stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד לויד
ביוגרפיה > התייחסויות ללויד > סרטיו ששרדו > המוקדמים

Just Nuts (1915) - as Qillie Work.
Miss Fatty's Seaside Lovers (1915) - בו גם מככב רוסקו ארבוקל.
Court House Crooks, or Courthouse Crooks (1915) as Young Man Out of Work (uncredited).
A Submarine Pirate - as Cook.
ביוגרפיה > התייחסויות ללויד > סרטיו ששרדו > לוק הבודד

Some Baby (1915) - with Snub Pollard.
Giving Them Fits (1915).
Peculiar Patients' Pranks (1915).
Lukr, the Candt Cut-Up (1916).
Luke and the Rural Roughnecks (1916).
Luke, Crystal Gazer (1916).
Luke Joins the Navy (1916).
Luke and the Bang-Tails, or Luke and the Bangtails (1916).
Luke's Movie Muddlw, also known as The Cinema Director (1916).
Luke Locates the Loot (1916).
Luke's Shattered Sleep (1916).
Lonesome Luke on Tin Can Alley (1917).
Lonesome Luke, Messenger (1917).
Lonesome Luke's Wild Women (1917).
ביוגרפיה > התייחסויות ללויד > סרטיו ששרדו > המשקפופר ("הנער")

Over the Fence, (1917) - introduction of the "glass character".
Pinched, 1917.
By the Sad Sea Waves, 1917.
Bliss, 1917.
Rainbow Island, 1917.
The Flirt, 1917.
Lonesome Luke in When Clubs Are Trump, 1917 - as Lonesome Luke שהיה כישלון קופתי, למפח נפשו של לויד.
All Aboard, 1917.
Move On, 1917.
Bashful, 1917.
Step Lively, 1917.
Back to the Woods, 1918.
The Tip, 1918.
Beat It, 1918.
A Gasoline Wedding, 1918.
Look Pleasant, Please, 1918.
Here Come the Girls, 1918.
Let's Go, 1918.
Pipe the Whiskers, 1918, as Janitor.
It's a Wild Life, 1918.
The Non-Stop Kid, 1918.
Two-Gun Gussie, 1918.
Fireman Save My Child, 1918.
The City Slicker, 1918.
Somewhere in Turkey, 1918.
An Ozark Romance, 1918.
Are Crooks Dishonest?, sometimes wrongly titled as Doing, Doing, Done, 1918.
Why Pick on Me?, 1918.
Hear 'Em Rave, 1918.
Take a Chance, 1918.
She Loves Me Not, 1918.
On the Jump, 1918.
Pay Your Dues, 1919.
Going! Going! Gone!, 1919.
Ask Father, 1919.
On the Fire, aka The Chef, 1919.
I'm On My Way, 1919.
Look Out Below, 1919.
Next Aisle Over, 1919.
A Sammy in Siberia, 1919.
Young Mr. Jazz, 1919.
Ring Up the Curtain, aka Back-Stage,!, 1919.
The Marathon, 1919.
Spring Fever, 1919.
Billy Blazes, Esq. 1919 - as Billy Blazes. הסרט היה פרודיה על המערבונים בני אותה עת.
Just Neighbors, 1919.
At the Old Stage Door, 1919.
Never Touched Me, 1919.
Count Your Change, 1919.
Chop Suey & Co., 1919.
Be My Wife, 1919.
Don't Shove, 1919.
Bumping into Broadway, 1919.
His Only Father, 1919.
Captain Kidd's Kids, 1919.
From Hand to Mouth, 1919.
His Royal Slyness, 1920.
Haunted Spooks, 1920.
An Eastern Westerner, 1920.
High and Dizzy, 1920.
Get Out and Get Under, aka: My Beautiful Automobile, 1920.
Number, Please?, 1920.
Now or Never, 1921.
Among Those Present, 1921.
I Do, 1921.
Never Weaken, 1921.
ביוגרפיה > התייחסויות ללויד > סרטים קצרים מאוחרים

Dogs of War (1923), an Our Gang comedy filmed alongside the feature film Why Worry? לויד שיחק את עצמו.
ביוגרפיה > התייחסויות ללויד > סרטיו הארוכים

A Sailor-Made Man, 1921
Grandma's Boy, 1922
Doctor jack, 1922
Safety Last!, 1923
Why Worry, 1923?‎
Girl Shy, 1924
Hot Water, 1924
The Freshman, 1925
For Heaven's Sake, 1926
The Kid Brother, 1927
Speedy, 1928
Welcome Danger, 1929
Feet First, 1930
Movie Crazy, 1932
The-Cat's-Paw, 1934
The Milky Way, 1936 - הופק כרימייק בשנת 1946 בשם הנער מברוקלין עם דני קיי
Professor Beware, 1938
The Sin of Harold Diddlebock, 1947 or Mad Wednesday (גרסה שונה קמעא, שנערכה מחדש)
ביוגרפיה > אוטוביוגרפיות וביוגרפיות בולטות

