stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנייה בגבס
סוגי גבס לבנייה

לוחות הגבס הם משטחים העשויים שכבת נייר דקה ומעליה טיח גבס - הרכב חצי-מימי של סידן גופרתי (CaSO4.½ H2O). באופן זה נוצק משטח קשיח המשמש כחומר הגלם לבנייה בגבס. עובי הלוח הסטנדרטי הוא 12 מ"מ אך קיימים גם לוחות דקים יותר המשמשים בעיקר לבנייה של משטחים עגולים אותם ניתן לכופף מבלי שישברו.
קיימים שלושה סוגים בסיסיים של קירות גבס המשמשים לבנייה השכיחה. ניתן אף להבדיל ביניהם לפי צבע הנייר שבגב המשטח:
לוח גבס רגיל - בצבע בז'.
לוח גבס בצבע ורוד - העמיד בפני אש.
לוח גבס ירוק - העמיד בפני רטיבות. יעיל כנגד לחות בלבד, ומשמש לחדרי אמבטיה או מטבחים. גבס זה אינו עמיד בפני מים בכמות גדולה כגון מי גשם הפוגעים בקיר חיצוני.
בין הסוגים הנוספים של לוחות גבס ניתן למנות:
לוח גבס כחול - לוח בעל חוזק משופר לנגיפה, צבע פני הלוח כחול, צבע גב הלוח כחול אפור. לוחות אלו משמשים בעיקר בחדרים רטובים וכקירות מעטפת חוץ.
לוח גבס משולב סיבי זכוכית (לוח FIRE-BOARD) - לעמידות גבוהה במיוחד באש.
לוח גבס משולב פוליסטירן מוקצף (קלקר) - לוח בעל בידוד תרמי משופר.
לוח גבס מבוסס בריום סולפט - להגנה מפני קרינת רנטגן (X-Ray).
יצור הגבס

מקור הגבס התעשייתי הוא במחצב סולפטי רך בעל הנוסחה הכימית CaSO4·2H2O . לאחר חציבתו הגבס נגרס לחצץ, מנופה ומועבר למפעלים לעיבוד תעשייתי. כחלק מהעיבוד במפעל הגבס נטחן בתהליך רציף תוך כדי חשיפה לטמפ' גבוהה. במהלך החימום נפלטים 75% מהמים בתוך המחצב. אבקת הגבס הנוצרת מעורבת עם תוספים נוספים בהתאם ליעוד הסופי והתערובת הנוצרת נוצקת על גבי נייר קרטון.
בישראל הגבס מיוצר על ידי שני יצרנים עיקריים: טמבור גבס בע"מ ואורבונד תעשיות גבס ומוצריו בע"מ.
שימוש

השימוש הנפוץ ביותר של הגבס הוא לבניית קירות ותקרות מונמכות.
שימוש > קיר גבס

קיר גבס בנוי משני לוחות גבס מקבילים הניצבים לרצפה ונתמכים ומחוברים זה לזה בעזרת ניצבי פח. קירות גבס נבנים בדרך כלל מלוחות בעובי מינימלי של 7 מ"מ. חלל הקיר נשאר לרוב ריק או שהוא ממולא בצמר סלעים לטובת בידוד תרמי ובידוד אקוסטי. בבניית קירות גבס נשמר רווח של כסנטימטר בין הרצפה והלוח על מנת שמים המשמשים לשטיפה לא יספגו בו, וחלקו התחתון של הקיר מחופה בעזרת פאנל מחומר אחר (כגון קרמיקה, שיש או עץ).
שימוש > תקרת גבס

תקרת גבס היא אלמנט אדריכלי נפוץ מאוד המאפשר הנמכה של התקרה הרגילה הבנויה ויצירת חלל שירות ביניהן. התקרה נתלית לרוב מהבטון המחזיק אותה ומנמיכה את גובה החלל במידה הרצויה. בתוך חלל זה ניתן להכיל מערכות בניין שונות שחלקן אף מחייבות שימוש בתקרה תלויה כגון מערכת מיזוג אוויר. בתוך התקרה גם ניתן להשקיע גופי תאורה שנראים מלמטה מיושרים עם מישור הגבס וכן מערכות כגון חשמל, תקשורת, הגברה (רמקולים) ועוד. לרוב, נדרשת גם בנייה של לוחות פריקים אותם ניתן להסיר בקלות מהתקרה כדי לגשת אל המערכות לצורך תחזוקה.
קלות הבנייה בגבס מאפשרת יצירה של צורות תקרה שונות בעלי חשיבות אדריכלית. לדוגמה, אלמנטים נפוצים מאוד של עיצוב פנים כוללים קרניז גבס צמוד לתקרה ובו תאורה הפונה כלפי מעלה הנראית כפס אור בתקרה היוצר אווירה מסוימת בחלל. זו, יכולה להשתלב באופן יעיל עם מערכות מיזוג אוויר, כיבוי אש או חשמל הנדרשות לבניין מבחינה פונקציונלית.
שימוש > אלמנטים נוספים

