stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל גולדברג (צייר)
הערות שוליים

1 2  Glueck, Grace (2008-01-09). "Michael Goldberg, abstract expressionist painter". The Boston Globe. נבדק ב-2008-01-14.
↑  Marika Herskovic, New York School Abstract Expressionists Artists Choice by Artists, (New York School Press, 2000.) ISBN 978-0-9677994-0-7 pp.150-153
1 2  Sandler, Irving H. (1978). The New York School: The Painters and Sculptors of the Fifties. New York: Harper & Row. pp. 1–29. ISBN 978-0-06-438505-3.
↑  Marika Herskovic, New York School Abstract Expressionists Artists Choice by Artists, (New York School Press, 2000.) ISBN 978-0-9677994-0-7 p.11
↑  University of Kentucky Art Museum, retrieved January 4, 2008
↑  Sandler, Irving H. The New York School: The Painters and Sculptors of the Fifties, New York: Harper & Row, 1978. ISBN 978-0-06-438505-3 pp.2-29
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261694905171  BnF: cb15078169g (data)  GND: 119422212  ISNI: 0000 0001 1462 7769  LCCN: nr93037861  RKD: 32465  SNAC: w6w67z5f  SUDOC: 085574864  ULAN: 500002151  VIAF: 97853434   WorldCat (עם VIAF): 97853434
Erfreut euch, ihr Herzen, רי"ב 66

כנסיית ניקולאי בלייפציג, 1749
Erfreut euch, ihr Herzen (בעברית: שמחו, הלבבות), רי"ב 66, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום השני של חג הפסחא, שחל ב-10 באפריל 1724.
היסטוריה

קנטטה זו הייתה העשירית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. ביום הראשון של הפסחא ביצע את רי"ב 4 וביום השלישי ביצע את רי"ב 134.
הקנטטה מבוססת על יצירה קדומה שלו, רי"ב 66א', קנטטה חילונית שהלחין באך ב-1718 בהיותו בקטן ושהמוזיקה שלה אבדה. הוא ביצע שוב את היצירה לכבוד אותו מועד ב-1731 וב-1735.
ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 7 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה

סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים ממעשי השליחים העוסקים בדרשת פטרוס ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס המספרים על פגישת ישו עם תלמידיו בדרך לאמאוס. הלברית שנכתבה על ידי מחבר לא ידוע מתארת דיאלוג אלגורי בין קול הפחד לקול התקווה, ומקשרת בין נושא זה לתחיית ישו.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של חצוצרה, שני אבובים, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו הכולל בסון. לקנטטה שישה פרקים:
מקהלה: Erfreut euch, ihr Herzen (שמחו, הלבבות)
רצ'יטטיב לבס: Es bricht das Grab und damit unsre Not (המוות קרב, ועמו המצוקה)
אריה לבס: Lasset dem Höchsten ein Danklied erschallen (השמיעו לנעלה שיר תודה)
דואט רצ'יטטיב: Bei Jesu Leben freudig sein (במחיצתו של ישוע שורה השמחה)
דואט אריה: Ich furchte zwar/nicht des Grabes Finsternissen (אני/איני פוחד מחשכת הקבר)
כורל: Alleluja (הללויה)
הקלטות

היצירה הוקלטה במלואה 18 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את הלמוט רילינג (ב-1972), גוסטב ליאונהארדט (ב-1976), טון קופמן (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הערות שוליים

↑  על קנטטות באך, עמוד 5
↑  bach-digital
↑  רשימת פרסומי באך באתר IMSLP
↑  מעשי השליחים י', 34-43
↑  לוקס כ"ד, 13-35
↑  רשימת ההקלטות באתר קנטטות באך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 300007515  MusicBrainz work: 826a4c3e-e4e1-4972-8e0f-e867a970ce82
שמורת המסרק

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז ירושלים 
 קואורדינטות:  31°47′57″N 35°02′44″E﻿ / ﻿31.7992453°N 35.0456303°E﻿ / 31.7992453; 35.0456303
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) שמורת המסרק(למפת הרי ירושלים רגילה) שמורת המסרק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת המסרק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת המסרק
 
