stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב דול

רוברט ג'וזף "בוב" דול (באנגלית: Robert Joseph "Bob" Dole;‏ 22 ביולי 1923 – 5 בדצמבר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור ממדינת קנזס מ-1969 עד 1996, וכיהן גם כמנהיג המפלגה הרפובליקנית בסנאט בשנים 1985–1996.
דול היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1996 והמועמד הרפובליקני לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בבחירות 1976, ובכך הפך לאדם הראשון שהיה מועמד לשתי המשרות הנשיאותיות בבחירות אם כי מעולם לא זכה באף אחת מהן. לפני שנבחר לסנאט, היה דול חבר בבית הנבחרים האמריקאי בשנים 1961–1969.
כסנאטור, היה דול חבר במועצה המייעצת של קרן הזיכרון לנפגעי הקומוניזם ויועץ מיוחד במשרד עורכי הדין אלסטון ובירד בוושינגטון די. סי..
דול היה נשוי לחברת הקבינט והסנאטורית האמריקאית לשעבר אליזבת דול מקרוליינה הצפונית. הוא עוטר ב-1997 במדליית החירות הנשיאותית וב-2017 במדליית הזהב של הקונגרס, שני העיטורים האזרחיים הגבוהים בארצות הברית.
ראשית חייו והשכלה

דול נולד ב-22 ביולי 1923 בעיר ראסל שבקנזס, בנם של בינה מ. (לבית טאלבוט, 1904–1983) ודוראן ריי דול (1901–1975). אביו, שעבר עם משפחתו לראסל זמן קצר לפני שבוב נולד, הרוויח כסף והתפרנס מהפעלת מחלבה קטנה. אחד מהלקוחות של דוראן היה אביו של ארלן ספקטר, מי שעתיד לכהן כסנאטור.
דול סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון של ראסל באביב 1941 ונרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת קנזס בסתיו שלאחר מכן. דול היה אתלט עולה בתיכון בראסל, ומאמן הכדורסל פוג אלן נסע לראסל כדי לגייס אותו לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס. בעודו סטודנט באוניברסיטת קנזס, שיחק דול עבור נבחרות הכדורסל, הפוטבול והריצה. בפוטבול, דול שיחק בעמדה הדומה לעמדת הטייט אנד כיום, וקיבל מכתבי הערכה ב-1942 וב-1944. בעוד באוניברסיטה, דול הצטרף לאחוות "קפא סיגמא", ובשנת 1970 הוענק לו אות הכבוד "איש השנה" של האחווה. לימודי הקדם-רפואה של דול באוניברסיטה הופרעו בידי מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה חזר דול להיות סטודנט למשפטים. דול למד באוניברסיטת אריזונה בשנים 1948–1951 וקיבל תואר שני במשפטים ותואר ראשון מאוניברסיטת ואשבורן השוכנת בעיר טופיקה ב-1952. דול גויס לבונים החופשיים ב-19 באפריל 1955.
דול גדל בביתו השוכן ברחוב האדר הצפוני (North Maple)‏ 1035 בראסל וזה נשאר מעונו הרשמי לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו.
מלחמת העולם השנייה והתאוששותו ממנה

בשנת 1942 התגייס דול לחיל המילואים של צבא ארצות הברית כדי להילחם במלחמת העולם השנייה, והוסמך כקצין חי"ר בדרגת לוטננט והוצב בדיוויזיה ההררית ה-10. באפריל 1945, כשנלחם בקרבות ליד קסטל ד'איאנו בהרי האפנינים מדרום-מערב לבולוניה שבאיטליה במסגרת פלישת בעלות הברית למדינה, נפצע דול באורח קשה ממקלע גרמני, שפגע בגבו העליון ובזרועו הימנית. הסופר לי סנדלין תיאר את האירוע: כשחיילים אחרים ראו את היקף פציעותיו, כל מה שחשבו שיוכלו לעשות למענו זה לתת לו את המינון הגדול ביותר של מורפין ולכתוב את האות 'M' (קיצור של מורפין) על המצח שלו בדמו, כדי שאף אחד אחר שימצא אותו לא ייתן לו מנה שנייה קטלנית".
דול הועבר לארצות הברית, שם התאוששותו הייתה איטית ונקטעה על ידי קרישי דם מסוכנים וזיהום מסכן חיים. לאחר שקיבל מינון גדול של פניצילין שלא הצליח לשפר את מצבו, הוא התגבר על הזיהום בעזרת סטרפטומיצין, אשר הייתה אז תרופה ניסיונית. הוא נשאר מדוכדך, "לא מוכן לקבל את העובדה שחיי ישתנו לעד". הוא התעודד כאשר נפגש עם המפר קליקיאן, אורתופד כירורגי בשיקגו, שעבד עם פצועי המלחמה. אף כי בפגישתם הראשונה אמר קליקיאן לדול כי לעולם לא יוכל להתאושש בצורה מלאה, המפגש שינה את השקפת עולמו של דול על החיים, שכן כתב כעבור שנים על קליקיאן, ניצול רצח העם הארמני, "קליקיאן נתן לי השראה להתמקד במה שאיבדתי ומה יכולתי לעשות בנדון, ולא להתלונן על מה שאבד". ד"ר ק', כפי שקרא לו דול מאוחר יותר כשם חיבה, ניתח אותו שבע פעמים, ללא תשלום.
דול התאושש מפצעיו בבית החולים הצבאי של פרסי ג'ונס. קומפלקס זה של מבנים פדרליים, שאינם עוד בית חולים, נקרא כיום המרכז הפדרלי הארט-דול-אינווי על שמם של שלושה חולים שהפכו לסנאטורים בסנאט של ארצות הברית: דול, פיליפ הארט ודניאל אינווי. על גבורתו עוטר בכוכב הארד ולב הארגמן. הפציעות הותירו אותו בעל תנועות מוגבלות בזרועו הימנית וחוסר תחושה בזרועו השמאלית. בהופעותיו הפומביות הוא הקפיד לשמור על העט ביד ימין.
קריירה פוליטית

