stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנגי
תכונות ורקע > השוואות לסטריאוטיפים אנטישמיים

מבקרים שונים טענו כי התיאור של הפרנגי ותרבותם משקפים סטריאוטיפים אנטישמיים על היהדות ויהודים, ובפרט התיאור של אהבת הרווח ותווי הפנים גדולים – במקרה של הפרנגי, האוזניים, בניגוד ל"אף יהודי".  במהלך שנות ה-90 נדונה סוגיה זו בהרחבה, כאשר חלק מהפרשנים טענו שיש ראייה לדבר ואחרים שהתנגדו לכך.  בביקורת שלו ב-2007 על "הדור הבא" ל־National Review, הפרשן ג'ונה גולדברג תיאר את הפרנגי כ"קפיטליסטים נמלטים... שנראו כמו תערובת בין קריקטורות נאציות של יהודים לנוספרטו המקורי". חוקר הדת רוס ס. קרימר כתב כי "דת הפרנגי נראית כפרודיה, אולי על היהדות המסורתית."  הוא כתב כי 285 כללי הרכש הפרנגים דומים ל-613 מצוות היהדות וכי ההגבלות החברתיות של הפרנגים על נשים שיקפו את ההגבלות של היהדות האורתודוקסית על לימוד התורה לנשים.  ההיסטוריון פול סטורטבנט כתב ב-2018 כי לא רק שהפרנגי מונעים על ידי החוק החברתי ומוגדרים על ידי תאוות הבצע שלהם, דבר המזכיר סטריאוטיפים נפוצים של יהודים – אלא שהדמויות הראשיות הפרנגיות ב"חלל עמוק 9" גולמו כולן על ידי שחקנים יהודים (ארמין שימרמן, מקס גורדנצ'יק וארון אייזנברג.
שימרמן התייחס לנושא כשנשאל עליו במפגש שאלות ותשובות בכנס מסע בין כוכבים. הוא אמר כי:
באמריקה, אנשים שואלים: "האם הפרנגי מייצגים יהודים?"; באנגליה שואלים: "האם הפרנגי מייצגים את האירים?"; באוסטרליה שואלים: "האם הפרנגי מייצגים סינים?"... הפרנגי מייצגים את המנודים והנידחים... אלו האנשים שחיים עימנו אבל אנחנו לא מבינים אותם לעומק.
רוברט יואיט וולף, כותב ב"חלל עמוק 9", הצהיר שהצוות היצירתי (שחלקו היה יהודי) היה מודע אז לכך שרבים כבר ראו בפרנגי סטריאוטיפים יהודיים, אך הם ניסו למתן זאת, הן באמצעות אפיון של דמויות פרנגי כאינדיבידואלים (שפועלים גם נגד הסטריאוטיפ), ובאמצעות שילוב היבטים של תרבויות אנושיות מרובות בתרבות הפרנגי.
הערות שוליים

↑  Star Trek writer Robert Hewitt Wolfe: "Ferengi is, after all, the Persian word for foreigner, particularly for European." (Cinefantastique, Vol. 27, No. 4/5, p. 114)
1 2  Nemecek 1995, p. 38.
↑  Nemecek 1995, p. 37.
↑  Nemecek 1995, pp. 37–38.
↑  Nemecek 1995, pp. 40–41.
1 2 3  Nemecek 1995, p. 41.
↑  Nemecek 1995, p. 108.
↑  Erdmann & Block 2000, p. 14.
↑  Winn 2003, p. 3.
↑  DeCandido, Keith R.A (2 באוגוסט 2013). "Star Trek: Deep Space Nine Rewatch: "Rules of Acquisition"". Tor.com. נבדק ב-2 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Okuda, Michael; Okuda, Denise; Mirek, Debbie (1994). The Star Trek Encyclopedia. New York City: Pocket Books. p. 150. ISBN 0-671-03475-8.
↑  Okuda, Michael; Okuda, Denise; Mirek, Debbie (2011). The Star Trek Encyclopedia. Pocket Books. ISBN 9781451646887.
↑  Okuda, Michael; Okuda, Denise; Mirek, Debbie (2011-05-17). The Star Trek Encyclopedia (באנגלית). Simon and Schuster. ISBN 978-1-4516-4688-7.
1 2  "Ferengi Shuttle Model". Christie's. באוקטובר 2006. נבדק ב-4 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ferengi Marauder Starship Model". Christie's. באוקטובר 2006. נבדק ב-4 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Kraemer 2001, p. 180.
↑  Paul B. Sturtevant (14 באוגוסט 2018). "Science fiction's anti-Semitism problem". The Washington Post. נבדק ב-20 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Winn 2003, p. 4.
↑  Goldberg, Jonah (28 בספטמבר 2007). "It's Time For A Confession". National Review. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sturtevant 2018.
1 2  Whalen, Andrew (9 בפברואר 2016). "Are Ferengi Jewish? 'Star Trek: Deep Space Nine' Actor Armin Shimerman Answers". Player. אורכב מ-המקור ב-22 בדצמבר 2022. נבדק ב-10 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  writergeekrhw (2022-12-24). "I punched Q in the face!". Tumblr. נבדק ב-2022-12-29.
ביבליוגרפיה

