stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרת סדר
קהל > טקטיקה

מטרתם של מפגינים אלימים היא לדרבן את אוכפי החוק לנקוט באכיפת יתר כדי ליצור אהדה למטרתם. המונים יכולים להשתמש במגוון של טקטיקות כדי להתחמק מאכיפת החוק או לקידום אי סדר, החל מתקיפה מילולית וכלה בהסחת דעת של גורמי אכיפת החוק ובבניית בריקדות.
ככל שמתרחשות טקטיקות מתוכננות היטב, כך ההפרעה תכליתית יותר. לדוגמה, המונים עשויים ליצור מצור אנושי לסגירת כבישים, הם עשויים לסגת על רכוש ממשלתי, הם עשויים לנסות לכפות מעצרים המוניים, הם עשויים לאזוק את עצמם לדברים או זה לזה, או שהם עשויים לנעול נשק, שיקשה עליהם יותר להפריד ביניהם, או שהם עלולים ליצור בלבול או הסחות דעת באמצעות מעשי יידוי אבנים, הצתות או טרור, תוך מתן מרחב לאכפי החוק להיות כוחניים או מוגזמים תוך ניסיון להסירם. כמו כן, לפעמים, גורמי טרור. מרבית משתתפי ההפרעה האזרחית עוסקים ברגל. עם זאת, מחאות מאורגנות לעיתים קרובות מבטיחות דרכי הגעה מאורגנות וכן אמצעים לתקשורת אלחוטית. ידוע כי המשתתפים משתמשים בסורקים כדי לפקח על תדרי המשטרה, או משדרים לתקשורת על אכיפת החוק. אם קהל הופך אלים והופך למעשה ל"אספסוף", הוא עשוי לפגוע פיזית באנשים ורכוש, כמו השלכת בקבוק תבערה, ירי מנשק קל, ושתילת מטעני חבלה מאולתרים. אם האלימות לא מאורגנת מראש, הקהל עשוי לפנות ליידות אבנים, לבנים, בקבוקים וכיוצא באלה. אם המחאה האלימה מוסדרת מראש, הקהל יכול להסתיר מראש כלי הנשק או כלי השחתה במוקד ההתקהלות, הרבה לפני פריצתה ובכך להפתיע את גורמי אכיפת החוק.
ההמונים עשויים להתחמש במסכות גז, סלעים, קסדות, מגנים, שלטי מחאה מאולתרים, בקבוקי תבערה, פצצות צבע, צינורות ומשקפי מגן.
אספסוף עשוי להקים חסמים כדי להכשיל, או למנוע, את היעילות של אכיפת החוק. לדוגמה, הם עשויים להשתמש בווים מתמודדים, שרשראות, חבלים או כלי רכב כדי לפרוץ שערים או גדרות. הם עשויים להשתמש במקלות או במוטות כדי להגביל את השימוש של אכיפת החוק במועדוני בילי - כידונים. הם עשויים לבטל כלי רכב אזרחיים כדי למנוע את הכוחות המתקדמים לעסוק בהם, או להשחית כלי רכב לאכיפת החוק כדי לנסות לעורר תגובה יתר מצד אכיפת החוק, או כדי לעורר הפקרות נוספת מההמון.
האספסוף מפציר לעיתים קרובות שימוש באש או במטעני חבלה נסתרים, למשל קשורים לבעלי חיים, רעולי פנים במציצים או צעצועים, מחוברים לכלי רכב מכוונים. לא רק שהם יכולים לשמש ליצירת בלבול או הסחה, אלא הם יכולים לשמש גם להשמדת רכוש, ולסיסת ביזה של משתתפי האספסוף, או לספק כיסוי למשתתפי האספסוף שיורים נשק על אכיפת החוק. אם אכיפת החוק עוסקת בהמון, בהחזרת אש, כל נפגעים חפים מפשע הנובעים מהכאוס גורמים לרוב לאכיפת החוק להראות לא ממושמעים ומעיקים.
אכיפת החוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – אמצעים לפיזור הפגנות
כמו משתתפי הפרת הסדר, גורמי אכיפת החוק רגישים גם הם להתנהגות הקהל. עימות מתוח והתגרויות מצידו, עלול לעורר אותם רגשית וליצור אווירה רגשית ביותר מסביב. גירוי רגשי זה עלול להידבק בכל גורמי אכיפת החוק תוך התנגשות עם הכשרתם המקצועית. כאשר יש מתח רגשי גבוה בקרב גורמי אכיפת החוק, הם עלולים להפר את תחושת האיפוק שלהם ולבצע פעולות, כנגד אנשים בהמון, שהם בדרך כלל ידחיקו. האווירה הרגשית גם עלולה לגרום להם להיות רגישים מאוד לשמועות ופחד. כמו האספסוף מולם, גם אנשי אכיפת החוק פועלים כקבוצה ועלולים לאבד את תחושת האינדיבידואליות שלהם ולפתח גם כן תחושת אנונימיות. תחת חוסר יציבות רגשית, דעות קדומות אינדיבידואליות, שכל סוכן אכיפת חוק בודד יכול לנשק נגד ההמון, או נגד משתתפים פרטיים בהמון, עשויים להשפיע על התנהגותו של גורם אכיפת החוק. כמו ההמון, תנאים אלה הופכים את גורמי אכיפת החוק לחקות יותר את התנהגותם של זה, מה שעלול לגרום לשרשרת של התנהגות מוטה, מוגזמת, או אחרת, מסוכנת, בה גורמי אכיפת החוק פועלים על ידי סוכני האספסוף כאיומים בלתי אישיים ולא כבני אדם. פעולה כזו מועצמת בה גורמי אכיפת החוק הם מונוליתיים, על פני גזע ואתניות, שכן אכיפת החוק תהיה חשופה יותר למיסגור של הפרת הסדר כאל "הם" מול "אנחנו". פעולות של גורמי אכיפת החוק, המונעים על ידי רגש ודעות קדומות, משמשות לרוב כעדות נגד רצונם הרע של קהל, או אספסוף, כאשר התנהגותם רק מסבה את העימות ולא מצמצמת אותו. במצבים כאלה, לעיתים נדירות גורמי אכיפת החוק לוקחים אחריות על מעשיהם נגד קהל.
ראו גם

