stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב חזן
הערות שוליים

↑  תמונת מצבתו ב"מה לחיפה ולבית העלמין במשמר העמק?", ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
↑  חבצלת פרבר, "האמת על הקיבוץ": הביקורת החריפה והכואבת מכולן, באתר nrg‏, 27 באוגוסט 2013
↑  זאב צחור, חזן, תנועת חיים., עמ' 38–40
↑  זאב צחור, חזן, תנועת חיים, עמ' 41
↑  זאב צחור, חזן, תנועת חיים, עמ' 42
↑  11, דור של עמי ארצות [1992], באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 ביולי 2021
↑  אבי שילון, בן-גוריון: אפילוג, עמ' 95
↑  זאב צחור, ‏יעקב חזן: נפתולי הדרך של ההנהגה ההיסטורית, ישראל חוברת 3, אביב תשס"ג, 2003
↑  ישעיהו בן-פורת, "שיחות", ספרי ידיעות אחרונות: עידנים, ירושלים, 1981, עמ' 323-324
↑  בית הספר הדמוקרטי ע"ש יעקב חזן
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307944105171  PLWABN: 9810537272705606  BnF: cb14579588t (data)  CiNii: DA16528384  GND: 12394337X  ISNI: 0000 0000 6681 3590  LCCN: n86072123  VIAF: 27991782   WorldCat (עם VIAF): 27991782
יעקב שינפלד

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1951 (בן 73) חיפה
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  ניהול חברת זנלכל
 ידוע בשל:  איש עסקים ובעל שליטה בחברת "זנלכל"
 השכלה:  הנדסת מזון וניהול תעשייה בטכניון.
 מקצוע:  מהנדס מזון
 מספר צאצאים:  4
יעקב (קובי) שינפלד (נולד ב-18 בדצמבר 1951) הוא תעשיין ואיש עסקים ישראלי, יו"ר הדירקטוריון ובעל שליטה בחברה הציבורית זנלכל בע"מ, יצרנית מותג השימורים "יכין", אותה ניהל במשך עשרות שנים.
ביוגרפיה

יעקב (קובי) שינפלד נולד בחיפה, בנם של לאה ודב שינפלד, אח צעיר לשתי אחיות. הוריו עלו לישראל בשנת 1933, אביו דב עלה מצ'כוסלובקיה ואימו לאה עלתה מפולין, תחילה התגוררו בתל אביב, ובשנת 1941, לאחר שאביו הצטרף לחברת זנלכל בע"מ, אותה רכש במלואה ב-1947, המשפחה השתקעה בחיפה.
דב שינפלד נפטר כשקובי היה בן 15 וחצי. באותה עת, הוא למד בבית הספר הריאלי במגמה ביולוגית ותכנן ללמוד רפואה. למרות זאת, לאור ציפייה להמשיך את דרכו של אביו בחברה המשפחתית, למד וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת מזון, והשלים רבים מהקורסים של הנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
בשנת 1970 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת גולני, כקצין ומפקד מחלקה בגדוד 51. כשמונה חודשים לאחר שחרורו מצה"ל פרצה מלחמת יום הכיפורים. קובי עלה לרמת הגולן, חבר לפלוגתו הסדירה, והשתלב בלחימה מאומצת של חטיבת הגולני ברמת הגולן. ביום האחרון למלחמה, בקרב על כיבוש החרמון, לחם ונפצע קל.
באמצע לימודיו בטכניון, בעקבות פתיחת מגמות מסוימות בקורס הטיס גם למרכיבי משקפיים, החליט שינפלד להגשים חלום ילדות, התגייס לשירות קבע והתחיל את הקורס. כעבור שנה בקורס, לאחר שלא נשאר במגמת הקרב, בשל לקות ראייה והצורך במשקפים, שב ללימודים.
חברת "זנלכל" לייצור שימורי מזון הוקמה בשנת 1940 ונרכשה במלואה על ידי דב שינפלד בשנת 1947 במפרץ חיפה. בתום לימודיו האקדמיים, בשנת 1979, החל שינפלד את דרכו במפעל המשפחתי כטכנולוג מזון, ובהמשך מונה למנהל התפעול. בשנת 1983 מונה למנהל הכללי והוביל את הנפקת החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1986 העבירה החברה את מפעלה מחיפה למתחם חדש, בהשקעה של 12 מיליון דולר, באזור התעשייה אלון תבור שליד עפולה, על שטח של 65 דונם. בשנת 1988 החל שינפלד להרחיב את פעילות החברה, כאשר הוביל את זנלכל לרכישת הפעילות התעשייתית של חברת "פרי-זה" שהייתה בכינוס נכסים.
בשנת 1998 רכש החברה את הפעילות התעשייתית במפעלי השימורים של "יכין תעשיות".
בשנת 2005 מונה שינפלד ליושב ראש דירקטוריון פעיל, ומינה תחתיו לתפקיד המנהל הכללי את פיני גורביץ'.
באפריל 2017 מינה שינפלד שלושה מבניו לדירקטורים בחברה.
ביוגרפיה > משפחתו

