stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סחיטה מינית ברשת
היסטוריה

שימוש מוקדם במונח מופיע בדפוס בשנת 1950 בקליפורניה.
מאז תחילת 2009 החל המכון לתקשורת מקוונת וטלפון סלולרית אחראית (iroc2.org) להזהיר את הציבור מפני מגמת ה"סקסטורציה" באמצעות אירועים חיים ואתרי אינטרנט לרבות www.sextortion.org. זוהי מגמה שהתפתחה על בסיס התופעה של שיתוף תמונות וסרטונים על ידי אנשים ללא הבנה אמיתית של ההשלכות הקצרות והארוכות הטווח של שיתוף תוכן "פרטי" בכלים דיגיטליים המיועדים לשיתוף.
בשנת 2009 השיק האיגוד הבין-לאומי של שופטות נשים (IAWJ), בשותפות עם איגוד השופטות בבוסניה והרצגובינה, איגוד השופטות בפיליפינים, ואיגוד השופטות של נשים בטנזניה, ובמימון ממשלת הולנד, תוכנית לשלוש שנים בנושא "עצירת ניצול לרעה של כוח באמצעות ניצול מיני". מצגות בנושאים אלו הוצגו בפני שופטים שהשתתפו בכנסים העולמיים הדו-שנתיים של ה-IAWJ ב-2010 ו-2012 ולארגונים לא ממשלתיים שהשתתפו בישיבות 2011 ו-2012 של ועדת האו"ם למעמד האישה.
בסין ישנם מקרים של סקס כחלק מהלוואות דורסניות לסטודנטים.
בשנת 2022, המרכז הקנדי להגנה על ילדים ציין צמיחה של פי שלושה במספר המקרים בהשוואה לשנים קודמות ושינוי מפינוי של קורבנות לנשים למטרות דימויים, לכיוון של גברים צעירים שנפגעו בסקס תמורת כסף.
תקריות

