מול בג"ץ, "הרס בתים מונע פיגועים", באתר ערוץ 7, 11 באוקטובר 2020
↑  אלישע בן קימון, הורשע רוצח סמ"ר רונן לוברסקי ז"ל: "להטיל עליו עונש מוות", באתר ynet, 7 באפריל 2019
↑  זאב קם, ראש הממשלה אישר לקדם את חוק עונש מוות למחבלים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 בנובמבר 2018
↑  אור רביד‏, המשפחות השכולות מרוצות מעונש המוות: "מענה הולם למחבלים, לא נקמה", באתר וואלה, 3 בינואר 2018
↑  סיון חילאי, הקואליציה החליטה: חקיקת בזק להצעת החוק לשלילת אזרחות למחבלים, באתר ynet, 9 בינואר 2023
↑  סיוון חילאי, הכנסת אישרה: מחבלים שקיבלו תשלום מהרשות הפלסטינית יגורשו מישראל, באתר ynet, 15 בפברואר 2023
↑  ארדן משיב למשפחות השכולות, באתר ערוץ 7, ‏9/10/2018
↑  חזקי ברוך, המשפחות השכולות לנציבת שב"ס: כלא זה לא מלון, באתר ערוץ 7, 26 באפריל 2021
↑  שלום פרידמן, נפגעי הטרור דורשים מהממשלה: עצרו את הפקדות הרש"פ לקנטינות, באתר הקול היהודי, ‏24/1/2023
↑  אריה יואלי, ‏הורים שכולים לאיילת שקד: אל תתני ניצחון לאחמד טיבי, באתר "סרוגים", 8 במאי 2021
↑  הקמפיין של 'בוחרים בחיים' נגד איילת שקד, באתר ערוץ 7, 19 במאי 2022
↑  יפעת ארליך, תחקיר: הקשרים בין העמותה המקורבת לרע"מ לבין ארגונים תומכי טרור, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2022
↑  אילה חסון, בכיר ברע"ם נכח בכנס בעזה עם בכיר בחמאס: "המדינה משתפת פעולה", באתר חדשות 13, 29 באוקטובר 2021
↑  קלמן ליבסקינד, ‏אנשי מפלגת רע"מ משתפים פעולה עם 5 ארגוני טרור ברצועת עזה וביו"ש, באתר מעריב אונליין, 3 בנובמבר 2023
↑  אבישי גרינצייג, חשד לשיתוף פעולה עם טרור: העמותה המזוהה עם רע"ם תפורק, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 15 באפריל 2024
↑  "מה תעדיף, אזרחים או חיילים שלך?" גולן: "אזרחים", באתר "סרוגים", 15 במאי 2016
↑  ירון אברהם, ‏משפחות שכולות לשר הביטחון: פסול מועמדותו של יאיר גולן לרמטכ"ל, באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2018
↑  סגן הרמטכ"ל: "מזהה בקרבנו תהליכים שהתרחשו בגרמניה לפני שבעים שנה", באתר מעריב אונליין, 4 במאי 2016
↑  עדו בן פורת, "אם תרצו מחללת את המשפחות השכולות", באתר ערוץ 7, 13 באוגוסט 2018
↑  כרמל ליבמן, ‏הישג למחאה נגד מפעל הפיס, באתר ‏מאקו‏, 27 ביוני 2019
↑  נירית אנדרמן, מפעל הפיס חזר בו: המענק לזוכה דוקאביב, "לאה צמל, עורכת דין", לא יבוטל, באתר הארץ, ‏19/9/2019
↑  המשפחות השכולות בפגישה עם הנשיא: "רפורמה משפטית נחוצה לביטחון ישראל, באתר ערוץ 14, ‏4/4/2023
↑  "לא לשחרר מחבלים מהכלא": המשפחות השכולות בקמפיין "דורשים נקמה", באתר מעריב אונליין, 24 באוקטובר 2023
↑  בג"ץ דחה את העתירות נגד עסקת החטופים, באתר "סרוגים", 22 בנובמבר 2023
בדאוויה