לאחר נישואין ראשונים שנמשכו כחמש שנים, בשנת 1984 התחתן בשנית, עם דבורה כ"ץ, אלמנתו של רס"ן אהרון כ"ץ ובתו של הפרופ' דוד הרטמן, ואימץ את שני בניה. לזוג נולדו עוד שני בנים. בסוף שנות ה-90 התגרשו. בשנת 2007 התחתן שינפלד עם שוש ברלינסקי-שינפלד, אשר נפטרה כתוצאה מסיבוך של מחלת הסרטן פחות מחודש לאחר נישואיהם. היא ניהלה, בין היתר, את גני התערוכה בתל אביב ואת המועצה להשכלה גבוהה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ליאת רון, ‏פורטפוליו / קובי שינפלד, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2010
↑  אורי גינוסר, מכירות זנלכל עלו ב־'89 ב־33%; הסתכמו ב־60 מיליון ש"ח, מעריב, 2 במאי 1990
↑  זנלכל מותגים יכין, פרי מבורך, פרי זה - בד"ץ בית יוסף, באתר בד"ץ בית יוסף, ‏4 במרץ 2013
↑  זנלכל בע"מ, מעריב, 7 אפריל 1987
↑  אתמול מונה כונס נכסים לחברת הביטוח אושיות, ⁨⁨מעריב, 5 פברואר 1988
↑  זנלכל - מתמזגת עם יכין, באתר גלובס, 19 באוגוסט 1998
↑  עוברים, באתר הארץ, 12 ביולי 2005
↑  חברת זנלכל באתר בורסה לניירות ערך בתל אביב
↑  גיל קליאן, אבות אכלו תירס: בעל השליטה בזנלכל ממנה את שלושת בניו לדירקטורים, באתר כלכליסט, 20 באפריל 2017
↑  אורי דרומי, האשה שהצילה את ההשכלה הגבוהה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2007
המכלול המונומנטלי של קונסטנטין ברנקושי בטרגו ז'יו

מכלול הפסלים של קונסטנטין ברנקושי בטרגו ז'יו (רומנית Ansamblul sculptural Constantin Brâncuși de la Târgu-Jiu), המוכר גם בשם המכלול המונומנטלי "דרך הגיבורים" בטרגו ז'יו (Ansamblul monumental „Calea Eroilor” de la Târgu Jiu), הוא הומאז' ללוחמים הרומנים במלחמת העולם הראשונה, מעשה ידיו של הפסל הרומני קונסטנטין ברנקושי בעיר טרגו ז'יו במחוז גורז' ברומניה. המכלול מצטיין בשילוב של פיסול אבסטרקטי, אדריכלות נוף, הישגים הנדסיים ותכנון עירוני, ונחשב לאבן דרך בתחום פיסול החוצות במאה ה-20. בשל כך הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2024.
היסטוריה

