stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב דמיאט
רקע

בלילה שבין 6 באוקטובר ל-7 באוקטובר הלילה הראשון למלחמה, תקף חיל הים הישראלי את הנמל הימי העיקרי של סוריה – נמל לטקיה. בקרב זה הוטבעו שלושה סטי"לים סוריים, מקשת וטרפדת ללא אבדות לצה"ל.
מיד עם חזרת הסטי"לים לבסיס חיפה ניתנה פקודה לשוט לכיוון פורט סעיד לתקיפת כוח מצרי ימי שהיה צפוי לנוע מפורט סעיד מערבה אל נמל אלכסנדריה לאחר שסביבתו תותקף על ידי חיל האוויר הישראלי. תוך 25 דקות החלו שמונה סטי"לים לנוע דרומה אף על פי שלא הספיקו להשלים את ההתארגנות. הספינות נעו במהירות של 30 קשר וכעבור חמש שעות הגיעו לאזור פורט סעיד, שם הן חברו למפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם מיכאל (יומי) ברקאי ולשתי ספינות נוספות.
לאחר החבירה הכוח הישראלי כלל עשרה סטי"לים:
אח"י סופה מדגם סער 3 בפיקוד רס"ן שמיר (סירצקי) יצחק
אח"י חרב מדגם סער 3 בפיקוד שמואל פרס.
אח"י אילת מדגם סער 2 בפיקוד אילן שדה.
אח"י משגב מדגם סער 1, היחידה שאינה חמושה בטילים בפיקוד סרן פנחס מילוא
אח"י קשת מדגם סער 4 בפיקוד דוד הרפזי.
אח"י רשף מדגם סער 4 בפיקוד רס"ן מיכה רם
אח"י געש מדגם סער 3 בפיקוד אריה שפר.
אח"י חיפה (סער 2) בפיקוד שמואל שריג
אח"י מזנק מדגם סער 2 שעליה מפקד שייטת הסטי"לים אל"ם מיכאל ברקאי
אח"י חץ מדגם סער 3 בפיקוד משה אורון
משהגיעו לאזור היעד הסתבר כי מתקפת הנגד היבשתית נכשלה, תקיפת חיל האוויר בוטלה והספינות המצריות שצפויות היו לנוע מערבה לא יצאו מהנמל.
בשעה 16:00 לערך החליטו ברקאי ומפקד חיל הים, האלוף בנימין תלם, "למשוך" את הספינות המצריות החוצה מהנמל על ידי הפגזת מטרות חוף באזור הדלתא של הנילוס.
בשעה 18:45 נעו הסטי"לים אח"י סופה ואח"י חרב סמוך לחוף.
בשעה 20:12 נקבלה ידיעה על יציאת ארבעה סטי"לים מצריים מדגם אוסה מנמל אלכסנדריה.
התקפת שווא

בשעה 21:10 תוך תנועה מערבה, התגלו במכ"ם שתי מטרות כחמישה מיל צפונית לבלטים. הכוח הישראלי שחשב שהמטרות הן אותם הסטי"לים המצריים שעליהם דווח קודם לכן. לאור אירועי הלילה הראשון החליט ברקאי שלא לבקש סיוע מחיל האוויר. הספינות הסתערו בשורה חזיתית כנגד המטרות במהירות גבוהה של 40 קשר, אך לאחר חצי שעה של מרדף התברר שאלה היו צללים אלקטרוניים על מסכי המכ"ם שהוחזרו מעננים או ממצופים.
היערכות הכוח

התחזית של יציאת כלי שיט מצריים מפורט סעיד התבדתה ולדעת ברקאי לא היה צורך בכל הסטי"לים בזירה המצרית. ברקאי שהחליט להחזיר חלק מהספינות קבע את הקריטריון לפי מצב הדלק. מפקדי הספינות נתבקשו לדווח על מצב הדלק והתחמושת. אח"י מזנק, עליה נמצא ברקאי, ושלושה סטי"לים נוספים: אח"י געש, אח"י חיפה ואח"י חץ, שלא הספיקו לתדלק בנמל עקב היציאה החפוזה, סבלו ממחסור בדלק. למעשה גם לאח"י סופה היה פחות דלק מהקריטריון שנקבע אך מפקדה רס"ן יצחק שמיר, לוחם ותיק משייטת 13, חש את הקרב הצפוי והחליט שהדלק מספיק להמשיך באותו הלילה.
בשעה 22:10 נשלחו ארבע הספינות הקצרות בדלק בחזרה לנמל חיפה, בפיקוד מפל"ג 32 סא"ל יעקב ניצן. המש"ט מיכאל ברקאי עצמו עבר לאח"י חרב. מפקד הפלגה סא"ל גדעון רז נשאר באח"י סופה. בשעה 23:30 התקרב ברקאי עם אח"י חרב ואח"י סופה לחוף דמיאט ונערך להפגזה במגמה למשוך על ידי כך כלי שיט מצריים החוצה מנמל פורט סעיד.
הקרב > סטי"לים מצרים מופיעים

