stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטרה (תכלית)
היבטים רגשיים וחברתיים

מטרות יכולות להיות מוצבות על ידי אדם, קבוצה חברתית או ארגון.
ישנם מספר דרכים שבהן קבוצה של אנשים יכולה להתאגד לצורך הגשמת מטרה משותפת. לדוגמה:
קולקטיב הוא קבוצת אנשים הפועלת לשם הגשמת מטרה משותפת, תוך קיום שוויון חברתי בין חברי הקבוצה.
עמותה היא תאגיד המורכב מקבוצה של בני-אדם ו/או תאגידים אחרים אשר חברו יחד למען מטרה מסוימת (לרוב מטרה ציבורית), ונרשמו בפנקס העמותות על ידי רשם העמותות שבמשרד המשפטים שמפקח על פעילותן.
חברה (תאגיד) היא ארגון בעל ישות משפטית שמאגד אנשים למען מטרה משותפת, בדרך כלל לשם הפקת רווח.
צוות עבודה הוא קבוצה חברתית הפועלת בתיאום על מנת להשיג מטרה משותפת ומוגדרת מראש.
מנהיגות היא יכולתו של אדם או קבוצת אנשים להוביל אנשים אחרים אל עבר מטרה משותפת.
עבודת צוות (או עבודה משותפת) היא כפעילות משותפת של שני פרטים או יותר, הפועלים לשם מטרה דומה תוך שיתוף פעולה ביניהם.
הנעה (או מוטיבציה) היא מכלול התהליכים אשר מעוררים, מכוונים ומשמרים את ההתנהגות האנושית לעבר מטרה מסוימת.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים

המוח האנושי מסוגל להתייחס למטרות ולפעול למען השגתן.
מערכת החיזוק היא אחד המנגנונים שיכולים לשמש לצורך הערכת יעילות האסטרטגיה שנבחרה ואת המידה שבה היא מסייעת להשגת המטרה הנבחרת. קליפת המוח הקדם-מצחית יכולה לתרום לתהליך החיזוק, במצבים בהם מעשיו של האדם עצמו מקדמים אותו לעבר מטרה רצויה עבורו.
הסטריאטום הוא חלק מגרעיני הבסיס והוא מעורב בהנחיית ההתנהגות אל עבר השגת חיזוקים. הוא עושה זאת על ידי הנעה לבחירה וסידור של הפעולות באופן המכוון להשגת המטרה. לצורך פעולתו, הסטראטום מתבסס על מידע שמתקבל מקליפת המוח הקדם-מצחית.
גרעין האקומבנס, מעורב במנגנוני חיזוק וקשב. הוא נמצא בסטריאטום ומעודד בחירה של פעולות, אשר יובילו לגמול מצופה.
ראו גם

טיפול ממוקד-מטרה
תאוריית המטרה
מכונה חסרת תכלית
הערות שוליים

1 2 3 4  Calkins, Susan D. (Ed); Bell, Martha Ann (Ed), (2010). Child development at the intersection of emotion and cognition. Human brain development. Washington, DC, US: American Psychological Association.
↑  Perrykkad, K., & Hohwy, J. (2020). Fidgeting as self-evidencing: A predictive processing account of non-goal-directed action. New Ideas in Psychology, 56, 100750.
1 2  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4117713-7  LNB: 000080439  NARA: 10638946
וינטון קלי

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1931 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באפריל 1971 (בגיל 39) טורונטו, קנדה 
 שם לידה:  Wynton Charles Kelly 
 מוקד פעילות:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  מ-1943 
 מקום לימודים:  התיכון למוזיקה ולאמנות 
 סוגה:  ג'אז 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, ורב רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
וינטון צ'ארלס קלי (באנגלית: Wynton Kelly;‏ 2 בדצמבר 1931 – 12 באפריל 1971) היה פסנתרן ומלחין ג'אז אמריקאי. הוא היה ידוע בנגינה ה"תוססת" שלו, בהשפעות הבלוז, וכאחד המלווים הגדולים בתולדות הג'אז וההארד בופ בפרט.
ביוגרפיה

קלי החל לנגן באופן מקצועי בגיל 12. בגיל 19 בערך, היה מלווה של הזמרת דיינה וושינגטון וחבר בהרכב של החצוצרן דיזי גילספי. התקדמות הקריירה שלו נקטעה בעקבות שירותו בצבא ארצות הברית למשך שנתיים. לאחר מכן קלי חזר לוושינגטון ולגילספי, וניגן עם מנהיגי הרכבים אחרים. בשנים הבאות, ליווה את הנגנים קנונבול אדרלי, ג'ון קולטריין, האנק מובלי, וס מונטגומרי, סאני רולינס, ואת הסולניות בטי קרטר, בילי הולידיי ואבי לינקולן.
קלי פעל בהרכב של מיילס דייוויס משנת 1959 והשתתף בהקלטת האלבום "Kind of Blue", אלבום הג'אז הנמכר ביותר בכל הזמנים. לאחר שעזב את דייוויס בשנת 1963 קלי ניגן עם הטריו שלו, שהקליט בכמה לייבלים והופיע ברחבי ארצות הברית והעולם. מאז, פעילות החלה לדעוך, והוא התקשה למצוא עבודה. קלי, שהיה חולה אפילפסיה, נפטר בחדר מלון בקנדה בעקבות התקף שעבר בגיל 39.
הערות שוליים