פעולה ישירה
מהפכה
מצב חירום
ממשל צבאי
חופש ההפגנה
התקהלות בלתי חוקית
חסימת כבישים כמחאה
אלימות משטרתית
טרור פלסטיני
טרור יהודי בישראל
מאבקי השבת בירושלים
המחאה נגד בנימין נתניהו
הערות שוליים

↑  David A. Graham. "What Can the U.S. Do to Improve Police Accountability?". The Atlantic.
גז מדמיע ששימש תלמידים באלטמירה שבקראקס.
G-20 טורונטו. יוני 2010
כבאים מצננים בניין שנשרף על ידי פורעים במהלך המהומות בממלכה המאוחדת ב-2011
המפגינים עולים על גג הקונגרס הלאומי של ברזיל
מפגינים עם בקבוקי תבערה. קייב, אוקראינה. 2014
מהומות הארלם, 1964
מחאות האמנה הלאומית הרפובליקנית 2008
אפליה סטטיסטית

אפליה סטטיסטית (בהקשרים ביטחוניים נקראת גם פרופיילינג) היא אפליה הנובעת מכך שהאדם או הגורם המפלה, מודע לכך שלקבוצה א' באוכלוסייה (קבוצה אתנית, גזעית, מגדרית וכו') יש תכונות שונות בממוצע מאשר לקבוצה ב', וכתוצאה מכך מפלה בין הקבוצות.
למשל, אם מעסיק חושב שלקבוצה א' יש כישורי עבודה טובים יותר בממוצע מאשר לקבוצה ב', והעלות של מבחנים פרטניים לכל מועמד למשרה היא גבוהה והמעסיק רוצה להימנע ממנה (או שהמבחנים לא מסוגלים לבדוק את כל הכישורים בצורה טובה), המעסיק יעדיף להעסיק עובד המשתייך לקבוצה א' מאשר עובד המשתייך לקבוצה ב', על אף שייתכן שהעובד מקבוצה ב' הוא בעל כישורי עבודה טובים יותר. כך אפליה סטטיסטית תעסוקתית תיווצר באופן טבעי על ידי כוחות השוק על סמך התאוריה הכלכלית.
אפליה סטטיסטית היא סוג של גזענות ממסדית. אף על פי שאפליה זו היא "רציונלית", עדיין נהוג להתייחס גם אליה כאל בעיה חברתית וכאל דבר שיש לנסות להימנע ממנו כמה שניתן, שכן היא מקשה על לכידות חברתית ועל יצירת שוויון הזדמנויות, במיוחד בחברות הטרוגניות.
תאוריה כלכלית

המושג "אפליה סטטיסטית" (Statistical Discrimination) הוצג לראשונה בתור תאוריה בתחום הכלכלה, על ידי הכלכלנים אדמונד פלפס וקנת' ארו, במאמרים אקדמיים אותם פרסמו בשנים 1972 ו-1973.
השניים פיתחו תאוריה כלכלית לפיה במציאות של היעדר מידע ישיר לגבי עניין עובדתי מסוים, עשוי מקבל החלטות רציונלי להשתמש בממוצע במקום בערך עצמו, שאינו ידוע לו. למשל, אפליה בשוק העבודה עשויה להיגרם מכך שהמעסיקים לא יודעים בוודאות את כישוריהם של העובדים, ולפיכך אין להם ברירה אלא לבסס את החלטתם לגבי אילו עובדים להעסיק על תכונות הנראות בקלות בעין, כגון שיוך לקבוצה אתנית, דתית או חברתית מסוימת. המעסיקים במקרה זה ישתמשו בכך שיש קורלציה מסוימת בין התכונות הרצויות למעסיק לבין השיוך לקבוצה זו או אחרת, על מנת לקבל החלטה מושכלת ככל האפשר, בהיעדר מידע לגבי העובד הספציפי.
מעמד משפטי והתייחסות ציבורית

