stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שופר (תקשורת)
בברית המועצות

ברית המועצות הייתה מדינה עם שלטון חד מפלגתי (המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הייתה המפלגה השולטת), משטר קומוניסטי ודיקטטורי שהגביל מאוד את חופש הביטוי. בברית המועצות, העיתון "פראבדה" היה כלי התקשורת הרשמי של המפלגה הקומוניסטית, ומ-1918 עד 1991 היה העיתון הנפוץ ביותר במדינה. בעיתון פורסמו מאמרים של בכירי ממשל סובייטים, בהם ולדימיר איליץ' לנין, ניקיטה חרושצ'וב וניקולאי בוכארין, והוא שימש כבמה העיקרית לפרסום מדיניות החוץ של הממשל בברית המועצות. גם לאחר התפרקות ברית המועצות המשיך העיתון לתפקד כשופר, אך הפעם של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית והיה נפוץ הרבה פחות מבעבר.
עיתונים רבים נוספים שהיו מופצים במדינה היו קשורים בצורה מסוימת למפלגה הקומוניסטית, לדוגמה הביטאון של תנועת הנוער הקומוניסטית "קומסומול". שם העיתון היה "קומסומולסקאיה פראבדה" ורק בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים הוחלט להפריט את העיתון. עיתון נוסף שימש כשופר של הצבא האדום ותפקד כעיתון הרשמי של משרד ההגנה של ברית המועצות.
בסין

בסין כל כלי התקשורת שייכים למפלגה הקומוניסטית הסינית ומשמשים אותה על בסיס יום-יומי, בין העיתונים הנפוצים במדינה יש את "יומון העם" שאחד מהמקרים הבולטים שלו כשופר ממשלתי היה העובדה שבעת שלטונו של מאו דזה-דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו, גם לאחר מותו של מאו העיתון שימש את המפלגה הקומוניסטית, כך למשל בעת ההפגנות על מותו של ג'ורג פלויד פרסם העיתון קריקטורה בה נראה פסל החירות שבור, כאשר הפסל מוצב על הריסות הבית הלבן שחזיתו מוכתמת בכתמי דם ועל הקרקע הסמוכה מוטל גבר שחור שנראה צועק, מעל פסל החירות נכתב "תחפושת של זכויות אדם", הקריקטורה זכתה לפרסום נרחב ברשתות החברתיות בסין, סיבת פרסומה של הקריקטורה הייתה לאחר תמיכתו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ במחאות בהונג קונג.
ביוני 2011 לאחר שענקית הטכנולוגיה האמריקאית גוגל הצהירה כי מתקפת האקרים פגעה קשות בעסקיו והחברה שוקלת לנקוט צעדים בהתאם, כתוצאה מכך עיתון המפלגה הקומוניסטית של סין "פיפלס דיילי" הזהיר את גוגל מנטילת חלק במאבק הפוליטי נגד סין (כחלק מיחסי ארצות הברית-סין ויחסי סין עם מדינות המערב בכלל).
עוד באותה השנה בעת מלחמת האזרחים בלוב (2011) הזהיר העיתון הרשמי של ממשלת סין את מדינות המערב ודרש מהם לתת לאו"ם להוביל את תהליכי השיקום של המדינה ללא השפעה חיצונית, דבר זה נבע מהעובדה שבלוב יש אינטרסים כלכליים רבים לסין, והיא דואגת לכך שהם יהרסו או יגרם להם נזק. לסין יש פרויקטים רבים בלוב בעקבות יוזמת חגורה אחת, דרך אחת.
מקרה נוסף שמעיד על חוסר העצמאות של התקשורת בסין והזיקה הרבה שלה לממשלה התבטא בפרסום סיני שהתפרסם במאי 2017, בפרסום נכתב כי המודיעין הסיני עצר או החליט להוציא להורג כ-20 סוכנים שפעלו מטעם הCIA ופעלו בשטח הרפובליקה העממית של סין, התקשורת הסינית והעיתון בפרט שפרסם את המקרה הגדירו אותו כ"ניצחון מוחץ" לעם הסיני.
מלבד העיתונאות המודפסת גם הרדיו הבינלאומי של סין שמתייחס לטאיוואן כחלק מהרפבוליקה העממית של סין ומתנגד בפרהסיה לעצמאות של טאיוואן.
בקוריאה הצפונית

