stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמרה אובסקורה
קמרה אובסקורה בהגות המערבית > קמרה אובסקורה והעין האנושית

לאנלוגיה בין הקמרה אובסקורה והעין יש היסטוריה ארוכה בשיח האינטלקטואלי המערבי. הוגים מרוחקים זה מזה כגון אריסטו, איבן אל-היית'ם, רוג'ר בייקון, לאונרדו דה וינצ'י וקפלר שעסקו בתופעת הקמרה אובסקורה, שיערו באופנים שונים אם וכיצד היא קשורה לתפקוד הראייה האנושית.
במהלך המאות ה-17 וה-18 הייתה קמרה אובסקורה המודל הנפוץ ביותר להסבר פעולת העין האנושית, ולייצוג היחס בין קולט ובין העמדה של סובייקט המכיר את העולם החיצוני. המכשיר האופטי תפס מקום מרכזי בעבודתם של מספר הוגים חשובים בני המאה ה-17, כולל לייבניץ, דקארט, ניוטון ולוק. בייצוג זה, הסובייקט והעולם נתפסו כישויות נתונות, נפרדות ומובחנות. כתוצאה מכך, פעולת הראייה הובנה כהשתקפות פסיבית של העולם הנצפה, וכמו כן, נתפסה כמנגנון אוניברסלי שאינו תלוי בגוף הפיזי של צופה מסוים.
דקארט, למשל, מייעץ לקוראיו לערוך הדגמה הכוללת "לקיחת עין מתה מאדם שנפטר לאחרונה (או, אם לא ניתן, עין של שור או חיה גדולה אחרת)", לחתוך את חלקו האחורי של האיבר, ואז להשתמש בעין העקורה כעדשה שתמוקם בנקב של הקמרה אובסקורה: "אין לאפשר לשום אור לחדור לחדר מלבד זה החודר דרך העין, שכל חלקיה שקופים לגמרי. לאחר שעשינו זאת, אם נתבונן בבד הלבן נראה שם, ודאי עם הנאה ופליאה, תמונה המייצגת בפרספקטיבה טבעית את כל החפצים שבחוץ".
חוקר התרבות ג'ונתן קריירי (Crary) הצביע על העובדה שבמאות ה-17 וה-18 מודל הראייה, שגולם בפעולת הקמרה אובסקורה, הבנה סובייקט נפרד מהעולם החיצוני, ומנגנון ראייה אל-זמני, הנפרד מגוף אנושי ספציפי. עבור דקארט, למשל, הדימויים הנראים בתוך הקמרה אובסקורה נוצרים באמצעות עין קיקלופית נטולת גוף, המנותקת מכל צופה, ואולי אף לא אנושית. ואולם, בראשית המאה ה-19, טוען קריירי, התרחש שבר רחב וסיסטמטי בהיסטוריה של הראייה, שסימן את סוף תפקידה של הקמרה אובסקורה כפרדיגמה המרכזית לראייה-ידע-ואמת. העניין הפילוסופי, הפיזיולוגי והאופטי בראייה הושם אז בעיקר על האפקטים הפיזיולוגיים, הזמניים והגופניים שנוצרים על הרשתית האנושית. בעקבות השבר הזה התהפך התפקיד המטאפורי שמלאה הקמרה אובסקורה בהגות המערבית; כך למשל, בטקסטים של מרקס, פרויד, ברגסון ואחרים, מנגנון הקמרה אובסקורה, שמאה אחת קודם לכן היה אתר לגילוי וצפייה ב"אמת" פיזיקלית, הפך למודל של הליכים ולכוחות שמסתירים, מעוותים ומבלבלים את האמת (לדוגמה, אצל מרקס הדימוי המהופך והמעוות של הקמרה מהדהד את מושג התודעה הכוזבת).
בשנים אלו של ראשית המאה ה-19 החלו אנשי מדע ואמנות שונים לשאוף לקַבֵּע את הדימוי שנוצר בגב הקמרה אובסקורה. בכתביהם תיארו לא אחת אותם ממציאים מוקדמים של הצילום את הקמרה אובסקורה שלהם כ"עין מלאכותית" או "רשתית מלאכותית".
ראו גם

קמרה לוסידה
חדר חושך
היסטוריה של הצילום
לקריאה נוספת > ההיסטוריה של קמרה אובסקורה

John J. Hammond, The Camera Obscura: A Chronicale, Bristol, 1981
Lindberg, D. C., "The theory of pinhole images from antiquity to the thirteenth century." Archive for History of the Exact Sciences 5, pp. 154–157, 1968-1969
Lindberg, D. C., "The theory of pinhole images in the Forteenth century." Archive for History of the Exact Sciences, pp. 229–325, 1970.
לקריאה נוספת > קמרה אובסקורה כמודל לראייה האנושית

