stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגיאה
ביטויי לשון

טעות - לעולם חוזר – ראשי תיבות: טל"ח. הפרשנות העממית לביטוי היא כי לא ניתן להימנע משגיאות, אך למעשה פירושה, כאשר היא נכתבת בשולי חשבון או טקסט מחייב כלשהו, שאם נפלה טעות בחשבון, רשאי הטועה לחזור בו מטעותו.
טעות אופטית – הדבר איננו כפי שהוא נראה במבט ראשון.
לטעות זה אנושי, לסלוח זה אלוהי – הטענה כי לעיתים יש לסלוח על טעות.
לטעות זה אנושי, כדי לחזור על טעות שוב ושוב נחוץ מחשב.
נח בשבע שגיאות – כתיבה רצופת שגיאות.
לקריאה נוספת

ג'וזף ט' האלינן, מדוע אנו טועים, זמורה-ביתן, 2011.
מריו ליביו, שגיאות גאוניות, הוצאת אריה ניר, 2013.
הערות שוליים

↑   יואל דונחין, טעויות רפואיות אינן גזירת גורל, באתר הארץ, 10 במאי 2023
↑  Cheyne, J. A., Carriere, J. S., & Smilek, D. (2006). Absent-mindedness: Lapses of conscious awareness and everyday cognitive failures. Consciousness and cognition, 15(3), 578-592.
↑  כללי ההערכה למבחנים (על פי משרד החינוך), באתר campus.ort.org.il
↑   אירי ריקין, חמש השגיאות המדעיות שקידמו את האנושות, באתר הארץ, 8 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553183005171  BNE: XX536206  BnF: cb11975301p (data)  GND: 4016606-5  LCCN: sh85044727  LNB: 000078245  SUDOC: 027785130 
טעות אנוש שהובילה לנסיעתה של מכונית לתוך מספרה
תמרור שגוי שהוצב בכביש 443, סמוך לירושלים. התמרור הנכון נראה בפינה הימנית התחתונה
מסך המוות הכחול – הודעת שגיאה של חלונות
הודעה על שגיאה בתוך הודעת שגיאה
כותרת בעיתון "ידיעות אחרונות" מבשרת לקוראים על טעות שנפלה בפרסום של רשות המיסים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דף מתוך Judas Bible השמור בכנסיית St Mary's ב־Totnes (דבון, אנגליה). בעותק זה, שהודפס בשנת 1613, הודפסה המילה 'Judas' במקום המילה 'Jesus'. ניתן לראות את הדבקת המילה המתוקנת (מצוינת באדום)
מלקולם טרנבול

ממשלת טרנבול, הקבינט ה-70 של אוסטרליה, בטקס השבעת הממשלה. 21 בספטמבר 2015.
ראובן ריבלין בפגישה עם מלקולם טרנבול שביקר בישראל במסגרת האירועים לציון 100 שנים לקרב באר שבע, נובמבר 2017
מלקולם בליי טרנבול (באנגלית: Malcolm Bligh Turnbull; נולד ב-24 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה וכמנהיג המפלגה הליברלית של אוסטרליה מספטמבר 2015 עד אוגוסט 2018.
ראשית חייו ומשפחתו

טרנבול נולד וגדל בסידני. כשהיה בגיל 9, נפרדו הוריו. אמו, קורל מגנוליה לנסברו, שהייתה שחקנית ותסריטאית בתסכיתי רדיו, עזבה את אוסטרליה, והוא גדל עם אביו, ברוס בליי טרנבול, שעבד כסוכן בתחום המלונאות.
ב-1973 החל ללמוד מדעי המדינה ומשפטים באוניברסיטת סידני, ובמקביל עבד כעיתונאי וסיקר את הפוליטיקה המקומית. ב-1978 זכה במלגת רודז ולמד באוניברסיטת אוקספורד משפט אזרחי. בתקופה זו גם כתב עבור הסאנדיי טיימס, ועיתונים נוספים באוסטרליה וארצות הברית.
עם שובו לאוסטרליה ב-1980 החל לעסוק במשפטים  ואחר כך בעסקים. ב-1986 פתח משרד עורכי דין  ושנה לאחר מכן השתתף בהקמת בנק להשקעות. היה שותף בגולדמן זקס, והיה יושב ראש אחת מספקיות האינטרנט הגדולות באוסטרליה, OzEmail.
טרנבול נשוי ללויס היוג'ס מאז 1980, ואב לשני ילדים.
בראשות התנועה הרפובליקנית

