stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לדומה העירונית של מוסקבה (2019)
רישום מועמדים

מועמדים לבחירות חייבים לאסוף חתימות ולהגישן לוועדת הבחירות וחייבים לזכות בתמיכה של 3% מכלל מצביעי מחוז הבחירה (בין 4,500 ל-5,500 חתימות). רק מועמדים שמפלגותיהם מיוצגות בדומה הממלכתית פטורים מחובה זו (רוסיה המאוחדת, המפלגה הקומוניסטית, המפלגה הליברל-דמוקרטית, רוסיה הוגנת), מה שמאלץ רק את נציגי האופוזיציה לגייס חתימות. בתחקירים של ארגוני האופוזיציה ופעילים חברתיים פורסם כי מועמדים רבים שאינם מיוצגים בדומה אך הגישו חתימות נתמכים על ידי השלטון בשל אוריינטציה פוליטית עם נציגי הממשל. מנגד נציגי האופוזיציה נתקלים בקשיים, גם כשהם מצליחים לעמוד בתנאי ועדת הבחירות ולהגיש את המסמכים הדרושים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מועמדים שנרשמו | מועמדים שלא נרשמו | מועמדים שנפסלו | מועמדים שנרשמו |
| עצמאיים | 188 | 87 | 39 | 62 |
רוסיה המאוחדת: 0
| הקומוניסטים | 44 | 0 | 0 | 44 |
| הליברל-דמוקרטים | 45 | 0 | 0 | 45 |
| רוסיה הוגנת | 42 | 1 | 0 | 41 |
| הקומוניסטים של רוסיה | 41 | 7 | 2 | 32 |
| יאבלוקו | 15 | 7 | 6 | 2 |
| מפלגות שוונת | 30 | 21 | 9 | 0 |
| מפלגת הצמיחה | 6 | 5 | 0 | 1 |
| הכוח האזרחי | 2 | 1 | 0 | 1 |
| מולדת | 10 | 6 | 0 | 4 |
| הירוקים | 3 | 1 | 1 | 1 |
| סך הכל | 426 | 136 | 57 | 233 |
רישום מועמדים > מועמדי אופוזיציה בולטים שנפסלו

דמיטרי גודקוב (מפלגת השינויים)
סרגיי מיטרוחין (מפלגת יאבלוקו)
איליה יאשין (סולידריות)
ליובוב סובול (רוסיה של העתיד)
תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | קולות |  % | מושבים | +/- |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | רוסיה המאוחדת |  |  | 25 |  13 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הקומוניסטית |  |  | 13 |  8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | יאבלוקו |  |  | 4 |  4 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | רוסיה הוגנת |  |  | 3 |  3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

|  |  |  |  | - | - |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| קולות פסולים | קולות פסולים |  |  | - | - |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| סך הכל | סך הכל |  | 100 | 45 | = |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| קולות רשומים | קולות רשומים | 7,308,469 |  | - | - |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
ראו גם

הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה
קשת אקה הומו

| --- | --- |

הקשת המרכזית, כיום מעל ויה דולורוזה
 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון 
 על שם:  אדריאנוס 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מידות
 גובה:  11.2 מ' 
 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°14′00″E﻿ / ﻿31.780386°N 35.233365°E﻿ / 31.780386; 35.233365
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) קשת אקה הומו(למפת ירושלים העתיקה רגילה) קשת אקה הומו(למפת ירושלים רגילה) קשת אקה הומו(למפת ירושלים מוגדלת) קשת אקה הומו
 