Jonathan Crary, Techniques of the Observer: On Vision and Modernity in the Nineteenth Century, MIT Press, 1992, Chapter 2: "The Camera Obscura and Its Subject"
לקריאה נוספת > קמרה אובסקורה כעזר לציירים

Charles Seymour, Jr., "Dark Chamber and Light-Filled Room: Vermeer and the Camera Obscura", Art Bulletin 46, no. 3 (September 1964), pp. 323–331
Daniel A. Fink, "Vermeer's Use of the Camera Obscura: A Comparative Study", Art Bulletin 53, no. 4 (December 1971), pp. 493–505
Kemp, Martin, The Science of Art: Optical Themes in Western Art from Brunelleschi to Seurat, New Haven, 1990
Van Helden, Anne, "Camera Obscura" in The Scholarly World of Vermeer, Zwolle, 1996
לקריאה נוספת > קמרה אובסקורה והמצאת הצילום

Aaron Scharf, Art and Photography, Harmondsworth, 1974
Geoffrey Batchen, Burning with Desire: The Conception of Photography, The MIT Press, 1997, pp.78–90
Gilbert Pontonniee, Histoire de la Photographie. Paris, 1925
הערות שוליים

↑  British History in depth: Vermeer and the Camera Obscura, BBC, ‏17 בפברואר 2011
↑  Camera Obscura History - Who Invented Camera Obscura?, www.photographyhistoryfacts.com
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2017-07-03
↑  אליסטר קמרון קרומבי, Science, optics, and music in medieval and early modern thought,p.205
↑  Magiae Naturalis libri XX Ab ipso authore expurgati, & superaucti, 2nd Ed. Naples, Italy: Apud H. Saluianum, 1589, book XVII, chap. VI.
↑  Charles-Antoine Jombert's instructional book on drawing, as quoted in Aron Scharf, Art and Photography, 1974, p. 21.
↑  Encyclopédie ou dictionnaire des sciences, des arts et des métiers, vol. 3 Paris, 1753, pp. 62-64. מצוטט אצל: Crary, Techniques of the Observer, p.33
↑  .
Newton, Opticks, as quoted in: Batchen, Burning with Desire, n.74, p. 237
↑  Essay Concerning Human Understanding, 1690, as quoted at: Crary, ibid, pp. 41-2
↑  Descartes, The Philosophical Writings, vol. 1, p. 166, tras. John Cottingham, Robert Stoothoff and Dugald Murdoch, Cambridge, 1984
↑  ולטר בנימין, היסטוריה קטנה של הצילום, תל אביב: הוצאת בבל, תרגום: חנן אלשטיין, 2004, עמ' 7.
↑  ארגו בנאום בפני האקדמיה למדעים, 7 בינואר 1839, מצוטט אצל: Gernsheim, L. J. M. Daguerre, Dover Pub., 1968, p. 82
↑  On An Account of a Method of Copying on Glass and Making Profiles by the Agency of Light Upon Nitrate of Silver, Invented by Thomas Wedgewood
↑  Fox Talbot, "Brief Historical Sketch of the Invention of the Art", The Pencil of Nature, no. 1, Longman, Brown, Green and Longmans, London 1844
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293651805171  LNB: 000307347  NKC: ph1196473 
חתך של קמרה אובסקורה
קמרה אובסקורה, מתוך האנציקלופדיה הגדולה של דידרו וד'אלמבר
מצלמת דאגרוטיפ מהמאה ה-19
ניספור נייפס: "נוף מחלון בלה-גרא", התצלום הראשון בהיסטוריה (ששרד), סביבות 1827
רדגסט (בירה)

| --- | --- |

 סוג:  סימן מסחר 
 יצרן:  Pivovar Radegast 
 מוצא:  צ'כיה 
 מועד הכנה ראשוני:  1970 
 
רדגאסט (בצ'כית: Radegast) היא בירה צ'כית שנרקחה בנושוביצה (Nošovice), מחוז מורביה-שלזיה, בצ'כיה מאז 1970. הבירה נקראת על שם האל הסלאבי רדגאסט. מהשם של הבירה נובעת הסיסמה: "Život je hořký: Bohudík", ביטוי צ'כי שמתורגם לעברית כ"החיים מרים: תודה לאל" (בהתייחסות לטעם ה"מריר" של הבירה).
המבשלה נמצאת בבעלות פילזנר אורקוול (מאז 1999), שהיא נמצאת בבעלות אסהי (Asahi Breweries). רדגאסט היא הבירה הפופולרית ביותר במורביה.
מוצרים