Lloyd, Harold (1928, revised 1971). An American Comedy
Schickel, Richard. (1974). Harold Lloyd: The Shape of laugher. New York Graphic Society
McCaffrey, Donald W. (1976) Three Classic Silent Screen Comedies Starring Harold Lloyd. Associated University Presses.
Reilly, Adam (1977). Harold Lloyd: The king of daredevil comedy. Macmillan
Dardis, Tom (1983). Harold Lloyd: The Man on the Clock. Viking
Vance, Jeffrey, and Suzanne Lloyd (2002). Harold Lloyd: Master Comedian. Harry N. Abrams
D'Agostino Lloyd, Annette M. (2003). The Harold Lloyd Encyclopedia. McFarland & Company
פרסומת (1929)
גרמה

ערך זה עוסק בעיירה תיירותית בטורקיה. אם התכוונתם לזמר ישראלי, ראו .
גרמה (טורקית Göreme; יוונית Κόραμα) היא עיירה קטנה ומרכז תיירותי בנפת נבשהיר במרכזה של קפדוקיה, ומתגוררים בה כ-2,000 איש. העיירה העניקה את שמה לפארק הלאומי ההיסטורי של גרמה (Göreme Tarihî Millî Parkı) המקיף את ליבה של קפדוקיה, וסמוך לה שוכן המוזיאון הפתוח של גרמה (Göreme Açık Hava Müzesi). במוזיאון הפתוח כמו בגרמה עצמה מקבץ של כנסיות, מנזרים וקפלות החצובים בסלע הטוף הרך. הפארק הלאומי של גרמה הוכרז בשנת 1985, יחד עם מספר אתרים נוספים בקפדוקיה, כאתר מורשת עולמית.
גאולוגיה

נופה הייחודי של גרמה הוא תוצר של תהליכים טבעיים בני מיליוני שנים. לפני כ-60 מיליון שנה נוצרו הרי הטאורוס שמדרום לקפדוקיה, ובד בבד נחרצה אנטוליה בשקעים ובעמקים. אלה התמלאו בלבה, טוף ובתוצרים געשיים אחרים שמקורם בהרי הגעש הסמוכים, ובמיוחד הר ארג'ייס (Erciyes Dağı). העמקים החלו להיעלם באופן הדרגתי והאזור הפך לרמה. עם זאת, התוצרים הגעשיים שמילאו את העמקים נשחקו כתוצאה מהשפעת משקעים, רוחות, נגר עילי ותחתי ומשרע הטמפרטורות, ופיסלו את תצורות הנוף המכונות "ארובות הפיות" ותצורות אחרות בהן ידוע האזור.
היסטוריה

לא ידוע מתי גורמה היה מיושב לראשונה, אך ידוע שהייתה שם התיישבות במהלך התקופה החתית, בין 1800 ל-1200 לפני הספירה. במשך מאות שנים, המיקום היה מרכזי בין אימפריות יריבות, כמו מיתני, האימפריה החתית, האימפריה האשורית התיכונה, האימפריה הנאו-אשורית, האימפריה הפרסית האחמנית והאימפריה הסלאוקית היוונית. במהלך התקופה הרומית, האזור הפך לביתם של נוצרים שברחו מהשלטון הרומי.
משמעות השם גרמה בטורקית היא "לא תוכלו לראות", ולפי האגדה הוא הוענק לה בשל הנוצרים אשר הסתתרו במקום. בעבר נקראה גרמה בשמות קורמה, מטיאנה, מצ'אן (Maçan) או אווג'ילר (Avcilar). היא נזכרה לראשונה בשם היווני קורמה בספר אודות פועליו של היירון הקדוש ממאה ה-7, שציין כי הקדוש נולד בה במאה ה-3. הוא היה למרטיר במלטיה יחד עם שלושים מחבריו, וידיו נכרתו ונשלחו לאימו בגרמה. בתקופה הרומית המאוחרת שימשו גרמה וסביבותיה כנקרופוליס לתושבי אוונוס (Avanos) הסמוכה. העיר סבלה רבות בפלישת הערבים לאסיה הקטנה, וכשזו הסתיימה שבה והייתה למרכז נוצרי. החל במאה ה-10 נבנו בגרמה רוב כנסיותיה הידועות, ובין המאה ה-11 והמאה ה-13 היא הייתה למקום מושבו של בישוף שהיה כפוף לדיוקסיה של מוקיסוס (כיום קרשהיר - Kırşehir).
הערות שוליים

