stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולטר פון ליטוויץ
ביוגרפיה

ליטוויץ נולד ב-2 בפברואר 1859 בבודלנד (Bodland) שבשלזיה העילית. בשנת 1878 הוא התגייס לצבא הפרוסי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-27 בינואר 1911, הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבת הרגלים ה-39 בהנובר, וב-20 במרץ 1911, הוא מונה למפקד חטיבת המשמר ה-2 בפוטסדאם. ב-1 בינואר 1914 הוא הועלה לדרגת גנרל לויטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-25 בדרמשטאדט.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה ראש מטה הארמייה הרביעית בחזית המערבית. ב-26 בספטמבר 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, ב-28 ביוני 1915 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, וב-22 בדצמבר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-10. לאחר מכן ב-21 באוגוסט 1916 מונה לראש מטה הארמייה החמישית, וב-27 באוקטובר 1916 מונה לראש מטה קבוצת הארמיות "הנסיך וילהלם" (Heeresgruppe "Kronprinz Wilhelm"). ב- 25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו עד לסיום המלחמה. על שירותו זכה בעיטור פור לה מריט.
מיד עם תום המלחמה ויצירת ממשלת הסוציאל-דמוקרטים בראשות פרידריך אברט וגוסטב נוסקה מונה פון-ליטוויץ למפקד כוחות הריכסווהר והפרייקור במרחב ברלין. במסגרת זו פיקד על דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי.
במסגרת חתימת חוזה ורסאי ב-28 ביוני 1919, לו התנגד פון ליטוויץ נמרצות כיוון שראה בו השפלה, נאלצה גרמניה לצמצם את מסגרותיה הלוחמות. במרץ 1920 התקבלה פקודת נשיא הרפובליקה, פרידריך אברט ושר ההגנה שלה גוסטב נוסקה לפירוק בריגדת ארהארדט. אנשי היחידה פנו לפון ליטוויץ, בו ראו את בן-בריתם. הוא פנה לשר ההגנה ולנשיא הרפובליקה על מנת שיעצרו את הפירוק אך נענה בשלילה. לנוכח הפירוק של המיליציות ניתן האות לניסיון ההפיכה. בריגדת ארהארדט העמידה בראש ניסיון ההפיכה את ד"ר וולפגנג קאפ, מנהיג לאומני בולט ממזרח פרוסיה אשר תכנן להשתלט על השלטון בחודשים שקדמו לפוטש, והחלה לצעוד לעבר ברלין. בבוקר ה-13 במרץ השתלטו כוחות אלה בשילוב עם כוחות רייכסווהר בפיקודו של ליטוויץ על הבירה ללא התנגדות ממשית.
שר ההגנה נוסקה פנה למפקדי הצבא כדי שידכאו את המרד, אך אלה סירבו לעשות כן, באמרם ש"רייכסווהר לא יורה על רייכסווהר". בעקבות זאת, הממשלה נמלטה לדרזדן ולאחר מכן לשטוטגרט. ב-10 בבוקר הכריז קאפ שממשלתם של הקאנצלר גוסטב באואר והנשיא אברט חדלה להתקיים, שהוא מכהן כקאנצלר בפועל ושפון ליטוויץ הוא שר ההגנה החדש בממשלו. כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה אברט, באואר ונוסקה לכוחות השמאל לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. כמעט כל חלקי המדינה התייצבו מאחורי אברט. גם ברלין שותקה על ידי השובתים ומהר מאוד התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה הפופולרית הזו. ב-17 במרץ התפטר קאפ מתפקידו בתואנה שהשיג את מטרותיו כאשר הכריזה הממשלה הגולה על עריכת בחירות כלליות. אולם ברור היה לכל כי השביתה היא שהביאה להתפטרותו ולכישלון הפוטש. למחרת שבה הממשלה לברלין, פון ליטוויץ נמלט להונגריה וקאפ נמלט לשוודיה.
בשנת 1925 שב פון ליטוויץ לגרמניה, בה הובטחה חנינה כללית. ב-1942 מת בברסלאו.
בנו, שמילו פון ליטוויץ (Smilo Freiherr von Lüttwitz) היה גנרל מצטיין בחיל הפאנצר של הורמאכט במלחמת העולם השנייה ושירת בבונדסוור עד 1960. נכדתו מריה פאשה הייתה פעילת התנגדות אנטי נאצית.
לקריאה נוספת

אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010
הערות שוליים

↑  קידומו הצבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373708105171  BnF: cb12237174x (data)  GND: 118891499  ISNI: 0000 0000 7861 0432  LCCN: n2003034127  SUDOC: 073335266  VIAF: 77113845   WorldCat (עם VIAF): 77113845
ולטר פון זיידליץ-קורצבאך

| --- | --- |

ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, 1942
 לידה:  22 באוגוסט 1888 המבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  28 באפריל 1976 (בגיל 87) ברמן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Riensberger Friedhof 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1943 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-12   מפקד הקורפוס ה-51
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה קרב סטלינגרד
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן   אות הפציעה בכסף
 
גנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך (בגרמנית: Walther von Seydlitz-Kurzbach;‏ 22 באוגוסט 1888 – 28 באפריל 1976) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה, והשתתף בקרב סטלינגרד.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון זידדליץ-קורצבאך נולד ב-22 באוגוסט 1888 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית לאביו שהיה גנרל לוטננט בצבא הפרוסי, ובן למשפחת אצולה ידועה, והיה צאצא של הגנרל הפרוסי פרידריך וילהלם פון זיידליץ. בשנת 1908 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-36 (המערב פרוסי ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר-לוטננט. וב-18 באפריל 1917 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון זיידליץ-קורצבאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1936 הועלה פון זיידליץ-קורצבאך לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-22.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פון זיידליץ-קורצבאך מפקד רגימנט הארטילריה ה-22, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהדיוויזיה ה-22 במסגרת הארמייה החמישית. בסוף ספטמבר 1939 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד אגד הארטילריה ה-102, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-10 במרץ 1940 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12. במהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה הרביעית, ולאחר סיום המלחמה נשאר בצרפת ככוח כיבוש. ב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-2 במסגרת הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-31 בדצמבר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובתחילת ינואר 1942 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בתחילת מרץ 1942 מונה למפקד "קבוצת זיידליץ", ושחרר עימה את הכוחות הגרמנים הלכודים בכיס דמיאנסק.
ב-8 במאי 1942 מונה פון זיידליץ-קורצבאך למפקד הקורפוס ה-51, שהיה חלק מהארמייה השישית, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. פון זיידליץ-קורצבאך השתתף עם הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית, ולאחר מכן לחם עמו בקרב סטלינגרד. ב-31 בינואר 1943 נכנע פון זיידליץ-קורצבאך יחד עם כל שרידי הכוחות שהיו בכיס הדרומי בסטלינגרד ונלקח לשבי.
ב-12 ביולי 1943 הוקם במוסקבה הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, ופון זיידליץ-קורצבאך היה אחד ממקימיו. חודשיים אחרי הקמת הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, הקים פון זיידליץ-קורצבאך את ליגת הקצינים הגרמנים (גרמנית: Bund Deutscher Offiziere) ארגון שמטרתו הייתה לאגד את הקצינים שבויי המלחמה בהתנגדות לנאציזם ולהפיץ תעמולה שמכוונת לצבא הגרמני.
לליגת הקצינים הגרמנים הצטרפו מספר חברים בולטים בוורמאכט שהחזיקו בדרגת גנרל, החבר הבכיר ביותר בליגה היה פלדמרשל פרידריך פאולוס.
בשל פעולותיו, נידון פון זיידליץ-קורצבאך באוגוסט 1944 בגרמניה למוות שלא בפניו, ואשתו נאלצה להתגרש ממנו על מנת למנוע פעולות נגד המשפחה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-8 ביולי 1950 נשפט פון זיידליץ-קורצבאך על פשעי מלחמה, ונידון ל-25 שנות מאסר עם עבודה בכפייה והיה כלוא זמן מסוים בכלא נובוצ'רקסק. פון זיידליץ-קורצבאך שוחרר מהשבי ב-7 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר בברמן, וב-28 באפריל 1976 מת, והוא בן 88 שנים.
גנרל ולטר פון זיידליץ-קורצבאך (משמאל) עם פרידריך פאולוס
השותף (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסנדר אנדריושצ'נקו 
 הופק בידי:  סרגיי סליאנוב מיכאיל ורובל אלכסנדר אנדריושצ'נקו אלכסנדר גורוחוב ויאצ'סלב מורוגוב דריה לגוני-פיאלקו מיכאיל קיטאייב
 תסריט:  אנדריי זולוטאריוב
 שחקנים ראשיים:  סרגיי גרמאש אלכסנדר פטרוב אנדריי נזימוב יליזבטה ארזמאסובה קסניה לברובה-גלינקה יאן צפניק
 מוזיקה:  איוואן בורליאייב דמיטרי נוסקוב
 צילום:  מיכאיל מילאשין
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  CTB Films Vodorod Film СТС
 חברה מפיצה:  Nashe Kino
 הקרנת בכורה:  14 בספטמבר 2017
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית מנדרינית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט הרפתקאות 
 הכנסות:  $2,127,647
 דף הסרט ב־IMDb
 
