stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרטוגה

| --- | --- |
חותם סרטוגהחותם סרטוגה

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  סנטה קלרה
 שטח:  32.319948 קמ"ר
 גובה:  129 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  31,051 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  37°16′21″N 122°01′10″W﻿ / ﻿37.2725°N 122.01944444444°W﻿ / 37.2725; -122.01944444444 
 אזור זמן:  UTC-8
 www.saratoga.ca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סרטוגה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה סרטוגה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסרטוגה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסרטוגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סרטוגה (באנגלית: Saratoga) היא עיר במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית, הממוקמת באזור עמק הסיליקון, מערבית לסן חוזה.
היסטוריה

סרטוגה נוסדה באמצע המאה ה-19 כמרכז תעשייתי קטן. בשנת 1848 הוקמה טחנת קמח בשם מטחנת מק'קארתי, שסיפקה קמח לתושבי האזור. העיר קיבלה את שמה בעקבות ספא בשם סרטוגה ספרינגס שנבנה באזור, על שם אתר נופש מפורסם בניו יורק. בראשית המאה ה-20, העיר הפכה למוקד חקלאי חשוב באזור לגידול ענבים, פירות ואגוזים.
גאוגרפיה ואקלים

שטח העיר סרטוגה הוא כ-32 קמ"ר. העיר ממוקמת למרגלות הרי סנטה קרוז ומוקפת בשטחים פתוחים ויערות. האקלים בעיר הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף מתון עם גשמים.
כלכלה ותעסוקה

כלכלת העיר מבוססת בעיקר על שירותים ומסחר. בעיר מספר עסקים קטנים, חנויות, ומסעדות. מרבית התושבים מועסקים בערים הסמוכות, ובפרט בענף הטכנולוגיה שבערי עמק הסיליקון הסמוכים.
חינוך ותרבות

בסרטוגה פועלים מספר בתי ספר ציבוריים ובתי ספר פרטיים, אשר ידועים ברמת החינוך הגבוהה שלהם. בעיר ממוקם בית הספר התיכון סרטוגה היי סקול, הנחשב לאחד מבתי הספר המובילים במדינת קליפורניה. בנוסף, בעיר ספריות ציבוריות, מרכזים קהילתיים, ומוסדות חינוך תרבותיים.
בעיר פועל מרכז האומנויות מונטבלו (Montalvo Arts Center), הממוקם באחוזה היסטורית ומציע תוכניות אומנות, מופעים ואירועים. נוסף לכך, קיימות ספריות ציבוריות ומרכזי קהילה המספקים פעילויות חינוכיות ותרבותיות לתושבים.
תחבורה

סרטוגה מחוברת לרשת הכבישים של קליפורניה באמצעות הכביש המהיר 85, שמקשר אותה לערים סן חוזה וסאניווייל. שירות האוטובוסים המקומי של VTA (רשות התחבורה של עמק הסיליקון) מקשר את העיר עם ערים נוספות באזור. בעיר עצמה אין תחנות רכבת או רכבת קלה.
אתרים מרכזיים

בעיר נמצא אתר גני האקונה (Hakone Gardens), המהווים גנים בסגנון יפני ומשמשים כמרכז לפעילויות פנאי ואירועים.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, בעיר סרטוגה מתגוררים כ-30,000 תושבים. העיר מאופיינת באוכלוסייה מבוססת כלכלית ובעלי השכלה גבוהה יחסית. אחוז גבוה מהתושבים מועסקים בתעשיות הטכנולוגיה וההייטק בערים הסמוכות, כגון סן חוזה וקופרטינו.
| התפתחות האוכלוסייה> מפקד | התפתחות האוכלוסייה> אוכלוסייה | התפתחות האוכלוסייה>  | התפתחות האוכלוסייה> %± |
| --- | --- | --- | --- |
| 1880 | 297 |  | — |
| 1960 | 14,861 |  | — |
| 1970 | 26,810 |  | 80.4% |
| 1980 | 29,261 |  | 9.1% |
| 1990 | 28,061 |  | −4.1% |
| 2000 | 29,843 |  | 6.4% |
| 2010 | 29,926 |  | 0.3% |
| 2020 | 31,051 |  | 3.8% |
U.S. Decennial Census
הערות שוליים

↑  "Census of Population and Housing". Census.gov. נבדק ב-4 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
גני האקונה
דליבור ברוזוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1927 סרייבו, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  19 ביוני 2009 (בגיל 81) זאגרב, קרואטיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעי הרוח ולמדעי החברה, אוניברסיטת זאגרב 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליובליאנה 
 פרסים והוקרה:  מסדר אנטה סטארצ'ביץ'  מסדר הרוכב ממדרה דרגה ראשונה (1998) 
 בן או בת זוג:  Nevenka Košutić Brozović 
 צאצאים:  Dunja Brozović-Rončević 
 מספר צאצאים:  3 
 