המסרק, שורת העצים למעלה מימין כפי שנראתה בשנים 1934–1939 משער הגיא
נוף בשמורת המסרק
שְׁמוּרַת הַמַּסְרֵק היא שמורת טבע הסמוכה למושב בית מאיר.
השמורה

השמורה קיבלה את שמה בזכות עצי אורן ירושלים הצומחים בפסגתה והמזכירים מרחוק צורה של מסרק לשיער הנעוץ בראשה. ככל הנראה הראשונים שנתנו לשמורה את שמה היו חברי הכשרה של הפלמ"ח שישבו בגבעת ברנר ויצאו לסיורים באזור. השמורה מאופיינת בצמחיית חורש ארץ ישראלי של עצים ירוקי עד כמו אלון מצוי ואלה (אלה ארצישראלית ואלת המסטיק), צמחים מטפסים כגון קיסוסית ועוד. בשמורה קיימים גם פרטים בודדים של אלת הכלאיים הנדירה.
כיפת המסרק בנויה מחוואר תצורת מוצא, אשר ממנו מתהווה קרקע רנדזינה - תשתית נוחה להתפתחות חורש האורנים. בתחילת שנות השבעים נמדד גילם של כמה מהאורנים המבוגרים ביותר בשמורה. המדידות נעשו על ידי קידוח בגזע העץ וספירת טבעות הצימוח העונתיות (דנדרוכרונולוגיה). אחדים מהעצים היו כבר אז בני יותר מ 150 שנה.
בתחום שמורת המסרק נמצא גם קבר שייח' אחמד אל עג`אמי. לפי וילנאי אל עג`מי היה הספר של הנביא מוחמד, אולם נראה כי אין בסיס לאגדה זו. המקום שימש כמקום תפילה וסביבו נקברו תושבי הכפר הסמוך בית מחסיר שאת קבריהם ניתן לאתר עד היום ברחבי השמורה.
במלחמת העצמאות התנהלו קרבות עזים על השליטה ברכסים השולטים על הכביש לירושלים העובר בסמוך. במפות של לוחמי הפלמ"ח וההגנה סומנו פסגות הרכסים במספרים עוקבים ששימשו אותם בעת ניהול הקרבות. משלט מספר 1 היה בגבעה עליה ניצבת כיום האנדרטה לפורצי הדרך לירושלים, בסמוך לצומת שואבה. הפסגה של המסרק ובה קבר השיח הייתה משלט 17. כיבוש המסרק, משלט 17 והכפר בית מחסיר הסמוך נעשה על ידי חטיבת הראל של הפלמ"ח במהלך מבצע מכבי. השלט המוצב בשמורה מתאר את מהלך הקרבות.
בעת טיול בשמורה ניתן להבחין בשרידי תעלות הגנה, בעיקר בצידה הצפוני של השמורה, כמו גם במערכת בונקרים מבטון בפסגתה בסמוך לקבר השיח. אלה גם אלה שייכים לביצורי הגנה של תושבי בית מאיר שבעת מלחמת סיני (1956) נערכו להגנה היקפית סביב פסגת השמורה למקרה של הצטרפות ממלכת ירדן למלחמה. שרידים של ביצורים דומים ניתן למצוא גם בסמוך לצומת בר גיורא וישובים אחרים בהרי יהודה שנערכו להגנה בצורה דומה.
תמונות

מערה חצובה בסלע קירטון רך
שלט אודות משלט 17
תגית בשמורת המסרק
קבר שייח' אלעג'מי
מרכז שמורת המסרק
לקריאה נוספת

מנחם מרקוס, הרי ירושלים - סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורת הטבע, 1973
כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, תשל"ח 1978. עמוד 61.
שמואל ואזנה, "מסרק ללא ספר", טבע וארץ כז/ 5 (תשמ"ב) עמ' 8–9
זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1986. עמוד 1874.
ספי בן-יוסף, מדריך ישראל החדש כרך 111 הרי יהודה, הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר 2001. עמוד 210.
הערות שוליים

↑  מנחם מרקוס
↑  שמואל ואזנה, "מסרק ללא ספר", טבע וארץ כז/ 5 (תשמ"ב) עמ' 8–9)
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416404305171 
בול המסרק - הרי יהודה, 1970
סופרטרמפ

