stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודו-הא
ראו גם

היסטוריה של יפן
הרסטורציה של מייג'י
קיטה איקי
ריתוך בהתנגדות חשמלית

ריתוך בהתנגדות חשמלית (Electric resistance welding-ERW) הוא תהליך ריתוך בו מחברים חלקי מתכת במגע על ידי חימומם בזרם חשמלי, להמסת המתכת באזור הריתוך. ריתוך בהתנגדות חשמלית נמצא בשימוש נרחב, למשל בייצור צינורות פלדה ובהרכבת גופים לכלי רכב. הזרם החשמלי מסופק דרך אלקטרודות המפעילות גם לחץ. לחליפין ניתן לקבל את הלחץ על החיבור בעזרת שדה מגנטי חיצוני. את תהליך ריתוך ההתנגדות החשמלית ניתן לסווג עוד יותר על ידי הגאומטריה של הריתוך ושיטת הפעלת הלחץ על החיבור: ריתוך נקודתי, ריתוך תפר, ריתוך פלאש, ריתוך הקרנה, למשל. הגורמים המשפיעים על טמפרטורת החום או הריתוך הם הפרופורציות של עובי החלקים המרותכים, ציפוי המתכת או חוסר הציפוי, חומרי האלקטרודה, גאומטרית האלקטרודה, כוח לחיצה על האלקטרודה, הזרם החשמלי ואורך זמן הריתוך. באופן כללי, שיטות ריתוך התנגדות יעילות וגורמות לזיהום מועט, אך יישומם מוגבל לחומרים דקים יחסית.
ריתוך נקודות

ריתוך נקודות הוא שיטת ריתוך התנגדות המשמשת לחיבור שני פחי מתכת חופפות כמו סנפירי מחליף חום, צינורות.
בדרך כלל מקורות הכח וציוד ריתוך תואמים לעובי ולחומר המרותך. העובי מוגבל על ידי תפוקת מקור הכוח הריתוך. יש להקפיד על סילוק מזהמים בין המשטחים המרותכים. בדרך כלל משתמשים בו זמנית בשתי אלקטרודות נחושת כדי להדק את יריעות המתכת זו לזו ולהעביר דרכם זרם. כאשר הזרם מועבר דרך האלקטרודות, נוצר חום בגלל ההתנגדות החשמלית הגבוהה יותר בה המשטחים יוצרים קשר זה עם זה. מכיוון שההתנגדות החשמלית של החומר גורמת להצטברות חום בחלקי העבודה בין אלקטרודות הנחושת, כך הטמפרטורה העולה גורמת להתנגדות עולה, ומביאה להתכה של החומר בין האלקטרודות. ככל שהחום מתפזר לאורך התהליך תוך פחות משנייה (זמן ריתוך ההתנגדות מתוכנן בדרך כלל ככמות מחזורי זרם חילופין או אלפיות השנייה) המצב המותך או הפלסטי גדל כדי לעמוד בקצות הריתוך. כאשר עצירת הזרם נעצרת, קצות הנחושת מקררים את הריתוך, וגורמים למתכת להתמצק תחת לחץ. אלקטרודות הנחושת מקוררות במים ומסלקות את החום מאזור הריתוך, ומאיצות את התמצקות המתכת, שכן נחושת היא מוליך מצוין.
ריתוך נקודות > חסרנות

אם נוצר חום גבוה או התהליך מופעל מהר מדי, או אם הכוח בין חומרי הבסיס נמוך מדי, או שהציפוי עבה מדי או מוליך מדי, אזי האזור המותך עשוי להתרחב אל החלק החיצוני של החלקים המרותכים ולהקטין את כוח ההצמדה של האלקטרודות וכאשר זה מתרחש המתכת תהיה דקה יותר והחיבור יהיה לקוי. השיטה הנפוצה לבדיקת איכות הריתוך היא בדיקת קילוף. מבחן אלטרנטיבי הוא מבחן מתיחה שקשה לבצע אותו והוא דורש ציוד מכויל. שתי הבדיקות הן הרסניות באופיין (וכתוצאה מכך גורמות לאובדן של חומר ניתן למכירה),לכן יש העדפה לבדיקות אל הרס כמו אולטרסאונד שנמצאות בתהליך קליטה על ידי יצרני ציוד מקורי רבים.
ריתוך נקודות > יתרונות

היתרונות של השיטה כוללים שימוש יעיל באנרגיה, עיוות מוגבל של חומר העבודה, קצב ייצור גבוה, ויכולת לאוטומציה ורובוטיקה. וללא חומרי מילוי נוספים. כאשר יש צורך בחוזק גבוה בגזירה, ריתוך נקודות עדיף על שימוש במסמרות אמנם חוזק הגזירה של כל נקודת ריתוך גבוה, אך העובדה שלא נוצר תפר רציף תפר רציף פירושו כי החוזק הכללי לרוב נמוך משמעותית מאשר בשיטות ריתוך אחרות, מה שמגביל את השימושיות של התהליך. שימוש רב בתהליך זה מבוצע בתעשיית הרכב
ריתוך נקודות > סוגי הריתוך

