stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנת ההצבעה הבין-מדינתית הלאומית
הערות שוליים

↑  "National Popular Vote". National Conference of State Legislatures. NCSL. 11 במרץ 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-12-17. נבדק ב-9 בנובמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brody, Michael (17 בפברואר 2013). "Circumventing the Electoral College: Why the National Popular Vote Interstate Compact Survives Constitutional Scrutiny Under the Compact Clause". Legislation and Policy Brief. Washington College of Law Journals & Law Reviews at Digital Commons @ American University Washington College of Law. 5 (1): 33, 35. נבדק ב-11 בספטמבר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  סוכנויות הידיעות, הנתון ההיסטורי והפרדוקסלי של הבחירות בארה"ב, באתר nrg
↑  "Who Picks the President?". FairVote. אורכב מ-המקור ב-2006-06-02. נבדק ב-11 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Drop Out of the College". New York Times. 14 במרץ 2006. נבדק ב-11 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Electoral College is outdated". Denver Post. 9 באפריל 2007. נבדק ב-11 ביוני 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hill, David; McKee, Seth C. (2005). "The Electoral College, Mobilization, and Turnout in the 2000 Presidential Election". American Politics Research. pp. 33:700–725. נבדק ב-11 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Committee for the Study of the American Electorate" (PDF). 4 בנובמבר 2004. נבדק ב-12 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lopez, Mark Hugo; Kirby, Emily; Sagoff, Jared (ביולי 2005). "The Youth Vote 2004" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-06-26. נבדק ב-12 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
מנחם רוזנר

אין תמונה חופשית
מנחם רוזנר (16 באוקטובר 1922 – 1 באוקטובר 2013) היה פרופ' לסוציולוגיה, נשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית (1988 – 1991) וסגן נשיא הוועדה לחקר הניכור של האגודה הסוציולוגית הבינלאומית (1988–1998). חוקר קיבוץ וממייסדי המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי באוניברסיטת חיפה.
תחילת דרכו

מנחם רוזנר נולד ב-16 באוקטובר 1922 בצ'רנוביץ ברומניה. הוריו ברנהרד וייטי היו בעלי מפעל טקסטיל. צ'רנוביץ, עיר בממלכה האוסטרו הונגרית, שסופחה לרומניה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. השפה השלטת בעיר באותה עת בקרב היהודים ובקרב חלק ניכר מהתושבים האחרים הייתה גרמנית, ושפת אימו של רוזנר הייתה גרמנית. רק בבית הספר התיכון הוא למד רומנית. בתקופת התיכון החל להתוודע לציונות ובגיל 15 הצטרף לתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1939 עברו הוריו לבוקרשט, כחלק מתוכנית עלייה לארץ ישראל. רוזנר נשאר בצ'רנוביץ כדי לסיים את לימודיו התיכוניים. במאי 1940 נסע לבקר את הוריו, ושם נודע לו כי הרוסים עומדים לפלוש לצ'רנוביץ. הוא נשאר בבוקרשט והצטרף לקן השומר הצעיר המקומי. שם גם סיים את בית הספר התיכון.
במרץ 1941 עלה, יחד עם פעילים נוספים מתנועות נוער ברומניה במסגרת הלגאלית של עליית הנוער. משום שרומניה הוכרזה על ידי השלטון הבריטי 'ארץ עוינת', נלקחה הקבוצה כולה למחנה המעצר בעתלית שם שהו שבוע. משם עברו לחברת הנוער בקיבוץ בית זרע. המפגש עם התנאים בקיבוץ למי שגדל בבית מסודר של המעמד הבינוני היו קשים: תנאי האקלים, תנאי המגורים, העבודה הפיזית. בשל ידיעתו הצנועה בעברית ומשום שחלק ניכר מחברי בית זרע היו יוצאי גרמניה, שימש רוזנר כנציג חבריו דוברי הרומנית כלפי הקיבוץ ומוסדותיו. בפברואר 1942 התבשר רוזנר כי הוריו היו בין המעפילים על ה"סטרומה" שטובעה על כל נוסעיה (רק אחד שרד) בים השחור.
עם הסיום הפורמלי של חברת הנוער בבית זרע, יוצאי רומניה נוספים התקבצו בבית זרע, והתגבש גרעין שרצה להקים קיבוץ משלו. הקבוצה נשלחה לאילון – קיבוץ צעיר שנאבק על עיצוב דפוסי החיים המשותפים. רוזנר היה פעיל במזכירות הגרעין וער לבעיות האינטגרציה בין הוותיקים למצטרפים. בשנת 1944 הסכים הקיבוץ הארצי כי הקבוצה תקים קיבוץ חדש, והם נשלחים בשלב ראשון לקריית חיים כקבוצה עצמאית. רוזנר שימש כמזכיר ויצר קשרים עם חברים רבים מקיבוצים שונים ועם ההנהגה של השומר הצעיר בארץ. בשנת 1947 באה פניה מהקיבוץ הארצי לרוזנר לצאת בשליחות לרומניה שלאחר השואה, ללא המשפחה. תנועות הנוער ברומניה הציוניות היו בפריחה ורוזנר ארגן את תנועת השומר הצעיר המקומית. הפעילות החשובה ביותר הייתה הקמת גרעינים לעליה וארגון העלייה ארצה.
בדצמבר 1947 יצא רוזנר לכנוס של התנועה בפראג, אולם השלטונות הרומניים לא אפשרו את חזרתו לבוקרשט, והוא עבר לפריז. בתוך כך התשתלטו הקומוניסטים על רומניה ועל צ'כיה, ועצרו את כל הפעילות והפעילים הציוניים. פריז הפכה למרכז השומר הצעיר באירופה. ביולי 1948 הגיעו אשתו רנה ובנו עלי לפריז ושהו בה עד סוף 1949. הגרעין בקרית חיים עבר למקום הקבע שלו – רשפים בעמק בית שאן. בתום שליחותו, רוזנר הצטרף לעבודות הבניה של הקיבוץ החדש ואחר כך עבד ברפת. במקביל שימש גם כמזכיר הקיבוץ. בשנת 1952 התבקש להשתלב בפעילות מפלגתית של מפ"ם. הוא ריכז את האיגוד המקצועי של המפלגה היה וגזבר סניף חיפה. כך הוא מתוודע יותר ויותר אל החברה הישראלית בעת קליטת העלייה הגדולה, ואל הזירה הפוליטית.
קריירה אקדמית

