stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבעת מעמר

| --- | --- |

בניינים בצור יצחק על גבעת מעמר, 2010
 מידע כללי
 גובה:  136 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צור יצחק, מועצה אזורית דרום השרון
 רכס הרים:  השומרון 
 קואורדינטות:  32°14′24″N 34°59′57″E﻿ / ﻿32.24°N 34.9991667°E﻿ / 32.24; 34.9991667
  (למפת נתניה מוגדלת) גבעת מעמר(למפת נתניה רגילה) גבעת מעמר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת מעמר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת מעמר
 
גבעת מעמר היא גבעה בגובה 136 מטרים מעל פני הים הממוקמת כשלושה קילומטרים דרומית לטייבה, בדרום השרון. היישוב הקהילתי צור יצחק בנוי על הגבעה. הגבעה תחומה בין נחל אלכסנדר בדרום לנחל אברך בצפון.
ראו גם

צור יצחק
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברתולומאו כריסטופורי

ברתולומאו כריסטופורי
ברתולומאו כריסטופורי (באיטלקית: Bartolomeo Cristofori di Francesco; ‏ 4 במאי 1655 - 27 בינואר 1731) היה אוצר כלי הנגינה של משפחת מדיצ'י בפירנצה. הוא נחשב לממציא הפורטה-פיאנו, האבטיפוס של הפסנתר המודרני.
חייו

החומר הקיים על חיי כריסטופורי כולל את רישומי הולדתו ומותו, שתי צוואות, חשבונות שהגיש למעסיקיו, וראיון יחיד שערך שיפיונה מאפאי (Scipione Maffei). מזה האחרון קיימים הן הערותיו של מאפאי והן המאמר שהתפרסם בכתב העת.
כריסטופורי נולד בפדובה ברפובליקת ונציה. שום פרטים אינם ידועים על ילדותו ונעוריו. מהלך סיפור, לפיו שימש כריסטופורי כשוליה אצל בונה הכינורות הדגול ניקולו אמאטי, וזאת על פי גילוי רשומה של מפקד האוכלוסין משנת 1680 של אחד "כריסטופארו ברתולומיי" שחי בביתו של אמאטי בקרמונה. אלא שאדם זה, כפי שמציין סטיוארט פולנס, לא יכול היה להיות ברתולומאו כריסטופורי, שכן על פי הרישום מדובר בתושב בן 13 שנים ואילו כריסטופורי, על פי רישומי הטבלתו, היה בן 25 בזמן ההוא. פולנס גם מטיל ספק באותנטיות של הצ'לו והקונטרבס, המיוחסים לעיתים לכריסטופורי.
חייו > קריירה בחצר מדיצ'י

לשכת הנסיך פרדיננדו דה מדיצ'י מינתה בשנת 1688 את כריסטופורי לכיוון ותחזוקת צ'מבלי בחצר הנסיך ומשנת 1716 היה ממונה על אוסף כלי הנגינה של מדיצ'י ועבד כעצמאי, בלי תלות בסדנאות האומנים של אופיצי. תיעוד רב קיים משנותיו של כריסטופורי בפירנצה, מסמכים המלמדים גם על מעמדו השווה לזה של מוזיקאי החצר. כל 44 שנות עבודתו בפירנצה נמנע כריסטופורי מלהצטרף ל-Università di Por san Piero e Fabbricanti, האיגוד המקצועי שדורות של בוני צ'מבלו פלורנטיניים השתייכו אליו בתוקף מסורת רבת-שנים. ייתכן שהסיבה לכך הייתה בקשר המתמשך שלו אל פדובה, לשם, על פי צוואותיו, קיווה תמיד לחזור.
בשנת 1700 פיתח כריסטופורי פסנתר פטישים, שאפשר דינמיקה הדרגתית. האזכור המוקדם ביותר לפיאנו-פורטה מתוצרת כריסטופורי מופיע ברשימת מצאי של בן מדיצ'י לא ידוע, שם נזכר כלי דמוי צ'מבלו ("ארפיצ'ימבלו"), "המצאה חדשה של ברתולומאו כריסטופורי". הכלי החדש היה מצויד בפטישים ובווסתי אוויר והקיף 4 אוקטבות, מדו עד דו. בשנת 1711 פרסם המשורר האיטלקי שיפיונה מאפאי תיאור מאויר לפיאנו-פורטה של כריסטופורי. בטיוטת המאמר כתב מאפאי, כי כריסטופורי עבד על המצאתו מיוזמתו הוא, ולא כפי שסברו, בהזמנת הנסיך פרדיננדו. לפי מאפאי, עד 1709 נמכרו שני פסנתרים בפירנצה ושלישי נמצא ברשותו של החשמן פייטרו אוטובוני ברומא. רישומי האבטיפוס של כריסטופורי הגיעו לידי גוטפריד זילברמן, שהפסנתרים שלו עוצבו על פיהם והגיעו במשך הזמן לידי יוהאן סבסטיאן באך. בהמשך התוודע זילברמן באופן אישי אל פסנתר כריסטופורי, שלא ידוע אם רכש אותו בעצמו או שהיה זה אנטוניו לוטי שהביא אותו לדרזדן. למלכת ספרד מריה ברברה, תלמידתו ופטרוניתו של דומניקו סקרלטי, היו חמישה פיאנו-פורטי, שאחד מהם נבנה בידי פריני, תלמידו ועוזרו של כריסטופורי. היצירות הראשונות שנכתבו במיוחד לכלי זה היו 12 סונאטות של לודוביקו ג'וסטיני, שהוקדשו לדודה של המלכה, דון אנטוני מפורטוגל, גם הוא תלמיד של דומניקו סקרלטי
פטרונו של כריסטופורי, הנסיך פרדיננדו, מת בשנת 1713, בן 50. יש ראיות לכך, שכריסטופורי המשיך לעבוד בשביל חצר מדיצ'י, בראשותו של אבי הנסיך, קוזימו השלישי; על רשימת מצאי של אוסף כלי הנגינה משנת 1716 מתנוססת החתימה "ברתולומאו כריסטופורי קסטודה", עדות לכך, שכריסטופורי קיבל את תואר אוצר האוסף והממונה על הטיפול בו.
חייו > פעילות עצמאית

