stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאסיודורוס
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בספרו "עקרונות הספרות האלוהית והארצית" הכין קאסיודורוס לנזירים תוכנית לימודים בשני חלקים, חלק העוסק בכתבי קודש וחלק העוסק בכתבי חולין, בהם אריסטו.
הערות שוליים

↑  "סנאטור" היה חלק משמו, לא תפקידו.
↑  שנת היוולדו ושנת מותו אינן ידועות בוודאות, יש על כך דיון בדף השיחה
↑  Cassiodorus, באנציקלופדיה הקתולית (באנגלית)
↑  [ https://www.santiebeati.it/dettaglio/94162 מאמר בחתימת האפיפיור לשעבר בנדיקטוס השישה עשר]
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6, עמ' 93.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424520705171  PLWABN: 9810567457805606  BIBSYS: 90314565  BNC: 000205074  BNE: XX878991  BnF: cb121582004 (data)  CANTIC: a10323028  GND: 118519514  ICCU: RAVV009093  ISNI: 0000 0001 1323 199X  LCCN: n79082349  LNB: 000071560  NKC: ola2002153980  NLA: 36545498  NLG: 164646  NSK: 000382535  NTA: 070138427  RERO: 02-A012318400  SELIBR: 180539  SUDOC: 030097703  Trove: 1284154  ULAN: 500315528  VcBA: 495/44274  VIAF: 95230707   WorldCat (עם VIAF): 95230707 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 ביולי 1944 – 8 במאי 1945 (289 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע ויסלה-אודר  הקרב על ברלין
 פיקוד
 מפקדים:  מתיאס קליינהייסטרקאמפ
 
קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 (בגרמנית: XI. SS-Panzerkorps) היה קורפוס משוריין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-24 ביולי 1944 על בסיס הקורפוס ה-5 שהושמד במבצע בגרטיון, ולמפקדו מונה מתיאס קליינהייסטרקאמפ. הקורפוס לחם בגליציה כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם עמה במבצע ויסלה-אודר. ב-1 בפברואר 1945 הוסב לקורפוס פאנצר, והועבר תחת פיקוד הארמייה התשיעית. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית, ונסוג עמה לעבר האלבה, שם נכנע לאמריקנים ב-8 במאי 1945.
סדר הכוחות > הקרב על ברלין

במהלך הקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-712
הדיוויזיה ה-169
הדיוויזיה ה-303 (דיוויזיית "דבריץ")
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-20
דיוויזיית הצנחנים ה-9
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר "קורמארק"
קונטרה אלט

קונטרה אלט או קונטרלטו (איטלקית: Contralto) הוא הקול הנשי הקלאסי הנמוך ביותר ובעל הטסיטורה הנמוכה ביותר. המנעד הקולי של קונטרה אלט נופל בין טנור למצו-סופרן, בדרך כלל בין הפה הנמצא מתחת לדו האמצעי (F3 בכתיב מוזיקלי מדעי) ובין הסול במנעד השמיני (G5). ישנם קולות העשויים גם להגיע למי במנעד השלישי או עד לסי במול במנעד החמישי (B♭5).
סוגי קונטרה אלט

המונח קונטרה אלט הוא בעל משמעות בהקשר של שירה קלאסית או שירת אופרה. גם בפרקטיקה האופרטית הנוכחית, זמרות קונטרה אלט מסווגות בדרך כלל כמצו-סופרן, כיוון שהאחד יכול לכסות את טווח הצלילים של האחר. קונטרה אלט בדרך כלל מיוחס לזמרות. זמרים, שטווח הצלילים שלהם נופל בטווח הזה או גבוה מכך ידועים כקונטרה טנור. המונח האיטלקי Contralto והמונח Alto אינם מונחים זהים. המונח האחרון מתייחס לתחום קול מסוים בשירת מקהלה ללא התייחסות לגורמים כמו טסיטורה, צבע קול ומשקל קול.
בטווח הקטגוריה של קונטרה אלט ישנן שלוש תת-קטגוריות – קונטרה אלט מסלסל, קונטרה אלט לירי וקונטרה אלט דרמטי.
קונטרה אלט קולורטורה - זמרות בעלות קול קליל, מהיר וגמיש. סוג הקול הזה נדיר.
קונטרה אלט לירי – גבוה יותר מקונטרה אלט דרמטי אך לא מציג גמישות קולית כשל קונטרה אלט קולורטורה. סוג זה של קונטרה אלט, בעל צבע קול גבוה, הוא השכיח ביותר ובדרך כלל תחום בין סול מתחת לדו האמצעי (G3) ולסול שני מנעדים מעל (G5).
קונטרה אלט דרמטי – הוא הקונטרה האלט העמוק, החזק והכבד ביותר. לקול זה עוצמה גבוהה יותר מלשני סוגי הקונטרה אלט האחרים. זמרות בסיווג זה כמו בסיווג קונטרה אלט מסלסל הן נדירות. התחום המוזיקלי שלו הוא בין סול מתחת לדו האמצעי (G3) ולה מעל הדו האמצעי (A4).
באופרה

