stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קוריאה-טאון
דמוגרפיה

ישנם כ-5.3 מיליון מהגרים קוריאנים בעולם, נכון לשנת 2010.
כ-80% מהמהגרים הקוריאנים חיים בשלוש מדינות: הרפובליקה העממית של סין, ארצות הברית ומקסיקו. קיימות שכונות "קוריאה-טאון" גם במדינות נוספות, שבהן יש מיעוט קוריאני קטן אך משמעותי, בהן אוזבקיסטן, אוסטרליה, ניו זילנד, קזחסטן וקנדה.
| --- | --- |
מדינה: ערים
ארגנטינה: בואנוס איירס
ברזיל: סאו פאולו
צ'ילה: סנטיאגו
מקסיקו: מקסיקו סיטי
קנדה: טורונטו, ונקובר
ארצות הברית: אטלנטה, ג'ורג'יה; אורורה, קולורדו; בולטימור, מרילנד; בוסטון, מסצ'וסטס; שיקגו, אילינוי; קולומבוס, אוהיו; דאלאס, טקסס; הונולולו, הוואי; יוסטון, טקסס; אורנג' קאונטי, קליפורניה; לוס אנג'לס, קליפורניה; ניופורט ניוז, וירג'יניה; מטרופולין ניו יורק: מנהטן, לונג איילנד; מחוז ברגן, ניו ג'רזי; אוקלנד, קליפורניה; פילדלפיה, פנסילבניה; וושינגטון די. סי.
סין: בייג'ינג, צ'ינגדאו, שניאנג, שאנגחאי
הונג קונג
יפן: אוסקה, טוקיו, קיוטו, ימאגוצ'י
טאיוואן: טאיפיי
אינדונזיה: ג'קרטה
מלזיה: קואלה לומפור
הפיליפינים: מנילה
סינגפור
תאילנד: בנגקוק
הממלכה המאוחדת: לונדון
אוסטרליה: סידני, מלבורן
ניו זילנד: אוקלנד
הערות שוליים

↑  Brubaker, Rogers; Kim, Jaeeun, Transborder Membership Politics in Germany and Korea, ארכיון האינטרנט, ‏2010 (באנגלית)
↑  Kim, Si-joong, The Economic Status and Role of Ethnic Koreans in China, piie.com, ‏2003 (באנגלית)
↑  דבורה בולדווין, קוריאה הקטנה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2019101441  NLK: KSH1998041608
חקלאות בת קיימא

מגוון פירות, בננות ודגנים הגדלים בצל, חוסכים במשאבים.
חקלאות בת קיימא היא חקלאות המתבצעת באופן בר קיימא העונה על צורכי המזון והטקסטיל הנוכחיים של החברה, מבלי לפגוע ביכולתם של הדורות הנוכחיים או הבאים לספק את צורכיהם. החקלאות בת הקיימא מתבססת על הבנה של פעילות המערכת האקולוגית. ישנן שיטות רבות להגביר את קיימות החקלאות. כאשר מפתחים חקלאות בתוך מערכות מזון בר-קיימא, חשוב שהיא תהיה גמישה ובשילוב פרקטיקות חקלאיות.
החקלאות יוצרת טביעת רגל אקולוגית עצומה, הממלאת תפקיד מרכזי בגורמי שינויי אקלים (תעשיית המזון אחראית לשליש מפליטת גזי החממה האנתרופוגנית בעולם, מחסור במים, הדרדרות קרקע (אנ'), בירוא יערות ותהליכים נוספים וגורמת בו זמנית לשינויים סביבתיים, ובמקביל היא מושפעת מאותן שינויים. פיתוח מערכות חקלאות בת קיימא מסייעת לקיימות של האוכלוסייה האנושית, וממתנת את שינויי האקלים ומאפשרת למערכות חקלאיות להאכיל אוכלוסייה גדלה בתנאי סביבה משתנים.
היסטוריה

