stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מידאס
הערות שוליים

↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 63
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 59, 124, 422
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 63, ובצורה אחרת בעמ' 64, 331, 431 (ובצורה מקוצרת בעמ' 168, 227, 341, 416)
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 70
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 80–82, 106–107, 151
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 93, 141, 331, 431
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 331
↑  Grant Frame, The Royal Inscriptions of Sargon II, King of Assyria (721–705 BC), Eisenbrauns, 2021, עמ' 367
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533695205171  BnF: cb146074685 (data)  GND: 118924176  LCCN: nb2018009986  SUDOC: 085646865  VIAF: 30335859   WorldCat (עם VIAF): 30335859
הנסיך קרלוס, דוכס פארמה

הנסיך קרלוס, דוכס פארמה (בספרדית: Carlos Javier de Borbón-Parma;‏ נולד ב-27 בינואר 1970), הוא ראש בית בורבון-פארמה משנת 2010. קרלוס הוא קרליסט, וטוען לזכותו לכתר ספרד, אם כי אינו עושה דבר לשם השגת טענתו.
ביוגרפיה

קרלוס נולד ב-27 בינואר 1970 בניימכן, לקרלוס הוגו, דוכס פארמה, ולאיריינה, נסיכת הולנד, בתם של ברנהרד, נסיך ליפה-ביסטרפלד, ויוליאנה, מלכת הולנד. קרלוס בילה את נעוריו בכמה מדינות, ובהם הולנד, ספרד, צרפת, אנגליה וארצות הברית. בשנת 1981, כשהיה בן אחת עשרה, התגרשו הוריו, ויחד עם אמו ואחיו הוא עבר להתגורר בארמון בהולנד עם סבו וסבתו.
קרלוס למד מדעי המדינה באוניברסיטת וסליין בקונטיקט, ודמוגרפיה ופילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. לאחר שסיים את לימודיו עבד קרלוס עבור חברת ABN AMRO באמסטרדם, שם הוא היה מעורב בהכנות לקראת הכנסת האירו לשימוש. לאחר מכן הוא עבד זמן מה בבריסל כיועץ עבור החברה האירופית לייעוץ למדיניות הציבורית (EPPA). החל משנת 2007 הוא עסק בפרויקטים בתחום הכלכלה בעולם העסקים.
קרלוס נוכח לעיתים באירועים מייצגים הנוגעים לבית המלוכה של הולנד. בשנת 2003 הוא היה מעורב, יחד עם דודתו, ביאטריקס, מלכת הולנד, על חנוכת "מרכז הנסיך קלאוס", פרופסורה על שמו של בעלה של המלכה, הנסיך קלאוס. במהלך האירועים המיוחדים של בית המלוכה הוא נוכח באופן קבוע, והוא היה אחד המארגנים של חגיגת החתונה של הנסיך קונסטנטין והנסיכה לורנטיין.
קרלוס היה במערכת יחסים עם בריג'יט קליינסטרה, בתו החורגת של הרוזן אדולף רודריק ואן רכטר לימפורג, ואף נולד לה ממנה בן; קרלוס הוגו רודריק סיברן קליינסטרה (נולד ב-1997). בדצמבר 2015, קרלוס קליינסטרה בן ה-18 פתח בהליך המשפטי בניסיון לשנות את שם משפחתו לזה של אביו, ואשר יאפשר לו גם להשתמש בתואר "הנסיך". הדוכס מפארמה התנגד לכך, וטען שזה מנוגד למסורות והחוקים של בית בורבון-פארמה. בשנת 2016 קיבל בית המשפט ההולנדי את טענותיו של קרלוס קליינסטרה, והורה כי הוא יקבל את התואר "נסיך בורבון-פארמה", קרלוס ערער על הפסק בפני מועצת המדינה, אולם ערעורו התקבל רק באופן חלקי.
ב-7 באוקטובר 2009 התארס קרלוס עם אנמארי חולטארי ואן ויזל, בתם של הנס חולטארי ואן ויזל ואנק דה ויסר, וב-12 ביוני 2010 התחתנו השניים בטקס אזרחי. הטקס הדתי היה אמור להתקיים ב-28 באוגוסט אותה שנה, אולם בשל מצבו הקשה של אביו נדחה הטקס. ב-18 באוגוסט מת אביו קרלוס הוגו, דוכס פארמה, וקרלוס ירש את תאריו, וב-20 בנובמבר התחתנו השניים בטקס דתי. לשניים נולדו 3 ילדים, ובשנת 2016 במהלך הטבלתו של בנו קרלוס העניק לו קרלוס את התואר "נסיך פיאצ'נצה", שהוא התואר המסורתי של נסיך הכתר של בורבון-פארמה.
משפחתו

