stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם יעקב ברור
ברור ועגנון

ש"י עגנון תיאר את ברור כידידו הטוב ביותר ואמנם היו ביניהם, על פני עשרות שנים, עד למחלתו האחרונה של עגנון, קשרי ידידות קרובים; סעד את עגנון בימי מחלתו הקשה בסוף חייו ב-1970. הם היו נפגשים באופן תדיר ועוסקים בדברי תורה, בשיח על תופעות בחיי התרבות של היישוב היהודי ובשנותיהם האחרונות על שואת יהדות גליציה. עגנון נועץ בבירור ותיקן תיקונים שונים בנושאים גאוגרפיים, שמות מקומות שהוזכרו בכתביו ועוד. ברור אף כתב לעגנון אגרות ממסעותיו בעולם. עגנון הצטרף מדי פעם לסיורים לימודיים שערך ברור לתלמידיו ברחבי ארץ ישראל.
בסיפורו של עגנון "עידו ועינם" מובאים תיאוריו של גבריאל גמזו, המתאימים לדמותו של ברור: "בן תורה ומכיר את רוב העולם וסייר ארצות רחוקות והגיע למקומות שלא קדמו שם שום תייר"; "קרא הרבה ושנה הרבה ושימש תלמידי חכמים הרבה וסיבב את חצי העולם. ממש אין יישוב של יהודים שלא היה גמזו שם... הביא מכל המקומות סיפורי אגדות ומנהגות ומשלי חכמים ופתגמים ושיחות עוברי דרכים ועל כל מאורע ומאורע היה מספר מעין המאורע" וכן "לימים התחיל נוסע לארצות הרחוקות. לימים התחיל נוסע למקומות שלא עבר בהם אדם אירופי. עד לקדקדו של מדבר הגיע".
כתיבה פובליציסטית

ברור כתב בקביעות, כל ימיו בארץ, מאמרים לעיתונים, תחילה ל"הארץ" ואחר כך גם לעיתונים אחרים, במיוחד ל"הצופה". תוכנם כלל בעיקר הסברים על הרקע הגאוגרפי וההיסטורי של מאורעות התקופה. הוא הקדיש רבים ממאמריו לבעיות איכות-החיים בארץ, ולא חסך את שבט ביקורתו מפעולות ציבוריות שונות שנעשו בארץ או בחוץ-לארץ. בנימה כואבת הוא סיקר את התופעות השליליות בחיים הציבוריים והפרטיים – את השחתת הנוף והמידות – ולא חסך במילים חריפות על-מנת להוקיע תופעות אלה.
לקריאה נוספת

'ברור, אברהם יעקב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 109. (הספר בקטלוג ULI)
משה ברור ואחרים (עורכים), ספר אברהם יעקב ברור (ארץ ישראל : מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, יז), ירושלים: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשמ"ד 1984.
משה ברור, 'ד"ר אברהם יעקב ברור (1884–1975)', עמ' ט–יא.
ד"ר אברהם יעקב ברור: רשימה ביבליוגרפית, עמ' יב–טו.
בנימין מזר, 'לזכרו של א.י. ברור', עמ' טז.
יהודה קדמון, 'לדמותו של א.י ברור הגאוגרף', עמ' יז–כ.
דב סדן, 'דברים לזכר אברהם יעקב ברוור ז"ל', זיכרונות האקדמיה ללשון העברית כא–כד (תשמ"א), 164–168.
יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 143-149
הערות שוליים

↑  אברהם יעקב ברוור, משושן לירושלים, מא"י ברוור לש"י עגנון: איגרות ממסעות במזרח, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2012
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304751505171  PLWABN: 9810626692405606  BIBSYS: 90881999  BnF: cb16028996p (data)  DSI: 11390  GND: 119053756  ISNI: 0000 0001 0871 3986  LCCN: n86125031  NKC: xx0037846  NTA: 070043078  SUDOC: 228865190  VcBA: 495/135447  VIAF: 13109201   WorldCat (עם VIAF): 13109201
שמורת אלוני אבא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 על שם:  אלוני אבא 
 נתונים ומידות
 שטח:  960 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°44′16″N 35°10′09″E﻿ / ﻿32.7378°N 35.1692°E﻿ / 32.7378; 35.1692
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) שמורת אלוני אבא(למפת הגליל המערבי רגילה) שמורת אלוני אבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלוני אבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת אלוני אבא
 
