stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכבי ראשון לציון (כדורסל)
אולם ואוהדים

ב-1986, עם סיום בנייתו של היכל הספורט גן נחום, עברה מכבי ראשון לציון לקיים את משחקי הבית שלה באולם זה. האולם מכיל 1,500 מושבים.
ב-2008 נבנה היכל הספורט בית מכבי, במטרה ליצור "בית" לקבוצות מכבי ראשון לציון בכדוריד ובכדורסל ומכך נבע שמו, בית מכבי. האולם נחנך ב-5 באוקטובר, כשקבוצת הכדורסל הפסידה במשחק אימון לאחת הקבוצות הבכירות באירופה, אולימפיאקוס. האולם מכיל 2,500 צופים למשחקי כדורסל. האולם משמש לאירועים רבים נוספים, הן של האגודה והן של העירייה. כמו כן, אירח האולם את משחקי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר של גביע המדינה בכדורסל נשים לעונת 2009. המתחם מכיל חדרי כושר, חדרי הלבשה ומלתחות ואת משרדי ההנהלה של הקבוצות.
ארגון האוהדים של הקבוצה, שנקרא "גוש ד'", הוקם ב-2001. בינואר 2014 החל ארגון האוהדים להחרים את משחקי הקבוצה בשל סכסוך עם יו"ר המועדון, יצחק פרי. החרם הסתיים רק כעבור שנה, בינואר 2015.
החל מ-2022-2013 ניב זהבי שימש ככרוז הקבוצה במשחקיה הביתיים.
תארים והישגים

ליגת העל :
זכייה (1): 2015/2016
סגנית (3): 1990/1991, 2018/2019, 2019/2020
חצי גמר (6): 1991/1992, 2005/2006, 2010/2011, 2011/2012, 2014/2015, 2016/2017
גביע המדינה :
סגנית (4): 1991/1992, 2011/2012, 2018/2019, 2020/2021
חצי גמר (6): 1990/1991, 1999/2000, 2004/2005, 2013/2014, 2015/2016, 2019/2020
גביע הליגה :
זכייה (1): 2018/2019
סגנית (1): 2006/2007
יורופקאפ :
רבע גמר: 2015/2016
קלעים מובילים

להלן רשימת הקלעים המובילים של הקבוצה במשחקי ליגת העל, נכון ל-16 באוגוסט 2021.
בכתב מודגש מופיעים שחקנים שעדיין פעילים במועדון
| דירוג | שם | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | מיקי ברקוביץ' | 1,974 |
| 2 | שון דאוסון | 1,553 |
| 3 | ניצן חנוכי | 1,409 |
| 4 | דריל מונרו | 1,232 |
| 5 | ג'יימס גאלי | 1,142 |
| 6 | לושיוס דייוויס | 1,135 |
| 7 | חיים זלוטיקמן | 1,106 |
| 8 | דורון ג'מצ'י | 1,054 |
| 9 | ריצ'י רלפורד | 1,007 |
| 10 | טים מייסון | 1,006 |
| 11 | אפיק ניסים | 892 |
| 12 | אבי בן שימול | 804 |
| 13 | אנדרה ספנסר | 780 |
| 14 | ג'ו דאוסן | 774 |
| 15 | ג'רלד פאדיו | 759 |
| 16 | יוג'ין בנקס | 737 |
| 17 | אלכס המילטון | 721 |
| 18 | אדריאן יוטר | 719 |
| 19 | עומאר סניד | 684 |
| 20 | ארון מגי | 679 |
ראו גם: רשימת כדורסלני מכבי ראשון לציון
הערות שוליים

↑  לא מתאים לי - אני קם והולך", באתר ישראל היום
↑  אריה ליבנת, עוד קבוצה שפעם היתה פה, באתר הארץ, 21 באפריל 2002
↑  ליגת העל לגברים - סיכום עונת 2002/2003 באתר ספסל
↑  אורי שקדי‏, קית' לנגפורד חתם במכבי ראשון לציון: "רציתי מקום שבו אוכל לשחק, להירגע וליהנות", באתר וואלה, 18 במרץ 2018
↑  דובי פיק, ‏ברנר פוטר ממכבי ראשל"צ, צביקה שרף החליפו, באתר ONE‏, 10 באפריל 2018
↑  מכבי ראשון לציון בעונת 2017/2018, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  איתות ראשון, באתר ערוץ הספורט, 4 באוקטובר 2018
↑  ברק חקלאי, צביקה שרף פוטר ממכבי ראשון לציון, באתר ynet, 26 בנובמבר 2018
↑  יעקב מאיר, רעידת אדמה בראשון לציון: היו"ר יצחק פרי עוזב, פורסם בישראל היום ב-10 בפברואר 2022
↑  אחרי 34 שנים: מכבי ראשון לציון ירדה ללאומית
↑  איש חדש על הקווים: נתי כהן מונה למאמן מכבי ראשון לציון
↑  אור שקדי, ‏‏כמעט עשור אחרי הפיצוץ: פרי ודרוקר יחזרו לעבוד ביחד, באתר ספורט1, 3 ביולי 2024
↑  ברק חקלאי, גוש ד' ממשיך להחרים את משחקי מכבי ראשל"צ, באתר ynet, 21 בינואר 2014
↑  רועי גלדסטון, ‏הפשרה: ארגון אוהדי ראשון לציון חוזר ליציע, באתר ערוץ הספורט, 6 בינואר 2015
↑  קלעי כל הזמנים באתר מנהלת הליגה
סמל הקבוצה עד 2017
סמל הקבוצה 2017–2021
סמל הקבוצה 2021–2024
מכבי ראשון לציון נגד מכבי תל אביב, 2009
מכבי ראשון לציון נגד עירוני רמת גן, 2010
פיס ארנה ירושלים לאחר זכייתה של מכבי ראשון לציון באליפות לעונת 2015/2016
בית מכבי, מבט מבחוץ
גוש ד' בזמן משחק של הקבוצה
קלמאטיאנוס