בשנת 1907, האמריקני פרנקלין ה. קינג דן בספרו Farmers of Forty Centuries דן ביתרונות של חקלאות בת קיימא והתריע ששיטות כאלה יהיו חיוניות לחקלאות בעתיד. את הביטוי "חקלאות בת קיימא" טבע האגרונום האוסטרלי גורדון מקלימונט. המונח הפך פופולרי בסוף שנות ה-80.
הפופולריות ההולכת וגוברת של חקלאות בת קיימא קשורה לחשש הנרחב שכושר הנשיאה של כדור הארץ, מבחינת היכולת להאכיל את האנושות, הגיע אל קצהו, ואולי אפילו חרג ממנו. החשש לחוסר יכולת עתידית להאכיל את אוכלוסיית העולם מעורר דאגה מאז שהכלכלן האנגלי תומאס מלתוס התריע בשילהי המאה ה-18 על גידול עודף באוכלסיית העולם (סוגיה השנויה במחלוקת), בשנים האחרונות נושא הקיימות הפך ליותר ויותר פופולרי. מאז סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, הנושא של אוכלוסיית העולם הגדלה במהירות נתון לדיונים בין-לאומיים.
החקלאות היוותה מאז ומעולם את התעשייה הגדולה ביותר, והיא דורשת תשומות משמעותיות של אדמה, מים וכח אדם. בתחילת המאה ה-21, מומחים הטילו ספק ביכולתה של התעשייה לעמוד בקצב הגידול באוכלוסיית העולם, והועלו חששות לגבי חוסר ביטחון תזונתי עולמי ורעב המוני. נוצרה הסכמה שחקלאות בת קיימא היא הדרך המציאותית ביותר כדי להאכיל בהצלחה את אוכלוסיית כדור הארץ. שיטות חקלאות שונות חייבות לשקול עלויות עתידיות, הן לסביבה והן לקהילות שהם מאכילים. החשש מחוסר יכולת לספק מספיק משאבים לכולם הוביל לאימוץ טכנולוגיה בתחום הקיימות להגדלת הפריון החקלאי. התוצאה הסופית האידיאלית של התקדמות זו היא היכולת להאכיל אוכלוסיות שהולכות וגדלות ברחבי העולם.
הגדרות

בהרחבת חוק "מדיניות החקלאות הלאומית של ארצות הברית" משנת 1977, המונח "חקלאות בת קיימא" מוגדר כמערכת משולבת של שיטות ייצור חקלאיות המתחשבים בהשלכות לטווח הארוך, כשהגדרות המונח הן:
מספקת את צורכי המזון והסיבים האנושיים.
משפרת את איכות הסביבה ואת בסיס משאבי הטבע בו תלוי המשק החקלאי.
עושה את השימוש היעיל ביותר במשאבים בלתי מתחדשים ומשלבת, ככל האפשר, מחזורים ביולוגיים טבעיים ובקרות.
שומרת על הכדאיות הכלכלית של פעולות חקלאיות.
משפרת את איכות החיים של החקלאים והחברה כולה.
האקדמיה הבריטית ז'ול פריטי קבעה מספר עקרונות מפתח הקשורים לקיימות בחקלאות:
שילוב תהליכים ביולוגיים ואקולוגיים כגון מחזור חומרים מזינים (אנ'), התחדשות קרקע (אנ') וקיבוע חנקן בפרקטיקות חקלאיות ובייצור מזון.
שימוש בכמויות מופחתות של תשומות שאינן מתחדשות ואינן בנות קיימא, במיוחד כאלו המזיקות לסביבה.
שימוש במומחיות של חקלאים הן כדי לעבד בפועל את האדמה, והן כדי לקדם את יכולותיהם ועצמאותם.
לפתור בעיות חקלאיות ומשאבי טבע באמצעות שיתוף פעולה עם אנשים בעלי כישורים שונים. כולל נושא ההדברה וההשקיה.
התייחסות לכלכלה בטווח ארוך והקצר, וליצור סביבות חקלאיות שנועדו לקדם התחדשות אינסופית. ואיזון בין הצורך בשימור משאבים לבין פרנסתם של החקלאים.
עקרונות אלו יוצרים כמין פשרה בין הצורך האקולוגי לצורכי האדם, ומכונים "אקולוגיה של פיוס (אנ')".
גורמים המשפיעים על קיימות

| --- | --- |
 :  ראו גם – חקלאות אינטנסיבית
מעשים שיכולים לגרום נזק ארוך-טווח לאדמה, כוללים חקלאות אדמה מוגזמת (העלולה לגרום לסחיפה) והשקיה שאיננה מבוקרת (העלולה לגרום להמלחה).
הגורמים החשובים ביותר לאתר גידול חקלאי הם האקלים, הקרקע, משאבי המים, וחומרים מזינים. מבין הארבעה, שימור המים והקרקע הם הרגישים ביותר להתערבות אנושית. כאשר חקלאים מגדלים וקוטפים יבולים, מתכלים חומרים מזינים מהאדמה. וללא חידוש, האדמה סובלת מדלדול בחומרי ההזנה והופכת לבלתי שמישה או סובלת מיבול מופחת. חקלאות בת קיימא תלויה בחידוש הקרקע תוך צמצום השימוש או הצורך במשאבים שאינם מתחדשים, כגון גז טבעי או מינרלים.
חווה חקלאית המייצרת תוצרת חקלאית באופן תמידי, אך בינתיים יוצרת השפעות שליליות על איכות הסביבה במקומות אחרים אינה חקלאות בת קיימא. דוגמה למקרה בו עשויה להיות מוצדקת ראייה גלובלית היא יישום של דשנים או זבל, אשר עשויים לשפר את התפוקה של חווה, אך עלולים לזהם נהרות או מימי חוף קרובים (אאוטרופיקציה). או שימוש בלתי מושכל בהשקיה, הגורם לנגר עילי, שיוצר סחף קרקע מואץ שלאחר תקופה גורם להרס מבנה הקרקע.
גורמים המשפיעים על קיימות > אקלים

