stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישרס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  ישרס
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים)
 חברות בנות:  רסקו אוסיף השקעות ופיתוח הגן הטכנולוגי מלחה קריית התקשורת נווה אילן
 משרד ראשי:  בית ישרס, רחוב הר סיני 3, תל אביב
 שליטה בחברה:  שלמה אייזנברג
 ענפי תעשייה:  נדל"ן
 שווי שוק:  4.43 מיליארד ש"ח (11 בפברואר 2025)
 הכנסות:  583 מיליון ש"ח (2023)
 רווח תפעולי:  739 מיליון ש"ח (2023)
 רווח:  498 מיליון ש"ח (2023)
 הון עצמי:  4.77 מיליארד ש"ח (2023)
 סך המאזן:  9.55 מיליארד ש"ח (2023)
 יו"ר:  שלמה איזנברג
 מנכ"ל:  עדי דנה
  
 www.israsgroup.co.il
 
ישרס חברה להשקעות בע"מ (בקיצור: ישרס) היא חברת בנייה שנוסדה בשנת 1950 על ידי רסקו כחברת בת. תחומי הפעילות של החברה לאורך השנים כללו אחזקה וניהול של נדל"ן מסוגים שונים, הן מרכזים מסחריים ומשרדם והן דירות מגורים להשכרה. אחד הפרויקטים המרכזיים של החברה היה הקמת הגן הטכנולוגי מלחה בירושלים.
בעלות

חברת ישרס הוקמה בשנת 1950 כשותפות של רסקו ומשקיעים משווייץ. החברה גייסה כספים להשקעה בנדל"ן במכירת מניות ואיגרות חוב. בשנת 1956 אושרה בקשת החברה להרשם למסחר בבורסה בוושינגטון, ובכך הייתה החברה הישראלית הראשונה להיסחר בבורסה בארצות הברית.
ישרס הייתה במשך שנים רבות בשליטת רסקו. בתחילת 1986, לאור מתיחות בין בעלי השליטה ברסקו, איש העסקים נתן קירש מדרום אפריקה מצד אחד, וקבוצת תג'ר נאמן מצד שני, הוסכם על הפרדת ישרס מרסקו, כאשר ישרס יוחזק על ידי קירש ורסקו תוחזק בידי קבוצת תג'ר נאמן. לאחר זמן לא רב, מכר קירש את החזקותיו בישרס לשלמה אייזנברג. אייזנברג החזיק לבד 7.5% מישרס, קבוצת אג"ש של אייזנברג גזונדהייט ושפיצר החזיקה ב-30% וחברת ערד השקעות ופתוח תעשיה, שהייתה גם היא בשליטת שלמה אייזנברג ושותפיו, החזיקה במעל 20% ממניות ישרס. בשנת 1996 במסגרת רה-ארגון של החברות רכשה חברת ערד את ההחזקות של אייזנברג בחברה לפי שווי של 200 מיליון דולר, שהיה גבוה משמעותית ממחיר השוק. על המהלכים שעשה אייזנברג כדי לאשר את הרכישה נגד התנגדות של בעלי מניות מיעוט בערד, הוא הורשע ונדון לשנת מאסר.
פעילות

