stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארקים הלאומיים באגם טורקאנה
הפארק הלאומי סאות' איילנד

סאות' איילנד (02°37′57″N 36°35′41″E﻿ / ﻿2.63250°N 36.59472°E﻿ / 2.63250; 36.59472) אף הוא הר געש, השוכן בקצהו הדרומי של האגם, אך אינו פעיל. אורכו 11 ק"מ ורוחבו 4.5 ק"מ. האי מהווה אתר מועדף לציפורים נודדות, ומדי שנה עוברות בו כ-220 אלף מהן, מ-34 מינים שונים, המצטרפות ל-84 מיני עופות המים החיים בו. עם העופות הנפוצים על האי נמנים
שקנאים, פלמינגואים, סיקסקים, חופמים, חופיות, אנפות, לבניות, חסידות, עיטמים, בזים, נחליאלים, סבכים ודרורים.
בדומה לסנטרל איילנד, גם הפארק הלאומי סאות' איילנד הוכרז ב-1983. שטחו הכולל כ-39 קמ"ר. סאות' איילנד הוא היחיד מבין הפארקים שבו מתגוררים בני אדם, כ-500 מבני שבט הדייגים אל מולו.
ראו גם

אגם טורקאנה
המרכז לטניס בישראל - יקנעם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגרש טניס, מועדון ספורט 
 מיקום:  יקנעם עילית 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2001
 תאריך פתיחה רשמי:  2001 
 קואורדינטות:  32°38′51″N 35°05′39″E﻿ / ﻿32.64745°N 35.09416944°E﻿ / 32.64745; 35.09416944
 אתר רשמי
  (למפת הכרמל מוגדלת) המרכז לטניס בישראל - יקנעם(למפת הכרמל רגילה) המרכז לטניס בישראל - יקנעם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - יקנעם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - יקנעם
 
המרכז לטניס בישראל - יקנעם, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה

המרכז נפתח בנובמבר 2001 הודות לראש עיריית יקנעם עילית, סימון אלפסי. בטקס הפתיחה המרשים נכחו חברי ההנהלה הבינלאומית של המרכז לטניס בישראל והתקיים בו משחקי ראווה בין שחקני נבחרת ישראל לשעבר - שלמה גליקשטיין ושחר פרקיס. 
הקמת המרכז הביאה עמה בשורה חדשה לעיר, שמלבד מגרש רעוע אחד במתנ"ס, לא הייתה אפשרות לתושבים לשחק טניס. כבר בפתיחתו החלו מאות רבות של ילדים ומבוגרים לפקוד את המגרשים בתוכניות הטניס השונות. המנהל הראשון היה אבי עמרם ולאחר ארבע שנים, בשנת 2005, החליף אותו שרון האוזר ומשנת 2015 מנהל אותו מושיקו אליהו. שחקנים בולטים שגדלו במרכז: גבי סטרוסבצקי ואילנה ארוטיונוב (סגני אלופי ישראל לנוער), שיר הורנונג (אלופת ישראל לזוגות לבוגרות) ואלונה אלכין (סגנית אלופת ישראל לנוער).
הפעילות במרכז

במרכז שבעה מגרשי טניס, קיר אימון וחמישה מגרשי מיני טניס ובו מתקיימות תוכניות טניס מגוונות לכל הגילאים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית למצטיינים המשלבת אימוני כושר. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. בנוסף מתקיימת במרכז תוכנית לחינוך לתנועה ולאורח חיים בריא המועברת בגני ילדים על ידי מורים לחינוך גופני עם התמחות לגיל הרך.
המרכז ביקנעם מקיים תוכניות רבות למען הקהילה ומגייס למטרה זו תרומות בישראל ומחוצה לה: לילדים עם צרכים ייחודיים, לילדים על רצף האוטיזם, לילדים ונוער בסיכון, לילדי עולים ותוכניות לדו קיום (חיים משותפים) ליהודים וערבים.
המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה

המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה
המרכז לטניס בישראל - קריית שמונה, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה

המרכז נפתח באוקטובר 1979 לרווחת ילדי קריית שמונה והגליל העליון שסבלו באותן שנים מירי קטיושות ובילו לא מעט שעות במקלטים. באזור לא היו באותה התקופה פעילויות רבות למען הילדים ופתיחת המרכז יצרה התלהבות רבה כאשר קרוב לאלף ילדים בשבוע הגיעו לשחק טניס, ענף שלא היה אז פופולרי ומוכר דיו בפריפריה הצפונית. תלמידי בתי הספר נהגו להגיע בבוקר לשיעורי טניס במסגרת שיעור ההתעמלות ובערב הגיעו מבוגרים רבים כדי לשחק. מלבד ילדים, הגיעו למרכז גם חיילים רבים ששירתו באזור או חזרו משירות ממושך בלבנון ובעזרת מתנדבים במרכז הטניס יכלו ליהנות מכיבוד, שתייה חמה, מקלחת ומנוחה וגם מאסקפיזם בדמות זמן איכות של טניס על המגרש. חיילים רבים שלחו למרכז מכתבי תודה והערכה על האירוח החם. גם תושבים מדרום לבנון היו עוברים את הגבול דרך "הגדר הטובה" ומגיעים לשחק.
בנובמבר 2012 אירח המרכז לראשונה תחרות בינלאומית בטניס, ITF לנוער (רמה 5), שהייתה לכבוד ג'פרי מרשל בחסות משפחת מרשל מארצות הברית שתרמה לקיומה. היסטוריה נוספת נרשמה כאשר לראשונה בישראל התקיימו משחקים רבים, ביניהם חצאי הגמר והגמר, באולם סגור בזכות חידושם של שלושת המגרשים המקורים. לתחרות זו הגיעו כ-70 שחקנים ושחקניות מישראל וממדינות נוספות, כאשר על אף שבאותם ימים התקיים בישראל מבצע "עמוד ענן" ועשרות שחקנים זרים עזבו את הארץ כשלושה ימים לפני התחרות, עדיין נותרו כעשרה זרים, מאמניהם ומשפחותיהם שלא נרתעו מהמצב הביטחוני והגיעו להשתתף בתחרות.
הפעילות במרכז

במרכז קיימת תוכנית תחרותית לילדים המוכשרים מהאזור שחלקם גם משחק בתחרויות הארציות. מהמרכז בקרית שמונה צמחו שני שחקני נבחרת הדייוויס של ישראל: דודי סלע, שהגיע בשיאו למקום ה-29 בדירוג העולמי ואחיו עופר סלע שהגיע בשיאו למקום ה-236. במרכז תוכניות למען הקהילה בזכות תרומות של אנשים יקרים מישראל ומחו"ל, מרביתם יהודים: תוכנית "חבק" להעצמת בני נוער שהחלה בקרית שמונה בשנת 2003 ותוכנית לילדים ומבוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים (מגיל 3 עד 18) למתחילים ולמתקדמים מגיל 18 ומעלה, תוכנית למנויים והשכרת מגרשים. במרכז 8 מגרשים מוארים, מתוכם 3 מגרשים מקורים מחודשים, קיר אימון גדול, חדר כושר, מקלחות ושירותים, מועדון לילדים, מקלט, חניה, גישה לנכים ושרות שזירת מחבטים. המנהל הראשון של המרכז היה האמריקני בוב פדרס ממושב בית הילל שהיה שחקן כדורסל בגליל עליון, אחריו מונה איתן שטרן מקיבוץ כפר בלום ובשנת 1988 מונה יליד העיר שאול זוהר. מנהל המרכז הוא טל אמסלם.
המרכז לטניס בישראל - תל אביב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מגרש טניס 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°03′16″N 34°48′07″E﻿ / ﻿32.054555555556°N 34.801944444444°E﻿ / 32.054555555556; 34.801944444444
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המרכז לטניס בישראל - תל אביב (למפת גוש דן רגילה) המרכז לטניס בישראל - תל אביב (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - תל אביב (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז לטניס בישראל - תל אביב   he המרכז לטניס בישראל - תל אביבhe המרכז לטניס בישראל - תל אביבמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז לטניס בישראל - תל אביב הוא אחד מ-18 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.
היסטוריה

המרכז לטניס בישראל - תל אביב נפתח ב-3 באוגוסט 1991, באזור שכונת יד אליהו על מנת לסייע למשפחות דלות אמצעים בדרום תל אביב להעניק לילדיהן פעילות ספורטיבית גם אם אין ביכולתן לשלם עבורה.
המנהל הראשון של המרכז היה רון סטיל ואחריו שימשו בתפקיד גם רונן בגה, גיל אלרועי, רמי זליקוביץ', דני גלי, שעיה אזר וארז גביש. משנת 2007 המנהל הוא יגאל גיפש, יליד דונצק באוקראינה ובוגר אוניברסיטת ספורט במוסקבה, שעלה לארץ בשנת 1990.
הפעילות במרכז

