stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטופגיה
ביולוגיה מולקולרית

תהליך האוטופגיה מתחיל בעזרת קומפלקס הקינאז ULK1 שמכיל את ULK1, ATG13, ATG17 ומקבל אותות לחץ מקומפלקס mTOR1. כשפעילות הקינאז mTOR1 מעוכבת, מתרחשת יצירת האוטופגוזום. זה מערב את Vps34 שיוצר קומפלקס עם Beclin 1 לאחר קשר עם AMBRA1, Bif-1 ו-Bcl-2 שמבקרים את תכונות הקשירה שלו. ההיקשרות ל-Vps34 חיונית בגלל פעילותו של קינאז ליפידים. מחקרים אחרונים מציעים ש-ULK1 מזרחן את Beclin-1 שמאתחל את פעילות קומפלקס VPS34 שמכיל את ATG14L, ובכך מעודד השראת אוטופגיה. יצירת האוטופגוזום גם מצריכה Atg12 ו-LC3, מערכת איחוד חלבונים שדומה לאוביקוויטין. מערכת ה-LC3 חשובה להבשלת והעברת האוטופגוזום. ברגע שאוטופגוזום מבשיל, הוא מאחה את הממברנה הפנימית שלו עם ליזוזומים כדי לפרק את תכולתו.
בתלות במיקום חלבון מדכא הגידולים p53, זה לוקח תפקיד אחר בבקרה על אוטופגיה. כאשר הוא ממוקם באזור הגרעין, p53 מתפקד כגורם שעתוק כדי לשפעל את DRAM1 ואת Sestrin-2 שמשפעלים את תהליך האוטופגיה. בציטופלזמה, p53 מעכב אוטופגיה. לכן, כדי לגרום לאוטופגיה, p53 מפורק בפרוטאזומים.
תפקודים > רעב לחומרי מזון

לאוטופגיה יש מספר תפקידים בפעילויות תאיות שונות. דוגמה אחת היא בשמרים, שהרעב לחומרי המזון מוביל לרמות גבוהות של אוטופגיה. זה מאפשר לחלבונים לא נחוצים להיות מפורקים וחומצות האמינו ממוחזרות כדי לייצר חלבונים הכרחיים להישרדות. באאוקריוטים מפותחים יותר, אוטופגיה מושרה בתגובה למחסור בחומרי מזון שמתרחש בבעלי חיים בלידה, בעת ההתנתקות מאספקת המזון מהשליה, כמו כן ברעב של תאים בתרביות וברקמות. תאי שמרים מוטנטים שיש להם יכולות אוטופגיה מופחתות, מתים מהר בתנאים של מחסור מזון.
תפקודים > קסנופגי (פירוק על ידי אוטופגיה של חלקיקים זיהומיים)

למנגנון האוטופגיה התאי יש גם תפקיד חשוב במערכת החיסון המולדת. פתוגנים תוך-תאיים, למשל כמו Mycobacterium tuberculosis (החיידק שאחראי למחלת השחפת), מיועדים לפירוק על ידי אותם מנגנוני בקרה תאיים שמסמנים לפירוק את המיטוכונדריה של המאכסן. תהליך זה מוביל, באופן כללי, להרס האורגניזם הפולש, אף על פי שמספר חיידקים יכולים לחסום את הבשלת הפאגוזומים לאברונים מפרקים שנקראים פאגוליזוזומים. עידוד אוטופגיה בתאים מודבקים יכול לעזור להתגבר על תופעה זו ולהחזיר את פירוק הפתוגן.
תפקודים > אוטופגיה וזיהום

חושבים שהווירוס Vesicular stomatitis נלקח מהציטוזול אל האוטופגוזום ומועבר אל האנדוזומים, שם מתרחש זיהוי בעזרת רצפטורים מיוחדים, שמאתרים RNA חד-גדילי. לאחר שפעול רצפטורים אלו, מתחילה שרשרת אותות תוך-תאיים שמובילה להשראת יצירה של אינטרפרון וציטוקינים אנטי-ויראליים נוספים. תת-קבוצה של וירוסים וחיידקים מנצלים את מסלול האוטופגיה כדי לקדם את החלוקה שלהם. Galectin-8 שלאחרונה זוהה כ"רצפטור סכנה" תוך-תאי, מסוגל להתחיל את תהליך האוטופגיה כנגד פתוגנים תוך-תאיים. כאשר galectin-8 קושר וקואולה פגומה, הוא מגייס מתאם אוטופגיה (כמו NDP52) ומוביל ליצירת אוטופגוזום ופירוק של חיידקים.
תפקודים > מנגנון תיקון

אוטופגיה מפרק אברונים, ממברנות תאים וחלבונים פגומים, וכישלון של אוטופגיה נחשב כאחת מהסיבות העיקריות לצבירה של נזק והזדקנות תאית.
תפקודים > מוות תאי מתוכנת

