stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום קולומבוס
יום קולומבוס בארצות הברית > היסטוריה

יום קולומבוס נהפך לראשונה לחג רשמי במדינת קולורדו בשנת 1906, ונהפך לחג פדרלי בשנת 1937, למרות שככלל, אנשים חגגו את מסעו של קולומבוס עוד מהתקופה הקולוניאלית. בשנת 1792, ניו יורק וערים נוספות בארצות הברית ציינו בחגיגות את יום השנה ה-300 להגעתו של קולומבוס אל ה-'עולם החדש'. ביום השנה ה-400 למאורע, בשנת 1892, קרא הנשיא בנג'מין הריסון לתושבי ארצות הברית לחגוג את יום קולומבוס. במהלך אותן החגיגות, מורים, כמרים, משוררים ופוליטיקאים השתמשו במנהגים הלקוחים מיום קולומבוס כדי להעביר אידיאלים של פטריוטיות. מנהגים פטריוטיים אלו אוחדו מסביב לנושאים כמו תמיכה במלחמה, מגבלות האזרחות במדינה, חשיבות הנאמנות לאומה, וחגיגת ההתקדמות החברתית.
איטלקים-אמריקאיים רבים חוגגים את יום קולומבוס כחגיגה של המורשת האישית שלהם, כאשר האירוע הראשון מחגיגות אלו אירע בניו יורק ב-12 באוקטובר 1866. יום קולומבוס הוכר לראשונה כחג בארצות הברית בזכות הפעילות הלוביסטית של אנג'לו נוצ'ה, איטלקי מדור ראשון, בדנוור. חגיגות יום קולומבוס הרשמיות הראשונות הוכרזו על ידי מושל קולוראדו, ג'סי פ. מקדונלד בשנת 1905, והחג לראשונה הוגדר כחוק בשנת 1907. באפריל 1934, כתוצאה מפעילותם הלוביסטית של פעילי הארגון הקתולי 'אבירי קולומבוס', הקונגרס האמריקאי יחד עם הנשיא דאז פרנקלין דלאנו רוזוולט הכריזו על ה-12 באוקטובר כחג פדרלי אשר יכונה בשם 'יום קולומבוס'.
מאז שנת 1971, הוחלט לתקן את מועד תחולתו של החג ליום שני השני בחודש אוקטובר, באופן מקרי בדיוק אותו היום בו נחגג חג ההודיה במדינת קנדה השכנה. כיום, החג מוכר בארצות הברית על ידי הבנקים, שוקי האג"ח, שירות הדואר האמריקאי וסוכנויות פדרליות אחרות, רוב המשרדים הממשלתיים, ומספר מחוזות חינוך. עם זאת, חלק מהעסקים והבורסות ממשיכים לפעול גם בחג, ואף קיימות מדינות ועיריות הנמנעות כלל מלחוג אותו.
מנהגי החג

אופן חגיגתו של יום קולומבוס משתנה על פני אזורים שונים בארצות הברית, ונע החל ממצעדים המוניים ועד להתעלמות כוללת מציון החג. מרבית המדינות מציינות את יום קולומבוס כחג מדיני רשמי, למרות שחלק מהמדינות מציינות אותו ברמה נמוכה יותר כ'יום הכרה' בלבד, ושלוש מדינות כאמור כלל אינן חוגגות את החג. בדומה להתייחסות אל החג בארצות הברית עצמה, גם בטריטוריה האמריקאית של פוארטו ריקו יום קולומבוס הוא חג רשמי.
הערות שוליים

↑  אלדד לוי, יורקים על הכובש וגם נזכרים שהוא אבא של רובנו, באתר "העוקץ", 18 באוקטובר 2016
↑   איי.פי, שלום לך קולומבוס: מדינות בארה"ב ממירות את היום לציון מגלה הארצות ביום הילידים, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2019
| חגים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| חגים פדרליים | חג המולד • יום קולומבוס • יום העצמאות • יום העבודה • יום מרטין לותר קינג • יום הזיכרון • ראש השנה האזרחית • חג ההודיה • יום החיילים המשוחררים • יום הולדתו של וושינגטון (יום הנשיאים) • יום הולדתו של ג'פרסון |  |
| חגים לאומיים במדינות ארצות הברית (והמדינות בהן הם נחגגים) | יום אינדיאנה (אינדיאנה) • יום אלבמה (אלבמה) • יום אלסקה (אלסקה) • יום ג'ורג'יה (ג'ורג'יה) • יום ג'פרסון דייוויס (אלבמה, פלורידה) • יום הדגל (פלורידה, פנסילבניה) • יום הולדתו של לינקולן (קליפורניה, קונטיקט, אילינוי, מונטנה, ניו ג'רזי, ניו יורק, אינדיאנה, וירג'יניה המערבית) • יום המשפחה (נבדה) • יום הארווי מילק (קליפורניה) • יום וירג'יניה המערבית (וירג'יניה המערבית) • יום טרומן (מיזורי) • ערב חג המולד (קנטקי, קרוליינה הצפונית) • יום מיזורי (מיזורי) • יום מרילנד (מרילנד) • יום נבדה (נבדה) • יום סיווארד (אלסקה) • יום קמהמה (הוואי) • יום קרב בנינגטון (ורמונט) • יום רוזה פארקס (קליפורניה) • יום רונלד רייגן (קליפורניה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284731705171  LCCN: sh85028757
טופי עתיקה