Erdmann, Terry J.; Block, Paula M. (2000). Star Trek: Deep Space Nine Companion. New York: Pocket Books. ISBN 9780671501068.
Nemecek, Larry (1995). The Star Trek: The Next Generation Companion (revised ed.). New York: Pocket Books. ISBN 9780671883409.
Sturtevant, Paul (14 באוגוסט 2018). "Science Fiction's Anti-Semitism Problem". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
Winn, J. Emmett (2003). "Racial Issues and Star Trek's Deep Space Nine". Kinema: A Journal for Film and Audiovisual Media. 10 (1): 1–9.
עיצוב איפור ומדים של פרנגי מ"מסע בין כוכבים:החוויה"
הסמל של המין הפרנגי.
ארמין שימרמן (משמאל) שיחק את קווארק; מקס גרודנצ'יק (מימין) שיחק את רום.
קוספלייר לבוש כפרנגי (משמאל) עם אחרת לבושה כבאג'ורנית
מסכת פרנגי, לצד מסכת בורג
צופית סווימנגה

| צופית סווימנגה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צופיתיים
סוג:: צופית
מין:: צופית סווימנגה
שם מדעי
 Cinnyris sovimanga ‏גמלין, 1788

צופית סווימנגה (שם מדעי: Cinnyris sovimanga) היא מין של עוף מהסוג צופית ממשפחת הצופיתיים החיה בטבע באיי האוקיינוס ההודי בעיקר במדגסקר, איי גלורייז, איי סיישל ואלדברה.
צופית זו לצד המינים Cisticola cherina ו-Zosterops maderaspatanus היא מהנפוצות ביותר מהעופות בתחומי מחייתן.
תיאור

הצופית היא ציפור קטנה יחסית באורך של 10 ס"מ בקירוב ובעלת מוטת כנפיים של עד 13 ס"מ. הצופית בעלת מקור מעוקל וכהה המותאם ליניקת צוף מפרחים. צבע הזכרים כחול-מתכתי עם חזה כהה ופס אדום על הצידיים לצד כתם צהוב מאחורי הגרון, בעוד הבטן בעלת פלומת ניצית לבנה. הנקבות לעומתם אפורות דהויות עם בטן וחזה בהירים. ישנם מספר הבדלים בין התת-מינים, כאשר לפרטים שונים גוונים עזים יותר.
תפוצת הצופית נרחבת לאורך תפוצתה בתי יערות גשם, מורדות הרים טרופיים ועד לביצות מנגרובים ושיחיות וכן בפארקים וגנים שונים. מזונם העיקרי הוא מצוף פרחים אך הם גם תופסים חרקים ועכבישים. לצופיות יש מעט טורפים וקיניהם חבויים ביותר בצמחייה להגנה.
הקן עשוי מצמחייה רכה או מסיבים של עצי קוקוס ולעיתים מקננים בין אלמוגים מתים על החוף. בתוך הקן הנקבה מטילה שתי ביצים עליהם היא דוגרת כ-13 עד 14 ימים עד הבקיעה. שני ההורים מטפלים בגוזליהם.
הערות שוליים

↑  צופית סווימנגה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קייסה אולונגרן

קארין הילדור "קייסה" אולונגרן (בהולנדית: Karin Hildur "Kajsa" Ollongren נולדה ב-28 במאי 1967) היא בת אצולה ופוליטיקאית הולנדית הפועלת במפלגת דמוקרטים 66. שימשה כממלאת מקום לראש עיריית אמסטרדם, כשרת הפנים וכסגנית השנייה לראש ממשלת הולנד. משמשת מאז 10 בינואר 2022 כשרת ההגנה של הולנד.
ביוגרפיה