קשת אקה הומו, 1856, צילם אוגוסט זלצמן
קטע מקשת אקה הומו בתוך כנסיית מנזר האחיות ציון (מימין לאפסיס), וכן הקשת הקטנה הצפונית של השער הרומי המקורי
קשת אקה הומו, הצעת שחזור של ונסן ואבל - החזית הפונה מערבה
קשת אקה הומו (בלטינית: Ecce Homo; בספרות העברית נהגה גם אקסה הומו; בעברית: "הִנֵּה הָאִיש") היא קשת אבן גדולה הנמצאת בירושלים וחוצה את רחוב ויה דולורוזה בצמוד למנזר האחיות ציון, בין התחנה השנייה לתחנה השלישית. קשת זו היא הפתח המרכזי בשער בעל שלושה פתחים, שהצפוני בהם משולב בקפלת התפילה של המנזר. הקשת הדרומית שולבה כנראה בבניין ששכן מעבר לכביש, במקום בו הייתה בעבר אכסניה לעולי רגל מוסלמים מהודו, אך לא נותר ממנה שריד. הקשת כוללת מבנה שאורכו 18.94 מטר, רוחבו כ-3.71 מטר, וגובה (המשוחזר) 11.2 מטר. בחזית הקשת הפונה מזרחה הוצבו ארבעה עמודים בחזית כל אחת מהאומנות שבין הפתחים. בצד הפונה מערבה אל פנים העיר הותקנו גומחות לפסלים.
בשנות הארבעים של המאה ה-19 נקראה גם קשת פילאטוס.
במהלך חפירת מתחם הקשת באמצע המאה ה-19 נחשפו חלקים נוספים של המבנה, ונתברר כי מדובר בשער בעל שלוש קשתות, שהשתמר במצב טוב. למרות המסורת הדתית הנוצרית הקשורה במקום זה, קבע ארמטה פיירוטי נכונה כי השער נבנה בתקופת הקיסר הרומאי אדריאנוס, מאוחר בהרבה מן האירוע בתולדות הנצרות שהוא מיוחס לו.
על פי המחקר, הקשת הייתה החלק המרכזי של שער הניצחון שהוקם לכבוד אדריאנוס במבואות המזרחיים של איליה קפיטולינה. העובדה כי בקשת משולבים שני חלונות סייעה אולי לצמיחת המסורת שכאן היה המקום ממנו הציג פונטיוס פילאטוס את ישו בפני היהודים במילים "הנה האיש", או בלטינית: "אקה הומו", כפי שמתואר בבשורה על פי יוחנן י"ט, 4 - 5:
"אָז לָקַח פִּילָטוֹס אֶת יֵשׁוּעַ... וַיֵּצֵא פִילָטוֹס עוֹד הַחוּצָה וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם: הִנְנִי מוֹצִיא אֹתוֹ אֲלֵיכֶם לְמַעַן תֵּדְעוּ כִּי לֹא מָצָאתִי בוֹ כָּל עָוֹן. ויֵשׁוּעַ יָצָא הַחוּצָה וְעָלָיו עֲטֶרֶת הַקֹּצִים וּלְבוּשׁ הָאַרְגָּמָן, וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם פִּילָטוֹס: הִנֵּה הָאִיש."
לקריאה נוספת

יורם צפריר, "הטופוגרפיה והארכאולוגיה של איליה קפיטולינה", בתוך: יורם צפריר ושמואל ספראי (עורכים), ספר ירושלים: התקופה הרומית והביזנטית, עמ' 155–156
פייר בנואה, "שחזורה הארכאולוגי של מצודת אנטוניה" (תקציר הרצאה), קדמוניות, ה', 19–20, 1972, עמ'127–129
גבי מזור, "על תוכניתה האורבנית של אליה קפיטולינה: רחובות, עמודים, קשתות ושערי עיר", ארץ-ישראל – מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, כ"ח (תשס"ח), 2007, עמ' 118–120
יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, כרך א', ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 202–208
Vincent, Louis-Hugues, Jérusalem, recherches de topographie, d'archéologie et d'histoire - II, Paris, 1912, p. 24–30
J. Blomme, "Faut-il revenir sur la datation de l'arc de l'Ecce Homo?", Revue Biblique 86 (1979), pp.224–271
Benoit, "L'Antonia d'Hérode le Grand et le forum oriental d'Aelia Capitolina", Harvard Theological Review 64, (1971), pp. 145-147
B. Bagatti, Recherches sur le site du Temple de Jérusalem, Jerusalem, 1979, p.65–66, p. 20* Fig 25:2–3
B. Bagatti, "Resti romani nell'area della Flagellazione in Gerusalemme", Liber Annuus 8 (1958), p. 350, Fig. 21:2–3
Yaron Z. Eliav, "The Urban Layout of Aelia Capitolina: A New View from the Perspective of the Temple Mount", in: Peter Schäfer (ed.), The Bar Kokhba war reconsidered: new perspectives on the second Jewish Revolt, 2003, pp. 244–251
הערות שוליים

↑  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א', עמוד 202
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511198905171  VIAF: 316602985   WorldCat (עם VIAF): 316602985
שנאת הפסד

