stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק למניעת אכזריות כלפי בהמות 1822
הערות שוליים

↑  קדמו לו חוקי צער בעלי חיים בתורה של הלאום היהודי.
1 2 3  Martin, Richard (1754–1834), Oxford Dictionary of National Biography, Richard D. Ryder
1 2 3  William Prideaux Courtney, Martin, Richard (1754-1834) (DNB00), Dictionary of National Biography, 1885-1900, Volume 36
1 2 3 4 5  MARTIN, Richard (1754-1834), of Dangan and Ballynahinch, co. Galway and 16 Manchester Buildings, Mdx, The History of Parliament: the House of Commons 1820-1832, ed. D.R. Fisher, 2009, historyofparliamentonline.org
1 2 3  Humanity Dick, theanimalmuseum.com
1 2  פיטר סינגר, שחרור בעלי החיים, עמוד 243
↑  William David Evans, 3 Geo. IV, cap. 71, A Collection of Statutes Connected with the General Administration of the Law Volume 7
↑  HENRY S. SALT, Animals’ Rights: Considered in Relation to Social Progress, 1892
↑  Martin Act Animal Rights Trial Scene, Hand-colored engraving, British, 19th Century, georgeglazer.com
↑  P MATHEWS & CHARLES HUNT 1838 THE TRIAL OF BILL BURN AQUATINT - SOLD, antiques.direct
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: uWkcIPqX
חוסה אוסקר הררה

חוסה אוסקר הררה קורומינס (בספרדית: José Oscar Herrera Corominas; נולד ב-17 ביוני 1965) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי, ששיחק בעמדת המגן. הררה שיחק ב-56 משחקים במדי נבחרת אורוגוואי והיה חלק מהנבחרת במונדיאל 1990 ושותף לזכייתה של הנבחרת בקופה אמריקה בשנת 1995.
קריירה

הררה החל את הקריירה בקבוצת פניארול והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות (1985 ו-1986) ובגביע ליברטדורס בשנת 1987. בשנת 1989 עבר לשחק בקבוצת פיגרס בספרד. שנה לאחר מכן עבר לקליארי האיטלקית, בה שיחק כ-150 משחקים. בשנת 1995 עבר לשחק במדי אטאלנטה ובסיום העונה עבר לשחק בקבוצת קרוס אסול המקסיקנית. בעונת 1997/98 שיחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית. בהמשך חזר לשחק באורוגוואי ועבר בין מספר קבוצות ביניהן פניארול, ראסינג קלוב דה מונטבידאו ומונטווידאו וונדררס.
תארים

גביע ליברטדורס: 1987
אליפות אורוגוואי (2): 1985, 1986
קופה אמריקה: 1995
הערות שוליים

↑  Copa América 1995 squads
| נבחרת אורוגוואי – קופה אמריקה 1989 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 סאולי •  2 גוטיירס •  3 דה לאון •  4 הררה •  5 פרדומו •  6 דומינגס •  7 אלסאמנדי •  8 קוראה •  9 פרנצ'סקולי •  10 פס •   11 סוסה •  12 סרה • 13 רבלס •  14 פינטוס • 15 אוסטולסה • 16 מרטינס • 17 אגילרה • 18 פריירה • 19 דה סילבה • 20 בנגואצ'אה • מאמן: טבארס |  1 סאולי •  2 גוטיירס •  3 דה לאון •  4 הררה •  5 פרדומו •  6 דומינגס •  7 אלסאמנדי •  8 קוראה •  9 פרנצ'סקולי •  10 פס •   11 סוסה •  12 סרה • 13 רבלס •  14 פינטוס • 15 אוסטולסה • 16 מרטינס • 17 אגילרה • 18 פריירה • 19 דה סילבה • 20 בנגואצ'אה • מאמן: טבארס | אורוגוואי |
| נבחרת אורוגוואי – מונדיאל 1990 |
| --- | --- | --- |
|  1 אלבס •  2 גוטיירס •  3 דה לאון •  4 הררה •  5 פרדומו •  6 דומינגס •  7 אלסאמנדי •  8 אוסטולסה •  9 פרנצ'סקולי •  10 פס •   11 סוסה •  12 א.פריירה • 13 רבלס •  14 פינטוס סלדניה • 15 קוראה • 16 בנגואצ'אה • 17 מרטינס • 18 אגילרה • 19 פונסקה • 20 ר.פריירה • 21 קסטרו • 22 סאולי • מאמן: טבארס |  1 אלבס •  2 גוטיירס •  3 דה לאון •  4 הררה •  5 פרדומו •  6 דומינגס •  7 אלסאמנדי •  8 אוסטולסה •  9 פרנצ'סקולי •  10 פס •   11 סוסה •  12 א.פריירה • 13 רבלס •  14 פינטוס סלדניה • 15 קוראה • 16 בנגואצ'אה • 17 מרטינס • 18 אגילרה • 19 פונסקה • 20 ר.פריירה • 21 קסטרו • 22 סאולי • מאמן: טבארס | אורוגוואי |
וירג'יל תומסון

