stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איימן ברקוק

איימן ברקוק (בערבית: أيمن برقوق; נולד ב-21 במאי 1998) הוא כדורגלן גרמני-מרוקאי המשחק בעמדת הקשר בשאלקה 04 ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

ב-20 באוקטובר 2016, ברקוק, שייצג בקבוצת הנוער של איינטרכט פרנקפורט, חתם על חוזה מקצועי ראשון בקבוצה הבוגרת. ב-20 בנובמבר, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 למיאט גאצ'ינוביץ' במשחק החוץ מול ורדר ברמן. ברקוק העניק לקבוצתו את השער המכריע בדקה האחרונה של המשחק, כאשר המשחק הסתיים בניצחון 1–2.
בשנת 2017 הוא זכה במדליית כסף על שם פריץ ולטר לכדורגלנים בגיל 19 (מדליית זהב הוענקה לסליח אוזג'אן).
ב-19 במאי 2018, ברקוק הצטרף בהשאלה לשנתיים לעולה החדשה לליגה, פורטונה דיסלדורף. לאחר מכן, חזר ברקוק לפרנקפורט.
בקיץ 2022 ברקוק חתם במיינץ 05. בינואר 2024 הושאל להרטה ברלין. בפברואר 2025 הושאל לשאלקה 04.
קריירה בינלאומית

ב-9 באוקטובר 2020, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מרוקו בניצחון 1–3 על נבחרת סנגל במסגרת משחק ידידות. שערו הראשון בנבחרת הגיע ב-9 באוקטובר 2021 בניצחון החוץ 0–3 על נבחרת גינאה ביסאו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים > קבוצתיים

הגביע הגרמני: 2017/18
הליגה האירופית: 2021/2022
הערות שוליים

↑  ברקוק הצעיר מקבל חוזה מקצועי ראשון (בגרמנית)
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מאסינא •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 לוזא •  8 אונאחי •  9 אל-כעבי •  10 אל-חדאדי •   11 פג'ר •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 ברקוק • 17 בופאל • 18 שאכלא • 19 א-נסירי • 20 עלכוש • 21 אל-כרוואני • 22 א-תגנאותי • 23 ר. מאי • 24 ס. מאי • 25 א-שיבי • 26 באנון • 27 רחימי • 28 טיסודאלי • מאמן: חלילהודז'יץ' | מרוקו |
עולם המתים

