stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטמידורוס
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: ארטמידורוס דאלדיאנוס. ארטמידורוס במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף), דאלדיאנוס במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
1 2  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, Artemidorus 4. Daldianus
↑  סודא, ארטמידורוס – Suidas, s.v. Ἀρτεμίδωρος
↑  Artemidorus, Onirocritica, III, 53 (ביוונית); מופיע באנגלית אצל מנחם שטרן: M. Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CXV. Artemidorus, p. 330
↑  Artemidorus, Onirocritica, IV, 24 (ביוונית); מופיע באנגלית אצל: M. Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CXV. Artemidorus, p. 331
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257827305171  PLWABN: 9810597425805606  BIBSYS: 90204272  BNE: XX1183491  BnF: cb13091333g (data)  CANTIC: a11456681  CiNii: DA04979579  GND: 11865053X  ICCU: CFIV063831  ISNI: 0000 0001 1876 9107  LCCN: n50074037  NDL: 00511774  NKC: jn19990000277  NLA: 35261280  NLG: 151390  NLK: KAC200808825  NSK: 000319743  NTA: 069851433  RERO: 02-A000009914  SELIBR: 36771  SUDOC: 026692538  Trove: 887014  VcBA: 495/24498  VIAF: 61683125   WorldCat (עם VIAF): 61683125
זכויות האדם באזרבייג'ן

על פי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים, זכויות האדם באזרבייג'ן מופרות לעיתים קרובות. אזרבייג'ן מדורגת במקום 151 מתוך 180 מדינות במדד חופש העיתונות. דו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית משנת 2020 מונה מגוון רחב של הפרות זכויות אדם באזרבייג'ן, בהן "הרג בלתי חוקי או שרירותי", "מגבלות כבדות על חופש הביטוי, העיתונות והאינטרנט" ו"הצורות הגרועות ביותר של עבודת ילדים."
חוקת אזרבייג'ן מבטיחה זכויות יסוד לכל אזרח במדינה, בהן זכויות אדם, זכויות קניין, זכויות קניין רוחני, זכות השביתה, זכות בחירה, חופש הביטוי, המצפון והמחשבה .
ממשלת אזרבייג'ן

בדצמבר 2001 הוגדר תפקיד ממשלתי של נציב תלונות הציבור, והוא אחראי על טיפול בהפרות של זכויות האדם במדינה.
אמנות בינלאומיות

בשנת 1988 נחתם מזכר הבנות בין ממשלת אזרבייג'ן לבין המשרד למוסדות דמוקרטיים וזכויות אדם של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
אזרבייג'ן התקבלה למועצת אירופה בינואר 2001. היא אשררה את האמנה האירופית לזכויות אדם בשנת 2002, וכפועל יוצא מכך למי שנפגע יש זכות לתבוע את אזרבייג'ן בבית הדין האירופי לזכויות אדם. אזרבייג'ן חתומה על 15 מתוך 18 אמנות בינלאומיות מרכזיות בנושאי זכויות אדם. היא הפכה לחברה במועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם בשנת 2006.
דו"חות של ארגוני זכויות אדם בינלאומיים

בדו"ח של ארגון Human Rights Watch משנת 2013 מובאות עדויות על פעילים פוליטיים ופעילי זכויות אדם שהוטרדו ונאסרו על ידי שלטונות אזרבייג'ן. בדו"ח הארגון משנת 2019 נכתב כי "מצב זכויות האדם באזרבייג'ן הוא מחריד ... קיימת שליטה נוקשה של הממשלה, צמצום חופש ההתאגדות, חופש הביטוי וחופש ההתכנסות". כמו כן דווח על עינויים ואלימות כלפי עיתונאים, עורכי דין ופעילי אופוזיציה.
ממשלת אזרבייג'ן הואשמה במעצרים שרירותיים, מעצר ללא הגבלת זמן, אלימות, עינויים והיעלמויות כפויות. לעיתים קרובות עיתונאים המבקרים את הממשלה סובלים מאלימות פיזית ונעצרים בתואנות שווא. אזרבייג'ן מדורגת במקום 151 מתוך 180 מדינות במדד חופש העיתונות. הפגנות נגד המשטר מדוכאות באכזריות.
זכויות מיעוטים

באזרבייג'ן חיים מיעוטים ארמנים (בעיקר באזור נגורנו קרבאך), לזגינים וטלישים (אנ'), אך המדינה אינה מכירה בזכויות מיעוטים.
מאז מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה מושמעים באופן קבוע דברי שנאה והסתה נגד הארמנים, ופעילי זכויות אדם הפועלים למענם סובלים מתקיפות פיזיות ופגיעה ברכוש. בנובמבר 2020 הצהירה נציבת האומות המאוחדות לזכויות אדם, מישל בצ'לט, כי תקיפות אזרבייג'ן נגד ארמניה מפרות את המשפט ההומניטארי הבינלאומי ועשויות להוות פשעי מלחמה.
הלזגינים סובלים מאפליה כלכלית וחינוכית.
הטלישים סובלים מפגיעה בזכויות תרבותיות וחינוכיות ומהזנחה כלכלית. פעילים פוליטיים בקרבם סובלים מדיכוי אכזרי.
חופש דת

