stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורגל באיטליה
התפתחות

משחקים קדומים שדמו לכדורגל התקיימו באיטליה בעת העתיקה ובימי הביניים. הראשון שבהם היה "הרפסטום", אותו שיחקו בתקופת האימפריה הרומית. עקב התפשטותה הרבה של האימפריה, המשחק השפיע על גרסאות אחרות של הכדורגל שהתפתחו באירופה. החל מהמאה ה-16 התקיימה בפירנצה גרסה בולטת של המשחק, שנקראה "קלצ'ו פיורנטינו". מספר אנשים ידועים מהעיר השתתפו במשחק, ובהם בני משפחת מדיצ'י ומספר אפיפיורים (עד שהמשחק הגיע גם לוותיקן). המילה "קלצ'ו", שמשמעותה בעיטה, הפכה למונח מקובל בכדורגל האיטלקי ברבות הימים.
משחק הכדורגל המודרני, שהומצא באנגליה, הגיע לאיטליה לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-19. המועדון המאורגן הראשון שהוקם באיטליה, על פי הטענה המקובלת, היה גנואה. ב-1893 הקימו אנגלים תחילה מועדון קריקט בעיר, אך כעבור שלוש שנים הגיע הרופא ג'יימס ריצ'רדסון ספנסלי למועדון והקים בו מחלקת כדורגל. ספנסלי תפקד כמאמן הראשון של קבוצת הכדורגל, שלימים הפכה למחלקה המרכזית במועדון.
יש הטוענים, עם זאת, שהמועדון הראשון שהוקם היה טורינו. סוחר הטקסטיל יליד העיר שהיה מעורב בתעשייה הבריטית, אדוארדו בוזיו, התוודע למשחק הכדורגל במהלך ביקורו באנגליה. הוא שב לטורינו ב-1887 והיה מעורב בפיתוח המשחק בעיר, במסגרתו הקים את "מועדון הכדורגל והקריקט טורינו". כעבור זמן קצר הוקם מועדון נוסף בשם "נובילי טורינו" (משמעות השם - האצילים), שנשא שם זה מאחר שמספר אישים מהאצולה האיטלקית היו חברים בו. שתי הקבוצות אוחדו ב-1891, והמועדון החדש נקרא "אינטרנציונלה טורינו". באותה שנה נוסדה התאחדות הכדורגל האיטלקית (FIGC) ומושבה הראשון היה בטורינו.
בשנים 1896–1897 ארגנה "הפדרציה האיטלקית להתעמלות" (FNGI) תחרויות כדורגל נפרדות, אולם רק הטורנירים שנערכו על ידי ההתאחדות לכדורגל נחשבות כיום לרשמיות.‏ הליגה הארצית הראשונה, שנקראה "אליפות הכדורגל האיטלקי", הוקמה על ידי ההתאחדות ב-1898. בתחילה היו חברות בה ארבע קבוצות בלבד, והתחרות הראשונה התקיימה כולה ביום אחד, 8 במאי, ובה זכתה גנואה. בשנים הבאות נפוץ המשחק למקומות נוספים ברחבי איטליה - ב-1899 הוקם המועדון הראשון במילאנו, א.ס. מילאן, וב-1900 הצטרפה לליגה קבוצה נוספת מטורינו, יובנטוס, שהפכה לאחת מהבולטות במדינה. ב-1908 הוקם מועדון נוסף במילאנו, אינטר מילאנו שגם הוא מהבולטים במדינה. הליגה הורחבה משמעותית במשך השנים, והחלה להתקיים במבנה של בתים אזוריים ולאחריהם משחקי פלייאוף הקובעים את זהות האלופה.
בשנת 1910 הוקמה הנבחרת הלאומית של איטליה, שערכה את משחקה הראשון נגד צרפת, ולימים הפכה לאחת מהנבחרות הבולטות בטורנירים האולימפיים ובגביעי העולם. ב-1929 השתנה מבנה הכדורגל האיטלקי בכללותו - המבנה הישן של בתים אזוריים בוטל, ובמקומו נוסדה מערכת ליגות במבנה עלייה וירידה. הליגה הבכירה, סרייה א', החלה את דרכה עם שמונה עשר קבוצות, ומבנה זה נשמר עד היום.
על הישגיה הבולטים של נבחרת איטליה נמנים ארבע זכיות בגביע העולם (בשנים 1934, 1938, 1982 ו-2006), זכייה אחת באליפות אירופה ב-1968 ומספר מדליות במשחקים האולימפיים. גם הנבחרות הלאומיות לגילאים צעירים הגיעו להישגים רבים לאורך השנים. איטליה מדורגת שלישית (לאחר ספרד ואנגליה) במספר הזכיות של מועדוניה בגביע אירופה לאלופות עם 12 תארים, שהושגו על ידי מילאן, אינטר מילאנו ויובנטוס. קבוצות איטלקיות השיגו גם שבע זכיות בגביע אירופה למחזיקות גביע ועשר זכיות בטורנירי גביע ערי הירידים וגביע אופ"א.
הערות שוליים

