stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורט יובלי אריאל
הלימודים בקריית החינוך > חטיבה עליונה > מגמות

מסלול עתודה - הנדסת ביוטכנולוגיה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מסלול עתודה - הנדסת מכטרוניקה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מסלול שוחרות טוב"ה - הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים (10 יח"ל, ומבוא מדעי)
תקשורת וניו מדיה (10 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
תקשוב (5-10 יח"ל, ומבוא מדעי)
יישומים גרפיים - במערכות תקשוב (5–10 יח"ל, ומבוא מדעי)
ערבית (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
מדעי החברה (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
פסיכולוגיה התפתחותית (5 יח"ל, ובנוסף מבוא מדעי)
תיאטרון (5 יח"ל, ובנוסף מקצוע מדעי בהיקף 5 יח"ל)
כלכלה וניהול עסקי (10 יח"ל, ובנוסף מקצועי מדעי בהיקף 5 יח"ל)
הנדסת תוכנה (5 יח"ל)
המקצועות המדעיים הנלמדים בהיקף 5 יח"ל כל אחד הם: כימיה, פיזיקה, ביולוגיה.
בחטיבה העליונה 19 כיתות בהן כ־721 תלמידים.
הלימודים בקריית החינוך > חטיבה על תיכונית - מכללת הנדסאים

החטיבה העל תיכונית נקראת גם "מכללת הנדסאים", בה לומדים חלק מהתלמידים שסיימו את 12 שנות לימודיהם.
המקצועות הנלמדים במכללה העל תיכונית הם הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים, בהתמחות מערכות אלקטרוניות.
בחטיבה העל-תיכונית שתי כיתות, כ־19 תלמידים.
תוכניות ופרויקטים מיוחדים בבית הספר > חטיבת ביניים

בכיתות ז' קיים פרויקט שורשים שמטרתו לימוד מעמיק על שורשי המשפחה והוקרתם. בסוף הפרויקט מתקיים טקס בהשתתפותם של כל תלמידי השכבה ובהצגת כל עבודות השורשים.
בכיתות ח' במסגרת שיעורי של"ח וכעבודת סיום פרויקט יוצאים התלמידים לטיול גיחה, המתבסס על טהרת אחריות התלמידים וכולל לינת שטח, הקמת מאהל ובישול במהלך יומיים שלמים.
בכיתות ט' מתקיים פרויקט "בית הזיכרון" בו תלמידים מכיתות ט' מדריכים את תלמידי בתי הספר היסודי והעל יסודי באריאל ומחוצה לה בנושאים העוסקים בשואה והגבורה. הפרויקט משתלב בשיעורי היסטוריה. במהלך השנה נבחרים מדריכים מבין התלמידים. הם מקבלים מידע חשוב והסברים על יהדות אירופה המסייעים בידיהם בהדרכתם בבית הזיכרון.
במסגרת תוכניות 'אורטוב' כל כיתה משכבה ט' נוטלת על עצמה מחויבות לקדם תרומה בקהילה ובכך לטפח את ערך הנתינה ולבסס את המעורבות בחיי הקהילה שבהתנחלות. התוכניות המתקיימות הן:
התייעלות אנרגטית – תוכנית בשיתוף חברת החשמל שמטרתה לטפח שימוש יעיל וחסכוני באנרגיה בכלל ובחשמל בפרט.
שומרי מסך – תוכנית שמטרתה קידום גלישה בטוחה והתמודדות עם בריונות ברשת.
אור ירוק – תוכנית בשיתוף עמותת 'אור ירוק' שמטרתה לטפח מודעות להתנהגות בטוחה בדרכים ולצמצום הקטל בדרכים.
Eye2Israel – תוכנית לטיפוח בני נוער כשגרירים צעירים שמטרתה לשגרר את ישראל הטובה והיפה באמצעות רשתות חברתיות.
מנהלים בקריית החינוך אורט יובלי אריאל

מנהל קריית החינוך הוא המנהל הכללי של 2 החטיבות והמכללה להנדסאים. הוא מתווה את המדיניות הפדגוגית בהתאם לדרישות משרד החינוך ורשת אורט וכן את המדיניות המנהלית בכל חטיבה. בנוסף, לכל חטיבה מנהל אשר מהווה גם סגן מנהל קריית החינוך.
המנהלים בקריית החינוך נכון לשנת 2024:
מנהלת קריית החינוך - אביגיל סאמין (2012-היום)
מנהלת החטיבה העליונה וסגנית מנהלת קריית החינוך - מאקה שרמן (2023-היום)
מנהל חטיבת הביניים וסגן מנהלת קריית החינוך - נתנאל אוזן (2023-היום)
מנהלת המכללה להנדסאים - פנינה קרדוש
מנהל אדמיניסטרטיבי - רם שילון
מנהלת אשכול הפיס - ילנה ליכטרמן
ג'ומאנה אמיל עבוד

| --- | --- |

 לידה:  1971 (בת 54 בערך) שפרעם, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מכללת אונטריו לאמנות ועיצוב  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, מיצג 
 