| --- | --- |

תומסון, 1947, צלם: קארל ואן וכטן
 לידה:  25 בנובמבר 1896 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1989 (בגיל 92) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר למוזיקה (1949)  המדליה הלאומית לאומנויות (1988)  פרס מרכז קנדי  מלגת גוגנהיים  National Book Critics Circle Award in Criticism 
 פרופיל ב-IMDb
 
וירג'יל תומסון (באנגלית: Virgil Thomson,‏ 25 בנובמבר 1896 – 30 בספטמבר 1989) היה מלחין אמריקאי ממיזורי, שהרקע הכפרי שלו בא לידי ביטוי ביצירותיו.
ביוגרפיה

תומסון למד בפריז אצל המלחינה נדיה בולאנז'ה ואחר התיישב בניו יורק לצד אהרן קופלנד. בין השנים 1940–1954 שימש כמבקר המוזיקה של ההראלד טריביון. כתיבתו בנושאי מוזיקה מצטיינת בשנינות ובשיפוט עצמאי.
בשנות ה-30 של המאה העשרים עבד תומסון כמלחין תיאטרון וקולנוע. ההזמנה הראשונה שלו לקולנוע הייתה לסרט "המחרשה שהבקיעה את המרחבים", בתמיכת מנהל ההתיישבות של ארצות הברית. תומסון הלחין את המוזיקה גם לסרט "הנהר", עוד הפקה במימון מנהל ההתיישבות. בשנת 1949 קיבל את פרס פוליצר למוזיקה על המוזיקה שהלחין לסרט "סיפור לואיזיאנה".
תומסון עבד עם גרטרוד שטיין על האופרות "ארבעה קדושים בשלוש מערכות" ו"האם של כולנו".
זולטאן באלינט

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1871 אוראדיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 בינואר 1939 (בגיל 67) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Bleyer Zoltán 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 צאצאים:  פטר באלינט 
 
זולטאן באלינט (במקור בלאייר, בהונגרית: Bálint Zoltán; אוראדיה, 6 במרץ 1871 – בודפשט, 17 בינואר 1939) היה אדריכל יהודי-הונגרי, אחיו של הנוירולוג רז'ה באלינט (רופא) ושל אימרה באלינט (כלכלן) וסבו של השחקן אנדראש באלינט.
ביוגרפיה

זולטאן בלייר נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף בלייר, סוחר תבואה, ושל יוליה פוליצר. הוא למד מוזיקה, אך היה הופך למוזיקאי ממוצע בלבד ולכן בין 1888 לבין 1892 למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ואחר כך נסע לסיור לימודים במערב אירופה. בשובו עבד במשרדי פלוריש קורב ושל קלמן גירגל והשתתף בבניית תערוכת המילניום ובקשר לכך כתב גם יצירה גדולה יותר על הבניינים שנבנו באותה תקופה. הוא הציג בתערוכה את תוכנית התיאטרון העצמאית שלו (1895).
בשנת 1897 הקים משרד אדריכלות משותף עם לאיוש יאמבור. ניתן לחוש בהשפעתו של אדן לכנר בעבודותיהם, אך לעיתים קרובות נבדלו ממנו בעיקר מבחינת הרכב המבנה וחלוקת פני השטח. בבודפשט הוקמו כמה בניינים שלהם, כמו למשל וילת הסטודיו של הפסל ג'רג' זלה (1898–1899); ארמון לדרר (1903–1904); בניין הדירות של שלהם שהקימו להשכרה; בניינים של דירות קטנות (1925). הוא הצליח לעצב את הביתן ההונגרי של התערוכה העולמית בפריז בשנת 1900 כבר בגיל צעיר.בשנת 1900 התקבל ל"תא דמוקרטיה" של הבונים החופשיים, לשם שותפו, לאיוש יאמבור גם הצטרף כעבור שנה. כיצירת מופת של הבונים החופשיים, הם עיצבו את אכסנייתו של המלך לאסלו באוראדיה בשנת 1901.
עבודותיו עם לאיוש יאמבור > הבניינים המפורסמים שלהם

