stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל חנני
ביוגרפיה

מיכאל זאב חנני נולד בירושלים לאסתר וחיים חנני. למד לתואר ראשון במתמטיקה בטכניון בחיפה במסגרת העתודה האקדמית. את שירותו בצה"ל עשה כקצין בממר"ם והיה שותף להקמתן של מערכות מידע גדולות בתחילת ימי המחשוב בצה"ל. קיבל תואר שלישי במתמטיקה שימושית מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1969.
במשך השנים נשא כמה תפקידים ניהוליים: ראש אגף מערכות מידע ומחשוב בחברת תרכובות ברום, מתאם המחשוב בחברות כימיקלים לישראל, ראש אגף מערכות מידע ברשות הנמלים.
נמנה עם סגל המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הקים את מסלול הלימודים במערכות מידע במכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון. בהמשך השתתף בהקמת מרכז אקדמי דן, המרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה והמרכז האקדמי פרס.
כיהן כיו"ר הנהלת איל"א, כמזכיר הוועדה למערכות מידע של הפדרציה הבינלאומית לעיבוד מידע (IFIP) כחבר הנשיאות של הלשכה לטכנולוגיות המידע בישראל.
הערות שוליים

↑  יניב הלפרין, ‏"שמעון פרס הבין את החשיבות של הטכנולוגיה עוד בשנות ה-50'", באתר "אנשים ומחשבים", 6 באוקטובר 2016
↑  HANANI, MICHAEL ZEEV, A CONTRIBUTION TO THE FIELD OF FORMULA MANIPULATION -, Northwestern University  ProQuest Dissertations, ‏1969 (באנגלית)
↑  עידו סולומון, מינויים חדשים: מיה פרי אלתרמן מונתה לראש הלשכה המשפטית של האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות; ד"ר מיכאל חנני - המרכז האקדמי דן, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 67/7007
מערכת הנון-היילס

קווים שווי אנרגיה של פוטנציאל הנון-היילס
מערכת הנון-היילס (באנגלית: Hénon–Heiles system) היא מערכת כאוטית קלאסית יסודית המתארת בעיה אסטרונומית של כוכב המסתובב סביב מרכז גלקטי בתנועה לא ליניארית המוגבלת למישור. המערכת תוארה לראשונה בשנת 1962 על ידי האסטרונום הצרפתי מישל הנון ועמיתו האמריקאי קארל היילס. בשנת 1964 פרסמו השניים מאמר שכותרתו "יישומיות האינטגרל השלישי של התנועה: ניסויים נומריים אחדים" (The applicability of the third integral of motion: Some numerical experiments, ראה אור בכתב העת The Astronomical Journal).
לצורך תיאור המערכת לעיל, הנון והיילס השתמשו בפוטנציאל לא ליניארי פשטני ודו־ממדי בעל סימטריה סביב ציר אלכסוני, ומצאו כי האינטגרל השלישי, שהוא למעשה קבוע תנועה, קיים עבור סך מוגבל של תנאי התחלה אפשריים. במונחים בני זמננו, תנאי ההתחלה שעבורם לא מתקבל האינטגרל השלישי של התנועה, נקראים מסלולים כאוטיים.
תיאור מתמטי

פוטנציאל הנון-היילס הוא כדלקמן (ביחידות מנורמלות):
כאשר הפרמטר  \lambda  הוא חסר יחידות, ובדרך כלל נלקח כ-1 לשם פשטות.
בהתאם, ההמילטוניאן של המערכת, אשר מורכב מהאנרגיה הקינטית ומהפוטנציאל גם יחד, הוא:
ארבע המשוואות המצומדות שיתקבלו מהצבת המילטוניאן זה במשוואות המילטון, הן:
פתרונה הנומרי של המערכת ניתן לעיתים לטיפול באמצעות Painlevé transcendents (אנ'). כאנלוג קוונטי, ניתן להציב את המילטוניאן הנון-היילס בתוך משוואת שרדינגר.
לקריאה נוספת

המאמר המקורי של הנון והיילס, באתר אוניברסיטת הרווארד
מערכת הנון-היילס, באתר Wolfram MathWorld
Classical and Quantum Chaos, Martin C. Gutzwiller, p.102
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מערכת הנון-היילס".
מיכאל טל (נוירוביולוג)

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1947 (בן 77) נווה יעקב 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1975)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1978) 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט 
 
מיכאל טל (נולד ב-24 בפברואר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לנוירוביולוגיה רפואית בפקולטה לרפואה ורפואת שיניים של האוניברסיטה העברית בירושלים. כיהן כיו"ר הוועדה האתית העליונה למחקרים בהם מעורבים בני אדם, יו"ר ועדת הוראה, נשיא האגודה הישראלית לכאב.
ביוגרפיה

