stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הודו–קמבודיה

| יחסי הודו–קמבודיה |
| --- | --- |
הודו: קמבודיה


הודו: קמבודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 181,035
אוכלוסייה
1,458,538,047: 17,761,718
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 31,773
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,434: 1,789
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי הודו–קמבודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת קמבודיה לרפובליקה של הודו.
היחסים בין קמבודיה להודו החלו בימי קדם. השפעתה של הודו בקמבודיה נראית מהמקדשים בסגנון ההינדי של אנגקור ואט ועד לכתב הקמרית, שהוא נגזרת של כתב הפלווה מדרום הודו של ימינו.
שתי המדינות הן חלק מארגון המדינות הבלתי-מזדהות. הודו הקימה יחסים דיפלומטיים רשמיים עם הרפובליקה העממית של קמפוצ'אה ופתחה את שגרירותה בפנום פן ב-1981 כאשר קמבודיה הייתה מבודדת בינלאומית. הודו סיפקה כוח אדם כדי לנהל את הבחירות בחסות UNTAC ב-1993. ממשלת הודו הסכימה לשמר את מקדש אנגקור ואט כאשר ממשלת קמבודיה ערערה, בין 1986 ל-1993 והוציאה כ-4 מיליון דולר במהלך שימור זה.
בעוד קמבודיה יישרה את עצמה באופן היסטורי יותר עם הרפובליקה העממית של סין, היריבה הגאו-פוליטית הגדולה ביותר של הודו, טהרוואדה הוא דת המדינה של המדינה, הנהוגה על ידי כ-95% מהאוכלוסייה, והתרבות ההודית המהותית שלה השפיעה במידה ניכרת על החברה והתרבות.
ביקורים רשמיים

נשיאת הודו, פרטיבה פטיל, ביקרה בקמבודיה בשנת 2010 בביקור ממלכתי וביקש מהפזורה ההודית במדינה "להיות הגשר בין שתי המדינות לגישה לידע, מומחיות, משאבים ושווקים לפיתוח המדינה ממוצאם". בעוד שפיתוח משאבי אנוש ובניית יכולת היו המוקד העיקרי של היחסים הבילטרליים של המדינות, הודו שמחה מאוד לשתף פעולה עם קמבודיה בפרויקטים תשתיתיים, כמו גם בפרויקטים הקשורים לשימור ושימור של מונומנטים היסטוריים."
ראש ממשלת קמבודיה הון סן ביקר בהודו בינואר 2018. שתי המדינות חתמו על ארבעה הסכמי מפתח לשיפור שיתוף הפעולה הבילטרלי במהלך הביקור. ההסכמים כוללים הסכם משותף על מניעת סחר בבני אדם, אמנת סיוע משפטי הדדי בעניינים פליליים, תוכנית חילופי תרבות וקו אשראי של 36.92 מיליון דולר מהודו כדי לסייע בפיתוח פרויקט פיתוח משאבי המים Stung Sva Hab. הודו וקמבודיה גם הסכימו על הקלת חילופי דברים בין אנשי הגנה בכירים ופרויקטים של בניית יכולת, וכן אישרו במשותף את אמנת האו"ם לחוק הים (UNCLOS).
הפזורה ההודית בקמבודיה

ההודים הראשונים בעת החדשה שהתיישבו בקמבודיה הגיעו בשנות ה-60 וה-70. הם הגיעו בעיקר מהמחוז הצפוני של פנג'אב, הם עבדו כתכשיטנים, מלווי כספים וסוחרים ברחבי השוק המרכזי, אבל הם עזבו את המדינה ברגע שהקמר רוז' עלו לשלטון. ההודים חזרו לקמבודיה כאשר משטרו של פול פוט קרס.
קיימת פזורה הודית בקמבודיה והם הקימו אגודה הודית, קמבודיה.
נציגויות דיפלומטיות

קמבודיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי.
הודו מחזיקה בקמבודיה שגרירות בפנום פן.
קארי דריק

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1862 קלרנסוויל, קנדה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1941 (בגיל 79) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מקגיל (1896)  המכללה המלכותית למדעים (1898)  אוניברסיטת בון (1902)  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת מקגיל (ספטמבר 1891–1929) 
 
קארי מטילדה דריק (באנגלית:‏ Carrie Matilda Derick  ‏; 14 בינואר 1862 – 10 בנובמבר 1941) הייתה בוטניקאית וגנטיקאית קנדית, האישה הראשונה שקיבלה פרופסורה ברחבי האוניברסיטאות הקנדיות וממקימי מחלקת הגנטיקה באוניברסיטת מקגיל.
אותות הוקרה

