stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות רזניק
ביוגרפיה > במישור הארצי > במישור העירוני

שימשה[דרושה הבהרה] כיו"ר סניף הרצליה של רצ [דרוש מקור]
בין 1989 ל-1992 שימשה כחברת מועצת עיריית הרצליה וכראש האופוזיציה מטעם מרצ.
שימשה כחברת מועצת עיריית הרצליה והנהלתה[דרושה הבהרה] במסגרת סיעת "הרצליה שלנו" שבראשה עומד יהונתן יסעור. היא הקימה[דרוש מקור] את ועדת הבריאות העירונית, הייתה חברה בוועדת המשנה לתכנון העיר, ושימשה כיו"ר ועדות בריאות, רווחה וקשרי חוץ.
רזניק שימשה כחברת מועצת הנשים בעיריית הרצליה[דרושה הבהרה] וכחברה בשני דירקטוריונים של בתי אבות[דרוש מקור] ציבוריים בעיר.
רות רזניק מחזיקה בתיק הוועדה לקידום זכויות הילדה[דרושה הבהרה] החל משנת 2013[דרוש מקור]
ביוגרפיה > משפחה

בן דודה היה המתמטיקאי מיכאל משלר. נישאה לדניאל, איש מח"ל, ולזוג נולדו שלושה ילדים. בפברואר 2014 התאלמנה.
פרסים וכיבודים

פרס הוקרה של שדולת הנשים, 1991[דרושה הבהרה]
השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, 2000 (ערב יום העצמאות ה-52 למדינה).
אות שדולת הנשים, 2006.[דרוש מקור]
פרס הוקרה מטעם ארגון "Women to Women – U.S./Israel"[דרוש מקור]
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים
פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, 2009.
ספרים ותרגומים

ספרים:
ספרה המקלט שהיה לבית, שיצא לאור בהוצאת עם עובד, נועד לילדים, ומספר את סיפורו של ילד בן תשע המגיע עם אמו ואחיו הקטנים למקלט לנשים מוכות.
בשנת 2016 פרסמה שני ספרים בהוצאת סער: ספר אוטוביוגרפי אשר שמו רחוב ללא שם, בית ללא מספר מתכתב עם ספרו של יעקב טימרמן וספר שירה נושא השם "להיות אישה"
תרגומים לאנגלית[דרוש מקור]:
הבכור לבית אב"י, מאת דבורה עומר.
שרה, גיבורת ניל"י, מאת דבורה עומר.
הם יגיעו מחר, מחזה מאת נתן שחם
ההצגה חייבת להימשך, מאת אוריאל אופק
סיפורים קצרים, מאת יגאל מוסינזון
פיצפונת והג'ינג'ים, מאת מרגלית בנאי
היה הייתה לי גפן, מאת רפאל ספורטה
שירים עבריים רבים, עבור המכון לתרגום ספרות יפה[דרוש מקור]
תרגומים לעברית:
המבצר, מאת מאיר לוין
הערות שוליים

↑  רשם העמותות, דו"ח מקבלי שכר עמותת ל.א. שנת 2011, באתר גיידסטאר
↑  רות רזניק, מכתב-מטרוריסטית-בדימוס-להנהגת-המדינה, באתר עמותת ל.א. (ארכיון)
1 2 3  ינאי, אורי, מקלטי נשים בישראל : מחדשנות וולונטרית לאימוץ ממלכתי., ביטחון סוציאלי 70 (תשסו) עמ' 77–109
1 2 3  קורות חייה באתר פרס ישראל
↑  4 פמיניסטיות כופרות באשמה: השתתפות בהפגנה לא חוקית
↑  משרד המשפטים, תעודה על המרת ל.א. מאגודה עותומנית לעמותה, ‏21 באוקטובר 1982
↑  לא לחימה באלימות נגד נשים, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  ורד לי. איור: מיכל בוננו, שבויות בכיסא הגלגלים, באתר הארץ, 29 ביולי 2003
↑  אורלי אלמגור לוטן, מקלטים לנשים מוכות בישראל, באתר מרכז המחקר של הכנסת, ‏28 ביוני 2011
↑  דנה ויילר-פולק, ארגוני הנשים לא זכו במכרז, ושבעה מקלטים לנשים מוכות עומדים להיסגר, באתר הארץ, 23 ביוני 2011
↑  נועה זלוטניק, המקלט לנשים מוכות הוא רק תחילת הדרך, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 24 בנובמבר 2016
↑  פרלמנט נשים - הוועדה המייעצת, באתר www.womenparlament.com(הקישור אינו פעיל)
↑  מרים גורן, שובי שובי - השולמית, דבר, 21 בינואר 1974
↑  אנשים שהשפיעו עלי: (ח) רות רזניק, פרס ישראל באיכפתיות: תפוז בלוגים, באתר תפוז אנשים
↑  "החצי השני" - לכנסת
↑  רשימת המועמדים
↑  מרתה מייזלס, הגנת הצרכן במצעי המפלגות, דבר, 11 במאי 1977
↑  "לוחמת למען נשים ולמען החברה כולה / שיחה עם רות רזניק מהרצליה, חברת מועצת עיריית הרצליה". מרצ. 2007-12-23. אורכב מ-המקור ב-2018-07-14. נבדק ב-2017-05-10.
↑  תשדירי בחירות 1992 נכ - מפלגת נשים, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2012
↑  "פרס יו"ר הכנסת - שושנה גולדפינגר בשם מקבלי הפרס | מרכז מידע לבריאות האשה". מרכז מידע לבריאות האשה. 2009-04-25. נבדק ב-2017-05-20.
↑  רות רזניק, להיות אשה, 2016
↑  Dr. Mordechay Mishor and Dena Ordan, Eliezer Ben-Yehuda (1858–1922) Reviver of Spoken Hebrew, http://cms.education.gov.il/NR/rdonlyres/1CDC7927-DF43-44D7-9A96-74B8064FC137/104364/EliezerBenYeuda.pdf, ‏Jerusalem, 2007 page 14
↑  The Gideonites: The Story of the "Nili" Spies in the Middle East, באתר אמאזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596611805171  ISNI: 0000 0003 9934 637X  LCCN: no2012154732  VIAF: 293180556   WorldCat (עם VIAF): 293180556
רמות השבים