↑  Show.me.co.uk, "Roman Football"
↑  Globeit.it, "Calcio Storico Fiorentino"
↑  RSSSF, English Players in Italy
↑  Life in Italy, "Edoardo Bosio and Football in Turin"
1 2  RSSSF.com, "Italy - List of FNGI Champions"
↑  Lega Calcio, "Campionato Serie A - Albo D'oro"
| כדורגל באיטליה איטליה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורגל האיטלקית • קבוצות • אצטדיונים • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | סרייה א' • סרייה ב' • סרייה ג' • סרייה ד'  • סרייה א' (כדורגל נשים) • מבנה הליגות |  |
| תחרויות גביע | קופה איטליה • קופה איטליה סרייה C • קופה איטליה סרייה D • הסופר קאפ האיטלקי |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה |  |
| פרסים | כדורגלן השנה • הרכב העונה • פרסי הסרייה א' • שחקן החודש |  |
אילוסטרציה של המשחק "קלצ'ו פיורנטינו" מ-1688
ג'יימס ריצ'רדסון ספנסלי, מאבות הכדורגל האיטלקי ומייסדה של גנואה, עומד בשער
כריכת רגליים

צילום רנטגן של רגליים כרוכות.
השוואה בין מבני העצמות ברגליים כרוכות (מימין) ורגליים רגילות.
כריכת רגליים או רגלי לוטוס (בסינית מסורתית: 纏足, בסינית פשוטה: 缠足 - "שאנזו" - מילולית "רגליים כרוכות") הוא שמו של מנהג שהיה נפוץ בסין עד ראשית המאה ה-20, בו קשרו רגלי ילדות צעירות (לרוב בגילאי 7-4) על מנת למנוע את גדילתן ולהעניק להן מראה שייחשב אידיאל של יופי. כריכת בד סביב הרגל כשהיא מקובצת הביאה לשבירת עצמות הרגל, ושמירת גודלה של הרגל כך שלא יעלה על 10 - 15 ס"מ. כריכה זו ניוונה, עיוותה ועיקמה את כפות הרגליים והביאה לשיתוקן. רגליים כרוכות שגודלן 7 ס"מ נחשבו לאידיאל של יופי וכונו רגלי לוטוס מוזהב, בעוד שרגליים שגודלן גדול יותר (עד 15 ס"מ) כונו רגלי לוטוס מוכסף ונחשבו לאידיאל יופי פחות ערך.
היסטוריה

התיעוד הראשון של רגלי לוטוס הוא מתקופת שושלת סונג (960–1279). בראשיתו מנהג זה היה נפוץ רק בקרב החברה הגבוהה ונחשב לסמל סטטוס, שכן אישה שרגליה נקשרו לא יכלה לעבוד בעבודות פיזיות (וכמעט לא יכלה לזוז היות שקשירת הרגליים וכריכתן הביאה לניוון של כפות הרגליים), ולכן רק מעמדות גבוהים יכלו להרשות לעצמם מנהג זה. בהמשך, המנהג התפשט גם למעמדות נמוכים יותר. המנצ'ורים שכבשו את סין במאה ה-17 ניסו לבטל את המנהג, שלדעתם היווה פגיעה בזכויות האישה ובפרט בזכויות אדם, אך בלא הצלחה.
בראשית המאה ה-20, התפשטה ברחבי סין תנועה לביטול המנהג, ביוזמת מסיונרים נוצריים, וכן ביוזמת ארגוני נשים משכילות אשר טענו שמטרת המנהג לכבול את האישה לבית ולהנציח שליטה גברית במין הנשי. כלומר, מניעת זכויות אדם טבעיות של האישה, החפצתה והורדת ערכה ומעמדה.
בשנת 1912, עם נפילת שושלת צ'ינג, והקמת הרפובליקה הסינית, הממשלה הכריזה על ביטול המנהג והורתה לנשים להוריד את הכריכות. למרות שצעד זה היווה יתרון לנשים שסבלו שנים רבות ממעמד נמוך מאוד, אלה שסירבו להוריד את הכריכות מרגליהן הוצאו להורג. הורדת הכריכות גררה כאבים פיזיים ונפשיים וכן הלם תרבותי בעקבות המראה של רגל מעוותת. גם עם עליית השלטון הקומוניסטי בשנת 1949 נותר האיסור על כריכת רגליים על כנו, והוא תקף גם בימינו.
הקשר למשיכה מינית ויופי

