stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואיס הנרי מורגן

ערך זה עוסק באנתרופולוג אמריקאי. אם התכוונתם לימאי ושודד ים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1818 Aurora, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בדצמבר 1881 (בגיל 63) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט הופ (ניו יורק) 
 מקום לימודים:  יוניון קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 חתימה:   
 
לואיס הנרי מורגן
לואיס הנרי מורגן (אנגלית: Lewis Henry Morgan;‏ 21 בנובמבר 1818 - 17 בדצמבר 1881) היה אנתרופולוג וסופר אמריקאי. יחד עם זאת, הכשרתו המקצועית הייתה בתחום המשפטים. כאנתרופולוג חובב הוא ידוע בעבודותיו על אודות אבולוציה תרבותית ועל הילידים האמריקאים. הוא נולד בכפר רוצ'סטר, למד משפטים ביוניון קולג' ב-1840 והחל להתמחות באזור הולדתו. 
מורגן היה אישיות ידועה בתקופתו. הוא היה חבר בבית המחוקקים הניו יורקי, באיגוד האמריקאי למען קידום המדע ב-1879, והיה חבר באקדמיה הלאומית למדעים.
עבודתו האנתרופולוגית

מורגן גילה עניין בילידים האמריקאים אנשי שבטי האירוקוי, שבאזור מגוריו, לאחר שלא מצא תעסוקה כעורך-דין בתקופת השפל הכלכלי של 1837, עזר לייסד מועדון חברתי שמטרתו לקדם את האינטרסים של אותם ילידים. זאת למרות, ואולי דווקא מפני שחוות משפחתו של מורגן הייתה על שטח מופקע מהאינדיאנים – כ-2400 דונם שניתנו לסבו של מורגן כהוקרה על תרומתו למהפכה האמריקאית. שם המועדון היה "מסדר הקשר הגורדי" (כנהוג באותה תקופה, להעניק כינויים הלניסטיים לתופעות "חדשות" של ציוויליזציה). מורגן עצמו היה חבר רשמי במועדון תוך שהוא נושא את השם Tayadaowuhkuh, שמשמעותו - גישור על הפערים (הכוונה היא בין הלבנים לילידים). מורגן חקר את האיריקוי בעזרת ידידו, איש שבט הסנקה (אחד מחמשת שבטי האיריקוי), אילי פארקר, שהיה בנו של אחד מראשי השבטים, אשר נשלח על ידי האינדיאנים ללמוד משפטים, בתקווה שיוכל להגן עליהם מעקירה והפקעת-קרקעות.
מורגן הוציא ספר ב-1851 בעקבות מחקרו, שנקרא The League of the Ho-de-no-sau-nee or Iroquois. ספר זה היה בין האתנוגרפיות הראשונות שנכתבו, והמריץ אותו לחקור עוד על מערכות חברתיות. בהמשך לעניין שגילה באבולוציה חברתית, הוא החל לפרסם ספרים כמו "מערכות של קרבת דם ודמיון" שפורסם ב-1886 ו-"חיי הילידים האמריקאים בבתים-הארוכים" שפורסם ב-1881. בעבודתיו ביקש להציג את המגוון הרחב של מערכות השארות בחברות הילידים, כשלבים שונים באבולוציה האנושית ובהתפתחות החברתית.
כמו הרברט ספנסר ו-אדוארד טיילור, מורגן תמך בגישת האבולוציה החברתית. הוא יצר סכמה אבולוציונית ליניארית, המייצגות שלבים שונים של התפתחות חברתית ותרבותית, מהחברה הפרמיטיבית ועד החברה המודרנית. בספרו "חברה ארכאית" הוא טען שישנם שלושה שלבים עיקריים באבולוציה החברתית - פראיות, ברבריות ותרבות (ציוויליזציה). השלבים נקבעים על פי רמה טכנולוגית. בשלב הפראי משתייכות החברות בעלות היכולת המוגבלת להבעיר אש, משתמשות בקשתות ובחניתות ובכלי חרס; בשלב הברברי נמצא חברות המבייתות בעלי חיים, יש בהן חקלאות ומשתמשות גם בכלי מתכת; ובשלב התרבותי החברות יודעות קרוא וכתוב. בשלבים אלה יצר מורגן קשר בין התפתחות טכנולוגית ובין התפתחות חברתית. הוא סבר כי ההתפתחות הטכנולוגית היא המניע להתפתחות החברתית, כך שלכל התפתחות חברתית - במוסדות החברתיים ובתרבות, נמצא התחלה בשינוי טכנולוגי. התאוריה שלו הייתה ציון דרך משמעותי בהתפתחות תאוריית הדרוויניזם החברתי.
מורגן היווה השראה לקרל מרקס ופרידריך אנגלס כשבאו לכתוב על התפתחותה של החברה הקפיטליסטית. מרקס עשה שימוש בתיאוריו של מורגן את ההתפתחות החברתית-כלכלית ויחסי הייצור בחברה הפרימיטיבית (מה שמרקס כינה "אופן הייצור הקומונאלי"), בספרו הקפיטל. מרקס קיבל את טענתו של מורגן לגבי הקריטיות של ההתפתחות הטכנולוגית, אך העדיף לראות את העבודה כבסיס להתפתחות החברתית, ולא את הכתב. פרידריך אנגלס התייחס בהרחבה לתאוריות של מורגן על יחסי-שארות, ב"המשפחה הקדושה". כתוצאה מכך כתביו היו פופולריים בקרב אנשי שמאל, מרקסיסטים ואחרים. בתוך הדיסציפלינה האנתרופולוגית, לזלי וייט הגן על המורשת התאורטית של מורגן בעוד שפרנץ בועז תקף אותה. ההשקפה האבולוציונית הליניארית לא מקובלת במחקר העכשווי, וכך גם התאוריה האבולוציונית הקלאסית של מורגן.[דרוש מקור] למרות זאת, הרבה אנתרופולוגים מוקירים את עובדת היותו אחד החוקרים הראשונים שחקר בצורה שיטתית מערכות שארות.[דרוש מקור]
לואי-ניקולא רובר

