stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילון איש גבל
הרניוס פילון על היהודים

בחיבורו על ההיסטוריה הפיניקית, פילון נוגע גם בענייני היהודים. על פי לידוס, שמו של האל היהודי "יאו" (Iao), משמעותו בשפה הפיניקית על פי הרניוס, "אור התבונה". לידוס טען גם כי על פי הרניוס, השם הפרטי הרומאי "וארו" (Varro) משמעותו בקרב הפיניקים, "היהודי". הסבר זה נראה על פניו שנובע מהדמיון בצליל של השמות "וארו" ו"עברי" (ביוונית: Ἑβραἴος). על פי אוריגנס, הרניוס פילון כתב חיבור על היהודים, בו הטיל ספק באותנטיות של הספר על היהודים המיוחס להקטאיוס איש אבדרה וטען כי אם הספר אכן אותנטי, הקטאיוס ככל הנראה נסחף על ידי כוחות השכנוע של היהודים וקיבל את תורתם. יש להניח שפילון מתכוון כאן לאותו חיבור של הקטאיוס על היהודים שיוספוס מצטט מתוכו בספרו נגד אפיון ומיוחס לפסאודו-הקטאיוס. גם אצל אוסביוס נאמר שפילון כתב חיבור על ההיסטוריה של היהודים.
על פי סטפנוס מביזנטיון, פילון הזכיר בכתביו את העיר יפו וכתב שהיא נמצאת בפיניקיה בסביבתה של יבנה. אזכור זה לקוח מתוך חיבורו "על ערים ואנשיהן המפורסמים". הכללתה של יפו בפיניקיה היא ביטוי לפטריוטיות הפיניקית של פילון, מאחר שמאז כיבושיו של שמעון התרסי, הפכה העיר לחלק מיהודה.
פוטיוס (המאה ה-9) ציין בביבליותקה שלו שהמדקדק המצרי הלאדיוס (המאה ה-4 לספירה) כתב "דברי שטות" על כך שמשה נקרא "אלפא" משום שבגופו דבקה צרעת ושבדבר "השקר הזה" הלאדיוס מסתמך על פילון (Helladius, Chrestomathia, apud: Photius, Bibliotheca, Cod. 279, p. 529b).
קרב אקטיום

קרב אקטיום היה העימות המכריע של המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית. הקרב היה קרב ימי בין הצי של אוקטביאנוס (לימים אוגוסטוס קיסר) לבין הצי של מרקוס אנטוניוס, והסתיים בניצחון של אוקטביאנוס. לאחר ההפסד בקרב לא הצליח אנטוניוס לשקם את צבאו ואת ציו, ובכך הביא הקרב לתבוסתו במלחמה, ולהתאבדותו שלו ושל קלאופטרה, המלכה האחרונה של השושלת התלמיית במצרים.
רקע > פירוק הטריומוויראט השני

בשנת 35 לפנה"ס הגיעה אוקטביה, אחותו של אוקטביאנוס, לאתונה עם 2,000 חיילים. חיילים אלו נועדו להיות תגבורת למלחמותיו של בעלה, אנטוניוס, במזרח. אנטוניוס השאיר לה באתונה הודעה לשלוח את החיילים מזרחה, אך שהיא עצמה תחזור לרומא, ובכך ניתק את בריתו עם אוקטביאנוס. בשומעו זאת, אוקטביאנוס זעם על כך, והשתמש ביחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה לטובת התעמולה שכנגד אנטוניוס.
רקע > תעמולת מלחמה

תעמולת המלחמה שיחקה תפקיד חשוב בדרך לקרב אקטיום. בשנת 34 לפנה"ס סיפח אנטוניוס את ארמניה לרפובליקה הרומית, וביצע את תהלוכת הניצחון שלו באלכסנדריה. בסוף תהלוכת הניצחון התבצע טקס "המתנות של אלכסנדריה"', בו הוענקו חלקים מהאימפריה הרומית לקלאופטרה ולצאצאיה, אשר אוקטביאנוס השתמש בו כדי להתנגח פוליטית באנטוניוס. אנטוניוס בחר לבצע את מצעד הניצחון לציון כיבוש ארמניה באלכסנדריה, במקום ברומא. בסוף המצעד, התלבש אנטוניוס כאל דיוניסוס, בעוד שקלאופטרה התלבשה כאלה איזיס. אנטוניוס חילק שטחים אשר שלט עליהם לילדיה של קלאופטרה. קיסריון הוכר כבנו של יוליוס קיסר, והוכרז כשליט מצרים לצד קלאופטרה. לאלכסנדר הליוס ניתנה ממלכת ארמניה, מדי וכל השטחים מעבר לנהר הפרת. לתלמי פילדלפוס ניתנו סוריה וקיליקיה, וכל השטחים בשליטה רומית ממערב לנהר הפרת ועד לדרדנלים. לקלאופטרה סלנה השנייה ניתנה קירנאיקה ולוב.
אוקטביאנוס ניצל את הידיעה על הטקס, ואת יחסו של אנטוניוס לאשתו אוקטביה, על מנת לצייר את הסכסוך כסכסוך רומי-מצרי, כמערב נגד המזרח. קלאופטרה צוירה כמפתה המזרחית, אשר מרחיקה את אנטוניוס מאשתו הרומית, ומשפיעה עליו לטובתה של מצרים. הזיכרון של מלחמות האזרחים היה טרי אצל הרומאים, ועל כן היה צריך אוקטביאנוס לתאר את הסכסוך ככזה שהוא כנגד גורם זר, ולא כסכסוך פנימי-רומאי. בשלב זה היה ברור לשני הצדדים כי המצב אינו יכול להימשך כמו שהוא, ושהמלחמה הפכה בלתי-נמנעת.
מערכת אקטיום

