stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרוקול הארום
שם הלהקה

למנהל הלהקה, גאי סטיוונס, היה חבר ולו חתול בשם "פְּרוֹקוּל הארוּן" (המלה הראשונה הייתה כינויו של החבר בקרב ארגון חובבי החתולים שבו היה מעורב, והמלה השנייה הייתה שמו של החתול, אולי מן השם הערבי) והוא הציע לחברי הלהקה את השם בטלפון. חברי הלהקה לא שמעו היטב את השם ואימצו את השם המשובש, חסר המובן. היות המלה "פְּרוֹקוּל" (ו"ו שרוקה ולא חלומה) מלה לטינית שפירושה "הרחק מ-", ושיבוש השם הארון לכדי המלה הלטינית "הארוּם", שהיא כינוי רומז קרוב ביחסת שייכות, הובילה לפירוש השם (לעיתים תוך "תיקון" המלה הראשונה לכתיב שיתאים למלה הלטינית) כשם לטיני, שפירושו "הרחק מן (הדברים) האלה". בהיעדר מובן אחר, הפרשנות הזו אומצה במשך עשורים על ידי כתבי עת ומאזינים והוצגה כעובדה.
דיסקוגרפיה

Procol Harum – 1967
Shine on Brightly – 1968
A Salty Dog – 1969
Home – 1970
Broken Barricades – 1971
Grand Hotel – 1973
Exotic Birds and Fruit – 1974
Procol's Ninth – 1975
Something Magic – 1977
The Prodigal Stranger – 1991
The Well's on Fire – 2003
Novum – 2017
הערות שוליים

↑   גארי ברוקר, סולן להקת "פרוקול הארום", מת בגיל 76, באתר הארץ, 23 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568394405171  BIBSYS: 5074394  BnF: cb13905909x (data)  GND: 5323222-7  ISNI: 0000 0001 2337 0467  LCCN: nr89011339  MusicBrainz: 44119570-4d53-46e7-a447-bd18608c28d8  NKC: xx0061501  SUDOC: 081260598  VIAF: 145562561   WorldCat (עם VIAF): 145562561
דגל הגאווה

.
דגל הגאווה
דגל הגאווה (המכונה לעיתים "דגל הקשת" או "דגל החופש") הוא סמלן של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים, ביסקסואלים וקווירים (להט"בק) אשר צבעיו ידועים בשם שיקוף מגוונה והספקטרום של כלל נטיות ומגדרי האנושות. שימוש בדגל הקשת שימש כסמל לגאווה בקרב הומוסקסואלים לראשונה במצעד הגאווה בסן פרנסיסקו בשנת 1978, והפך לסמל המזוהה ביותר עם הקהילה ברחבי העולם. העיצוב שפותח במקור על ידי האמן גילברט בייקר, עבר מספר שינויים מאז הופעת הבכורה שלו בשנת 1978, בהם נכללו תחילה הסרת צבעים ושחזורם על בסיס זמינות של בדים. לדגל הקשת הראשון של בייקר נכללו שמונה צבעים אשר כלל טורקיז וורוד אם כי הגרסה הנפוצה ביותר ששונתה ב-1979 עד היום מורכבת משישה פסים בצבעי אדום, כתום, צהוב, ירוק, כחול וסגול. הדגל מתנוסס בדרך כלל אופקית, כשהפס האדום בראשו, בדומה לצבעי קשת בענן טבעית.
אנשי להט"ב משתמשים כיום בדגל הקשת ופריטים רבים נוספים המעוצבים כדוגמתו כסמל חיצוני למאבק בהומופוביה, גאווה בזהותם ותמיכה בזכויות להט"ב בעולם. בנוסף לדגל הגאווה, ישנם סמלי להט"ב נוספים בהם משולש ורוד, למדא, לאבריס אשר היוו בעבר את חברי הקהילה.
היסטוריה > מקור

בשנת 1974 פגש גילברט בייקר את הארווי מילק, מנהיג הומוסקסואל משפיע, שלימים קרא לבייקר שיעצב סמל גאווה רשמי לקהילה הגאה. דגלי הגאווה ההומוסקסואלים המקוריים התנוססו בציוני מצעד יום החירות הגאה בסן פרנסיסקו ב-25 ביוני 1978. לפני אותו אירוע, המשולש הוורוד שימש כסמל קהילת הלהט"ב, אף על פי שייצג פרק אפל בהיסטוריה של ההומוסקסואליות בעוד המשטר הנאצי השתמש במשולש הוורוד עבור זיהוי והתעללות בגברים שנחשבו כהומוסקסואלים במחנות הריכוז. במקום להסתמך על כלי הדיכוי הנאצי, הקהילה החלה לחפש סמל מעורר השראה חדש.
כרונולוגיית דגל הגאווה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