אירועי סחיטה הועמדו לדין על פי חוקים פליליים שונים, לרבות כסחיטה, שוחד, שחיתות הטרדה מינית, ניצול מיני, תקיפה מינית, ופורנוגרפיית ילדים.
אנתוני סטנקל מוויסקונסין, אז בן 18, קיבל 15 שנות מאסר בפברואר 2010 לאחר שהתחזה לנערה בפייסבוק כדי להערים על חברי כיתת התיכון לשלוח לו תמונות עירום של טלפון סלולרי, שבהן השתמש כדי לסחוט אותם למין הומוסקסואלי.
ג'ונתן ואנס מאובורן, אלבמה, נידון ל-18 שנות מאסר באפריל 2010 לאחר ששלח הודעות דואר אלקטרוני מאיימות בפייסבוק וב - MySpace שסחט תמונות עירום מיותר מ-50 נשים בשלוש מדינות.
לואיס מיג'נגוס נידון לשש שנות מאסר בספטמבר 2011 על פריצה לעשרות מחשבים, גניבת מידע אישי ודרש תמונות עירום מקורבנות בתמורה לאי שחרור המידע הגנוב. 44 מהקורבנות היו מתחת לגיל 18.
אייזק באיצ'ו, קצין הגירה פדרלי בניו יורק, נידון לעונש מאסר ביולי 2010 לאחר שדרש סקס מאישה קולומביאנית בת 22 בתמורה לגרין קארד.
סטיב אליס, שופט הגירה בטורונטו, נידון ל-18 חודשי מאסר ביולי 2010 לאחר שאמר לאישה דרום קוריאנית שהוא יאשר את תביעתה לפליטים בתמורה למין.
מייקל נגילנגווה, מורה בבית ספר תיכון בטנזניה, נידון לשלם קנס או לרצות שנת מאסר אחת ביוני 2011 לאחר שדרש טובות הנאה מיניות מתלמידו בתמורה לתוצאות בחינות חיוביות.
כריסטופר פטריק גאן, בן 31 ממונטגומרי, אלבמה הואשם בשימוש בפרופילי פייסבוק מזויפים כדי לסחוט תמונות עירום וסרטונים מנערות קטינות במדינות רבות. הוא קיבל 35 שנות מאסר פדרלי לאחר שהורשע.
במאי 2010 עצרה משטרת חבל הבאסקים בספרד גבר בן 24 שהואשם בסחיטה של אישה שפגש בחדר צ'אט מקוון ואיים להפיץ תמונות עירום שלה ממצלמת האינטרנט שלה.
אמנדה טוד בת ה-13 נסחטה על ידי חבר מקוון כדי לחשוף בפניו את שדיה במצלמת האינטרנט שלה. במהלך השנים הבאות הוא שלח את צילומי המסך לאנשים שהיא מכירה באופן אישי, וכתוצאה מכך היא פיתחה בעיות נפשיות, סבלה מבריונות (הן באינטרנט והן בחיים האמיתיים) והחלפת בית ספר מספר פעמים. היא התאבדה בתלייה ב-10 באוקטובר 2012, בגיל 15.
סרטון של פקיד המפלגה הקומוניסטית הסינית Lei Zhengfu מקיים יחסי מין עם אישה היה חלק ממזימת סקס על ידי כנופיית פשע.
בשנת 2013, דניאל פרי התאבד שעות לאחר שנפל קורבן לסחיטת מצלמת אינטרנט.
אנטון מרטיננקו נידון ל-38 שנים בכלא פדרלי, לאחר שקורבן יותר מ-155 נערים מתבגרים על ידי יצירת כ-50 חשבונות מזויפים בפייסבוק, לרוב של נשים צעירות, כדי לשכנע את הקורבנות לשלוח לו תמונות עירום. החשבונות שימשו גם להפצת התמונות והסרטונים המפורשים של הקורבנות לחבריהם לכיתה בתיכון, כאשר תמונות של ילד אחד נמכרו ברשת האפלה. בנוסף, שלושה נערים נסחטו כדי להיפגש עם מרטיננקו ולבצע עמו אקטים מיניים; שניים מהקורבנות התאבדו מאוחר יותר. מרטיננקו נחשב ליצרן הגדול ביותר של פורנוגרפיית ילדים בהיסטוריה של מינסוטה.
ג'ארד אברהמס נידון ל-18 חודשי מאסר לאחר שהשתמש בגוגל דורקינג כדי לבצע פשעי סקס נגד מיס Teen USA Cassidy Wolf יחד עם כ-150 נשים נוספות.
על פי הדיווחים, סמואל אוגושי, בן 22, סמסון אוגושי, בן 20 ויחזקאל איג'הם רוברט, בן 19, כל לאגוס, ניגריה תקפו מאות בני נוער ומבוגרים בארצות הברית שהתחזו לצעירות שחשבונותיהן נפרצו באינסטגרם. על פי הדיווחים, שלושת הגברים היו מבקשים תמונות עירום ואז מאיימים לשחרר את התמונות אלא אם הקורבן ישלם להם כסף. קורבן אחד, ג'ורדן דמיי, בן 17 ממישיגן, התאבד לאחר שאיימו לשחרר תמונת עירום שלו אם לא ישלם להם 1,000 דולר ארצות הברית, מה שגרם לארצות הברית להגיש את הבקשות המתאימות להסגרתם. התיקים שלהם תלויים ועומדים והם צפויים ליותר משלושים שנות מאסר אם יורשעו.
ראו גם