| --- | --- |
 מדינות:  ברזיל
 אזורים:  נכחדה
 דוברים:  נכחדה
 שפת אם:  נכחדה
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  שפות טופי טופי-גוארני טופי עתיקה
 לאום:  נכחדה
 קוד שפה:  tup 
 קוד ISO 639-3:  tpw 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
טוּפִּי עתיקה או טופי קלאסית היא שפה מתה שדוברה בפי בני הטופינמבה, קבוצת שבטים אינדיאנית, באזור ברזיל היום, בעיקר לחוף הים, עד הכחדתה בתחילת המאה ה-18 על ידי הפורטוגלים. טופי עתיקה נמנית עם תת-המשפחה טופי-גוארני, במשפחת השפות הטופיות. בתחילת תקופת הקולוניאליזם שימשה השפה כלינגואה פרנקה לאורכה של ברזיל על ידי אירופים כאינדיאנים, ובאותה בתקופה אף נכתבו בה יצירות ספרותיות, אך מאוחר יותר דוכא שימושה והיא נכחדה. הניב היחיד בה הנמצא בשימוש כיום הוא ניֶאֶנגַטוּ (IPA:‏ [ɲɛʔẽŋaˈtu]).
היסטוריה

מאחר שהאוכלוסייה בה נוצרה השפה ודוברה הייתה אנאלפביתית אין ידיעות בכתב על קורות השפה, לכן עד המפגש עם האירופים במאה ה-16 היסטוריית שפה זו עלומה. ידוע שעם בוא האירופים, יחד עם מספר שפות אחרות מתת-המשפחה טופי-גוארני, הייתה זו השפה המדוברת ביותר לאורך כל רצועת החוף של השטח הידוע כיום כברזיל מפארה עד סנטה קטרינה ובאגן הריו דה לה פלטה.
הרשומות הראשונות המזכירות את השפה בשמה מתוארכות לתחילת המאה ה-16, אך המסמכים הראשונים המכילים מידע ממשי עליה השפה נכתבו ב-1575 ואילך, על ידי המיסיונרים ז'וזה דה אנשייטה הפורטוגזי ואנדרה טיווה הצרפתי שתרגמו תפילות קתוליות וסיפורים תנ"כײם לשפה זו. אירופי חשוב נוסף הוא ז'אן דה לרי שכתב את השיחון הראשון, וכנראה היחיד, לטופי עתיקה, בו הוא תרגם גם דיאלוגים שלמים. שיחון זה חשוב ביותר שכן הוא המקור הטוב ביותר להבנה כיצד דוברה הלכה למעשה.
ב-200 או 300 השנים הראשונות בהיסטוריה הברזילית כל קולוניאליסט שנשלח לברזיל למד את השפה בניב בו דיברו בני הטופינמבה כאמצעי לתקשורת עם הילידים ועם קולוניאליסטים קודמים שהתיישבו באזור ואימצו את השפה.
אנשי מסדר הישועים לא רק שלמדו את השפה, אלא אף עודדו את המקומיים לשמור עליה. כחלק מעבודת המיסיון, תורגמו כתבי הקודש הנוצריים לטופי, ואף נכתבו יצירות מקוריות בשפה זו. ז'וזה דה אנשײטה כתב למעלה מ-4,000 שורות שירה בשפה, גם ספר דקדוק ראשון נכתב על ידיו. לואיס פיגואיירה, דמות חשובה נוספת בת התקופה, כתב ספר דקדוק נוסף בטופי שפורסם ב-1621. במחצית השנייה של המאה ה-18 פורסמו עבודותיהם של אנשײטה ופיגואיירה מחדש, והאב בתנדורף כתב קטכיזם מקיף בטופי. עד אז השפה הייתה לשפת הכמורה באזור ולמעשה שמשה כשפה הרשמית והלאומית בברזיל, אך כתיבה בשפה זו התרחשה לעיתים נדירות בגלל המונופול הכנסייתי על האוריינות.
כשראש הממשלה הפורטוגזי המרקיז דה פומבל גרש את הישועים מתחום ממלכת פורטוגל בשנת 1759 השפה דעכה במהירות, בעיקר בגלל מיעוט אחיזתה בברזילאים שאינם משתייכים לכמורה המגורשת. סיבה נוספת לדעיכת השפה היא עליית קרן הפורטוגזית, עם גל ההגירה הגדול מפורטוגל בתחילת המאה ה-18 בעקבות גילוי מרבצי זהב, יהלומים ואבני חן בפנים ברזיל. טופי עתיקה שורדת עד היום, בדמות הניב המודרני ניֶאֶנגַטוּ, באזורים מבודדים בלב ברזיל, שם היא מדוברת לרוב בפי ילידים, אך במקומות מעטים נמצאת גם אוכלוסייה ממוצא אירופי והשפה מדוברת גם בפיהם.
מחקר

