stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון לתולדות חולון
מבנה המוזיאון לתולדות חולון > חדר העבודה של אברהם הרצפלד

באחד מחדרי המוזיאון, המשמש כחדר הרצאות, נשמרו חלק מרהיטי הבית המקורי ששימשו את אברהם הרצפלד וחלק מספרייתו העשירה. מרבית הספרים נתרמו לאחר מותו למוסדות ציבור שונים בעיר חולון.
חדר העבודה של הרצפלד
מבט כללי
חדר העבודה של הרצפלד
מבט כללי
מבנה המוזיאון לתולדות חולון > מוצגים שונים

באזור המעבר שבין חדרי התצוגה ובין חדר ההרצאות של המוזיאון רוכזו מספר מוצגים המשקפים את המצב הביטחוני הקשה בו היו תושבי חולון נתונים בתקופת המאורעות ובזמן מלחמת העצמאות.
מכשיר רדיו שהוסתר בו משדר
תמונה שנפגעה מקליע של צלף במלחמת השחרור
חיבור של ילדת בית ספר במלחמת השחרור
סמל שכונת אגרובנק
ידידי המוזיאון לתולדות חולון:

קבוצת הידידים של המוזאון לתולדות חולון הוקמה בשנת 2021 על ידי מנהלת המוזיאון, הגב' ציפורנית פז, כמסגרת למעורבות פעילה של שוחרי המוזיאון ומורשת העיר חולון המעוניינים בקשר הדוק עם המוזיאון על מגוון תכניו ופעילותו.
מטרות ידידי המוזיאון:
הידוק הקשר עם בני חולון בארץ ובעולם
השתתפות בהעשרת התוכן ההיסטורי והארכיוני הנמצא בחזקת המוזיאון
טיפוח ושימור הקשר עם ותיקי חולון וצאצאיהם בארץ ובחו"ל
נטילת חלק פעיל בפיתוח וקידום מוזיאוני המורשת בחולון בתיאום ובהסכמת המוזיאון לטובת הנחלת ההיסטוריה והמורשת העירונית לילדי חולון וכלל תושביה, כמו גם לאורחי העיר
על חברי קבוצת ידידי המוזיאון לתולדות חולון נמנים יקירי העיר חולון וותיקיה, תושבים הפעילים בשימור מורשת העיר, וצאצאי וותיקי חולון ומייסדיה.
לקריאה נוספת

תיק תיעוד - בית הרצפלד, המכון הטכנולוגי בחולון, יולי 2010.
צפריר רינת, פעם כבר היו כאן מחנות אהלים, בתוך: שתי ערים, 11 בינואר 1991.
אשר שילוני, כך באמת הוקם המוזיאון, בתוך: שתי ערים, 18 בינואר 1991.
אשר שילוני, מוזיאון שצמח מן החולות, בתוך: על המשמר, 19 ביולי 1988.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 138
1 2 3 4 5 6 7 8  תיק תיעוד - בית הרצפלד, יולי 2010
↑  לאברהם הרצפלד היו שלוש אחיות (אידה, אנה וגולדי) שנולדו לאביו מנישואים שניים. שלוש האחיות התגוררו בקליפורניה
↑  פרוטוקול ישיבה בין הקרן הקיימת לישראל ועריית חולון - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  תוכנית המבנה של הרצפלד - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב של חיים קוגל לאברהם הרצפלד ב-26.3.1951 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב של חיים קוגל לאברהם הרצפלד ב-31.5.1951 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב תודה של מנהל מחלקת הסעד לאברהם הרצפלד ב-5.11.1953 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב של חיים קוגל לאליהו לוסטיג ב-13.2.1952 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב של פנחס אילון לאברהם הרצפלד ב-21.12.1954 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב של פנחס אילון לאברהם הרצפלד ב-21.3.1962 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  צוואתו של אברהם הרצפלד - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  מכתב מזכיר העיר חולון ליו"ר ועדת הסעד העירונית ב-2.2.1976 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
1 2 3 4 5  מכתב של אשר שילוני לנעמי כץ ב-11.1.1991 - תיק אשר שילוני (מס' 35א 358) בארכיון חולון.
↑  הביוגרפיה של אשר שילוני באתר מוזיאון ראשון לציון
1 2 3  מכתב של אשר שילוני לפנחס אילון ב-6.1.1983 - תיק אשר שילוני (מס' 35א 358) בארכיון חולון.
↑  פרוטוקול ישיבת מנהלי עזבונו של המנוח אברהם הרצפלד ב-6.5.1977 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  הסכם החכירה המתוקן עם הקרן הקיימת לישראל ב-1.12.1977 - תיק אברהם הרצפלד (מס' 3א 31) בארכיון חולון.
↑  פרוגרמה לארכיון ומוזיאון היסטורי לחולון, 23.2.1983 - תיק אשר שילוני (מס' 35א 358) בארכיון חולון.
↑  פרטיכל מישיבת ועדת הארכיון והמוזיאון לתולדות חולון, 7.7.1983 - תיק אשר שילוני (מס' 35א 358) בארכיון חולון.
↑  אשר שילוני, מחר פתיחת מוזיאון היסטורי בבית הרצפלד, על המשמר, 10.7.1988
↑  בן כספית, גם לחולון יש מוזיאון, מעריב, 8.7.1988
↑  עמרם גבאי, ביתו של הרצפלד הוסב למוזיאון של חולון, דבר, 8.7.1988
↑  נחנך המוזיאון העירוני לתולדות חולון, השקמה - גיליון מס' 100, 26.7.1988
↑  המטבעות הראשונים של מדינת ישראל שהוטבעו בחולון מוצגים במוזיאון לתולדות חולון, הד חולון, יולי 1988
↑  חולוני, עיר משמרת את עברה, חולון גיליון 212, יולי 1988
↑  פסל השקנאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605899505171 
מיקום המוצגים בשני חדרי המוזיאון
פרויקט כרובית

