stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגה (כתב עת)
הערות שוליים

↑  תעודת רישום 1982 - נגה (ע"ר).pdf, באתר www.guidestar.org.il
↑  "Mission". Lilith Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-07.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבי יהודה בן בתירא

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 נציבין, טורקיה 
 מקום מגורים:  נציבין 
 מקום פעילות:  נציבין
 שם השושלת:  בני בתירה 
 
רבי יהודה בן בתירא (או בתירה) הראשון היה תנא מסוף תקופת בית שני וכנראה מבני בניהם של בני בתירא שוויתרו על הנשיאות לטובת הלל הזקן. מעט מאוד ידוע לנו עליו, מגוריו היו בעיר נציבין שבבבל, וכנראה שהוא חי עד לזקנה מופלגת.
לדעת ר' שלמה אלגאזי הוא מי שמכונה "בן בתירא" סתם.
ציון קברו של ר' יהודה בן בתירא בנציבין מוזכר ברשימת מקומות קדושים בסביבות בבל בקטע גניזה.
הכתובת על בית הכנסת ליהודי נציבין וקמישלי על שם רבי יהודה בן בתירא, בשכונת "שבט צדק" בנחלאות, ירושלים
סיפור העלייה לרגל

מסופר בתלמוד שפעם בא אל רבי יהודה בן בתירא גוי שהיה גר בנציבין וצחק באמרו כי למרות שאסור לגוי לאכול מקרבן הפסח אני עליתי לירושלים כיהודי, שחטתי קרבן ואף נתנו לי לאכול ממנו! רבי יהודה בן בתירא שלא עלה בעצמו לרגל, מאחר שתושב חו"ל פטור מעלייה לרגל כמו שכותב תוספות מסכת פסחים ג: התחכם אליו ושאלו "וכי נתנו לך לאכול מהאליה שהיא החלק המשובח ביותר?"
ענה הגוי כי אמנם הפעם לא נתנו לו מהאליה, אך בפעם הבאה שיעלה לירושלים ידרוש לקבל חלק משובח זה. ואכן כשעלה לירושלים בשנה הבאה ביקש הגוי לקבל את האליה של הכבש כמו שאמר רבי יהודה בן בתירא, תמהו הכהנים בבית המקדש שהלא הלכה ידועה היא כי אין האליה נאכלת כלל אלא מוקרבת שלמה. הם שאלו את הגוי, מי אמר לו לבקש את האליה? ולאחר שהשיב להם שרבי יהודה בן בתירא אמר לו זאת, הם בדקו אחריו, ומצאו שהוא גוי והרגוהו. שלחו לו לרבי יהודה בן בתירא "שלום לך רבי יהודה בן בתירא. שאתה בנציבין ומצודתך פרוסה בירושלים." (תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ג', עמוד ב')
אחד מהדברים שניתן ללמוד מסיפור זה הוא שבשלהי הבית השני היו גם בין החכמים מי שלא עלה לרגל לירושלים לקרבן פסח.[דרוש מקור]
תורתו

כיסוד גדול בתורתו שימש הקל וחומר. הוא סבר מדין קל וחומר, שאדם שנשבע לקיים מצווה ולא קיים חייב (בניגוד לדעת שאר החכמים). את פסקו נימק "ומה אם הרשות שאינו מושבע עליה מהר סיני הרי הוא חייב עליה מצווה שמושבע עליה מהר סיני אינו דין שיהא חייב עליה?". עוד מסופר על חליפת מכתבים בינו לבין התנא יוחנן בן בג בג שבו הוא מחזיר לו תשובה "מוחזקני בך שאתה בקי בחדרי תורה, לדרוש בקל וחומר אי אתה יודע?!"
במשנה במסכת מקוואות מובאת עדות שלו על "שוקת יהוא".
תורתו > חשיבות התורה וישראל

הוא פסק כי "דברי תורה אינם מקבלין טומאה". הלכה זו בשמו, ביטלה את הצורך בטבילה עבור בעל קרי.
בניגוד לרבי עקיבא הסבור כי לעדת קורח אין חלק לעולם הבא," שנאמר ”ותכס עליהם הארץ” - בעולם הזה, ”ויאבדו מתוך הקהל” - לעולם הבא" אומר רבי יהודה בן בתירא אומר: "הרי הן כאבידה המתבקשת שנאמר: 'תעיתי כשה אובד בַּקש עבדך כי מצותיך לא שכחתי.
הוא התנגד לפרסום חטאים שכוסו במקרא וסבר שמי שעושה כן עתיד ליתן את הדין.
תורתו > יחסו לעבודה זרה ואביזריה