תוך כדי היערכות הכוח להפגזה נקלטו במכ"ם הזוג הצפוני החזרים של מטרות ממערב. ברקאי חשש שחוזרת התופעה של הפרעות מכ"ם ופקד על אלי רהב מפקד הזוג הצפוני לפזר מטרות הטעיה לכיוון צפון כדי לגרות את המצרים לתגובה. אכן המטרות היו ארבע ספינות מדגם אוסה שיצאו מאלכסנדריה. המצרים הוכיחו את קיומם בשיגור מיידי של 8 טילי סטיקס על מטרות ההטעיה. והכוח הישראלי נערך לתקיפתם.
כאשר הטילים המצריים באוויר הסטי"לים הישראלים לא חיכו להוראה, פעלו לפי תורת הקרב, והסתערו על הסטי"לים המצריים במלוא המהירות. הכוח הישראלי ביצע את נוהל ההתגוננות המשולב בהסתערות לעבר האויב. במקביל פתחו הסטי"לים בירי נ"מ לעבר חלק מהטילים. הסטי"לים המצריים המשיכו בתנועתם מזרחה והטווח אליהם הצטמצם במהירות. המצרים ירו תוך כדי תנועה שלושה מטחים נוספים בעשר הדקות הבאות, טיליהם כוונו בעיקר לאזור המוץ שפוזר על ידי זוג הסטי"לים הישראלי הצפוני קודם לכן. הסטי"לים הישראלים הפעילו אמצעים כנגד מכ"ם הביות של הטילים שנפלו בים. בינתיים נסגר הטווח בין הכוחות לכ-30 ק"מ. לאחר ששיגרו את טיליהם האחרונים פנו המצרים במהירות בחזרה מערבה לכיוון אלכסנדריה.
הקרב > המרדף

מאחר שטווח טילי הגבריאל הישראליים היה 20 ק"מ בלבד עטו הסטי"לים בכוח הישראלי בכל המהירות כדי להגיע לטווח ירי אפקטיבי. ברקאי הורה למפקדי הספינות לקחת בחשבון את מהירות הסטי"לים המצריים ולהמתין עם ירי הטילים עד להשגת טווח של 17 ק"מ. לנוכח כישלון ירי טיל גבריאל בטעות מטווח 24 ק"מ באח"י מזנק יומיים קודם לכן בקרב לטקיה.
בשעה 00:52 לאחר מרדף של 25 דקות, הגיעה אח"י קשת ראשונה לטווח הירי, למרות מהירותה הפחותה ב-5 קשר ביחס לשאר הסטי"לים, שיגרה טיל גבריאל ראשון לעבר האוסה הקרובה ופגעה בה. באותו הזמן החל חדר המכונות של "אח"י קשת" להתמלא במים מצינור שהתפוצץ. כאשר נעצרה שוגר ממנה טיל שני שפגע גם הוא באותה המטרה.
אלי רהב – מפל"ג סער 4, העריך שכל הספינות נעלו על המטרה הקרובה שכבר נפגעה, לכן הודיע בקשר למיכה לצרוס – מפלג 31 באח"י אילת (סער 2) ולמיכה רם מפקד אח"י רשף, לעזוב את המטרה הקרובה לעבור למטרות הרחוקות הבורחות. אך בלהט הקרב לא שמעו את ההוראה. אח"י רשף וגם אח"י אילת (סער 2) שיגרו טילים למטרה הראשונה שכבר הייתה פגועה. זו ספגה מהכוח 5 טילים, שלושה טילים יותר מהנדרש שהיו חסרים בהמשך הקרב.
בהמשך תקפו הרשף והאילת את האוסה השנייה ופגעו בה. "אח"י משגב" שלא הייתה חמושה בטילי גבריאל סגרה את הטווח אל האוסות שנפגעו והפגיזה אותן בתותחי 40 מ"מ.
זוג האוסות הדרומי התפצל, ספינה אחת נפגעה והשנייה המשיכה לכיוון החוף. הספינה שנפגעה נעצרה אך לא שקעה, אח"י חרב (סער 3) ואח"י סופה (סער 3) ירו עליה בתותחי 76 מ"מ עד שהסתבר שהיא נתקעה על גחונה במים רדודים. האוסה נראתה בוערת בשל הירי הרב עליה. בינתיים האוסה הרביעית התחמקה לכיוון אלכסנדריה ו"אח"י רשף" המשיכה לרדוף אחריה. אח"י רשף הגיעה לאזור עם 4 טילים בלבד. מפקד הספינה מיכה רם המשיך במרדף בתקווה להגיע לטווח ירי בתותח 76 מ"מ, אך מהירותו לא הספיקה ולא הצליח לסגור לטווח ירי.
הקרב > ניתוק המגע

