stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקנסוריופטריקס

| סקנסוריופטריקס |
| --- | --- |
איור המדגיש את העצמות שנתגלו 
תקופה
יורה תיכון-יורה עליון, 165–156 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סקנסוריופטריגיים
סוג:: סקנסוריופטריקס
מין:: Scansoriopteryx heilmanni
שם מדעי
 Scansoriopteryx

סקנסוריופטריקס (שם מדעי: Scansoriopteryx; מילולית: "כנף מטפסת", בעבר נקרא Epidendrosaurus) הוא סוג של דינוזאור קטן בן משפחת הסקנסוריופטריגיים שחי בסין בשלהי תור היורה שלפני 165 עד 156 מיליון שנה מזמננו.
הסקנסוריופטריקס ידוע מממצא מאובן בודד שהתגלה בליאונינג, סין והוא הגיע לגודל של דרור בית בוגר והיה בעל מבנה מותאם לטיפוס על עצים בעיקר באצבעותיו הארוכות שאולי היה ביניהם מפרש עור שעזר ליצור הקטן לדאות. עם זאת בדומה לשאר המנירפטורים הוא היה מכוסה בנוצות, כך שייתכן שממש היה יכול לעופף. הוא קרוב לסוגים יי ואפידקסיפטריקס שחיו באותם יערות בצורה דומה.
לא ברור עדיין אם דינוזאור זה הוא קרוב של הארכיאופטריקס, ראשון העופות האמיתיים. עם זאת מעריכים שהיה יותר רחוק מאחר שהלסתות שלו כללו כמה שיניים גדולות בקדמת הלסת הישרה ומאחוריה היו מעט שיניים, עם דמיון שטחי לאובירפטורוזאורים. כמו כן הזנב היה גרמי ושימש לאיזון על הענפים. ייתכן שהוא דאה בדומה לדרקון הדואה מדרום-מזרח אסיה ולא באמת עופף, מאחר שלא היו לו שרירי תעופה. ככל הנראה היה אוכל חרקים שדאה במרדף אחריהם ביערות סין הקדומים.
עמרי ידלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  פרס צלטנר 
 
עמרי ידלין (נולד בשנת 1959) הוא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. היה  נשיא המכללה האקדמית ספיר (2019-2014). לשעבר סגן דקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ודקאן בית הספר למשפטים במכללת ספיר (2013-2009). מחקריו עוסקים בדיני חברות, ניירות ערך וניתוח כלכלי של המשפט.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב, בנם של אשר ידלין, מבכירי תנועת העבודה, ודליה, בתו של אליהו גולומב.
לפני הצבא יצא לשנת שירות בקריית מלאכי. שירת בחיל האוויר כנווט פנטום. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד הנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת תל אביב, אך עבר ללמוד משפטים. התמחה  במשרדו של עורך הדין ד"ר יעקב ויינרוט. השלים לימודי תואר השני והדוקטורט  באוניברסיטת ברקלי. בשנת 1994 שב לישראל והצטרף לאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 זכה בפרס צלטנר לחוקר הצעיר.
במשך מספר שנים ניהל את מרכז פישר לממשל תאגידי ורגולציה של שוק ההון.
בשנת 2008 הצטרף כעורך דין מייצג לערעורו של עו"ד ישראל פרי, שהורשע בגנבת מאות מיליוני מרקים מאלפי לקוחות ניצולי השואה ונידון ל-10 שנות מאסר. היה זה תיק הייצוג היחיד של ידלין כעורך דין.
בשנת 2009 פרש מניהול מרכז פישר ומאוניברסיטת תל אביב, לשם הקמת בית הספר למשפטים במכללת ספיר. באוקטובר 2009 מונה לדקאן בית הספר, וכיהן בתפקיד עד למינויו לנשיא המכללה. בשנת 2019 שב לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ומאז הוא מנהל את מערך הקליניקות בפקולטה.
חיים אישיים

ידלין נשוי לנעמה, עורכת דין, ואב לבת ובן. מתגורר בתל אביב. בשעות הפנאי הוא זמר בלהקת רוק בשם "צד ב".
הערות שוליים

↑  ראיון עם נשיא מכללת ספיר באתר "ספירלה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374286805171  LCCN: no2015003170  VIAF: 313299582   WorldCat (עם VIAF): 313299582
עמית ביר-כץ

| --- | --- |
עמית ביר-כץ, 2018
עמית ביר-כץ, 2018
 לידה:  8 בדצמבר 1988 (בן 35) ישראל
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.08 מטר
 קבוצות כשחקן
 2007–2008 2008–2009 2009–2011 2011–2013 2013–2014 2014 2014–2015 2015–2016 2016 2016–2017 2017–2018 2018–2019  2019  2019 - 2020  2020-:  הפועל לב השרון אליצור יבנה מכבי הוד השרון הפועל גלבוע גליל מכבי אשדוד ז'לונה גורה הפועל אילת עירוני נהריה הפועל חולון הפועל גלבוע גליל הפועל אילת בני הרצליה   הפועל תל אביב   הפועל חבל מודיעין  א.ס. רמת השרון
עמית ביר-כץ (נולד ב-8 בדצמבר 1988) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הסנטר בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית, גובהו 2.08 מ'.
קריירה

