stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורנה אוסטפלד
קריירה ספורטיבית

אוסטפלד נולדה וגדלה בירושלים ולמדה בבית הספר היסודי ארלוזורוב ובגימנסיה רחביה. הקבוצה הראשונה בה שיחקה אוסטפלד הייתה הפועל ירושלים, עמה הגיעה ב-1971 לגמר גביע המדינה, בתקופה בה שלטו בליגה הקבוצות התל אביביות. בהמשך עברה להפועל תל אביב ולמכבי דרום/רמת חן, עמה זכתה פעמיים בגביע המדינה, ב-1981 וב-1983. במשחק שנערך ב-17 בנובמבר 1981, ובו הביסה דרום/רמת חן את הפועל מ.א. מגידו בתוצאה 21–221, קלעה אוסטפלד 108 נקודות, שיא שנרשם גם בספר השיאים של גינס.
ב-1987 הקימה אוסטפלד את קבוצת הכדורסל א.ס. ל.כ.ן. רמת השרון, והייתה למאמנת שלה. הקבוצה החלה את דרכה בליגה השלישית, ובתוך שנתיים העפילה לליגה הבכירה. כבר בעונתה הראשונה בליגה זו, העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לאליצור חולון. במהלך שנות ה-90 הייתה הקבוצה בצמרת הליגה, אך לא הצליחה לשבור את השליטה של חולון ושל אליצור רמלה בליגה. המפנה הגיע בשנת 1999, אז זכתה הקבוצה באליפות ובגביע הראשונים בתולדותיה, ואף הגיעה להישג שיא של קבוצת כדורסל נשים ישראלית - גמר גביע רונקטי. בראשית שנות האלפיים זכתה הקבוצה בעוד 3 אליפויות ו-4 גביעים.
בין השנים 2003 ל-2008 לא הצליחה רמת השרון לזכות באליפות, ולראשונה נמתחה ביקורת על כישוריה של אוסטפלד כמאמנת. לאחר אובדן האליפות המפתיע ב-2005, חרף העובדה שסיימה את משחקי הליגה ללא הפסד, האשימה אוסטפלד את שחקנית הקבוצה דיאנה נולאן כי במשחק חצי גמר הפליי-אוף בו הפסידה להפועל תל אביב, "לא ביצעה עבירה שש שניות לסיום, מה שאפשר להפועל לקלוע את שלשת הניצחון". נולאן ושחקנית נוספת, שריל פורד, התבטאו לאחר מכן בתקשורת כי "כולם יודעים שאוסטפלד לא יודעת לאמן". פרשן הכדורסל רענן וייס הגדיר את הישגיה של אוסטפלד כמאמנת מאז 2003 כ"כישלון", בעוד אביב לביא טען כי מדובר בנסיבות שונות בכל שנה, שלא בהכרח קשורות בתפקודה של המאמנת. לאחר שזכתה בסופו של דבר באליפות ב-2009, דחתה אוסטפלד את הביקורת שהוטחה בה לאורך השנים, וטענה כי היא שטחית.
ביוני 2020 הודיע כי בכוונתה לסיים את תפקידה במועדון רמת השרון.
פועלה הציבורי

מלבד תפקידה כמאמנת, אוסטפלד רואה את הקבוצה כחלק מהמאבק הפמיניסטי. בין היתר, הובילה את המאבק להשוואת מימון הקבוצה למימון לו זוכות קבוצות ספורט הגברים ברמת השרון. בעקבות עתירות שהוגשו נגד רשות השידור, גיבשה רשות השידור קריטריונים לשידור משחקי קבוצות כדורסל הנשים במסגרות האירופיות. במקרה אחר, הייתה שותפה לתביעה שהגישה הנהלת הקבוצה נגד רשת שוקן, בעלת המקומון "העיר", העורך אורי שאלתיאל והכתבת עדי עוז-שפירא על הוצאת לשון הרע בכתבה שפרסמה בעיתון על הקבוצה. העיתון חויב לשלם פיצוי בסך 300,000 ש"ח על תיאורי זימה חסרי שחר בכותרות שיש בהם לבזות את שחקניות הקבוצה. בשנת 2005 העניק לה הוועד האולימפי הבינלאומי את תואר האישה המשפיעה ביותר בספורט הנשים האירופי.
אוסטפלד נקלעה לא אחת לעימותים עם אוהדי אליצור רמלה, ועם ראש עיריית רמלה, יואל לביא. אוהדי רמלה נוהגים לשיר שירי נאצה נגד אוסטפלד, המתייחסים בין היתר להיותה לסבית, ובמקרה אחד, לאחר שלביא ציין כי הוא "נהנה מהשירה שלהם", התלוננה נגדו הנהלת רמת השרון במשטרה.
אוסטפלד עמדה בראש רשימת מרצ בבחירות שנערכו בשנת 2003 למועצת עיריית רמת השרון, וכיהנה בה 5 שנים, במהלכה שימשה כיו"ר ועדת המתנדבים וועדת הגמלאים במועצת העירייה. ב-2008 החליטה שלא להתמודד לקדנציה נוספת.
פרסים והוקרה

