stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דין מרומה
הערות שוליים

↑  יש לעיין באנציקלופדיה תלמודית, ערך "דין מרומה" (כרך ז', עמוד רצ), ובספר "סדר הדין" מאת פרופ' אליאב שוחטמן, עמ' 331
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד א'
↑  ספר שמות, פרק כ"ג, פסוק ז'
↑  מפסוק זה לומדים גם את דין דרישות וחקירות, שאינו קיים בדיני ממונות רגילים
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן ט"ו, סעיף ג'
↑  ויש להרחיב בעניין בשולחן ערוך, חושן משפט, סימן ל', סעיף א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות סנהדרין והעונשין המסורין להם, פרק כ"ד, הלכה ג'
↑  s:שו"ת הרא"ש, כלל קז, סימן ו; פסקי הרא"ש, סנהדרין, ד', א'
| המשפט העברי |
| --- | --- | --- |
| בית דין והדיינים | סמיכת זקנים • ערכאות של גויים • איגרות בית דין • איסור הטיית משפט • איסור שוחד • כבוד הבריות במשפט העברי |  |
| סדר הדין | לא תגורו מפני איש • בצדק תשפוט עמיתך • דרישה וחקירה • דין מרומה • אנן סהדי |  |
| תובע ונתבע | כתב סירוב • הודאת בעל דין |  |
| דיני ראיות | עדות • כיוון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד • עדים זוממים • פסולי עדות • לא תישא שמע שווא • אין עד נעשה דיין • נמצא אחד קרוב או פסול • שטר • סימנים • קול |  |
| דיני טענות | טענת ברי • ברי ושמא • ספק וודאי • קים לי • מרא קמא • כופר הכל • מודה במקצת • מיגו  • טענו חיטין והודה לו בשעורין • טוען וחוזר וטוען • הוחזק כפרן |  |
| פסק בית דין | הכרעת רוב בדיינים • המוציא מחברו עליו הראיה • יחלוקו • יהא מונח עד שיבוא אליהו • כל דאלים גבר • שודא דדייני • פשרה • עביד איניש דינא לנפשיה • הפקר בית דין הפקר • חזקת ממון • תפיסה • גוד או איגוד |  |
מסוקי רוסיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת מניות בע"מ (Joint-stock company)
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים)
 חברת אם:  רוסטך
 חברות בנות:  קאזאן מסוקים 
 מיקום המטה:  מוסקבה, רוסיה
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית
 מוצרים עיקריים:  מסוקים אזרחיים וצבאיים
 הכנסות:  1,810,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2018) 
 רווח תפעולי:  32,395,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 רווח:  16,204,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 הון עצמי:  118,714,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2016) 
 מנכ"ל:  אנדריי בוגינסקי
 עובדים:  46,000 
  
 www.russianhelicopters.aero
 
מסוקי רוסיה (ברוסית: Вертолёты России) היא חברת החזקות רוסית המתמחה בתכנון וייצור מסוקים ובסיסה במוסקבה, רוסיה. החברה מתכננת ומייצרת מסוקים אזרחיים וצבאיים.
בעל המניות העיקרי של החברה הוא תאגיד רוסטך. זהו קבלן ההגנה ה-24 בגודלו בעולם שנמדד לפי הכנסות הביטחון בשנת 2012 והשני בגודלו שבסיסו ברוסיה (אחרי אלמז-אנטיי).
היסטוריה

החברה ניסתה להקים הנפקה בבורסה בלונדון במאי 2011, אך לא הצליחה למלא את פנקס ההזמנות לפי הערכת שווי צפויה של 2 מיליארד דולר.
בשנת 2011 הסכימה "מסוקי רוסיה" והחברה האיטלקית אגוסטה וסטלנד להקים את HeliVert, חברה משותפת, על מנת להתחיל בייצור ברוסיה של המסוק הרב-תכליתי והדו-מנועי אגוסטה וסטלנד AW139 (אנ'). מפעל הייצור ממוקם בטומילינו, שבפרברי מוסקבה.
בשנת 2016 מכרה החברה 189 מטוסים ללקוחותיה ב-13 מדינות. באותה שנה סיימה את השותפות שהייתה לה עם יצרנית המנועים האוקראיני "מוטור סיץ'", שהמטרה לפנות לסין באוגוסט 2019.
בשנת 2017 הקימה קרן ההשקעות הישירות ברוסיה (RDIF) קונסורציום הכולל קרנות מובילות במזרח התיכון, והשלימה עסקה לרכישת נתח בחברת "מסוקי רוסיה" (כחלק מתאגיד המדינה רוסטך). שווי החברה נאמד ב-2.35 מיליארד דולר. לא נחשפו פרטים על זהותם של המשקיעים במזרח התיכון.
העסקה מורכבת משני שלבים. השלב הראשון כולל מכירת אחזקה של 12% והשקעה של 300 מיליון דולר, כמו גם אפשרות להגדלה פוטנציאלית בהמשך, בהיקף ההשקעה, ל-600 מיליון דולר. העסקה תגדיל את ההון המורשה של חברת ההחזקות, שתוכל לצבור סכום משמעותי של כספים הנחוצים ליישום האסטרטגיה והתוכנית העסקית של החברה, כולל פיתוח סוגים חדשים של מסוקים. בנוסף, קרנות אלה יסייעו ביישום תוכנית ההשקעות של חברת ההחזקות, כמו גם במימון פעילויות פיתוח ומחקר אפשריות שמטרתן להגדיל את תוכניות ההחזקה וההון שלה.
מוצרים