אולונגרן נולדה בליידן ב-28 במאי 1967. אביה אלכסנדר אולונגרן הוא אסטרונום ומדען מחשבים הולנדי. אמה, גונבור לונדגרן, היא שוודית. משפחת אולונגרן היא משפחת אצולה ממוצא רוסי-פיני שהשתלבה באצולה ההולנדית. מאביה ירשה אולונגרן את תואר האצולה. יש לה אזרחות שוודית בנוסף לאזרחותה ההולנדית. ב-1985 החלה ללמוד כלכלה באוניברסיטת אמסטרדם, אולם ב-1986 עברה ללמוד היסטוריה. היא סיימה תואר שני ב-1991, ולאחר מכן למדה מנהל ציבורי באקול נציונל ד'אדמיניסטרציה בפריז, ויחסי חוץ במכון ההולנדי ליחסים בינלאומיים. ב-1992 החלה אולונגרן לעבוד במשרד הכלכלה ההולנדי, וב-2004 הפכה לסגנית מנכ"ל המשרד. ב-2007 היא עברה למשרד לעניינים כלליים - מחלקה מיוחדת בממשלה ההולנדית המנוהלת בידי ראש ממשלת הולנד בעצמו. ב-2011 היא הפכה למזכירה הכללית של המשרד.
ב-2014 הצטרפה אולונגרן למפלגת המרכז דמוקרטים 66. במהלך הבחירות המקומיות בהולנד באותה שנה, השיגה המפלגה רוב במועצת עיריית אמסטרדם, ואולונגרן התמנתה לסגנית ראש העיר. היא נכנסה לתפקידה ב-18 ביוני של אותה שנה. ב-18 בספטמבר 2017 הודיע ראש העיר אברהרד ואן דר לאן במפתיע, כי הוא פורש מתפקידו עקב בריאות לקויה. סמכויותיו הועברו בפועל לידי אולונגרן. ב-5 באוקטובר הוא נפטר ואולונגרן מילאה את מקומו עד 26 באוקטובר 2017, אז נכנס לתפקיד אריק ואן דר בורג. ב-26 באוקטובר 2017 היא התמנתה לשרת הפנים של הולנד, ובמקביל הפכה לסגנית השנייה של ראש הממשלה. ב-1 בנובמבר 2019 היא פרשה משני תפקידיה בשל מחלה. ב-14 באפריל 2020 היא חזרה לשני התפקידים. ב-10 בינואר 2022 היא הפכה לשרת ההגנה.
זמן קצר לאחר כניסתה לתפקיד, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, נענתה אולונגרן לבקשת הצבא האוקראיני וסיפקה לאוקראינים 200 טילי FIM-92 סטינגר ו-50 מערכות פאנצרפאוסט 3 עם 400 טילים.
חיים אישיים

אולונגרן היא לסבית. בת זוגה היא מפיקת הטלוויזיה איירין ואן דן ברקל. יש להן שני ילדים.
הערות שוליים

↑  משפחות האצולה בהולנד
↑  אתר הפרלמנט ההולנדי
↑  Dutch to supply anti-tank, air defence rockets to Ukraine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 413196968  VIAF: 155151246593644130493   WorldCat (עם VIAF): 155151246593644130493
צופית צהובת-בטן

| צופית צהובת בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: צופיתיים
סוג:: צופית
מין:: צופית צהובת בטן
שם מדעי
 Cinnyris venustus ‏שו, 1799

צופית צהובת בטן (שם מדעי: Cinnyris venustus) היא מין של עוף מהסוג צופית ממשפחת הצופיתיים. היא חיה בארצות הטרופיות של אפריקה שמדרום לסהרה.
אלו צופיות קטנות באורך של 10 ס"מ ולזכרים יש ראש, עורף וכתפיים ירוקים מבריקים והחזה סגול, הכנפיים והזנב חומים בהירים והבטן (כפי ששמו מרמז) צהובה, אם כי נצפו גם פרטים בעלי בטן לבנה או כתומה. הנקבות לעומת הזכרים חומות עם בטן צהובה וגרון לבן. המקור מותאם לפרחים צינוריים מהם הצופית שותה צוף.
תפוצת הצופית היא באפריקה המשוונית. בנוסף לצוף היא תאכל גם חרקים ועכבישים שונים אותם היא חוטפת בעודה באוויר. את הפרחים לעומת זאת היא שותה כשהיא עומדת על ענף, זאת בניגוד לקוליבריים מדרום אמריקה הדומים לצופיות, היכולים לרפרף באוויר.
תת-מינים

C. v. venustus
C. v. falkensteini
C. v. fazoqlensis
C. v. igneiventris
C. v. albiventris
גלריה

נקבה של צופית צהובת-בטן בגמביה
זכר של צופית צהובת-בטן בגמביה
זכר של צופית צהובת-בטן בקניה
צופית מוצצת צוף מפרח בטנזניה
הערות שוליים

