stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסידון (כלי שיט תת-מימי)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Kanyon
 ייעוד:  ארגון צונאמי מול חופי האויב באמצעות פיצוץ גרעיני, השמדת קבוצת קרב נושאת באוקיינוסים, מחקר וסיור
 ארץ ייצור:  רוסיה רוסיה
 משתמשים:  הצי הרוסי הצי הרוסי
 פלטפורמת שיגור:  צוללת גרעינית מיוחדת K-329 "בלגורוד" (אנ')
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  גרעינית
 ביצועים
 מהירות:  מעל 200 קמ"ש
 טווח:  גלובלי (מוגבל רק על ידי חיי השירות של דלק גרעיני ויחידות)
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  גרעיני
 ניווט:  אוטונומי
פוסידון(ברוסית:  "Посейдон", קוד דיווח נאט"ו: "Kanyon"), הוא כלי צלילה בלתי מאויש (כצב"ם) דמוי טורפדו שפותח על ידי רוסיה.
המשימה העיקרית של הכצב"ם היא לשאת ראשי נפץ גרעיניים לחופי אויב ולהבטיח נזק בלתי הפיך לערי החוף של המדינה על ידי יצירת אזורי ענק של זיהום רדיואקטיבי, צונאמי ותוצאות הרסניות אחרות של פיצוץ גרעיני רב עוצמה.
הכצב"ם  יכול להוביל פצצת קובלט (אנ') או פצצה תרמו-גרעינית של עד 100 מגה-טון אל הנמלים הימיים של האויב וערי החוף או לפגוע בצי עצמו על ידי הטבעת קבוצת קרב שלמה.
מערכת נשק זו היא נשק יום הדין. הכצב"ם הוא דמוי טורפדו בגודל של צוללת זעירה. הכצב"ם יכול לנוע במהירות של 185 קמ"ש אם כי הערכות עדכניות מצביעות על מהירות של 100 קמ"ש. טווח השיגור הוא 10,000 ק"מ בעומק מרבי של 1,000 מטר, מה שמאפשר לו לחצות את האוקיינוס האטלנטי למשל. לכלי יש תכונות חמקנות והוא חסין גם כנגד איכון אקוסטי. קוטרו כ-1.6 מטר ואורכו 24 מטר. קוטר ראש הנפץ 1.5 מטר ואורכו 4 מטר, דהיינו בעל נפח של 7 מ"ק, נפח דומה לזה של פצצת הצאר, הפצצה העוצמתית ביותר מאז ומעולם, אך בעל עוצמה כפולה.
הערות שוליים

↑  https://www.rt.com/news/422070-ministry-defense-ddos-name-contest/
↑  http://nationalinterest.org/blog/the-buzz/just-how-much-threat-russias-status-6-nuclear-torpedo-24094
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך (מתמטיקה)

במתמטיקה, ערך מתייחס בדרך כלל ל'פלט' של פונקציה. במקרה הבסיסי ביותר, של פונקציה אונארית, קיים קלט אחד שהוא המשתנה ופלט אחד שהוא ערך הפונקציה.
פונקציה עלולה להיות רב ערכית; במקרה כזה ניתן עדיין באופן פורמלי להתייחס אל ערך הפונקציה כאל משפחה או קבוצה בודדת.
שימוש נוסף במילה ערך הוא לציון מופע כלשהו של משתנה (מתמטי או תכנותי).
המונח הערכה מתייחס להשמה של ערכים מסוימים לתוך משתנים הכלולים במשפט או במשוואה מתמטית.
ראו גם

ערך מוחלט
פיליפ קוקו

פיליפ ג'ון-ויליאם קוֹקוּ (בהולנדית: Phillip John-William Cocu; נולד באיינדהובן, 29 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר הולנדי ומאמן כדורגל, המאמן את קבוצת ויטסה ארנהם. קוקו היה שחקן בסגל נבחרת הולנד בה שיחק מ-1996 עד 2006.
קריירת משחק

התחיל את הקריירה בא.ז. אלקמאר, כשהיה בן 18. בהמשך הקריירה שיחק גם בפ.ס.וו. איינדהובן. בין 1998 לבין 2004 שיחק בברצלונה. בברצלונה נפצע והחמיץ עונה וחצי לאחר היתקלות ברגלו של חבייר זאנטי מאינטר מילאנו. ב-2004 חזר לאיינדהובן, וב-2007 עבר לעונה בודדת לאל-ג'זירה.
קריירת אימון

