stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'יל גוז'ון
ל'אוברז' דו וייה פוי

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .  עיקר המידע המצוי בפרק זה עדכני ל־30 בנובמבר 2024.
פונז'ונקוז הוא כפר קטן, הממוקם באוד, 35 ק"מ מנרבון, השוכן בגבעות בפנים היבשת, ובו מתגוררים כמאה איש. ראש הקומונה החליט שכדי שהיא תשרוד עליה להקים אוברז'. לכן הוא נעזר בהון המוניציפלי על מנת לבנות מקום שיפיח רוח חיים בכפר. הוא הסב אסם ישן לאתר תיירותי. אולם, אלו שהתיישבו במקום נקלעו לפשיטת רגל.
בזמן זה הגיע גוז'ון שרצה מסעדה משלו. גוז'ון ואשתו מארי-כריסטין תרו אחר מקומות מיוחדים. אך נוכחו לדעת שמקומות טובים היו יקרים מדי.
לכן כשפנה אליהם ראש העיר פונז'ונקוז והציע להם הזדמנות להתיישב בעיר באוברז', הם ביקרו באתר, הוקסמו ממנו והתיישבו במקום. לאחר זמן שיקמו את האתר הנטוש והפכו אותו למסעדה. מספר שנים חלפו וסועדים מיעטו לפקוד את המסעדה, שהייתה בכפר מרוחק ממקום יישוב, אולם הזוג היה עיקש ונשאר במקום.
עמיתיו של גוז'ון יעצו לו לגשת לבחינות של Meilleur Ouvrier de France, תואר אותו השיג ב-1996 והיה כרטיס כניסה שפתח לו דלתות. ב-1997 קיבל 14 מתוך 20 נקודות ממדריך גו מיו ועוטר בכוכב במדריך Bottin Gourmand. באותה שנה דורג בכוכב ראשון ממדריך מישלן האדום. ב-2001 הוא קיבל את דירוג הכוכב השני במישלן. ב-2010 דורג בשלושה כוכבים במישלן, והוא השף היחידי שזכה בדירוג שלושה כוכבים בשנה זו.
המטבח

מטבחו של גויון נשען בעיקר על בישול אזורי, תבשיליו מורכבים ממוצרים פשוטים כמו כרוב, עגבניות, וירקות עונתיים, טלה, בשר ציד של העונה (חזיר בר, ארנבת, שליו, חרטומן יערות), חזיר ביגור שחור, יונים, זיתי פיקולין, רוזמרין, בזיליקום, תפוחי אדמה ותאנים.
הערות שוליים

↑  "מישלן 2010: "שלושה כוכבים" לאוברז' דה וייה פוי", לה פיגארו, 1 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810676365705606  BnF: cb166477412 (data)  ISNI: 0000 0003 9966 8432  VIAF: 294811952   WorldCat (עם VIAF): 294811952
ראגה רוק

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת רוק, ראגה, רוק פסיכדלי, מוזיקת פופ, מוזיקה הודית
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-1960, הממלכה המאוחדת וארצות הברית
 כלים:  סיטאר, טנפורה, טאבלה, הרמוניום
 נגזרות:  רוק הודי
 
ראגה רוק (באנגלית: Raga rock) הוא ז'אנר מוזיקלי משנות ה-1960 של מוזיקת רוק ומוזיקת פופ עם השפעות של מוזיקה הודית ורוק פסיכדלי, בין אם במבנה שלה, בגוון שלה, או בשימוש שלה בכלי נגינה הודיים, כגון סיטאר, טנפורה (אנ') וטאבלה. המונח "ראגה" מתייחס למצבים המלודיים הספציפיים במוזיקה ההודית הקלאסית.
לפי המוזיקולוג ג'ונתן בלמן, הז'אנר "מתאר כל שיר רוק הודי או מזרחי, בין באמצעות סיטאר או כל כלי אחר דומה". עיתונאי המוזיקה רוב צ'פמן אמר שחלק מהיציורת שתויגו כראגה רוק שגויות מאחר שהן תויגו כך רק בגלל "שימוש בתכונות אקזוטיות של סגנונות נגינה לא אירופאיים".
יצירות ראגה רוק מכילות אלמנטים מהמוזיקה הקלאסית ההודית, בין היתר נגינה בסיטאר, שימוש בצלילי דרון (אנ') של טנפורה (אנ') והרמוניום, מגנינות מודאליות המבוססות על מוזיקה הודית, קישוטים ווקאליים, מקצבים מאחדים, קריאה ותגובה בין כלי המוזיקה המשקפים את הקו הקולי, וכן נושאים ליריים הקשורים למיסטיקה והינדואיזם.
בין המוזיקאים המשפיעים על הז'אנר היה ראווי שנקר.
ראו גם

