stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DC-3 דקוטה
תולדות המטוס

חברת דאגלס החלה בפיתוח המטוס בעקבות פנייה של מנכ"ל חברת התעופה אמריקן איירליינס, שביקש בשנת 1932 תחליף מתקדם למטוס הנוסעים DC-2. המטוס החדש נדרש להיות מתכתי, חד־כנפי, ומסוגל להטיס 12 נוסעים למרחק של 1,750 ק"מ, במהירות של 240 קמ"ש. בנוסף, המטוס נדרש לטוס במקרי חירום בעזרת מנוע אחד בלבד . ב־17 בדצמבר 1935 (יום השנה ה־32 לטיסתם הראשונה של האחים רייט) המטוס החדש המריא לראשונה. ביצועיו איפשרו טיסה מהירה מחוף אל חוף בארצות הברית (עם עצירה אחת לתדלוק), והוא הוביל למהפכה אמיתית בטיסות המסחריות, שהפכו לפופולריות מאוד. חברות התעופה האמריקניות רכשו מאות מטוסי דקוטה. חברת KLM קיבלה את מטוס הדקוטה הראשון שלה בשנת 1936, והשתמשה בו לטיסות מאמסטרדם שבהולנד לסידני שבאוסטרליה – קו התעופה הארוך בעולם באותה עת.
הדגם הצבאי לתובלה C-47 Skytrain תוכנן בתחילת שנות הארבעים, לדרישת הצבא האמריקני. עם כניסת ארצות הברית למלחמה, בדצמבר 1941, גויסו מטוסי דקוטה אזרחיים לצבא. מטוסי הדקוטה בשירות בעלות הברית טסו בכל החזיתות, ומילאו משימות תובלה והצנחה של כוחות ואספקה, פינוי, מודיעין ומשימות שונות.
מטוס ה־C-47 Skytrain נקרא במדינות חבר העמים הבריטי בשם דקוטה ובעברית נקראים כך כל הדגמים הדומים לו כגון ה־DC-3. טייסת 44 של חיל האוויר הדרום אפריקאי שהשתמשה במטוסי דקוטה הוקמה לראשונה בשנת 1944 בבסיס קהיר מערב במצרים. בשנת 2024 אחרוני מטוסי הדקוטה בחיל האוויר של דרום אפריקה הוצאו משרות
מבנה הדקוטה, שהוכיח עצמו במשימות מגוונות, שימש בסיס לתכנון מטוסים אחרים כגון: B-23 דרגון אף הוא מתוצרת דאגלס איירקראפט קומפני.
מבחינות רבות, יורשו של הדקוטה בתחום התובלה הצבאית היה הלוקהיד C-130 הרקולס, שהיה גדול ממנו, וזכה אף הוא להצלחה דומה.
בחיל האוויר הישראלי