בקוריאה הצפונית, מדינה בעלת משטר חד-מפלגתי (המפלגה החוקית היחידה היא מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית שפועלת לפי אידאולוגיית ג'וצ'ה שפיתח קים איל-סונג, שליטה הראשון של המדינה) מרבה העיתונות לתפקד כשופר של הממשל, כך למשל אחרי סופת טייפון שפגעה בחופה המזרחי של המדינה באוגוסט 2020 עיתון שנמצא בבעלותה של מפלגת הפועלים האשים הרשויות בעיר החוף וונאן בכך שהן לא נערכו כראוי לטייפון מייסא ואף האשימו אותן ב"גישה לא אחראית" וזאת לאחר שהמנהיג קים ג'ונג און הורה ל-12 אלף מחברי המפלגה להשתתף במאמצי השיקום במקביל להדחת בכיר באחד מהרשויות המקומיות באזור האסון.
אירוע נוסף שציין את הזיקה המובהקת בין העיתונאות הצפון קוריאנית לממשל הצפון קוריאני היה לאחר ששני מפציצים אמריקניים חלפו בשמי קוריאה הדרומית בזמן שתרגלו יכולות תקיפה בתרגיל שהיה בהשתתפותם של מטוסי קרב דרום קוריאניים, לאירוע התייחס העיתון רודונג שהאשים את ארצות הברית ב"פרובוקציות צבאיות חסרות אחריות".
בתקשורת במדינות ערב

בעקבות היותה של התקשורת במדינות ערב לא עצמאית ברובה הגדול, רוב כלי התקשורת מואשמים על ידי גורמי אופוזיציה כ"שופר התעמולה" של ההמשל, דבר זה מתבטא בהתחנפות לשליטי המדינות (במרבית מדינות ערב יש חוקים האוסרים העברת ביקורת על השליט), ושימוש כשופר לשליט המדינה וממשלו.
מלבד שידורי חדשות, מוזיקה ותכנים נוספים, היו ממשלות שניצלו את הרדיו גם כבמה להטפה דתית (דעוה) בכך שהם ניצלו את פלטפורמת הרדיו כתחליף למינבר (במת הדרשן במסגד), מתוך מוּדעוּת לכוחה ההולך וגדל של התקשורת והחשיפה הציבורית הרחבה שבאה איתה, כך הצליחו אותם מטיפים להעביר את מסריהם לתפוצה רחבה יותר של אנשים, בעוד הרדיו (ולאחר מכן - הטלוויזיה, המרשתת ואמצעים נוספים) הפכו לאמצעים מודרניים שמשמשים את הדרשן (ח'טיב) והמטיף (דאעיה).
בתקשורת במדינות ערב > סוריה

כך למשל הביטאון "תשרין" (אנ') ואנשיו תומכים ללא סייג בעמדות הממשל הסורי, ותוקפים את מתנגדיו של נשיא סוריה, בשאר אל אסד. כך למשל היה כאשר ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט במהלך שיחות ישראל-סוריה הסכים לנסיגה מהגולן תמורת שלום וחרף התקדמות השיחה העורך הראשי של העיתון, עיסאם דארי כתב מאמר בו כתב כי "העולם כולו מבין כי ישראל קוראת למלחמה ואויבת של השלום", דבר דומה באותו הנושא הייתה לאחר ועידת אנאפוליס לאחר שמספר מאמרים בעיתון התייחסו לוועדה וכתבו עליה "ההזדמנות האחרונה בפני הממשל האמריקני להפגין את כנות כוונותיו ולשפר את תדמיתו בפני האזרח הערבי".
דוגמה נוספה שקשורה ליחסי ישראל-סוריה הייתה ביום הנכסה של 2011 כאשר הפגינו מאות סורים (ממוצא פלסטיני) ברמת הגולן ואף ניסו לפרוץ את גדר הגבול שבין ישראל לסוריה ובעקבות כך התרחש עימות בין המפגינים לכוחות צה"ל, העיתון התייחס לאירוע וכתב אליו "מה שקרה שלשום בגולן הכבוש אינו אלא הקדמה לסחף גדול יותר של המונים, שאין להם גבול בדרך לשחרור ולשיבה".
בתקשורת במדינות ערב > מצרים

במצרים, שבה הוקמה כבר בשנות ה-20 תחנת רדיו מסחרית ראשונה, אשר עליה קיבלה חברת מרקוני זיכיון שידור בשנת 1934. בשנת 1947 הולאם הרדיו המצרי והפך למונופול בידי השלטון. תחת שלטון "הקצינים החופשיים" שהיה בהנהגתו של גמאל עבד אל נאצר ובכך הפך הרדיו כלי להפצת האידאולוגיה של נאצר "נאצריזם".
במצרים אחד העיתונים הנפוצים ביותר הם העיתון היומי "אל-אהראם". במשך שנים רבות כונו העיתון ועורכו, מוחמד חסנין הייכל, באמצעי התקשורת הישראליים "שופרו של נאצר".
אחד מהמקרים הבולטים שהעיתון שימש ככלי תעמולה של המשטר היה בעת חידוש המשא המתן בין ישראל לפלסטינים בסוף 2010 באחת מהשיחות הישראליות שהיו בהשתתפותם של נשיא מצרים, חוסני מובארכ, נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו וכן נשיא ארצות הברית, ברק אובמה התפרסמה בעיתון תמונה מזויפת של המנהיגים בתמונה נראה מובארכ, מוביל את מנהיגי המדינות וזאת על מנת להמחיש את המעורבות שלו בשיחות, עם זאת בתמונה האמיתית נראה אובמה מוביל את מנהיגי המדינות, העיתון נחשב על ידי רבים כשופר של הממשל במצרים, אחד מהמתנגדים והפעילים הבולטים שפועלים כנגד הפצתו של העיתון היה פעיל זכויות האדם המצרי הישאם קאסם שאמר "כי אלו שהציבו את התמונה המעובדת באתר האינטרנט ככל הנראה התכוונו להתחנף לנשיא ולרצות אותו, באופן המזכיר את העיתונות הסובייטית ובהמשך גם ציין כי לדעתו פרסום התמונה "גרם ליותר נזק מאשר תועלת".
בתקשורת במדינות ערב > הרשות הפלסטינית

