stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבון טר-פטרוסיאן
תנועת קרבאך ועצמאותה של ארמניה

ועדת קרבאך קמה ב-19 במאי 1988. לבון טר-פטרוסיאן הפך עד מהרה למנהיג בפועל של הקבוצה. מ-10 בדצמבר 1988 ועד ל-31 מאי 1989, הוא היה תחת מעצר בכלא מטרוסקאיה טישינה במוסקבה, יחד עם חברים אחרים מוועדת קרבאך. ב-1989, טר-פטרוסיאן נבחר כחבר מועצת המנהלים של התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. מאוחר יותר, הוא הפך ליו"ר הדירקטוריון. ב-27 באוגוסט 1989, הוא נבחר כסגן מזכ"ל הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. הוא נבחר שנית ב-20 במאי 1990. ב-4 באוגוסט באותה השנה, הוא הפך ליו"ר המועצה העליונה של ארמניה.
הנשיאות: 1991-1998 > הקדנציה הראשונה

טר-פטרוסיאן נבחר לנשיא הראשון של הרפובליקה העצמאית החדשה של ארמניה ב-16 באוקטובר 1991 נבחר מחדש ב-22 בספטמבר 1996.
הנשיאות: 1991-1998 > בחירות 1996

בפעם השנייה שהוא נבחר לנשיאות, הבחירות הוכתמו בהאשמות של הונאה בבחירות שדווחו על ידי האופוזיציה, ונתמכו על ידי משקיפים בינלאומיים רבים. כ-200,000 אנשים יצאו לרחובות ולכיכרות במחאה נגד התוצאות, אשר לפיהן טר-פטרוסיאן זכה בקצת מעל 50% מהקולות. אחרי ששני פוליטיקאים הוכו על ידי ההמונים בבית הממשלה (הצמוד לכיכר הרפובליקה, בה נערכו ההפגנות הגדולות ביותר), שוגרו כוחות צבאיים לירוואן, וביניהם טנקים וחיילים, כדי לפזר ולדכא את המחאה. באותו היום, שר הביטחון וזגן סרקיזיאן הצהיר כי "גם אם [האופוזיציה] הייתה לוקחת 100% מהקולות, הצבא וכן כוחות הביטחון ומשרד הפנים לא היו מכירים בה בתור המנהיגות הפוליטית." הפופולריות של טר-פטרוסיאן דעכה עוד יותר, כשהאופוזיציה התחילה להאשים אותו בשפל הפוליטי שארמניה שקעה בו בתקופה הפוסט-סובייטית. קצת יותר משנה לפני הבחירות, בנאום ששודר בטלוויזיה, הוא הוציא מן החוק את מפלגת הפדרציה המהפכנית הארמנית כשהוא מפרט על מזימה לכאורה שנרקמה על ידי המפלגה לנהל פעולות טרור נגד הממשל שלו, ולסכן את הביטחון הלאומי של ארמניה, ולהפיל את הממשלה.
הנשיאות: 1991-1998 > התפטרות

טר-פטרוסיאן נאלץ להתפטר בפברואר 1998 לאחר שתמך בפשרה בסכסוך על נגורנו קרבאך, אשר ארמנים רבים ראו כמערערת את הביטחון הלאומי. השרים בממשלתו של טר-פטרוסיאן, בהובלתו של ראש הממשלה דאז, רוברט קוצ'ריאן, סירבו לקבל את תוכנית השלום עבור קרבאך שהציעו המגשרים הבינלאומיים בספטמבר 1997. התוכנית התקבלה על ידי טר-פטרוסיאן ואזרבייג'ן, ולפיה תהיה האטה "הדרגתית" של הסכסוך, בעוד קביעת הסטטוס של קרבאך תידחה, וזה היה המכשול העיקרי בין הצדדים. על פי ההסכם, היה על ארמניה להחזיר שטחים שבשליטתה סביב קרבאך לאזרבייג'ן, ובתמורה, אזרבייג'ן וטורקיה יסירו את המצור שהטילו על ארמניה.
הקאמבק

אחרי התפטרותו, טר-פטרוסיאן המעיט להופיע בפומבי, ונמנע ממגעים עם התקשורת, על אף הספקולציות שהוא ירוץ שוב לתפקיד נשיא ארמניה בבחירות הכלליות של פברואר 2003. במקום הפעילות הפוליטית, הוא הקדיש את זמנו למחקר האקדמי שלו. בשנים 07–2005, הוא פרסם שני כרכים של עבודת מחקר היסטורית, "הצלבנים הארמנים".
הקאמבק > בחירות 2008

