stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגית גינזבורג
הערות שוליים

↑  חגית גינזבורג בבידוד: אם הייתי בת 30, הייתי מוטרדת פחות - וואלה! Sheee, באתר וואלה!, ‏2020-04-02
↑  חגית גינזבורג, ‏חגית גינזבורג: כשאת סטנדאפיסטית אישה, מצפים ממך למשהו מאוד מסוים, באתר onlife
↑  ניצן סניור שניאור, ‏"אני בסך הכל בחורה שעומדת מול סלט ומבקשת ממנו להפוך לדונאט", באתר ‏מאקו‏, 11 באפריל 2018
↑  אמילי גרינצווייג‏, חגית גינזבורג עוזבת את "פנאי פלוס", באתר וואלה, 10 באוגוסט 2010
↑  חגית גינזבורג, ‏רשת טרור: גם מילים יכולות להפוך לאיום מוחשי, באתר מעריב אונליין, 19 באוקטובר 2015
↑  חגית גינזבורג, באתר ynet
↑  חגית גינזבורג, עברת את גיל 35 ושוקלת הקפאת ביציות? זו הכתבה שאת חייבת לקרוא, באתר Xnet‏, 3 בספטמבר 2019
↑  חגית גינזבורג - הארץ, באתר www.haaretz.co.il
↑   חגית גינזבורג, עידו קציר הוא קולו של דור. אל תתפלאו אם לא תבינו כלום, באתר הארץ, 5 בינואר 2023
↑   חגית גינזבורג, ניקי גלייזר: "אפסיק לדבר על סקס כשהוא יפסיק לעניין אותי", באתר הארץ, 30 במרץ 2023
↑   חגית גינזבורג, אלי חביב: "כשלא טוב לי, טוב לי. וכשטוב לי אני מפחד", באתר הארץ, 7 בספטמבר 2022
↑   חגית גינזבורג, יונתן ברק: "אני חושב שאני נביא, שאני קולו של דור. אני צריך להיות הראשון בבידור", באתר הארץ, 4 במאי 2022
↑   מרט פרחומובסקי, "נשי ותהני": ואז הגיעו הסטנדאפיסטיות, באתר הארץ, 21 במרץ 2016
↑  "נשים סטנדאפיסטיות נשפטות על כל מילה", באתר ynet, 26 באוקטובר 2017
↑  "לא מדברות רק על מחזור": מועדון הסטנדאפיסטיות הראשון בארץ, נבדק ב-2021-09-23
↑  נועם כהן, ‏"אמרו לי שאני צריכה להיות מכוערת כדי להצחיק", באתר ‏מאקו‏, 14 ביולי 2021
↑  צוותא |, באתר צוותא |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373343905171  VIAF: 37151963660500311526   WorldCat (עם VIAF): 37151963660500311526
The Pains of Growing

The Pains of Growing (בעברית: כאבי הגדילה) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הקנדית אלסיה קארה. האלבום יצא לאור ב-30 בנובמבר 2018 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
האלבום הגיע למקום ה-71 במצעד הבילבורד 200.
רשימת רצועות

| The Pains of Growing> מס' | The Pains of Growing> שם | The Pains of Growing> משך | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  | The Pains of Growing>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Growing Pains  | 3:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Not Today  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Don't Want To  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | 7 Days  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Trust My Lonely  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Wherever I Live  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | All We Know  | 3:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | A Little More  | 2:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Comfortable  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Nintendo Game  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Out of Love  | 3:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Girl Next Door  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | My Kind  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Easier Said  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Growing Pains (Reprise)  | 0:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:44 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 76 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 71 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 78 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 165 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 21 |
הערות שוליים

↑  אלסיה קארה, דין ריד, נאט מרקורו, טוני פרס, ריקי ריד, ג'ון לוין, ריק נואלס
1 2  The Pains of Growing, Discogs (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 9cc0e15e-2428-41f0-9e15-044f94beaa3d
יחיא עטיית אללה

יחיא עטיית אללה אל-אדריסי (בערבית: يحيى عطية الله الإدريسي; נולד ב-2 במרץ 1995) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת המגן השמאלי באל-אהלי קהיר ובנבחרת מרוקו.
קריירה