מטוסי הדקוטה הראשונים של חיל האוויר הישראלי נרכשו בדרום אפריקה, והגיעו לישראל בשנת 1948. במלחמת העצמאות שימשו המטוסים כמטוסי תובלה והפצצה. הטלת הפצצות מהמטוס בוצעה בתחילה בצורה ידנית, משום שהמטוס לא הותאם לנשיאת חימוש, אך לאחר זמן מה הותקנו במטוסים מתלי חימוש על הכנפיים. המטוסים השתתפו בקרבות בכל החזיתות, ותקפו בסוריה ובמצרים. הם השתתפו במבצע אבק (העברת אספקה לנגב) ובמבצע עובדה (כיבוש אילת). חיל האוויר המצרי השתמש בדקוטות להפצצת תל אביב במלחמת העצמאות עד שמודי אלון הפיל שניים מהם מעל העיר.
בשנות החמישים שירתו בטייסת מספר מטוסים, ששימשו לאימוני צניחה ולתובלה. מטוסים נוספים הושאלו מחיל האוויר הצרפתי.
בתחילת מבצע קדש, ב־29 באוקטובר 1956, המריאו מטוסי דקוטה מבסיס תל נוף, וכל אחד מהם נשא 25 צנחנים. כדי לא להתגלות במכ"ם המצרי, הם טסו בגובה נמוך (כ־150 מטר), ולפני ההצנחה התרוממו לגובה של כ־450 מטר. במבצע ההצנחה ("מבצע מכבש") צנח גדוד של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של רס"ן רפאל איתן, ליד מעבר המיתלה בסיני. מספר ימים מאוחר יותר, ב־2 בנובמבר, הצניחו הדקוטות את גדוד הנח"ל המוצנח 88 בפיקוד מוטה גור בא־טור, שבדרום־מערב סיני. אלה היו שתי הצניחות המבצעיות היחידות בתולדות צה"ל. במהלך המלחמה המטוסים מילאו משימות הצנחה, פינוי, תובלה, סיור ומשימות נוספות.
משנות ה־60 של המאה ה־20, שימשו מטוסי הדקוטה כמטוסי תובלה, במשימות שונות. בזמן השליטה הישראלית בסיני שימשו המטוסים לחילופי כוחות ולהובלת חלקי חילוף לבסיסים וליחידות חיל האוויר בסיני.
במלחמת ששת הימים (1967) שימשו המטוסים לתובלת כוחות וללוחמה אלקטרונית, במלחמת יום הכיפורים (1973) שימשו לפינוי פצועים, ובמלחמת לבנון הראשונה (1982) ביצעו משימות לוחמה אלקטרונית.
חיל האוויר איבד שני מטוסים על צוותם בתאונות במהלך השנים, האחד (S-82) במהלך מלחמת העצמאות והשני (036) בקיץ 1980.
המטוסים יצאו משירות בשנת 2001, בתום 53 שנות שירות. מטוסי הדקוטה האחרונים של החיל נמכרו לאספני מטוסים מארצות הברית.
מטוס מס' 004 (סימון אזרחי 4X-FNL) שהיה בין האחרונים שיצאו משירות הוצב בשנת 2010 כאנדרטה בבסיס נבטים של חיל האוויר במסגרת ציון 30 שנים להתרסקות דקוטה 036.
בכל מטוס דקוטה, למול הדלת הראשית, היה מותקן שלט מתכת שעליו נכתב: "התחליף היחידי לדקוטה הוא מטוס דקוטה אחר" (ראו תמונה בגלריה).
שירות אזרחי בישראל

בשנת 1955 רכשה חברת התעופה "ארקיע" שני מטוסי "DC-3 דקוטה" בעלי 32 מושבים מעודפי חיל האוויר.
בשנת 1958 כלל צי המטוסים של החברה ארבעה מטוסי "DC-3 דקוטה" ובשנת 1961 החברה רכשה "דקוטה" נוספת. בשנה זו החלה החברה לעסוק גם בזריעת עננים ביודיד הכסף, למטרה זו הוכשר אחד ממטוסי ה"דקוטה" של החברה.
גלריה

שלט שהותקן למול הדלת הראשית,
בכל מטוס דקוטה של חיל האוויר הישראלי
הדגם הצבאי לתובלה
C-47 Skytrain - דקוטה
תא הטייסים
מטוס דקוטה של חברת ארקיע בשדה התעופה באילת, סביבות שנת 1955.
בשנת 2003 הוכשר ונצבע מטוס מדגם C-47 בכְּסוּת המטוס שבתמונה, והועבר לתצוגה בשדה התעופה באילת.
בשנת 2018, הועבר לתצוגה בשדה התעופה רמון
דקוטה של חיל האוויר הישראלי במוזיאון חיל האוויר
דקוטות של חיל האוויר הישראלי בליין, בבח"א 27
הערות שוליים

