stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו באריץ'
קריירת אימון > נבחרת קרואטיה

באריץ' שב לתפקיד מאמן אוסטריה זלצבורג בינואר 2002, וסיים עמה את העונה במקום השישי. בתום העונה, ועם סיומו של טורניר מונדיאל 2002, התמנה באריץ' לתפקיד מאמן נבחרת קרואטיה. משחקו הראשון כמאמן הנבחרת היה שוויון 1-1 במשחק ידידות מול ויילס, שהתקבל באכזבה. משחקו הרשמי הראשון, שוויון 0-0 מול אסטוניה עם פתיחתו של קמפיין מוקדמות יורו 2004, התקבל באכזבה גדולה אף יותר, ופגע משמעותית בסיכויי ההעפלה של הנבחרת. הפסד חוץ 0–2 לבולגריה כחודש אחר כך, כבר הפך את סיכויי העפלתה של קרואטיה לנמוכים במיוחד.
לאחר הפתיחה העגומה, הגיבו הקרואטים תחת באריץ' עם ארבעה ניצחונות רצופים, בהם 0–4 ביתי מרשים על בלגיה, במאזן שערים של 0–10. הפסד חוץ 1–2 לבלגיה סיכן את הקרואטים לקראת משחק הנעילה, אך ניצחון 0–1 מרשים על בולגריה בבית השאיר את הקרואטים במקום השני, המוביל לפלייאוף ההעפלה ליורו. קרואטיה סיימה עם נקודה בלבד מתחת לבולגריה שבראש הבית, ועם מאזן נקודות זהה לזה של בלגיה, אך פער שערים עדיף. בפלייאוף ההעפלה פגשה קרואטיה את סלובניה. במשחק הראשון בבית נפרדו השתיים בשוויון 1-1, ששוב הציב את קרואטיה בסיכון, אך ניצחון חוץ 0–1 בגומלין העניק לחניכיו של באריץ' את הכרטיס ליורו 2004 בפורטוגל.
בטורניר הגמר, הוגרלה קרואטיה לבית אחד עם אלופת אירופה המכהנת צרפת, אנגליה ושווייץ. קרואטיה פתחה את משחקי היורו בשתי תוצאות תיקו, 0-0 מאכזב מול שווייץ ו-2-2 מול צרפת. במשחק הנעילה עלתה קרואטיה ראשונה על לוח התוצאות, אך נכנעה בסיום 2–4 לאנגליה וסיימה את הטורניר במקום השלישי בבית וללא ניצחון.
על אף ההישג שבהעפלה, והכישלון הצפוי לאור המתחרות, חוזהו של באריץ' בנבחרת לא הוארך, והוא סיים את תפקידו עם תום הטורניר.
קריירת אימון > נבחרת אלבניה

בעקבות סיום דרכו בנבחרת קרואטיה, שימש באריץ' לתקופות קצרות כיועץ עבור אוסטריה וינה וכמנהל מקצועי בדינמו זאגרב, תפקיד ממנו התפטר לאחר שלושה שבועות בלבד כשרעיונותיו לא התקבלו במועדון.
ביוני 2006, לאחר כשנתיים ללא תפקידי אימון, התמנה באריץ' לתפקיד מאמן נבחרת אלבניה במקומו של הנס-פיטר בריגל. בניגוד לקודמו, עבר באריץ' להתגורר במדינה על מנת לעקוב מקרוב אחרי הליגה המקומית, וחולל שינויים רבים בהרכב הנבחרת, כולל הדחתם של שחקנים בכירים ושיתופם של צעירים מבטיחים. עם זאת, עמד באריץ' במרכזה של סערה כאשר התבטא בהערות הומופוביות בריאיון לעיתון קרואטי ב-2004, ושלוש שנים אחר כך נקנס על ידי אופ"א באשמת הומופוביה. אלבניה סיימה את משחקיה במוקדמות היורו במקום החמישי ובתבוסת 1–6 לרומניה, שלאחריה התפטר באריץ' מתפקידו, וזאת על אף שחוזהו חודש זמן קצר קודם לכן.
לאחר פרישה

באריץ' נפטר ב-13 בדצמבר 2020 במגפת הקורונה.
תארים > תארים כמאמן

אליפות אוסטריה: 1970/1971
אליפות אוסטריה (3): 1982/1983, 1986/1987, 1987/1988
הגביע האוסטרי (4): 1982/1983, 1983/1984, 1984/1985, 1986/1987
הסופר קאפ האוסטרי (2): 1987, 1988
אליפות אוסטריה (2): 1993/1994, 1994/1995
הסופר קאפ האוסטרי (2): 1994, 1995
ליגת העל הקרואטית: 1996/1997
הגביע הקרואטי: 1996/1997
הערות שוליים