שינויי האקלים כתוצאה מההתחממות הגלובלית משפיע רבות על המערכות האקולוגיות, וגורמים לשינויים בכמויות הגשם והטמפרטורה העולמית, ויש לכך השפעה רבה על החקלאות, שצריכה להתאים את עצמה למצבים חדשים, ולגדל גידולים המתאימים לשינויים אלה.
גורמים המשפיעים על קיימות > חומרים מזינים

אחד מהצרכים בחקלאות בת קיימא היא לדאוג לכך שהדשנים המוספים לקרקע, הכוללים בעיקר ניטראט פוספט ואשלגן לא יזיקו לסביבה, ותהיה להם אספקה ממקורות ברי קיימא.
| --- | --- |
 :  ראו גם – פוליקולטורה
גורמים המשפיעים על קיימות > משאבי המים

| --- | --- |
 :  ראו גם – זיהום מים, השקיה, אקוויפר
באזורים מסוימים ישנם כמויות מספקות של גשמים לצורך גידול יבולים, אך באזורים רבים אחרים דרוש השקיה. כדי שמערכות השקיה יהיו בנות קיימא, הן דורשות ניהול נכון כדי להימנע מסחיפת והמלחת הקרקע והימנעות משימוש בכמות מים מעבר לכמות המתחדשת באופן טבעי. אחרת, מקור המים הופך למעשה למשאב שאינו מתחדש. שיפורים בטכנולוגיית קידוחי בארות מים, מאפשרים כיום חקלאות גם במקומות גבוהים, שבעבר הסתמכו בהם על מי גשמים בלבד. מצד אחד זה מאפשר גידולים רבים יותר, אך מצד שני להתקדמות זו יש מחיר, ובאזורים רבים, המים באקוויפרים מנוצלים מהר יותר מאשר ניתן לחדש אותם.
על פי המכון לקיימות חקלאית של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, יש לנקוט במספר צעדים כדי לפתח מערכות חקלאיות עמידות ליובש גם בשנים "רגילות" עם כמות משקעים ממוצעת. צעדים אלה כוללים הן פעולות מדיניות והן פעולות ניהול:
שיפור אמצעי שימור ואגירת מים.
מתן תמריצים לבחירת מיני יבולים עמידים ליובש.
שימוש במערכות השקיה בנפח מופחת.
ניהול גידולים חקלאיים לצמצום אובדן מים.
לא לשתול יבולים בכלל.
שיטות שימור

כדי לשמור על משאבי הקרקע המים, ולמנוע סחף ודלדול קרקע, ישנם מספר שיטות גידול חדשניות, אשר שומרות על קיימות הקרקע ומשק המים.
שיטות שימור > טפטפות

השקיה בטפטפת, מונעת שימוש יתר במים, ומפחיתה את התאיידות המים.
שיטות שימור > חיפוי קרקע

על ידי חיפוי הקרקע, בממברנה פולימרית, בטוף, ובשיטות נוספות, מסייעות להפחתת התאיידות המים בכ-50%. הם גם מפחיתים את כמות עשבי הבר, ומוסיפים לפוריות הקרקע. לעיתים בונים חיפוי צל מעל מטעים, לסייע בחיסכון במים.
החיפוי המועדף יותר, הוא חיפוי קרקע אורגני, כמו עלים, קומפוסט, שבבי עץ וכדומה, המועילים גם לשיפור החומרים המזינים בקרקע.
שיטות שימור > שיטוח עשבי בר

שטיחת עשבי הבר בפרדסים ובכרמים, ללא שימוש בחומר הדברה, דבר המונע כניסת כימיקלים לא רצויים לאדמה, ומצד שני נוצרת שכבת קומפוסט טבעית מריקבון העשבייה, אשר מחזק את המינרליים הדרושים לקרקע, ויוצרת בהמשך חסכון במי השקיה. בשנים הראשונות זה גורם לקשיים, אבל אחר כך זה מתאזן ויוצר קרקע נוחה יותר לטיפול. שלשת שנות הערלה מסייעות לכך, שנותנות זמן לטיפול בקרקע ולהגיע לאיזון אקולוגי.
שיטות שימור > פרמקלצ'ר

קיימת שיטה נוספת, חדשנית המכונה פרמקלצ'ר שההגדרתה הרשמית היא "תכנון מודע של נוף (Landscape) המחקה את הדפוסים ויחסי הגומלין המצויים בטבע על מנת להשיג שפע של מזון, סיבים ואנרגיה לאספקת הצרכים המקומיים. אנשים, המבנים שלהם והדרכים שבהם הם מארגנים את עצמם הם מרכזיים בפרמקלצ'ר".
לפי שיטה זו, משתמשים לגידולים בתבניות טבעיות, ובשיטות עתיקות שנמצאו יעילות, תוך שימוש במשאבים מקומיים ובעקרונות פיזיקליים כדי לתכנן וליצור מערכות מגוונות, יצרניות ויעילות מבחינה אנרגטית ומבחינת משאבים זמינים.
נקודות מבט שונות