מוצרי "מסוקי רוסיה" כוללים:
Kamov Ka-27
Kamov Ka-31
Ka-50/Kamov Ka-52
קמוב Ka-60/62
Kamov Ka-226
אנסאט
מיל מי -8
מיל מי -17
מיל מי -24
מיל מי -26
מיל מי -28
מיל מי -34
מיל מי -38
מיל מי -54
VRT 500
מסוק דור חמישי נמצא כעת בפיתוח.
מוצרים > פרויקט מסוק ימי של מינוגה

בשנת 2006 משרד ההגנה הרוסי העניק למסוקי רוסיה חוזה מו"פ למסוק ימי לצורך לוחמת נגד. פרויקט מינוגה שנבדק בעבר יועבר גם לבדיקת הצי הרוסי שיבצע ניסוי של הדגם בתחילת 2019 וטיסת הבכורה שלו מתוכננת לשנת 2020. פיתוחו מבוסס על Ka-92.
הכלי מופעל על ידי שני מנועי קלימוב TV7-117 V במשקל 380 קילוגרמים. קמוב Ka-52K נמצא במבחני טיסה אך מוגבל למבצעי סיור אלקטרוני ותקיפה אווירית .
מבנה

הגורמים הבאים הם חלק מהחברה:
מרכז בניית המסוקים הלאומי על שם מיל וקאמוב
מפעל המסוקים מיל
מפעל המסוקים קמוב
VR-Technologies
מפעל תעופה אוּלן-אוּדה (אנ')
קאזאן מסוקים
רוסט-ורטול (אנ')
חברת התעופה Progress Arsenyev
מפעל ייצור תעופה Kumertau
רדוקטור-PM
מפעל ייצור המכונות סטופינו
Heliert
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
יצרני מסוקים גדולים מקבילים:
איירבוס הליקופטרס
בל הליקופטר
סיקורסקי
הערות שוליים

↑  ""Ростех" ликвидировал корпорацию "Оборонпром"". РИА Новости (ברוסית). 11 בינואר 2018. נבדק ב-23 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Defense News Top 100 for 2012". Defense News. אורכב מ-המקור ב-24 בדצמבר 2013. נבדק ב-22 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian Helicopters postpones $500 million IPO-source". Reuters. 2011. נבדק ב-18 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian Helicopters postpones London IPO". Financial Times. נבדק ב-18 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Russian Helicopters deliveries slid 11% in 2016 - Russian aviation news". Russian Aviation Insider. 5 במאי 2017. נבדק ב-22 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "International consortium buys 12% stake in Russian Helicopters - Russian aviation news". Russian Aviation Insider. 22 בפברואר 2017. נבדק ב-22 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rostec :: News :: Rostec and RDIF attract leading international funds to invest in Russian Helicopters". rostec.ru. נבדק ב-2017-03-14.
↑  Oleg Nekhai (17 במאי 2010). "Russia plans to develop fifth generation helicopter". אורכב מ-המקור ב-2011-07-16. נבדק ב-29 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Vladimir Karnozov (21 במאי 2018). "New Russian Naval Helicopter Project Makes Progress". Aviation International News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Structure". Russianhelicopters.aero. נבדק ב-6 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
קמוב Ka-60
רבקה גובר

| --- | --- |

רבקה ומרדכי גובר ליד ביתם במושב נהורה. ינואר 1959
 לידה:  12 במרץ 1902 נובו ויטבסק, אוקראינה 
 התאבדה:  9 בספטמבר 1981  (בגיל 79) כפר אחים, ישראל 
 שם לידה:  רבקה בּוּמָגִין
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין בכפר ורבורג
 כינויים נוספים:  "אם הבנים"
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1976) 
 