המונומנט הוזמן ומומן על ידי "הליגה הלאומית של נשות מחוז גורז'" לכבוד החיילים הרומנים והאזרחים בני טרגו ז'יו אשר הגנו על העיר ב-27 באוקטובר 1916 מפני כוחות הצבא הגרמני בקרב סמוך לגשר על נהר ז'יו. קונסטנטין ברנקושי שהתגורר אותה עת בפריז, נענה ב-1935 להזמנה ליצור את היצירה בארץ מולדתו, אך סירב לקבל תמורה כספית בעד עבודתו, ובלבד שתינתן לו חירות אמנותית בעיצוב היצירה ובבחירת החומרים. עבודות ההקמה נערכו בשנים 1937-1938 והמכלול נחנך ב-27 באוקטובר 1938.
בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 היה ניסיון כושל של הרשויות הקומוניסטיות להרוס את עמוד האינסוף בשל הסתייגותם מסוג זה של אמנות. בסופו של דבר העמוד לא נהרס והמכלול כולו זכה להגנה במסגרת החוק בשנת 1955, ונכלל ברשימת המונומנטים של רומניה אשר הוכנה על ידי הוועדה המדעית למוזיאונים ולמונומנטים היסטוריים ואומנותיים. ב-1965 עמוד האינסוף נוקה בהתזת חול וצופה בשכבת הגנה עשויה אבץ. שער הנשיקה שופץ גם הוא ב-1966 ושתיים מפיסות האבן במשקוף הוחלפו באבן טרוורטין זהה לאבן המקורית. ב-1991 המכלול הוסף לרשימה הטנטטיווית של רומניה, ושנה לאחר מכן הוענק לו מעמד חוקי של נכס בעל ערך לאומי. ב-1996 פורק עמוד האינסוף בשל מצבו המדורדר, ומשלחת מטעם אונסק"ו הגיעה לעיר במטרה לבחון את הדרך הטובה ביותר לשחזורו. 32 מומחים בינלאומיים השתתפו בסימפוזיון בנושא ב-1999, ושנה לאחר מכן החל שיפוץ של כל מרכיבי המונומנט ושל שני הגנים שלאורך הציר. האבנים במונומנט נוקו מגרפיטי ומחומר ביולוגי שדבק בהם, וחלקים שבורים או פגומים הוחלפו; הגנים עוצבו על ידי אדריכל נוף בשנים 2002-2004. עדכון התוכנית לשטח המוגן של המכלול, הכולל את השטח המוצע להכרה כאתר מורשת עולמית ואת אזור החיץ, הושלם ב-2013, במקביל לניסוח תוכנית להגנה וניהול המכלול. ב-2024 המכלול הוכר כאתר מורשת עולמית.
גלריה

עמוד האינסוף בגן העמוד
שער הנשיקה: ארבע מהנשיקות נראות על גבי העמודים התומכים, ומחצית מזוגות הנאהבים מופיעים בחלק העליון של האנטבלטורה
אחד משני ספסלי האבן
סמטת הכיסאות וגן קונסטנטין ברנקושי
סמטת הכיסאות
שולחן הדומיה. באופק נראה שער הנשיקה
הערות שוליים

↑  Brâncuși Monumental Ensemble of Târgu Jiu, Unesco WHC
↑  Brâncuși Monumental Ensemble of Târgu Jiu, Nomination document, p. 38
↑  Brâncuși Monumental Ensemble of Târgu Jiu, Nomination document, p. 12-13
↑  MoMA The Collection: Constantin Brancusi. Endless Column., 1918
↑  Brâncuși Monumental Ensemble of Târgu Jiu, Nomination document, p. 17
↑  Brâncuși Monumental Ensemble of Târgu Jiu, Nomination document, p. 20
יחזקאל אברמסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 בפברואר 1886 ו' באדר א' ה'תרמ"ו בלארוס דשקאוצי, בלארוס
 פטירה:  19 בספטמבר 1976 (בגיל 90) כ"ד באלול ה'תשל"ו ישראל ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ישראל 
 השכלה:  ישיבת נובהרדוק  ישיבת טלז  ישיבת רמיילס 
 מקום מגורים:  לונדון, בית וגן 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 בספטמבר 1976 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 רבותיו:  יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, חיים הלוי סולובייצ'יק 
 חיבוריו:  חזון יחזקאל ארץ ישראל נחלת עם ישראל  דיני ממונות   קובץ מאמרים
 צאצאים:  שמעון אברמסקי  יעקב דוד אברמסקי 
 