ג'ומאנה אמיל עבוד (נולדה בשנת 1971) היא אמנית פלסטינית. חיה ויוצרת בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בשפרעם ב-1971 למשפחה פלסטינית. בצעירותה היגרה עם משפחתה לאונטריו בקנדה ושהתה שם בין השנים 1979–1991. בשנת 1991, חזרה לישראל ועשתה תואר ראשון באמנות בבצלאל. מתגוררת במזרח ירושלים, ועובדת בגלריה "אל מעמל" במזרח ירושלים.
השכלה

1989- 1991- לימודי אמנות במכללה לאמנות באונטריו (A.C.O), טורונטו, קנדה
1992-1996 - תואר ראשון לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים
1997-1999 - לימודי המשך באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים.
פעילותה האמנותית

עבוד היא אמנית רב-תחומית המשתמשת בציור, וידאו, מיצגים, אובייקטים וטקסט כמדיומים כדי לנווט נושאים של זיכרון, אובדן וחוסן. היא מציבה שאלות הקשורות לזיכרון כנקרא בגוף, דרך פולקלור, דרך בית ומולדת, ובאמצעות פולחן תרבותי או תרגול.
האינטרסים של עבוד נוגעים גם בפרקטיקות של סיפורים, שכן הם קשורים למשל עם פולקלור, מיתוסים, סמלים וארכיטיפים, כמו גם בשפה, הן ככלי ויזואלי והן לטקסטואלי, וקריאה מחדש של המרחב. בדרך זו, עבודתה משקפת בעקביות נוף תרבותי פלסטיני, שבו המאבק להמשכיות בתוך ההקשר הפוליטי הרחב מחייב תהליך מתמיד של מטמורפוזה ותחכום.
בשנת 2010 החלה לחקור פולקלור פלסטיני, מיתוס ואמונות טפלות, מונעים על ידי איקונוגרפיה דתית או על טבעית. מקור השראה זה נובע מחינוכו של האמן בתוך סביבה פלסטינית - מוגן באמונה ובפעילות פולקלורית, אך מתנגד למציאות הקשה של הכיבוש. לפיכך, תהליך העבודה שלה, מעין ביקור חוזר או הטענה מחדש, ומסע אישי מסוגו, מנסה לחלץ את הגניאלוגיה של סיפורים שיוצרים פגז מגן כדי להשתחרר ממצוקות חיי היומיום.
עבוד שייכת לדור של אמנים פלסטינים צעירים, בוגרי בתי ספר לאמנות בישראל. עבוד השתתפה בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות רבות, כולל הביאנלה בוונציה, הביאנלה של איסטנבול, המוזיאון הלאומי בחריין, מנאמה, מכון דוודה מונדה ערבי, פריז, המופע הירושלמי, דרת אל פון, עמאן, ובקרן ארט, נים. במקביל הציגה בתערוכות בגלריות מרכזיות בישראל.
תערוכות > תערוכות יחיד

