יוהאן סבסטיאן באך
ביוגרפיה > לייפציג

בשנת 1723 הגיש באך את מועמדותו לתפקיד מנהל המוזיקה בכנסיית תומאס בלייפציג (Thomaskantor), תפקיד שהתפנה עם מותו של יוהאן קונאו. למשרה ניגשו עוד ארבעה מועמדים והיה עליהם לעמוד במבחנים קשים. להוכחת יכולתו ניצח באך על שתי קנטטות שלו – רי"ב 22 ורי"ב 23 – וזכה במשרה. הוא מונה לקנטור של בית הספר (Thomasschule) הנספח לכנסייה הראשית, ולמנהל מוזיקלי של כמה כנסיות מרכזיות בעיר. היה זה תפקיד יוקרתי בעיר מסחר מובילה בסקסוניה (שכנתה של תורינגיה), תפקיד ממשלתי – בניגוד לתפקידיו הקודמים בחצרות האצולה. בתפקידו בלייפציג החזיק 27 שנים עד למותו.
מועצת לייפציג, מעסיקתו של באך, הייתה מפולגת בין נאמני הנסיך הבוחר פרידריך אוגוסטוס השני לבין העירוניים, מייצגי מעמד הסוחרים והאצולה הזעירה. באך היה מינוי של הפלג הראשון, ובתמורה למינויו ניתנה לפלג השני שליטה בבית הספר של כנסיית תומאס. באך ראה עצמו כראש המוזיקה הכנסייתית בעיר אך הפלג העירוני ניסה להגביל את השפעתו ולצמצם את הדגש על מוזיקה בבית הספר ובכנסיות. מועצת העיר גם לא כיבדה את ההבטחה שניתנה לבאך למשכורת של 1000 טלרים לשנה, אך עם זאת סיפקה לו הכנסה סבירה ודירה טובה בפאתי בניין בית הספר.
תפקידו של באך כלל הן חינוך והן הלחנה. הוא הדריך את תלמידי בית הספר בשירה ואף לימד לטינית (הוא היה רשאי להעסיק תחתיו ארבעה עוזרים לצורך מטלות אלו). כמלחין היה עליו לספק מוזיקה מדי שבוע לכנסיית תומאס ולכנסיית ניקולאי. מטלה זו עודדה יצירתיות רבה, שהתבטאה בהלחנת חמישה מחזורי קנטטות. בשנותיו בלייפציג באך הלחין יותר מ-300 קנטטות (מהן כ-100 אבדו), רובן בשלוש השנים הראשונות לכהונתו. עבודות אלו מקיפות את כתבי הבשורה לכל יום ראשון ויום חג בשנה הלותרנית, ורבות מהן שאבו השראה ממזמורים כנסייתיים מסורתיים. במהלך החזרות והביצוע של יצירות אלו ניגן באך בצ'מבלו או בעוגב, או ניצח על המקהלה (ואז החליפו במקלדת נגן העוגב של הכנסייה או אחד משני בניו הבכורים).
מועצת העיר העמידה לרשותו שמונה נגנים קבועים בלבד והוא נאלץ לגייס כ-20 נוספים לצורך ביצוע יצירותיו, והדבר הוביל לחיכוך מתמשך בינו לבין המועצה. המוזיקאים שעבדו אתו התפרנסו גם מנגינה בחתונות ולוויות וכנראה למטרה זו, ולצורך אימון בבית הספר, כתב באך מספר מוטטים (חלקם למקהלה כפולה). בעבודתו השוטפת בכנסייה ביצע באך גם מוטטים של האסכולה הוונציאנית ושל מלחינים גרמנים כגון היינריך שיץ. אף שצבר רפרטואר עצום של מוזיקה כנסייתית עבור הכנסיות הראשיות בעיר, באך שאף להרחיב את דרכי ההבעה שלו וליצור גם מוזיקה שאינה דתית.
במרץ 1729 באך לקח על עצמו את ניהול ה-Collegium Musicum, הרכב חילוני ותיק שחודש ב-1702 על ידי מכרו הוותיק, המלחין גאורג פיליפ טלמן. הקולגיום היה מוסד פרטי נפוץ בערים גדולות של דוברי גרמנית, שתפס בהדרגה מקום חשוב בתרבות המוזיקלית הציבורית. בדרך כלל השתתפו בהרכבים הללו תלמידי אוניברסיטאות פעילים מוזיקלית והובילו אותם מוזיקאים מקצועיים בולטים בעיר. כריסטוף וולף תיאר את קבלת הניהול על ידי באך כמהלך פיקחי, ש"ביסס את אחיזתו האיתנה של באך במוסדות המוזיקליים העיקריים בלייפציג". רוב ימות השנה ערך ההרכב קונצרט בן שעתיים מדי שבועיים. אולם גדול הועמד לרשותם ומספר כלי נגינה נרכשו לשימושם. רבות מיצירותיו החילוניות של באך מאז ועד מותו נכתבו עבור הקולגיום ובוצעו על ידו ב"קפה צימרמן" ובמקומות אחרים בעיר, ביניהן חלקים מהתרגילים למקלדת (Clavier-Übung) ומרבית הקונצ'רטי לכינור ולצ'מבלו. בשנת 1737 הוחלף באך בניהול ההרכב על ידי תלמידו לשעבר, קרל גוטהלף גרלך.
ב-1733 הגיש באך לנסיך הבוחר החדש של סקסוניה, אוגוסט השלישי, את התווים לכמה חלקים מהמיסה בסי מינור, כדי לשכנעו למנות אותו למלחין חצר מלכותי. באך אכן מונה למלחין חצר, והמינוי תרם לחיזוק מעמדו מול מועצת העיר. מאוחר יותר הוא הרחיב את פרקי המיסה למיסה קתולית שלמה, שמרבית המוזיקה שלה נשאלה ממיטב פרקי הקנטטות שלו. יצירה זו, שהושלמה רק בשנות חייו האחרונות של באך ולא בוצעה במהלך חייו, נחשבת לאחד משיאי יצירתו.
באך קיים קשרים פעילים עם כמה חברי סגל של האוניברסיטה בלייפציג. ראויים לאזכור יחסיו הפוריים עם המשורר פיקנדר. הזוג באך קיבל בביתו חברים, בני משפחה, ומוזיקאים עמיתים מכל רחבי הממלכות הגרמניות. מוזיקאי חצר מדרזדן ומברלין, בהם טלמן, ערכו אצלו ביקורים תדירים או החליפו עמו תכתובות. אבל דווקא עם גאורג פרידריך הנדל לא הזדמן לו להיפגש. הם נולדו באותה שנה ועיר מולדתו של הנדל הייתה קרובה ללייפציג. הנדל אומנם חי באנגליה באותה תקופה, אך ביקר מספר פעמים בגרמניה.