חוקת אזרבייג'ן מבטיחה לתושביה חופש דת ללא הגבלה, כל עוד הם לא מפרים את הסדר הציבורי.
בשנת 2019 נעצרו 77 פעילים פוליטיים שכונו "שיעים קיצוניים". הם נחקרו בעינויים ולדבריהם חולצו מהם הודאות שווא. על פי ארגוני זכויות אדם, גופי הביטחון במדינה נוהגים לעצור ולכלוא פעילים דתיים ולחקרם בעינויים.
במספר מקרים הוטלו קנסות בגין מכירה או הפצה בלתי מורשית של חומרים דתיים. על פי הדיווחים, אוכלוסיית אזרבייג'ן סובלנית כלפי קבוצות דתיות "מסורתיות", בהן מוסלמים, נוצרים ויהודים, ולעומתם קבוצות דתיות אחרות, למשל עדי יהוה, מתקבלות לרוב בחשדנות וחוסר אמון.
זכות הבחירה

הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן העניקה בשנת 1919 זכות בחירה לכל אזרחיה מגיל 20 ומעלה, כולל נשים, והייתה בין המדינות הראשונות שעשו זאת.
אולם משנת 1993, בה עלה לשלטון היידר אלייב, מערכת הבחירות במדינה נחשבת למושחתת ובלתי-אמינה. אלייב הנהיג במדינה משטר דיקטטורי וסמכותני, שדיכא יריבים פוליטיים. אזרבייג'ן הפכה למדינת משטרה והונאת בחירות הפכה לנפוצה. אלייב נהג לאייש את ועדות הבחירות בתומכיו וכך הובטחה זכייתו פעם אחר פעם.
קיימים דיווחים רבים על מרמה, ליקויים קשים וסיקור תקשורתי מוטה באופן מובהק לטובת השלטון.
פקידי ממשל נוהגים לשלם שוחד למשקיפים בינלאומיים המגיעים למדינה על מנת לפקח על טוהר הבחירות. בין השאר תועדו מקרים רבים בהם קיבלו קוויאר שחור, שטיחי משי, פריטי זהב וכסף, אלכוהול וכסף מזומן. שוחד זה מכונה "דיפלומטיית הקוויאר (אנ')". נציגים אירופאיים ננזפו ונענשו עקב חשיפת המקרים הללו.
חופש ההתאגדות וחופש ביטוי פוליטי

מאז עלייתו של היידר אלייב לשלטון הוטלו מגבלות על חופש ההפגנה, ושלטונות אזרבייג'ן נהגו לעצור ולהכות פעילים פוליטיים המתנגדים למשטר. מגבלות אלה הוסרו לזמן קצר בשנת 2005, והוקצו מקומות מועטים בהם הותר לקיים הפגנות.
על פי דו"חות של Human Rights Watch, חופש הביטוי וחופש ההתאגדות באזרבייג'ן נמצאים בירידה מתמדת ומשמשכת, וחלה הידרדרות משמעותית משנת 2012 ואילך. בנאום משנת 2020 קרא נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב למפלגת האופוזיציה "גיס חמישי", ואמר שצריך "לחסל אותם" ושהם "גרועים מהארמנים". לפחות 120 פעילי אופוזיציה נעצרו בידי כוחות הביטחון, בהם מספר עיתונאים.
במרץ 2011 נעצרו פעילי אופוזיציה בולטים שניסו לארגן מחאה נגד השלטונות באמצעות פייסבוק, וקיבלו עונשי מאסר. חלקם נחקרו בעינויים. לאחר התערבות של אמנסטי אינטרנשיונל והאיחוד האירופי הם שוחררו כעבור שנה.
בשנת 2013 נחטפו ונעצרו שמונה צעירים שהפגינו בפומבי נגד המשטר בבאקו. הם נחקרו בעינויים. לאחר התערבות של אמנסטי אינטרנשיונל והאיחוד האירופי הם שוחררו, חלקם בשנת 2014, חלקם בשנת 2016 והשאר ב-2019.
בשנת 2016 נגזרו 10 שנות מאסר על צעיר בן 22 שהיה פעיל בקבוצת צעירים למען הדמוקרטיה, בגין האשמת שווא של החזקת סמים.
בעקבות לחץ בינלאומי העניק הנשיא אלייב חנינה בשנת 2019 לכמאה אסירים פוליטיים.
חופש התקשורת

