stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת עדת ישראל
היסטוריה

עם הקמת ארגון הקהילה היהודית וינה (IKG - הגוף שמייצג את הקהילה היהודית בעיר) בשנת 1852, נוסד בית הכנסת. הרב הראשון היה הרב שלמה זלמן שפיצר (נפטר 1894), שנבחר בשנת 1852. הוא היה חתנו של החתם סופר, וככזה, היה לקהילה קשר ישיר עם הקהילה האורתודוקסית הגדולה בעיר פרשבורג (עירו של החתם סופר). כאשר גדלה ההשפעה הליברלית באזור, הרב שפיצר הוביל את קהילתו האדוקה והבדלנית למיקום חדש, שנבנה מ-1858 עד 1864. בית הכנסת החדש הכיל 750 מקומות ישיבה (500 לגברים ו-250 לנשים).
הרב ישעיה פירסט (נפטר 1943), ירש את מקומו של הרב שפיצר בשנת 1894. הוא היה תלמידו של הכתב סופר (בנו של החתם סופר), וכך עלה גם בידו לקיים קשרים הדוקים עם הקהילה בפרשבורג (באותה תקופה – עירו של הכתב סופר).
בית הכנסת נהרס, יחד עם עוד 80 בתי כנסת נוספים בווינה, במהלך הפוגרומים שהתבצעו בליל הבדולח בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית.
כבר לאחר סיפוח אוסטריה, ובייחוד לאחר שריפת בית הכנסת החלו רבים מן האוכלוסייה היהודית להגר מהמדינה. חלק מן הקהילה האורתודוקסית הצליחו להגיע לארצות הברית והשתקעו בשכונת ויליאמסבורג, ניו יורק. בשנת 1941 החלו הפליטים לדאוג להקמת קהילה, והשקיעו אנרגיה רבה בפיתוחה. הם רכשו בניין תיאטרון בשדרות בדפורד והפכוהו לבית כנסת. רבם הראשון היה הרב יונתן שטייף, שכיהן לפני המלחמה כדיין בבודפשט ונפטר בשנת 1958.
קהילה זו מכונה כיום קהילת וויען. יש לה בתי כנסת גם בבורו פארק ובמונסי וכן מוסדות חינוך הכוללים תלמוד תורה, ישיבה קטנה וישיבה גדולה.
ראו גם

בית הכנסת טמפלגאסה
בית המדרש קהל חסידים
אריה זילבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1877 לטביה 
 פטירה:  1936 (בגיל 59 בערך) מצרים 
 תחום יצירה:  ציור 
 צאצאים:  בן-עמי זילבר 
 
אריה זילבר (לטביה, 1877 - מצרים, 1936) היה צייר ממייסדי תל אביב.
ביוגרפיה

זילבר עלה לארץ ישראל בשנת 1907. בארץ פגש בשרה לבית לויטין, שעלתה באותה שנה מסמולנסק, והשניים נישאו. שרה עבדה כתופרת ופרנסה את הזוג, שעה שאריה זילבר צייר בביתו ולא עבד לפרנסתו. למרות שהיה חסר כל, כמעט הצטרף לאגודת אחוזת בית שרוב חבריה היו סוחרים אמידים או בעלי מקצוע וקיבל הלוואה מבנק אפ"ק, בערבות יתר החברים באגודה. את בית משפחתו, על המגרש שהגריל בשדרות רוטשילד 15 בנה בצוותא עם אליהו בריסקר, הספר הראשון של תל אביב.
בגירוש תל אביב ירדה משפחת זילבר, כמו חלק מיהודי תל אביב, למצרים. אולם אריה זילבר לא עלה חזרה לארץ אלא נשאר במצרים ועבד כצייר שלטים. ב-1936 ביקש לעלות חזרה, אך נפטר במצרים.
בנו בן עמי זילבר היה הכנר הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. אשת בנו הייתה הזמרת ברכה צפירה ונכדו – הזמר אריאל זילבר.

שולמית, בתו, הייתה כנרת אף היא.
צ'ארלס בקווית'

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1929 אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  13 ביוני 1994 (בגיל 65) אוסטין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Fort Sam Houston National Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "צ'ארלי המסתער" (באנגלית: Chargin' Charlie)
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'יה  תיכון הנרי ו. גריידי 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1952–1981 (כ־29 שנים)
 דרגה:   קולונל
 תפקידים בשירות
 מפקד "פרויקט דלתא"  מפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101  מפקד כוח דלתא
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם מבצע ציפורן הנשר
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   כוכב הכסף   כוכב הארד   לב הארגמן  לגיון ההצטיינות
 
צ'ארלס אלווין בקווית' (באנגלית: Charles Alvin Beckwith; ‏22 בינואר 1929 – 13 ביוני 1994) היה קולונל בצבא ארצות הברית אשר שירת בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית והקים את כוח דלתא.
ביוגרפיה