מיכאל טל נולד בכפר נווה יעקב ב-1947, בן לעליזה והרב ד"ר שלמה טל, ובמלחמת השחרור פונה משם עם הוריו לשכונת בית וגן בירושלים. סיים לימודיו בבית הספר היסודי "נווה עציון" והמשיך את לימודיו בישיבת קול תורה בבית וגן ירושלים. התגייס לנח"ל עם גרעין שח"ל לטירת צבי והשתחרר בדרגת סגן לאחר שירותו כמדריך בבית הספר לקצינים. במילואים שירת בסיירת הירושלמית. סיים את לימודיו כדוקטור ברפואת שיניים (DMD) בשנת 1975, את השתלמות הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) בשנים 1976–1978, שם קיבל תואר מוסמך בביולוגיה אוראלית. בוגר קורס ניהול עסקי בכיר באוניברסיטה העברית (1995).
בשנת 1978 עם חזרתו מהפוסט דוקטורט הצטרף כמרצה למחלקה לאנטומיה (כיום המחלקה לנוירוביולוגיה רפואית) והקים את מעבדת המחקר בראשותו. בשנת 2005 מונה לפרופסור מן המניין. היה מדען אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1984–1985, 1991–1992), באוניברסיטת מרילנד בבולטימור (2000), בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור (2008) ובמכונים הלאומיים לבריאות בבת'סדה מרילנד (2011).
כיהן כנשיא האגודה הישראלית לכאב (2001–2004), כראש המרכז לחקר הכאב באוניברסיטה העברית (2008–2015), ראש החוג לנוירוביולוגיה (מדעי העצב) בפקולטה לרפואה (2006–2008), יו"ר הוועדה האתית העליונה למחקרים בהם מעורבים בני אדם (2011–2015), דירקטור בקופת התגמולים של האוניברסיטה העברית (2011–2016) ויו"ר ועדת הוראה בפקולטה לרפואת שיניים (1999–2005).
טל נשוי לחנה לבית שטיינברג ואב לארבעה ילדים.
מחקרו העיקרי

מחקרו של פרופ' מיכאל טל מתמקד במנגנונים עצביים של כאב כרוני. מחקריו פענחו את המנגנון הפיזיולוגי האחראי לכאב מתמשך וכרוני המתפתח לאחר פציעה קשה או קטיעה של איבר. עד אז הייתה תעלומה, הכיצד ייתכן שישנה תחושה של כאב באיבר שנקטע או לאחר החלמה מניתוח, לאחר שהעצב עם חיישני הכאב נותקו ממערכת העצבים המרכזית? טל הראה שהתפתחות אב-נורמאלית של פרצי יריות של פוטנציאלי פעולה במקום הגדם או החתך או בגוף תא העצב התחושתי בפריפריה, מהווים את התשדורת למערכת העצבים המרכזית המתפרשת במוח ככאב מתמשך. מנגנון זה התקבל והיום הוא אבן יסוד בהבנת תהליך הכאב הכרוני. מחקריו פורסמו בכתבי עת בתחום הכאב. הוא העמיד תלמידים רבים שסיימו במעבדתו תוארי מוסמך ודוקטור. בכיר תלמידיו פרופ' אלי אליאב משמש דיקן בית הספר לרפואת שיניים ברוצ'סטר ארצות הברית.
מיכאל טוכפלד

| --- | --- |

טוכפלד ב-2008
 לידה:  1952 (בן 72 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 צאצאים:  מתי טוכפלד 
 
מיכאל טוכפלד (נולד ב-1952) הוא עיתונאי ושדרן רדיו וטלוויזיה.
ביוגרפיה

טוכפלד לימד אנגלית ותקשורת בישיבת בני עקיבא נחלים. את דרכו העיתונאית החל בתוכנית "יומן מורשת" ברשת א' של קול ישראל. בהמשך עבד במשך כשבע-עשרה שנים ברשת ב של קול ישראל כמגיש, עורך, כתב בכנסת וכתב לענייני משפט ודתות. במקביל היה בעל טור פרשנות פוליטית בעיתון מקור ראשון ובעל טור ראיונות פוליטי קבוע.
מאז הקמתו של ערוץ הכנסת ב-2004 ועד 2009 שימש בו כמגיש תוכניות ומשדרי חדשות, בעיקר אולפן פתוח ששודרה מדי יום חול בשעה 14:00 וכן את המהדורה המרכזית. בשנת 2011 עמד בראש מחלקת החדשות ברדיו קול חי במשך שבעה חודשים. הגיש תוכנית שבועית ברדיו גלי ישראל והיום הוא כתב ופרשן ב-מקור ראשון.
בשנת 2022 יצא לאור הרומן הראשון של טוכפלד- "תיקון" בהוצאת ידיעות ספרים.
טוכפלד מתגורר בפתח תקווה, נשוי לדבורה ואב לארבעה: מתי טוכפלד, הכתב הפוליטי של ישראל היום; הרב איתי טוכפלד, ר"מ עתודאים במרכז האקדמי לב ירושלים; אריאל טוכפלד, מהנדס תעשייה וניהול ויהונתן טוכפלד, מבעלי משרד הפרסום הדיגיטלי "42".
הערות שוליים