רבקה גוּבֶּר (12 במרץ 1902 – 9 בספטמבר 1981) הייתה פעילה חברתית ואשת חינוך ישראלית, שכונתה בשם "אם הבנים" לאחר ששכלה את שני בניה במלחמת העצמאות.
כלת פרס ישראל תשל"ו (1976) על מפעל חייה בקליטת עלייה.
ביוגרפיה > ראשית דרכה

רבקה לבית בּוּמָגִין נולדה בשנת 1902 למשפחת איכרים במושבה החקלאית היהודית בנובו ויטבסק, בפלך חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה).
היא הייתה תלמידה מצטיינת ועזרה למשפחתה בעבודת האדמה. למדה בבית ספר תיכון ביקטרינוסלב בכוונה להמשיך ללימודים גבוהים, אך בעקבות מהפכת אוקטובר נאלצה לשוב לנובו ויטבסק, ושם עבדה כמורה. ב-1921 נישאה למרדכי גובר, תלמיד ישיבת סלובודקה, מורה להוראת עברית, פעיל במחתרת הציונית אשר ישב פעמיים במעצר. בשנת 1925 קיבלו שניהם במפתיע רישיון יציאה מברית המועצות. הם עלו לארץ ישראל והצטרפו ל"חבורת הדרום" ברחובות שם התכוננו והכשירו עצמם לעלייה על הקרקע. בשנת 1934 יחד עם חבריהם היו בין מייסדי כפר ביל"ו וכפר ורבורג. במלחמת העולם השנייה התגייסה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי למלחמה נגד גרמניה הנאצית.
לזוג נולדו שני בנים, אפרים וצבי, ובת, חיה.
ביוגרפיה > "אם הבנים"

במלחמת העצמאות היה בנה הבכור, אפרים, מפקד ב"הגנה", ונהרג בהתקפה על טירת שלום כשהוא בן עשרים. שלושה חודשים לאחר מכן נהרג בנה השני, צבי, בקרב על משלטי חוליקאת, כשהוא בן שבע עשרה; גופתו נמצאה כעבור כשנה יחד עם גופת חברו לנשק עמנואל טוכלר, והוא נקבר לצד אחיו בבית הקברות הצבאי בכפר ורבורג.
בשנות ה-50 וה-60 כונתה גובר "אם הבנים", כאשר הפכה בעיני רבים בעם לסמל של אם שכולה שאינה נותנת ליגונהּ לגבור עליה ופועלת ללא הפסק למען קליטת העולים והחברה. את הכינוי הדביק לה דוד בן-גוריון, שהתכתב עמה בחום.
ביוגרפיה > התיישבות וקליטה

עם תום מלחמת העצמאות פנו בני הזוג גובר לסוכנות בבקשה להביא עולים חדשים להתיישבות בסביבת באר טוביה. מרדכי שהיה ראש המועצה האזורית באר טוביה, עסק בקליטת העולים במסגרת תפקידו ורבקה גובר ניהלה את בית הספר במעברת קסטינה. תחת ניהולה זכה בית הספר לשמור על "דגל ירושלים", אות הצטיינות מטעם הקרן הקיימת.
בשנת 1955 החלה הסוכנות היהודית בביצוע תוכנית התיישבות רבתי בחבל לכיש. מרדכי ורבקה העמידו עצמם לרשות המפעל. הם עברו ללכיש והיו ממייסדי מושבי העולים בחבל.
שלוש שנים ישבו בין העולים החדשים ושיתפו עצמם בקשייהם ובהצלחותיהם. בשנה השנייה לשבתם בלכיש ומתוך רצון להשתוות בכל לעולים (אשר הגיעו ארצה בחוסר כל) הקדישו ל"קרן המגן" את משקם בכפר ורבורג.
בתקופה זו שימש מרדכי כראש המועצה האזורית לכיש ורבקה כמדריכת העולים, מורה במעברת קסטינה, מנהלת בית ספר ומתנדבת. גובר עודדה את המושבניקים מכפר ורבורג ובאר טוביה לקבל את העולים מהמעברה לעבודה. היא פעלה לארגון מסגרת לימודית לעולים וסייעה בהנחת התשתית החינוכית של קריית מלאכי.
בשנת 1961 פרסמה את סיפרה "אל משואות לכיש", המתאר את השלבים השונים של מפעל קליטת העולים ופיתוח הארץ מתוך חוויותיה ועבודתה עם העולים בדרום.
הספר זיכה אותה בפרס חיים גרינברג מטעם פיוניר וימן.
בשנת 1962 שונה שמו של בית ספר קסטינה לבית ספר "האחים" לזכרם של שני בניה שנהרגו. גובר רחשה כבוד לדרי מעברת האוהלים ונהגה לומר כי: "יותר מאשר המדינה קלטה אותה – קלטה עלייה זו את המדינה".
בשנת 1967 עברו בני הזוג גובר לכפר אחים, שנקרא על שם שני בניהם שנהרגו. גובר הוציאה לאור את "ספר האחים", המכיל לקט של כתבי שני בניה, ואת הספר "עם הבנים", שבו כתבה על חייה ובניה. "ספר זה לא נכתב - הוא נעשה", כתבה בהקדמה לספר, "נעשה בין כל שאר העשיות והמלאכות המרובות אשר אמהות בעולם כולו יודעות לעשותן יחד, בעת ובעונה אחת". הספר ראה אור בתרגום לאנגלית (1966), יפנית (1973) ורוסית (1976).
ביוגרפיה > שנותיה האחרונות