מעקב על מחשבים ורשתות
יחסי אוסטרליה–אסטוניה

| יחסי אוסטרליה–אסטוניה |
| --- | --- |
אוסטרליה: אסטוניה


אוסטרליה: אסטוניה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 45,228
אוכלוסייה
26,844,371: 1,352,297
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 40,745
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,216: 30,130
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–אסטוניה הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לאסטוניה. אוסטרליה הכירה לראשונה באסטוניה ב-22 בספטמבר 1921. אוסטרליה הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו מחדש בעצמאות אסטוניה ב-27 באוגוסט 1991. שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-21 בנובמבר 1991.
אוסטרליה מיוצגת באסטוניה באמצעות שגרירות במשרה חלקית (מאז 2018) וקונסוליית כבוד בטאלין (מאז 1995). אסטוניה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה מאז 18 בפברואר 2015, האחראית גם על היחסים עם ניו זילנד, אינדונזיה ו-ASEAN, ויש לה גם קונסוליות כבוד בכל אחת מבירות מדינות אוסטרליה.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו כאשר אוסטרליה הכירה באסטוניה עם קבלתה לחבר הלאומים ב-22 בספטמבר 1921. בשנים 1919–1935 יוצגה אסטוניה באוסטרליה על ידי הקונסוליה הפינית בסידני. בשנת 1922 התמנה הקונסול הפיני הרלד טאנר לקונסול הכבוד בסידני, וכיהן עד שאסטוניה שלחה נציג משלה בשנת 1935. בשנת 1935 מינתה אסטוניה קונסול כבוד משלה, יוהנס קייב, שכיהן עד קידומו לקונסול הכללי בניו יורק בשנת 1939. קייב הוחלף כממלא מקום קונסול כבוד ואחר כך סגן קונסול כבוד (מאוקטובר 1939) על ידי ארוויד מיילן האסטוני המקומי. באוקטובר 1940 הנחתה ממשלת אסטוניה הגולה את סגירת הקונסוליה ורישומיה נמסרו לקונסוליה השוודית לאחסון.
היסטוריה > יחסים במהלך הכיבוש הסובייטי

עם כיבוש המדינות הבלטיות ביוני 1940, ממשלת אוסטרליה של רוברט מנזיס, כמו ממשלת בריטניה, לא הכירה בפעולה זו, אך השר לענייני חוץ, סר פרדריק סטיוארט, אישר מאוחר יותר ביוני 1941 כי התרחשו דיונים בלתי רשמיים. המשתמע מכך "מוכנות מצד ממשלת בריטניה ליישב באופן מעשי שאלות שונות הנובעות מסיפוח המדינות הבלטיות." בשנת 1948 הודיעה שגרירות ברית המועצות בקנברה כי "כל בני המדינות הבלטיות המתגוררות כיום באוסטרליה יירשמו כאזרחים סובייטים", אשר נענתה לתגובת ממשלת בן צ'יפלי האוסטרלית כי אוסטרליה אינה מכירה בסיפוח הסובייטי של המדינות הבלטיות וכל אזרחי אותן מדינות תושבות אוסטרליה לא יאלצו לבצע כל פעולה בעניין זה.
במרץ 1970 ציין בפרלמנט שר החוץ, ויליאם מקמהון: "העמדה המשפטית היא שאוסטרליה מעולם לא חזרה בה הכרה מממשלות אסטוניה, לטביה וליטא שנאלצו לגלות בגלל פלישת ברית המועצות וכיבוש אותן מדינות בשנת 1940. אוסטרליה לא הרחיבה הכרה במפורש לשום ממשלה מסוימת העשויה להתייחס ליורשת של אחת מאותן ממשלות שאוסטרליה הכירה בה בשנת 1940."
לאחר בחירת ממשלת הקואליציה השמרנית החדשה של מלקולם פרייזר בנובמבר 1975, הסירה הממשלה החדשה את ההכרה דה-יורה בסיפוח אסטוניה לברית המועצות. ב-17 בדצמבר אותה שנה הנחתה ממשלת אוסטרליה את שגריר אוסטרליה במוסקבה כי הוא וצוותו אינם אמורים לערוך ביקורים רשמיים ברפובליקה הסובייטית האסטונית. נציגים קונסולריים עצמאיים של אסטוניה חזרו ונשמרו עד להחזרת העצמאות בשנת 1991. ב-27 באוגוסט 1991 הודיע ראש הממשלה בוב הוק על החלטתה של אוסטרליה לכונן מחדש את היחסים הדיפלומטיים המלאים עם אסטוניה. שגריר אוסטרליה בשוודיה, רוברט מריליס, הוסמך כשגריר שאינו תושב של אוסטרליה באסטוניה החל מה-21 בנובמבר 1991.
היסטוריה > יחסים לאחר 1991