ביר-כץ החל לשחק כדורסל בכיתה ו' בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. לאחר סיום לימודיו בתיכון קיווה לשחק במכללת סיינט ג'ונס מניו יורק, אך לא קיבל לכך אישור מצה"ל. תחת זאת, הצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הפועל לב השרון מהליגה הלאומית. בסיום העונה ירדה לב השרון ליגה, וביר-כץ עבר לאליצור יבנה. לאחר עונה אחת, הצטרף למכבי הוד השרון, אף היא מהליגה הלאומית, ובמדיה שיחק במשך שתי עונות.
בעונת 2011/2012 הצטרף לראשונה לקבוצה מליגת העל, הפועל גלבוע גליל, בשורותיה שיחק במשך שתי עונות. בעונת 2013/2014 עבר למכבי אשדוד, וקלע 4 נקודות בממוצע למשחק. את עונת 2014/2015 פתח בקבוצת ז'לונה גורה מליגת העל הפולנית, אך עזב אותה תוך זמן קצר, והצטרף להפועל אילת.
ב-25 באוגוסט 2015 חתם לעונה אחת בעירוני נהריה ובמהלך העונה עבר להפועל חולון. בעונת 2016/2017 חזר לשחק בשורות הפועל גלבוע גליל.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בהפועל אילת.
ב-26 בספטמבר 2018 חתם לעונה אחת בבני הרצליה
ב-8 במרץ 2019 חתם בהפועל תל אביב עד לסוף העונה.
בקיץ 2019 חתם בהפועל חבל מודיעין מהליגה הלאומית, בעונה זו העמיד ממוצע של 8 נק' ו-5.3 ריב' אך למרות יכולת אישית טובה קבוצותו סיימה במקום ה-13 המוביל לליגה הארצית.
בקיץ 2020 חתם בא.ס. רמת השרון מהליגה הלאומית
הערות שוליים

↑  אור שקדי‏, "הפועל אילת: עמית ביר-כץ חתם לעונה", באתר וואלה, 31 באוגוסט 2017
↑  שמואל מוניץ, "עמית ביר-כץ חתם בבני הרצליה", באתר ynet, 26 בספטמבר 2018
↑  ברק חקלאי, עמית ביר-כץ חתם בהפועל ת"א, באתר ynet, 8 במרץ 2019
↑  רמת השרון: ביר כץ מצטרף, טרנט ניצל אופציית יציאה
ספרבה בניה

סָפָּרֶבָה בניה (בבולגרית: Сапарева баня) היא עיר בדרום מערבה של בולגריה, בשטח מחוז קיוסטנדיל, הממוקמת על המורדות הצפוניים של הרי רילה, כ-15 קילומטרים מזרחית לעיר דופניצה. העיר מפורסמת במעיינות החמים אשר בשטחה ובגייזר הפורץ במרכזה. באזור שורר אקלים ממוזג.
היסטוריה

שרידי ישוב מאורגן שנתגלו בסביבות העיר, מתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בין השרידים נמצאו כלי נשק וכלי חרס מעוטרים וצבועים בשלל צבעים. שמו התרקאי של היישוב היה גרמניאה, על שם אל החום מהמיתולוגיה התראקית ובהתייחס לשפע המעיינות החמים אשר בסביבתו. בהמשך, נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית והוקם במקום סנטוריום לאזרחים, חיילים מן השורה ואף קציני צבא בכירים. עם חלוקת האימפריה הרומית, נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית, החל מהמאה ה-7  על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה ואחר כך השנייה.
באמצע המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית והשם בניה מאוזכר לראשונה בכתבים עות'מאניים מ-1570. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
תיירות

במרכז העיר, על תל ארכאולוגי עתיק מצויה כנסיית ניקולס הקדוש, אשר נבנתה במאה ה-12 ובעיר שתי כנסיות נוספות, כנסיית גאורגיוס הקדוש, שהוקמה במאה ה-18 וכנסיית המרטירים, שהוקמה ב-1859 בעיצומו של עידן התחייה הלאומית הבולגרית.
מרבית האוכלוסייה ממוצא בולגרי, בני הדת הנוצרית אורתודוקסית.
כלכלה

