stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיאנה

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 2007 (בת 17) פרת', אוסטרליה אוסטרליה
 שם לידה:  Kiana Jade Blanckert 
 מוקד פעילות:  שוודיה שוודיה
 שפה מועדפת:  שוודית, אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
קיאנה ג'ייד בלנקרט (בשוודית: Kiana Jade Blanckert; נולדה ב-25 בפברואר 2007 בפרת' שבאוסטרליה) היא זמרת ורקדנית שוודית-אוסטרלית המתגוררת בעיירה טיירסה. בשנת 2021 השתתפה ב-Talang Sverige, הגרסה השוודית של Britain's Got Talent.‏ היא סיימה את התחרות במקום השני. בשנת 2023 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "What Did You Go".
קריירה

קיאנה התפרסמה דרך השתתפותה ב-Talang Sverige. מנחת התוכנית, ביאנקה אינגרוסו, הפתיעה את המתמודדת ב"אודישן בהפתעה" בבית ספרה. במהלכו היא ביצעה את "When We Were Young" של הזמרת הבריטית אדל. היא עברה לשלב שלה, שלב ההופעות החיות, שהחל ב-12 במרץ 2021. לבסוף, בהתאם להחלטת השופטים העפילה לגמר, שם דורגה במקום השני.
ב-25 בפברואר 2023 התמודדה במקצה הרביעי במאלמה של המלודיפסטיבלן עם השיר "Where Did You Go". היא עברה לשלב גלגל ההצלה, שם ניצלה מהדחה בזכות המבעות הקהל. בגמר דורגה במקום השישי.
הערות שוליים

↑  "Kiana tog sig till toppen i Talang". mitti.se. 29 במרץ 2021. נבדק ב-1 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kiana och Mariette vidare till semifinal: "Helt sjukt"". Aftonbladet. 25 בפברואר 2023. נבדק ב-1 במרץ 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 145dae99-7d0a-46f9-b5b8-d818517f684e
קונצ'רטו לכינור של סמואל בארבר

הקונצ'רטו לכינור (אופוס 14) נכתב על ידי המלחין האמריקאי סמואל בארבר בשנת 1939. זו יצירה בת שלושה פרקים, שנמשכת כ-22 דקות.
היסטוריה

בשנת 1939, הזמין תעשיין מפילדלפיה בשם סמואל שמעון פלס את בארבר לכתוב קונצ'רטו לכינור לבן חסותו, איסו בריסלי, בוגר מכון קרטיס למוזיקה משנת 1934, כמו גם בארבר.
בארבר קיבל את הצעתו של פלס ונסע לשווייץ כדי לעבוד על הקונצ'רטו. בארבר החל לעבוד על שני הפרקים הראשונים בשווייץ במהלך קיץ 1939. הוא קיווה להשלים את הקונצ'רטו בתחילת הסתיו כדי לעמוד במועד שניתן לו (1 באוקטובר). אולם תוכניותיו נקטעו בשל המלחמה המתקרבת – בה כל האמריקאים התבקשו לעזוב את אירופה על ידי הממשל האמריקאי. בסוף אוגוסט הוא נסע לפריז ולקח ספינה לארצות הברית, ואליה הגיע בתחילת ספטמבר. לאחר שבילה זמן קצר עם משפחתו בווסט צ'סטר, פנסילבניה, הוא נסע להרי הפוקונו כדי להמשיך לעבוד על הקונצ'רטו.
כשהעביר את שני הפרקים הראשונים לבריסלי באמצע אוקטובר, קיבל אותם בריסלי בהתלהבות רבה. הוא הציע לבארבר שהפרק האחרון יראה קצת יותר מהצד הווירטואוזי של נגינת הכינור.
עם זאת, באמצע נובמבר הדברים החלו להשתבש. בריסלי הציג את שני הפרקים שהושלמו למורה שלו, אלברט מיף, שהיה ביקורתי כלפי העבודה מנקודת מבטו של כנר. בריסלי לא הסכים, אך מיף החליט לכתוב לפלס מכתב (13 בנובמבר) ובו נכתב מדוע תפקיד הכינור צריך לעבור "ניתוח כירורגי" על ידי "מומחה", כגון הוא עצמו. לדבריו, "הקישוטים הטכניים רחוקים מאוד מהדרישות של כנר מודרני ..." ואם בריסלי יבצע את היצירה ככתוב, זה יפגע מאוד במוניטין שלו. מיף החליט שהוא משכתב את תפקיד הכינור ביצירה וכי יש צורך שהוא, בריסלי ובארבר יתכנסו ל"פגישה מיוחדת" כדי לדון בשינויים שלו. בריסלי התאכזב כשקיבל את הפרק השלישי מבארבר בסוף נובמבר. הוא ציפה לסיום שניתן להשוות בינו לבין שני הפרקים הראשונים, והרגיש שהוא קל משקל בהשוואה אליהם. בריסלי שאל את ברבר אם הוא יוכל לשכתב את הפרק האחרון; הוא אמר לבארבר שהוא יכול לנגן את היצירה במועד מאוחר יותר כדי לתת לו יותר זמן במידת הצורך.
למרות דרישתו של בריסלי, בארבר דחה את הצעותיו וסירב לשנות את הפרק האחרון. זו הייתה אכזבה גדולה עבור בריסלי, שהאמין שעם פרק שלישי משמעותי, היצירה יכולה להפוך להיות אחד מהקונצ'רטי הגדולים.
קונצרט הבכורה נערך בפסטיבל פרומס בשנת 1943.
הקלטות

