stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס ג'ונסון
קריירת משחק > הסדרה "לפתע כוכבת"

ב-2004 ג'ונסון עברה מבחן בד לסדרה הבאה מהיוצרים של דגראסי, "לפתע כוכבת". הם חיפשו במפורש נערה קנדית שיכולה לשחק ולשיר עבור התפקיד הראשי, ג'וד האריסון.
אלכס ג'ונסון שרה את כל השירים שהדמות שלה, ג'וד, שרה. היא הקליטה 3 פסקולים ללפתע כוכבת שיצאו עד כה (של שלוש העונות הראשונות). היא כתבה חמישה מתוך שירי העונה הראשונה: Twenty Four Hours ,Let Me Fall ,Criminal ,Skin ,That Girl. היא לא כתבה שירים בעונה שנייה והשלישית כדי להתמקד בכתיבת והלחנת שירי אלבום הסולו שלה.
בגלל ההתחלה המוקדמת שלה, ג'ונסון מופיעה כבר יותר מעשור.
בהופעה החיה, אלכס ג'ונסון הייתה עם הלהקה שלה מהסדרה Spiederman Mind Explosion. הנגנים בלהקה הם: טיילר קייט (וינסנט ספידרמן – "ספיד") על גיטרה, כריסטופר גאד ("וואלי") על הבס ואין בלאקווד ("קייל") על התופים.
קריירת משחק > תפקידים אחרים

ג'ונסון נבחנה גם לתפקיד של ג'ולי כריסטנסון בסרט האימה "יעד סופי 3". היא זכתה בתפקיד של ארין אולמר, שאמנם לא היה גדול אבל היא בכל זאת זכתה לשבחים מצד המבקרים על ביצועה.
ג'ונסון אמרה שהתפקידים שלה בלפתע כוכבת ו"יעד סופי 3" נתנו לה הרבה ניסיון במשחק, ושהיא רוצה להמשיך את קריירת המשחק שלה אבל לא להפוך את זה לקריירה העיקרית שלה.
בספטמבר 2007 ג'ונסון הופיעה בתפקיד הראשי ב-"Devil's Diary" – סרט טלוויזיה. הוא הופיע בתור סרט השבוע ב-Lifetime Television בארצות הברית.
ג'ונסון שיחקה גם בסרט בהפקה עצמאית של אחיה מאט ג'ונסון.
2009-הווה: VOODOO ואחריו

מיד לאחר סוף העונה הרביעית של לפתע כוכבת, החלה ג'ונסון לעבוד על אלבום משלה שלא יהיה קשור לתוכנית בחברת epic records. במהלך שנת 2009 החברה נכנסה למשבר ונמכרה, ולכן גם נאלצה לשחרר שליש מאמניה, ביניהם ג'ונסון. הזכויות על הדמואים שהקליטה בחברה אינן שייכות לה, ומסיבה זו האלבום ההוא לא יצא. לאחר מכן, הוציאה ג'ונסון הודעה באתר שלה שהיא תוציא אלבום עצמאי עם אחיה. ב-9 במרץ 2010 הוציאה את האלבום המדובר, Voodoo. הסינגל הראשון שהוציאה היה trip aroubd the world, אליו הוציאה גם קליפ שצולם בניו-אורלינס. מאחר שהאלבום לא צלח ולא כמעט שלא שודר בתחנות הרדיו. בשנת 2011 הוציאה את The Basement Recordings, יחד עם המשכו The Basement Recordings II, ובשנת 2012 הוציאה את המיני-אלבום Skipping Stone.
דאמור

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  הר הלבנון
 נפה:  הרי השוף
 שטח:  10.1 קמ"ר
 גובה:  50 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  26,956 (2008)
 קואורדינטות:  33°44′00″N 35°27′00″E﻿ / ﻿33.733333333333°N 35.45°E﻿ / 33.733333333333; 35.45 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.damour-lb.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןדאמור(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןדאמור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דאמור (בערבית: الدامور) היא עיר חוף לבנונית נוצרית השוכנת כ־20 קילומטר דרומית לביירות. שמה של העיר נגזר משמו של האל הפניקי דמורוס. בעיר נשפך לים התיכון נהר דאמור, אחד מהנהרות העיקריים בחוף הלבנוני.
היסטוריה

