stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיובסאט
שיגור לווייני קיובסאט

שיגור לווייני קיובסאט מתבצע על ידי משגר גנרי, מעין תיבה שלתוכה מוכנסים עד שלושה לוויינים בבת אחת. משהגיע המשגר לחלל, נפתח המארז וקפיץ הודף את הלוויינים החוצה, לחלל.
ככלל, ננו-לוויינים וקיובסאט בתוכם, אינם משוגרים כמטען ייעודי ויחידי, אלא כמטען נלווה לשיגורים שונים ברחבי העולם. חלק ניכר משיגורי לווייני קיובסאט בוצע באמצעות משגר הלוויינים הרוסי דנייפר. שיגורים נוספים התבצעו באמצעות המשגר הרוסי קוסמוס 3.
לווייני קיובסאט ששוגרו

שיגורים בשנת 2007
שיגורים בשנת 2006
שיגורים בשנת 2005
UWE-1 (אוניברסיטת וירצבורג)
XI-V (אוניברסיטת טוקיו)
NCUBE 2 (האוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה)
שיגורים בשנת 2004
שיגורים בשנת 2003
AAU CubeSat (אוניברסיטת אולבורג)
Quakesat
DTUSat (האוניברסיטה הטכנולוגית של דנמרק)
CUTE-1 (המכון הטכנולוגי של טוקיו)
XI-IV (אוניברסיטת טוקיו)
CanX-1 (אוניברסיטת טורונטו)
בישראל

ב-19 ביוני 2014 שוגר בהצלחה הלוויין דוכיפת 1, הקיובסאט הראשון שנבנה בישראל, ולוויין התלמידים השני בעולם. הלוויין נבנה במרכז המדעים בהרצליה. הלוויינים הבאים בסדרה שוגרו אף הם בהצלחה: דוכיפת 2 ב-18 במאי 2017 ודוכיפת 3 ב-11 בדצמבר 2019.
החל משנת 2014 נבנים בטכניון שלישיית לוויינים בשם SAMSON, שתפקידם הוא גיאולוקציה.
ב-22.3.21 שוגר להק ננו-לוויינים של פרויקט אדליס-סמסון (Adelis-SAMSON) בראשות הטכניון. מטרת המערך גילוי אותות מצוקה.
הערות שוליים

↑  שמאי אופפר, לווינים - דוכיפת, "הגל" - ביטאון אגודת חובבי הרדיו בישראל 413, פברואר 2014, עמ' 9–11
↑  אדליס-סמסון (Adelis-SAMSON): להק ננו-לוויינים, באתר סוכנות החלל הישראלית, 14 במרץ 2021
↑  עמי רוחקה דומבס, שלושה לוויינים ישראלים שוגרו לחלל עם מעבד של רמון ספייס, באתר Israel Defence.
רבי חנינא בן פזי

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 סוריה פלשתינה, רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־4 סוריה פלשתינה, רומא העתיקה 
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  הדור השלישי והרביעי לאמוראים
 השתייכות:  אמוראי ארץ ישראל
 בני דורו:  רבי חלבו
 
רבי חנינא בן פזי היה אמורא ארצישראלי בדור השלישי או הרביעי. נקרא גם רבי חנין או רבי חנן.
מוזכר בעיקר במדרשים, ופעם אחת בתלמוד ירושלמי, בשם "רבי חנניה. בתלמוד הבבלי הוא אינו מוזכר כלל. לפי גרסאות מסוימות נזכר פעם נוספת בתלמוד ירושלמי, מסכת פסחים,  פרק ג', הלכה א'.
דרשותיו

