stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2023
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 5 | 3 | 2 | 1 | 217 | 184 | 33 |
|  מונטנגרו | 5 | 3 | 2 | 1 | 192 | 205 | -13 |
|  יוון | 4 | 3 | 1 | 2 | 202 | 215 | -13 |
|  לטביה | 4 | 3 | 1 | 2 | 190 | 197 | -7 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מונטנגרו | 74 – 69 | יוון   |
|  לטביה | 67 – 63 | ספרד   |
|  יוון | 73 – 65 | לטביה   |
|  ספרד | 78 – 57 | מונטנגרו   |
|  מונטנגרו | 61 – 58 | לטביה   |
|  ספרד | 76 – 60 | יוון   |
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  בלגיה | 6 | 3 | 3 | 0 | 264 | 164 | 100 |
|  צ'כיה | 5 | 3 | 2 | 1 | 163 | 194 | -31 |
|  איטליה | 4 | 3 | 1 | 2 | 210 | 201 | 9 |
|  ישראל | 3 | 3 | 0 | 3 | 179 | 257 | -78 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  איטליה | 58 – 61 | צ'כיה   |
|  בלגיה | 108 – 59 | ישראל   |
|  צ'כיה | 41 – 84 | בלגיה   |
|  ישראל | 68 – 88 | איטליה   |
|  בלגיה | 72 – 64 | איטליה   |
|  צ'כיה | 61 – 52 | ישראל   |
שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 6 | 3 | 3 | 0 | 194 | 175 | 19 |
|  גרמניה | 5 | 3 | 2 | 1 | 178 | 181 | -3 |
|  בריטניה | 4 | 3 | 1 | 2 | 194 | 196 | -2 |
|  סלובניה | 3 | 3 | 0 | 3 | 201 | 215 | -14 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  בריטניה | 76 – 71 | סלובניה   |
|  גרמניה | 50 – 58 | צרפת   |
|  צרפת | 63 – 57 | בריטניה   |
|  סלובניה | 62 – 66 | גרמניה   |
|  גרמניה | 62 – 61 | בריטניה   |
|  סלובניה | 68 – 73 | צרפת   |
שלב הבתים > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים> זכות | סלים> חובה | סלים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הונגריה | 5 | 3 | 2 | 1 | 238 | 211 | 27 |
|  סרביה | 5 | 3 | 2 | 1 | 236 | 196 | 40 |
|  סלובקיה | 4 | 3 | 1 | 2 | 199 | 245 | -46 |
|  טורקיה | 4 | 3 | 1 | 2 | 198 | 219 | -21 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סלובקיה | 67 – 89 | הונגריה   |
|  טורקיה | 63 – 71 | סרביה   |
|  הונגריה | 68 – 69 | טורקיה   |
|  סרביה | 90 – 52 | סלובקיה   |
|  הונגריה | 81 – 75 | סרביה   |
|  טורקיה | 66 – 80 | סלובקיה   |
מסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית (1968)

ניקסון וג'ונסון בבית הלבן לפני מועמדותו של ניקסון, 26 ביולי 1968
כרזת בחירות של ניקסון
בשלהי 1967, סיפר סגן נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון למשפחתו כי מתכנן לערוך מסע בחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1968. אף על פי שרעייתו, פט ניקסון, לא תמיד נהנתה מהחיים הציבוריים (למשל, היא הייתה נבוכה מהצורך לגלות כמה ענייה משפחתה בנאום צ'קרס), היא תמכה בשאיפותיו של בעלה. ניקסון האמין כי מאחר שהדמוקרטים חלוקים בקשר למלחמת וייטנאם, לרפובליקני יהיה סיכוי טוב לנצח, אם כי הוא ציפה שהבחירות יהיו צמודות כמו בבחירות 1960.
התפתחויות במסע הבחירות > שלבים מוקדמים