1881, מדליית נסיך ווילס.
פרס J.C.Weston.
מדליית הזהב של לוגן במדעי הטבע.
ציון ברשימת האנשים בעלי משמעות לאומית ב-2007.
כובדה בשרבוט גוגל ב-14 בינואר,2017, לחגיגות ה-155 להולדתה.
הערות שוליים

↑  Keir Brooks Sterling, George A. Cevasco, Richard P. Harmond, Lorne F. Hammond, Biographical Dictionary of American and Canadian Naturalists and Environmentalists, Greenwood Publishing Group, 1997. (באנגלית)
↑  Carrie Derick, ‏2006-04-14
1 2  Collections Canada Biography of Carrie Derick (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8020 4281  LCCN: no2018105232  SNAC: w6zm68t2  VIAF: 104526106   WorldCat (עם VIAF): 104526106 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קארי דריק".
קרב צידון

חיילים אוסטרלים בצידון
קרב צידון (13–15 ביוני 1941) היה חלק מתמרון הדיוויזיה השביעית האוסטרלית לביירות, במערכה בסוריה ובלבנון מערכה שערכה חמישה שבועות ונערכה בין בעלות הברית לכוחות הצרפתים של וישי במלחמת העולם השנייה. בסיומו של הקרב האוסטרלים כבשו את העיר.
צידון ממוקמת על החוף מצפון לצור. בעיר היו ב-1941 כ־12,000 איש. במקום ישנם מבנים היסטוריים: מסגדים ומבצרים מתקופת מסעי הצלב.
הלחימה התרחשה מספר ימים לאחר שכוחות בעלות הברית מהחטיבה ה-21 האוסטרלית, בפיקודו של בריגדיר ג'ק סטיבנס, חצו בלחימה את נהר הליטני במסגרת מבצע יצואן.
הקרב החל לאחר מהלכים ראשוניים של גדוד החי"ר 2/27 סביב אדלואן. גדוד חי"ר 2/14 נע בצפון לאורך החוף לכיוון צידון. ב־13 ביוני הוטל על גדוד החי"ר 2/16, בסיוע ארטילריה ופרשים, לכבוש את העיירה עצמה, הימצאותם של הבניינים ההיסטוריים גרמה לכך שהארטליריה בעיירה הוגבלה במאמץ למנוע נזק אגבי, מה שהאט את התקדמות הכוח. מחוץ לצידון, פעל גדוד – 2/27 סביב מייאומיה מדרום-מזרח לעיר במהלך הלחימה.
העיירה נפלה ב־15 ביוני, לאחר שהאוסטרלים השלימו תנועה ארוכה והתגברו על מתקפת נגד צרפתית נחושה שכללה טנקים. מטוסים צרפתיים היו פעילים גם במהלך הקרב ותקפו את עמדות גדוד השדה 2/4 ואת מטה גדוד הרגלים 2/16.
יום לאחר נפילת צידון, התבצעו פעולות נוספות מזרחה מהעיר נגד הטרילרס האלג'יריים בשטח הגבוהה במידליום וג'בל אבאבי, כאשר האוסטרלים ניתקו את הדרך בין צידון לג'זין, שנלכדה ב־13 ביוני על ידי כוחות מחטיבה ה-25 האוסטרלית.
בשלב הבא הלחימה התקדמו האוסטרלים לעבר דאמור, שנכבשה על ידם בתחילת יולי. בעקבות המלחמה הוענק תואר קרב לגדודי החי"ר 2/16 ו-2/27, לגדוד המקלעים 2/3 ולגדודי הפרשים 6 ו-9.
ראו גם

המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה
ביבליוגרפיה

Dennis, Peter; Grey, Jeffrey; Morris, Ewan; Prior, Robin (1995). The Oxford Companion to Australian Military History. Melbourne: Oxford University Press. ISBN 0-19-553227-9.
Long, Gavin (1953). Greece, Crete and Syria. Australia in the War of 1939–1945. Vol. II (1st ed.). Canberra, Australian Capital Territory: Australian War Memorial. OCLC 3134080.
הערות שוליים

1 2 3  Dennis et al 1995, p. 578.
↑  Long 1953, p. 379.
↑  Long 1953, p. 380.
1 2  "Capture of Sidon". Australian War Memorial. נבדק ב-26 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Harriott, G. E. W. (17 ביוני 1941). "Australians' Hard Fighting in Battle of Sidon". The Courier Mail (Brisbane, Queensland: 1933–1954). National Library of Australia (Trove). נבדק ב-4 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Long 1953, pp. 380–384.
↑  "Battle Honours of the Australian Army: World War II – Syria" (PDF). Army History Unit. אורכב מ-המקור (PDF) ב-3 ביוני 2011. נבדק ב-30 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
קורנליה קול פיירבנקס