החקלאות היא ענף מסורתי באזור ועיקר הגידולים הם ירקות ופרחי חממה. באזורים ההרריים יותר מגדלים צאן לבשר ולתעשיית מוצרי חלב. תעשיית התיירות תופסת נתח מרכזי מהתוצר המקומי הגולמי של העיר. עוד קיימות העיר חנויות למוצרי טקסטיל. בסמיכות לעיר חולף עורק מספר 4 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים, המחבר את מערב אירופה למזרחה.
הערות שוליים

↑  "כלכלת העיר ספרבה בניה", באתר הרשות המקומית ספרבה בניה(בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557519705171  GND: 7546495-0  LCCN: n83145706  NKC: ge395215  VIAF: 144284893   WorldCat (עם VIAF): 144284893
עיר המלח

נחלות שבטי ישראל
עִיר הַמֶּלַח היא עיר שנזכרת במקרא כאחת משש ערי המדבר של שבט יהודה.
במקורות

העיר מוזכרת בספר יהושע: 
”בַּמִּדְבָּר בֵּית הָעֲרָבָה מִדִּין וּסְכָכָה וְהַנִּבְשָׁן וְעִיר הַמֶּלַח וְעֵין גֶּדִי עָרִים שֵׁשׁ וְחַצְרֵיהֶן”.
בתרגום השבעים עיר המלח מתורגמת לערי סדום Πόλεις Σαδωμ או ערי הכיכר Πόλεις αλων (שהפכו למלח).
זיהוי

זכריה קלאי כותב שעל פי שמה יש לזהות אותה בקרבת ים המלח. מרטין נות זיהה את העיר בחירבת קומראן, שבסביבותיה נמצאו מגילות קומראן. אולם היו חוקרים שהציעו זיהויים אחרים, זאת על פי פסוק במגילת הנחושת ממנו ניתן לזהות את קומראן עם העיר סככה.
בהתבסס על הסמיכות בפסוק של עיר המלח לעין גדי, היו שזיהו את עיר המלח במיצד גוזל הנמצא למרגלות הר סדום הצפוני, שהיה כנראה חלק מדרך אדום שעברה בנחל זהר. אחרים זיהו את עיר המלח בעינות סמר, צפונית לעין גדי. אחרים דחו זיהויים אלו בגלל שמקומות אלו קטנים מכדי להקרא עיר.
פסח בר אדון הציע לזהות את עיר המלח עם עינות סמר, על סמך מצד תורבה הישראלית הנמצא לצידן.
זיהוי אחר מציב את עיר המלח בבאב א-דרה ונומיירה בירדן, מזרחית לעין גדי. זיהוי זה מתבסס בעיקר על זיהויה של צוער (עיר מקראית) בכפר הבדואי א-סאפי בשפך ואדי חסה. חנזיר ופייפה נחשבות לשתי ערי הכיכר הנוספות. אולם ערים אלה חרבו בסוף תקופת הברונזה הקדומה ואינן מתאימות לתיארוך המקובל לתקופת אברהם אבינו בברונזה התיכונה.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים ס"א–ס"ב.
1 2 3  זכריה קלאי, עיר המלח, אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 2011, עמ' 216-217
↑  זאב ויסמן, מבוא למקרא, האוניברסיטה הפתוחה
↑  צבי אילן, אנציקלופדיה מקראית, דבר, 18 במאי 1972
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמרי לרנאו

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 86 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ארכאוזואולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  המרכז הרפואי שערי צדק  אוניברסיטת חיפה 
 
עמרי לרנאו (נולד ב-1938) הוא כירורג וארכאוזואולוג ישראלי.
ביוגרפיה

לרנאו, יליד ירושלים, למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחה בכירורגיה כללית וכירורגית ילדים במרכז רפואי העמק בעפולה ובבית חולים בסנט לואיס בארצות הברית. בתפקידו הקליני האחרון, לפני צאתו לגמלאות, שימש מנהל אחת המחלקות הכירורגיות בבית החולים שערי צדק בירושלים.
לאחר פרישתו, ממשיך לעבוד בחוג לחינוך רפואי באוניברסיטת תל אביב. במסגרת עבודתו מנחה קבוצות קטנות של סטודנטים לרפואה ומלווה אותם בהכשרתם המקצועית בצורה רציפה לאורך שנים תוך מתן דגש על נושא האתיקה הרפואית והיבטים הומניים אשר כרוכים במקצוע.
במקביל לתפקידיו הקליניים פיתח עמרי לרנאו תחביב, שאותו ירש מאביו ד"ר חנן לרנאו, שהיה וטרינר, ותחביבו חקר עצמות דגים עתיקים, כלומר עצמות דגים המתגלות בחפירות ארכאולוגיות. עמרי לרנאו התמחה בנושא, חוקר מכלולי עצמות דגים מחפירות ארכאולוגיות רבות בישראל ופרסם עליהם מחקרים.
ממחקריו