בקווית' נולד וגדל באוסטין, טקסס. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'יה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם בשנת 1952. באותה השנה התגייס בקווית' לצבא, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-17 שבדיוויזיית החי"ר ה-7. בשנת 1955 התנדב לכוחות המוטסים ושימש כמפקד פלוגה מסייעת ברגימנט החי"ר המוצנח ה-504 שבדיוויזיה המוטסת ה-82. בשנת 1958 לאחר שהשלים את מסלול ההכשרה בבית הספר לסיירים בפורט בנינג ואת מסלול ההכשרה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, הצטרף לכוחות המיוחדים ונשלח לוייטנאם כיועץ צבאי. לאחר שובו נשלח לבריטניה כנספח ברגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22. בקווית' השלים את מסלול ההכשרה של השירות האווירי המיוחד ה-22 ולמד רבות מניסיון היחידה במלחמה כנגד גרילה במלאיה. עם שובו מונה לקצין המבצעים של קבוצת הכוחות המיוחדים ה-7. לאחר מכן נשלח שנית לווייטנאם, שם פיקד על יחידת כוחות מיוחדים ששם הקוד שלה היה "פרויקט דלתא" שביצעה משימות סיור ומודיעין. בשנת 1966 נפצע בבטנו באורח אנוש.
לאחר שהחלים באופן מלא מונה למפקד מגמת לוחמת ג'ונגל בבית הספר לסיירים. בשנת 1968 מונה בקווית' למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 ופיקד עליו במבצעים כנגד צבא צפון וייטנאם והוייטקונג. לאחר מכן הוצב בפורט בראג. בשנת 1977 התקבלה הצעתו להקים יחידה צבאית ללוחמה בטרור על פי המודל של רגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22 הבריטי. בקווית' מונה להקים את היחידה שקיבלה, בהתאם לשם היחידה עליה פיקד בשעתו את השם כוח דלתא. בקווית' פיקד על היחידה במבצע טופר העיט, לשחרור בני הערובה באיראן. לאחר המבצע נתקבלה המלצתו להקים את פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בשנת 1981 פרש לגמלאות.
לקריאה נוספת

מרק באודן, "אורחיו של האייתולה", הוצאת מודן, מערכות ומשרד הביטחון, 2012.
הערות שוליים

↑  נועם אופיר, החילוץ נכשל אבל הפיתוחים הצליחו, ביטאון חיל האוויר, גיליון 131 (232), ‏ 01.02.2000.
↑  דרור מרום, כוח דלתה אינו עונה, ביטאון חיל האוויר, גיליון 60 (161) ‏ נובמבר 1987, עמוד 54.
↑  .Beckwith, Charles. "Delta Force: The Army's Elite Counterterrorist Unit", Avon Books, 2000, pp 19
↑  סער הס ונינה פוקס, כוח המחץ: זו יחידת הקומנדו שחיסלה את מנהיג דאעש, באתר ynet, 29 באוקטובר 2019.
↑  גל פרל פינקל, חיסול אל-בגדאדי הוא כסף קטן ביחס לתמונה הגדולה, באתר זמן ישראל, 28 באוקטובר 2019
↑  פרדריק פורסיית', "המתווך",הוצאת מעריב, 1990, עמוד 116.
↑  מרק באודן, "אורחיו של האייתולה", הוצאת מודן, מערכות ומשרד הביטחון, 2012, עמוד 218.
↑  מיכל דניאלי, ‏הילה ומסתורין: הכירו את כוח דלתא, באתר ‏מאקו‏, 5 באפריל 2012.
↑  מרק באודן, "אורחיו של האייתולה", הוצאת מודן, מערכות ומשרד הביטחון, 2012, עמודים 111-115.
↑  מרק באודן, "אורחיו של האייתולה", הוצאת מודן, מערכות ומשרד הביטחון, 2012, עמודים 135-139.
↑  עדו אמבר, ‏מבצע "יהונתן" מאחורי הקלעים - עשור לפעולת צה"ל באנטבה, מערכות 305, ספטמבר 1986 , עמוד 30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273114505171  ISNI: 0000 0000 2350 0498  LCCN: n82221883  NDL: 00463009  NKC: xx0232390  NTA: 07125353X  SNAC: w6387wqb  SUDOC: 077427807  VIAF: 62906885   WorldCat (עם VIAF): 62906885
חיקוק

במדינת ישראל, חיקוק הוא דבר חקיקה שקבעה הרשות המחוקקת שהיא הכנסת, או חקיקת משנה שהיא חקיקה על ידי גורם בתחום מסוים לאחר שהוסמך לכך בחקיקה ראשית על-ידי הרשות המחוקקת, למשל התקנת תקנות על ידי שר בתחום שהוא מופקד עליו.
מבחינת חובת הציות להם, אין הבדל בין החיקוקים לסוגיהם: על התושב לציית לחקיקת משנה כפי שעליו לציית לחקיקה ראשית. עם זאת, חקיקת משנה נתונה, ככל החלטה מנהלית, לביקורת שיפוטית, בין השאר בדרך של מבחן הסבירות. ביקורת שיפוטית על חוק נדירה יותר, והיא מתבססת על סתירה בין החוק לחוק יסוד (ולא על מבחן הסבירות).
הגדרתו בחוק של חיקוק

