stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאה אילון
יצירתה

פרשנים מגדירים את יצירתה כחלק מהגל הפוסט־מודרני בשירה ובפרוזה הישראלית. יצירתה של אילון מאופיינת בטקסט ארוך, המזכיר לעיתים כתיבה אוטומטית סוריאליסטית, לצד חיבורים דו משמעיים בין פנטזיות ״פרטיות״ ו״ציבוריות״. טכניקה אופיינית נוספת היא יצירת מטפורה המשלבת שני אובייקטים, שאחד מהם לרוב קשור למזון או כמו ״שמלת הזנגוויל״, ״גלידה בטעם פרופסור״. היא משלבת שמות מהתרבות האמריקנית בצד מוצרים ממותגים, שמקבלים מעמד שווה למעמד הירח, הכוכבים והים, הנוכחים קבוע בשיריה.
במסה שכלולה בחוברת שיצאה עם כינוס מבחר שיריה של אילון, אומר חוקר הספרות דן מירון: "שירתה היא רצף של קטעי מציאות מדומה, שאינה אלא ביטוי נסער של משאלות לב ססגוניות הנובעות ממציאות נפשית של חסך ומצוקה... שירת אילון מצרפת שימוש מודע ומכוּון בקיטש ובתרבות פופ ללשון עברית קלאסית, מדויקת, עשירה וציורית להפליא".
המשוררת אגי משעול כתבה עליה: "אילון מלהטטת בגמישות ובהנאה בין רובדי הלשון במנעד רחב מאוד... היא לשה את העברית במיומנות יוצאת דופן והעברית גומלת לה ומתמסרת לה כמי שיודעת כי היא בידיים בטוחות".
ענת זכריה כותבת: "הכתיבה שלה בנויה לולאות לולאות, הכול כדי שאף אחד לא יגיד באתי, ראיתי, הבנתי.... יש הרגשה שהיא לא רוצה להגיד כלום, לא יכולה לומר על עצמה כלום, משתהה ונבוכה, זקוקה לזמן לאפס את כוונותיה, מגלה ומכסה, נבהלת. והרבה פעמים זה מה שמוליד חיבורים בלתי אפשריים שאף אחד חוץ ממנה לא מעז לעשות".
ספרי שירה של לאה אילון (רשימה חלקית)

מתחת למים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1983
זהו גן-עדן, שירים, ספרית פועלים, 1984
קן ביצים, שירים, הקיבוץ המאוחד, 1998
לינץ', שירים, הקיבוץ המאוחד, 2000
מכרזת עליו מבחוץ, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2002
אין דבר כזה, יש דבר כזה, שירים, הקיבוץ המאוחד, 2010
אושר ושמחה, שירים הקיבוץ המאוחד, 2016
"ניצוצות וחג שמח", שירים, הוצאת מוסד ביאליק, 2017
לקריאה נוספת

יצחק לאור, חגיגת היש הכי נפלאה בשירה העברית, באתר הארץ, 10 במרץ 2016
לאה אילון אושר ושמחה, אלי הירש, 19 בפברואר 2016
הערות שוליים

↑  אלי ואנוהו, באתר כרמל ספרים
↑  ניצוצות וחג שמח, באתר מוסד ביאליק
↑  לאה אילון, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  דן מירון, גיצים בוערים - על שירת לאה אילון, באתר אבן החושן
↑   אגי משעול, המלצת קריאה: אגי משעול על "אושר ושמחה", באתר הארץ, 10 במרץ 2016
↑  ענת זכריה, שירת לאה אילון בחיפוש אחר המוחלט, באתר nrg
צדוק בן דוד

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בן 76 בערך) תימן 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות סנט מרטין  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 zadokbendavid.com
 
"כי האדם עץ השדה" של צדוק בן דוד ב"יד ושם"
צדוק בן דוד (נולד ב-1949) הוא פסל ישראלי המתגורר בלונדון.
ביוגרפיה