כחלק מהרחבה משמעותית של קונסוליות הכבוד האוסטרליות, שר החוץ גארת' אוונס הודיע על מינויו של מטי פקמה לקונסול כבוד בטאלין ביוני 1995. נכון ל-2018 פקמה משמש עדיין כקונסול כבוד. אוסטרליה חתמה על הסדר אשרת עבודה וחופשה עם אסטוניה במאי 2005.
ביולי 1998 ביקר אוסטרליה ראש ממשלת אסטוניה, מארט סימן. משלחת פרלמנטרית אוסטרלית, בראשות סגן נשיא הסנאט לשעבר, הסנטור סו וסט, ביקרה בטאלין באוקטובר 1999. המשלחת הפרלמנטרית אסטונית, בראשות יו"ר הפרלמנט אנה ארגמה (Ene Ergma) ביקרו באוסטרליה בשנת 2008. בשנת 2009 ביקר שר החוץ האסטוני אורמס פאט באוסטרליה ופתח את קונסוליית הכבוד האסטונית בפרת'. באפריל 2010 שר החוץ האוסטרלי סטיבן סמית' השתתף בפגישת שרי החוץ של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי בטאלין. נשיא הסנאט האוסטרלי ג'ון הוג ביקר בביקור רשמי באסטוניה באוקטובר 2013. שגרירות אסטוניה בקנברה נפתחה בפברואר 2015. בפברואר 2016 שרת החוץ של אסטוניה מרינה קליורנד פתחה רשמית את שגרירות אסטוניה בקנברה, הממוקמת יחד עם שגרירות פינלנד באוסטרליה וקיימה שיחות עם שרים פדרליים שונים.
בשנת 2015 חתמו אוסטרליה ואסטוניה על הסכם ביטוח לאומי חדש. ב-7 במרץ 2018 הודיעה שרת החוץ ג'ולי בישופ על פתיחת שגרירות אוסטרליה באסטוניה שתפקוד על בסיס "פופ-אפ", כאשר השגריר החדש יושב בטאלין למשך חודשיים בשנה ובשגרירות תישאר נוכחות להמשך השנה. בתגובה ציין שר החוץ האסטוני, סוון מיקסר, כי השגרירות החדשה "ללא ספק תהפוך את אוסטרליה לבולטת יותר באסטוניה ובאזורנו בכללותה". בין השנים 1991–2018, יחסי אוסטרליה עם אסטוניה היו באחריות שגרירות אוסטרליה בסטוקהולם. עם ההשפעות הקשות של גל השרפות באוסטרליה (2019–2020) על העיר קנברה, שגרירות אסטוניה נסגרה זמנית ועברה לסידני.
הגירה

האסטונים הראשונים התיישבו באוסטרליה בשנת 1853 והחברה האסטונית הראשונה הוקמה במלבורן בשנת 1914. אנשים התיישבו בעיקר סביב סידני. לאחר כיבוש ברית המועצות של אסטוניה בשנת 1940 ושוב בשנת 1944, התגוררו באוסטרליה מספר גולים אסטונים שתרמו לפיתוח התרבות האסטונית באוסטרליה. בתים אסטוניים הוקמו בסידני (1940), ת'ירלמיר (1952), מלבורן (1955), אדלייד (1957) ופרת' (1966). באוסטרליה יש את הקהילה האסטונית החמישית בגודלה אחרי רוסיה, קנדה, שוודיה וארצות הברית. סר ארווי פרבו, יו"ר שלוש מהחברות הגדולות באוסטרליה, הוא אחד האסטונים הידועים ביותר באוסטרליה.
אוסטרליה מארחת את אחת הקהילות הגדולות ביותר של אסטונים בחו"ל, עם 8,232 אנשים שהזדהו כאסטונים במפקד האוסטרלי בשנת 2006. במפקד האוכלוסין באוסטרליה בשנת 2016, למעלה מ-9,500 אנשים זוהו כבעלי מוצא אסטוני.
יחסים כלכליים

הסחר בין אוסטרליה לאסטוניה היה 60 מיליון דולר אוסטרלי בשנים 2013–2014. סחר בסחורות בין אוסטרליה לאסטוניה לא היה יציב, בין היתר בגלל מרחק גדול בין המדינות. הייבוא הגדול ביותר של אסטוניה הוא משקאות אלכוהוליים (יינות) ושל אוסטרליה הם מוצרי עץ ועץ.
Who We Are

Who We Are (בתרגום לעברית: מי שאנחנו) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת המלטזית ג'סיקה מוסקט והזמרת הגרמנית ג'ניפר ברנינג. השיר ייצג את סן מרינו בתחרות האירוויזיון 2018 שהתקיים בליסבון, פורטוגל. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-30 במרץ 2018.
בתחרות הזמר של האירוויזיון