קונטרה אלט אופרטי הוא נדיר, ובספרות האופרה יש תפקידים מעטים שנכתבו במיוחד עבור קולות אלו. לזמרות קונטרה אלט נכתבים בדרך כלל תפקידי נשים כמו אנג'לינה בלה צ'נרנטולה, רוזינה בספר מסביליה או אולגה ביבגני אונייגין, אך בדרך כלל בתפקידים נבליים או "גבריים".
אמרה נהוגה בין זמרות הקונטרה אלט, על כך שהן יכולות לשחק "מכשפות, כלבתות או מכנסיים" (באנגלית: witches, bitches & breeches).
הערות שוליים

↑  ריצ'רד בולדרי, Guide to Operatic Roles and Arias, ‏ 1994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539886605171  BNE: XX5824367  BnF: cb125240716 (data)  GND: 4367366-1  LCCN: sh2001005070  LNB: 000145780
קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יוני 1943 – מאי 1945 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקים
 פיקוד
 דרגת המפקד:   אובר-גרופנפיהרר
 מפקדים
 
קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי (בגרמנית: IV. SS-Panzerkorps) היה קורפוס משורין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-8 ביוני 1943, וכמפקדו הראשון מונה אלפרד ויננברג. הקורפוס הוקם בפואטייה שבצרפת על בסיס יחידות פיקוח שהוסבו ליחידות פאנצר. הקורפוס הועבר לחזית המזרחית, וב-30 ביוני 1944 אוחד לתוכו קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, שכלל את דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", ואת דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג". הרברט גילה, מפקד דיוויזיית הפאנצר החמישית, מונה למפקד הקורפוס.
הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה התשיעית, ובתחילת יולי נשלח להגנה על אזור ורשה בפולין. הקורפוס השתתף בקרבות כנגד קורפוס הטנקים ה-3 של הצבא האדום, וחיסל אותו כמעט לחלוטין. עקשנותן של יחידות האס אס, אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך הוויסלה. באוגוסט פרץ מרד ורשה, אשר עצר את התקדמות הצבא האדום ובמקומו נאלצו הגרמנים להתמודד עם לוחמה כנגד כוחות המורדים הפולנים. הלחימה במזרח פולין נמשכה עד דצמבר.
בדצמבר כותר באזור בודפשט שבהונגריה קורפוס אס אס הררי התשיעי בפיקודו של קרל פפר-וילדנברוך, והוחלט על פתיחת מבצע קונרד במטרה לשחררו. קורפוס הפאנצר הרביעי הועבר דרומה ונכלל במסגרת הארמייה השישית שהייתה חוד החנית של המבצע. הקורפוס נכנס ללחימה בקרבת בודפשט ב-1 בינואר 1945 כנגד ארמיית הטנקים הרביעית, כשהוא זוכה להצלחות ומתקדם באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים.
אחרי כישלון מבצע קונרד הארמייה השישית נסוגה לאזור אגם בלטון והקורפוס השתתף ונתן חיפוי למתקפת אגם בלטון. אחרי כישלון המתקפה יחידות הארמייה השישית החזיקו בקווים עד המתקפה הסובייטית במבצע וינה ב-15 במרץ 1945. הקורפוס ניצל אך בקושי מכיתור תודות להתגוננות האמיצה של דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן". בסוף החודש נסוג הקורפוס לכיוון וינה, ונכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-9 במאי.
מפקדים