ב-20 בנובמבר 2010 התחתן קרלוס עם אנמארי חולטארי ואן ויזל, בתם של הנס חולטארי ואן ויזל ואנק דה ויסר, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
הנסיכה לואיזה, מרקיזת קסטל'ארקאטו (נולדה ב-2012)
הנסיכה ססיליה, רוזנת ברקו (נולדה ב-2013)
הנסיך קרלוס, נסיך פיאצ'נצה (נולד ב-2016)
פ.י.ב.י. אחזקות

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  פיבי
 מייסדים:  בנק פירסט פנסילבניה, מדינת ישראל
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־53 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  פיננסים
 מוצרים עיקריים:  שרותי בנקאות
 שווי שוק:  7.10 מיליארד ש"ח (27 בינואר 2025)
 רווח:  1.05 מיליארד ש"ח (2023)
 הון עצמי:  5.84 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  222 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  גיל בינו
 מנכ"ל:  יעקב סיט
 
פ.י.ב.י אחזקות בע"מ היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה היא חברת החזקות, שאחזקתה העיקרית היא השליטה בבנק הבינלאומי הראשון באמצעות 53.53% בזכויות ההצבעה ובהון. בנוסף להחזקותיה בבנק, היו לחברה החזקות במספר חברות נוספות בתחום ההשקעות הריאליות (שאינן בנקאיות "טהורות"), שמרביתן מומשו. שם החברה נגזר מראשי התיבות של השם באנגלית של אחזקתה העיקרית First International Bank of Israel.
חברה בת נוספת של החברה הייתה פ.י.ב.י. בית השקעות, שעסקה בפיתוח ההשקעות הריאליות (הלא בנקאיות) של הקבוצה.
היסטוריה

החברה התאגדה ונרשמה בישראל כחברה בע"מ ביום 11 במאי 1972, במקביל להקמת הבנק הבינלאומי הראשון. עם מקימי החברה נמנו ממשלת ישראל ומספר משקיעים מחוץ לישראל, בהם בנק פירסט פנסילבניה (First Pennsylvania International Capital Corp), וחברת ההשקעות לישראל (Israel Investors Corporation).
במועד התאגדותה הנפיקה החברה לממשלת ישראל מניית יסוד בת 100 שקל ערך נקוב, וניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה החל מחודש יולי 1978.
במאי 1978 הסכימה ממשלת ישראל לביטול זכויותיה המיוחדות מכוח מניית היסוד ולפיכך החליטה האספה הכללית לפצל את מניית היסוד ל-1,000 מניות רגילות.
בדצמבר 1978 מכרה חברת פירסט פנסילבניה, שהייתה בעלת המניות הגדולה ביותר, את כל מניות החברה בהן החזיקה, לחברה אחרת, שהעבירה אותן לחברות שבשליטת איש העסקים שאול אייזנברג.
באפריל 1980 רכשה חברת ההשקעות "דנות" את השליטה בחברה מחברות שונות בשליטת אייזנברג. בסוף 1982 התקיים משא ומתן למכירת השליטה ב"פ.י.ב.י. אחזקות" לבנק המזרחי המאוחד, אך עסקה זו לא הבשילה. כתוצאה מהליכי פירוק אליהם נכנסה דנות, רכש בסוף שנת 1986 איש העסקים ז'אק נאסר את השליטה בחברה. מניותיו של נאסר הוחזקו בידי חברה זרה בשם פלימון (PALIMON B.V) הרשומה בהולנד שהייתה בבעלות מלאה אך עקיפה של נאסר. הבעלות בפלימון הוחזקה על ידי פלימקס (PALIMEX) - חברה זרה הרשומה בפנמה. עם רכישת חבילת המניות הפך נאסר לבעל השליטה בחברה ובבנק.
בנובמבר 1990, רכשו האחים ג'וזף ומואיז ספרא מברזיל, בחלקים שווים ביניהם, את כל מניות פלימקס מנאסר. בעקבות רכישות נוספות של מניות החברה, עלו החזקותיה של פלימון לכ־51.89% בהון וכ־70.59% בזכויות ההצבעה.
בספטמבר 2003 עברה השליטה בחברה לצדיק בינו ומשפחת ליברמן האוסטרלית, תמורת 90 מיליון דולר.
באפריל 2005, במסגרת שתי הצעות רכש לרכישת מניות החברה, נרכשו על ידי פיבי השקעות כ-14.55% מהון המניות של החברה, תמורת כ־240 מיליון ש"ח. בנוסף, רכשה פיבי השקעות במהלך שנת 2005 מניות נוספות של החברה בהיקף כולל של כ-225 מיליון ש"ח.
באוגוסט 2016, מכרה משפחת ליברמן חלק מהחזקתה ונותרה עם כ-12% מהמניות.
הערות שוליים