בשנת תשל"ו (1976) זכתה בפרס ישראל על מפעל חייה בקליטת עלייה.
בספטמבר 1978 נפטר מרדכי, בעלה.
במרץ 1979 הוזמנה גובר על ידי ראש הממשלה מנחם בגין, כמחווה של כבוד, לטקס החתימה על הסכם השלום עם מצרים בקמפ דייוויד.
בספטמבר 1981 שמה קץ לחייה. נטמנה לצד בניה בבית העלמין בכפר ורבורג. בלווייתה השתתפו אלפים, בהם נשיא המדינה יצחק נבון, יו"ר הכנסת מנחם סבידור, הרב הראשי לישראל שלמה גורן, חברי הכנסת, ראשי יישובים, סופרים ואמנים.
הותירה בת, חיה, ונכד פעוט, יונתן.
בני הזוג גובר הורישו את משקם למדינה.
הנצחה

על שמה נקרא בית ספר בנהורה, ורחובות בתל אביב, ברעננה, בכפר סבא, בפתח תקווה, בהרצליה, בראשון לציון ובקריית מלאכי.
ב-18 בפברואר 1992, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרה, עליו שלושה דיוקנאות של רבקה גובר, ובשובל נראה נוף חבל לכיש ועליו כיתובית של אימרה של גובר: "השלום ככל שרבים יותר מתחלקים בו כך יש ממנו יותר לכולם". האמנית רות מלכא (ברקמן) עיצבה את הבול.
ספריה

ספר האחים: מעזבונם של אפרים וצבי גובר, תל אביב: מסדה ותנועת המושבים, תש"י. (ראה אור במהדורות נוספות, ובתרגומים לאנגלית (1966), יפנית (1973) ורוסית (1976))
עם הבנים, תל אביב: מסדה, תשי"ג.
אל משואות לכיש, תל אביב: דבר, תשכ"א 1961. (מהדורה ב: רישומיו: אבא פניכל, תשכ"ב 1962; הופיע במהדורות נוספות) (תיאור חבלי לידתו של חבל לכיש) (ראה אור בתרגומים לאנגלית ולספרדית ב-1964, ליפנית, לגרמנית ב-1974 ולרוסית ב-1975)
לכיש: מקראה ספרותית היסטורית, לעשור ההתנחלות בחבל; המביאה לבית הדפוס: רבקה גובר, תל אביב: עם הספר, 1965.
רק שביל, רמת גן: מסדה, 1970. (רשימות על דמויות, ספרים ומאורעות) (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1972)
אלה תולדות כפר-אחים: לפי סיפוריהם המוקלטים של חברי כפר-אחים; ליקטה והביאה לדפוס: רבקה גובר, ערך: יוסף מרגלית, תל אביב: מלוא, תשל"ד. (ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1979)
מורשה להנחיל, ירושלים: קרית ספר, תשל"ט. (אוטוביוגרפיה)
לכיש: במחצית היובל להתנחלות בחבל (תשט"ו-תש"מ); הביאה לבית הדפוס: רבקה גובר, תל אביב: עם הספר, תש"מ 1980. (לזכרו של מרדכי גובר, מחלוצי תחייתה של לכיש) (מקראה ספרותית היסטורית מחודשת ומעודכנת)
ספריה > בתרגום