בן דוד נולד בתימן ובגיל חמישה חדשים עלה עם משפחתו לישראל ועבר את כל תלאות הקליטה כולל מגורים במעברה.
בן דוד למד בבצלאל בשנים 1971–1973, שם נכשל בפיסול ונאמר לו שלא יצליח כאמן. לאחר השתתפות במלחמת יום הכיפורים נסע לאנגליה שם למד במחלקה לאמנות באוניברסיטת רדינג. וב-1976 סיים לימודי פיסול בבית הספר הגבוה לאמנויות סנט מרטין בלונדון, שם המשיך ללמד בשנים 1977–1982.
ב-1988 ייצג את מדינת ישראל בביאנלה של ונציה. הוא זכה בפרסים רבים בעולם-ב-2007 בפורטוגל וב-2008 במוזיאון תל אביב לאמנות.
ב-2007 תרם מיצירותיו במסגרת מכירת אמנות לגיוס כספים הקמת קמפוס חדש לבצלאל.
ב-2008 השתתף בביאנלה של סינגפור ויצר את המיצב "Blackfield", מיצב של אלפי פרחים וצמחים זעירים מסוג פיליגרן שגולפו מתוך פלדת אל חלד ושובצו בחול לבן. צדו האחד צבוע בצבעים עליזים, וצדו האחר שחור.
ב-2010 חולל בן דוד סנסציה כשהציג את תערוכת "טבע האדם" במוזיאון תל אביב. במרכז התערוכה הוצב המיצב הענק "שדה שחור". על משטח חול ענקי הוא "שתל" 20.000 מגזרות מתכת של פרחים המשנים את צבעיהם כשמתבוננים בהם מזוויות שונות. תורים של אלפי אנשים השתרכו בפתח המוזיאון מדי יום. יותר מ-145,000 איש באו למוזיאון רק לראות את המיצב הזה, תופעה שלא הייתה בכל שנות קיומו של המוזיאון.
ב-2018 יצר בן דוד את המיצב "אנשים שראיתי ולא פגשתי", לאחר שבמשך שלוש שנים הסתובב ב-20 מדינות, וצילם מעל 5,000 אנשים שהוא לא מכיר, בלי שהם יהיו מודעים לכך. אחר כך מהצילומים הכין רישומים, ויצר פסלים קטנים. 6,000 מיניאטורות העשויות אלומיניום שהוצבו על משטח חול אחד, והפכו למיצב, שהוצג בלוס אנג’לס, בסידני ובסיאול. המיצב הוצג במוזיאון תל אביב בקיץ 2021.
אף על פי שהסטודיו שלו בלונדון, הוא מרבה לבקר בישראל ופסליו מפוזרים בארץ, בין השאר הפסל "מעבר לתחום" בטיילת תל אביב-יפו (1989), "כי האדם עץ השדה" במצפור הפרטיזנים ביד ושם (2003), והפסל "ברוש בודד" בכניסה למוזיאון תל אביב. מומחיותו של בן דוד היא בחיתוך מתכת.
תערוכות

רשמית חלקית
1984 - "שמונים שנות פיסול" - תערוכה קבוצתית במוזיאון ישראל.
1985 - תערוכת יחיד - גלריה בנג'מין רודס, לונדון.
1986 - תערוכת יחיד - גלריה "ארט אנד פרוג׳קט", אמסטרדם.
1990 - "הביאנלה לפיסול עין הוד" - תערוכה קבוצתית.
2007 - "מציאות בלתי נראית" - תערוכת יחיד במוזיאון גואנדונג לאמנות עכשווית, בסין.
2008 - "הביאנלה של סינגפור"
2010 - תערוכה קבוצתית של הגרפוטק הישראלי.
2010 - "טבע האדם" - תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב.
2011 - תערוכת יחיד בסותבי'ס תל אביב.
2012 - תערוכת יחיד בסותבי'ס סינגפור.
2015 - "אבולוציה ותיאוריה", מיצב במוזיאון ישראל.
2021 - "אנשים שראיתי ולא פגשתי", מיצב במוזיאון תל אביב.
גלריה

"מעבר לתחום" - טיילת תל אביב
"שמים וארץ" - בטון, פלדת אל-חלד, פיברגלס, רח' רקנאטי, רמת אביב
"צל האביב" - פלדת קורטון, גובה 610 ס"מ, המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
הערות שוליים