אוסטפלד נבחרה להיות מונצחת ביד לאיש הספורט היהודי בסוף שנת 2008. הטקס הרשמי נערך במהלך משחקי המכביה השמונה-עשרה.
נבחרה אוסטפלד להיכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל.
מרץ 2022 פרס מפעל חיים בספורט של משרד התרבות והספורט, מאמנת, שיוענק במסגרת חגיגות 65 שנה למכון וינגייט
חיים אישיים

שני בנים בוגרים מנישואיה הקודמים. בנה יונתן הוא מאמן כדורסל. היא חיה עם בת זוג שנים רבות.
הערות שוליים

↑  רענן וייס, אורנה אוסטפלד נבחרה להיכל התהילה היהודי, באתר ynet, 30 בדצמבר 2008
↑  רענן וייס, אורנה אוסטפלד נבחרה להיכל התהילה היהודי, באתר ynet, 30 בדצמבר 2008
↑  ראשי התיבות הם "אגודת ספורט לקידום כדורסל נשים"
↑  גלעד צוויק, "הקבוצה זה אני", זמן השרון, 2 במאי 2008.
↑  אריה ליבנת, אחרי הזכייה באליפות, אורנה אוסטפלד סוגרת חשבונות, באתר הארץ, 21 באפריל 2009
↑  יאיר צוקר, ‏אורנה אוסטפלד פורשת: "חבל לי שצריך להצדיק את קיומנו כל פעם מחדש. זה סיזיפי", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 24 ביוני 2020
↑  בג"ץ 5325/01 עמותת ל.כ.ן. לקידום כדורסל נשים נ' המועצה המקומית רמת השרון
↑  בג"ץ 9935/06 אנדה רמת השרון ואח' נ' רשות השידור ואח'.
↑  משה ריינפלד, כונו לסביות ויקבלו 300 אלף שח פיצוי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בדצמבר 2007
↑  רמי היפש, אורנה אוסטפלד היא אשת השנה בספורט באירופה, באתר הארץ, 8 במרץ 2005
↑  רענן וייס, המלחמה נמשכת: אוסטפלד תגיש תלונה במשטרה נגד יואל לביא, באתר ynet, 20 בפברואר 2007
↑  אורנה אוסטפלד בהיכל התהילה - כדורסל נשים ישראל
↑  אורן אהרוני, ליאב נחמני, כבוד: הוכרזו הזוכים בפרס מפעל חיים בספורט, באתר ישראל היום, ספורט, ענפים נוספים, ‏27/03/2022
↑  רועי בהריר, סופר גירל, באתר nrg, 4 באפריל 2002
אווה קלארק

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1945 (בת 79) 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  קיימברידג' 
 מעסיק:  Cambridge Regional College 
 פרסים והוקרה:  מדליית האמפריה הבריטית 
 
אווה אולגה קלארק BEM (אנ') ( באנגלית: Eva Clarke לבית נתנובה; נולדה ב-29 באפריל 1945) היא ניצולת השואה בריטית-צ'כית ומנהלת קולג' לשעבר, הידועה בשל לידתה במחנה הריכוז מאוטהאוזן (לאימה, אנקה ברגמן). היא דוברת קרן הוראת השואה. במסגרת פעילותה היא נלחמת בגזענות, אנטישמיות ודעות קדומות באמצעות שיתוף בחוויות משפחתה בשואה.
ראשית חייה