ב-21 בספטמבר 2007, טר-פטרוסיאן הופיע בנאום הציבורי הראשון שלו מזה כמעט עשור, באירוע בירוואן לציון יום השנה ה-16 של מגילת העצמאות הארמנית. בנאום הוא ביקר בחריפות את קוצ'ריאן. לאחר מכן, טר-פטרוסיאן הכריז באופן רשמי על מועמדותו בבחירות לנשיאות של שנת 2008, בנאום בירוואן ב-26 באוקטובר 2007. הוא האשים את ממשלתו של קוצ'ריאן בשחיתות מאסיבית, ובגנבה של "לפחות שלושה עד ארבעה מיליארד דולר" במהלך חמש השנים הקודמות. הוא מתח ביקורת על טענות הממשלה לצמיחה כלכלית חזקה בארמניה, וטען כי קוצ'ריאן וראש ממשלתו, סרז' סרקזיאן, הגיעו לפתרון בעיית נגורנו-קרבאך שהיא כמעט זהה לזו שהוא קידם עשר שנים קודם לכן. מספר מפלגות אופוזיציה ניצבו מאחוריו אחרי חזרתו אל הזירה הפוליטית, כולל מפלגת העם של ארמניה בראשות סטפן דמירצ'יאן, המפלגה הרפובליקנית הארמנית, בהנהגת ארם סרקזיאן, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק, תנועת ה"אזדקרום" של ג'יראיר ספיליאן, מפלגת "העת החדשה" ומפלגת מורשת ארמניה, בראשותו של רפי הובאניסיאן.
הקאמבק > בחירות 2008 > מחאות

מחאות המוניות בכיכר החירות (ימין) וליד השגרירות הצרפתית (שמאל).
התוצאות הסופיות של הבחירות, שנערכו ב-19 בפברואר 2008, שמו את טר-פטרוסיאן במקום השני עם 21.5% מהקולות. ואז הוא ותומכיו האשימו את הממשלה בזיוף הבחירות, טענו לניצחון; והחל מ-20 בפברואר, טר-פטרוסיאן הוביל עשרות אלפים מתומכיו בהפגנות רציפות בירוואן למשך כעשרה ימים.
בשעות הבוקר המוקדמות של 1 במרץ, על פי הדיווחים, בטענה שמוחזקים כלי נשק במחנה המפגינים, הרשויות נכנסו למאהל המחאה לערוך חיפוש. כוחות הביטחון אז פיזרו באלימות קשה את מאות המפגינים במחנה. טר-פטרוסיאן היה תחת מעצר בית דה-פקטו, מאחר שמנעו ממנו לצאת מביתו, אבל הרשויות מאוחר יותר הכחישו את הטענות. כמה שעות מאוחר יותר, עשרות אלפי מפגינים או יותר התאספו בכיכר מיאסניקיאן במחאה על ההתערבות הממשלתית החריפה. המשטרה, המומה מהגודל העצום של ההמון, נסוגה. הנשיא קוריצ'יאן הכריז על מצב חירום בשעה 17:00, מה שאיפשר לצבא להיכנס לתוך עיר הבירה. במהלך הלילה, כמה אלפי מפגינים התבצרו באמצעות אוטובוסים עירוניים שהפגיעו. המשטרה התכתשה עמם, ובעימותים נהרגו עשרה אנשים.
הקונגרס הלאומי הארמני

ב-2011, טר-פטרוסיאן שוב לקח תפקיד מוביל בהפגנות שפרצו בארמניה כחלק מגל תגובות אזוריות בעקבות האביב הערבי. בתור המנהיג של הקונגרס הלאומי הארמני, קואליציית ארגוני אופוזיציה אשר קמה שנתיים לפני פרוץ המחאה, טר-פטרוסיאן האשים את הנשיא סרז' סרקזיאן, אשר נבחר בבחירות שבמחלוקת של שנת 2008, שהוא לא מנהיג לגיטימי, וקראו לשחרור האסירים הפוליטיים ולתפטרות הממשלה, ופתיחת חקירה מלאה לאלימות אשר גבתה את חייהם של עשרה מהתומכים שלו ב-2008.
הקונגרס הלאומי הארמני > הבחירות לפרלמנט של 2012

טר-פטרוסיאן עמד בראש הקונגרס הלאומי הארמני בבחירות לפרלמנט של 2012. הארגון זכה ב-7.08% (106,903) מהצבעה הפופולרית.
הקונגרס הלאומי הארמני > הבחירות לנשיאות של 2013