אחד מהמנגנונים של מוות תאי מתוכנת מקושר להופעת האוטופגוזום ותלוי בחלבונים של האוטופגיה. אחת השאלות שעולות היא האם האוטופגיה מסייע או מנסה למנוע את המוות התאי. מחקרים מורפולוגיים והיסטוכימיים עד היום לא הוכיחו קשר סיבתי בין תהליך האוטופגיה לבין מוות תאי. למעשה, יש ויכוחים שפעילות האוטופגיה בתאים גוססים היא בעצם מנגנון הישרדות. מחקרים פרמקולוגיים וביוכימיים חדשים הציעו שאוטופגיה השרדותי וקטלני יכול להיות מאופיין על ידי סוג ורמת אותות בקרה במהלך לחץ, בעיקר לאחר זיהום ויראלי. אך מחקרים אלה לא נבדקו במערכות לא ויראליות.
אוטופגיה והגבלה קלורית

מחקרים מציעים שאוטופגיה נחוצה לאפקט של הארכת תוחלת החיים כתוצאה מהגבלה קלורית. מחקר צרפתי משנת 2010 על נמטודות, עכברים וזבובים, מראה שעיכוב של אוטופגיה חושף את התאים ללחץ מטבולי. רסברטרול והגבלה על הדיאטה מאריכים את תוחלת החיים של נמטודות בעלות יכולת לאוטופגיה, אך לא אצל נמטודות שהאוטופגיה עוכבה אצלן.
אוטופגיה והתעמלות

אוטופגיה נחוצה לשמירה על הומאוסטאזיס בסיסי. בנוסף, התהליך גם חשוב מאוד בשמירה על ההומאוסטאזיס של השרירים במהלך אימון גופני. הרמה המולקולרית של תהליך האוטופגיה מובנת רק באופן חלקי. מחקר על עכברים מראה שאוטופגיה חשובה לדרישות המשתנות באופן מתמיד של חומרי מזון ואנרגיה, בעיקר דרך המסלולים המטבוליים של קטבוליזם של חלבון. במחקר שנעשה באוניברסיטת טקסס בדאלאס בשנת 2012, עכברים מוטנטיים (שהוחדרה להם מוטציה באתר הזרחון של BCL2 כדי לייצר עכברים בעלי רמות תקינות של אוטופגיה בסיסית אך בעלי רמה לקויה של אוטופגיה מושרית-לחץ) נחקרו כדי לבדוק תאוריה זו. התוצאות הראו שבהשוואה לקבוצת ביקורת, עכברים אלו המחישו ירידה בסיבולת ושוני במטבוליזם של גלוקוז במהלך פעילות מאומצת.
מחקר אחר הדגים שסיבי שריר שלד של עכברים עם מוטציה בקולגן 6 הראו סימני ניוון כתוצאה ממחסור באוטופגיה שהוביל לצבירת מיטוכונדריות פגומות ולמוות תאי מוגבר. אוטופגיה מושרית-אימון לא הצליחה. אך כשאוטופגיה הושרתה באופן מלאכותי לאחר אימון, נמנעה ההצטברות של אברונים פגומים בסיבי השריר עם מוטציה בקולגן 6, וההומאוסטאזיס התאי נשמר. שני המחקרים הדגימו שהשראת אוטופגיה יכולה לתרום לאפקטים המטבוליים המועילים של התעמלות, ושאוטופגיה הכרחית לשמירת ההומאוסטאזיס של השריר במהלך אימון, במיוחד בסיבי קולגן 6.
אוטופגיה ודלקת מפרקים ניוונית

היות שאוטופגיה פוחתת עם הגיל, וגיל הוא גורם סיכון עיקרי לדלקת מפרקים ניוונית, עלתה ההשערה שלאוטופגיה יש תפקיד בהתפתחות מחלה זו. חלבונים שמעורבים בתהליך האוטופגיה פוחתים עם הגיל במפרקים סחוסיים בבני אדם ובעכברים. גם פגיעות מכניות בסחוס בתרביות מפחיתות את רמות חלבוני האוטופגיה. אוטופגיה משופעלת באופן מתמיד בסחוס נורמלי, אך היא נפגעת עם הגיל ובעקבות זאת מתרחש מוות של תאי סחוס, ופגיעות מבניות. תוצאות אלו מציעות שאוטופגיה היא תהליך רגיל ומגן במפרק.
אוטופגיה וסרטן