במרכז הטניס קיימים 14 מגרשים מוארים, קיר אימון, חדר כושר, חדר מאמנים, מזנון וחנות ספורט. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאים 8-18, תוכנית תחרותית, חוגי טניס וקרדיו טניס למבוגרים. במרכז גם תוכנית למען הקהילה המיועדת לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
במהלך השנים גדלו במרכז בת"א עשרות שחקנים ושחקניות שזכו בתארים של אלופי ישראל לנוער ובתחרויות ארציות רבות. הבולטים בהם הם שחר פאר, שהגיעה למקום ה-11 בעולם וגדלה במרכז מגיל 6 ועד 14 תחת הדרכתו של יגאל גיפש. גם שתי שחקניות נבחרת הפדרציה בעבר, אנה סמאשנובה וציפי אובזילר, התאמנו במשך מספר שנים במרכז.
בשנת 1995 התקיים הטורניר הבינלאומי הראשון לילדים במרכז בהשתתפות משלחת ממוסקבה ושנה לאחר מכן התחרות גדלה כאשר הגיעו שחקנים משבע מדינות של חבר העמים וממדינות אירופיות נוספות. לאור ההצלחה, בנובמבר 1997 קיבלה התחרות כבר סטטוס רשמי של Tennis Europe לגילאי 14 לבנים ולבנות המקנה דירוג בינלאומי לשחקנים. התחרות הייתה לזכרו של ראש הממשלה, יצחק רבין. שחקנים ישראלים רבים החלו את דרכם המקצוענית בתחרות האירופאית בת"א, ביניהם ניתן למנות את שחר פאר ודודי סלע שזכו בתחרות. שחקנים רבים מחו"ל גם כן שיחקו על המגרשים בת"א וחלקם מפאר היום את צמרת הטניס העולמית: מרקוס בגדטיס הקפריסאי, הרוסיות מריה קירילנקו, אליסה קלייבאנובה, ורה דושבינה ואקטרינה מקרובה, הרומניה מוניקה ניקולסקו והאוקראינית אולגה סבצ'וק.
המצור על מדאיא

המצור על מדאיא (בערבית: حصار مضايا) הוא מצור שהטילה ממשלת סוריה בשיתוף חזבאללה על העיירה מדאיא בנפת דמשק, כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. המצור נמשך במשך קרוב לשנתיים בין יולי 2015 לאפריל 2017, והתבצע באמצעות מוקשים שהוטמנו בצפיפות בכל גבולות העיירה, והצבת כוחות של צבא סוריה וחזבאללה בכניסות לעיירה שמנעו כניסת ויציאת אזרחים מהעיירה.
המצור

ערב המצור אוכלוסיית מדאיא מנתה כ-15 אלף תושבים, אך לאחר הטלת המצור כ-20 אלף אזרחים מהאזורים הסמוכים לעיירה, כמו בוקין, זבדאני ובלודאן, התכנסו בעיירה טרם המצור. המצור גרם לעלייה בשיעור התמותה היומי בעיירה, שהגיע לקצב תמותה של 3 אנשים מדי יום בחמשת הימים הראשונים של 2016. לפי הארגון הערבי לזכויות אדם בבריטניה, המצור גרם לאחד המשברים ההומניטריים החמורים ביותר שהותירה מדיניות המצור שהפעיל המשטר הסורי.
הסכם שביתת הנשק שנחתם ב-28 בדצמבר 2015, המכונה "אל-זבדאני-אל-פועה וכפריא", קבע כי המצור על מדאיא יוסר במקביל לפינוי הפצועים. אולם המצור לא הוסר וכבישים בטוחים לא נפתחו ליציאתם של התושבים, שכן כוחות המורדים, ובהם אחראר א-שאם, צבא הכיבוש, סירבו לפתוח מסדרון לכניסת סיוע הומניטרי לכפרים (כפריה ואל פועה) שאותם כיתרו, ומנגד גם הכוחות צבא סוריה וחזבאללה שצרו על מדאיא סירבו לאפשר להכניס סיוע לעיירה.
המצור הסתיים ב-14 באפריל 2017, קרוב לשנתיים מאז החל, לאחר שממשלת סוריה והאופוזיציה הסורית הסכימו על מה שמכונה "הסכם ארבע הערים", בתיווך קטרי, לפיו יתקיימו חילופי אוכלוסין על בסיס עדתי. לפי ההסכם, 5,000 תושבים שיעים של כפריא ואל-פועה יעברו ממחוז אידליב, הנמצא בשליטת האופוזיציה הסונית והקבוצות האיסלאמיות, ובתמורה יגורשו המתנגדים הסונים ממדאיא.
קורבנות הרעב