לעומת זאת, הוא החמיר מאוד בהלכות טומאת עבודה זרה. הוא אמר: "מנין לתקרובת עבודת כוכבים שמטמאה באהל שנאמר ”וַיִּצָּמְדוּ לְבַעַל פְּעוֹר וַיֹּאכְלוּ זִבְחֵי מֵתִים” (ספר תהלים, פרק ק"ו, פסוק כ"ח) מה מת מטמא באהל אף תקרובת עבודת כוכבים מטמא באהל". רבי יוחנן מסר משמו כי "שלשה יינות הן: יין נסך (=יין שניסכו אותו לעבודה זרה ונחשב תקרובת עבודה זרה) אסור בהנאה ומטמא טומאה חמורה (=טומאת משא וטומאת אוהל) בכזית, סתם יינם (=יין שנגע בו גוי אך לא ידוע שניסכו לעבודה זרה) אסור בהנאה ומטמא טומאת משקין (שאינו מטמא אדם וכלים אלא רק אוכלים ומשקין) ברביעית, המפקיד יינו אצל עובד כוכבים (וקיים חשש שמא נגע בו) אסור בשתייה ומותר בהנאה". עם זאת, הוא סבר שיין נסך נחשב לכזה רק אם נוסך בפני עבודת כוכבים.
ייתכן שההסבר לגישתו המחמירה קשורה בשיטתו כי קשה לפרוש מעבודה זרה: הוא פירש את האמור בפרשת שמות "ולא שמעו אל משה מקוצר רוח", בתמיהה: "וכי יש לך אדם שהוא מתבשר בשורה טובה ואינו שמח? נולד לך בן זכר, רבך מוציאך לחירות, ואינו שמח? אם כן למה נאמר "ולא שמעו אל משה"?". וענה: "אלא שהיה קשה בעיניהם לפרוש מעבודה זרה, שנ' ”וָאֹמַר אֲלֵהֶם אִישׁ שִׁקּוּצֵי עֵינָיו הַשְׁלִיכוּ וּבְגִלּוּלֵי מִצְרַיִם אַל-תִּטַּמָּאוּ”. ואומר ”וַיַּמְרוּ-בִי וְלֹא אָבוּ לִשְׁמֹעַ” וגו' ”וָאַעַשׂ לְמַעַן שְׁמִי לְבִלְתִּי הֵחֵל לְעֵינֵי הַגּוֹיִם אֲשֶׁר הוֹצֵאתִים לְעֵינֵיהֶם” ההוא הוא דכתיב ”וַיְדַבֵּר ה' אֶל-מֹשֶׁה וְאֶל-אַהֲרֹן וַיְצַוֵּם אֶל-בְּנֵי יִשְׂרָאֵל”, ציוום לפרוש מעבודה זרה".
תורתו > דיני נפשות

רבי יהודה בן בתירא החמיר בדיני נפשות, וקבע כי עשרה שהכו אדם במקלות ומת, האחרון חייב מפני שקירב את מיתתו (בניגוד לדעת תנא קמא הפוטר את כולם).
חורים

ערך זה עוסק בתקופת הברונזה. אם התכוונתם למשמעויות נוספות, ראו .
בסגול- פרישת החורים במסופוטמיה במאה ה-23 לפנה"ס
החורים הם עם שחי בצפון מסופוטמיה החל משנת 2500 לפנה"ס לערך בתקופת הברונזה הקדומה. היעלמם של החורים התרחש בסוף תקופת הברונזה המאוחרת בסוף המאה ה-13 לפנה"ס לערך. ההערכה הרווחת היא שמקור העם הוא בקווקז. מרכזם היה באזור שנקרא subartu באזור צפון החידקל ובאזור נהר החבור. לאחר מכן הקימו החורים מספר ממלכות קטנות בצפון מסופוטמיה וסוריה של ימנו. הממלכה הידועה ביותר שלהם נקראה ממלכת מיתני. החורים נזכרים בתעודות אכדיות, תעודות שנמצאו באל-עמארנה, באוגרית, בחתושש ובתל תענך שבעמק בית שאן, בתעודות שנכתבו בחורית במארי, וכן במקרא.
היסטוריה