במסורות דתיות ומיתוסים שונים, עולם המתים הוא העולם העל-טבעי ששייך למתים, הממוקם מתחת לעולם החיים.
מושג זה נמצא כמעט בכל ציוויליזציה, וכי ייתכן שהוא קיים מתחילת האנושות. מאפיינים נפוצים למיתוסים של עולם המתים הם תיאורים של אנשים חיים שעושים מסעות לעולם המתים, לעיתים קרובות למטרה הרואית כלשהי. מיתוסים אחרים הקשורים לעולם המתים, כמו בסיפורו של פאטרוקלוס, מתייחסים לקיום טקסי פולחן שמטרתן הכנסת נשמות לעולם המתים.
מספר סיפורי מיתולוגיה משלבים בין קיום מסע של הנפטר אל עולם המתים, לבין עבירת מכשול מכונן, כגון אגם או נהר (לדוגמה בתרבות היוונית היו צריכים לשוט בנהר הסטיקס בדרך למשפט ובמיתולוגיה המצרית בדרך לאולם המשפט של אוסיריס היו צריכים לעבור דרך נהר בדואת). הירידה לעולם המתים מתוארת כ"מיתוס החשוב ביותר עבור סופרים מודרניים".
בעברית המודרנית נפוץ השימוש בשם "שְׁאוֹל" (לעיתים מיודע, "השְׁאוֹל"), שמו של עולם המתים בתנ"ך, כשם כללי לעולמות מתים בתרבויות אחרות, אף כי בפועל זה אינו שמם בשפות אחרות.
עולם המתים בתרבויות שונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערכים המודגשים להלן הם שמות עולם המתים בכל תרבות (בחלק מהמקרים זהו שם האל האחראי על עולם המתים).
מיתולוגיה מצרית (החל מהמאה ה-32 לפנה"ס): עולם המתים נקרא דוּאָת, והאל האחראי עליו הוא אוסֶר (גם "אוסיר", מוכר בשמו היווני אוסיריס), לו מספר תפקידים, בהם אל המתים ותחיית המתים.
מיתולוגיה מסופוטמית (המיתולוגיה של השׁוּמֵרִים, האַכַּדִים, הבַּבְלִים והאַשּׁוּרִים, החל במאה ה-30 לפנה"ס): לעולם המתים המסופוטמי (אנ') מספר שמות. בשומרית הוא נקרא קוּר, אִירְקַלָה, קוּקוּ, אָרָאלִי או קִיגָאל, ובאכדית אֶרְסיטוּ. הפיקוח על עולם המתים הוא אחד מתפקידיו של האל נֵרְגַל, אל המלחמה והמגפה, אשר מפקח על עולם המתים בראש פנתיאון מיוחד. גם הפיניקים עבדו אל זה.
מיתולוגיה כנענית (מיתולוגיה פיניקית; המאה ה-25 לפנה"ס לכל המוקדם): מוצגת בשירה האוגריתית ובפרט בעלילות בעל וענת (המאה ה-15 לפנה"ס). עולם המתים נקרא בֵּית הַחופְשִׁית והאל האחראי עליו הוא מות. קיים דמיון לשְׁאוֹל התנ"כי, המאוחר יותר, ואף נעשה שימוש במונחים ממיתולוגיה זו כדי לפרש מספר מונחים מקבילים תנ"כיים.
מיתולוגיה כשית (המאה ה-16 לפנה"ס): האחראי על עולם המתים הוא האל הראשי של הכשים שׁוּקָמוּנָה (Shuqamuna). הוא נחשב למקבילו של נֵרְגַל, אל עולם המתים המסופוטמי, שאף הוא ממלא תפקיד זה בנוסף לתפקידים אחרים.
מיתולוגיה יוונית (המאה ה-12 לפנה"ס לכל המוקדם) ומיתולוגיה רומית: עולם המתים בתרבות הקלאסית דומה, שכן המיתולוגיה הרומית התבססה על המיתולוגיה היוונית. האל האחראי על עולם המתים במיתולוגיה היוונית הוא הַאדס (גם "פלוטון"), ששמו משמש גם כשם נרדף לעולם המתים. מקבילו הרומי הוא פלוטו (גם "דיס פאטר"), המסתמך על האל הרומי המוקדם יותר אוֹרְקוּס, שגם שמו משמש כשם נרדף לעולם המתים. אגף בעולם המתים המופיע בשתי המיתולוגיות הוא טרטרוס. עולם המתים היווני-רומי מופיע ביצירות רבות ושונות, בהן "האודיסיאה" מאת הומרוס (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס), "המיתוס של אֵר (אנ')" מתוך "המדינה" מאת אפלטון (המאה ה-4 לפנה"ס), "אינאיס" מאת ורגיליוס (המאה ה-1 לפנה"ס), "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי (המאה ה-14) ועוד.
מיתולוגיה תנ"כית (החל מהמאה ה-2 לפנה"ס): עולם המתים בתנ"ך הוא השְׁאוֹל. קיים דמיון בינו לעולם המתים המתואר במיתולוגיה הכנענית.
מיתולוגיה אסלאמית (המאה ה-7): בעולם המתים האסלאמי מצוי עץ הזַקוּם, שהנו עץ בעל תכונות שליליות, כנגד תכונותיהם החיוביות של עצי גן העדן.
מיתולוגיה אצטקית (החל במאה ה-15): עולם המתים הוא מִיקְטְלָן, ובו שולטים אל המוות מיקטלנטקוטלי (מילולית: "מלך עולם המתים") ורעייתו מיקטקקיוואדל ("מלכת עולם המתים").
ראו גם