במדרש חלקו רבי חנינא בן פזי ורב הונא בר קפרא בשאלה כיצד ידע אברהם באיזה איבר בגוף עליו לבצע את ברית המילה. רב הונא טען שאברהם אבינו למד בגזירה שווה היכן צריכה להתבצע המילה. אך רבי חנינא טען כנגדו, שלא ייתכן שאברהם אבינו ידע ”קלין וחמורין וגזירות שוות”, אלא ”לא היה יודע אברהם מהיכן לימול, רמז לו הקב"ה ואמר מהיכן לימול: 'וארבה אותך', ממקום שאתה פרה ורבה”.
דרשה אחרת שלו, לומדת מהפסוק ”יִפְתַּח ה' לְךָ אֶת אוֹצָרוֹ הַטּוֹב (דברים, כ"ח, י"ב) - מכאן שיש לו אוצרות רעות.”. מימרא זו הובאה בקשר להפיכת סדום ועמורה באמצעות השלכת אש וגפרית מן השמים, בתור הדעה החולקת על דעת רבי חנינא, שאמר ש"אין דבר רע יורד מלמעלה".
במדרש המציין את ההבדל בין בנות לוט שהתעברו מאביהם בלידה הראשונה לבין ארבע האמהות שנשארו עקרות שנים רבות, נתן לכך רבי חנינא בן פזי משל: ”הקוצין הללו, אינן לא מתנכשין ולא נזרעים מאיליהן, הן יוצאים ומתמרים ועולים. החטים הללו, כמה צער וכמה יגיע, עד שלא יעלו.”. בנות לוט שהם כקוצים לעומת ארבע האמהות, התעברו מיד כשבאו על אביהן. לעומת זאת, האמהות שרה, רבקה, ורחל שהם חשובות כחיטים - נפקדו לאחר שנים רבות.
הוא למד שה”אמהות נביאות היו”, מבקשתה של רחל ”יֹסֵף ה' לִי בֵּן אַחֵר” (בראשית, ל', כ"ד). מכך שלא ביקשה "בנים אחרים", למד רבי חנינא שהיא ידעה שעתיד להיוולד ליעקב בן אחד נוסף בלבד, וביקשה שהוא ייוולד ממנה.
הוא גם הסביר מדוע בחר הקב"ה דווקא את אהליאב בן אחיסמך כשותפו של בצלאל בן אורי לבניית המשכן וכליו, על רקע היות בצלאל משבט יהודה, אשר נחשב לשבט החשוב, נושא דגל המלכוּת:
אין לך גדול משבט יהודה ואין לך ירוד משבט דן שהיה מן הלחינות ומה כתיב בו (בראשית, מ"ו, כ"ג) - 'וּבְנֵי דָן חֻשִׁים' אמר הקב"ה יבא ויזדווג לו שלא יהו מבזין אותו ושלא יהא אדם רוחו גסה עליו לפי שהגדול והקטן שוין לפני המקום. בצלאל משל יהודה ואהליאב מדן והוא מזדווג לו
.
בחירתו של בצלאל כשותף של אהליאב, היא הצהרה על שוויון השבטים בפני ה' - עבודתו של אהליאב משבט דן (שנחשב לשבט לא דומיננטי בתחום ההנהגה) היא כעבודתו של בצלאל, ושניהם נבחרו לבנות יחד את המשכן לשכִינה.
קבוצת בית הסוהר

קבוצת בית הסוהר היה כינוי מקובל ברומניה עבור קליקה של עסקנים קומוניסטים רומנים שנאבקו על השליטה במפלגה עם קבוצת מוסקבה המתחרה. שם הקליקה נבע מכך שחלק גדול מחבריה שהו בבתי סוהר רומנים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בראש קבוצת בית הסוהר עמדו גאורגה גאורגיו-דז', יוסיף קישינבסקי, גאורגה אפוסטול, ניקולאה צ'אושסקו ופטרה בורילה.
קבוצת בית הסוהר ניצחה במאבקה והדיחה מתפקידיהם את חברי קבוצת מוסקבה. בקבוצת בית הסוהר, כמו בקבוצת מוסקבה, הייתה נציגות גבוהה לקומוניסטים יהודים.
אחרי מותו של גאורגיו-דז' התפצלה הקבוצה על רקע בחירת היורש, צ'אושסקו מול אפוסטול.
קרל ברוקנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בינואר 1906 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 באוקטובר 1982 (בגיל 76) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 יצירות בולטות:  סדקו רוצה לחיות 
 פרסים והוקרה:  פרס ספרות לילדים ונוער של וינה (1957)  פרס הספרות לילדים ונוער של אוסטריה (1956)  פרס ספרות לילדים ונוער של וינה (1954)  תואר מקצועי פרופסור 
 חתימה:   
 
קרל ברוקנר (בגרמנית: Karl Bruckner;‏ 9 בינואר 1906 – 25 באוקטובר 1982) היה סופר ילדים אוסטרי.
חייו

נולד בפרוור של וינה, לאב שעסק בדפוס. עסק במכונאות רכב והתחיל לכתוב ספרים לנוער ב-1946. נפצע במלחמת העולם השנייה, שלאחריה סייר ברחבי העולם. בין יתר מסעותיו הגיע ליפן. מחויב לשלום, הבנה בינלאומית, וצדק חברתי, הפך לאחד הסופרים המובילים באוסטריה לצעירים.
סדקו רוצה לחיות

ספרו המפורסם ביותר הוא 'סדקו רוצה לחיות', שנכתב בשנת 1961. הספר מתאר את מאבק החיים של הילדה סדקו ססקי תושבת העיר הירושימה. הסיפור מתנהל בשני מישורים מקבילים: תיאור מפורט ואמיתי של טיסתו של המפציץ האמריקני במסגרת משימת הטלת פצצת האטום על הירושימה – ומאבק החיים הנואש של סדקו הקטנה, שנפגעה מהקרינה הרדיואקטיבית הקטלנית של הפצצה. הספר תורגם לעברית על ידי ד"ר בצלאל וכסלר, ויצא לאור בהוצאת "מסדה" ב-1968. בנוסף לעברית תורגם הספר ל-22 שפות ויצא לאור ב-122 מדינות.
ספרים נוספים