לעיתים סרטן מתרחש כאשר יש הפרעה למספר מסלולים שונים שמבקרים התמיינות תאית. לאוטופגיה תפקיד חשוב בסרטן – הן בהגנה מפני סרטן והן בתרומה האפשרית שלה להמשך גדילת הגידול הסרטני. אוטופגיה יכולה להגן מפני סרטן על ידי בידוד אברונים פגומים, סיוע להתמיינות תאית, הגברת קטבוליזם של חלבונים ואפילו עידוד מוות תאי של תאים סרטניים. אך אוטופגיה גם יכולה לתרום לסרטן על ידי עידוד הישרדות של תאי גידול שהורעבו, או על ידי פירוק מתווכים אפופטוטיים. במקרים של מניעת אפופטוזה, שימוש במעכבים של השלבים המאוחרים של אוטופגיה בתאים שמשתמשים באוטופגיה כדי לשרוד, מעלה את מספר תאי הסרטן שמתים בעקבות תרופות אנטי-נאופלזטיות.
התפקיד של אוטופגיה בסרטן נחקר רבות. קיימות ראיות שמדגישות את תפקיד האוטופגיה כמדכאת גידולים וגם בשרידות תאי סרטן. אך מחקרים אחרונים הצליחו להראות סבירות גדולה יותר שאוטופגיה תשמש כמדכאת גידולים לפי מספר מודלים.
אוטופגיה וסרטן > מדכאת גידול

כדי לשמור על מצב של הומאוסטאזיס, אסור שתהיה הפרעה לאוטופגיה. אם יש הפרעה למנגנון חשוב זה, גדילת גידול יכולה לקרות. התפקיד המרכזי של אוטופגיה בדיכוי גידולים הוא היכולת שלה להסיר חלבונים ואברונים פגומים וכך להגביל אי יציבות גדילת תאים.
מחקרים הראו שאוטופגיה מגבילה גם נקרוזה ודלקת כרונית, וכך עוזרת להגן מפני היווצרות של תאי גידול.
אוטופגיה וסרטן > שרידות תאי גידול

מצד שני, מחקרים הראו גם שלאוטופגיה יש תפקיד חשוב בהישרדות של תאי גידול. בתאים סרטניים, אוטופגיה משמשת כדרך התמודדות עם לחץ בתא. ברגע שגנים קשורי אוטופגיה היו מעוכבים, מוות תאי היה מוגבר. לתאי גידול יש דרישות מטבוליות גבוהות בעקבות העלייה בפרוליפרציה התאית. העלייה באנרגיה המטבולית מפוצה על ידי אוטופגיה. לחצים מטבוליים אלו כוללים היפוקסיה, מחסור בחומרי מזון ועלייה ברמות הפרוליפרציה. לחצים אלו משפעלים אוטופגיה על מנת למחזר ATP לשמור על הישרדות תאי הסרטן. מחקרים הראו שאוטופגיה מאפשרת המשך גדילה של תאי גידול בעזרת שמירה על רמות ייצור האנרגיה בתא. על ידי עיכוב הגנים של אוטופגיה בתאי הגידול, נמצאו נסיגה של הגידול והארכת הישרדות האיברים שמושפעים מהגידול. יתר על כן, עיכוב אוטופגיה נראה כמגביר יעילות של טיפולים אנטי-סרטניים.
אוטופגיה וסרטן > מנגנון של מוות תאי

תאים שנמצאים בלחץ רב עוברים מוות תאי דרך אפופטוזה או נקרוזיס. פעילות אוטופגיה ממושכת מובילה לתחלופה מהירה של חלבונים ואברונים. קצב גבוה, מעל סף ההישרדות, יכול להרוג תאים סרטניים בעלי סף אפופטוטי גבוה. טכניקה זו יכולה לשמש כטיפול לסרטן.
אוטופגיה וסרטן > יעדים טיפוליים

התפתחויות חדשות במחקר מצאו שאוטופגיה מכוונת יכולה להיות מוצא טיפולי בר-ביצוע נגד סרטן. כמתואר למעלה, לאוטופגיה יש תפקיד גם כמדכאת גידולים וגם בהישרדות של תאי סרטן. לכן היא יכולה לשמש כטיפול מניעתי. האסטרטגיה הראשונה היא להשרות אוטופגיה ולהגביר את המאפיינים מדכאי הגידולים שלה. האסטרטגיה השנייה היא למנוע אוטופגיה ועל ידי כך לעודד אפופטוזה.
האסטרטגיה הראשונה נבדקה על ידי התבוננות על השפעות אנטי סרטניות בתלות למינון במהלך טיפולי השראת אוטופגיה. טיפולים אלו הראו שפעילות האוטופגיה גוברת באופן תלוי-מינון. זה קשור ישירות גם לגדילה של תאי סרטן באופן תלוי-מינון. מידע זה תומך בהתפתחות טיפולים שיעודדו אוטופגיה.
האסטרטגיה השנייה מבוססת על הרעיון שאוטופגיה הוא מערכת של פירוק חלבונים שמשמשת לשימור הומאוסטאזיס ועל הגילוי שדיכוי של אוטופגיה מוביל לעיתים קרובות לאפופטוזה. באסטרטגיה של דיכוי אוטופגיה יש סיכון גדול יותר מכיוון שהיא עלולה להוביל לשרידות של תאים במקום למותם המיוחל.
ראו גם

אוביקוויטין
אפופטוזה
נקרוזה
יושינורי אוסומי - חתן פרס נובל בזכות מחקריו בתחום
כפר שלם