העלאה באוב
חיים לאחר המוות
כדור הארץ החלול
הערות שוליים

↑  "Underworld". The free dictionary. נבדק ב-1 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Isabelle Loring Wallace, Jennie Hirsh, Contemporary Art and Classical Myth (2011), p. 295.
↑  Radcliffe G. Edmonds, III, Myths of the Underworld Journey: Plato, Aristophanes, and the 'Orphic' Gold Tablets (2004), p. 9.
↑  Jon Mills, Underworlds: Philosophies of the Unconscious from Psychoanalysis to Metaphysics (2014), p. 1.
↑  Evans Lansing Smith, The Descent to the Underworld in Literature, Painting, and Film, 1895–1950 (2001), p. 257.
↑  Evans Lansing Smith, The Descent to the Underworld in Literature, Painting, and Film, 1895–1950 (2001), p. 7.
↑  לדוגמה בית החופשית בהקשר למלך יהודה עוזיהו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4062048-7  NKC: ph1243372
פואנט נואר

פואנט נואר (בצרפתית: Pointe-Noire) היא הבירה הכלכלית של הרפובליקה של קונגו והעיר השנייה בכמות האוכלוסייה לאחר הבירה ברזוויל. מעמדה של העיר משנת 2004 הוא של מחוז אוטונומי. לפני כן העיר הייתה בירת מחוז קוילו. העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה

שם העיר ניתן לה על ידי יורדי ים פורטוגלים שראו הרים שחורים וכינו את המקום Ponta Negra (הנקודה השחורה) במאה ה-15. רק בשנת 1848 החלה התיישבות אירופאית באזור על ידי הצרפתים ששלטו באזור לאחר הסכם שעשו עם תושבי המקום בני העם לוֹאָנְגוֹ. במקום הוקם כפר דייגים.
עם ייסוד אפריקה המשוונית הצרפתית בשנת 1910, הותר לחברות צרפתיות להתפתח גם באזור זה. לצורך כך היה חשוב לקשר בין ברזוויל שבה היו הרציפים הצרפתיים בנהר קונגו ובנהר אובנגי לחוף האוקיינוס האטלנטי. במורד נהר הקונגו אחרי ברזוויל יש אשדים שלא מאפשרים לספינות לשוט שם, ולכן לא ניתן להשתמש בנהר עצמו לקישור לאוקיינוס. לכן החלה הקמה מסילת ברזל בשנת 1921 בין ברזוויל לבין החוף האטלנטי. ב-22 במאי 1922 נוסדה פואנט נואר בחוף האטלנטי. ב-1927 בעיר היה מקור מים והיו בה 3,000 תושבים. ב-1932 הוקם שדה תעופה וב-1934 החלה לפעול מסילת הברזל קונגו-אוקיינוס (Chemin de fer Congo-Océan). ב-1936 הוקם בית החולים הראשון ובאותה שנה הבנק של אפריקה המערבית (BAO) פתח סניף ראשון בעיר. ב-1942 הגיעה לנמל הימי של פואנט נואר האוניה הראשונה ואז העיר הוכרזה כעיר הנמל של אפריקה המשוונית הצרפתית.
ב-1950 אוכלוסיית העיר הגיעה ל-20 אלף והפכה לבירת אפריקה התיכונה, כאשר ברזוויל שימשה כבירת אפריקה המשוונית הצרפתית. ב-1960 כאשר הרפובליקה של קונגו קיבלה עצמאות העיר הייתה העיר המודרנית ביותר במדינה. ב-1980 התגלה בעיר נפט ואוכלוסייתה הוכפלה עד 1982. בשנת 1994 הגיע מספר התושבי ל-360,000.
תגלית הנפט בעיר הפכה את העיר למובילה בתעשיית הנפט ברפובליקה של קונגו ואחת הגדולות במרכז אפריקה. בנוסף לתעשיית הנפט בעיר נפוצה גם תעשיית הדגה וכריית אשלג.
ערים תאומות