בשנים 1993–2000 עמד בראש התנועה הרפובליקנית האוסטרלית. ב-1998 היה ציר בוועידה החוקתית שניסחה את הצעת שינוי החוקה שהייתה אמורה להפוך את אוסטרליה לרפובליקה.
טרנבול תמך ב'רפובליקה מינימליסטית' שבה זכויותיו וחובותיו של נשיא אוסטרלי נבחר יהיו זהות לאלה של המושל הכללי, כלומר שמקור העוצמה הפוליטית יושאר בידי ראש הממשלה ובכך ימנע עימות בין שני מרכזי כוח פוליטיים, והנשיא יבחר על ידי רוב של שני שלישים מחברי הפרלמנט הפדרלי, דבר המחייב שהנשיא יהיה מקובל על שני הקצוות של הקשת הפוליטית. הוא התנגד לרעיון של נשיא שייבחר בבחירות ישירות על ידי הציבור, כי בשיטה מקסימליסטית שכזו יזדקק הנשיא לתמיכה של 51% בלבד מכלל הבוחרים, דבר שיהפוך אותו לשנוי במחלוקת פוליטית.
הוועידה החוקתית אימצה את המודל הרפובליקני המינימליסטי והביאה אותו למשאל עם, שלקראתו טרנבול עמד בראש הקמפיין לאימוץ השינוי בחוקה. במשאל שנערך ב-6 בנובמבר 1999 הפסידו התומכים ברפובליקה עם כ-45% מהקולות, כנגד 55% שקיבלו תומכי המשך המונרכיה הקונסטיטוציונית. בעקבות ההפסד פרש טרנבול מראשות התנועה.
קריירה פוליטית

טרנבול נבחר לראשונה לבית הנבחרים של אוסטרליה ב-2004, אחרי שהדיח חבר פרלמנט מכהן בהתמודדות הפנימית על מועמדות המפלגה הליברלית, וניצח אותו בבחירות הכלליות כשהלה רץ כעצמאי. ב-2006 מונה על ידי ראש הממשלה ג'ון הווארד לסגן שר לענייני משאבי מים, ובתחילת 2007 מונה לשר לענייני הסביבה ומשאבי מים. בתפקיד זה כיהן עד הפסדו של הווארד בבחירות בסוף אותה שנה.
בעקבות פרישתו של הווארד אחר הפסדו, התמודד טרנבול על ראשות המפלגה הליברלית, אך הפסיד לברנדן נלסון ברוב קטן של 42 נגד 45 קולות בהצבעה בקרב חברי הסיעה בפרלמנט. לאחר ההתמודדות קיבל את האחריות לתיק האוצר בממשלת הצללים של נלסון. לאחר כשנה, ב-16 בספטמבר 2008 התמודד שוב על מנהיגות המפלגה מול נלסון, ובפעם זו ניצח ברוב של 45 נגד 41.
ביוני 2009, בעקבות מידע שסיפק פקיד במשרד האוצר האשים את ראש הממשלה קווין ראד ושר האוצר שלו בפרשת שחיתות, וקרא להתפטרותם. אולם לאחר כחודש התברר שאותו פקיד זייף אי-מייל ששימש כהוכחה לטענתו, וטרנבול חזר בו מהאשמותיו.
ב-24 בנובמבר 2009 הודיע טרנבול שיתמוך בתוכנית של ממשלת ראד להפחתת פליטה של גזי חממה. הדבר עורר התנגדות רבה בקרב הסיעה הליברלית. למחרת הוכרז על התמודדות כנגדו על ראשות המפלגה, התמודדות שנכשלה. אולם ההתמרמרות נגד טרנבול גברה, וחברים רבים בממשלת הצללים שלו פרשו, עד שבהתמודדות נוספת ב-1 בדצמבר הפסיד טרנבול את ראשות המפלגה לטוני אבוט על חודו של קול: 42 נגד 41.
טרנבול עבר לספסלים האחוריים של מפלגתו, ואף הודיע שלא יתמודד שוב על מקומו בפרלמנט, אך לבסוף שינה את דעתו, ואחרי הבחירות, בהן מפלגת הלייבור הצליחה להרכיב ממשלת מיעוט, חזר לממשלת הצללים וקיבל את תיק התקשורת.
בבחירות של 2013 ניצחה הקואליציה של המפלגה הליברלית והמפלגה הלאומית, וטרנבול מונה כשר התקשורת בממשלתו של טוני אבוט. עם ההתדרדרות בפופולריות של אבוט נעשה ניסיון להדיח אותו בפברואר 2015. אף מועמד לא התמודד מול אבוט, ואבוט ניצח בהצבעה. אחרי שמעמדו של אבוט לא השתפר, הכריז טרנבול ב-14 בספטמבר על התפטרותו מממשלת אבוט על מנת להתמודד מולו על הנהגת המפלגה. בהתמודדות זכה טרנבול ב-54 קולות, לעומת 44 בלבד לאבוט, וב-15 בספטמבר 2015 הושבע כראש הממשלה ה-29 של אוסטרליה.
בבחירות הפדרליות ביולי 2016 השיגה הקואליציה בראשותו את הרוב הדרוש כדי להרכיב ממשלה ונבחרה לכהונה מחדש, אם כי איבדה 16 מושבים, רובם לטובת מפלגת הלייבור.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, אוסטרליה: מפלגת השלטון הדיחה את רה"מ, באתר ynet, 14 בספטמבר 2015
↑  Australia PM Tony Abbott ousted by Malcolm Turnbull,‏ BBC‏, 14 בספטמבר 2015
↑  רויטרס‏, אוסטרליה: ראש הממשלה הנבחר טרנבול הושבע לתפקידו, באתר וואלה, 15 בספטמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407364405171  BIBSYS: 90362036  CiNii: DA03724754  GND: 1082752665  ISNI: 0000 0000 8192 7676  LCCN: n88053591  NLA: 35360833  NTA: 074460749  RERO: 02-A003915347  SUDOC: 113287240  Trove: 507464  VIAF: 1553625   WorldCat (עם VIAF): 1553625
שמואל אליעזרי

