stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחשבות אחדות אודות החינוך
תאוריה פדגוגית

לשתיים מטענותיו המרכזיות של לוק ב"מסה על שכל האדם" וכן ב"מחשבות אחדות אודות החינוך" היה תפקיד מרכזי בגיבוש התאוריה החינוכית במאה ה-18.
הראשונה, כי חינוך הוא שיוצר את האדם; כפי שכותב לוק בפתיחת חיבורו: "אני חושב שניתן לומר כי מכל האנשים שאנו פוגשים, תשעה חלקים מתוך עשרה ממה שהם, טובים או רעים, מועילים או לאו, נוצרו הודות לחינוכם". בהעלאת טענה זו יצא לוק כנגד ההשקפה האוגוסטינית על האדם, המבוססת על תפיסת האנושיות כמעוגנת בחטא הקדמון, ובגישה הקרטזיאנית, הטוענת כי האדם נולד עם תובנות לוגיות בסיסיות. ב"מסה על שכל האדם" לוק טוען כי האדם נולד עם נפש "ריקה" – לוח חלק – אשר "מתמלא" בידע באמצעות הניסיון. בתיאור נפשו של האדם במונחים אלה לוק משרטט קו ישר אל הגישה המתוארת בספרו של אפלטון "תאיטטוס", שם הוא מציע כי הנפש (המוח) הוא כמו "לוח שעווה". על אף שלוק טוען בתוקף לטובת גישת "הלוח החלק", הוא האמין בכישרונות טבועים ובנטיות. לדוגמה, הוא מייעץ להורה להשגיח על ילדיהם בזהירות כדי לגלות את "כישרונותיהם" ולטפח בילדיהם את נטיות הילד במקום לכפות על הילד להשתתף בפעילויות שאינו אוהב.
תרומתו השנייה והחשובה של לוק לתאוריה החינוכית של המאה ה-18 נובעת אף היא מן התאוריה של העצמי שהוא פיתח. הוא כותב: "ההשפעות הקטנות שכמעט ולא ניתן לחוש על ילדינו הרכים מניבות תוצאות חשובות מאוד ולאורך ימים". זוהי תיאורית "סמיכות (אסוציאציות) הרעיונות", שלפיה ההשפעות בגיל הרך על גיבוש אישיותו של הילד משמעותיות יותר מאשר אלה הנעשות כאשר הוא מתבגר, מכיוון שאלה מהוות את היסודות לאני – הן היוצרות את הרישומים הראשונים על "הלוח החלק". ב"מסה על שכל האדם", שם הציג לראשונה את תאוריות "סמיכות הרעיונות", מזהיר לוק שלא להתיר ל"משרתת טיפשה" לשכנע את הילד כי הלילה הוא משכנם של "גובלינים ורוחות", כיוון ש"החושך יביא עִמו תמיד בעתיד רעיונות מפחידים אלה, וסמיכות זו (בין החושך לשדים) תיווצר, כך שלא יוכל לסבול את האחד כפי שאינו סובל את האחר".
הדגש של לוק על תפקיד ההתנסות בגיבוש השכל ודאגתו באשר לסמיכות רעיונות שווא הובילה רבים לאפיין את התאוריה שלו על שכל האדם כתאוריה סבילה ולא פעילה. אולם יש חוקרים הטוענים כי זו אחת מן הטעויות הנפוצות באשר ללוק; כפי שמדגיש החוקר טרקוב, ספריו של לוק מלאים בעיצות כיצד לחפש ידע באופן פעיל ולחשוב באופן ביקורתי על דעות קיימות.
תאוריה פדגוגית > גוף ונפש

לוק מייעץ להורים לטפח בזהירות את הרגליהם הפיזיים של ילדיהם בטרם יפתחו בחינוכם האקדמי. עמדה זו אינה מפתיעה, כפי שהעירו חוקרים רבים, לאור העובדה כי לוק היה רופא במקצועו. משכך, הוא פותח את ספרו "מחשבות אחדות" בדיון על צורכיהם הפיזיולוגיים של ילדים, אולם חידוש זה, הנראה על פניו פשוט ומתבקש לכאורה, הפך לחלק בולט ממורשתו החינוכית של לוק. ספרים בתרבות המערב העוסקים בגידול עוללים מתמקדים עד היום בנושאי התזונה והשינה. כדי לשכנע הורים שעליהם להיות קשורים בראש ובראשונה לבריאות ילדיהם, לוק מצטט את המשורר הסאטירי הרומי יובנליס אשר כתב: "נפש בריאה בגוף בריא". לוק האמין בתוקף כי ילדים חייבים להיחשף לתנאים קשים כדי לחסנם. לדוגמה, כדי להיות חסינים לתנאי קור כאשר יתבגרו, הוא המליץ: "אין לכסות ילדים בשכבות לבוש חמות מדי, בחורף או בקיץ" זאת כיוון ש"הגוף יפתח סיבולת לתנאים שהורגל אליהם מן ההתחלה." בנוסף, כדי שהילד לא יפתח התקררויות, לוק הציע כי "יש לרחוץ את רגליו בכל יום במים קרים, ולנעול לו נעליים דקות דיין כדי שמים יחדרו לתוכן כל אימת שיתקרב למים". לוק טען כי אם ילדים יתרגלו לרגליים לחות, מקלחת שבה יתרטבו רגליהם לא תגרום להם לחלות בהתקררות. עצות כאלה (בין אם צייתו להן ובין אם לאו) נעשו מקובלות מאוד באנגליה. לוק אף נותן להורים עצות מפורטות בנושאים מגוונים, החל ממצעי המיטה, דרך תזונת הילד וכלה בהרגלי השינה.
תאוריה פדגוגית > המידה הטובה והיגיון