תנועת הקיבוץ הארצי ביקשה מרוזנר להקים בגבעת חביבה, המרכז הסמינריוני של התנועה, את תחום לימודי הקיבוץ. רוזנר ביקש לרכוש השכלה שיטתית קודם להקמת התחום החדש, וההחלטה היא כי רוזנר ילמד חצי שבוע באוניברסיטה העברית וילמד בגבעת חביבה חצי שבוע. בהיותו בן 36 רכש רוזנר השכלה אקדמית בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה וסיים את התואר הראשון בכלכלה ובסוציולוגיה. הוא התחיל לכתוב מאמרים עיוניים המנסים לגשר בין התפיסה המרקסיסטית שהייתה מקובלת בקיבוץ הארצי לבין הגישות החדשות של הסוציולוגיה המודרנית.
בראשית שנות השישים חזר לפעילות בקיבוץ רשפים. באמצע שנות השישים היה מעורב בהכנת מועצה של הקיבוץ הארצי "על בעיית האישה בקיבוץ". נאמן להכשרתו הסוציולוגית, הוא יזם מחקר, שלא נעשה על ידי גוף אקדמי אלא על ידי תנועה קיבוצית. באותה תקופה ערך יוסף שפר מחקר סוציולוגי מטעם תנועה קיבוצית אחרת - איחוד הקבוצות והקיבוצים – על דפוסי לינת ילדים בקיבוץ. כתוצאה מפעילות זו הוקם מכון למחקר חברתי בגבעת חביבה, ורוזנר עמד בראשו. המכון, בשיתוף גורמים נוספים, ערך מחקר גדול על הדור השני בקיבוץ. המכון השתלב במחקר בינלאומי בתחום התעשייה. רוזנר השלים את התואר השני והפך את המחקר על התעשייה הקיבוצית לנושא עבודת הדוקטורט.
רוזנר יצא עם משפחתו לשנת השתלמות באוניברסיטת מישיגן. ההשתלמות הסתייעה בזכות קבוצת חוקרים אמריקאיים שגילו עניין בקיבוץ ומימנו הכשרה של חוקרים ישראלים בארצות הברית. בשובו לארץ הוא סיים את הדוקטורט וכיהן שנתיים כמזכיר רשפים. הוא חזר לפעילות מחקרית בגבעת חביבה. בשנת 1976 הוקם המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי באוניברסיטת חיפה, והמכון בבגעת חביבה משתלב בו. רוזנר קיבל דרגת מרצה בחוג לסוציולוגיה. הוא הרחיב את הקשרים הבינלאומיים במחקר על התעשייה. ב-1978 ארגן המכון כנס בינלאומי ראשון בנושא "איכות חיי העבודה". רוזנר המשיך גם את פעילותו התנועתית. היה חבר במזכירות הקיבוץ הארצי ונטל חלק פעיל בהכנת שורה של מועצות וועידות תנועתיות. הוא היה המתאם בין מוסדות ההשכלה הגבוהה של התנועה הקיבוצית (אורנים, סמינר הקיבוצים, גבעת חביבה, יד טבנקין, מדרשת רופין, המכון לחקר הקיבוץ). רוזנר יצא פעמיים לשנת שבתון בהרווארד, והרצהבמקומות שונים בעולם. הוא פרסם מאמרים, יזם מחקרים ווקיבל מינוי של פרופסור מן המניין. בשנים 1988 -1991 היה נשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית ובשנים 1988–1998 היה סגן נשיא הוועדה לחקר הניכור של האגודה הסוציולוגית הבינלאומית.
באמצע שנות התשעים, לאחר שפרש רשמית מהוראה (והמשיך ללמד באוניברסיטה באופן חלקי) נבחר שוב להיות מזכיר קיבוצו בפעם השביעית. הוא יזם והשתתף במחקרים, הפעם על התמורה גדולה העוברת על הקיבוצים בסוף המאה ובתחילת האלף השלישי.
בשנת 2002 הוא קיבל תואר "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת אוסנאברוק בגרמניה.
הוא נפטר ב-1 באוקטובר 2013 ונקבר ברשפים.
משפחתו