The Signal Fires of Lachish; Translated by Margalit Benaya, Tel Aviv: Massadah, 1964. (אנגלית: אל משואות לכיש)
Las hogueras de Lajish; traducción de Etty Elkin de Gitrik, Buenos Aires: Editorial Israel (Biblioteca Israel), 1964 5724. (ספרדית: אל משואות לכיש)
Two Brothers: From the Posthumous Papers of Ephraim and Zvi Guber; ’The Mother reminisces’ [by Rivka Guber] and ’Ephraim’s Writings’ were translated by Elsie Chomsky; ’Zvi’s writings’ were translated by M. Lask, Tel Aviv: Massada, 1966. (אנגלית: ספר האחים)
Only a Path; Translated from the Hebrew by Nechama Genossar, Ramat Gan: Massada, 1972. (אנגלית: רק שביל)
Yukiaru hitobito; [by] Ephraim Guber; [compiled by] Rivka Guber; [translated by] Taguchi Sachiko, Tokyo: Dokuritsu Shuppan, 1973. (יפנית: ספר האחים)
Die Feuerzeichen von Lachisch. aus den Lebenserinnerungen einer Pionierin; Aus dem Englischen übertragen von Lore Hartmann-v. Monakow, Zürich: Freunde des Schweizer Kinderdorfs (Kirjath Jearim), 1974. (גרמנית: אל משואות לכיש)
Костры Лахиша; [пер. с иврита: Ривка Рабинович], Тель-Авив: Ам-Асефер, 1975. (רוסית: אל משואות לכיש)
Книга братьев Эфраим и Цеви Губер; пер.: Ривка Рабинович, А. Гинзберг-Газов; ред., А. Элинсон-Белов, Тель-Авив: Ам-Асефер, 1976. (רוסית: ספר האחים)
Village of the Brothers: Memoirs of the Members of Kfar Ahim; compiled by Rivka Guber; foreword by Yitzhak Navon; introd. by Elie Wiesel, New York: Shengold Publishers, 1979. (אנגלית: אלה תולדות כפר-אחים)
ראו גם

מרים פרץ
רונה רמון
הערות שוליים

↑  לויה צבאית לצבי גובר ולעמנואל טורלר, דבר, 3 ביולי 1949.
↑  דגל ירושלים לבי"ס לילדי עולים, דבר, 19 באוקטובר 1952.
↑  מסיבה לרבקה גובר להופעת ספרה "אל משואות לכיש", דבר, 14 במאי 1961.
↑  פרס חיים גרינברג לרבקה גובר על ספרה "אל משואות לכיש", דבר, 1 ביוני 1962.
↑  פרס-ישראל לקליטת עליה לרבקה גובר ויעקב מימון, דבר, 29 בינואר 1976; חתני פרס ישראל תשל"ו: קליטת עליה: רבקה גובר, דבר, 3 במאי 1976; אלקה שוחט, מי ייהנה מהפרס, דבר, 26 במאי 1976.
↑  דנקה הרניש, מתה רבקה גובר, דבר, 11 בספטמבר 1981
↑  רבקה גובר היום למנוחות בכפר-ורבורג, דבר, 13 בספטמבר 1981; אלפים בלוויית רבקה גובר, דבר, 14 בספטמבר 1981.
↑  ראו: ד. ל., מעט לעט: בחייהם ובמותם: אפרים גובר; צבי גובר, מעריב, 17 ביוני 1950; אריה ליפשיץ, "ספר האחים", דבר, 21 ביולי 1950; עמנואל בן-גריון, ספר האחים (עם הופעת המהדורה השניה), דבר, 8 בדצמבר 1950; פסח בן-עמרם, גצים: האחים, על המשמר, 9 בינואר 1951; י. ד. ברקוביץ, "ספר האחים", דבר, 12 ביוני 1953; אצל המו"לים, מעריב, 6 ביוני 1958; ממדף הספרים: ספר האחים, דבר, 18 ביולי 1958; רבקה גובר, קורות ספר אחד: להופעת "ספר האחים" בתרגום אנגלי, מעריב, 29 באפריל 1966.
↑  ע. ב. ג., עם הבנים, דבר, 26 ביוני 1953.
↑  ראו: הופיע "אל משואות לכיש" מאת רבקה גובר, דבר, 24 במרץ 1961; עמנואל בן-גריון, אל משואות לכיש, דבר, 5 במאי 1961; עם הופעת מהדורה שניה: "אל משואות לכיש" מאת רבקה גובר, דבר, 21 בספטמבר 1962 (לקט ציטוטים מתוך הביקורות); זיק, אל משואות לכיש, דבר, 9 במאי 1969; דוד לזאר, יומן ספרותי: "אל משואות לכיש", מעריב, 6 ביוני 1969; מאיר בראלי, ד. בן-גוריון ורבקה גובר, דבר, 15 באוגוסט 1973.
↑  ספרי רבקה גובר תורגמו ליפאנית, דבר, 18 בספטמבר 1973.
↑  דוד לאזר, יומן ספרותי: קצת אוויר לנשימה, מעריב, 5 ביוני 1970; נורית גוברין, "רק שביל", דבר, 12 ביוני 1970; נורית גוברין, "רק שביל", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 269–272.
↑  תעודה: רבקה גובר: מורשה להנחיל, מעריב, 6 ביולי 1979.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262130805171  GND: 1089438052  ISNI: 0000 0001 1873 4887  LCCN: nr90020424  NTA: 296535885  VIAF: 17074091   WorldCat (עם VIAF): 17074091 
האנדרטה לחללי כפר אחים, בראש הרשימה צבי ואפרים גובר
ישיבת חכמי לב