↑  יקיר שגב, צדוק בן־דוד: "פתאום גיליתי את העבודות של אבא", באתר כלכליסט, 18 באוגוסט 2024
1 2 3 4  מאיר אגסי, אירופה מחבקת את צדוק משערים, חדשות, 11 באפריל 1986
↑  רחל אנגל, הייצוג הישראלי בביאנלה, מעריב, 22 באפריל 1988
↑  דנה גילרמן, מכירת אמנות להקמת קמפוס לבצלאל, באתר הארץ, 28 במאי 2007
1 2  סוניה קולסניקוב-ג'סופ | הרולד טריביון, נס בעיירה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2008
↑  ynet, נמשכים התורים לתערוכת צדוק בן דוד, באתר ynet, 23 בפברואר 2010
↑  אלי ערמון אזולאי, ננעלה התערוכה הפופולרית ביותר במוזיאון ת"א, באתר הארץ, 28 בפברואר 2010
↑  גלית חתן, ‏אמנות מיניאטורית: “אני חווה את תהליך היצירה פעמיים”, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2018
↑  ynet, 6,000 דמויות מנירוסטה: התערוכה החדשה של צדוק בן דוד, באתר ynet, 21 ביוני 2021
↑  פסל של צדוק בן-דוד הוצב ביד ושם, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2003
↑  על פסלו של צדוק בן-דוד המוצב כיום ביד ושם, באתר יד ושם
↑  פסלים בחורשת הזיתים, חדשות, 5 באוקטובר 1990
↑  סמדר שפי, תערוכת ענק לצדוק בן דוד בסין, באתר הארץ, 6 במרץ 2007
↑  עכבר העיר, תערוכות חדשות - הגרפוטק הישראלי בבית אריאלה בת"א, באתר הארץ, 13 במאי 2010
↑  ביקורת על התערוכה: חגית פלג-רותם, ‏פריחה שחורה ועצים אנושיים, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2009
↑  חגית פלג-רותם, ‏צדוק בן דוד מתגייס למען הילדים, באתר גלובס, 26 באפריל 2011
↑  סוניה קולניסקוב-ג'סופ, הניו יורק טיימס, צדוק בן-דוד מציג תערוכת סולו בסינגפור, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2012
חגית פלג רותם, ‏צדוק בן דוד בגן הבוטני בסינגפור, באתר גלובס, 24 באוקטובר 2012
↑  חגית פלג-רותם, ‏האמן הבינלאומי צדוק בן דוד: "לאמנים אין תאריך תפוגה", באתר גלובס, 5 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271658  NLI: 987007297911105171  GND: 123679354  ISNI: 0000 0000 7738 3979  LCCN: n83154309  RKD: 268362  ULAN: 500192297  VIAF: 94361591   WorldCat (עם VIAF): 94361591 
חלק התערוכה "אנשים שראיתי ומעולם לא פגשתי" במוזיאון תל אביב, 2021
ארין דוהרטי

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1992 (בת 32) קראולי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק של גילפורד  Hazelwick School  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארין דוהרטי (באנגלית: Erin Doherty; נולדה ב-16 ביולי 1992) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. היא גילמה את הנסיכה אן הצעירה בעונה השלישית והרביעית של סדרת הדרמה "כתר" בנטפליקס. ומגלמת את דמותה של מארי קאר, ראשת כנופיית הפשע בסדרת הדרמה "אלף מכות".
ביוגרפיה

דוהרטי היא ממוצא אירי. היא גדלה בווסט גרין, ומערב סאסקס. היא למדה בבית הספר הייזלוויק בקראולי. היא למדה קורס של שנה אחת בבית הספר למשחק גילדפורד (2011–2012) ואחר כך בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק (2012–2015).
במהלך לימודיה, זכתה דוהרטי בפרס הסטודנטים של חברת סטיבן סונדהיים בשנת 2015 על ביצועה של "ברודוויי בייבי" מחזמר של סונדהיים.
קריירה

הופעתו הראשונה של דוהרטי בטלוויזיה הייתה בפרק של סדרת הדרמה "מיילדת" ב-2016, ואחריו תפקיד במיני הסדרה "עלובי החיים" בשנת 2018.
בשנת 2018, זכתה דוהרטי בפרס כוכבת המחר הבינלאומית על המסך, והכוכב עולה של העיתון "איבנינג סטנדרד".
בשנת 2019 הופיעה דוהרטי בתפקיד אן, הנסיכה המלכותית בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הכתר". היא לא ידעה הרבה על הנסיכה לפני התפקיד, ובעקבות כך בילתה שעות בלימוד ההיסטוריה המשפחתית של אן וחייה. דוהרטי הקפידה לראות רק את צילומי הנסיכה בגיל שהיא גילמה אותה, ולא ראיונות של אן בתקופת מאוחרת יותר. קולה של אן שונה מאוד מקולה של דוהרטי, כשהוא נמוך בהרבה בגובה הצליל. השחקנית בילתה זמן בקפידה ללמוד ולחקות אותו, וגילתה שזה "המפתח לנשמתה". דוהרטי מופיעה גם בעונה הרביעית של הסדרה.
דוהרטי היא שחקנית תיאטרון. מאז שסיימה את לימודיה בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק בשנת 2015, הופיעה במספר הפקות בכמה מהתיאטראות המובילים בלונדון. הופעותיה של דוהרטי זכו באופן עקבי לביקורות השבח מצד מבקרי התיאטרון המובילים. מייקל בילינגטון כינה את דוהרטי כ"אחת התגליות הגדולות של השנה" לאחר הופעתה בסרט "שמי הוא רייצ'ל קורי", מחזה אודות הפעילה רייצ'ל קורי. לאחר מכן דוהרטי כיכבה במחזה "ג'אנקיארד" של ג'ק ת'ורן, וזכתה לביקורות טובות על משחקה. ההופעה המובילה שלה במחזהו של אלן אייקבורן "המחיצה" בתיאטרון אולד ויק קיבלה אף היא ביקורות טובות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סררט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 | המלכה השישית | אן אסקיו (אנ') |  |
| 2024 | Reawakening | קלייר |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | המיילדת | ג'סי מארס | פרק: "#6.2" |
| 2018 | עלובי החיים | פביאן | 2 פרקים; ללא קרדיט |
| 2019–2020 | הכתר | הנסיכה אן | תפקיד ראשי (עונות 4-3); 15 פרקים |
| 2020 | Unprecedented | די | פרק: "#1.5" |
| 2022 | Chloe | בקי / סשה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| TBA | A Thousand Blows | מארי קאר | סדרה עתידית של דיסני+ |
הערות שוליים

