stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם ג'ורג' ארמסטרונג, הברון ארמסטרונג
הערות שוליים

↑  Anderson, Antony F., "Sparks from Steam"
↑  The origins of hydroelectricity, theecologist.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439843205171  BIBSYS: 9038179  GND: 119206129  ISNI: 0000 0000 8228 4676  LCCN: n84804698  NLA: 35524336  NLK: KAC2018F5873  NTA: 131848593  SNAC: w6gq84qh  SUDOC: 111914280  Trove: 984007  ULAN: 500221051  VIAF: 310510892   WorldCat (עם VIAF): 310510892 
ויליאם ארמסטרונג, אביו של ויליאם ג'ורג'.
אן ארמסטרונג, אמו של ויליאם ג'ורג'.
מגדל המזח של גרימסבי אשר נבנה על בסיס המצבר ההידראולי של ארמסטרונג.
אה"מ ויקטוריה (1887), האונייה הראשונה שנבנתה ביזמות חברתו של ארמסטרונג.
סטאז' (רפואה)

סטאז' (בעברית: צוֹעֲרוּת) הוא שלב מקדמי בהכשרתו של רופא, הכולל עבודה מעשית בהשגחת רופאים בכירים במסגרת בית חולים, ומקובל בווריאציות מסוימות במדינות רבות, זאת, בשונה מהתמחות שהיא שלב מתקדם בהכשרת רופא.
בישראל

בישראל, לאחר סיום 6 שנות לימודי רפואה בבית ספר לרפואה, ולאחר עמידה ב"בחינות רישוי" של משרד הבריאות, לפני קבלת הרישיון לעסוק ברפואה נדרשת שנת סטאז'. בעבר, שנת הסטאז' הייתה קרויה "השנה השביעית" ללימודי הרפואה.
במהלך הסטאז' חל איסור על רישום מרשמים (רצפטים), תעודות לידה, תעודות פטירה, חוות דעת רפואיות ותעודות כלשהן. כמו כן, אין הסטאז'ר (בעברית: הרופא הצוער, או בקיצור: הצוער) רשאי לחתום על שחרור חולה מחדר מיון, מחלקה בביה"ח או כל מתקן רפואי אחר. מלבד הגבלות אלה, על הסטאז'ר חלות כל הזכויות והחובות של רופא מורשה.
לאחר שסיים בהצלחה את שנת הסטאז', משרד הבריאות מנפיק לו רישיון לעסוק ברפואה (תחילה "רישיון זמני", ולאחר מספר חודשים, "רישיון קבוע").
שנת הסטאז' מתבצעת באחד מבתי החולים שהוכרו לסטאז' על ידי המועצה המדעית של הר"י, והסטאז'ר מופנה על פי הגרלה.
מקצועות חובה בסטאז': רפואה פנימית, כירורגיה ורפואת ילדים. משנת 2008 ישנם מסלולים ישירים לסטאז' במקצועות הללו.
תפקידו של הסטאז'ר מגוון. הסטאז'ר משתתף בעבודה השוטפת במחלקה, מבצע רוטינה של לקיחת בדיקות דם, קבלות ושחרורים של חולים (כשרופא בכיר מאשר וחותם), משתתף ב"ביקור רופאים", ועל פי דרישות הרופאים הבכירים שבמחלקה מכין הרצאות וכדומה. בסיום הסטאז' במחלקה מקבל הערכה מקצועית של מנהל המחלקה.
בשנת הסטאז' הסטאז'ר מקבל שכר, שאחד המרכיבים הבסיסיים שלו הוא מספר התורנויות שהסטאז'ר מבצע (תורנויות במחלקה, ותורנויות חדר מיון).
לאחר תום שנת הסטאז' וקבלת רישיון לעסוק ברפואה, רשאי הרופא שסיים בהצלחה את שנת הסטאז' לבחור לעצמו מסלול התמחות, הנמשך מספר שנים. רופא שמחליט לא לעבור התמחות נחשב לרופא כללי.
על מנת להתחיל את שנת הסטאז', על הסטאז'ר להגיש את עבודת הגמר שלו, זאת בדומה לבוגרי אוניברסיטאות באירופה, אשר מגיעים לסטאז' לאחר שסיימו את עבודת הגמר.
הרישיון לעסוק ברפואה תקף רק למדינת ישראל. במידה והרופא שסיים סטאז' מעוניין לצאת לעבוד באירופה או בארצות הברית חלה עליו החובה לעבור בחינות הסמכה מחדש, במקום העבודה החדש.
הסטאז'רים בישראל מאוגדים ב"ארגון הסטאז'רים לרפואה בישראל" (אסל"י).
הערות שוליים