העיר הוקמה במיקומה הנוכחי בשל העובדה כי השטח המישורי שעליו היא נמצאת נדיר מאוד לאורך החוף הלבנוני. מצב זה הפך את העיר לבירת המשי של לבנון בין המאות ה-17 וה-20. המיקום האסטרטגי של העיר הפך אותה למיקום הקרב היחידי שהתרחש בלבנון בימי מלחמת העולם השנייה, בעת המבצע לכיבוש סוריה ולבנון, לאחר הקרב שבו כבשו כוחות אוסטרליים את העיר, השתלטו על לבנון כוחות בעלות הברית, הבריטים וכוחות צרפת החופשית.
במהלך מלחמות האזרחים שהתרחשו בלבנון במאות האחרונות הייתה דאמור לציר מרכזי שקרבות התנהלו בו שוב ושוב. במהלך מלחמת האזרחים השנייה אירע ב־1976 טבח דאמור בו רצחו אנשי אש"ף בין 200 ל־600 נוצרים, רובם המוחלט לא חמושים מאנשי העיר (שמנו אז כ־25-20 אלף) ונשארו[דרושה הבהרה] בה עד שגורשו על ידי חיילי צה"ל במהלך מבצע שלום הגליל ב־1982. מאז נעשו מאמצים רבים לשיקום העיר אולם היא עדיין לא התאוששה לחלוטין.
ראו גם

טבח דאמור
אנטוניוס מפדובה

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1195 ממלכת פורטוגל ליסבון
 פטירה:  13 ביוני 1231 (בגיל 35) פדובה
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 קאנוניזציה:  30 במאי 1232, ספולטו, איטליה על ידי האפיפיור גרגוריוס התשיעי
 מקום פולחן עיקרי:  איטליה בזיליקת אנטוניו הקדוש, פדובה
 חג:  13 ביוני
 פטרון של:  פדובה, אבידות, אינדיאנים, אמונה בסקרמנט, בעלי חיים, בומונט (טקסס), ברזיל, דואר, דייגים, חמורים, טיווה, יורדי ים, ליסבון, מגדלי חזירים, מסבטה (הפיליפינים), נשים הרות, סוסים, סיבולאן (בפיליפינים), עניים, עקרות, פורטוגל, פרצאנו (איטליה), קביטה (בפיליפינים), הקציר, קשישים, רעב, האחריות הפרנציסקנית לארץ הקודש, אנשים החיים תחת דיכוי
אנטוניוס הקדוש בלוית שושן פורח וספר תפילה עם התינוק ישוע באמצעות אזולז'ו (אמנות פורטוגלית של ציור על אריחי קרמיקה) במעבר הכניסה לטירת סאו ז'ורז'ה
אנטוניוס הקדוש מפדובה (בלטינית: Antonius Patavinus;‏ 15 באוגוסט 1195 – 13 ביוני 1231), הקרוי גם אנטוניוס הקדוש מליסבון, הוא קדוש בכנסייה הקתולית שנולד בליסבון כפרננדו מרטינס דה בוליוס למשפחה מכובדת, ומת בפדובה שבאיטליה. אנטוניוס היה נזיר פרנציסקני, מטיף ותאולוג. אנטוניוס הקדוש מפדובה נחשב לאחד ממורי הכנסייה ומכונה לעיתים "עושה הניסים" ועל שמו נקראת העיר סן אנטוניו שבטקסס.
אנטוניוס היה בן למשפחה אצילה ומכובדת ונקרא על שם אנטוניוס הגדול. נגד רצון משפחתו, הצטרף בגיל 16 למנזר האוגוסטיני על שם וינסנט הקדוש בליסבון, שם עסק בחקר כתבי הקודש והספרות הלטינית. ביקורי משפחתו וחבריו והמתנות שהביאו עימם הביכו אותו והוא ביקש לעבור למנזר סנטה קרוז (אנ') בקואימברה, שהייתה אז בירת פורטוגל. ב-1220 עבר למסדר הפרנציסקני ויצא לפעול כמיסיונר במרוקו. אנטוניוס עזב את מרוקו בשל מחלה ונקלע בדרכו, בשל סערה, לסיציליה, וחי זמן מה באסיזי כנזיר מתבודד.
קיקרו מוראיס ביצע שחזור ממוחשב של פנים של הקדוש.
אנטוניוס מפאדובה מופיע באומנות בדרך כלל בלוית שושן פורח וספר תפילה, סמל לטהרתו ובלוית התינוק ישו. המקור הוא ציוריו המוקדמים בהם הוא מהרהר בספר הפתוח בעמוד בו מופיע ציורו של התינוק ישוע או שישוע עומד על הספר, עם הזמן נעלם הספר וישוע הופיע כאטריביוט בידיו של אנטוניוס.
אנטוניוס הקדוש באזולז'וס על גבי חזית בית ברחוב הנס של אנטוניוס הקדוש בקרבת טירת סאו ז'ורז'ה