ישנם שלושה סוגים בסיסיים של תהליכי ריתוך התנגדות: חיבור במצב מוצק, היתוך ריתוך משולב ברזינג.
תהליך במצב מוצק, המכונה גם ריתוך תרמו לחץ, מחברים חומרים שונים עם מבנה גרעינים שונה, למשל מוליבדן לטונגסטן, תוך שימוש בחימום קצר מאוד, אנרגיית ריתוך גבוהה וכוח גבוה. יש מעט התכה והתפתחות מינימלית של גרעינים, אך קשר וממשק גרעיני מוגדר. לפיכך, החומרים מתקשרים למעשה כשהם במצב מוצק. החומרים המלוכדים מראים בדרך כלל חוזק לגזירה ועוצמת מתיחה, אך חוזק קליפות ירוד.
תהליך בהיתוך, חומרים דומים או שונים עם מבני גרעין דומים מחוממים לנקודת ההיתוך (מצב נוזלי) של שניהם. הקירור ושילוב החומרים שלאחר מכן יוצרים סגסוגת "nugget" של שני החומרים עם גידול גרעינים גדול יותר. בדרך כלל, אנרגיות ריתוך גבוהות קצרות או ארוכות בעת ריתוך, בהתאם למאפיינים הפיזיים, משמשות לייצור קשרי היתוך. החומרים המלוכדים בדרך כלל מראים חוזק למתיחה, וחוזק מצוין לגזירה.
ריתוך משולב ברזינג, חימום התנגדות של חומר הלחמה בטמפרטורה נמוכה, זהב או פליז, משמש לחיבור בין חומרים שונים או שילובי חומרים עבים / דקים ומגוונים. חומר ההלחמה צריך "להרטיב" בכל משטח המגע וצריך להיות בעל נקודת התכה נמוכה יותר משני החלקים המחוברים. לחיבור שנוצר יש ממשקים מוגדרים של גידול הגרעינים. בדרך כלל התהליך דורש זמן חימום ארוך יותר (2 עד 100 ms) באנרגיית ריתוך נמוכה. לחיבור שהתקבל יש חוזק מצוין למתיחה אך חוזק נמוך לגזירה.
ריתוך בתפר התנגדות

ריתוך בתפר התנגדות הוא תהליך לריתוך של שתי מתכות דומות. התפר מבוצע תוך התקדמות לאורך התפר. ובדרך כלל הוא תהליך אוטומטי. זה שונה מריתוך נקודות וריתוך התפרים מבצע את הריתוך בהדרגה, החל מקצה אחד.
ריתוך בתפר התנגדות > התהליך

בדומה לריתוך נקודות, ריתוך התפר נשען על שתי אלקטרודות, בדרך כלל מיוצרות מנחושת, כדי להפעיל לחץ וזרם. האלקטרודות בדרך כלל מעוצבות בצורת גלגלים ומסתובבות ככל שהחומר עובר ביניהן. זה מאפשר לאלקטרודות להישאר במגע מתמיד עם החומר כדי ליצור ריתוכים ארוכים. האלקטרודות עשויות גם לסייע בהנעת החלקים על שולחן העבודה.
ריתוך בתפר התנגדות > מקור האנרגיה

שנאי מספק אנרגיה לאזור הריתוך בצורה של מתח AC נמוך וזרם גבוה. לחלק המרותך יש התנגדות חשמלית גבוהה יחסית לשאר המעגל והוא מתחמם לנקודת ההתכה שלו על ידי הזרם. המשטחים המותכים למחצה נלחצים זה לזה בלחץ הריתוך היוצר חיבור על ידי היתוך, וכתוצאה מכך מתקבל מבנה מרותך אחיד. ברוב ריתוכי התפרים משתמשים בקירור מים דרך מכלולי האלקטרודה, השנאי והבקר כדי פזר את החום הנוצר.
ריתוך בתפר התנגדות > תכונות ריתוך התפר

ריתוך התפר מייצר ריתוך עמיד במיוחד מכיוון שהחיבור עובר תהליך חישול בגלל החום והלחץ המופעל. חיבור מרותך כראוי הנוצר באמצעות ריתוך התנגדות יכול בקלות להיות חזק יותר מהחומר ממנו הוא נוצר.
שימוש נפוץ בריתוך תפר מקובל במהלך ייצור צינורות פלדה עגולים או מלבניים. ריתוך תפר שימש לייצור מכלים לשתייה מפלדה אך לאחרונה אין שימוש לצורך זה מכיוון שפחיות משקה מודרניים מיוצרים מפח אלומיניום.
ריתוך בתפר התנגדות > סוגי ריתוך תפר