קלמטיאנוס (ביוונית: Καλαματιανός) הוא אחד מהריקודים המסורתיים הנפוצים ביותר של יוון ושל קפריסין. ריקוד עליז וחגיגי, מבצעים אותו לעיתים קרובות במסיבות החברתיות ובחתונות.
בדומה לרוב ריקודי העם היווניים הוא ריקוד שרשרת במעגל. כיוון התנועה הוא נגד מחוגי השעון כשהרקדנים מחזיקים זה את ידו של זה. הרקדן המוביל מתחבר לזה מאחוריו באמצעות ממחטה, מה שמאפשר לו לבצע צעדים מיוחדים יותר וקטעים אקרובטיים.
מספר הצעדים הוא שנים-עשר, מתוכם שבעה או תשעה קדימה וחמשה או שלשה צעדים במקום. הצעדים דומים לאלו של הריקוד "סירטוס" אבל משקל הריקוד בקלמאטיאנוס הוא אסימטרי 7/8, בעוד שבסירטוס הוא זוגי 4/4.
היסטוריה

מעריכים שמקור הריקוד הוא בימי קדם. הומרוס מתאר באיליאדה שלשה מחולות מעגליים מסביב לכידון של אכילס. אצל הספרטנים הקדומים היה קיים מחול שנקרא "אורמוס", ריקוד בסגנון סירטוס המתואר בפרוטרוט על ידי קסנופון. שם אשה הייתה מובילה גבר כשיד אחת של זו מתחברת בידו של זה באמצעות ממחטה.
לוקיאנוס טען שה"אורמוס" התבצע במעגל פתוח על ידי צעירים וצעירות. הבנים היו רוקדים בעוצמה והבנות בתנועות יותר עדינות.
במאה ה-19 הריקוד נקרא "הסירטוס מפלופונסוס". הוא קיבל את השם קלמאטיאנוס לפי שם העיר קלמאטה מדרום פלופונסוס. הריקוד התפשט בכל רחבי יוון של פעם - יוון היבשתית, האיים ואף באסיה הקטנה. הוא משנה לפעמים שם לפי המקום.
המוזיקה

מוזיקת הריקוד קלמטיאנוס מבוצעת על ידי זמרים ועל ידי נגנים בכלים כמו: עוד, בוזוקי, גיטרה, קלרינט, חצוצרה וכו'.
עם שירי קלמאטיאנוס המפורסמים נמנים:
"מאנדילי קלמטיאנו" (הממחטה מקלמאטה) - מהרפרטואר של רוזה אשכנזי, יוטה לידיה ואחרים.
"מילו מו קוקינו" (התפוח האדום שלי) שיר יווני-מקדוני - ברפרטואר של גליקריה
"סאמיוטיסה" (הנערה מסאמוס) - שיר פולחן מסורתי, מהרפרטואר של ננה מושקורי
"טו פאפאקי" (הברווזון)
"אולה טא פולאקיה" (כל הצפורים)
"מו פריגלה טו אדוני" (הסנונית שלחה לי מסר)
"מקאפסס יטוניסה" (שרפת אותי, שכנה)
"או חאראלמביס" - מהרפרטואר של סטליוס קזנג'ידיס
במוזיקה ובקולנוע בעולם

המלחין האמריקאי של מוזיקת ג'אז, דייב ברובק שאהב לחקור מקצבים אסימטריים בפולקלור, השתמש בגרסה של מקצבי קלמאטיאנוס ביצירתו Unsquare Dance
קט סטיבנס, שהוא ממוצא קפריסאי, כתב את שירו Ruby Love במקצב 7/8 עם נינוח יווני.
בסרט הקומדיה האמריקאי "החתונה היוונית שלי" (My Big Fat Greek Wedding) (2002) רוקדים בחתונה יוונית לפי שיר ריקוד קלאמטיאנו - ? Oreea pou ine i nifi sas  (" כמה יפה היא הכלה שלנו")
לקריאה נוספת