(שמאל) דגל שמונה הפסים (1978, מקורי), (מרכז-שמאל) דגל שבעת הפסים (1979-1978), (מרכז-ימין) דגל ששת הפסים (1979-הווה) 
חבר קרוב של בייקר, יוצר הקולנוע העצמאי ארתור ג'יי ברסן ג'וניור, לחץ עליו ליצור סמל חדש עבור "שחר של תודעה וחופש הומוסקסואלים חדש". על פי פרופיל שפורסם בכתב העת Bay Bay Reporter בשנת 1985, בייקר "בחר במוטיב הקשת בענן בגלל הקשרה עם תנועת ההיפים של שנות השישים" אך ציין כי "השימוש בעיצוב התרחש כל הדרך חזרה למצרים העתיקה". ישנם הטוענים כי בייקר קיבל השראה משירה של ג'ודי גרלנד "Over the Rainbow" ליצירת הדגל בעוד כי גרלנד היוותה את האייקונים הראשונים של אנשי להט"ב בהיסטוריה. בנוסף, בייקר ככל הנראה הושפע מ-"דגל המרוצים" אשר כלל חמישה פסים אופקיים בצבעי אדום, לבן, חום, צהוב ושחור שהיה פופולרי בקרב תנועת השלום וההיפים העולמיים של שנות השישים. דגלי הקשת הראשונים שנוצרו היו על ידי ועדת הגאווה הצעירה אשר הופקה על ידי צוות שכלל את האמנית לין סגרבלום.

סגרבלום הייתה ידועה אז בשם הכינוי "פארי ארגייל קשת". לדבריה, היא יצרה את תהליך הצביעה המקורי לדגל. שלושים מתנדבים נוספים ציירו בעבודת יד ותפרו את שני הדגלים הראשונים איתם צעדו אנשי להט"ב במצעד הגאווה של סן פרנסיסקו ב-26 ביוני 1978. שני הדגלים המקוריים שנוצרו למצעד היו ידועים כאבודים במשך למעלה מ-40 שנה עד שנמצא מחדש שריד של אחד מתוכם בין רכושיו של בייקר באפריל 2021. לעיצוב הדגל המקורי היו כשמונה פסים, עם משמעות ספציפית המוקצית לכל אחד,
צבעי דגל הגאווה המקורי (1978),
היסטוריה > 1979-1978

ב-27 בנובמבר 1978 נרצח הארווי מילק, בהיותו חבר עיריית סן פרנסיסקו אשר הובילו למהומות ליל וייט. מילק היה ההומוסקסואל הגלוי הראשון שנבחר לכהן כחבר במועצת העיר ואחד מנבחרי הציבור הראשונים בארצות הברית שהיו אנשי להט"ב מחוץ לארון לו קדמו שתי נשים לסביות במישיגן ומסצ'וסטס. בעקבות רציחתו של מילק נוצר ביקוש גדול מאוד לדגל הקשת כהצגות סולידריות עם הקהילה הגאה האמריקאית ושימושו בהפגנות. בתגובה, חברת "Paramount Flag", יצרנית דגלים מקומית, החלה לייצר ולמכור גרסה של הדגל בת שבעה פסים: אדום, כתום, צהוב, ירוק, טורקיז, כחול וסגול שיוצרה מבדים בצבעים שהיו במלאי בעוד שצבע האינדיגו הוחלף בכחול והפס הוורוד הושמט לאחר שבד בצבעו לא היה זמין. במקביל, הגביר בייקר את הייצור לדגל שלו והשמיט אף הוא את הפס הוורוד. החברה, שבסיסה בסן פרנסיסקו החלה גם היא במכירת עודפי מלאי של דגלי הארגון "Rainbow Girls" מחנות הקמעונאות שלה בפינה הדרומית-מערבית של פולק ופוסט, שבה היה גילברט בייקר שכיר.
ב-1979 שונה שוב עיצוב הדגל. הפס המרכזי מהשבעה הוסתר על ידי עמוד התאורה כשהדגלים נתלו במאונך על העמודים ברחוב מרקט בסן פרנסיסקו. הפתרון הפשוט ביותר לבעיה היה שינוי של הדגל כך שיהיה בו מספר זוגי של צבעים, ולכן הושמט פס הטורקיז מהדגל. התוצאה הייתה הדגל בגרסתו הנוכחית ובה פסים באדום, כתום, צהוב, ירוק, כחול וסגול.
היסטוריה > 2000-1980