↑  Jays, David (24 בנובמבר 2019). "Erin Doherty is the new girl on The Crown. How's she fitting in at the firm as Princess Anne?". The Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Blake, Meredith (25 בנובמבר 2019). "You've never seen Charles and Anne like this. Thank these 'Crown' scene stealers". Los Angeles Times. נבדק ב-27 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Photo Flash: Erin Doherty Wins Stephen Sondheim Society's 2015 Student Performer of the Year". mylondon.news. נבדק ב-6 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Erin Doherty". Spotlight. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Beck, Lia (17 בנובמבר 2019). "Playing Princess Anne On 'The Crown' Was "Surreal" For Erin Doherty". Elle. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SSSSPOTY winner Erin Doherty to join The Crown". Stephen Sondheim Society. 24 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Photo Flash: Erin Doherty Wins Stephen Sondheim Society's 2015 Student Performer of the Year". broadwayworld.com. 18 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stars of Tomorrow 2018: Erin Doherty (actor)". Screen International. 4 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The rising stars you need to know about". London Evening Standard. 27 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hallemann, Caroline (20 בנובמבר 2019). "The Crown's Erin Doherty Will Make You Fall in Love with Princess Anne". Town & Country. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Waterhouse, Jonah (21 בנובמבר 2019). "'The Crown's Erin Doherty Discusses Princess Anne's Iconic Style". Harper's Bazaar. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Ivie, Devon (19 בנובמבר 2019). "Erin Doherty (Almost) Outshines Olivia Colman in The Crown". Vulture. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kosin, Julie (21 בנובמבר 2019). "Erin Doherty (Almost) Outshines Olivia Colman in The Crown". Elle. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Radloff, Jessica (18 בנובמבר 2019). "Erin Doherty's Princess Anne Is the Best Part of The Crown Season 3". Glamour. נבדק ב-25 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "My Name Is Rachel Corrie review". The Guardian. 5 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Review: Junkyard". What's On Stage. 3 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Dominic Cavendish, ‏A lumbering dud has become a spry delight - The Divide, Old Vic, review, The Telegraph, 8 February 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020131397  VIAF: 52160544431309980314   WorldCat (עם VIAF): 52160544431309980314
5 במרץ

5 במרץ הוא היום ה־64 בשנה (65 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 301 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1616 – ספרו של ניקולאוס קופרניקוס "על תנועתם של גרמי השמים" (De revolutionibus orbium coelestium) נכנס לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית
1770 – טבח בוסטון – חיילים הממלכה הבריטית הורגים חמישה מפגינים אמריקאים בבוסטון
1824 – הממלכה המאוחדת מכריזה מלחמה על בורמה
1890 – הקמת המושבה רחובות
1918 – מוסקבה מחליפה את פטרוגרד כבירת רוסיה הסובייטית
1926 – פנחס רוטנברג מקבל זיכיון לשימוש במי הירדן והירמוך להפקת חשמל
1933 – בבחירות שנערכו בגרמניה חודשיים לאחר עליית היטלר לשלטון וימים ספורים לאחר שריפת הרייכסטאג, זוכה המפלגה הנאצית ל-44% מהקולות
1942 – מלחמת העולם השנייה: נשמעת אזעקת ההפצצה האווירית הראשונה בטוקיו
1946 – וינסטון צ'רצ'יל טובע את המושג "מסך הברזל", צעד הנחשב לתחילתה של המלחמה הקרה
1949 – מלחמת העצמאות: תחילת מבצע עובדה, פתיחת הדרך לאילת
1966 – תחרות הזמר של האירוויזיון 1966, ה-11 במספר, נערכה בלוקסמבורג
1966 – טיסה 911 של BOAC (כיום בריטיש איירווייז) התרסקה אל תוך הר פוג'י, נהרגו 124 בני אדם
1974 – כוחות ישראל נסוגים מהגדה המערבית של תעלת סואץ, במסגרת הסדר עם מצרים
1979 – הגשושית וויאג'ר 1 מבצעת יעף ליד צדק
1982 – במסגרת תוכנית ונרה הסובייטית, הגשושית ונרה 14 נוחתת בהצלחה על נוגה
2002 – הפיגוע בסי פוד מרקט בתל אביב, על ידי מחבל פלסטיני מגדודי חללי אל אקצא הרג 3 ישראלים
2003 – הפיגוע בקו 37 – פיגוע התאבדות באוטובוס אגד בחיפה, 17 הרוגים
2003 – החלטת ארצות הברית לצאת למלחמה נגד עיראק
נולדו