מחקר שהתבצע על שרידי דגים ושברי כדים נושאי כתובות במצדה, ממצאים מן החפירות שניהל באתר יגאל ידין בשנות השישים, הצביע על מסחר בסוגים שונים של ציר דגים (גארום, אלק), שהובאו למצדה ממערב הים התיכון. אחד הכדים היה מיועד למלך, כפי הנראה למטבחו של הורדוס.
מחקר עצמות הדגים זיהה באתרים רבים בארץ שרידים של דג "נסיכת הנילוס" שגודלו הגיע לעיתים מעל למטר וחצי, ומשקלו לעשרות קילוגרמים. מקורו של הדג היה בנילוס והוא ניצוד, עובד ונמכר בכל רחבי מזרח הים התיכון, במערכת מסחרית מתוחכמת שהייתה קיימת במשך מאות רבות של שנים, בתקופות הברונזה והברזל וגם בתקופות יותר מאוחרות. בחלק מן האתרים מככבת "נסיכת הנילוס" בין הדגים הנפוצים ביותר במכלול. המסחר הזה מעניין משום שהוא התמקד באוכל ולא בחפצים בעלי ערך. ניתן להסיק ממנו שעלות הדיג בנילוס, עיבוד הדגים ושינועם בספינות לאורך חופי הלבנט הייתה פחותה מן הדיג המקומי לאורך החופים.
מחקר עצמות הדגים שנחפרו בלכיש הראה הבדלים משמעותיים בצריכת הדגים בתקופת הברונזה המאוחרת ובתקופת הברזל. הועלתה השערה שהדבר נבע מן המחסום בין פנים הארץ לבין הים שנוצר עם התיישבותם של הפלשתים בשפלת החוף. ואמנם, תרבות הדיג וצריכת הדגים לא הייתה מפותחת באוכלוסייה היהודאית של ימי בית ראשון, ועדות לכך היא חסרונם של שמות "פרטיים" לדגים במקרא.
מחקר שהתנהל ב-2010: איסוף עצמות דגים שנמצאו על ידי רוני רייך ואלי שוקרון בעפר שנזרק לברכת מים גדולה הנקראת "הברכה החצובה" ליד מעיין הגיחון בעיר דוד. החרסים המלווים את העצמות מצביעים על שלהי המאה ה-9 וראשית המאה ה-8 לפנה"ס (ימי מלכי יהודה). כ-10600 עצמות נאספו מהם הוגדרו כמחצית. מרבית העצמות (כ 86 %) משתייכים לדגי מים מלוחים (דניס, בורי), שמקורם ודאי בים התיכון. קיימת גם כמות של דגים שיובאו מנהר הנילוס (נסיכת הנילוס). עצמות הדגים לוו גם בשרידי בולות נושאות חותמות ששימשו בימי קדם לחתימת מכתבים וסחורות. חלק מן הבולות נשאו עיטורים בהשפעה פיניקית. השילוב הזה העלה השערות שונות בדבר קשרי מסחר בין ירושלים בימי המלכה עתליה, לבין ממלכת צור הפיניקית, כור מחצבתה של עתליה.
לקריאה נוספת

עמרי לרנאו, במזל דגים. עתמול כרך כ"ט גיליון 5 ‏(2004), עמ' 17–18.
רוני רייך, אלי שוקרון ועמרי לרנאו. תגליות חדשות בחפירות עיר דוד, קדמוניות 133 (תשס"ז/2007), עמ' 32–40.
R. Reich, E. Shukron and O. Lernau, Recent Discoveries in the City of David, Jerusalem, Israel Exploration Journal, 57 (2007), pp. 153-169.
Lernau H. and Lernau O. (1992) Fish remains. In: De Groot, A. and Ariel D.T. (eds.) Excavations at the City of David 1978-1985, final report. Vol III Qedem 33, pp. 131–148. The institute of Archaeology, the Hebrew University, Jerusalem.
Cotton, H., Lernau, O. and Goren, Y. (1996) fish sauces from Herodian Masada. Journal of Roman Archaeology, 9:223-238.
Van Neer, W., Lernau, O., Friedman, R., Mumford, G., Poblome, J. and Waelkens, M. (2004): Fish remains from archaeological sites as indicators of former trade connections in the Eastern Mediterranean. Paleorient 30/1 pp. 101–148.
Lernau O. and Golani D. (2004) The Osteological Remains (Aquatic). D. Ussishkin (ed.): The Renewed Archaeological Excavations at Lachish (1973–1994). Tel Aviv.
עדות מפי השמועה