↑  Light, Alan (January 27, 2010) "All-Time 100 Albums: Kind of Blue". Time.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421655705171  PLWABN: 9810677679805606  BIBSYS: 1007294  BNE: XX986363  BnF: cb13895927j (data)  CiNii: DA05734158  GND: 134424549  ICCU: MODV296368  ISNI: 0000 0001 0962 4133  LCCN: n84148411  MusicBrainz: d3f9352c-18e2-47a0-802c-13d821490e42  NKC: ola2002158018  NTA: 098547119  RERO: 02-A003448610  SUDOC: 078062225  VIAF: 29718356   WorldCat (עם VIAF): 29718356 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קהילת יהודי ויסבאדן

משפחה יהודית על רקע כיכר העיר, 1934
משפחה יהודית של מהגרים ממזרח אירופה, בויסבאדן של שנת 1929.
הקהילה היהודית בוויסבאדן שבגרמניה היא קהילה עתיקת יומין. כבר במסמכים מהמאה ה-14 מוזכר קיומם של יהודים בוויסבאדן, שהייתה אז בירת דוכסות נאסאו. במאה ה-16 התיישבו המשפחות היהודיות המעטות בשלושה רחובות שכונו "סמטת היהודים". יהודים שהגיעו לוויסבאדן להתרפא זכו ב"סמטת היהודים" לאכסניה, בתי מרחץ ומזון כשר. בתחילת המאה ה-17 הגיעו יהודים נוספים לעיר; כעבור שנים מעטות הוגלו היהודים מוויסבאדן, אך עד סוף המאה שבו להתיישב בעיר.
עם מינוי הרב גייגר, ממנהיגי הרפורמים, לרב העיר בשנת 1832, נפרדה הקהילה האורתודוקסית, שנשמעה לרש"ר הירש, מהקהילה הכללית. הקהילה האורתודוקסית קיימה טקסי תפילה נפרדים, מוסדות חינוך נבדלים וגם קבורה בבית קברות עצמאי.
אל ויסבדאן הגיעו מתרפאים מכל אירופה כדי לרחוץ במעיינות המים ולשתות ממימיהם, ומעמדה כעיר קיט אִפשר לפליטים מן המזרח להתגורר בה מבלי שנדרשו לאישורי שהייה; וכך הקהילה היהודית בוויסבאדן גדלה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם כשהפכה למקלט ליהודים חסרי נתינות גרמנית.
בראשית המאה ה-20 נפרדו היהודים המזרח-ארופאים מהקהילה האורתודוקסית, והקימו קהילה אוטונומית בתוך הקהילה הרפורמית. כך שבמאה ה-20 התקיימו שלוש קהילות יהודיות זו לצד זו בעיר: קהילה רפורמית, קהילה אורתודוקסית וקהילה גדולה של מהגרים ממזרח אירופה, שכונו "אוסטיודן".
תולדות הקהילה > אישים בולטים בתוך הקהילה

רב העיר הרפורמי אברהם גייגר
זליגמן בר
רב העיר האורתודוקסי אליעזר ליפמאן קאהן.
הרב הרפורמי תחת השלטון הנאצי פנחס לצרוס
קביעת אבני-נגף בוויסבאדןעו"ד ברתולד גוטמן.
ראש הקהל יוליוס כץ.
הסופר והוגה הדעות מרטין בובר.
הפילוסוף והמחנך פרנץ רוזנצוויג.
החזן אברהם נוסבאום, מחבר הספר "מזמורי בית הכנסת של ויסבאדן"
תולדות הקהילה > מוסדות מרכזיים

"בית המדרש החופשי" (בגרמנית: "Das Freie Lehrhaus"), בית מדרש ללימודי יהדות, הוקם על ידי פרנץ רוזנצוויג ומרטין בובר היה אחד מהמורים שלימדו בו.
בית הכנסת המרכזי ברחוב מיכלסברג, בית הכנסת נהרס בליל הבדולח ועל חורבותיו הוקם קיר זיכרון לקרבנות.
בית הכנסת האורתודוקסי בפרידריכשטרסה שהוקם על ידי "הקהילה הישראלית הישנה" (Altisraelitische Kultusgemeinde).
בית הכנסת "אהבת ציון" לקהילת יהודי מזרח אירופה.
בסיום המלחמה הקים הצבא האמריקני בעיר המרפא ויסבדאן בית חולים לפצועי מלחמת העולם השנייה.
בקהילה היהודית בוויסבדאן הייתה פעילות ענפה של תנועות פוליטיות יהודיות כמו: "האגודה המרכזית" (בגרמנית: Centralverein deutscher Staatsbürger jüdischen Glaubens), "ברית חיילי החזית", האיגוד הרפורמי, המזרחי, ויצו (WIZO), ואגודת ישראל.
כמו כן פעלו בה גם תנועות נוער יהודיות: ארגון הנוער היהודי, שהשתייך לאגודה המרכזית, בלאו וייס, הכוח, בית"ר, קאמרדן, ברית חלוצים דתיים, ועזרא.
גורל יהודי הקהילה בשואה > חיים תחת השלטון הנאצי