מוזיקה פסיכדלית
לקריאה נוספת

Bellman, Jonathan (1998). The Exotic in Western Music. Lebanon, New Hampshire: UPNE. ISBN 1-55553-319-1.
Chapman, Rob (2015). Psychedelia and Other Colours. London: Faber & Faber. ISBN 978-0-571-28200-5.
Echard, William (2017). Psychedelic Popular Music: A History through Musical Topic Theory. Bloomington, Indiana: Indiana University Press. ISBN 978-0253026590.
Farrell, Gerry (במאי 1988). "Reflecting Surfaces: The Use of Elements of Indian Music in Popular Music and Jazz". Popular Music. 7 (2): 189–205. doi:10.1017/S0261143000002750. S2CID 194102429. {{cite journal}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Bellman, Jonathan (1998). The Exotic in Western Music. Lebanon, NH: University Press of New England. ISBN 1-55553-319-1. p. 294-95.
↑  Bellman 1998, p. 351.
↑  Chapman 2015, p. 525.
↑  Echard 2017, p. 61.
↑  Farrell 1988, p. 191.
↑  "Psychedelic Art". Life: 68. 9 בספטמבר 1966. נבדק ב-5 ביולי 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
סוכנות הידיעות פארס

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  איראן איראן
 סוג:  עיתון מקוון
 תאריך השקה:  2003 
 שפה:  פרסית, אנגלית, ערבית
 משרד ראשי:  טהרן, איראן
 אזור קליטה:  גלובלי
 www.farsnews.ir
 
סוכנות הידיעות פארס (בפרסית: خبرگزاری فارس) היא סוכנות ידיעות באיראן המנוהלת על ידי משמרות המהפכה האסלאמית, אחת משלושת הסניפים של הכוחות המזוינים של הרפובליקה האסלאמית של איראן. למרות שהיא מתארת את עצמה כ"סוכנות הידיעות העצמאית המובילה באיראן", היא מתוארת באופן נרחב על ידי התקשורת המערבית כסוכנות ידיעות "חצי רשמית" של ממשלת איראן. הסוכנות נוסדה בשנת 2003. דומיין Fars News Agency .com נחסם במסגרת סנקציות שהופעלו על ידי משרד האוצר האמריקאי מאז 25 בינואר 2020. ב-15 בספטמבר 2023, מחלקת האוצר של ארצות הברית הוסיפה את סוכנות הידיעות פארס לרשימת הישויות והחסומות של המשרד לפיקוח על נכסים זרים (OFAC).
הערות שוליים

↑  "About Us". Fars News Agency. נבדק ב-11 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "Iranian Seminarians Denounce Anti-Government Protesters". CNN. 12 בדצמבר 2009. ארכיון מ-8 באוקטובר 2013. נבדק ב-29 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iran Investigates Reports It Detained Britons-Media". Reuters. 1 בדצמבר 2009. ארכיון מ-11 במאי 2021. נבדק ב-29 באוגוסט 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  London, Spencer Ackerman Saeed Kamali Dehghan in; Washington, Sabrina Siddiqui in (2016-01-13). "Iran demands apology after detaining US navy boat crews for 'violating' Gulf waters". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. ארכיון מ-3 במרץ 2016. נבדק ב-2016-02-22. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Media Environment Guide: Iran" (PDF). BBC Monitoring. 30 ביולי 2009. אורכב מ-המקור (PDF) ב-1 באוגוסט 2014. נבדק ב-7 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iranian News Agency Targeted By US Sanction Resorts To Hacking To Get Domain Back". RFE/RL. 25 בינואר 2020. ארכיון מ-29 בינואר 2020. נבדק ב-30 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Treasury Sanctions Iranian Officials and Companies Connected to Repression in Advance of the Anniversary of Mahsa "Zhina" Amini's Death". U.S. Department of the Treasury (באנגלית). 15 בספטמבר 2023. נבדק ב-2024-02-13. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2011208758  VIAF: 169991050   WorldCat (עם VIAF): 169991050
SBS M

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 תאריך השקה:  1 ביולי 2001 
 בעלות:  Seoul Broadcasting System, Paramount Networks EMEAA 
 שפה:  קוריאנית
 משרד ראשי:  קוריאה הדרומית 
 sbsm.sbs.co.kr
 