חגיגת יום הולדתו של אחמד אל-בדאווי בעיר טנטא, במצרים
מסדר הבָּדָוִויָּה (בערבית: الطريقة البدوية) הוא מסדר סוּפי שנוסד במאה השלוש-עשרה במצרים על ידי אחמד אל-בדאווי (בערבית: أحمد البدوي) המכונה אל-בדאווי (1199–1276). המסדר היה פופולרי במצרים בתקופה הממלוכית והעות'מאנית, והסולטאנים מימנו את תחזוקת קברו של שייח' אחמד אל-בדאווי בעיר טנטא שבדלתת הנילוס ואת החגיגות לזכרו. במהלך התקופה העות'מאנית המסדר התפשט גם לטורקיה ובמיוחד באיסטנבול, אך במשך השנים התמעטו החסידים והמסדר דעך שם.
כיום, לא מוכרת הדוקטרינה של מסדר הבדאוויה, למעט העובדה שהוא נחשב סוּפי קדוש ויום הולדתו נחגג מדי שנה בעיר טנטא. אלפי חסידים ממצרים, מצפון אפריקה ואירו-אסיה, מגיעים אל העיר, מתגוררים באוהלים, ברחובות שסביב המסגד שבו הוא קבור, משננים יחד פרקי קוראן ומקשיבים לדרשות של חוקרים ממסגד אל-אזהר, בתקווה להיות מבורכים. אל-בדאווי נחשב קדוש שמסוגל להביא ברכה לאנושות כולה, אך מאמינים שהוא יכול גם לסייע בהקלת כאבי לידה, באיתור נעדרים, ובמעבר בחינות בבית הספר. תושבי העיר מקבלים את פני החוגגים בממתקים ובמטעמים מיוחדים.
המסדרים שהסתעפו מאל-בדאוויה

א-שנאוויה (الشناوية). השייח': חסן מוחמד א-שנאווי (محمد الشناوي), שהוא השייח' של השייח'ים של המסדרים הסוּפיים במצרים ולשעבר ראש המועצה הסוּפית העליונה.
אל-מראזקה (المرازقة). השייח': עיסאם א-דין אחמד שמס א-דין (عصام الدين أحمد شمس الدين).
א-שועייביה (الشعيبية). השייח': מוחמד מוחמד א-שועייבי (محمد محمد الشعيبي)
א-זאהדיה (الزاهدية). השייח': חסן א-סייד חסן יוסף (حسن السيد حسن يوسف)
אל-ג'והריה (الجوهرية). השיח': אל-חוסיין אבו אל-חסן אל-ג'והרי (الحسين أبو الحسن الجوهري)
אל-פרע'ליה (الفرغلية). השייח': אחמד סברי אל-פרע'לי ( أحمد صبري الفرغلي)
אל-אימבאביה (الإمبابية).השייח': האני מוחמד עלי סלמאן (هاني محمد علي سلمان)
אל-ביומיה (البيومية). השייח': אחמד חאמד פד'ל (أحمد حامد فضل)
א-סטוחיה (السطوحية). השייח': עלי זאין אל-עאבדין א-סטוחי (علي زين العابدين السطوحي)
אל-חמודיה (الحمودية). השייח': איבראהים מוחמד אל-מע'רבי (إبراهيم محمد المغربي)
א-תסקיאניה (التسقيانية). השייח: אחמד איבראהים א-תסקיאני. ( أحمد إبراهيم التسقياني)
אל-כנאסיה (الكناسية). השייח': אחמד סלאמה נויתו (احمد سلامة نويتو)
אל-מנאיפה (المنايفة). השייח: עלי א-דין עבדאללה אל-מנופי (علي الدين عبد الله المنوفي)
אל-ג'עפריה (الجعفرية). השייח': עבד אל-ע'ני סאלח אל-ג'עפרי (عبد الغني صالح الجعفري)
אל-ג'ריריה (الجريرية). השייח': עבדאללה ח'ויטר ג'ריר (عبد الله خويطر جرير)
אל-חלביה (الحلبية)
א-סלאמיה (السلامية). השייח': ד"ר חוסיין עבד אל-מג'יד חוסיין אבו אל-עלא (الدكتور حسين عبد المجيد حسين أبو العلا)
אל-כנאניה (الكنانية)
הערות שוליים