הקונצ'רטו הוקלט על ידי מספר כנרים, בהם לואי קאופמן, רוג'ירו ריצ'י, לאוניד קוגן, אן אקיקו מאיירס, ג'ושוע בל, גיורא שמידט, ג'יימס אהנס, הילרי האן, יצחק פרלמן, גיל שחם ואייזק שטרן. הביצוע של שטרן עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין זכתה לפרשנות רומנטית מהוללת, ואילו ההקלטה של מאיירס עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית משנת 1988 זכתה לשבחים.
מבנה

אלגרו מולטו מודרטו – מתחיל בנושא ראשון לירי שמנוגן מיד על ידי הכינור, ללא כל הקדמה תזמורתית. לפרק זה יש יותר אופי של סונטה מאשר צורת קונצ'רטו.
אנדנטה – הנושא מוצג על ידי סולו אבוב מורחב. הכינור נכנס עם נושא מנוגד, ולאחריו הוא חוזר על מנגינת האבוב של ההתחלה.
פרסטו בפרפטואום מובילה – מנצל את האופי המבריק והווירטואוזי יותר של הכינור.
הקונצ'רטו נכתב לשני חלילים, אבובים, קלרינטים, בסונים, קרנות וחצוצרות ; טימפני, תוף סנר, פסנתר, מיתרים וכינור סולו.
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-06-15. נבדק ב-2012-07-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  May 4, 1939 Letter from Fels to Barber—source-link 3 below
↑  November 13, 1939 Letter from Meiff to Fels—source-link 4 below
↑  Graham Parlett, CD review on the Arnold Bax Website (archive from 25 October 2014)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425281405171  BnF: cb139080409 (data)  LCCN: no96007778  MusicBrainz work: 8700eea7-b09f-4a51-b54e-f117d400a6d1  VIAF: 206832956   WorldCat (עם VIAF): 206832956
פשעי אקורדיון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אני פרו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  מוזיקה 
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 תאריך הוצאה:  1996
 מספר עמודים:  461
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1999
 תרגום:  שרה פ' פרידמן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001882399
 
פשעי אקורדיון הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית אני פרו שנכתב בשנת 1996 ועוסק בחייהם של מהגרים מארצות שונות בארצות הברית.
סיפורו של בונה האקורדיונים מבוסס על סדרה של 11 כתבות שהתפרסמו במרץ 1891 בעיתון Daily Picayune שהופץ בניו אורלינס, המתארות את מעשי הלינץ' שנעשו ב-11 איטלקים בניו אורלינס באותה שנה.
הדמויות בספר הן דמויות בדויות ששולבו באירועים אמיתיים, שחלקם עובדו לסיפורים. כמו כן הספר מכיל מודעות מעיתונים, פטפטת רדיו, כרזות, שירים, חלקי פזמונים, תווים על חפצים יומיומיים ורשימות ארגונים- חלקם אמיתיים וחלקם בדויים.
"פשעי אקורדיון" תורגם לעברית בשנת 1999 על ידי שרה פ' פרידמן.
מבנה הספר

הספר בנוי משמונה חלקים, כאשר כל חלק מספר את סיפורה של משפחת מהגרים אחרת, ללא כל רצף תוכני בין הסיפורים השונים, מלבד האקורדיון, המתגלגל בדרכים שונות ומשונות ממקום למקום ומיד ליד, ובכך מעביר את המוקד של עלילת הספר למקום חדש ולדמויות חדשות, אשר לא קשורות בשום אופן לדמויות שהוזכרו בסיפורים הקודמים. כל דמות חדשה שמקבלת לידיה את האקורדיון, מקבלת אותו במצב יותר ויותר גרוע, עד שלקראת סוף הספר מושלך האקורדיון החבול לאש – כמאה שנה אחרי שנבנה באיטליה.
סגנון הספר