מנהג זה משמש כדוגמה בקרב סוציולוגים ואנתרופולוגים לנכות כמושא למשיכה מינית. הסינים ראו ברגליים הקשורות אובייקט מיני ואידיאל של יופי - וזאת מאחר שהרגליים תמיד הוסתרו בנעליים מעוטרות וכך שידרו לכאורה יופי. עצם ההסתרה התמידית הביאה לארוטיזציה של הרגליים. אלמנט ארוטי נוסף הייתה צורת ההליכה של הנשים שנגרמה בשל קשירת הרגליים.
תהליך כריכת הרגליים

התהליך נועד להביא לקישות כף הרגל החל בין הגילאים 7-4. על מנת להפחית את הכאבים הכריכה החלה לרוב בחודשי החורף, והרגליים נותרו לא מכוסות על מנת שהקור יקהה את הכאב.
הכריכה התבצעה בשלבים הבאים:
הורדת העור המת מכף הרגל על ידי השריית הרגליים למשך זמן ארוך במים חמים עם עשבים מרככים ודם בעלי חיים.
קציצת הציפורניים לאחר ההשריה, על מנת למנוע מצב של ציפורן חודרנית וזיהומים (אם כי בפועל, בכל זאת נפוצו מקרים של ציפורניים חודרניות בעקבות הליך הכריכה).
עיסוי הרגל על מנת להרפות את השרירים.
כריכת הרגל בתחבושות מכותנה או משי אשר הושרו אף הן בתוך אמבט של מים, עשבים ודם, ולאחר מכן הצמדתן לעקב עד להתייבשות והתקשות התחבושות, תהליכים שיצרו מעין תחבושת גבס הכולאת את הרגל המעוקמת בצורה זו. במהלך שלב זה עצמות אצבעות הרגליים נשברו באיטיות ובהדרגה.
חזרה על הליך 4 מספר ימים עם תחבושות חדשות, כאשר בכל פעם האצבעות מקורבות יותר ויותר לעבר העקב.
סכנות הליך הכריכה כללו זיהומים, נפילת ציפורניים וניתוקן מן האצבע, אצבעות פצועות, ציפורניים חודרניות, ובגילאים יותר מאוחרים - בשל אובדן היציבות של הגוף - שבירת אגן הירכיים וסכנה לנפילות רבות ולשבירת איברים שונים שהם לאו דווקא חלק ממערכת השלד.
תיאורים בספרות

הן הספרות הסינית והן הספרות המערבית תיארו בהרחבה מנהג זה. בספרה של פרל בק "האדמה הטובה" מתוארות רגלי לוטוס, אולם הנושא לא מורחב. בספריה של ליסה סי, מתואר בפרטים רבים מנהג הרגליים הכרוכות.
ספרה של קתרין הריסון, כיסא הקשירה, עוסק באישה סינית שרגליה נקשרו כילדה, וכולל תיאורים הן של הקשירה, והן של ההתמודדות עם הרגליים בבגרותה.
ראו גם

פטיש לכפות רגליים
מחוך
השחתת איבר המין הנשי
אישה ממעמד גבוה עם רגליים כרוכות חשופות, התמונה משנת 1911.
אישה חשופת רגליים כרוכות, התמונה משנת 1900 בערך.
נערה כרוכת רגליים, בתמונה משנת 1892.
השוואה בין רגליים רגילות (משמאל), לבין רגליים כרוכות, בתמונה משנת 1902.
הערות שוליים

↑  לואיזה לים,  
Painful Memories for China's Footbinding Survivors
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543326605171  LCCN: sh85050424  NDL: 00572864  NKC: ph1083180 
רגל כרוכה עטוייה תחבושות
רגלי לוטוס בלא תחבושות
ירמיץ'

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 מחוז:  גרודנו (מחוז) גרודנו
 מחוז משנה:  קרליץ
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  302 (2019)
 קואורדינטות:  53°34′16″N 26°20′41″E﻿ / ﻿53.571111111111°N 26.344722222222°E﻿ / 53.571111111111; 26.344722222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהירמיץ'(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהירמיץ'(למפת מחוז גרודנו רגילה) גרודנו לידא סלונים וולקוביסק סמרגון נבהרדק ליטא ויטבסק מינסק ברסט פוליןירמיץ'(למפת מחוז גרודנו מוגדלת) גרודנו לידא סלונים וולקוביסק סמרגון נבהרדק ליטא ויטבסק מינסק ברסט פוליןירמיץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ירמיץ' (בבלארוסית: Ярэмічы, יארמיצ'י; ברוסית: Еремичи, ירמיצ'י; בפולנית: Jeremicze, ירמיצ'ה; ביידיש: יערעמיטש) הוא כפר בבלארוס, הממוקם בקרבת נהר הניימן.
מקור שם העיירה בסיפור. הסיפור מספר על ירמק שהיה בעברו גנב קטן ועם הזמן הפך לראש כנופיה ואדם בעל כוח והשפעה. שמו של ירמק התפרסם בכל רחבי רוסיה עד לנהר הניימן שלגדותיו הייתה עיירה חסרת שם שהחליטו לקרוא לה ירמיצ'י על שמו של ירמק.
היסטוריה כללית של העיירה