↑  אחרי 80 שנות טיסה: אחרוני מטוסי דקוטה בחיל האוויר של דרום אפריקה הוצאו משרות, אתר IsraelDefense, דן ארקין, 12 במאי 2024
↑   יואש צידון-צ'אטו, ‏וידי אדם מתחת כנפיהם - תולדות המערך הטכנולוגי בחיל האוויר 1948–1973, עמ' 78, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏תאונת דקוטה 036, באתר "מרקיע שחקים".
↑  תמונת המטוס לפני שיפוץ, בפארק הכניסה לבסיס נבטים.
↑  בלדה לדקוטה, בעמוד הפייסבוק של מוזיאון חיל-האוויר, 22 בינואר 2021
↑  דקוטה 040, באתר "מרקיע שחקים", 27 ביולי 2021
| מטוסי נוסעים תוצרת דאגלס ומקדונל דאגלס |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | דאגלס דולפין • DC-1‏ • DC-2‏ • DC-3‏ • DC-4‏ • DC-5‏ • DC-6‏ • DC-7 |  |
| מטוסי סילון | DC-8‏ • DC-9‏ • DC-10‏ •  MD-11‏ • MD-12‏ • MD-80 ‏ • MD-90‏ • MD-95 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560197105171  GND: 4239938-5  LCCN: sh85039197  NARA: 10641949  NKC: ph135735
גריגורי מורוזוב

גריגורי פבלוביץ' "גרישה" מורוזוב (ברוסית: Григорий Павлович "Гриша" Морозов; נולד ב-6 ביוני 1994) הוא כדורגלן רוסי-ישראלי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בבית"ר ירושלים מליגת העל.
קריירת מועדונים

מורוזוב נולד באיז'בסק שברוסיה. החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אקדמיה טוליאטי מהליגה הרוסית השנייה, במדיה ערך שבע הופעות ליגה.
בשנת 2013 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. הוא ערך 110 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים. ב-17 באוקטובר 2020 הוא הושאל עד לתום עונת 2020/2021 לאופה מליגת העל הרוסית, וערך 13 הופעות ליגה.
ב-14 בפברואר 2022 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בנ.ק צליה מליגת העל הסלובנית.
ב-31 בינואר 2023 הושאל לבית"ר ירושלים עד לתום העונה, עם אופציה לרכישה בעונה הבאה. בזכות שורשיו היהודים הוא קיבל אזרחות ישראלית בדצמבר 2022, ונרשם כשחקן לא זר בהתאחדות לכדורגל בישראל. מורוזוב היה שותף לזכייתה של בית"ר בגביע המדינה באותה עונה. במשחק הגמר בישל את השער הראשון ליון ניקולאסקו, בית"ר ניצחה את הגמר בתוצאה 0-3 וזכתה בגביע השמיני בתולדותיה. ב-1 ביולי 2023 עבר לבית"ר ירושלים תמורת כ-600 אלף יורו, וב-10 ביולי חתם בקבוצה לשלוש שנים.
נבחרות רוסיה

בשנים 2010–2015 שיחק בנבחרות הנערים והנוער של רוסיה (למעט בנבחרת הנוער עד גיל 19, בה לא שיחק), וכמו כן גם בנבחרת הצעירה עד גיל 21 של רוסיה.
תארים

גביע המדינה: 2022/2023
הערות שוליים

↑   גריגורי מורוזוב, ברשת החברתית אינסטגרם
↑  Григорий Морозов продолжит свою карьеру в ФК "Уфа"! באתר הרשמי של אופה, 17 באוקטובר 2020 (ברוסית)
↑  Dodatna opcija za Simona Rožmana, prišel je igralec z izkušnjami iz ruske lige באתר Nogomania, ‏ 14 בפברואר 2022 (בסלובנית)
↑  גיא בן זיו, ‏רשמית: גרגורי מורוזוב חתם בבית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 31 בינואר 2023
↑  מורוזוב עדיין לא יכול לשחק בנבחרת ישראל, באתר ONE‏, 26 בפברואר 2023
↑  גיא בן זיו, ‏רשמית: מורוזוב האריך חוזה בבית"ר עד 2026, באתר ONE‏, 10 ביולי 2023
סינוצרטופס

| סינוצרטופס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 72–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דינוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרטופסיה
משפחה:: צרטופסיים
סוג:: סינוצרטופס
מין:: Sinoceratops zhuchengensis
שם מדעי
 Sinoceratops