דליבור ברוזוביץ'  (בקרואטית: Dalibor Brozović;‏ 28 ביולי 1927, סרייבו – 19 ביוני 2009 זאגרב) היה בלשן ופוליטיקאי קרואטי. הוא היה דודו של הבלשן הקרואטי רנקו מטסוביץ'.
דליבור ברוזוביץ' נולד בסרייבו, אז חלק של ממלכת יוגוסלביה. לאחר סיום בית הספר הוא המשיך בלימודים וסיים אוניברסיטת זאגרב. בשנת 1957 הוא סיים את דוקטורט.
תקופה קצרה דליבור ברוזויץ' עבר באקדמיה לתיאטרון בזאגרב ואחר כך עבר ללמד באוניברסיטת ליובליאנה. בשנת 1956 הוא התחיל לעבוד באוניברסיטת זאדאר בה שירת במשרת פרופסור בשנים 1968–1990, עד שעבר לפוליטיקה.
בשנת 1975 הוא קיבל דרגת חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של יוגוסלביה ובשנת 1986 התקבל כחבר.
משנת 1946 דליבור ברוזוביץ' היה חבר של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא היה בין המייסדים וסגן-נשאי של איגוד הדמוקרטי הקרואטי. מפלגה זו זכתה בבחירות של 1990 והדיחה את הקומוניסטים משלטון לאחר 45 שנים. דליבור ברוזוביץ' מונה לסגן נשיא של קרואטיה והיה חבר הפרלמנט בשנים 1992–1995.
דליבור ברוזוביץ' ידוע בחקר השפה הקרואטית. הוא דוגל בכך שהשפה הקרואטית היא שפה נפרדת מהשפה הסרבית. כבר בשנת 1967 הוא היה בין המחברים עצומה בנושא. הוא תמך בקו לאומני זה במשך שנים וחיזק אותו לאחר שקרואטיה קיבלה את עצמאותה.
עבודות

Standardni jezik (Standard Language), Zagreb, 1970
"Fonologija hrvatskoga književnog jezika" (Phonology of the Croatian Standard Language) in the book by a collective of authors Povijesni pregled, glasovi i oblici hrvatskoga književnog jezika (Historical Overview, Sounds and Forms of the Croatian Standard Language), Zagreb, 1991
שדרות רוסתוולי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  שותא רוסתוולי 
 אורך:  1.5 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  טביליסי 
 קואורדינטות:  41°41′54″N 44°47′54″E﻿ / ﻿41.698464°N 44.798261°E﻿ / 41.698464; 44.798261
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טביליסי מוגדלת) שדרות רוסתוולי(למפת טביליסי רגילה) שדרות רוסתוולי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות רוסתוולי במרכז העיר טביליסי, גאורגיה, פברואר 2009
פסל רוסתוולי בשדרות רוסתוולי. העתק זהה של הפסל נמצא גם בעיר הולדתו, רוסתווי
שדרות רוסתוולי (בגאורגית: რუსთაველის გამზირი, רוּסתַווֶליס גאמזירי) או בשמה הקודם שדרות גולובאני היא השדרה המרכזית של בירת גאורגיה, טביליסי.
השדרה נקראת על שמו של המשורר הגאורגי מימי הביניים שותא רוסתוולי. השדרה מתחילה בכיכר החירות ונמשכת לאורך 1.5 ק"מ, במקביל לנהר הקורה, לפני שהיא הופכת לרחוב קוסטבה (ע"ש מרב קוסטבה). המטרו של טביליסי עובר לאורך הרחוב.
היסטוריה

השדרה נקראה במקור "רחוב ארמון הממשלה" (סאסאחלֶה כּוּצ'ה). במאה התשע עשרה, בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, הייתה טביליסי מרכז פלך טביליסי, וארמון הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז מוקם בשדרה. בשנת 1841 שונה שם הרחוב לשדרת גולובאני.
תחת שלטונו של הנציב, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, בשנת 1848 הפכה השדרה לשדירת התהילה, ניטעו עצים משני צידי השדרה. בשנת 1854, בנה הנסיך ג. מוחרן-בטוני את ארמונו בשדרה.
בשנת 1989 התאספו עשרות אלפי גאורגים בחזית בנין הממשלה הגאורגית (אז גאורגיה הסובייטית). בפעולות שנקטו על ידי השלטונות הסובייטים נהרגו רבים בטרגדיה של 9 באפריל.
בהפגנות האופוזיציה, מול בנין הממשלה, שהחלו ב-2 בנובמבר 2007 השתתפו, על פי ההערכות, כ-100 אלף איש. בסופו של דבר, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, הודיע על הקדמת הבחירות.
מבנים בולטים