| --- | --- |

לוגו הפרויקט
 פעילות:  חלוקת מזון לנזקקים
 מדינה:  ישראל
 מנהל פעילות:  רוית הללי אלון
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 http://www.kruvitproject.org
 
פרויקט כרובית הוא ארגון חסד ללא מטרות רווח הפועל בהכנת וחלוקת מזון לנזקקים לקראת החגים בישראל. היקף הפעילות של הארגון בכל חג מוערך בכ-10,000 מתנדבים המחלקים כ-7,500 ארוחות לקשישים, נכים, וטרנים, ניצולי השואה, חולים ומעוטי יכולת. הפרויקט, בשונה ממיזמי חלוקת מצרכים אחרים, כולל מעורבות של המתנדבים בכל שלבי הדאגה לזקוקים לארוחות. כך מקבלי הארוחות אינם בהכרח אנשים להם אין יכולת כלכלית לקנות מצרכים, אלא כאלו שלהם אין יכולת לבשל לעצמם ארוחת חג.
פעילות

ראשית פעילות הארגון בשנת 2007, כאשר ד"ר רוית הללי אלון, אז סטודנטית לרפואה בקמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית בירושלים, החליטה לבשל יחד עם חבריה לספסל הלימודים ארוחות חג למספר משפחות חולים לקראת חג השבועות. לקראת חגי תשרי בשנה שלאחר מכן החליטה הללי אלון להרחיב את העזרה למשפחות החולים למעגלים נוספים, וצירפה אליה סטודנטים מבית הספר לרפואה, כאשר הארוחות מגיעות ממטבחים פרטיים ומבושלות על ידי המתנדבים.
בחלוף השנים הפרויקט התרחב וגדל, ובנוסף לבישול במטבחי מתנדבים נעשה שימוש במטבחים מוסדיים מרכזיים, בין השאר בשבט "עומר" של הצופים בעיר חולון, בקיבוצי המעפיל ונען, בישיבת בני עקיבא רעננה ועוד. בראש השנה של שנת 2014 היקף הארוחות הגיע לכ-3,000, וב-2015 מספר המתנדבים הגיע לכ-5,000, שהכינו כ-25,000 מנות לכ-4,000 משפחות של מעוטי יכולת. בפרויקט מחולקות (נכון ל-2018) כ-7,500 ארוחות חג לנזקקים (בכל ארוחה כמה מנות), על ידי כ-10,000 מתנדבים מקהילות מגוונות ברחבי הארץ, כאלו דתיות המבשלות אוכל כשר וכאלו חילוניות, שעובדות בשיתוף פעולה. מערך הפעילות מבוזר לכמה מוקדים: מרכז - חולון, ירושלים ודרום - סנסנה. המתנדבים מבצעים את פעולות הכנת הארוחות מקניית המצרכים ועד העברת הארגזים לנזקקים. דבר זה נובע ממהות הפרויקט, שבשונה ממיזמי חלוקת מצרכים אחרים, כולל מעורבות של המתנדבים בכל שלבי הדאגה לזקוקים לארוחות. כך מקבלי הארוחות אינם בהכרח אנשים להם אין יכולת כלכלית לקנות מצרכים, אלא כאלו שלהם אין יכולת לבשל לעצמם ארוחת חג.
הערות שוליים

1 2 3   פרויקט כרובית - שבט עומר (חדשות 10), סרטון  באתר יוטיוב
↑  איך הכל התחיל, באתר פרויקט כרובית
↑  ynet, הצטרפו למרתון בישול של 3,000 ארוחות חג, באתר ynet, 22 בספטמבר 2014
אברהם בן יצחק אשכנזי

| --- | --- |
 מקום מגורים:  צפת 
 מקצוע:  דפוס
 
אברהם בן רבי יצחק אשכנזי היה תלמיד חכם, מאנשי היישוב בצפת במאה ה-16, שד"ר ומדפיס הספרים בעברית הראשון בארץ ישראל ובאסיה.
ביוגרפיה