בחורף 32 לפנה"ס חנה אנטוניוס עם צבאו באפסוס והחל לרכז כוחות, בכוונה לצעוד לכיוון רומא. מתוך 30 לגיונות אשר עמדו לרשותו, ריכז אנטוניוס 19 למערכה כנגד אוקטביאנוס, כשמ-11 הלגיונות האחרים הוצבו ארבעה בקירניאקה, שלושה בסוריה, וארבעת הנותרים נשארו במצרים. קלאופטרה הביאה עמה ממצרים קופת מלחמה של 20,000 טלאנטים, סכום שיכול היה לכלכל מסע מלחמה, למעשה ללא מגבלת זמן. בשנת 31 לפנה"ס הגיע אנטוניוס עם צבאו לאקטיום (אנ'), שם חנה, ייתכן ומתוך כוונה למשוך את אוקטביאנוס לרוקן את קופת המלחמה המצומצמת שלו ולשחרר כוחות שלא יוכל לשלם להם.
אוקטביאנוס ידע כי קופת המלחמה והתשתית הלוגיסטית שלו לא יספיקו אם ינצל את מלוא פוטנציאל הגיוס שלו, ועל כן החליט שההכרעה תבוא בים. אולם, כשהגיע לאקטיום, סירב אנטוניוס לצאת לקרב ימי, עקב המצב הירוד של ספינותיו, והדלדלות מספר החותרים בהן, עקב התנאים הקשים במחנה. אנטוניוס הציב חותרים על הסיפון עם נשק וציוד, כשהמשוטים במים, על מנת להציג את הצי כמוכן לקרב. אולם, הוא לא הוציא את הצי מהמפרץ, מה שהכריח את אוקטביאנוס לנטוש את תוכניתו לקרב ימי מכריע עוד באותו היום. שני הצדדים התמקמו משני צידי המפרץ, כשאף צד אינו מעוניין לבצע את המהלך הראשון. לאחר קרוב לשנה של המתנה, החליט אנטוניוס להוציא את ציו מהמפרץ ולהתמודד עם אוקטביאנוס ב-2 בספטמבר, 31 לפנה"ס.
מערכת אקטיום > יחסי הכוחות

