stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד ברנסקי
פרסומים > מפרסומיו

Guandalini, S., Dhawan, A., Branski, D. (2016). Textbook of Pediatric Gastroenterology, Hepatology and Nutrition. A Comprehensive Guide to Practice. Springer international publishing. Switzerland
Husby, S., Koletzko, S., Korponay-Szabó, I.R., Mearin, M.L., Phillips, A., Shamir, R., Troncone, R., Giersiepen, K., Branski, D., Catassi, C., Lelgeman, M., Mäki, M., Ribes-Koninckx, C., Ventura, A., Zimmer, K.P. (2012). European Society for Pediatric Gastroenterology, Hepatology, and Nutrition Guidelines for the Diagnosis of Coeliac Disease. Journal of Pediatric Gastroenterology & Nutrition, 54, (1), p 136–160
Branski, D., Fasano, A., Troncone, R. (2006). Latest developments in the pathogenesis and treatment of celiac disease. Journal of Pediatrics, 149 (3), pp. 295-300
Wexler, I.D., Branski, D., Kerem, E. (2005). Treatment of sick children during low-intensity conflict. Lancet, 365 (9466), pp. 1278-1279
Branski, D., Faber, J., Freier, S., Gottschalk-Sabag, S., Shiner, M. (1998). Histologic evaluation of endoscopic versus suction biopsies of small intestinal mucosae in children with and without celiac disease. Journal of Pediatric Gastroenterology and Nutrition, 27 (1), pp. 6-11
Branski, D., Dennis, N.R., Neale, J.M., Brooks, L.J. (1979). Hirschsprung's disease and Waardenburg's syndrome. Pediatrics, 63 (5), pp. 803-805
Hatch, T.F., Lebenthal, E., Krasner, J., Branski, D. (1979). Effect of postnatal malnutrition on pancreatic zymogen enzymes in the rat. American Journal of Clinical Nutrition, 32 (6), pp. 1224-1230
פרסים

בשנת 2012 קיבל את אות יקיר האיגוד הישראלי לרפואת ילדים שניתן לדמויות אשר תרמו רבות לקידום רפואת הילדים במדינת ישראל.
בשנת 2013 זכה באות כבוד לתרומה לאורך השנים לחברה האירופאית למחלות גסטרואנטרולוגיה, כבד ותזונה בילדים (ESPGHAN).
הערות שוליים

1 2 3  פרופ' דוד ברנסקי הלך לעולמו, באתר מרכז רפואי הדסה, ‏2013 (ארכיון)
1 2  Professor Emeritus David Branski, European Pediatric Association
1 2  Troncone, R., Shamir, R, Presentation of the 2013 ESPGHAN Distinguished Service Award to Professor David Branski, Journal of Pediatric Gastroenterology and Nutrition 59, 2014, עמ' 1-2
↑  תכנית הכינוס, באתר האיגוד הישראלי לרפואת ילדים, ‏2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378989505171  BIBSYS: 90677889  BnF: cb122010570 (data)  CiNii: DA0520917X  GND: 1054935254  ISNI: 0000 0000 6644 588X  LCCN: n86144372  NKC: xx0258282  NTA: 072309016  SUDOC: 125215762  VIAF: 14818019   WorldCat (עם VIAF): 14818019
אנדי סטנפילד

אנדרו ויליאם סטנפילד (באנגלית: Andrew William Stanfield;‏ 29 בדצמבר 1927 – 15 ביוני 1985) היה אתלט אמריקני. אלוף אולימפי (הלסינקי 1952), סגן אלוף אולימפי (מלבורן 1956) ושיאן עולם (1951–1956) בריצת 200 מטר ואלוף אולימפי (הלסינקי 1952) בריצת שליחים 4x100 מטר. בנוסף, אלוף ארצות הברית (1951) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

סטנפילד נולד בוושינגטון די. סי. ועבר כילד עם משפחתו לג'רזי סיטי. הוא התאמן בהדרכתו של ג'וני גיבסון (אנ')
ביוגרפיה > 1949 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה בפרזנו, קליפורניה ביוני 1949 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.3 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 20.4 שניות בעזרת רוח גבית לא חוקית.
ביוגרפיה > 1950

באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ביוני 1950 זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר.
ביוגרפיה > 1951

בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-26 במאי 1951 זכה בדתי מדתיות זהב, בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 20.6 שניות ובקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 7.85 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה בברקלי, קליפורניה ביוני אותה שנה זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה > 1952 > אלוף אולימפי