ב-15 באוקטובר 2017, השדרנית הסן מרינזית "San Marino RTV" והחברה הבריטית 1in360 הודיעו על השקת מופע כישרונות מקוון המיועד לזמרים ברחבי העולם כדי למצוא את "מועמד האינטרנט" לתחרות האירוויזיון 2018 ולבחור אותו כנציג הרשמי של סן מרינו לתחרות הזמר. ב-23 בדצמבר 2017, הוכרזו ג'סיקה מוסקט וג'ניפר ברנינג כשתיים מתוך האמנים שהשתתפו בהופעות החיות של המופע.  במופע החי הראשון, מוסקט ביצעה גרסה אקוסטית של "Who we are" לצד הזמר הסן מרינזי אירול, והעפילה לגמר.
גרסת סטודיו משודרגת של השיר הופקה לגמר שבו ברנינג החליפה את אירול לאחר שזה בחר לוותר על השיר כיוון שאינו מתאים לסגנון המוזיקה שלו.  בגמר, שהתקיים ב-3 במרץ 2018, מוסקט וברנינג נבחרו לייצג את סן מרינו בתחרות האירוויזיון לשנת 2018 עם השיר "Who we are".
סן מרינו השתתפה במחצית הראשונה של חצי הגמר השני בתחרות האירוויזיון. השיר לא העפיל לגמר התחרות וסיים את דרכו במקום ה-17 מתוך 18, עם 28 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Are You Ready?". www.1in360.com. 15 באוקטובר 2017. אורכב מ-המקור ב-2017-12-26. נבדק ב-8 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "San Marino: All national selection participants revealed" (באנגלית). esctoday.com. 2017-12-23. נבדק ב-2017-12-24.
↑  "San Marino: All national selection participants revealed" (באנגלית). esctoday.com. 2017-12-23. נבדק ב-2017-12-24.
↑  Granger, Anthony (2018-03-01). "San Marino: Two Songs Receive Revamp Ahead of 1in360 Final" (באנגלית). eurovoix.com. נבדק ב-2018-03-08.
↑  Kovalj, Mila (2018-03-03). "San Marino: Jessika feat. Jenifer Brening to Eurovision 2018" (באנגלית). eurovoix.com. נבדק ב-2018-03-08.
↑  Jordan, Paul (29 בינואר 2018). "Which Countries Will Perform in Which Semi-Final at Eurovision 2018?". eurovision.tv. ארכיון מ-29 בינואר 2018. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ח'וראמשהר (טיל)

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ארץ ייצור:  איראן 
 ממדים
 אורך:  13 מטרים
 
ח'וראמשהר (בפרסית: خرمشهر) הוא טיל בליסטי בעל טווח בינוני שפותח באיראן בינואר 2017. לטיל טווח שבין 1,000 ל-2,000 ק"מ והוא יכול לשאת ראש נפץ במשקל 1,800 ק"ג ואורכו 13 מטר.הטיל הבליסטי "חורמשהר 4" הוא אחד הטילים הבליסטיים החזקים ביותר באיראן.
הטיל נקרא על שם העיר ח'וראמשהר באיראן.
סקירה

ח'וראמשהר הוא הגרסה האיראנית של טיל הוואסונג-10 של צפון קוריאה אשר מכרה גרסה של הטיל לאיראן תחת השם BM-25 כשהמספר 25 מייצג את טווח הטיל של 2,500 ק"מ. איראן טענה שהיא הקטינה את גודל הטיל לעומת הגרסה המקורית, תוך הפחתת מסת חומר ההנעה והטווח. טווח כזה מכסה מטרות בישראל, מצרים וערב הסעודית, וחברות נאט"ו כמו רומניה, בולגריה ויוון, אם ישוגר ממערב איראן.
מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה, אמיר עלי חג'יזאדה, ציין שהגרסה האיראנית "היא קטנה יותר בגודל אבל יותר טקטית", מה שעשוי להסביר את הטווח המופחת של הטיל. תיאוריה שנייה טוענת שגורמים איראניים אינם רוצים לעורר דאגה באירופה לגבי תוכנית הטילים שלהם, ובכוונה מעריכים בחסר את הטווח.
לטיל יש פוטנציאל לשאת ראשי קרב גרעיניים אך לא ברור אם הוא יכול לשאת מספר ראשי קרב גרעיניים בשל גודלו.
סקירה > ח'וראמשהר-4