גם ברשות הפלסטינית, שהנשיא שלה הוא מחמוד עבאס, קיימים שופרים שמשמשים את הממשל ככלי תעמולתי עם הטיה פוליטית, כך למשל העיתון אל-איאם שנחשב לתומך עקבי של תנועת הפת"ח.
בתקשורת במדינות ערב > ערב הסעודית

אחד מהמקרים הבולטים ביותר של שופר ממשלתי הוא היומון א-שרק אל-אווסט שנפוץ בניו יורק, קזבלנקה, קהיר, ריאד, ג'דה, דמאם, מדינה, דובאי, בגדאד, ביירות ובמקומות נוספים בחבי העולם. בעקבות היותו של העיתון בבעלותם של משפחת המלוכה הסעודית מאמרי העיתון תואמים את עמדות הממשל הסעודי, אחד מהמאמרים היו כאשר העיתון הצהיר שלדעתו נגמר הסכסוך ישראלי-ערבי, אלא יש רק סכסוך ישראלי-טורקי-איראני ואף הרחיב ואמר כי אם ישראל תרצה עשות עסקה גדולה עם הערבים היא יכולה לעשות זאת, כותב המאמר מאמון פנדי ציין את המועברות של טורקיה וקטאר בסכסוך הישראלי-פלסטיני בעזרת תמיכת בחמאס והאחים המוסלמים (טענה דומה טוען הממשל הסעודי מספר שנים) ומוסיף כי לסעודיה יש את הכוח לתווך ביוזמה בין ישראל לפלסטינים.
ראו גם