רוזנר נישא לרינה לנובל, אותה הכיר בבוקרשט, אולם רק בבית זרע התהדקו הקשרים ביניהם. בנם הבכור עלי נולד בשנת 1946 ואחריו נוגה (1951) ואורנה (1956). רנה לומדת בבית ספר לאחיות הייתה אחות פעילה עד יציאתה לגמלאות. באוגוסט 1968 נהרג עלי, מפגז סורי ברמת הגולן. רינה נפטרה בשנת 2006.
פעילות מחקרית

רוזנר התמקד בחקר החברה הקיבוצית ולמרות היות הסוציולוגיה הדיסציפלינה המרכזית של מחקריו, פעילותו המחקרית בתחום חקר הקיבוץ הקיפה תחומי מדע נוספים ובעיקר כלכלה, מדע המדינה, פסיכולוגיה חברתית וארגונית ופילוסופיה.
רוזנר פרסם קרוב ל-200 מאמרים מדעיים ועיוניים בעברית ועוד כ-60 באנגלית, צרפתית וגרמנית, וכתב או היה שותף בכתיבת אחד עשר ספרים בעברית ובאנגלית. כמו כן כתב ערכים באנציקלופדיות בעברית ובאנגלית והיה מרצה מבוקש בכנסים, ימי עיון וסימפוזיונים בארץ.
תרומתו לביסוס המחקר על הקיבוץ הסתייע גם בזכות הקשרים האקדמיים הבינלאומיים הענפים שיצר עם קבוצות חוקרים אקדמיים בתחום הארגונים בארצות הברית (כגון אוניברסיטאות מישיגן, קורנל, הרווארד, בוסטון, ברקלי וסטנפורד) בגרמניה (אוניברסיטת וופרטל, האוניברסיטה החופשית בברלין) בצרפת (אוניברסיטת סורבון), באיטליה (האוניברסיטה של רומא) ביוון (אוניברסיטת אתונה), בשוודיה ונורווגיה (המכונים לחקרי עבודה) באנגליה (מכון טוויסטוק), יפן (אוניברסיטת טוקיו) ועוד. ביטוי מעשי לקשרים אלה היה בסדרת מחקרים בינלאומיים בהן הקיבוץ שימש ומשמש כאחד המודלים להשוואה. פרופ' רוזנר היה פעיל גם בהקמת "פרויקט הקיבוץ" במחלקה למדעי היהדות באוניברסיטת הרווארד, ואף ארגן שם כנסים והיה מרצה אורח מספר פעמים. הוא תרם רבות לפיתוח וביסוס האוסף הגדול ביותר מחוץ לישראל של מסמכים על ישראל (אוסף היודאיקה) בספריית האוניברסיטה של הרווארד.
מחקריו על החברה הקיבוצית מתפרסים על פני כמעט חמישים שנה. במהלכם הצליח לזהות תהליכים ותופעות בראשיתן ולכוון עליהן זרקור מחקרי, או להציף נושאים שלא זכו לבדיקה ולעיון אקדמי, וזאת לעיתים תוך גישה ביקורתית. בשנות השישים של המאה העשרים חקר את מעמד האישה בקיבוץ והזים את התפיסה הרווחת שבקיבוצים, כחברה שוויונית, כי לאישה ולגבר מעמד שווה. באותה תקופה וקצת לאחריה מיקד את המחקר גם על חדירת התעשייה לקיבוץ, תופעה שאך החלה להתגבר ושהיו לה בנוסף להשלכות הכלכליות, גם השלכות חברתיות רבות. מחקריו תרמו לפיתוח תיאוריות ארגוניות-ניהוליות והצביעו על דרכים אפשריות ותוצאות של שלוב תפיסת עולם שוויונית, שיתופית ודמוקרטית בארגונים תעשייתיים והיררכיים.
הדור השני של בני הקיבוץ נחקר אף הוא במחקר רחב היקף, וחשף את ההבדלים בין דור המייסדים ודור ההמשך, את הבעייתיות הקיימת בהעברת ערכים מדור לדור וכן את כיווני ההתפתחות שאכן באו לידי ביטוי מאוחר יותר.
בשנות השמונים של המאה העשרים יותר עסק במשמעות של הכנסת טכנולוגיה משוכללת (רובוטיקה) לתעשייה הקיבוצית והשפעותיה, החיוביות והשליליות, על העובד ועל היכולת לשמור העקרונות הקיבוציים בתעשייה.
כאשר נחשף משבר הקיבוצים במחצית שנות השמונים הפנה את כיוון המחקר לניתוח השתנות הקיבוץ. במחקרים אלה מצא כי הקיבוצים מאמצים שינויים שחלקם תומכים במודל "השוק" – הפרטות של שירותים על ידי העברת האחריות לסיפוק צרכים מהקיבוץ לחבר, תהליך שיכול להוביל לביטול העיקרון המנחה של הקיבוץ המתבטא באמירה "מכל אחד לפי יכולתו, לכל אחד לפי צרכיו" יחד עם מודל "ההיררכיה" – חיזוק המערכת הניהולית וצמצום בקבלת החלטות משותפות לכלל החברים.
בנוסף למחקריו של פרופ' רוזנר בתחום החברה הקיבוצית, הוא הרבה לחקור נושאים רחבים יותר. יש לו תרומה נכבדה ביותר – תאורטית ומעשית - בחקר הניכור בחברה, ובעיקר בתחום העבודה, וניסיון להראות כי יש דרכים לצמצום הניכור בחברה. הוא השקיע מאמץ מחקרי בתחום הדמוקרטיה התעשייתית, הקים מרכז לתיעוד ועיון של הדמוקרטיה התעשייתית באוניברסיטת חיפה, יזם השתלמויות ולימד קבוצות של נציגי עובדים בתחומים אלה.
הנצחה