בשנת 1989, דגל הקשת הגיע לתשומת לב ארצית נוספת בארצות הברית לאחר שג'ון סטאוט תבע את בעל דירתו וזכה כאשר ניסו לאסור עליו להציג את הדגל ממרפסת הדירה שלו במערב הוליווד, קליפורניה.
בשנת 2000 שינתה אוניברסיטת הוואי במנואה את שמה של קבוצות הספורט שלה מ-"לוחמי הקשת" (Rainbow Warriors) ל-"לוחמים" (Warriors) ועיצבה מחדש את לוגו הקבוצה שלה כדי להשמיט ממנה אזכור לדגל. בתחילה, אמר מנהל האתלטיקה יו יושידה כי השינוי היה עבור הרחקת התוכנית הספורטיבית של בית הספר מהומוסקסואליות. כאשר המעשה החל לעורר ביקורת שליליות במדינה, אמר יושידה כי השינוי היה "אך ורק כדי למנוע בלבול במותג". לאחר מכן האוניברסיטה אפשרה לכל קבוצה לבחור את שמה, מה שהוביל לשמות "לוחמי קשת", "לוחמים", "קשתות" ו-"קשת וואהיין". החלטה זו התהפכה בפברואר 2013, כאשר המנהל האתלטי הנוכחי בן ג'יי אילץ את כל קבוצות האתלטיקה של הגברים לקבל את הכינוי "לוחמים" ואת כל קבוצות הנשים "לוחמי הקשת", ושוב במאי 2013 כאשר כל הקבוצות הורשו להיקרא שוב "לוחמי הקשת" ללא קשר למגדרם.
דגל הקשת חגג 25 שנים להיווסדו בשנת 2003. במהלך חגיגות הגאווה של הומואים ביוני אותה שנה, גילברט בייקר החזיר את דגל הקשת לגרסתו המקורית עם שמונה פסים ודגל באחרים לעשות זאת. מאוחר יותר הוא חשף את גרסתו האחרונה עם תשעה פסים לרגל יום השנה ה-39 לדגל הקשת הראשון. על פי דיווחים, בתגובה לבחירתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הידוע כמתנגד לזכויות להט"ב, הוסיף בייקר פס תשיעי בצבע לבנדר (מעל הפס הוורוד המקורי) עבור ייצוג גיוונה של הקהילה הגאה האמריקאית. עם זאת, אנשי להט"ב רבים המשיכו להשתמש בגרסה הידועה יותר של שישה הפסים.
בסתיו 2004 הורתה עיריית לונדון לכמה עסקים בבעלות הומוסקסואלים להוריד את דגלי הגאווה שתלו מחוץ לבית העסק, שכן תליית דגל דרשה תכנון ואישור. כאשר חנות אחת פנתה וביקשה אישור מתאים בקשתה נדחתה על ידי ועדת המשנה לתכנון עירוני (19 במאי 2005), דחייה שגונתה על ידי ראש עיריית לונדון, קן ליווינגסטון. בנובמבר 2005 הודיעה העירייה על היפוך המדיניות וקבעה שרוב החנויות והבארים יורשו להניף את דגל הקשת ללא צורך באישור תכנון.
היסטוריה > 2010-הווה

ביוני 2015 רכש המוזיאון לאמנות מודרנית את סמל דגל הקשת כחלק מאוסף העיצוב שלו.
ב-26 ביוני 2015, הבית הלבן הואר לראשונה בצבעי דגל הקשת עבור הנצחתה של התרת נישואים חד מיניים בכל 50 מדינות ארצות הברית, בעקבות החלטת בית המשפט העליון בפסק הדין של אוברגפל נגד הודג'ס.
גרסת אמוג'י של הדגל, "🏳️‍🌈", הוצעה רשמית ביולי 2016, ושוחררה בחודש נובמבר של אותה שנה.
לאחר שנחשבו אבודים במשך למעלה מ-40 שנה, נתגלה שריד של אחד משני הדגלים המקוריים שנוצרו למצעד הגאווה בסן פרנסיסקו 1978 בין רכושיו של גילברט בייקר באפריל 2021. לאחר מכן נתרם לחברת היסטוריית קהילת הלהט"ב, "GLBT Historical Society".
צבעי הקשת כסמל לגאווה בקרב אנשי להט"ב

צבעי דגל הקשת משמשים באופן שגרתי כהצגה של זהות להט"ב וסולידריות עם הקהילה הגאה. צבעי הקשת הפכו למוכרים כל כך כסמל לגאווה וזהות אנשי להט"ב שהם החליפו למעשה את רוב סמלי הלהט"ב האחרים לאורך ההיסטוריה, כולל האות היוונית למדא והמשולש הורוד. תכשיטי קשת נפוצים הם "שרשרת הגאווה" או "טבעות החופש", המורכבות משש טבעות, אחת מכל צבע, על שרשרת. גרסאות אחרות נעות בין מחזיקי מפתחות לנרות.
במונטריאול, קנדה, הכניסה לתחנת המטרו "Beaudry", המהווה את הכפר ההומוסקסואלי של מונטריאול, נבנתה מחדש בשנת 1999 עם אלמנטים בצבעי הקשת של הדגל המשולבים בעיצובה.
צבעי הקשת כסמל לגאווה בקרב אנשי להט"ב > משמעויות

רבגוניות וסובלנות - הפסים בצבעי הקשת המרכיבים את הדגל, מסמלים רבגוניות ושוויון. היופי ביכולתם של אנשים שונים אחד מהשני, לחיות יחד, זה לצד זה, בצורה הרמונית.
גאווה - תחושת הערך שחשים אנשים בעלי נטיות מיניות או זהות מגדרית שונות, למרות יחסה העוין לעיתים של החברה, ולנוכח ביטויים של הומופוביה וקשיים נוספים.
צבעי הקשת - צבעי הדגל תואמים לצבעים של הקשת הנראית בשמיים. על פי הסיפור התנ"כי, ניתנה הקשת הראשונה בשמיים לנח אחרי המבול, כאות לברית האלוהים שלא ישמיד שוב את האנושות בעבור השחתת הצדק והמוסר.
גרסאות