↑  צופית צהובת בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ציונה לוי-לירון

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1927 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  30 באוקטובר 2010 (בגיל 83) שפיים, ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–2010 (כ־59 שנים)
 
ציונה לוי-לירון (20 במאי 1927 – 30 באוקטובר 2010) הייתה מלחינה, מפיקה מוזיקלית, אמנית רב-תחומית, וסופרת ישראלית. מהראשונות בישראל שהלחינו את שיריהם של משוררי יהדות ארצות האסלאם.
ביוגרפיה

לוי-לירון נולדה בתל אביב למשפחת עולים מתימן שהגיעו לארץ ישראל בשנת 1924. לפני העלייה, במהלך המסע הרגלי לעיר הנמל עדן נפטרו סבה וסבתה, שתי אחיותיה וכן אח אחד שמת בלידה. מעדן שטו בספינה למצרים ומשם הגיעו לארץ ישראל. המשפחה השתקעה בתל אביב, ועברה מספר בתים. לוי-לירון נולדה בבית ברחוב נחמיה בשכונת כרם התימנים. היא קיבלה את שמה בהשראת המסע של משפחתה אל ארץ ישראל. גדלה בבית דתי ולמדה בבית ספר לבנות של תנועת המזרחי ברחוב הכרמל בנחלת בנימין.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

לוי-לירון החלה את דרכה המוזיקלית בגיל 24, כשלמדה לנגן בפסנתר יחד עם בתה הצעירה מאירה אצל עליזה שטיינברג (אשתו של המשורר יעקב שטיינברג ואחותו של חיים ארלוזורוב). המשפחה עברה לגבעתיים ושם החלה ללמד ריתמיקה בגני הילדים ובתי הספר בעיר. בנוסף העבירה שיעורי ריתמיקה בהתנדבות לילדי שכונת הארגזים בדרום תל אביב. מאוחר יותר בחייה, בהשראת חוויותיה אלה, תכתוב לימים את הספר "שכונת הארגזים".
בשנת 1957 סיימה את לימודיה במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב, ואחר כך השתלמה בריתמיקה בשווייץ. החל מתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 השקיעה את עבודתה היצירתית כמלחינה ועורכת מוזיקלית בתחום שירי הילדים והשתתפה בפרויקטים ומופעים שונים. בשנת 1963 יצא האלבום הראשון שבהפקתו נטלה חלק, כעורכת המוזיקלית וקריינית קטעי קישור, "היום הראשון בגן", תקליט שירי הילדים של הזמרת חנה אהרוני. אחר כך ערכה והפיקה את תקליטי שירי הילדים "שירי מעגל ומשחק" ו"שירי ימי הולדת" של הזמרת מרים פרופס (עיבוד וניצוח יוסף הדר). וב-1966 ערכה את האלבום "יומו של ילד" של חדוה עמרני. כמו כן הלחינה מוזיקה להצגות ילדים רבות בהן: "דני דין הרואה ואינו נראה" (1971), "פרח לב זהב" (1972), "מקס ומוריץ" (1976).
בסוף שנות ה-60 הרחיבה את תחומי יצירתה והייתה מראשוני המלחינים בישראל, ששבו למקורותיהם המוזיקליים של יהדות ארצות האסלאם. היא הלחינה את שיריהם של משוררי ספרד הגדולים, דוגמת: יהודה הלוי, שלמה אבן גבירול, שמואל הנגיד, אברהם אבן עזרא ומשה אבן עזרא, ובשנת 1971 הוציאה את האלבום "אם אשכחך ירושלים", שבו בין היתר הלחינה ושרה את שיריו של שלום שבזי, ואותו הקדישה "לאוהבי ירושלים והנופלים על שחרורה". בראיון עיתונאי שנתנה הסבירה את מניעיה:
חשוב לי מאוד להפיץ את השירים של יהדות ספרד ותימן. השירים הללו אינם פולקלור. אמרתי זאת לאנשי "קול ישראל" אך הם סירבו לקבל את דברי. מדוע כל אמן שמכבד את עצמו שש להשמיע את שיריהם של ביאליק וטשרניחובסקי, ואילו שירים שהלחנתי למילותיו של רבי שלום שבזי הם רק פולקלור?"..
אני רוצה שישמיעו את השירים הללו כשירים ישראליים חדשים ותו לא. אין אלה שירי עדות או שירי שכונה. אני לא מאמינה שיש חשיבות למוצא העדתי. אני מאמינה רק במוזיקה טובה
.
בשנת 1982 הפיקה שני מופעים שיצאו גם בתקליטים, ערב שירי ספרד, וערב משירי חיים גורי, שלירון הלחינה כ-30 משיריו.
ב-22 ביוני 1986 נערך מופע מחווה לכבודה במועדון "צוותא" בהשתתפות: עופרה חזה, יזהר כהן, רוחמה רז, ליאור ייני[ שלוה ברטי, עוזי מילר, איתן מסורי, בני נדלר וגיתית שובל. במופע נשא דברי ברכה חבר הכנסת ומזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר.
בשנת 1992 השתתפה במופע לציון 500 שנים לגירוש ספרד.
ביוגרפיה > קריירה כאמנית פלסטית