1898–1899. Budapest, Bajza utca 44., Baruch Sámuel háza
1899–1900. Szatmárnémeti [RO], Pannónia Szálló és Vigadó
1901. Budapest, Ajtósi Dürer sor 25. – Stefánia út 111., Zala György műteremháza (Lechnerrel Ödönnel)
1901. Torontál-Erzsébetlak [SRB], református templom
1901. Nagyvárad [RO], László király páholy, páholyház
1902. Budapest, Bajza utca 42. – Aradi utca 70., Léderer Artúr háza és enteriőrök
1902–1903. Nagyvárad [RO], Füchsl-palota
1904. Nagykanizsa, Főgimnázium és rendház
1904–1905. Budapest, Stefánia út 20., Ligeti Miklós műteremháza és enteriőre
1904–1928. Esztergom, Lőrinc utca, Takarékpénztári bérpalota
1905. Vízaknafürdő [RO], Szálloda és gyógyfürdőépületek
1905. Budapest, Rökk Szilárd utca 3. – Mária utca 2/B.
1906. Budapest, Gutenberg tér 3. – Rökk Szilárd utca 1. - Mária utca 2/A., Léderer Gusztáv háza
1906–1907. Budapest, Illés utca 22–24. – Kálvária utca 21/A–B. – Illés köz, Léderer Artúr és Léderer Károly bérháza
1906–1908. Nagybánya [RO], István király szálloda és vigadó
1907 k. Budapest, Bartók Béla út 10–12. – Csiky utca 3., Stein Manó bérháza
1907–1908. Budapest, Akácfa utca 30. – Wesselényi utca 36., lakóház
1908. Budapest, Váci utca 42., dr. Korányi Sándor bérháza
1908. Budapest, Budafoki út 9–11. – Csiky utca 1., Bálint Zoltán saját bérháza
1908–1909. Budapest, Munkácsy Mihály utca 16. – Kmetty György utca 31., Hirsch-villa
1909–1912. Budapest, Fiumei út 21–23. – Alföldi utca 15., székesfővárosi kislakásos bérházak
1909–1914. Budapest, Fő utca 81. – Ganz utca 1–3. – Bem rakpart 47., Állami Számvevőszék (ma Külügyminisztérium)
1910–1911. Budapest, Andrássy út 130., Hirsch Jakab háza
1910–1913. Debrecen, Piac utca 54., Vármegyeháza
1910–1911. Irányi utca 25. – Veres Pálné utca 12., gr. Károlyi háza
1911–1913. Debrecen, Hatvan utca 1., a református egyház bérpalotája („Püspöki palota”)
1912. Budapest, Thököly út 48–50., Felsőkereskedelmi Iskola (ma BMSZC Petrik Lajos Két Tanítási Nyelvű Vegyipari, Környezetvédelmi és Informatikai Szakgimnáziuma)
1913. Fiume [HR], Főgimnázium
1913–1914. Liptószentmiklós [SK], M. Kir. Állami Főgimnázium
1915. Budapest, Jávor utca 5/a., villaépület
1922. Budapest, Kertész utca 36., Fészek klub átépítése
1925–1926. Budapest, Üllői út 122–124. – Somfa köz – Zágrábi utca 5. – Zágrábi köz, székesfővárosi kislakásos bérházak
1928. Budapest, Herman Ottó út 40. – Gábor Áron utca 19., dr. Koós Zoltán és neje családi háza/nyaralójának átépítése és toldalékai (eredeti: Kallina Géza, 1924)
1928. Jászberény, Rákóczi út 51/B, Tanítóképző
לקריאה נוספת

https://web.archive.org/web/20080327083245/http://www.hik.hu/tankonyvtar/site/books/b10098/go02.html
הלקסיקון הקטן לאמנות, בודפשט, 1973
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. זולטאן באלינט
↑ ויקי הבונים החופשיים: "זולטאן באלינט".
יאנוש גרלה – אטילה קובאץ' – אימרה מקובץ: אדריכלות הונגרית בראשית המאה. הוצאת ספרות בדיונית – בודפשט, 1990
ד"ר אנדראש פרקאי: הארכיטקטורה של בודפשט בין שתי מלחמות העולם. חברת אדריכלות מודרנית היסטוריה אדריכלית והגנת מונומנטים, בודפשט, 2001
הערות שוליים