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, ב-29 באפריל 1945, לאחר שלוש שנים בגטו טרזינשטט, שישה חודשי עבודת כפייה בבית חרושת לחימוש בפרייבורג, גרמניה הנאצית, ונסיעה ברכבת בת 17 יום בקרון פחם פתוח, הגיעה אנקה ברגמן לשערי מחנה הריכוז מאוטהאוזן. היא ילדה את בתה, אווה אולגה קלארק, על עגלה שם. נתנובה שקלה פחות מ-36 קילו והצליחה להסתיר את ההריון מספיק זמן כדי לשמור על ילדה שטרם נולדה מפני תאי הגזים במחנה. האב נשלח לאושוויץ בסוף שנת 1944. אמה התנדבה להתלוות אליו לאחר יום, כי לא ידעה לאן נשלח. כשהגיעו לאושוויץ, שאל רופא האס אס, יוזף מנגלה, את נתנובה, שהסתירה את הילדה, האם היא הייתה בהיריון? היא שיקרה והשיבה בשלילה.
האמריקנים הגיעו כעבור שישה ימים, וצלם הצבא צילם את הניצולים כעדות לזוועות הנאצים. הוא צילם גם את נתנובה עם התינוקת שלה. אביה של קלארק ברנד נתן, אדריכל יהודי-גרמני, נורה למוות ב-18 בינואר 1945, זמן קצר לפני שחרור אושוויץ. אחיה דן (ג'ורג') נולד בשנת 1944 בגטו טרזינשטט ונפטר מדלקת ריאות בגיל חודשיים.
המשפחה עברה לפראג והתגוררה אצל בן דודה של האם. בפברואר 1948 אמה של קלארק התחתנה עם מכרה הוותיק, קרל ברגמן, יהודי צ'כי שנמלט לבריטניה בשנת 1939 וחזר כמתרגם בשירות חיל האוויר המלכותי .  ברגמן אימץ את קלארק והמשפחה עזבה את פראג בספטמבר 1948. ברגמן מצא עבודה בפונטיפריד .  המשפחה עברה להתגורר בקארדיף ובהמשך לסינקוד. קלארק למדה בבית הספר היסודי ברידיפנאו ובבית הספר של המנזר "גבירתנו".
קריירה ופעילות נגד אנטישמיות ודעות קדומות

קלארק הייתה מנהלת בקולג' באזורי בקיימברידג' במשך 20 שנה. בשנת 2000 היא החלה לספר בפומבי על חוויות משפחתה בתקופת השואה. קלארק מתנדבת כנואמת מטעם קרן הוראת השואה. כמו כן, היא תומכת בקרן אנה פרנק ובמרכז השואה בבית שלום. בשנת 2010 השתתפה באירוע מלאת 65 שנה לשחרור מחנה הריכוז מאוטהאוזן. היא שבה לאוסטריה במאי 2013 כאחת מ-20 הניצולים שהוזמנו על ידי ממשלת אוסטריה להשתתף בפתיחת תערוכה חדשה. היא אחת משלושת האישים נושאי הספר משנת Born Survivors" 2015" מאת הסופרת הבריטית וונדי הולדן. בשנת 2020 הוצגה תעודת הלידה של קלארק במוזיאון המלחמה האימפריאלי. באמצעות עדותה היא מקווה שאנשים ילמדו מהשואה ויילחמו במקרים של גזענות ודעות קדומות.
חיים אישיים

קלארק התגוררה בקרדיף עד גיל 18. בשנות השישים היא פגשה והתחתנה עם מלקום קלארק, עורך דין מאברגבני, ונולדו להם שני בנים. חותנו של קלארק, קנת קלארק, היה נווט בחיל האוויר המלכותי שהשתתף בהפצצת דרזדן בזמן שאמה, אנקה נתנובה, הסתתרה עם אסירים אחרים.  משנת 2017, קלארק מתגוררת בקיימברידג' .
פרסים וכבוד

בשנת 2019 הייתה אחת מארבעה ניצולי שואה שזכו באות האימפריה הבריטית (אנ') על מאמציהם לחלוק עדויות על חוויותיהם לדורות הבאים.
הערות שוליים

1 2  "British Empire Medals 2019 – The Lieutenancy of Cambridgeshire" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-03-02.
1 2 3  Gaskell, Simon (2013-04-28). "A holocaust survivor born in a concentration camp remembers her Welsh upbringing". WalesOnline (באנגלית). נבדק ב-2021-03-01.
↑  Grunwald-Spier, Agnes (2018-01-15). Women's Experiences in the Holocaust: In Their Own Words (באנגלית). Amberley Publishing Limited. ISBN 978-1-4456-7148-2.
1 2  "Holocaust survivor tells of birth in concentration camp". BBC News (באנגלית בריטית). 2017-02-12. נבדק ב-2021-03-01.
↑  Rhodes, Giulia (2015-05-11). "The Holocaust's youngest survivors: Three people born in a". The Independent (באנגלית). נבדק ב-2021-03-01.
1 2  Pilgrim, Tom (2018-01-27). "Meet the incredible Cambridge woman born in a Nazi concentration camp". CambridgeshireLive (באנגלית). נבדק ב-2021-03-01.
↑  Dermody, Nick (2013-05-05). "Holocaust survivor Eva Clarke returns to Mauthausen birthplace". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2021-03-01.
1 2  Bridge, Mark (27 בינואר 2020). "Birth certificate reveals baby's remarkable escape from Auschwitz". The Times (באנגלית). ISSN 0140-0460. נבדק ב-2021-03-01. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Ebony (2016-05-12). "The Holocaust's Youngest Survivors". Baltimore Jewish Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-03-01.
↑  "Eva Clarke, born at Mauthausen when the Third Reich collapsed". romea.cz. 2015-05-11. נבדק ב-2021-03-01.
↑  Wightwick, Abbie (2015-01-31). "The remarkable story of the Welsh WW2 bomber and the future daughter-in-law who was in his line of fire". WalesOnline (באנגלית). נבדק ב-2021-03-01.
↑  Frazer, Jenni (28 בדצמבר 2018). "Seven Holocaust survivors on New Year's Honours List". jewishnews.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-03-01. {{cite web}}:  (עזרה)
קלארק ואמה במאוטהאוזן ב-11 במאי 1945
אלברטו גונזאלס