ישנם שני מצבים לריתוך תפר: לסירוגין ומתמשך. בריתוך תפר לסירוגין, הגלגלים מתקדמים למצב הרצוי ועוצרים כדי להפוך כל ריתוך. תהליך זה נמשך עד להגיע לאורך הרצוי של הריתוך.
בריתוך תפר רציף, הגלגלים ממשיכים להתגלגל כשכל הריתוך מיוצר.
ריתוך בהתנגדות חשמלית בתדר נמוך

ריתוך בהתנגדות חשמלית בתדר נמוך, LF-ERW, הוא שיטה מיושנת לריתוך תפרים בצינורות נפט וגז תהליך זה בוצע בשנות השבעים אך נכון לשנת 2015 מעט מאוד צינורות שנבנו בשיטה זו נותרו בשירות.
צינור מרותך בהתנגדות חשמלית (ERW) מיוצר על ידי עיצוב קר של פח פלדה לצורה גלילית. לאחר מכן מועבר זרם בין שני קצוות הפלדה כדי לחמם את הפלדה עד לנקודה בה מאולצים הקצוות יחד כדי ליצור קשר ללא שימוש בחומר מילוי ריתוך. בתחילה היה השימוש בתהליך ייצור זה בזרם AC בתדר נמוך לבצוע הריתוך. בתהליך זה נעשה שימוש משנות העשרים של המאה העשרים ועד 1970. משנת 1970 מבוצע התהליך ERW בתדר גבוה שמייצר ריתוך באיכות גבוהה יותר.
עם הזמן, התברר שריתוכים של צינור ERW בתדר נמוך נמצאו רגישים לקורוזיה באזור התפר. ולכן ERW בתדר נמוך כבר לא משמש לייצור צינורות. התהליך בתדר גבוה עדיין משמש לייצור צינורות.
לקריאה נוספת

O'Brien, R.L. (Ed.) (1991). Welding Handbook Vol. 2 (8th ed.). Miami: American Welding Society. ISBN 0-87171-354-3ISBN 0-87171-354-3
Resistance Welding Manufacturing Alliance
"Making Resistance Spot Welding Safer," from the Welding Journal
"High-frequency electric resistance welding: An overview," from The Fabricator
ריתוך בהתנגדות חשמלית, סרטון  באתר יוטיוב by American Welding Society
Weman, Klas (2003), Welding processes handbook, CRC Press, ISBN 0-8493-1773-8.
הערות שוליים

↑  "best Tig welder for the money". 30 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elizabeth Douglass (22 בינואר 2015). "Ruptured Yellowstone Oil Pipeline Was Built With Faulty Welding in 1950s Poor safety, defects may have added risks to pipeline that spilled up to 40,000 gallons of oil into the Yellowstone River". InsideClimate News. InsideClimate News. נבדק ב-25 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fact Sheet: Pipe Manufacturing Process". primis.phmsa.dot.gov. U.S. Department of Transportation, Pipeline & Hazardous Materials Safety Administration. נבדק ב-25 בינואר 2015. Over time, the welds of low frequency ERW pipe was found to be susceptible to selective seam corrosion, hook cracks, and inadequate bonding of the seams, so low frequency ERW is no longer used to manufacture pipe. {{cite web}}:  (עזרה)
רתך נקודות
אברהם הלל

| --- | --- |

 לידה:  1824 
 פטירה:  1920 (בגיל 96 בערך) 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1920 
 
הרב הלל (קיצוני משמאל) עם רבני עיראק
חכם אברהם הלל (1824 – 8 בינואר 1920) היה חכם באשי וראב"ד בבגדאד, וממנהיגי יהדות בבל.
משפחתו

אברהם הלל נולד בה'תקפ"ד (1824). אביו משה הלל וסבו יחזקאל הלל היו אף הם רבנים חכמים. גם אחיו מאיר משה הלל היה מרבני קהילת בבל. בצעירותו למד במדרש בית זלכה אצל הרב עבדאללה סומך.
התחתן עם רבקה, ממנה נולדו להם 5 בנים ו-5 בנות, וכן עם לאה ממנה נולדו להם 6 בנים ו-2 בנות. אחד מצאצאיו הוא שלמה הלל שהיה יושב ראש הכנסת ושר בממשלת ישראל. אחד מניניו הוא הרב המקובל יעקב משה הלל המכהן כראש ישיבת "אהבת שלום" בירושלים.
נפטר בי"ז בטבת ה'תר"פ (8 בינואר 1920).
תורתו והנהגתו

נמנה עם גדולי תלמידיו של הרב עבדאללה סומך ואף מופיע בחתימת שבעת חכמי בגדאד שנתנו הסכמה לספרו של רבו "זבחי צדק".
כשנוספו תלמידים רבים למדרש בית זלכה, מונה על ידי הרב עבדאללה סומך לשמש כראש אחת הישיבות שפעלו תחת בית המדרש.
תורתו והנהגתו > אגודת שומרי מצווה