אף על פי שלמערכה באקטיום שני הצדדים הגיעו עם כוחות גדולים, בפועל בקרב השתתפו בעיקר חיילי הצי והחותרים, בעוד שמרבית הלגיונות צפו בקרב מהחוף. בין המקורות ישנן סתירות לגבי מספר הלוחמים וגודל הצי אשר הציבו שני המצביאים, עם זאת ישנה הסכמה שהבדלי הכוחות לא היו גדולים. אומדן הכוחות המקובל הוא:
מרקוס אנטוניוס - עשרה לגיונות רגלים בהרכב חלקי (כ-20 אלף איש) וכ-2,000 קשתים על גבי כ-150 ספינות מלחמה ועוד כ-60 בשייטת המצרית. במחנה היבשתי נותרו תשעה לגיונות, 12 אלף פרשים וכ-20 אלף אנשי חילות עזר.
גאיוס אוקטביאנוס קיסר - שמונה לגיונות וחמש קוהורטות פריטוריות (כ-40 אלף איש, כולל קשתים) על סיפונן של כ-230 ספינות מלחמה. במחנה היבשתי נותרו שמונה לגיונות נוספים, 12 אלף פרשים וחילות העזר.
ניתן להבחין, אם כן, כי אוקטביאנוס יצא לקרב אקטיום בראשות צבא גדול כמעט כפליים, אך מפוזר על גבי מספר רב יותר של ספינות מזה של אנטוניוס. כמו כן היו ספינותיו של אנטוניוס גדולות יותר בממוצע מאלו של אוקטביאנוס והחזיקו לוחמים רבים יותר על אף הבדלי כוח האדם.
ההבדל השני היה באיכות הלוחמים ובניסיון איתו הגיעו למערכה: אנטוניוס נהנה מצבא יבשתי מאומן ומתורגל שגרעינו מתבסס על וותיקי הלוחמים מהקרבות בפרתיה ומהמערכות עם גאיוס יוליוס קיסר, אך ללא ניסיון במערכות ימיות, ועם מורל ירוד עקב חניית חורף שוחקת. אוקטביאנוס נהנה מצי לוחם איכותי, שצבר ניסיון במערכה ימית ממושכת, ובמורל גבוה תחת פיקודו של אגריפה, אדמירל מוערך ורב השראה.
ניתוח נוסף מראה כי, בעוד שאוקטביאנוס היה יכול להמשיך ולגייס חיילים ומפקדים מיומנים מהמושבות הלטיניות, היה גרעינו הקשה של צבא אנטוניוס נתון בשחיקה מתמדת מאז המערכה שלו בפרתיה ב-36 לפנה"ס, וגייסותיו הגיעו ממזרח הים התיכון ללא אימון וללא שדרת קצונה נאמנה - נתונים שיכולים היו להיות מכריעים בבחירת הטקטיקה והאסטרטגיה של קרב אקטיום.
מערכת אקטיום > הגאוגרפיה של המערכה

מחנה אוקטביאנוס מוקם צפונית לניקופוליס, בגדת המיצרים הצפונית, בעמדה שולטת המאפשרת תצפית על הנמל של אנטוניוס, אך מרוחקת ממקורות מים זמינים. הנמל של אוקטביאנוס נפתח אל הים האיוני. מחנה זה סבל בתחילת המערכה מהצקות לאספקת המים שלו בידי כוחותיו של אנטוניוס אך במהרה אגריפה הבטיח את אספקת המים ודחק את אנטוניוס אל מדרום למיצר. לאחר הקרב הוקם במקום המחנה אתר זיכרון לניצחונו של אוקטביאנוס.
מחנהו של אנטוניוס מוקם דרומית לאקטיום ומערבית לאנאקטוריום, בנקודה בה היו אמנם מקורות מים זמינים, אך אלה סבלו מניקוז גרוע. למחנה הייתה פתחה למפרץ האמפרקי.
לכל מחנה היו יתרונותיו וחסרונות משלו - זה של אנטוניוס סבל מסדרה של מגפות, עריקות והיעדר אספקה עקב מיקומו באזור ביצתי. גורמים אלו דלדלו את כוחותיו של אנטוניוס והותירו את הצי במורל מדוכדך. שהות החורף של צבא אנטוניוס הייתה באזור ללא ניקוז נאות לצורכי יישוב של למעלה ממאה אלף חיילים ועבדים. יתרה מכך, שיטות הגיוס בהן השתמש אנטוניוס על מנת להילחם בשחיקת שורות החותרים (בדגש על גיוס בכפייה) הותירו את הצי מאויש בחותרים לא מאומנים דיים, ובכוחות שנאמנותם מוטלת בספק. בסוף החורף ועד הקרב עצמו הדלדלה יכולתו של הצי של אנטוניוס עד כדי כך, ששרף את אותן הספינות, שאת שורות חותריהןלא יכול היה למלא בצורה אפקטיבית, בעודן עוגנות.
היסטוריונים מסוימים רואים במהלך זה, בצירוף העמסת ספינותיו במפרשים, הוכחה לכוונתו לבצע את מהלך הבריחה של קלאופטרה ושלו עצמו, תוך כדי נטישת לגיונותיו היבשתיים לגורלם (עם או בלי פקודות לסגת) - ובכך הופכים את קרב אקטיום לקרב נסיגה ולא לקרב בו שני הצדדים חותרים לניצחון מכריע.
מערכת אקטיום > חלוקת הכוחות והמפקדים לקרב

אוקטאוויאנוס:
אגף צפון: אגריפה, יד ימינו של אוקטביאנוס ואדמירל הצי.
מרכז הצי: לוקיוס ארונטיוס, מאנשיו  לשעבר של סקסטוס אשר חיפש מקלט אצלו מקלט לאחר הפרוסקריפציות של 43 לפנה"ס.
אגף דרום: מרקוס לוריוס, הפרפקט של סרדיניה שהוגלה על ידי מֶנאס, פקודו של סקסטוס פומפיוס, בשנת 40 לפנה"ס.
אנטוניוס:
אגף צפון: גליוס פובליקולה, עריק מהרפובליקה ואחד הקונסולים של שנת 36 לפנה"ס. מרקוס אנטוניוס פיקד על הצי מאגף זה.
מרכז הצי: מרקוס אוקטביוס ומרקוס אינטיוס בפיקוד משותף.
אגף דרום: גאיוס סוסיוס.
שייטת עורפית: השייטת המצרית תחת פיקודה של קלאופטרה.
הקרב > היציאה לקרב