צרפת לה האבר, צרפת
ארצות הברית ניו אורלינס, ארצות הברית
דייוויד קארד

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בן 69 בערך) גואלף, קנדה 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת קווינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  David Albouy, Eric Verhoogen, Heather North Royer, Till Marco von Wachter, Elizabeth U. Cascio, Gregorio Silva Caetano, Paul Oyer, Anne Piehl, Jane Leber Herr, Gordon B. Dahl, Elizabeth Weber Handwerker, Olivier Deschênes, Brad T. Howells, אנריקו מורטי, Kristin F. Butcher, Edson R. Severnini, Philip Oreopoulos, Kalena E. Cortes, Justin McCrary, Andrea Adeja Cann, Xiaoyu Xia, Monica Deza, Anne Nathalie Le Brun, ג'ושוע אנגריסט, Stacy Ellen Sneeringer, Ana Sofia Damas de Matos, Raymundo M. Campos Vázquez, Florence Neymotin, Attila Sandor Lindner, Michel Serafinelli, Devin Garett Pope, John Robert Penrod, David White Silver, Sarah Rosen Frank, Maria Hedvig Horvath, דייוויד ג'ון צימרמן, קווין פ. הולוק, קנת'  צ'אי, Jörn-Steffen Pischke, Thomas Lemieux, כריסטוף מ. שמידט, Eva Olimpia Arceo Gomez, מרסלו נרי, אנריקו לובוצקי, Xu Zheng, Prasad Krishnamurthy, מייקל גרינסטון, Jesse Rothstein, Bing-ru Teh, David Sang-Yoon Lee, Melvyn Glyn Coles 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2021)  פרס חזית הידע של קרן BBVA (2014)  Clarivate Citation Laureates (2013)  מדליית פריש (2008)  פרס IZA לכלכלת עבודה (2006)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית ג'ון בייטס קלארק (1995)  הרצאת פישר-שולץ  עמית החברה האקונומטרית (1991) 
 
דייוויד אדוארד קארד (באנגלית: David Edward Card, נולד ב-1956) הוא כלכלן קנדי-אמריקאי ופרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. הוא זכה במחצית מפרס נובל לכלכלה לשנת 2021 "על תרומותיו האמפיריות לכלכלת העבודה", כאשר ג'ושוע אנגריסט וחידו אימבנס זכו במשותף במחצית השנייה.
ביוגרפיה

דייוויד קארד נולד בגואלף, אונטריו שבקנדה, בשנת 1956 להורים רפתנים. קארד קיבל את התואר הראשון שלו באמנויות מאוניברסיטת קווינס ב-1978 ואת הדוקטורט בכלכלה בשנת 1983 מאוניברסיטת פרינסטון.
קארד החל את הקריירה שלו בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו, שם היה עוזר פרופסור לכלכלה עסקית במשך שנתיים. הוא החל לעבוד בפרינסטון משנת 1983 עד למעברו לאוניברסיטת ברקלי ב-1997. בשנים 1990–1991 עבד כפרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה. בשנים 1993–1997 קארד היה עורך שותף של Econometrica. בשנים 2002–2005, הוא היה עורך שותף של The American Economic Review.
קארד עסק במחקריו במיוחד בשכר המינמום, ההגירה ואי השוויון. למרות העובדה שקארד חוקר לעיתים נושאים בעלי השלכות פוליטיות, הוא אינו נוקט עמדה פומבית בנושאים פוליטיים או מציע מדיניות שנויה במחלוקת. עם זאת, עבודתו מצוטטת רבות על ידי תומכי הגברת ההגירה ושכר המינימום.
פרסים

הוא זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק לשנת 1995 הניתנת לכלכלנים אמריקניים מתחת לגיל 40. קארד זכה במדליה זו בגין מחקריו על שכר המינימום. קארד נבחר לכהן כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית בשנת 2021. הוא זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  "David Card – Facts" (באנגלית אמריקאית). Nobel Prize. ארכיון מ-11 באוקטובר 2021. נבדק ב-11 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The Immigration Equation" by Roger Lowenstein. The New York Times Magazine, July 9, 2006
1 2  "Curriculum Vita ‐ David Card" (PDF). בינואר 2018. נבדק ב-29 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lowenstein, Roger. "Why the Next President Should Raise the Minimum Wage". Fortune. No. February 29, 2016. נבדק ב-11 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pellow, Nicholas (16 ביוני 2017). "Immigration and Jobs: David Card's Influential Study". Chicago Policy Review. נבדק ב-11 באוקטובר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "2021 NAS Election". www.nasonline.org. נבדק ב-27 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • גולדין (2023) • אג'מולו, ג'ונסון, רובינסון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259583705171  BIBSYS: 90728024  BNE: XX6465051  BnF: cb123623502 (data)  CANTIC: a10058916  CiNii: DA07798592  GND: 124526586  ICCU: TO0V162983  ISNI: 0000 0001 1475 3298  LCCN: n82257145  LNB: 000251840  MGP: 201092  NKC: mub2011624096  NLA: 36060023  NTA: 072703210  ORCID: 0000-0001-6914-6698  RERO: 02-A003076471  SELIBR: 181039  SUDOC: 032630174  Trove: 1204349  VIAF: 76394045   WorldCat (עם VIAF): 76394045
אלי דג'יברי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1978 (בן 46) יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז
 כלי נגינה:  סקסופון
 חברת תקליטים:  Fresh Sounds Records 
 www.degibri.com
 