↑  אוטו באריץ' מונה למאמן נבחרת קרואטיה, באתר ynet, 14 ביולי 2002
↑  אוטו באריץ'. זוכרים?, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2006
↑  none, ‏אוטו באריץ' הלך לעולמו בגיל 87, באתר ‏מאקו‏, 13 בדצמבר 2020
| נבחרת קרואטיה – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 וסילי •  2 טוקיץ' •  3 שימוניץ' •  4 תומאס •  5 טודור •  6 ז'יבקוביץ' •  7 רפאיץ' •  8 סרנה •  9 פרשו •  10 נ. קובאץ' •   11 שוקוטה •  12 בוטינה • 13 שימיץ' •  14 נרטליק • 15 לקו • 16 באביץ' • 17 קלאסניץ' • 18 אוליץ' • 19 מורנר • 20 רוסו • 21 ר. קובאץ' • 22 בייליצה • 23 דידוליצה • מאמן: באריץ' |  1 וסילי •  2 טוקיץ' •  3 שימוניץ' •  4 תומאס •  5 טודור •  6 ז'יבקוביץ' •  7 רפאיץ' •  8 סרנה •  9 פרשו •  10 נ. קובאץ' •   11 שוקוטה •  12 בוטינה • 13 שימיץ' •  14 נרטליק • 15 לקו • 16 באביץ' • 17 קלאסניץ' • 18 אוליץ' • 19 מורנר • 20 רוסו • 21 ר. קובאץ' • 22 בייליצה • 23 דידוליצה • מאמן: באריץ' | קרואטיה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1223394409  ISNI: 0000 0004 2196 8790  NSK: 000685449  VIAF: 4428149489100393810005   WorldCat (עם VIAF): 4428149489100393810005
אוולין מקהייל

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1923 ברקלי, ארצות הברית 
 התאבדה:  1 במאי 1947 (בגיל 23) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
אוולין פרנסיס מקהייל (באנגלית: Evelyn Francis McHale;‏ 20 בספטמבר 1923 - 1 במאי 1947) הייתה מנהלת חשבונות אמריקאית, שהתאבדה בקפיצה מהקומה ה-86 של בניין האמפייר סטייט ב-1 במאי 1947.
תמונה שצולמה ארבע דקות לאחר מותה, על ידי סטודנט לצילום, רוברט ויילס (Robert Wiles), הפכה לתמונת התאבדות איקונית, המכונה "ההתאבדות היפה ביותר".
חייה

אוולין מקהייל נולדה בברקלי, שבקליפורניה, והיא אחת מתשעת ילדיהם של הלן ווינסנט מקהייל. אביה, ווינסנט, היה מבקר בנקים ועבר לוושינגטון די. סי. ב-1930. מאוחר יותר התגרשו הוריה ווינסנט קיבל משמורת על כל הילדים ועבר לטוקאהו, שבניו יורק.
לאחר שסיימה את בית הספר התיכון הצטרפה אוולין לחיל הנשים של צבא ארצות הברית והוצבה בג'פרסון סיטי, מיזורי.
מאוחר יותר עברה לבלדווין, ניו יורק, ועבדה כמנהלת חשבונות בחברת "Kitab Engraving" ברחוב פרל במנהטן, שם פגשה את בארי רודס, סטודנט ששוחרר מחיל האוויר של ארצות הברית, והתארסה לו.
חייה > מותה

ב-30 באפריל 1947, מקהייל נסעה ברכבת מניו יורק לאיסטון, פנסילבניה כדי לבקר את רודס. למחרת, אחרי שעזבה את דירתו של רודס, חזרה לעיר ניו יורק והגיעה לבניין האמפייר סטייט, שם קפצה מהמצפה בקומה 86, ונחתה על גבי מכונית חונה. על פי הדיווחים, מאבטח עמד כ-3 מטרים ממנה רגע לפני שקפצה.
רודס לא הבחין בשום אינדיקציה להתאבדות לפני שמקהייל עזבה. הבלש פרנק מוריי מצא את פתק ההתאבדות שלה בפנקס כיס שחור לצד מעיל הבד המקופל בקפידה מעל קיר סיפון התצפית.
בפתק נכתב:
אני לא רוצה שאף אחד מתוך או מחוץ למשפחה שלי יראה חלק ממני. תוכלו להרוס את גופי בשריפה? אני מבקשת ממך וממשפחתי - אל תשאירו מזכרת או זיכרון ממני. בן הזוג שלי ביקש ממני להינשא לו ביוני. אני לא חושבת שאהיה אישה טובה בשביל אף אחד. הוא טוב יותר בלעדיי. ספרו לאבי: אני דומה לאמא שלי, ביותר מדי תכונות.
את גופתה זיהתה אחותה, הלן ברנר.
בהתאם לרצונותיה, היא נשרפה ללא אזכרה, שירות או קבר.
ארוסה, בארי רודס, הפך למהנדס לפני שעבר דרומה. הוא נפטר רווק במלבורן, פלורידה ב-9 באוקטובר 2007.
מורשת

