stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל וודסטוק
פסיטבל וודסטוק 1999

ביולי 1999 בסימן 30 שנה לפסטיבל וודסטוק נערך פסטיבל בעיר רומא בצפון מדינת ניו יורק שבארצות הברית. באירוע השתתפו מעל 250 אלף איש.
הפסטיבל התפתח לאירועי אלימות חמורים ביותר, בין היתר תגרות אלימות בין המשתתפים, ביזה של דוכני האוכל וציוד, וונדליזם והצתות של כלי רכב ציוד הגברה ומבנים, הטרדות מיניות רבות ומעשה אונס.
לקריאה נוספת

Joel Makower, Woodstock: the Oral History, State University of New York Press, 2009 (הספר בקטלוג ULI)
George McKay, The Pop Festival: History, Music, Media, Culture, Bloomsbury Academic, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Andy Bennett, Remembering Woodstock, Taylor and Francis, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Martha Berger, Something's Happening Here: a Sixties Odyssey from Brooklyn to Woodstock, New York State University Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, וודסטוק 99: כשהמוזיקה הרגה את השלום, באתר ynet, 25 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418456805171  GND: 4235184-4  LCCN: n91073670  NKC: ko2005275619  SNAC: w6387zth  VIAF: 127978711   WorldCat (עם VIAF): 127978711 
אתר הפסטיבל
מכוניות ואוהלים באתר
היפים בפסטיבל
ג'ו קוקר על הבמה
גשם בזמן ההופעות
כרזת הפסטיבל המקורית, עם פרסום המיקום בוולקיל, ניו יורק.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אנדרטת הנצחה לאירוע באתר הפסטיבל
ארגון המדינות האיברו-אמריקניות

| --- | --- |

 שפה רשמית:  ספרד ספרדית  פורטוגל פורטוגזית
 מדינה:  ספרד, ארגנטינה, פורטוגל, מקסיקו, קולומביה, ברזיל, מוזמביק, פוארטו ריקו, כף ורדה, אנגולה, קוסטה ריקה, פרו, קובה, צ'ילה, פנמה, פרגוואי, ניקרגואה, ונצואלה, אנדורה, אקוודור, אל סלוודור, אורוגוואי, גינאה ביסאו, בוליביה, גינאה המשוונית, גואטמלה, הרפובליקה הדומיניקנית, הונדורס, סאו טומה ופרינסיפה 
 מטה הארגון:  calle de Bravo Murillo 
 חברים:  ?? מדינות
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיכת אסטוריאס לשיתוף פעולה בין-לאומי (2024) 
 oei.int/pt
 
ארגון המדינות האיבריות-אמריקאיות (בספרדית: Organización de Estados Iberoamericanos, בפורטוגזית: Organização dos Estados Ibero-americanos; בקיצור OEI), רשמית: "ארגון המדינות האיברי-אמריקאיות לחינוך, מדע ותרבות", הוא ארגון בין-לאומי המורכב מ-23 מדינות חברות באירופה; יבשת אמריקה; וכן מדינה אחת באפריקה. החברות מורכבת מכל המדינות הריבוניות של איברו-אמריקה וחצי האי האיברי, כמו גם מגינאה המשוונית. כל החברים הם מדינות דוברות פורטוגזית וספרדית, בנוסף לאנדורה, שהיא דוברת בעיקר קטלאנית, אם כי הארגון אינו כולל את כל המדינות האיבריפוניות בעולם.
המדינות האיברו-אמריקניות:
  מדינות דוברות פורטוגזית
  מדינות דוברות ספרדית
  מדינות דוברות קטלאנית
הארגון נוסד בשנת 1949 כסוכנות בין-לאומית, משרד החינוך של אמריקה הלטינית, כתוצאה מהקונגרס הראשון לחינוך אמריקה הלטינית במדריד. בשנת 1954 התקיים הקונגרס השני בקיטו, שם הוחלט כי יהפוך לארגון בין-ממשלתי של מדינות ריבוניות. ב-15 במרץ 1957, בקונגרס החינוך השלישי בסנטו דומינגו, החלים החוקים הראשונים של הארגון לתוקף עד 1985.
בשנת 1979 התכנס הקונגרס הרביעי במדריד, ובשנת 1983 התקיים הקונגרס החמישי בלימה. במאי 1985 התקיימה בוגוטה ישיבה יוצאת דופן של הקונגרס, שם הוחלט לשנות את שם ה-OEI לשמו הנוכחי (שמירה על ראשי התיבות והרחבת יעדיה); קונגרס החינוך של אמריקה הלטינית הפך לאספה הכללית. בישיבת מועצת ההנחיה בדצמבר 1985 בפנמה הסכימו חבריה לתקנון הנוכחי של ה-OEI, והחליפו את הטקסט משנת 1957 ואישרו את תקנות הארגון. מאז הפסגה האיברית-אמריקאית בשנת 1991 בגואדלחרה מקסיקו, ה-OEI קידם כנסים של שרי החינוך וביצוע התוכניות החינוכיות, המדעיות והתרבותיות שהוקצו לה.
מדינות חברות

