stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבלי - אום אל-גנם
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף אוקטובר 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  האיות במשרד הפנים הוא שבלי ומכאן שם הערך, בפועל האיות הנפוץ הוא שיבלי
↑  האיות הנפוץ הוא ג'נם; ההגייה מעין ranem
1 2 3 4  בית קשת (אתר ארגון ההגנה)
↑  ערב א-צביח סרטון תלמידי בית הספר שיבלי על שבט זה בעת המלחמה וצאצאיו כיום בירדן בסוריה בעיראק ובשוודיה (ערבית, יוטיוב)
↑  מקרה לא נעים, הצבי, ה' טבת, תר"ע
↑  מנחם תלמי, הצל"ש הראשון שקיבלו ה"זבחים", מעריב, 13 בנובמבר 1970
↑  פרץ לוינגר, פרשת רכישת הקרקעות באזור יקנעם, קתדרה - לתולדות ארץ ישראל וישובה. גיליון 42
↑  שאלת ח"כ תופיק זיאד לשר הפנים, רשות מקומית לכפרים ערביים, באתר הכנסת, הישיבה ה-462 של הכנסת ה-11, ‏20 ביולי 1988
↑  "לא יותקן טלפון כי אין כביש־גישה", על המשמר, 6 ביולי 1969
↑  צו המועצות המקומיות (מועצות אזוריות), תשי״ח–1958, באתר ויקיטקסט
↑  ד"וח מסכם: ועדה לבדיקת המבנה המוניציפלי הרצוי באזור נוף הגליל, הגלבוע ומשגב
↑  ילקוט התקנות 6034, ט' באייר התש"ס, 14 במאי 2000, עמ' 576–578
↑  פרופיל שבלי - אום אל-גנם באתר הלמ"ס
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
הילה לולו לין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1964 (בת 60) משמר העמק
 שם לידה:  הילה לין
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  מיצג, פיסול, וידאו ארט, שירה, מיצב, צילום, ספרי אמנית
 יצירות ידועות:  הקצ לדמעות 1994, "הבנתי" 2002, "הצילו" 2002
 
הילה לולו לין (שמה המלא: הילה לולו לין פרח כפר בירעים; נולדה ב-6 בנובמבר 1964) היא אמנית ישראלית רב-תחומית ורב-חושית. עוסקת במדיומים שונים, ובהם ציור, פיסול, מיצב, מיצג, קולנוע, וידאו ארט, שירה והוצאת ספרים. יצירותיה הוצגו הן ברחבי ישראל - במוזיאון תל אביב, במוזיאון ישראל, במוזיאון חיפה לאמנות, במשכן לאמנות עין חרוד, ובמוזיאונים נוספים וכן בגלריות רבות, והן בעולם – בארצות הברית, בספרד, בצרפת, בנורווגיה, ביפן, בפורטוגל ובאיטליה.
ביוגרפיה

הילה לין נולדה בקיבוץ משמר העמק בשנת 1964. בגיל שלוש הצטרפה להוריה, שנסעו לשליחות של שנתיים וחצי בחבל קסאווין באיראן, ולאחריה חזרו לישראל והתגוררו בכפר ביל"ו.
בשנים 1986–1989 למדה לתואר ראשון במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית. (BFA) בבצלאל בירושלים. לאחר לימודיה בבצלאל הוסיפה לין לשמה את השם "לולו", שהיה כינוי שניתן לה בילדותה. "לולו" זה גם שם הפונט שהמציאה.
החל משנת 2019 לין היא פרופסורית חברה יוצרת בבצלאל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לין יוצרת ומתגוררת בתל אביב-יפו. תקופה ארוכה הייתה בת-זוגה של הזמרת-יוצרת יהודית רביץ. בן זוגה הוא האמן חנא פרח כפר בירעים, שלין אימצה את שם משפחתו.
תערוכות גדולות ועבודות חשובות