| --- | --- |
לואי-ניקולא רובר, ציור מאת אחותו
לואי-ניקולא רובר, ציור מאת אחותו
 לידה:  2 בדצמבר 1761 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  8 באוגוסט 1828 (בגיל 66) Vernouillet, צרפת 
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות
 מקום מגורים:  צרפת
 תרומות עיקריות
 המצאת מכונה לייצור נייר, שמהווה את הבסיס לייצור הנייר המודרני. רישום הפטנט: 1799.
 
לואי-ניקולא רובר (בצרפתית: Louis-Nicolas Robert;‏ 2 בדצמבר 1761 - 8 באוגוסט 1828) היה חייל ומהנדס מכונות צרפתי, שידוע כממציא שיטת ייצור הנייר שהיוותה את הבסיס למכונת פוֹרְדְרִינִיר (Fourdrinier). עקרונות שיטה זו מהווים את עקרונות ייצור הנייר עד היום.
ב-1799 הוציא רובר פטנט על המכונה הראשונה לייצור "נייר רציף". לאחר סדרה של סכסוכים כספיים ומשפטיים עם מעסיקו סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), בן למשפחת דידו המפורסמת שעסקה בהדפסה, איבד רובר את הזכויות על הפטנט. בעקבות כך, נשלחה המכונה שיצר מצרפת לאנגליה, להמשך פיתוחה. המצאתו של רובר הייתה לליבת מכונת פוֹרְדְרִינִיר, שמהווה את הבסיס לטכניקת ייצור הנייר המודרנית. לבסוף היה למורה בבית ספר ומת בחוסר כול.
ראשית חייו והקריירה הצבאית

לואי-ניקולא רובר נולד להורים מזדקנים ברובע הראשון של פריז. בילדותו סבל מבריאות שברירית ומיתר מודעות עצמית, אך היה למדן ושאפתן. הוא רכש חינוך מעולה, והתמקד במדעים ובמתמטיקה, תחת מסדר המינימים (Order of Minims) הנוצרי של פרנסיס מפאולה. עם זאת, חש שהוא מהווה מעמסה כלכלית על הוריו. בגיל 15 ניסה להתגייס לצבא כדי להצטרף לכוחות צבא צרפת הלוחמים במלחמת העצמאות של ארצות הברית (שסייעו ל-13 המושבות), אך נדחה. ארבע שנים לאחר מכן הצליח להתקבל לצבא צרפת.
ב-23 באפריל 1780 הצטרף לגדוד הארטילריה הראשון של גרנובלה (Grenoble), ובעקבות כך הוצב בקאלה שבצפון צרפת. ב-1781 הועבר לרגימנט הארטילריה של מץ (Metz) ונשלח לסן-דומינגו, שם לחם בצבא האנגלי. הוא שירת בצבא 14 שנה, והגיע לדרגת סמל ראשי (Sergeant major; מקביל לרב-סמל מתקדם, רס"ם, בצה"ל). לפי גרסה אחרת, השתחרר מהצבא בגיל 28, לאחר תשע שנות שירות, ב-1790.
רובר נישא לשרלוט רוטיה (Charlotte Routier) ב-11 בנובמבר 1794, בחתונה אזרחית, בשל הצו שניתן בצרפת שלאחר המהפכה, שקובע כי החתונה תהיה חוזה אזרחי פשוט, שמאושר בידי פקיד עירוני.
מכונה לייצור נייר

