stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוצח סדרתי
לכידת רוצחים סדרתיים

רבים חשים כי רוצחים סדרתיים אינם נלכדים במהירות מספקת וכי רבים מהם ממשיכים לבצע את מעשי הרצח שלהם באין מפריע לאורך זמן רב. תחושה זו נובעת, במידה רבה, מן העניין הרב שמעוררים רוצחים סדרתיים לאחר לכידתם והעיסוק הרב שיש בנושא זה בסרטים ובספרים. בפועל, מספר מעשי הרצח המבוצעים על ידי רוצחים סדרתיים מהווה רק חלק זעיר מכלל מעשי הרצח, כך שהבעיה רחוקה מלהיות איום בהיקף ממשי מנקודת מבט סטטיסטית או מנקודת מבטה של המשטרה.
רוב הרוצחים הסדרתיים הפוטנציאליים נלכדים לפני שהספיקו לבצע שלושה מעשי רצח. חלק אחר מהם מאושפז במוסדות לחולי נפש ואינו יכול לעמוד לדין. אחוז קטן מכלל הרוצחים הסדרתיים, עם זאת, ממשיך לבצע את מעשי הרצח שלו לאורך שנים באין מפריע.
הבעיה בלכידת רוצחים סדרתיים היא שהתייחסות המשטרה אל כל רצח היא כזו שאומרת כי רוב מעשי הרצח מבוצעים על ידי אנשים המכירים היטב את קרבנם ופעלו בעקבות פרץ עז של רגשות, או כדי להשיג מטרה מוגדרת וברורה, הנחה זו, המוצדקת ברוב המקרים, מהווה מכשול ללכידתו של רוצח סדרתי; המשטרה פועלת לפענוח הרצח כאילו מדובר היה במעשה רצח בודד, שבוצע על ידי עבריין או על ידי אדם המוכר לקורבן. כאשר המקרה אינו תואם לדפוסים השגרתיים של רצח ואינו מפוענח בהתאם להם, הוא עדיין ממוין לעיתים קרובות ככזה. במקרים רבים, כאשר ישנם מקרי רצח כאלו במקומות שונים, סיבות ביורוקרטיות וקשר לקוי בין יחידות משטרתיות מונעים איתור דפוס פעולה חוזר ונשנה במעשי הרצח השונים.
סיבה אחרת המונעת לכידתם של רוצחים סדרתיים היא רתיעת המשטרה מההודאה כי מעשי רצח שונים בוצעו על ידי רוצח סדרתי, גם בגלל ההתרגשות והחרדה שמעוררת הכרזה כזו בציבור, וגם בגלל הלחץ המופעל על המשטרה לאחר הכרזה כזו לפענח וללכוד במהירות את הרוצח הסדרתי – משימה שלעיתים תכופות אינה קלה לביצוע, במיוחד כאשר הרוצח מבצע את מעשי הרצח בהפרש זמן ניכר בין מעשה למעשה.
אחד הנהגים המקובלים של כוחות המשטרה במצב בו הוכרז כי מעשי רצח מסוימים בוצעו על ידי רוצח סדרתי הוא לנסות לבנות "פרופיל" פסיכולוגי של הפושע, כדי לאפשר למשטרה לסנן בצורה טובה יותר חשודים אפשריים במעשה. לעיתים תכופות, עם זאת, מתברר לאחר תפיסת הרוצח כי אין קשר הדוק בין הפרופיל הפסיכולוגי שנבנה ובין הרוצח הסדרתי.
רוצחים סדרתיים בתרבות הפופולרית

