stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריך מריה רמרק
קורות חייו > בגלות

בעקבות התעמולה הנאצית נגדו עבר רמרק באביב 1932 להתגורר בווילה שלו בשווייץ והגיש בקשה לאזרחות שווייצרית. רשמית הוא עזב את גרמניה ב-31 בינואר 1933, יום לאחר מינויו של היטלר לרייכסקאנצלר.
ב-1933 אסרו הנאצים על הפצת ספריו וספריו נכללו בשריפה הגדולה בברלין במאי אותה שנה. הסרט "במערב אין כל חדש" נאסר אף הוא להקרנה.
בעת מגוריו בשווייץ נפגש עם גולים גרמנים אחרים, בהם תומאס מאן, קרל צוקמאייר, ארנסט טולר, אלזה לסקר-שילר ולודוויג רן. הוא אף אירח בביתו לעיתים פליטים גרמנים חסרי מעמד.
בשנת 1935 פנה מזכירו של הרמן גרינג לרמרק וביקשו לשוב לגרמניה. רמרק דחה הצעה זו.
בשנת 1937 פרסם בלונדון את הרומן "שלושה חברים" באנגלית. בשנה שלאחר מכן הופיע הספר באמסטרדם במהדורה גרמנית.
בספטמבר 1937 הכיר את מרלן דיטריך בוונציה ובין השניים התפתח קשר רומנטי.
בינואר 1938 נישא בשנית לרעייתו לשעבר יוטה (כדי להקנות לה תושבות בשווייץ) ובמהלך אותה שנה נשללה ממנו אזרחותו הגרמנית. בסוף אותה שנה החל בכתיבת הרומן "שער הניצחון".
בספטמבר 1939 היגר רמרק לארצות הברית. רעייתו הגיעה כחודש אחריו. הוא התיישב בהוליווד, נפגש בתקופה זו עם מהגרים גרמנים אחרים כמו ליון פויכטוונגר, ברטולט ברכט וארטיום דמיטרייב (Artjom Dmitriev). בארצות הברית נהנה רמרק מהכרה ומפרסום ניכר. ייתכן שהגורם להכרה הרבה לה זכה היא העובדה שחלק מיצירותיו הופיעו באנגלית. בשנת 1941 הוציא לאור בלונדון את הרומן "Flotsam" שהופיע בסטוקהולם בגרמנית תחת השם "Liebe Deinen Nächsten" ("ואהבת את זולתך" - תורגם לעברית בשם קצף על פני המים).
אחותו הצעירה והאהובה של רמרק, אלפרידה, התגוררה בדרזדן והתפרנסה כתופרת. בעקבות הלשנה היא נעצרה בשנת 1943 והועמדה לדין בבית הדין העממי בטענה שהביעה דעות בגנות המשטר הנאצי. נשיא בית הדין, השופט רולנד פרייזלר, הרשיע אותה ב"עידוד לסרבנות לשירות צבאי" (עבירה שדינה מוות) והיא הוצאה להורג בעריפת-ראש.
רמרק שמע על מר גורלה רק לאחר תום המלחמה והקדיש את ספרו "קצף על פני המים" לזכרה.
בשנת 1946 יצא לאור בארצות הברית ספרו "שער הניצחון", שזכה להצלחה בינלאומית רבה. על פי הספר הופק הסרט שער הניצחון בשנת 1948.
ב-1947 הוענקה לו אזרחות אמריקאית.
בעת ישיבתו בארצות הברית קשר רמרק יחסים רומנטיים עם כמה נשים, בהן הרוזנת הרוסייה נטליה פבלובנה פיילי (Natalia Pavlovna Paley), השחקנית הנודעת גרטה גרבו, והשחקנית המקסיקנית לופה ולז (Lupe Vélez).
רמרק נישא בשנית בפברואר 1958 לשחקנית ההוליוודית פולט גודארד (גרושתו של צ'ארלי צ'פלין), אותה הכיר לראשונה בחודש יוני 1940.
ב-1948 חזר לשווייץ, ושם בילה את שארית חייו.
בשנת 1956 כתב את המחזה הדרמטי "התחנה האחרונה" (Die Letzte Station), שהועלה בהצלחה בגרמניה ובברודוויי.