יש ויכוח על ההגדרה של קיימות ביחס לחקלאות. ניתן לאפיין את ההגדרה בשתי גישות שונות: אקוצנטרית, וגישה טכנוצנטרית, הגישה האקוצנטרית שמה דגש על התפתחות אנושית ברמה שלא תפגע בערכי ומשאבי הטבע השונים, ומתמקדת בטכניקות של חקלאות אורגנית וחקלאות ביו-דינמית במטרה לשנות את דפוסי הצריכה והשימוש במשאבים. הגישה הטכנוצנטרית טוענת שניתן להשיג קיימות באמצעות אסטרטגיות טכניות הנשלטות בידי האדם, החל משינוי המערכת התעשייתית, בהובלת הממשל לחקלאות מכוונת לשימור, ועד הטיעון שהביוטכנולוגיה היא הדרך הטובה ביותר לספק את ביקוש הולך וגובר למזון.
בישראל

מדינת ישראל נחשבת מהמדינות המובילות בתחומי מחקר הקרקע והמים, ומהווה גורם משמעותי בפיתוח החקלאות העולמית.
במשרד החקלאות וביטחון המזון קיימת יחידה מיוחדת בשם החטיבה לניהול משאבי סביבה שתפקידה לדאוג לשיפור משאבי הקרקע, ולקיים סביבה חקלאית בת קיימא לטובת הדורות הבאים.
בישראל נערכים מחקרים שונים על החקלאות ושימור הקרקע ומערכת המים, כדי לפתח חקלאות בת קיימא בצורה מיטבית.
ראו גם

מזון בר-קיימא
חקלאות אורגנית
פרמקלצ'ר
אלכסנדר גרושקו

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1955 (בן 69) Røde Kors Klinikk, אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 
 
 פרסים והוקרה
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור אלכסנדר נבסקי  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  תעודת כבוד נשיאותית של הפדרציה הרוסית  עיטור הידידות (רוסיה)  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
אלכסנדר ויקטורוביץ' גרושקו (ברוסית: Александр Викторович Грушко; נולד ב-25 באפריל 1955) הוא דיפלומט ופוליטיקאי רוסי, המשמש כסגן שר החוץ של רוסיה.
ביוגרפיה

גרושקו נולד ב-1955. אביו, ויקטור היה מרגל סובייטי, לשעבר סגן יושב ראש הק.ג.ב. הראשון.
בשנת 1977 גרושקו סיים את לימודיו במכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה.
בין השנים 1995–1996 שימש כראש המחלקה לענייני ביטחון ופירוק נשק במשרד החוץ הרוסי .
בשנים 1996–2000 עמד בראש המשלחת הרוסית לביטחון צבאי ובקרת נשק בווינה.
בין השנים 2000–2001 שימש כסגן מנהל המחלקה לשיתוף פעולה כלל-אירופי של משרד החוץ הרוסי. בין השנים 2002–2005 שימש כמנהל המחלקה לשיתוף פעולה כלל-אירופי של משרד החוץ הרוסי. בין השנים 2005–2012 שימש כסגן שר החוץ של רוסיה.
בין השנים 2012–2018 היה נציג קבע של רוסיה בפני נאט"ו בבריסל .
ב-22 בינואר 2018, מונה מחדש כסגן שר החוץ של רוסיה.
חיים אישיים

גרושקו נשוי, אב לבן ולבת.
הערות שוליים

↑  "Указ Президента Российской Федерации от 06.09.2005 г. № 1059 • Президент России". kremlin.ru. נבדק ב-2018-04-13.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 23.10.2012 г. № 1434 • Президент России" [Decree of the President of the Russian Federation of October 23, 2012 No. 1434 • President of Russia]. kremlin.ru. נבדק ב-2018-04-13.
↑  "Указ Президента Российской Федерации от 23.10.2012 г. № 1435 • Президент России". kremlin.ru. נבדק ב-2018-04-13.
↑  "Система официального опубликования правовых актов в электронном виде | Указ Президента РФ № 18 от 22.01.2018" [System of official publication of legal acts in electronic form | Decree of the President of the Russian Federation No. 18 of January 22, 2013]. publication.pravo.gov.ru (ברוסית). נבדק ב-2018-04-13.
↑  "Интервью журналу ВИП-премьер". vip-premier.ru (ברוסית). 2011-11-12. אורכב מ-המקור ב-2016-03-15. נבדק ב-2017-01-07.
מבצע קולומבוס