התערוכה "ריפונזלינה" (1998), גלריה קרן היינריך בל בתל אביב, מבוססת על מחקר שלם וכמו בחפירת הצלה ארכאולוגית היא ממפה קודם את פני השטח, את מה שניתן למבט, את מה שניתן להציל. במרכז העבודות עומדת דמותה של ריפונזלינה, מחווה לריפונזל גיבורת האגדה של האחים גרים. דרך הפרשנות הפסיכולוגית שלה את האגדה מנסה עבוד לתת למגוון אפשרויות של זהות נשית-פלסטינית להתקיים. הזיהוי שלה את עצמה עם דמות מערבית מאפשר לה להצביע על המורכבות הבונה את זהותה ולמקם את נקודת מבטה. "ריפונזלינה" הוא מיצב בחדר מעוטר בוורוד, קירות הסוגרים מרחב סימבולי שהוא פנטזיה, שברי זכרונות, מולדת אבודה, נוף ילדות. במרחב הזה מתארת ג’ומאנה אמיל עבוד תהליך חונכות, הכרה והתוודעות לתרבות פלסטינית נושנה-חדשה. ממרחק של שנים בארץ זרה היא מנסה לגשר בין זיכרונות הילדות לבין הקיים על פני השטח. מעין ניסיון היטמעות-השתרשות-מחדש במרחב גאוגרפי-תרבותי זר. היא עושה מהלך הפוך למהלך הפלסטיני השכיח והמוכר,זה שעושה האדרה למולדת שנשארה מרחוק. היא חוזרת לשטח במפה כל פרט ופרט באותם מקומות שמהם נעקרה.
תערוכת יחיד מוזיאלית, מוזיאון הרצליה (1999)
קדושה ושפיות", גלריה הגר (2001)
Déjà-vu, גלריה הגר (2003).
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1996: ארט פוקוס, ירושלים
1998: "אלנכבה", מרכז התרבות, נצרת
1998: El Summoud’, a sight specific artwork at the refugee camp of El Summed, Jerusalem.
1999-1998: פלסטינ(ה), עמיי שטייניץ אמנות עכשיווית, תל אביב מרכז לאמנות אל ואסיטי, ירושלים
1998: כוח סוס, גלריית בית הגפן מרכז לתרבות ערבית יהודית, חיפה
1999: עת לסיפור, בית האמנים, ירושלים
1999: בינאלה ים- תיכונית לאמנים צעירים, רומא, איטליה
1999: "שערים", הגלריה הלאומית לאמנות, עמאן, ירדן
1999: "אמנים פלסטינים היום", מוזיאון דרמנס, נורווגיה
1999: "מוראל בעיר", פסטיבל החורף יריחו, יריחו
1999:" Look Mama Look”, ארטפוקוס 3, ירושלים.
2000: הביאנלה לאמנות, הוואנה, קובה
2000: "אמפתיה", גלריה קורנרפארק ברלין.
2000: "צמצום", גלריה קונסטפראיין, היידלברג.
2000: "הציור האחרון של המאה", מרכז זרינטיה לאמנות עכשווית, רומא.
2003: "אִי הִתמַצְאוּת", בית התרבות העולמית, ברלין
2004: "בושה", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2005: "בושה", הגלריה העירונית של טמרה, טמרה
2004: 'Unscene’, Stephen Lawrence Gallery, London)
2005: "יונה בבצלאל פועלו של יונה פישר וסוגיות של אוצרות עכשיוית, חלק ב': שנות ה-80 ואילך, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2005:"שייכות", הביאנלה 'Sharjah הבינלאומית השביעית, איחוד האמירויות הערביות
2006: "חללים לימינלי" גלריה לאמנות עכשווית, לייפציג
2006: "התחשבות מחדש באמנות הפלסטינית", קרן אנטוניו פרז, קואנקה, ספרד
2006 "זרמים של סיפור", טרמוויי, גלאזגו אינטרנשיונל, גלאזגו.
2007: "'Fleeing Away from What Bothers You Mostly", סטוקהולם, שוודיה.
2008: ובסוף נמות - אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2010- 2011: "שלושה אמנים, אוסף אחד - סוזן הילר", מוזיאון ישראל, ירושלים
2015: "המתנה", קרן אל-מעמל לאמנות עכשווית, ירושלים.
2016: " The Gift Art Fair”, קרן אל-מעמל לאמנות עכשווית, ירושלים.
2017: "על ייצוג", גלריה אחד. רמאללה.
הערות שוליים

1 2  "Jumana Emil Abboud", Delfina Foundation
1 2  Jumana Emil Abboud, Al Ma'mal foundation (ארכיון)
1 2  JumanaT, www.hagar-gallery.com
↑  David Whetstone, Exhibition inspired by Palestinian folktales makes artist want to "cry tears of joy,, ‏10.05.2016
↑  Rebecca Close, “The Horse, the Bird, the Tree and the Stone”: Palestinian folklore in the art of Jumana Emil Abboud – artist profile, Art Radar, ‏07/07/2017
↑  איריס פשדצקי, הביאנלה בקלנדיה 2018: לצלוח את המחסום, באתר ערב רב, ‏30/12/2018
↑  "jumana emil abboud", Celeste Prize
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257320805171  GND: 1177447673  ISNI: 0000 0004 0260 8060  LCCN: n2019011271  NTA: 423228811  TePapa: 40381  ULAN: 500385154  VIAF: 298231724   WorldCat (עם VIAF): 298231724
אבינועם רוזנק

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  מחשבת ישראל, פילוסופיה של החינוך, פילוסופיה יהודית, מחשבה מדינית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת הר עציון 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 באוקטובר 1997) 
 בן או בת זוג:  בתיה רוזנק 
 
