stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמרון מקאבוי
ביוגרפיה > 2015 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.95 שניות, אחרי נינג דזטאו מסין (47.84 שניות) ולפני פדריקו גראביץ' מארגנטינה (48.12 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:30.08 דקות, אחרי ארצות הברית (3:29.93 דקות) ולפני צרפת (3:30.50 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" את התוצאה המהירה באליפות 46.60 שניות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:05.34 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.26 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:46.09 דקות ועלה מהמקום השלישי.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אוסטרליה שנערכה ב-2016, ששימשה גם כתחרות המבחן לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ניצח בשלושת משחי החופשי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.44 שניות, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אוסטרליה חדש של 47.04 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי ביחד עם תומאס פרייזר-הולמס בתוצאה של 1:45.63 דקות, והבטיח את השתתפותו במשחקים.
במשחקים עצמם זכה בשתי מדליות ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:11.37 דקות, אחרי ארצות הברית (3:09.92 דקות) וצרפת (3:10.53 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.00 שניות (התוצאה השלישית בטיבה במשחקים) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.12 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 47.93 שניות ועלה רביעי למשחה הגמר ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.89 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 21.80 שניות ועלה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אוקיאניה חדש של 21.06 שניות, לפני ג'ק אלכסי מארצות הברית (21.57 שניות) ובן פראוד מהממלכה המאוחדת (21.58 שניות).
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 זכה שתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.45 שניות, אחרי ולדיסלב בוחוב מאוקראינה (21.44 שניות) ולפני בן פראוד (21.53 שניות). מדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.08 שניות, אחרי דייגו ריביירו מפורטוגל (22.97 שניות) ומייקל אנדרו מארצות הברית (23.07 שניות).
ביוגרפיה > 2024 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.25 שניות, לפני בן פראוד (21.30 שניות) ופלורן מנודו מצרפת (21.56 שניות).
חיים אישיים

מקאבוי למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת גריפית'. הוא נותן ביטוי לחיבתו לפיזיקה גם בתחרויות בהן הוא משתתף, וזכה בשל כך לכינוי "הפרופסור". באליפות אוסטרליה ב-2014 התחרה עם כובע ים שעליו איור של דיאגרמת פיינמן, ובאליפות אוסטרליה ב-2016 התחרה עם כובע ים שעליו הדפס של הגרף מהגילוי הישיר הראשון, שהתפרסם זמן קצר לפני כן,  של גלי כבידה שנחזו בתורת היחסות הכללית ושלפי ההשערה נוצרו מהתנגשות בין שני חורים שחורים.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.06 שניות (2023), שיא אוקיאניה
100 מטר חופשי: 47.04 שניות (2016), שיא אוקיאניה
200 מטר חופשי: 1:45.46 דקות (2014)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 20.75 שניות (2015), שיא אוקיאניה
100 מטר חופשי: 46.31 שניות (2015)
200 מטר חופשי: 1:40.80 דקות (2015), שיא אוקיאניה
הערות שוליים

↑  "Kyle Chalmers, James Magnussen, Cameron McEvoy set for intriguing pre-Rio 100m freestyle battle", באתר adelaidenow,‏ 9 באפריל 2016
↑  "Cameron McEvoy dead heats with Thomas Fraser-Holmes to win 200m freestyle final", באתר adelaidenow,‏ 9 באפריל 2016
רותי פרי-בר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1982 (בת 42)
 סוגה מועדפת:  סרט דרמה 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  עד ל-הווה
 עיסוק:  תסריטאית ובמאית קולנוע
 מקום לימודים:  אשל הנשיא  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 יצירות בולטות:  אסיה
 פרופיל ב-IMDb
 
רותי פרי-בר (נולדה ב-2 ביולי 1982) היא תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית. בטקס פרסי אופיר לשנת 2020 הסרט שכתבה וביימה, אסיה, היה מועמד ל-13 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-9 פרסים, לרבות עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר.
ביוגרפיה

פרי-בר גדלה בעומר ובוגרת תיכון אשל הנשיא. היא בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
ביוגרפיה > חייה האישיים