להילה לולו לין היו כמה תערוכות ומיצגים בולטים במהלך השנים, שמשכו עניין רב:
"הבנתי", בקיבוץ משמר העמק, 2002, בימוי: לוי זיני: במשמר העמק נולד אביה של הילה, מראשוני הבנים בקיבוץ. סבה וסבתה חיו בקיבוץ והיו פעילים חברתית. במיצג זה לבשה הילה לולו לין מעין כיסוי עור, שכיסה את כל גופה, ובאזור הרגלים הכניסה אבנים. לאט לאט הלכה הילה לאורך כביש הכניסה, ועד לבית הקברות של הקיבוץ, שם הדליקה כתובת אש: "הבנתי", ליד הקברים של סבה וסבתה. לאחר מכן נפגשה עם חברים ותיקים מהקיבוץ במועדון המקומי. המיצג היה קשור למות אביה, בן הקיבוץ, לאחר 5 שנים למותו.
"הצילו" - מיצג על חוף הים בתל אביב, 2002, בימוי: לוי זיני. בשיתוף עם תזמורת מכבי האש של תל אביב ושבט "צופי יפו", הלכה יחד עם חמי רודנר, שהיה מאופר כגוִיה, אל תוך הים. הילה הייתה לבושה במעין פסי-עור בצבע של מדי צבא שהזכירו גם תרבות סקס של סאדו-מזו. מרחוק הודלקה כתובת אש של המילה "הצילו", כניגוד רעיוני מוחלט לכתובות האש המאפיינות טקסים צבאיים או של תנועות נוער. למיצג זה פרשנויות רבות הקשורות במציאות הישראלית ובחזון הציוני.
"טיפת חלב", מיצג בתפסטיבל תיאטרון עכו, 2002, בהפקת מיקי לרון.
"אמנית פלסטית יוצרת תיאטרון דימויים חושני בקול, צבע, תנועה ופיסול בתוך מבוך תת-קרקעי. הצופים מוזמנים לבנות בעצמם את מסלול התנועה שלהם בין אובייקטים, מרחבים פיסוליים והקרנות על מסכי ווידאו גדולים המשולבות במשטחי סאונד ותאורה. בארבעת האולמות פועלות במקביל עשר דמויות ארכיטיפיות. תנועתן המונוטונית והסיזיפית נגזרת מסוג הפעילות שהן מבצעות: סיבוב גלגל החיים, פיזור נוצות מעל מגדל, מתיחת חוט דרך חור בקיר, התגוששות על מצע פחם. כל אלה יוצרים מארג אירועים אינטנסיבי, מפתה, מאיים ומטריד."
"חפרפרת", במוזיאון תל אביב לאמנות, שנת 2005. אוצרת: נילי גורן:
תערוכה רב תחומית שהציגה פיסול, בנית חלל אלטרנטיבי בחלל המוזיאון, מסכי וידאו, מילים שחזרו על עצמן במופעים שונים, ואף שיתפה את הקהל באופן פעיל. מילים שהילה משתמשת בהן באופן חוזר מבטאות מצבים נפשיים ותחושות אישיות, כמו רגשי אשמה, פחד, וידויים אישיים. במקביל מתעמתות מילים אלו עם סמלים של ערכים ומוסר. המילים היו כתובות ב-3 שפות - אנגלית, ערבית ועברית
"היא", תערוכה וספר, במשכן לאמנות בעין חרוד, 2007, אוצרת: גליה בראור (התערוכה עברה ב-2008 לגלריה נלי אמן בתל אביב):
עבודות בעיקר ברישום על נייר, שנעשו בעט ועם מדבקות משרדיות. לתערוכה יצא ספר מקיף הכולל תערוכות קודמות, עבודות בכתב ובהדפס, ומאמרים של האוצרת ואחרים. בעבודות בתערוכה ובספר הילה משתמשת בפונט "לולו" שהיא המציאה. ללא אותיות סופיות ועם קוים חדים וזוויתיים. הספר כתוב כרגיל ב-3 שפות - אנגלית, ערבית ועברית
תערוכות יחיד

1992: "קול הימימ", גלריה בוגרשוב, תל אביב
1992: "מינשאר נקי", גלריית הסדנה לאמנות, יבנה
1993: "טבע דוממת עם גור", גלריה ארטיפקט, תל אביב-יפו
1995: "The Air has a Sweet Taste", גלריה ניקול קלגסברון, ניו יורק
1995: "הפרה, הדג וצב הזהב", גלריה אמברוזינו, קורל גייבלס, פלורידה
1995: "על הירח הכל יותר קל פי שש", גלריה ארטיפקט, תל אביב-יפו
1997: "Pure & Wild", גלריה אמברוזינו, מיאמי, פלורידה
1998: "הייתי הולכת מרחקימ", מוזיאון חיפה, חיפה
1998: "אני המלכה בארמון העבד", גלריית סדנאות האמנים, תל אביב
1999: "עין הפוכה", הולוולס מרכז לאמנות עכשווית, באפלו, ניו יורק
2000: "נוראהבתי/שיקרתי", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2002: "בוכה בשמונה דקות", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2002: I Need Some Money Honey, ריי-גון, ולנסיה, ספרד
2005: "חפרפרת", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב-יפו
2007: "היא", המשכן לאמנות עין חרוד, עין חרוד
2008: "היא", גלריה נ & נ אמן, תל אביב-יפו
2012: "עולם מופלא", גלריה נ & נ אמן, תל אביב-יפו
2015: "נו ששש מת", סדנת ההדפס ירושלים
תערוכות קבוצתיות - חלקי