לאחר נפילת הגוש הקומוניסטי ביטל הנשיא היידר אלייב את כל מגבלות הצנזורה על העיתונות שחלו באזרבייג'ן. עם זאת, התקשורת במדינה אינה חופשית, ואזרבייג'ן נמצאת בתחתית הדירוג של חופש העיתונות מטעם "Freedom House".
הרשויות משתמשות במגוון אמצעים להגבלת חופש התקשורת במדינה. האופוזיציה וכלי תקשורת ועיתונאים עצמאיים מקבלים גישה מוגבלת בלבד לבתי דפוס ולרשתות הפצה, ולעיתים קרובות סובלים מהטרדות השלטון.
מרבית תושבי אזרבייג'ן צופים בחדשות בערוצי הטלוויזיה הממשלתיים, התומכים במוצהר בשלטון ונמצאים תחת שליטה ממשלתית קפדנית. סקרים שנעשו במדינה מצאו שלתושבי אזרבייג'ן אין גישה למקורות מידע אובייקטיביים ואמינים בנושאי זכויות אדם, ומקרי הפרה של זכויות אדם בידי השלטונות מקבלים תת-סיקור.
במספר מקרים, עיתונאים עצמאיים שביקרו את השלטונות נעצרו ונכלאו. על פי דו"ח הארגון "Committee to Protect Journalists" ההאשמות נגד העיתונאים היו האשמות שווא והיוו רדיפה פוליטית. לאחר שחרורם דיווחו העיתונאים על תנאים קשים בכלא, עינויים ושלילת טיפול רפואי. העיתונאי ראסים אלייב (אנ') הוכה קשות על ידי אוהדי כדורגל לאחר שהעיר הערות בעלות גוון פוליטי אודות התנהגותם של שחקני קבוצת "גבאלה", ומת למחרת מפצעיו.
בתחקיר של "רדיו אירופה החופשית" נאמר כי "לממשלת אזרבייג'ן יש היסטוריה ארוכה של שימוש במערכת המשפט הפלילית כדי להשתיק יריבים פוליטיים ועיתונאים המותחים ביקורת על השחיתות הממשלתית, שהפכה את קרוביו של אלייב לעשירים."
בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע במאי 2021 כי ממשלת אזרבייג'ן לא עשתה מספיק כדי למנוע ניסיון לרצוח את העיתונאי הישראלי אלכסנדר לפשין בזמן שישב בבית הכלא בבאקו.
שחיתות

שחיתות באזרבייג'ן (אנ') נחשבת לנפוצה בכל תחומי הפוליטיקה המקומית. משפחת אלייב, הנמצאת בשלטון מאז 1993, בעלת עושר רב, ובבעלותם נכסים רבים בשווי מיליוני דולרים בדובאי ובמקומות נוספים.
מספר יוזמות ננקטו במדינה כדי ללחום בשחיתות. שתי היוזמות העיקריות הן:
השקת יישום מקוון בשם ASAN service לשירותים ממשלתיים ללא מעורבות פקידים.
הצטרפות ל"אמנת איסטנבול נגד שחיתות", הכוללת את אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארמניה, גאורגיה, טג'יקיסטן, מונגוליה, קזחסטן, קירגיזסטן ומדינות נוספות.
"ארגון השקיפות הבינלאומי" דירג את אזרבייג'ן במקום ה-129 מתוך 180 במדד השחיתות לשנת 2020.
פינוי כפוי

החל משנת 2008, אלפי תושבים בבאקו פונו בכפייה מבתיהם ללא התראה, כחלק מפרויקט התחדשות עירונית, ובמקום הבתים נבנו פארקים, מרכזים עסקיים ומגורי יוקרה. לתושבים הוענק פיצוי זעום שלא שיקף את שווי הנכסים. חלקם פנו לבית המשפט, אך התביעות נדחו.
בשנת 2011 פורסמו מקרים רבים של פינוי בכפייה לצורך בניית אולם הקריסטל של באקו, שאירח את תחרות האירוויזיון 2012.
זכויות להט"ב

בקרב הציבור באזרבייג'ן לא קיימת כמעט מודעות לזכויות להט"ב. אמנם בשנת 2000 בוטלו החוקים הסובייטיים נגד הומוסקסואליות, אך לא נחקקו מאז חוקי הגנה על להט"ב, והם דחויים על ידי החברה.
בשנת 2016 איגוד הלהט"ב הבינלאומי דירג את אזרבייג'ן כמקום הגרוע ביותר באירופה בנוגע לזכויות להט"ב. האיגוד ציין שאין כמעט הגנה משפטית ללהט"ב, ולעיתים קרובות המשטרה פושטת על ארגוני להט"ב במדינה.
זכויות האדם בנחצ'יבאן