בעזרת משחק תלת־ממדי בלוחות גבס ניתן ליצור נישות, מדפים ואלמנטים דקורטיביים הנראים כחלק מהבינוי הבסיסי שכן כולם מטוייחים יחד ונראים כמקשה אחת. נישות המשולבות בקירות גבס הן אלמנט שימושי מאוד ועשויות לכלול בעצמן גופי תאורה פנימיים וחשמל בדומה לקיר או תקרת גבס.
שימוש > ציפוי גבס

בעיצוב הפנים המודרני, קיימת גישה של ציפוי כל קירות הבלוקים או הבטון בלוחות גבס, בעיקר במקומות בהם לא קיימת מצוקה של שטח. השיטה נהוגה בדרך כלל במגדלי מגורים ומשרדים המיועדים למכירה או השכרה לגופים רבים אשר סביר להניח כי כל אחד מהם יתכנן ויעצב את הפנים בהתאם לצרכיו.
בשיטה זו ניתן בקלות לבצע שינויים במערך החשמל והתאורה של החלל, המאפשר דינמיות רבה במבנה החלל. במקומות מסוימים מצופה גם התקרה בגבס עם מרווח מינימלי של מסלול פח בין לוח הגבס ותקרת הבטון.
שימוש > בידוד רעשים

יכולת הבידוד והפחתת הרעשים של קירות גבס טובה למדי ובשילוב עם טכניקות עבודה מקצועיות, כגון שימוש בחומרי בידוד ויישום שכבה דו קרומית (שני לוחות גבס המותקנים זה על גבי זה משני צידי הקיר), או שימוש בלוחות גבס ייעודיים בעלי תכונות בידוד ניתן להגיע לרמת בידוד והפחתת רעשים טובה אף מזו של קיר בלוקים רגיל. כמו כן, ישנם לוחות גבס חדישים בעלי יכולת ספיגת רעשים מוגברת.
ראו גם

בנייה
עיצוב פנים
קיר
רצפה
לקריאה נוספת

סורוקה, יצחק. חומרי מליטה, מלט ובטון. הטכניון - התחנה לחקר הבנייה, 1989, תשמ"ט. פרק שלישי ("גבס") ופרק רביעי ("מוצרי גבס").
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של טמבור גבס
↑   אתר האינטרנט הרשמי של אורבונד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135631 
קיר גבס במהלך בנייה. צידו השני טרם חובר וניתן לראות את מסלולי הפח ונקודת חשמל המוסתרת בקיר
תקרת גבס עם פיתוחים. חלק מתקרת הגבס כבר הושלם בעזרת מֶרֶק ובחלקה ניתן עוד לראות את הברגים. קווי תיקוני המֶרֶק הנראים ככתמים לבנים מרמזים על קורות פח המחזיקות את לוח הגבס מאחור. (לחצו להגדלה)
קירות גבס שבנייתם כמעט גמורה וביניהם מין נישה עם מדפי גבס. נראים מבחוץ לאחר הטיוח כעשויים מקשה אחת
תקרת גבס בסגנון אירופאי קלאסי בסניף ברגר קינג, וינה
הכשרת בשר

הכשרת בשר היא פעולה המיועדת על פי ההלכה למנוע עבירה על איסור אכילת דם, אכילת גיד הנשה או חֵלֶב. ההכשרה מתבצעת באמצעות המלחת הבשר או צלייתו, וכן ניקור הבשר, פעולות אשר ההלכה מצווה לבצע בבשר לאחר שנשחט כדי להכשירו ולהתירו באכילה.
איסור חֵלֶב - ניקור

השלב הראשון בהכשרה הוא הסרתם של החלב ושל גיד הנשה והשומן העוטף אותו. החיוב ההלכתי על הסרת חלקים אלה, מבוסס על ביטוי המקרא "על כן לא יאכלו בני ישראל את גיד הנשה", וכן ציווי המקרא "כל חלב שור וכשב ועז לא תאכלו". אומנם הציווי המקראי לא אוסר את אכילת שומנו של גיד הנשה, אבל בתלמוד כתוב שמשום שישראל קדושים הם נהגו בו איסור. החיוב בניקור מתייחס לבהמה בלבד, אך חלב חיה אינו אסור באכילה.
הוצאת החלב והגיד דורשים ידע, והאנשים המוסמכים לכך נקראים "מנקרים". בצורת הניקור יש כמה מסורות שונות, הניקור התימני והמרוקאי והניקור הירושלמי. בישראל, כל גופי הכשרות משתמשים בניקור הירושלמי שהוא ניקור יותר מחמיר.
ישנן מספר קהילות הנוהגות שלא לאכול כלל איברים שיש צורך לנקרם אפילו לאחר ניקור, ויש המחמירים רק בבהמות קטנות כמו עגלים צעירים כבשים ועיזים.
איסור דם

