קרקלה
ביוגרפיה > תקופת שלטונו > מעמדה של יוליה דומנה בתקופת שלטונו של קרקלה

החוקרת ברברה לויק, הביוגרפית של יוליה דומנה, מצביעה על תקופה קצרה, ממותו של סוורוס עד מותו של גטה, בה נשלטה האימפריה על ידי שלושה אוגוסטי בעלי מעמד ומשקל דומה. קרקלה היה הפנים הציבוריות של השלטון אך דומנה החזיקה בהשפעה של ממש, השפעה שלמעשה נצברה בעת השלטון המשותף עם בעלה המנוח והתבססה בשנים של חיים ציבוריים ושלל תארים שהעמידו אותה כדמות העוסקת בניהול אקטיבי ולוקחת חלק במטלות השלטון.
הסתלקותו של גטה הייתה שיאו של מאבק כוחות, שנמשך מספר חודשים. בסיכומו של המהלך נקבע קרקלה כשליט יחיד של האימפריה. קרקלה,כאדם שבנה את המוניטין שלו כקיסר-חייל, לא יכול היה להרשות לעצמו להצטייר כשליט הנאלץ להסתמך על תמיכת אמו, שהייתה מוכשרת ואהודה. מאידך גיסא קובע ההיסטוריון גלן בוארסוק (Glen Bowersock) כי בתהליך מתמשך של אדפטציה והכרח גדלה השפעתה הפוליטית ובעיקר יכולת ההשפעה היום-יומית של יוליה דומנה בראש הפירמידה של שלטון האימפריה. מחקר השוואתי של שלל המטבעות שיצאו בתקופת חייה של דומנה מראה כי המטבעות של תקופה זו מכילים טקסטים "צנועים" המקרינים "ביטחון" ומרחק בטוח.
מחקרים נוספים מצביעים על מהלכים מורכבים יותר, שתחילתם בשלטון של סוורוס, במהלכם התבססה דמותה של יוליה דומנה כחלק מהדמיות הגבריות בראש השלטון האימפריאלי, קבוצה שכללה רק את האוגוסטוס, שני בניו ויוליה דומנה בעצמה, שנשאה ברשימת תארים שכללה "אם האוגוסטוס" (mater Augusti) ו"אם המחנות הצבאיים" (mater castrorum). החל משנת 221 קיבלה את התארים "אם הסנאט" (mater senatus) ו"אם המולדת" (mater patriae), תארים שהחלו להופיע על מטבעות לאחר מותו של סווארוס, מטבעות עם דיוקנה ועם תוספת התואר הדתי-פולחני "Pia Felix" שניתן לראשונה לאשה, והועמד באופן  מול התואר "Pius Felix", שניתן במיוחד לקרקלה. ההכרה בדומנה כשליטה-שותפה לקרקלה לא הייתה מוגבלת להופעה על גבי מטבעות ברומא אלא בולטת גם במטבעות, כתובות והקדשות בפרובינציות. הממצאים מתחום הנומיסמטיקה, האפיגרפיה והייצוגים האמנותיים מצביעים על מעמדה של דומנה והצגתה בפני הציבור הרומאי כשליטה- שותפה לקרקלה, מעמד שאיפשר את הלגיטימיות וההמשכיות של שלטון השושלת בעוד האוגוסטוס נותר ללא בת-זוג טבעית וללא ילדים. במחקר המתמקד במערכת יחסים מורכבת זאת טוען החוקר פרופסור קליאן דוונפורט כי מעבר לצדדים שאפשרו את ניהול האימפריה היו נתונים לפרשנות אחרת, שהצביעה במפורש על מערכת יחסים אינטימית שהשפעתה חלחלה עמוק אל תוך נפשו של קרקלה. המחקר מצביע על השימוש שעשו אויביו של קרקלה על מנת להציג אותו כאדם שיצריו האפלים הובילו אותו לסופו כקיסר שלא יכול היה לשאת בעול המשך השושלת. תיאור זה שימש את מתנגדיו מבית לבסס את דמותו כעריץ חסר מוסר שדמותו הציבורית ראויה לגינוי. המקורות המאוחרים מרחיקים לכת וטוענים כי למעשה, לאחר רציחתו של גטה, נשא קרקלה את יוליה דומנה לאישה. הגרסה השערורייתית, ככל הנראה מבוססת, מתחילה בכתבי ההיסטוריונים הרומאיים בני התקופה, קסיוס דיו והרודיאנוס, שנימת כתיבתם עוינת במופגן את קרקלה. על פי כתבי קסיוס דיו, בעת שקרקלה הוכתר כקיסר יחיד, לאחר רצח גטה והשלמת תהליך מחיקתו מספרי ההיסטוריה, בשנת 212,  הוא יצא למסע שהוביל אותו בין היתר אל העיר אלכסנדריה, שם התקבל בעוינות על ידי האוכלוסייה המקומית. על פי הרודיאנוס, תושבי אלכסנדריה לא היססו לכנות בפומבי את יוליה דומאנה יוקסטה, שמה של אשתו ואמו של אדיפוס המלך היווני האגדתי, ברמז עבה על מערכת יחסים מינית בין יוליה דומנה לקרקלה.
קסיוס דיו, ההיסטוריון הרומאי בן-התקופה, מציין בספרו כי יוליה דומנה שימשה בתפקידים שאינם סמליים בלבד אלא אף לקחה חלק פעיל בממשל, ניהלה חלקים של התכתוב האימפריאלית, ענתה בשמו של קרקלה על בקשות, ואף רומז כי ישבה בדיונים משפטיים. תיאור זה נחקר בהרחבה במספר דיסציפלינות. הגישה הרווחת היא שמלכתחילה היה העניין של קרקלה בתחום האדמיניסטרטיבי מוגבל וכי חלל זה התמלא מחד גיסא על ידי יועצים שונים ובהם יוליה דומנה אך מאידך גיסא  קרקלה לא היה אדם המוכן לוותר על סמכות או חזות של שלטון מוחלט, והסמכויות חולקו ונוהלו באופן שלא מאפשר מסקנה חד משמעית לגבי סמכויותיה של יוליה דומנה או השפעתה. לא ניתן לפסול וסביר להניח כי מעמדה המיוחד של דומנה בממשל, לעיתים גם במקומו של קרקלה ולעיתים כיועצת נעשה ככל הניתן מאחורי הקלעים ללא סמכויות חוקיות מוגדרות.
החוקר משה עמית מסכם כי לקרקלה לא היה עניין אמיתי בניהול שוטף של האימפריה וכי במעשה או במחדל הותיר את המטלה ליוליה דומנה, שפיקחה על המנגנון המורכב דרך ממונים, נושאי תפקידים ופקידים, שגם הם בתורם צברו כוח ויכולת שהתגבשה לכלל "מועצה קיסרית" (Consilium Principis) שכללה משפטנים, שהעבירו מהכוח אל הפועל את עקרונות השלטון שהותוו על ידי סוורוס: שילטון אימפריאלי אבסולוטי, עוינות למעמדות הכוח והאליטה הרומאיים המסורתיים, המשך מגמת ההשואה בין איטליה לפרובינציות הרומאיות על ידי תמיכה במעמדות הנמוכים הן באיטליה והן בילידי הפרובינקיות, פתיחות לדתות שמקורן במזרח האימפריה והקדשת אמצעים לא-מסורתים להגדלות הכנסות לטובת אוצר האימפריה.