הרב שמואל אליעזרי
הרב שמואל אליעזְרי (כ"ג בתשרי תרס"ח, 1 באוקטובר 1907 – ג' באדר תשנ"א, 17 בפברואר 1991), היה רב ודיין ישראלי, מתלמידי הרב קוק, ממקימי מכון הרי פישל, מראשוני כותבי הערכים באנציקלופדיה התלמודית, רב צבאי, ורבה של שכונת בית וגן במשך 26 שנים.
ביוגרפיה

נולד בעיירה שומיאצ'י שבמחוז סמולנסק בשם שמואל שנדרוב לאליעזר שנדרוב ולגינסה (לבית פבזנר), כבן שביעי מבין 11 ילדים. בשנת תרע"ה (1915) נדד החפץ חיים עם ישיבתו, וישב בשומיאץ' כ-3 שנים. הוא צירף לישיבה תלמידים מבני העיירה, ובתוכם את הנער שמואל. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר הישיבה התפצלה לשניים נדד ביחד עם החפץ חיים לסמילוביץ שבמחוז מינסק, ומאז לא פגש יותר את בני משפחתו. הוא נדד מישיבה לישיבה ולמד תורה מפיהם של רבי אלחנן וסרמן, רבי אליהו דושניצר, רבי ברוך דב בר לייבוביץ, ונשיא מועצת גדולי התורה, רבי חיים עוזר גרודזנסקי.
שמואל שנדרוב נולד בשומיאצ'י שבמחוז סמולנסק, להוריו אליעזר שנדרוב וגינסה לבית פבזנר. בשנת תרע"ה (1915), כאשר החפץ חיים העתיק את ישיבתו לשומיאץ' לתקופה של כשלוש שנים, צירף לישיבה תלמידים מבני העיירה, וביניהם את שמואל. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עם פיצול הישיבה, עבר שנדרוב יחד עם החפץ חיים לסמילוביץ שבמחוז מינסק.
בהמשך דרכו למד בישיבות שונות אצל גדולי תורה בולטים, ביניהם: רבי אלחנן וסרמן, רבי אליהו דושניצר, רבי ברוך דב בר לייבוביץ ורבי חיים עוזר גרודזנסקי.
ביוגרפיה > עלייה לארץ ישראל ורבנות

עוד בהיותו בווילנה, שאף לעלות לארץ ישראל, לשם כך יצר קשר עם ישיבתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בירושלים. בט"ו בשבט תרפ"ה (11 בינואר 1925), עלה ארצה בהזמנת הרב קוק יחד עם הרב משה דוד בקשט והרב יוסף בורובסקי, ללמוד בישיבת "מרכז הרב". היה מבכירי תלמידיו של הראי"ה קוק, ועימו למד הרב בחברותא.
לאחר פטירת אביו בשנת תרפ"ו (1926), שינה את שם משפחתו, משנדרוב לאליעזרי לזכר אביו. בשנת תרפ"ח (1928) נישא לבתיה, בתם של חוה (לבית טייטלבוים) והרב ישראל זאב הורביץ.
הוסמך לרבנות ולדיינות בידי הראי"ה קוק, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב צבי פסח פרנק והרב איסר זלמן מלצר. בשנת תרפ"ט[דרושה הבהרה] היה אליעזרי הראשון מבין בוגרי ישיבת "מרכז הרב" שיצא לשמש ברבנות. בתחילת שנת תרצ"א[דרושה הבהרה] נבחר לכהן כרבה של שכונת בית וגן בירושלים על פי הצעת רבו הראי"ה והראשון לציון הרב יעקב מאיר. בתפקיד זה שימש במשך 29 שנים עד שנת תשי"ח (1957). כרב השכונה היה מקובל על תושבי כל העדות. עסק בחינוך ילדי השכונה.
ביחד עם תשעה מחבריו נבחר על ידי הרב קוק, להקים את מכון הרי פישל לדרישת התלמוד שהתבסס בעיקר על עילויים מ"מרכז הרב". במסגרת זאת, היה שותף בין היתר בהוצאה לאור עם ציוני מקורות, ביאורים והערות של "שיטה על מועד קטן" של תלמידי רבי יחיאל מפריז, וכן בירורי הלכה על מסכת ביצה, במסגרת הלכה ברורה ובירור הלכה. הרב אליעזרי היה גם מכותבי הערכים לאנציקלופדיה התלמודית בראשית דרכה. עסק והעמיק בנושאי המצוות התלויות בארץ והקים את "המכון לחקר הלכה" שעסק בנושאי שביעית ומצוות התלויות בארץ, כמו כן היה ממקימי אגודת הרבנים מורי ההוראה בירושלים. היה פעיל מאוד בגיבוש האופי היהודי ציוני של היישוב, והיה מקורב לרבנים הראשיים לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
ביוגרפיה > צה"ל ודיינות