לפני שנת 1577 יצא ר' אברהם לשליחות באירופה בתקופה זו הכירו המדפיס אליעזר בן יצחק מפראג.
בשנת ה'של"ז (1577) הקים בצפת בשותפות עם אליעזר בן יצחק אשכנזי אשר כבר הדפיס קודם לכן ספרים בפראג, לובלין וקושטא, את בית הדפוס העברי הראשון בביתו של ר' אברהם, במכונת דפוס שהביא עמו אליעזר. למרות שהעות'מאנים לא נתנו רישיונות הדפסה לבני מיעוטים, הם קיבלו רישיון הדפסה, בתנאי שלא ידפיסו בערבית או בטורקית. בבית דפוס זה הדפיסו ספרים של חכמי צפת כגון הספרים: "לקח טוב" לר' יום טוב צהלון על מגילת אסתר, "קהלת יעקב" לר' יעקב גלנטי ו"שר שלום" לר' שמואל אריפול. למעשה הביא אליעזר את המומחיות המקצועית את המכונות כלים החומרים ור' אברהם סיפק את מקום בית הדפוס, את ההוצאות ההדפסה וההפצה בעולם. בית הדפוס פעל כ-10 שנים ונחשב כתקופת הדפוס העברי הראשונה בצפת ובארץ ישראל.
בשנת 1579 יצא כשד"ר בשליחות העיר טבריה והגיע אל קהילות בטורקיה, איטליה, מצרים, מסופוטמיה, ותימן.
להערכת אברהם יערי לקח ר' אברהם אתו בשעה שיצא בשליחות הישיבה בטבריה לתימן בשנת של״ט (1579) ספרים שונים למכירה, בין ספרים שנדפסו בבית־דפוסו ובין ספרים אחרים.
אחד המקורות המלמדים על פעילותו כשליח הוא ספר המקאמות המכונה בשם "ספר המוסר" שכתב המשורר התימני ר' זכריה אלצ'אהרי שהיה בארץ ישראל עוד בשנת 1562 וחזר לתימן, ובימי בואו של אשכנזי הוא היה כלוא יחד עם רבים מיהודי תימן במשך מספר שנים בבית הסוהר.
ובאחד מאגרותיו הוא כותב כך: "שמע יהודי אחד בא למחוז אלמכה... ועוד הביא ספרי הקודש, ובזה העניין התחדש שלא ביקש דמיהם... שכוונתו להתרחק מהנאת כבוד תורה ובזה הדבר נהג כשורה... ותכלית בקשתו הייתה להרביץ תורה, וליהודים הייתה שמחה ואורה, ויפשטו בכל ארץ תימן, לכל משכיל ומבין מזומן, ויגיע מהם למגדלות (=בתי הסוהר)... כל העם באו לשמוע חכמתו." (מחברת כ"ה למשורר זכריה בן סעדיה אלצ'הרי).
למרות מצבם הקשה של יהודי תימן, הוא קיבל מיהודי תימן תרומה עבור העיר טבריה.
במשך התקופה ששהה בשליחות הנ"ל שבת בית הדפוס שלו, אולם בשנת ה'שמ"ז (1587) חזר והדפיס בו מספרי חכמי צפת.
בעקבות המצב החמור בצפת עקב הבצורת הקשה והמגפות וההתנכלויות שפקדו את היישוב בגליל והידלדלות הרבה של היישוב בו, סגר את בית הדפוס.
שני בניו יצחק ויעקב, הביאו את שרידי בית הדפוס לדמשק והדפיסו בשנת (1605) את הספר "כסף נבחר" לר' יאשיהו פינטו. ידוע לנו שבשנה זו ר' אברהם בן יצחק אשכנזי כבר לא היה בחיים.
לקריאה נוספת

אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, מוסד הרב קוק, תשס"ב (הדפסה שלישית).
נתן שור, תולדות צפת, עמ' 90-91, עם עובד כנרת, זמורה דביר בע"מ, רעננה, 1983, תשמ"ג.
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, הדפוס העברי בקושטא - תולדות הדפוס העברי בקושטא מראשיתו עד פרוץ מלחמת-העולם השנייה ורשימת הספרים שנדפסו בה, ירושלים (תשכ"ז).
↑  בשותפות עם המדפיס אליעזר בן יצחק אשכנזי מפראג.
↑  לא ידוע על קשר משפחתי ביניהם למרות שמם, וקשר כזה לא מופיע בספרים שהדפיסו יחד, למרות שהיה נהוג לציין קשרים משפחתיים בין מדפיסים.
↑  נתן שור, תולדות צפת, עמ' 90, עם עובד כנרת, זמורה דביר בע"מ, רעננה, 1983, תשמ"ג.
↑  אברהם יערי, הדפוס העברי בארצות המזרח - חלק א' (צפת, דמשק, ארם צובה, קהיר, אלכסנדריה, עדן), ירושלים (תרצ"ז); חלק ב' (כלכתה, במבי, פונה, קוג'ין, מאדראס, בגדאד), ירושלים (ת"ש)
↑  אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל חלק א', עמ' 79, על הדפסה והפצת ספרים על ידי השד"רים.
↑  בית הדפוס העברי הבא שהוקם בארץ גם כן היה בצפת, הוקם רק לאחר כ-250 שנה על ידי ישראל ב"ק בעזרתו של משה מונטיפיורי.
פטרוניקס

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים
 מדבבים:  צנופיה מיטשל, צ'לי לי, דני צ'ימברס וקימברלי אן קמפבל
 מדבבים בעברית:  בר סביר, שחר קדוש, עינת אזולאי, שיר כהן, מייה קדוש ודור סורוגו
 ארץ מקור:  צרפת צרפת הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 שפות:  צרפתית וסינית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Gulli
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2022–הווה
 תקופת שידור בישראל:  2023 – הווה
פטרוניקס (בצרפתית: Petronix: les défenseurs des animaux) היא סדרת טלוויזיה צרפתית-סינית לילדים בהנפשה ממוחשבת. בצרפת הסדרה שודרה ב-Gulli בשנת 2022. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הופ! בשנת 2023. לסדרה עונה אחת בת 26 פרקים, אורך כל פרק 11 דקות.
שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוצע על ידי דור סרוגו.
עלילה

אמה, טים, מאט וג'יה נראים כמו ילדים רגילים רק יש בהם משהו מיוחד הם מכונים "פטרוניקס". בכל פרק הם מצילים בעל חיים אחר משלושה נבלים (בכל פרק נבל אחר) ולומדים עליו.
דמויות > הדמויות המרכזיות

מאט (Matt): ילד, החליפה שהוא לובש אותה כשהוא מציל חיה אדומה, יוצא להציל בעל חיים אחר לרוב בפרקים על כלביים.
ג'יה (Jia): ילדה, החליפה שהיא לובשת אותה כשהיא מצילה חיה צהובה, יוצאת להציל בעל חיים אחר לרוב בפרקים על עופות.
אמה (Emma): ילדה, החליפה שהיא לובשת כשהיא מצילה חיה סגולה, יוצאת להציל בעל חיים אחר לרוב בפרקים על חתוליים.
טים (Tim): ילד, החליפה שהוא לובש כשהוא מציל חיה ירוקה, יוצא להציל בעל חיים אחר לרוב בפרקים על זוחלים.
דמויות > נבלים

הנסיכה חיותה (Petswiper): נסיכה לבושה בוורוד, נבלה שחוטפת בעלי חיים לכרכרה שלה.
גברת מאלפת (Ringmaster): מאלפת, נבלה שחוטפת חיות בשביל אילוף לקרקס שלה.
מר מלכודת (Danny McTrapp): זואולוג לבוש בירוק, חוטף בעלי חיים בשביל גן החיות שלו.
דמויות > חיות

פאפי (Pup-e): כלב אדום, חיית המחמד של מאט.
פולי (Paul-e): קנרית צהובה, חיית המחמד של ג'יה.
קיטן (Kitt-10): חתולה סגולה, חיית המחמד של אמה.
שלי (Shell-e): צבה ירוקה, חיית המחמד של טים
דמויות > עוזרם של הנבלים

ביפ (Peeves): רובוט לבן, עוזרה של הנסיכה חיותה.
בראני (Barney): הרמין לבן, עוזרה של גברת מאלפת.
ג'ו ומו (Mo et Jo): זאלוגים לבושים בירוק, בעלי אף דמוי אף של חזיר, עוזרם של מר מלכודת.
מדבבים

הדיבוב העברי הופק על ידי ענבר שטגר עזרא ובוים על ידי דור סרוגו.
| שם הדמות | מדבב\ת בשפת המקור | מדבב\ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| מאט | צנופיה מיטשל | בר סביר |
| ג'יה | צ'לי לי | שחר קדוש |
| אמה | דני צ'ימברס | עינת אזולאי |
| טים | קימברלי אן קמפבל | שיר כהן |
בנוסף גם דיבבו מייה קדוש ודור סרוגו.
אזרח כבוד של ארצות הברית