אבינועם רוזנק (נולד בשנת 1965 בירושלים) הוא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוג למחשבת ישראל (שבראשו עמד בשנים 2010–2013) ובמגמה להגות יהודית וחינוך במרכז מלטון לחינוך יהודי, שהוא עומד בראשה. הוא מכהן בקתדרה לחינוך יהודי ע"ש מנדל ועמית מחקר במכון ון ליר בירושלים. רוזנק הוא גם מנהל שותף של "שיח שלום".
תולדות חייו

אבינועם רוזנק הוא בנם של גאולה ופרופ' מיכאל רוזנק; נשוי לבתיה, אמנית רב תחומית ובתו של הרב אברהם חזן, ולהם ארבעה ילדים, ביניהם המאיירת נועה קלנר. אבי-סבו, הרב מרדכי יהודה (לאופולד) רוזנק היה רבה של ברמן, ונישא לבלה, בתו של הרב שלמה קרליבך, רבה של ליבק. אבינועם רוזנק למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר, ולאחר שירותו הצבאי בישיבת הר עציון. ב-1991 סיים את לימודי הבוגר האקדמאיים בחוגים לפילוסופיה ולמחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. את התואר השני הוא השלים שם בשנת 1993. עבודת המוסמך עסקה ב"השפעות של מודלים פילוסופיים על החשיבה התלמודית של הרב י"ד סולובייצ'יק" בהנחיית פרופ' פול מנדס-פלור ופרופ' אביעזר רביצקי. עבודת הדוקטורט הושלמה בשנת 1997 (באוניברסיטה העברית) בהנחיית פרופ' אביעזר רביצקי וכותרתה: "הפילוסופיה של ההלכה במשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק".
רוזנק למד בבית המדרש של מכון שלום הרטמן (1994-1991). מחקר פוסט דוקטורט עשה רוזנק באוניברסיטת הרווארד (2002). בשנת 2003 התמנה למרצה בחוג למחשבת ישראל, ובשנת 2009 הפך למרצה בכיר בחוג. שימש כראש החוג משנת 2010 למשך שלוש שנים. רוזנק מלמד בבית הספר לחינוך ע"ש סימור פוקס, ב"מרכז מלטון לחינוך יהודי" ובחוג למחשבת ישראל שבאוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 2016–2017 הוא שימש כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה ומנהל שותף בתוכנית לזכויות אדם ויהדות. בדצמבר 2017 הוא קיבל דרגת פרופסור חבר. הוא מוביל את תוכניות 'עמיתי מלטון' ו'אשכולות' ואחראי על אשכול 'הגות בחינוך היהודי' שב"מרכז מלטון לחינוך יהודי" ומשמש משנת 2023 כראש מסלול חינוך יהודי שבבית הספר לחינוך ע"ש סימור פוקס שבאוניברסיטה העברית.
מחקריו

תחומי עיסוקו של אבינועם רוזנק הם: פילוסופיה של ההלכה ופילוסופיה של החינוך, הגות יהודית מודרנית ופילוסופיה פוליטית.
מחקריו > פילוסופיה של ההלכה

רוזנק בחן את משנתם ההלכתית של אישים כגון הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (וזיקתה למשנה הנאו-קאנטיאנית), הראי"ה קוק (תורתו הציונית-הלכתית-נבואית והצבעה על חשיבות תורת "אחדות ההפכים" להבנת כתביו), הרב אליעזר ברקוביץ (ופסיקתו ההומניסטית), הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב יוסף משאש, הרב חיים דוד הלוי והרב אברהם חזן. גם נושאי חתך פותחו בכתיבתו כגון: הזיקה שבין הלכה לאגדה, בין נבואה להלכה, מושג הקדושה וההלכה ודגמי "תורת אמת" ופוריותם לשיח פילוסופיה של ההלכה.
ספרו "ההלכה כמחוללת שינוי" יצר לראשונה זיקה שיטתית בין תחום הפילוסופיה של ההלכה לתחום הפילוסופיה של החינוך תוך אימוץ עקרונות המצויים בכתיבתם של הפילוסופים והתאורטיקנים של החינוך יוסף שוואב וקירין אייגן. בהקשר זה רוזנק גם הצביע לראשונה על הפוריות של מושגי "תאוריה ופרקסיס" למחשבת ההלכה בכתיבתו אודות ההבחנה בין הלכה לאגדה ומושג "תלמוד תורה". "תאוריה ופרקסיס" גם הבהירו בכתיבתו את משנתם ההלכתית של אישים כר' שניאור זלמן מלאדי, וישעיהו ליבוביץ.
רוזנק הוא העורך המדעי של סדרת פילוסופיה של ההלכה של מכון ון ליר והוצאת מאגנס והוא האחראי האקדמי על סדרת כנסים בינלאומיים בתחום פילוסופיה של ההלכה (שהתחילו בשנת 2002). בסדרה זו הוא הוביל את הדיון המחקרי וערך את הספר "ההלכה כהתרחשות" (מאגנס וון ליר 2016). לטענת ספר זה רוב הידע שאודותיו ראוי ליצור רפלקציה פילוסופית ביחס להלכה מצוי בהתרחשות ההלכתית של האדם או הקהילה המחויבים להלכה או יוצרים אותה. כדי לפענח ידע זה מביא רוזנק כלים מתחום הפרפורמנס והדינמיקה הקבוצתית.
מחקריו > אחדות ההפכים