אובר-גרופנפיהרר אלפרד ויננברג (5 באוגוסט 1943 - 23 באוקטובר 1943)
אובר-גרופנפיהרר ולטר קריגר (23 באוקטובר 1943 - 1 ביולי 1944)
אובר-גרופנפיהרר מתיאס קליינהייסטרקאמפ (1 ביולי 1944 - 20 ביולי 1944)
בריגדפיהרר ניקולאוס היילמן (20 ביולי 1944 - 6 באוגוסט 1944)
אובר-גרופנפיהרר הרברט גילה (6 באוגוסט 1944 - 8 במאי 1945)
קונגו (אוניית מערכה, 1913)

| --- | --- |

 
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי היפני
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת קונגו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ויקרס, אנגליה
 הוזמנה:  1911
 תחילת הבנייה:  17 בינואר 1911
 הושקה:  18 במאי 1912
 תקופת הפעילות:  16 באוגוסט 1913 – 21 בנובמבר 1944 (31 שנים)
 אחריתה:  טובעה על ידי צוללת אמריקנית ב-21 בנובמבר 1944
 מיקום:  26°09′00″N 121°23′00″E﻿ / ﻿26.15°N 121.38333333°E﻿ / 26.15; 121.38333333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  37,187 טון
 אורך:  222 מטרים
 רוחב:  31 מטרים
 שוקע:  9.7 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  1,360
 טווח שיוט:  10,000 מיילים ימיים במהירות 14 קשרים (19,000 ק"מ ב-26 קמ"ש)
 הנעה:  4 טורבינות קיטור
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חזית צריחי התותחים הראשיים - 230 מ"מ  דפנות גוף האנייה – 200 מ"מ  הסיפון הראשי – 102 מ"מ
 חימוש:  1913:  8 תותחים בקוטר 356 מ"מ (14 אינץ')(4×2)  16 תותחים בקוטר 152 מ"מ (6 אינץ')(16×1)  8 תותחים בקוטר 76 מ"מ (3 אינץ')  8 צינורות טורפדו  1944:   8 תותחים בקוטר 356 מ"מ (14 אינץ')(4×2)  8 תותחים בקוטר 152 מ"מ (6 אינץ')(8×2)  8 תותחים בקוטר 127 מ"מ (5 אינץ')(8×1)  122 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ
 
אוניית המערכה קונגו (ביפנית: 金剛) הייתה אוניית מערכה של הצי הקיסרי היפני ששירתה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והייתה האונייה הראשונה בסדרת סיירות המערכה מסדרת קונגו. בניית האונייה החלה ב-1911 במספנת ויקרס בעיר בארו שבחצי האי פיורנס (Barrow-in-Furness), בצפון מזרח אנגליה, והייתה אוניית המלחמה הגדולה היפנית האחרונה שנבנתה מחוץ ליפן. קונגו נכנסה לשירות ב-1913, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה סיירה מול חופי סין במסגרת מעורבות האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה.
ב-1929 עברה קונגו שיפוצים נרחבים, וסיווגה השתנה לאוניית מערכה, וב-1935 עברה סבב שיפוצים נוסף, שבמהלכו הורחב גוף האונייה ומערכת ההנעה שופרה. לאחר מכן סווגה הרונה מחדש כאוניית מערכה מהירה, והצטרפה לכוח הליווי של נושאות המטוסים היפניות. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה שימשה קונגו בעיקר כנושאת חיילים לסין, ועם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט השתתפה בכיבוש סינגפור מידי בריטניה.
קונגו השתתפה ברבים מקרבות הצי הקיסרי היפני באוקיינוס השקט. היא העניקה סיוע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך כיבוש מלאיה וכיבוש איי הודו המזרחיים ב-1942, ולאחר מכן אף השתתפה בקרב מידוויי, ופעלה באיי שלמה במהלך קרב גוודלקנל. לאורך מרבית 1943 הפליגה הרונה בין מעגן הצי היפני בלגונת טרוק שבאיי קרוליין, מספנת הצי בקורה שביפן, ואיי לינגה שבאינדונזיה, והשתתפה במספר קרבות כנגד נושאות המטוסים ההאמריקניות. ב-1944 השתתפה בקרב ים הפיליפינים ובקרב מפרץ לייטה. ב-21 בנובמבר 1944, בעודה חוצה את מצר פורמוזה, פגע באוניית המערכה טורפדו ששיגרה הצוללת האמריקנית "סיליון II"‏ (Sealion II), והיא טבעה. קונגו הייתה אוניית המערכה היפנית היחידה שטובעה על ידי צוללת.
תכנון ובנייה