בהיותו בן 44, התגייס לצה"ל על מנת לתרום את חלקו לייסוד הרבנות הצבאית. לדבריו הרגיש להשפיע על האופי היהודי של צבא ישראל. ברבנות הצבאית לקח חלק בניסוח פקודות מטכ"ל בנושאים יהודיים, התקפות עד היום. הרב אליעזרי שירת בצה"ל כרב צבאי עד שנת תשט"ז, ואף כיהן כחבר בבית הדין הצבאי העליון.[דרושה הבהרה]
עם פרישתו מצה"ל, בהיותו בן 52, התמנה לשמש כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב-יפו. התגורר בשיכון הפועל המזרחי בשכונת יד אליהו בתל אביב, והיה רב הקהילה בשיכון, נתן שיעורים. שימש בדיינות עד תשל"ה, עת פרש לגמלאות.
הרב אליעזרי מאמרים רבים שהתפרסמו בכתבי עת תורניים כגון: "כרם ציון", "שערי ציון", "קול תורה", "תורת ארץ ישראל", "נעם", "התורה והמדינה", "שבילין" ועוד, ובאנציקלופדיה התלמודית. פרסם פסקי הלכה בנושאי צבא ודיני אישות וכן בירורי הלכה במצוות התלויות בארץ.
חצי שנה לפני פטירתו פגש, לאחר 72 שנות פירוד, את אחד מאחיו שהגיע לביקור בארץ לאחר נפילת מסך הברזל.
על שמו קרויים רחוב בשכונת בית וגן בירושלים, ובית הכנסת "משכן שמואל" בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו.
משפחתו

בנו, אלי אליעזרי - שירת במוסד ועסק בהצלת יהודים ופעל בג'וינט.
בנו, ישראל אליעזרי - הוא גאולוג המתמחה באבני חן.
בתו, ברוריה אגרסט - היא חברת סגל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר הייתה המפקחת המרכזת (מפמ"ר) על הוראת הביולוגיה במשרד החינוך.
ספריו

מלאכת שמואל - בירורים, חידושים, תשובות והגדרות בענייני הלכה, תל אביב, תשכ"ב
תרומת חלה על מסכת חלה במשנה - כולל דברי המשנה, שינוי נוסחאות, "עין משפט", "מסורת המשנה", ו"משנת ראשונים" (פירושי הראשונים על המסכת), עם פירוש יצחק בן מלכי צדק סמפונטי השלם בהוספת הגהות, ביאורים והערות, מוסד הרב קוק, ירושלים תש"ט
בירור הלכה על מסכת ביצה, הוצאת מכון הרי פישל, ירושלים, ה'ת"ש – ה'תש"א
שיטה על מועד קטן, לתלמידו של רבינו יחיאל מפאריש, יחד עם הרב אהרן יעקובוביץ’, הוצאת מכון הרי פישל, ירושלים ה'תרצ"ז
הערות שוליים

↑  מאגר הזהויות של הספרייה הלאומית.
↑  באותם הימים כדי לקבל אישור עלייה ארצה, היה צורך בהזמנה מאישיות בכירה
↑  הרב ישראל זאב הלוי איש הורביץ היה חוקר ארץ ישראל ודור חמישי בארץ, מחבר האנציקלופדיה הגאוגרפית היסטורית "ארץ ישראל ושכנותיה".
↑  'רב לשכונת בית וגן', דואר היום, 28 בנובמבר 1930, עמ' 6.
↑  יצא לאור מחדש בתש"ע בידי "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה" הפועל היום במסגרת מוסדות אריאל, עם ציוני המקורות, הביאורים וההערות שבמהדורה המקורית שבנוסף לרב אליעזרי היו שותפים בכתיבתם גם הרבנים: אליהו יצחק פריסמן, מרדכי יהודה לייב זק"ש ואהרן יעקובוביץ.
↑  ברוריה אגרסט כתב עת, מגד ירחים, אתר בית הרב
↑  הודעה על מינוי דיינים, ילקוט הפרסומים תשט"ז, עמ' 849; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312338405171  ISNI: 0000 0000 4982 9638  LCCN: nr94021456  VIAF: 66350751   WorldCat (עם VIAF): 66350751 
משפחת אליעזרי, ירושלים 1945
דיפלודוקוס

| דיפלודוקוס |
| --- | --- |
 איור של דיפלודוקוס קרנגי  מודלים של דיפלודוקוס בהשוואה לאדם
תקופה
יורה עליון, 154–150 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
משפחה:: דיפלודוקיים
סוג:: דיפלודוקוס
מינים
 Diplodocus longus  Diplodocus carnegiei  Diplodocus hayi  Diplodocus hallorum
שם מדעי
 Diplodocus ‏ע. צ'. מארש (1878)