ב-13 במאי 2013 חתם על חוזה ל-4 שנים כמאמן פ.ס.וו. איינדהובן. כמאמן איינדהובן זכה קוקו ב-3 אליפויות.
ביוני 2018 מונה למאמן פנרבחצ'ה מהליגה הטורקית. ב-28 באוקטובר פוטר מהקבוצה עקב הידרדרותה לתחתית הליגה.
ב-5 ביולי 2019 מונה קוקו למאמנה של דרבי קאונטי מליגת המשנה באנגליה. ב-14 בנובמבר 2020 פוטר מתפקידו לאחר ניצחון אחד ב-11 משחקי ליגה.
בספטמבר 2022 מונה למאמנה של ויטסה ארנהם.
פיבי טונקין

| --- | --- |

פיבי טונקין בנובמבר 2012
 לידה:  12 ביולי 1989 (בת 35) סידני, אוסטרליה אוסטרליה
 שם במה:  Phoebe Tonkin 
 שם לידה:  Phoebe Jane Elizabeth Tonkin 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 בן או בת זוג:  טום פלטון (2006–2008)  אלכס גרינוולד (יוני 2020–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיבי ג'יין אליזבת' טונקין (באנגלית: Phoebe Jane Elizabeth Tonkin; נולדה ב-12 ביולי 1989) היא שחקנית ודוגמנית אוסטרלית. ידועה בעיקר בתפקידה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "H2O", ובסדרות הטלוויזיה האמריקאיות "המעגל הסודי", "יומני הערפד" ובסדרת הספין אוף שלה "המקוריים".
ביוגרפיה

טונקין נולדה בסידני, אוסטרליה. מגיל ארבע למדה ריקוד בשיעורי בלט קלאסי, היפ הופ, מחול מודרני וסטפס. בגיל 12, החלה בשיעורים בתיאטרון האוסטרלי לנוער (Australian Theatre for Young People) ובתיאטרון ווארף (Wharf Theatre). טונקין הופיעה במספר פרסומות וחתמה בסוכנות Chic Management. במהלך קריירת הדוגמנות שלה הופיעה במגזינים Girlfriend, ‏Teen Vogue ו-Dolly.
קריירה

בדצמבר 2005 התקבלה טונקין לתפקיד קליאו סרטורי בתוכנית הטלוויזיה האוסטרלית לנוער "H2O", העוסקת בסיפורן של שלוש נערות שהפכו לבנות ים. טונקין שיפרה את כישורי השחייה שלה לפני תחילת הצילומים לסדרה. הסדרה שודרה לראשונה ב-7 ביולי 2006 ומאז שודרה בארצות רבות, עם קהל בין-לאומי של יותר מ-250 מיליון צופים. כדי לקדם את הסדרה, היא וחבריה השחקנים הראשיים הגישו את פרס הלהקה הטובה ביותר בתחרות Nickelodeon UK Kids' Choice Awards באוקטובר 2007. ב-2008, טונקין הייתה אחת המועמדים בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה" בפרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה  (אנ'). הסדרה חודשה לשלוש עונות ופרק סיום העונה שודר ב-16 באפריל 2010.
טונקין הופיעה גם בסדרות הטלוויזיה האוסטרליות "קרוב רחוק" ו-"Packed to the Rafters". בספטמבר 2010, ערכה טונקין את הופעת הבכורה שלה בסרט, בסרט הפעולה האוסטרלי "מחר, בפרוץ המלחמה" (Tomorrow, When the War Began). בסרט שיחקה טונקין את תפקידה של פיונה מקסוול העשירה והמתוחה. בדצמבר 2010 הוכרז על סרט המשך וטונקין צפויה לשחק בו.
בינואר 2011, טונקין עברה ללוס אנג'לס על מנת לקדם קריירת משחק כשחקנית בין-לאומית. במרץ 2011, היא נבחרה לשחק את תפקידה של פיי צ'מבלין בסדרת הטלוויזיה "המעגל הסודי" של רשת The CW האמריקאית. הסדרה, השייכת לסוגת הדרמה העל-טבעית, שידרה את פרק הבכורה ב-15 בספטמבר 2011 ליותר מ-3.5 מיליון צופים. הסדרה עוסקת בקבוצת מכשפים צעירים והתאגדותם יחד כמעגל. טונקין קיבלה שבחים מהביקורות, שתיארו אותה כשחקנית פורצת הדרך של הסדרה, אשר החלה בתפקיד מצומצם יחסית בפרקים הראשונים והפכה לדמות מרכזית בהמשך. היא הוצגה במגזין וראייטי כ"פנים חדשות לצפייה". E! Online הכתיר אותה כאחת השחקניות פורצות הדרך של שנת 2011. למרות זאת, הסדרה "המעגל הסודי" בוטלה בתאריך 11 במאי 2012, לאחר עונה אחת בלבד.
באוגוסט 2010, לוהקה טונקין לסרט תלת-המימד Bait 3D. הצילומים נערכו בגולד קוסט שבאוסטרליה והציגו קבוצה של זרים הנקלעת לסופרמרקט לאחר צונאמי יחד עם להקת כרישים לבנים. באוגוסט 2012, הצטרפה טונקין לצוות השחקנים של הסדרה "יומני הערפד" בתפקיד היילי, חברתו של טיילר. היא הצטרפה לחברתה השחקנית מסדרת H20, קלייר הולט, אשר מגלמת את דמותה של רבקה מייקלסון בסדרה. עוד בשנה זו, היא הופיעה בקליפ לשיר "Don't Let Go" של מיילס פישר.
בשנת 2013, החלה לשחק בסדרת הבת לסדרה יומני הערפד, "המקוריים". זו הסדרה השלישית בה משחקות יחד הולט וטונקין.
במאי 2018 הופיעה טונקין בקמפיין האופנה #findyouruniform של ג'ני קיין לצידן של לארה בינגל וטילין נגוין.
חיים אישיים

