stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופש ההפגנה
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > מעמדו המשפטי של חופש ההפגנה

הפסיקה בישראל מכירה בחופש ההפגנה כזכות חוקתית, אך הזכות מעולם לא עוגנה בחוקי היסוד או בחקיקה הראשית, ולא קיימת הגדרה שלמה וברורה הקובעת את היקפה של הזכות. בית המשפט העליון הגדיר את זכות ההפגנה כזכות חוקתית בעלת מעמד נורמטיבי עליון ובעלת מעמד חוקתי כחלק מרכזי מהאוטונומיה של הפרט לביטוי עצמי ומחשבתי, של כל אדם בישראל. בהצעות חוק, הצעות לחוקי יסוד והצעות חוקה שהונחו על שולחן הכנסת במשך השנים, נראה כי המחוקק התכוון לעגן את הזכות ליזום ולהשתתף בתהלוכות והפגנות בדרכי שלום, כשהגבלתם תיעשה בדרך מצומצמת ומכוח חוק בלבד, אך חקיקתם מעולם לא הושלמה.
כיום נהוג להכיל את הזכויות חופש הביטוי וחופש ההפגנה כחלק מהזכויות הנכללות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, אך הן לא נועדו מלכתחילה להיכלל בחוק היסוד. בעת הדיונים בכנסת שקדמו לחקיקת חוק היסוד, צוין במפורש כי חופש ההפגנה איננו נכלל בו אלא עתיד להיכלל בחוק יסוד: חופש הביטוי והתאגדות. הקדמת הבחירות לכנסת ה-15 מנעה את ההצבעה על הצעת חוק היסוד: חופש הביטוי והתאגדות, והזכות נותרה כיציר פסיקה של בית המשפט העליון הנובע מעקרונות דמוקרטיים כלליים, אחת מהזכויות "שאינן כתובות על ספר". בפסיקותיהם מציגים שופטים שונים את חופש ההפגנה כאלו "הנובעות במישרין מאופייה של מדינת ישראל במדינה דמוקרטית השוחרת חופש".
לאחר חקיקתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, מעמדו של חופש ההפגנה קיבל מעמד רם עוד יותר. בית המשפט קבע כי קיימת חובה כפולה בשתי פנים על רשויות השלטון בהגנה על חופש ההפגנה: פן חיובי, הקובע כי על השלטון להקצות משאבים ואמצעים כדי לאפשר את מימוש ההפגנה, ופן שלילי, הקובע כי אין לפגוע או לאסור על יכולתו של הפרט לממש את זכות להפגנה.
זכות ההפגנה אינה מוחלטת וניתן להגבילה במקרים בהם היא מתנגשת עם זכות או אינטרס ציבורי. גבולות הזכות והאיזונים השונים, בהיעדר פרמטרים ברורים לקיום או מניעת הפגנות ומכיוון שהחוק הישראלי לא הגדיר בבירור את המונח "הפגנה", נעשים על ידי בית המשפט הבוחן האם הגבלת הזכות על ידי המשטרה נעשתה באופן שרירותי. כמו כן, בוחן בית המשפט את אופן הפעלת שיקול הדעת הכפופות לדין המנהלי על פי הדין המנהלי הנהוג בישראל.
בנוסף, הדין הישראלי שואב את התמיכה הרבה הקיימת בזכות להפגנה מהמשפט הבינלאומי, הבא לידי ביטוי באמנות הנוגעות לזכויות האדם ובהן האמנה האירופית לזכויות אדם, ובאמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הסדרת ההפגנה בחוק הישראלי

בפקודת המשטרה נקבע כי המשטרה היא אחראית על מתן רישיונות לתהלוכות ואסיפות, ועל אף שאין שימוש מדויק במונח "הפגנה" בפקודה, משתמש בית המשפט במונחים אלו כדי לתאר את צורת הביטוי "הפגנה", ולמעשה מותיר את שיקול הדעת במתן רישיון לביצוע הפגנות בידי מפקד מחוז במשטרה. בנוסף, קיימת חובה למסור מראש הודעה בדבר עריכתן של "עצרת העם" - אספה שמספר המשתתפים בה הוא למעלה מ-500 משתתפים או אירוע ספורטיבי שמספר הצופים בו הוא מעל 7,000 איש.
הדרישה לרישיון לביצוע הפגנה קיימת רק עבור הפגנות "תחת כיפת השמים", ולכן לא קיימת דרישה לרישיון בהפגנות במקומות סגורים. כמו כן, אין דרישה לרישיון בעבור הפגנות שכוללות התאספות הפחותה מחמישים אנשים והפגנה ללא תהלוכה או נאום, הרצאה או דיון בעניין מדיני. אם מתקיימת הפגנה ללא רישיון, המשטרה רשאית להתערב במניעתה, ומבצעי ההפגנה או מארגניה עשויים להיות מואשמים בעבירה פלילית.
בנוסף, החוק מגביל על ביצוע הפגנות ללא אישור מיוחד בכנסת ובנמלים, אוסר על חיילי צה"ל לעורר או להפגין נגד הצבא, אוסר על עובדי מדינה לארגן הפגנות בעלות אופי מדיני, ואף קיים איסור השתתפות על עובדי מדינה בכירים בהפגנות אלו.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה

ייתכן מצב שבו שתי זכויות חוקתיות בעלות מעמד נורמטיבי זהה מתנגשות. במקרה כזה, על בית המשפט לבצע איזון אופקי, בין חופש ההפגנה לאותן הזכויות שעומדות מולה. בהפעלת שיקול הדעת בית המשפט יבצע איזון בין הזכויות כך שהפגיעה בכל אחת מהן תהא קטנה ככל האפשר ובאופן מינימלי. אם הזכות להפגנה מתנגשת עם אינטרס ציבורי במעמד נמוך מזכות חוקתית, יש לבצע איזון אנכי, ובית המשפט יפגע בחופש ההפגנה רק כאשר קיימת ודאות קרובה, שאם לא יוגבל חופש ההפגנה - ייגרם נזק מעשי לאותו אינטרס.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה > חופש ההפגנה מול זכויותיהם של אחרים לפרטיות

לאורך השנים, בית המשפט בישראל נאלץ לבחון בקשות שונות מצד מפגינים לקיים הפגנות בסמוך לביתם של אנשי ציבור, העולה לכדי פגיעה בפרטיותו של איש הציבור, משפחתו ושכניו. גישתו של בית המשפט השתנתה בנוגע להגבלת הזכות להפגנה, וכיום ההגבלה היא נוקשה במיוחד. בעבר, בית המשפט ביצע הבחנה בין בית פרטי של איש הציבור, שמשמש למנוחתו, וקבע כי אין להטריד איש ציבור ובני משפחתו במנוחתם כדי להשפיע על פעילותו הציבורית. מנגד, כאשר ביתו הפרטי של איש הציבור הוא בעל צביון ציבורי (לדוגמה מעון ראש הממשלה או בית הנשיא בירושלים), קיימת סמליות שלטונית באופי המקום ולכן קיימת חשיבות לאופיה הדמוקרטי של ההפגנה ויש להתירה. בהמשך התירו את קיום ההפגנה ליד ביתם של אנשי ציבור, אולם נותר בידי המשטרה שיקול דעת בנוגע למגבלות ההפגנה ובהן מניעה מביצועה בשעות מנוחה; תדירותן של ההפגנות; קיומן במרחק מסוים מביתו של איש הציבור; הגבלת מספר המשתתפים והסדרים בנוגע להגברה.
פרשה מרכזית בה ניתן לראות ביטוי מובהק לאיזון בין הזכות להפגין אל מול הזכות לפרטיות היא המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה ליד ביתו בפתח תקווה בשנים 2016–2017. הפגנות אלו התקיימו מדי שבוע בשכונה שבה גר היועץ המשפטי לממשלה וגרמה מטרד רעש לדיירי השכונה. המשטרה פיזרה חלק מן ההפגנות בטענה כי פעלה על פי חוק לאחר שהפעילה את שיקול דעתה כנדרש. בעתירה שהוגשה לבג"ץ הכריע בית המשפט כי המשטרה פעלה כראוי כשפיזרה את ההפגנות מאחר שהיועץ המשפטי לממשלה איננו נבחר ציבור ולכן החלטותיו צריכות להיות נייטרליות, ולא מושפעות מהפגנות, אשר נועדו להגשים את חופש הביטוי ולהשפיע על השיח הציבורי ולא כדי להפעיל לחץ פסול על עובדי ציבור בניסיון לכפות עליהם החלטות שלפי מיטב שיפוטם אינן תואמות את האינטרס הציבורי הרחב. כמו כן, בית המשפט קבע כי קיימת חלופה אפקטיבית לביצוע ההפגנות. לאחר מתן פסק הדין החריפו צעדי המשטרה בכל הנוגע למארגני ההפגנות מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה. המפגינים עמדו על זכותם להפגין והמשיכו לפעול בזירה המשפטית והציבורית כדי לקיים את ההפגנה אל מול בית היועץ המשפטי לממשלה.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה > חופש ההפגנה מול הצורך לשמור על הסדר הציבורי