אלברטו ר. גונזאלס (באנגלית: Alberto Gonzales; נולד ב-4 באוגוסט 1955) היה התובע הכללי השמונים של ארצות הברית, וההיספני הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה

גונזאלס מונה על ידי ג'ורג' ווקר בוש להיות הפרקליט הכללי שלו בהיותו מושל טקסס, ולאחר מכן כיהן גונזאלס בבית המשפט העליון של טקסס. בין 2002 לפברואר 2005 גונזאלס היה הפרקליט של הבית הלבן (white house counsel), ובפברואר 2005 התמנה לתובע הכללי.
כהונתו של גונזאלס עמדה בצל מספר שערוריות ובראשם פרשת פיטורי עורכי דין במחלקת המשפטים של ארצות הברית, אשר פוטרו לכאורה ממניעים פוליטיים ולא ענייניים. גונזאלס הכחיש את מעורבותו בפרשה, והוא נחשד במתן עדות שקר בפני הקונגרס. עדותו בפני הקונגרס, בה הצהיר שוב ושוב שאינו זוכר פגישות ועניינים שונים, התקבלה בביקורת רבה. באוגוסט 2007 הוא התפטר מתפקידו.
לאחר שעזב את תפקידו הוא התפרנס מנאומים בציבור, שעבורם קיבל כ-30,000 דולר לנאום. בריאיון לוול סטריט ג'ורנל, גונזאלס טען שהוא נתפס על ידי רבים כ"רשע המפתח מדיניות שאנשים לא מסכימים לה". גונזאלס אמר שהוא רואה את עצמו כ"קורבן, אחד מהקורבנות הרבים של המלחמה בטרור". תיאור עצמי זה של גונזאלס צוטט בהרחבה בתקשורת ובבלוגוספירה.
במאמר שפרסם בוושינגטון טיימס בינואר 2015, תיאר גונזאלס את חווייתו מביקור בישראל במסגרת משלחת של מנהיגים היספנים-אמריקאים: "כעורך דין, שופט לשעבר ופרופסור למשפט באוניברסיטה נוצרית, כאשר אני רואה את מעמד הנוצרים בישראל, לאור מנוסתם באזור, אני מעריך מחדש את הברכה של החופש ושלטון החוק ... מאז ומתמיד זהותי כחלק מקבוצת מיעוט היא חלק ממני, ואינני לוקח כמובן מאליו את מעמדם של ערבים-נוצרים בחברה הישראלית ... דוגמאות אלו ואחרות, יחד עם הקשיים שחווים הנוצרים ברחבי המזרח התיכון, מזכירות לנו מדוע ארצות הברית ומדינות אחרות בהן חופש ושוויון מהוות רסן לשלטון צריכות לעמוד לצידה של ישראל בחזית נגד חוסר הסובלנות והטרור האיסלאמי".
גמר גביע אירופה לאלופות 1965

גמר גביע אירופה לאלופות 1965 התקיים בסן סירו במילאנו, איטליה ב-27 במאי 1965, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת 1964/1965 היא אינטר מילאנו האיטלקית, שניצחה במשחק את בנפיקה ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 1-0. משחק הגמר נעל את המהדורה העשירית של גביע אירופה לאלופות.
אינטר זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות, בהופעתה השנייה אי פעם בגמר המפעל. עונה קודם לכן היא גברה 3-1 על ריאל מדריד. היא הייתה לקבוצה השלישית בתולדות המפעל שזוכה בתואר יותר מפעם אחת (ריאל מדריד עם חמש זכיות, בנפיקה עם שתיים). מנגד, העפילו הפורטוגלים לגמר בפעם הרביעית בתולדותיהם. שלוש ההופעות הקודמות של בנפיקה היו רצופות - שתי זכיות רצופות ב-1961 וב-1962, והפסד למילאן ב-1963. לאחר היעדרות בת עונה אחת, חזרה בנפיקה למעמד הגמר.
אינטר העפילה למפעל בזכות זכייתה בטורניר עונה קודם לכן, בעוד בליגה המקומית כשלה הקבוצה לזכות בתואר כשסיימה כסגניתה של בולוניה 1909, שהקדימה אותה בפער שערים. לעומתה, בנפיקה השיגה את הכרטיס למפעל בזכות הזכייה באליפות פורטוגל לעונת 1963/1964. היא רשמה מאזן מרשים של 103 שערי ליגה ב-26 משחקים (ממוצע של כארבעה שערים למשחק), ורשמה הפסד אחד בלבד במהלך כל העונה.
משחק הגמר נערך במגרשה הביתי של אינטר, הסן סירו, שאירח לראשונה את גמר המפעל. ז'איר דה קוסטה כבש את השער היחיד בהתמודדות, כשתי דקות לסיום המחצית הראשונה.
הדרך אל הגמר > אינטר מילאנו