נחשף ב-25 במאי 2023. הגרסה החדשה היא בעלת טווח של 2,000 ק"מ עם ראש קרב של 1,500 ק"ג. יש לה מנוע מתקדם יותר המשתמש בדלק היפרגולי(אנ'), שניתן לאחסן במכלים במשך שנים, המקצר את זמן ההכנה לשיגור ל-12 דקות. הדלק החדש דורש מכלים קטנים יותר, מה שמקטין את חלק המנוע לכ-13 מטר, כאשר ראש הקרב מוסיף כ-4 מטר לאורך הטיל. יש לו מבנה העשוי מחומר מרוכב חזק יותר, ומערכת ניווט המאפשרת לו לתקן את מסלולו כשהוא מחוץ לאטמוספירה, כך שאינו תלוי בהנחיה סופית שניתנת להפרעה על ידי מערכות לוחמה אלקטרונית.
היסטוריה

ח'וראמשהר נוסה לראשונה ב-29 בינואר 2017, כשטס כ-950 ק"מ לפני שהתפוצץ. הוא נוסה שוב באוגוסט 2020.
גרסאות

ח'וראמשהר-1
ח'וראמשהר-2
ח'וראמשהר-3
ח'יבר (ח'וראמשהר-4)
הערות שוליים

1 2 3  Hilary Clarke,Shirzad Bozorgmehr, Iran tests new ballistic missile hours after showing it off, CNN, ‏2017-09-23 (באנגלית)
↑  Fararu | فرارو | اخبار روز ایران و جهان, همه چیز درباره موشک خرمشهر ۴؛ خیبر در وضعیت عملیاتی قرار می‌گیرد؟, fa, ‏۱۴۰۳/۰۸/۱۶ - ۰۰:۰۷ (בפרסית)
1 2  Khorramshahr, Missile Threat (באנגלית אמריקאית)
איירין שיר

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1949 (בת 75) רומפורד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1971 
 מקום לימודים:  The Billericay School 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת שלאגר 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית, צרפתית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס 
 פרסים והוקרה:  Goldene Stimmgabel (1981)  Goldene Stimmgabel (1993) 
 ireensheer.de
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
איירין שיר (באנגלית: Ireen Sheer; נולדה ב-25 בפברואר 1949) היא זמרת אנגלייה.
ביוגרפיה

שיר נולדה באנגליה, בתחילת שנות השישים התגלתה בתחרות כישרונות. היא שרה במספר הרכבים מוזיקליים, ובהם "The Family Dogg". בשנות השבעים החלה בקריירת סולו ועבדה בעיקר בגרמניה. הסינגל שהוציאה, "Goodbye Mama", קיבל דירוג גבוה בטבלאות מצעד הפזמונים הגרמני. היא הופיעה גם במספר תוכניות מוזיקה בטלוויזיה הגרמנית.
באירוויזיון 1974 היא ייצגה את לוקסמבורג עם השיר "Bye Bye, I Love You" והגיעה למקום הרביעי. באירוויזיון 1978 ייצגה את גרמניה והגיעה למקום השישי. באירוויזיון 1985 הייתה אחת ממספר זמרים שייצגו את לוקסמבורג, והם הגיעו למקום השלושה-עשר.
אלפרד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1874 ארמון בקינגהאם, לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 התאבד:  6 בפברואר 1899 (בגיל 24) סנטוריום מרטינסברון, מראן, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם מלא:  אלפרד אלכסנדר ויליאם ארנסט אלברט, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  קובורג 
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  מסדר הבירית  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
אלפרד, נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה (באנגלית: Alfred Alexander William Ernest Albert, Hereditary Prince of Saxe-Coburg and Gotha‏; 15 באוקטובר 1874 – 6 בפברואר 1899), היה בנו ויורשו של אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה. הוא מת בגיל 24 בנסיבות שעדיין לא לגמרי ברורות. הוא היה בן דודו הראשון של וילהלם השני, קיסר גרמניה, ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת וניקולאי השני, קיסר רוסיה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנסיך אלפרד מאדינבורו נולד ב-15 באוקטובר 1874 בארמון בקינגהאם, לונדון. אביו היה הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו, בנם השני של המלכה ויקטוריה והנסיך אלברט. אמו, מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, הייתה בתם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן.
ארצ'יבלד קמפבל טייט, הארכיבישוף מקנטרברי, הטביל את הנסיך בחדר הקשת התחתון של ארמון בקינגהאם ב-23 בנובמבר 1874. הסנדקים שלו היו המלכה, קיסר רוסיה (שיוצג על ידי בנו הצסארביץ' אלכסנדר), הקיסר הגרמני (שיוצג על ידי דודו מצד אביו של אלפרד הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן), נסיכת הכתר הגרמנית (דודתו מצד אביו של אלפרד, שיוצגה על ידי אחותה הנסיכה כריסטיאן משלזוויג-הולשטיין), הדוכס מסקסוניה-קובורג-גותה (דוד אביו, שיוצג על ידי הנסיך כריסטיאן שלזוויג-הולשטיין), והנסיך מוויילס (דודו מצד אביו).
ביוגרפיה > נסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה

בשנת 1893 נפטר דוד אביו, ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, אחיו הבכור של סבו מצד אביו, ללא יורשים לגיטימיים. בהיותו לא כשיר לפי חוק הבית של סקסוניה-קובורג-גותה לרשת את הדוכסות בשל מעמדו כיורש העצר של כס המלכות הקיים, נסיך ויילס ויתר בעבר על תביעתו לכס הדוכסות. לפיכך, הירושה עברה לאביו של אלפרד, שהיה באותה תקופה דוכס אדינבורו. כך הפך אלפרד לנסיך הכתר של סקסוניה-קובורג-גותה.
הנסיך אלפרד התגורר בבית קלרנס בשנים הראשונות לחייו עם הוריו ואחיותיו; לאחר עלייתו של אביו לכס השלטון של סקסוניה-קובורג-גותה, הוא עבר לשלוס רוזנאו, ליד קובורג.
ביוגרפיה > מותו

ב-23 בינואר 1899 חגגו מריה אלכסנדרובנה ובעלה את יום הנישואים ה-25 שלהם בשלוס פרידנשטיין, מעונו הרשמי של הדוכס בגותה. מהחגיגות נעדר בנם היחיד, שהיה חולה מאוד.
הנסיבות המדויקות של מותו של אלפרד אינן ידועות, ודיווחים שונים פורסמו. בזיכרונותיה של אחותו מארי כתוב בפשטות כי בריאותו "התדרדרה", וסופרים אחרים אמרו שהיה לו "שחפת".  ה"טיימס" פרסם דו"ח לפיו הוא מת מגידול, בעוד ה-Complete Peerage נותן את ההסבר המקובל שהוא "ירה בעצמו".
מחברים שונים העלו השערות לגבי סיבות מדוע הוא התאבד. מחבר אחד, פרנק בוש, טען שהיה צאצא של נישואים סודיים בין אלפרד ומייבל פיצג'רלד, נכדתו של הדוכס הרביעי מליינסטר, וטען כי החיכוכים בין אלפרד ומשפחתו על רקע "הנישואים הסודיים" היו הסיבה להתאבדות. למרות היעדר ראיות תיעודיות, והיעדר התייחסות עכשווית, מחברים אחרים חזרו על קביעתו של בוש שאלפרד ומייבל נישאו, כולל ג'ון ואן דר קיסט ובי ג'ורדאן ב-Dearest Affie, והקביעה חוזרת על עצמה כמו עובדה בהיסטוריה הרשמית של המשפחה (Das Haus von Sachsen-Coburg und Gotha).
לפי השמועות, אלפרד ירה בעצמו עם אקדח בזמן ששאר בני המשפחה נאספו לחגיגת יום השנה. הוא שרד והשגיחו עליו בשלוס פרידנשטיין בגותה (תורינגיה) במשך שלושה ימים לפני שנשלח לסנטוריום מרטינסברון בגרטש ליד מרן ברוזנות טירול (אוסטרו-הונגריה, כיום איטליה). אלפרד מת שם בשעה 16:15 ב-6 בפברואר 1899, בגיל 24. הוא נקבר במאוזוליאום הדוכסי של פרידהוף אם גלונקנברג, קובורג, בוואריה (דרום גרמניה).
לאחר מותו, דודו של אלפרד הדוכס מקונוט ובנו הנסיך ארתור מקונוט ויתרו על זכויות הירושה שלהם לדוכסות סקסוניה-קובורג-גותה ביולי 1899. כתוצאה מכך, בן דודו הראשון הנסיך קרל אדוארד, דוכס אולבני, הפך לנסיך הכתר.
דואופול