סעיף 3 לחוק הפרשנות מגדיר חיקוק כחוק או תקנה. חוק, בתורו, מוגדר כחוק של הכנסת או פקודה, ופקודה מוגדרת כפקודה שניתנה לפני הקמת המדינה או פקודה של מועצת המדינה הזמנית. תקנה מוגדרת בחוק כהוראה שניתנה מכוח חוק והיא בת-פועל תחיקתי. מכוח חוק הפרשנות נגזרים סוגי החיקוקים השונים, כפי שיפורטו להלן.
סוגי החיקוקים הקיימים בישראל > חקיקה ראשית

חוק יסוד: חוק במעמד חוקתי שחוקקה הכנסת, בתפקידה כרשות המכוננת של ישראל, שבתפקידה לקבוע חוקה למדינה. בראשית ימי המדינה נקבע שהחוקה תיכתב פרקים-פרקים, ושכל פרק יהווה חוק יסודי בפני עצמו, עד שתושלם החוקה. בפועל, עד היום החוקה טרם הושלמה, ובינתיים, על-פי פסיקה של בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ), מהווים חוקי היסוד חוקים במעמד-על, המסוגלים לגבור על חוק רגיל של הכנסת במידה והוא סותר אותם. בישראל תקפים כיום שלושה-עשר חוקי יסוד (במספר זה לא נמנים חוקי היסוד המתקנים את חוקי היסוד העיקריים. על אופן התיקון של חיקוקים יפורט בהמשך הערך).
חוק: דבר חקיקה של הכנסת, בתפקידה כרשות המחוקקת של ישראל. כיום יש בישראל כ-1,000 חוקים.
פקודה: דבר חקיקה של המנדט הבריטי או השלטון העות'מאני ששלטו בארץ ישראל לפני קום המדינה, או חוק שקבעה מועצת המדינה הזמנית, שהייתה הרשות המחוקקת של ישראל מקום המדינה עד כינונה של האספה המכוננת, שנהפכה לכנסת עם חקיקת חוק המעבר. הביטוי "פקודה", במקום "חוק", נועד להבדיל בין הגופים המחוקקים שלא נבחרו בבחירות, לבין הכנסת, שהיא גוף שנבחר על-ידי העם.
סוגי החיקוקים הקיימים בישראל > חקיקת משנה

תקנות או צו: חיקוקים שנחקקים על ידי גורם מסוים בתחום אחריותו, מכוח חוק או פקודה. לרוב הגורם המחוקק הוא מהרשות המבצעת של ישראל – הממשלה: ראש הממשלה, אחד משרי הממשלה, או פקיד ממשלתי שמונה על ידי אחד מאלה, כגון מנכ"ל משרד ממשלתי.
כללים: חיקוקים שנקבעו על ידי עובד מדינה, שהוסמך לכך בחוק. דוגמה: כללי שיקים ללא כיסוי, תשנ"ב–1992, נקדעו על ידי המפקח על הבנקים, מכוח הסמכות שניתנה לו בחוק שיקים ללא כיסוי, תשמ"א–1981.
חוק עזר: חיקוק שנחקק על ידי המועצה של רשות מקומית וחל בתחומה. הסמכות לרשויות המקומיות לחוקק חוקי עזר בתחומן ניתנת על-ידי הסמכה שניתנה להן בחוקים של הכנסת, ובתחומים המסוימים המפורטים בחוקים.
תקנון הכנסת: נקבע על-ידי הכנסת מכוח חוק יסוד: הכנסת, ומסדיר את סדרי עבודתה, ועדותיה ודיוניה. על-אף שתקנון הכנסת נקבע על-ידי הכנסת, הוא מהווה חקיקת משנה, שכן הוא אינו חוק.
מבנה החיקוק > שם החיקוק