ב-1790, לאחר שהשתחרר מהצבא הצרפתי, היה רובר לשוליית פקיד באחד מבתי הדפוס המפורסמים של משפחת דידו (Didot). לאחר מכן עבד כפקיד תחת סן-לז'ה דידו (Saint-Léger Didot), ובהמשך מונה לתפקיד "מפקח על הסגל" במפעל ייצור הנייר של פייר-פרנסואה דידו (Pierre-François Didot) בקומונה קורביל.‏ היה זה מוסד חשוב, שהוקם כבר ב-1355, וסיפק נייר למשרד האוצר הצרפתי לשם ייצור שטרות. רובר ודידו היו קצרי-רוח לגבי הסכסוכים הנשנים בין העובדים השונים בשלבי הייצור, ועל כן דידו דחק ברובר לנסות למצוא פתרון מכני שיחליף את העבודה הידנית בייצור הנייר.
בספרו "ייצור נייר: היסטוריה וטכניקה של האומנות העתיקה" (Papermaking: the History and Technique of an Ancient Craft), כתב דארד האנטר כי:
[לואי-ניקולא רובר] ציין כי היו אלו המריבות והסכסוכים הנשנים בין העובדים באיגוד ייצור הנייר הידני, שהניעו אותו ליצור את המכונה שתחליף את עבודת הכפיים.
אף על פי שתוכניותיו הראשונות של רובר נראו לדידו "חלשות", היה בהן פוטנציאל להמשך המחקר, ודידו מימן יצירת אבטיפוס קטן-ממדים. בנייתו של האבטיפוס הושלמה ב-1797, אך הוא נחשב כישלון. לאחר ניסיונות אלו רפו ידיו של רובר, והוא מונה בידי דידו ל"מפקח על טחינת התבואה" בטחנת קמח קרובה. לאחר כמה חודשי מנוחה ממפעל הנייר, עודד אותו דידו להמשיך ולנסות לתכנן את מכונת הנייר, והפקיד כמה מכונאים לשירותו. המודל הבא הציג שיפורים מסוימים, ועל כן דידו הורה לרובר ליצור מודל בגודל מלא. מכונה זו הייתה להצלחה וייצרה גיליונות נייר כפולים.
בקשה לפטנט ומהות ההמצאה

בעקבות יצירת המודל המוצלח, שנבנה ב-1798, סן-לז'ה דידו התעקש שרובר יוציא פטנט על המכונה. לפני 1798, הנייר יוצר גיליון-גיליון, על ידי טבילה של מסגרת מלבנית בתוך חבית עיסת נייר. לאחר שהמסגרת הוצאה מהחבית, המים נלחצו החוצה מתוך העיסה. העיסה שנותרה הונחה לייבוש, ולא ניתן היה להשתמש במסגרת שוב עד שגיליון הנייר הקודם הוסר ממנה. במכונה של רובר הייתה רצועת הזזה שאליה הגיע זרם רציף של עיסה, ושהעבירה גיליונות לא-שבורים של נייר לח לצמד של גלילי לחיצה. כשהרצועה הרציפה של הנייר יצאה מהמכונה, היא נתלתה לייבוש באופן ידני על מערך של כבלים או מוטות.
ביוזמתו של דידו, נפגשו רובר ודידו עם שר הפנים הצרפתי פרנסואה דה נושטו (François de Neufchâteau), והגישו בקשה לפטנט. ב-1799, הפטנט (brevet d'invention) ניתן בידי ממשלת צרפת, ורובר שילם עליו 8,000 פרנק. המפרט ונוסח הבקשה של הפטנט על המכונה לייצור נייר רציף, מצויים בכרך השני של פרסומי הפטנטים Brevets d'Inventions Expirés.
ב-9 בספטמבר 1798 כתב רובר מכתב בקשה לפטנט:
מזה כמה שנים אני מועסק באחת הטחנות המובילות בצרפת. חלומי היה לפשט את אופן ייצור הנייר על ידי שיטה שתפחית באופן דרמטי את עלות הייצור, ומעל לכול, תייצר גיליונות נייר מאורך יוצא-דופן ללא הצורך באף עובד, אלא רק באמצעים מכניים.
לאחר עבודה רבה, ובעזרת ניסיוני והשקעה כספית לא מבוטלת, הצלחתי במשימה זו, ונוצרה מכונה שממלאת ציפיותיי אלו. המכונה חוסכת בזמן ובהוצאות ומייצרת נייר באיכות מעולה, באורך של 12 עד 15 מטר, לכל דורש.
בכמה מילים, הוצאתי לפועל את יתרונותיה של המכונה, שאותה בניתי בביתו של האזרח דידו, תעשיין בכפר יָסָן. זהו המקום לומר כי האזרח דידו היה לי לעזרה גדולה ביצירת מכונה זו. הסדנה שלו, עובדיו, ואף ארנקו, עמדו לעזרתי; רוחב-לבו ואמונו הם כאלו שניתן למצוא רק בחברים אמיתיים למקצוע.
אני מפציר בך, כבודו האזרח השר, להעניק פטנט להמצאתי, שיוכל להבטיח את רכושי ואת משלח-ידי. הוני אינו מספיק דיו כדי לממן את המיסים על הפטנט בתשלום אחד, ועל כן אני מבקש לשלמו משך חמש-עשרה שנה, ואמצעיי אינם מאפשרים לי לרכוש את המודל למכונה. זוהי הסיבה מדוע, כבודו האזרח השר, אני מפציר בך למנות כמה נציבים לבחון את עבודתי, ובשל השימושיות הרבה של תגליתי, להעניק לי פטנט ללא דרישת כסף.
רובר.
דה נושטו מינה את לשכת האמנויות והמקצועות (Bureau des Arts et Métiers) לשלוח שרטט, מר בוולו (Beauvelot), ליָסָן כדי לתעד את המכונה ולבנות מודל משופר. השר אף מינה חבר של "האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות" (Conservatoire National des Arts et Métiers) להתלוות אליו. לשכת האמנויות והמקצועות כתבה אז:
האזרח רובר הוא הראשון שהעלה על דעתו ליצור מכונה שתהיה מסוגלת לייצר נייר מהחבית; מכונה זו יוצרת נייר מרוחב אדיר ומאורך בלתי-נגמר. המכונה יוצרת נייר מאיכות מושלמת ובעובי מושלם והיא בעלת יתרונות שלא ניתן להשיג בשיטות הרגילות לייצור נייר ידני, שבו כל גיליון נייר מוגבל בגודלו, בניגוד לנייר שנוצר במכונה זו. על פי כל הדו"חות, מדובר בהמצאה חדשה לגמרי והיא ראויה לכל עידוד.
האקדמיה הלאומית לאמנויות ולמקצועות שילמה לרובר 3,000 פרנק כדי לבנות מודל להצגה קבועה במוזיאון לאמנויות ולמקצועות שבפריז.
ב-1785 המציא התעשיין הצרפתי-גרמני כריסטוף-פיליפ אוברקמפף (Christophe-Philippe Oberkampf) את המכונה הראשונה להדפסת צבע על ריבועי טפטים. חשיבות המצאתו של רובר חרגה מהעברתה של פעולה ידנית אינטנסיבית לאמצעים מכניים, ואף אפשרה הדפסה של ניירות רציפים הצבועים בדפוסים קבועים. כך התאפשר להדפיס בכמויות גדולות עיצובים חדשים ומבחר גוונים בטפטים שהוצגו בטרקלינים ברחבי אירופה.
המשך הפיתוח באנגליה