אלי דֶגִ'יבְּרִי (נולד ב־3 במאי 1978) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון, מלחין ומעבד ישראלי.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דג'יברי החל לנגן במנדולינה בגיל 7 בתוכנית אחר-הצהריים של הקונסרבטוריון למוזיקה של יפו. שלוש שנים לאחר מכן, לאחר שצפה במופע ג'אז, נשבה דג'יברי בקסמו של הסקסופון והחליף את לימודיו לכלי זה. למד בבית הספר לאמנויות תל אביב. כבר בהיותו תלמיד תיכון בבית הספר תלמה ילין, ניגן דג'יברי באופן מקצועי עם כמה מהשמות הגדולים בסצנת המוזיקה הישראלית ביניהם בני הזוג איריס ועופר פורטוגלי. בגיל 16 קיבל דג'יברי מלגה מלאה לתוכנית הקיץ של ברקלי קולג' (Berklee College of Music). בשנה שלאחר מכן זכה דג'יברי באותה המלגה והשתתף בתוכנית הקיץ בברקלי פעם נוספת.
בשנת 1997 הוענקה לדג'יברי מלגת לימודים מלאה ל-Berklee College Of Music, ובעקבותיה העתיק את מגוריו לבוסטון שבארצות הברית. לאחר שנת לימודים אחת בברקלי, נבחר דג'יברי להיות אחד משישה מוזיקאים יחידים מכל העולם להצטרף, במלגה מלאה, לתוכנית הלימודים היוקרתית על שם ת'לוניוס מונק (Thelonious Monk Institute of Jazz Performance), שם הוא למד והופיע עם נגני ג'אז נודעים, כמו רון קרטר, בני גולסון, ג'ימי הית' וקלארק טרי.
לאחר שסיים בהצטיינות את לימודיו בשנת 1999, הוזמן דג'יברי להצטרף להרכבו של הרבי הנקוק, עמו הופיע ברחבי העולם, תוך שהוא מנגן את המוזיקה מאלבומו של הנקוק, "עולמו של גרשווין", אשר זכה בשלושה פרסי גראמי. דג'יברי הופיע עם הנקוק במשך שנתיים וחצי.
ביוגרפיה > בעשור הראשון של המאה ה-21

בשנת 2002 עבר דג'יברי לניו יורק וייסד את הרכבו הראשון, שכלל כמה מטובי המוזיקאים בסצנת הג'אז העולמית: קורט רוזנווינקל, ארון גולדברג, בן סטריט וג'ף בלרד. החמישייה הופיעה באופן קבוע במועדוני הג'אז הנחשבים ביותר בניו יורק. באותה שנה הצטרף דג'יברי אל המתופף אל פוסטר ולהקתו, והפך לחלק בלתי נפרד מרביעיית אל פוסטר. באותה שנה גם ניגן באלבום "עוד סיפור" של יוני רכטר, מאז שיתף פעולה עם רכטר מספר פעמים בהופעות שונות.
בשנת 2003 הוציא דג'יברי לאור את אלבומו הראשון, "In The Beginning". באלבום זה ניגנו קורט רוזנווינקל, ארון גולדברג, בן סטריט וג'ף בלרד. באותה שנה נבחר דג'יברי מבין ראשוני האמנים של הקרן הישראלית למצוינות בתרבות (IcExcellence), אשר בוחרת אמנים שמשמשים כשגרירים הטובים ביותר של מדינת ישראל לאמנות ולתרבות ברחבי העולם, תורמים לחברה ומקדמים את המצוינות.
בשנת 2006 הוציא דג'יברי את אלבומו השני, "Emotionally Available". באלבום זה ניגנו שוב ארון גולדברג, בן סטריט וג'ף בלרד. באותה שנה הוציא דג'יברי אלבום נוסף, "One Little Song", דואט עם הפסנתרן קווין הייז. כמו כן, זכה דג'יברי באותה שנה בפרס ראש הממשלה למלחיני ג'אז, אשר הכיר בכישרונו הרב כמלחין.
בשנת 2007 הופיע דג'יברי באלבומו של המתופף אל פוסטר, "Love, Peace and Jazz", הקלטה חיה ממועדון הג'אז הניו-יורקי "Village Vanguard".
בשנת 2008 ייסד דג'יברי את הרכבו החדש שכלל גם את גארי ורסצ'ה ועובד קלוואיר, עמם הוציא את אלבומו הרביעי, "Live at Louis 649". באותה השנה הופיע הטריו מספר הופעות בישראל ובשנה שלאחר מכן הופיעו בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
ביוגרפיה > בעשור השני של המאה ה-21