↑  A guide to Cappadocia, Turkey, Travel, ‏2018-01-24 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555353405171  GND: 4093672-7  LCCN: n85072569  VIAF: 129066844   WorldCat (עם VIAF): 129066844 
נוף סמוך לגרמה
סצנת הצליבה באפסיס של הכנסייה החדשה בכנסיית האבזם
צלב מלטה
כנסית התפוח
שלוש הדמויות באפסיס של קפלת ברברה הקדושה
כנסיית החשכה
סצנת הצליבה בכנסיית החשכה
התאגיד הממשלתי הבלארוסי לנפט וכימיה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־28 שנים) 
 חברות בנות:  Belorusneft  Gomelski himitšeski zavod  Mahilioŭ chemical fibers plant  Lakokraska  Grodno Azot  Belshina  Naftan oil refinery  בלארוסקלי  SvetlogorskKhimvolokno 
 מיקום המטה:  מינסק 
 ענפי תעשייה:  תעשייה כימית 
 מוצרים עיקריים:  נפט, סיב, דשן, דלק, פלסטיק 
 רווח:  3,095,000,000,000 (נכון ל־2008) 
  
 www.belneftekhim.by/en/
 
התאגיד הממשלתי הבלארוסי לנפט וכימיה (בבלארוסית: Беларускі дзяржаўны канцэрн па нафце і хіміі, канцэрн «Белнафтахім») הוא אחת החברות התעשייתיות הגדולות ביותר ברפובליקה של בלארוס ומהווה למעלה מ-30% מהייצור התעשייתי במדינה.
התאגיד הוקם באפריל 1997 ומאחד בין ארגונים שונים למיצוי, זיקוק והובלה של נפט, מוצרי נפט, כימיה ופטרוכימיה, ארגונים מדעיים, לשכות תכנון, קבלני בנייה ומתקנים. החברה משלבת בין התעשיות הגדולות ביותר שמשפיעות משמעותית על הפוטנציאל הכלכלי של המדינה.
חברות בת

התאגיד כולל יותר מ-60 ארגונים וביניהם:
Belneftestrakh
הרודנה אזוט
המפעל הכימי של הומל
Belorusneft
נפטן
בית זיקוק הנפט מוזיר
מפעל השעווה ההררי
Polotsktransneft Druzhba
Gomeltransneft Druzhba
בלשינה
Shinoremont
Mogilevkhimvolokno
SvetlogorskKimvolokno‏
מפעל מוהילב לסיבים מלאכותיים
Lakokraska
פולוצק-פיברגלס
המפעל המכני של הרודנה
קריון
OJSC Barchim
טקסטיל רשיצה
המכון הממשלתי לנפט וכימיה
מכון המחקר ועיצוב של הרודנה לתעשיית חנקן ומוצרי סינתזה אורגנית
Himremont
Promzhilstroy
חברת ניהול ותיקון בניה מספר 3, נובופולוצק
Remspetsstroy
Shakhtospetsstroy
Belchemenergo
מוצרי התאגיד מיוצאים ליותר מ-90 מדינות. למעלה מ-70% מהמוצרים המיוצרים על ידי התאגיד הפטרוכימי נמכרים בשוק הזר. בינואר 2019 הזמינו חברות התאגיד את צינור מוצרי הנפט הראשי בבלארוס הראשון, נובופולוצק-פניפול, באורך כולל של 292 ק"מ. הפרויקט עלה 35 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  "Цены на бензин и дизтопливо в ближайшее время повышатся не будут". Белорусы и рынок. 2011-02-02.
↑  "Кто есть кто в Республике Беларусь — Концерн «Белнефтехим»". אורכב מ-המקור ב-2014-02-21. נבדק ב-2010-05-11.
↑  "Цены на бензин и дизтопливо в ближайшее время повышатся не будут". Белорусы и рынок. 2011-02-02.
↑  "Решение Общего собрания акционеров ОАО "Гомельтранснефть Дружба"".
↑  Пілевіч У. Светлагорская хімія дарасла да прыватнай (בבלארוסית)
↑  "Завершено строительство первого белорусского магистрального нефтепродуктопровода".
מפה של צינורות גז ראשיים וצינורות נפט. צינורות הגז הגדולים ביותר מסומנים בצבע אדום, צינורות נפט בירוק. תחנות מדחס (CS), מחסני גז תת-קרקעיים (UGS), תחנות שאיבת נפט (NPS), תחנות ייצור ושילוח ליניאריות (LPDS) וכן בתי זיקוק לנפט. צינורות נפט מנוהלים על ידי חברות הבת של החברה.
מיכאל קונפינו