ערך זה עוסק בלהקת רוק בריטית. אם התכוונתם לשיר לנשיא טראמפ, ראו .
| --- | --- |

סופרטרמפ, 1980
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1969–1988; 1997 – 2003
 סוגה:  רוק, פופ רוק, רוק מתקדם, רוק קל
 חברת תקליטים:  A&M רקורדס, Silver Cab, EMI, BMG
 www.supertramp.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים לשעבר
 רוג'ר הודג'סון John Helliwell Bob Siebenberg Mark Hart Cliff Hugo Carl Verheyen Jesse Siebenberg Frank Farrell Robert Millar Richard Palmer-James Keith Baker Dougie Thomson Lee Thornburg בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
סופרטרמפ (באנגלית: Supertramp) הייתה להקת רוק בריטית שהוקמה בלונדון בשנת 1970. הלהקה התייחדה על ידי כתיבת שירים אינדיבידואלית של המייסדים רוג'ר הודג'סון (שירה, קלידים וגיטרות) וריק דייוויס (שירה וקלידים). הלהקה התבלטה בשל מיזוג סגנונות רוק מתקדם ופופ כמו גם לצליל שהציג את הנגינה הייחודית של הודג'סון על הפסנתר החשמלי שלו מסוג וורליצר. ההרכב הקלאסי של הלהקה שהתקיים עשר שנים מ-1973 עד 1983 כלל את דייוויס, הודג'סון, דוגי תומסון (גיטרה בס), בוב סיבנברג (תופים) וג'ון הליוול (סקסופון), ולאחר מכן ההרכב השתנה פעמים רבות, כאשר דייוויס הפך לבסוף לחבר הקבוע היחיד בהרכב לאורך ההיסטוריה שלו.
שני אלבומיה הראשונים של הלהקה לא נחלו הצלחה, אך לאחר שינוי בהרכב למה שהפך להרכב הקלאסי שלהם, אלבומם השלישי מ-1974, "Crime of the Century" היווה את פריצת הדרך שלהם.
בעוד שבתחילה הלהקה התמקדה ברוק מתקדם, באלבומם השלישי "Crime of the Century" שיצא ב-1974 היא החלה להתמקד יותר במוזיקת פופ. הלהקה זכתה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר עם אלבומם Breakfast in America שיצא ב-1979, ואשר הכיל את הסינגלים שהגיעו לעשרת הגדולים במצעדים - "The Logical Song", "Breakfast in America", "Goodbye Stranger" ו-"Take the Long Way Home". בין הלהיטים האחרים של הלהקה שהגיעו לארבעים הגדולים במצעדים היו "Dreamer" שיצא ב-1974, "Give a Little Bit" שיצא ב-1977 ו-"It's Raining Again" שיצא ב-1982.
ב-1982 הוציאה הלהקה את האלבום "...Famous Last Words...", האלבום האחרון בו הופיע הודג'סון, שעזב את הלהקה ב-1983 כדי להמשיך בקריירת סולו. הלהקה המשיכה עם דייוויס כמנהיג וסולן והוציאה שני אלבומים עד 1988, ולאחר מכן התפרקה אך התאחדה מעת לעת בתצורות שונות, תוך כדי סיבוב הופעות עם שני אלבומים נוספים, "Some Things Never Change" מ-1997 ו-"Slow Motion" משנת 2002 שיצאו כתוצאה מכך.
הלהקה זכתה לפופולריות ניכרת באמריקה הצפונית, באירופה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה. מספר המכירות הגבוה ביותר שלהם היה בקנדה שם האלבומים "Crime of the Century" ו-"Breakfast in America" קיבלו מעמד של אלבומי יהלום (פי עשרה מאלבום פלטינה), כמו גם הסינגלים היחידים שלהם שהגיעו למקום הראשון, "The Logical Song" ו-"Dreamer". נכון לשנת 2007, מכירות אלבומי הלהקה עלו על 60 מיליון עותקים.
היסטוריה > 1969–1972: גיבוש, Supertramp, ו-Indelibly Stamped