עטיית אללה החל את הקריירה שלו באולימפיק אספי מליגת העל המרוקאית, בה שיחק בשנים 2014–2019.
ב-8 ביולי 2019 עבר לוולוס, העולה הטרייה לליגת העל היוונית.
ב-1 בינואר 2020 שב לליגת העל המרוקאית, וחתם באלופה, וידאד קזבלנקה. בתום העונה סיימה הקבוצה במקום השני, במרחק נקודה אחת מהאלופה רג'א קזבלנקה, אך הצליחה לזכות באליפות בעונות 2020/2021 ו-2021/2022. בתום עונת 2021/2022 זכה עם הקבוצה גם בליגת האלופות האפריקאית.
ב-8 בפברואר 2024 חתם בסוצ'י מליגת העל הרוסית. ב-13 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד ספרטק מוסקבה.
קריירה > קריירת נבחרות

במרץ 2022 זומן לראשונה לסגל נבחרת מרוקו לקראת צמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 נגד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ב-29 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשעלה כמחליף ושיחק 9 דקות בניצחון נבחרתו 4–1 על הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

אליפות (2): 2020/2021, 2021/2022
ליגת האלופות האפריקאית (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  لائحة المنتخب الوطني المشاركة في نهائيات كأس العالم قطر 2022 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  CAN Côte d'Ivoire 2023 : le coach Hoalid dévoile sa liste finale (27 joueurs) באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2022 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי | מרוקו |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קסטר סמניה

מוקגאדי קסטר סמניה (Mokgadi Caster Semenya; נולדה ב-7 בינואר 1991) היא אתלטית דרום אפריקאית, פעמיים רצופות האלופה האולימפית (לונדון 2012, ריו דה ז'ניירו 2016), ושלוש פעמים אלופת העולם (ברלין 2009 טגו 2011, ולונדון 2017), בריצת 800 מטר.
בעקבות ניצחונה באליפות העולם ב-2009, נודע שסמניה נאלצה לעבור "בדיקת מין" (אנ'), והיא הושעתה מתחרויות בינלאומיות עד 6 ביולי 2010, אז אישרה לה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) לחזור להתחרות. באותה שנה נבחרה סמניה לרשימת "50 האנשים המשפיעים של 2010" מטעם כתב העת הבריטי ניו סטייטסמן. סמניה היא זכר עם מחסור ב-5 אלפא רדוקטאז. היא הפכה לסמל של המאבק של נשים היפר-אנדרוגניות להשתתף בתחרויות ספורט בינלאומיות, ונגד סימונם כ"לא-נשים", והציפה סוגיות רבות בתחום ספורט, מגדר וביואתיקה.
ביוגרפיה

סמניה נולדה בגא-מסלונג, כפר סמוך לפולוקוואנה שבדרום אפריקה, וגדלה בכפר פיירלי, אשר במחוז לימפופו. הוריה הם דורוס וג'ייקוב סמניה, ולה שלוש אחיות ואח. סמניה סטודנטית למדעי הספורט באוניברסיטת נורת ווסט. בפברואר 2018 דווח שסמניה יחד עם שלושה חברים ספורטאים אחרים, הותקפו על ידי קבוצת סטודנטים לבנים בהתקפה גזענית בפאב סמוך לאוניברסיטה, וכשהמשטרה הוזעקה, אף הם הכו את הספורטאים השחורים.
סמניה התחילה לרוץ כחלק מאימונים כשחקנית כדורגל, והופעתה הבינלאומית הראשונה כרצה הייתה באליפות העולם לנוער, שנערכה בבידגושץ' ב-2008. סמניה השתתפה בריצת 800 מטר, אך לא הצליחה לעבור את שלב המוקדמות. במשחקי חבר העמים לנוער שנערכו באותה שנה בפונה זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:04.23 דקות.
קריירה > 2008

ביולי 2008 השתתפה סמניה באליפות העולם באתלטיקה לנוער, וזכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר. היא זכתה שוב בזהב במשחקי חבר העמים הבריטי לנוער באותה השנה, עם תוצאה של 2:04.23.
קריירה > 2009

באליפות אפריקה לנוער שנערכה במאוריציוס ב-2009, זכתה סמניה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש (לנוער ולבוגרות) של 1:56.72 דקות, תוצאת השנה בעולם לבוגרות, ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.01 דקות.
באוגוסט זכתה סמניה במדליית הזהב באליפות העולם באתלטיקה 2009 בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:55.45, שוב התוצאה המהירה בעולם לאותה השנה.
בדצמבר 2009, כתב העת לספורט Track and Field News מינה את סמניה למקום ראשון בין אצניות 800 מטר לאותה שנה.
קריירה > סוגיית "בדיקת המין" של 2009