↑  אבנר הופשטיין, זהות כפולה, באתר העין השביעית, 1 ביולי 1998
↑  אלכסנדר כץ, מינוי חדש ב'רדיו קול חי': העיתונאי מיכאל טוכפלד יהיה ראש מחלקת חדשות, באתר אייס
↑  אלעד נבו, מותח קווים, באתר ישראל היום, 8 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435692705171  VIAF: 67148874708249622418   WorldCat (עם VIAF): 67148874708249622418
מנחם שטורמן

| --- | --- |

ד"ר שטורמן (משמאל) ומאיר סבון בבית אלפא
 לידה:  1901 יקטרינוסלאב, האימפריה הרוסית
 פטירה:  10 ביוני 1964 (בגיל 63 בערך) עין חרוד מאוחד, ישראל
 לאום:  ישראלי
 תאריך עלייה:  1906
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד
 לימודי רפואה:  וטרינריה
 התמחות:  בקר
 תואר:  Veterinary Medicine degree (DVM)
 תפקידים:  רופא וטרינרי אזורי של "החקלאית" בעמק יזרעאל. מנהל אגף בעלי חיים במשרד החקלאות. מנהל המכון הווטרינרי במשרד החקלאות
מנחם שטורמן (1901 – 10 ביוני 1964) היה מאנשי העלייה השנייה. למד וטרינריה בברלין, הוסמך כרופא וטרינר ושירת בתפקיד זה באגודה "החקלאית" בעמק יזרעאל ובשירותים הווטרינריים של משרד החקלאות.
ביוגרפיה

מנחם נולד ב-1901 בעיר יקטרינוסלאב שבאימפריה הרוסית כבן הזקונים למשה ומנוחה שטורמן ולו 2 אחים ו-4 אחיות בוגרות. בעיר הולדתו עבד אב המשפחה כמנהל מפעל "ברוק" לייצור לבנים ורעפים.
בערב פסח 1906 עלה שטורמן, עם משפחתו, ארצה במסגרת העלייה השנייה. בנמל יפו קיבלה את פניהם הבת חיה ברשדסקי (שעלתה כבר ב-1905 עם בעלה שלמה ובנם הראשון שלום). לאחר העלייה ארצה התיישבה המשפחה ביפו בה עסק האב בניהול מטבח ציבורי "בית תבשיל". ומנחם (יחד עם אחיו זליג) נשלח ללמוד בבית ספר לבנים ביפו של חברת עזרה.
בתחילת 1908 נפטר האב אברהם משה. לאחר מותו המשיכה האם להפעיל את בית התבשיל אך בהמלצת הבן חיים החליטה האם לעלות עם משפחתה לגליל שם נמצאו כבר 3 מבנותיה. זליג נשלח ראשון אל חוות סג'רה ושאר המשפחה הגיע אחריו.
ב-1909 התיישבה המשפחה בחוות סג'רה שם כבר גרו אחיותיו שפרה ואסתר. האם הצטרפה כשותפה ב"קולקטיב" שהקימה מניה שוחט. בעקבות השביתה שפרצה במקום ב-1910 עברה המשפחה ליבנאל ואחרי תקופת מה עברו לחיפה. מנחם החל ללמוד בבית הספר הריאלי שבעיר וסיים את לימודיו ב-1919 לאחר שהשלים את בחינות הבגרות.
ב-1920 למד מנחם בקורס עוזרים לרופאים וטרינריים ביפו (בהנהלת ד"ר כספי) וב-1922 יצא ללימודי וטרינריה בברלין. בתחילת לימודיו נתקל בקשיים רבים עקב חוסר ידיעת השפה הגרמנית ואי הכרת המוסד האקדמי בתעודת הבגרות אותה הציג.
ב-1929 שב מנחם ארצה לאחר קבלת התואר רופא וטרינר, התיישב בכפר יחזקאל והחל לעבוד כווטרינר אזורי באגודת "החקלאית". במהלך עבודתו התמקד מנחם בטיפול במחלות של עדרי הפרות ובמיוחד בסוג של קדחת המועברת על ידי קרציות (קדחת הטיילריה). החיסון שהכניס לשימוש בארץ הביא למיגור רובה של המחלה בארץ. כמו כן פעל רבות להרחבת השימוש בהזרעה מלאכותית בבקר ולמיגור מחלת הפה והטלפיים.
ב-1937 עברו מנחם ומשפחתו מכפר יחזקאל לקיבוץ עין חרוד מאוחד.
ב-1948 מונה לווטרינר הראשי של אגודת "החקלאות" תפקיד אותו מילא עד 1960 אז נקרא למלא את מקומו של אברהם קמרון (שנפטר) כמנהל השירותים הווטרינריים והמכון הוטרינרי במשרד החקלאות ופיתוח הכפר. בתפקיד זה פעל עד 1963 אז חזר לתפקידו ב"חקלאית".
משפחתו