לוגו הערוץ ב-2011–2022
SBS M הוא ערוץ טלוויזיה בתשלום המשדר תכנים מתחום המוזיקה בטלוויזיה בדרום קוריאה. הערוץ נמצא בבעלות חברת SBS Medianet, חטיבה של תאגיד השידור הקוריאני SBS Media Holdings. הערוץ משדר אמני פופ דרום קוריאנים, מוזיקה בינלאומית, חדשות, תוכניות ריאליטי ועוד.
פעילות

הערוץ הושק בשנת 2001 כגרסה הדרום קוריאנית של ערוץ הטלוויזיה MTV. בשנת 2011 פעילות הערוץ הערוץ עברה ל־SBS Paramount, מיזם משותף של חברת המדיה SBS Medianet, שפעלה באותו זמן תחת חברת האם של MTV – פרמאונט, והערוץ שינה את שמו ל- SBS MTV. ביוני 2022 הופסק המיזם המשותף עם פרמאונט, ושמו של הערוץ שונה ל-SBS M. במהלך פעילותו כ-SBS MTV הערוץ שידר תוכניות מקור של MTV האמריקאי, יחד עם תוכניות של הערוצים המקומיים של MTV באסיה.
מ-1994 עד 1999, הערוץ הציג, תחת הסכם שותפות, תוכניות ברשת Mnet של קבוצת המדיה CheilJedang.
בינואר 2001, הערוץ עבר לשדר בערוץ OnGameNet, שהייתה באותו זמן בבעלות חברת On-Media, של תאגיד המדיה הקוריאני Orion Group.
ביולי 2001 On-Media ו־Viacom השיקו את MTV Korea. שיתוף פעולה זה הסתיים ב-2008.
בשנת 2008 MTV Korea נרכשה על ידי C&M.
בספטמבר 2011 תאגיד השידור הקוריאני SBS, הפך לשותף של ויאקום. בהמשך לתהליך זה, ערוץ MTV הפך לחלק מ-SBS, ובנובמבר 2011 שמו שונה ל- SBS MTV.‏
ב-30 ביוני 2022 שמו של הערוץ שונה ל- SBS M.‏
הערות שוליים

↑  "MTV 코리아·니켈로디언, SBS 계열로 재출범" (בקוריאנית). News.sbs.co.kr. 2011-08-30. נבדק ב-2011-10-01.
↑  "Viacom and SBS create Nickelodeon Korea". Kidscreen. נבדק ב-2011-10-01.
↑  "시사/이슈/유머 - 니켈로디언 코리아, SBS MTV 6월 30일 폐국".
אנדרה צ׳ארלס בילה

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1896 לוזאן, שווייץ 
 פטירה:  1 בדצמבר 1989 (בגיל 93) קינגסטון, קנדה 
 מקום לימודים:  אקדמיה רנסון 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר קנדה 
 
אנדרה צ'ארלס בילה, בצרפתית: André Charles Biéler (8 באוקטובר 1896 – 1 בדצמבר 1989) היה צייר ומורה קנדי יליד שווייץ. עבודתו הייתה מודרניסטית, בהתחלה עם דגש חזק על קו, מאוחר יותר עם עניין באור ובצבע. הוא ידוע בזכות תמונות הז'אנר שלו מהחיים בקוויבק הכפרית.
ביוגרפיה

אנדרה צ'ארלס בילה נולד בלוזאן, שווייץ ב-8 באוקטובר 1896. אביו, צ'ארלס בילה, היה מנהל הקולג' גליארד. אמו בלאנש הייתה בתו של ההיסטוריון ז'אן-אנרי מרל ד'אובינה (1794–1872). משפחתו עברה לפריז למשך שתים עשרה שנים, ולאחר מכן היגרה לקנדה בשנת 1908. אביו של בילה קיבל תפקיד כמורה בקולג' הפרסביטריאני, מונטריאול. בילה למד באקדמיית ווסטמאונט ולאחר מכן במכון הטכניקה של מונטריאול. הוא התכוון ללמוד אדריכלות. במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) בילה הצטרף לחיל הרגלים הקנדי של הנסיכה פטרישיה בשנת 1915. הוא נפגע בגז.
ביוגרפיה > הכשרה ופיתוח אמנותי