אורוגוואי אורוגוואי
אל סלוודור אל סלוודור
אנדורה אנדורה
אקוודור אקוודור
ארגנטינה ארגנטינה
בוליביה בוליביה
ברזיל ברזיל
גואטמלה גואטמלה
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
הונדורס הונדורס
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
ונצואלה ונצואלה
מקסיקו מקסיקו
ניקרגואה ניקרגואה
ספרד ספרד
פרגוואי פרגוואי
פנמה פנמה
פורטוגל פורטוגל
פוארטו ריקו פוארטו ריקו (טריטוריה של ארצות הברית)
פרו פרו
צ'ילה צ'ילה
קובה קובה
קולומביה קולומביה
קוסטה ריקה קוסטה ריקה
ראו גם

איברו-אמריקה
אמריקה הלטינית
הערות שוליים

↑  Annette Froehlich, Diego Alonso Amante Soria, Ewerton De Marchi, Space Supporting Latin America: Latin America's Emerging Space Middle Powers, Springer Nature, 2020-04-16, ISBN 978-3-030-38520-0. (באנגלית) עמ' 17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414185305171  BNE: XX254168  BnF: cb16606695n (data)  GND: 5155633-9  ISNI: 0000 0001 2290 3487  LCCN: n86022171  SUDOC: 069164339  VIAF: 135479146   WorldCat (עם VIAF): 135479146
נילס בוהר

| --- | --- |
בוהר בסביבות 1922
בוהר בסביבות 1922
 לידה:  7 באוקטובר 1885 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  18 בנובמבר 1962 (בגיל 77) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Niels Henrik David Bohr 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  דנמרק דנמרק
 מקום קבורה:  בית הקברות אסיסטנס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קופנהגן (1911)  טריניטי קולג'  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מנחה לדוקטורט:  כריסטיאן כריסטיאנסן, ג'יי ג'יי תומסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (1914)  אוניברסיטת קיימברידג' (1911–1912)  אוניברסיטת קופנהגן  מכון נילס בוהר 
 תלמידי דוקטורט:  אגה בוהר, Robert Bruce Lindsay, Svein Rosseland 
 פרסים והוקרה:  פרס סונינג (1961)  חבר זר של החברה המלכותית (29 באפריל 1926)  הרצאת גאטרי (1922)  מסדר דנבורג  מסדר הבז  קצין בלגיון הכבוד  Honorary Fellow of the Royal Society Te Apārangi  מסדר אולף הקדוש  ההרצאות לזכר סילימאן (1923)  מדליית הלמהולץ (1961)  פרס אטומס פור פיס (1957)  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז  מדליית הזהב הבין-לאומית ע"ש נילס בוהר (1955)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1954)  מסדר הפיל (1947)  מדליית קופלי (1938)  פרס פאראדיי (1930)  מדליית מקס פלאנק (1930)  מדליית פרנקלין (1926)  מדליית מאטאוצ'י (1923)  פרס נובל לפיזיקה (1922)  מדליית יוז (1921) 
 בן או בת זוג:  Margrethe Bohr 
 צאצאים:  ארנסט בוהר, האנס בוהר, אריק בוהר, אגה בוהר 
 תרומות עיקריות
 פרשנות קופנהגן מודל האטום של בוהר קומפלמנטריות
 חתימה:   
 
נילס הנריק דויד בוהר (בדנית: Niels Henrik David Bohr, הגייה דנית: [ˈne̝ls ˈpoɐ̯ˀ], בעברית נהגה "בּוֹר"; 7 באוקטובר 1885 – 18 בנובמבר 1962) היה פיזיקאי יהודי-דני, חתן פרס נובל לפיזיקה (1922), ואחד הפיזיקאים המשפיעים ביותר במאה ה-20. תרם רבות להבנת מבנה האטום והיה מאבות מכניקת הקוונטים. בוהר היה גם כדורגלן מצטיין.
קורות חיים