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת הלסינקי הוא קבע בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 20.6 שניות. במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 20.81 שניות (20.7 שניות), לפני חבריו לנבחרת ארצות הברית ת'ן בייקר (20.97 שניות, 20.8 שניות) וג'ים גתרס (21.08 שניות, 20.8 שניות) ובריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם דין סמית', הריסון דילארד ולינדי רמיג'ינו בתוצאה של 40.1 שניות, לפני ברית המועצות (40.3 שניות) והונגריה (40.5 שניות).
ביוגרפיה > 1953

באליפות ארצות הברית שנערכה בדייטון, אוהיו ביוני 1953 זכה בפעם השלישית במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות.
ביוגרפיה > 1956 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת מלבורן הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.97 שניות, אחרי בובי ג'ו מורו שהשווה את שיא העולם - 20.75 שניות ולפני ת'ן בייקר (21.05 שניות), שלושתם מארצות הברית ולא הצליח להגן על תוארו.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.3 שניות (1949)
ריצת 200 מטר: 20.6 שניות (1951), שיא עולם בעבר
אומרם מיכאל איבנהוב

| --- | --- |

אומרם מיכאל איבנהוב
 לידה:  31 בינואר 1900 סרפצ'י, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1986 (בגיל 86) פרז'וס, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סופיה 
 זרם:  האחווה הלבנה האוניברסלית, המשיקה לתאוסופיה ולאנתרופוסופיה
 תחומי עניין:  הספר של הטבע החי, פילוסופיה מעשית, קבלה, בודהיזם, הינדואיזם, נצרות, יהדות, שירת המקהלה, מוזיקה למען התפתחות הנשמה, עבודה וחיי שיתוף באחווה הקולקטיבית והאוניברסלית, אקולוגיה, פסיכולוגיה, תזונה, אכילה, נשימה, אושר, שמים וארץ, ותיקון האדם בכל תחומי החיים
 עיסוק:  פילוסוף, מורה, סופר 
 הושפע מ:  פטר דנוב, המהאווטאר באבאג'י, רבי שמעון בר-יוחאי
 השפיע על:  פרופסור אלפרד לומוניה, ג'ני אספוזיטו, אביבה אורשלום
 מדינה:  צרפת, בולגריה 
 
אומרם מיכאל איבנהוב (במקדונית: Омраам Микаел Аиванов;‏ 31 בינואר 1900, בכפר סרפצי ליד ביטולה, מקדוניה – 25 בדצמבר 1986, צרפת), היה פילוסוף, סופר, מיסטיקן ומורה רוחני. איבנהוב ייסד את הענף הצרפתי של תורת "האחווה הלבנה האוניברסלית" ופיתח שיטה המהווה שילוב בין הקבלה, מיסטיקה נוצרית ודתות המזרח אותה הפיץ בכ־5,100 הרצאות ברחבי העולם.
ביוגרפיה

שמו הבולגרי המקורי היה מיכאיל דימיטרוב איבנוב, אך הוא שינה את שמו לאומרם מיכאיל איבנהוב כאשר אימץ את תורת רבו ומורו פטר דנוב (1864–1944), שבו פגש בהיותו בן שבע-עשרה והיה לתלמידו. בשנת 1937 נשלח איבנהוב על ידי דנוב לצרפת, כדי לייסד שם את תורת "האחווה האוניברסלית" ולהצילה מפני המשטר והכנסייה בבולגריה במלחמת העולם השנייה אותה, לדבריו, חזה דנוב מראש. תורת דנוב חוסלה כמעט לחלוטין על ידי המשטר והכנסייה בבולגריה. איבנהוב, כאחד מארבעים אלף תלמידיו של דנוב, הקים מרכזים בעולם כולו, שהיו תחילה בתי ספר ללימודי תורת דנוב ושיטותיו אותן החל ללמד בצרפת. בשנת 1938 החל איבנהוב להרצות בפריז, ורבים התכנסו סביבו על מנת ללמוד את תורתו של פטר דנוב. לאחר פטירתו של דנוב בשנת 1944 היה איבנהוב לנציגו ולמחליפו הרשמי בצרפת, שווייצריה ומדינות המערב. בשנת 1948 נעצר בצרפת באשמת שווא, נשפט, נמצא אשם, ונשלח לכלא לארבע שנים אך שוחרר אחרי שנתיים, בשנת 1950. הוא המשיך ללמד בדרום צרפת, ונסע לארצות רבות שגם בהן הוזמן להרצות.
איבנהוב הרצה בעל פה אך לא כתב את דבריו. הוא נתן בין חמשת אלפים לששת אלפים הרצאות בצרפתית ואנגלית, במדינות רבות. תלמידיו הצרפתיים הקליטו את דבריו והוציאו אותם לאור. עד כה יצאו לאור למעלה מאה ועשרה כותרים, ותורגמו לארבעים ושתים שפות, כמה מהם מצויים אף בעברית. אביבה אורשלום הייתה תלמידתו והפיצה את תורתו בישראל. ספריו והרצאותיו של איבנהוב עוסקים בכל תחומי החיים, הם כתובים בשפה פשוטה ותמימה, המזכירה מעט ספרות ילדים ונוער. למרות זאת, לדברי תלמידיו וחסידיו, בשיטתו טמון עומק רב החובק פילוסופיית עולם, נושאים רבים ומגוונים, הקשים לביצוע יומיומי.
טיהור שמו