עדות מפי השמועה היא מונח בדיני ראיות. עדות מפי השמועה היא עדות לגבי מידע שנאסף על ידי עד מאדם אחר הנוגע לאירוע, מצב, או דבר שלעד לא היה ניסיון ישיר לגביו. לדוגמה, העד ראובן מעיד "שמעון אמר לי כי האירוע
היה ביום א'". העדות של ראובן איננה קבילה כי הוא שמע אותו מאדם אחר (שמעון) ואין לו לגביו ניסיון אישי.
כעיקרון, שיטות המשפט השונות מייחסות מהימנות נמוכה ומשקל מועט או אינן מקבלות עדויות מפי השמועה. ברם, גם אם בדרך כלל עדות שמיעה איננה קבילה היא לפעמים קבילה בפרומים לא שיפוטיים או מעין שיפוטיים (כגון בבית הדין לעבודה, בשימוע בפני עובד מדינה וכדומה).
הסיבות לאיסור עדות מפי השמועה

קיימים שלושה חששות עיקריים למהימנותה של אמרה המהווה עדות מפי השמועה:
קיים חשש שמוסר האמרה עצמו, שאינו עומד לחקירה נגדית, אינו מהימן.
קיים חשש כי תוכנה של האמרה אינו חד-משמעי, ובהיעדר חקירה נגדית של מוסר האמרה לא ניתן להבהירה. בנוסף גם אם האמירה ברורה, העד יכול רק לאשר עצם אמירתה, ולא להעיד באשר לאמיתות תוכנה.
קיים חשש כי אף אם מוסר האמרה מהימן ותוכן אימרתו חד-משמעי, הרי שתוכן זה אינו תואם את המציאות, אם בשל כך שזכרונו של מוסר האמרה בגד בו, ואם בשל העובדה כי תפיסת המציאות של מוסר האמרה מעוותת.
חריגים

לכלל הפוסל עדות-שמיעה כראיה קבילה במשפט קיימים חריגים בחוק ובפסיקה הישראליים. נהוג לחלק החריגים לשלושה סוגים:
חריגים > חריגים מדומים

במקרים אלו העדות נחזית כעדות שמיעה, אולם למעשה ניתנת לנאשם ההזדמנות להסביר האמירה או לחלוק על עצם אמירתה, ובכך מצטמצם החשש למהימנות.
החריגים כוללים:
הודעת בעל דין מחוץ לבית המשפט: בעל הדין נוכח במשפט ויכול לסתור האמירה.
הודעה באמצעות שליח: נחשבת כהודעת בעל דין. גם דו"ח ועדת חקירה ייחשב במקרים מסוימים להודעה באמצעות שליח, כאשר בעל הדין הוא שהסמיך את הוועדה, נערכה חקירה בהתאם להרשאה שנתן, והדו"ח נמסר לרשות הממנה או לגורם רשמי אחר.
אמרת חוץ של עד, כאשר העד מתכחש במשפט לגרסתו הראשונית (סעיף 10א (א) לפקודת הראיות): נדרש שמתן האמרה הראשונית יוכח כשלעצמו, ויתועד בכתב. אין סתירה ממשית לכלל עדות השמיעה, מכיוון שמוסר האמרה נוכח בבית המשפט ומתאפשרת חקירה נגדית שלו. בנוסף נדרש לצורך הרשעה על פי סעיף זה חיזוק נוסף בחומר הראיות. הפסיקה הרחיבה הסעיף וכללה בתוכו גם עד המסרב להעיד עדות קוהרנטית, ועד שותק, וזאת
במצבים אלו לא מתאפשרת חקירה נגדית אפקטיבית, כך שההצדקה לקבלת העדות אינה מתקיימת לכאורה. כרסום זה בתנאי הסף הנחוצים לקבלת העדות נבע מלחץ שהפעילו נאשמים על עדים להופיע במשפט, אך לא להעיד עדות ממשית (להבדיל מלסרב להעיד כלל, שכן בכך עוסק סעיף 10א (ב)), וזאת על מנת להביא לפסילת העדות הראשונית.
חריגים > חריגים הכוללים תחליף לחקירה נגדית