ב-1933 היו בוויסבאדן כ-2,700 יהודים, שהיוו פחות מ-2% מאוכלוסיית העיר. שיעור ההצבעה לנאצים בוויסבאדן היה גבוה משיעור ההצבעה הארצי, והם זכו במחצית בהמושבים במועצת העיר.
לאחר שזכו בשליטה במועצת העיר התנכלו הנאצים ליהודים והשתדלו להדירם מחיי הכלכלה והציבור. יהודים הוכו בידי צעירים נאצים, הם פוטרו ממשרות רשמיות והוטל חרם על הרופאים, עורכי דין ובעלי עסקים יהודים. ביום החרם, 1 באפריל 1933, סומנו חנויות יהודיות והודבקו שלטי אזהרה על משרדי עורכי דין ומרפאות רופאים יהודיים. בתי כלבו ועסקים יהודיים הוחרמו, העובדים היהודיים פוטרו מבתי העסק המוחרמים ונאצים זכו במשרותיהם. שני סוחרים יהודים נרצחו בשני מקרי אלימות נפרדים בוויסבאדן.
גורל יהודי הקהילה בשואה > ליל הבדולח

בפרעות ליל הבדולח מצאו את מותם עשרות יהודים מבני העיר, מאות נעצרו, וכמה בתי כנסת נחרבו.
במהלך הפוגרום בנובמבר 1938, הציתו אנשי אס-אס את בית הכנסת הגדול ברחוב מיכלסברג. מכבי האש כיבו את האש. אנשי אס-אס חזרו והרסו את הריהוט והציוד של בית הכנסת בגרזנים, ערמו את השברים והציתו אותם. מכבי האש הגנו על בניינים סמוכים מפני האש אך בית הכנסת עצמו נשרף כליל. בית הכנסת האורתודוקסי בפרידריכשטרסה נהרס בחלקו ואולם תפילה של "אהבת ציון" (ציבור מתפללי "אוסטיודן") ניזוק אף הוא.
הפורעים פגעו גם בבתיהם ועסקיהם של היהודים והרסו מאות מהם. יהודים הוכו באכזריות. במהלך הפוגרום מתו 23 יהודים, חלקם נרצחו ואחרים התאבדו. מאות יהודים מוויסבאדן וביניהם שישה רופאים נעצרו ונשלחו למחנה הריכוז בוכנוואלד, בין העצורים היה גם הרב לצרוס.
במרס 1933 היוו הרופאים היהודים כ-30% מרופאי העיר והמחוז ואחדים מהם היו בהנהלת איגוד הרופאים. ב-1934 מחק איגוד הרופאים הנאציים את שמות הרופאים היהודים והקומוניסטים מתוך מדריך הנופש המקומי. היה זה הצעד הראשון להדרת הרופאים היהודים. ב-1935 פרסמו השלטונות מדריך של כ-700 עסקים יהודיים בעיר, כ-200 עסקי טקסטיל, כ-50 רופאים, וכן בתי מסחר ובעלי מקצועות חופשיים. המדריך כלל גם יהודים למחצה או לרביע, פורסמה גם רשימת הארגונים היהודיים. עד 1938 היגרו כמחצית מהרופאים היהודים בעיר לארצות הברית, וארץ ישראל. ב-1939 נשללה זכותם של הרופאים יהודים לעסוק במקצועם.
עם גילויי האנטישמיות גבר הסיוע הקהילתי בוויסבאדן, הפעילות החינוכית והתרבותית המשיכה במגבלות החוקים המפלים, ובנוסף ניתן סיוע למבקשים להגר.
ראשונים נפגעו ה"אוסטן יודן", הם גורשו לפולין ב-1938, ממשלת פולין שללה את אזרחותם כבר ב-1935 ולכן לא הורשו להיכנס אליה. והם נותרו בגבול רעבים ותשושים ורבים מהם מצאו את מותם.
חוקי הגזע כללו גם את אזרחי גרמניה בני דת משה, ומאוחר יותר נכללו בהם גם מומרים, ויהודים למחצה.
ב-1942 רוכזו היהודים הנותרים בעיר ב-80 בתים שכונו "בתי יהודים", פתחי בתי היהודים סומנו במגן דוד צהוב.
עד סוף יוני גורשו דיירי בתי היהודים למחנות ההשמדה שבפולין שם מצאו את מותם.
גורל יהודי הקהילה בשואה > לאחר המלחמה