חברת ישרס השקיעה ברכישה ובניהול של נדל"ן, שכלל בשנות ה-50 בעיקר מרכזים מסחריים, בנייני משרדים, מבני תעשייה, פרדסים, ודירות להשכרה. לצורך ניהול הדירות להשכרה הקימה בראשית שנות ה-50 חברת בת. בשנות ה-60 נוספו גם מלונות ומפעלי תעשייה.
בשנת 1990 רכשה ישרס, ביחד עם מרלז, של מרדכי יונה, את רסקו. בשנת 1994 רכשה ישרס את חלקה של מרלז ברסקו.
בראשית שנות ה-90 זכתה ישרס במכרז להקמת הגן הטכנולוגי מלחה, פרויקט שמבוצע על ידי חברת ג.ט.י. הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ, ש-74% ממנה מוחזקת על ידי ישרס. הפרויקט היה לאחד המניבים ביותר של ישרס.
ישרס מחזיקה גם ב-66% מהבעלות באוסיף השקעות ופיתוח בע"מ, 85% מעוגן נדל"ן מניב בע"מ (85%), ומעל 90% מ-א. ארנסון בע"מ העוסקת בתשתיות בעיקר עבור גופים ממשלתיים.
באוקטובר 2008 רכשה ישרס את מניותיו של ארקדי גאידמק ב"אוסיף", על פי הערכת שווי של 210 מיליון ש"ח. אוסיף עברה בשליטת ישרס מהפסדים בשנים 2008-2009 לרווח של 7 מיליון שקלים ב-2010. בשנת 2011 ביקשה ישרס לרכוש את החזקות הציבור באוסיף על פי שווי של 193 מיליון שקל, אך ההצעה נדחתה על ידי משקיעי מיעוט שטענו שהחברה שווה הרבה יותר. לאחר מספר חודשים הוצעה לבעלי המניות הצעה משופרת שאושרה, ואוסיף עברה לשליטתה המלאה של ישרס.
בנובמבר 2018, רכשה מקרן הנדל"ן "ריאליטי", תמורת 255 מיליון שקל את קריית התקשורת נווה אילן. במרץ 2024 דווח על עסקת השכרה רחבת היקף שביצעה ישרס מול המדינה, לה השכירה שטחי משרדים בפרויקט "פארק גיסין" בפתח תקווה, בהם צפויים להתאכלס משרד רשות המיסים פתח תקווה, לשכת אבטלה פתח תקווה, בית הדין לתעבורה פתח תקווה ובית הדין למשפחה פתח תקווה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ישרס חברה להשקעות בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  חברת בת של רסקו מוציאה אגרות חוב למימון דירות בהשכרה, הצופה, 5 ביולי 1955
↑  מניות ישרס נתקבלו לרישום בבורסה בוושינגטון, חרות, 16 ביולי 1956
↑  הוסכם על הפרדת, מעריב, 3 בפברואר 1986
↑  מיכל הולצמן, הדו"חות הכספיים של חברת רסקו, מעריב, 27 באוקטובר 1986
↑  איחוד מניות בישרס, מעריב, 10 באוקטובר 1986
↑  קבוצת תג'ר קיבלה מנייט קירש, מעריב, 7 בדצמבר 1986
↑  אבי שאולי ואביב לוי, ‏הודות לשבריר אחוז: אושר שכר ב-2.7 מ' ש' לשלמה איזנברג, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2011
↑  ע"פ 3891/04 ערד השקעות ופיתוח תעשייה בע"מ נ' מדינת ישראל, ניתן ב־2 ביוני 2005
↑  אמיסיית ישרס - 6 מיליון דולר, דבר, 24 ביוני 1962
↑  חברת רסקו תשכיר דירות ללא דמי מפתח אך בשכר דירה גבוה, על המשמר, 5 ביולי 1955
↑  ישרס תפיץ בארה"ב אג"ח ב-5 מיליון דולר, מעריב, 31 באוגוסט 1966
↑  אמיר אייזנברג, ‏ישרס-רסקו: צד הנדל"ן של שלמה אייזנברג, באתר גלובס, 10 בנובמבר 1997
↑  אלשיך ברוך, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 בדצמבר 2000
↑  אבי שאולי, ‏בעלי המניות של אוסיף לא אישרו המיזוג עם ישרס, באתר גלובס, 16 במאי 2011
↑  זרקור על המניה הקטנה שעשתה את היום, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2011
↑   יעל דראל, שלמה אייזנברג רוכש את מתחם נווה אילן בכ-255 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 בנובמבר 2018
↑  מערכת, שכנות חדשות בפארק גיסין: רשות המיסים ומשרד התעסוקה פתח תקווה שכרו מישרס, באתר פתח תקווה NEWS, ‏2024-03-10
ארז כץ