שנאת הפסד (באנגלית: Loss Aversion) בכלכלה ובתורת ההחלטות, מתייחסת לנטייתם החזקה של אנשים להעדיף הימנעות מהפסדים מהשגת רווחים. כמה מחקרים טוענים כי מהבחינה הפסיכולוגית, עוצמתם של הפסדים כפולה מזו של רווחים. הראשונים שהציעו את המושג שנאת ההפסד היו הפסיכולוגים הישראלים עמוס טברסקי ודניאל כהנמן. שנאת הפסד מובילה לשנאת סיכון כאשר אנשים מעריכים רווח אפשרי, שכן אנשים מעדיפים להימנע מהפסדים מעשיית רווחים. במיוחד, לטענת כהנמן וטברסקי כאשר יש הימור עם רווחים והפסדים סימטריים או דומים, אנשים ימנעו מההימור או יבחרו בהימור עם רווחים והפסדים קטנים יותר.
דניאל כהנמן
ההסבר שהציעו כהנמן וטברסקי לשנאת הפסד מבוסס על אסימטריה בתגובה הרגשית. לראייתם, אדם המפסיד 100 דולר, יחוש חוסר שביעות רצון בעוצמה חזקה מעוצמת שביעות הרצון שיחוש אדם שיזכה ברווח לא צפוי של 100 דולר.
יש לשים לב לעובדה, שהשאלה האם העִסקה ממוסגרת כהפסד או כרווח, היא בעלת חשיבות רבה מאוד בחישוב זה: האם תעדיף לקבל הנחה של חמישה דולר, או להימנע מתשלום של חמישה דולר נוספים? לאותו השינוי במחיר כאשר הוא ממוסגר אחרת ישנה השפעה משמעותית על התנהגות הצרכנים. העובדה שכלכלנים מסורתיים רואים את אפקט הבעלות (endowment effect) ואת התופעות האחרות של שנאת הפסד כבלתי רציונליים לחלוטין, היא זאת שהופכת אותם לכה חשובים בתחום השיווק והתנהגות הצרכנים. ההשפעה של שנאת הפסד בתחום השיווק הודגמה במחקר על תגובת צרכנים לשינויים במחיר פוליסת ביטוח. המחקר מצא כי לעלייה במחירים יש השפעה כפולה על מעבר לקוחות, מאשר לירידה במחירים.
שאלות אודות קיומה של שנאת הפסד

לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו מחקרים להטיל ספק בקיומה של שנאת הפסד. במספר מחקרים שבחנו את השפעת הפסדים תחת תנאים של סיכון ושל חוסר ודאות, לא נצפתה כל שנאת הפסד.[דרוש מקור]
במחקרים רבים שנעשו בתחום במאה ה-20 וה21 לא עלה שיש שנאת הפסד בצורה מוחלטת אלא רק הימנעות מהפסדים גדולים שעלולים לסיים את המשחק כלומר בפועל עלה שנאת שונות ושנאת סיכון.
ישנם מספר הסברים לממצאים אלו: הראשון, שנאת הפסד לא קיימת בתגמולים בסדרי גודל קטנים; השני, שהכלליות של דפוס שנאת ההפסד היא נמוכה משחשבו בעבר. לחלופין טוען גל, כי התופעות שיוחסו בעבר לשנאת הפסד מוסברות בצורה חסכנית יותר על ידי אינרציה מאשר על ידי א-סימטריית רווח/הפסד. עם זאת, שנאת הפסד עשויה להיות בולטת יותר כאשר אנשים מתחרים. Gill and Prowse סיפקו ב-2012 ראיות ניסוייות לכך שאנשים הם שונאי הפסד סביב נקודות ציון שנוצרו על ידי הציפיות שלהם בסביבה תחרותית עם מאמץ של ממש.
שאלה נוספת שעלתה, במידה וישנה שנאת סיכון ושונות בלבד הדבר אינו מסביר עליה של ביצועים בעת הפסדים.
יחיעם והוכמן חקרו את הנושא בסדרת ניסויים בהם ההנחה הייתה כי הפסדים מעוררים את המערכת הסימפתטית, ועל ידי כך מגבירים ערנות למשימה.
המחקר כלל סדרה של ניסויים שבדקו את הקשר בין הדופק, התרחבות האישונים והמערכת העצבים האוטונומית לרמת ההצלחה במשימה. נמצא שבעת הפסדים של המשתמש התגלו סימני עוררות גבוהים יותר מאשר בעת זכייה. גם במחקר של Gehring & Willoughby (2002) נמצא השפעה גבוהה יותר של הפסדים על האונה הפרונטלית במוח מאשר זכיות.
הסבר שהוצע לתגובה של המערכת הסימפתטית הוא הישרדותי – מניעה של הפסדים גדולים יותר.
ראו גם