תצלום גופתה, שצולם על ידי רוברט ווילס, הושווה לתצלום של מלקולם ווילד בראון מהצתתו העצמית של הנזיר הבודהיסטי הווייטנאמי טיק קואנג דוק ששרף את עצמו בחייו, בצומת הכביש סייגון הומה, ב-11 ביוני 1963. בן קוסגרוב מהעיתון טיים תיאר את התמונה כ"עשירה מבחינה טכנית, משכנעת מבחינה ויזואלית ... ממש יפה". קוסגרוב תיארה את גופה כ"נחה, או מנמנמת, ולא...מתה" ונראית כאילו היא "חולמת בהקיץ על המאהב שלה".
אנדי וורהול השתמש בתצלום של ווילס באחד מההדפסים שלו שכותרתו התאבדות (Body Fallen).
תמונתה שימשה גם על שער האלבום "Surviving You, Always" של להקת "Saccharine Trust" שיצא בשנת 1984 על ידי SST Records.
הקליפ של דייוויד בואי משנת 1993 לסינגל "Jump They Say" כולל שחזור של הדימוי, כאשר הזמר שרוע על גבי מכונית מרוסקת.
עטיפת האלבום "Gilt" משנת 1995 של להקת "Machines of Loving Grace" משתמשת בתמונה צבעונית המשחזרת את התמונה המקורית.
בשער האלבום "Backspacer" משנת 2009 של הלהקה Pearl Jam, מופיע רישום אמן של התצלום האיקוני בפינה הימנית התחתונה.
בשנת 2015 הוזכרה התמונה בתחילת סרטון המוזיקה Bad Blood של טיילור סוויפט.
הערות שוליים

↑  Time Inc (May 12, 1947). LIFE. Time Inc. pp. 42–. ISSN 0024-3019.
↑  Ben Cosgrove (March 19, 2014). "'The Most Beautiful Suicide': A Violent Death, an Immortal Photo". TIME.com. Retrieved April 18, 2016.
↑  Page, Max (April 23, 2006). "Crashing to Earth, Again and Again". New York Times. Retrieved April 18, 2016.
↑  "The Birth of Evelyn Mchale". California Birth Index. Retrieved May 30, 2016.
↑  Robert C. Wiles (February 27, 2014). "The Most Beautiful Suicide: Evelyn McHale Leapt to Her Death from the Empire State Building, 1947". Rare Historical Photos. Retrieved April 18, 2016.
↑  "Evelyn McHale: A Beautiful Death on 33rd Street". Keith York City. October 24, 2012. Retrieved April 18, 2016.
1 2  Robert C. Wiles (27 בפברואר 2014). "The Most Beautiful Suicide: Evelyn McHale Leapt to Her Death from the Empire State Building, 1947". Rare Historical Photos. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reporter, Staff (27 בנובמבר 2015). "The Wild and Dark History of the Empire State Building, One of New York City's Most Recognized Landmarks, and Known for its Record-Breaking Height". Realty Today. נבדק ב-17 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Evelyn Mchale". Codex99. נבדק ב-16 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ben Cosgrove (19 במרץ 2014). "'The Most Beautiful Suicide': A Violent Death, an Immortal Photo". TIME.com. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conaboy, Kelly (25 בספטמבר 2015). "Specter Detector: Courting the Empire State Building's Prettiest Ghost". Gawker. אורכב מ-המקור ב-25 באפריל 2016. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dillenberger, Jane D. (1 בפברואר 2001). The Religious Art of Andy Warhol. A&C Black. p. 67. ISBN 978-0-8264-1334-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Taylor Swift - Bad Blood ft. Kendrick Lamar". Youtube (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-08-26.
התצלום של רוברט ווילס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
Red (אלבום של טיילור סוויפט)