ערך זה עוסק בכדורסלן ישראלי. אם התכוונתם לקצין צה"ל, ראו .
| --- | --- |
ארז כץ במדי קבוצת בני השרון, אפריל 2009
ארז כץ במדי קבוצת בני השרון, אפריל 2009
 לידה:  9 באפריל 1980 (בן 44) ישראל
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.93
 מספר:  13
 קבוצות כשחקן
 1999–2004   2004–2005   2005–2006   2006–2012:  הפועל ירושלים   עירוני אשקלון   הפועל תל אביב   בני השרון
 הישגים כשחקן
 שחקן ההגנה של העונה בליגת העל (2005)
ארז כץ (נולד ב-9 באפריל 1980) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז, גובהו 1.93 מטרים.
כץ גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, והחל משנת 1999 החל לשחק גם בקבוצה הבוגרת. בהיותו שחקן בית, הפך לאחד השחקנים המזוהים עם הקבוצה בראשית שנות האלפיים, וגם היה קפטן הקבוצה. בשנת 2004 זכה, כקפטן, להניף את גביע יול"ב. עם זאת, בסוף אותה שנה, החליט המאמן שרון דרוקר להתבסס על שחקני הקבוצה גיא קנטור ורביב לימונד, וכץ מצא את עצמו מחוץ לקבוצה. הוא חתם באליצור אשקלון, כעבור שנה עבר להפועל תל אביב, וכעבור שנה נוספת לבני השרון. בפברואר 2007 הדיחו כץ ובני השרון את מכבי תל אביב מגביע המדינה בשלב חצי הגמר, אך בהמשך הפסידו בגמר להפועל ירושלים.
כץ היה חבר בנבחרות ישראל השונות. הוא זכה במקום השישי עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בשנת 1998, ובמקום השני עם נבחרת העתודה בשנת 2000. בשנת 2003 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת, ושימש כקפטן שלה במהלך מוקדמות אליפות אירופה, בשנת 2006.
כץ היה רכז בעל אוריינטציה הגנתית. הוא נחשב לשחקן שנלחם על כל כדור, ועל כן במאזניו הסטטיסטיים בלטו חטיפות וריבאונדים רבים בכל משחק, לצד עבירות.
כץ נישא ביוני 2012 ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה קשה.
בשנת 2013 החל לשמש כפרשן כדורסל, לצידו של השדר מאיר איינשטיין, בערוץ צ'רלטון.
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גלעד שליט
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  48
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002589202
כשהכריש והדג נפגשו לראשונה הוא סיפור שכתב גלעד שליט בשנת 1997, ושפורסם בספר על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2008.
חודשים לאחר חטיפתו של שליט, מצאה מורתו של גלעד שליט, שלימדה אותו בכיתה ה', סיפור שכתב כשלמד בכתתה, ושנשמר אצלה לאורך השנים. הסיפור, "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה", נכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים, והוא מתאר ידידות, לכאורה בלתי אפשרית, בין כריש ודג. חשיפת הסיפור זכתה להד תקשורתי נרחב. לאור זאת, יזמה האמנית לי רִמון תערוכה, בה הוצגו איורים שהוכנו לפי הסיפור בידי מבחר אמנים חברי "אגודת המאיירים בישראל". התערוכה הוצגה לראשונה בשנת 2007 בגלריית "מרכז הקצה" בנהריה ובמסגרתה יצא לאור ספר ילדים הנושא את שם הסיפור, בו שולב סיפורו של שליט עם האיורים שהוצגו בתערוכה. כל ההכנסות ממכירת הספר הוקדשו לתמיכה במאבק הציבורי להשבתו של שליט. הספר נקרא על ידי אלפי ילדים ואף שולב כחלק מתוכנית הלימודים בבתי הספר. התערוכה הוצגה במקומות נוספים, בהם משכן הכנסת.
הספר אף עובד למחזה שהוצג לראשונה ב-2010 במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים. ההצגה זכתה בפרס ההצגה המצטיינת בפסטיבל זה.
על כריכת הספר מצוין שנכתב בהשראת הספר "כשהנחש והעכבר נפגשו לראשונה" מאת שלי אלקיים. במאי 2010 טענה אלקיים שמגיעים לה תמלוגים מספר זה.
הערות שוליים

↑  כשהכריש והדג נפגשו לראשונה, זאפ - המהדורה, באתר רשות השידור, 5 במאי 2010
↑  "כשהכריש והדג נפגשו לראשונה" - תערוכת אגודת המאיירים בישראל, באתר הכנסת
↑  עינב שיף‏, ההצגה על פי ספרו של גלעד שליט זכתה בפסטיבל חיפה, באתר וואלה, 1 באפריל 2010
↑  הצגה על פי ספר של גלעד שליט זכתה בחיפה, באתר ynet, 1 באפריל 2010
↑  עידן יוסף, סופרת: הספר של גלעד שליט נגנב ממני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 במאי 2010
נאומי פוזן

עמוד הפתיחה של הנאום שנשא הימלר ב-4 באוקטובר (מוצג PS-1919 ממשפטי נירנברג).
קטע מוקלט מהנאום ב-4 באוקטובר; ב-1:26 בדיוק אומר הימלר: "אני מתכוון עתה לפינוי היהודים, להשמדת העם היהודי."
נאומי פוזן היו שני נאומים סודיים שנשא ראש האס-אס היינריך הימלר ב-4 וב-6 באוקטובר 1943 בבית העירייה של פוזן שבפולין הכבושה על ידי גרמניה הנאצית. התיעוד מנאומים אלה הוא אחד המסמכים המתעדים את בכירי גרמניה הנאצית דנים בהשמדה מתמשכת של יהודים במחנות השמדה ובבורות ירי. המסמכים הם חלק ממארג הוכחות שממשלת גרמניה הנאצית ביקשה להוציא לפועל את השואה, תכננה וביצעה אותה.
סקירה

