stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתובת בעל לבנון
הכתובת

הכתובת מוכרת כ־CIS I 5 וכ־KAI 31. הכתובת המקורית נחרתה על שפת קערת ברונזה. שרדו ממנה שמונה שברים, המסודרים כך:
ממלכצדנמאזית
נלבעללבננ
אדני
בראשתנחשתתח
וסכנקרתח
דשתעבדחר
טבסכנקרתחדשתא
עללבננאדני
לפי התאמה פיזית בין השברים והתאמה בתוכנם, הכתובת משוחזרת כך (שברים 1-6):
[...]ו סכן קרתחדשת עבד חרם מלך צדנם אז יתן לבעל לבנן אדני בראשת נחשת ח[...]
כלומר: "... סוכן קרתחדשת עבד חירם מלך צידונים, אז נתן לבעל לבנון אדוני ראשית נחושת...". שברים 7 ו-8 אינם חלק מהרצף של שברים 1-5, והשתייכו לחלק אחר מהכתובת. נחום סלושץ קרא את האות ח' שבסוף שבר מספר 4 כ"הל" והשלים "בראשת נחשת הל[בנן...]". קרתחדשת היא כנראה המושבה קרתחדשת בצפון אפריקה. המלך הנזכר בכתובת אינו חירם הראשון מצור אלא חירם השני, שמלך בתקופת תגלת-פלאסר השלישי.
גלריה

השברים כפי שפורסמו לראשונה על ידי ארנסט רנן
שחזור (עם שני חלקים שאינם מתאימים)
העתקת הכתובות שעל השברים
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

*
Templum Baalis ad Libanum
,
Corpus Inscriptionum Semiticarum
, vol. I 1 5
Templum Baalis ad Libanum, Corpus Inscriptionum Semiticarum, vol. I 1: Tabulæ, tab. IV
Ernest Renan. Notice sur huit fragments de pateres de bronze portant des inscriptions pheniciennes tres-anciennes: Journal des savants, August 1877, p. 487–494 (1 PL).
Isaac Taylor, The Alphabet: An Account of the Origin and Development of Letters, 1883, p. 210
Clermont-Ganneau, HIRAM, KING OF TIRE, the Atheneum, April 17, 1880
הערות שוליים

↑  Clermont-Ganneau, HIRAM, KING OF TIRE, the Atheneum, April 17, 1880, p.181: "My own observations may, perhaps, serve to confirm the truth of the remark of M. Renan about the palaeographical rank of these fragments, "which may claim the second place, immediately after the Moabite Stone," and to show that their historical is not under their palaeographical value."
↑  Nathan Pilkington (4 באוקטובר 2019). The Carthaginian Empire: 550–202 BCE. Lexington Books. p. 126. ISBN 978-1-4985-9053-2. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Corpus Inscriptionum Semiticarum  I 5, p. 22-26: Templum Baalis ad Libanum
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 66
↑  Edward Lipiński, On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches, Orientalia Lovaniensia Analecta 153 (Leuven/Louvain: Peeters, 2006), 186
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 68
↑  Hayim Tadmor, Shigeo Yamada, The Royal Inscriptions of Tiglath-Pileser III (744–727 BC) and Shalmaneser V (726–722 BC), Kings of Assyria, Eisenbrauns, 2011, עמ' 199
לטקיה (נפה)

| --- | --- |
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז לטקיה
 בירת הנפה:  לטקיה
 שטח:  971.61 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  526,888 (2004)
 קואורדינטות:  35°32′N 35°47′E﻿ / ﻿35.53°N 35.78°E﻿ / 35.53; 35.78 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מפת נפת לטקיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת לטקיה (בערבית: منطقة اللاذقية) היא נפה הנמצאת בצפון-מערב מחוז לטקיה בסוריה. על פי מפקד האוכלוסין של 2004 מנתה האוכלוסייה 526,888 איש. עיר הבירה של הנפה היא לטקיה.
מחוז לטקיה והמחוזות הסובבים אותו הפכו למדינות אוטונומיות נפרדות תחת המנדט שניתן לצרפת על ידי חבר הלאומים ונותרו כך למשך שנתיים עד לאיחודם ב-1923 למנדט הצרפתי על סוריה. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נודעה לטקיה גם כ"מדינת העלווים".
החקלאות נותרה ענף הכלכלה הראשי בנפה, כאשר ענפי הגידול המרכזיים הם הדרים, תפוחים וזיתים. הכנסה חשובה נוספת היא של תיירים, בעיקר ממדינות המפרץ הפרסי, במהלך עונת הקיץ.
חלוקה לנאחיות