אחרי המלחמה, בדצמבר 1946, נוסדה בעיר קהילה חדשה. בסיוע שלטונות הצבא האמריקאי חידשו ושיפצו את בניין בית הכנסת האורתודוקסי. ב-1950-1949 היו בעיר 350 יהודים, %0.1 מכלל האוכלוסייה. ב-11 בספטמבר 1966 נחנך בבית הקהילה החדש בית כנסת בן 174 מקומות ישיבה לגברים ולנשים. בבניין גם משרדים, אולמות לאירועים, ספריה, חדרי לימוד וחדרים למטרות שונות. על אתר בית הכנסת הליברלי הקימה עיריית ויסבאדן ב-1952 גן על שם המשורר היינריך היינה, ובגן לוח זיכרון לבית הכנסת שעמד באותו מקום.
ב-1970 ישבו במקום 345 יהודים.
הנצחת הקהילה

בוויסבאדן מספר מוקדי הנצחה לקהילה היהודית שהייתה ואיננה.
שטולפרשטיין ("אבני נגף", Stolperstein) (גר') אבני זיכרון הנקבעות ליד מקום מגוריהם האחרון של הקורבנות, לטקס ההצבה מוזמנים בני משפחה ששרדו.
בוויסבאדן הוקם מוזיאון פעיל לזכרם של יהודי מזרח אירופה, Aktives Museum Spiegelgasse für deutsch-jüdische במוזיאון תערוכות המציגות את קורות חייהן של משפחות יהודיות שחיו בוויסבאדן. חוקרי המוזיאון מתחקים אחרי שרידי יהודי ויסבדאן, ויוצרים עלוני זיכרון לקרבנות השואה. המוזיאון מציע סיורים באתרי הזיכרון ובבתי הקברות היהודיים.
קיר זיכרון (גר') הוקם על חורבותיו של בית הכנסת הגדול ברחוב מיכלסברג שבוויסבאדן (גר'), שנהרס בליל הבדולח, על הקיר חרותים שמותיהם של קרבנות השואה.
לוחיות זיכרון נקבעו על קירות המבנים ששמשו כ"בתי יהודים" שהוקמו בוויסבאדן בתקופת השואה: בתים בהם רוכזו יהודי העיר המיוחסים,(יהודים בעלי אזרחות גרמנית, מישלינג ויהודים שנישאו לבני זוג נוצריים בנשואי תערובת), לפני שילוחם אל מותם.
יער ויסבדאן לזכרם של יהודי העיר שנספו בשואה ניטע ב-2012 בסמוך ללהבים שבנגב, על ידי אגודת ידידי גרמניה-ישראל.
לקריאה נוספת

DOROTHEE LOTTMANN-KAESELER, OSTEUROPAISCHES JUDENTUM IN WIESBADEN, 1991
אגף ההפקות שע"י מוסדות בעלזא באר"י, חסד לאברהם יוסף,2011.
וידסלבסקי ר', "בית אבא", מרכז יובילר, 2001.
עופר אדרת, כבוד לאס־אס, עד הקבר, באתר הארץ, 16 במאי 2014
הערות שוליים

1 2  קהילת ויסבאדן עד המאה ה-20 | קהילת ויסבאדן מראשיתה עד תקופת השלטון הנאצי | בקעת הקהילות, באתר www.yadvashem.org
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  יהודי ויסבאדן, באתר יד ושם
1 2 3 4 5 6  קהילת יהודי ויסבאדן, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות. 27-02-2019
↑  saemi japhet, "the secession of teh frankfurt jewish community unber S.R. hirsch", historia yudaica, vol. X no. 2, עמ' 117.
↑  "כתבי רבינו יצחק דוב הלוי מווירצבורג", בני ברק תשנ"ב, עמ' תקמ"ב.
↑  על גירוש יהודי ויסבאדן, באתר יד ושם
1 2  GUNTER DEMNIG, STOLPERSTEINE IN WIESBADEN 2005-2008, AKTIVES MUSEUM SPIEGELGASSE, 2009
1 2  המוזיאון היהודי בוויסבאדן, באתר פייסבוק (בגרמנית)
↑  יער ויסבאדן, באתר קק"ל
לוחית זיכרון לרפאל אידה ומרים שטיינברג
קיר הזיכרון ליהודים נספי השואה בויסבאדן
תקריב של שמות הנספים על קיר הזיכרון בוויסבאדן
מצבה בבית הקברות האורתודוקסי.
ויסבאדן, בבקעת הקהילות ביד ושם.
שי בן דוד

שי בן דוד (נולד ב-19 ביולי 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בעירוני קריית שמונה.
קריירה