בשנת 1967 זכה לעיטור הוקרה (Großes Verdienstkreuz) מטעם נשיא גרמניה, ובשנה לאחר מכן הוכתר כיקיר העיר אסקונה.
אריך מריה רמרק נפטר בלוקרנו מסיבוך שנגרם כתוצאה מטרשת עורקים ממנה סבל. בשנים שלפני פטירתו עבר כמה התקפי לב. הוא נקבר בבית הקברות של העיירה רונקו (Ronco sopra Ascona), הסמוכה ללוקרנו.
ספריו

1920, Die Traumbude. Ein Künstlerroman "דוכן החלומות. רומן אמנותי."‏
1924 (פורסם ב-1998), Gam ‏
1928, Station am Horizont "תחנה באופק" ‏
1929, Im Westen nichts Neues במערב אין כל חדש, תרגם מגרמנית: יעקב הורוביץ, הוצאת שטיבל, תרפ"ט
1931, Der Weg zurück "בחזרה", תרגם מכתב יד י. ליכטנבום, הוצאת שטיבל, תרצ"א
1931, Der Feind "האויב" - סיפורים קצרים
1937 Drei Kameraden שלושה חברים, תרגם: אריה ענבי, הוצאת א. כרמי בשיתוף עם נאור: תרגם מגרמנית: צבי ארד, הוצאת זמורה-ביתן, 1992
1939 Liebe deinen Nächsten ‏ קצף על פני המים, תרגם יהודה אשכול, הוצאת כרמי את נאור, תשי"ג 1952 - רומן המתאר את חיי הפליטים הגרמנים, יהודים ולא יהודים, בתקופה שבין מלחמות העולם, כשאף מדינה לא הסכימה לתת להם לחיות בה.
1945 Arc de Triomphe "שער הניצחון", תרגם יעקב אורלנד, הוצאת נ. טברסקי, תש"ז: תרגם מגרמנית: יעקב גוטשלק, הוצאת זמורה-ביתן, 1986
1952, Der Funke Leben "ניצוץ החיים": תרגם דוד סיון, הוצאת קרני ספרים, 1953
1954, Zeit zu leben und Zeit zu sterben, "עת לאהוב ועת למות". תרגמה: שרה ריפין, תל אביב, מ. מזרחי, 1962.
1955, Der letzte Akt "המעשה האחרון"
1956, Der schwarze Obelisk "האובליסק השחור" - רומן אוטוביוגרפי על התקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה בעיר גרמנית קטנה, כשברקע השפעות האינפלציה הדוהרת והתחזקות המפלגה הנאצית. האובליסק השחור הוא מצבה שבעלי החברה לממכר מצבות, שבה עבד רמרק, לא מצליחים למכור אותה.
1956, Die letzte Station "התחנה האחרונה"
1961, Der Himmel kennt keine Günstlinge "אין יחסנים בפני האלהים", תרגם ברוך קרוא, הוצאת עמיהוד
1962, Die Nacht von Lissabon "לילה בליסבון", תרגמה גילה אוריאל, הוצאת מ. מזרחי, 1963
1970, Das gelobte Land "הארץ המובטחת"
1971, Schatten im Paradies "צללים בגן עדן"
1988, Die Heimkehr des Enoch J. Jones "שובו של אנוך ג'ונס"
1994, Ein militanter Pazifist "פציפיסט מיליטנטי" - אסופה של מסות וראיונות
הנצחתו

רחוב ראשי באוסנבריק, 1971
בשנת 1986 הוקמה באוסנבריק "העמותה להפצת מורשתו של אריך מריה רמרק". כיום חברים בה כ-220 פעילים בכל העולם. העמותה מארגנת הרצאות ודיונים ומפרסמת שנתון הכולל מאמרים אקטואליים בחקר יצירתו
פרס אריך מריה רמרק לשלום מטעם עיריית אוסנבריק, משנת 1991
אלמנתו של רמרק, פולט גודארד, מימנה את הקמת מכון רמרק, קתדרה במרכז האוניברסיטאי של אוניברסיטת ניו יורק ללימודי אירופה והמזה"ת. ההיסטוריון טוני ג'אט עמד בראשו, 1995
שלטי זיכרון בשני בתים בהם התגורר רמרק בברלין, ורחובות וכיכר על שמו בעיירות בהם עבד בהוראה.
מאז נובמבר 2010 נעשו מאמצים לרכוש ולשמר כמוזיאון את ביתם של הזוג רמרק גודארד, הידוע כ-"וילה הר-תבור" בשווייץ, וב-2017 אכן הוצא למכירה, וב-2021  נרכש בידי בני זוג גרמנים כאתר לקידום השלום, ע"ש אריך מריה רמרק.
ספריו שהוסרטו