כל הסיפורים מסופרים בגוף שלישי, על ידי מספר יודע-כל.
סגנון הספר > מוטיבים

בתחילת כל סיפור מופיע איור של סוג מסוים של אקורדיון עם כיתוב שאומר איזה סוג זה.
סוגריים - לכל אורך הספר, מפעם לפעם, נעצרת העלילה, אשר מבחינת הקורא מתרחשת בהווה, ונפתחות סוגריים בהן מסופר בקצרה עתידה של הדמות המדוברת, או עתיד צאצאיה, אשר לא קשור לעלילת האקורדיון. כך למשל, באמצע ההפלגה מאיטליה לארצות הברית, פתאום נפתחות סוגריים, בהן מסופר כי כעבור שנים, סילבאנו, בנו של בונה האקורדיונים, נורה למוות בג'ונגל על ידי אינדיאני. לאחר שהסוגריים נסגרות, חוזרת העלילה לספינה בה מפליג סילבאנו.
מוטיב שחוזר על עצמו בכל חלק מחדש, הוא שכל מהגר שהאקורדיון מגיע לידיו בטוח שאקורדיון הוא כלי עממי של העם שלו, והמוזיקה שיש לנגן באקורדיון היא המוזיקה העממית של העם שלו.
מוות כואב ועלוב- מוטיב נוסף שחוזר על עצמו לכל אורך הספר, הוא דרכים כואבות ונטולות כבוד בהן הדמויות השונות מסיימות את חייהן: כך למשל, בונה האקורדיונים האיטלקי נרצח בלינץ'; בויטל, החקלאי הגרמני תאו הבשרים (תרתי משמע), נפטר כתוצאה מניתוח באשכיו; אבלרדו, המלצר המקסיקני, נפטר לאחר יומיים של ייסורי תופת לאחר שנעקץ על ידי יתוש קטלני, וכן הלאה.
קרב קובאדונגה

קרב קובאדונגה (בספרדית: Batalla de Covadonga) שנערך בשנת 722 היה הניצחון הראשון של כוח נוצרי על כוח מוסלמי בחצי האי האיברי, ויש הרואים בו את ראשית הרֶקוֹנְקִיסְטָה.
הקרב ניטש בין כוח של ממלכת אסטוריאס הצעירה בפיקודו של המלך הוויזיגותי פלגיוס הראשון, לכוח של בית אומאיה בפיקודו של אל-קמה(אנ'). הקרב התחולל במועד לא ידוע בקיץ 722. למרות חשיבותו ההיסטורית המידע על הקרב חלקי ונתון בוויכוח בין החוקרים. הסברה המקובלת היא שהקרב התחולל לרגלי הר אאוסבה (Auseva) (ספ') בצפון רכס פיקוס דה אירופה ליד קובאדונגה, באסטוריאס שבצפון מערב ספרד. בעקבות הקרב הפכה ממלכת אסטוריאס, שעד אז הייתה אוסף כפרים וכוחות גרילה מפוזרים, לישות הגאופוליטית הנוצרית הראשונה בחצי האי האיברי מאז נפילת הממלכה הויזיגותית.
הערות שוליים

↑  בערבית: عنبسة بن سحيم الكلبي
↑  מעט מאוד ידוע עליו פרט להשתתפותו בקרב זה
↑  לפי גרסה אחרת כבר בקיץ 718
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530422705171  LCCN: sh2002011250 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קרבות ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות

פסל רכוב של פרננדו הראשון מאת אנטוניו קאלי  בפיאצה דל פלבישיטו בנאפולי
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, הוא פרדיננדו אנטוניו פסקאלה ג'ובאני נפומוצ'נו סראפינו ג'נארו בנדטו לבית בורבון (באיטלקית: Ferdinando Antonio Pasquale Giovanni Nepomuceno Serafino Gennaro Benedetto di Borbone;‏ 12 בינואר 1751 – 4 בינואר 1825) היה צאצא לבית בורבון ששלט לסירוגין בממלכת נאפולי, בממלכת סיציליה ובממלכת שתי הסיציליות מ-1759 ועד מותו.
ביוגרפיה