השדרה נחשבת לשדרה הראשית של טביליסי כיוון מהרבה מבנים ממשלתיים, תרבותיים ועסקיים ממוקמים ברחוב או בסמוך. בין הבניינים המצויים בשדרה:
שדרות רוסתוולי 2: תיאטרון גריביידוב
שדרות רוסתוולי 3: מוזיאון סימון ג'נשיה
שדרות רוסתוולי 3: גלריה לאומנות מודרנית
שדרות רוסתוולי 5: בית קולנוע ע"ש רוסתוולי
שדרות רוסתוולי 6: ארמון הנעורים
שדרות רוסתוולי 7: בית הצייר הגאורגי
שדרות רוסתוולי 8: מבנה הפרלמנט של גאורגיה
שדרות רוסתוולי 11:
שדרות רוסתוולי 12: משרד התקשורת של גאורגיה
שדרות רוסתוולי 13: מלון מריוט טביליסי
שדרות רוסתוולי 16: בית הקצין
שדרות רוסתוולי 17: האקדמיה הממלכתית לתיאטרון שותא רוסתוולי
שדרות רוסתוולי 19: המוסד הממלכתי של גאורגיה לתיאטרון וקולנוע
שדרות רוסתוולי 25: תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי על שם פליאשווילי
שדרות רוסתוולי 29: בית המשפט לחוקה של גאורגיה
שדרות רוסתוולי 30: משרד המשפטים של גאורגיה
הערות שוליים

↑  גאורגיה: כ-100 אלף בהפגנת ענק נגד הנשיא, באתר ynet, 2 בנובמבר 2007
↑  נשיא גיאורגיה: בחירות בתחילת ינואר, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009183328  VIAF: 156345391   WorldCat (עם VIAF): 156345391
פוליהימניה

| --- | --- |

 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  זאוס 
 אם:  מנמוסינה 
 אחים:  קליאו, אוטרפה, טרפסיכורה, אראטו, אוראניה, קאליופה, מלפומנה, תאליה 
 
המוזה פוליהימניה; פרנצ'סקו דל קוסה, 1460-1445
המוזה פוליהימניה מאת אנטונין בראון ליד תחנת המטרו מלוסטרנסקה בפראג
פוליהימניה ("שירים רבים") הייתה אחת מתשע המוזות במיתולוגיה היוונית, מלוותיו של האל אפולו, ובנותיהם של זאוס, ראש האלים, ומנמוסינה, אלת הזיכרון. פוליהימניה היא פטרוניתם של שירי התהילה לאלים וצחות הלשון, ולעיתים אף של הגאומטריה והחקלאות.
באמנות היא מתוארת כאישה רצינית ומהורהרת, השקועה במחשבות, מרפקה שעון על עמוד, ואצבעה סמוכה לשפתיה. לגופה היא עוטה גלימה ארוכה ופניה רעולים בצעיף.
האסטרואיד 33 פוליהימניה (אנ') שהתגלה ב-1854 על ידי ז'אן שקורנאק נקרא על שמה.
אוטרפה

| --- | --- |

 תפקיד:  פטרונית המוזיקה
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  זאוס 
 אם:  מנמוסינה 
 אחים:  קליאו, טרפסיכורה, אראטו, פוליהימניה, אוראניה, קאליופה, מלפומנה, תאליה 
 בן או בת זוג:  סטרימון 
 צאצאים:  רסוס, אולינתוס 
 
המוזה אוטרפה, פטרונית המוזיקה, מנגנת בחליל.
אוטרפה בגן הקיץ.
במיתולוגיה היוונית, אוטרפה ("עונג") הייתה אחת מתשע המוזות, שילדה מנמוסינה, אלת הזיכרון, לזאוס, ראש האלים. בתקופת הקיסרות הרומאית, כשנקבעה חלוקת ענפי האמנות לתשע המוזות, תוארה אוטרפה כפטרונית המוזיקה, השירה הלירית והנגינה בחליל. בנוסף, היא נחשבה גם למוזה של העונג וההנאה. סיפורי המיתולוגיה ייחסו לה את המצאת החליל הדו-קני, ובשל כך היא תוארה פעמים רבות מחזיקה חליל.
על פי האיליאדה מאת הומרוס, אוטרפה התעברה מהנהר סטרימון, וילדה את בנה רסוס (Rhesus), שהיה למלך תראקיה, ומאוחר יותר נהרג במלחמת טרויה.
שמה של אוטרפה הוענק, בין היתר, לספינת מפרשים מפורסמת שנבנתה ב-1863 ומאוחר יותר נקראה "כוכב הודו", ולאסטרואיד 27, שנתגלה ב-1853.
האסטרואיד 27 אוטרפה (27 Euterpe) שהתגלה על ידי האסטרונום ג'ון ראסל הינד ב-1853, נקרא על שמה.
משפחת אבוחצירא