דול התמודד לראשונה למשרה ציבורית בשנת 1950 ונבחר לבית המחוקקים של קנזס, וכיהן שם שנתיים. לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ואשבורן בטופיקה, דול התקבל לבר משפטים והחל להתמחות בחוק ומשפט בעיר הולדתו, ראסל, בשנת 1952. באותה השנה, הוא התמנה לתובע המחוזי של מחוז ראסל, וכיהן בתפקיד זה במשך שמונה שנים. ב-1960 נבחר דול לבית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס השישי של קנזס, הנמצא במרכז המדינה.
בשנת 1962, המחוז שייצג בקונגרס מוזג עם מחוז הקונגרס השלישי, הנמצא במערב קנזס, זאת במטרה להקים את המחוז הקונגרס הראשון, מחוז ענק הכולל בתוכו 60 ממחוזות קנזס ועד מהרה נודע בשם "הענק הראשון". דול נבחר מחדש באותה שנה ופעמיים לאחר מכן ללא קושי רב.
קריירה פוליטית > בסנאט של ארצות הברית

בשנת 1968, הביס דול את המושל ויליאם אוורי בבחירות למועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית לאחר שהסנאטור של קנזס, פרנק קרלסון, עזב את תפקידו. לאחר מכן דול נבחר. דול נבחר מחדש ב-1974, 1980, 1986 ו-1992, לפני שהתפטר ב-12 ביוני 1996, כדי להתמקד במסע הבחירות לנשיאות. דול נתקל ב-1974 בחבר הקונגרס ביל רוי מהמפלגה הדמוקרטית, שהתמודד מולו וקרא תיגר על כהונתו בסנאט. רוב הפופולריות של רוי נבעה מהנזק שנגרם לתדמית של המפלגה הרפובליקנית בעקבות פרשת ווטרגייט. דול ניצח מחדש בבחירות 1974 לסנאט מטעם קנזס בהפרש של כמה אלפי קולות בלבד.
בתקופתו בסנאט שימש דול כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1971–1973, הרפובליקני הבכיר בוועדת החקלאות של הסנאט בשנים 1975–1978, והרפובליקני הבכיר בוועדת הכספים של הסנאט בשנים 1979–1980.
כאשר השתלטו הרפובליקנים על הרוב בסנאט אחרי הבחירות של שנת 1980, נתמנה דול ליושב ראש ועדת הכספים ב-1981 וכיהן בתפקיד זה עד 1985. מאז 1985, כשהסנאטור הווארד בייקר מטנסי פרש מהסנאט היה דול מנהיג הרפובליקנים בסנאט. הוא שימש כמנהיג הרוב בשנים 1985–1987, כמנהיג המיעוט בשנים 1987–1995, ושוב כמנהיג הרוב בשנים 1995–1996. בעקבות עצתו של ויליאם קריסטול השמרני, דול דחה בתוקף את תוכנית הבריאות של הנשיא ביל קלינטון.
לדול היה רקורד בהצבעות מתונות והוא נחשב לאחד מהרפובליקנים היחידים מקנזס המעטים שהיו יכולים לגשר על הפער בין המחנה המתון והמחנה השמרני במפלגה הרפובליקנית בקנזס. כחבר הקונגרס של ארצות הברית בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, דול תמך בתוכנית "Great Society" של הנשיא לינדון ג'ונסון, אשר פנה למתונים. כאשר ג'ונסון הציע את "Great Society" בשנים 1964–1965, דול הצביע נגד כמה צעדים של ממשל ג'ונסון, כדוגמת תוכנית המלחמה בעוני, סובסידיה לדיור הציבורי ומדיקר ובכך נמשך לשמרנים. הנאום הראשון של דול בסנאט ב-1969 היה בנושא סיוע פדרלי לנכים.
בבחירות לנשיאות > הבחירות לנשיאות 1976