נאומי פוזן של אוקטובר 1943 הם שניים מתוך 132 נאומים שנשא הימלר בפני פקידים של המפלגה הנאצית ואנשי אס-אס. הנאום הראשון נישא בפני 92 קציני אס-אס והשני - בפני רייכסלייטרים וגאולייטרים, וכן נציגי ממשל אחרים. הם מהווים חלק חשוב ביותר מנאומי הימלר במהלך המלחמה, בכך שהם מדגימים את תפקידו של הימלר כאחד מאדריכלי הפתרון הסופי ומהווים עדות היסטורית לתמיכתם של האס-אס והמדינה הנאצית במימוש חזון האידאולוגים של תורת הגזע הנאצית.
למרות שרצח העם היהודי לא היה נושא מרכזי בנאומים, שניהם בעלי משמעות היסטורית בהקשר זה. שלא כהרגלם של הפקידים הנאצים, לא השתמש הימלר בשמות צופן ובמילות הסוואה. הוא דיבר במפורש על השמדת היהודים באמצעות רצח המוני, המתואר בתור משימה היסטורית של הנאצים. נושא זה הפך ברור בחמישה נאומים נוספים שנישאו בין דצמבר 1943 ויוני 1944 בפני מפקדי הוורמאכט.
הקשר היסטורי

הימלר נשא את הנאומים בתקופה שבה מאמץ המלחמה הגרמני עמד בפני מכשולים מתמידים. בועידת קזבלנקה בינואר 1943 קבעו בעלות הברית כי רק כניעה ללא תנאי של גרמניה תיחשב תוצאה ראויה של המלחמה. הניצחון בקרב סטלינגרד ב-2 בפברואר 1943 היה נקודת מפנה במלחמה. נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט הודיע ב-12 בפברואר על תביעת האחראים על המלחמה ועל רצח העם, והקונגרס האמריקאי אישר זאת ב-18 במרס. חיילים אמריקאים ובריטיים נחתו בסיציליה ב-7 ביולי 1943, איטליה נכנעה וחתמה על הסכם שביתת נשק ב-8 בספטמבר, וב-1 באוקטובר שוחררה נאפולי מהכיבוש הגרמני.
הצבא האדום פתח במתקפת קיץ מוצלחת ב-17 ביולי, במהלכה פוצצו פרטיזנים ב-3 באוגוסט רבים מפסי הרכבת בעורף הגרמני של החזית המזרחית. בשבוע שבין 27 ביולי ו-3 באוגוסט 1943 תקפו בעלות הברית בהמבורג בהפצצות אוויריות במבצע עמורה (אנ'), ומפעל חימוש בפנמינדה נהרס ב-18 באוגוסט. במקביל גברה ההתנגדות נגד הכובש הגרמני. מצב חירום הוכרז בנורווגיה (17 באוגוסט) ודנמרק (29 באוגוסט). מתנגדי המשטר הנאצי פעלו להחלפת השלטון בגרמניה (חוג קרייזאו) ותכננו להתנקש באדולף היטלר (ניסיונות שהביאו למבצע ואלקיריה ב-20 ביולי 1944). על בסיס מדיניות אדמה חרוכה שהופעלה ב-4 בספטמבר עקב הנסיגה הצפויה בחזית המזרחית, נקבעו גזרי דין מוות נגד המשרתים בכוחות המזוינים שסירבו לציית לפקודות, אשר הוצגו על ידי ממשל הכיבוש הגרמני בפולין (גנרלגוברנמן) ב-2 באוקטובר.
באותה תקופה, השמדת היהודים הפכה למטרה החשובה ביותר של גרמניה הנאצית. באביב 1943 החל מבצע 1005 ובו הוצאו מהקברים ונשרפו אלו שנרצחו על ידי איינזצגרופן בכל שטחי החזית המזרחית, וזאת על מנת להסתיר את רצח העם המתמשך בבורות ירי, אשר מספר ההרוגים בהם עד עת זו הגיע לכ-1.5 מיליון יהודים. הימלר הורה על חיסולם של כל יהודי הגטאות בפולין הכבושה ב-11 ביוני, ובאזורים הסובייטיים ב-21 ביוני. ארבע משרפות ותא גזים חדש הושלם באושוויץ II-בירקנאו. ב-24 באוגוסט מונה הימלר כשר הפנים, ובכך אוחדו תחתיו כל כוחות המשטרה ברייך ובשטחים הכבושים. ב-19 באוקטובר אמור היה מבצע ריינהרד להסתיים ומחנות השמדה - להיות מפורקים.
עם זאת, פעולות התנגדות יהודיות נגד רצח היהודים שיבשו את התכנון. אסירים מרדו בטרבלינקה (2 באוגוסט 1943) ובסוביבור (14 באוקטובר 1943). יהודים בגטו ביאליסטוק מרדו (16–23 באוגוסט), הדנים עזרו לרוב יהודי דנמרק לברוח.
הנאום של 4 באוקטובר 1943