בשנת ה'תרכ"ח (1868) נוסדה בבגדד "חברת שומרי מצווה" כגוף האחראי לדאוג לרווחת הקהילה ותרבותה, באגודה זו היו חברים למעלה מ-200 נכבדי הקהילה על חכמיה ופרנסיה ובהנהגת החברה עמדו כ-10 אנשים שנבחרו מדי שנה לקבוע את התקנות ולפקח עליהן. בין ראשי "חברת שומרי מצווה" נבחר הרב אברהם הלל. כל המתנדבים חברי האגודה ללא יוצא מן הכלל היו צריכים לשלם תשלום חברות זהה והיו רשאים לתרום סכומים נוספים. רבים מחברי האגודה היו מתנדבים לסייע בגופם או בממונם למימוש הפעולות לטובת הציבור.
להלן עיקר התקנות שנקבעו לאחריותם:
חינוך
לתת לב ולשים עין על מצב חינוך הבנים, ובייחוד חינוך יתומים ובני עניים, וללמדם התורה והמצווה.
וללמדם מלאכה כל אחד כפי השגות יד שכלו למען יהיה לאל ידם לפרנס עצמם בנחת ולא יצטרכו לבריות.
להפקיד על חינוכם אנשים חכמים ונבונים, יראי ה'.
לבחון מדי שנה את התלמידים ולתגמל את המצטיינים
מורה שיביא את תלמידיו לתוצאות טובות גם כן יתוגמל ויצוין לשבח
להיות למשען לתלמידים השוקדים על התורה בתשוקה רבה ורואים פרי בעמלם, להחזיק בידם כדי שיתמידו בלימודם.
רווחה, צדקה וחסד
לעורר את נדיבי עמינו לחומלה על העניים והאביונים, ובייחוד על אלה שנמנעים לקחת צדקה בפרהסיה.
לפקח על הכנסות והוצאות הקהילה ובתי הכנסת.
להשתדל בעזרה לנישואי יתומים ויתומות ובני עניים.
להשגיח על הכנסת אורחים של העוברים והשבים ובייחוד על חכמי ועניי ארץ ישראל תובב"א
סיוע בשמירת המצוות והכשרות
לשלוח בכל שנה חכמים לכל בתי הכנסת לבדיקת ציציות ותפילין, ובכל שלוש שנים גם את המזוזות.
להעמיד לרשות הציבור חכמים קודם חג סוכות שיוכלו לבדוק עבורם את כשרות סוכתם.
לפקח על המקוואות.
להשגיח על אפיית המצות.
להשגיח על כשרות הגבינות.
להשגיח על התנהלות ציבורית הגונה בכל ענייני המיסים.
להשגיח על הגינות בעלי המלאכה
אמנם תפקידי ראשי האגודה הם לקבוע, לפקח ולהשגיח אולם הרב אברהם היה הולך גם בעצמו לסייע בפעולות החסד והמצווה של הקהילה כך למשל מסופר בעיתון מגיד מישרים:
תורתו והנהגתו > הוועד הגשמי

שלא כמו אגודת שומרי מצווה שהיה גוף התנדבותי הרי שאת הקהילה ייצג גוף קטן ורשמי שהייתה לו אחריות לתת דין וחשבון מול השלטון העות'מאני והוא גם החזיק בסמכויות מתוקף התפקיד. גוף זה היה מחולק לוועד הרוחני והוועד הגשמי - בפניהם היה צריך החכם באשי לבוא בטרם נכנס לתפקידו, ורק להם הייתה הסמכות להעביר ביקורת ואי אמון על החכם באשי.
בשנת ה'תרל"ט (1879) הגדילה קהילת בבל את הוועד הגשמי מ"שבעת טובי העיר" ל-12 איש. כחכם ותיק היה הרב אברהם הלל לעיתים בין נציגי החכמים במועצת "הוועד הגשמי", לא רק בשנותיו כחכם באשי אלא גם בשנים נוספות אחרות. להלן תפקידי ה"וועד הגשמי":
להשגיח על הכנסות והוצאות הקהילה.
לתקן תקנות לטובת הקהילה והעניים.
לקבוע את מיסי הקהילה ולמנות מעריכים נאמנים וגובים.
לקבוע את ההערכות של הנדבות שצריכות להינתן לשד"רים מארץ ישראל המבקרים בבגדד ושאר עוברים ושבים.
המוכתרים היהודים שבעיר יהיו תחת השגחתם.
תורתו והנהגתו > דיין ואב בית דין