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1926 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  16 ביוני 2010 (בגיל 84) הרצליה, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  סורבון  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  שלמה שאלתיאל 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2003)  פרס ישראל (1993) 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות רוסיה והתנועות האנרכיסטיות
 
מיכאל (מישל) קוֹנְפִינוֹ (‏2 באפריל 1926 – 16 ביוני 2010) היה היסטוריון ישראלי, יהודי יליד בולגריה, מומחה בחקר תולדות רוסיה והתנועות האנרכיסטיות, לימד כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. חתן פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג (1993).
קורות חייו

קונפינו נולד בסופיה, בולגריה, בשנת 1926. בהיותו בן 13 הצטרף לתנועת הנוער הציונית; הוא נמנה עם ראשיה משנת 1945, ובשנת 1948 עלה באמצעותה לישראל. טרם עלייתו הוא החל בלימודיו האקדמיים באוניברסיטת סופיה. לימים הושלמו על ידו לימודים מתקדמים במסגרת האוניברסיטה העברית בירושלים ובאקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז. את לימודי הדוקטורט סיים בהצטיינות יתרה בסורבון, ובמסגרתם עסק בהיסטוריה חקלאית של רוסיה במאה ה-18. במקביל, הוא שימש כשליח עלייה לצפון אפריקה (1951–1953) ולברית המועצות (1960).
בשנת 1959 הצטרף קונפינו לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים, ייסד את החוג ללימודים רוסיים ועמד בראשו עד 1969. לאחר מכן החל משנת 1970 הצטרף לאוניברסיטת תל אביב, ייסד בשנת 1971 את המכון לחקר רוסיה ומזרח אירופה ועמד בראשו עד 1977. בשנים 1980–1995 היה קונפינו מופקד הקתדרה לתולדות רוסיה ומזרח אירופה ותרבותם על שם רובין. במהלך השנים הוא שימש גם פרופסור אורח באוניברסיטאות סטנפורד, הרווארד, דיוק, שיקגו ומוסדות נוספים באירופה.
קונפינו התמחה במחקריו בתולדות רוסיה ובבעיותיה החקלאיות של אירופה, במסגרת השוואתית של מבנה החברה תחת שוני המשטרים בין העבר לבין ההווה. במחקריו נידונו גורמי התפתחות וקיפאון בקרב חברה חקלאית וביחס לאצולה ולזרמי האנרכיזם הרוסי. אחד ממחקריו החשובים התמקד ביחסים בין בקונין ונצ'אייב. כמו כן קונפינו פרסם לראשונה תעודות נדירות מתולדות האנרכיזם, כמו למשל חלק מהתכתבותו של פיוטר קרופוטקין.
קונפינו היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 1993 זכה בפרס ישראל להיסטוריה ובשנת 2003 בפרס א.מ.ת.
נפטר בהרצליה בגיל 84, והובא למנוחות בבית העלמין הישן ברחוב פינסקר.
מנישואיו להגר (בתו של אנצו סרני) היו לו 3 ילדים, אחד מהם היה ההיסטוריון אלון קונפינו.
פרסים ואותות כבוד

חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
1993 - פרס ישראל להיסטוריה
2003 - פרס א.מ.ת.
חמים וטעים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Fanfares of Love 
 בימוי:  בילי ויילדר 
 הופק בידי:  אשטון הפקות / מיריש הפקות
 תסריט:  בילי ויילדר י' א' ל' דימונד
 עריכה:  ארתור שמידט 
 שחקנים ראשיים:  מרילין מונרו טוני קרטיס ג'ק למון
 מוזיקה:  אדולף דויטש 
 צילום:  צ'ארלס לאנג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מיריש הפקות, יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 במרץ 1959
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, קומדיה מטורפת, דראג, סרט מוזיקלי, סרט להט"בי, סרט פשע, black-and-white cinema 
 מקום התרחשות:  דרום פלורידה, שיקגו, מיאמי 
 תקציב:  2,883,848$
 הכנסות באתר מוג'ו:   somelikeithot
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר, שחור-לבן (Orry-Kelly)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חמים וטעים (באנגלית: Some Like It Hot) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 1959, בכיכובם של מרילין מונרו, טוני קרטיס וג'ק למון, בבימויו של בילי ויילדר וכותב הסיפור של הסרט אוטו ליסאואר בשם הספרותי מיכאל לוגן.
בשנת 2000 בחר מכון הסרטים האמריקאי סרט זה לסרט הקומי האמריקאי המצחיק ביותר בכל הזמנים. בשנת 2017, הוכתר הסרט כקומדיה הטובה בכל הזמנים, במסגרת סקר שערכה רשת בי-בי-סי בין 253 מבקרי קולנוע מ-52 מדינות.. בשנת 2022 החלו הופעות של מחזמר "חמים וטעים".
עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1929, ב"תקופת היובש" ובימים שקדמו לקריסת וול סטריט ולראשית השפל הגדול. שני נגנים, ג'ו וג'רי (קרטיס ולמון), נמלטים מהמאפיה, לאחר שהיו עדים במקרה למעשה רצח בשיקגו, המזכיר את טבח יום ולנטיין. הם נמלטים מהעיר, מתחפשים לנשים (בשמות הבדויים ג'וזפין ודפני) ומצטרפים ללהקת נשים העושה את דרכה ברכבת להופעות במלון בפלורידה. שניהם מתאהבים בדרך בחברת הלהקה "שוגר" (מונרו). מעצם היות השניים מחופשים לנשים, נוצרות שפע סצנות משעשעות. בין היתר, פנסיונר מיליונר בשם אוסגוד מתאהב בג'רי (דפני), ג'ו (ג'וזפין) מתחפש בעצמו לאיל נפט קר רוח, במטרה לכבוש את ליבה של שוגר, ובהמשך מגיעים אנשי המאפיה (בראשות "בונפארט" – מנהיג המאפיה, המגולם בידי נחמיה פרסוף) לאותו מלון, ומזהים כי הנשים המחופשות הם העדים לרצח.
הסרט מסתיים כאשר ג'רי מנסה לשכנע את אוסגוד שלא יוכל להינשא לו, מסיר את הפאה וקורא: "אני גבר!". אוסגוד עונה במשפט הסיום המפורסם: "Well, nobody's perfect" ("ובכן, איש איננו מושלם").
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "חמים וטעים", עמ' 132–134
הערות שוליים

↑  AFI's 100 YEARS...100 LAUGHS, באתר מכון הסרטים האמריקאי
↑   איתי שטרן, מבקרים מכל העולם בחרו את 100 הקומדיות הטובות בכל הזמנים, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2017
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | אמריקאי בפריז (1951) • עם שיר בלב שלי (1952) • כרמן ג'ונס (1954) • ברנשים וחתיכות (1955) • המלך ואני (1956) • הבנות לאס (1957) • ז'יז'י/דודה מיים (1958) • פורגי ובס/חמים וטעים (1959) • הדירה/שיר ללא סוף (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סיפור הפרברים/רוב של אחד (1961) • איש המוזיקה/מגע של מינק (1962) • טום ג'ונס (1963) • גבירתי הנאווה (1964) • צלילי המוסיקה (1965) • הרוסים באים! הרוסים באים! (1966) • הבוגר (1967) • אוליבר! (1968) • הסוד של סנטה ויטוריה (1969) • מ.א.ש (1970) • כנר על הגג (1971) • קברט (1972) • אמריקן גרפיטי (1973) • המשחק המכור (1974) • צמד בכותרות (1975) • כוכב נולד (1976) • דירה לשניים (1977) • השמיים יכולים לחכות (1978) • תרגילים בהתבגרות (1979) • בתו של כורה פחם (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ארתור (1981) • טוטסי (1982) • ינטל (1983) • בעקבות האוצר הרומנטי (1984) • הכבוד של פריצי (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • תקווה ותהילה (1987) • נערה עובדת (1988) • הנהג של מיס דייזי (1989) • גרין קארד (1990) • היפה והחיה (1991) • השחקן (1992) • גברת דאוטפייר (1993) • מלך האריות (1994) • בייב (1995) • אוויטה (1996) • הכי טוב שיש (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • כמעט מפורסמים (2000) |  |
| 2001‏-2020 | מולין רוז' (2001) • שיקגו (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הולך בדרכי (2005) נערות החלומות (2006) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) • הילדים בסדר (2010) • הארטיסט (2011) • עלובי החיים (2012) • חלום אמריקאי (2013) • מלון גרנד בודפשט (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • לה לה לנד (2016) • ליידי בירד (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • בוראט 2 (2020) |  |
| 2021-היום | סיפור הפרברים (2021) • רוחות אינישרין (2022) • מסכנים שכאלה (2023) ‏•‏‏ אמיליה פרז (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX3762253  BnF: cb123122695 (data)  CANTIC: a11997497  GND: 4126653-5  LCCN: n96037359  SUDOC: 032011970  VIAF: 316751546   WorldCat (עם VIAF): 316751546 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרילין מונרו ב"חמים וטעים"
סיפור בהמשכים