בראשית המאה ה-18 הגיעה תקופת השגשוג של נסיכי בית מדיצ'י לסיומה, וכמו רבים מן האומנים שעבדו בשירות המשפחה, החל כריסטופורי למכור את יצירותיו לאחרים. אחד הפיאנו-פורטה שלו נמכר למלך פורטוגל. בין השאר ידוע, כי המלחין ג'ובאני בנדטו פלאטי בא לסיאנה ללמוד לנגן על הפיאנו-פורטה ואף כתב לו מספר יצירות.
בשנת 1726 צויר הדיוקן היחיד המוכר של כריסטופורי. הוא מתאר את הממציא עומד גאה ליד מה שנראה בסבירות רבה כפסנתר. בידו השמאלית הוא מחזיק דף נייר, המכיל, על פי הסברה, שרטוט של פעולת פסנתר כריסטופורי. הדיוקן נפגע במלחמת העולם השנייה ורק תצלומים שלו נשארו.
כריסטופורי המשיך לבנות פסנתרים עד סמוך לסוף חייו, תוך הכנסת שיפורים מתמידים בהמצאתו. בשנות זקנתו היה לו לעזר ג'ובאני פריני, שהמשיך ובנה לו קריירה מכובדת משל עצמו, במסורת מורו ורבו. יש רמזים לקיומו של עוזר נוסף, דומניקו דל מלה, שהמשיך בדרכו ובנה בשנת 1739 את הפסנתר הניצב הראשון.
חייו > שנים אחרונות ומוות

בשנותיו האחרונות הכין כריסטופורי שתי צוואות. בראשונה, מתאריך 24 בינואר 1729, ציווה את כל כלי עבודתו לג'ובאני פריני. בצוואה השנייה, מתאריך 23 במרץ באותה שנה, חל שינוי משמעותי בתנאים ובה הוא מצווה כמעט את כל רכושו "לאחיות דל מלה... כגמול על עזרתן הרצופה במחלותיו וחולשותיו, ואף לשם הצדקה." צוואה זו הניחה את הסכום הקטן של חמישה סקודי לפריני. פולנס מביא ראיה נוספת מן הצוואה לכך, שאין ללמוד מן השינוי על מריבה או חילוקי דעות בין כריסטופורי לפריני, אלא רק על מחויבותו המוסרית של כריסטופורי לנשים שטיפלו בו. הממציא מת ב-27 בינואר 1731.
הערות שוליים

↑  מייקל או'בריאן: "ברתולומאו כריסטופורי", גרוב אונליין
↑  ראלף קירקפטריק, "דומניקו סקרלטי", עמ' 15
↑  גרוב אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437842405171  PLWABN: 9812646792405606  BIBSYS: 90669316  BnF: cb12218134h (data)  GND: 118997742  ISNI: 0000 0001 1624 4219  LCCN: nr89005347  MusicBrainz: 4dd7486c-a51e-47bd-ab77-79a48aea2692  NTA: 141161973  SELIBR: 214975  ULAN: 500329977  VcBA: 495/285742  VIAF: 39221463   WorldCat (עם VIAF): 39221463 
פיאנו-פורטה כריסטופורי משנת 1722 במוזיאון הלאומי לכלי נגינה ברומא.
ברתולומאוס אנגליקוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־13 
 פטירה:  1272 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  המאה ה־12 – המאה ה־13 (כ־100 שנה) 
 תפקיד:  בישוף 
 
