stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמיטרי צ'ובאחין
צ'ובאחין והשמאל הישראלי

במשך תקופת כהונתו בישראל שמר צ'ובאחין על קשרים הדוקים עם מפלגות וארגוני השמאל הפוליטי בישראל. כך, למשל, בתקופת הפילוג במק"י היה השגריר צ'ובאחין פעיל ביותר, בנסותו למנוע את הקרע. ביוני 1965 אף ערך ביקור בנצרת, בעיצומה של המתיחות בין שני הזרמים, זה שלאחר הפילוג המשיך לשמור על השם מק"י, בראשותם של משה סנה ושמואל מיקוניס וזה שצידד בלאומנות הערבית בראשותם של תופיק טובי, אמיל חביבי ומאיר וילנר ובחר בשם רק"ח. התיווך לא צלח והפילוג הפך לעובדה באוגוסט 1965.
על פי גרסתו של אורי אבנרי, עורך "העולם הזה" שהיה אז חבר כנסת, בראשית שנת 1967 הזמין אותו השגריר הסובייטי, צ'ובאחין, לפגישה בשגרירות ברמת גן. הוא טען באוזניו שישראל מתכוננת לתקוף את סוריה, ושהיא כבר מרכזת כוחות בגבול הסורי. בעיניו זה היה חלק מתוכנית אמריקאית גדולה לכינון משטרים פרו-אמריקאיים באזור - החל ב"הפיכת הקולונלים" ביוון וכלה במה שהשגריר כינה התככים האמריקאים באיראן של השאה. לדברי אבנרי ביקש ממנו השגריר להזהיר את הציבור הישראלי בתוקף מעמדו כחבר כנסת וכעורך העולם הזה. אבנרי השיב לו "אם אתה פוחד מזה, למה שלא תייעץ לשגריר שלכם בדמשק לבקש מידידיכם הסוריים להפסיק את התקפות-הגרילה על ישראל, לפחות לזמן-מה? למה הם נותנים לממשלה שלנו עילה למלחמה?" תשובת צ'ובאחין הייתה: "האם אתה חושב שמישהו בדמשק מקשיב לשגריר שלנו?".
על פי גרסת ראול טייטלבאום, מי שהיה דובר מק"י וכתב קול העם, הוא היה עד, בתקופת ההמתנה, למאמציו של משה סנה, ממנהיגי המפלגה, להשתמש בקשריו עם הסובייטים כדי למנוע את המלחמה. הערוץ העיקרי שלו היה השגריר צ'ובאחין, שעמו שוחח סנה כמעט מדי יום, ובאמצעותו ניסה לשכנע את הממונים עליו במוסקבה כי הערכת המצב שלהם, כי ישראל עומדת לתקוף, שגויה. צ'ובאחין, שידע על שליחותו של שר החוץ אבא אבן לוושינגטון, אמר, לדברי טייטלבאום, לסנה: "חבר סנה, ישראל לא תעז לתקוף את מצרים. אין לכם אור ירוק מארצות הברית". על כך השיב לו סנה: "חבר צ'ובאחין, אתה מספיק זמן בישראל כדי לדעת שאנחנו הישראלים נוסעים, כשצריך, גם באור אדום". ב-23 במאי, ביום שבו הודיעו המצרים על סגירת מצרי טיראן והטלת הסגר ימי על אילת, החל סנה בפעילות נמרצת מאחורי הקלעים. "המצב רציני ביותר", אמר סנה לצ'ובאחין. "מהלך מצרי זה נוגד את החוק הבינלאומי ומהווה מעשה תוקפני כלפי ישראל. זה 'קאזוס בלי', סיבה למלחמה. אם המצרים לא יחזרו בהם, המלחמה תהיה בלתי נמנעת". על מוסקבה להתערב ולהפעיל את השפעתה על קהיר, סיכם סנה, והשגריר שמע את דברי סנה ואמר לו להעלות את הצעותיו על הכתב והבטיח להעבירן למוסקבה. ב-4 ביוני, יום אחד לפני פרוץ המלחמה, הזמין צ'ובאחין את סנה לשגרירות ברמת גן ומסר לו בעל פה את תשובת ברית המועצות על תזכירו: "ברית המועצות תעשה כל שביכולתה כדי לשבור את התוקפנות הישראלית. תפקידם של הכוחות האנטי-אימפריאליסטיים בישראל בשעה זו הוא להילחם באימפריאליזם". סנה הבין כי מאמציו להשפיע על ברית המועצות למנוע מלחמה נכשלו.
סוף דרכו

