stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב משה לסין

| --- | --- |

 לידה:  1889 קופיל, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  14 באפריל 1975 (בגיל 86 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת כנסת ישראל (סלובודקה) 
 תקופת הפעילות:  ? – 14 באפריל 1975 
 מעסיק:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן 
 
קברו בהר הזיתים
הרב יעקב משה לסין (נכתב: לעסין; ה'תרמ"ט, 1889 - ג' באייר ה'תשל"ה - 14 באפריל 1975) היה רב ליטאי ואמריקאי, ראש ישיבה ומשגיח.
ביוגרפיה

נולד לרב שמואל ניסן הכהן לסין בקפולה הסמוכה למינסק באימפריה הרוסית. למד בישיבת סלובודקה בין השנים 1905–1912 והיה תלמיד מובהק של הסבא מסלובודקה. עם תום לימודיו, קיבל סמיכת חכמים מרבי משה מרדכי אפשטיין ומרבי ברוך דב ליבוביץ, וכיהן כרב בערים גירטיגולי וניישטאט סוגינד.
בשנת 1939 הצליח לצאת מאירופה ולהגר לארצות הברית, בה כיהן כרב בבוסטון במשך שלוש שנים. הוא ייסד שתי ישיבות, בצ'לסי ובדורצ'סטר, ועמד בראשן. בשנת 1942 מינה אותו הרב שמואל בלקין לכהן כמשגיח ישיבת רבינו יצחק אלחנן, תפקיד אותו מילא עד פטירתו. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הרב לסין חיבר שלושה ספרי מוסר.
יחסי גרמניה–קירגיזסטן

| יחסי גרמניה–קירגיזסטן |
| --- | --- |
גרמניה: קירגיזסטן


גרמניה: קירגיזסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 199,951
אוכלוסייה
84,431,715: 7,213,335
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 13,988
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 1,939
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לקירגיזסטן.
היסטוריה

ייסוד ארבעת הכפרים הגרמניים בקירגיזסטן בשנת 1882 היה האירוע הראשון שהניח אבן יסוד חשובה ליחסי גרמניה-קירגיזסטן. באותה תקופה הועברו לקירגיזסטן חקלאים מחלקה האירופי של האימפריה הרוסית. בשנת 1925 הגיע הגל השני של מהגרים גרמנים לאזור, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חוותה קירגיזסטן גל הגירה גרמני שלישי לאחר שגורשו לקזחסטן בעקבות פירוק הרפובליקה הוולגה-גרמנית ומצאה בית חדש בקירגיזסטן לאחר מותו של סטלין. באותה תקופה לא היו מגבלות על כניסה והתיישבות בקירגיזסטן.
בשנת 1987, לחץ של CDU / CSU ו-FDP הביא לכך שברית המועצות שינתה את חוק ההגירה, מה שאפשר לגרמנים לחזור למקום הולדתם. בשנת 1989, עדיין חיו בקירגיזסטן כמאה אלף גרמנים אתניים, שמונה שנים אחר כך נותרו רק 20,000.
ב-31 באוגוסט 1991 הכריזה קירגיזסטן על עצמאות מברית המועצות, ובעקבות כך כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים ב-3 בפברואר 1992, ובספטמבר של אותה השנה נפתחה שגרירות גרמניה בבישקק. באותה שנה קירגיזסטן הצטרפה לארגונים השונים, ביניהם, קרן המטבע הבינלאומית (IMF), הבנק העולמי והאו"ם (UN).
בשנת 1993 חתמו שתי המדינות על הסכם תרבות, שנכנס לתוקף תשע שנים לאחר מכן ואשר בין היתר בולט כבסיס לשיתוף פעולה בתחום החינוך. בינואר 1995 נפתחה שגרירות קירגיזסטן בבון, בירת גרמניה דאז. כאשר ברלין הפכה לבירת גרמניה, השגרירות עברה לשם בשנת 1999, אך החזיקה סניף בבון ופתחה קונסוליה בפרנקפורט.
קירגיזסטן חברה בארגון הסחר העולמי (WTO) מאז ה-20 בדצמבר 1998.
יחסים כלכליים