נפת לטקיה מחולקת לשבע תת-נפות ("נאחיות"; האוכלוסייה נכון לשנת 2004):
נאחית לטקיה (ناحية اللاذقية) - 424,392 איש.
נאחיית אל בהלוליה (ناحية البهلولية) - 17,532 איש.
נאחיית ראביה (ناحية ربيعة) - 8,214 איש.
נאחיית עין אל-ביידה (ناحية عين البيضة) - 30,959 איש.
נאחיית קסטל מא'אף (ناحية قسطل معاف) - 16,784 איש.
נאחיית קסאב (ناحية كسب) - 1,927 איש.
נאחיית חנדי (ناحية هنادي) - 27,080.
לרנז'ל דו ז'ארי

לרנז'ל דו ז'ארי (בפורטוגזית: Laranjal do Jari) היא עיירה במדינת אמאפה בברזיל. בסמוך לה זורם נהר ז'ארי, מיובלי נהר האמזונאס. הנהר מפריד בין מדינת אמאפה למדינת פארה. משמעות השם היא "הפרדסים של ז'ארי". ביישוב עצמו אין גידולי תפוזים, ומקור השם הוא שרירותי ככל הנראה.
בעבר הייתה כלכלת האזור מושתתת על ליקוט אגוזי ברזיל, גידול בקר וביזונים, מסחר עם גוויאנה הצרפתית ועם שבטי האינדיאנים באזור. הכפר וסביבותיו מהווים מרכז יציאה לאגרונומים העובדים בפרויקט ז'ארי, בו בוחנים גידולי אילנות כמו אקליפטוס ואורן בשטחי יער מבוראים באופן מבוקר. במובנים רבים נראה שהזמן עמד מלכת ביישוב, והמודרניזציה לא קנתה בו אחיזה. ביישוב קיימים כיכר וכביש עפר שרק כמה מטרים נסללו ממנו בסוף המאה ה־19 ומאז נעצרה העבודה.
בית החולים המשרת את הכפר ואת עשרות אלפי תושבי הסביבה ושוכן במונצ'ה דוארדו (Monte Dourado), עיירה בת 18 אלף תושבים הנמצאת במדינת פארה מצדו השני של הנהר.
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה

האפסיס המיוחס לברמנטה
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה (איטלקית Chiesa di Santa Maria delle Grazie) היא מתחם המשלב כנסייה ומנזר דומיניקני במילאנו שבאיטליה. פרסומה העיקרי של הכנסייה נובע מהימצאותה של הגדולה ביצירותיו של לאונרדו דה וינצ'י ואחת המפורסמות שבהן, ציור הקיר הסעודה האחרונה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום של המנזר הדומיניקני במקום, בין השנים 1495 ל-1498. בשנת 1980 הוכרזו הכנסייה והמנזר הדומיניקני של סנטה מריה דלה גרציה כאתר מורשת עולמית, כולל ציור הקיר עצמו.
היסטוריה

בשנת 1463 החליט דוכס מילאנו פרנצ'סקו הראשון ספורצה לבנות מנזר דומיניקני וכנסייה במקום בו ניצבה קפלה קטנה שהוקדשה למריה הקדושה של החן. ספורצה שכר את שירותיו של האדריכל גואיניפורטה סולארי (Guiniforte Solari) והמנזר הושלם ב-1469, שלוש שנים לאחר מותו של ספורצה, בעוד שבניית הכנסייה נמשכה עד 1482. יורשו של ספורצה, לודוביקו ספורצה ערך מספר שינויים בכנסייה, ואלה הושלמו ב-1490. עוד החליט כי הכנסייה תשמש גם כמקום קבורה עבור בני משפחת ספורצה, וכך היה. ב-1497 נקברה אשתו במקום.
ספורצה שכר מספר אמנים ידועים כדי לפאר את המבנים, ומעריכים כי בבניית האפסיס של הכנסייה היה שותף האדריכל דונטו ברמנטה, אשר הופקד על הפרויקט בתחילתו, אך חדל מלעסוק בו בהמשך, וג'ובני אנטוניו אמדאו (Giovanni Antonio Amadeo) נטל את מקומו. לאונרדו נשכר לצייר את "הסעודה האחרונה", וכריסטופורו סולארי תכנן את אחוזת הקבר של ספורצה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1943, פגעו מפציצים בריטים ואמריקניים במנזר ובכנסייה. הקיר ובו "הסעודה האחרונה" ניצל, בזכות היותו מוגן על ידי שקי חול.
הצליבה מאת דונאטו

ברפקטוריום במנזר שוכן גם ציור הקיר "הצליבה" מאת ג'ובני דונאטו מונטורפאנו (Giovanni Donato Montorfano). הציור ניצב בקיר שמול הסעודה האחרונה של לאונרדו, והוא אחד מציוריו האחרונים של האמן, וחתימתו והשנה 1495 מופיעים עליו. הציור עשיר בדמויות וכמנהג התקופה חלקן נושאות את דיוקניהם של בני משפחת ספורצה. ציור זה השתמר בצורה טובה בהרבה מהסעודה האחרונה שלמולו.
גלריה

