stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד לנדאו
ביוגרפיה

נולד וגדל באנגליה, סיים לימודי משפטים באוניברסיטת לונדון.
ב-1967 החל לעבוד בעיתון ג'רוזלם פוסט כמתנדב צעיר, בעת שהיה תלמיד ישיבה בירושלים. בהמשך הפך לכתב המדיני. במקביל הופיע פעמים רבות כפרשן ברשתות הטלוויזיה CNN ו-BBC. היה גם ראש הדסק הישראלי של Jewish Telegraphic Agency. היה העיתונאי הישראלי הראשון שראיין את נשיא מצרים אנואר סאדאת. בתפקידו האחרון ב"ג'רוזלם פוסט" שימש כמזכיר המערכת ומשנה לעורך הראשי. לאחר שבאפריל 1989, רכש איל העיתונות הקנדי קונרד בלק, בעלי קבוצת "הולינג'ר" את העיתון, שונה הקו המדיני של העיתון שהפך מזוהה עם הימין הפוליטי, לאחר שעד אז היה העיתון בעל קו ליברלי מתון. בתגובה עזב לנדאו את העיתון יחד עם 19 עורכים וכתבים בכירים בינואר 1990. לאחר שכמה ימים קודם גם העורך הראשי ארווין פרנקל, עזב בעקבות התערבותו של המנכ"ל שמינתה קבוצת "הולינג'ר" בתכני העיתון.
לאחר שפרש מ"ג'רוזלם פוסט" היה לנדאו מעורב בניסיונות להקים בישראל עיתון מתחרה בשפה האנגלית. העיתון הוקם לבסוף כשבועון בשם "ג'רוזלם ריפורט", אך לנדאו לא הצטרף אליו. במקום זאת החל לכתוב ספר על העולם החרדי. הספר "Piety and power: the world of Jewish fundamentalism" יצא לאור בשנת 1993, וזכה להצלחה גדולה. באותה שנה גם מונה לכתב השבועון הבריטי "האקונומיסט" בישראל.
בשנת 1995 השתתף לנדאו בכתיבת זכרונותיו של ראש ממשלת ישראל לשעבר, שמעון פרס בספר "Battling for Peace".
ב-1997 הקים את המהדורה האנגלית של העיתון "הארץ" שהופקה בשיתוף עם העיתון "הראלד טריביון". בשנת 2004 קודם לתפקיד העורך הראשי של העיתון, כשהחליף את חנוך מרמרי. במאי 2008 דב אלפון החליפו בתפקידו.
ב-2008 שב לשמש כתב "האקונומיסט" בישראל. אחר כך כתב ביוגרפיות של דוד בן-גוריון, בצוותא עם שמעון פרס, ושל אריאל שרון (הספר "אריק" שפורסם בארצות הברית ויצא לאור בעברית, בדצמבר 2015).
ביוני 2014 קיבל לנדאו את אות "מסדר האימפריה הבריטי" (OBE).
לנדאו היה אדם דתי ודעותיו הפוליטיות נטו לצד השמאלי של המפה הפוליטית. בנו דן לנדאו שימש בשנים 2009–2013 כמנכ"ל הכנסת.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
ספריו

Piety and Power: The World of Jewish Fundamentalism. Hill & Wang. 1993. ISBN 978-0809076055.
Shimon Peres (1995). Battling for Peace: A Memoir. Random House. ISBN 978-0679436171. (Coauthor)
Shimon Peres (2012). Ben Gurion: A Political Life. Schocken Books. ISBN 9780805242829. (Coauthor)
Arik: The Life of Ariel Sharon. Alfred A. Knopf. 2014. ISBN 978-1400042418.
הערות שוליים