↑  , Al-Shaykh Al-Sayyid Ahmad al-Badawi, 2010
↑  el-Aswad, El-Sayed (13 ביולי 2012). Muslim Worldviews and Everyday Lives. Rowman Altamira. p. 77. ISBN 9780759121195. נבדק ב-14 דצמבר 2023. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hasan El-Shamy, The Story of El-Sayyid Ahmad El-Badawi with Fatma Bint-Birry, Indiana University, 1976
↑  Stephanie Boyle, Salty and Sweet: The Role of Chickpeas at the Festival (Mulid) of Ahmad al-Badawi in the Egyptian Delta 1850s to 1890s, Global Food History, 2021, עמ' 70-58
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284494705171  GND: 7749580-9  LCCN: sh85010892  TDVİA: bedeviyye
בית היועצים של יפן

בית היועצים של יפן, או סנגיאין (ביפנית: 参議院), הוא הבית העליון בדיאט של יפן, לצד בית הנבחרים של יפן שהוא הבית התחתון. בית היועצים הוא יורשו של בית האצילים שפעל ביפן לפני כינון חוקת יפן.
בית היועצים נחשב לבעל כוח פוליטי פחות משל בית הנבחרים, משום שבנושאי אשרור אמנות, העברת תקציב המדינה ובחירת ראש ממשלת יפן יכול בית הנבחרים לכפות את החלטתו. בכל נושא אחר, יכול בית הנבחרים לעקוף כל וטו של בית היועצים אם קיים רוב מיוחס של שני שלישים לכך.
בבית היועצים מכהנים 248 חברים, הנבחרים לתקופת כהונה של שש שנים – שנתיים יותר מאשר בבית הנבחרים, ואשר מלאו להם 30 שנים. מכיוון שבכל מערכת בחירות נבחר רק חצי מהבית, לא ניתן לפזר את הבית, כפי שיכול ראש הממשלה לנהוג בבית הנבחרים, אולם נהוג כי כאשר בית הנבחרים מפוזר בית היועצים לא מתכנס. מתוך 121 החברים העומדים לבחירה בכל מערכת בחירות, נבחרים 76 מתוך 47 המחוזות, ו-70 נבחרים מתוך רשימה מפלגתית ארצית. עד 1998 היו בבית 252 חברים, שמתוכם נבחרו 126 בכל מערכת בחירות, ב-2001 הצטמצם מספרם ל-247 וב-2007 הגיע מספרם ל-242. בשנת 2022 עלה מספרם ל-248.
ראו גם

בית הנבחרים של יפן
הדיאט של יפן
פוליטיקה של יפן
בתי מחוקקים לפי מדינה
בלה איוואני-גרינוולד

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1867 שום, הונגריה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1940 (בגיל 73) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1886)  אקדמיה ז'וליאן (1890) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  פוביזם 
 הושפע על ידי:  Jules Bastien-Lepage 
 פרסים והוקרה:  זר קורווין (1930) 
 
בלה איוואניי-גרינוולד (בהונגרית: Iványi-Grünwald Béla; שוֹם, 6 במאי 1867 – בודפשט, 24 בספטמבר 1940) היה צייר יהודי-הונגרי ידוע.
ביוגרפיה