ביום הקרב יצא הצי של אנטוניוס מן הנמל כאשר כוחותיו ערוכים בשלוש שייטות קדמיות והשייטת המצרית עם קלאופטרה מאחור. בתגובה, כוחותיו של אוקטביאנוס נערכו בשורה המתוחה מצפון לדרום על מנת למנוע איגוף ו\או בריחה של כוחות ולאפשר למספרים העדיפים של הצי של אוקטביאנוס לבצע מהלכי איגוף. בין אם תוכניתו של אנטוניוס כללה בריחה ובין אם לאו, הרי שספינותיו המהירות פחות נאלצו לחתור למגע על מנת לפרוץ את קווי האויב.
אחד המהלכים השנויים במחלוקת שבוצעו לפני הקרב עצמו היה העמסת האוצר התלמי על השייטת המצרית וכן העמסת מפרשים הן על ספינותיו של אנטוניוס, דבר שיאפשר לשייטת במידה ותבקיע דרך הקו של אוקטביאנוס לסגת ולהמשיך את המלחמה ביום אחר.
הקרב > מהלך הקרב

הקרב עצמו התחיל כאשר אנטוניוס חתר למגע עם ספינותיו הכבדות והגדולות יותר למול מרכז הקו של אוקטביאנוס. השייטת של אגריפה הוצבה מול פובליקולה ואנטוניוס בקרב על ניסיון איגוף מצפון. אגריפה לקח את היוזמה בניסיון האיגוף ובתגובה האריך אנטוניוס את הקו שלו. ניסיון האיגוף הצפוני של אגריפה, מעבר לקו המוארך של אנטוניוס, הביא ליצירת פרצה בין השייטת הצפונית והשייטת המרכזית של אוקטביאנוס. בפקודת קלאופטרה, פרצה השייטת המצרית - עליה קלאופטרה והאוצר התלמי - את הקווים של אוקטביאנוס. אנטוניוס הצטרף אליה והשניים נסוגו משדה הקרב. המהלך השאיר את קאנידיוס, מפקד הכוחות היבשתיים ללא פקודות ברורות לסגת לטריטוריות ידידותיות יותר, והלה נשאר במקומו. הצי של אנטוניוס המשיך בלחימה עזה כל אותו אחר הצהריים ועד הלילה, למרות היעדרו של המפקד העליון. הלחימה ריתקה את כוחותיו של אוקטביאנוס ללא יכולת (או רצון) לרדוף אחר השייטת המצרית שאיבדה מספר מועט של ספינות, הגיעה לים הפתוח והניפה מפרשים לטובת נסיגה מלאה. כך הצליחו אנטוניוס וקלאופטרה להימלט מזירת הקרב, אך הלחימה עצמה נמשכה עוד מספר שעות.
תוצאות הקרב