החברה מבשלת את הסוגים הבאים של בירה:
| סוג | תיאור |
| --- | --- |
Radegast Rázná 10: בירה מהחבית חיוורת עם 4.1% ABV (בצ'כית : 10° או Výčepní)
Radegast Ryze hořká 12: לאגר מריר חיוור עם 5.1% ABV (בצ'כית: 12° או Hořký ležák)
Radegast מר קודר: לאגר מריר חצי כהה עם 5.2% ABV (בצ'כית: 12° או Temně hořký ležák)
Radegast Unfiltered: לאגר חיוור של שמרים לא מסוננים ולא מפוסטרים עם 5.1% ABV (בצ'כית: Nefiltrované)
Radegast Extra Bitter: בירה במהדורה מיוחדת מרירה במיוחד עם 6.5% ABV ו-42 IBU (בצ'כית: 15° או Extra hořké)
Radegast Ratar: בירת Radegast המרירה ביותר עם 4.3% ABV ו-50 IBU
בירל (לא אלכוהולי): בירה חיוורת ללא אלכוהול
Birell Polotmavý (לא אלכוהולי): בירה חצי כהה ללא אלכוהול
ביראל שעורה ירוקה (לא אלכוהולי): בירה חיוורת ללא אלכוהול בטעמים
גלריה

Radegast Rázná 10
Radegast Temně hořký 12
Radegast Ratar
בירל, בירה חיוורת ללא אלכוהול
מבשלת רדגאסט ב-Nošovice
לוגו רדגאסט במבשלת הבירה
ראו גם

הבירה בצ'כיה
הערות שוליים

↑  "Radegast loni potvrdil pozici nejprodávanější pivní značky na Moravě". Prazdroj (בצ׳כית). 26 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ryze hořká 12 – Skutečná 12 s plnou hořkou chutí!". Radegast (בצ׳כית).
רבעון לכלכלה

| --- | --- |
 תאריכי הופעה:  1953–הווה (כ־71 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0557-1499
 אתר רשמי
 
רבעון לכלכלה הוא כתב עת מדעי ישראלי לנושאי כלכלה, שהחל דרכו ככתב עת כלכלי פובליציסטי. הרבעון יוצא לאור על ידי "אורים" הוצאה לאור, לאחר שבמשך שנים רבות יצא לאור בהוצאת "עם עובד".
היסטוריה

כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1953. מייסדיו היו השל פרומקין, אברהם זברסקי, יהודה חורין, חיים הלפרין ויוסף רונן. שלושה מהמייסדים (פרומקין, זברסקי וחורין) היו מוותיקי המשק ההסתדרותי וחברים במוסדות מפא"י, והייתה להם מחויבות לאידאולוגיה של תנועת העבודה. מפעלי חברת העובדים פרסמו מודעות בכתב העת ורכשו עותקים רבים ממנו, ובכך תרמו לביסוס הכלכלי שלו.
בגיליון הראשון של כתב העת נאמר: "כתב עת זה נועד לשמש ביטאון קבוע לקידום המחשבה הכלכלית ולבירור בעיות יסוד של המעשה המשקי בישראל". עוד הוסיפו המייסדים: "הרבעון לכלכלה ישאף לסייע לקורא בהערכה נכונה של ההתרחשויות, ושל התפתחות המדיניות הכלכלית על כל גילוייה - על הישגיה העצומים של מדינת ישראל ועל נפתולי דרכה כאחד. נעסוק לא רק בהלכות, אלא גם בהמחשת התוכניות ובמימושן, ובמידת הצורך והאפשר, גם בהתוויית דרכים לתיקונים ולשיפורים בביצוע."
מייסדי כתב העת ראו בו כתב עת כלכלי פובליציסטי, הפונה לציבור הרחב, אם כי ברמה גבוהה מזו שבעיתונות היומית. בהתאם לכך הופיעו בו מאמרים מאת שר האוצר, נגיד בנק ישראל, פקידים בכירים במשרדי הממשלה, בבנק ישראל ובמשק ההסתדרותי. כן פורסמו בו מאמרים מאת חוקרי כלכלה, וחלקם של אלה הלך וגדל. בכתב העת התפרסמו גם מאמרי אורחים מארצות אחרות.
בשנת 1957 זכה כתב העת בפרס רוטשילד.
בשנת 1963 כתב אפרים קליימן מאמר ביקורת על ספרו של הלל דן, "בדרך לא סלולה: הגדת סולל בונה". במאמר נכללה ביקורת על המשק ההסתדרותי, ולכן מערכת הרבעון סירבה לפרסמו. רק לאחר איום של חוקרי כלכלה שלא יכתבו יותר לרבעון, נאותה המערכת לפרסם את מאמרו של קליימן, ולצדו מאמר תגובה של יוסף רונן (בגיליון 41–42, 1964).
השל פרומקין ויוסף רונן היו עורכי הרבעון בשנותיו הראשונות. בשנת 1974, לאחר פטירתו של פרומקין, מונה יצחק טאוב לעורך הרבעון.
בשנת 1969 צורפו למערכת הרבעון הפרופסורים לכלכלה חיים בן שחר ואיתן ברגלס, אך הפיכתו לכתב עת אקדמי התרחשה באופן הדרגתי במהלך שנות ה-80 ובמחצית הראשונה של שנות ה-90. מהלך זה כלל הפעלת ביקורת עמיתים על המאמרים, הוספת תקצירים באנגלית, והגדלת חלקם של חוקרי הכלכלה בקרב הכותבים. בשנת 1993 הוקמה מערכת חדשה, ובה ייצוג בולט לאנשי האקדמיה, ואסף רזין, פרופסור לכלכלה שהיה חבר מערכת הרבעון משנת 1979, מונה לעורך לצדו של יצחק טאוב. "האגודה הישראלית לכלכלה" השתתפה אף היא בהוצאת הרבעון.
העורכים הנוכחיים של "רבעון לכלכלה" הם איתי אטר, יניב ידיד-לוי ואיתי ספורטא אקשטין.
לקריאה נוספת