כריכת הקובץ השנים עשר של הרומן "דייוויד קופרפילד" מאת צ'ארלס דיקנס, אפריל 1850, כשפורסם במתכונת של סיפור בהמשכים
סיפור בהמשכים הוא רומן או נובלה, המופיע כסדרה מתמשכת בכתב עת או באתר אינטרנט, כאשר כל פרק מופיע זמן מה לאחר הפרק הקודם. לרוב, לאחר פרסום הסדרה יוצא הסיפור לאור בדפוס כספר בפני עצמו. בדרך כלל נכתב כל הסיפור על ידי סופר יחיד, אולם בסדרות המתפרסמות באינטרנט נוצר ז'אנר שבו קהל הקוראים משתתף בכתיבת הפרקים הבאים של הסיפור. טכניקת הסיפור בהמשכים משמשת גם ככלי חינוכי, בבתי הספר ובגני הילדים, שבהם מוקראים סיפורים מעת לעת, כחלק בלתי נפרד משיעורי העשרה וספרות.
ז'אנרים ייחודיים

סגנון נוסף של סיפורים בהמשכים, שזוכה לפופולריות עד זמננו, הוא הקומיקס – סיפורים המופיעים כאיורים וקריקטורות בשילוב מלל בגוף האיור, ומעטרים במשך עשרות שנים את עמודיהם של עיתוני הילדים ברחבי העולם. סיפורי קומיקס רבים מצאו את מקומם כסדרות בהמשכים בכתבי עת רבים, כיצירות למבוגרים.
עם המצאת הרדיו, נוצר זן חדש של סיפור בהמשכים – התסכית, סיפור שהוקרא או הומחז בהמשכים, מעל גלי האתר. תסכיתים בהמשכים היו חלק פופולרי מתרבות הבידור של המאה העשרים והיוו מרכיב חשוב בלוח השידורים של כל תחנת רדיו בארץ ובעולם.
 תוכנית הרדיו "לאם ולילד" או בשמה החדשני יותר "לבת ולבן ולמי שמתעניין", ששודרה ברשת א' של קול ישראל בשנות השישים, השבעים והשמונים, של המאה העשרים, שימשה כבמה יומית לתסכיתים בהמשכים לילדים ונוער, ממיטב הקלאסיקה הישראלית והעולמית.
למעשה הפכה התוכנית לבית היוצר של ספרות ילדים ונוער בישראל. ספרים כמו "קרשינדו ואני" של דבורה עומר, וספריו של יצחק נוי "בין חולות ופרדסים", "הצריף הישן של גבעת הבוסתן", "רון וג'ודי" "גבעת האיריסים השחורים" "דג החול", "אור ואלכסנדרה" ואחרים, החלו את דרכם כתסכיתים וסיפורים בהמשכים במסגרת התוכנית ורק לאחר מכן פורסמו כספר.
רעיון זה שודרג לאחר מכן והועבר גם לטלוויזיה, בסדרות טלוויזיה לסוגיהן.
ברחבי העולם דובר האנגלית אף שודרה במשך שלושים שנה מ - 1965 עד 1996, סדרת טלוויזיה בריטית בשם "ג'יקנרי", שנועדה לעודד ילדים לקריאה באמצעות הקרנת פרקים בודדים מתוך ספרי ילדים ונוער.
מספר נובלות וטרילוגיות ספרותיות תורגמו לעברית, רק לאחר שצברו פופולריות בקרב ציבור הצופים בארץ כסדרות טלוויזיה. כך למשל הנובלה ההיסטורית פולדרק - מאת וינסטון גרהם (16 כרכים) וסדרת הספרים בית קטן בערבה של לורה אינגלס וילדר (שבעה כרכים מתוך תשעה במקור) שהודפסו כספרים בעברית בעקבות הקרנתם בטלוויזיה הישראלית בשנות השבעים של המאה העשרים.
סיפור בהמשכים בזמננו