↑   "Magyarországi egyetemi tanárok életrajzi adattára 1848–1944 I. Zsidó és zsidó származású egyetemi tanárok" (PDF). Eötvös Loránd Tudományegyetem. ELTE Eötvös Kiadó. 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009754990205171  GND: 138999201  ISNI: 0000 0001 0999 9605  ULAN: 500186922  VIAF: 95599923   WorldCat (עם VIAF): 95599923 
ארמון בנק החיסכון באסטרגום, רחוב לרינץ נבנה על פי התוכניות של זולטאן באלינט ולאיוש יאמבור (פרומר).
חדרי הארמיטאז'

| --- | --- |

תערוכה זמנית מ-2018 במבנה חדרי הארמיטאז'
 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 כתובת:  Somerset House, London 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 קואורדינטות:  51°30′39″N 0°07′02″W﻿ / ﻿51.5108°N 0.117222°W﻿ / 51.5108; -0.117222
 www.hermitagerooms.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסחדרי הארמיטאז'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסחדרי הארמיטאז'(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיחדרי הארמיטאז'(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיחדרי הארמיטאז'
 
חדרי הארמיטאז' (באנגלית: Hermitage Rooms) היו קבוצת חדרים בבית סומרסט בלונדון, שבהם הוצגו בשנים 2000–2007 תערוכות מתחלפות של אוספי מוזיאון הארמיטאז' שבסנקט פטרבורג שברוסיה. שיתוף הפעולה הסתיים והחדרים אינם מכונים עוד בשם זה, אך עדיין משמשים לתצוגות.
היסטוריה

פרויקט הצגת אוספי הארמיטאז' בלונדון החל בראשית שנות ה-90 ביוזמת הבארון ג'ייקוב רוטשילד. הפרויקט ממומן מתרומות ומדמי הכניסה שמשלמים המבקרים בו. לצורך הפרויקט הוקצו מספר חדרים באגף הדרומי של בית סומרסט. חדרים אלה שופצו בסגנון המזכיר את ארמון החורף, ונפתחו לציבור בשנת 2000.
התערוכה הראשונה שהוצגה נקראה "אוצרותיה של יקטרינה הגדולה", ואחריה הוצגו תערוכות של יצירות אמנות, תמונות, כלי חרס ואמנות איסלמית. בשנת 2003 לקח על עצמו מכון קורטולד לאומנות את האחריות לניהול חדרי הארמיטאז'.
ראו גם

מכון קורטולד לאומנות
אוסף גילברט
ולנטיין קמרון פרינספ

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1838 קולקטה, הודו הבריטית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1904 (בגיל 66) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Tomb Chest Of Valentine Cameron Prinsep 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 בן או בת זוג:  Florence Leyland (1884–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Anthony Leyland Val Prinsep 
 
ולנטיין קמרון פרינספ (באנגלית: Valentine Cameron Prinsep;‏ 14 בפברואר 1838 – 4 בנובמבר 1904) היה צייר בריטי של האסכולה הפרה-רפאליטית.
ראשית חייו

נולד בכלכותה, הודו, הוא היה בנם השני של הנרי ת׳ובי פרינספ, עובד מדינה בריטי, ואשתו שרה מונקטון פאטל, בתו של ג'יימס פאטל. אמו הייתה אחות של הצלמת ג'וליה מרגרט קמרון ומריה ג'קסון (לבית פאטל), סבתן של וירג'יניה וולף וונסה בל.
הנרי ושרה פרינספ חזרו לאנגליה בשנת 1843. הם הפכו את ביתם למרכז של החברה האמנותית.
לימודים ונסיעות

הנרי ת'ובי פרינספ היה חברו של הצייר ג'ורג' פרדריק ווטס, שאצלו למד בנו לראשונה,  הם נסעו בשנים 1856–1857 לחפירת הליקרנסוס של סר צ'ארלס תומאס ניוטון. לאחר מכן עברו לאטלייה של שארל גלייר בפריז. שם ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, אדוארד פוינטר וג'ורג' דה מוריאה היו בין חבריו, ולימים הוא היה המקור לדמות ברומן טרילבי של דה מוריאה. אחרי פריז עבר פרינספ לאיטליה. הוא ביקר בסיינה ושם ערך היכרות עם רוברט בראונינג, איתו ראה הרבה ברומא במהלך החורף של 1859–1860.
פרינספ היה חבר קרוב של ג'ון אוורט מיליי ושל ברן-ג'ונס, שאיתו המשיך לנסוע הלאה באיטליה. הייתה לו עבודה חלקית עם דנטה גבריאל רוסטי ואחרים בקישוט אולם באוקספורד . עם חברים נוספים באחוות הפרה-רפאליטים, הוא לימד במכללת הפועלים באמצע המאה ה-19.
הוא הציג לראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות ב-1862. תמונתו הראשונה, שמשכה תשומת לב כדיוקן (1866) הייתה של הגנרל צ'ארלס גורדון בתלבושת סינית. פרינספ השאיל את התחפושת למיליי שהשתמש בה בציור שלו ״אסתר״ .
משנת 1862 ועד מותו היה פרינספ הציג כל שנה באקדמיה המלכותית. הוא נבחר לחבר באקדמיה בשנת 1894. נישואיו ב-1884 הפכו את פרינספ לאיש עשיר, והוא הפך למנהל חברה ובעל קרקעות.
מוות