בזכות הזכייה בתואר עונה קודם לכן, החלה אינטר את השתתפותה במפעל בשלב שמינית הגמר, ולמעשה זכתה בהעפלה אוטומטית מסיבוב המוקדמות.
בשמינית הגמר פגשה אינטר את דינמו בוקרשט הרומנית. אלופת אירופה הביסה במשחק הראשון בבית את דינמו בתוצאה 6-0 (צמדים לז'איר דה קוסטה ולסנדרו מאצולה), לאחר שבמחצית כבר הובילה בתוצאה 4-0. גם בגומלין בחוץ השיגה אינטר ניצחון, כשגברה 1-0 במשחק והשלימה העפלה לרבע הגמר עם 7-0 בסיכום.
בשלב רבע הגמר פגשה אינטר את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. אינטר אירחה את המשחק הראשון, ולאחר מחצית מאופסת פתחה בסערה את המחצית השנייה, ובתוך שש דקות כבר הובילה 3-0 (צמד לחואקין פיירו). ריינג'רס הצליחה לצמק את התוצאה ל-3-1 (השער היחיד שספגה אינטר בבית באותו הטורניר), אך לא מעבר לכך. בגומלין פתחה ריינג'רס היטב והובילה 1-0 כבר לאחר שבע דקות, אך לא הצליחה לכבוש שערים נוספים עד לסיום. בסיכום שני המפגשים, 3-2 לאינטר שממשיכה לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה אינטר את ליברפול האנגלית. המשחק הראשון התקיים באצטדיון אנפילד, וכבר בדקה השלישית עלתה ליברפול ליתרון מרגליו של רוג'ר האנט. מאצולה השווה את התוצאה שבע דקות לאחר מכן, אך איאן קלהאן ואיאן סנט ג'ון החזירו את היתרון לליברפול, שניצחה 3-1 ועשתה צעד משמעותי לעבר הגמר. עם זאת, אינטר הצליחה להשלים את המהפך במשחק הגומלין בבית. מריו קורסו כבש כבר בדקה השמינית את שער היתרון, פיירו כבש שער שנוי במחלוקת שתי דקות אחר כך, וג'אצ'ינטו פאקטי השלים את המהפך בדקה ה-62. אינטר ניצחה במשחק 3-0, הפכה את התוצאה בסיכום ל-4-3, והעפילה לגמר בפעם השנייה ברציפות.
הדרך אל הגמר > בנפיקה ליסבון