מבצע קולומבוס הוא הפלגה של אניות השייטת הגדולה של חיל הים הישראלי לארצות הברית בשנת 1951. המשלחת כללה שתי אוניות: הפריגטה אח"י משגב ק-30 והקורבטה אח"י הגנה (ק-20).
ההפלגה נקבעה לכבוד פתיחת "מלווה העצמאות" בארצות הברית - הבונדס. מטרת ההפלגה הייתה ליצור אווירה נוחה להשקת מפעל הבונדס – קניית איגרות חוב של ממשלת ישראל. מפקד המשלחת היה סא"ל שלמה אראל. האניות ביקרו בנמלי החוף המזרחי של ארצות הברית: ניו יורק, בוסטון, פילדלפיה, בלטימור ווושינגטון.
במהלך מלחמת העצמאות הגדיר ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון לחיל הים משימת הסברה: להפגין את קיום המדינה לעולם. משימת הסברה מוטלת על ציי מדינות העולם, היוצאים לייצג את מדינתם בארצות רחוקות. אניית צי נחשבת למייצגת של המדינה, והגעתה לנמל המדינה אחרת מסמנת קשר טוב בין המדינות. בן-גוריון פגש את משלחת חיל הים בניו יורק, והשתתף במצעדים שנערכו בניו יורק ובבוסטון. נספח צה"ל היה אל"ם חיים הרצוג והמשלחת הועמדה תחת פיקודו בעת שהותה בארצות הברית. אלפי אנשים עלו לבקר בסיפוני האניות בנמלי ארצות הברית, וכך נוצר עבורם קשר בלתי אמצעי עם ישראל.
הופעת האוניות והצוותים הייתה מרשימה, והמבצע השיג הזדהות עם מדינת ישראל ואת מטרתו ליצירת אווירה נוחה להפצת אגרות הבונדס. נספח צה"ל בארצות הברית, אל"ם חיים הרצוג, ומשלחת משרד הביטחון בניו יורק סייעו רבות להצלחת המשימה.
הכנות להפלגה

להכנת המבצע הוקצו שישה שבועות. האוניות שנבחרו למשלחת אח"י משגב ק-30 ואח"י הגנה (ק-20) לא היו במיטבן. הן נרכשו מעודפי מלחמת העולם השנייה, וחומשו בתנאי האמברגו שהושת על ישראל. טרם כוננה אחזקה תקינה של האוניות ככלי שיט ויחידות לחימה, ועדיין לא נבנתה מערכת של תפעול אמין. ניסיון הצוותים להפלגות ארוכות היה מוגבל. המשימה, שעיקרה היה ייצוג ישראל בעולם ופעילות הסברה לקהל דובר אנגלית, חייבה הכנה לצוותים.
האוניות נמסרו לשיפוץ מהיר במספנת חיל הים והצוותים עברו לבסיס ההדרכה להשתלמות מרוכזת. צוותי הספינות, שכללו כ-200 איש, הורכבו מחיילים בשירות סדיר, קצינים ונגדים בשירות קבע. ההשתלמות המרוכזת נועדה להביא לתפעול משופר של האוניות, ולהבטיח הופעה נאה כלפי הצי האמריקני, יהדות ארצות הברית והעם האמריקני בכללו. האוניות צוידו בספר תורה ומתקן בית כנסת.
בנוסף להכשרה בנושאים מקצועיים כללו האימונים תרגילי סדר והוראות משטר ונוהג הנדרשים במדינות העולם, ונמסרו להם הרצאות העשרה תרבותית ולאומית. מרצים העבירו חומר על ידיעת ארץ ישראל ועל תולדות הציונות, הכרת ההיסטוריה של אמריקה ויהדות ארצות הברית, עברית, אנגלית, שירה בציבור, ריקודי עם ונימוסי שולחן. תורגלו תרגילי משמר הכבוד ומשרוקית ההצדעה בכבש האונייה.
הושם דגש בהקפדה על הופעה אישית, רחצה, תספורת, וניקיון שיניים וציפורניים. ניתנו טיפולים רפואיים, טיפולי שיניים לזקוקים וזריקות חיסון לפי קביעת הרופא החילי. נערך מבצע להשלמת מדי קיץ, מדי חורף לצוותים ומדי ייצוג לנגדים ולקצינים.
אנשי הצוות ייצגו את קיבוץ הגלויות היהודי בארץ ישראל מכל תפוצות ישראל בעולם.
בעת ההכנות, כאשר ביקר במקום מרדכי מקלף, הוא נחרד מחוסר האחידות של מראה אנשי הצוות והציע להחליפם בפלוגת צנחנים. מפקד חיל הים מרדכי לימון שכנע את הרמטכ"ל שאין צורך בכך.
הכנות להפלגה > הכנות בארצות הברית