לוק הקדיש את רוב ספרו "מחשבות אחדות" כדי להסביר כיצד ניתן להנחיל מידות טובות לילדים. הוא מגדיר מידה טובה כצירוף של שליטה עצמית והיגיון: "זהו אדם המסוגל למנוע מעצמו את תשוקותיו, לבטל את נטיותיו וללכת רק בעקבות מה שההיגיון מכתיב כדבר הטוב ביותר, אף שהתשוקה מושכת לכיוון נגדי".Locke, Some אנשים שיהיו בעתיד בעלי מידות טובות חייבים לא רק לנהוג בשליטה עצמית אלא אף לראות את דרך ההיגיון. לוק היה משוכנע כי ילדים יכולים לנהוג בהיגיון כבר בשלבים מוקדמים בילדותם וכי על הוריהם לנהוג בהם כיצורים בעלי תבונה. יותר מכך, הוא טען כי הורים חייבים, מעל הכל, לנסות וליצור "הרגל" של מחשבה רציונלית בילדיהם. לוק הדגיש באופן עקבי את היתרון שבהרגל על פני כלל – ילדים צריכים להפנים את ההרגל של מחשבה רציונלית תחת לשנן מערכת מורכבת של איסורים. להתמקדות זו של לוק בהיגיון ובהרגל יש מקבילות בחיבורו "מסה על שכל האדם". לאורך "המסה" מבכה לוק את חוסר ההיגיון של הרוב ואת חוסר היכולת, בגלל כוחו של המנהג, לשנות או לנטוש אמונות ותיקות. ניסיונו לפתור בעיה זו איננו רק כדי להתייחס לילדים כיצורים רציונליים, אלא אף כדי ליצור מערכת משמעת המבוססת על הערכה וחוסר הערכה לעומת תגמול וענישה. על פי לוק, תגמולים כגון ממתקים ועונשים כגון הכאה, הופכים ילדים לאנשים המתמקדים בתחושות תחת להתמקד בהיגיון; תחושות אלה מעוררות תשוקות ולא היגיון. לוק טוען כי "סוג כזה של משמעת עבדותית יוצרת מזג של עבד" (הדגשה של לוק).
חשוב להבין למה בדיוק התכוון לוק כאשר הוא יעץ להורים לנהוג בילדיהם כיצורים חושבים. לוק מדגיש תחילה כי ילדים "אוהבים שינהגו בהם כיצורים חושבים" לכן הורים צריכים לנהוג בהם כך. טרקוב טוען כי כוונתו של לוק הייתה כי יש לנהוג בילדים כיצורים חושבים אך ורק כיוון שהם מגיבים לתשוקה לקבל יחס כאל יצורים חושבים והם "מונעים רק על ידי תגמול ועונש" כדי להשיג מטרה זו.
בסופו של יום, לוק רוצה כי ילדים יהפכו למבוגרים מהר ככל שניתן. כפי שהוא טוען ב"מחשבות אחדות": "ההגנה היחידה כנגד העולם היא באמצעות ידע עליו, אליו יש להכניס את הגברים הצעירים בהדרגה ככל שהם מסוגלים, ככל שיקדם כך ייטב. בחלקו השני של חיבורו "על הממשל" (1689) לוק טוען כי זוהי חובת ההורים לחנך את ילדיהם ולפעול עבורם, כיוון שילדים, אף שהם בעלי היכולת לחשוב בהיגיון כבר בהיותם צעירים, אינם עושים זאת באופן עקבי ולכן בדרך כלל אינם נוהגים בהיגיון. זוהי חובת ההורים ללמד את ילדיהם לגדול להיות מבוגרים רציונליים כך שלא יהיו תלויים תמיד בקשרי הורות.
תאוריה פדגוגית > מערכת הלימודים