נס הפרד
גלריה

אנטוניוס בלוית שושן פורח וספר תפילה בחזית כנסיית אנטוניוס הקדוש מפדובה בשדרות איסתיקלאל באיסטנבול
הדגים נאספים לשמוע את אנטוני מטיף באזולז'ו בגימארייש
הערות שוליים

↑  Forensic experts attempt to reconstruct face of St. Anthony, CNA. 13 June 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257886805171  PLWABN: 9810673346705606  BNE: XX4660189  BnF: cb12111694w (data)  GND: 118503510  HDS: 012483  ICCU: CFIV023816  ISNI: 0000 0001 2279 812X  LCCN: n50051888  LNB: 000251515  MusicBrainz: e84e07e7-f3d2-48a5-9d24-1d8b87379846  NDL: 00620269  NKC: jn20000700066  NLA: 36461894  NLG: 164522  NSK: 000061843  NTA: 069259305  RERO: 02-A012445390  SELIBR: 174792  SNAC: w64f3f6r  SUDOC: 029502772  Trove: 1258177  ULAN: 500342642  VcBA: 495/22687  VIAF: 51659098   WorldCat (עם VIAF): 51659098
מיכאל לסרי

| --- | --- |
הרב מיכאל לסרי
הרב מיכאל לסרי
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) קזבלנקה, מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  דרשן ומרצה
 
הרב מיכאל לסרי (נולד בשנת 1961) הוא דרשן ומפיץ יהדות חרדי-ישראלי. מרצה בעיקר בנושאי חינוך, זוגיות ושלום בית והומור יהודי.
ביוגרפיה

נולד בקזבלנקה שבמרוקו ליוסף וימנה לסרי. בגיל 7 עלה לישראל והתגורר ברמלה. למד בישיבת נווה ארץ שבבאר יעקב ובישיבת פורת יוסף בירושלים.
בגיל 19 נישא לעמליה קרדי. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ולמד בכולל של הרב עטיה שבחולון. עסק בפעילות בארגון "ערכים", בעיקר בבת ים ובחולון. כעבור זמן החל בהרצאות ודרשות במסגרת ארגון "ערכים" בישראל ומחוץ לה. נתן הרצאות בהתנדבות בצה"ל ובבתי הכלא לנוער. הרצאותיו מאופיינות בגישה הומוריסטית ולעיתים סיפורים ששזורים בתוך סיפורים.
בשנת 1988 הקים את ישיבת המיש"ר בבת ים, בנשיאות הרב בניהו שמואלי. בשנת 1999 פתח ישיבה לצעירים בבני ברק בשם "תשובה לישראל". בשנת 2001 עברה הישיבה לאשדוד והועברה לניהול הרב מאיר מויאל.
משפחתו

מתגורר בבני ברק ואב ל-11 ילדים. ביוני 2016 נפטר בנו שמעון יוחאי מטביעה.
ספריו

ריח הדבש, 2005
זוגיות עם רגש, 2014
הערות שוליים

↑  נעמה גרין הרב לסרי: "מקבל את הדין באהבה. זו עקידת יצחק הפרטית שלי" 14.06.16 באתר הידברות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445880705171  LCCN: nr2001024030  VIAF: 76244372   WorldCat (עם VIAF): 76244372
גיא ביינר

| --- | --- |
צילום משנת 2007
צילום משנת 2007
 לידה:  1968 (בן 56 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה הלאומית של אירלנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 בספטמבר 2003)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  פרס רטקליף   פרס ויילנד ד. הנד (2008 & 2020)   פרס דייוויד ולובה גלאט (2016 & 2017)   אות הוקרה מטעם פרס ג'יימס ס. דונלי (2018),   פרס ג'ורג' ל. מוסה (2019)   פרס קתרין ביגס (2019)   פרס המחקר בהיסטוריה אירית (2019)
 תרומות עיקריות
 זיכרון ושכחה בהיסטוריה המודרנית, היסטוריה של אירלנד, פולקלור, מסורות בעל-פה, השפעת הספרדית, היסטוריה של הטרוריזם
 
גיא ביינר הוא היסטוריון ישראלי המתמחה בהיסטוריה של העת החדשה, וכמו כן בהיסטוריה התרבותית והחברתית של אירופה, עם עניין מיוחד בהיסטוריה האירית ובחקר סוגיות הקשורות לזיכרון ושכחה. ביינר כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ומשנת 2021 הופקד על הקתדרה על שם סאליבן ללימודים איריים בבוסטון קולג'.
ביוגרפיה