תחריט הכנסייה (1745)
הקלויסטר במנזר
הספינה הראשית של הכנסייה
תקרת הכנסייה
ראו גם

הסעודה האחרונה (ציור)
לב דובאטור

| --- | --- |

הגנרל לב דובאטור
 לידה:  20 בפברואר 1903 חוטינו, סמוך לוויטבסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  21 בדצמבר 1941  (בגיל 38) רוּזָה, מחוז מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1924–1941 (כ־17 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד אוגדת הפרשים ה-36 (ה"קוזאקית") של הצבא האדום  מפקד גיס פרשי "המשמר" של הארמייה ה-16, במהלך הקרב על מוסקבה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור לנין  עיטורי הדגל האדום  גיבור ברית המועצות
 
לב דוֹבָאטוֹר (ברוסית: Лев Михайлович Доватор‏; 20 בפברואר 1903 – 21 בדצמבר 1941), היה גנרל יהודי בצבא ברית המועצות, מפקד גיס פרשים, אשר נהרג במהלך הקרב על מוסקבה במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים > ראשית הקריירה

לב דובאטור נולד בכפר חוטינו בקרבת ויטבסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס) למשפחת איכרים אשר ככל הנראה הייתה ממוצא יהודי. אמנם, קיימות גרסאות נוספות בהקשר למוצא המשפחה, אך ידוע, כי בתקופה הסובייטית מוצא יהודי הקשה על קידום לעמדות בכירות ולכן יהודים לא מעטים שינו את שמות המשפחה וגם ניסו להסתיר את יהדותם. במקורות מהתקופה הסובייטית נטען שהוא ממוצא בלארוסי. לפי עדויות אחרות, דובאטור עצמו ציין שהוא נצר למשפחת קנטוניסטים. בתו טוענת למוצא רוסי בלארוסי עם שורשים צרפתים. קיימים גם מקורות נוספות שמציינים את מוצאו היהודי.
במאמרו של י. גורי "יהודים בצבא האדום במלחמת העולם ה-2" (בספר "הלוחם היהודי בצבאות העולם" בעריכת יהודה סלוצקי וסא"ל מרדכי קפלן, הוצאת "מערכות", 1967), נכתב:
”גיבור ברית-המועצות גנרל-מיור בחיל הפרשים לייב דובאטור, יליד עיירה קטנה בביילורוסיה, היה מפקדו של קורפוס קוזאקים. בשל כשרונותיו הצבאיים, הישגיו, אומץ לבו וקסמו האישי הפך דמות אגדית בברית המועצות, ושירים, סיפורים ורומנים פארו את שמו וסיפרו את עלילותיו. הוא נפל בהגנת מוסקבה. מעניינת פרשת קביעת לאומיותו של הגנרל. במשך כל השנים לא הייתה ראיה מספקת להיותו יהודי. אורחים רשמיים אחדים מברית-המועצות, שביקרו בישראל בשנים האחרונות, טענו, על סמך היכרות אישית עם דובאטור, כי היה יהודי. החוקר ר. איינשטיין מארצות-הברית פנה אל הסופר הסובייטי (הלא יהודי) ק. סימונוב בעניין לאומיותו של דובאטור. באותה שאלה פנה מחבר סקירה זו אל איליה ארנבורג. שניהם אישרו במכתביהם כי לפי מיטב ידיעתם היה דובאטור יהודי”
ב-1922 נבחר דובאטור למזכיר הקומסומול המקומי ובספטמבר 1924, התנדב לצבא האדום והחל לשרת בחיל הפרשים. ב-1926 נישא דובאטור ולמשפחה נולדו 2 ילדים. ב-1933, לאחר שעבר מספר תפקידים, התמנה לפוליטרוק של גדוד פרשים. דובאטור שהה למשך תקופה מסוימת בספרד, בה התחוללה בעת ההיא מלחמת אזרחים. אין מידע מדויק לגבי חלקו במערכה בספרד. ב-1939 סיים דובאטור את לימודיו באקדמיה הצבאית שליד המטה הכללי הסובייטי ובהמשך הוצב לתפקיד מטה ביחידות שונות. במאי 1941 כשהוא בדרגת קולונל התמנה דובאטור לראש מטה של אוגדת פרשים.
קורות חיים > אחריתו