"השותף" (ברוסית: Напарник) הוא סרט קולנוע רוסי מסוגת הקומדיה, בבימויו של אלכסנדר אנדריושצ'נקו, שהוקרן לראשונה ב-14 בספטמבר 2017. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ששיבחו את משחקו של סרגיי גרמאש, אך ביקרו את העלילה הצפויה.
זהו הסרט הראשון בהיסטוריה של הקולנוע הרוסי, שבו יושמה טכנולוגיית לכידת תנועה, שבזכותה ניתן היה ליצור מודל מחשב של דמות, המורכבת משחקן חי (אלכסנדר פטרוב) עם קול והבעות פניו של סרגיי גרמש.
תקציר עלילת הסרט

הסיפור מתרחש בעיר ולדיווסטוק. מייג'ור חרומוב, שרק השתחרר מהכלא, אחרי שהתעצבן על קטיה הפרקליטה, יוצא למשימה מיוחדת לחסל את מנהיג הטריאדה הסינית, המכונה "הדרקון". לאורך הדרך הוא מבקר את מגדת העתידות, שאחרי שיחה קשה איתה, היא מאיימת להטיל על חרומוב קללה, אבל הוא לא מאמין בזה. אבל בסופו של דבר, הקללה מתגשמת: חרומוב חוטף כדור תועה ובמהלך האשפוז נשמתו מועברת לתוך גוף ילד, שאמו היא קטיה.
כדי להחזיר את חרומוב לגופו המקורי, חרומוב הילד מבין שהוא חייב להשלים את המשימה בשיתוף פעולה עם אביו של הילד, אולג, שוטר מקוף כושל במשטרת ולדיווסטוק. הדבר הראשון שהם עושים, הם לוקחים בשבי זונה שלה קשרים עם "הדרקון". לאחר שהם מקבלים ממנה את כתובת המחסה שלו הם עולים על ספינת הימורים בבעלותו ושם היה נדמה שהם תפסו אותו, אבל הכול מתהפך: "הדרקון" הוא כלל לא אישיות פלילית, אלא רק שחקן שהושכר לגלם את התפקיד.
השניים מחליטים להבין מי הוא באמת "הדרקון". הם משתמשים בטלפון של "הדרקון" ויוצאים לחפש אותו. בדרכם הם מוצאים עצמם בתאונה ולמחרת בבוקר הם מתעוררים בבניין נטוש. בסופו של דבר מופיעה ארוסתו לשעבר של חרומוב, ליודה, אשר חושפת את כל המזימה: "הדרקון" מעולם לא היה קיים אלא הומצא על ידי ליודה לצורך נקמה. מסתבר שלפני 20 שנה, מייג'ור זרק אותה ומאז היא שומרת לו טינה. מיד לאחר מכן היא יורה לעצמה ברגל ומאלצת את אולג לקחת את האקדח. כוחות משטרה פורצים למקום ומגלים את ליודה הפצועה, עם אולג החמוש. חרומוב ואולג נאלצים לברוח.
הם גונבים מכונית בעוד חרומוב מאחורי ההגה, אולג דורך על דוושת הגז. כשהם מגיעים לבית החולים, מתרחש השינוי העיקרי וחרומוב מתעורר בגופו המקורי. הסרט מסתיים כשאולג וחרומוב הופכים לשותפים אמיתיים.
צוות השחקנים