"במערב אין כל חדש", 1930
"שלושה חברים", 1938
"קצף על פני המים" So Ends Our Night, ‏1941
The Other Love‏, 1947
"שער הניצחון", 1948
"המעשה האחרון", 1955
"התחנה האחרונה", סרט טלוויזיה, 1957
"עת לאהוב ועת למות", 1958
"התחנה האחרונה" (Из пепла), סרט רוסי 1958
"התחנה האחרונה", סרט טלוויזיה, 1959
"לילה בליסבון", סרט טלוויזיה, 1971
"אין יחסנים בפני האלהים", 1977
"במערב אין כל חדש", סרט טלוויזיה, 1979
"שער הניצחון", 1984
"האובליסק השחור", 1988
"במערב אין כל חדש", סרט טלוויזיה, 2022
הערות שוליים

↑  Books and Writers - Erich Maria Remarque
↑  Erich Paul Remark (באנגלית)
↑  מ. גץ, ד"ר פ. אולשטיין, דבר, 30 בינואר 1946
↑  אריך מריא רמרק, במערב אין חדשות, 1929, כתובים, 12 ביוני 1929
↑  מדאמת, הארץ, 28 ביוני 1929
↑  מארבע פינות הארץ, עולמנו (קובנה), 6 במאי 1932
↑  צפריר כהן, מרלנה דיטריך בת מאה, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2001
↑  לפי הכתוב כאן הוא התחתן איתה מחדש כבר בשנת 1932: מארבע פינות הארץ, נשואי רמרק, עולמנו (קובנה), 5 בפברואר 1932
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267041305171  PLWABN: 9810624624105606  BIBSYS: 90053400  BNE: XX922827  BnF: cb119214536 (data)  CANTIC: a11011853  CiNii: DA00829585  GND: 118599631  ICCU: CFIV007339  ISNI: 0000 0003 6865 1515  KulturNav: 5fb3c8f7-545e-4a75-b9db-12088212428d  LCCN: n84223789  LNB: 000019257  MusicBrainz: dc1d5fc6-edce-478f-99a1-fd89f6012556  NDL: 00453966  NKC: jn19981002079  NLA: 35447796  NLG: 62084  NLK: KAC199622782  NSK: 000059807  NTA: 068956401  RERO: 02-A000136720  RKD: 461400  RSL: 000080434  SELIBR: 86587  SNAC: w64170nk  SUDOC: 027093751  Trove: 956235  VcBA: 495/251776  VIAF: 61551298   WorldCat (עם VIAF): 61551298 
אריך מריה רמרק במדים (במרכז)
כריכת ההוצאה המקורית של הספר "במערב אין כל חדש"
סלאם (ברידג')

סלאם  (באנגלית: Slam) היא הכרזה בברידג' בגובה 6 (המכריז מתחייב לזכות ב-12 מתוך 13 לקיחות אפשריות) או בגובה 7 (המכריז מתחייב לזכות בכל 13 הלקיחות האפשריות). אם המכריז מצליח לבצע את החוזה, הוא ושותפו זוכים למספר נקודות גבוה.
סלאם קטן

סלאם קטן הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בשתים עשרה לקיחות לפחות.


החוזים הבאים הם חוזי סלאם קטן:
♣6, ♦6, ♥6, ♠6 ו-6NT.


הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם קטן מתואר בטבלה להלן:
| החוזה | נקודות במצב לא פגיע | נקודות במצב פגיע! |
| --- | --- | --- |
| ♣6 | 920 | 1370 |
| ♦6 | 920 | 1370 |
| ♥6 | 980 | 1430 |
| ♠6 | 980 | 1430 |
| 6NT | 990 | 1440 |
סלאם גדול

סלאם גדול הוא חוזה שבו הכרוז מתחייב לזכות בכל שלוש עשרה הלקיחות האפשריות.

 החוזים הבאים הם חוזי סלאם גדול:
♣7, ♦7, ♥7 ,♠7 ו-7NT.


הניקוד שמקבלים עבור ביצוע חוזה של סלאם גדול מתואר בטבלה להלן:
| החוזה | נקודות במצב לא פגיע | נקודות במצב פגיע! |
| --- | --- | --- |
| ♣7 | 1440 | 2140 |
| ♦7 | 1440 | 2140 |
| ♥7 | 1510 | 2210 |
| ♠7 | 1510 | 2210 |
| 7NT | 1520 | 2220 |
ראו גם