| --- | --- |
הכניסה לרמות השבים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎61 מטר
תאריך ייסוד: 1933
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,618 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,589 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) רמות השבים(למפת נתניה רגילה) רמות השבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמות השבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמות השבים32°09′56″N 34°52′59″E﻿ / ﻿32.1656924283403°N 34.8831037420128°E﻿ / 32.1656924283403; 34.8831037420128  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון באדום - רמות השבים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
http://www.ramot-hashavim.org
רָמוֹת הַשָּׁבִים הוא כפר שיתופי במועצה אזורית דרום השרון הנמצא מדרום למחלף רעננה דרום המחבר בין כביש 4 לכביש 531. היישוב נמצא בין ארבע ערים: הרצליה, רעננה, כפר סבא והוד השרון, והמושבים גבעת ח"ן וכפר מל"ל.
היסטוריה

רמות השבים נוסד ב-19 בנובמבר 1933 על ידי יהודים שנמלטו מגרמניה במסגרת העלייה החמישית.
מאפייני דמוגרפיית המתיישבים חייבו מבנה ארגוני חדשני. המתיישבים ברמות השבים היו שונים ממתיישבי מרבית המושבים והקיבוצים במספר מאפיינים: רובם היו מבוגרים יחסית, עם ילדים, בעלי מקצועות חופשיים, ללא ניסיון בחקלאות וחפים מאידאולוגיה סוציאליסטית. בין המייסדים הראשונים היו 29 סוחרים, 17 רופאים, בעלי מקצועות חופשיים נוספים וחקלאי אחד, הם פעלו להקמת מבנה ארגוני מיוחד כמענה למאפייני האוכלוסייה. המתיישבים בחרו לעסוק בחקלאות, הם היו בעלי אמצעים כספיים בזכות הסכם העברה (ה"טרנספר"), ללא תנועה מיישבת שתתמוך בהם, ולא קיבלו קרקעות מהקרן הקיימת לישראל. לאור נתונים אלו, להקמת יישוב שיתקיים רק מחקלאות נדרשה רמת שיתוף פעולה גבוהה, אך לא גבוהה מדי. בהתאם, בחרו המייסדים את המבנה הארגוני לכפר.
את הפתרון הארגוני מצאו בתורתו של דייוויס טריטש. טריטש ליווה את תושבי רמות השבים ואף חיבר את המנשר הראשון שהציע לעולי גרמניה להצטרף ליישוב. תוכניתו מומשה בעזרתו של אריך מוזס. מלכתחילה הוקמו בנפרד ועד הכפר שדאג לנושאים המוניציפליים, וקואופרטיב חקלאי בשם אל-על. המבנה הארגוני הייחודי של רמות השבים, "כפר שיתופי", אומץ על ידי יישובים רבים של האיחוד החקלאי.
בזכות הסכם הטרנספר יכלו המייסדים לרכוש אדמות, לבנות בתים מודרניים ולממן את הקמת הקואופרטיב שדאג לכל נושאי החקלאות. כמעט כל התושבים גידלו תרנגולות, בודדים עסקו גם בגידול ירקות, והיו גם רפתן אחד ובעל מלון אחד. קואופרטיב אל-על תמך בלולנים ותחומי פעילותו כללו הקמת מחסן תערובת ומדגרה, רכישה מרוכזת של מזון לעופות והפצתו למשקי החברים, שיווק משותף של הביצים והעופות ושכירת מדריך מקצועי בעל ניסיון בגידול עופות. בשונה ממושבים, לא הונהגה ערבות הדדית, אבל החברים עזרו לחבריהם כמו בנשיאה משותפת בהפסדים שנגרמו למספר משקים ממגפת הניוקאסל שחיסלה לולים שלמים.
היסטוריה > הוועדה המייסדת