הקונגרס הלאומי קיים כנס ב-22 בדצמבר 2012. טר-פטרוסיאן דיבר בו על קבוצות פרו-מערביות ופרו-רוסיות בחברה הארמנית ובמפלגות, וכינה אותן "כוחות מסוכנים". טר-פטרוסיאן לא הודיע אם ירוץ לנשיאות בפברואר 2013. כמה ימים אחרי הכנס, ב-25 בדצמבר 2012, טר-פטרוסיאן אמר בראיון שבסופו של דבר הוא החליט שלא להתמודד על התפקיד, ומנה בין הסיבות את גילו (68) ואת המצב במדינה: "דברים כאלה אינם קורים במדינות דמוקרטיות מפותחות... כל הכוח מרוכז בידיהם של קבוצת פושעים אשר גזלו את השלטון".
הודעה רשמית מהקונגרס הלאומית הצהירה שהקבוצה לא תשתתף בבחירות הבאות לנשיאות בכל צורה שהיא, ושלעשות כן יהיה "מתן לגיטימציה למשטר הלא חוקי". שמועות על פרישתו של טר-פטרוסיאן מהפוליטיקה החלו להישמע לאחר הודעתו. העיתונים הארמנים סברו כי לבון זורבאיאן, יו"ר הקונגרס הלאומי, יכול להיות היורש שלו.
ב-7 בפברואר 2013, טר-פטרוסיאן אמר בראיון אחר לעיתון שהוא מכיר בכך שהקונגרס הלאומי אינו יכול להמשיך לפעול באותה המתכונת, ושיש בקבוצה "תסיסות פנימיות". והוא קרא להקמת מפלגה פוליטית מאוחדת.
הבחירות לנשיאות נערכו ב-18 בפברואר 2013. על פי התוצאות הרשמיות, הנשיא המכהן סרז' סרקזיאן זכה עם יותר מ-58% מהקולות. רפי הובאניסיאן, מועמד האופוזיציה העיקרי, אשר זכה ב-37% מהקולות, טען לניצחון ולמחרת החלו הפגנות המוניות. ב-23 בפברואר 2013, טר-פטרוסיאן נאם בפני אספת התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. הוא טען שהובאניסיאן ניצח בבחירות, והאשים את סרקזיאן בהטיית הבחירות.
ב-13 באפריל 2013, הקונגרס הלאומי הארמני באופן רשמי הפך מברית של 18 מפלגות וקבוצות למפלגה מאוחדת, על בסיס התנועה הפאן-ארמנית הלאומית. במהלך נאומו באספת הייסוד, טר-פטרוסיאן האשים את הובאניסיאן שאין לו אג'נדה פוליטית במחאות. בפרט, אמר טר-פטרוסיאן, "במהלך אירועי פוסט-הבחירות הנוכחיים, ראיינו בערך את הכל אבל לא תהליכים פוליטיים".
הקונגרס הלאומי הארמני > בחירות ירוואן 2013

הקונגרס, כעת מפלגה רשמית, התמודדה בבחירות למועצת העיר ירוואן של 2013. בראש הרשימה עמד ראש עיריית ירוואן לשעבר והאגן חאצ'טריאן. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה של 6%.
פרסומים

Ter Petrosian, Levon (1992). Ancient Armenian Translations. New York: Krikor and Clara Zohrab Information Center/St. Vartan Press.
Ter-Petrosyan, Levon (2005). Խաչակիրները և հայերը: Հ. Ա. Ուսումնասիրություն և թարգմանություններ [The Crusaders and the Armenians: Volume I: Research and translations]. Yerevan.
Ter-Petrosyan, Levon (2007). Խաչակիրները և հայերը: Հ. Բ. Պատմա-քաղաքագիտական հետազոտություն [The Crusaders and the Armenians: Volume II: Historical-political analysis]. Yerevan: Calouste Gulbenkian Foundation.
הטוב מכולם

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ברנרד מלמוד
 בימוי:  בארי לוינסון
 הופק בידי:  מארק ג'ונסון
 תסריט:  רוג'ר טאון, פיל דוסנברי
 עריכה:  איוון לוטמן
 שחקנים ראשיים:  רוברט רדפורד גלן קלוז קים בייסינגר ברברה הרשי
 מוזיקה:  רנדי ניומן
 צילום:  כאלב דשאמל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 במאי 1984
 משך הקרנה:  138 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  28,000,000 דולר
 הכנסות:  48,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   natural
 דף הסרט ב־IMDb
 
הטוב מכולם (באנגלית: The Natural) הוא סרט ספורט אמריקאי משנת 1984 בבימויו של בארי לוינסון, עם רוברט רדפורד וגלן קלוז בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הטבעי" של ברנרד מלמוד משנת 1952. העלילה היא על קורותיו של שחקן בייסבול עם עליות ומורדות בחייו האישיים והמקצועיים ומלחמתו בשחיתויות של ההימורים בספורט.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – גלן קלוז
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר – כאלב דשאמל
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר – רנדי ניומן
קים בייסינגר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
תקציר העלילה