1133 – הנרי השני, מלך אנגליה (נפטר ב-1189)
1324 – דייוויד השני, מלך סקוטלנד (נפטר ב-1371)
1326 – לאיוש הראשון, מלך הונגריה (נפטר ב-1382)
1512 – גרארדוס מרקטור, גאוגרף פלמי (נפטר ב-1594)
1574 – ויליאם אוטרד, נזיר ומתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1660)
1585 – פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג (נפטר ב-1638)
1585 – יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה (נפטר ב-1656)
1830 – אטיין-ז'ול מארה, מדען צרפתי, חוקר תנועה, חלוץ בתחומי הצילום והקולנוע (נפטר ב-1904)
1844 – מרדכי הורוויץ, רב הונגרי-גרמני (נפטר ב-1910)
1862 – זיגברט טאראש, רב אומן שחמטאי יהודי-גרמני, אחד משחקני השחמט החזקים ביותר בסוף המאה ה-19 (נפטר ב-1934)
1871 – רוזה לוקסמבורג, מנהיגה קומוניסטית בגרמניה (נרצחה ב-1919)
1887 – הייטור וילה לובוס, מלחין ברזילאי (נפטר ב-1959)
1898 – ג'ואו אנלאי, ראש ממשלת סין (נפטר ב-1976)
1898 – סונג מיילינג, אשתו של המנהיג הסיני צ'יאנג קאי שק (נפטרה ב-2003)
1909 – יחזקאל פנט, מפקד בכיר בארגון ההגנה, קצין בצה"ל, מפקד חטיבת כרמלי וראש הג"א (נפטר ב-1984)
1913 – גדעון רפאל, מראשוני משרד החוץ במדינת ישראל ומבכיריו לאורך שלושים שנות שירות ציבורי (נפטר ב-1999)
1915 – יוסף תמיר, פוליטיקאי ישראלי (נפטר ב-2009)
1916 – אפרים שילה, פעיל בתנועת הציונות הדתית ובארגונים ההגנה והמוסד לעלייה ב' (נפטר ב-2007)
1918 – שלמה לורינץ, פוליטיקאי ישראלי (נפטר ב-2009)
1919 – תמר איתן, פסלת ישראלית (נפטרה ב-2020)
1922 – פייר פאולו פאזוליני, במאי קולנוע וסופר (נפטר ב-1975)
1925 – מנחם שטרן, פרופסור להיסטוריה של עם ישראל, מגדולי חוקרי תקופת הבית השני (נרצח ב-1989)
1927 – דב אור-נר, אמן רב תחומי ישראלי (נפטר ב-2024)
1930 – משה בר כוכבא, אלוף פיקוד הדרום (נפטר ב-1992)
1931 – ג'רי קוב, טייסת אמריקאית (נפטרה ב-2019)
1931 – רות בן-ישראל, פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב, כלת פרס ישראל לחקר המשפט לשנת תשס"א (נפטרה ב-2020)
1933 – שאול שקד, פרופסור בחוג ללימודי הודו, איראן וארמניה ובחוג למדע הדתות באוניברסיטה העברית, חתן פרס ישראל לבלשנות (נפטר ב-2021)
1934 – דניאל כהנמן, פסיכולוג קוגניטיבי ישראלי־אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה (נפטר ב-2024)
1936 – דין סטוקוול, שחקן קולנוע אמריקאי (נפטר ב-2021)
1937 – אולוסגון אובסנג'ו, איש צבא ופוליטיקאי ניגרי, מהקבוצה האתנית יורובה
1940 – דוד רובנר, מהנדס, מנהל ויזם ישראלי בתחום ההיי-טק
1940 – ספ פיונטק, כדורגלן ומאמן גרמני
1942 – מייק רזניק, סופר יהודי אמריקאי (נפטר ב-2020)
1942 – פליפה גונסאלס, ראש ממשלת ספרד
1947 – נעמי לויצקי, עיתונאית ומחברת ספרי עיון ישראלית (נפטרה ב-2024)
1950 – חיים שפיר, סופר ומפתח משחקים ישראלי
1954 – דני דותן, סופר קולנוען ומוזיקאי, סולן להקת "הקליק"
1959 – ואזגן סרקיזיאן, פוליטיקאי ארמני (נפטר ב-1999)
1966 – פול ריטר, שחקן תיאטרון קולנוע וטלוויזיה בריטי (נפטר ב-2021)
1967 – איל ינון, משפטן ישראלי, היועץ המשפטי לכנסת
1968 – אמברוז דלמיני, פוליטיקאי סווזי, מנהל עסקים וראש הממשלה העשירי של אסוואטיני (נפטר ב-2020)
1970 – ג'ון פרושיאנטה, מוזיקאי אמריקאי, גיטריסט רד הוט צ'ילי פפרז
1972 – בריאן גרנט, כדורסלן אמריקאי
1973 – דורי טפר, מנחה בערוץ הילדים לשעבר
1974 – אווה מנדז, שחקנית אמריקאית
1976 – שארונאס יאסיקביצ'יוס, כדורסלן ליטאי
1981 – מאור זגורי, במאי, מחזאי, תסריטאי, שחקן ומורה למשחק ישראלי
1982 – נעמי קולודני, שחקנית כדורסל ישראלית
1982 – אמנדה שיירס, זמרת-יוצרת אמריקאית
1987 – אנה צ'קבטדזה, שחקנית טניס רוסייה
1994 – צ'יג'ינדו אוג'ה, אצן בריטי
1999 – מדיסון ביר, זמרת אמריקאית-יהודייה
נפטרו