יוסף רונן, "מחצית יובל לכתב-עת (1978-1953)", רבעון לכלכלה 100, 1979.
הערות שוליים

↑  רבעון לכלכלה, דבר, 7 באוגוסט 1953
1 2 3  חמש שנים לרבעון לכלכלה, דבר, 29 בינואר 1959
רוברט ב. פירי

רוברט ברנס פירי הבן (באנגלית: Robert B. Pirie Jr.;‏ נולד ב-10 בספטמבר 1933) הוא פוליטיקאי וקצין צי אמריקאי לשעבר.
ביוגרפיה

רוברט ב. פירי נולד בסן דייגו. אביו, תת-אדמירל רוברט ברנס פירי האב, היה קצין בצי ארצות הברית שפיקד על נושאת המטוסים "קורל סי" (USS Coral Sea) ב-1952. פירי הבן סיים את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1955. הוא קיבל את מלגת רודס ובין השנים 1956–1959 למד באוניברסיטת אוקספורד. הוא שירת בצי במשך עשרים שנה, שירות שפסגתו הייתה פיקוד על הצוללת הגרעינית "סקיפג'ק" (USS Skipjack) מאוקטובר 1969 ועד יולי 1972.
עם שחרורו החל פירי לשמש במגוון של תפקידים במגזר הפרטי, כולל נשיא תאגיד אסקס, סגן נשיא המרכז לאנליזה ימית (CNA) וסגן נשיא המכון לאנליזה ביטחונית. בין השנים 1989–1992 הוא ניהל את קבוצת המחקר האסטרטגית של ראש המבצעים הימיים. ממרץ 1994 ועד אוקטובר 2000 הוא שימש כעוזר מזכיר ההגנה למתקנים וסביבה ולאחר מכן ועד יוני 2001 הוא היה תת-מזכיר הצי. במסגרת תפקיד אחרון זה הוא כיהן כמזכיר הצי בפועל מינואר 2001 ועד לאישור מזכיר צי קבוע בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש במאי אותה שנה.
קרל וולף

ערך זה עוסק בקצין האס אס. אם התכוונתם לזמר הקנדי-לבנוני, ראו .
| --- | --- |

קרל וולף (1937)
 לידה:  13 במאי 1900 דרמשטאדט, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  17 ביולי 1984  (בגיל 84) רוזנהיים, גרמניה המערבית גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר אס אס ואפן אס אס
 תקופת הפעילות:  1917–1920   1933 – 1945
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות האס אס באיטליה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
קרל פרידריך אוטו וולף (בגרמנית: Karl Friedrich Otto Wolff;‏ 13 במאי 1900, דרמשטאדט, הקיסרות הגרמנית – 17 ביולי 1984, רוזנהיים, גרמניה המערבית) היה קצין בכיר באס אס ופושע מלחמה נאצי.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