ב-1969, סטנלי "סם" אוגוסט מייזגאס, מיליונר הולנדי, הפסיק לספק תמיכה כספית ללהקה בשם The Joint מכיוון שהתאכזב מהם. הוא הציע לקלידן יליד סווינדון, ריק דייוויס, חברו ללהקה לשעבר של הזמר והיוצר האירי גילברט אוסליבן, שלדעתו כישרונו לא מוצה בשל חברותו בלהקה הזדמנות להקים להקה משלו בגיבוי כלכלי של מייזגאס. הלהקה כללה את רוג'ר הודג'סון (בס ושירה), ריצ'רד פאלמר (גיטרות ושירה) וקית' בייקר (כלי הקשה).
לדייוויס ולהודג'סון היו רקעים והשראות מוזיקליות שונות בתכלית. דייוויס היה ממעמד הפועלים והתמסר בלהט לבלוז ולג'אז, בעוד שהודג'סון עבר היישר מבית ספר פרטי אנגלי לעסקי המוזיקה והיה חובב פופ. למרות זאת, הם הצליחו לשתף פעולה במהלך האודישנים והחלו לכתוב למעשה את כל השירים שלהם יחד, עם פאלמר ככותב שלישי. הודג'סון ודייוויס שיתפו פעולה בכתיבת השירים בזמן שפאלמר הלחין את המילים..
הלהקה כינתה עצמה בשם Daddy, ולאחר מספר חודשים של חזרות בבית כפרי בווסט הית', קנט, טסה למינכן לסדרת קונצרטים במועדון PN. הופעה בת עשר דקות שהתקיימה ב-14 בדצמבר 1969 בה ביצעה הלהקה את השיר "All Along the Watchtower" של בוב דילן צולמה על ידי הצלם הגרמני הרו סנפט, (צלם הסרט התיעודי הקצר Daddy Portrait 1970). החזרות היו פחות פוריות, והרפרטואר הראשוני של ההרכב כלל רק ארבעה שירים, שניים מהם היו קאברים.
בינואר 1970 קית' בייקר עזב את הלהקה הוחלף על ידי שחקן הבמה לשעבר והמתופף רוברט מילאר. לפי הצעתו של פאלמר, כדי למנוע בלבול עם ההרכב האמריקאי "Daddy Longlegs" שינתה הלהקה את שמה ל-"Supertramp", כינוי שנולד בהשראת הספר The Autobiography of a Super-Tramp מאת ויליאם הנרי דייוויס.
באפריל 1970 כשחזרו ממינכן, גמלו סופרטרמפ טובה לחברם הארו סנפט שצילם את הופעתם שם בכך שתרמו מוזיקה לסרטו הבא, Purgatory (הידוע גם בשם Fegefeuer), וכן נתנו את הסכמתם להשתמש ברצועות מאלבומם הראשון בסרט התיעודי מ-1971, Extremes מאת טוני קלינגר ומייקל ליטון.
סופרטרמפ היו אחת הלהקות הראשונות שהוחתמו בחטיבה הבריטית של A&M רקורדס ואלבומם הראשון, Supertramp, יצא ב-14 באוגוסט 1970 בבריטניה ובקנדה (הוא לא יופק בארצות הברית עד סוף 1977). מבחינה סגנונית, האלבום היה אופייני למדי לרוק המתקדם של התקופה. למרות שזכה לשבחים ביקורתיים רבים, האלבום לא משך קהל רב.
דייב וינטרופ (חליל וסקסופון, שירה) נבחן לראשונה עבור הלהקה במרץ 1970, אך לא הצטרף עד יולי, רגע לפני יציאת האלבום הראשון. הוא הופיע עם הלהקה בפסטיבל האי וייט 1970 ב-27 באוגוסט 1970. ההרכב המשיך להשתנות בששת החודשים שלאחר יציאת האלבום. פאלמר עזב את הלהקה בדצמבר 1970, ואחריו מילאר בינואר 1971, עקב התמוטטות עצבים שעבר. פאלמר, בתור ריצ'רד פאלמר-ג'יימס, המשיך לעבוד כתמלילן של קינג קרימזון. הוא הוחלף על ידי הגיטריסט לשעבר של דה נייס, דייוויד אוליסט שניגן עם הלהקה רק בהופעה אחת. מתופף מברמינגהאם, דיקי תומאס, הובא כמתופף זמני עד שבעקבות האודישנים הגיע ללהקה המתופף קווין קורי בפברואר 1971.
באלבום הבא, Indelibly Stamped, שיצא ביוני 1971 בבריטניה ובארצות הברית, הצטרף פרנק פארל (בס, קלידים, קולות רקע), בעוד רוג'ר הודג'סון עבר לגיטרה וריק דייווס שימש כסולן שני. עם עזיבתו של פאלמר, הודג'סון ודייוויס כתבו והלחינו בנפרד עבור אלבום זה והאלבום שיצא בעקבותיו. מכירות האלבום היו נמוכות אפילו פחות מאלבום הבכורה שלהם. לאחר מכן, כל החברים עזבו בהדרגה מלבד הודג'סון ודייוויס, ומייסגאס הסיר את תמיכתו הכספית בהרכב באוקטובר 1972.
היסטוריה > 1973–1978: Crime of the Century ופריצת דרך מסחרית