בשנת 2012 פתחה טונקין יחד עם חברתה טרסה פאלמר אתר בשם Yourzenlife העוסק בבריאות. ביוני 2015 הודיעה כי היא תחדול מפעילותה באתר בשל מחויבויות אחרות.
בשנת 2013 היא החלה לצאת עם השחקן פול ווסלי, אך הזוג נפרד באוקטובר 2017, לאחר 4 שנות זוגיות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מחר, בפרוץ המלחמה | פיונה מקסוול |  |
| 2012 | Bait 3D | ג'יימי |  |
| 2014 | פעם אחרי | מייבל |  |
| 2016 | בית ספר במצור | איימי טילטון |  |
| 2019 | The Place of No Words | פיבי |  |
| 2022 | בבילון | ג'יין ת'ורנטון |  |
| 2022 | We Are Gathered Here Today | ברנדה סטון |  |
| 2023 | Transfusion | ג'סטין |  |
| 2024 | Night Shift | גוון טיילור |  |
| TBA | And on the Eighth Day |  |  |
| TBA | Kid Snow | סאני |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה/סרט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2006 | H2O | קליאו סרטורי | תפקיד ראשי (3 עונות); 78 פרקים |
| 2010–2009 | Packed to the Rafters | לקסי | 3 פרקים |
| 2010 | קרוב רחוק | אדריאן הול | 7 פרקים |
| 2012–2011 | המעגל הסודי | פיי צ'מבלין | תפקיד ראשי; 22 פרקים |
| 2013–2012 | יומני הערפד | היילי מרשל | תפקיד משני; 8 פרקים |
| 2018–2013 | המקוריים | היילי מרשל | תפקיד ראשי (5 עונות); 86 פרקים |
| 2015 | Stalker | ניקול קלארק | פרק: "My Hero" |
| 2017 | Pillow Talk | סוניה | פרק: "Rabbit Hole" |
| 2018 | חוף מבטחים | אוליביה גלאגר | מיני-סדרה |
| 2018 | הרומן | דלפין | פרק: "405" |
| 2020–2019 | בלום | גוון רייד | תפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים |
| 2020 | וסטוורלד | פני | 2 פרקים |
| 2024 | ילד בולע יקום | פרנסיס בל | מיני-סדרה |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סדרה/סרט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה | H2O | מועמדות |
סטונהנג'

סטונהנג' (באנגלית: Stonehenge) הוא מונומנט פרהיסטורי השוכן במישור סולסברי שבמחוז וילטשייר באנגליה, כ-8 קילומטרים צפונית לעיר סולסברי. סטונהנג' הוא אחד מהאתרים הפרהיסטוריים המפורסמים בעולם, והוא מורכב מתעלה מעגלית רדודה שעל גדתה הפנימית בנויה סוללת עפר המקיפה מעגל גדול של אבנים עומדות שבמרכזו חמישה טריליתונים בצורת פרסה. הארכאולוגים סוברים שהאבנים העומדות הוצבו במאה ה-22 לפנה"ס, והסוללה המקיפה אותם ביחד עם התעלה, המרכיבים את החלק הקדום ביותר של המונומנט, מתוארכים למאה ה-31 לפנה"ס. האתר והאזור הקרוב אליו הוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1986 ביחד עם האתרים סביב אייווברי בשם סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים, ולמקום מעמד של אתר ארכאולוגי מוגן לפי החוק הבריטי. סטונהנג' עצמו שייך לכתר הבריטי ומנוהל על ידי קרן המורשת האנגלית (גוף בתוך מחלקת התרבות, התקשורת והספורט של ממשלת בריטניה), ואילו האזור המקיף את סטונהנג' מנוהל על ידי הקרן הלאומית.
אטימולוגיה