רוי הובס (רוברט רדפורד) מנברסקה החל להתאמן בבייסבול עוד בהיותו ילד. אביו אימן אותו ומת מהתקף לב תחת עץ. בלילה פגע ברק בעץ ומחלק מהגזע גילף רוי מחבט בייסבול וחרט עליו "ילד פלא" עם ציור של ברק.
עם הזמן הצליח רוי במשחקים ונסע לשיקגו להתנסות בקבוצת שיקגו קאבס ונפרד מחברתו אייריס גיינס (גלן קלוז). ברכבת פגש את עיתונאי הספורט מקס מרסי (רוברט דובאל) ואת אגדת הביסבול דאז - וורמר (ג'ו דון בייקר). בחניית ביניים הוא מציע לוורמר להתחרות בחבטות בייסבול ולהפתעת כולם הוא מנצח אותו ומרסי מפרסם זאת.
ברכבת ובקהל נוכחת צעירה יפה שמציגה את עצמה לרוי בשם הרייט בירד (ברברה הרשי). רוי מתלהב ממנה ובשיקגו הוא מזמין אותה לחדרו והיא ללא אזהרה מוקדמת, יורה בו ומתאבדת. רוי נפצע קשה בבטנו אך שורד ויורד מהכותרות.
16 שנים לאחר מכן, בשנת 1939 הוא מחליט לחזור לבייסבול ומתקבל לשחק בקבוצת "ניו יורק נייטס" (קבוצת פיקטיבית) בניו יורק. בעל השליטה בקבוצה הוא "השופט" (רוברט פרוסקי) והוא מקבל את רוי משיקולי תועלת בהימורי הספורט.
מאמן הקבוצה הוא פופ פישר (וילפרד ברימלי) והוא מסרב בתחילה לקבל את רוי שהוא מבוגר והגיע משום מקום אבל עוזר המאמן רד (ריצ'רד פרנסוורת') מתייחס באהדה לרוי ואכן רוי מפתיע את פופ בחבטותיו והקבוצה שנמצאת בתחתית הליגה מתחילה להצליח. השחקן הבולט בקבוצה הוא באמפ ביילי (מייקל מדסן). חברתו של באמפ היא ממו פריס (קים בייסינג'ר), יפהפייה פאם פאטאל שמתחברת לאנשים מצליחים. כאשר באמפ נהרג בתאונת דרכים מקדם פופ את רוי לראש הקבוצה.
לאחר שבאמפ נהרג מתחילה ממו להיפגש עם רוי המוקסם ממנה. "השופט" מציע לרוי להפסיד בתחרות תמורת 5,000 דולר. אם הקבוצה תודח מהתחרות ייאלץ פופ שיש לו מניות בה לפרוש ואז השופט ישתלט על כל הקבוצה. השופט מגייס ללחץ גם את ממו וגם את סוכן ההימורים גאס סנדס (דארן מקגווין) אצלו הוא מהמר.
רוי מסרב והקבוצה הולכת לכבוש את הליגה. שמו של רוי מתפרסם ולמחק לפני האחרון בריגלי פילד מגיעה גם אייריס, אהובתו הראשונה מנברסקה. היא מספרת לו שאינה נשואה וכי יש לה ילד שגר עם אביו בניו יורק.
לאחר הניצחון במשחק חש רוי ברע ומתמוטט. הוא מבהל לבית חולים וננותח ומוצא מבטנו קליע שגרם לדלקת.
לפני המשחק הגורלי נגד פיטסבורג פיירטס פופ פישר מיואש. השופט, ממו ודוקס לוחצים על רוי שיישחק ויפסיד תמורת 10,000 דולר אך הוא מסרב.
רוי עולה למגרש פצוע ומדמם. בתחילת המשחק הוא לא במיטבו. אייריס יושבת בקהל עם בנם המשותף היא נעמדת ורוי מבחין בה ומקבל כוחות. הוא חובט בכל הכוח במחבט "ילד הפלא" שלו אך המחבט נבקע לשניים. אייריס מצליחה להעביר לו פתק ובה היא כותבת שהיא יושבת עם בנם המשותף.
נער המחבט בובי סבוי מביא לו מחבט אותו גילף למענו רוי. רוי חובט בשארית כוחותיו והכדור עף רחוק וגבוה גבוה ומנפץ את פנסי האצטדיון – "הניו יורק נייטס" ניצחו.
בסוף רואים את רוי מאמן את בנו בחווה בנברסקה ממש כמו שאביו אימן אותו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט רדפורד | רוי הובס | שחקן בייסבול |
| גלן קלוז | אייריס גיינס |  |
| קים בייסינגר | ממו פריס |  |
| ברברה הרשי | הרייט בירד |  |
| רוברט דובאל | מקס מרסי | עיתונאי ספורט |
| רוברט פרוסקי | "השופט" | בעל קבוצת בייסבול |
| ריצ'רד פרנסוורת' | רד | עוזר מאמן |
| וילפורד ברימלי | פופ פישר | מאמן |
| ג'ו דון בייקר | וורמר | שחקן בייסבול |
| מייקל מדסן | באמפ ביילי | שחקן בייסבול |
| דארק מקגווין | גאס סנדס | סוכן הימורים |
הערות שוליים