בתחילת מלחמת העולם השנייה היה דובאטור מאושפז בבית חולים ונבצר ממנו מלהצטרף ליחידתו. ביולי 1941 השתתף בקרבות על נהר דנייפר ועל גבורתו הוענק לו עיטורי הדגל האדום. באוגוסט 1941 התמנה דובאטור למפקד אוגדת הפרשים ה-36 ה"קוזאקית", ויחידתו קיבלה משימה לערוך פשיטה בעומק שטח האויב. אוגדתו שכללה כשלושת אלפים פרשים, הצליחה לחדור למרחק כ-100 ק"מ מאחרי קו החזית הגרמני. האוגדה דיווחה, שבמהלך הפשיטה הרגו חייליה יותר מ-2500 חיילים גרמנים והעבירו נשק רב ליחידת הפרטיזנים באזור בה פעלה. מכיוון שבתקופה זו הצבא האדום מצוי היה בנסיגה מתמשכת, וספג שורת תבוסות נוראות, הפשיטה המוצלחת מעבר לקווי האויב קיבלה תהודה גדולה בתקשורת הסובייטית. על פעולה זו הוענק לדובאטור עיטור לנין והוא קודם לדרגת גנרל-מיור.
במהלך ספטמבר-אוקטובר 1941 השתתפה אוגדתו של דובאטור בקרב על מוסקבה. במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה בדצמבר 1941, ביצעה האוגדה פשיטה נוספת על אזורי העורף של הצבא הגרמני, ופעלה בעומק רב מאחרי קווי האויב. ב-16 בדצמבר, קודם דובאטור לתפקיד סגן מפקד הארמייה ה-16 הסובייטית, וקיבל את הפיקוד על גיס פרשים, שסופח לארמייה. ב-19 בדצמבר, במהלך הכנות לכיבוש אחד הכפרים באזור, ערך דובאטור סיור אישי בקו הקדמי, כדי לבדוק את מערך ההגנה הגרמני, ונהרג מאש האויב. יומיים לאחר מותו הוענק לדובאטור תואר גיבור ברית המועצות.
גופתו נשרפה וכד עם האפר הועמד במרכז המשרפה בשטח מנזר דונסקוי במוסקבה ביחד עם שני גיבורים נוספים מקרב ההגנה על מוסקבה, איוואן פאנפילוב וויקטור טלליכין. ב-1959 הוטמן דובאטור בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
על פעולתו הנועזת של לב דובאטור כתב יצחק שדה, במאמרו "מלחמה פרטיזנית כמכשיר של צבאות סדירים", בכתב העת "מערכות" בספטמבר 1951:
”והנה סוף 1941 . הגרמנים מתקרבים אל מוסקבה. והנה פורצת דרך החזית הגרמנית פורמציה של חיל פרשים בפיקודו של דובטור. ומשפרצה מתחילה היא 'לטייל' בעורף האויב. היא פוגעת קשה ובורחת מהר; היא משבשת את דרכי התחבורה, מכניסה בהם ערבוביה, מפוצצת מסילות ברזל, ממקשת דרכים, תוקפת יחידות בתנועה ומפקדות בשעת מנוחתן, משמידה מחסני תחמושת ואספקה. היה זה מופת לפעולה חצי פרטיזנית נמרצת ומוצלחת.”
הערות שוליים

↑  מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2010. עמוד 250.
1 2  דן עמיר, המשלנו הוא?, לשאלת יהדותם של שני גיבורי מלחמה סובייטים, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, אוחזר ב-8 בדצמבר 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459242805171  GND: 119408309  ISNI: 0000 0000 2617 8211  LCCN: n86050681  VIAF: 13117435   WorldCat (עם VIAF): 13117435
מאט ג'פריס

וולטר מתיו ג'פריס (באנגלית: Matt Jefferies;‏ 12 באוגוסט 1921 - 21 ביולי 2003), שנודע בשם מאט ג'פריס, היה מעצב כלי תעופה אמריקאיים, מעצב תפאורות וסופר. נודע בעיקר בזכות העיצוב המקורי של ספינת החלל אנטרפרייז לסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית.
לקריאה נוספת

Jefferies, Richard L (15 בפברואר 2008). Beyond the Clouds: The Lifetime Trek of Walter "Matt" Jefferies, Artist and Visionary. Brown Books. pp. 328 pages. ISBN 978-1-933285-98-6. {{cite book}}:  (עזרה)
לאונרדו (כדורגלן)

לאונרדו נסקימנטו דה ארויו (בפורטוגזית: Leonardo Nascimento de Araújo; נולד ב-5 בספטמבר 1969), הידוע בשם לאונרדו, הוא מנהל מקצועי ומאמן כדורגל ברזילאי, משמש כיום כמנהל המקצועי של מועדון הכדורגל פריז סן-ז'רמן. לאונרדו הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדות המגן השמאלי והקשר ההתקפי. כשחקן של נבחרת ברזיל, הוא היה שותף לזכייתה במונדיאל 1994 ולהעפלתה לגמר מונדיאל 1998; ברמת המועדונים שיחק בין היתר בקבוצת סאו פאולו ובקבוצת מילאן.
קריירה ככדורגלן