בוהר נולד בקופנהגן שבדנמרק, השני משלושת ילדיהם של כריסטיאן בוהר (1858–1911), פיזיולוג בעל שם עולמי, והלן אדלר (1860–1930), בתם של דוד ברוך אדלר (1826–1878), בנקאי יהודי דני אמיד ובעל השפעה וחבר פרלמנט ליברלי, וג'ני רפאל (1830–1902), בת למשפחת בנקאים יהודית-בריטית ממוצא ספרדי. בוהר הוטבל וגדל כנוצרי לותרני, כמו אביו.
בוהר הצעיר עסק לא רק בפיזיקה אלא גם בכדורגל, והוא ואחיו הארלד, הצעיר ממנו בשנה וחצי, היו כדורגלנים מצטיינים, ושיחקו בקבוצת Akademisk Boldklub, אחת הקבוצות הטובות בדנמרק של תחילת המאה ה-20, נילס בתפקיד השוער
בוהר למד פיזיקה באוניברסיטת קופנהגן, וב־1911 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה עבר לאוניברסיטת קיימברידג' לעבוד עם ג'יי ג'יי תומסון, אבל לא הסתדר עמו ועבר תוך זמן קצר לאוניברסיטת מנצ'סטר לעבוד עם ארנסט רתרפורד, שחקר את מבנה האטום.
ב-1916 חזר בוהר לקופנהגן והתמנה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטה שם. הוא המשיך בפיתוח מכניקת הקוונטים, ועמד בראש אסכולת קופנהגן שדגלה בפירוש הסתברותי למכניקת הקוונטים. על תרומותו להבנת מבנה האטום ומכניקת הקוונטים הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1922.
בראשית שנות ה-40 ניסה בוהר להמשיך בעבודתו חרף הכיבוש הנאצי. משום שאמו הייתה יהודיה, הוברח בוהר לשוודיה ב-29 בספטמבר 1943 (ערב ראש השנה) במסגרת הצלת יהודי דנמרק. פרדריק לינדמן הזמין את בוהר לבריטניה, וב-6 באוקטובר נחת בוהר בסקוטלנד, והצטרף למאמץ הבריטי לפיתוח נשק גרעיני. ב-9 בדצמבר הגיע לארצות הברית, והצטרף לצוות במעבדות לוס-אלאמוס שעבד על פיתוח פצצת אטום במסגרת פרויקט מנהטן. ב-26 באוגוסט 1944 נפגש בוהר עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, והציע לו לחלוק את סודות הנשק הגרעיני עם ברית המועצות, שלחמה אף היא נגד גרמניה הנאצית, אך עמדתו לא התקבלה.
ב-25 באוגוסט 1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזר בוהר לקופנהגן, ונבחר מחדש לנשיא האקדמיה הדנית לאמנויות ולמדעים. באוקטובר 1947 העניק לו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק, את אות מסדר הפיל. בשנת 1952, עם ההחלטה על הקמת CERN, הציע בוהר שמכון המחקר החדש יוקם בקופנהגן, אך לבסוף השתכנע לתמוך במיקום שנבחר בסופו של דבר, ז'נבה. קבוצת התאוריה של CERN שכנה בקופנהגן עד הקמת מתקני הקבע שלה בז'נבה בשנת 1957.
בוהר מת ב-18 בנובמבר 1962 בקופנהגן. בנו של בוהר, אגה בוהר, הלך בדרכי אביו והיה גם הוא פיזיקאי נודע. גם הוא התמנה למנהל המכון לפיזיקה עיונית, וגם הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה ב-1975. בכך הפכה משפחת בוהר לאחת המעטות שבהן הורה ובנו או בתו זכו בפרס נובל (כמו מארי קירי ובתה אירן ז'וליו-קירי שזכו בפרסי נובל לכימיה, וכן ג'יי ג'יי תומסון ובנו ג'ורג' פג'ט תומסון שזכו בפרסי נובל לפיזיקה, וויליאם הנרי בראג ובנו ויליאם לורנס בראג שזכו על עבודתם המשותפת בפרס נובל לפיזיקה ב-1915, בהיות הבן בן 25 בלבד).
נילס בוהר היה ידיד למדינת ישראל, ביקר בה פעמים אחדות והיה בקשר עם מדעני הטכניון ומכון ויצמן למדע, שהעניקו לו תואר כבוד.
עבודתו המדעית

עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קופנהגן ב־1911 עסקה באלקטרונים שבמתכות.
בהיותו באוניברסיטת מנצ'סטר, המשיך בוהר לפתח את התאוריה של רתרפורד על האטום הגרעיני, לפיה האטום בנוי מגרעין חיובי אשר מוקף באלקטרונים הנעים סביבו. בעיה חמורה במודל זה הייתה שכמו כל גוף טעון מואץ, האלקטרונים המסתובבים היו אמורים לפלוט אנרגיה, ומסלוליהם היו אמורים להיות ספירלות המתכנסות פנימה, אל תוך הגרעין. המודל גם לא נתן הסבר לספקטרום האנרגיה של אטום המימן. על מנת לפתור בעיות אלה, הציע בוהר ב-1913 תאוריה קוונטית, בדומה לפלאנק ולאיינשטיין לפניו. הוא הניח שהאלקטרונים יכולים לנוע רק במסלולים שבהם התנע הזוויתי שלהם יהיה כפולה שלמה של יחידה יסודית -  \hbar , קבוע פלאנק מחולק ב-2π. הנחה זו הספיקה כדי שהמודל ייתן את ספקטרום האנרגיה המצופה. לפי המודל, הדרך היחידה של אלקטרון לאבד או לקבל אנרגיה היא לעבור ממסלול למסלול. ב־1922 הוענק לו פרס נובל לפיזיקה על עבודתו זו (בשנת 1975 זכה גם בנו, אגה בוהר, בפרס נובל בפיזיקה).
כמי שעמד בראש אסכולת קופנהגן שדגלה בפירוש הסתברותי למכניקת הקוונטים, היה בוהר בר פלוגתא חריף של ידידו הקרוב אלברט איינשטיין, שטען באופן ציורי ש"אלוהים אינו משחק בקוביה". בוהר השיב לו: "תפסיק לומר לאלוהים מה לעשות עם הקוביות שלו". הפרשנות של אסכולת קופנהגן תרמה לתורת הקוונטים את מושג הקומפלמנטריות שטבע בוהר, ועל פיו תכונות של עצם קוונטי שאיננו יכולים לקבוע במדויק בו-זמנית (כמו מהירות ומיקום של אלקטרון, או האם פוטון הוא גל או חלקיק), מתקיימות בו בעצם בו-זמנית כתכונות משלימות. כאשר נשאל בוהר האם אין בהגדרה זו כדי לערער על מהותו של המדע כחתירה לידיעה ודאית, הוא ענה (באופן מבודח מעט אך ייצג את דעתו של בוהר על מהות החקירה המדעית), "אמת וודאות גם הם מושגים משלימים".
יחסו לפרויקט הגרעין

בשנת 1941, בעת הכיבוש הנאצי של דנמרק, ביקר אצל בוהר תלמידו לשעבר, ורנר הייזנברג, שעמד באותה עת בראש התוכנית הגרמנית לפיתוח נשק גרעיני, ובוהר שמע ממנו על התוכניות הגרמניות בתחום זה (המחזה "קופנהגן", שהוצג גם בישראל, עוסק בשאלה מה היה יכול לקרות במפגש דרמטי זה). לאחר שהסתיימה המלחמה נפוצה הטענה שהייזנברג חיבל במכוון בתוכנית האטום של גרמניה. במכתב לרוברט יונק, מחבר הספר על הפצצה האטומית "שבעתיים כאור החמה" ("Brighter Than a Thousand Suns"), טען הייזנברג כי ניסה לסכם עם בוהר שהמדענים משני הצדדים יפעלו יחדיו על מנת לסכל פיתוח פצצה. בוהר, שזכר היטב כמה נלהב היה הייזנברג מהאפשרות שארצו תפתח פצצה אטומית, כתב לו מכתבים שבהם תהה על טענות אלו, אך מעולם לא שלח אותם. בעקבות המחזה "קופנהגן" החליטה משפחת בוהר להקדים את פרסום המכתבים מעזבונו של בוהר, והם פורסמו במרשתת לפני מספר שנים. בדומה לאיינשטיין ראה גם בוהר סכנה בפצצת האטום, וגם הוא כתב לנשיא רוזוולט ולראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, והביע את דאגתו בעניין זה.
לאחר המלחמה חזר לקופנהגן ונאבק כדי להביא לפיקוח ולפירוק הנשק הגרעיני בעולם ולרתימתו למטרות שלום. הוא לא נטש מאבק זה עד יומו האחרון. זכה בפרס מטעם קרן פורד עבור "הכוח הגרעיני למטרות שלום", וכן נבחר לנשיאות הוועדה המלכותית הדנית לכוח גרעיני.
מדליות הנצחה והוקרה