באופן כללי, במדינות המפותחות אפליה סטטיסטית מחמת שיוך לקבוצה אתנית או דתית, מחמת מין, גיל, נטייה מינית, עמדה פוליטית וכו' היא אסורה, למעט במקרים חריגים בהם האפליה הגיונית ויעילה (כמו תחום הביטוח), או במקרים בהם יש צורך ביטחוני שלא ניתן לספקו באופן אחר.
התחום בו האיסור על אפליה סטטיסטית הוא כנראה הרופף ביותר, הוא תחום הביטוח. חברות ביטוח רשאיות בדרך כלל להפלות בין מבוטחים שונים במחירי הפוליסה אותם הם נדרשים לשלם, וזאת על סמך הערכת סיכונים עבור כל מבוטח לפי ניתוח סטטיסטי המתחשב בגילו, מינו, מקום מגוריו ועוד. עם זאת, במדינות שונות בעולם פסקו בתי משפט שגם בתחום הביטוח יש איסור בסוגים מסוימים של אפליה סטטיסטית; למשל, בשנת 2012 פסק בית הדין האירופי לצדק שאפליה במחירי פוליסה על רקע מגדרי היא אסורה ואילו בארצות הברית אסורה אפליה במחירי פוליסה על בסיס גזע, על אף שהוכח סטטיסטית שישנם הבדלים בתוחלת החיים בין לבנים לבין אפרו-אמריקאים.
ישנן גישות שונות לגבי השימוש באפליה סטטיסטית. גורמים מסוימים, בהם האו"ם, האגודה לזכויות האזרח בישראל ועוד, מחזיקים בדעה שאפליה על בסיס שיוך אתני, גזעי או דתי, גם אם יש לה הצדקה סטטיסטית, היא פסולה מיסודה ולעולם לא ניתן להצדיקה.
גישה אחרת היא שאמנם אין להפלות בהקשרים כלכליים (הפליה של לקוח, צרכן או עובד שכיר), אך מותר לעשות זאת על מנת להתמודד עם פשיעה, במיוחד כשמדובר במניעת פשיעה אלימה ופעולות טרור, והאפליה עשויה לאפשר הצלת חיי אדם. כך במדינת ישראל חוק איסור הפליה במוצרים אוסר על אפליה בהקשרים כלכליים, אבל חוקים אחרים מאפשרים שימוש בפרופיילינג בהקשרים ביטחוניים. גם בבריטניה קיימים חוקים המאפשרים לשוטרים במקרים מסוימים להתחשב בלאום או במוצא אתני של אדם, אם כי בארצות הברית אין חוק המאפשר זאת.
יש הגורסים כי כשיש קשר כמעט הדוק בין קבוצה מסוימת לבין תכונה שהמעסיק לא מעוניין בה, השימוש באפליה סטטיסטית עשוי להיות מוצדק. מאידך יש הגורסים כי דווקא במקרה שכזה הפגיעה בכבוד האדם היא קשה ביותר, עקב ייחוס התכונה באופן אוטומטי לכל חברי הקבוצה, ולכן לדעתם אפליה סטטיסטית על ידי מעסיקים אסורה בכל מצב. עם זאת, ישנה הסכמה גורפת שבמקרים בהם הקשר בין הקבוצה לבין התכונה לא הדוק במיוחד, מדובר באפליה אסורה.
אחת הביקורות על השימוש באפליה סטטיסטית היא שעל אף שהמשתמשים בה אינם מונעים על ידי רצון להפלות, כלומר הם אינם בהכרח מונעים מגזענות, שוביניזם או דעה קדומה אחרת, עדיין התוצאות בפועל אינן שונות מכל סוג אחר של אפליה. האנשים המופלים לרעה עדיין סובלים את אותו הנזק כמו של אפליה רגילה, ומרגישים פגיעה, השפלה והדרה חברתית באותה המידה.
ביקורת נוספת על אפליה סטטיסטית היא שהיא יוצרת מעגל קסמים המקשה על צמצום פערים בין קבוצות באוכלוסייה ועל הקטנת אי השוויון. אנשים המשתייכים לקבוצות אוכלוסייה בעלות השכלה (אקדמית או מקצועית) נמוכה יותר יתויגו על ידי מעסיקים כעובדים פוטנציאליים פחות טובים עקב השתייכותם לקבוצה שלהם, וכך ימנעו מהם להתקדם ולשנות את המצב. כמו כן האפליה מקטינה את סיכוייו של אדם המשתייך לאוכלוסייה זו להצליח להתקבל למקום העבודה בו הוא רוצה או להתקדם במקום העבודה, וכיוון שהוא יודע זאת מראש הוא יהיה מוכן להשקיע פחות משאבים (כמו זמן לימודים ותשלומי לימודים) על מנת להגיע להישגים גבוהים ולמשרות נחשקות, כיוון שה"החזר על ההשקעה" שלו נמוך יותר.
בישראל > בשוק הביטוח