פרינספ מת בהולנד פארק, מערב לונדון בשנת 1904, ונקבר בבית הקברות ברומפטון, לונדון הוא נקבר עם אשתו פלורנס. האנדרטה הייחודית בסגנון רומי שוכנת על השביל המערבי בין הכניסה הצפונית למבנים המרכזיים.
יצירה

הציורים העיקריים של פרינספ היו ״מרים מתבוננת במשה התינוק״ (הוצג באקדמיה המלכותית ב-1867), ״מאהב ונציאני״ (1868), ״בכחוס ואריאדנה״ (1869), ״חדשות מעבר לים״ (1871), ״אוספי הפשתן״ (1876) ״המלקטים״, ו״מינואט״.
בשנת 1877 חזר פרינספ להודו וצייר תמונה ענקית של דלהי. זו הייתה הזמנה של רוברט בולוור-ליטון, הרוזן הראשון של ליטון, המשנה למלך של הודו. התמונה הוצגה ב-1880 באקדמיה המלכותית, הוצגה למלכה ויקטוריה ולאחר מכן נתלתה בארמון בקינגהאם.
פרינספ כתב שני מחזות, שהופקו בתיאטרון, וכן רומן - ״הודו האימפריאלית: יומן אמן״ (1879).
משפחה

פרינספ התחתן ב-1884 עם פלורנס, בתו של פרדריק ריצ'רדס ליילנד מליברפול היא שרדה אחריו עם שלושה בנים. מבין אותם בנים, אנתוני פרינספ (1888–1942) התחתן ב-1911 עם מארי לוהר, וניהל איתה את תיאטרון הגלוב בלונדון מ-1911 עד 1928. לאחר גירושיו, הוא התחתן עם מרגרט באנרמן הבנים האחרים היו ת׳ובי וניקולס ניקולס ג'ון אנדרו ליילנד פרינספ (נולד ב-1894) נישא ב-1930 לאניטה אלסון.
הערות שוליים

↑  Dakers, Caroline. "Prinsep, Valentine Cameron". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Prinsep, Valentine Cameron". Encyclopædia Britannica. 22 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 350.
↑  Gibson, Frank W. (1912). "Prinsep, Valentine Cameron". In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography (2nd supplement). 3. London: Smith, Elder & Co.
↑  J. F. C. Harrison ,A History of the Working Men's College (1854–1954), Routledge Kegan Paul, 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272267005171  AGSA: 2945  BnF: cb10633844c (data)  CiNii: DA15860421  GND: 1055144056  ISNI: 0000 0000 8082 6961  LCCN: n87108130  NGV: 1182  NLA: 35950288  NTA: 072299053  RKD: 64901  SNAC: w6b86681  SUDOC: 253202221  Trove: 1159474  ULAN: 500013319  VIAF: 2833445   WorldCat (עם VIAF): 2833445
חוסה אמביסקה

חוסה אמיליו אמביסקה גארטה (בספרדית: José Emilio Amavisca Gárate; נולד ב-19 ביוני 1971 בלארדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה כשחקן

אמביסקה החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1988 כאשר שיחק כקשר בקבוצת לארדו במחזוב קנטבריה, ספרד.
בשנת 1989, חתם בקבוצת ריאל ויאדוליד, מהליגה הספרדית.
בשנת 1991, הושאל לעונה אל קבוצת יוניו אספורטיבה ליידה.
בשנת 1994, חתם בקבוצת ריאל מדריד שאומנה על ידי חורחה ולדאנו.
בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד, כבש 10 שערי ליגה וסייע לקבוצת לזכות באליפות ספרד.
בשנת 1999, חתם בקבוצת ראסינג סנטנדר, עם סיום עונת 2001 ירדה קבוצתו אל הליגה הספרדית השנייה.
בשנת 2001, חתם בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה.
בשנת 2004, חתם אספניול.
בשנת 2005, פרש ממשחק פעיל כשהוא בן 34.
תארים