בשנת 1976, דול התמודד ללא הצלחה למשרת סגן נשיא ארצות הברית כעמיתו למרוץ של נשיא ארצות הברית המכהן ג'רלד פורד. סגן הנשיא המכהן נלסון רוקפלר הבין שהוא מבודד במפלגתו ופרש מהמירוץ לנשיאות בחודש נובמבר הקודם, ודול נבחר במקומו. דול אמר במהלך עימות הבחירות עם המועמד למשרת סגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית וולטר מונדייל: "הבנתי את זה לפני כמה ימים: אם נחשב את מניין ההרוגים והפצועים במלחמות הדמוקרטיות במאה הנוכחית, 1.6 מיליון אמריקאים – זה מספיק למלא את העיר דטרויט". ההערה קיבלה תוצאה לא רצויה.
בבחירות לנשיאות > הבחירות לנשיאות 1980

דול התמודד למועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות במקדימות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980, אך בסופו של דבר זכה במועמדות רונלד רייגן. על אף תהילתו של דול ממסע הבחירות של 1976, דול נחשבה למועמד מהשכבה התחתונה, וכנסחף אחריו רייגן ובוש האב, הווארד בייקר, ג'ון קונלי וג'ון אנדרסון. דול קיבל רק 597 קולות (פחות מ-1%) בניו המפשייר ונסוג מיד לאחר מכן. במרץ 1980, דולה דחק בנשיא לשעבר פורד להתמודד נגד רייגן.
בבחירות לנשיאות > הבחירות לנשיאות 1988

ב-1988 הכריז דול התמודדותו למועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, והודיע רשמית על כך בעיר הולדתו ראסל שבקנזס, ב-9 בנובמבר 1987. בטקס, הציג דול קופסת סיגרים ששימשה לאיסוף תרומות על הוצאותיו הרפואיות הקשורות למלחמה. הקופסה הכילה 100,000 דולר אמריקני בתרומות לקמפיין. דול התחיל את מסע הבחירות שלו ברגל ימין כאשר הביס את סגן הנשיא המכהן ג'ורג' הרברט ווקר בוש באספות הבחירה באיווה - בוש סיים שלישי, מאחורי דול ופט רוברטסון.
בוש, עם זאת, התאושש בזמן והצליח להביס את דול בניו המפשייר כעבור שבוע. התחרות על ניו המפשייר בין השניים הייתה מרה במיוחד, אף על פי שהם התווכחו על נושאים קטנים ואזוטריים. לאחר שדול ובוש חזרו לבתיהם באותו הערב, נראה שמצב רוחו של דול החל להתערער בראיון טלוויזיוני. דול התראיין בשידור חי בניו המפשייר לטום ברוקו, שהיה באולפן NBC בניו יורק סיטי. הראיון קרה בשעה שבוש היה ממש ליד ברוקאו באולפן. ברוקאו שאל את בוש אם יש לו משהו לומר לדול ובוש השיב: "לא, רק רוצה לאחל לו כל טוב ולהיפגש שוב בדרום". דול, שכנראה לא צפה לראות את בוש ושכאשר נשאל את אותה השאלה על סגן הנשיא אמר, "כן, להפסיק לשקר על ניסיון העבר שלי". הערה זו עוררה את חמתם של כמה מאנשי התקשורת, ובכך תרם לדמותו של "איש הגרזן" של דול. למרות שני ניצחונותיו הגדולים בדקוטה הדרומית ובמינסוטה שבוע אחרי ניו המפשייר, דול לא היה מסוגל להתאושש מהפסדיו. הפסד גדול נוסף באילינוי שכנע את דול לסגת מהמירוץ.
בבחירות לנשיאות > הבחירות לנשיאות 1996