קונגו היא האונייה הראשונה מתוך ארבע אוניות בסדרת סיירות המערכה קונגו שתכנן המהנדס הבריטי ג'ורג' ת'ורסטון. היפנים הזמינו את בניית אוניות הסדרה בתגובה להשקת סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ב-1908, כדי לשמור על מאזן הכוחות בימים. תכנון האוניות נבנה על שאיפת היפנים לבנות אונייה שתוכל להתמודד עם סיירות המערכה הבריטיות, ובשל חימושם והשריון הכבד שלהן היו אוניות סדרת קונגו אוניות המלחמה היפניות הגדולות ביותר באותה עת.
שדריתה של קונגו הונחה במספנת ויקרס בעיר בארו שבחצי האי פיורנס (Barrow-in-Furness), בצפון מזרח אנגליה ב-17 בינואר 1911, והיא הושקה ב-18 במאי 1912. לאחר ההשקה עלתה קונגו על מבדוק יבש בפורטסמות', שם נמשכה בניית האונייה. בתום טיפולים אחרונים ותקופת מבחני ים, נכנסה קונגו לשירות בצי הקיסרי היפני ב-16 באפריל 1913.
תכנון ובנייה > חימוש

סוללת התותחים הראשית של קונגו כללה שמונה תותחי 360 מ"מ (14 אינץ') בארבעה צריחים – שניים בקדמת האונייה, ושניים בחלקה האחורי. תותחים אלה יכלו לירות תחמושת חודרת שריון או תחמושת מרסקת לטווח מקסימלי של 19.14 מילים ימיים (35.45 ק"מ), בקצב של שני פגזים בדקה. מחסני התחמושת של האונייה איפשרו אחסנת תשעים פגזים לכל תותח.
סוללות התותחים המשניות כללו שישה עשר תותחי 150 מ"מ (6 אינץ') שנפרסו לאורך גוף האונייה, שמונה תותחי 76 מ"מ (3 אינץ'), ושמונה צינורות טורפדו. במהלך סבב השיפוצים של קונגו הוסרו כל תותחי ה-76 מ"מ ובמקומם הותקנו שמונה תותחי 130 מ"מ (5 אינץ'), וכן נוספו 122 תותחי נ"מ 25 מ"מ (1 אינץ').
שירות > 1929-1913: סיירת מערכה

בנייתה של אוניית המערכה קונגו הסתיימה ב-16 באוגוסט 1913, וכשבועיים לאחר מכן עזבה את פורטסמות' ליפן. ב-20 באוקטובר עגנה קונגו בנמל סינגפור למשך שבוע, ולבסוף הגיעה לבסיס הצי ביוקוסוקה ב-5 בנובמבר. ב-3 באוגוסט 1914 הכריזה הקיסרות הגרמנית מלחמה על צרפת ופלשה לבלגיה, ובכך הציתה את מלחמת העולם הראשונה באירופה. 12 ימים לאחר מכן הציבה האימפריה היפנית אולטימטום לוילהלם השני, קיסר גרמניה – להסיג את כוחותיו מהעיר הסינית צ'ינגדאו. משסרבו הגרמנים לפנות את העיר הכריזה יפן מלחמה על גרמניה ב-23 באוגוסט, והשתלטה על השטחים הגרמנים באיי קרוליין, בפלאו, באיי מרשל ובאיי מריאנה. קונגו נשלחה מייד לסייר לאורך קווי התקשורת בין יפן לשטחים אלה במרכז האוקיינוס השקט, ובספטמבר שבה ליפן, שם הצטרפה לפלגת אוניות המערכה הראשונה שעגנה בבסיס הצי ביוקוסוקה. אוקטובר הפליגה קונגו עם אוניית-האחות שלה היאיי לסין כדי לסייע לצבא היפני הקיסרי בכיבוש צ'ינגדאו, ולאחר מכן סיירה מול חופי סין עד סיום המלחמה.
בסוף המלחמה נותרו שטחי הקיסרות הגרמנית במרכז האוקיינוס השקט בשליטת היפנים, במסגרת חוזה ורסאי, והם שמרו על יחסים טובים עם בריטניה ועם ארצות הברית. לפיכך נותר הצי הקיסרי היפני ללא פעילות מבצעית, וקונגו ואוניות מלחמה גדולות נוספות העבירו את מרבית השנים שבין שתי מלחמות העולם במעגן. בספטמבר 1923 נקראה קונגו לסייע במאמצי החילוץ והשיקום שנערכו אחרי רעידת האדמה הגדולה בקאנטו, ולאחריהם עברה לבסיס הצי בקורה, שם עברה טיפולי תחזוקה ושיפוצים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שאפו המעצמות לרסן את מרוץ החימוש והסלמה שתוביל למלחמת עולם נוספת. אמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922, הגבילה את גודלו של הצי הקיסרי היפני ונקבעה בה הקפדה על יחס של 5:5:3 במספר ספינות המלחמה בין ארצות הברית, בריטניה והאימפריה היפנית. באמנה אף נאסר על היפנים לבנות אוניות מערכה חדשות, אך שיפורים לאונית קיימות הותר.
באפריל 1923 הפליגה הקיסר הירוהיטו על סיפון הקונגו בעת ביקור רשמי בטאיוואן, ושנה לאחר מכן עלתה על מבדוק ביוקוסוקה כדי לעבור סדרת שיפורים במהלכו הותקנה מערכת בקרת ירי, וטווח הצידוד של תותחי האונייה הורחב. ב-1927 עברה קונגו סבב שיפורים נוסף, במהלכו נבנה המבנה העילי מחדש בצורת פגודה שפינתה מקום להתקנת ציוד נוסף.
שירות > 1935-1929: בנייה מחדש כאוניית מערכה