שחזור אפשרי
סינוצרטופס (שם מדעי: Sinoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. זהו המין היחיד במשפחתו שחי באסיה ולא באמריקה הצפונית, לאחר הפרדת הטוראנוצרטופס מהמשפחה. המאובנים שלו התגלו בסין, במחוז שאנדונג.
מאפיינים

אורכו המוערך של הסינוצרטופס הגיע ל-6 מטר, לגובה 2 מטר ולמשקל של 2 טון בממוצע. הוא היה קרובם של הפכיריינוזאורוס, האכלוזאורוס והאייניוזאורוס וכמותם היה בעל עטרה גדולה מאחורי הגולגולת שאורכה הגיע ל-180 ס"מ והיא כללה כמה דוקרנים ארוכים שהשתפלו קדימה וסביבם דוקרנים קצרים שהקיפו את העטרה. על ראשו הייתה קרן אחת איתה הוא הניס טורפים. כמו רוב בני קבוצתו הוא ניזון רק מצמחים נמוכים.
מאובניו של הסינוצרטופס התגלו בחפירות בדרום-מערב שאנדונג, לצד כמה דינוזאורים גדולים שכללו את השאנטונגוזאורוס בעל מקור הברווז, הצרטופסיד Zhuchengceratops והזוצ'נגטירנוס. כל אלה חיו בתקופת הקרטיקון התחתון, בסמוך להכחדת הדינוזאורים.
בתרבות

הסינוצרטופס מופיע בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה, כיצור צמחוני הדומה מעט לטריצרטופס שנראה לצידו, אך בעל קרניים קטנות יותר והוא בעל חורים בולטים בעטרתו, דבר שלא היה ליצור האמיתי. במקור היה אמור להיות פכירינוזאורוס במקומו. הפרטים בורחים מהר הגעש הפעיל ולאחר מכן חלקם נתפסים אך משתחררים. בעולם היורה: עולם חדש גם מופיעים סינוצרטופסים כשקלייר נרדפת בידי בעלי חוות נוסעת בפראות לתוך עדר שלהם ובמהלך המרדף אלה חובטים במספר מכוניות. בסיום הסרט עדר סינוצרטופסים נעים בשקיעה לצד פילים.
הסינוצרטופס מופיע גם בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון, עולם היורה: תאוריית הכאוס ובמשחקי המחשב Jurassic World: Alive ו"Fossil Fighters".
מבצע פורטיטיוד

מפה של תוכניות המשנה של מבצע Bodyguard
מבצע פורטיטיוד (Fortitude שפירושו המילולי, בין היתר, הוא חוסן, אך תרגומו הקונטקסטואלי הוא עוז רוח בהתאם לכוונת המתכננים על פי הנחיית וינסטון צ'רצ'יל) היה שם הקוד לפעולת הונאה מוצלחת במלחמת העולם השנייה שבוצעה על ידי בעלות הברית, כחלק מאסטרטגיה כוללת של הונאה שכונתה "מבצע שומר ראש" (במקור: Bodyguard), במהלך ההכנות לפלישה לנורמנדי. פורטיטיוד חולק לשתי תוכניות משנה, צפון ודרום, ומטרתו הייתה להטעות את הפיקוד העליון הגרמני באשר למיקומה של הפלישה הממשמשת ובאה.
פרטי המבצע