George H. Lykesas [Γιώργος Χ. Λυκέσας]. Οι Ελληνικοί Χοροί [Greek Dances]. Thessaloniki: University Studio Press, 2nd Edition, 1993.
ספרי יעקב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אולגה טוקרצ'וק 
 שפת המקור:  פולנית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  יעקב פרנק, פרנקיזם, שבתאות 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  אוקטובר 2014 
 פרסים
 פרס נייק (2015)  Kulturhuset Stadsteatern (2016)  לור בטליון (2019) 
 
"ספרי יעקב" (בפולנית, Księgi Jakubowe), הוא רומן היסטורי רחב־יריעה מאת אולגה טוקרצ'וק, שיצא לאור בפולנית באוקטובר 2014. זהו הרומן התשיעי של טוקרצ'וק והוא תוצר של מחקר היסטורי מקיף שערכה הסופרת אודות יעקב פרנק - מיסטיקאי ומנהיג יהודי אנטינומיסטי שהגדיר את עצמו כמשיח בפולין (ליתר דיוק, באיחוד הפולני-ליטאי) של המאה ה-18. עריכת המחקר וכתיבת הספר ארכו שבע שנים. הספר תורגם לעברית על ידי מרים בורנשטיין ויצא לאור בפברואר 2020 בהוצאת כרמל.
"ספרי יעקב" הוא רומן בן 702 עמודים המחולק לשבעה ספרים. עלילתו מתחילה ב-1752 ברוהאטין שבפולין וחלקה העיקרי מסתיים עם מותו של פרנק באופנבך שבגרמניה ב-1791, עם המשך בפרק האחרון המתאר בקצרה את קורות בתו, אווה פרנק, את קורות מקורבו הצעיר, משה דוברושקה והאפילוג הוא אירוע שהתרחש בזמן השואה במערות הכומר ליד מקום הולדתו של יעקב פרנק בקורולובקה (אנ'). גיבורי היצירה הם יעקב פרנק וקהילת מאמיניו. הרומן משלב מספר נקודות מבט בגוף שלישי, הן של הסופרת והן של דמויות הקשורות ליעקב פרנק. כמו כן, נעשה שימוש במכתבים שהדמויות כותבות אחת לשנייה ובמסמכים רשמיים המשובצים בספר.
מיד עם פרסומו בפולין, הפך הספר לרב־מכר וזכה בפרס הספרותי היוקרתי ביותר בפולין, פרס ניקה (אנ'). שנה לאחר פרסומו הגיע הספר למכירת 100,000 עותקים. ב-2019, כשלטוקרצ'וק הוענק פרס נובל לספרות, כתבה ועדת פרס נובל בנימוקי הפרס, לאחר סקירת ספריה המוקדמים של טוקרצ'וק: "המגנום אופוס של טוקרצ'וק עד כה הוא הרומן ההיסטורי המרשים "ספרי יעקב" (2014). ... הגיבור הוא מנהיג הכת הכריזמטי של המאה ה-18 יעקב פרנק, שהוכרז על ידי חסידיו כמשיח החדש. הוא היה מקובל ומחפש חסר מנוחה מעבר לגבולות הרוחניים, נחוש לאחד אמונות יהודיות, נוצריות ומוסלמיות ולכן תמיד בצד הלא נכון של האורתודוקסיה. מרתק איך טוקרצ'וק נותנת לנו להיכנס למוחם של מספר דמויות בכרוניקה הזו בת 1000 עמודים כדי לתת לנו דיוקן של הדמות הראשית, בעוד שהוא עצמו מתואר רק מבחוץ. ברור שהוא היה אדם בעל פנים רבות: מיסטיקן, מורד, מניפולטור ורמאי. בעוד שהחוקר המודרני המובהק של המיסטיקה היהודית, גרשם שלום, ביצירתו האדירה על הקווים המרכזיים במיסטיקה היהודית, נמנע מהפרסונה המטרידה של פרנק, טוקרצ'וק, להפך, מוצאת עניין רב בדיוק בכך: חוסר הגבולות ותכונת האופי הפסיכופתית שלו. טוקרצ'וק הראתה בעבודה זו את היכולת העילאית של הרומן לייצג מקרה שהוא כמעט מעבר להבנה האנושית. אבל היצירה אינה מסתפקת בתיאור חייו המסתוריים של יעקב פרנק, אלא נותנת לנו פנורמה עשירה להפליא של פרק כמעט מוזנח בהיסטוריה האירופית.".
לספר בעברית מצורפת בסיום הספר אחרית דבר לתרגום העברי, תחת השם "התנצלות", מאת פרופסור יונתן מאיר, שערך מדעית את התרגום יחד עם פרופסור אבריאל בר-לבב.
הדמויות המרכזיות