אבוחצירא הוא שמה של משפחה יהודית ממוצא מרוקאי השייכת לעדת התושבים שקדמו למגורשי ספרד במרוקו, שהצמיחה רבנים רבים. אבי המשפחה היה רבי שמואל אלבז, בן המאה ה-17, תלמידו של הרב חיים ויטאל.
מקור השם אביחצירא

שם המשפחה במקורו הוא אביחצירא. שורשי המשפחה הידועים מתחילים ברבי שמואל אלבז, שהיה הראשון שנקרא בשם אביחצירא. פירוש השם בערבית הוא "אבי המחצלת" או "בעל המחצלת". ניתנו כמה הסברים לכינוי זה, שעבר הלאה לצאצאיו, וביניהם:
רבי שמואל נהג לחבוש כובע מחצלת ייחודי על ראשו, מסוג מחצלת שהיה משמש לאריזת מיני מתיקה בטורקיה. כובע זה הקנה לו את שמו.
רבי שמואל היה עוסק לפרנסתו באריגת מחצלות מיוחדות. במקום מגוריו הייתה מכשפה שהייתה לוכדת ורוצחת אנשים בכשפיה, לשם שימוש בדמם. אירע ורבי שמואל נלכד בביתה, ושכנע אותה שלא תהרגנו כי יוכל לרקום לה מחצלות יקרות. כשהסכימה, רקם מחצלת ועליה רקם בלשון הקודש 'אני שמואל לכוד בבית המכשפה ורוצה להרגני', המחצלת הוצאה למכירה בשוק על ידי עבדה של המכשפה, יהודי שראה זאת קנאה והביאה אל רב הקהילה היהודית שעד מהרה פעל לגייס כוח ולחלץ את רבי שמואל מביתה.
הרב ישראל אבוחצירא סיפר שמקובל בידיו מאבותיו כי רבי שמואל, שהיה עני, ביקש מרב חובל להפליג עמו מאיסטנבול שבטורקיה ליפו ללא תשלום. כאשר סירב, ישב על מחצלתו על החוף, ושקע בספריו. כאשר עזבה הספינה, המחצלת החלה להפליג על פני המים סמוך לספינה, וכשרב החובל ביקש מרבי שמואל בבהלה לעלות אל הספינה, סרב, עד הגעתם ליפו.
צאצאי משפחת אבוחצירא

הראשון בשושלת משפחת אבוחצירא היה רבי שמואל אלבז. אחריו ידועים הצאצאים שלהלן.
בנו של רבי שמואל, רבי יוסף אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי מכלוף אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי יחייא אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי עיוש אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי יעקב אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי יחייא אבוחצירא (השני)
בנו, רבי אברהם אבוחצירא (הראשון)
בנו, רבי מסעוד אבוחצירא (הראשון)
נכדו, רבי יעקב אבוחצירא (השני), "האביר יעקב"
הערות שוליים

1 2  ישראל ריגל, בהקדמה לספר, בשם הרב דוד חי אבוחצירא, מאירים את העולם, ירושלים: מכון אור לישרים, תשפ"א
↑  נינה פוקס, ירון דרוקמן, השר לשעבר אהרון אבוחצירא הלך לעולמו בגיל 82, באתר ynet, 21 בספטמבר 2021
תומאס גבע

| --- | --- |

תומאס גבע, 2019
 לידה:  27 באוקטובר 1929 שצ'צ'ין, גרמניה רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  27 באוגוסט 2024 (בגיל 94) 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 www.thomasgeve.com
 
תומאס גבע (27 באוקטובר 1929 - 27 באוגוסט 2024) היה מהנדס יהודי, סופר וניצול שואה ממוצא גרמני.
קורות חייו