אוקטביאנוס, אשר ראה כי כבר לא יוכל לתפוס את האוצר התלמי, פנה עתה להשמיד את הצי שנשאר לאנטוניוס, במקום לתפוס אותו. אוקטביאנוס פקד להשתמש באש על מנת להבעיר את ספינותיו של אנטוניוס. לאחר לילה של מאבק וטיבוע ספינות, זכה אוקטביאנוס בניצחון ברור על כוחותיו של אנטוניוס. מנוסתו של אנטוניוס ביחד עם קלאופטרה הפכה מרגע זה ואילך לאבן הפינה של התעמולה ברומא במשך שאר המערכה. בימים שלאחר הקרב ערקו חלקים נרחבים מהלגיונרים של אנטוניוס והחליפו צד. קרנו של אוקטביאנוס נותרה גבוהה בקרב הציבור הרומי חרף הנטל הכלכלי הנוסף שהעמיסו הלגיונרים החדשים על אוקטביאנוס, שרצה ככל הנראה להימנע ממראית עין של מלחמת אזרחים נוספת ברפובליקה.
הדיווחים אודות מספרי ההרוגים בקרב מציינים ש-5,000 חללים נפלו בקרב האויב, מספיק בדיוק עבור טריומף אותו יכול לערוך אוקטביאנוס בשובו לרומא. במקום הוקם אתר זיכרון למאבק ובו הוצבו אילי-הניגוח של הספינות שנשבו. ההבחנה בין קרב שיש לערוך עליו טריומף לבין קרב במלחמת אזרחים הייתה חשובה, שכן הזיכרון של השנים העקובות מדם במלחמת האזרחים הקודמת עלול היה לפורר את בסיס האהדה שעליו נסמך אוקטביאנוס. בנוסף לכך, הוא ניצב בפני הצורך לטפל בלפחות שישה מלגיונותיו של אנטוניוס, שלאחר עריקתם הפכו לנטל כלכלי עליו ועל רומא.
אנטוניוס עצמו לא הוכרע סופית באקטיום. התעמולה של אוקטביאנוס ציירה את נסיגתו כמעשה של פחדנות, אבל היתרון המעשי של יסוד כלכלי מוצק ושל שטחים נרחבים, מהם ניתן לגייס צבאות חדשים, הפכו את הנסיגה ואפילו את ההפסד המוחץ לכישלון שניתן להתגבר עליו - בהינתן אסטרטגיה מוצלחת. כישלונו של אנטוניוס לנצל את היתרונות, אותם השכיל לשמר אחרי קרב אקטיום, הוא שהכריע לבסוף את המערכה.
לאחר קרב אקטיום, הוצבו הצדדים ונמתחו הקווים - אוקטביאנוס הציב עצמו בראש המערכת הפוליטית של רומא, נישל את אנטוניוס משאריות תומכיו וזכויותיו הפוליטיות, ובעצם הציג את המערכה כקרב בין רומא המערבית לבין איום מן המזרח, שהונהג על ידי קלאופטרה ושר צבאה, מרקוס אנטוניוס.
בצידו של אנטוניוס המכה המוראלית הוכחה כקטלנית, כאשר המלכים הכפופים לו במזרח הים התיכון החלו לערוק, ובכך הטו באופן סופי את כף המערכה לטובתו של אוקטביאנוס - שהמשיך לרדוף את אנטוניוס ואת קלאופטרה עד לסופם הדרמטי באלכסנדריה.
לקריאה נוספת

מקורות מודרניים :
Hjort Lange, Carsten. "The Battle of Actium: A Reconsidiration" in The Classical Quarterly Volume 61, Issue 02 (December 2011): 608-623.
Sheppard, Si. 2009. Actium 31 BC - Downfall of Antony and Cleopatra. Osprey Publishing.
עמית, משה. 2002. תולדות הקיסרות הרומית. ירושלים: י"ל מאגנס.
שצמן, ישראל. 1989. תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים: י"ל מאגנס.
מקורות עתיקים :
אפיאנוס, מלחמות האזרחים, ספר 5. (קישור באנגלית).
דיו קאסיוס, היסטוריה, ספרים: 48, 49, 50, 51, 52, 53. (קישור באנגלית).
פלוטרכוס, חיי אישים, חיי אנטוניוס. (קישור באנגלית).
ורגיליוס, אינאיס, ספר שמיני, 671-713
הערות שוליים

↑  Sheppard, עמ' 30.
↑  Sheppard, עמ' 31-32.
↑  פלוטרכוס, חיי אישים, חיי אנטוניוס, פרק 62.
↑  דיו קאסיוס, ספר 50, פרקים 12-13.
↑  Sheppard, עמ' 63-65.
↑  Hjort Lange, עמ' 615-616.
↑  דיו קאסיוס, ספר 50, פרק 34
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293850405171  PLWABN: 9810688434905606  BnF: cb12288355g (data)  GND: 4196463-9  LCCN: sh85000736 
מפת היערכות הציים לקראת קרב אקטיום
דמות שאינה שחקן

קוביות המשמשות במשחקי תפקידים; שליט המבוך נעזר בקוביות על מנת להפעיל את הדמויות בלי שחקן.
במשחקי תפקידים ובמשחקי וידאו, דמות שאינה שחקן או דמות בלי שחקן (דב"ש) (באנגלית: Non-player character, ראשי תיבות: NPC) היא כל דמות הקיימת במשחק, שאינה נשלטת על ידי שחקן אנושי. במשחקי וידאו, לרוב ל-NPC יש בינה מלאכותית. לדמויות אלו מספר תפקידים כמו הנחיית דמויות השחקן, אתגור ושימוש כאויב או יריב, מוכרי ציוד וחברים לצוות ותפקידים שונים נוספים.
במשחקי תפקידים