אלופת פורטוגל פתחה את משחקיה בסיבוב המוקדם מול אריס בונוואה מלוקסמבורג. בנפיקה העדיפה הביסה את יריבתה 5-1 במשחק הראשון בחוץ, עם רביעייה מרשימה של ז'וזה אוגוסטו טורס. בגומלין הביתי השיגה בנפיקה תוצאה זהה של 5-1 (צמד לאאוזביו), והמשיכה לשמינית הגמר עם 10-2 מרשים בסיכום.
בשמינית הגמר פגשה בנפיקה את לה שו-דה-פון השווייצרית. במשחק הראשון בבית כבש טורס שער יתרון כבר בדקה השביעית, אך בסיום נפרדו הקבוצות בשוויון 1-1. בגומלין הביתי כבשה בנפיקה חמישייה בפעם השלישית בארבעה משחקים, הביסה 5-0 את יריבתה (צמד לז'וזה אוגוסטו דה אלמיידה) והמשיכה לרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה בנפיקה את ריאל מדריד הספרדית, בשחזור של גמר 1962 בו ניצחה בנפיקה 5-3. במשחק הראשון בבית, כפי שעשתה באותו הגמר, כבשה בנפיקה חמישייה והביסה 5-1 את ריאל (צמד לאאוזביו). הייתה זו חמישייה רביעית בחמישה משחקים לקבוצה הפורטוגלית בטורניר. במשחק הגומלין ניצחה ריאל 2-1, אך לא הצליחה לחזור מהפיגור המשמעותי מהמשחק הראשון, ובנפיקה המשיכה לחצי הגמר.
בחצי הגמר פגשה בנפיקה את ואשאש ההונגרית. במשחק הראשון בחוץ ניצחה בנפיקה 1-0 משער של ז'וזה אוגוסטו דה אלמיידה עשרים דקות לסיום. בנפיקה השלימה את העבודה בגומלין עם 4-0 מרשים, מצמדים של אאוזביו ושל ז'וזה אוגוסטו טורס. שני השחקנים העלו את מאזנם לתשעה שערים (בשמונה משחקים בלבד), וסיימו בצוותא כמלכי השערים של הטורניר.
| איטליה אינטר מילאנו | איטליה אינטר מילאנו | איטליה אינטר מילאנו | איטליה אינטר מילאנו | סיבוב | פורטוגל בנפיקה ליסבון | פורטוגל בנפיקה ליסבון | פורטוגל בנפיקה ליסבון | פורטוגל בנפיקה ליסבון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני |  | יריבה | סיכום | משחק ראשון | משחק שני |
| העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | העפילה אוטומטית | סיבוב ראשון | לוקסמבורג אריס בונוואה | 10 – 2 | 5 - 1 (חוץ) | 5 - 1 (בית) |
| רומניה (1965-1989) דינמו בוקרשט | 7 – 0 | 6 - 0 (בית) | 1 - 0 (חוץ) | שמינית הגמר | שווייץ לה שו-דה-פון | 6 – 1 | 1 - 1 (חוץ) | 5 - 0 (בית) |
| סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס | 3 – 2 | 3 - 1 (בית) | 1 - 0 (חוץ) | רבע הגמר | ספרד 1939 ריאל מדריד | 6 – 3 | 5 - 1 (בית) | 1 - 2 (חוץ) |
| אנגליה ליברפול | 4 – 3 | 1 - 3 (חוץ) | 3 - 0 (בית) | חצי הגמר | הונגריה ואשאש | 5 - 0 | 1 - 0 (חוץ) | 4 - 0 (בית) |
סיכום המשחק

אלופת אירופה המכהנת אינטר הגיעה למשחק הגמר אותו אירחה באצטדיונה הביתי, סן סירו. עם רוב מוחלט ביציעים, הפגין מאמן הקבוצה הארגנטינאי הלניו הררה, שהוביל את הקבוצה לזכייה עונה קודם לכן, ביטחון רב בסיכויי קבוצתו. הקטנאצ'ו, שיטת המשחק ההגנתית והיעילה בה השתמשה אינטר באופן קבוע, לא הייתה נאה לעין ולא הניבה שערים רבים, אך הוכיחה את עצמה עבור קבוצתו של הררה שהפך באמצעותה את קבוצתו לאחת המובילות באירופה באותה התקופה. אינטר עלתה לגמר עם תשעה שחקנים שפתחו בגמר עונה קודם לכן, כולל רביעיית ההגנה והשוער.
מנגד, בנפיקה גם היא מיצבה עצמה כאחת הקבוצות המובילות באירופה באותה התקופה, והגיעה לגמר הרביעי שלה, כולם בשנות השישים. אלק שוורץ, מאמנה הרומני של הקבוצה שהצטרף באותה העונה לאחר שאימן את הולנד, נהנה משירותיהם של אאוזביו, מגדולי כדורגלני פורטוגל בכל הזמנים, והחלוץ המרכזי ז'וזה אוגוסטו טורס, שניהם עם מאזן של תשעה שערים עד לגמר באותו הטורניר. הוא הציב קבוצה התקפית מאוד, שכבשה במהלך הטורניר 27 שערים בשמונה משחקים. בנפיקה זעמה על כך שהמשחק ייערך באצטדיון הביתי של יריבתה, פנתה לאופ"א ואף איימה להופיע עם קבוצת הנוער, אך ההחלטה נותרה על כנה והמשחק נערך בסן סירו כמתוכנן.
המחצית הראשונה הייתה שקולה והתאפיינה במצבים לשתי הקבוצות וליכולת גבוהה מצד שני השוערים, ג'וליאנו סארטי מאינטר ואלברטו דה קוסטה פריירה מבנפיקה. שתי דקות בלבד להפסקה, הגיע הרגע המכריע במחצית ובמשחק כולו. החלוץ הספרדי של אינטר, חואקין פיירו, פרץ במרכז ומסר את הכדור לצד ימין של הרחבה, לכיוונו של הברזילאי ז'איר דה קוסטה. ז'איר בעט כדור שטוח לפינה הקרובה, תוך כדי שהוא מחליק על הדשא. קוסטה פריירה הגיע לכדור והיה צריך לקלוט אותו, אך הכדור חמק מתחת לידיו וחדר לרשת, 1-0 לאינטר.
הקטנאצ'ו של אינטר הביא אותה לספוג שער אחד בלבד בשלושת משחקי הבית שלה בטורניר עד אז. כצפוי, המחצית השנייה התנהלה במשחק הגנתי של אינטר, שאיימה על שערה של בנפיקה בהתקפות מתפרצות. סיכוייה של בנפיקה לחזור למשחק היו נמוכים ונפגעו עוד יותר במהלך המחצית השנייה, כשקוסטה פריירה נפצע ונאלץ לנטוש את השער. בהיעדר חילופים באותה התקופה, נאלץ בלם הקבוצה ז'רמאנו דה פיגיירדו להיכנס במקום קוסטה פריירה לשער.
עד לסיום לא הצליחה אינטר לאיים על שערו של ז'רמאנו, ובנפיקה לא הצליחה לפרוץ את המערך ההגנתי. אינטר השלימה ניצחון באחת התוצאות הנפוצות ביותר שלה באותן השנים, 1-0, שהעניק לה את הזכייה השנייה ברציפות בתואר אליפות אירופה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 במאי 1965 | איטליה אינטר מילאנו | 1 - 0 | פורטוגל בנפיקה ליסבון | סן סירו, מילאנו, איטליה צופים: 89,000 שיפוט: שווייץ גוטפריד דיינסט |
| 27 במאי 1965 | ז'איר דה קוסטה  43' | (סיקור) |  | סן סירו, מילאנו, איטליה צופים: 89,000 שיפוט: שווייץ גוטפריד דיינסט |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אינטר מילאנו :               בנפיקה ליסבון
לאונרדו DRS