נעשה שימוש בגרסאות מגוונת של דגל הקשת לאורך השנים. חלק מהנפוצות יותר כללו את האות היוונית למדא בלבן באמצע הדגל ומשולש ורוד או משולש שחור בפינה השמאלית העליונה לצד הוספת צבעים אחרים, כגון פס שחור המסמל את חברי הקהילה שאבדו למחלת האיידס. צבעי הקשת של הדגל שימשו לעיתים קרובות גם בשינויים הומוסקסואליים בדגלים לאומיים ואזורים.
בשנים הראשונות של מגפת האיידס שנות ה-80, פעילים עיצבו דגל "ניצחון על איידס", המורכב מדגל הקשת הסטנדרטי של שישה פסים עם פס שחור על החלק התחתון. לאונרד מטלוביץ', הגוסס בעצמו ממחלה הקשורה לאיידס, הציע שעם גילוי תרופה לאיידס יוסרו הפסים השחורים מהדגלים.
קהילות להט"ב במדינות שונות אימצו את דגל הקשת כדגל מדינתם. דגל הגאווה הדרום אפריקאי אשר כלל הכלאה של דגל הקשת והדגל הלאומי של דרום אפריקה הושק בקייפטאון בשנת 2010. מעצב הדגל יוג'ין ברוקמן הצהיר באומרו כי "אני באמת מאמין שאנחנו, קהילת הלהט"ב, הכנסנו את הסינוור לקשת והאומה. הדגל הזה הוא הסמל בדיוק עבור זה".
במרץ 2017 יצר גילברט בייקר גרסה של תשעה פסים לדגלו המקורי משנת 1977, עם פסי לבנדר, ורוד, טורקיז ואינדיגו יחד עם אדום, כתום, צהוב, ירוק וסגול בעוד לדברי בייקר, פס הלבנדר סימל גיוון.
ביוני 2017 אימצה העיר פילדלפיה גרסה חדשה של הדגל שתוכנן על ידי חברת השיווק "Tierney" המוסיפה פסים שחורים וחומים לראש הדגל הסטנדרטי של שישה צבעים, עבור הדגשת תשומת לב לנושאים של אנשים צבעוניים בתוך הקהילה.
ב-12 בפברואר 2018, במהלך קרנבל הרחוב של סאו פאולו, השתתפו אלפי אנשים במצעד "Love Fest," שחגג את השונות האנושית, המיניות והשוויון. במהלכו, נחשפה גרסה של הדגל, שיצר סטיבן רומאן, מייסד הפסטיבל, שהציג לדגל שמונה הפסים המקורי פס לבן באמצע, המייצג את כל הצבעים: גיוון אנושי מבחינת דת, מגדר, נטיות מיניות, אתניות ושלום ואיחוד בין כלל האוכלוסייה.
ביוני 2018 פרסם המעצב דניאל קוואסר עיצוב מחדש המשלב אלמנטים הן מדגל פילדלפיה והן מדגל הטרנסג'נריות עבור הבאת התמקדות בהכלה ובהתקדמות בתוך הקהילה. עיצוב הדגל הפך מיד לוויראלי ברחבי העולם מה שגרם לסיקור עולמי בכלי חדשות. תוך שמירה על עיצוב דגל הקשת הנפוץ של שישה פסים כבסיס, וריאציית התקדמות חברתית מוסיפה שברון לאורכו הכוללת פסים בצבע שחור, חום, תכלת, ורוד ולבן עבור הבאת הקהילות (אנשי צבע שוליים, טרנסג'נדרים, אנשים החיים עם מחלות ה-HIV/איידס והקורבנות אשר איבדו את חייהם במאבק עם המחלה) לדברי קוואסאר, בחזית, "החץ מצביע ימינה כדי להציג תנועה קדימה, בעודו לאורך הקצה השמאלי המראה כי עדיין יש לאן להתקדם".
בשנת 2018, הצועדים בצעדת השוויון בצ'נסטוחובה בפולין נשאו גרסה של דגל פולין משולב עם דגל הקשת. לאחר מכן קבוצות לאומניות דיווחו לרשויות על הצועדים בגין "חילול סמלים לאומיים פולניים". עם זאת, הרשויות קבעו מאוחר יותר כי הצועדים לא ביצעו מעשי פשע.
בשנת 2021, ולנטינו וצ'צ'טי, חבר ארגון הצדקה ללא מטרת הרווח, "Intersex Equality Rights UK" עיצב מחדש את גרסת דגל הגאווה המתקדם של דניאל קוואסאר משנת 2018 כך שיכלול בתוכנו את אנשי אינטרסקס. עיצוב זה הוסיף משולש צהוב ובו עיגול סגול בתוכנו. "Intersex Equality Rights UK" פרסם את הדגל החדש בחשבונתיו באינסטגרם וטוויטר.
גלריה