יחסי הסחר בין גרמניה לקירגיזסטן הם בהיקף מועט למדי, כאשר לגרמניה יש עודף סחר ברור. בשנת 2014 ייצאה גרמניה לקירגיזסטן סחורות בשווי 81.9 מיליון אירו. מדובר בירידה של כ-5 אחוזים בהשוואה לשנת 2013. קירגיזסטן, לעומת זאת, ייצאה רק סחורות בשווי של 12.3 מיליון אירו בשנת 2014. מוצרי יצוא פופולריים מגרמניה הם בעיקר כלי רכב, מכונות, הנדסת חשמל וכימיקלים, וכן תרופות או קוסמטיקה. קירגיזסטן מייצאת בעיקר מוצרים חקלאיים וחומרי גלם במחירים נמוכים.
מנקודת המבט של חברות גרמניות, ההשקעות בקירגיזסטן אינן אטרקטיביות במיוחד. חוסר יציבות פוליטית, חוסר ודאות משפטית והגברת בעיות הסביבה והאקלים יוצרים תנאים לא טובים עבור המשקיעים.
הרפובליקה הפדרלית של גרמניה תומכת בקירגיזסטן במאמצי הרפורמה שלה מאז 1992. בשנת 1996 נוסדה "קבוצת העבודה הקירגיזית-גרמנית בנושא סחר והשקעות" במטרה לקדם יחסי סחר דו צדדיים ולמשוך ולהגן על השקעות. קבוצת העבודה מורכבת מהמשרד הפדרלי הגרמני לענייני כלכלה ואנרגיה(BMWI) ומשרד הכלכלה הקירגיזי. במאי 2012 דנו שתי הממשלות בשיתופי פעולה דו-צדדיים בפיתוח והתמקדו ב"פיתוח כלכלי בר-קיימא" ו"רפורמת שירותי הבריאות". מאמצים אלו עוזרים להשיג את פרויקט "אסטרטגיית פיתוח בר-קיימא" של החברה לשיתוף פעולה בינלאומי (GIZ), הפועל מטעם המשרד הפדרלי לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (BMZ), בין היתר, ולהשיג את היעדים לפיתוח לפי האו"ם.
עם הצטרפותה של קירגיזסטן אל האיחוד הכלכלי אירו-אסיה ב-2015, עם רוסיה, בלארוס, קזחסטן, בלארוס וארמניה כשותפה, מוליד אתגרים והזדמנויות חדשות עבור מדינה חלשה מבחינה כלכלית. גרמניה יחד עם יפן וארצות הברית היא אחת המשקיעות הגדולות, אבל נשארה כשותפת סחר משנית למדי. מגזרים הניתנים להרחבה ליחסי סחר כוללים את ענף החשמל, תעשיית העפרות, החקלאות והתיירות.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בקירגיזסטן שגרירות בבישקק.
קירגיזסטן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-5 קונסוליות בברמן, פרנקפורט, המבורג, הנובר ומינכן, וכן סניף לשגרירות בבון.
יחסי גרמניה–קזחסטן

| יחסי גרמניה–קזחסטן |
| --- | --- |
גרמניה: קזחסטן


גרמניה: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 2,724,900
אוכלוסייה
84,431,715: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 12,656
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

היחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה והרפובליקה של קזחסטן כוננו בשנת 1991 לאחר שקזחסטן קיבלה את עצמאותה מברית המועצות. לגרמנים אתניים וקזחים אתניים יש היסטוריה משותפת מימי מלחמת העולם השנייה, כאשר הגרמנים האתניים שחיו באזור וולגה ברוסיה הועברו או נכלאו בערבה המזרחית של ברית המועצות במה שנמצא כיום בשטח קזחסטן. בעת קריסתה של ברית המועצות, התגוררו בקזחסטן כמיליון גרמנים אתניים.
יחסים כלכליים

מעל 1450 חברות עם הון גרמני, לרבות מיזמים משותפים, ייצוג של חברות גרמניות ובנקים, רשומים בקזחסטן. מעל 900 מפעלים גרמנים פועלים בקזחסטן, כולל היידלברג צמנט, דיימלר, פולקסווגן, MAN, סימנס, Knauf, RWE, Bayer, BASF, בוש, רכבת תחתית, וכו'.
יחסים כלכליים > יחסי סחר

גרמניה הייתה אחת המדינות הראשונות שהרחיבה את אשראי היצוא במסגרת הסדר דו-צדדי לקזחסטן בשנת 1992 כדי לתמוך ביצרנים גרמנים ולחדש את כלכלת השוק בקזחסטן.
הסחר הבילטראלי בין שתי המדינות הסתכם ב-4 מיליארד יורו בשנת 2016. מחזור המסחר בין קזחסטן לגרמניה שחווה ירידה בשנים 2014–2016 בגלל המשבר הכלכלי, כמעט הגיע לרמתו לפני המשבר בשנת 2017. סך הסחר בין קזחסטן לגרמניה בשנת 2017 הסתכם ב-4 מיליארד 856 מיליון יורו, שהם 81.3% ממחזור הסחר של גרמניה עם מדינות מרכז אסיה.
יחסים כלכליים > השקעות