שנאת סיכון
הערות שוליים

↑  ראו את דברי רב כהנא בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ל"ח, עמוד א': "אדם רוצה בקב שלו מתשעה קבים של חבירו".
↑  Yechiam, Eldad, and Guy Hochman 2013, "Losses as modulators of attention: review and analysis of the unique effects of losses over gains.", Psychonomic bulletin & review 21.3 (2014): 629-636.
↑  Hochman, Yechiam et al., 2010; 2011, Loss aversion in the eye and in the heart: The autonomic nervous system's responses to losses, Journal of behavioral decision making 24.2 (2011): 140-156
תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן

הפגנה כנגד הגירה בקאלה בתאריך ה-8 נובמבר, 2015. המפגין מחזיק שלט "גיוון הוא מילת קוד לרצח עם של האדם הלבן"
תאוריית הקשר על רצח עם של האדם הלבן (באנגלית: White Genocide conspiracy theory) היא תאוריית קשר המזוהה עם הימין האלטרנטיבי, לאומנות לבנה, עליונות לבנה ואנטישמיות. התאוריה טוענת שגורמים כמו: הגירה, עירוב גזעי, פריון תת-החלפתי, הפלות מלאכותיות, החרמת אדמות, ואלימות מאורגנת, כולם אורגנו במכוון (כאשר בדרך כלל מאשימים את היהודים בתור המוחות מאחורי זה), ונועדו לגרום להשמדת האדם הלבן. אותם הגורמים אופייניים למדינות בהם רוב של האדם הלבן, או מדינות שהוקמו על ידי האדם הלבן. אותם גורמים יובילו לצמצום של האוכלוסייה הלבנה, הפיכתם למיעוט חלש, ולבסוף להשמדתם הסופית.
תאוריית הקשר פותחה על ידי הנאו-נאצי דייוויד ליין בשנת 1995. רוברט ויטאקר (פעיל חברתי, הדוגל בעליונות לבנה) פיתח אותה, וטבע את הביטוי "אנטי-גזענות היא מילת קוד לאנטי האדם הלבן". הביטוי נפוץ בשיח על רצח העם הלבן, והופיע על שלטי חוצות בארצות הברית ליד בירמינגהם, אלבמה וליד הריסון, ארקנסו. כבר בגרמניה הנאצית יש אזכור לרעיון של רצח עם לבן, בפמפלט שנכתב במחלקה לשאלה היהודית, במכון הרייך של וולטר פרנק. הפמפלט עסק בשאלה האם הגזעים הלבנים ימותו, לאור ההתפתחות של גזעים אחרים.
התאוריה נתמכת על ידי ארגוני ימין רדיקלי בארצות הברית, צרפת, דרום אפריקה ומדינות נוספות. היא התיישבה עם התאוריה הקיצונית יותר של רנו קאמי בצרפת על השמדת האדם הנוצרי והלבן שם, ובכלל באירופה.
מקורות ופיתוח התאוריה > מקורות נאו נאציים

הביטוי "רצח עם של האדם הלבן" (white genocide) הופיע מדי פעם בעיתונים הנאו נאציים "המגדל הלבן" ו"מלחמה". הביטוי התייחס בתחילה להפלות מלאכותיות, ולשימוש באמצעי מניעה. דייוויד ליין הגדיר מחדש את המושג ב"מניפסט רצח העם של האדם הלבן" כאשר טען כי ממשלות רבות בעולם מנסות להרוס את התרבות האירופאית, ולהפוך את האדם הלבן לזן נכחד. ליין, המקים של הארגון המסדר, טען כי טשטוש הגבולות הגזעיים, הפלות, הומוסקסואליות והאלימות כלפי אלה שמתנגדים לממשל מעודדים למעשה את רצח העם של האדם הלבן, בחסות ממשלת הכיבוש הציונית. את החשש שלו הוא ניסח במשפט המפורסם 14 מילים.
מקורות ופיתוח התאוריה > הימין האלטרנטיבי