ליבת המבצע כללה שלושה מרכיבים עיקריים:
הצלחת המודיעין הבריטי לפצח את צופן האניגמה הגרמני, שכונתה על ידי המודיעין הבריטי בשמות "אולטרה" או "מקורות סודיים ביותר" (Most Secret Sources).
רשת של סוכנים גרמנים בבריטניה שנלכדו על ידי שירות הביון הנגדי הבריטי, ה-MI5, הופעלו כסוכנים כפולים והזינו את המודיעין הצבאי הנאצי, האבווהר, במידע כוזב.
פעילות הונאה צבאית שהתבטאה בהקמת יחידות צבא מדומות בגזרות מרוחקות מיעד הנחיתה האמיתי, ופעילות הסתרה והסוואה צבאית של הכוח המיועד לנחיתה בנורמנדי.
"מבצע פורטיטיוד צפון" הציג כיעד לפלישה את נורווגיה, אתר בסיסי הצוללות של גרמניה, שהיה חיוני לגרמנים. כדי לאלץ את הגרמנים להתמקד בנורווגיה, יצרו בעלות הברית בראשית 1944 ארמייה מזויפת, הארמייה הבריטית הרביעית, שהוצבה בסקוטלנד. בחודשים שקדמו לפלישה הוחלפו שדרים אלחוטיים בדרגת הצפנה נמוכה, ויצרו את הרושם של ארמייה אמיתית. סוכנים כפולים, (בעיקר "רשת הריגול" של חואן פויול גארסיה שכינויו היה "גארבו", אשר בדה רשת ריגול שלמה של דמויות בדיוניות) שהיו, לכאורה, מרגלים של האבווהר (המודיעין הנאצי) בממלכה המאוחדת, וש"הוסבו" על ידי המודיעין הבריטי (MI5), שידרו למפקדת האבווהר בגרמניה מסרים שתיארו תנועת רכבות כבדה בסקוטלנד, והופעת תגי דיוויזיות חדשים באדינבורו. בנוסף לכך, החלו מפציצים עשויים עץ להופיע בשדות התעופה בסקוטלנד. התוצאה של פורטיטיוד צפון הייתה מרשימה: בשלהי אביב 1944 עוד נמצאו בנורווגיה 13 דיוויזיות גרמניות.
"מבצע פורטיטיוד דרום" כלל את הקמתה של קבוצת הארמיות הראשונה של ארצות הברית (שנודעה בראשי תיבות FUSAG), בפיקודו של גנרל ג'ורג' פטון, שהוצבה בדובר שבדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה. תוכנית זו נועדה לבסס את אמונתם של הגרמנים בפלישה בפה-דה-קאלה. הבחירה של אייזנהאואר בפטון לפקד על FUSAG, נבעה בין היתר מפני שהגרמנים ראו בו את המצביא הטוב ביותר של בעלות הברית המערביות, והמוניטין שלו חיזק את הנחת הגרמנים כי הוא ינהיג את המתקפה. FUSAG הכילה ארמיות, קורפוסים ודיוויזיות, אמיתיים ובדויים כאחד. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי.
הצלחת מבצע פורטיטיוד נמדדה בהערכתם של הגרמנים את עוצמת בעלות הברית וחיזוי אתר הפלישה. במאי 1944 העריך האבווהר כי שבעים ותשע דיוויזיות חונות בבריטניה, אף שלמעשה המספר האמיתי היה ארבעים ושבע. הגרמנים האמינו כי לבעלות הברית יש די נחתות כדי להביא עשרים דיוויזיות אל החוף בגל הראשון, כאשר בפועל היו להן די לשש דיוויזיות. ב-2 ביוני דיווח בלצ'לי פארק על סמך פענוחי ה"אולטרה", כי הגרמנים מצפים לנחיתה ראשונית בנורמנדי או בברטאן, ולאחריה למאמץ העיקרי בפה-דה-קאלה. בסופו של דבר, נדרש לגרמנים כמעט שבוע אחרי הנחיתות בנורמנדי כדי להבין שלא הייתה זו פעולת הסחה אלא הפלישה האמיתית עצמה, וב-26 ביוני עוד נשארה הארמייה הגרמנית ה-15 בעמדותיה סביב מצר קאלה, בהמתנה לפלישה נוספת של בעלות הברית, שלא באה.
ראו גם

מנהלת המבצעים המיוחדים
מבצע קציצה
חדר 40
הטעיית הצבא הטורקי בקרב באר שבע
דגל כוזב
מבצע בוליבר
לקריאה נוספת

רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, הפרק "מבצע פורטיטיוד", עמ' 159–167.
אלכס גרליס, The Miracle of Normandy
Ernest S. Tavares, Jr., Major, USAF. Operation Fortitude: The Closd Loop D-Day Deception Plan. Maxwell Air Force Base, Alabama: Air Command and Stuff College, 2001.
Lieutenant colonel Michael J. Donovan. Strategic Deception: Operation Fortitude. Carlisle, Pennsylvania: U.S. Army war college, 2002.
הערות שוליים