גיא ביינר נולד וגדל בירושלים ומאוחר יותר עבר לקיבוץ גליל ים. אחרי שובו ממסע לימודים ומחקר מחוץ לישראל, התיישב בנגב.
הוא למד באוניברסיטת תל אביב, בה סיים תואר ראשון כמצטיין הרקטור. מאוחר יותר סיים דוקטורט באוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
הוא מונה לעמית מחקר בכיר  באוניבריסטה של דבלין - טריניטי קולג', אוניברסיטת נוטרדאם, האוניברסיטה המרכז-אירופית, אוניברסיטת אוקספורד ובוסטון קולג'.מחקרו מתמקד בעיקר בזיכרון ושכחה בהיסטוריה המודרנית, עם דגש על ההיסטוריה המודרנית של אירלנד. מחקריו כוללים גם תחומים נוספים כגון היסטוריה שבעל פה, פולקלור, המגפה העולמית של השפעת הספרדית, מלחמת העולם הראשונה, ההיסטוריה של הטרור, ותרבויות הנצחה במרכז אירופה. בשנים האחרונות עבודתו התמקדה בעיקר בפיתוח החקר ההיסטורי של "שיכחה חברתית", תוך חשיפת היחסים המתוחים בין השכחה ציבורית לתחזוק זכרונות פרטיים של אירועים הנחשבים למביכים או בעייתיים. לטובת כך, הוא מרבה להיעזר במקורות היסטוריים פחות מוכרים מתוך תרבות עממית, לרבות אוספי פולקלור.
מחקריו זכו בפרסים בינלאומיים רבים. ספרו "זוכרים את שנת הצרפתים: היסטוריה עממית אירית וזיכרון חברתי"‏ ("Remembering the Year of the French: Irish Folk History and Social Memory")‏ (2007) זכה בפרס רטקליף על "תרומה חשובה לתחום לימוד הפולקלור והחיים העממיים בבריטניה ובאירלנד"; פרס ויילנד ד. הנד לשנת 2008 לפרסום יוצא דופן בהיסטוריה ופולקלור; הוקרת המועצה הלאומית של ההיסטוריה הציבורית (NCPH) על "תרומה יוצאת דופן בתחום ההיסטוריה של הציבור ומדיניות"; והיה מועמד לפרס קונדייל עבור כתיבה ספרותית היסטורית איכותית. ספרו "היזכרות רוויית שכחה: שכחה חברתית והיסטוריה עממית של מרד באלסטר"‏ ("Forgetful Remembrance: Social Forgetting and Vernacular Historiography of a Rebellion in Ulster") ‏(2018) זכה (בפעם השנייה) בפרס ויילנד ד. הנד לשנת 2020 ל"לספר הטוב ביותר המשלב בין שיטות ונושאים בחקר פולקלור והיסטוריה", בפרס בפרס ג'ורג' מוסה להיסטוריה אינטלקטואלית ותרבותית אירופאית מאז 1500, פרס קתרין ביגס ללימודי פולקלור, פרס המחקר בהיסטוריה אירית של האוניבריסטה הלאומית של אירלנד, באות הוקרה מטעם פרס ג'יימס דונלי לספרים בתחום היסטוריה ומדעי החברה, ואף נבחר לרשימת הגמר של הפרס לזכרו של קריסטופר יוארט-ביגס.
באוניבריסטת בן-גוריון, פרופ' ביינר זכה פעמים רבות בפרסים על הצטיינות בהוראה, לרבות זכייה כפולה בפרס דייוויד ולובה גלאט הניתן למרצים המצטיינים ביותר.
פרסים ואותות הוקרה

2007 – פרס רטקליף עבור הספר "Remembering the Year of the French: Irish Folk History and Social Memory"
"תרומה חשובה של חוקר יחיד לחקר הפולקלור או חיי העם בבריטניה הגדולה ובאירלנד"
2008 & 2020 – פרס ויילנד ד. הנד - על ספר יוצא מן הכלל בתחום ההיסטוריה והפולקלור
2019 – פרס ג'ורג' מוסה – על "ספר בעל חשיבות יוצאת דופן, על ידי הבחנתו המדעית, היצירתיות והמקוריות – בנוגע להיסטוריה האינטלקטואלית והתרבותית של אירופה מאז הרנסאנס" – עבור הספר Forgetful Remembrance: Social Forgetting and Vernacular Historiography of a Rebellion in Ulster
2019 – פרס קתרין ביגס – על תרומה יוצאת מן הכלל לחקר הפולקלור
2019 – פרס המחקר ההיסטורי של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד
פרס הרקטור על הצטיינות בהוראה – באוניברסיטת בן-גוריון
פרס דוויד ולובה גלאט על הצטיינות יוצאת דופן בהוראה – פעמיים
מבחר פרסומים וספרים