בזוגיות עם עמרי בורשטיין ואם לשניים.
פילמוגרפיה כבמאית

"לשמור בזיכרון" (2009): סרט תיעודי, 10 דק', פסטיבל חיפה, זוכה פרס קרן גשר
"שיחות אחרונות" (2012): דרמה, 22 דק', בהשתתפות השחקנית יעל איזנברג. הסרט הוקרן בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה ונבחר לאחד מחמשת סרטי הסטודנטים הטובים בעולם לשנת 2012 על ידי התאחדות בתי הספר לקולנוע.
"המטפל" (2018): דרמה, 12 דק', הסרט הוקרן בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה.
"אסיה" (2020): סרט עלילתי, 85 דקות, זוכה פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת (2020)
פילמוגרפיה כעורכת

"משפחות" (2013): סדרה תיעודית; עורכת; במאים: תומר וברק הימן
"עליזה" (2014): סרט תיעודי; עורכת; במאי: תומר היימן
"אהבה לא צפויה": סרט תיעודי; עורכת; במאית: פז שוורץ
הערות שוליים

↑  המטפל, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
ריו גראנדה דו סול

רִיוֹ גְרָאנְדָה דוּ סוּל (בפורטוגזית: Rio Grande do Sul, תעתיק מדויק: רִיוּ גְרָאנְדִי דוּ סוּל) היא המדינה הדרומית ביותר בברזיל. בצפון היא גובלת במדינה הברזילאית סנטה קטרינה, במזרחה נמצא האוקיינוס האטלנטי, בדרום אורוגוואי ובמערב ארגנטינה. בעיר צ'וי הממוקמת בגבול עם אורוגוואי הגבול עובד באחד מרחובות העיר ומפריד מהעיר באורוגוואי עם שם זהה.
בירתה של המדינה היא פורטו אלגרה.
ילידי ריו גראנדה דו סול ידועים בכינוי "גאושו" (gaúcho).
ריו גראנדה דו סול היא המדינה הברזילאית הרביעית בחשיבותה בברזיל מבחינה כלכלית (אחרי סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו ומינאס ז'ראיס) ובעלת מדד הפיתוח האנושי החמישי בברזיל. היא המדינה החמישית בגודלה בברזיל מבחינת אוכלוסייה.
היסטוריה

למרות היותה מדינה כפרית, שימשה ריו גראנדה דו סול לאורך ההיסטוריה ככן השיגור לרבות ממלחמות ברזיל באזור הדרום. המדינה היוותה גם מרכז למריבות ומרידות פנימיות במאה ה-19. ז'טוליו ורגאס, אשר הנהיג את ברזיל כדיקטטורה החל משנת 1930 ולאחר מכן נבחר לנשיא בשנת 1950, היה יליד ריו גראנדה דו סול.
אוכלוסייתה של ריו גראנדה דו סול מורכבת בראש ובראשונה ממהגרים אירופאים, בעיקר פורטוגלים, איטלקים וגרמנים, וכן קבוצות קטנות יותר של פולנים, ספרדים, רוסים, ליטאים, אוקראינים ויהודים. בשנות ה-60, התיישבו מספר קבוצות מיפן בכמה מקומות לאורך המדינה.
המשפחות הגרמניות הראשונות הגיעו לריו גראנדה דו סול בשנת 1824 והתיישבו בעיירה סאו לאופולדו (São Leopoldo), ומאותה עת, במשך למעלה ממאה שנים, הגיעו לברזיל כרבע מיליון גרמנים ורובם התיישבו בריו גראנדה דו סול ובשכנתה סנטה קטרינה.
האיטלקים החלו להגיע לאזור רק לקראת סוף המאה ה-18 והתיישבו בעיקר באזור ההררי של צפון המדינה. תוך זמן קצר, נהפך אזור זה למחוז החשוב ביותר לגידול ענבים וייצור יינות בכל ברזיל, למרות שהאקלים באזור אינו אופטימלי לייצור יין משובח. בשנים האחרונות חלה התקדמות משמעותית בענף זה, במיוחד בייצור יין נתזים לבן.
במשך 180 שנה התפתחו בריו גראנדה דו סול ניבים רבים, בעיקר מגרמנית ומאיטלקית, המיוחדים אך ורק לאזור זה.
תיירות