1 2 3  פ.י.ב.י. אחזקות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  דוד ליפקין, תהפוכותיה של "עסקת השנה", מעריב, 24 בדצמבר 1982
↑  אלעזר לוין, הבינלאומי נמצא בשליטת נאסר, חדשות, 15 בפברואר 1987
↑  האחים ספרא: אנו שולטים בבנק הבינלאומי, חדשות, 16 בנובמבר 1990
אודי נחשון, האחים ספרא רכשו עוד 9%; מהון המניות בקבוצת הבינלאומי , מעריב, 18 בנובמבר 1990
↑  שלומי שפר, בינו-ליברמן רכשו השליטה בבינלאומי מספרא ב-90 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 28 באפריל 2003
↑  דפנה צוקר, ‏קבוצת בינו-ליברמן מבססת אחזקתה: פרסמה הצעת רכש למניותיה ב-300 מיליון שקל, באתר גלובס, 28 במרץ 2005נתן שבע, תל אביב: פיבי זינקה 10% בעקבות הצעת רכש; הפועלים עלתה 1.3% לאור רכישת בנק שווייצי ומכירת סיגניצ'ר, באתר הארץ, 29 במרץ 2005
↑  עירית אבישר, ‏משפחת ליברמן האוסטרלית מכרה מניות פיבי ב-80 מיליון שקל, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2016
↑  העסקה לבסוף לא יצאה אל הפועל, אך קיים בכתבה מידע נוסף אודות החברה שלא מופיע בערך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 51151431533756300747   WorldCat (עם VIAF): 51151431533756300747
מדד תל אביב 35

.
מדד תל אביב 35 (שנקרא בעבר מדד המעו"ף, כראשי התיבות של "מכשירים עתידיים ופיננסיים", ובהמשך, עד אמצע פברואר 2017, "מדד תל אביב 25") הוא מדד הדגל של הבורסה לניירות ערך בתל אביב, העוקב אחר 35 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר הנסחרות בה, בכפוף לתנאי סף מסוימים. חלק ממניות אלה הן מניות דואליות. מדובר במדד תשואה כוללת, כלומר מדד שמייצג הן את השינוי המצרפי במחירי המניות המרכיבות אותו והן את הדיבידנדים המתקבלים מהן, בהנחה שהדיבידנדים מושקעים מחדש במניות המדד. משקל כל מניה במדד נקבע לפי שווי החזקות הציבור בה. ערכו של המדד בנקודות הוא ביחס לערך בסיס שרירותי של 100 נקודות - ערכו ביום השקתו, 1 בינואר 1992. המדד מתעדכן לפרקים על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ומשנה את הרכבו; בתקופה של עדכון ייתכן מצב שנכללות בו יותר מ-35 מניות.
המדד מהווה כלי לסקירה מהירה של השינוי במצב שוק המניות. המוצרים והנגזרים העוקבים אחר מדד זה הם הסחירים ביותר בבורסה בתל אביב. בזכות התעניינות זו של המשקיעים במדד נהנות המניות החברות בו מיתרון בסחירות ביחס לשאר המניות בבורסה, נוסף על זה שמקנה להן גודלן.
מדד תל אביב 35 נחשב ל"מדד העם". רוב השקעות הציבור הלא מתוחכם, המבקש להשקיע בבורסה באופן ישיר, מתבצעות דרך מוצרי מדד ת"א 35 (לשעבר ת"א 25). זאת משום שמדד זה נחשב סולידי יחסית בעיני הציבור בעיקר בשל העובדה שהמדד מכיל חברות ענק כגון "טבע" ומניות בנקים. ב-19 באוקטובר 2010 היה שווי השוק הכולל של מניות ת"א 25 כ-520 מיליארד ש"ח, כשני שלישים משווי כלל המניות וההמירים בבורסה.
מניות מדד תל אביב 35 יחד עם מניות מדד תל אביב 90 מרכיבות את מדד תל אביב 125. אין לשווי נקודה במדד כל משמעות ישירה, שכן לא ניתן לקנות את המדד אלא רק מוצרי מדד (תעודות סל או נגזרים). רוב התעודות העוקבות אחר מדד ת"א 35 עושות זאת ביחס של 1:1 עם שער המדד. בתעודות אלו, שווי כל נקודה הוא אגורה.
באוגוסט 2016 הודיעה הבורסה בתל אביב על "רפורמת המדדים", במסגרתה מדד ת"א 25 הוחלף על ידי "מדד ת"א 35" החל מ-9 בפברואר 2017.
הרכבת המדד וחישובו