אחרי השחיטה והניקור, יש להוציא ממנו את הדם. הוצאת הדם יכולה להתבצע על ידי צלייה או מליחתו במלח בישול (המלח מנקז נוזלים ולכן נהוג להשתמש בו כדי לנקז את הדם).
ישנם אופנים שאי אפשר להתיר את הבשר על ידי מליחה כגון בשר ששהה שלושה ימים בלי מליחה, מאחר שהדם התייבש, וכן בכבד אין אפשרות להוציא את כל הדם שבו על ידי מליחה בלבד, ולכן הדרך היחידה להכשירם לאכילה היא על ידי צלייה על גבי האש.
המעוניין לאכול בשר חי (-לא מבושל) או חצי צלוי, לדעת השולחן ערוך אין צריך למולחו מכיוון שכל איסור אכילת דם אינו אלא ב'דם שפירש' - יצא ממקומו הטבעי בתוך הבשר. וזאת כדעת רוב הראשונים. מאידך לדעת הרמב"ם יש צורך במליחה אף לאכילת בשר חי.
הכשרה על ידי מלח

אמר שמואל: אין הבשר יוצא מידי דמו אלא אם כן מולחו יפה יפה ומדיחו יפה יפה... במתניתא תנא: מדיח ומולח ומדיח.
אופן פעולת הכשרת הבשר -
שוטפים את הבשר כדי לסלק את שאריות הדם שעל הבשר. וגם, כדי שיתרכך ויסייע למלח להוציא את הדם. לכתחילה, גם משרים את הבשר חצי שעה במים.
מפזרים על כל צדדיו של הבשר מלח בינוני. צריך להניח כמות כזאת של מלח שהבשר לא יהיה ראוי לאכילה מרוב המלח. כל המליחה צריכה להיעשות בכלי מנוקב. הבשר צריך לשהות כך במשך שעה, בשעת דחק (זמן לחוץ) מספיק 18 דקות.
לאחר מכן מנערים את המלח ושוטפים.
מדיחים את הבשר פעמיים, ההדחה היא שפשוף הבשר בכלי עם מים. בין ההדחות יש צורך בשטיפה של הכלי.
ביהדות תימן נהגו בנוסף, כשהגיע זמן בישול הבשר, להניח אותו במים רותחים, (על פי פסיקת הרמב"ם שהובאה אף בשולחן ערוך) ופעולה זו נקראת חליטה.
הכשרה על ידי מליחה היא רק לבשר טרי תוך שלשה ימים מהשחיטה, אך בשר שהוקפא עדיין נחשב בשר טרי, אפילו אחר שלשה ימים.
הכשרה על ידי צלייה

צלייה היא אופן ההכשרה היחיד המותר לצורך אכילת איברים רוויים בדם כגון כבד או בשר שלא הומלח שלושה ימים משחיטתו, וכן לבשר שנטחן לפני הכשרתו, כל אלה אין להם הכשר, אלא רק על ידי צלייה.
כאשר צולים בשר, על פי ההלכה אין צורך להמליחו, שכן האש שואבת את הדם. עם זאת, לפי מנהג כמה עדות ממליחים מעט גם בשר שצולים כדי לסייע לדם לצאת.
מספיק לצלות את הבשר חצי מזמן הצלייה הרגילה, ואפילו שנשאר דם בבשר, דם זה מותר הוא.
ביהדות אשכנז נהגו חומרות נוספות, צריך לשטוף את הבשר לפני ואחרי הצלייה ולעשות מליחה מועטת, כמו כן צריכים לייחד כלים מיוחדים לצלייה, אין להזיז את הבשר הנצלה על השיפוד עד גמר בישולו, יש להזדרז ולהסיר את הבשר מהרשת או השיפוד מיד אחר גמר צלייתו ועוד.
כיום כל גופי הכשרות מכשירים את רוב חלקי הבשר על ידי מליחה, ורק כבד ולב משווקים לשוק כאשר לא הוכשרו כלל.
חלקים מיוחדים