בישראל חברות הביטוח מנמקות אפליה סטטיסטית על בסיס גיל ומין, וכן על בסיס מקום המגורים המשקף בעקיפין את השיוך האתני, בכך שלפי חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אין אפליה "כאשר הדבר מתחייב מאופיו או ממהותו של המוצר". עם זאת, תחום הביטוחים הפנסיוניים מבוסס על מודל אקטוארי אחיד המשקלל גיל ומין בלבד, וגם בתחום ביטוחי הרכב לפגיעות גוף קיימת רגולציה המונעת מחברות הביטוח לתמחר את הסיכון שבמקום מגוריו של המבוטח.
בישראל > בשוק התעסוקה

בישראל קיים חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, האוסר על אפליה בשוק התעסוקה על רקע מין, נטייה מינית, מעמד אישי, הריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ גופית, הורות, גיל, גזע, דת, לאומיות, ארץ מוצא, מקום מגורים, השקפה אידאולוגית, השתייכות למפלגה, או שירות מילואים. על אף קיומו של החוק, סקרים שונים שנעשו לאורך השנים מראים שעדיין קיימת אפליה בהיקף מסוים בשוק התעסוקה הישראלי, דבר אותו ניתן לייחס להיעדר אכיפה, לקושי בהוכחת אפליה, לאריכות תהליך הגשת תלונה נגד מעסיק מפלה, וכן ליכולתם של מעסיקים לעקוף בצורה מתוחכמת פסיקות בית משפט בנושא אפליה. האפליה יכולה לבוא לידי ביטוי בקבלה לעבודה, בפיטורים, בגובה השכר או בקידום בעבודה.
האפליה בשוק העבודה אינה נובעת רק מאפליה סטטיסטית, אלא גם משני סוגי אפליות נוספות: "אפליית טעמים" - אפליה עקב סלידה רגשית של המעסיק מקבוצת אוכלוסייה מסוימת, ו"אפליית טרום-שוק" - אפליה על בסיס שיקולים רלוונטיים לשוק העבודה, אשר מבטאים אפליה מחוץ לשוק העבודה (כמו הפערים בין קבוצות אוכלוסייה עקב אפליה במערכת החינוך היוצרת פערים השכלתיים).
כשנדרשו להתייחס לכך, קבעו בתי המשפט בישראל שאסור לבצע אפליה סטטיסטית על בסיס מין, כגון על סמך העובדה שלנשים בממוצע יש פחות כוח פיזי מאשר לגברים, וכן אסור לבצע אפליה סטטיסטית על סמך גיל (גילנות), על סמך העובדה שיש מתאם בין גיל לבין יופי חיצוני וכוח פיזי.
בישראל > בשוק התעסוקה > מקומות עבודה עם דרישה לסיווג ביטחוני

הסיכוי של אזרח ערבי בישראל לעבור סיווג ביטחוני נמוך משמעותית מזה של אזרח יהודי בישראל. לכן מעסיקים הדורשים סיווג ביטחוני מסוים, וצריכים לשלם על בדיקת רקע ביטחונית יקרה עבור כל מועמד, יעדיפו לשלוח לבדיקות מועמד אשר סיכוייו לעבור בהצלחה את הבדיקה גבוהים יותר, ולא מועמד אשר סיכוייו לעבור בהצלחה נמוכים. תופעה זו יוצרת אפליה כנגד ערבים בישראל במקומות בהם יש צורך בסיווג ביטחוני, וכן במקומות אשר החליטו להטיל מגבלות של סיווג ביטחוני על משרות מסוימות, לעיתים ללא הצדקה מספקת. מרכיב האפליה הסטטיסטית הוא רק הימנעות של מעסיק מלבצע בדיקה ביטחונית עבור מועמד שסיכוייו לעבור את הבדיקה בהצלחה נמוכים; אפליה הנובעת מעצם הדרישה של סיווג ביטחוני היא עניין בפני עצמו.
בישראל > בבידוק ביטחוני