המדד מורכב מ-35 המניות בעלות שווי השוק הגבוה ביותר העומדות בתנאים הבאים:
נכללות במאגר המניות למדדים.
מינימום 25% החזקות ציבור.
משקל המניות במדד נקבע לפי היחס בין שווי השוק שלהן לשווי השוק המצרפי של המדד, עד תקרה של 7%. מניה שמשקלה היחסי אמור היה להיות למעלה מתקרה זו, נקבע משקלה להיות 7% והיתרה מחולקת בין שאר החברות במדד, ביחס למשקלן הן.
החל מפברואר 2008 משקלה של כל מניה במדד נקבע על פי הכמות הצפה - שווי השוק של החזקות הציבור במניה.
משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר מדי 15 שניות.
הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה, בתום המסחר ביום חמישי הראשון בחודשים פברואר ואוגוסט, לפי נוסחה מוגדרת של שווי שוק ממוצע למניות בתום יום המסחר ביום חמישי שהתקיים שלושה שבועות לפני מועד העדכון. נוסף על התנאים האמורים לעיל קיימים כללי דירוג שווי שוק ממוצע לשם החלפת מניות במדד.
מלבד העדכון המסודר פעמיים בשנה, חלים לעיתים שינויים בהרכב המדד שלא במועדם, אשר עשויים להוריד או להעלות את מספר המניות החברות במדד מ-35. שינויים כאלה קורים למשל כאשר חברות המדד מתמזגות ביניהן, או בצירוף מניה למדד במסלול המהיר, המאפשר את הוספתן המזורזת למדד של חברות שזה לא מכבר הנפיקו מניות לראשונה או שנרשמו למסחר בבורסה בתל אביב בנוסף על רישומן בבורסה זרה. מניה תיווסף למדד אם שווי השוק שלה מספיק גבוה לפי תנאי המסלול המהיר של המדד. חברה שעומדת בתנאי המסלול המהיר מצורפת למדד כשבועיים לאחר יום המסחר הראשון במניותיה.
התנהגות המדד

ממרץ 2003 עד סוף שנת 2007 היה מדד ת"א 25 במגמת עלייה חזקה, מרמה של קרוב ל-300 נקודות בתחילת התקופה, ועד לשיא של 1,237 ב-31 באוקטובר 2007. במהלך שנת 2008 ירד מדד 25 לרמה של 1,000 נקודות בסוף אוגוסט, ועם ההחרפה במשבר האשראי העולמי צנח לשפל של כ-596 נקודות בנובמבר 2008. מאז חזר המדד והתאושש באופן עקבי ובדצמבר 2010 עבר את רף 1300 הנקודות. התאוששות זו של המדד בלטה מאוד מול מדדי הבורסות האחרות בעולם באותה תקופה. כך למשל, מדד דאו ג'ונס נותר עדיין במרחק של 20% משיאו, מדד DAX הגרמני נותר במרחק 15% משיאו, ומדד CAC 40 הצרפתי במרחק 35% משיאו. גם בהשוואה למדדים אחרים בבורסה בת"א ניתן לראות כי התאוששות מדד ת"א 25 הייתה יוצאת דופן. כך למשל, מדד ת"א 75 נותר בתקופה זו במרחק של 18% משיאו, ומדד הנדל"ן נשאר במרחק של 60% משיאו.
הסיבה להתאוששות זו של המדד, נובעת בעיקר מכך שרמת החשיפה של ישראל למשבר הכלכלי העולמי הייתה פחותה באופן משמעותי מרמת החשיפה של מדינות אחרות. התווספה לכך מדיניות ריבית נמוכה של בנק ישראל והעדר אלטרנטיבה להשקעה, שדחפה את הציבור להשקיע במוצרי מדד זה.
התנהגות מדד ת"א 35 מושפעת באופן בולט מהתנהגות המדדים בארצות הברית ומדד DAX הגרמני. במסחר התוך יומי ניתן לראות, בדרך כלל, שכל שינוי קל במדדי החוזים העתידיים בבורסת ניו יורק משתקף באופן מיידי במדד בישראל. נתוני מאקרו המפורסמים בארצות הברית משפיעים יותר מאשר פרסומים שקולים בישראל. עקב התנהגות זו הוחלט בשנת 2008 להקדים את שעת תום המסחר, משעה 17:30 לשעה 16:30, וכך לבטל את שעת החפיפה שהייתה עם המסחר בארצות הברית.
נכון ל-2017 קיימת עדיין שעת חפיפה בין המסחר בישראל ובארצות הברית, בתקופת הסתיו, כאשר ישראל עוברת לשעון חורף וארצות הברית עדיין נמצאת בשעון קיץ. בתקופה זו אפשר לראות את הקורלציה החזקה שיש בין המדדים.
תנודתיות תוך יומית