254 – האפיפיור לוקיוס הראשון
1534 – אנטוניו דה קורג'ו, צייר איטלקי (נולד ב-1489)
1827 – אלסנדרו וולטה, פיזיקאי איטלקי (נולד ב-1745)
1827 – פייר-סימון לפלס, מתמטיקאי ואסטרונום צרפתי (נולד ב-1749)
1953 – יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות (נולד ב-1878)
1953 – סרגיי פרוקופייב, מלחין רוסי (נולד ב-1891)
1963 – פטסי קליין, זמרת-יוצרת אמריקאית (נולדה ב-1932)
1963 – אחמד לוטפי א-סייד, הוגה דעות מצרי (נולד ב-1872)
1966 – אנה אחמטובה, משוררת רוסיה (נולדה ב-1889)
1982 – ג'ון בלושי, שחקן אמריקאי (נולד ב-1949)
2002 – יעקב אורלנד, משורר ישראלי (נולד ב-1914)
2008 – שמואל איל, אלוף בצה"ל, ראש הג"א, מפקד פיקוד הנח"ל וראש אגף כוח אדם (נולד ב-1922)
2009 – ולרי ברושין, כדורגלן סובייטי-רוסי-טורקמני (נולד ב-1962)
2011 – אלברטו גרנאדו, ביוכימאי ארגנטינאי-קובני (נולד ב-1922)
2013 – הוגו צ'אווס, נשיא ונצואלה (נולד ב-1954)
2018 – אורי לוברני, דיפלומט ואיש ציבור ישראלי (נולד ב-1926)
2019 – שמואל להיס, עורך דין ישראלי, שכיהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית (נולד ב-1926)
2022 – אורי שטנדל, עורך דין, מזרחן וסופר ישראלי (נולד ב-1937)
2022 – מנחם מנדל גרליץ, סופר חרדי (נולד ב-1942)
2023 – אלן ג'יי, סייף בריטי-יהודי (נולד ב-1931)
חגים ואירועים החלים ביום זה

4 במרץ – 6 במרץ
מרץ
לוח אירועים שנתי
הנרי השני
לאיוש הגדול
יוסיף סטלין
הוגו צ'אווס
סידור אזור אליהו

סידור אזור אליהו הוא סידור הערוך על פי פסקיו ומנהגיו של הגאון מווילנה ועל פי נוסחי אשכנז הקדומים.
היסטוריה

עריכת הסידור החלה בשנת תש"ן, על ידי הרב יהושע כהן וישעיהו וינוגרד, והוא יצא לאור לראשונה בשנת תשנ"ח, לאחר פטירת הוגה הרעיון, הרב יהושע כהן.
את הסידור הכין לדפוס הרב דוד כהן, ראש כולל בירושלים, שהמשיך בהדפסתו גם לאחר פטירת הרב יהושע כהן וישעיהו וינוגרד. מהסידור יצאו לאור שמונה עשרה מהדורות אשר בין חלקן ישנם שינויים מהותיים.
הסידור קיבל עם צאתו לאור במהדורתו הראשונה בשנת תשנ"ח את הסכמותיהם של הרב שריה דבליצקי והרב שלמה ברוודה. בשנת תש"ס נוספה לו הסכמת הרב שמואל אויערבך.
מבנה הסידור