לפי סעיף 3(ד)(1) לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, מותר לבצע אפליה (ובפרט אפליה סטטיסטית): "כאשר הדבר מתחייב מאופיו או ממהותו של המוצר, השירות הציבורי או המקום הציבורי".
על מנת שאפליה סטטיסטית בבידוק ביטחוני תהיה חוקתית, עליה לעמוד ב-3 מבחנים מצטברים:
השימוש באפליה משפר את הבדיקה הביטחונית
לא ניתן להשיג תוצאה דומה תוך שימוש באמצעים אחרים שהנזק החברתי שהם גורמים קטן יותר
התועלת שבשימוש באפליה עולה על הנזק הנגרם ממנה
במקומות רבים בישראל בהם מתבצע בידוק ביטחוני, כגון בכניסה לקניונים, בכניסה לתחנות רכבת ואוטובוס, וכן בשדות תעופה, מתקיימת אפליה סטטיסטית כנגד אוכלוסיות אשר סטטיסטית הסיכוי שלהן להיות מעורבות בפיגועי טרור גבוה יותר (בעיקר האוכלוסייה הערבית). נהוג לקרוא לאפליה מסוג זה, אשר מפלה קבוצה בגלל שיש לפרטיה סיכוי גבוה יותר להיות מעורבים בפעילות פלילית או טרוריסטית, "פרופיילינג" (או "אפיון גזעי"). הפרופיילינג בישראל כנגד האוכלוסייה הערבית מהווה מוקד לדיון ולחילוקי דעות רבים, במיוחד בנושא הבידוק בשדות תעופה. מספר פעמים עוכבו אזרחים ערבים בשדות תעופה לפרקי זמן ממושכים במיוחד על אף שלא היה כל חשד ספציפי נגדם, וכן מספר פעמים פסקו בתי המשפט פיצויים לנוסעים שנפגעו כתוצאה מהבידוק בין היתר על בסיס חוק איסור הפליה במוצרים.
בשנת 2007 עתרה האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ בעניין אפליית ערבים בבידוק בשדות התעופה.
על אף תעודת חיסיון שהוטלה על נוהלי וכללי הבידוק הביטחוני בשדות תעופה, במהלך הדיונים בבית המשפט הוצג מידע לגבי הנהלים לשופטים במעמד צד אחד. בשנת 2011 בעת הצגת הנהלים, טען השב"כ בפני בג"ץ כי מאז הגשת העתירה שופרו הנהלים על מנת להקטין את הפגיעה בנוסעים, אם כי עדיין ישנו הכרח בשימוש מסוים בפרופיילינג.
לאורך הדיונים המשפטיים התברר כי עוד טרם הגשת התביעה החלו מאמצים למען הקטנת האי-שוויון בבידוק הביטחוני ולמען הקלת הבדיקות, זאת תוך הטמעת אמצעים טכנולוגיים חדשים. על מנת לאפשר את סיום הטמעת הטכנולוגיות, דחה בית המשפט את פסיקתו מספר פעמים, ולבסוף בשנת 2015 החליט שהשיפורים שנעשו משמעותיים מספיק ולכן העתירה מתייתרת, אך הותיר לאגודה לזכויות האזרח את הזכות לעתור שוב אם השינויים לא יביאו בעתיד ל"תוצאה הרצויה". בית המשפט לא אסר על שימוש בפרופיילינג, בניגוד לתביעת האגודה לזכויות האזרח שדרשה שהשימוש בפרופיילינג ייאסר לחלוטין.
בבידוק ביטחוני בארצות הברית

קיימות טענות רבות שקיימת אפליה סטטיסטית כנגד מוסלמים ובעלי חזות ערבית בבידוק ביטחוני של שדות תעופה בארצות הברית. עם זאת, העמדה הרשמית של רשויות ארצות הברית היא שאפליה כזו לא נהוגה, ובדיקה שנעשתה פעם אחת על ידי עיתון שעקב אחרי יותר מ-1,000 נוסעים, העלתה שכ-5% עד 10% מהנוסעים נבחרים לבידוק מקיף, ורק 2 מתוך עשרות שהיו בעלי חזות "מזרח תיכונית" נבחרו לבידוק מקיף.
ראו גם

אפליה כלכלית
אפליה בשוק העבודה
אפיון גזעי
הערות שוליים

↑  יעקב גלבוע, כלכלת משאבי אנוש, פרק 9: פערים בשכר, עמוד 130 (תקציר באתר כותר), בהוצאת פרדס הוצאה לאור, 2015
1 2 3 4  ד"ר רובי נתנזון, איתמר גזלה, רון לייזר, אי שוויון במקומות עבודה בישראל, המרכז לכלכלה מדינית, דצמבר 2016
↑  Phelps, Edmund S. (1972). "The Statistical Theory of Racism and Sexism". American Economic Review. 62: 659–61
↑  Arrow, K. J. (1973), “The Theory of Discrimination”, in Discrimination in Labor
Markets, edited by O. Ashenfelter and A. Rees, Princeton University Press, 3-33
↑  Hanming Fang & Andrea Moro, Theories of Statistical Discrimination and Affirmative Action: A Survey
1 2  כתב הגנה ת"א 12345/17 עמותת "שלך" נגד אי.בי.סי. חברה לביטוח
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏ביטוח מגדרי: נשים משלמות יותר על בריאות ופחות על רכב, באתר גלובס, 9 במרץ 2016
1 2  ראויה חנדקלו, אדוני הערבי, גש הצידה בבקשה, כתב עת עורך הדין, ינואר 2012
1 2 3  בג"ץ 4797/07 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' רשות שדות התעופה ואחרים, ניתן ב־10 במרץ 2015
1 2  טליה שטיינר ומרדכי קרמניצר, שוברים אי־שוויון: התמודדות עם אפליית ערבים בשוק העבודה הישראלי, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, מאי 2013, בעמ' 25–28
↑  יורם מרגליות, הפליה סטטיסטית בשירות הביטחון, בעמ' 329
↑  יורם מרגליות, הפליה סטטיסטית בשירות הביטחון, בעמ' 326
↑  יורם מרגליות, הפליה סטטיסטית בשירות הביטחון, בעמ' 327
↑  ת"א 07–16528 שלבי ואח' נ' אל על נתיבי אויר לישראל בע"מ, 6 באפריל 2010
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏אל-על תפצה נוסעים ערבים-ישראלים שהושפלו בבדיקה ביטחונית, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2016
↑  אפשרת פורשר, "הפסיקו את הבדיקות המשפילות לערבים", באתר nrg‏, 1 ביוני 2007
↑  רועי מנדל, המדינה: לא כל ערבי עובר בידוק מחמיר בנתב"ג, באתר ynet, 6 ביוני 2008
↑  שמואל מיטלמן, "השפלת אזרחים ערבים בבידוק פסולה", באתר nrg‏, 2 במרץ 2011
↑  ג'קי חורי, רויטל חובל, אחרי 8 שנים: בג"ץ דחה את העתירה לביטול אפלייה על בסיס אתני בבידוק בנתב"ג, ללא הכרעה עקרונית, באתר הארץ, 11 במרץ 2015
↑  The unapologetic racial profiling of Muslims has become America’s new normal, ‏20 באפריל 2016
↑  ניל א. לואיס, Arab-Americans Protest 'Profiling' at Airports, ‏11 באוגוסט 1997
↑  אנאי
 רודס, Ethnic and Religious Profiling in America, ‏13 בנובמבר 2002
↑  אלן בייקר, Flying While Arab - Racial Profiling and Air Travel Security (עמוד 20), גיליון 67 של Journal of Air Law and Commerce, ‏2002
פשע שנאה