פרננדו נולד ב-12 בינואר 1751 בנאפולי, להוריו קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה. על כס המלוכה עלה כילד קטן, לאחר שאביו, קרלוס השלישי, מלך ספרד, שהיה מלך נאפולי, ירש את כס המלוכה הספרדי, ועל פי הסכמים בינלאומיים לא יכול היה לשלוט עוד באופן ישיר בממלכת נאפולי. התחתן עם מריה קרולינה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, קיסרית אוסטריה. בתקופתו ראה את אירועי המהפכה הצרפתית בהם הודח בן דודנו מדרגה שלישית, לואי ה-16, וראשו נערף, את אירועי המלחמות הנפוליאוניות בהם יצא לגלות והוחלף במלכים נפוליאוניים, ז'וזף בונפרטה וז'ואקים מירא, את השבתו לכס המלוכה של ממלכת שתי הסיציליות בחסות הסדר הבינלאומי החדש של קונגרס וינה ב-1816, וניסיון מרד ב-1820 שהיה אחד האירועים המקדימים לאיחוד איטליה. הוא מת על כסאו, שׂבע ימים, ב-1825. את בנותיו השיא לחשובים שבמלכי אירופה כלואי פיליפ, מלך צרפת ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
משפחתו

בשנת 1768 התחתן פרננדו עם מריה קרולינה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 18 ילדים:
מריה תרזה קרולינה ג'וזפינה (1772–1807), התחתנה עם פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מריה לואיזה אמליה תרזה (1773–1802), התחתנה עם פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
קרלו טיטו פרנצ'סקו ג'וזפה (1775–1778)
מריה אנה ג'וספה אנטונייטה פרנצ'סקה גאטנה תרזה (1775–1780)
פרנצ'סקו ג'נארו ג'וזפה סאווריו ג'ובאני בטיסטה (1777–1830)
מריה כריסטינה תרזה (1779–1849), התחתנה עם קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה
מריה כריסטינה אמליה (1779–1783)
ג'נארו קרלו פרנצ'סקו (1780–1789)
ג'וזפה קרלו ג'נארו (1781–1783)
מריה אמליה תרזה (1782–1866), התחתנה עם לואי פיליפ, מלך צרפת
מריה כריסטינה (1783)
מריה אנטונייטה תרזה אמיליה ג'ובאנה בטיסטה פרנצ'סקה גאטנה מריה אנה לוסיה (1784–1806), התחתנה עם פרננדו, נסיך אסטוריאס
מריה קלוטילד תרזה אמיליה אנטונייטה ג'ובאנה בטיסטה אנה גאטנה פולצ'ריה (1786–1792)
מריה אנריקטה כרמלה (1787–1792)
קרלו ג'נארו (1788–1789)
לאופולדו ג'ובאני ג'וזפה מישל (1790–1851)
אלברטו לודוביקו מריה פיליפו גאטנו (1792–1798)
מריה איזבלה (1793–1801)
בשנת 1814 התחתן פרננדו עם לוציה מיגליאציו, אך לא היו לו ממנה ילדים.
הערות שוליים

↑  למעט תקופה קצרה במהלך 1799
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391696905171  PLWABN: 9810546130005606  BNE: XX5546751  BnF: cb119567368 (data)  GND: 11895363X  ICCU: SBLV316128  ISNI: 0000 0003 7412 1617  LCCN: n80098729  NARA: 10570291  NLG: 147173  SUDOC: 087201895  TePapa: 67529  ULAN: 500276493  VcBA: 495/20018  VIAF: 16073751   WorldCat (עם VIAF): 16073751
פשע נגד השלום

בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי, פשע נגד השלום או פשע תוקפנות הוא כל שיתוף פעולה במלחמה, אשר אינה מותרת על פי העקרונות המוסכמים בין האומות המאוחדות. באופן מדויק, משמעות הביטוי:
תכנון, הכנה, יוזמה, או פתיחה במלחמה תוקפנית, או מלחמה המפרה אמנות בינלאומיות, הסכמים או הבטחות;
השתתפות בתוכנית משותפת או קשירת קשר להשגת דבר מן המעשים האמורים לעיל.
יוצא דופן בולט להגדרה היא נקיטה בפעולה צבאית הגנתית בהתאם להוראות סעיף 51 למגילת האו"ם. פעולות הגנתיות אלה נתונות לבחינת מועצת הביטחון, אולם אינן דורשות אישור של האו"ם כדי שתהיינה חוקיות בהתאם למשפט הבינלאומי. מועצת הביטחון היא הקובעת האם פעולה מלחמתית היא חוקית בהתאם לזכותם של יחיד או קולקטיב להגנה עצמית.
הגדרות > הסכם קלוג-בריאן