במשחקי תפקידים (לא ממוחשבים) הדמויות משוחקות על ידי שליט המבוך (שה"מ). שליט המבוך ישתמש בדמות בלי שחקן (דב"ש) בשביל שישמש כתוכן ההרפתקאה, כלומר, כל האינטראקציה של הדמויות שאינן עם איתני הטבע היא עם דב"ש. נהוג להבדיל בין אויב פראי של הדמויות, לדוגמה, מפלצת שתתקוף את השחקנים, ובין דמות תבונית שאיתה יש להם אינטראקציה, לדוגמה, דמות מורה דרך, או אפילו אויבים איתם יש לדמויות אינטראקציה כמו שודד הנותן לדמויות את האפשרות לשלם כופר או להילחם. בעצם ההבדל בין דב"ש למפלצת הוא שהאינטראקציה עם אויב היא רק להילחם, בעוד שדב"ש נותן לשחקן יותר דרכים לקיים איתו אינטראקציה, ולא כולן כוללות אלימות או לחימה.
במשחקי וידאו

בדומה למשחקי תפקידים, NPC היא כל דמות במשחק שהשחקן יוצר איתה קשר נוסף מלבד קרב. במשחקי וידאו דפוס הפעולה של הדמות מוכתב בתכנות המשחק, ולכן אפשרויות הפעולה של הדמות הוא מצומצם יותר מאשר במשחק תפקידים לא ממוחשב. בנוסף ישנן דמויות במשחקי וידאו שתפקידם הוא ליצור אווירה, לדוגמה אזרחי עיר שותקים ששם בשביל ליצור אווירה של עיר הומת אדם, והם אינם משפיעים על המשחק.
רוב משחקי הווידאו מאפשרים דרגות קושי בדמויות ללא שחקן כאשר הם באים בתור אויבים, וכן רמת הקושי עולה בדמויות ללא שחקן ככל שהשלב יותר גבוה.
ככינוי גנאי

באינטרנט, NPC משמש לעיתים קרובות כעלבון כלפי אנשים מסוימים שאינם מסוגלים לגבש מחשבות או דעות משלהם, או שהם מתנהגים כ"שוחים עם הזרם" וחסרי יכולת החלטה. הביטוי מופיע גם כמם אינטרנטי בדמות הקריקטורה "ווג'אק" המופיעה עם פנים אפורות, אף מחודד והבעת פנים ריקה וחסרת רגש.
הערות שוליים

↑  What is NPC, the new favourite insult used by Trump fans?, The Independent, ‏2018-10-17 (באנגלית)
↑  NPC Wojak, Know Your Meme
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רסיסי אהבה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ניסים נוטריקה
 הופק בידי:  ריקי שלח, משה אדרי, לאון אדרי, אמיר גדליה
 תסריט:  ניסים נוטריקה
 עריכה:  דורי לובלינר
 שחקנים ראשיים:  ריימונד אמסלם יחזקאל לזרוב
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 צילום:  איתי וינוגרד
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2011
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  1,800,000 ש"ח
 דף הסרט ב־IMDb
רסיסי אהבה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2011 בבימויו של ניסים נוטריקה, עם ריימונד אמסלם ויחזקאל לזרוב בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ניסים נוטריקה בהשראת סיפור ילדותו במשפחה קשת יום ומתפוררת בשכונת מצוקה בירושלים. האם היא אישה מוכה והבעל מתעלל בה כל הזמן. מהאהבה הגדולה בהתחלה נשארו רק רסיסים.
ניסים נוטריקה היה מועמד לפרס חג'ג' לסרט עלילתי בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2011.
העלילה מתרחשת בשכונת נחלאות בירושלים ב-1968.
תקציר העלילה