ברתולומאוס אנגליקוס (לפני 1203–1272), הידוע גם כברתולומאו האנגלי או ברתלט, היה מלומד סכולסטיקן בן המאה ה-13, שהתגורר בפריז, והיה חבר המסדר הפרנציסקני. הוא המחבר של האנציקלופדיה המוקדמת De proprietatibus rerum ("על תכונותיהם של דברים"), שההשערה היא כי פורסמה לראשונה ב-1240, ושהייתה ספר מצוטט מאוד בימי הביניים. ברתולומאו החזיק גם בתפקידים בכירים בכנסייה ומונה לבישוף של לוקוב בפולין.
ראשית חייו

מעט ידוע על ראשית חייו של ברתולומאו. משערים כי נולד בשנים הראשונות של המאה ה-13, ואין פרטים על הוריו. התיעוד הראשון לגביו הוא משנת 1224 מפריז על עבודתו כמורה. פרט נוסף שמקובל לשער לגבי ראשית חייו הוא שלמד באוניברסיטת אוקספורד.
האנציקלופדיה בחיבורו

אוסף הספרים "על תכונותיהם של דברים" נכתב בעת שהורה בבית ספר במגדבורג בסקסוניה ויועד לשימוש התלמידים והציבור הכללי. ברתולומאו הקפיד לציין את המקורות למידע המצוין בספר, אם כי כיום בלתי אפשרי לזהות או לאתר חלק מהמקורות. הערות השוליים שכלל בספר מאפשרות לחוקרים של ימינו לקבל מושג טוב לגבי מגוון המקורות שהיו זמינים למלומדים של ימי הביניים.
הגרסה המקורית בלטינית תורגם לצרפתית ב-1372, וקיימים כיום מספר מאמרים בלטינית ובצרפתית מהאנצקילופדיה. העבודה נדפסה במספר מהדורות. ג'ון טרוויסה הפיק מהדורה באנגלית ב-1397. חוקר ימי הביניים רוברט סטיל קיבץ חלקים מתוך אוסף החיבורים והוציאם ב-1893 תחת הכותרת Medieval Lore: an Epitome ("מחקרי ימי הביניים: תמצית"). בשנת 1988 יצאה מהדורה מוערת לתרגומו של טרוויסה.
עבודתו של ברותולמאו פורסמה ב-19 בספרים. נושאי הספרים, לפי סדר, הם: האלוהים, מלאכים (כולל שדים), דעת ונפש האדם, פיזיולוגיה (בשני חלקים - ארבע הליחות ואיברי הגוף), על חיי היומיום, על רפואה (מחלות ותרופות), על היקום וגופי שמיים, על הזמן והתנועה, כרך העוסק בחומר, גוף ואש (ראו ארבעת היסודות), על האוויר ומזג האוויר, על המים והחיים הימיים, על כדור הארץ והאדמה, על מקומות ואזורים, על סלעים, אבני חן ומינרלים, על צמחים ועצים, על חיות היבשה, וכרך אחרון העוסק בצבע, ריח, טעם, חומרים, מדידות, מספרים ומוזיקה.
תפקידים בכנסייה

ברתולומאו מונה לתפקיד כהן הדת של אוסטריה ב-1247, וב-1255 מונה לכהן של בוהמיה. במסגרת מינוי זה היה גם אחראי על אזור פולין, ובשל כך הכריע במחלוקת בין הדוכס בולסלאב החמישי לבין הקתדרלה של קרקוב. האפיפיור אלכסנדר הרביעי מינה אותו ב-1256 לנציג האפיפיור מצפון לקרפטים ולבישוף של לוקוב. אם כי, הוא כנראה לא קודש לתפקיד זה בשל הפלישה המונגולית השנייה לפולין ב-1259. ברתולומאו מונה לכהן של סקסוניה ב-1262 והחזיק בתפקיד עד מותו ב-1272.
במחקר ימי הביניים היה בשלב מסוים בלבול בינו לבין ברתולומאוס דה גרנווילה, נזיר פרנציסקי אחר שחי כמאה שנים אחריו.
לקריאה נוספת