בין רובר ודידו פרץ סכסוך לגבי הבעלות על ההמצאה. רובר לבסוף מכר הן את הפטנט והן את אבטיפוס המכונה לדידו בעבור 25,000 פרנק. אולם, דידו התחמק מהתשלום לרובר, ונאלץ לחדש את הבעלות על הפטנט ב-23 ביוני 1801. דידו רצה להמשיך לפתח את המכונה באנגליה, ולהוציא שם פטנט, הרחק מהסחות הדעת של המהפכה הצרפתית, ועל כן הוא שלח את המכונה לגיסו בלונדון, ג'ון גאמבל (John Gamble).
במרץ 1801, לאחר ששלח אליו דידו דוגמאות של רצועות נייר רציף מיָסָן, הסכים ג'ון גאמבל להתחלק בבקשת הפטנט בלונדון יחד עם האחים סילי והנרי פוֹרְדְרִינִיר (Sealy and Henry Fourdrinier), שניהלו מפעל מוביל למכשירי כתיבה. גאמבל קיבל את הזכויות על הפטנט הבריטי 2487 ב-20 באוקטובר 1801, על גרסה משופרת של המכונה המקורית של רובר. לאחר מכן, פיתוח נוסף מומן בידי האחים פורדריניר. גאמבל ודידו שלחו את המכונה ללונדון, ולאחר 6 שנים והוצאות של 60,000 ליט"ש עלויות פיתוח, האחים פורדריניר קיבלו את הזכויות על מספר פטנטים נוספים. דוגמה מוקדמת של מכונת פורדריניר הותקנה במפעל בפרוגמור (Frogmore), הרטפורדשייר (Hertfordshire).
מוות והנצחה

ב-1812, כשבריאותו רופפת, לאחר שמכר את המצאתו ואת הפטנט עליה ואיבד שליטה על המשך הפיתוח שנערך באנגליה, פרש רובר מתחום ייצור הנייר ועזב את קורביל. הוא עבר לקומונה וֵרְנוּיֶה (Vernouillet), במחוז אוּר-אָ-לוּאָר (Eure-et-Loir) ופתח בית ספר קטן, פבור סן טיבו (Faubourg St Thibault). הכלכלה הצרפתית הייתה בשפל לאחר תבסותיו של נפוליאון, ורובר קיבל משכורת נמוכה מאוד. הוא המשיך ללמד עד מותו ב-8 באוגוסט 1828, בגיל 66. פסלו ניצב למול כנסייה בוורנויה ו"קולג' דה לואי-ניקולא רובר" בוורנויה קרוי על שם.
ב-1976 גילה לאונרד שלוסר (Leonard Schlosser) את איוריו המקוריים של רובר במכירה פומבית ושלח עותקים בפקס לחוקרים ולחבריו. לא ידוע היכן ניתן למצוא את האיורים המקוריים.
הערות שוליים