הארכאולוג הבריטי כריסטופר צ'יפנדייל (Christopher Chippindale) מתאר בספרו את מוצאו של השם "סטונהנג'" מצירוף המילים "stān" שמשמעותה אבן, ו"hencg" שמשמעותה ציר (משום שמשקופי האבן מונחים על האבנים העומדות כמו צירים) - שתיהן באנגלית עתיקה. לחלופין ייתכן שחלקו השני של השם בא מהמילה "hen(c)en" שמשמעותה תלוי (מלשון תלייה) או גרדום או מכשיר עינויים. מכשירי העינויים בימי הביניים הורכבו משני אנכים המחוברים על ידי משקוף, הדומים לטריליתונים, וזאת בניגוד למבנים מודרניים יותר הבנויים בצורת האות רי"ש.
מהמילה הנג' (henge) נטבע שמו של סוג של אתר ארכאולוגי. הארכאולוגים מגדירים הנג' כסוללת עפר מעגלית היוצרת מתחם מגודר וסגור שאליה צמודה תעלה פנימית. בדומה למקרים אחרים במינוח הארכאולוגי, מדובר במונח שמקורו עתיק. את אתר סטונהנג' לא ניתן להגדיר כהנג' אמיתי משום שבו התעלה מקיפה את הסוללה ולא להפך. למרות שסטונהנג' הוא בן גילם של אתרים נאוליתיים ומעגלי אבן אחרים, הוא נחשב בדרכים רבות ללא טיפוסי. כך לדוגמה בטריליתונים שעדיין עומדים במרכז האתר הקורה האופקית (המשקוף) מחוברת לקורות האנכיות באמצעות שגם ומגרעת, שיטת בנייה ייחודית. סטונהנג' קשור בצורה רופפת לאתרים הנאוליתיים האחרים באיים הבריטיים כמו טבעת ברודגאר.
היסטוריה

מתחם סטונהנג' נבנה במספר שלבים שהתפרסו על פני כ-3,000 שנים, אם כי ישנן עדויות לפעילות בתקופות מוקדמות ומאוחרות יותר, וייתכן כי גילו של האתר הוא אף 6,500 שנים.
התיארוך וההבנה של שלבי הפעילות השונים בסטונהנג' אינם משימה פשוטה; בין הגורמים המקשים על ביצוע תיארוך: תיעוד גרוע של חפירות ארכאולוגיות שנערכו בעבר, עיוותים בקירטון הטבעי שנגרמו כתוצאה מהשפעות קדם קרחוניות ומחילות שנוצרו על ידי בעלי חיים. התיארוך המקובל והמוסכם על ידי הארכאולוגים מפורט להלן. השלבים המוזכרים בטקסט ממוספרים ומסומנים בשרטוט, המתאר את האתר כפי שהוא היה ב-2004. בשרטוט הושמטו המשקופים של הטריליתון מטעמי בהירות. חורים שאינם מכילים אבנים, ולא הכילו בעבר, מסומנים כמעגלים פתוחים והאבנים שניתן לראות כיום צבועות בצבע מיוחד.
היסטוריה > לפני בניית סטונהנג' (מאז 8000 לפנה"ס)

מספר ארכאולוגים גילו מתחת למגרש החנייה המודרני ארבעה בורות אבן טבעיים המתוארכים לשנת 8000 לפנה"ס בקירוב. בור חמישי שהתגלה במקום עשוי להיות בור טבעי. בבורות אלה היו עמודי אורן בקוטר של 75 ס"מ שנבנו ולאחר מכן הוזנחו. שלושה או ארבעה בורות ניצבו לאורך ציר המוביל ממזרח למערב, וייתכן שנודעה להם חשיבות טקסית. לא ידוע על מבנים מקבילים בבריטניה מאותה תקופה, אך בסקנדינביה התגלו אתרים דומים. באותה תקופה מישור סולסברי היה עדיין מיוער, אך 4,000 שנים לאחר מכן, בתקופת האבן החדשה וכאשר החוואים הראשונים החלו לברא את היערות ולנצל את הקרקע למטרות אחרות, נבנה מונומנט גדול במרחק של 600 מטרים צפונית לאתר. באזור שמסביב לסטונהנג' נבנו מספר אתרים נאוליתיים מוקדמים.
היסטוריה > סטונהנג' 1 (3100 לפנה"ס)

המונומנט המעגלי הראשון שהורכב מסוללה וממכלאה סגורה נבנה מקירטון שמקורו בתקופת הקרטיקון העליון (7 ו-8), וקוטרו היה כ-110 מטרים. אל המתחם הובילו כניסה גדולה בצידו הצפון-מזרחי וכניסה קטנה יותר בצידו הדרומי (14). המונומנט ניצב באמצע כר דשא פתוח. הבנאים הניחו עצמות איילים ושוורים ומספר כלי צור מעובדים בתחתית החפיר. העצמות היו עתיקות בהרבה מאשר קרני האיילים ששימשו לחפירת החפיר והאנשים שקברו אותן השתמשו בהן עד שקברו אותן. אף שהחפיר רציף הוא נחפר במספר שלבים, בדומה לחפירים סגורים אחרים באזור. העפר שהוצא מהחפיר נערם והפך לסוללה. שלב זה, הנחשב לראשון, מתוארך למאה ה-31 לפנה"ס, ולאחר מכן החל החפיר להתמלא בטין באופן טבעי ולא תוחזק. בחלק החיצוני של האזור המתוחם נחפר מעגל של 56 בורות, שכל אחד מהם היה בקוטר מטר בקירוב (13), והם קרויים "בורות אובריי" על שם ג'ון אובריי הנחשב לראשון שזיהה אותם. ייתכן כי הבורות הכילו עצים עומדים ויצרו מעגל עץ, אך אין ראיות המאששות זאת. סוללה חיצונית קטנה מעבר לחפיר מתוארכת גם היא לאותה תקופה.
היסטוריה > סטונהנג' 2 (3000 לפנה"ס)