נחצ'יבאן היא רפובליקה אוטונומית של אזרבייג'ן המופרדת ממנה על ידי ארמניה, הנשלטת על ידי ואסיף טאליבוב (אנ'). בנחצ'יבאן תועדו מקרים רבים של הפרות חמורות של זכויות אדם, והיא מכונה "קוריאה הצפונית של אזרבייג'ן" על ידי רדיו אירופה החופשית. מקרים אלו כוללים אלימות משטרתית קשה, מגבלות נרחבות על זכויות אזרחיות, ושחיתות שלטונית. נחצ'יבאן תוארה כ"מעבדת דיכוי" שנבדקות בה שיטות דיכוי שונות, ואז הן מיושמות בקנה מידה גדול בשאר אזרבייג'ן.
הערות שוליים

↑  פשעי מלחמה בנגורנו-קרבאך, ‏2 בנובמבר 2020
↑  ועדת זכויות האדם של האו״ם תומכת בעדי יהוה באזרבייג׳ן, באתר עדי יהוה, ‏5 בינואר 2021
↑  רגע לפני האירוויזיון: עימותים ועצורים באזרבייג'ן, באתר ynet, 25 במאי 2012
↑  אזרבייג'ן - דיקטטורה ודיכוי, באתר "חמושים".
↑  איתי מק, הייצוא הביטחוני התמוה של ישראל לאזרבייג'ן, באתר הגדה השמאלית, ‏15 בנובמבר 2016
↑  אוריאל לוי, ‏בית דין לזכויות אדם: אזרבייג'ן לא מנעה ניסיון לרצוח עיתונאי ישראלי שהיא כלאה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 במאי 2021
↑  AFP, השליט שמארח יורו כדי שנשכח את הדיכוי, באתר ynet, 9 ביוני 2021.
↑  רויטרס, האירוויזיון באזרבייג'ן: היכל בדולח והריסות, באתר ynet, 5 באפריל 2012.
↑  אוריאל לוי, ‏דיווחים על מעצרים ורדיפות להט"בים באזרבייג'ן ובמצרים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 באוקטובר 2017
↑  רדיפת הומואים באזרבייג'אן: עשרות בני אדם נעצרו ועונו, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2017.
יורם בילו

| --- | --- |

יורם בילו
 לידה:  6 במרץ 1942 (בן 82) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה העברית בירושלים.
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל בחקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה לשנת ה'תשע"ג, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (החל משנת 2015)
 
יורם בילו (נולד ב-6 במרץ 1942) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לסוציולוגיה, לאנתרופולוגיה ולפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וחתן פרס ישראל בחקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה לשנת ה'תשע"ג.
ביוגרפיה

בנעוריו שיחק בקבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב.
בילו למד את שלושת תאריו באוניברסיטה העברית. הוא סיים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ולאחר מכן המשיך לתואר שלישי באנתרופולוגיה. עבודת הדוקטורט שלו הייתה שילוב בין אנתרופולוגיה לפסיכולוגיה ונושאה היה: "פסיכיאטריה מסורתית בישראל: פניות של בני מושבים יוצאי מרוקו עם בעיות חיים והפרעות נפשיות לרבנים ולחכמים בישראל". הדוקטורט, שמדריכיו היו הפרופסור לפסיכולוגיה זאב קליין והפרופסור לאנתרופולוגיה הרוי גולדברג, אושר ב-1979. עבודת הדוקטורט עסקה באתנופסיכיאטריה של יהודי מרוקו בישראל, בעיקר יוצאי הרי האטלס שהגיעו לארץ בשנות החמישים והשישים. הוא ראיין בני מושבים יוצאי הרי האטלס ואת המרפאים המסורתיים שאליהם פנו עם מצוקות חיים והפרעות נפשיות. הדוקטורט התפרסם בסדרת מאמרים.
בילו עבד כפסיכולוג קליני בשנים 1968–1978: בבית החולים הפסיכיאטרי איתנים בירושלים, בתחנה לטיפול בילד ובנוער במשרד הבריאות בירושלים ונתן ייעוץ פסיכולוגי בבית הספר הניסויי בירושלים ובקיבוץ רביבים. בילו לימד באוניברסיטאות בן-גוריון והעברית. החל משנת 1980 היה מרצה באוניברסיטה העברית. ב-1996 מונה לפרופסור מן המניין, ב-2001 מונה כמופקד הקתדרה על שם סילביה באומן בפסיכולוגיה. עמד בראש החוג לפסיכולוגיה וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לאנתרופולוגיה. כיהן באוניברסיטה כיו"ר הרשות לתלמידי מחקר, המטפלת בכל ענייני הדוקטורנטים באוניברסיטה. שהה כעמית מחקר וכפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת סן דייגו בקליפורניה, באוניברסיטת מדינת וושינגטון בבלינגהם ובבית המדרש לרבנים באמריקה. בשלהי שנת 2010 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס.
בילו חבר באגודה הישראלית ובאגודה האמריקאית לאנתרופולוגיה ומשמש כחבר במערכת העיתונים המדעיים הבאים: Transcultural Psychiatry, Anthropology and Medicine, Contemporary Jewry.
בילו זכה בפרס ברייס בויאר על המאמר הטוב ביותר לשנת 1985 באנתרופולוגיה פסיכואנליטית מהאגודה האנתרופולוגית האמריקאית, בפרס מרטין דה לה קרוז עבור שירות ראוי לשבח ברפואה מסורתית שהוענק בקונגרס הבינלאומי השביעי לרפואה עממית ומסורתית, במרידה שבמקסיקו ב-1993, בפרס סטירלינג עבור מסה מצטיינת שלא פורסמה באנתרופולוגיה פסיכולוגית, עם יהודה גודמן, מהאגודה האנתרופולוגית האמריקאית. ב-1997, הוזמן לשאת את סדרת ההרצאות היוקרתית על שם לואיס הנרי מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר. ב-1994, זכה בפרס בהט מטעם הוצאת אוניברסיטת חיפה עבור ספר העיון המצטיין בעברית, "שושביני הקדושים: חולמים, מְרפאות וצדיקים בסְפר העירוני בישראל", ב-2003.
ב-2013 זכה בילו בפרס ישראל בחקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה.
ביוני 2015 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יורם בילו נשוי לתמר, שעסקה בעבודה סוציאלית ושימשה כפסיכותרפיסטית, להם שני ילדים.
מחקריו > תיאור מחקריו