1 2  למד לשונך 39, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏14 בינואר 2002
↑  בחינת רישוי - בחינת הרישוי ברפואה היא בחינת ההסמכה הרשמית בישראל לכל רופא שסיים לימודי רפואה מחוץ למדינת ישראל, בעל דיפלומה מוכרת, ואשר לא סיים סטאז' בארץ בה למד.
↑  בוגרי בית ספר לרפואה במדינת בישראל - חייבים לעמוד ב"בחינות גמר", לפני תחילת הסטאז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558190205171  GND: 4229994-9  LCCN: sh85067473
יום ללא קניות

| --- | --- |

הפגנה לציון יום ללא קניות בסן פרנסיסקו
 סוג:  מועד בין-לאומי
 סיבה:  העלאת המודעות נגד תרבות הצריכה
 מועד
 תאריך:  2024: 29 בנובמבר  2025: 28 בנובמבר  2026: 27 בנובמבר
יום ללא קניות הוא אירוע של מחאה נגד תרבות הצריכה, שהמשתתפים בו נמנעים, על-פי הצהרתם, מקניה למשך יום אחד. יום זה נוסד על ידי "מכסחי הפרסומות" הקנדיים (Adbusters). בארצות הברית מקיימים את האירוע בבלאק פריידיי, יום השישי הראשון שאחרי חג ההודיה ולפני חג המולד ובמקומות אחרים בעולם בשבת האחרונה של חודש נובמבר, במקביל לתקופת הקניות העמוסה של השנה. יום ללא קניות מצוין בקנדה, ארצות הברית, בריטניה, ישראל, אוסטריה, גרמניה, ניו זילנד, יפן, הולנד, צרפת, נורווגיה ושוודיה ומדינות נוספות.
היסטוריה

היום הוכרז לראשונה בוונקובר שבקנדה בספטמבר 1992, כיום שבו "החברה צריכה לבחון את סוגיית צריכת היתר". בשנת 1997 האירוע הועבר לראשונה לבלאק פריידיי, שהוא אחד מעשרת ימי הקניות העמוסים ביותר בארצות הברית. היום חל ביום שישי גם בישראל הואיל ויום שישי נחשב ליום קניות מובהק. פרט לצפון אמריקה ולישראל, יום ללא קניות חל ביום השבת שלמחרת.
"מכסחי הפרסומות" הקנדים ניסו לפרסם את האירוע באמצעות פרסומות בכלי התקשורת הציבוריים, אך מרביתם מנעו את הפרסום בשל המחלוקת שהתעוררה סביב הפגיעה בחנויות הגדולות. רשת CNN לעומת זאת כן איפשרה את הפרסום. האירוע תפס תאוצה וקמפיינים הופיעו בארצות הברית, בריטניה, ישראל, אוסטריה, גרמניה, ניו זילנד, יפן, הולנד ונורווגיה. כיום באירוע משתתפות למעלה מ-65 אומות.
ביקורת

חיצי ביקורת רבים הושמעו כנגד יום ללא קניות, ועיקרם שמה שהצרכנים לא יקנו ביום זה הם יקנו ביום שלאחר מכן. מול טענות אלו, "מכסחי הפרסומות" גרסו שהכוונה היא להתחיל ביום זה שינוי מתמשך באורח החיים ולא רק להימנע מקניות ליום בודד. במקומות מסוימים בעולם מתארגנות פעילויות חלופיות במהלך היום ללא קניות, למשל אירוע ה-"Buy Nothing Day Hike" (צעדת יום ללא קניות).
ביקורת אחרת על יום ללא קניות התייחסה לעובדה שמדובר בפעילות שמבוססת על חוסר פעולה, שמשכיחה את העובדה שאוכלוסיות רבות לא יכולות להרשות לעצמן להיות חלק מתרבות הצריכה, ולמעשה מקיימות את יום ללא קניות על בסיס יומי ולא מבחירה. קבוצת פעילים במונטריאול קידמה בתגובה את יום הגנבה (Steal Something Day).
ציון היום בישראל

יום ללא קניות הראשון צוין בישראל בשנת 1998 על ידי חברים מעמותת אנימלס, אך האירוע שהתקיים עסק בעיקר בזכויות בעלי חיים ורק בעקיפין נגע בתרבות הצריכה. הציון המשמעותי הראשון של יום ללא קניות חל שנה לאחר מכן ב-1999 בתל אביב ובירושלים.
עם השנים ירדה הפעילות במסגרת היום ללא קניות. מספר פעמים הוצע לקיים "יום ללא קניות" ישראלי שיחול לקראת פסח כחג החירות, או יום כיפור, כדי לתת ליום נופך מקומי יותר. אך דבר זה לא התקיים מעולם.
ראו גם