בן דוד התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בני יהודה ומכבי תל אביב. בגיל 17 הצטרף לקבוצת הכדורגל במכבי חיפה. ב-27 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד הפועל חיפה במסגרת שמינית גמר גביע המדינה. 4 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 1-1 נגד הפועל עכו. עונה לאחר מכן רשם 14 הופעות בקבוצה הבוגרת.
ב-24 בינואר 2018 הושאל להפועל אשקלון. עונה לאחר מכן חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית. ב-4 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 4-2 להפועל נוף הגליל.
בינואר 2020 חתם בטרפאני קלצ'ו מהסרייה ב'. בספטמבר 2020 חתם בסן פרננדו מהליגה השלישית בספרד. בינואר 2021 חזר לישראל וחתם בהפועל עפולה לקדנציה שנייה.
בקיץ 2021 חתם במ.ס. אשדוד במדיה לא רשם דקות משחק ובמהלך העונה חזר לליגה הלאומית וחתם בהפועל כפר סבא בה שיחק עונה וחצי.
בקיץ 2023 חתם בעירוני קריית שמונה עמה רשם עלייה לליגת העל כעבור עונה.
תארים

גביע המדינה: 2015/2016
ליגה לאומית: 2023/2024
הערות שוליים

↑  שגיא הרשקו, אדריאן רוצ'ט ושי בן דוד חתמו בהפועל אשקלון, באתר כאן דרום
↑  דורון בן דור, ‏שי בן דוד הוצג בטראפיני מהליגה ה-2 באיטליה, באתר ONE‏, 29 בינואר 2020
↑  יגאל גולדשטיין, ‏שי בן דוד חתם בקבוצה מהליגה השלישית בספרד, באתר ערוץ הספורט, 18 בספטמבר 2020
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, קרית שמונה החתימה את שי בן דוד ואביחי וודג'ה, גל מאיו ביפו, באתר וואלה, 19 ביוני 2023
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר

| --- | --- |

הויטה ואן הויטמה (Hoyte van Hoytema) זוכה בפרס אוסקר הצילום הטוב ביותר לשנת 2023.
 מיקום הטקס:  לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה האמריקאית לקולנוע
 תקופת הפרס:  1929–הווה (כ־96 שנים)
 www.oscars.org
פרס האוסקר לצילום הטוב ביותר (Academy Award for Best Cinematography) הוא פרס שמוענק מדי שנה על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע במסגרת טקס פרסי האוסקר לעבודת קולנוע המצטיינת בתחום הצילום.
היסטורייה

בטקס האוסקר הראשון שהתקיים בשנת 1929, הפרס על הצילום (כמו הפרסים האחרים) לא היה קשור לסרט ספציפי, והצלמים היו מועמדים באופן פרסונלי. הבעיה עם מועמדויות אלו התבררה בטקס הראשון, שבו קרל סטורס וצ'ארלס רושר היו מועמדים לעבודתם משותפת בסרט "זריחה" אבל שלושה סרטים אחרים שהיו מועמדים צולמו על ידי אותם הצלמים. בטקס השני לא היו מועמדויות בכלל, אף על פי שלאקדמיה הייתה רשימה של כותרות לא רשמיות שהובאו בחשבון על ידי מועצת השופטים. בשנה השלישית סרטים היו מועמדים לפרס, ללא ציון שמם של הצלמים.
לבסוף, בשנת 1931, אומצה השיטה המודרנית שבה אנשי מקצוע הועמדו לפי עבודתם המקצועית בסרט מסוים. בשנים 1939-1967 הוענקו פרסים בשתי קטגוריות צילום – פרס אחד הוענק לסרט שצולם בשחור-לבן ופרס שני הוענק לסרט שצולם בצבע. בשנת 1967 אוחדו הפרסים. מאז, רק שלושה סרטים בשחור-לבן זכו בפרס: רשימת שינדלר (1993), רומא (2018) ומאנק (2020).
פלויד קרוסבי זכה בפרס על הסרט טאבו בטקס האוסקר הרביעי (1931), שהיה הסרט האילם האחרון שניצח בקטגוריית הצילום. כל עבודות הצילום שניצחו בפרס מאז הטקס הראשון אינן אבדו ועדיין קיימות באופן מלא.
הסרטים הראשונים שהיו מועמדים לפרס, אשר הוקרנו באופן דיגיטלי היו "המקרה המוזר של בנג'מין באטן "ונער החידות ממומביי" (שניהם היו מועמדים בשנת 2009, "נער החידות ממובאי" זכה בפרס). בשנה לאחר מכן, הסרט אווטאר היה הסרט הזוכה הראשון אשר כולו צולם באופן דיגיטלי.
דייוויד לין מחזיק בשיא הבמאי עם כמות הסרטים הרבים ביותר שזכו ב'פרס האוסקר לצילום הטוב ביותר' באוסקר עם חמש זכיות מתוך שש מועמדויות על: תקוות גדולות (1946), הגשר על הנהר קוואי, לורנס איש ערב, דוקטור ז'יוואגו, ובתו של ריאן.
ב-2018, רייצ'ל מוריסון הפכה לאישה הראשונה שקיבלה מועמדות. לפני כן, זו הייתה הקטגוריה האחרונה של פרס האוסקר ללא משחק שמעולם לא מינתה אישה.
בינואר 2017, ברדפורד יאנג הפך לצלם הקולנוע האפרו-אמריקאי הראשון שהיה מועמד לפרס האוסקר, על עבודתו על Arrival.
בשנת 2019, אלפונסו קוארון הפך לזוכה הראשון בקטגוריה זו ששימש גם כבמאי בסרט, עבור רומא. זאת בעקבות מחלוקת ציבורית בין קוארון לאקדמיה האמריקאית לקולנוע על תוכנית האקדמיה לקצר את שידור האוסקר על ידי הדחת קטגוריות של ארבעה פרסים, כולל פרס האוסקר לצילום הטוב ביותר, כדי לפנות זמן להפסקות הפרסומות בתוכנית. קוארון התנגד באומרו: "בתולדות הקולנוע, יצירות מופת התקיימו ללא סאונד, ללא צבע, ללא סיפור, ללא שחקנים וללא מוזיקה. אף סרט אחד לא התקיים מעולם ללא צילום..." .
שיאים

