stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות הכלליות בברזיל (2022)
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > מפלגת העבודה הדמוקרטית (PDT)

סירו גומס – נציג פדרלי מטעם סיארה 2007–2011; שר האינטגרציה הלאומית 2003–2006; שר האוצר 1994–1995; מושל סיארה 1991–1994; ראש עיריית פורטלזה 1989–1990; נציג המדינה של סיארה 1983–1989. מועמד לנשיאות בשנים 1998, 2002 ו-2018.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > הדמוקרטים (DEM)

לואיס הנריקה מנדטה – שר הבריאות 2019–2020; נציג פדרלי של מאטו גרוסו דו סול 2011–2019.
רודריגו פאצ'קו – נשיא הסנאט הפדרלי 2021 ואילך; סנאטור מינאס ז'ראיס, 2019 ואילך.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > המפלגה הליברלית (PL)

קאבו דאצ'יולו – נציג פדרלי מריו דה ז'ניירו 2015–2019. מועמד לנשיא בשנת 2018.
טיריריקה – נציג פדרלי מטעם סאו פאולו מאז 2011.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > מפלגה חדשה (NOVO)

ז'ואאו אמודו – נשיא ארגון NOVO מאז שנת 2019, 2011–2017. מועמד לנשיא ברזיל בשנת 2018.
רומאו זמה – מושל מינאס ז'ראיס מאז שנת 2019.
מרסל ואן האטם – נציג מדינת ריו גראנדה דו סול (2015–2018); ציר פדרלי מטעם ריו גראנדה דו סול מאז 2019.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > פודמוס (PODE)

חוסה רגוף – סגן מחוז המחוז הפדרלי (2007–2011, 2011–2015); סנטור המחוז הפדרלי (2015 ואילך).
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > המפלגה הנוצרית החברתית (PSC)

וילסון וויצל – מושל ריו דה ז'ניירו מאז 2019.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > המפלגה הליברלית החברתית (PSL)

ג'אניינה פשואל – סגנית המדינה של סאו פאולו.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > מפלגת הפועלים (PT)

קמילו סנטנה – מושל סיארה מאז 2015; נציג המדינה של סיארה 2011–2014.
פרננדו הדד – ראש עיריית סאו פאולו 2013–2017; שר החינוך 2005–2012; מועמד לראשות עיריית סאו פאולו בשנת 2016. מועמד לנשיא ברזיל בשנת 2018.
לואיז אינסיו דה סילבה – נשיא ברזיל בשנים 2003–2011; ראש סגל הנשיאות 2016; PT‏ 1990–1994, 1980–1988; נציג פדרלי מסאו פאולו 1987–1991; מועמד לנשיא ברזיל בשנים 1989, 1994 ו-1998.
רואי קוסטה – מושל באהיה מאז 2015; ראש סגל באהיה 2012–2014; נציג פדרלי מבאהיה 2011–2015; שר המדינה לענייני מוסד של באהיה 2007–2011; מועצת העיר סלבדור 2001–2009.
וולינגטון דיאס – מושל פיאאוי מאז 2015 ובשנים 2003–2011; סנאטור פיאאוי 2011–2015.
מועמדים לנשיאות > המועמדים היו > עצמאיים

דנילו ג'נטילי – מגיש טלוויזיה וקומיקאי.
לוצ'יאנו האק – מגיש טלוויזיה ויזם. על פי כתב העת אפוקה, לוצ'יאנו לא צריך להיות מועמד בשנת 2022.
סרז'יו מורו – שר המשפטים והביטחון הציבורי 2019–2020; שופט פדרלי של בית הדין הפדרלי האזורי של האזור הרביעי 1996–2018.
הנשיא
ז'איר בולסונארו
הנשיא לשעבר
לואיז אינסיו דה סילבה
מועמדים לסגן הנשיא > מועמדים > המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הברזילאית (PSDB)

אדוארדו לייט – מושל ריו גרנדה דו סול מאז שנת 2019.
מועמדים לסגן הנשיא > מועמדים > הדמוקרטים (DEM)

רודריגו מאיה – נציג פדרלי מאז 1999; נשיא לשכת הצירים 2016–2021; הנשיא הלאומי של "הדמוקרטים" 2007–2011; מועמד לראשות עיריית ריו דה ז'ניירו בשנת 2012.
מועמדים לסגן הנשיא > מועמדים > הרפובליקנים

מרקו פליסיאנו – נציג פדרלי מסאו פאולו מאז 2011.
מועמדים לסגן הנשיא > מועמדים > מפלגת הפועלים (PT)

