stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילוח המצורע
דיני המצווה > מקומות הצריכים גילוח

לגבי היקף הגילוח, מובאות שתי דרכים בתלמוד כיצד לדרוש את הפסוק, המשקפות שתי גישות דרשניות עקרוניות - גישתו של רבי ישמעאל וגישתו של רבי עקיבא:
רבי ישמעאל סובר שיש להשתמש בכלל התלמודי "כלל ופרט וכלל": ”'והיה ביום השביעי יגלח את כל שערו' - כלל, 'את ראשו ואת זקנו ואת גבות עיניו' - פרט, 'ואת כל שערו יגלח' - חזר וכלל; כלל ופרט וכלל - אי אתה דן אלא כעין הפרט: מה פרט מפורש מקום כינוס שער ונראה - אף כל מקום כינוס שער ונראה”. וביארו בתלמוד שלדעתו יוצא שיש לגלח כל מקום שהשיער בו כנוס ובנוסף הוא נראה, ולכן יש לגלח את שער הערווה, ולעומת זאת אין מצווה לגלח את שיער בית השחי (המוסתר) או השיער בשאר הגוף שאינו מכונס.
רבי עקיבא, לעומתו, דורש את הפסוק על פי כלל תלמודי אחר של "ריבה ומיעט וריבה": ”'והיה ביום השביעי יגלח את כל שערו' - ריבה, 'את ראשו ואת זקנו ואת גבות עיניו' - מיעט, 'ואת כל שערו יגלח' - חזר וריבה; ריבה ומיעט וריבה - ריבה הכל”. בתלמוד מבואר שלפי רבי עקיבא צריך לגלח את כל הגוף, גם במקומות שאין בהם שער כנוס. והראשונים הבינו שגם את שער בית השחי יש לגלח, וכלשון התלמוד: ”מגלח כדלעת”. אמנם, גם לפי רבי עקיבא מיעט הכתוב גילוח מסוים - במקומות כמו החוטם, שלא צריך המצורע לגלח בתוכו.
בתלמוד נקבעה הלכה כרבי עקיבא. ונחלקו הראשונים מה שונה בחוטם משאר המקומות שפוטר אותו מגילוח: לפי הרמב"ם החוטם הוא מקום שאינו נראה בכלל, ולכן דינו קל יותר מבית השחי. לפי הראב"ד, החוטם הוא מקום בו לרוב האנשים אין שער, ולכן לא צריך לגלחו.
הערות שוליים

↑  ספר המצוות עשה קיא – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  ספר החינוך (סדר דפוס פרנקפורט)/קעד – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  רמב"ם הלכות טומאת צרעת יא ג – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
1 2  משנה נזיר ו ו – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות מחוסרי כפרה, פרק ד', הלכה ב'.
1 2 3  סוטה טז א – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  סוטה טז ב – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  HebrewBooks.org - רמב"ם הלכות טומאת צרעת פרק יא הלכה א - פ' כסף משנה, באתר hebrewbooks.org
גריקואלנד מזרח

גריקואלנד מזרח (באפריקאנס: Griekwaland-Oos), הידועה גם כגריקואלנד החדשה (בהולנדית: New Griqualand) הייתה ישות מדינית עצמאית קצרת ימים שהתקיימה במהלך שלהי המאה ה-19 בשטחי דרום אפריקה של ימינו. פירוש שמה הוא ארצם של בני הגריקואה (Griqua), כינוי לקבוצה הנמנית עם הצבעוניים בדרום אפריקה. גריקואלנד מזרח מכונה כך על מנת להבדילה מגריקואלנד מערב (Griekwaland-Wes), חבל הארץ המערבי בו התיישבו בני הגריקואה, אשר שכן באזור קימברלי של ימינו. בניגוד לאזור ההתיישבות המערבית, בגריקואלנד מזרח הצליחו תושבי המקום לרכוש לתקופה מסוימת סממנים שונים של ריבונות, עד שסופחו למושבת הכף במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19.
רקע