בוהר זכה לאותות הוקרה רבים. על שמו קרויים מכון נילס בוהר בקופנהגן וב-1997 נקרא על שמו היסוד טרנס-אורני מס' 107 - בוהריום. כמו כן, קרויים שניים מקבועי היסוד של הטבע על שמו: המגנטון של בוהר, שהוא היחס בין מטען האלקטרון והמסה שלו, ורדיוס בוהר, שהוא הרדיוס של מסלול האלקטרון באטום מימן כשהוא שרוי במצב האנרגיה הנמוך ביותר שלו. בנוסף, על שמו קרויים מגוון תהליכים בפיזיקה וכימיה, אובייקטים ונושאים אחרים. כמחווה להנצחת הישגיו המדעיים, מוענקים על ידי ארגונים ומוסדות שונים בעולם מדליות הנושאות את שמו:
מדליות הנצחה והוקרה > מדליית הזהב הבינלאומית ע"ש נילס בוהר (1955)

מדליית הזהב הבין-לאומית ע"ש נילס בוהר (אנ') היא פרס הנדסה בין-לאומי, שמוענק החל משנת 1955 על "עבודה מצטיינת של מהנדס או פיזיקאי לצורך הפקת תועלת מאנרגיה אטומית". המדליה נוסדה, מנוהלת ומוענקת על ידי איגוד המהנדסים הדני (Danish Society of Engineersm, בדנית: Ingeniørforeningen i Danmark, ר"ת: IDA) בשיתוף מכון נילס בוהר והאקדמיה המלכותית הדנית למדעים ואמנויות (Royal Danish Academy of Sciences and Letters) וקרן קרלסברג שתרמה 100,000 אירו שמגיעים עם מדליית זהב. עיצוב המדליה, מלפנים - דימוי פרופיל נילס בוהר וסביבו הכיתוב נילס בוהר 1885 – 1985, מאחור - דימוי האטום עם כיתוב לטיני סביבו “contraire sunt complementa” שפרושו "ניגודים משלימים". המדליה מוענקת על ידי מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק והנריק, נסיך דנמרק באירוע מיוחד באקדמיה לקרלסברג (Carlsberg Academy) בקופנהגן. המדליה הוענקה 10 פעמים בין 1955 ל־1982 ושוב בשנת 2013. המקבל הראשון היה נילס בוהר עצמו שקיבל את המדליה בקשר ליום הולדתו ה-70. נכון לשנת 2019, זוכי המדליה הם:
נילס בוהר 1955
ג'ון קוקרופט 1958
ג'ורג' דה הוושי 1961
פיוטר קפיצה 1965
איזידור אייזק רבי 1967
ורנר הייזנברג 1970
ריצ'רד פיינמן 1973
הנס בתה 1976
צ'ארלס טאונס 1979
ג'ון וילר 1982
אלן אספה 2013
ג'נס קהלט נורסקוב 2018
מדליות הנצחה והוקרה > מדליית אונסק"ו ע"ש נילס בוהר

מדליית אונסק"ו ע"ש נילס בוהר (אנ') הוטבעה לראשונה בשנת 1985 לציון 100 שנה להולדתו של הפיזיקאי הגרעיני הדני נילס בוהר. מדליית אונסק"ו מוענקת ליחידים או ארגונים כאות הכרה באלה שתרמו תרומה יוצאת מן הכלל לפיזיקה באמצעות מחקר שיש לו או יכול להשפיע באופן משמעותי על העולם. המדליה מזהב ועיצוב המדליה; מלפנים – דימוי נילס בוהר מופיע בפרופיל 6 פעמים וכיתוב UNESCO 1985, 1962 NILES BOHR 1885 מאחור - דימוי האטום שצויר על ידי נילס בוהר בעצמו עם חתימתו, הנוסחה E2-E1=hy2 המייצגת אלקטרונים ביחס למימן וכיתוב לטיני “Contraria sunt complementa”(ההפכים משלימים). נכון לשנת 2019, מקבלי המדליה הם:
1998
ויטאלי גינזבורג
וולטר קוהן
2005
מרטין ריס
הרוויג שופר
פיטר צולר
2010
ג'ון פנדרי
טים ברנרס-לי
קיפ תורן
2013
אלן אספה
CERN (רולף-דיטר הייאר קיבל בשם המרכז)
ג'ימי ויילס
מדליות הנצחה והוקרה > מדליית הכבוד של מכון נילס בוהר