בראש כל חיקוק מופיעה כותרת המהווה את שם החיקוק. שם החיקוק מורכב מסוג החיקוק, כגון: "חוק", "פקודת", "תקנות", "צו" או "כללי", נושא החיקוק כשלאחריו פסיק, והשנים העברית והלועזית בהן נחקק החיקוק לראשונה, מופרדות במקף. לדוגמה: "חוק שעות עבודה ומנוחה, תשי"א–1951".
בחוקי יסוד מופיעה הכותרת: "חוק־יסוד:" ונושא חוק היסוד בלבד, ללא שנת החקיקה הראשונית, על-מנת להבדיל בין חוק רגיל, שייתכן והוא רלוונטי לשעתו, לבין חוק יסוד, שאמור להיות לא תלוי בזמן (אך פעמים רבות עובר שינויים שהזמן גרמם). דוגמה לכותרת של חוק יסוד: "חוק־יסוד: הכנסת". פקודה שנחקקה לפני קום המדינה לא תכיל את השנה העברית, ולעיתים אף לא את השנה הלועזית. תקנון הכנסת מכיל את הכותרת "תקנון הכנסת" בלבד.
לעיתים, נושא החיקוק מכיל בסוגריים, לאחר הנושא הראשי, תת-נושא מסוים שבו החיקוק עוסק, וזאת על מנת להבדיל את החיקוק מחיקוקים אחרים עם נושא ראשי דומה. לדוגמה: "פקודת האניות (לאומיות ודגל), התש"ח–1948". לאחר מכן, סוגריים נוספות יכולות להגדיר נושא ספציפי יותר מתת הנושא. במידה והחיקוק הוא הוראת שעה, יצוין "(הוראת שעה)". זוג סוגריים יכול גם להגדיר כי החיקוק בא לתקן חיקוק אחר עם אותו נושא, כפי שיפורט בהמשך. לדוגמה: "תיקון מס' 5". כך יכול להיווצר שם ארוך במיוחד לחיקוק. לדוגמה: "תקנות סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת היציאה מישראל) (תיקון מס' 5), התשפ"ב–2021".
מבנה החיקוק > גוף החיקוק > ציון מקור הסמכות בחקיקת משנה

במקרים רבים בחקיקת משנה, לפני הוראות החיקוק, יכריז הגורם המחוקק כי הוא מצווה את האמור בהמשך מכוח סעיפים מסוימים בחוקים או פקודות. לדוגמה: "בתוקף סמכותי לפי סעיף 20(1)(ב) ו-(ג) ו-(2)(א) לפקודת בריאות העם, 1940 (להלן – הפקודה), אני מצווה לאמור:"
מבנה החיקוק > גוף החיקוק > הוראות החיקוק

כל חיקוק מחולק לסעיפים, או לתקנות, במקרה של חיקוק תקנות. לכל סעיף או תקנה ישנה כותרת שוליים המציינת את הנושא הנאמר בהם. הסעיפים ממוספרים בסדר עולה הנמשך ברצף לכל אורך החיקוק: "1.", "2." וכן הלאה. במקרים רבים סעיף מכיל כמה תתי סעיפים, הנקראים "סעיף קטן" וממוספרים בספרות עבריות כך: (א), (ב), וכן הלאה. אלה בתורם יכולים להכיל מספר רכיבים קטנים יותר הנקראים "פיסקה", וממוספרים כך: (1), (2), וכן הלאה. רכיב קטן יותר יכונה "פיסקת משנה", וימוספר שוב בספרות עבריות, כך: (א), (ב), וכן הלאה. כך יכולים תתי רכיבים להסתעף מהרכיב שמעליהן, והמיספור יהיה לסירוגין באותיות עבריות או במספרים, בסוגריים.
מבנה החיקוק > גוף החיקוק > חלוקה של חיקוקים ארוכים

כאשר ישנו חיקוק ארוך, נהוג לחלקו לפרקים, אשר כל אחד מהם מכיל סעיפים או תקנות בנושא מסוים. כאשר גם הפרקים ארוכים במיוחד, גוף החיקוק יחולק לחלקים, ואלה יחולקו בתורם לפרקים. אם עדיין הפרקים יהיו ארוכים במיוחד, יחולקו הפרקים לסימנים.
החלקים, הפרקים והסימנים ממוספרים בספרות עבריות, כך: א', ב', וכן הלאה. לעיתים המספור הוא: פרק ראשון, פרק שני, וכן הלאה. בראש כל פרק מופיעה כותרתו. לדוגמה, בחוק הפרשנות: "פרק ב': פירוש מלים וביטויים".
מבנה החיקוק > גוף החיקוק > תוספות

לעיתים, כאשר ישנם פרטים נוספים שהחיקוק מרחיב בהם, כגון איורים, מפות, טבלאות או רשימות ארוכות, הם מופיעים בנספחים הנקראים "תוספת", והסעיפים או התקנות מפנים אליהם. התוספות מופיעות לאחר סעיפי או תקנות החיקוק, וממוספרות כך: "תוספת ראשונה", "תוספת שנייה", וכן הלאה. התוספות יכולות להכיל אף הן סעיפים, סעיפים קטנים וכן הלאה.
מבנה החיקוק > חתימות

בתחתית החיקוק, יופיעו חתימותיהם של האנשים שהוסמכו לחתום בתחתית המסמך. כך, למשל, על חוק של הכנסת חותמים: נשיא המדינה, יושב ראש הכנסת, וראש הממשלה. כאשר שר מסוים מוסמך בחוק לבצעו, גם הוא יחתום על החוק. על תקנות או צווים יחתום הגורם שהוסמך בחוק להתקין את התקנות או לפרסם את הצווים, כגון ראש הממשלה, שר או מנכ"ל המשרד הממשלתי.
תיקון חיקוקים