ביקור אוניות צי בארצות הברית מחייב אישור מוקדם מהדרג המדיני ותיאום עם רשויות הצי והנמלים השונים. נספח צה"ל בארצות הברית היה אז אל"ם חיים הרצוג, שנשא במרבית נטל ארגון הביקור. הבקשה הרשמית למחלקת המדינה הוגשה ב-5 במרץ 1951. היה צפוי שתאושר אך גלגלי הממשל פעלו לאטם. במקביל הוגשה בקשה לצי ארצות הברית. התברר כי כל גורם היה מוכן לאשר כאשר הוא ממתין שהצד השני יאשר קודם. הרבה שיחות וטלפונים נערכו, עד שבראשית חודש אפריל התקבל האישור משניהם. כאשר מחלקת המדינה אישרה היא שלחה מכתבים למושלי המדינות בהן היו האוניות צפויות לבקר. הודעות דומות נשלחו מטעם מטה הצי האמריקני למפקדי המחוזות הימיים.
טיפול נוסף שנעשה על ידי הנספחות בוושינגטון, באמצעות הנספחים של הנציגויות הדיפלומטיות בבריטניה ובפורטוגל, היה בקשר להספקת דלק לאניות בגיברלטר ובאיים האזוריים. גורמים אחרים שקוים תיאום מוקדם אתם לצורך הביקור: מפקדי המחוזות הימיים של הצי האמריקני, הנהלת מלווה הבונדס, הקהילות היהודיות בערים בהן התכוונו האוניות לבקר, הקונסוליה ומשלחת משרד הביטחון בניו יורק, מנהלי הנמלים בערים השונות, משטרה אזרחית וספקי ציוד, דלק ומזון.
הקשר עם הנהלת מפעל הבונדס, המארח העיקרי של המבצע, חייב את הנספחות לתשומת לב מיוחדת. מתחילת מפעל הבונדס נוצר עימות בקהילות היהודיות בארצות הברית כאשר ההנהלה הציונית דרשה שליטה בכספים והשפעה על השימוש בהם, ואילו הנהלת הבונדס הייתה בידי יהודים שדרשו שכל הכספים יועברו במלואם לישראל וישמשו לחימוש ולקליטת עליה.
הוקמה קבוצת טיפול בהכנות שנפגשה אחת לשבוע ובה חברים מטעם הבונדס, הקונסוליה בניו יורק, הנספחות והשגרירות בוושינגטון, משלחת הקניות בניו יורק וחברת ישראל אמריקה כספק עיקרי.
חילוקי הדעות מול מפעל הבונדס נסבו על עיתוי וצורת הפרסום שיינתן להפלגה. אנשי הבונדס ראו חשיבות להתחיל בפרסום ההפלגה והצעדות המתוכננות בערים כשבוע לפני יציאת האניות לדרכן, ואילו גורמי ביטחון בחיל הים הישראלי דרשו שדבר ההפלגה לא יפורסם לפני צאת האוניות לדרכן. ב-26 במרץ מסר הנספח כי האוניות יצאו תוך שבוע ימים.
ב-29 במרץ ביקשו אנשי הבונדס לדחות את היציאה בשבוע כדי לאפשר פרסום. בבירור עם מפקדת חיל הים התברר כי כבר יצאו לדרכן. הנספח דרש שהפרסום הראשוני יהיה מטעם שגרירות ישראל ואילו הבונדס רצו שההודעה תבוא מטעמם. הדבר גרם למתח רב שהתפוגג לאחר הגעת האניות.
הכנות להפלגה > ברכת ראש הממשלה

טקס היציאה להפלגה נעשה ביום שישי, 30 במרץ 1951, בשעה 15:00 על הרציף הצבאי בנמל חיפה. ברציף המתינו מפקד חיל הים מרדכי לימון ומפקד המשלחת סא"ל שלמה אראל. מרדכי מקלף הקדים. ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון הובא בג'יפ פתוח של המשטרה הצבאית של חיל הים. לאחר סקירת הצוותים נישאו נאומים מפי מפקד חיל הים, מקלף וראש הממשלה.
הצוותים עלו לאוניות וראש הממשלה התקבל באח"י משגב ואחר כך באח"י הגנה בשריקות כבוד ובהנפת דגל ראש הממשלה.
ראש הממשלה דוד בן-גוריון ירד לרציף. האוניות ניתקו חבלים והפליגו כאשר הן מצדיעות לראש הממשלה ולאורחים.
מהלך ההפלגה

הדרך מחולקת למספר קטעים:
הדרך לארצות הברית: מזרח הים התיכון עד נאפולי, מערב הים התיכון ומזרח האוקיינוס האטלנטי עד האיים האזוריים, מהאיים האזוריים עד נמל ניו יורק.
ביקורים בנמלי החוף המזרחי של ארצות הברית: ניו יורק, בוסטון, פילדלפיה, בלטימור וושינגטון ושוב לניו יורק.
הדרך חזור: האוקיינוס האטלנטי מניו יורק לגיברלטר, הים התיכון כולל מפגש בקרבת טולון וגרירת טרפדות בדרכן לארץ.
מהלך ההפלגה > מזרח הים התיכון