1992: "דו מימד / תלת מימד", תיאטרון ירושלים, ירושלים
1995: "חמש שנים לאלפיים", מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
1997: "Delicious Art Exhibtion", מוזיאון טמפוזאן לאמנות עכשווית, אוסאקה, יפן
2000: "חשיפה: רכישות אחרונות", אוסף דורון סבג, חברת או.אר.אס., מוזיאון תל אביב
2001: "אהבה ממבט ראשון, אמנות ישראלית מאוסף ורה, סילוויה וארטורו שוורץ", מוזיאון ישראל, ירושלים
2003: "בנקט", פלה דה לה וירנה, ברצלונה, ספרד; ז.ק.מ., גרמניה; מרכז לאמנות עכשווית, מדריד
2004: "שבעת החטאים", המוזיאון לאמנות עכשווית, בולזאנו, איטליה
2006: "יפן זה כאן באמנות ישראלית עכשווית", מוזיאון ישראל, ירושלים
2008: "ובסוף נמות – אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל", מוזיאון הרצליה לאמנות, הרצליה
2009: "נוף חתום: דפוסים של ייצוג", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2010: "שלושה אמנים, אוסף אחד – סוזן הילר – עבודה בתהליך", מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 הוצאו מהקשרם: אמנות איברי הגוף, מוזיאון ישראל, ירושלים
2015 הים האחרון: אמנות ישראלית והים, מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד
2021 קומזיץ, תערוכה קבוצתית, ירושלים- קרקוב- ברלין, המפעל, ירושלים
תערוכות קבוצתיות - חלקי > הקרנות וידאו

2000: "נוראהבתי/שיקרתי", סינמטק תל אביב; סינמטק ירושלים
2003: "קולה של המילה", הזירה הבינתחומית, ירושלים; מקלט 209, תל אביב
2003: "הבנתי", פסטיבל וידאו בין לאומי, ליסבון, פורטוגל; וידאו זון, הביאנלה הבינלאומית הראשונה לווידאו-ארט, סינמטק תל אביב
2004: "טיפת חלב – הסרט", תחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע, ירושלים
פרסים

1988: פרס מוזיאון ישראל לעיצוב תעשייתי, מוזיאון ישראל, ירושלים
1988-1994: פרס קרן שרת, קרן התרבות אמריקה-ישראל.
1992: פרס אמן צעיר של פרס שר החינוך והתרבות.
1995: פרס קדישמן לאמן צעיר, מטעם קרן תרבות אמריקה-ישראל.
1998: פרס שר החינוך והתרבות לאמנות חזותית לשנת תשנ"ח.
2002: זוכת פרס ארטור גולדרייך לאמנות, עיצוב ואדריכלות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים.
2002: ציון לשבח לפרויקט "טיפת חלב", פסטיבל עכו לתיאטרון אחר
2002: פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב עבור אמן ישראלי.
2002: ציון לשבח על המיצג "הצילו", פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר, עכו
2002: פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמנית ישראלית
לקריאה נוספת

הילה לולו לין, מינשאר נקי, קטלוג בהוצאת הסדנה לאמנות יבנה, 1992
הילה לולו לין, חפרפרת, קטלוג תערוכה במוזיאון תל אביב, 2005
הילה לולו לין, היא, המשכן לאמנות בעין חרוד, 2007
הילה לולו לין, עולם מופלא, קטלוג תערוכה גלריה נ&נ אמן, 2012
הערות שוליים