בגלל האופי המחריד של מעשיהם, האלמנט המיני הבולט ויכולתם לחמוק מעונש לאורך זמן רב, עוררו הרוצחים הסדרתיים עניין רב ושימשו חומר לשורה ארוכה של ספרים, סרטים, ספרות תיעודית ואפילו שירים, ספרים מאוירים ומשחקים. לעיתים קרובות, הוצגו רוצחים סדרתיים כדמויות מורכבות, מעונות ואפילו מעוררות אהדה. במקרים אחרים, הוצגו הרוצחים הסדרתיים כדמויות בעלות כוחות על טבעיים, אינטליגנציה גבוהה וכישורים אחרים, שהפכו אותם לדמויות מעוררות עניין ומושכות. ברוב המקרים, "מנוקים" הרוצחים הסדרתיים מהאלמנטים הדוחים והמבעיתים יותר של פעולתם, ובמיוחד אלו הקשורים בקיום יחסי מין עם הקורבנות בעודם גוועים או לאחר מותם.
תומאס האריס, בספרו "שתיקת הכבשים" ובשני ספרים נוספים בסדרה זו, הציג את דמותו של רוצח סדרתי קניבלי, פסיכיאטר במקצועו, ד"ר חניבעל לקטר. ד"ר לקטר מוצג כדמות מעוררת פלצות, ומאידך מעוררת עניין ואפילו מעין משיכה היפנוטית. השחקן אנתוני הופקינס, שגילם את דמותו בשלושה סרטים שנעשו בעקבות ספריו של האריס, שהידוע בהם הוא "שתיקת הכבשים", תרם רבות להפיכת הדמות לאיקונית. דמות מוכרת נוספת היא זו של "ג'ון דו" מהסרט "שבעה חטאים", שהוצג בסרט כדמות חידתית, כמעט על טבעית בכוחה, תבונתה, ויכולתה לתזמן אירועים. גם בסדרת הטלוויזיה "דקסטר", המבוססת על הרומן "דקסטר חולם חלומות אפלים" מאת ג'ף לינדסי, הדמות הראשית היא רוצח סדרתי המנהל חיים כפולים כחוקר טביעות וטקסטורת דם במשטרת מיאמי. בניגוד לכל הרוצחים הסדרתיים האחרים, דקסטר פועל על פי קוד לפיו הוא רוצח רק פושעים שגם רצחו. גיבור המנגה והאנימה היפנית "מחברת המוות" לייט יאגאמי, הוא רוצח סדרתי. בעזרת כוח על טבעי של אל מוות הוא רוצח פושעים כדי לטהר את העולם מרוע. סדרת הטלוויזיה מחשבות פליליות מבוססת כולה על צוות מרכיבי פרופילים שלוכדים רוצחים סדרתיים.
הערות שוליים

↑  "Serial Murder – Multi-Disciplinary Perspectives for Investigators" (PDF). Federal Bureau of Investigation. 2005. נבדק ב-17 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הגדרת המונח "רצח סדרתי" נמצאת ב"מדריך למיון פשעים" מאת ברג'ס, ברג'ס ורסלר: Douglas, J., Burgess, A., Burgess, A., & Ressler, R. (1992). Crime Classification Manual. Lexington, MA: Lexington Books.
↑   החידה של בירת הרוצחים הסדרתיים בקנדה, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2015
↑  Norris, Joel. Serial Killers: The Growing Menace. Arrow Books, 1990
↑  , כגון Jenkins, B. (1994). Using Murder: The Social Construction of Serial Homicide. NY: Aldine de Gruyter.
↑  זיו קיטרו, ‏ג'ק המרטש פוגש את ג'קו סכין, באתר ‏מאקו‏, 16 באפריל 2009
↑  Holmes, R. & S. Holmes. (2002). Profiling Violent Crime: An Investigative Tool, 3e. Thousand Oaks, CA: SAGE Publications.
↑  הטבלה מבוססת על המידע הנמצא כאן.
↑  לניתוח מפורט של מאפייני סוגי הרוצחים הסדרתיים ראו כאן.
↑  Holmes, R. & S. Holmes. (1996). Profiling Violent Crime: An Investigative Tool, Thousand Oaks, CA: Sage Publications.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534735105171  BNE: XX549050  BnF: cb125716599 (data)  GND: 1184411611  LCCN: sh95000651  NKC: ph274687  SUDOC: 035030178 
טד בנדי – רוצח סדרתי שהודה בשלושים רציחות והוצא להורג בשנת 1989
איילין וורנוס – הורשעה בשבע רציחות והוצאה להורג בשנת 2002
עמוד שער כתב עת משנת 1889 המתאר את דמותו המסתורית של ג'ק המרטש
אנדריי צ'יקטילו היה נשוי ואב לילדים, בעל השכלה אקדמאית וחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. רצח 53 בני אדם, רובם ילדים ובני נוער.
יוהאן אוטו הוך, רוצח סדרתי שהוצא להורג בשיקגו ב-1906.
ברנדן הנסן

ברנדן ג'וזף הנסן (באנגלית: Brendan Joseph Hansen; נולד ב-15 באוגוסט 1981) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 6 מדליות מהן 3 זהב, אלוף עולם בעל 9 מדליות מהן 6 זהב ושיאן עולם שהתמחה בסגנון חזה.
ביוגרפיה