במדעי החברה, פשע שנאה הוא פשע שמכוון כלפי הקורבנות על בסיס שנאה לקבוצה החברתית שאליה הקורבנות שייכים. בחירת הקורבנות מבוססת על הדעה הקדומה של הפושעים נגד הסטטוס החברתי, האמיתי או הנתפס, של הקורבנות. במילים אחרות, המניע העיקרי לפשע הוא שנאת קבוצה (להבדיל משנאה אישית).
קורבנות פשעי השנאה הם לרוב מיעוטים אתניים ודתיים, להט"בים ומוגבלים פיזית ונפשית. פשעי שנאה יכולים לכלול אלימות מילולית ופיזית, ונדליזם, הסתה לגזענות, ואף רצח. פשע השנאה נבדל מפשעים אחרים בגלל הקשרו החברתי המכליל, ובגלל היותו קשור לסטטוס שיוכי (להבדיל מסטטוס הישגי), ולעיתים קרובות נתפס כחמור יותר. פשע שנאה נפוץ הוא פשע על רקע גזעני.
היסטוריה

המודעות לפשעי שנאה גברה עם השנים, אך התופעה עצמה איננה חדשה. פשעי שנאה התקיימו משחר ההיסטוריה והיוו גורם חשוב בעיצובה. בין הדוגמאות ההיסטוריות: רדיפת יהודים בעת העתיקה ובימי הביניים, רצח העם הארמני ושואת העם היהודי. למרות פשעי העבר התופעה אינה פוסקת. כך, למשל, בשנים האחרונות התרחשו הטיהור האתני המכונה טבח סרברניצה שבבוסניה, וכן רצח העם ברואנדה. פשעי שנאה עיצבו, ולעיתים אף הגדירו, את ההיסטוריה האנושית.
בארצות הברית, שבה התבצע מחקר רב על אודות פשעי שנאה המתרחשים בתחומה, נמצא שהגורמים למרבית פשעי השנאה הן דעות קדומות על בסיס נטייה מינית וגזע.
במאה ה-17, כאשר החלה ההתיישבות המאסיבית של אירופים ב"עולם החדש", היוו האינדיאנים מטרה לרדיפות, להשפלות ולאלימות מצד הכובש האירופאי. פשעי שנאה אופייניים בארצות הברית של המאה העשרים היו מקרי לינץ' באפרו-אמריקאים, שריפת צלבים על מנת לגרש משפחות שחורות משכונות "לבנות", פגיעה בהומואים, לסביות וטראנסג'נדרים, והשחתת בתי עלמין ובתי כנסת של יהודים.
מאפיינים > ייחודיות פשע השנאה

כמות פשעי השנאה עשויה להיראות קטנה ביחס לסוגי פשעים אחרים. לדוגמה, 11 מקרי רצח מתוך 24,526 מעשי הרצח שאירעו במהלך שנת 1993 בארצות הברית, ו-13 מקרי אונס מתוך 104,806 מקרי האונס באותה שנה, הוגדרו כפשעי שנאה.
למרות כמותם הקטנה, באופן יחסי, נהוג להתייחס לפשעי שנאה בחומרה רבה. פשעי השנאה נחשבים כפוגעים לא רק בקורבן הישיר, אלא בכל אחד מחברי קבוצת המיעוט שהקורבן השתייך אליה. פשע שנאה עלול להגביר מערכות יחסים עכורות בין מגזרים בחברה. מקרה של קיצוני אחד עלול ליצור לגיטימציה ולהוות גורם מדרבן לקיצונים אחרים לפגיעה בחברים אחרים בקבוצת המיעוט. לכן, מעבר לפגיעת הפשע בפרט, שהיא חמורה כעילות פשע דומות שאינן פשע שנאה, פשעי שנאה מהווים סיכון חברתי ופסיכולוגי הרה אסון למדינה. בעקיפין, פוגעים פשעי השנאה באושיות המדינה כמדינת כל אזרחיה, ולכן בכל אוכלוסיית המדינה.
יש דמיון בין פשע שנאה לבין טרור. ההבחנה בין פשע שנאה לבין פעילות טרור נובעת מכך שטרור הוא פעילות אלימה נגד אזרחים לשם השגת מטרות פוליטיות-חברתיות. מטרת הטרור היא לגרום לשינוי במדיניות ממשלתית. לפשע שנאה אין בהכרח מטרה פוליטית מוגדרת.
מאפיינים > הפעלת אלימות