חריגים אלה מכשירים ראיות בהם לא מתאפשרת חקירה נגדית של מוסר האמרה, אך בשל אופיין המיוחד טמונים בהן ביטחונות אחרים למהימנותן, המסירים את עיקר החששות שהוזכרו לעיל. קבלה כראיה של עדות שלא עמדה לחקירה נגדית אך טמונים בה ביטחונות אחרים, מקיימת את האיזון הראוי בין הצורך להוכיח את אשמתו של הנאשם באמצעות ראיות טובות ובעלות משקל הוכחתי, לבין הסכנה בקבלתה של ראיה בלתי-מהימנה העלולה להוביל לעיוות דין.
החריגים כוללים:
אמרת קרבן של מעשה אלימות שאינו עד (סעיף 10 לפקודת הראיות). מתקבלת כאשר:
נאמרה בשעת מעשה או מיד אחריה: מניחים שהיה עדיין נסער מהאירוע ולכן הוא דובר אמת.
האמירה נוגעת למעשה האלימות עד שהיא חוליה בשרשרת הנסיבות המובילות אליו: לדוגמה כאשר אמר שפניו מועדות למקום מסוים, ונרצה להיעזר בכך כדי להרשיע האנשים ששהו שם.
אמרת שכיב מרע: אם נאמרה כשגסס או האמין שהוא גוסס, ניתן לקבל האמירה בשל ההנחה שאדם לא משקר ברגעיו האחרונים, ובנוסף אין תחליף אחר להוכחת האמירה.
מסמכים: מסמך המובא לבית המשפט ללא עדות עורכו באשר לאמינותו נחשב אף הוא לעדות שמיעה, אך במקרים אחדים ניתן לקבל תחליפים אחרים להוכחת התוכן:
תעודות ציבוריות: נדרוש רישום שנערך מכוח חובה (חובה מנהלית או חובה שבדין), המתייחס לעניין ציבורי, מיועד להישמר לעתיד, ופתוח לעיון הציבור (גם אם רק באופן תאורטי).
תעודות נוכריות.
רשומה מוסדית: אם נערכה כחלק ממהלך עסקים רגיל של עסקים מוסד הרגיל לערוך מסמכים מסוג זה, אופן עריכת הרשומה והפקתה מעיד על אמיתות תוכנה, ולמוסד שערך אותה יש אינטרס להבטיח אמינות תוכנה. בנוסף נדרשים אמצעי זהירות סבירים מפני שינוי תוכן המסמך. גם הכתוב ביומן אישי עשוי להיחשב בנסיבות מסוימות כממלא תנאי זה.
רס גסטה (מרחיב את סעיף 9 לפקודת הראיות): אמרות ספונטניות ואימרות שהן חלק מהאירוע.
חוות דעת מומחה הנעשית כעבודת צוות.
חריגים > חריגים ממשיים

במקרים אלו לא קיים תחליף לחקירה נגדית, אולם נהוג לקבל הראיה בשל חשיבותה והיעדר דרך אחרת להשיגה.
חריגים אלו כוללים:
אמרת חוץ של עד (בדרך כלל בחקירתו הראשונית במשטרה), כאשר העד אינו נוכח במשפט (סעיף 10א (ב)): נדרש סירוב להעיד, ואמצעי לחץ פסול שהביא לכך. הסעיף נועד להילחם בתופעה של לחץ עבריינים על עדים להימנע מלהעיד כנגדם, ומתורץ בכך שמעשה ידיו של הנאשם הוא ששלל ממנו זכותו לחקירה נגדית. בנוסף להרשעה על פי סעיף זה נדרש חיזוק בחומר הראיות. הפסיקה הרחיבה גדר הסעיף:
אמצעי הלחץ לא חייב לנבוע בהכרח מהמשפט הנוכחי.
מספיקה התרשמות של בית המשפט בקיומו של אמצעי הלחץ.
אמצעי הלחץ לא חייב להיות הגורם הבלעדי לאי הופעת העד.
אמצעי הלחץ לא חייב לנבוע מהנאשם עצמו (בכך נסתרת הצדקת הסעיף המתרצת קבלת העדות במעשיי הנאשם).
עדות עורך מסדר זיהוי כאשר העד אינו מופיע במשפט, או מסרב לאשר את עובדת הזיהוי.
אמרות שנגבו מפי חוקר ילדים: במקרים בהם חוקר הילדים סבור שהעדת הילד (מתחת לגיל 14) עלולה להזיק לו, רשאי החוקר להעיד במקומו, ואף למסור את התרשמותו המקצועית מהעדות, וזאת בניגוד לעד רגיל שרשאי לדווח רק אשר שמע או ראה. הסעיף נועד לאזן בין האינטרס הציבורי להרשיע עבריינים, הגנה על שלום הילד, וזכויות הנאשם, ונכללים בו מספר אמצעים שנועדו לצמצם הפגיעה בנאשם:
התקנות דורשות שהחקירה תוקלט בווידאו, כך שלבית המשפט תהיה התרשמות ישירה מהעדות, והנאשם יוכל לערער על אופי החקירה.
על מנת להרשיע על פי סעיף זה, נדרשת תוספת ראייתית מסוג סיוע לחומר הראיות. בנוסף, לא חל סעיף 162, הקובע כי שתיקת הנאשם במשפט עשויה לשמש כסיוע.
לקריאה נוספת