לאחר ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם מדינת ישראל על ידי ברית המועצות שב צ'ובאחין לברית המועצות. הוא היה אז בן 63 שנים ולא שב עוד למלא תפקיד דיפלומטי נוסף מחוץ לגבולות ברית המועצות.
דמיטרי צ'ובאחין מת בשנת 1997 בהיותו בן 94.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר החודש הארוך ביותר. הוצאת א. לוין-אפשטיין, 1968.
יוסף גוברין, יחסי ישראל - ברית המועצות מעת חידושם בשנת 1953 עד ניתוקם בשנת 1967. הוצאת מאגנס 1990.
גלעד טוקטלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1966 (בן 58) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי מפיק
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל
 מספר צאצאים:  4
 פרופיל ב-IMDb
 
גלעד טוקטלי (נולד ב-7 בנובמבר 1966 בירושלים) הוא במאי ומפיק סרטי טלוויזיה ותוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה

שרת בצה"ל כקצין בחטיבת גבעתי.
סיים כבוגר המחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל, וזמן קצר לאחר סיום לימודיו, ב-1992 החל לעבוד בטלעד. בשנת 2000 מונה למנהל השידורים של הזכיינית. מספר שנים לאחר שסיים את לימודיו מונה כחבר בוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
סייע בהקמת התכנית "עובדה" ועבד בה כבמאי ומפיק בין השנים 1993 ו-2020. במסגרת התוכנית ביים יותר מ-650 תוכניות אולפן ומאות כתבות.
במקביל לעבודתו ב"עובדה" ביים תוכניות נוספות עבור שידורי טלעד, ובהן "מסע עולמי" בהגשת איל פלד (1994), משדר הבוקר של טלעד – "קפה טלעד" ובימוי אולפן של כ-100 תוכניות בשידור חי (1997), הקמת ובימוי כ-220 תוכניות אולפן "הזמן השלישי" ו"סיבוב שני" בהגשת טלי ליפקין-שחק (1998–2003) ובימוי אולפן העונה השישית של "הדקה ה-91" בהגשת ובהפקת יורם ארבל (1998).
טוקטלי שימש גם כבמאי ראשי בחברת "חדשות ישראל" שסיפקה את החדשות לערוץ 10 בשנת הקמתו הראשונה.
טוקטלי היה מועמד כפול בקטגוריות הבימוי והעריכה בפרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה על הסדרות התיעודיות "סיירת מטכ"ל" ו"האחת" ששודרו בשנת 2023. בטקס שהתקיים בחודש מאי 2024 הוא זכה בשני פרסי האקדמיה על בימוי ועריכת "האחת" ששודרה בכאן 11, הסדרה זכתה בארבעה פרסים נוספים בתחרות זו.
חיים אישיים

אביו, פנחס טוקטלי, נרצח בשנת 2002 בפיגוע ברחוב יפו בירושלים. באותה שנה, לאחר הפיגוע, יצא מהארון והתגרש.
טוקטלי אב לארבעה ילדים.
עבודות נוספות כבמאי עצמאי

2004 בימוי "הלוחם היהודי" דוקו' 48 דקות שודר בערוץ 2
2004 בימוי "עודד גולן" דוקו' 32 דקות. שודר בערוץ 2
2005 בימוי והפקת "הבית ברחוב שץ" דוקומנטרי 12 דקות, שודר בערוצי הכבלים
2005 בימוי והפקת "אבי לניר הקרב האחרון" דוקומנטרי 62 דקות שודר בערוץ 2
2005 במאי שותף בסדרה "סיפור מסגרת" 100 שנות אמנות ישראלית – הפקת יוקרה של מפעל הפיס בעריכת רונית ויס ברקוביץ. בימוי פרק "נוף", 47 ד'.
2006 בימוי והפקת "נקמת לרנר" דוקומנטרי 60 דק'.
2007 בימוי והפקת "המנוע הפנימי" על אבחון וטיפול בהפרעות קשב וריכוז, דוקומנטרי 30 דק'
2008 - 2010 בימוי והפקת פרויקט תיעוד על מקימי מוזיאון ישראל
2010 בימוי והפקת: "טדי, צריך להקים מוזיאון!" על הקמתו של מוזיאון ישראל. דוקומנטרי 50 דק'
2013 בימוי והפקת "שניאור", על שניאור חשין ז"ל.  דוקומנטרי 88 דק'
2014 בימוי והפקת "הערב הראשון", על הבכורה העולמית של להקת "בת-שבע" ב-1964
2015 בימוי והפקת "העורך" על דב יודקובסקי. דוקומנטרי 78 דק'
2016 בימוי והפקת ארבעה סרטים לתערוכת "פרעה בכנען - הסיפור שלא סופר" במוזיאון ישראל, ירושלים
2017 בימוי והפקת סרט לתערוכת "ירושלים בפרטים" במוזיאון ישראל, ירושלים
2019 בימוי והפקת סרט לתערוכת "בחירות גורליות - אוסף גורליט" במוזיאון ישראל, ירושלים
2020 בימוי והפקת סרט לתערוכות "גלריה משלה" ו"הרוסלאן" במוזיאון ישראל, ירושלים
2021 בימוי שני פרקים על בדידות במסגרת הסדרה "יוצאים מהכלל" עם רוני קובן, בהפקת ארצה הפקות
2022 בימוי ארבעה פרקים בסדרה "פולארד" עם עמרי אסנהיים ושני חזיזה, בהפקת סטוריליין הפקות
2022 בימוי "מנדל" - דוקו' 72 דקות, על מורטון מנדל וקרן מנדל, בהפקת קסטינה
2023 בימוי "סיירת מטכ"ל" - סדרה בת 4 פרקים עם עמרי אסנהיים, שודרה בהוט8 וברשת13
2023 בימוי "האחת" - סדרה בת 4 פרקים, בהגשת סימה קדמון, יוצר ומפיק אמנון רבי, קסטינה תקשורת, משודרת בכאן 11
2024 בימוי "היום שלא נגמר" - סדרה תעודיתבת 5 פרקים על 24 השעות הראשונות של מלחמת חרבות ברזל. עם אמנון רבי, קסטינה תקשורת, משודרת בכאן 11
2024 בימוי “המו"לים" - סדרה תיעודית בת 5 פרקים על תולדות עיתונות הפרינט, עם עמרי אסנהיים, סטוריליין הפקות, משודרת בכאן 11
הערות שוליים

