אנרכיזם בספרד
היסטוריה > האנרכיסטים במלחמת האזרחים בספרד > המאבק מול הקומוניסטים

המפלגה הקומוניסטית בספרד (PSUC) הלכה והתחזקה בזמן מלחמת האזרחים בספרד, בעיקר הודות לסיוע מאסיבי מסטלין, מניעת משאבים מבעלי הברית בממשלה, ושיטות דיכוי אכזריות של המשטרה החשאית. הקומוניסטים עשו רבות על מנת לדכא את התנועה האנרכיסטית, להשתלט על ממשלת הרפובליקנים, ולהגביר את הריכוזיות. מאחר שהליברלים והסוציאל-דמוקרטיים לא גיבו את לרגו קביירו, הוא נאלץ לפנות אל ארבעת השרים האנרכיסטים כדי שיסייעו לו לעמוד בפני הקומוניסטים. הרגלם של הקומוניסטים לשמור לכוחותיהם את מיטב כלי הנשק, אמצעי התחבורה, הציוד, מנות המזון, הטיפול הרפואי וגם סיוע אווירי, ארטילרי ומשוריין, העלה את חמתם של האנרכיסטים, וגרם לעוינות גוברת בין המחנות.
כ-80 אנרכיסטים הוצאו להורג בירייה בידי שוטרים קומוניסטים במדריד באביב. האנרכיסטים הגיבו במספר רב של פעולות גמול. בתי סוהר סודיים הוקמו בידי הקומוניסטים, ואליהם נשלחו סוציאליסטים, רפובליקנים ואנרכיסטים, ורבים מהם עונו או נורו למוות. לאחר שחקירה אישרה את עובדת קיומם של בתי הכלא הסודיים, ניצל לרגו קביירו את ההזדמנות לפיזור החונטה להגנה בשליטת הקומוניסטים. למרות זאת, הקומוניסטים המשיכו להטיל את אימתם על כל מי שסירב להתיישר עם הקו הרשמי של המפלגה הקומוניסטית, והאשימו את הקולקטיבים האוטונומיים של האנרכיסטים כ"מסייעים לאויב", וכניסיון בגידה.
האנרכיסטים החלו להטיל ספק בהחלטתם לקחת חלק בממשלה המרכזית, בייחוד לאור העובדה שיחידותיהם לא קיבלו נשק ואספקה שהובטחו להם כשהסכימו להשתלב ב"צבא העממי", והממשלה המרכזית ניסתה לפרק את הקולקטיבים. האנרכיסט הצרפתי, סבסטיאן פור, מתח את הביקורת הנוקבת ביותר על כניסתה של CNT-FAI לממשלה. הוא טען שאם יש לחדול להתנגד לרעיון המדינה בתוקף הנסיבות ומכורח המציאות, משמע שרעיון זה איננו יכול להיות עקרון בר-תוקף.
לתהליך הדמורליזציה בשורות האנרכיסטים נלוו ירידה בכוחם והשפעתם. CNT שמרה על כוחה מלפני המלחמה, אבל רבים מהחברים שהצטרפו אליה בקיץ 1936, עברו לשורות הקומוניסטים, והיא חזרה למנות כמיליון וחצי חברים. המתיחות הגיעה לשיא במאי 1937, בעת קרב שהתנהל בברצלונה בין הקומוניסטים לאנרכיסטים, במהלכו נהרגו 500 איש. לאחר מספר ימים הושגה שביתת נשק, כאשר ידם של הקומוניסטים הייתה על העליונה. נשקם של העובדים האנרכיסטים הוחרם, בעוד לעובדים הקומוניסטים הותר להמשיך ולהיות חמושים. ארגון ה-FAI הוצא אל מחוץ לחוק, והרדיו והעיתונות של ה-CNT היו כפופים לצנזורה חמורה. קבוצה אנרכיסטית מיליטנטית בשם "החברים של דורוטי" ניסתה לעודד את העובדים להמשיך ולהילחם בקומוניסטים, אך קריאתם לא נענתה.
במהלך מלחמת האזרחים, העיתונים הקומוניסטים הפיצו תעמולה שקרית ללא הפסק כנגד האנרכיסטים, כמו גם כנגד כל גורם שעלול להתנגד להם. חוסר האמינות של הדיווחים הללו הגיע לשיאו כאשר אף לא עיתון קומוניסטי אחד דיווח על הקרב בברצלונה, במאי 1937.
ביולי החלו הקומוניסטים במתקפה על הקולקטיבים האנרכיסטיים. ההתקפה כללה החרמה של יבול, ציוד, כלי תחבורה וחלוקתם לבעלי חוות קטנות, שהקומוניסטים עודדו אותם להתנגד לעבודה חקלאית שיתופית. כמו כן, הם כללו גם מאסרים המוניים והוצאות להורג, את פיזורה בכוח של מועצת ארגון והריסתם של משרדי ה-CNT. להצדקת פעולות אלה נאמר שכל הקולקטיבים הוקמו בכוח. אין ספק שבתחילה הופעל על חלק מהאנשים לחץ להצטרף לקולקטיבים אלו, וידוע שגם בכמה מקרים הופעל עליהם כוח בלהט המרד, אך האנרכיסטים הצביעו על העובדה שכל כפר כלל גם קולקטיבים וגם בעלי חוות עצמאיים, ולטענתם, עובדה זו מלמדת שהאיכרים לא אולצו להצטרף לקולקטיבים באיומי נשק. ההערכה היא שכ-300,000 איש היו שייכים לקולקטיבים אלו, וכ-150,000 איש היו חקלאים עצמאיים, ובחודשים הבאים הלך וירד כוחם של האנרכיסטים.
ב-1938 התהדק שיתוף הפעולה בין CNT לאוח"ט הסוציאליסטית. שני הארגונים חתמו על ברית באמצע חודש מרץ, בעת שהלאומנים מפציצים מטרות אזרחיות בצורה הממושכת ביותר לאורך כל המלחמה. ההסכם היה הוויתור האחרון והגדול ביותר שוויתרה CNT בלחץ המלחמה. הוא כלל הכרה שבשתיקה בממשלה בעלת מצע של סוציאליזם פדרלי. היו בו גם אישור לתהליך הנמשך והולך של הלאמת הקולקטיבים התעשייתיים שלהם.