תיירות אקולוגית פופולרית באזור העיירות הגרמניות גְרָמָאדוֹ (Gramado) וקָנֶלָה (Canela). מזג האוויר החורפי המאפיין אותן הוא אחת האטרקציות המושכות ביותר את הברזילאים. התיירות מפותחת מאוד גם באזורי ייצור היין בצפון. מרחבי הערבה של הגָאוּשׁוֹס (Gauchos), הבוקרים הברזילאים, מושכים סקרנים רבים מברזיל ומכל העולם.
קבוצות אתניות

85% לבנים
איטלקים-ברזילאים (30%)
גרמנים-ברזילאים (25%)
פורטוגזים-ברזילאים (25%)
5% אחרים (פולנים-ברזילאים, אוקראינים-ברזילאים וכו')
9% שחורים
6% אחרים
רותי להבי

רותי להבי
רותי להבי (נולדה ב-1959) היא אשת חינוך, מרצה ומקימת בית הספר קשת בירושלים.
חיים אישיים

רותי להבי נולדה למשפחה דתית-לאומית, הצעירה מבין 4 אחים (שני אחים ואחות). בת לפנינה ושלמה שמידט, שהגיעו מצ'כוסלובקיה אחרי מלחמת העולם השנייה והתיישבו בירושלים. להבי התחנכה בבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יהודה הלוי", ובתיכון "פלך", שניהם בירושלים.
להבי בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה, תואר שני בהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית ותואר שלישי בהיסטוריה כללית באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, בעלת תעודת הוראה ממכון כרם ובוגרת המחזור הראשון בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית. נשואה לפרופ' ירון להבי ולהם 3 ילדים.
קריירה חינוכית

עם סיום לימודי תעודת ההוראה (1981–1983) התחילה להבי ללמד תנ"ך והיסטוריה בבית הספר "זיו" בירושלים, חינכה וריכזה את המחזור הראשון. בשנת 1987 עברה ללמד ולחנך בבית הספר התיכון הניסויי בירושלים, וכן שימשה כסגנית למנהל בית הספר. בשנת 1990 התמנתה למנהלת בית הספר, תפקיד בו נשאה עד שנת 1992, בה התקבלה למחזור הראשון של בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. במהלך לימודיה פיתחה את רעיון בית הספר קשת לחינוך משותף לדתיים וחילוניים, ועם סיומם עמלה במשך שנה על הקמת בית הספר, עד לפתיחתו בספטמבר 1995.
להבי ניהלה את בית הספר במשך 12 שנה, עד שנת 2007. במקביל לניהול בית הספר, שימשה בשנים הראשונות גם כמנהלת העמותה לקידום החינוך ברוח עקרונות קשת, אשר פעלה לצד בית הספר. בין השנים 1997–2002 הייתה חברה בעמותה הישראלית של הפדרציה היהודית של סן פרנסיסקו, במהלכן שימשה כיושבת ראש הוועדה לפלורליזם יהודי.
החל משנת 2008, להבי עובדת כמרצה במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין; במסגרתה שימשה כראש התוכנית להכשרת מנהלים בין השנים 2008- 2013. החל משנת 2015 משמשת גם כמרצה במכון כרם להכשרת מורים. החל מ-2013 עד 2021 הייתה להבי חברת סגל בבית הספר מנדל למנהיגות חינוכית וכן אחראית על תהליך המיון אליו. החל מ-2017 שימשה כדיקנית שנה ב'.
הקמת בית הספר קשת