| קטגוריה | שם | נתונים | שנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רוב הפרסים | לאון שמרוי | 4 פרסים | 1942 | פרסים נבעו מ-18 מועמדויות. |
| רוב הפרסים | גו'זף רוטנברג | 4 פרסים | 1958 | פרסים נבעו מ-10 מועמדויות. |
| רוב המועמדויות | לאון שמרוי | 18 מועמדויות | 1965 | מועמדויות הביאו ל-4 פרסים. |
| רוב המועמדויות | צ'ארלס לאנג | 18 מועמדויות | 1972 | מועמדויות הביאו לפרס אחד. |
| הכי הרבה פרסים רצופים | עמנואל לובצקי | 3 פרסים רצופים | 2013, 2014, 2015 | פרסים נבעו מ-8 מועמדויות. |
| הזוכה המבוגר ביותר | קונרד ל. הול | בן 76 | 2002 | הול מת חודשיים בלבד לפני טקס חלוקת הפרסים. הול הוא גם הזוכה המבוגר ביותר שלא לאחר המוות, בגיל 73, ב-1999. |
| המועמד המבוגר ביותר | אסאקאזו נאקאי | בן 84 | 1985 | נאקאי חלק את המועמדות עם שניים אחרים. |
| הזוכה הצעיר ביותר | פלויד קרוסבי | בן 31 | 1930/1931 |  |
| המועמד הצעיר ביותר | אדוארד קרוניאגר | בן 27 | 1930/1931 |  |
| רוב המועמדויות ללא פרס | ג'ורג' פולסי | 13 מועמדויות | 1963 |  |
| מועמדת אישה ראשונה | רייצ'ל מוריסון |  | 2017 |  |
| מועמד/זוכה שגם ביים את הסרט | אלפונסו קוארון | קוארון שימש כבמאי ומנהל הצילום עבור רומא | 2018 |  |
זוכים ומועמדים

מציין את המנצח
זוכים ומועמדים > שנות ה-20

| שָׁנָה | סֶרֶט | מועמדים |
| --- | --- | --- |
| 1927 (1) | זריחה | צ'ארלס ראשר וקרל שטרוס |
| 1927 (1) | רקדן השטן | ג'ורג' בארנס |
| 1927 (1) | להבת קסם | ג'ורג' בארנס |
| 1927 (1) | סיידי תומפסון | ג'ורג' בארנס |
| 1928 (2) | צללים לבנים בים הדרומי | קלייד דה וינה |
| 1928 (2) | הגבת האלוהית | ג'ון פ. סייץ |
| 1928 (2) | שדים 4 | ארסנט פלאמר |
| 1928 (2) | באריזונה העתיקה | ארתור אדסון |
| 1928 (2) | הבנות הרוקדות שלנו | ג'ורג' בארנס |
| 1928 (2) | מלאך הרחוב | ארסנט פלאמר |
זוכים ומועמדים > שנות ה-30

| שָׁנָה | סֶרֶט | מועמדים |
| --- | --- | --- |
1929/30 (3): 
| 1929/30 (3) | עם בירד בקוטב הדרומי | ג'וזף טי ראקר ווילארד ואן דר ויר |
| 1929/30 (3) | במערב אין כל חדש | ארתור אדסון |
| 1929/30 (3) | אנה כריסטי | וויליאם ה. דניאלס |
| 1929/30 (3) | מלאכי הגיהנום | טוני גאודיו והארי פרי |
| 1929/30 (3) | מצעד האהבה | ויקטור מילנר |
1930/31 (רביעי): 
| 1930/31 (רביעי) | טאבו: סיפור של הים הדרומי | פלויד קרוסבי |
| 1930/31 (רביעי) | סימרון | אדוארד קרוניאגר |
| 1930/31 (רביעי) | מרוקו | לי גארמס |
| 1930/31 (רביעי) | הזכות לאהוב | צ'ארלס לאנג |
| 1930/31 (רביעי) | סוונגאלי | בארני מקגיל |