↑  התרגום של 'fortitude' במילון מורפיקס, באתר www.morfix.co.il
↑  Thaddeus Holt, The Deceivers: Allied Military Deception in Second World War, New York: A Lisa Drew Book, 2004, עמ' 505
↑  סטיבן אמברוז. יום הפלישה, מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002, עמ' 71-70
↑  כך לדוגמה, חלק מהיחידות של FUSAG עוד היו בתהליך הקמה בארצות הברית
1 2 3  אנטוני ביוור, הפלישה לנורמנדי, הוצאת יבנה, 2011. עמודים 21-23
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת כנרת זמורה ביתן-דביר, 2001, עמ' 420
↑  active 6th century B. C. Sunzi, The Art of War, https://www.gutenberg.org/files/132/132-h/132-h.htm (באנגלית)
1 2  It’s just not cricket! The spy at heart of the abdication, Worcester News (באנגלית)
הערות שוליים > סימוכין

המקור לסימוכין הבאים הוא:
בן מקנטייר, תרגום: יוסי מילוא, בגידה כפולה: סיפורם האמתי של מרגלי הפלישה לנורמנדי, תל אביב: עם עובד, 2013
↑  עמודים 171–172
↑  עמוד 46
↑  עמוד 296
↑  עמוד 18
↑  עמוד 47
↑  עמוד 15
↑  עמודים 13, 19
↑  עמודים 17, 173
↑  עמודים 16-17
↑  עמודים 298-299
↑  עמוד 300
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544503505171  LCCN: sh2002005785 
טנק דמה מסוג שרמן, שבשכמותו נעשה שימוש להטעיית המודיעין הגרמני
תג הכתף של "קבוצת הארמיות האמריקאית הראשונה" (FUSAG)
עדי יונה

עדי מנחם יונה (נולד ב-17 באפריל 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בבית"ר ירושלים ובנבחרת ישראל עד גיל 21.
קריירת מועדונים

יונה החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של בית"ר ירושלים. בעונת 2021/2022 עלה מהנוער לקבוצה הבוגרת.
ב-19 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק הגביע מול הפועל עפולה בו ניצחה בית"ר 1–2 בהארכה. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-8 במאי 2022 בניצחון 1–2 נגד הפועל חדרה.
ב-3 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד הפועל חיפה.
את עונת 2023/2024 החל כשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת, וסיים אותה עם שישה שערים ושישה בישולים.
קריירה בינלאומית

נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ישראל לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), בעיקר כשחקן מחליף.
ב-30 באוגוסט זומן לסגל הנבחרת הצעירה לטורניר מוקדמות היורו עד גיל 21.
תארים

