stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיריאב
ביוגרפיה

מורהו של זיריאב אסחק אל-מאווסילי היה נערץ מאוד בחצר המלכות העבאסית של הארון א-רשיד והח'ליף שבא אחריו אל-מאמון. איסחק התגאה בתלמידו זיריאב שכן לימודו ואימונו היה לאחד מהישגיו.
כשזיריאב עלה על מורו ורבו הרגיש שעליו לעזוב את בגדד ובסיוע כספי של איסחק אל מאווסילי נסע לחצר האע'לבים בקירואן ומאוחר יותר לספרד.
במאה ה-15 נדחקו המוסלמים לדרום ספרד, ועד לסוף אותה מאה גורשו ונמלטו בעיקר לארצות צפון אפריקה. כך הגיעה מסורת המוזיקה האנדלוסית הערבית אל ארצות צפון אפריקה.
אסכולה זו של זיריאב הפכה לזרם המוזיקלי הערבי המשפיע ביותר בספרד המוסלמית. בסביליה, בטולדו, בולנסיה ובגרנדה, הוקמו בתי ספר למוזיקה שלימדו וביצעו את המוזיקה שיצר וחידש זיריאב. כמו כן מיוחסת לזיריאב הוספת המיתר החמישי לעוד.
זיריאב זכה לפרסום שעד היום נוהגים לחשוב שהיה לממציא הגיטרה הראשון. נאמר עליו שהוא ידע 10,000 שירים בעל פה.
זיריאב יצר 24 סוויטות מוזיקליות קרויות "נאוובה" או נובה שנועדו כל אחת לשעה אחרת מתוך 24 השעות של היממה.
זיריאב חי בקורדובה עד סוף ימיו, תוך כדי שהוא משנה את ההיסטוריה של המוזיקה בחבל אנדלוסיה ובאירופה.
לקריאה נוספת

R.I Gruber, History of Musical Culture. Volume 1: From Ancient times to 16th Century, Gosudarstvennoe Muzykalnoe Izdatelstvo, Moscow, 1960 (ברוסית)
הערות שוליים

↑  R.I Gruber
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177975246  TDVİA: ziryab  VIAF: 2704155044772372520000   WorldCat (עם VIAF): 2704155044772372520000
ויליאם רובינסון

סר ויליאם רובינסון (באנגלית: Sir William Robinson; בסינית: 威廉·羅便臣; ‏ 1836 - 1 בדצמבר 1912) היה המושל האחרון של טרינידד בטרם מוזגה המושבה עם טובגו, והמושל הראשון של טרינידד וטובגו, וכן המושל ה-11 של הונג קונג.
קורות חיים

ויליאם רובינסון נולד בשנת 1836 והיה בנו הבכור של הכומר ג. בנקס רובינסון. בין השנים 1874–1880 כיהן כמושל איי בהאמה, ובין השנים 1875–1880 כיהן בנוסף כמושל איי וינדוורד.
בשנת 1880 החל לכהן כמושל ברבדוס ולאחר מכן, ב-19 באוקטובר 1885 מונה, לתפקיד מושל טרינידד. בשנת 1889 אוחדה המושבה עם טובגו ורובינסון כיהן כמושל הראשון של טרינידד וטובגו עד שנת 1891.
בשנת 1891 מונה לתפקיד מושל הונג קונג וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1898. בתקופת כהונתו קיבל ד"ר סון יאט-סן תואר ברפואה, ורובינסון אף פנה לנציג הבריטי (פלנטיפוטנשארי) בפקינג על מנת לסייע לו במציאת עבודה.
רובינסון נפטר ב-1 בדצמבר 1912.
משפחתו

רובינסון נשא לאישה, בשנת 1862, את ג'וליה סופיה ( Julia Sophia). ג'וליה סופיה נפטרה בשנת 1881 ושלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1884, נשא לאישה את פליסיאדה הלן. לזוג היו שלושה בנים ושתי בנות.
תארים

בשנת 1877 קיבל תואר חבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ובשנת 1883 קיבל תואר אביר במסדר זה, וב-1897 תואר אביר גדול במסדר זה.
מורשתו

בניגוד לסברה המקובלת, אין אתרים בהונג קונג הקרויים על שמו. אתרים רבים הנושאים את השם "רובינסון" נקראים על שם מושל קודם - הרקולס רובינסון.
ז'ורז' אוריק

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1899 Lodève, צרפת 
 פטירה:  23 ביולי 1983 (בגיל 84) הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Georges Abel Louis Auric 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, Conservatoire à rayonnement régional de Montpellier, סקולה קאנטורום 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ורז' אוֹריק (בצרפתית: Georges Auric;‏ 15 בפברואר 1899, לודב, ארו, לנגדוק-רוסיון, צרפת – 23 ביולי 1983) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו

אוריק היה ילד פלא. כשהיה בן 15 יצאו חיבוריו הראשונים לאור. עוד לפני שמלאו לו 20 תיזמר וכתב מוזיקה אינצידנטלית לכמה בלטים והפקות בימתיות.
כסטודנט צעיר בקונסרבטואר של פריז בשנת 1920, שראה עצמו כחלק מן האוונגרד, נמנה אוריק עם הקבוצה המפורסמת שהנהיגו אריק סאטי וז'אן קוקטו והִשרו עליה מרוחם, קבוצת השישה. כחבר בקבוצה, כתב מוזיקה לדברי שירה ולטקסטים אחרים, כמו פזמונים ומחזות-זמר.
כאשר ז'אן קוקטו התחיל ליצור סרטי קולנוע, בראשית שנות ה-30, החל אוריק לחבר מוזיקה לסרטים. הוא כתב את פסקול המוזיקה למספר רב של סרטים צרפתיים ובריטיים, והודות להצלחתו הגיע גם לקולנוע ההוליוודי. בין יצירותיו הידועות "השיר ממולן רוז'".
בין הסרטים שלהם כתב מוזיקה: "היפה והחיה" של קוקטו (1946), "דרכון לפימליקו" (1949), "חבורת לבנדר היל" (1951), "מולן רוז'" (1952), "רק אלוהים יודע, מר אליסון", "חופשה ברומא" (1953), "שכר האימה" (1953), "ריפיפי" (1956), סיפורה של אסתר קוסטלו (1957), "שלום לך, עצבות" (1958) ו"תרז ואיזבל" (1968).
בשנת 1962 חדל מכתיבת מוזיקה לסרטים, כאשר התמנה למנהל האופרה הלאומית של פריז, ואחר ליושב ראש SACEM, האגודה הצרפתית לזכויות הביצוע. אוריק המשיך לכתוב מוזיקה קאמרית, בעיקר לכלי נשיפה מעץ, עד מותו.
אוריק נקבר בבית הקברות מונפרנאס שבפריז.
הערות שוליים

↑  ג'רמי דרייק, "ז'ורז' אוריק" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  דרייק, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309453505171  PLWABN: 9810658085805606  BNE: XX886944  BnF: cb124340101 (data)  CANTIC: a11760503  CiNii: DA0734267X  GND: 116383054  ICCU: RAVV020557  ISNI: 0000 0001 2096 4470  LCCN: n81035840  MusicBrainz: 862ba79a-784e-4ec1-a44f-87c9f0788e37  NDL: 001155436  NKC: jn20000600515  NTA: 068557728  SELIBR: 274845  SNAC: w6mk6nr8  SUDOC: 02807808X  Trove: 837977  VIAF: 76408949   WorldCat (עם VIAF): 76408949
ויליאם רוזקרנס

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1819 מחוז דלוור, אוהיו, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  11 במרץ 1898 (בגיל 78) רדונדו ביץ', קליפורניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "אולד רוזי"
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  ארצות הברית צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1842–1854, 1861 – 1865
 דרגה:   מייג'ור ג'נרל
 תפקידים בשירות
 מלחמת האזרחים האמריקנית  מפקד ארמיית המיסיסיפי  מפקד ארמיית הקמברלנד  מפקד זירת מיזורי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקנית קרב ריץ' מאונטיין (אנ')  קרב קרניפקס פרי (אנ')  קרב איוקה (אנ')  קרב קורינת' השני (אנ')  קרב סטונס ריבר (אנ')  מערכת טולהומה  קרב צ'יקמוגה  הפשיטה של פרייס במיזורי (אנ')
 עיטורים
 אוניברסיטת נוטרדאם (1896) 
 תפקידים אזרחיים
 חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-1 של קליפורניה, 4 במרץ 1881 – 3 במרץ 1885
 
ויליאם סטארק רוזקרנס (באנגלית: William Starke Rosecrans;  6 בספטמבר 1819 - 11 במרץ 1898) היה ממציא, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, וקצין בצבא ארצות הברית. תפקידו כגנרל בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא זה אשר הקנה לו את פרסומו. הוא ניצח במספר קרבות חשובים בזירה המערבית של מלחמת האזרחים, אולם, תבוסתו בקרב צ'יקמוגה בשנת 1863 קטעה למעשה את הקריירה הצבאית שלו.
ביוגרפיה

