אוטו דב קולקה
מחקריו > מחקרים אחרים

במסגרת פעילותו בחברה ההיסטורית הישראלית ומחקריו על יחסי היהדות והנצרות בעת החדשה, יזם וארגן קולקה בשנת 1982 כנס בינלאומי רחב היקף, על יהדות ונצרות מול הנציונל-סוציאליזם בשנים 1919 עד 1945 בגרמניה ובכל ארצות אירופה הכבושה בידי הרייך השלישי ותחת השפעתו. בעקבות הכנס ראה אור בעריכתו כרך ההרצאות והדיונים, בהוצאת החברה ההיסטורית הישראלית. מאז פרסומו ב-1987 משמש הספר בסיס למחקר ולדיונים בנושא טעון ומורכב זה.
מבין מחקריו על תקופות היסטוריות אחרות תופס מקום מיוחד מאמרו המקורי והמקיף על פראג וארצות מרכז אירופה במאה ה-16, בשם "הרקע ההיסטורי של משנתו הלאומית והחינוכית של המהר"ל מפראג", שראה אור בכרך יובל החמישים של כתב העת ציון, בכותרתו האנגלית מקופלת התיזה של מחקרו: “The Historical Background of the National and Educational Teachings of Rabbi Juda Loeb Ben Bezalel of Prague: A Suggested New Approach to the Study of MaHaRaL”. נקודת המוצא במחקרו של קולקה הם רעיונותיו של המהר"ל שעוררו תמיהה של חוקרים רבים. גם הוא עומד על ייחודם של רעיונות אלה, כגון המובאות הבאות שמביא מחיבורו של המהר"ל נצח ישראל ביחס למהותן של האומות, אמונתן הדתית ומקומן בתוך הבריאה: "אין ראוי שתהיה אומה משעבדת באחרת להכביד עול עליה כי הש"י [השם יתברך] ברא כל אומה ואומה לעצמה. [...] כי האדם בוחר לו אלוהות אשר ידמה אשר הוא לחלקו. [...] כל אומה נחלקת לאלוהות כפי אשר במחשבתם אשר היה לחלק[ה]...". ובאשר לעם ישראל, גלותו מארצו וגאולתו על פי אותו סדר של הבריאה, הוא ממשיך לצטט מדברי המהר"ל בסגננו המיוחד:
בתמצית הנלווית למאמרו הוא מסכם תחילה את מצב המחקר המתייחס לתמיהה זו.
במחקרו זה ניסה קולקה להאיר באור חדש את אפשרויות המחקר ההיסטורי בתורתו הלאומית והחינוכית של המהר"ל על רקע מגוון מקורות שונים והמציאות הפוליטית, החברתית והדתית של אירופה המרכזית בזמנו של המהר"ל. לדבריו אין די בניתוח השקפות המהר"ל על רקע כתבי בני זמנו וקודמיו היהודים בלבד. ייחוד רעיונותיו של המהר"ל בשני הנושאים הללו של הגותו, ואף הקשר ביניהם עשויים להתפרש מתוך התבוננותו במציאות זמנו ובדיקת דרכי ההשפעה האפשריות של רעיונות והלכי רוח מיוחדים ונסיבות היסטוריות ספציפיות בארצות שבהן פעל.
עיקרו של מחקר זה בנושא תורתו הלאומית של המהר"ל בוחן את הערוצים השונים בהם נחשף המהר"ל לצירוף המיוחד של דת ולאומיות של בוהמיה הפוסט-הוסיטית בעידן הרפורמציה והקונפליקטים בין האומות וחייהן זו בצד זו. בקונטקסט היסטורי זה מוצא קולקה מענה משכנע: הן לייחודה ומקוריותה של מחשבתו היצירתית היהודית של המהר"ל, והן לרלוונטיות שלה למציאות תקופתו.
בגישה מתודולוגית דומה בוחן קולקה את תורתו החינוכית החדשנית של המהר"ל. אחת הדוגמאות הבולטות במחקרו היא פתרון התמיהה וחוסר הפשר לכאורה של קווי הדמיון, בין משנתו החינוכית של המהר"ל לבין זו של "מורה העמים" יאן עמוס קומניוס במחקרו של אהרון קליינברגר. העובדה שקומניוס היה בן 17 בלבד בשנת מותו של המהר"ל, מוציאה לדעתו מכלל אפשרות את השפעת קומניוס על המהר"ל. וממילא אין להעלות על הדעת את השפעת המהר"ל על קומניוס. אך קולקה מוכיח שקומניוס, שהיה הבישוף האחרון של הזרם הנוצרי ההומניסטי "האחים הבוהמיים" (בלטינית: Unitas Fratrum), והיה ממשיכם ומסכם תורתם ושיטתם החינוכית של מוריו מזרם זה, שהיו בני דורו ובני שיחו של המהר"ל מפראג. עיקר המחקר הזה מתרכז בעשרים שנות כהונתו של המהר"ל כ"ראש קהילות מדינת מורביה", בקרבת מרכזם החינוכי של "האחים הבוהמיים". במרכזם זה תרגמו, והוציאו לאור, כהבראיסטים מעולים, את התרגום הצ'כי המפואר של התנ"ך (בצ'כית: Bible kralická). מקצת מדיוניו וויכוחיו של המהר"ל עם "חכמים נוצרים", המשוקעים בכתביו, מתרחשים בסביבה זו. אך קולקה עומד גם על כך שמחקרו, המעמיד את רעיונותיו ופועלו של המהר"ל בהקשר ההיסטורי הרלוונטי שלהם, אינו מחייב ויתור על ראיית מקוריותם היצירתית. רעיונות אלה אף שהם קשורים במציאות זמנו שואבים ממקורות עמוקים הרבה יותר ונושאים מסרים הרחק מעבר לכך. בעייתיות זו, ובתוכה מחקרו של קולקה, נדונה בהרחבה בכנס הבינלאומי של חוקרי המהר"ל, שנערך לציון 400 שנה לפטירתו, מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והחברה ההיסטורית הישראלית בשנת 2009 בירושלים, ונועדו להתפרסם מטעמן.