כבד - אין אפשרות להכשירו במליחה אלא רק בצלייה, מפני ריבוי כלי הדם שבו, אם צולה אותו שלם צריך לחותכו שתי וערב ולהניח חיתוכו כלפי האש כדי לעזור לאש לשאוב את הדם שבעורקים.
לב - לפני ההכשרה במליחה או בצלייה צריך לפותחו ולשטוף את הדם שבתוכו.
כחל (בלוטת החלב) - צריך לקורעו ולסחוט את כל שאריות החלב שבו לפני צלייתו. אין להשאירו עם החלב שבו יותר מ-24 שעות.
ריאה - נהגו לחותכה לפני הכשרתה.
ראש בהמה - מפני שהוא עגול ואוצר את הדם בתוכו צריך לכתחילה לחתוך אותו לשניים ולמלוח מבפנים ומבחוץ. צריך להוציא את המוח ולהכשירו בנפרד. אין צורך להוריד את השערות של הבשר שהן אינן מעכבות את הדם מלצאת.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ל"ב.
↑  ספר ויקרא, פרק ז', פסוק כ"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף צ"א, עמוד א'.
↑  הרב עמרם אדרעי, אנציקלופדיה לכשרות המזון, עמ' כ"ט.
↑  ראו https://www.yeshiva.org.il/midrash/3907.
↑  שולחן ערוך יורה דעה סט, א.
↑  מרדכי חולין תשכא
↑  דעת הר"ן על הרי"ף חולין מב, א ד"ה "הא דחלליא".
↑  רמ"א יורה דעה סט, א
↑  שולחן ערוך יו"ד סט, ד.
↑  משנה תורה הלכות מאכלות אסורות, פרק ו הלכה י
↑  שו"ת שרידי אש חלק ב סימן טו עמ' שצ
↑  כבד- מליחתו בזמן הצלייה, במדור "שאל את הרב", באתר כיפה.
↑  בכשרויות מסוימות מחמירים להצריך לצלות צלייה גמורה, [קרוב לשרוף] על פי חומרת הט"ז שאין אנו בקיאים מה נחשב חצי צלייה
↑  שולחן ערוך יו"ד עא, א.
| כשרות |
| --- | --- | --- |
| כשרות הבשר | אבר מן החי • טרפה • סירכא • גיד הנשה • צומת הגידים • סימני הכשרות • עופות טמאים • זרוע, לחיים וקיבה • איסור אכילת חֵלֶב • שחיטה • הכשרת בשר • איסור אכילת דם • בשר שנתעלם מן העין • כחל (כשרות) |  |
| מצוות התלויות בארץ | שמיטה • יובל • טבל • תרומות ומעשרות • חלה • איסור חדש • איסור ערלה • נטע רבעי • כלאי הכרם • פאה •מתנות עניים • ביכורים |  |
| הלכות הרחקה מגויים | חלב נוכרי, גבינת נוכרי וחמאת נוכרי • יין נסך • פת עכו"ם • בישולי גויים |  |
| הכשרת כלים | טבילת כלים • הכשרת כלים • ליבון • נעיצה |  |
| איסורי תורה | בשר בחלב • חמץ בפסח • איסור אכילת שרצים |  |
| איסורי דרבנן ומנהגים | איסור לינת לילה • משקים שנתגלו • איסור אכילת קטניות בפסח • איסור שתיית מים בחילופי תקופות • אכילת דג עם בשר • אכילת דג עם חלב • אוכלים ומשקים שתחת המיטה |  |
| דינים כלליים | איסור והיתר • תערובת • מיעוט המצוי • טעם כעיקר • נותן טעם • נותן טעם לפגם • נ"ט בר נ"ט • דבר דעביד לטעמא • מעמיד • ביטול איסור לכתחילה • איסורים מבטלים זה את זה • כבוש כמבושל • תתאה גבר • מליח כרותח • עבירה מטמטמת |  |
| כשרות בעת החדשה | ירקות ללא חרקים • ג'לטין • משגיח כשרות • שטירל • בראקל |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541751005171 
צליית רצועות כבד בקר לצורך הכשרתו
שלט בסופרמרקט כשר המזכיר שהכבדים והלבבות הם לצלייה בלבד
התמדתו של הזיכרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  סלבדור דאלי
 תאריך יצירה:  1931
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  33 ס״מ  13 אינץ' 
 גובה:  24.1 ס״מ  9.5 אינץ' 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  סוריאליזם 
 מספר יצירה:  162.1934 (המוזיאון לאמנות מודרנית) 
 מיקום:  המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק
 
התמדתו של הזיכרון (בספרדית: La persistencia de la memoria; בקטלאנית:  La persistència de la memòria) הוא ציור שמן, משנת 1931 - אחד הציורים המפורסמים ביותר של האמן סלבאדור דאלי, שנחשב לאחת מהיצירות הנודעות והמוערכות בסגנון הסוריאליזם באמנות.
כיום היצירה מוצגת במומה - המוזיאון לאומנות מודרנית שבעיר ניו יורק.
תיאור היצירה