Red (בעברית: אדום) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-היוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. הוא יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012, על ידי ביג משין רקורדס, כהמשך לאלבום האולפן השלישי שלה, Speak Now‏ (2010). האלבום נקרא Red בהשראת "מערכות היחסים הרעילות למחצה" שסוויפט חוותה במהלך הכנת האלבום, המתאר את רגשותיה של סוויפט כ-"רגשות אדומים" בשל האופי האינטנסיבי והסוער שלהם. Red נוגע גם בנושאים של אהבה ושברון לב, אך מנקודת מבט בוגרת יותר, וכן בנושאים אחרים כגון תהילה והלחץ הנובע מהופעה תחת אור הזרקורים. שיתופי הפעולה באלבום עם מפיקים ואמנים אורחים כמו גארי לייטבודי מלהקת סנואו פטרול ואד שירן מציינים התנסות של סוויפט בז'אנרים מוזיקליים חדשים. סיבוב ההופעות "The Red Tour", במרכזו עמד האלבום, הסתיים ב-12 ביוני 2014, והיה סיבוב ההופעות המרוויח ביותר בכל הזמנים עבור אמן קאנטרי, עם הכנסות של מעל 150 מיליון דולר.
האלבום זכה לשבחי המבקרים בשל נכונותה של סוויפט להתרחק מסגנון הקאנטרי האופייני לה ולהתנסות בז'אנרים מוזיקליים חדשים. סוויפט זכתה בפרסים ובמועמדויות רבים עבור האלבום. בטקס פרסי גראמי ה-56, Red היה מועמד לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר, המועמדות השלישית ברציפות של סוויפט בקטגוריה זו, ומועמד לאלבום השנה, המועמדות השנייה של סוויפט בקטגוריה זו לאחר שזכתה בה עם אלבומה השני, Fearless‏ (2008).
Red נחת היישר בפסגת מצעד 200 האלבומים של הבילבורד, האלבום השלישי ברציפות של סוויפט שעשה זאת. עם מכירות של 1.21 מיליון עותקים בשבוע הראשון, הפך האלבום לאלבום עם מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר מזה עשור, לאלבום עם הפתיחה השלישית בגובהה עבור אישה, ואת סוויפט לאישה הראשונה עם שני אלבומים שמכרו יותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון. האלבום שבר את שיא מכירות הפתיחה עבור אמן קאנטרי, שהוחזק קודם לכן על ידי גארת' ברוקס. Red הוא האלבום ה-18 בתולדות ארצות הברית שמכר מיליון עותקים בשבוע אחד. האלבום זכה להצלחה גלובלית עצומה, והגיע לפסגת המצעדים בבריטניה, אוסטרליה, קנדה, אירלנד, ניו זילנד וישראל, ונכנס בעשירייה הראשונה בכמעט כל שוק מרכזי אחר. נכון למאי 2013, Red מכר יותר מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם. Red הפך לאלבום הקאנטרי הנמכר ביותר ב-2012 ובכך היה האלבום השלישי ברציפות של סוויפט לעשות זאת. האלבום היה השני הנמכר ביותר בכלל הז'אנרים ב-2012, אף על פי שיצא רק חודשיים לפני סוף השנה, והיה האלבום הרביעי ברציפות של סוויפט שנכנס לשלושת האלבומים הנכרים ביותר של השנה. Red הגיע למעמד פלטינה מרובעת לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), והיה האלבום הרביעי ברציפות של סוויפט שהגיע למעמד זה.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2012, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום הרביעי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". האלבום הנשי הגבוה ביותר שהגיע לצמרת המצעד, אחרי הזמרת האמריקאית ביונסה עם אלבומה Lemoande. בשנת 2020 האלבום דורג במקום ה-99 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון. מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-59. בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום הרביעי, האלבום הנשי הגבוה ביותר שהגיע לצמרת המצעד, אחרי הזמרת האמריקאית ביונסה עם אלבומה Lemoande.
ההוצאה החוזרת של האלבום, Red (Taylor's Version), יצאה לאור ב-12 בנובמבר 2021 וזאת בעקבות מחלוקת המאסטרס של טיילור סוויפט.
רקע, יציאת האלבום ועטיפתו