הזכות להפגין מתמקדת בזכות לקיים הפגנה שלווה, לכן בית המשפט מוצא לנכון להגביל את חופש ההפגנה כאשר מדובר ביצירת מטרד של ממש ליחיד או פוגע באינטרס לסדר ציבורי. בבואו לשקול האם בקיום ההפגנה תיתכן פגיעה בסדר הציבורי בית המשפט נעזר במבחנים מצטברים: בחינת מידת הפגיעה הצפויה בשלום הציבור בגין מימוש זכות ההפגנה, ובחינת ההסתברות להתרחשותה של פגיעה אם ההפגנה לא תוגבל וקיומם של אמצעים חלופיים. ההגבלה תוצדק רק כאשר קיימת "ודאות קרובה" שתתרחש תוצאה מזיקה בקיום ההפגנה. אחד מהשיקולים הנכללים תחת הסדר הציבורי הוא לדוגמה פגיעה בחופש התנועה של האזרחים שאפשרות המעבר שלהם ממקום אחד למשנהו נפגעת למול המבקשים לקיים את ההפגנה. בבריטניה חופש התנועה הוא זכות קודמת לזכות להפגין ולכן קיים איסור על קיום הפגנות באזורי תיירות מרכזיים ובאזור הפרלמנט.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה > חובת המשטרה להגן על המפגינים מפני קהל עוין

לא פעם סירבה המשטרה לאפשר קיום הפגנה או סירבה במתן רישיון להפגנה, בטענה כי קיים חשש מפני פגיעה פיזית בחייהם ובגופם של המפגינים עצמם על ידי "קהל". בית המשפט קבע כי איסור על ההפגנה צריך להיות האמצעי האחרון שיש לנקוט נוכח סכנה צפויה, ועל המשטרה לבצע את כל מה שביכולתה כדי לאפשר את ההפגנה ולמנוע את הסיכון למפגינים, במגבלת סבירות כוח האדם ותקציב, זאת כדי לא לפגוע בזכות ההפגנה ולתת "פרס" לגורמים אלימים המתנגדים לכך. כמו כן נקבע כי לא תדחה בקשה לקיום הפגנה מן הטעם של קושי בגיוס כוח אדם מצד המשטרה, ובעבר ביקר בית המשפט את משטרת ישראל על שניסתה לעצור הפגנה בשל מועדה הסמוך ליום הזיכרון לחללי צה"ל.
בשנת 1996 סירבה המשטרה לבקשה לקיים תהלוכה בשבת ברחוב בר-אילן בירושלים, רחוב המזוהה עם האוכלוסייה החרדית. טענותיה של המשטרה סבבו סביב הסברה כי אם התהלוכה אכן תתקיים, עלולה לפרוץ מהומה אלימה מצדה של האוכלוסייה החרדית. בנוסף, טענה המשטרה כי ניתן לקיים את התהלוכה במוצאי שבת, ובכך לצמצמם משמעותית את הסבירות לאלימות. בית המשפט בחן את הסוגיה, איפשר את קיומה של ההפגנה והסביר כי פגיעה בחופש ההפגנה תוך התחשבות בקהל עוין, עלולה להוביל ל"וטו דה פקטו". פגיעה בחופש ההפגנה בנסיבות שכאלה, היא המוצא האחרון של כלל האמצעים הסבירים הקיימים בידיהם של רשויות החוק, ורק אם אז לא תתאפשר ההגנה על הסדר הציבורי, יוגבל חופש הביטוי.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה > אלימות משטרתית נגד מפגינים ואיך זה פוגע בזכויותיהם

אלימות משטרתית היא הפעלות כוח מופרז ובלתי מכוון נגד המפגינים על ידי כוחות המשטרה. אלימות משטרתית יכולה לפגוע בזכויות המפגינים ולפעמים נטען שהיא מתבצעת בשל גזענות על פי רקע גזעי, מעמדי או מגדרי. יש הפגנות נגד האלימות המשטרתית בטענה שאלימות משטרתית היא סכנה חמורה לזכויות האדם בהפגנות אלה המפגינים טוענים שהמשטרה מהווה סכנה לזכויות ולביטחון האדם ב מדינה, ושלא קיימים בלמים או פיקוח משמעותי על פעילות המשטרה. 19,000 אנשים נהרגו על ידי כוחות משטרה מסביב לעולם בין השנים 2007 עד 2012.
חופש ההפגנה במשפט הישראלי > הגבלות על חופש ההפגנה > חופש ההפגנה מול זכויותיהם של אחרים לקניין