לאונרדו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הברזילאי פלמנגו בשנת 1987. כבר בגיל 17, לצד שחקנים גדולים כמו זיקו, ליאנדרו, בבטו ורנאטו גאוצ'ו, הוא היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות ברזיל הראשונה בתולדותיה. ב-1990 עבר לאונרדו לקבוצת סאו פאולו, וכעבור שנה היה שותף, יחד עם צעירים מוכשרים נוספים, לקבוצה מלהיבה שכונתה "אסקוורדו טריקולור", ואומנה על ידי טלה סנטנה. באותה שנה הוא זכה עמה באליפות השנייה בקריירה שלו.
מאוחר יותר באותה שנה עבר לאונרדו לכדורגל האירופי, כאשר חתם במועדון הספרדי ולנסיה. לאחר שתי עונות בהן שיחק בוולנסיה הוא חזר לסאו פאולו ב-1993. באותה שנה הוא זכה עם סאו פאולו במספר תארים, ובהם גביע ליברטדורס והגביע הביניבשתי היוקרתיים.
בנבחרת הלאומית של ברזיל ערך לאונרדו את הופעת הבכורה שלו ב-1990. הוא נכלל בסגל הנבחרת בתור מגן שמאלי במונדיאל 1994, והרבה בשל כך נותר רוברטו קרלוס הצעיר מחוץ לנבחרת. לאונרדו הפגין יכולת טובה במשחקים הראשונים של הטורניר, אך ספג השעיה לארבעה משחקים לאחר שביצע עבירה קשה על טאב ראמוס במשחק שמינית הגמר מול ארצות הברית. ההרחקה מנעה מלאונרדו לשחק במשך כל יתר הטורניר, אך ברזיל ניצחה במשחק הגמר את איטליה וזכתה בו. ההרחקה של לאונרדו הייתה השנייה באורכה בהיסטוריית גביע העולם.
ב-1994, לאחר המונדיאל, חתם לאונרדו בקבוצת קאשימה אנטלרס היפנית, ששיחקה ב"ג'יי ליג" החדשה. לאונרדו המשיך את יכולתו הטובה גם כאשר שיחק בקאשימה, לצד חברו הטוב וגיבור הילדות שלו, זיקו. ב-1996 הוא חזר לאירופה, והפעם חתם במועדון הצרפתי פריז סן-ז'רמן. גם במדי פריז הוא היה מהמצטיינים בקבוצתו, ובין היתר כבש שער בחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע נגד ליברפול, שסייע לקבוצתו לעלות לגמר.
במהלך חלק זה של הקריירה שלו, הפסיק לאונרדו לשחק בעמדת המגן השמאלי ועבר הסטה אל חוליית הקישור: לעיתים כקיצוני באגף השמאלי, ולעיתים כקשר התקפי מרכזי. כבר כאשר שיחק ביפן, השינוי בתפקידו התבטא במספר שערים מרהיבים שהבקיע, ומגמה זו המשיכה כשחזר לאירופה.
בשנת 1997 קיבל לאונרדו את חולצה מספר 10 של נבחרת ברזיל. הוא היה מהשחקנים החשובים בנבחרת שזכתה בטורניר הקופה אמריקה באותה שנה. בקיץ 1997 הוא חתם בקבוצה האיטלקית מילאן, ששילמה תמורתו 8.5 מיליון אירו לפריז סן-ז'רמן. במדי מילאן הוא בלט בחוליית הקישור המרהיבה של הקבוצה והיה שותף לזכייתה באליפות הסרייה א' בשנת 1999. הוא שיחק במילאן ארבע עונות מלאות, והבקיע 22 שערים ב-177 הופעות שערך עבור הקבוצה. ב-2001 הוא חזר לליגה הברזילאית ושיחק בפלמנגו ובסאו פאולו, לפני שחזר למילאן וסיים בה את הקריירה ב-2003. תקופתו הראשונה של לאונרדו במילאן הפכה אותו לאחד מגדולי שחקני המועדון בכל הזמנים.
לאונרדו שותף בכל שבעת משחקי נבחרת ברזיל במונדיאל 1998, וסייע לנבחרתו לסיים במקום השני. במשחק השני בשלב הבתים הוא הבקיע שער נגד מרוקו, שלבסוף לא אושר על ידי השופט מכיוון שהיה מנבדל. הטורניר האחרון שלו במדי נבחרת ברזיל היה קמפיין המוקדמות למונדיאל 2002, והוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת עם 60 הופעות ושמונה שערים.
לאחר הפרישה