ב-1648, במהלך פלישות השוודים לפולין ולליטא, התמקמו התושבים הראשונים מעבר לנהר הניימן והביאו איתם יהודים שהחליטו להישאר באזור ולעסוק במסחר גם אחרי שהשוודים עזבו את האזור. במהלך אמצע המאה ה-17 הייתה ירמיץ' שייכת למשפחת הנסיכים אללקוביץ' ולאחר מכן עברה לבעלותה של הנסיכה סופיה-לבית רדזיוויל. במחצית המאה ה-19 העבירה סטפניה רדזיוויל (פול') כחלק מנישואיה את החזקותיה, בהם גם שטח ירמיץ', לבעלותה של משפחת הנסיכים ויטנשטיין כדין.
בשנת 1793, בעקבות חלוקת פולין, העיירה סופחה לאימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר הוקמה הרפובליקה הפולנית השנייה, שבה העיירה והייתה לחלק של פולין.
הקהילה היהודית בירמיץ'

גרסה נוספת מספרת שהיהודים הראשונים התיישבו בעיירה ירמיץ' בראשית המאה ה-18. הם הקימו נמל על גדות הנהר ומחסני סחורות. ב-1806 חיו בירמיץ' 108 יהודים, ובסוף המאה ה-19 חיו בה 258 יהודים, כ-30% מכלל העיירה. חלק מהילדים היהודים בעיירה התחנכו "בחדר" וחלק בבית הספר הרוסי הכללי אשר הוקם בה בראשית המאה ה-20, ובו למדו גם יהודים מעיירות אחרות בסביבה. היהודים בעיירה התפרנסו ממסחר זעיר ורוכלות, מעטים מהם התפרנסו מעבודת כפיים ומשקים חקלאיים. אנשי העיירה ירמיץ' היו בקשרים טובים עם טורץ העיירה הסמוכה, שאף היוותה עבורם מקום לשיווק ולמסחר עסקיהם. לעיירה ירמיץ' היה רב ובית כנסת. בית הכנסת נשרף בדלקה גדולה בשנת 1908 עם בתי מגורים רבים. באותו מקום שבו עמד בית הכנסת נבנה בית כנסת אחר. בירמיץ' שבין שתי מלחמות העולם פעלו מספר תנועות נוער ציוניות. תנועת "השומר הצעיר" פעלה משנת 1930 ואחריה ב-1932 הוקם קן "גורדוניה". תקופה זאת הוגדרה כתקופה של "חלומות לציון, לעבודה ולחלוציות".
הקהילה היהודית בירמיץ' > הקהילה היהודית בזמן מלחמת העולם השנייה

לקראת תחילת מלחמת העולם השנייה היו בעיירה כ-110 יהודים (20% מכלל האוכלוסייה). ירמיץ' נכבשה בספטמבר 1939 על ידי הצבא האדום על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. כעבור שנתיים, בסוף יוני 1941, העיר נכבשה על ידי כוחות גרמניה הנאצית במסגרת מבצע ברברוסה.
הגרמנים הוציאו צווים מיוחדים ליהודים, הורו להם לשים טלאי צהוב, לשמור מרחק מהלא יהודים וחלקם נשלחו לעבודות כפייה. היהודים שנשלחו לעבודות הכפייה סבלו מהתעללות בדרכים שונות. באוגוסט באותה שנה כמאה יהודים הועברו לגטו שנוצר באזור בית הכנסת המקומי, בו הם סבלו מרעב. כעשרים יהודים נשדדו ונורו למוות בכיכר השוק. זמן קצר לאחר מכן, לפי חלק מהמקורות ב-4 בנובמבר 1941, נלקחו היהודים האחרונים באמצעות משאיות ליער הקרוב ושם הם נורו למוות. רק מעטים הצליחו לברוח, להצטרף לפרטיזנים ולהינצל. חלק מהניצולים הגיעו לאיטליה ומשם הפליגו לארץ ישראל באוניית מעפילים.
הערות שוליים