1 2  סרטים חדשים - הטוב מכולם - במאי באיר לבינסון, חדשות, 24 באוגוסט 1984
אקדמיה צבאית

טקס סיום בסנדהרסט
אקדמיה צבאית היא בית ספר או מכללה לצורך הסמכת קצינים. חניך אקדמיה צבאית נקרא צוער (בלועזית: קָדֶט, Cadet). האקדמיה הצבאית משלבת בדרך כלל הכשרה ותרגול בתחומים צבאיים (טקטיקות של מגננה והתקפה, אסטרטגיה צבאית, כישורי הישרדות, היסטוריה צבאית וכדומה), פיתוח יכולות פיקוד ומנהיגות, חינוך פטריוטי, מקצועיות טכנית והשכלה כללית. באקדמיות רבות ההשכלה המוענקת היא ברמה אקדמית (אוניברסיטאית), בשיתוף עם אוניברסיטה מחקרית והצוער זוכה בסוף המסלול לתואר אקדמי בנוסף לדרגת הקצונה. כמו כן מתקיים באקדמיות אלה מחקר צבאי-מדעי ברמה אקדמית.
האקדמיות הצבאיות הראשונות נוסדו במאה ה-18, עם היווסדם של בית-הספר הצבאי המלכותי הצרפתי (École Royale Militaire) ושל האקדמיה הצבאית של האימפריה האוסטרית (האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, Theresianische Militärakademie) ב-1752, הקמת האקדמיה הצבאית הפרוסית הראשונה ב-1765, האקדמיה הצבאית המלכותית הבריטית ב-1799 והאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט) ב-1802. המלחמות הנפוליאוניות הביאו לשיפור ולמודרניציה של הלימוד הצבאי-אקדמי במסגרת האקדמיה הצבאית סן-סיר (École Spéciale Militaire de Saint-Cyr) בצרפת (1802) והאקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין (1810).
סוגי אקדמיות צבאיות

אקדמיות צבאיות כלליות להכשרת קצינים (כגון האקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית (וסט פוינט), האקדמיה הצבאית המלכותית הבריטית (סנדהרסט) או בית הספר לקצינים של צה"ל).
אקדמיות מקצועיות לקציני ארטילריה, הנדסה צבאית או רפואה צבאית, אקדמיות של הצי (האקדמיה הימית של ארצות הברית, האקדמיה הימית הקיסרית היפנית וקורס חובלים) או חיל האוויר כמו "טופ גאן" וקורס טיס.
אקדמיות להכשרת קצינים לפיקוד בכיר או להכשרת קציני מטה בכירים כגון המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לעיתים נכללות במושג גם בתי ספר תיכוניים בתנאי פנימייה, בהם משלימים התלמידים חינוך עיוני תיכוני ומסלול הכשרה צבאי, כגון הפנימייה הצבאית לפיקוד. חניכי פנימיות צבאיות נקראים "שוחרים".
מבחני יושרה תעסוקתית

מבחני יושרה תעסוקתית הם מבחני דיווח-עצמי, המשמשים לבחינת רמת המהימנות והאמינות של מועמדים לעבודה. מעסיקים רבים עושים שימוש במבחני יושרה במסגרת תהליכי מיון, על מנת להעריך את הסיכון הפוטנציאלי של מועמדים להיות מעורבים בהתנהגויות לא נאותות כגון גנבה, הפרת נהלים ועוד. לשם כך, תוצאות מבחני היושרה מהוות חלק מהשיקולים בקבלת ההחלטות באשר להעסקתם של עובדים.
מבדקי יושרה תעסוקתית הפכו פופולריים במיוחד החל משנות ה-80 של המאה ה-20 בקרב אנשי משאבי אנוש וביטחון, כתחליף אפשרי למבדקי הפוליגרף, שהוצאו משימוש במיון התעסוקתי בארצות הברית בעקבות החוק להגנת עובדים מפני בדיקות פוליגרף (EPPA) מ-1988. כיום, מבחני יושרה נפוצים ברחבי העולם, נחקרו במחקרים רחבי היקף ונחשבים לרוב ככלי מיון מהימנים ותקפים.
קיימים מספר ספקים בעולם המציעים מבחני יושרה, וחשוב שארגונים יבדקו כי מבחנים ספציפיים אכן עומדים בסטנדרטים המקצועיים הנדרשים והמקובלים. ואכן, לאחרונה פורסמו הנחיות כיצד לבחור מבחן יושרה, וכיצד להטמיע אותם בארגונים.
שימוש במבחני יושרה בארגון מאפשר למנהל הביטחון \ מנהל מניעת אובדן להשפיע על תהליך הגיוס (שער הכניסה הראשי לארגון), עם זאת הדבר מצריך תכנון ושיתוף פעולה בין מחלקת הגיוס למחלקת הביטחון כדי שלא לפגוע בתהליך הגיוס [15].
סוגים