בלקווד (ברידג')
ג'וזפין (ברידג')
משחק מלא (ברידג')
תהליך סטציונרי

תהליך סטציונרי למעלה, ותהליך לא סטציונרי למטה
במתמטיקה וסטטיסטיקה, תהליך סטציונרי (או תהליך סטציונרי במובן הצר; באנגלית: strict-sense stationary או SSS) הוא תהליך סטוכסטי אשר צפיפות הפילוג המשותפת אינה משתנה בהזזה בזמן. כתוצאה מכך, פרמטרים כגון התוחלת והשונות, אם הם קיימים, גם לא משתנים בזמן.
סטציונריות משמשת ככלי לניתוח סדרה עתית, שבה הדגימות לעיתים הופכות סטציונריות; לדוגמה, מידע כלכלי הוא לרוב עונתי או תלוי ברמת מחירים אי-סטציונרית. סוג חשוב של חוסר סטציונריות (או אי-סטציונריות) שלא כולל צורה מגמתית מובהקת הוא התהליך הציקלוסטציונרי.
הגדרה

פורמלית, יהי  \left\{X_{t}\right\} תהליך סטוכסטי ויהי  F_{X}(x_{t_{1}+\tau },\ldots ,x_{t_{k}+\tau }) פונקציית הצטברות של הפילוג המשותף של  \left\{X_{t}\right\} בזמנים  t_{1}+\tau ,\ldots ,t_{k}+\tau . אזי, נאמר ש  \left\{X_{t}\right\} הוא תהליך סטציונרי במובן הצר אם ורק אם, עבור כל  k, כל  \tau  וכל  t_{1},\ldots ,t_{k}:
כלומר הזזה ב- \tau  לא משפיעה על  F_{X}(\cdot ) הפילוג המשותף.
צורות חלשות יותר של סטציונריות > סטציונריות במובן הרחב

בעיבוד אותות, יש צורה חלשה יותר של סטציונריות שנמצאת בשימוש הידועה כסטציונריות במובן הרחב (wide-sense stationary או WSS). סטציונריות במובן הרחב דורשת שרק המומנט הראשון והשונות המשותפת העצמית (אוטוקווריאנס) לא יהיו תלויים בזמן. כל תהליך סטציונרי במובן הצר הוא גם סטציונרי במובן הרחב.
אז, תהליך סטוכסטי בזמן רציף  x(t) סטציונרי במובן הרחב מקיים את התכונה הבאה עבור התוחלת שלו:
ועבור פונקציות השונות המשותפת העצמית שלו:
התכונה הראשונה אומרת שהפונקציה  m_{x}(t) חייבת להיות קבועה. התכונה השנייה שפונקציית השונות המשותפת העצמית תלויה רק בהבדל בין  t_{1} ו־ t_{2}, וצריך להיות פונקציה של משתנה אחד ולא שניים. לכן, במקום לכתוב:
הכתיב המקוצר הוא:
זה גם אומר שהמתאם העצמי (Autocorrelation) תלוי רק ב־ \tau =t_{1}-t_{2}, כלומר:
רדיפת להט"ב במדינה האסלאמית

| חלק ממלחמת אפגניסטן, מלחמת עיראק, מלחמת האזרחים השנייה בלוב, מלחמת האזרחים בסוריה |
| --- | --- |
 תאריך:  23 בנובמבר 2014 - היום
 מקום:  אפגניסטן, לוב, עיראק, סוריה 
 מטרה:  גברים ביסקסואלים והומוסקסואלים
 סוג:  רדיפה 
 נשק:  זריקה מגגות בניינים, סקילה, עריפת ראש, קליעה, מלקות
 הרוגים:  57 
 מבצע:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 מניע:  פונדמנטליזם אסלאמי סוני
 
אלימות כלפי אנשי להט"ב היא חלק מהאידאולוגיה של המדינה האסלאמית של עיראק והלבנט, המחייבת עונש מוות על הומוסקסואליות בתחומה, בעיראק, סוריה ולוב.
חוקים הנוגעים ליחסים חד-מיניים