הקרב כולו נמשך כ-45 דקות, בקרבת הבסיס המצרי באלכסנדריה. מפקד חיל הים, בנימין תלם, החליט להסתפק בהישג והורה לברקאי לנתק מגע ולשוב מהקרב.
המטרה הראשונה ספגה יותר טילים מהדרוש ובכוח לא היו יותר טילים. אח"י רשף הייתה הקרובה ביותר לסטי"ל המצרי הבורח, מפקדה, מיכה רם לא הסכים לוותר וביקש להמשיך במרדף עם תותח אוטו מלרה 76 מ"מ. גם התותח הקדמי שלו נתקע אך הצליח לחדש את הירי. עד שהמש"ט ברקאי הורה לו לנתק מגע. תוך מחאה חברה אח"י רשף לשאר הכוח שהתפנה לכיוון צפון על מנת לאפשר למצרים לחפש ניצולים. בשעה 1:33 החל הכוח לשוט בחזרה לחיפה.
תוצאות הקרב

בקרב דמיאט נורו על ידי הכוח הישראלי 12 טילי גבריאל וכ-15 טילי סטיקס על ידי הכוח המצרי. שלוש ספינות טילים מצריות מדגם "אוסה" טובעו ואחת נמלטה בחזרה לנמל אלכסנדריה. הכוח הישראלי שב לבסיסו ללא נפגעים. כשישים קצינים ומלחים מצרים נהרגו בקרב. כמה ניצולים ובהם מפקדי ספינות, שחו במימי הים התיכון כ-14 שעות בטרם חולצו.
כתוצאה מהפעלה מוצלחת של לוחמה אלקטרונית ישראלית כנגד המכמ"ים המצריים, סברו המצרים שהכוח הישראלי גדול ושהשתתפו בקרב גם מסוקים. לאחר הקרב הסתגרו המצרים בנמליהם ולא יזמו פעולות התקפיות בהמשך המלחמה.
מפגש של ישראלים עם ניצולי הקרב

בעת ביקורו של סאדאת בחיפה, ערך חיל הים ערב משותף עם אנשי חיל הים המצרי שליוו אותו, ביניהם היה קצין מצרי בדרגת סא"ל שסיפר כי פיקד על הספינה שנתקעה בחוף. הקצין סיפר כי הוא ועוד שניים או שלושה אנשי צוות שרדו את הפיצוץ והצליחו לשחות לחוף. לימים נפגש מיכה רם עם קצין מצרי בשם צדיק ממדוח במסגרת קורס פיקוד בכיר בצי ארצות הברית, אשר סיפר כי גם הוא היה בין הניצולים.
ביבליוגרפיה

Dupuy, Trevor N. (2002). Elusive Victory: The Arab-Israeli Wars, 1947-1974. Military Book Club. ISBN 0965442802.
Herzog, Chaim; Shlomo Gazit (2005-07-12). The Arab-Israeli Wars: War and Peace in the Middle East. Vintage. p. 560. ISBN 1400079632.
Rabinovich, Abraham (1988). The Boats of Cherbourg: The Secret Israeli Operation That Revolutionized Naval Warfare (1st ed.). New York: Seaver Books. ISBN 9780805006803.
ראו גם

קרב לטקיה
ביאורים

↑  כאשר חזרה אח"י רשף מקרב לטקיה קיבלה הוראה ממפקדת חיל הים להרכיב מנוף כנפיים לנשיאת כלי שיט של שייטת 13. לשם כך היה עליה להוריד 4 משגרי טילים. טילים חסרים אלה אפשרו לסטי"ל אוסה מצרי לחמוק לאלכסנדריה בלא פגע.
הערות שוליים

↑  אברהם רבינוביץ, ספינות שרבורג, רעות: א' מלצר, 2001, עמ' 210.
קציני אח"י רשף מקבלים את ברכת מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם ליד התותח הקדמי. שלישי מימין מפקד הספינה מיכה רם, לימים מפקד חיל הים.
אדם צעיר

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 סוגה:  עיתון ילדים
 פורמט:  מודפס
 מו"ל:  קבוצת אדם עולם
 בעלים:  נועם שרון
 עורכת ראשית:  נטעלי גבירץ
 מנכ"ל:  נועם שרון
 תאריכי הופעה:  יוני 2011 – הווה (כ־13 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:   ישראל
 אתר אדם צעיר
 
אדם צעיר הוא ירחון המיועד לילדים בגיל 6 עד 12, בעריכת סופרת הילדים נטעלי גבירץ
היסטוריה