מאז שנת 2002 לאונרדו עובד בעבודות סוציאליות, עם ארגוני "Fundação Gol de Letra" ו"Fondazione Milan".
לאונרדו עבד עבור רשת הטלוויזיה BBC במהלך מונדיאל 2006 בתור אחד מהפרשנים בתוכנית "משחק היום" (Match of the Day), לצד זוכה גביע עולם אחר לשעבר, מרסל דסאיי הצרפתי. הוא הופיע שוב כפרשן בתוכנית זו ביוני 2007, לצידם של אלן הנסן ואלן שירר. היה זה בעת המשחק הראשון של נבחרת אנגליה באצטדיון ומבלי החדש, שהסתיים בתיקו 1-1 נגד ברזיל.
מאז שלאונרדו הפסיק לשחק ככדורגלן פעיל במדי מילאן, הוא החל לשמש בתפקידים של סקאוט וסוכן עבור המועדון בברזיל, והכבוד הרב שרכש במדינתו סייע למילאן להביא לשורותיה מספר שחקנים כישרוניים מרחבי העולם. היה לו תפקיד חשוב בתהליכי הבאתו של הכוכב הברזילאי קאקה למילאן, וביולי 2007 פורסם כי לאונרדו היה מאחד מהגורמים החשובים לשכנועו של אלשנדרה פאטו לחתום במילאן.
בתחילת שנת 2008 מונה לאונרדו לתפקיד המנהל הטכני במילאן, ובהמשך אותה שנה הוא קיבל אזרחות איטלקית, לאחר 12 שנים בהן התגורר באיטליה במעמד של תושב ארעי. בקיץ 2009 מונה לאונרדו למאמנה של מילאן, לאחר שהמאמן הקודם קרלו אנצ'לוטי עזב לצ'לסי. הייתה זו משרת האימון הראשונה בחייו. בעונת 2009/2010 הגיעה הקבוצה תחת הדרכתו למקום השלישי בסרייה א' ולשמינית גמר ליגת האלופות, שם הובסה על ידי מנצ'סטר יונייטד. בסיום העונה הוא עזב את המועדון. בדצמבר 2010 מונה למאמן יריבתה העירונית, אינטר מילאנו, במקומו של רפא בניטז שעזב.
ב-13 ביולי 2011 מונה לאונרדו למנהלה המקצועי של קבוצת הכדורגל פריז סן-ז'רמן. ב-10 ביולי 2013 הודיע לאונרדו כי יעזוב את הקבוצה באוגוסט 2013.
בחודש יולי 2019 חזר להיות מנהלה המקצועי של פריז סן ז׳רמן.
תארים > כשחקן

| --- | --- |
 פלמנגו אליפות ברזיל: 1987  הגביע הברזילאי: 1990 סאו פאולו אליפות ברזיל: 1991  גביע ליברטדורס: 1993  הגביע הביניבשתי: 1993  רקופה סודאמריקנה: 1993, 1994  סופרקופה סודאמריקנה: 1993  קמפאונטו פאוליסטה: 1991 קאשימה אנטלרס אליפות יפן: 1996:  מילאן אליפות איטליה: 1999  הגביע האיטלקי: 2003 נבחרת ברזיל גביע העולם: 1994  קופה אמריקה: 1997  גביע הקונפדרציות: 1997
תארים > כמאמן