קורנליה "נלי" קול פיירבנקס (באנגלית: Cornelia "Nellie" Cole Fairbanks;‏ 14 בינואר 1852 – 24 באוקטובר 1913) הייתה אשתו של צ'ארלס וו. פיירבנקס, סגן הנשיא ה-26 של ארצות הברית. במהלך כהונתו של בעלה היא כיהנה בתפקיד הבלתי רשמי של הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1905 ל-1909. היא הייתה מובילה בתנועת זכות הבחירה לנשים ונחשבה לפורצת דרך בפוליטיקה עבור נשים אמריקאיות במאות ה-20 וה-21.
ביוגרפיה

קורנליה קול נולדה ב-14 בינואר 1852 במריסוויל, אוהיו, והייתה בתם של סנאטור מדינת אוהיו פילנדר קול ואשתו, דורותי (ויטר) קול. היא למדה בקולג' לנשים וסליאן של אוהיו, ממנו קיבלה תואר AB בשנת 1872.
ב-1874 היא נישאה לצ'ארלס פיירבנקס, אותו פגשה בקולג' וסליאן בזמן שעבדה בעיתון בית הספר. נולדו להם ארבעה בנים ובת אחת:
רוברט פיירבנקס (שלמד ביל)
ריצ'רד מ. פיירבנקס (שלמד ביל ושירת כקפטן במלחמת העולם הראשונה)
אדלייד פיירבנקס (שהתחתנה עם ד"ר הוראס אלן, רופא)
וורן צ'ארלס פיירבנקס
פרדריק קול פיירבנקס
קורנליה וצ'ארלס פיירבנקס עברו לאינדיאנה שם החל צ'ארלס לעסוק בעריכת דין, והיא קראה איתו וסייעה בתרגול שלו, ובסופו של דבר עודדה אותו להיכנס לפוליטיקה.
היא הייתה אחת המייסדות של המועדון הספרותי השבועי של כל הנשים באינדיאנפוליס, וכיהנה כנשיאה הראשונה שלו בין 1885 ל-1888. היא גם כיהנה במועצת הצדקה של המדינה בתקופה זו.
כשבעלה כיהן כסנאטור אמריקאי החל משנת 1897, הגיעו בני הזוג לוושינגטון ב-1899 היא אירחה סיור של הנציבות העליונה הבריטית והאמריקנית לאלסקה. פיירבנקס, אלסקה נקראה לכבוד בעלה זמן קצר לאחר מכן.
קורנליה נבחרה לנשיאה הכללית של האגודה הלאומית של בנות המהפכה האמריקאית (DAR) בשנת 1901, והיא כיהנה שתי קדנציות בתפקיד זה. במהלך כהונתה היא סייעה לגייס כספים לבניית אולם הזיכרון קונטיננטל של החברה בוושינגטון. בשנת 1907 אורגן הסניף שלה בבנות המהפכה האמריקאית, עם 28 חברים בסניף. היא הייתה פעילה בתנועת ג'ורג' ג'וניור רפבליק.
לאחר שבעלה עזב את תפקידו, הם טיילו בעולם ב-1910, כולל הופעה בחצרו של המלך אדוארד השביעי. הלבוש שלה מהאירוע הזה נמצא במכון סמית'סוניאן. פיירבנקס הייתה תומכת של הנצרות הפרוטסטנטית, ותמכה בעבודה מיסיונרית.
פיירבנקס מתה מדלקת ריאות ב-24 באוקטובר 1913. היא הותירה אחריה ילדים, בעלה ואמה. היא קבורה לצד בעלה, שנפטר ב-1918, בבית הקברות קראון היל באינדיאנפוליס, אינדיאנה.
מורשת

קורנליה קול פיירבנקס נחשבה לפעילה פרוגרסיבית רבת עוצמה מאחורי הקלעים הפוליטיים, ועזרה לסלול את הדרך לנשים מנהיגות בארצות הברית. היא עזרה להקים את מועדון הנשים השני בארצות הברית באינדיאנפוליס באמצעות שירותה במועצת המנהלים הלאומית של הפדרציה הכללית של מועדוני נשים. היא נחשבה נשית, ובכל זאת סופרג'יסטית ותומכת זכויות נשים. מבחינה היסטורית היא זכורה כפורצת דרך בפוליטיקה עבור נשים אמריקאיות במאות ה-20 וה-21.
בצוואתו של בעלה, הוא השאיר כספים לקרן קורנליה קול פיירבנקס, שעזרה להקים את בית הזיכרון של קורנליה קול פיירבנקס, מרכז לטיפול בהתמכרות לאלכוהול באינדיאנפוליס.
הערות שוליים