Steele, Robert, ed. (1893). Medieval Lore: An Epitome of the Science, Geography, Animal and Plant Folk-lore and Myth of the Middle Age: Being Classified Gleanings from the Encyclopedia of Bartholomew Anglicus On the Properties of Things. E. Stock.
Trevisa, John (1988). On the Properties of Things: John Trevisa's Translation of Bartholomaeus Anglicus, de Proprietatibus Rerum: A Critical Text. Oxford University Press. ISBN 0-19-818530-8.
הערות שוליים

1 2 3  Bartholomaeus Anglicus". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. doi:10.1093/ref:odnb/101010791
↑  "De proprietatib[us] rerum". Rakow Research Library Catalog. Corning Museum of Glass. נבדק ב-17 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Steele 1893, p. 1
↑  Steele 1893, pp. 6–7
↑  Trevisa 1988
↑  Herbermann, Charles, ed. (1913). "Bartholomaeus Anglicus". Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810649816605606  BIBSYS: 95000310  BNE: XX1165300  BnF: cb11930039h (data)  CANTIC: a11219580  GND: 119098709  ISNI: 0000 0000 1335 4343  LCCN: n81078877  NKC: jn19990000482  NLA: 36552327  NTA: 069110069  RERO: 02-A000016606  SELIBR: 176983  SNAC: w6307gr2  SUDOC: 027208370  Trove: 1288183  VcBA: 495/8869  VIAF: 13121030   WorldCat (עם VIAF): 13121030 
שלבים בחיים, לפי ברתולומאוס אנגליקוס (תחריט עץ מ-1486).
גואלגואיצ'ו

| --- | --- |

רחוב בגאולגואיצ'ו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  אנטרה ריוס אנטרה ריוס
 חבל ארץ:  מסופוטמיה
 תאריך ייסוד:  18 באוקטובר 1783
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  83,116 (2010)
 קואורדינטות:  33°01′S 58°31′W﻿ / ﻿33.017°S 58.517°W﻿ / -33.017; -58.517
 אזור זמן:  UTC -3
 www.gualeguaychu.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גואלגואיצ'ו(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט גואלגואיצ'ו(למפת אנטרה ריוס רגילה) פרנה קונקורדיה קונספסיון דל אורוגוואי גואלגואי קוריינטס אורוגוואי בואנוס איירס סנטה פהגואלגואיצ'ו(למפת אנטרה ריוס מוגדלת) פרנה קונקורדיה קונספסיון דל אורוגוואי גואלגואי קוריינטס אורוגוואי בואנוס איירס סנטה פהגואלגואיצ'ו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גוּאַלֶגוּאַיְצ'וּ (בספרדית: Gualeguaychú) היא עיר בפרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה. גואלגואיצ'ו שוכנת על גדות נהר גואלגואיצ'ו, יובל של נהר אורוגוואי, במרחק 25 קילומטרים מהגבול של ארגנטינה עם אורוגוואי ובמרחק של 230 קילומטרים מבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
היסטוריה

לפני בואם של הספרדים לאזור היו בו התיישבויות ילידיות. הספרדים התחילו להקים באזור התיישבויות במאה ה-17 והם נלחמו ודחקו את הילידים.
ב-1782 חואן חוסה דה ורטיס אי סלסדו, המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, רצה להגביר את הנוכחות הספרדית באזור, והטיל על תומאס דה רוקמורה לרכז אנשים מכפרים באזור ליישובים גדולים יותר. אחד היישובים שנוסדו על ידי רוקמורה היה סן חוסף דה גואלגואיצ'ו (שם אשר קוצר בהמשך לגואלגואיצ'ו) ב-18 באוקטובר 1783. כעבור זמן קצר רוקמורה ראה שהמיקום המקורי של גואלגואיצ'ו היה מועד לשיטפונות, הוא העביר אותו צפונה.
בעשרות השנים הראשונות לקיומה של ארגנטינה, החל מ-1810, המצב הפוליטי בה לא היה יציב ומספר פעמים צבאות של הצדדים השונים במאבקים הפנימיים עברו בגואלגואיצ'ו. ב-1845 גואלגואיצ'ו נבזזה על ידי חיילים אורוגוואים בפיקודו של ג'וזפה גריבלדי.
ב-4 בנובמבר 1851 מושל פרובינציית אנטרה ריוס חוסטו חוסה דה אורקיסה העניק לגואלגואיצ'ו מעמד של עיר. בשנים שלאחר מכן הייתה הגירה אירופאית גדולה לעיר, והיא המשיכה לגדול במשך שארית המאה ה-19 ובמאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 הייתה תוכנית להקמת מפעל לייצור נייר בפראי בנטוס, עיר אורוגוואית ששוכנת על גדות נהר אורוגוואי ומקושרת לאזור אנטרה ריוס בגשר ליברטדור חנרל סן מרטין. תושבי גואלגואיצ'ו חששו שהמפעל החדש יזהם את הנהר ואת העיר וניסו למנוע את הקמתו, גם על ידי חסימת מעברי הגבול באזור עם אורוגוואי. הדבר הגיע עד לרמה של סכסוך בין אורוגוואי וארגנטינה ואף הגיע לבית הדין הבינלאומי לצדק. הסכסוך הסתיים ב-2010 כאשר נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר ונשיא אורוגוואי חוסה מוחיקה חתמו על הסכם שקבע שתוקם ועדת תיאום דו-לאומית שתפקח על הנעשה בנהר.
כלכלה