1 2  פנקס קהילות פולין 8
1 2 3 4  מיכאל ולצר-פאס, משה קפלן, ‏ספר יזכור לקהילת טורץ-ירמיץ, בספריית העיר ניו יורק
1 2 3 4 5  ירמיצ'ה (Jeremicze), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
1 2 3 4  מרטין דין (אנ'), ירמיצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1206–1207), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
לאון קינג

לאון תומסון קינג (באנגלית: Leon Thomson King; נולד ב-14 בינואר 2004 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים

קינג גדל במחלקת הנוער של גלאזגו ריינג'רס. ב-29 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 4-0 על פאלקירק במסגרת גביע הליגה הסקוטית לעונת 2020/2021. ב-12 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית, בניצחון 3-0 על ליווינגסטון. ב-7 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 4-0 לאייאקס במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
תארים

אליפות סקוטלנד (1): 2020/2021
הגביע הסקוטי (1): 2021/2022
יחסי איראן–אלבניה

| יחסי איראן–אלבניה |
| --- | --- |
איראן: אלבניה


איראן: אלבניה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 28,748
אוכלוסייה
91,781,231: 2,786,645
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 22,978
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 8,246
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

יחסי איראן–אלבניה הם יחסי החוץ בין איראן לאלבניה, שתי מדינות בעלות רוב מוסלמי.
יחסים קדומים

השפות באלבניה ואיראן הם שפות הודו-אירופיות, ולכן המדינות חולקות תרבות משותפת. הקשר התרבותי כולל גם את מוצא העמים, האילירים - אבותיהם של אלבנים מודרניים - והפרסים - הקבוצה האתנית השלטת באיראן. האילירים השתתפו במלחמות יוון נגד האימפריה הפרסית, תוך שמירה על קשרי תרבות בקרב היוונים.
יחסים מודרניים > איראן תחת שושלת פהלווי ואלבניה הקומוניסטית

בשל המרחק בין שתי המדינות, לא ברור מתי שתי המדינות יצרו יחסים לראשונה, אם כי זה היחסים החלו בעקבות מלחמת העולם השנייה, כאשר אלבניה הפכה למדינה קומוניסטית ואיראן הייתה תחת השושלת הפהלווית. מאחר שאלבניה הייתה מדינה קומוניסטית, היא התיישרה עם ברית המועצות בעוד שאיראן התחברה עם ארצות הברית לאורך רוב השלב המוקדם של המלחמה הקרה.
יחסים מודרניים > הרפובליקה האסלאמית של איראן ואלבניה

לאחר הקמת התיאוקרטיה האיסלאמית באיראן בשנת 1979, אלבניה, בהיותה מדינה קומוניסטית, יישרה קו עם הסובייטים נגד איראן במלחמת איראן–עיראק. הדבר עורר בסופו של דבר מתיחות עתידית בין אלבניה לאיראן, גם כאשר אלבניה נכנסה לעידן דמוקרטי מאז שנות ה-90.
בהתחלה, איראן ביקשה להשיג תמיכה מהאלבנים על ידי לחימה במלחמת קוסובו, והיו דיווחים על לוחמים איראנים בקוסובו, כמו גם תקשורת איראנית שהפיצה באופן גלוי חדשות על אלבנים המודים על תמיכת איראן ורצון למדינה תיאוקרטית דומה, בדומה לטקטיקות אשר איראן צברה תמיכה מוצלחת מן הבוסניאקים במלחמת בוסניה. נשיא איראן מוחמד ח'אתמי אף תמך במוסלמים אלבנים במהלך הפצצת נאט"ו על יוגוסלביה בשנת 1999. עם זאת, היחסים התקררו כאשר אלבניה החליטה להישאר בממשל פרו-מערבי חילוני ומודרני, והכירה בקיומה של ישראל, במקום מודל תאוקרטיה אסלאמית שאיראן קיוותה.
באשר לתוצאות ההתקשרות של אלבניה עם ארצות הברית, היחסים הלקויים בין איראן לאלבניה החלו לשאת את הלחץ. בשנת 2002 ייסדה איראן את "קרן הקוראן של קוסובו" מתוך תקווה להניע את האלבנים הן באלבניה והן בקוסובו לנטוש את החילוניות שלהן ולתמוך בתיאוקרטיה שיעית, אך זה לא הצליח; המשטרה האלבנית אף פתחה בפעולות נגד הקרן. איראן בשנת 2008 סירבה להכיר בעצמאותה של קוסובו כנקמה על ההתקפה על קבוצות הנתמכות על ידי איראן באלבניה ובקוסובו.
יחסים מודרניים > הרפובליקה האסלאמית של איראן ואלבניה > מתיחות מאז 2010