מדליית הכבוד של מכון נילס בוהר הוקמה בשנת 2010 לציון 125 שנה להולדתו של נילס בוהר. המדליה מוענקת מדי שנה לחוקר מצטיין במיוחד הפועל ברוחו של נילס בוהר.
ראו גם

מודל האטום של בוהר
אסכולת קופנהגן
עקרון ההתאמה של בוהר
אתר מכון נילס בוהר באוניברסיטת קופנהגן
לקריאה נוספת

פליקס דותן, אל הכוכבים – מאטומים עד חורים שחורים, הוצאת מאגנס, 2001, פרק 7 עמ' 129–178.
טוביאס הירטר, עידן האי־ודאות – איך גילו גדולי הפיזיקאים את עולם הקוונטים 1895–1945, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2023.
Bohr, N. (1913). On the Constitution of Atoms and Molecules, Philosophical Magazine, Series 6, Vol. 26. pg. 1-25. חלק 2 חלק 3
Bohr, N., Causality and Complementarity: Epistemological Lessons of Studies in Atomic Physics, 1999 Ox Bow Press: ISBN 1-881987-13-2, the 1949–50 Gifford lectures
Bohr, N., Atomic Physics and Human Knowledge (1958), Wiley Interscience, 1987 Ox Bow Press: ISBN 0-91802452-8, seven essays written from 1933 to 1957
Niels Bohr: The Man, His Science, and the World They Changed, by Ruth Moore; ISBN 0-262-63101-6
Niels Bohr's Times, In Physics, Philosophy and Polity, by Abraham Pais; ISBN 0-19-852049-2
Suspended In Language: Niels Bohr's Life, Discoveries, And The Century He Shaped by Jim Ottaviani (graphic novel); ISBN 0-9660106-5-5
Harmony and Unity : The Life of Niel's Bohr, by Niels Blaedel; ISBN 0-910239-14-2
Niels Bohr: A Centenary Volume, edited by A. P French and P.J. Kennedy. ISBN 0-674-62415-7
Copenhagen Michael Frayn ISBN 0-413-72490-5
Shawn Mendes

Shawn Mendes (בעברית: שון מנדס) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הקנדי שון מנדס. הוא יצא לאור באמצעות איילנד רקורדס ב-25 במאי 2018. הוא אלבום פופ, עם השפעות של פופ רוק, בלוז ו-רית'ם אנד בלוז.
בשביל האלבום, עבד מנדס עם ראיין טדר, ג'וליה מייקלס, ג'ון מאייר, אד שירן, ג'וני מקדאיד, קמילה קביו וחאליד. מנדס היה המפיק בפועל של האלבום, ובין מפיקי האלבום נמצאים טדר, לואי בל ואיאן קירקפטריק. האלבום זכה לרוב לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה, כאשר רבים מהם משבחים את בגרותו של מנדס ואת הכיוון המוזיקלי החדש של האלבום.
האלבום הגיע למקום הראשון בקנדה, מה שהפך אותו לאלבום השלישי של מנדס שהגיע לראש המצעד במדינת הולדתו. הוא גם הגיע לראש מצעד בילבורד 200 האמריקאי. זהו האלבום השלישי של מנדס בארצות הברית שמגיע לראש המצעד, והפך אותו לאמן השלישי הצעיר ביותר שהגיע לראש המצעד לפחות 3 פעמים. האלבום גם הגיע לראש המצעדים באוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, הולנד, ספרד ושווייץ. זה האלבום השני שלו שמגיע לשלושת הגדולים בבריטניה.
הסינגל הראשי, "In My Blood" יצא לאור ב-22 במרץ 2018, הוא הגיע למקום ה-11 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, כמו גם הגיע גם לעשירייה הפותחת במספר מדינות אחרות. למחרת יצא הסינגל השני "Lost in Japan". בחודש מאי יצאו לאור "Youth", "Where Were You in the Morning?", ו"Nervous" כסינגלים. כל חמשת הסינגלים נכנסו למצעדים במדינות שונות. "Lost in Japan", "In My Blood" ו"Youth" קיבלו תואר זהב ומעלה במדינת מולדתו. האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום הפופ ווקאלי הטוב ביותר ו"In My Blood" היה מועמד לשיר השנה בשנת 2019.
ב-26 ביולי 2019, גרסה דלוקס של האלבום הכוללת את השירים "If I Can't Have You" של מנדס ושיתוף הפעולה עם הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו, "Señorita", שהגיע לראש מצעד הבילבורד הוט 100, יצאו לאור בפלטפורמות הדיגיטל, כולל אייטונס וספוטיפיי.
רקע