מחקריו של יורם בילו עוסקים בהיבטים שונים של המפגש שבין פסיכולוגיה ותרבות: אתנו-פסיכיאטריה וההקשר התרבותי של בריאות הנפש; תופעות דתיות שונות, כמו הערצת קדושים ומשיחיות מפרספקטיבה אנתרופולוגית-פסיכולוגית; ההבניה התרבותית של מצבי תודעה מיוחדים, כמו מצבים דיסוציאטיביים וחלימה, וקידוש המרחב בישראל.
מחקריו > ללא מצרים: חייו ומותו של רבי יעקב ואזנה

ספרו זה של יורם בילו ראה אור לראשונה ב-1993 בהוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, גרסה מעודכנת שלו יצאה לאור באנגלית בהוצאת אוניברסיטת ויין סטייט ב-2000 והוא יצא לאור שוב במהדורה מעודכנת בשפה העברית ב-2004 בהוצאת מאגנס.
הספר עוסק בדמותו המסתורית של ר' יעקב ואזנה, מרפא יהודי שחי באזור האטלס המערבי הגבוה במרוקו במחצית הראשונה של המאה ה-20, ושם גם הלך לעולמו. ואזאנה היה מעין שאמאן יהודי, בעל כוחות ריפוי אדירים, שיוחסו לקשרים האינטימיים שרקם עם עולם השדים. דמותו המיוחדת, ובמיוחד סיפור מותו הטראגי (המיוחס גם הוא לשדים) ממשיכים לחיות בעוצמה רבה בזיכרונם של מכריו החיים בישראל. בילו ערך מסע בעקבות ואזאנה בין מכריו ברחבי הארץ ובנה על סמך סיפוריהם "ביוגרפיה מתווכת". הספר מפרש את דמותו של ואזאנה, את כוחות הריפוי המיוחסים לו ואת המיתולוגיזציה שעברה דמותו בארץ באמצעות כלי ניתוח הלקוחים מן הפסיכולוגיה, הפסיכואנליזה והאנתרופולוגיה הסמלית. במהדורה האחרונה נוספו לספר ארבעה פרקים, המתארים את גלי התהודה שהתעוררו בקהילת המאמינים בעקבות הופעת המהדורה הראשונה של הספר, ובמיוחד בניסיונות להפוך את ואזנה לצדיק מקומי ולחדש את מסורות הריפוי שלו.
מחקריו > שושביני הקדושים: חולמים, מרפאות וצדיקים בספר העירוני בישראל

ספרו זה שראה אור בהוצאת אוניברסיטת חיפה בשנת 2005, מציג את חידוש פולחן הקדושים בישראל באספקלריה של יוצאי מרוקו בארץ. במוקד הספר ניצבים 4 אמרגני קדושים, שני גברים ושתי נשים מן הפריפריה העירונית בישראל - צפת, בית שאן (שני מקרים) וירוחם - אשר בעקבות חלומות או חוויות אחרות של התגלות, העבירו צדיק יהודי ממרוקו לביתם בישראל או חידשו בביתם מסורת של צדיק מקומו. סיפורי החיים של הארבעה, ששיאם בהתגלות ובהקמת האתר המקודש, מנותחים במישור הפסיכולוגי לאור נסיבות החיים והמצוקות של היזמים שהניעו את הקמת האתרים החדשים; אך הם גם מוצבים בהקשר ההיסטורי והתרבותי של הערצת צדיקים במרוקו ובהקשר החברתי והפוליטי של ההגירה מצפון אפריקה לישראל: קשיי הקליטה שחוו המהגרים, במיוחד בערי הפיתוח, התעוררות התודעה העדתית בקרבם וההתקשרות למקום המגורים והפרקטיקות הלאומיות והדתיות של קידוש המרחב בישראל. השילוב בין דיון מקצועי לכתיבה נרטיבית נועד להפוך את הספר לנגיש לציבור המשכיל הרחב.
מחקריו > Grasping Land: Space and Place in Contemporary Israeli Discourse and Experience