הנסן נולד וגדל בהוורטאון, פנסילבניה. הוא למד ושחה באוניברסיטת טקסס באוסטין ("טקסס לונגהורנס") תחת הדרכתו של המאמן אדי ריס. הקריירה שלו לוותה בתחרות קשה מול השחיין קוסוקה קיטאג'ימה מיפן.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001 זכה הנסן במדליית זהב במשחה 200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:10.69 דקות, לפני מקסים פודופריגורה מאוסטריה (2:11.09 דקות) וקיטאג'ימה (2:11.21 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכה הנסן בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:11.80 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:33.48 דקות. בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.84 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה שבספרד בשנת 2003 זכה הנסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בזמן של 3:31.54 דקות, לפני רוסיה (3:34.72 דקות) ויפן (3:36.12 דקות), במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.21 דקות, אחרי קיטאג'ימה שקבע שיא עולם חדש של 59.78 שניות ולפני ג'יימס גיבסון מבריטניה (1:00.37 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.11 דקות, אחרי קיטאג'ימה שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 2:09.42 דקות ויאן אדמונד מבריטניה (2:10.92 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, ארצות הברית בשנת 2004, זכה הנסן ב-4 מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חזה (26.86 שניות), במשחה ל-100 מטר חזה (58.45 שניות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:04.98 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:25.09 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אתונה שנערכו בלונג ביץ', קליפורניה ביולי 2004 קבע הנסן במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 59.30 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש נוסף של 2:09.04 דקות. במשחקים האולימפיים עצמם הוא לא הצליח לזכות במדליות הזהב והסתפק במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.25 דקות, אחרי קיטאג'ימה (1:00.08 דקות) ולפני הוגו דובוסק מצרפת (1:00.88 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בתחרות, שיא אולימפי חדש של 1:00.01 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:10.87 דקות, אחרי קיטאג'ימה שקבע שיא אולימפי חדש של 2:09.44 דקות ודניאל גיורטה מהונגריה (2:10.80 דקות). לבסוף, הוא זכה במשחה האחרון בתחרות במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:30.68 דקות, לפני גרמניה (3:33.62 דקות) ויפן (3:35.22 דקות).
ביוגרפיה > אירוע השיא

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה הנסן בשלוש מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 59.37 שניות, לפני קיטאג'ימה (59.53 שניות) ודובוסק (1:00.20 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.85 דקות, לפני מייק בראון מקנדה (2:11.22 דקות) וג'נקי אימאמורה מיפן (2:11.54 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב 3:31.85 דקות, לפני רוסיה (3:35.08 דקות) ויפן (3:35.40 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה באירוויין, ארצות הברית בתחילת אוגוסט 2006 שיפר הנסן את שיאיו העולמיים במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.13 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:08.74 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה הוא זכה ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 59.90 שניות, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:08.50 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש של 3:31.79 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007, זכה הנסן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.80 שניות, לפני קיטאג'ימה (59.96 שניות) וברנטון ריקארד מאוסטרליה (1:00.58 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.69 שניות, אחרי אולג ליסוגור מאוקראינה (27.66 שניות) וקמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (27.88 שניות).
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה הנסן במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:29.34 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.04 דקות) ויפן (3:31.18 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.57 שניות. מדליית הזהב האולימפית שלו אבדה בטיסה לאוסטין מעיר מגוריו, לאחר מסיבה שנערכה לכבודו, אך זו נמצאה למחרת והוחזרה לו.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה הנסן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גרוורס מייקל פלפס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:29.35 דקות, לפני יפן (3:31.26 דקות) ואוסטרליה (3:31.58 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.49 שניות, אחרי קמרון ואן דר בורג שקבע שיא עולם חדש של 58.46 שניות וכריסטיאן ספרנגר מאוסטרליה (58.93 שניות).
השגים ותארים

בסך הכל קבע הנסן 11 שיאי עולם חדשים. 9 שיאי עולם נקבעו בבריכה אולימפית, מהם 5 שיאים אישיים (2 במשחה ל-100 מטר חזה ו-3 במשחה ל-200 מטר חזה) ו-4 שיאים במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. 2 שיאי עולם במשחה שליחים 4x100 מעורב בבריכה של 25 מטר.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
מרד אדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פירס בראון/ Pierce Brown
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה דביר
 הוצאה בשפת המקור:  Del Rey Books
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  382 
 סדרה
 הספר הבא:  Red Rising: Sons of Ares 
 