העיתון נוסד ביוני 2011 כ"בן" למגזין אדם עולם, העוסק באנתרופוסופיה וחינוך ולדורף, מתוך מטרה לספק תוכן איכותי לילדי הקוראים. קהל הקוראים של אדם צעיר מתבסס על קהילת חינוך ולדורף בישראל, אך יש לו גם קוראים רבים שאינם משתייכים למוסדות חינוך אלה.
המגזין החל דרכו כרבעון והתפרסם בכל עונה. בקיץ 2013 הוא הפך לדו-ירחון, עם הצטרפותם של העורך גיל גריבי והעורכת הגרפית מירה דניאל. בנובמבר 2014 הפך העיתון לירחון, ואל המערכת הצטרפה דניאלה אסא. בדצמבר 2015 התמנתה מיכל מגן כעורכת הגרפית של העיתון, והיא מובילה קו של אירוח מאיירים ישראלים מובילים לכל גיליון. בשנים האחרונות אירח המגזין כמה מבכירי המאיירים בישראל, ביניהם מירב סלומון, יניב שמעוני, ג'ייני מייליכוב, שחר קובר, עומר הופמן, עינת צרפתי, אביאל בסיל ועוד.
זהו עיתון ללא פרסומות וללא תוכן שיווקי. הקו העריכתי שלו, המתבסס על הגישה האנתרופוסופית לחינוך, מעודד את הילדים להתנסות חווייתית, מכוון לפיתוח יכולות הדמיון, היצירה, היכולות החברתיות והפעילות הגופנית אצל הילדים, והוא יוצא נגד תרבות המסכים שפוגעת בילדות.
פינות > סיפורים ואגדות

התוכן המרכזי בכל עיתון הוא 3 סיפורים או אגדות המתאימות לנושא הגיליון. הסיפורים הם מתרבויות שונות, רובם מתורגמים על ידי עורכת העיתון, וחלקם אף נכתבים על ידה במיוחד לגיליון. בין גיליון נובמבר 2014 לגיליון נובמבר 2016 התפרסם בעיתון סיפור בהמשכים מאת רינת פרימו בשם "החבר הכי טוב שלי". בין גיליון ספטמבר 2017 לדצמבר 2019 התפרסם הקומיקס בהמשכים "זלמן", אותו כתבה רינת פרימו ואיירה עדי אלקין. החל מגיליון ינואר 2020 מתפרסם הקומיקס בהמשכים "שניים".
פינות > שעשועונים ומשחקים

בכל עיתון יש שעשועונים, חידות והפעלות. יש גם כתב חידה שאותו ניתן לשלוח למערכת העיתון ולהשתתף בהגרלת פרס (ספר).
פינות > מדורים קבועים

בעיתון יש מספר מדורים קבועים:
בשתי ידיים - מדור יצירה.
חיים ביחד - מדור בעלי חיים.
מדור ליקוט.
מדור שעשועי מדע.
חברים לעט - מדור שבאמצעותו מתכתבים זה עם זה ילדים ברחבי הארץ.
קומיקס בהמשכים - החל מגיליון ספטמבר 2017 החל להתפרסם קומיקס בהמשכים בשם "עיתון זלמן", המספר את סיפור עיתון בית הספר בבית ספר זלמן שזר. את הקומיקס כותבת רינת פרימו ומאיירת עדי אלקין.
פינות > פרויקטים מיוחדים

אדם צעיר - התערוכה. תערוכת איורים מגליונות 30 - 51 מוצגת במוזאון יפו לאמנות מה-8.10.17 ועד ה-30.12.17.
מסע האבירים - משחק לוח משפחתי שהתפרסם ביחד עם גיליון מספר 2 שעסק בנושא אבירים.
קלפי סגולה אינדיאנים - עם גיליון 13 שעסק בנושא בעלי חיים התפרסמו 52 קלפי חיות טוטם אינדיאנים.
פינות > עפיפוניאדה

מדי שנה, ביום האחרון של חופשת סוכות, נפגשים קוראי העיתון ומשפחותיהם לאירוע העפת עפיפונים.
ראו גם

עיתונות ילדים
2012
ג'רג'וע

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  א-נבטיה
 גובה:  800 מטרים
 קואורדינטות:  33°26′45″N 35°31′09″E﻿ / ﻿33.445786°N 35.51906°E﻿ / 33.445786; 35.51906 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'רג'וע(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'רג'וע  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גָ'רג'וּע (בערבית: جرجوع) הוא כפר לבנוני בנפת א-נבטיה, מחוז א-נבטיה.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר פרוס על רכס מְלִיטה (Mleeta), בגובה ממוצע 800 מטרים מעל פני הים, כ-12 קילומטרים צפונית לעיר א-נבטיה. כ-3 קילומטרים מדרום לכפר נמצא הכפר ערבסאלים וכ-3 קילומטרים צפונה נמצא הכפר עין בוסוואר.
בלילות בהירים ניתן לראות אות אורות היישובים בקו החוף, בדרום לבנון ועד חיפה.
סביב הכפר ישנם שרידי יערות אלונים. בעמק שממזרח לכפר נמצא מעיין - "עיין א-טאסה" (نبع الطاسة جرجوع) שממנו מתחיל נהר זהראני.
אטימולוגיה