 תפקידים נוספים:  ראש בית דין
 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1956)  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1950) 
 
שלט רחוב על שם הרב אברמסקי בירושלים.
הרב יחזקאל אברמסקי (ו' באדר א' ה'תרמ"ו, 11 בפברואר 1886 – כ"ד באלול ה'תשל"ו, 19 בספטמבר 1976) היה ראש בית דין בלונדון, פרשן התוספתא, מראשי ישיבת סלבודקה בבני ברק וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. חתן פרס ישראל ופרס הרב קוק לספרות תורנית.
חייו

נולד לרב מרדכי זלמן בכפר דשקאוצי (בלא') שבפלך וילנה (היום בלארוס). למד בישיבת נובהרדוק שם התקרב אל "הסבא מנובהרדוק" ולבקשתו אף למד עם בניו. בגיל 17 נסמך לרבנות על ידי רבה של נבהרדק, הרב יחיאל מיכל אפשטיין, בעל ערוך השולחן. למד גם בישיבת טלז, בישיבת רמיילס וב"קיבוץ" של הרב חיים עוזר גרודזנסקי בווילנה. נישא לבתו של הרב ישראל יהונתן ירושלימסקי, חתנו של הרידב"ז. היה סמוך על שולחן חותנו ולמד גם ממנו דרכי פסיקה. נסע ללמוד גם אצל הרב חיים מבריסק.
משנת תרע"ב (1912) היה רבה של סמאליאן. בשנת תרע"ד (1914) עבר לכהן כרב בסמולביצ'י. בשנת תרפ"ג (1923) החליף בסלוצק את הרב איסר זלמן מלצר, שנמלט מחמת רדיפות השלטון הקומוניסטי. בשנת ה'תרפ"ה (1925) הוציא לאור את החלק הראשון של פירושו על התוספתא. חידש את הופעת כתב העת הרבני יגדיל תורה ושימש כעורך הגיליון הראשון, שהיה אחד הפרסומים ההלכתיים האחרונים שפורסמו בברית המועצות.
במרץ 1928 (ה'תרפ"ח) היה בין הרבנים שהוחתמו על ידי הג.פ.או. על איגרת שטענה שאין רדיפות של היהדות ברוסיה. בסוף 1928 (ה'תרפ"ט) חתם על איגרת נוספת שהכחישה שהחתימה הקודמת ניתנה מתוך לחץ.
באותה שנה הזמינו אותו חברי המושבה פתח תקווה לכהן כרבה, אך שלטונות ברית המועצות סירבו לתת לו לצאת משם והוא ויתר על המינוי. בהמשך נאסר והואשם ב"פעילות אנטי-סובייטית", בגלל רצונו לעלות לארץ ישראל. הוא נעצר על ידי הג.פ.או. באלול ה'תר"ץ (1930), נידון לחמש שנות עבודת פרך ונשלח לחצי שנה למחנה בסיביר.
הודות למאמצים של רבים, בהם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יוסף צבי הרץ (רבה הראשי של אנגליה), החפץ חיים ואף חיים נחמן ביאליק - שוחרר לאחר כשנה, בערב יום הכיפורים ה'תרצ"ב (אוקטובר 1931), בתנאי שיעזוב את ברית המועצות לצמיתות. הוא גורש ללטביה, משם לפולין ואז ללונדון. הרוסים השאירו את אשתו וילדיו ברוסיה כדי שישמשו כערבון ליציאתו מהמדינה לצמיתות. כעבור כמה חודשים הורשו אשתו ושניים מבניו לצאת מהמדינה, ושני הבנים הגדולים הורשו לעשות זאת רק מספר שנים מאוחר יותר, בהשתדלות אנתוני אידן, שר החוץ של בריטניה.
בחורף תרצ"ב (דצמבר 1931) השתקע הרב אברמסקי בלונדון והחל לכהן כרב קהילת מחזיקי הדת בעיר, שפעלה אף היא למען שחרורו. בשנת 1935 החליף את הרב שמואל יצחק הילמן כדיין ואב בית דין בבית הדין הרבני בלונדון. בשנים אלו המשיך במפעלו - חיבור הפירוש לתוספתא, "חזון יחזקאל", וב-1945 הוציא את ספרו "ארץ ישראל - נחלת עם ישראל". בשנת 1950 קיבל את "פרס הרב קוק לספרות תורנית", מטעם עיריית תל אביב.
בשנת ה'תשי"א (1951), עם פרישתו לגמלאות, עלה לישראל עם משפחתו והתיישב בשכונת בית וגן בירושלים. בשנת 1956 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית. היה מראשי ישיבת סלבודקה (בני ברק) ומסר בה שיעור כללי אחת לשבוע, אולם לא היה מעורב בניהולה החינוכי. ב-1963 מונה לכהן כנשיא "ועד הישיבות". כן פעל למען החינוך העצמאי, היה מנשיאי ארגון אתרא קדישא בעת הקמתו, וכן נשיאו של המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
נפטר בירושלים בשלהי ה'תשל"ו (1976), במוצאי שבת אור ליום א' של סליחות האשכנזים. נקבר בהר המנוחות.
משפחתו