הראשונים לחקור את השפה לא היו בלשנים מנוסים, כי אם מיסיונרים נוצרים קתולים חדורי רצון להבין את הילידים על-מנת לשכנעם להמיר דתם לנצרות ולהיפטר ממנהגיהם ה"ברבריים" בעיני האדם האירופי (כמו קניבליזם, פוליגמיה ועוד).
לכן, ספר הדקדוק הראשון בטופית עתיקה, והיחיד שנכתב בזמן בו דוברה, מושפע מהתנאים והדעות הקדומות האירופיות. הספר משתמש בטרמינולוגיה הודו-אירופית למרות חוסר ההתאמה הבולט. נטייה זו בולטת בעיקר בעיסוק ב"שמות העצם" וב"פעלים" הטופיים, למרות שהראשונים נוטים בזמן והאחרונים אינם נוטים בזמן.
הראשון שחקר את השפה היה הישועי הספרדי ז'וזה דה אנשײטה, וכתביו מהווים את רוב רובם של המקורות הכתובים לחקר שפה זו. לאור עובדה זו, חלקיות המחקר ברורה, עקב חוסר באוצר מילים ששרד וחוסר בקולגות בני זמנו של דה אנשײטה שיאזנו את ההשקפה האירופית הקולוניאליסטית.
הגיית השפה וכתיבתה

עד בוא האירופים לעולם החדש הייתה הטופי נטולת כתב, ודובריה - אנאלפביתים. כיום, מיוצגת השפה בווריאנט של האלפבית הלטיני. אבחנת העיצורים וקביעת דרך הכתיבה המקובלת כיום נעשתה על ידי ז'וזה דה אנשייטה, מיסיונר ישועי פורטוגזי בן המאה ה-16.
כבשפות אמריקאיות רבות, חסרה טופי עתיקה עיצורים רבים הנראים בסיסיים לאדם המערבי כעיצור מכתשי מקורב צדי (ל), שפתי-שיני חוכך אטום (פ רפה) ועוד רבים, ולעומתם מכילה עיצורים הנחשבים נדירים כדו-שפתי חוכך קולי (/β/) ואפיים טרום-סותמים (Prenasalized stops).
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אחורית | אחורית | מרכזית | מרכזית | קדמית | קדמית |
| סגורה | ˜u |  |  | ˜ɨ |  | ˜i |
| חצי-פתוחה | ˜ɔ |  |  |  |  | ˜ɛ |
| פתוחה |  |  |  | ˜a |  |  |
* תוספת פונמה בהתאמה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | סדקי | סדקי | וילוני | וילוני | חכי | חכי | בתר־מכתשי | בתר־מכתשי | מכתשי | מכתשי | דו־שפתי | דו־שפתי |
| אפי |  |  | ŋ |  | ɲ |  |  |  | n |  | m |  |
| סותם |  |  | ᵑɡ | k |  |  |  |  | ⁿd | t | ᵐb | p |
| חוכך |  | h | ɣ |  |  |  |  | ʃ |  | s | β |  |
| מקיש |  |  |  |  |  |  |  |  | ɾ |  |  |  |
לכל אחת מהתנועות גרסה מאונפפת הנכתבת על ידי הוספת טילדה מעל האות. כך לדוגמה Õ מייצגת /ɔ̃/.
קיים גם סדקי סותם אטום (/ʔ/ - כמו א) שאינו נכתב אך נהגה בין שתי תנועות או בראש מילה המתחילה בתנועה. לעיתים מצוין על ידי אפוסטרוף (').
לעיתים משתמשים בסימן הטעמה עלי (◌́) לציון ההברה המוטעמת.
לרוב המקורות, חצאי התנועות בשפה היו מעט יותר חוככות מסימני ה-IPA המייצגים אותן. כך Î היה מעין יו"ד חוככת יותר ([ʝ]) ו-Û נשמע מעט כמו [w]. כתוצאה מכך מילים שהושאלו מטופי על ידי פורטוגזית ברזילאית נכתבים עם gu כתעתיק Û.
הגיית השפה וכתיבתה > גישה אחרת

הבלשן נתנאל סנטוס גומז חולק במעט על ממצאי אנשײטה. לדעתו לא קיימת /ɰ/ כחצי-תנועה, ואינו מחשיב את העיצור [ɣ]. אך מעל הכל אינו מקבל את האפיים טרום-הסותמים [ᵐb ⁿd ᵑɡ] (אם כי מכיר ב-/ŋ/) כפונמות, אלא רואה בהם אנפוף /k t p/ בהתאמה.
גומז מציין גם שההבחנה בין הסותמים לאפיים טרום-הסותמים רופפת עד כדי החשבתם כאלופונים - קביעה זו נתמכת באיות המגוון למילים כ-Umbu, שבכתבי מיסיונרים מוקדמים ובניבים ששרדו מאויתת חליפות גם Ubu, Umu, Umpu ו-Upu.
את התנועות המיוצגות בצמדים E/Ẽ O/Õ הוא מזהה כ-[e/ẽ] [o/õ].
מורפולוגיה