הטיות פוליטיות בתקשורת
הערות שוליים

↑  Benito, Mussolini. "Il Popolo d'Italia". The Library of Congress (באנגלית). נבדק ב-2017-11-07.
↑  Maulsby, Lucy M. (2014). Fascism, Architecture, and the Claiming of Modern Milan, 1922-1943. University of Toronto Press. p. 136. ISBN 9781442646254.
↑  Tony Cliff, Building the Party: Lenin 1893-1914, page 275
↑  Christopher Read, Lenin: a revolutionary life, page 95
↑  רויטרס, "פראבדה" חוגג 100, ונאבק על קיומו, באתר הארץ, 7 במאי 2012
↑  מולוטוב חזר למוסקבה-ההודעה הגרמנית מדברת על אוירה של אמון הדדי, אך אינה מזכירה כל הסכם - הצבא האדום רואה בפגישה מאורע רב משמעות, הַבֹּקֶר, 15 בנובמבר 1940
↑  אין מוסקבה מרוצה משינוי חוק הנייטרליות, דבר, 27 באוקטובר 1939
↑   ניו יורק טיימס, ארה"ב עולה בלהבות, והתעמולה הסינית מוקיעה אותה על "צביעותה", באתר הארץ, 5 ביוני 2020
↑  רויטרס, עיתון ממשלתי סיני מזהיר את גוגל מנטילת חלק במאבק הפוליטי נגד סין, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2011
↑  עיתון ממשלתי בסין למערב: תנו לאו"ם לשקם את לוב, באתר ערוץ 7, 1 בספטמבר 2011
↑   גרדיאן, עיתון סיני ממשלתי על חיסול רשת הריגול האמריקנית: "ניצחון מוחץ", באתר הארץ, 22 במאי 2017
↑  צפון קוריאה תעניש בכירים בשל הרוגים בסופת טייפון, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2020
↑  צפון קוריאה מזהירה: ארה"ב מגבירה את הסיכוי למלחמה גרעינית, באתר וואלה, 9 ביולי 2017
↑  סלמאן מצאלחה, ישראל כמדינה ערבית, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2012
↑  להרחבה על מטיפי האסלאם החדשים, ראה: שוש בן-ארי, "מטיפי האסלאם החדשים (אל-דעאה אל-ג'דד): הטפה בעידן הגלובליזציה", המזרח החדש נ"א (תשע"ב), עמ' 176-158.
↑  ניר יהב‏, עיתון סורי: ישראל היא סרבנית שלום, באתר וואלה, 23 באפריל 2008
↑  רועי נחמיאס, סוריה אחרי אנאפוליס: "הזדמנות שלא תחזור", באתר ynet, 28 בנובמבר 2007
↑  בטאון המשטר הסורי: "אירועי ה'נכסה' - רק הקדמה", באתר ynet, 7 ביוני 2011
↑ דוגמאות:
חסנין חייכל - שופרו של נאצר, הצופה, 20 ביולי 1966
הייכל, שופרו של נאצר: עת לדו־שיח עם בריטניה, מעריב, 10 בספטמבר 1967
↑  רועי נחמיאס, העיתון המצרי: תמונת מובארק - "אקספרסיוניזם", באתר ynet, 18 בספטמבר 2010
↑  Middle East press uncertain on Palestinian unity deal, באתר BBC,‏ 7 בפברואר 2012
↑  רן דגוני, ‏סעודיה: אין עוד סכסוך ישראלי-ערבי אלא ישראלי-טורקי-איראני, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2014
| מיסאינפורמציה |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | מיסאינפורמציה • דיסאינפורמציה • פוסט-אמת • פסאודו-מדע • אנטי-מדע • תאוריית קשר • שכתוב ההיסטוריה • אמיתנות (אנ') • תעמולה • שמועה • שקר |  |
| תקשורת | פייק ניוז • מפלגתנות (אנ') • חדשות סאטיריות (אנ') • עיתונות צהובה • שערורייה עיתונאית • שופר • תקשורת מגויסת • מסגור • הטיות פוליטיות בתקשורת • ספירלת השתיקה • תיבת תהודה • בועת הפילטר • מידע כוזב על מגפת הקורונה • מערך ההסברה של החמאס |  |
| מכחישנות | הכחשת המציאות • הכחשת שינוי האקלים • התנגדות לחיסונים • הכחשת איידס • הכחשת השואה • הכחשת רצח העם הארמני |  |
| בישראל | תאוריות הקשר על רצח יצחק רבין • תאוריות קשר הקשורות לחיות בישראל • מידע כוזב במלחמת חרבות ברזל • הכחשת מתקפת הפתע על ישראל |  |
| שיווק | תוכן שיווקי • קליקבייט • פרסום סמוי |  |
| אוריינות מידע | אוריינות מידע (אנ') • אוריינות מדיה • אוריינות דיגיטלית • הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני ספריות ומוסדות • הערכת מקורות • בדיקת CRAAP • מכון דוידסון לחינוך מדעי |  |
| בדיקת עובדות | בדיקת עובדות • רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית • מהצד השני עם גיא זהר • לא רלוונטי • המשרוקית • פייק ריפורטר • סנופס • מכסחי המיתוסים |  |
שריר הפה החוגי

| --- | --- |

 שיוך:  שרירי הפנים 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (384) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. orbicularis oris 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.1.03.023 
 TA2 (2019):  2073 
 FMA:  46841 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224147 
 
שריר הפה החוגי הוא מקבץ של שרירים בשפתיים המקיף את הפה. זהו שריר סוגר (אנ') שמורכב מארבעה ריבעים עצמאיים המשתלבים למעגל.
שריר הפה החוגי הוא אחד משרירי השלד המשמשים בנגינה של כלי הנשיפה ממתכת וכלי נשיפה מעץ. שריר זה סוגר את הפה ומכווץ את השפתיים.
מבנה

שריר הפה החוגי אינו שריר סוגר פשוט כמו שריר העין החוגי. הוא מורכב משכבות רבות של סיבי שריר המקיפים את פתח הפה בכיוונים שונים. הוא מורכב בחלקו מסיבים שמקורם בשאר שרירי הפנים שמוחדרים לשפתיים, ובחלקו מסיבים המתאימים לשפתיים. מבין הראשונים, מספר ניכר של סיבים מגיעים משריר המחצצר ויוצרים את השכבה העמוקה יותר של שריר הפה החוגי.
חלק מסיבי שריר המחצצר – אלו הקרובים לאמצע השריר – מתכסים בזווית הפה, אלו הנובעים מהלסת העוברת אל השפה התחתונה ואלו מהלסת התחתונה אל השפה העליונה. הסיבים העליונים והתחתונים ביותר של שריר המחצצר עוברים על פני השפתיים מצד לצד ללא תהליך דיקוסציה (אנ').
השכבה השנייה, נוצרת משני צדדיה על ידי שריר הקנינוס (אנ') ושריר הטריאנגולריס (אנ'), החוצים זה את זה בזווית הפה. אלה משריר הקנינוס עוברים לשפה התחתונה, ואלו משריר הטריאנגולריס לשפה העליונה, שלאורכה הם עוברים, שם הם חודרים לעור ליד הקו החציוני. בנוסף לאלה, סיבים משרירים נוספים מתערבבים עם הסיבים הרוחביים שתוארו לעיל, בכיוון אלכסוני.
לבסוף, נוצרים סיבים שבאמצעותם השריר מחובר עם הלסת העליונה ומחיצת האף והלסת התחתונה. בשפה העליונה, אלה מורכבים משתי רצועות, רוחבי ומדיאלי, משני צידי הקו האמצעי.
משמעות קלינית