גבע נולד בשצ'צ'ין וחי בילדותו בביטום, לפני שעבר לברלין עם אמו ב-1939. בשנות מלחמת העולם השנייה והשואה עבד כמה חודשים כקברן בבית הקברות היהודי בווייסנזה. ביוני 1943 גורש לאושוויץ עם אמו, שנספתה במחנה. הוא נשאר באושוויץ עד פינויו בינואר 1945, שרד את צעדת המוות, מחנה הריכוז גרוס-רוזן ומחנה הריכוז בוכנוואלד, בו שוחרר באפריל 1945. עם שחרורו היה חלש מכדי לעזוב, ולכן נותר במחנה ותיעד את החיים במקום ב-82 רישומים. אחרי המלחמה נסע גבע למחנה לניצולי שואה יתומים בשווייץ, ועם איתור אביו, התאחד עמו באנגליה. בשנת 1950 עלה לישראל והתיישב בחיפה.
חוויותיו של גבע מסופרות בשני ספרים ובשני סרטים דוקומנטריים. ספרו הראשון, "נעורים בכבלים", בו תיאר את שנות המלחמה, יצא לאור באנגלית ותורגם לשש שפות, בהן עברית. ספרו השני, בו סיפר על חוויותיו לאחר המלחמה, יצא לאור בגרמנית. ציוריו פורסמו בנפרד והיוו מקור לסרט תיעודי בצרפתית. הוא מרצה על השואה בבתי ספר בגרמניה ובמדינות אחרות.
הלך לעולמו בכ"ג באב ה'תשפ"ד, 27 באוגוסט 2024 ונקבר בבית העלמין בקיבוץ יסעור.
סרטים דוקומנטריים

W Rosing, "Thomas Geve - Nichts als das Leben", 1997, 36 minutes.
ECPAD, "Il n'y a pas d'enfants ici : Dessins d'un enfant survivant des camps de concentration", 2009, 75 min.
לקריאה נוספת

Geve, Thomas (1958), Youth in Chains, Jerusalem: Rubin Mass, p. 220; Geve, Thomas (1987), Guns & Barbed Wire: A Child Survives the Holocaust, Chicago: Academy Chicago Publishers, p. 220.
Geve, Thomas (1997), Es gibt hier keine Kinder - There are no children here; Zeichnungen eines kindliches Historikers - Drawings of a Child Historian (German - English - Hebrew), Göttingen: Wallstein Verlag, p. 151.
Geve, Thomas (2000), Aufbrüche. Weiterleben nach Auschwitz, Südverlag Geve, Thomas (2000), Aufbrüche. Weiterleben nach Auschwitz, Südverlag, p. 193.
Es gibt hier keine Kinder. Auschwitz, Groß-Rosen, Buchenwald. Zeichnungen eines kindlichen Historikers. Hrsg. von Volkhard Knigge (deutsch, engl., hebr.) Göttingen 1996, ISBN 978-3-89244-220-2
הערות שוליים

↑  - תומאס גבע באתר יד ושם - כאב השחרור בראי האמנות
1 2  "Wollheim Memorial". Wollheim-memorial.de. 1945-04-11. נבדק ב-2012-07-14.
1 2  Konrad-Adenauer-Stiftung (2012-07-09). "Kindheit in der Hölle, Veranstaltungsbeiträge, Publikationen, Bildungswerk Freiburg, Konrad-Adenauer-Stiftung". Kas.de. נבדק ב-2012-07-14.(הקישור אינו פעיל)
↑  "BBC: The survivor who brought the Holocaust to life". bbc.com. 2015-01-27. נבדק ב-2015-12-14.
↑  "Wilhem Roesing DVDS". Roesingfilm.de. נבדק ב-2012-07-14.
↑  נעורים בכבלים, בהוצאת יד ושם, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261768805171  PLWABN: 9810563739705606  BnF: cb15986972v (data)  CiNii: DA07416878  GND: 119376229  ICCU: BVEV088073  ISNI: 0000 0000 8382 7652  LCCN: n86078961  NDL: 00467100  NLA: 36524075  NTA: 069605645  SUDOC: 134166329  Trove: 1271729  VIAF: 52497714   WorldCat (עם VIAF): 52497714 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב טולביאק

קרב טולביאק נערך בין הפרנקים, שלחמו תחת הנהגתו של המלך כלוביס הראשון, לבין האלמאנים, שמנהיגם אינו ידוע. תאריך הקרב מצוין באופן מסורתי כשנת 496, אם כי דיווחים אחרים מצביעים על כך שהקרב נערך מוקדם יותר, בשנות ה-80 או בשנות ה-90 המוקדמות של המאה ה-5, או מאוחר יותר, בשנת 506. האתר "טולביאק", או "טולביאקום", מצוין בדרך כלל כצולפיך (Zülpich), בנורדריין-וסטפאליה, בערך 60 ק"מ מזרחית למה שהוא כיום הגבול הגרמני–בלגי. הפרנקים הצליחו בקרב טולביאק וביססו את השליטה שלהם על האלמאנים.
רקע

הפרנקים היו שני עמים שכנים ובני ברית: הפרנקים הסאלים, שמלכם היה כלוביס, והפרנקים הריפוארים, שבירתם הייתה קלן ומלכם היה סיגוברט הצולע (אנ'). על גבול ממלכתו של סיגברט ישבו האלמאנים, קונפדרציה של שבטים גרמאניים. תקריות גבול, ביזה ופשיטות ענישה התרבו בין האלמאנים והפרנקים הריפוארים, אך בשנת 496 סבל סיגברט מפלישה של ממש וקרא לכלוביס לעזרה. כלוביס הגיב בחיוב לבעל בריתו והקים צבא. מקובלת בדרך כלל ההנחה שבהגנה על טולביאק סבלו סיגברט וצבאו אבדות כבדות. ייתכן שהיו שני קרבות בטולביאק.
הקרב