מנחם שטורמן נישא ב-1929 לרבקה במהלך לימודיו בברלין וזאת כשרבקה הייתה פעילה בתנועת בלאו וייס. לזוג נולדו בן ובת (חיים ודליה). מנחם נפטר ב-1964 מסרטן ונקבר ב-עין חרוד מאוחד. רבקה נפטרה ב-2001 ונקברה אף היא בעין חרוד.
בני משפחתו של מנחם עסקו מאז הגיעם ארצה בהתיישבות ובשמירה:
אחיו חיים שטורמן היה מאנשי השומר.
אחיו זליג שטורמן היה גם הוא מאנשי השומר ועסק בפעילות ביטחונית עד הקמת המדינה.
אחותו חיה נישאה לשלמה ברשדסקי, מראשוני התושבים בתל אביב
אחותו שיפרה נישאה לישראל בצר (ממייסדי נהלל).
אחותו שרה נישאה למשה עמי-עד (ממייסדי נהלל).
אחותו אסתר נישאה לצבי בקר שהיה מאנשי השומר.
לקריאה נוספת

שמעון קושניר, אנשי בזלת - השטורמנים, הוצאת עם עובד, 1975
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 232–234
מנחם שטורמן - לזכרו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1965
הערות שוליים

↑  אסתר שטורמן בקר ריינין, אחי, דבר, 25 באוקטובר 1938
↑  האב נקבר בבית הקברות טרומפלדור. אשתו מנוחה נפטרה בתל אביב ב-15 במרץ 1932 והובאה לקבורה לידו
↑  מחקר זה הובל על ידי פרופסור שאול אדלר מהאוניברסיטה העברית בשיתוף עם רופאי "החקלאית" ד"ר מנחם שטורמן, ד"ר אלנבוגן ד"ר צור
↑  על רבקה שטורמן באתר בית שטורמן
↑  ד"ר מנחם שטורמן, על המשמר, 11 ביוני 1964
↑  נפטר ד"ר מנחם שטורמן, למרחב, 11 ביוני 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554234505171  ISNI: 0000 0000 4707 4227  LCCN: nr91005890  VIAF: 58933473   WorldCat (עם VIAF): 58933473
מנחם ריבולוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1895 צ'ודניב, אוקראינה 
 פטירה:  17 בספטמבר 1953 (בגיל 58) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 צאצאים:  הרולד אוריאל ריבולוב 
 
מנחם ריבּוֹלוֹב (ביידיש: ריבאָלאָוו; 17 בפברואר 1895 – 17 בספטמבר 1953, ניו יורק) היה מחנך ברוסיה ומשורר, סופר, מבקר ספרות ועורך דו-לשוני (עברי ויידי) בניו יורק.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ריבולוב נולד ב-1895 בעיירה צ'ודנוב שבפלך ווהלין, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בילדותו נדדה משפחתו לעיירה ליובאר, ושם למד עד גיל בר מצווה, אז שלח אותו אביו ללימודים נוספים – קודם בעיר אודסה שבאוקראינה, ואחר כך גם לוורשה ולמוסקבה.
בעת מלחמת העולם הראשונה עבד ריבולוב כמורה וכמחנך ברשת "תרבות", אבל עם פרוץ המהפכה ברוסיה, עקר שוב לוורשה, ובשנת 1920 החל במסעו מערבה, שהסתיים בשנת 1921 בארצות הברית. הוא השתקע בעיר ניו יורק, ושהה בה כל חייו עד פטירתו בשנת 1953.
בניו יורק עבד ריבולוב כמורה בבתי ספר יהודיים ביידיש ובעברית. זמן קצר לאחר הגיעו לניו יורק החל לעבוד גם במערכת כתב העת "הדאר", שהיה ביטאונם של שוחרי העברית באמריקה, ובאותן שנים יצא כיומון. ריבולוב החל לערוך את העיתון בשנת 1924. בהמשך הפך "הדאר", לשבועון וריבולוב ערכו עד ימיו האחרונים ממש. הוא פרסם ב"הדאר" מאמרים, ובהם מאמריו הראשיים, שעליהם חתם בשמות עט שונים, מסות ספרותיות וביקורת ספרות בעברית. סך כל פרסומיו ב"הדאר" מגיע לאלפים. ערך את השנתון ספר השנה ליהודי אמריקה.
במקביל כתב ריבולוב שירי נעורים ביידיש, ויותר מאוחר כתב ופרסם ביקורת ספרותית ביידיש, על סופרי ומשוררי יידיש. הוא היה מן היוצרים הדו-לשוניים האחרונים באמריקה. הוא גם תרגם לעברית משירת היידיש באמריקה.
נפטר ב-1953, בגיל 58.
ארכיונו הועבר למכון גנזים.
ספריו בעברית