בנו יעקב דוד אברמסקי היה סופר, בלשן וספרן בכיר בבית הספרים הלאומי. בנו של יעקב דוד, יונתן, נהרג בירושלים במלחמת השחרור, סמוך לגיל בר מצווה
בנו פרופסור שמעון אברמסקי היה ראש הקתדרה ליהדות באוניברסיטת לונדון
בנו משה
בנו מנחם עזרא.
מתלמידיו

הרב יצחק זילברשטיין
הרב משה מרדכי הלוי שולזינגר
הרב אברהם יצחק לנאל
הרב יהושע ברכץ
הרב דב לנדו
הרב מיכל זילבר
חיבוריו

מלבד חיבורו הגדול חזון יחזקאל חיבר ספרים נוספים, וכן נדפסו ספרים נוספים של מאמריו וחידושיו:
חזון יחזקאל - חיבור על התוספתא,
ארץ ישראל נחלת עם ישראל
דיני ממונות, הגדרת סוגיהם,
חזון יחזקאל על מסכת פסחים
ספר הזיכרון לכבודו ולזכרו של רבי יחזקאל אברמסקי
חזון יחזקאל על מסכת זבחים, וליקוטים על הש"ס, צורף לו קונטרס זכר ישי מאת חותנו, רבי ישראל יהונתן ירושלימסקי,
קובץ מאמרים על ענייני אגדה. בסופו מצורף חיבור מאת חותנו על ענייני הארץ.
חזון יחזקאל על תנ"ך תפילה ודברי אגדה
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מלך ביופיו, תולדות חייו של רבי יחזקאל אברמסקי, ירושלים תשס"ד
הערות שוליים