סמי כהן הוא גבר מרשים ויפה תואר. הוא נשוי למלכה ולהם ארבעה ילדים. הבכור שלמה משרת בצבא ונמנע מלחזור הביתה בחופשות. הבת תקווה בחרה להיות בקיבוץ, רחוק מהמשפחה. בבית נשארו איציק  המתכונן לבר מצווה ומיכה הקטן שאינו מדבר בגלל מה שהוא חווה בבית.
לסמי יש נגריה בשותפות עם אברהם, ניצול שואה. הוא מתחמק מעבודה, שותה, מהמר בקלפים, מעשן ביום כיפור ומבלה שעות רבות עם דינה, אישה בודדה עשירה שמחלקת אתו את יצועה וגם תומכת בו בכספים אותם הוא מפסיד בקלפים.
מלכה אשתו ואם ארבעת ילדיו, היא אישה מסורתית וכנועה, שמנסה בכל כוחה לשמר את התא המשפחתי. בסמוך אליה גרות אימה ג'מילה ששונאת את סמי ומקללת אותו תוך כדי עישון נרגילה, אחותה ציונה שמנסה לגלות לה את האמת ושכנתה הרכלנית בכורה.
לסמי יש תוכנית גדולה להתקדם בחיים. הוא קונה ביחד עם ידידיו הקלפנים וכסף שמקבל מדינה, את המועדון של סוראמלו. דינה מופיעה כזמרת במועדון ושרה שם את "La Nave del Olvido" אך הוא צובר חובות וסמי מפזר המחאות רבות ללא כיסוי ונשלח לבית כלא.
אופירה והילדים מבקרים אותו בכלא והוא מבקש לדחות את בר המצווה אך מלכה מסרבת בהוראת הרב.
לבסוף דינה אוספת כסף ומשחררת אותו מהכלא ללא ידיעת מלכה. בכורה מגלה לה כי סמי בשכונה ביחד עם דינה. ג'מילה מגיעה לדירתם ומקללת את דינה ואחותה ציונה אומרת שעליה להתגרש אבל מלכה מסרבת ומגרשת אותה.
אברהם מנסה להתקרב אל מלכה ומזמין אותה לצאת אתו אך היא אומרת שהיא עדיין אשת איש ומסרבת. היא הולכת לדירת דינה אך סמי יוצא, מכה אותה ומזהיר אותה לבל תחזור שוב.
דינה מציעה למלכה כסף כדי שתוותר על סמי אך מלכה זורקת את השטרות.
מלכה הולכת למגדת עתידות וזאת יועצת לה להשיג שומן חזיר ולהניח אותו בכניסה לביתה של דינה. אם סמי ידרוך עליו, הטומאה שלו תחדור לשומן החזיר. מיכה הקטן נשלח להניח את שומן החזיר אך הוא רואה שדינה עוזבת וסמי שהגיע דופק בדלת שלא נפתחת.
בתחילת הסרט מקריאה מלכה את צוואתה למשפחה ומבקשת שלא יערכו סעודות לזכרה אלא קבר נמוך כמו שחייה היו נמוכים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| יחזקאל לזרוב | סמי כהן |  |
| ריימונד אמסלם | מלכה כהן |  |
| ערן בן זאב | אברהם | שותף של סמי |
| עדנה בליליוס | דינה |  |
| לירית בלבן | בכורה | שכנה |
| אופירה רחמים | ציונה | אחותה של מלכה |
| רבקה בכר | ג'מילה | אמא של מלכה |
| ידידיה ויטל | שלמה כהן |  |
| תימור כהן | תקווה כהן |  |
| תמיר מתוק | איציק כהן |  |
| עידן שלו | מיכה כהן |  |
| יגאל עדיקא | פייסל | שכן |
סופת חול (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  עילית זקצר 
 הופק בידי:  חיים מקלברג אסתי יעקב מקלברג משה אדרי לאון אדרי  רמי יהושע יגאל מוגרבי
 תסריט:  עילית זקצר 
 עריכה:  רונית פורת
 שחקנים ראשיים:  למיס עמאר רובא בלאל-עספור הייתאם עומארי חדיג'ה אל עאכד ג'לאל מסרוה
 מוזיקה:  גיל תורן
 צילום:  שי פלג ורד אדיר (סטילס)
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  תותים הפקות
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית25 בינואר 2016 (פסטיבל סאנדנס) ישראל15 בספטמבר 2016 (ישראל)
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 הכנסות באתר מוג'ו:   sandstorm2016
 פרסים:  שישה פרסי אופיר, ובהם הסרט העלילתי הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופת חול הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 בבימויה של עילית זקצר ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. בפסטיבל סאנדנס 2016 הסרט זכה בפרס חבר השופטים בקטגוריית "עולם הקולנוע הדרמטי", וכן זכה בשישה פרסי אופיר ובהם בפרס הסרט הטוב ביותר. ונבחר לייצג את ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה). הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-66‏.
עלילה

משפחה בדואית מתקשה להתמודד עם מציאות חדשה כאשר ג'לילה (רובא בלאל-עספור), בת 42 ואם לארבע, מארחת את חתונתו השנייה של בעלה סולימאן (הייתאם עומארי), לכלה הצעירה ממנה ב-20 שנה. ליילה (למיס עמאר), בתה בת ה-18 שמנהלת קשר סודי ואסור עם בחור זר, מגלה שהאם יודעת על הקשר. האם שלא מוכנה להכיר בבחור הזר, אנואר (ג'לאל מסרוה), אוסרת על ליילה לפגוש אותו יותר. לאחר ירח הדבש, סולימאן עובר לגור בבית חדש עם אשתו החדשה, בצמוד לבית הקודם בו גר עם משפחתו מאשתו הראשונה. ג'לילה מתקשה לנקות, לכבס ולהכין אוכל מכיוון שהבית הישן סובל מהזנחה ואינו מחובר לחשמל.
אף על פי שהאם אוסרת, ליילה מפגישה בין אנואר שבו התאהבה לבין סולימאן. האב מסרב להכיר בו מפני שהוא לא מאותו שבט. האב הכועס, מבטיח את ליילה למוניר, בן למשפחה מאותו השבט. ג'לילה הכועסת, מסרבת בתוקף שליילה תינשא למוניר ואומרת לסולימאן שמוניר לא מספיק טוב ושיחפש מישהו אחר. בגלל זה, סולימאן מגרש את ג'לילה מהבית חזרה לבית אביה.
ליילה שלא רוצה שמשפחתה תתפרק, מסכימה להינשא בלית ברירה למוניר בהבטחה שאביה לא יגרש את אמה.
שחקנים