כאשר קיימת התנגשות של זכויות בין חופש ההפגנה לבין הזכות לקניין ציבורי, נקבע שכאשר ההפגנה כוללת הקמת מבנים בניגוד לחוק, באופן שבו ההפגנה יוצרת מפגע אסתטי ולמטרד, היא מנוגדת לחוק ולכן אסורה.
ראו גם

חופש ההתאספות
הזכות לפרטיות
הפגנה
מחאה
התנגדות בלתי אלימה
זכויות האדם
המחאה החברתית בישראל 2011
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו
המהפכה החוקתית
בג"ץ לוי נגד מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל
בג"ץ מטה הרוב נגד משטרת ישראל
לקריאה נוספת

פרופ' אהרן ברק, כבוד האדם – הזכות החוקתית ובנותיה, פרק עשרים וחמישה: זכות הבת לחופש הביטוי, עמ' 707–754, שריגים: נבו הוצאה לאור בע"מ, 2014.
פרופ' יצחק זמיר, הנחיות היועץ המשפטי לממשלה; חירות ההפגנה, 1983.
הלל סומר, מסמך רקע בנושא: הזכות לאספה ולהפגנה, המרכז הבינתחומי הרצליה, 8 במרץ 2005, עמוד 33.
דוד ליבאי, "הזכות להפגין ולהתקהל בישראל", (54) עיוני משפט, כרך ב (תשל"ב-תשל"ג).
הערות שוליים

1 2  הלל סומר, עידו ארליך, ערן שמואלי, מסמך רקע מקוצר בנושא: הזכות לאספה ולהפגנה, המרכז הבינתחומי הרצליה, 8 במרץ 2005, מוגש לוועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת
↑  סעיף 2 של כתב הזכויות והחירויות הקנדי שהוא חלק מחוקת קנדה מעניק את הזכות לתאסף בצורה שלווה.
↑  International Covenant on Civil and Political Rights
↑  נירה שלו, זכות ההפגנה, באתר האגודה לזכויות האזרח בישראל, 20 בספטמבר 2013
↑  "Iran Protests: at Least 448 People Killed". Iran Human Rights. 29 בנובמבר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  David Kretzmer, Demonstrations and the Law, Israel Law Review, 1984
↑  בג"ץ 1983/17 מני נפתלי נ' היועץ המשפטי לממשלה, ניתן ב־27 באפריל 2017.
↑  הנחיות היועץ המשפטי לממשלה: הנחיה מס' 3.1200 חירות ההפגנה, 1 באפריל 1983, עדכון: 19 באוגוסט 2010
↑  בג"ץ 2481/93 דיין נ' וילק, מפקד מחוז ירושלים, פ"ד מח (2) 468.
↑  חוק העונשין, תשל"ז-1977
1 2  אפרת אבן, הזכות להפגין וגבולותיה, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏14.1.2004
↑  בג"ץ 153/83 אלן לוי נ' מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל, לח(2) 393 (1984)
↑  הצעות חוקה בעבר - רשימת מסמכים סרוקים באתר "חוקה בהסכמה רחבה"
1 2  בג"ץ 153/83 אלן לוי נ' מפקד המחוז הדרומי של משטרת ישראל, לח(2) 393 (1984)
↑  בג"ץ 2557/05 מטה הרוב נ' משטרת ישראל, ניתן ב־12 בדצמבר 2006.
↑  ACTA and fundamental rights
↑  International Covenant on Civil and Political Rights
1 2  סעיף 83 לפקודת המשטרה, תשל"א-1971.
↑  סעיף 1 לחוק הבטיחות במקומות ציבוריים, תשכ"ג-1962.
↑  רע"א 2063/16 הרב יהודה גליק נ' משטרת ישראל, ניתן ב־19 בינואר 2017
↑  סעיף 151 לחוק העונשין, התשל"ז-1977
↑  סעיף 7 לחוק משכן הכנסת, רחבתו ומשמר הכנסת, תשכ"ח–1968.
↑  תקנה 24 לתקנות הנמלים, תשל"א–1971.
↑  סעיפים 48–50 לחוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955
↑  סעיף 1 לחוק שירות המדינה (סיוג פעילות מפלגתית ומגבית כספים), תשי״ט–1959
1 2  בג"ץ 6658/93 עם כלביא נ' מפקד משטרת ירושלים, מח(4) 793 (1994)
↑  בג"ץ 456/73 כהנא נ' מפקד המחוז הדרומי של המשטרה, (לא פורסם).
↑  בג"ץ 6658/93 עם כלביא נ' מפקד משטרת ירושלים, מח(4) 793 (1994)
↑  ג"צ 2481/93 דיין נ' וילק, מפק ד מחוז ירושלים, פ"ד מח (2) 468.
↑  בג"ץ 6536/17 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' משטרת ישראל, ניתן ב־8 באוקטובר 2017
↑  איסור גורף על הפגנות נגד היועץ המשפטי לממשלה בפתח תקווה, האגודה לזכויות האזרח בישראל, 3 ביוני 2017.
↑  הלל סומר, מסמך רקע בנושא: הזכות לאספה ולהפגנה. המרכז הבינתחומי הרצליה, 8 במרץ 2005, עמוד 33.
1 2  בג"ץ 148/79 צבי סער נ' שר הפנים והמשטרה, לד(2) 169 (1979)
↑   יניב קובוביץ, מפגינים שזוכו מאישום בהפגנה לא חוקית תובעים את המשטרה על פגיעה בחופש הביטוי, באתר הארץ, 28 באפריל 2016
↑  בג"ץ 4712/96 סיעת מרצ - ישראל הדמוקרטית - רצ, מפ"ם, שינוי נ' מפקד מחוז ירושלים, משטרת ישראל.
↑  אלימות משטרתית, באתר אמנסטי אינטרנשיונל ישראל
↑  עלי זלצברגר, פניה עוז-זלצברגר, מסורת חופש הביטוי בישראל, משפט חברה ותרבות, שקט, מדברים! (תשס"ו).
ב-1819 התרחש באנגליה טבח פיטרלו בו פרשים חמושים בחרבות תקפו כ-60 אלף מפגינים שלווים שהתכנסו בשדה, הרגו 11-15 מהם ופצעו מאות. המפגינים דרשו להשתתף בבחירות לפרלמנט. הטבח גרר זעזוע ציבורי באנגליה. במדינות מערביות רבות התגבשו בהדרגה חוקים ונורמות להרחבת הדמוקרטיה וכדי לאפשר את חופש ההפגנה. חוקים אלה אינם קיימים במדינות דכאניות
הפגנה בתל אביב במהלך המחאה החברתית בישראל 2011
קרב הונג קונג