זוהי אסופת מאמרים שעורכיה אייל בן ארי ויורם בילו. הקובץ עוסק בתהליכים המגוונים שבאמצעותם מבנים ומקדשים את המרחב בישראל. תורמי המאמרים מתמקדים בניתוח ביקורתי של הדרכים שבהן הנופים והאתרים הממוקמים בהם משחקים תפקיד בעיצוב הזהות, הנוכחות, הזיכרון הקיבוצי התודעה ההיסטורית של קבוצות שונות בישראל. בין הנושאים הנדונים בקובץ: חידוש מסורות של ביקורים בקברי קדושים בישראל, נסיעות של ישראלים לקברי אבות בחו"ל, הקמת מוזיאונים להנצחת ההתיישבות בקיבוצים, מסורת המסעות והטיולים בארץ ותחימת גבולות הטריטוריה בערים מעורבות (יהודיות-מעורבות).
מחקריו > השד בישראל

שדים תפסו מקום מרכזי באתנו-פסיכיאטריה של יהודים כגורמי מחלות ומצוקות. במספר מאמרים מנתח בילו מפרספקטיבה כפולה, אנתרופולוגית-פסיכולוגית, את התפקיד שמלאו השדים בהסבר מצוקות נפשיות ובהתמודדות עמן. ביסוד העבודות עומד הניסיון להבין את המודל המסביר הדמוני על כל מרכיביו בתוך ההקשר התרבותי שבו הוא נטוע. מפרספקטיבה זו ההסברים הדמוניים מתגלים כהגיוניים, בעלי עקביות פנימית, שזורים היטב במציאות האמפירית ובעלי כוח פרשני רחב-היקף. קבלת תפקידו של השד כגורם מחלה מאפשרת לנקוט כנגדו מגוון של פעולות ובכך מסייעת לצד הטיפולי. מבין המאמרים, מאמר אחד מציג את מערכת המשמעות התרבות של השדים כמסבירי מחלות.

מאמר אחר עוסק בטכניקה דיאגנוסטית עתיקת יומין, הנזכרת בתלמוד הבבלי כ"שרי שמן" והנקוטה גם כיום בידי מרפאים מסורתיים בארץ. הטכניקה המשתמשת בילדים כבמדיומים, מזמנת שדים לסייע בגילוי הבעיה ומבוססת על הכנסת הילד למצב של טראנס היפנוטי.

מאמר נוסף עוסק בסיבות להיעלמותה של מחלת האיחוז היהודית-מרוקאית (מעין דיבוק), שבה השד נכנס לגופו של החולה ומדבר מפיו, מהנוף הישראלי.
מחקריו > הדיבוק