סרגיי גרמאש — חרומוב
אלכסנדר פטרוב — חרומוב בגוף ילד (לכידת תנועה)
אנדריי נזימוב — ולג
יליזבטה ארזמאסובה — קטיה
קסניה לברובה-גלינקה — ליודה
יאן צפניק — לונטיק / "הדרקון"
יאנה קושקינה — אנג'לה, זונה
אנדריי זולוטאריוב — כתב
פאבל וורוז'צוב — שוטר מקוף
סרגיי בלוב — שוטר מקוף
סחאט דורסונוב — עבריין
יבגני קוריאקובסקי — עבריין
יונצ'ן ז'ואן — מתורגמן
יאן גה — מגדת עתיקות
פיליפ יאיצקי — עבריין
דמיטרי ארטאייב — עבריין
דמיטרי קין — נהג ושכיר חרב סיני
הפקה

צילומי הסרט נערכו במזרח הרחוק הרוסי בעיר ולדיווסטוק.
הערות שוליים

↑  Рецензия на фильм «Напарник» // Kinomania, 14 сентября 2017
↑  Голос опера // Газета.Ru, 13 сентября 2017
↑  Ползком за мафией // Film.ru, 12 сентября 2017
↑  Ох, уж эти детки: рецензия на фильм «Напарник» // Наша Газета, 15 сентября 2017
↑  Прочь из моей головы // רוסיסקאיה גאזטה, 13 сентября 2017
↑  Давай, ботаника! или Бонд-малолетка // Киноафиша, 14 сентября 2017
↑  Устами младенца глаголет Сергей Гармаш // Независимая газета, 13 сентября 2017
↑  «Напарник»: младенец заговорит голосом Сергея Гармаша 19.06.2017
השרפה הגדולה באואולו

| --- | --- |

ההריסות באואולו לאחר השרפה
 תאריך התרחשות:  2 בנובמבר 1882 
 בניינים שקרסו או נשרפו:  27
 קואורדינטות:  65°00′45″N 25°28′25″E﻿ / ﻿65.012573876485°N 25.473546771065°E﻿ / 65.012573876485; 25.473546771065
  (למפת פינלנד מוגדלת) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי השרפה הגדולה באואולו(למפת פינלנד רגילה) הלסינקי רובניימי אואולו קאיאני יואנסו קואופיו מיקלי סייניוקי קוקולה ואסה טמפרה ייבסקילה פורי טורקו לאפנראנטה לאהטי המנלינה קוטקה מרייהאמן רוסיה שוודיה נורווגיה המפרץ הבוטני  המפרץ הפיני  הים הבלטי השרפה הגדולה באואולו
 
השרפה הגדולה של אואולו בשנת 1882 הייתה שרפה שהחלה במרתף בית המרקחת שבפינת קירקוקאטו ופקקהואונענקאטו בערב ה-2 בנובמבר, והרסה 27 בניינים לאורך הליטוסקאטו ופקאקהונונקאטו במרכז העיר אואולו, בפינלנד.
המרתף שימש לאחסון בנזין וחומרים דליקים אחרים, מה שהוביל לשרפה שהשתוללה במהירות ללא שליטה. האש פנתה לכיוון נהר אואולו (אנ') והרסה את מחסני המלח והדגנים לאורך קו החוף שלה. מכבי האש הצליחו למנוע מהאש להתפשט למחסנים נוספים.
לאחר השרפה, האדריכל קרל לודוויג אנגל (אנ'), שמזוהה עם המבנים המהודרים סביב כיכר הסנאט (אנ') בהלסינקי, נקרא לתכנן את בנייתה מחדש. רק שינויים קלים עברו מאז הושלמה הבנייה של אואולו המודרנית ועד ימינו, כשצריח הקתדרלה - גם היא בתכנונו של אנגל - הושלם ב-1844.
לקריאה נוספת

Kustaa Hautala: Oulun kaupungin historia IV (Kirjapaino Oy Kaleva, 1976, Oulu), pp. 319–323. מסת"ב 951-9327-00-2
הרווארד (מטוס)