החל משנת 2017, המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי באוניברסיטת חיפה מקיים יום עיון שנתי לזכרו של רוזנר. בשנים 2023–2024 לא התקיים יום העיון בשל מלחמת חרבות ברזל.
ספרים

Tannenbaum, A.S., B. Kavcic, M. Rosner, M. Vianello, G. Wieser, Hierarchy in Organizations, An International Comparison, San Francisco, Jossey and Bass, 1974, 248p. (Translated Into Italian, Slovenian and Japanese).
Rosner, M., J. Ben-David, A Avnat, N. Cohen, U. Leviatan, The Second Generation - The Kibbutz between continuity and change. New York: Greenwood Press, 1990.
Leviatan, U. And M. Rosner: Work and organization in Kibbutz industry. Norwood Edition, Derby Pen., 1980. 205p.
Rosner, M.: Democracy. Equality and Change: The Kibbutz and social theory. Norwood Editions, Derby Pen., 1982, 166p.
Palgi, M., J. Blasi, M. Rosner, M. Safir (eds.): Sexual Equality: The Israeli Kibbutz tests the theories. Norwood Editions, Derby Pen., 1983. 335p.
Bartolke. K., E. Eschweiler, D. Flechsemberg, M. Palgi, M. Rosner, Control and Participation: A comparative research on industrial democracy in RA Germa y and the Kibbutz. R.F. Wilfer Editions. Spardort 1985. 182p.
Cohen, N., M. Rosner: Social structure a democracy in the Kibbutz. Sifria.t Hapoalim (Hebrew). 1989.
Rosner, M., S. Shur, M. Chizik, A Avnat, Trends in Kibbutz Socialism. Sifriat Hapoalim (Hebrew). 1990.
Oldenquist, A. M. Rosner (eds.) Alienation, community and work- Greenwood Press, 1991.
Rosner, M. S. Getz. The Kibbutz in an era of change. Tel-Aviv – Hakibbutz Hameuchad Publishers and University of Haifa, (Hebrew) 1996.
Yassur, A, J. Oved, D. Rosolio, M. Rosner, Social Justice and Equality in a Changing World. Tel-Aviv, Hakibbutz Hameuchad Publishers, (Hebrew) 2003.
הערות שוליים