וולף נולד ב-13 במאי 1900 בעיר דרמשטאדט, שהייתה חלק מהקיסרות הגרמנית, והיה בנו של שופט. במאי 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התנדב לצבא הקייזר וב-5 בספטמבר אותה שנה הוצב בחזית המערבית. הוא סיים את המלחמה בדרגת סגן ועוטר בצלב הברזל מדרגה שנייה וראשונה. לאחר שוך הקרבות, בעודו קצין, הצטרף לפרייקור בהסן. במאי 1920, עקב הצמצום במצבת הצבא בהתאם לתנאי חוזה ורסאי, שוחרר לאזרחות. הוא פנה לעבוד כבנקאי בפרנקפורט דמיין. באוגוסט 1923 התחתן עם פרידה פון רהמלד. בני הזוג עברו לגור במינכן, שם הועסק הבעל בסניף המקומי של הדויטשה בנק. משבר כלכלי הביא לפיטוריו ביוני 1924, והוא הצטרף למשרד פרסום. ביולי 1925 פתח חברה משלו בתחום.
ביוגרפיה > באס אס

עם השפל הגדול הקצינו דעותיו הפוליטיות ימינה. ב-7 באוקטובר 1931 הצטרף הן למפלגה הנאצית (מס' חבר: 695,131) והן לאס אס (מס' חבר: 14,235). לאחר עליית הנאצים לשלטון, הוצב במטהו של פרנץ ריטר פון אפ, נציב הרייך בבוואריה, וב-18 ביוני 1933 הועבר לזה של היינריך הימלר. וולף פיתח יחסים טובים עם הרייכספיהרר והתקדם במהירות. ב-4 באפריל 1934 מונה לשלישו האישי, וב-9 בנובמבר 1935 לראש מטהו. וולף היה איש אמונו של הימלר, ופיקח מטעמו גם על ארגונים אחרים שפעלו תחת כנפי האס אס, כגון הלבנסבורן. לאחר הבחירות ב-29 במרץ 1936, בהן התמודדו רק הנאצים, מונה כחבר ברייכסטאג החד-מפלגתי. ב-30 בינואר 1937 קודם לדרגת גרופנפיהרר, המקבילה לגנרל.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מונה בנוסף לתפקידיו לקצין הקישור עם האס אס במפקדתו של אדולף היטלר. ב-30 בינואר 1942 קודם לדרגת אובר-גרופנפיהרר. וולף היה מעורב בארגון המשלוחים למחנות ההשמדה במהלך השואה, אף כי הכחיש זאת לאחר המלחמה: בריאיון לתוכנית של הבי.בי.סי בשנות ה-70 הודה כי התלווה להימלר כשזה נכח בהוצאה להורג של יהודים במינסק ב-1941. ב-13 באוגוסט 1942, בעת האקציה הגדולה בגטו ורשה, שלח מכתב לשר התעבורה אלברט גנצנמילר בו כתב: "בשמחה גדולה במיוחד הריני להודיעך כי זה ארבעה עשר יום, נוסעת מדי יום רכבת המלאה בבני העם הנבחר לטרבלינקה יצרתי קשר עם כל הגורמים המעורבים, על מנת להבטיח ביצוע חלק של הפעולה."[דרוש מקור]
במרץ 1943 התגרש מאשתו ונשא לאישה את אינגבורג, הרוזנת מברנסטורף. קשריו עם הימלר הדרדרו, וביולי אותה שנה הועבר לשמש מפקד האס אס והמשטרה באיטליה. במהלך משפטי נירנברג טען כי דאג למסמס את פקודתו של היטלר לחטוף את האפיפיור פיוס השנים עשר, שנשלחה אליו בספטמבר, אם כי רוב ההיסטוריונים טוענים שמדובר בבדיה.
במהלך 1944 היה מעורב בארגון שואת יהודי איטליה. ב-26 ביולי אותה שנה קיבל דרגת ייצוג של גנרל בוורמאכט, על מנת לתאם את פעילות האס אס והצבא בשטחי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. וולף היה אחראי גם על דיכוי הפרטיזנים האיטלקיים שפעלו נגד ממשלת הבובות של מוסוליני.
לקראת סיום המלחמה, כשתבוסת גרמניה הייתה מובטחת ובעת שהימלר ניסה ליצור קשר עם בעלות הברית המערביות על מנת להגיע להסכם, עשה וולף מאמצים משלו להחיש את שביתת הנשק. באמצעות מתווכים הוא פנה לאלן דאלס, נציג המודיעין האמריקאי בברן שבשווייץ. השניים נפגשו בסתר בציריך ב-8 במרץ 1945, והחלו במשא ומתן על כניעה נפרדת של הצבא הגרמני באיטליה. שני הצדדים נתקלו בקשיים: אלברט קסלרינג, שוולף סמך על תמיכתו, הועבר מאיטליה לתפקיד אחר, והסובייטים - שיודעו מראש על המגעים - חשדו במזימה כשהובהר להם כי לא יורשו להשתתף והגישו מחאה חריפה. לבסוף, נכנעו הכוחות הגרמניים באיטליה ב-2 במאי 1945, שבוע לפני הכניעה ללא תנאי של ממשלתם.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, נעצר וולף על ידי הצבא האמריקאי. הוא שימש כעד תביעה במשפטי נירנברג, במהלכם הכחיש כי ידע על הזוועות שמחוללים הנאצים. הוא שוחרר על ידי הבריטים מהכלא ב-1947. לאחר מכן הועמד לדין בפני בית משפט בגרמניה המערבית, ובנובמבר 1948 נגזרו עליו חמש שנות מאסר, אך ביוני 1949 הופחת עונשו וקוזז עם הזמן שכבר ריצה. וולף יצא לחופשי. ב-1962, בעקבות חשיפת ראיות חדשות כנגדו במהלך משפט אייכמן, הוא נעצר שוב על ידי המשטרה הגרמנית והואשם בהשתתפות בגירושם של לפחות 300,000 מיהודי גטו ורשה לטרבלינקה, בגירוש יהודי איטליה לאושוויץ ובהרג פרטיזנים איטלקיים. הוא נידון ל-15 שנות מאסר, אך שוחרר ב-1969 עקב בריאות לקויה.
לאחר מכן התגורר וולף בעיר רוזנהיים, עד למותו ב-17 ביולי 1984.
קלרה פון וילה