קרב הונג קונג הוא קרב שהתרחש בין 8 ל-25 בדצמבר 1941, במושבת הכתר הונג קונג, בין כוחות הצבא הבריטי לבין הצבא היפני הקיסרי. קרב זה הוא חלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, בזמן מלחמת העולם השנייה.
רקע

עם סיום הברית האנגלו-יפנית, בתחילת שנות ה-20, החלה בריטניה לראות ביפן גורם מאיים במזרח אסיה. חששה של בריטניה גבר עם התפשטות הלחימה במלחמת סין–יפן השנייה. ב-21 באוקטובר 1938, כבשו היפנים את העיר קנטון (גואנגג'ואו), ובכך הקיפו את הונג קונג.
ב-1940, החליט הפיקוד העליון הבריטי לצמצם את חיל המצב בהונג קונג לכוח סמלי בלבד. מרשל אוויר סר רוברט ברוק פופהאם, המפקד העליון של הכוחות הבריטים במזרח הרחוק, ערער על החלטה זו, וטען כי תגבורת נוספת תאפשר את הדיפת הכוחות היפניים, ובכך ירוויח הצבא זמן להתארגנות. וינסטון צ'רצ'יל ושריו ראו בהונג קונג מוצב, ועל כן נמנעו מלשלוח תיגבורת. אולם בספטמבר 1941, הם שינו את דעתם וקבעו כי תיגבור הכוחות בהונג קונג עשוי לשמש כגורם הרתעה, אשר ימנע מהיפנים לתקוף. בנוסף, עשויה התיגבורת לשכנע את צ'יאנג קאי שק כי בריטניה באמת מעוניינת בהגנת המושבה.
ב-16 בנובמבר 1941, הגיע להונג קונג כוח קנדי שכלל שני גדודים ומפקדת חטיבה (1,975 אנשים), על מנת לחזק את חיל המצב באי. הגדודים השתייכו ל"רגימנט הרובאים של קנדה" מקוויבק ול"רגימנט הגרנדירים של ויניפג" ממניטובה. גדודים אלה לא הוצבו באזורי לחימה טרם שליחתם להונג קונג, ועל כן רוב חייליהם היו חסרי ניסיון.
הקרב