דגל הלהט"ב
דגל הלסביות
דגל ההומוסקסואליות
דגל הביסקסואליות
דגל הטרנסג'נדריות
דגל הפאנסקסואליות
דגל הפוליסקסואליות
דגל הא-מיניות
דגל הא-מיניות אפורה
דגל הדמיסקסואליות
דגל הג'נדרקוויריות
דגל הג'נדרפלואיוד
דגל הא-בינאריות
דגל האינטרסקס
דגל הביג'נדריות
דגל הא-ג'נדריות
דגל הא-רומנטיות
דגל האומניסקסואליות
יצירות בולטות > דגלים באורך קילומטר

לרגל יום השנה ה-25 למהומות סטונוול בשנת 1994, הוזמן יוצר הדגל בייקר על ידי ארגון הצדקה האחיות להתפנקות תמידית (SPI) (Sisters of Perpetual Indulgence) ליצור את דגל הקשת הגדול בעולם. הדגל באורך קילומטר, שכונה "הרם את הקשת", לקח חודשים של תכנון וצוותי מתנדבים לתאם כל היבט. הדגל השתמש בששת הצבעים הבסיסיים ונמדד ברוחב 30 רגל (9.1 מ'). לאחר הצעדה ניתנו קטעי דגל ברוחב (0.30 מ') לנותני חסות בודדים לאחר סיום האירוע. חלקים גדולים נוספים מהדגל נשלחו עם פעילים ושימשו אותם במצעדי גאווה ובצעדות למען זכויות להט"ב ברחבי העולם. ספר השיאים של גינס אישר אותו כדגל הגדול בעולם. קטע אחד גדול נלקח מאוחר יותר למצעד הגאווה בשאנגחאי, סין, המכונה "Shanghai Pride" בשנת 2014 על ידי צוות של הארגון אשר תועד בסרט Stilettos for Shanghai.
בשנת 2003 הוזמן בייקר שוב לייצר דגל ענק לציון 25 שנה לדגל עצמו. הפרויקט, שכונה "25 Rainbow Sea to Sea", הכיל שוב את עבודתו של בייקר עם צוותי מתנדבים, אך דגל זה השתמש בשמונת הצבעים המקוריים ונמדד באורך של קילומטר וחצי על פני קי וסט, פלורידה, מהאוקיינוס האטלנטי ועד מפרץ מקסיקו. הדגל שוב נחלק לאחר מכן וקטעים מתוכנו נשלחו ליותר מ-100 ערים ברחבי העולם.
יצירות בולטות > דגלים רחבים נוספים

דגל הקשת הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי הוא פס בעל שישה פסים שהונף לראשונה לציון מצעד הגאווה ה שרביעיל מפרץ נלסון מנדלה (NMB) בשנת 2014 הנערך בעיר מחוז מזרח דרום אפריקה, פורט אליזבת. גודלו נמדד כ-12 על 8 מטרים, והונף על עמוד הדגל הגבוה ביותר במדינה, שגובהו 60 מטרים, הנמצא בשמורת דונקין, ברובע העסקים המרכזי של פורט אליזבת. ציון הדגל המיוצר היווה סמל של בני נוער להט"בים להרגיש רשאים גם אם אינם חווים יכולת פנימית, לצאת מהארון. על ההחלטה להניף את הדגל, אמר דובר העירייה, "אירוע "NMB" מוסיף רשמית את קולו לפסיקה, ראשית, להכיר בקהילת הלהט"ב, ובעיקר, לשמור על זכויותיה". דובר העירייה ידועה כמי שמשתתף באופן קבוע באירועי "NMB" כמו גם ב-21 במרץ, המוגדר כיום זכויות האדם בדרום אפריקה, והיום הבינלאומי למניעת אפליה גזעית, אשר שניהם מנציחים את טבח שארפוויל ב-1960.
ב-1 ביוני 2018 הונף במהלך ציון מצעד הגאווה בוונציה, קליפורניה, דגל הגאווה המעופף הגדול בעולם לכבוד השקת אירועי, "United We Pride" בגודל 131 מ"ר. לאחר הופעת הבכורה שלו, הוטס בסוף החודש לסן פרנסיסקו לרגל "SF Pride" ולמלאות 40 שנה לאימוץ דגל הקשת. לאחר מכן נשלח הדגל לציון "United We Pride" בפריז, לונדון, ברלין, ונקובר, סידני, מיאמי וטוקיו, והסתיים בציון אירועי הגאווה העולמיים של "WorldPride" בניו יורק בשנת 2019 לציון 50 שנה מאז מהומות סטונוול.
ביוני 2019, לצד ציון יום השנה ה-50 של מהומות סטונוול, מדרגות בפארק ארבע החירויות על שם רוזוולט הפכו לדגל הגאווה רחב העולות לגובה של 3.7 מ' על 30.5 מ' אשר עוצבו בין התאריכים 14–30 ביוני. ביוני 2021 נפרס דגל הגאווה הגדול במזרח התיכון בכניסה לעיר הדרומית באר שבע, ישראל, באורך של כ-30 מטרים.
ראו גם