בתחילת המאה ה-21 אימצה תנועת הימין האלטרנטיבי את המניפסט. דיונים ערים בנושא התקיימו בפורום חזית הסופה, פורום קיצוני, נאו נאצי, התומך בתאוריות עליונות לבנה. גם מחוץ לנאו-נאציזם אומצו רעיונות אלו באהדה רבה: אנדרס ברינג בריוויק, מי שביצע את הפיגועים בנורווגיה ב-2011, כתב מניפסט בשם "2083: הכרזת העצמאות האירופית" ובו הזכיר רצח עם הצפוי לאדם הלבן. גם בארצות הברית אימצו את התאוריה ובהפגנה של הימין האלטרנטיבי בשארלוטסוויל וירג'יניה קראו קריאות כגון: "לא יחליפו אותנו" ו"יהודים לא יחליפו אותנו". אף על פי שהמאמינים בתאוריה הזו, מאשימים גורמים רבים ומגוונים ברצח עם, האשמה המרכזית נופלת בדרך כלל על סוציאליסטים, מרקסיסטים, על מפלגות פוליטיות ליברליות, ועל אנשים שיוצאים כנגד האדם הלבן. יש גם המאשימים את היהודים בכך, אבל יש גם אחרים, כמו ג'ארד טיילור, שלא.
מקורות ופיתוח התאוריה > אישים בולטים

את התאוריה מקדמים מספר פעילים מהימין האלטרנטיבי: לורן סאותרן עם סרטה Farmland בו ראיינה משפחות לבנות ומספר נשים שנאנסו, כמו כן, פוליטיקאית ממפלגון השלטון הנוכחית בדרום אפריקה. גאווין מקאינס (והארגון שייסד, הנערים הגאים), פיית' גולדי, סטיב הופמייר, קייטי הופקינס.
ראו גם

אירוערביה (תאוריה)
ההחלפה הגדולה
הערות שוליים

↑  הגדרת המושג באתר ADL Defining Extremism: A Glossary of White Supremacist Terms, Movements and Philosophies
↑  white-farmers-trump-south-africa-tucker-carlson-far-right-influence
↑  Jackson, Paul (1 במאי 2015). "'White genocide': Postwar fascism and the ideological value of evoking existential conflicts".  In Cathie Carmichael, Richard C. Maguire (ed.). The Routledge History of Genocide. Routledge. pp. 207–226. ISBN 9781317514848. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  #whitegenocide, the alt-right and conspiracy theory: How secrecy and suspicion contributed to the mainstreaming of hate.
↑  anti-immigration-activist-denied-entry-australia-filled-wrong-visa-form
↑  Lauren Southern, Farmlands, Youtube, ‏2018
↑  hate-goes-mainstream-gavin-mcinnes-proud-boys
↑  how-free-speech-warriors-mainstreamed-white-supremacists
↑  hofmeyr-could-meet-trump-to-discuss-white-genocide
↑  the-race-war-preppers-behind-south-africas-white-genocide-meme
רציונליות מוגבלת

רציונליות מוגבלת (באנגלית: Bounded rationality) היא רעיון פסיכולוגי שלפיו היכולת לערוך שיפוטים ולקבל החלטות באופן אופטימלי, או אפילו משביע רצון, מוגבלת לתנאים מסוימים שבהם מתקבלת ההחלטה. מגבלות מסוימות נובעות מהיכולות הקוגניטיביות שלנו בזמן קבלת ההחלטה. כך למשל, כשאנו נמצאים תחת עומס קוגניטיבי, עיבוד מידע רלוונטי לא בהכרח יתאפשר. מגבלות אחרות נובעות מכך שאין ברשותנו את כל המידע הקיים על מנת לקבל החלטה רציונלית, וישנן מגבלות נוספות כמו מגבלות של זמן. לא תמיד יהיה בידנו מספיק זמן על מנת לקבל החלטה מחושבת.
מקור הרציונליות המוגבלת