1 2  יעל ידידיה ומיכאל פאר, איש אשכולות - פרופ' מנחם רוזנר במלאות לו תשעים, רשפים: הוצאת המשפחה, 2012
↑  נשיאי האגודה לדורותיהם, באתר האגודה הסוציולוגית הישראלית
↑  RC36 - Past Boards, www.isa-sociology.org (באנגלית)
↑  Prof. em. Dr. h.c. Menachem Rosner, Ph.D., Ehrendoktor der Universität, verstarb mit 90 Jahren, Universität Osnabrück (ב־)
↑  עלי רוזנר, באתר www.izkor.gov.il
↑  מנחם רוזנר - פרסומים בעברית ובאנגלית, באתר המכון לחקר הקיבוץ והרעיון השיתופי
↑  מנחם רוזנר, סיכומי מחקר על בעיית החברה בקיבוץ, גבעת חביבה: גבעת חביבה, 1966
↑  מנחם רוזנר, היררכיה ודמוקרטיה בתעשיה הקיבוצית, גבעת חביבה: גבעת חביבה, 1971
↑  מנחם רוזנר, יצחק בן דוד, אלכסנדר אבנת, נני כהן, אורי לויתן, הדור השני בקיבוץ - בין המשך לתמורה, תל אביב: ספרית הפועלים, 1978
↑  מנחם רוזנר ושלמה גץ, הקיבוץ בעידן של שינויים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267199305171  BIBSYS: 90589395  BnF: cb13598627x (data)  CiNii: DA06245984  GND: 170078612  ISNI: 0000 0000 8128 0745  LCCN: n80122780  NKC: zmp20231180614  NLA: 35260695  NTA: 07003110X  SUDOC: 159298253  VIAF: 49394313   WorldCat (עם VIAF): 49394313
אסטרטגיות קוגניטיביות

אסטרטגיה קוגניטיבית היא כלי או תוכנית פעולה שמשמשת להוצאה לפועל של מטלה או להשגת מטרה. שימוש באסטרטגיות נעשה על ידי בני האדם על מנת להוציא לפועל תפקודי יום יום. האסטרטגיה מתייחסת ל"איך" של המטלה ויכולה להיות קשורה לאדם, למטלה או לסביבה. אסטרטגיה יכולה להיות מודעת או מופנמת, חיצונית ופנימית. נעשה באסטרטגיה שימוש בעת ביצוע מטלה חדשה, כאשר נתקלים בקושי או כאשר נעשה שינוי במטלה מוכרת. אסטרטגיה יכולה להיות ממוקדת למטלה ספציפית או כללית ולשמש למטלות שונות. לרוב נעשה שימוש במספר אסטרטגיות בו זמנית.
תרגול חוזר והעלאת מודעות לשימוש באסטרטגיה ספציפית יכול להביא לשיפור בביצוע, גם אם הלמידה וההכללה מוגבלת. אסטרטגיות קוגניטיביות מוערכות על פי הוצאה לפועל, ואיכות השימוש באסטרטגיה. הוצאה לפועל של אסטרטגיות - האם האדם יוזם את הפעולה, משתמש בה באופן מלא ומצליח להשתמש במספר אסטרטגיות בו זמנית. איכות השימוש באסטרטגיה - מהי רמת המאמץ הנדרש על מנת להוציא לפועל את האסטרטגיה, מהי תכיפות השימוש באסטרטגיה והאפשרות לגמישות בעת הצורך. לדוגמה, שימוש תכוף באסטרטגיה שאינה יעילה לא יקדם את השגת המטרה ויהיה צורך בשינוי האסטרטגיה.
דוגמאות לאסטרטגיות קוגניטיביות

במאמרן משנת 2012 כתבו ג'ואן טוגליה, סילביה רוג'ר והלן פולטייקו, שלושתן מרפאות בעיסוק ממקומות שונים בעולם, מאמר מפתח בנושא האסטרטגיות הקוגניטיביות. הן מציגות רשימה נרחבת של אסטרטגיות קוגניטיביות, אלו הן מספר דוגמאות:
אסוציאציות - חיבור של מידע דומה, קטגוריות, מידע ישן לחדש או סמיכות פיזית
יצירה של תרחיש מתוך מידע כדי לייצר רצף
שחזור של פעולה דומה שנעשתה כדי להפעיל אותה שוב
הטרמה להתכונן לפני ביצוע פעולה, לחשוב מה יהיה
תרגום של מידע מאופנים שונים, כתובים, דבורים או ויזואליים למידע יותר מאורגן או מקובץ
שאילת שאלות עצמית שאלות מפתח שעוזרות בביצוע המשימה
ארגון מחדש של המטלה כך שדברים או חלקים דומים יהיו יחד.
פישוט של המטלה פירוק של המטלה לחלקים או הפחתה של שלבים לחלקים שניתן לבצע
התערבות מבוססות אסטרטגיות