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  נאסד"ק (DRS)  הבורסה לניירות ערך בתל אביב 
 מייסדים:  לאונרד ניומן ודייוויד גרוס
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־57 שנים) 
 חברת אם:  לאונרדו האיטלקית
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק 
 שווי שוק:  9.11 מיליארד דולר (12 בפברואר 2025)
 הכנסות:  2.69 מיליארד דולר (2022)
 רווח תפעולי:  561 מיליון דולר (2022)
 רווח:  405 מיליון דולר (2022)
 הון עצמי:  2.12 מיליארד דולר (2022)
 סך המאזן:  3.67 מיליארד דולר (2022)
 מנכ"ל:  ויליאם ג'יי לין השלישי
  
 www.leonardodrs.com
 
לאונרדו די אר אס אינק (באנגלית: Leonardo DRS Inc.) היא חברה אמריקאית בתחום תעשיית הנשק. ניירות הערך של החברה נסחרים בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא נמצאת בשליטת חברת לאונרדו האיטלקית, כמחזיקה כ-80.88% ממניות החברה.
היסטוריה

חברת Diagnostic/Retrieval Systems, Inc (DRS) נוסדה בשנת 1968 על ידי לאונרד ניומן (שבנו, מארק ניומן, היה מנכ"ל החברה עד ינואר 2012) ודייוויד גרוס, שני מהנדסים שעבדו בחברת לורל (Loral Corporation). השניים עסקו בטכניקות עיבוד אותות ללוחמה נגד צוללות. כאשר לורל בחרה להמשיך בטכנולוגיה אחרת, ניומן וגרוס הקימו את DRS כדי להמשיך במחקר שלהם, מה שהוביל בסופו של דבר לפיתוח מערכת זיהוי הצוללות הפסיבית AN/SQR-17, מוצר שנמצא בשימוש עד היום.
DRS הונפקה בבורסה ב-1981 ורכשה את החברה הראשונה שלה ב-1984. ב-1994 החברה שמה לה למטרה להפוך לקבלן ביטחוני בדרג בינוני, המוגדר על ידי מכירות של 500 מיליון דולר, למרות שמכירות שלה באותה תקופה היו רק 58 מיליון דולר. שש שנים מאוחר יותר הגיעה החברה לרמת מכירות של 391 מיליון דולר, ובשנת 2004 עברה את רף המכירות של מיליארד דולר.
בשנת 2008 נרכשה DRS על ידי חברת פינמכניקה האיטלקי, והחברה שינתה שמה ל-Finmeccanica North America DRS. בשנת 2012 מונה סגן שר ההגנה של ארצות הברית לשעבר, ויליאם ג'יי לין השלישי (William J. Lynn III), למנכ"ל החברה, במקום מארק ניומן, שמילא תפקיד זה מאז 1994. בשנת 2017 שינתה החברה האם את שמה ללאונרדו, ובעקבות זאת Finmeccanica North America DRS שינתה את שמה לשם הנוכחי, לאונרדו DRS.
ביוני 2022 הסכימו חברת לאונרדו DRS וחברת ראדא תעשיות אלקטרוניות הישראלית על מיזוג ביניהן, כך שבעלי המניות בראדא יקבלו 19.5% מהחברה הממוזגת, שתיסחר במקביל בנאסד"ק ובבורסה בתל אביב. ב-31 בדצמבר 2023 נמחקו מניות החברה מהמסחר בבורסה בתל אביב.
הלקוח העיקרי של החברה הוא משרד ההגנה של ארצות הברית, המספק כ-80% מהכנסותיה. באפריל 2023 זכתה החברה בחוזה של יותר ממיליארד דולר לאספקת מערכות ההנעה של הצוללות הגרעיניות מסדרת קולומביה (אנ').
תחומי פעילות