הימלר לא הכין את רוב נאומיו מראש, אם כי כתב הערות תמציתיות בכתב יד. מאז סוף 1942 הרצאותיו לא תועדו בקצרנות, אבל הוקלטו באמצעות פטיפון על גבי תקליט. הקלטות אלה הוקלדו על ידי איש אס-אס והימלר הוסיף תיקונים בכתב יד ואישר את הגרסה.
נאום שלוש השעות של הימלר ב-4 באוקטובר 1943 הוקלד ב-115 עמודים שהתגלו, להוציא דף אבוד, בין קובצי האס-אס שהוגשו למשפטי נירנברג תחת השם "מסמך 1919-PS". המסמך הוקרא ביום ה-23 של הדיון, אם כי ביום זה לא נדונה השואה. הקלטה של הנאום הזה שרדה, ואפשרה בדיקת ההבדלים הקלים בין הגרסה המודפסת לבין המקור. הבדלים אלה הם קלים, ובכל מקרה לא מעידים על שיבוש מהותי בין המקור והגרסה המודפסת.
הנאום של 4 באוקטובר 1943 > הנמענים, סיבה ותכלית

הימלר נשא את הנאום הראשון בבית העירייה ולא בארמון האימפריאלי כפי שהונח בטעות לעיתים קרובות. מבין הנהגת האס-אס נכחו 33 גרופנפיהררים,‏ 51 אוברגרופנפיהררים ושמונה בריגדפיהררים מכל רחבי הרייך. רבים מהם באו מהאזורים הכבושים במזרח אירופה. עקב כך חלקים גדולים מהנאום עסקו במצב הרעוע בחזית המזרחית, תוך ניסיון להסביר את ההצלחות הצבא הסובייטי כשילוב של אכזריות הקומוניסטים וחולשת בעלות בריתה של גרמניה.
רק שתי דקות של נאום עסקו בהשמדת היהודים. הימלר הניח שקהלו מיודע לירי ההמוני, לחיסול הגטאות ולקיומם של מחנות השמדה. הנאום נישא כדי להצדיק את הפשעים שכבר בוצעו ולחייב את המאזינים ל"ייעוד הנעלה" שהואצל עליהם. לכ-50 קצינים ובעלי תפקידים שלא נכחו נשלח עותק של הנאום, והוטל עליהם לאשר את קבלתו.
הערות שוליים

↑  Smith, Peterson: Heinrich Himmler Geheimreden, Speech index, pp. 268–277 f.
↑  Richard Breitman: Heinrich Himmler.
↑  Joachim Fest, Einführung zu Smith, Peterson: Heinrich Himmler Geheimreden, p. 15 ff.
↑  Raul Hilberg: Die Quellen des Holocaust, Frankfurt/Main 2002, ISBN 3-10-033626-7, Kapitel Drastische und verschleiernde Sprache p. 123ff
↑  Original transcript – see literature
↑  Willi Frischauer (2013). Himmler: The Evil Genius of the Third Reich. Unmaterial Books. ISBN 1783012544.
↑  Peter Longerich: Der ungeschriebene Befehl, Munich 2001, pp. 175–184.
↑  Smith, Peterson: Heinrich Himmler, p. 251 f.
↑  IMT Volume 29, p. 110-173
↑  IMT: Band 4 (Verhandlungsniederschriften, December 1945), p. 197
↑  "Text of Himmler's Speech, 4 October 1943". The Holocaust History Project. אורכב מ-המקור ב-2004-04-15. נבדק ב-2009-01-09.
↑  Heinrich Schwendemann, Wolfgang Dietsche: Hitlers Schloß.
↑  "Anwesende SS-Generäle bei der "Posener Rede"" (בגרמנית). 3sat. 2 בנובמבר 2001. אורכב מ-המקור ב-2007-09-30. נבדק ב-2009-01-09. {{cite web}}:  (עזרה)
עיריית פוזן, שם התקיים הכנס (הבניין לא קיים היום)
לאסלו צ'אטארי

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1915 Mány, הונגריה 
 פטירה:  10 באוגוסט 2013 (בגיל 98) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Csatári László Lajos 
 מדינה:  הונגריה, קנדה 
 
לאסלו צ'יז'יק-צ'אטארי (בהונגרית: Csizsik-Csatáry László;‏ 4 במרץ 1915 - 10 באוגוסט 2013), פושע מלחמה הונגרי. הורשע בשנת 1949 שלא בפניו ומאז נעלמו עקבותיו לשנים רבות. בשנת 2012 נכנס שמו לרשימת הנאצים של מרכז שמעון ויזנטל על תקן פושע נאצי מבוקש ביותר, וב-2013 הוגש נגדו כתב אישום, אך הוא מת בטרם עמד למשפט.
חייו