לוק אינו מקדיש מקום רב בספרו "מחשבות אחדות" לפירוט מערכת לימודים מסוימת. תחת זאת הוא מתמקד יותר בשכנוע קוראיו כי חינוך משמעותו הנחלת מידות טובות, בשפת ימינו היינו מכנים זאת חינוך למיומנויות מחשבה ביקורתית. לגישתו של לוק הורים ומורים חייבים קודם כל ללמד ילדים כיצד ללמוד וליהנות מלימודים. כפי שהוא כותב, המורה "חייב לזכור כי עיסוקו כי לא כל כך בלימוד הילד כל מה שניתן לדעת, אלא לעורר בו את האהבה וההערכה לידע, להעלותו על הנתיב הנכון לרכישת ידע ולשיפור עצמי". לוק אף מציע מספר רמזים אשר למה שלדעתו מהווה חלק ממערכת לימודים בת-ערך. הוא יוצא נגד שעות הלימוד הרבות המבוזבזות על שינון לטינית וטוען כי יש קודם כל ללמד ילדים לדבר ולכתוב בשפת אימם. רוב המלצותיו של לוק מבוססות באופן דומה על עקרון תועלתני. כך לדוגמה הוא טוען כי יש ללמד ילדים לצייר כיוון שהדבר עשוי להועיל להם במסעות לארצות זרות (כדי לתעד את מקומות ביקוריהם), אולם הוראת שירה ומוזיקה הם לדעתו בזבוז זמן. לוק אף ניצב בחזית המהפכה המדעית ותמך בהוראת גאוגרפיה, אסטרונומיה, ואנטומיה. המלצותיו של לוק בתחום מערכת הלימודים עומדות בניגוד למסורת הסכולסטית ההומניסטית ומסמלות את תחילתו של עידן חדש בחינוך - עידן המדגיש לא רק את המדע אלא אף רכישת מיומנות מקצועית מועילה. לוק אף המליץ לדוגמה כי כל ילד (זכר) ילמד מקצוע. הצעותיו הפדגוגיות של לוק מסמנות את תחילתו של אתוס בורגני חדש אשר יאפיין את בריטניה במאות ה-18 וה-19.
היבטים מעמדיים

כאשר לוק החל בכתיבת מכתביו, אשר היוו את הבסיס ל"מחשבות אחדות", הוא פנה לחבר אריסטוקרט, אולם הספר שהתפרסם פנה לקהל רחב הרבה יותר. לדוגמה, לוק כותב: "אני מציב את המידה הטובה כראשונה והנחוצה ביותר מבין אותן כישרונות, השייכות לאדם או לג'נטלמן". כפי שכתב ג'יימס אקסטל, אשר ערך את המהדורה המקיפה ביותר של כתביו החינוכיים של לוק: "אף על פי שהוא הפנה דבריו למעמד מצומצם, אין זה מוציא מכלל אפשרות שרבים מן הדברים שאמר על חינוך, במיוחד עקרונותיו המרכזיים, ניתנים ליישום במידה שווה על כל הילדים" (דגש במקור). כך גם ראו את דברי לוק כותבים בני זמנו. פייר קוסטה, במבוא למהדורה הצרפתית הראשונה בשנת 1695, כתב: "עבודה זו לבטח יועדה לחינוכם של ג'נטלמנים (בני המעמד הגבוה): אולם אין זה מונע שימוש בה לחינוכם של כל סוגי הילדים, יהא מעמדם אשר יהא."
בעוד שניתן ליישם את עקרונותיו החינוכיים הכלליים של לוק לכל הילדים, ובני זמנו כקוסטה אכן עשו זאת, לוק עצמו, למרות הצהרות שניתן לפרשן אחרת, האמין כי ספרו "מחשבות אחדות על החינוך" מתייחס לבני העשירים ולבני המעמד הבינוני בלבד. כפי שכותב פיטר גריי: "מעולם לא התברר לו כי כל ילד צריך להיות מחונך, או שכל אלה שיש לחנכם, הדבר צריך להיעשות באופן זהה. לוק האמין כי עד שתשתנה שיטת ההוראה בבתי הספר, על ג'נטלמן לחנך את ילדיו בבית על ידי מורה פרטי. באשר לעניים, הם אינם נוטלים כל חלק בספרו של לוק.". ב"חיבור על חוק העני" לוק מתייחס לשאלת חינוכם של בני העניים ומבכה את העובדה כי "הילדים של האנשים העובדים נופלים בדרך כלל כנטל על הקהילה ומוחזקים בדרך כלל בבטלה, כך שתפוקת עבודתם מבוזבזת עד הגיעם לגיל 12 או 14". לכן לוק מציע כי יוקמו "בתי ספר עובדים" בכל קהילה באנגליה לילדי העניים, כך "שהחל מגיל ינקות (בני שלוש) יורגלו לעבודה.". לוק ממשיך ומפרט את ההיבטים הכלכליים של הקמת בתי ספר כאלה וטוען כי יהוו מקור לרווח לקהילה ואף ינחילו בלב התלמידים מוסר עבודה.
היבטי מגדר