כאשר הגוף המחוקק מתקן או מבטל חיקוק, הוא עושה זאת על-ידי חיקוק חדש, המתקן את החיקוק הקיים או רשימה של חיקוקים. בתיקון ישיר, שם החיקוק המתקן או המבטל יכיל את השם של החיקוק העיקרי אליו הוא מתייחס, ויכיל סוגריים המכילות את המילה "תיקון" ומספרו של התיקון. כאשר הכנסת מתקנת פקודה, החיקוק המתקן הוא חוק. לדוגמה: "חוק לתיקון פקודת העיריות". שמו של החיקוק המתקן יכיל את השנה בו הוא נחקק, ולא את השנה בו החיקוק המתוקן נחקק.
בתיקון עקיף, יכול חיקוק לתקן בדרך אגבית מספר חיקוקים נוספים, בנוסף לתיקון החיקוק העיקרי.
החיקוק המתקן לרוב קובע בסעיפיו או בתקנותיו הוראות טכניות לגבי תוכנו של החיקוק המתוקן. לדוגמה: בחוק פלוני, בסעיף 32, לאחר סעיף קטן (ב), יבוא: "(ג)...". בשל כך, יש קושי לעקוב אחרי החיקוקים המעודכנים, שירותים שונים מאפשרים לצפות בחיקוקים המתוקנים בצורה מלאה.
כאשר נוסף רכיב לחוק המתקן, כגון פרק, סעיף או סעיף קטן, המיספור ישתנה באופן הבא:
במידה והרכיב נוסף בסוף רשימת הרכיבים הממוספרת, כגון הפרק או הסעיף האחרון בחיקוק או הסעיף הקטן האחרון בסעיף, ימוספר הרכיב החדש במספר העוקב למספר הסעיף האחרון הנוכחי.
במידה ורוצים למספר רכיב חדש בין שני רכיבים הממוספרים במספרים עוקבים, הוא יקבל את מספר הרכיב שלפניו בתוספת האות א'. למשל. בין סעיפים 45 ל-46, יבוא סעיף 45א. אם רוצים להוסיף סעיף נוסף, הוא ימוספר 45ב, וכן הלאה. כמו כן אם רוצים להוסיף בין סעיף קטן (ג) לסעיף קטן (ד) סעיפים קטנים נוספים, הם ימוספרו כך: (ג1), (ג2), וכן הלאה. כאשר רוצים להוסיף בין סעיפים 45א לסעיף 45ב סעיפים, הם ימוספרו 45א1, 45א2, וכן הלאה. כך גם בין סעיף קטן (ג1) לסעיף קטן (ג2) יבואו סעיפים קטנים (ג1א), (ג1ב), וכן הלאה. באופן זה ממוספרים כל הרכיבים הנוספים בחיקוק – בספרות עבריות ומספרים לסירוגין.
כאשר מוחקים רכיב בחיקוק, לא מתקנים בהתאמה את מספור הרכיבים שאחריו.
פרסום חיקוקים וכניסתם לתוקף

החיקוק נכנס לתוקפו כאשר הוא מפורסם באופן רשמי, זולת אם נקבע בחיקוק אחרת. הפרסום מתבצע ב"רשומות", העיתון המתעד הרשמי של המדינה.
הערות שוליים

↑  רשימת החוקים בישראל באתר הכנסת
ברוזה ארנה

| --- | --- |


 שמות קודמים:  Forum‏ (2001–2006)   Jako Arena‏ (2006–2010)   Stechert Arena‏ (2010–2013)
 מיקום:  במברג; ; בוואריה ;  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  49°52′45″N 10°55′14″E﻿ / ﻿49.879167°N 10.920556°E﻿ / 49.879167; 10.920556
 אבן יסוד:  2000
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 בעלים:  עיריית במברג
 מפעיל:  BAB Bamberg Betriebsgesellschaft
 משטח:  פרקט
 קבוצות:  ברוזה באסקט; מועדון הכדורעף פרנקן (2009–2010)
 מושבים:  מקסימום 10,000  קונצרט 8,000 כדורסל 6,249
 www.brose-arena.de
 he
 
ברוזה ארנה (בגרמנית: Brose Arena) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי שנבנה בשנת 2001 בעיר במברג שבמדינת בוואריה, גרמניה, והוא נחשב לשלישי בגודלו בבוואריה אחרי ההיכל האולימפי של מינכן ונירנברג ארנה (גר').
לאולם קיבולת מושבים של 6,249 איש במשחקי כדורסל והוא משמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל המקומית ברוזה באסקט, המשחקת בבונדסליגה וביורוליג.
המתקן משמש לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים, כגון אירועי כדורסל, כדורעף וטניס, וכן כאולם קונצרטים. בעונת 2010/2009 שיחק בו מועדון הכדורעף פרנקן במסגרת הבונדסליגה. ב-10–12 בפברואר 2012, אירחה הארנה את משחקי גביע דייוויס של נבחרת גרמניה נגד נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה (נסתיים 1:4 לטובת האורחים). לאולם הקונצרטים קיבולת מושבים של 8,000 איש. בנוסף אוניברסיטת במברג מקיימת במתקן בחינות.
בשמה הנוכחי נקראת מאז 1 באוקטובר 2013 על שם ספקית הרכיבים לתעשיית הרכב "Brose Fahrzeugteile". בתוך כך שופרה האקוסטיקה, הותקן מסך קובייה חדש עם טכנולוגיית LED חדישה והוחלפו המושבים.
ברוזה ארנה מבפנים
ברוזה ארנה מבחוץ
הערות שוליים