נורת' אמריקן אוויאיישן הרווארד (באנגלית: North American Harvard, נקרא גם T-6 Texan, ראו להלן) היה מטוס אימון חד-מנועי שיוצר בארצות הברית על ידי חברת נורת' אמריקן אוויאיישן. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש ההרווארד כמטוס לאימון מתקדם בהכשרת טייסי הקרב של חילות האוויר של צבא ארצות הברית, צי ארצות הברית, חיל האוויר המלכותי הבריטי וחילות האוויר של חבר העמים הבריטי. גם לאחר המלחמה ועד לשנות ה-70 המשיך המטוס למלא תפקיד זה בחילות אוויר רבים בעולם.
למטוס ניתנו סימולים וכינויים שונים. בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובחילות האוויר של צבא ארצות הברית ניתן למטוס הסימול AT-6, ואילו בצי ארצות הברית סומל המטוס SNJ. בחילות האוויר של בריטניה ושל חבר העמים הבריטי כונה המטוס הרווארד, וזהו השם בו נודע בדרך כלל מחוץ לארצות הברית. לאחר 1962 זכה המטוס לסימול מחודש בארצות הברית ונקרא T-6.
מטוס ההרווארד תוכנן במשך שנתיים ובשנת 1935 המריא אב-הטיפוס. במלחמת העולם השנייה הוגבר קצב ייצור המטוסים כדי לספק את הדרישה להכשרת טייסים. בסך הכל נבנו 17 אלף מטוסי הרווארד מדגמים שונים, והם נמכרו ל-55 חילות אוויר שונים. המטוס הוסב בשלב מסוים למטוס תקיפה, וחיל האוויר האמריקאי אף השתמש בו במלחמת קוריאה. גם בעשור השני של המאה ה-21 ישנם מטוסי הרווארד רבים במצב טיסה ואחרים בתצוגות סטטיות. מטוסי הרווארד שימשו בסרטים רבים כמדמים את מטוס הקרב של הצי הקיסרי היפני מיצובישי A6M זירו.
שירות מבצעי > חיל האוויר הישראלי

ישראל במהלך ההפוגה השנייה, מאמצע יולי ועד אמצע אוקטובר 1948 נעשה מאמץ רב לרכוש מטוסים בארצות הברית. בין המטוסים שנרכשו היו 17 מטוסי הרווארד מכמה דגמים, רובם מדגם AT-6. המטוסים הוברחו מארצות הברית כשהם מפורקים וארוזים בארגזים, ונשלחו לארץ בדרך הים. בסוף אוקטובר הגיע המשלוח לארץ. עד 27 בנובמבר כבר היו בבסיס עקרון (לימים בסיס תל נוף) 8 מטוסים, שצורפו לגף 35. הטייסים היו טייסי מח"ל, שהיו בעלי ניסיון ממלחמת העולם השנייה. על המטוסים הותקנו מקלעים ונקודות לנשיאת פצצות, והמטוסים הופעלו כמפציצי צלילה - הפעם היחידה בה הפעיל חיל האוויר הישראלי מטוסים בדרך זו. הפגיעות היו לא מדויקות, אך הפצצות צוידו במשרוקיות מיוחדות, שהשמיעו רעש-אימים בזמן נפילתן והביאו לפגיעה פסיכולוגית אצל חיילי האויב.[דרוש מקור] רוב המשימות בהן השתתף המטוס היו בחזית המצרית, ובמהלכן הותקפו מטרות מצריות במג'דל, דיר אל-בלח, ח'אן יונס, עיראק אל-מנשייה, כיס פלוג'ה, ועוד. כמה מטוסים השתייכו לטייסת 69, שהפעילה מפציצי בואינג B-17 מבצר מעופף. מטוסי ההרווארד שימשו בטייסת זו לאימון בטיסת מכשירים.
לאחר המלחמה הוחזר ההרווארד לתפקידו המקורי, מטוס אימון בשלב המתקדם של קורס הטיס. בתפקיד זה טסו המטוסים בטייסת ההדרכה, טייסת 140. כמה מטוסים שירתו גם בטייסת 109, שהפעילה מטוסי דה הבילנד מוסקיטו. בטייסת זו שימשו מטוסי ההרווארד לאימון מבצעי עבור בוגרי קורס הטיס. עם זאת במטוסי ההרווארד המשיכו לתרגל גיחות תקיפה, והמטוס נכלל בתוכניות המבצעיות של חיל האוויר כמטוס תקיפה. במסגרת ההיערכות למבצע עומר, מבצע שתוכנן בנובמבר 1955 עקב עליית המתח מול מצרים, ומטרתו הייתה כיבוש רצועת עזה ופתיחת מצרי טיראן. פעולת חיל האוויר במסגרת מבצע צלע הייתה תקיפת שדות התעופה המצריים. במסגרת התוכנית שובצו מטוסי הרווארד לתקיפת שדה התעופה אל-עריש. בדצמבר נדחתה התוכנית על ידי הממשלה.
לקראת מבצע קדש אורגנו ההרווארדים כטייסת מבצעית, טייסת 140, שהתמקמה בשדה תימן ליד באר שבע. שובצו בה חניכי קורס טיס שצברו יותר מ-80 שעות טיסה על המטוס, וכן חניכים שסיימו את הקורס והיו במהלך הסבה למטוסי סילון. על הטייסת פיקד רס"ן משה אשל ב-31 באוקטובר, יומו השני של המבצע, הוקצתה טייסת ההרווארדים לתקיפת מוצבי אום שיחאן כסיוע לחטיבה 10 שנועדה להבקיע את מתחם אום כתף. רביעיית מטוסים שתקפה את המוצבים ספגה אבדות, ומפקד הטייסת נהרג. בסך-הכל ביצעה טייסת ההרווארדים כ-47 גיחות, ואיבדה בהן שני מטוסים. מטוס נוסף ניזוק קשה. לאחר המבצע חזר ההרווארד לשמש כמטוס אימון. לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר מטוסי הקרב האחרונים שהיו מונעים במנועי בוכנה יצאו משירות בחיל האוויר, הוצא ההרווארד משירות כמטוס אימון. במשימתו האחרונה שימש המטוס במשימות תובלה קלה בין בסיסי חיל האוויר. בשנת 1960 יצא המטוס משירות. בשנת 2016 נמצאים במוזיאון חיל האוויר בחצרים שני מטוסים במצב טיסה.
מפעילות