בתקופתו של לוק התקיימו תאוריות חינוכיות אחרות אשר הציעו מערכת חינוכית נפרדת לחלוטין לבנות, גישתו של לוק בחיבורו "מחשבות אחדות" משווה בין בנים לבנות הרבה יותר.
"מחשבות אחדות" נכתב כתגובה לפניית חברו בשאלה כיצד לחנך את בנו ועל כן מטרתו העיקרית של הספר, כפי שניסחו לוק בפתיח הוא לענות על השאלה: "כיצד יש לחנך ג'נטלמן צעיר מעת ינקותו." לפ לוק, חינוך זה "לא יתאים באופן מדויק לחינוך בנות; עם זאת, במקומות שבהם הבדלי המין דורשים יחס שונה, לא יהא זה קשה להבחין בכך." (הדגש של לוק). מפיסקה זו ניתן ללמוד כי לוק סבר כי החינוך חייב בבסיסו להיות זהה לבנים ולבנות וכי צריכים להיות הבדלים בחינוך הבנות רק כאשר אלו ברורים מאליהם. פרשנות זו לגישתו של לוק מוצאת תימוכין במכתב שכתב לקלארק בשנת 1685 ובו קבע כי "לכן אני אינני מכיר בכל הבדל מגדר ביחס לשכל בכל הנוגע ל... אמת, מידה טובה וצייתנות, אינני חושב שיש דבר לשנות ממה שכתבתי בעבור בנך.".
מרטין סימונס טוען כי לוק "מציע, הן בעקיפין והן באופן ישיר, כי חינוכו של בן צריך להיות דומה לחינוך שניתן כבר לבנות מן המעמדות המשכילים.". תחת לשלוח בנים לבתי ספר אשר יתעלמו מצרכיהם האישיים וילמדו אותם רק מעט דברים בעלי ערך, לוק טוען כי יש לחנך בנים בבית כפי שנעשה באותה תקופה ביחס לבנות "כך ילמדו מיומנויות חיוניות לאחזקת הבית והאחוזה." לוק, בדומה לבת דורו הפרוטו-פמיניסטית מרי אסטל, האמין כי ניתן וצריך ללמד נשים להיות רציונליות ובעלות מידות טרומיות.
אולם לוק ממליץ על מספר "הגבלות" קטנות ביחס לטיפול בגוף הנשי. המשמעותית ביותר היא הגבלת הפעילות הפיזית של נשים לצורך שימור הופעתן החיצונית: "כיוון שבטיפול בבנות יש לקחת בחשבון את העובדה כי יופיין חשוב באותה מידה כבריאותן, אזי שיקול זה חייב להציב מספר מגבלות... עורן הענוג חייב להיות מוגן מפני קרני השמש, במיוחד כאשר הן יוקדות". אף שמטענתו של לוק ניתן ללמוד שהוא שם דגש חזק יותר על היופי הנשי מאשר היופי הגברי, אך דעות כאלו לא נכללו בספר ולא פורסמו.
מורשת הספר

ספרו של לוק "מחשבות אחדות על החינוך", לצד ספרו של רוסו "אמיל, או על החינוך", היה אחד מספרי היסוד בתחום החינוך במאה ה-18. בבריטניה הספר היה כמעט לתקן בתחום החינוך לאורך יותר ממאה שנים. מסיבה זו, יש חוקרים הטוענים כי השפעתו של הספר "מחשבות אחדות" אינה פחותה מזו "מסה על שכל האדם". כמה מבני זמנו של לוק, כגון הפילוסוף הגרמני גוטפריד לייבניץ, אף הוא תמך בטענה זו ולפיה ל"מחשבות אחדות" הייתה השפעה גדולה על החברה האירופאית מאשר ל"מסה על שכל האדם".
הספר "מחשבות אחדות" הפך לרב-מכר. במהלך המאה ה-18 לבדה הוא פורסם ב-53 מהדורות לפחות: 25 מהדורות באנגלית, 16 מהדורות בצרפתית, 6 באיטלקית, 3 בגרמנית, 2 בהולנדית ואחת בשוודית. הספר היווה את הבסיס לספרות ילדים רבה.
ג'פרי ארצ'ר (1940)

ערך זה עוסק בסופר בריטי יליד 1940. אם התכוונתם לסופר הבריטי ג'פרי ארצ'ר יליד 1944, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1940 (בן 84) בית החולים ליולדות של לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' ברייזנוז  בית הספר ולינגטון 
 תקופת הפעילות:  1976–2012 (כ־36 שנים) 
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (27 ביולי 1992–4 ביולי 2024)  חבר הפרלמנט ה־45 של הממלכה המאוחדת (18 ביוני 1970–8 בפברואר 1974)  חבר הפרלמנט ה־46 של הממלכה המאוחדת (28 בפברואר 1974–20 בספטמבר 1974)  חבר הפרלמנט ה־44 של הממלכה המאוחדת (4 בדצמבר 1969–29 במאי 1970) 
 מפלגה:  המפלגה השמרנית 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  מרי ארצ'ר (1966–?) 
 www.jeffreyarcher.co.uk
 
ג'פרי הווארד ארצ'ר, ברון ארצ'ר מווסטון-סופר-מר (באנגלית: Jeffrey Howard Archer; נולד ב-15 באפריל 1940) הוא סופר ששימש כחבר בית הנבחרים הבריטי (1969–1974), וכיהן כסגן יו"ר המפלגה השמרנית (1985–1986). ריצה עונש מאסר בגין שבועת שקר.
ביוגרפיה

בלבול רב שורר בכל הנוגע לפרטי חייו של ארצ'ר; יש ראיות לכך, שארצ'ר עשה שימוש במידע דו-משמעי או בדה פרטים במקרים רבים - למשל, פעם טען בראיון טלוויזיה, שאביו היה משנה למלך ברוניי. לא זו בלבד שאין זה נכון, אלא שבברוניי לא היה מעולם משנה למלך.
ביוגרפיה > שנות חייו הראשונות