בלאק פריידיי
הערות שוליים

↑  "Buy Nothing Day"The Guardian.co.uk
↑  Buy Nothing Day, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑    Adam Boult, ‏Forget Black Friday – celebrate Buy Nothing Day instead, The Telegraph, 25 November 2016
1 2 3  Buy Nothing Day 2006 press release
↑  "Buy Nothing Day"The Guardian.co.uk
↑  Why I Shop on Buy Nothing Day, TheTyee.ca, 11/24/2006
↑  Steal Something Day, ‏November 26, 1999
| קיימות |
| --- | --- | --- |
| מושגי מפתח | איכות הסביבה • אקולוגיה • סביבתנות • טביעת רגל אקולוגית • מאזן אקולוגי • צדק בין-דורי |  |
| איומים | משבר האקלים • התחממות עולמית • הידלדלות שכבת האוזון • הכחדה המונית |  |
| אסטרטגיות סביבתיות | חשיבה סביבתית • קיימות מקומית • חינוך סביבתי • אקו-אנרכיזם • אקולוגיה עמוקה • עירוניות חדשה |  |
| פסולת | הפחתה במקור • קומפוסט (התכלות) • שימוש חוזר • מיחזור (מיחזור בישראל) • מדרג הפסולת • שטח הפסולת של האוקיינוס השקט  • שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי  • שטח הפסולת הצפון אטלנטי |  |
| תשתיות ובנייה | תחבורה בת קיימא • בנייה ירוקה • תכנון רגיש למים • בנייה באדמה • בנייה תואמת אקלים |  |
| גינון וחקלאות | גינה קהילתית • גינון יובשני • חקלאות אורגנית • גידול ביו-אינטנסיבי • מזון מקומי • גינון גרילה • פרמקלצ'ר • יער מאכל • חקלאות עירונית |  |
| אנרגיה | אנרגיה חלופית • אנרגיה ירוקה • אנרגיה מתחדשת • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • אנרגיה הידרואלקטרית • RDF |  |
| כלכלה | תרבות הצריכה • מזון מהיר • שיווק ערכי • שיווק ירוק • גרינווש • פיתוח בר-קיימא • תיירות בת קיימא • השקעה אחראית • כלכלה אקולוגית • התיישנות מתוכננת |  |
| ארגונים בישראל | החברה להגנת הטבע • המשרד להגנת הסביבה • אדם טבע ודין • אקו-ויקי • חיים וסביבה • מגמה ירוקה • המרד בהכחדה • צלול |  |
| מיזמים נבחרים | אג'נדה 21 • יום ללא קניות • תערוכת קלינטק • תחבורה היום ומחר • פרויקט עדן • ביוספירה 2 • BedZED • יום איכות הסביבה העולמי • שמיטה ישראלית |  |
גדעון טיקוצקי

| --- | --- |

גדעון טיקוצקי, 2019
 לידה:  1977 (בן 47 בערך) חדרה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב האוניברסיטה העברית בירושלים
 שפות היצירה:  עברית
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 פרסים והוקרה:  פרס בהט (2014)  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (2015)  פרס היצירה לסופרים עבריים (2019) 
 
גדעון טיקוצקי (נולד בשנת 1977) הוא פרופסור לספרות, מרצה ועורך ישראלי, זוכה פרס בהט לשנת 2014 ופרס ראש הממשלה לוי אשכול ליצירה לשנת 2019.
ביוגרפיה

טיקוצקי נולד וגדל בחדרה. למד בתיכון חדרה, בשנת 1995 התגייס לצה"ל, שירת במשך עשור והשתחרר בדרגת רב-סרן. בשנים 2014–2016 התגורר בארצות הברית, במסגרת השתלמויות פוסט-דוקטורט. כיום מתגורר בתל אביב.
ביוגרפיה > לימודים

בשנת 2004 סיים לימודי תואר ראשון בחוגים לספרות עברית ולשפה ולספרות צרפתית באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2006 סיים לימודי תואר שני בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הגמר שכּתב בהדרכת פרופ' אריאל הירשפלד עסקה בייצוג הנוף הארץ-ישראלי בשירת לאה גולדברג כזירה של התמודדות מורכבת עם מוסכמות אידאולוגיות ופואטיות שרווחו בתרבות הארץ-ישראלית והישראלית בשעתה.
בשנת 2014 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב על יצירתה של דליה רביקוביץ בהדרכת פרופ' מיכאל גלוזמן ונבחנו בה "המעבדה הפואטית" של רביקוביץ ותהליכי ההתקבלות של יצירתה על רקע התרבות הישראלית בת הזמן.
ביוגרפיה > באקדמיה