בשנת 1944 שירת צ'אטארי במשטרה ההונגרית המלכותית בתור מפקד שממונה על הגטו היהודי בעיר קושיצה (כיום בסלובקיה) שהייתה תחת כיבוש הונגרי. הוא עזר לארגן משלוח של כ-15,700 יהודים לאושוויץ, והואשם גם בכך שהפעיל את סמכותו במחנה עבודה בכפייה. הוא הורשע שלא בפניו על פשעי מלחמה בצ'כוסלובקיה בשנת 1948 ונידון למוות. בשנת 1949 ברח לקנדה בטענה שהוא אזרח יוגוסלבי, והתיישב במונטריאול, שם הפך לסוחר אמנות. הוא קיבל אזרחות בשנת 1955. בשנת 1997 בוטלה אזרחותו הקנדית על ידי הממשלה הפדרלית כיוון ששיקר בנוגע למסמכי אזרחותו. הוא ברח מקנדה חודשיים אחר כך והתיישב בבודפשט.
בשנת 2012 חשף צייד הנאצים אפרים זורוף ממרכז שמעון ויזנטל לעיתונות את מיקומו הנוכחי של צ'אטארי בעיר בודפשט בהונגריה (במרכז ויזנטל ידעו זאת כבר מספטמבר 2011), ומיקומו פורסם על ידי העיתון "סאן" בלונדון. ב-18 ביולי 2012 נלקח לחקירה על ידי שלטונות הונגריה, וב-18 ביוני 2013 התביעה בהונגריה הגישה נגדו כתב אישום בגין פשעי מלחמה, הכוללים רצח ועינויים של יהודים.
ב-10 באוגוסט 2013 מת צ'אטארי מדלקת ריאות בבית חולים מקומי בבודפשט טרם החל משפטו.
יעקב חייט

הצייר יעקב חייט (2013)
יעקב חייט (6 באוגוסט 1939 – 13 בנובמבר 2018) היה צייר ישראלי, חבר באגודת הציירים והפסלים תל אביב ובין התורמים להכרה ולהתפתחות של האמנות בישראל. בשנת 1964 נישא יעקב לציירת, הפסלת, המשוררת והסופרת שושי לבית גולדמן (שושי חייט) (1947-2011) ולזוג שתי בנות, ריקי ומיכל. הצייר גר ויצר בסטודיו שלו בעיר חולון.
ביוגרפיה

חייט נולד בבגדאד שבעיראק ובשנת 1951 עלה לישראל. הוריו נשלחו למעברת אשקלון והוא נשלח לקיבוץ דפנה במסגרת עליית הנוער. על תקופה זו העיד שהייתה היפה ביותר בחייו ובה למד להכיר ולאהוב את ישראל. סביבת מגוריו, בקרבה לכנרת, העניקה לו את ההשראה להכניס ביצירותיו את נופי הגליל, הכנרת, את הציפורים והדמויות שפגש בדרכיו.
את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר ולאחר שרותו השתקע במרכז ישראל.
ביקוריו של חייט מעת לעת בירושלים צרבו בתוכו את הזיכרון ההיסטורי-הקולקטיבי הקשור בחשיבות העיר ועל כן רבות מיצירותיו, לאורך השנים, מתייחסות אל העיר ואל אתרי הקודש בה. כמו כן חייט שילב לא אחת ביצירותיו דמויות תנ"כיות שמעוררות בו עניין רב.
ביום שלישי, ה-13 בנובמבר 2018, הלך לעולמו בגיל 79.
לימודים

חייט למד אמנות וגרפיקה במכונים הטכנולוגים בתל אביב ובשנות ה-60 עד לשנות ה-80 עבד, במקביל לעיסוקו כצייר, כגרפיקאי וכמאייר בבית דפוס. את יצירותיו הגרפיות עשה במלאכת יד.
הכרה ראשונית

ההכרה הציבורית הראשונה של חייט הייתה לאחר שהקריקטוריסט הישראלי דוש נחשף ליצירתו בתערוכתו הראשונה שהוצגה בשנת 1967 ב'גלריה 220' בתל אביב. דוש סיפר אודות הצייר לדן בן אמוץ וזה מיהר להזמין את חייט להתראיין אצלו בתוכנית הבימתית שיצר אודות אמני ישראל.
סגנון ציור

חייט הרבה לשלב מגוון סגנונות וטכניקות של ציור ונמנע מלהגדיר תחום וסגנון בלעדי. בתפיסת עולמו האמנותית צריך היוצר ללכת עם התקופה, עם הזמן ועם הסביבה ובהתאם לכך להשתנות ולהתפתח כל העת. לפיכך תערוכותיו הרבות שונות האחת מקודמתה והציגו פנים ותחומי עניין מגוונים של היוצר.
ביצירותיו הוא השתמש בשלל חומרים ובכללם: אקריליק, שמן, אקוורל וצבעי פנדה.
חייט חתם על כלל יצירותיו וכמו כן החל משנת 2009 להטביע בגב היצירה סמל הייחודי רק לו.
פעילות ציבורית