רוב המילים בטופי עתיקה מכילות הברה אחת או שתיים והן בעלות משמעויות רבות, לרוב ישנו קשר בין המשמעויות כך שאחת מהן היא המקורית והשנייה מגיעה משימוש מטפורי במילה, אם כי לעיתים אין קשר נראה לעין ביניהן.
a = עגול / ראש / זרע
oby = כחול / ירוק
y = נוזל / מים / מעיין / נחל, נהר
sy = אמא / מקור
בטופי, ישנן מספר צורות ליצירת מילים ארוכות יותר על דרך הלחם בסיסים:
תדביק פשוט:
arasy = ara + sy. יום + מקור = מקור היום, השמש.
yîara = y + îara. אגם + אדון/גברת = גבירת האגם (דמות מיתולוגית)
השמטת סופי או תחיליות המילים:
takûarusu = takûara + ûasú. במבוק + גדול = עץ במבוק גדול.
ערבוב מורכב יותר של כל המילה, ללא השמטה:
taubaté = taba + ybaté. כפר + גבוה = שם של עיירה ברזילאית, שנבנתה במקור על פסגת הר.
בתדביק הפשוט צורת המילה המתקבלת תלויה בהטעמת הבסיס הראשון. אם הוא מלעילי הוא יגרום לרוב להשמטת העיצור הראשון בבסיס השני, לעיתים אף תושמט כל ההברה הראשונה. כך לדוגמה ñeenga + katú = ñeen-ngatú (שפה + טוב = השפה הטובה). אם, לעומת זאת, הבסיס הראשון מלרעי, לא יחול שינוי. כך לדוגמה itá + úna = itaúna (אבן + גדול = סלע).
לאחר הגעת המיסיונרים האירופאים, נוצרו בדרך זו מילים רבות למושגים שלא היו מוכרים לילידים, לדוגמה:
îande + îara = îandeîara. שלנו + אדון = ישו
Tupã + sy = Tupãsy. אל + אמא = מרים, אם ישו
מבנה דקדוקי

ככלל, טופי עתיקה היא שפה צירופית אך לעיתים היא מגלה מאפיינים מיזוגיים. כלומר, ברוב המקרים בהן מתווספות כמה מוספיות למילה הן יצמדו בצורתן המקורית למילה ולא יתאחו לכדי מוספית אחת. אם כי, אין בטופי עתיקה שרשור של מוספיות רבות עד כדי מילה שאת משמעותה ניתן לבטא במשפט שלם.
מבנה דקדוקי > חלקי הדיבר

מאפייני חלקי הדיבר הטופײם שונים בצורה מהותית מהמקובלים בשפות מערביות.
מבנה דקדוקי > חלקי הדיבר > פעלים

הפעלים לא נוטים בזמן ובמודוס (עצם הרעיון של מודוס נעדר מטופי עתיקה), אלא רק בגוף, וגם זה על ידי כינוי גוף שמתייחס אליהם ולא על ידי נטיית הפועל עצמו. כל המשפטים בטופי הם בזמן הווה.
נטיית הפעלים בגוף נעשית על ידי כינויי גוף שיכולים להיות סבילים או פעילים, כך -a זה "אני" שעשה פעולה (בדומה ל-I האנגלי), לעומת -xe המבטא "אני" שנעשתה עליו פעולה (כמו me האנגלי). לדוגמה:
A-bebé = אני (פעיל)-עף = אני עף / אני יכול לעוף
Xe-pysyk = אני (סביל)-תופש = נתפשתי
A-î-pysyk = אני (פועלי)-הוא (סביל)-תופש = אני תפשתי אותו
למרות שאין הפעלים נוטים בזמן ניתן לדעת את זמן התרחשות הפעולה ברוב המקרים עקב האפשרות לזהות מילים המציינות זמן כמו koára - היום.
מבנה דקדוקי > חלקי הדיבר > שמות עצם