ספר היובל של הדאר, למלאת 5 שנים לקיומו, ערך מנחם ריבולוב, ניו יורק, תרפ"ז-1927.
ספר המסות, ניו יורק, תרפ"ח-1928.
ספר זיכרון לב"נ סילקינר, ערך מנחם ריבולוב, ניו יורק, תרצ"ד-1934.
סופרים ואישים, ניו יורק, תרצ"ו-1936.
השירה העברית באמריקה, ניו יורק תרצ"ח, 1938.
אנתולוגיה של השירה העברית באמריקה, בצירוף תולדותיהם ותמונותיהם של המשוררים, בעריכת מנחם ריבולוב, עם מבוא מאת העורך, ניו יורק, תרצ"ח-1938.
שירים, מאת אברהם סולודאר, בצירוף תולדותיו ודברי הערכה עליו, בעריכת מנחם ריבולוב, ניו יורק – שיקגו, תרצ"ט-1939.
כתבי א"נ פרלברג, בעריכת דניאל פרסקי ומנחם ריבולוב, ניו יורק, תרצ"ט-1939.
יהודה הלוי המשורר, ניו יורק, 1941.
כתבים ומגילות, ניו יורק, 1942.
ספר השנה ליהודי אמריקה, ניו יורק תרצ"א–תש"ט, 1931–1949.
עם הכד אל המבוע, מסות בקורת, ניו יורק, 1950.
ספר זיכרון לח"א פרידלנד, ערך מנחם ריבולוב, ניו יורק, תש"י-1950.
ספר היובל של הדאר, למלאת לו שלשים שנה, ניו יורק, 1952.
מעולם לעולם: דברי-מסה ורשמי-מסע, ניו יורק, 1955.
לקריאה נוספת

יעקב קבקוב, 'מנחם ריבולוב, המאמין הגדול', הדאר, נ"ב, תשל"ג-1973.
הערות שוליים

↑  ארכיון מ. ריבולוב ל"גנזים", חרות, 15 בינואר 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281736805171  CiNii: DA15964085  GND: 136528791  ISNI: 0000 0000 8377 3762  LCCN: no91006335  NTA: 274007657  SELIBR: 248682  SUDOC: 235695580  VIAF: 43860562   WorldCat (עם VIAF): 43860562
מיניקליפ

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 מיקום המטה:  נשאטל 
  
 miniclip.com
 
מיניקליפ (באנגלית: Miniclip) היא חברה המנהלת אתר אינטרנט שידוע בעיקר בזכות משחקי הדפדפן שבו, המיוצרים חלקם בשיתוף עם חברת נייטרום. האתר הוקם ב-2001 על ידי רוברט סמול בטקסס, שבארצות הברית.
פורומים

למיניקליפ פורומים רבים ותת-פורומים אשר בהם שחקנים יכולים לתת עצות על משחקים מסוימים, לשאול שאלות ועוד. בחלק מהמקרים ממציאי המשחק עונים בפורום על שאלות ומסייעים לשחקנים. בדומה לפורומים אחרים ברשת, גולשי מיניקליפ יכולים לדבר גם על מוזיקה, סרטים, משחקי וידאו, וגם להעלות קבצים אישיים וכדומה.
עשרת המשחקים הכי פופולריים

מיניקליפ מציעה רשימה של משחקים בהם שיחקו גולשי האתר הכי הרבה פעמים. הרשימה דינאמית ומתעדכנת בהינתן נתונים חדשים ועם יציאת משחקים חדשים. המשחק "קלאב פינגווין" שמר על המקום הראשון ברשימה זו יותר משנה. המקום הראשון נלקח מ"קלאב פינגווין" על ידי המשחק "קומנדו 2" בספטמבר 2008.
בשנת 2009 המשחק הפופולרי ביותר היה Sketch Star (תכנה פשוטה להכנת אנימציות), וב-2010 נלקח התואר בידי "8 ball pool multiplayer " ששיחקו בו מעל 280 מיליון משחקים כיום ball pool multiplayer8 פותח גם לאייפון ולאנדרואיד
מנחם שטיין (היסטוריון)

| --- | --- |

 לידה:  1895 דוברומיל, אוקראינה 
 פטירה:  1943 (בגיל 48 בערך) מיידנק, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  היסטוריה של הפילוסופיה, פילוסופיית ימי הביניים, ancient philosophy, פילוסופיה יהודית, היסטוריה של עם ישראל, תרגום 
 מקום לימודים:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות (1929) 
 