במהלך המאה ה-18 וראשית המאה ה-19, אלפי אפריקאנרים תושבי מושבת הכף ההולנדית עזבו אותה והחלו להגר מזרחה בחפשם אחר טריטוריות חדשות להתגורר בהן, בנדודים או בחיי קבע. לצד האפריקאנרים יצאו גם כמה קבוצות קטנות של אוכלוסייה צבעונית. הצבעוניים הם בני תערובת קריאולים אשר התהוו כקבוצה אתנית וחברתית בשטחי מושבת הכף בשלהי המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18. מוצאם היה בגברים אירופאים ונשים שחורות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19, הגיעו מספר קבוצות של צבעוניים אל אזור העיירה פיליפוליס הממוקמת במערב המדינה החופשית של ימינו. הם השתתפו בהקמתה של העיירה, קבעו בה את מגוריהם והחלו לעסוק בחקלאות.
לפני הגעתם של המתיישבים למקום עליו תקום לימים מדינת גריקואלנד מזרח, האזור נשלט על  ידי בני שבט הקוסה. במהלך שנות המפקאנה בראשית המאה ה-19, קרס האזור אל מלחמות מתמשכות ועקובות מדם שניהלה ממלכת הזולו בראשות המלך שאקה כנגד השבטים השכנים לה באזור זה של דרום אפריקה. עקב כך, האזור ידע הידלדלות משמעותית באוכלוסייתו, כאשר רוב התושבים בני הקוסה נודדים צפונה.
היסטוריה > התיישבות ועצמאות

בשנת 1861, מסיבה שאינה ידועה דיה אך ככל הנראה עקב אכזבתם מחוסר הצלחתם להשתלב בחיים הציבוריים במדינת אורנג' החופשית, הצבעוניים בעיר פיליפוליס בחרו לעזוב. לפי עדותו של ג'ון רובינסון, ראש הממשלה הראשון של מושבת נטאל, הצבעוניים מפיליפוליס הוזמנו על ידי מושל מושבת הכף ג'ורג' גריי להתיישב בגריקואלנד מזרח, אשר כונתה אז "נומאנסלנד" (Nomansland, שטח ההפקר). היה זה חבל ארץ בינוני בגודלו למרגלות רכס הרי הדרקנסברג אשר השתרע במרחבים שבין מושבת נטאל, חוף האוקיינוס ההודי ולסוטו של ימינו. מושל מושבת הכף סבר שהתיישבות במקום בחסות הבריטים תשפר את המצב הביטחוני של מושבת נטאל, מושבה בריטית שהוקמה מספר שנים קודם לכן. המושבה הצעירה בנטאל סבלה באותה התקופה מהתקפות חוזרות ונשנות מצד שבטים מלסוטו שמצפון וארץ הקוסה ממערב, והתפיסה המקובלת הייתה שיישוב אזור החיץ בנומאנסלנד ישפר תא ביטחון האזור. בנוסף, הבריטים ניסו למנוע התפשטות אפשרית של מדינת אורנג' החופשית אל חוף האוקיינוס, על מנת לשמר את האפריקאנרים ללא מוצא אל הים ובכך לשמר את תלותם באימפריה. לפיכך, חשקו הבריטים בהשתלטות על שטח אסטרטגי זה. עקב הזמנת הבריטים, מנהיגם אדם קוק השלישי שלח קבוצה קטנה של חלוצים ללמוד את המקום, וזמן קצר לאחר מכן יצאו לאזור שאר אנשיו לרבות משפחותיהם אל האזור. בשנת 1862, בסופו של מסע נדודים רב קשיים הם הגיעו ליעדם. עם זאת, הדעות חלוקות על נכונות גרסה זאת, ויש המציעים תיאור אחר לאירועים השונים. יש הטוענים שההתיישבות הצבעונית בגריקואלנד מזרח הייתה לא אלא תולדה של גירוש כפוי של אנשים אלו למקום, אשר אירע בשנת 1863.
מכל מקום, בגריקואלנד מזרח הקימו המתיישבים הצבעוניים, אשר מנו אז כ-3,000 בני אדם, יישוב קטן. הם בנו במקום כמה בקתות מעץ, ושם הם התגוררו במהלך חמש השנים הבאות. בשנת 1869, הצטרף אליהם כומר אנגלי בשם וויליאם דוור (William Dower), אשר בעצתו הצבעוניים החליטו לבחור אתר חדש להתיישבות אשר יתאים יותר לצורכיהם. הם נעו מרחק מה דרומה שם הם הקימו שם את העיר קוקסטאד, אשר נקראה על שם מנהיגם, אדם קוק. עם הגיעם למקום החל דוור מקים בתחומי העיר כנסייה, וקוק קבע בה מועצה עממית שתשמש כפרלמנט ובה 12 חברים המייצגים את אזרחי גריקואלנד מזרח. כחלק מהניסיון לבסס את ריבונות המקום, בשנת 1867 טבעו קוק ואנשיו 10,000 מטבעות של פאונד מקומי, אשר נועד להוות את הבסיס גם להקמתו של בנק מרכזי עצמאי. בהמשך הודפסו גם שטרות. באותה התקופה התגוררו במקום כמה אלפי צבעוניים אשר הוגדרו כאזרחים, לצד למעלה מעשרת אלפים בני שבטי הקוסה.
היסטוריה > התפרקות וסיפוח לבריטניה