כלכלת גואלגואיצ'ו מתבססת בעיקר על חקלאות, הכוללת בעיקר גידול סויה, תעשייה ותיירות.
הערות שוליים

↑   Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2010 - Dirección General de Estadística y Censos". Dirección General de Estadística y Censos (בספרדית). בדיקה אחרונה ב-30 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557551305171  LCCN: n82116560  MusicBrainz: baa7f960-32b9-42f9-a55c-1f6adf34bf70  VIAF: 125168689   WorldCat (עם VIAF): 125168689
בשארה אל-ח'ורי

בשארה אל-ח'ורי (בערבית: بشارة الخوري; 1890 – 1 בינואר 1964) היה נשיאה הראשון של לבנון, לאחר קבלת עצמאותה מצרפת ב-1943.
ביוגרפיה

אל-ח'ורי היה יליד האזור הדרומי בהר הלבנון, שהיה דרוזי בעיקרו. הוא היה עורך דין אשר רכש את השכלתו בפריז. החל את דרכו בשנת 1912 כמתמחה במשרד עורכי הדין של אמיל אדה. כמו אדה היה גם אל-ח'ורי פטריוט מרוני ונאמן לרעיון "לבנון הגדולה". אלא שבכך התמצה הדמיון, וביריבותם האישית גילמו השניים את הגישות השונות אל מול פני הדילמה המרונית.
למרות שדיבר צרפתית, העדיף אל-ח'ורי את הערבית ואת תרבותה. הוא לא היה לאומן ערבי מודרני שכן נאמנותו העקרונית נשארה ללבנון, אולם את ביטחונה ואת קיומה של לבנון, כך סבר, לא ניתן יהיה לשמר מתוך הנצחת העימות עם האסלאם ועם הערביות.
הקו שהנחה את אל-ח'ורי היה פרגמטיסטי, ולפי הערכותיו מוטב היה למרונים להתפשר עם המוסלמים. הוא שאף להגברת הפעולה בין העדות במסגרת המוסדות המאוזנים של הרפובליקה הלבנונית, בתקווה שבתוך כך תושבי לבנון המוסלמים ילכו ויזדהו עם המדינה הלבנונית. על פי השקפתו, תפקידה ההיסטורי של צרפת באזור הסתיים. צרפת, לדידו, עשתה את שלה בעצם הקמתה של "לבנון הגדולה" ובכינונה של הרפובליקה. עתה הייתה נוכחותה בבחינת שלטון זר, שיש להיפטר ממנו. ההתנגדות להמשך המנדט הצרפתי הייתה עבורו גם הגשר הבטוח ביותר שעליו ניתן לפסוע לעבר הסולידריות הנוצרית-מוסלמית.
לאחר בחירתו של הנשיא שארל דבאס קיבלו המרונים את ראשות הממשלה ואל-ח'ורי מונה לשר המשפטים. עתה נעשתה היריבות בינו לבין אדה גלויה ועקרונית. השניים ביקשו הכרעה באמצעות התחרות על מוסד הנשיאות. אולם ההכרעה בין שתי המגמות שייצגו לא מיהרה להתממש. שנות תהפוכות ארוכות עברו עד שיירשם ניצחון חלקי וזמני בלבד למגמה שייצג אל-ח'ורי.
באוגוסט 1943 התמודד בראש הגוש הקונסטיטוציוני בבחירות לפרלמנט הלבנוני, אל מול "הגוש הלאומי" של אמיל אדה. לאחר הבחירות הצליח אל-ח'ורי להיבחר לנשיא לבנון והוביל להכרזה על עצמאות לבנון. בעקבות זאת, בנובמבר 1943, עצרו הצרפתים את אל-ח'ורי ואת חברי הממשלה ומינו את אמיל אדה באופן זמני לראש ממשלה כדי שיערוך בחירות חדשות. אולם לאחר מספר ימים שחרר הגנרל ז'ורז' קאטרו את אל-ח'ורי והוא שב לתפקידו. בתקופתו התקיימה מלחמת העצמאות הישראלית, בה לבנון נלחמה נגד ישראל ולבסוף הפסידה וחתמה על הסכם הפסקת אש כחלק מהסכמי רודוס.
בנו מישל היה פוליטיקאי וכיהן במספר תפקידי שר, בתו היא האמנית אוגט קלאנד.
לקריאה נוספת

חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ג, פרק 5.5.1.2: בשארה אל-ח'ורי, עמ' 116–118.
ג'ודי סיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1944 סטודיו סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בנובמבר 1979 (בגיל 35) צפון הוליווד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  תיכון בירמינגהאם 
 סוגה:  מוזיקת פולק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  אסיילום רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ודית' לין סיל (באנגלית: Judith Lynn Sill;‏ 7 באוקטובר 1944 - 23 בנובמבר 1979) הייתה זמרת ויוצרת אמריקנית, והאמנית הראשונה שחתמה במיזם ההפצה "Asylum Records" של דייוויד גפן, בו חתמו בין השאר בוב דילן וג'וני מיטשל. סיל הקליטה שני אלבומים לפני שנעלמה ונשכחה, ולבסוף מתה משימוש בסמים ב-1979.
חייה

אחיה ואביה של סיל מתו בתאונות נפרדות כשהייתה צעירה. אמה נישאה לאנימטור של טום וג'רי, קנת' מיוז, וסיל עזבה את הבית אל חיים של פשע ושימוש בסמים כשהייתה נערה. כשנאסרה על כתיבת המחאות ללא כיסוי למדה את נגינת הקלידים בסגנון גוספל האופיינית לה, והחליטה להיגמל מהרואין ולכתוב שירים. קלידנית, פסנתרנית וגיטריסטית מוכשרת, היא חזרה לחוף המערבי, שם פגשה את גרהם נאש ודייוויד קרוסבי, ויצאה איתם לסיבוב הופעות כמופע פותח. היא פגשה גם את דייוויד גפן שהציע לה חוזה בלייבל המתפתח שלו. גרהם נאש, שהפך למעריץ שלה, הפיק את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Jesus Was a Cross Maker". להקת ההוליס הקליטה גרסת כיסוי לשיר ב-1973. אלבום הבכורה שלה, "Judee Sill" יצא ב-1971 וכלל את הלהיט "Lady-O", שיתוף פעולה עם להקת הטרטלז. האלבום זכה לשבחים מרובים. בשנת 1973 יצא אלבומה השני, "Heart Food". האלבומים זכו לביקורות טובות אך לא הצליחו מסחרית. סיל לא הצליחה למשוך קהל אך סירבה לשמש כמופע פותח, המוניטין וההצלחה המתונה שלה דעכו, והיא נעלמה לחלוטין. בעקבות כישלון האלבום השני החליט גפן שלא לחדש את החוזה איתה. ב 1974 נפצעה סיל בתאונת דרכים שגרמה לה לכאבי גב קשים. למרות זאת היא חזרה לאולפן והקליטה כמה דמואים לשירים חדשים. לא ידוע בבירור מה קרה לאחר מכן, אך ידוע בוודאות שהיא חזרה להשתמש בהרואין ואף התמכרה לקוקאין. בשנת 1979 מתה סיל ממנת יתר.
סגנון

המוזיקה של סיל הושפעה עמוקות מהמבנים המטריים והסוויטות של באך, בעוד שמבחינה לירית שיריה שאבו לעיתים קרובות השראה ממוטיבים נוצריים של גאולה. סיל הייתה פרפקציוניסטית, ולפעמים לקח לה שנה לכתוב שיר. הליווי המוזיקלי בשני האלבומים יוצא דופן בהשוואה לאלבומים של זמרות פולק אמריקאיות אחרות מאותה תקופה שבדרך כלל הסתפקו בליווי מינימלי של גיטרות אקוסטיות, פסנתר וכלי הקשה. סיל משלבת בשירים כלי נגינה נוספים (כמו קלרינט וקרן יער). בשני האלבומים של סיל משתתפת תזמורת קאמרית ובאלבום השני סיל אף מנצחת עליה.
אחרי מותה

אמנים רבים שיבחו את סיל, כולל ג'ים או'רורק שעשה את המיקס לאוסף השירים שלא יצאו, "Dreams Come True", שיצא ב-2005 והורכב מהדמואים שסיל הקליטה ב-1974 לאלבום שלישי שלא הושלם מעולם. שני האלבומים הראשונים שלה יצאו מחדש כדיסק הכפול Abracadabra: The Asylum Years, יחד עם הקלטות מהופעות, דמואים ורצועות בונוס.
ג'יימס ואט (מזכיר הפנים)