באליפות העולם שנערכה בברלין באותה שנה, הפתיעה סמניה כשזכתה במדליית הזהב בריצת 800 מטר, בתוצאה 1:55.45 דקות. לאחר זכייתה, התברר כי מספר שבועות לפני האליפות, דרשה ממנה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לבצע בדיקה כדי לוודא שהיא אכן אישה, בשל ריצתה המהירה באופן חריג ובשל מבנה גופה הזכרי כביכול. מאוחר יותר עברה סמניה בדיקות לאימות המין הביולוגי, אך תוצאותיהן נותרו חסויות.
IAAF מעולם לא פרסמו את תוצאות הבדיקות, אך חלקן הודלפו לתקשורת, לפיהן לסמניה "מאפיין אינטרסקס" כלשהו, והנושא עורר עניין ציבורי רב ברחבי העולם.
בינתיים, עלו שלל תגובות שליליות לגבי פעולות IAAF. מספר ספורטאים, ביניהם האצן לשעבר מייקל ג'ונסון, פרסמו ביקורות ציבוריות נגד IAAF. התנגדויות חריפות באו מצד מגוון גורמים בדרום אפריקה, כולל האשמות בגזענות ואימפריאליזם מצד IAAF, מכיוון שסוג זה של חשדות מופנה כמעט תמיד כלפי ספורטאיות שחורות, והצהרה מצד שר הספורט והתרבות של דרום אפריקה, מקהנקסי סטופיל, שאמר כי אם תילקח ממנה מדליית הזהב, תהייה על כך "מלחמת עולם שלישית", כלשונו. בין ההתנגדויות של מנהיגים אזרחיים, פוליטיקאים, ומבקרי תרבות נכללו הטענות שזכותה של סמניה לפרטיות וזכויות האדם שלה הופרו באופן בוטה, בנוסף לטענות לגזענות נגדה.
על פי הצהרת IAAF, הייתה עליה חובה לקיים בדיקות לאימות המין, והתכחשה לכל האשמה שגזענות שיחקה תפקיד. על אף ששיפור חד בביצועים בדרך כלל מעלה חשש לשימוש בסמים או חומרים אסורים אחרים לשיפור ביצועים, IAAF הודו שלא היה להם חשד מסוג זה, אלא שמטרתם הייתה לוודא אם יש לסמניה "מצב רפואי נדיר" אשר נותן לה "יתרון בלתי הוגן". נשיא ההתאחדות הודה שהיה אפשר לנהל את המקרה באופן רגיש יותר.
בספטמבר 2009, התפטר המאמן של סמניה מטעם האגודה לאתלטיקה של דרום אפריקה, בטענה שהאגודה "לא יעצה לגב' סמניה כנאות", והוא התנצל שלא הצליח להגן עליה מפני הבדיקות הפולשניות וההשפלה הציבורית. נשיא האגודה לאונרד צ'און הודה שהוא היה זה שהורה על עריכת הבדיקות, ושהוא שיקר לסמניה לגבי מטרתן.
בהמלצת השר סטופיל, סמינה ביקשה ממשרד עורכי הדין לואי ולבוף לייצגה, פרו בונו, "כדי לוודא שזכויות האזרח וזכויותיה המשפטיות וכן כבודה כאדם מוגנים באופן מלא".
בנובמבר אותה שנה, משרד הספורט של דרום אפריקה הוציא הודעה לפיה הושג הסכם עם IAAF שסמניה תוכל להחזיק בתוארה ובמדליה. ביולי 2010 הודיעה IAAF כי ההשעייה הזמנית מתחרויות רשמיות בטלה והיא יכולה לשוב להתחרות באופן מיידי. כמו כן, תוצאות הבדיקות שהיא עברה יישארו חסויות. סמניה הגיבה: "אני מאושרת לחזור למסלול שוב. אני מצפה להשאיר את כל הנושא מאחורי ולהתרכז בתחרויות הקרובות".
קריירה > 2010