תינוקות נולדים מדי פעם ללא צד אחד או שניים משריר הפה החוגי, וכתוצאה מכך ניכרת צניחה קלה בצד הפגוע של הפנים.
גלריה

שרירי הראש והצוואר
שרירי הראש, הפנים והצוואר
סיבי שריר הפה החוגי
הערות שוליים

↑  "orbicularis oris muscle". TheFreeDictionary : Mosby's Dental Dictionary, 2nd edition. 2008. נבדק ב-2010-10-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A04.1.03.023 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תוכנית הדרי"ם

תוכנית הדרי"ם היא תוכנית שפותחה במשרד החינוך,  שמטרתה היא הדרכת הורים על ידי מחנכי הילדים.
היסטוריה

התוכנית פותחה על ידי ד"ר יוסף פרינץ, פסיכולוג קליני מומחה, לשעבר מורה, מחנך, מנהל שלושה בתי ספר תיכוניים ומפקח במחוז ירושלים של משרד החינוך. התוכנית פותחה בעידודו של ד"ר אבי לוי, מנהל אגף שח"ר - האגף לשירותי חינוך ורווחה.
התוכנית מופעלת כיום על ידי העמותה הישראלית להדרכת הורים.
מטרת התוכנית

מטרת התוכנית לסייע להורים בחינוך הילדים בבית. הורים רבים מתקשים בחינוך ילדיהם ומבקשים הדרכה. התוכנית עוסקת במרבית הנושאים שמעסיקים הורים ונותנת פתרונות מעשיים שמקלים על ההורים ויוצרים יחסים חיוביים במשפחה. בעקבות ההדרכה שנעשית על ידי המחנכים, נוצרת הבנה ושתוף פעולה בינם ובין ההורים ונקבעים עקרונות חינוכיים משותפים ששני הצדדים פועלים לפיהם
והילדים הם הנהנים העיקריים מכך.
לתוכנית גם השפעה על הנעשה בכיתה: המורים רוכשים כלים לטיפול בילדים מאתגרים והם מיישמים בכיתה את עקרונות התוכנית.
הנושאים הנלמדים בתוכנית

חיפוש וזיהוי החיובי בילד, בנו ובזולת.
איך לשנות דברים שלא נראים להורים וזאת מבלי לנדנד, להטיף ולהתרגז.
כיצד מנהלים משא ומתן אמיתי עם הילד ומגיעים איתו להסכמים שיש סיכוי שאכן יכובדו.
יתרונות "השיחה המשפחתית" המתקיימת אחת לשבוע, שמקרבת בין בני המשפחה ומסדירה חלוקת עבודה ואחריות לנושאים הנוגעים לחיים משותפים.
כיצד מקטינים סכסוכי אחים – צרה שכתובה בתורה ומוכרת כמעט לכל משפחה שיש לה שני ילדים ומעלה.
איך להתייחס לניסויים שהילד עושה שעה שהוא בוחן את העולם, את יכולתו וסבלנות הוריו. ההורים כמתווכים בין הילד והעולם.
ההורה ובית הספר: של מי שעורי הבית, מה עושים כדי שהשכמת בוקר תהיה שלווה, איך להתייחס לציון או לתעודה שלילית.
גבולות:  למי הם נחוצים, מה קורה כשהם שרירותיים ולא מתחשבים בצרכים של הילד. הצורך בעקביות ובתיאום בין ההורים וכיצד משיגים אותם.
מקום פעילות התוכנית

תוכנית הדרי"ם מופעלת בישראל במאות גני ילדים ועשרות בתי ספר וכן בצ'ילה, פרו וגואטמלה.
מחקר

מחקר שנערך בישראל התפרסם בכתב-עת לפסיכולוגיה בארצות הברית בשם The Journal of Individual Psychology v.64, n.1, spring 2008 מראה על אפקטיביות התוכנית הן לגבי המורים והן לגבי ההורים.
שמן שום

שמן שום הוא השמן האתרי שמופק משום. הוא מוכן בדרך כלל באמצעות זיקוק בקיטור וניתן לייצר אותו גם באמצעות זיקוק באתר. הוא משמש בבישול ובתיבול, תוסף תזונה וגם כקוטל חרקים.
הכנה