לאחר שהשתחרר מהצבא למד בילה בפריז. בשנת 1919 הוא חזר לקנדה, ואז נסע לפלורידה כדי להתאושש, שם הארי דייוויס פלוהארט (1861–1938) העניק לו שיעורי אמנות. הוא קיבל מענק של ותיקי מלחמה שאפשר לו ללמוד אצל צ'ארלס רוזן (1878–1950) ויוג'ין ספיצ'ר (1883–1962) בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק בוודסטוק, ניו יורק. הוא חזר למונטריאול, שם התוודע לחברי קבוצת ביבר הול.
מ-1922 עד 1926 בילה בילה את רוב זמנו בשווייץ, ולמד אצל דודו ארנסט בילה, צייר. הוא עזר לדודו בכמה ציורי קיר בבית העירייה של לה לוקל בקנטון נוישאטל. הוא גם שהה זמן מה בפריז, צרפת, ולמד באקדמיה רנסון אצל מוריס דני (1870–1943) ופול סריזייה (1864–1927). בשנת 1924 בילה הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, באיגוד האמנות של מונטריאול. הוא התגורר באיל ד'אורליאן בקוויבק בין השנים 1927 ל-1929, שם צייר את התושבים. הוא פגש את אלכסנדר יאנג ג'קסון (1882–1974) בזמן זה.
בשנת 1930 הקים בילה סטודיו במונטריאול, והתפרנס מעבודות מסחריות והוראה. הוא וג'ון גודווין לימן הקימו את בית הספר לאמנות Atelier, שהתקיים רק תקופה קצרה. בילה ואדווין הולגייט הובילו את "קבוצת אוקספורד" במונטריאול, שנפגשה בחדר מתחת לפני הקרקע בטברנה של אוקספורד בצהריים. לקבוצה היו מספר שווה בערך של חברים פרנקופונים ואנגלופונים. חברים נוספים היו אלברט אדוארד קלאוטיאר, אדריאן הברט, מבקר האמנות ז'אן שובין.
בילה עבד עם ז'נט מונייר, מעצבת פנים. דרכה השתלב בעיצוב תפאורות ותלבושות לתיאטרון, רהיטים, פנים, בדים ופוסטרים. הוא קידם קישוט פנים באמצעות טקסטיל ביתי שנעשה על ידי בעלי מקצוע מאזור סנט לורנס התחתון. ב-1931 נישאו בילה וז'נט מונייר. בילה ביקר לעיתים קרובות בהרי הלורן במסעות ציור. בשנת 1935 עברו בני הזוג לסן-אדל, עיירה שקטה.
ביוגרפיה > הוראה

בשנת 1936 הפך בילה לפרופסור לאמנות באוניברסיטת קווינס בקינגסטון, אונטריו. בילה ארגן את הכנס הראשון של אמנים קנדיים בשנת 1941. שהוביל להקמת הפדרציה של אמנים קנדיים, שבילה היה הנשיא הראשון שלה. בילה לימד בבית הספר לאמנויות באנף בקיץ 1940, 1947, 1949 ו-1952. בשנים 54–1953 לקח שנת שבתון מקווינס כדי ללמוד ולצייר באירופה.
בילה סיפק תנופה שהובילה להקמת מועצת קנדה ב-1957. הוא גם היה המארגן הראשי של מרכז האמנות אגנס את'רינגטון בקינגסטון ב-1957, והיה המנהל הראשון שלו. הוא חזר לאירופה כדי לטייל ולצייר בקיץ 1959. בילה פרש מאוניברסיטת קווינס ב-1963. הוא ביקר במקסיקו ב-1964, 1966 ו-1972.
ביילר השתייך לקבוצת הציירים הקנדית ולאקדמיה המלכותית לאמנויות הקנדית. הוא פיתח מכונת דפוס תבליט פניאומטית, והקים חברה שניהלה את המכבש. בשנת 1957 הוא קיבל את פרס J. W. L. Forster מאת אגודת האמנים של אונטריו. הוא זכה במדליית המאה הקנדית ותואר דוקטור לשם כבוד, ובשנת 1987 מונה לחבר במסדר קנדה.
אנדרה צ'ארלס בילה מת בקינגסטון, אונטריו ב-1 בדצמבר 1989. הוא הותיר אחריו את אשתו ג'נט וארבעה ילדים. בנו, טד בילר, הפך לפסל ידוע.
ביוגרפיה > יצירה

סגנונו של בילה היה קרוב יותר לזה של ציירים צרפתים בני זמננו, בפרט ל"בית הספר של פריז", אחר כך לתנועות קנדיות.. העבודה מראה את השפעתו של דודו ארנסט, עם תשומת לב רבה לקו ולצורה החיוניים לעבודות ויטראז' ופסיפס. ציוריו, ההדפסים, הפסלים וציורי הקיר המאוחרים שלו מתייחסים לנושאים מסורתיים בסגנון מודרניסטי. הוא יצר תמונות ז'אנר תוססות של החיים בקוויבק הכפרית, המראה דמויות שעובדות בקבוצות או מתאספות סביב כנסיות, בהרמוניה עם הנוף.
בשנותיו האחרונות בילה פירש מחדש רבים מהסקיצות המוקדמות שלו במונחים של אור וצבע.
הערות שוליים