ארצ'ר נולד בבית החולים ליולדות בלונדון ורוב ילדותו עברה עליו בעיר החוף וסטון-סופר-מר, נורת' סומרסט, אנגליה. הוא למד בבית הספר ולינגטון בסומרסט (ולא כפי שאהב לרמוז, לטענת כמה אנשים, בקולג' ולינגטון בברקשייר, היוקרתי יותר). אחרי שסיים את בית הספר, עבד במספר מקומות, כולל הכשרה צבאית והוראה. הוא טוען גם להכשרה למשטרה, אך כמה עיתונאים הזימו את דבריו אלה כבדיה.
ביוגרפיה > אוקספורד

התקבל ללימודים בקולג' ברייסנוז באוקספורד, לשנה של לימודי תעודה בחינוך, אף כי בסופו של דבר נשאר שם למשך שלוש שנים. הוא איננו בוגר של אוניברסיטת אוקספורד, על אף טענתו בראיונות מאוחרים.
בשנות לימודיו באוקספורד נחל הצלחה בינונית באתלטיקה, בתחרויות ריצה למרחקים קצרים וריצת משוכות. כמו כן עשה לו שם בגיוס כספים למפעל הצדקה אוקספאם, שלא היה ידוע אז ברבים. בעיקר התפרסם בהצלחתו להשיג את תמיכת הביטלס במסע לגיוס כספים. בתקופה זו פגש את אשתו, מרי, סטודנטית מבריקה, שרבים סבורים כי הייתה לה יד ברומנים המצליחים ביותר שלו.
ביוגרפיה > פוליטיקה וכתיבה

אחרי שעזב את האוניברסיטה, המשיך בגיוס כספים לצדקה, ללא הצלחה. אז גם החל בקריירה בפוליטיקה, כשכיהן כחבר במועצת העיר של לונדון רבתי. בגיל 29 נבחר בבחירות הביניים מטעם מפלגת השמרנים לייצג בפרלמנט מחוז בחירה לאות' בלינקולנשייר. בתקופת כהונתו גדל מספר הבוחרים באזור הבחירה שלו, הודות לגילו הצעיר ומרצו הרב. ארצ'ר היה בקצה השמאלי של מפלגת השמרנים ויצא חוצץ נגד חלק ממדיניות המפלגה. הוא עודד מתן רישיונות טלוויזיה ללא תשלום לקשישים וכניסה חינם למוזיאונים. כן התנגד לעונש מוות, שראה כמעשה מגונה וברברי.
בשנת 1974 שקע ארצ'ר בחובות כבדים, אחרי שנפל קורבן להונאת השקעה, שהייתה קשורה ב"אקוואבלאסט", חברה קנדית. כשעמד לפני פשיטת רגל, ויתר על מקומו כחבר פרלמנט בבחירות הכלליות של אוקטובר 1974 ופנה לכתיבה. ספרו הראשון, Not a Penny More, Not a Penny Less (דין פרוטה) נחל הצלחה, ובסופו של דבר הצליח להימנע מפשיטת רגל. "קין והבל" התגלה כספרו הנמכר ביותר, שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. על פי ספר זה נוצרה מיני-סדרה בטלוויזיה. ארצ'ר רכש את בית הכומר הישן בגראנטצ'סטר, בית שנקשר בשמו של המשורר רופרט ברוק.
בשנת  1976 נתפס ארצ'ר בגנבת מעילים בחנות בטורונטו, קנדה, אם כי לא הוגשה תביעה נגדו. אחרי שהכחיש במשך שנים רבות את קיומה של תקרית זאת, מודה עכשיו ארצ'ר באמיתותה.
הקריירה הפוליטית של ארצ'ר שבה לחיים לאחר שכתיבתו הנחילה לו פרסום. הוא התמנה לסגן יו"ר המפלגה השמרנית בממשלת מרגרט תאצ'ר, קיבל בשנת 1992 תואר ברון למשך חייו (שאינו עובר בירושה) מאת ג'ון מייג'ור ונבחר על ידי המפלגה כמועמד לראשות העיר לונדון בבחירות של שנת 2000. ויליאם הייג, אז מנהיג המפלגה השמרנית, תמך בו בפומבי ודחה ספקות בדבר התאמתו, לאור הקריירה הקודמת שלו. ארצ'ר נאלץ לפרוש מן המירוץ כשהתגלה, שהוא עומד לפני אישום בשבועת שקר (ראו להלן). לאורך הקריירה שלו, כל השנים הבאות, נחקר על ידי העיתונאי מייקל קריק, שרכש פרסום-מה כביוגרף הלא-רשמי של ארצ'ר ואל-הנקמות שלו.
ביוגרפיה > שבועת שקר