ההחלטה של אלבניה לקבל בברכה פעילים מוג'אהדין ח'לק, ארגון גרילה ששואף להפיל את המשטר האיראני, אשר קיבלו מקלט במדינה הובילה להידרדרות נוספת ביחסים בין המדינות.
אלבניה האשימה את איראן בתכנון פיגועי טרור במדינה במהלך מוקדמות מונדיאל 2018, וגירשה דיפלומטים איראנים בתגובה. איראן, בתגובה, האשימה את אלבניה בהפקה בלחץ אמריקאי וישראלי.
בינואר 2020, לאחר חיסולו של הגנרל האיראני קאסם סולימאני, המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי ונשיא איראן חסן רוחאני נשאו נאומים שהם מזהים "מדינה קטנה ומרושעת" בניסיון להפיל את המשטר האסלאמי באיראן, מה שכוון כלפי אלבניה בשל מעמד המקלט של מוג'אהדין ח'לק. נשיא אלבניה איליר מטה דחה את הטענה האיראנית, וגינה את ממשלת איראן. ראש ממשלת אלבניה, אדי רמה, הביע תמיכה בגלוי בהתקפה נגד איראן מצד ארצות הברית בתגובה לביקורת האיראנית נגד אלבניה.
אלבניה הודיעה בספטמבר 2022 כי החליטה לנתק את קשריה הדיפלומטיים עם איראן, וכי הצוות הדיפלומטי של טהראן בבירה טירנה נדרש להסתלק מהמדינה בתוך 24 שעות. ראש הממשלה רמה הסביר כי מדובר בתגובה למתקפת סייבר קשה שחוותה אלבניה ביולי 2022 – מתקפה שלדבריו בוצעה על ידי פצחנים שבעבר ביצעו גם מתקפות סייבר נגד ישראל ומדינות נוספות ושישנן ראיות לכך שאיראן עומדת מאחורי המתקפה.
נציגויות דיפלומטיות

אלבניה לא יוצגה באיראן לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
איראן החזיקה באלבניה שגרירות בטירנה עד לניתוק היחסים הדיפלומטיים.
ישר אוילר

ישר אוילר מסומן באדום. עובר דרך מפגש התיכונים (בכחול), הגבהים (בירוק) והאנכים האמצעיים (בצהוב-חום)
בגאומטריה, ישר אוילר הוא ישר מיוחד שמוגדר למשולש כלשהו. הוא קרוי על שמו של לאונרד אוילר שגילה אותו והוכיח את קיומו ב-1765.
ישר אוילר עובר במספר נקודות חשובות: מפגש התיכונים, מפגש הגבהים ומפגש האנכים האמצעיים. נוסף על כך, נמצאות עליו גם מרכז מעגל תשע הנקודות, ונקודות נוספות.
ישר אוילר מתנוון ואינו מוגדר עבור משולש שווה-צלעות, כי בו כל ארבע הנקודות מתלכדות.
הוכחות > הוכחה להימצאות מפגש הגבהים

נוכיח גם ש-3 הגבהים נפגשים בנקודה. נסמן את מפגש האנכים האמצעים ב-O ואת מפגש התיכונים ב-M.
נסמן את H כנקודה על המשך הקרן מ-M ל-O כך ש- |MO|=2|OH|. נעביר תיכון מ-A שעובר דרך M, ופוגש את צלע BC בנקודה 'A. נשים לב כי  |A'M|=2|MA| בגלל שמפגש תיכונים חוצה תיכון ביחס 1:2. לכן,  \triangle A'OM\sim \triangle AHO לפי זווית משותפת ויחס של 1:2. לכן,  BC\perp A'O\|AH כי A'O אנך אמצעי ל-BC. אז, AH אנך ל-BC. בצורה דומה לשאר הצלעות, וכך נקבל ש-H מפגש הגבהים, ו-O, M, H על ישר ביחס 1:2.
יחסי איראן–אלג'יריה

| יחסי איראן–אלג'יריה |
| --- | --- |
איראן: אלג'יריה


איראן: אלג'יריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 2,381,740
אוכלוסייה
91,781,231: 46,970,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 239,899
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 5,107
משטר
רפובליקה אסלאמית: דמוקרטיה סמי-נשיאותית
שגרירים
רזא אמרי: ארז עבד אל-מונעם
יחסי איראן-אלג'יריה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית.
אלג'יריה היא אחת מהמדינות הסוניות היחידות שיחסיה עם איראן ידידותיים, על אף שאזרחי איראן ברובם שיעים, בעוד רוב אזרחי אלג'יריה סונים. עם זאת, אף על פי ששתי המדינות נהנות ממערכת יחסים ידידותית, לעיתים היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים, בתקופת מלחמת האזרחים האלג'יראית בשנות ה-90, ובעקבות מצבה הנוכחי של איראן בקרב העולם הערבי. עם זאת, שתי המדינות קשורות בקשר הדוק, בשל הנייטרליות של אלג'יריה בנוגע לסכסוכים בעולם הערבי בין סעודיה לאיראן ובשל תמיכתן המשותפת בחזית פוליסריו.
כיום, לאיראן יש שגרירות באלג'יר ולאלג'יריה שגרירות בטהראן.
היסטוריה > בתקופת האימפריה המוסלמית