הקטע הראשון של ההפלגה מחיפה מדרום לכרתים דרך תעלת מסינה לנמל נאפולי מרחק שיט 1,250 מיל ימי.
ב-30 מרץ 1951 בשעה 16:30 הפליגו האוניות לים. היציאה מנמל חיפה הוקדמה ביומיים. לחיילים סופקו מדים חדשים, שהגיעו לפני ההפלגה. הפעילות האחרונה שנעשתה בטרם הפלגה הייתה כוונון מכשירי הכיוון לרדיו HF/DF על ידי צוותי היחידה האלקטרונית, שיצאו עם האוניות לים, וירדו בסירת מנוע לאחר הכוונון. בתנאי הניווט אז נחשבו מכשירי ה-HF/DF כחיוניים להפלגה באוקיינוס. הדרך עד נאפולי הוקדשה להמשך התארגנות וטיפול באוניות ובצוות.
ב-5 באפריל המשלחת נכנסה לנמל נאפולי. נערכו ביקורי נימוסים אצל האדמירל, מושל המחוז והמפקד הצבאי. אנשי הצבא האיטלקים התקבלו בק-30 לפי כללי הטקס. שתי האניות נכנסו למבדוק. לעבודות ניקוי וצביעת תחתית. נרכש ציוד לפי פקודת המבצע. נצבעו מגני דוד גדולים על הדופן בשני צדי החרטום.
קצין הקישור באמריקה רס"ן בן רון הגיע, תידרך וקיבל הנחיות. רשימת אנשי הצוות הועברה לצירות ארצות הברית ברומא.
אנשי צוות אחדים נתפסו על ידי המשטרה האיטלקית בהברחת סיגריות, שנקנו בלא מכס למכירה בעיר, והוחזרו לארץ עם אח"י מבטח ק-28. פעילות זאת לא הייתה חריגה. שכן הביקוש לסיגריות היה רב, ולאנשי הצוות לא היה כמעט כסף מזומן. תשלום בסיגריות היה מקובל אך לא-חוקי. תגובת הפיקוד הייתה לא-מידתית, מתוך כוונה להחדיר משמעת ברמה גבוהה יותר לקראת ההופעה בארצות הברית.
מהלך ההפלגה > מערב הים התיכון ומזרח האוקיינוס האטלנטי

הקטע השני בהפלגה מנמל נאפולי מדרום לאי קורסיקה דרך מצר גיברלטר לנמל פונטה דלגדה באיים האזוריים במרחק 1,970 מיל ימי.
ב-11.4.51 - המשלחת הפליגה מנמל נאפולי לכיוון האיים האזוריים. עד גיברלטר מזג אוויר סביר.
ב-14.4.51 - מעבר במצר גיברלטר. מערבית פגשו מזג אוויר רע עד בינוני רוב הדרך. היה צורך להשקיע הרבה בטיפול באוניות. נערכו הכנות לקבוצות הסברה.
ב-17.4.51 - בשעה 21:00 המשלחת הגיעה לפונטה דלגדה באיים האזוריים. באתר שהה כוח ימי פורטוגזי. נערכו ביקורי נימוסים עם מפקד השייטת מפקד הנמל ומושל האיים. התברר כי כדי לקבל דלק יש צורך במכתב אשראי שלא היה. לאחר שלושה ימי המתנה החליט אראל להשתמש בכספי קופת החירום, הכסף הספיק רק לחלק מהכמות הנדרשת. תוך כדי תדלוק הגיע לסוכן אישור והתדלוק נעשה במלוא הכמות.
בלא ידיעתו של מפקד המשלחת התחולל משבר זמני כשראש הבונדס, הנרי מונטור, הודיע שבדעתו לבטל את המבצע. הנספח חיים הרצוג קיים ישיבה עם כל הגורמים. באישור השגריר אבא אבן הוחלט להמשיך. הנרי מונטור התרצה ומכתב אשראי נשלח.
מהלך ההפלגה > מערב האוקיינוס האטלנטי

הקטע השלישי מהאיים האזוריים לנמל ניו יורק מרחק שיט של 2200 מיל ימי.
ב-21.4.51 בשעה 08:00 יציאה מהאיים האזוריים לכיוון ניו יורק. מזג אוויר נוח. נמשכות עבודת לשיפור חזות האוניות והכנת צוותי הסברה. נוצר קשר יעיל במברקים דרך תחנה אזרחית עם נספח צה"ל בוושינגטון והצי האמריקני.
הביקור בארצות הברית > בנמל ניו יורק