לאחר עזיבתו של פארל באביב 1972, הבסיסט בן ה-20 ניק סאות' (מהלהקה של אלכסיס קורנר) מילא תפקיד זמני עד שדוגי תומסון (מההרכב The Alan Bown Set) הצטרף ביולי. בקיץ 1973 החלו אודישנים נוספים להחליף את קארי ו-וינתרופ שעזבו והציגו את בוב סיבנברג, שנקרא בתחילה בוב סי בנברג, ובוגר נוסף של The Alan Bown Set, ג'ון הליוול שהוסיף סקסופון, כלי נשיפה אחרים, ומדי פעם קלידים, סינתיסייזרים וקולות רקע השלים את ההרכב בקיץ 1973. הודג'סון החל גם להציג יצירות הכוללות קלידים, במיוחד הפסנתר החשמלי של וורליצר בנוסף לגיטרה. ההרכב הזה של סופרטרמפ יהיה הקבוע לעשר השנים הבאות.
בינתיים, הקשר בין דייוויס להודג'סון החל להיחלש. הודג'סון אמר, "יש קשר מאוד עמוק, אבל זה בהחלט בעיקר ברמה המוזיקלית. כשאנחנו רק שנינו מנגנים ביחד, יש אמפתיה מדהימה. דרך הכתיבה הפשוטה שלו, שהיא מאוד רוק אנד רולית, מאזנת את הסגנון הקליל והמלודי שלי. במהלך ההיסטוריה של סופרטרמפ, מערכת היחסים ביניהם תהיה ידידותית אך התרחקה יותר ויותר ככל שאורח החיים והנטיות המוזיקליות שלהם התרחקו. השותפות שלהם בכתיבת השירים התמוססה בהדרגה. למרות שכל השירים של סופרטרמפ ימשיכו להיחשב רשמית כ"נכתבו על ידי ריק דייוויס ורוג'ר הודג'סון", רובם נכתבו בנפרד.
סופרטרמפ היו זקוקים ללהיט נוסף כדי להמשיך לעבוד ולבסוף קיבלו אותו עם האלבום Crime of the Century. שוחרר בספטמבר 1974, הוא החל את רצף ההצלחות הקריטיות והמסחריות של הלהקה, והגיע למקום ה-4 בבריטניה, למקום ה-38 בארצות הברית ולמקום ה-4 בקנדה. אלבום זה הגיע ל-100 האלבומים המובילים בקנדה במשך שלוש שנים ברציפות ב-1974, 1975 ו-1976, למרות שלא היה להם להיט ב-40 המובילים שם. "Dreamer", שהיה הסינגל שהגיע ל-20 המובילים בבריטניה בשנת 1975 ונכתב על ידי הודג'סון, היה הסינגל הלהיט הראשון של הלהקה והוביל את האלבום לראש המצעדים. סינגל נוסף מהתקליט, "Bloody Well Right", הגיע לטופ 40 בארצות הברית במאי 1975 והיה הלהיט היחיד שלהם שם במשך יותר משנתיים.
עם אלבום להיט ברשותם, הלחצים על הלהקה גברו והקלטות האלבום הבא, ?Crisis? What Crisis היו צריכות להסתיים בחודשים הספורים שבין שני סיורי הופעות מתוכננים. כתוצאה מכך, רוב החומר היה מורכב משאריות שירים מהאלבום Crime of the Century. עשרות שנים מאוחר יותר הלהקה תמשיך להתייחס לאלבום כאחד הרגעים הגרועים ביותר שלה. עם זאת, הודג'סון אמר בראיון ב-2015 כי ?Crisis? What Crisis היה אלבום סופרטרמפ האהוב עליו. למרות החששות של סופרטרמפ עצמם, האלבום התקבל היטב על ידי המבקרים. כששוחרר בנובמבר 1975, הוא שבר גם את עשרים המקומות הראשונים בבריטניה וגם את החמישים הגדולים בארצות הברית למרות שכל הסינגלים שלו היו כישלונות מסחריים.
האלבום הבא, ...Even in the Quietest Moments שיצא באפריל 1977, הוליד סינגל להיט עם "Give a Little Bit" (מספר 15 בארצות הברית, מספר 29 בבריטניה, מספר 8 בקנדה), שנכתב לראשונה על ידי הודג'סון בגיל 19 או 20, חמש או שש שנים לפני שהציג אותו ללהקה להקלטה. כרגיל, הפופולריות של האלבום עצמו האפילה על זו של הסינגלים שלו ו-...Even in the Quietest Moments הגיע למקום ה-16 בארצות הברית, למקום ה-12 בבריטניה ולמקום הראשון בקנדה. במהלך תקופה זו, הלהקה עברה לצמיתות ללוס אנג'לס.
היסטוריה > 1979–1983: ...Breakfast in America,...Famous Last Words ועזיבתו של הודג'סון