1 2  "Mrs. C. W. Fairbanks Dead", The New York Times. October 25, 1913. Retrieved 2010-03-06
↑  "Lineage Book, Volume 10", Daughters of the American Revolution. 1899. p. 200. Retrieved March 20, 2010.
1 2  "Woman's who's who of America", John W. Leonard. The American Commonwealth Company, 1914. Retrieved March 20, 2010.
1 2 3 4  "Madame President 1901-1905: Nellie Fairbanks, pathfinder to politics for American women", Lucy Jane King. Author House. 2008. Retrieved March 20, 2010.
↑  "Robert C. Fairbanks Papers, 1898-1918" (PDF). Indiana Historical Society. 1989. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-09-15. נבדק ב-2012-11-05.
↑  "Presidential Children's Names", Name Nerds. Retrieved March 20, 2010.
1 2 3  "Indiana Magazine of History, Volume 9", Indiana University. 1913. Retrieved March 20, 2010.
↑  "Know your vice presidents and their wives", George Edward Ross, Barbara Novack. Hawkes Publishing Company. 1976. Retrieved March 20, 2010.
↑  "The Cornelia Cole Fairbanks Chapter" (אורכב 09.10.2009 בארכיון Wayback Machine), Retrieved March 20, 2010.
↑  "Report on the progress and condition of the United States National Museum", United States National Museum. 1918. Retrieved March 20, 2010.
↑  "Indiana Statesman Succumbs to Intestinal Nephritis After Long Illness at His Home", The New York Times. June 5, 1918. Retrieved 2010-03-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n91076893  SNAC: w69320mg  VIAF: 70572718   WorldCat (עם VIAF): 70572718 
קברה של פיירבנקס בבית הקברות קראון היל באינדיאנפוליס, אינדיאנה
צ'ונסי גודריץ'

צ'ונסי גודריץ' (באנגלית: Chauncey Goodrich;‏ 20 באוקטובר 1759 – 18 באוגוסט 1815) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקונטיקט שייצג מדינה זו בקונגרס של ארצות הברית הן כסנאטור (1807–1813) והן כחבר בית הנבחרים (1795–1801).
ביוגרפיה > ראשית חייו

גודריץ' נולד ב-20 באוקטובר 1759 בדורהם שבמושבת קונטיקט, והיה אחיו של אליצור גודריץ'. אביו היה כומר הקהילה אליצור גודריץ'. הוא סיים את לימודיו בייל ב-1776 ולימד בבית הספר לאחר מכן. מ-1779 עד 1781 לימד בייל. לאחר שלמד משפטים, הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בקונטיקט ב-1781, ועסק בכך בהרטפורד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הוא שירת בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1793 עד 1794, כאשר נבחר כפדרליסט לקונגרס הרביעי מהמחוז השני של קונטיקט. הוא נבחר מחדש לקונגרס החמישי והשישי, כיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1801. בקונגרס השישי כיהן עם אחיו אליצור גודריץ'.
בשובו לקונטיקט, הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין והיה במועצת המושל מ-1802 עד 1807, בו זמנית שירת כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט. העצרת הכללית של קונטיקט בחרה בו לסנאט של ארצות הברית כדי להשלים את כהונתו של אוריה טרייסי, שמת, ובחרה בו מחדש לכהונה מלאה. ב-17 ביוני 1812 הוא הצביע נגד מלחמה עם בריטניה, אך ההצבעה למלחמה הייתה 19 מול 13.
הוא כיהן בסנאט בקונגרסים העשירי, האחד עשר, השנים עשר והשלושה עשר מ-25 באוקטובר 1807 עד מאי 1813.
הוא נבחר לראש עיריית הרטפורד בשנת 1812 והפך לוטננט מושל קונטיקט. הוא כיהן בשני התפקידים עד מותו. בשנים 1814 ו-1815, הוא היה ציר קונטיקט לוועידת הרטפורד.
ביוגרפיה > מותו