נספח צה"ל אל"ם חיים הרצוג הוגדר כמפקד הישיר של המשלחת בעת שהית האוניות בארצות הברית. הרצוג קבע במפורט את תוכניות האירוח וסגנון הפעילות והוציא צווים להפלגה בין הנמלים.
ב-30 באפריל 1951 הגיעו האוניות לכניסה לנמל ניו יורק. בשעה 10:00 נקשרו לרציף הצי האמריקני בנמל ניו יורק. משלחת קבלת הפנים כללה את הנספח הצבאי של שגרירות ישראל אל"ם חיים הרצוג, הקונסול הכללי של ישראל בניו יורק, נציג הבונדס הנרי מורגנטאו (הבן), סא"ל בצי ארצות הברית הרב גולדברג שהיה קצין הדת של הפיקוד הימי באירוע, נציגי ראש העיר ניו יורק, נציגי ארגונים יהודיים, עיתונאים וצלמים. נאומי קבלת הפנים שודרו בקול אמריקה. האירוח היה מלא רצון טוב מכל הגורמים. צי ארצות הברית סיפק שירותים לאניות, תחבורה לסיורים וכרטיסי-כניסה לאתרי שעשועים.
מפקד אח"י הגנה (ק-20) רס"ן שאנן וקציניו הניחו זר על עמוד הזיכרון לג'ורג' וושינגטון ועל קברו של קומודור אוריה לוי מראשוני היהודים ששירתו בצי ארצות הברית. קבוצות ימאים ישראלים, בנות כ-50 איש, ערכו ביקורים אצל ראש העיר שארקי, סיור במכללה הימית של מדינת ניו יורק (N.Y. Maritime College), ובאקדמיה הימית של צי הסוחר האמריקני (U.S Merchant Navy Academy). קצינים ונגדים ובעלי דרגות אחרים הוזמנו לארוחות חגיגיות באתרים אחדים. קבוצות הסברה נשלחו לערים אחדות ברחבי ארצות הברית, ובכלל זאת בחוף המערבי ושיקגו.
האוניות נפתחו לביקורי הקהל בשעות אחרי הצהריים. היות שהאוניות נקשרו במעגן הצי האמריקאי, הוגבלה מכסת המבקרים היומית הוערכה ל-500 בני אדם, אך הגיעה לאלפים. אלפים נוספים הסתופפו על הגדרות ודרשו לעלות. באניות נערכו יום-יום ארוחות חגיגיות ומסיבות קוקטייל למנהיגי ארגונים והסתדרויות יהודיות בארצות הברית בהשתתפות השר דב יוסף, פרופסור ג'יימס מקדונלד, הנרי מורגנטאו (הבן), ד"ר ישראל גולדשטיין ואחרים.
שיא הפעילות בנמל ניו יורק, היה מצעד בברודוויי בו השתתפו כ-150 מאנשי המשלחת, שליוו את ראש הממשלה דוד בן-גוריון שנסע במכונית פתוחה. תהלוכה שהנחילה כבוד רב לאנשי הצוותים באוניות ולחיל הים הישראלי.
הביקור בארצות הברית > החלטה על קיצור הביקור

התוכנית הראשונית כללה ביקור ב-13 נמלים וסיום המבצע כולו ב-20 ביוני 1951. אולם בעת עריכת התוכנית לא היה בידי המתכננים הערכה נכונה של העלות הנדרשת. בעת שהיית האוניות בניו יורק נעשתה הערכה תקציבית. חלק מההוצאות היו השקעות בשיפור האוניות, ואלה לא התקבלו. לאחר קיום מגע ישיר עם המופקדים על המימון, הצטמצמו הדרישות הכספיות, אך עדיין גלשו מעבר לסכום שהוקצב למבצע על ידי הנהלת הבונדס. נידונו חלופות אחדות: 

א, השגת הסכום החסר וקיום התוכנית במלואה נבדקה, והתברר כי לא ניתן להשיג מימון נוסף בטווח קרוב.

ב. החזרת הקורבטה אח"י הגנה (ק-20) בלבדה לישראל הצריכה הסברים ארוכים לתקשורת ועלולה לגרום פגיעה במורל הצוות.

ג. קיצור ההפלגה והסיורים בארצות הברית, נתפסו כמהלך שניתן להסבר ויתקבל בהבנה על כל הצדדים. 

התקיים דיון ראשון ב-7 במאי והמלצה למעשה הועברה להחלטת השגריר אבא אבן. ב-14 במאי התקבלה החלטה להסתפק בהפלגה לחמישה נמלים. הנספח הצבאי העביר הודעה על ההחלטה להנרי מונטור נשיא הבונדס ולאדמירל ג'ונסון ראש המודיעין בצי ארצות הברית. ובהתאם לכך, זמני השהייה בנמלים שונו.
הפריגטה אח"י משגב עוברת מתחת לגשר בכניסה לנמל ניו יורק.
קבלת פנים למשלחת בנמל ניו יורק. מימין הנרי מורגנטאו, חיים הרצוג, השגריר ארתור לוריא, הרב הצבאי ג'וש גולדנברג וקצין הקישור מצי ארצות הברית
משמר הכבוד ממתין לקבל אורח חשוב על כבש האניה.
סא"ל שלמה אראל מארח את אנשי הקהילה היהודית בניו יורק בחדר אוכל קצינים בפריגטה אח"י משגב (ק-30).
צוותי חיל הים צועדים ברחוב ברודוויי, מאי 1951.
קבלת מבקרים על סיפון האוניות בנמל ניו יורק.