הדעות חלוקות אודות נסיבות סופה של הריבונות הצבעונית בגריקואלנד מזרח. מקורות שונים טוענים שהאזור סופח בסופו של דבר לבריטניה מרצון, עקב בקשתם של התושבים אשר התקשו בביסוס מגוריהם במקום. אחרים טוענים שהסיפוח נעשה באופן כפוי. בין כה וכה, בשנת 1874 סופחה גריקואלנד מזרח לתחומי האימפריה הבריטית. חלק מהתושבים המשיכו לטעון לעצמאות גם לאחר הסיפוח הבריטי, לרבות מנהיג המתיישבים אדם קוק. לבסוף, בדצמבר 1875, מת קוק בתאונה בעת שנסע בעגלת המשא שלו. בהלווייתו, ציין בן דודו כי עם מותו של קוק, התקווה האחרונה לעצמאותה של גריקואלנד כמדינה מתה גם היא.
בתחילה, במשך מספר שנים שלטו הבריטים על גריקואלנד מזרח כמושבה קולוניאלית בפני עצמה, עקב חוסר ההסכמה של מושבת הכף לשלוט במקום. לאחר משא ומתן בין ממשלת בריטניה לממשלת מושבת הכף, בשנת 1877 העביר פרלמנט המושבה בקייפטאון את חוק סיפוח גריקואלנד ("Act 38 of 1877"). החוק נכנס לתוקפו רק כשנתיים מאוחר יותר, ב-17 בספטמבר 1879. בשנה זו, הקימה מושבת הכף בקוקסטאד בית משפט מחוזי, והחל מאותה השנה האזור זכה לייצוג של שני חברים בפרלמנט בקייפטון הבירה.
ראו גם

היסטוריה של דרום אפריקה
מושבת הכף הבריטית
צבעוניים (סלנג אנגלי)
דורותי דיליי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במרץ 1917 Medicine Lodge, ארצות הברית 
 פטירה:  24 במרץ 2002 (בגיל 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, אוניברסיטת המדינה של מישיגן 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לאומנויות (1994)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בראון (2000) 
 
דורותי דיליי (באנגלית: Dorothy DeLay‏; 31 במרץ 1917, קנזס, ארצות הברית – 24 במרץ 2002, ניו יורק) הייתה מורה לכינור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. היא לימדה גם בקולג' שרה לורנס, בקונסרבטוריון למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי וקונסרבטוריון ניו אינגלנד, בין השאר.
דורותי דיליי החלה את דרכה כאסיסטנטית למורה הרוסי הנודע איוון גלאמיאן, ובהמשך ביססה לה מוניטין משלה כמורה לכינור. דרכה החינוכית נחשבת למהפכנית, ורבים רואים אותה כבעלת ההשפעה הרבה ביותר מבין מורי הכינור האמריקאים במאה ה-20.
דיליי היא גם מייסדת שלישיית סטויבסאנט (Stuyvesant Trio), שפעלה בשנים 1939 -1942.
בין תלמידיה נמנים רבים מכנרי הצמרת של שלהי המאה ה-20, כמו יצחק פרלמן, מידורי גוטו, שרה צ'אנג, צ'ו-ליאנג לין, נדיה סולרנו-זוננברג, נייג'ל קנדי, מארק קפלן, שלמה מינץ, גיל שחם והכנר והוויולן הישראלי יהונתן בריק.
דאמונה