Remembering the Year of the French: Irish Folk History and Social Memory (University of Wisconsin Press: Madison, 2007) Google Books
(זוכרים את שנת הצרפתים: היסטוריה עממית אירית וזיכרון חברתי)
2018  Forgetful Remembrance: Social Forgetting and Vernacular Historiography of a Rebellion in Ulster (Oxford University Press: Oxford and New York, 2018) Google Books
("היזכרות רוויית שכחה: שכחה חברתית והיסטוריה עממית של מרד באלסטר")
A Short History of Irish Memory in the Long Twentieth Century  בתוך Cambridge History of Ireland vol.4: 1800 To Present, edited by Thomas Bartlett (Cambridge University Press, 2018)
The Formation of Modern Irish Memory, c. 1740-1914 בתוך The Cambridge Social History of Modern Ireland (Cambridge University Press, 2017), edited by Eugenio F. Biagini and Mary E. Daly, pp. 586-93
גיא ביינר, גילויה מחדש של מגפת השפעת הגדולה, זמנים 113, 2011, עמ' 4-13
גיא ביינר, ניצחון התבוסה ותבוסת הנצחנות: מסורות זיכרון מתחרות באירלנד המודרנית, זמנים 95, 2006, עמ' 4-13
גיא ביינר, 'מתינו הפִניְאָניִם': טרור אירי רפובליקני במאה התשע–עשרה, זמנים 108, 2009, עמ' 46-61
גיא ביינר, רוחות הרפאים של הסכסוך בצפון אירלנד, הרוחות של בלפסט, 2009, עמ' 421-429
הערות שוליים

↑  גיא ביינר, גילויה מחדש של מגפת השפעת הגדולה, זמנים 113, 2011, עמ' 4-13
↑  גיא ביינר, יחסים מסוכנים: טרור והמדינה המודרנית, זמנים 108, 2009, עמ' 4-9
↑  גיא ביינר, 'לבטל את טריאנון': הנצחת הזיכרון של אבדן שטחים בהונגריה", זמנים 123, 2013, עמ' 4-13
↑  "Remembering the Year of the French: Irish Folk History and Social Memory". Wisconsin University Press.
↑  "Forgetful Remembrance: Social Forgetting and Vernacular Historiography of a Rebellion in Ulster, Reviews & Awards". Oxford University Press.
↑  פרס יוקרתי הוענק לספרו החדש של פרופ' גיא ביינר
↑  מרצים מצטיינים ; מקבלי פרסי הצטיינות בהוראה ובמחקר תשע"ו; אבג: עיתון אוניברסיטת בן-גוריון, גיליון 105 (ינואר 2017), 111 (דצמ' 2017)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603782105171  BnF: cb155582367 (data)  GND: 1089064721  ISNI: 0000 0000 4006 3840  LCCN: n2006019130  NTA: 29911757X  ORCID: 0000-0003-3757-983X  SUDOC: 119715716  VIAF: 12620537   WorldCat (עם VIAF): 12620537
תפונגקה

| תפונגקה |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון תחתון 104.3–100.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
סוג:: תפונגקה
מין:: Thapungaka shawi
תפונגקה (שם מדעי: Thapungaka; פירוש השם: "פה חנית" בשפת נגוואן (Ngawun) שבאבוריג'ינית) הוא סוג של פטרוזאור מקבוצת הפטרודקטיליים שחי בקרטיקון התחתון לפני 104.3 עד 100.5 מיליון שנה מזמננו באוסטרליה והוא מייצג את הפטרוזאור הגדול ביותר שהתגלה ביבשת.
סוג זה תואר בשנת 2021 בידי החוקרים טימותי ריצ'רד (Timothy Richards), סטיבו (Steven Salisbury) ופול סטומקט (Paul Stumkat), כאשר הסוג כולל מין יחיד - Thapungaka shawi. הממצאים המאובנים של ההולוטיפ התגלו בתצורות טולבוק (אנ') בצפון-מערב קווינסלנד בשטח בני וונאמרה (Wanamara). התצורות התגלו בידי משלחת ביוני 2011 על ידי האספן לן שו (Mr. Len Shaw), אשר המין נקרא להוקרת שמו. הממצאים כללו רק שרידים מעטים של לסת תחתונה חלקית וחסרת שיניים.
על פי השוואת מדד הלסת למיני פטרוזאורים קרובים כמו האנהגוארה והטרופאוגנטוס הוא היה פטרוזאור גדול יחסית בעל מוטת כנפיים רחבה של 5.83 עד 9.47 מטרים בקירוב, כאשר מבנה הלסת דמה ביותר ללסתות של אנהגוארה מהמין A. piscator, ממנה הסיקו כי הפטרוזאור היה בעל מוטת כנפיים דומה של 6 עד 7 מטרים בקירוב. לפי מבנה הלסתות הארוכות והצרות נראה שהיה אוכל דגים כמו הגוויאל המודרני.
לפי מספר חוקרים הוא היה קרוב בעיקר לסוגי הפטרוזאורים: Ferrodraco ו-Mythunga.
הערות שוליים