אכיפת החוק באזורים שבשליטת המדינה האסלאמית מענישה אנשי להט"ב רבים, בכך שהיא זורקת אותם מגגות של בניינים גבוהים, לאחר שנתפסו בקיום יחסי מין חד-מיניים. אם הם שורדים את העונש שנקבע עליהם, הם נסקלים למוות.
באזורים מסוימים נעשה שימוש בעריפת ראש בגלל היעדר בניינים גבוהים שהנאשם ייזרק מהם.
המדינה האסלאמית פרסמה רשימה של עבירות, שבה הנאשם יוצא להורג מיידית, כולל הומוסקסואליות.
לדברי סובחי נחאס, סורי הומוסקסואל שברח מסוריה מחשש לחייו, הצהיר כי המדינה האסלאמית חסה על חייהם של הומוסקסואלים "נשיים" שמקיימים יחסי מין חד-מיניים עבור "הנאתם של גברים מבוגרים". הנאשמים "הגבריים" יותר, הנחשדים בהומוסקסואליות, נהרגים על ידי המדינה האסלאמית. נחאס הצהיר בנוסף כי ישנם גברים הומוסקסואלים שהצטרפו למדינה האסלאמית כדי להגן על עצמם ועל משפחותיהם, ולעיתים גם דיווחו על הומוסקסואלים אחרים כדי להסתיר את עצמם בצורה יעילה יותר.
לדברי קמנדאר בקטיאר, חבר לשעבר במדינה האסלאמית, לוחמי המדינה האסלאמית באפגניסטן אונסים גברים הומוסקסואלים באופן קבוע כעונש. לעומת זאת, לוחמי המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה זורקים הומוסקסואלים מגגות של בניינים גבוהים.
חוקים הנוגעים ליחסים חד-מיניים > חוקים הנוגעים להתעללות בילדים הומוסקסואלים

אבו זייד אל-ג'זראווי, מפקד בכיר במדינה האסלאמית, אנס ילד בן 15 שהושלך מבניין שבדיר א-זור שבסוריה בגין היותו הומוסקסואל. על פי הדיווחים, אל-ג'זראווי קיבל מלקות, נאלץ לעזוב את סוריה ולהצטרף לחזיתות הלחימה בצפון-מערב עיראק. בית הדין השרעי בדיר א-זור אמר, על פי הדיווחים, כי אבו זייד היה צריך, כמו הנער, למות בגין היותו הומוסקסואל, אך מפקדי המדינה האסלאמית דרשו שיישלח לקרב בעיראק במקום לבצע זאת.
הוצאות להורג מתועדות בשטח שבשליטת המדינה האסלאמית

ב-23 בנובמבר 2014, לוחמי המדינה האסלאמית סקלו למוות גבר לא מזוהה בן 20 במיאדין (אנ') וגבר לא מזוהה בן 18 בדיר א-זור בסוריה. הגברים היו מתנגדים ידועים של המדינה האסלאמית, ותומכיהם של שני הגברים טוענים כי המדינה האסלאמית השתמשה בטענה שהם הומוסקסואלים כהצדקה להוצאתם להורג. זו הייתה ההוצאה להורג הראשונה של אנשי להט"ב על ידי המדינה האסלאמית.
ב-30 באפריל 2015 דווח כי שלושה גברים, המואשמים בהיותם הומוסקסואלים, הוצאו להורג על ידי ירייה בראשם על ידי המדינה האסלאמית בדרנה שבלוב. פעילי זכויות אדם דיווחו שזהו עונש המוות הראשון נגד הומוסקסואלים בהיסטוריה של לוב המודרנית.
על פי הערכה של הארגון החוץ-ממשלתי OutRight Action International, בין ה-9 בדצמבר 2014 ועד ל-7 במאי 2016 הוצאו להורג 41 גברים הומוסקסואלים בשטחים שבשליטת המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה.
ב-22 ביולי 2016, דווח על ידי פעילים כי המדינה האסלאמית הוציאה להורג צעיר עיראקי בכירכוכ שבעיראק על ידי השלכתו מראש הבניין לאחר שהואשם על היותו הומוסקסואל. לאחר שנזרק מראש הבניין, גופתו נסקלה על ידי ההמון.
ב-10 באוגוסט 2016, פורסם סרטון על ידי המדינה האסלאמית ובו נראה כי המשטרה הדתית של המדינה האסלאמית בעיראק השליכה הומוסקסואל מגג בניין.
ב-11 באוגוסט 2016, פורסם סרטון על ידי המדינה האסלאמית בו נראים ג'יהאדיסטים של המדינה האסלאמית במוסול שבעיראק משליכים הומוסקסואל למותו על ידי דחיקתו מראש בניין גבוה.
ב-20 באוגוסט 2016, גורם מקומי במחוז נינוה שבעיראק חשף כי המדינה האסלאמית הוציאה להורג ארבעה גברים באשמת הומוסקסואליות ו-"מעשי סדום", כולל שניים מחבריהם על ידי השלכתם מבניין.
ב-5 בדצמבר 2016, המדינה האסלאמית זרקה הומוסקסואל מגג בניין בחלב שבסוריה, לאחר שהואשם בקיום "יחסים הומוסקסואליים".
ב-9 בינואר 2017, נעצר נער בן 17 והושלך מגג בניין על ידי הדיוואן אל-היסבה במוסול בטענה שהוא הומוסקסואל.
ב-27 במרץ 2017, פרסם הדיוואן אל-היסבה תמונות בהן נראה הומוסקסואל מושלך מגג בניין ונסקל למוות במוסול שבעיראק.
ב-15 באוגוסט 2017, פרסמה סוכנות הידיעות אמאק תמונות בהן נראה הומוסקסואל מושלך מגג בניין במחוז דיר א-זור, סוריה.
תגובות