ערך זה עוסק בשכונה בתל אביב. אם התכוונתם לכפר מימי החשמונאים, ראו .
| --- | --- |

המסגד הישן בכפר שלם
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 קואורדינטות:  32°03′06″N 34°48′21″E﻿ / ﻿32.05177222°N 34.80593333°E﻿ / 32.05177222; 34.80593333
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר שלם היא שכונה בדרום-מזרח תל אביב בישראל, הידועה גם בשם סלמה. גבולות השכונה הם: דרך ההגנה מצפון, דרך הטייסים ממזרח, פארק דרום מדרום ודרך משה דיין ממערב.
לשכונה קבוצת כדורגל הפועל כפר שלם, המשחקת בליגה הלאומית.
השכונה מורכבת מכמה תתי שכונות: נווה כפיר, נווה אליעזר, נווה חן, ניר אביב, נווה ברבור, ליבנה וידידיה.
היסטוריה

בשטח בו שוכנת השכונה התקיים עד לשנת 1948 חלק מהכפר הערבי סלמה. כפר זה מנה בשנת 1931 3,691 תושבים וכ-800 בתים. ערב מלחמת העצמאות מנה הכפר כ-7,600 תושבים, שהיו ברובם תושבים מהסביבה שעברו להתגורר בכפר זה אשר נחשב כמרכז אוכלוסייה ערבית. בין התושבים היו גם אמידים מיפו אשר בנו שם בתי כפר. מהכפר ירו צלפים על השכונות היהודיות השכנות (שכונת התקווה, שכונת עזרא ויד אליהו).
במבצע חמץ שהתקיים ב-22 באפריל 1948, נכבש הכפר סלמה, ותושביו נמלטו ליפו. לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל יושבו מבני העיירה בפליטים יהודיים מהאזור ובעולים חדשים, בעיקר משפחות של עולים מתימן, שהגיעו במבצע על כנפי נשרים. בהמשך הוקמו גם צריפים ומבנים ארעיים לקליטת עולים נוספים. שטח הכפר חולק לשלושה אזורים – סלמה א', ב' וג'. בנובמבר 1948 סופחו רוב שטחי הכפר לתל אביב וכשליש מהם (סלמה ג') לרמת גן.
מאוחר יותר שונה שם הכפר מ"סלמה" ל"כפר שלם", שהייתה מעתה לשכונה תל אביבית צפופה מאוד – בת כ-20,000 תושבים. לבד מבתי הכפר הערבי, נבנו על אדמות הכפר השכונות רמת חן, גבעת גאולה, רמת השקמה, שכונת הבולגרים, שכונת חפץ חיים וכן הפארק הלאומי של רמת גן.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה > בתי ספר ומוסדות אקדמיים

בשכונה מספר בתי ספר יסודיים, אשר המוכר שבהם, בית הספר "תל-חי", נחשב לאחד מבתי הספר הטובים בישראל על פי כל המדדים הרלוונטיים[דרוש מקור], וזאת בעקבות רפורמה שהנהיגה מנהלת בית הספר, עינת ברגר-אריזון, במהלך העשור האחרון[דרושה הבהרה]. בעקבות הישגיה בבית הספר זכתה עינת בתואר אשת השנה בחינוך של מגזין Forbes ישראל. בנוסף נמצאים בשכונה בית הספר "כפיר" הממלכתי, בית הספר "עפרה חזה" (לבנה) הממלכתי, בית הספר "הבעל שם טוב" הממלכתי דתי ובית הספר "קהילות יעקב-שערי ציון" של החינוך העצמאי. בעבר פעלו בשכונה בית הספר "גולומב" ובית הספר "הלל".
מצפון לשכונה נמצא מתחם "אורות", ובו בית הספר עירוני ט' ובית הספר ומכללת אורט סינגלובסקי בנוסף נמצא בשכונה בית הספר רוז מצקין. בסמיכות למתחם קיים תכנון עקרוני להקמת מתחם המכללות ובו מכללה להנדסה, בשנת 2026 צפויה לעבור מכללת אפקה לגבול הצפוני של השכונה.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה > תנועות נוער

משנת 1976 פועל בשכונה שבט הצופים "חצב" המרכז את נוער השכונה. בנוסף, פועל בשכונה סניף בני עקיבא.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה > מרכזים קהילתיים