מבחני יושרה הם שאלוני דיווח עצמי המבוצעים באמצעות נייר ועפרון או במתכונת ממוחשבת/ אינטרנטית, ולרוב דורשים בין 10 ל-30 דקות למילוי. קיימים שני סוגים עיקריים של מבחני יושרה: מבחנים גלויים ומבחנים מבוססי-אישיות.
סוגים > מבחני יושרה גלויים

מבחני יושרה גלויים בדרך כלל כוללים שאלות ישירות לגבי עמדותיו של הנבחן בנוגע להתנהגויות לא נאותות. עמדות אלו מודדות, בין היתר, הצדקות וסלחנות כלפי מעשים לא נאותים בעבודה. למשל, כאשר מעשים לא נאותים נתפסים כשכיחים, לא חמורים או מוצדקים, עולה מידת הסיכון של מעורבות אישית במעשים דומים בעתיד. לעיתים כוללים המבחנים חלק נוסף, בו נבדקות התנהגויות לא נאותות בעבר כגון רקע פלילי, שימוש בסמים, הפרת נהלים ועוד.
דוגמאות למבדקי יושרה גלויים הן: PSI (London House Personnel Selection), שאלון רייד (Reid Report), סקר סטנטון (Stanton Survey), פרופיל שלב II (Phase II Profile) וכן מבחנים של לוגיפס (LOGIPASS) מבחן של חברת פסיפס (Psiphas) וכן מבחן של חברת מידות (IntegriTEST) וכן מבדק מהימנות של חברת אינטגריטי מטר, הפועלות בישראל ובעולם. מבחן פסיפס, מעריך את הנטייה לעבריינות תעסוקתית, יושרה כללית, מחויבות לארגון, עבריינות רכוש, דיווח אמת, שימוש בסמים, מתן שוחד וקבלתו, הרגלי שתייה והימורים, נטייה לאלימות, הטרדה מינית, ואבטחת מידע. מבחן מידות, למשל, מעריך את רמת הסיכון לגנבות, שוחד, הפרת נורמות, חוסר אמינות, שימוש בסמים, תוקפנות, רקע תעסוקתי, רקע פלילי, ועוד. שאלון רייד מעריך התנהגות חברתית, שימוש בסמים ואלכוהול, רקע תעסוקתי, אופטימיות, התמדה, השפעה, הערכה של מערכות יחסים בינאישיות, איפוק ונכונות לסייע לאחרים במשימות[7]. סקר סטנטון מסייע לזהות אם אדם בעל סיכון לגנוב סחורה, לנצל לרעה ימי מחלה, להפר את מדיניות החברה, להעניק הנחות ללא רשות, והתנהגויות לא נאותות אחרות[8].
סוגים > מבחנים מבוססי אישיות

מבחנים מבוססי-אישיות כוללים שאלות להערכת מאפייני אישיות שנמצאו קשורים להתנהגויות לא נאותות. הפריטים במבדקים מסוג זה מעריכים לרוב מצפוניות, יציבות רגשית ונעימות. עם זאת, נראה כי מצפוניות היא הנבאי הטוב ביותר מבין חמשת גורמי האישיות(Big5) בהקשר התעסוקתי[9]. דוגמה לשאלות טיפוסיות במבדק מבוסס-אישיות היא למשל – "מה אתה יותר: הגיוני או הרפתקן?"[3]
דוגמאות למבדקי יושרה מבוססי-אישיות הם ה-Personnel Reaction Blank; מבחן ה־Personality Employment Inventory (PDI), ושאלון האישיות של Hogan (Hogan Personality Inventory). ה־Personnel Reaction Blankמבוסס על שאלון ה־CPI (California Psychological Inventory), והוא בודק חברותיות, מהימנות, מצפוניות, ערכים, ריסון עצמי וקבלת מוסכמות. מבחן ה־PDI מיועד להעריך סטייה של עובדים מהנורמה; ובאופן ספציפי, בודק בעיות עם סמכות, חיפוש ריגושים, עוינות, חוסר אחריות וסוציאליזציה. מבחן האישיות של Hogan מודד עוינות כלפי סמכות, חיפוש ריגושים, מצפוניות, זהות מקצועית לא ברורה וחוסר רגישות חברתית[11] [10].
מבחני יושרה בתהליך המיון