דאמונה (Damona) הייתה אלת פריון במיתולוגיה הקלטית. פולחנה היה נפוץ בגאליה והיא נחשבת לרעייתו של האל אפולו בורוו ושל אפולו מוריטאסגוס.
ישנה סברה לפיה משמעות שמה הוא "הפרה הקדושה".
דאמונה הייתה האלה השומרת על המעיינות החמים בבורבון-לה-בן (בצרפת של ימינו).
כתובות המוקדשות לאלה התגלו בבורבון-לה-בן ובבורבון-לאנסי שבמזרח צרפת (שניהם - אתרי מעיינות חמים).
לקריאה נוספת

MacKillop, James (2016). A dictionary of Celtic mythology. Oxford. ISBN 978-0-19-880484-0. OCLC 965737514.
הערות שוליים

↑  מילון פרוטו - קלטית - אנגלית
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גביע אפריקה לאומות 1978

| --- | --- |
 מארחת:  גאנה גאנה
 תקופת התחרות:  5 במרץ 1978 – 16 במרץ 1978 (12 ימים)
 מספר משתתפות:  8
 הזוכה:   גאנה (זכייה שלישית)
 מספר משחקים:  16
 מספר שערים:  38 (2.38 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  גאנה אפוקו אפרייי (Opoku Afriyie)  ניגריה סגון אודגבאמי (Segun Odegbami)  אוגנדה פיליפ אומונדי (Phillip Omondi) (3 שערים)
 השחקן המצטיין:  גאנה קארים עבדול ראזאק
 → 19761980 ←
 
גביע אפריקה לאומות 1978 היה הטורניר האחד עשר של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בגאנה בין ה־5 ל-16 במרץ 1978. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לחצי הגמר. גאנה זכתה באליפות השלישית בתולדותיה לאחר שנצחה במשחק הגמר אוגנדה 2–0.
הנבחרות

| נבחרת | סיבת העפלה | מספר הופעות בטורניר | הופעה אחרונה בטורניר | הישג שיא (עד תחילת הטורניר) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  גאנה | מארחת הטורניר | 4 | 1970 | אלופת אפריקה (1963, 1965) |
|  מרוקו | מנצחת גביע אפריקה לאומות 1976 | 2 | 1976 | אלופת אפריקה (1976) |
|  תוניסיה | העפלה מהמוקדמות | 3 | 1965 | מקום שני (1965) |
|  וולטה עילית | בעקבות השהיית מאלי וחוף השנהב | 0 |  |  |
|  ניגריה | העפלה מהמוקדמות | 2 | 1976 | מקום שלישי (1976) |
| הרפובליקה של קונגו (1970–1991)הרפובליקה של קונגו | העפלה מהמוקדמות | 3 | 1974 | אלופת אפריקה (1972) |
|  אוגנדה | העפלה מהמוקדמות | 4 | 1976 | מקום רביעי (1962) |
|  זמביה | העפלה מהמוקדמות | 1 | 1974 | מקום שני (1974) |
נבחרת חוף השנהב העפילה לטורניר אולם בעקבות שיתוף של שחקן שלא לפי התקנון במשחק השני של הסיבוב השני במוקדמות נגד מאלי היא הושאתה מהאליפות. מאלי, שהפסידה לחוף השנהב בסיבוב השני, גם הושהתה בעקבות פגיעת שוטרים ואנשי אבטחה במשחק הראשון בין השתיים. בעקבות זאת נבחרת וולטה עילית, שהפסידה לחוף השנהב בסיבוב המוקדמות הראשון זומנה להחליף את חוף השנהב.
שלב הבתים > בית א'