גודריץ' מת ב-18 באוגוסט 1815 בהרטפורד ונקבר בבית הקברות הישן נורת'.
משפחתו

גודריץ' היה נשוי למרי אן וולקוט, בתו של אוליבר וולקוט, החותם על הכרזת העצמאות. אחיינו צ'ונסי אלן גודריץ' היה חתנו של נואה ובסטר וערך את המילון שלו לאחר מותו של ובסטר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  צ'ונסי גודריץ', באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Day, Thomas (1809). Reports of Cases Argued and Determined in the Supreme Court of Errors, of the State of Connecticut, in the years 1805, 1806, and 1807. Vol. 2. p. xii-xiii.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7390 2145  LCCN: n87933629  SNAC: w6t1571v  US Congress: G000293  VIAF: 1544794   WorldCat (עם VIAF): 1544794 
מרי אן וולקוט, דיוקן מאת ראלף ארל
קולנוע עדן (ירושלים)

| --- | --- |

עובדי קולנוע עדן על רקע הבניין, 1932 יושב רביעי מימין (בעניבה) יעקב בנאור קלטר, מייסד הקולנוע. עומד שני מימין שמואל קלטר, מפעיל התרגום.
 מידע כללי
 סוג:  בית קולנוע 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′58″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.78285556°N 35.21621389°E﻿ / 31.78285556; 35.21621389
 he
 
כרזת פרסומת להופעה של אום כולתום בקולנוע עדן בירושלים בשנת 1931
קולנוע עדן היה בית ראינוע ולאחר מכן בית קולנוע במרכז העיר ירושלים שפעל בשנים 1928–1990. מבנה הקולנוע עמד נטוש עד הריסתו בחודש יולי 2015.
היסטוריה

באמצע שנות ה-20 של המאה העשרים הוקם בגן העיר שליד עיריית ירושלים ראינוע קיצי פתוח בשם "עדן", שהיה משני הראינועים הראשונים בעיר (לאחר ראינוע ציון). בחודש יולי 1928 איבדו בעלי הראינוע את רישיון ההפעלה בשטח שהיה שייך לעירייה והעבירו את פעילותם למגרש בבעלותו של אלברט פלויד, בנו של רולה פלויד, סמוך לפינת הרחובות המלך ג'ורג' ואגריפס. "גן ראינוע" הקיצי בבעלות פלויד, ובניהולו של יעקב קלטר בן-אור, הופעל החל מאוגוסט 1928, ובמשך חודשי הקיץ בשנתיים שלאחר מכן. עם הקמתו ב-1928 בישרה הנהלת הקולנוע על נכונותה למסור את המקום בחינם לאספות ולהרצאות "בתנאי שהכניסה תהיה חופשית". כמו כן הודיעה על הקצאת כרטיסי חינם למובטלים.
באפריל 1931 נחנך במגרשו של פלויד "תיאטרון עדן המחודש", והראינוע היה לקולנוע. האולם הגדול, בתכנונו של האדריכל נתן ברין, נבנה מבטון מצופה טיח גס ("שפריץ") בצבע אפור עם תקרת בטון במִפתח גדול. מבנה זה היה משוכלל יחסית בתקופה שבה רוב בתי הקולנוע בירושלים היו מחופים גגות עשויים פח. בעשורים הראשונים לפעילותו התקיימו בו, כנהוג בבתי הקולנוע באותם תקופה, גם אספות פוליטיות והרצאות שונות.
בשנת 1935–1936 הועבר ניהול הקולנוע לידי משה ואלישבע שפירא, תחילה במסגרת הסכמים שנתיים בינם לבין הבעלים אלברט פלויד ובשותפות עמו, והחל משנת 1942 – במסגרת חוזה חכירה למשך 50 שנה. משפחת שפירא ניהלה הן את קולנוע "עדן" והן את "בית פלויד", שבו נמצאו משרדי הקולנוע, במשך 35 השנים הבאות.
בשנות ה-30 הוקרנו במקום סרטים באנגלית, צרפתית וגרמנית. מראשית שנות ה-40 ואילך הוקרנו סרטים של חברת מטרו גולדווין מאייר. הקרנת הבכורה של המפורסם בהם – "חלף עם הרוח" – נערכה בנובמבר 1941 כאירוע גאלה חגיגי. משה שפירא, בוגר הגימנסיה "הרצליה" (1918), העניק לסרטים את שמותיהם העבריים שבלטו במקוריותיהם (כגון "אשת לפידות" ל-Annie Get Your Gun, "תורה חכמה וקמח אין" ל-She Went to the Races בכיכובה של אווה גרדנר ו"רומא עיר פרזות" ל-Roma città aperta).
בשנת 1977 העבירה אלישבע שפירא, שנתאלמנה בשנת 1966, את הזכויות לתקופת החכירה הנותרת לקבלנים הירושלמים האחים אלה, והקולנוע עבר לניהולם.
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם פריחת הקניונים בישראל ופתיחת בתי הקולנוע בתוכם, ירדה קרנם של בתי הקולנוע הוותיקים במרכז ירושלים. גרמו לכך גם הקרנות סרטים באמצעות מכשירי הוידאו הביתיים. מצבו הפיזי ורמתם הירודה של הסרטים שהוצגו בקולנוע "עדן" תרמו אף הם להידרדרותו. בתקופה זו נוספה בו בימי חול, לצד ההצגה היומית ושתי הצגות הערב, גם הצגת בוקר שבה הוקרנו סרטים כחולים. בשנות פעילותו האחרונות תואר אולם הקולנוע כמין "סינמה פרדיסו" מקומי: "הכיסאות מעט חורקים, הרצפה דביקה. בבית הקולנוע הזה התנגנו שירים הודיים ויריות של סרטי פעולה רעמו, ובסוף ימיו גם הוקרנו בו סרטים תאומי התחנה המרכזית הישנה בתל אביב, אליהם התגנבו בני תשחורת ולבושי שחורים מן העדה החרדית".
קולנוע "עדן" נסגר בשנת 1990 ומאז שוכן במקום חניון למכוניות. בשנת 2015 אושרה תוכנית לבניית מגדל עדן, בתכנון האדריכל דניאל ליבסקינד, על חורבות בית הקולנוע. אך לתוכנית המגדל, שצורתו כפירמידה, עלו התנגדויות רבות, והתוכנית בוטלה ב-2017. בנובמבר 2021, אושרה תוכנית חלופית להקמת שני בניינים (מגדל מגורים בן 28 קומות ומלון בן 12 קומות) המחוברים בארקדה. בהמשך החלה בנייה באתר והמצב כיום (2025) הוא שהבנייה נמשכת.
ראו גם