שלד במוזיאון קרנגי
דיפלודוקוס (שם מדעי: Diplodocus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד גדול, אוכל צמחים ממשפחת הדיפלודוקיים שחי בתור היורה. פירוש השם "דיפלודוקוס" הוא "קורה כפולה", שם שמתייחס למבנה החוליות שלו.
מיון

הסוג דיפלודוקוס כולל שני מינים תקפים:
דיפלודוקוס קרנגי (Diplodocus carnegiei)
דיפלודוקוס הלורום (Diplodocus hallorum)
ועוד שני מינים מוטלים בספק:
דיפלודוקוס לונגוס (Diplodocus longus)
דיפלודוקוס האיי (Diplodocus hayi)
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלה מין של דיפלודוקוס שהיה גדול באופן ניכר משאר המינים, בהתחלה הוא סווג כסיסמוזאורוס ("לטאה מרעידת אדמה"), סוג חדש במשפחת דיפלודוקיים, אך מחקרים מאוחרים יותר סיווגו אותו כמין של דיפלודוקוס בשם דיפלודוקוס הלורום (Diplodocus hallorum) והקטינו את ההערכות על גודלו לאורך מרבי של 32 מטר ומשקל מרבי של 27 טונות.
מחקר שנערך ב-2015 טען שאמפיקוליאס פראג'ילימוס, דינוזאור שגילה אדוארד דרינקר קופ וגודלו הוערך בכ-40–60 מטר ומשקל של למעלה מ-100 טונות, איננו טקסון תקף, אלא פשוט פרט גדול מאוד של דיפלודוקוס, ושההערכות של קופ על גודלו היו מוגזמות. עם זאת, מאמר מ-2018 חלק על כך וטען שאמפיקוליאס הוא למעשה סוג חדש בשם מאראפוניזאורוס שאורכו היה כ-30 מטר.
מאפיינים

הדיפלודוקוס היה דינוזאור ארוך יחסית, כ-27 מטרים (89 רגל) אורכו בממוצע, אך רזה ובנוי קל יחסית לאורכו - משקלו הממוצע היה לא יותר מ-20 טונות. פרטים גדולים וזקנים במיוחד הגיעו לאורך של 32 מטרים (105 רגל) ומשקל של עד 27 טונות (כך למשל הפרט מהמין דיפלודוקוס הלורום שבעבר סווג כ"סייסמוזאורוס").
הדיפלודוקוס היה בעל גוף זאורופודי טיפוסי: צוואר ארוך, בטן גדולה הנתמכת בארבע רגליים דמויות עמודים וזנב ארוך. זנבו של הדיפלודוקוס היה ארוך במיוחד ודמה במבנהו לשוט. פלאונטולוגים ביצעו מספר מחקרים ביומכניים על זנבו של הדיפלודוקוס, כדי לברר את האופן שבו תפקד ואיזה תפקיד מילא עבור הדיפלודוקוס, כאשר שתי הסברות העיקריות הן אמצעי הגנה כשוט מצליף ואמצעי איתות היכול ליצור רעש אדיר בהצלפה מהירה וחזקה. לאורך גבו של הדיפלודוקוס, מקצה הראש ועד לקצה הזנב, נמתחה שורה ארוכה של דוקרני קראטין קטנים, כ-18 ס"מ גובהם.
הגולגולת שלו הייתה קטנה, צרה ובעלת חוטם ארוך ובפיו היו מקובעים שיניים רבות דמויי עפרונות, שבאמצעותן תלש עלים וצמחייה. הלעיסה והעיכול התבצעו בקיבה (לדיפלודוקוס לא היו לחיים שלעסו את המזון) וכן באמצעות גסטרוליתים - אבנים שבלע וטחנו את המזון בתוך קיבתו. בניגוד לשחזורים מוקדמים, נחיריו של דיפלודוקוס היו בחזית הגולגולת ולא בקודקודה.
מאובני הדיפלודוקוס התגלו בויומינג, קולורדו, יוטה ומונטנה שבארצות הברית ותוארו על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1878.
טורפים