בשכונה קיימים שני מרכזים קהילתיים מרכז קהילתי נווה אליעזר וקאנטרי קהילתי בית בארבור אשר משרתים את תושבי השכונה וכוללים חדר כושר, בריכה קיצית וחורפית, אודיטוריום, קונסרבטוריון למוזיקה, אולם ספורט, מגרשי ספורט, חדרי סטודיו לפעילות חוגים וכיתות לימוד. במסגרת הקאנטרי קהילתי בית בארבור ומרכז קהילתי נווה אליעזר מתקיימות פעילויות תרבות, חינוך ופנאי לכל הגילאים ובכל התחומים, תוכניות להוראה והכנה לבגרות, פעילות קהילתית מגוונת, קייטנות קיץ, פעילות נוער ועוד.
בשנות החמישים הוקם מרכז קהילתי בבית הספר "הלל". המרכז הוקם על ידי לשכת הנוער של מחלקת החינוך של העירייה. במרכז הקהילתי קיבלו הילדים ובני הנוער ארוחות צהריים חמות, צפו בסרטים וקיבלו עזרה בשיעורי הבית בחינם. במקום פעלו שבעה מדריכים ומנהל אחד. המרכז נסגר בשנות השמונים וכיום המבנה עומד נטוש.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה > ריאות ירוקות

בחלקו הצפוני של רחוב מעפילי אגוז נמצא גן שרני, במרכז רחוב מח"ל נמצא גן ראש הכפר והשכונה שופעת גני שעשועים. בקרבת השכונה נמצאים פארק אדית וולפסון, פארק מנחם בגין (פארק דרום), פארק אריאל שרון והפארק הלאומי ברמת גן.
חינוך, קהילה ושירותים בשכונה > מרכזי ספורט

בנוסף לקאנטרי בית בארבור, מרכז הטניס של תל אביב נמצא בקרבת השכונה, בינה לבין שכונת יד אליהו.
הפועל כפר שלם היא קבוצת כדורגל ישראלית המייצגת את שכונת כפר שלם השוכנת בדרום תל אביב, ומשחקת בליגה הלאומית בכדורגל.
1965: פינוי בינוי

המדינה ביקשה להרוס את בתי הכפר ולהקים בתים חדשים. ב-1965 נחקק חוק פינוי בינוי והחל תהליך פינויים של התושבים מהשכונה. תהליך זה ידע עליות ומורדות בסוגיית היחס תושבים-ממסד; אחד מאירועי המריבה הקשים אירע ב-23 בדצמבר 1982, כשתושב השכונה, שמעון יהושע, ניסה למנוע את הריסת ביתו באמצעות שימוש בנשק חם ונורה למוות בידי שוטר.
בשנת 2007 הופק סרט בשם "רישיון לחיות" בבימוים של עופר פנחסוב ויריב רובין, העוקב אחר הטרגדיה בה נורה ונהרג שמעון יהושע. בסרט ניתן לראות לראשונה את תגובתו של הקצין היורה, 23 שנים לאחר המקרה.
הסרט נועד להציג לכאורה את היחס המפלה והבוטה של הממסד, כנגד החברה המוחלשת בישראל.
בתחילת שנות ה-90, פונו מאות משפחות שקיבלו פיצויים. רבות מהן קיבלו דיור בשיכונים רבי קומות באזור, שהפכו עד מהרה, עקב צפיפות הדיור, למה שהתושבים מכנים "סלאמס על עמודים". לחלק מן המשפחות אפשרה עיריית תל אביב-יפו להמשיך לגור בבניינים צמודי קרקע. כל שתי משפחות קיבלו מגרש של חצי דונם, ורשות לבנות בית דו-משפחתי. עקב נדירות בתים צמודי קרקע, ומדיניות חילופי האוכלוסין בתל אביב, החליטה עיריית תל אביב-יפו שכל הבתים צמודי הקרקע בתל אביב ישלמו ארנונה אחידה, בלי קשר לשירותים האחרים הניתנים במקום. כ-300 משפחות שלא נכללו בהסדרי שנות ה-90, גרות כיום במתחמים המיועדים להריסה.
כנגד 30 משפחות מתוך כ-300 המשפחות הגרות במתחמים המיועדים להריסה, הוצא צו פינוי ללא פיצויים של התושבים, מאחר שנטען כי האדמות עליהן עומדים בתי התושבים אינן שייכות למדינה (במסגרת אפוטרופוס על נכסי נפקדים), אלא הן בבעלות פרטית. נטען כי מאחר שהאדמות היו שייכות ב-1948 למשקיע בריטי שלא נחשב נפקד, הן לא הופקעו על ידי המדינה, הן אינן בבעלותה ולכן אין חובה עלייה לפצות את התושבים. בית המשפט העליון קיבל טענה זו, והפינוי בכוח התבצע ב-25 בדצמבר 2007. פעילים וארגונים חברתיים ביקרו פסיקה זו על בסיס הטענה של צדק חלוקתי ואי-שוויון אתנו-מעמדי. כך, למשל, טען המשפטן ד"ר סנדי קדר, כי על אף שייתכן שבהיבט המשפטי הצר בית המשפט העליון צדק בפסיקתו, הרי "אם מסתכלים מה קורה בכפר שלם בהשוואה, לדוגמה, לקיבוץ גליל ים, אפשר לטעון שזאת מדיניות מפלה הגובלת באי-חוקיות".
2018: הרכבת הקלה ופינוי תושבים