מוצא החורים אינו ידוע. בתחילת המאה ה-24 לפנה"ס החלו החורים להתפשט דרומה מאזור שלמרגלות הרי הקווקז. במאות הבאות נמצאו עדויות להתיישבות של חורים באזורים שבצפון עיראק של ימינו ליד כרכוכ, בנוזי ובאורקש ובאתרים נוספים. בסופו של דבר הם התיישבו באזור הפורה שבין נהר החבור בסוריה והרי הזגרוס.
אזור נהר החבור הפך למרכז ההתיישבות של החורים. הממלכה החורית הראשונה התגבשה סביב העיר אורקש באלף ה-3 לפנה"ס. נמצאו עדויות לברית שהתקיימה בינם לבין האימפריה האכדית. אחת מאויבי הממלכה באורקש הייתה מארי, ממלכה אמורית אשר הפכה את אורקש למדינה וסלית.
במאה ה-18 לפנה"ס נמצאו חורים גם באזורים מערביים יותר, כגון באזור אללח' שבצפון סוריה. הממלכה האמורית-חורית "ימחד", שהתקיימה באזור חלב, ניהלה בשנת 1600 לפנה"ס לערך מאבקים עם המלך החתי לברנש השני על שליטה באזור. נמצאו גם התיישבויות חוריות באזור כיזוואתנה שבדרום אנטוליה ליד חוף הים. ימחד הובסה בסופו של דבר על ידי החתים.
לאחר תבוסתה של ימחד, המשיכו החורים להתפשט דרומה. המלך החתי מורשיליש הראשון המשיך במסעות כיבושיו לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה. נפילת ימחד וקץ בבל הביאו במאה ה-16 לעלייתה של ממלכת מיתני באזור נהר החבור. נפילת הממלכה החתית הקדומה הביאה להשתלטות מיתני על האזור והפכה את מיתני במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס לממלכה החזקה ביותר בצפון מסופוטמיה. מיתני ניהלה קרבות שליטה עם מצרים, עד שהושג איזון ביניהן. בתקופת הברונזה המאוחרת ב חלה ירידה בכוחה של ממלכת מיתני ועליית כוחה של ממלכת החתים שלחצה את מיתני מהצפון. שופילוליומש הראשון, שחי באמצע המאה ה-14 לפני הספירה, ערך מספר מסעות למיתני עד שכבש את בירתה "וַשוּכָני" (אנ').
ממלכה חורית נוספת שנהנתה מירידת כוחה של בבל הייתה הממלכה שמרכזה היה בארפח'ה, באזור כירכוכ מצפון לחידקל. אחת מערי הממלכה הייתה נוזי. החפירות בתל של נוזי סיפקו מידע חשוב על החורים. באמצע המאה ה-15 לפנה"ס הפכה ארפח'ה למדינה וסלית של מיתני. ארפח'ה נהרסה על ידי האשורים במאה ה-14 לפנה"ס.
היסטוריה > נפילת החורים

עד המאה ה-13 לפנה"ס הובסו כל הממלכות החוריות על ידי עמים אחרים. לב האזור החורי של עמק נהר החבור הפך לפרובינציה של אשור. אין מידע ברור מה קרה לעם החורי לקראת סוף תקופת הברונזה המאוחרת. יש חוקרים המציעים שהחורים המשיכו להתקיים בתקופת הברזל בסוברטו שמצפון לאשור. האוכלוסייה החורית באשור ויתרה כנראה על שפתה לטובת הארמית או האשורית. בתקופה זו בערך נוסדה ליד ימת ואן ממלכת אוררטו, שאציליה דיברו בשפה שמוצאה חורית.
השפה החורית

החורים בממלכת מיתני דיברו את השפה החורית שהייתה שפה צירופית. שפה זו אינה קשורה לשפות השמיות או שפות הודו-אירופיות, אבל נמצא קשר בינה ובין השפה שדוברה באוררטו, ממלכה קדומה ממוצא חורי ששכנה ליד ימת ואן באנטוליה באלף ה-1 לפנה"ס וכן לשפה שדוברה באזור ההררי של ארמניה. ייתכן שלשפה יש קשר גם לשפות המדוברות היום בצפון הקווקז. ישנם חוקרים שמקשרים את השפה גם לגאורגית. נמצא גם דמיון בחלק מהמילים לשפה הארמנית.
בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס אימצו החורים את כתב היתדות האכדי לכתיבת שפתם. נעשה שימוש בלוגוגרמות שומריות. נמצאו מעט טקסטים בשפה החורית. והשימוש בכתב היתדות הקל על החוקרים לפענח את השפה, אף על פי שהיא עדיין לא פוענחה במלואה.
טקסטים בשפה החורית נמצאו באוגרית וחתושש. במכתבי אל-עמרנה נמצא גם מכתב של המלך "תוּשרַתה" אל אמנחותפ השלישי. זה היה הטקסט הארוך ביותר שנמצא בשפה החורית עד לגילוים של הטקסטים בחתושש בשנת 1983.
הדת החורית