יש חוקרים המייחסים את מקור שם הכפר למילה עברית שמשמעותה "מגולח, חסר שיער או קירח". אחרים מתחברים לזה לשילוב של שתי מילים קדומות שמשמעותן "שתייה ומחסור". ד"ר אניס פריחה הסביר את הקשר העברי לקרבת הכפר לסוג'וד, שם נמצאו כתובות עבריות.
היסטוריה

אין עדויות כתובות על ההיסטוריה של היישוב.
בכפר ובסביבתו ישנן מספר מערות, שחלקן נחצבו או הורחבו בחציבה בסלע. בפאתי היישוב ישנם שרידי מבנה הנראה כמנזר וכן ממצאים ארכאולוגיים, כמו: סרקופגים שרידי טחנות קמח עתיקות שפעלו באמצעות מים. מדרום-מזרח לכפר מתנשא צוק טבעי גבוה, המשקיף על נהר א-זהראני הנקרא "א-נקיב" ("النقيَب") ולידו עובר קטע מתעלת מים חפורה "תעלת א-זוביידה" ("قناة زبيدة"), שנחצבה ונבנתה בתקופה הרומית, כדי להעביר מים מ"עיין א-טאסה", עד לצידון.
דמוגרפיה

רוב תושבי הכפר הם שיעים, אך גרים גם נוצרים. בשנת 2014 היו רשומים בכפר 2,501 תושבים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני, מהם 75.3%% שיעים ו-24.7% נוצרים.
בין סוף המאה התשע עשרה לאמצע המאה העשרים, הגרו רבים מתושבי הכפר לערים שונות בלבנון.
אתרים

צפונית מזרחית לכפר הוקמו אנדרטה ומוזיאון "האטרקציה התיירותית האגדית של מליטה" (معلم مليتا السياحي الأسطوري) הבנויים מעל ומתחת לקרקע ומציינים את "ההתנגדות האסלאמית בלבנון נגד האויב הישראלי מתחילת כיבוש בירת לבנון, ביירות, ב-1982... עד שנת 2000.
אישים

עלי א-שאמי (נולד בג'רג'וע ב-1945) פרופסור אמריטוס מהאוניברסיטה הלבנונית, שיעי וחבר בתנועת אמל. כיהן בתפקיד שר החוץ והמהגרים של לבנון בין השנים 2009–2011, בממשלתו של סעד חרירי.
הערות שוליים

↑  "Qada' Al-Nabatieh" (PDF). 2006-07-16. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2006-07-16. נבדק ב-2024-10-25.
1 2  نبذة عن البلدة, www.uomit.org
1 2  اعرف لبنان.. جرجوع, www.lebanondebate.com
↑  أسماء العائلات في بلدة جرجوع، قضاء النبطية، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
↑  Mleeta :: The Land Speaks to Heavens, mleeta.com
ליאת בלו

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1984 (בת 40) ברזיל
 שם לידה:  ליאת בללו
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  שחקנית ‏•‏‏ דוגמנית ‏•‏‏ מתעמלת קרקע
 פרופיל ב-IMDb
ליאת בלו (נולדה ב-24 בפברואר 1984 בשם ליאת בללו) היא מתעמלת קרקע לשעבר, שחקנית ודוגמנית ישראלית. היא הייתה אלופת הארץ שלוש פעמים ברציפות, והתפרסמה לאחר השתתפותה תוכנית הריאליטי "הדוגמניות" בשנת 2005, שם הגיעה למקום השני. גילמה את דמותה של זואי בסדרת הנוער "האי".
שנותיה הראשונות

בלו נולדה בברזיל בשנת 1984, ואומצה על ידי מזל ויהודה, עובדת לשעבר במשרד הביטחון וקניין. היא גדלה בהרצליה ולמדה בבית הספר לאמנויות, והצטרפה לנבחרת ישראל בהתעמלות קרקע ומכשירים. היא הייתה אלופת הארץ בתחום למשך שלוש שנים רצופות. בגיל 15 הצטרפה ללהקת השכנים של צ'יץ' למשך שנתיים.
קריירה

בשנת 2005 השתתפה בלו בעונה הראשונה של ריאליטי "הדוגמניות", שהתבסס על הפורמט האמריקאי של "הטופ מודל הבאה". היא הייתה המתמודדת היחידה מהרצליה, ובערב הגמר סיימה את התחרות במקום השני מאחורי ויקטוריה קצמן. לאחר מכן השתתפה במספר קמפייני אופנה, ובד בבד ניגשה לאודישנים עבור תפקידי משחק בטלוויזיה. בשנת 2006 מונתה לכתבת ב-Y בערב.
בשנת 2007 התקבלה לגלם את דמותה "זואי", ילדה עבריינית שהצטרפה לבית המחסה, בסדרת הנוער "האי". היא הייתה בקאסט הקבוע של הסדרה עד לעונתה השלישית והאחרונה ב-2010. בשנה שלאחר מכן שיחקה באירוע הפסטיגל השנתי והייתה כתבת WNN בסרט "עץ לימון". על הופעתה ב"האי" קיבלה בשנת 2009 את פרס "שחקנית השנה" בטקס נבחרי הילדים. באותה שנה השתתפה בעונה החמישית של "רוקדים עם כוכבים" ודורגה במקום השמיני. כמו כן באותה השנה גם התארחה בסדרת הדרמה של HOT ״חשופים״, שיחקה בתפקיד עצמה. בנוסף באותה השנה גם התארחה בתוכנית ״יום בחיי״ ששודרה ב-HOT.
בין השנים 2011–2021 לקחה הפסקה מקריירת המשחק, אולם המשיכה לדגמן עבור מותגי אופנה והלבשה תחתונה. בשנת 2022 השתתפה בתפקיד אורח בשנות ה-90.
חיים אישיים