בשנת 1842 סיים רוזקרנס את האקדמיה הצבאית של ארצות הברית (ווסט פויינט), מדורג חמישי מתוך כיתה של חמישים ושישה. לאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בתפקידי הנדסה, וכן שירת כפרופסור בווסט פויינט. בשנת 1854 פרש רוזקרנס מהצבא, והפך ארכיטקט ומהנדס אזרחי. הוא זכה להצלחה ניכרת, ניהל מיזמים שונים בתחום מכרות הפחם, ערך סקרים גאולוגיים, והמציא מספר המצאות.
בתחילת מלחמת האזרחים הוביל רוזקרנס יחידת מתנדבים מאוהיו, אשר בין חבריה היו רתרפורד הייז, ויליאם מקינלי (נשיאים לעתיד), וסטנלי מתיוס (אנ') (שופט עליון לעתיד). הוא קיבל מינוי כבריגדיר ג'נרל בצבא הסדיר וזכה להצלחה בקרבות הראשונים בווירג'יניה המערבית אל מול רוברט א' לי. בשנת 1862, בזירה המערבית, ניצח בקרב איוקה וקרב קורינת' השני, כאשר היה תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל יוליסס גרנט. נטייתו של רוזקרנס לדיבור מהיר וגס, ונכונותו לחלוק על הממונים עליו באופן פומבי, גרמו ליריבות מקצועית בינו לבין גרנט (וכן מזכיר המלחמה אדווין סטנטון), יריבות אשר השפיעה על הקריירה של רוזקרנס.
לאחר קרב קורינת' קודם רוזקרנס לדרגת מייג'ור ג'נרל, קיבל את הפיקוד על גייס XIV, והוביל אותו לניצחון בקרב סטונס ריבר אל מול יריבו מן הקונפדרציה בראקסטון בראג. לאחר קרב זה החל רוזקרנס בארגון מחדש של הגייס והפך אותו לארמיית הקמבלנד. בראש ארמיית הקמברלנד יצא רוזקרנס למערכת טולהומה, סדרת תמרונים מבריקה אשר דחקה את צבא הקונפדרציה אל מחוץ למרכז טנסי. לאחר התארגנות קצרה המשיך רוזקרנס במערכת צ'יקמוגה, אשר בתחילתה הצליח לגרום לנסיגת צבא הקונפדרציה בפיקוד בראג אל מחוץ לעיר האסטרטגית צ'טנוגה באמצעות סדרת תמרונים ואיגופים. עד אותה עת הייתה הקריירה הצבאית של רוזקרנס רצופה הצלחות. הוא היה אהוב על חייליו, אשר כינו אותו "אולד רוזי" (רוזי הזקן), אך היה קשה עם קציניו. רוזקרנס היה בעל אופי כספיתי, ובפרוץ הקרב נטה להגיע להתרגשות יתר, מה שגרם לו לגמגם ולהיות קשה להבנה. בנוסף, נטה להתערב בניהול הפרטים הקטנים ביחידות המשנה שלו ולעקוף את שרשרת הפיקוד.
המרדף בעקבות צבאו של בראג הסתיים בהתנגשות דמים בקרב צ'יקמוגה. בקרב זה הייתה ארמיית הקמברלנד של האיחוד ערוכה להגנה, בעוד ארמיית טנסי של בראג תקפה חזיתית. ביום הראשון לקרב נהדפו כל התקפותיו של בראג. אולם ביום השני, בעקבות מידע שגוי שקיבל, נתן רוזקרנס פקודה שגויה לתזוזת אחת מיחידותיו, מה שיצר פרצה זמנית בקווי ההגנה של צבאו. בצירוף מקרים חסר מזל הייתה פרצה זו אל מול התקפה מרוכזת של הקונפדרציה, מה שגרם לנסיגה מבוהלת של שליש מצבאו. רוזקרנס, אשר איבד את עשתונותיו בעקבות תהפוכות הקרב, נסוג עם חלק צבאו המוכה, בעודו מותיר את יתרת צבאו בשדה הקרב. ארמיית הקמברלנד נסוגה אל צ'טנוגה, ובראג הטיל עליה מצור.
בעקבות התבוסה המשפילה, הודח רוזקרנס מתפקידו כמפקד ארמיית הקמברלנד על ידי גרנט. הוא קיבל את הפיקוד על זירת מיזורי, שם לחם נגד הפשיטה של פרייס במיזורי, אולם לא מילא יותר תפקיד משמעותי במלחמה.
בבחירות 1864 שקל אברהם לינקולן לגייס את רוזקרנס כמועמדו לסגן נשיא. המהלך טורפד על ידי מזכיר המלחמה סטנטון, אשר יירט את מכתב ההסכמה של רוזקרנס אל לינקולן, והסתיר אותו. לאחר המלחמה עבר רוזקרנס לקליפורניה, שם עסק במיזמים עסקיים שונים. הוא שירת במספר מינויים דיפלומטיים ופוליטיים, בהם ציר ארצות הברית במקסיקו, ובשנת 1880 נבחר כנציג המחוז ה-1 של קליפורניה לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא שירת בקונגרס בין 1881–1885. רוזקרנס נפטר בקליפורניה, בשנת 1898. בשנת 1908 נטמנו שרידיו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, וירג'יניה.
לקריאה נוספת

