stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1992 בספורט
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

| תאריך | משחה | שם השחיין | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בפברואר | 800 מטר חופשי | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | סידני, אוסטרליה | 7:46.60 דקות |
| 3 באפריל | 400 מטר חופשי | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | קנברה, אוסטרליה | 3:46.47 דקות |
| 5 באפריל | 1500 מטר חופשי | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | קנברה, אוסטרליה | 14:48.40 דקות |
| 27 ביולי | 4x200 מטר חופשי שליחים | נבחרת | חבר המדינות חבר המדינות | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 7:11.95 דקות |
| 29 ביולי | 200 מטר חזה | מייק בארומן | ארצות הברית ארצות הברית | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 2:10.16 דקות |
| 29 ביולי | 400 מטר חופשי | יבגני סאדוביי | רוסיה רוסיה | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 3:45.00 דקות |
| 31 ביולי | 4x100 מטר מעורב שליחים | נבחרת | ארצות הברית ארצות הברית | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 3:36.93 דקות |
| 31 ביולי | 1500 מטר חופשי | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 14:43.48 דקות |
| 31 ביולי | 100 מטר גב | ג'ף רוס | ארצות הברית ארצות הברית | אולימפיאדת ברצלונה, ספרד | 53.93 שניות |
שחייה > שיאי עולם בבריכת 25 מטר > שחייניות

| תאריך | משחה | שם השחיינית | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בנובמבר | 50 מטר חופשי | פרנציסקה ואן אלמסיק | גרמניה גרמניה | שבביש גמונד, גרמניה | 24.75 שניות |
| 22 בנובמבר | 100 מטר מעורב אישי | לואיז קרלסון | שוודיה שוודיה | אספו, פינלנד | 1:01.03 דקות |
שחייה > שיאי עולם בבריכת 25 מטר > שחיינים

| תאריך | משחה | שם השחיין | מדינה | מקום תחרות | שיא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בינואר | 200 מטר מעורב אישי | יאני סייבינן | פינלנד פינלנד | קואופיו, פינלנד | 1:57.19 דקות |
| 1 בפברואר | 200 מטר פרפר | פרנק אספוזיטו | צרפת צרפת | פריז, צרפת | 1:54.67 דקות |
| 2 בפברואר | 1500 מטר חופשי | קירן פרקינס | אוסטרליה אוסטרליה | קנברה, אוסטרליה | 14:32.40 דקות |
| 27 ביולי | 4x100 מטר מעורב שליחים | נבחרת | קנדה קנדה | ויניפג, קנדה | 3:34.86 דקות |
| 22 בפברואר | 100 מטר גב | מארק טוקסברי | קנדה קנדה | ויניפג, קנדה | 52.50 שניות |
| 28 בפברואר | 400 מטר מעורב אישי | לוקה סאצ'י | איטליה איטליה | שפילד, בריטניה | 4:08.77 דקות |
| 21 במרץ | 50 מטר חופשי | סטיב קרוקר | ארצות הברית ארצות הברית | דאלאס, ארצות הברית | 21.64 שניות |
| 21 בנובמבר | 100 מטר מעורב אישי | יאני סייבינן | פינלנד פינלנד | אספו, פינלנד | 53.78 שניות |
לינדה ג'יווין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 במרץ 1955 (בת 69) ניו לונדון, ארצות הברית 
 מדינה:  אוסטרליה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.lindajaivin.com.au
 
לינדה ג'יווין (באנגלית: Linda Jaivin; נולדה ב-27 במרץ 1955) היא סינולוגית וסופרת ומתרגמת יהודייה אוסטרלית ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה

לינדה ג'יווין נולדה בניו לונדון, קונטיקט, למשפחה יהודית. הסבים שלה היו פליטים יהודים מהאימפריה הרוסית, שהיגרו לארגנטינה ולארצות הברית.
העניין שגילתה בסין ובשפות סיניות הוביל אותה ללימודים בתחום, באוניברסיטת בראון. ב-1977 עברה לטאיוואן, כדי להעמיק את ידיעותיה וב-1979 עברה להונג קונג. עבודתה הראשונה הייתה עריכת תוכני ספרים עבור הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. בהמשך היא עבדה עבור המגזין Asiaweek, שם הכירה מלומד אוסטרלי בשם Geremie Barmé, איתו התחתנה בהמשך. בני הזוג עברו, ב-1986, לקנברה, אוסטרליה.
מיצירותיה > ספרות יפה

1995, Eat Me אכלו אותי
1996, Rock 'n' Roll Babes from Outer Space בחורות רוקנרול מהחלל החיצון
2006, The Infernal Optimist האופטימיסט התופתי
2009, A Most Immoral Woman אישה הכי לא מוסרית
2012, Dead Sexy: The Wicked Story מת סקסי: הסיפור המרושע
2014, The Empress Lover מאהב הקיסרית
2014, Miles Walker, You're Dead מיילס ווקר, אתה מת
מיצירותיה > ספרי עיון