↑  המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית, באתר בצלאל
↑  הילה לולו לין, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית – מוזיאון ישראל
↑  היא, באתר משכן לאמנות עין חרוד, ‏2007
↑  אישורי הדרגות בתחום מדעי הרוח והאמנויות, באתר המועצה להשכלה גבוהה
1 2 3  איריס ריבקינד בן צור ורויטל אלקלעי, אמנות ישראלית עכשיו, בן שמן: מודן, 2009, עמ' 122–123
↑  תתקשר אליי יא מניאק (2004) – הילה לולו לין, באתר אוסף צילום ישראלי – מוזיאון תל אביב לאמנות
1 2  מוניקה לביא, נקמת הברבי, קטלוג התערוכה מינשאר נקי, 1992
↑  צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, ירושלים: מוזיאון ישראל, 2010, עמ' 403
↑  תמי כץ-פרימן (אוצרת), מטאסקס 94: זהות, גוף ומיניות (קטלוג התערוכה), עין חרוד: משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, 1994, עמ' 21
1 2  סמדר שפי, לולו לין בוחנת את המיתוסים הצבאיים, באתר הארץ, 10 באפריל 2012
↑  נילי גורן, תערוכה: הילה לולו לין "חפרפרת", באתר Archijob הפורטל הישראלי לאדריכלות ועיצוב, ‏5.1.2005
↑  דליה מרקוביץ וקציעה אלון, שוטף ומתמלא / ביקורת, באתר מארב, ‏8.10.2006
↑  נילי גורן, הילה לולו לין - חפרפרת, קטלוג התערוכה במוזיאון תל אביב, 2005, עמ' 4 - 7
↑  אירנה גורדון, עולם מופלא, קטלוג מתערוכה בגלריה נ&נ אמן, 2012
↑  עירית כרמון פופר, armon Popper I. “Art as Preservation: Interventions in Site-in-Conflict, Israel, 1948-"2008, עבודת דוקטרט, הוגשה בפקולטה לאדריכלות ותכנון ערים, הטכניון, חיפה, 2019
↑  גליה בר אור, הילה לולו לין / היא, באתר המשכן לאמנות עין חרוד, ‏2007
1 2  חגית פלג רותם, ‏הילה לולו לין פותחת תערוכה חדשה, באתר גלובס, 20 במאי 2008
↑  הילה לולו לין, היא, המשכן לאמנות עין חרוד, 2007
↑  Video-Zone@LX.PT, Capitals, ‏2003
↑  טיפת חלב, באתר פסטיבל עכו, ‏2002
↑  דליה מרקוביץ' וקציעה אלון, הילה לולו לין, באתר מארב - אמנות, תרבות, מדיה, ‏8.10.2006
↑  נילי גורן, הילה לולו לין: חפרפרת, באתר Archijob, ‏5.1.2005
↑  גליה בראור, היא, באתר המשכן לאמנות בעין חרוד, ‏נוב-דצמ 2007
↑  תערוכות: לולו לין, הילה, באתר מוזיאון ישראל, מרכז מידע לאמנות ישראלית
↑  פסטיבל שירה בינתחומי, באתר וואלה, 12 בפברואר 2003
↑  video-zone@lx.pt, www.kowner.com
↑  קלאסי - 14 סרטים ישראליים חדשים בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר הבמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280743  NLI: 987007500831205171  BnF: cb15002350q (data)  GND: 132689359  ISNI: 0000 0000 8000 8678  LCCN: nr2004027083  PIC: 271142  SUDOC: 253194296  ULAN: 500485652  VIAF: 67634319   WorldCat (עם VIAF): 67634319
אנרגיה סולארית