Arnold, James. Chickamauga 1863: The river of death (Campaign). Osprey Publishing, 1992. ISBN 978-1855322639.
Eicher, David J. The Longest Night: A Military History of the Civil War. New York: Simon & Schuster, 2001. ISBN 0-684-84944-5.
Foote, Shelby, The Civil War: A Narrative. Vol. 2, Fredericksburg to Meridian. New York: Random House, 1958. ISBN 0-394-49517-9.
Lamers, William M. The Edge of Glory: A Biography of General William S. Rosecrans, U.S.A. Baton Rouge: Louisiana State University Press, 1961. ISBN 0-8071-2396-X.
McPherson, James M. Battle Cry of Freedom: The Civil War Era. Oxford History of the United States. New York: Oxford University Press, 1988. ISBN 0-19-503863-0.
לקריאה נוספת > בעברית

ברוס קאטון, מלחמת האזרחים האמריקנית, הוצאת משרד הביטחון, 1979.
ואנסה בל

| --- | --- |

ואנסה בל, 1902
 לידה:  30 במאי 1879 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  7 באפריל 1961 (בגיל 81) Charleston Farmhouse, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St. Peter's Churchyard, West Firle 
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון 
 תקופת הפעילות:  1894–1961 (כ־67 שנים) 
 זרם באמנות:  קבוצת בלומסברי 
 בן או בת זוג:  קלייב בל (1907–1961)  דנקן גראנט  רוג'ר אליוט פריי 
 צאצאים:  Quentin Bell, Julian Bell, Angelica Garnett 
 
ואנסה בל (באנגלית: Vanessa Bell‏; 30 במאי 1879 – 7 באפריל 1961) הייתה ציירת ומעצבת פנים אנגלית, חברה בקבוצת בלומסברי ואחותה של וירג'יניה וולף.
ביוגרפיה > ראשית חייה

ואנסה סטיבן הייתה בתם הבכורה של סר לסלי סטיבן וג'וליה פרינספ דאקוורת'. המשפחה כללה את אחותה וירג'יניה, את האחים תובי (1880–1906) ואדריאן (1883–1948) ואת האחים למחצה ג'ורג' וג'רלד דאקוורת'. הם התגוררו בווסטמינסטר, לונדון. היא התחנכה בבית ולמדה שפות, מתמטיקה והיסטוריה ולקחה שיעורי רישום מאבנעזר קוק לפני שלמדה בבית הספר לאמנות של סר ארתור קופ בשנת 1896.
לאחר מכן למדה ציור באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1901.
ביוגרפיה > חיים פרטיים

לאחר מותה של אמה בשנת 1895 ואביה בשנת 1904, מכרה ואנסה את ביתם ועברה לבלומסברי עם וירג'יניה והאחים תובי ואדריאן, שם הם נפגשו והחלו להתקשר עם האמנים, הכותבים והאינטלקטואלים שהקימו את קבוצת בלומסברי. המפגשים הראשונים של הקבוצה, שהיו בימי חמישי בערב, החלו בביתן של ואנסה ווירג'יניה בכיכר גורדון. המשתתפים כללו את הסופר ליטון סטרייצ'י, המבקר דזמונד מקארתי, ובהמשך, את הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס, הסופר לאונרד וולף, הצייר רוג'ר פריי והצייר דאנקן גרנט.
היא התחתנה עם מבקר האמנות קלייב בל בשנת 1907 ונולדו להם שני בנים, ג'וליאן (שנפטר בשנת 1937 במהלך מלחמת האזרחים בספרד בגיל 29) וקוונטין. לבני הזוג היו נישואים פתוחים, שניהם לקחו מאהבים לאורך חייהם. ואנסה בל ניהלה קשרים עם מבקר האמנות רוג'ר פריי ועם הצייר דאנקן גרנט, איתו נולדה לה בת, אנג'ליקה בשנת 1918, אותה קלייב בל גידל כילדתו שלו. ואנסה בל ודאנקן גרנט, חיו יחדיו במשך 40 שנה, עד מותה.
ואנסה, קלייב, דאנקן גרנט ובן זוגו דייוויד גארנט עברו לאזור כפרי בסאסקס זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והתיישבו בבית החווה צ'ארלסטון ליד פירל, מזרח סאסקס, שם הם עבדו על משימות לתצוגה "בסדנאות אומגה" שהוקמו על ידי רוג'ר פריי ב-1913. תערוכת היחיד הראשונה שלה הייתה בסדנאות אומגה בשנת 1916. "סדנאות אומגה" נסגרו ב-1919.
ב־7 באפריל 1961 נפטרה ואנסה בל ממחלה קצרה בצ'ארלסטון ונקברה בחצר הכנסייה של פירל.
כשנפטר דאנקן גרנט בשנת 1978, הוא נקבר לידה.
אומנות