הדיבוק הוא הגרסה היהודית של מחלת איחוז (possession) על ידי רוח. התופעה מתועדת בטקסטים מסורתיים יהודיים החל מהמאה ה-16 ועד לתחילת המאה ה-20. היא הופיעה תחילה בקרב קהילות של יהודים ספרדים באגן הים התיכון (צפת הייתה זירה מרכזית), אך במאות הבאות הפכה מזוהה עם תרבות השטעטל וקהילות חסידיות במזרח אירופה. בילו חקר את התופעה המורכבת הזאת מכמה זוויות ניתוח. מנקודת ראות פסיכיאטרית מחלת הדיבוק היא סוג של הפרעה נפשית, המזכירה תופעות היסטריות מן העבר, ואת הפרעת הזהות הדיסוציאטיבית, המעסיקה את הפסיכיאטריה האמריקנית בהווה. מנקודת ראות פסיכולוגית, תיאורי הדיבוק מאפשרים לעמוד על הגורמים הנפשיים שביסוד ההפרעה, אם בצורה של משאלות מיניות ותוקפניות בלתי ממומשות, שההסתתרות מאחורי הרוח מאפשרת לבטאן, ובין כביטוי של טראומות מיניות ותוקפניות מן העבר הרחוק והקרוב. העובדה שקורבנות הדיבוק הן בדרך כלל נשים והרוחות החודרים – גברים, מדגישה מאוד את האופי המיני של ההפרעה. טקס גירוש הדיבוק יובן מפרסקטיבה זו כסוג של ריפוי יעיל במיוחד. מנקודת ראות של היסטוריה תרבותית ניתן להתחקות אחרי המשנות המיסטיות (שפותחו בעיקר בקבלה של המאה ה-13), שהיוו את התשתית הרעיונית לעיצוב התנהגויות סוטות על פי מילון מושגים תרבותי (כך הרוח נתפסת כרוח של חוטא גדול בחייו, שאפילו לגיהנום לא זכה להיכנס, וכדי להינצל מהעונשים האיומים שהושתו עליו הוא "מתעבר" בגוף הקורבן). חשובה מכל, אולי, היא הפרספקטיבה החברתית באמצעותה ניתן להראות כי מה שהחל כסטייה חריפה במיוחד – הופעת הרוח המחללת כל עיקר קדוש – הופך להיות למכשיר להגברת קונפורמיות וחיזוק ערכים דתיים-שמרניים. טקס הגירוש, שבו הרוחות מתוודות על חטאיהן ועליונות המגרש הצדיק על עולם הטומאה מוכחת, הפך למנוף לחיזוק האמונה הדתית וחזרה בתשובה. מאמר אחד מציג את תופעת הדיבוק מהפרספקטיבות שהוצגו כאן, במאמר זה הוא מתבסס על 63 דוחות אודות דיבוקים בהיסטוריה היהודית שליקט ד"ר גדליה נגאל.
מאמר נוסף הוא ניתוח מקרה מרתק שבו רוח של צדיק חסידי נכנסת בבתו ומגורשת על ידי אחיה.
מאמר אחר משווה שלוש מחלות איחוז בקרב קהילות יהודיות שונות: הדיבוק, מחלת האיחוז של יהודי מרוקו (אסלאי) והמחלה המקבילה של יהודי אתיופיה, המכונה זאר.
מחקריו > חלומות בהקשר תרבותי

חלומות נתפסים בחברה המערבית המודרנית כנובעים מעולמו הנפשי-פנימי של האדם, ולכן מובנים כפרטיים וסובייקטיביים. אולם כנגד הבנה פסיכולוגית זו, בהקשרים מסורתיים שונים, חלומות נתפסים כמסרים אובייקטיביים מעולמות אחרים. בעבודותיו בנושא החלום משלב בילו גישה פסיכולוגית ואנתרופולוגית כדי להבין את פשר החלומות הנטועים במסגרות דתיות או חברתיות-פוליטיות מובהקות. כך חקר מסורת משפחתית של פרוש חלומות אצל מקובלים יוצאי בגדד המזכירה באופן מפתיע תובנות פסיכואנליטיות לחלימה. כיוון שהמקובלים הנדונים לא הכירו את הגישה הפרוידיאנית לחלימה עולה השאלה האם פרויד לא הושפע ממסורות יהודיות של פירוש חלומות. בעבודה אחרת, בצוותא עם הנרי אברמוביץ', חקר בילו את הדפוס התרבותי של "חלומות ביקור", שבו צדיק מופיע בחלום, מעביר מסר או ממלא משאלה, בהקשר של הביקורים בקבר רבי שמעון בר-יוחאי במירון. בהקשר דומה, הוא חקר את תפקיד החלום בהעברת צדיקים ממרוקו לישראל, ואת היווצרותה של קהילת חולמים סביב האתר המקודש שנברא בעצמו בעקבות חלום. ולבסוף, במחקר רחב היקף על חלומות ילדים יהודים וערבים בישראל ומעבר לקו הירוק עמד בילו על דימוי האויב כפי שמופיע בחלומות של הקבוצות השונות. כפי שניתן לצפות, הביטויים השליליים הבוטים ביותר של האחר הופיעו בהתנחלויות ובמחנות פליטים, מעבר לקו הירוק.
מחקריו > תוקפם של מבחנים גרפולוגיים

יורם בילו ערך מספר מחקרים עם מיה בר-הלל, גרשון בן-שחר וגבי שפלר מהאוניברסיטה העברית בנושא אמינותם של מבחנים גרפולוגיים, וכן של מבחני אישיות בשימוש של פסיכולוגים. באחד ממחקריהם הם הראו שיכולתם של גרפולוגים לנבא התאמה מקצועית בתחומים שונים – נושא שבו עזרתם של גרפולוגים מאוד מבוקשת – היא חסרת ביסוס. כאשר התבקשו הגרפולוגים לחלק כתבי יד, שנאספו מאנשים מהשורה הראשונה בתחומים מקצועיים שונים (אנשי משפט, פילוסופים, כלכלנים וכו') הצלחתם לא חרגה מן התחום המקרי. במחקר אחר הם הראו כי כאשר נותנים לפסיכו-דיאגנוסטיקאים תוצאות של סדרת מבחני אישיות שנערכה לנבדק מסוים (שלמעשה אינו קיים, והמבחנים שלו מומצאים), המסקנות שלהם מוטות באופן משמעותי בהתאם לסיפור הרקע שנמסר להם. אם, למשל, יש בסיפור הרקע רמזים למצב דיכאוני, המבחנים יפורשו כך שתתקבל מתוכם תמונה דיכאונית.
מחקריו > עבודה טיפולית עם אוכלוסייה חרדית