יעקב פרנק - גיבורו המרכזי של הספר. דמותו ועלילותיו מתוארות בדרך כלל על ידי המספרת היודעת כל ובחלק מהמקרים על ידי חסידו, נחמן מבוסק. לאחר טבילתו לנצרות באוגוסט 1759 הוא מקבל את השם יוזף.
ינטה - בת 80, סבתו של יעקב פרנק הנוטה למות בתחילת הספר. כתוצאה מבליעת הקמע ובו סגולה לחיים שנתלה על צווארה, היא מרחפת בין עולם החיים ובין עולם המתים וגופה הולך ומצטמק. כך היא גם מרחפת וצופה בכל עלילות הדמויות המתוארות בספר.
נחמן בן לוי מבוסק - למד בצעירותו כחסיד בחצר הבעל שם טוב והפך לאחד מחסידיו המוקדמים של יעקב פרנק שמלווה אותו בנאמנות בכל גלגוליו. בתור סופר מטבעו, הוא המספר בחלקים מהספר ומתעד את עלילות יעקב פרנק. לאחר טבילתו לנצרות הוא מקבל את השם פיוטר יעקובובסקי.
הכומר בנדיקט חמיילובסקי (אנ') מפִירְלֶיוּב הסמוכה לרוהאטין. איש ספר המתוודע גם לאלישע שור. חיבר את "אתונה החדשה" (אנ') - האנציקלופדיה הראשונה בפולנית.
הרב אלישע שור - ראש משפחת שור מרוהאטין. מתקרב לגיל 60 בתחילת הספר. סוחר (בסוסים ובמשקאות חריפים) מבוסס ומכובד בקהילה. כמו רבים מיהודי פודוליה, לאחר שנהה אחר השבתאות הוא ומשפחתו הופכים לחסידיו של יעקב פרנק.
קטרינה קוסקובסקה (צר') - אצילה פולנית ממשפחת פוטוצקי, אשת מושל קמניץ. תומכת בעניינם של הפרנקיסטים ומנסה לסייע להם.
אליזבטה דרוז'בצקייה (אנ') - בת לווייתה של קוסקובסקה, משוררת פולנית.
מוליבדה (אנטוני קוסקובסקי (פו')) - בן דודה של קטרינה קוסקובסקה, אציל והרפתקן פולני המתחבר אל הפרנקיסטים מראשית דרכם ומהווה עבורם שליח לממסד הממלכתי והכנסייתי.
אשר רובין - רופא, בן 35 בתחילת המאורעות. מוצאו מליטא. למד רפואה באיטליה.
גיטל - בת פנחס מנאמני התלמוד. בתחילה, בת לוויה של יעקב ובהמשך, בת זוגו של אשר רובין.
הבישוף קייטאן סולטיק (אנ') - מתחיל כמשנה לבישוף של קייב, לאחר מכן הבישוף של קרקוב. אנטישמי ומכור למשחקי קלפים.
הבישוף מיקולאי דמבובסקי (אנ') - מתחיל כבישוף של קמניץ, לאחר מכן הבישוף של קרקוב. בתמיכתו בפרנקיסטים, לאחר התנצרותם, מצווה על שריפת אלפי ספרי תלמוד.
שלמה שור - בנו של אלישע שור ובעלה של חיה, לאחר התנצרותו הפך לפרנצישק וולובסקי (בתו של שלמה היא מריה שימנובסקה).
חיה - בת אלישע שור, נשואה להירש - רב העיירה לנצקרון. נחשבת כנביאה.
עלילה

פרולוג

הספר נפתח בנסיעתו של הכומר חמיילובסקי לביתו של אלישע שור ברוהאטין, כדי לנסות להחליף עמו ספרים. הם אינם מדברים באותה שפה והמתורגמן הוא הריצ'קו, נער נוצרי יתום שאומץ על ידי משפחת שור. הביקור מסתיים בכך שהכומר נותן לשור את האנציקלופדיה שכתב, "אתונה החדשה" ומקבל משור את הספר "עין יעקב".
עלילה > ספר הערפל