בשנת 1906, כאשר ואנסה בל החלה לחשוב על עצמה כאמנית, היא הקימה את "מועדון יום השישי" כדי ליצור מקום בלונדון שיהיה מחויב לציור. ואנסה הושפעה מהתערוכות הפוסט-אימפרסיוניסטיות שארגן רוג'ר פריי, והיא העתיקה את יצירותיהם הבהירות ואת צורותיהן הנועזות. בשנת 1914 היא פנתה לציור מופשט.
ואנסה בל דחתה את סגנון הציור העלילתי הוויקטוריאני ודחתה שיח על התכונות האידיאליות הפמיניסטיות. היא עיצבה גם את כריכות הספרים לכל ספרי אחותה וגיסה וירג'יניה ולאונרד וולף שראו אור.
ואנסה בל היא אחת הציירות המפורסמות של קבוצת בלומסברי. היא הציגה בלונדון ובפריז במהלך חייה, וזכתה לשבחים על יצירות חדשניות ועל תרומתה לעיצוב.
ציוריה של ואנסה בל כוללים את חוף סטודלנד (1912), הגיגית (1918), שתי נשים (1932), ודיוקנאות של אחותה וירג'יניה וולף ( 1912), אלדוס האקסלי (1929–1930) ודייוויד גארנט (1916).
בל עבדה גם עם דאנקן גרנט כדי ליצור ציורי קיר לכנסיית ברוויק בסאסקס (1940–1942).
בשנת 1932 לקחו על עצמם בל וגרנט להכין מערכת כלי אוכל עבור קנת קלארק, בהשגחת אשתו של קנת, ג'יין קלארק. הנושא של מערכת הכלים היה "נשים מפורסמות". בל וגרנט הכינו 50 צלחות שצוירו עליהן דיוקנאות של נשים בולטות לאורך ההיסטוריה. האוסף הועבר בסופו של דבר לאספן פרטי, והוצג בציבור בלונדון בתחילת 2018.
גלריה

מימין: ואנסה בל, ד.גרנט, ל. סטרצ'י, מ. הקסלי, א. מוריל, 1915
אחוזת צ'ארלסטון, סאסקס
ואנסה בל (מימין) ואחותה וירג'יניה וולף משחקות קריקט, 1894
ואנסה בל ואחיה אדריאן, סביב 1895
הערות שוליים

↑  Bell, Vanessa, Grove Art Online (באנגלית)
↑  Ian Chilvers, The Oxford Companion to Western Art, Oxford University Press, 2003-01-01, ISBN 978-0-19-866203-7. (באנגלית)
↑  Catlin, Roger (2015-05-15). "A sister's bookish art". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-08-29.
↑  "Introduction to the Berwick Murals" (ארכיון)
↑  Decades Before Judy Chicago's 'The Dinner Party,' Virginia Woolf's Sister Made a Set of Dinner Plates Celebrating 50 Historic Women, artnet News, ‏2018-03-29 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258465705171  PLWABN: 9810643516305606  AAG: 413  AGSA: 2462  BIBSYS: 90170742  BNE: XX1005116  BnF: cb119682535 (data)  CiNii: DA07646051  GND: 119029170  ICCU: TSAV005967  ISNI: 0000 0000 8353 9343  LCCN: n82216518  NDL: 00799394  NGV: 6867  NLA: 35308247  NTA: 069866694  PIC: 10989  RERO: 02-A011011120  RKD: 6184  SELIBR: 177198  SNAC: w69w1qjt  SUDOC: 027695301  TePapa: 186  Trove: 906125  ULAN: 500008308  VIAF: 7399364   WorldCat (עם VIAF): 7399364 
רוג'ר פריי, ואנסה בל, 1916
הרי הרטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985 (בן 39 בערך) הלסינקי, פינלנד 
 מדינה:  פינלנד 
 שפות היצירה:  פינית 
 סוגה:  שירה 
 
הָרִי הֶרְטֶל (בפינית: Harri Hertell; נולד ב-1985) הוא משורר פיני.
ביוגרפיה

הרי הרטל נולד בהלסינקי. ייסד אגודה העוסקת בהפצת השירה ובהצגתה.
שיריו תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לספרדית, לפולנית, לצ'כית, לצרפתית, לקטלאנית ולשוודית. תרגומים עבריים של אחדים משיריו ראו אור בספר חסד ויערות, אסופה לשירה פינית צעירה, שראתה אור בשנת 2020, בתרגום רמי סערי ובהוצאת כרמל.
הרטל מתגורר עם אשתו ובתו בהלסינקי.
ספריו

"עד שלומדים ללכת" (2011)
"נקרא לזה בית" (2014)
"לא להפריע לערב" (2015)
"הנוף לפני הגשם" (2016)
ו"ללא פחד" (2018).
הרטל פרסם גם מדריך להצגת השירה על הבמה ושלוש הקלטות של ביצועי שירה מדוברת.
לקריאה נוספת

רמי סערי (משורר, עורך ומתרגם), חסד ויערות – אסופת משוררים פינים צעירים, הוצאת כרמל, 2020, עמודים 83–95.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 8489 5322 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצפנת מקאליס