דאלי החל את היצירה בציור אחת התמונות האהובות עליו - חוף ים באזור קטלוניה שבספרד. לאחר מכן הוסיף את השעון הנמס המפורסם בעקבות גבינת קממבר נמסה. היצירה מתארת את השעונים כנמסים, ואת הנמלים האוכלות אותם - כאמירה על הזמן שנראה בעיני אנשים כדבר קבוע ובעצם אין הוא כזה. הניגוד בין הנוף המוקפא שברקע לבין תנועת השעונים וזרימתם מדגיש אצל הצופה בתמונה את תחושת הזמן שחולף ורק הזמן הוא שמשתנה.
במרכז התמונה, תחת אחד השעונים ישנו פרופיל של פרצוף המופיע ביצירה קודמת של דאלי - "המאונן הגדול".
שם היצירה

שם היצירה ניתן לה על ידי גאלה, אשתו של דאלי. כאשר עזבה את ביתם המשותף ונסעה לקונצרט ראתה רק את קו החוף בקאפ דה קרוס. דאלי צייר את היצירה במהירות, ועם שובה מן הקונצרט הייתה היצירה מוכנה. גאלה התרשמה מן השעונים הנמסים ואמרה לבעלה כי מי שיראה את התמונה לעולם לא ישכח אותה.[דרוש מקור]
היסטוריה

היצירה הוצגה לראשונה בניו יורק בשנת 1932 ולאחר מכן נמכרה בעלות של 250 דולרים. היצירה הפכה להיות אחת היצירות הידועות ביותר של דאלי, ובשנת 1938 הוצגה כרקע לסרט המצויר Dough for the Do-Do מאת אולפני האחים וורנר.
דאלי חזר לרעיונות בבסיס יצירה זו ביצירה אחרת - "התפוררות התמדתו של הזיכרון" בשנת 1954 - יצירה המוצגת במוזיאון דאלי שבסיינט פיטרסברג פלורידה.
דאלי אף יצר מספר ליתוגרפיות ופסלים של השעונים הנמסים המפורסמים.
וימייל

מעטפת וימייל אפריל 1945
מכתב וימייל שעליו חותמות הצנזורה
וימייל הייתה שיטה להעברת דואר מהחיילים האמריקנים בחזית אל העורף במהלך מלחמת העולם השנייה. שיטת ההתכתבות בווימייל כללה צילום כמויות גדולות של דואר מצונזר, הקטנת כל התמונות לגודל מזערי ואז הכנסתן לתוך סלילים של מיקרופילם, אשר משקלו היה זניח לעומת משקלו המקורי של הדואר. סלילי הפילם הועברו לארצות הברית שם הם נשלחו ליעדים מוגדרים מראש לצורך פיתוח והדפסה. הדפסת המכתבים בוצעה על גבי נייר צילום קל משקל. השחזור של המכתבים היה לגודל של בערך רבע מהגודל המקורי. הדואר המוקטן נשלח אל הנמען.
הווימייל היה מכתב שהתקפל לכדי מעטפה. כותב המכתב היה כותב את הודעתו באזור מוקצה מראש, לאחר מכן היה מקפל את המכתב וממען אותו.
לטענת מוזיאון הדואר הלאומי של ארצות הברית
"וימייל הבטיח שאלפי טונות של נפח מטען נחסכו לצורך העברת אספקה חיונית. 37 שקי דואר שנדרשו להעברת 150,000 מכתבים בעלי דף אחד הוחלפו על ידי שק דואר בודד. המשקל של הדואר הופחת דרסטית מ 2,575 פאונד לכדי 45 פאונד בלבד."
לא זו בלבד ששיטת הווימייל הפחיתה משקל וחסכה נפח מטען אלא שהשיטה גם הפחיתה את הסיכון שמרגלים ישלחו דוחות באמצעות מיקרו נקודות או דיו נעלם. אילו היה נעשה שימוש במיקרו נקודה הצילום לא היה מתעד אותה בשל מגבלות רזולוציה.
אף על פי ששיטת הווימייל הבטיחה העברת כמות גדולה יותר של דואר, חיילים רבים לא מצאו די מקום לכתוב את אשר על לבם באזור המצומצם שהוקצה.
לקריאה נוספת

Smithsonian Magazine, March, 1994, Around the Mall, vol 24:12 pg 16
הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה

| --- | --- |


 קונסרבטוריון
 על שם:  יוסף אחרון 
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים) 
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  שלומית מדר
 תלמידים
 :  550 (נכון ל־2021) 
 מיקום
 מיקום:  רח' מבצע יפתח 15 א', פתח תקווה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′10″N 34°53′01″E﻿ / ﻿32.102903050714°N 34.883631763269°E﻿ / 32.102903050714; 34.883631763269
 he
 