הדיפלודוקוס, ככל זאורופוד אחר, היה מגושם ואיטי בשל גודלו, והיווה טרף עבור טורפים רבים כגון האלוזאורוס, שהיה הטורף הנפוץ ביותר בעידן היורה וקרובי משפחתו, הזאורופגנקס והאפאנטריאס הגדולים שהיו טורפי על באזורי מחייתם. עם זאת, בדומה לרוב הזאורופודים, כאשר הגיע הדיפלודוקוס לבגרות מלאה הפך גדול מדי עבור טורפים ובכך קיבל הגנה מלאה, מכיוון שאלו העדיפו להתרכז בפרטים הצעירים, הזקנים או החולים שבעדר ובכך להגדיל משמעותית את הסיכוי להצלחת הציד. בשל כך הרבו הדיפלודוקוסים להסתובב בעדרים גדולים הכוללים פרטים מגילאים שונים ובכך לעלות את סיכויי ההישרדות של החלשים והמין כולו. בזכות שיטה זו זכו הזאורופודים להיות אחת מקבוצות הדינוזאורים המצליחות ביותר, ששרדה עד לסוף הקרטיקון (אם כי הדיפלודוקוס נכחד כבר בסוף היורה).
בתרבות

הדיפלודוקוס הוא אחד הזאורופודים המוכרים ביותר והוא מוצג בתערוכות מוזיאונים יותר מכל זאורופוד אחר. כמה תצוגות ידועות של דיפלודוקוסים הם ב: מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע, המוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, שם היה שלד ידוע בשם "דיפי", מוזיאון הטבע בברלין ועוד. עם זאת חלק מהתצוגות, הקיימות שנים רבות, מבוססות על דינוזאורים דומים כמו הברונטוזאורוס או שקיבלו תווית שגויה.
הדיפלודקוס נראה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה שונות, מדעיות ובדיוניות שלאורך השנים הציגו יותר ויותר פרטים עדכניים על מראהו. הוא מופיע בסרט דיסני "פנטזיה" יחד עם דינוזאורים אחרים כמו טירנוזאורוס, שרובם חיו בקרטיקון ולא ביורה וראשו נראה שטוח מדי, בסרט "המסע לעמק החלומות" בתור הדמויות "דוק" ו"דרה", בסדרה "העולם האבוד" המבוססת על ספרו של ארתור קונאן דויל ובסרט "The Land That Time Forgot".
הדיפלודוקוס נראה בצורתו הנכונה בסדרה "הולכים עם דינוזאורים", בפרק השני ובסדרה הדומה, "הבלדה של Big Al". בסדרות נראים עדר דיפלודקוס נע ביער כדי להתגונן מטורפים והנקבות מטילות ביצים בעזרת איבר ארוך דמוי-פין שעזר להם להוביל את הביצים לקרקע. אין להנחה זו בסיס ממאובנים. כמו כן הוא מוצג בסרט התיעודי "המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים".
בסדרת סרטי "פארק היורה" לא נראה דיפלודוקוס, אך נראית בובה שלו על מדף בסרט הראשון בסדרה. בסרט "עולם היורה" היה אמור להופיע דיפלודוקוס אך הוא נחתך והוחלף בקרוב משפחתו, האפטוזאורוס. עם זאת, מוצג הדיפלודוקוס במספר משחקים של הסדרה, כגון "פארק היורה 3: בניית פארק", "Jurassic World Evolution", Jurassic Park: Operation Genesis ו"Jurassic World Evolution 2".
פרטי דיפלודוקוס נראים לצד עדר פרזאורולופוסים בתחילת הסרט "הדינוזאור הטוב", אף שגיבור הסרט הוא אפטוזאורוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק ללכת עם דינוזאורים ובסדרות הדינוזאורים!, פלאווורלד ודינו דן.
הזמר תומאס וסלי פנץ המכונה "דיפלו", בחר בשם הבמה שלו על שם הדיפלודוקוס.
גלריה

איור של דיפלודוקוס
איור ישן ושגוי של דיפלודוקוסים אוכלים מהעצים ושוחים בביצות
השלד של דיפי במוזיאון להיסטוריה של הטבע
מודל אפשרי
איור מ-1916 של דיפלודוקוס
ציור של דיפלודוקוס קרנגי
גולגולת של דיפלודוקוס
הערות שוליים

↑  Cary Woodruff & John R Foster (2015), The fragile legacy of Amphicoelias fragillimus (Dinosauria: Sauropoda; Morrison Formation - Latest Jurassic), PeerJ PrePrints 3:e1037
↑  סטיב פארקר, The Complete Book of Dinosaurs,‏ 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1148785 
שלד של "דיפי" - דיפלודוקוס קרנגי המוצג במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
שאריאשוב בורן

| --- | --- |
 לידה:  14 ביוני 1746 ברנסטבל, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, אמריקה הבריטית 
 פטירה:  11 במרץ 1806 (בגיל 59) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  הרווארד קולג' 
 מפלגה:  המפלגה הפדרליסטית 
 