חלק גדול של ההשקעות הזרות בקזחסטן מקורו בגרמניה. ההשקעות הזרות הישירות (FDI) לקזחסטן מגרמניה חריגה 183 מיליון דולר בשנת 2018. ה-FDI הופנו בעיקר אל סחר, תעשייה, אנרגיה מתחדשת.
ביקורים רשמיים

קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ביקרה בקזחסטן ב-2010, שם היא נפגשה עם הנשיא נורסולטאן נזארבייב כדי להתחיל שותפות יותר דינמית עם קזחסטן. מרקל הניחה זר באנדרטה לזכר מגיני המולדת - אנדרטה באסטנה לזכר הנופלים, החיילים של המלחמה הפטריוטית הגדולה - החזית המזרחית של מלחמת העולם השנייה.
נשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר ביקר ביולי 2017 באסטנה וציין כי יחסי גרמניה וקזחסטן התקרבו ורחבים יותר במהלך 25 השנים האחרונות. נשיא גרמניה ערך את ביקורו להשתתף ביום הלאומי של גרמניה ב-EXPO-2017. במהלך ביקורו נפגש נשיא גרמניה עם מקבילו הקזחי נורסולטאן נזרבייב כדי לדון בשיתוף הפעולה של המדינות בכלכלה, טכנולוגיה וחינוך.
ים שיתוף הפעולה

| --- | --- |

תחנת דייוויס ב-2005
 מידע כללי
 סוג:  ים 
 מידות
 שטח:  258,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  65°S 72°E﻿ / ﻿65°S 72°E﻿ / -65; 72
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיים שיתוף הפעולה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיים שיתוף הפעולה
 
השם המוצע של ים שיתוף פעולה כחלק מהאוקיינוס הדרומי
ים שיתוף הפעולה, הנקרא גם ים חבר העמים או ים סודרוז'סטבו (באנגלית: Cooperation Sea, ברוסית: Море Содружества), הוא הצעת שם לים באזור אנטארקטיקה. ההצעה מתייחסת לחלק מהאוקיינוס הדרומי, בין ארץ אנדרבי (הגבול המזרחי שלו הוא 59°34'E) למדף הקרח המערבי (85°E), מול חופי אדמת מק. רוברטסון וארץ הנסיכה אליזבת. הים משתרע על פני שטח של 258,000 ק"מ מרובע. הוא גובל בים דייוויס במזרח, ובים נוסף שגם הוא הצעה רוסית לארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי (IHO) משנת 2002, ים הקוסמונאוטים במערב.
ים שיתוף הפעולה נקרא כך בשנת 1962 על ידי המשלחת האנטארקטית הסובייטית על שם שיתוף הפעולה המדעי הבינלאומי באנטארקטיקה. השם הופיע לראשונה כהצעה ל-IHO בטיוטה של 2002. טיוטה זו מעולם לא אושרה על ידי ה-IHO (או כל ארגון אחר), ומסמך IHO משנת 1953 (שאינו מכיל את השם) נותר בתוקף כרגע. רשויות גאוגרפיות ואטלסים מובילים אינם משתמשים בשם, כולל World Atlas של נשיונל ג'יאוגרפיק האמריקאית ו-Times Atlas of the World הבריטית. עם זאת, מפות סובייטיות ורוסיות כן משתמשות בשם.
תחנת דייוויס ממוקמת על החוף ליד ים שיתוף הפעולה.
הערות שוליים

↑  O’Brien, P.E., Cooper, A.K., Richter, C., et al., (2001). LEG 188 SUMMARY: PRYDZ BAY–COOPERATION SEA, ANTARCTICA (אורכב 15.07.2017 בארכיון Wayback Machine). Proceedings of the Ocean Drilling Program, Initial Reports. Volume 188.
↑  "Limits of Oceans and Seas, 3rd (currently in-force) edition" (PDF). International Hydrographic Organization. 1953. אורכב מ-המקור (PDF) ב-8 באוקטובר 2011. נבדק ב-28 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ים רוס