ב-13 באוגוסט 2012, סוויפט קיימה צ'אט חי באינטרנט ליותר מ-72,500 צופים, בו היא ענתה על שאלות מעריצים, חשפה את שם האלבום ואת תאריך יציאתו לאור וכן את הסינגל המוביל מהאלבום, "We Are Never Ever Getting Back Together". סוויפט חשפה גם את המשמעות של שם האלבום: "כל הרגשות השונים שכתבתי עליהם באלבום הזה מתארים סוג של יחסים סוערים, משוגעים, מטורפים, אינטנסיביים ורעילים למחצה שחוויתי בשנתיים האחרונות. כל הרגשות אלה - מאהבה עזה, תסכול, קנאה ועד בלבול - במוח שלי, הם אדומים".
במהלך הצ'אט החי, היא גם גילתה שכתבה יותר מ-30 שירים עבור האלבום, בו נכללו לבסוף 16 שירים בהם ביטאה את דעתה שמערכות יחסים לא מתפקדות יכולות לספק הרבה השראה. בניגוד לאלבום הקודם, שנכתב כולו על ידי סוויפט בלבד, באלבום הרביעי היא כתבה תשעה מתוך שישה עשר שירי האלבום לבדה ואת שבעת הנותרים כתבה במשותף עם מקס מרטין, ליז רוז, דן וילסון, אד שירן, וגארי לייטבודי. נייתן צ'פמן שימש כמפיק הראשי של האלבום, ואילו ג'ף באסקר, בוטש ווקר, ג'קנייף לי, דן האף ושלבאק הפיקו שירים בודדים. בריאיון לחדשות MTV, הזמרת גילתה כי האלבום "הוא מעניין, כי כל שיר עומד בפני עצמו. האלבום הוא שמיכת טלאים של צלילים שונים ורגשות שונים, ואני חושבת שאף שיר אחר באלבום לא נשמע כמו "We Are Never Ever Getting Back Together"." כחלק ממסע הפרסום של Red, נציגים מ-72 תחנות רדיו ברחבי העולם הוטסו לנאשוויל במהלך שבוע היציאה של האלבום, לראיונות אישיים עם סוויפט. סוויפט השתתפה בתוכניות אירוח רבות והופיעה בטקסי פרסים בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, צרפת, ספרד ואוסטרליה. סוויפט חשפה שירים חדשים מהאלבום בכל יום שני, החל מ-24 בספטמבר ועד 15 באוקטובר בתוכנית "בוקר טוב אמריקה". סוויפט אמרה שעבדה יותר משנתיים על ההקלטה, הכתיבה וההכנה של האלבום. שרה בארלואו צילמה את עטיפת האלבום, שמראה את פניה של סוויפט, בדגש על השפתון האדום שלה. הגרסה הרגילה וגרסת הדלוקס של האלבום יצאו שתיהן ב-22 באוקטובר 2012 ברחבי העולם. גרסת קריוקי של האלבום, הכוללת גרסה אינסטרומנטלית לכל הרצועות בגרסה הרגילה של האלבום, יצאה ב-5 בפברואר 2013 באייטונס.
בחודש אוקטובר 2020 סיפרה סוויפט על האלבום בריאיון בפודקאסט של מגזין הרולינג סטון כי מה שהיווה את ההשראה אליו הוא שיברון לב משמעותי: ”אני מסתכלת אחורה על האלבום כאלבום הפרידה האמיתי שלי, בכל אלבום אחר יש הבזקים של דברים שונים, אבל זה אלבום שכתבתי במיוחד על שברון לב טהור, מוחלט ועמוק.”
ביקורות ופרסים