מחקריו של רוזנק הרחיבו והעמיקו את העיון במושג "אחדות ההפכים" המצוי בלב משנתם של הרב קוק והמהר"ל מפראג; "אחדות הפכים", המושרשת ומפושטת בלב המחשבה הקבלית והחסידית. על משמעותה של תורה מיסטית זו הרחיבה רחל אליאור בספרה תורת אחדות ההפכים של חסידות חב"ד ירושלים: מוסד ביאליק 1992. לאור עקרון "אחדות ההפכים" הוא העניק פירוש ייחודי למשנת הרב קוק הן בתחום ההלכתי והן בתחום ההגותי. הוא אף עמד על זיקת "אחדות ההפכים" להגות האירופית. בד בבד, רוזנק הצביע על פוריותו של מושג זה להבהרת הדת בעולם המודרני והפוסט-מודרני בהקשרים פילוסופיים, חינוכיים ותרבותיים.
מחקריו > הגות יהודית בעת החדשה

רוזנק הוא האחראי האקדמי לארבעה כנסים בינלאומיים שעסקו בתחום הזרמים היהודים בעולם המודרני. בעקבות כנסים אלה הוא ערך שלושה קבצים אקדמיים על הרב י"ד סולובייצ'יק והאורתודוקסיה המודרנית, על היהדות הרפורמית ועל היהדות הקונסרבטיבית. מאמרים נוספים בכתיבתו עוסקים בגבולות האורתודוקסיה, הגות יהודית פוסט מודרנית והגות יהודית פוסט שואתית. רוזנק ביאר צדדים במשנתן של דמויות כגון: הרב משה אביגדור עמיאל, פרנץ רוזנצווייג, מניטו, יוסף אחיטוב, ואנדרה נהר. כתיבתו גם הצביעה על ייחודה של המחשבה הלא אידאולוגית של יהדות צפון אפריקה (בכתיבתו על הרב יוסף משאש והרב אברהם חזן).
בספרו זהויות מתנגשות – נישואי תערובת: ניתוח פילוסופי, תאולוגי ומחשבת החינוך (שני כרכים), רוזנק מחולל עוד שלב בכתיבתו. הוא מתיך את תחומי הפילוסופיה של החינוך היהודי, פילוסופיה של ההלכה, הגות יהודית והזיקה שבין ההגות לפוליטי, לספר רחב שיש בו ביקורת תרבותית ומחקרית נוקבת וקריאה לפתיחת אופק חדש. רוזנק מעלה בספרו את שאלת הצדקת המשך הזהות היהודית המובחנת של העם היהודי. לטענתו, אימוץ עמוק של הגישה הליברלית – כמצוי בשיח היהודי הליברלי על שלל גווניו – אינו מאפשר את המשך הקיום היהודי המובחן. ביטוי לקריסה זו נמצא בשיח המצוי סביב סוגיית 'נישואי תערובת' בין יהודים למי שאינם יהודים (והכוונה למי שאינם מוכנים לעבור גיור כלשהו). מחקר מקיף זה מציע הן תמונת מצב, הן ביקורת על המצוי והן תשתית ראשונית לשיקום שיח של זהות יהודית מובחנת. זהו מחקר ביקורתי על התרבות היהודית והמחקר ומסה המציעה תשתית לזהות יהודית בת־קיימא, המושרשת בעומק הספרות היהודית באופן הממשיך לשמור על זיקה ומחויבות למרחב התרבות המערבית.
מחקריו > הגות ופוליטיקה

רוזנק תיאר את המתח התרבותי שבין יהדות לדמוקרטיה והורה על זיקת מתח זה לסוגיות יסוד במחשבת ישראל (ולאור מודל של מרי דאגלס). הוא עקב במאמר רחב אחר משנתו החינוכית והפוליטית של מורו אביעזר רביצקי.