יעקב קדמי, על הראיות, חלק ראשון, תל אביב 2003, עמ' 511–521
דורון מנשה, הלוגיקה של קבילות ראיות(הוצאת מאגנס ואוניברסיטת חיפה), פרק ג'
H. Tribe, "Triangulating Hearsay", 87 Harv. L. Rev. 957, at Laurence 1974) 958
סעד אל-דין אבראהים

| --- | --- |
סעד אל-דין אבראהים באבו דאבי, 2009
סעד אל-דין אבראהים באבו דאבי, 2009
 לידה:  31 בדצמבר 1938 אל-מנצורה, מצרים
 פטירה:  29 בספטמבר 2023  (בגיל 84)
 מדינה:  מצרים מצרים
 פעילות בולטת:  פיקוח על הבחירות במצרים
 ידוע בשל:  טביעת המונח גומלוכיה
 השכלה:  דוקטורט
 מקצוע:  סוציולוג, פעיל זכויות אדם, סופר
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת דפאו, אוניברסיטת אינדיאנה 
 השקפה דתית:  אסלאם סוני
 פרסים והוקרה:  פרס היינץ פייגלס לזכויות אדם של מדענים (2003)
 
סעד אל-דין אבראהים (בערבית: سعد الدين إبراهيم;‏ 31 בדצמבר 1938 –
29 בספטמבר 2023) היה סוציולוג וסופר מצרי. היה אחד מפעילי זכויות האדם והדמוקרטיה המובילים במצרים, ומבקר עז של נשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. איברהים ייסד בקהיר את "מכון אבן-ח'לדון ללימודי פיתוח", אשר תמך ברפורמות פוליטיות וכלכליות בעולם הערבי. בנוסף היה חבר מועצת הנאמנים של המוסד הערבי לדמוקרטיה.
כחלק מביקורתו כנגד המשטר במצרים טבע את המונח "גומלוכיה", משטר רפובליקני-מלוכני בו השלטון עובר מאב לבנו.
קריירה

אברהים נולד בבידין, כפר קטן על דלתת הנילוס ליד העיר מנסורה, מצרים. בשנת 1955 הוא נבחר כסטודנט מבטיח ממחוז הולדתו כדי לפגוש את גמאל עבד אל נאצר, אז נשיא מצרים. כנער התחבר לחברי קבוצת האחים המוסלמים. בתחילת דרכו האקדמית עבד כעוזר הוראה בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת קהיר (1960–1962), ומונה כעוזר מרצה באוניברסיטת וושינגטון (1964–1967), ועוזר פרופסור באוניברסיטת מדינת צפון קליפורניה (1967), והאוניברסיטה האמריקאית בביירות (1972). בנוסף, איברהים לימד סוציולוגיה באוניברסיטת דפאו באינדיאנה בין השנים 1967–1974.
ב־1975 חזר למולדתו מצרים, שם מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1979 מונה לפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס. הוא מונה כמרצה אורח באוניברסיטת חלוואן בשנים 1976–1995. בין השנים 1977–1985 כיהן כראש היחידה לענייני ערבים במרכז אל-אהראם ללימודים פוליטיים ואסטרטגיים.
מחקריו התמקדו במיעוטים ובזכויותיהם. בשנות התשעים איברהים ניתח את הקהילה הקופטית במצרים כמיעוט על אף שבאותה העת הגדרת קבוצה דתית כמיעוט נחשבה לטאבו במצרים.
סעד אל-דין ביצע עבודות ייעוץ לממשלות יוגוסלביה (1972), סודאן (1973), עיראק (1974–1975), ערב הסעודית (1977–1979), ירדן (1979–1980) ומצרים (1982–1999).
במהלך השנה האקדמית 2008–2009 עבר איברהים לארצות הברית ועבד כפרופסור לסוציולוגיה פוליטית באוניברסיטת אינדיאנה. כמו כן היה עמית אורח במרכז ללימודי המזרח התיכון של אוניברסיטת הרווארד. איברהים היה פרופסור כבוד בוולרשטיין במרכז האוניברסיטאי דרו לדת, תרבות וסכסוך במדיסון, ניו ג'רזי.
פעילות אזרחית