במקביל לעשייתה המוזיקלית והחינוכית החלה לעסוק גם בתחומי האמנות הפלסטית. בשנת 1972 סיימה לימודי ציור ופיסול במכון אבני, לאחר מכן למדה חינוך ואמנות באוניברסיטת תל אביב. ב-1984 נסעה להשתלם בוושינגטון, ארצות הברית, אצל האמן פיליפ רטנר. עבודותיה הוויזואליות הוצגו לאורך השנים בתערוכות רבות, בהן בבית האמנים תל אביב, במכון לאמנויות תל-חי, במוזיאון רמת גן ועוד.
חיים אישיים

בנעוריה התחתנה עם מרדכי לוי שהיה יהלומן והייתה לאמא בטרם מלאו לה שש עשרה. נולדו לה שלושה ילדים, מאירה, ארנון ויובל, והיא נפרדה מבן זוגה מרדכי.
בשנת 1964 הייתה אחראית על אירועי התרבות במלון בקיבוץ שפיים. בקיבוץ הכירה את חיים לירון, חבר שפיים ואמן בעצמו. הם נישאו ומאז גרה בקיבוץ. בקיבוץ המשיכה בהוראת ריתמיקה וגם הוציאה מספר תקליטים עם ילדי הקיבוץ. כמו כן ניהלה אולפנה למוזיקה בחוף השרון ובמשך כעשור הייתה אחראית על התרבות בקיבוץ. משנת 2000 ואילך גם כתבה ופרסמה ארבעה ספרי פרוזה, ביוגרפים ובדיוניים.  נפטרה ב-30 באוקטובר 2010 ונטמנה בבית העלמין בקיבוץ שפיים.
דיסקוגרפיה

דיסקוגרפיה כמבצעת, מלחינה, מפיקה ועורכת מוזיקלית:
"חנה אהרוני – היום הראשון בגן" (1963)
"ילדי קיבוץ שפיים: 14 שירי משחק לפעוטות", מקולית (1965)
"ילקוט מלא שירים של אלכסנדרה; מקהלת ילדי שפיים" (1969)
"אם אשכחך ירושלים", משירי שלום שבזי (1968)
השתתפות ב"הרפתקאות דני דין, הרואה ואינו נראה" (1971)
"שירת משוררי ספרד" (1982)
"האש והאבן", שירי חיים גורי (1982).
"משוררי זהב" (1993)
"ילדי קיבוץ שפיים – "ילדים למען ילדים", "הבה נשחקה"
"בצליל ובתנועה משחקים רתמיים עם ילדי קיבוץ שפיים " (1984)
"זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול" (עם חבורת זמר קיבוץ שפיים; הוקלט בהופעה חיה), הפיקה יחד עם דב זעירא, חיפה: התקליט (1994) (שרים: שלמה, שרה, חופני, יזהר, ורדינה ופיני כהן)
תערוכות

תערוכת פיסול וציור, גלריה שי דנון, תל אביב (1977)
פיסול ציונה לירון, בית יד לבנים חולון (1978)
בית יד לבנים תל אביב (1980)
מוזיאון רמת גן (1982)
בית סוקולוב תל אביב (1983)
עבודה עם הפסל פילפ רטנר (בוושינגטון) – הגלריה לאמנות פרישמן תל אביב (1985).
"לבן על שחור", גלריית הקיבוץ, יפו (1986)
בית האמנים, ירושלים (1987)
תל חי 87, מפגש אמנות בת זמננו, תערוכה קבוצתית, המכון לאמנויות תל-חי (1987)
"חדשות באדום", בית האמנים, תל אביב (1995)
תערוכה רטרוספקטיבית, גלריה עמליה ארבל (1996)
גלריה היכל התרבות נתניה (1996)
מוזיאון בית התנ"ך (2000)
גלריה בצוותא, תל אביב (2000)
מוזיאון חניתה (2002)
גלריה שי דנון, תל אביב (2003)
גלריית ההיכל, נתניה (2003)
מגדל המים בקיבוץ שפיים (2007)
ספריה