לא ניתן לצפות יותר בעדויות לקיומו של השלב השני. על סמך מספר הבורות המתוארכים לתקופה זו נטען שבתוך המכלאה הוקם מבנה עץ בערך בתחילת האלף השלישי לפנה"ס. עצים עומדים נוספים הונחו בכניסה הצפון-מזרחית, ונבנתה סדרה מקבילה של עמודים הממשיכה פנימה דרך הכניסה הדרומית. בורות אלה קטנים בהשוואה לבורות אובריי, קוטרם הוא כ-40 ס"מ בלבד והפיזור שלהם אקראי יחסית. גובה הסוללה הופחת וסתימת החפיר באדמה נמשכה. ידוע כי כ-25 בורות אובריי הכילו אפר שנוצר משריפת גופות המתוארכת לתקופה של עד מאתיים שנים לאחר הקמת המונומנט. ההשערה היא כי הבורות הפכו לאתרי קבורה במהלך שלב 2 ללא קשר למטרתם הראשונית המדויקת. בחפיר של המכלאה ובנקודות אחרות בתוך המונומנט, בעיקר בחלקו המזרחי, נמצאו 30 בורות נוספים כאלה. לכן, ההשערה היא כי בתקופה זו שימש סטונהנג' כאתר קבורה לאפר גופות, ונחשב לפיכך לקדום ביותר באיים הבריטיים. בקרקע הממלאת את החפיר נמצאו שרידים של עצמות אנושיות שלא נקברו.
היסטוריה > סטונהנג' 3 א (2600 לפנה"ס)

מעדויות שהתגלו במהלך החפירות הארכאולוגיות התברר כי בשנת 2600 לפנה"ס בקירוב ננטש השימוש בעץ, והבנאים שעבדו במקום עברו להשתמש באבן לבנייה. הם חפרו במרכז האתר בורות בצורת חרמשים קונצנטריים (בורות בעלי נקודת מרכז משותפת, שנקראו גם בורות Q ו-R). גם לגבי השלב הזה לא נמצאו עדויות חותכות שיסייעו בקביעת התאריך שבו הוא התרחש. בבורות הונחו עד 80 אבנים עומדות (צבע כחול בתרשים), ו-43 מהן היו בצבע כחול ונודעו בשם האבנים הכחולות או דיוריט (סוג של סלע יסוד). ההשערה הראשונה הייתה שאבנים אלה הובאו על ידי בני האדם מגבעות פרסלי השוכנות ליד העיר המודרנית פמברוקשייר שבוויילס. לפי תאוריה מאוחרת יותר האבנים הובאו למקום מאתר שבו היו סלעים תועים רבים, שנסחפו לכיוון דרום אנגליה על ידי הקרחון האירי הגדול. ייתכן כי אבנים ניצבות אחרות היו קודם לכן סארסנים קטנים (סוג של אבנים באנגליה שנותרו כשריד לסחף של אבן חול), ומאוחר יותר הן שימשו כמשקופים. האבנים, שמשקלן הוא כארבעה טון, היו מורכבות בעיקר מדיוריט אורדוביקי, אך כללו גם ריוליט, טוף, אפר געשי וגירני. גובהן של כל אחת מהאבנים היה שני מטרים, רוחבן נע בין מטר למטר וחצי ועובין הגיע לכשמונים ס"מ. אבן המזבח (1) היא אבן חול סילורית-דבונית שגובהה כפול מזה של האבנים הכחולות, הובאה מדרום פמברוקשייר או מברקון ביקונס (Brecon Beacons). ייתכן גם כי היא ניצבה במקום כמונולית יחיד.
בתקופה זו הורחבה גם הכניסה המזרחית, וכתוצאה מכך היא תאמה באופן מלא את כיוון זריחת השמש באמצע הקיץ ואת כיוון שקיעתה באמצע החורף. אולם, השלב הזה של המונומנט ננטש לפני שבנייתו הסתיימה, האבנים שמילאו את בורות Q ו-R הוסרו, והבורות עצמם נסתמו. למרות זאת נראה כי לקראת סוף הבנייה היה סטונהנג' בעל חשיבות רבה יותר מהמונומנט שבאוובורי, וייתכן כי "הקַשָּת מאמסבורי" (Amesbury Archer - שרידי גופה שהתגלו בשנת 2002 בקבר המתוארך ל-2300 לפנה"ס) היה יכול לראות את האתר כפי שהיה באותה תקופה.
ייתכן כי ההילסטון הוקמה גם היא בתקופה זו מחוץ לכניסה הצפון-מזרחית, למרות שאין ודאות בתיארוך. ההתחלה הייתה כאשר האבן השנייה, שכעת כבר לא ניתן לראות אותה, חוברה להילסטון. בשלב השני, או אולי השלישי, הובאו אבני שער גדולות והוצבו בסמוך לכניסה הצפון-מזרחית, ומהן נותרה כיום רק אבן סלוטר שגובהה 4.9 מטרים. מאפיינים אחרים של סטונהנג' המתוארכים לשלב השלישי כוללים את ארבע תחנות האבן (6), ששתיים מהן ניצבו בראשי תילים (2 ו-3). התילים נודעו כתילי קבורה למרות שלא נקברו בהם מתים. השדרה (10) הייתה זוג מקביל של חפירים ותעלות שהובילה אל נהר אייבון (המפשייר). מסביב לתחנות האבן נחפרו שני חפירים נוספים הדומים לחפיר הילסטון, שבאותה תקופה כבר היה למונולית יחיד.
היסטוריה > סטונהנג' 3 ב (2450 עד 2100 לפנה"ס)