בעידודם והדרכתם של מוזס וטריטש התארגנו ארבעה עולים מגרמניה ("הוועדה המייסדת") ומכספם הפרטי רכשו 300 דונם, קנו חומרי בניין להקמת כ-30 משקים ולהזמנת אפרוחים – מבלי שהיו להם מועמדים להתיישבות. הארבעה אפילו חתמו על שטרות מבלי שהיה להם כל כיסוי. הם היו משוכנעים שיש להתחיל בעשייה בשטח עוד לפני ההכנות הארגוניות והמשפטיות. הם פעלו במהירות: בסוף ספטמבר 1933 החליטו ארבעת חברי הוועדה המייסדת להקים כפר וכבר ב-31 בדצמבר באותה השנה נקלטו בכפר האפרוחים הראשונים.
במבט לאחור, במלאת עשור לרמות השבים התייחס אחד מחברי הוועדה המייסדת "לקלות הדעת הפנטסטית" שבה לקחו על עצמם ארבעת היוזמים התחייבויות גדולות ללא כיסוי.
היסטוריה > תרבות

מיום היווסדה העלתה רמות השבים על נס את חשיבות התרבות בחיי הקהילה. כבר בשנים הראשונות התקיימו בכפר נשפי פורים מושקעים, חוג דרמטי, הרצאות בתחומים רבים וקונצרטי תקליטים. לכבוד הקמת התזמורת הפילהרמונית בדצמבר 1936 הגיע לארץ המנצח הדגול ארטורו טוסקניני. בביקורו ברמות השבים טוסקניני התרשם מאוד מכך שהתושבים, אחרי יום עבודה מפרך, התכנסו במחסן התערובת של אל-על לשמיעת קונצרטי תקליטים. בעקבות זאת יוזמי הקמת התזמורת הפילהרמונית העניקו למנצח הנודע חלקת פרדס ברמות השבים. על חלקה זו הוקם ב-1939 בית העם של הכפר.
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

עם סיום מלחמת העצמאות צורפו ליישוב מקצת מאדמות הכפר אבו כישכ אשר גבל ברמות השבים. משנת 1951, במשך למעלה מחמישים שנה, רמות השבים הייתה מועצה מקומית עצמאית. עד שנות ה-60 של המאה ה-20 רוב התושבים התפרנסו מחקלאות. בשנת 2003, במסגרת התוכנית הכלכלית לצמצום מספר הרשויות המקומיות בישראל, חרף התנגדות התושבים, המועצה המקומית רמות השבים בוטלה והיישוב צורף למועצה אזורית דרום השרון והוקם לו ועד מקומי. הבעלות על מבני הציבור הועברה למועצה האזורית.
הנוער של רמות השבים פעיל מאוד במסגרת תנועת הנוער של האיחוד החקלאי.
במושב גדל שר האוצר לשעבר יובל שטייניץ, שסביו נמנו עם מייסדי המושב, וכיום מתגורר בו הרמטכ"ל אייל זמיר.
לקריאה נוספת