לואיז אינסיו דה סילבה (PT) – נשיא ברזיל 2003–2010; ראש סגל הנשיאות 2016; נשיא המדינה הלאומי של מפלגת הפועלים 1980−1988, 1990–1994; מנהיג PT‏ 1987–1988, נציג פדרלי מטעם סאו פאולו 1987-1991. מועמד לנשיא ברזיל בשנים 1989, 1994 ו-1998.
מועמדים לסגן הנשיא > מועמדים > עצמאיים

אוגוסטו הלנו – שר הביטחון המוסדי מאז 2019.
דמארס אלבס – שרת הנשים, המשפחה וזכויות האדם מאז 2019.
לוצ'יאנו האק – מגיש טלוויזיה ויזם.
ננדו מורה – מוזיקאי, מורה ויזם.
סרג'ו מורו – שר המשפטים והביטחון הציבורי 2019–2020; שופט פדרלי של בית הדין הפדרלי האזורי של האזור הרביעי 1996–2018.
הקונגרס

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הבחירות לקונגרס נערכו במקביל לסיבוב ההצבעה הראשון.
הסטודיו של הצייר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גוסטב קורבה
 תאריך יצירה:  1855
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  598 ס״מ 
 גובה:  361 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  ריאליזם 
 מספר יצירה:  RF 2257 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסה, צרפת פריז
 
פרט מתוך הציור, בוא נראה קורבה ומודלית העירום
הציור בתצוגה במוזיאון ד'אורסה
"הסטודיו של הצייר" (בצרפתית: L'Atelier du peintre) או בשם המלא שלו, "הסטודיו של הצייר: אלגוריה אמיתית המסכמת שבע שנים מחיי האמנותיים והמוסריים" הוא ציור שמן על קנבס משנת 1855 של הצייר הצרפתי גוסטב קורבה. הציור מוצג במוזיאון ד'אורסה בפריז.
רקע

קורבה צייר את הציור בעיר הולדתו אורנאן בצרפת, בשנת 1855. "העולם הגיע להצטייר בסטודיו שלי", אמר קורבה על הציור הריאליסטי. הדמויות בציור הן אלגוריות המייצגות השפעות שונות על חייו של קורבה.
בצידו השמאלי של הציור נראות דמויות מכל מעמדות החברה. במרכז הציור נראה קורבה עצמו, מצייר ציור נוף, כשהוא בגבו למודל עירום נשי, שמהווה סימבול לאמנות האקדמית. בצדו הימני של הציור נמצאים חברים ואנשים הקשורים אל קורבה, בעיקר אנשים מהאליטה החברתית של פריז, ביניהם שארל בודלר, שאמפלרי, פייר-ז'וזף פרודון והפטרון המשמעותי ביותר של קורבה, אלפרד ברויאס.
את מרבית הדמויות צייר קורבה לפי תצלומים, שכן הוא צייר את הציור בסטודיו שלו באורנאן. ברקע הציור מופיעים ציורים קודמים רבים של קורבה, שלא הספיק לצייר אותם במלואם ולכן כיסה אותם בגוון חום-אדמדם שעמעמם את פרטיהם.
קורבה אמר כי "הציור מייצג את החברה במיטבה, בשיפולתה ובאופן הממוצע ביותר שלה".
שבעה מציוריו של קורבה התקבלו לתערוכה העולמית של פריז בשנת 1855, אך ציור זה לא התקבל. כפעולה של קידום עצמי והתרסה, קורבה, בעזרתו של פטרונו ברויאס, פתח בקרבת התערוכה הרשמית תערוכה משלו בשם "ביתן הריאליזם". הייתה פעולה שהיוותה תקדים לסלון המסורבים.
משמעוית

בחירתו של קורבה לציג את עצמו כמי שמצייר את נהר "לואה", שנמצא במחוז פראנש-קונטה על מנת להתריס, שכן הוא רצה להביא סמל מביתו בפרובינציה בצרפת אל לב המעגלים האמנותיים והתרבותיים של פריז.
הגולגולת המונחת בצד שמאל של הציור על פיסת עיתון מייצגת את מותה של האמנות האקדמית.
מקבץ החפצים למרגלות הצייד (משמאל), ביניהם גיטרה, פגיון, כובע ונעל הוא סמל למוות של התנועה הרומנטית עקב הפופולריות העולה של הריאליזם, או למותה של הרומנטיקה ביצירותיו של קורבה עצמו.
לינדה נוכלין מפרשת את הציור כפרשנות להיות קורבה מושקע ברעיונות של שארל פורייה על סוציאליזם אוטופי, ובפרט ארגון חברתי חדש במודל של קומנות.
הסניגורים