מנחם שטיין (Menahem Edmund Stein;‏ 1895 – 1943) היה היסטוריון יהודי-פולני, רקטור המכון למדעי היהדות בוורשה (פו') ויושב ראש אגודת הסופרים העבריים בוורשה.
חקר ולימד היסטוריה של עם ישראל והיסטוריה של יוון ורומא בתקופה ההלניסטית, פילוסופיה יהודית ומדרש.
חייו

שטיין נולד בכפר בריניה ליד טורקה שבגליציה. הוא קיבל תואר דוקטור לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת קרקוב, ונסמך לרבנות בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין. שימש כמורה בבית ספר תיכון יהודי בקרקוב, ובשנת הלימודים 1928/29 נתמנה למרצה במכון למדעי היהדות בוורשה. בשנת הלימודים האחרונה לקיום המכון נבחר לרקטור שלו. באותה תקופה שימש גם יושב ראש אגודת הסופרים בוורשה.
שטיין היה מומחה לתקופה ההלניסטית. הוא עסק רבות בדמויותיהם של פילון האלכסנדרוני ויוספוס פלאוויוס. בשנותיו האחרונות הקדיש את עבודתו למחקר הרמב"ם והשפעתו של אריסטו עליו.
שטיין היה ממקימי "תקומה", ארגון לקידום השפה העברית. הוא קרא לשיבה ל"אוצרות הרוחניים והתרבותיים של העם מן הדורות השונים" יחד עם השיבה למולדת.
בתקופת כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית נכלא עם שאר בני הקהילה היהודית בגטו ורשה. נשלח למחנה הריכוז טרווניקי, ולימים הועבר למחנה ההשמדה מאידנק, שם נרצח בנובמבר 1943.
ספרים שכתב ותרגם

פילון האלכסנדרוני, כתבי היסטוריה: נגד פלאקוס, המלאכות אל קאיוס . בנספחות: על האיסיים (קטעים ושרידים). מתורגם מן המקור בצירוף מבוא והערות מאת מנחם שטיין. תל אביב, אברהם יוסף שטיבל, 1936.
העתקים דיגיטליים של "כתבי היסטוריה" ו"על האיסיים" בפרויקט בן יהודה.
קאיוס סויטוניוס טראנקויללוס, חיי הקיסרים, בית פלוויוס: אספסינוס, טיטוס, דומיטיינוס. מתורגם מן המקור הלטיני בצירוף מבוא והערות מאת מנחם שטיין. ורשה, א.י. שטיבל, ת"ש.
יוסף בן מתתיהו. חיי יוסף: אבטוגרפיה. תרגם מנחם שטיין. ברלין - תל אביב, הוצאת א"י שטיבל, תרצ"ג; מהדורה שנייה: תל אביב, תרצ"ו.
מנחם שטיין, פילון האלכסנדרוני: הסופר וספריו ומשנתו הפילוסופית. ורשה, הוצאת אברהם יוסף שטיבל, 1939. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה.
יוסף בן מתתיהו (יוסיפוס פלויוס). קדמות היהודים (נגד אפיון) / חיי יוסף. יעקב נפתלי שמחוני, מנחם שטיין. תל אביב, מסדה, 1958 או 1959.
מנחם שטיין, בין תרבות ישראל ותרבות יוון ורומא. הקדים מבוא: יהודה רוזנטל. בחר והביא לבית הדפוס: ישראל כהן. תל אביב, הוצאת אגודת הסופרים בישראל, ליד הוצאת מסדה, 1970. (מבחר מחקריו ורשימותיו שנכתבו בעברית)
Die allegorische exegese des Philo aus Alexandreia. Giessen, A. Töpelmann, 1929.
Philo und der Midrasch; Philos Schilderung der Gestalten des Pentateuch verglichen mit der des Midrasch. Giessen, A. Töpelmann, 1931.
Alttestamentliche Bibelkritik in der späthellenistischen Literatur. Lwow, 1935.
לקריאה נוספת

ד"ר יהודה רוזנטאל, מנחם (אדמונד) שטיין, בתוך: אישים ודמויות בחכמת ישראל: באירופה המזרחית לפני שקיעתה, בעריכת שמואל ק. מירסקי, ניו-יורק: הוצאת "עׂגֶן" על יד ההסתדרות העברית באמריקה, תשי"ט, עמ' 361 - 385
ד"ר יהודה רוזנטאל, מנחם (אדמונד) שטיין, מחקרים ומקורות, כרך ב, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשכ"ז, עמ' 676 - 703
הערות שוליים