ים רוס (באנגלית: Ross Sea) הוא ים שולי עמוק מים באנטארקטיקה בין ארץ ויקטוריה לארץ מרי בירד, המהווה חלק מהאוקיינוס הדרומי.
ים זה התגלה על ידי ג'יימס קלארק רוס בשנת 1841, ונקרא על שמו. במערב ים רוס נמצא האי רוס שעליו הר הגעש ארבוס. במזרח ים רוס נמצא האי רוזוולט.
חלקו הדרומי של ים רוס מכוסה על ידי מדף הקרח רוס.
היסטוריה

בשנת 1911 החל רואלד אמונדסן את מסעו לקוטב הדרומי ממפרץ הלווייתנים שבמדף הקרח.
כל האיים שבים רוס הוכרזו על ידי בריטניה כשטחה, והועברו לשליטת ניו זילנד. האיים מהווים כיום חלק משטח חסות רוס, אולם מדינות רבות אינן מכירות בהכרזה זו.
יעקב משה ספיר

| --- | --- |

 לידה:  1864 ה'תרכ"ד 
 פטירה:  1934 (בגיל 70 בערך) כ' באייר ה'תרצ"ד 
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 תקופת הפעילות:  ?–1934 
 צאצאים:  ישראל אריה ספיר 
 
הרב יעקב משה ספיר (ה'תרכ"ד, 1864 – כ' באייר ה'תרצ"ד, 1934) היה רבה של העיר סאראטוב שברוסיה ובסוף ימיו מרבני פתח תקווה.
תולדותיו

נולד לרב יצחק ספיר, חסיד חב"ד. לפני הגיעו לגיל בר מצווה לקחו אביו לרבו בעל הצמח צדק מליובאוויטש. נישא ללאה, בת הרב אברהם יצחק שלוסברג (נפטרה: ד' בסיוון תש"א). התמנה לרבה של העיר סאראטוב, וכיהן בתפקידו במשך כשלושים וחמש שנה.
בתקופת מלחמת רוסיה–יפן פעל לספק מזון כשר לחיילים היהודים ששירתו בצבא הרוסי באזור עירו סאראטוב, ובעקבות זאת התבטא עליו מחותנו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי". באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. בנו, הרב ישראל אריה ספיר, פינה לכבודו את משרתו הרבנית בעיר והוא מילא את התפקיד עד פטירתו בשנת תרצ"ד. בתקופת רבנותו ייסד את מניין הוותיקין בבית הכנסת הגדול "בית יעקב" בעיר.
נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. על מצבתו נכתב המשפט שאמר עליו החפץ חיים: "מחלקך יהא חלקי".
ילדיו

הרב ישראל אריה ספיר חבר הרבנות הראשית לפתח תקווה והמחוז ואב"ד הרבני האזורי פתח תקווה
ר' זלמן נחום ספיר
פרומה ליבה, אשת הרב יהושע לוינסון - נכדו של החפץ חיים. כיהן כר"מ ומשגיח בישיבת ראדין וניהל אותה בשנותיה האחרונות. פרומה ליבה לוינסון ושמונה ילדיהם נספו בתחילת מלחמת העולם השנייה והרב יהושע לוינסון נספה במחנה הריכוז דכאו בשנת 1943.
אסתר, אשת הרב אברהם חיים טרופ - בנו הבכור של הרב נפתלי טרופ. כיהן כר"מ בישיבת ראדין עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא היגר לארצות הברית, שם מונה לראש ישיבת חפץ חיים. לאחר מכן שימש ראש ישיבת קרלין-סטולין. עלה לישראל בשנת תשל"ח (1978), וכעבור שנה נפטר. חתניו הם: הרב אלתר חנוך הניך ליבוביץ, ראש ישיבת חפץ חיים בארצות הברית, והרב חיים פורטנוי מברוקלין.
פעשא חיה, אשת הרב אליעזר פופקו (אנ') אב"ד וועליזש ברוסיה ולאחר מכן רב בפילדלפיה. בנם הרב ברוך אהרן פופקו, היה רב בפיטסבורג, פנסילבניה, ונשיא המזרחי בארצות הברית. בנו הרב חיים יצחק פופקו, שימש רב בברוקלין וסגן נשיא אגודת הרבנים. חתנו הוא הרב מרדכי סאוויצקי, "העילוי מלידא", שהיה אב"ד בבוסטון.
מרים, אשת הרב יוסף סגל שהיה רבה הראשי של נס ציונה. בנם, הרב זאב סגל, מרבני ניו יורק. נכדם הוא העיתונאי ויועץ התקשורת שעיה סגל.
יוקי קיהארה

| --- | --- |

 לידה:  1975 (גיל: 49 בערך) סמואה
 תחום יצירה:  אמנות, אוצרות תערוכות, צילום, אמנות חזותית, עריכה 
 פרסים והוקרה:  Emerging Pacific Artist (2003)  Contemporary Pacific Art Award (2009) 
 yukikihara.ws
 