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה משפטית
 בימוי:  ולדימיר קוט
 שחקנים:  מרי וורוז'י קיריל גרבנשצ'יקוב ניקיטה טרסוב ויקטוריה ורברג פולינה לשקביץ' יקטרינה אגייבה אלכסנדרה ולסקביץ' איוואן וסילבסקי ארינה נסטרובה יקטרינה וולקובה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  16
 הפקה
 מפיק:  אלכסנדר צקאלו אלכסנדר קוט איוואן סמוחוואלוב
 חברת הפקה:  Sreda
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 פורמט (תמונה):  480i (SDTV)   720p (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  23 במרץ 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 https://kino.1tv.ru/serials/zastupniki
 
הסנגורים (ברוסית: Заступники) היא סדרת טלוויזיה רוסית, דרמה משפטית בהפקת Sreda שפרק הבכורה ישודר בערוץ 1 הרוסי ב-23 במרץ 2020.
הסדרה מגוללת סדרת תיקי משפט אמיתיים, תוך התבססות על חייה של דינה קמינסקאיה. קמינסקאיה – עורכת דין, משפטנית, פעילה לזכויות אדם, שנולדה ב-13 בינואר 1919. הייתה ידועה בעבודתה בבתי המשפט הסובייטיים בשנות ה-60 ובתחילת שנות השבעים, כשהיא מגנה על דיסידנטים רבים. נאומיה של דינה קמינסקי "צדק או תשובה?", "תהליך של ארבעה", "תהליך טשקנט" נכללו באוסף והופצו בסמיזדאט. בסוף שנות ה-70, בגלל רדיפות פוליטיות, דינה קמינסקי ומשפחתה נאלצו לעזוב את ברית המועצות, היגרו לארצות הברית. אבל שם היא המשיכה בעבודתה בתחום ההסברה, עבדה גם כמגישת תוכניות בתחנות הרדיו Radio Liberty ו-Voice of America וכתבה ספר זיכרונות, "כתביה של עורכת דין" (1984). דינה קמינסקי נפטרה בשנת 2006 בשנה ה-88 לחייה.
עלילה

שנת 1966. עורכת הדין הצעירה והשאפתנית נינה מטליצקאיה עוברת מעבודתה בפרקליטות המדינה לפרברים הרחוקים של מוסקבה לסניף מספר 1, לשכת עורכי הדין המוערכת והחזק ביותר בברית המועצות. כעת נינה צריכה להוכיח את עצמה במקום החדש, באופן ראוי. עליה להגן על גנבים בחוק, חובב מוזיקה המואשם בריגול, כוכב קולנוע שהורשע ברצח שותף לחדר, צעירים שהואשמו על לא עוול בכפם ודיסידנטים – כולם מספרים את סיפורה של ברית המועצות שתחת ברז'נייב.
שחקנים ודמויות

מרינה וורוז'י – נינה מטליצקאיה
קיריל גרינשצ'יקוב
ניקיטה טרסוב
ויקטוריה ורברג
אנה ארלנובה
יבגני מורוזוב
מריה פומינה
מקסים ויטורגן
אלכסיי ויטוק
יקטרינה וולקובה
הערות שוליים

1 2  Основано на реальных судебных делах: Первый канал начинает показывать сериал про советских адвокатов «Заступники», tricolortvmag.ru
↑  Мари Ворожи стала советским адвокатом
המשחקים העולמיים לנשים