1 2  "les frères Robert". Larousse. Larousse.fr. נבדק ב-2009-11-10.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Hunter, Dard (1978). Papermaking: the history and technique of an ancient craft. Courier Dover Publications. pp. 341–351. ISBN 978-0-486-23619-3.
1 2 3 4 5  "Nicolas-Louis Robert". Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online. 2009. נבדק ב-2009-11-10.
1 2 3 4 5 6 7  "Fourdrinier Paper-Making Machine". Today in Science. נבדק ב-2009-11-10.
1 2 3 4 5 6  Faurie, André (בספטמבר 2004). "Louis-Nicolas Robert: Inventeur de la machine à papier". Histoire de nos métiers (בצרפתית). EFPG. נבדק ב-2009-11-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Louis-Nicolas Robert, machine à papier, invention, inventeur
↑  Herring, Richard (1855). Paper & paper making, ancient and modern. Michigan: Longman, Brown, Green, and Longmans. p. 44.
↑  Hills, Richard Leslie (1988). Papermaking in Britain, 1488–1988: a Short History. London: Athlone Press. ISBN 978-0-485-11346-4.
↑  Morris, Henry. Nicolas Louis Robert and his Endless Wire Papermaking Machine. International League of Antiquarian Booksellers. נבדק ב-2009-11-10.(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810805562605606  BnF: cb14953750h (data)  GND: 120491990  ISNI: 0000 0001 2209 742X  LCCN: no00018888  NKC: ntk20221160028  NTA: 074219537  SUDOC: 148002730  VIAF: 27903046   WorldCat (עם VIAF): 27903046 
עובדים יוצרים נייר בעבודה ידנית. תחריט עץ.
מכונה גדולה לייצור נייר בסגנון פוֹרְדְרִינִיר
כוח מדומה

כוח מדומה, נקרא גם כוח ד'אלמבר או כוח אינרצי (באנגלית: Fictitious force), הוא כוח הפועל על כל הגופים, שתנועותיהם מתוארות במערכת ייחוס לא אינרציאלית, כלומר גופים שמיקומם ותנועותיהם נמדדים על ידי צופה אשר בעצמו נמצא בתאוצה.
בניגוד לכוחות ממשיים, כגון כוח חשמלי, כוחות מדומים אינם נובעים מאינטראקציה פיזיקלית בין גופים, אלא מהתאוצה של הצופה בלבד.
לדוגמה, צופה היושב במכונית מאיצה לאורך שדרת עצים, יראה מהחלון את העצים נעים בתאוצה לאחור. על פי החוק השני של ניוטון, תאוצה של גוף יכולה להיגרם רק על ידי כוח שמופעל על הגוף. במקרה זה לא מופעל על העצים כל כוח ממשי המושך אותם אחורה, אך מכיוון שהצופה עצמו מאיץ הוא צופה בתאוצה של העצים. כדי לתקן את הבעיה, יש להוסיף למערכת כוח מדומה הפועל לאחור. דוגמה נוספת היא נסיעה באוטובוס במהלך בלימה. הנוסע באוטובוס הבולם מרגיש דחיפה קדימה, למרות שאין אף כוח ממשי שדוחף אותו. גם כאן לצורך תיקון חוקי הפיזיקה, מגדירים כוח מדומה המנוגד לכיוון תאוצת האוטובוס. הכוח המדומה הזה מסביר את התאוצה הנצפית של העצים ואת הכוח שאתם "עפים" בגללו קדימה בעת בלימת האוטובוס. כמו כן, הכוח המדומה מסביר את העובדה שהמכונית אינה נעה ביחס לצופה: הוא בדיוק הפוך לכוח הממשי שמאיץ את המכונית, ולכן מבטל אותו לחלוטין. בנוסף, הכוח המדומה הוא שגורם לנוסעי המכונית להידחק אחורה לתוך המושב בעת האצת הרכב.
לכוחות המדומים שני מאפיינים נוספים. מאפיין אחד הוא שהחוק השלישי של ניוטון, חוק הפעולה והתגובה, אינו חל עליהם. חוק זה קובע שגוף המפעיל כוח על גוף אחר, הגוף האחר יפעיל עליו כוח נגדי. החוק אינו חל על כוחות מדומים מכיוון שאינם נובעים מאינטראקציה בין גופים. מאפיין שני הוא שהם תמיד פרופורציוניים למסה של הגוף עליו הם פועלים.
מהסיבה שאין הכוחות האלו כוחות אמיתיים, אפשר לפתור ולתאר כל מערכת פיזיקאלית גם בלעדיהם, תוך ניתוח התנועה ממערכת ייחוס אינרציאלית, והם נועדו רק להקל על פתרון הבעיות כאשר אנו במערכת ייחוס מאיצה ביחס למערכת יחוס אינרציאלית. למשל, אדם העומד מחוץ לאוטובוס הבולם יכול להסביר את דחיפת הנוסעים קדימה בצורה מלאה (לפי חוק ההתמדה), ורק הנוסע עצמו זקוק לכוחות מדומים כדי להסביר את תנועתו.
מערכת ייחוס