המשחקים שוחקו באקרה.
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גאנה | 5 | 3 | 2 | 1 | 0 | 6 | 2 | 4 |
|  ניגריה | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 5 | 3 | 2 |
|  זמביה | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 | 1 |
|  וולטה עילית | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 9 | -7 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  גאנה | 2 – 1 | זמביה   |
|  ניגריה | 4 – 2 | וולטה עילית   |
|  זמביה | 2 – 0 | וולטה עילית   |
|  ניגריה | 1 – 1 | גאנה   |
|  זמביה | 0 – 0 | ניגריה   |
|  גאנה | 3 – 0 | וולטה עילית   |
שלב הבתים > בית ב'

המשחקים שוחקו באצטדיון בבה יארה, קומאסי.
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אוגנדה | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 7 | 4 | 3 |
|  תוניסיה | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 2 | 2 |
|  מרוקו | 3 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 4 | -2 |
|  הרפובליקה של קונגו | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 1 | 4 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מרוקו | 1 – 1 | תוניסיה   |
|  אוגנדה | 3 – 1 | הרפובליקה של קונגו   |
|  תוניסיה | 3 – 1 | אוגנדה   |
|  מרוקו | 1 – 0 | הרפובליקה של קונגו   |
|  הרפובליקה של קונגו | 0 – 0 | תוניסיה   |
|  אוגנדה | 3 – 0 | מרוקו   |
שלבי הנוק-אאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 14 במרץ - אקרה | 14 במרץ - אקרה |  |  |  |  |  |
|  |   גאנה |  1 |   |  |  |  |  |
|  |   תוניסיה |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 16 במרץ - אקרה | 16 במרץ - אקרה |  |
|  |   |   |   |   |   גאנה |  2 |  |
|  |   |   |   |   |   אוגנדה |  0 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 14 במרץ - קומסי | 14 במרץ - קומסי |   |  | 16 במרץ - אקרה | 16 במרץ - אקרה |  |
|  |   אוגנדה |  2 |   |  |   תוניסיה |  1 |  |
|  |   ניגריה |  1 |   |  |   ניגריה |  1* |  |
המשחק על המקום השלישי פוצץ בדקה ה-42 כאשר נבחרת תוניסיה החליטה לרדת מהמגרש כמחאה על השיפוט. בעקבות זאת נפסק לניגריה ניצחון 2–0 ותוניסיה הושהתה למשך שנתיים.
דאמאליסק

| דאמאליסק |
| --- | --- |
 דאמאליסק הסהר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: דאמאליסק
שם מדעי
 Damaliscus ‏סקלטר ותומאס, 1894
תחום תפוצה


דאמאליסק (שם מדעי: Damaliscus) הוא סוג של אנטילופה בינונית-גדולה בתת-משפחת הבובאלים, הכוללת שני מינים החיים ביבשת אפריקה. המינים אינם נחשבים כקרובים לסיכון, בשל תפוצה רחבה או משום שהם מוגבלים לאזורים מוגנים. שניהם ניצודו באלפיהם בעת הגעת האירופאים לאפריקה, ולפני כן היו בין האנטילופות הנפוצות ביותר בתחום מחייתם. אף על פי ששניהם מצויים בדרום אפריקה אין ביניהם חפיפה טבעית בטבע. הדאמאליסקים קטנים יחסית מרוב מיני תת-משפחת הבובאלים, ואצל קרניהם נעדרת הצמיחה המוזרה שמצויה אצל הבובאל, או הגנו - והן דומות יותר לקרני הצבאיים. השם המדעי "Damalis" פירושו ביוונית שור צעיר\עגל, וכונה כך משום שהזכיר במקצת לחוקרים האירופאים עגלים של בקר. יש המשייכים לסוג זה גם את ההירולה (Beatragus hunteri) הנדירה המצויה בסומליה וקניה, אך בדרך כלל היא נחשבת כסוג נפרד.
מאפיינים