שמות העצם אינם נוטים במין או במספר אך הם כן יכולים לנטות בזמן, בעזרת מוספית המצביעה עליו. כך abáûera פירושו "הוא שהיה פעם איש" ו-abárama תרגומו "הוא שיום אחד יהיה איש". הטיה זו יכולה לשמש ליצירת מילים חדשות לדוגמה המילה akangûera שפירושה גולגולת, מתפרשת הצורה מילולית כ"הדבר שפעם היה ראש".
בטופי קיימת הבחנה בין שתי קבוצות שמות עצם: שמות עצם "גבוהים", המתייחסים לבני אדם או רוחות; ושמות עצם "נמוכים", המייחסים לחיות ועצמים דוממים. ההתגלמות הנפוצה והברורה ביותר להבדל זה הוא בתחילית -t לשמות עצם גבוהים, לעומת -s לנמוכים. כך tesá תרגומו "עין אנושית" ו-sesá פירושו "עין של בעל חיים". חלק מהבלשנים רואים בכך סוג של הבחנה מגדרית.
בטופי עתיקה אין דרך להטות את המשפט במין, אך לעיתים ניתן להבחין אם המשפט כולל מילים שמשמעותן איש, אישה, ילד, ילדה וכדומה. גם ההטייה במספר נעשית על ידי הוספת שתארים, ולא בהטייה של המילים עצמן:
abá = איש ; abá eté (איש+הרבה) = אנשים.
מבנה דקדוקי > תחביר

סדר המילים במשפט משחק תפקיד משמעותי בהבנתו:
abá-í taba = איש+קטן כפר = ילד מהכפר
לעומת
abá taba-í = איש כפר+קטן = איש מהכפר הקטן
ככלל, טופי עתיקה היא שפה מסוג SOV (נושא, מושא, נשוא), אך למעשה סדר המילים יכול להתחלף בחופשיות בגלל קיומם של כינויי הגוף המבהירים ביתר קלות מי הנושא ומי המושא. אף על פי כן המשפטים בטופי נוטים להיות קצרים במיוחד הודות לעובדה שהילידים לא הוצרכו לשימושים מתוחכמים בשפה כמו רטוריקה וספרות.
דגימת טקסט

להלן תרגום של תפילת האדון לטופי עתיקה בתרגומו של אנשייטה:
Oré r-ub, ybak-y-pe t-ekó-ar, I moeté-pyr-amo nde r-era t'o-îkó. T'o-ur nde Reino! Tó-ñe-moñang nde r-emi-motara yby-pe. Ybak-y-pe i ñe-moñanga îabé! Oré r-emi-'u, 'ara-îabi'õ-nduara, e-î-me'eng kori orébe. Nde ñyrõ oré angaîpaba r-esé orébe, oré r-erekó-memûã-sara supé oré ñyrõ îabé. Oré mo'ar-ukar umen îepe tentação pupé, oré pysyrõ-te îepé mba'e-a'iba suí.
יש לשים לב ששתי מילים הושאלו מפורטוגזית: Reino (מלכות) ו-tentação (פיתוי) בגלל שקשה יהיה לבטא מושגים אלה במילים שמקורן טופי בלבד.
השפעת טופי על הפורטוגזית הברזילית

השימוש בטופי עתיקה כ"לינגואה זֶ'רַאל" ("Língua Geral", "שפה כללית" או "שפה שגורה" במובן של לינגואה פרנקה) בכל רחבי ברזיל על ידי ילידים ואירופאים עד תחילת המאה ה-18, ועד תחילת המאה ה-20 בכיסים מבודדים, גרם להשפעה אדירה שלה על הפורטוגזית הברזילאית, והיא למעשה הגורם המשמעותי ביותר להבדל בין פורטוגזית לפורטוגזית ברזילאית. בין השאר, הביא השימוש בטופי עתיקה להעצמה של השימוש באנפוף ולהגברת ההבחנה בין "e" ו-"o" מעוגלות ללא-מעוגלות.
בפורטוגזית הברזילאית אלפי מילים השאולות מטופי עתיקה, חלקן תרכובות בין השפות, בהן שמות לחיות, צמחים ומושגים תרבותיים. כמו כן, מקור שמן של כ-40% מהרשויות המקומיות בברזיל הוא בטופי עתיקה. כך, למשל, מקור שמה של איפנמה הוא y panema, כלומר, מים עקרים. שמות ברזילאים לא מעטים מקורן בטופי עתיקה. למשל Jaci (יאסי), פירושו בטופי עתיקה הוא "ירח" (îá sy).
כנגד זה, מעניין אפוא ששתיים מהחיות המזוהות ביותר עם ברזיל, היגואר והטפיר, ששמותיהן ברוב העולם, וגם בעברית, נגזרים מטופי עתיקה, נקראות בפורטוגזית ברזילאית בשמות שדווקא מקורם אחר: onça (אונסה) ו-anta (אנטה), בהתאמה.
התעניינות מחודשת

טופי עתיקה נחשבת כמאפיין ייחודי של הלאומנות בברזיל. בשנות השלושים חברי האינטגרליזם הברזילאי שאלו ממנה את רוב המונחים שלהם כמו הקריאה Anaûé, שהייתה מקבילה ל"זיג הייל" הנאצית.
פעמים רבות מוצע לימוד טופי כפתרון להיעדר רוח פטריוטית, ובשנת 1995 אף עבר חוק כזה במדינת ריו דה ז'ניירו.
למרות זאת, כיום טופי עתיקה היא שפה מתה הידועה רק לבלשנים.
ראו גם