איברהים מילא תפקיד מוביל בהחייאת תנועת החברה האזרחית העכשווית של מצרים. במשך רוב הקריירה המקצועית שלו סעד אל-דין אבראהים היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. הוא ייסד הן את מרכז אבן ח'לדון למחקר ופיתוח בקהיר ואת הארגון הערבי לזכויות אדם (אנ') והיה המזכ"ל הראשון שלו. בנוסף עמד בראש הארגון המצרי לזכויות אדם (אנ'). בנוסף היה חבר הנהלה בקרן הערבית לדמוקרטיה.
איברהים קידם בריתות דמוקרטיות בינלאומיות וקיבל מימון מארגונים לא ממשלתיים, בעיקר אמריקאיים, התומכים בדמוקרטיה. איברהים תמך בבחירות הוגנות אף על פי שבציבור המצרי הן נתפסו כבלתי מתאימות לפוליטיקה המקומית. במסגרת מאמציו לקידום הדמוקרטיה יזם סעד אל-דין את הקמתה של ועדה אזרחית לפיקוח על הבחירות לפרלמנט המצרי שנערכו בשנת 1995. הוועדה מצאה חריגות אשר בית המשפט המצרי מצא כנכונות ועל כן הורה לקיום בחירות מחדש, אשר עד אז ממילא היו אמורות להתקיים. בעקבות קריאתו לקונגרס האמריקני להתנות את סיועו הצבאי למצרים בשיפורים בזכויות האדם במדינה ושחרורו של האסיר הפוליטי איימן נור, ספג איברהים התקפות בעיתונות הרשמית במצרים.
בשנת 2007 עזב איברהים את מצרים שוב מחשש שייכלא שוב. חלק מהזמן הוא חי באיסטנבול שבטורקיה ולאחר מכן עבר לאינדיאנה שבארצות הברית. ב־5 באוגוסט 2010 בעת ביקור קצר במצרים הצהיר כי על מפלגות האופוזיציה להתלכד סביב מזכ"ל סבא"א לשעבר, ד"ר מוחמד אל-בראדעי. בפברואר 2011 שב למולדתו כדי להצטרף לחגיגות המהפכה במצרים לאחר הדחת מובארכ ב־25 בינואר.
מאבקים משפטיים

ביולי 2000 הוא ו-27 עובדי מרכז אבן ח'לדון למחקר ופיתוח אותו הקים נעצרו על ידי רשויות מצרים. זאת לאחר שהודיעו כי יפקחו על הבחירות לפרלמנט המצרי שהתקיימו באותה שנה. במאי 2001 התקיים המשפט הראשון. רוב העובדים קיבלו עונשים על תנאי ורק איברהים ושלושה עובדים נוספים נידונו למאסרים. הם הורשעו בהכפשת תדמיתה של מצרים בעולם בכתיבתו על דמוקרטיה וזכויות אדם במדינה, כמו כן בקבלת כסף מגורמים זרים ללא אישור הממשלה ובמעילה בכספים. הוא הורשע בגין שימוש בכספי האיחוד האירופי לצורך פיקוח על הבחירות, ועל פי החשד שהשמיץ את תדמיתה של מצרים מעבר לים. ביולי 2002 הורשע בשנית לאחר שנדחה ערעורו. לאחר הרשעתו השנייה, איברהים נידון לשבע שנות מאסר בגין פגיעה בתדמיתה של מצרים בכתיבתו על דמוקרטיה וזכויות אדם במדינה.
ארגוני זכויות האדם במצרים ומחוצה לה הביעו מחאה גדולה כנגד הרשעתו. ב־30 בספטמבר 2002 קבוצת אינטלקטואלים ערבים המשתייכים לזרמים רעיוניים ופוליטיים שונים, פרסמו בעיתון אל-קודס אל-ערבי גילוי דעת למובארכ הקורא לשחרורו. צוות ההגנה שלו התנגד וטען כי המניעים האמיתיים העומדים מאחורי התביעה הממשלתית כלפי אברהים ועוזריו הם הביקורת הגלויה שלו נגד הנשיא חוסני מובארכ וממשלו. הפרשה העיבה על יחסי ארצות הברית-מצרים. בשיאה נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש הבן, עיכב את הסיוע האמריקאי למצרים במחאה על המאסר. בתגובה השיב נשיא מצרים חוסני מובארכ כי "מצרים לא תסבול התערבות בענייניה הפנימיים". בדיון שלישי בעניינו הוא נוקה מכל האשמות נגדו. בשנת 2003 הסתיים המשפט השלישי בעניינו בפני בית המשפט האזרחי הגבוה ביותר. סעד אל-דין נוקה מכל האשמות נגדו ושוחרר לביתו.
בהמשך הואשם אברהים ב"השמצת מצרים" ופגיעה בשמה הטוב. זאת בהישען על דו"ח משרד החוץ המצרי לפיו אברהים הפיץ מידע כוזב על מצרים מעבר לים ובכך הביא לביטול הסיוע האמריקאי, דבר שיש בו כדי לפגוע בביטחונה. ב־2 באוגוסט 2008 גזר בית דין מצרי על איברהים שנתיים מאסר עם עבודות פרך וקנס בסך 10,000 לירות מצריות (1,890 דולר אמריקאי). בעקבות זאת איברהים ברח ממצרים וחי בגלות כדי להימנע ממעצר אפשרי עם שובו. עורך דינו הביע את רצונו לערער על ההרשעה.