רציונליות מוגבלת טוענת כי מקבלי החלטות מחפשים אחר פתרונות מרצים ומספקים עבורם אך לא בהכרח אופטימליים (כאלו שממקסמים תועלת), ואינם מייצגים רציונליות מושלמת. באופן זה עיבוד מידע מוגבל, רמזים תת-הכרתיים ולחצים סביבתיים מביאים אנשים לקבל החלטות לא אופטימליות, אך טובות דיין בשביל להמשיך בחייהם . הרברט אלכסנדר סיימון הציע את רעיון הרציונליות המוגבלת כאלטרנטיבה למודל המתמטי של קבלת החלטות. הרעיון משלים להנחת ה"רציונליות כאופטימיזציה", אשר רואה בתהליך קבלת החלטות, תהליך רציונלי לחלוטין של בחירת האפשרות האופטימלית בהינתן המידע הקיים.
הרברט סיימון חקר את גבולות הרציונליות בעיבוד מידע וטבע את המושג רציונליות מוגבלת ב-1955, כאלטרנטיבה יותר מציאותית. סיימון השתמש במטאפורה של זוג מספריים על מנת להסביר זאת; כאשר להב אחת שייכת ל"הגבלות קוגניטיביות", מגבלות הנובעות מתוך האדם עצמו והלהב השנייה שייכת ל"מבנה הסביבה", כלומר למגבלות חיצוניות. שני המנגנונים הללו עובדים יחד ובמקביל. לפיכך מגבלות בידע, בתשומת לב ובמשאבים אחרים לא בהכרח ימנעו מאתנו לקבל החלטה מוצלחת אם ננצל את הידע הקיים במבנים קבועים בסביבה.
סיימון הצביע על כך שרוב האנשים רציונליים רק באופן חלקי וחווים מגבלות בעת גיבוש ופתרון בעיות מורכבות ועיבוד מידע. מודלים של רציונליות מוגבלת, בשונה ממודלים של אופטימיזציה, אינם מניחים הנחות לא מציאותיות לגבי נגישותם של משאבים כמו זמן וידע. סיימון סבר כי, כלכלנים משתמשים בהיוריסטיקות על פני החוקים הנוקשים של מקסום תועלות. הם עושים זאת בגלל מורכבות הסיטואציה וחוסר יכולתם לעבד ולחשב את התועלת הצפויה של כל אלטרנטיבה, כמו גם לחשב את העלויות ושאר הרכיבים הכלכליים שחישובם מצריך משאבים רבים.
רציונליות מוגבלת הרחבה

אחד מתהליכי המפתח ברציונליות מוגבלת הוא חיפוש מוגבל, תאוריה זו אינה מניחה כי כל המידע הרלוונטי נגיש למקבל ההחלטה, אלא כי קבלת המידע הרלוונטי כרוכה בחיפוש אחר אלטרנטיבות והסיבות לבחור בהן. החיפוש יכול להיעשות בידע הקיים – חיפוש בזיכרון, או במקור חיצוני – כמו ספרייה ואתרי אינטרנט. חיפוש במקורות פנימיים עולה במשאבים כמו זמן והפניית תשומת לב, ואילו חיפוש במקורות חיצוניים דורש, בנוסף על כך, משאבים נוספים כדוגמת כסף. מסיבות אלה, משאבים מוגבלים מאלצים אותנו לעיתים לפעול על פי תהליך קבלת החלטות שאינו אידיאלי ולקבל החלטה שאינה אופטימלית.
מודל רציונליות מוגבלת פועל לפי שלושה חוקים פשוטים:
אנו מחפשים אחר מידע עבור פתרון. כאשר אנו מאתרים פיסת מידע ומאמצים אותה, אנחנו חוזרים לחיפוש עד אשר התהליך מסתיים.
החיפוש יכול להיפסק מרגע שאנו משיגים פיסת מידע משביעת רצון בהתאם לשאיפה שלנו.
בתום תהליך איסוף המידע תתבצע קבלת החלטה, לא באופן חישובי ומדויק, אלא לפי סיבות פשוטות, כמו בחירת האובייקט המועדף על ידי הסיבות שהוגדרו כחשובות ביותר.
ניתן לראות כי הכללים הם פשוטים ומספקים בעיקר את הצורך לענות לשאיפות שלנו ולא בהכרח למקסם את התוצאה. רציונליות מוגבלת אינה קוהרנטית ועקבית, אלא מהווה רציונליות המבוססת על הסביבה והמידע הקיים בה. היא חוסכת חישובים מיותרים ולרוב תספק תוצאות נכונות כמו חישובים סטטיסטיים מורכבים. כמו כן, בבעיות מורכבות הכוללות מספר מטרות ללא מכנה משותף, המקשות מאוד על מודלים סטטיסטיים מורכבים, יהיה ניתן לטפל באמצעות רציונליות מוגבלת. רציונליות מוגבלת מראה כי שימוש בהיוריסטיקות יכול לאפשר קבלת החלטה נכונה במצבים מורכבים בהם אין אפשרות לערוך את מירב השיקולים המושכלים. באופן הבא היוריסטיקה יכולה להשתמש במידע הקיים בסביבה ולפעול לפיו גם מבלי לשקלל את כל הנתונים הנדרשים בעת קבלת החלטה.
רציונליות מוגבלת אינה עוסקת במבחן התוצאה אלא מהווה תאוריה לגבי אופן קבלת ההחלטה. היא עוסקת בתהליך קבלת החלטה המוגבל בזמן, ידע ובמשאבים בעולם שמשתנה ואינו בטוח. מתוקף כך מדובר ביכולת הישרדותית לקבל החלטות בעולם בו זמן קבלת ההחלטה הוא קצר ויש לגבש החלטות מחושבות בזריזות. רציונליות מוגבלת אינה מסתכמת בהטיות, המהוות חלק מההגבלות הקוגניטיביות, מאחר שהיא כוללת רכיב נוסף של הגבלות הסביבה. ההטיות לרוב מבוססות על נורמות ואינן מכילות את רכיב הסביבה. כך שלפי המודל של רציונליות מוגבלת, בסביבה הלוקה בחוסר מידע, ההטיות יכולות להיחשב כרציונליות.
רציונליות מוגבלת וקיצורי דרך בקבלת החלטות

סיימון הסביר את תפקידם של קיצורי דרך מנטליים "היוריסטיקות" החוסכים את השימוש ביכולת קוגניטיבית מוגבלת. בשנות השבעים בנו דניאל כהנמן ועמוס טברסקי אלטרנטיבה למודל הבחירה הרציונלית, "תאוריית הפרוספקט", על בסיס תובנותיו של סיימון. עבודתם מספקת את הבסיס האינטלקטואלי לספרות המודרנית על כלכלה התנהגותית. כהנמן וטברסקי הציגו מספר הטיות שבסיסן "היוריסטיקת הייצוגיות", "היוריסטיקת הזמינות" ו"היוריסטיקת העיגון והתיקון". ביחד, התובנות על היורסטיקות ועל רציונליות מוגבלת מבססות את המגבלות החישוביות האוניברסליות של המח האנושי.
רציונליות מוגבלת מהווה את הבסיס לכלכלה התנהגותית ולשיטות הפועלות לפיה. כלכלנים התנהגותיים הראו כי ניתן להשתמש ברציונליות מוגבלת ובהטיות הנובעות ממנה, על מנת לפעול באופן החוסך טעויות מיותרות. דוגמה לכך היא הנאדג' (Nudge), חיזוק חיובי או הצעות עקיפות להשגת ציות ללא כפייה; השפעה על מניעים, תמריצים וקבלת החלטות, של יחידים וקבוצות. למשל, כאשר אנשים ממלאים טפסים ניתן לקבוע מראש מה תהיה בררת המחדל, אותה אנשים נוטים להשאיר מסומנת. לדוגמה, אם בטפסי הסכמה לתרומת איברים, בררת המחדל תהיה להסכים לתרומה. אנשים שממלאים את הטפסים בחוסר תשומת לב, יראו יותר הסכמה לתרומת איברים. ישנה ביקורת כלפי ממשלות וגופים המשתמשים בהטיות על מנת להשפיע על בחירותיהם של אזרחים, אחת מהן מתרכזת בכך שגם אותן ממשלות אינן בהכרח יודעות מה נכון או לא וגם החלטותיהן מוטות.
מוסריות מוגבלת

רציונליות מוגבלת מתייחסת לגבולות האיכות של קבלת החלטות באופן כללי, בעוד מוסריות מוגבלת מתייחסת לקבלת החלטות המוגבלת בנושאים אתיים . לפי רעיון זה אנשים רואים את עצמם כמוכשרים, ראויים ומוסריים, דבר שמונע מהם לזהות מקרים של ניגוד עניינים. לכן, כאשר ניתקל בדילמה מוסרית הנוגעת לשימור אינטרסים האישיים שלנו, סביר כי לא נצליח לזהות שמדובר בניגוד אינטרסים, מאחר שיופעלו הטיות שמטרתן הגנה על העצמי כמוסרי. כלומר יהיה לנו קשה לזהות דילמה מוסרית המערבת אינטרס אישי לא מוסרי, משום שיש לנו רצון בלתי מודע לא לזהות אותן. באופן זה ההטיות מונעות מאתנו להכיר בחוסר ההגינות שלנו. מחקרים הראו כי כאשר ניתנת לאנשים אפשרות לרמות על מנת להרוויח, הם מפנים את תשומת הלב מעובדות מסוימות כך שעיבוד המידע יטה לטובתם באופן בלתי מכוון או מודע. זוהי עוד דוגמה לכך שאנשים מקבלים החלטות על בסיס רק חלק מן המשאבים, אלו שמוצאים לנכון כשימושיים.
לקריאה נוספת