2001, The Monkey and the Dragon: A True Story About Friendship, Music, Politics and Life on the Edge, הקוף והדרקון: סיפור אמיתי על חברות, מוזיקה, פוליטיקה והחיים על הקצה
2012, Confessions of an S & M Virgin, וידויים של בתולה S & M
2013, In Praise of a Plural World, בשבחו של עולם רבים
2014, Beijing, בייג'ינג
2021, The Shortest History of China, ההיסטוריה הכי קצרה של סין, תורגם לעברית מאנגלית על ידי תום דולב והופיע בהוצאת דביר ב-2022.
כריסטיאן פרידל

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1979 (בן 45) מגדבורג, גרמניה המזרחית 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 christianfriedel.com
 
כריסטיאן פרידל (בגרמנית: Christian Friedel; נולד ב-9 במרץ 1979) הוא שחקן וזמר גרמני. לאחר ששיחק במספר הפקות בשפה הגרמנית, הוא ידוע בעיקר בעולם כמורה בסרט "סרט הלבן" של מיכאל הנקה (2009), כחלק מהצוות הראשי של סדרת מותחן הטלוויזיה של נטפליקס "בבילון ברלין" (2017–היום) וכרודולף הס בדרמה "אזור העניין" משנת 2023.
קריירה > קולנוע וטלוויזיה

פרידל הופיע בסרטים ובסדרות טלוויזיה מאז 2009, ביניהם הסרטים "סרט הלבן" של מיכאל הנקה, ו"13 דקות" של אוליבר הירשביגל, שם גילם את גאורג אלזר.
החל מ-2017 מגלם את צלם המשטרה גראף בסדרת הדרמה המוערכת "בבילון ברלין". ב-2018 הוא היה דמות ראשית במיני-סדרה הגרמנית "בושם" (אנ').
ב-2023 הוא גילם את רודולף הס בסרט "אזור העניין" של ג'ונתן גלזר לאחר שדחה בעבר הצעות לגלם תפקידים נאציים. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע כשחקן הטוב ביותר.
ב-2025 שיחק בתפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה המוערכת "הלוטוס הלבן".
קריירה > בתיאטרון

לאחר לימודי משחק בבית הספר לאמנויות הבמה אוטו פאלקנברג במינכן, פרידל הופיע בתיאטראות גרמניים שונים במינכן ובהאנובר.
מאז עונת 2009–2010, פרידל היה חלק מ Staatsschauspiel דרזדן, והופיע בתפקידים ראשיים במחזות שונים כגון "דון קרלוס" של שילר ו"המלט" של שייקספיר.
באביב 2017, שיחק פרידל את התפקיד של נתנאל בעיבוד בימתי ל"איש החול" של א.ת.א הופמן מאת רוברט וילסון.
קריירה > מוזיקה

ביוני 2011, פרידל וארבעה מחברי הלהקה הגרמנית פולקרייס 18 הקימו את להקת "Woods of Birnam".
חיים אישיים

פרידל גר בדרזדן.
הערות שוליים

↑  Krekeler, Elmar (10 באפריל 2015). "Christian Friedel und das "volkseigene Gesicht"". Die Welt. נבדק ב-2016-03-17. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Zone of Interest' Star Christian Friedel Reflects on the 'Intense Experience' of Playing a Nazi". Variety.
↑  Bushby, Helen (2024-01-28). "The Zone of Interest: How Oscars-nominated Auschwitz film borrows from Big Brother". BBC News. נבדק ב-2024-01-28.
↑  שמוליק דובדבני, הסרט "אזור העניין" לוקח את המושג של ייצוג השואה אל הקיצוניות ומעבר לה, באתר ynet, 8 במרץ 2024
↑  Dresden, Schauspielhaus. "Hamlet, von William Shakespeare - 21.01.2018, 19.00 - 22.15 | Staatsschauspiel Dresden". www.staatsschauspiel-dresden.de (בגרמנית). נבדק ב-2017-11-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010474870905171  BNE: XX5642050  BnF: cb16202364w (data)  CANTIC: a10895796  GND: 13336917X  ISNI: 0000 0001 2122 0131  LCCN: no2013022011  MusicBrainz: 4281b6e7-a653-4a53-b70c-78fc27376a93  NKC: xx0168001  NTA: 325707081  SUDOC: 143032682  VIAF: 15958099   WorldCat (עם VIAF): 15958099 
כריסטיאן פרידל בתמונה של אוליבר מארק, ברלין 2015
סארה חגאזי

| --- | --- |

 לידה:  1989 מצרים 
 התאבדה:  14 ביוני 2020 (בגיל 31 בערך) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  מצרים 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מפלגה:  מפלגת לחם וחופש 
 