שמורת אלוני אבא היא שמורת טבע אשר נמצאת בגליל התחתון המערבי ומשתרעת בין המושבים בית לחם הגלילית, קיבוץ אלונים, אלוני אבא והכפר הבדואי בסמת טבעון ובה שרידיו של יער אלונים קדום. השמורה קרויה על שם היישוב הקרוב אלוני אבא, המנציח בשמו את זכרו של אבא ברדיצ'ב, מהצנחנים העבריים שצנחו במלחמת העולם השנייה מאחורי קווי הנאצים באירופה, נשבו והוצאו להורג. שטחה של השמורה הוא כ-960 דונם.
היסטוריה

"אלוני אבא" קמה בעשור הראשון של המאה ה-20 והייתה מושבה של גרמנים טמפלרים. הטמפלרים שמרו על היערות שבנחלותיו ובכלל זה על היער שבשמורת אלוני אבא.
בשמורה אין אתרים ארכאולוגיים, אך יש בה חציבות של מערות קבורה ומתקנים חקלאיים, בעיקר בתי בד. בסביבת השמורה התגלו אתרים פרהיסטוריים.
בשנות מלחמת העולם הראשונה נכרתו עצים רבים מהיער במצוות השלטון הטורקי, אך מאז הוא צמח בחזרה.
שמורת אלוני אבא הוא השריד הגדול ביותר של יער אלוני התבור. השמורה נכללה במאי 1956 בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע.
גאולוגיה

האזור משופע בסלעי משקע מתקופת אאוקן. סלעי משקע אלה מצופים שכבת נארי.
צמחיית השמורה

רב שטחה של השמורה מכוסה בעצי אלון התבור. ביער פורחים מיני גאופיטים. בין הצמחים והפרחים הרבים בשמורה ניתן לראות את עצי האלה האטלנטית, אלונים, עצי לבנה, כליל החורש, ליבנה רפואי, עצי חרוב ואלה ארצישראלית. בתקופות הפריחה ניתן לראות גם את סחלבים, דבורניות, קידה שעירה, דודא רפואי, עירית גדולה, שום שורשי, אירוסים. בחורף ובאביב ניתן למצוא רקפת מצויה, כלנית מצויה, נורית אסיה, נרקיס מצוי, שפתן מצוי, צבעוני ההרים.יער פארק של אלון התבור מכסה את מרבית השטח בשמורה. במרווחים הגדולים בין העצים צומחים עשבייה וגאופיטים. המלווים העיקריים של אלון התבור הם עצי עוזרר קוצני, שיחי בר-זית בינוני וקידה שעירה. במשטחי הסלע צומחים אזוב מצוי, זוטה לבנה וכתלה חריפה.
נזקים רבים הסבו לשמורה, מלחמות בעת החדשה. במלחמת העולם הראשונה הסבו הטורקים נזק עצום לעצי היער אשר נכרתו לשימושם הצבאי.
חי

בשמורה דרים יונקים רבים ביניהם שועלים, ותנים כמו כן בין החיות המצויות בשמורת "אלוני אבא" נמצאים חזיר בר, גירית מצויה, נמייה ושבלולים המעידים על קיומם של קוצן מצוי וחולדה מצויה.
הרכב הזוחלים בשמורה מאפיין בתי גידול של חורש ים תיכוני ויער פארק. במגמת הזוחלים הנדירים נמנים הנחש מחרוזן דו-גוני, לטאה ירוקה וקמטנים.
עופות יציבים ונפוצים בשמורה הם: תור הצווארון, עורבני, סבכי שחור-ראש, שחרור, ירגזי וצופית. הקרבה ליישובים מביאה לשמורה גם את דרור הבית, צוצלת ועורב אפור. מינים נוספים בשמורה הם אנפיות בקר, ובחורף נפוצים באזור עופות אוכלי זרעים ובהם פרוש מצוי. בתקופת הקיץ ניתן למצוא שיחנית קטנה, חמרייה חלודת-זנב ותור מצוי.
בשטח השמורה צומחים כמה ריכוזים של קדד גדול פרי, ובזכותם קיימת בשמורה אוכלסיית הפרפר כחליל הקדד.
תיאור מסלול