ב-7 בינואר 1967, נפגש ניקסון עם יועציו הקרובים כדי לדון בכניסה למירוץ של 1968. הוא ביקש מהנוכחים לשמור על הפגישה בסוד אולם לרמוז שהוא שוקל להתמודד. כעבור חודש, הכחיש בריאיון שבכוונתו להתמודד. הסקרים חשפו שהוא מוביל בקרב הרפובליקנים, ובפברואר 1967 נחשף בסקר שהוא מוביל על ג'ורג' רומני בהפרש של שנים עשר אחוזים. ניקסון החל להתארגן באינדיאנה, נברסקה, ניו המפשייר, אורגון ובוויסקונסין כדי לנצח בהן בבחירות המקדימות. במרץ זכה לתמיכתו של בארי גולדווטר. ועדה לבחרת ניקסון הוקמה באותו החודש, ובסוף מאי נפתחו משרדים בוושינגטון.
באביב ובקיץ, נסע ניקסון אל מזרח אירופה ואל אמריקה הלטינית כדי לחזק את מעמדו בנושאי חוץ. באוגוסט חזר כדי להיפגש עם האסטרטגים שלו. כעבור יומיים נאלץ מנהל מסע הבחירות שלו להתפטר עקב מקרה חירום משפחתי. כעבור שבוע, פוטרו חמישה חברי צוות לאחר שנטען שהדליפו מידע לרוקפלר ולרייגן. החדשות לא פגעו בניקסון שהמשיך להכין את אסטרטגית הבחירות שלו.
התפתחויות במסע הבחירות > שלבים מוקדמים > סתיו 1967

באמצע ספטמבר 1967, היה ניקסון מאורגן כהלכה במדינות. הוא קיווה שיוכל להדגים את יכולתו לנצח בבחירות המקדימות, והודיע שיכריז על כניסתו למירוץ בין דצמבר ופברואר. בינתיים, דן ניקסון עם הצוות שלו בנושא מלחמת וייטנאם. הצוות ייעץ לניקסון לרכך את עמדתו, ולהתמקד בעיקר בנושאי פנים. אחרים טענו שהדבר פגע בניקסון ובמעמדו כמומחה בנושאי חוץ.
באוקטובר, חזו המומחים הפוליטיים שניקסון ינצח בניו המפשייר, ויסקונסין ונברסקה בבחירות שיתחילו במרץ 1968. הם טענו שרייגן מוביל באורגון מפני שהיא קרובה למדינתו, קליפורניה. ג'ורג' רומני החל להתארגן גם הוא. רומני הכריז על מועמדותו בנובמבר וניקסון הגביר את צעדיו. הוא השקיע מאמץ בניו המפשייר. רבים טענו שהיה קליל יותר במסע הבחירות, ולא היה כועס או עייף כמו שהתנהג במהלך הפסדיו בשנות השישים. סניו יורק, גייס ניקסון 300,000 דולרים לניסיונו של הסנאטור ג'ייקוב יעבץ להיבחר מחדש. בסוף דצמבר, היה ברור שהוא המועמד המוביל.
התפתחויות במסע הבחירות > שלבים מוקדמים > תחילת 1968

כש-1968 החלה, היה ניקסון המועמד המוביל. עם זאת, חשפו הסקרים שמול הנשיא לינדון ג'ונסון הוא זכה ל-41% בלבד מהקולות לעומת 50% לג'ונסון. בינואר, נסע ניקסון לטקסס ולעג לנאום מצב האומה של הנשיא. בנוסף שאל האם המדינה יכולה להרשות לעצמה עוד ארבע שנים עם נשיא כושל כמו ג'ונסון. באותה התקופה, נפוצו שמועות שניקסון יכריז על התמודדותו בפברואר.
התפתחויות במסע הבחירות > הוועידה הרפובליקנית הלאומית