↑  לפי encyclopedia.com:‏ 1895; לפי אנציקלופדיית YIVO‏: סביבות 1893; לפי רמי נוידרפר, חיי יוסף: 1891.
1 2  רמי נוידרפר, חיי יוסף – פכים קטנים מחייו של היסטוריון דגול, 20.12.2008
↑  מנחם קירשנבאום, ארכיון בית לוחמי הגטאות
↑  מנחם שטיין, פילון האלכסנדרוני, הקדמה, בפרויקט בן-יהודה
↑  לפי הערך על אודותיו באנציקלופדיית ייווא.
↑  פריט Q95007283 בוויקינתונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268297305171  PLWABN: 9810665556005606  CiNii: DA12478240  GND: 131672541  ISNI: 0000 0000 8632 8613  LCCN: no92012486  NKC: js2017958562  NTA: 090445597  RERO: 02-A006089931  SELIBR: 252871  VcBA: 495/278157  VIAF: 20823605   WorldCat (עם VIAF): 20823605
מנסור איזייב

מנסור מוסטפאייביץ' איזייב (ברוסית: Мансур Мустафаевич Исаев; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בקיזיליורט, דאגסטן, רוסיה) הוא ג'ודוקא עבר רוסי. איזייב הוא אלוף אולימפי מלונדון 2012 וזוכה מדליית ארד מאליפות העולם 2009 בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
ביוגרפיה

באוגוסט 2009, איזייב השתתף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית ארד לאחר ניצחון על יריב מקזחסטן. באליפות העולם שנה לאחר מכן הגיע שוב עד לקרב על מדליית הארד אך הפסיד לואנג גי-צ'ון הקוריאני. את אליפות העולם 2011 סיים איזייב במקום השביעי.
ב-30 ביולי 2012, זכה במדליית הזהב באולימפיאדת לונדון. בקרב הראשון איזייב ניצח את קיושי אואמטסו הספרדי, בשמינית הגמר את רוסטם אורוג'וב האזרי וברבע הגמר את סאינג'ארגל ניאם-אוצ'יר המונגולי. בחצי הגמר ניצח איזייב את ואנג גי-צ'ון הקוריאני ובגמר גבר על ריקי נקאיה היפני, אלוף העולם המכהן.
ב-17 בדצמבר 2017, איזייב הודיע על פרישתו מג'ודו.
פרסים

מקור:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  "Olympics judo: Russia's Mansur Isaev takes -73kg gold". נבדק ב-2012-07-30.
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל קל (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 68 ק"ג | 1964: יפן טאקהידה נקטאני |  |
| עד 63 ק"ג | 1972: יפן טקאו קוואגוצ'י   •   1976: קובה הקטור רודריגס |  |
| עד 71 ק"ג | 1980:  אציו גמבה   •   1984: קוריאה הדרומית אן ביונג-קון   •   1988: צרפת מארק אלכסנדר   •   1992: יפן טושיהיקו קוגה   •   1996: יפן קנזו נקאמורה |  |
| עד 73 ק"ג | 2000: איטליה ג'וזפה מדלוני   •   2004: קוריאה הדרומית לי וון-הי   •   2008: אזרבייג'ן אלנור ממאדלי   •   2012: רוסיה מנסור איזייב   •   2016: יפן שוהיי אונו   •   2020: יפן שוהיי אונו   •   2024: אזרבייג'ן הידאייט היידרוב |  |
מערכת הכסות

| --- | --- |

 שיוך:  covering, מערכות גוף האדם, גוף האדם 
 מזהים
 לטינית (TA98):  integumentum commune 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A16.0.00.001 
 TA2 (2019):  7040 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H3.12.00.0.00001 
 FMA:  72979 
 קוד MeSH:  A17 
 מזהה MeSH:  D034582 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0037267 
 
מערכת הכסות היא מערכת האיברים אשר עוטפת את הגוף החי ומהווה שכבת בידוד והגנה בין הסביבה הפנימית של הגוף לבין סביבתו החיצונית. מערכת הכסות מוכללת משכבות העור וכל האיברים המהוים והמשמשים אותן. מערכת הכסות גם משמשת להגנה על הגוף מפני גורמים חיצוניים, וכן לוויסות הטמפרטורה (כחלק ממנגנון השמירה על הומיאוסטזיס), והיא מקנה לגוף יכולת חישה של גירויים מהסביבה (מגע וטמפרטורה) וכן לוקחת חלק בחילוף החומרים וביצור ואחסון של ויטמין D. 
מערכת הכסות היא מערכת האיברים הגדולה והרחבה ביותר בגוף האדם.
במספר יצורים זעירים ממשפחת חסרי החוליות, החיים בסביבה מימית או לחה באופן תמידי, משמש העור גם בתהליך הנשימה (integumentary exchange) בשיטה הדומה לשיטת הדיאליזה, שכן בדרך זו נקלט החמצן בתהליך פעפוע פשוט.
מרכיבי המערכת