לדת החורית הייתה השפעה רבה על הדת החתית. ממקום יישובם כיזוואתנה שבדרום אנטוליה התפשטה הדת לעם החתי, ואליהם מוזגו יחד לפנתאון האלים החתים. ואף ידוע כי פודוחפה, אשת חתושיליש השלישי ובתו של כהן חורי, ייבאה מספר אלים חוריים. נראה כי אחת ההשפעות החוריות החשובות על החתים הייתה באימוץ מספר גרסאות של מיתוס  מלחמת אל הסער בים והפולחן הקשור אליו.
הדת החורית התפשטה גם בסוריה שם התמזג האל החורי "תֶשוּב" עם האל בעל. אל זה היה החשוב באלים החורים והיה אל הסערה. שמו כתוב באידאוגרמה המסמנת את הדד. אל זה נעשה לאל הראשי ברבות מערי המדינה באנטוליה וסוריה, ויש להניח שבכל מקום התווספו לאל תכונות מקומיות. רעייתו של תשוב הייתה האלה "חבת", היה לה פולחן משלה. חבת וכנראה גם תשוב נזכרים בתעודות שנימצאו באללח'. ראש האלים היה "קוּמַרבִּי" שהיה אביו של תשוב, שביתו היה באורקש. בטקסטים הופיעו גם שמות של אלים הודו-אריים כגון: מיתְרה, וַרוּנה, אינדרה ועוד. השפעתה של הדת החורית על דתות אחרות ניכרה במיוחד בהשבעות הטקסיות שהועתקו בכל מקום בלשונן המקורית. העתקים מהשבעות אלה נמצאו במקומות מרוחקים זה מזה..
החורים בכנען

בתקופת הברונזה המאוחרת בכנען יושבי הארץ נקראו חורים בפי המצרים. ברשימות השלל של אמנחותפ השני ממסעות הכיבוש שלו משתקף הרכב האוכלוסייה של ארץ ישראל בתקופה זו. מוזכרים בה ה"חוֹרִים" שהם יושבי הארץ, בראש החורים נמצאים מושלי הערים, משפחותיהם ואצילי הרכב המכונים "מַרְיָנוּ" (שפירושו בשפה החורית "אנשי רכב"). אחד משמות כנען בפי המצרים הייתה "חוּרוּ" שפירושו ארץ החורים. בחפירות בתל תענך שנערכו בשנים 1904-1902, על ידי ארנסט זלין מאוניברסיטת וינה, התגלו לוחות חרס כתובים בכתב יתדות בשפה האכדית. לוחות אלה קרויים "מכתבי תענך". בלוחות אלה מוזכרים כ-90 שמות, 20% מהם היו שמות חוריים או הודו אריים.
החורים במקרא

החורים מוזכרים במקרא כעם היושב בהר שעיר שממזרח לערבה, ולימים - ארץ אדום, והמקרא מפרט את שמות משפחותיהם העיקריות ו"אלופיהם" (ספר בראשית, פרק ל"ו). לראשונה הוזכרו ב"מלחמת המלכים", בה נלחמו מלכי ארם נהרים והמזרח בעמי ארץ כנען (ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ו'). לאחר נדידת עשו אבי אדום להר שעיר השתלבו בני עשו בקרב "החורי יושבי הארץ" ואף נוצרו קשרי חיתון בין עמים אלה (ספר בראשית, פרק ל"ו, בעיקר פסוקים ב', י"ב, כ', כ"ב). מאוחר יותר החלה מלחמה ביניהם, והאדומים גירשו את החורי מהר שעיר וירשו את ארצם (ספר דברים, פרק ב', פסוק י"ב).
במקרא נרמז קשר בין החורי לבין החיוי, מעמי ארץ כנען שישב באזור שכם (ספר בראשית, פרק ל"ד). גם הר עיבל הסמוך לשכם זהה לשמו של אחד מ"אלופי החורי" (ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק כ"ג). אכן, בספר יהושע, פרק ט' משתמע שהחיוי היה עם שונה מיתר עמי כנען. בין השאר מתבטא הדבר בצורת השלטון: אצל החורי והחיוי הוזכרו כמנהיגים "אלופים" ו"זקנים", ולא מלכים, כמקובל בין עמי כנען.
לקריאה נוספת

אטלס דעת מקרא עמודים 84–85
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, הערך "חֹרִי", עמוד 39
↑  יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת הברונזה המאוחרת, שער שלישי ב"תולדות ארץ ישראל" בעריכת יואל רפל, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 1986, עמוד 104
↑  אלברט א' גלוק (Albert Glock), "תענך", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ-ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 4 עמודים 1617-1614
↑  אהליבמה אשת עשו נקראת חיוית (ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ב'), ובהמשך אביה ענה בן צבעון מנוי בין אלופי החורי (ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק כ"ה).
↑  אמנם יש לציין שבתרגום השבעים שכם בן חמור נקרא 'חורי' ולא חיוי.
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533750605171  GND: 4070018-5  LCCN: sh85063190  NDL: 00576985  NKC: ph966566 
לוח חרס בכתב היתדות כתוב בחורית. מוזיאון הלובר בפריז
משפחתה של חבת כפי שמופיעה בתבליט הסלע ביזיליקיאה: תשוב(42), חבת(43), סארומה(44), אלנזו(45), קונזיסאלי(46).
גאומורפולוגיה