במסגרת עבודות הרכבת הקלה בגוש דן מטעם חברת נת"ע וסלילת הקו הסגול, שעתיד היה לעבור בשכונת כפר שלם, פונה ונהרס מבנה אחד בשנת 2018 והיו אמורים היו להיות מפונים עוד לפחות 94 דיירים עד מרץ 2020. תושבי השכונה שהיו עתידים להיות מפונים, ניהלו מאבק משפטי מול נת"ע ועיכבו את ביצוע הפרויקט, בטענה שנושא הפקעת הקרקע מידיהם אינה חוקית ונושא הפיצויים עימם טרם הוסדר. עד סוף אוגוסט 2024, הדיירים טרם פונו כולם.
בינואר 2020 קיים שר התחבורה, בצלאל סמוטריץ', סדרת דיונים ארוכה בנושא והחליט על אימוץ 'מתווה יצחקי', שגיבשה ועדה בראשות יו"ר קבינט הדיור לשעבר, אביגדור יצחקי, ומעניקה פיצוי הולם לתושבים העתידים להיות מפונים בכל אזור כפר שלם בכלל ובתוואי הרכבת הקלה בפרט. הוחלט כי הפיצוי על פי מתווה זה, וכן על פי כל מתווה אחר שיגובש במידת הצורך בעתיד, יינתן אך ורק לתושבים שהנכסים מצויים בבעלותם החוקית, המלאה והרשומה כדין במרשם המקרקעין. על פי החוק והדין, הוחלט כי לא יוענק כל פיצוי למי שהשתלטו שלא כדין על קרקע כלשהי ו/או על נכס כלשהו ומבלי שרכשו אותם תוך תשלום מלא ומוסכם כדין ורשמו את הנכסים על שמם כדין במרשם המקרקעין. עוד הודגש כי בחוק הישראלי אין כלל התיישנות בנדל"ן וכי מי שהשתלטו על קרקעות ו/או על נכסים לא להם חייבים בתשלומי פיצויים מלאים תוך חישובי ריבית וריבית דריבית לבעלים החוקיים, כולל במקרים של עשרות שנים ומספר דורות של השתלטות לא חוקית על נכסים. הוחלט והובהר כי מי שהשתלטו על נכסים לא להם יישאו בהתאם לחוק ולדין בכל עלויות הפינוי, הקנסות, העלויות המשפטיות והדיוניות ועלויות העיכוב בפרויקטים השונים.
ראו גם

גת כפר שלם
שכונת התקווה
הפועל כפר שלם
לקריאה נוספת

אילה רונאל, "סלמה, כפר שלם לקראת היסטוריה מרחבית בישראל" בקובץ: טובי פנסטר וחיים יעקובי (עורכים), זיכרון, השכחה והבניית המרחב, מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011.
הערות שוליים

↑  מפת אזור תל אביב שהוכנה ב- 1958 והודפסה ב- 1960 ע"י מחלקת המדידות, עם ציון 'סלמה ג', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  הודעת הממשלה על האירועים בכפר-שלם, באתר הכנסת, ‏29 בדצמבר 1982
↑  רישיון לחיות (2007), באתר אידיבי
↑  העיר הקומוניסטית הראשונה? מקור ראשון, 24 בספטמבר 2008
↑  מירון רפופורט, פתאום קוראים להם "פולשים", באתר הארץ, 13 ביולי 2007
↑  ערוץ 7, מצאה הדרך להעניק פיצוי הגון לתושבי כפר שלם שאמורים להיות מפונים לצורך הקמת הקו הסגול של הרכבת הקלה בגוש דן., באתר ערוץ 7, 12 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410848005171  LCCN: n93903110  VIAF: 126819819   WorldCat (עם VIAF): 126819819
יוסף גלילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1915 
 פטירה:  2011 (בגיל 96 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
יוסף גלילי (1915 – 2011) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר בתנועת "השומר הצעיר". גלילי נמנה בין מייסדי קיבוץ שמיר. ובמהלך חייו כתב שמונה ספרים וכן כתבות ומאמרים רבים.
ביוגרפיה