בריפוי בעיסוק מספר גישות התערבות בהן ישנה התייחסות לשימוש באסטרטגיות קוגניטיביות הן בשלב ההערכה והן בשלב ההתערבות. דוגמה לכך ניתן לראות במודל הדינאמי אינטראקטיבי שפותח על ידי ג'ואן טוגליה ועושה שימוש בביצוע העיסוקי על מנת לבחון את המודעות העצמית של האדם ביחס ליכולותיו התפקודיות והקוגניטיביות ואת האופן שבו הוא פועל. אופן הפעולה מתייחס לאסטרטגיות בהן האדם משתמש.
לגישה זו כלים רבים שנועדו לבחון יכולות שונות ובהן את השימוש באסטרטגיות. זאת, לדוגמה על מנת להבין את היכולת לבצע קטגוריזציה (Toglia Category Assessment) או להשתמש באסטרטגיות לצורך זכירה (Contextual Memory Test). דוגמה נוספת היא הכלי - תכנון מערכת שבועית (תמ"ש) - אבחון שפותח על מנת לבחון כיצד קשיים בתפקודים הניהוליים משפיעים על יכולתו של האדם לבצע פעולות רב שלביות בחיי היומיום ולהשתתף בעיסוקים שונים. האבחון מדמה משימה של שיבוץ פגישות וסידורים בלוח תכנון שבועי על פי מידע שניתן לגבי כל פריט. ישנם מספר כללים אותם על הנבדק לשמור במהלך ביצוע המשימה. ביצוע המשימה נמדד על פי מדדים של דיוק, משך ביצוע ותכנון המטלה, שימוש באסטרטגיות - הן מבחינת כמות וסוג והן מבחינת יעילותן.
גישה נוספת העושה שימוש באסטרטגיות קוגניטיביות היא גישת ה-CO-OP שפותחה על ידי הלן פולטייקו ומיועדת לילדים ומבוגרים. גישה זו מאפשרת רכישת מיומנויות דרך תהליך של שימוש באסטרטגיות וגילוי מונחה.
הערות שוליים

↑  Toglia, J. et al., Application of the multicontextual approach in promoting learning and transfer of strategy use in an individual with TBI and executive dysfunction, OTJR: Occupation, participation and health, 2011
↑  Toglia, P. J. Rodger, S. A. and Polatajko, H. J, Anatomy of cognitive strategies: A therapist's primer for enabling occupational performance, Canadian Journal of Occupational Therapy, 2012
↑  דף המרצה של ד"ר ג'ואן טוגליה, באוניברסיטת מרסי (ארכיון)
↑  Toglia Joan, Weekly calendar planning activity (WCPA), AOTA Press, 2015
↑  דף המרצה של פרופסור הלן פולטייקו באוניברסיטת טורונטו
הרפורמה בכלכלת סין

התמ"ג הנומינלי הסיני משנת 1952 עד ל-2005, כאשר הגידול העיקרי הוא לאחר הרפורמות ב-1978
אחוזי הגידול בתמ"ג לנפש 1990–2007
ניתן לראות כי אחוזי הצמיחה בסין היו באותה תקופה מהגבוהים בעולם
הרפורמה בכלכלת סין (בסינית: 改革开放, בפין-יין: Gǎigé kāifàng) היא שם כולל למגוון רפורמות שיזם דנג שיאופינג החל משנת 1978 בכלכלת סין שנודעו גם בשם "סוציאליזם בעל מאפיינים סיניים". מטרותיה של הרפורמה, שהחלה בשנת 1978, בוטאו על ידי דנג שיאופינג בכינוי ארבע המודרניזציות: חקלאות, תעשייה, מדע וטכנולוגיה.
הרפורמה נחלה הצלחה מרובה, הובילה לצמיחה מסיבית ושינתה את פני כלכלת סין. מכלכלה מתוכננת נחשלת שמתבססת בעיקר על חקלאות ותעשייה עם אחוזי ייצוא אפסיים, סין הפכה לכלכלת השוק (למחצה) הגדולה בעולם במונחי כוח קנייה, שמתבססת רבות על ייצוא על השקעה זרה ועל סקטור השירותים.
לפי נתוני הבנק העולמי, בין השנים 1978–2014 צמח התמ"ג הריאלי לנפש פי 48, פריון העבודה ביחס לעובד פי 9 מ-1980 ל-2012 והייצוא הסיני כאחוז מהתמ"ג גדל מ-4.5% בשנת 1978 ל-22% בשנת 2014.
יש המשווים את הצמיחה והתיעוש של סין במהלך אותם שנים לצמיחה של מערב אירופה וארצות הברית בזמן המהפכה התעשייתית והמהפכה הטכנולוגית.
יישום הרפורמות