האלבום הוקלט במשך שלושה עד ארבעה חודשים, בעיקר באולפן Woodshed במאליבו, קליפורניה. מנדס ביצע הקלטות גם בג'מייקה. מנדס שאב השראה מאומני המוזיקה ג'סטין טימברלייק, קינגס אוף ליאון, קניה וסט ודניאל סיזר בעת ביצוע ההקלטה. בריאיון לאקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה, הוא הצהיר:
בשבילי, זה היה פשוט רק לחקור את עצמי מוזיקלית ולא רק לדבוק בז'אנר אחד, ולאפשר לעצמי ליצור את המוזיקה שבאמת רציתי לעשות ולהבין שזה לא קשור לז'אנר אלא מדובר באדם והלכידות בתוך הסיפורים שסיפרתי עם הקול שלי. שאני ממש גאה בו. אני גאה בעובדה שאתה יכול להקשיב לתחילת האלבום הזה ולשמוע המנון רוק גדול, ואז באמצע הדרך אתה נמצא באיזה תערובת רית'ם אנד בלוז איטית ומטורפת ואז, בסוף, אתה בעולם הפולק.
קידום

כדי להכריז על תאריך היציאה לאור, עטיפת האלבום והשם, מנדס אירח שידור חי בן 9 שעות ביוטיוב, שהגיע לשיאו ב-26 באפריל 2018, בחצות. השידור הציג צוות שהקים סידור פרחים לשחזור עטיפת האלבום.
על מנת לקדם את האלבום ניגן מנדס בהופעה באמפיתיאטרון על שם ג'ון אנסון בהוליווד ב-17 במאי, שהוזרם בשידור חי ידי Apple Music ולאחריו רואיין עם מגיש הרדיו זיין לואי. בתעלול יחסי ציבור, מנדס וצוותו עשו עצירה בבית הספר תיכון בניו יורק, וביצעו שלושה שירים אקוסטיים מהאלבום החדש. הקלטת ההופעה, בשם Shawn Mendes: Live In Los Angeles, יצאה לאור על ידי אפל מיוזיק.
מנדס בילה גם את השבוע של 4 ביוני 2018, בתוכנית הלילה של ג'יימס קורדן שם ביצע אחד משיריו החדשים בכל לילה. האירוע המלא נקרא "LateLateShawn" במדיה החברתית. הוא גם עשה פרק של קארפול קריוקי בו שר כמה משיריו החדשים לצד שיריו הישנים.
ספוטיפיי הזמינו את מעריציו של מנדס לאירוע אינטימי של Spotify Fans First שנערך ב-19 ביולי בבוורלי הילס, קליפורניה.
כדי לקדם את האלבום, מנדס יצא לסיבוב ההופעות השלישי שלו, שנקרא Shawn Mendes: The Tour.
סינגלים

"In My Blood" יצא לאור ב-22 במרץ 2018, כסינגל הראשון של האלבום, ונשלח לתחנות רדיו להיטים עכשוויים ב-27 במרץ.
"Lost in Japan" יצא לאור תחילה כסינגל שיווקי כיום לאחר הסינגל הראשון, אחר כך כסינגל השני הרשמי ב-23 במרץ 2018.
"Youth", בו משתתף הזמר האמריקאי חאליד, יצא לאור כסינגל השלישי.
"Where Were You in the Morning?" יצא לאור כסינגל הרביעי ב-18 במאי.
"Nervous" יצא לאור כסינגל החמישי ב-23 במאי.
"If I Can't Have You" ו-"Señorita" יצאו לאור במקור כסינגלים עצמאיים ב-3 במאי 2019 וב-21 ביוני 2019, בהתאמה. בהמשך הם התווספו למהדורת הדלוקס של האלבום.
תגובות המבקרים