המשחקים העולמיים לנשים בלונדון, אוגוסט 1934, לוסיין ולו נושאת הדגל של המשלחת הצרפתית הכוללת אחת עשרה ספורטאיות.
המשחקים העולמיים לנשים התקיימו ארבע פעמים בין 1922 ל-1934. הם הוקמו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI)‏ Fédération Sportive Féminine Internationale, במטרה לתת מענה למיעוט תחרויות לנשים במשחקים האולימפיים וכן למיעוט משתתפות. משחקים אלו היו צעד חשוב לקראת שוויון של נשים במשחקים האולימפיים.
נשים הורשו לקחת חלק במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת פריז (1900), שבה הן התחרו בגולף ובטניס בלבד. באולימפיאדת סנט לואיס (1904) הן התחרו רק בחץ וקשת, באולימפיאדת לונדון (1908) הן התחרו בחץ וקשת, בהחלקה על הקרח ובטניס ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912) הן התחרו גם בשחייה.
בשנת 1919 החלו דיונים בין מיליאט, הוועד האולימפי הבינלאומי והתאחדות האתלטיקה הבינלאומית על מנת לכלול תחרויות אתלטיקה לנשים באולימפיאדת פריז (1924). לאחר שקיבלה סירוב נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים במונטה קרלו במרץ 1921 כאירוע מקדים למשחקי העולם בהשתתפותן של כ-100 אתלטיות מ-4 מדינות (צרפת, איטליה, שווייץ ובריטניה). האירוע כונה בשם "משחקי מונטה קרלו".
ב-31 באוקטובר 1921 הקימה מיליאט את פדרציית הספורט הנשי הבינלאומי במטרה להכניס תחרויות ספורט לנשים באולימפיאדה.
ב-20 באוגוסט 1922 נערכו בפריז משחקי העולם הראשונים. הוועד האולימפי הבינלאומי התנגד לשימוש בשם "המשחקים האולימפיים" ולאחר משא ומתן הוחלט לכלול 10 תחרויות באתלטיקה לנשים באולימפיאדת אמסטרדם (1928) ובתמורה השם שונה ל"משחקי העולם של הנשים". בפועל נערכו רק 5 תחרויות לנשים ורק כניסיון.
בין ה-29 ל-31 במאי 1931 נערכו משחקי אירופה לנשים בפירנצה, איטליה בהשתתפותן של ספורטאיות מ-11 מדינות והם נקראו בשם אולימפיאדת החן (Olympics of Grace).
בשנת 1936 איגוד האתלטיקה הבינלאומי קיבל אחריות על תחריות האתלטיקה לנשים כולל השיאים.
האירוע החמישי שתוכנן להתקיים בשנת 1938 בוטל מאחר שהנשים החלו להשתתף באליפות אירופה השנייה באתלטיקה שנערכה באותה שנה.
רשימת המשחקים > המשחקים העולמיים לנשים

| אירוע | שנה | עיר מארחת | מדינה | אצטדיון | תאריך | משתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 1922 | פריז | צרפת צרפת | אצטדיון פרשינג | 20 באוגוסט | 77 משתתפות מ-5 מדינות |
| II | 1926 | גטבורג | שוודיה שוודיה | אצטדיון סלוצקוגסוואלאן | 27–29 באוגוסט | 100 משתתפות מ-9 מדינות |
| III | 1930 | פראג | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | גנרלי ארנה | 6–8 בספטמבר | 200 משתתפות מ-17 מדינות |
| IV | 1934 | לונדון | בריטניה בריטניה | אצטדיון וייט סיטי | 9–11 באוגוסט | 200 משתתפות מ-19 מדינות |
רשימת המשחקים > אולימפיאדות לנשים

| אירוע | שנה | עיר מארחת | מדינה | אצטדיון | תאריך | משתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| I | 1921 | מונטה קרלו | מונקו מונקו | אצטדיון מונגטי | 24–31 במרץ | 100 משתתפות מ-5 מדינות |
| II | 1922 | מונטה קרלו | מונקו מונקו | אצטדיון מונגטי | 15–23 באפריל | 300 משתתפות מ-7 מדינות |
| III | 1923 | מונטה קרלו | מונקו מונקו | אצטדיון מונגטי | 7–4 באפריל | 8 מדינות |
| IV | 1924 | לונדון | בריטניה בריטניה | סטמפורד ברידג' | 4 באוגוסט | 8 מדינות |
| V | 1931 | פירנצה | איטליה איטליה |  | 29–31 במאי | 9 מדינות |
ארץ ישראל במשחקים העולמיים לנשים

משלחת של 11 אתלטיות מארץ ישראל השתתפה במשחקי העולם לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934. המשלחת לא זכתה באף נקודה.
ראו גם

המשחקים האולימפיים
הראיה (תחרות)
הערות שוליים

↑  "מכבי" באולימפיאדה בלונדון, דבר, 13 באוגוסט 1934
↑  ה"מכביות" באולימפיאדה הלונדונית לנשים, דואר היום, 13 באוגוסט 1934
↑  ליפא לויתן, ארץ ישראל באולימפיאדת הנשים,  הירדן, 7 בספטמבר 1934
| המשחקים העולמיים לנשים |
| --- | --- | --- |
| המשחקים העולמיים לנשים | פריז 1922 • גטבורג 1926 • פראג 1930 • לונדון 1934 |  |
| אולימפיאדות לנשים | אולימפיאדה לנשים 1921 • אולימפיאדה לנשים 1922 • אולימפיאדה לנשים 1923 • אולימפיאדה לנשים 1924 • אולימפיאדת החן 1931 |  |
הנרי תומאס באקל