מערכת ייחוס היא מערכת צירים לפיה נמדדים גדלים פיזיקליים כגון מיקומים ומהירויות של גופים במרחב.
לדוגמה, בבואנו לנתח את האירועים הקורים כאשר צנחנית קופצת ממטוס, אנחנו יכולים לנתח את האירועים מנקודות מבט שונות. למשל אנחנו יכולים לבחור בנקודת מבטה של הצנחנית, נקודת המבט של צופה היושב במטוס, או בנקודת מבט של צופה על הארץ. מכל נקודת מבט כזו נמקם את מערכת הייחוס יחד עם הצופה, כלומר הצופה עצמו לא יזוז כלל, וכל התנועות יחושבו ביחס אליו. לכן בכל מערכת ייחוס נקבל תוצאות שונות לגבי המיקומים, המהירויות והתאוצות של הגופים השונים.
מערכת ייחוס אינרציאלית היא מערכת מיוחדת שבה מתקיימים חוקי התנועה של ניוטון באופן מלא. מערכת ייחוס הנעה במהירות קבועה יחסית למערכת אינרציאלית תהיה אינרציאלית גם היא.
מערכת יחוס לא-אינרציאלית היא מערכת המאיצה יחסית למערכת אינרציאלית, ולכן ייווצרו בה תאוצות נוספות שאינן ניתנות להסבר על ידי הכוחות הממשיים. על מנת ששני חוקי התנועה הראשונים של ניוטון יחזרו להתקיים, יש להוסיף כוחות מדומים. מערכות לא-אינרציאליות שונות ידרשו הוספה של כוחות מדומים שונים, על פי מאפייני התאוצה שלהן.
כוחות מדומים במקרים נפוצים של מערכות ייחוס לא אינרציאליות > מערכת ייחוס המאיצה בקו ישר

במערכת ייחוס המאיצה בקו ישר נוסף כוח מדומה המייצר תאוצה זהה בכיוון ההפוך.
לדוגמה, נקודת המבט של נוסע העולה במעלית. בתחילה המעלית מאיצה כלפי מעלה. בשלב זה מופעל כוח מדומה כלפי מטה, והנוסע ירגיש שהוא נלחץ כלפי הרצפה. לאחר מכן המעלית תגיע למהירות קבועה כלפי מעלה. בשלב זה נקודת המבט של הנוסע היא מערכת אינרציאלית, אין בה כוחות מדומים, והוא יחוש בה בדיוק כמו שהוא חש מחוץ למעלית. לפני העצירה המעלית תאיט, כלומר תאיץ כלפי מטה (בעודה נוסעת למעלה), ואז יופעל כוח מדומה כלפי מעלה. בשלב הזה הנוסע יחוש קל יותר.
כוחות מדומים במקרים נפוצים של מערכות ייחוס לא אינרציאליות > מערכת ייחוס המסתובבת במהירות זוויתית קבועה

במערכת ייחוס המסתובבת במהירות זוויתית קבועה יש להוסיף שני כוחות מדומים:
כוח צנטריפוגלי: כוח הפועל על הגופים בכיוון ממרכז הסיבוב כלפי חוץ, ופרופורציוני למרחק הגוף מהמרכז. כוח זה מורגש כשנוסעים במכונית הפונה לשמאל, למשל, והנוסעים נדחקים ימינה. בקרוסלה, הכוח הצנטריפוגלי גורם לרוכבים עליה לחוש בכוח המושך אותם אחורה, מהמרכז החוצה. במכשיר הצנטריפוגה מסובבים חומרים במהירות, ומנצלים את הכוח הצטנריפוגלי על מנת להפריד בין חומרים בעלי צפיפות שונה.
כוח קוריוליס: כוח הפועל על כל הגופים הנעים במערכת זו, וגורם להם לסטות מתנועה בקו ישר. מכיוון שכדור הארץ מסתובב, במערכת יחוס של צופה על פני כדור הארץ מורגשת ההשפעה של כוח קוריוליס. הכוח חלש יחסית, אך פעולתו מורגשת על תנועות בקנה מידה גדול, כגון תנועות זרמי אוויר, ומעופם של טילים.
כוחות מדומים במקרים נפוצים של מערכות ייחוס לא אינרציאליות > מערכת ייחוס המסתובבת במהירות זוויתית משתנה