הצפנת מקאליס (באנגלית: McEliece Cryptosystem) היא מערכת הצפנה אסימטרית המבוססת על קוד תיקון שגיאות, שפותחה ב-1978 על ידי רוברט מקאליס (R.J. McEliece).
הרעיון הכללי הוא; בהינתן מחרוזת של  k סיביות המקודדת למילת קוד בגודל  n>k סיביות על ידי מקודד ידוע לכול של קוד ליניארי בינארי באורך  n וממד  k, אזי הטקסט המוצפן מיוצר על ידי החדרת  t שגיאות אקראיות, כלומר הפיכת  t סיביות (Bit flipping) במיקומים אקראיים במילת הקוד. אם  t קטן בחצי לפחות ממרחק המינג של הקוד הליניארי של טקסט מוצפן נתון קיים רק טקסט גלוי יחיד המתאים לו שניתן לשחזור באמצעות קוד תיקון השגיאות. אך אם הפרמטרים  n,k,t גדולים חילוץ הטקסט הגלוי מהטקסט המוצפן באמצעות תיקון שגיאות אינו מעשי אלא אם כן נתון מידע נוסף לגבי מבנה הקוד. ההבדל בפקטור העבודה בין קידוד מילת הקוד לבין תיקון השגיאות הוא הבסיס להצפנה האסימטרית שהציע מקאליס, המפתח הציבורי יהיה הקוד הליניארי והמפתח הפרטי יהיה המידע המאפשר את תיקון השגיאות בזמן פולינומי. מקאליס המליץ על שימוש בקוד תיקון שגיאות שנקרא "קוד גוֹפַּא בינארי" על שם ממציאו וולרי גופא (Valerii Goppa) מפני כמה סיבות, לקוד זה קיים אלגוריתם פענוח פולינומי יעיל וכן העובדה שקוד גופא מהווה מועמד טוב לפונקציה חד-כיוונית - קל לייצר קוד כזה אך קשה מאוד לזהות אותו.
הגדרות כלליות

כדי להקים מערכת הצפנת מקאליס, אפשר לפעול כדלהלן:
בוחרים קוד גוֹפַּא שהוא פולינום שרירותי אי-פריק  g(z) ממעלה  t מעל השדה  GF(2^{m}) ותת-קבוצה  L של  GF(2^{m}) עם הפרמטרים  [n,\geq n-mt,\geq 2t+1]. כדי לקבל מרחק מינימלי גדול ככל האפשר רצוי שמספר השורשים של  g(z) יהיה שווה למעלה שלו (נקרא separable).
מכינים מטריצה יוצרת  G של קוד גופא מסדר  k\times n.
לאחר מכן בוחרים מטריצה הפיכה (לא סינגולרית)  S אקראית מסדר  k\times k, ומטריצת תמורה  P (מטריצה בינארית ריבועית המכילה בדיוק כניסה אחת שהיא '1' בכל שורה ואו בכל עמודה וכל היתר אפסים) מסדר  n\times n ומחשבים את  G^{*}=SGP.
מפיצים את  G^{*} ואת  t כפרמטרים ציבוריים ושומרים בסוד את כל היתר.
אם מישהו רוצה להצפין מסר כלשהו  m באורך  k סיביות, הוא בוחר וקטור שגיאות  e באורך  n במשקל  t (שבו לכל היותר  t קואורדינטות שונות מאפס), וההצפנה של  m היא  y=mG^{*}+e אותה הוא שולח למקבל. המקבל יכול לחשב עם הפרמוטציה הסודית  P את:
כאשר  e' במשקל נמוך מ- t. עם אלגוריתם הפענוח של קוד גופא המקבל יכול לתקן את  y' למילה  m'=mS על ידי חישוב  e'. כיוון שהמטריצה  S הפיכה אפשר לחלץ את המסר על ידי  m=m'S^{-1}.
כדי שהמערכת האמורה תהיה בטוחה ההמלצה של מקאליס הייתה לפני 25 שנה שהפרמטרים יהיו  m=10 והפולינום  g(z) הוא פולינום אי פריק מסדר  t=50 ובמקרה זה  n=2^{10}=1024 ו- k\geq 1024-10\cdot 50=525. אולם כדי לעמוד בהתקדמות הטכנולוגית שחלה ב-25 השנים האחרונות מומלץ כיום להשתמש בפרמטרים קצת יותר גדולים כמו  n=2048,m=11 ומספר השגיאות בין 30 ל-120 והממד במקרה זה נע בין 1,718 ל-728. לסיכום המערכת היא:
| --- | --- |
מפתח ציבורי: מטריצה מותאמת  G^{*} מסדר  k\times n עם יכולת תיקון עד  t שגיאות
מפתח סודי: הפולינום  g(z),  המטריצה היוצרת המקורית  G מסדר  k\times n,  המטריצה  P מסדר  k\times k, המטריצה  S מסדר  n\times n כך שמתקיים  G^{*}=SGP
המסר לקידוד:  m\in \{0,1\}^{k}
הצפנה:  y=mG^{*}+e כאשר  wt(e)\leq t
פענוח: תחילה  y'=yP^{-1},   מתקנים את  y' ל- m'=mS מחשבים את  m=m'S^{-1}
דוגמה במספרים קטנים