פועלו הרב של מורהו של איבנהוב, דנוב, בבולגריה, היה לצנינים בעיני נציגי הכנסייה שהתנכלו לו על מנת לפגוע בו, בתורתו ובתלמידיו, והצליחו לסלקו מסופיה ולהגלותו לווארנה בשנים 1917–1918, כולל איסורים לכנס תלמידים ולהרצות בפני קהליו. כך גם הוגשה תביעה נגד איבנהוב, על כך שלכאורה נהג להתבונן בצעירות בזמן ריקודן כשלגופן שמלה שקופה. איבנהוב נכלא בסוף שנות ה-40 לשנתיים בשנים 1949–1950. לאחר שחרורו גילה שתלמידים רבים עזבוהו, והיה עליו להתחיל מחדש עם קומץ מהם. רבים הצטרפו אליו למען הקמת המרכז הגדול בדרום צרפת, בהם כמה יהודים עשירים שרצו להודות לפטר דנוב על חלקו בהצלת יהדות בולגריה מפני הנאצים במלחמת העולם השנייה. כעבור כעשר שנים נוקה איבנהוב מכל אשמה. שר המשפטים הצרפתי ביקש סליחתו, וכתב לו במפורש מה רב צערה של הממשלה הצרפתית על הפגיעה בו.
מרכזים לעבודה רוחנית

בנוסף לצרפת, מרכזים לקידום תורתו הוקמו בעולם כולו. החשובים שבהם נמצאים בשווייץ ובקנדה. בישראל הוקם מרכז ללימודי תורתו בשנות ה-70 של המאה ה-20 ב"תיאטרון השמש" אותו הקימו אביבה אורשלום וליאור ייני. כיום קיים מרכז צנוע לשיטתו בחיפה.
שיטתו הרוחנית של איבנהוב

המאפיין המפתיע ביצירתו הוא מגוון ההיבטים בשאלת האדם והדרך להשגת שלמותו. כל נושא נבחן בספריו ביחס ישר ליכולתו של האדם להבין את עצמו ולשפר את מהלך חייו בצורה הטובה ביותר.
השמש, היא מקור החיים, למעשה היא מייצגת את אלוהים. אין דבר אחד בעולמנו שמשתווה לשמש לא באורה, בחום המופץ ממנה ובחיים שיצרה כאן על כדור הארץ. השמש איננה אלוהים, אך אלוהים ברא אותה בין השאר על מנת לאפשר לנו לדעת מהי גדולתו.
בתקופה שבין 21 במרץ ועד סוף הקיץ, אפשר ללכת ולהתבונן בזריחת השמש כדי להתחבר עם האני הנעלה שלנו, החי בשמש.
האור, אין עבודה חשובה יותר לאדם מאשר העבודה עם האור. האור הוא עוד ביטוי לאלוהים.
העבודה הרוחנית, עדיף לאדם לעשות עבודה רוחנית ולחבר את עצמו לאלוהים. האלוהים נמצא בכל אחד מאיתנו. העבודה המטריאליסטית בלבד מסוכנת להתפתחותו של האדם. לכן טוב אם יידע כיצד לחבר את העבודה הרוחנית עם החומרית, כאשר יקדיש את כולו לרוח, ולא פחות מ-75% מחייו.
חשיבות עצומה יש למזון, לא רק האוכל חייב להיות נקי, טרי וצמחוני, אלא גם הדרך שבה אנו אוכלים. יש לאכול בשקט חיצוני, בלי להרעיש עם הסכו"ם, ובעיקר למצוא שקט פנימי.
טוהר, אין דבר מהותי יותר לאדם מאשר הטוהר, הניקיון האישי, אך גם הניקיון המוסרי. על האדם לטהר את המחשבות, הרגשות, התאוות, השאיפות, הרצונות כדי להגיע כבר כאן על כדור הארץ לדרגת מלאך, או אדם ייחודי. אך היות שאנו חיים על כדור הארץ, רצוי גם לשלם את כל חובותינו.
מושגים מהקבלה היהודית: עץ הספירות, ספר הזוהר, אצילות, בריאה, יצירה, רבי שמעון בר-יוחאי, משה רבנו, "אלוהים אתם ובני עליון כולכם" ספר תהילים, פרק פ"ב, פסוק ו', ועוד. כשליש מתורתו מחובר לתורת הקבלה היהודית.
נצרות, כשליש מתורתו מחובר לנצרות ולמושגי הברית החדשה, ישו, קריסט, הוא מפריד בין קריסט לישו. קריסט הוא המורה של כל המורים, וניתן לתרגמו כרוח המשיח. ואילו ישו היה מורה יהודי שחי בישראל. הקריסט היה המורה של בודהה, הרמס טריסמגיסטוס, ראמה, קרישנה, זרתוסטרה וכל שאר המורים הגדולים של האנושות המוזכרים בתורה זו.
הינדואיזם, בודהיזם, כשליש מתורתו מבוסס על תורות מהמזרח.
איבנהוב יצר סינתזה של דתות והוציא מכל אחת מהן את העיקרים המנחים את חייו, וגם מתוך תורתו של מורהו דנוב.
השלמות, כל המרכיבים של החיים, כל הלימודים, כל העבודה הפיזית והרוחנית, דורשת אידיאל ואין אידיאל גבוה מהשלמות. שלמות בכל מובניה, גם אם איננה מושגת, מאפשרת לאדם להתחבר אל האלוהי שבתוכו. וכדי להגיע לשלמות זו על האדם לעבוד קשה כדי להביא את האני הנעלה (עצמיותו) לשלוט באגו (באישיותו) ולא לשרת אותו.
מספריו