↑  פנחס טוקטלי, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  אל האור: היציאה מהארון של גלעד טוקטלי, כאן תרבות
1 2  סמדר שילוני, "הגיע הזמן שנראה מה קרה לנו, אבל גם להראות את הנאת המחבלים מלעשות רע", באתר ynet, 4 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 297025676   WorldCat (עם VIAF): 297025676
MIREA – האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית

| --- | --- |

 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־57 שנים) 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  אלכסנדר סיגוב (רו')
 רקטור:  סטניסלב קודז' (אנ')
 תלמידים
 :  26,000
 מיקום
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°40′15″N 37°28′58″E﻿ / ﻿55.6707°N 37.48273°E﻿ / 55.6707; 37.48273
 www.mirea.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) MIREA – האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית(למפת מוסקבה רגילה) MIREA – האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית he
 
MIREA – האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית (ברוסית: МИРЭА — Российский технологический университет, בעבר מכון מוסקבה להנדסת רדיו, אלקטרוניקה ואוטומציה) הוא מוסד להשכלה גבוהה במוסקבה, שהוקם בשנת 2015 כתוצאה ממיזוג של MIREA, MSUIECS, MITHT ומספר ארגוני חינוך, מדע, עיצוב וייצור. האוניברסיטה מעניקה הכשרה בתוכניות חינוכיות בתחומי ה-IT, אבטחת מחשבים, אלקטרוניקה, הנדסת רדיו, רובוטיקה, כימיה, ביוטכנולוגיה ועוד, וכן נותנת אפשרות לקבל השכלה נוספת.
RTU MIREA היא אחת האוניברסיטאות הרוסיות הגדולות ביותר המספקת הכשרה ב-112 תחומים והתמחויות (תואר ראשון, מומחה, תואר שני, לימודי תואר שני). יש לה רשת מפותחת של מרכזי מחקר, מעבדות מדעיות ולשכות עיצוב סטודנטים.
מדי שנה מוקצים 4,367 מקומות במימון המדינה לנכנסים לשנה הראשונה. נכון להיום לומדים באוניברסיטה כ-26,000 סטודנטים. כ-1,300 סטודנטים זרים מ-80 מדינות בעולם עוברים הכשרה במכון לחינוך בינלאומי של RTU MIREA. עם סיום הלימודים ב- MIREA - האוניברסיטה הטכנולוגית הרוסית, הבוגרים מקבלים דיפלומה ממלכתית.
האוניברסיטה מיישמת תוכניות חילופי אקדמיות ותעודות כפולות עם האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו (איטליה), האוניברסיטה הטכנולוגית של צפון סין (סין), אוניברסיטת Yang Ming Jiao הלאומית (טייוואן), אוניברסיטת Saitama (יפן). RTU MIREA מבצעת את תפקידי לשכת התיאום של חילופי הנוער הרוסי-יפני השנתי.
סכסוך לבנון–ערב הסעודית (2017)