הוועידה הרפובליקנית הלאומית של 1968 התרחשה בין ה-5 ל-9 באוגוסט במיאמי ביץ'. הניצחונות, לצד תמיכתם של צירים שנבחרו בידי מנהיגי המפלגה, אפשרו לניקסון להבטיח את בחירתו כמועמד בסיבוב הראשון בוועידת המפלגה הרפובליקנית. הוא נבחר למועמד המפלגה לנשיאות עם 692 צירים בסיבוב הראשון. רוקפלר הגיע למקום השני עם 277 צירים, ורייגן לשלישי עם 182. ניקסון הצליח להשיג את תמיכת הצירים הדרומיים שנשמעו לסנאטור סטרום ת'ורמונד מקרוליינה הדרומית.
לאחר היבחרו, הרים ניקסון את ידיו באוויר בסימן V, סימן שהפך לסימן ההיכר שלו, ונאם את הנאום שכתב בשבועות הקודמים. הוא טען שאינו מבטיח שיחסל את העוני או יסיים את האפליה, גם לא בתוך שמונה שנים, אולם שהוא מבטיח לפעול, ולהביא מדיניות חדשה להשגת שלום מחוץ וצדק מבית. הוא קרא לעידן חדש בדיונים עם המדינות הקומוניסטיות ולחיזוק הדין הפלילי כדי להחזיר את החוק והסדר. ניקסון הבטיח שיחזיר את החלום האמריקני, יביא לאחדות גדולה יותר וייצג את הרוב הדומם. ניקסון גם דיבר בנושאי כלכלה, והודיע על התנגדותו למדיניות הרווחה, ועל תמיכתו בתוכניות שיסייעו לאפרו-אמריקאים להקים עסקים קטנים. בסיום נאומו, הבטיח לסיים את הלילה הארוך והאפל שירד על אמריקה.
לאחר מכן בחר ניקסון את מושל מרילנד, ספירו אגניו, כעמיתו למרוץ, בחירה שניקסון האמין שתאחד את המפלגה, ותפנה הן למתונים בצפון והן לדרומיים שהתנכרו מהדמוקרטים. אגניו השיג 1,119 קולות תומכים, ואילו המושל רומני השיג 186 בלבד. אגניו לא היה ידוע ברמה הלאומית, ונבחר כדי למשוך שחורים לתמוך בניקסון, וכדי לתקן את הרושם לאחר שניסה לפעול למען רוקפלר. הוועידה הציגה את ניקסון כמועמד המרכז במפלגה, כשרוקפלר משמאלו ורייגן מימינו. גם בבחירות הכלליות, הוא מיצב את עצמו מימין לדמוקרטים אולם משמאל לג'ורג' וולאס.
התפתחויות במסע הבחירות > בחירות כלליות

יריבו הדמוקרטי של ניקסון בבחירות הכלליות היה סגן הנשיא המכהן יוברט האמפרי, שנבחר למועמדות בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשיקגו, שהייתה סוערת ולוותה במחאות אלימות. במהלך מסע הבחירות, הציג ניקסון את עצמו כדמות המבטאת יציבות בתקופה של תסיסה לאומית ותהפוכות. הוא השתמש במושג "הרוב הדומם" כלפי אמריקאים שמרנים-חברתיים, שלא אהבו את התרבות ההיפית (תרבות הנגד) ואת המפגינים נגד מלחמת וייטנאם. אגניו הפך למבקר קולני יותר ויותר של קבוצות אלו, ובכך חיזק את מעמדו של ניקסון בימין.
עם תחילת עונת הבחירות, התמקד ניקסון בשבע המדינות הגדולות: קליפורניה, אילינוי, מישיגן, ניו יורק, אוהיו, פנסילבניה וטקסס. הוא שכר את רוג'ר איילס להפיק תשדירים בני שעה וכדי לפרסם אותו. בנוסף, הציגו התשדירים את ניקסון באספות תושבים עם בוחרים אמיתיים ששאלו אותו שאלות קשות. בנסיעתו הראשונה לספרינגפילד, טען שאמריקה זקוקה לאחדות כפי שלא הייתה זקוקה לה מאז תקופתו של אברהם לינקולן. לאחר מכן נסע למישיגן, אוהיו ופנסילבניה לפני שחזר לניו יורק ונפגש עם המושל רוקפלר. הסקרים חשפו שניקסון הוביל על האמפרי ברוב של 45% מהקולות לעומת 29%, ועל מקארתי ברוב של 42% לעומת 37%. בסוף החודש, הצליח האמפרי לנצח בקושי את מקארתי ולהיבחר להיות המועמד הדמוקרטי לאחר ועידה מתוחה ומלאה במהומות. הפילוג הדמוקרטי, והתחושה שהחוק והסדר במדינה מידרדרים, סייעו לניקסון. מעט לפני הוועידה ולקראת הבחירות, קיבל ניקסון תדרוכים מהנשיא ג'ונסון על ההתפתחויות בווייטנאם. הנשיא הבהיר שהוא לא רוצה שהמלחמה תהפוך לעניין פוליטי, דבר אליו ניקסון הסכים, אולם פקפק ביכולתו של האמפרי לא להשתמש במלחמה לרווח פוליטי.
במהלך מסע הבחירות הדגיש ניקסון את שיעור הפשיעה הגבוה, ותקף את מה שהציג ככניעה על ידי הדמוקרטים בנכונותם לוותר על העליונות הגרעינית של ארצות הברית. ניקסון הבטיח "שלום עם כבוד" במלחמת וייטנאם והכריז כי "מנהיגות חדשה תסיים את המלחמה ותביא שלום לאוקיינוס השקט" אך לא פירט באיזה אופן התכוון לשים קץ למלחמה, ולכן טענה התקשורת שיש לו "תוכנית סודית" לסיום המלחמה. סיסמת הבחירות שלו, "ניקסון הוא האחד", הייתה אפקטיבית.
לאחר הוועידה הדמוקרטית, נחשב ניקסון למועמד המוביל, והיה רגוע ובטוח בעצמו, בניגוד ל-1960. רבים שאלו האם הנשיא מעדיף את ניקסון על פני האמפרי. בביקורו בשיקגו מעט לאחר הוועידה הדמוקרטית, זכה ניקסון למצעד תמיכה שבו נכחו מאות אלפי אזרחים.
לפני ביקורו, ביקש ניקסון מהסנאטור אדוארד ברוק ממסצ'וסטס לעזור לו במסע הבחירות באילינוי ובקליפורניה, תוך ניסיון להשיג תמיכה מצד האוכלוסייה השחורה.
התפתחויות במסע הבחירות > בחירות כלליות > ספטמבר

