פרזיטים (סרט)
נושאים ופרשנויות

הנושאים העיקריים של פרזיטים הם הבדלי מעמדות, אי שוויון חברתי ופער בעושר. מבקרי קולנוע ובונג ג'ון-הו עצמו החשיבו את הסרט כשיקוף של הקפיטליזם בשלב מאוחר, וחלקם קשרו אותו למונח "גיהנום ג'וסון " (קוריאנית: 헬조선), ביטוי סאטירי הטוען שחיים בגיהנום דומים לחיים בדרום קוריאה המודרנית. קדנציה זו נוצרה בשל שיעורי האבטלה הגבוהים של צעירים, הדרישות האינטנסיביות של לימוד השכלה גבוהה, משבר סבירות הבית והפער החברתי-כלכלי הגובר בין העשירים לעניים. ב-Coronavirus Capitalism Goes to the Cinema, כותב נלמן שהמילה "טפיל" התייחסה במקור ל"אדם שאוכל בשולחן של אחר", המתרחשת בסצנה אחת של הסרט. נולמן גם מציין את הקשר בין טפילים לבין ציטוט קרל מרקס :
הקפיטליסט ... הוא רק הון באישיות. הנשמה שלו היא נשמת ההון. אבל להון יש כוח מניע יחיד, הדחף לייעל את עצמו, ליצור ערך-עודף, לגרום לחלק הקבוע שלו, אמצעי הייצור, לספוג את הכמות הגדולה ביותר האפשרית של עודף עבודה. הון הוא עבודה מתה אשר, כמו ערפד, חיה רק על ידי מציצת עבודה חיה, וחיה ככל שיותר עבודה היא יונקת.
הסרט מנתח גם את השימוש בקשרים ובכישורים כדי להתקדם, עבור משפחות עשירות ועניות כאחד. יש הטוענים כי הדיון במעמד מתייחס למושג ההביטוס של פייר בורדייה.
בונג התייחס לטפיל כאל קומה למעלה/למטה או "סרט מדרגות", שבו גרמי מדרגות משמשים כמוטיב לייצג את עמדות המשפחות בבתיהם של הקימס והפארקים, כמו גם את הבונקר במרתף. דירת המרתף למחצה של בני הזוג קימס אופיינית לתושבי סיאול עניים יותר בשל שכר הדירה הנמוך שלה, למרות שיש לה בעיות כמו עובש וסיכון מוגבר למחלות. שיטפונות מונסון כמו זה המתואר בסרט בדרך כלל פוגעים בסוגי מגורים אלו הכי הרבה. הסרט מציג מעמד במונחים מרחביים המדברים על היררכיה, לפי נלמן.
לטענת בונג, הסוף מרמז ש-Ki-woo לא יוכל להרוויח את הכספים הדרושים לקניית הבית, שכן הצילום האחרון מראה אותו עדיין בדירת המרתף ומזכיר את הסצנה הראשונה; הוא תיאר את הצילום הזה כ"הרג בטוח" (확인사살), בהתייחסו להמתת חסד כדי לגרום למוות וודאי. שיר הסיום מתייחס לקי-וו שעובד כדי להרוויח כסף כדי להשיג את הבית. צ'וי וו-שיק העריך שייקח כ-564 שנים עד שקי-וו יוכל להרוויח מספיק כסף כדי לרכוש את הבית. למרות זאת, הוא היה אופטימי: "אני די בטוח שקי-וו הוא אחד מהילדים המבריקים האלה. הוא יעלה איזה רעיון, והוא פשוט ייכנס לבית של המשפחה הגרמנית, ואני חושב שהוא יציל את אביו". אבל לפי פרשנויות רבות, החלום הזה מצטרף למנטליות של אתחול וספק אם יושג; בנוסף, "זה לא מטפל בבעיה היסודית שעל הפרק. אפילו בתרחיש פנטזיה זה, קי-טאק עדיין יהיה כלוא בבית מידי מערכת משפטית שתבקש להעמידו לדין ולאסרו. הכוחות שיצרו ושמרו על הפרידה של משפחת קים לא יבוטלו, אלא רק יותאמו".
המבקרים התייחסו גם לנושאים של קולוניאליזם ואימפריאליזם. לדברי ג'ו-היון פארק, הסרט מתרחש במסגרת "הסדר הכלכלי הקפיטליסטי שנחנך ומתומך בקוריאה על ידי הכיבוש הקולוניאלי", והשימוש באנגלית בסרט מציין יוקרה בתוך מערכת זו. פארק דה-סונג אובססיבי ל"אינדיאנים" ובבעלותו צעצועים בנושא אינדיאני והעתקים לא אותנטיים. נולמן יוצר את הקישור בין משפחת פארק ה"ילידים" לבין הפולשים: בני הזוג קימס, המביאים איתם טפילים קטלניים שאין לילידים חסינות אליהם. נולמן מצביע על תאוריית המיאזמה של ריח נושא מחלות: חשבו שהילידים יכולים לחטוף מחלות רק על ידי ריח האוויר המזיק שנישא על ידי מתיישבים ספרדים. זה מתחבר לנושא הסרט סביב ההבחנה המעמדית של ריח. בונג ציין: "לא הייתי מרחיק לכת ואומר שזה פרשנות על מה שקרה בארצות הברית, אבל זה קשור במובן זה שהמשפחה הזו מתחילה להסתנן לבית והם כבר מוצאים משפחה שגרה שם אז אתה יכול לומר שזה בדיחה בהקשר הזה, אבל באותו זמן, לאינדיאנים יש היסטוריה מאוד מורכבת וארוכה, אבל במשפחה הזו, הסיפור הזה מצטמצם לתחביב ולקישוט של הילד אמא מזכירה את האוהל כמוצר מיובא של ארצות הברית, ואני חושב שזה כמו חולצות צ'ה גווארה שאנשים לובשים. הם לא מכירים את החיים של הדמות המהפכנית, הם פשוט חושבים שזו חולצה מגניבה. זה מה שקורה בזמננו הנוכחי: ההקשר והמשמעות מאחורי הדברים הממשיים הללו קיימים רק כדבר ברמת פני השטח".
כמה מבקרים מציינים את החשיבות של סולידריות מעמד הפועלים כפי שמוצגת בסרט. הבעיות של בני הזוג קימס הן תוצאה של חוסר סולידריות מעמדית עם המשפחה העניה האחרת, גאון-סאה ומון-גואנג. בשיאו של הסרט, קי-טאק הופך מודע לזהותו המעמדית כאשר מר פארק נגעל מהריח של גאון-סאה. אחרים אמרו כי פרזיטים חשף את חוסר המזל של קורבנות עניים וחסרי כוחות של עולם אדיש, אשר הופכים לשחרור באמצעות האפקט הקומי של טבח המוני.