ב-14 ביוני 2016, הצביע בית הנבחרים של קנדה נגד הצעה ברוב של 166 מול 139 שהוצעה על ידי המפלגה השמרנית של קנדה. ההצעה הייתה לגנות את מעשי המדינה האסלאמית ולהגדיר את המעשים האלו כרצח עם.
דו"חות לשנת 2016 של מחלקת המדינה של ארצות הברית עבור המדינות עיראק וסוריה קובעות כי:
המדינה האסלאמית פרסמה סרטונים המתארים הוצאות להורג לכאורה של אנשים המואשמים בפעילות הומוסקסואלית, שכללו סקילה וזריקה מגגות בניינים. ביולי, משימת הסיוע של האו"ם לעיראק (אנ') דיווחה כי צעיר נחטף ונהרג בבגדאד בגלל נטייתו המינית. [מספר] מקורות דיווחו כי החוטפים [של הצעיר] היו חברים ידועים בקבוצות חמושות. [לאחר שנודע כי] מספר קבוצות חמושות [אחרות] פתחו גם נגד הומוסקסואלים בבגדאד, משימת הסיוע של האו"ם לעיראק (אנ') דיווחה כי לפחות שלושה להט"בים נוספים נעלמו מאז יולי.
בשנים קודמות יותר, הופיעו צילומים וסרטונים המראים את המדינה האסלאמית דוחפת גברים החשודים כ"הומוסקסואלים" מגגות במחוז א-רקה או סוקלים אותם למוות. על פי נתוני OutRight Action International, ב-7 במאי פרסם משרד התקשורת של המדינה האסלאמית "דו"ח תצלומי של הטלת עונשי השריעה" על החשודים אשר שייכים לקהילת הלהט"ב. התצלומים כללו גם תמונות של ילד שנדחף מראש בניין.
ראו גם

להט"ב ואסלאם
רדיפת להט"בים בידי הרשויות בצ'צ'ניה
פסק דין בנק המזרחי

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  9.11.1995
 החלטה
 הערעור נדחה - החוק פוגע בזכות החוקתית לקניין, אך הוא עומד בתנאי פסקת ההגבלה.
 חברי המותב
 חברי המותב:  אהרן ברק, אליהו מצא, מישאל חשין, גבריאל בך, אליעזר גולדברג, יצחק זמיר, צבי טל, דב לוין, מאיר שמגר
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  הנשיא ברק קבע כי לכנסת סמכות לכונן חוקה לישראל וכי לבית המשפט סמכות להפעיל ביקורת שיפוטית על חקיקה רגילה העומדת בסתירה לחוקי יסוד. חוק רגיל הפוגע בזכויות לפי חוק יסוד ייבחן לפי פסקת ההגבלה: האם הפגיעה היא לתכלית ראויה, האם היא הולמת את ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, והאם היא מידתית. בעמדה זו תמכו גם הנשיא (בדימוס) שמגר שישב בהרכב ושאר השופטים, למעט חשין.
 דעות נוספות:  השופט מישאל חשין בדעת יחיד התנגד לעניין סמכותה של הכנסת לכונן חוקה וסבר כי אין לכנסת סמכות לכונן חוקי יסוד בעלי מעמד גבוה יותר מחקיקה רגילה.
 
פסק הדין בעניין בנק המזרחי המאוחד בע"מ נגד מגדל כפר שיתופי, שניתן בנובמבר 1995, הוא פסק הדין הראשון של בית המשפט העליון הישראלי בעניין המהפכה החוקתית, לאחר כינון חוקי היסוד בדבר כבוד האדם וחירותו וחופש העיסוק. פסק הדין נחשב לפורץ דרך ותקדים בתחום המשפט החוקתי של מדינת ישראל.
פסק הדין דן בסתירה בין חוק רגיל שחוקקה הכנסת לבין חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. השאלה המשפטית המרכזית הייתה האם בית המשפט מוסמך לבטל תיקון לחוק ההסדרים הפוגע בזכות לקניין (אשר מוגנת על ידי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו), מכיוון שחוק יסוד נמצא במדרג נורמטיבי גבוה יותר מחוק רגיל.
בפסק הדין בחנו שופטי ההרכב לראשונה סוגיות חוקתיות רבות הנובעות מכינון חוקי היסוד החדשים - "כבוד האדם וחירותו" ו"חופש העיסוק", לדוגמה: סמכות הכנסת לחוקק חוקים ולכונן חוקה, המדרג הנורמטיבי של החקיקה, סמכות הביקורת השיפוטית של בית המשפט על חקיקה רגילה, והדרך לבחינת חוקתיותו של חוק רגיל אשר פוגע בזכות המעוגנת בחוק יסוד.
חוקי היסוד ו'חוק גל'