המעבר של הלהקה לגישה פופית יותר הגיע לשיא עם אלבומה הפופולרי ביותר, Breakfast in America. במהלך החודשיים האחרונים של השלמת האלבום, הודג'סון החנה קרוואן מחוץ לאולפן כדי לעבוד במרץ על המיקס של ההקלטות, עם תקופות קצרות של מנוחה ביניהם. הוא זכר שהרגיש ש"זה יכול להיות אלבום גדול" ושהוא בילה "ימים ולפעמים שבועות בבחירת השירים הנכונים ובסדר הנכון, כך ששיר אחד זרם למשנהו".
Breakfast in America יצא לאור במרץ 1979, והגיע למקום השלישי בבריטניה, ולמקום הראשון בארצות הברית ובקנדה. האלבום הוליד ארבעה סינגלים מצליחים (יותר מחמשת האלבומים הראשונים שלהם ביחד): שלושה מהשירים של הודג'סון, "The Logical Song" (מספר 1 בקנדה, מספר 6 בארצות הברית, מספר 7 בבריטניה), "Take the Long Way Home" (מספר 4 בקנדה, מספר 10 בארצות הברית, לא יצא בבריטניה) ו-"Breakfast in America" (מספר 9 בבריטניה, לא יצא בארצות הברית או בקנדה) ו"Goodbye Stranger" של דייוויס (מספר 5 בקנדה, מספר 15 בארצות הברית, מספר 57 בבריטניה).
כדי להימנע מפער ארוך מדי בין האלבומים במהלך ההפסקה שלהם, הלהקה הוציאה את האלבום "Paris" שיצא לאור ב-1980, אלבום כפול שהוקלט בעיקר ב-Pavillon de Paris בסוף 1979. האלבום הגיע לעשרת הגדולים הן בארצות הברית והן בבריטניה. גרסה חיה של "Dreamer" שוחררה כסינגל שהגיע למקום הראשון בקנדה ולמקום ה-15 בארצות הברית, למרות שגרסת האולפן לא הצליחה אפילו להגיע לשם ב-1974. הסינגל השני מתוך אלבום ההופעה, "Breakfast in America", הגיע למקום ה-62 בארצות הברית.
הודג'סון העביר את משפחתו מאזור לוס אנג'לס להרי צפון קליפורניה, שם בנה בית ואולפן והתמקד במשפחתו ובחיי הרוח, תוך כדי הקלטת אלבום סולו, שנקרא בתחילה Sleeping with the Enemy, שייצא מאוחר יותר בשם In the Eye of the Storm ב-1984. הפרדה גאוגרפית זו הרחיבה את הקרע בינו לבין שאר חברי הלהקה; במהלך ההמשגה וההקלטה של אלבומם הבא, ...Famous Last Words..., דייוויס והודג'סון מצאו קושי גדול בהרבה מאשר קודם לכן ליישב את הרעיונות המוזיקליים שלהם, והיה ברור לשאר חברי הלהקה שהודג'סון רצה לעזוב.
...Famous Last Words... שוחרר באוקטובר 1982 וזכה בשני להיטים נוספים עם "It's Raining Again" ו-"My Kind of Lady". הוא הגיע בשיאו למקום החמישי בארצות הברית ולשישי בבריטניה.
ב-1983 הצטרפו ללהקה שני מוזיקאים נוספים, חבר אליס קופר וקווין לשעבר פרד מנדל (גיטרה, קלידים, סינתיסייזרים, קולות רקע), וסקוט פייג' (סקסופון, גיטרה, קרן, קולות רקע), והודג'סון הודיע שהוא לא ימשיך עם הלהקה לאחר שסיבוב ההופעות יסתיים בספטמבר 1983. הודג'סון הצהיר כי עזיבתו נבעה מרצון לבלות יותר זמן עם משפחתו ולבצע הקלטות סולו, וכי מעולם לא היו בעיות אישיות או מקצועיות אמיתיות בינו לבין דייוויס, כפי שחשבו כמה אנשים.
היסטוריה > 1984–1988: Brother Where You Bound ו-Free as a Bird