מפגשים, הוצאת עם עובד, 1985 (אלבום תווים של לחניה)
מעבר לזמן ולמקום, הוצאת ירון גולן, 2000 (רומן)
דפיקות על פח, הוצאת ירון גולן, 2000 (קובץ סיפורים)
שמע ישראל, הוצאת ירון גולן, 2004
שכונת הארגזים, הוצאת טרקלין, 2012.
הערות שוליים

1 2 3 4  ציונה (ציקי) לוי-לירון  -  פרויקט מעלים ערך: מחזירות נשים להיסטוריה, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏6 ביוני 2017
↑  הריתמיקה מקצוע יוצא־דופן בגן ובביה"ס, למרחב, 23 במרץ 1967
↑  יומו של ילד בתקליט, למרחב, 28 בנובמבר 1966
↑  יעקב העליון, פרח לב הזהב, מעריב, 9 במרץ 1972
↑  יעקב העליון, מסך ומסכה - תעלולי מקס ומוריץ, מעריב, 9 בדצמבר 1976
↑  יעקב העליון, מסך ומסכה - אחרי העבודה במשק, מעריב, 4 ביוני 1970
↑  ארנון מגן, שירי ספרד וחיים גורי במופע מוסיקלי, דבר, 20 ביוני 1982
↑  אירועים -  תל אביב - צוותא, חדשות, 22 ביוני 1986
↑  מופעים - אנסמבל תור הזהב, מופעים, חדשות, 29 במאי 1992
↑  זאב רב-נוף, תקליטים - ילקוט מלא שירים (אר. סי. אי.), דבר, 16 ביוני 1969
↑  תקליט חדש - "אם אשכחך ירושלים", למרחב, 19 בספטמבר 1968
↑  תמר אבידר, תקליט לירושלים, מעריב, 10 בנובמבר 1968
↑  יעקב בר-און, תקליטים ישראליים / "האש והאבן" - שירי חיים גורי, דבר, 18 באוגוסט 1982
↑  תערוכות חדשות, באתר הארץ, 29 בינואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280549  NLI: 987007517104205171  BnF: cb145891805 (data)  ISNI: 0000 0004 3504 4185  LCCN: no91017811  VIAF: 46324261   WorldCat (עם VIAF): 46324261
קצב רענון משתנה

קצב רענון משתנה (באנגלית: Variable refresh rate; נקרא גם בראשי תיבות: VRR) מתייחס לתכונה של מסכים המאפשרת לשנות את קצב הרענון שלהם באופן רציף ובצורה חלקה ללא התערבות מצד המשתמש.
מסך שתומך בקצב רענון משתנה בדרך כלל תומך בטווח ספציפי של קצבי רענון (לדוגמה, טווח בין 30 עד 144 הרץ) והדבר מכונה טווח קצב רענון משתנה (או טווח VRR בקיצור). קצב הרענון יכול להשתנות לכל אחד מהערכים בטווח בצורה חלקה, באופן רציף ומיידי.
מטרה

במסכים עם קצב רענון קבוע, כל פריים מוצג במרווחי זמן מסוימים, שפרוסים באופן שווה. אם הפריים הבא בתורו עדיין לא מוכן כאשר המרווח הזה מגיע, יכולים להתרחש שני מקרים: המקרה הראשון הוא שהפריים הקודם נשאר, עד המרווח זמן הבא (נקרא גמגום - stutter) והמקרה השני הוא כאשר הפריים הקודם והפריים הבא מתערבבים זה עם זה (נקרא קריעת מסך (אנ')). באופן דומה, אם הפריים מוכן בטרם המסך מוכן להציג את הפריים הבא, הוא לא יוצג. המטרה העיקרית של קצב רענון משתנה היא להימנע כליל מיצירת אותם "גמגומים" ו-"קריעות" על ידי סנכרון קצב הרענון באמצעות שינוי תמידי של אותו קצב בהתאם לקצב הרנדור של התוכנה, לדוגמה, סנכרון בין קצב הרענון לקצב הפריימים לשנייה (FPS) של משחק וידאו. הדבר גורם לתצוגת תנועה חלקה יותר.
מטרה נוספת היא חסכון בחשמל, על ידי הנמכת קצב הרענון של המסך באופן זמני לצורך שמירה על חיי סוללה במחשבים ניידים וטלפונים סלולריים.
כמו כן, קצב רענון משתנה מאפשר למסך להציג באופן תקין כל קצב פריימים שרירותי של סרט או וידאו, כל עוד קצב הפריימים נמצא בטווח שהמסך תומך בו.
היסטוריה