פטר לירס: רמות השבים 1933–1973, הוצאת המועצה המקומית רמות השבים 1974, הספר מצוי בארכיון רמות השבים.(הקישור אינו פעיל)
קורט קיבא וקארל איגל, רמות השבים תרצ"ג – תש"ג, 1933–1943, הוצאת ועד רמות השבים, הספר מצוי בארכיון רמות השבים.
דן שטייניץ: חולות חמים – סיפור ילדותי ברמות השבים, הוצאת המועצה המקומית רמות השבים, תשס"ג (2003), הספר מצוי בארכיון רמות השבים.
עמירם אורן: רמות השבים – היישוב הראשון ביוזמת עולים מגרמניה ללא סיוע המוסדות. י. בן-אריה, י. בן ארצי, ח. גורן: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית – יישובים של ארץ ישראל, [קובץ א], עמודים 152–165, יד יצחק בן-צבי 1978.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, על ידי "קריית ספר" בע"מ, תשט"ז, 1956, כרך ג', עמוד 1103
↑  עמירם אורן: רמות השבים – היישוב הראשון ביוזמת עולים מגרמניה ללא סיוע המוסדות. י. בן-אריה, י. בן ארצי, ח. גורן: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית – יישובים של ארץ ישראל, [קובץ א], יד יצחק בן-צבי 1978, עמוד 152.
↑  פטר לירס: רמות השבים 1933–1973 עמוד 7. הספר מצוי בארכיון רמות השבים
↑  עיתון "דבר" 11/11/1934. בנוסף לגידול עופות, מקצת מהמייסדים שיווקו ירקות, ובכפר הוקמו רפת אחת וכוורת אחת.
↑  טריטש פרסם כבר בשנת 1912 ספר מקיף על פלשתינה Palästina-Handbuch / von Davis Trietsch. Berlin : Jüdischer Verlag, 1912, http://sammlungen.ub.uni-frankfurt.de/freimann/content/structure/4992518. דייוויס טריטש, האיש ופועלו הציוני (1870–1935) - מרדכי ערן https://books.google.com/books/about/דייויס_טריטש_האיש_ופו.html?id=vtsqNAEACAAJ. במשך שנים רבות ראשי המוסדות הלאומיים שעסקו בהתיישבות דחו את תוכניתו של טריטש. רמות השבים היה היישוב הראשון בו הוגשמה תוכניתו.
↑  עמירם אורן: רמות השבים – היישוב הראשון ביוזמת עולים מגרמניה ללא סיוע המוסדות. י. בן-אריה, י. בן ארצי, ח. גורן: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית – יישובים של ארץ ישראל, [קובץ א],  עמוד 155, יד יצחק בן-צבי 1978
↑  פטר לירס: רמות השבים 1933–1973 בעמוד 13: "בלא ה"העברה" (Transfer) לא הייתה התיישבותם של מבוגרים אפשרית...מפעל מורכב ורב השראה זה הניח את היסוד גם למושבתנו".
↑  הארבעה היו אריך מוזס, קורט קיבא, פליקס רוזנוב ושמריהו רוזנפלד: עמירם אורן: רמות השבים – היישוב הראשון ביוזמת עולים מגרמניה ללא סיוע המוסדות. י. בן-אריה, י. בן ארצי, ח. גורן: מחקרים בגאוגרפיה היסטורית – יישובים של ארץ ישראל, [קובץ א], יד יצחק בן-צבי 1978, עמוד 153
↑  טר לירס: רמות השבים 1933–1973, עמוד 16
↑  ליטל לוין, היום לפני 54 שנה: הלך לעולמו המנצח ארתורו טוסקניני, באתר הארץ, 15 בינואר 2011
↑  בתקופת השלטון הטורקי כל אדמות האזור היו שייכות לשבט אבו כישכ. בשנת 1924 רכש יהושע חנקין את אדמות האזור כולל האדמות עליהן הוקמו מגדיאל ורמתיים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467843505171  VIAF: 3114151717056913900003   WorldCat (עם VIAF): 3114151717056913900003 
מראה הכפר ב-1 במאי 1937
דרך האמנות - לשלום והבנה הדדית

דרך האמנות - לשלום והבנה הדדית הוא פרס המוענק לפעילי תרבות ואמנות, קולקטיבי יצירה, ארגונים אשר תרמו תרומה משמעותית לחיזוק שיתוף הפעולה התרבותי הבינלאומי, תעמולה של ההישגים והדוגמאות לתרבות האמנות העולמית על בסיס אידיאלים וערכים הומניסטיים.
הפרס מוענק על ידי נשיא בלארוס או גורם רשמי שהוסמך על ידו בטקס הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי "סלביאנסקי באזאר בויטבסק".
מקבלי הפרס:
2005 - אנדריי פטרוב
2006 - אלה פוגצ'ובה
2007 - סופיה רוטרו
2008 - אלכסנדרה פחמוטובה
2009 - ולרי לאונטייב
2010 - ולדימיר מוליאבין ופסניארי
2011 - איגור לוצ'נוק
2012 - לב לשצ'נקו
2013 - אדיתה פייכה
2014 - נדז'דה בבקינה
2015 - פולאד בולבולולו
2016 - מיכאיל פינברג והתזמורת הקונצרטית האקדמית הלאומית של בלארוס
2017 - תמרה גוורדציטלי
2018 - רוזה רימבייבה
2019 - טייסיה פובאלי
2020 - פיליפ קירקורוב
2021 - ניקולאי בסקוב
2022 - אנטולי ירמולנקו
2023 - ילנה ספירידוביץ'
2024 - גרגורי לפס
שמותיהם של זוכי הפרס מונצחים ב"שדרת הכוכבים" שליד האמפיתיאטרון.
הערות שוליים