אחד ממאפייני פשעי השנאה הוא הפעלת האלימות. בפשעי שנאה מעורבים ונדליזם והרס ברמות גבוהות במיוחד, אף כאשר עניינם בגנבת רכוש. לפי מחקרים שונים
בפשעי שנאה אלימים, מופעלות לעיתים קרובות רמות גבוהות ביותר של אלימות, ביחס לסוגי פשעים אלימים על בסיס אישי. ככלל, בפשעי שנאה קיימת סבירות גבוהה לאיום ופגיעה פיזיים. מחצית מהקורבנות של פשעי שנאה נפגעים פיזית, והצורך באשפוז קיים אצל קורבנות פשעי שנאה פי שלושה יותר מאשר בקרב קורבנות של פשעים אחרים.
ייתכן כי הסיבה לכך נעוצה בעובדה שאת פשעי השנאה מבצעים, לעיתים קרובות, שני פוגעים או יותר, כאשר הלחץ החברתי מהווה גורם מדרבן לקבוצה. בנוסף, במרבית המקרים של פשעי שנאה, הפוגעים חמושים ומצוידים, ואילו הקורבנות חסרים כלי נשק כדי להגן על עצמם.
בניגוד לקורבנות שהפשע נעשה באזור מגוריהם או במקום עבודתם של הפוגעים, הרי שבמקרים רבים משקיעים הפוגעים זמן, כסף ומשאבים על מנת להגיע לאזור היעד ולבצע את הפשע, כהמשך לתהליך מקדים של ליבוי השנאה.
מאפיינים > מצוקה נפשית

מאפיין נוסף של פשעי שנאה הוא המצוקה הנפשית המתמשכת שממנה סובלים הקורבנות. לפי מחקרים שונים, קורבנות של פשעי שנאה עלולים לחוות דחק ומצוקה פסיכולוגית, כדוגמת הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), חרדה ודיכאון, יותר מאשר קורבנות של פשעים אחרים.
מאפיינים > קורבנות פשעי שנאה

קורבנות פשעי השנאה הם לרוב בני מיעוטים אתניים ודתיים, הומואים, לסביות וטראנסג'נדרים ואנשים עם מוגבלות פיזית או נפשית. פשע השנאה נבדל מפשעים אחרים בגלל הקשרו החברתי המכליל. לעיתים קרובות פשע השנאה נתפס כחמור יותר מפעולות פשע דומות שאינן על רקע שנאה, בשל היותו קשור לסטטוס שיוכי, להבדיל מסטטוס הישגי. פשע שנאה נפוץ הוא פשע על רקע גזעני.
בארצות הברית, קבוצת האפרו-אמריקאים, הנחשבת כקבוצת המיעוט הגדולה ביותר, הם באופן מובהק הקורבנות השכיחים ביותר של פשעי שנאה. מתוך 8,000 פשעי שנאה שדווחו בשנת 1995, כ-3,000 מקרים הופנו כלפי אפרו-אמריקאים.
אוכלוסיית המיעוט השנייה בגודלה המהווה קורבן לפשעי שנאה היא אוכלוסיית ההומואים, לסביות וטרנסג'נדרים. הדעות הקדומות הקיימות בחברה, בעיקר מצד גורמי דת שונים, משפיעות עדיין על אי קבלת ההומוסקסואליות במקומות רבים בעולם. כתוצאה מכך, רבים מהקורבנות של פשעי שנאה כלפי אוכלוסיית הלהט"בים אינם מדווחים לרשויות על האלימות שהופנתה נגדם.
כמו כן נפגעים מפשעי שנאה, בהיקף קטן יותר, הם יהודים, מוסלמים, ואמריקאים ממוצא אסייתי.
כמות פשעי השנאה אינה קשורה בהכרח בשינויים דמוגרפיים. אף על פי שמספר היהודים בארצות הברית נותר בלא שינוי משמעותי במשך שנים רבות, ומספרם קטן ממספר המוסלמים בארצות הברית, שעלה משמעותית לאחרונה, עדיין מהווים יהודים אמריקאים מטרה לפשעי שנאה פי שבעה יותר ממוסלמים. לפי דו"ח הבולשת הפדרלית בארצות הברית (FBI) משנת 2005, מתוך 1,314 עבירות שהיו ממניעים של הסתה דתית, 69 אחוז היו כלפי אנשים או מוסדות יהודיים, בעוד 11 אחוז היו כלפי אנשים או מוסדות מוסלמיים.
מאפיינים > עברייני פשעי השנאה