ביוני 2009 נישאה לארז דן. השניים התגרשו כשנה לאחר מכן. בספטמבר 2014 התחתנה בשנית עם נדב פתאל, הבן של דוד פתאל, ובדצמבר נולדה לזוג ילדה. לבסוף השניים התגרשו ב-2018. כיום היא מתגוררת בתל אביב-יפו יחד עם בתה ובן-זוגה, אבישי צקלג.
בשנה שלאחר הגירושין מדן שקעה בדיכאון, דבר שהוביל להפסקה שלקחה מקריירת המשחק. כמו כן, היא הייתה מעורבת בתאונת דרכים, שלטענתה, גבתה ממנה מחיר נפשי כבד.
הערות שוליים

↑  וואלה!‏, ליאת בלו, באתר וואלה, 29 בספטמבר 2004
↑  השכנים של צ'יץ' ( -1991), אישים
↑  חגית גינזבורג, האנטומיה של בלו, באתר ynet, 17 באוקטובר 2007
↑  Y בערב, אישים
↑  ליאת בלו, ביגי
↑  עץ לימון (2008), אישים
↑  קרן נתנזון, חוזרים לאי, באתר ynet, 17 בדצמבר 2008
↑  יפעת הללי, ‏בלו כלום: ליאת בלו בהלבשה תחתונה, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2013
↑  שנות ה-90 ( -2022), אישים
↑  יפעת הללי, ‏ליאת בלו וארז דן התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 21 ביוני 2009
↑  יפעת הללי, ‏עכשיו זה רשמי: ליאת בלו גרושה, באתר ‏מאקו‏, 22 בנובמבר 2010
↑  יפעת הללי אברהם, ‏מזל טוב: ליאת בלו התחתנה, באתר ‏מאקו‏, 14 בספטמבר 2014
↑  מיקי לוין, סמסו מזל טוב: ילד ראשון לליאת בלו ונדב פתאל, מעריב, 28 בדצמבר 2014
↑  יפעת הללי אברהם, ‏פרסום ראשון: ליאת בלו ובעלה, נדב פתאל, נפרדים, באתר ‏מאקו‏, 17 באפריל 2018
↑  יפעת הללי, ‏כמו חדשה, באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2013
↑  לירון שמם, ‏במכולת הייתי צריכה לבחור אם לקנות חלב או לחם, באתר ‏מאקו‏, 14 בספטמבר 2021
מיקולה הרישקו

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1901 פולטבה, פלך פולטבה, אוקראינה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בינואר 1964 (בגיל 62) קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  האקדמיה החקלאית הממלכתית בפולטבה 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין 
 
מיקולה מיקולאיוביץ' הרישקו (באוקראינית: Микола Миколайович Гришко; הידוע גם ברוסית כניקולאי ניקולאייביץ' גרישקו; 6 בינואר 1901 – 3 בינואר 1964) היה בוטנאי וגנטיקאי אוקראיני וסובייטי, חבר באקדמיה למדעים של אוקראינה.
תחילת דרכו

מיקולה הרישקו נולד בשנת 1901 בפולטבה, באוקראינה, בימי האימפריה הרוסית, במשפחה של אנשי צבא. אחרי מות אמו משחפת, גדל יחד עם אחיו בוריס ואחותו אנפיסה, אצל סבו מצד האם. בעת שהיה ילד שירת האב כ"שטאבס-קפיטן" (משנה לסרן) בצבא הרוסי בוולדיקווקז. במסורת משפחתו מיקולה למד בבית ספר צבאי בוולדיקווקז. בשנת 1917 הוא סיים שלב ראשון של לימודי פרחי קצונה (קדטים) והתקבל להשלמת לימודים בגימנסיה. בסיום הגימנסיה, כעבור שנה, החל לימודיו במכון למדעי החקלאות בחרקוב אולם נאלץ להפסיקם מחוסר אמצעים כספיים.
רק ב־1923 הצליח לחדש את הלימודים, הפעם במכון למדעי החקלאות בפולטבה. במאי 1925 סיים לימודיו בהצטיינות ובזכות זאת התאפשר לו להמשיך בלימודים בפקולטה לחינוך של המכון למדעי החקלאות בקייב.
פעילותו כחוקר ומורה