האלבום זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה, עם שבחים מיוחדים על כתיבת השירים והבגרות האמנותית של מנדס לעומת אלבומיו הקודמים. אילנה קפלן ממגזין האינדפנדנט העניקה לאלבום ציון של 4 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את בגרותו של מנדס לעומת אלבומו הקודם: "עם אלבומו האחרון, הזמר בן ה-19 עובר מעבר לחרדת מערכות יחסים סטראוטיפיות והולך למשהו אישי יותר". האנה מילריאה מ-NME החמיאה להתבגרותו של מנדס, וכינתה את הצליל שלו בהשראת הרוק והפאנק "כיוון חדש ומואר."
ג'ון קרמניקה מעיתון הניו יורק טיימס נתן ביקורת מעורבת, וכינה את האלבום "מושך אם לא מרתק לחלוטין, מלא שירים אנונימיים נעימים שמטשטשים באופן שיטתי את כישרונו של מר מנדס." ג'יימסון קוקס מאתר פיצ'פורק העניק דירוג של 5.1 מתוך 10, וציין שלשירים של מנדס חסר צליל ייחודי, "אתה יכול לדמיין שהם מוקלטים על ידי כל אחד: ניק ג'ונאס, צ'ארלי פות', בחירה אקראית מיוצאי ואן דיירקשן." בסקירה של שלושה כוכבים העלתה לורה סנאפס ממגזין הגרדיאן כי "הניסיון של מנדס לנקות רעלים מדמותו של הגבר בפופ הוא ראוי להערכה, אבל אתה נשאר כמהה לקצת חיספוס."
מארק קנדי מסוכנות הידיעות Associated Press העניק לאלבום ביקורת חיובית ושיבח את כתיבת השירים, כמו גם את הדואט עם חאליד, אך לא התרשם מהשיר "Like to Be You", הדואט עם הזמרת ג'וליה מייקלס ו"Fallin' All in You", שנכתב יחד עם אד שירן וג'וני מקדאיד. מייב מקדרמוט מ-USA Today הדגיש את "In My Blood" כאחד השירים הטובים ביותר, ואמר שהאלבום "מצטיין בהנגשת התמימות, הריגושים והכאב הייחודיים לגיל 19, כשאתה לבד ומלא תקווה." לעומת זאת בריטני ספנוס ממגזין רולינג סטון כינתה את "In My Blood" כאחד השירים החלשים ביותר של האלבום, והעדיפה במקום זאת את שיתופי הפעולה עם מייקלס.
פרסים ושבחים > פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פרס בחירת הקהל | אלבום השנה | מועמדות |  |
| 2019 | פרסי גראמי | אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר | מועמדות |  |
פרסים ושבחים > מצעדי סוף השנה

| מגזין | מצעד | דירוג |
| --- | --- | --- |
| בילבורד | 50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2018 | 22 |
| פיפל | עשרת האלבומים המובילים של שנת 2018 | 8 |
| רולינג סטון | 20 אלבומי הפופ הטובים ביותר של שנת 2018 | 9 |
| טיים | עשרת האלבומים הטובים ביותר של שנת 2018 | 4 |
הצלחה מסחרית

האלבום הושק הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד האלבומים הקנדיים של בילבורד עם 32,000 עותקים שנמכרו, והפך לאלבום השלישי של מנדס שהגיע לראש המצעד בקנדה. ב-3 באוקטובר 2018 קיבל האלבום תואר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדים על מכירה של 80,000 עותקים במדינה.
האלבום הופיע לראשונה במצעד המוזיקה האוסטרלי, והעניק למנדס את אלבומו הראשון שהגיע לצמרת המצעד. במצעד האלבומים הבריטי, האלבום הגיע למקום השלישי, עם מכירות בשבוע הראשון של 23,419.
האלבום הופיעה לראשונה במקום הראשון במצעד בילבורד 200 בארצות הברית עם 182,000 עותקים שנמכרו, והפך לאלבום השלישי ברציפות של מנדס שמגיע למקום הראשון במצעד. הישג זה הפך את מנדס לאמן השלישי צעיר ביותר שהגיע לראש המצעד עם לפחות 3 אלבומים, יחד עם מיילי סיירוס וג'סטין ביבר. בנוסף, הוא הפך לאלבום הפופ המושמע ביותר השני בשנת 2018 במשך השבוע הראשון, אחרי אלבומו של ג'סטין טימברלייק, Man of the Woods, והמושמע ביותר בשבוע הראשון בApple Music, כשהוא גובר על האלבום של טימברלייק.