בתקופת האימפריה המוסלמית וכיבוש אלג'יריה על ידי המוסלמים, שושלת רוסטמיד, שהייתה שושלת אסלאמית מפורסמת באלג'יריה, הייתה ממוצא פרסי.
היסטוריה > לאחר עצמאות אלג'יריה

לאחר עצמאות אלג'יריה, עד מהרה נוצרו יחסים דיפלומטיים בינה ובין איראן, אולם בשל המרחק הגאוגרפי בין שתי המדינות והיעדר אינטרסים, נותרו יחסי שתי המדינות צנועים למדי.
לאחר המהפכה האיראנית ונפילת השאה, שימשה אלג'יריה כנציגתה של איראן בארצות הברית מ-1981 עד מלחמת האזרחים האלג'יראית.
היסטוריה > מלחמת האזרחים האלג'יראית

בשנת 1991 פרצה מלחמת האזרחים האלג'יראית, לאחר שהממשלה ביטלה את תוצאות הבחירות הדמוקרטיות שבהן זכתה מפלגה אסלאמית. במהלך המלחמה האשימה ממשלת אלג'יריה את איראן כי יחד עם ערב הסעודית, מרוקו, סודאן ולוב, היא מתערבת בסכסוך פנימי וכי היא תומכת ב"קבוצה האסלאמית המזוינת", נגדה נלחמה הממשלה.
נשיא אלג'יריה, שאד'לי בן ג'דיד, האמין כי אלג'יריה אינה יכולה להפוך לאיראן חדשה, והאסלאמיסטים, שנתמכו על ידי איראן וסעודיה, דוכאו. תמיכת איראן במורדים הובילה בסופו של דבר את אלג'יריה לוותר על היותה נציגת איראן בארצות הברית. לאחר מכן פקיסטן החליפה את אלג'יריה בתפקידה זה.
היסטוריה > מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית

מאז סיום מלחמת האזרחים במדינה, שוקמו היחסים בין איראן ואלג'יריה על ידי נשיא איראן מוחמד ח'אתמי ונשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, אולם קיים חשש כבד כי בשל כך טושטשה המעורבות האיראנית בתקופת מלחמת האזרחים. עם זאת, אלג'יריה עדיין מטילה מגבלות מסוימות על המעורבות האיראנית במדינה.
למרות החששות וחוסר האמון ההיסטורי, איראן ואלג'יריה עדיין חולקות דעות דומות בנושאים רבים. שתי המדינות התנגדו לאופוזיציה הסורית והתימנית, אם כי דרכי הפעולה של שתי המדינות שונות. בעוד אלג'יריה קוראת לגישור והפסקת אש, איראן מעורבת בצורה צבאית בסכסוכים אלו. בשל כך, ובשל פעולות איראניות נוספות, אלג'יריה היא אחת המדינות היחידות בעולם הערבי אשר משתפת פעולה עם איראן.
אלג'יריה שומרת על קשרים תרבותיים חזקים עם איראן, לצד שמירה על מורשת הנייטרליות שלה בנושאי ביטחון. כמו כן הקשרים הכלכליים בין שתי המדינות נמצאים אף הם במגמת צמיחה, וסוללים את הדרך לקשרים הדוקים יותר בין שתי המדינות.
ראו גם

יחסי איראן-יוון
יחסי אלג'יריה-ארצות הברית
יחסי איראן-סוריה
לאון רוטמן

לאון רוטמן (ברומנית: Leon Rotman; נולד ב-22 ביולי 1934) הוא חותר קאנו ומאמן יהודי-רומני בעבר, אלוף אולימפי (מלבורן 1956) בקאנו משוטים ליחיד למרחק 1,000 מטר ו-10,000 מטר ואלוף רומניה בקאנו שש פעמים.
ביוגרפיה

לאון רוטמן נולד בבוקרשט, רומניה, כאחד מחמשת ילדי משפחתו.
באולימפיאדת מלבורן (1956) הוא זכה בשתי מדליות זהב, בקאנו משוטים ליחיד למרחק 1,000 מטר ול-10,000 מטר.
באולימפיאדת רומא (1960) הוא זכה במדליית ארד למרחק 1,000 מטר.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי עסק באימון.
הנצחה

ב-1981 הונצח רוטמן ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
ישראל גולדשטיין