בשנת 1928 נקבע בהסכם קלוג-בריאן, הידוע כאמנה הכללית לזניחת המלחמה:
אם מדינה אינה מודיעה רשמית לאומות המאוחדות כי היא מכירה בהסכם קלוג-בריאן, אף אם חתמה עליה, האומות המאוחדות אינן יכולות להתייחס להפרה של הסכם קלוג-בריאן כאל הפרה של הדין הבינלאומי (זאת בהתאם לאמנת האומות המאוחדות בסעיף 102). כיוון שפרשנות סעיף 102 לאמנת האומות המאוחדות שמורה למועצת הביטחון, הרי שעדיין אפשר שהמועצה תיקבע קיומו של "פשע נגד השלום" ללא קשר להצהרה על קבלת ההסכם.
עקרונות נירנברג

עקרונות נירנברג (אנ') הם קבוצה של הנחיות לקביעת מהו פשע מלחמה, פשע נגד השלום ופקודה בלתי חוקית בעליל. המסמך נוצר על ידי ועדת המשפט הבינלאומי של האו"ם (אנ') לבקשת העצרת הכללית ועל בסיס ועידת לונדון. כדי להסדיר את העקרונות משפטיים הבסיסיים למשפטיהם של חברי המפלגה הנאצית בעקבות מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1945 הגדירה אמנת לונדון להקמת הטריבונל הצבאי הבינלאומי שלוש קטגוריות של פשעים, אשר אחד מהם הוא פשעים נגד השלום.
השימוש הראשון בהגדרה זו נעשה בפינלנד לצורך העמדה לדין של הדרג המדיני הפיני במהלך מלחמת העולם השנייה - על שגרמו לפתיחת מלחמה נגד ברית המועצות ונגד בריטניה בשנת 1941, או על מניעת שלום.
בשנת 1950 הגדיר הטריבונל הצבאי בנירנברג פשע נגד השלום:
תכנון, הכנה, יוזמה, או פתיחה במלחמה תוקפנית, או מלחמה המפרה אמנות בינלאומיות, הסכמים או הבטחות;
השתתפות בתוכנית משותפת או קשירת קשר להשגת דבר מן המעשים האמורים לעיל.
הגדרה זו לקוחה מתוך עיקרון מספר 6 בעקרונות נירנברג אשר אומצו על ידי האומות המאוחדות ושולבו במגילת האומות המאוחדות.
הערות שוליים

↑  Kellogg-Briand Pact 1928. Article 1
↑  Principles of International Law Recognized in the Charter of the Nürnberg Tribunal and in the Judgment of the Tribunal - 1950. Principle VI
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533529405171  LCCN: sh85034029
קיאנג

| קיאנג |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
תת־סוג:: חמור
מין:: קיאנג
שם מדעי
 Equus kiang ‏מורקרופט, 1841
תחום תפוצה


קיאנג (שם מדעי: Equus kiang) הוא מין בתת-סוג חמור, בסוג סוס שבמשפחת הסוסיים. הקיאנג הוא יונק גדול הנפוץ בטיבט באזורי אדמות מרעה הרריות עשירות בשיחים, כאשר הגובה המועדף עליו נע בין 4,000 ל-7,000 מטרים מעל פני הים. הקיאנג הוא הגדול ביותר מבין הפראים, שכן הגובה הממוצע של כתפיו הוא 140 סנטימטרים. הקיאנג קשור לפרא (חמור הבר האסייתי, E. hemionus), ולעיתים יש המסווגים אותו כתת-מין שלו, אף על פי שמחקרים מולקולריים מצביעים כי הקיאנג הוא מין נפרד מהפרא.
הקיאנג הוא בעל ראש גדול ואף קמור. פרוותו זקופה וקצרה יחסית. צבעה משתנה בין העונות, כאשר בחורף היא בעלת גוון חום כהה, ובסוף הקיץ היא בעלת גוון חום - אדום מבריק. עובייה של הפרווה בקיץ הוא 1.5 סנטימטרים, ובחורף היא מכפילה את עובייה. הרגליים, הצד הבטני של הצוואר, סוף החרטום ופנים אפרכסת האוזן צבועים בצבע לבן. על גבו של הקיאנג פס חום ארוך, שתחילתו ברעמת הצוואר וסיומו בסוף הזנב, שם קיימת ציצת שיער שצבעה חום - שחור. דו הצורתיות הזוויגית של הקיאנג אינה בולטת לעין.
תת-מינים