| --- | --- |

 לידה:  1838 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 במרץ 1883 (בגיל 45 בערך) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  ציור, ציור בעלי חיים 
 זרם באמנות:  בית הספר לציור של דיסלדורף 
 הושפעה על ידי:  קרל פרדיננד זון, לודוויג קנאוס, רוזה בונר 
 בן או בת זוג:  אוגוסט פון וילה 
 צאצאים:  פריץ פון וילה 
 
קלרה פון וילה (בגרמנית: Clara von Wille‏; 1838 – 15 במרץ 1883) הייתה ציירת חיות גרמנית מבית הספר בדיסלדורף.
ביוגרפיה

קלרה פון וילה הייתה הצעירה מבין ארבע בנותיו של רב ההוסרים הפרוסי המלכותי קרל פרידריך פון בטשר (1785–1857) ואשתו יוליאנה וילהלמין שרלוט פון בוגנהאגן (1797–1871) ילידת דיסלדורף.
ב־31 במאי 1859 נישאה לצייר הנוף והז'אנר יליד קאסל, אוגוסט פון וילה ברודסהיים, עמו התגוררה בויימאר בין השנים 1859–1862 ואז חזרה לדיסלדורף. ב-1860 היא ילדה את בנם פריץ פון וילה, שלימים הפך לצייר נוף חשוב. בן שני נולד לפני שחזרה לדיסלדורף.
כתלמידה פרטית של קרל פרדיננד זון ולודוויג קנאוס, היא התאמנה בציור. לאחר מכן היא הייתה תלמידה של ציירת החיות הצרפתית רוזה בונר.
עם ציור של כלבים היא הציגה לראשונה ציור בתערוכה השנתית של אגודת האמנות של ריינלנד ווסטפליה בשנת 1856/57 בדיסלדורף. בתערוכות של סוחרי האמנות של דיסלדורף אדוארד שולטה וביסמייר וקראוס, היא יוצגה אז באופן קבוע עם "יצירות בעלי חיים".
התמונות הבאות נרכשו עבור מפעל תרומות לבניין קתדרלת קלן: אחרי הציד (1865), כלב ועוף (1877) ומעבר לחיפוש (1880).
בתערוכת האמנות של ברסלאו בשנת 1871 היא הציגה תמונות נוספות: האורח הלא קרוא, דיוקן כלבים, מסטיף ומשחק שועלים צעירים. רפרודוקציות של ציוריה הופיעו במגזינים המאוירים של אותה תקופה, כמו אורח מוזר (עורב תוקף שני כלבים מול הצריף שלהם).
הערות שוליים

↑  "Wille, Clara von". In: Friedrich von Boetticher: Malerwerke des 19. Jahrhunderts. Beitrag zur Kunstgeschichte. Vol.II-2, Dresden 1901.
↑  Wille, Klara von. In: Hans Vollmer (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 36: Wilhelmy–Zyzywi. E. A. Seemann, Leipzig 1947, S. 12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117387452  RKD: 234006  SUDOC: 250277131  ULAN: 500402635  VIAF: 13083699   WorldCat (עם VIAF): 13083699 
קלרה פון וילה, כלב שמירה
קלרה פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באפריל 1920 אוראדיה, ממלכת רומניה 
 פטירה:  14 באוקטובר 2015 (בגיל 95)
 הישג בולט:  אלופת ישראל לנשים בשנת 1962, 1963 ו-1965
 הדרגה הגבוהה ביותר:  אמן בינלאומי לנשים (1966)
 מדינה:  רומניה, ישראל
 