↑  Об учреждении специальной награды Президента Республики Беларусь Через искусство - к миру и взаимопониманию Архив 2007. Право на levonevski.net, www.levonevski.net
אוצר החכמה

| --- | --- |


 מפתח:  ארז סלע
 מחזור חיים:  2002–הווה (כ־23 שנים)
 גרסה אחרונה:  23.0 (פברואר 2025)
 קטגוריה:  מאגר תורני
 www.otzar.org
אוצר החכמה הוא מאגר תורני המכיל כמאה ארבעים וששה אלף ספרים תורניים וספרי מחקר סרוקים בפורמט זהה לצורת עמודי הדפוס המקורי. חלק מהסריקות עברו זיהוי תווים אופטי, המאפשר אחזור מידע באמצעות מנוע חיפוש שמוטמע במערכת.
רקע

בגרסה 22.0 (חורף 2024) של המאגר ישנם כ-125,500 כותרים, קצב העדכון של המאגר עומד על כ-6,500 ספרים מדי שנה. המאגר מאפשר חלוקה של הספרים לפי קטגוריות, כמו: תנ"ך ופרשניו; משנה ומפרשיה; תלמוד בבלי ומפרשיו; תלמוד ירושלמי ומפרשיו; קבלה; מוסר; חסידות; היסטוריה; פולמוסים; כתבי עת; ספרי קהילות, ספרי יובל וספרי זיכרון. כתבי יד ודפוסים ראשונים.
המאגר נמכר במחיר מלא על גבי דיסק קשיח לשימוש לא מקוון, או בתשלום מנוי חודשי דרך אתר המאגר המקוון. המאגר מציע גם מנויים יומיים ודרכים שונות לשימוש בו. החיפוש באתר וכל הספרים זמינים לעיון חופשי במגבלת עמודים (למשתמשים רשומים עד עמוד 150, לכלל הגולשים ובספרי מכונים מסוימים עד עמוד 40), כך שחלק מן הספרים המופיעים במאגר זמינים לעיון חופשי בשלמותם בצורה זו. לצד המהדורה הכללית, מופצת מהדורת "בני תורה", שבה הושמטו כ-8,000 ספרים שאינם תואמים את רוח הישיבות החרדיות. בנוסף לכך, המאגר פועל בשיתוף פעולה עם כמה מכוני הוצאה לאור תורניים, כדוגמת  יד הרב נסים, מוסד הרב קוק, מכון ירושלים, עוז והדר, ועוד. מרבית המכונים אינם מכניסים את ספריהם לגרסה הכללית, וניתן לרכוש את ספריהם כחבילה בתוך המאגר, בתשלום נפרד. בצירוף החבילות, כולל המאגר כ-138,000 ספרים.
המאגר קיים בכמה ספריות וירטואליות, כמו בספריה המקוונת של האוניברסיטה הפתוחה ובמרבית הספריות האוניברסיטאיות.
יוצר המאגר הוא ארז סלע, בעלי המאגר הם ארז ובשמת סלע.
לצד המאגר מפעילה מערכת אוצר החכמה פורום אינטרנט שבו מתנהלים דיונים בענייני ספרות תורנית, הלכה, היסטוריה יהודית וביוגרפיות של אישים רבניים.
רקע > מפרשי האוצר

באדר ה'תש"ף השיק האתר את מיזם "מפרשי האוצר". על כל דף מדפי הש"ס לוקטו המפרשים העוסקים בגמרא ברש"י ובתוספות, ובהקלקה על סוגיה התוכנה מראה את הפרשנים העוסקים באותה הסוגיה.
ראו גם

האוצר (כתב עת)
HebrewBooks
הערות שוליים

↑  אוצר החוכמה, מגזין מידע - עדכון 21.0
↑  הנתונים נבדקו לאחרונה ב-2023.
↑  פורום אוצר החכמה
| ספריות דיגיטליות בנושאי יהדות |
| --- | --- | --- |
| ספרות מקור - טקסט | ויקיטקסט • ספריא • על התורה • פרויקט השו"ת • דעת • סנונית • אוצר הספרים היהודי השיתופי • המילון ההיסטורי ללשון העברית • מכון ממרא • פרויקט בן-יהודה • הזמנה לפיוט • Grimoar |  |
| ספרות מקור - סרוקה | היברובוקס • אוצר החכמה • הספרייה הלאומית • ספריית אסיף • אוצרות התורה |  |
| כתבי יד | המכון לתצלומי כתבי יד עבריים |  |
| ספרים סרוקים - כללי | ארכיון האינטרנט • גוגל ספרים • פרויקט גוטנברג |  |
| ביבליוגרפיה | מפעל הביבליוגרפיה העברית • רמב"י • רמבי"ש • הלכה ברורה ובירור הלכה |  |
ספריות דיגיטליות בנושאים נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313473405171  LCCN: nr2007005918  VIAF: 124534447   WorldCat (עם VIAF): 124534447
וולבי סלע פרוסרפיני

| וולבי סלע פרוסרפיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי סלעים
מין:: וולבי סלע פרוסרפיני
שם מדעי
 Petrogale persephone
תחום תפוצה