המערכת מורכבת משתי קבוצות איברים עיקריות:
העור אשר בנוי משלוש שכבות: עילית העור (אפידרמיס), העור (דרמיס) ותת-העור (היפודרמיס).
האיברים הקשורים והמשרתים לעור, וביניהם: בלוטות הזיעה, בלוטות חלב, שיער והשרירים המניעים אותו (arrector pilli), וציפורניים.
התפתחות מערכת הכסות

מערכת הכסות מתפתחת עם ההתפתחות הגופנית. ביונקים, במהלך שלבי ההריון הראשוניים מתפתחת מערכת הכסות ממקורות שונים במהלך תהליך הקרוי התמיינות תאים.
שתי שכבות מבין שלוש שכבות הנבט לוקחות חלק בהתפתחות מערכת הכסות:
אקטודרם (Ectoderm) - משכבה זו מתפתח האפידרמיס של העור וכן השיער והציפורניים.
מזודרם (Mesoderm) - משכבה זו מתפתח העור עצמו (הדרמיס).
ההתפתחות האבולוציונית של מערכת הכסות דומה להתפתחות הגופנית של מערכת הכסות.
מערך אשלון

רביעיית מטוסי OS2U קינגפישר טסים במבנה אשלון
מערך אשלון (באנגלית: Echelon Formation - מערך אלכסון, מערך מדורג) או תדריג הוא מערך צבאי שבו הלוחמים מסודרים באלכסון. כל לוחם (או כלי מלחמה אחר) ממוקם מאחורה ומימין ('אשלון ימני'), או מאחורה ומשמאל ('אשלון שמאלי'), ללוחם שמקדימה לו. מקור השם הוא מהמילה הצרפתית échelle שפירושה הוא סולם וכך נראה המערך כשהסתכלו עליו מלמעלה.
שימוש במערך זה מקורו בחילות רגלים וחילות פרשים עתיקים, שרצו לאגף את האויב או לפרוץ אגף מסוים באופן מוחץ. אחד השימושים הראשונים נעשה בקרב לאוקטרה, כאשר התבאים התקיפו את האגף הימני הספרטני עם 50 טורים של חיילים, בזמן שהאגפים הימני והמרכזי נסוגו אחורה, ויצרו את הצורה של האשלון.
הטקטיקה הצבאית קיימת עד היום, כאשר מערך אשלון מנוצל בקביעות על ידי כל החילות של הצבאות המודרניים. מבחינה טקטית, מערכי אשלון מנוצלים בשל טווח הראייה הרחב שהם מאפשרים לכל משתתף במערך. מערך זה מנוצל במיוחד על ידי חילות השריון עקב שטחי האש הגדולים והחופפים שהוא מאפשר לכל טנק; ואף על ידי מטוסים, כאשר הם טסים צמוד אחד לשני במבנה אשלון הופך המבנה כולו לאווירודינמי יותר, מה שמפחית את הגרר הפועל על המטוסים ומאפשר חיסכון בדלק.
מערכי אשלון מופעלים בנוסף על ידי משטרות לפיזור הפגנות כדי להזיז את קהל המפגינים ימינה או שמאלה.
שם המערך אומץ גם על ידי קהילת הצפרות כדי לתאר מערכי הטיסה בצורת ה-V של אווזים, ברווזים וציפורים נודדות אחרות.
גם במרוצי אופני כביש משתמשים במונח האשלון. בדרך כלל הדבוקה מתפצלת למספר אשלונים כאשר קיימת רוח צד חזקה.
הערות שוליים

↑   דוגמה לאשלונים במרוץ אופניים (קטע 2 בפריז-ניס, 10 במרץ 2019), סרטון  באתר יוטיוב
מחלת בירגר

| --- | --- |

 תחום:  קרדיולוגיה 
 תסמינים:  נמק 
 טיפול:  tolazoline  isoxsuprine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  460027 
 MeSH:  D013919
 סיווגים
 ICD-11:  4A44.8 
 
מחלת בירגר (שם מדעי: Thromboangiitis obliterans) היא מחלה דלקתית, מענף מחלות כלי הדם. המחלה מאופיינת בפקקת ובדלקת חריפות בעורקים ובוורידים בידיים וברגליים, ובפרט בעורקי הרגליים של גברים צעירים מעשנים. מחלת בירגר התגלתה על ידי הרופא ליאו בירגר בשנת 1908.
מאפייני המחלה

התסמין העיקרי במחלה הוא כאב באזורים הנגועים. עורקי הגפיים מודלקים וחסומים ותיתכן צליעה סירוגית. לעיתים נגרמים נמק או כיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף).