קהילת יהודי קטוביץ
היסטוריה > המאה ה-20

כתוצאה מההתרחבות הרציפה של קהילת קטוביץ, כמו גם, מהמספר הגדל במהירות של תושבים יהודים בקטוביץ, בשנת 1890התקיים דיון במוסדות הקהילה שבעקבותיו הוחלט להקים בית כנסת חדש וגדול יותר. בית הכנסת החדש נבנה על פי תכנונם של מקס והוגו גרינפלד-Max Grünfeld (נכדיו של איגנץ גרינפלד האדריכל שתכנן את בית הכנסת הישן) מחברת איגנץ גרינפלד עסקי בנייה-Ignatz Grünfeld Baugeschäft company. טקס חנוכת בית הכנסת הגדול התקיים ביום רביעי, 12 בספטמבר 1900.
סיום מלחמת העולם הראשונה הביא לשינויים גדולים בשלזיה עילית. הקמתה מחדש של המדינה הפולנית (הרפובליקה הפולנית השנייה) ב-11 בנובמבר 1918 גרמה לעלייה ברגשות הפרו-פולניים בקרב האוכלוסייה השלזית. דבר שהוביל לסכסוך כנגד הקהילה הגרמנית ולפרוץ שלוש התקוממויות שלזיות. יהודי שלזיה מצאו את עצמם בעיצומם של אירועים ששטפו את שלזיה. רוב היהודים תמכו בצד הפרו-גרמני. באותה תקופה, משנת 1919, הפך ברונו אלטמן למנהיג הקהילה היהודית בקטוביץ.
ב-20 במרץ 1921 נערך משאל עם בשלזיה עילית. במהלך ההצבעה, רוב הקהילה היהודית הצביעה להשארת שלזיה עילית בגרמניה. בקטוביץ 85.4% מהקולות הצביעו בעד הישארות העיר בגרמניה, ו-14.6% בעד הסיפוח לפולין. למרות זאת, הקהילה הפולנית הובילה לפרוץ מרד נוסף בשלזיה ולא קבלה את תוצאות משאל העם. תוצאות המרידה הביאו לכך שקטוביץ עברה לפולין ולא נשארה בגרמניה.
לאחר שקטוביץ שולבה בפולין בשנת 1922, רוב יהודי העיר היגרו לערים שנשארו בגרמניה. הם הזדהו עם הגרמנים ולא הסכימו לשנות את לאומיותם. רובם התיישבו בבויטן (ביטום) ובוורוצלב, ששויכו לאחר משאל העם לגרמניה. בשנת 1922 יהודי פולין החלו להתיישב בשלזיה הפולנית. רובם הגיעו מאגן דוברובסקי, אך גם משטחה של פולין הקונגרסאית לשעבר. הגעתם אמנם, פיצתה חלקית את זרם יהודי גרמניה העוזבים ואפשרה את הישרדות הקהילות היהודיות בשלזיה. עם זאת, היהודים שהגרו לקטוביץ ולשלזיה בכלל, נתקלו בהתנגדות רבה, הן מצד הרשויות העירוניות המקומיות והן של היהודים שחיו בשלזיה מזה תקופה ארוכה. הסיבות לחוסר רצון, ההתנגדות והרתיעה נבעו מכך שממלכת פולין הקונגרסאית נתפסה בעיני רוב תושבי שלזיה העליונה כאזורים נחשלים, עניים ונחותים מבחינה תרבותית. אותה סלידה יוחסה גם ליהודי פולין שהגיעו מרחבי פולין הקונגרסאית. הם נתפסו כאיום, לאור התחרות הכלכלית הגוברת, והיה גם חשש לעלייה בנטיות הפרו-פולניות. סכסוכים אלה גלשו גם לתוך הקהילות היהודיות והשפיעו לרעה על התפתחותן.
בשנים 1924–1928 הרב של קטוביץ היה יחזקאל לוין, שאחיו - אהרון, היה רבה של ז'שוב Rzeszów וחבר בסיים הפולני מטעם מפלגת "אגודה" השמרנית. כשעבר הרב יחזקאל לוין ללבוב בשנת 1928, קלמן שאמנידס, שצמח בבית המדרש לרבנים בקטוביץ, היה רבה של קטוביץ. עם זאת, מכיוון שקלמן שאמנידס לא דיבר פולנית, שהייתה אחת הדרישות המנדטוריות לקבלת התפקיד הרשמי, הקהילה שכרה זמנית רב שני, את מרדכי פוגלמן מגליציה. עם זאת, הוא נשאר בתפקידו במשך שנים רבות, כיהן בתפקיד רב תחת הרב קלמן שאמנידס עד שנת 1939. שני הרבנים, היו דוברים ומלומדים מצטיינים, הם היו מעורבים עמוקות בחיי הקהילה המקומית. הם תרומו לעמותות רבות ועסקו בענייניהם. הקשורים לחינוך ולטיפול חברתי. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליחו מרדכי פוגלמן ומשפחתו להגיע לארץ ישראל, בארץ ישראל הרב פוגלמן היה רב בקרית מוצקין עד מותו. הרב שאמנידס, יחד עם רבנים נוספים משלזיה, ברחו ללבוב, שהייתה אז תחת הכיבוש הסובייטי.
בשנת 1931, מתוך 5,716 חברי הקהילה היהודית בקטוביץ, כמעט 60% מהם ברחו לאזורים שונים ברחבי הרפובליקה הפולנית. במקביל, המשבר הכלכלי המעמיק ברחבי פולין החליש את מעמדם של מפעלי התעשייה המקומיים, וגרם לעליית האבטלה. מצב זה גרם למתחים רבים בקהילת יהודי קטוביץ, אם כי הקהילה לא חסכה מאמצים לסייע למצטרפים החדשים וביצעה פעילויות רבות שמטרתן להקל על הטמעתם בקהילה המקומית.