| 1931/32 (חמישי) | שנחאי אקספרס | לי גארמס |
| 1931/32 (חמישי) | חץ סמית | ריי יוני |
| 1931/32 (חמישי) | ד"ר ג'קיל ומר הייד | קרל שטרוס |

| 1932/33 (שישי) | פרידה לנשק | צ'ארלס לאנג |
| 1932/33 (שישי) | מפגש בווינה | ג'ורג' פולסי |
| 1932/33 (שישי) | סימן הצלב | קרל שטרוס |

| 1934 (7) | קלאופטרה | ויקטור מילנר |
| 1934 (7) | ענייני צ'ליני | צ'ארלס ראשר |
| 1934 (7) | מפעיל 13 | ג'ורג' פולסי |

| 1935 (8) | חלום ליל קיץ | האל מור |
| 1935 (8) | חוף ברברי | ריי יוני |
| 1935 (8) | מסעי הצלב | ויקטור מילנר |
| 1935 (8) | Les Misérables | גרג טולנד |
1936 (9): שחור-לבן
1936 (9): 
| 1936 (9) | אנתוני שלילי | טוני גאודיו |
| 1936 (9) | הגנרל מת עם עלות השחר | ויקטור מילנר |
| 1936 (9) | האסי המהמם | ג'ורג' פולסי |
1936 (9): צבע (הישג מיוחד)
| 1936 (9) | הגן של אללה | וו. הווארד גרין והרולד רוסון |
1937 (10): שחור-לבן
| 1937 (10) | כדור הארץ הטוב | קרל פרוינד |
| 1937 (10) | מָבוֹי סָתוּם | גרג טולנד |
| 1937 (10) | כנפיים מעל הונולולו | ג'וזף ולנטיין |
1937 (10): צבע (הישג מיוחד)
| 1937 (10) | כוכב נולד | וו. הווארד גרין |
1938 (11): שחור-לבן
| 1938 (11) | הוואלס הגדול | יוסף רוטנברג |
| 1938 (11) | אלג'יר | ג'יימס וונג האו |
| 1938 (11) | בת צבא | ארנסט מילר והארי ג'יי ווילד |
| 1938 (11) | הבוקאניר | ויקטור מילנר |
| 1938 (11) | איזבל | ארנסט האלר |
| 1938 (11) | כועס על מוזיקה | ג'וזף ולנטיין |
| 1938 (11) | בשמחה אנחנו חיים | נורברט ברודין |
| 1938 (11) | סואץ | ג'יי פברל מארלי |
| 1938 (11) | גברת מלאת חיים | רוברט דה גראס |
| 1938 (11) | הן לא תקחהו עמך | ג'וזף ווקר |
| 1938 (11) | הצעירים בלב | ליאון שמרוי |
1938 (11): צבע (הישג מיוחד)
| 1938 (11) | מתוקים | אוליבר טי מארש ואלן דייבי |
1939 (12): שחור-לבן
| 1939 (12) | אנקת גבהים | גרג טולנד |
| 1939 (12) | קַו מֶרכָּבָה | ברט גלנון |
1939 (12): צבע
| 1939 (12) | חלף עם הרוח | ארנסט האלר וריי רנהאן |
| 1939 (12) | חייהם הפרטיים של אליזבת ואסקס | סול פוליטו ו . הווארד גרין |
זוכים ומועמדים > הזוכים בשנים 1936–1966

| שנה | סרט זוכה- שחור לבן | סרט זוכה- צילום בצבע |
| --- | --- | --- |
| 1936 | Anthony Adverse | The Garden of Allah |
| 1937 | כוכב נולד | האדמה הטובה |
| 1938 | The Great Waltz | Sweethearts |
| 1939 | אנקת גבהים | חלף עם הרוח |
| 1940 | רבקה | הגנב מבגדאד |
| 1941 | מה יפית עמק נוי | דם וחול |
| 1942 | גברת מיניבר | הברבור השחור |
| 1943 | שירת ברנדט | פנטום האופרה |
| 1944 | לאורה | וילסון |
| 1945 | תמונתו של דוריאן גריי | בצבת הקנאה |
| 1946 | אנה ומלך סיאם | העופר |
| 1947 | תקוות גדולות | נרקיס שחור |
| 1948 | עיר עירומה | ז'אן ד'ארק |
| 1949 | שדה קרב | היא לבשה סרט צהוב |
| 1950 | האדם השלישי | מכרות המלך שלמה |
| 1951 | מקום תחת השמש | אמריקאי בפריז |
| 1952 | הרע והיפה | האדם השקט |
| 1953 | מעתה ועד עולם | שיין |
| 1954 | חופי הכרך | שלוש מטבעות במזרקה |
| 1955 | השושנה המקועקעת | לתפוס גנב |
| 1956 | מישהו שם למעלה אוהב אותי | מסביב לעולם בשמונים יום |
1957: הגשר על הנהר קוואי
| 1958 | הנועזים | ז'יז'י |
| 1959 | יומנה של אנה פרנק | בן חור |
| 1960 | בנים ואוהבים | ספרטקוס |
| 1961 | אדי פלסון | סיפור הפרברים |
| 1962 | היום הארוך ביותר | לורנס איש ערב |
| 1963 | האד | קלאופטרה |
| 1964 | זורבה היווני | גבירתי הנאווה |
| 1965 | ספינת השוטים | דוקטור ז'יוואגו |
| 1966 | מי מפחד מווירג'יניה וולף? | אדם לכל עת |
זוכים ומועמדים > הזוכים משנת 1967 ועד היום