במקרה שיש ויכוח בין שני צדדים ורוצים לעשות צדק או פשרה או כשרוצים לכתוב שטרות והסכמים שונים במעמד עדים ודיינים ועוד., פנו יהודי בבל אל בית הדין, אשר בסמכותו היה לפסוק
להם משפט, כן עסק בית הדין בענייני ציבור, ענייני אישות ונושאים רבים אחרים. בית הדין מורכב משלושה דיינים, הגדול מבין שלושתם גם החזיק בתואר אב בית דין.
בשנת ה'תר"ל (1870) נתמנה לדיין בבגדד.
בשנת ה'תר"ם (1879) אנו מוצאים את הרב אברהם הלל בתפקיד דיין לצד החכם באשי הר' אלישע דנגור שהיה אז האב"ד ואיתם ישב ר' יחזקאל ב"ר משה הלוי.
בשנת ה'תרמ"ט (1889) מונה הרב הלל לתפקיד האב"ד וחברי בית דינו היו ר' יחזקאל ב"ר משה הלוי, ור' משה חיים שמאש.
הרב אברהם הלל המשיך לשמש מעת לעת בדיינות לצד חכמים שונים לסירוגין עד לשנת ה'תרע"ד (1913).
נמצאו פסקי דין שונים בהם חתום הרב אברהם הלל יחד עם דייני בית הדין בנושאים רבים.
למשל בנושא חזקה שהיה לספר תורה שהקדיש הנשיא שיך ששון לבית הכנסת הגדול בתנאי שישתמשו בספר זה כספר ראשון בכל ימי החגים והמועדים ובשנת ה'תרמ"ד 1883 ניסו לערער על חזקה זו ולבטלה, ובית הדין פסק שיש לשמור על חזקה זו.
אזכורים נוספים

הנוסע מ' אדלמן שביקר בבגדד בזמנו מתאר אותו: ”איש גדול בתורה וחכמה ובעל כשרונות ומידות נעלות.”
תלמידיו מספרים עליו שהיה ענוותן כהלל וכן שלא היה קפדן, ואומרים שהיה לו שכל זך ותופס במהירות.
החוקר אברהם בן יעקב כתב עליו שנתחבב מאוד על העם משום שהראה פעילות רבה בעניין גביית המס כופר נפש לצבא שחויבו בו כל בני המיעוטים באימפריה במקום גיוסם לצבא (מס שהועלה כל הזמן ואף הוכפל ב-1886) וכן בעניין גיוס הבנים לצבא בזמן שלטון הטורקים הצעירים.
וכן מספרים עליו שלקראת חג השבועות בשנת ה'תרע"ד קודם מלחמת העולם הראשונה, הלך לממשלה כדי לקחת רשות ליהודים המשרתים בצבא לבוא הביתה בחג הנזכר. והמושל הצבאי השיב לו כי לא יוכל להרשות להם מפני כוננות בהוראה מגבוה. והוא היה זקן בן 94 שנה. התחיל לשפשף בזקנו הלבן והמסולסל כאילו רצה להגיד לו: עשה למען הזקן הזה. ואז המושל הצבאי נאנח ולא השיב פניו ריקם. ואמר לו בפירוש שהוא מוכרח לישא עליו את האחריות הזאת. והרשה לכל היהודים ללכת הביתה בחג השבועות. ובא לביתו שש ושמח על ההצלחה הזאת.
על אף שלא נהג במידת קפדנות, לא נמנע מלגלות יוזמה והחלטיות. לדוגמה, ידוע שביטל "מנהג שטות", מנהג מוסלמי תפל שהשתרש אצל היהודים הקשור לחופה.
בשנת ה'תרל"ו (1876) היה בין 27 גדולי ההוראה בבגדד שחתמו על כתב חרם לכל הקהילה נגד המורה יעקב אוברמאיר בעקבות פגיעתו וזלזולו בכבוד הבן איש חי ובענייני הדת. ובנוסף לכך גם פרסמו מכתב תשובה חריף לעורך המגיד ולרבני ירושלים.
בשנת ה'תרמ"ו (1886) הדפיס דרוש הספד על מות משה מונטיפיורי.
בשנת ה'תרנ"ה (1895) חתם יחד עם רבנים נוספים ביניהם גם הבן איש חי על תשובה בהלכה לקהילת ראנגון.
בספר "אוהלי שם" על רבני קהילות ישראל שנכתב ב-1912 מוזכר שהיה בכוונתו של הרב אברהם הלל "לעלות לארץ הקודש ולבלות שמה את שארית ימיו בתורה ועבודת ה'".
בהספד שנשא רבי צאלח מכמח על מיטתו נאמר בין היתר "עסיק באורייתא תדירא, משנה וגמרא פשט וסתרי תורה למד בטהרה, דרכו דרך ישרה בפלפול וסברא, קולע אל השערה, לו זרוע וגבורה, עבד את המקום באהבה וביראה רבה בהשתוקקות ובחיבה".
ר' יחיא משה עבודי מזכיר פירוש משלו בספרו "דורש בעדי".
על שמו קרוי רחוב בעיר רמלה.
לקריאה נוספת