Red זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה. לפי האתר Metacritic, אשר משקלל את הציון הממוצע לפי ביקורות ודירוגים ממבקרים נבחרים, האלבום קיבל ציון של 77. באנטרטיינמנט ויקלי ניתן לאלבום הציון +B ונכתב כי Red מדבר על "פלירטוט עם הסכנה". הגרדיאן היה חיובי מאוד כלפי האלבום, נתן לו ארבעה כוכבים מתוך חמישה וכתב: "Red נכתב בהשראת ניסיונה של סוויפט באהבה והרפתקאותיה המטורפות, על איך שפתחה את הדלת למצעד של אוהבים, טובים ורעים". רולינג סטון מצא באלבום השפעות של ג'וני מיטשל ו-U2, דרג אותו שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב: "פרויקט הגילוי העצמי שלה הוא אחד מהסיפורים הטובים ביותר בפופ". הבילבורד נתן ביקורת חיובית מאוד לאלבום, עם ציון של 86 מתוך 100, וקרא לו "האלבום באורך מלא המעניין ביותר שלה נכון לאותה העת". ב-AllMusic צוין כי "היא בנתה משהו כל כך מדויק שהצלחתה נראית מוכתבת מראש, אבל מתחת לכל זה, טיילור עדיין עצבנית, מה שהופך את Red ללא רק קליט אלא גם למשכנע". מבקר המוזיקה של הניו יורק טיימס, רוברט קריסטגו, שיבח את האלבום באומרו כי הוא אוהב הוא אוהב את השירים הנמרצים שבו, והחמיא על כך שהשירים "Begin Again" ו-"Stay Stay Stay" נשארים שמחים אך פוגעים חזק. לוס אנג'לס טיימס שיבח את האלבום באומרו "רב צדדיות היא המאפיין הבולט ביותר של האלבום... סוויפט מנסה להגיע למשהו הרבה יותר גדול ומושלם". סאנדיי טיימס שיבח אותה על המילים החזקות בשיריה, במיוחד בשיר "All Too Well".
האלבום והשירים בו זכו בפרסים רבים ודורגו במקומות גבוהים ברשימות סוף שנה רבות. בפרסי גראמי, "We Are Never Ever Getting Back Together" היה מועמד לתקליט השנה, "Begin Again" היה מועמד לשיר הקאנטרי של השנה והאלבום עצמו היה מועמד לאלבום השנה ואלבום הקאנטרי של השנה. בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2013 זכה Red בפרס אלבום הפופ/רוק של השנה ובפרס אלבום הקאנטרי של השנה. בפרסי הבילבורד 2013, זכתה סוויפט בפרס אלבום השנה ובפרס אלבום הקאנטרי של השנה ושיר הקאנטרי של השנה עבור "We Are Never Ever Getting Back Together".
הצלחה מסחרית

הסינגל המוביל מהאלבום, "We Are Never Ever Getting Back Together" היה הסינגל הראשון של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. שישה סינגלים נוספים יצאו לאור: "Begin Again", "I Knew You Were Trouble", "22", "Everything Has Changed", "The Last Time" ו-"Red". מכירות האלבום בשבוע הראשון לצאתו ברחבי העולם מוערכות ב-1.46 מיליון עותקים. בארצות הברית האלבום הגיע היישר למקום הראשון במצעד 200 האלבומים של הבילבורד, עם מכירות של 1.21 מיליון עותקים בשבוע הראשון; מה שהפך את האלבום לאלבום עם מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר מזה עשור ואת סוויפט לאישה הראשונה עם שני אלבומים שמכרו יותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון. האלבום הגיע למקום הראשון גם במצעד המכירות הישראלי. האלבום היה השני הנמכר ביותר ב-2012, אחרי אלבומה של אדל, 21. סוויפט קבעה שיא עולמי חדש של מכירות אלבומים בשבוע הפתיחה בחנות האייטונס, עם 566,000 עותקים שנמכרו באופן דיגיטלי. נכון למאי 2013, Red מכר יותר מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הצלחה מסחרית > בצפון אמריקה

Red זכה להצלחה מסחרית עצומה. בארצות הברית, האלבום היה האלבום השלישי של סוויפט הגיע היישר למקום הראשון במצעד 200 האלבומים של הבילבורד, עם מכירות של 1.21 מיליון עותקים בשבוע הראשון; מה שהפך את האלבום לאלבום עם מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר מזה עשור ואת סוויפט לאישה הראשונה עם שני אלבומים שמכרו יותר ממיליון עותקים בשבוע הראשון. מכירות הפתיחה של האלבום היו השניות בגובהן אי פעם לאמנית, אחרי אלבומה של בריטני ספירס Oops!... I Did It Again שמכר 1.3 מיליון עותקים בשבוע. Red היה האלבום שמכר הכי הרבה עותקים תוך שבוע אחד בארצות הברית בשנת 2012. האלבום שבר את שיא מכירות הפתיחה הגבוהות ביותר עבור אלבום קאנטרי, שיא שהיה שייך לגארת' ברוקס שמכר 1.085 מיליון עותקים בשנת 1998 עם אלבומו Double Live. האלבום נמכר ב-465,000 עותקים דיגיטליים בשבוע הראשון שלו בארצות הברית, המכירות השניות בגובהן אחרי אלבומה של ליידי גאגא Born This Way. האלבום נשאר במקום הראשון במצעד 200 האלבומים של הבילבורד במשך שבעה שבועות. בכך הפכה סוויפט לאמן הראשון מאז הביטלס עם שלושה אלבומים שנשארו במקום הראשון שישה שבועות או יותר, ולאמנית עם הכי הרבה שבועות במקום הראשון במצעד, יחד עם אדל, עם עשרים וארבעה שבועות בפסגה. Red סיים את 2012 כאלבום השני הנמכר ביותר בארצות הברית עם מכירות של 3.11 מיליון עותקים והיה האלבום הרביעי ברציפות של סוויפט שנכנס לשלושת האלבומים הנכרים ביותר של השנה. נכון לינואר 2015, האלבום מכר 4.133 מיליון עותקים בארצות הברית.
בקנדה, Red היה האלבום השלישי של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד הקנדי עם מכירות של 93,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו; מכירות הפתיחה היו הגבוהות ביותר לאלבום מאז 2008 במדינה. נכון לנובמבר 2012, Red הגיע למעמד פלטינה משולשת, עם מכירות של 240,000 עותקים.
הצלחה מסחרית > באירופה ובאוקיאניה