הרפובליקנים השתלטו הן על הסנאט והן על בית הנבחרים בבחירות 1994, בשל הפגיעה במדיניותו של הנשיא ביל קלינטון, כולל תוכנית הביטוח הבריאותי שלו, ודול הפך למנהיג הרוב בסנאט בפעם השנייה. באוקטובר 1995, שנה לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1996, דול ויושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ניוט גינגריץ' הובילו את הסיעה הרפובליקנית בקונגרס להעביר הצעת חוק שעליה הוטל וטו בידי הנשיא קלינטון, מה שהוביל לשיתוק הממשל הפדרלי בשנים 1995–1996. ב-13 בנובמבר נפגשו מנהיגים רפובליקנים ודמוקרטים, בהם סגן הנשיא אל גור, דיק ארמי ודול, בניסיון לפתור את סכסוך התקציב, אך הם הצליחו להגיע להסכם. בגלל הצורך של דול לקמפיין עבור המועמדות הרפובליקנית לנשיאות, הוא רצה לפתור את משבר התקציב בינואר 1996 למרות נכונותם של הרפובליקנים האחרים להמשיך את השיתוק עד שדרישותיהם יענו. גינגריץ' ודול נחשבו ליריבים פוטנציאליים לקראת הבחירות המקדימות לנשיאות ב-1996, ועל כן היו להם יחסי עבודה מתוחים. שיתוק הממשל צוטט כבעל תפקיד מכריע בבחירות המוצלחות של קלינטון ב-1996 בידי עוזרו של קלינטון, ג'ורג' סטפנופולוס.
הפופולריות של הנשיא המכהן, ביל קלינטון, עלתה באופן ניכר מאוד מ-1994 ל-1996 הודות לכלכלה פורחת, לכן קלינטון וסגן הנשיא אל גור לא עמדו בפני התנגדות רצינית בפריימריז של הדמוקרטים. כמה חודשים לפני פטירתו באפריל 1994, הזהיר הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון את דול: "אם הכלכלה טובה, לא תנצח את קלינטון". דול היה המועמד הראשון של המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-1996. לפחות שמונה מועמדים רצו למועמדות. דול היה צפוי לזכות במועמדות ולנצח רפובליקנים כדוגמת הסנאטור השמרני פיל גרהאם מטקסס והסנאטור המתון יותר ארלן ספקטר מפנסילבניה. פט ביוקנן הדאיג את דול בתחילת הפריימריז בניו המפשייר, אך דול סיים במקום השני ומושל טנסי לשעבר למאר אלכסנדר סיים במקום השלישי. כותב הנאומים קרי טימצ'וק אמר "דול היה על החבלים כי הוא לא היה מספיק שמרני". דול בסופו של דבר זכה במועמדות, והפך למועמד לנשיאות-בפעם הראשונה המבוגר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, בגיל 73 וחודש (רונלד רייגן היה בן 73 שנים וחצי בשנת 1984, עת התמודדותו לנשיאות בפעם השנייה).
בשנותיו האחרונות

במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הודיע דול על תמיכתו במועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ. ב-18 בינואר 2018 עוטר דול במדליית הזהב של הקונגרס על גבורתו במלחמת העולם השנייה ועל שירותו בקונגרס של ארצות הברית.
בפברואר 2021 דיווח דול כי הוא אובחן בסרטן הריאות בדרגה 4.
מת ב-5 בדצמבר 2021.
הערות שוליים