אברהם בן יעקב, יהודי בבל, קריית ספר, ירושלים (תשל"ט).
הספד שנשא עליו רבי צאלח מכמל בקובץ "מקבציאל" גיליון כ"ז עמ' שז' ואילך.
תמונותיו ומסמכים רבים בחתימתו מופיעים בספרו של הרב יעקב משה הלל, "בן איש חי-תולדותיו, קורותיו ומורשתו לדורות", בהוצאת "מרכז שלום לעם".
ינון כהן, הארי במסתרים, ירושלים ה'תשס"ב (עמ' 13 - 14)
אליאס אבו שבכה

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1903 פרובידנס, רוד איילנד, ארצות הברית
 פטירה:  27 בינואר 1947 (בגיל 43) ביירות, לבנון
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  לבנון
 עיסוק:  משורר, סופר, עורך, מבקר ספרות
 מקום לימודים:  Collège Saint Joseph – Antoura 
 שפות היצירה:  ערבית
 תחום כתיבה:  שירה רומנטית
 זרם ספרותי:  נהדה
 בת זוג:  אולגה סרופם
 חתימה:  
 
אליאס אבו שבכה (בערבית: إلياس أبو شبكة, 3 במאי 1903 – 27 בינואר 1947) היה סופר, משורר, עורך, מתרגם ומבקר ספרות לבנוני.
הוא היה אחד ממייסדי "ליגת העשר" ונחשב לאחד מהבולטים בתנועת הנהדה הערבית. שיריו של אבו שבכה היו קודרים ואישיים ולעיתים קרובות הציגו קונפליקטים מוסריים. תרומתו לספרות הונצחה על ידי הפיכת ביתו שבעיר הולדתו ד׳וק מכאיל למוזיאון.
ביוגרפיה

אבו שבכה, בנם של יוסף אבו שבכה, סוחר לבנוני עשיר, ונאילה, נולד בפרובידנס שברוד איילנד בארצות הברית בעת שהוריו שהו בביקור אצל משפחתה של אמו. אמו הגיעה ממשפחה של משוררים מבוססים. ב-1904 התיישבה משפחתו בד׳וק מכאיל בלבנון.
אבו שבכה התחנך כנוצרי אדוק בבית הוריו המרונים. בשנת 1911 התקבל למכללת "יוסף הקדוש" בעינטורה שם למד בין היתר ספרות, צרפתית וערבית. אמו הכירה אותו לשירה ערבית דרך שיר שנכתב על ידי דודהּ, אליאס פרזאן.
בשנת 1914 נרצח אביו על ידי שודדים בעת שביקר בסודאן. אובדן אביו הותיר את אבו שבכה הצעיר במצב של מצוקה רגשית ודיכאון שיותירו חותם על המשך חייו. הוא המשיך את לימודיו במכללה עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עת נאלץ לעזוב בעקבות בעיות כלכליות. בהמשך חזר ללמוד במכללה בג׳וניה אך כעבור שנה חזר למכללת "יוסף הקדוש". אבו שבכה לא סיים את הלימודים בעקבות מריבה שהייתה לו עם אחד ממוריו. למרות זאת המשיך בחינוך עצמי וקרא בהרחבה ספרי דת וספרות רומנטית צרפתית, מה שהיווה השראה לצעדיו הראשונים בתחום. מבין הסופרים הצרפתים אהב אבו שבכה במיוחד את יצירותיהם של שארל בודלר ואלפרד דה מיסה.
כשהיה בן 16 התאהב אבו שבכה בשכנתו אולגה סארופים, שהייתה מבוגרת ממנו בשנתיים. השניים נהגו להחליף ספרים ומכתבים ספרותיים. לאחר 10 שנות אירוסין התחתנו בדצמבר 1931. לזוג נולד ילד אחד שמת בלידתו בשנת 1932.
קריירה