סמלי להט"ב
דגל האינקה
דגל גאווה
בוי צ'רלטון

אנדרו מארי "בוי" צ'רלטון (באנגלית: Andrew Murray "Boy" Charlton;‏ 12 באוגוסט 1907 – 10 בדצמבר 1975) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות ושיאן עולם.
ביוגרפיה

צ'רלטון נולד בקרואוז נסט שבצפון סידני וגדל במנלי שבצפון סידני.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בסידני בינואר 1923 קבע צ'רלטון במשחה ל-880 יארד את שיאו העולמי הראשון בתוצאה של 11:05.2 דקות. שנה לאחר מכן הוא שיפר את השיא והעמיד אותו על 10:51.8 דקות.
ביוגרפיה > אולימפיאדת השיא

צ'רלטון נסע באוניה מאוסטרליה ללונדון ומשם לפריז למשחקים האולימפיים. בדרך מאמנו טום אדריאן סבל מהתמוטטות עצבים וזרק את עצמו מהסיפון, למרות זאת הוא ניצל ובלונדון עזב את הנבחרת שהמשיכה לפריז. באולימפיאדת פריז (1924) זכה צ'רלטון ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 20:06.6 דקות, לפני שיאן העולם היוצא ארנה בורג שוודיה (20:41.4 דקות) וחברו לנבחרת פרנק בורפר (21:48.4 דקות), מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 9:53.4 דקות ולפני שוודיה (10:06.8 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:06.6 דקות, אחרי ג'וני וייסמילר מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 5:04.2 דקות ובורג (5:05.6 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, למד צ'רטון חקלאות במכללת הוקסברי, אך לא סיים אותם והחליט לעזור בחווה המשפחתית בגונדה. לאחר שנתיים שלא התאמן בצורה סדירה חזר לאימוני השחייה ובינואר 1927 החזיר לעצמו את שיא העולם במשחה ל-880 יארד כשקבע תוצאה של 10:32.0 דקות.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה צ'רלטון בשתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:03.6  דקות, אחרי אלברטו סוריז'ה מארגנטינה שקבע שיא אולימפי חדש של 5:01.6 דקות ולפני בורג (5:04.6 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:02.6 דקות, אחרי בורג שקבע שיא אולימפי חדש של 19:51.8 דקות ולפני באסטר קראב מארצות הברית (20:28.8 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו.
לאחר ששב מאמסטרדם סבל צ'רלטון מקדחת שגרונית שגרמה לו לשיתוק חלקי של הגוף במשך כשנה. כתוצאה מהמחלה הוא נאלץ לפרוש משחייה תחרותית, אולם לאחר שהבריא והמשחקים האולימפיים התקרבו הוא שב להתאמן.
שבועיים לפני אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נדבק צ'רלטון בשפעת והיה חשש להתפרצות הקדחת. למרות הכל הוא השתתף במשחקים וסיים במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:58.6 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 19:53.1 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש צ'רלטון משחייה תחרותית ובשנת 1934 פתח בית מרקחת בקנברה. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1936 חזר לחקלאות וגידל כבשים בטרגו.
בשנת 1937 התחתן צ'רלטון ועבר לגור עם אשתו ושני ילדיו בחווה בגולבורן, בחווה המשתרעת על שטח של 49 קמ"ר. הוא נפטר בשנת 1975 מהתקף לב.
תארים והשגים

בסך הכל קבע צ'רלטון 5 שיאי עולם חדשים.
בשנת 1972 זכה צ'רלטון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  ANDREW M. "BOY" CHARLTON  (AUS) - 1972 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: charlton-andrew-murray-boy-5562  BnF: cb17065379p (data)  GND: 132415429  ISNI: 0000 0000 4128 2412  LCCN: n2006052668  Trove: 1465016  VIAF: 47922475   WorldCat (עם VIAF): 47922475
רפסודה