| --- | --- |

תעודת זיהוי כאזרח כבוד של ארצות הברית, שניתנה לוינסטון צ'רצ'יל מהנשיא ג'ון קנדי
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  הקונגרס של ארצות הברית, נשיא ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 
אזרח כבוד של ארצות הברית, הוא תואר כבוד שמוענק על ידי הממשל האמריקאי לאדם שאינו אזרח ארצות הברית. התואר מוענק על סגולות יוצאות דופן (exceptional merit).
התואר סמלי בלבד, ואינו מעניק למקבל אזרחות אמריקאית או דרכון אמריקאי.
התואר הוענק רק ל-8 אנשים במהלך ההיסטוריה:
וינסטון צ'רצ'יל (הוענק ב-1963)
ראול ולנברג (הוענק אחרי מותו, ב-1981)
ויליאם פן (הוענק אחרי מותו, ב-1964)
האנה פן (הוענק אחרי מותה, ב-1964)
האם תרזה (הוענק ב-1996)
המרקיז דה לה פאייט (הוענק אחרי מותו, ב-2002)
קסימיר פולסקי (הוענק אחרי מותו, ב-2009)
ברנרדו דה גלוואז (הוענק אחרי מותו, ב-2014)
הערות שוליים

1 2  8 FAM 306.1 HONORARY CITIZENSHIP, fam.state.gov
↑  Churchill Honored with US Citizenship, The International Churchill Society, ‏29 במאי 2009
↑  Congress grants honorary U.S. citizenship to Bernardo de Gálvez, www.exteriores.gob.es
המרכז הישראלי לנפגעי כתות

| --- | --- |

 פעילות:  מתן מענה לנפגעי כתות בישראל ובני משפחותיהם
 התאגדות:  חברה לתועלת הציבור
 מדינה:  ישראל 
 בעלות:  פרטית
 מייסדים:  איילת קדם ועוד
 מנכ"ל:  רחל ליכטנשטיין
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים 
 infokatot.com
 קואורדינטות:  32°05′40″N 34°49′19″E﻿ / ﻿32.094393616356°N 34.821942153961°E﻿ / 32.094393616356; 34.821942153961
 he
 
המרכז הישראלי לנפגעי כתות הוא חברה לתועלת הציבור המסייעת לנפגעי כתות ולבני משפחותיהם. המרכז מסייע בחשיפת גופים כיתתיים הפועלים באופן פלילי.
אודות המרכז

המרכז הוקם בשנת 2006 על ידי העיתונאית איילת קדם, שחדרה למספר כתות לצורך תחקירים עבור ידיעות אחרונות, לצד קבוצה נוספת של אישים ששמרו על עילום שם. קדם שימשה כמנכ"לית הראשונה של הארגון. בתחילה נקראה החברה "קו למסלול – חברה לתועלת הציבור בע"מ". היא שינתה את שמה ל"המרכז לנפגעי כתות בישראל" ולאחר מכן לשמה הנוכחי.
המרכז מסייע בייעוץ לבני משפחות שיקירם שוהה בכת הרסנית ויוזם פעילות קבוצתית של בני משפחה לצורך תמיכה ופעולה משותפת. המרכז מקיים ערבי עיון, אירועים והרצאות לקהל הרחב.
לעוזבי כתות מסייע המרכז בתהליך ההתנתקות מהכת ובשיקום, הכולל תמיכה, הפנייה לגורמים טיפוליים, קבוצות תמיכה, סיוע משפטי ועוד.
המרכז מספק מידע בנושא כתות, אופן פעולתן, דרכי גיוס נפוצות ועוד. אנשי המרכז מתראיינים באמצעי תקשורת במטרה לקדם את המודעות הציבורית לנושא הכתות ולפעולה נגדן.
המרכז זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנים תשע"ב/תשע"ג (2013/2013) בתחום קידום שלטון החוק, ערכי הדמוקרטיה, שמירה על זכויות אדם. הפרס ניתן בעקבות מכתב של אם שבתה יצאה מכת שהמרכז סייע בפירוקה[דרוש מקור].
ביקורת והליכים משפטיים