אליפות הליגה הרביעית (1): 1988/1989
אליפות (2): 1994/1995, 1996/1997
הסופר קאפ הספרדי (1): 1996/1997
ליגת האלופות (1): 1997/1998
הגביע הביניבשתי (1): 1998
גביע המלך הספרדי (1): 2001/2002
כדורגלן העונה בספרד: 1995
הערות שוליים

↑  ABC MADRID 24-11-1994 página 98 - Archivo ABC, abc, ‏27 באוגוסט 2019
1 2  Hermida, Xosé (2001-08-21). "La segunda vida de Amavisca". El País (בספרדית). ISSN 1134-6582. נבדק ב-2021-08-27.
↑  ספרד: ראסינג סנטאנדר הפסידה לסראגוסה, באתר ynet, 6 במרץ 2005
↑  Spain - Footballer of the Year, www.rsssf.com
| נבחרת ספרד – אולימפיאדת ברצלונה 1992 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1 קניסארס •  2 פרר •  3 לאסה •  4 סולוסבאל •  5 לופס •  6 וייבונה •  7 אמביסקה •  8 לואיס אנריקה •  9 גוארדיולה •  10 אבלרדו •   11 מנחארין •  12 פאקי • 13 טוני •  14 וידאל • 15 סולר • 16 מיגל • 17 ברגס • 18 פינייה • 19 קיקו • 20 אלפונסו • מאמן: מיירה |  1 קניסארס •  2 פרר •  3 לאסה •  4 סולוסבאל •  5 לופס •  6 וייבונה •  7 אמביסקה •  8 לואיס אנריקה •  9 גוארדיולה •  10 אבלרדו •   11 מנחארין •  12 פאקי • 13 טוני •  14 וידאל • 15 סולר • 16 מיגל • 17 ברגס • 18 פינייה • 19 קיקו • 20 אלפונסו • מאמן: מיירה | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוביזרטה •  2 לופס •  3 בלסואה •  4 אלקורטה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 אמביסקה •  8 גררו •  9 פיצי •  10 דונאטו •   11 אלפונסו •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 קיקו • 15 קמינרו • 16 אוטרו • 17 מנחארין • 18 אמור • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 מולינה • מאמן: קלמנטה |  1 זוביזרטה •  2 לופס •  3 בלסואה •  4 אלקורטה •  5 אבלרדו •  6 היירו •  7 אמביסקה •  8 גררו •  9 פיצי •  10 דונאטו •   11 אלפונסו •  12 סרג'י • 13 קניסארס •  14 קיקו • 15 קמינרו • 16 אוטרו • 17 מנחארין • 18 אמור • 19 סלינאס • 20 נדאל • 21 לואיס אנריקה • 22 מולינה • מאמן: קלמנטה | ספרד |
זאב אדוארד

| זאב אדוארד |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן-פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
סוג:: כלב
מין:: זאב אדוארד
שם מדעי
 Canis edwardii ‏Gazin, 1942

זאב אדוארד (שם מדעי: Canis edwardii) הוא מין נכחד של טורף מהסוג כלב שהיה קרוב לזאב המודרני. הוא חי בסוף הפליוקן עד לתחילת הפליסטוקן לפני 2.3-0.3 מיליון שנה בקירוב, באמריקה הצפונית לצד מיני כלבים נוספים כמו זאב הבלהות הגדול, הזאב המצוי ומינים קדומים כמו Canis lepophagus.
מספר חוקרים רואים בו מין של זאב אפור או של זאב בלהות כך שהוא טקסון מוטל בספק.
הזאב התגלה וקיבל את שמו על ידי החוקר צ'ארלס גאזין ב-1942. במראהו הוא דמה יותר לקויוט מאשר לזאב הרגיל והגיע למשקל של 30–35 ק"ג בלבד, אך היה גדול יחסית לשאר הכלביים בתקופתו. ייתכן כי התפתח מהסוג Eucyon והיה מראשוני בני הסוג Canis. בדומה לשאר הכלביים, נהג זאב אדוארד לצוד בלהקות גדולות טרף מהיר, כגון מיני פרסתנים.
חגי מן

| --- | --- |

 לידה:  1937 (בן 87 בערך) פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1984 (כ־29 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין המודיעין של פיקוד הצפון  מפקד בה"ד 15
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים  מבצע ברדס 54–55  מבצע אביב נעורים    מלחמת לבנון הראשונה
 
חגי מן (נולד ב-1937) הוא אלוף-משנה בדימוס בצה"ל ששימש כקצין המודיעין של פיקוד הצפון לפני ובמהלך מלחמת יום הכיפורים, ונזכר בוועדת אגרנט כמי שסייע בהעלאת הכוננות בגזרה הצפונית בשבועות ובימים שטרם המערכה. בין תפקידיו שימש כקמ"ן מפקדת קצח"ר בזמן מבצע אביב נעורים וברדס 54–55 ולאחר מלחמת יום הכיפורים כמפקד בה"ד 15 להכשרת מקצועות המודיעין.
קורות חייו