שאריאשוב בורן (באנגלית: Shearjashub Bourne‏; 14 ביוני 1746 – 11 במרץ 1806) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את מסצ'וסטס בבית הנבחרים האמריקני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בורן נולד ב-14 ביוני 1746 בברנסטבל בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ולמד בקולג' הרווארד אותה סיים ב-1764. הוא קיבל תואר במשפטים וחזר לעירו בה עסק במקצוע. מספר שנים הוא כיהן כשופט.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנים 1782/1785 ו-1788/1790 הוא היה חבר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס.
בשנת 1791 בורן נבחר לבית הנבחרים האמריקני במקום ג'ורג' פרטרידג' ובשנת 1793 נבחר לכהונה נוספת אותה סיים בשנת 1795.
לאחר סיום הכהונה בורן חזר למסצ'וסטס והמשיך בפעילות בתחום המשפטים. לאחר מספר שנים הוא מונה לשופט מחוזי.
בורן נפטר בבוסטון בשנת 1806.
מונטגומרי קליפט

| --- | --- |

מונטגומרי קליפט, 1948
 לידה:  17 באוקטובר 1920 אומהה, ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביולי 1966 (בגיל 45) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Friends Quaker Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1935 
 מקום לימודים:  אולפן השחקנים 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
מונטגומרי קליפט
אדוארד מונטגומרי קליפט (באנגלית: Edward Montgomery Clift;‏ 17 באוקטובר 1920 – 23 ביולי 1966) היה שחקן קולנוע אמריקאי שהיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, הידוע בזכות אישיותו הקולנועית המיוסרת ותפקידי האופי ששיחק במהלך קריירת משחק מגוונת שנקטעה בשיאה, בשל מותו בגיל 45.
ילדות ונעורים

קליפט נולד בעיר אומהה שבנברסקה, לאתל פוג וויליאם ברוקס קליפט, בנקאי אמיד עם שורשים בדרום ארצות הברית. לקליפט אחות תאומה בשם רוברטה, ואח גדול. כבר בגיל 13 התגלה כישרונו הבימתי, ובמשך 10 שנים הופיע כנער על במות ברודוויי בטרם הגיע להוליווד.
הקריירה הקולנועית

הופעת הבכורה של קליפט בהוליווד הייתה בסרט "נהר אדום" (1948) בבימויו של הווארד הוקס בו כיכב ג'ון ויין. כבר בסרט זה שיחק דמות מורכבת, של בן המתעמת עם אביו, ודמותו המורכבת, והמיוסרת במידת מה, עמדה בניגוד לתכונות הקשוחות והגבריות אותן סימל ג'ון ויין. דמות מיוסרת זו תלווה אותו לאורך הקריירה הקולנועית שלו.
עוד באותה שנה היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בדרמת המלחמה "החיפוש" משנת 1948, שהוקרן בישראל בשם "איה בני", בבימויו פרד זינמן. דמותו של קליפט נראתה כאידיאלית לדמות הגברית החדשה שלאחר מלחמת העולם השנייה – רגיש, מתוח ויפהפה. דמות זו הביאה לכיכובו בסרטים רבים בתקופה זו, ולהפיכתו לכוכב הוליוודי מוביל. "בת זוגו" הרומנטית בסרטים הייתה אליזבת טיילור, בסרטים כ"מקום תחת השמש" (1951), שהביא לו מועמדות נוספת לפרס האוסקר. גם דמותו בסרט זה היא דמות מיוסרת ולה צד אפל. הסרט, המבוסס על סיפורו של תיאודור דרייזר, אינו מסתיים בסוף טוב הוליוודי טיפוסי.
בשנות ה-50 שיחק בסרטים שוברי קופות כ"מעתה ועד עולם" (1953) ובדרמת המתח של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" (1953). עניין מיוחד היה בהופעתו בתפקיד היהודי האמריקני נוח אקרמן, הנלחם נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, בדרמה "כפירי אריות" (1958) על פי ספרו של אירווין שו. הסרט עורר עניין רב כשהוקרן, בשל העובדה שהציג דמויות של גרמנים כבני אדם, ולא כרשעים מוחלטים. בין היתר שיחק בסרט מרלון ברנדו, אשר צבע את שערו לבלונד על מנת לגלם קצין גרמני.
הקריירות של קליפט וברנדו התחילו מנקודת התחלה דומה, וזמן מה היו ידועים בהוליווד כ"תאומי אבקת הזהב" בשל עלייתם המהירה למעמד של כוכבים. קליפט דחה, על פי השמועה, את התפקידים הראשיים בסרט "שדרות סאנסט". הוא נהג לברור היטב את תפקידיו, ושיחק בסרטי איכות כסרטו של ויטוריו דה סיקה "תחנה סופית" (Stazione Termini). באמצע שנות החמישים לקח הפסקה בת 3 שנים מקריירת המשחק.
תאונת מכונית