ככל שהמצור התגבר, מחירי המזון בעיירה האמירו, כך שק"ג אורז הגיע ל-100 דולר. על פי הקלטות ששודרו על ידי פעילים ממדאיא, הם הראו כיצד התושבים נאלצו לאכול כמה חיות מחמד כגון חתולים, כמו כן הם נאלצו לאכול עשבי תיבול כדי להישאר בחיים.
נכון ל-5 בינואר 2016, רופאים ללא גבולות רשמו 23 מקרי מוות, ומספר רב של קשישים וילדים הועברו למרכזים רפואיים מקומיים עקב מקרי התעלפות ותשישות עקב תת-תזונה.
תגובות הקהילה הבינלאומית

המצור עורר גינוי מצד גורמים בינלאומיים רבים. משרד החוץ הצרפתי גינה בחריפות את המצור שהוטל על העיר, וראה אותו בלתי מקובל לחלוטין. כצעד לקראת סיום המצב שנמשך כבר כחמש שנים. במכתבים ששלח אל-עטייה לנשיא מועצת הביטחון של האו"ם, למזכ"ל האו"ם ולנשיא העצרת הכללית של האו"ם, הוא אמר כי המצור של המשטר הסורי על מספר ערים ועיירות מגיע בהקשר של רעב בהיותו נשק שהוא ועוזריו משתמשים בו באופן שיטתי. המוסד האקדמי אל-אזהר הביע את דאגתו מהידרדרות התנאים ההומניטריים בעיירה, והדגיש שמה שהוא נחשף אליו הוא "הסוג הנורא ביותר של מוות עצמי".
הערות שוליים

↑  حصار مضايا: القتل الصامت البطيء، اللجنة السورية لحقوق الإنسان (אורכב 19.01.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  طبيب هارب من حصار مضايا: البلدة محاطة بسياج وألغام تنهكها جوعا،صحيفة القدس العربي (אורכב 13.01.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  كيف يعيش المدنيون في بلدة مضايا السورية في ظل الحصار الخانق؟، بي بي سي العربية (אורכב 18.07.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  منظمة حقوقية: حصار "مضايا والزبداني" تسببً في واحدة من أسوأ الأزمات الإنسانية،وكالة قدس برس (אורכב 13.01.2018 בארכיון Wayback Machine)
↑  «مضايا تموت جوعًا».. 7 أشهر من حصار قوات بشار الأسد وحزب الله (تقرير)، صحيفة المصري اليوم (אורכב 05.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  الجوع يفتك بسكّان بلدة "مضايا" السورية وحملات واسعة تضغط باتجاه فك الحصار، سي ان ان بالعربية (אורכב 16.02.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  حصار مضايا.. لحم القطط طعام حلال، العربية نت (אורכב 08.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  23 شخصا ماتوا جوعا في بلدة مضايا السورية المحاصرة،وكالة فرانس برس תבנית:وصلة مكسورة (אורכב 11.05.2020 בארכיון Wayback Machine)
↑  بلدة مضايا السورية تودع 23 شخصا قضوا جوعا، صحيفة الشرق الأوسط (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  حصار مضايا.. تنديد دولي بإجرام الأسد، العربية نت (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  العطية: النظام السوري يستخدم التجويع سلاحا، الجزيرة نت (אורכב 28.06.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  الأزهر يحذر من وقوع كارثة إنسانية في بلدة “مضايا” السورية،صحيفة الوئام (אורכב 05.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
המהפכה השולית

המהפכה השולית, הידועה גם בשם "מהפכת התועלת השולית" (באנגלית:“Marginal Revolution” או “Utility Marginal Revolution” בהתאמה), היא תפיסה כלכלית אשר הביאה לשינוי חשיבה משמעותי בעולם הכלכלה. התפיסה היא פרי יצירתם של ההוגים ויליאם סטנלי ג'בונס האנגלי, קארל מנגר האוסטרי ולאון וולרס (אנ') הצרפתי בסוף המאה ה-19. בהתבסס על ההנחה כי האדם הוא רציונלי ביסודו ומבקש להגשים רצונותיו ושאיפותיו, גורסת התפיסה כי בשוק חופשי אנשים מקבלים החלטות בהסתמך על הסיפוק או התועלת שאותו מוצר יספק להם לדעתם במידת רכישה. בצורה זו ישנה השפעה על מחירו של מוצר מתוך ההנחה כי אדם ימשיך לצרוך את המוצר כל עוד התועלת השולית ממנו שווה למחירו. כנגזרת מכך, ירידה במחיר תביא באופן ישיר לעלייה בביקוש למוצר, ולהפך – עלייה במחיר המוצר תקטין את הביקוש למוצר. בדרך זו העלתה המהפכה השולית את רעיון הביקוש בכלכלה כקובע את ערך המוצר, ויצאה חוצץ כנגד הכלכלה הקלאסית שגרסה אודות היצע וייצור כמשתנים הבלעדיים הקובעים זאת.
ניצני המהפכה