פעילות לזכרה של חגאזי, פריז, צרפת, יוני 2020
סארה חֶגאזי  (בערבית: سارة حجازي, 1989 – 14 ביוני 2020) הייתה סופרת ופעילה לסבית וסוציאליסטית מצרית. היא נעצרה, נכלאה ועונתה בכלא במצרים במשך שלושה חודשים לאחר שב-2017 הניפה את דגל הגאווה בקונצרט של הלהקה משרוע ליילה בקהיר. חגאזי חיה עם פוסט טראומה כתוצאה מעינויי הכלא שחוותה במצרים. היא קיבלה מקלט מדיני בקנדה וגרה שם עד מותה. חגאזי הפכה לסמל במאבק הלהט"בי במצרים.
ביוגרפיה

חגאזי נולדה בשנת 1989 למשפחה ממעמד הביניים השמרני המצרי. הייתה הבכורה מבין ארבעה אחים. סארה עזרה לאמה לטפל באחיה לאחר שאביה, מורה למדעי התיכון, נפטר. ב-2010 סיימה תואר ראשון במידענות במכללת טייבה בקהיר. ב-2016 היא יצאה מהארון כלסבית וויתרה על החג'אב.
השכלה

בשנת 2010 סיימה חגאזי את לימודי התואר הראשון במערכות מידע וב-2016 סיימה השתלמות באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בלמידה מרחוק השתלמה חגאזי וקיבלה תעודות ב"לחימה לשוויון: 1950–2018", "פמיניזם וצדק חברתי", "שיטות מחקר", "גיוון ושילוב במקום העבודה" ו"הבנת אלימות" באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, SOAS בלונדון (אנ'), אוניברסיטת פיטסבורג ואוניברסיטת אמורי.
השקפה פוליטית

חגאזי הזדהתה כקומוניסטית ותמכה ב"מפלגת לחם וחופש" (אנ') בזמן שחיה במצרים, והייתה מעורבת ברשת האביב הסוציאליסטי כשגרה בקנדה. בריאיון למגזין Spring סיפרה חגאזי כי פוטרה מעבודתה בגין התנגדות למשטר א-סיסי במצרים. תשע שנים לאחר המהפכה המצרית ב-2011, כתבה חגאזי כי "המשטר הישן ינסה כל דבר, אפילו להקריב אייקונים חשובים של משטרו, כדי להישאר בשלטון או לתפוס את השלטון מחדש", ותיארה את הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי כ"הדיקטטור המדכא והאלים ביותר בהיסטוריה המודרנית שלנו" וכתבה ש"מהפכנים מאמינים שהמאבק הוא מלחמת מעמדות". חגאזי כתבה כי מפני שהמהפכה לא הושלמה "רובנו נמצאים כעת בקבר, בכלא או בגלות".
הרדיפה במצריים > מעצר

ב־22 בספטמבר 2017, השתתפה סארה חגאזי בהופעה של הלהקה הלבנונית משרוע ליילה שהסולן הראשי שלה, חאמד סינו, הומוסקסואל גלוי. במהלך ההופעה היא הניפה את דגל הגאווה. חגאזי הייתה האישה היחידה שנעצרה, מתוך 57 עצורים, אחרי ההופעה והואשמה ב"קידום סטייה מינית והוללות". החל מ-23 בספטמבר ובמהלך מספר ימים, ערוצי טלוויזיה מצריים והרשתות החברתיות הסיתו נגד קהילת הלהט"ב במצרים בכלל ונגד מי שהניף את דגלי הגאווה בפרט.
חגאזי נכלאה לתקופה של שלושה חודשים בתחנת המשטרה על שם סיידה זיינב, בה הסוהרים הסיתו אסירים גברים להכות ולתקוף אותה מילולית ומינית כשמאשימים אותה שהיא מעודדת הומוסקסואליות. במאמר שפורסם בעיתון המצרי "מדא מצר" (אנ') ב־24 בספטמבר 2018, סיפרה חגאזי על מעצרה. היא סיפרה כי היא נעצרה בבית מול משפחתה, וכי במהלך התהליך נחקרה על דתה ונשאלה מדוע הסירה את החג'אב שלה והאם היא בתולה. על פי דיווחיה, אזקו את ידיה, כיסו את עיניים ולקחו אותה ברכב למקום שלא הכירה. היא סיפרה שנתנו לה שוק חשמלי והיא איבדה את הכרתה ושאיימו עליה שאם תספר יפגעו באמה. שלושה חודשים לאחר שנעצרה, ב־2 בינואר 2018, חגאזי שוחררה בעקבות לחץ דיפלומטי ישיר של מדינות המערב ודרום אמריקה. היא קיבלה קנס בסך 1,000 לירות מצריות (כ-56 דולר אמריקאי). לאחר שחרורה היא נאבקה בדיכאון, התקפי חרדה והפרעת דחק פוסט-טראומטית. מחשש להמשך הרדיפה, ביקשה חגאזי מקלט מדיני בקנדה וקיבלה אותו בשנת 2018. אמה נפטרה מסרטן חודש לאחר שעזבה את מצרים.
הרדיפה במצריים > הקשר משפטי ופוליטי