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 ישיבה תיכונית
 תקופת הפעילות:  7 באוגוסט 2013 – הווה (11 שנים) 
 מייסדים:  בצלאל כהן 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′15″N 35°10′58″E﻿ / ﻿31.770884987592°N 35.18288363334°E﻿ / 31.770884987592; 35.18288363334
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת חכמי לב(למפת ירושלים רגילה) ישיבת חכמי לב(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת חכמי לב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת חכמי לב
 
ישיבת חכמי לב היא ישיבה תיכונית חרדית בירושלים, שנפתחה ב-א' באלול תשע"ג, 7 באוגוסט 2013.
רקע

את היוזמה להקמת הישיבה החל הרב בצלאל כהן בזמן לימודיו ב"בית הספר למנהיגות חינוכית" של מכון מנדל למנהיגות, בסיום לימודיו שם הוא חבר לאגודה לקידום החינוך אשר ראתה גם כן חשיבות רבה בהקמתה של הישיבה עבור הציבור החרדי.
את הצורך בהקמת הישיבה הוא זיהה בעובדה שבפני מרבית הבנים בוגרי החינוך היסודי החרדי (תלמוד תורה), עומדת בדרך כלל עם סיום לימודיהם בכיתה ח' (החינוך היסודי החרדי הוא בשכבות א'-ח') אופציה נורמטיבית אחת של המשך ב"ישיבה קטנה" (שכבות ט'-י"א) שבה לומדים לימודי קודש בלבד. הוא ביקש ליצור אלטרנטיבה, שתאפשר לנער החרדי לבחור בין מסלול הדורש התמסרות מוחלטת ללימוד תורה, לבין מסלול המאפשר שילוב של לימודי קודש ברמה גבוהה עם לימודים כלליים במגוון מקצועות עד הגשה לבגרות.
הישיבה נועדה לספק מענה לנערים חרדים המעוניינים בשילוב של לימודי קודש עם לימודים כלליים עד זכאות לבגרות מליאה, תוך שמירה על רמה דתית-רוחנית גבוהה כמקובל בעולם הישיבות החרדי. ישיבות תיכוניות-חרדיות פונות לנערים מבתים חרדיים מודרניים ואינן מתאימות למרבית בוגרי בית ספר עממי חרדי. בהקמת הישיבה נקבעו שלושה יעדים: 1. השלמת פערים לימודיים במקצועות הליב"ה עבור בנים בוגרי החינוך החרדי שלא למדו אנגלית וידיעותיהם בחשבון ובמקצועות כלליים נוספים הן ברמה נמוכה. 2. התאמה תרבותית לנערים חרדים מכלל החוגים והעדות בקהילה החרדית. 3. עלות שכר לימוד בהישג יד של משפחה חרדית רגילה.
על הישיבה

הישיבה נפתחה בתחילת שנת הלימודים תשע"ד עם כיתה אחת במודל של "בית ספר צומח". עם תלמידים בשיעור א' (כיתה ט'), התפתחה למוסד ארבע-שנתי (ט'-י"ב), ובשנת הלימודים תשע"ט נפתחה בה כיתת מכינה.
הלימוד לפני הצהריים מוקדש ללימודי גמרא ולמקצועות קודש נוספים, ולימודי אחר הצהריים ללימודים תיכוניים. תוכנית הלימודים כוללת: תלמוד, תושב"ע, תנ"ך, היסטוריה, אנגלית, מתמטיקה, מדעים, של"ח, לשון, חינוך גופני ומחשבת ישראל. התלמידים ניגשים לבחינות הבגרות ורובם המכריע מגיע לזכאות לתעודת בגרות.[דרוש מקור]
צוות הישיבה כולל ראש ישיבה, מנהל תיכון, ר"מים, מורים מקצועיים, יועץ חינוכי, עובד סוציאלי ומדריכי פנימייה, הצוות מקבל הדרכה מקצועית ופדגוגית מאנשי מקצוע בעזרת האגודה לקידום החינוך שהישיבה בבעלותה.
בשנת תשע"ט התפטר הרב בצלאל כהן מראשות הישיבה ובמקומו מונה לתפקיד הרב יוני הוכמן.
הישיבה ממוקמת, נכון ל-2021, בשכונת בית וגן בירושלים.
קראקן