Giovanna und der Sumpf – 1954
Die Strolche von Neapel – 1955
The Golden Pharaoh – (תרגום לאנגלית 1959)
Viva Mexico –1962
Die Spatzenel – 2000
פרסים

the City of Vienna Children's Book Prize - 1954 for Giovanna und der Sumpf
Austrian Children's Book Prize - 1956 for Die Strolche von Neapel
the City of Vienna Youth Book Prize - 1957 for Der goldene Pharao
Austrian Children's Book Prize - 1961 for Sadako will leben 'The Day of the Bomb
הערות שוליים

↑  סדקו רוצה לחיות קרל ברוקנר, באתר Booksefer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259005405171  PLWABN: 9810606268705606  BIBSYS: 90925487  BNE: XX1126217  BnF: cb14503454b (data)  CiNii: DA01541312  GND: 118515810  ISNI: 0000 0000 8402 9804  LCCN: n2001029288  LNB: 000114752  NDL: 00463907  NKC: xx0030609  NLK: KAC200604807  NTA: 070291551  SNAC: w6gq8c00  SUDOC: 238233456  Trove: 797014  VIAF: 97705708   WorldCat (עם VIAF): 97705708
קיבוץ עירוני

קיבוץ עירוני הוא סוג של קיבוץ שאינו יישוב יחיד אלא מאוגד כהתארגנות שיתופית שממוקמת בתוך עיר. הנחת היסוד של הקיבוץ העירוני היא שאת הרעיון הקיבוצי ניתן, וחלק מהקיבוצים מאמינים שאף ראוי, ליישם בכל סביבה חברתית, בכפר או בעיר. העובדה ההיסטורית שמאות קיבוצים הוקמו בישראל במרחב הכפרי, אינה משנה קביעה זו. ואמנם, קיימים כמה קיבוצים עירוניים, אחד מהם מעל ל-30 שנה ועוד שלושה מעל ל-20 שנה.
הרעיון לפיו ניתן ליישם חיי שיתוף קיבוציים בסביבה עירונית מקורו כבר בתקופת היישוב: קיבוץ למטרה שהוקם ב-1933 בפולין, היה קיבוץ תופרות לנשים יהודיות דתיות ועלה לארץ לתל אביב ב-1934, הקיבוץ העירוני אפעל ("אגודת פועלים עבריים לאומיים") הוקם כבר ב-1946. כשהתפרק הוקם על מקומו סמינר "אפעל", הסמינר הרעיוני של הקיבוץ המאוחד. מאוחר יותר הוקם על אדמותיו היישוב רמת אפעל שסופח לרמת גן.
עקרונות

הקיבוץ העירוני פועל בשלושה נתיבים שונים למימוש הצרכים הכלכליים של חבריו: פרטני, קולקטיבי ומעורב. על פי הפורמט הפרטני, כל חבר בקיבוץ העירוני מוצא עבודה על פי יכולותיו ונטייתו, למשל במערכת החינוך או בתעשיית ההיי-טק, ואת משכורתו הוא מכניס לאותה 'קופה משותפת', המהווה ביטוי מעשי לעקרון 'הניתוק בין התמורה לתרומה' או את עקרון 'שוויון ערך העבודה'. במילים אחרות, במודל כלכלי-חברתי זה, חבר אחד עשוי לחולל הכנסה של 20 אלף ש"ח בעוד עמיתו יחולל הכנסה של 5000 ש"ח בלבד. שניהם יתחלקו בהכנסה המשותפת על פי גודל משפחתם. הפורמט הקולקטיבי הוא באמצעות הפעלת יוזמה כלכלית או כמה יוזמות כלכליות משותפות על ידי כל חברי הקבוץ העירוני. במקרה כזה הפעילות הכלכלית המשותפת מחוללת הכנסות באופן משותף. הפורמט המעורב שהוא גם הנפוץ והסביר ביותר, משלב את שני הפורמטים הקודמים, הפרטני והקולקטיבי. כך או אחרת, עקרון 'שוויון ערך העבודה' נשמר, וחברי הקיבוץ העירוני הם הבעלים המשותפים של כל ההכנסות ועל פי החלטותיהם הדמוקרטיות המשותפות הם לוקחים אחריות על כל ההוצאות שמוסכם כי הן שיתופיות. עודף ההכנסות שנותר לאחר ההוצאות המוגדרות כמשותפות (בדרך כלל מדובר בתחומים כמו חינוך, בריאות, שיכון וביטוח פנסיוני) מחולק לכל חבר בנפרד, לשימושו האישי.
לצד המימד הכלכלי-חברתי הפועל באופן המתואר לעיל תוך שימוש בכל הכלים העומדים לרשות האזרח המודרני (חשבונות בנק פרטיים, כרטיסי אשראי ותקשורת לסוגיה), מקיימים חברי הקיבוצים העירוניים שיתוף חברתי-תרבותי. בדרך כלל מדובר בביטויים שונים ומגוונים של תפיסת העולם היהודית-ציונית, בין אם במתכונת 'תורנית' ובין אם במתכונת חילונית. טקסי המעבר – לידה, התבגרות, חתונה ומוות – ולוח השנה העברי מקבלים פרשנות יוצרת הנשענת על לימוד מתמשך של תוכני התרבות היהודית על כל רבדיה. הלימוד המשותף עצמו הוא ביטוי משמעותי נוסף לקשרים החברתיים ולשיתוף הרעיוני בין חברי הקיבוצים העירוניים. שיתוף רעיוני זה מוביל לא פעם למעורבות ציבורית ופוליטית בחברה הישראלית הרחבה.
הגדרה