| שנה | סרט זוכה |
| --- | --- |
1967: בוני וקלייד
1968: רומיאו ויוליה
1969: קיד וקסידי
1970: בתו של ריאן
1971: כנר על הגג
1972: קברט
1973: זעקות ולחישות
1974: המגדל הלוהט
1975: בארי לינדון
1976: נועד לתהילה
1977: מפגשים מהסוג השלישי
1978: ימים ברקיע
1979: אפוקליפסה עכשיו
1980: טס
1981: אדומים
1982: גנדי
1983: פאני ואלכסנדר
1984: דמעות של שתיקה
1985: זיכרונות מאפריקה
1986: המשימה
1987: הקיסר האחרון
1988: מיסיסיפי בוערת
1989: גלורי
1990: רוקד עם זאבים
1991: ג'י. אף. קיי - תיק פתוח
1992: נהר זורם ביניהם
1993: רשימת שינדלר
1994: רוחות של תשוקה
1995: לב אמיץ
1996: הפצוע האנגלי
1997: טיטניק
1998: להציל את טוראי ריאן
1999: אמריקן ביוטי
2000: נמר, דרקון
2001: שר הטבעות: אחוות הטבעת
2002: הדרך לפרדישן
2003: אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם
2004: הטייס
2005: זכרונותיה של גיישה
2006: המבוך של פאן
2007: זה ייגמר בדם
2008: נער החידות ממומביי
2009: אווטאר
2010: התחלה
2011: הוגו
2012: חיי פיי
2013: כוח משיכה
2014: בירדמן
2015: האיש שנולד מחדש
2016: לה לה לנד
2017: בלייד ראנר 2049
2018: רומא
2019: 1917
2020: מאנק
2021: חולית
2022: במערב אין כל חדש
2023: אופנהיימר
רוג'ר דיקינס, מועמד לארבעה-עשר פרסי אוסקר על הצילום הטוב, וזכה בפרס פעמיים
פיל קאוגן

| --- | --- |

פיל קאוגן, 2006
 לידה:  31 במאי 1967 (בן 57) ניו זילנד
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  St Andrew's College 
 http://www.philkeoghan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ ג'ון "פיל" קאוגן (באנגלית: Philip John "Phil" Keoghan; נולד ב-31 במאי 1967) הוא מנחה טלוויזיה אמריקאי אשר זכה בשישה פרסי אמי על עבודתו כמנחה תוכנית המציאות האמריקאית "המירוץ למיליון" ברשת השידור CBS.
קאוגן נולד בניו זילנד ובילה את רוב ילדותו באנטיגואה ובקנדה. הוא עבד ביותר מ-70 ארצות כמנחה טלוויזיה, מפיק, כתב וצלם.
קאוגן יצר והנחה את תוכנית הטלוויזיה "שום הזדמנות לא מבוזבזת" ששודרה בארצות הברית (בערוץ דיסקברי) ובקנדה.
החל מ-2020, יצר והנחה את תחרות הריאלטי "חזקים כמו מסמסרים", תחרות ריאלטי הבוחנת 12 עובדי צווארון כחול במסגרת מגוון תחרויות עבודת כפיים, בתחרויות אישיות וקבוצתיות.
אחיו של פיל, אנדרו קאוגן, הוא זמר ג'אז מצליח אשר בעברו היה כתב חדשות בטלוויזיה של ניו זילנד.
נכון ל-2009 קאוגן גר בלוס אנג'לס עם אשתו, לואיס, ובתו, אל.
כלי

פטיש – דוגמה לכלי עבודה נפוץ
שימוש בכלים לעיבוד עץ.
אוסף כלי עבודה
כלי הוא כל חפץ, טבעי או מלאכותי, המופעל באופן רצוני ומשמש לתכלית כלשהי. כלים מורכבים, ובעיקר אלו המופעלים על ידי מנוע, נקראים מכונה. האדם אינו היצור היחידי בטבע שמשתמש בכלים, אולם התאמתו הטובה לשימוש בכלים (יכולתו להשתמש בכלים כדי לבנות כלים, יכולתו לשכלל את כליו וללמוד על אודותם) היא יחידאית.
שימוש בכלים בקרב בעלי חיים

ישנם בעלי חיים שונים העושים שימוש בכלים – בעיקר יונקים, אך גם ציפורים (כמו העורב). ככל הידוע כיום, השימפנזה הוא בעל החיים העושה את השימוש הנרחב ביותר בכלים.
התפתחות השימוש בכלים בבני אדם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.