מסכים וקטורים שפעלו על טכנולוגיית שפופרת קרן קתודית (CRT) תמכו בקצב רענון משתנה וקצב הרענון נקבע על פי מספר הווקטורים אשר מופיעים על המסך, שכן כמות גדולה יותר של וקטורים משמעותה לוקח יותר זמן להציג את כל הווקטורים.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, מסכי רסטר קיבלו מספר תקנים תעשייתיים עבור קצב רענון משתנה. מבחינה היסטורית, ישנם רק מספר מועט של קצבי רענון קבועים עבור מצבי תצוגה נפוצים.
יישום

לצורך יישום התכונה, פותחו מספר תקנים תעשייתיים וקניינים:
AMD FreeSync
Nvidia G-Sync
VESA Adaptive-Sync (עבור DisplayPort)
קצב רענון משתנה של HDMI 2.1
Apple ProMotion
Qualcomm Q-Sync
הערות שוליים

↑  מארק רג'ון, Preview of NVIDIA G-SYNC, Part #1 (Fluidity), באתר Blur Busters, ‏‏12 בדצמבר 2013 (באנגלית)
↑  אדל סומו, HDMI 2.1 brings 8K, 10K resolution and variable refresh rates, באתר DisplayLag, ‏‏5 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  מאט סמית', G-Sync vs. FreeSync: Adaptive sync gaming monitors, explained, באתר PCWorld, ‏‏15 ביולי 2022 (באנגלית)
↑  Variable refresh rate for power management (באנגלית)
↑  Adaptive control of display refresh rate based on video frame rate and power efficiency (באנגלית)
↑  ברייאן דל ריזו, NVIDIA Supersizes PC Gaming with New Breed of Big Format Gaming Displays, באתר Nvidia, ‏‏7 בינואר 2018 (באנגלית)
↑  Variable refresh rate for stroke CRT displays (באנגלית)
↑  VESA® Adds ‘Adaptive-Sync’ to Popular DisplayPort™ Video Standard, באתר VESA, ‏‏12 במאי 2014 (באנגלית)
↑  HDMI® Variable Refresh Rate (VRR), באתר HDMI (באנגלית)
↑  Prasad‏, Understanding the ProMotion display on the new Apple iPad Pro (עמ' ‏6 ביוני 2017), באתר GSM Arena (באנגלית)
↑  ג'רי צ'נג ופאט לוולור, Snapdragon 835: Powering the immersive VR and AR experiences you’ve been waiting for, באתר קוואלקום, ‏‏23 בינואר 2017 (באנגלית)
קצבים