באמצע ספטמבר, החל ספירו אגניו לתקוף את האמפרי. הוא טען שהוא רך אל מול הקומוניזם, האינפלציה והפשע, והשווה אותו לראש ממשלת בריטניה לשעבר, נוויל צ'מברלין. באותו זמן שלח ניקסון את יועצו לשעבר, ויליאם סקרנטון, לנסיעה לאירופה כדי לאסוף מודיעין בנושאי נאט"ו וברית המועצות. בתגובה לקריאותיו של האמפרי להתעמת מולו פנים מול פנים, טען ניקסון שהאמפרי חייב קודם להתעמת מול עצמו. במהלך מסע בחירות בסן פרנסיסקו, מול 10,000 תומכים, ספג מחאות. ניקסון התעמת מול המוחים ונאם את נאום ה"אמריקני הנשכח", בו טען שיום הבחירות יהיה יום המחאה עבור האמריקני הנשכח, שהוא האמריקני ששומר את החוק, משלם את המיסים, הולך לכנסייה, שולח את ילדיו לבית הספר, אוהב את מדינתו ודורש מנהיגות חדשה. עד סוף החודש, רבים במטה ניקסון החלו להאמין שהוא עתיד לנצח, אולם ניקסון הזהיר אותם מביטחון יתר. סקרים חשפו שניקסון הוביל על האמפרי עם 43% מהקולות לעומת 28% בסוף ספטמבר.
התפתחויות במסע הבחירות > בחירות כלליות > אוקטובר

בתחילת אוקטובר, החל ניקסון להימנע מביקורת על ממשל ג'ונסון בנושא וייטנאם, בטענה שלא רצה לפגוע בשיחות השלום בפריז. אולם המפגינים נגד המלחמה מחו נגד ניקסון במהלך מסע הבחירות. ניקסון נאם בפני איגוד השמרנים האמריקני ב-9 באוקטובר וטען שג'ורג' וולאס יסייע לדמוקרטים בכך שיפלג את קולות מתנגדי הממסד. האיגוד תמך בניקסון ולא בוולאס, וכינה את וולאס "פופוליסט". לאחר שעמיתו של האמפרי למירוץ, אדמונד מאסקי, ביקר את ניקסון על קשריו עם סטרום ת'ורמונד, וניקסון המשיך להתנגד לעימות טלוויזיוני, בטענה שלא רצה לתת לוולאס חשיפה תקשורתית. באותו הזמן עלו טענות שניקסון נמנע מעימותים בגלל סדרת העימותים מול קנדי ב-1960, שהובילה להפסדו בבחירות. עוד לקח שניקסון למד מהבחירות ב-1960 היה העסקת מאה אלף עובדים שיבדקו את הקלפיות, כדי למנוע זיופי קולות כפי שהיו בבחירות של 1960. בסוף אוקטובר יצא ניקסון לסיור בחירות באוהיו. הוא תקף את האמפרי ואת ממשל ג'ונסון בטענה שהעלו את חובות החקלאים וגרמו לעלייה בפשיעה. באותו הזמן פורסמו שני תשדירים שנויים במחלוקת, שבהם הוצג האמפרי מחייך לצד תמונות של מלחמת וייטנאם והמהומות בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1968. התשדירים הובילו למחאה מצד הדמוקרטים. בסוף אוקטובר, הצטמצם הפער בין המועמדים: סקר חשף שניקסון השיג 44% מהקולות לעומת 36% להאמפרי, ירידה של חמישה אחוזים מהשבועות הקודמים, שיוחסה לסירובו להתעמת עם האמפרי.
התפתחויות במסע הבחירות > בחירות כלליות > נובמבר