ברבע האחרון של המאה ה-19 החלה המודעות בענייני כלכלה לגבור בצורה הדרגתית ותאוריות כלכליות רבות החלו להתפתח עקב העניין הרב שנוצר בתחום. דוגמה עיקרית לכך היא האסכולה האוסטרית ("Austrian School") שהייתה קבוצת מלומדים אוסטרים באוניברסיטת וינה – ובהם קרל מנגר עצמו – אשר הייתה בעלת השפעה ניכרת ודשה רבות בעניינים כלכליים והחלה לפעול בין השאר בעקבות השגשוג הכלכלי באוסטריה במהלך השנים 1867–1873 והמיתון הכבד אליו נקלעה מיד לאחר מכן. דוגמה נוספת לעליית חשיבות הכלכלה כתחום היא הפיכתה למקצוע אקדמי אשר בשנת 1871 החל להילמד כמקצוע בפני עצמו באוניברסיטאות באירופה.


הגישה הכלכלית שמשלה בכיפה באותה העת הייתה הגישה הכלכלית הקלאסית אשר נוסדה בסוף המאה ה-18 והוגיה המרכזיים היו אדם סמית וג'ון סטיוארט מיל. סמית' ומיל האמינו כי המערכת הכלכלית היא מערכת חופשית אשר שואפת ונעה למצב אופטימלי של שיווי משקל – היינו יעילות בייצור וניצולו המלא של הייצור – אשר השגתו תבטיח תעסוקה מלאה לכלל גורמי המשק הלכה למעשה.
ויליאם סטנלי ג'בונס

בשנת 1860 כתב ג'בונס לאחיו: "אחת האמיתות הגדולות והחשובות ביותר היא כי ככל שהכמות של מוצר מסוים שאדם צורך גדלה, כך התועלת או הרווח שהוא מפיק מן המנה האחרונה של אותו מוצר יורדת בהדרגה". במקביל החל ג'בונס לראות את הכלכלה כתחום מתמטי לכל דבר וגרס כי על כלכלנים להיות קודם כל מתמטיקאים. "כלכלה פוליטית היא סוג של מתמטיקה מעורפלת אשר מחשבת את הסיבות והתוצאות של התעשייה", כתב במכתב לאחותו עוד בשנת 1858. "אני מקווה כי אהיה מתמטיקאי ברמה מספקת, שכן בלעדי זאת שום דבר אינו בר השגה בעולם הכלכלי המתפתח של ימינו".


בכך החל הקשר העמוק בין כלכלה ובין מתמטיקה אשר בא לידי ביטוי בעצם הצגת מודלים של כלכלה בהסברים חישוביים מתמטיים.
ויליאם סטנלי ג'בונס > חשיבותו ותרומתו ההיסטורית

חשיבותו ההיסטורית של ג'בונס היא בכך שהוא היה הראשון שהבין והעלה על נס את חשיבות הערך של מוצר ואת עקרון השוליות, כבר ב-1866 כאשר פרסם רשמית את הגותו. במידה רבה התבסס מנגר על כתביו של ג'בונס כאשר הקדיש עצמו לכתיבה על כלכלה פוליטית עד שזו אכן הבשילה וראתה אור בשנת 1871.


תרומתו המשמעותית של ג'בונס היא הוספת הנדבך החישובי-מתמטי לשם הסברים כלכליים. בסוף המאה ה-19 היה מדובר בדרך מתודולוגית חריגה אשר לא נעשה בה שימוש רב עד אז. ג'בונס, ובמידה רבה ומשמעותית יותר גם וולרס (מנגר לא השתמש כמעט כלל בחישובים מתמטיים ולא היה חסיד השיטה), השתמשו בחישובים מתמטיים רבים ולרוב ספגו מכך ביקורת על כך שהם הופכים את ענף הכלכלה מענף עממי ורחב לענף אקדמי אשר יהיה מנת חלקם של מתי מעט בלבד. הכעס נבע בעיקר מעצם ההפשטה המתמטית שעשו השניים לתופעות חברתיות רחבות, אולם נבלם במידה רבה בעקבות עליית המרקסיזם מספר שנים מאוחר יותר אשר השיב את המשתנים החברתיים כמסבירי מודלים כלכליים. אולם בכך הייתה זו עבור ג'בונס פריצת דרך אשר הציגה בפני הכלכלה כלים חשובים לשם הסבר תופעות ומתן מענה לבעיות שהם מציגות.
קארל מנגר > המהפכה הסובייקטיבית