הדרך בה בחר דנג להפוך את סין למדינה מודרנית-מתועשת הייתה רפורמה כלכלית נרחבת במשק הסיני שהתבססה על ליברליזציה נרחבת תוך כדי פיתוח של מספר מגזרים כלכלים. ביישום הרפורמות הייתה הקפדה על התחשבות במאפיינים כלכליים וחברתיים אשר התאימו לחברה הסינית המתפתחת (בניגוד לצעדיו של מאו בקפיצה הגדולה קדימה).
לטענתו, בשנות שלטונו של מאו הייתה סין בשלב מוקדם של סוציאליזם וכעת על המפלגה לעשות הכול כדי להיטיב את הסוציאליזם במדינה תוך שמירה על מאפייניו הסיניים. פירוש זה לקומוניזם הסיני הפחית את תפקידה של האידאולוגיה המפלגתית בתהליכי קבלת ההחלטות הכלכליים, מה שהביא ליצירת מדיניות של יעילות והשתפרות. על ידי הפחתת החשיבות של השיתופיות בכלכלה, יצא דנג נגד התחושה בקרב העם שמשמעות הסוציאליזם היא "עוני משותף לכל", ותמך בגישה פרגמטית שאף כונתה על שמו "דנגיזם", בניגוד לקודמיו שנודעו בגישתם האידאולוגית. שלא כמו חואה גוופנג, דנג האמין שאין לדחות מדיניות רק מכיוון שהיא אינה תואמת את משנתו של מאו, ובניגוד לדעה השמרנית הוא גם הסכים לאמץ מודלים שהיו קיימים בחברות קפיטליסטיות ברחבי העולם. אמרה מפורסמת המיוחסת לדנג, ושנטען כי הכעיסה מאוד את מאו, היא "אין זה משנה אם החתול הוא לבן או שחור כל עוד הוא תופס עכברים".
הגל הראשון של הרפורמות של דנג החל בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, וכלל פתיחה של המשק הסיני להשקעות זרות ולמיקור חוץ, דה-קולקטיביזציה של ענף החקלאות, אישור לפתיחת עסקים פרטיים, הסרת הפיקוח על המחירים ופתיחת השוק הסיני לסחר חופשי וזאת לצד שמירה על מונופולי ענק ממשלתיים בענפי הנפט והבנקאות. מהלכים אלו הובילו לגידול מסיבי בחלקו של המגזר הפרטי ל-70% מהתמ"ג בשנת 2005. הרפורמות בכלכלת סין הובילו לצמיחה מסיבית בתמ"ג מה שבא לידי ביטוי באחוזי צמיחה אדירים של 9.5% בממוצע משנת 1978 ועד לשנת 2013. דנג תמך בהקמה של אזורים שמקיימים הפרדה משפטית וכלכלית מהמחוזות המנהלים של סין, שכונו אזורים כלכליים מיוחדים. אזורים אלו היוו מנוע מרכזי לצמיחה של חלקים רבים בסין לצד אזוריים מנהלים מיוחדים כגון הונג קונג ומקאו.
דנג שיאופינג נפטר ב-19 בפברואר 1997 בגיל 93. הרפורמות שהנהיג היו בעלות השפעה עצומה על סין, והובילו להפיכתה לאחת המעצמות הכלכליות והפוליטיות המשפיעות והחזקות בעולם. החל מאמצע העשור השני של המאה העשרים ואחת סין הפכה למעצמה הכלכלית הגדולה בעולם על פי תמ"ג וכוח קנייה.
הרפורמה בענף התעשייה

בתקופה שקדמה לרפורמות, התאפיינה התעשייה הסינית בשליטת המדינה בפיקוח על מחירים ובהשקעה זרה קרובה לאפסית, מ-1980 עם פתיחת התעשייה הסינית למסחר וקביעת המחירים בידי כוחות השוק, לצד פתיחת אזורים כלכלים מיוחדים, פחת חלקה של הממשלה בתעשייה מ-81% ב-1980 ל-15% ב-2005. תעשיות רבות כגון תעשיית הרכב והפלדה הסיניות צמחו דרמטית, והאזורים הכלכליים המיוחדים משכו משקיעים להעביר את מפעליהם (בין היתר דרך מיקור חוץ) לסין, שמתאפיינת בכוח עבודה זול. התפתחות התעשייה גרמה לגידול מסיבי בייצוא הסיני, דבר הבא לידי ביטוי בגידול היצוא הסיני כאחוז מהתמ"ג מ-4.5% בשנת 1978 לשיא של 35% בשנת 2006 ו-22% ב-2014, לפי נתוני הבנק העולמי.
השפעה על אי שוויון כלכלי ועוני

הרפורמות הכלכליות בסין והצמיחה שהן הביאו הגדילו דרמטית את אי השוויון הכלכלי במדינה, וגררו ביקורת נרחבת מצד ארגוני השמאל החדש. אך עם זאת שיעור העוני מוחלט (הנמדד על פי אוכלוסייה המשתכרת הכנסה הנמוכה מ-2 דולר ליום) הצטמצם משמעותית מ-85% בשנת 1981 ל-15.9% בשנת 2005.
ראו גם