מרד אדום (באנגלית: Red Rising) הוא ספר מדע בדיוני שנכתב על ידי הסופר האמריקאי פירס בראון ויצא לאור בשנת 2014.
הספר מציג חברת מעמדות היררכית בתרבות האנושית בעתיד הרחוק, כאשר המין האנושי כבר יישב את הירח, את מאדים וכן כוכבי לכת נוספים. הספר הוא אחד מתוך סדרה בת שישה ספרים שיצאו לאור עד 2023, שמתוכם יצא לאור ספר אחד בעברית, בתרגומה של יעל אכמון.
הספרים הבאים בסדרה, שלא תורגמו, הם "הבן הזהוב" (Golden Son), יצא ב-2015; "כוכב הבוקר" (Morning Star), יצא ב-2016; "זהב ברזל" (Iron Gold), יצא ב-2018; "עידן אפל" (Dark Age), יצא ב-2019; ו"מבשר האור" (Light Bringer) שיצא ב-2023.
עלילת הספר

700 שנה בעתיד, האנושות יישבה את מערכת השמש ולצורך כך חילקה את עצמה ל-14 "קאסטות" לפי צבעים, לכל צבע ייעוד משלו. האדומים הם הנחותים ביותר, הזהובים שולטים. דרו הוא אדום נחות, שכורה הליום-3 במעמקי מאדים בתנאים קשים ומסוכנים - מאחר שהשלטונות מספרים לאדומים כי עליהם מוטלת המשימה לכרות את ההליום הדרוש להארצה של כוכב הלכת. אנחנו פוגשים אותו כשהוא מנסה לנצח בתחרות בין השבטים - כדי לקבל את זר הדפנה שפירושו אוכל טוב יותר עבור השבט, המתקיים בקושי.
דרו נשוי לאיו, המוצאת להורג לאחר שהפרה את החוק הנוקשה, שאוסר לשיר שיר מחאה נושן של האדומים כנגד השלטון המדכא אותם. לאחר מותה, מגויס דרו לקבוצה מחתרתית בשם "בני ארס", המייעדים לו משימה מיוחדת: להסתנן למקום הקרוי "המוסד", שם מיטב בניהם של הזהובים נלחמים על זכותם להנהיג את הדורות הבאים. לצורך כך, עליו לעבור "מקצה שיפורים" דרמטי - הליכים ניתוחיים קשים שמגביהים אותו, מגדילים אותו בדגש על מסת השריר, וגם רכישת השכלה רחבה באופן מואץ. לצד זאת, נבנית לו זהות מזויפת, של בן למשפחת זהובים שנהרגו בתאונה כך שאיש אינו מכיר אותו.
הסיפור עוקב אחר דרו וחבריו הזהובים במוסד, כאשר המשימה שלו היא כפולה - לשרוד ולהוכיח את עצמו כטוב ביותר, מבלי לחשוף לאיש את זהותו כאדום. כדי לבסס את עצמו כמנהיג, דרו נאלץ לשתף פעולה עם מי שהוא רואה בתחילה כאויביו - הזהובים הצעירים המבטיחים ביותר, ובהם קסיוס ומוסטנג, שנהפכים בהדרגה לחבריו. בסיום הספר, דרו משיג את יעדו ונכנס אל שרשרת הפיקוד, במטרה להתקדם ולהשלים את המהפכה.
הדמויות העיקריות בספר

דרו – גיבור הספר והמספר, שייך לזן האדום של בני האדם והוא האיש אשר נכנס למוסד על מנת להצית את המרד. דרו עושה זאת מתוך נקמה אישית על רציחתה של אשתו איו, על ידי הזן הזהוב.
דנסר– מנהיג בני ארס, המחתרת שמעוניינת במרד. הוא מוצא את דרו ומחשל אותו כדי שיעמוד במשימה שהטיל.
הרב-מושל אוגוסטוס – מנהיג מאדים, שייך לזן הזהוב, אחראי למותה של איו. בסוף הסרט, מסכים דרו להימנות עם בני ביתו של אוגוסטוס, מבלי שהאחרון יידע את זהותו האמיתית של דרו.
קסיוס – חברו של דרו במוסד, דרו הרג את אחיו על מנת להיכנס למוסד והיחסים ביניהם מסתבכים כאשר הוא מגלה על כך.
מוסטנג – תלמידת ה"מוסד" ובתו של אוגוסטוס, בה מתאהב דרו במשך העלילה. אף שהיא מבית יריב במוסד, דרו משתף איתה פעולה כדי לנצח במשחק העומד בבסיס השהות במוסד, ואף מקבל ממנה השראה - לפיה הדרך הנכונה לתקן את החברה בה הם חיים היא בשיתוף פעולה בין בני כל הצבעים.
על המחבר