סכסוך לבנון–ערב הסעודית הוא סכסוך שהחל כאשר ראש ממשלת לבנון, סעד חרירי, הודיע בפתאומיות על התפטרותו בזמן שהיה בסעודיה ב-4 בנובמבר 2017. זמן קצר לאחר מכן, יחסי החוץ בין שתי המדינות ומדינות שכנות באזור בעלות בריתן נעשו מתוחים יותר ויותר. ב-6 בנובמבר טענה סעודיה שלבנון הכריזה מלחמה בין שתי המדינות, למרות שמנהיגי לבנון הצהירו אחרת. ב-9 בנובמבר, ערב הסעודית, בחריין, כווית ואיחוד האמירויות הערביות ביקשו מאזרחיהן לעזוב את לבנון. הסכסוך נחשב כחלק מסכסוך הפרוקסי הגדול ביותר בין איראן לסעודיה.
נשיא לבנון וכמה פקידים לבנוניים סברו שהתפטרותו הפתאומית של חרירי נעשתה בכפייה של הסעודים, וטענו כי הסעודים החזיקו אותו כבן ערובה. איראן, חזבאללה וכמה אנליסטים סבורים גם כי צעד זה נעשה בכדי ליצור עילה למלחמה נגד חזבאללה. ב-21 בנובמבר, חרירי התפטר מתפקידו בביירות, אך הוא השעה זאת מיד, ולאחר מכן ביטל את ההתפטרות לחלוטין ב-5 בדצמבר.
רקע

ב-1989 ערב הסעודית יחד עם ארצות הברית עזרה לתווך את סיום מלחמת האזרחים הלבנונית באמצעות הסכם טאיף. ההסכם הותיר את חזבאללה כמיליציה העדתית החמושה היחידה של לבנון, בשל מאבקה נגד החזקת ישראל ברצועת הביטחון בדרום לבנון. בעקבות נסיגת ישראל מלבנון בשנת 2000, גברו הקריאות לפירוק חזבאללה מנשקו. עם זאת, המפלגה התנגדה לכל מהלך כזה. בעקבות ההתנקשות ברפיק חרירי קראה סעודיה לנסיגה מיידית של הכיבוש הסורי בלבנון. ערב הסעודית התנגדה להשפעתו של חזבאללה בלבנון ולמעורבותו במלחמת האזרחים בסוריה, מכיוון שזה נתפס כמקושר היטב עם איראן.
התפטרותו של חרירי

ב-4 בנובמבר 2017, בהצהרה ששודרה בטלוויזיה הסעודית, הגיש ראש ממשלת לבנון, סעד חרירי, את התפטרותו מתפקידו, תוך ציון השפעת-היתר הפוליטית של איראן וחזבאללה באזור המזרח התיכון וחששות מהתנקשות בו. התפטרותו של חרירי הביאה לירידה באיגרות החוב הלבנוניות ואזהרות מפני הורדה בדירוג האשראי של לבנון.
איראן דחתה בתוקף את דבריו של סעד חרירי וכינתה את התפטרותו כחלק ממזימה של ארצות הברית, ישראל וסעודיה להגברת המתיחות במזרח התיכון.
ב-21 בנובמבר הכריז חרירי בביירות כי הוא משעה את התפטרותו. הוא הצהיר כי נשיא לבנון מישל עאון ביקש ממנו "להשהות את ההחלטה לפני התייעצויות נוספות". הוא סירב לדבר על מה שקרה בסעודיה וטען שהאירועים יישארו סמויים. ב-5 בדצמבר הוא חזר בו מהתפטרותו בנאום שבו הדגיש את הנייטרליות של לבנון בכל הסכסוכים האזוריים.
האשמות בחטיפה ובהחזקת חרירי כבן ערובה