מבדקי יושרה מיועדים לזהות עובדים פוטנציאליים בעלי סיכון מסוים להיות מעורבים בהתנהגויות לא נאותות כגון גנבות, הפרת נהלים, תוקפנות, חשיפת מידע מסווג ועוד. זיהוי מועמדים לא מתאימים מסוג זה עשוי לסייע למעסיק לצמצם בעיות שעלולות להתעורר לאחר העסקתם. מבחני יושרה יכולים לשמש גם לבדיקת פוטנציאל הסיכון בקרב עובדים קיימים, ולא רק מועמדים, במיוחד בצמתי החלטה כגון: לפני מתן קידום או קביעות.
יש לזכור, כי מבחני יושרה הם כלי תומך החלטה, וככל שיעשה שימוש במספר אמצעים הבודקים את מהימנותו של המועמד (למשל ראיונות תחקיר, בדיקות רקע, בדיקות ממליצים), כך יגבר הסיכוי לקבל את ההחלטה הנכונה ביותר לגביו.
שילוב מבחני יושרה בתהליך המיון מצריך מעורבות של מנהל הביטחון \ מנהל מניעת אובדן בתהליך הגיוס. מעורבות כזו מאפשרת למנהל הביטחון להשפיע על תהליך הגיוס (שער הכניסה המשמעותי ביותר בארגון) ומאפשר למחלקת הגיוס להיעזר ביכולות המקצועיות של מחלקת הביטחון (למשל: ביצוע תשאול בהתאם לממצאי המבדק). עם זאת יש לקבוע במדויק את מסגרת שיתוף הפעולה בין המחלקות כדי שלא לפגוע בתהליך הגיוס (למשל: היערכות לביצוע תשאול בלי לעכב את גיוס המועמד מעבר לנדרש).
תוקף

קיימת ספרות רחבה בנושא התוקף של מבחני יושרה, המבוססת על ניתוחי-על של מאות מחקרים ומאות אלפי נבדקים, וממנה עולה בבירור כי מבחני יושרה מצליחים לנבא התנהגויות לא נאותות בעבודה באופן מובהק[12].
בנוסף על התוקף, מחקרים רבים הוכיחו כי בניגוד לכלי הערכה רבים אחרים, מבחני יושרה אינם מפלים קבוצות מיעוט מבחינת גזע, מין או גיל [13].
ביקורת

הביקורת העיקרית כלפי מבחני יושרה נוגעת לאחוזי הטעות של המבחנים - בהקשר של הפסילה השגויה של מועמדים, מושג הנקרא "חיוביים שגויים" (False positives). כלומר, מועמדים שקיבלו ציונים נמוכים יחסית במבחן, אך בפועל כנראה לא יהיו מעורבים בהתנהגויות לא נאותות. עם זאת, ידוע כי בעיה זו מושפעת סטטיסטית משיעור נמוך של מעשים חמורים באופן כללי. למשל גנבות, שמתגלות בקרב כ־5% מהעובדים[14]. במקרה כזה, אף בקרב מבחן המצליח לאתר מראש את כל הגנבים, אם הוא "פוסל" 10% מהנבחנים בלבד, חצי מהם יהיו למעשה "חיוביים שגויים".
סוגיה אחרת קשורה ליכולת של מועמדים לזייף במבחני יושרה. מרבית המבחנים כוללים מנגנונים שנועדו לזהות זייפנות. למשל, חלק מהמבחנים משתמשים באלגוריתמים מורכבים שמבוססים על מספר אלמנטים של דפוסי התגובה של הנבחן על מנת לזהות זיופים, מעבר לתשובות הישירות לשאלות, כגון סולמות של רצייה חברתית וזמני תגובה. על כן, ייתכן כי חלק מהמועמדים יקבלו ציונים נמוכים עקב מענה לא כנה בעוד שחלק אחר מהמועמדים יבחרו מראש לענות בכנות, כדי לא להיפסל.
הטענה האחרונה היא שמבחני יושרה עשויים להפר סטנדרטים משפטיים ואתיים, אולם היא אינה מבוססת, מכיוון שהמבחן אינו נחשב כבדיקה פיזיולוגית או קלינית. יש לציין בהקשר זה כי מבחני יושרה מותרים בכל העולם ואסורים רק במדינה אחת בארצות הברית (מסצ'וסטס).
שימוש בכלים משלימים (בדיקת רקע \ תשאול קב"ט וכו) לפי הצורך יכול להשלים את התהליך ולתת מענה לביקורות הנ"ל.
הערות שוליים