בתי קולנוע בירושלים
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי: ביוגרפיה אורבנית, כתר ספרים ומכון ירושלים לחקר ישראל, 2011, עמ' 141–143
הערות שוליים

1 2 3  דוד קרויאנקר, המשולש הירושלמי: ביוגרפיה אורבנית, כתר ספרים, 2011, עמ' 141
↑  ירושלים - שונות — הנהלת  ראינוע "עדן" מודיע, דבר, 27 ביולי 1928
↑  ראינוע עדן לטובת הציבור, דואר היום, 27 ביולי 1928
↑  תיאטרון עדן המחודש, דואר היום, 24 באפריל 1931
↑  נעמה ריבה, מכת וואו: מגדל הענק שייבנה בלב ירושלים כבר מזעזע אדריכלים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2015
↑  נעמה ריבה, עמותת האדריכלים החזירה את מגדל עדן לוועדת הערר המחוזית, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2016
↑  נעמה ריבה, מגדל הפירמידה שתוכנן לקום במרכז ירושלים לא ייבנה, באתר הארץ, 22 בינואר 2017
↑  שירן טמוזרטי, במקום הפרמידה: אושרה תוכנית להקמת מגדל מגורים ומלון במתחם עדן, באתר כל העיר, 8 בנובמבר 2021
יחסי הפיליפינים–סין

| יחסי הפיליפינים–סין |
| --- | --- |
הפיליפינים: הרפובליקה העממית של סין


הפיליפינים: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 9,596,967.75
אוכלוסייה
116,398,382: 1,417,420,624
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,756: 12,554
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה עממית

נשיא סין שי ג'ינפינג נפגש על מקבילו הפיליפיני רודריגו דוטרטה בבייג'ינג, 2016
יחסי הפיליפינים–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין סין לבין הפיליפינים.
היסטוריה