פירס בראון, יליד 1988, הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי שכתב רבי מכר שזכו למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ביניהם "מרד אדום". הספרים שלו מפורסמים בשלושים ושלוש שפות ובשלושים וחמש מדינות ברחבי העולם. פירס בראון גר בלוס אנג'לס.
בראון, הוא מספר, בילה את ילדותו בבניית מבצרים, בהכנת מלכודות לבני דודים, ובבריחה מהמציאות לספרים ולסיפורים, ועבר שש מדינות ועשרה בתי ספר. הוא בילה זמן רב לבד, והיה יוצר סצנות דמיוניות עצומות וסיפורים קסומים רבים.
בתחילת דרכו הוא עבד כמנהל רשת חברתית בחברת סטראט-אפ, ברשת ABC, ברשת NBC, וכעוזר קמפיין של סנאט ארצות הברית.
פירס בראון החל את קריירת הכתיבה שלו בגיל צעיר. כחובב פוליטיקה והיסטוריה של העת העתיקה הוא הושפע עמוקות מהכתבים הקלאסיים, ובין מקורות ההשראה ל"מרד אדום" נכללים "הרפובליקה" מאת אפלטון והמחזה "אנטיגונה". בראון סיפר כי לפני שכתב את מרד אדום, כתב שישה ספרים אחרים שהציע להוצאות הספרים - עליהם קיבל 120 מכתבי דחייה.
ביקורות על הספר

מרד אדום התקבל בהתלהבות רבה בידי הקוראים והמבקרים, הגיע לטבלת רבי המכר של הניו־יורק טיימס ונכלל ברשימות הספרים המובחרים של אנטרטיינמנט ויקלי, באזפיד וסלף אוורנס.
בראון ציין את האהדה לה זכה מרד אדום בקרב קהילת הלהט"ב: ”זה מדהים שהם מצאו בית בספרים האלו... כל הנשמות האבודות האלו בספרים שלי התחברו עם אנשים ואני מוצא את זה מרגש במיוחד”.
מקורות השראה

אחד ממקורות ההשראה של מרד אדום הוא המחזה "אנטיגונה" מאת סופוקלס, אשר מספר על הדמות המיתולוגית אשר הוצאה להורג לאחר שקברה את אחיה בניגוד לאיסור של אביה. פירס בראון נהנה ממחזות יווניים, וקרא מחדש את המחזה אנטיגונה. הוא כתב שקרא מחזה זה בעבר לבית הספר, אך בקריאה החוזרת המחזה נשמע שונה מהקריאה בפעמים הקודמות. שבוע לאחר קריאת המחזה, הוא יצא לטיפוס הרים ברכס הקסקייד עם חבריו, ובלילה ראה את מאדים, מקום ההתרחשות בספר מרד אדום, בהיר בשמיים.
מאדים זוהר בשמיים והמחזה אנטיגונה היוו השראה לכתיבת הספר. חודשיים לאחר הטיפוס, סיים פירס בראון לכתוב את מרד אדום. ”זרע קטן נזרע על ידי אנטיגונה, והוא התחיל לגדול. ולגדול. ולגדול. מה אם אקח את יוון, אשים בכוכבים, אוסיף חלליות, אוסיף אופרה, אוסיף רומאים, אוסיף טוויסטים, בגידות ודם בשפע!?” (בראון על ההשראה לספר מרד אדום).
בנוסף לכך, מספר פירס בראון שקיבל השראה לספר מרד אדום ממצוקת מהגרים אירים במאה ה-19 ושלילת זכויות אזרח של מעמד הפועלים. מצוקה זו מתבטאת בספר בעבדות זן האדומים למען הזנים האחרים, ללא ידיעתם על ניצולם.
בפרק בפודקאסט האמריקאי Dialog בו התארח בראון, הוא תיאר את מרד אדום כ”חלק אחד הרוזן ממונטה כריסטו, חלק אחד סטאר וורס, חלק אחד לב אמיץ” (בראון על ההשראות לספר "מרד אדום").
במענה לגולשים ששאלו אותו על מקורות השראה, הזכיר בראון גם את ספרי "חולית". ”מסתורין, ריטואלים איזוטריים, שמות מוזרים, טיסה בחלל, יכולות גנטיות קסומות... זו היתה השפעה משולבת של הרבה דברים, בשבילי” (פירס בראון במענה לשאלות באתר רדיט).
לקריאה נוספת