מסלול הטיול "יער אלוני אבא" עובר בתחום שמורת גוש אלונים.המסלול בשמורת אלוני אבא הוא לא מסלול נגיש. אורכו של המסלול המלא הוא כ-2 ק”מ, הוא מעגלי ומתאים לכל הגילאים. הטיול בשמורה מתחיל בסימון שבילים שחור ולאחר הליכה של כ-700 מטרים הוא מתחבר עם סימון שבילים כחול. המסלול מטפס בעליה מתונה לכיוון הגבעה (סימון שבילים שחור), שם ישנה קרחת יער ובמרכזה עצי אלון ותבור גדולים. מכאן השביל יורד (בסימון שבילים כחול) בצורה מתונה, בסופו ניתן להגיע לנקודת תצפית על רמת ישי, עמק יזרעאל, הכרמל והרי נצרת. בהמשך הירידה ניתן להגיע אל שלולית חורף מלאכותית. שלולית החורף, מלאה במים רק בעונת החורף לאחר הגשמים. משם השביל ממשיך ימינה חזרה לכיוון החניון. הגישה למסלול הטיול היא מכביש 7513, כ-200 מטרים ממערב למסעף הכניסה לאלוני אבא.
הערות שוליים

↑  יעקב שקולניק, יעל לרנר, שביל אלוני אבא - המלצה למסלול טיול בשמורת טבע אלוני אבא, באתר רשות הטבע והגנים, ‏25.03.2019
1 2 3  רשות הטבע והגנים, הכירו את שמורת טבע אלוני אבא: ההסטוריה, המורשת, הטבע, באתר רשות הטבע והגנים
↑  ⁨יוכרז על 50 שמורות טבע לשימור חיות, צמחים ומקומות היסטוריים ⁩ - ⁨⁨הארץ⁩ 27 מאי 1956⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  זאב שיף, ⁨UNKNOWN⁩ - ⁨⁨הארץ⁩ 4 יוני 1956⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
1 2  יצחקי גל ומושון גבאי עורכים, מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול - כרך 4: הגליל התחתון וחופו ובקעת כנרות, תל אביב: משרד הביטחון, 2001, עמ' 202
1 2  morna, שמורת הטבע אלוני אבא: שביל אלוני אבא, באתר בשביל המשפחה, ‏2024-03-10
↑  לירז שפר, שמורת טבע אלוני אבא, באתר למטייל בישראל, ‏29/01/2024
1 2  שמורת אלוני אבא – iNature, באתר inature.info
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
פרזון

| --- | --- |
בית הכנסת בלב היישוב, 2006
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎78 מטר
תאריך ייסוד: 1953
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 440 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 398 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) פרזון(למפת עמק בית שאן רגילה) פרזון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרזון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פרזון32°32′45″N 35°18′39″E﻿ / ﻿32.5457876836878°N 35.3107984310534°E﻿ / 32.5457876836878; 35.3107984310534  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע באדום - פרזון בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