האצילה הפולניה קוסקובסקה ובת לווייתה דרוז'בצקה מתארחות במסען אצל ראש פלך רוהאטין. מארחים להם לחברה גם הכמרים חמיילובסקי והכומר המשכיל, גאודנטי פיקולסקי. בזמן שהרופא היהודי, אשר רובין, מגיע לטפל באורחי וביושבי האחוזה, מתברר לכומר חמיילובסקי כי דרוז'בצקה היא משוררת והוא מגלה בכך עניין.
באמצעות השקפתו של אשר רובין מתבררת לנו המציאות ברוהאטין, שבה נחלקים היהודים בין נאמני התלמוד המועטים ובין מתנגדיו (אליהם משתייכת משפחת שור). דעתו של רובין, שלמד רפואה באיטליה, על מתנגדי התלמוד היא קשה: "שקועים בהבלים מיסטיים, באמונות תפלות, ... הם מאמינים במשיח סובל, משיח שנפל לתהום תחתיות, כי רק מתהום כזאת אפשר להתרומם אל הגבוה הנשגב. הם מאמינים במשיח בבלואים, שכבר בא כמעט לפני מאה שנה. העולם נגאל כבר, אף כי אולי אי אפשר להבחין בכך במבט ראשון, ואלה שיודעים שכך הוא, מסתמכים על הנביא ישעיהו. הם מתעלמים מן השבת, נואפים — החטא בלתי מובן לחלקם ולאחרים כל כך זניח, שלא ראוי לעסוק בו.". אשר הוזמן לבית שור כדי לבדוק את ינטה הזקנה, קרובתו של אלישע שור, שהוזמנה לחתונה וחלתה בטלטולי הדרך ועתה נוטה למות. אם תמות ותיקבר על החתונה יהיה להידחות. לכן כותב אלישע שור קמע שבו כתוב "המתנה" ותולה אותו על צווארה של ינטה. ינטה בולעת את פיסת הנייר שבתוך הקמע. מעכשיו היא משקיפה על הכול מלמעלה.
דרוז'בצקה מבקרת בביתו של הכומר חמיילובסקי והם דנים בספרו "אתונה החדשה" והיא משאירה לו ספרון של שיריה. הם ממשיכים וכותבים מכתבים זה לזו. הבישוף סולטיק כותב מכתב לציר האפיפיור בממלכת פולין (אנ') המסביר ומצדיק את מה שנודע כעלילת הדם בז'יטומיר, ושהבישוף מכנה רצח של ילד נוצרי על ידי היהודים למטרת שימוש בדמו. אירוע שהסתיים בשפיטתם, עינויים והוצאתם להורג של שלושה יהודים בביתור לרבעים ושל שלושה שהתנצרו כדי להמתיק את גזר דינם, בכריתת ראש. למעשה, הבישוף יזם את עלילת הדם לאחר שקיבל הלוואה משני מלווים יהודים מז'יטומיר (למרות שסירבו בתחילה לעסקה) תמורת משכון סמלי הבישופות, כדי להחזיר חוב שצבר במשחקי קלפים. כיוון שהיה חייב להחזיר לעצמו את הסמלים, טפל על שני היהודים ועל מקורביהם את עלילת הדם.
עלילה > ספר השביט

באביב 1759 חוזים תושבי אירופה בהופעתו של כוכב שביט, המנבא על פי אמונותיהם אסונות: מלחמה, מגפה ואצל היהודים גם פרעות. קהילת המאמינים באיבאני מקבלת מכתב ממוליבדה המודיע להם כי הוויכוח ובסיומו הטבלתם לנצרות יתקיימו בקיץ. בינתיים באיבאני, המאמינים ממשיכים להתעמק בחיבור שבין הדת היהודית והדת הנוצרית, כהכנה לכך שיתנצרו. לאחר שבחר לו קודם לכן שבע נשים, עתה יעקב בוחר לו שנים־עשר נאמנים, כפי שיש 12 שליחים באוונגליון, בו קוראים מדי ערב. כמו כן, הם ממשיכים בטקסיהם הכוללים מעגל שבו הנוכחים, גברים ונשים, מתפשטים מבגדיהם ומנשקים צלמים המונחים ליד צלב. הם מתחילים לבחור להם שמות פולניים בהם יקראו לאחר טבילתם לנצרות. פנחס, מזכירו של הרב רפפורט, כותב את סיכומי הישיבות של מועצות הרבנים נאמני התלמוד, המחליטים להילחם ב"מינים" ולנתקם מהיהדות "כמו שכורתים גפיים נגועים בנמק". הוא מחפש אחר בתו גיטל ואפילו נוסע מלבוב עד איבאני לחפשה שם, אך לשווא.
באמצע יולי 1759 מתחיל הוויכוח בקתדרלת הבזיליקה של העלייה בלבוב (אנ'), בין נאמני התלמוד ובין מתנגדיו, כאשר הממסד הקתולי הוא מארח את הוויכוח והוא זה גם שיפסוק מי המנצח בסופו. הוויכוח מתארך עד הסתיו כשכל אחד מהצדדים שוטח טיעונים ארוכים המשעממים את הקהל שבקתדרלה. האווירה מתלהטת כאשר מתנגדי התלמוד מאשימים את נאמניו כך שהם נזקקים לדם נוצרי למצוות הפסח. הכומר האחראי על הוויכוח פוסק כי בשישה סעיפים הוכיחו מתנגדי התלמוד את טענותיהם ובעצת ציר האפיפיור, את סעיף "הדם הנוצרי" הוא מותיר לשיקול נוסף ואינו מקבל החלטה סופית. כמו כן, נקבע מועד לטבילתו של יעקב לנצרות ואחר כך טבילת כל חסידיו הרבים. בעקבות ההחלטה עולים כל חסידי יעקב מאיבאני אל לבוב וממלאים אותה בעגלות ובאוהלים. כל חסידי יעקב נטבלים והופכים לנוצרים קתולים ומקבלים שמות פולניים-קתולים.
בביתו של הרופא אשר רובין, שעבר ללבוב, גרים גם גיטל ובנה שמואל. היא החלה כמשרתת בבית ואשר נתן לה מחסה ואוהב אותה ואת בנה. ועכשיו היא הרה עם ילדה השני, ילדו של אשר, אך בלבה עדיין כרוכה אחרי יעקב פרנק ומתעניינת אם הופיע בוויכוח בקתדרלה. לפנחס אביה נודע כי היא נמצאת בלבוב והוא מתחיל לחפשה. הוא מוצא אותה ומציע לאשר שהוא וגיטל יעקרו לווינה שם צריכה הקהילה היהודית רופא עיניים. בסתיו פורצת בלבוב מגפה קשה המפילה חללים רבים, בעיקר ילדים ובחורף אף מתגברת המגפה. ההמון הנוצרי, הוותיק והמומר, סבור כי סיבת המגפה היא קללה שהטילו נאמני התלמוד על מתנגדיו שהתנצרו. אשר מטפל בחולי המגפה תוך פחד מתמיד שידביק את בני ביתו. בינואר 1760 יולדת גיטל תאומים וחודשיים לאחר מכן הם עוקרים לווינה.
בשעה שמוליבדה והרוזנת קוסקובסקה מנסים לדאוג למתנצרים החדשים לאזור שבו יוכלו להתיישב ולצאת מלבוב, עולה יעקב עם מוליבדה ועם נבחרת מחסידיו לוורשה בניסיון להיפגש עם המלך ולהשפיע עליו שיקצה להם חלקת אדמה. בחנייתם בלובלין, לאחר שהותקפו על ידי המון יהודי זועם, חלו במגפה רבי מרדכי (בשמו הנוצרי, פיוטר) ועוזרו של יעקב, הרשל'ה ונפטרו תוך זמן קצר. בהגיעם לוורשה מתקבלים יעקב ומוליבדה בבתי האצילים ונפגשים עם ציר האפיפיור, סֶרָה (צר'), אשר מבטיח ליישב אותם באדמות המלך. בוורשה אמורים יעקב ובני עדתו לעבור טבילה שנייה, הפעם בארמון הסקסוני. בימים שלאחר הטבילה, עורך הכומר המלומד פיקולסקי, שימוע לשלמה שור ולמתנגד תלמוד אחר ומתרשם כי אין ביניהם ובין האמונה הנוצרית ולא כלום. הוא כותב על כך לארכיבישוף של לבוב, לוביינסקי ובסוף ינואר 1760 נעצר יעקב ונכלא במנזר הברנרדינים בלבוב (אנ'). לאחר חקירתו ולאחר חקירת עוד מחסידיו, מצא בית המשפט של הבישופים את יעקב אשם בהתחזות למשיח ונפסק לו מאסר עולם במבצר של המנזר (אנ') בצ'נסטוחובה.
עלילה > ספר המתכת והגופרית