על פירס בראון, השראתו למרד אדום וניתוח של הספר:
שאלות נפוצות, באתר המחבר
ברנדון אפס, ניתוח של הספר, באתר The Brothers Epp, ספטמבר 2018
הערות שוליים

1 2 3  Pierce Brown - Red Rising Saga Author - Biography, Pierce Brown (באנגלית)
1 2  Alsahira Alkhayer, Colum McCann’s intertexts: "Books Talk to One Another", Irish Studies Review 26, 2018-04-18, עמ' 426–428 doi: 10.1080/09670882.2018.1462899
↑  ביקורת על הספר Marc Snetiker, Red Rising, EW.com, ‏5 בפברואר 2014 (באנגלית)
↑  Stefan Kyriazis, INTERVIEW: Red Rising author new Sons of Ares prequel PLUS Irongold news & fan power, Express.co.uk, ראיון עם פירס בראון על מרד אדום ומעריצי הספרים, ‏2017-05-18 (באנגלית)
↑  Dialog: Creating the World of Red Rising with Author Pierce Brown (Part 1) on Apple Podcasts, Apple Podcasts (באנגלית בריטית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרד אדום".
אולריק פלסנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1930 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  2 ביוני 2016 (בגיל 85) 
 מקום לימודים:  Herlufsholm School 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 פרסים והוקרה:  פרס קרן דרייר (1985)  מדליית אקרסברג (1987)  פרס ניקרדיט לאדריכלות 
 בן או בת זוג:  תמר ליבס 
 
אולריק פלסנר, או בשמו המלא ג'יימס יוהאן אולריק פלסנר (בדנית: James Johannes Ulrik Plesner;‏ 13 ביולי 1930 – 2 ביוני 2016) היה אדריכל ישראלי ממוצא דני.
ביוגרפיה

פלסנר נולד בפירנצה, ובגיל ארבע עבר עם הוריו לדנמרק. אביו היה צייר והיסטוריון דני שעשה בפירנצה את לימודיו לדוקטורט בהיסטוריה של ימי הביניים. אמו, אמנית ובת של יצרן ויסקי סקוטי, ברחה ממשפחתה לאיטליה, שם נפגשו השניים. בשנת 1938 נפטר אביו מדלקת התוספתן. אביו החורג, קאר קלינט, היה אדריכל ומעצב דני. לדברי פלסנר אימו הייתה קתולית מאמינה. הוא ראה עצמו כבודהיסט.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עבר פלסנר ללמוד אדריכלות באקדמיה הדנית. לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון, קיבל הזמנה מהאדריכלית מינט דה סילווה (minnette de silva) לעבוד עמה בסרי לנקה בעקבות זכייתו בפרס שלישי בתחרות לעיצוב פסל לבודהה בניו דלהי. אחר כך היה שותפו של האדריכל ג'פרי באווה, ופתח משרד אדריכלים ובית ספר לאדריכלות. בסוף שנות השישים עזב את סרי לנקה לאחר שהשלטון בה התחלף לשלטון קומוניסטי.
בסוף שנות השישים הגיע פלסנר לישראל לצורך תכנון מלון הילטון. במהלך הביקור פגש את הסטודנטית תמר ליבס (לימים פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית). ליבס חזרה עמו לסרי לנקה. הם התחתנו, בסוף שנות השישים עזב פלסנר את סרי לנקה ועבר ללונדון, שם עבד במשך חמש שנים במשרד האדריכלות "arup associates".
בסוף 1970 השתתף פלסנר בדיון על תוכנית אב לירושלים של אביה השמשוני וביקר את התוכנית על שאינה מתייחסת לירושלים כעיר ייחודית. 
בשנת 1972 עבר פלסנר לישראל עם משפחתו, ובשנת 1974 מונה על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק למהנדס העיר ירושלים, והוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1976. הוא סייע בתכנון פרויקטים בעיר כגן בלומפילד, גן פעמון הדרור, ואולם הכדורסל במלחה, ששימש את קבוצת הפועל ירושלים. בסוף שנות השמונים תכנן את בית גבריאל שעל גדות הכנרת.
לפלסנר ולליבס נולדו שלושה ילדים: דניאלה ומיה, שתיהן אדריכלות, שהיו שותפות במשרדו של אביהן, ויוחנן פלסנר, לשעבר חבר הכנסת מטעם קדימה, וכיום נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה.
פלסנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליפשיץ לירושלים יפה (1983), פרס אדריכלות מטעם קרן דרייר (1987), מדליית האקדמיה המלכותית אקרסברג עבור הישג אמנותי (1987), פרס ניקרדיט לאדריכלות (1987), פרס למרכז המסחרי הטוב ביותר באירופה (מרכז הילרוד שבדנמרק, 1993), פרס רכטר (יחד עם "ספקטור-עמישר אדריכלים") עבור התכנון הטוב ביותר בישראל (בית גבריאל, 1994), פרס יקיר ישראל (בית גבריאל, 1994), מדליית הנסן - הכבוד הגבוה ביותר לאדריכל בדנמרק (פברואר 2011), "אות העיצוב" 2007 על תכנון מרכז החתירה על-שם דניאל בתל אביב, ופרס יקיר עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל (2015).
אולריק פלסנר נפטר ב-2 ביוני 2016 בגיל 85. הוא הובא למנוחות לצד אשתו תמר ליבס שנפטרה שנה לפניו, בבית העלמין האלטרנטיבי בגבעת ברנר.
לקריאה נוספת