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1821 לואישאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 במאי 1862 (בגיל 40) דמשק, האימפריה העות'מאנית 
 הישג בולט:  היה מס' 1 העולם בשנים 1849–1850
 מד כושר מרבי:  2584 (ספטמבר 1848)
 מקצוע נוסף:  היסטוריון
 מדינה:  בריטניה
 
הנרי תומאס באקל (אנגלית: Henry Thomas Buckle‏; 24 בנובמבר 1821 קנט, אנגליה - 29 במאי 1862 דמשק, סוריה), שחמטאי והיסטוריון אנגלי.
בשנת 1842 מד הכושר הציב אותו במקום השלישי בעולם, על מקום זה שמר במשך 6 השנים הבאות ובשנים 1849–1850 אף היה במקום הראשון בעולם. משנת 1851 הפסיק לשחק.
קריירה

באקל היה בנו של סוחר לונדוני עשיר ובעל אוניות. בריאותו הרעועה מנעה ממנו מלקבל השכלה פורמלית. הוא התבלט לראשונה כשחמטאי, ועוד לפני שמלאו לו 20 היה לאחד מטובי השחמטאים בעולם. בביקור בפריז הגיע לקפה דה לה רז'אנס שם שיחק כנער עם פייר סט. אמאנד ועם ליונל קיזריצקי. האמנים המפורסמים התעקשו לתת לו רגלי יתרון, אך שניהם נוצחו פעם אחר פעם.
בשנת 1843 שיחק בדו-קרב נגד הווארד סטאונטון וניצח +6 =1 לאחר שקיבל מסטאונטון יתרון של רגלי ומסע. בשנת 1847 שיחק נגד הנרי בירד וניצח +9 -7. בשנת 1848 התקיים דו-קרב באקל - קיזריצקי, הפעם כמובן ללא יתרון. באקל ניצח +3 -2 =3. בשנת 1851 התקיים דו-קרב בינו ליוהאן לבנטל, בו באקל ניצח +5 -2
פרשני השחמט מבקרים את יכולתו הדלה של באקל בשלב הפתיחה, ואת העדפתו להתגוננות בעמדות סגורות, בניגוד לקו המוביל בתקופתו, להתקפה בכל מחיר ולמשחק פתוח. מכל מקום התוצאות שלו לא מותירות ספק לגבי יכולתו ביחס ליריביו. גם מבקריו החריפים ביותר כותבים כי מרגע שתמו מסעי הפתיחה והמשחק הגיע לשלב המציעה, "יכולתו של באקל מזהירה וניכר שזה שחקן עם מצוינות יוצאת דופן".
אהבתו לקריאה הניעה אותו לאתגר של כתיבת סקירה היסטורית על התרבות האנושית. במשך 17 שנים הוא השקיע מדי יום 10 שעות לקריאה וכתיבה של חיבורו. ספרו יצא לאור ביוני 1857 והפך אותו לדמות ידועה הן בחוגי הספרות והן בחברה הלונדונית. בחודש מרץ 1858 נשא נאום בפני החברה המלכותית על השפעת הנשים על קידום הידע.
לקריאה נוספת

History of Civilization in England, 2 vol.,J. W. Parker & Son: London 1857-1861
The Miscellaneous and Posthumous Works of Henry Thomas Buckle, Hg. Helen Taylor, 3 vol., London 1872
הערות שוליים