ערך זה עוסק במזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1981–1983. אם התכוונתם לממציא מכונת הקיטור, ראו .
ג'יימס גאיוס ואט (באנגלית: James Gaius Watt;‏ 31 בינואר 1938 –  27 במאי 2023) היה איש ממשל אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1981–1983. כמי שתואר לעיתים קרובות כ"אנטי-סביבתני", הוא היה אחד המינויים השנויים במחלוקת בקבינט של רונלד רייגן.
ראשית חייו

ג'יימס ואט נולד בעיירה לסק שבוויומינג, כבנם של לויס מיי (לבית ויליאמס) וויליאם גאיוס ואט. הוא למד באוניברסיטת ויומינג, וב-1960 קיבל תואר בוגר אוניברסיטה וב-1962 תואר במשפטים. תפקידו הפוליטי הראשון של ואט היה עוזר לסנאטור הרפובליקני מילוורד סימפסון מוויומינג, שאותו הוא הכיר דרך בנו אלן סימפסון, גם הוא לימים סנאטור וחבר בית הנבחרים.
כרפובליקני כל ימי חייו, שירת ואט כמזכיר הוועדה למשאבי טבע וכמזכיר פאנל היועצים לזיהום סביבתי של לשכת המסחר של ארצות הברית (United States Chamber of Commerce), ארגון לקידום המגזר העסקי שתומך בעיקר במועמדים רפובליקנים למשרות ציבוריות. ב-1969 מונה ואט כסגן עוזר מזכיר הפנים לפיתוח חשמל ומים. ב-1975 הוא מונה כסגן יושב הראש של נציבות החשמל הפדרלית. ב-1977 היה ואט לנשיא הראשון וליועץ המשפטי של "המוסד המשפטי של המדינות ההרריות", חברת משפטית ציבורית "שמקדישה את פעילותה לחירות הפרט, זכות הקניין, ממשלה מוגבלת ואתית וחירות כלכלית". כמה מעורכי הדין שעבדו תחת ואט במוסד זה היו לימים פקידי ממשל בכירים, כולל אן ונמן וגייל נורטון.
מזכיר הפנים של ארצות הברית

ב-1980 מינה הנשיא הנבחר רונלד רייגן את ואט כמזכיר הפנים בממשלו. המינוי אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית.
תקופת כהונתו של ואט כמזכיר הפנים הייתה שנויה במחלוקת, בעיקר בשל העובדה שהוא נחשב עוין לסביבתנות, וקידם פיתוח של קרקעות פדרליות באמצעות יערנות וחוואות ואינטרסים כלכליים נוספים.
על פי המרכז למגוון ביולוגי (Center for Biological Diversity), מכל מזכיר הפנים לדורותיהם, ואט הוא המזכיר שבתקופתו נרשם המספר הנמוך ביותר של מינים המוגנים על ידי חוק המינים בסכנת הכחדה. שיאו זה של ואט נשבר באוגוסט 2007 על ידי דירק קמפת'ורן מזכיר הפנים של ג'ורג' ווקר בוש, כאשר לא נרשם שום מין בסכנת הכחדה ב-15 החודשים הראשונים לכהונתו.
גרג וטסטון, יועץ הסביבה הראשי של ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים בתקופת נשיאותו של רייגן, שלאחר מכן שימש כמנהל הייעוץ המשפטי של המועצה להגנה על משאבי הטבע, טען שואט היה אחד משני "המינויים הפוליטיים השנויים במחלוקת והאנטי-סביבתנים הגלויים ביותר" בהיסטוריה האמריקאית. המינוי השני היה זה של אן גורסץ', מנהלת הסוכנות להגנת הסביבה באותה תקופה. קבוצות סביבתניות האשימו את ואט בהפחתת המימון לתוכניות להגנת הסביבה, ארגון מחדש של מחלקת הפנים כך שצומצמו סמכויות הפיקוח הפדרליות שלה, רצון לחסל את הקרן לשימור קרקע ומים שנועדה להרחיב את שטחי שמורות הטבע ושאר האזורים המוגנים, הקלה בתקנות לקידוחי נפט וכרייה, הנחיית שירות הפארקים הלאומיים לנסח כללים שיובילו לסגירתם של פארקים לאומיים שהוקמו על ידי הקונגרס, והמלצה למתן זיכיונות לקידוחי נפט וגז אזורי טבע בראשיתיים וחופים כמו מפרץ סנטה מוניקה.
ואט התנגד לקבלת קרקעות פרטיות לטובת שימור. הוא הציע ששטח של 80 מיליון אקר (320,000 קמ"ר) של קרקעות בלתי מפותחות בארצות הברית ייפתחו לקידוחים ולכרייה עד שנת 2000. השטחים שהוחכרו לכריית פחם הכפילו את עצמם פי חמישה במהלך תקופת כהונתו של ואט כמזכיר הפנים. הוא התפאר בכך שהוא החכיר "מיליארד אקרים" (4 מילון קמ"ר) של מימי חופים, אם כי רק בחלק קטן של שטחים אלו בוצעו אי פעם קידוחים. ואט הכריז פעם "נכרה יותר, נקדח יותר ונכרות יותר עצים".
מעת לעת הזכיר ואט את אמונתו הנוצרית הדיספרנציאליסטית כאשר דן על שיטתו בניהול הסביבה. בדברו בפני הקונגרס, הוא אמר פעם, "אני לא יודע כמה דורות עתידיים נוכל למנות לפני הביאה השנייה, בכל מקרה עלינו להתנהל כך שנשאיר את המשאבים הנחוצים לדורות הבאים".
ציטוט מפוקפק שיוחס בטעות לוואט הוא: "אחרי שהעץ האחרון ייגדע, ישו ישוב". גלן שירר, שכתב עבור עבור המגזין "גריסט" (Grist), ייחס הערה זו בטעות לעדות שמסר ואט בפני הקונגרס ב-1981. העיתונאי ביל מויירס, שהסתמך על המאמר בגריסט, ייחס גם הוא את האמירה לוואט. לאחר שהתברר שאמירה זו לא נאמרה כלל, פרסם הגריסט תיקון טעות ומויירס התנצל.
מאוחר יותר פרסם ואט הצהרה כתובה, בה נאמר: "מעולם לא אמרתי זאת, לא האמנתי בזה, אפילו לא חשבתי על כך". "אני לא מכיר אף נוצרי שמאמין או מטיף לטעות כזאת. כתבי הקודש מצווים על שימור - שאנחנו כנוצרים נהיה משרתים זהירים של האדמה ושל המשאבים שהופקדו בידינו על ידי הבורא".
מזכיר הפנים של ארצות הברית > ההופעה של הביץ' בויז