בשנת 2010 הוציא דג'יברי לאור את אלבומו החמישי, "Israeli Song". באלבום זה איחד דג'יברי שתי דמויות ג'אז עמן זכה ללמוד ולעבוד: הבסיסט רון קרטר והמתופף אל פוסטר, ובנוסף הפסנתרן בראד מלדאו. במאי 2010, העלה מופע משותף עם שלומי שבן, בפסטיבל הג'אז בגבעתיים.
בשנת 2011 זכה דג'יברי בפרס מפעל הפיס לאמנויות הבמה ע"ש לנדאו ליוצר ג'אז. באוקטובר אותה השנה פורסם כי דג'יברי ואיש הרדיו דובי לנץ נבחרו לשמש כמנהלים האמנותיים של פסטיבל ג'אז בים האדום. השניים נכנסו לתפקיד לאחר שלוש שנים בהן ניהל נגן הבס אבישי כהן את הפסטיבל.
באפריל 2012 דג'יברי הוזמן להיות חלק מיום הג'אז הבינלאומי הראשון של אונסק"ו, שהתקיים באולם העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, לצד רבים ממוזיקאי הג'אז הטובים בעולם.
באוגוסט 2013 הוציא דג'יברי לאור את אלבומו השישי, "Twelve". באלבום זה משתתפים שניים מתלמידיו לשעבר בפרויקט המצוינות לנגנים צעירים, הפסנתרן גדי להבי והמתופף עופרי נחמיה, ביחד עם נגן הבאס ברק מורי. באלבום מתארח הזמר שלמה יידוב בשיר "Liora mi Amor". יידוב כתב את המילים ללחן של דג'יברי..
בשנת 2015, שיתף פעולה עם אלון אולארצ'יק באלבום ובמופע "תה בשניים", שכלל ביצועים של סטנדרטים אמריקאיים של ג'אז, שתרגם אולארצ'יק לעברית.
באפריל 2016 זכה לנגן בבית הלבן לעיני נשיא ארצות הברית ברק אובמה ואורחיו באירוע מיוחד לרגל יום הג'אז הבינלאומי.
בדצמבר 2018 הוציא את האלבום "Soul Station", אלבום מחווה לסקסופוניסט האנק מובלי, עם "רביעיית אלי דג'יברי" הכוללת את תום אורן בפסנתר, תמיר שמרלינג בקונטרבס ואביתר סליבניק בתופים.
בדצמבר 2019, השתתף במופע שהעלה ערן צור בפסטיבל הג'אז בתל אביב.
ביוגרפיה > בעשור השלישי של המאה ה-21

ביוני 2020 ערך שבוע הופעות רצוף במועדון "שבלול ג'ז" בתל אביב.
באפריל 2021 הוציא את האלבום Henri and Rachel, המוקדש להוריו, שוב עם "רביעיית אלי דג'יברי". האלבום הושק בהופעה בפסטיבל הג'אז באילת, במהלכה הציע דג'יברי נישואין לבת זוגו.
אלבומים

In The Beginning - 2003
Emotionally Available - 2006
One Little Song - 2006
Live At Louis 649 - 2008
Israeli Song - 2010
2013 - Twelve
2015 - 'Cliff Hangin
Soul Station (A Tribute To Hank Mobley) - 2018
2021 - Henri and Rachel
הערות שוליים