המתקפה היפנית החלה מעט אחרי השעה 08:00, ב-8 בדצמבר 1941, פחות משמונה שעות לאחר ההתקפה על פרל הארבור (מכיוון שקו התאריך הבינלאומי עובר בין הוואי לאסיה, תועדה התקיפה בהוואי בתאריך 7 בדצמבר). כוחות בריטים, קנדים והודים, תחת פיקודו של מייג'ור-ג'נרל כריסטופר מלטבי (Maltby), עמדו מול כוח הפלישה היפני, שהורכב מן הרגימנטים ה-21, ה-23 וה-38, בפיקוד לוטננט-ג'נרל טאקאשי סאקאי. בסופו של דבר, נכנעו המגינים בשל נחיתות מספרית של יותר מאחד לשלושה (ליפנים היו 52,000 חיילים, לעומת 14,000 של בעלות הברית) ובשל העובדה כי החיילים היפנים היו מנוסים יותר.
ליפנים הייתה עליונות אווירית מוחלטת מתחילת הקרב. הכוח האווירי של בעלות הברית בהונג קונג כלל מטוס סיור אחד ושני מטוסים ימיים של חיל האוויר הבריטי, ואלה הושמדו על ידי מפציצים יפניים. לאחר השמדת כלי הטיס, הצטרפו אנשי חיל האוויר וצוותי האוויר לכוחות הרגלים. בנוסף, שתיים מתוך שלוש המשחתות שעגנו בנמל הונג קונג, נשלחו לסינגפור.
המגינים החליטו לוותר על קו נהר סאם צ'אן, אותו צלחו היפנים באמצעות גשרים ניידים, והציבו שלושה גדודים על "קו שותי הג'ין" (Gin Drinkers Line), קו ביצורים שנמתח לאורך הגבעות, בחלק הדרומי של חצי האי קאולון. אולם, גם קו זה נפרץ ב-10 בדצמבר, ופינוי חצי האי החל ביום שלאחר מכן, תחת הפגזות מהאוויר והרעשה ארטילרית כבדה. ב-13 בדצמבר, עזבו אחרוני כוחות חבר העמים הבריטי את היבשת, ונסוגו לאי הונג קונג. באותו יום, מסרו היפנים את דרישתם כי הכוחות על האי יכנעו, אולם הם נענו בסירוב.
מלטבי ארגן את ההגנה על האי, וחילק את כוחותיו לחטיבה מזרחית וחטיבה מערבית. ב-15 בדצמבר, החלו היפנים בהפצצה שיטתית של חופו הצפוני של האי, וכאשר דרישתם לכניעת המגינים ב-17 בדצמבר שוב נענתה בשלילה, החלו כוחות יפנים לנחות בצפון מזרח האי, בערב 18 בדצמבר. באותו לילה, נערך טבח בכעשרים רובאים בסוללת סאי ואן, לאחר שאלה נכנעו. טבח נוסף שאירע באותו לילה היה במיסיון על דרך צ'אי ואן, ובו נטבח צוות רפואי ששכן במקום. בשני המקרים, נותרו רק שורדים בודדים.
הקרבות הקשים על האי נמשכו, אך עליונותו של הצבא היפני הקנתה לו יתרון עצום. ב-20 בדצמבר חילקו היפנים את האי לשני חלקים, בעוד הכוחות הבריטים נדחקים לחלק המערבי שלו. עם החלוקה לשניים, כבשו היפנים את מאגרי המים של האי, ובכך הפסיקו את אספקת המים לכוחות הבריטים.
בבוקר 25 בדצמבר, נכנסו חיילים יפניים לבית חולים שדה שהוקם במכללת סנט סטפן, ועינו ורצחו מספר רב של חיילים פצועים, ואף את הצוות הרפואי.
בצהרי 25 בדצמבר 1941, היה ברור כי המשך ההתנגדות לא תניב תוצאות, ונציגי השלטון הבריטי, ובראשם מושל הונג קונג, סר מארק אייצ'יסון יאנג, הגישו את כניעתם במפקדה היפנית. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה בה מושבת כתר נכנעת לכוח פולש. חיל המצב החזיק מעמד 17 ימים.
תוצאות הקרב