↑  אורי גינוסר, ג'רוזלם פוסט נמכר מעבר לכל פרופורציה, מעריב, 28 באפריל 1989
ארי רט, כך נמכר ה"ג'רוזלם פוסט", באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 1998
↑  חמי שלו, 18 שנה לפני ישראל היום: זה היה העיתון הראשון של נתניהו, באתר הארץ, 2 במרץ 2018
↑  נרי ליבנה, ג'רוזלם פוסט מהפך, חדשות, 21 בפברואר 1992
↑  אפי לנדאו, התפטרו 19 עיתונאים בכירים בג'רוזלם פוסט, חדשות, 2 בינואר 1990
אפי לנדאו, מתפטרי " הג׳רוזלם פוסט" קיבלו הוראה מלוי לעזוב מיד את העיתון, חדשות, 3 בינואר 1990
↑  אפי לנדאו, בעל "הפוסט": המכתב נגד המו"ל, מתחת לכל ביקורת, חדשות, 28 בדצמבר 1989
↑  אפי לנדאו, המיליונר סרוסי, המועמד להקמה מתחרה ל״פוסט", חדשות, 29 בינואר 1990
לא רצו לדוג אותם, חדשות, 18 במאי 1990
↑  הדס מנור, עיתון לאנשים חושבים באנגלית, מעריב, 16 באוקטובר 1990
↑  מאחורי הקלעים בעולם החרדי, חדשות, 16 באוקטובר 1990
1 2  יעל גאוני, ‏דיוויד לנדאו מונה לכתב ה"אקונומיסט" בישראל, באתר גלובס, 15 ביוני 2008
↑  אביבה קרול, ‏"הארץ" יתחרה ב"ג'רוזלם פוסט", באתר גלובס, 30 ביולי 1997
↑  אביבה קרול, ‏סערה ברחוב שוקן: דיוויד לנדאו מונה לעורך, יואל אסתרון התפטר, באתר גלובס, 12 בפברואר 2004
↑  יעל גאוני, ‏דב אלפון מונה לעורך עיתון "הארץ"; יחליף בתפקיד את דיוויד לנדאו, באתר גלובס, 12 בפברואר 2008
↑  Ex-Haaretz editor David Landau to get OBE, The Times of Israel, ‏14 June 2014
↑  ארכיון דוד לנדאו, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264269105171  PLWABN: 9810656341105606  BnF: cb12192652v (data)  CANTIC: a11086075  GND: 1022541463  ISNI: 0000 0001 2214 4687  LCCN: n92105112  NKC: mzk2015868251  NLA: 35075290  NTA: 141763868  SUDOC: 030529654  VIAF: 114309239   WorldCat (עם VIAF): 114309239
דונג האי צ'ואן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1797 Wen'an County, הרפובליקה העממית של סין 
 פטירה:  25 באוקטובר 1882 (בגיל 85) בייג'ינג, שושלת צ'ינג 
 מדינה:  שושלת צ'ינג 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
דונג האי צ'ואן (בסינית: 董海川; נולד בצ'ו צ'יה וו (Chu Chia Wu) שבפרובינציית חֶבֵּיי סביב שנת 1800) היה אמן לחימה סיני. מגיל צעיר גילה עניין באמנויות הלחימה, הוא נדד בדרכים ולמד שיטות שונות. יכולתו הגבוהה בשיטות אלה פרסמה את שמו ברבים. דונג החל להתאמן גם בשיטה דאואיסטית לפיה מתרגלים הליכה במעגלים. את התרגול הזה שילב דונג עם הידע הלחימתי שרכש וייסד, באמצע המאה ה-19, את אמנות הפה קואה המודרנית.
מאוחר יותר עבר דונג לבייג'ינג ועבד בארמון של הנסיך סו-וונג. מספרים שבאחת המסיבות הגדולות שנערכו בארמון שירת דונג כמגיש תה והפליא בזריזותו, במהירותו ובדייקנותו. דונג התבקש על ידי הנסיך להפגין את אמנותו ואחר כך מונה להיות מאמנו האישי של הנסיך. כך גם התפרסמה אמנות הפה קואה ברבים.
דונג הפך להיות אחד מאמני הלחימה הגדולים בהיסטוריה. נפטר בסביבות שנת 1880. על קברו חרוטים שמם של לא פחות משבעים ושניים תלמידים.
גלריית טייט

| --- | --- |


 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  הנרי טייט 
 תקופת הפעילות:  1897–הווה (כ־127 שנים) 
 www.tate.org.uk
 קואורדינטות:  51°29′28″N 0°07′37″W﻿ / ﻿51.491°N 0.127°W﻿ / 51.491; -0.127
 he
 
הלוגו של גלריית טייט. לכל אחת מארבע הגלריות לוגו זהה בצורתו ובגופניו, אולם צבע הלוגו שונה מגלריה לגלריה. התמונה מוצג לוגו הטייט מודרן.
גלריית טייט היא המוזיאון הלאומי של הממלכה המאוחדת לאמנות מודרנית ולאמנות בריטית.
לגלריה ארבעה סניפים ברחבי הממלכה המאוחדת:
טייט בריטניה (נפתח בשנת 1897 וקיבל את שמו הנוכחי בשנת 2000);
טייט ליברפול (1988);
טייט סנט אייווס (1993);
טייט מודרן (2000).
היסטוריה