בינתיים ניהל הנשיא ג'ונסון משא ומתן עם וייטנאם הצפונית וקיווה להגיע להפסקת אש לפני הבחירות (מה שכונה "הפתעת אוקטובר"). ניקסון קיבל תדרוך על השיחות מהנרי קיסינג'ר, שהיה אז יועץ לאיש המשא ומתן אברל הארימן. אחת הסוגיות שהיסטוריונים דנים בה, היא האם ניקסון חיבל באופן מודע במשא ומתן, בין השאר על ידי שכנוע ממשלת דרום וייטנאם לא להגיע לשיחות, כי יקבלו הצעות טובות יותר כשהרפובליקנים יהיו בשלטון. ג'ונסון ראה במעשיו של ניקסון ניסיון לערער על מדיניות החוץ של ארצות הברית. ב-31 באוקטובר, ללא הסכמת הצדדים האחרים, הודיע ג'ונסון על הפסקה חד-צדדית של ההפצצות, ועל משא ומתן לשלום שיתחיל בפריז ב-6 בנובמבר, למחרת יום הבחירות. למרות תמיכתו של ניקסון בשיחות השלום, הן עזרו בעיקר להאמפרי. באותו הזמן, שוחחה אנה צ'נאולט, עובדת במטה ניקסון, עם ממשלת דרום וייטנאם, והודיעה שהממשלה תקבל עסקה טובה יותר אם ניקסון יהיה הנשיא. הנשיא ג'ונסון כעס על ההאשמות כאילו הטעה את ניקסון במהלך התדרוכים בנושא המלחמה. הוא דיבר עם מנהיג המיעוט בסנאט, אוורט דירקסן, ובפני הסנאטור ג'ורג' סמאת'רס מפלורידה, והם יידעו את ניקסון על כעסו של הנשיא. ב-2 בנובמבר החליט נשיא דרום וייטנאם לא להגיע לשיחות. ניקסון הכחיש בפני ג'ונסון שהיה מעורב בכך. נוסף לכך, דרום וייטנאם לא הייתה זקוקה לתמריצים רבים כדי לא להיכנס לתהליך השלום שהיה מסוכן מבחינתה.
יומיים לפני הבחירות, הופיע ניקסון בפגוש את העיתונות והסביר שישתף פעולה עם ג'ונסון. סקר אחרון לפני הבחירות חשף שהאמפרי מוביל על ניקסון עם 43% מהקולות לעומת 40%, אולם סקר אחרון של מכון גאלופ חשף שניקסון מוביל עם 42% לעומת 40% להאמפרי. ביום הבחירות, קנו ניקסון והאמפרי זמן שידור ברשתות טלוויזיה יריבות, ניקסון ב-NBC והאמפרי ב-ABC, וכל אחד מהם הבטיח את הבטחותיו האחרונות. ניקסון השתמש בהופעתו כדי לבלום את עלייתו של האמפרי בסקרים לאחר הפסקת ההפצצות, בטענה שקיבל "דיווח מטריד מאוד", בו התבשר שטונות של אספקה עוברות לדרום וייטנאם בידי הצפון. האמפרי טען שההאשמה אינה אחראית, וניקסון טען שהוא לא יודע מה קורה. ניקסון השקיע 6,270,000 דולרים על פרסומות במהלך הבחירות, שרובן רק חיזקו את תומכיו.
התפתחויות במסע הבחירות > יום הבחירות