במרץ 2010 נדחתה סמניה מתחרות מקומית בדרום אפריקה, משום שההשעיה מצד IAAF עוד לא בוטלה. הביטול הגיע ב-6 ביולי, ותשעה ימים לאחר מכן חזרה סמניה להתחרות, כשהיא לוקחת שני ניצחונות בתחרויות מינוריות בפינלנד. באוגוסט היא המשיכה לניצחון נוסף בתחרות ISTAF בברלין.
ההפסקה מתחרות השפיעה לרעה על ביצועיה, ולכן בחרה סמניה לא להשתתף באליפות העולם לנוער או באליפות אפריקה באתלטיקה באותה שנה, כשהיא מנצלת את התחרויות הקטנות יותר להתחזק במטרה להתחרות במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו מספר חודשים מאוחר יותר, באוקטובר 2010. לבסוף, נאלצה לוותר גם על תחרות זו, עקב פציעה.
בספטמבר, כתב העת הבריטי New Statesman כלל את סמניה ברשימת "50 אנשים משפיעים" השנתית, בשל כל שהציתה, שלא במתכוון, "דיבייט בינלאומי ולעיתים רע-מזג לגבי פוליטיקת מגדר, פמיניזם, וגזע, אשר הפך אותה להשראה עבור פעילי מגדר ברחבי העולם".
קריירה > 2011

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בספטמבר 2011, זכתה סמניה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.35 דקות, אחרי מריה סבינובה מרוסיה (1:55.87 דקות) ולפני ג'נט ג'פקוסגאי מקניה (1:57.42 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה, אך ב-2017 נימצאה סבינובה חיובית לאימרוץ ומדליית הזהב נשללה ממנה.
קריירה > 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סמניה לכבוד לשאת את דגל ארצה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם היא סיימה שנייה בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.23 דקות, אחרי מריה סבינובה (1:56.19 דקות) ולפני אקטרינה פוסטיגובה מרוסיה (1:57.53 דקות), אך ב-2017 נימצאה סבינובה חיובית לאימרוץ ומדליית זהב זו הועברה לסמניה.
קריירה > שינוי בתקנות הטסטוסטרון 2015

המדיניות של IAAF לגבי היפראנדרגוניזם, או רמות גבוהות מהרגיל של טסטוסטרון אצל נשים, הושעתה בעקבות התביעה של האצנית ההודית, דוטי צ'אנד. צ'אנד הושעתה אף היא מתחרות מצד IAAF בשל היפר-אנדרוגניות, גם היא בעקבות בדיקות פולשניות שנערכו במרמה, כאשר היא קטינה. היא פנתה לבית הדין לבוררות בספורט (CAS), אשר קבע שאין ראיות שרמת טסטוסטרון משפיעה על ביצועים. בית הדין נתן ל-IAAF שנתיים להמציא ראיות כאלה.
קריירה > 2016

ב-16 באפריל, סמניה נהייתה לאדם הראשון לזכות בכל שלושת התארים—400 מ', 800 מ', ו-1500 מ'—באליפות דרום אפריקה, עם תוצאות השנה בעולם בשניים הראשונים, 50.74 ו-1:58.45 בהתאמה, כאשר השיגה את כל הניצחונות בתוך טווח זמן של פחות מארבע שעות אחד מהשני.
ב-16 ביולי 2016 היא קבעה שיא לאומי חדש בריצת 800 מטר של 1:55:33 דקות.
קריירה > 2016 > אליפות אולימפית, וחזרת סוגיית ההיפר-אנדרוגניות