↑  Brose Bamberg with first win in Euroleague 2016/2017 (באתר הקבוצה).
↑  ברוזה באסקט, באתר הרשמי של היורוליג.
↑  גרמניה-ארגנטינה, באתר גביע דייוויס.(הקישור אינו פעיל, 14 בינואר 2017)
↑  ראו למשל הקונצרט של הזמרת הנורווגית קייט הבנביק שהתקיים באולם (אז נקרא "יאקו ארנה") ב-29 במאי 2010, באתר Reverbnation.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c44acb67-89b5-4125-94fa-be4857ad0b7a
מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים

| --- | --- |

עטיפת הספר בגרסה העברית
 מידע כללי
 מאת:  טרי פראצ'ט
 איורים:  טרי פראצ'ט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Doubleday
 תאריך הוצאה:  2001 מקור, 2013 עברית
 מספר עמודים:  200 בגרסה העברית
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת סיאל
 תרגום:  יונתן בר
 פרסים
 מדליית קרנגי 
 סדרה
 סדרת ספרים:  עולם הדיסק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003725501
 
מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים הוא ספר פנטזיה לילדים שכתב טרי פראצ'ט, ופורסם בעברית בהוצאת סיאל בשנת 2013. זהו הספר ה-28 מסדרת עולם הדיסק, אך הראשון שנכתב עבור ילדים. הספר מהווה גרסה מחודשת למעשייה הגרמנית אודות החלילן מהמלין ופרודיה על ז'אנר אגדות העם. התרגום העברי תוקצב בסיוע מערכת מימון המונים במהלך שנת 2013 וגייס 3,796 ש"ח. הספר זכה ב"פרס גפן" לשנת 2014 בקטגוריית ספר הנוער המתורגם הטוב ביותר.
בשנת 2022 יצא הסרט מוריס המדהים המבוסס על הספר.
בעוד סדרת עולם הדיסק יועדה למבוגרים, הספר "מוריס המדהים" שווק בספר לילדים, וכך גם "בני החורין הקטנים" והמשכיו. על אף שהספר "מוריס המדהים" פורסם באנגלית בשנת 2001, מוזכרים "מוריס המדהים ומכרסמיו המלומדים" בספר "איש הקציר" שיצא בשנת 1991, אך שם הכוונה לחלילן אשר נודד בערים מוכות עכברושים שם הוא מחלל בחליל "בתדר שאותו רק עכברושים שומעים". נוסף על כך, שם גם נוצר המוות של העכברושים.
הדמויות

כמו שאמר מוריס המדהים, זה היה רק סיפור על עכברושים ואנשים. והחלק הקשה היה לקבוע מי האנשים ומי העכברושים.
מוריס המדהים, חתול טאבי אפור בעל יכולות אנושיות, רכש את יכולותיו בעקבות אכילת אחד מהמשתנים, בתקופה שהיה חתול רגיל ולא היה מסוגל להבחין בשינוי שחל בהם. החל מאז לחוש ייסורי מצפון ומכיוון שהרגיש שונה משאר החתולים החל להתיידד עם חבורת העכברושים. הוא משתדל להוביל אותם בנתיב שמתאים לכולם - דבר שבעיקר כולל להרוויח כסף - והיחסים איתם טובים כל עוד הוא מקפיד שלא לאכול יצור אשר מסוגל לדבר. משאלתו הכמוסה היא להיות מאומץ כחיית שעשועים, והוא אף היה מוכן לשלם עבור זאת. בעקבות הפשיטה על העיר בלינצ'ס המסוכנת, גילה מוריס את יכולתו לנהל משא ומתן, והבין שהוא ראוי ליותר מלהיות חיית שעשועים, ולפיכך היה אף מוכן לוותר על חלקו בשלל.
הדמויות > המשתנים