שטיפת מוח, אחד המושגים המרכזיים העומדים בבסיס ההגדרה של 'כת מסוכנת' על ידי המרכז, שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית והטיפולית העוסקת בתחום. חלק מהחוקרים מתנגדים לעצם ההגדרה 'כת', וגורסים כי מדובר בתיוג שלילי או כינוי גנאי שניתן להדביקו למיעוטים דתיים. אחרים, סבורים כי חלק מהארגונים המופיעים ברשימת הכתות של המרכז אינן עונות על ההגדרה של כת מסוכנת, ומותחים ביקורת על כך שהמרכז, גוף פרטי שאינו פועל על פי סטנדרטים אקדמיים – מצטייר כגוף ממלכתי, ואף ייעץ בשנת 2011 לוועדה ממלכתית בנושא.
על פי תחקיר 7 ימים ממרץ 2011, בשנותיו הראשונות נתמך המרכז על ידי איש העסקים החרדי רמי פלר. עוד נחשף בתחקיר כי פלר ומנכ"לית המרכז רחל ליכטנשטיין עבדו שניהם בעבר בארגון החרדי 'יד לאחים' הפועל כנגד התבוללות ומה שמוגדר על ידו כפעילות מיסיונרית בקרב יהודים. בדצמבר 2018 חשף אתר העין השביעית כי בהכנת תחקיר זה היה מעורב היחצ"ן מוטי מורל, שנשכר על ידי אחת הקבוצות שבוקרו על ידי המרכז לנפגעי כתות, במטרה לפגוע בשמו של הארגון.
לאורך השנים הותקף הארגון גם על ידי בלוגים אנונימיים, המופעלים ככל הנראה על ידי גורמים שנגדם פעל הארגון, בין היתר בטענה כי המרכז פועל מתוך מניעים חרדיים.
בשנת 2009 תבע ארגון בני ברוך - קבלה לעם את המרכז, בעקבות אמירה של המנכ"לית דאז בערוץ 2, בדבר מעשים פליליים של אנשי בני ברוך. המרכז חזר בו מאמירה זו ובמסגרת פשרה משפטית ב-2010 הסיר את הארגון מרשימת הכתות. עם זאת, באוגוסט 2017 פרסם המרכז שוב באתרו טענות כלפי הקבוצה, לאחר שלדבריו צבר מידע נוסף לגביה.
הערות שוליים

↑  צוות המרכז לנפגעי כתות, נבדק ב-24 ביולי 2016
↑  אודות הארגון באתר המרכז הישראלי לנפגעי כתות
1 2 3  שוש מילוא, החרדים לכתות: מיהם באמת "המרכז הישראלי לנפגעי כתות"?, 7 ימים, ידיעות אחרונות, 4 במרץ 2011
↑  תומר פרסיקו, על הדו"ח לבחינת תופעת הכתות בישראל ועל הצורך העמוק במיינד-קונטרול, בלוג 'לולאת האל, 29 במאי 2011
↑  תומר פרסיקו, תגובה להמלצות הוועדה ל'בחינת תופעת הכתות בישראל', בלוג לולאת האל, 16 ביוני 2011
1 2  תומר פרסיקו, בין כתות לתנועות דתיות חדשות – הקמת מרכז מיד"ע, בלוג לולאת האל, 20 באפריל 2014
1 2  איתמר ב"ז, תחקירים להשכיר, באתר העין השביעית, 26 בדצמבר 2018
↑  בני ברוך / קבלה לעם / לייטמן, אוגוסט 2017, באתר המרכז הישראלי לנפגעי כתות (תאריך אחזור: 31 בדצמבר 2017)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431267005171
ואנג חו-נינג

וַאנְג חוּ-נִינְג (במנדרינית: 王沪宁; נולד ב-6 באוקטובר 1955) הוא פוליטיקאי, כלכלן ומדינאי חבר במפלגה הקומוניסטית של סין, אשר משרת כראש חקר מדיניות הפנים מאז שנת 2002 וכמזכיר הראשי של המפלגה הקומוניסטית הסינית מאז 2017. ואנג הוא המוח שמאחורי ההתפתחות הכלכלית האדירה של סין בתקופת שי ג'ינפינג כנשיא הרפובליקה העממית של סין והוא אבי תוכנית חגורה אחת, דרך אחת.
ביוגרפיה

ואנג חו-נינג נולד בשנת 1955 למשפחת צוערים מהפכנית בשאנגחאי, שם בילה את רוב שנותיו המעצבות. הוא גדל כילד שקט ומופנם, ופיתח נטייה לקריאה עוד בצעירותו. במהלך מהפכת התרבות בסין בין 1966 ל-1971, כאשר ספרים רבים נשרפו והושחתו, הוא הצליח לגשת לספרות אסורה בתמיכת מוריו בבית הספר יונגקיאנג, והוא נחשף שם אף לקלסיקות ספרותיות זרות.
ביוגרפיה > לימודיו