סופרטרמפ בהנהגת דייוויס הוציאו את האלבום Brother Where You Bound במאי 1985. האלבום היה צעד מכוון של התרחקות מגישת הפופ של שני אלבומי האולפן האחרונים שלהם, והגיע למקום ה-20 במצעד הבריטי ול-21 במצעד האמריקאי. הוא כלל את הסינגל שהגיע ל-30 הלהיטים המובילים, "Cannonball", יחד עם שיר הכותרת, אקספוזיציה בת 16 דקות על נושאי המלחמה הקרה שהודגשו על ידי סולו גיטרה של דייוויד גילמור מפינק פלויד. סרט בן 20 דקות של שיר הכותרת מאת רנה דאלדר שימש לקידום האלבום.
סופרטרמפ יצאו לסיבוב הופעות בסתיו 1985 עד תחילת 1986, שהיה הראשון שלהם ללא הודג'סון. ההרכב כלל את דייוויס, תומסון, הליוול, סיבנברג, סקוט פייג', מרטי וולש (גיטרה, קולות רקע), קארל ורהיין (גיטרה, כלי הקשה, קולות רקע) ומארק הארט (שירה, גיטרה, קלידים). בראד קול החליף את הארט לכמה הופעות בסוף אוקטובר/תחילת נובמבר 1985, לאחר שהאחרון נעדר עקב מצב חירום משפחתי.
האלבום Free as a Bird משנת 1987 התנסה במוזיקה מסונתזת בכבדות, כמו הרצועה "I'm Beggin' You", שהגיעה למקום הראשון במצעד הריקודים בארצות הברית. עם זאת השינוי הסגנוני לא התקבל היטב בדרך כלל, והאלבום עצמו הגיע רק למקום ה-93 בבריטניה וה-101 בארצות הברית, כשהוא שובר רצף של שבע יצירות רצופות של ההרכב שהגיעו ל-100 המובילים במצעד האמריקאי.
בנוסף למעבר לחומר בעל אוריינטציה פחות מסחרית, חברי הלהקה החליטו גם להשמיט את כל היצירות של הודג'סון מהסט שלהם כדי לגבש עוד יותר זהות נפרדת ממנו. עם זאת, הקהל כעס על ההשמטות של השירים הללו, ולמרות שסופרטרמפ יצאו לסיבוב הופעות ב-1985 תוך שימוש רק ביצירות של דייוויס, ב-1988 הלחץ של המעריצים וסיבוב ההופעות הראשון שלהם בדרום אמריקה הניע אותם להכניס מחדש קומץ להיטים פרי עטו של הודג'סון בחזרה לסט שלהם. הרכב ההופעות של הלהקה ב-1988 היה זהה כמעט לזה שהיה בשנים 1985–1986, אבל עם בראד קול שחזר במקום סקוט פייג', ונגן כלי ההקשה סטיב ריד במקום הגיטריסט קארל ורהיין.
לאחר סיבוב ההופעות של 1988, הלהקה התפרקה. מאוחר יותר הסביר דייוויס, "היינו בערך 20 שנה בהקלטות וסיבובי הופעות, ונראה שהגיע הזמן לעשות הפסקה בלי רעיונות אם ומתי נחזור. החלטנו לא לומר כלום, פשוט להתפוגג כמו חייל זקן."
היסטוריה > 1993 איחוד של הודג'סון ודייוויס