חבורה של עכברושים בעלי יכולות אנושיות, המכנים עצמם "משתנים", להבדיל מהעכברושים הרגילים, אותם הם מכנים "קיקים". העכברושים רכשו את יכולותיהם - אותן הם מורישים לצאצאיהם - בעקבות אכילת אשפה מערימת הזבל מאחורי האוניברסיטה הנעלמת. את שמותיהם בחרו העכברושים כאשר למדו לזהות מילים כתובות ובטרם למדו את משמעותם, כך שכל עכברוש העניק לעצמו כל שם שמצא חן בעיניו. פרט לזהירות פול ולאפרסקים מתחלקים העכברושים לשלוש מחלקות - מחלקת פיפי, הכוללת עכברושים צעירים אשר מתרוצצים מתחת לרצפות הבתים ומצייצים בכל מקום, וכן משתינים בתוך האוכל שבמזווה; מחלקה שתיים הכוללת עשרים עכברושים מבוגרים וערמומיים ושבעי קרבות, אשר קיבלו את התבונה בהיותם בוגרים. בין תפקידיהם לגנוב את האוכל של החתול, לגנוב את העוגה מהטבח וכיוצא באלה. את רוב התגובות מקבל סרדינים, אשר נוהג לרקוד סטפס בפני האנשים המבוהלים; ומחלקת פירוק המלכודות בהנהגת לעור יבש. הם הולכים בזהירות בנתיבים התת-קרקעיים (אותם לעור יבש סימן במפה) בעקבות עכבר מכני המכונה "מר קליקי" (אשר למעשה משמש כפיתיון להפעלת המלכודות) ומנטרלים את המלכודות אשר הם מוצאים בדרכם ומאתרים רעלים (אשר לחלקם הכינו העכברושים סמי נגד) אותם הם קוברים באדמה ומסמנים אותם בשתן.
בשר טחון, מנהיג העכברושים. עכברוש זקן ונרגן אשר עבר את השינוי בגיל מבוגר. הוא סולד מעצם החשיבה, סולד מהקשר עם מוריס, מרגיש שכל העולם מתקדם מהר מדי, ודוגל בשיטות הישנות.
חיסכון אדיר, הנקבה הבוגרת הראשית, שרירית בעלת נשיכה חזקה, אשר יש לה סבלנות מעטה לזכרים ואף בשר טחון נוהג להתרחק ממנה כשיש לה מצב רוח רע.
זהירות פול, עכברוש לבקן וכמעט עיוור, בעל יכולת חשיבה מוגברת ויכולת לפענח את דבריהם של הקיקים. הוא מנחה את העכברושים כגורו, מכין יחד עם אפרסקים הנחיות לשבט המשתנים ומקבל את השראתו מהספר "מר נבנב יוצא להרפתקה", אליו הוא מתייחס כסוג של חזון בכך שבני האדם מסוגלים להתגבר על אכזריותם הטבעית ולראות את העכברושים ובעלי חיים אחרים כשווים להם.
אפרסקים, עכברושית צעירה בעלת יכולת לשאול שאלות קשות. עוזרת לזהירות פול להתמקד ומתעדת את דבריו באמצעות כתב ציורים.
לעור יבש, עכברוש גדול, שרירי וקשוח הנושא חגורות כלים ומתמחה בפירוק מלכודות. הוא אינו מהסס להתווכח עם בשר טחון אך נמנע מעימות מוחלט איתו. בעקבות חוויית סף מוות הוא מוותר על המלחמה עם בני האדם ומחליט להגיע איתם להסכם.
סרדינים, עכברוש שמן חסר פחד המיטיב לרקוד סטפס. הוא חובש כובע קש ונעזר במקל, ומתמחה בהתניידות בשטח עוין, כולל שימוש בחבל עשוי מגומיות.
מזין, עכברושית צעירה וחסרת כישרון מוכך אשר נפלטה ממחלקת פיפי כיוון שהייתה נבוכה מכדי להשתין ונשלחה למחלקת המלכודות. למרות הססנותה היא מצליחה להציל את לעור יבש לאחר שנלכד במלכודת.
הדמויות > האנשים

קית, נער אשר מוגדר כ"מטופש למראה" ובעל כישרון נגינה. הוא אומץ על ידי גילדת המוזיקאים לאחר שננטש ליד השער.
מליציה גרים, בתו של ראש העיר, נצר לאחיות גרים ומספרת סיפורים המתאמצת להתאים את הנעשה סביבה על פי הסיפורים שקראה.
ראש העיר, אדם מעשי אשר משתדל לחיות בהתאם ליכולות של שאר הציבור ונבחר שוב ושוב כיוון שאין מועמד טוב יותר.
לוכדי העכברושים, נוהגים לגנוב אוכל ולהאשים את העכברושים בגנבה ולהציג בכל יום אוסף זנבות (שחלקם מזויפים). השוליה של הלוכד הכין מלך עכברוש.
החלילן, מגיע לעיירות מוכות עכברושים ושם בתמורה ל-300 דולר הוא מחלל בחליל בתדר אשר אותו רק עכברושים שומעים, דבר אשר גורם לעכברושים ללכת בעקבותיו בהמוניהם.
סמל דופלפונקט (Doppelpunkt בגרמנית - נקודתיים) ורב"ט קנופף (Knopf), המקבילים של סמל קולון ורב"ט נובס.
הדמויות > ישויות על טבעיות