↑  תולדות הרב יחזקאל אברמסקי, ירחון בית יעקב אדר תשל"ח, עמ' 22, באתר HebrewBooks
↑  הפרדס, תשרי תשל"ז, שער פנימי, "הגאון מרן יחזקאל אברמסקי זצ"ל"
↑  לכלולת ש"ב הרה"ג, המודיע, 28 בפברואר 1913 (התאריך לפי הלוח היוליאני)
1 2  ספר על הרב יחזקאל אברמסקי זצ"ל, מעריב, 1 בינואר 1989
↑  רשיון מוזר, הארץ, 24 באוקטובר 1919
↑  יגדיל תורה Tishrei 5688, באתר היברובוקס
↑  הרב א. שאולי, אחרונים ברוסיה הסובייטית, הצופה, 10 בפברואר 1956
↑  איך מחתימים רבנים בס.ס.ס.ר., הארץ, 15 באוקטובר 1928
↑  "על חטא" של רבנים, הארץ, 13 בינואר 1929
↑  אורי רדמן, ‏שני מכתבים מאת רבי יחזקאל אברמסקי זצ"ל לאנשי פתח תקוה, המעין תמוז תשס"ט.
↑  פתח תקווה, הארץ, 19 באפריל 1928
רב חדש למושבה, דואר היום, 26 באפריל 1928
↑  מנוי רב ראשי, הארץ, 5 באוגוסט 1930
↑  הפרדס, כסלו תשכ"ה, עמוד 38
↑  מאסרו של הרב מסלוצק, הארץ, 1 בספטמבר 1930
↑  רפאל בנימין פוזן, "כמוך גם הנני פה עובר אורח", פורסם במקור בעיתון הצופה
↑  הרב אברמסקי שוחרר, הארץ, 13 באוקטובר 1931
↑  מגלגוליו של הרב אברמסקי, הארץ, 15 בנובמבר 1931
1 2  ג. צימרמן, הרב אברמסקי בא להשתקע, מעריב, 6 במאי 1951
↑  הרב אברמסקי מסלוצק רב בלונדון, דואר היום, 21 בדצמבר 1931
↑  הרב י. אברמסקי נתמנה לדיין בלונדון, העולם, 27 ביוני 1935
↑  Rabbi Frand on Parshas Ki Savo, באתר torah.org
| תוספתא |
| --- | --- | --- |
| כתבי יד ומהדורות יסוד | כתב יד ארפורט (המאה ה-12) • כתב יד וינה (המאה ה-14) • דפוס ונציה (1521-2) • כתב יד לונדון (המאה ה-15) • קטעים מהגניזה הקהירית (תקופת הגאונים) • קטעים מגניזות אירופאיות (ימי הביניים) |  |
| מהדורות מדעיות | מהדורה משה שמואל צוקרמנדל (כתב יד ארפורט) • מהדורת שאול ליברמן (כתב יד וינה) |  |
| פרשני התוספתא | רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר • רבי דוד פארדו (חסדי דוד) • רבי שמואל אביגדור תוספאה (מנחת ביכורים) • רבי יחזקאל אברמסקי (חזון יחזקאל) • רבי יצחק שבדרון (מנחת יצחק, שירי מנחה) • שאול ליברמן (תוספתא כפשוטה) • רבי יונה בן גרשון מווילנא (ריב"ג מווילנא) |  |
| חוקרי התוספתא | משה שמואל צוקרמנדל • שאול ליברמן |  |
ספרות חז"ל: המשנה • תלמוד בבלי • תלמוד ירושלמי • מדרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257486005171  GND: 130409731  ISNI: 0000 0000 6687 561X  LCCN: n89102418  NTA: 310392306  SUDOC: 094942765  VIAF: 47868258   WorldCat (עם VIAF): 47868258
אנדרטת הצי וצי הסוחר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטת מלחמה 
 כתובת:  Lady Bird Johnson Park 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 חומרי בנייה:  אלומיניום, גרניט 
 יוצר:  הרוי ויילי קורברט 
 מידות
 רוחב:  30 רגל 
 גובה:  35 רגל 
 
 קואורדינטות:  38°52′34″N 77°02′50″W﻿ / ﻿38.876111111111°N 77.047222222222°W﻿ / 38.876111111111; -77.047222222222
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) אנדרטת הצי וצי הסוחר(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) אנדרטת הצי וצי הסוחר
 
אנדרטת הצי - צי הסוחר (באנגלית: Navy - Merchant Marine Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בפארק ליידי ברד ג'ונסון על האי קולומביה שבוושינגטון בירת ארצות הברית. האנדרטה מנציחה את זכרם של מלחי צי ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
מבנה

האנדרטה תוכננה בשנת 1922 על ידי הרוי קורברט והפסל הוא מעשה ידי הפסל ארנסטון בני דל פיאטה. האנדרטה נחנכה ב-18 באוקטובר 1934.
בשל צורתה מכונה האנדרטה "הגלים והשחפים", והיא מציגה שחפים העפים מעל גל. האנדרטה עצמה עשויה אלומיניום יצוק, והבסיס עשוי גרניט ירוקה. בעת חנוכת האנדרטה היה הבסיס עשוי בטון אולם הבסיס הוחלף בשנת 1940. גובהה של האנדרטה 10.6 מטרים ורוחבה 9.1 מטרים.
על האנדרטה מופיעה הכתובת:
לזכרם של הנפשות חזקות והאמיצות של אנשי צי ארצות הברית, צי הסוחר של ארצות הברית ובנתיבות פעילות אחרת עלי ים ברחבי תבל נתנו את נפשם ועדיין עושים זאת בפעילות גבורה - אנדרטה זו מוקדשת להם בידי אומה אסירת תודה
ראו גם