טיקוצקי מלמד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לספרות עברית. בשנים 2017–2020 היה עמית מחקר במרכז מַנדל סכוליון למחקר רב-תחומי במדעי הרוח והיהדות באוניברסיטה זו, ומשנת 2021 התמנה לפרופסור חבר בחוג לספרות עברית. בנוסף הוא עומד בראש התוכנית ליידיש (משנת 2022). בעבר לימד בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ובחוג לספרות משווה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה. כמו כן היה עמית מחקר וחוקר אורח במרכז טַאוֹבֶּה ללימודי יהדות באוניברסיטת סטנפורד (2014–2015), במרכז כץ למחקר מתקדם במדעי היהדות באוניברסיטת פנסילבניה (2016) ובמוסדות נוספים.
במחקרו מתמקד טיקוצקי בספרות העברית של המאה העשרים, הן בפני עצמה והן בזיקותיה לתרבות אירופה, וכן בתרבות הישראלית, לא אחת במבט מן הארכיון. הוא בוחן את התגבשות הקאנון (בכללו, ושל יוצרים מסוימים) כפועל יוצא של נורמות אידאולוגיות ופואטיות ושל תהליכי צנזורה (פנימית או חיצונית); ואגב הדגשת נזילותו של הקאנון מציג דרכים חלופיות שעמדו לרשות הספרות והתרבות ושנשכחו ברבות הימים.
טיקוצקי כתב בהרחבה על יצירתן של לאה גולדברג ודליה רביקוביץ וההדיר רבים מכּתביהן, בין השאר קבצים של מאמרים ורשימות עיתונות פרי עטן. בין גילוייו הארכיוניים הבולטים, שערך והביא לדפוס: כ-35 שירים נשכחים מאת זלדה, כ-150 שירים גנוזים מאת רביקוביץ, כ-300 שירים גנוזים מאת גולדברג וכן רומן גנוז מאת גולדברג, אבדות, שעלילתו מתרחשת בברלין ערב עליית הנאצים לשלטון.
ביוגרפיה > בעולם ההוצאה לאור

בשנים 2008–2021 היה טיקוצקי עורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית פועלים, ובשנים 2019–2021 היה עורך ראשי, לצד נגה אלבלך, מנכ"לית הוצאת הספרים.
במסגרת פעילותו ערך ספרי עיון, בין השאר מאת חיים באר, גרשון שקד ונורית גוברין, קובצי מכתבים מאת חנה סנש (אַת לבדך תביני), טוביה ריבנר ולאה גולדברג (אולי רק ציפורי מסע), ספרי שירה ופרוזה של יוצרים מן העבר ושל משוררים וסופרים עכשוויים (בהם יאיר אגמון, שירה פנקס, זאב רז), ואסופת שירה עברית בתרגום לגרמנית (Zukunftsarchäologie, 'ארכאולוגיה של עתיד', בשיתוף לינה ברוך) - סך הכול כשמונים ספרים, בז'אנרים שונים.
מלגות ופרסים נבחרים

פרס על שם פאול אברהם אלסברג לחוקר מצטיין לשנת תשפ"ג מטעם האיגוד הישראלי לארכיונאות ולמידע (2022).
מלגת קרן עזריאלי לחוקרים צעירים (2021).
פרס ראש הממשלה ליצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול (2019).
מלגת מַנדל במרכז מנדל סכוליון למחקר רב-תחומי במדעי הרוח והיהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים (2017–2020).
פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ה (2015) – פרס לעריכה ספרותית, על מפעל כינוס כתביה של לאה גולדברג.
פרס בהט לספר העיון המקורי הטוב לשנת תשע"ד (2014), על הספר דליה רביקוביץ – בחיים ובספרות.
מלגת דן דוד לחוקר צעיר בתחום היסטוריה/ביוגרפיה (2012).
פרס דב סדן למחקר ועיון (2012).
פרס לספר ביכורים בתחום העיון מטעם שרת התרבות והמועצה הציבורית לתרבות ולאמנות על הספר הנסיך הקטן – שבעה פרקי מסע (1994).
ספריו

'הנסיך הקטן' – שבעה פרקי מסע, מסות ומחקרים על הנסיך הקטן בראי מכלול כתיבתו של אנטואן דה סנט-אכזופרי, הקיבוץ המאוחד, 1998.
האור בשולי הענן – היכרות מחודשת עם יצירתה וחייה של לאה גולדברג, הקיבוץ המאוחד וספרית פועלים, 2011.
דליה רביקוביץ – בחיים ובספרות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וידיעות אחרונות – ספרי חמד, סדרת ספרי פרס בהט, 2016.
תפרי העבריות: ארכיון הספרות לנוכח הקאנון, הוצאת מאגנס, 2024.
תרגום