הרעיון להקמת בית הספר קשת, לחינוך משותף בין דתיים וחילונים, נועד לענות על שתי מטרות מרכזיות. האחת, לפתח שפה חינוכית פלורליסטית, שתאפשר קיום דו-שיח בין דתיים לחילוניים, תפיסה שלהבי מיישמת בביתה בהיותה דתייה הנשואה לחילוני. השנייה, להקנות כלים למתחנך על מנת להגיע להבנה מעמיקה של זהותו כיהודי וכישראלי במדינת ישראל כיום, בין אם המחויבות שלו ליהדות היא הלכתית או תרבותית.
תהליך פיתוחו של בית הספר עד להקמתו ארך כשלוש שנים. שנתיים מתוכן במהלך לימודיה של להבי בבית הספר למנהיגות חינוכית, בהנחייתם של מוריה בתוכנית, בראשם פרופ' שלמה פוקס ומיכאל גל וכן בתמיכתם של עמיתיה לתוכנית. שלב הלמידה כלל בחינה לעומק של מושגים כמו: חינוך דתי, חינוך חילוני, חינוך משותף, פלורליזם, דיאלוג וזהות, כמו גם עריכת מיפויים חברתיים של המגזרים השונים וסקירת מסגרות החינוך הקיימות של הזרמים השונים ותולדותיהם. לאור הלמידה, התגבשה ההצעה, הוגדרו הקשיים הצפויים ונבנו תוכניות פעולה.
העבודה בשנה שלפני הקמת בית הספר, נועדה לתרגם את הרעיון לתוכנית עבודה מעשית ולגיוס תלמידים ומורים, והתאפשרה הודות לעיריית ירושלים שתמכה ברעיון ופעלה להוציאו לפועל. פעילותו של בית הספר קשת, משלב ההקמה ועד לשנת 2007, נתמכה על ידי קרן אבי חי אשר נרתמה לסייע לקשת כבית ספר מדגים למסגרות משותפות שקמו בעקבותיו. במקביל להקמת בית הספר, הוקמה העמותה לקידום החינוך ברוח קשת, בראשותו של אמיר קדרי, במטרה ללוות את בית הספר ולקדם את רעיונותיו למעגלי עשייה נוספים.
על פועלה זכתה להבי בפרס ליבהבר לסובלנות יהודית ולפתיחות תרבותית לשנת תשס"ו.
לקריאה נוספת

להבי רותי, בית ספר משותף לדתיים וחילונים, 1994, בית הספר למנהיגות חינוכית בירושלים, מכון מנדל. נכתב בהנחיית פרופ' מוטי בר-לב.
להבי רותי, בית הספר קשת לימוד ומעשה, העשור הראשון, 2009.
הערות שוליים

↑  רותי להבי, באתר graduates.mandelfoundation.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313764605171  VIAF: 299188232   WorldCat (עם VIAF): 299188232
רות נבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1924 יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 פטירה:  17 באוגוסט 2021 (בגיל 97 בערך) 
 שם לידה:  Ruth Weinbren 
 מדינה:  ישראל 
 
רות נבו (8 ביולי 1924 – 17 באוגוסט 2021) הייתה חוקרת ומבקרת ספרות, פרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, מתרגמת וציירת ישראלית.
קורות חיים

רות נבו נולדה ב-8 ביולי 1924 ביוהנסבורג, דרום אפריקה. בת למשפחת ויינברן (Weinbren), לאב יליד ליטא שהיגר ליוהנסבורג בשנת 1902 והיה רופא מרדים ומייסד אגודת המרדימים בעיר, ולאם ילידת דרום אפריקה שמשפחתה הייתה ממוצא אוקראיני.
את התואר הראשון למדה ביוהנסבורג באוניברסיטת ויטווטרסראנד, אוניברסיטה ליברלית פרו-שוויונית ומעורבת. בשנת 1947 עזבה לאנגליה במטרה לסיים את לימודי התואר השני, תחילה באוניברסיטת לונדון ולאחר מכן אוניברסיטת קיימברידג'.
השואה ומאורעות מלחמת העולם השנייה עוררו בה את יהדותה, ובשנת 1950 עלתה לישראל ואת עבודת המחקר שלה סיימה, תוך לימוד שפת המקום באולפן עברית בקיבוץ משמרות.
בשנת 1952 נישאה לנתן נבו, מורה לעברית באליאנס.
נפטרה ב-17 באוגוסט 2021.
קריירה אקדמית

פרופ' נבו הייתה שנים רבות חוקרת ומרצה לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית, במהלכן יצאה ללימודי דוקטורט באנגליה ומהמחקר שעשתה בספריית המוזיאון הבריטי, נולד ספרה הראשון "שירים של ענייני דיומא", שנושאו היה התפתחות הסגנון הסאטירי אצל משוררים ליריים שבעתות מלחמה כתבו שירה פוליטית.
במהלך השנים התמקדה בחקר שירתו של שייקספיר ובשירת המאה ה-17 והמאה ה-20. כן השתייכה לאסכולת הביקורת החדשה. הייתה לחוקרת בעלת שם עולמי ביצירתו של שייקספיר, וספריה ופרסומיה בחקר הספרות האנגלית בכלל ויצירת שייקספיר בפרט, מאוזכרים ומצוטטים רבות במסגרת המחקר והספרות בתחום בארץ ובעולם.
תרגמה את ספר השירה "שירים נבחרים" של חיים נחמן ביאליק, שיצא לאור בשנת 1981, ואת "מסעות בנימין האחרון מטודלה" של יהודה עמיחי, שהיה ידידה וסטודנט שלה. במשך 15 שנה שמשה עורכת בכתב העת Hebrew University studies in literature and the arts (HSLA) של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1986 נבחרה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, והייתה אחת משתי הנשים הראשונות (ובמשך שנים רבות גם היחידות) שהיו חברות בה.
העיסוק בציור