הגביע האיטלקי: 2011
הערות שוליים

↑  La Gazzetta dello Sport, Leonardo è cittadino italiano, 17.12.2008
↑  רשמית: לאונרדו מאמן אינטר, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2010
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 1994 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 טפארל •  2 ז'ורז'יניו •  3 ריקרדו רוצ'ה •  4 רונלדאו •  5 מאורו סילבה •  6 ברנקו •  7 בבטו •  8 דונגה •  9 זיניו •  10 ראיי •   11 רומאריו •  12 זטי • 13 אלדאיר •  14 קאפו • 15 מרסיו סנטוס • 16 לאונרדו • 17 מאזיניו • 18 פאולו סרג'יו • 19 מילר • 20 רונאלדו • 21 ויאולה • 22 גילמאר • מאמן: פריירה |  1 טפארל •  2 ז'ורז'יניו •  3 ריקרדו רוצ'ה •  4 רונלדאו •  5 מאורו סילבה •  6 ברנקו •  7 בבטו •  8 דונגה •  9 זיניו •  10 ראיי •   11 רומאריו •  12 זטי • 13 אלדאיר •  14 קאפו • 15 מרסיו סנטוס • 16 לאונרדו • 17 מאזיניו • 18 פאולו סרג'יו • 19 מילר • 20 רונאלדו • 21 ויאולה • 22 גילמאר • מאמן: פריירה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 1995 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 טפארל •  2 ז'ורז'יניו •  3 אלדאיר •  4 רונלדאו •  5 סזאר סמפאיו •  6 רוברטו קרלוס •  7 אדמונדו •  8 דונגה •  9 טוליו •  10 ז'וניניו •   11 זיניו •  12 דאנרליי • 13 רודריגו •  14 אנדרה קרוז • 15 נרקיסו • 16 לאנדרו • 17 בטו • 18 לאונרדו • 19 סוזה • 20 רונאלדו • 21 סאביו • 22 דידה • מאמן: זגאלו |  1 טפארל •  2 ז'ורז'יניו •  3 אלדאיר •  4 רונלדאו •  5 סזאר סמפאיו •  6 רוברטו קרלוס •  7 אדמונדו •  8 דונגה •  9 טוליו •  10 ז'וניניו •   11 זיניו •  12 דאנרליי • 13 רודריגו •  14 אנדרה קרוז • 15 נרקיסו • 16 לאנדרו • 17 בטו • 18 לאונרדו • 19 סוזה • 20 רונאלדו • 21 סאביו • 22 דידה • מאמן: זגאלו | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – קופה אמריקה 1997 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 טפארל •  2 קאפו •  3 אלדאיר •  4 מרסיו סנטוס •  5 מאורו סילבה •  6 רוברטו קרלוס •  7 ג'ובאני •  8 דונגה •  9 רונאלדו •  10 לאונרדו •   11 רומאריו •  12 קרלוס ז'רמאנו • 13 דז'למיניה •  14 זה מריה • 15 סיילו סילבה • 16 גונזלבס • 17 זה רוברטו • 18 סזאר סמפאיו • 19 פלביו קונסייסאו • 20 דנילסון • 21 אדמונדו • 22 פאולו נוניס • מאמן: זגאלו |  1 טפארל •  2 קאפו •  3 אלדאיר •  4 מרסיו סנטוס •  5 מאורו סילבה •  6 רוברטו קרלוס •  7 ג'ובאני •  8 דונגה •  9 רונאלדו •  10 לאונרדו •   11 רומאריו •  12 קרלוס ז'רמאנו • 13 דז'למיניה •  14 זה מריה • 15 סיילו סילבה • 16 גונזלבס • 17 זה רוברטו • 18 סזאר סמפאיו • 19 פלביו קונסייסאו • 20 דנילסון • 21 אדמונדו • 22 פאולו נוניס • מאמן: זגאלו | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 1998 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 טפארל •  2 קאפו •  3 אלדאיר •  4 ג'וניור באיאנו •  5 סזאר סמפאיו •  6 רוברטו קרלוס •  7 ג'ובאני •  8 דונגה •  9 רונאלדו •  10 ריבאלדו •   11 אמרסון •  12 קרלוס ז'רמאנו • 13 זה קרלוס •  14 גונזלבס • 15 אנדרה קרוז • 16 זה רוברטו • 17 דוריבה • 18 לאונרדו • 19 דנילסון • 20 בבטו • 21 אדמונדו • 22 דידה • מאמן: זגאלו |  1 טפארל •  2 קאפו •  3 אלדאיר •  4 ג'וניור באיאנו •  5 סזאר סמפאיו •  6 רוברטו קרלוס •  7 ג'ובאני •  8 דונגה •  9 רונאלדו •  10 ריבאלדו •   11 אמרסון •  12 קרלוס ז'רמאנו • 13 זה קרלוס •  14 גונזלבס • 15 אנדרה קרוז • 16 זה רוברטו • 17 דוריבה • 18 לאונרדו • 19 דנילסון • 20 בבטו • 21 אדמונדו • 22 דידה • מאמן: זגאלו | ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00764936  VIAF: 259092663   WorldCat (עם VIAF): 259092663
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין

| --- | --- |
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין
 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה 
 שימוש:  מגדל תקשורת, תצפית ומסעדה
 כתובת:  בייג'ינג
 מיקום:  Ganjiakou Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין  סין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 אדריכל:  פאולוס סנאורן
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 גובה:  405 מטר
 קואורדינטות:  39°55′05″N 116°18′01″E﻿ / ﻿39.918091666667°N 116.30040555556°E﻿ / 39.918091666667; 116.30040555556
 www.ctvt.com.cn/english
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןמגדל הטלוויזיה המרכזי של סין(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןמגדל הטלוויזיה המרכזי של סין
 