מאז יוזמותיו של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס בשנות השמונים, שתמך בקומוניזם בסין ובמקביל התנגד לכוח הקומוניסטי בפיליפינים, היחסים בין המדינות השתפרו משמעותית. כתוצאה מכך, סין סיימה את תמיכתה בקומוניסטים בפיליפינים. עם זאת, היחסים התערערו בגלל חיכוך על השייכות הטריטוריאלית של ים סין הדרומי.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים ערכו הצדדים ביקורים רבים רמי דרג. במהלך ביקורו הממלכתי של נשיא סין, ג'יאנג דזה-מין בפיליפינים בשנת 1996, הסכימו מנהיגי שתי המדינות לקיים יחסי בין-מדינות על בסיס שכנות טובה ואמון הדדי, וגם הגיעו להסכמה חשובה על האזורים השנויים במחלוקת בים סין הדרומי.
בשנת 2012 התרחש סכסוך גבולות בין המדינות ליד האטול הקטן של סקרבורו שואל. שמונה ספינות דיג סיניות התגלו על ידי צי הפיליפינים במים שנויים במחלוקת. לאחר החיפוש נמצאו אלמוגים שדגו שלא כדין,  צדפות ענקיות וכרישים חיים. ניסיונות לעצור את הדייגים סוכלו על ידי שתי ספינות סיור סיניות. בעקבות כך נערכו מחאות ליד הקונסוליות של שתי המדינות, איסורי דיג, התקפות סייבר. סין הציבה מחסום בכניסה למפרץ האטול והחלה לסייר בים שמסביב, וכן גירשה ספינות פיליפיניות מהמים השנויים במחלוקת.
בינואר 2013 הגישה הפיליפינים תביעה נגד סין לבית הדין הבינלאומי לצדק של האו"ם, אשר בשנת 2016 מצא כי לסין אין זכות לאיים השנויים במחלוקת בים סין הדרומי. ביוני 2013 ניסה הצד הפיליפיני לפתוח בסכסוך בפני בית הדין הבינלאומי לחוק הים, אך סין סירבה רשמית לקחת בו חלק. למרות כל המאמצים של הפיליפינים, הנוכחות הצבאית הסינית בים סין הדרומי נמשכת. באמצע מרץ 2017 נצפו ספינות סיניות במרחק של 250 ק"מ מזרחית לפיליפינים.
נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, שעלה לשלטון ב-30 ביוני 2016, הודיע על תפנית המדינה מברית עם ארצות הברית לעבר ברית עם סין ורוסיה.
ב-8 במרץ 2017, שר החוץ של הרפובליקה העממית של סין, ואנג יי, במהלך פגישה עם העיתונות, הצהיר כי נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, יצר קשרים טובים עם סין והם עסקו במשותף בסכסוך הטריטוריאלי בים סין הדרומי. סין והפיליפינים דנים באופן פעיל בהזדמנויות לשיתוף פעולה בתחום התשתיות, כולל הקמת מסילות ברזל, גשרים וסכרים.
רשימת הסכמים דו-צדדיים

1978 הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי
1979 הסכם שיתוף פעולה תרבותי, הסכם תעופה אזרחית ותחבורה
מזכר הבנות 2001 (MOU) בנושא שיתוף פעולה בספורט
2001 שיתוף פעולה בתעשיית המידע
2001 שיתוף פעולה במאבק בפשעים בין לאומיים
אמנת ההסגרה משנת 2001
אמנת 2001 בנושא שיתוף פעולה נגד תנועה בלתי חוקית ושימוש בסמים נרקוטיים
2002 MOU בנושא שיתוף פעולה בתיירות
2005 MOU בנושא שיתוף פעולה ימי
אמנת 2005 על שיתוף פעולה בענייני נוער
2007 MOU בנושא שיתוף פעולה בשיתוף פעולה סניטרי ופיטוזניטרי, שיתוף פעולה בחינוך
אמנת 2007 בנושא הגנת מורשת תרבות
אמנת 2008 על שיתוף פעולה תברואתי
יחסים כלכליים

היקף הסחר הדו-צדדי בשנת 2007 הסתכם במעט יותר מ-30 מיליארד דולר. מינואר עד אוקטובר 2008 היקף הסחר הדו צדדי הסתכם ב-25.3 מיליארד דולר, גידול של 1.4% לעומת התקופה המקבילה בשנה שקדמה לה. בשנת 2015 היקף הסחר בין סין לבין הפיליפינים הסתכם ב-17.646 מיליארד דולר.
בשנת 2016 680,000 אזרחים סינים ביקרו בפיליפינים למטרות תיירות, ואילו 1.2 מיליון תיירים פיליפינים ביקרו בסין.
החל משנת 2005, הפיליפינים ממוצא סיני היוו כ-1.5 מיליון איש, או 1.6% מאוכלוסיית הפיליפינים, הקבוצה האתנית התשיעית בגודלה.
נציגויות דיפלומטיות

סין מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
קונגרס צירי העם של רוסיה

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  4 במרץ 1990 – הווה (35 שנים) 
 רשות קודמת:  הסובייט העליון של רוסיה 
 משכן
  
 מוסקבה 
 
קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Съезд народных депутатов Российской Федерации) היה הגוף הבכיר לענייני חקיקה ברוסיה בשנים 1990–1993.
היסטוריה