עם התפטרותו הפתאומית של חרירי בשהותו בסעודיה, דווח כי נשיא לבנון עאון סיפר לשגרירים זרים כי חרירי נחטף על ידי סעודיה. בהצביע על שהותו בת 12 הימים בסעודיה לאחר התפטרותו, אמר עאון כי הוא מחשיב את חרירי כעצור על ידי ערב הסעודית.
לפי העיתונאי רוברט פיסק, חרירי לא יכול היה להתפטר מיוזמתו, מכיוון שהוא כבר קבע מפגשים עם קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי ליום שני שלאחר מכן. יתר על כן, חרירי הגיע גם לסעודיה ב-4 בנובמבר לבוש בבגד יומיומי, כי הוא ציפה לצאת לקמפינג במדבר עם מוחמד בן סלמאן.
רוברט פיסק מוסיף שכאשר מטוסו של חרירי נחת בשדה התעופה של ריאד, הוא הוקף בכוחות משטרה שהחרימו את הטלפון הסלולרי שלו ושל שומרי ראשו. לפי גורם אמריקאי שצוטט על ידי הניו יורקר, חרירי הוחזק אז במעצר סעודי במשך אחת עשרה שעות, הונח על כיסא כשבכירים סעודים טפחו בו שוב ושוב. לפי ה"ניו יורקר", פקיד אמריקאי לשעבר הצהיר כי חרירי אמר ש"איראן מתכוונת להמשיך ולהשפיע באזור", לאחר שנפגש עם עלי אכבר וליאטי, יועץ בכיר של המנהיג העליון של איראן. חרירי גם הצטלם מחויך עם וליאטי. על פי דיווח הניו יורקר, כאשר בן סלמאן שמע על האירועים "הוא זעם", ו"הרגיש שהוא חייב לעשות משהו".
גורם אמריקאי בכיר במזרח התיכון מצוטט כאומר שהעלילה הייתה "הדבר הכי מטופש שראיתי אי פעם". האמינו כי כל הפיאסקו הוא חלק מהצעדים הקיצונים של יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן לבלימת השפעתה של איראן באזור.
כמה קבוצות לבנוניות הנוטות לאיראן ולשיעיות, כולל חזבאללה, האשימו את ערב הסעודית בהחזקת חרירי כבן ערובה. מקורביו של חרירי ובכירים סעודים הכחישו זאת. מנהיג חזבאללה בלבנון, חסן נסראללה, הכריז כי "התפטרותו של חרירי אינה חוקית ופסולה". בנובמבר פורסם כי חרירי בדרכו מסעודיה לאיחוד האמירויות הערביות. כלי התקשורת של מפלגתו של חרירי עצמו דיווחו כי לאחר מכן ימשיך לבחריין ובהמשך ישוב לביירות, אך שתי הנסיעות הללו בוטלו לאחר מכן והוא נשלח בחזרה לריאד. חרירי נאלץ ככל הנראה לשהות בבית ההארחה של אחוזת משפחתו בריאד, משם התראיין לתקשורת, וככל הנראה לא הייתה לו גישה לבגדיו, כיוון שכשצולם ביציאה היו לו נעליים גדולות למידותיו.
האשמות בהכרזת מלחמה

שני צידי הסכסוך טענו כי הצד השני הכריז למעשה במלחמה. ב-4 בנובמבר 2017, ערב הסעודית יירטה טיל בליסטי שנורה מתימן, שככל הנראה כוון לבירת סעודיה ריאד. שר החוץ הסעודי עאדל אל-ג'ובייר טען כי הטיל הוברח לחות'ים בתימן באמצעות פעילי חזבאללה. תאמר אל-סבחאן, השר הסעודי לענייני המפרץ הפרסי, אמר לרשת אל-ערביה שבשליטת סעודיה: "נתייחס לממשלת לבנון כאל ממשלה המכריזה מלחמה בגלל מיליציות חזבאללה". והוסיף כי "לבנון נחטפת על ידי המיליציות של חזבאללה ומאחוריה עומדת איראן".
ב-9 בנובמבר 2017, מנהיג חזבאללה חסן נסראללה אמר בתורו כי סעודיה "הכריזה מלחמה על לבנון וחזבאללה".
תגובות בינלאומיות

ב-9 בנובמבר 2017, ערב הסעודית, ולאחר מכן איחוד האמירויות הערביות וכווית, קראו לאזרחיהן הנמצאים בלבנון לעזוב את המדינה לאלתר.
ב-10 בנובמבר 2017, נשיא צרפת עמנואל מקרון ערך ביקור לא מתוכנן בסעודיה בתוך המשבר המתגבר. שר החוץ של ארצות הברית, רקס טילרסון, הזהיר "כל צד, בתוך לבנון או מחוצה לה, להשתמש בלבנון כמקום לסכסוכי נציגים או בכל דרך שתורמת לחוסר יציבות במדינה". פקידים אמריקאים ואירופים לחצו באופן פרטי על ערב הסעודית לסגת מהעמדותיה בסכסוך.
שר המודיעין הישראלי ישראל כץ כינה את ההתפטרות "נקודת מפנה" עבור המזרח התיכון, ואמר כי "עכשיו זה הזמן ללחוץ ולבודד את חזבאללה, עד שהוא ייחלש ובסופו של דבר יפורק מנשקו".
הפטריארך המארוני בצ'ארה בוטרוס אל-רהי אמר ליורש העצר הסעודי בריאד כי הוא תומך בסיבות להתפטרותו של חרירי.
ב-16 בנובמבר 2017, נשיא צרפת מקרון הזמין את סעד חרירי ומשפחתו לצרפת. חרירי עזב את ערב הסעודית לצרפת, לפני שחזר לביירות כדי להגיש את התפטרותו באופן רשמי. הצרפתים התעקשו שההצעה לא הייתה גלות.
הערות שוליים

