אחרי ככלות הכול (ספר)
עלילת הספר

אל שארל סאמבּרה, בעל בית חרושת קטן לנעליים המתגורר באזור כפרי בחבל דופינֶה, בצרפת של וישי, מגיעים במפתיע לביקור, בחודש מאי 1942, זֶ'רום, ידידו מנוער, ובת זוגו של ז'רום, אליס פאיאט. כל השלושה הם בני שלושים בערך. ז'רום ואליס הגיעו מפריז, הנתונה תחת הכיבוש הנאצי, שם הם פעילים במחתרת. על אליס מסופר: "זה שנה היא בורחת ומסתתרת עם ז'רום. זה שנה שהיא פוחדת ובזה לפחדה." ז'רום ואליס הגיעו כדי לבחון אפשרות להיעזר בשארל בפעולותיו של ז'רום להצלת יהודים מהאזור הכבוש של צרפת. לאחר שאליס הולכת לישון שארל וז'רום משוחחים ארוכות, וז'רום מגלה לחרדתו ששארל מתייחס בסלחנות לגרמנים ותומך בפטן. ז'רום מתאר לשארל את המתרחש בפריז: ""המשטרה החשאית הקטנה שלהם, הס.ס., הגסטפו, עוצרת כל מי שהוא יהודי, כל מי שהוא קומוניסט, ושולחת אותם – נשים וילדים בתוכם – למחנות שהם לא חוזרים מהם."
לקורא מתברר ששארל הציג עמדה פוליטית זו משום שרצה לגרור את ז'רום לשיחה ארוכה, שתרחיק אותו מאליס, שבה התאהב שארל ממבט ראשון. כאשר אליס מתעוררת, שארל מביא ארוחת בוקר לחדרה, ומספר לה: "ביליתי את הערב בהתחפשות לנאצי ולמשתף פעולה עד עלות השחר. כל זה כדי למנוע ממנו ... כלומר, להעיר אותך." כאשר אליס משוחחת עם ז'רום, היא מגלה לו כיצד שארל שיטה בו. ז'רום מספר לה שמצא את המקום מתאים היטב לתוכניתם להשתמש בו כנתיב בריחה של יהודים מצרפת הכבושה.
ז'רום מספר לשארל שבעלה לשעבר של אליס, גרהארט פאיאט, היה מנתח נודע בווינה, שלאחר גירושיהם נמלט לאמריקה עקב יהדותו. שארל מספר לז'רום שבתחילת המלחמה לחם בשורות צבא צרפת, ובשנת 1940, יום לפני כניעתה של צרפת, נתקל עם יחידתו בגרמנים, ומתוך 12 לוחמים ביחידה נותרו בחיים רק שישה. "זאת הסיבה שאני לא רוצה להצטרף למלחמה. אל תחשוב שאני טמבל, אני יודע שאתה בפנים, תמיד היית אידיאליסט", מסביר שארל לז'רום.
ז'רום שאל את מכוניתו של שארל, לשם סיור למציאת מקומות מסתור באזור, ובזמן זה יצאו שארל ואליס על אופניים לרחצה בנחל. כשהגיע הזמן לחזור גילתה אליס שצמיג אופניה מנוקב, ולכן חזרו שניהם יחד על אופניו של שארל. כאשר סיפרה זאת לז'רום, הוא הסביר לה: "אני בטוח שפיתית את שארל, תרגיל הצמיג המנוקב אצלו מסמל משיכה אמיתית, רצינית". הקשר שנוצר בין אליס לז'רום, אף שהיה ביוזמת ז'רום, מעורר את קנאתו: "קיוויתי שתהיי שמחה ומאושרת, אבל אתי, לא עם שארל", אמר לאליס.