העובדה כי כוס מים וכוס יהלומים יכולים להיות שווים בערכם לפי הגישה הקלאסית נראתה בעיני מנגר כתמוהה. העובדה כי הגישה הקלאסית אינה לוקחת כלל בחשבון את ערכו של מוצר בעיני הצרכן כמשתנה מסביר בכלכלה נראתה כבלתי מניחה את הדעת בעיני מנגר. בהתבסס על ההנחה כי אדם הוא רציונלי מטבעו ומעוניין בסיפוק רצונותיו, טען מנגר כי ערכו של מוצר לא נקבע אך ורק בהסתמך על כמות העבודה שהושקעה בו או ערך העבודה בפני עצמו, אלא בעצם על הערך הסובייקטיבי שלו בעיני הצרכנים, ולא היצרנים, ובמידת הרצון שלנו להשיג את אותו המוצר:


"ערך מוצר נקבע על ידינו באמצעות הצורה בה אנו רואים אותו וכן באמצעות ההכרה כי אנחנו רואים בו אמצעי לשם סיפוק הצרכים שלנו".


תזה זו של מנגר ידועה בשם "המהפכה הסובייקטיבית" ולוקחת את משתנה כמות העבודה המושקעת במוצר כמשתנה קבוע, ומסבירה את ערכו לא בעלות הייצור אלא בתועלת או בהנאה שהצרכן יכול להפיק ממנו. זהו למעשה הביקוש למוצר, וההיצע – היינו הכמות הזמינה שלו בשוק לצריכה – לא צריכה להוות המשתנה העיקרי.
קארל מנגר > אופן קביעת ערך מוצר

"כיצד יכול להיות שליטר מי שתייה אינו בעל ערך בעינינו בנסיבות קבועות, ולעומת זאת כמות קטנה ומזערית של יהלומים או זהב היא בעלת ערך גבוה מאוד בדרך כלל? התשובה מאוד פשוטה: היהלומים כל כך נדירים בעולמנו שכולם יכולים להימצא על חזה של גברת, וגם הזהב נדיר כל כך עד שניתן להכניסו לחדר אחד. שתיית מים מאידך, היא כה נפוצה עד אשר קשה לחשוב על מאגר מים אחד שיהיה מסוגל להכיל את כל המים בעולם ולכן האדם צורך מים ואינו מרגיש רע להותיר כמות גדולה של מים ללא שימוש. אולם אין זה המקרה עבור יהלומים, שכן הם מאוד נדירים. לכן, לכמות מסוימת של מי שתייה אין ערך רב מדי עבור האדם, אולם לכמות מסוימת של יהלומים וזהב יש ערך גבוה מאוד".
אולם בכך לא היה הסבר מספק ומנגר פנה להסבר נוסף המאיר את האופן בו מעניק האדם ערך למוצר. מנגר טען כי כל יחידה נוספת של מוצר מסוים – ממנו לאדם יש כבר בכמות רבה – תוסיף פחות תועלת לאותו הצרכן ולפיכך תשפיע ישירות על ערכו.


נניח כי לאיכר יש 100 חביות של חיטה. את הנתח הראשון מהמכסה יקצה עבור עצמו ועבור משפחתו; את הנתח השני יקצה לשם זריעה באדמה למען יבול עתידי; מהנתח השלישי יפיק בירה; הנתח הרביעי יוקצה לבקר; התפוקה החמישית תוקדש להאכלת חיות המחמד שלו וכן הלאה. ניתן לראות בעצם כי ישנה ירידה ברמת החשיבות – הנתח הראשון עבור האיכר ומשפחתו הוא הכי חשוב בעיניו משום שהחיטה חיונית להמשך קיומם. התפוקה השנייה היא שנייה בחשיבותה כראות עיניו, ובוודאי יותר חשוב מהאכלת חיות המחמד שלו. הסבר זה ייוודע לימים בתור המושג "תועלת שולית פוחתת".


ניתן לראות בכך מעין פתרון לפרדוקס המים והיהלומים ("Diamond-Water paradox"). במצב רגיל, היות שהאדם מטבעו רציונלי ושואף למקסם רווחיו, סביר להניח שיעדיף כוס יהלומים על פני כוס מים. אולם, אם אותו אדם מצוי כעת במדבר וצמא גדול מקנן בגופו, כוס יהלומים כלל לא תעניין אותו משום שהיא אינה יכולה להפיק שום תועלת עבורו ולכן יעדיף את כוס המים על פני כוס היהלומים. מכך ניתן להסיק כי הכול תלוי במצב האדם בזמן נתון.
קארל מנגר > חשיבותו ותרומתו ההיסטורית