בבחירות המשולשות ב-5 בנובמבר התמודדו ניקסון, האמפרי ומועמד המפלגה העצמאית האמריקאית שהתנגדה למתן זכויות לאפרו-אמריקאים, מושל אלבמה, ג'ורג' וולאס. התוצאות היו צמודות, ורק למחרת בבוקר הן היו ודאיות. ניקסון זכה ב-301 קולות בחבר האלקטורים לעומת 191 אלקטורים להאמפרי ו-46 אלקטורים לוואלאס. מבחינת קולות הבוחרים, ניצח ניקסון את האמפרי בהפרש של כמעט 500,000 קולות, כשהוא משיג 43.42% מהקולות לעומת 42.72% להאמפרי, כשוולאס משיג 13.53%. בקליפורניה, אילינוי ואוהיו ניצח ניקסון בהפרש של פחות משלושה אחוזים. אם האמפרי היה זוכה בהן, ניקסון היה מפסיד. ניקסון ניצח ברוב מדינות המערב והמערב התיכון אולם הפסיד בצפון מזרח המדינה ובטקסס להאמפרי, ובדרום לוולאס. לאחר ניצחונו בירך אותו האמפרי, וניקסון אמר: "קיבלתי את ההודעה הנעימה של סגן הנשיא, שבירך אותי על זכייתי בבחירות, ואני בירכתי אותו על מאבקו האמיץ, ואמרתי לו שאני יודע בדיוק איך הוא מרגיש". ניקסון הוא סגן הנשיא הראשון מאז מרטין ואן ביורן שנבחר לכהונה כנשיא, והראשון שעשה זאת כשאינו סגן נשיא מכהן.
בית דראס

| --- | --- |
אנדרטת קרבות בית דראס במושב גבעתי
אנדרטת קרבות בית דראס במושב גבעתי
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-16
 שטח:  16,357 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  יולי 1948
 יישובים יורשים:  גבעתי, אמונים ובית עזרא
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  2,750 (1945)
 קואורדינטות:  31°43′24″N 34°40′58″E﻿ / ﻿31.72322222°N 34.68282778°E﻿ / 31.72322222; 34.68282778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) בית דראס(למפת השפלה רגילה) בית דראס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית דראס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית דראס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בית דראס במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, 1880
בית דראס (בערבית: بيت دراس) היה כפר ערבי במישור החוף הדרומי, בקרבת נחל לכיש, כ-32 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר עזה. הכפר מנה למעלה מ-3,000 תושבים אשר רובם התפרנסו מחקלאות. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה.
היסטוריה

על פי ממצאים ארכאולוגיים היישוב היה קיים בתקופה הצלבנית לכל המאוחר וכלל מצודה צלבנית בגבעת הכפר. בתקופת הסולטנות הממלוכית עמד הכפר בדרך הדואר בין קהיר לדמשק והוקם בו חאן. הכפר היה מיושב בשלהי התקופה הממלוכית, לפי תעודות מהמאה ה-15 המעידות שהכנסותיו הוקדשו לווקף.
ב-1596 מנו תושבי הכפר, שהפכו לנתיני האימפריה העות'מאנית, 319 נפשות. הכפריים גידלו באותה תקופה שעורה, חיטה, עזים, כוורות וכרמים. ההכנסות בסך 7,900 אקצ'ה הלכו לווקף.
סקר ארץ-ישראל המערבית מסוף המאה ה-19 מתאר את הכפר כמוקף מטעי זיתים, ומתאר גם בריכה בצפון הכפר. רן אהרונסון מתאר בספרו "Rothschild and early Jewish colonization in Palestine" כי תושבי באר טוביה נאלצו בתחילת ההיסטוריה של היישוב (בסוף המאה ה-19) לרכוש מים מאנשי בית דראס.
במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה נכבש הכפר על ידי דיוויזיית אנזא"ק ב-9 בנובמבר 1917 במסגרת מרדף פלשת.
במאורעות תרפ"ט, ב-25 באוגוסט 1929, השתתפו ערביי בית דראס וכפרים ערביים נוספים בהתקפה על באר טוביה בו נחרבה נשרפה וננטשה המושבה ושניים מתושביה נהרגו.
בשנת 1945 היו בכפר 2,750 תושבים, והיו בו שני בתי מסגדים ובית ספר. בשנת 1948 היו בכפר 3,190 תושבים.[דרוש מקור]
ב־20 באפריל 1948 במהלך מלחמת העצמאות, תקפו מאות מערביי בית דראס בפיקודו של אל אפריקי את קיבוץ ניצנים. בתגובה נכנסה ההגנה לכפר ופוצצה 30 בתים על יושביהם והרגה כ-100 מתושבי הכפר.
תושבי הכפר נמלטו מבתיהם לאחר ההתקפה, אך הוחזרו אליו על ידי המפקדה הצבאית בעיירה מג'דל. בין 5 ל-15 במאי פרסמו "הוועדות הלאומיות" (ההנהגות הערביות העירוניות בימי המלחמה) הודעות שנועדו לבלום את בריחת ערביי הארץ ולגרום לפליטים לשוב לבתיהם. הוועדה הלאומית של מג'דל הזהירה את תושבי הכפרים שממזרח לעיירה, ובהם בית מדראס, שלא לנטוש את בתיהם, והציבה שומרים בכניסה לעיירה וציוותה עליהם שלא לאפשר את כניסתם של הכפריים עם רכושם.
לאחר מכן התרחשו במקום הקרבות על בית דראס – שלושה קרבות בין יחידות של חטיבת גבעתי לכוחות בלתי סדירים מתושבי הכפר וכוחות מצריים וסודנים, בהם נהרגו כ-20 מתושבי הכפר ו-20 אנשי גבעתי. הכפר נכבש במסגרת מבצע ברק. במקום בו שכן הכפר הוקמו המושבים גבעתי, אמונים ובית עזרא.
המנחת הבריטי