↑  National Advisory Council
↑  "Ancestry of Robert Dole
↑  Q&A with Senator Arlen Specter, באתר Wayback Machine
↑  Hebron High School 1914 Alumni
↑  "Man of the Year Kappa Sigma"
↑  A few famous freemasons
↑  Grand Lodge
↑  CAMPAIGN '96: RUSSELL, KANSAS: YOU CAN GO HOME AGAIN, באתר מגזין טיים, 1 באפריל 1996
↑  Losing the War
↑  Dole, B. One Soldier's Story, pp. 202–04
↑  Bobelian, Michael (2009). Children of Armenia: A Forgotten Genocide and the Century-long Struggle for Justice. New York: Simon & Schuster. pp. 164–65. ISBN 1-4165-5725-3
↑  Katharine Q. Seelye (April 14, 1996). "War Wounds Shape Life, and Politics, for Dole". New York Times
↑  Dillard to Dyck, Kansas Legislators Past and Present, State Library of Kansas
↑  Political Communication and Deliberation
↑  Clinton, Bill (2004). My Life. Alfred A. Knopf. pp. 673, 680–84. ISBN 0-375-41457-6
↑  "ארמי השיב בזעף, שאם אני לא אתן להם, הם [הרפובליקנים] יפילו את הממשלה ונשיאותי תסתיים. אני תקפתי בחזרה ואמרתי שלעולם לא אתן לתקציב שלהם להיות חוק, 'גם אם אני ארד ל-5% בסקרים. אם אתה רוצה את התקציב שלך, תצטרך לקבל מישהו אחר על הכיסא הזה!' לא מפתיע שלא עשינו עסקה", כתב הנשיא קלינטון, המתאר את הלך הרוח של הדיון ("חיי", עמ' 681)
↑  ג'ניפר סטיינהאואר, "John Boehner, New House Speaker, Will Face Tough Challenges", באתר הניו יורק טיימס, 3 בנובמבר 2010
↑  Stephanopoulos, George. All Too Human Back Bay Books, 2000, pp. 406–407
1 2  Bob Dole backs Donald Trump, but 20 years ago his campaign rejected embryonic Trumpism
↑  Bob Dole on life after losing the 1996 presidential election, באתר וושינגטון פוסט, 30 בספטמבר 2012
↑  רויטרס, בוב דול, המועמד הרפובליקני בשנת 1996, הודיע על תמיכתו בדונלד טראמפ, באתר ynet, 7 במאי 2016
↑  אביתר בן-צדף, הסנאטור לשעבר בוב דול עוטר במדליית הזהב של הקונגרס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 בינואר 2018
↑  Christian Nunley, Bob Dole, former senator and Republican presidential candidate, diagnosed with stage four lung cancer, CNBC, ‏18 בפברואר 2021 (באנגלית)
↑  הסנאטור לשעבר בוב דול, שהתמודד על נשיאות ארצות הברית, מת בגיל 98, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260543305171  PLWABN: 9810544049205606  BnF: cb13517908k (data)  GND: 118853848  ISNI: 0000 0001 2141 7663  LCCN: n81117511  MusicBrainz: 2e7fdf48-dced-471b-aef5-e4c88fe69c2a  NARA: 10568581  NKC: kup19970000022204  NLK: KAC200709552  NTA: 080200303  SNAC: w61j9m1z  SUDOC: 098961179  Trove: 1489124  ULAN: 500251109  US Congress: D000401  VIAF: 84478569   WorldCat (עם VIAF): 84478569 
בוב דול (משמאל) בוועידה הרפובליקנית הלאומית 1976 בקנזס סיטי. משמאל לימין: ננסי רייגן, רונלד רייגן, הנשיא ג'רלד פורד, סגן הנשיא נלסון רוקפלר, סוזן פורד ובטי פורד.
דיוקן מ-1981
נברשת

נברשת
נברשת, או בלועזית: שַנדֶליר (מצרפתית עתיקה, דרך השפה האנגלית: chandelier), היא אמצעי תאורה, בעיקרו, הנתלית לרוב בתוך חדר או חלל מבנה, ובמקביל, משמשת גם לעיצוב ומתן סגנון לחלל בו היא תלויה. נברשות נתלות בעיקר מן התקרה, אולם לעיתים, הן נתלות גם על כותליו הפנימיים של החלל.
היסטוריה

הנברשות הראשונות יוצרו עבור המעמד העליון ולארמונות המלכים, החל מהמאה ה-15, ואמצעי התאורה בהן היו נרות. בהתחלה, יוצרו הנברשות מברזל, ברונזה ונחושת, ובהמשך, עם התפתחות וגילוי הזכוכית, גם מקריסטל ומזכוכית מורנו. כיום, ברוב הנברשות, אמצעי התאורה הוא חשמלי (נורות), אולם ניתן עדיין למצוא נברשות של נרות, בעיקר בעיצוב אירועים וכתפאורה בסרטים ובהצגות.
עם התפתחות התעשייה, גם נברשות עברו לייצור תעשייתי המוני, וממוצר שהיה נחלת העשירים בלבד הוא הפך לנחלת הכלל. חלק מהנברשות עדיין מיוצרות בעבודת יד, וממגוון גדול של חומרים, כגון: קריסטל, זכוכית, מתכת, פלסטיק, נחושת, ברונזה וכו'.
נחצ'יבאן (עיר)