Red היה הצלחה מסחרית גם מחוץ לארצות הברית. בבריטניה, האלבום היה הראשון של סוויפט שהגיע למקום הראשון במצעד, עם מכירות של 61,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. באוסטרליה, האלבום נכנס למקום הראשון במצעד ונשאר בו במשך שלושה שבועות רצופים; Red הגיע למעמד פלטינה מרובעת לפי על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) לאחר שמכירותיו הגיעו ל-280,000 עותקים. בניו זילנד, האלבום הפך לאלבום השלישי ברציפות של סוויפט שמגיע למקום הראשון במצעד והגיע למעמד פלטינה לפי על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי (RIANZ).
סיבוב ההופעות

סוויפט הכריזה על "The Red Tour", סיבוב ההופעות של Red, ב-25 באוקטובר 2012. סיבוב ההופעות החל במרץ 2013 והסתיים ביוני 2014. סוויפט הופיעה ב-66 מועדים בצפון אמריקה, כולל 13 מופעי אצטדיון, 7 מועדים באצטדיונים ברחבי ניו זילנד ואוסטרליה, 6 מועדים באנגליה ובגרמניה, וסיימה ב-7 מועדים באסיה. במהלך סיבוב ההופעות סוויפט אירחה את קרלי סימון, טיגן ושרה, ג'ניפר לופז, לוק בריאן, פטריק סטאמפ מלהקת פול אאוט בוי, אלי גולדינג, נלי, שרה ברליס, שר לויד, B.o.B, גארי לייטבודי סולן להקת סנואו פטרול, טריין, ניאון טריז, רסקל פלאטס, האנטר הייז, אמילי סאנדיי וסם סמית'. בסיבוב ההופעות השתתפו יותר מ-1.7 מיליון מעריצים והוא גרף מעל 150 מיליון דולר, שיא של כל הזמנים עבור אמן קאנטרי. סוויפט הייתה הזמרת הראשונה זה 20 שנה שקיימה סיבוב הופעות באצטדיונים באוסטרליה, והראשונה למכור את כל בכרטיסים מראש באצטדיון Allianz Stadium, שנפתח בסידני ב-1988, כשהופיעה שם מול 40,900 מעריצים.
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 5× | 350,000 |
| אירלנד (IRMA) | פלטינה | 15,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 7× | 7,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | זהב | 20,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 100,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה | 20,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה 2× | 695,000 |
| יפן (RIAJ) | פלטינה | 256,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | זהב | 30,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה 2× | 30,000 |
| סינגפור (RIAS) | פלטינה | 10,000 |
| פולין (ZPAV) | זהב | 10,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 50,000 |
| קולומביה (ASINCOL) | זהב | 20,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 4× | 320,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 20,000 |
דיגיטלי
| יפן (RIAJ) | זהב | 100,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 14,600,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קנדה | 22 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| הודו | 22 באוקטובר 2012 | סטנדרטית | יוניברסל |  |
| ניו זילנד | 22 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| הממלכה המאוחדת | 22 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | מרקורי |  |
| ארצות הברית | 22 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | ביג משין |  |
| ארצות הברית | 4 בדצמבר 2012 | תקליט | ביג משין |  |
| ארצות הברית | 5 בפברואר 2013 | CD+G קריוקי/DVD | ביג משין |  |
| איטליה | 23 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| אוסטרליה | 23 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| ספרד | 23 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| יפן | 24 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| הולנד | 25 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| גרמניה | 26 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| תאילנד | 27 באוקטובר 2012 | דלוקס | יוניברסל |  |
| תאילנד | 31 באוקטובר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | יוניברסל |  |
| צרפת | 5 בנובמבר 2012 | סטנדרטית | מרקורי |  |
| צרפת | 22 באפריל 2013 | תקליטור/DVD מוגבלים | מרקורי |  |
| הפיליפינים | 5 בנובמבר 2012 | סטנדרטית • דלוקס | MCA |  |
| אינדונזיה | 5 בנובמבר 2012 | סטנדרטית | יוניברסל |  |
| אינדונזיה | 28 בפברואר 2013 | דלוקס | יוניברסל |  |
| סין | 31 בדצמבר 2012 | סטנדרטית | יוניברסל |  |
| סין | 25 במאי 2013 | דלוקס | יוניברסל |  |
ביאורים