במצרים, ההומוסקסואליות אינה מחוץ לחוק, אך בפועל מתבצעים מעצרים והאשמות על בסיס "חוק המאבק בזנות" משנת 1961 ומספר הוראות המפלילות כל התנהגות או ביטוי של רעיון שנחשב לא מוסרי, שערורייתי או פוגע בתורתו של מנהיג דתי מוכר. נוסף על כך, דעת הקהל במצרים עוצבה על ידי מסורות תרבותיות ודתיות המגנות ומוקיעות להט"בים. המהפכה במצרים ב-2011 יצרה תקווה ומרחב פוליטי להתארגנות הלהט"בית. בעקבות המהפכה, חברי קהילת הלהט"ב, פעילים וארגונים החלו לפעול בצורה יותר גלויה והיו להוטים להיות חלק מהשינוי הפוליטי והחברתי במדינה.
באוקטובר 2017, בעקבות הקונצרט של משרוע ליילה בקהיר, הגיש חבר הפרלמנט ריאד עבד אל-סתאר הצעת חוק הקוראת לענישת מעשים הומוסקסואליים של עד שלוש שנות מאסר. 67 חברי פרלמנט (מתוך 450) תמכו בהצעה. עדכון החוק אפשר למשטרה לחדור לחדרי צ'אט ואפליקציות היכרויות, להעמיד פנים שהם גברים ונשים הומואים ולחשוף את חברי הקהילה הלהט"בית. לדברי ממשלת מצרים, החוק עודכן כדי להתמודד עם ההתפתחויות המודרניות וכדי למנוע ממשתמשי האינטרנט והמדיה החברתית לעסוק או לשדל לעסוק בעבודת מין. קהילת הלהטב"ק מוצגת כאיום ביטחוני לאומי על ידי ממשלת מצרים, הרשויות הדתיות והמפלגות הפוליטיות; השקפה זו מקודמת על ידי כלי תקשורת בשליטת המדינה.
מותה ומורשתה

חגאזי נפטרה ב-14 ביוני 2020 בטורונטו, קנדה. ב-15 ביוני 2020 אישר עורך דינה, ח'אלד אל-מסרי, שסיבת מותה הייתה התאבדות. מכתב קצר שכתבה חגאזי בערבית והופץ במדיה החברתית בעקבות מותה: ”לכל אחי, ניסיתי לשרוד ונכשלתי, סלחו לי. לחברי, החוויה הייתה אכזרית ואני חלשה מכדי לעמוד מולה, סלחו לי. לעולם, היית אכזרי כלפי, אבל אני סולחת.” מותה של חגאזי דווח ברשתות חדשות בינלאומיות. חאמד סינו, מייסד להקת משרוע ליילה הלבנונית כתב פוסט מחווה לחגאזי בעמוד הפייסבוק שלו. לאחר מכן, סינו אף הלחין וביצע שיר המבוסס על המילים שכתבה חגאזי. אמנות חזותית לזכרה של חגאזי הופצה באופן נרחב ברשתות החברתיות. אמנים ואישי ציבור ערבים אחרים שיתפו מסרים של אהדה וסולידריות עם חגאזי והקהילה הלהט"בית, ביניהם השחקן המצרי עמר ואכד (אנ'), הזמרת והשחקנית הלבנונית קרול סמאחה ועורכת הדין והעיתונאית הירדנית עולה אל-פארס (אנ').
במהלך חודש הגאווה בשנת 2020 קיימה קהילת הלהט"בים הערבית משמרות בארצות הברית וקנדה ובערים לונדון וביירות להנצחת חייה של חגאזי ומאבקה נגד הומופוביה. ברחבי העולם נערכו משמרות זיכרון, מצעדי שקטים ואירועים לזכרה.
חגאזי הובאה למנוחות בארון בצבעי הגאווה בהלוויה ציבורית בבית העלמין סנט ג'ון בדיקסי, קנדה, ב-22 ביוני 2020. אירועי הזיכרון לזכרה נמשכו גם לאחר הלווייתה במסגרת אירועי גאווה בעולם ואירוע ה-Global Pride המקוון.
הערות שוליים