תחת מגבלות אמנת וושינגטון, פנו היפנים לשפר את אוניות המערכה ואת סיירות המערכה שהיו ברשותם, וקונגו נכנסה לשיפוצים נרחבים בספטמבר 1929. שריון נוסף הגן על מחסני התחמושת ואמצעים נגד טורפדו נוספו, ומערכת דוודים חדשה העניקה לה מהירות גבוהה יותר. כמו כן, אחת משלוש ארובותיה הוסרה, ונוספו לה מתקנים שאיפשרו לה לשגר ולקלוט מטוסים ימיים. בסוף עבודות השיפורים נוספו לאונייה כ-4,000 טון, תוך הפרת אמנת וושינגטון, ובמרץ 1931 היא סווגה מחדש כאוניית מערכה.
אמנת לונדון, שנחתמה באפריל 1930, הטילה מגבלות נוספות על בניית אוניות מערכה. עם זאת, בספטמבר 1931 פלשו כוחות הצבא היפני הקיסרי למנצ'וריה והקימו בה את ממשלת הבובות מנצ'וקוו. בתגובה לפלישה למנצ'וריה, הכריז חבר הלאומים ב-1933 שהאימפריה היפנית הפרה את הריבונות הסינית בפלישתה למנצ'וריה. בתגובה להכרזה פרשה האימפריה היפנית מחבר הלאומים באותו יום, ומיד התנערה אף מאמנת וושינגטון ומאמנת לונדון, ובכך למעשה התנערה מכל ההגבלות על החימוש שהוטלו עליה, והתכוננה להרחיב את צייה.
שירות > 1941-1935: אוניית מערכה מהירה

משהתנערו ממגבלות אמנת וושינגטון ואמנת לונדון, פנו היפנים לשפר את אוניות המערכה ואת סיירות המערכה שהיו ברשותם. מערכת דוודים חדשה העניקה לקונגו מהירות גבוהה יותר, וכשמונה מטרים נוספים לירכתיה כדי להגביר את מהירותה. כמו כן, הותקנו בקונגו מנופים ומעוטים שאיפשרו לה לשגר ולקלוט עד שלושה מטוסים ימיים.
גם שריון האונייה עבר מקצה שיפורים. חגורת שריון בעובי 203 מ"מ הקיפה את גוף הספינה, לוחות שריון בעובי 254 מ"מ הגנו על צריחי התותחים, שריון בעובי 100 מ"מ הגן על מחסני התחמושת, ושריון בעובי 102 מ"מ הגן על הסיפונים. מקצה השיפורים הסתיים ב-8 בינואר 1937, ובסופו סווגה מחדש קונגו כאוניית מערכה מהירה, עם מהירות של 30 קשרים (56 קמ"ש, מהירות שאיפשרה לה ללוות את נושאות המטוסים היפניות המהירות.
בדצמבר 1937 קיבל אדמירל טקאו קוריטה את הפיקוד על קונגו, והיא הצטרפה לפלגת אוניות המערכה השלישית. בשנים הראשונות של מלחמת סין–יפן השנייה סיירה קונגו, יחד עם אוניות מערכה נוספות, לאורך חופי סין, וסייעה לצבא הקיסרי בהשגת מטרותיו ביבשת. לאחר שקיבלה תוספת שריון בשנת 1940, שנה לאחר מכן הצטרפה קונגו לאוניות-האחיות שלה קירישימה, היאיי והרונה בפלגת אוניות המערכה השלישית, תחת פיקודו של תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה.
שירות > 1942: פעילות מבצעית וטביעה