1 2  MacDonald, Colin S. (2006). "BIÉLER, André-Charles". A Dictionary of Canadian Artists. National Gallery of Canada. Archived from the original o
↑  André Charles Biéler, Canadian Encyclopedia
↑  Smith, Frances K.; Baylaucq, Philippe (2006). André Biéler: un artiste et son époque. Presses Université Laval
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb145984203 (data)  GND: 128901470  ISNI: 0000 0001 2139 027X  LCCN: n81018114  NLK: KAC199632902  NTA: 06982343X  RKD: 8139  SIKART: 4003389  SUDOC: 075980711  ULAN: 500021519  VIAF: 71643050   WorldCat (עם VIAF): 71643050
לייב שרייבר

| --- | --- |

שרייבר, 2018
 לידה:  4 באוקטובר 1967 (בן 57) ארצות הברית סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של ייל  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט  קולג' המפשייר  סמינר פרינדס 
 בן או בת זוג:  נעמי ווטס (2005–2016)  Taylor Neisen (2017–?) 
 צאצאים:  סשה שרייבר, קיי שרייבר 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני
 http://www.myspace.com/lievschreiberofficial
 פרופיל ב-IMDb
 
אייזק לייב שרייבר (באנגלית: Isaac Liev Schreiber; נולד ב-4 באוקטובר 1967) הוא שחקן, מדבב, קריין, תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע יהודי-אמריקאי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסדרת סרטי האימה "צעקה", בסרט "אקס-מן המקור: וולברין" בתור ויקטור קרין, ובסדרת הטלוויזיה "ריי דונובן" בתור ריי דונובן. זוכה פרס טוני לשנת 2005 על משחקו במחזה "גלנגרי גלן רוס".
ביוגרפיה

שרייבר נולד בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, להת'ר (מילגרם במקור) וטל קרול שרייבר, שחקן תיאטרון ובמאי. אביו נוצרי פרוטסטנטיואימו יהודייה.
אימו קראה לו על שמו של הסופר המועדף עליה, לב טולסטוי, בעוד אביו טען שהוא נקרא על שם הדוקטור שהציל את חייה של אימו. כששרייבר היה בן שנה, עברה משפחתו לקנדה. אך בגיל חמש, לאחר שהוריו התגרשו, הוא עבר עם אימו לניו יורק. לשרייבר אחות למחצה וארבעה אחים למחצה, וביניהם השחקן פבלו שרייבר (אביהם משותף).
ב-1992 סיים שרייבר את לימודיו בבית הספר ייל לדרמה שבאוניברסיטת ייל. בנוסף, למד גם באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון. במקור הוא רצה להיות תסריטאי, אך לבסוף שינה את דעתו ובחר במשחק.
קריירה > בקולנוע