איור משנת 1810 המתאר קראקן תוקף ספינת סוחר
איור משנת 1801 המתאר קראקן תוקף ספינה
קראקן (Kraken), יצור ימי מיתולוגי, הלקוח מתוך המיתולוגיה הנורדית. הקראקן מתואר כיצור ענקי ומרושע הדומה לדיונון או לשילוב של תמנון וסרטן ומתגורר סמוך לחופי נורווגיה ואיסלנד. בפולקלור הוא הופך ומטביע ספינות - גם את הגדולות ביותר - ואוכל את צוות המלחים בעזרת זרועותיו הרבות. לעיתים הוא יוצר מערבולות מים במקום ממנו הוא מגיח.
כיום, מדענים סוברים שרוב מפלצות הקראקן שנראו בימי קדם היו למעשה דיונוני ענק.
השם קראקן נגזר מהמילה krake, מילה נורווגית המציינת חיה המזיקה לבריאות. בגרמנית המודרנית, לעומת זאת, המילה krake מציינת תמנון, אבל מתייחסת גם לקראקן המיתולוגי עצמו.
היסטוריה

אף על פי שהשם "קראקן" לא מוזכר במיתולוגיה הנורווגית, ישנן מפלצות ים זהות, כגון ההפגופה והלינגבאקר, אשר מתוארות במיתולוגיה, ובטקסטים נורווגים שנכתבו בסביבות שנת 1250. קארולוס ליניאוס (הידוע גם בשמו השוודי קארל פון לינה), אשר עשה מיון טקסונומי של אורגניזמים חיים, קבע בספרו "מערכת הטבע" (1735), כי הקראקן משתייך למשפחת הסילוניות. עם זאת, בגרסאות מחודשות של ספרו שלל פון לינה את האפשרות שהקראקן הוא בעל חיים. הקראקן תואר בהרחבה גם על ידי אריק פונטופידן, בישוף בעיר ברגן שבנורווגיה, בספרו "ההיסטוריה הטבעית של נורווגיה".
בתיאורים מסוימים, הכוללים גם את התיאורים של פונטופידן, הקראקן תואר כבעל חיים בגודל של אי צף, שאיומו העיקרי על הספינות לא היה הוא עצמו, אלא המערבולות שיצר אחרי שצלל בחזרה אל מי האוקיינוס.
אבל, פונטופידן תיאר גם את הפוטנציאל ההרסני הטמון במפלצת עצמה: ”נאמר שהקראקן מסוגל לתפוס בזרועותיו את ספינות המלחמה הגדולות ביותר, ולמשוך אותן אל מעמקי האוקיינוס.”
תיאור הקראקן שנכתב בספר השוודי Min son på galejan ("בני על הגליאה") משנת 1781:
"...קראקן, הידוע גם כדג הסרטן, לא כל כך עצום - יחד עם ראשו וזרועותיו, הוא לא יותר גדול מרוחב האי אלנד... הוא נשאר על קרקעית הים, מוקף באינספור דגיגים, שמשמשים לו כמזון, ומקבלים ממנו מזון בתמורה: ארוחתו, כזכור לי מכתביו של א. פונטופידן, נמשכת לא יותר משלושה חודשים, ועוד שלושה חודשים נדרשים לעיכולה. הצואה שלו מזינה המון של דגים נחותים, ובשל כך דייגים רבים מחפשים את מקום מנוחתו... בהדרגתיות, קראקן עולה אל פני המים, וכשהוא בעומק עשרה עד שנים עשר פאתום, כדאי לסירות להימלט מסביבתו, מכיוון שתוך זמן קצר, הוא יופיע, כאי צף, פולט מים מנחיריו הנוראיים ויוצר מסביבו טבעות של גלים, שמסוגלות להגיע למרחק של מילים רבים. האם מישהו יכול לפקפק שזהו הלוויתן מספר איוב?"
לפי פונטופידן, פעמים רבות הדייגים הנורווגים ניסו לתפוס את הקראקן, מכיוון שיחד עמו היו לוכדים גם המוני דגים אחרים. אם דייג היה דג שלל "נדיר" ויוצא מן הכלל, היו נוהגים לומר: "בטח דגת את הקראקן".
פונטופידן כתב שמרחוק, הקראקן נראה פעמים רבות כאי. עובדה זו גרמה לבלבול בקרב ספינות וכן במפות שונות - בחלקן נכללו איים שלמעשה לא היו קיימים, כיוון שהקראקן סומן בטעות כאי.
עד סוף המאה ה-18, הקראקן תואר במספר רב של דרכים, בעיקר כסוג ענק של תמנון, ופעמים רבות נאמר, שהקראקן שתואר על ידי פונטופידן, בעצם היה דיונון ענק. אמנם, בתיאורים הראשוניים של הקראקן, הוא תואר יותר כסוג של סרטן מאשר סוג של תמנון, ועם הזמן התחיל להתאפיין בתכונות של לוויתן מאשר בתכונות של דיונון ענק. כמה מתכונות הקראקן דומות לפעילות וולקנית באזור איסלנד, הכוללים הופעה של בועות מים, זרמים פתאומיים וחזקים, והופעה של איים חדשים.
ב-1802, המלקולוג פייר דניס דה-מונטפורת הכיר בקיומם של 2 סוגי תמנונים ענקיים, האחד הוא תמנון "הקראקן", אשר תואר בכל אותן עדויות של מלחים, והסוג השני הרחב יותר, התמנון הענק, דווח כמתקיף של מספר ספינות.
מאוחר יותר, מונטפורת הגיע לממצאים מדהימים עוד יותר. הוא שיער שעשר הספינות הבריטיות שנעלמו בצורה מסתורית ב-1782, ככל הנראה הוטבעו על ידי תמנונים ענקיים.
לצערו הרב של מונטפורת, הבריטים ידעו מה קרה לספינות, שגרם לגילוי מביש ומחפיר של מונטפורת. מונטפורת לא התאושש מהמכה, ולבסוף נפטר בסביבות שנת 1820 בפריז, עני ומורעב.
להגנתו של מונטפורת, צריך לציין שהרבה ממקורותיו על תמנון "הקראקן", כנראה תיארו את הדיונון הענק, שקיומו הוכח בשנת 1857.
אזכורים של הקראקן בתרבות הפופולרית

בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, קראקן זהוב על רקע שחור הוא סמלו של בית גרייג'וי (Greyjoy).
בסרט שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת הקראקן הוא המפלצת המרכזית שמולה נלחמים הגיבורים במהלך מאבקם בדייווי ג'ונס.
בסרט התנגשות הטיטאנים: הקראקן מופיע לקראת הסוף כמפלצת המגיחה מן המים, תחת פיקודו של האדס.
בחבילת ההרחבה The Sims 3: Island Paradise הקראקן הוא אחד היצורים החדשים המצטרפים למשחק.
במשחק The Witcher 2 יצור מאוד דומה לקראקן הוא אחד מהמפלצות אותו הגיבור צריך להרוג.
בסדרת הטלוויזיה המפץ הגדול בעונה השביעית שלדון חולם שקראקן חוטף את שותפו לדירה וחברו לנארד מעל סיפון ספינת המחקר עליה הוא נמצא בים הצפוני.
בסרט המאויר "מפלצת של מלון 3" הקראקן הוא יצור שלקראת סוף הסרט מתחרה ואן הלסינג עם הרוזן דרקולה, מי מהם יוכל לגייס אותו לצדו באמצעות מוזיקה שתדבר אלין.
בסרט האנימציה של דיסני ״אטלנטיס שובו של מיילו(2003)״ קראקן תוקף ספינה רוסית בפתיח הסרט.
במשחק Tomb Raider underworld, הקראקן מופיע בשלב הראשון.
בנוסף, במשחק האסטרטגיה Northgard החברה הוציאה הרחבה של שבט בשם הקראקן
קבוצת הוקי קרח מהעיר סיאטל שהצטרפה לליגת ה-NHL בשנת 2021 הכריזה על שמה כ"סיאטל קראקן".
בסרט האנימציה ״רובי נגד הזרם״, רובי, הגיבורה הראשית, היא בת למשפחת קראקנים.
ראו גם

קריפטוזואולוגיה
דיונון ענק
פולקלור
מיתולוגיה נורדית
קת'ולהו
הארמייה הראשונה (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הארמייה הראשונה
 First In Deed
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  ארמייה
 בסיס האם:  רוק איילנד ארסנל שבאילינוי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 באוגוסט 1918 – קיימת
 מקים היחידה:  ג'ון פרשינג
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  מארק לנדס
 מפקדים:  ג'ון פרשינג   עומר ברדלי  קורטני הודג'ס  סטיבן טוויטי
הארמייה הראשונה של ארצות הברית היא הארמייה הוותיקה ביותר של צבא ארצות הברית. הארמייה הראשונה השתתפה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. ב-1973 השתנה ייעוד הארמייה והיא אחראית על הכשרה ואימונים של כוחות המילואים והמשמר הלאומי של הצבא.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הארמייה הראשונה הוקמה בצרפת, ב-10 באוגוסט 1918, מכוחות אמריקאים שהיוו את חיל המשלוח לצרפת בעת מלחמת העולם הראשונה. בפיקודו של מפקדה הראשון, גנרל ג'ון פרשינג, הארמייה השתתפה במספר קרבות בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם הראשונה. באותה עת שירתו בארמייה מספר קצינים כמו דאגלס מקארתור, ג'ורג' מרשל, וג'ורג' פטון, שיהפכו למפקדים בכירים במלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הארמייה שהתה לתקופה קצרה באירופה, וב-1919 פורקה.