יוקי קיהארה (באנגלית: Shigeyuki "Yuki" Kihara, נולדה ב-1975) היא אמנית בינתחומית ילידת סמואה, ממוצא יפני וסמואי. קיהארה היא פאפאפין.
ביצירתה היא מבקשת לאתגר נרטיבים היסטוריים דומיננטיים וייחודיים על ידי חקר ההצטלבות בין פוליטיקת זהויות, דה-קולוניזציה ואקולוגיה באמצעות אמנות חזותית, מחול ואוצרות. חלק גדול מעבודותיה עוסק בסטריאוטיפים תרבותיים ונורמות דומיננטיות של מיניות ומגדר המצויים ברחבי העולם. ג'קובי פלומבו כתב עליה ב-CNN Style כי "היא מתייחסת ביצירותיה להיסטוריה של סמואה של אלימות קולוניאלית והאיום הממשמש ובא של אסון אקלים, קרב שבו סמואה נמצאת בחזית."
ב-2022 ייצגה את ניו זילנד בביאנלה ה-59 של ונציה. בתערוכה "מחנה גן עדן" קיהארה "שיפצה" או פירשה מחדש יצירות אמנות של הצייר פול גוגן שצייר ילידות טהיטיות. בציוריה היא מדגישה את נקודת המבט הנצלנית שלו.
ביוגרפיה

שיגיוקי קיהארה נולדה ב-1975 בסמואה, לאם סמואית ואב יפני, יליד אוסקה. היא בעלת אזרחות ניו זילנדית וסמואית. ב-1990, בגיל 15, היגרה לניו זילנד על מנת לזכות בהשכלה גבוהה. היא למדה עיצוב אופנה בוולינגטון פוליטק, כיום אוניברסיטת מאסי.
קריירה

ב-1995 בעודה סטודנטית, נרכשה עבודתה על ידי המוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגוורה. שם היצירה היה Bombacific והייתה זו שמלת גרפיטי. צורת השמלה עוצבה בדגם שהוכנס לאיים על ידי הכיבוש הקולוניאלי ומטרתה להדחיק את המיניות הנשית, הגרפיטי על השמלה מייצג את הדור הצעיר והזעם שלו אשר בא לידי ביטוי בגרפיטי על בניינים ציבוריים.
ב-1999 הוצגה תערוכת יחיד במוזיאון של ניו זילנד טה פאפא טונגוורה בשם "Adorn to Excess". התערוכה הורכבה מעשרים ושש חולצות בהן נעשה שימוש בלוגואים של תאגידים גדולים וניכסו אותם מחדש. קיהארה תיאר את המושג "לערער את מערכת הכוח השולטת בחייהם של עמים ילידים כיום".
תערוכת היחיד הראשונה שלה, מחוץ לניו זילנד, הייתה בשנת 2008 כאשר מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק, הציג תערוכת יחיד של עבודותיה בשם "תמונות חיות". בעקבות התערוכה רכש המוזיאון את עבודותיה והן מוצבות כיום באוסף קבוע במוזיאון. צילומי הדיוקן העצמי של קיהארה בתערוכות כללו עירום בתנוחות שהציגו דימויים קולוניאליים של אנשים פולינזים כאובייקטים מיניים. הייתה זו הפעם הראשונה שהמוזיאון הציג תערוכת יחיד של אמן ממוצא ניו זילנדי או מהאוקיינוס השקט.
קיהארה הציגה את עבודותיה רבות בניו זילנד ובעולם עם תערוכות יחיד הכוללות את הטריאנלה באסיה פסיפיק (2002 ו-2015); טריאנלה של אוקלנד (2009); Sakahàn Quinquennial (2013); הביאנלה לצילום דיגו (2014); הביאנלה בהונולולו (2017) והביאנלה לאמנות בבנגקוק (2018).
מאז 2017 קיהארה היא עמיתת מחקר במוזיאונים הלאומיים לתרבויות עולמיות בהולנד, שם היא עוסקת ב "סוגיות של חילופי תרבויות וייצוגים, כולל זהויות תרבותיות במבנים העכשוויים וההולנדיים של האוקיינוס השקט".
ב-2018 הוציאה תערוכת וידאו פרפורמנס המורכבת מסדרת צילומים ונקראת Te Taenga Mai o Salome (סלומה מגיעה). היא יצרה המשך לסדרה ב-2021 וקראה לה Quarantine Islands (איים בבידוד). שתי התערוכות מציגות תמונות בהן מופיעה קיאהרה בדמות פיקטיבית בשם 'סלומה' - "אישה סמואית מהמאה ה-19" - בהשראת תצלום בשם Samoan Halfcaste (בת תערובת סמואית) משנת 1886 אשר צולם על ידי הצלם הקולוניאלי הניו זילנדי תומאס אנדרו. קיהארה משתמשת בצילומים על מנת ללכוד רגעים מסוימים המספרים מחדש את ההיסטוריה שסופרה על ידי צד אחד, על ידי זה שמביאה נרטיבים שטרם סופרו של אותן סיטואציות.
בשנת 2019 הציגה קיהארה את השלב הראשון של הפרויקט החמש-שנתי שלה "שיר אהבה סמואי" שיר על סמואה הכולל קימונו מסורתי מסוג פוריסודה, החוקר מיתוסים תרבותיים, קשרים טרנס-פסיים ותרגומים תרבותיים.
קריירה > אוספים ציבוריים