Angels and other Mysteries of The Tree of Life
Creation: Artistic and Spiritual
Hope for the World: Spiritual Galvanoplasty
Light as a Living Spirit
Man's Two Natures: Human and Divine
New Light on the Gospels
The Path of Silence
The Powers of Thought
Spiritual Alchemy
The Splendour of Tiphareth
Toward a Solar Civilisation
The Tree of the Knowledge of Good and Evil
The True Meaning of Christ's Teaching
What is a Spiritual Master?
Youth: Creators of the Future
עד כה פורסמו ב־nrg מעריב כ־50 קטעים בעברית שהועתקו מספריו.
מספריו > ספריו שתורגמו לעברית

החל משנת 2012 ספריו מתורגמים ויוצאים לאור בהוצאת חדקרן תל אביב
"המדיטאציה", אומרם מיכאל איבנהוב, תרגום: אביבה אורשלום ורינה כהן, הוצאת השמש (1970)
"עוצמת המחשבה", הוצאת פרוזבטה, ראשונה (1988) שנייה (1993) ושלישית בהוצאת חדקרן (2014)
"יצירה אמנותית ויצירה רוחנית", הוצאת פרוזבטה (1990), הוצאה שנייה, הוצאת חדקרן (2015).
"לקראת תרבות השמש", הוצאת פרוזבטה (1992)
"האור, רוח-חיים", הוצאת פרוזבטה (1995)
"תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית", הוצאת פרוזבטה (1997)
"הטבע האנושי והטבע האלוהי", הוצאת פרוזבטה (2003)
"חוקי-זהב למען חיי היומיום", הוצאת פרוזבטה (2006)
"היוגה של התזונה", חדקרן הוצאה לאור (2013)
"החינוך מתחיל לפני הלידה", חדקרן הוצאה לאור (2015)
"מרכזים וגופים עדינים", חדקרן הוצאה לאור (2016)
"לראות את הנסתר מן העין", חדקרן הוצאה לאור (2017)
"נתיב השקט", חדקרן הוצאה לאור (2019)
"אהבה ומיניות", חדקרן הוצאה לאור (2020)
ספרים עליו ועל עבודתו

Renard, Pierre (1980). The Solar Revolution and the Prophet. Fréjus, France: Editions Prosveta.
Lejbowicz, Agnes (1982). Omraam Michael Aivanhov, Master of the Great White Brotherhood. Fréjus, France: Editions Prosveta.
Feuerstein, Georg (1992). The Mystery of Light: The Life and Teachings of Omraam Michael Aivanhov. Salt Lake City, UT: Passage Press.
Frenette, Louise Marie (בספטמבר 2009). The Life of a Master in the West. Canyon Country, CA: Prosveta USA. ISBN 9780984269303. {{cite book}}:  (עזרה)
Margit Kranewitter, Aspects de la Peinture Visionnaire Initiatique, (1980 Mémoire Universitaire), in 2016 a book in Stella Mallutina Edizioni, Italy
Ouriel Zohar, Les aspects théâtraux dans une société collectiviste, religieuse et universelle in "Misli, Rivistadel Centro Studi Omraam Mikhaël Aïvanhov", Revue de L'Università per Stranieri di Perugia no. 5, p. 59-79, 2018.
הערות שוליים