הרב ישראל גולדשטיין מעניק לנשיא יצחק בן-צבי את פרס סטיבן וייז בעת הקונגרס היהודי העולמי בשנת 1956
הרב ישראל גולדשטיין בפגישה עם ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, 1958
בית הכנסת בקמפוס גבעת רם הקרוי על שמו
הרב ד"ר ישראל גולדשטיין (באנגלית: Israel Goldstein;‏ 18 ביוני 1896, פילדלפיה – 11 באפריל 1986, ירושלים) היה רב קונסרבטיבי, ממנהיגי הפלג הציוני של יהדות ארצות הברית.
חייו ופועלו

ישראל גולדשטיין נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה בשנת 1896 לדוד ופניה גולדשטיין. התחנך בבתי ספר ציבוריים בעיר, בישיבת "משכן ישראל" ובקולג' גְרֵץ. כמו כן, בילה חלק מילדותו בחדר מסורתי בפאתי ריגה. כבר מגיל צעיר ניכר כעילוי. בשנת 1914 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פנסילבניה, בשנת 1917 תואר שני מאוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1918 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק, וכיהן שם כרב קונסרבטיבי עד עלייתו לישראל ב-1960. ב-1927 קיבל מבית המדרש תואר דוקטור בלימודים עבריים. בשנת 1946 היה מיוזמי ומייסדי אוניברסיטת ברנדייס בבוסטון, כמוסד אקדמי יהודי איכותי שנועד לשפר את מצב האומה לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1948 שהה בישראל כשנה בתפקידו כגזבר הסוכנות היהודית, ועמד על צורכי היישוב כדי שיוכל להביאם בפני תורמים בארצות הברית, זאת אף על פי שעד 1948 לא היה מבין התומכים בגיוס כספים מקהילת יהודי ארצות הברית ואף נחשב על ידי דוד בן-גוריון לגורם מעכב. באוגוסט 1949 שב לארצות הברית על רקע חילוקי דעות בינו ובין בן-גוריון; גולדשטיין תבע לצמצם ולהסדיר את גל העלייה ההמונית כדי שיתאים למשאבים המצוצמים של הסוכנות היהודית, ובן-גוריון התנגד לכך. עם זאת, בשהותו בארץ פעל להקמת רשת כפרי הנוער "יסודות" לקליטת נוער מפליטי השואה שעלו במסגרת עליית הנוער.
בנוסף היה חבר בהסתדרות ציוני אמריקה ובמגבית היהודית המאוחדת, נציג הברית העולמית של המפלגה הפרוגרסיבית בסוכנות היהודית וציר מטעמה לקונגרס הציוני ויו"ר קרן היסוד בין השנים 1961–1971.
אשתו, ברטה, הייתה גם היא פעילה בולטת בתחומי זכויות עובדים וזכויות נשים.
על אף שלא שלל את הקיום היהודי בגולה, הטיף לעלייה לישראל, בעיקר של נוער, ואף עלה בעצמו, בצעד יוצא דופן לגבי מנהיג כמותו (רוב ראשי יהדות ארצות הברית, גם הציונים, לא עלו לארץ בעצמם בפועל). ב-1960 עלה לישראל והשתקע בירושלים, ולא זאת בלבד – אף הפך לגורם פעיל בעידוד עלייה בנאומים שנשא ופרסומים שכתב. בין שנת 1961 לשנת 1966 הגיעו לישראל כל שנה כ-3,000 עולים מארצות הברית וקנדה, רבים מהם בעידודו.
בשנת 1976 זכה לאות יקיר ירושלים.
הנצחה

חוות הנוער הציוני בירושלים נקראה על שמו עוד בחייו
בית הכנסת ע"ש ד"ר ישראל גולדשטיין בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית
פרס על שמו למנהיגות ציונית יוצאת דופן מוענק מטעם קרן היסוד
לקריאה נוספת > כתביו

Gabriel A.Sivan (Ed.), Jewish perspectives: selected addresses, sermons, broadcasts, and articles, 1915-1984, Keter 1985
Century of Judaism in New York
Towards a Solution
American Jewry Comes of Age
Brandeis University - Chapter of its Founding
הציונות הכללית וייעודה, תל אביב, תשי"ב.
שנות מעבר: ניו יורק - ירושלים 1962-1960, הוצאת ראובן מס, 1963.
שנה בישראל: דברים ומעשים בשרות העם, תל אביב, תש"ט.
לקריאה נוספת > על אודותיו

אהרן אלפרין, חיים של שליחות: ביוגרפיה של ד"ר ישראל גולדשטיין, הוצאת ראובן מס.
דבורה הכהן, עולים בסערה - העלייה הגדולה וקליטתה בישראל 1948 - 1953, יד יצחק בן-צבי, 1994, עמ' 89–114.