לשם המחשה: אם נבחר השדה  GF(2^{4}), הפולינום  k(X)=X^{4}+X+1 אי פריק ואז  \alpha  הוא אלמנט פרימיטיבי רק אם הוא מסדר 15. האלמנטים של תת-הקבוצה  GF(2^{4})^{*} הם החזקות של  \alpha  כאשר  \alpha ^{4}=\alpha +1 הקבוצה המתקבלת היא  \{\alpha ,\alpha ^{2},...,\alpha ^{14}\}. קוד גופה מעל שדה זה יכול להיות
עבור קוד זה  n=12,t=2 ו- k צריך להיות  12-4\cdot 2=4. המרחק המינימלי הוא  d\geq 2\cdot 2+1=5. בקיצור זהו קוד גופא בינארי  \Gamma (L,g(z)) עם הפרמטרים  [12,\geq 4,\geq 5] ואפשר לתקן איתו עד שתי שגיאות. אם נבחר לדוגמה את המטריצות הבאות
והמסר להצפנה הוא  m=(0,1,0,1) תחילה מחשבים את
מוסיפים את וקטור השגיאה (שהוא וקטור המכיל אפסים למעט הפוזיציות השנייה והשלישית) ואז ההצפנה של  m היא
המקבל שרוצה לפענח את  m מתוך  y מחשב תחילה את  yP^{-1} מהמטריצה  P
כתוצאה מהפעולה האחרונה השגיאות עברו לפוזיציות הרביעית והעשירית אחרי תיקון מתקבל
ואז אפשר לפענח את הקוד על ידי כפל המטריצות הבא:
לכן  mS=(1,0,1,0) והצעד האחרון הוא חישוב  S^{-1}
קוד גופא בינארי

יהי  m שלם חיובי ויהיו  n ו- t שני פרמטרים כך שמתקיים  n\leq 2^{m} וכן  t<n/m. קוד גופה בינארי המסומן  \Gamma (L,g) מוגדר על ידי תת-קבוצה סדורה  L=(\alpha _{1},...,\alpha _{n}) של השדה  F_{2^{m}} מסדר  n שנקראת תמיכה (support) ועל ידי פולינום מתוקן אי פריק  g(z)\in F_{2^{m}}[z] ממעלה  t ללא שורשים ב- L הנקרא יוצר (generator). הווקטור  a=(a_{0},...,a_{n-1})\in F_{2}^{n} ייקרא קוד גופא אם מתקיים
הביטוי  (z-\alpha _{j})^{-1} קיים מאחר ש- F_{2^{m}}/g(z) הוא שדה. והמעלה  t של הפולינום מהווה גבול תחתון ליכולת תיקון השגיאות של הקוד. הקוד המתואר ליניארי ולו ממד  k\geq n-tm וכן מרחק מינימלי של  2t+1 לפחות לכן ניתן לשחזר עד  t שגיאות.
פענוח אלגברי של קוד גופה

אם  a הוא מילת קוד של  \Gamma (L,g) ואם  b=a+e עם  e\in F_{2}^{n} בעל מרחק המינג  t או פחות, המילים  a ו- e ייחודיים בגלל  b. קיים פולינום מתוקן יחיד  \sigma (z) ב- F_{2^{m}} ממעלה לכל היותר  t המקיים
כאשר  \omega (z) הוא פולינום ב- F_{2^{m}} ממעלה לכל היותר  t-1. לפולינום  \sigma (z) יש בדיוק  t שורשים ב- L המתאימים לפוזיציות המכילות אחד בווקטור השגיאה  e. תהליך הפענוח כולל את הפעולות הבאות:
חישוב קוד גופה  R_{b}(z){\text{ mod }}g(z),
פתרון נוסחת המפתח  \sigma (z)R_{b}(z)\equiv \omega (z){\text{ mod }}g(z),
חישוב השורשים של  \sigma (z).
ישנן כמה וריאציות לפתרון נוסחת המפתח האמורה ביניהן אלגוריתם אוקלידס.
גרסאות נוספות

ב-1986 הציע נידריטר (Niederreiter) מערכת דומה בביטחונה שנקראת גרסה דואלית. גרסה נוספת שהוצעה מבוססת על קוד ריד-מולר. מקאליס ציין שהמערכת שלו אינה מתאימה לחתימה דיגיטלית ב-2001 הומצאה חתימה דיגיטלית מבוססת מקאליס.
גודל מפתחות