↑  Edo Ratings, Buckle, H.T., www.edochess.ca
↑  Buckle as a Chess Player
↑  ויקיפדיה גרמנית
↑  Loewenthal-Buckle
Match 1851
Game Four
1 d4 e6 2 c4 Bb4 3 Nc3 Bc3 4 bc3 f5 5 e3 Nc6 6 Nf3 Nf6 7 Bd3 b6
8 O-O Bb7 9 h3 O-O 10 Ba3 Ne7 11 Rb1 Re8 12 c5 Ng6 13 Qe2 Ne4 14
Be4 Be4 15 Rb3 Qf6 16 Nd2 Bd5 17 c4 Bb7 18 Bb2 Qg5 19 f4 Qe7 20
Qf2 Bc6 21 Ba3 d6 22 cd6 cd6 23 Nf3 Qc7 24 Rc1 Qd7 25 Rbc3 Rac8
26 Nd2 Bb7 27 Nf3 Rc7 28 Nd2 Rec8 29 Bb2 Ne7 30 Kh2 b5 31 cb5
Rc3 32 Bc3 Nd5 33 Bb2 Rc1 34 Bc1 Qb5 35 Nf3 Nc3 36 Ng5 Qd5 37 a3
h6 38 Nf3 a5 39 Qc2 Ne4 40 h4 Bc6 41 Bd2 a4 42 Bb4 Nf6 43 Bd2
Qb5 44 Bc1 Bf3 45 gf3 Qf1 46 d5 Qf3 47 de6 Ne4 48 Qg2 Qh5 49 Kh3
g5 50 fg5 hg5 51 Kh2 g4 52 Qc2 Qh4 53 Kg2 Qg3 54 Kf1 Qf3 55 Ke1
Qh1 56 Ke2 Qg2 57 Kd3 Qc2 58 Kc2 g3 0-1
↑  But no sooner is the opening got over, and the middle game entered upon, than Buckle shines forth as a player of extraordinary merit
↑   יעקב שביט, מלוח השחמט למדע ההיסטוריה, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259388005171  PLWABN: 9810665046705606  BIBSYS: 90164288  BNE: XX1206469  BnF: cb16248408z (data)  CiNii: DA02583340  GND: 119229218  ICCU: SBLV203620  ISNI: 0000 0001 0854 9872  LCCN: n85009447  LNB: 000030917  NDL: 00651671  NKC: jn20000700252  NLA: 35023392  NLG: 152840  NSK: 000159486  NTA: 071905758  RERO: 02-A003054534  SELIBR: 242630  SNAC: w69g5s53  SUDOC: 084808608  Trove: 797351  VcBA: 495/148386  VIAF: 8193250   WorldCat (עם VIAF): 8193250
הנס פונק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1942 אמסטרדם, נציבות הרייך הולנד 
 פטירה:  29 באוגוסט 2004 (בגיל 62) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר האריה ההולנדי 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס פונק (בהולנדית: Hans Vonk‏; 18 ביוני 1942 – 29 באוגוסט 2004) היה מנצח הולנדי, שקידם מלחינים הולנדיים כמו אלפונס דיפנברוק.
ביוגרפיה

פונק נולד באמסטרדם ולמד באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם ומשפטים באוניברסיטת אמסטרדם. בתקופת לימודיו התפרנס מהופעות בידור כפסנתרן ג'אז.
הופעתו הראשונה כמנצח הייתה עם הבלט הלאומי של הולנד והוא נשא לאישה את הרקדנית יסי פולקרטס. בהמשך דרכו ניצח פונק על תזמורת קונצרטחבאו ועל תזמורות הולנדיות אחרות. בשנת 1988 ניצח בלה סקאלה במילאנו בהפקה מחודשת של "פטונטה" מאת ג'ומלי, אך אז נאלץ לצאת לשנת חופשה מניצוח לאחר שאובחן כלוקה בתסמונת גייאן-בארה - הפרעה נוירולוגית. כשנראה שהחלים, חזר לניצוח. תזמורת סנט לואיס מינתה אותו למנהלה המוזיקלי בשנת 1996, כמחליף לליאונרד סלטקין. בשנת 2002 התפטר ממשרתו בגלל הרעה במצב בריאותו, שאובחנה בהמשך כמחלת לו גריג. הוא מת בביתו באמסטרדם. תזמורת סנט לואיס ניגנה את הרקויאם של ברליוז בקונצרט, שהוקדש לזכרו.
הנרייט, נסיכת בלגיה

הנרייט, נסיכת בלגיה (30 בנובמבר 1870 - 28 במרץ 1948), הייתה אחותו של אלברט הראשון, מלך הבלגים.
ביוגרפיה

הנרייט נולדה ב-30 בנובמבר 1870 לנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה (אחיו של לאופולד השני, מלך הבלגים) ולמריה, נסיכת הוהנצולרן, בתם של קרל אנטון, נסיך הוהנצולרן ויוזפינה, נסיכת באדן.
הנרייט הייתה ספורטאית נהדרת, ונחשבה לעיתים קרובות לציידת הטובה ביותר בקרב נשות האצולה. פעם אחת היא הרגה צבי לאחר שכבר הרגה עוד אחד, מה שהפך אותה לפופולרית מאוד בחוגי הספורט הבלגי. היא אפילו הרוויחה את הכינוי "הדוכסית הספורטיבית". בשנת 1908 היא ליוותה את בעלה להרי הרוקי בארצות הברית לציד של דובי גריזלי.
הנרייט מילאה פעמים רבות את חובותיו המלכותיים של אחיה, המלך אלברט. בשנת 1914, למשל, היא ביקרה בבית חולים בנויילי שטיפל בחיילים אמריקאים. בשני מכתבים, הביעו הנרייט וגיסתה המלכה אליזבת את הערכתם וביקשו תמיכה נוספת מן הוועדה האמריקאית לסיוע בבלגיה, אשר תרמה לעם הבלגי מאז הפלישה הגרמנית לבלגיה.
הנרייט מתה בגיל 77, ב-28 במרץ 1948, בסייר, ואלה, שווייץ.
משפחתה