↑  בן שלו, דג'יברי עף על פסנתר הכנף, באתר הארץ, 19 ביולי 2012
1 2  גלעד רייך, ‏אנחנו על הבמה - > גלעד רייך מספר איך הפך אלי דג'יברי בגיל 22 לסקספוניסט קבוע בהרכב של הרבי הנקוק האגדי, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2003
↑  הסקסופוניסט הישראלי אלי דג'יברי, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2001
↑  בועז כהן, ‏רביעיית אל פוסטר מגיעה לישראל, לארבע הופעות, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2008
↑  אלבום חדש ליוני רכטר בסוף השבוע בחנויות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2002
↑  סגול 59, עכבר העיר, ערב של מחיאות כפיים סוערות: יוני רכטר ואסתר עופרים בג'אז בים האדום, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2016
↑  בן שלו, איך להפוך אקורד שגוי לדבר הכי יפה בעולם, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2003
↑  בן שלו, אלבום שנולד במושב האחורי, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2005
↑  בן שלו, הפריית קשב, באתר הארץ, 30 במאי 2008
↑  בן שלו, אלבום חדש לאמן הג'ז אלי דג'יברי, באתר הארץ, 3 במאי 2010
↑  תיגל נשיא, עכבר העיר תל אביב, שלומי שבן לא מתרגש ממחמאות, באתר הארץ, 6 במאי 2010
↑  אורי זר אביב, דובי לנץ ואלי דג'יברי נבחרו למנהלים האמנותיים של פסטיבל הג'אז, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2011
↑  קול הקמפוס, ג׳ון קולטריין וחוה אלברשטיין: פסקול לשבת של אלי דג׳יברי, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2013
↑  מדור גלריה, אלון אולארצ'יק ואלי דג'יברי בחידוש ל"תה בשניים", באתר הארץ, 21 בינואר 2015
↑  יונתן ריגר, ‏לפני הבדיחות - ג'אז בבית הלבן, באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2016
↑   בן שלו, אלי דג'יברי, אחד הג'זיסטים הבולטים בארץ, משחזר אלבום ישן ונערץ, באתר הארץ, 11 ביולי 2017
↑  תימורה לסינגר, ‏ביקורת הופעה: ערן צור בפסטיבל הג'אז בתל אביב, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2019
↑   בן שלו, המופע של אלי דג'יברי: בעולם זו מסורת מקובלת, בארץ זה רק עכשיו קורה, באתר הארץ, 2 ביולי 2020
↑   בן שלו, פסטיבל הג'ז באילת היה נהדר, אבל דבר אחד הכתים אותו, באתר הארץ, 24 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371118505171  BnF: cb167521360 (data)  ISNI: 0000 0000 4855 7749  LCCN: no2003113498  MusicBrainz: 6cdba100-0ade-4043-8da9-203cd9041c53  VIAF: 26763916   WorldCat (עם VIAF): 26763916
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73

| --- | --- |

 תאריך:  10 בינואר 2016
 מיקום:  מלון בוורלי הילטון, בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הבריתארצות הברית
 מנחים:  ריקי ג'רווייס
 מפיק:  דיק קלארק ואיגוד הכתבים הזרים בהוליווד
 רשת שידור:  NBC
 המועמדים והזוכים הבולטים
 סרט דרמה:  האיש שנולד מחדש
 סרט קומדיה/מוזיקלי:  להציל את מארק וואטני
 סדרת דרמה:  מר רובוט
 סדרת קומדיה/מוזיקלית:  מוצרט בג'ונגל
 מיני-סדרה/סרט טלוויזיה:  וולף הול
 www.goldenglobes.org
 →72 74← פרס גלובוס הזהב
טקס פרס גלובוס הזהב ה-73 (באנגלית: 73nd Golden Globe Awards) נערך ב-10 בינואר 2016, ובמסגרתו הוענק פרס גלובוס הזהב למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של השנה החולפת. הטקס נערך במלון בוורלי הילטון שבבוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית, ושודר על ידי רשת הטלוויזיה האמריקאית NBC. מנחה הטקס היה ריקי ג'רווייס.
המועמדים לפרס הוכרזו כבר ב-10 בדצמבר 2015, על ידי אנג'לה באסט, אמריקה פררה, קלואי גרייס מורץ ודניס קווייד. הטקס הופק על ידי חברת ההפקות של דיק קלארק בשיתוף פעולה עם איגוד הכתבים הזרים בהוליווד. בטקס נכחו מיטב שחקני הקולנוע של ארצות הברית.
רשימת המועמדים והזוכים > קולנוע > סרטים עם מירב פרסים ומועמדויות