גביע המדינה: 2022/2023
הערות שוליים

↑  ירדן בלחסן, ‏בצמיחה: הכירו את ילד הפלא של בית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 9 במאי 2020
↑  מאלעד מדמון ועד עדי יונה: סגל ישראל לאולימפיאדה, באתר ערוץ הספורט, 2 ביולי 2024
| נבחרת ישראל – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון |  1 ניראון •  2 פיינגולד •  3 גולדברג •  4 למקין •  5 רביבו •  6 גאנדלמן •  7 דוידה •  8 אזולאי •  9 תורג'מן •  10 גלוך •   11 עבדה •  12 בן הרוש • 13 מדמון •  14 פרדה • 15 יונה • 16 ישראלוב • 17 שחר • 18 אליאסי • 19 טוקלומטי • 20 יהושע • 21 מלמוד • 22 ששון • מאמן: לוזון | ישראל |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | איתמר איינהורן • רותם גפינוביץ • תומר זלצמן • מיכאל יעקובלב |  |
|  אתלטיקה | גשאו איילה • גירמה אמרה • בלסינג אפריפה • מאור טיורי • מארו טפרי • לונה צ'מטאי-סלפטר |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טוהר בוטבול • מאיה גושן •  רז הרשקו • ים וולצ'ק •   ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי •  פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר   נבחרת ישראל בג'ודו (טוהר בוטבול • מאיה גושן • רז הרשקו • ים וולצ'ק • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • גפן פרימו • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • גילי שריר) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  התעמלות אמנותית | דריה אטמנוב    נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (שני בקנוב, דיאנה סברצוב, הדר פרידמן, רומי פריצקי, אופיר שחם) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז |  |
|  טאקוונדו | אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (מוחמד אבו ניל, איתן אזולאי, ניב אליאסי, נועם בן הרוש, עמרי גאנדלמן, שון גולדברג, אוסקר גלוך, אושר דוידה, עדי יונה, אור ישראלוב, סתיו למקין, אלעד מדמון, עומר ניראון, ליאל עבדה, עילי פיינגולד, איינאו פרדה, רוי רביבו, עידו שחר, דור תורג'מן) |  |
|  סיף | יובל פרייליך |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתן בן שטרית • דריה גולובטי • אנסטסיה גורבנקו • אלכסיי גליבינסקי • דוד גרצ'יק • מירון חרותי • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • אנדראה מורז • אדם מראענה • בר סולובייצ'יק • איילה ספיץ • לאה פולונסקי • רון פולונסקי • תומר פרנקל • מרטין קרטאבי |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • אריאל נשיא |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | רועי דרור • מיכאלה משה |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל בלומן • רובין מוהר • איזבלה רוסקוף |  |
|  שיט | עומר ורד וילנצ'יק • דור זרקה • ניתאי חסון • נועה לסרי • גל צוקרמן •  שרון קנטור •  תום ראובני • שי קקון |  |
אורי דהן

אורי דהן (נולד ב-7 בדצמבר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים.
קריירה

דהן נולד בחצור הגלילית וגדל בראש פינה. הוא החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של עירוני קריית שמונה, אליה הצטרף בגיל תשע, ושיחק בכל קבוצות הגיל של המועדון, עד שבשנת 2018 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
ב-30 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהפסד 0–1 למכבי תל אביב. ב-13 ביוני 2020 וכבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–1 על הפועל רעננה.
ב-23 ביוני 2021 חתם לארבע שנים במכבי חיפה.
את הופעת הבכורה ערך ב-7 ביולי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, בתיקו 1-1 מול קאיראט אלמטי. בליגה ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 בספטמבר, בניצחון 1–2 על בני סכנין. את העונה הראשונה במדי חיפה סיים דהן עם 15 הופעות בכל המפעלים.
ב-28 בספטמבר 2022 הושאל עד תום העונה לבית"ר ירושלים. ב-30 באוגוסט 2023 הושאל לעונה נוספת לבית"ר ירושלים.
ב-8 ביולי 2024 חתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.
קריירה > נבחרות ישראל

שיחק בנבחרת הנוער ובנבחרת הצעירה של ישראל.
תארים

אלוף האלופים: 2021, 2023
גביע הטוטו: 2021/2022
אליפות: 2021/2022
גביע המדינה: 2022/2023
הערות שוליים

↑  אסי ממן, ‏ממלצרות לאלופה: הדרך של דהן למכבי חיפה, באתר ONE‏, 23 ביוני 2021
↑  חיזוק להגנה: אורי דהן חתם במכבי חיפה, באתר ONE‏, 24 ביוני 2021
↑  אופיר סער‏, אורי דהן הושאל ממכבי חיפה לבית"ר ירושלים לעונה אחת, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2022
↑  נדב צנציפר, אורי דהן הושאל שוב לבית"ר ירושלים: "שמח לחזור", באתר ynet, 30 באוגוסט 2023
↑  גיא בן זיו, ‏רשמית: דהן חתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים, באתר ONE‏, 8 ביולי 2024
↑  נתוני השחקן בנבחרת, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
חטיפה