רות נבו העידה על עצמה שהמשיכה שלה לעיסוק בציור החלה עוד בימי ילדותה ביוהנסבורג, וכי מאז לא עזבה אותה "הכמיהה לאחוז ביפי העולם ולרשום אותו". היא שאפה ללמוד ציור עוד בצעירותה, והחלה לפעול כציירת חובבת, אך רק לאחר פרישתה המוקדמת מהקריירה האקדמית, עברה לעסוק בציור בעיסוק מלא. תחילה למדה אצל יצחק ימין ויוסף הירש ובהמשך ב-The Art Students League בניו יורק. יחד עם זאת, מקום מיוחד בהתפתחות התפיסה האומנותית שלה ייחסה נבו לידידתה, הציירת רות לוין, עליה כתבה נבו: "בהשראת עבודתה למדתי שהציור איננו תיעוד אלא פירוש של המציאות".
נבו הציגה במשך השנים כמה וכמה תערוכות יחיד וחלק מעבודותיה נמצאות במשכני האקדמיה למדעים ובאוניברסיטה העברית.
ספרים

הטראגדיות של שקספיר, (תרגם: ארי אבנר, ירושלים : י"ל מאגנס, 1976 תשל"ו.
הקומדיה השקספירית, (עברית: תמר עמית) ירושלים : כתר, (1984).
נופי קדם : ימים שעל לוח ליבנו, (אקוורלים ורישומים) ירושלים : ר. נבו, 2001
שפתו האחרת של שקספיר, ירושלים : מוסד ביאליק, תשס"ב 2002
Poems on affairs of state; panegyric and philippic in the political poem of the seventeenth century, 1640-1688 : a study in the heroic and the mock heroic, Jerusalem, 1960.
ספרים > תרגום

חיים נחמן ביאליק, שירים נבחרים, (מהדורה דו-לשונית), [תל אביב] : דביר, (תשמ"א 1981) [ירושלים] ג’רוסלם פוסט
יהודה עמיחי, Travels of a latter-day Benjamin of Tudela, St. Louis : Cauldron Press, 1977
Travels ,Yehuda Amicha, New York City : Sheep Meadow Press, 1986.
ספרים > עריכה

Essays in honour of A.A. Mendilow presented by his students and colleagues in appreciation of all they have learnt from him, Jerusalem : Magnes Press, 1982
הערות שוליים

↑  רות נבו: מודעת אבל באתר "אבלים"
↑  רשימת פרסומים ואזכורים של ספריה ופרסומיה של רות נבו במסגרת המאגר של Google Scholar
↑  Hebrew University studies in literature and the arts - מבחר גיליונות של כתב העת בפרויקט של Google Books
↑  רות לוין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275060  NLI: 987007312938905171  PLWABN: 9810628282605606  BNE: XX1723703  BnF: cb120787431 (data)  CiNii: DA01761603  ISNI: 0000 0001 1566 5214  LCCN: n82204366  NDL: 00451199  NLA: 35381204  NTA: 06808045X  RERO: 02-A003637309  SUDOC: 029088925  Trove: 932552  ULAN: 500478355  VIAF: 34481366   WorldCat (עם VIAF): 34481366
רצח עופרה וטל מוזס

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  11 באפריל 1987
 תאריך עברי:  י"ב בניסן ה'תשמ"ז
 מקום:  סמוך לכפר חבלה ביהודה ושומרון
 קואורדינטות:  32°11′03″N 35°03′41″E﻿ / ﻿32.184088°N 35.061475°E﻿ / 32.184088; 35.061475
 סוג:  פיגוע
 נשק:  בקבוק תבערה
 הרוגים:  2 אזרחים ישראלים
 פצועים:  3 אזרחים ישראלים
 מבצע:  מחבל פלסטיני
 מניע:  לאומני
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) זירת הפיגוע(למפת צפון השומרון רגילה) זירת הפיגוע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זירת הפיגוע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זירת הפיגוע
 