ב-29 בנובמבר 1941 עזבה קונגו את מעגן הצי בהשירג'ימה ביחד עם אוניית המערכה הרונה, כחלק מהכוח הדרומי בפיקודו של תת-אדמירל נובוטאקה קונדו. ב-4 בדצמבר הפליג הכוח מול חופי סיאם ומלאיה כהכנה להתקפה שתוכננה להיערך מספר ימים לאחר מכן. לאחר שמטוסים יפנים השמידו את אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס ואת סיירת הקרב אה"מ ריפאלס עזבו קונגו ואוניות המערכה האחרות את הזירה, ועברו לסייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי בכיבוש הפיליפינים. כחודש לאחר מכן השתתפה קונגו בכיבוש איי הודו המזרחיים, ואף בהפצצת צפון אוסטרליה במרץ.
באפריל 1942 הצטרפו קונגו ופלגת אוניות המערכה השלישית לחמש נושאות מטוסים ושתי סיירות בפשיטה על בסיסי הצי הבריטי באוקיינוס ההודי. ב-5 באפריל תקפו מטוסים יפנים מנושאות מטוסים את נמל קולומבו, בעוד מטוסי סיור מהסיירות איתרו את שתי סיירות הצי המלכותי הבריטי, שטובעו תוך זמן קצר. ב-8 באפריל תקפו מטוסים יפנים את הבסיס הבריטי בטרינקומלי, אך כל הספינות הבריטית נסוגו משם מבעוד מועד. למרות זאת, טיבעו מטוסים יפנים את נושאת המטוסים אה"מ הרמס ולאחר מכן שבו ליפן. ביפן עברה קונגו סדרת שיפוצים קצרה, במהלכה הותקנו על סיפונה תותחי נ"מ נוספים.
ביוני 1942 הפליגה קונגו בכוח הפלישה למידוויי בפיקודו של אדמירל נובוטאקה קונדו במסגרת ההתקפה על אטול מידוויי הסמוך להוואי. בקרב מידוויי שהתפתח איבדו היפנים ארבע נושאות מטוסים, ולאחר התבוסה שבו קונדו וציו ליפן. בראשית חודש ספטמבר יצאו קונגו ופלגת אוניות המערכה השלישית, יחד עם שלוש נושאות מטוסים ואוניות מלחמה נוספות, לאיי שלמה בתגובה לנחיתה בגוודלקנל על ידי כוחות בעלות הברית, אך כוח משימה זה חזר למעגן הצי הקיסרי בלגונת טרוק מבלי שפגש באויב.
לאחר התבוסה בקרב כף אספרנס רצו היפנים לחזק את חיל המצב שלהם בגוודלקנל, ולשם כך הם שלחו שיירות חיילים ואספקה. כדי להגן על השיירות מפני מטוסי בעלות הברית שלח אדמירל איסורוקו יממוטו את קונגו ואת הרונה, בליווי סיירת קלה ותשע משחתות, כדי הפגיז את שדה הנדרסון – שדה התעופה שעל גוודלקנל. בליל ה-13–14 באוקטובר הפליגו אוניות המערכה לאורך החוף הצפוני של גוודלקנל, הפגיזו את שדה התעופה, וגרמו נזק רב למתקנים ולמסלולי ההמראה, פגעו במצבורי דלק המטוסים והשמידו 48 מטוסים מתוך 90 שחנו בשדה באותה עת. בנוסף, יום לאחר מכן הנחיתה השיירה היפנית את החיילים ואת הציוד הצבאי בגוודלקנל.
במהלך קרב איי סנטה קרוז ב-26 באוקטובר 1942 תקפו את קונגו מפציצי טורפדו TBF אוונג'ר, אך לא הסבו לה נזק. באמצע נובמבר השתתפה קונגו ביחד עם אוניות מלחמה נוספות בניסיון נוסף להפגיז את שדה הנדרסון, כהכנה לנחיתה נוספת מהים. לאחר אובדן אוניות המערכה היאיי וקירישימה בקרב הימי על גוודלקנל, שבה פלגת אוניות המערכה השלישית לטרוק, שם עגנה למשך שארית שנת 1942.
שירות > 1943: תנועה בין בסיסים