פְּרָזוֹן הוא מושב באזור הצפון בחבל תענך דרומית לעפולה, בסמוך ליישובים מרכז יעל, מיטב ואביטל. שייך למועצה אזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת  תשי"ג, 1953 על ידי עולים מכורדיסטן כיישוב השני בחבל תענך אחרי אביטל.
שמו של היישוב לקוח מפסוק בשירת דבורה ”חָדְלוּ פְרָזוֹן בְּיִשְׂרָאֵל חָדֵלּוּ”.
לפי רש"י, ושאר המפרשים על הפסוק מקור השם, פירוש השם פרזון הוא "בלי חומה ובריח". שאיפת המתיישבים להבטיח באזור זה את הפרזון בישראל.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר שופטים, פרק ה', פסוק ז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588149805171
אדם וחוה (סוזאן ואלאדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סוזאן ואלאדון 
 תאריך יצירה:  1909 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  131 ס״מ 
 גובה:  162 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  AM 2325 P (מוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית בפריז) 
 מיקום:  מרכז ז'ורז' פומפידו
 
אדם וחוה הוא ציור שמן על בד מאת האמנית הצרפתייה סוזאן ואלאדון, אשר הושלם בשנת 1909. ממדיו של הציור הם 162 על 131 ס"מ, והוא מוצג במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית בפריז (אנ').
היסטוריה ותיאור

בשנת 1909 הייתה ואלדון במערכת יחסים רומנטית עם הצייר אנדרה אוטר, שהיה צעיר ממנה ב-24 שנים, כאשר יצרה את הציור. ביצירה זו היא מתארת את עצמה, נראית צעירה מכפי גילה באותה עת, ואת אוטר בדמות אדם וחוה בגן עדן.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 (1880–1885) שימשה סוזאן ואלדון כדוגמנית תחת הכינוי "מריה האיומה" עבור הציירים פוביס דה שאוואן, פייר אוגוסט רנואר, וטולוז לוטרק, ודרכם למדה ציור. טולוז לוטרק עודד אותה להציג את עבודותיה בפני אדגר דגה, אשר תמך בה, לימד אותה טכניקות חריטה ועודד את המשך עיסוקה באמנות. בשנת 1909, בהיותה בשנות הארבעים לחייה, הכירה, דרך בנה מוריס אוטריו, את הצייר הצעיר אנדרה אוטר, שהתאהבה בו. שנים אלו סימנו תפנית משמעותית בקריירה שלה, כאשר נטשה את עיסוקה ברישום והתמקדה בציור.
הנושא המקראי "אדם וחוה" משמש בציור כמעין דיוקן עצמי של האמנית עם מאהבה, בהבעת שיר הלל לאהבה ולחירות הגוף. הדמויות בולטות על רקע עיצוב ארכאי, המקושט בעץ התפוח הסמלי המסורתי, ונראות כאילו הן מרחפות או רוקדות בגן עדן. עלי גפן מכסים את מערומיו של אוטר, בעוד שחוה מתכוננת לנגוס בתפוח. צילום מוקדם של הציור מגלה כי חגורת עלי הגפן נוספה מאוחר יותר, ככל הנראה בעקבות דרישת מארגני סלון הסתיו של שנת 1920, שם הוצג לראשונה. מעשה צנזורה זה משקף את האתגרים שעמדו בפני אמניות באותה תקופה בכל הנוגע להצגת גוף גברי עירום במלואו, ומהווה עדות לתפקיד החלוצי של סוזאן ואלדון בפריצת הדרך מול מוסכמות האמנות.
זהו הציור הראשון של ואלדון המתאר סצנה חיצונית, והוא נחשב גם לציור הראשון של אמנית אישה שהציג בפומבי זוג עירום. בציור, חוה מושיטה את ידה בשמחה אל עבר התפוח, בעוד היא משתרגת עם אדם. אין נחש ביצירה, וניתן לפרשה כמטאפורה למערכת היחסים של ואלדון עם גבר צעיר ממנה, כאילו היה הפרי האסור.
לפי הביוגרפית קתרין יואיט: "הזוג, כפי שסוזאן התוודתה, היה לכוד בגן עדן מחוץ לזמן, ושניהם היו אחראים לחטאם".
הערות שוליים

↑  Adam and Eve, Centre Pompidou (French)
↑  Suzanne Valadon, The Art Story
↑  Catherine Hewitt, Renoir's Dancer: The Secret Life of Suzanne Valadon, 2018
יאנוש ריינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1865 זרניאנין, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  27 באוגוסט 1938 (בגיל 73) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  פרופסור 
 