↑  "After Crackdown, Egypt's LGBT Community Contemplates 'Dark Future'". NPR.org (באנגלית).
↑  ‘Egypt failed her’: LGBT activist kills herself in Canada after suffering post-prison trauma, באתר Middle East Eye, ‏15 ביוני 2020
↑  סוף עצוב למצרית שהניפה דגל גאווה, באתר ynet, 16 ביוני 2020
↑  LGBTQ activist Sarah Hegazi, exiled in Canada after torture in Egypt, dead at 30, באתר CBC, ‏16 ביוני 2020
↑  من كنيسة وبأعلام المثلية.. لقطات من جنازة سارة حجازي, honna.elwatannews.com
↑   הנפת דגל הגאווה היתה רגע של שחרור. הדיכוי והצער הוציאו לאשה המצרייה את החשק לחיות, באתר הארץ, 16 ביוני 2020
↑  Our tribute to comrade/rafeqa Sarah Hegazi, באתר Spring‏, 14 ביוני 2020
↑  Interview: lessons from Egypt’s counter-revolution for Sudan, באתר Spring‏, 17 ביולי 2019
1 2  The Egyptian revolution: Nine years later באתר Spring‏, 24 בינואר 2020
1 2  Ahmed Aboulenein, Woman imprisoned and beaten for waving rainbow flag as Egypt cracks down on gay rights, Business Insider, ‏Oct 6, 2017
↑  סוף עצוב למצרית שהניפה דגל גאווה, באתר ynet, 16 ביוני 2020
1 2  Walsh, Declan (2020-06-15). "Arrested for Waving Rainbow Flag, a Gay Egyptian Takes Her Life". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-06-25.
↑  Was Sarah Hegazi – Egyptian LGBTQ Activist Who Died By Suicide, באתר The quint,‏23 ביוני 2020
↑  القضاء المصري يفرج بكفالة عن شاب وشابة لوحا بعلم يرمز الى المثليين, SWI swissinfo.ch (בערבית)
↑  Sarah El Sirgany CNN, How one gay Egyptian woman stood up to homophobia and paid the ultimate price, CNN
↑  Londono, Ernesto (19 באוגוסט 2011). "Egypt's gays hope for change in culture after revolt" – via www.washingtonpost.com. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2   ראג'אא נאטור, יהי זכרה מהפכה: כך נרדפה ועונתה שרה חיג'אזי, פעילת זכויות האדם הלסבית המצרית שהתאבדה, באתר הארץ, 7 ביולי 2020
↑  Jailed for using Grindr: homosexuality in Egypt, Guardian, ‏3 באפריל 2017
↑  Sara Hegazy: Arab LGBT community mourns the loss of a 'beacon of hope', באתר The new arab‏, 19 ביוני 2020
↑  Egyptian LGBT+ activist who was tortured for flying a Pride flag, has died by suicide, באתר PinkNews‏, 15 ביוני 2020
↑  Sara Hegazy, who died by suicide after being tortured for flying a Pride flag, honoured with candlelit vigil at Egyptian embassy, באתר PinkNews,‏ 16 ביוני 2020
↑  'A fighter, a dreamer': Egyptian LGTBTQ activist Sarah Hegazi remembered with love at funeral, באתר CBC, ‏22 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1212120655  VIAF: 1453159279136908160006   WorldCat (עם VIAF): 1453159279136908160006
פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  המשכן לאמנות על שם חיים אתר 
 תקופת הפרס:  2015–הווה (כ־10 שנים) 
 נקרא על שם:  אלימה 
 אתר רשמי
 
"פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס" הוא פרס המוענק לאמן ישראלי להשלמת פרויקט בתחום ההדפס.
תיאור

"פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס" הוא פרס המחולק אחת לשנתיים על ידי המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר  בעין חרוד. הפרס נוצר מכספי העיזבון של האמנית אלימה ריטה, והוא נקרא על שמה. כספי הפרס מועברים לאחת מסדנאות ההדפס בישראל ומשמשים את האמן או האמנית להשלמת פרויקט בתחום ההדפס.
רשימת זוכים

2014 סיגל צברי
2016 אלינה ספשילוב
2018 עינת אמיר
2020 טלי בן בסט, מרב סודאי
2022 שי זילברמן
אברהם בר בירנבאום

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1866 פולטוסק, פולין
 פטירה:  10 בנובמבר 1922 (בגיל 56) צ'נסטוחובה
 מוקד פעילות:  צ'נסטוחובה; לודז'
 פרסים והוקרה:  צלב העצמאות (פולין) 
 חתימה:  
 
אברהם בר בירנבאום (לעיתים: בירנבוים; ג' בשבט ה'תרכ"ו, 19 בינואר 1866 – י"ט בחשוון ה'תרפ"ג, 10 בנובמבר 1922) היה חזן, מייסד בית ספר לחזנות ומו"ל.
ביוגרפיה