קלרה הודוסי-פרידמן (13 באפריל 1920 - 14 באוקטובר 2015) הייתה שחמטאית בדרגת אמן בינלאומי לנשים (1966), הישראלית הראשונה שזכתה בדרגה זו. היא זכתה 3 פעמים ברציפות בתואר אלופת ישראל לנשים (1962, 1963 ו-1965).
ביוגרפיה

פרידמן נולדה וגדלה באוראדיה, רומניה, בתם של גזה ואליזבט הודוסי. היא עלתה עם בעלה הפסיכיאטר ובנם לישראל בשנת 1961. מספר חודשים לאחר מכן, היא סיימה במקום ראשון ביחד עם מרים גלובר חיימוביץ באליפות ישראל שהסתיימה בתחילת 1962. ב-31 בינואר אותה שנה היא זכתה בתואר לאחר שניצחה את חיימוביץ במשחקי ההכרעה בתוצאה 3–0.
בשנת 1966 קיבלה פרידמן דרגת אמן בינלאומי לנשים (WIM) ובכך הייתה לשחקנית הישראלית הראשונה בישראל שזכתה בדרגה זו.
בטורניר מוקדמות לאליפות העולם בשחמט לנשים (אנ') שנערכה בסובוטיצה, סרביה בשנת 1967 סיימה פרידמן במקום 17. בטורניר היא ניצחה את אלופת רומניה אלכסנדה ניקולאו (אנ') ואת אלופת ארצות הברית ג'יזלה קאהן גרסר.
חייה האישיים

פרידמן התגוררה בירושלים עם משפחתה. היא עבדה כחרטת הראשונה בעיר וכאחות.
הערות שוליים

↑  Israel's 4th Women's Championship, 1961, Jewish Chess History DECEMBER 24, 2016 (באנגלית)
↑  קלרה פרידמן - אלופת השחמט של ישראל, על המשמר, 31 בינואר 1962
↑  תריסר המושבעות, מעריב, 8 בדצמבר 1967
↑  חרטת ראשונה בענף המתכת בירושלים, על המשמר, 7 ביוני 1962
רבעון (שנת כספים)

רבעון (באנגלית, Fiscal Quarter) הוא מונח חשבונאי המייצג שלושה חודשים, שהם רבע משנת הכספים שלפיה מנהל ארגון את תקציבו. מקובל לחלק את השנה לרבעונים ינואר-מרץ, אפריל-יוני, יולי-ספטמבר ואוקטובר-דצמבר.
גרף המתאר את קצב הגידול במכירות מכשיר האייפון בחלוקה לרבעונים
בסופו של כל רבעון מוצגות תוצאות ביניים של הדוחות הכספיים וביצועי הארגון. במרבית המדינות, חברות ציבוריות וכאלה הנסחרות בבורסות לניירות ערך, נדרשות על פי החוק להגיש דוחות כספיים רבעוניים. אותן חברות נבחנות על ידי המשקיעים על-פי הדוחות הרבעוניים והשנתיים שלהן. לכן נאמר לעיתים על מנהליהן של חברות אלה, שהם "חיים מרבעון לרבעון".
דיווח כספי לתקופות ביניים זמין במועד ומהימן משפר את כושרם של המשקיעים, הנושים ואחרים להבין את יכולתו של תאגיד להפיק רווחים ותזרימי מזומנים ואת מצבו הכספי והנזילות שלו.
דיווח כספי לתקופות ביניים הוא דיווח כספי הכולל מערכת מלאה של דוחות כספיים, או מערכת של דוחות כספיים בצירוף ביאורים תמציתיים נבחרים, לתקופה שהיא קצרה משנת כספים מלאה של תאגיד.
רקע הדרישה לדוחות כספיים לתקופת ביניים

ראשית הדרישה לפרסום דוחות ביניים בישראל הייתה מצידה של הבורסה לניירות ערך בשנת 1987. זו חייבה חברות שניירות הערך שלהן נסחרות בה, בדיווח חצי שנתי של נתונים נבחרים מתוך הדוחות הכספיים.
החל משנת 1988 נקבעה בתקנות ניירות ערך (דוחות תקופתיים ומידיים) התש"ל-1970 חובה על התאגידים להגיש דוחות כספיים חצי שנתיים אשר נסקרו בידי רואה חשבון, והחל מהרבעון השלישי בשנת 1989 נקבעה בתקנות אלה חובת דיווח כספי רבעוני.
מטרות עיקריות של דוחות ביניים:
מאפשרים לתת מידע סדיר המסייע בחיזוי התוצאה השנתית
מסייעים באיתור מוקדם של נקודות מפנה על פני השנה של הרווח, נזילות החברה וכיוצא בזה
מאפשרים זיהוי של נקודות תורפה ותיקון מבעוד מועד
מהווים מידע משלים לדוחות הכספיים השנתיים
סקירת רואה חשבון של דוחות כספיים לתקופת ביניים