רוב פשעי השנאה מבוצעים על ידי אנשים ללא עבר פלילי, שרובם אינם חברים בארגוני שנאה וגזענות ממוסדים. המאפיין הסטטיסטי המובהק היחיד של מבצע פשע שנאה הוא היותו גבר בשנות העשרים לחייו.
מאפיין נוסף של העבריינים הוא חשש להימצאות בקרבה מאיימת. נמצא לעיתים קרובות, שהעבריינים המבצעים את פשעי השנאה נמצאים במצב של קרבה מאיימת, מבחינתם, כלפי הקורבנות. במחקרים שונים נמצא כי התוקפים קבוצות מיעוט על רקע גזעני, תופסים עצמם כנתונים במצוקה, כלכלית או אחרת, או בנחיתות חברתית ומעמדית, ביחס לחברה הכללית. אותם עבריינים, הנראים לכאורה קרובים במאפייניהם למאפייני הקורבנות, עשויים להימצא במצב של איום פנימי, ומאמינים כי מצוקתם נובעת מקיומה של קבוצת המיעוט. בקרב עבריינים שתקפו הומואים, לעיתים קרובות ניתן היה למצוא במחקרים דווקא נטיות הומוסקסואליות לטנטיות (סמויות), שהמלחמה הפנימית בהן והאיום הפנימי שהציבו בנפשם של התוקפים, עודדו את התוקפנות כלפי הקורבנות.
מאפיין כללי נוסף אצל מבצעי פשעי השנאה הוא גזענות וחוסר סובלנות. נמצא כי ראייתם של מבצעי פשעי השנאה היא לרוב צרת אופקים ואינה סובלנית כלפי עמדות ודעות אחרות, גם בתחומים השונים מתחומי המושא של פשע השנאה. עבריינים שביצעו פשעי שנאה גדלים לרוב בבתים שבהם הייתה מקובלת אווירה גזענית ולא סובלנית. לא נמצא קשר בין רמת הדתיות של העבריינים לבין ביצוע העבירות, גם בעבירות שבהן איסורי הדת הם המניעים המוצהרים לאלימות ולפשעי השנאה, כמו בפשעים הנעשים נגד הומואים. בנוסף, נמצא כי בין העבריינים של פשעי השנאה, 60% חוו, לפי עדותם, התעללות פיזית בעבר, ו-20% היו בטיפול פסיכיאטרי.
גורמים

גורמים רבים יכולים ליצור אקלים חברתי, שבו אנשים המוכוונים על ידי שנאה ודעות קדומות, נוקטים בפעולות פליליות.
בין הגורמים המוכרים כיום כמגבירים את התופעה:
תנאים של עוני או של חוסר ודאות כלכלית
קיומם של סטריאוטיפים גזעניים בתרבות הפופולרית, כדוגמת סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה
מתן לגיטימציה להטפות ולדו-שיח מעורר שנאה באמצעי תקשורת, ובעצרות פוליטיות או דתיות.
שימוש בשפה מכלילה בעלת קודים גזעניים.
משנוצר אקלים של שנאה חברתית לקבוצת מיעוט, מקרים של קיצונים יחידים עלולים להצית תבערה, ולהוביל לגל מתפשט של פשעי שנאה ברמה מילולית או פיזית, שקשה יהיה לעצרו.
מחקרים שנעשו בארצות הברית מצביעים על כך שאוכלוסיית מיעוטים גדולה "לא לבנה", בצירוף עם הפרדה קהילתית בין "לא לבנים" ל"לבנים", תורמת להגברת פעולות גזעניות כדוגמת פשעי שנאה.
היחס החברתי כלפי פשעי השנאה

היחס החברתי אל הקורבן ואל מבצע הפשע ממזג בתוכו שני ייחוסים מנוגדים. מצד אחד, קיימת האשמת הקורבן, הנובעת מסטיגמה כלפי קבוצות המיעוטים. מצד שני, קיימת בחברה אמפתיה כלפי הקורבן, הנובעת מרחמים, מצער, או מהזדהות עם מצבו של המיעוט ושל האינדיבידואל כמייצג שלו. במחקר שנערך בקרב תלמידי קולג' בארצות הברית והתפרסם ב-2006, נמצא שהנחקרים גילו מידה רבה של אמפתיה כלפי קורבנות פשעי השנאה, ומידה רבה של האשמה כלפי מבצעי הפשעים. עוד נמצא, כי קורבנות של פשעי שנאה על רקע אתני הם הזוכים למידה הרבה ביותר של אמפתיה; זאת, למשל, ביחס לקורבנות על רקע פשע שנאה הומוסקסואלי. כמו כן נמצא כי בפשעי שנאה על רקע אתני זוכים קורבנות אפרו-אמריקאים למידה רבה יותר של אמפתיה ומידה פחותה יותר של אשמה, ביחס לקורבנות "לבנים".