בתחילת הקריירה שלו קיבל שרייבר תפקידים משניים בסרטים עצמאיים, עד לפריצתו הגדולה בטרילוגיית ה"צעקה", שם שיחק בתפקיד קוטון ווירי, שהופלל ברצח. הצלחת הטרילוגיה פתחה לשרייבר את האפשרות לשחק במספר סרטים עתירי תקציב.
בתחילת שנות האלפיים שיחק במספר סרטים מצליחים בהם: "ההוריקן (1999), "המלט" (2000), "צעקה 3" (2000) ו-"כל הפחדים כולם" (2002).
בשנת 2004 שיחק בגרסה המחודשת לסרט "השליח ממנצ'וריה", שביים ג'ונתן דמי, ועל תפקידו זה היה מועמד לפרס סאטורן לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2006 שיחק בסרט האימה "אות משמיים" שהוא חידוש לסרט המצליח משנת 1976, באותה שנה, הופיע בסרט "הצעיף הצבעוני". בשנת 2008 שיחק בסרט "התנגדות", בו לפי דברי המבקרים ביצע את ההופעה הטובה ביותר שלו על המסך. בשנת 2009 כיכב שרייבר בסרט "אקס-מן המקור: וולברין" כסייברטות'. ב-2010 שיחק בסרט "סולט" בתפקיד הסוכן טד ווינטר לצד אנג'לינה ג'ולי.
כתסריטאי, החל שרייבר לכתוב תסריט על יחסיו עם סבו האוקראיני, הפרויקט ננטש, לפי הניו יורק טיימס, כששרייבר קרא את הספר "הכל מואר" של הסופר ג'ונתן ספרן פויר והחליט שמיסטר פויר עשה עבודה טובה יותר. הסרט "הכל מואר" ששרייבר כתב וביים ובכיכובו של אלייז'ה ווד יצא לאקרנים בשנת 2005 וקיבל ביקורות פושרות-עד-חיוביות.
בשנת 2006 קיבל שרייבר הזמנה להצטרף אל האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
בשנת 2018 דיבב את דמותו של ספוטוס בסרט "אי הכלבים" שביים וס אנדרסון, ודיבב את דמותו הדמיונית של נבל-העל קינגפין בסרט "ספיידרמן: ממד העכביש". בשנת 2019 שיחק בסרט "יום גשום בניו יורק", קומדיה רומנטית שכתב וביים וודי אלן.
בשנת 2021 לוהק לסרטה של פאולה אורטיז "מעבר לנהר ואל בין העצים" המבוסס על הספר באותו שם מאת ארנסט המינגוויי.
בשנת 2023 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "גולדה" בדמותו של מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר. הסרט, בבימויו של גיא נתיב, מתמקד בהחלטות הדרמטיות והרות הגורל שאיתן נאלצה ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר להתמודד בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים.
קריירה > בטלוויזיה

בשנת 1995 שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד קטן, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'. בשנת 1999 לוהק שרייבר לסרט הטלוויזיוני של HBO‏, "אר קיי או 281" בתור אורסון ולס הצעיר. משחקו בסרט הביא לו מועמדויות לפרס אמי ופרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה לשנת 2000. בשנת 2005 שיחקה את אוליסיס פורד, עובד סוציאלי בסרט הטלוויזיוני "בלוז בלקאוונה", אשר מבוסס על מחזה באותו שם מאת רובן סנטיאגו האדסון.
בשנת 2007 הצטרף כדמות אורחת לעונה השביעית של סדרת המשטרה "CSI: זירת הפשע" כמייקל קפלר, מפקח מטעם הCSI, דמות אשר השתתפה במשך ארבעה פרקים.
החל משנת 2013 מככב שרייבר בסדרת הפשע של רשת שואוטיים "ריי דונובן" בתפקיד הראשי, על משחקו בסדרה הועמד שרייבר לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה במשך 4 שנים רצוף בשנים 2014–2017, והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי בסדרת דרמה בשנים 2015, 2016 ו-2017
קריירה > בתיאטרון

בשנת 1998 שיחק במחזה "סימבלין" של שייקספיר. הניו יורק טיימס קרא להופעתו "גילוי מפתיע" וסיים את הכתבה עם האמירה "עוד שייקספיר, מיסטר שרייבר." שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד מינורי במחזה "המלט". בשנת 2000 שיחק את לארטס ב"המלט", גרסה מודרנית למחזה. בשנת 2002 כיכב במחזה אוף ברודוויי "The Mercy Seat" של ניל לביוט, לצד סיגורני ויבר שזכה להצלחה רבה. באביב 2005 שיחק בחידוש למחזה של דייוויד מאמט זוכה פרס פוליצר "גלנגרי גלן רוס", כריצ'רד רומא. עקב משחקו במחזה זה, זכה שרייבר בפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה. ב-2006 הוא שיחק במחזה "מקבת'" לצד ג'ניפר אילי בתיאטרון דלקורטה. בשנת 2007 שיחק בהפקה מחודשת של המחזה "שיחות לילה", ועל תפקידו היה מועמד בשנית לפרס טוני להופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי.
בשנת 2010 שיחק בהפקה של תיאטראות ברודוויי "מראה מעל הגשר" של המחזאי ארתור מילר, ועל משחקו היה מועמד בשלישית לפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה, וזכה בפרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזה לאחר שגבר על ג'וד לאו, כריסטופר ווקן, אדי רדמיין ואלפרד מולינה. בשנת 2016 שיחק במחזה "יחסים מסוכנים", בתיאטרון בוט של ברודוויי, בתפקיד הקורבן של ולמונט, במחזה גם שיחקו דומיניק וסט וג'נט מק'תיר.
אקטיביזם