16 הסרטים הבאים קיבלו מועמדויות מרובות:
| Nominations | Films |
| --- | --- |
5: קרול
4: מכונת הכסף
4: האיש שנולד מחדש
4: סטיב ג'ובס
3: הנערה הדנית
3: שמונת השנואים
3: להציל את מארק וואטני
3: חדר
3: ספוטלייט
2: ג'וי
2: אהבה וחסד
2: מקס הזועם: כביש הזעם
2: מרגלת
2: אסון מהלך
2: טרמבו
2: נעורים
רשימת המועמדים והזוכים > קולנוע > סרטים עם זכיות מרובות

שלושת הסרטים הבאים זכו במספר פרסים:
| זכיות | סרטים |
| --- | --- |
3: האיש שנולד מחדש
2: להציל את מארק וואטני
2: סטיב ג'ובס
רשימת המועמדים והזוכים > טלוויזיה > סדרות טלוויזיה עם מועמדויות מרובות

13 סדרות הטלוויזיה הבאות קיבלו מספר מועמדויות:
| מועמדויות | סדרה |
| --- | --- |
3: פשע אמריקאי
3: פארגו
3: מר רובוט
3: זרה
3: טרנספרנט
3: וולף הול
2: אימה אמריקאית: המלון
2: אימפריה
2: עד הקצה
2: מוצרט בג'ונגל
2: נרקוס
2: כתום זה השחור החדש
2: ויפ
רשימת המועמדים והזוכים > טלוויזיה > סדרות עם זכיות מרובות

שתי הסדרות הבאות זכו במספר פרסים:
| זכיות | סדרה |
| --- | --- |
2: מוצרט בג'ונגל
2: מר רובוט
רשימת המועמדים והזוכים > פרס ססיל ב. דה-מיל

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פרס ססיל ב. דה-מיל  (מפעל חיים בתעשיית הקולנוע) |  | • דנזל וושינגטון |
איימי שומר

| --- | --- |

שומר, 2011
 לידה:  1 ביוני 1981 (בת 43) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Amy Beth Schumer 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  סטודיו ויליאם אספר  Peruvian University of Applied Sciences  אוניברסיטת טאוסן  תיכון סאות' סייד 
 בן או בת זוג:  כריס פישר (13 בפברואר 2018–?)  דולף זיגלר  Anthony Jeselnik 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי (2015)  פרסי בחירת המבקרים (2015)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה (2016)  פרס פיבודי (2014) 
 https://amyschumer.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי בת' שומר (באנגלית: Amy Beth Schumer; נולדה ב-1 ביוני 1981) היא שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית, תסריטאית ומפיקת טלוויזיה אמריקאית יהודייה. זוכת פרס אמי על הסדרה שלה "איימי שומר" ("Inside Amy Schumer").
ביוגרפיה

שומר נולדה וגדלה בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית. אביה, גורדון שומר, הוא בעלים של חברת ריהוט, וכן ממשפחה יהודית ממוצא אשכנזי. אמה, סנדרה (לבית ג'ונס), מגיעה מרקע נוצרי-פרוטסטנטי, אם כי היא התגיירה. שומר היא דודנית של הסנאטור האמריקני מטעם המפלגה הדמוקרטית, צ'אק שומר. בתחילת נעוריה הוריה התגרשו. לאחר מכן עברה לנסאו שבאי לונג איילנד שם גם הלכה ל-Hebrew school ששכן בבית הכנסת הרפורמי שבעיירת רוקוויל סנטר שבו הייתה חברה אמה בוועד. בשנת 1999 סיימה את לימודיה בתיכון סאות' סייד, ובשנת 2003 סיימה תואר בתיאטרון מאוניברסיטת טוזון שבמרילנד. לאחר מכן שבה לניו יורק ולמדה שנתיים בבית ספר לאמנויות הבמה William Esper Studio, ובמקביל עבדה כמלצרית וכברמנית.