השלב המשמעותי הבא בבניית סטונהנג' היה בשלהי האלף השלישי לפנה"ס, שבו הובאו 30 אבנים אוליגוקניות-מיוקניות סארסוניות גדולות אל המחצבה ממרחק של 40 ק"מ צפונית לסטונהנג'. האבנים הונחו בתוך שקעים ומחברים, ושלושים מהן הוצבו במעגל שהיקפו 33 מטרים, ומעל כל אחת מהאבנים שבמעגל הונח משקוף אבן שהוכן בצורה אחידה. גובהה של כל אבן עומדת היה 4.1 מטרים, רוחבה 2.1 מטרים ומשקלה 25 טונות. ניכר מהאבנים כי העבודה עליהן נעשתה בזהירות רבה; האורתוסטאטים (אבן הניצבת על הקרקע וידועה כאלמנט באדריכלות המגליתית) מתרחבים קלות בסמוך לקצה האבן על מנת ששוליהם יוותרו קבועים כאשר הם מורמים ממצב השכיבה על הקרקע, וכאשר אבני המשקוף מעוקלות במקצת על מנת לשמור על רציפות המראה המעגלי של המונומנט. צדדי האבנים הפונים פנימה חלקים מהצדדים הפונים החוצה מהמעגל. עובין הממוצע של אבנים אלה הוא 1.1 מטר והמרחק הממוצע ביניהן הוא מטר בודד. על מנת להשלים את המעגל היה צורך ב-74 אבנים, וייתכן שחלקן נלקחו מהאתר או שבנייתו לא הסתיימה מעולם. אורכן של אבני המשקוף הוא 3.2 מטרים, רוחבן מטר אחד ועוביין 80 ס"מ. קצות המשקופים נמצאים בגובה של 4.9 מטרים מעל פני הקרקע.
בתוך המעגל ניצבו חמישה טריליתונים מאבן סארסנית שסודרו בצורת פרסת סוס, כאשר פתח הפרסה פונה לכיוון צפון מזרח. משקלן של כל אחת מעשר אבנים אלה עמד על כ-50 טונות, הן נשאו חמישה משקופים וחוברו זו לזו באמצעות מערכת מחברים מורכבת. האבנים סודרו באופן סימטרי; זוג הטריליתונים הקטן ביותר היה בגובה שישה מטרים, הזוג הבא גבוה במקצת, והטריליתון הגבוה ביותר שנישא לגובה של 7.3 מטרים ניצב בפינה הדרום-מערבית. רק אחד מבין הטריליתונים הללו עדיין עומד; כ-6.7 מטרים מהיקף הפרסה שמעל הקרקע עדיין גלוי, ו-2.4 המטרים הנותרים קבורים מתחת לאדמה.
לפי בדיקות תיארוך פחמן-14 מעריכים כי שלב זה התרחש בין 2440 ל-2100 לפנה"ס.
היסטוריה > סטונהנג' 3 ג

נראה כי בחלק מאוחר יותר של תקופת הברונזה הוצבו האבנים הכחולות מחדש בפעם הראשונה, למרות שהפרטים המדויקים לגבי תקופה זו לא ברורים. האבנים הוצבו בתוך המעגל הסארסני החיצוני, ובמקביל עוצבו מחדש. על חלק מהאבנים יש חריצים מכלי עץ בדומה לאבנים הסארסניות, ועל סמך ממצאים אלו נטען לאפשרות שכל האבנים האלה היו מקושרות זו לזו באמצעות משקופים באותה תקופה, הכל כחלק ממבנה גדול יותר.
היסטוריה > סטונהנג' 3 ד (2280 עד 1930 לפנה"ס)