In Situ. An architectural memoir from Sri Lanka. An autobiography published in Denmark in 2013 in both English and Danish. Aristo Publishing, 451 pages, illustrated.
הערות שוליים

↑  נעמה לנסקי, מלך הג'ונגל, באתר הארץ, 2 באפריל 2008
↑  אדריכלים נודעים בעולם דוחים, דבר, 20 בדצמבר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007353305305171  GND: 1038798000  ISNI: 0000 0000 6903 5093  LCCN: n2013059886  SUDOC: 171075986  VIAF: 96064504   WorldCat (עם VIAF): 96064504 
שער הכניסה לבית גבריאל, שפלסנר הוא ממתכנניו
פסל "ג'רי הדרקון" בעיצוב פלסנר בגן פעמון הדרור
פיגוע הירי בצומת בני נעים (2010)

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2010 |
| --- | --- |
 תאריך:  31 באוגוסט 2010
 מקום:  כביש 60, הר חברון, (בקרבת קריית ארבע)
 קואורדינטות:  31°32′32″N 35°07′51″E﻿ / ﻿31.5421°N 35.1307°E﻿ / 31.5421; 35.1307
 סוג:  פיגוע ירי
 הרוגים:  4
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת הר חברון מוגדלת) פיגוע הירי ביהודה ושומרון באוגוסט 2010(למפת הר חברון רגילה) פיגוע הירי ביהודה ושומרון באוגוסט 2010(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע הירי ביהודה ושומרון באוגוסט 2010(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע הירי ביהודה ושומרון באוגוסט 2010
 
פיגוע הירי בצומת בני נעים בהר חברון הוא פיגוע ירי שבוצע ב-31 באוגוסט 2010, על ידי מחבלי חמאס שירו לעבר רכב ישראלי סמוך לקריית ארבע. בפיגוע נרצחו ארבעת הנוסעים ששהו ברכב.
המחבלים נעצרו על ידי הרשות הפלסטינית אך שוחררו זמן קצר לאחר מכן. ב-8 באוקטובר עצרה ישראל מחבלים הקשורים לפיגוע במבצע בו נהרגו שני פעילי חמאס.
הפיגוע