לאחר שאיבד את אביו בגיל צעיר, נאלץ אבו שבכה ללמד כדי להתפרנס. בנוסף, עבד במספר עיתונים לבנוניים ומצריים. לבקשת המו"לים שלו תרגם אבו שבכה לערבית מספר חומרים ספרותיים צרפתיים מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 כמו "ג'וסלין" ו-"נפילתו של מלאך" של אלפונס דה למרטין, "השומרונית" של אדמון רוסטאן, "פאול ווירג'יניה" של ז'אק-אנרי ברנרדן דה סן-פייר ויצירות רבות נוספות מאת אנרי בורדו, וולטר, אבה פרבו ומולייר. אבו שבכה הועסק במהלך מלחמת העולם השנייה כמתרגם בשירותי העיתונות והרדיו של הנציבות העליונה בצרפת.
בשנת 1926 פרסם אבו שבכה את השיר הראשון שלו, "הנבל". בשנת 1938 יצא לאור ספרו "נחשי גן העדן" שזכה להערכה של רבים כעל יצירתו הטובה ביותר ואחד ההישגים הטובים ביותר של השירה הרומנטית בספרות הלבנונית והערבית המודרנית. כתיבתו של אבו שבכה מאופיינת בדימויים רבי עוצמה וריאליזם וכללה לעיתים קרובות תיאורים גרפיים. אבו שבכה האמין שהאמנות הטהורה ביותר נוצרת מתוך רגש, שלדעתו הוא מקור החוויה האותנטית והאסתטית. בשיר אחד כתב אבו שבכה כי שירה אמיתית היא הטובה ביותר, בניגוד לאמירה הערבית הישנה כי השירה הטובה ביותר היא זו שמזייפת ביותר.
בשנת 1930 ייסד אבו שבכה יחד עם חלק מעמיתיו את הקהילה הספרותית "ליגת העשר" (בערבית: عصبة العشرة). הליגה ניהלה מתקפה קדחתנית נגד אנשי הספרות והממסד הפוליטי באמצעות מאמרים שפורסמו בכתב העת "אל-מערד". מטרת הליגה הייתה לקדם קדמה ספרותית ומודרניזציה של הספרות הערבית.
בנוסף לשירה פרסם אבו שבכה מספר מחקרים הכוללים מחקר בספרות השוואתית בשם "קשרים אינטלקטואליים ורוחניים בין הערבים והצרפתים", ובו ביקש להדגים את משקל ההשפעה הצרפתית על הספרות העולמית. בנוסף, הוא יצר סדרת דיוקנאות של אישים ספרותיים ופוליטיים שפורסמו לראשונה בכתב העת אל-מערד.
מורשת

אבו שבכה נפטר ב-27 בינואר 1947 מלוקמיה. לאחר מותו, חיברו חבריו של אליאס ספר המורכב מכמה מעבודותיו הנקרא "מחיק האלים". ב-11 ביוני 2008 חנכה עיריית ד׳וק מכאיל את מוזיאון אליאס אבו שבכה בבית המשורר.
יצירות

הנבל (القيثارة)
החולה השותק (المريض الصامت)
נחשי גן העדן (أفاعي الفردوس)
המנגינות (الألحان)
קריאת הלב (نداء القلب)
לנצח (إلى الأبد)
לקריאה נוספת

Bosworth, Clifford Edmund (1980). The Encyclopaedia of Islam. 12. Brill Archive. pp. 33–34.
Jayyusi, Salma Khadra (1977). Trends and movements in modern Arabic poetry. BRILL. pp. 424–452
Moreh, Shmuel (1988). Studies in modern Arabic prose and poetry. Brill. pp. 141–143
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Bosworth, Clifford Edmund, The Encyclopaedia of Islam. 12, Brill Archive, 1980
1 2  Zouk Mikael municipality official website, The museum Abou Chabke : a tribute to poetry, Zouk Mikael municipality official website
↑  Jayyusi, Salma Khadra, Trends and movements in modern Arabic poetry, BRILL, 1977, עמ' 424-452
↑  Zouk municipality, Personalities: Elias Abou Chabkeh, ZoukMikael.com, ‏2011-01-28
↑  Moreh, Shmuel, Studies in modern Arabic prose and poetry, BRILL, 1988, עמ' 141–143
↑  Moreh, Shmuel, Modern Arabic poetry 1800-1970: the development of its forms and themes under the influence of Western literature
1 2  Badawi, Mohammad Mustafa, A critical introduction to modern Arabic poetry, Cambridge University Press, 1975, עמ' 145–157
↑  Ostle, Robin, Representations of the divine in Arabic poetry, Rodolpi, 2001, עמ' 183–192
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305300705171  BnF: cb15114777q (data)  GND: 1173911073  ISNI: 0000 0001 2137 6080  LCCN: n88244496  NTA: 073120081  SELIBR: 259457  SUDOC: 060907967  Trove: 1041532  VIAF: 66764456   WorldCat (עם VIAF): 66764456
תנוחות מין

אילוסטרציה של תנוחה מינית מתוך ספר הקאמה סוטרה
תנוחות מין הן תנוחות המשמשות בעת קיום יחסי מין. קיים מגוון גדול של תנוחות מין, אותן ניתן לחלק לשלוש קטגוריות עיקריות: תנוחות הכרוכות בחדירה (משגל נרתיקי או יחסי מין אנאליים), תנוחות שאינן כרוכות בחדירה (חיכוך של איברי המין) ותנוחות הכרוכות ביחסי מין אוראליים.
תיאור התנוחות