בחודש מרץ 1992 אישרה הכנסת בקריאה שלישית שתי הצעות לכינון חוקי יסוד חדשים: חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק. חוקי יסוד אלו עיגנו הגנה חוקתית על מגוון זכויות, כמו הזכות לחיים, הזכות לחירות, זכות הקניין, הזכות לפרטיות וחופש העיסוק. חוקי יסוד אלו היו חוקי היסוד הראשונים שעיגנו באופן מפורש זכויות אדם ואת ההגנה עליהן (חוקי היסוד שקדמו להם עסקו בעיקר ברשויות המדינה).
בשנת 1992 חוקקה הכנסת תיקון לחוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי, תשנ"ב-1992 (התיקון נכנס לתוקף ב-13 באוגוסט 1993). תכליתו של חוק ההסדרים במגזר החקלאי המשפחתי הייתה לפתור את המשבר הכלכלי הקשה של המגזר, ולשקמו. החוק מבוסס על שני עקרונות: העדפת שיקום עסקים ומשקים חקלאיים על פני פירוקם, תוך הימנעות מהזרמת כספים מהקופה הציבורית למען השיקום. לאור שני עקרונות אלו החליט המחוקק להתערב ולקבוע הסדר שיגביל את גביית החובות בגין הלוואות שניתנו לחלק מן המגזר החקלאי. סעיף 7 לחוק קבע, כי נושים (בעלי חוב) לא יוכלו להמשיך בהליכי גביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי או לפתוח בהליך חדש לגביית חוב בסיסי או ערבות לחוב בסיסי, אלא בהתאם להוראותיו של החוק. משמעות הדבר הייתה פגיעה בזכותם של הבנקים, שהעניקו הלוואות למגזר החקלאי, לקבל בחזרה את ההלוואות. בין היתר נקבע בתיקון, כי יורחבו סמכויות המשקם לקבוע האם חוב הוא "חוב בסיסי" (שהאפשרות לממש או לגבות אותו הוגבלה); ובמקביל נשללה סמכותו של בית המשפט לדון בכך ולהסדיר חובות אלו.
ראשיתו של ההליך הייתה בתביעות כספיות שהוגשו בגין חוב של חקלאים. בהתבסס על התיקון לחוק, הגישו החקלאים הנתבעים בקשה להורות על הפסקת ההליכים והעברתם למשַקֵּם. הנושים טענו כי התיקון לחוק ההסדרים פוגע בקניינם ולכן הוא בטל, כיוון שהוא מרחיב את סמכותו של המשקם בתחום בירור החובות ושולל את סמכותו של בית המשפט להיזקק לתביעות בעניינים אלו.[דרושה הבהרה]
בבתי המשפט המחוזיים (שדנו בהליכים השונים) ניתנו החלטות סותרות. חלק מבתי המשפט המחוזיים דחו את טענת המלווים, וקבעו שהתיקון לחוק אינו פוגע בזכות הקניין. מנגד, בשתיים מן ההחלטות נקבע כי החוק פוגע בזכות לקניין ולכן הוא בטל. בעקבות זאת הגישו המלווים ערעור לבית המשפט העליון.
הערעור נדון בהרכב מורחב של תשעה שופטים, ביניהם שניים מנשיאי בית המשפט העליון: הנשיא החדש אהרן ברק והנשיא הפורש מאיר שמגר.
עיקרי פסק הדין > תקפותו של חוק גל

המערערים טענו כי חוק ההסדרים פוגע בזכותם לקניין, כיוון שהוא מאפשר להפחית את החוב של החייבים כלפיהם. לטענתם, החוק סותר את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, האוסר על פגיעה בקניינו של אדם אלא בתנאים שנקבעו בפסקת ההגבלה של חוק היסוד, ולכן הוא בטל.
השופטים דחו פה אחד את טענת הבנק, וקבעו כי החוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה. לצד זאת, דנו השופטים בהרחבה בשאלות החוקתיות העולות מחוקי היסוד ובשאלת ביטולם של חוקים הסותרים את חוקי היסוד.
עיקרי פסק הדין > סמכות הביקורת השיפוטית