ב-14 באפריל 1993 בבוורלי הילס הילטון, בארוחת ערב מיוחדת לכבוד ג'רי מוס, מייסד שותף של A&M רקורדס הופיעו הודג'סון, דייוויס והליוול (יחד עם ג'ף דניאל) בביצוע "The Logical Song" ו-"Goodbye Stranger". לאחר מכן, דייוויס והודג'סון החלו לעבוד שוב יחד, והקליטו דמואים של שני שירים חדשים, "You Win, I Lose" ו-"And the Light". אבל חילוקי דעות בנוגע להנהלה גרמו להם להיפרד שוב זמן קצר לאחר מכן, כאשר שני השירים הופיעו בסופו של דבר, ללא הודג'סון, באלבום הבא של סופרטרמפ ב-1997.
היסטוריה > 1996–2002: Some Things Never Change ו-Slow Motion

ב-1996 דייוויס הקים מחדש את סופרטרמפ עם הליוול, סיבנברג והגיטריסט/קלידן/סולן מארק הארט, שהיה חדש בהרכב הרשמי אבל תרם באופן בולט לאלבום Free as a Bird ולסיבובי ההופעות של הלהקה מ-1985 עד 1988. הגיטריסט קרל ורהיין שניגן עם ההרכב ב-1985–1986 חזר גם הוא, יחד עם הבסיסט החדש קליף הוגו, נגן הקרן לי תורנבורג ונגן כלי ההקשה לשעבר של אמריקה טום וולש (שהוחלף בסיבוב ההופעות של הלהקה ב-1997 על ידי בנו של בוב סיבנברג, ג'סי, שגם ימשיך לתרום גיטרה, קלידים ושירה), ובכך גדל ההרכב לשמונה אנשים. התוצאה של האיחוד הזה הייתה האלבום Some Things Never Change, אלבום אולפן חדש שיצא במרץ 1997 שהזכיר את הצליל המוקדם של הלהקה והגיע למקום ה-74 בבריטניה.
בקיץ 1997 הלהקה חזרה להופיע, וכתוצאה מכך יצא האלבום בהופעה חיה It Was the Best of Times (אפריל 1999).
לאחר הפסקה של שלוש שנים, סופרטרמפ הוציאו באפריל 2002 אלבום אולפן חדש בשם Slow Motion, ואחריו סיבוב הופעות עולמי בשנת 2002 בשם "One More for the Road Tour".
סופרטרמפ המשיכו לנגן כמה שירים פרי עטו של הודג'סון במהלך הופעות חיות לאחר האיחוד שלהם. הודג'סון טען לאחר מכן שכאשר עזב את הלהקה ב-1983, הוא ודייוויס ערכו הסכם בעל פה שהם לא ינגנו את השירים האלה. דייוויס מעולם לא רמז בפומבי להסכם כזה, והבסיסט לשעבר דוגי תומסון (שפרש מהופעה כדי לעבור לפרסום מוזיקה) הגיב "אף אחד מלבד ריק ורוג'ר לא היה מודע לשיחה הזו. לריק ורוג'ר היו כמה דיאלוגים שאף אחד אחר לא היה נוכח בהם. שוב, זו שמועה.". חברת ההוצאה והחוזה יודעים באופן חוקי אילו שירים כל כותב שירים באמת כתב. להודג'סון יש זכויות אישור חוזיות על השימוש בשיריו ולדייוויס עבורו.