תורת "אחדות ההפכים" הפכה בספרו "סדקים" למודל של פילוסופיה פוליטית ומצע לביקורת פוליטית, תרבותית ומחקרית. הוא כתב על תפיסת המוסר של הרב קוק ותלמידיו ועל מושג השלום של הרב קוק והרב עמיאל.
פיתוח מושג "אחדות ההפכים" לכדי פילוסופיה פוליטית חדשה (בשיתוף של דגמים פילוסופיים ודינמיים) נעשה על ידו בעבודה משותפת עם עמיתיו שרון לשם זינגר וגיסו, אליק אייזקס, כחלק מפרויקט "שיח שלום".
ספריו > כתיבה

הרב קוק, סדרת גדולי הרוח והיצירה היהודית, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2006.
ההלכה הנבואית – הפילוסופיה של ההלכה במשנת הראי"ה קוק, הוצאת מאגנס, ירושלים, 2007.
ההלכה כמחוללת שינוי – עיונים ביקורתיים בפילוסופיה של ההלכה, הוצאת מאגנס, ירושלים, 2009.
סדקים – על אחדות ההפכים, הפוליטי ותלמידי הרב קוק, רסלינג, תל אביב, 2013.
הגיונות במחשבת ישראל – בעקבות שיעוריו של אביעזר רביצקי, מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2015.
זהויות מתנגשות – נישואי תערובת: ניתוח פילוסופי, תאולוגי ומחשבת החינוך (שני כרכים), כרמל, ירושלים, 2023.
ספריו > עריכה

עיונים חדשים בפילוסופיה של ההלכה, (עריכה משותפת עם א' רביצקי), מאגנס, ירושלים, 2007.
רב בעולם החדש: עיונים בהשפעתו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק על תרבות, על חינוך ועל מחשבה יהודית (עריכה משותפת עם נפתלי רוטנברג), מאגנס ומכון ון ליר, ירושלים, 2007.
הלכה, מטה-הלכה ופילוסופיה: עיון רב תחומי, מאגנס, ירושלים, 2011.
ההלכה - הקשרים רעיוניים ואידאולוגיים גלויים וסמויים (עורכת משנה: ד' שרייבר), מאגנס ומכון ון-ליר, ירושלים, 2012.
"על דעת הקהל: דת ופוליטיקה בהגות היהודית": ספר היובל לכבוד אביעזר רביצקי (עריכה משותפת עם ב' בראון, מ' לורברבוים וי' שטרן), מרכז זלמן שזר והמכון הישראלי לדמוקרטיה, ירושלים, 2012.
היהדות הרפורמית: הגות, תרבות וחברה, מכון ון ליר בירושלים והקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2014.
מיכאל רוזנק, עץ החיים ועת הדעת: שיחות עם התורה, אבינועם רוזנק (עורך המהדורה העברית), הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב, 2014.
הלכה כהתרחשות, מאגנס ומכון ון ליר בירושלים, ירושלים, 2016.
המוות והפילוסופיה של ההלכה, מאגנס ומכון ון ליר בירושלים, ירושלים, 2022.
שיח שלום כהגות – עיונים בקבלה, הלכה ואנטי־פוליטיקה, כרמל, ירושלים 2024.
הכנסייה הסקוטית בצפת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, תלמוד תורה 
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1920
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־20 של המאה ה־20 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קולוניאלית 
 
 קואורדינטות:  32°58′13″N 35°29′39″E﻿ / ﻿32.970197379093°N 35.494228641706°E﻿ / 32.970197379093; 35.494228641706
  (למפת צפת מוגדלת) הכנסייה הסקוטית בצפת(למפת צפת רגילה) הכנסייה הסקוטית בצפת(למפת הגליל העליון רגילה) הכנסייה הסקוטית בצפת(למפת הגליל העליון מוגדלת) הכנסייה הסקוטית בצפת
 
הכנסייה הסקוטית בצפת, ראשית המאה העשרים
הכנסייה הסקוטית בצפת הוקמה בתחילת המאה ה-20 בצפת על ידי החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים, כחלק מהפעילות המיסיונרית בצפת שהחלה כבר במחצית השנייה של המאה ה-19 והגיעה לשיאה בתחילת המאה ה-20 ודעכה לאחר כעשר שנים.
הרקע לבניית הכנסייה