בדו"ח הוועדה הציבורית לעניין הקיבוצים (ועדת פרידה - אוגוסט 2003) הוצעה ההגדרה הבאה לקיבוץ העירוני: "קיבוץ עירוני" - אגודה שיתופית הפועלת לתרומה ומעורבות חברתית בחברה הישראלית, המאורגנת על עקרונות של עבודה עצמית ושל שוויון ושיתוף בייצור, בצריכה ובחינוך ומקיימת ערבות הדדית בעבור חבריה.
אידאולוגיה

האידאולוגיה המנחה את הקיבוצים העירוניים היא פעילות לצמצום פערים בחברה הישראלית העירונית והכללית. כלפי פנים מקיימים חברי הקיבוץ העירוני שותפות מלאה בתחומי הכלכלה, החינוך והתרבות. כלפי חוץ מתקיימת שאיפה לחילוף חומרים חברתי והשפעה הדדית בין הקיבוץ לסביבתו.
מיקום הקיבוץ בתוך עיר מאפשר לחבריו מגוון רחב של תחומי תעסוקה וקבלת שירותי חינוך ושירותים מוניציפליים אחרים מהיישוב. חלק מהקיבוצים העירוניים מגדירים את עצמם גם כ"קיבוצי מחנכים" - קהילות ייעוד, שמרבית חבריהם עוסקים בחינוך.
היסטוריה

עם הקמת מדינת ישראל הוקמו כמה קיבוצים עירוניים בארץ שהמפורסם שבהם, אפע"ל (איגוד פועלים עירוני להתיישבות) שהוקם ליד תל אביב, מנה 200 חברים ופעל בשנים 1947-1951. קיבוץ עירוני נוסף פעל מספר שנים בעיר כרמיאל. קיבוצים אלה לא החזיקו מעמד והתפרקו.
באוגוסט 1948 הוקמה יחידת הנח"ל - נוער חלוצי לוחם - יחידה שנועדה לשלב שירות צבאי והתיישבות חקלאית. עד 1980 הקימה היחידה למעלה מתשעים היאחזויות נח"ל שחלק גדול מהן הפכו במרוצת השנים ליישובים אזרחיים. במשך הזמן, עם ההתקדמות הרבה בהתיישבות החקלאית בישראל, החלו לעלות רעיונות שיש לשנות את אופי פעילותו של הנח"ל.
בנובמבר 1977, בוועידה ה-13 של ההסתדרות הכללית, נאם נציג ד"ש (התנועה הדמוקרטית לשינוי) יגאל בן-נון (לשעבר חבר "הפנתרים השחורים") וקרא להפנות את גרעיני הנח"ל להתיישבות קבע בערי פיתוח: "גרעינים אלה יהוו תשתית חברתית בריאה צעירה ודינמית שתקלוט מתיישבים מבחוץ ותהווה עתודה למנהיגות מקומית בעתיד".
מנהיג תנועת ד"ש, סגן ראש הממשלה יגאל ידין (שהיה אחראי לתחום שיקום השכונות), תמך בגישה שיש להפנות חלק מגרעיני הנח"ל לעיירות הפיתוח ושלח מכתב בעניין זה לשר הביטחון עזר ויצמן אליו צירף את נאומו של בן-נון.
היסטוריה > חידוש הרעיון

החל משנת 1979 הוקמו מספר קיבוצים עירוניים על ידי קבוצות קטנות (עד 20 חברים) של יוצאי קיבוצים שהחליטו לפעול בחברה הישראלית העירונית כשותפים שווים ולא כמשפיעים מבחוץ. הקיבוץ הראשון שהוקם היה קיבוץ ראשית בירושלים בשנת 1979 ואחריו הוקמו תמוז בבית שמש ומגוון בשדרות. באמצע שנות ה-90 התפצל 'קיבוץ ראשית' וקבוצה מתוכו הקימה את בית ישראל (משותף לדתיים וחילונים) גם כן בירושלים. קיבוצים אלה לא הוקמו על ידי תנועה קיבוצית אך הצטרפו אל התנועות כקיבוצים חברים או נלווים.
היסטוריה > בשנות ה-2000