עכביש, מלך עכברוש אשר מורכב משמונה עכברושים עיוורים. נוצר על ידי אחד מלוכדי העכברושים וחי במרתף סמוך למרתף ביתם. הוא מנהיג חוליה של עכברושים - אשר על מוחם הוא השתלט, ושואף להשמיד את כל אויביו כולל אנשים וחתולים.
מוות, היצור השילדי אשר מגיע לאסוף את נשמות המתים.
עכברוש העצמות, המוות של החולדות אשר אוסף את נשמותיהם לאחר מותם.
הערות שוליים

↑  ספר זה מהווה פרודיה על ספרי פיטר הארנב שכתבה ביאטריקס פוטר, כפי שניתן לקרוא באתר Lspace.
↑  הבהרה לעמוד 226 בספר, אתר Lspace.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8044273f-76b4-4660-95c4-e25bdc938e2c
ויליאם פאלמר

ויליאם אדמס פאלמר (באנגלית: William Adams Palmer;‏ 12 בספטמבר 1781 –  3 בדצמבר 1860) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, לאחר מכן המפלגה הלאומית הרפובליקנית והמפלגה האנטי-מאסונית, ולבסוף המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בין השאר כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשלוש תקופות כהונה שונות בשנים 1811 -1827, כשופט בית המשפט העליון של ורמונט בשנים 1816–1817, כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1818–1825, כמושל ורמונט ה-13 בשנים 1831–1835, וכחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1836–1838.
ראשית חייו

ויליאם פאלמר נולד בעיירה הברון (חברון) שבקונטיקט, כבנם של סטיבן פאלמר ושל סוזאנה (לבית סויר) פאלמר. הוא היה צאצא של וולטר פאלמר (אנ'), שהיה המייסד של צ'ארלסטאון, מסצ'וסטס ושל ניו לונדון, קונטיקט. בילדותו איבד פאלמר חלק מאחת מידיו כתוצאה מתאונה בה הוא החליק ונפל על קרח כאשר נשא גרזן. הוא השלים את לימודיו היסודיים בהברון, ולמד משפטים בהדרכת ג'ון תומפסון פיטרס, לימים שופט בבית המשפט העליון של קונטיקט, ובהדרכת דניאל באק, לימים התובע הכללי של ורמונט וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה. ב-1805 התקבל פאלמר ללשכת עורכי הדין ועסק במקצוע בעיירות בראונינגטון, דרבי וסנט ג'ונסברי שבוורמונט, לפני שהשתקע בעיירה דאנוויל.
קריירה

בשנים 1808 -1809, ובשנים 1811–1817 היה פאלמר שופט שלום במחוז קלדוניה. בשנים 1808–1816 הוא היה פקיד המחוז. בשנים 1811–1813, 1818–1819 ו-1825–1827 הוא היה חבר בית הנבחרים של ורמונט. בשנים 1816–1817 כיהן פאלמר כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט. ב-1817 הוא קיבל תואר כבוד מאוניברסיטת ורמונט.
ב-1818 נבחר פאלמר לסנאט של ארצות הברית כמחליפו של ג'יימס פיסק שהתפטר. הוא נבחר שוב בזכות עצמו ובסך הכול כיהן בסנאט מאוקטובר 1818 ועד מרץ 1825, בתחילה מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, והחל מ-1823 מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית. לאחר מכן הוא שב לבית הנבחרים של ורמונט. פאלמר היה גם נציג לוועידות החוקה של ורמונט בשנים 1828, 1836 ו-1850.
ב-1829 ארגן פאלמר את הוועידה הראשון בוורמונט של המפלגה האנטי-מאסונית במונטפלייר. ב-1831 הוא נבחר כמושל ורמונט כמועמד מפלגה זו, וכיהן בתפקיד עד 1835. ב-1833 הוא הציע חוק על פיו כל אדם שיישא שבועה סודית בכל ארגון כמו הבונים החופשיים, ישלם קנס, וב-1834 קידם חוק להשעיית פעילותה של הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בוורמונט. במהלך תקופת כהונתו של פאלמר כמושל, בוטלה האפשרות של מאסר בגין אי תשלום חוב לנשים, הוקמו 14 בתי ספר חדשים, ניתן זיכיון לשבעה בנקים חדשים, והתקבלה חקיקה להרחבת פעילות מערכת הרכבות.
לאחר תום כהונתו כמושל, פרש פאלמר לחוותו, אך המשיך להיות מעורב בפוליטיקה. ב-1836 הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית להסנאט של ורמונט שנוסד אז, וכיהן בו עד 1838.
חיים אישיים

ב-1813 נשא פאלמר לאישה את שרה צ'נדלר בלנשארד מדאנוויל. לשניים נולדו שבעה ילדים, שחמישה מתוכם הגיעו לבגרות.
ויליאם פאלמר נפטר בדאנוויל ב-3 בדצמבר 1860. הוא נטמן בבית הקברות דאנוויל גרין שבעיר.