כל שופטי ההרכב המורחב סברו כי אכן בסמכותו של בית המשפט לבצע ביקורת שיפוטית על חוק של הכנסת ולפסול אותו, אם תוכנו עומד בסתירה לזכות המוגנת בחוקי היסוד החדשים. רוב השופטים קבעו כי לחוקי היסוד מעמד חוקתי ושחקיקה רגילה אינה יכולה לסתור אותם. השופט מישאל חשין התנגד לקביעה שחוקי היסוד הם בעלי מעמד חוקתי, אך סבר שלכנסת יש סמכות להגביל חקיקה של עצמה גם בחוק רגיל, ולכן יפסול בית המשפט חקיקה שסותרת את חוקי היסוד החדשים. השופט צבי טל כתב כי "אינני סבור שההכרעה בכל השאלות הללו דרושה לצורך העניין שלפנינו... בשעתו הצטרפתי לחוות-דעתו של חברי, השופט ד' לוין... לעניין מעמדם העליון במידרג הנורמאטיבי של חוקי היסוד, שלאורם נבחנת החקיקה הרגילה של הכנסת - ודייני בכך."
שופטי הרוב נחלקו בשאלת מקור סמכותה של הכנסת לכונן חוקה: לפי הנשיא הפורש שמגר, הכנסת מחזיקה בידיה סמכויות בלתי מוגבלות של חקיקה, ולכן ביכולתה ליצור מדרג נורמטיבי בין דברי החקיקה שלה. חוקי היסוד עומדים בראש המדרג הנורמטיבי שיצרה הכנסת, ולכן הם עליונים על חקיקה רגילה. הנשיא ברק סבר כי הכנסת מחזיקה בידיה שתי סמכויות שונות: סמכות מכוננת וסמכות מחוקקת. חוקי היסוד הם תוצר של הסמכות המכוננת, העליונה על הסמכות המחוקקת, מקורם של החוקים הרגילים.
לימים הגדיר ברק את פסק הדין כחשוב ביותר של בית המשפט העליון, במסגרתו עשה בית המשפט מעשה מכונן אשר "מפרש את התהליך ההיסטורי שהביא לחקיקת חוקי היסוד ומסיק ממנו את קיומה של חוקה".
עיקרי פסק הדין > חידושים מרכזיים

החידושים החוקתיים בפסק הדין כללו שתי נקודות שמהוות את היסוד למהפכה החוקתית:
חוקה: נקבע כי למדינת ישראל יש חוקה - חוקי היסוד, וכי אלו גוברים על חקיקה רגילה של הכנסת ועליונים עליה. לצורך קביעה זו נדרשו השופטים להבהיר את סמכותה הכפולה של הכנסת, כרשות מכוננת ומחוקקת. השופט חשין חלק בדעת יחיד על קביעה זו.
ביקורת שיפוטית: נקבעה סמכותו של בית המשפט לבקר את חוקי הכנסת ולהכריז על בטלותם במקרה של סתירה לחוק יסוד.
דיון נוסף בפסק הדין עסק במבחן המידתיות שבפסקת ההגבלה בחוקי היסוד. הכרעת השופטים בשאלה זו הרחיבה את שיקול הדעת של בית המשפט בבואו לדון בחוקתיותו של חוק: בפסקת ההגבלה שבחוקי היסוד, מתוארת פגיעה אפשרית בזכויות המנויות בחוקי היסוד: ”בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש”.
בפסק הדין נקבע כי למידתיות שלושה מבחנים:
מבחן הקשר הרציונלי: לפיו יש להוכיח כי החוק הפוגע אכן ישיג את המטרה המבוקשת.
מבחן הפגיעה הפחותה: כלומר, להוכיח כי בחוק נעשתה הפגיעה המינימלית ההכרחית לשם השגת המטרה.
מבחן המידתיות הצר: יש להראות כי התועלת המופקת מן החוק, מצדיקה את הפגיעה בזכות היסוד.
המבחן השלישי היה שנוי במחלוקת בקרב השופטים. הנשיא לשעבר שמגר סבר כי יש להשתמש רק בשני המבחנים הראשונים, וכי אין זה מתפקידו של בית המשפט לדון בשאלת האיזון הראוי בין התכלית לפגיעה. לעומתו הנשיא ברק סבר כי יש להוסיף גם את המבחן השלישי. מבחן זה העניק לבית המשפט שיקול דעת רחב בשאלה הערכית של האיזון בין התועלת לבין הפגיעה.