תחום זה קשור לזיקה שבין בריאות הנפש ותרבות. בילו והפסיכיאטר אלי ויצטום הציעו, על בסיס של עבודה טיפולית עם חרדים שסבלו מבעיות פסיכיאטריות שונות, קווי הנחיה למערכת טיפולית רגישת-תרבות המותאמת לקודים החברתיים, הדתיים והאתיים של קהילה זו. במוקד העבודות עמד הניסיון להשתמש בניבים, מטפורות, טקסים ופרקטיקות הלקוחות מן המסורת היהודית, ובעיקר מהמשנות המיסטיות שבתוכה, כדי לייצר שפה טיפולית שתהיה מקובלת על הפונים, ולא תנכר ותרחיק אותם מהטיפול.
עבודה אחרת בתחום זה, עם יהודה גודמן, עסקה בשימושים שעושים חרדים בטכניקת תקשורת בתמיכה (Facilitated Communication) כדי להציג ילדים אוטיסטים כנביאים המסוגלים לתקשר עם עולמות עליונים.
מחקריו > טקסי ילדות בחברה החרדית

יורם בילו ערך מספר מחקרים על סוציאליזציה בחברה החרדית שבמוקדם עמדו טקסי הילדות של גיל שלוש: התספורת הראשונה (חאלאקה) והכניסה ללימודים בחדר, בזיקה לטקס ברית המילה בראשית החיים. העבודות מתבססות על תצפיות בחדרים של הקהילה החרדית הליטאית בצפון ירושלים. הפרספקטיבה התרבותית היא פסיכו-תרבותית (גישת האנתרופולוגיה הפסיכולוגית) והניסיון הוא להציג את המעבר מהרמה הגופנית, חסרת המבע (מילת הגוף) אל הרמה המילולית, הסמלית של המילה המורכבת מאותיות. המשמעויות שניתנו לטווח זה ולשינויים החלים בו במקורות היהודיים מייצגות סוג של אתנו-פסיכולוגיה התפתחותית יהודית. המסגרת היא השוואתית מובהקת בניסיון להבין את טקסי הילדות היהודיים לאורם של טקסי חניכה בחברות פשוטות בפפואה גינאה החדשה ובמקומות נוספים. הטענה המרכזית היא שלמורת ההבדלים הברורים בין הקהילות המושוות הם מבצעים טקסים אלה כדי לחזק את הזהות הגברית של הילדים לנוכח האיום לזהות זו שמציבות הסביבה הנשית שבה הילד ממוקם בראשית החיים והריחוק ממודלים גבריים בתקופה זו. באופן ספציפי, התספורת הראשונה נראית כסוג של "מילה משנית", לאור העובדה שהמשמעויות והמסרים הסמליים של ברית המילה מועברים מוקדם מדי מכדי שיופנמו.
מחקריו > המשיחיות של חב"ד

בשנות האלפיים החל בילו לחקור את המשיחיות של חסידות חב"ד. במוקד עבודתו עומד הפלג של "המשיחיסטים" הקיצוניים הטוענים כי הרבי מלך המשיח חי וקיים בגוף ובנפש, למרות מותו בשנת 1994. העבודה משלבת ניתוח טקסטים משיחיים עם ראיונות ותצפיות במטרה לתעד את מסלולי ההנכחה המגוונים שבהם משתמשים המאמינים, תוך ניצול מתוחכם של אמצעים טכנולוגיים (תמונות, סרטי וידאו), כדי להפוך את הרבי הנפקד למוחשי ומורגש במרחב החיים שלהם, להתקשר איתו ואפילו לראותו.
ספריו

ללא מצרים - חייו ומותו של רבי יעקב ואזנה, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, 1993. מהדורה מורחבת, 2004.
Ben-Ari, E., and Y. Bilu, eds. 1997. Grasping Land: Space and Place in Contemporary Israeli Discourse and Experience. Albany: SUNY Press.
Bilu, Y., Without Bounds: The Life and Death of Rabbi Ya'aqov Wazana. Detroit: Wayne State University Press. 2000.
שושביני הקדושים: חולמים, מרפאות וצדיקים בספר העירוני בישראל, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 2005.
אתנו יותר מתמיד: הנכחת הרבי בחב"ד המשיחית, הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה, פברואר 2017
בעקבות אלחנן: מסע משפחתי, כרמל, 2022.
לקריאה נוספת

אנדרה לוי (עורך), על מלאכים, שדים ובני אדם, ספר היובל לכבוד יורם בילו, הוצאת רסלינג, 2022