יוסף גלילי נולד למשפחה זעיר-בורגנית בעיר בלצי שבבסרביה. בשנת 1936 הוא נפרד ממשפחתו וכחבר בתנועת "השומר הצעיר" עלה ארצה עם חבריו להכשרה לקיבוץ שמיר (גבעת ברגיאת - גבעת העקרבים והנחשים) שהמתין לעלייה לקרקע. כאשר הוא הגיע לקיבוץ עבד כפועל בנמל חיפה ולמד עברית. בזכות היותו סוציאליסט מוצהר נבחר להיות הפוליטיקאי הראשון של קיבוצו ונשלח אל כפר עטה, לימים קריית אתא, ל"ליגה הסוציאליסטית". בתקופה זו הכיר יוסף את שושנה פלדנר, פועלת במפעל אתא, סוציאליסטית ומהפכנית כמוהו, והם נישאו. לזוג נולדו שלושה ילדים. בשנת 1944 נוסד קיבוץ שמיר וגלילי היה האחראי על המטעים והנוי בקיבוץ.
בשנת מיד עם הקמת המדינה, יצא גלילי לשליחות מטעם הסוכנות ו"השומר הצעיר" תחילה לאיטליה ולאחר מכן לצרפת. מטרת השליחות הייתה שיקום תנועת "השומר הצעיר" והעלאת יהודי אירופה לישראל. ב-1949 מונה גלילי למנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית במרסיי, משם עלו 200 אלף יהודים בעקבות פעילותו שם.[דרוש מקור] במהלך שהותו בחו"ל הצליח לגייס יהודים ולהעלותם כקבוצה לקיבוץ רוחמה. עם שובו לארץ שימש כמזכיר מפ"ם בלוד ובהרצליה.
בשנת 1957 הוצע לגלילי להיות כתב "על המשמר" באזור הגליל העליון, טבריה ועמק הירדן. גלילי ערך את העלון של הגליל העליון במשך עשר שנים. יותר מאוחר קיבל הצעה לעבוד בתל אביב ככתב "על-המשמר". גלילי היה כתב סוכנות עתי"ם לענייני עלייה, קליטה וחקלאות. הוא כתב את המוספים הכלכליים של "על-המשמר".
כאשר התחילו לבנות את היישוב הצמחוני אמירים, הוגשה תביעת דיבה נגד גלילי עקב פרסום מאמר ביקורת שכתב ב"על המשמר". גלילי זוכה במשפט.
שני אסונות פקדו את גלילי:
ב-13 ביוני 1974 חדרו ארבעה מחבלים מגבול לבנון לקיבוץ שמיר, ובטרם חוסלו על ידי חברי הקיבוץ, הם רצחו מתנדבת ושתי חברות קיבוץ, אחת מהן הייתה שושנה, אשתו.
תשע שנים לאחר מות אשתו פקד את גלילי אסון נוסף - בנו, רס"ן עמיר גלילי, שנפצע במבצע נוקייב ושרד את המלחמות מקדש ועד יום הכיפורים, נהרג בלבנון. רכב ספארי שבו נסע עלה על מטען צד. דבר האסון נודע לגלילי כשהיה בטיול בהלסינקי. בריאיון לעיתונות הקיבוצית מסר גלילי, כי האסונות שפקדו אותו גרמו לו להתמסר ביתר שאת לעבודתו העיתונאית לצד העבודה במטעי הקיבוץ.
כעיתונאי כתב ספרים ואלפי כתבות ומאמרים, ביניהם: "גדוד 21 חטיבת כרמלי; בעקבות לוחמי תש"ח", "אנשים וייחודם", "הקצין עם הגיטרה" - ספר לזכר בנו, עמיר גלילי.
לאחר רצח אשתו הכיר גלילי את סבינה, שותפתו לחיים. המשיך להתגורר בקיבוץ שמיר עד יום מותו. הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר, ועל מצבתו נכתב - חי בזמנו .
הערות שוליים

1 2  בטו בסודו- beto, עלילות גלילי | ביוגרפיה של יוסף גלילי בן 90 משמיר, זקן העיתונאים, באתר www.kibbutz.org.il (ארכיון)
1 2  אורי דרומי, איש של שני אסונות, באתר הארץ, 1 ביולי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305189105171  BnF: cb14565483n (data)  ISNI: 0000 0000 8155 8698  LCCN: nr96000190  VIAF: 76210996   WorldCat (עם VIAF): 76210996
הגל השני של הפמיניזם

הפגנה למען שחרור האישה בוושינגטון, ארצות הברית, 1970
הגל השני של הפמיניזם מתייחס לתקופה של פעילות פמיניסיטית שנמשכה לאורך שנות ה-60 עד לסוף שנות ה-80 ברחבי העולם.
בעוד הגל הראשון של הפמיניזם, שהתרחש במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, התמקד בהיבט החוקי של זכויות האישה (זכות הצבעה לנשים, זכות הקניין), בגל השני הורחב העיסוק למגוון תחומי חיים, כגון מיניות, משפחה, עבודה, ואי-שוויון בחוק ודה-פקטו.
הגל השני של הפמיניזם הביא לשינויים משמעותיים בתרבות המערבית, כגון חקיקה נגד אונס בנישואים, הקמת מקלטים לנשים, שינויים בחוקי משמורת ילדים וחוקי גירושין, שאיפה לשוויון, ואינטגרציה משמעותית יותר של נשים במקומות העבודה ובפעילויות ספורט.
רקע