ב-20 באוגוסט, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה סמניה במדליית זהב בריצת 800 מטר תוך קביעת שיא לאומי חדש של 1:55.28 דקות, לפני פרנסין ניונסבה מבורונדי (1:56.49 דקות) ומרגרט וואמבוי מקניה (1:56.89 דקות). המתחרה שסיימה במקום השישי, האצנית הסקוטית לינזי שארפ, פרצה בבכי והצהירה שהתקנות לגבי טסטוסטרון מייצרים "שתי תחרויות נפרדות, ואין ביכולתי לעשות דבר". המתחרה שסיימה במקום החמישי, האצנית הפולנייה יואנה יוז'ביק, טענה שהיא "האירופית הראשונה" ו"הלבנה השנייה" לסיים בתחרות, וכאילו היא זכתה במדליית הכסף.
הניצחון במשחקים האולימפיים העיר שוב את התהיות בתקשורת לגבי מינה של סמניה, והתקנות הבינלאומיות בנושא טסטוסטרון נשים. אריק ויליין, גנטיקאי, אמר בראיון ש"אם נמשיך בקו טיעונים זה, כל מי שיצהיר על עצמו כבעל מגדר נשי יוכל להתחרות כאישה... זה מביא אותנו קרוב למצב שבו תהיה רק תחרות אחת גדולה, עם תוצאה צפויה מראש בה לא יהיו מנצחות נשים". לעומתו, ביואתיקנים כפרו בהנחת היסוד של תקנות IAAF לפיהן מדובר בעקרון המשחק ההוגן, בציינם שהקשר בין רמת טסטוסטרון וביצועים לא מוכחת, ושגם אם תוכח, ההנחה שמדובר בפער בלתי-הוגן אינו נכון, שכן קיימים פערים ביולוגיים טבעיים בין אדם לאדם, ושבנוסף—פערים מסוג זה אצל גברים אינם מפוקחים, אלא רק אצל נשים, ושמשום כך מדובר בתפישה מבוססת דעות קדומות לגבי "מהי אישה". בנוסף, שהדרישה שנשים יעברו טיפולים רפואיים או כירורגיה, כפי שנדרש על ידי התקנות, כדי לשנות את מצבן הטבעי למצב שיעמוד בדרישות שנקבעו כ"נאותים" לנשים, היא בגדר עבירה אתית. חוקרת הספורט והמגדר ההודית, פאיושני מיטרה, השוותה את הסוגיה לכך שישעו מתחרות נשים גבוהות במיוחד או בעלות פער בכוח הפיזי שלהן.
בספטמבר, סמניה קבעה שיא אישי חדש בריצת 400 מטר, עם תוצאה של 50.40, בתחרות אתלטיקה על שם ון דאם בבריסל.
קריירה > 2017

במסגרת תחרות ליגת היהלום שנערכה במונקו ביולי 2017 ניצחה בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.27 דקות.
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכתה סמניה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 800 מטר בשיא לאומי חדש של 1:55.16 דקות, לפני פרנסין ניונסבה (1:55.92 דקות) ואג'יי וילסון מארצות הברית (1:56.65 דקות) ומדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.90 דקות, אחרי פיית' קיפייגון מקניה (4:02.59 דקות) וג'ניפר סימפסון מארצות הברית (4:02.76 דקות).
קריירה > התפתחויות בסוגיית ההיפר-אנדרוגניות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בסוף 2017 IAAF, לאחר הארכה, הגישו לבית הדין לבוררות בספורט ראיות לגבי השפעת טסטוסטרון בנשים על ביצועים, כאשר הן מלוות בהצעה לתקנות חדשות בנושא, על פיהן ההגבלה תוחל רק על תחרויות למרחקים שבין 400 מטר ל-1500 מטר. בית הדין קבע בתחילת 2018 כי אם תחיל IAAF תקנות חדשות, הרי העניין בפניהם בטל, שכן הוא פועל במסגרת עתירתה של צ'אנד, שערערה על התקנות הקודמות, שיבוטלו במקרה זה. עם זאת, זוהי סמניה שהיא הספורטאית הבולטת שתהיה מושפעת מתקנות מוצעות אלה החלים על המרוצים בהם היא מתחרה. על IAAF להגיש לבית הדין החלטה בנושא עד סוף יוני 2018. אם לא יבטלו את התקנות הקודמות, שהושעו לעת עתה, ימשיך בין הדין לדון בעניין.
התקנות החדשות של ה-IAAF ייכנסו לתוקף ב-1 בנובמבר 2018, וייאלצו את סמניה לעבור טיפול הורמונלי להורדת רמות הטסטוסטרון בדמה, על מנת שתוכל להתחרות בקטגוריות הריצה שלה. ב-19 ביוני 2018, הגישה סמניה תביעה נגד ה-IAAF בבית הדין לבוררות בספורט בטענה כי תקנות אלו אינן הוגנות. סמניה הפסידה בתביעה ובית הדין לבוררות בספורט (CAS) קבע שהיא לא תוכל להתחרות בריצת 800 מטר בקטגוריית הנשים אם לא תפחית את כמות הטסטוסטרון בגופה, וכי תוכל להתחרות במצבה הנוכחי בריצות ארוכות יותר, כגון ריצת 1500 מטר וריצת מייל, מפני שלא נמצאו הוכחות חותכות שכמות טסטוסטרון גבוהה משפיעה על הריצות האלה. סמניה ערערה על הפסיקה ובית המשפט העליון בשווייץ השעה את החלטת התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. סמניה לא תידרש לנטול תרופות על מנת להתחרות בריצות למרחקים של 400 עד 1,500 מטר.
ביולי 2019 אמרה סמניה כי המאבק המתמשך "הרס" אותה "נפשית ופיזית".
קריירה > 2019