פסל של שוש חפץ באלפי מנשה לזכרם של עופרה וטל מוזס
לוח הקדשה ליד הפסל לזכר עופרה וטל מוזס באלפי מנשה
רצח עופרה וטל מוזס הוא פיגוע טרור שבוצע ב-11 באפריל 1987 על ידי מחבל שהשליך בקבוק תבערה לעבר מכונית בה נסעה משפחת מוזס מאלפי מנשה, סמוך לכפר חבלה. בפיגוע נרצחו אם המשפחה עופרה מוזס, והילד טל מוזס שמת מפצעיו לאחר שלושה חודשים.
הפיגוע

במוצאי שבת נסעה משפחת מוזס, האב אייבי, האם עופרה, הילדים ניר, עדי וטל וחבר של הבן ניר, מכיוון אלפי מנשה לתל אביב, על מנת לקנות מתנות לרגל חג הפסח שחל כעבור יומיים. בעת שחלפו ליד הכפר חבלה, זרק המחבל מוחמד דאוד בקבוק תבערה לרכבם. הבקבוק התלקח והרכב הפך למלכודת אש.
עופרה מוזס שהייתה בחודש השישי להריונה, ישבה במושב הקדמי של הרכב. בקבוק התבערה נזרק לעבר השמשה הקדמית, בצד בו ישבה. אייבי מוזס ניסה להוציא אותה מן הרכב, אך לא הצליח לפתוח את דלת הרכב בצד בו ישבה בגלל עוצמת הפגיעה. בנם טל בן ה-5 נפצע אנושות, היה מאושפז בבית החולים, ונפטר מפצעיו לאחר שלושה חודשים. מוזס הצליח להוציא מהרכב את ילדיו עדי וניר שנפצעו קשה, וגם הוא נפגע קשה בפיגוע.
לאחר הפיגוע

המחבל נעצר בדצמבר 1987, מחקירת כוחות הביטחון עלה, כי המחבל, תושב קלקיליה בן 25, היה נרקומן שהחליט לבצע פיגועי טרור נגד יהודים, כדי להתקבל לארגון טרור. בתמורה, קיווה לקבל כספים לקניית סמים. הפיגוע הראשון שביצע היה השלכת בקבוק תבערה על משפחת מוזס. לאחר הצלחתו, החליט להמשיך לפעול באופן עצמאי והשליך מספר בקבוקי תבערה נוספים, שלא גרמו נזק. ב-8 באוגוסט 1987 ביצע פיגוע נוסף, סמוך לצומת חבלה, בשיטה דומה. בקבוק תבערה שהשליך לעבר מכוניתם של בני הזוג מאלפי־מנשה, התלקח והם נפצעו בינוני. המחבל נעצר לאחר חקירה מאומצת של השב״כ. במהלך חקירתו נשבר, הודה במעשים המיוחסים לו ושחזר את הפיגועים.
במרץ 1989 דאוד נידון לשני מאסרי עולם. בטרם ניתנה ההחלטה הסופית, ביקשו שניים מהשופטים לגזור עליו עונש מוות.
דאוד היה מועמד לשחרור במסגרת הפעימה הרביעית של שחרור המחבלים הפלסטינים במסגרת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים, אך בשל ביטול הפעימה הרביעית, הוא לא שוחרר מן הכלא.
כשנתיים לאחר הפיגוע הצטרף אייבי מוזס לארגון נפגעי פעולות איבה והיה לפעיל בארגון. משנת 2017 הוא משמש כיו"ר הארגון. בשנת 2021 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
הנצחה

במאי 1989 הוצב פסל ברונזה של הפסלת שוש חפץ לזכרם של עופרה וטל. הפסל נמצא ברחוב גלבוע בנקודה הצופה על הכביש העולה לאלפי מנשה בו היה הפיגוע שבו נספו עופרה מוזס ובנה טל.
הערות שוליים