ב-2016 בראיון שרייבר נשאל לגבי קמפיין ה-BDS ואמר "חרם על ישראל הוא בושה וחרפה", וציין שהוא רוצה לבקר בארץ בשנית לאחר שבעבר אף השתתף עם משפחתו בנטיעות של קק"ל. בנוסף ב-2016 בגאלה חגיגית קיבל שרייבר פרס מיוחד על שימור השפה והתרבות היהודית. לאחר מכן, הוא סיפר על סבו שדיבר אליו ביידיש.
באוקטובר 2023, שרייבר, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
חיים אישיים

שרייבר היה נשוי לשחקנית נעמי ווטס (שלצידה הופיע בסרט "הצעיף הצבעוני") לאחר שהיו במערכת יחסים מאז 2005. להם שני בנים, אלכסנדר פיט (2007) וסמואל קאי (2008). בספטמבר 2016 הודיעו על פרידתם, לאחר 11 שנות זוגיות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 תמך במועמד לנשיאות ברני סנדרס.
פילמוגרפיה > קולנוע

משחה מעורבת (1994)
אהבה בלי גבולות (1995)
נערת מסיבות (1995)
דניס על הקו (1996)
הולכים ומדברים (1996)
לילה גדול (1996)
צעקה (1996)
כופר (1996)
צמד בכותרות (1996) - סרט טלוויזיה
טיול משפחתי (1997)
שלו ושלה (1997)
צעקה 2 (1997)
פאנטומס (1998)
ספרה (1998)
סודות אפלים (1998)
מאז שנפרדנו (1998) - סרט טלוויזיה
כחול המדבר (1998) - דיבוב
בקיץ שהלכו על הירח (1999)
יעקב השקרן (1999)
ההוריקן (1999)
אר קיי או 281 (1999) - סרט טלוויזיה
שעון קיץ (2000)
המלט (2000)
צעקה 3 (2000)
קייט ולאופולד (2001)
כל הפחדים כולם (2002)
ד"ר פרויד הצעיר (2002) - דיבוב
בוריס המסתוב (2003)
המועמד ממנצ'וריה (2004)
הכל מואר (2005) - במאי ותסריטאי
אות משמיים (2006)
הצעיף הצבעוני (2006)
שיקגו 10 (2007) - דיבוב
החרב של קונסטנטין (2007) - דיבוב
עשר (2007)
אהבה בימי כולרה (2007)
מפלצות ים (2007) - קריין
התנגדות (2008)
אקס-מן המקור: וולברין (2009)
לקחת את וודסטוק (2009)
המעקלים (2010)
סולט (2010)
יום אחרי יום (2011)
בריון להשכרה (2011)
Mental‏ (2012)
פונדמנטליסט בעל כורחו (2013)
סרט 43 (2013)
הימים האחרונים על מאדים (2013)
המשרת (2013)
איש מושלם (2013)
רק ג'יגולו (2013)
מחק היסטוריה (2013) - סרט טלוויזיה
כסף לחינם: בתוך השמורה הפדרלית (2013) - קריין
שובר את הכלים (2015)
ספוטלייט (2015)
קריד (2015)
הגל החמישי (2016)
רוקי: הסיפור האמיתי‏ (2016)
בריון להשכרה 2 (2017)
הפוני הקטן שלי: הסרט (2017) - דיבוב
אי הכלבים (2018) - דיבוב
ספיידרמן: ממד העכביש (2018) - דיבוב
ג'וזף פוליצר - קול העם (2018)
הכת של מנסון: הקלטות האבודות (2018) - קריין
יום גשום בניו יורק (2019)
החשוד העיקרי (2019)
הכרוניקה הצרפתית (2021)
מעבר לנהר ואל בין העצים (2022)
גולדה (2023)
אסטרואיד סיטי (2023)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