בעודה ממתינה לתוצאות הערעור השתתפה סמניה באליפות האתלטיקה של דרום אפריקה (אנ') וזכתה בזהב בריצות 1500 מטר ו-5000 מטר.
בספטמבר 2019 הצטרפה סמניה למועדון כדורגל נשים הדרום אפריקאי, SAFA.
קריירה > 2020

בשנת 2020 הודיעה סמניה כי החליטה לעבור לריצת ה-200 מטר באולימפיאדת טוקיו, כדי להימנע מהאיסור שחל עליה להתחרות בריצות ל-400 מטר ועד לריצת מייל. אך לא צלחה במשימה זו. באליפות העולם באתלטיקה 2022 התחרתה בריצת 5000 מטר סיימה במוקדמות בתוצאה של 15:46.12 דקות ולא העפילה לגמר.
חיים אישיים

סמניה נישאה לבת זוגה ויולט רסבויה ב-2017. סיפורה של סמניה תועד בסרט הדוקומנטרי "מהירה מדי בשביל אישה?" ששודר בישראל ביס דוקו.
ב-2012 קיבלה סמניה את פרס ספורטאית השנה של דרום אפריקה. ב-2014 הוענק לה אות מסדר איקהמנגה ארד, כבוד המוענק על ידי נשיא דרום אפריקה עבור הישגים יוצאי דופן בתחום תרבות, אמנות וספורט.
ב-2016 הייתה סמניה מועמדת לפרס ספורטאית השנה מטעם IAAF.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 400 מטר: 50.40 שניות (2016)
ריצת 800 מטר: 1:54.25 דקות (2018)
ריצת 1500 מטר: 3:59.92 דקות (2018)
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
A Swingin' Affair!

A Swingin' Affair! הוא אלבום משנת 1957 שהוציא הזמר פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-14 של הזמר וה-7 בחברת התקליטים קפיטול. אלבום זה נחשב לאלבום המשך לאלבום Songs for Swingin' Lovers. האלבום המשיך את הסגנון של האלבום שיצא שנה קודם כן והפך ללהיט. אך בהאזנה עמוקה ניתן להבחין בשינוי המקצב בין שני האלבומים, בשעה שבאלבום הקודם המקצבים מהירים אך עדיין שמרו על אווירה כללית קלילה, באלבום !A Swingin' Affair המקצב היה יותר כבד וג'אזי.
כמו Songs for Swingin' Lovers גם אלבום זה זכה להצלחה רבה בבריטניה ואף התעלה על הצלחת קודמו כששהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות במצעד האלבומים הבריטי, במצעד האמריקאי לעומת זאת הוא הגיע למקום השביעי.
משתתפים

פרנק סינטרה - קולות
נלסון רידל - מארגן, מנצח
רשימת שירים

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> מילים | צד א'> לחן | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Night and Day  | Cole Porter | Cole Porter | 3:58 |  |  |  |  |  |
| 2. | I Wish I Were in Love Again  | Lorenz Hart | Richard Rodgers | 2:27 |  |  |  |  |  |
| 3. | I Got Plenty o' Nuttin  | DuBose Heyward, Ira Gershwin | George Gershwin | 3:09 |  |  |  |  |  |
| 4. | I Guess I'll Have to Change My Plan  | Howard Dietz | Arthur Schwartz | 2:23 |  |  |  |  |  |
| 5. | Stars Fell on Alabama  | Mitchell Parish | Frank Perkins | 2:37 |  |  |  |  |  |
| 6. | No One Ever Tells You  | Carroll Coates | Hub Atwood | 3:23 |  |  |  |  |  |
| 7. | I Won't Dance  | Jimmy McHugh, Oscar Hammerstein II, Otto Harbach, Dorothy Fields | Jerome Kern | 3:21 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 22:18 |  |  |  |  |  |
| צד ב> מס' | צד ב> שם | צד ב> מילים | צד ב> לחן | צד ב> משך | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  | צד ב>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Lonesome Road  | Nathaniel Shilkret | Gene Austin | 3:53 |  |  |  |  |  |
| 2. | At Long Last Love  | Cole Porter | Cole Porter | 2:23 |  |  |  |  |  |
| 3. | You'd Be So Nice to Come Home To  | Cole Porter | Cole Porter | 2:03 |  |  |  |  |  |
| 4. | I Got It Bad (And That Ain't Good)  | Paul Francis Webster | Duke Ellington | 3:21 |  |  |  |  |  |
| 5. | From This Moment On  | Cole Porter | Cole Porter | 3:50 |  |  |  |  |  |
| 6. | If I Had You  | Jimmy Campbell, Reginald Connelly, Ted Shapiro |   | 2:35 |  |  |  |  |  |
| 7. | Oh! Look At Me Now  | John DeVries | Joe Bushkin | 2:48 |  |  |  |  |  |
| 8. | The Lady Is a Tramp  | Lorenz Hart ,Richard Rodgers | Lorenz Hart ,Richard Rodgers | 3:14 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 25:31 |  |  |  |  |  |
אשרף דארי