ניתן למצוא את עבודותיה של קיהארה באוספים הציבוריים של; מוזיאון טה פפה של ניו זילנד; הגלריה לאמנות אוקלנד, ניו זילנד; אוסף האמנות של אוניברסיטת אוקלנד, ניו זילנד; אוניברסיטת מאסי, ניו זילנד; אוסף הוקן, דנידן, ניו זילנד; מוזיאון וואיקאטו לאמנות והיסטוריה, ניו זילנד; קרן שרמן לאמנות עכשווית, סידני אוסטרליה; המוזיאון לאמנות עכשווית, סידני אוסטרליה; מרכז התרבות טיבאחו, קלדוניה החדשה; מוזיאון אוניברסיטת קיימברידג' לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה, בריטניה ומוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק.
קריירה > אוצרות

כאוצרת, קיהארה אצרה מספר תערוכות, בין היתר, 'יד ביד' (1999) שאצרה יחד עם ג'ני פרייזר בהשתתפות למעלה מ-30 אמנים ילידים קווירים ברחבי אוקיאניה כחלק מהסידני גיי מרדי גרא.
היא גם שיתפה פעולה עם האמנית של בנאבאן קתרינה טאיווה בפרויקט בנבה, בקריג'וורקס, אוסטרליה, נובמבר-דצמבר 2017. הפרויקט ממשיך לסייר; 'פרויקט בנבה' הוצג לאחרונה ב-MTG Hawke's Bay Tai Ahuriri; וכן במרכז לאמנויות אוקיאניה, אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט בסובה, פיג'י בנובמבר 2020.
בשנת 2015, קיהארה שיתפה פעולה כמנהלת שותפה אמנותית לצד הכוריאוגרף הברלינאי יוכן רולר בהפקת מחול בשם "הם ואנו" שהוצגה בבכורה בסופיאנסאלה, ברלין וסיירה ברחבי גרמניה ושווייץ. הפקת מחול בשם 'Crosscurrents' עלתה לראשונה בגרמניה בשנת 2020.
קריירה > כתיבה

בספר בשם 'חיים קוויריים של סמואנים' הכולל 14 פרקים אוטוביוגרפיים של להט"ב ופאפאין סמואים הגרים בסמואה, סמואה האמריקנית, אוסטרליה, ניו זילנד, הוואי ואי הצבים ארצות הברית בעריכה משותפת של קיהארא ודן טאולפאפה מקמולין, בהוצאת Little Island Press הושק באוקטובר 2018 באי אפולו, אפיה סמואה בתמיכת הנציבות העליונה של ניו זילנד.
מאמרים של קיהארה פורסמו בפרסטל, בהוצאת קיימברידג', ובהוצאת אוניברסיטת הוואי.
הביאנלה בוונציה