בתרבות המערבית, שנות ה-50 התאפיינו בניגודים בולטים בחיי המשפחה: מצד אחד, תופעת ה"בייבי בום" והנישואים המוקדמים (ב-1958 נישאו יותר בנות בגילאים 15-19 מאשר בכל קבוצת גיל אחרת) אילצו נשים רבות להישאר בבית כדי לגדל את ילדיהן. מצד שני, אורח החיים הצרכני שהתפתח גרם להגדלה משמעותית בהוצאות הכספיות, דבר שעודד לנשים רבות לצאת לעבודה כדי להרוויח הכנסה שנייה. תוך עשרים שנים (מ-1940 ועד 1960) הוכפל מספר הנשים הנשואות העובדות מחוץ לבית. עם זאת, נתונים אלו לא הוזכרו באמצעי התקשורת; העיתונים והפרסומות המשיכו להציג את דמות האישה כעקרת בית שכל חייה סובבים סביב בעלה וילדיה. גם אחוזי הגירושים ועבריינות הנוער שעלו באופן משמעותי במהלך שנות ה-50 לא השפיעו על כלי התקשורת ומערכות החינוך.
מצב זה החל להשתנות בין השאר בעקבות פעילותה של הסופרת והפילוסופית הצרפתייה סימון דה-בובואר; ספרה "המין השני" התפרסם ב-1949 בצרפת (וב-1952 בארצות הברית) וגרם להד חברתי ותקשורתי ברחבי העולם. בספרה טוענת דה-בובואר ש"אישה אינה נולדת אישה, אלא נהיית אישה" - אישה לא נולדת עם תכונות "נשיות" (כגון צניעות, כניעות ועדינות), אלא הופכת לכזאת בשל החינוך והתרבות של העולם הגברי. עוד טענה דה-בובואר שהשלטון הפטריארכלי אינו "טבעי", אלא תוצאה של כוחות חברתיים ושל כפייה מגדרית, וכי כיום בחברה האישה מוגדרת לעומת הגבר ולא כישות נפרדת ועצמאית.
ספרה של דה-בובואר נחל הצלחה ונחשב עד היום כאחד מספרי היסוד בנושא מעמד האישה. דה-בובואר עצמה, שמעולם לא התחתנה ולא ילדה ילדים, הפכה לסמל של אישה עצמאית הקובעת לעצמה את גורלה.
התנועה הליברלית

בשנת 1963 יצא "המסתורין הנשי", ספרה של בטי פרידן, עיתונאית ואם לשלושה ילדים. הספר העלה בגלוי את הטענה כי יש תחושת החמצה וייאוש שחשות נשים רבות ברחבי העולם. פרידן טענה שתחושה זו לא נובעת מכישלון אישי, כי אם מתופעה חברתית הנובעת ממודל "רצוי" של אישה כפי שמוצג בתקשורת ובמערכת החינוך. היא כתבה בספרה:
במשך שנים רבות הייתה הבעיה לא מדוברת, קבורה במחשבתן של הנשים האמריקאיות... כל אחת פחדה לשאול אפילו את עצמה - בזמן שסידרה את המיטות, עשתה קניות, התאימה כיסויים לרהיטים, אכלה סנדוויצ'ים עם ילדיה, הסיעה אותם לצופים, שכבה בלילה ליד בעלה - את השאלה הפשוטה: האם זה הכל?
אחד מההישגים החשובים של הארגונים הפמיניסטים היה הקמתה של הוועדה לשוויון זכויות בתעסוקה (EEOC) בארצות הברית. הוועדה שימשה ככתובת לתלונות של נשים על אפליה על רקע מיני במקומות העבודה. עם זאת, הוועדה לא הוסמכה להעניש או לתבוע את המפלים לרעה, ולכן, למרות שהוגשו אלפי תביעות כבר בשנים הראשונות לקיומה, לא עשתה הוועדה דבר מלבד לשמש אוזן קשבת. רק בשנת 1972, אחרי לחץ מצד הנשים, החלה הוועדה לפעול ורשמה הישגים רבים.
אחרי תסיסה רבה במשך מספר שנים, פרצה המהפכה ב-1966. בשנה זו הקימה בטי פרידן את "הארגון הלאומי לנשים" (NOW). מטרתו של הארגון, שהחל עם 300 חברות והגיע ל-1,200 תוך שנה אחת בלבד, הייתה "להביא את הנשים להשתתפות מלאה בחברה האמריקנית תוך מימוש כל הזכויות והחובות הנובעות מהיותן שותפות שוות לגברים". הארגון אף כתב סעיף על "זכותה של האישה לבחור ולשלוט בהריונות שלה" - כלומר נגישות לאמצעי מניעה והפלות, נושא שנוי במחלוקת בחברה האמריקאית. הארגון קיים משמרות מחאה והפגנות בעד אכיפת החוק האוסר על אפליה מינית בעבודה, ודאג לחינוך והטפה לזכויות האישה.
"הארגון הלאומי לנשים" ייצג את הזרם הליברלי של הפמיניזם. הזרם הליברלי דגל בשוויון זכויות בין נשים לגברים, ושם דגש על תיקון האפליה החברתית כלפי נשים וביעור העמדות הסקסיסטיות והדעות הקדומות שרווחו בשנים אלו.