וולבי סלע פרוסרפיני (שם מדעי: Petrogale persephone) הוא מין של וולבי גדול ונדיר בסוג וולבי הסלע שאנדמי לאזור מצומצם בחוף המזרחי של יבשת אוסטרליה ונמצא בסכנת הכחדה. וולבי זה התגלה רק בשנות ה-70 של המאה ה-20 ליד העיר פרוסרפין בקווינסלנד, והוא מאוים מצד התיישבות אנושית ומסלילת כבישים בסביבת המחיה שלו שגורמת לפיצול האוכלוסייה לכיסים מבודדים, לצד טריפה של כלבים משוטטים והרעלה מצמחי נוי רעילים.
גילוי

המדע התוודע לראשונה לקיומו של וולבי זה רק בשנת 1977, לאחר שחקלאים בעיר פרוסרפין דיווחו על וולבים ייחודים ומסתורים ביערות הטרופיים שסביב העיר. הוא תואר מדעית בשנת 1982 על ידי ג'רלד מייקל מיינס (Gerald Michael Maynes) בתוך קבוצת המינים קסנטופוס (xanthopus) שבסוג וולבי סלעים, ונקרא Petrogale persephone (סמור הסלע של פרוסרפין) על שם העיר שבסביבתה התגלה. העובדה שיונק כה גדול לא נודע קודם לכן לחוקרי הטבע האוסטרלים תמוהה ואינה מובנת מאליה, ומיוחסת לכך שהמין זהיר וחששן, פעיל לילה ושוכן באזורים סלעיים ביערות גשם טרופיים.
אנטומיה ומראה

הוולבי הפרוסרפיני הוא המין השלישי בגודלו בסוג וולבי סלע לאחר וולבי צהוב-רגל ווולבי זנב-מברשת. מבנה גופו חסון ומוצק, צווארו רחב וקצר וראשו משולש ודמוי אייל. האוזניים שלו גדולות, רחבות ועגולות, ועיניו ואפו בגודל בינוני. כל ארבעת הגפיים עבות ושריריות, אך האחוריות גדולות, ארוכות וחזקות יותר. לוולבי פרוסרפיני יש סוליות ספוגיות מחוספסות בכפות הרגליים, המסייעות לו לאחוז בסלע מבלי להחליק; הוא מסתייע גם בטפריו הקצרים דמויי המסמר וביכולת הקפיצה שלו כדי לטפס בזריזות על רכסים סלעיים, וזנבו הארוך והשעיר בעל מברשת שיער בקצהו ומשמש את הוולבי לאיזון במהלך הקפיצות. הוולבי הפרוסרפיני בעל מסת גוף כבדה למדי ומפגין דו-צורתיות זוויגית ניכרת: משקל הזכר 10.2-4.3 קילוגרם, ומשקל הנקבה 7.4-3.5 קילוגרם. אורך ראשו וגופו בממוצע 49–64 סנטימטרים, ואורך זנבו: 71-51 סנטימטרים.
הפרווה של הוולבי הפרוסרפיני עבה וגסה, ואף על פי שהיא רבגונית יותר ממרבית המינים האפרוריים בסוג וולבי הסלע, בכל זאת לא תמיד קל להבדיל בינו לבין מינים אחרים עקב הווריאציה הרבה במראה בין אזורי התפוצה המבודדים. צבעה הכללי נע בין חום-אדמוני לערמון, בורדו או אפרורי, שמתמזג היטב עם הנוף הסלעי ביערות האפלוליים. הפרווה הופכת לצהבהבה, אפרפרה או קרמית בצד התחתון הכולל את החזה, הגרון, הבטן והמפשעה. הזרועות, הרגליים, הצוואר ובסיס הזנב בהירים משאר הגוף (כתמתם, אפרפר או בז'), בניגוד מובהק לכפות הידיים והרגליים השחרחרות. מאחורי הזרועות, יש לוולבי הפרוסרפיני טלאי שחור גדול בדומה לוולביי סלע אחרים, אך הפס הלבן בסמוך לטלאי נעדר אצלו.
פניו של הוולבי צבועות באפור כהה, ויש לו פס ערמוני דקיק על המצח וכתם שחור גדול על החרטום. הלחיים בצבע צהבהב, אפרפר חיוור או לבן, והסנטר והשפתיים לבנים. דפוס הפסים השחור-לבן שאופייני לסוג בפנים, כמעט ולא נראה אצל מין זה עקב ההתמזגות של הפסים הדהויים עם הפנים הכהות ועם הלחיים הבהירות בהתאמה. האוזניים אדמדמות משני הצדדים עם רצועה צהבהבה בקצוות. זנבו של הוולבי בצבע אפרפר או צהבהב, ובחציו השני הוא הופך לאדמוני, בורדו או שחרחר.
תפוצה