חטיפתה של פרסרפינה, ציור מתחילת המאה ה-18
חטיפה היא פעילות שמשמעה תפיסת אדם ולקיחתו ממקומו בכוח, באמצעות פיתוי, באמצעות התחזות, או בכל מניפולציה אחרת. החטיפה נעשית בדרך כלל על מנת לאיים עליו, לפגוע בו, לכלאו, או לדרוש כופר נפש תמורת שחרורו. אדם חטוף מכונה בחלק מהמקרים בן ערובה. במקרה שאדם פרטי מבצע זאת כנגד אדם אחר, מדובר בעבירה פלילית חמורה. במקרה שמדינה עושה זאת כנגד אויבי המדינה רואים בדבר המשך של האקט המלחמתי, ובמקרה שמדינה חוטפת אנשים כדי להעמידם לדין, יש בדבר את המשך הפעלת שלטון החוק של המדינה.
סיבות לחטיפה

חטיפה למטרות כופר נפש – אחד מסוגי החטיפה הנפוצים ביותר.[דרוש מקור] חטיפת אדם ודרישת תשלום גבוה מבני משפחתו בתמורה לשחרורו. לפעמים נגמרת פרשת חטיפה כזאת ברצח בן הערובה, גם אם שילמה משפחתו את הכופר הדרוש.
חטיפה למטרות לקיחה לעבדות. הייתה נפוצה בימי קדם ועד המאה ה־19. כיום נדירה מאוד, אם כי עדיין קיימת במספר מקומות באפריקה.
חטיפה למטרות נישואין – חטיפה של נשים, כנגד רצון משפחתן, במטרה לשאתן לאישה. בזמננו נדיר מאוד סוג כזה של חטיפה, אם כי יש מקומות בהם דוגלים בפן הטקסי שבדבר, כמו בגאורגיה. בתנ"ך מוזכרת חטיפה כזאת, לאחר פרשת פילגש בגבעה, כשנאלצו בני בנימין הנותרים לחטוף לעצמם נשים כדי שלא ייכחד שבטם.
חטיפת ילדים כאמצעי להשגת משמורת בכוח. בדרך כלל באה לאחר פרידה או סכסוך בין בני זוג. חלק ממקרים אלה מתבצעים על רקע רצונו של אחד הצדדים לגדל את ילדיו על פי אמונתו האישית.
חטיפת ילדים לשם מכירתם לאימוץ (כפי שהתבצע למשל בפרשת קרולין ברונה).
חטיפה למטרות רצח ו/או תקיפה מינית.
חטיפה למטרות הפעלת לחץ – מתבצעת על ידי אחזקת אדם בעל חשיבות בעיני הצד הנסחט, ואיום בפגיעה בו אם לא יתקיימו דרישות החוטף. סוג זה של חטיפה מצוי גם בנסיבות פליליות (כגון ניסיון לשבש הליכי משפט על ידי הפעלת לחץ על עדים), וגם בנסיבות פוליטיות, בדרך כלל בדרישה לשחרר אסירים בתמורה לחיי החטוף (נפוץ במקרים של חטיפת מטוסים), או כאמצעי לפרסום רעיון מסוים. חטיפות אלו עשויות להתרחש מצד ארגון טרור אשר מעוניין לשחרר את אסיריו, כפי שנקט בדרך זו ארגון חמאס עם חטיפת גלעד שליט.
חטיפה מדינית – לקיחה או תפיסה של אישיות עוינת בידי מדינה כדי להשיג הישג מדיני, למנוע איום ביטחוני, או כדי להעניש אנשים שעברו על החוק ולא נמצאים בטריטוריה של המדינה. לאחר הפיגוע במגדלי התאומים והמלחמה באל-קאעידה, ארצות הברית החלה לחטוף אנשים החשודים בפעילות בארגון זה. חטיפות מפורסמות שביצעה ישראל היו חטיפתם של אדולף אייכמן ומרדכי ואנונו לצורך העמדתם למשפט.
חטיפה בישראל

חטיפה היא פשע נדיר למדי בישראל. שני סוגי החטיפה העיקריים שקרו במדינת ישראל הם חטיפה למטרות כופר, לדוגמה: חטיפת הילד אורון ירדן שהסתיימה ברציחתו, וחטיפה לצרכים פוליטיים, המתבצעת בידי ארגוני הטרור, כדוגמת חטיפת החייל נחשון וקסמן ורציחתו.