אורוגוואי אורוגוואי
אוסטריה אוסטריה
איטליה איטליה
אינדונזיה אינדונזיה
איראן (1964–1979) איראן
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
אל סלוודור אל סלוודור
בוליביה בוליביה
ביאפרה
בלגיה בלגיה
ברזיל ברזיל
בריטניה בריטניה
ברית המועצות ברית המועצות
גבון גבון
גרמניה המערבית גרמניה המערבית
דנמרק דנמרק
דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה
דרום וייטנאם דרום וייטנאם
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
האיטי האיטי
הודו הודו
הולנד הולנד
הונג קונג (1959–1997) הונג קונג
הונדורס הונדורס
ונצואלה ונצואלה
טאיוואן טאיוואן
טורקיה טורקיה
יוגוסלביה יוגוסלביה
יוון יוון
יפן יפן
ישראל ישראל
לאוס לאוס
לבנון לבנון
מוזמביק מוזמביק
מקסיקו מקסיקו
מרוקו מרוקו
נורווגיה נורווגיה
ניו זילנד ניו זילנד
ניקרגואה ניקרגואה
סוריה סוריה
ספרד ספרד
ערב הסעודית ערב הסעודית
פורטוגל פורטוגל
הפיליפינים הפיליפינים
פקיסטן פקיסטן
פרגוואי פרגוואי
צ'ילה צ'ילה
צרפת צרפת
קובה קובה
קולומביה קולומביה
קנדה קנדה
רודזיה הדרומית רודזיה הדרומית
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
שוודיה שוודיה
שווייץ שווייץ
תאילנד תאילנד
תוניסיה תוניסיה
נתונים כלליים

נתונים לדגם T-6A
נתונים כלליים > מאפיינים כלליים

צוות: 2 (מדריך וחניך)
אורך: 8.84 מטר
מוטת כנפיים: 12.81 מטר
גובה: 3.57 מטר
שטח כנף: 23.6 מ"ר
משקל ריק: 4,158 ליברות (1,886 ק"ג)
משקל טעון: 5,617 ליברות (2,548 ק"ג)
הנעה: מנוע רדיאלי אחד בעל תשעה צילינדרים, מקורר אוויר, פראט אנד וויטני R-1340-AN-1 וואספ,‏ 600 כוח סוס
נתונים כלליים > ביצועים

מהירות מקסימלית: 182 קשר (337 קמ"ש) בגובה 1,500 מטר
מהירות שיוט: 126 קשר 233 קמ"ש
טווח: 1,175 ק"מ
תקרת שירות: 24,300 רגל (7,400 מטר)
קצב טיפוס: 1,200 רגל בדקה (6.1 מטרים בשנייה)
עומס כנף: 108 ק"ג למ"ר
נתונים כלליים > חימוש