ב-12 בפברואר 1896 התחתנה הנרייט בבריסל עם אמנואל, דוכס ונדום, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לואיז מארי, נסיכת אורליאן (1896–1973), התחתנה עם פיליפו, נסיך בורבון-שתי הסיציליות
סופי, נסיכת אורליאן (1898–1928)
ז'נבייב, נסיכת אורליאן (1901–1983), התחתנה עם אנטואן מארי פרנסואה שאפוני, מרקיז שאפוני-מוראן
שארל פיליפ, דוכס נמור (1905–1970)
הנס פישר

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1881 הכסט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 התאבד:  31 במרץ 1945 (בגיל 63) מינכן, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  Ostfriedhof 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לוזאן  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת מרבורג  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  הרמן אמיל פישר 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה  האוניברסיטה הטכנית של מינכן  אוניברסיטת אינסברוק 
 תלמידי דוקטורט:  מגנוס פון בראון, ורנר צרווק, איסאק פוסטובסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1930)  מדליית ליביג (1929)  מדליית דייווי (1937) 
 תרומות עיקריות
 מחקרו בתחום הכלורופיל והסינתזה של הֶמין
 
הנס פישר (בגרמנית: Hans Fischer; 27 ביולי 1881 –  31 במרץ 1945) היה כימאי אורגני גרמני וזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1930.
ביוגרפיה

פישר נולד בהכסט על המיין (אנ') (לימים חלק מפרנקפורט). הוריו היו אנה הרגדן וד"ר אויגן פישר, מנהל חברת Kalle & Co מוויסבאדן, ומרצה פרטי (Privatdozent) בתיכון הטכני בשטוטגרט. הוא התחנך בבית ספר עממי בשטוטגרט, והמשיך את לימודיו ב"Humanistisches Gymnasium" בוויסבאדן, שם סיים ב-1899. הוא למד כימיה ורפואה, תחילה באוניברסיטת לוזאן, ומאוחר יותר באוניברסיטת מרבורג. הוא סיים את הלימודים ב-1904, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1908. בגיל 20 חלה בשחפת, וסיבוכי המחלה ליוו אותו כל חייו. בין השאר, ב-1917 נאלצו הרופאים להסיר אחת מכליותיו.
פישר עבד בתחילה במרפאה במינכן, ומאוחר יותר ב"מכון הכימי הראשון של ברלין" אצל הרמן אמיל פישר. הוא שב למינכן ב-1911, והתמנה למרצה לרפואה פנימית כעבור שנה. ב-1913 היה למרצה לפיזיולוגיה במכון הפיזיולוגי של מינכן. ב-1916 היה לפרופסור לכימיה רפואית באוניברסיטת אינסברוק, ועבר לאוניברסיטת וינה ב-1918. מ-1921 עד מותו החזיק בתפקיד פרופסור לכימיה אורגנית במכון הטכנולוגי (Technische Hochschule) במינכן, כממשיכו של וילנד.
עבודתו המדעית של פישר התמקדה בחקר פיגמנטים בדם ומרה, כלורופיל בעלים, והכימיה של פירולים, מהם נגזרים אותם פיגמנטים. במשך השנים מעבדתו סינתזה יותר מ-130 פורפירינים. חשיבות מיוחדת הייתה לסינתזה של בילירובין והמין, אותן ביצע לראשונה. פישר חקר לעומק את מבנה הכלורופיל, ופרסם 129 מאמרים בנושא. הוא זכה לשבחים רבים על עבודתו בתחום, וקיבל עליה את פרס נובל לכימיה לשנת 1930, ואת מדליית דייווי בשנת 1937. הכלורופיל סונתז לראשונה ב-1960, 15 שנה לאחר מותו של פישר, בהתבסס במידה רבה על עבודתו.
פישר נישא ב-1935 לווילטרוד האוף, שהייתה צעירה ממנו בשלושים שנה. לזוג לא היו ילדים.
הוא התאבד ב-31 במרץ 1945, במינכן, לאחר שהמכון הטכנולוגי ועבודתו הושמדו במתקפה אווירית של בעלות הברית, בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
המלך ג'ון (מחזה)

| --- | --- |

מותו של המלך ג'ון, בהפקה משנת 1865 בלונדון, על ידי תיאטרון דרורי ליין.
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1623 
 