השומרים על יעקב במנזר הם חיילים ותיקים ומבוגרים והם מעניקים ליעקב יחס סלחני, אך אב המנזר הוא האחראי והוא מקפיד רוב הזמן על כך שיעקב לא יצא מתאו. יעקב שולח מכתב לחסידיו והם שמחים על היותו חי ומנסים לבקרו בכלאו. שלמה שור הוא הראשון שמגיע לבקרו בכלאו ומשחד את השומרים כדי לדבר עם יעקב שסבור שחסידיו בגדו בו בחקירות שערכה הכנסייה. חלק מחסידי יעקב נשאר באזור ורשה ולבוב ומנסה להיטמע באוכלוסייה הנוצרית. מסופר על עלילת הדם בוויסלוויצה ב-1760. בכפר היו 80 יהודים. נעצרו מספר יהודים, כולל שני הרבנים ואשתו של אחד מהם. לאחר עינויים קשים מודים שני הרבנים ושלושה חברי קהילה ברצח הילד, בשוד כנסיות ובחילול הקודש. חסידי יעקב מאשרים את ההאשמות הללו (וייתכן כי הם אף טפלו את ההאשמה הראשונית). הנאשמים נידונים לביתור גופם. ניתנת להם האפשרות להתנצר ולהמתיק את דינם לעריפת ראש וארבעה בוחרים בכך. הרב סנדר זיסקלניק תולה עצמו בבית המעצר. לפני מותו הוא מקלל את העיירה וויסלוויצה. לאחר מותו גופתו נלקחת ונגררת ברחובות קרסניסטב. כל יהודי העיירה מגורשים. הקהילה היהודית מצליחה להשיג מכתב מהאינקוויזיציה ברומא המודיע כי אין כל בסיס לאמונה שהיהודים נצרכים לדם נוצרי וכי בכל טענה עתידית שכזו, תידרשנה הוכחות מוצקות ולא עדויות. בספטמבר 1762 מגיעים חנה אשת יעקב וילדיה ואתה מחנה חסידים נוספים לצ'נסטוחובה. תנאיו של יעקב משתפרים ומאפשרים לו להיפגש עם חנה והוא אף בוחר לו "בנות לוויה" מקרב מחנה חסידיו. בשנתיים הבאות נולדים לו שני בנים מחנה. באותן שנים מגיעים לצ'נסטוחובה עוד ועוד חסידי יעקב. יהודה טובה, אביה של חנה, מגיע מטורקיה לבקר את בתו ונדהם מהשינוי שעבר יעקב בעקבות התנצרותו. הוא מבקש לקחת את בתו ונכדיו עמו חזרה, אך נכשל. הוא מוציא מכתבים לכל קהילות ישראל, כולל לשבתאים שבאימפריה העות'מאנית המזהיר מפני יעקב.
הכומר חמיילובסקי והמשוררת דרוז'בצקה שקיימו חליפת מכתבים במשך שנים רבות, נפטרים כמעט באותו זמן. מוליבדה מקבל בעזרת אחיו משרה של כתיבת ותרגום בחצר המלך. ב-1768 מאפשרים לראשונה ליעקב לצאת לטיולים מחוץ למנזר ולמעשה הוא חופשי ורק צריך לישון במנזר. הוא פותח במנזר לשכה ובה מכתיב מכתבים. בפולין מתחיל חוסר שקט ואף אנרכיה ובפודוליה נערכים פוגרומים וחסידי יעקב ואף חלק מחסידי הבעש"ט ששם הופכים לפליטים ונוהרים לצ'נסטוחובה. הצבא הרוסי מגיע מהמזרח כדי להתערב בענייני פולין ואת המנזר תופס צבא הקונפדרציה של באר (אנ') - מיליציה שמתנגדת להתערבות הרוסית. לתגבור הכוחות במנזר מגיעים כוחות פולנים נוספים ויעקב הופך לסוג של יועץ למפקדיהם, בה בשעה שבתו אווה (רחל) שבגרה ויפתה הופכת ליעד להטרדות מצד החיילים המשועממים במנזר והיא נלקחת לוורשה כדי להציל אותה מהחיילים וכיוון שהציפייה היא שהרוסים יטילו מצור על צ'נסטוחובה והמנזר.
חנה, אשתו של יעקב נפטרת תוצאה מסיבוכים לאחר הלידה ולאחר ששניים מילדיה הקטנים נפטרים גם הם. ילדיה והיא נקברים במערה הסמוכה למנזר שאותה רואים חסידי יעקב כמערת המכפלה כיוון שלטענת יעקב היא מובילה לארץ ישראל. המצור הרוסי על צ'נסטוחובה והמנזר אורך מ-1769 ועד 15 באוגוסט 1772 כשהכוחות הפולנים נכנעו. לאחר מספר ימים הגיע למנזר הגנרל הרוסי אלכסנדר איליץ' ביביקוב (אנ') ולבקשת יעקב משחרר אותו ממאסרו.
עלילה > ספר השמות