נכון ל-2020 פועלים בישראל כמה קיבוצים עירוניים: ראשית ובית ישראל בירושלים, מגוון בשדרות, קבוצת מפרש בחיפה, תמוז בבית שמש, והקיבוץ העירוני של קבוצות הבחירה-המחנות העולים משעול בנוף הגליל שהוא למעשה קיבוץ המאגד בתוכו מספר קבוצות שיתופיות בעלות "משק חינוכי" משותף, ומהווה את הקיבוץ העירוני הגדול ביותר. כמו כן ישנן קבוצות נוספות של תנועות בוגרים (של תנועות הנוער) תנועות שחיות בצורה שיתופית בערים שונות ומתכוונות להקים קיבוצים עירוניים נוספים.
בסוף שנת 2005, הוקם בעכו קיבוץ עירוני על ידי גרעינים של בוגרי הנוער העובד והלומד (חברי דרור ישראל). הקיבוץ הוא "קיבוץ מחנכים" וחבריו פעילים בקהילה בתחום החינוך באזור הגליל המערבי.
בשנת 2012, צמחה מתוך שותפות בין תנועות, ארגונים ורשתות של קהילות וקבוצות משימתיות בכל רחבי הארץ מועצת הקבוצות והקהילות המשימתיות בישראל. קבוצות הקיבוצים העירוניים החברות במועצה הן מזרמים שונים בחברה הישראלית (גרעיני בני מקום דרוזים, יוצאי אתיופיה וקווקז, תנועות מחנכים שיתופיות, גרעינים תורניים וקהילות חילוניות). מטרת המועצה היא לחזק את המרקם החברתי במדינת ישראל על ידי חיזוקם ופיתוחם של קיבוצים עירוניים אלה.
לקריאה נוספת

אודי מנור, הערך "קיבוץ עירוני" בתוך אלי אברהמי (עורך), לקסיקון הקיבוץ, תל אביב 1998
אלי אברהמי ואודי מנור, קהילות ייעודיות שיתופיות בעיר ובכפר, אופקים בגאוגרפיה גיליון 66 (2006), עמ' 94-79
יגאל צחור וצביקה וייסברוד, שיח חולמים, הוצאת כרמל 2015.
יובל דרור (עורך), הקבוצות השיתופיות בישראל, הוצאת יד טבנקין 2008.
אלישיב רייכנר, דווקא שם - סיפורם של אנשי ההתיישבות החברתית, הוצאת ידיעות ספרים, 2013
הערות שוליים

↑  תנועת העבודה הישראלית - The Israeli Labor movement - - אפעל
↑  ארנון, יִגָאֵל ידין מציע להוציא את הנח"ל מהשדות, באתר ישראל - הסיפור המתועד, ‏יום רביעי, 21 בספטמבר 2016
↑  יאיר שלג, היא הלכה בשדרות, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2008
↑  תמר רותם, אמן החיבורים הבלתי אפשריים, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2003
↑  אבנר אברהמי, רלי אברהמי, משפחת שרייבר- שדרות, באתר הארץ, 3 בפברואר 2002
↑   נמרוד בוסו, מקומונה ועד כפר סטודנטים - כך חיים האידיאליסטים, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2018
↑   קשת רוזנבלום, איך דוחסים קיבוץ לתוך בניין של שמונה קומות?, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2013
↑  אלי אשכנזי, חברי הנוער העובד והלומד הקימו בעכו קיבוץ עירוני המתמחה בחינוך, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2005
ראיין גונזלבס

| --- | --- |

 לידה:  קולורדו ספרינגס, קולורדו, ארצות הברית
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1984–2018 (כ־34 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד החטיבה השנייה בדיוויזיית הפרשים הראשונה  מפקד דיוויזיית הרגלים הרביעית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד (3, כולל אות V)
ראיין פ. גונזלבס (באנגלית: Ryan F. Gonsalves) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
ביוגרפיה

גונזלבס נולד בקולורדו ספרינגס וגדל בפורט קרסון בקולורדו. ב-1984 סיים תואר ראשון בניהול באוניברסיטת אריזונה והתגייס לצבא ארצות הברית.
שירת כמפקד מחלקת טנקים, מפקד מחלקת מרגמות, סגן מפקד פלוגה וקצין לוגיסטי בגדוד הרביעי של רגימנט השריון ה-40 בדיוויזיית הרגלים הרביעית. בשנים 1989–1991 הוצב בבמברג שבגרמניה המערבית כקצין אג"ם ומפקד פלוגת מפקדה בגדוד השלישי של רגימנט השריון ה-35. בתקופה זו נשלח עם יחידתו ללחימה במלחמת המפרץ.
שירת כקצין כוח אדם בחטיבה השנייה של דיוויזיית הרגלים השלישית, קצין אג"ם וסגן מפקד הגדוד הרביעי של רגימנט השריון ה-64. השתתף במבצע שועל מדבר (אנ').
ב-2002 מונה למפקד כוח המשימה הראשון של רגימנט השריון ה-66 בדיוויזיית הרגלים הרביעית, ולחם עמו במלחמת עיראק. בשנים 2008–2010 שירת כמפקד החטיבה השנייה בדיוויזיית הפרשים הראשונה והוצב עמה במחוז כירכוכ שבעיראק. תפקידים נוספים אותם מילא הם קצין המבצעים של הקורפוס הרב-לאומי בעיראק, עוזר למפקד כוחות ארצות הברית בעיראק, עוזר מפקד פיקוד הכוחות המשותפים.
ב-2011 מונה לסגן מפקד לתמרון של דיוויזיית הרגלים הרביעית ובמהלך תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. במאי 2013 מונה לראש מחלקת מבצעים, כשירות וניידות באגף המבצעים של הצבא.
במאי 2015 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים הרביעית ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2017. בתפקידו הבא נקבע שישרת כסגן מפקד הקורפוס השלישי. קידומו הושהה בעקבות פתיחת חקירה להתנהגות לא הולמת. בינואר 2018 בוטל קידומו לדרגת לוטננט גנרל והוא קיבל נזיפה על התנהגותו. במאי 2018 פרש מהשירות הצבאי.
גונזלבס נשוי לג'נט ואב לשניים. הוא בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה הלאומית.
הערות שוליים