↑  נשלח לרדיו קאנטרי בממלכה המאוחדת בלבד.
↑  נתוני המכירות של Red בבריטניה, אוגוסט 2019
איי דייגו ראמירס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  56°29′00″S 68°44′00″W﻿ / ﻿56.483333333333°S 68.733333333333°W﻿ / -56.483333333333; -68.733333333333
 שטח:  1.2 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 על שם:  דייגו ראמירס דה ארייאנו 
 מגלה:  משלחת גארסייה דה נודאל 
 תאריך גילוי:  12 בפברואר 1619 
  (למפת ארץ האש מוגדלת) איי דייגו ראמירס(למפת ארץ האש רגילה) איי דייגו ראמירס
 
התחנה הצ'יליאנית באי גונסלו. ניתן לראות בנקודה הגבוהה ביותר את המגדלור של האי
איי דייגו ראמירס (בספרדית: Islas Diego Ramírez) היא קבוצה קטנה של איים בקצה הדרומי של צ'ילה, כ-105 ק"מ דרומית-מערבית לכף הורן ו-93 ק"מ דרומית-דרומית-מזרחית לאיי אילדפונסו, הנמשכת לאורך 8 ק"מ מצפון לדרום. האיים מתחלקים לקבוצה צפונית קטנה יותר, של שישה איונים, וקבוצה דרומית גדולה יותר, וביניהן מעבר ברוחב 3 ק"מ. שני האיים הגדולים ביותר, האי ברתולומה והאי גונסלו, נמצאים שניהם בקבוצה הדרומית. האיים מכילים את צוקי החוף הקיצוניים של יבשת דרום אמריקה. האי אגילה (Islote Águila), היבשה הדרומית בקבוצה, שוכן ב-"9'56°32 דרום.
אוניות קרוז עוברות שם מדי פעם בדרכן אל אנטארקטיקה וממנה.
האיים הם אתר קינון חשוב למספר רב של ציפורי ים דרומיות, בהן אלבטרוס שחור-גבות, אלבטרוס לבן-כיפה, אלבטרוס אפור-ראש, פינגווין הסלעים ויסעור דרומי ענק.
היסטוריה

האיים נצפו לראשונה ב-12 בפברואר 1619 על ידי משלחת גארסייה דה נודאל, ונקראו על שם קוסמוגרף המשלחת, דייגו ראמירס דה ארייאנו.
הם הוגדרו כמסת היבשה הדרומית ביותר שצוינה במפה בזמן ההוא, והחזיקו בתואר למשך 156 שנים, עד גילוי איי סנדוויץ' הדרומיים ב-1775.
ב-1892 החכירה ממשלת צ'ילה את האיים לפדרו פבלו בנאווידס לשם דייג, ובתנאי שיבנה שם מגדלור, נמל ובית ספר. בהמשך הועברה החכירה לקניגסוורתר ופאזינוביץ'.
הצי הצ'יליאני הקים ב-1957 תחנה מטאורולוגית מעל קאלטה קונדל, מפרצון בצדו הצפון-מזרחי של האי גונסלו, והוא מחדש את ציודה פעמים אחדות בשנה. זה המוצב המיושב הדרומי ביותר של דרום-אמריקה (כולל איים), גם אם איי סנדוויץ' הדרומיים נחשבים לחלק מדרום-אמריקה, משום שהתחנה הארגנטינאית על האי תיולי פורקה ביוני 1982 (כתוצאה ממלחמת פוקלנד). המוצב הדרומי השני בסדר המרחקים שיש בו נוכחות אנושית והשייך לדרום-אמריקה הוא המגדלור בכף הורן.