בשלב זה האבנים הכחולות סודרו מחדש והונחו במעגל בין שתי שורות של אבנים סארסניות, ובצורת אליפסה במרכז המעגל. ישנם ארכאולוגים הטוענים כי חלק מהאבנים הכחולות בתקופה זו השתייכו לקבוצה שנייה שהובאה מוויילס. כל האבנים היו מוצבות בצורה מושלמת, כאשר המשקופים לא חיברו ביניהן יותר. ייתכן כי אבן המזבח הועברה לתוך האליפסה והוצבה במאונך. למרות ששלב זה עשוי להיחשב למרשים ביותר מבין שלבי הבנייה של סטונהנג', שלב 3 ד' נבנה בתוך זמן קצר ביחס לשלבים שקדמו לו, כיוון שהאבנים הכחולות הוצבו מחדש בצורה לא טובה והחלו ליפול. אולם, לאחר שלב זה בוצעו רק שינויים מועטים באתר.
היסטוריה > סטונהנג' 3 ה (2280 עד 1930 לפנה"ס)

זמן קצר לאחר מכן הוסר החלק הצפון-מזרחי של מעגל האבנים הכחולות שנבנה בשלב 3 ד', וכתוצאה מכך נוצר מבנה בצורת פרסת סוס הידוע כפרסת הסוס הכחולה. המבנה הזה שיקף את הצורה של הטריליתונים הסארסניים שבמרכז, והוא מתוארך לתקופה שבין 2270 ל-1930 לפנה"ס. מראה האתר לאחר שלב זה דומה לסיהנג' שבנורפוק.
היסטוריה > תרבות חדשה

על אחת מהאבנים הסארסניות, הידועה כאבן מספר 53, נמצאו תחריטים של פגיון ו-14 ראשי-גרזן בדגם פטריה. תחריט נוסף של ראשי גרזנים נמצאו על הצדדים הפונים החוצה של אבנים 3, 4 ו-5. ישנו קושי בתיארוך תחריטים אלה, אך מבחינה מורפולוגית הם דומים לכלי נשק מתקופת הברונזה, וסריקות בלייזר שנערכו לאחרונה תומכות בפרשנות זו. על פי החוקרים, כל גרזן מסמל קבר. הגרזנים דמויי הפטריה ו-38 כלי החרס (Beaker pot) שנתגלו בקברים מתקופה זו הם מאפיינים של תרבות הנוודים מערבות יורואסיה (BEAKER CULTURE) שהגיעה לאזור ב-2400 לפנה"ס, וקברים שלהם נתגלו בסביבות סטונהנג' ואייווברי. בדיקת השלדים העלתה כי הם היו גבוהים יותר מהאוכלוסייה שקדמה להם ובעלי שיער בלונדיני/אדום ועיניים כחולות. כנראה שהיו האבות המייסדים של בריטניה כיום. התרבות שקדמה להם ובנתה את סטונהנג' נעלמה.
היסטוריה > לאחר המונומנט (1600 לפנה"ס ואילך)

למרות שעבודות הבנייה האחרונות בסטונהנג' בוצעו בשנת 1600 לפנה"ס בקירוב, והשימוש הידוע האחרון באתר היה במהלך תקופת הברזל (ואולי אף במאה ה-7), ואף שבאתר נמצאות מטבעות רומיים, קצה עצם מחודד ושלד של אדם צעיר ממין זכר (המתוארך לתקופה שבין 780 לפנה"ס ל-410 לפנה"ס), אין עדויות חותכות לכך שסטונהנג' נותר בשימוש רציף או כיצד השתמשו בו. הממצאים המעניינים מתקופה זו הם מגילת הקשת מהמאה ה-6 או המאה ה-7, שנחצבה בהילסטון, וקבר של אדם סקסוני שראשו נערף, והמתוארך למאה ה-7. סטונהנג' היה מוכר למלומדים בימי הביניים ומאז הוא נחקר על ידי רבים.
היסטוריה > היסטוריה מאוחרת