טייס קרב ומכתב לבן ערובה מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי, ספרית פועלים, 2009.
מרשימותיו

גדעון טיקוצקי, "התוצאות - לא עלי לדון עליהן", באתר הארץ, 30 בינואר 2007
גדעון טיקוצקי, אחרי 70 שנה מתפרסם לראשונה הסיפור היחיד שבו התייחסה לאה גולדברג למלחמת העולם השנייה, באתר הארץ, 27 במרץ 2009
גדעון טיקוצקי, אין מורכב מהפשטות | "יופי מאוחר", באתר הארץ, 24 ביוני 2009
גדעון טיקוצקי, מי היה לאון ורת, הסופר היהודי שלגורלו כה חשש מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אקזופרי?, באתר הארץ, 24 ביולי 2009
"היהלומים של דליה רביקוביץ" (עם צאת כל שיריה), אתר הספרייה החדשה, 1.9.2010
"'בעזבי את חיי, קראתי בו, וטוב לי': יהודה עמיחי הצעיר כותב ללאה גולדברג", אות (החוג לספרות, אוניברסיטת תל אביב), גיליון 1, סתיו 2010, עמ' 215–226.
"חיה יותר מן השפות האחרות" (על דרכה של גולדברג אל העברית ובעברית), מקור ראשון, "שבת", גיליון 652, כ"א בשבט תש"ע, 5.2.2020, עמ׳ 8–9.
"המשוררת שלא רצתה להזדקן" (על לאה גולדברג), מקור ראשון, מוסף שבת, 13.5.2011, עמ' 11.
גדעון טיקוצקי, דליה רביקוביץ, עשור למותה, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2015
"החשבון לא הושלם: בחזרה אל 'שארית החיים', ספר שיריה האחרון של לאה גולדברג", הו!, גיליון 15, אוגוסט 2017, עמ' 78-69.
גדעון טיקוצקי, כמוסת הזמן של לאה גולדברג (שלוש מחשבות עם עריכת שיריה הגנוזים), באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, 27.06.2019
"היא הייתה לאחת משלנו: כתיבתה הייחודית של לאה גולדברג" (במלאת יובל לפטירתה), מקור ראשון, "שבת", כ' בטבת תש"ף, 17.1.2020, עמ' 4–5.
גדעון טיקוצקי, רוצה לשים קץ לכתיבתי. בא הייקו חצוף, אומר: לא!, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2020
גדעון טיקוצקי, רגשי אשמה יש לי כמה שתרצה, אבל לא כמו שאתה משער, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2020
"שעת החסד של נתן זך" (במלאת שנה למותו), ידיעות אחרונות, "7 לילות", "ספרות ותרבות", 4.11.2022, עמ' 20-18.
דילמת המנדרין הסיני: כוחה המוסרי של שיחה, מעלה 14, יוני 2024, עמ׳ 22-21, על ״השיחה״
ראיונות נבחרים

אבנר שפירא | איור: אילה טל, בגרמניה לפני המלחמה: הרומן הגנוז של גולדברג, באתר הארץ, 15 בינואר 2010
אבנר שפירא, הקריירה העיתונאית הנשכחת של לאה גולדברג, באתר הארץ, 12 באפריל 2017
אלעד זרט, האור הגנוז, באתר "ידיעות אחרונות", 5 ביוני 2019
גיתית פודמסקי, ריאיון עם טיקוצקי באתר קרן ויקימדיה ישראל על הוראה אקדמית המשלבת חיבור ערכים בוויקיפדיה, 16.9.2019.
ענת שרון-בלייס מראיינת את טיקוצקי בתוכניתה "אחת+5: שעה על ספרים ישנים וחדשים", כאן תרבות, 10.4.2020.
אלעד נבו, "'כמו חפירה ארכאולוגית'", על גילוי שירי זלדה, ישראל היום, 13.7.2020, עמ' 26.
הערות שוליים

↑  זאב רז וגדעון טיקוצקי, שווה מחשבה: שיחה בשניים, הערוץ הראשון, אלול תשס"ט, ספטמבר 2009
↑  דף אישי באתר מרכז מנדל-סכוליון, האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  דף אישי באתר אוניברסיטת סטנפורד, באתר dlcl.stanford.edu
↑  דף אישי באתר מרכז כץ שבאוניברסיטת פנסילבניה, פילדלפיה, באתר katz.sas.upenn.edu (באנגלית)
↑  דליה רביקוביץ, גדעון טיקוצקי (ע), השירים הגנוזים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016
↑  לאה גולדברג, גדעון טיקוצקי (ע), השירים הגנוזים, ספרית פועלים, 2019
↑  אנה זטרברג, חילופי תפקידים בהוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית פועלים, ידיעות אחרונות, "שבעה לילות" 24.5.2019, עמ' 21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314067605171  BnF: cb16042001n (data)  CiNii: DA18971702  GND: 139836535  ISNI: 0000 0000 7983 3427  LCCN: no2004018743  SUDOC: 190924454  VIAF: 12011622   WorldCat (עם VIAF): 12011622
שמיעתנות