מדווח על מותם של ותיקי הנאמנים, כולל נחמן הסופר (ב-1792). החסידים החלו להסתלק מהארמון באופנבאך וב-1807, אחרי מותו של יוסף, בנו של יעקב, הצליחה אווה פרנק להימלט מנושיה ועברה לוונציה. ב-1813 שבה לארמון כדי לקבל את פניו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה שגילה עניין בקבוצה היהודית-נוצרית והייתה לו תוכנית להקצות שטח קטן בממלכתו ליישוב היהודים. היא נשארה באופנבאך עד מותה ב-1816. כל היהודים המומרים נקברו בבית קברות מקומי באופנבאך. בשנים מאוחרות יותר, עקב תוכניות פיתוח העיר, הועברו כל הקברים לבית קברות חדש וגולגולתו של יעקב פרנק, שתוארה כ"גולגולת פטריארך יהודי", נשמרה על ידי רושם קורות העיר. בשנות השלטון הנאצי נשלחה הגולגולת לברלין ושם נמדדה בקפדנות והוכרה כהוכחה ל"נחיתות הגזע היהודי". לאחר מלחמת העולם השנייה נעלמה הגולגולת.
על פי הספר, שמואל אשרבך, בנו של יעקב שגדל כבנם של אשר וגיטל בווינה, למד משפטים ואחרי הסתבכויות בווינה ובהמבורג היגר לארצות הברית, נישא לבת מושל פנסילבניה וברבות השנים הפך לשופט בבית המשפט העליון ונפטר ב-1842.
אוסף הספרים העצום של האחים זלוסקי, שהכומר חמיילובסקי השתמש בו וכה דאג לו, הוסע בפקודת יקטרינה השנייה לפטרסבורג. הוא הוחזר לוורשה לאחר מלחמת העולם הראשונה וחלקו נשרף בזמן מרד ורשה.
לאחר מות יעקב הגיע תומאס פון שנפלד (משה דוברושקה) לארמון באופנבאך ונחשב לתקופה קצרה כיורשו של "האדון". אולם לאחר מריבה שהתגלעה במקום, עזב לצרפת המהפכנית. שם הואשם בסיוע לזיוף מסמכים והוצא להורג, יחד עם ז'ורז' דנטון, ב-5 באפריל 1794.
פריינה, אחת משתי הנכדות שטיפלו בינטה החיה-מתה לפני שהועברה למערה, נישאה ליהודי נאמן תלמוד (בזמן שאחותה נישאה והלכה אחרי יעקב פרנק), חיה בקורולובקה וגם נקברה בה. בנותיה ונכדותיה העבירו את הסיפור על המערה בצורת א' לשם הובאה ינטה. נינתה, שהייתה המבוגרת ביותר במשפחה בזמן מלחמת העולם השנייה, התעקשה לא ללכת לבורשצ'וב השכנה כפי שפקדו הגרמנים ובאוקטובר 1942 נכנסו חמש משפחות שמנו 38 נפשות אל המערה שליד קורולובקה ויצאו ממנה רק באפריל 1944, אחרי נסיגת הגרמנים.
ינטה, הפכה בינתיים לגביש ובשלב מסוים "היא מאבדת אפוא עניין ונעלמת אי שם למעלה". הספר מסתיים באמירתה של הסופרת כי "עכשיו אנחנו נמצאים בצד האפלה. ואולם כתוב שאדם העוסק בענייני משיחים, אפילו אלה שלא צלחו — אפילו רק יספר את סיפורם — כמוהו כמי שחוקר את הסודות הטמירים של האור.".
כתיבת הספר