הרישקו החל ללמד גנטיקה, ברירה מלאכותית, ייצור זרעים, וביולוגיה ניסויית במכללה לחקלאות ע"ש מיינוב בבוברוביצה בנפת צ'רניגוב. הוא המשיך בעבודת הוראה במדרשה הפדגוגית בסומי, במכונים לחקלאות בצ'רניהיב (צ'רניגוב), הלוחיב (גלוחוב) וקייב. החל משנת 1944 החל הרישקו ללמד קורס לגנטיקה באוניברסיטת קייב. בשנת 1933 פרסם "קורס לגנטיקה כללית" וב-1938 "קורס לגנטיקה" יחד עם לב ניקולאייביץ' דלונה, שהיה פרופסור במכון למדעי החקלאות בחרקוב.
הרישקו היה הראשון שתיאר את הצומח התרבותי של ערבות היער הצפוני של אוקראינה ובפרט את התבואה ואת גידולי הירקות. בתחום הביולוגיה הניסויים הוא ערך ניסויים רבים בזני חיטה, תפוחי אדמה ושיבולת-שועל.
אחרי הקמתו בעיר הלוחיב של המכון המדעי הכלל-סובייטי לחקר הקנאביס ניהל בו הרישקו את המחלקה לגנטיקה ולברירה מלאכותית. הוא עבד במציאת פתרונות לגידול הקנאביס – יצירת זנים חדשים של הצמח, המתאימים לקצירה ממוכנת. על מחקרים אלה קיבל ב-1936 את העיטור לנין והוענקה לו ללא צורך בהצגת עבודת דוקטורט, את התואר דוקטור במדעי החקלאות. ב-1937 התמנה לפרופסור באוניברסיטת קייב. ב-1939 נבחר לחבר באקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית והתמנה למנהל המכון לבוטניקה של האקדמיה למדעים של אוקראינה הסובייטית. הוא כיהן בתפקיד זה בשנים 1939–1944. אחר כך התמנה לראש מחלקת מדעי החקלאות שדל האקדמיה.
פעילותו כחוקר ומורה > הגן הבוטני של האקדמיה האוקראינית בקייב

ב-1944 התמנה הרישקו למנהל הגן הבוטני החדש של האקדמיה למדעים האוקראינית, תפקיד שאותו מילא עד 1959. תחת ניהולו הוגשם החלק המדעי של תוכנית הגן בוטני, כשהחלק העיצובי-אדריכלי הופקד על האדריכל א.ו. ולאסוב.
המאבק שהוביל באותן השנים טרופים ליסנקו בתמיכת מנהיג ברית המועצות סטלין פגע קשות בגנטיקה הסובייטית ובמדענים בתחום. עשרות מדענים פוטרו ונשלחו לבתי כלא ומחנות ריכוז של הגולאג. המפורסם ביניהם היה ניקולאי ואווילוב שמת במחנה ריכוז סטליניסטי ב-1943. בישיבה של נשיאות האקדמיה למדעים של אוקראינה ב-6 באוקטובר 1948 הוקיע חבר האקדמיה, פלאדין, את עמיתיו ד.ק. טרטיאקוב והרישקו על "תמיכה בחסידי המגמה האנטי-מיצ'ורינית וייסמניסיטית" שאיפשרה במחלקות שבניהולם "התרכזות של נציגי הגנטיקה המורגניסטית". לפי הצעתו סולק גרישקו מראשות המחלקה למדעי החקלאות של האקדמיה. למרבה מזלו לא סולק מהאקדמיה ולא נעצר ועם התרחקותו מנושא הגנטיקה התאפשר לו להקדיש את עצמו להקמת הגן הבוטני של האקדמיה, עבודה שעסק בה ללא לאות. הגן הבוטני של האקדמיה בקייב נחנך במאי 1964 אולם הרישקו נפטר מספר חדשים קודם לחניכתו. הגן נקרא על שמו.
פרסים ואותות הוקרה

1936 – עיטור לנין
1939 – חבר האקדמיה למדעים של אוקראינה
הנצחה

לפי שמו נקרא הגן הבוטני של האקדמיה למדעים של אוקראינה בקייב, שהוקם על ידו ונחנך אחרי עשרים שנות תכנון ועבודות ב-1964
הוצב לוח זיכרון עם צלמיתו במכון החקלאי בפולטבה שבו למד
ספרים

1933 – קורס לגנטיקה כללית
1938 – עם לב דלונה – קורס לגנטיקה
בתרגום לעברית

1950 – גנטיקה – מאת נ.נ. גרישקו, ל.נ. דלונה – בתרגום ישראל רוזנצווייג, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה
הערות שוליים