↑  Former Fort Carson leader Ryan Gonsalves investigated for misconduct, ‏,gazette.com‏, 9 בנובמבר 2017
↑  Army 2-star loses promotion after calling congressional staffer ‘sweetheart’, ‏armytimes.com‏, 7 בינואר 2018
↑  General Retires 6 Months After 'Unprofessional' Behavior, ‏military.com, ‏3 במאי 2018
רוברטו דינמיטה

קרלוס רוברטו דה אוליביירה (בפורטוגזית: Carlos Roberto de Oliveira; ‏13 באפריל 1954 – 8 בינואר 2023) היה כדורגלן ופוליטיקאי ברזילאי שנודע בכינויו רוברטו דינמיטה. היה חבר נבחר בבית תחתון של מדינת ריו דה ז'ניירו ונשיא קבוצת הכדורגל ואסקו דה גאמה.
רוברטו דינמיטה הוא מלך השערים בכל הזמנים של ליגת העל הברזילאית (190 שערים) ושל אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל (279 שערים). הוא גדול הכוכבים של ואסקו דה גאמה, קבוצה בה שיחק רוב הקריירה שלו. הוא גם מלך השערים בכל הזמנים של הקבוצה והשחקן אשר שיחק מספר הרב ביותר של משחקים בשורותיה.
דינמיטה היה בהרכב הפותח של נבחרת ברזיל במונדיאל 1978 – בו סיימה ברזיל במקום השלישי. הוא גם היה בסגל של נבחרת ברזיל במונדיאל 1982, אם כי לא זכה לדקות משחק.
קיבוצניקים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כותרת הפתיחה
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  אורי ויסברוד יונה רוזנקיאר אמיתי אשכנזי אבנר שפע
 בימוי:  בעז פרנקל
 שחקנים:  רועי ניק דינה סנדרסון ליהי קורנובסקי יעל אלקנה דניאל סבג ג'ייד דייכס וויקס שלומי טפיארו אסף פרי יואל רוזנקיאר דני קמושביץ שון מונגוזה יניב ביטון יוסי צברי שי אביבי צבי שיסל ליאנה עיון מירי אלוני עידו טאקו
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  39
 הפקה
 מפיק:  אודי סגל שלומית ארביב עמית גיטלזון
 חברת הפקה:  סומיוקו
 הפצה:  HOT
 עורכים:  עופר זר (עורך ראשי) בועז פרנקל גלעד ענבר מוטי וידן דני רפיח שרון ברוק יואב שפיר אביגיל אבשלום דהן טל אלקלעי אילנה ריינה
 אורך פרק:  32–51 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT
 תקופת שידור מקורית:  12 בינואר 2020 – 7 באפריל 2020
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
קיבוציניקים היא סדרת דרמה המשכית ישראלית שנוצרה על ידי אורי ויסברוד, יונה רוזנקיאר, אמיתי אשכנזי ואבנר שפע. עבור רשת הכבלים "HOT" והופקה על ידי חברת ההפקות "סומיוקו". הסדרה עלתה לשידור ב-12 בינואר 2020.
תקציר העלילה

לאחר שהתפזרו איש איש לחייו ולדרכו אחרי שנות הצבא שלהם, חבורה של קיבוצניקים ובני כיתת "נרקיס" לשעבר מקיבוץ "מעיין חיים" הבדיוני בגליל המערבי שכעת נמצאים בשנות השלושים לחייהם, מגלים שהקיבוץ בו גדלו כל חייהם מתפורר מנכסיו, והם נאלצים לחזור להיות בקשר ולחיות ביחד במבנה ישן של ההאנגר התעשייתי בדרום תל אביב השייך לקיבוץ. בני הקבוצה מוצאים את עצמם שוב עושים הכל ביחד כמו שעשו כשהתגוררו בבית הילדים של הקיבוץ: ישנים, מטיילים, מתקלחים ומתבגרים, אך במקביל, כל הסודות והשנאות, השקרים, האהבות הישנות, הזכרונות והחברויות שלהם צפים ועולים - בדיוק כמו שהיה אז.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 39 | 39 | 12 בינואר 2020 | 7 באפריל 2020 |
צוות השחקנים והדמויות > כיתת "נרקיס"