↑  Richards, T.M.; Stumkat, P.E.; Salisbury, S.W. (2021). "A new species of crested pterosaur (Pterodactyloidea, Anhangueridae) from the Lower Cretaceous (upper Albian) of Richmond, North West Queensland, Australia". Journal of Vertebrate Paleontology. 41 (3): e1946068. doi:10.1080/02724634.2021.1946068
↑  Holgado, B.; Pêgas, R.V. (2020). "A taxonomic and phylogenetic review of the anhanguerid pterosaur group Coloborhynchinae and the new clade Tropeognathinae". Acta Palaeontologica Polonica. 65. doi:10.4202/app.00751.2020.
עופרה עופר

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1951 (בת 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1994)  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (2019)  פרס ספיר (2023) 
 האתר הרשמי
 
עופרה עופר אורן (נולדה ב-4 ביולי 1951 בתל אביב) היא סופרת, משוררת, בלוגרית, מתרגמת ועורכת ישראלית; זוכת פרס ספיר לשנת 2023 על ספרה "מה קרה להגר באילת?".
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, בת ליוסף עופר, סופר ומראשוני חיל האוויר הישראלי. גדלה ביפו, שם התגוררה משפחתה בדירה במתחם "מחנה אריאל" (קבוצת מבנים ששימשה את מפקדת חיל האוויר בימי ראשית המדינה), ובהמשך עברה משפחתה לבסיס תל נוף. למדה בבית הספר שבמושב קדרון ואחר כך בתיכון מאוחד רחובות (תמ"ר, כיום תיכון דה שליט). מכיתה י' עד י"ב למדה בבית הספר התיכון היהודי JFS (אנ') בלונדון, שם שהתה משפחתה בשליחות. לאחר שובה ארצה שירתה כקצינה בחיל האוויר.
עופר היא בוגרת החוג לספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב, שם למדה גם בחוג לקולנוע בשנתו הראשונה ואחר כך משחק בחוג לתיאטרון. כמו כן הוציאה שם תעודת הוראה.
קריירה > הוראה

במשך כארבעים שנים לימדה עופר אנגלית, הן במערכת האינטרנית (בין השאר ב"תיכון בן צבי" בקריית אונו ובבית הספר לאומנויות "תלמה ילין" בגבעתיים) והן במסגרת האקסטרנית (ב"אנקורי", בתיכון לחמן ובמכון שחר). בשנות ההוראה הגישה עופר אלפי תלמידים לבחינות הבגרות באנגלית. עופר פרשה מהוראה בשנת 2015, בין השאר בגלל ביקורת שהייתה לה על תוכנית הלימודים באנגלית ודרישות משרד החינוך.
כתיבה ותרגום

עופר החלה לכתוב כבר בימי נעוריה, ובמשך כמה שנים שימשה כ"כתבת נוער" בשבועון מעריב לנוער, ופרסמה בו עשרות כתבות, מאמרים ושירים (בכלל זה במהלך התקופה שבה שהתה בלונדון).
במקביל לעבודת ההוראה עסקה עופר, מאז 1989, גם בכתיבה, תרגום ועריכה של ספרים ואף הנחתה סדנאות כתיבה, בין השאר בבית אריאלה ובמסגרת פרויקט "סיפור נולד" של משרד החינוך, שבו מנחים סופרים סדנאות כתיבה לתלמידים ביישובי הפריפריה.
כתיבה ותרגום > סופרת