שמיעתנות או אודיזם (מאנגלית: Audism) היא צורה של יכולתנות וסטיגמות המכוונות כלפי חירשים וכבדי שמיעה. יכולתנות היא זלזול ביכולותיהם ובכישוריהם של אנשים עם מוגבלות מעבר למוגבלויותיהם, והחשבתם לנחותים מאלה שאין להם מוגבלות. שמיעתנות היא החשבת חירשים ולקויי שמיעה לנחותים שאינם ראויים להשתלב בחברה השומעת ואפילו תפיסה שלפיה חייהם אומללים.
במחקר האקדמי

את המונח המציא טום ל. האמפריז (אנ') בחיבור שכתב בשנת 1975 ופרסם בעבודת הדוקטורט שלו בשנת 1977, אך המונח נכנס לשימוש נרחב רק כאשר הפסיכולוג הרלן ליין (אנ') השתמש בו בכתביו. במקור, האמפריז התייחס לשמיעתנות רק בנוגע להתנהגות ועמדות של אנשים בודדים, וליין הרחיב את נושא השמיעתנות וחילק אותו לתפיסות ומעשים במרחב האישי והממסדי, האינדיבידואלי והציבורי.
בתרבות החירשים

בתרבות החירשים, תת תרבות היוצאת חוצץ נגד אידיאל השילוב של החירשים בחברה השומעת, משמש המונח "שמיעתנות" עבור התפיסה לפיה רצוי שאדם יהיה שומע וחירשות היא לקות, ששמיעה תקינה עדיפה על שמיעה לקויה ושתיהן עדיפות על חירשות. חברי קהילות חירשים מפרשים תפיסה זו כהיררכיה חברתית מעמדית: אדם שומע עדיף על אדם כבד-שמיעה, ושניהם עדיפים על אדם חירש.
לפי אמונה זו, פיתוח יכולת שמיעה ודיבור אצל תינוקות וילדים חירשים וכבדי שמיעה שקול לפגיעה מכוונת ביכולת שמיעה ודיבור אצל שומעים.
התרבות האינקלוסיבית אינה שותפה לאמונה זו ולא מתנגדת לשיקום בנוסף לרכישת שפת סימנים.
ביטויים בפועל

העדפת אדם חירש אשר מדבר בצורה ברורה על אדם חירש אשר אינו מדבר בצורה ברורה מפריעה להזדמנויות של חירשים בשוק העבודה גם כאשר הם למדו לדבר ומעוניינים להשתלב בחברה השומעת.
הפלה מלאכותית של עוברים חירשים, כולל היתר הלכתי, לדעת פוסקים מעטים, לאישה הרה שחלתה באדמת להפיל, כאשר הסיכון לעובר הוא חירשות או עיוורון.
בתרבות החירשים, שם מקובל לראות בהתייחסות לחירשות כלקות התייחסות שמיעתנית, בדיקות סקר בהיריון לאיתור חירשות אצל עוברים נחשבת "רצח עם תרבותי" של תרבות החירשים. בנוסף להתנגדות לניתוחי שתל שבלולי אצל ילדים בגיל המומלץ לניתוח השתל השבלולי, יש חירשים שמחשיבים גם ניתוחי שתל שבלולי כ"רצח עם תרבותי". חירשים המחזיקים בדעות כאלה רואים חשיבות לשימור שפת הסימנים אולם לא בסתירה לאיכות חייו של הילד משום שלדעתם חירשותו אינה לקות כי אם זהות, וטובתו אינה השתלבות בחברה השומעת אלא שהוריו (שהם בדרך כלל שומעים) ילמדו שפת סימנים.
בחינוך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחוק > בישראל

חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אוסר אפליה מחמת מוגבלות כאשר מוגבלות זו אינה פוגעת בדרישות המהותיות של התפקיד.
ראו גם

הקונגרס הבין-לאומי השני לחינוך חירשים
לקריאה נוספת

אירית דלומי תורתי, "מגדר" גיליון 8 "כוח לכו"ח" - מורות חירשות וכבדות שמיעה, 2021
הערות שוליים