סמליל הקונסרבטוריון בשנות ה-80'
הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה על שם יוסף אחרון הוא בית ספר למוזיקה בעיר פתח תקווה. הוא קרוי על שם יוסף אחרון, שהיה מלחין וכנר יהודי. בקונסרבטוריון לומדים, נכון לשנת תשפ"א, כ-550 תלמידים ב-22 מקצועות לימוד. לקונסרבטוריון יש תזמורת ייצוגית בניצוחו של מיכאל דלמן ומקהלה ייצוגית - הקנטבילה, בניצוחה של שלומית מדר לוי והרכבים נוספים. הקונסרבטוריון מקיים אירועים לקהל הרחב, לעיתים בהשתתפות אומנים ישראלים מפורסמים.
היסטוריה

הקונסרבטוריון הוקם על ידי קבוצת מוזיקאים בהנהגתו של ד"ר חנן הנס שטייניץ בשנת 1950 בשם "הקונסרבטוריון העממי". בשנותיו הראשון פעילות הקונסרבטוריון התקיימה בגני ילדים שסיפקה העירייה ובבתי המורים.  בשנת 1958 היו בקונסרבטוריון מחלקות לפסנתר, כינור, אקורדיון ותורת המוזיקה ולמדו בו כמאה תלמידים. תזמורת כלי הנשיפה היצוגית של הקונסרבטוריון הוקמה בשנת 1960, בשנה זו למדו בקונסרבטוריון כ-130 תלמידים. בשנת 1972 עבר הקונסרבטוריון לפעול תחת עיריית פתח תקווה. העלייה הראשונה מברית המועצות והשנייה הגדילו את הקונסרבטוריון במורים ובתלמידים חדשים. בשנת 1981 נחנך מבנה הקונברבטוריון בשכונת גן בועז בפתח תקווה. משנת 1982 מיכאל דלמן מנצח על התזמורת. מקהלת הקנטבילה נוסדה בשנת 1988. מאז שנת 2005 מנהלת הקונסרבטוריון, שלומית מדר לוי, מנצחת על המקהלה. המקהלה השתתפה בסרט המחשמלים.
באמצע שנות ה-80 הוזמן המוזיקאי והצייר חואן אנסיס לצייר על קירות המבנה הפנימיים, והוא עשה זאת ללא תמורה בין השנים 1986–1989. מבנה זה פונה כחלק מתוכנית פינוי בינוי בשנת 2014 ובמקומו נבנה מבנה זמני בשכונת אם המושבות החדשה. בשנת 2017 הקירות המעוטרים נוסרו מן הקיר ונשמרו. אחד מן הציורים הועבר לחדר המדרגות של מבנה הקונסרבטוריון הזמני ואחרים מעטרים את קירות חדר הקונצרטים בקונסרבטוריון. נכון לשנת 2023, הקונסרבטוריון נמצא באותו מבנה זמני בשכונת אם המושבות. במרץ 2022 הוצבו קרוואנים בסמוך למבנה המרכזי.
מחלקות

בקונסרבטוריון 8 מחלקות:
מחלקת תאוריה המלמדת את תורת המוזיקה ואת ספרות המוזיקה. המחלקה מרוכזת על ידי אנה בירנבוים.
מחלקת קומפוזיציה. המחלקה מרוכזת על ידי בוריס פיגובט.
מחלקת פיתוח קול מרוכזת על ידי אורית שילוח.
מחלקת כלי הקשה המלמדת לנגן על מערכת תופים, קסילופון, ויברופון, מרימבה, טימפני, פעמוניה ועוד. המחלקה מרוכזת על ידי ואדים ז'ילאייב.
מחלקת כלי פריטה המלמדת לנגן על גיטרה קלאסית ונבל. המחלקה מרוכזת על ידי נחמה אהרונסון.
מחלקת כלי קשת המלמדת לנגן על כינור, צ'לו, ויולה וקונטרבס. המחלקה מרוכזת על ידי אייל שילוח.
מחלקת כלי נשיפה המלמדת לנגן על חצוצרה, טרומבון, קרן יער, בריטון, טובה, חליל צד, סקסופון, אבוב, קלרינט, בסון וחלילית. המחלקה מרוכזת על ידי מירה מאירוביץ.
מחלקת פסנתר. המחלקה מרוכזת על ידי חיים גוטלר.
בנוסף הקונסרבטוריון מפעיל את תוכנית "בית ספר מנגן" בפתח תקווה שמטרתה לחשוף את התלמידים למוזיקה ולניגון על כלים. התוכנית החלה בשנת 1991.
מקורות מימון