1 2  אורון מאירי, "עפרה נשארה באוטו ודלקה לנגד עיני, זה היה ממש מחריד", חדשות, 17 באפריל 1987
↑  אורון מאירי, "טל לא ירוץ יותר בגינה שלנו", חדשות, 7 ביולי 1987
1 2  אורון מאירי, "תפסו את הרוצח של אמא וטל”, חדשות, 10 בדצמבר 1987
↑  אהוד רבינוביץ, בקבוק התבערה עצר את בני הזוג רגב, מעריב, 7 באוגוסט 1987
↑  אורון מאירי, מאסר עולם לרוצח עפרה וטל מוזס; שניים מהשופטים תמכו בגזר דין מוות, חדשות, 22 במרץ 1989
↑  אטילה שומפלבי, לא נשחרר מחבלים ערבים-ישראלים? נתניהו מסרב להתחייב, באתר ynet, 4 בינואר 2014
↑  יו"ר חדש לארגון נפגעי פעולות איבה, באתר ערוץ 7, 6 במרץ 2017
↑  משה כהן, ‏מנהל מחלקת קורונה ויו"ר ארגון סיוע לנפגעי פעולות איבה ידליקו משואה ביום העצמאות, באתר מעריב אונליין, 29 במרץ 2021
מזל טלבי לוי, אייבי מוזס, שאיבד את אשתו ובנו בפיגוע, ידליק משואה ביום העצמאות, באתר צומת השרון, ‏במרץ 2021
↑  נחנך פסל לזכרם של עפרה וטל, מעריב, 4 במאי 1989
רייצ'ל ריי

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1968 (בת 56) גלן פולז, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת פייס 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בשעות היום 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  RachaelRay
 טוויטר:  rachaelray
 www.rachaelray.com
 
רייצ'ל דומניקה סקודרי ריי (באנגלית: Rachael Domenica Scuderi Ray, נולדה ב־25 באוגוסט 1968) היא אשת עסקים וידוענית אמריקאית בתחום הבישול והכתיבה. היא מארחת בתוכנית הלייף סטייל היומית שלה בטלוויזיה, ומופיעה בערוץ האוכל האמריקאי בתוכניתה "ארוחות ב-30 דקות". מבין תוכניות הטלוויזיה בהנחייתה שודרה בישראל בשנת 2009 התכנית "רייצל ריי מארחת". ריי הנחתה תוכניות טלוויזיה נוספות העוסקות בבישול - טיולים בעולם ואוכל, לאכול בטיול ב-40 דולר ליום, תוכנית ריאליטי נושאת פרסים העוסקת בתחרות בישול בהשתתפות ידוענים ותחרות ריאליטי בה ילדים מבשלים. ריי כתבה מספר ספרי בישול המבוססים על הקונספט "ארוחות ב-30 דקות" והשיקה מגזין בשם "כל יום עם רייצ'ל ריי". בשנת 2006 זכתה ריי בשלושה פרסי אמי בתחום התוכניות היומיות עבור תוכניתה "ארוחות ב-30 דקות".
קורות חיים

רייצ'ל דומניקה ריי נולדה בגלנס פולס, ניו-יורק. אמה ממוצא סיציליאני ואביה צרפתי-סקוטי-וולשי. כאשר הייתה בת שמונה עברה משפחתה ללייק ג'ורג', ניו-יורק. אמה ניהלה שם את מסעדת מלון האוורד ג'ונסון. בשנת 1995 עברה ריי לעיר ניו-יורק עצמה. תחילה עבדה בחנות הממתקים בכלבו מייסיס, אך כאשר הציעו לה קידום לתפקיד קניינית, עזבה את מייסיס והחלה לעבוד במעדניית גורמה ניו-יורקית ידועה בשם "אגתה וּוָלנטינה". בהמשך, חזרה ריי ללייק ג'ורג וניהלה שם פאב באחד מבתי המלון באזור. לאחר מכן הועסקה כקניינית בחנות גורמה באולבני.
ריי מייחסת את רעיון "ארוחות ב-30 דקות" לניסיון שצברה בעבודתה בחנות באולבני שבה פגשה לקוחות שלא אהבו לבשל. היא לימדה קורס בו הדגימה כיצד מכינים ארוחות בפחות משלושים דקות.
בעקבות הצלחת הקורס "ארוחות ב-30 דקות" הציעו לה מנהלי תחנת השידור המקומית של רשת הטלוויזיה CBS להופיע ברצועת הבישול השבועית במהדורת החדשות שלהם. הופעותיה שם, יחד עם תוכנית רדיו מקומית ויציאתו לאור של ספרה הראשון, הובילו אותה בשנת 2001 לפינה משלה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית המפורסמת "Today" (היום) של רשת הטלוויזיה NBC, וחוזה עם ערוץ האוכל האמריקאי.
קריירה > בישול וקולינריה