↑  Jamie Berke‏, ?What Is Audism, באתר Verywell, ‏1 בינואר 2018 (באנגלית);
Tom Humphries‏, Communicating across cultures (deaf – hearing) and language learning, באתר ProQuest, ‏11 בדצמבר 1977 (באנגלית)
↑  H-D. L. Bauman, Audism: Exploring the Metaphysics of Oppression, Journal of Deaf Studies and Deaf Education 9, 2004-04-01, עמ' 239–246 doi: 10.1093/deafed/enh025
↑  Richard Clark Eckert, Amy June Rowley, Audism, Humanity & Society 37, 2013-04-18, עמ' 101–130 doi: 10.1177/0160597613481731
↑  Harlan Lane, The mask of benevolence: disabling the deaf community, 1st Vintage Books ed, New York: Vintage Books, 1993, ISBN 978-0-679-73614-1
↑  A chronology of the oppression of sign language in France and the United States. In: H. Lane and F. Grosjean (eds.) Current Perspectives on Sign Language. Hillsdale, NJ: LEA, 1981
French translation: Une chronologie de l'oppression de la langue des signes. Langage, 1980, volume 56, pages 92–124
Harlan L. Lane‏, "Do Deaf People Have a Disability?" Sign Language Studies volume 2 number 4, 2002. pages 356–379, באתר Project Muse, ‏קיץ 2002 (באנגלית)
↑  מישל רבל, עורך, סוגיות ביואתיות בנושא אבחון גנטי טרום השרשתי (PGD), המועצה הלאומית לביואתיקה; האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 2008, עמ' 95;
H-Dirksen L. Bauman, Scott Simser, Gael Hannan, Beyond Ableism and Audism: Achieving Human Rights for Deaf and Hard Of Hearing Citizens, Canadian Hearing Society, p. 12
↑  הרב משה צוריאל, הפלת עובר שאובחנה אצלו מחלה קשה (הקישור אינו פעיל), תחומין כה, באתר של מכון צומת
↑  N. L. Cohen, The Ethics of Cochlear Implants in Young Children, S. Karger AG, עמ' 1–3, ISBN 978-3-8055-6095-5
↑  שתל השבלול - שאלות ותשובות נפוצות, באתר מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל
↑  Bilingualism and Bilingual Deaf Education, Marc Marschark, Gladys Tang, Harry Knoors, Oxford University Press, עמוד 6
↑  Ross E Mitchell, Michael A Karchmer, Chasing the Mythical Ten Percent: Parental Hearing Status of Deaf and Hard of Hearing Students in the United States, Sign Language Studies 4, 2004-12, עמ' 138–163 doi: 10.1353/sls.2004.0005
קניון ויקוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קניון, defile 
 נתונים ומידות
 אורך:  20 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  אפירוס 
 קואורדינטות:  39°58′10″N 20°43′42″E﻿ / ﻿39.96944°N 20.72833°E﻿ / 39.96944; 20.72833
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקניון ויקוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקניון ויקוס
 
ערוץ ויקוס או קניון ויקוס (ביוונית: Φαράγγι του Βίκου) הוא ערוץ בהרי הפינדוס, בצפון-מערב יוון. הוא שוכן על המדרונות הדרומיים של הר טימפה (Mount Tymphe,אנ'), אורכו כ-32 ק"מ, עומקו נע בין 120 ל-1350 מ', ורוחבו נע בין 2500 מ', לבין מטרים בודדים בלבד בחלקו הצר ביותר.
ערוץ זה מוכר על ידי ספר השיאים של גינס בתור הערוץ "העמוק ביותר ביחס לרוחבו" בעולם.
שם

ישנן מספר דעות לגבי האטימולוגיה של השם:
לפי Ιωάννης Λαμπρίδης זה נובע משפות סלאביות ופירושו 'ערוץ'.
לפי Ευάγγελος Μπόγκας זה נובע מהיוונית βίκος 'στάμνος עם אוזניים', מציין את צורתו של הגורם וההדים שלו. המילה נרשמה בלקסיקון של סיקיוס מאלכסנדריה.
לפי Κωνσταντίνος Άμαντος הוא נובע מהשם הצמחי היווני βικίον.
לפי Κωνσταντίνος Οικονόμου הוא נובע ממילה אלבנית לגשר או מעבר עץ, vig-u או vig-ku, בשל גשר עץ מלבש שהוצב בתקופה העות'מאנית. Kostandin Kristoforidhi מקשר אותו עם המילה היוונית העתיקה βαβύκα 'גשר', המתועדת בלקסיקון של סיכיוס מאלכסנדריה. אותה מילה נמצאת גם בניבים היווניים של צפון אפירוס בצורה βίγκι, ובארומנית בצורות vig או viga.
מקום