בשנת 1987 הגיש ארצ'ר תביעת דיבה נגד ה"דיילי סטאר", כשהעיתון טען שהיו לו יחסי מין עם פרוצה אירית, מוניקה קוכלאן. הוא זכה במשפט וקיבל 500,000 ליש"ט נזיקין, אבל פסק הדין לא שכנע את כולם. העיתונאי אדם רפאל כתב בזמנו מאמר, שרמז - תוך עקיפה זהירה של חשש דיבה - כמה וכמה דברים: שארצ'ר הלך כנראה עם פרוצה; שבמשפט, ארצ'ר ועורכי דינו הסיטו את תשומת הלב מסוגיה זו אל התכסיסים שה"דיילי סטאר" נקט כדי להפיל את ארצ'ר בפח, ושאנשי ה"דיילי סטאר" יכולים להאשים רק את עצמם בכך. בדיחות דעת רבה גרם גם תיאורו של השופט קולפילד את הגברת ארצ'ר: "המשוללת היא חן? הלא ינעם ריחה?" השתמע מכך שלארצ'ר לא היה שום צורך בפרוצה כשיש לו אישה מקסימה כל כך.
כמה שנים אחר כך טענו שניים: חבר של ארצ'ר (שלווה ממנו סכום כסף נכבד וסירב להחזיר), ועוזרו האישי לשעבר (שארצ'ר קיים אותו למחצה בתמיכתו), שהוא בדה אליבי במקרה ההוא. נראה שהם היו מודאגים ממועמדותו של ארצ'ר למשרת ראש עיריית לונדון והטילו ספק בהתאמתו למשרה. המזכיר האישי ניהל, כמתברר, יומן חשאי של תנועותיו של ארצ'ר. על טענה זו התבססה התביעה נגד ארצ'ר, אך המזכיר העלה עוד טענה מפתיעה, לפיה היה ארצ'ר מעורב ברצח מגישת הטלוויזיה הבריטית, ג'ין דנדו, אשר, כפי שנרמז בהצהרות מודלפות, נהרגה כנראה בשוגג על ידי מתנקש שארצ'ר שכר כדי לרצוח עד מפתח במשפט שבועת השקר. דברים אלה נראים אומנם כהאשמה שלא תיאמן, אבל יש לזכור כעובדה שבכרך הראשון של "יומני הכלא" שלו, ארצ'ר מספר על אסיר שמציע לטפל במזכיר לשעבר של ארצ'ר.
ארצ'ר נשפט על שבועת שקר וסילוף מהלכי משפט בדצמבר 2000. ימים אחדים לפני פתיחת המשפט, החל ארצ'ר להופיע בתפקיד הראשי במחזה משפטי (שאותו גם כתב) בשם "הנאשם". המחזה הועלה בתיאטרון רויאל היימרקט בלונדון והוא עוסק במשפטו של רוצח לכאורה, מתחילה ועד סיום. אף כי עלילתו שאולה לכאורה, ברובה, מסרט משנות ה-50', "עד התביעה" (המבוסס על ספר מאת אגתה כריסטי), היה במחזה חידוש, שהתבטא במתן תפקיד חבר המושבעים במשפט לקהל הצופים. מדי ערב התבקשו צופי ההצגה להכריע בהצבעתם אם האדם, שאותו גילם ארצ'ר בהצגה, חף מפשע או אשם. ארצ'ר התייצב למשפטו האמיתי בשעות היום ועמד למשפט בדיוני בתיאטרון בשעות הערב.
ב-19 ביולי 2001 נמצא לורד ארצ'ר אשם ונשפט למאסר בן ארבע שנים.
אירועים אלה עוררו ספק ציבורי ניכר באשר לצדקת פסק הדין במשפט הדיבה. ההיבט האירוני ביותר של משפטו היה שהאליבי שהמציא לא היה לתאריך הנכון.
בראשית תקופת מאסרו הושם ארצ'ר בכלא פתוח, משם יצא לעבוד בתיאטרון רויאל בלינקולן, אנגליה, והורשה לצאת מדי פעם לביקורים בביתו. דיווחים בתקשורת, שהמשיכה לגלות בו עניין, אמרו שהוא ניצל לרעה את זכותו זו כשיצא לארוחות צהריים עם ידידים, ובספטמבר 2002 העבירו אותו לכלא לינקולן. באוקטובר 2002 דווח שארצ'ר הציע להחזיר ל"דיילי סטאר" את סך 500,000 הלירות שקיבל כדמי נזיקין, יחד עם הוצאות המשפט בסדר גודל של מיליון לירות שטרלינג.
ביולי 2003 שוחרר ארצ'ר על תנאי, לאחר שנשא מחצית מעונשו. בספטמבר 2003 הכריזה הממשלה על רפורמות שימנעו מעבריינים שהורשעו לשרת בבית הלורדים; תומכים טענו שהתארים לא נשללו מלורדים רבים, בעלי הרשעות חמורות פי כמה, כמו ידידו של הרולד וילסון, לורד קאגאן. הרפורמות הללו לא מומשו לפי שעה.
נושאים ביצירתו

לעיתים קרובות לוקח ארצ'ר את דמויותיו מן המעמדות העליונים באנגליה והוא מרבה לדון במניירות וברגישויות, שמקורן ברובד זה של החברה. רוב יצירותיו ממוקמות בארצות הברית, אם כי דמויותיו נוטות להשתמש בתחביר בריטי.
הוא מרשה לעצמו מידה ניכרת של חירות ספרותית כשהוא שוזר יחדיו את חייהם של שני גיבורים מקבילים (קין והבל, Sons of Fortune), או גיבור ונבל (As the Crow Flies, First Among Equals) בעלילות אלה יש אופי אפי והן מקיפות כמה עשורים, לא פעם עם קווי עלילה מקבילים, המתייחסים לאירוע מנקודות ראות שונות. גיבורים רבים סובלים מבעיות פוריות (As the Crow Flies), או מאבדים את ילדם היחיד (First Among Equals, Sons of Fortune), ליצירת רושם דרמטי.
יצירותיו ה"לא-אפיות" ("עניין של כבוד", סיפור מרדף, ו- Shall We Tell the President?, מותחן בלשי) מתרחשות בדרך כלל במסגרת זמן קצרה בהרבה ומספר הדמויות בהן קטן יותר.
יחסו ליהודים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ברבים מספריו של ארצ'ר, קיימת דמות משנה בעלת זהות יהודית המתוארת כדמות חיובית.

בספר "קין והבל", לאורך חלק גדול מהספר הגיבור "קיין" נעזר בעורך דין יהודי בשם כהן (תחילה אב ולאחר מותו בנו).

בספר "כמעוף העורב" מר סלומון היהודי מסייע רבות לגיבור הספר צ'רלי.

בסדרת "סדרת דברי ימי קליפטון", יהודיה ניצולת שואה מתוארת כקורבן של אחד הנבלים הנבלים הראשיים בסדרה. בספרי המשך מתואר נער יהודי כאחד מחבריו הטובים של הגיבור "סבסטיאן" - תוך גינוי לאנטישמיות שהנער חווה.
בריאיון לאילת נגב אמר ארצר:
”אני מאוד מעריך את היהודים, וחושב שהם גזע נחוש, חרוץ ויסודי. אך חסרונם העיקרי הוא שהם לא מאפשרים לנו להיכנס לעולמם. ההסתגרות הזאת לא מקובלת עלי...” באותו ריאיון הביע ארצ'ר את תמיכה בנישואי תערובת, והסתייג מיהודים מסורתיים שנרתעים מהם.
ספריו שתורגמו לעברית

דין פרוטה (1976), הוצאת זמורה ביתן, 1990, עברית: עמנואל לוטם
קין והבל (1979), הוצאת זמורה ביתן, 1983, עברית: אופירה רהט
הבת הסוררת (1982), הוצאת זמורה ביתן, תשמ"ה 1985, עברית:  מיכאל אביב
ראשון בין שווים (1984), הוצאת זמורה ביתן, 1988, עברית: עופרה עופר
עניין של כבוד (1986) הוצאת זמורה ביתן, 1988, עברית: חניתה רוזנבליט
עוקצו של סיפור (1988) הוצאת זמורה ביתן, 1991, עברית: עמנואל לוטם
כמעוף העורב (1991), הוצאת זמורה ביתן, 1992, עברית: דפנה לוי
כבוד בין גנבים (1993), הוצאת מודן, 1994, עברית: עדי גינזבורג-הירש
המעצמה השביעית (1996), הוצאת מודן, 1997, עברית: עדי גינזבורג-הירש
הדיבר האחד עשר (1998), הוצאת מודן, 1998, עברית: עדי גינזבורג-הירש
בני מזל (2002), הוצאת מודן, 2002, עברית: עדי גינזבורג-הירש
תמונה כוזבת (2005), הוצאת מודן, 2007, עברית: בועז וייס
אסיר מלידה (2008), הוצאת מודן, 2008, עברית: בלהה רוזנפלד
שבילי התהילה (2009), הוצאת מודן, 2010, עברית: בועז וייס
עץ או פלי (2018), הוצאת מודן, 2019, עברית: כנרת היגינס-דוידי (הספר בקטלוג ULI)
ספריו שתורגמו לעברית > סדרת דברי ימי קליפטון

ימים יגידו (2011), הוצאת מודן, 2012, עברית: כנרת היגינס-דוידי
חטאי האב (2012), הוצאת מודן, 2013, עברית: כנרת היגינס-דוידי
סוד שמור (2013), הוצאת מודן, 2013, עברית: כנרת היגינס-דוידי
הזהר במשאלותיך (2014), הוצאת מודן, 2014, עברית: כנרת היגינס-דוידי
חזק מחרב (2015), הוצאת מודן, 2015, עברית: כנרת היגינס-דוידי
בבוא השעה (2016), הוצאת מודן, 2016, עברית: כנרת היגינס-דוידי
זה היה אדם (2016), הוצאת מודן, 2017, עברית: כנרת היגינס-דוידי
סדרת ויליאם ווריק
רק המעז (2019), הוצאת מודן, 2020, עברית: כנרת היגינס-דוידי
חבוי לעין כל (2020), הוצאת מודן, 2021, עברית: כנרת היגינס-דוידי
העלמת עין (2021), הוצאת מודן, 2022, עברית: נועה בן פורת
על גופתי המתה (2021), הוצאת מודן, 2023, עברית: כנרת היגינס-דוידי
הבא בתור (2022), הוצאת מודן, 2023, עברית: אינגה מיכאלי
שער הבוגדים (2023), הוצאת מודן, 2024, עברית: אינגה מיכאלי.
הערות שוליים