"עץ סולארי" באוסטריה שעליו מורכבים תאים פוטו־וולטאיים הממירים את אור השמש לחשמל
"עץ סולארי" במתחם הבורסה ברמת גן
מכבסה בקליפורניה שעל גגה מורכבים קולטי שמש לחימום מים
מגדל שמש "סולאר טו". מתקן שמייצר 10 מגהוואט חשמל במדבר מוהבי בארצות הברית
צלחת פרבולית לניצול אנרגיית השמש במרכז מחקר בשדה בוקר. מתקני אנרגיה סולארית ממירים את קרינת השמש, שהיא מקור של אנרגיה חלופית ומתחדשת, לאנרגיה תרמית או לחשמל. צורתה הפרבולית של הצלחת מביאה להחזרת כל קרני השמש למוקד הפרבולה, ובכך יוצרת בו חום גבוה
פאנל סולארי המשמש כמקור החשמל העיקרי לחווה אקולוגית, סמוך למודיעין־מכבים־רעות
בתחנת החלל הבינלאומית ניתן לראות משטחים פוטו וולטאים לאספקת חשמל פנימית
מלון אורכידאה באילת הוא מלון שמפיק בעצמו את צריכת החשמל שלו על ידי לוחות סולאריים (בתמונה, ניתן לראות חלק קטן מהם על גג המבנה המרכזי)
אנרג'יקס נאות חובב, מתקן של 37.5 מגה וואט אשר הוקם על גבי בריכות אידוי משוקמות של אזור התעשייה נאות־חובב
מגדל שמש והליוסטטים באתר SEDC בפארק התעשיות רותם
קולטים סולאריים על גג של בית פרטי
סככה סולארית במתחם מוזיאון הטבע בירושלים, המשמשת לרווחת הקהילה ולהנחלת ידע על אנרגיה סולארית
אֵנֶרְגִּיָּה שִׁמְשִׁית היא אנרגיה שמקורה בקרינת השמש. זוהי אנרגיה חלופית ומתחדשת. מתקני אנרגיה סולארית ממירים את הקרינה האלקטרומגנטית שמגיעה מהשמש לאנרגיה תרמית או לחשמל. מצד אחד, עקב ההספק הכולל הגבוה של קרינת השמש על פני כל כדור הארץ יכולה האנרגיה הסולארית להיות מרכיב משמעותי בשוק האנרגיה העולמי, היות שצריכת האנרגיה העולמית השנתית משתווה להספק קרינת השמש המגיעה לפני כדור הארץ במשך שעות ספורות. מצד שני, צפיפות ההספק ליחידת שטח נמוכה יחסית, פחות מ־1,000 וואט למ"ר, ולכן קצירת אנרגיית השמש יקרה, ורק בעשור השני של המאה ה-21 הגיעה בארצות שונות לכדאיות כלכלית.
השימושים של אנרגיה שמקורה בשמש הם מגוונים. ניתן להשתמש באנרגיה זו באופן ישיר למטרות חימום, אידוי וייבוש מזון, כמו בישול בעזרת תנור שמש, בריכות אידוי להפקת תרכובות מלח וייבוש כביסה. באופן דומה, דודי שמש משמשים לחימום מים לצריכה ביתית. ריכוז קרינת השמש באמצעות מראות או עדשות וכן מערכות עקיבת שמש מאפשר ניצול טוב יותר של אנרגיית שמש והענות ליישומים שבהם נדרשת טמפרטורה גבוהה. מתקני עקיבה, שעוקבים אחר תנועת השמש בשמים בשעות היום, עשויים לתרום להגדלת נצילות גם ללא ריכוז.
שימוש נרחב של אנרגיית השמש לצרכים תעשייתיים או לצורך יצירת חשמל ייתכן באחת משתי דרכים:
קצירת אנרגיה תרמו־שמשית – חימום נוזל לצורך הפעלת מנוע חום שמייצר חשמל או עבודה מכנית.
קצירת אנרגיה פוטו־וולטאית (אנרגיה פוטו־חשמלית) – שימוש בתאים פוטו־וולטאיים להמרת אור לזרם ישר.
את האנרגיה השמשית ניתן לנצל מיידית, או לאגור באמצעים שונים ולהפיק את האנרגיה מהאמצעים הללו מאוחר יותר בהתאם לצורך. אמצעי האגירה כוללים אגירה חשמלית בסוללות, שאיבת מיים לגובה, ואגירה תרמית במסות נוזליות או מוצקות. באופן עקיף, אנרגיית השמש אחראית למגוון תהליכים שמביאים ליצירת מקורות אנרגיה שונים שנמצאים כיום בשימוש, כמו אנרגיית רוח, אנרגיה הידרואלקטרית ועוד. למעשה, אור השמש אפשר את חייהם של יצורים קדומים, שבמשך הזמן הפכו לנפט. דלק מאובנים זה משמש כיום את האנושות כמקור אנרגיה עיקרי. עם זאת, שימוש באנרגיה סולארית שכדור הארץ ספג בעבר הרחוק על ידי שריפת דלק מאובנים מעלה את ריכוז דו־תחמוצת הפחמן, מגבירה את אפקט החממה, ואינה רצויה.
נכון לאמצע 2024, פאנלים שמשיים תופסים בכדור הארץ שטח של כ-10,000 קמ"ר, ומספקים כ–6% מצריכת החשמל בעולם.
אנרגיה תרמו־סולארית > דוד שמש

דוד שמש מבוסס על קולטי שמש ההופכים אנרגיית שמש לאנרגיית חום. המים המחוממים בקולטים זורמים לדודי שמש עד לשימוש בהם. בישראל, יפן וארצות נוספות, מותקנים דודי שמש בבתי קרקע רבים ובישראל שטופת השמש חוסכים כ־3%-4% מתצרוכת החשמל של ישראל. על פי החוק הישראלי כל בית מגורים חדש שנבנה חייב להיות מצויד בקולטי שמש. במגדלי מגורים קולטי השמש הם רק עבור הקומות העליונות. הזרמת המים מקולטי השמש לדוד השמש מתרחשת, במצב שדוד השמש גבוה מהקולטים, על ידי השימוש באפקט התרמוסיפון שבו ההפרש במשקל הסגולי בין המים החמים והקרים גורם למים המתחממים בקולט, לזרום אל דוד השמש, ללא צורך במשאבה.
שמעון קליר היה אחד ממובילי פיתוח טכנולוגיות לניצול מקסימלי של אנרגיית השמש והוביל כבר משנות השמונים את חברת אראל אנרגיה ( חלק מתשלובת מפעלי ארגמן ביבנה ) שפיתחה טכנולוגיה לחימום מים וסביבה לשמוש גם באזורים קרים ובעלי קרינה נמוכה. הקולט הייחודי שפיתח קליר משתמש בטכנולוגיית בידוד שקוף המאפשרת לקרינת השמש להיכנס מבעד לבידוד אך מונעת ממנו מלחזור לסביבה. חברת תיגי סולאר הנסחרת בבורסה בתל אביב, אותה הקים קליר משתמשת עד היום בטכנולוגיה זו במוצריה השונים.
קליר זכה בפרסים בינלאומיים רבים על תרומתו לפיתוח טכנולוגיות לניצול אנרגיית השמש, ביניהם פרסי InterSolar ו Global CleanTech100
אנרגיה תרמו־סולארית > תחנת כוח תרמו־סולארית

בשיטה הסולארית־תרמית הופכים בעזרת קולטי שמש את אנרגיית השמש לחום הנקלט בשמן המחמם מים ויוצר קיטור אשר מניע טורבינה המייצרת חשמל. לחלופין, קרינת השמש מחממת את המים ויוצרת קיטור ישירות.
הטכנולוגיות הסולאריות־תרמיות העיקריות הן:
שקתות פרבוליות (אנ'): נוזל תרמי, (שמן עם טמפרטורת רתיחה גבוהה או מים) זורם בצינור הנמצא במוקד של מראה פרבולית העוקבת אחרי השמש בציר אחד. השמן נכנס למחליף חום שבו החום עובר למים ויוצר קיטור שנכנס לטורבינת קיטור המניעה גנרטור.
במגדל שמש הליוסטטים עוקבים אחרי השמש בשני צירים ומרכזים את האור לקולט מטרה הנמצא על מגדל. תחנות ניסיוניות נבנו בשיטה זו בצרפת, ארצות הברית, ובמכון ויצמן בישראל. עוד בשנות השמונים השתמשו בקולט שמש שחימם מים, מלח מומס או אוויר דחוס. תחנה מסחרית שהוקמה בספרד PS10 ליד סביליה משתמשת בקולט המיצר קיטור רווי ב־275 מעלות צלזיוס ופועלת בהספק שיא של 10 מגה־וואט. בצמוד פועלת מאז 2009 תחנה PS20 משופרת בהספק שיא כפול של 20 מגה־וואט. שתיהן חלק ממפעל בהספק שיא כולל של 300 מגה־וואט שיספק חשמל לעיר הסמוכה סביליה.
צלחת פרבולית (Parabolic Dish Systems) – צלחת הכוללת משטח קטעים פרבולי ועוקבת אחרי השמש בשני צירים. מהחום מופק חשמל על ידי מנוע סטרלינג (Stirling) או טורבינת גז קטנה. ניתן לקבל נצילויות גבוהות בהקפי ייצור חשמל של עשרות ומאות קילוואט בלבד. אפשר גם להפעיל תחנת כוח מסחרית עם עשרות או מאות צלחות פרבוליות.
המרה תרמו-חשמלית - המרת החום ישירות לאנרגיה חשמלית על ידי שימוש בצמד מתכות. הפרשי חום בין המתכות גורמים להיווצרות זרם חשמלי היוצא מהן, ולהפך, העברת חשמל במתכות עשויה לגרום להתקררות המתכת האחת בעוד השנייה מתחממת. יעילות מערכות אלו קטנה יחסית.
אנרגיה פוטו־וולטאית

המרה ישירה של אנרגיית השמש לחשמל נעשית באמצעות תא פוטו־וולטאי (תא שמש), שעשוי לרוב מסיליקון בטכנולוגיה לייצור שבבים, בנוי מסרט מוליך למחצה הנתון בין שתי אלקטרודות. בעת החשיפה לאור, ניתקים האלקטרונים ממקומם ויוצרים תנועה חשמלית. הניצולת של תא כזה היא נמוכה יחסית (כ־18 אחוז) אך מחירו שהיה יקר בעבר, ירד בשנים האחרונות וכיום ייצור חשמל באמצעות תא פוטו־וולטאי מתחרה בייצור חשמל מדלקים פוסיליים, ההוזלה של פאנלים פוטו־וולטאיים, סיניים בעיקר, מתחרה קשות בטכנולוגיות המבוססות על ריכוז ועקיבת שמש. שטף האנרגיה הנקלט מעל לאטמוספירה של כדור הארץ מן השמש (הקבוע הסולארי) הוא 1,366 ואט למ"ר. בגלל בליעת האטמוספירה, ההספק המגיע לכדור הארץ הוא רק כ־1,000 וואט למ"ר וזאת בתנאים מיטביים, כלומר בקו המשווה, בצהרי היום, ללא עננות ובנקודת ההיפוך. היעילות של תא פוטו־וולטאי היא כ־18%. בבאר־שבע שטופת השמש, לדוגמה, מ"ר אחד של פאנל סולארי יכול להפיק בשנה 318 קילו־וואט שעה.
תחנת כוח פוטו־וולטאית גדולה קמה בפארק הסולארי ואלדפולנץ, גרמניה. בשנת 2020 הופעלה תחנת כוח פוטו-וולטאית בהודו בהספק של 2245 מגוו"ט על שטח של 57 קמ"ר.
ב־2016 נחנכה באשלים שבנגב תחנת כוח פוטו־וולטאית של 30 מגה־וואט. נתח נוסף של אנרגיה סולארית נאסף בגגות בתים ומבנים. בעידוד הממשלה, באמצעות רשות החשמל, גדל נתח זה וניתן לראות בתים ומבנים רבים בישראל שעל גגותיהם יש מערכות סולאריות, המזינות את אספקת החשמל בבתים ובמבנים ומזרימות את הנותר לרשת החשמל הארצית.
אנרגיה פוטו־וולטאית > מחקר ופיתוח (בעיקר בישראל)