אנדרטת השלום
אנדרטת צי ארצות הברית
אנדרטת החוף המזרחי
אנדרטת החוף המערבי
הערות שוליים

↑  "To the strong souls and ready valor of those men of the United States who in the Navy, the Merchant Marine and other paths of Activity upon the waters of the world have given life or still offer it in the performance of heroic deeds this monument is dedicated by a grateful people."
יצחק בראשי

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1923 ה'תרפ"ד בראשי, כורדיסטן
 פטירה:  27 בנובמבר 1994 (בגיל 70) ה'תשנ"ה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פורת יוסף  ישיבת מרכז הרב 
 תקופת הפעילות:  ?–1994 
 בת זוג:  רחל בראשי
 מספר צאצאים:  9
 
 תפקידים נוספים:  רב 
 
הרב יצחק בראשי (2 בדצמבר 1923, כ"ד בכסלו ה'תרפ"ד – 27 בנובמבר 1994, כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה) היה רב שכונת "מחנה יעקב" בנתניה, ממייסדי כפר אוריה המחודש והמרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, ומנסח התפילה מי שברך לחיילי צה"ל[דרושה הבהרה].
ביוגרפיה

נולד בכפר בראשי שבכורדיסטן העיראקית בשנת 1923 לנחום ולאסתר בראשי. בשנת 1929, כשהיה כבן שש, עלתה משפחתו לישראל והשתכנה ברובע היהודי שבעיר העתיקה ירושלים. בשנת 1934 עברה המשפחה להתגורר בשכונת "זיכרון יוסף" שמחוץ לחומה, בה התגוררו יוצאי כורדיסטן.
בילדותו למד בבית ספר מקומי וסיים אותו בהצטיינות, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף, ואחריה לישיבת מרכז הרב. עם סיום לימודיו בישיבה הוסמך לרבנות בידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ונישא לרחל, יחד נולדו להם תשעה ילדים.
נמנה עם מייסדי כפר אוריה המחודש ששכן בפרוזדור ירושלים, שם שימש כשוחט ורב הכפר עד לנטישתו על ידי המתיישבים במלחמת העצמאות. במלחמה זו התגייס לצה"ל, ושימש כקשר ואלחוטאי בחטיבת הראל תחת פיקודו של יצחק רבין.
בשנת 1948, לאחר נטישת המתיישבים את כפר אוריה, עבר יחד עם משפחות נוספות מהכפר אל בסיס צבאי בריטי נטוש בנתניה, שהפך עם הזמן לשכונת "מחנה יעקב". גם שם שימש כרב השכונה, וסיפק למתיישבים את כל צורכי הדת.
בשנת 1959 שב להתגורר בירושלים בשכונת "זיכרון יוסף", שם המשיך בפעילותו, ובמקביל עבד לפרנסתו במשרדי מס הכנסה. בשנת 1969 זכה במקום השלישי בחידון התנ"ך הארצי, ובמקום הראשון בחידון התנ"ך הירושלמי.
בשנת 1973 ייסד עם הרב יצחק עמדי את המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, שם שימש עד יומו האחרון כגזבר וחבר ההנהלה.
במשך חייו נשא את עול הציבור על כתפיו, ובין פעילותו הענפה למען יוצאי כורדיסטן בישראל, היה סובב ברחבי הארץ ודורש בבתי ספר, בתי כנסת ואף במועדוני קשישים. כמו כן, למד תקופה ארוכה עם הרב מרדכי אליהו.
הלך לעולמו ביום הולדתו ה-71, 27 בנובמבר 1994 (כ"ד בכסלו ה'תשנ"ה). הובא לקבורה בבית העלמין בהר המנוחות . שמו הונצח בקריאת רחוב על שמו בשכונת נחלאות שבירושלים.
בשנת ה-20 לפטירתו הוציא נכדו, הרב שמואל בראשי, את ספרו "באר יצחק" הכולל דרשות על התורה ומועדי השנה, ערוך ומלוקט מדרשות שדרש במשך שנות חייו.
לקריאה נוספת

