פילדלפיה 76'
היסטוריה > 1949-1963: הנשיונלס ב-NBA

בסיום עונת 1947/1948 עברו כל הקבוצות לליגת ה-BAA, שהתאחדה עם ליגת ה-NBL ליצירת ה-NBA. עונתם הראשונה של הנשיונלס ב-NBA הייתה הצלחה מיידית, כשהם השיגו מאזן 51–13. בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA הם הדיחו את פילדלפיה ווריורס בסדרה 2–0. בגמר המזרח פגשו הנשיונלס את ניו יורק ניקס, וניצחו בדרבי של מדינת ניו יורק בסדרה בת 3 משחקים. בגמר ה-NBA התמודדו הנשיונלס מול מיניאפוליס לייקרס, והפסידו בסדרה 1–3.
אף על פי שבתחילת עונת 1950/1951 עברו מספר קבוצות לליגת ה-NPBL ‏ (National Professional Basketball League), הנשיונלס החליטו להישאר ב-NBA. בעונתם השנייה בליגה הם הציגו יכולת בינונית וסיימו במאזן 32–34 ובמקום הרביעי בליגה. בפלייאוף הם ניצחו בסיבוב הראשון את פילדלפיה ווריורס 2–0, אך הפסידו בגמר המזרח לניקס בחמישה משחקים (2–3), כשבמשחק האחרון הם הפסידו ב-2 נקודות בלבד.
אל סרבי הפך למאמן-שחקן בעונה הבאה בנשיונלס, כשהוא מתעדף את ההתקפה על ההגנה. התצוגה ההתקפית גרמה לכך שהנשיונלס הובילו את הליגה בנקודות בממוצע למשחק, עם 79.5. הם סיימו את העונה עם מאזן 40–26, ופגשו בסיבוב הראשון של הפלייאוף את פילדלפיה. הנשיונלס ניצחו בפעם השלישית ברציפות את הווריורס בסדרה בת 3 משחקים, אך הפסידו בגמר המזרח לניקס בפעם השנייה ברציפות ב-4 משחקים.
בעונת 1952/1953 סיימו הנשיונלס במקום השני בליגה, לאחר מאבק צמוד עם הניקס ובוסטון סלטיקס. סירקיוז סיימה במאזן 47–24, ופגשה בסיבוב הראשון הסלטיקס. הנשיונלס הפסידו במשחק הראשון 81–87 בביתם, והיו צריכים חייבים במשחק השני. המשחק הזה הפך לאחד המשחקים הארוכים ביותר בהיסטוריה של ה-NBA, והארוך ביותר בפלייאוף. הוא כלל ארבע הארכות, ובסופו הפסידו הנשיונלס 105–111.
הנשיונלס רכשו את אלכס גרוזה וראלף בירד מאינדיאנפוליס אולימפיאנס שעזבה את הליגה, והשאירה אותה עם 9 קבוצות בלבד. את עונת 1953/1954 הם סיימו עם מאזן 42–30. הנשיונלס עברו את סיבוב הפלייאוף הראשון, שהיה בית מוקדם עם הניקס והסלטיקס, בקלות, והמשיכו במומנטום כשניצחו את הסלטיקס בגמר המזרח 2–0. בגמר הם פגשו את הלייקרס, והפסידו בסדרה קשה וצמודה בת 7 משחקים.
ליגת ה-NBA החלה להתמודד עם קשיים כספיים, ולאחר שבולטימור בולטס התפרקה נשארו בה 8 קבוצות בלבד. לנוכח אי הפופולריות של הליגה הציע מנהל הנשיונלס, דני ביאסון, שכל התקפה תארוך 24 שניות בלבד במקום 30, מה שיאפשר למשחקים להתנהל בצורה מהירה יותר. קיצור שעון הזריקות הפך להצלחה מיידית, כשממוצע הנקודות עלה ב-14 מהעונה הקודמת. בעונת 1954/1955 סיימו הנשיונלס סיימו במקום הראשון במזרח עם מאזן 29–43. הנשיונלס העפילו אוטומטית לגמר המזרח, ניצחו בו את בוסטון סלטיקס ב-4 משחקים ועלו לגמר ה-NBA השני ברציפות שלהם. בגמר הם פגשו את פורט ויין פיסטונס. בשני המשחקים הראשונים שנערכו בביתם הנשיונלס ניצחו, אך את שלושת המשחקים הבאים בפורט ויין ניצחו הפיסטונס, שעלו ליתרון 2–3 בסדרה. במשחק ה-6 בסירקיוז ניצחו הנשיונלס 109–104, וכפו משחק שביעי ומכריע. במשחק השביעי זריקת עונשין של ג'ורג' קינג העלתה את הנשיונלס ליתרון 91–92 מספר שניות לסיום המשחק, ובמהלך הבא קינג חטף את הכדור מהוצאת החוץ של הפיסטונס, וסיים את המשחק בניצחון הנשיונלס. זו הייתה אליפות ה-NBA הראשונה בהיסטוריה של המועדון.