| --- | --- |
סמל נחצ'יבאןסמל נחצ'יבאן
פוטומונטאז' של העיר
פוטומונטאז' של העיר
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 חבל ארץ:  נחצ'יבאן
 שפה רשמית:  אזרית 
 תאריך ייסוד:  1500 לפנה״ס 
 שטח:  15 קמ"ר
 גובה:  1,000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  95,100 (2016)
 קואורדינטות:  39°12′32″N 45°24′44″E﻿ / ﻿39.208888888889°N 45.412222222222°E﻿ / 39.208888888889; 45.412222222222 
 אזור זמן:  UTC +4
 http://www.nakhchivan.az/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אזרבייג'ן מוגדלת) באקו גנג'ה סומגאיט מינגצ'ביר לנצ'ראן שירוואן שמקיר שקי ייבלאח נגורנו קרבאך  רוסיה גאורגיה ארמניה טורקיה איראן הים הכספי נחצ'יבאן(למפת אזרבייג'ן רגילה) באקו גנג'ה סומגאיט מינגצ'ביר לנצ'ראן שירוואן שמקיר שקי ייבלאח נגורנו קרבאך  רוסיה גאורגיה ארמניה ט. איראן הים הכספי נחצ'יבאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נחצ'יבאן (באזרית: Naxçıvan, בארמנית: Նախիջևան) היא בירת הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן. העיר שוכנת לגדת נהר נחצ'יבאן, ומרוחקת כ-450 קילומטרים מהבירה באקו.
לעיר נמל תעופה ממנו ואליו יוצאות טיסות ליעדים באזרבייג'ן, איראן, טורקיה, ורוסיה. בעיר עובר קו הרכבת שארור-אורדובאד.
קבוצת הקטרגל של העיר אראס נחצ'יבאן, משחקת בליגת העל האזרית, ובגביע אופ"א בקטרגל.
לפי המסורת של עממי האזור, כאשר נח ובניו יצאו מהתיבה בהרי אררט לאחר המבול, הם התיישבו לראשונה באופן קבע וייסדו את העיר נחצ'יבאן. זהו היישוב הראשון אי פעם שנוסד כמקום מיושב באופן קבע.
בעיר שוכן מוזיאון לתולדות נח.
ירח מלא – האוסף

"ירח מלא – האוסף" הוא שם אלבום האוסף הראשון של הזמר הישראלי אביב גפן.
האלבום יצא באפריל 1997 לקראת חג הפסח, וכולל 2 תקליטורים. התקליטור הראשון הוא אסופה של 20 שירים מחמשת אלבומיו הראשונים של גפן, והשני מורכב מ-13 שירים שליקט גפן ממקומות שונים, בהם שירים שהופקו לאלבומיו הראשונים ולא נכללו בהם, שירים מפסקולי סרטים ושני שירים חדשים לגמרי: הדואט "סוף העולם" עם ברי סחרוף ו"שיר תקווה".
האלבום הוכתר כ"אלבום פלטינה" עם מכירות של למעלה מ-40,000 עותקים. שני הסינגלים החדשים שצורפו לאלבום הפכו ללהיטים גדולים. "סוף העולם" דורג במקום ה-18 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ז של רשת ג' ו"שיר תקווה" דורג במקום ה-21.
רשימת רצועות

דיסק מס' 1
אור הירח (3:43)
אילנה (2:41)
כבוד (3:12)
אני שונא (2:52)
דיכאון (3:05)
שומקום (4:23)
עונות (3:54)
על הכנרת בזריחה (3:31)
פלוגת הצער (3:48)
אמא תראי (2:56)
פרופיל 97 (3:18)
שלום (4:51)
הכי קרוב לבד (3:39)
אלימות (3:45)
עצוב בלעדייך (2:48)
אהבנו (4:04)
מיליארד טועים (3:00)
המכתב (4:58)
מלאך (2:50)
עכשיו מעונן (3:02)
דיסק מס' 2
סוף העולם (5:11)
עניין (3:21)
אני פרפר (2:55)
מרד הדמעות (4:04)
שנינו שווים (3:08)
נערי החוף (5:31)
לבכות לך (2:31)
אבא תרנגול (3:13)
חבר (3:20)
משל (2:10)
האם להיות בך מאוהב (2:58)
רכבת העמק (4:35)
שיר תקווה (3:16)
ג'יימס ג'ררד

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1966 (בן 58) מערב גרמניה 
 כינוי:  Jamie 
 השכלה:  University of North Georgia  Air University  North Hall High School 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1988–2024 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוח דלתא קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים מפקד דיוויזיית החי"ר ה-25 ראש מטה פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית סגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (5)  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (4)
 