עם התפתחות האינטרנט קמה עדנה לסיפור בהמשכים ואתרי אינטרנט רבים החלו לפרסם סיפורים בהמשכים כדרך למשיכת גולשים אל האתר. ענף נוסף שהתפתח מעל גבי האינטרנט הוא אתרים ובלוגים היוצרים סיפורים בהמשכים, בסיועם המלא של הגולשים הרשומים באתר. כיום קיימים אלפי אתרי אינטרנט העוסקים בתחום זה, במגוון רחב של שפות ובתצורות שונות, כמשחק חברתי של יצירת סיפור, ככלי ליצירה של קהילת גולשים עצמאית, או כגימיק פרסומי הבא לעורר את סקרנות קהל הגולשים להיכנס לאתר ולהיחשף לתכנים או לפרסומות הנמצאים בו.
כותב ספרי האימה בן זמננו, סטיבן קינג, החל את דרכו הספרותית בגיל שלוש עשרה, בכתיבת סיפורים בהמשכים למגזין "Dave's Rag" שהוציא אחיו לאור. אף לכשבגר, כתב קינג סיפורים בהמשכים למגוון ירחונים וכתבי עת אמריקאיים, בעיקר סיפורי אימה ברמות שונות - רובם מצאו מאוחר יותר את דרכם לאוספי סיפורים, או לספרים בפני עצמם. אחד המפורסמים שבספריו, "המייל הירוק", שאף הפך לסרט קולנוע, נכתב בתחילה כסיפור בהמשכים. קינג גילה את העוצמה הטמונה באינטרנט, ולאחר הפסקה של 5 שנים שבהן פרסם בקבצים קטנים את ספרו "השתיל" - "The Plant", פרסם שוב בשנת 2000 את הספר כסיפור בהמשכים ברשת The Plant, תוך מתן אפשרות להורדת קובץ הסיפור. הקוראים התבקשו לשלם לקינג דולר בודד, לפני או לאחר קריאתו. הרעיון שעמד מאחורי תוכנית זו פורסם על ידי קינג ב"אתר הבית" שלו: אם לפחות שבעים וחמישה אחוז של הקוראים ישלמו, הוא ימשיך הלאה בפרויקט. התוכנית הצליחה ותוך פחות מיממה הורידו 200,000 קוראים את הסיפור בתשלום, באמצעות אתר האינטרנט של רשת הספרים "בארנס אנד נובל" - "Barnes & Noble". אולם לבסוף, לאחר כתיבת פרקים רבים בהמשכים לסיפור, נחל הרעיון כישלון חרוץ ולמעשה לא הושלמה כתיבתו עד היום.
גם הגרדיאן והטיימס הלונדוני גילו את כושר המשיכה של הסיפור בהמשכים, והתחילו לפרסם סיפורים בהמשכים במהדורת האינטרנט שלהם, מפרי עטם של סופרים מפורסמים.
באפריל שנת 2007 התפרסם ספר הביכורים של הפרסומאי והסופר רוני דונביץ', "נרדף". המותחן הפך תוך חודשים ספורים לרב-מכר שזיכה את דונביץ' באות "ספר הזהב" של "התאחדות הוצאות ספרים בישראל". ככל הנראה, הצלחתו הגורפת של המחבר הביאה אותו ואת המו"ל שלו, "הוצאת ידיעות אחרונות", לפרסם את "לכודים", סיפור יומי בהמשכים, שהחל להתפרסם באוגוסט אותה שנה במסגרת מוסף העיתון "ידיעות אחרונות", ושימש ככלי אטרקטיבי להרחבת קהל קוראי העיתון וכמנוף שיווקי לרכישת מנויים בו. לצורך כך, אף פתח העיתון אתר אינטרנט מיוחד, עם משחק נושא פרסים העוסק בסיפור היומי, אליו נלוותה האפשרות לרכישת מנוי לעיתון.
סיפור בהמשכים בישראל