↑  Hudson, Michael C. (1997). "Trying Again: Power-Sharing in Post-Civil War Lebanon". International Negotiation. 2: 103–122. doi:10.1163/15718069720847889.(הקישור אינו פעיל)
↑  Narayan, Chandrika. "Lebanese Prime Minister Saad Hariri resigns". CNN. נבדק ב-4 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lebanon's prime minister just resigned 'over plot to target his life'". The Independent. 4 בנובמבר 2017. ארכיון מ-1 במאי 2022. נבדק ב-4 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hariri: What happened in Saudi stays in Saudi". נבדק ב-1 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Our Foreign Staff, ‏Lebanese prime minister Hariri rescinds his resignation, The Telegraph
↑  Anne Barnard and Maria Abi-Habib (24 בדצמבר 2017). "Why Saad Hariri Had That Strange Sojourn in Saudi Arabia". The New York Times. נבדק ב-25 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  - 'New York Times' Reporter On The Lebanese Prime Minister's Relationship With Saudi Arabia
↑  "Saudi Arabia says Lebanon has declared war on it". Reuters. 6 בנובמבר 2017. נבדק ב-10 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Muñoz Carlo (10 בנובמבר 2017). "Saudi Arabia 'has declared war' on Lebanon, says Hezbollah leader". The Washington Times. נבדק ב-10 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Saudi Arabia says Lebanon 'declaring war' against it". Al Jazeera. 7 בנובמבר 2017. נבדק ב-4 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saudi, UAE, Kuwait urge citizens to leave Lebanon". www.aljazeera.com. נבדק ב-10 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saudi Arabia Tells Its Citizens To Leave Lebanon, And It's Not Completely Clear Why". NPR.org. נבדק ב-10 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  CNBC (10 בנובמבר 2017). "Former Lebanese leader not under house arrest in Saudi Arabia, French foreign minister says". CNBC. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "No evidence Saudi Arabia detaining Hariri: Germany". Reuters. 10 בנובמבר 2017. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ferziger, Jonathan. "Despite diplomatic silence, Israel and Saudi Arabia united by common foe". אורכב מ-המקור ב-13 בנובמבר 2017. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lebanese patriarch, in Saudi, says supports reasons Hariri quit". Reuters. 14 בנובמבר 2017. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Lebanon-Saudi Crisis seem to be cooling down". theindependent.in. 16 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
בננות (אתר אינטרנט)

סמליל האתר
בננות היה אתר אינטרנט ישראלי שהגדיר עצמו כפונה לנשים.
היסטוריה

האתר "בננות" החל לפעול ב-1 באפריל 2000 ועוד באותה שנה, הוכרז על ידי מעריב כ"אתר הנשים המוביל בישראל". את האתר ייסדה יזמית האינטרנט שירלי צ'לצ'ינסקי.
האתר היווה גרסה וירטואלית לשיחת הבנות. עיקר כוחו של האתר היה בתכנים אישיים שביטאו רצונות, מחשבות וצרכים של נשים. האתר היווה אלטרנטיבה לעיתוני הנשים ותוכניות הטלוויזיה ועסק בנושאים שונים כמו מערכות יחסים, מגדר, תרבות וכו' מזווית פוסט-פמיניסטית. בין הכותבות שפרסמו באתר נמנו קארין ארד, אתי אברמוב, נילי לנדסמן ואורלי קסטל-בלום.
המייסדת שירלי צ'לצ'ינסקי שימשה כעורכת הראשית ומנהלת האתר. בשנים 2000–2001 שימשה העיתונאית נילי לנדסמן כעורכת שותפה.
לאתר הייתה מערכת תגובות בצורת טוקבק מהראשונות בעברית. בכך, היה האתר מהראשונים בישראל לספק יכולת להגיב ולקיים דיון-גולשות בעקבות מאמר. כמו כן, האתר אירח את הפורומים ה"רשמיים" של סדרות הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" (ששודרה בשידורי "רשת"), "בנות גילמור" (ששודרה בערוץ 10), "הבורגנים" (ששודרה ללקוחות "yes") ועוד.
בשנת 2007 הרחיבה צ'לצ'ינסקי את "בננות" והקימה את פלטפורמת הבלוגים בננות Blogs, שבו נמצאים בלוגים של היוצרים רונית מטלון, נורית זרחי, לאה איני, רן יגיל, יקיר בן משה, איריס אליה כהן ועוד - כ-500 בלוגרים.
סביב האתר התקיימה קהילה נרחבת ואדוקה של גולשים וגולשות, שמצאה לראשונה יכולת לבטא את עצמה באמצעות הטוקבקים ואף בפורומים השונים. בין היתר, בפורום בננות נכתב לראשונה בהודעות ספרו של האמן יורם קופרמינץ "אוקטובר/יומן מלחמה", שראה לאחר מכן אור בהוצאת בבל.
האתר חדל לפעול באמצע העשור השני של המאה ה-21.
הערות שוליים