בשנים 1950–1990 פעלו במפעלי ארגמן ביבנה ובסמוך לים המלח ובאתרים נוספים תחנות כוח סולארית נסיוניות מסוג בריכת שמש, המתבססת על ריבוד שכבות לפי משקל סגולי והצטברות חום בשכבות הנמוכות. חברת סולמת (מקבוצת אורמת) הקימה בריכת שמש גדולה חצי־מסחרית ליד ים המלח, אך הפרויקט נכשל בגלל קלקול של ריבוד השכבות על ידי גלים שעוררה רוח מצויה. ואי־כדאיות כלכלית. במרכז הלאומי לאנרגיית השמש באוניברסיטת בן-גוריון, נערכים מאז שנות ה־70 של המאה ה־20 מחקרים בתחום הסולארי־תרמי והפוטו־וולטאי, העוסקים בין השאר בתא פוטו־וולטאי מבוסס פחמן, ובייצור חשמל פוטו־וולטאי באמצעות שימוש במראה פרבולית מרכזת גדולה, המופיעה בתמונה.
במעבדת "Excitonics" בפקולטה להנדסת מכונות טכניון, פותחה גישה חדשנית הנקראת (TEPL (Thermally Enhanced Photoluminescence. חומר הבולע בהתקן הוא בעל תכונות פלואורסצנטיות. בהתקן TEPL, אם ערך ה־QE גבוה והבולע נמצא בטמפרטורה גבוהה, יחד עם אופטימיזציה של פרמטרים נוספים (כגון ריכוז השמש ואיכות הבידוד התרמי להפחתת איבוד חום ואיבודים קרינתיים) ניתן להגיע ליעילות של 45% בולע שכזה יורכב ממערכת של חומרים שונים המוטמעים בתוך מטריצה שקופה. דוגמה למערכת שהוצעה, אשר לה פוטנציאל לשמש כבולע יעיל, היא שילוב החומרים Nd, Cr, ו־Yb בתוך מטריצה של גביש מסוג YAG.
טכנולוגיה חדשנית הנמצאת בשלבי מחקר מנצלת שימוש בלוחות OLED המבוססים על חומרים אורגניים, לניצול אור שמש לשם הפקת אנרגיה חשמלית. כיום משתמשים בתהליך ההפוך של פליטת אור באמצעות זרם חשמלי לייצור צגים דקים לטלפונים סלולריים וטלוויזיות המחליפים את מסכי ה־LCD. יתרונה הפוטנציאלי של הטכנולוגיה היא עלות ייצור נמוכה, נצילות אנרגטית גבוהה ושימוש בחומרים אורגניים מתכלים.
אנרגיה פוטו־וולטאית > עלויות הפקת חשמל סולארי

בשנים האחרונות חלה עליה ביעילות פאנלים סולריים וירידה במחיריהם. לדוגמה, במכרז שנערך ב־2019 בישראל לייצור אנרגיה סולארית משדות גדולים זכתה הצעה לחיוב חברת חשמל ב־15 אגורות לקוט"ש, מחיר הנמוך ב־90 אחוז לעומת מכרזים דומים מלפני עשור.
מחיר זה נמוך לעומת הפקת חשמל מזהמת מדלקים.
בישראל