ילדים אנגלים בודקים את הרפסודה שבנו
רפסודה היא משטח צף, המשמש למעבר גופי מים כגון נהרות או אגמים, בדומה לסירה פשוטה. זהו כלי השיט הקל והזול ביותר לבנייה. רפסודות גם משמשות לעיתים כבסיס להצבת מתקנים בסביבה ימית, כאי צף.
לרוב אין מפליגים מרחקים ארוכים בעזרת רפסודה. חריג מפורסם לכך הוא מסעו של תור היירדאל, שהפליג אלפי קילומטרים באוקיינוס ברפסודה "קון-טיקי", כדי להראות שייתכן שמיישבי פולינזיה הגיעו אליה מפרו על רפסודות.
הרפסודה צפה הודות לבנייתה מחומרים קלים, כגון עץ, קלקר (פוליסטירן מוקצף) או מכלים אטומים, מלאים אוויר. לשם התקדמות מהירה יותר עשויה הרפסודה להשתמש במפרש.
רפסודות פשוטות נבנו בעבר מבולי-עץ רבים, שנקשרו יחד למשטח שעליו ניתן להוביל אנשים או ציוד. בארצות שבהן נכרתו עצים רבים לצורכי בנייה, הובלו לעיתים בולי העץ על נהרות, כאשר הם מאוגדים לרפסודה שהשייטים ניווטו לנמל היעד, שם פורקה הרפסודה ובולי העץ הועברו ליעדם. כיום נבנות רפסודות במגוון רחב של צורות ולמטרות רבות ומגוונות.
בישראל מקובל לארגן "רפסודיות" שהן פעילות מחנאית של בניית רפסודות ושייט על הכנרת. את הרפסודיות מארגנות בדרך כלל המועצות המקומיות ותנועות הנוער, ולעיתים הן מסכמות את טיול "מים לים".
בנית רפסודות ברפסודיה של הנוער העובד והלומד
ראו גם

דוברה
חסקה
מוזל (נהר)

| --- | --- |
מפגש המוזל עם הריין ב"פינה הגרמנית" בקובלנץ
מפגש המוזל עם הריין ב"פינה הגרמנית" בקובלנץ
 מידע כללי
 אורך:  545 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  290 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  28,286 קמ"ר
 מוצא:  ברכס הרי הווז'
 גובה מוצא הנהר:  715 מטרים
 יובלים:  Elzbach, Sirzenicher Bach, Longuicher Bach, Hutte, Konderbach, Euron, Durbion, Alkener Bach, Gander, Ehrbach, Endert, Canner, Aalbach, Terrouin, Sèchenat, Kiesel, Ingressin, Trey, Nothbach, Lamerey, Olewiger Bach, Landwehrgraben (Mosel), Noiregoutte, סאר, Ruwer, Dhron, Meurthe, Moselotte, Seille, Vologne, Madon, Rupt de Mad, Lieser, זאואר, Orne, Salm, Alf, Kyll, Esch, Niche, Avière, Föhrenbach (Mosel), Boler, Bouvades, Brohlbach (Moselle), Zewenerbach, Bibiche, Feller Bach, Altlayer Bach, Fensch, Aspeler Bach, Montenach, בפסקה זו 26 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  נהר הריין
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת, לוקסמבורג, בלגיה וגרמניה
 אגן הניקוז של המוזל
 
נהר מוֹזֵל (בצרפתית: Moselle, בלוקסמבורגית: Musel, בגרמנית: Mosel) הוא אחד היובלים הידועים של נהר הריין. המוֹזֵל עובר בדרכו בשלוש מדינות: הוא יוצא מצרפת, עובר דרך לוקסמבורג (למעשה מהווה גבול טבעי באורך של כ-40 ק"מ בין לוקסמבורג לגרמניה) וחובר לנהר הריין סמוך לעיר קובלנץ שבגרמניה במקום הקרוי "הפינה הגרמנית" (Deutsches Eck). בצרפת קרויים על שמו של הנהר שני מחוזות, מחוז Moselle ומחוז Meurthe-et-Moselle.
מקור המוזל הוא בשפכי פלגים למרגלות הר באלו דאלזס שגובהו 1,247 מטר וברכס הרי הווז'.
בצרפת מהווה המוזל עוגן כלכלי. עמק המוזל, השוכן בין הערים נאנסי, מץ וטיונביל, עשיר במכרות פחם ובמפעלים לייצור פלדה. חלקים מסוימים מהנהר רחבים דיים על מנת לאפשר מעבר ספינות מטען. עמק המוזל מהווה גם יעד תיירות אטרקטיבי. במסלולו חולף הנהר על פני עיירות כמו קוכם וברנקסטל-קויז, כפרים קטנים, טירות, כרמים ונוף.
בלוקסמבורג מהווה המוזל את אחד ממקורות המים העיקריים של המדינה, לצד נהר זואר.
ברבורים שטים בנהר מוזל, פונט א-מוסון
מסלולו המתפתל של המוזל, בנוף ירוק, גרמניה
שי טסו

| --- | --- |

שי טסו
 ארץ מוצא:  טיבט-סין
 שימושים:  שעשועים, תערוכות ולוויה
 קבוצה:  כלבי לוויה וזעירים
 תכונות
 משקל:  4.5 ק"ג 
 גובה כתפיים:  20-28 ס"מ
 גובה:  27 ס״מ 
 תוחלת חיים:  12-15 שנים
 אופי:  פעיל, ידידותי ועצמאי. ידוע בחביבותו ובאהבתו לאנשים, ובמיוחד לילדים.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרוותו של השי טסו ארוכה לרוב, בעלת שכבה כפולה וקיימת במגוון צבעים.
 