↑  זוהיר אליה, אומרם מיכאל איבנהוב, הגורו היחיד שלי, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2009
↑  Page 306 in Feuerstein, Georg (1992). The Mystery of Light: The Life and Teachings of Omraam Michael Aivanhov. Salt Lake City, UT: Passage Press.
וגם:
 28/09/1960: Réhabilitation officielle par la Cour d'Appel d'Aix-en-Provence"
 Page 290 in Omraam Mikhaël Aïvanhov et le chemin de Lumière par: Louise-Marie Frenette, édition A.L.T.E.S.S, Paris (1997).
↑  דברי ההוצאה לאור על עטיפת הספרים.
↑  הספר "תפארת השמש" עוסק בכך.The Splendour of Tiphareth, (The Yoga of the Sun), Prosveta edition, France,
↑  האור, רוח-חיים, הוצאת פרוזבטה בשפה העברית (1995)
↑  ״היוגה של התזונה״, הוצאת חדקרן (2014) תל אביב
↑  The Fruits of the Tree of Life, (The Cabbalistic Tradition), Prosveta
↑  אומרם מיכאל איבנהוב, אל תחפשו – ותמצאו! אומרם מיכאל איבנהוב, באתר nrg‏, 28 ביולי 2009
↑  תרבות חדשה שמשית ואוניברסלית, בעברית, הוצאת פרוזבטה, (1997)
↑  הטבע האנושי והטבע האלוהי, הוצאת פרוזבטה, בעברית, (2003)
↑  הוצאת חדקרן תל אביב
↑  ספרים מאת אומרם מיכאל איבנהוב באתר הספרים בעברית: "האחווה האוניברסלית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274281005171  BIBSYS: 90642226  BNE: XX896642  BnF: cb118882464 (data)  GND: 119230402  ISNI: 0000 0001 0882 9794  LCCN: n50040838  LNB: 000008668  NKC: mzk2002148188  NLG: 295904  NTA: 072996250  SUDOC: 026679698  VIAF: 29528950   WorldCat (עם VIAF): 29528950
1953 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1953  בספרות |  |
< · 1951 · 1952 – 1953 – 1954 · 1955 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1953 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים > סיפורת

אייזיק אסימוב - המוסד האחר
ריי ברדבורי - פרנהייט 451
ריימונד צ'נדלר - שלום ולא להתראות
איאן פלמינג - קזינו רויאל
ליאון יוריס - זעקת הקרב
ספרים חדשים > ספרי ילדים ונוער

ק.ס. לואיס - כס הכסף (הספר הרביעי בסדרת ספרי דברי ימי נרניה)
ספרים חדשים > מחזות

סמואל בקט - מחכים לגודו
ארתור מילר - ציד המכשפות
ספרים חדשים > ספרי עיון

לודוויג ויטגנשטיין - חקירות פילוסופיות
נולדו

7 בינואר – דיון ברנד, משורר קנדי
12 במרץ – קארל הייאסן, עיתונאי וסופר אמריקאי
23 באפריל – רוברטו בולניו, סופר יליד צ'ילה (נפטר ב-2003 )
19 במאי – ויקטוריה ווד, סופרת בריטית (נפטרה ב-2016 )
9 ביולי – תומאס ליגוטי, סופר אמריקאי
5 בספטמבר – הרמן קוך, סופר הולנדי
18 בנובמבר – אלן מור, כותב קומיקס אנגלי
נפטרו

30 ביוני – אלסה בסקוב, סופרת ומאיירת ספרי ילדים שוודית (נולדה ב-1874)
8 בנובמבר – איוואן בונין, סופר יליד רוסיה וחתן פרס נובל (נולד ב-1870)
9 בנובמבר – דילן תומאס, סופר וולשי (דלקת ריאות, נולד ב-1914)
27 בנובמבר – יוג'ין או'ניל, מחזאי אמריקאי (נולד ב -1888)
פרסים