נולד בפולטוסק למשה לייב, מחסידי קוצק וגור. בגיל צעיר הצטרף למקהלת חזנים והחל לבקר בסתר בקונצרטים. כשמשפחתו עקרה ללודז' התקרב לחוגו של הגביר המוזיקולוג חיים חייקל ינובסקי (1860–1935) ודרכו התוודע למוזיקה הכללית. הוא למד שחיטה כדי להתפרנס במשרה משולבת של שוחט וחזן שהייתה מקובלת בזמנו, ולאחר שלא הצליח להשיג משרה כזו בפולין, היגר להונגריה והתמנה כשוחט וחזן באטרש.
במקביל לעיסוקו החדש החל ללמוד מוזיקה וכן גרמנית. הוא חיבר את יצירתו המוזיקלית הראשונה ופרסם כמה מאמרים בענייני חזנות בעיתון העברי "הצפירה".
בשנת ה'תרנ"א הצליח לקבל מינוי כחזן בפרושניץ הסמוכה ללודז' ושב לפולין. הוא הקים בעיר מקהלה ואף חיבר בה שתיים מיצירותיו החשובות: "במה מדליקין" המבוססת על ניגון לימוד הגמרא ושזכתה לביצוע בקונצרטים רבים, ו"ונתנה תוקף".
כעבור זמן מה, התמנה כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול בצ'נסטוכוב. בתקופה זו תרגם ספרי מוזיקה לעברית והחל ללמד תלמידים בהתכתבות, בעשרים וחמשה שיעורים-מכתבים שהפיץ בקרב תלמידיו ביידיש, רוסית ועברית.
הוא יסד "בית חינוך לחזנים" (בין בוגריו, החזן פנחס שרמן ששימש חזן-שני בבית הכנסת טלומצקה בוורשה ונספה בשואה, ודוד פלדמן מצ'רנוביץ ולימים בצפון תל אביב).
בשנת ה'תרנ"ו, 1896, יסד את "ירחון החזנים" שבה פרסם יצירות של חזנים נודעים כמו גם מיצירותיו ופרסום עצמי לבית הספר שלו. ארבעה גליונות יצאו לאור ברציפות ולאחר הפסקה של שנה, הופיע גיליון נוסף בחודש ניסן ה'תרנ"ז, 1897.
ב-1913 התפטר ועבר ללודז'. הוא ניסה להקים שבועון בשם "יידישער סלון" אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע את התוכנית. בירנבאום החל לעסוק במסחר והקים חנות לכלי נגינה בלודז'.
בירנבאום נפטר בפאומיות בעת ביקור בצ'נסטוכוב ונקבר בעיר בהלוויה המונית.
דפים מתוך תורת הזמרה הכללית
לקריאה נוספת

עקיבא צימרמן, החזן אברהם בר ברנבאום ועיתונו "ירחון החזנים", בתוך: דוכן: מאסף למוסיקה יהודית, יד, ירושלים: רננות, המכון למוסיקה יהודית, תשנ"ו, עמ' 152–157
פרס אנדי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  צ'ארלס ברונפמן 
 תקופת הפרס:  2006–הווה (כ־19 שנים) 
 נקרא על שם:  אנדראה ברונפמן
 
"פרס אנדי" או "פרס אנדראה ברונפמן לאומנויות עכשוויות" הוענק בין השנים 2015-2006, לאומן ישראלי בתחומי הקרמיקה, הצורפות, הטקסטיל, עיצוב זכוכית או עיצוב אופנה. הפרס ניתן על ידי צ'ארלס ברונפמן במסגרת מוזיאון תל אביב לאמנות. 
הפרס כלל מענק של 50,000 ש"ח; תערוכה בליווי קטלוג במוזיאון תל אביב לאומנות. בנוסף,  נרכשו שתי עבודות והוענקו למוזיאון תל אביב לאומנות ולמוזיאון ישראל, ירושלים.
זוכי הפרס

2006 - הדס רוזנברג-ניר (קרמיקה)
2007 - איתי נוי (צורפות)
2008 - אסתר קנובל (צורפות)
2009 - עירית אבא (קרמיקה)
2010 - צורי גואטה (עיצוב טקסטיל)
2012 - שירלי בר-אמוץ (צורפות)
2013 - מיה מוצ'בסקי פרנס (קרמיקה) וגלי כנעני (עיצוב טקסטיל) שזכתה גם בפרס קרן אדמונד דה רוטשילד לעיצוב ב-2022
2014 - עתי חן (צורפות)
2015 - ורד קמינסקי (צורפות)
הערות שוליים