טוקרצ'וק סיפרה כי עניינה בדמותו של יעקב פרנק החל כשמצאה את הספר "ספר דברי האדון" בשיטוט בחנות ספרים. בתחילה היא רק אספה חומר על דמותו של פרנק כחלק ממחקר פרטי שלה שנבע מ"היקסמות רבת שנים ובלתי חולפת לכל מה שחורג מן הקאנון, שסוטה מן הגבולות המקובלים, שהוא מרד והתקוממות נגד הנורמות המקובלות.". היה לה קשה להבין כיצד סיפור מיוחד כזה אבד בתהום הנשייה. היא סבורה כי ציבורים מספר תרמו להשכחתו: צאצאי הפרנקיסטים שהעדיפו להטמע באוכלוסייה הנוצרית, היהדות האורתודוקסית שהחשיבה את פרנק כבוגד שהעביר על דתם אלפי אנשים והכנסייה הקתולית, שלא היה לה על מה להתגאות בחלקה בסיפור. טוקרצ'וק סיפרה כי בתהליך הכתיבה לא הרגישה הזדהות עם דמותו של יעקב פרנק שעוררה בה רגשות סותרים. היא הרגישה הזדהות רבה יותר עם דמויות המספרים בסיפור: נחמן מבוסק וינטה, וגם עם דמויותיהם של אשר רובין, אשתו גיטל והכומר הכפרי שואף הידע, חמיילובסקי. היא סבורה כי "בדמותו של פרנק נפגשים רעיונות ההשכלה החברתיים של המאה ה־18 עם רעיוניות מיסטיים ואנטינומיסטיים - והתערובת הזאת היא חומר נפיץ. נראה לי שהיום קשה לנו לתפוס את הרעיון הנלהב הזה של גאולה באמצעות חטא". טוקרצ'וק טוענת כי רעיונות אלו, של "מצווה הבאה בעבירה" ושל "גאולה באמצעות חטא" כבר היו קיימים במשך שנים רבות לפני פרנק ותמיד היו מהפכניים ועל כן גם איימו על הסדר הקיים ויצרו התנגדות עזה.
עניינה של טוקרצ'וק ביהדות פולין באנטישמיות ובשואה התפתח כבר מגיל צעיר. בראיון לאתר הצרפתי Radio France היא אמרה: "האנטישמיות בפולין צריכה להיחשב כמחלה מוזרה, מעין תגובה נגד הזהות שלה: "אני חושבת שפולין עדיין חולה מאוד מהשואה. מחלה זו היא כמו סוג של תגובה אוטואימונית, שכן התרבות הפולנית, ובאופן כללי פולין כקהילה, חדורות מאוד בתרבות, דת ומנטליות יהודית. זה אולי מקרה ייחודי בעולם".
ביקורת > ביקורת בפולין

המבקר הפולני, פשמיסלאב צ'פלינסקי (גר'), כתב ביומון הפולני גזטה ויברוצה (אנ'), כי הרומן מחולל מהפכה בדימוי החיים הדתיים במאה ה-18 ובה בעת משנה את תפיסתנו לגבי אורח החיים באיחוד הפולני-ליטאי.". המבקרת הפולניה, יוסטינה סובולבסקה (גר'), כתבה בשבעון פוליטיקה (אנ'): "טוקרצ'וק הוכיחה שאפשר לכתוב רומן בן למעלה מ-900 עמודים, מלא בתיאורים ציוריים, מחלוקות דתיות ומכתבים, שמחזיק אותך במתח" וכינתה את הספר "פנורמה מעניינת ביותר של פולין של המאה ה-18". המבקרת אלקסנדרה ליפצ'אק (פול') כתבה בסיכום ביקורתה: "קריאת הספר היא יוצאת דופן - למי שעובר אותה. כי בתור יצירה כוללת היא כלל אינה קלה לקריאה. פלוברטיאני, מפורט, צפוף, זהו אוהל עשוי מבד יפה ואצילי, אך בכל זאת עצום ולפעמים מעט מוחץ בגודלו.".
בהתייחס למחלוקות ההיסטוריות והאידאולוגיות הנוכחות בספרות הפולנית (אנ'), הרומן אופיין כאנטי-סנקביץ'. הרומן זכה לשבחים ממבקרים ומקוראים כאחד, אך התקבלותו הייתה עוינת בקרב חוגים לאומניים פולנים ואולגה טוקרצ'וק הפכה למטרה של מסע שנאה והטרדה באינטרנט.