מן נולד גדל ולמד בפתח תקווה. התגייס לצה"ל באוגוסט 1955 ושירת כמש"ק מודיעין בפיקוד הצפון. הוא סיים קורס קצינים כחניך מצטיין באוגוסט 1957, ושירת כקצין מודיעין בפיקוד הדרום עד 1958 ולאחר מכן כקצין מודיעין בפיקוד המרכז עד 1962. שירת במשך כשנתיים כראש לשכת מפקד פיקוד המרכז וב-1964 מונה לקצין המודיעין של חטיבה 16. ב-1966 עבר להדריך בקורס קציני מודיעין ובמהלך מלחמת ששת הימים שירת במינוי חירום כקצין המודיעין של חטיבה 10. לאחר מכן שירת כעוזר קצין המודיעין של פיקוד המרכז עד 1969. יצא ללימודים בפו"ם וב-1971 מונה למפקד קורס קציני מודיעין וקצין מודיעין של מפקדת קצין חיל רגלים וצנחנים ראשי, מילא תפקיד זה במהלך התכנון וההוצאה לפועל של מבצע ברדס 54–55 ומבצע אביב נעורים.
בתחילת שנות ה-80 היה נספח צה"ל בדרום מזרח אסיה. בשנת 1984 פרש מצה"ל ומונה למנהל חברת אמגו, חברת בת של קבוצת עיט שעסקה בייצוא של ציוד ביטחוני.
קורות חייו > פועלו טרם מלחמת יום הכיפורים

מן נכנס לתפקידו ב-15 באוגוסט 1973, מספר חודשים לפני תחילת מלחמת יום הכיפורים, ועמד מקרוב על התעצמות הצבא הסורי בגזרת רמת הגולן. אף שמודר מחומרים מודיעיניים רבים, הצליח מן כקצין המודיעין של הפיקוד להסב את הערנות לאתגר המתפתח. על פעילותו להעלאת הכוננות בפיקוד ננזף על ידי ראש חטיבת המחקר תא"ל אריה שלו מאחר שלא תאמה את הערכת אמ"ן. יחד עם מאמצי אלוף הפיקוד, האלוף יצחק חופי, הצליחו התרעותיו להביא להעלאת כוחות חטיבה 7 למרחב רמת הגולן ולאחר מכן להעלאת כוננות באחת מחטיבות הגיוס המהיר של השריון, החלטות שהשפיעו באופן מהותי על מהלך הלחימה בגזרה הצפונית. לטענת מן, לאור פעילות זו לא ניתן לדבר על הפתעה בגזרה הצפונית במלחמת יום כיפור.
ועדת אגרנט נדרשה למערכת היחסים שבין אמ"ן למודיעין השדה, בין השאר על רקע המתחים שבין חגי מן ובכירי חטיבת המחקר. ביחס למן, כתבה הוועדה כי:
קמ"ן פיקוד הצפון, סא"ל חגי מן, היה יותר עצמאי בהערכותיו, הוא דן עם אלוף הפיקוד שלו במידע המדאיג שהמריץ את האלוף לדרוש את תיגבור המערך ברמת הגולן... וכן חלק על הערכת אמ"ן מחקר בעניין תפיסתה של רצועת ההגנה השנייה ע"י השריון בחזית הסורית
בין השאר על רקע המקרה של מודיעין פיקוד צפון, דרשה הוועדה לשנות את מערכת היחסים בין אמ"ן ומחלקות המודיעין בפיקודים, ואכן לאחר המלחמה מחלקות אלו התחזקו הן בכוח אדם, הן בחשיפה לחומרים מסווגים והן בהשפעתן במערכת.
לקריאה נוספת

אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים, ספריית מעריב, 2009, עמ' 42–99.
הערות שוליים