פרס נובל לספרות: סר וינסטון צ'רצ'יל
בסיס חיפה

| --- | --- |
סמל בסיס חיפה   תג הכתף של המשרתים בבסיס חיפה
תג הכתף של המשרתים בבסיס חיפה
 פרטים
 כינוי:  ב"ח
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 סוג:  זירה ימית
 אירועים ותאריכים
 מקים היחידה:  אלוף שלמה שמיר מפקד חיל הים.
 מלחמות:    מלחמת העצמאות    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-2,500 לוחמים ותומכי לחימה.
 ציוד עיקרי:  כלי שיט לוחמים  רציפי עגינה בניני משרדים, חדר אוכל ומגורים.
 פיקוד
 יחידת אם:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 יחידות בת:  פלגה 914  שייטת ספינות הטילים  שייטת הצוללות  יחידה למשימות תת-מימיות  יחידת סנפיר  המכון לרפואה ימית  פלגת שליטה צפונית   פלגה טכנית מעגן   מטה בסיס
 דרגת המפקד:   תת-אלוף
 מפקדים:  ראו רשימה
מפת הנמלים במפרץ חיפה
בסיס חיפה או זירה ימית צפונית מהווה את הבסיס הימי העיקרי של צה"ל. אחראי על זירת הלחימה הצפונית בחוף הים התיכון. ומהווה מעגן למרבית כלי השיט של חיל הים הישראלי. הבסיס ממוקם בחלקו הצפוני-מערבי של נמל חיפה.
תפקידים

בבסיס זה שוכנות שייטת 7 (שייטת הצוללות), שייטת 3 (שייטת ספינות הטילים); פלגה 914 (אחת מפלגות הבט"ש), היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"מ), המכון לרפואה ימית ויחידת סנפיר. עיקר תפקידו של הבסיס לאבטח את נתיבי השיט של מדינת ישראל, לשמור ולשפר את כושר הפעולה המבצעי של החיל ולבצע משימות ביטחון שוטף. מפקד הבסיס שהוא מפקד זירת הצפון בחיל הים הוא קצין בדרגת תת-אלוף ומכונה גם "מפקד ב"ח".
כמו כן ממוקמות בבסיס פלגות-חוף: הפלגה הטכנית, פלגת כוח אדם, פלגת לוגיסטיקה, פלגת הגנה ועוד.
מפקדים

מהקמת הבסיס ועד נובמבר 1975 היה תקן מפקד הבסיס קצין ים בדרגת אל"ם. במועד זה הועלה התקן לתא"ל.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מפקדי בסיס חיפה
| דרגה ושם  | תקופת פיקוד | תוכן | תמונה |  |  |
| יצחק גזית (סמברג) | מרץ 1965 – אוגוסט 1971 |  |  |  |  |
| צבי תירוש | אוגוסט 1971 – יוני 1973 |  |  |  |  |
| אורי פז | יוני 1973 – אוגוסט 1975 | מפקד הבסיס במלחמת יום הכיפורים |  |  |  |
| זאב אלמוג | אוגוסט 1975 – אוקטובר 1976 |  |  |  |  |
| אברהם דרור | אוקטובר 1976 – פברואר 1979 |  |  |  |  |
| אלי רהב | פברואר 1979 – מאי 1981 | עצירת חדירות מחבלים, ריענון כל יחידות הבסיס, מיון כלל מצטייני יחידות |  |  |  |
| אברהם בן שושן | מאי 1981 – אוקטובר 1982 | מפקד הבסיס במלחמת לבנון הראשונה |  |  |  |
| זאב יחזקאלי | אוקטובר 1982 – מאי 1985 |  |  |  |  |
| עמי אילון | מאי 1985 – ספטמבר 1987 |  |  |  |  |
| אלכס טל | ספטמבר 1987 – יוני 1990 |  |  |  |  |
| יוסי לוי | יוני 1990 – אוקטובר 1992 |  |  |  |  |
| שאול חורב | אוקטובר 1992 – ספטמבר 1994 |  |  |  |  |
| ידידיה יערי | ספטמבר 1994 – ספטמבר 1996 |  |  |  |  |
| יעקב גז | ספטמבר 1996 – אפריל 1999 |  |  |  |  |
| אלי מרום | אפריל 1999 – יוני 2001 |  |  |  |  |
| דוד לוריא | יוני 2001 – אוקטובר 2002 |  | תא"ל דוד לוריא מפקד בסיס חיפה |  |  |
| יובל צור | נובמבר 2002 – ספטמבר 2004 |  |  |  |  |
| יוחאי בן יוסף | ספטמבר 2004 – מרץ 2007 | מפקד הבסיס במלחמת לבנון השנייה | אל"ם יוחאי בן יוסף |  |  |
| רם רוטברג | מרץ 2007 – מרץ 2010 |  |  |  |  |
| אבי ארזוני | מרץ 2010 – נובמבר 2011 |  |  |  |  |
| אלי שרביט | נובמבר 2011 – אוגוסט 2014 |  |  |  |  |
| דוד סלמה | אוגוסט 2014 – אוגוסט 2017 |  |  |  |  |
| גיל אגינסקי-פרץ | אוגוסט 2017 – יולי 2020 |  |  |  |  |
| גיא גולדפרב | 22 ביולי 2020 – 1 באוגוסט 2021 |  |  |  |  |
| טל פוליטיס | 1 באוגוסט 2021 - 5 בספטמבר 2023 |  |  |  |  |
| אלי סוחוליצקי | החל מ-5 בספטמבר 2023 |  |  |  |  |