↑  לי דניאל, הזוכים בפרס אדמונד דה רוטשילד לשנת 2022, באתר ynet, 11 בינואר 2023
עוזיאל מייזליש

| --- | --- |
 לידה:  1744 ה'תק"ד
 פטירה:  30 בנובמבר 1785 (בגיל 41 בערך) כ"ח בכסלו ה'תקמ"ו
 מקום קבורה:  נובי קורצ'ין, פולין
 מקום פעילות:  האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי, ריטשוואל (פו')
 תקופת הפעילות:  ?–1785 
 השתייכות:  תנועת החסידות
 תחומי עיסוק:  רבנות
 רבותיו:  הבעל שם טוב, המגיד ממזריטש וכמה מתלמידיהם
 תלמידיו:  ראו להלן
 בני דורו:  רבי אלימלך מליז'נסק
 חיבוריו:  מנורה הטהורה, תפארת עוזיאל, ועוד (ראו להלן)
 אב:  רבי צבי הירש
 אם:  דרעזיל
 
רבי עוזיאל מייזלישׂ (או: מייזלס; ה'תק"ד, 1744 – כ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, 30 בנובמבר 1785) היה מתלמידי המגיד ממזריטש ומראשוני תנועת החסידות בפולין, רב בריטשוואל (פו') ובניישטאט ("עיר חדש"), ומחבר הספרים "כרם שלמה", "מנורה הטהורה", "תפארת עוזיאל", "תפארת הצבי" ועוד.
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תק"ד נולד לאביו רבי צבי הירש ב"ר שמשון מסמיאטיץ' נכדו של הגאון (בעמ"ס שו"ת "שאגת אריה" ו"קול שחל") נכדו של הגאון רבי אריה לייב חסיד (ר' לייבלי חסיד; אב"ד פשמישל ולבוב, נכדו של הגאון בעל הרמ"א.
ולאמו מרת דרעזיל בת רבי אברהם נתן נטע (בעל "נטע שעשועים"), נכדו של החסיד ר' שמואל צבי הירץ בעמ"ס ("בית חדש") ב"ר שמואל יפה נכד רב' שמואל (בעמ"ס "כלי יקר").
מצד אם אביו הוא נכד הגאון רבי נפתלי הירץ.
ומצד אם אמו הוא נכדו של רבי נחמן ליפשיץ חתן רבי יוסף חתן המהר"ם מלובלין הראשון.
כבר בהיותו צעיר החל לכהן ברבנות בערים חשובות בפולין בהתחלה באוסטרובצה ולאחר מכן בריטשוואל (פו') ולבסוף ב"ניישטאט" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
בצעירותו התקרב לבעל שם טוב ונהיה תלמיד שלו ולאחר פטירת הבעש"ט היה לתלמידו של המגיד ממזריטש, תלמיד הבעש"ט ועוד מצדיקי תנועת החסידות, כמו רבי מנחם מנדל מפרמישלן, רבי אברהם מפודולסק, ורבי נחמן מקוסוב. היה בידידות עם רבי אלימלך מליז'נסק (יש שמחשיבים אותו כתלמיד רבי אלימלך), רבי שמואל שמלקה הורוביץ מניקלשבורג, רבי פנחס הורוביץ ("ההפלאה"), רבי משולם זושא מאניפולי ורבי לוי יצחק מברדיטשוב.
בשל השתייכותו לתנועת החסידות סבל מהמתנגדים לחסידות, כאשר נודע לפרנסי אוסטרובצה שבפולין שם כיהן ברבנות על היותו חסיד – הודח מתפקידו וגורש מהעיר. הדבר היה בערב שבת, סמוך לכניסת השבת. את אותה השבת הוא עשה בביתו של חובש מקומי שגר בקצה העיר, ושלמרות זעם בני העיר ניאות להכניסו לביתו. לפי המסורת החסידית החובש ניאות לכך בתמורה להבטחת רבי עוזיאל שיזכה לחתן תלמיד חכם (לימים השיא את בתו לרבי אריה לייב מאוז'רוב, מייסד חסידות אוז'רוב). הוא עקר לריטשוול על שמה נודע, ובסוף ימיו התיישב ב"ניישטאט" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין).
נערץ על ידי צדיקי דורו שאף אמרו עליו "עבד ה'" – ראשי תיבות עוזיאל בן דרעזיל.
נפטר בגיל 42, בכ"ח בכסלו ה'תקמ"ו, ונקבר בניישטאט (נובי קורצ'ין) שבפולין.
ספריו