Kahneman, D. (2003). Maps of bounded rationality: Psychology for behavioral economics. The American economic review, 93(5), 1449-1475. doi10.1257/000282803322655392
Tversky, A., & Kahneman, D. (1975). Judgment under uncertainty: Heuristics and biases. In Utility, probability, and human decision making (pp. 141-162). Springer Netherlands.
Kahneman, D., Knetsch, J. L., & Thaler, R. H. (1990). Experimental tests of the endowment effect and the Coase theorem. Journal of political Economy, 98(6), 1325-1348.
Kahneman, D., & Frederick, S. (2002). Representativeness revisited: Attribute substitution in intuitive judgment. Heuristics and biases: The psychology of intuitive judgment, 49, 49-81.
Simon, H. A. (1991). Bounded rationality and organizational learning. Organization science, 2(1), 125-134.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Gigerenzer, G., & Selten, R. (Eds.). (2002)., Bounded rationality: The adaptive toolbox., MIT press
↑  Zenko, Z., Ekkekakis, P., & Kavetsos, G. (2016)., Changing minds: Bounded rationality and heuristic processes in exercise-related judgments and choices., Sport, Exercise, and Performance Psychology, 5(4), 337.
↑  Simon, H. A. (1955)., A behavioral model of rational choice., The quarterly journal of economics, 69(1), 99-118.
1 2  Thaler, R. H., & Sunstein, C. R. (1975)., Nudge: Improving Decisions About Health, Wealth, and Happiness., New Haven, CT: Yale University Press
1 2  Wright, Joshua; Ginsberg, Douglas (February 16, 2012)., "Free to Err?: Behavioral Law and Economics and its Implications for Liberty"., . Library of Law & Liberty
↑  Thaler, R. H., Sunstein, C. R., & Balz, J. P. (2014)., Choice architecture., Working Paper
↑  Shepherd, L., O’Carroll, R. E., & Ferguson, E. (2014). ., An international comparison of deceased and living organ donation/transplant rates in opt-in and opt-out systems: a panel study., BMC medicine, 12(1), 131
↑  Chugh, D., Bazerman, M. H., & Banaji, M. R. (2005)., Bounded ethicality as a psychological barrier to recognizing conflicts of interest., Conflicts of interest: Challenges and solutions in business, law, medicine, and public policy, 74-95.
↑  Hochman, G., Glöckner, A., Fiedler, S., & Ayal, S. (2016)., “I can see it in your eyes”: Biased Processing and Increased Arousal in Dishonest Responses., Journal of Behavioral Decision Making, 29(2-3), 322-335.
חינוך דמוקרטי בגיל הרך

חינוך דמוקרטי בגיל הרך הוא חלק מגישת החינוך הדמוקרטי המקדישה את עצמה ללמד ילדים ערכים דמוקרטיים של אחריות באמצעות יצירת סביבה דמוקרטית עבורם ואשר במרכזה לקיחת אחריות ושותפות. החינוך הדמוקרטי בגיל הרך מאופיין בנתינת האפשרות לילדים לבחור, לעצב ולהבנות את סדר יומם בגן, את חברויותיהם, ותהליכי החקר של סביבתם. הילדים בחינוך הדמוקרטי זכאים לשלושה "סוגי" חופש עיקריים: החופש לבחור מה לעשות, החופש לבחור מה לא לעשות וחופש הביטוי. היכולת לבחור מאפשרת חשיבה ביקורתית, עצמאות ומעודדת תשוקה להתפתחות אישית. ההנחה היא כי חינוך דמוקרטי בגיל הרך מניח אבן פינה בחיי ילדים, בכך שהוא חושף אותם לסביבה המדגישה את חשיבות היותם קשובים לצורכיהם ורצונותיהם, לפיה הם בעלי אחריות על בחירותיהם, ולוקחי אחריות על תוצאות מעשיהם. חינוך דמוקרטי מחייב את הילדים לפעול במרחב חברתי, תוך מתן כבוד לצורכיהם, צורכי הסביבה וחוקי המקום.
חינוך דמוקרטי בישראל

כיום פועלות בארץ כ-20 מסגרות של גנים ובתי ספר דמוקרטיים ובד בבד נוספו להם בתי־ספר, שאליהם הוכנסו שיטות דמוקרטיות באמצעות מודלים מגוונים כמו "בתי־ספר מתקדמים", "בתי־ספר בחינוך אישי", "בתי־ספר בחלוץ החינוכי" וכן כאלה שהצטרפו במסגרת "ערי חינוך" (אתר המכון לחינוך דמוקרטי). בנוסף לכך, הוקם גם המכון לחינוך דמוקרטי במסגרת מכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב שבו מתקיימת פעילות רבה הקשורה בהוראה של החינוך הדמוקרטי ופיתוח מחקר בנושא.