בשנת 1940, בתחילת מלחמת העולם השנייה, הקימו הבריטים מזרחית לבית דראס מנחת שנקרא RAF Beit Daras. לאחר שניטש המנחת הבריטי, נחת חלקו הראשון של משלוח הנשק שהגיע לישראל מצ'כוסלובקיה במסגרת "מבצע חסידה".
שרידי המנחת עדיין נמצאים באזור שבין גבעתי ובאר טוביה.
בסיס בית דראס

לאחר קום המדינה, הפך המחנה הבריטי שהוקם סביב המנחת לבסיס צה"לי שפעל בשנות ה-50, בו התנהלו קורסי הנח"ל השונים, לרבות קורס המ"כים (ממחזור י"ג), קורס סיירות וקורס טר"שים. בסוף שנות ה-50 עבר קורס המ"כים של הנח"ל למחנה שבטה בנגב. בתחילת שנות השבעים שימש המחנה כבסיס לחטיבת שריון 217. זמן מה לאחר מלחמת יום הכיפורים, המחנה ננטש.
ראו גם

הקרבות על בית דראס
מבצע חסידה
משטרת באטאני
הערות שוליים

↑  מתוכם 461 דונמים של שטחים ציבוריים
1 2  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  מפה עם ציון הכפר 1918, Beit Duras (גליון Falujeh בהוצאת צבא בריטניה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  Roy Marom; Itamar Taxel, Ḥamāma: The historical geography of settlement continuity and change in Majdal 'Asqalān's hinterland, 1270 - 1750 CE, Journal of Historical Geography 82, 2023-01-01, עמ' 58
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft, 146.
↑  C. R. (Claude Reignier) Conder, Horatio Herbert Kitchener Kitchener, Edward Henry Palmer, Walter Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London : Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883
↑  בתרגום לעברית: רוטשילד וההתיישבות היהודית המוקדמת בפלשתינה
↑  Rothschild and early Jewish colonization in Palestine, עמודים 104–105 בגוגל-בוּקס
↑  30 בתים פוצצו בבית דאראס, מעריב, 22 באפריל 1948
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 102.
↑  בני מוריס, 1948 תולדות המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה, עמוד 185
↑  ראה "הם עשו זאת", מאת אברהם פוקס, עמ' 129
↑  מפה ותצלום אוויר באתר "גוגל מפות"
↑  סא"ל ניסים (יאסו) בן עזרא, סיפורה של פלוגה ד גש"ח 867 אוגדת גייסות השריון 162, באתר חיל החימוש, 5 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591015205171 
משטרת באטאני הסמוכה, נובמבר 2024
סוגריים

| סוגריים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
הסוגריים הם סימנים הבאים להפריד טקסט מסוים משאר הכתוב. ישנם שלושה סוגי סוגריים: רגילים – ( ), מרובעים – [ ], מסולסלים – { }, ויש גם המוסיפים עליהם את המְזֻוִּים – < >.
הסוגריים כסימן פיסוק