מגוון תנוחות המין זכה לתיעוד רב לאורך ההיסטוריה:
מדריך המיניות העתיק ביותר "מדריכי המיניות" נכתב לפני קרוב ל-4,700 שנים על ידי הקיסר הסיני חואנג טי (2697–2598 לפנה"ס).
הכתב ההינדי העתיק קאמה סוטרה, שנכתב על ידי הפילוסוף ואטסיאיאנה ושמועד כתיבתו המשוער הוא בין המאה הראשונה עד המאה השישית לספירה, הציג בין היתר תיאורים מפורטים של 64 תנוחות מיניות.
במהלך המאה ה-16 הספר "הגן המבושם" מאת עומר נפסאווי נכתב בתוניסיה והתפרסם לראשונה בעולם הערבי. הספר הציג תיאורים מפורטים של תנוחות מיניות רבות.
הרמב"ם הציג חלוקה לשלוש קטגוריות: משגל נרתיקי (אותו הוא מכנה "ביאה כדרכה"), משגל אנאלי (אותו הוא מכנה "ביאה שלא כדרכה") ויתר התנוחות (אותן הוא מכנה "ביאה דרך איברים").
באמצע המאה ה-20, במסגרת מחקריו פורצי דרך של אלפרד קינסי על מיניות, זיהה קינסי שש תנוחות מין עיקריות, שלטענתו כל שאר התנוחות הם וריאציות שונות של שש התנוחות העיקריות.
לאחר שבמשך עשורים רבים השיחה והקריאה בנושא תנוחות מיניות נחשבו לטאבו בתרבות המערבית, במהלך החצי השני של המאה העשרים נכתבו והתפרסמו כתבים רבים העוסקים בנושא במדינות המערב, שהפכו לרבי מכר. רב המכר הבולט הראשון מבין מדריכי המיניות של המאה העשרים היה ספרו של ד"ר דייוויד רובן, "כל מה שרצית לדעת על המין (אך לא העזת לשאול)" Everything You Always Wanted to Know About Sex (But Were Afraid to Ask), שיצא לאור בארצות הברית בשנת 1969. אף על פי שהספר לא כלל תמונות או איורים של אקטים מיניים, התיאורים של האקטים המיניים השונים בספר היו מפורטים באופן חסר תקדים. הספר "חדוות המין" ("The Joy of Sex") מאת ד"ר אלכס קומפורט היה אף הוא אחד מהספרים הראשונים שעסקו בתנוחות מיניות שהפכו מקובלים ונפוצים בעת המודרנית.
תנוחות מין > תנוחות ביחסי מין בהם מעורבים שני בני זוג > תנוחות הכרוכות במין אוראלי

במהלך מין אוראלי הפעילות המינית כוללת מגע בין הפה, הלשון, השיניים או הגרון ובין איברי המין (הפין והפות). מין אוראלי יכול להתבצע כחלק מהמשחק המקדים או בתור עיקר הפעילות המינית.
פלאשיו – מגע מיני אוראלי בגבר בו נגרם גירוי לפין באמצעות הפה, השפתיים והלשון.
קונילינגוס – גירוי אוראלי של אברי המין הנשיים באמצעות הפה, השפתיים והלשון.
תנוחת 69 – תנוחה בה בני הזוג ממקמים את עצמם כך שהפה של כל אחד מהם מופנה לאיבר המין של האחר. במצב זה יכולים השניים לבצע מין אוראלי הדדי.
רימינג – מין אוראלי המבוצע באזור פי הטבעת.
טי-בג (Tea bag) – גירוי אוראלי של שק האשכים.
איורים של תנוחות אשר כרוכות במין אוראלי
‏תנוחה 69
פלאשיו
פלאשיו
אנאלינגוס, המכונה בסלנג רימינג
קונילינגוס
טי-בג
איור של אדואר-אנרי אבריל המציג קונילינגוס
איור של אדואר-אנרי אבריל המציג קונילינגוס
תנוחות מין > תנוחות ביחסי מין בהם מעורבים שני בני זוג > תנוחות שאינן כרוכות בחדירה

יחסי מין ללא חדירה מתקיימים לרוב בדרך של חיכוך הדדי של איברי המין. יחסי מין ללא חדירה מתקיימים לרוב במסגרת המשחק המקדים או שמבוצעים כחלופה לקיום יחסי מין הכרוכים בחדירה.
אוננות – האישה גורמת לגירוי הפין של הגבר באמצעות כפות ידיה (Petting), או לחלופין הגבר גורם לגירוי הדגדגן או הנרתיק של האישה באמצעות אצבעותיו (Fingering).
אוננות הדדית בין גבר לאישה – גירוי סימולטני של איברי המין של שני בני הזוג.
חיכוך הדדי של איברי המין בין בני זוג מאותו המין.
פרפר – שפשוף הפין באמצעות השדיים.
נקניקיה בלחמנייה – שפשוף הפין בין הישבנים של הפרטנר.
איורים של תנוחות אשר אינן כרוכות בחדירה
חיכוך הדדי של איברי המין בין שני גברים
חיכוך הדדי של איברי המין בין שתי נשים
שפשוף הפין באמצעות השדיים
הגבר גורם לגירוי הדגדגן של האישה באמצעות אצבעותיו (Fingering)
חיכוך הדדי בין איברי המין של שתי נשים בתנוחה המיסיונרית
איור מ-1840 המציג אוננות הדדית בין גבר לאישה
איור של פרנץ פון באירוס
האישה גורמת לגירוי הפין של הגבר באמצעות כפות ידיה (Petting)