כלכלת הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  National Accounts - Analysis of Main Aggregates (AMA), unstats.un.org
↑  http://data.worldbank.org/indicator/SL.GDP.PCAP.EM.KD?order=wbapi_data_value_2012+wbapi_data_value+wbapi_data_value-last&sort=desc
↑  Exports of goods and services (% of GDP)
↑  The great pragmatist: Deng Xiaoping, The Guardian, 18 December 2008
↑  Engardio, Peter (21 באוגוסט 2005). "'China Is a Private-Sector Economy'". Bloomberg Businessweek. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Scissors, Derek (במאי–ביוני 2009). "Deng Undone: The Costs of Halting Market Reform in China". Foreign Affairs. 88 (3). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Perkins 2008, p. 862
↑  "China poised to be world’s largest auto market". MSNBC. 2009-02-04.
↑  Exports of goods and services (% of GDP) | Data, data.worldbank.org
↑  Poverty Around The World, www.globalissues.org (באנגלית אמריקאית)
הבורסה לניירות ערך בשנגחאי בימינו. הבורסה אושרה לפעול מחדש בידי דנג שיאופינג ונבנתה מחדש בשנת 1990 במהלך הרפורמה לאחר שהייתה סגורה במשך 40 שנה לאחר סגירתה בידי מאו במהלך המהפכה הקומוניסטית
ייצור חיטה בסין על בסיס טון מטרי לפי ארגון המזון והחקלאות
בין השנים 1961–2004
קביעת מוות

קביעת מוות היא ההליך החוקי להכרה בכך שאדם מסוים כבר מת, כלומר אינו בחיים. ברוב המקרים, הצהרת רופא על מוות או זיהוי גופה הם דרישה חוקית להכרה כזו. אדם שנעדר במשך תקופה ארוכה מספיק (בדרך כלל לפחות כמה שנים) עשוי להיקבע כשנמצא בחזקת מוות, בדרך כלל על ידי בית משפט. קביעת המוות מלווה בהוצאת תעודת פטירה וברישום הפטירה במרשם האוכלוסין. תעודת פטירה עשויה להידרש במספר מצבים משפטיים, כגון הגשת בקשה לקיום צוואה, תביעת זכויות פנסיוניות וכדומה.
בנוסף למשמעות המשפטית של קביעת מוות, ביהדות יש לכך גם משמעות הלכתית, למשל לשם התרה מעגינות, ולכן לעיתים משתתף גם רב בקביעת המוות.
קביעה רפואית

רוב קביעות המוות המשפטיות בעולם המפותח נעשה על ידי עובדי רפואה שעושים זאת כאשר מתקיימים קריטריונים ספציפיים. שתי קטגוריות של מוות חוקי הן מוות שנקבע על פי הפסקה בלתי הפיכה של פעימות הלב (מוות לבבי-נשימתי), ומוות הנקבע על פי הפסקה בלתי הפיכה של תפקודי המוח (מוות מוחי). בארצות הברית יש כללים לקביעת שתי קטגוריות המוות הללו, המעוצבים על פי חוק קביעת המוות האחידה (Uniform Determination of Death Act). מדינות שאינן מכירות ב"הפסקה בלתי הפיכה של כל תפקוד של כל המוח, כולל גזע המוח" כמוות כוללות את אריזונה, אילינוי, איווה, לואיזיאנה, קרוליינה הצפונית וטקסס.
קריטריונים למוות לבבי-נשימתי מתקיימים כאשר רופא קובע שהמאמצים להפעיל מחדש את הלב במהלך דום לב הם חסרי תועלת, או שאין לנסות להפעיל מחדש לב שעצר, כגון כאשר יש הוראת אין לבצע החייאה (DNR). לעניין זה "בלתי הפיך" פירושו שדופק הלב והנשימה אינם יכולים לחזור מעצמם ולא ישוחזרו בהתערבות רפואית.
קביעת מוות מוחי מתבצעת במקרים בהם הנשימה נתמכת על ידי מכונות. מוות מוחי נקבע כאשר אין סימנים לתפקוד מוחי במהלך בדיקה נוירולוגית של אדם עם לב פועם. בדיקות מאששות מתעדות מצב שבו אין זרימת דם למוח, או שאין פעילות חשמלית במוח, בהיעדר גורמים הידועים כמייצרים אובדן הפיך של תפקוד המוח. בניגוד למוות לב-ריאה הכרוך לעיתים בהחלטה שלא להחיות את הלב, מוות מוחי הוא קביעה שלא ניתן להחיות את המוח מבחינה ביולוגית. בישראל מוסדרת קביעת מוות מוחי בחוק מוות מוחי-נשימתי, תשס"ח-2008.
אם אדם מת מוות קליני משום שסבל מפציעות כה חמורות עד שהחייאה בלתי אפשרית ללא ספק, אז בתחומי שיפוט מסוימים המגיבים הראשונים (אנ') עשויים לקבוע חוקית לגבי מוות לב-ריאה. אומרים שאדם כזה מת בהגעתו (dead on arrival) או מת בזירה.