יאנוש ריינר (בהונגרית: Reiner János; זרניאנין, 22 ביוני 1865 – בודפשט, 27 באוגוסט 1938) היה דוקטור למשפטים ולמדע המדינה, עורך דין, פרופסור באוניברסיטה וחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים, הוא היה בנו של הרופא הראשי-הסופר ז'יגמונד ריינר.
קורות חייו

יאנוש ריינר נולד במשפחה יהודית, למד בבית ספר תיכון באלבה יוליה ולמד משפטים באוניברסיטה בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם הוענק לו תואר דוקטור במשפטים ב-1886 ודוקטורט במדע המדינה ב-1887. את רישיון עריכת הדין שלו קיבל בבודפשט ב-1889; במקביל, הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט הסמיכה אותו כמרצה בכיר בדיני כנסיות; באותה שנה מונה לחבר בוועדת הבחינות הממלכתית למדע המדינה באוניברסיטת בודפשט; בשנת 1894 נבחר לוועדת הבחינות של עורכי הדין בבודפשט ובמקביל הפך לחבר במחלקה הספרותית והמדעית של "אגודת סנט אישטוואן" (Szent István Társulat), ולאחר מכן הפך למזכיר הכללי שלה. האקדמיה ההונגרית למדעים בחרה בו כחבר נספח ב-9 במאי 1902. ב-1913 מונה לפרופסור (חיצוני לא חלק מהסגל), ובין 1915 לבין 1935 היה פרופסור מן המניין קבוע בנשא דיני כנסיות באוניברסיטת בודפשט.
מאמריו

מאמריו ב-Archiv für katholisches Kirchenrecht (Main, 1888. Die Besetzung der Bisthümer in Ungarn; בשנה האקדמית 86–1885:
מילוי המושבים האפיסקופליים, התפתחותו ההיסטורית ומעמדו הנוכחי, חלק מתזה עטורת הפרסים שלו. על הונגריה מחודש); בארכיון ההיסטורי (1889. מארכיון אלבה יוליה); בסקירה משפטית (מס' 1889).
השפעת חלוקת העיזבון על זכות השימוש, 1891.
הזכות לשם, זכויות השוכר, 1892.
ירושה אלמנה וזוגית וזכות האלמנה של ה־1893. לגליזציה על ידי נישואים שלאחר מכן); בעלון המשפט (1889-92).
האם ניתן לכפות על רב לערוך נישואין?
האופי המשפטי של יחסי המשכון; עיתון עורכי הדין (1890).
על דיני חסד, 1893.
תקנות וצווים, 1894.
הזכות והחובה של חיים משותפים נשואים; בחוק האזרחי (1896).
האם ניתן לרשום בפנקס המקרקעין תביעה לסיום בעלות הקהילה?); ב-Oesterreichisches Rechtslexikon (פראג 1896. Ungarisches Privatrecht);
הוא היה גם עורך שותף בלקסיקון הגדול של פאלאס.
מחקריו ופרסומיו