טופי-גוארני
צילום שער הספר "דקדוק השפה הנפוצה ביותר בחוף ברזיל", מאת חוזה דה אנשייטה, 1595
יחסי ברזיל–רוסיה

| יחסי ברזיל–רוסיה |
| --- | --- |
ברזיל: רוסיה


ברזיל: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 17,098,242
אוכלוסייה
212,203,410: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 13,978
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ונשיא ברזיל ז'איר בולסונארו בנובמבר 2019.
יחסי ברזיל–רוסיה ראו שיפור משמעותי בשנים האחרונות, המאופיין על ידי הרחבת יחסי הסחר ושיתוף פעולה צבאי וטכנולוגי. היום, ברזיל חולקת ברית חשובה עם רוסיה, עם שותפויות בתחומים כגון טכנולוגיית חלל וטכנולוגיה צבאית, כמו גם תקשורת.
על פי סקר מרכז המחקר פיו בשנת 2017, 35% מהברזילאים רואים בצורה חיובית את רוסיה, בעוד 36% רואים אותה באור שלילי.
יחסים עכשוויים

בשנים האחרונות, מערכת היחסים בין מדינות הצטמצמה באופן משמעותי באמצעות ביקורים של בכירים, דיאלוג רב-כיווני (האומות המאוחדות, G-20‏, BRICS), הגברת הסחר ושיתוף הפעולה, בעיקר בענייני תעופה וחלל, ועניינים טכנו-צבאיים. ברזיל ורוסיה הם "שותפים אסטרטגיים ובני ברית טכנולוגיים".
שתי המדינות מחויבות להשיג סחר בסך 10 מיליארד דולר. בשנת 2012 רשמה הבורסה הדו-צדדית כמעט 6 מיליארד דולר. מספר החברות הברזילאיות המותקנות ברוסיה צמח משמעותית. שיתוף הפעולה בעניינים סניטריים ופיטוזניטריים התקדם והועיל לסחר בבשר - רוסיה היא אחת היבואניות הגדולות ביותר של בשר בקר ובשר חזיר המיוצר בברזיל.
ברזיל ורוסיה שווים בעמדות בנושאים רבים העומדים על סדר היום הבינלאומי, וחולקות את האמונה כי יש צורך לרפורמה במבני הממשל העולמי, במטרה לבנות ארכיטקטורה מוסדית שתואמת את העולם העכשווי.
האיחוד של ה-BRICS הוא אחד הצירים של היחסים בין ברזיל ורוסיה. בתחילה נתפס כמושג כלכלי גרידא, אולם כיום BRICS מציג את עצמו כפלטפורמה לתיאום פוליטי בהצעת פתרונות לאתגרים בינלאומיים. שתי המדינות מחויבים לקידום שני BRICS פרויקטים של שיתוף פעולה - הבנק לפיתוח החדש והסדר העתודות המייצג.
שיתוף פעולה תרבותי הוא גם היבט חשוב בקשר הדו-צדדי. מאז 2008 נערכות ברוסיה מהדורות שנתיות של פסטיבל הסרטים הברזילאי. רוסיה תרמה להכשרה של רקדנים ברזילאים, במסגרת השותפות שנוצרה כאשר סניף בית הספר לבלט בולשוי נפתח בעיר ז'וינווילי (2001). הסיכוי להרחיב את רשת השפות הפורטוגזית והרוסית באוניברסיטאות הרוסיות והברזילאיות העיקריות מדגים את ההתעניינות ההדדית ההולכת וגוברת של הסטודנטים.
בדצמבר 2018 ביקרו במוסקבה שלושה פארקי טכנולוגיה ברזילאיים במטרה ליצור דרכים לבינלאומי של סטארט-אפים ברזילאים ברוסיה. יוזמה זו הייתה חלק מתוכנית החדשנות לדיפלומטיה של משרד החוץ הברזילאי, שעוררה את יצירת רשת הגנים והחממות העסקיות של BRICS‏.
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
רוסיה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
ירחמיאל בלקין

| --- | --- |

ירחמיאל בלקין
 לידה:  21 בדצמבר 1903
 פטירה:  15 ביולי 1965 (בגיל 61)
 תאריך עלייה:  1921
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל  משמר הכנסת
 תקופת הפעילות:  שנות השלושים – 1952
 דרגה:    אלוף-משנה  ניצב קצין הכנסת ומפקד המשמר
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל הציוד והאספקה וראש ענף תקציבים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 
ירחמיאל בלקין (21 בדצמבר 1903 – 15 ביולי 1965) היה חבר מטכ"ל "ההגנה", קצין הכנסת הראשון וסמנכ"ל משרד מבקר המדינה.
ביוגרפיה