במערכת ייחוס המסתובבת סביב ציר קבוע במהירות זוויתית משתנה בגודלה, יש להוסיף שלושה כוחות מדומים: את הכוח הצנטריפוגלי וכוח קוריוליס כמו במקרה של מהירות זוויתית קבועה, וכן את כוח אוילר. במקרים בהם ציר הסיבוב משתנה, ישנן תאוצות מדומות נוספות שלא מוגדרים עבורם כוחות מדומים.
כוחות מדומים על פני כדור הארץ

מכיוון שכדור הארץ מסתובב סביב צירו, נקודת מבטו של צופה העומד על פני הארץ היא מערכת לא אינרציאלית המסתובבת במהירות קבועה בקירוב, ולכן פועלים בה הכוח הצנטריפוגלי וכוח קוריוליס.
כוח קוריוליס משפיע עקרונית על כל עצם הנמצא בתנועה. למשל כשזורקים כדור, כוח קוריוליס יטה במעט את מסלול הכדור. בהמיספירה הצפונית הוא גורם להטיה ימינה, ובהמיספירה הדרומית הטיה שמאלה. בפועל על פני כדור הארץ כוח קוריוליס חלש מאוד, והשפעתו מורגשת רק על תנועות בקנה מידה גדול, או שמתמשכות לאורך זמן ארוך.
הדבר הוכח לראשונה בעזרת מטוטלת פוקו, מטוטלת באורך 67 מטר שהוקמה בפריז על ידי לאון פוקו. בהשפעת כוח קוריוליס, מישור התנודה של המטוטלת מסתובב אט אט. כמו כן, כוח קוריוליס משפיע על תופעות אטמוספיריות. הוריקנים למשל, בחצי הכדור הצפוני מסתחררים תמיד נגד כיוון השעון, ובחצי הכדור הדרומי עם כיוון השעון.
גם הכוח הצנטריפוגלי מורגש על פני כדור הארץ. עוצמתו בנקודה מסוימת פרופורציונית למרחק מציר הסיבוב של כדור הארץ, והוא מכוון מכיוון הציר החוצה. לכן בקטבים עוצמתו היא אפס, והוא מקסימלי בקו המשווה. מכיוון שפעולתו בקו המשווה מנוגדת לכוח המשיכה, הוא מפחית את משקלו של עצם בכ-0.35% יחסית למשקלו בקטבים. כמו כן פעולתו היא זו שגורמת לכדור הארץ להיות לא כדור מושלם אלא פחוס, כלומר בעל רדיוס גדול יותר באזור קו המשווה.
כוח המשיכה ככוח מדומה

כוח המשיכה נחשב במשך שנים לדוגמה מובהקת לכוח ממשי, אך הדבר השתנה עם פרסום תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין. על פי תורה זו, כוח המשיכה הוא כוח מדומה הנובע מעיקום הזמן והחלל בשל נוכחות מסה. במרחב-זמן שאין לו עקמומיות גופים שלא פועלים עליהם כוחות ינועו בקווים ישרים, אך במרחב זמן בעל עקמומיות הם ינועו במסלולים עקלקלים (אך במובן מסוים אלו יהיו המסלולים הישרים ביותר האפשריים במרחב העקום הקרויים מסילות גאודזיות). הדבר יגרום לגופים בעלי מסה להתקרב זה לזה.
כשאנו רואים הגוף נופל בתאוצה לכיוון כדור הארץ אנו מייחסים את התאוצה לכוח המשיכה, אך על פי תורת היחסות הכללית הגוף נע במסלול טבעי המקרב אותו למרכז כדור הארץ ללא תאוצה וללא צורך בהפעלת כוח. מראית העין של תאוצה נוצרת מכיוון שמערכת ייחוס של צופה העומד ללא תנועה יחסית לכדור הארץ אינה מערכת ייחוס העומדת במקום מבחינת המרחב-זמן העקום, ולכן נוצרים בה כוחות מדומים.
ראו גם

כוח צנטריפוגלי
מערכת ייחוס
כוח קוריוליס
כוח צנטריפטלי
הערות שוליים

1 2 3  כוח מדומה באתר האפליקציה Byju's (אנגלית)
1 2 3 4  מהו כוח מדומה באתר מכון דוידסון
↑  מערכת לא אינרציאלית באתר zonalandeducation (אנגלית)
↑  כוח צנטרפוגלי וצנטריפטלי באתר האפליקציה Byju's
↑  מהו כוח קוריוליס מאיר ברק, אתר מכון דוידסון
↑  אפקט קוריוליס באתר www.nationalgeographic.org (אנגלית)
↑  כדור הארץ המסתובב באתר www.phy6.org (אנגלית)
↑  מהו "כוח מדומה"?, אתר סיינטיפיק אמריקן (אנגלית)
↑  כוחות מדומים, אתר הבית של פרופ' קורטני סליגמן (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4060571-1
כירורגיית כלי דם