עד 3 מקלעים בקוטר 0.3 אינץ' (7.62 מ"מ)
אפשרות לנשיאת פצצות ורקטות
הערות שוליים

↑  (כנראה)
↑  (חיל האוויר הדרום-אפריקאי)
↑  T6 Harvard History, Warbird Experience (באנגלית)
↑  אבי כהן, תולדות חיל האוויר, חלק א', עמ' 116 - 117.
↑  אבי כהן, תולדות חיל האוויר, חלק א', עמ' 662.
↑  ליונל בלוך באתר הענף לאיתור נעדרים; קרבות "עשרת הימים", באתר חיל האוויר הישראלי; אבי כהן, תולדות חיל האוויר, חלק א', עמ' 610.
1 2  דני שלום, 50 שנות עליונות אווירית, עמ' 50.
↑  אלי כהן, תולדות חיל האוויר, חלק ג', עמ' 239.
↑  שטייגמן, עמ' 21, 74.
↑  שטייגמן, עמ' 161.
↑  שטייגמן, עמ' 154 - 156.
↑  שטייגמן, עמ' 178.
↑  שטייגמן, עמ' 231.
↑  דני שלום, מטוסי חיל האוויר, עמ' 64.
↑  נורת' אמריקן AT-6 הרווארד, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  עדן בר–נוי וקליה בן–עמרם, ‏ההרווארד הצהוב שוב בשמיים, באתר חיל האוויר הישראלי, 21/6/2009
| מטוסי הדרכה ואימון של חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
על פי שנת הכניסה לשירות
| 1948–1950 | דה הבילנד טייגר מות' • פייפר סופר-קאב • נורת' אמריקן AT-6 (הרווארד) • טמקו בוקרו • נורד נורקרין • וולטי BT-13 וליאנט • אוורו אנסון • בואינג-סטירמן |  |
| 1950–1959 | איירספיד אוקספורד/איירספיד AS-65 קונסול • פוקר S-11 אינסטרוקטור • דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק • פוגה מגיסטר |  |
| 1960–1969 | פיאג'יו P.149 |  |
| 1980–1989 | התעשייה האווירית לישראל צוקית • דאגלס A-4 סקייהוק עיט |  |
| 2000–2010 | גרוב G-120 סנונית • ביצ'קראפט T-6 טקסאן II עפרוני • אלניה איירמאקי M-346 מאסטר לביא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555924905171  GND: 7680306-5  LCCN: sh85131764  NARA: 10648245 
מטוסי AT-6C טקסאן של חילות האוויר של צבא ארצות הברית בטיסת אימון ליד בסיס לוק, אריזונה, 1943
T-6 טקסאן של חיל האוויר של ארצות הברית כמטוס בקרת אש קדמי במהלך מלחמת קוריאה. המטוס נושא רקטות זרחן מאולתרות לסימון מטרות
מטוס SNJ-4 של הצי הארגנטינאי יורה רקטות על טורי שריון של כוחות הנאמנים לממשלה, במהלך מרד הצי באפריל 1963
מטוסי הרווארד של חיל האוויר הישראלי, 1950
מטוס הרווארד של חיל האוויר הישראלי בסכימת הצביעה שהייתה בעת מבצע קדש, במוזיאון חיל האוויר בחצרים
טקסאן T-6 בטיסת מבנה עם המטוס שירש את שמו, ביצ'קראפט T-6 טקסאן II
וינקיבצי

| --- | --- |
סמל וינקיבציסמל וינקיבצי

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חמלניצקי חמלניצקי
 תאריך ייסוד:  1493 
 שטח:  11.45 קמ"ר
 גובה:  290 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,997 (2022)
 קואורדינטות:  49°01′N 27°14′E﻿ / ﻿49.017°N 27.233°E﻿ / 49.017; 27.233
 אזור זמן:  UTC+2
 http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=12.02.2013&rf7571=35417
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוינקיבצי(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםוינקיבצי(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.וינקיבצי(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.וינקיבצי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וינקיבצי (באוקראינית: Віньківці; בפולנית: Wińkowce, וינקובצה; ברוסית: Виньковцы, וינקובצי) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

וינקיבצי נזכרת לראשונה בשנת 1493. בשנת 1957 הוענקו לה זכויות עיר. בתקופה הסובייטית הוענק לה השם "זאטונסק" (Zatonsk).
יהודי וינקיבצי