ספרה הראשון של עופר, "הפרדת צבעים", שבו ארבע נובלות, יצא לאור בשנת 1989 וזכה לשבחי המבקרים, וכך היה גם עם פרסום הרומן הראשון שכתבה עופר, "דיבור עקיף", בשנת 1990.
ספריה של עופר עוסקים במציאות ישראלית פרוזאית וגיבוריה הם אנשים "רגילים", בעיקר נשים מהמעמד הבורגני והזעיר-בורגני. הנושאים העומדים במרכז יצירתה הם חיי נישואים, אימהוּת, מצוקות נפשיות, וכן אלימות וגילוי עריות במשפחה. היא מרבה להיעזר במונולוג בגוף ראשון ובטכניקות של כתיבה מודרנית, כגון זרם התודעה, החלפת נקודות מבט וטכניקת הרשומון.
עד כה פרסמה עופר שנים עשר ספרים, וסיפוריה נכללו בשלוש אנתולוגיות. בשניים מספריה ("שירה והירושימה" ו"יופי לי, יופי לי") ובראיונות עיתונאיים, כולם לאחר פטירת אביה, טענה עופר כי הייתה קורבן לגילוי עריות מצידו. לדבריה, בנוסף על הפגיעה המינית היא ספגה השפלות ואלימות פיזית ומילולית מאביה ואמה גם יחד.
בספריה האחרים נגעה עופר במגוון נושאים ובהם היבטים של פרשת קסטנר (ברומן "מעקב"), ההווי בבית ספר לאומנויות (ברומן הבלשי "רצח בבית הספר לאומנויות"), ובחוויות נעורים (בספר "כמו עפיפון מנותק").
בשנות ה-90 פרסמה עופר רשימות עיתונאיות וביקורות ספרים בכמה עיתונים ובהם: "ידיעות אחרונות", "דבר", "עולם האישה" ו"עיתון 77".
כתיבה ותרגום > כתיבת שירים

מאז שפרשה מההוראה מתמקדת עופר בכתיבת שירים. בראשית דרכה בתחום זה כתבה שירים בסגנון חופשי ורוב השירים הללו רוכזו בספר השירים הראשון שלה "מה המים יודעים על צמא". בשנים האחרונות מקפידה עופר על חריזה ועל משקל, ומרבית שיריה כתובים כסונטות או כוילאנלים. שיריה פורסמו במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ, בכתב העת הו!, בכתב העת המוסך, בעיתון 77, באתר "גלויה" ועוד.
בשנת 2023 פרסמה עופר לראשונה יצירה המשלבת סיפורת ושירה – הרומן "מה קרה להגר באילת?" מורכב מ-336 סונטות מוקפדות משקל וחריזה, שבהן מובאת מסכת חייה של צעירה שגדלה בבית אלים ומוחץ, ובורחת ממנו אל האלימות שבחוץ. בעקבות זכיית הספר בפרס ספיר, הוא יתורגם לשפה הערבית, ואורן בחרה שבנוסף, הוא יתורגם גם לשפה האנגלית על ידי ניבה כספי, המתגוררת באוסטרליה.
כתיבה ותרגום > בלוגרית "סופרת ספרים"

בנוסף, מפעילה עופר מאז שנת 2014 בלוג בשם "סופרת ספרים", שבו היא מפרסמת רשימות וביקורות על ספרים ולעיתים גם על סרטים וסדרות טלוויזיה. בבלוג יש גם פינות קבועות ("השיר של יום שלישי" ו"סוגרים שבוע עם ציטוט"). בעבר התפרסמו בו גם רשימות על סיפורם של שירים, על סיפורם של נאומים ועל חייהן של סופרות מפורסמות, רשימות שעלו במקביל גם באתר Xnet.
כתיבה ותרגום > תרגום

עופר תרגמה מאנגלית למעלה מארבעים ספרי פרוזה, וערכה ספרים רבים. בין השאר תרגמה עופר יצירות של יצחק בשביס-זינגר, גרהם גרין, ג'ק לונדון, ג'פרי ארצ'ר, וקרול שילדס. כמו כן תרגמה לעברית סדרות לילדים ובני נוער.
בשנים האחרונות פרסמה עופר גם תרגומי שירים מאנגלית, תוך הקפדה על שמירת החריזה והמשקל שבשירים המקוריים. בין השאר היא פרסמה תרגומים לשיריהם של כריסטינה רוזטי, ו"ה אודן, דורותי פארקר וג'רארד מנלי הופקינס וסונטות שכתבו ויליאם שייקספיר ואליזבט בארט בראונינג.
פרסים

1994 פרס היצירה לסופרים עבריים
2019 פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית
2023 פרס ספיר לספרות על ספרה "מה קרה להגר באילת?".
חיים אישיים