הדאמאליסקים ידועים בצבעי הפרווה הססגונים שלהם, שנוטים לגוונים שונים של אדמדם בניגוד לצבע הבהיר של רוב האנטילופות. יש להם דמיון רב למיני הבובאל (בייחוד לבובאל הכף ובובאל סוואיני), במבנה הגוף, אך הם קטנים יותר ואין להם "עוקץ קרן" על המצח.
יש להם גוף ארוך ורחב, צוואר קצר יחסית, "דבשת" קטנה בכתפיים, ופרווה קצרה ודלילה. האוזניים שלהם ארוכות וצרות, האף מחורץ ועגלגל, ובסמוך לו יש זיפים אפורים או חומים. החרטום צר וארוך, הרגליים ארוכות, ויש עליהם "גרביים" לבנים או חומים. מתחת לעיניים יש להם בלוטות ריח גדולות. יש להם על הפנים "מסכה" שחורה או לבנה - תלוי במין. הזנב שלהם ארוך, ומסתיים בציצת שיער שחורה מברשתנית.
בית הגידול של הדאמאליסקים, הוא סוגים שונים של סוואנות מישור פתוחות. מינים אלו פעילי יום בעיקר, ונחים בשעות החמות של היום. הם די תלויים במקורות זמינים של מזון ומים ולשם כך נודדים מדי שנה כאשר הם מתדלדלים. הנקבות שלהם פעילות בקבוצות קטנות או גדולות, והזכרים המבוגרים טריטוריאליים ונוטים לבדידות. תזונתם מורכבת בעיקר מעשבים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם נעים בין 10 ל-30 מעלות במשך השנה. אויביהם העיקריים הם הטורפים הגדולים של אפריקה כדוגמת האריה הנמר, הברדלס, הצבוע ועוד.
מינים

דאמאליסק הסהר (Damaliscus lunatus) - המין הגדול בסוג. תואר ב-1824, ומצוי כיום בדרום אפריקה, זימבבואה, בוצוואנה, נמיביה, אנגולה, זמביה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, טנזניה, קניה, אוגנדה, רואנדה, אתיופיה, סודאן, דרום סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקנית, צ'אד, קמרון, ניגריה, ניז'ר, בורקינה פאסו, בנין וגאנה. סימני ההיכר שלו: פרווה אדמדמה-כהה\בהירה, כתמים שחורים גדולים בזרועות ובשוקיים, מסכה שחורה בפנים ורגליים חומות\כתמתמות. יש לו שישה תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC).
דאמאליסק הצבי (Damaliscus pygargus) - המין הקטן בסוג. תואר ב-1767, ומצוי כיום באופן טבעי בדרום אפריקה, אסוואטיני ולסוטו. סימני ההיכר שלו: פרווה סגלגלה-ערמונית, רגליים, גחון ועכוז לבנים ומסכה לבנה בפנים. יש לו שני תת-מינים ודרגת שימורו היא "ללא חשש" (LC).
Damaliscus hypsodon - נכחד
Damaliscus niro - נכחד
גילוח ראש

נזיר בודהיסטי תאילנדי המגלח את ראשו של אדם המתכונן להפוך גם לנזיר בודהיסטי, בטקס הידוע בשם טונסורה
גילוח ראש הוא גילוח השיער מראשו של אדם. אנשים לאורך ההיסטוריה גילחו את כל ראשיהם או חלקן מסיבות שונות כולל אסתטיקה, נוחות, תרבות, אופנה, פרקטיות, עונש, טקס מעבר דת ועוד.
היסטוריה מוקדמת

הרישומים ההיסטוריים המוקדמים ביותר המתארים את גילוח הראש הם מתרבויות ים תיכוניות עתיקות כמו מצרים, יוון ורומא. כיתת הכוהנים המצריים הסירו באופן טקסי את כל השיער מכף רגל ועד ראש על ידי מריטתו. על יוסף נאמר בספר בראשית שגילח את שערו טרם הופיע לפני פרעה לפתרון חלומותיו: ”וַיִּשְׁלַח פַּרְעֹה וַיִּקְרָא אֶת יוֹסֵף וַיְרִיצֻהוּ מִן הַבּוֹר, וַיְגַלַּח וַיְחַלֵּף שִׂמְלֹתָיו וַיָּבֹא אֶל פַּרְעֹה” (ספר בראשית, פרק מ"א, פסוק י"ד)
משמעות דתית