הרב יצחק עמדי, חכמי כורדיסתאן, ירושלים תשס״ה
הערות שוליים

1 2 3  בראשי יצחק, באתר הארגון הארצי של יוצאי כורדיסתאן בישראל (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012421069105171  VIAF: 793169084882690310006   WorldCat (עם VIAF): 793169084882690310006
יער להב

| --- | --- |

יער להב
 מידע כללי
 על שם:  קיבוץ להב
 תאריך הקמה:  1952
 נתונים ומידות
 שטח:  כ־30 קמ"ר
 גובה ממוצע:  400–550 מטרים
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°22′48″N 34°51′06″E﻿ / ﻿31.3800311°N 34.8515447°E﻿ / 31.3800311; 34.8515447
  (למפת הר חברון מערב מוגדלת) יער להב(למפת הר חברון מערב רגילה) יער להב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער להב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער להב he
 
יער להב וקיבוץ להב, באופק דרום הר חברון
יער לַהַב הוא יער נטוע בדרום ישראל הממוקם בין הנגב הצפוני לדרום שפלת יהודה ודרום הרי חברון, שטחו כ-30,000 דונם. היישובים הסמוכים אליו הם דביר, להב, להבים, לקייה ואשכולות.
היסטוריה

חלקו הראשון של היער ניטע בשנת 1952 על ידי הקרן הקיימת לישראל.
ב-1979 ניטעו ביער כ-3,000 עצים, תרומה של יהודים להט"בים שהשתתפו בכנס הבינלאומי הרביעי של הומוסקסואלים ולסביות יהודים. הקרן הקיימת לישראל סירבה להציב במקום שלט שמעיד על זהות התורמים. ב-1992 החלה להתארגן מחאה כנגד ההעלמה של זהות התורמים. ליאורה מוריאל שכיהנה באותה תקופה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב פרסמה בג'רוזלם פוסט מכתב למערכת בו כתבה שאם הקרן הקיימת לא תציב שלט במקום, האגודה תקיים הפגנות ועצומות עד שיעשה צדק. לאחר מחאה, ב-1994 הוצב במקום שלט.
במהלך השנים הורחב היער וניטעו בו עצים שונים. בכלל זה, בשנות ה-90 ניטע גם יער דביר, החלק הצפוני ביותר בגוש היערות, על פני שטח של 17 דונם. ובשנות ה-2000 ניטע "יער מדינות גרמניה", מצפון וממזרח ליישוב להבים.
מאפייני היער

היער ממוקם בגובה 400–550 מטר מעל פני הים ושורר בו אקלים ערבתי, כמות המשקעים השנתית הממוצעת בו היא כ-250 מ"מ.
רוב העצים בו הם עצי מחט (אורן ירושלים, אורן הצנובר, ברושים), אקליפטוסים, שיטים ואשלים. בנוסף מצויים ביער עצים רחבי עלים (אלה אטלנטית, שיזף מצוי, חרוב מצוי, אלת הבוטנה – פיסטוק) ועצי בוסתן (זית ותאנה), המתאימים לאקלים המדברי.
בתחילת הסתיו פורחת ביער החלמונית, ובעונת האביב פורחים בו כלניות, נרקיסים וצבעונים.
גוש יערות להב מקשר בין הרי יהודה והנגב לבין אזור השפלה והאזור הים תיכוני. על כן, הוא משמש בית גידול לבעלי חיים רבים כגון: מכרסמים, שועלים, תנים, צבאים, צבועים, דרבנים, חרדונים וזאבים. בנוסף, היער ממוקם על אחד מצירי נדידת הציפורים החולפות בישראל. עצי היער מספקים לציפורים מזון ומחסה.
השיטה בה ניטע יער דביר מכונה "סוואניזציה". בשיטה זו יוצרים מדרגות, תלמים ותלוליות באדמה. מבנים אלו מאטים את הזרימה של מי הגשמים על גבי הקרקע ומאפשרים להם לחלחל ולהיאגר בעומק הקרקע.