השלושה האזינו לרדיו לונדון, ושמעו את המסר "הרועים הלכו והעדר מחכה לו", שגרמו לז'רום ולאליס התרגשות רבה. ז'רום שואל את מכוניתו של שארל לשעות אחדות, ואליס מסבירה לשארל "המשפט הזה ששמעת פירושו ששלושה אנשי מחתרת נתפסו, נמצאים בידי הגרמנים, וברגע זה אולי מענים אותם או מוציאים אותם להורג, אני לא יודעת. אלה היו חברים שלי, חברים של ז'רום קודם כול, וקצת שלי". היא מוסיפה שהמעצר משבש את תוכניותיהם למלט יהודים, ולכן עליה לנסוע לפריז כדי לתאם נתיב בריחה ליהודים. לאחר שז'רום חזר, הוא סיכם עם שארל שילווה את אליס במסעה לפריז, במסווה של נסיעת עסקים.
בפריז שכר שארל לאליס ולו שני חדרים עם דלת משותפת במלון הצופה על גני טווילרי. אליס יצאה לפגישה עם איש קשר שלה, ושארל שעקב אחריה להגנתה, גרם לביטול הפגישה, משום שאיש הקשר הוזהר שאליס נמצאת תחת מעקב. כשנודע הדבר לאליס, ביקשה משארל שלא יתערב יותר בעניין זה. למחרת הצליחה אליס לקיים את הפגישה שלשמה הגיעה.
שארל ואליס יצאו לבלות במועדון הלילה "אגלון". לאחר שרקדו שם שעות אחדות, חזרו ברגל למלון. בדרכם עצרו אותם חיילים גרמנים, שבאו לעצור טרוריסט שהיה באזור. הם נלקחו לחקירה שבה התברר שאליס הייתה נשואה ליהודי, אף שתעודותיה מלמדות שהיא ארית. החוקר לועג לה על שהייתה נשואה ליהודי, והדבר מרתיח את שארל, שמתנפל על החוקר. השומרים השתלטו על שארל, והפשיטו אותו, כדי להראות לאליס את ההבדל בינו ובין בעלה. לאחר שלוש שעות נוספות הם שוחררו וחזרו למלון.
במלון שארל ואליס שכבו לראשונה. אליס מספרת לשארל "מאז 1936 או 1937 ז'רום יודע כל מה שקורה בגרמניה, כל מה שעשו הנאצים מאז 1933; והוא מסכן את חייו כדי להציל אנשים, להעביר אותם מעבר לגבולות, למנוע מהם את הגרוע מכול." עוד היא מגלה לשארל שסבלה מהתמוטטות עצבים. "למען ההנאה יהיה עליה לחיות עם שארל, ולא מתוך אכזריות תעזוב את ז'רום", מנמק הספר את השינוי בחייה של אליס.
בדרכם חזרה מפריז לביתו של שארל, הובילו מזוודה ובה תעודות מזויפות עבור ז'רום. בפגישתם עם ז'רום ציפה שארל שאליס תספר לז'רום על השינוי בחייה. אליס סיפרה לז'רום שנודע לה ששלושת רעיו הוצאו להורג. אליס, ז'רום ושארל מוצפים רגשות עזים ולבטים ממושכים. בסופו של דבר הקדים שארל את אליס ואמר לז'רום: "היא שלי". לאחר מכן הסבירה אליס לז'רום את נסיבות השינוי באהבתה.
ז'רום חזר לבדו לפריז, ושארל ואליס נהנו במשך חודשים אחדים מחיי שלווה בביתו. כאשר נודע לאליס שז'רום נאסר בקרבת פריז, יצאה מיד אליו, והשאירה פתק לשארל. כעבור חודשיים עדיין לא שמע ממנה שארל דבר. ב-11 בנובמבר 1942 השלימו הגרמנים את כיבוש כל צרפת. בכפר פורמואה, כפרו של שארל, עצר הגסטפו את "ז'וזף רוזנבאום, מנהל עבודה בבית חרושת קטן לנעליים, בן הגזע היהודי, שמשפחתו חיה באזור מאז שנת 1854. למרות מחאת מעבידו, עצרו אותו ושלחו אותו לאושוויץ, ולא ויתרו גם על התעללות באשתו והצתת ביתו."
הספר מסתיים במשפט: "אחרי ככלות הכול קם שארל סאמברה והצטרף למחתרת".