בנות הבאפלו (1995)
היטלר: עלייתו של הרשע (2003)
בלוז בלקאוונה (אנ') (2005) - סרט טלוויזיה של HBO
CSI: זירת הפשע (2007)
טבע (2009) – קריין
אמריקה: סיפורה של ארצות הברית (2010) – קריין
הדיילי שואו (2011)
רובוט צ'יקן (2012) – דיבוב
ריי דונובן (2013–2020)
בוג'ק הורסמן (2015) – דיבוב
היסטוריה שתויה (2016)
ציוויליזציה (2018) – קריין
משפחת סימפסון (2019) – דיבוב
ריי דונובן: הסרט (2022) – סרט טלוויזיה של שואוטיים
אור קטן (2023)
Command Z ‏(2023) - סדרת רשת
הזוג המושלם (2024)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה | אר קיי או 281 | מועמדות |  |
| 2000 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | השחקן הראשי הטוב ביותר במיני סדרה או סרט | אר קיי או 281 | מועמדות |  |
| 2005 | פרס טוני | ההופעה הטובה ביותר של שחקן משנה במחזה | גלנגרי גלן רוס | זכייה |  |
| 2007 | פרס טוני | ההופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה | Talk Radio | מועמדות |  |
| 2010 | פרס טוני | ההופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה | מראה מעל הגשר | מועמדות |  |
| 2014 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2014 | פרס גילדת שחקני המסך | הביצוע הטוב ביותר של צוות שחקנים בסרט קולנוע | המשרת | מועמדות |  |
| 2015 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2015 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2016 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2016 | פרס גילדת שחקני המסך | הביצוע הטוב ביותר של צוות שחקנים בסרט קולנוע | ספוטלייט | זכייה |  |
| 2016 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2017 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2017 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2018 | פרס גלובוס הזהב | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | ריי דונובן | מועמדות |  |
| 2004 | פרס טוני | ההופעה הטובה ביותר של שחקן ראשי במחזה | ספק: משל | מועמדות |  |
סוחוי סופרג'ט ניו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Komsomolsk-on-Amur Aircraft Production Association 
 תקופת שירות:  2024–הווה 
 
סוחוי סופרג'ט ניו (רוסית: Сухой Суперджет Нью; משווק באנגלית בשם: Sukhoi Superjet New) הוא מטוס צר גוף רוסי לטווח קצר, גרסה חדשה של סוחוי סופרג'ט 100 עם החלפת רכיבים זרים מיובאים ברכיבים מתוצרת רוסית.
היסטוריה

בשנת 2018 הוכרז על פיתוח גרסה חדשה של ה־SSJ-100 — מטוס הנוסעים Sukhoi Superjet 100R. במקור תוכנן כי חלקם של רכיבים רוסיים במטוס זה יוגדל ב-10-15%. אבל ב-6 בינואר 2019, רשת RBC, צוטטה הצהרות של מזכיר איגוד התעופה האיראני, מקסול סמאני, פרסם מידע לפיו החוזה לאספקת מטוסי SSJ100 לחברות תעופה איראניות נמצא בסכנה בשל העובדה שמחלקת האוצר האמריקאית הטילה איסור על ייצוא טכנולוגיות לאיראן. זאת כיוון שמספר רכיבי הייצור האמריקאי בגרסה הנוכחית של המטוס עולה על 10%. בהקשר זה התקבלה באפריל 2019 החלטה על החלפת רכיבים ומערכות הסוחוי סופרג'ט (תוך החלפת 97% מהרכיבים הזרים במקבילות רוסיות). הפרויקט קיבל את השם Sukhoi Superjet New או בקיצור SSJ-New. תאגיד KRET הציע להשתמש במתחמי אוויוניקה מאוחדים עבור SSJ-New ו־MS-21, המבוססים על רכיבים בעיצוב רוסי; באוגוסט אמר המעצב הראשי של הלשכה לעיצוב מכשירים (חלק מ־KRET) אלכסנדר אבגנוב כי מתחם האוויוניקה פותח ונמצא בשלב הסופי של מבחני רישוי, המרכיבים העיקריים שלו אושרו על ידי גופי רישוי תעופה, ומערכת התצוגה והבקרה עברו מבחני טיסה במסגרת מטוס ה־MS-21. ביולי 2020 החלו בדיקות טיסה של מערכת הניווט האינרציאלי SINS-2015, שפותחה על ידי המכון לאלקטרומכניקה ואוטומציה של מוסקבה. ב-3 בדצמבר 2020, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית קיבלה בקשה לאישור שינויים בעיצוב הסטנדרטי של ה-SSJ-100.
פיתוח

בשנים 2020–2022 מתוכנן להשלים את הפיתוח של רכיבי מערכת הבקרה המשולבת. מערכת הניווט האינרטי המפותחת בתאגיד KRET אמורה להסתיים עד 2022, ולאחר מכן יחלו בדיקות, כשהסמכת המערכת מתוכננת לשנת 2022. על פי ההערכות, הפיתוח של SSJ-New אמור להסתיים במלואו עד 2023 ויעלה 120–130 מיליארד רובל, כולל יצירת מנוע PD-8 חדש, שלצורך פיתוחו הוקצה כמחצית מהסכום הכולל קבלת תעודת רישוי צפויה בשנת 2023.. בשנת 2024 בוצע טיסה ראשונה ובדיקות מתוכננות להמשך בשנת 2025.