הבעלות על סטונהנג' עברה מיד אל יד כמה פעמים מאז שהמלך הנרי השמיני רכש את מנזר אמסבורי ואת אדמותיו. הנרי העניק את האחוזה לרוזן מהרטפורד, ולאחר מכן עברה האחוזה ללורד קרלטון, וממנו אל המרקיז מקווינסברי. משפחת אנטרובוס מצ'שייר רכשה את האחוזה ב-1824, אך מכרה אותה ב-1915 לאחר שאחרון היורשים נהרג בצרפת. ססיל צ'אב רכש את סטונהנג' בתמורה ל-6,000 לירות שטרלינג, ושלוש שנים לאחר מכן העביר את הבעלות על האתר לרשות המדינה.
לסטונהנג' עולים לרגל נאו-דרואידים ומאמינים באמונות פגניות ונאו-פגניות. זריחת השמש באמצע הקיץ מושכת למקום מבקרים מאז שנות ה-70 של המאה ה-19, והתיעוד הראשון לטקסים דרואידים במקום מתוארך ל-1905. למרות מאמצי הארכאולוגים וההיסטוריונים להפריד בין הדרואידיות מתקופת הברזל לבין המונומנט העתיק, הפך סטונהנג' לאתר המזוהה עם הדרואידיות הבריטית, נאו-פגניזם ופילוסופיית הניו אייג'.
כאשר סטונהנג' נפתח לציבור הרחב ניתן היה ללכת בין האבנים ואף לטפס עליהן. אולם, ב-1977 נאסרה פעילות זאת לאחר שהתברר כי היא האיצה את הבליה של האבנים. לאחר קרב בינפילד ב-1985, שבמהלכו אירע עימות אלים בין המשטרה המקומית לבין מאמיני ניו אייג' שבקשו לערוך טקס באתר, נאסר השימוש באתר למשך מספר שנים, ונכון לשנת 2008 הטקסים הנערכים באתר עוברים ביקורת קפדנית. המבקרים אינם רשאים לגעת באבנים, אך הם רשאים להתקרב לשביל המקיף אותן בסמוך להן. קרן המורשת האנגלית אסרה על כניסה במהלך נקודות השוויון וההיפוך בקיץ ובחורף, ובנקודת השוויון של האביב והסתיו. בנוסף, ניתן להזמין מראש היתר כניסה לתוך מעגל האבנים בזמנים שאינם אסורים לביקור.
מצבו של סטונהנג' הושפע בשנים האחרונות מהקירבה לכביש A303 המחבר את אמסבורי ווינטרבורן סטוק, וכביש A344. בתחילת 2003 הודיעה מחלקת התחבורה הבריטית על כוונתה לשדרג את A303 ולבנות, בין היתר, מנהרה בשם "מנהרת הדרכים סטונהנג'"; אולם, ב-6 בדצמבר 2007 הוכרז כי תוכניות אלה בוטלו.
מדיניות הביקורים הנוכחית ספגה ביקורת רבה, והוועדה לעניינים ציבוריים של בית הנבחרים הבריטי מתחה ב-1983 ביקורת נוקבת על מצב האתר, והגדירה אותו כ"חרפה לאומית". למרות זאת התוכניות להקים במקום מרכז מבקרים חדש נתקלו בהתנגדות, בעיקר מצד התושבים המקומיים. קרן המורשת האנגלית הציעה לבנות מבנה חדש באמסבורי על גבול אתר המורשת העולמית, במרחק של שלושה קילומטרים מהאבנים. המבקרים יוסעו אל האתר ויוחזרו ממנו על ידי רכבות מיוחדות, ויוכלו לגשת אל האבנים עצמן לאחר שילכו ברגל לאורך הקילומטר האחרון.
המקומיים באמסבורי התלוננו על כך שהתוכנית תסיט את התנועה מאזור סטונהנג' אל עירם. הם גם טענו שהתוכניות עשויות לגרום לירידה בתיירות הזרה. לבסוף בוטלו תוכניות אלה בדצמבר 2007.
תפקיד

התרבות שבנתה את סטונהנג' לא הותירה אחריה שפה כתובה כלשהי, והיא עתיקה בהרבה מהתרבויות הראשונות שהותירו אחריהן כתובות כלשהן. נושאים רבים הקשורים לסטונהנג' עדיין שנויים במחלוקת. ריבוי התאוריות מכונה לפעמים "תעלומת סטונהנג'". יש עדויות מעטות, אם בכלל, לשיטות הבנייה ששימשו את בנאי סטונהנג'. במשך השנים הציעו מספר מומחים כי בבניית סטונהנג' נעשה שימוש בשיטות על-טבעיות או אנכרוניסטיות, כאשר התאוריות מסתמכות על כך שכמעט בלתי אפשרי להזיז אבנים מסוג זה בשיטות שהיו קיימות בעבר. אולם, השיטות המקובלות, המסתמכות על טכנולוגיה נאוליתית, הוכיחו את יעילותן בהזזת והצבת אבנים בסדר גודל זה. ההשערות לגבי תפקידו של האתר כוללות מצפה כוכבים (בגלל מיקומו בנקודות הקשורות ליום הארוך והיום הקצר ביותר בשנה) או אתר דתי כלשהו. בשנים האחרונות הועלו תאוריות שלפיהן סטונהנג' שימש כאתר קבורה לאריסטוקרטיה המקומית.
סטונהנג' בתרבות

סטונהנג' הוזכר ותואר פעמים רבות ביצירות תרבות. האתר הפך לסמל התרבות וההיסטוריה של בריטניה, בעיקר בגלל הייחודיות שלו ושורת האזכורים הארוכה באמנות, בספרות ובפרסומות, כמו גם אזכורים באמצעים מודרניים כמו טלוויזיה, קולנוע ומשחקי מחשב.