↑  נפגשים בפורום סקס והעיר הגדולה, באתר וואלה, 17 בנובמבר 2003
סמליל ישן של האתר
פילוסופיה פמיניסטית

פילוסופיה פמיניסטית היא גישה לפילוסופיה מנקודת מבט פמיניסטית וגם שימוש בשיטות פילוסופיות לנושאים ושאלות פמיניסטיות. הפילוסופיה הפמיניסטית כוללת פרשנות מחודשת של טקסטים פילוסופיים וניסיונות לבקר או להעריך מחדש את רעיונות הפילוסופיה המסורתית מתוך פרספקטיבה פמיניסטית. הפילוסופיה הפמיניסטית הייתה קיימת לפני המאה העשרים אך תויגה ככזו עם הגל השני של הפמיניזם במהלך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. ספר בולט בהתפתחות הפילוסופיה בתחילתה הוא שעבוד האישה של ג'ון סטיוארט מיל שיצא לאור בשנת 1869. כתבים בולטים נוספים הם המין השני של סימון דה בובואר (1949), המסתורין הנשי מאת בטי פרידן (1963), פוליטיקה מינית מאת קייט מילט (1970) והדיאלקטיקה של המין של שולמית פיירסטון (1970).
הפילוסופיה הפמיניסטית עוסקת בשלל נושאים, ובהם: תורת ההכרה, אתיקה, מטאפיזיקה, פנומנולוגיה ואסתטיקה.
הוגות בולטות

מרי וולסטונקראפט
אולמפ דה גוז'
סימון דה בובואר
ג'ודית באטלר
לינדה מרטין אלקוף
שולמית פיירסטון
סאלי הסלנגר
אייריס מריון יאנג
לוס איריגארי
ראו גם

פמיניזם
התנועה הפמיניסטית
פוסט-פמיניזם
פמיניזם סוציאליסטי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000048139  NKC: ph395720
RP1

RP1 (גם: retinitis pigmentosa 1) הוא חלבון שבבני אדם מקודד על ידי הגן RP1. מוטציות שונות בגן זה גורמות בבני אדם למחלת ניוון הרשתית רטיניטיס פיגמנטוזה.
פיזיולוגיה

גן זה מקודד למשפחת הדו-קורטין (אנ'). החלבון המקודד על ידי גן זה מכיל שני תחומי דו-קורטין הנקשרים למיקרו-טובוליות (אנ') ומווסתים פילמור מיקרו-טובולי. החלבון המקודד הוא חלבון הקשור למיקרוטובוליות של התאים קולטי האור ברשתית והוא הכרחי לפעילות גנטית תקינה של הגן. חלבון זה וחלבון אחר הספציפי לרשתית, RP1L1, ממלאים תפקידים חיוניים וסינרגיים בהשפעה על רגישות לאור ועל מורפוגנזה של המקטע החיצוני של תאי אור מסוג קנים.
היסטוריה

גן זה נקרא בתחילה "ORP1" בשל תגובתו לרמות חמצן ברשתית אין ויוו (in vivo), גן זה נקשר לאחר מכן לרטיניטיס פיגמנטוזה אוטוזומלית דומיננטית ושמו שונה ל-RP1.
משמעות קלינית

מוטציות בגן זה גורמות לרטיניטיס פיגמנטוזה בצורת הורשה אוטוזומלית דומיננטית או אוטוזומלית רצסיבית.
הערות שוליים

1 2 3  GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000104237 - Ensembl, מאי 2017
1 2 3  GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000025900 - Ensembl, מאי 2017
↑  "Human PubMed Reference:".
↑  "Mouse PubMed Reference:".
↑  RP1 Gene - RP1 Axonemal Microtubule Associated, genecards
1 2  "RP1 axonemal microtubule associated". ארכיון מ-2021-01-17. נבדק ב-2020-09-25.
↑  Georgiou M, Grewal PS, Narayan A, Alser M, Ali N, Fujinami K, Webster AR, Michaelides M (באוגוסט 2020). "'Sector Retinitis Pigmentosa: Extending the Molecular Genetics Basis and Elucidating the Natural History". American Journal of Ophthalmology. 221: 299–310. doi:10.1016/j.ajo.2020.08.004. PMC 7772805. PMID 32795431. {{cite journal}}:  (עזרה)
יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי

| --- | --- |

 בימוי:  גארת' אדוארדס ג'ורדן ווגט-רוברטס
 הופק בידי:  תומאס טל ג'ון ג'שני מרי פרנט בריאן רוג'רס אלכס גרסיה
 שחקנים ראשיים:  אהרון טיילור-ג'ונסון בריאן קראנסטון טום הידלסטון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני לג'נדרי
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 הקרנת בכורה:  2014 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אקשן והרפתקאות
 תקציב:  670-745 מיליון דולר
 הכנסות:  כ-2 מיליארד דולר
 סרטים בסדרה:  ראו רשימה
 
יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי (באנגלית: MonsterVerse) הוא זיכיון קולנועי של סרט מפלצות בכיכובן של הדמויות גודזילה וקינג קונג. הסרטים מופקים על ידי אולפני לג'נדרי ומופצים על ידי אולפני האחים וורנר בשיתוף פעולה עם חברת טוהו. הזיכיון כולל סרטי קולנוע נפרדים החולקים אזכורים או רמזים הקושרים את כולם זה לזה וקרוס-אובר בין מפלצות כמו גודזילה וקינג קונג.
סרטי קולנוע

| מס' | שם במקור | שם בעברית | תאריך יציאה | אורך | בימוי | תסריט | גיבורים נבחרים |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
~סרטים שיצאו לאקרנים
| 1 | Godzilla | גודזילה | 15 במאי 2014 | 123 דקות | גארת' אדוארדס | מקס בורנשטיין, דייוויד קלאהם | גודזילה |  |
| 2 | Kong: Skull Island | קונג: אי הגולגולת | 10 במרץ 2017 | 118 דקות | ג'ורדן ווגט-רוברטס | דן גילרוי, מקס בורנשטיין, מייקל דוהרטי, זאק שילדס | קינג קונג |  |
| 3 | Godzilla: The King of Monsters | גודזילה: מלך המפלצות | 31 במאי 2019 | 132 דקות | מייקל דוהרטי | מקס בורנשטיין, מייקל דוהרטי, זאק שילדס | גודזילה |  |
| 4 | Godzilla vs. Kong | גודזילה נגד קונג | 31 במרץ 2021 | 113 דקות | אדם וינגרד | מקס בורנשטיין, לינדסי ביר, טרי רוסיו | גודזילה וקינג קונג |  |
| 5 | Godzilla x Kong: The New Empire | גודזילה x קונג: האימפריה החדשה | 15 במרץ 2024 |  | אדם וינגרד |  | גודזילה וקינג קונג |  |
פיתוח

חברת אולפני לג'נדרי אישרה ביולי 2014 במהלך הקומיקון של סן דייגו שהחברה רכשה את הזכויות להפקת סרטים מבית חברת טוהו. בספטמבר 2015 לג'נדרי הכריזו שהסרט "קונג: אי הגולגולת" לא יפותח בשיתוף פעולה עם סרטי יוניברסל (שהפיקו את סרט קונג הקודם, "קינג קונג" משנת 2005). במקום זאת החברה תשתף פעולה עם האחים ורנר, לצורך פיתוח יקום קולנועי סביב גודזילה וקינג קונג.
באוקטובר 2015 הוכרז על תוכנית לאיחוד בין קונג לגודזילה בסרט "גודזילה נגד קונג" שצפוי לצאת לאקרנים בשנת 2020. החברה תכננה לייצר סדרת סרטים שמרכזה הוא חברת "מונרך" (הסוכנות הממשלתית שהופיעה בסרט "גודזילה"). לאחר מכן הוכרז שהסרט "קונג: אי הגולגולת" יאזכר אף הוא את ארגון "מונרך".
במאי 2016 האחים וורנר הכריזו שהסרט "גודזילה נגד קונג" ייצא לאקרנים ב-29 במאי 2020 וכי הסרט "גודזילה: מלך המפלצות" ייצא לאקרנים ב-22 במרץ 2019. באוקטובר 2016 אולפני לג'נדרי הכריזו שהסרט "גודזילה: מלך המפלצות" יצולם ברפובליקה העממית של סין. באותו החודש נודע שהחברה מתכננת חדר תסריטים ליצירת יקום קולנועי משותף של קונג וגודזילה, עם אוסקר גרסיה כתסריטאי ראשי.
בתחילת ינואר 2017, מייסד אולפני לג'נדרי, תומאס טל (Thomas Tull) הודיע על התפטרותו מהחברה אך נשאר המפיק הראשי של סדרת הסרטים, שכונתה MonsterVerse. במרץ 2017 החברה אספה צוות תסריטאים לפיתוח היקום הקולנועי ושיתפה פעולה עם טרי רוסיו, התסריטאי שהיה שותף לכתיבתו של תסריט מוקדם ל"גודזילה" משנת 1998.