כשהם באים ברצף של כתוב, הסוגריים מופיעים משני צדדיה של הערה צדדית, אשר אינה קשורה במישרין לגוף הטקסט. כמו כן, בסוגריים לרוב רושמים מקור של ציטוט לאחר שהציטוט עצמו הובא.
הראשונים לבוא הם הסוגריים הרגילים, בתוכם שמים (אם צריך) סוגריים מרובעים.
בסוגריים מרובעים משתמשים כאשר בטקסט יש קטיעה של הרצף והטקסט מושלם על ידי העורך על סמך סברותיו או על סמך מחקרים. כמו כן, משתמשים בסוגריים מרובעים כאשר משלימים ציטוט, כדי לעשותו מובן יותר. לדוגמה: "[מדינת ישראל] תבטיח שוויון זכויות מדיני וחברתי גמור..." (מתוך הכרזת העצמאות).
הסוגריים התפתחו מסימנים שהיו נהוגים בקרב סופרי העת העתיקה. ביוון היה זה הסיגמא (Σ) וה"אנטי־סיגמא" (סיגמא הפוכה) שסומנו בתחילת ובסוף טקסט כשרצו לציין שיש להשמיטו. סימן זה אף היה נהוג בקרב הסופרים העבריים של אותה תקופה, והוא נמצא מספר פעמים במגילות מדבר יהודה שמקומראן. הסימון העברי מופיע אף תשע פעמים בנוסח המסורה של התנ"ך, פעמיים בחומש במדבר. ועוד 7 בפרק קז בתהילים. והוא ידוע בשם "נו"ן הפוכה". לפי פרשנות חז"ל, הנו"נים מציינים שהפרשה המוקפת נמצאת במקום 'חריג' שאינו המקום השגרתי.
הסוגריים במתמטיקה

במתמטיקה, סוגריים באים לציין שקבוצה מסוימת של פעולות תתבצע לפני השאר, בניגוד לכללי קדימות אופרטורים. לדוגמה: בתרגיל –
בעוד 1+2x5 שווה ל־11, (1+2)×5 שווה ל־15.
כאשר יש סוגריים בתוך סוגריים, יש המשתמשים בסוגים שונים של סוגריים, לשם נוחות הקריאה: נהוג כי הסוגריים החיצוניים יהיו המסולסלים, אחר כך יבואו המרובעים ולבסוף העגולים. סדר ביצוע הפעולות הוא הפוך. לעיתים משתמשים רק בסוג הרגיל של סוגריים (זה המצב בשפות תכנות) ולעיתים מציירים את הסוגרים בגדלים שונים, לפי סדר ביצוע הפעולות – מקטן לגדול.
לעיתים משמשים הסוגריים לפעולות מסוימות. למשל, בסוגריים משולשים משתמשים כדי לציין את הממוצע, המכפלה הפנימית, התוחלת או ערך התצפית, בסוגריים מרובעים נהוג היה לציין את הערך השלם של המספר וכיוצא באלו. סוגריים מסולסלים משמשים לציון איבריה של קבוצה.
סוגריים עגולים או מרובעים משמשים לכתיבת מטריצות.
סימון דיראק ("Bra-Ket"), המשמש לתיאור מצבים קוונטיים במכניקת הקוונטים, ואף יכול לשמש לציון וקטורים במרחב וקטורי מופשט ואף פונקציונלים, עושה שימוש בסוגריים מְזֻוִּים – < >.
הסוגריים במחשבים

בנוסף לשימושם המתמטי, בשפות תכנות שונות פרמטרים המועברים לפונקציה נכתבים בסוגריים רגילים – הן בהגדרתה והן בעת שימוש בה. כן משתמשים בסוגריים מרובעים כדי לגשת לאיברים שונים של מערך, בסוגריים מסולסלים לציין בלוקי פקודות, בסוגריים משולשים כדי לציין תגית (למשל ב-HTML) ועוד.
בשפת LISP יש שימוש נרחב במיוחד בסוגריים רגילים וכל הפקודות נכתבות בתוך סוגריים.
הסוגריים כשינויי נוסח

בספרות הרבנית מקובל לציין בסוגריים שינויי נוסח באופן הבא:
בסוגריים עגולים מציינים נוסח משובש, אלא שלא רוצים למחוק אותו על מנת לא לסטות מהצורה שנלמדה במשך הדורות.
בסוגריים מרובעים מציינים את הנוסח המתוקן.
ראו גם

סימן ה"הד"
הערות שוליים

1 2 3  תחומים כללי הפיסוק, באתר האקדמיה ללשון העברית כללי הניקוד – סוג הסוגריים, האקדמיה ללשון העברית
↑  בספר יהושע יש גם בדפוס סימון סוגריים עגולים עקב דמיון הפרק לפרק אחר מספר דברי הימים ובהשמטת 2 פסוקים שהכניסו המדפיסים בסוגריים