נכון לשנת 2017, 6,425,100 ש"ח מתקציב הקונסרבטוריון ממומן על ידי עריית פתח תקווה (66%), 2,600,000 ש"ח ממומן משכר הלימוד (27%) ו-639,900 ש"ח מממן משרד החינוך (7%). בסך הכל תקציב קונסרבטוריון פתח תקווה לשנת 2017 עמד על 9,665,000 ש"ח.
הערות שוליים

↑   גופי ביצוע - הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה בתאריך 25 באפריל 2021, בארכיון האינטרנט
↑  בכל פעם שהם מנגנים - יוני רכטר הופיע עם הקונסרבטוריון העירוני (וידאו), באתר mynetpetahtikva, ‏2019-04-04
↑  קרן פלס והקונסרבטוריון העירוני בהיכל התרבות פתח תקוה 24.2.15, נבדק ב-2021-12-01
↑  לרגל חגיגות ה-70 לקונסרבטוריון - קונצרט משותף עם תזמורת צהל, באתר חדשות פתח תקווה, ‏2019-11-25
1 2  ⁨10 שנים לקונסרבטוריון העממי בפתח־תקוה⁩, הארץ⁩ 1 דצמבר 1964⁩, באתר עיתונות יהודית היסטורית
1 2  אם המושבות בעשור למדינת ישראל, עיריית פתח תקווה, 1958
1 2  תיק מספר 592 בארכיון יהויכין סטוצ'בסקי במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה: מכתב שכתב חנן שטייניץ אל יהויכין סטוצ'בסקי ב-1 באוקטובר 1960
↑  אריה ראובן, בתיק "מדיניות מערכת החינוך - מוסדות חינוך מוסיקלים" (עמ' 56), באתר ארכיון המדינה, ‏1985
↑  אריה חשביה, אם ועיר : 120 השנים הראשונות -אם ועיר : פתח-תקוה 1998-1878, 1998, עמ' 288-289
↑  המאסטרו - מנצח הקונסרבטוריון בפתח תקווה מיכאל דלמן, נבדק ב-2021-11-11
↑  מיכאל דלמן, באתר מוזיאון ראשונים
↑  מקהלת קנטבילה, קונסרבטוריון פתח תקוה, באתר ספר הקולנוע הישראלי, ‏2020-02-13
↑  שרון רז, כאן גנבו לי את ה-ראלי צ'ופר – על הקונסרבטוריון בפתח תקווה, באתר נטוש
↑  שלט שהוצב ליד ציור הקיר בקונסרבטוריון הזמני, באתר פייסבוק
↑  אריה ראובן, בתיק "מדיניות מערכת החינוך - מוסדות חינוך מוסיקלים" (עמ' 75), באתר ארכיון המדינה, ‏אוגוסט 1985
↑  אם המושבות פתח תקווה, פתח תקווה: דובר פתח תקווה, 2005, עמ' 15
↑  כלי נשיפה, באתר קונסרבטוריון - פתח תקוה
↑  בית ספר מנגן בפ"ת מסכם שנה, באתר www.ptneto.co.il
↑  80 מי יודע? דברים שכדאי לדעת על פתח תקוה, באתר מלאבס פתח תקווה, ‏2017-07-06
↑  אתי וייסבלאי, הקונסרבטוריונים ומקומם בחינוך המוזיקלי במערכת החינוך – מסמך עדכון, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, יולי 2018 (אורכב 07.07.2022 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012858939305171 
גרף המראה את מספר התלמידים בקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה לאורך השנים
הציור של חואן אנסיס שנחתך מהקיר של הקונסרבטוריון הישן ומוצג כיום בחדר המדרגות של הקונסרבטוריון הזמני
פינת זיכרון בקונסרבטוריון פתח תקווה לזכר ולרי קוניצין בוגרת הקונסרבטוריון שנפטרה ממחלה קשה
וולט אם זונטג

| --- | --- |

 תדירות:  שבועי
 פורמט:  ברודשיט 
 מו"ל:  אקסל שפרינגר (הוצאה לאור)
 בעלים:  אקסל שפרינגר 
 תאריכי הופעה:  1 באוגוסט 1948 – הווה (76 שנים)
 שפה:  גרמנית
 מערכת:  ברלין 
 תפוצה:  350,924 עותקים
 מדינה:  גרמניה
 ISSN:  0949-7188
 welt.de/weltamsonntag
 
וולט אם זונטג (בגרמנית: World on Sunday) הוא עיתון שבועי גרמני היוצא לאור בגרמניה כל יום ראשון.
היסטוריה