הערוץ נמצא באזור הליבה של הפארק הלאומי Vikos–Aoös (אנ'), באזור זגורי. חלקו העיקרי מתחיל בין הכפרים Vitsa (אנ') ו-Koukouli (אנ'), ומסתיים ליד הכפר Vikos (או Vitsiko) (אנ')‏ הערוץ מנקז מים ממספר נחלים קטנים, עונתיים בעיקר, ומוביל אותם אל נהר ה-Voidomatis (אנ'), הנוצר בסופו של הערוץ הראשי. בחלק העיקרי של הערוץ, זרימת המים היא על בסיס עונתי בלבד, והיא קבועה רק בחלק הנמוך ביותר של הערוץ. ויקוס הוא גם אתר בעל חשיבות גדולה למדע, וזאת ממספר סיבות: הוא נמצא במצב כמעט בתולי, הוא מהווה מקלט למינים בסכנת הכחדה, וכן מכיל מערכות אקולוגיות רבות ומגוונות.
גיאומורפולוגיה

אורכו של הערוץ הוא 32 ק"מ, הוא בעל קירות שעומקם נע בין 120 ל-1350 מטרים, ורוחב שנע בין 2,500 מטרים, לבין מטרים ספורים בלבד בחלקו הצר ביותר. נתונים אלה זיכו אותו בתואר הקניון העמוק ביותר בעולם ביחס לרוחבו מטעם ספר השיאים של גינס, אם כי יש המערערים על טענה זו. חלקו העיקרי של הערוץ משתרע מהכפר ויקוס ועד מונודנדרי (אנ'), ומגיע לעומק של כ-1,350 מטרים.
נוף הערוץ, המשתרע על פני כ-32 ק"מ (12 ק"מ מהם שייך לאזור הליבה של הפארק), מציג תבליט מגוון, ומאופיין בשינויי גובה פתאומיים. מדרונות תלולים וצוקים סלעיים שולטים באזור האמצעי והגבוה בהתאמה. ערוצים רבים מבתרים את שני צידי הערוץ, ותנועת המים המנתקת חומרים סלעיים שונים יוצרת דרדרת מורחבת. הערוץ, המשתרע בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, נחצב במשך מיליוני שנים על ידי נחל ויקוס, והמשכו על ידי נהר Voidomatis, שהוא יובל של הנהר Aoos (אנ').
מכיוון שערוץ ויקוס הוא חתך עמוק של ההר, מדרונותיו חושפים שורה של תצורות סלע מעידנים שונים. השכבות העליונות, בעומק של כ-200 מטרים, מורכבות מאבן גיר אאוקן צעירה יחסית, בעומק שבין 200 ל-700 מטרים הן מורכבות משכבה מהתקופה הקמפנית, בעוד שהשכבות המצויות מתחת ל-700 מטרים מורכבות מאבן גיר מתקופות היורה והקרטיקון. בשכבות העמוקות ביותר, דולומיט היורה האפור דומיננטי. חקירת סלעי המשקע, כמו גם ליתולוגיה (ענף בגאולוגיה העוסק בחקר הסלעים ומאפייניהם הפיזיים, אנ') באגן Voidomatis, העלו כי מרבצי הסחף הפנימיים ביותר מורכבים מחומר שמקורו באבן גיר, הנישא על ידי נהר Voidomatis מגובה רב יותר על ידי סחיפה, מזה כ-30,000 שנים.
חיות בר > צומח

מספר לא מבוטל של עשבי תיבול של ערוץ ויקוס ואזורים סמוכים בתוך הפארק הלאומי ויקוס-אווס, נחשבו כבעלי סגולות רפואיות, ונקצרו בעבר על ידי מרפאים מקומיים, שכונו בשפה הרווחת "רופאי ויקוס" (Vikos doctors) (אנ')‏. מרפאים אלה השתמשו במתכונים מיוחדים, שלעיתים קרובות התבססו על עותקים של מתכונים יווניים עתיקים של היפוקרטס או דיוסקורידס, והתפרסמו אף מעבר לגבולות יוון. הצמחים המשמשים במתכונים אלה כוללים בין השאר את מליסה אופיסינליס (Melissia officinalis) (אנ')‏, Tilia tomentosa (אנ'), נענע קרחת, ועוד. בדיקה כימית של מיני צמחים מקומיים אלה הראתה כי מספר גבוה מהם מתאפיין במרכיבים פעילים ביולוגית. אוסף של כ-2,500 מינים יבשים של צמחים ועשבי תיבול מקומיים מוצג במוזיאון הטבע המקומי בכפר קוקולי (Koukouli).
חיות בר > עולם החי

אחת האטרקציות המקומיות המיוחדות במקום היא צפיר האלפים (Rupicapra rupicapra), זן נדיר החי בגבהים גבוהים הרחק מפעילות האדם, בעיקר בצוקים הסלעיים, למשל במגאס לאקוס (Megas Lakos), שהוא נקיק משני של ערוץ ויקוס.