פני השטח של כדור הארץ
גאומורפולוגיה (מיוונית: γῆ – "אדמה"; μορφή – "צורה"; λόγος – "תורה") הוא שמו של ענף במדעי כדור הארץ, העוסק בתהליכים היוצרים ומעצבים את הנוף (תהליכי "בנייה" נופיים). הגאומורפולוגיה שואפת לנתח ולצפות את דרכי היווצרות הנוף והשתנותו, באמצעות תצפיות שטח, ניסויים פיזיקליים ומודלים מתמטיים. הגאומורפולוגיה מתקשרת לתחומים נוספים, וביניהם גאולוגיה, גאוגרפיה פיזית, טקטוניקה, ארכאולוגיה, פדולוגיה והנדסה.
מדע הגאומורפולוגיה מחולק לתתי־תחומים: גאומורפולוגיה מדרונית, קרחונית, פלוביאלית (נחלית), איאולית (רוחית), חופית וטקטונית.
המדע מאפשר להבין את התהליכים המעורבים בהתפתחותו של כדור הארץ, ומספק ידע שימושי לצורכי שימור ומניעת נזק (הגנה חופית, שיקום נהרות, וכדומה).
היסטוריה > הגאומורפולגיה הקלאסית

לקראת סוף המאה ה-19 נטבע לראשונה המושג "גאומורפולוגיה", ומקורו ביוונית. אז החלו להתקבע ההנחות היסודיות של מדע הגאומורפולוגיה, אשר חלקן משמשות אותנו עד ימינו. המרכזי שבהם הוא מושג הארוזיה (סחיפה). ויליאם מוריס דייוויס (William Morris Davis‏; 1934-1850) וולתר פנק (Walther Penck‏; 1923-1888) שפעלו בראשית המאה ה-20 נחשבים במידה רבה לאבות ה"מורפולוגיה הקלאסית". דייוויס היה מהראשונים לטעון שהתבליט הוא תולדה של תהליכים ממושכים ומושפע מהמסלע המקורי. עם זאת דייוויס נתן משקל כבד בעיצוב הנוף לתהליכים כגון: תנועת בלית, פעילות קרחונית, פעילות מים ורוחות. פנק נתן משקל רב לפעילות טקטונית. לטענתו תבליטו של אזור הוא תולדה של גורמים טקטוניים ומשקפים תנועות שמקורן בקרום כדור הארץ ובתנועת לוחות. אף על פי שדייוויס ופנק היו מהגאומורפולוגים הבולטים, הגאומורפולוגיה בת-זמננו מתעלמת ושוללת חלק מן הקביעות של שני חוקרים אלו.
היסטוריה > גאומורפולוגיה בת-זמננו

בשנים האחרונות חלה תנועה חדשה של העיסוק בגאומורפולוגיה. ממחקר של אופי תיאורי ואיכותני, חל מעבר למידול מתמטי וסטטיסטי של תופעות גאומורפיות. הגאומורפולוגיה מנסה לתת תמונת מבט כוללנית והוליסטית, תוך התייחסות למספר רב של גורמים ותהליכים המתרחשים על פני השטח, בעת ובעונה אחת. הגאומורפולוגיה מכילה תחומי מחקר רבים ומגוונים בקנה מידה שונה מבחינת אלמנט הזמן ועיצוב השטח.
בין הנחות היסוד של הגאומורפולוגיה המודרנית:
הנוף שואף להגיע למצב של איזון כחוק טבעי, כלומר התאמה בין כל התנאים והכוחות הסביבתיים הקיימים בו.
יש לראות שתהליכי עיצוב פני הנוף השונים שזורים אלה באלה ומשפיעים האחד על רעהו, כלומר הסתכלות על מגוון תהליכים במקביל.
יש לראות שתבליט ככלל הוא תולדה של התפתחות ממושכת על פני זמן גאולוגי רב, ואולם ישנן תופעות רבות הבאות לידי ביטוי גם בקנה מידה עיתי קצר מועד.
נהוג להתבונן על המערכת הטבעית ככזו הנושאת בחובה רכיבים כאוטים רבים. ככזו, לעיתים תנאים דומים במקומות דומים עשויים לנפק תוצאות שונות.
הגישות המודרניות רואות בתהליכי השתנות הנוף חלק אינטגרלי מהמערכת הטבעית ולא שלב בדרך לתוצאה נופית עתידית רצויה.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > השפעות אקלימיות בגאומורפולוגיה