מעט ידוע על הקרב, פרט לכך שהפרנקים הריפוארים ככל הנראה כבר לא הועילו לאחר הקרב הראשון. על פי ההיסטוריון גרגוריוס מטור (המאה ה-6), כלוביס ראה את לוחמיו נהרגים והרגיש שהקרב יוצא משליטה. הוא בכה ופנה לישו, האל אשר אשתו קלוטילדה הפצירה בו להכיר בו מאז נישואיהם בשנת 493, וביקש את עזרתו. תפילתו של כלוביס מופיעה בפרק ב' של ספרו של גרגוריוס, "תולדות הפרנקים":
למשמע הדברים הללו החלו האלמאנים לברוח, שכן מנהיגם נהרג בגרזן. הפרנקים הכניעו או הרגו את האלמאנים שנותרו.
ניצחונו של כלוביס על האלמאנים בקרב טולביאק הוא רק הסבר אחד מכמה הסברים שניתן לדלות מסיפורו של גרגוריוס לגבי החלטתו של כלוביס להתנצר. הסבר זה היה כנראה ההסבר הפופולרי, שנוצר בחוגי הצבא, שכן הוא הולם את הלך הרוח בקרב השבטים הלוחמים, על פי האל החזק הוא האל האמיתי. אולם החוקרים מטילים ספק בהסבר זה.
תארוך

גרגוריוס מטור היה הראשון שהזכיר את האלמנט שעיצב את הפרשנויות הבאות לקרב טולביאק כנקודת שיא בהיסטוריה האירופית: נאמר כי כלוביס ייחס את הצלחתו לנדר שנדר: אם ינצח בקרב, הוא ימיר את דתו לזו של האל הנוצרי שסייע לו. גרגוריוס מספר כי כלוביס נדר את נדרו "בשנה ה-15 לשלטונו". לאחר מכן הוא התנצר בטקס בריימס בחג המולד של שנת 496. התאריך המסורתי של קרב טולביאק נקבע בהתאם לתאריך הטבילה המתועד הזה, באמצעות קבלת תיאורו של גרגוריוס. עם זאת, מכתב ששרד מאוויטוס מווינה (אנ'), המברך את כלוביס על טבילתו, אינו מזכיר את ההתנצרות כביכול בשדה הקרב.
לפי דבריו של גרגוריוס, תוארך מותו של כילדריך הראשון, אביו של כלוביס, לשנת 481 (שנת עלייתו לשלטון של כלוביס). אולם הבישוף הקתולי אוגוסטין ואן דה ויוור (אנ') ערער על התאריך המסורתי של הקרב (496), והכרונולוגיה המתוקנת שלו תארכה אותו לשנת 506. תארוך זה שנוי במחלוקת. אך עם זאת, שנת 506 מתאימה גם לכרונולוגיה של גרגוריוס, המציבה את תאריך מותו של כילדריך בערך באותו הזמן שמת פרפטואוס (St. Perpetuus), בשנת 491. מכאן ש-15 שנים לאחר שנת 491 היא שנת 506. ואכן, קברו של כילדריך הכיל מטבעות של זנון, קיסר האימפריה הביזנטית, שמת בשנת 491, אך לא מטבעות שהוטבעו לאחר שנה זו.
השלכות הקרב

האלמאנים נטשו את הריין התחתון והשאירו את הפרנקים הריפוארים לבדם. כלוביס, שהרוויח רק מעט, איפשר לבעל בריתו לשמור על השטח.
מאוחר יותר נעזר כלוביס בסיגברט במהלך כיבוש החלק הצפוני של הממלכה הוויזיגותית.
תוצאה נוספת הייתה המרתו של כלוביס לקתוליות, כיוון שהוטבל על ידי הבישוף רמיגיוס מריימס, שכתב לו מכתב בעניין המרתו. זה הביא לו את תמיכתם של נוצרים שכנים, יחד עם זו של הכמורה המשפיעה. בנוסף, היא איפשרה לכלוביס לבצע כיבושים ומסעות צלב כדי להמיר לנצרות את הטריטוריות החדשות שלו או למחוק את האריאניזם, שנחשב ככפירה על ידי אנשי הדת.
קרב שטרסבורג (506)