אל"ם אורי פז מסיים תפקיד מפקד בסיס חיפה בטקס על סיפון ספינת טילים, 1975.
אלי שרביט (מימין) מקבל את הפיקוד. מפקד חיל הים רם רוטברג במרכז והמפקד היוצא אבי ארזוני בטקס החלפת תפקיד מפקד בסיס חיפה נובמבר 2011
תג הכתף

תג הכתף של אנשי בסיס חיפה מורכב מהאלמנטים הבאים:
חבל  – מקיף את כולו.
גוון כסוף – כמייצג של המים במבט על
חץ רחב בגוון אדום המופנה מערבה – מציין את רמת המבצעיות הגבוהה ואת עובדת היותו בסיס-ים ראשי.
חץ-עוגן – המציין את האחריות הגבוהה לתווך הימי לכל אורך רצועת החוף של מדינת ישראל.
אירועים

חנוכת מבני הבסיס - ב-12 ביולי 1961 במסגרת חגיגות יום חיל הים השלוש עשרה, בהשתתפות אורחים חשובים. חנכו מפקד חיל הים יוחאי בן נון ואבא חושי ראש העיר חיפה, את המבנה החדש של בסיס חיפה במערב הנמל.
הפיגוע בנהריה (1979) - בליל 20 באפריל 1979 חדרו ארבעה מחבלים בסירת גומי את מערך האבטחה של הבסיס בראש הנקרה. הם נחתו בנהריה ורצחו אזרחים תמימים. מצב הים שהיה גלים קצרים וכרבולות לבנות מנע את גילוי הסירה אף כי המערך היה בערנות מלאה. האירוע המזעזע היה זרז לריענון בכל תחומי הבסיס ומערך הגילוי חוזק במכשירי ראיית לילה. המחבלים מלבנון המשיכו בניסיונות חדירה אך מערך הגילוי והאבטחה של הבסיס מנע את כולם.
ביקור הנשיא סאדאת - בספטמבר 1979 הגיע נשיא מצרים אנואר סאדאת ביכטה הנשיאותית המצרית אל חוריה לנמל חיפה, בליווי משחתת סקורי אל-פאתח ושתי ספינות טילים מדגם אוסה, מספרי דופן 301 ו-318. התקבל ברציף הראשי במשמר כבוד של קורס חובלים. הביקור ארך מספר ימים במהלכו נעשתה מסיבת אירוח לאנשי הצי המצרי במועדון הקצינים בחיפה. מעבר לכך לא ירדו אנשי הצי המצרי לחופשת חוף.
גלריה

חנוכת הבניין הראשון של בסיס חיפה במערב הנמל, 12 ביולי 1961.
תחילת בניית רציפי עגינה לקראת ספינות סער, 1966.
כלי השיט של בסיס חיפה על שובר הגלים של הנמל, דצמבר 1967.
סירת מחבלים שנתפסה על ידי דבור 895 בפיקוד סגן פיש בהכוונת מכ"ם ראש הנקרה 22 באוגוסט 1978.
ראש הממשלה בנימין נתניהו מתקבל במשמר כבוד בבסיס חיפה 17 בנובמבר 2009.
בניית מעגן דרור - מעגן הפולינום בבסיס חיפה 2017.
לקריאה נוספת

רמי אנטיאן, אל"ם אורי פז- מפקד בסיס חיפה היוצא, 'מערכות ים' חוברת אוקטובר-נובמבר 1975 עמ' 1.
אמנון שפי. 12 פרויקטים לקליטת 12 הסטי"לים, המרכז לחקר מדיניות ואסטרטגיה ימית, אוניברסיטת חיפה, אוקטובר 2023.
ביאורים

↑  פעילות עיקרית בבסיס ואירועים מיוחדים, לא מה קרה עם הקצין מאוחר יותר.
↑  פלגת הטרפדות 914 צוללת ונחתת 60 מ' עוגנות ליד שובר הגלים. ספינת סער ראשונה אח"י מבטח, עוברת מחוץ למעגן.
הערות שוליים

↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 963
↑  אריה בר ציון, חגיגות חיל הים -חנוכת בסיס חדש, 'מערכות ים' ספטמבר 1961, עמ' 4.
↑  אורי מילשטיין, ‏40 שנה לרצח משפחת הרן: מה היו הכשלים בתפקוד כוחות הביטחון?, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2019
| בסיסי חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| בסיסים פעילים | בסיס חיפה • בסיס עתלית • בסיס אשדוד • בסיס אילת • בה"ד חיל הים • בסיס ציוד ותובלה  • מספנת חיל הים • מפקדת חיל הים |  |
| בסיסים שנסגרו | בסיס מפרץ שלמה • בסיס דפנה • בסיס ראס סודר |  |
| בסיסי צה"ל במחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| בסיסים של חיל הים | בסיס חיפה (מגדלור סטלה מאריס) • בסיס עתלית • בה"ד חיל הים |  |
| בסיסים פעילים אחרים | בית חולים 10 • לשכת גיוס חיפה • הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה • בט"ר דותן • בסיס בנמל התעופה חיפה |  |
| בסיסים שנסגרו | כלא שש |  |
החגיגה

| --- | --- |

פתיח הסרט
 בימוי:  ברט גילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני, מרסלייט גארנר
 מוזיקה:  ברט לואיס
 אנימטור:  דיק לנדי, בן שרפסטין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  11 ביולי 1930
 משך הקרנה:  7 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
החגיגה (באנגלית: The Shindig) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא בשנת 1930, כחלק מסדרת סרטי "מיקי מאוס". זהו הסרט הקצר העשרים של מיקי מאוס שהופק והחמישי באותה השנה.
עלילה

מיקי ומיני יושבים בחלק האחורי של מכונית ארוכה עמוסה בחיות חווה ומזמרים את השיר העממי "A-Hunting We Will Go", בעודם נוסעים לריקוד האסם הגדול. הוראס אוסף את קלרבל באופנוע הרעוע שלו, כשהיא יושבת במריצה המשמשת כספינת צד.
במופע הריקוד, מיקי ומיני מנגנים עוד שיר עם, "Turkey in the Straw"(אנ'), כשמיני בפסנתר ומיקי בכינור. לאחר שהקהל מוחא כפיים, זוג העכברים מנגנים את שיר המשחק "Pop! Goes the Weasel"(אנ'). מיקי משתמש ביצירתיות בדלי, גיגית, שקית ואפילו בזנבה של מיני ככלי נגינה לשיר, אבל האחרונה לא מעריכה את היצירתיות שלו וסוטרת את ידו. לאחר מכן מיקי עורך מופע מינסטרל ומנגן את השיר "Old Folks at Home"(אנ') על מפוחית, בעודו רוקד סטפס. מיני ממשיכה את השיר בפסנתר, וקלרבל מבצעת ריקוד סולו אנרגטי, אליו מיקי מצטרף ולאחר מכן רוקד עם כלבת תחש, ופטרישיה פיג. בסוף הביצוע, פטרישיה קופצת ונוחתת על מיקי ומוחצת אותו בטעות.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס - וולט דיסני
מיני מאוס - מרסלייט גארנר
הוראס הורסקולר - וולט דיסני
קלרבל הפרה - מרסלייט גארנר
פטרישיה פיג
הפקה

בתחילת הסרט, קלרבל נראית קוראת את הרומן הרומנטי-ארוטי משנת 1907, "שלושה שבועות" (Three Weeks (book)). וכשהוראס מגיע לאסוף אותה, היא מיד מסתירה את הספר מתחת למיטת הקש שלה ולובשת שמלה כדי לכסות את עטיניה. ספר זה היה כל כך שנוי במחלוקת עד כדי שנאסר לצפייה באוהיו.
זו הפעם הראשונה שקלרבל נראית לובשת את התלבושת שתהפוך לתלבושת האופיינית לה. הוראס, שעכשיו הוא מואנש לחלוטין, גם נראה לראשונה בתלבושת האופיינית שלו, עם כובע באולר ועול סביב צווארו; הוא כבר לא הולך כמו סוס, ובמקום זאת הוא נוהג על אופנוע כדי לקחת את קלרבל לריקוד.
סצנת סולו המפוחית של מיקי הונפשה על ידי וילפרד ג'קסון, שגם ביצע את השיר בפסקול.
הסצנה בה מיקי רוקד עם פטרישיה פיג תופיע שוב בסרט המצויר "המסיבה הנהדרת" משנת 1932.
ביקורת

עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ומגזין וראייטי נתנו ביקורות פושרות לסרט בטענה שהוא די ממוצע ולא מתעלה על קודמיו.