זוג ושני אזרחים נוספים שתפסו טרמפ ברכבם נסעו בכביש 60 בסמוך לקריית ארבע. בסמוך לכניסה ליישוב החל מחבל פלסטיני לירות על כלי הרכב כאשר הוא רצח את הנהג ובכך גרם למכונית לסטות מהכביש. לדברי עדי ראייה המחבלים התקרבו למכונית וירו בנוסעים במושביהם מטווח אפס.
המשטרה מאמינה שהמחבלים פתחו באש בתחילה על המכונית כאשר המכונית הפלסטינית נסעה לצד המכונית של הקורבנות. פרמדיק של מגן דוד אדום תיאר את הסצנה לעיתונאי כאשר ציין שהבחין ב"מכונית שהייתה נקובה בעשרות כדורים ובתוכה היו ארבע גופות. לא היה שום סיכוי לעזור".
קורבנות

בפיגוע נרצח הזוג יצחק וטלי איימס מבית חגי. הם היו הורים ל-6 ילדים, בגילים 5 עד 24, והיה להם נכד אחד. טלי הייתה בחודש התשיעי להריונה.
כוכבא אבן חיים, מורה באפרת ואמא לילדה בת שמונה, נרצחה גם היא בפיגוע. בעלה, שהיה בין החובשים שהגיעו לזירת הפיגוע, גילה אז שאשתו בין הקורבנות.
הקורבן הרביעי היה אבישי שינדלר, שעבר לא מכבר עם אשתו לגור בבית חגי.
הקורבנות נקברו בירושלים, באשדוד ובפתח תקווה. אלפי אנשים השתתפו בהלוויות.
לאחר הפיגוע

ב-8 באוקטובר 2010, פשט צה"ל על מספר מבנים בחברון בהם היו מחבלים שהיו חשודים בביצוע הפיגוע. שניים מהחשודים נהרגו במהלך ההסתערות וששה אחרים נעצרו. השניים שנהרגו בפשיטה היו:
נחת אל-כרמי (33), בכיר חמאס מטולכרם. כרם נכלא בעבר בשל מעורבותו בפעילות טרור, אך הוא שוחרר באוגוסט 2009. לאחר שחרורו הוא חזר להיות פעיל בזרוע הצבאית של חמאס.
ממון אל-נאטשה (24), פעיל חמאס בדרג נמוך מחברון. אל-נאטשה נכלא בישראל במשך מספר חודשים ב-2008.
חמאס נשבע לנקום על המבצע ובירך את הפלסטינים בחברון על "המשך ההקרבה של השהידים במאבק נגד ישראל". הקבוצה האסלאמיסטית גם לעגה לרשות הפלסטינית על המשך שיחות השלום בין ישראל לפלסטינים, וביקרה בחריפות את הפת"ח על מה שכינה את שותפות פת"ח במבצע ורדיפת חמאס, וציין כי חמאס "לא יבקש אישור מהפת"ח... לבצע עוד פיגועים".
הרשות הפלסטינית גינו רשמית את המבצע, אך גורמים רשמיים של הרשות הפלסטינית ציינו שמערכת הביטחון הפלסטינית מברכת על הרג אל-כרמי, כי זו פעולה שלדעתה החלישה את כוחו של ארגון החמאס בגדה המערבית.
שר הביטחון אהוד ברק שיבח את כוחות הביטחון הישראלים על הצלחת המבצע: "הפעולות בחברון הן תגובה מהירה לרצח ארבעה ישראלים באוגוסט השנה ליד קריית ארבע. צה"ל וכוחות הביטחון ימשיכו לעבוד בכל מקום ובנחישות בלתי מתפשרת נגד ארגוני הטרור על מנת להבטיח שהשקט יימשך ביהודה ושומרון".
ראו גם

פיגוע הירי בצומת בני נעים (2000)
הערות שוליים

↑  "4 Israelis shot dead, shattering years of relative calm in West Bank," Anshel Pfeffer, Chaim Levinson, Jonathan Lis, Avi Issacharoff and Amos Harel, September 1, 2010, Ha'aretz.
↑  "Victims on the road to 'peace' - The Boston Globe". Boston.com. 5 בספטמבר 2010. ארכיון מ-7 בספטמבר 2010. נבדק ב-1 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  " 'There hasn't been a group like this since Rabbi Akiva,' Hundreds gather to mourn 4 victims of Kiryat Arba terror attack; funerals to be held in Jerusalem, Ashdod, Petah Tikva." September 1, 2010, Jerusalem Post.
↑  IDF kills two in Hebron involved in Beit Hagai killings, Jerusalem Post 08-10-2010
1 2  Hamas swears revenge for IDF attack that killed two members, Jerusalem Post 08-10-2010
1 2  IDF kills 2 Hamas members in Hebron, ynet News 08-10-2010