בודהיסטים רבים ווייסנבות, במיוחד הארי קרישנה, מגלחים את ראשם. כמה נזירים ונזירות הינדואיסטים, ורוב הבודהיסטים, מגלחים את ראשם כשהם נכנסים ל'מסדר', ונזירים ונזירות בודהיסטים בקוריאה מגלחים את ראשם כל 15 יום. לגברים מוסלמים ניתנת בחירה אם לגלח את ראשם לאחר ביצוע האומרה והחאג ', בהתאם למסורת של התחייבות לאללה, אך אינם נדרשים לגלח אותו לצמיתות.
כסמל לכפיפות > עמים משועבדים

בתרבויות רבות לאורך ההיסטוריה, חיתוך או גילוח שיער של גברים נתפס כסימן לכפיפות. ביוון העתיקה ובחלק גדול מבבל, שיער ארוך היה סמל לכוח כלכלי וחברתי, בעוד שראש מגולח היה סימן של עבד. זו הייתה הדרך של האדון לבסס את היות גופו של העבד כרכושו, על ידי הסרת חלק מהאישיות והאינדיבידואליות שלו.
כסמל לכפיפות > צבאי

גילוח ראש נמצא בשימוש נרחב בצבאות. למרות שלפעמים מוסבר כי הוא מטעמי היגיינה, הדימוי של קונפורמיות קפדנית וממושמעת מקובל גם כסיבה לגילוח הראש. עם פלישת בעלות הברית לנורמנדי במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים רבים בחרו לגלח את ראשם לחלוטין, על מנת למנוע מכל נאצי את האפשרות לתפוס אותם אם הם יעסקו בלחימה יד ביד.
כסמל לכפיפות > כלא ועונש

אסירים נדרשו בדרך כלל לגלח את ראשיהם כדי למנוע התפשטות כינים, אולם לעיתים דרישת הגילוח שימשה גם כאמצעי השפלה. גילוח הראש יכול להיות עונש שנקבע בחוק. הנאצים הענישו אנשים שהואשמו בערבוב גזעי בכך שהצעידו אותם ברחובות עם ראשים מגולחים וכרזות על צווארם המפרטים את מעשיהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה, אלפי נשים צרפתיות גילחו את ראשיהן מול המונים מריעים כעונש על שיתוף פעולה עם הנאצים, או על קשרים מיניים עם חיילים נאצים במהלך המלחמה. חלק מהנשים הפיניות גם גילחו את ראשן על כך שקיימו לכאורה יחסים עם שבויי מלחמה סובייטים במהלך המלחמה.
גילוח מטעמים פרקטיים > ספורט

שחיינים תחרותיים, אצנים ורצים לעיתים מגלחים את ראשיהם במטרה להשיג יתרון על יריביהם באמצעות הפחתת המשקל והגרר בזמן התחרות.
גילוח מטעמים פרקטיים > קרחת

אנשים שחווים נשירת שיער עשויים לגלח את ראשם כדי להיראות נאותים יותר, מטעמי נוחות, או כדי לדבוק בסגנון או תנועה אופנתית מסוימת. הסובלים מהתקרחות אראטה או אנדרוגנית בוחרים לעיתים קרובות לגלח את ראשם, מה שהפך במהירות לבחירה נפוצה מאז שנות ה-90. בקרב גברים קירחים נעשה נפוץ לשים חישוק קטן או עגילים צמודים, על קרחתם, מראה שאומץ על ידי דמויות כמו שחקן הכדורסל מייקל ג'ורדן והמתאבק המקצועי סטון קולד סטיב אוסטין, עם גילוח ראשם בשנות ה-90.
גילוח מטעמים פרקטיים > מחלת הסרטן

התקרחות היא תופעת לוואי ידועה של טיפול כימותרפי בסרטן. יש אנשים שמגלחים את ראשם לפני שהם עוברים טיפול כזה, או לאחר שהנשירה מתחילה. יש אנשים המגלחים את ראשם לאות סולידריות עם חולי סרטן, במיוחד כחלק ממאמץ לגיוס כספים.
הערות שוליים