במסגרת הפעילות המיסיונרית הקימו המיסיון הסקוטי והמיסיון של החברה הלונדונית מוסדות פילנתרופיים במטרה לשכנע את יהודי צפת להמיר את דתם לנצרות בהאמינם כי בכך יקרבו את הגאולה. המיסיון בחר להקים את מוסדותיו במורדות הצפוניים של המצודה העתיקה אזור שהיה אז מיושב בדלילות. עיקר פעילותו של המיסיון הייתה בתחומי הרפואה והחינוך.
בראשית המאה העשרים ריכז המיסיון של החברה הלונדונית את פעילותו בתחום הרפואה והבולט שבין המוסדות היה בית החולים של המיסיון האנגלי שנחנך בשנת 1904  והמשמש היום את המכללה האקדמית בצפת, ואילו המיסיון הסקוטי העביר את כובד פעילותו לתחום החינוכי, במיוחד בקרב האוכלוסייה המוסלמית. למרות התנגדות הקהילה היהודית, במיוחד הקהילה האשכנזית, פעילות המיסיון נמשכה משום שענתה על צורך התושבים במענה רפואי מתקדם ומוסדות לימוד שהעניקו גם חינוך כללי. למרות המאמצים שהשקיעו, ואף על פי שיהודי צפת השתמשו בשרותי המיסיון, לא נחלו המיסיונרים הצלחה בקירוב היהודים לנצרות ולמעט מומר אחד, בן ציון פרידמן שהיה פעיל בפעילות המיסיונרית בעיר, לא ידוע על יהודים מומרים בצפת. פעילות המיסיון אף עוררה את המוטיבציה לפתיחת בית החולים היהודי ע"ש הברונית רוטשילד, בית ספר כי"ח אליאנס, "בית ספר לתחרים" לבנות צפת, שהקימה הדסה אסתר קלוורי - רוזנבליט, ובית ספר לבנות "עזרא" שייסד מר סופרמן, יהודי שהגיע מגליציה לצפת והכניס לבית הספר גם מקצועות לימוד כלליים.
המבנה משנת 1920 עד שנת 1948

המיסיון של החברה הלונדונית החל את בניית הכנסייה בשנות ה-20 של המאה העשרים במורדות הצפוניים של מצודת צפת העתיקה על מנת שישמש כנסייה ומנזר אך בטרם סיים את בנייתה רכש אותה ממנו המיסיון הסקוטי בצפת והמשיך את בנייתה. הבניין גדול ומרשים בממדיו עשוי מאבנים משובחות, מעל חזית הכניסה יש קשת גדולה ומעליה קומה עם עמודים בעלי כותרות מסוגננות. הגג הוא גג רעפים שכמוהו החלו להראות בצפת במאה ה-19 בהשפעת הבניה האירופאית שחדרה לארץ ישראל עם כניסת המעצמות.
עם השלמת הבנייה בסוף שנות העשרים החלה תופעה של שקיעת הבניין, נדבך אחרי נדבך החלו לשקוע תוך זמן קצר. למרות הידורו הרב, הבניין עמד ריק שנים מספר כאשר יהודי צפת ראו בכך אות משמיים
בשנות השלושים הגיע לצפת מארצות הברית יעקב (ג'ייקוב) מאיר ריצ'מן, יהודי ציוני עשיר, שהתאהב בצפת והחל לרכוש מערבים אדמות במורדות המצודה במיוחד בצידה הצפוני, חלק מהאדמות תרם לאחר מלחמת השחרור לעיריית צפת. מוסדות הכנסייה, שהבינו כי המבנה השוקע לא יביא להם תועלת, מיהרו ומכרו לו את המבנה ואת חלקות האדמה הסמוכים לו. מר ריצ'מן הביא מהנדס מומחה שבדק את המבנה וקבע כי לא יוסיף לשקוע והציע לחפור ולחשוף את הנדבכים ששקעו, ואכן מאז עומד הבניין ולא המשיך לשקוע. בתמונה מראשית שנות השלושים נראית הכנסייה עם חשיפת הנדבכים השקועים של הכנסייה
המבנה משנת 1948 ועד שנות ה-2000

לאחר חשיפת הנדבכים השקועים נרכש הבניין על ידי התאחדות האיכרים בארץ ישראל והם הפכו אותו לבית הבראה ונופש לחבריהם ולבני משפחותיהם. כיום משמש הבניין כתלמוד תורה, שינויים רבים נעשו בתוך הבניין, רצפת השיש של קומת הכניסה כוסתה באריחי קרמיקה ופנים המבנה חולק לחדרי לימוד.
חשיבותו של הבניין מהבחינה האדריכלית ומהבחינה ההיסטורית