שמן שום מוכן בדרך כלל באמצעות זיקוק בקיטור, כאשר שום כתוש מאודה עם העיבוי המופק, המכיל את השמן. שמן שום מכיל תרכובות גופרית נדיפות כמו דיאליל דיסולפיד, המרכיב כ-60% מהשמן. לשמן שום מזוקק בקיטור יש בדרך כלל ריח חריף ולא נעים, צבעו חום-צהוב. ריחו מיוחס לנוכחות של דיאליל דיסולפיד. כדי להפיק גרם של שמן שום מזוקק בקיטור טהור, יש צורך בכ-500 גרם שום. לשמן שום לא מדולל יש פי 900 מעוצמתו של שום טרי, ופי 200 משום מיובש.
ניתן להשתמש גם באתר למיצוי שמן שום. סוג זה של שמן שום כולל השריית שום חתוך לקוביות או כתוש בשמן צמחי, אבל התוצר המתקבל אינו שמן שום טהור; אלא שמן המתובל בשום.
שימושים

שמן שום משמש כתוסף תזונה, ולעיתים משווק בצורה של כמוסות, העשויות להיות מדוללות במרכיבים אחרים. חלק מהתכשירים המסחריים מיוצרים ברמות דילול שונות. רפואה מסורתית מייחסת לשמן שום תכונות אנטי-פטרייתיות ואנטיביוטיות, אך לא קיים מספיק מחקר קליני המאשש טענות אלה. הוא נמכר גם בחנויות טבע כמסייע לעיכול.
ניתן להשתמש בו גם כקוטל חרקים על ידי דילול במים וריסוס על צמחים.
תערובות טעמי שום מוכנות הנמכרות באופן מסחרי הן לרוב אבקת שום מיובשת המושרה בשמן שום, מה שמגביר את טעמה של אבקת השום.
תופעות לוואי

ההשפעות השליליות הנפוצות של צריכת שום, שמן שום ותוספי שום הן ריח פה וגוף לא נעימים, כאבי בטן, בחילות, הקאות ותסמינים אחרים של הפרעות במערכת העיכול. לצריכת שמן שום עשויות להיות השפעות נוגדות קרישה אצל אנשים מסוימים, לגרום לדימום, ואף עלולה להשפיע על השפעתן של תרופות מרשם.
מחקר בריאותי

השפעתו של שמן השום על בריאות האדם נבדקה במעבדה ובמחקר קליני ראשוני, התוצאות שהתקבלו אינן חד משמעיות, נכון לשנת 2016.
שמן בטעם שום

שמן בטעם שום מיוצר ומשמש לצורכי בישול ותיבול, ולעיתים משמש כמרכיב בתערובת תבלינים. הוא שונה ועדין בהרבה בטעמו משמן שום טהור, הכנתו בדרך כללה כוללת שימוש בשום קצוץ, מרוסק או כתוש המונח בשמנים צמחיים שונים כדי להעניק טעם לשמן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  "Garlic and organosulfur compounds" (באנגלית). Micronutrient Information Center, Linus Pauling Institute, Oregon State University. 1 בספטמבר 2016. נבדק ב-8 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Dr Penny Stanway, The Miracle of Garlic: Practical Tips for Health & Home, Watkins Media Limited, 2012-01-01, עמ' 25, ISBN 978-1-78028-607-5. (באנגלית)
1 2 3 4 5  Kenneth T. Farrell, Spices, Condiments and Seasonings, Springer Science & Business Media, 1998-08-31, עמ' 101, ISBN 978-0-8342-1337-1. (באנגלית)
1 2  Barbara W. Ellis, Fern Marshall Bradley, Helen Atthowe, The Organic Gardener's Handbook of Natural Insect and Disease Control: A Complete Problem-Solving Guide to Keeping Your Garden and Yard Healthy Without Chemicals, Rodale, 1996-05-15, עמ' 473, ISBN 978-0-87596-753-0. (באנגלית)
↑  K. Husnu Can Baser, Gerhard Buchbauer, Handbook of Essential Oils: Science, Technology, and Applications, Second Edition, CRC Press, 27 באוקטובר 2015, עמ' 659, ISBN 978-1-4665-9047-2. (באנגלית)
↑  Indian Spices, Spices Export Promotion Council., 1996, עמ' 46. (באנגלית)
↑  Editorial Research Reports, 1989, Cq Press, אפריל 1990, עמ' 778, ISBN 978-0-87187-552-5. (באנגלית)
שמן בטעם שום: שמן צמחי משולב בשום המשמש לתיבול
רנדולף קולדקט

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1846 צ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בפברואר 1886 (בגיל 39) סיינט אוגוסטין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Evergreen Cemetery 
 מקום לימודים:  The King's School, Chester 
 תקופת הפעילות:  1867–1886 (כ־19 שנים) 
 תחום יצירה:  ספרות נוער 
 