למיס עמאר - ליילה
רובא בלאל-עספור - ג'לילה
הייתאם עומארי - סולימאן
חדיג'ה אל עאכד - תסנים
ג'לאל מסרוה - אנואר
ביקורת

יעל [ניצן] רובינשטיין כתבה בביקורת על הסרט: ”הדמויות הנשיות מוֹרְדות, אבל להבדיל מדמויותיה של חמוד (בסרט לא פה לא שם), המשליכות את המסורת אחרי גוון, הן רוקדות עם המסורת ריקוד עדין ומלא כבוד והבחירות שלהן ארוגות בצורה טבעית ואורגנית לסיפור. באותו אופן, גם דמות האנטגוניסט, סלימאן, אינה רק דמות גברית דכאנית ההורסת את חייהן של נשות המשפחה. סלימאן הוא גם אב אכפתי ואוהב ובעל המנסה להיות בעל טוב. כמעט כמו הנשים הוא כלוא בתוך מערכת ושיטה חזקות ממנו”.
מועמדויות ופרסים

הסרט זכה במקום הראשון בדירוג חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס בארצות הברית, וכן זכה במקום הראשון בפסטיבל ג'אנג'ו בקוריאה ובפסטיבל הקולנוע ירושלים. כמו כן, זכה הסרט בפרס הבחירה הרשמית בפסטיבל ברלין בגרמניה, פסטיבל שנחאי בסין ופסטיבל קרלובי וארי בצ'כיה.
בנוסף, זכה בשישה פרסי אופיר לשנת 2016 ובהם בפרס הסרט הטוב ביותר. נבחר לייצג את ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, אולם לא נכלל לבסוף בין חמשת המועמדים בקטגוריה בטקס.
לקריאה נוספת

צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "רומיאו ויוליה המאובקים", עמ' 125–128.
הערות שוליים

↑  Justin Chang, Sundance: ‘The Birth of a Nation’ Sweeps Top Prizes, variety, January 30, 2016
1 2  איתמר חדד ואבנר שביט‏, פרסי אופיר 2016: "סופת חול" הוא המנצח הגדול, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2016
↑   נירית אנדרמן, "סופת חול" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2016
↑  הסרט באתר הפסטיבל
↑  יעל [ניצן] רובינשטיין, ‏"אישה ערבייה, מי יידע חייך", השילוח, 4, אפריל 2017
↑  ציון נאנוס, ‏גאווה ישראלית: פרס לסרט "סופת חול" בפסטיבל סאנדנס, באתר ‏מאקו‏, 31 בינואר 2016
↑  מקור
↑  נירית אנדרמן, "סופת חול" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2016
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
שבע דקות בגן עדן (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  עמרי גבעון
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום, איתי תמיר
 תסריט:  עמרי גבעון
 עריכה:  רותם שמיר
 שחקנים ראשיים:  ריימונד אמסלם אלדד פריבס נדב נייטס
 מוזיקה:  אדריאן בלייז
 צילום:  ניתאי נצר
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2008
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבע דקות בגן עדן הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בכתיבה ובימוי של עמרי גבעון, עם ריימונד אמסלם, אלדד פריבס ונדב נייטס בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על צעירה ירושלמית הסובלת מפגיעה גופנית ונפשית לאחר שנפצעה קשה בפיגוע פיצוץ באוטובוס בו הייתה שבע דקות בתרדמת. כדי לבנות מחדש את חייה, היא יוצאת לחיפוש אחר חלקי הפאזל החסרים ואחר דמויות אשר ישלימו לה את התמונה של היום בו חייה התרסקו.
ריימונד אמסלם הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
עמרי גבעון זכה בפרס בפסטיבל חיפה, בפסטיבל הסרטים בוורשה, ובפסטיבל הסרטים בברטיסלבה. היה מועמד לפרס בפסטיבל הסרטים בטוקיו ובפסטיבל הסרטים טרייבקה.