אשרף דארי (בערבית: أشرف داري; נולד ב-6 במאי 1999 בקזבלנקה שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-אהלי קהיר מליגת העל המצרית ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

דארי גדל במחלקת הנוער של וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית. הוא ערך 91 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 ביולי 2022 חתם דארי על חוזה לארבע עונות בברסט מליגת העל הצרפתית. ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על אנז'ה. ב-1 בפברואר 2024 הושאל לשרלרואה מליגת העל הבלגית.
ב-28 באוגוסט 2024 חתם באל-אהלי קהיר מליגת העל המצרית.
קריירה בינלאומית

ב-7 בדצמבר 2021 ערך דארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–1 על נבחרת ערב הסעודית במסגרת הגביע הערבי 2021.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות מרוקו (3): 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022
ליגת האלופות האפריקאית (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  Achraf Dari s'est engagé à Brest באתר Foot Mercato, ‏ 30 ביולי 2022 (בצרפתית)
↑  لائحة المنتخب الوطني المشاركة في نهائيات كأس العالم قطر 2022 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (בערבית)
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2022 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי | מרוקו |
ונוס ויליאמס

ונוס אבוני סטאר ויליאמס (באנגלית: Venus Ebony Starr Williams; נולדה ב-17 ביוני 1980) היא טניסאית אמריקאית. בשיאה דורגה במקום הראשון בעולם (25 בפברואר 2002) בדירוג ה-WTA.
ונוס ויליאמס זכתה ב-19 תוארי גראנד סלאם, מתוכם 7 ליחידות (5 באליפות וימבלדון ו-2 באליפות ארצות הברית הפתוחה). היא זכתה ב-4 מדליות זהב אולימפיות (3 בזוגות ומדליה אחת ביחידות).
אחותה הצעירה היא הטניסאית סרינה ויליאמס.
ביוגרפיה מקצועית > תחילת הקריירה

ויליאמס נולדה במישיגן שבארצות הברית. היא החלה לשחק טניס כבר בגיל 4, והתאמנה עם אחותה סרינה לאורך כל השנים. לאחר שעזבה את אקדמיית הטניס של ריק מאסי, החלה לשחק טניס מקצועני בשנת 1994. הפריצה הגדולה הגיעה בשנת 1997, כאשר העפילה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסידה למרטינה הינגיס. בשנת 1998 זכתה בתואר הראשון שלה באוקלהומה וגם ניצחה במיאמי ובגביע הגראנד סלאם. בנוסף, הגיעה לרבעי הגמר בכל ארבע תחרויות הגראנד סלאם.
ביוגרפיה מקצועית > בפיסגה

בשנת 1999 ניצחה שישה טורנירים והגיעה לשלבים הגבוהים בכל תחרויות הגראנד סלאם. כשנה לאחר מכן זכתה בטורניר וימבלדון, אליפות ארצות הברית הפתוחה ומדליות זהב באולימפיאדת סידני בטורניר היחידות והזוגות (עם אחותה סרינה). ב-2001 ניצחה שוב בווימבלדון וארצות הברית, הגיעה לחצי הגמר באוסטרליה וניצחה שוב שישה טורנירים. בתחילת שנת 2002 דורגה ראשונה בעולם והגיעה למשחקי גמר בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, בכולם הפסידה לאחותה הקטנה סרינה. בשנת 2003 הגיעה לגמר וימבלדון בו הפסידה לאחותה ונאלצה לפרוש משאר העונה בשל פציעה בבטן.