↑  בחירות ביניים למושב של מחוז לאות' (אנ') נערכו ב-4 בדצמבר 1969 לאחר שהמושב התפנה ב-31 באוגוסט אותה השנה עם מותו של חבר הפרלמנט סיריל אוסבורן (אנ').
↑  http://tripatlas.com/Jeffrey_Archer (הקישור אינו פעיל, 1 בינואר 2019)
↑  אילת נגב, "ארצ'ר, ג'פרי" בפרויקט בן-יהודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257864705171  PLWABN: 9810575312205606  BIBSYS: 90074123  BNE: XX1162889  BnF: cb11889040r (data)  CANTIC: a11614286  CiNii: DA0317186X  GND: 118983040  ICCU: CFIV003069  ISNI: 0000 0000 8176 0028  LCCN: n79115945  LNB: 000021753  MusicBrainz: 5e569ca1-8e26-44e3-b308-feea8281441e  NDL: 00431653  NKC: jn19990000239  NLA: 35007761  NLG: 68052  NLK: KAC199600896  NSK: 000006926  NTA: 068835159  RKD: 441122  SELIBR: 262066  SUDOC: 026689596  Trove: 787700  UKPARL: 84dTeQ35  ULAN: 500699198  VIAF: 110249804   WorldCat (עם VIAF): 110249804
ידידיה יצחקי

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1929 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  20 בנובמבר 2023 (בגיל 94) תל אביב-יפו, ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת בר-אילן 
 תקופת הפעילות:  1950–2023 (כ־73 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  בית לייוויק 
 צאצאים:  טל יצחקי 
 מספר צאצאים:  2 
 
ידידיה יצחקי (31 במאי 1929 – 20 בנובמבר 2023) היה אדריכל, חוקר ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה

ידידיה יצחקי נולד בירושלים. אביו, דוד פישמן, עלה ב-1920 מהעיירה האוקראינית האנופיל (אז נקראה בשמה הרוסי, אנופול). אמו, חנה לבית פיקרסקי, הייתה ממשפחה "ליטאית" מן היישוב הישן, שהתיישבה בירושלים בראשית המאה ה-19. נישואיה עם "חסיד" שהוא גם "חלוץ" לא נתקבלו בעין יפה. ההורים פתרו את בעייתם בפרישה מהחברה החרדית, ולכן גם שינו את שם המשפחה ליצחקי. אביו עסק בהנדסת בניין. אחיו הבכור, יהושע יצחקי, היה גאולוג ומרצה באוניברסיטת תל אביב. אחיו הצעיר, יצחק, היה בין מייסדי קיבוץ מעיין ברוך ואיש עסקים.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבה 2, בחזית הצפון.
למד אדריכלות בטכניון בחיפה, ועבד כאדריכל. תכנן ובנה עשרות בתי מגורים ובנייני ציבור, בעיקר בתל אביב, בהם "מעונות גדי", בית דירות חדשני, מודולרי, שמאפשר תכנון פנים גמיש.
בשנות ה–40 לחייו עשה תפנית חדה והתחיל בלימודי ספרות עברית וכללית באוניברסיטת בר-אילן, קיבל תואר דוקטור והתמנה למרצה בחוג לספרות עברית. בראשית שנות ה-80 מילא, ביחד עם רעייתו רינה, שליחות חינוכית במכללת שז"ר בבואנוס איירס, ארגנטינה. בראשית שנות ה-90 הוזמן להרצות באוניברסיטת נטאל בדרבן, דרום אפריקה, במחלקה ללימודי יהדות וספרות עברית.
הרצה באוניברסיטת בר-אילן, במכללת עמק הירדן, במכללה האקדמית בצפת וסמינר הקיבוצים. היה מרצה אורח במרכזים ללימודי עברית ויהדות במרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות שבאחוזת יארנטון, אוקספורד ובאוניברסיטת סטנפורד, קליפורניה.
פרסם מחקרים רבים בספרות עברית, בספרות משווה, בחקר היהדות ותרבות אירופה.
ביוזמתו ובעריכתו נוסד כתב-העת "עלי-שיח" בשיתוף עם החוגים לספרות של ברית התנועה הקיבוצית. היה מרכז מכון קורצווייל לחקר הספרות העברית באוניברסיטת בר-אילן, וחבר מערכת כתב-העת של האוניברסיטה "ביקורת ופרשנות".
היה נשוי לרינה, מדריכה פדגוגית בסמינר הקיבוצים, ואב לשניים: טל יצחקי, מעצבת תיאטרון, מתרגמת, ומנהלת האקדמיה לאמנויות המופע ותיאטרון אלפא בתל אביב, ורביב יצחקי, פרסומאי בכיר ומחבר הרומן "קונוורז'ן". חתנו הוא איש התיאטרון אברהם עוז. נפטר בנובמבר 2023.