יאיר "יא-יא" קרפטיג (רועי ניק) – קיבוצניק, ומנהיג כיתת "נרקיס" לשעבר. הצטיין בכל דבר שעשה כילד. יאיר עזב את הארץ לאחר שירותו הצבאי בסיירת מטכ"ל והתארס לניקי. לאחר שובו לארץ, יאיר קונה את ההאנגר בכספי הלוואה שקיבל מאביה של ניקי, ולכן רשמית, ניקי היא בעלת ההאנגר. בסוף העונה נפרד מניקי וחוזר לרז.
רז "רזי" שדה (יעל אלקנה) – קיבוצניקית, ובת כיתת "נרקיס" לשעבר. אישה קשוחה, סרקסטית וחריפה שמפגשה המחודש עם יאיר מערער אותה. בסוף העונה היא ויאיר חוזרים לנהל זוגיות. אביה ואחיה נהרגו במלחמה כשהייתה ילדה.
צפריר "פיצי" פפר (דניאל סבג) – קיבוצניק, הומוסקסואל, ובן כיתת "נרקיס" לשעבר. מתואר בתור הדובון אכפת לי הכיתתי וכאיש תמים שרק מעוניין לאחד את הכיתה. בסוף העונה חוזר להתגורר בקיבוץ יחד עם חבריו.
סמדר "סמדי" בלוך (ג'ייד דייכס וויקס) – קיבוצניקית, אשתו של יחיעם ובת כיתת "נרקיס" לשעבר. מנסה להמציא את עצמה מחדש בתור קרייריסטית עירונית ומעצבת אופנה, מנהלת חנות בגדים בעיצובה בתל אביב. בהמשך היא סוגרת את חנות הבגדים, עוזבת את יחיעם, ועוברת לגור בביתו של דורון, הסמוך להאנגר. בפרק האחרון לעונה היא מנסה לחזור ליחיעם, ונפרדת מדורון.
עידן "מישמיש" רז (שלומי טפיארו) – קיבוצניק, ובן כיתת "נרקיס" לשעבר. עידן מתואר כ"דון ז'ואן" סדרתי וכאדם כישרוני אך חסר אמביציה, שמתחיל לחזור בתשובה ובהמשך מגלה שהוא אביה הביולוגי של לילי. בסוף העונה הוא חוזר להתגורר בקיבוץ יחד עם חבריו.
יחיעם "יחי" וויץ (אסף פרי) – קיבוצניק, בעלה של סמדר, ובן כיתת "נרקיס" לשעבר. קיבוצניק גאה בעל כוח פיזי רב וחסר בושה או טקט. נפצע ברגלו במהלך מלחמת לבנון השנייה, קיבל צל"ש ונותר נכה צה"ל. מנהל יחד עם סמדר את חנות הבגדים שלה. בהמשך, השניים סוגרים את החנות, ולמרות הריונה של סמדר הם נפרדים. בסיום העונה, יחיעם חוזר לקיבוץ יחד עם חבריו.
דפנה "דפי" אמיר (דינה סנדרסון) – קיבוצניקית, ובת כיתת "נרקיס" לשעבר, שעזבה קריירה מבטיחה בקיבוץ על מנת להגשים את חלומה ולהפוך לרופאה. במהלך העונה, דפנה מתחילה לנהל זוגיות עם סיסאי, למורת רוחו של פיצי.
יוגב "יוגי" קליין (יואל רוזנקיאר) – קיבוצניק, ובן כיתת "נרקיס" לשעבר. עבר תאונה קשה בגיל 18, בעקבותיה הפך לנתמך וסיעודי. מתואר כאדם שובב ומלא שמחת חיים, אך מנגד גם חסר שיקול דעת ובגרות. בסוף העונה, יוגב חוזר להתגורר בקיבוץ ומבקש מנקש לפתוח מחדש את פינת החי.
ארנון כץ (דני קמושביץ) – קיבוצניק, ובן כיתת "נרקיס" לשעבר. אדם שקרן ומניפולטיבי, בעל נוכחות לא נעימה המכונס בעצמו. היה בעברו הילד הדחוי של הכיתה. במהלך העונה, מסתבך עם אלקנה וחבריו בגלל עסקאות הקשורות בחומרי נפץ. בסיום העונה, ארנון, כמו חבריו, חוזר להתגורר בקיבוץ.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות נוספות