יום הכניעה, 25 בדצמבר 1941, נודע בהונג קונג כ"חג המולד השחור". מושלה היפני הראשון של הונג קונג היה רנסוקה איסוגאי. כניסתו לתפקיד סימנה את תחילה של תקופה בת שלוש שנים ושמונה חודשים של שלטון מינהלי יפני בהונג קונג. היפנים שינו את מטבע החליפין של האי, והנהיגו קיצוב בשל המחסור במזון. הכיבוש היפני הביא לקריסת כלכלת האי, ומרבית תושביו סבלו מרעב כבד.
על אף הכניעה, המשיכו תושבי המקום הסינים בהתנגדותם לכיבוש היפני, בצורת לוחמת גרילה. הצבא היפני הגיב על התנגדות זו בפעולות עונשין כנגד האוכלוסייה המקומית, והעלה באש כפרים שלמים. אולם, תנועות ההתנגדות המשיכו את פעולתן עד סוף המלחמה.
אזרחים זרים נכלאו במחנה סטנלי. בראשית המלחמה מספר העצורים היה כ-2,400 איש, אולם במהלך המלחמה הצטמצם מספרם בעקבות השבת חלקם למדינות מוצאם. עצורים שמתו במחנה המעצר, וכמו כן אסירים שהוצאו להורג על ידי היפנים, קבורים בבית הקברות סטנלי. בבית הקברות הצבאי סאי ואן קבורים 1,528 חיילים, בעיקר מחבר העמים הבריטי, שנפלו בקרב הונג קונג. בבית הקברות קבורים גם חיילים שנהרגו באזור לאחר הקרב ואף חיילים מלאומים שונים, כגון מלחים הולנדים.
השלטון הבריטי בהונג קונג הושב על כנו עם כניעת יפן ב-15 באוגוסט 1945. גנרל טקאשי סקאי, שהוביל את הפלישה להונג קונג, ואחר כך שימש כמושל לתקופה קצרה, נשפט בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק, והוצא להורג בידי כיתת יורים ב-1946.
בשלט האצולה של הונג קונג, אשר נחנך בשנת 1959, מופיעות שיני חומה, לזכר קרב ההגנה שנערך בהונג קונג. שלט אצולה זה נותר בשימוש עד 1997, אז הוחלף בסמל הנוכחי.
לקריאה נוספת

Banham, Tony (2005) Not the Slightest Chance: The Defence of Hong Kong, 1941, Hong Kong University Press, 2005. ISBN 9622097804.
Harris, John R. The Battle for Hong Kong 1941-1945, Hong Kong University Press, 2005. ISBN 9789622097797
הערות שוליים

1 2  Banham (2005), pp. 317-318
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539667405171  LCCN: sh95002052 
הבריטים דנים בתנאי הכניעה ליפנים
בית הקברות סאי ואן
ניקרוזאורוס

| ניקרוזאורוס |
| --- | --- |
 גולגולת של Nicrosaurus kapffi
תקופה
טריאס עליון 228–201.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פיטוזאורים
משפחה:: פיטוזאוריים
סוג:: ניקרוזאורוס
מינים
 Nicrosaurus kapffi  Nicrosaurus meyeri
שם מדעי
 Nicrosaurus

ניקרוזאורוס (שם מדעי: Nicrosaurus) הוא סוג של זוחל קדום ממשפחת הפייטוזאוריים, שחי בטריאס העליון שלפני 228 עד 201.3 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1866 בידי החוקר הגרמני אברהרד פראס (אנ'). שם הסוג נקרא על שם הנהר נקאר שבגרמניה, שם התגלו ממצאיו. בסוג זה נכללו 2 מינים: Nicrosaurus kapffi שתואר ב-1861 בידי החוקר כריסטיאן אריך הרמן פון מייר (אנ') ו-Nicrosaurus meyeri שתואר בשנת 2000.
תיאור

הניקורזאורוס היה זוחל באורך 1.9 עד 2.5 מטר ובעל מראה דמוי-תנין, אף שלא היה תנין, והשתייך לקבוצת הזוחלים הקדומה פייטוזאוריים, מקרוביהם של הארכוזאורים ששלטו במשך הטריאס בעולם. בניגוד לשאר הפייטוזאורים הוא היה בעל חלל מוגבה של החוטם והנחיריים, אשר פנו מעלה מעט והתקמרו בחזרה, במבנה שהזכיר את התנין סבכוס. מבנה זה מתאים ליצורים חצי-מימיים וחצי-יבשתיים, אך לא כמו דמויי תנינאים שהתאימו בהרבה לחיים על היבשה. בנוסף היה בעל גפיים ארוכות יותר משל שאר הפייטוזאורים. השיניים שלו היו ישרות למחצה עם זוג שיניים ארוכות בקדמת הלסת ששימשו לתפוס טרף, בעוד השיניים האחוריות פנו אחורה יותר ומנעו בריחה. המבנה כולו עזר לא רק להרוג את הטרף אלא גם לקרוע את הבשר ממנו, מה שתנינים מודרניים לא יכולים לעשות ללא עזרה.
ככל הנראה הוא היה טורף אורב שהמתין לצידי אגמים, לגונות או ביצות בגרמניה העתיקה של הטריאס, לטרף של זוחלים אחרים, אך בעיקר של דגים.
פייטוזאוריים

| פייטוזאוריים |
| --- | --- |

תקופה
טריאס תיכון-יורה תחתון 242–199.6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פייטוזאורים
משפחה:: פייטוזאוריים
שם מדעי
 Phytosauridae