בלקין נולד ברוסיה הלבנה ומגיל צעיר היה פעיל בתנועה הציונית, חבר החלוץ ופעיל עבור קרן היסוד וקרן קיימת לישראל. היה ממייסדי תנועת הנוער "התחייה". בשנת 1921 עלה לראשונה לארץ ישראל ושהה בה מספר שנים עבד בחקלאות ובייבוש ביצות. כמו כן הצטרף לארגון "ההגנה". ב-1927 נפטר אביו והוא חזר לריגה, ועלה בשנית בשנת 1934.
בארגון ההגנה היה מפקד פלוגה נודדת בגוש דן, מפקד אבטחת כביש תל אביב-ירושלים ומפקד גוש שומרון. עם הקמת המטה הכללי בשנת 1939 היה לחבר המטכ"ל ושימש שלישו של יעקב דורי. כמו כן עמד בראש רשת האלחוט החשאית ומנהל אגף המשק של ההגנה. עם הקמת צה"ל שימש בתפקיד מפקד חיל הציוד והאספקה וראש ענף תקציבים.
בשנת 1952 השתחרר בדרגת אלוף-משנה. הוא התמנה לקצין הכנסת הראשון ושימש בתפקיד שנה. לאחר מכן ועד מותו הפתאומי מהתקף לב בשנת 1965 היה סמנכ"ל משרד מבקר המדינה והממונה על ביקורת מערכת הביטחון ומשרד החוץ. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
בניו: עוזי בלקין היה מראשוני קיבוץ נחל עוז, מיכאל בלקין הוא פרופסור לאופתלמולוגיה באוניברסיטת תל אביב ושמשון בלקין הוא פרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
יחסי ברזיל–תאילנד

| יחסי ברזיל–תאילנד |
| --- | --- |
ברזיל: תאילנד


ברזיל: תאילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 513,120
אוכלוסייה
212,203,410: 71,655,872
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 514,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 7,186
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: מונרכיה (בפועל משטר צבאי)

נשיאת ברזיל דילמה רוסף עם שגריר תאילנד ת'ריט צ'רונגוואט, 2012
יחסי ברזיל–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין ממלכת תאילנד.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-17 באפריל 1959. באותה שנה נפתחה שגרירות ברזיל בבנגקוק, ואילו שגרירות תאילנד בברזיליה נפתחה בשנת 1964. בשנת 2019 נחגגו 60 שנות יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
יחסים כלכליים

בשנת 2018 הפכה ברזיל לשותפת הסחר המובילה של תאילנד באמריקה הלטינית, ותאילנד דורגה במקום השביעי בין השותפות של ברזיל באסיה. הסחר הדו-צדדי עלה על 3.5 מיליארד דולר, כאשר ברזיל ייצאה כ-2 מיליארד דולר וייבאה כ-1.4 מיליארד דולר - עודף של 600 מיליון דולר מצד ברזיל.
מעורבותן של חברות תאילנדיות במלונות ובאלקטרוניקה בברזיל נמצאת במגמת עלייה. הקבוצה התאילנדית מינור אינטרנשיונל השקיעה רבות במלונות יוקרה כמו Tivoli Mofarrej, בסאו פאולו, Tivoli Ecoresort, בסלבדור, ו-NH Hotel, בקוריטיבה. פרויקט תאילנדי גדול הוא אתר הנופש אננטרה מארו באהיה.
תיירות

בשנת 2019 כ-66,000 תיירים ברזילאים ביקרו בתאילנד.
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליה בפוקט.
תאילנד מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה וקונסוליות בריו דה ז'ניירו וסאו פאולו.
יעקב מעוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1924  (בן 100)
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום מגורים:  ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס האגודה הגאוגרפית הישראלית
 הערות:  עורך אופקים בגאוגרפיה
 תרומות עיקריות
 חקר גאוגרפיה של ישראל, בעיקר בתכנון ופיתוח כפרי
 
יעקב מעוז (Jacob O. Maos; נולד ב-16 באוגוסט 1924) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה. עורך ראשי של החוברת "אופקים בגאוגרפיה", מתמחה בתכנון ופיתוח כפרי.
קורות חיים