קרב שטרסבורג בשנת 506 הוא קרב שכמה חוקרים הניחו שהיה הקרב השלישי שנערך לפי ההשערה בין האלמאנים לבין הפרנקים, ושהסתיים בתבוסתם ובשילובם של האלמאנים הצפוניים בתוך האימפריה הפרנקית, בעוד שהאלמאנים הדרומיים הציבו את עצמם תחת הגנתו של המלך האוסתרוגותי תיאודריך הגדול.
קרב שטרסבורג (506) > מקורות היסטוריים

המקורות ההיסטוריים מתייחסים רק באזכורים לא ישירים לקרב שלישי אפשרי בין האלמאנים לפרנקים. מכתב מאת תיאודריך הגדול המתוארך לשנת 506/7 שנשלח למלך המרובינגי כלוביס הראשון, מדבר על קרבות של כלוביס באלמאנים. במכתב זה קורא תיאודריך לגיסו למתן את כעסו על האלמאנים, להעניש רק את אלה שלא היו נאמנים ולהפסיק להילחם בשאר האלמאנים. תיאודריך העמיד את האלמאנים תחת חסותו האישית. נאום של אנודיוס (אנ') בשבחו של תיאודריך הגדול מדבר בהגזמה על ניצחון של תיאודריך על האלמאנים.
קרב שטרסבורג (506) > רקע היסטורי

בקרב טולביאק בשנת 496 לספירה ספגו האלמאנים תבוסה קשה מידי כלוביס. כתוצאה מכך, נראה שחלק מהאלמאנים הפכו לבני חסות של המרובינגים. ממכתבו של תיאודריך ניתן לשער שהאלמאנים הללו הפרו לאחר מכן את החוזה שלהם עם כלוביס ומסיבה זו הם נרדפו והיו קרבות נוספים בין כלוביס לאלמאנים. מספר חוקרים סבורים שבשנת 506 התחולל קרב שלישי בין האלמאנים לפרנקים. מה שידוע בוודאות הוא שבין השנים 496 ל-506 היו עימותים נוספים. מיקום הקרב אינו מוזכר בשום מקום .זה שהוא היה ממש ליד שטרסבורג, נותר רק בגדר תיאוריה של מספר חוקרים. כתוצאה מניצחונו של כלוביס, המחצית הצפונית של אדמות האלמאנים עברו לידי הפרנקים בעוד שהמחצית הדרומית ביקשה את הגנתו של תאודריך.
קרב שטרסבורג (506) > תוצאה

כתוצאה מהפסדם של האלמאנים בעימות עם הפרנקים בין השנים 496 ל-506, השטח שיושב על ידי האלמאנים הצפוניים, ככל הנראה עד לגבול הנוכחי בין הדיאלקט האלמאני לבין הדיאלקט הפרנקי הדרומי (אנ'), עבר לידי השלטון הפרנקי.
חלק מהאלמאנים ברחו ככל הנראה דרומה לרייטיה והציבו את עצמם תחת חסותו של מלך האוסטרוגותים, תיאודריך. תיאודריך הלך אל גיסו, כלוביס הראשון, והתערב למען האלמאנים, אך הכיר בכעסו של כלוביס כמוצדק. לכן הוא ביקש את מנהיגיהם, אך המליץ על חנינה בגזר הדין. תיאודריך הבטיח כי ידאג לכך שהאלמאנים, שהיו ברייטיה, יישארו שקטים גם הם. ניתן להבין שתיאודריך הבהיר שבכך הוא יתבע לקבל את אזור רייטיה, השנוי במחלוקת, וישתמש באלמאנים (שהפכו לבני חסותו) כאמצעי להפעלת לחץ נגד כלוביס אם זה לא יכיר בעליונותו שם.
הערות שוליים

↑  גרגוריוס מטור, עשרת ספרי ההיסטוריה, פרק 30, בתוך: ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב: ממלכת הפרנקים, יחידה 3 (כתבה: אורה לימור), עמ' 26.
↑  אורה לימור, "מדוע התנצר כלוביס?", בתוך: ראשיתה של אירופה, כרך ב, יחידה 3, האוניברסיטה הפתוחה, 2003, עמ' 30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537247305171  LCCN: sh97006406
קוסמבי