↑  The Babylonian Practice of Marking Slaves
↑  Tobi Akingbade, John Travolta proudly debuts bald head on red carpet after years of wearing wigs, Metro.co.uk, ‏27 בינואר 2019
↑  Leo Benedictus, The 10 rules for bald men – including David Cameron, The Guardian, ‏12 בפברואר 2013
דורותי דנדרידג'

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1922 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בספטמבר 1965 (בגיל 42) הוליווד, לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Dorothy Jean Dandridge 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ מסורתית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1933 
 בן או בת זוג:  Harold Nicholas (1942–1951) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
דורותי דנדרידג'
דורותי ג'ין דנדרידג' (באנגלית: Dorothy Jean Dandridge;‏ 18 ביוני 1922 -  8 בספטמבר 1965) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. דנדרידג' היא השחקנית האפרו אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1954 על הופעתה בסרט "כרמן ג'ונס".
ביוגרפיה

דנדרידג' נולדה בקליבלנד אוהיו, הייתה בתם של השחקנית רובי דנדרידג' ושל איש הדת סיריל דנדרידג'. הורייה נפרדו זמן קצר לאחר שנולדה. דנדרידג' ואחותה ויויאן גדלו עם אמן, והשלושה הקימו את צוות הבידור "האחיות דנדרידג'".
דנדרידג' החלה את דרכה כשחקנית בשנות ה-30 של המאה ה-20 והשתתפה במספר הפקות במסגרת סדרת הסרטים הקומיים של "הכנופיה שלנו". בשנות ה-40 רקדה ושרה בסרט "Sun Valley Serenade" ושיחקה בסרטים "הליידי מלואיזיאנה" ו"שינוי לב". דנדרידג' התגלתה לראשונה בתפקיד ראשי בשנת 1953 בהפקה האפרו-אמריקאית הצנועה "Bright Road". הסרט לא זכה להצלחה מרובה, אך חשף לראשונה את דנדרידג' לקהל הרחב.
בשנת 1954 הייתה דנדרידג' לשחקנית הראשונה ממוצא אפרו-אמריקאי אשר מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתפקיד מקפלת המצנחים כרמן ג'ונס בדרמה המוזיקלית של אוטו פרמינגר "כרמן ג'ונס".
לאחר מכן שיחקה בדרמה של רוברט רוסן - "אי בשמש" בתור פקידת הקבלה מרגו סיטון. דנדרידג' שיתפה פעולה עם פרמינגר גם לקראת בסוף שנות ה-50 בדרמה המוזיקלית הקלאסית "פורגי ובס" בתפקיד בס המכורה לסמים עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס זהב שני. בסרט היא שיחקה לצידו של סידני פואטייה.
דנדרידג' הייתה נשואה במשך תשע שנים לרקדן הרולד ניקולס, ממנו הביאה לעולם את בנה היחיד שנולד עם פגיעה מוחית. בעלה השני היה ג'ק דניסון, ממנו התגרשה אחרי 3 שנים. לאחר גירושיה השניים התמכרה דנדרידג' לאלכוהול וסבלה מדיכאון קשה עקב מצבה הכלכלי שהלך והדרדר.
דנדרידג' נמצאה מתה ב-18 בפברואר 1965 על ידי המנהל שלה ארל מיילס. בניתוח שלאחר המוות נמצא שדנדרידג' מתה ממנת יתר כתוצאה משימוש בתרופות נוגדות דיכאון. בת 42 הייתה במותה. גופתה של דנדרידג' נשרפה ואפרה הוטמן ב"פארק הזיכרון פורסט לאן" שבעיר גלנדייל, קליפורניה.
על פועלה כשחקנית זכתה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 2002 זכתה השחקנית האלי ברי בפרס האוסקר על הסרט "מונסטר בול" והייתה לשחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה שזוכה באוסקר כשחקנית ראשית. ברי הנרגשת הקדישה את הפרס לדורותי דנדרידג'.