ריי מתמחה בסגנון בישול "מהיר וקל", ומלמדת מתכונים פשוטים רבים שלדבריה ניתן להכינם ב-30 דקות או פחות, אם כי המבקרים טוענים שההגדרה שלה לגבי "מהיר וקל" אינה כוללת את זמן ההכנה. ריי טוענת כי סגנון הבישול שלה מושפע מסבה הסיציליאני מצד אמה, ואביה שמוצאו מקייג'ון (קבוצה אתנית ותרבותית בדרום לואיזיאנה). היא משתמשת במרכיבים כגון עשבי תיבול טריים, שום וציר עוף כדי להגביר טעמים בתבשיליה, ומאמינה שמדידה מדויקת "גורעת מחוויית הבישול היצירתי והמדהים". במקום זאת היא מעדיפה שימוש בהערכת כמויות דוגמת "חצי כף יד" .
למבקרי טכניקות הבישול המקוצרות שלה, ריי מגיבה, "אין לי שום תואר רשמי. אני לא הוסמכתי לאף עבודה שהייתה לי אי פעם". בנוסף היא טוענת שוב ושוב, "אני לא שפית."
ריי טבעה מספר מטבעות לשון העוסקים בבישול. ביניהם יוחס לה הקיצור EVOO ל-Extra-Virgin Olive Oil שהתווסף בשנת 2007 למילון אוקספורד האמריקני כקיצור קביל לביטוי שמן זית כתית מעולה.
אחת ההתמחויות של ריי היא הכנת המבורגרים. היא הקדישה לנושא את אחד מספריה "ספר הבורגר" שפורסם ב 2012.
פעילות צדקה

בשנת 2006 השיקה ריי את Yum-O! ארגון ללא כוונת רווח שמשימתו היא "לעודד ילדים ומשפחותיהם לפתח מערכות יחסים בריאות עם אוכל ובישול", באמצעות הדרכת משפחות כיצד לבשל, הזנת ילדים רעבים ומימון תוכניות חינוך לבישול.
הערות שוליים

↑  Rachael Ray, Forbs
↑  לחם ובירבורים, באתר ynet, 19 בפברואר 2009
↑  Jacobs, Laura (September 11, 2007). "Just Say Yum-O!". vanityfair.com. Archived from the original on September 29, 2009. Retrieved October 4, 2009.
1 2  David A. Keeps, Rachael Ray Rules, Good Housekeeping, ‏2010-05-28 (באנגלית)
↑  Keel, Beverly (September 10, 2005). "Rachael Ray's Recipe for Success". AmericanProfile.com. Archived from the original on February 14, 2008. Retrieved January 15, 2007.
1 2  Severson, Kim (2005-10-19). "Being Rachael Ray: How Cool Is That?". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-06-24.
↑  Jill Hunter Pellettieri, In defense of Rachael Ray., Slate Magazine, ‏2005-07-13 (באנגלית)
↑  "Adding a Little E-V-O-O...to the Dictionary!". RachaelRayShow.com. December 5, 2006. Archived from the original on December 24, 2007. Retrieved March 2, 2007.
↑  Stacy Jenel Smith. From Rachael Ray to Mary J., Celebrity Word-Making, an EVOO Trend Archived July 14, 2011, at the Wayback Machine. Netscape.com. Accessed November 24, 2009.
↑  Rachael Ray, The Book of Burger, Simon and Schuster, 2013-02-19, ISBN 978-1-4767-4473-5. (באנגלית)
↑  "Rachael Ray's Yum-o". Archived from the original on July 1, 2010.
↑  Hirsch, J.M. (April 25, 2007). "Rachael Ray launches charity and teams with Bill Clinton to get kids eating healthier". North County Times. Retrieved September 5, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384935505171  ISNI: 0000 0000 2296 2594  LCCN: n00006554  SNAC: w6073ccv  VIAF: 38143476   WorldCat (עם VIAF): 38143476