בשנים 1980–1982, קיימו להקות הביץ' בויז ושורשי העשב הופעות נפרדות ביום העצמאות של ארצות הברית במול בפני קהל רב. באפריל 1983 אסר ואט על קיומן של ההופעות, על רקע טענתו ש"להקות רוק" שהופיעו במול ביום העצמאות ב-1981 וב-1982 עודדו שימוש בסמים ובאלכוהול, ומשכו את "האלמנטים הלא רצויים", שכתוצאה מכך שדדו את המשתתפים באירועים דומים. לאחר מכן הודיע ואט שהזמר ויין ניוטון (אנ'), ידיד ותומך של הנשיא רייגן ותורם למפלגה הרפובליקנית, יקיים הופעה ביום העצמאות של 1983 במול. במהלך הוויכוח שהתנהל לאחר מכן, אמר סולן להקת שורשי העשב, רוב גריל, שהוא חש "עלבון חזק" מהערותיו של ואט, שאותם הוא הגדיר "שום דבר מלבד לא-אמריקאי".
חברי הביץ' בויז הצהירו שברית המועצות, שהזמינו אותם ב-1978 להופיע בלנינגרד, "כמובן... לא חשו שהלהקה משכה אלמנטים לא רצויים". סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש אמר על הביץ' בויז, "הם ידידי, ואני אוהב את המוזיקה שלהם". ואט התנצל בפני הביץ' בויז לאחר שהבין שהנשיא רייגן והגברת הראשונה ננסי רייגן היו מעריצי הלהקה. ננסי רייגן התנצלה גם היא על דבריו של ואט. צוות הבית הלבן העניק לוואט אגד מדבק עם חור על כך ש"ירה לעצמו ברגל".
מזכיר הפנים של ארצות הברית > מחלוקות נוספות

המגזין מד פרסם רשימה של עשר מחלוקות הקשורות לוואט בעמוד הגב של גיליונו מאוקטובר 1982, תחת הכותרת "ואט... אנחנו דואגים!" (!Watt... We Worry, משחק מילים על המשפט "ממה אנחנו דואגים", What We Worry). ברשימה צוינו בין שאר הציטוטים והפעולות של ואט, הצהרתו ש"מחלקת הפנים... חייבת להיות... ידידת בית המשפט של תעשיית המינרלים... במדיניות הפדרלית".
בראיון ברשת הטלוויזיה בכבלים SPN, אמר ואט, "אם אתה רוצה דוגמה לכישלון הסוציאליזם, אל תלך לרוסיה, בוא לאמריקה ולך לשמורות האינדיאנים".