רנדולף קולדקט (באנגלית:  Randolph Caldecott‏;  22 במרץ 1846 – 12 בפברואר 1886) היה אמן ומאייר בריטי, יליד צ'סטר. הוא מימש את אמנותו בעיקר באיורי ספרים. יכולותיו כאמן זכו להכרה על ידי האקדמיה המלכותית. קולדקט השפיע רבות על איור ספרי ילדים במהלך המאה התשע עשרה. שני ספרים שאויירו על ידו, במחיר של שילינג כל אחד, יצאו לאור לחג המולד במשך שמונה שנים.
קולדקט אייר גם רומנים ותיאורי נסיעות, עשה רישומים הומוריסטיים המתארים צייד וחיים אופנתיים, צייר קריקטורות ועשה סקיצות של בתי הפרלמנט מבפנים ומבחוץ. הוא הציג פסלים וציורים בשמן וצבעי מים באקדמיה המלכותית ובגלריות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קולדקט נולד בצ'סטר, שם היה אביו, ג'ון קולדקט, רואה חשבון, נשוי פעמיים עם שלושה עשר ילדים. קולדקט היה הילד השלישי של אביו מאשתו הראשונה, מרי דינה ברוקס. בשנת 1860 עברה המשפחה, לכפר מחוץ לעיר.
מילדותו המוקדמת צייר קולדקט בעיקר בעלי חיים. השכלתו העיקרית הגיעה בחינוך במרכז העיר, אותו עזב בגיל חמש עשרה. באותה שנה, 1861, פרסם לראשונה ציור - רישום של שריפה הרסנית במלון קווינס בצ'סטר, שהופיע בעיתון ״אילוסטרייטד לונדון ניוז״, יחד עם תיאור השריפה.
עם עזיבת בית הספר הלך קולדקט לעבוד כפקיד במשרדי בנק וויצ'רץ' ואלסמייר בוויצ'צ'רץ', שרופשייר, והתגורר בוויראסוול, כפר ליד העיר. כשיצא לסידורים, הוא טייל או רכב ברחבי הכפר, ורבים מהאיורים המאוחרים שלו משלבים בניינים ונופים של צ'שייר וחלק זה של שרופשייר.
אהבתו של קולדקט לרכיבה הובילה אותו לעסוק בצייד שועלים, וחוויותיו בתחום הצייד ואהבתו למרדף הניבו פירות לאורך שנים בכמות גדולה של רישומים מסצנות צייד, רבים מהן הומוריסטים.
מנצ'סטר

לאחר שש שנים בוויצ'צ'רץ', עבר קולדקט למנצ׳סטר למשרד הראשי של "בנק מנצ'סטר אנד סלפורד". הוא התגורר ברחוב אברדין, ברוסהולם גרוב ובבודון. הוא ניצל את ההזדמנות ללמוד בבית ספר לילה לאמנות במנצ'סטר ועבד בהצלחה בעיתונים מקומיים ובכמה פרסומים בלונדון. היה לו הרגל שהתחיל בתקופה זו, שהוא שמר עליו כל חייו - לקשט את מכתביו, ומסמכיו ברישומים בשוליים כדי להמחיש את התוכן או לספק שעשוע. מספר מכתביו הודפסו מחדש עם איוריהם ב- Yours Picorically, ספר שערך מייקל האצ'ינגס. בשנת 1870, חבר צייר בלונדון, תומאס ארמסטרונג, יצר את הקשר של קולדקט עם הנרי בלקברן, עורך "החברה הלונדונית", שפרסם מספר רישומים שלו בכמה גיליונות של המגזין החודשי.
לונדון

מעודד מיכולתו לפרנס את עצמו באמנותו, החליט קולדקט להפסיק את עבודתו בבנק ולעבור ללונדון. הוא עשה זאת בשנת 1872 בגיל 26. תוך שנתיים הפך למאייר מגזינים מצליח שעבד על עמלות. עבודותיו כללו סקיצות אישיות, איורים של מאמרים וסדרת איורי חגים אותם הוא והנרי בלקברן יצרו בהרי הארץ בגרמניה. הסדרה האחרונה הייתה לראשונה מתוך מספר סדרות כאלה.
הוא נשאר בלונדון במשך שבע שנים, ואת רובן בילה בבית מגורים ברחוב ראסל, ממש מול המוזיאון הבריטי, בלב בלומסברי. בזמן שהותו שם הוא פגש והתיידד עם אנשי אמנות וספרות רבים, ביניהם דנטה גבריאל רוסטי, ג'ורג' דו מאורייה, ג'ון אוורט מיליי ופרדריק לייטון. ידידותו עם פרדריק לייטון הובילה לעבודה של ציור בחדר הערבי בבית האקזוטי למדי של לייטון בקנזינגטון.
בשנת 1877 איבד אדמונד אוונס, מדפיס ידוע את שירותיו של וולטר קריין כמאייר ספרי ילדים, והוא ביקש מקולדקט לאיור שני ספרי חג המולד. התוצאות היו שני ספרים: "הבית שג'ק בנה", ו"ההיסטוריה של ג'ון גילפין", שפורסם בשנת 1878. הם זכו להצלחה מיידית; עד כדי כך שקולדקט ייצר שניים נוספים מדי שנה עבור אוונס עד שמת.
הסיפורים והחרוזים היו כולם על פי בחירתו של קולדקט ובמקרים מסוימים נכתבו או נוספו על ידו. קולדקט אייר שני ספרים מאת וושינגטון אירווינג, שלושה עבור ג'וליאנה יואינג, אחד של הנרי בלקברן, אחד של פרדריק מריאט וסופרים אחרים. בין מעריציו הידועים של יצירתו היו פול גוגן וואן גוך.
נישואים