ג'יימס (ג'יימי) ג'ררד (באנגלית: James B. Jarrard) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'ררד, בנם של ננסי וטום, נולד במערב גרמניה היכן שאביו הוצב כקצין שריון בצבא ארצות הברית. הוא למד בתיכון ג'ורג'יה ושירת במשמר הלאומי של ג'ורג'יה בזמן לימודיו האקדמאיים. ב-1988 סיים תואר ראשון במנהל עסקים מקולג' צפון ג'ורג'יה והתגייס לצבא.
בתפקידו הראשון כקצין חי"ר שירת בגדוד השביעי של רגימנט החי"ר השישי בדיוויזיית השריון הראשונה שהוצבה בגרמניה. הוא השתתף כמפקד מחלקה במלחמת המפרץ. לאחר מכן עבר הכשרת ריינג'רס ושירת בפורט בנינג. בתפקידו הבא הוצב בדיוויזיית החי"ר ה-25 בהוואי.
ג'ררד המשיך בקריירה צבאית בכוחות המיוחדים. הוא השתתף בפלישה האמריקאית להאיטי ב-1994, במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. שימש סגן מפקד ומפקד כוח דלתא (2011-2013) וקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ב-2014 מונה לסגן מפקד דיוויזיית החי"ר השביעית ובשנים 2017-2018 פיקד על כוח המשימה של המבצעים המיוחדים במבצע נחישות טבועה. הוא שימש קצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים.
בנובמבר 2019 מונה ג'ררד למפקד דיוויזיית החי"ר ה-25. ביולי 2021 מונה לראש מטה פיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית וביולי 2022 מונה לסגן מפקד כוחות הצבא בפיקוד.
ג'ררד בעל תואר שני בלימודים צבאיים מאוניברסיטת חיל האוויר והוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר. אחיו התאום הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל המשרת במשמר הלאומי.
הערות שוליים

↑  General with Coweta roots involved in Syrian fight against ISIS, ‏times-herald.com, ‏22 בינואר 2018
↑  7th Infantry Division Deputy Commanding General-Operations promoted, אתר dvidshub
↑  Army generals with Bragg ties get new assignments, ‏fayobserver.com, ‏7 באפריל 2018
רק שירי אהבה

"רק שירי אהבה" הוא אלבום אוסף, שהוציא אביב גפן בחברת ארומה מיוזיק. האלבום יצא לקראת חג הפסח בשנת 2007 וכלל 20 שירי אהבה שהוקלטו על ידי גפן בזמן שהיה חתום בחברת הד ארצי (בזמן יציאת האלבום היה גפן חתום בחברת הליקון). לקראת השקת האלבום נערכה הופעה מיוחדת בהאנגר 11 בתל אביב בה התארחו יהונתן גפן, ארקדי דוכין, איה כורם, שלומי שבן ודניאל סלומון. בנוסף, התארח בהופעה סטיבן וילסון, שותפו של גפן בלהקת בלאקפילד.
רשימת רצועות

לילות לבנים (מתוך: לילות לבנים)
האם להיות בך מאוהב (מתוך: אביב גפן III)
מלאך (מתוך: שומקום)
כוכבי בלילה (מתוך: המכתב)
עניין (מתוך ירח מלא - האוסף)
השיר שלנו (מתוך: לילות לבנים)
זה רק הלב שכואב לך (מתוך: עם הזמן)
שנינו שווים (מתוך: זה רק אור הירח)
יש לך אותי (מתוך: המכתב)
המכתב (מתוך: המכתב)
אולי (מתוך: עכשיו מעונן)
קנאה (מתוך: המכתב)
אהבנו (מתוך: שומקום)
אמש (מתוך: זה רק אור הירח)
אתה פה חסר לי (נכתב על ידי אביב גפן, בוצע במקור על ידי נורית גלרון באלבום בתוך הסערות)
שלכת (מתוך: עכשיו מעונן)
שיר עצוב (מתוך: ממנטו מורי)
שוב פעם (מתוך: עכשיו מעונן)
לילה (מתוך: חלולים)
בשבילך (מתוך: עם הזמן)
| אביב גפן |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זה רק אור הירח (1992) • עכשיו מעונן (1993) • אביב גפן III‏ (1994) • שומקום (1995) • המכתב (1996) • חלולים (1998) • לילות לבנים (1999) • יומן מסע (2000) • ממנטו מורי (2002) • עם הזמן (2006) • Aviv Geffen‏ (2009) • פסיפס (2012) • סדקים (2014) |  |
| אלבומי הופעה | Live‏ (2008) • עכשיו מעונן (2011) |  |
| אלבומי אוסף | ירח מלא – האוסף (1997) • רק שירי אהבה (2007) |  |
| סינגלים שלא נכללו באלבומים | רוקנרול (1999) • הילד של כולנו (2008) • אור קטן בלב (2009) |  |
| אלבומים עם בלאקפילד | Blackfield‏ (2004) • Blackfield II‏ (2007) • Welcome to My DNA‏ (2011) • Blackfield IV‏ (2013) • Blackfield V ‏(2017) • For the Music ‏ (2020) |  |
| מופעים | נשף רוק |  |
רשת גני ילדים של אגודת ישראל