הבניין הגדול בנוי בסגנון הקולוניאליסטי המפואר המשופע בקישוטים של עמודים וקשתות. סגנון זה אפיין בנייני ציבור שנבנו על ידי נציגי המעצמות שהגיעו במחצית המאה ה-19 לא"י ונתנו תחושה של עליונות ללא התחשבות בבנייה המקומית, יחד עם זה בנייה זו חשפה את התושבים לטכניקות בנייה חדשות וחזקות והשפיעה על רבים מהבניינים שנבנו על ידי המקומיים באותה תקופה בא"י וגם בצפת. עד היום מעוררים הבניינים בסגנון זה התפעלות ולא מעט מהם הוכרזו כבניינים לשימור. הבניין מספר את תקופת חדירת הפעילות המיסיונרית של גופים נוצריים מאירופה ואמריקה בערי ארץ ישראל בכלל ובצפת בפרט. רוב הבניינים שנבנו בצפת על ידי המיסיונרים לא שרדו את מלחמת העצמאות, אך היו אבן דרך בהכנסת רוחות של קדמה בתחום הרפואה והחינוך ואין להתעלם מתרומה זו. ניתן לקבוע כי המטרה של המרת יהודי צפת לנצרות כשלה, אך עצם קיומם של המוסדות המיסיונרים היה מנוף לפיתוח מוסדות רפואיים וחינוכיים של יהודים וע"י יהודים שתרמו להתפתחות החיים בצפת. מן הראוי שגם אם משמישים כיום את הבניין כמוסד חינוכי, או כל שימוש אחר, יש להקפיד על צורתו החיצונית ועל שמירת האלמנטים האותנטיים והייחודיים שלו. הבניין נמצא ברשימת בניינים לשימור בצפת של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
לקריאה נוספת

שלומית לנגבוים, התפתחות החינוך לבנות בארץ ישראל בראשית המאה העשרים כתגובה למיסיון בהדגמה על בית הספר לתחרה בצפת, המחלקה לגאוגרפיה, האוניברסיטה העברית בירושלים
בר-אל ונ' לוי ראשיתה של הרפואה המודרנית בערי הגליל 1860- 1900 ,'קתדרה, 54
שאול ספיר, מקורות חברות המיסיון האנגליקנית שפעלו בירושלים ובארץ-ישראל במאה הי"ט ועד למלחמת-העולם הראשונה קתדרה 19 אפריל 1981, עמ' 170-155
שרה בן ראובן, הדסה וחוט השני, הוצאת אריאל, ירושלים.
שמואל הר נוי, סיפורם של בתי חולים בצפת, הוצאת יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, המכללה האקדמית צפת, 2017
י' פרי, לקורות בית החולים הבריטי בצפת, קתדרה, 103ניסן תשס"ב עמ' 33–52
שולמית לנגבוים, התפתחות החינוך לבנות בא"י בתחילת המאה העשרים כתגובה לפעילות המיסיון https://m.tau.ac.il/humanities/geography/geoconference/abstracts/17462.htm
הערות שוליים

↑  י' פרי, לקורות בית החולים הבריטי בצפת, קתדרה, 103,ניסן תשס"ב עמ' 33–52
↑  ריקה יצחקי הראל, המסיון הסקוטי בצפת עד מלחמת העולם הראשונה, ותגובת הקהילה היהודית על פעילות מיסיונרית, קתדרה 23 ג ניסן התשס"ז, עמ ' 97
↑  https://m.tau.ac.il/humanities/geography/geoconference/abstracts/17462.htm
↑  שרה בן ראובן, הדסה וחוט השני, הוצאת אריאל, ירושלים, 2008, עמ' 49-56
↑  מנחם כהן, סיפורי צפת, משרד הביטחון, 2003, עמ' 91
אבן זיכרון לזכרו של יעקב מאיר ריצ'מן
הומוסקסואליות

ערך זה עוסק במשיכה מינית בין בני אדם. אם התכוונתם למשיכה מינית אצל בעלי חיים, ראו .
.
דגל הגאווה במצעד הגאווה בטאיוואן
בהקשר של מיניות האדם, הוֹמוֹסֶקסוּאליות (הלחם של המילים: "ὁμός" (תעתיק: "הומוס"; מיוונית: "זהה") ו־"sex" (תעתיק: "סקס"; מלטינית: מין), כלומר "מין זהה") פירושה משיכה מינית של אדם אל בני מגדרו. משיכה מינית של אישה אל אישה אחרת מכונה גם לֶסבִּיּוּת.
הומו (או "גיי") הוא גבר הנמשך בעיקר לגברים ונמשך ברמה מועטה, או אינו נמשך כלל, לנשים. לסבית היא אישה הנמשכת בעיקר לנשים ונמשכת ברמה מועטה, או אינה נמשכת כלל, לגברים.
הגדרתהּ של ההומוסקסואליות אינה מוסכמת על כלל החוקרים.