"קצבים" היא סדרת פסלים מאת יגאל תומרקין שנוצרה בין השנים 1969-1968.
היסטוריה

במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 שילוב הפיסול של יגאל תומרקין בין דימויים אקספרסיוניסטים לבין השפעות פופ ארט. דרך הפעולה העיקרית בפסלי הדמויות שיצר באותה עת הייתה שימוש בבובות מנקין (אנ') וביציקות אחרות כבסיס לאסמבלאז'ים. בתוך עבודות אלו בולטת קבוצה של פסלים, שנוצרה בין השנים 1968–1969, ומשלבת בין דימויים אורגניים כאלו לבין צורות גאומטריות.
הקבוצה העיקרית בסדרה, שאף נקראה "קצבים" או "דיאלוג הקצבים", נוצרה בשנים 1968–1969, והייתה רביעיית פסלים המשלבים יציקות של גוויית בקר עם דימויים אנושיים. אלו הוצבו מסגרות מלבניות או משולשות רחבות, שנצבעו בצבע אדום וצהוב. עם זאת, השימוש בדימויים אלו החל מעט קודם לכן. כבר ב-1967 יצר את הפסל "צליבה משונה" שבו הופיע עירוב יציקות דומה על מבנה גאומטרי דמוי עמוד צליבה.
ברישום של "דיאלוג הקצבים" (1969 בקירוב), מביא האמן תיאור של הסיבות לכליאת הדמויות בתוך המבנה הגאומטרי: "1) ליצור קונטרה-פונקט בין הצורה הגאומטרית האנונימית, המוגדרת והצבועה, לבין הדמות הוגטלית הצפה בתוך החלל שיצרה המסגרת הגאומטרית. 2) לשחרר את הדמות הוגטלית מהשפעות הסביבה ולתת לה מכסימום אוטונומיה בחלל המותווה. 3) שהמכלול הגאומטרי + וגטלי יהיה דומיננטי ומוגדר יותר בחלל שהוא מוצב".
ב-20 במרץ 1969 נפתחה בגלריה מבט בתל אביב-יפו תערוכת יחיד של תומרקין שנקראה "Portrait of the Artist as a Young Butcher" (בעברית: "דיוקן האומן כקצב צעיר"). חלק מעבודות הסדרה הוצגו בה ובהן "המדונה של הקצבים" ו-"דיאלוג הקצבים", לצד עבודות מ"סדרת האסטרונאוטים".
תומרקין שאב את דימוי הבשר מתיאורי מוטיב השור השחוט, כפי שהופיע ביצירותיהם של רמברנדט, חיים סוטין ופרנסיס בייקון ("מחווה לרמברנדט", "מחווה לסוטין", ו-"מחווה לבייקון II/I"). עבודה נוספת עשתה שימוש במסגרת מרובעת לבנה ונקראה "ברלין - אני 1955". קבוצה נוספת עשתה שימוש בצלב אדום או לבן גדול כבסיס לאסמבלאז' ("אקה הומו", "אגנוס דיי", בה נעשה שימוש ביציקה של פגר של כלב, ו-"הו גרמניה אם חיוורת") ואילו ב"מדונה של קצבים" הכניס תומרקין אסמבלאז' של בובה בגודל שלם למסגרת אדומה, כשמעליה גוויית שור החצוי לשניים.
חלק גדול מן הפסלים פורק בשלב כל שהוא. ייתכן כי הדבר היה בגלל המבנים הגדולים שהיו קשים לאכסון. בשנת 1992, לקראת הרטרוספקטיבה שנערכה לתומרקין במוזיאון תל אביב לאמנות, שוחזרו העבודות. קבוצה מפסלים משוחזרים אלו הוצבה בשנת 1994 בגן הפסלים של תומרקין בכוכב הירדן.
פרשנות

סדרת העבודות "קצבים", מהווה סיום של תקופה בה יצר תומרקין שורה של אסמבלז'ים ששילבו יציקות גוף של האמן, יציקות של בובות, כלי נשק ועוד. אצל רמברנדט וסוטין מצא תומרקין את דימוי הבשר החשוף ואת הגישה האקספרסיבית, אולם מבייקון יכול היה תומרקין לאמץ מודל "פופי" לאופן שבו ניתן לשלב דמות אנושית עם פגר החיה, בתוך מבנה גאומטרי חמור. שילוב זה יצר ניכור "אפי".
בראיון משנת 1968 תיאר תומרקין את השימוש בדימויים האנושיים: "רציתי להרחיב את היריעה. רציתי לראות איך אבר, אבל של בן אדם, משפיע על המכלול. [...] את הצבת אתה יכול להטמיע יותר טוב בתוך המכלול. כי קטע הכי קטן של גלגל שיניים זה עדיין חלק משונן, אבל אבר של אדם או שיש לו דומיננט מסוים או שהוא נעלם לגמרי, ואז אתה לא רואה שזה אבר של אדם". ביטוי למודל האסתטי הזה ניתן למצוא בביקורת שפרסם ראובן ברמן בעיתון ידיעות אחרונות על תערוכת היחיד של תומרקי. ברמן הדגיש את הפער בין "קסמיהם האסתטיים-חושניים המופלאים של הפסלים" לבין הרתיעה מהתוכן והאכזריות שבהם.
במאמרו על יצירתו של תומרקין (1992) הדגיש אביגדור פוסק את האלמנטים הנוצריים שבעבודות, ואת האופן שבו אימץ האמן מודלים אלו לעבודתו. כך, לדוגמה, מאזכר פוסק את הרקע הנוצרי של ציור "השור השחוט" של רמברנדט - כביטוי של צליבה. בנוסף, תיאר את מוטיב השור כביטוי לאי צדק חברתי, כמו גם כאלגוריה לדמותו של האמן הסובל. בעקבות פוסק, גם אמיתי מנדלסון (2016) הדגיש את המוטיבים הדתיים ביצירות אלו של תומרקין. בתיאורו של מנדלסון, "הבשר נפער ופני הדמות כמו נולדים מן המוות או נולדים מחדש לאחר הצליבה". תומרקין מערב כאן את בין משמעויות של קדושה ושל בזות (אנ').