ברמה התוך יומית מדד ת"א 35 תנודתי יותר מאשר המדדים האחרים. קיימות קפיצות רבות יותר ושינויים בטווחי זמן של שניות. תופעה זו נובעת מהמסחר בנגזרים. הפרשי שערים שנוצרים כתוצאה מביקושים היצעים במסחר באופציות גורם לכך שהמדד המגולם על ידי האופציות, המכונה ה"מדד הגלום", מתרחק עד כדי נקודה עד שתיים ממדד ת"א 35. הפרשי שערים אלו מאפשרים לסוחרי ארביטראז', לקנות מדד אחד ולמכור את השני, ולקבל רווח בטוח שמורכב מההפרש בין המדדים. עם סגירת הארביטרז' מבצע המדד קפיצה מקומית וסגירת פער עם המדד הגלום. פעולה זו גורמת למדד ת"א 35 ברמתו התוך-יומית להראות כשיני מסור.
בתמונה משמאל ניתן לראות למשל כיצד מדד הבסיס (הקו הלבן) פותח פער עם המדד הגלום (הקו הצהוב). הפער יכול להיווצר כתוצאה מביקושים היצעים במניות המרכיבות את מדד הבסיס. הפער אינו יכול להחזיק מעמד זמן רב, שכן הוא מקור מיידי לרווח בטוח, ואכן ניתן לראות שתוך זמן קצר הפער נסגר. ככל שמחזורי המסחר קטנים יותר, ניתן לראות שהמדד הדומיננטי יותר הוא הגלום והמדד אשר סוגר את הפער הוא מדד הבסיס. בתמונה שמתחת ניתן לראות עד כמה מדד ת"א 90 "חלק" לעומת מדד ת"א 35.
מוצרי המדד ונגזריו

בשנת 2010 נסחרו בבורסה 16 תעודות סל שהתבססו על מדד ת"א 25, כאשר חלקן עקבו אחר המדד במישרין, חלקן תעודות "בחסר" שביקשו להציג תשואה הפוכה לתשואת המדד, וחלקן תעודות ממונפות (משני הכיוונים) שהציעו חשיפה של למעלה מ-100% לעלייה או ירידה במדד. תעודות סל אלה מרכזות עניין רב ומחזורי המסחר בהם הם מהגדולים בבורסה.
כמו כן נסחרים בבורסה אופציות וחוזים עתידיים על המדד במגוון מחירים. נגזרים אלה הם המכשיר הפיננסי בעל הסחירות הגבוהה ביותר בבורסה.
קרנות נאמנות רבות מגדירות עצמן כקרנות 'ת"א 35' ועבורן משמש המדד כמדד יחס (benchmark) שמול תשואתו הן מודדות את הצלחתן היחסית בניהול כספי משקיעיהן. גם דיווחי החדשות מהבורסה פותחים בדרך כלל בשינוי היומי במדד ת"א 35 ורק לאחר מכן פונים למדדים האחרים (בעיקר מדד תל אביב 125).
ביקורת על המדד

למרות מרכזיותו של מדד ת"א 35 בשוק ההון הישראלי, מבקרים מצביעים על מספר חסרונות ועיוותים הקיימים בו:
כפילות: הוא מכיל חברות שיש להן בעלות על חברות אחרות בו, כגון החברה לישראל והחזקותיה בבז"ן (שמאוחר יותר יצאה מהמדד) ובכי"ל. החסרון בכך הוא שהמדד אינו מציע פיזור סיכונים אמיתי כפי שהיה יכול אלמלא הזיקה ההדדית בין החברות המרכיבות. טענה זו מופרכת לעיתים בכך שהמשקל במדד של כפילות זו הוא אחוזים בודדים (נכון ל-2013).
קביעת התקרה למשקל מניה בודדת בו מעוותת את משקלן הראוי. מעשית, מדובר בשאלת משקלה הראוי של מניית "טבע", שמשקלה היה בעבר כשליש מהמדד ומוגבלת לפחות משליש מהשפעתה האמיתית על ציבור בעלי המניות. החסרון בעיוות הוא שהתוצאות שמציג המדד פחות דומות לאלה המצרפיות שהשיגו המשקיעים בשוק המניות הישראלי, אך יש בו גם יתרון: מנקודת מבט של פיזור השקעות וסיכונים, לא ראוי לתת לחברה אחת משקל רב כל כך.
מיעוט המניות במדד מאפשר ויסות המדד על ידי שחקני המעו"ף המקצועיים.
המדד מסיט את תשומת הלב של המשקיעים לקבוצה מצומצמת של מניות על חשבון שאר המניות.
לא מיוצגות בו חברות פרטיות או ממשלתיות גדולות שחולשות על פעילות רבה במשק, כגון חברת החשמל, ישקר, תנובה ואף לא חברות היי-טק ישראליות מובילות, שמניותיהן אינן נסחרות בבורסה בתל אביב.
שתי הטענות האחרונות מופנות גם כלפי מדדי מניות מובילים בעולם ובראשם מדד דאו ג'ונס הוותיק של ארצות הברית, ואינן ייחודיות לישראל. אמנם מדדי מניות של חברות ציבוריות אינם מייצגים את כלל החברות הפועלות במשק כלשהו, או את הכלכלה המקומית בכללותה, אך אין זה תפקידם. המדד נועד לשמש כמכשיר ומדד יחס לכלל המניות הזמינות למשקיעים בשוק המניות שאותו הוא מודד.
המעבר ממדד ת"א 25 למדד ת"א 35