ללא עתודות נפט ועם יחסים רעועים עם שכנותיה העשירות בנפט, חיפוש אחר מקור יציב של אנרגיה היה בראש סדר העדיפויות הלאומי של ישראל בראשית שנותיה, ונערך מחקר בשימוש של אנרגיה סולארית. בשנות החמישים פיתח ד״ר הארי צבי תבור במעבדה הישראלית לפיזיקה לוחות סולאריים סלקטיביים אשר קולטים את השמש ביעילות, אך פולטים את החום הנוצר באופן לא יעיל וכך הם מתחממים ויכולים להזין דוד שמש. השכיחות השנתית הגבוהה של השמש בנגב דרבנה תעשיית מחקר ופיתוח סולארית בעל שם עולמי. מהנדסים ישראלים היו בחוד החנית של טכנולוגיית האנרגיה הסולארית וחברות ישראליות כמו אורמת, לוז, וברייט סורס, עבדו על פרויקטים בארץ ומסביב לעולם.
הטכנולוגיה הסולארית בישראל התקדמה לנקודה בה היא תחרותית בדלק מאובנים. היישום של אנרגיה סולארית בישראל הולך ומתרחב בעיקר בתחום הפוטו־וולטאי. בבאר־שבע שטופת השמש, לדוגמה, מ"ר אחד של פאנל פוטו-וולטאי יכול להפיק בשנה 318 קילו־וואט שעה. מכך נובע, שבהיבט של כמות האנרגיה שניתן לייצר בשנה, ניתן באופן תאורטי לייצר 100% מצריכת החשמל בישראל (73TWh נכון ל-2020) באמצעות אנרגיה סולארית על ידי לוחות פוטו-וולטאים בשטח כולל של כ-230 קמ"ר (כ-2.5% משטח הנגב). המכשול הטכני העיקרי הוא אגירת אנרגיה בכמות גדולה לשימוש בשעות הלילה ובימים חורפיים במיוחד.
מדינת ישראל הצהירה שהיא מעוניינת להגיע בשנת 2020 לייצור חשמל ירוק בהיקף של כ־10% מהצריכה הלאומית. את אנרגיה ממקורות מתחדשים בשנת ב־4%, 5% ו־7% כנתח האנרגיה המתחדשת (החשמל הירוק) מתוך כלל יצור החשמל בארץ ב־2020. ברית הפיקוח הקיבוצית העריכה שעד סוף 2019 הותקנו פרויקטים של אנרגיה סולארית בהספק של כ־2,000 מגה־וואט שיא, המאפשרים ייצור של כ־7% מצריכת החשמל השנתית במשק. כדי לעמוד ביעד של 10% ייצור חשמל מאנרגיות מתחדשות, יש להרחיב את ההספק הסולארי המותקן בישראל בכ־1,500 מגהוואט שיא נוספים עד סוף שנת 2020. ימים יגידו אם ישראל תעמוד באתגר של 25-30% אספקת אנרגיה ממקורות מתחדשים בשנת 2030.
בתחילת 2004 הכריזה המועצה הארצית לתכנון ובניה על תוכנית מתאר להקמת תחנה סולארית, במסגרתה נבנו תחנות הכוח אשלים, בסמוך ליישוב אשלים שבשטח המועצה האזורית רמת הנגב. באתר הוקמו עד 2020 שלוש תחנות, תחנת כוח תרמו־סולארית של נגב אנרגיה בטכנולוגית שוקת פרבולית בהספק של 121 מגה־ואט שיא,תחנת כוח פוטו־וולטאית של אשלים סאן פי וי בהספק של 30 מגה־ואט שיא, ומגדל שמש שברייטסורס הקימה והפעילה יחד עם שותפותיה בהספק של 121 מגה־וואט שיא.תחנה פוטו־וולטאית נוספת בהספק 40 מגה־וואט שיא תוקם על ידי חברת פארק סולארי אשלים.בשנת 2022 צפויה להתחיל בסמוך לעיר דימונה בנייתה של תחנת כוח סולרית בשדה שאמור להיות הגדול ביותר בישראל ולהפיק כ־300 מגה ואט עם השלמת הפרויקט ב־2024.
בישראל > סולארי־תרמי להפקת חום

צריכת החום העולמית גבוהה יותר מצריכת החשמל והתחבורה גם יחד. שוק הפקת ואגירת החום עדיין בחיתוליו וישנן מספר חברות ישראליות ובינלאומיות הפועלות בשוק משמעותי זה.
מערכות הפקת חום ביעילות גבוהה כמעט פי שניים ועם הגעה לטמפרטורות גבוהות יותר פותחו על ידי שמעון קליר וצוותו בחברת תיגי. למערכות אלו יש התאמה טובה לסביבה קרה הודות לבידוד משופר שפיתחה החברה והן הותקנו גם ביקבי רמת הגולן, מדגרת עוף טוב, בית קיי בנהריה, ובמבנים באוסלו, נורווגיה.
פרויקט לדוגמה בו נעשה שימוש באנרגיה סולארית לחימום מים בעזרת קולטים בשנת 2008 על ידי חברת 'כרומגן' הוא מלון PRIMA MUSIC בחוף אלמוג באילת, הכולל 140 חדרים ומטבח מרכזי. הותקנו כ־105 מטר רבוע של קולטים החוסכים 95 מגה־וואט שעה לשנה שהיו נדרשים לחימום המים בגז. בדומה לדוד שמש ביתי נצילות האנרגיה לחימום מים היא מעל 40%. תקופת החזר ההשקעה היא כ־4.5 שנים.