הוולבי הפרוסרפיני אנדמי לחוף הצפון-מזרחי של קווינסלנד באוסטרליה. התפוצה שלו היא הקטנה והמצומצמת ביותר מכל וולביי הסלע, ומוגבלת לרחבי פלך ויטסאנדיי שנמצא במחוז ויטסאנדיי באזור מאקאי שבקווינסלנד, סביבות הערים: פרוסרפין ואיירלי ביץ'. הוא מצוי באופן טבעי גם על האי גלוסטר מאיי ויטסאנדיי ליד שונית המחסום הגדולה, ובשנת 1998 הובא על ידי רשויות השימור לרכס קלארק באי היימן הסמוך. סך המושבות הידועות בטבע של וולבי זה נע בין 24 ל-26.
בית הגידול של הוולבי הפרוסרפיני מורכב מצוקים ורמות סלעיות בגובה של עד 140 מטר מהקרקע הפזורים בתוך יערות גפניים מיקרופיליים ויערות גשם טרופיים, ולעיתים גם בגבעות סלעיות בחורש ים-תיכוני פתוח. בעונה היבשה, הוולבים פוקדים בתדירות גבוהה כרי דשא שבשולי היערות בשל המחסור במזון. ההתיישבות האנושית בסביבת המחיה של הוולבי לצד סלילת כבישים, גרמו לפיצול האוכלוסייה למספר אזורים מבודדים.
אקולוגיה

וולבי פרוסרפיני הוא יונק פעיל לילה, ומבלה את שעות היום במנוחה במקלט טבעי דוגמת מערה או נקיק מפני טורפים וטמפרטורות גבוהות. חרף זאת, בימים קרירים הוא עשוי לצאת ממקום מחבואו ולהתחמם על הסלעים. הוולבי הוא יונק חברותי החי במושבות; בדרך כלל, 8-4 וולבים חולקים את אותה ערימת סלעים, אולם במקרים מסוימים מספרם עשוי לטפס אפילו ל-35 פרטים. במקומות שבהם המרחק בין ערימות סלעים אינו גדול, הוולבים הפרוסרפינים נוהגים לעבור ממושבה למושבה מדי פעם. גם במהלך השיחור אחר מזון בשעות החשיכה, הוולבים עשויים לרעות יחדיו בקבוצות קטנות של 2–6 פרטים. כל וולבי חי בשטח ביתי קבוע שגודלו משתנה בין הזוויגים ובין העונות: בעונה היבשה, גודל השטח הוא 13.6 דונם לזכר, ו-12.4 דונם לנקבה; בעונה הגשומה לעומת זאת, שטח הזכר מתרחב ל-20.1 דונם, בעוד שהנקבה מסתפקת ב-9.7 דונם. השטחים הביתיים אינם נמצאים בשימוש בלעדי, וחופפים ברובם לשטחים של וולבים אחרים.
הטורפים הטבעיים של הוולבי הפרוסרפיני הם הדינגו, כוח התחרה ופיתון השטיחים. כאשר רשויות השימור האוסטרליות שחררו לראשונה וולבים לאי היימן, וולבים רבים נמצאו מתים עם פצעים התואמים להתקפות של עיט מחודד-זנב ועיטם לבן-גחון. בשל כך, השחרורים הבאים לאי כללו תקופת התאקלמות של שלושה חודשים בשטח מאובטח באי, עד שהוולבים למדו להישמר מפני חשיפה לעופות הדורסים על הסלעים הגבוהים. כדי להגן על עצמו מטריפה, הוולבי סורק את סביבתו באופן תמידי, ומשתדל לשהות על הסלעים הגבוהים בתוך היער הצפוף שבו הפרווה האפלולית מתמזגת היטב עם הנוף.
וולבי פרוסרפיני הוא יונק צמחוני שאינו בררן, הניזון מלפחות 142 מיני צמחים בסביבת המחיה שלו. כ-60% מתזונתו מורכבת מפלורה קרקעית שאותה הוא משיג לעיתים קרובות בשולי היער. הרכב התזונה משתנה בין העונות: בעונה הגשומה העשב תופס את המקום הראשון עם 54%, עלי עצים 34%, שיחים 8% וגפנים 0.7%; בעונה היבשה לעומת זאת, העשב אמנם עדיין מהווה 52%, עלים וענפי עצים 32%, שיחים 7%, אך הגפנים גודלים דרמטית ל-8%. בכל העונות, פטריות מהווה 1% בלבד מהתזונה הכוללת, ועשבי תיבול, פרחים וזרעים אף פחות מכך. אף על פי שהוולבי מעדיף להישאר בקרבת הסלעים, הצורך במזון מאלץ אותו לצאת לעיתים מהיער המוגן; האוכלוסיות היבשתיות עשויות לבקר בגינות ושדות במהלך הלילה או ללחך עשב בשולי הכבישים, והאוכלוסיות באיים ניזונות גם מהצמחייה המגוונת מבקרות בבתה הנמוכה שעל החופים בעלת הצמחייה המגוונת.
כתוצאה מאופיו הלא בררני, וולבי פרוסרפיני מאוים מצד הכנסת צמחים רעילים לשטחי המחיה שלו. להוציא מספר נחלים, אין בדרך כלל מקורות מים קבועים בסביבת המחיה של הוולבי; כדי להתגבר על כך, הוולבי שותה מים המצטברים על נקיקים. וולבי סלע חדגוני, וולבי ביצות ופדמלון אדום-רגל, מתחרים עם הוולבי הפרוסרפיני על מקורות המזון. באי היימן, הוולבי התחרה בעבר על מקורות המזון עם עיזים ששוחררו באי והפכו לפראיות; מרבית העיזים באי חוסלו בפעולות ממוקדות.
וולבי פרוסרפיני יכול להתרבות כל השנה בתנאים סביבתיים נוחים. ההיריון נמשך 30–34 ימים, והנקבה יכולה להיכנס להיריון נוסף מיד לאחר ההמלטה כשהתפתחות העובר החדש מוקפאת בתגובה לייצור מוגבר של הורמון ההנקה פרולקטין עד שהכיס יתפנה. הגור שוהה בתוך הכיס 6–7 חודשים, והוא נגמל 3 חודשים לאחר עזיבת הכיס. תהליך הגמילה גורם להמשך התפתחות של העובר הקודם, כך שהוולבית עשויה ללדת זמן קצר לאחר שהגור עזב את הכיס. הזכר מגיע לבגרות בגיל שנתיים, והנקבה בגיל 20 חודשים. באזורי חפיפה עם וולביי סלע אחרים, עלולים להתרחש צאצאי כלאיים בינם לבין וולבי פרוסרפיני.
תוחלת החיים של הוולבי הפרוסרפיני בטבע עד 10 שנים.
מצב