באוגוסט 2015 הודיעה הבורסה בתל אביב שהיא בוחנת אפשרות לרפורמה במדדים, במסגרתה יהפוך מדד ת"א 25 למדד ת"א 35.
בינואר 2016 פרסמה הבורסה את התוכנית המפורטת לרפורמה להערות הציבור,
ובאוגוסט 2016 הודיעה רשמית על יישום הרפורמה החל מ-9 בפברואר 2017.
במסגרת המעבר ממדד ת"א 25 למדד ת"א 35, תשתנה גם תקרת משקל כל מניה במדד מ-10% ל-7%.
בפברואר 2017, את "ת"א 25" החליף כמדד המוביל של הבורסה מדד "ת"א 35". המניות של ת"א 125 שאינן נכללות ב"ת"א 35" הרכיבו לבדן מדד נוסף, "ת"א 90" (שהחליף את מדד "ת"א 75").
נתונים היסטוריים

בטבלה להלן מופיעה סטטיסטיקה של מדד ת"א 25 / ת״א 35 בין השנים 2021-2000.
| תאריך | ת"א 25 | שנה | תשואה שנתית | תשואה שנתית מורכבת 5 שנים | תשואה שנתית מורכבת 10 שנים | תשואה שנתית מורכבת 15 שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 3 בינואר 2000 | 487.23 |  |  |  |  |  |
| 31 בדצמבר 2000 | 506.05 | 2000 | 3.9% |  |  |  |
| 31 בדצמבר 2001 | 459.26 | 2001 | -9.2% |  |  |  |
| 31 בדצמבר 2002 | 333.91 | 2002 | -27.3% |  |  |  |
| 31 בדצמבר 2003 | 504.15 | 2003 | 51.0% |  |  |  |
| 30 בדצמבר 2004 | 617.94 | 2004 | 22.6% | 4.9% |  |  |
| 29 בדצמבר 2005 | 823.42 | 2005 | 33.3% | 10.2% |  |  |
| 31 בדצמבר 2006 | 926.3 | 2006 | 12.5% | 15.1% |  |  |
| 31 בדצמבר 2007 | 1217.07 | 2007 | 31.4% | 29.5% |  |  |
| 31 בדצמבר 2008 | 654.85 | 2008 | -46.2% | 5.4% |  |  |
| 31 בדצמבר 2009 | 1145.06 | 2009 | 74.9% | 13.1% | 8.9% |  |
| 30 בדצמבר 2010 | 1326.44 | 2010 | 15.8% | 10.0% | 10.1% |  |
| 29 בדצמבר 2011 | 1085.59 | 2011 | -18.2% | 3.2% | 9.0% |  |
| 31 בדצמבר 2012 | 1185.6 | 2012 | 9.2% | -0.5% | 13.5% |  |
| 31 בדצמבר 2013 | 1329.39 | 2013 | 12.1% | 15.2% | 10.2% |  |
| 31 בדצמבר 2014 | 1464.99 | 2014 | 10.2% | 5.1% | 9.0% | 7.6% |
| 31 בדצמבר 2015 | 1528.74 | 2015 | 4.4% | 2.9% | 6.4% | 7.6% |
| 29 בדצמבר 2016 | 1470.78 | 2016 | -3.8% | 6.3% | 4.7% | 8.1% |
| 31 בדצמבר 2017 | 1509.78 | 2017 | 2.7% | 5.0% | 2.2% | 10.6% |
| 31 בדצמבר 2018 | 1463.87 | 2018 | -3.0% | 1.9% | 8.4% | 7.4% |
| 31 בדצמבר 2019 | 1683.29 | 2019 | 14.9% | 2.8% | 3.9% | 6.9% |
| 31 בדצמבר 2020 | 1499.05 | 2020 | 10.9%- | -0.4% | 1.2% | 4.1% |
| 30 בדצמבר 2021 | 1978.06 | 2021 | 31.9% | 6.1% | 6.2% | 5.2% |
| תשואה שנתית מרוכבת (CAGR) | תשואה שנתית מרוכבת (CAGR) | תשואה שנתית מרוכבת (CAGR) | 6.9% |  |  |  |
| תשואה מצטברת: | תשואה מצטברת: | תשואה מצטברת: | 306% |  |  |  |
ראו גם