הסידור בנוי בעיקרו על נוסח אשכנז הישן, כפי שהיה נהוג בפולין וליטא קודם שינויי המדפיסים, והנוסח בו הוא על פי דעת הגר"א. ההלכות מלוקטות מהערות הגר"א לשו"ע, הגהות הגר"א לש"ס, וספר מעשה רב.
בנוסף, עשו המוציאים לאור שימוש בכמה סידורים בהם שולבו מנהגי הגר"א שנדפסו קודם אזור אליהו, ביניהם סידור אשי ישראל, סידור רנ"ה, סידור תפילת אליהו, ועוד. כמו כן עשו המוציאים לאור שימוש בסידורי אשכנז הישנים שנכתבו בכתב יד, ובסידורים שנדפסו קודם תקופת הגר"א.
בחלקו העליון של הסידור מופיע נוסח התפילה לדעת הגר"א, ובחלקו התחתון מקורות, בהם דנים המהדירים על ההגהות שנוספו בסידור.
תפוצה

הסידור נפוץ בעיקר בבתי כנסיות בהם נוהגים כמנהג הגר"א כגון בית כנסת החורבה ובתי הכנסת של קהילת אדרת אליהו, אך גם במקומות אחרים. כמו כן נפוץ בספריות תורניות גדולות, בהיותו הסידור היחיד שכל הנוסח בו הוא על פי דעת הגר"א, ושנסדר במיוחד לשם כך.
מהסידור יצאו לאור שמונה עשרה מהדורות, כחמישים אלף עותקים.
רבי הלל זקס נהג להתפלל בסידור זה באמרו שהוא המדויק ביותר, וזהו הסידור הנפוץ בקהילתו, כמו כן הרב חיים קלופט וקהילתו נפש החיים מתפללים בסידור זה.
ביקורת

קבוצות מהנוהגים כמנהג הגר"א הביעו התנגדות לסידור, כיוון שלדעת מהדירי הסידור, הגר"א התפלל בנוסח אשכנז הישן, נושא השנוי במחלוקת. לטענת המבקרים לא ניתן ממרחק השנים לעמוד על נוסח התפילה של הגר"א, והשינויים בסידור הם מנוסחי אשכנז הקדומים שלא ניתן להוכיח באיזה מהם התפלל הגר"א. ביקורת נוספת נשמעה על כך שגם דעת הגר"א אינה ברורה וישנן מחלוקות בין תלמידיו ואף סתירות בין עדויות תלמידיו להגהותיו לש"ס ולמסכתות הקטנות.
אחד המתנגדים הוא רבי שריה דבליצקי, שאף שהסכים לסידור הוא מעיר בהסכמתו על כמה דברים שאינו מסכים בהם עם המהדירים, כמו כן אף הוציא בעצמו בשנת תשל"ח את סידור תפילת אליהו על פי נוסח הגר"א שהשינויים בו הם אך ורק מספר מעשה רב ושאר ספרי הגר"א ולא מנוסחי סידורים ישנים.
גם בישיבת עטרת שלמה בה נוהגים כמנהג הגר"א (טעלז), יצאו בביקורת נגד הסידור באחד מגיליונות "והודעתם".
לקריאה נוספת

ראובן גפני, פותח סידור: מסע בעולמם של סידורי ארץ ישראל בעת החדשה, ירושלים. הוצאת תבונות, תשפ"ב, עמ' 207–209
יעקב טריביץ על נוסח הגר"א שבסידור אזור אליהו ישורון מא תשע"ט עמ' תתקל"ה
גיליון והודעתם, ישיבת עטרת שלמה, גיליון מס' 2, עמ' 49–50.
הערות שוליים

↑  סידור אזור אליהו, המהדורה הראשונה
1 2  ההקדמה לסידור, עיי"ש.
↑  קטלוג אוצה"ס של ישיבת אופקים, תמוז תשע"ז.
↑  "מבוא לסידור הגר"א", מאת דוד כהן, ירושלים תשפ"ד.
↑  עין ב"אזור אליהו" בהקדמתם לסידור שהזכירו את סידור זה.
↑  ישיבת עטרת שלמה, גליון והודעתם 2 עמוד 49 - 50
אקס-מן 97