יעקב מעוז נולד ב-16 באוגוסט 1924 בדיסלדורף שבגרמניה. בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. בשנת 1957 השלים תואר ראשון בפקולטה לארכיטקטורה ובנוי ערים של הטכניון בחיפה והמשיך ללמד ולחקור באותו מוסד. מ-1965 עד 1975 שימש כיועץ מטעם האו"ם, תוך שיתוף פעולה עם מדינות ומוסדות בינלאומיים, בפרויקטים של תכנון אזורי, התיישבות חקלאית, בנייה כפרית ושיקום אזורי אסונות. הניסיון שרכש בתכנון התיישבות כפרית בארץ הביא לקשרים עם ארצות חוץ, בעיקר בדרום אמריקה, בהקשר לתוכניות של רפורמה אגררית והתיישבות חקלאית. ב-1974 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בארצות הברית.
עם שובו לישראל חידש את פעילותו בפקולטות של ארכיטקטורה והנדסה חקלאית בטכניון בחיפה ובמרכז לחקר התיישבות עירונית וכפרית ברחובות, והמשיך בנסיעות למשימות ייעוץ שונות בחו"ל. ב-1978 הצטרף לחוג לגאוגרפיה של אוניברסיטת חיפה כפרופסור חבר וב-1988 נתמנה לפרופסור מן המניין. בשנים 1983 עד 1985 שימש כראש החוג.
מעוז חבר באגודה הגאוגרפית הישראלית מאז הצטרפותו לחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה ב-1978.
בקורסים שלו התרכז בעיקר, אך לא רק, באמריקה הלטינית, הן כמסגרת לגאוגרפיה אזורית והן כמקור לדוגמאות של התיישבות אנושית, מהתקופה הנאוליטית ועד מפעלי פיתוח אזורי בעת החדשה. דגש מיוחד ניתן לכלים שיאפשרו לבוגרי החוג להשתלב בצוותים בין-תחומיים העוסקים בפיתוח הפריפריה הכפרית. פרסומיו העוסקים בארגון המרחבי של התיישבות חקלאית בארץ ובעולם תורגמו גם לספרדית ופורטוגלית. ב-1983 ניהל את הקמת המכון לחקר הגולן, המסונף לאוניברסיטת חיפה ועד היום משמש כיו"ר הוועד המנהל של המכון.
ב-1990 הוענק לו פרס החוקר המצטיין מטעם איגוד הגאוגרפים האמריקני על תרומתו בתחום התכנון האזורי בדרום אמריקה.
לאחר פרישתו לגמלאות ב-1989, המשיך בפעילותו באקדמיה ומחוצה לה במשימות שונות של ייעוץ ותכנון בחו"ל, השתתפות בקבוצות מומחים של האו"ם, וניהול קורסים מטעם המחלקה לשיתוף בינלאומי של משרד החוץ בתחומים של פיתוח אזורי, התיישבות חקלאית ובנייה כפרית. בארץ השתתף במחקרים בנושאי התיישבות בגליל ההררי ורמת הגולן ובהכשרת מתמחים מחו"ל במסגרת אוניברסיטת חיפה.
מעוז זכה בסוף שנת 2011 בפרס האגודה הגאוגרפית הישראלית על המסירות וההתמדה שגילה במשך יותר משתים עשרה שנים בעריכת כתב העת אופקים בגאוגרפיה, היוצא לאור בחסות המחלקה לגאוגרפיה ולימודי הסביבה באוניברסיטת חיפה, ועל תרומתו זו לקידום הגאוגרפיה בישראל.
מעוז אלמן, ולו שלושה ילדים.
תכנון ופיתוח כפרי

מעוז הוא נושא הדגל לא רק בנושא הפרסום המחקרי אלא גם בעשייה המחקרית, בהוראה ובהתמקדות במרחב הכפרי בישראל, בפניו הייחודיים, בתכנונו, התפתחותו ובתמורות החלים בו. הרבה לפני שנות השמונים, אותן שנים שזכו לכותרות 'תם עידן החקלאות', 'התפרקות האגודות השיתופיות', 'התמורות הערכיות', 'משבר המושבים והקיבוצים', זיהה תהליכים במרחב הכפרי הישראלי. הוא נהג להשוות את המתרחש בישראל לתהליכים שהתרחשו בעולם, 'לקרוא' נכונה את המפה הגאוגרפית הכלכלית, החברתית והתכנונית, לנתח ולהקנות לכל אותם חוקרים צעירים בתחום כלי מחקר ראויים.
במחלקה לגאוגרפיה ולימודי הסביבה באוניברסיטת חיפה מוכר פרופסור מעוז בפתיחותו לסטודנטים, למרצים, לחוקרים ולמחנכים. הוא מחלק רעיונות, מתחלק עם אחרים ומתעניין, דוחף צעירים למחקר, מנחה סטודנטים לתארים מתקדמים, מקפיד על קלה כחמורה ומילותיו חקוקות בסלע. כזו גם עריכתו ובקיאותו בשפות המקדמות את המחקר הגאוגרפי.
אופקים בגאוגרפיה

בצד תפקידיו ההתנדבותיים האחרים הקדיש מעוז את מרצו לעריכת כתב העת "אופקים בגאוגרפיה". כתב העת הופיע לראשונה ב-1975, כאשר רוב חברי הסגל לוקחים על עצמם את העריכה של כרך זה או אחר, או מספר כרכים ברצף.
ב-2000 קיבל מעוז לידיו את תפקיד העורך הראשי ומאז לא חדל מכך (28 כרכים עד סוף 2011). מעוז עסק בטיפול אישי מול המחברים והמבקרים, בעיות שינויים ושיפוצים של המאמרים, קבלה או סירוב, גרפיקה ודפוס, גיוס אמצעים לכיסוי הוצאות, עמידה בתאריכי יעד, הפצה למנויים ושיווק ובנוסף, שמירה על רמה אקדמית.
כתב העת "אופקים בגאוגרפיה" זוכה כיום להערכה אצל מרבית ציבור הגאוגרפים וחוקרים מתחומים נלווים.