תחת הקיאנג נמצאים ארבעה תת-מינים, הנבדלים בתפוצתם הגאוגרפית והמורפולוגיה שלהם שונה, בעיקר בפרמטרים כמו ממדי הגולגולת, צורת הישבן, דוגמאות הצבע, צבע הפרווה וגודל הגוף. הקיאנג המזרחי (Equus kiang holdereri) הוא תת-המין הגדול ביותר, והקיאנג הדרומי (Equus kiang polyodon) הוא הקטן ביותר. ארבעת תת-המינים הם:
קיאנג מערבי (Equus kiang kiang)
קיאנג מזרחי (Equus kiang holdereri)
קיאנג דרומי (Equus kiang polyodon)
קיאנג צפוני (Equus kiang chu)
הערות שוליים

↑  קיאנג באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531913705171  GND: 7593093-6
קוסטקה קאראג'אלה

| --- | --- |

דיוקן קוסטקה קאראג'אלה
 לידה:  29 במרץ 1815 בוקרשט, ולאכיה 
 פטירה:  13 בפברואר 1877 (בגיל 61) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 
קוֹסְטַקֶה קאראג'אלה (ברומנית: Costache Caragiale;‏ 29 במרץ 1815 – 13 בפברואר 1877) היה מחזאי, שחקן תיאטרון ומנהל תיאטרון רומני שהיה לו תפקיד חשוב בהתפתחות התיאטרון הרומני.
הוא נולד בבוקרשט, ולאכיה, ערך את הופעת הבכורה שלו על הבמה ב-1835 וב-1838 ארגן להקת תיאטרון ביאשי במולדובה, שהפכה לחלק מהתיאטרון הלאומי הרומני הראשון (אנ').
הוא עבד בתיאטראות אזוריים רומניים רבים, במיוחד ביאשי, קראיובה ובוטושאן, ועודד את הצגת מחזות של מחזאים רומניים של תקופתו, במיוחד אלה של וסילה אלכסנדרי וקוסטקה נגרוצי. בשנים 1852–1855 היה קוסטקה קאראג'אלה המנהל הראשון של התיאטרון הלאומי של בוקרשט. הוא גם כתב כמה קומדיות, כמו O repetiţie moldovenească ("חזרה מולדבית", 1844) ו-O soaré la mahala ("נשף בשכונת העוני") ב-1847.
קאראג'אלה היה בין תומכי מהפכת 1848. הוא היה דודו של יון לוקה קאראג'אלה, הנחשב למחזאי הגדול ביותר בשפה הרומנית. גם אחיו הצעיר, יורגו קאראג'אלה (Iorgu Caragiale), היה שחקן ובמאי תיאטרון.
מבחר מכתביו

Scrieri a lui Costache Caragiale, 1840 "כתבים של קוסטקה קאראג'אלה"
Epistolă către Grigore Alexandrescu, 1841 "מכתב לגריגור אלכסנדרסקו"
Leonil sau Ce produce dispreţul, 1841 "לאוניל או מה שבוז מייצר"
O repetiţie moldovenească sau Noi şi iar Noi, 1844 "חזרה מולדבית או אנחנו ועוד פעם" - קומדיה
O soaré la mahala sau Amestecul de dorinţi "נשף בשכונת העוני או תערובת הרצונות" - קומדיה
Îngâmfata plăpumăreasă sau Cucoană sunt "יוצר השמיכות המתנשא או אני גברת"
Doi coţcari sau Feriţi-vă de răi ca de foc "שני נוכלים או היזהרו מהרשעים כמו מאש"
Învierea morţilor "תחיית המתים"
Urmarea coţcarilor "הנוכלים, המשך"
Prologul pentru inaugurarea noului teatru din București, 1881 "פרולוג בחנוכת התיאטרון החדש בבוקרשט" (1852)
Teatrul Naţional în Ţara Românească, 1867 "התיאטרון הלאומי בוולאכיה" (1855)
הערות שוליים

↑  Senelick, Laurence; Bilton, Peter (1991-01-25). National Theatre in Northern and Eastern Europe, 1746-1900 (באנגלית). Cambridge University Press. pp. 307–314. ISBN 978-0-521-24446-6.
↑  Banham, Martin; Brandon, James R. (1995-09-21). The Cambridge Guide to Theatre. Cambridge University Press. p. 933. ISBN 978-0-521-43437-9.
↑  הערך קַרַגַ'לֶה באנציקלופדיה העברית, כרך ל' עמוד 67
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0236236  VIAF: 8815155953611842630001   WorldCat (עם VIAF): 8815155953611842630001
קוסיי טאני