נולד בדאראז'-פוּסְָה, בגבול הכפר הקטן שוֹם במחוז שומוג' בדרום טרנסדנוביה שבדרום-מערב הונגריה. אביו, שמואל גרינוולד, היה חוכר אדמות שנשאר באותו המקום עד סיום החוזה שלו והמשיך הלאה. אמו הייתה מריה מורוואי. במקום הולדתו למד בכיתות הנמוכות של בית הספר היסודי. סיים את בית הספר התיכון בסקשפהרוואר ואז עבר לבודפשט, שם רשמו אותו הוריו למה שנקרא אז "בית הספר לאמנות הציור", והפך לאחר זמן מה ל"האקדמיה ההונגרית לאמנויות יפות".
בבית הספר לאמנות הציור הוא היה תלמידו של ברטלאן סקיי, צייר הונגרי, מגדולי הנציגים של הציור ההיסטורי ההונגרי, ששילב רומנטיקה ואקדמיזם. לאחר שסיים את האקדמיה איוואני-גרינוולד למד במינכן ובאקדמיה ז'וליאן בפריז. בשנת 1892 שב למינכן יחד עם הצייר קארוי פרנצי, שם הפך לתלמידו של הצייר שימון הולושי. בשנת 1893 צייר שם את "הניהיליסטים מגרילים גורל", ציור ריאליסטי שמשך תשומת לב רבה.
הוא היה אחד מהחברים המייסדים של מושבת האמנים של באיה מארה. הוא התגייר, מה שעורר הסתייגות גדולה של משפחתו. באותה תקופה הוסיף את השם איוואני. בבאיה מארה מצא את שותפתו לחיים, את אירן בילץ, בתו של כומר יווני-קתולי. משנת 1896 צייר שם סדרת נופים וסצנות ריאליסטיות (זריחת הירח, בעמק, טיול אביבי). כחבר מייסד בבית הספר הוא היה גם תומך ביעדיו. בשנת 1898 התחתן עם אירן בילץ.
לאחר מכן בילה שנה ברומא בשנת 1904 בעקבות זכייתו בפרס פראקנו. לאחר חזרתו להונגריה ארגן תערוכה קולקטיבית. משנת 1906 הסגנון שלו השתנה, ניסויו הדקורטיביים, הסגנוניים בסגנון אר-נובו, התחלפו בשאיפות של נטורליסטיות ופלן אר. בשנת 1907 הפך למנהל מושבת האמנים בקצ'קמט, וציוריו על חזית קזינו (1912) ו"יקיצת האביב" ב-1913 קיבלו מדליית זהב. לאחר מלחמת העולם הראשונה צייר באגם בלטון נופים בעיצוב ריאליזם פשוט, בדומה לציירי המישור ההונגרי הגדול.
אמנותו הוכרה בשנת 1930 עם הפרס "זר קורווין". (על פי מקור אחר בשנת 1935.) הוא נפטר זמן קצר לאחר שנודע לו על תכתיב וינה המכונה גם הבוררות השנייה של וינה (בגרמנית: Wiener Schiedsspruch) שהחזירה את באיה מארה להונגריה.
לקריאה נוספת

Réti István: A nagybányai művésztelep. Budapest, Kulturtrade, 1994. Iványi-Grünwald l. pp. 106-113. ISBN 9637826351
Művészeti lexikon. 1. köt. Szerk.: Éber László. Budapest : Győző Andor, 1935. Iványi-Grünwald szócikket l. 473-474. o.
Művészeti lexikon II. (F–K). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981. 481–482. o.
הערות שוליים

↑  Telepy Katalin: Iványi Grünwald (A művészet kiskönyvtára c. sorozat), Corvina Kiadó, 1976, 6-7. és 12. oldal.
↑  S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 299. ISBN 963-9283-99-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279578305171  BnF: cb169850410 (data)  GND: 128628006  ISNI: 0000 0000 7995 2661  LCCN: n86009878  NKC: jo2018999986  RKD: 34343  SNAC: w6tf3px8  SUDOC: 241580730  ULAN: 500024077  VIAF: 50284701   WorldCat (עם VIAF): 50284701 
אשתו של איוואני-גרינוולד, אירן בילץ, (ציור מאת יאנוש תורמה)
ביגין היל (בסיס חיל האוויר המלכותי)

דגמי מטוסי ספיטפייר והוריקן בשער הכניסה לחצר קפלת הזיכרון של חיל האוויר המלכותי בשדה התעופה ביגין היל.
שדה התעופה ביגין היל (באנגלית: Biggin Hill) היה בסיס טיסה של חיל האוויר המלכותי הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה סמוך ללונדון. המטוסים שהוצבו בשדה זה מילאו תפקיד חשוב בהגנת לונדון ודרום אנגליה במהלך הקרב על בריטניה בקיץ וסתיו 1940. כיום משמש הבסיס כשדה תעופה אזרחי ורק חלק קטן ממנו נמצא עדיין ברשותו של חיל האוויר המלכותי.