מדד תל אביב 125
Witte Brigade

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 בסיס האם:  אנטוורפן 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  23 ביולי 1940 – 6 באוגוסט 2021 (81 שנים) 
 מקים היחידה:  מרסל לואט 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
הבריגדה הלבנה הייתה קבוצת התנגדות בלגית, שנוסדה בקיץ 1940 באנטוורפן על ידי מרסל לואט, שזכה לכינוי "פידליו". הקבוצה הייתה במקור המכונה "דה Geuzengroep" אבל לאחר השחרור הכינוי הידוע היה "הבריגדה הלבנה - פידליו".
השם נבחר כניגוד לבריגדה השחורה, ארגון משתפי פעולה בראשות ה-אס. אס אונטרסטורמפיהרר Reimond Tollenaere, שהיה אחראי על התעמולה הפרו-גרמנית ב"ארגון הפלמי הלאומי". הבריגדה הלבנה הייתה מבוססת באנטוורפן אבל יחידות שלה פעלו גם בגנט, לייז', אאלסט, בריסל, ואאסלנד, וואלוניה ואזורי החוף.
פעילויות

במהלך מלחמת העולם השנייה בלגיה נכבשה על ידי גרמניה. בניגוד לבריגדה השחורה, משתפי הפעולה עם הגרמנים, הבריגדה הלבנה הייתה מחתרת התנגדות. בין יתר פעילויותיהם החשובות הפיצו אנשי הבריגדה הלבנה תעמולה נגד התעמולה הגרמנית, יצירת רשימות של משתפי פעולה, ארגון הפגנות פטריוטיות בחגים, כגון 21 ביולי, 11 בנובמבר (יום כניעת הגרמנים במלחמת העולם הראשונה). הארגון פרסם עיתון תעמולה משלו בשם "תמיד מאוחדים "Unis Toujours", "Steeds vereni " - כ-80 מהדורות פורסמו. בנוסף, הקבוצה עסקה באיסוף מידע צבאי על נמל אנטוורפן לבדיקת אפשרות פלישת גרמניה בריטניה ולעזור לטייסים הבריטים שנפלו בשטח בלגיה לחזור לאנגליה. לחטיבה הלבנה היו קשרים שונים עם רשתות ביון בשם קוד לוק, גבורה וכל קבוצה אפס. הבריגדה הלבנה עמדה בתחילת המלחמה בקשר עם ממשלת בלגיה בגלות יחד עם הבריטים.
חברי ומעצרים.

חברים רבים של הבריגדה הלבנה היו שוטרים. למשטרה של Deurne היה ייצוג גבוה במיוחד. מ-1943, רבים מחברי המחתרת נעצרו. כאשר חבר חשוב נלכד וברשותו רשימה של חברים אחרים, 58 חברים נעצרו ונשלחו למחנות בגרמניה. בפשיטה גרמנית ב Deurne בינואר 1944, 62 חברי נעצרו. באותה שנה, ב-9 במאי המייסד מרסל Louette נעצר וגורש אל מחנה הריכוז זקסנהאוזן. Louette בסופו של דבר חזר מגרמניה, ונפטר באנטוורפן ב-1978. בסך הכל הבריגדה הלבנה ספגה 400 הרוגים מתוך כ 3,750 חברים.
חברי ומעצרים. > ראו גם

מרסל Louette
יוג ' ין קולסון
מוניק דה Bissy
הישגים

החטיבה הלבנה, יחד עם Armée secrète, לפני תנועת השחרור הלאומית Royaliste ו Groupe G, עזרו לכוחות בעלות הברית לכבוש את נמל אנטוורפן ב-1944. השפעת הבריגדה הלבנה על התוצאות הייתה מכריעה. המחתרת שהייתה ידועה בכינוי הבריגדה הלבנה, הוסיף לשמה את המילה "פידליו", שם העט של Louette.
חצוצרה

ערך זה עוסק בכלי נגינה. אם התכוונתם לאיבר בגוף, ראו .
| --- | --- |

 
 סיווג:  אירופוניים
 קבוצה:  כלי נשיפה
 נגנים:  חצוצרנים
 מנעד
 
לואי ארמסטרונג מנגן בחצוצרה
חצוצרה (נקראת גם "טרומפטה" או "חֲצוֹצֶרֶת") היא כלי נגינה ממשפחת כלי הנשיפה ממתכת. מנעדה של החצוצרה היא השנייה בגובהה במשפחת כלי הנשיפה ממתכת (במקום הראשון קרן יער). אדם המנגן בחצוצרה נקרא חצוצרן או נגן חצוצרה או מחצצר.
החצוצרה הנפוצה ביותר כיום היא החצוצרה בסי במול (Bb): התו שנקרא כדו אמצעי נשמע כסי במול, הפרש של טון. אך יש סוגים רבים אחרים של חצוצרות במשפחת כלי הנגינה הזאת.
בימינו החצוצרה משתתפת כמעט בכל סוגי המוזיקה, ממוזיקה קלאסית, דרך ג'אז, מוזיקת עולם, סקא, פאנק, בלוז ועד פופ.
מבנה החצוצרה