A jogtörténelem és kutatási módszerei. Budapest, 1894. (Különnyomat a Jogtudományi Közlönyből).
A felszentelési czím az érvényben levő jog szerint. Bp., 1895. (Különny. a Hittudományi Folyóiratból).
Egyházi szervezet. Bp., 1896. (Az ezredéves magyar állam és népe c. munka része).
Kirche und Kirchengenossenschaften in Ungarn. Wien, 1896. (Különny. az Ulbrich és Mischler által szerk. Oesterreisches Staatswörterbuchból).
Az ezredéves magyar állam és népe. Wien, 1896.
Magyar magánjog. Írta Zlinszky Imre. Teljesen átdolgozva s új részekkel kiegészítve 5. kiadásként. Budapest, 1887. (6. és 7. kiadás újra dolgozva. Uo. 1899., 8. k. Uo. 1901.)
Jogi dolgozatok. Bp., 1898.
A szerződésen kívüli kártérítési kötelmek. Bp., 1898. (A Fodor által szerkesztett Magyar magánjog III. kötetének részeként és külön is. Uo. 1899.)
A Concordatumról. Bp., 1898. (Különnyomat a Hittud. Folyóiratból).
Az egyházjog fogalma. Bp., 1899. (Különnyomat a Hittud. Folyóiratból).
Az egyházi személyek utáni örökösödési jog Magyarországon. Bp., 1900. (2. kiadás, Uo. 1901.).
Az egyházi házasságkötési jog történelmi alapjai. Bp., 1903. (Akadémiai székfoglaló. Értekezések a társadalmi tudományok köréből XII. 8.).
Magyar házassági jog. 1. füzet. Bp., 1904.
Az egyházi házasságkötési jog. Bp., 1908.
Az egyház és állam szétválasztása. Bp., 1910.
A királykérdés. Bp., 1921.
A katolikus és nemzeti királyság. Bp., 1927.
A jogtudományi irodalom fejlődése. Bp., 1930.
A mai államjogi alakulatok jogalapja. Bp., 1931.
לקריאה נוספת

Magyar Katolikus Lexikon. Főszerk. Diós István. Szerk. Viczián János. Bp., Szent István Társulat, 1993-.
A magyar legújabb kor lexikona. Szerk. Kerkápoly M. Emil. Bp., 1930. Europa ny.
Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993-.
A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825-2002. Szerzők: Markó László, Burucs Kornélia, Balogh Margit, Hay Diana. Bp., MTA Társadalomkutató Központ, 2003.
A Pallas nagy lexikona, az összes ismeretek enciklopédiája. 1-16 k. (17-18. pótk. Szerk. Bokor József). Bp., Pallas-Révai, 1893-1904.
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906.
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906.
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסירון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1030 8111  LCCN: n82015170  VcBA: 495/244550  VIAF: 89372569   WorldCat (עם VIAF): 89372569 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאנוש ריינר".
ועידת הפסגה הערבית הראשונה

ועידת הפסגה הערבית הראשונה בקהיר
משתתפי הוועידה
ועידת הפסגה הערבית הראשונה, נודעה גם בשם: "ועידת קהיר", (13 בינואר 1964 – 18 בינואר[דרושה הבהרה] 1964), הייתה התכנסות של ראשי 13 מדינות ערב החברות בליגה הערבית, והתקיימה בקהיר בירת מצרים, במטרה לדון במעשי מדינת ישראל, ולקבל החלטות אופרטיביות כנגדה. ההחלטה העיקרית והמפורסמת בהחלטות שקיבלה ועידת הפסגה הערבית הראשונה, הייתה, להטות את מקורות הירדן. אחת מתוצאות הפסגה הייתה עליית קרנו ויוקרתו של גמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בעיני העולם בכלל, והעולם הערבי בפרט. בעקבות תמיכת הוועידה התאפשרה, בחודש יוני של אותה שנה, הקמתו של הארגון לשחרור פלסטין.
רקע

לוועידת הפסגה קדמו מספר כינוסים בדרגים נמוכים יותר, ככינוסי מועצת הליגה הערבית (מרץ 1962, מרץ 1963, ספטמבר 1963), מועצת ההגנה הערבית המשותפת (יוני 1961) וכינוס הרמטכ"לים הערבים (אפריל 1961). בכינוסים אלו התקבלו החלטות שבהמשך היו בסיס להחלטות הפסגה, אולם לטענת נאצר ההחלטות לא יושמו בשל פער בין הדרגים המבצעים לקובעי המדיניות, כאשר ראשי המדינות אינם מעוניינים לשתף פעולה בישום ההחלטות מסיבות פוליטיות. נאצר ראה בפסגה אמצעי להשגת מחויבות אמיתית של מדינות ערב לתוכניות שכבר גובשו. הוא האמין, כי באמצעות הוועידה ניתן יהיה לגבש וליישם אסטרטגיה ארוכת טווח לניצול המשאבים הערביים על מנת להכין את מדינות ערב למלחמה שתסתיים בהשמדת ישראל.
הסוגיות העיקריות שעמדו ברקע הוועידה היו:
רקע > תעלת ההטיה, והמוביל