דוּאוֹפּוֹל (מיוונית: μόνος, "דוּאוֹ" – שתיים ו־πωλεῖν "פּוֹלָיֶן" – למכור) הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני (2) יצרנים בלבד. בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן. חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים.
המודל הידוע ביותר של דואופול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש. התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי.
מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה.
חוקים להגבלה עסקית קיימים ברבים ממדינות העולם ובמפורש אוסרות "התנהגות אוליגפוליסטית" כעניין של מדיניות ציבורית.
בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס הכלכלי של הדואופולים.
דוגמאות

ערוצים 12 ו-13 בתחום הטלוויזיה בישראל.
בזק ו-HOT בתחום תשתיות האינטרנט והסלולר בישראל.
סטימצקי וצומת ספרים בתחום קמעונאות הספרים.
שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית, מכונות לעיתים דואופול בהשאלה, בשל הקשיים הרבים שנערמים בדרכם של מועמדי צד שלישי המנסים להתחרות עם מועמדיהן במה שניתן לכנות השוק הפוליטי. במובן זה גם חוק בדר-עופר היה פעולה של דואופול - מפא"י וגח"ל של אז.
רשתות שיווק המזון מגה קמעונאות ושופרסל היו במשך מספר שנים דואפול, לפני כניסת מתחרים נוספים לשוק.
בואינג ואיירבוס בתחום עולם התעופה המסחרי.
בנק הפועלים ובנק לאומי, בתחום הבנקאות בישראל. (את המצב ניסתה לשפר ועדת שטרום בשנת 2015, על ידי הנפקת חברות האשראי של פועלים ולאומי, ישרכארט ולאומי קארד- כיום max.)
קוקה-קולה ופפסי בתחום משקאות הקולה.
ראו גם

אוליגופול
דואופול סטקלברג
מודל ברטראן
הערות שוליים

↑  אלי ציפורי, ‏האם איש העסקים הכי חזק בישראל עומד להיות עוד יותר חזק, באתר גלובס, 6 ביולי 2018
↑  גד פרץ, ‏ניתוח: בזק והוט - דואופול דורסני שמנסה לפגוע בתחרות, באתר גלובס, 19 בפברואר 2015
↑  ערוץ 20, הכוונות הטובות של המחוקק, הגיהינום של שוק הספרים, באתר ynet, 13 באפריל 2015
↑   גיא רולניק, לאן לקחה אותנו התחרות הפוליטית בין השמאל לימין?, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2018
↑  אורנה יפת, "רשתות המזון הגדולות מתחזקות על חשבון הקטנות", באתר ynet, 31 באוקטובר 2006
↑  ויקי אוסלנדר, ‏המטוסים מקורקעים, השווי נחתך והתדמית בשפל, אז למה האנליסטים בטוחים שבואינג תתאושש בקלות, באתר גלובס, 24 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph442523
כרכמיש

תל כרכמיש ונהר הפרת הזורם לידו
סוריה באלף השני לפנה"ס
כָּרכּמיש (מחתית: 𔑵𔗧𔖻𔑺, מטורקית:Karkamış) הייתה עיר-מדינה עתיקה ששכנה על גדתו המערבית של נהר הפרת על הגבול בין טורקיה לבין סוריה של היום. העיר מזוהה עם האתר הארכאולוגי ג'ראבלוס (גם ג'רוויס) השוכן 100 ק"מ צפונית מזרחית לחלב. בתקופות מסוימות הייתה חלק ממלכות מיתני, והחתים והפכה בהמשך לעיר החשובה ביותר במסגרת הממלכות החתיות החדשות. לאחר מכן הייתה חלק מן האימפריה האשורית החדשה. זה היה גם מיקומו של קרב כרכמיש שהתרחש בשנת 605 לפנה"ס בין בבל לבין אשור ומצרים העתיקה.