↑  מחזור קצינים חדש לצה"ל, הצופה, 13 באוגוסט 1957
↑  מינויים, מעריב, 10 בינואר 1984
↑  עדות חגי מן בוועדת אגרנט
↑  דו"ח ועדת אגרנט, דין וחשבון חלקי נוסף, כרך א', ירושלים 1974, עמ' 156
↑  אורי דרומי, גרסת משרד הביטחון, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2008
↑  אמיר בוחבוט‏, אז והיום: הכשל המודיעיני יכול לחזור על עצמו?, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2013
חיים לוי יצחק גינזבורג

| --- | --- |

הרב גינזבורג מעיין בספרו "פניני התניא"
 לידה:  י"ב בניסן ה'תשי"ח
 פטירה:  ט"ז בתמוז ה'תשע"ט (בגיל 61)
 מקום קבורה:  אחיעזר
 מקום פעילות:  כפר חב"ד, ראשון לציון
 השתייכות:  הזרם המשיחיסטי בחב"ד
הרב חיים לוי יצחק גינזבורג (י"ב בניסן תשי"ח, 2 באפריל 1958 – ט"ז בתמוז תשע"ט, 19 ביולי 2019) היה משפיע בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד ובישיבת תומכי תמימים בראשון לציון ומחבר ספרים על תורת החסידות.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק לזהבה ולרב שלום יהודה לייב גינזבורג, שוחט ובודק ומשפיע בקהילת חב"ד במקום.
בצעירותו למד תקופה קצרה בישיבת "קרלין" בבני ברק, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים בלוד, ובישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד. שם הוא התקרב אל המשפיע הרב מנחם מנדל פוטרפס, ונחשב לאחד מתלמידיו הקרובים. בח' באלול תשל"ז (1977) נשלח על ידי הרב מנחם מנדל פוטרפס ביחד עם עוד חמישה בחורים לפתוח את הישיבה במגדל העמק, אותה הקים הרב יצחק דוד גרוסמן, שבוע קודם, אשר בהמשך הפכה לישיבת תומכי תמימים. בשנת תש"ם נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית שבמרכז חב"ד העולמי בברוקלין שבניו יורק.
בשנת תשמ"ב (1982) לאחר נישואיו עם מרים יפה בתו של הרב יעקב פלס, החל לשמש כמשפיע בישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד, ובהמשך החל למסור שיעור כללי בספר התניא במקומו של הרב פוטרפס. עם השנים לא כל חברי הנהלת הישיבה הסכימו עם דעותיו בענייני גאולה ומשיח, ובעקבות חילוקי דעות עזב בשנת תשס"ה את הישיבה.
בשנת תשס"ו (2006) החל לשמש משפיע ראשי בישיבת תומכי תמימים בראשון לציון.
כתלמיד של הרב פוטרפס, הדגיש לתלמידיו את חשיבות האידיאל של תפילה קונטמפלטיבית וכך אף נהג.
הרב גיזבורג פרסם במשך השנים עד תמוז ה'תשנ"ד (1994) מאמרים בשבועון כפר חב"ד, מאז שהתחיל לצאת עיתון בית משיח היה כותב בכל שבוע טור בשם "התוועדות חסידותית" והיה חבר בהנהלת מטה משיח. בעבר, שימש בתפקידים בצעירי אגודת חב"ד בישראל.
בכ"ט בסיון תשע"ט לקה באירוע מוחי ונפטר כשבועיים לאחר מכן כשהוא בן 61. נקבר בבית הקברות באחיעזר.
חיים אישיים

הרב גינזבורג היה אב לשלוש בנות. אחיו הרב יוסף שמחה, הוא הרב של המועצה מקומית ושליח חב"ד הראשי בעומר.
ספריו

משיח עכשיו - הסברת החשיבות של תורת חסידות חב"ד ושיטתה, בהוצאת ספרים "ופרצת" כפר חב"ד, ארבעה כרכים, תשנ"ב-תשנ"ה
פניני התניא - ביאור לספר התניא בסגנון של שיעור מוכן וקל להבנה, בהוצאת ספרים "ופרצת" ו"חיש" כפר חב"ד, 13 כרכים, תשנ"ב-תשע"ז; לאחר פטירתו יצא עוד כרך, תש"ף. בנוסף, לאחר פטירתו יצאו ארבעה כרכים אל תוך התניא המבוססים על הסדרה המקורית.
בחירתו של הפיקח - ביאור על ארבעה מאמרים של הרבי מלובביץ', בהוצאת ספרים "ופרצת", רמלה, תשס"ג
אוצר פניני החסידות לפי מעגל השנה - סדרת מאמרים בהם סיפורים שסיפר המשפיע ר' מנחם מנדל פוטרפס, שיחות של הרבי ובענייני עבודת השם, המאמרים פורסמו בשבועון בית משיח, תשס"ז
התוועדות חסידית - אוסף מאמרי הרב גינזבורג כפי שפורסמו בשבועון ובהוצאת 'בית משיח', תשנ"ט
המשפיע - סיפורים על המשפיע ר' מנדל פוטרפס, הוצאת "ופרצת", תשס"א.