בשנת 1978 ואנג היה בין הראשונים שהשתתפו בבחינת הכניסה לאוניברסיטה לכלכלנות שנפתחה עוד בתחילת ממשלו של דנג שיאופינג. הוא סיים בהצטיינות לכדי מצב שהתקבל ישירות ללימודי תואר שני בפוליטיקה בינלאומית באוניברסיטת פודאן היוקרתית, מבלי שנדרש קודם כל תואר ראשון.
בהנחייתו של פרופסור חן קירן, חוקר מוביל על הקפיטל של קרל מרקס, השלים ואנג את עבודת התואר השני שלו בהתחקות אחר התפתחות הרעיונית של ריבונות, שכותרתה "על תיאוריות ריבונות שפיתחה הבורגנות המערבית."
לאחר שקיבל את התואר השלישי, ואנג המשיך להיות אקדמאי באוניברסיטת פודאן ונמצא במהירות במסלול לתואר רביעי של פרופסור עקב ביצועיו יוצאי הדופן. הוא לא היה רק מורה טוב, פופולרי בקרב סטודנטים, אלא גם חוקר פורה, ופרסם רבות הן בכתבי העת האקדמיים והן בעיתונות הכללית בנושאים של מדע המדינה ופילוסופיה פוליטית.
ואנג העשיר גם את ניסיונו בכך שבילה חצי שנה בסוף שנות ה-80 כחוקר אורח בארצות הברית, מה שהוליד את ספרו בשם "אמריקה נגד אמריקה", ובו פירוט על ההיבטים הסותרים הרבים של החברה האמריקאית. כשכיהן כיו"ר הפוליטיקה הבינלאומית ואז ראש בית הספר למשפטים בתוך אוניברסיטת פודאן, הוא היה רק בשנות ה-30 לחייו, הישג יוצא דופן באותן שנים שבהן האקדמיה בסין הייתה היררכית נוקשה.
בנוסף לתעודות השבחים האקדמיות שלו, ואנג גם הדריך ואימן את צוות הדיונים בפודאן לזכייה בסדרה של אליפויות דיון בינלאומיות ששודרו בטלוויזיה בהן צפו מיליונים בסוף שנות השמונים ובראשית שנות התשעים, ובכך הוסיף למוניטין האימתני שלו כבר כאחד מבין המוחות העיקריים של סין בנושאים פוליטיים בתקופת הרפורמות של דנג.
ביוגרפיה > כניסה לפוליטיקה

תהילתו ההולכת וגוברת וכן תמיכתו בחיזוק סמכות השלטון המרכזי (שכונה "סמכות חדשה", תווית שואנג עצמו דחה) משכו את תשומת ליבם של מנהיגי הממשלה המרכזיים בשאנגחאי, בהם זנג צ'ינג-הונג וו-בנג-גוו, אשר הציגו אותו בפני הנשיא ג'יאנג דזה-מין. בהתחלה נרתע מלעזוב את האקדמיה, אך בסופו של דבר ואנג שוכנע להצטרף לממשלתו של ג'יאנג בשנת 1995 בגיל 40, וכיהן בתחילה כראש ישיבת הפוליטיקה בלשכת המחקר המרכזי למדיניות הפנים.
ג'יאנג כבר שמע רבות על ואנג וקרא את עבודותיו לפני פגישתם הראשונה. דווח שכאשר הם נפגשו לראשונה, התבדח ג'יאנג באומרו לואנג - ”אם אתה עדיין לא בא לבייג'ינג, אני אצטרך להישאר עם האנשים האלה [הכוונה לחברי "כנופיית שאנגחאי", כמו זנג צ'ינג-הונג).” ג'יאנג המשיך לצטט קטעים מספרי ואנג, להפתעתו הנעימה של האחרון.
העיתונות הסינית העבירה גם סיפורים על מידת התרשמותו של ג'יאנג מהידע והלמידה של ואנג. למשל, כשנשיא ארצות הברית ביל קלינטון ביקר בבייג'ינג בשנת 1998, ג'יאנג דיבר בארוחת הערב במונחים זוהרים על יכולתו האקדמית של ואנג. על מנת שלא יאבד ממקומו, מצא קלינטון מקום ראוי להצטרף לנושא את הישגיו ההישגיים של המדען הפוליטי האמריקאי הנודע סמואל הנטינגטון, שצוטט בעבר בעבודותיו של ואנג עצמו - עובדה שלא נודעה לקלינטון.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

יכולתו האקדמית של ואנג אכן נוצלה היטב לאחר שנכנס לפוליטיקה. תוך זמן קצר הוא הפך למנהל המשרד לחקר המדיניות הפנימית והפך לחבר בוועד המרכזי של המפלגה בשנת 2002. לאחר שג'יאנג העביר את מושכות השלטון לידי חו ג'ינטאו, ואנג המשיך לשרת את ההנהגה החדשה, והתקרב צעד קרוב יותר למקדש הכוח הפנימי כשהיה חבר במזכירות הפנימית של המפלגה.
כאשר שי ג'ינפינג לקח את הכוח כנשיא הרפובליקה העממית של סין וכמנהיג העליון של סין בשנת 2012, ואנג נשמר, ולא טוהר או פוטר כפי שהיה קורה לעיתים קרובות כאשר משטרים אוטוקרטיים מחליפים ידיים. למעשה, ואנג הועלה בדרגותיו עוד יותר, ונכנס במהרה לפוליטביורו, הליבה של הנהגת המפלגה המורכבת מ-25 מחברי האליטה השלטת. עם קונגרס המפלגה ה-19 שנחתם זמן קצר לאחר מכן, ואנג עלה סוף סוף לשיא הכוח בסין, כאחד מששת המנהיגים הבכירים בלבד מלבד הנשיא שי עצמו.
העובדה שכל שלושת המנהיגים האחרונים נזקקו לעצתו של ואנג מצביעה על שאלות עמוקות העומדות בפני סין העכשווית, שהן לא רק טכניות או ביורוקרטיות, אלא גם תאורטיות ואידאולוגיות. חשיבותו לכלכלת הפנים והחוץ של סין העממית היא אשר קבעה את עלייתו לדרגות ואת הפיכתו למועמד בעל הסיכוי הרב ביותר להפוך לראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין.
ראו גם