בשנת 1879 עבר לוויבורנס, בקנט. שם התארס למריאן ברינד, שהתגוררה בצ'לספילד במרחק של כשבעה קילומטרים משם. הם התחתנו ב־18 במרץ 1880 והתגוררו שנתיים בוויבורנס. לא היו ילדים מהנישואין.
בסתיו 1882 עזבו את קנט ורכשו בית, ברומפילד, שבסורי. הם גם שכרו גם בית ברחוב הולנד בקנזינגטון. בשנת 1884 הגיעו מכירות ספריו ל־867,000 עותקים והוא היה מפורסם בעולם.
מוות

מצבו הבריאותי של קולדקט היה בדרך כלל גרוע והוא סבל רבות מדלקת קיבה וממצב הלב עוד מילדותו. בריאותו הרופפת הביאה אותו לצאת לטיולי חורף רבים לאזור הים התיכון ולאקלים חם אחר.
הוא ומריאן הפליגו לניו יורק ונסעו לפלורידה בפברואר. רנדולף חלה ומת בסנט אוגוסטין, הוא לא היה עוד בגיל 40.
מצבה מציינת את קברו בבית הקברות שם.
זמן קצר לאחר מותו המוקדם תרמו חבריו הרבים לאנדרטת זיכרון, שתוכנה על ידי סר אלפרד גילברט.
היא הוצבה בקריפטה בקתדרלת סנט פול בלונדון.
קיימת גם אנדרטה לזכרו בקתדרלת צ'סטר.
הערות שוליים

↑  Caldecott, Randolph". Webster's New World Dictionary, Wiley Publishing, Inc., 2010.
↑  James Hamilton (23 September 2004). "Caldecott, Randolph (1846–1886)". Oxford Dictionary of National Biography. Oxford Dictionary of National Biography
↑  Memorials of St Paul's Cathedral" Sinclair, W. p. 468: London; Chapman & Hall, Ltd; 1909.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280304405171  PLWABN: 9810641623905606  BIBSYS: 10051453  BNE: XX5703808  BnF: cb14971047m (data)  CiNii: DA05301015  GND: 121351246  ISNI: 0000 0000 8098 2876  LCCN: n50032151  LNB: 000338548  MusicBrainz: ba59c281-5dd1-4ce2-93fd-7016231da0e7  NDL: 00435077  NLA: 35024643  NLK: KAC200903549  NTA: 068711786  RERO: 02-A003069640  RKD: 14768  SELIBR: 182706  SNAC: w6jw8wfc  SUDOC: 028943082  TePapa: 442  Trove: 798473  ULAN: 500002467  VcBA: 495/161604  VIAF: 19687125   WorldCat (עם VIAF): 19687125 
רנדולף קולדקט, כריכת הספר שלושת הציידים, 1881
איור לספר של רנדולף קלודקט
תיאטרון וייה-קולומבייה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 כתובת:  הרובע השישי של פריז 
 מיקום:  הרובע השישי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מייסדים:  ז'אק קופו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1913
 תאריך פתיחה רשמי:  1913 
 אדריכל:  Francis Jourdain 
 קואורדינטות:  48°51′06″N 2°19′49″E﻿ / ﻿48.851797222222°N 2.3302944444444°E﻿ / 48.851797222222; 2.3302944444444
 www.comedie-francaise.fr
  (למפת פריז מוגדלת) תיאטרון וייה-קולומבייה(למפת פריז רגילה) תיאטרון וייה-קולומבייה
 
תיאטרון ויֶיה-קולומבּיֶיה (בצרפתית: Théâtre du Vieux-Colombier; מילולית: "תיאטרון שובך היונים הישן") הוא תיאטרון בפריז ברחוב וייה-קולומבייה 21 ברובע השישי בגדה השמאלית. נוסד ב-1913 על ידי ז'אק קופו עבור להקתו, עבר מספר גלגולים עד שנסגר ב-1970. ב-1993 נפתח מחדש כאחד משלושת אולמות הקומדי פראנסז בפריז.