בשנת 2022 ייצגה את ניו זילנד בביאנלה של ונציה, מה שהופך אותה לאמנית השנייה ממוצא פסיפי שייצג את המדינה בביאנלה.
התערוכה בביאנלה בוונציה נקראת "מחנה גן עדן" והיא מבוססת על ציור של האמן פול גוגן "נשים טהיטיות", מ-1899 המציג שתי דמויות נשיות אחת אוחזת בפרח ונשענת אל בת לווייתה, שמגישה לצופה מגש פירות, אבל לא ממש מרימה את עיניה. הצייר, שמת ב-1903, בילה עשור מחייו המאוחרים בפולינזיה הצרפתית כאשר הוא מתמקד בציוריו באקזוטיות של הנשים הילידות הצעירות בהן פגש, ובמקביל ניהל איתן גם יחסים טורפים, מורשת מסובכת שקיבלה התייחסות בתערוכת "דיוקנאות גוגן" בגלריה הלאומית בלונדון בשנת 2019. בין השאר, נערות העשרה שצייר כללו בת 13 בשם תהאמנה טהורה, שמומחים מאמינים שהיא אשתו השנייה.
את היצירה ראתה קיהארה לראשונה ב-2008 כאשר הציגה את תערוכתה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. בתערוכה "מחנה גן עדן" קיהארה "שיפצה" - או פירשה מחדש - את הציור, יחד עם רבות מיצירות האמנות האחרות של גוגן. ב"מחנה גן עדן", שאצרה נטלי קינג, קיהארה משלבת נושאים של זכויות להט"ב+, איכות הסביבה ודקולוניזציה. בתמונות השופעות שלה, שצולמו באי אופולו בסמואה עם צוות וצוות של כמעט 100 איש, היא מלהקת את פאפאפין בתפקידים הראשיים, היא שומרת על המוכרות של יצירותיו של גוגן אך מדגישה את נקודת המבט הנצלנית שלו. באינטרפטציה שלה לציור של גוגן "שתי נשים טהיטיות", שנקרא "שתי פאפאפין " שתי נשות הפאפפין עומדות מול הגנים המטופחים של אתר נופש מקומי ולובשות טקסטיל מסורתי. קיהארה בחרה להציג פרחי בר מקומיים וצלחת רמבוטן כאביזרים שלהם, ויצרו איקונוגרפיה חדשה לגמרי.
למרות שרגלו של גוגן מעולם לא דרכה בסמואה, חלק מהציורים העיקריים שלו היו למעשה בהשראת תצלומים של אנשים ומקומות. באמצעות המחקר המקיף שלה על צילום קולוניאלי, קיהארה מצאה קשר ברור בין גוגן לסמואה במיוחד דרך תמונותיו של תומאס אנדרו, צלם ניו זילנדי שחי בסמואה במשך המחצית השנייה של חייו, מ-1891 עד 1939. קיהארה גילה קומפוזיציות זהות לעבודותיו של גוגן, וכן עדויות לכך שגוגן ביקר ב-1895 בגלריה לאמנות של אוקלנד, שבה שוכנו כמה מהתמונות של אנדרו. קיהארה גם מאמינה שייתכן שהדוגמניות של גוגן אינן נשים סיסג'נדריות, בהתייחס למחקרו של החוקר המאורי ד"ר נגאוויה טה אווקוטוקו, שכתב שהדגמים ה"אנדרוגינים" שצייר היו ככל הנראה מאהו - הקהילה הפולינזית הילידית, שבדומה לפאפאפין של סמואה, נחשבים למגדר שלישי ומבטאים זהות נשית.
לדברי קיהארה, הדיוקן שלה מאתגר את עצם הרעיון של גן עדן. "הרעיון של גן עדן הוא למעשה הטרונורמטיבי", אמרה, בהתייחסה לגן העדן של התנ"ך, ביתם של אדם וחוה. בספרות ובאמנות המפורסמות, כמו גם בדימויים מסחריים של נשואים טריים בירח דבש, "גן העדן הונצח על ידי אנשים רבים, כולל פול גוגן", אמרה. "הוא בא מקאנון של המבט המערבי שכופה את הרעיון הזה."
הקריאה למקום גן עדן גם מעלה את המורכבות של האזורים האידיליים לכאורה שבהם תיירים נוסעים כדי לברוח, היא הוסיפה, כולל ההיסטוריה של הארץ של אלימות קולוניאלית והאיום הממשמש ובא של אסון אקלים, קרב שבו סמואה נמצאת בחזית.
חיים אישיים

קיהארה היא פאפאפין. החל מ-2011 היא חיה ועובדת בסמואה.
פרסים

בשנת 2007, היא הייתה האמנית הראשונה שזכתה במלגת במגורים ב-The Physics Rooms Art Residency בקרייסטצ'רץ'.
בשנת 2012, היא זכתה בפרס פרמאונט וולאס לאמנות.
בשנת 2013 זכתה בפרס "האמן הפסיסיפי הצעיר של ניו זילנד" בטקס פרסי האמנויות פסיפיק.
הערות שוליים