כרם שלמה
מנורה טהורה - על שולחן ערוך הלכות שבת (קונטרס קיצור הדינים של הספר, נקרא "קני המנורה"). את הספר חיבר בהמלצת רבו המגיד ממזריטש. הספר נעדר מהסכמות, ורבי אלימלך מליז'נסק הבהיר כי הוא משום שנעשה בקדושה ובטהרה כמצוות המגיד, ומשכך אינו זקוק להסכמות.
עץ הדעת טוב - על מסכת שבת ועל מסכת כתובות.
תפארת הצבי - על פרק ראשון במסכת ביצה.
תפארת עוזיאל - על התנ"ך, חמש מגילות ואגדות חז"ל. הודפס לראשונה על ידי נכדי רבי עוזיאל בשנת ה'תרכ"ב, שנית בשנת ה'תר"ע (1909), ושלישית בשנת ה'תרפ"ה. המו"ל ציין כי היו מהחיבור עוד דפים רבים שנגנבו ונעלמו.
ספריו בלולים הן בהלכה מדברי הפוסקים הראשונים והאחרונים, והן בתורת החסידות מרבותיו תלמידי הבעל-שם-טוב. בין אלו שהוא מרבה לצטט מדבריהם, נמנים רבי משה אלשיך, רבי ישעיה הלוי הורביץ (בעל "שני לוחות הברית") ורבי יהונתן אייבשיץ. כתיבתו קולחת וצחה, ולעיתים הוא משתמש במשלים על מנת להבהיר רעיונות.

בדבריו הוא מציין גם לדברים שהתגלו לו בחלום.
תלמידיו

לרבי עוזיאל היו תלמידים רבים, בהם:
אחיו רבי יצחק מייזליש - גדל בביתו כיתום, והיה לתלמידו המובהק. מילא את מקומו ברבנות בעיירה "ניישטאט" ("עיר חדש"; נובי קורצ'ין), וכיהן גם בצויזמיר. הדפיס את ספרו של רבי עוזיאל "כרם שלמה". נפטר בשנת תר"ט.
רבי פישל מסטריקוב
רבי דוד שלמה אייבשיץ
רבי אהרן מזליחוב - נפטר בגיל צעיר בערך בשנת ה'תקל"ח. הוספד על ידי רבו, רבי עוזיאל. דברי תורתו מופיעים בספרו של רבו, "תפארת עוזיאל". יש המזהים אותו עם רבי אהרן הכהן מזליחוב, בעל "אור הגנוז (לצדיקים)" ו"כתר נהורא", ויש המזהים אותו עם רבי אהרן השותק מזליחוב.
משנתו

בתורתו הוא מרבה להורות על הדרך לעבודת ה', באופן הנכון להתעלות ולהתקדש. כמו כן בדבריו מוזכרת רבות העשייה לשם שמים. גם התחדשות והתלהבות לעבודת ה' נחשבות כערכים מרכזיים אצלו.
משפחתו

בנו רבי צבי הירש מסמיאטיץ - חותנו של נכד רבי חיים מוולוז'ין.
הערות שוליים

↑  השם מייזלס נכתב בצורות שונות, ונהגה מֵייזְלְס.
↑  רבי יהונתן הלוי אייבשיץ, אהל ברוך <מהדורה חדשה>, ניו יורק תשס"ד, עמ' קצ"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ראו לדוגמה אצל: אלפסי, יצחק, "רבי אלימלך מליז'נסק", בתוך: 'אנציקלופדיה לחסידות, חלק א', ירושלים תשמ"ו, עמ' רל"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  המחנה החרדי, גיליון 508, עמ' 23.
↑  היכל הבעש"ט, גיליון ב' שנה ד' (י"ד), עמ' ק"ז.
↑  לדיון על כך, ולבירור זהותו, ראו: אברהם אביש שור, "על תקופת שהותו של מרן הרא"ש הגדול מסטאלין בזעליחוב שבשיין וחלקו ביסוד כולל לעולי פולין בארה"ק בשנת תקנ"ז : פרק א'", בתוך: בית אהרן וישראל, גיליון י' (שנה ב', ד'), ירושלים תשמ"ז, עמ' פ"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); בן ציון הלוי מייזעלס, מבוא לספר "אור הגנוז לצדיקים", ירושלים תשס"ח, עמ' כ"ד-כ"ה, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313174505171  ISNI: 0000 0000 6695 4967  LCCN: nr95010213  VIAF: 82289298   WorldCat (עם VIAF): 82289298
1997 בספורט

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1997  בספורט |  |
< · 1995 · 1996 — 1997 — 1998 · 1999 · >
כל ערכי השנים בספורט במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספורט במאה ה-21 · פורטל הספורט
אופניים

בג'ירו ד'איטליה ניצח איוון גוטי (איטליה איטליה)
בטור דה פראנס ניצח יאן אולריך (גרמניה גרמניה)
בוואלטה אספניה ניצח אלכס צילה (שווייץ שווייץ) בפעם השנייה
באליפות העולם באופני כביש ניצח לורן ברושאר (צרפת צרפת)