בזכות כתביו של מנגר פרצה המהפכה השולית לתודעה. חשיבותו העיקרית הייתה ביצירת אלטרנטיבה לגישה הקלאסית והוכחתה על תופעות בסיסיות בכלכלה כגון קביעת ערכים של מוצרים שונים מקרים שאותם לא הצליחה להסביר. באמצעות גישתו של מנגר ו"המהפכה הסובייקטיבית" נקבע כי ערכו של מוצר הוא סובייקטיבי ולא רק אובייקטיבי דטרמיניסטי, וכך נולד מושג הביקוש – אשר במידה רבה נראה לנו כיום כמתבקש.
לאון וולרס

באוגוסט 1873 פרסם משנתו אודות התועלת השולית ונדהם לגלות מיד לאחר מכן כי הוא לא היה החלוץ בנושא, אלא כבר לאחר כתביהם של מנגר וג'בונס לפחות. חרף זאת, העלה וולרס תרומה גדולה ומשמעותית ביותר ל"מהפכה השולית" בכך שהוא לקח אותה צעד אחד קדימה אל מעבר למה שג'בונס ומנגר כבר הביאוה, והסביר רעיונותיו באמצעים ובנוסחאות מתמטיות לכל דבר – צעד שמנגר נמנע ממנו לחלוטין וג'בונס אמנם עשה אך במידה פחותה מאשר וולרס.
וולרס הפך את התועלת השולית לחלק בלתי נפרד מן הגישה הכלכלית הנאו-קלאסית החדשה שנוצרה אל מול הגישה הכלכלית הקלאסית. הוא טען כי תועלת שולית היא הכוח המניע את המכניזם של השוק החופשי וכן כי ככל שצורכים יותר ממוצר מסוים, כך הרצון לקנייה נוספת של המוצר פוחת.
לאון וולרס > תאוריית שווי המשקל הכללי

עיקר הטיעון של וולרס גורס כי רק באמצעות סחר חופשי יוכלו בני האדם להשיג יחסיות בין התועלת השולית לבין מחירים. בכך יש לצרכנים כוח להשפיע על קביעת המחירים בשוק החופשי.


לפי הטיעון של וולרס, לכל מוצר ישנה "פונקציית ביקוש" אשר מבטאת שילוב של ארבעה גורמים:
כמות המוצר המבוקשת בהתאם למחיר.
מחירו היחסי של המוצר לעומת מוצרים אחרים.
רמת ההכנסה של הצרכנים.
מערכת הרצונות וההעדפות של הצרכנים.
לעומת פונקציית הביקוש, קיימת פונקציית היצע עבור כל מוצר בשוק שמבטאת את הכמות שהצרכנים יספקו לשוק בהתחשב הגורמים הבאים:
עלות הייצור.
רמת הידע הטכנולוגי הנדרש.
באמצעות היקף הצריכה (שנקבע על ידי העדפות הצרכנים ובעצם לפי הערך הסובייקטיבי שהם מעניקים למוצרים), הדינמיקה בין ההיצע וביקוש לכל מוצר בשוק בעל משתנים קבועים נעה לכיוון שיווי משקל, אולם אין זה שיווי משקל בשוק בעל מוצר יחיד אלא שיווי המשקל של כלל השווקים במשק אחיד באופן סימולטני, כיאה לשוק בתקופת הכלכלה המודרנית. כך, עצם פעילות הסוחרים מניעה את כוח השוק ומביאה אותו בפועל לידי שיווי משקל כללי ומשפיעה על יכולת קביעת המחירים בו.
לאון וולרס > חשיבותו ותרומתו ההיסטורית

ייחודיותו של וולרס נמדדת ראשית במובן המתודולוגי בו פיתח את תורת ה"מהפכה השולית" – מתודולוגיה מתמטית, אשר כאמור לא הייתה נפוצה כלל באותה העת ואף עוררה זעם וחמה לא פעם. אולם, ייחודיותו המשמעותית יותר הייתה יצירת הקשר האנליטי בין תועלת שולית לבין מחיר שוק וכאן הוא הצליח הרבה יותר מאשר ג'בונס ומנגר. מנגר ניסה לקשור בין השניים כפי שעשה וולרס, אולם לא הצליח להגיע לרמת תוקף והתאמה גבוהים דיים כדי להוכיח טענתו. בכך היה וולרס לפורץ דרך מבחינת הגות כלכלית ופרץ את הסכר עבור הוגים רבים נוספים אשר באו להוסיף על רעיונו, בין השאר קנת' ארו (Kenneth Arrow), ג'רארד דברו (Gerard Debreu), וליונל מקנזי (Lionel McKenzie) בשנות החמישים של המאה העשרים.
האם הייתה זו אכן מהפכה?