כירורגיית כלי דם היא תחום ברפואה המתמחה בניתוח של כלי הדם כטיפול במגוון מחלות הפוגמות בכלי הדם. ניתוחים כירורגים כוללים שחזור, השתלה וריפוי של כלי הדם וגם הסרת גידולים וסקולריים ודליות. כירורגיית כלי הדם מיועדת בדרך כלל לשיפור זרימת הדם בגוף, איזון או הפחתת לחץ דם באזורים שונים או כהכנה לטיפולים שונים.
היסטוריה

תחום כירורגיית כלי דם התחיל להתפתח בארצות הברית בשנות החמישים של המאה העשרים. המנתח האמריקני מייקל דבייקי היה חלוץ בשימוש בדקרון שתלים כדי להחליף או לתקן כלי דם עוד בשנת 1958. דבייקי שהיה כירורג כללי, מנתח לב ומנתח כלי דם ביצע בחייו עשרות אלפי ניתוחים של החלפת כלי דם פריפריים, בטניים ולבביים. עד היום עובדים מנתחי כלי דם לפי הטכניקות הניתוחיות שפותחו בארצות הברית. בשנים האחרונות נוספו טכניקות חדשות של ניתוחי כלי דם בשיטת הלפרוסקופיה.
תחום כירורגיית כלי הדם החל להתפתח באופן משמעותי מ-1990 לאחר שד״ר צ'ארלס דוטר המציא את האנגיופלסטיקה. צ'ארלס, מתמחה ברדיולוגיה חודרנית, הוא הראשון שהציג שימוש בקטטר בלון (להרחבת כלי דם). התפתחות נוספת נעשתה בעקבות מאמץ משותף בין מנתחי לב לרדיולוגים. כיום קיימים מחקרים רבים בתחום המנסים לייעל את הניתוחים האנדו-וסקולרים. אחד המחקרים האחרונים מפתחים כלי דם מלאכותיים
. מחקרים נוספים בתחום מנסים לפתח שיטות פחות חודרניות לטיפול במחלות וסקולריות.
היסטוריה > בישראל

בישראל החלו מספר כירורגים לעסוק בנושא בתחילת שנות השישים של המאה ה-20. הראשון שהתחיל נתוחי כלי דם ב-1962 היה פרופ' מרק מוזס מבית החולים תל השומר, שהשתלם בתחום בהמרסמייט הוספיטל בלונדון אצל ד"ר פיטר מרטין. בשנת 1963 התחיל פרופ' דוד ארליק מבית החולים רמב"ם בחיפה לנתח ניתוחי כלי דם, ותלמידו פרופ' אלפרד שרמק המשיך את דרכו. בבית החולים איכילוב בתל אביב התחיל בתחום ב-1965 פרופ' מנדל סטבורובסקי, שחזר מהשתלמות ביוסטון ובלונדון (השתלם אצל ד"ר מייקל דבייקי וד"ר פיטר מרטין). במרכז הרפואי הדסה בירושלים התחילו בתחום פרופ' חנוך מילויצקי ופרופ' הנרי רומנוב.
שיטות טיפול

שיטות כירורגיית הדם הן בדרך כלל ניקוז כלי דם המפריעים לזרימת הדם, מעקפים לכלי דם פגומים, ניתוחים אנדו-וסקולרים בהם מתבצעת השתלת התקנים שמשפרים או מחליפים אזורים פגומים בכלי הדם.
כירורגיית הדם מבצעת צנתורים והתקנת תומכים שונים שמיועדים לשמור על תקינות זרימת הדם באזור בו מתבצע צנתור. הצנתור מתבצע בין היתר במקרים של מפרצות בעורקים. ניתוח המעקפים ושיטת המעקפים נועדו לעקוף כלי דם פגומים שמונעים זרימת דם תקינה. במקרה של טרשת העורקים ואספקת דם לקויה לאזורים שונים בגוף, קיימות כמה שיטות טיפול. אחת השיטות היא השתלת "בלון" שמרחיב את כלי הדם וכמו כן שליפה כירוגית של קרישי דם ותסחיפים. במקרים של דליות ורידיות, השיטות הן יותר ספציפיות.
טיפול תרופתי

כירורגיית הדם מהווה בדרך כלל טיפול משלים לטיפול תרופתי נלווה במחלות וסקולריות.
הערות שוליים

↑  ממציא האנגיופלסטיקה
↑  גידול כלי דם מלאכותים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282670905171  GND: 4019651-3  LCCN: sh85015027  LNB: 000077504  NKC: ph138389
ישראל אלתר

.
רבי ישראל אלתר (כ"ד בתשרי ה'תרנ"ה, 24 באוקטובר 1894 – ב' באדר ה'תשל"ז, 20 בפברואר 1977) היה אדמו"ר בשושלת אדמור"י גור, משקם חסידות זו בישראל לאחר השואה ומן האדמו"רים הבולטים בעשורים שאחרי הקמת המדינה. מכונה על שם כתביו שיצאו לאור לאחר פטירתו ה"בית ישראל".