בשנות ה-50 של המאה ה-20, התבצע על ידי מדינת ישראל מיזם שנודע בשם תעלת ההטיה. מיזם זה היה אמור להיות שלב ראשון במיזם המים הגדול של מדינת ישראל, המוביל הארצי. על פי התוכנית, יובלו מי הירדן ההררי מדרום לגשר בנות יעקב בתעלת הטיה פתוחה לכורזים, משם ימשיך חלקם לכנרת, תוך ייצור חשמל הידרואלקטרי, והחלק הנותר יוזרם מערבה למאגרי צלמון ואשכול. בעוד ישראל הייתה נחושה לישם את המיזם, מדינות ערב ובראשן סוריה הביעו התנגדות נחרצת לביצועו.
העבודות על המיזם החלו ביולי 1953 בשטח ישראל, ובספטמבר נכנסו שני מחפרים לשטח המפורז. ההתנגדות המעשית של הערבים, התבטאה בהפרעה לעבודות באמצעים צבאיים, תלונות למועצת הביטחון, והטלת וטו על ידי ברית המועצות, על החלטות של מועצת הביטחון לטובת המשך המיזם.
רקע > יחסי סוריה מצרים

בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 שרר משבר ביחסי מצרים–סוריה. הרקע להתערערות היחסים היה פרישתה החד-צדדית של סוריה מקע"מ. באותה עת שלטה בסוריה מפלגת הבעת'. שלטונות סוריה לחצו על הליגה הערבית, לאשר יציאה למלחמה נגד ישראל, כדי למנוע את השלמת הקמת המוביל הארצי. בעוד שהאינטרס של עבד אל נאצר היה לדחות מלחמה שכזאת, שכן צבא מצרים היה שקוע עד צוואר במלחמת האזרחים של צפון תימן. (נאצר תמך במהפכנים הרפובליקנים בפיקודו של עבדאללה אל סלאל, באמצעות חיל משלוח שכלל כ-70,000 חיילים וכלי נשק). נאצר התנגד ליוזמה הסורית, וכפעולת נגד יזם את כינוס ועידת הפסגה.
רקע > סכסוכים בין מדינות ערב השונות

באותה תקופה שררו יחסי משבר בין מספר מדינות חברות הליגה לבין עצמן. בין אלג'יריה למרוקו היה סכסוך גבול בנוגע לשליטה בסהרה המערבית. בין סוריה ומצרים, כאמור לעיל, שרר סכסוך כבד, כאשר סוריה טוענת שמצרים זנחה את הבעיה הפלסטינית, ואף מזלזלת בצורכי המים של סוריה. סכסוך שרר גם בין סעודיה למצרים. זאת עקב המתקפות התעמולתיות המצריות על סעודיה, עקב היותה פאודלית שבטית. היוזמה לקיים את ועידת הפסגה, נבעה (הצהרתית) גם מהרצון להפגיש בין מנהיגי המדינות היריבות.
סדרי הוועידה

הוועידה החלה בישיבה חגיגית. בישיבה זאת גילה נאצר, כי כבר בחודש יוני 1961, התקבלה החלטה על ידי מועצת ההגנה הערבית שהתקיימה בביירות, לצאת למלחמה כוללת כנגד ישראל, כאשר האחרונה תשלים את עבודות הטיית הירדן.
החלטות הוועידה

בוועידה התקבלו פה אחד 3 החלטות עיקריות:
להטות את מקורות הירדן על מנת למנוע מים מישראל.
להקים את הארגון לשחרור פלסטין.
להקים מפקדה צבאית ערבית משותפת על מנת להכין את צבאות ערב למלחמה כוללת בישראל.
להחלטות הוועידה הייתה תרומה מכרעת להידרדרות שהובילה לפרוץ מלחמת ששת הימים.