↑  ההטעמה ב"הרישקו" על ההברה האחרונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506223405171  PLWABN: 9810538789505606  ISNI: 0000 0000 3533 7640  LCCN: n97108598  SUDOC: 195002180  VIAF: 311234374   WorldCat (עם VIAF): 311234374 
לוח זיכרון לזכר מיקולה הרישקו בבניין המכון החקלאי בפולטבה, שבו למד בשנים 1923–1925
תמונה של אגף הצמחים הריחניים בגן הבוטני על שם הרישקו בקייב
צבי דקל

| --- | --- |

צבי דקל בביתו, 2015
 לידה:  10 בינואר 1929 תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  13 באוקטובר 2024 (בגיל 95) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1956–2024 (כ־68 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות, אדריכלות נוף 
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית 
 הושפע על ידי:  רוברטו בורלה מרקס 
 יצירות ידועות:  פארק הירקון, פארק אדית וולפסון, פארק המסילה 
 פרסים והוקרה:  פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף (1969)  פרס רוקח (1982)  פרס קפלן (1987)  פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף (2013) 
 
צבי דקל
צבי דקל (10 בינואר 1929 – 13 באוקטובר 2024) היה אדריכל נוף ישראלי.
ילדותו ונעוריו

צבי דקל נולד בתל אביב להורים שעלו מפולין בשמם הקודם – דלבקוביץ'. דקל למד בבית הספר היסודי "תל נורדאו" והמשיך ממנו לתיכון ב"גימנסיה שלווה". מילדותו גילה דקל עניין בטבע ובסביבה, ונהנה גם לצייר. מורה שהבחינה בכישרונו, סידרה לו מלגה והפנתה אותו בגיל 12 ללמוד ציור בסטודיו של אהרון אבני. בסטודיו למדו נערים מוכשרים נוספים, כגון דן צור, דני קרוון, דן קדר ואיצ'ה ממבוש. דקל התנסה ברישום ובציור בצבעי שמן, ועבר מלימוד ציור פיגורטיבי לציור מופשט. לאחר מספר שנים החליט דקל כי מיצה את הכיוון ועזב את לימודי הציור. בילדותו, ובמהלך כל שנות נעוריו היה דקל חבר בתנועת הנוער "השומר הצעיר", בה הפך למדריך. בתחילת מלחמת השחרור גויס עם מכסת המדריכים לטיפול בתנועות הנוער, ובהמשכה עבר לשרת במטה הפלמ"ח.
הקמת קיבוץ הראל

חברי הגרעין בתנועה אליה השתייך דקל עלו בשלהי מלחמת השחרור, בסוף 1948, על גבעה בשוליו של הכפר הנטוש בית ג'יז, והקימו עליה את קיבוץ "השומר הצעיר" הראל. דקל נשא שם לאשה את חיה לוסקי, ושם נולדה בתו סמדר. בתחילה חשב להביא בקיבוץ למימוש את האמן והיוצר שבו. הוא הביא איתו רעיון לעסוק בנגרות - לבנות מודלים או תבניות לאלמנטים מיוחדים. הוא אף העביר בקיבוץ חוג קטן של ציור. אלא שאז פנה לאהבה אחרת שלו - גידול צמחים. דקל, שהביא עמו מוניטין של טיפוח גינת הירק בבית הספר התיכון, נשלח, בראשית דרכו בקיבוץ, לעבוד בחקלאות, ואף הגיע להישגים יפים. על אף הצלחתו בחקלאות הוא העדיף להיות גנן. בקיבוץ נעתרו לו והוא יצא לקיבוץ שער העמקים לתקופה של חצי שנה, להתנסות בעבודת גננות. בתום התקופה חזר דקל לקיבוצו, התחיל לעבוד שם לסירוגין כגנן והחל לבנות את נוף הקיבוץ, ללא תוכניות מסודרות. לצורך כך הוא נעזר אז בעצותיו של אברהם קרוון, שהיה בא לבקר בקיבוץ את בנו דני קרוון. במקביל היה דקל נוסע בקביעות לאוניברסיטה בירושלים להרצאותיו בבוטניקה של פרופסור מיכאל זהרי.
בשנים 1956-1953, תקופת פירוקו של קיבוץ הראל, שימש דקל כמזכיר הקיבוץ. על רקע קיפוח היישובים החדשים שהוקמו סביב הקיבוץ, הוא יזם היפרדות מן המועצה האזורית, ואת הקמתה של מועצה אזורית חדשה -"גיזו" (כיום חלק מן המועצה האזורית "מטה יהודה") ובראשה עמד עד 1956. לקבוצת החברים בהראל היה "פרופיל גבוה" של מעורבות חברתית ופוליטית. הקבוצה נחשדה על ידי הנהגת התנועה של מפ"ם בנטייה קיצונית לשמאלה של המפה הפוליטית, ועל רקע העימות האידאולוגי החליטה ההנהגה על פירוק הקיבוץ. בני הקבוצה התפזרו איש לדרכו, אך נשארו קשורים ומגובשים כ"קבוצת הראל" גם בהמשך. על הקבוצה נמנו המפיק ואיש התקשורת יעקב אגמון, וחברו מילדות של דקל, האמן דני קרוון.