אחד ההבדלים העיקריים בין הגאומורפולוגיה הקלאסית לבת זמננו היא בהכרה שהאקלים הוא אחד הגורמים היסודיים בעיצובו של תבליט כדור הארץ.
לטמפרטורה ולכמות המשקעים ישנה השפעה רבה על עיצוב הנוף ברמה האזורית והעולמית כאחד.
בתקופות הקרחוניות השונות לדוגמה, ניתן לראות היקף ואופי שונה של תהליכים גאומורפולוגים על פני כדור הארץ.
יש לראות בקשר אקלים ומורפולוגיה קשר כפול בעל היזון חוזר כאשר הטופוגרפיה עשויה להשפיע על אקלים בקנה מידה מקומי, למשל משטרי רוחות מקומיים המשפיעים על השקעה של סדימנטים שונים בקרקע, או על שקיעה ותנועת טל אל מקומות נמוכים בשטח המשפיעה על לחות וטמפרטורה. רוב התהליכים המורפולוגיים מתרחשים בכל סוגי האקלים, והאקלים משפיע בעיקר על שכיחות ועוצמת התופעה.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > תהליכי בליה וסחיפה

תופעה מרכזית המעצבת את פני הנוף היא בליה (הסרה של חומר) וסחיפה (הסעתו על פני השטח על ידי סוכני הסעה שונים).
הבליה עשויה להיווצר ממספר גורמים:
גורמים מכניים (בליה פיזיקלית), למשל סופת חול ה"משייפת" צורות נוף קיימות.
גורמים כימיים (בליה כימית), למשל מים עשירים בפחמן דו-חמצני הממוססים תרכובות גירניות.
גורמים ביולוגיים (בליה ביולוגית), משתייכת למעשה לשני הגורמים הקודמים, אך מונעת מגורמים ביולוגיים, למשל חזזיות הממיסות סלעי משקע שונים לצורך קבלת חומרי הזנה, או שורשי צמח המבקעים סלע.
תהליכי הבליה והסחיפה הם ניסיונו של סלע שנוצר ונחשף (סלע משקע או סלע יסוד) להגיע למצב של שווי משקל בין סביבת ההיווצרות שלו לבין סביבתו החדשה.
תהליכים של שינוי ועיצוב צורתו של הנוף מאופיינים במידה רבה בתהליכים שונים של הסרת חומר מפני השטח. את התהליכים הגורמים לבליה נהוג לחלק לשני סוגים עיקריים: בליה פלוביאלית (נחלית) ובליה אאולית (רוחית).
אף על פי שכל סוגי הבליה פעילים בכל האזורים, ככלל, בליה מגורמים כימיים וביולוגיים מאפיינת סביבות ממוזגות יותר ועשירות במשקעים ובצומח, למשל יערות גשם, בעוד שבליה פיזיקלית מאפיינת אזורים בעלי אקלים קיצוני יותר, יבש, קר או בעל משרע טמפרטורות רחב כגון: מדבר או טונדרה.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה מדרונית

המושג מדרון מתאר שיפוע שנוצר או עוצב באמצעות תהליכים של חשיפה וסחיפה של סלע. המדרון הוא צורת הנוף הנפוצה ביותר ביבשת.
הגאומורפולוגיה המדרונית מתחקה אחר תכונותיו של המדרון הן מבחינה תיאורית, באמצעות חלוקה מורפולוגית של המדרון ליחידות ותתי-יחידות, והן מבחינה כמותית-מתמטית (למשל באמצעות שימוש במודלים לחישובי נגר עילי וחלחול מים). ענף זה בגאומורפולוגיה מנסה להסביר כיצד נוצרים ומתפתחים מדרונות, כמו גם אלו סוגי מדרונות קיימים, והיכן, כפועל יוצא של תנאים אקלימיים, נוצרים סביבות ביולוגיות וסוגי קרקע שונים.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה קרחונית (גלציאלית)

גאומורפולוגיה קרחונית היא תחום בגאומורפולוגיה העוסק ביחסי הגומלין שבין הקרחון לסביבתו, אופן ההשפעה של יחסי גומלין אלו על הסביבה, הקרקע והמשקעים שנוצרים כתוצאה ממערכת יחסים זו. כל אלה כדי להבין השתנות והיווצרות של צורות נוף. הקרחונים מורכבים למעשה משלג שהורבד (בדומה לסלעי משקע), נדחס ואיבד מנפחו והפך לקרח. קרחונים מכסים (או כיסו בעבר, בעיקר בעידני קרח) שטחים נרחבים על פני כדור הארץ, ועל כן השפיעו על עיצוב הנוף בקנה מידה עיתי נרחב. קרחונים אלה הם בעלי תכונות אלסטיות ויכולת לגלוש ולנוע במרחב.
תפרוסת וכמות הקרחונים מושפעת במידה רבה מאקלים כדור הארץ ומאופיינת בתנודתיות גדולה בין תקופות קרחוניות או בין-קרחוניות.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה נחלית (פלוביאלית)