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קוסיי טאני (ביפנית: 谷 晃生; נולד ב-22 בנובמבר 2000) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בקבוצת שונן בלמארה מליגת העל היפנית, בהשאלה מגמבה אוסקה, ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים

טאני, יליד אוסקה שביפן, גדל במחלקות הנוער של TSK סנבוקו SC וגמבה אוסקה. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 בפברואר 2020 הושאל טאני לשונן בלמארה מליגת העל היפנית.
קריירה בינלאומית

טאני היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של יפן לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021. ב-27 ביולי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת אליפות מזרח אסיה 2022.
קווינקו

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  קנקו
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 משרד ראשי:  בני ברק
 ענפי תעשייה:  נדל"ן, מלונאות
 שווי שוק:  120 מיליון ש"ח (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  125 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  28.2 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  17.2 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  119 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  203 מיליון ש"ח (2023)
 יו"ר:  יגאל זילכה
 מנכ"ל:  יריב לרנר
  
 www.queenco.com
 
(י.ז) קווינקו בע"מ, המוכרת בשם קווינקו היא חברה ציבורית ישראלית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ועוסקת במלונאות והפעלת בתי קזינו באירופה.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1992 בשם אוקי-דוק השקעות בע"מ. בינואר 1993 פרסמה החברה תשקיף, על פיו נרשמו מניות החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. במאי 1998 הפך יגאל זילכה לבעל השליטה בחברה 90% מהונה המונפק של החברה. בנובמבר 1998 שינתה החברה את שמה לשמה הנוכחי (י.ז) קווינקו בע"מ. זילכה החל את דרכו העסקית כמארגן (גנקטיר) קבוצות של מהמרים ישראלים לנסיעות לבתי קזינו בארצות הברית באלנטיק סיטי, לאס-וגאס והאיים הקריביים.
ב-1995 קבוצת משקיעים ישראלים זכתה בזיכיון להפעלת קזינו לוטראקי ביוון.
ב-1999 קיבלה קווינקו זיכיון לקזינו גם באי רודוס. ב-2006 רכשה קווינקו קזינו ומסעדה הממוקמים בבוקרשט, מידי זילכה ושותפו איש העסקים פרדי רובינסון, פעילות בה החזיקו באופן פרטי.
במרץ 2007 רכשה קווינקו את החברה הציבורית "שחר המילניום" מידי פרדי רובינסון. "שחר המילניום" הייתה שופתה בבעלות בעסקי הקזינו באמצעות חברת הבת "רסידו פיתוח תיירות ונופש".
ביוני 2007 הודיע על הנפקת חברת הבת "רסידו פיתוח תיירות ונופש" ששמה שומה ל-QLI‏ (Queenco Leisure International) בבורסה לניירות ערך בלונדון. ביולי הושלמה ההנפקה שגייסה החברה 111 מיליון אירו לפי שווי של 505 מיליון אירו.
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 ואחריו המשבר הכלכלי ביווןת קרסו הכנסות בתי הקזינו של החברה והיא החלה לצבור הפסדים. בנוסף החל סכסוך בין החברה לשותפים בהחזקה העיקרית שלה -קזינו לוטראקי. עם זאת בסוף 2010 החלה בהקמת מיזם משותף שכלול מלון, קזינו ועסקי תיירות משלימים בקמבודיה.
תחומי פעילות > קזינו לוטראקי ביוון