בישראל תפס הסיפור בהמשכים מקום נכבד, בעיקר בכתבי העת לילדים ונוער: "דבר לילדים", "המשמר לילדים", "הארץ שלנו", "זרקור", "פשוש" ועוד, שרובם היוו בית יוצר לספרי ילדים ונוער שהודפסו לאחר מכן.
סופר הילדים וחתן פרס זאב לספרות ילדים ונוער, אוריאל אופק, פרסם חלק מספריו כסיפורים בהמשכים בעיתון "דבר לילדים".
הסופר והמחזאי הישראלי יצחק בן נר החל את דרכו הספרותית בשנת 1951 בהיותו נער בן 14, ככותב סיפורים בהמשכים בעיתוני ילדים. אולם ספרו הראשון לילדים, "בעקבות מבעיר השדות", נדפס רק בשנת 1966, לאחר שהופיע בשבועון "דבר לילדים", כסיפור בהמשכים.
גם מאיירו הקבוע של השבועון, הצייר נחום גוטמן, הנחשב כחלוץ איור ספרי הילדים בארץ, פרסם ב"דבר לילדים" את סיפוריו בהמשכים, בטרם יצאו לאור כספרים, לרבות ספרו הידוע ביותר "הרפתקאות לובנגולו מלך זולו".
בשבועון "הארץ שלנו" פורסמו בהמשכים סיפורים של כמה סופרים בולטים לנוער ובראשם פנחס שדה, שכתב בעיתון במשך קרוב לעשרים שנה סיפורי ילדים בהמשכים, תחת שמות עט שונים כמו ש. פנחס ויריב אמציה.
גלילה רון־פדר-עמית, אחת הבולטות בין סופרי הילדים והנוער בארץ, פרסמה בהמשכים, החל מראשית שנות השבעים של המאה העשרים, את ספרה הנודע "אל עצמי", ב"הארץ שלנו", שיצא לאור כספר בשנת 1976. הספר, המתאר את קורותיו של ציון כהן, ילד שנולד בשכונת מצוקה למשפחה שמתקשה לגדל אותו ומועבר למשפחה אומנת, נכתב על סמך ניסיונה של רון־פדר כאם אומנת לעשרה ילדים. בהמשך פיתחה המחברת את סיפורו של ציון לסדרת ספרים שלמה, שרובם ככולם הופיעו בהמשכים ב"הארץ שלנו". הספר תורגם לשבע שפות ואף עובד לסרט קולנוע, שזכה בפרס הראשון בפסטיבל סרטי הילדים בפרנקפורט. רון־פדר פרסמה סיפורים נוספים בהמשכים, בירחון הילדים "פשוש" שבעריכתה, ואף הם יצאו לאור כספרים מאוחר יותר.
נכסי צאן ברזל נוספים של ספרות הילדים והנוער בארץ התפרסמו באופן זה, ובהם סדרת חסמבה של יגאל מוסנזון, שהפכה מסיפור בהמשכים שהתפרסם לראשונה ב"משמר לילדים" בשנת 1949 לסדרה בת ארבעים וארבעה ספרים, "בוקר חדש" של ראובן קריץ, "דפי תמר" של דבורה עומר ועוד. הספר "לבת וגם לבן לא יזיק לדעת", של אסתר קל, החל את דרכו לא כסיפור בהמשכים אלא כמדור עצות שבועי בעיתון.
בעיתונות למבוגרים בישראל, כמעט שלא תפס הסיפור בהמשכים מקום נכבד, למעט שבועונים יחידים. יוצא מן הכלל הוא הרומן, "אורח נטה ללון", מאת ש"י עגנון, שהופיע לראשונה כסיפור בהמשכים, ונפרס על פני 139 גיליונות של העיתון "הארץ", מ-18 באוקטובר 1938 ועד 7 באפריל 1939. רק לאחר מכן פורסם הרומן כספר. בספטמבר 2013, לרגל ציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים, פרסם אתר עיתון "הארץ" ברשת את ספרו של משה אורן, "אֶרֶץ גְזֵרָה", כרומן בהמשכים, במשך שלושה שבועות רצופים.
בשבועון הנשים "לאשה" התפרסמו בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, סיפורים רומנטיים בהמשכים, בעיקר מתורגמים משפות זרות. על פי רוב, היה למדור זה רצף פרסומי ומיד עם תום פרסום חלקו האחרון של הסיפור, התחיל פרסומה של סדרה חדשה.
בשבועון "שער", שיועד בזמנו בעיקר לאוכלוסיית העולים החדשים, התפרסמו עד אמצע שנות השבעים סדרות של סיפורים בהמשכים, בעיקר על רקע היסטורי כמו מאורעות השואה, קורות היישוב והיסטוריה של עמי אירופה.
סיפור בהמשכים בישראל > במגזר החרדי

בספרות החרדית לילדים ונוער של שנות השבעים, יצאו לאור ספרים רבים של הסופרים החרדים שמואל ארגמן ורבקה שזורי, שפורסמו תחילה כסיפורים בהמשכים, בחלוץ שבועוני הילדים החרדי, "זרקור". בעיתונות החרדית, עדיין מקובלת מאוד שיטת הפרסום של סיפורים בהמשכים, גם כספרות למבוגרים. רבי-מכר רבים במגזר החרדי הפכו לכאלו דווקא בשל פרסומם המוקדם מעלי גבי השבועונים החרדיים; "משפחה" ו"בקהילה", ובמהדורות יום שישי של היומונים; "המודיע" ו"יתד נאמן". סופרים כמו: חיים גרינבוים, יאיר וינשטוק, חוה רוזנברג ואחרים, כמו גם צמד כותבי הקומיקס החרדים אלי וגולד קומיקס, פרסמו תחילה את ספריהם או חלק מהם, כסיפור בהמשכים בעיתון.
כיום, חלק גדול מכלל הספרים מתפרסמים בהמשכים לפני יציאתם לאור.