כלב שי טסו משחק בבובה

שי טסו (לעיתים נכתב: שיצו, מסינית: 西施犬) הוא גזע של כלב הבית.
פירוש השם "שי טסו" הוא "אריה". בשפות מסוימות מכונה השי טסו "הכלב בעל פני החרצית" משום פרוות פניו הצומת לכיוונים שונים, בדיוק כמו עלי הכותרת של החרצית
השי טסו נחשב בסין לחיה מקודשת, שם אנשי חצר הקיסר נהגו לטפח את הגזע. הוא יובא לאירופה בתחילת המאה ה-20 והפך פופולרי באנגליה ובארצות הברית. נכון לשנת 2023 השי טסו הוא הגזע הפופולרי בישראל עם כ-35 אלף כלבים מסוגו בישראל.
מוצא

קיימת מחלוקת לגבי מוצא השי טסו, אך ישנה הסכמה כי הגזע הוא אחד מבין 14 גזעי הכלבים העתיקים ביותר. ישנה סברה שמתארת את מוצא השיצו כבן לוויה של הטיבטים, אשר בהמשך נמסר לסינים כאות לשלום בין העמים. סברה אחרת טוענת שהשי טסו התפתח בסין, ושהגזע נוצר מהכלאה בין הפקינז והלהאסה אפסו.
מאפיינים פיזיים

שי טסו הוא כלב מגזע קטן שמשקלו בממוצע 6 קילו וגובהו כ-20 עד 30 ס"מ. פרוותו ארוכה וגולשת לאורך כל גופו. צבע פרוותו משתנה וכולל את הגוונים: לבן, חום, שחור אפור ובמקרים נדירים ג'ינג'י. זנבו מסולסל ומורם, ואפו פחוס.
הוא נחשב לבעל אופי נינוח, אך דורש תשומת לב רבה. הטיפול בו דורש זמן רב, במיוחד בהברשה וטיפוח הפרווה. כלבי השי טסו נחשבים כהיפואלרגנים, כלומר אינם מפרישים ריח ושערם אינו נושר, ולכן מתאימים גם לסובלים מאלרגיה. מספר בעיות בריאות מיוחסות לגזע, כולל מחלות לב, נשימה, עיניים, אוזניים ועור. הגזע הוא בעל רגישות לחום ולקור קיצוניים. בנוסף, בגיל מתקדם הכלבים עלולים לסבול מבעיות שיניים. במקרים מסוימים הכלבים יכולים לסבול מבעיות בריאותיות בפיקות שברגליים.
התנהגות

הגזע נחשב לפעיל, אנרגטי, ידידותי ועצמאי. בטיולים הוא עלול להתעייף במהרה, משום רגליו הקצרות.
השי-טסו מדורג במקום ה-70 בספר האינטליגנציה של הכלבים (אנ') של הפרופסור לפסיכולוגיה סטנלי קורן (אנ'), מבחינת רמת האינטליגנציה, בקבוצת גזעי הכלבים הנמוכה ביותר מבחינת אינטליגנציית עבודה או צייתנות, מתוך 80 גזעים.
הערות שוליים

↑  המספרים נחשפים: כמה כלבים יש בישראל ומה השם הפופולארי, באתר אייס, 27 בפברואר 2023
↑  כלבים היפואלרגניים - 23 סוגי כלבים שלא מסירים שיער, באתר "כלב נבון - מרכז המידע לכלב"
↑  Stanley, Coren (1995). The Intelligence of Dogs: A Guide To The Thoughts, Emotions, And Inner Lives Of Our Canine Companions. New York: Bantam Books. ISBN 0-553-37452-4.
↑  The Intelligence of Dogs – The LIST, באתר TheHydrant
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538859005171  BnF: cb121446827 (data)  GND: 4274906-2  LCCN: sh85121420  NKC: ph268190
הקרסט של דרום סין

הקרסט של דרום סין (סינית: 中國南方喀斯特; פיניין: Zhōngguó Nánfāng Kāsītè, באנגלית: South China Karst) הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המתפרש על פני שבעה מתחמים במחוזות גואנגשי, גוויג'ואו, צ'ונגצ'ינג ויונאן שבדרום סין. ההכרזה על האתר בוצעה בשני שלבים. בשלב הראשון, שבוצע ב-2007, הוכרזו שלושה מתחמים, ובשלב השני, שבוצע ב-2014, נוספו עוד ארבעה מתחמים. שבעת המתחמים מצטיינים בתופעות הקרסט המרובות, בעיקר באבן גיר.
אונסק"ו מתאר מתחמים אלו כ”אחת הדוגמאות המרהיבות ביותר בעולם לנופי קרסט באקלימים טרופיים וסובטרופיים לחים. ...הם מכילים את מרבית הסוגים המשמעותיים של צורות הנוף הקרסטי, כולל תצורות מגדלי קרסט, צריחי קרסט וחרוטי קרסט, יחד עם מאפיינים מרהיבים אחרים כדוגמת גשרים טבעיים, נקיקים ומערכות מערות גדולות.”
מערת הדרקון השמימי בוולונג