גודל המפתח הציבורי הוא כנראה חסרונה הגדול של המערכת והוא  kn כאשר  k הוא אורך המידע המיועד להצפנה ו- n הוא אורך הבלוק המוצפן. למשל לפי הפרמטרים המקוריים שהוצעו על ידי מקאליס גודל המפתח הציבורי הוא 536,576 סיביות. סנדריר הציע להפחית מגודל המפתח הציבורי בשיטה סיסטמטית. כלומר  G=(I|U) כאשר  I הוא מטריצת היחידה  k\times k ו- U הוא מסדר  k\times (n-k). כך גודל המפתח מצטמצם ל- k(n-k) סיביות כי יש צורך לאחסן רק את הצד הימני ( U), אך עדיין המפתח יהיה די גדול (בערך 262,000 סיביות).
ביטחון

הצפנת מקאליס מבוססת על שתי בעיות קשות בתורת הקודים האחת היא מקרה פרטי של בעיית "פענוח סינדרומי" שהוכח שהיא NP-שלמה; בהינתן מטריצה בינארית מסדר  r\times n ו- a מילות קוד כלשהן ב- F_{2}^{r} הבעיה היא למצוא מילה  e ב- F_{2}^{n} במשקל נמוך או שווה ל- r/{\text{log}}_{2}n כך שמתקיים  He^{T}=s כאשר  s הוא הסינדרום. הוכח על ידי ברלקמפ, מקאליס וטילבורג שהבעיה NP-קשה.
והבעיה שנייה היא בעיית זיהוי 'קוד גופא', כלומר בהינתן מטריצה בינארית מסדר  r\times n לענות על השאלה האם היא מטריצת גופה. אפשר לתקוף את סכימת מקאליס בשתי דרכים. אחת היא 'התקפה מבנית' בה מנסים לשחזר את המפענח של הקוד הנוצר על ידי המפתח הציבורי  G^{*} ומשם לשחזר את המפתח הפרטי  G, אם היא מצליחה המערכת נפרצת לחלוטין. אפשר לסווג קודי שגיאות למחלקות  שקילות, שני קודים באורך זהה ייקראו שקולים (שההפרש ביניהם הוא מילת קוד) אם קיימת בדיוק תמורה אחת באורך  n המשנה קוד אחד לשני לכן הקוד  C' שנוצר על ידי  G^{*} והקוד הנוצר על ידי  G נקראים שקולים. בהתקפה זו התוקף מנסה להשוות בין קודים כדי למצוא שקילות. אם נמצאה שקילות אפשר לשחזר את התמורה ביניהם על ידי אלגוריתם פולינומי שנקרא Support Splitting Algorithm (של ניקולס סנדריר 1999). תהליך זה הוא מעבר ליכולת הטכנולוגית הנוכחית עם הפרמטרים המקוריים של מקאליס כי התקפה מבנית מסוג זה דורשת בערך  2^{466} קודים כדי שתצליח. בהתקפה השנייה שנקראת התקפת פענוח התוקף מנסה לנחש את פענוח הקוד מבלי לפרוץ את המערכת עצמה. ההתקפה תלויה בפרמטרים של קוד תיקון השגיאות  C', אורכו, הממד שלו ויכולת תיקון השגיאות ( t). לפי הפרמטרים המקוריים של מקאליס התקפה כזו תתבצע עם  2^{64} פעולות בינאריות. מספר זה נמוך בהשוואה ליכולת הטכנולוגית הנוכחית אך הבעיה היא שכדי להעלות מספר זה יש צורך להגדיל את הפרמטרים וכיוון שהמפתח הציבורי מאוד גדול גם ככה זו בעיה.
ביטחון > יתרונות וחסרונות

המערכת מצד אחד בטוחה מאוד ויעילה. יעילותה עולה על RSA כיוון שפעולות ההצפנה והפענוח דורשות פעולות ליניאריות בסיביות, דהיינו הכפלה של ווקטור במטריצה בלבד, לעומת RSA שדורשת העלאה בחזקה מודולרית. החסרונות העיקריים של הצפנת מקאליס הן בעובדה שהמפתח הציבורי גדול מאוד וכן בעובדה שתפוקת המערכת היא בשיעור 50 אחוז בערך. מסיבות אילו האלגוריתם לא זכה לפופולריות רבה. ההתעניינות המחודשת באלגוריתם באה בעקבות ההתעניינות הגוברת במערכות הצפנה עמידות נגד התקפות קוונטיות כאשר מחשב קוונטי יהיה מעשי. מערכת מקאליס אטרקטיבית בשל העובדה שהיא נחשבת פוסט קוונטית, היא אינה מבוססת על הבעיות הידועות מתורת המספרים - פירוק לגורמים ולוגריתם דיסקרטי לכן אלגוריתם שור ואלגוריתמים קוונטיים אחרים לא יהיו אפקטיביים נגדה. מסיבה זו המחקר בנושא כנראה יימשך ויהיו ממצאים נוספים.