הקונגרס הוקם בהתאם לתיקונים לחוקה, שאומצו על ידי הסובייט העליון של רוסיה מ-29 באוקטובר 1989. הקונגרס נבחר על בסיס זכות בחירה אוניברסלית, שווה וישירה בהצבעה חשאית לתקופה של 5 שנים.
ההרכב הראשון והיחיד שלו נבחר ב-4 במרץ 1990, שהתכנס בתור הקונגרס הראשון ב-16 במאי אותה שנה. לאחר פתיחת קונגרס צירי העם התפטר הסובייט העליון של רוסיה וחדל להיות גוף הכוח העליון ומאוחר יותר הפך לגוף של קונגרס צירי העם שפעל כגוף חקיקה, מינהלי ובקרה קבוע.
בצו של נשיא הפדרציה הרוסית בוריס ילצין מספר 1400 "אודות רפורמה חוקתית הדרגתית בפדרציה הרוסית" מ-21 בספטמבר 1993 פעילות קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית והסובייט העליון של הפדרציה הרוסית הופסקו וסמכויותיהם של צירי העם של הפדרציה הרוסית בוטלו. בשל אי ציות לצו, הסובייט העליון אימץ החלטות על הדחה והפסקת סמכויותיו של הנשיא ילצין בשל מה שהם כינו "הפרה גסה של החוקה". בית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית הכריז על צו 1400 ועל מעשיו של הנשיא ילצין כלא חוקתיים ומספיקים כדי להדיחו מתפקידו. הסובייט העליון התכנס לכינוס חירום חריג של קונגרס צירי העם.
ב-23 בספטמבר אישר הקונגרס שהתכנס את החלטות המועצה בנושא סיום סמכויותיו הנשיאותיות של ילצין והעברתן, על פי החוקה, לסגן הנשיא רוצקוי, ומעשיו של ילצין הוגדרו כניסיון הפיכה. ב-4 באוקטובר 1993, לאחר עימות של שבועיים במרכז מוסקבה, הקונגרס והסובייט העליון פוזרו על ידי כוחות באמצעות כלי נשק וכלי רכב משוריינים.
קונגרס צירי העם של הפדרציה הרוסית בוטל סופית ב-12 בדצמבר 1993 עם אימוץ החוקה החדשה של הפדרציה הרוסית, שביטלה גם את הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית והחליפה את הגופים הללו באספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית ובה מועצת הפדרציה של רוסיה כבית עליון והדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית כבית תחתון.
קונגרס צירי העם של רוסיה (2022)

קונגרס צירי העם הוא מפגש של צירים לשעבר ברמות וכינוסים שונים מרוסיה, הטוענים שהם פרלמנט וממשלת המעבר של הפדרציה הרוסית ליום שאחרי ולדימיר פוטין. חבר הדומה הממלכתית לשעבר איליה פונומריוב הפך ליוזם הציבורי של הקונגרס.
מושבי הקונגרס הראשון נערכו ב-4-7 בנובמבר ביבלונה, פולין.
הקונגרס מציב את עצמו כמפגש של "הנציגים היחידים של החברה והמדינה שיש להם את הלגיטימציה הדמוקרטית שקיבלו מאזרחי רוסיה". איליה פונומריוב ענה במהלך הקונגרס כי כנציגים של אזרחים רוסים, הם לגיטימיים למדי, שכן פעם הם נבחרו על ידי העם, וכעת רוסיה זקוקה לגוף זמני להעברת השלטון, והם "יערכו בחירות מאוחר יותר." גנאדי גודקוב כינה את הקונגרס "פרוטו-פרלמנט".
הקונגרס מורכב מחברי הפרלמנט הרוסי שנבחרו לפני ה-14 במרץ 2014, שאינם תומכים בסיפוח קרים ובמלחמה נגד אוקראינה. חברי בתי המחוקקים האזוריים והמוניציפליים שמגנים את סיפוח קרים ואת המלחמה נגד אוקראינה. אזרחים רוסיים שמילאו תפקידים נבחרים ברשות המבצעת ואינם תומכים בסיפוח קרים ובמלחמה נגד אוקראינה.
הרשויות ברוסיה וזרועות אכיפת החוק אינם מכירים בקונגרס זה כגוף לגיטימי.
ראו גם

סובייט
לקריאה נוספת

Народные депутаты России. 1990—1993. — М.: Издание Государственной Думы, 1998.
הערות שוליים

↑  Постановление Верховного Совета РСФСР от 27 октября 1989 года О порядке введения в действие Закона РСФСР «Об изменениях и дополнениях Конституции (Основного Закона) РСФСР»
↑  ст. 107 Конституции (Основного Закона) РСФСР 1978 года в редакции от 27 октября 1989 года
↑  Съезд народных депутатов и Верховный Совет РСФСР / Российской Федерации
↑  указ № 1400 «О поэтапной конституционной реформе в Российской Федерации»