במהלך שנת 1943 לא השתתפה הרונה בקרבות. בינואר לקחה הרונה חלק במבצע קה, בו ביצעה פעולת הסחה שאיפשרה לצי הקיסרי לחלץ את החיילים היפנים מגוודלקנל, ובפברואר היא שבה לקורה שביפן, שם עברה שיפוצים ותוספת של תותחי נ"מ ומיגון. ב-17 במאי הפליגה הרונה עם אוניית המערכה מוסאשי, שתי נושאות מטוסים, שתי סיירות ותשע משחתות מקורה, בתגובה להתקפה האמריקנית באיים האלאוטיים. חמישה ימים לאחר מכן נוספו לכוח המשימה היפני שלוש נושאות מטוסים ושתי סיירות, אך הוא נאלץ לשוב על עקבותיו לאחר נפילת האי אטו לידי האמריקנים. ב-17 באוקטובר עזבה קונגו את טרוק בליווית ארבע אוניות מערכה נוספות, שלוש נושאות מטוסים, שמונה סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ומספר משחתות, בתגובה להתקפת בעלות הברית על האי וייק. פעם נוספת לא הצליחה היפנים ליצור מגע עם צי בעלות הברית, וכוח המשימה נאלץ לשוב לבסיסו. בדצמבר שבה קונגו ליפן לתחזוקה ולאימונים.
שירות > 1944: פעילות אחרונה וטביעה

בינואר 1944 עלתה קונגו על מבדוק יבש, וקיבלה תוספת תותחי נ"מ ותותחי 127 מ"מ, ובחודש מרץ עזבה פלגת אוניות המערכה השלישית את יפן והפליגה לאינדונזיה. במאי 1944 הצטרפה קונגו לכוח המשימה של אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה, ולאחר מכן חברו לכוח המשימה של תת-אדמירל טקאו קוריטה בדרכם לאיי מריאנה. במהלך קרב ים הפיליפינים ב-20 ביוני, בו ליוותה את נושאות המטוסים היפניות, לא ספגה קונגו כל נזק, והצליחה לחמוק מהתקפות מטוסי בעלות הברית. לאחר ששבה ליפן נוספו לסיפונה עוד תותחי נ"מ, שהביאו את המספר הכולל למעל מאה.
באוקטובר 1944 עזבה קונגו את אינדונזיה במסגרת ההכנות להתקפת-הנגד היפנית כנגד בעלות הברית בפיליפינים. ב-24 באוקטובר, במהלך קרב מפרץ לייטה שהיה לקרב הימי הגדול בהיסטוריה, ספגה קונגו נזק קל בלבד ממטוסי בעלות הברית בים סיבויאן. יום לאחר מכן התנגשו שני הצדדים מול חופי האי סמאר, ואוניות המערכה של קוריטה הלמו בנושאות המטוסים הקטנות שחיפו על נחיתת הכוחות האמריקנים בלייטה. קונגו הסבה נזק לנושאת המטוסים המלווה "גמביר ביי" ולשתי משחתות, וטיבעה את המשחתת "סמואל רוברטס". על אף עליונותם בכוחות הימיים בקרב, לא הצליחו היפנים להביס את האמריקנים הנסוגים, ובסופו של דבר הסיג קוריטה את כוחותיו. במהלך ההפלגה לברוניי תקפו את קונגו מטוסי בעלות הברית מספר פעמים, אך היא ספגה נזק קל בלבד, והגיע למעגן ב-28 באוקטובר.
ב-16 בנובמבר, לאחר תקיפות אוויר אמריקניות על מעגן הצי בברוניי, עזבו קונגו, יאמטו ושאר הצי הראשון את האי ושבו לקורה. ב-20 בנובמבר נכנס הצי הראשון למצר פורמוזה. מעט לאחר חצות, ה-21 בנובמבר, איתרה הצוללת האמריקנית "סיליון II" ‏(Sealion II) את אוניות הצי, ובשעה 02:45 שיגרה שישה טורפדו לכיוון קונגו, ושלושה נוספים לעבר אוניית המערכה נאגטו. שני טורפדו פגעו בצידה השמאלי של קונגו, וטורפדו נוסף טיבע את המשחתת "אורקאזה". פגיעות הטורפדו גרמו להצפת חדרי הדוודים של קונגו, אך היא המשיכה להתקדם באיטיות. בשעה 05:00 נטשה קונגו את שאר הצי הראשון, ופנתה לנמל ג'ילונג שבפרומוזה, בליווי המשחתות "המקאזה" ו"איסוקאזה".
רבע שעה לאחר שעזבה את הכוח הראשי, החריפה נטייתה ל-45 מעלות בעקבות הצפות בלתי נשלטות. בשעה 05:18 קרסה מערכת החשמל של האונייה, ונתנה הפקודה לנטוש אותה. בשעה 05:24, בשיא פעולות הנטישה, התפוצץ אחד ממחסני התחמושת והאונייה החלה לשקוע במהירות, ואיתה מעל ל-1,200 מאנשי צוות, כולל מפקדה ומפקד פלגת אוניות המערכה השלישית.
ראו גם