| --- | --- |

חורבות קוסמבי ועמוד אשוקה
 שמות נוספים:  קאושמבי
 היסטוריה
 נבנה:  המאה השנייה לפני הספירה
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  בשנים 1949  1951–1956
 ארכאולוגים:  משלחת הסקר הארכאולוגי של הודו (ASI)  GR Sharma מהמחלקה להיסטוריה עתיקה, באוניברסיטת אלאהבאד  ג'יימס היצמן
 מצב:  חורבות
 מיקום
 מדינה:  הודו הודו
 מיקום:  ממלכת ואצה, על גדה נהר יאמונה
 קואורדינטות:  25°20′17″N 81°23′06″E﻿ / ﻿25.338015165160808°N 81.38497069206171°E﻿ / 25.338015165160808; 81.38497069206171
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקוסמבי(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיקוסמבי
 he
קוסמבי (Kosambi בשפת פאלי ) או קאושמבי (Kaushambi בשפת סנסקריט ), הייתה עיר עתיקה בהודו, המאופיינת בחשיבותה כמרכז מסחר שהייתה במישור ואגן הניכוז של נהר הגנגס ובירת ממלכת ואצה (אנ'), אחת משש עשרה הממלכות הגדולות (המאג'אנפדות (אנ')). העיר הייתה ממוקמת על נהר יאמונה כ־56 קילומטרים מדרום-מערב למפגש שלו עם הנהר הגנגס בעיר פריאגראג' (שמה המודרני Prayagraj ), מה שהפך אותה למרכז רב עוצמה במסחר בממלכת ואצה.
ההיסטוריה בודהיסטית של קוסמבי

בתקופת הבודהה, מלך העיר היה פרנטפה, ואחריו מלך בנו המלך אודנה (אנ') (אודנה בשפת פאלי ובסנסקריט: אודיאנה).  קוסמבי הייתה עיר בעלת חשיבות רבה בתקופת הבודהה, שכן נמצא שאננדה (אנ') אחד מתלמידיו ועוזרו הקרוב ביותר של הבודהה, מזכיר את העיר כאחד המקומות המתאימים לפארינירבנה (אנ') ( Parinirvana ) של הבודהה.  ( מושג בודהיסטי המתאר את השלב הסופי בהשגת ההארה המלאה). קוסמבי הייתה גם צומת החשובה ביותר בה עצרו שיירות ובודדים בדרכם לממלכות קוסאלה ומגדהה מדרום וממערב.
המרחק בין מקוסמבי לבנארס (ואראנסי המודרנית) הוא כ-150 קילומטרים הפלגה בנהר יאמונה.
היו שני מסלולים אפשריים בין הערים רג'גאחה וקוסמבי (בהודו העתיקה). המסלול הרגיל והעיקרי היה דרך הנהר מרג'גאחה לקוסמבי במעלה הזרם (זהו המסלול שאננדה הפליג עם חמש מאות נזירים כדי להטיל עונש חמור על צ'אנה, Vin.ii.290), מאידך היה גם מסלול יבשתי שעבר דרך אנופיה וקוסמבי לרג'גאחה. המסלול מופיע גם בכתבי הבודהיזם הקדומים. בסוטה ניפאטה (vv.1010-13) מתואר המסלול היבשתי כולו ממחיסאטי לרג'גאחה, שעבר דרך תחנות עצירה בקוסמבי, אוג'ני, גונדהה, ודיסה, ונאסאביה, סאקטה, סרוואסטי, סטביה, קפילוואסטו, קוסינרה, פאווה, בהוגאנגרה ווסאלי.
על גדת הנהר יאמונה שליד קוסמבי, היה הפארק של שבו אננדה ופינדולה בהרדוואג'ה הטיפו לנשות ארמון אודנה בשתי הזדמנויות.  הבודהה מוזכר כמי ששהה פעם בסימסאפוואנה בקוסמבי.  הבודהה מוזכר שהוא חי ביער ליד קוסמבי לאחר קיום המועצה הבודהיסטית הראשונה, במאה ה-5 לפני הספירה.
ההיסטוריה בודהיסטית של קוסמבי > אתרים בודהיסטים בקוסמבי

כבר בתקופת הבודהה היו ארבעה אתרים בודהיסטים בקוסמבי - ה־Kukutārāma, ה־Ghositārāma, Pāvārika-ambavana והבדריקארמה. הבודהה ביקר בקוסמבי במספר הזדמנויות, ועצר באחד או יותר מאתרים אלה. שיחותיו במהלך ביקורים אלה מתועדות בספרים הבודהיסטים. החוקר Thomas, מטיל ספק באותנטיות של הסיפורים הקשורים לביקוריו של הבודהה בקוסמבי, וטען כי סיפורים אלה הם המצאה מאוחרת יותר.
הבודהה בילה את עונת הגשמים התשיעית שלו בקוסמבי, ובדרכו לשם הוא עשה מעקף לקממסאדמה והוצעה לו הצעת נישואים, לבתו של הברהמין, מגנדיה. הנסיבות מסופרות בקשר לסוטה המגנדיה. מגנדיה קבלה את סירובו של בודהה כעלבון אישי, ולאחר נישואיה למלך אודנה (מקוסמבי), ניסתה בדרכים שונות לנקום בבודהה, וגם באשתו סאמאוואטי, שהייתה חסידה של הבודהה.