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 מבוסס על:  חברי האקס-מן מאת סטן לי וג'ק קירבי
 סוגה:  סדרת הנפשה, גיבורי-על, מדע בדיוני, פעולה
 יוצרים:  בו דמאיו 
 כותבים:  בו דמאיו
 בימוי:  ג'ייק קסטונה
 מדבבים:  ראו להלן
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 תוכנית מקור:  "אקס-מן: סדרת האנימציה" (1992–1997)
 הפקה
 מפיק:  צ'ארלי פלדמן
 מפיקים בפועל:  בראד וינדרבאום בו דמאיו
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 הפצה:  Disney Platform Distribution
 מוזיקה:  האחים ניוטון 
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  20 במרץ 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אקס-מן 97 (באנגלית: X-Men '97) היא סדרת גיבורי-על מונפשת אמריקאית שנוצרה ומופקת עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+" על ידי אולפני מארוול, המבוססת על צוות גיבורי-העל מבית מארוול קומיקס, האקס-מן. הסדרה משמשת כתחייה (אנ') עבור הסדרה המונפשת "אקס-מן: סדרת האנימציה" ששודרה בשנות ה-90 של המאה ה-20, ועלילתה ממשיכה מהמקום שבו הסתיימה הסדרה המקורית.
בו דמאיו שימש כתסריטאי ראשי, בעוד שמספר מחברי צוות המדבבים של הסדרה המקורית עתידים לשוב לדבב את דמויותיהם. סדרה זו היא פרויקט "אקס-מן" הראשון שמופק על ידי אולפני מארוול, שאינו שייך לחטיבת הטלוויזיה של מארוול או ליקום הקולנועי של מארוול.
הסדרה עלתה לשידור בשירות "דיסני+" ב-20 במרץ 2024, ועונתה הראשונה כוללת 10 פרקים. עוד נמסר כי עונה שנייה נמצאת בפיתוח.
תקציר עלילה

מספר חודשים לאחר שפרופסור אקסבייר נורה בידי הנרי גייריק ונאלץ לחזור לאימפריית השי'אר לצורך החלמתו, גל של סימפתיות והבנה כלפי המוטאנטים שוטף את העולם. האקס-מן, שלחמו כל חייהם לצורך הכרה ודו-קיום, אינם מצפים לכך ומנסים להבין מה העתיד צופן להם בעקבות כך. ציקלופ וסופה רואים בכך הזדמנות של ממש להגשים את חלומו של אקסבייר לדו-קיום בין המוטאנטים לבני האדם והופכים למנהיגי הקבוצה. הם מגייסים מחדש את מורפ ומוסיפים לשורותיהם גם את בישופ. חברי הקבוצה כמו ג'ין גריי, רוג וגמביט רואים בכך הזדמנות פז לחיות חיים שקטים ושלווים, אולם מגנטו חוזר ומנסה ללכת בדרכו של אקסבייר בדרכו להביא שלום. אנטגוניסט הסדרה החדשה נחשף כמיסטר סיניסטר.
הפקה > פיתוח

בשנת 2019, מפיק ובמאי הסדרה המקורית, לארי יוסטון, הצהיר שהוא ניהל שיחה עם חברת וולט דיסני על החייאת סדרת האנימציה. כשפיתוח עונתה הראשונה של הסדרה המונפשת "מה אם...?" התקרב לסיומו, בכירים באולפני מארוול החלו בדיונים על הפרויקטים המונפשים העתידיים שלהם. בין הרעיונות הראשונים שהוצעו ואושרו נכלל פיתוחו של סדרת-תחייה ל"אקס-מן: סדרת האנימציה", שהוזכרה על ידי קולנוענים רבים כסיבה להפיכתם למעריצי מארוול קומיקס. ביוני 2021, נמסר על פיתוח שלוש סדרות מונפשות על ידי אולפני מארוול בנוסף ל"מה אם...?", שעליהן נודע כי הן נמצאות בשלבי פיתוח שונים.
בנובמבר 2021, הוכרז על הפקת הסדרה, שתשמש כתחייה וכהמשך של עבור הסדרה המונפשת המקורית. עוד נמסר כי התסריטאי בו דמאיו, ששימש כתסריטאי המיני-סדרה "מון נייט", גם היא מבית אולפני מארוול, ישמש כתסריטאי הראשי של הסדרה. יוסטון והתסריטאים אריק וג'וליה לוולד משמשים כיועצי הפקה.
הסדרה היא פרויקט ה"אקס-מן" הראשון של אולפני מארוול מאז שהחזירו לעצמם את הזכויות על הדמויות בעקבות רכישת אולפני המאה ה-20. לדברי דמאיו, עובדה זו הוסיפה לחץ על הפקת הסדרה בשל קהל המעריצים הגדול של הדמויות ושל סדרת האנימציה המקורית. אריק וג'וליה לוולד ציינו כי ייתכן ולהצלחת הסדרה המקורית שזמינה לצפייה ב"דיסני+" וספר האמנות שנכתב על פי הסדרה המקורית, היה חלק גדול בהחלטתם של אולפני וולט דיסני ואולפני מארוול להפיק את הסדרה.  כיוון שהסדרה ממשיכה את עלילתה של הסדרה המקורית, קשריה ליקום הקולנועי של מארוול אינם ברורים, אם כי דמאיו ציין שבהמשך יובהר קשר הסדרה ליקום הקולנועי. ביולי 2022, נמסר כי פיתוחה של עונה שנייה כבר החלה.