וולט אם זונטג הוקם בשנת 1948 ויצא לאור על ידי אקסל שפרינגר. המשרד הראשי של העיתון נמצא בברלין, ויש לו מהדורות מקומיות בברלין, המבורג, מינכן ודיסלדורף.
זוהי מהדורת יום ראשון של היומון די ולט. הוא כולל חלקים בנושאי פוליטיקה, ספורט, כלכלה, פיננסים, תרבות, תיירות ונדל"ן.
בשנת 2009 הוכר וולט אם זונטג כאחד מ"העיתונים המעוצבים ביותר בעולם" על ידי החברה לעיצוב חדשות (אנ'), יחד עם ארבעה עיתונים נוספים. בשנת 2012 זכה העיתון בתואר עיתון שנה באירופה (אנ') בקטגוריית העיתונים בפריסה ארצית. בשנת 2013 זכתה וולט אם זונטג באותו פרס, אך הפעם בקטגוריית העיתונים השבועיים.
במהלך הרבעון השני של 1992 הייתה לוולט אם זונטג תפוצה של 420,000 עותקים. תפוצתו הייתה 381,000 עותקים ב-1997, ו-532,000 ב-2014.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הביע העיתון תמיכה בישראל וגינה את טבח שבעה באוקטובר.
הערות שוליים

↑  SND35 World's Best: Welt am Sonntag – Society for News Design, ‏2014-02-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  "14th European Newspaper Award" (Press Release). Editorial Design. 2013. נבדק ב-4 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "15th European Newspaper Award". Adnative. 15 בנובמבר 2013. נבדק ב-2 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Georg Hellack (1992). "Press, Radio and Television in the Federal Republic of Germany" (Report). Inter Nationes. נבדק ב-3 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frank Esser (בספטמבר 1999). "'Tabloidization' of News". European Journal of Communication. 14 (3). נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Welt am Sonntag | eurotopics.net". www.eurotopics.net. נבדק ב-2016-11-18.
↑  על שער השבועון המוביל בגרמניה: שמות הנרצחים בישראל,  באתר כיפה, 15 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4189565-4  VIAF: 210105436   WorldCat (עם VIAF): 210105436 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בן המלך והנזיר

| --- | --- |

בן המלך והנזיר, הדפסה משנת 1557 במנטובה
 מידע כללי
 מאת:  אברהם אבן חסדאי 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות המוסר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה־12? 
 
ספר 'בן המלך והנזיר' – אבן חסדאי נכתב בנוסח העברי על ידי אברהם הלוי בן שמואל אבן חסדאי במאה ה-12 או ה-13. אבן חסדאי יצר יצירה חדשה שמבוססת על סיפורו של בודהא.
אבן חסדאי כינה את חיבורו בשם "רווח והצלה", אולם הוא נודע ברבים בשם "בן המלך והנזיר". הנוסח נעשה מתוך תרגום ערבי של הנוסח היווני-נוצרי של הספר.
החיבור משויך לסוגת ספרות המוסר, והוא מיועד לבני כל המעמדות. הוא כתוב בפרוזה חרוזה, משולבת עם שירים, משלים וסיפורים שונים, מסוג האדב'. הספר השפיע על יוצרים יהודים רבים שבאו אחריו.
ספר בן המלך והנזיר – רווח והצלה

ספר 'בן המלך והנזיר' הוא ספר עצמאי שבחלקו תרגום אמנותי גלגול של סיפור בודהא, שהתגלגל לנצרות וקיבל עיבוד נוצרי, אשר כונה בשם ספר ברלעם ויואסף (Barlaam and Josaphat)
הנוסח היווני הנוצרי תורגם לשפות רבות, ביניהם לערבית. ואבן חסדאי עיבד לעברית מהנוסח הערבי.
אבן חסדאי עסק בתרגום אומנותי – שבמהלכו סיגנן וניסח בלשון עברית ברורה, בפרוזה חרוזה ובשירה, דברים שהובאו במקורם בעיקר בערבית ובפרוזה שאינה חרוזה.
אבן חסדאי הכניס לספר שינויים מגמתיים מפליגים: בצורה, בלשון, בסגנון, בסוגה, בחומרים ובהשקפת העולם. שינויים אלה מעמידים את הספר בגרסתו העברית כגרסה עצמאית, מקורית, בעלת מטרות שונות מאלה שבנוסח הערבי-נוצרי. הנוסח העברי של 'בן המלך והנזיר' הוא ביטוי לדעות ולאמונות המשותפות של היהודים, הנוצרים והמוסלמים, מבלי להתייחס לניגודים שיש בין הדעות.
אפשר לזהות את הפן האומנותי – חזותי הבולט בספר 'בן המלך והנזיר'. כך למשל, באחד מכתבי העת, יש איורים וציורים שונים, בנוסף לכותרות ומראי-מקום שבגוף הטקסט. הרעיון להוספת ציורים מעיד על הרצון להדמות לספרות העולם בכלל.