ב-1981 יזם ויסד חייט את אגודת הציירים והפסלים העירונית הראשונה בעיר בת-ים. בשנים 1981 ועד 1984 כיהן כיושב הראש הראשון של האגודה.
בשנים 1983 ועד 1988 חייט ניהל את מוזיאון בן-ארי בעיר בת ים.
פרסים

1966 - פרס מעריב לאמנות
1985 – זכייה בייצוג מדינת ישראל עם שתי יצירות בביאנלה ה-7 בעיר ולפראיסו, צ'ילה
ספרים

בשנים 1989 עד 1994 הפיק חייט את שלושת הכרכים "ארט 2000" הסוקרים את אמני ישראל ומובילים להכרתם ברבים. את המבוא לספר כתב מבקר האמנות הישראלית, הד"ר גדעון עפרת ובו ציין שמטרתה העיקרית של הסדרה היא לקדם אמנים ולשמש להם במה שבאמצעותה יתוודעו אל קוראיהם ויציגו עבודה או שתיים פרי יצירתם וזאת על פי בחירתם האישית.
הוראה

בשנים 2005 ועד 2009 לימד ציור בבית הלוחם תל אביב.
גלריית ציורים

איש בים, ציורו של יעקב חייט שייצג את ישראל בבינאלה (1985)
נשים ערביות, ציורו של יעקב חייט שייצג את ישראל בבינאלה (1985)
יוסף וכתונת הפסים, יעקב חייט
המלך שלמה והדבורה, יעקב חייט
ברית מילה, יעקב חייט
סולם יעקב, יעקב חייט
תיבת נח, יעקב חייט
ירושלים של מעלה, יעקב חייט
שער ציון, יעקב חייט
הכותל המערבי, יעקב חייט
ירושלים, יעקב חייט
שני נגנים, יעקב חייט
שלושה נגנים, יעקב חייט
ציפורים, יעקב חייט
שתי ציפורים, יעקב חייט
פיקאסו, יעקב חייט
נופים כחולים, יעקב חייט
בכפר, יעקב חייט
ערומה באדום (1), יעקב חייט
ערומה באדום (2), יעקב חייט
ערום, יעקב חייט
מחשבות, יעקב חייט
יום העצמאות, יעקב חייט
אישה עם פרפר, יעקב חייט
שושי אשת נעוריי, יעקב חייט
ריקי בתי, יעקב חייט
מיכל בתי, יעקב חייט
תערוכות

רבות מיצירותיו של חייט מוצגות בגלריות ובקרב אספני אומנות בישראל וברחבי תבל.
תערוכות > תערוכות יחיד

נשים ערביות (ביאנלה 1985), יעקב חיט1967 - גלריה 220, תל אביב
1974 - מוזיאון בן-ארי, בת-ים
1975 - גלריה ניווה, תל אביב
1976 - גלריה אתר-ארט, תל אביב
1977 - גלריה אנהבלי, תל אביב
1978 - גלריה שחף, יפו העתיקה
1978 - בית הראשונים, גבעתיים
1980 - הגלריה החדשה, תל אביב
1980 - בית האמנים, מקסיקו סיטי, מקסיקו
1980 - הגלריה העירונית, כפר-סבא
1981 - בית העירייה, ברלין נויקלן גרמניה
1982 - גלריה קמילה, רמת גן
1983 - גלריה המרתף, רעננה
1983 - בית האמנים, תל אביב
1986 - מוזיאון יד לבנים, ראשון לציון
1986 - בית התרבות, קרית-גת
1987 - הגלריה החדשה, בית אבא חושי חיפה
1988 - גלריה טאצ-ווד, תל אביב
1989 - גלריה המרתף, רעננה
1990 - גלריה יוריק, רמת השרון
1993 - ביקב, ראשון לציון
1997 - בית אלון, גבעתיים
2005 - גלריה בר עוז תל אביב
2007 - ארט אקספו, ניו יורק.
תערוכות > תערוכות משותפות בחוץ לארץ

1978 - מקסיקו סיטי, מקסיקו
1984 - ברלין, גרמניה
1985 - ביאנלה בינלאומית ה-7 ולפראיסו, צ'ילה.
הטובל בים (ביאנלה 1985), יעקב חייט
הטבעת חותמת ייחודית מאחורי תמונותיו המקוריות של הצייר יעקב חייט
סטיב בארט ג'וניור

| --- | --- |

בארט בשנת 2012
 לידה:  7 במרץ 1984 (בן 40) ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.88 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת איונה
 דראפט:  לא נבחר, 2006
סטיבן דאוני בארט ג'וניור (נקרא בקיצור סטיב בארט; באנגלית: .Steven Dwayne Burtt, Jr; באוקראינית: Стівен Буртт; נולד ב-7 במרץ 1984) הוא כדורסלן אמריקאי יליד אוקראינה המשחק בויווה מנורקה. גובהו 1.85 מטר והוא משחק בעמדת הקלע.
בארט למד באוניברסיטת איונה שבה למד גם אביו, וסיים בה את לימודיו ב-2006. בשנת 2007 בארט הצטרף לעירוני אשקלון, וזכה במדיה בתואר מלך הסלים של ליגת העל בעונת 2007/08. הוא שוחרר מהקבוצה במרץ 2009, ועבר לקבוצת ויווה מנורקה מליגת העל הספרדית.
בארט ג'וניור הוא בנו של כדורסלן העבר סטיב בארט, ששיחק במכבי ראשון לציון בעונת 1994/95 ובמדי הפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
סמסונג גלקסי S6