ב-12 במאי 1956, בעת הסרטת "ארץ עץ הגשם", לאחר שעזב מסיבה בביתה של הכוכבת אליזבת טיילור, התנגש קליפט עם מכוניתו בעץ. טיילור ובעלה דאז מייקל וילדינג שמעו את קול ההתנגשות, הגיעו למקום והצילו את חייו. קליפט עבר ניתוח פלסטי לשחזור פניו (על אף שאפו השבור נותר פגום), ואחרי שבועות ספורים חזר לשחק. בסרט ניתן להבחין היטב בשינוי בפניו של קליפט לאחר התאונה. התאונה הביאה להתמכרותו של קליפט לאלכוהול ולמשככי כאבים, ולהידרדרות במצב בריאותו.
לאחר התאונה

בשנת 1960 כיכב קליפט לצד לי רמיק בסרטו של איליה קאזאן "נהר פראי", דרמה חברתית וסיפור אהבה על מהנדס המגיע לתכנן את הצפתו של עמק בטנסי בזמן השפל הגדול, ומתאהב באישה הנחושה להישאר בעמק ויהי מה. תפקיד זה נחשב לאחד הטובים שבתפקידיו.
את המועמדות האחרונה לפרס האוסקר קיבל קליפט על תפקידו ב"משפטי נירנברג" (1961), שם שיחק את דמותו המיוסרת של עד התביעה, רודולף פיטרסן, קורבן למדיניות העיקור הכפוי של הנאצים. על אף שתפקידו קיבל זמן מסך של דקות ספורות, הופעתו של קליפט בולטת אל מול הופעתם של כוכבים כברט לנקסטר, ספנסר טרייסי ומקסימיליאן של.
כן הופיע בשנת 1961 בסרט "יוצאי הדופן" לצדם של מרילין מונרו, וקלארק גייבל, שהיה זה סרטם האחרון. מונרו, שסבלה אף היא מבעיות רגשיות, והייתה על סף ההתאבדות, תיארה את קליפט כ"אדם היחיד על הסט שמצבו גרוע משלי".
מותו

בשנת 1966 מת קליפט מסיבוכים שנגרמו מהתמכרותו לסמים ולאלכוהול. בן זוגו באותה התקופה, לורנצו ג’יימס, מצא אותו מת במיטה לאחר שנפטר בלילה כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בבית העלמין הקווייקרי בניו יורק.
פילמוגרפיה

החיפוש (1948)
הנהר האדום (1948)
היורשת (1949)
הטיסה הגדולה (1950)
מקום תחת השמש (1951)
אני מתוודה (1952)
Indiscretion of an American Wife
מעתה ועד עולם (1953)
עץ החיים (1957)
לבבות בודדים (1958)
כפירי אריות
פתאום, בקיץ האחרון (1959)
נהר פראי (1960)
יוצאי הדופן (1961)
משפטי נירנברג (1961)
פרויד (1962)
The Defector
גאומטריה אלגברית

גאומטריה אלגברית היא ענף במתמטיקה המשלב אלגברה מופשטת (בעיקר אלגברה קומוטטיבית) עם גאומטריה. כפי שמרמז שמה, הגאומטריה האלגברית עוסקת בעקומות או משטחים (או הכללות שלהם) שניתן לראותם הן כאובייקטים גאומטריים והן כפתרונות של משוואות אלגבריות (פולינומיות). היא התפתחה כתת-התחום של גאומטריה אנליטית בו חוקרים מערכות של משוואות פולינומיליות (בניגוד למשוואות כלליות). בגאומטריה אלגברית לרוב חוקרים מערכות משוואות שיש להן אינסוף פתרונות ומנסים להבין את מכלול הפתרונות ולא למצוא פתרון מסוים. למטרה זו זווית הראיה הגאומטרית שימושית מאוד. המבנים המתמטים המרכזיים בגאומטריה אלגברית הם יריעות אלגבריות (algebraic varieties) והכללות שלהן, סכמות (schemes).
התאפסות בו זמנית של מספר פולינומים

בגאומטריה אלגברית קלאסית, האובייקטים המרכזיים שנחקרים הם קבוצות ההתאפסות של אוסף של פולינומים. לדוגמה, הספירה הדו-ממדית במישור האוקלידי התלת-ממדי  \,\mathbb {R} ^{3} ניתנת להגדרה כאוסף הנקודות  (x,y,z)\in \mathbb {R} ^{3} המקיימות:
 \,x^{2}+y^{2}+z^{2}-1=0.
דוגמה נוספת היא קבוצת הפתרונות המשותפת של שני הפולינומים  \,x-y=0 ו- \,x^{2}+y^{2}+z^{2}=1. קבוצה זו היא אוסף הנקודות מהצורה  \{(x,x,z)\in \mathbb {R} ^{3}:2x^{2}+z^{2}=1\}.