הוולבי הפרוסרפיני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), מכיוון שטווח התפוצה הכולל שלו פחות מ-5,000 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה שלו מפוצלת מאוד, וישנה ירידה מתמשכת בהיקף ובאיכות בית גידול ובמספר הוולבים הבוגרים.
האיומים על הוולבי הפרוסרפיני רבים ומגוונים: התפתחות התיירות והתיישבות האנושית באזור מובילות להפרעה רבה לסביבת המחיה ולפיצול האוכלוסיות בעקבות סלילת כבישים; כתוצאה מכך, המגוון הגנטי של הוולבי יורד בשל חוסר מגע בין האוכלוסיות, ופרטים רבים נדרסים במהלך חציית הכבישים. צמחים אקזוטיים רעילים שנשתלים בגינות בתור צמחי נוי דוגמת וינקה ורודה, ניצנית, הרדוף הנחלים, היהודי הנודד, סולנום, קולקס, דיפנבכיה, דטורה, חלבלוב, פלפלון דמוי-אלה, יטרופה או קיקיון מצוי, עלולים להסב נזק חמור לוולבים שמבקרים בגינות במהלך הלילה מאחר שכאמור המין אינו בררן במזונו, וחלק מהם אף פולשים לתוך בית הגידול של המין ועשויים לגרום להרעלה המונית. טפילים ומחלות מועברים על ידי חתולים וכלבים פראיים השורצים באזורי הפרברים ובסמיכות ליערות, והאחרונים מהווים בנוסף גם איום ממשי על פרטים בוגרים אם במוות ישיר ואם במוות מלחץ. על אלה ניתן להוסיף גם הכלאה עם וולבי סלע חדגוני ותחרות בין השניים על מקורות מזון שמתרחשת באזורי חפיפה בין המינים.
הוולבי נחשב למין מאוים ומוגן בחוק האוסטרלי. 60% מאוכלוסיות הוולבי נמצאות על אדמות מדינה, מתוכם 41% בארבעת האזורים המוגנים הבאים: הפארק הלאומי קונוויי, הפארק הלאומי דרייאנדר, הפארק הלאומי האי גלוסטר ורכס קוני ביער פרוסרפין. תוכנית השימור האוסטרלית עבור הוולבי כוללת פיקוח על האוכלוסיות הקיימות, חיפוש אוכלוסיות לא ידועות נוספות, מיפוי בית הגידול של המין ורכישת שטחים פרטיים בהתאם לכך, חיסול כלבים וחתולים משוטטים, העלאת המודעות בקרב האוכלוסייה המקומית, מזעור הקטל בכבישים והקמת גרעיני רבייה בשבי.