מבחינה כרונולוגית, הרי שהמהפכה השולית לא הייתה תגליתם הבלעדית של ג'בנוס, מנגר ווולרס והם לא היו הראשונים אשר הגו אודותיה. שלושים שנה לפני פרסומו הראשון של ג'בונס, פיתחו ויליאם לויד (אנ') וסמואל לונגפילד(אנ'), שני כלכלנים בריטים, את ההבדל בין תועלת כללית לשולית ולמעשה הם אלה שהיו הראשונים שדנו במושג, גם אם לא נקרא אז בהכרח בצורה זו. יתרה מזאת, מלבד לויד ולונגפילד היו אלה ג'ול דופוויט(אנ') והרמן גוסן (אנ') אשר, כבר בשנות החמישים של המאה ה-19, הראו עניין רב אודות רעיון התועלת השולית וניסו למצוא את הקשר בינו לבין התנהגות צרכנים.


אולם כל אלה לא השכילו לפתח את התורה אל מעבר למה שעשו בפועל ג'בונס, מנגר ווולרס. לכן מבחינה זו ניתן לראות את המהפכה כתהליך מתמשך, אשר במשך 40 שנה (1834–1874) ובהתפרס על מספר מדינות שונות, היה נחלתם של מספר כלכלנים ונבנה בשלבים הדרגתיים. לא הייתה זו, אם כן, "מהפכה" במובן המודרני כפי שאנו מכירים אותו כיום ואופי התקופה השפיע רבות על התפתחותה.


מן הצד השני, יש הרואים דווקא באופי התקופה כגורם אשר בגינו יש לראות את ה"מהפכה השולית" כמהפכה לכל דבר מעצם הנסיבות שבה. העובדה כי רעיון המהפכה נהגה בתקופה הטרום-גלובלית על ידי מספר כלכלנים שונים אשר חשו בו כמבעבע מתחת לפני השטח, במספר מדינות שונות ללא שום התקשרות ותיאום ביניהם בשלביה המוקדמים, היא זו אשר מעניקה לה ייחודיותה. יכול מאוד להיות כי לו היו מתקשרים זה עם זה, הייתה לובשת המהפכה אופי יחידני, מסודר ומאורגן יותר ובמידה רבה מאבדת מן הייחודיות שבעצם התגלגלותה והתפתחותה.


סיבה נוספת אשר בגינה ניתן לראות ב"מהפכה השולית" מהפכה לכל דבר היא העובדה שהיא הצליחה היכן שהגישה הקלאסית כשלה באותה העת. הגישה הנאו-קלאסית אשר נולדה מן ה"מהפכה השולית" היא זו אשר היה בידה לספק הסברים היכן שהגישה הקלאסית נותרה אילמת וחסרת קול.


היה זה ההיסטוריון והפילוסוף תומאס קון אשר תיאר את המדע כרצף של התפתחויות מדעיות עוקבות ברצף באמצעות חידוש ותיקון התאוריות המדעיות ששלטו עד תקופת זמן מסוימת. מבחינה זו יש בהחלט לראות את המהפכה כגורם חשוב בהתפתחות ענף הכלכלה וההיסטוריה הכלכלית וכנקודת ציון דרך אשר לא ניתן בשום פנים להתעלם ממנה. המהפכנות והחדשנות לפיכך של ג'בונס, מנגר ווולרס היא שימת הדגש על ביקוש ולא עוד על ההיצע; על תועלת הצרכן ולא על עלות הייצור; על חשיבות הערך של המוצר בעיני הצרכנים; על ההעדפות הרציונליות של הצרכנים כמשתנים העיקריים; ועל יכולת הצרכנים להשפיע על מחירים בשוק.


לפיכך הפך הרבע האחרון של המאה ה-19 לתקופה מהפכנית כאשר כלכלנים החלו לאמץ פרדיגמות ולעבוד לאורן. ג'בונס, מנגר וולרס יצרו פרדיגמה אשר היוותה כצומת דרכים משמעותית ובעלת חשיבות מרכזית בכלכלה אשר ממנה הסתעפו נתיבים רבים בחקר הענף.
ביבליוגרפיה

Blaug, Mark, Economic Theory in Retrospect. Cambridge: Cambridge University Press, 1997.
Collison Black R.D., A.W. Coats and D.W. Goodwin, The Marginal Revolution in Economics – Interpretation and Evaluation. Durham: Duke University Press, 1973.
Menger, Carl, Principles of Economics. Alabama: Ludwig Von Mises Institute, 2007.