תחום בגאומורפולוגיה המתאר תהליכים הקשורים לנהרות וערוצי זרימה ועיצובם את הנוף.
תהליכים פלוביאליים מאופיינים בהסעת חומר והשקעה של סדימנטים. תהליכים אלה מותנים הן בספיקת הנחל והן בכמות וסוג החומרים הזמינים להסעה. עיצוב פני הנוף על ידי מים הוא מן הגורמים המעצבים המשמעותיים המשפיעים ביותר על שינוי תבליט כדור הארץ. החומרים המוסעים בנהרות יכולים להיות מובלים במים כרחופת, צופת או כמומסים בהם. ישנם נהרות המשנעים כמות רבה של סדימנטים, והדבר בא לידי ביטוי בעיקר בדלתאות ומישורי הצפה של נהרות גדולים כמו הנילוס או המיסיסיפי.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה רוחית (אאולית)

תחום בגאומורפולוגיה המתאר תהליכי יצירה ועיצוב נוף המונעים על ידי רוחות. רוחות עשויות לפעול בצורה ארוזיבית, ובכך לשחוק סלעים על ידי הסרת חלקיקים רופפים או על ידי שחיקה. הרוח עשויה להוביל חלקיקים במספר דרכים: חלקיקים קטנים (בעיקר חרסית וטין) יובלו כרחופת בתוך האוויר עצמו ויינשאו באטמוספירה למרחקים גדולים יחסית. חלקיקים גדולים יותר (למשל חול) מובלים על ידי סלטציה (דילוג למרחקים קצרים) או גרירה על גבי הקרקע. דוגמה לפעילות אאולית היא סופות אבק שהן סחף של טין וחרסית ממקור קרקעי על ידי רוחות אל תוך האטמוספירה. החומרים המובלים ברוח עשויים להיות מושקעים במרחק רב ממקור החומר, לעיתים סדימנטים אלה עשירים במינרלים ובמלחים. פעילות אאולית באה לרוב לידי ביטוי באזורים צחיחים ומעוטי משקעים ופעילה בעיקר על חלקיקים בסדרי גודל קטנים ודוגמה לכך היא השפעת הרוח על תופעת החולית (חולית אאולית), עיצובה ונדידתה. תהליכים פלוביאליים עשויים להוביל סדימנטים בקנה מידה גדול יותר, ובכל זאת נודע לרוח תפקיד חשוב בעיצוב נוף לאורך זמן.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה חופית

תחום בגאומורפולוגיה המתמקד בחקר יצירת עיצוב וסביבת הנוף החופי.
הגאומורפולוגיה החופית שואפת להסביר את היווצרותם ועיצובם של חופים וסביבות המושפעות ממגע ישיר עם סביבה ימית.
תהליכים כגון: בלייה חופית או היווצרות אבן חוף עשויים להיות מושפעים ממספר גורמים ייחודיים. הגורמים הדומיננטיים כוללים בין השאר:
תנועת גלים, המניעה תהליכי בליה כימית ופיזיקלית השונים באופיים מהתהליכים היבשתיים, כתוצאה מההרכב הכימי של מי הים והמסה באזור המפגש בין הים ליבשה
תופעות כגון זרמי ים ותהליכי גאות ושפל, אשר משפיעים על מפלס פני הים
הסעה והשקעה של סדימנטים ברצועת החוף ממקורות ימיים, כתוצאה מכוחות פלוביאליים ואאוליים
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > גאומורפולוגיה טקטונית (נאו-טקטוניקה)

נאו-טקטוניקה הוא תחום בגאומורפולוגיה המנסה להסביר צורות נוף צעירות הנוצרות על ידי טקטוניקה צעירה הולוקנית ורצנטית לדוגמה: שבירת מניפות סחף, או יצירת גבעות לחץ ובקעים על ידי העתקי תזוזה אופקיים פעילים בעלי תפניות ימינה או שמאלה וכיוצא בזה.
תחומי מחקר שונים בגאומורפולוגיה > השפעות אנתרופוגניות

תחומי מחקר נרחבים בגאומורפולוגיה מתקשרים להשפעתו של האדם על יצירת הנוף ושינוי פני השטח, וכן השפעתו העקיפה על תהליכי עיצוב טבעיים (למשל בגרימת שינויים והשפעות אקלימיות ומיקרו אקלימיות).
השפעות אנתרופוגניות – שמקורן במעשה ידי אדם – מתבצעות באמצעות בנייה, כרייה, חציבה, הסרה של צמחייה טבעית וגידולי חקלאות ונוי, בניית טרסות, בניית סכרים והטיה של נהרות ונחלים.
עקב השפעות חסרות תקדים אלו של האדם על פני השטח, מתחת להם ומעליהם, יש שמציעים שֵם לעידן בו החלו השפעות אלה ואילך - אנתרופוקן.
לקריאה נוספת