מתוך הכרה שביקורת דוחות כספיים לתקופת ביניים כרוכה בעלויות גבוהות, נולדה הדרישה החלופית לסקירתם, וזאת על מנת להגביר את אמינותם מבלי להטיל על החברות עלויות כאמור.
מטרתה של סקירת דוחות כספיים על ידי מבקר החשבונות שונה ממטרתה של ביקורת דוחות כספיים.
מטרת הסקירה היא לאפשר למבקר החשבונות לדווח, שלא בא לידיעתו דבר המצביע על כך, שיש צורך בשינויים מהותיים בדוחות הנסקרים כדי שיוכלו להיחשב כדוחות שהוכנו לפי כללי חשבונאות מקובלים. דיווח כאמור מכונה דיווח על דרך השלילה (negative assurance) מאידך, מטרת ביקורת דוחות כספיים היא לאפשר למבקר החשבונות לחוות את דעתו, אם הדוחות הכספיים משקפים באופן נאות, בהתאם לכללי חשבונאות מקובלים, את מצב העסקים, תוצאות הפעילות והשינויים בתזרימי מזומנים.
בהכנת הסקירה אין המבקר אוסף ראיות ביקורת מספיקות ונאותות כדי לאפשר לו לחוות דעה על הדוחות. נוהלי הסקירה מושתתים במידה רבה על בירורים עם ההנהלה והאחראים על התחומים הכספיים והחשבונאיים בחברה.
קלרה סגלוביץ

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1897 קייב, האימפריה הרוסית 
 נרצחה:  יולי 1943 (בגיל 45) ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  1921–1939 (כ־18 שנים)
 עיסוק:  שחקנית קולנוע ותיאטרון
 בן זוג:  ליאון (לייב) נוישטדט
 פרופיל ב-IMDb
 
קלרה סגלוביץ (בפולנית: Klara Segałowicz;‏ 25 באוגוסט 1897 – יולי 1943) הייתה שחקנית יהודייה-פולנייה. הייתה פעילה בתיאטרון ובקולנוע בשנים 1921–1939.
ביוגרפיה

נולדה ב-1897 כקלרה בורודינו בקייב למשפחה יהודית. אביה היה רופא ואמה, רוחל'ה לבית בורודינו, הייתה מיילדת בטומשוב מזובייצקי, לשם עברה המשפחה בשנת 1911. שם הופיעה לראשונה בסדרת הצגות תיאטרון חובבים מאת הבמאי שמואל בינם אורנבך. בשנת 1921 עברה לוורשה והצטרפה לקבוצת המשחק של תיאטרון "המרכז". בשנת 1922 נישאה לסופר היהודי זוסמן סגלוביץ', ממנו התגרשה לאחר שמונה עשר חודשים. ההופעה הראשונה שלה הייתה במחזהו של פישל בימקו בשם גנונים (ביידיש: גנבים). בשנות ה-30 הפכה לכוכבת הקולנוע והתיאטרון היהודי והופיעה בתאטרונים בורשה ובסרטים מקומיים בשפה היידיש. בעלה השני, ליאון (לייב) נוישטדט, (נולד ב-1883) היה מרצה במכללה למורים היהודית, מנהל ועדת ההפצה ואחד ממנהלי סניף הג'וינט בוורשה.
שניהם נעצרו בעקבות הפלישה לפולין בשנת 1939. הם נכלאו בגטו ורשה שם נאלצה לוותר על המשחק ועבדה כמזכירה במחלקת ההלבשה של העזרה העצמית החברתית היהודית. לאחר מכן הוחזקו בכלא פאוויאק, שם נורו למוות ב-1943 בתירוץ  של דרכונים זרים מזויפים.
פילמוגרפיה נבחרת

למד וו (Jeden z 36) (1925)
ביערות פולין (W lasach polskich) (1929)
אאוץ' Ał chet (סרט) (1936)
הערות שוליים

1 2 3 4  "Klara Segałowicz". filmpolski. נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Vergessen Sie diesen Namen nicht!". Raum der Namen (בגרמנית). נבדק ב-12 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  קלרה סגלוביץ'(25/08/1897–1943), באתר מוזיאון גתה ורשה (בפולנית)
↑  לייב נוישטדט, באתר ארכיון הג'וינט (באנגלית)