ניקול "ניקי" דויטש (ליהי קורנובסקי) – ארוסתו של יאיר, ובהמשך אשתו היפהפייה, הכריזמטית וקרת הרוח. ירדה בילדותה מהארץ עם משפחתה ועברה להתגורר בגרמניה. בסוף העונה היא ויאיר נפרדים.
יהל "חוליו" קרפטיג (עידו טאקו) – אחיו של יאיר ובנו של גרשון ואראלה. נער חוצפן וחסר גבולות אך אינטליגנט, מתגורר בקיבוץ בתקופת דעיכתו.
לילי (ליאנה עיון) – בתו הביולוגית, הנאה והמניפולטיבית של עידן רז (מישמיש), שנולדה למתנדבת מדנמרק בשם טניה וברחה מאביה המאמץ והחרדי. כל מה שמעניין אותה זה לפתוח בחיים עצמאיים.
דורון חג'בי (יוסי צברי) – תימני גאה וקשוח בעל זיקה דתית מסורתית, המנהל את שדה הגת הנמצא בשטח ההאנגר. הופך לבן זוגה של סמדר, לאחר שהיא ויחיעם נפרדים. בסוף העונה היא נפרדת ממנו, ומנסה לחזור ליחיעם.
מנחם "מני" נקש (יניב ביטון) – כונס הנכסים ומנהל הקהילה של הקיבוץ אחרי קריסתו הכלכלית. מבוגר ב-3 שנים מבני כיתת "נרקיס", גדל בחברת נוער בקיבוץ מעיין חיים ורוחש שנאה מתמדת לקיבוץ על רקע תחושות האפליה שחווה בו.מכונה לפעמים על ידי בני כיתת נרקיס מני תחש.
חווה "חווהל'ה" פלושניק (מירי אלוני) – קיבוצניקית נקמנית, חסרת טקט, רכלנית סדרתית שאינה בוחלת באמצעים, ולא מהססת להתערב בענייניהם של אחרים. עובדת עם מני נקש.
גרשון קרפטיג (שי אביבי) – אביהם של יאיר ויהל, חקלאי בנשמתו המאמין בכל ליבו באידיאלוגיות עליהן יסוד ההתיישבות השיתופית מושתת.
אראלה קרפטיג (נולי עומר) – אמם של יאיר ויהל.
סיסאי זרמיצ'יל (שון מונגוזה) – גבר ביסקסואל, פליט מדרפור בעל נימוסים שגאה במוצאו ובעקרונותיו. יוצא עם פיצי אך נפרד ממנו ומתחיל לצאת עם דפנה (דפי).
פינדה  (צבי שיסל) – סבם הממורמר והנוקשה של יאיר ויהל, אביה של אראלה. מנסה להגן בכל מחיר על ההאנגר, ובעיקר על הסליק, ומגייס לשם כך את ארנון.
אלקנה (רענן פז) – מתנחל ממאחז "יד נדב" וחבר של ארנון מכפר הגמילה, בו שהו שניהם. מנסה לשכנע את ארנון להצטרף למאחז.
גיגו (רוברטו פולק) – מורה וחבר קיבוץ ארוניסט, שבא לצלם סרט תיעודי על פועליה של כיתת נרקיס בהאנגר. מגדיר את עצמו כקומוניסט.
הרב צברי (ארנון צדוק) – הרב השכונתי שבורר בין דורון ובין יאיר בנושא שדה הגת של דורון הסמוך להאנגר.
ארז (דורון עמית) – חברו של יאיר מסיירת מטכ"ל, עוסק בנדל"ן. מתחיל במערכת יחסים עם רז.
רותי קליין (רותי הולצמן) – אמו של יוגב, המתקשה להתמודד עם נכותו.
עמליה (שושה גורן) – סבתו של דורון, שניהלה בעבר קשר רומנטי שהתנתק בפתאומיות עם פינדה (סבו של יאיר ויהל).
תמר שדה (חוה אורטמן) – אמהּ האלמנה והשכולה של רז, ששכלה את בנה, עודד, במהלך מבצע צבאי בלבנון, ואת בעלה במלחמת יום הכיפורים.
גברת ציגן (רבקה גור) – חברת קיבוץ מבוגרת המתגוררת בבית האבות של הקיבוץ.
סא"ל (במיל') צביקה (חי מאור) – המג"ד של יחיעם במילואים.
מיכל (טטיאנה מחלינובסקי) – זונה שמתיידדת עם יוגב; אם לבת שהשאירה במולדובה, יוגב התאהב בה.
אסתי זקהיים (עצמה) – באה על פי בקשתם של כיתת "נרקיס" לחתן את יאיר וניקי.
ירדנה ארזי (עצמה).
רקע

למספר שחקנים ניסיון אישי בחיי קיבוץ: האחים יואל ויונה רוזנקיאר, אבנר שפע, אסף פרי, ג'ייד דייכס וויקס דניאל סבג הם יוצאי קיבוץ. דני קמושביץ התגורר לפרקים בקיבוץ.
רימייק אמריקאי

ב-6 במאי 2021 נמסר על פיתוח רימייק אמריקאי לסדרה, המוכרת באנגלית בשם "The Commune". הגרסה האמריקאית תיקרא "Idyllwild". להפקה שותפות ארבע חברות: סוכנויות השחקנים "אנטייטלד אנטרטיינמנט" האמריקאית, שתיוצג על ידי ג'ניפר לווין וסטפאני סיימון, ו"ADD" הישראלית, המיוצגת על ידי הדס מוזס, וחברות ההפקה הישראליות "HOT" ו"סומיוקו", האחראיות לסדרה המקורית. את התסריט המעובד תכתוב הילרי וייסמן גרהאם.