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  סמסונג
 תאריך הכרזה:  1 במרץ 2015 
 סדרה:  סדרת סמסונג גלקסי S 
 הקודם בסדרה:  סמסונג גלקסי S5 
 הבא בסדרה:  Galaxy s7/ s7 Edge 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד 5.0.2, ניתן לשדרוג לאנדרואיד 7.0
 מעבד:  Exynos 7 של סמסונג מתומן ליבות במהירות 2.1+1.5 GHz
 נפח אחסון:  64GB ,32GB, או 128GB. אינו ניתן להרחבה באמצעות כרטיס זיכרון
 זיכרון:  זיכרון נדיף בנפח 3GB
 מסך:  5.1 אינץ' Super AMOLED Quad HD‏ 2560×1440פיקסלים צפיפות פיקסלים 577 ppi חיפוי Corning Gorilla Glass 4
 מצלמה:  16 מגה פיקסל ופלאש LED (אחורית) 5 מגה פיקסל (קדמית)
 סוללה:  2,550 מיליאמפר שעה (S6)  2,600 מיליאמפר שעה (Edge)
 רשת:  HSDPA (דור 3/3.5), LTE (דור 4/4.5)
 קישוריות:  בלוטות' 4.0 Wi-Fi בתקנים 802.11 a/b/g/n/ac NFC (תקשורת טווח אפס) משדר אינפרא-אדום GPS
 מידות
 רוחב:  S6:‏ 70.5 מ"מ Edge:‏ 70.1 מ"מ Edge+:‏ 75.8 מ"מ
 גובה:  S6:‏ 143.4 מ"מ Edge:‏ 142 מ"מ Edge+:‏ 154.4 מ"מ
 עובי:  S6:‏ 6.8 מ"מ Edge:‏ 7 מ"מ Edge+:‏ 6.9 מ"מ
 משקל:  S6:‏ 138 גרם Edge:‏ 132 גרם Edge+:‏ 153 גרם
 אתר רשמי
 
Samsung Galaxy S6 (בתעתיק לעברית: סמסונג גלקסי אס 6) הוא סמארטפון מבוסס אנדרואיד מבית סמסונג המהווה את מכשיר הדגל השישי של החברה. המכשיר הוכרז ב-1 במרץ 2015, באירוע "6 Unpacked" במסגרת תערוכת הסלולר MWC, לצד Samsung Galaxy S6 Edge. למכשיר מסך בגודל 5.1 אינץ' ברזולוציית Quad HD, מצלמה אחורית 16 מגה פיקסל ומצלמה קדמית של 5 מגה פיקסל. המכשיר כולל מעבד אקסינוס 7 מתומן ליבות 64 ביט, עם זיכרון RAM של 3 ג'יגה, ועם סורק טביעות אצבע וסוללת 2,550 מיליאמפר שעה. המכשיר הושק ב-10 באפריל 2015 ב-50 מדינות, בארץ הושק ב-13 באפריל.
ב-8 ביוני 2015 הכריזה סמסונג על Galaxy S6 Active, המתאפיין בגוף נוקשה ובעמידה בתנאים סביבתיים קיצונים.
תכונות ומאפיינים > פיתוח

על רקע צניחתה של סמסונג בשוק הסמארטפונים בסוף 2014, ובמבט ליריבותיה הנוגסות מנתח השוק שלה (ענקית הטכנולוגיה האמריקאית אפל, שהציגה רווחי שיא בשנת 2014 בזכות השקת האייפון 6 והטאבלט התואם האייפון 6 פלוס, מכשיר ה-G3 המצליח של חברת LG הקוריאנית, יריבות בשוק האנדרואיד שהציגו דגמים שהציבו לחברה רף גבוה, כגון: מוטורולה, HTC, והיצרניות הסיניות שיאומי, לנובו, וואווי, Meizu ועוד) הגיעה חברת סמסונג לידי החלטה לבנות בצורה שונה את מכשירה הבא, ה-S6, תוך מתן דגש על עיצוב מוקפד ומינימליסטי וקלילות. בעקבות כך, פיתחו סמסונג שני דגמים: Samsung Galaxy S6 ו-Samsung S6 Edge, שלו מסך עם שוליים קמורים.