החברה החזיקה ב-40% ממניות חברת "Club Hotel Loutraky S.A" שהייתה בעלת זיכיון להפעלת קזינו בעיירת הנופש לוטראקי השוכנת על חוף מפרץ קורינתוס ביוון. הפרויקט החל בשנת 1994 כאשר משרד התיירות היווני פרסם מכרזים לקבלת רישיונות להפעלת בתי קזינו באתרים שונים במדינה, זאת בהתאם לחוק שעבר בפרלמנט היווני על פיו תותר הפעלתם של 12 בתי קזינו ברחבי יוון, ולתקופה של 12 שנים לא יוענקו רישיונות לבתי קזינו נוספים (עד אז פעלו ביוון רק שלושה בתי קזינו, כולם בבעלות ממשלתית). בתחילת דרכה הוחזקה החברה בידי שתי קבוצות: חברת "קלאב הוטל אילת בע"מ" שהייתה בבעלות אנשי העסקים משה בובליל וניסן חקשורי, ו"רסידו פיבי בע"מ", חברה פרטית שהבעלות בה נחלקה בין החברות הבורסאיות "קווינקו" ו"מילומור" (שהייתה בשליטת איש העסקים פרדי רובינסון). בפברואר 1995 קיבלה החברה את הזיכיון לאחר תשלום של 4.5 מיליון דולר בדמי רישיון, הצגת הון עצמי של 10 מיליון דולר ותשלום של 7 מיליון דולר לעיריית לוטראקי. המיזם התחייב ליצור 1,050 מקומות עבודה עבור תושבי האזור (310 במהלך הבניה ו-740 לצורך הפעלת הקזינו ובית המלון). על פי תנאי הרישיון עיריית לוטראקי הייתה שותפה במיזם כאשר חלקה הולך וגדל במשך השנים כך שבסוף תקופת הזיכיון (לאחר 50 שנה) הוא יעבור לבעלותה. איש העסקים פרדי רובינסון שהיה קבלן בנייה מנוסה ניהל את פרויקט הבנייה של הקזינו שהושלם תוך כ-7 חודשים. הקזינו נפתח לציבור בספטמבר 1995 והפך מיד לסיפור הצלחה. במבנה, שהוא בשטח כולל של 6,000 מ"ר, מופעלות 600 מכונות משחק ו-70 שולחנות למשחקי רולטה, בלאק ג'ק ועוד. מספר המבקרים בקזינו הגיע תוך זמן קצר לכמיליון בשנה. החל מהשנה השלישית להפעלתו החל לייצר רווח נקי של כ-25 מיליון דולר בשנה, לאחר תשלום מס מחזור בסך 33% לעיריית לוטראקי וממשלת יוון. דמי הכניסה לקזינו גם הועברו במלואם לממשלת יוון. בפברואר 2000, נמכרו 20% ממניות הקזינו לבנק פיראוס תמורת 162 מיליון דולר, ששיקף שווי של 810 מיליון דולר לקזינו.
בתחילת שנות ה-2000 זכה הקזינו להצלחה רבה, נפתח לצידו גם בית מלון מרכז כנסים, וההכנסות השנתית שלו הגיעו לכ-400 מיליון אירו. בין השנים 2002 עד 2004 הרוויח הקזינו כחצי מיליארד שקל. אולם בין בעלי המניות פרצו סיכוכים שפגעו בתפקודו, ובעקבות המשבר הכלכלי ביוון בשנת 2009 קרסו ההכנסות של הקזינו והוא החל לפעול בהפסד. בשנת 2016 חתמה קווינקו על הסכם למכירת הקזינו תמורת 8 מיליון יורו, אולם עסקה זו לא יצא לפעול. באוגוסט 2020 הודיעה קווינקו על מכירתו תמורת 2.5 מיליון יורו בלבד.
תחומי פעילות > קזינו רודוס

קווינקו מחזיקה בכ-91% ממניות חברת "Casino Rodos S.A" שקיבלה ביוני 1996 רישיון להפעלת קזינו במלון השושנים השייך למדינת יוון וממוקם באי רודוס. החבר שוכרת את בית המלון מעיריית רודוס בהסכם שכירות עד לשנת 2026. הקזינו החל לפעול בספטמבר 1999.
תחומי פעילות > קזינו בלגרד

בדצמבר 2005 זכתה חברת בת של קווינקו במרכז לרכישת רישיון להפעלת קזינו בבלעדיות לתקופה של 10 שנים בבלגרד, סרביה. בשותפות עם חברת קזינו אוסטריה של איש העסקים היהודי-אוסטרי מרטין שלאף. תמורת הרישיון שילמה 18 מיליון אירו. ביוני 2007 נפתח החלק הראשון של הקזינו בבלגרד. בפברואר 2008 הושלמה הקמתו של הקזינו בו פועלים 25 שולחנות ו-220 מכונות משחק.
תחומי פעילות > קזינו פאלאס בוקרשט

קזינו פאלאס בוקרשט נרכש על ידי קווינקו באפריל 2007. זהו קזינו שפועל בבוקרשט שברומניה החל משנת 1995. ב-2012 מכרה את החזקתה בקזינו פאלאס. קווינקו גם החזיקה ברישיון להקמת קזינו בעיר קונסטנצה ברומניה שבוטל.
בעלי עניין

בעלי השליטה בחברה הם יריב לרנר ויגאל זילכה שמחזיק עבור שותפים נוספים בנאמנות.