שי ג'ינפינג
חו ג'ינטאו
ג'יאנג דזה-מין
חגורה אחת, דרך אחת
מפלי איגואסו

מפלי איגואסו ממעוף הציפור: במרכז מפל גרון השטן. מימין לו הצד הארגנטינאי ומשמאל הברזילאי
מפלי איגואסו (בספרדית: Cataratas del Iguazú, בפורטוגזית: Cataratas do Iguaçu) הם סדרה של מפלי מים על נהר איגואסו המחלקים את הנהר לקטע עליון ולקטע תחתון. המפלים שוכנים על קו הגבול בין מדינת פרנה בברזיל (20%) ופרובינציית מיסיונס בארגנטינה (80%). מקור שמם של המפלים בשפת גוארני או טופי עתיקה והוא מצרף של המילים "אי" (מים) ו"גואסו" (גדולים). הפארק בצד הארגנטינאי של המפלים הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1984, ובשנת 1986 הוכרז גם הפארק בצד הברזילאי ככזה. בשנת 2011, המפלים נבחרו לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
המפלים

המפלים נמצאים לאורך קטע של 2.7 ק"מ בנהר איגואסו, כ-20 ק"מ ממקום שפכו אל נהר פרנה, בגבול שבין ארגנטינה, ברזיל ופרגוואי. מערכת המפלים כוללת כ-275 מפלים, גובהם המקסימלי 82 מטרים, ומימיהם נופלים בשתי מדרגות. הספיקה הכללית של המפלים עולה על 6.25 מיליון קוב לשעה. ב-9 ביוני 2014 נרשמה ספיקת שיא של 45,700 מטר מעוקב לשנייה בעקבות שיטפונות. במהלך בצורת ב-1978, המפלים כמעט התייבשו.
ליד המפלים יש שלוש ערים: פוז דו איגואסו בברזיל, פוארטו איגואסו בארגנטינה, וסיודד דל אסטה בפרגוואי. כ-80% מהמפלים נמצאים בארגנטינה, שם ניתן לצפות בהם מקרוב, אך התצפית הפנורמית אפשרית רק מברזיל. המפל המפורסם ביותר הוא "גרון השטן" (אנ'), הממוקם על קו הגבול בין המדינות, עם צורת פרסה ברוחב 150 מטר ובאורך 700 מטר.
הפארקים הלאומיים

הפארק הלאומי איגואסו בארגנטינה כולל את הפארק עצמו המשתרע על פני שטח של 492 קמ"ר, ושמורת טבע בשטח של 63 קמ"ר. תחילתו בשנת 1909 אך הוא הוכרז באופן רשמי רק בשנת 1934. הפארק הלאומי איגואסו בברזיל הוקם בשנת 1939 והוא מקיף שטח של 1,700.86 קמ"ר, מהם 11.36 קמ"ר בתחומי האיים שבנהר.
האקלים באזור הוא טרופי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-2,000 מ"מ המתחלקים באופן שווה למדי משך כל השנה. הלחות גבוהה ומגיעה לעיתים ל-90%. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין 33°C בקיץ ל-9°C בחורף.
בפארקים זוהו למעלה מ-2,000 מינים של צמחים וסקולריים. החי כולל למעלה מ-400 מיני עופות (ביניהם סיס שחור גדול המקנן בתוך המפלים) ויונקים אופייניים כמו טפיר ברזילאי, חוטמן, דביבון סרטנים, אוצלוט, יגואר, דובי נמלים, קופי קפוצ'ין ועוד.
בקולנוע

המפלים הופיעו במספר סרטים, בהם מונרייקר מסדרת ג'יימס בונד (1979), המיסיון (1986), אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) ועוד.
הערות שוליים

↑  http://www.cataratasdoiguacu.com.br/portal/paginas/430-dia-historico-nas-cataratas-do-iguacu.aspx
↑  Filming Location Matching "Iguazú Waterfalls" (Sorted by Popularity Ascending), IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556710405171  BNE: XX5595356  LCCN: sh2006004238  NKC: ge222898  SUDOC: 170553701  VIAF: 315169026   WorldCat (עם VIAF): 315169026 
קליפ וידאו:מראה פנורמי של מפלי האיגואסו
מפלי איגואסו