החומר ממנו עשויות כיום רוב החצוצרות הוא פליז (סגסוגת מהמתכות נחושת ואבץ), הוא מעוקל בצורה ספירלית כאשר הפיה בקו ישר לפעמון. צינור החצוצרה הוא גלילי ודק בתחילתו קרוב לחיבור לפיה, ומתרחב לקראת סופו. אורכו כמטר וחצי.
מבנה החצוצרה > חלקי החצוצרה

החצוצרה מחולקת למספר חלקים מרכזיים:
פייה - החלק שדרכו נושפים לתוך החצוצרה. נגנים רבים משתמשים במספר פיות שונות לסגנונות נגינה שונים ולכן הפיה לא מחוברת בדרך כלל לחצוצרה באופן קבוע. ישנם מספר סוגי פיות ופרמטרים שמשתנים מפיה לפיה כגון קוטר ראש הפייה ועומק חלל הנשיפה.
שסתומים - על השסתומים לוחצים לקבלת צלילים בגבהים שונים. ישנם בדרך כלל שלושה שסתומים הנמצאים במרכז החצוצרה. שילובים מסוימים של לחיצות מובילים לתוים שונים. כאשר לוחצים על אחד השסתומים כיוון האוויר שזורם בצינורות של החצוצרה מווסת, וגורם לשינוי האורך הכללי של הצינור, ככל שהאוויר עובר דרך ארוכה יותר מהפיה עד לפעמון - כך הצליל יהיה נמוך יותר ולהפך. על כל שסתום מופיע המספר שלו לפי הסדר מהפיה לפעמון.
פעמון - האחראי על התהודה. הפעמון ממוקם בקצה החצוצרה כמו בכל כלי הנשיפה האחרים. ככל שפעמון החצוצרה גדול יותר כך הצליל שייווצר יהיה חזק ומפוזר יותר, אך ברוב החצוצרות הפעמון בקוטר סטנדרטי של 12.5 ס"מ.
צינורות הכיוון - מחוברים במעגל הצינורות של החצוצרה, ניתן להוציא ולהכניס אותם בדומה לחליק (סלייד) של הטרומבון וכך לכוון את גובה הצליל. כאשר הצינורות במצב הכי פתוח שלהם, מעגל הצינורות של החצוצרה מתארך והצליל יותר נמוך ולהפך. משתמשים בצינורות אלה בעיקר כדי לכוון את החצוצרה לכלי נגינה אחרים על מנת ליצור הרמוניה.
מבנה החצוצרה > תוספות

לחצוצרה אפשר להוסיף תוספות שיגרמו לצליל אחר ומעניין.
בחצוצרה נפוץ מאוד השימוש בעמעמים שונים (אנגלית: mute, איטלקית: sordina) אשר מוצמדים אל תוך פעמון החצוצרה, מנמיכים את עוצמתה ויוצרים גוון צליל מיוחד. בנוסף ישנן יצירות מעטות בהן שמים פיסת בד או כובע על הפעמון, מה שנותן אפקט דומה לשל העמעם אך צליל יותר רך ונעים לאוזן.
היסטוריה

ראשיתה של החצוצרה בעת העתיקה. בימי עם ישראל במדבר נצטווה משה על עשיית שתי חצוצרות כסף לצורך עבודת המשכן (במדבר י'). כלי נגינה דומים לחצוצרה נוצרו גם במצרים העתיקה ובממלכות המזרח פרס, טיבט, ביזנטיון, מונגוליה ועוד. החצוצרה שימשה אז לתהלוכות צבאיות ולטקסים חגיגיים אחרים.
בתקופת הבארוק זכתה החצוצרה להתפתחות גדולה (ראו: חצוצרת בארוק).
בימיהם של באך והנדל היו באירופה נגני חצוצרה מעולים, שהיו מסוגלים לנגן מוזיקה מסובכת רק באמצעות שליטה בטכניקת הלחץ של שפתיהם ושימוש בחצוצרות ארוכות יותר. מסורת גדולה זו שקעה, ובסוף המאה ה-18 הופיע תחליף לחצוצרה הארוכה בדמות החצוצרה הקצרה המצוידת בשסתומים.
בתזמורת הסימפונית המודרנית משתמשים בדרך כלל בשתים או שלוש חצוצרות. החצוצרה היא לרוב כלי הסופרן הגבוה ביותר בקבוצת כלי הנשיפה ממתכת.