אוניית המערכה קירישימה
אוניית המערכה היאיי
אוניית המערכה הרונה
אוניית המערכה יאמטו
לקריאה נוספת

Andrieu D'Albas, Death of a Navy: Japanese Naval Action in World War II, Devin-Adair, 1965
Paul S Dull, A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941–1945w, Naval Institute Press, 1978
Richard B Frank, Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle, Penguin Group, 1990
Eric Hammel, Guadalcanal: Decision at Sea: The Naval Battle of Guadalcanal, November 13–15, 1942, Crown, 1988
Eric Lacroix & Linton Wells, Japanese Cruisers of the Pacific War, Naval Institute Press, 1997
John B. Lundstrom, First Team And the Guadalcanal Campaign: Naval Fighter Combat from August to November 1942, Naval Institute Press, 2005
Samuel Eliot Morison, The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943, vol. 5 of History of United States Naval Operations in World War II, Little, Brown and Company, 1958
Mark Stille, Imperial Japanese Navy Battleship 1941–1945, Osprey Publishing, 2008
הערות שוליים

↑  Stille, עמ' 20.
קונגו כסיירת מערכה
קונגו לאחר שיפוץ, 1931
קונגו תחת התקפת מטוסים אמריקנים, 20 ביוני 1944
קלונה

| --- | --- |
סמל קלונהסמל קלונה

 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית
 תאריך ייסוד:  1879
 שטח:  211.82 קמ"ר
 גובה:  344 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  144,576 (2021)
  ‑ במטרופולין:  222,162 (2021)
  ‑ צפיפות:  682.4 נפש לקמ"ר (2021)
 קואורדינטות:  49°52′48″N 119°26′37″W﻿ / ﻿49.8801°N 119.4436°W﻿ / 49.8801; -119.4436 
 אזור זמן:  UTC -8
 www.kelowna.ca
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי קלונה(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי קלונה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט קלונה(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט קלונה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קלונה (באנגלית: Kelowna) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. קלונה שוכנת על הגדה המזרחית של אגם אוקנגן בעמק אוקנגן, בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 117,312 תושבים (נכון ל-2011), ובמטרופולין שלה מתגוררים 179,839 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה

הראשון שהתיישב באזור קלונה היה הנזיר הצרפתי הקתולי שארל פנדוזי (Charles Pandosy) ב-1859. הוא קרא למקום ל'אנס או סבלה (L'anse au sable), שם שמשמעותו היא "מפרץ החולות", והוא מתייחס לחוף החולי של אגם אוקנגן.
קלונה עצמה נוסדה ב-4 במאי 1905. משמעות השם בשפת אוקנגן המקומית היא "דב גריזלי".
כלכלה

בתור העיר הגדולה ביותר בעמק אוקנגן המתויר, כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות. בעיר ובסביבתה יש גם תעשיית ייצור יין ענפה.
חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מכללת אוקנגן וקמפוס אוקנגן של אוניברסיטת בריטיש קולומביה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קלונה, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.
העיר מקושרת לגדה המערבית של אגם אוקנגן על ידי גשר ויליאם ר. בנט.
ערים תאומות

יפן קסוגאי, יפן
הולנד ונדם (אנ'), הולנד
זמביה סננגה, זמביה
הערות שוליים

1 2 3  פרופיל מפקד אוכלוסין למטרופולין קלונה, סטטיסטיקס קנדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567088405171  GND: 4517568-8  ISNI: 0000 0004 0407 2327  LCCN: n82154036  MusicBrainz: 2d5f82db-c560-44cd-b03b-eba177afe7e6  NKC: ge420349  VIAF: 155489638   WorldCat (עם VIAF): 155489638