המלך ג'ון (באנגלית: King John) הוא מחזה היסטורי של ויליאם שייקספיר שמתאר את שלטונו של ג'ון, מלך אנגליה בין השנים 1199-1216, בנו של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה, ואביו של הנרי השלישי.
מניחים שהמחזה נכתב באמצע שנות התשעים של המאה ה-15, אך לא פורסם עד 1623, אז הופיע במהדורת הפוליו הראשונה.
הדמויות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |  המלך ג'ון - מלכהּ של אנגליה.  אלינור, דוכסית אקוויטניה - אמו של המלך ג'ון, אלמנתו של הנרי השני.  הנסיך הנרי - בנו של המלך ג'ון, בעתיד הנרי השלישי, מלך אנגליה.  בלנקה, נסיכת קסטיליה - אחיינית של המלך ג'ון.  הרוזן מאסקס - אציל אנגלי.  הרוזן מסולסברי - אציל אנגלי.  הרוזן מפמברוק - אציל אנגלי.  לורד ביגוט - הרוזן מנורפוק.  פיטר מפומפרט - נביא.  פיליפ פלקונברידג' - ידוע גם בשם הממזר, בנו הלא חוקי של ריצ'רד הראשון  רוברט פלקונברידג' - בנו של סר פלקונברידג' המנוח, אחיו למחצה של המלך ג'ון.  ליידי פלקונברידג' - אלמנתו של סר פלקונברידג'.  ג'יימס גֶרְני - המשרת של ליידי פלקונברידג'.  ליידי קונסטאנס- אלמנתו של ג'פרי, דוכס בריטני. |  ארתור - בנה של ליידי קונסטאנס, אחיינו של המלך ג'ון, תובע לכס המלוכה האנגלי ובסופו של דבר הופך לדוכס בריטאני.  מפקד מחוזי.  שני תליינים.  כרוז אנגלי.  שליח אנגלי.  פיליפ השני, מלך צרפת.  לואי השמיני - בנו של פיליפ השני.  מלון - אציל צרפתי.  שאטיוֹן - שגריר מצרפת לאנגליה.  הוברט - אזרח מאַנְזֶ'ה.  דוכס אוסטריה - ויקונט של לימוז'.  הקרדינל פאנדוּלף, שליח האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.  חיילים, אזרחים, ועוד. |
המשחקים העולמיים לנשים 1922

| --- | --- |

 עיר מארחת:  פריז, צרפת
 מדינות משתתפות:  5
 ספורטאים משתתפים:  77 אתלטיות
 תחרויות:  11 תחרויות באתלטיקה
 טקס הפתיחה:  20 באוגוסט 1922
 טקס הנעילה:  20 באוגוסט 1922
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון פרשינג
 
מארי מיזליקובה
מארי ליינס
לוסי בריארד
קמיל סאבי
הילדה האט
פרנצ'סקה פיאנצולה
לוסיל גודבולד
המשחקים העולמיים לנשים 1922, הם האירוע הבינלאומי הראשון, שנערך ב-20 באוגוסט 1922 באצטדיון פרשינג שנמצא ביער ונסן, פריז, צרפת. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale, בגלל סרוב הוועד האולימפי הבינלאומי לאפשר לנשים להתחרות באתלטיקה באולימפיאדת פריז (1924). התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-20,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 77 אתלטיות מ-5 מדינות, ב-11 תחרויות שונות ונקבעו 18 שיאי עולם.
מדינות משתתפות

ארצות הברית ארצות הברית - 13 אתלטיות: קתרין אגר, פלורידה בטסון, לוסיל גודבולד, מייבל גיליילנד, אסתר גרין, אן הארויק, לואיז וורהייז, ננסי וורהייז, פרנסס מיד, קמיל סאבי, אליזבת סטין, ג'נט סנואו ומוד רוזנבאום
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
צרפת צרפת - מדינה מארחת: 32 אתלטיות
שווייץ שווייץ
אתלטית מצטיינת

מרי ליינס (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת), זכתה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.