מגדל הטלוויזיה המרכזי של סין (באנגלית: The Central Radio & TV Tower; בסינית: 中央广播电视塔) הוא מגדל תקשורת והמבנה הגבוה ביותר בבייג'ינג בירת סין. על גבי המבנה ישנה מרפסת תצפית בגובה 238 מטרים וקצה האנטנה שלו מגיעה לגובה של 405 מטרים. בראש המגדל ישנה מסעדה מסתובבת המספקת תצפית על רחבי העיר. המגדל חבר בפדרציה העולמית למגדלים גדולים (WFGT).
המגדל נחנך בשנת 1992 והוא מכיל ציוד שידור עבור הטלוויזיה המרכזית של סין (CCTV). הוא ממוקם ברובע האידיין סמוך לתחנת המטרו גונגז'ופן ופארק יויואנטן. המגדל תוכנן על ידי האדריכל פאולוס סנאורן.
בניין מטה CCTV נמצא כיום ברובע צ'אויאנג, ותוכנן על ידי האדריכל ההולנדי רם קולהאס (המשרד לאדריכלות מטרופוליטנית (OMA)) בשנת 2009.
מדי שנה נערכת תחרות, הכוללת שתי הקפות של בסיס המגדל ולאחר מכן טיפוס על 1,484 מדרגותיו עד לתצפית שבקצהו.
לאה נודלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1955 (בת 69) סימפרופול, חצי האי קרים, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות
 הישג בולט:  אלופת אוקראינה בשחמט בהתכתבות ב-1968–1970
 הדרגה הגבוהה ביותר:  ללא דרגה בינלאומית
 מד כושר מרבי:  2175 (ינואר 1990)
 מד כושר נוכחי:  2175 (לא פעילה)
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל וצרפת
 
לאה נוּדֶלמן (נולדה ב-11 במאי 1955) היא שחמטאית ישראלית שזכתה במדליית זהב קבוצתית ואישית (לוח עתודה ראשון) באולימפיאדת השחמט כחברת נבחרת ישראל (חיפה 1976).
ביוגרפיה

לאה נודלמן נולדה בסימפרופול שבחצי האי קרים, אוקראינה הסובייטית. היא התאמנה בשחמט אצל ולדימיר אלתרמן (רו'). בשנים 1968–1970 זכתה באליפות אוקראינה בשחמט בהתכתבות. בינואר 1972 סיימה במקום שביעי באליפות ברית המועצות לנוער שנערכה בצ'רניהיב שבאוקראינה. בהמשך אותה שנה, בגיל 17, עלתה לישראל עם משפחתה והתגוררה בבאר שבע.
במאי 1976, בתחרות שנערכה בשוודיה, גברה נודלמן על טטיאנה פומינה, סגנית אלופת ברית המועצות שזכתה בתחרות עצמה. נודלמן זכתה במדליית ארד.
בשנים האחרונות היא מתגוררת בצרפת.
הופעות באולימפיאדות השחמט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נבחרת | נקודות | תוצאות |  % | דירוג קבוצתי | דירוג אישי |
| 1974 | 2 | ישראל ישראל | 8.5 מ-13 | 8+ 1= 4- | 65.4 | 12 | 10 |
| 1976 | עתודה ראשון | ישראל ישראל | 6.5 מ-7 | 6+ 1= 0- | 92.9 |  |  |
| 1980 | עתודה ראשון | ישראל ישראל | 6.5 מ-9 | 4+ 5= 0- | 72.2 | 7 |  |
הערות שוליים

↑  Championship of USSR juniors- Chernigov January 1972(swiss-9 games,36 boys,24 girls)
↑  שאול הון, שחמטאית ישראלית גברה על סגנית אלופת בריה"מ, מעריב, 13 במאי 1976.
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לטקס

ערך זה עוסק בתחליב המשמש להכנת גומי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיצוי לטקס מעץ
לָטֵקְס (על פי האקדמיה ללשון העברית: צֶמֶג) הוא תחליב שמקורו בדרך כלל צמחי, והוא משמש להכנת גומי. לטקס טבעי הוא תחליב המופק מצמחים ומורכב מפרוטאינים, אלקלואידים, עמילן, טריגליצרידים, טאנין, שרף ועוד. במרבית הצמחים צבע הלטקס הוא לבן, אך הוא קיים גם בצהוב, כתום וארגמן.
בלשון יומיומית לָטֵקְס הוא גומי לא מגופר ממקור צמחי. חומר גלם זה משמש לייצור כפפות, קונדומים, בלונים ובגדים. אנשים רבים אלרגיים לחומר זה.
ראו גם

שרף
הערות שוליים

↑  איך אומרים בעברית?.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555789905171  BnF: cb119653333 (data)  GND: 4646133-4  LCCN: sh85074851  NDL: 00569303  NKC: ph323403 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליאור גרטנר

אין תמונה חופשית
ליאור גרטנר (נולדה ב-1980) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופה ושיאנית ישראל בקפיצה משולשת.