↑  Yuki Kihara Biography, Artworks & Exhibitions, ocula.com, ‏2022-12-26 (באנגלית)
1 2  Jacqui Palumbo CNN, Powerful photo by Pacific Indigenous artist reveals truth about 1899 painting, CNN (באנגלית)
↑  Graffiti Dress 'Bombacific', 1995 / Wearable Art / Visual Culture and the New Zealand Curriculum / Units and sequences / Primary teaching resources / Teaching and Learning / Home - Arts Online, artsonline.tki.org.nz
↑  Shigeyuki Kihara, Peril magazine, ‏2009-05-09 (ב־Australian English)
↑  Veronica Simpson, Yuki Kihara: Paradise Camp – Venice Biennale 2022, www.studiointernational.com (באנגלית)
↑  Yuki Kihara Te Taenga Mai o Salome | Milford Galleries Dunedin, www.milfordgalleries.co.nz
↑  Yuki Kihara | Milford Galleries Dunedin, www.milfordgalleries.co.nz
↑  Yuki Kihara Archives, NZ at Venice (באנגלית אמריקאית)
↑  הביאנלה של ונציה 2022: הביתנים שחובה לראות, חלק ב', באתר THE ART NEWSPAPER - ISRAEL EDITION - עיתון האמנות המהדורה הישראלית, ‏2022-04-21
↑  Decolonizing Paradise: A Pasifika Artist’s Vision in Venice, www.culturalsurvival.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 6371  FNZA: 8300  GND: 1079132341  LCCN: no2015013201  NKC: jo20221171583  NLA: 65082594  RKD: 413895  SUDOC: 234126442  TePapa: 6015  VIAF: 313502728   WorldCat (עם VIAF): 313502728
יואס השני, קיסר אתיופיה

יואס השני (געז:  ኢዮዋስ) היה קיסר אתיופיה במהלך תקופת השופטים האתיופית. יואס היה בנו של הקיסר לשעבר חאזקאיס ואחיו של הקיסר אגוולה ציון, יואס לא היה מעוניין בפוליטיקה הפנימית ובין השנים 1812–1818 היה נזיר במנזר וולדבה אך לאחר מות אחיו הוא הוכרז כקיסר אתיופיה ב-14 ביוני 1818 למורת רוחם של אחייניו הסוררים זרובבל ומאריט על ידי סגן הקיסר ראס גוגסה והקאגנזמץ' אקלי מארו, יואס הוכתר כקיסר במנגוסה שבגונדר תחת שם המלכות "אדים סגד השלישי". במהלך כהונתו הוא היה מרותק למרותו של סגנו ראס גוגסה.
יואס נפטר בגונדר ב-3 ביוני 1821.
הערות שוליים

↑  Pearce, Nathaniel, The Life and Adventures of Nathaniel Pearce, p. 225
↑  Samuel Gobat, Journal of Three years' Residence in Abyssinia
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אגוולה ציון | קיסר אתיופיה  14 ביוני 1818 - 3 ביוני 1821 | הבא: ג'יגר |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אתיופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי מלזיה–סמואה

| יחסי מלזיה–סמואה |
| --- | --- |
מלזיה: סמואה


מלזיה: סמואה
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 2,831
אוכלוסייה
35,663,114: 218,343
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 934
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 4,278

יחסי מלזיה-סמואה הם היחסים הבילטרליים שבין פדרציית מלזיה לבין מדינת סמואה העצמאית.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לסמואה הגיעה לסך 11 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מכשירים מוליכים למחצה, ערכות תה וקפה, בגדי גומי, שמן דקלים, סוכר גולמי ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מסמואה למלזיה הגיעה לסך 935 אלף דולר אמריקאי והיא כללה שמן קוקוס, קופרה ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לסמואה הגיעה לסך 13 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר בגדים, נייר טואלט, מכשירים מוליכים למחצה, טבק מעובד, ערכות קפה ותה ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מסמואה למלזיה הגיעה לסך 200 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר קופרה, פחמן ועוד.
ייצוג

מלזיה אינה מיוצגת בסמואה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סמואה אינה מיוצגת במלזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי גרמניה–קיריבטי

| יחסי גרמניה–קיריבטי |
| --- | --- |
גרמניה: קיריבטי


גרמניה: קיריבטי
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 811
אוכלוסייה
84,431,715: 135,012
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 279
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 2,067
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי גרמניה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה של קיריבטי.