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בווינקיבצי 1,745 יהודים, קרוב למחצית מכלל תושביה, ובמקום פעלו בית ספר יידי ושני קולחוזים יהודיים.
ב-11 ביולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות וחובת ביצוע עבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, תוך ביצוע מעשי התעללות קשים ביהודי העיירה, בעיקר בקשישים ובחרדים.
ב-9 במאי 1942 נרצחו כ-450 יהודים מהגטו ליד הכפר סטניסלבובקה, שם נרצחו באותו יום גם כ-600 מיהודי זינקוב.
בקיץ 1942 נלקחו 1,875 יהודים מהגטו שבעיירה, ונרצחו ליד הכפר הסמוך טטרינקה. ב-6 באוגוסט 1942 נרצחו אחרוני היהודים שנותרו בגטו. בסוף מרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
ולטר פון דר פוגלוויידה

| --- | --- |

ציור דיוקנו המופיע בקודקס מאנסה (ספר שירה מ-1340 לערך
 לידה:  1170? אוסטריה 
 פטירה:  1230? (בגיל 60 בערך) וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  וירצבורג 
 שפות היצירה:  גרמנית עילית תיכונה, גרמנית 
 יצירות בולטות:  שיר פלסטינה, תחת עצי התרזה 
 
טקסט מקודקס מאנסה
ולטר פון דר פוגלוויידה (בגרמנית: Walther von der Vogelweide (מילולית: ולטר משדה הציפורים); סביבות 1170 - סביבות 1230) היה משורר לירי גרמני ("אמן שירה"; Minnesänger) מימי הביניים. יצירתו מתחלקת לשלוש חטיבות, שירה לירית החוגגת את שמחת החיים ויפי האהבה, אותה חיבר בעיקר בראשית ימיו ועליה עיקר תהילתו; שירי מוסר המהללים את העבר ומבקרים את קלקולי הזמן והפוליטיקה ומותחים ביקורת על אישים ספציפיים ושירים המעודדים את עמידתה העצמאית והמאוחדת של אימפריית הגרמנים (האימפריה הרומית הקדושה) כנגד האפיפיור. אחד הנודעים בשיריו הוא Under der Linden ("בצל התרזה").
תולדות חייו

מוצאו ומקור משפחתו אינו ידוע. בצעירותו למד אצל ריינמר הזקן (Reinmar von Hagenau, Reinmar der Alte) ואצל פטרונו הראשון, דוכס בשם פרדריק. הייתה זו תקופה מאושרת; בתקופה זו כתב את שירי האהבה שלו ושירים המתארים את יפי הבריאה, ובהם שני שירי הספד למורו, הנחשבים לפסגת יצירתו.
לאחר מותו של פרדריק החל פון דר פוגלוויידה לנדוד כפייטן נודד בין פטרונים שונים באזור טירול. חלקם לא נהגו בו כיאות והיו אף שלא שילמו לו את שכרו. פון דר פוגלוויידה הגיב על כך בשירים עוקצניים. אף על פי שהיה קתולי אדוק, צידד בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה במאבקו בעד אחדות ועצמאות גרמנית ונגד מדינת האפיפיור. פון דר פוגלוויידה אף נכח בהכתרתו של פיליפ למלך גרמניה בעיר מיינץ ב-1198. לאחר הירצחו של פיליפ ב-1208 כתב פון דר פוגלוויידה שירי תמיכה לכבודו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונגד מועמד האפיפיור אוטו הרביעי מבראונשווייג. עם עלייתו של פרידריך לכס הקיסר, הוכר פון דר פוגלוויידה על ידי השלטון וקיבל נחלה בפרנקוניה. ב-1224 לערך עזב את החצר הקיסרית בווינה ועבר לווירצבורג, שם כתב פואמה הקוראת לנסיכים הגרמניים לתמוך במסע הצלב השישי (1228).
איסוף, הדפסה והוצאה לאור

השירים הודפסו לראשונה בספר Gedichte בשנת 1827 בעריכתו של קארל לכמן (Karl Lachmann). ב-1853 הוציא קרל שימרוק (Karl Simrock) מהדורה ובה מול כל שיר מופיע "כתיבה מחדש" שלו בגרמנית מודרנית (Übertragung). ב-1872 הוציא פרנץ פייפר (Franz Pfeiffer) מהדורה מוערת בשם Walther v. d. Vogelweide. ב-1896 הוציא ו. אליסון פיליפס (W. Alison Phillips) בלונדון תרגום של השירים לאנגלית עם הקדמה והערות בספר Selected poems of Walter van der Vogelweide.