רשת גני ילדים של אגודת ישראל הוקמה בראשית שנות השישים על ידי קבוצת רבנים במטרה להוות את הבסיס לבתי הספר של החינוך העצמאי, וכן לאפשר להורים המעוניינים בכך לתת לילדיהם חינוך המושתת על ערכי מסורת ישראל. הרשת פועלת ללא מטרות רווח.
מנכ"ל הרשת הוא ישראל גולומב, לשעבר עוזרו של אורי מקלב.
היסטוריה

רשת הגנים החלה כרשת שמפעילה עשרות גנים בכל רחבי הארץ, רובם ככולם בערי הפריפריה. בהמשך התפתחה הרשת עד שמנתה בשיא פריחתה למעלה מחמש מאות גנים.
במהלך שנות התשעים נקלעה הרשת לקשיים כתוצאה מניהול לקוי כהגדרת מבקר המדינה. כחלק מתוכנית הבראה שיזמה הממשלה נסגרו גנים רבים בתחילת שנות האלפיים. מהלך סגירת הגנים נמשך עד שהרשת הצטמצמה לכדי 200 גנים. למרות הניסיון למטב את הרשת המהלך לא צלח, ובעקבות שרשרת תביעות משפטיות שהוגשו נגד הרשת במהלך שנת 2008, הגיעה הרשת למצב של חדלות פירעון, בהחלטת הממשלה. מתאריך 23 בנובמבר 2008 רואה ממשלת ישראל "קיומו של אינטרס ציבורי מובהק בהמשך פעילותה של הרשת" בהתאם להחלטה זו הכין משרד האוצר תוכנית הבראה משלו להצלת הרשת. במסגרת תוכנית ההבראה מונה לרשת מנכ"ל יצחק רייך, ולצדו מונתה חשבת מלווה על ידי משרד האוצר. כמו כן לקחה על עצמה הממשלה לשלם את כל הפסיקות המשפטיות בגין יחסי עובד-מעביד שיוטלו על הרשת. בעקבות בחירותו של יצחק רייך לראשות המועצה ברכסים התפטר רייך מתפקידו כמנכ"ל רשת הגנים ובמקומו מונה כמנכ"ל ישראל גולומב כשיצחק רייך משמש כחבר הנהלת רשת הגנים ומונה לתפקיד מתאם ההנהלה לפקח על הנעשה ברשת.
הווה

לאחר תקופת הבראה, הצליח המנכ"ל הרב יצחק רייך להבריא את הרשת. כיום מונה הרשת קרוב ל-400 גנים, בהם מתחנכים למעלה מ-9,000 ילדים בפריסה ארצית, החל מטבריה בצפון ועד לדימונה שבדרום, הפועלים בלמעלה מחמישים רשויות מקומיות.
במסגרת רשת הגנים פועלים גם עשרות גנים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
בשנת 2020 תקציב הרשת עמד על 141 מיליון ש"ח, מתוכם כ-101 מיליון לשכר הגננות וצוותי הגנים.
מנהלים

בשנות ה-70 וה-80 - הרב שמואל ויינברג - מנכ"ל
בשנות ה-90 - שרגא רוזנברג - מנכ"ל
בשנות ה-2000 - יוסף ביננפלד - מנהל בפועל
משנת 2009 - 2014 יצחק רייך - מנכ"ל
2015 - ישראל גולומב
מיקי פלג רוטשטיין

| --- | --- |

פלג רוטשטיין ביולי 2012
 לידה:  17 בספטמבר 1969 (בת 55) ה' בתשרי ה'תש"ל ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  רפי רוטשטיין 
 פרסים והוקרה:  מקום ראשון בתיאטרונטו (2007) פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2009) פרס "הבימה" לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016)
 פרופיל ב-IMDb
 
מיקי פלג רוטשטיין (נולדה ב-17 בספטמבר 1969) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה. מגיל צעיר הופיעה בהרכבים שונים, כרקדנית סטפס בלהקה של אמן הסטפס יענק'לה קלוסקי (1979–1983) ובצמד "ט'פרים" לצידו של אבי מילר. למדה ורקדה במסגרת הצעירה של "קול ודממה" (1984–1989). בגיל 16 הייתה בין מקימי צוותי הווי ובידור של אילת והמשיכה להופיע במסגרתם במהלך שירותה הצבאי בחיל הים.
בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", 1993. במהלך לימודיה, זכתה במלגת הצטיינות על-שם עדה בן נחום. על השתתפותה בהצגה "אילוף הסוררת" (קתרינה), זכתה במלגת שייקספיר מטעם תיאטרון הבימה. בשנות האלפיים, נמנית בין שחקני תיאטרון הבימה.
נשואה לאיש העסקים ולשחקן רפי רוטשטיין, ואם לשלושה. גיסה הוא במאי הקולנוע והתסריטאי אריק רוטשטיין.