שלד של רדונדזאורוס
פייטוזאוריים (שם מדעי: Phytosauridae) היא משפחה של זוחלים נכחדים מקבוצת הזאוריה אשר חיו בסוף תור הטריאס עד תחילת היורה, בעידן המזוזואיקון. למרות מראם דמוי התנין הם אינם היו קרובים לתנינים או לאף זוחל מודרני.
מאובני זוחלים פרימיטיבים אלה נמצאו באירופה, ארצות הברית, ברזיל, תאילנד, הודו, גרינלנד ומדגסקר. הם היו מכוסי אוסטאודרמים ובעלי לסתות צרות מלאות שיניים מחודדות בדומה לתנינים וסברו שהיו אוכלי דגים, אם כי גיוונו בחיות יבשתיות. למרות דמיון הם לא היו קרובים לתנינים ולא השתייכו לארכוזאוריה, הקבוצה בה העופות, הדינוזאורים והתנינים וקרוביהם, אף שהיו קרובים אליה. הדמיון לתנינים נובע מאבולוציה מתכנסת עקב אורח חיים דומה. בדומה לתנינים הם היו הטורפים העיקריים של הטריאס בארצות מוצאם.
סוגים

Angistorhinopsis
Angistorhinus
Arganarhinus
Arribasuchus
Belodon
Brachysuchus
Centemodon
Coburgosuchus
Diandongosuchus?
Ebrachosuchus
Francosuchus
Leptosuchus
Machaeroprosopus
Mesorhinosuchus
Mystriosuchus
ניקרוזאורוס (Nicrosaurus)
פלאורינוס (Paleorhinus)
פרסוכוס (Parasuchus)
Pravusuchus
Promystriosuchus
Protome
Pseudopalatus
רדונדזאורוס (Redondasaurus)
רוטיודון (Rutiodon)
סמילוסוכוס (Smilosuchus)
פרסוכוס

| פרסוכוס |
| --- | --- |
 גולגולת משוחזרת של Parasuchus hislopi
תקופה
טריאס עליון 222.5–212 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פיטוזאורים
משפחה:: פיטוזאוריים
סוג:: פרסוכוס
מינים
 Parasuchus hislopi
שם מדעי
 Parasuchus

פרסוכוס (שם מדעי: Parasuchus; מלטינית: "קרוב לתנין") הוא סוג של זוחל נכחד מקבוצת הדיאפסידה שחי בטריאס לפני 222.5-212 מיליון שנה מזמננו. מאובני הזוחל התגלו במאדהיה פרדש ואנדרה פרדש שבהודו. למרות מראהו הוא לא היה קרוב לתנין או לאף זוחל מודרני אלא השתייך לסדרה הנכחדת פייטוזאורים.
ליצור התגלה מין אחד שהתבסס על שני מאובנים שנמצאו ב-1885 בהודו. בתוך בטנו של אחד מהם נמצאו שרידי זוחל מסוג Malerisaurus שנטרף או נאכל. במשך זמן רב הסוג Paleorhinus, שמאובניו נמצאו באירופה ואמריקה הצפונית, אוחד עם סוג זה וכיום רואים בו רבים טקסון מוטל בספק. עם זאת כמה חוקרים רואים ב-Paleorhinus סוג נפרד.
תיאור

זוחל זה הגיע לאורך 2.5 מטר וגובה 35 סנטימטר ושקל 50–100 קילוגרם. מבנה לסתותיו הזכיר לסתות של גוויאל עם שיניים מובלטות מהלסת והחלק הקדמי של הלסת העליונה בלט כלפי מעלה, בצורה שנועדה לעזור לו לנשום במים. ככל הנראה היה לו ציפוי שריון דומה לזה של התנינים בני זמננו.
על פי מבנה שיניו תנין זה היה אוכל דגים בדומה לגוויאל אך גם גיוון בזוחלים שהתקרבו למים כמו ארכוזאורים קטנים ואף דינוזאורים קטנים, להם הוא ארב במימי אגמים ונהרות בסוף הטריאס. אויביו היו דמויי תנינאים גדולים כמו הפוסטוסוכוס וייתכן שגם כמה תרופודים גדולים.
פרס המוזיקה של MTV אירופה למופע הפוש הטוב ביותר

| --- | --- |

הזוכות בפרס לשנת 2024, לה סרפים
 תקופת הפרס:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 www.mtv.tv/music/mtv-push
פרס המוזיקה של MTV אירופה למופע הפוש הטוב ביותר הוענק לראשונה ב-2009.