אחרי עונת האליפות חוו הנשיונלס ירידת מתח, וסיימו את עונת 1955/1956 במאזן 35–37. למרות היכולת החלשה בעונה הסדירה הפתיעו הנשיונלס את הסלטיקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשניצחו 2–1. בגמר המזרח הם שיחקו נגד פילדלפיה ווריורס, והפסידו בסדרה ב-5 משחקים.
לאחר משחקים בודדים בעונת 1956/1957 פוטר המאמן אל סרבי, ובמקומו מונה פול סימור. יחד עם סימור חזרו הנשיונלס ליכולתם הטובה וסיימו את העונה במקום השני במזרח עם מאזן 38–34. בסיבוב הפלייאוף הראשון פגשו הנשיונלס את האלופה המכהנת, פילדלפיה ווריורס, והדיחו אותה עם 2–0 בסדרה. למרות זאת, הנשיונלס הודחו בסיבוב הבא אחרי תבוסה 0–3 לבוסטון סלטיקס.
לאחר שהפיסטונס עברו מפורט ויין לדטרויט והרוצ'סטר רויאלס עברו מרוצ'סטר לסינסינטי, נשארו הנשיונלס הקבוצה האחרונה בליגה שמגיעה מעיר קטנה כמו סירקיוז. למרות זאת, הנשיונלס סיימו במקום השני במזרח עם מאזן 41–31, אך הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לפילדלפיה ווריורס.
אף על פי שהנשיונלס סיימו את עונת 1958/1959 עם מאזן 35–37 הם עלו לפלייאוף מהמקום ה-3 במזרח. בסיבוב הראשון הם הדיחו את ניו יורק ניקס ועלו לגמר המזרח מול בוסטון סלטיקס. הם הצליחו למשוך את המשחק עד למשחק השביעי המכריע, בו הם הפסידו ב-5 נקודות הפרש והפסידו בסדרה 3–4 לסלטיקס.
עונת 1959/1960 התאפיינה בחוזקתן של הקבוצות שבמדיהן שיחקו כוכבי על כמו ביל ראסל בסלטיקס, וילט צ'מברלין בווריורס ובוב פטיט בסנט לואיס הוקס. למרות זאת, הנשיונלס השיגו מאזן טוב של 45–30 בסיום העונה, ומקום 3 במזרח. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם הפסידו לווריורס וצ'מברלין בסדרה בת 3 משחקים והודחו.
כשהלייקרס עברו ממיניאפוליס ללוס אנג'לס נשארו הנשיונלס קבוצת ה-NBL היחידה שנשארה באותו מקום מאז המעבר ל-NBA. הם סיימו במקום השלישי במזרח עם מאזן 38–41. בסיבוב הראשון הפתיעו הנשיונלס את פילדלפיה ווריורס כשהדיחו אותם בסדרה בת 3 משחקים. למרות זאת בגמר המזרח הם הפסידו לסלטיקס ב-5 משחקים.
בעונת 1961/1962 פספס דולף שייז 24 משחקים, ולראשונה מזה 14 שנים לא הוביל את קבוצתו בנקודות למשחק. בראשות הטבלה החליף אותו האל גריר, שקלע 22.8 נקודות בממוצע למשחק. הנשיונלס סיימו את העונה במקום ה-3 במזרח עם מאזן 41–39, ופגשו בסיבוב הראשון את הווריורס. לאחר שהפסידו בשני המשחקים הראשונים בחוץ ועמדו בפני הדחה, הם ניצחו בשני משחקי הבית שלהם וכפו משחק חמישי ומכריע. עם זאת, במשחק החמישי ניצחו הווריורס ניצחו 121–104 והנשיונלס הודחו. בסיום אותה עונה עברו הווריורס מפילדלפיה לסן פרנסיסקו, כך שלעיר פילדלפיה לא הייתה קבוצת כדורסל, ובעתיד הנשיונלס ימלאו את המקום הזה.
בתחילת עונת 1962/1963 הציפיות היו שהנשיונלס יתחילו בתהליך דעיכה, מכיוון שסגלם התחיל להזדקן. למרות זאת הם נשארו בתמונת האליפות, כשסיימו את העונה במקום השני במזרח עם מאזן 48–32. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם פגשו את סינסינטי רויאלס. בתחילה הובילו הנשיונלס 2–1, והיו צריכים ניצחון אחד על מנת להעפיל לסיבוב הבא, אך הפסידו בשני המשחקים הבאים והודחו. ההפסד האחרון לרויאלס 127–131 הפך למעשה למשחק האחרון של הקבוצה בסירקיוז.