מערכות לוחמה אלקטרונית וסייבר.
מערכות אוויוניקה.
חיישנים לשילוב בכלי רכב יבשתיים, במטוסים ובציוד אישי ללוחם.
מחשוב טקטי לכוחות הלוחמים.
מערכות לאימון צוות אוויר.
מכ"ם טקטי בחטיבת DRS ראדא.
מערכות הנעה חשמלית לספינות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  לאונרדו DRS: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  "50 Years | Leonardo DRS". www.leonardodrs.com.
↑   יורם גביזון, ענקית הטכנולוגיה הצבאית Leonardo רוכשת את ראדא בעסקת מניות, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2022
שירי חביב ולדהורן, ‏החברה הביטחונית ראדא הייתה על סף פשיטת רגל, עכשיו היא נמכרת באקזיט ענק, באתר גלובס, 21 ביוני 2022
↑  לאונרדו די אר אס אינק., באתר "מאיה", 28 בספטמבר 2023
↑  נתנאל אריאל, לאונרדו מזנקת ב-7% בטרום בעקבות עסקה של יותר ממיליארד דולר בארה"ב, באתר ביזפורטל, 5 באפריל 2023
↑  Leonardo DRS Receives Over $1 Billion to Support U.S. Navy's Columbia-Class Submarine Program, Leonardo DRS, April 4, 2023
↑  Mounted Family of Computer Systems (MFoCS) II, Leonardo DRS
↑  Air Combat Training Systems, Leonardo DRS
↑  https://www.leonardodrs.com/who-we-are/our-segments/drs-rada-technologies/ DRS RADA Technologies], Leonardo DRS
↑  Energy Magazine, Leonardo DRS
ז'יבקו פטקוב

ז'יבקו סטויאנוב פטקוב (בבולגרית: Живко Стоянов Петков; נולד ב-15 בפברואר 1993 בבורגס שבבולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צ'רנומורץ בורגס מהליגה הבולגרית השלישית.
קריירת מועדונים

פטקוב שיחק בקבוצות צ'רנומורץ פומוריה (לימים פומוריה), צ'רנומורץ בורגס, נפטוצ'ימיק בורגס, צ'רנו מורה וארנה, והבאר פאזארדז'יק מליגת העל הבולגרית וליגת המשנה הבולגרית. ב-11 ביולי 2022 חתם באטאר וליקו טרנובו מליגת המשנה הבולגרית. ב-1 בינואר 2023 חתם בסוזופול מליגת המשנה הבולגרית.
ב-26 בינואר 2023, זמן קצר אחרי חתימתו בסוזופול ומבלי ששיחק במדי המועדון, חתם פטקוב במועדון ספורט כפר קאסם מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

↑  פוסט ההכרזה בחשבון הפייסבוק הרשמי של מועדון ספורט כפר קאסם, 26 בינואר 2023 (בעברית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ז'יבקו פטקוב".
אילנה ללצ'וק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1971 (בת 53) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילנה ללצ'וק (נולדה ב-13 ביולי 1971) היא במאית תיאטרון ישראלית, ומורה בכירה למשחק בסטודיו יורם לוינשטיין.
ביוגרפיה

ללצ'וק סיימה תואר ראשון במשפטים והייתה עורכת דין פלילית מצליחה, אך בגיל 31 החליטה לנצל את הכישורים התיאטרליים שהפגינה בהופעותיה בבתי המשפט ועברה ללמוד לימודי משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.
עם סיום הלימודים נבחרה ב-2006 להוביל את המשלחת הישראלית לפסטיבל "אוליב", המפגיש במאים ושחקני תיאטרון מאגן הים התיכון לעבודה על סצנה אחת, המוצגת בגרסאות שונות בפני קהל.