עופר הייתה נשואה לטייס בחיל האוויר ולזוג נולד בן. הם התגרשו כעבור תשע שנים. היא נישאה בשנית ולזוג נולדה בת. אחר כך, נישאה בשלישית, לאריה אורן. היא מתגוררת בקריית אונו.
ספריה שראו אור > רומנים וקובצי סיפורים

"הפרדת צבעים", ארבע נובלות, (עם עובד, 1989)
"דיבור עקיף", רומן, (זמורה-ביתן, 1990)
"כמו עפיפון מנותק", ספר לבני הנעורים, (דביר, 1992)
"לשתות תה עם מלכת אנגליה", קובץ סיפורים, (ספריית מעריב, 1994)
"בגידות, כל מיני", קובץ סיפורים, (ביתן, 2000)
"שירה והירושימה", רומן, (ידיעות אחרונות, 2003)
"יופי לי, יופי לי", רומן, (ידיעות אחרונות, 2006)
"מעקב", רומן, (כנרת זמורה-ביתן, 2013); לטעימת קריאה מהספר יש ללחוץ כאן
"רצח בבית הספר לאמנויות", רומן בלשי, (כנרת זמורה-ביתן, 2017)
"מה קרה להגר באילת?", רומן בסונטות, (כנרת זמורה-ביתן, 2023)
"בדולח וסכינים", ממואר, (עם עובד, 2024)
ספריה שראו אור > שירה

"מה המים יודעים על צמא" (ספרי עיתון 77, 2018)
"רוחות רפאים לא הולכות לאיבוד" (ספרי עיתון 77, 2024). הספר פורסם בסיוע קרן יהושע רבינוביץ ובתמיכת מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט.
ספריה שראו אור > אנתולוגיות שבהן נכללו סיפוריה

"אמהות ובנות" בעריכת שולה מודן ומיה דבש (מודן, 1997)
"מזרח ומערב" בעריכת אמנון שמוש (אביב, 1998)
"תוכו רצוף אהבה" בעריכת שי צור ומיכל חרותי, (ידיעות אחרונות, 2005)
ספריה שראו אור > ספרים באנגלית

A Letter to Mother הגרסה האנגלית של "יופי לי יופי לי" באתר אמזון.
The truths We Never Told הגרסה האנגלית של "מעקב" באתר אמזון.
ספריה שראו אור > מאמרים

עופרה עופר אורן, מה קרה לילדה ששמרה סוד (ומה השתנה בחייה אחרי שחשפה אותו), בבלוג "סופרת ספרים", 19 באוגוסט 2015 (המאמר התפרסם בספר "עולם בלי סודות - הסוד וחשיפתו ככלים לתיקון עולם ופרט" בעריכת יובל אלבשן).
כן, זה קרה!: סקירת הספר "היה או לא היה: כאשר צללים של פגיעה מינית עולים בטיפול", באתר פסיכולוגיה עברית, 8 באפריל 2019.
"על הסודות ההכרחיים", ניסיון להגדיר מהי ספרות, בכתב העת הו!, גיליון 20, ספטמבר 2020 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן).
"מסה על סונֶטה 20 של שייקספיר, והשוואה בין תרגומיה לעברית", בכתב העת הו!, גיליון 22, פברואר 2022 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן).
עופרה עופר אורן, שיר הדיכאון של שייקספיר, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 28 במרס 2023.
"האם יש עתיד לשפה העברית", בכתב העת הו!, גיליון 26, אפריל 2024 (המסה בשלמותה מצוטטת כאן)
תרגום ועריכה

בין הספרים שתרגמה עופר:
תרגום ועריכה > פרוזה

"חלאה" ו"סרטיפיקט" מאת יצחק בשביס-זינגר
"המפסיד זוכה בכל" מאת גרהם גרין
"אהבת החיים" מאת ג'ק לונדון
"ראשון בין שווים" מאת ג'פרי ארצ'ר
"מתים" מאת ג'ים קרייס
"יומני האבן", "המסיבה של לארי" ו"צירוף מקרים" מאת קרול שילדס
"המין הראשון" מאת הלן פישר
סדרות לילדים: "אינדיאנה ג'ונס" ו"מסע בין כוכבים"
תרגום ועריכה > שירה

"שירי לי שיר" מאת כריסטינה רוזטי
"סונטות מהפורטוגזית" מאת אליזבט בארט בראונינג (הוצאה מקוונת)
"מהיפים מכל נתבע המשך", מחזור הסונטות המלא, מאת ויליאם שייקספיר (הוצאה מקוונת)