יצחק שטנר, גיאומורפולוגיה – העיצוב החיצון של התבליט, הוצאת קריית ספר בע"מ ירושלים, 1976
דב ניר, גיאומורפולוגיה של ארץ ישראל, בית ההוצאה של הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברת ירושלים, תשמ"ט–1989
שלמה שובאל, 19-25, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, עמ' 421-596, מסת"ב 9650608729
John Huggett, Fundamentals of Geomorphoogy. Keyword Group Ltd, 2008,2009
A.J. Gerrard, Rock and Landforms. Unwin Hyman Ltd ,1988
1995 ,Ritter, D.F., Kochel, D.C., Miller, R.C., Process Geomorphology. McGraw-Hill Higher Education, New York
Summerfield M.A., Global Geomorphology. Longman Scientific and Technical, New York, 1991
1975 ,Strahler, A.N.,Physical Geography, Wiley, New York
מפת חלוקה אקלימית של בידל ופלטייר
קונו דה אריטה, גבעה שהיא חרוט מושלם במדבר המלח Salar de Arizaro, סמוך לסלטה בארגנטינה
מדרון עליו ניתן לראות חרצים מתחברים ליצירת ערוצון
תנועת קרח עונתית, מונגוליה
קשת תוצר של בליה רוחית
קשת תוצר של בלייה חופית
מצג

ערך זה עוסק בחלק הפתיחה לסיפור. אם התכוונתם לצג המחשב, ראו .
מַצָּג (או מִקְדָּם, הֶצֵּג, אֶקְסְפּוֹזִיצְיָה בלעז) ביצירת ספרות כולל את כל המידע הקודם לסצנה הראשונה של הסיפור. המצג נותן, למעשה, רקע להתרחשויות העלילה בסיפור.
המידע הניתן במצג כולל פרטים כלליים על הזמן והמקום שהעלילה מתרחשת בהם ומידע ספציפי על הביוגרפיה, הקודמת לסצנה הראשונה, של דמויות המשחקות תפקיד בעלילה.
המידע במצג, כמו גם אופן מסירתו, עשויים לרמוז רמזים מטרימים החיוניים להבנת המשך הסיפור.
מצג עשוי להימסר במרוכז (מצג בגוש אחד) או במפוזר, לאורך הסיפור כולו, וכן עשוי להימסר לפני הסצנה הראשונה (מצג תחילי, הנמסר בראש הסיפור) או אחרי הסצנה הראשונה (בשלב כלשהו בהמשך הסיפור). גם מצג תחילי בגוש אחד, דוגמת המצג של הרומן אבא גוריו משאיר פריטי מצג רבים (הקודמים לסצנה הראשונה של הסיפור) ומוסרם בהמשך הסיפור (למשל על מנת ליצור מתח או הפתעה).
פריטי מצג מפוזר ניתן ללקט ממשפטים רבים במהלך הסיפור - כל פריט מידע שמספר על דבר מה שאירע לפני הסצנה המובחנת הראשונה של הסיפור, הוא פריט מצג.
לדוגמה: בסיפורו של ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו", משפט הפתיחה הוא "כשנכנסתי לשמש בבית החולים מצאתי אחות רחמנייה בחורה בלונדינית, שהייתה אהובה על הכל וכל החולים סיפרו בשבחה". במשפט זה כמה פריטי מצג. הוא מציג את הדמויות העיקריות בסיפור: המספר והאחות (שלדעתה מייחס המספר משקל רב). הוא מציג את בית החולים, שמתרחש בו חלק נכבד מעלילת הסיפור. עוד נרמז זמן ההתרחשות ("כשנכנסתי לשמש בבית החולים").
נתן בירנבוים

ערך זה עוסק בהוגה דעות יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1864 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  2 באפריל 1937 (בגיל 72) סכוונינגן, הולנד 
 מדינה:  אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה האוסטרית 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 
נתן בירנבוים (לעיתים: בירנבאום; בגרמנית: Nathan Birnbaum‏; י' באייר ה'תרכ"ד, 16 במאי 1864 – כ"א בניסן ה'תרצ"ז, 2 באפריל 1937), שנודע, בין היתר, בשם העט מתתיהו אחר, היה הוגה דעות יהודי. בירנבאום החל את הקריירה שלו כציוני, לאחר מכן נעשה יידישיסט ובסופו של דבר חזר בתשובה ומונה למזכירה של אגודת ישראל. בין היתר, התפרסם כמי שטבע את המונחים ציונות ואוסטיודן.