1 2  Association of Test Publishers. (2010). Model guidelines for pre-employment integrity testing (3rd Edition). Washington, DC.
↑  פיין, ס. (2008). התועלת של מבחני יושרה בברירת עובדים. ירחון משאבי אנוש, 243, עמ' 32-37.
↑  Byle, K., & Holtgraves, T. (2008). Integrity Testing, Personality, and Design: Interpreting the Personal Reaction. Journal of Business and Psychology, 4(22), 287-295. doi:10.1007/s10869-008-9059-z. JSTOR 40682649.
↑  American Psychological Association. (1991). Questionnaires used in the prediction of trust worthiness in pre-employment selection decisions: An APA task force report, Washington, DC.
↑  פיין, ס. (2010). הנחיות מעשיות ליישום מבחני יושרה תעסוקתיים. פסיכואטקואליה, הירחון של הסתדרות הפסיכולוגים בישראל, אפריל, עמ' 52–56.
↑  פיין, ס., נבו, ב., וחמי, מ. (בדפוס). מבחני יושרה תעסוקתיים בישראל: מחקר תוקף. מגמות, 4, עמ' 796–816
7. "Reid Report". Vangent, Inc. Retrieved 12 April 2012.
8. "The Stanton Survey". The Plotkin Group. Retrieved 12 April 2012.
9. Muchinsky, P. (2012). Psychology Applied to Work. North Carolina: Hypergraphic Press. pp. 108-109. ISBN 978-0-578-07692-8.
10. Sackett, P., Burris, R. L., & Callahan, C. (1989). Integrity Testing for Personnel Selection: An Update. Personnel Psychology, 3(42), 491-501. doi:10.1111/j.1744-6570.1989.tb00666.x.
11. Wanek, J. (1999). Integrity and Honesty Testing: What Do We Know? How Do We Use It? International Journal of Selection and Assessment, 4(7), 183-195. doi:10.1111/1468-2389.00118.
12. Ones, D. S., Viswesvaran, C., & Schmidt, F. L. (1993). Comprehensive meta-analysis of integrity test validities: Findings and implications for personnel selection and theories of job performance. Journal of Applied Psychology (Monograph), 78, 679-703.
13. Ones, D. S., & Viswesvaran, C. (1998). Gender, age and race differences on overt integrity tests: Results across four large-scale job applicant datasets. Journal of Applied Psychology, 83(1), 35-42.
14. Murphy, K. R. (1993). Honesty in the workplace. Pacific Grove, Ca: Brooks/Cole Publishing.
רוזה פארקס

| --- | --- |

רוזה פארקס בעצרת מחאה במונטגומרי וברקע מרטין לותר קינג, 1955
 לידה:  4 בפברואר 1913 טסקיגי, אלבמה, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 2005 (בגיל 92) דטרויט, מישיגן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rosa Louise McCauley 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 מקום מגורים:  דטרויט 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אלבמה 
 השקפה דתית:  הכנסייה המתודיסטית המאוחדת 
 בן או בת זוג:  Raymond Parks 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לנשים (1993)  פרס צלחת הזהב (1995)  מדליית ספינגארן (1979)  International Freedom Conductor Award (198)  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1981)  פרס NAACP Image לשחקנית משנה בסדרת דרמה (2000)  מדליית החירות הנשיאותית (1996)  פרס קאנדס (1984)  מדליית הזהב של הקונגרס (1999)  היכל התהילה של נשות מישיגן (1983)  היכל התהילה של נשות אלבמה (2008)  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 חתימה:   
 
פסלה של רוזה פארקס מאת יוג'ין דאוב בהיכל הפסלים הלאומי
רוזה לואיז פארקס (באנגלית: Rosa Louise Parks‏; 4 בפברואר 1913 – 24 באוקטובר 2005) הייתה אפרו-אמריקאית פעילה בתנועה האמריקאית לזכויות האזרח תושבת העיר מונטוגומרי בירת אלבמה. התפרסמה בשל סירובה בשנת 1955 לפנות את כיסאה באוטובוס לאדם לבן - סירוב שהוביל למעצרה ולהעמדתה לדין. הדבר הוביל, בעזרתו של מרטין לותר קינג, לחרם האוטובוסים של מונטגומרי, ולקביעת בית המשפט העליון של ארצות הברית שחוקי ההפרדה הגזעית נוגדים את החוקה האמריקאית. בעקבות כך בוטל החוק המקומי שחייב הפרדה בין הגזעים בתחבורה הציבורית.