הרעיון להקמת גלריה לאומית לאמנות הוצע לראשונה בממלכה המאוחדת בשנות ה-20 של המאה ה-19 על יד סר ג'ון לסטר, ברון דה טאבליי. בשנת 1847 תרם רוברט ורנון את אוספיו לגלריה הלאומית ומספר שנים לאחר מכן ג'ון שפסהאנקס תרם את אוספיו למוזיאון דרום קנזינגטון (לימים, מוזיאון ויקטוריה ואלברט). רק בשלהי המאה ה-19 הושג המימון להקמת גלריה לאמנות בריטית - במימונו של הנרי טייט. הגלריה הוקמה במילבנק, בפימליקו שברובע וסטמינסטר, על גדת נהר התמזה. טייט אף תרם לגלריה את אוספיו הנרחבים, בתנאי שאוצר המדינה ישלם את עלויות רכישת האתר. הגלריה נוסדה בשנת 1897 בשם "הגלריה הלאומית לאמנות בריטית" (National Gallery of British Art), ועד שנת 1954 נוהל המוזיאון והאוסף על ידי הגלריה הלאומית.
בשנת 1915 תרם יו ליין את אוספיו שכללו אמנות מודרנית אירופאית למוזיאון, ובשנים 1926 ו-1937 אספן האמנות ג'וסף דוין מימן את הרחבת מבנה המוזיאון.
מאז שנת 1954 ובמשך שלהי שנות ה-50 ושנות ה-60 ניהלה מחלקת האמנות החזותית של מועצת האמנות של בריטניה הגדולה את המוזיאון, וארגנה את התערוכות בו, כגון התערוכה הרטרוספקטיבית של מרסל דושאן בשנת 1966.
בשנת 1987 הוקם אגף קלור על מנת להציג את תרומת טרנר למוזיאון, וכן הוקם אודיטוריום בין 200 מושבים.
בשנת 1988 נפתח סניף טייט ליברפול של הגלריה בעיר ליברפול. בסניף הוצגו תערוכות זמניות ומוצגים מתחלפים שהובאו מהגלריה בלונדון.
בשנת 1993 הוקם סניף סנט אייווס של המוזיאון, המציג אמנות בריטית מודרנית ובעיקר אמנות של אסכולת סנט אייווס.
בשנת 2000 חולק אוסף המוזיאון בין ארבעה מוזיאונים: מוזיאון טייט בריטניה הממוקם במבנה המקורי של הגלריה - מציג אמנות בריטית משנת 1500 ועד ימינו; מוזיאון טייט מודרן - מציג אמנות בריטית ואמנות בינלאומית מודרנית שנוצרה משנת 1900 ואילך; מוזיאון טייט ליברפול - מציג אמנות מודרנית משנת 1900 ואילך; מוזיאון סנט אייווס - מציג אמנות מודרנית בדגש על אמנות מקומית; כמו כן מנהל המוזיאון את מוזיאון ברבר הפסוורת' שנפתח בשנת 1980.
בשנת פעולתו הראשונה ביקרו במוזיאון טייט מודרן שבאזור בנקסייד (בגדה הדרומית של נהר התמזה) למעלה מ-5.25 מיליון מבקרים.
בשנת 1998 החל לפעול אתר האינטרנט של המוזיאון "טייט אונליין" (Tate Online) בו מוצג מידע על כל הגלריות ועל היצירות המוצגות בגלריות.
גלריית טייט המקורית. כיום מוזיאון טייט בריטניה.
מוזיאון טייט ליברפול נפתח בשנת 1988.
מוזיאון טייט סנט אייווס, נפתח בשנת 1993.
מוזיאון טייט מודרן נפתח בשנת 2000.
דונג ביוו

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
דונג ביוו (במנדרינית: 董必武. ‏5 במרץ 1886 - 2 באפריל 1975) היה פוליטיקאי סיני, ששימש כנשיא הרפובליקה העממית של סין בפועל בשנים 1972–1975.
ביוגרפיה

דונג נולד במחוז חוביי בשנת 1886. הצטרף למחתרות מהפכניות בשנת 1911 ובשנת 1912 השתתף במהפכת שינהאי. לאחר מכן נסע ללמוד ביפן. בשנת 1921 הצטרף דונג למפלגה הקומוניסטית של סין והשתתף בוועידה הראשונה שלה. דונג היה הגבר היחיד (מלבד מאו דזה-דונג) שהשתתף גם בקונגרס הראשון של המפלגה וגם בהכרזה על הקמת הרפובליקה העממית ב-1949.
בשנים 1959–1972 שימש כסגן הנשיא. בשנת 1972 ובשנת 1975 משרה זו בוטלה. בכך תפקיד ההנהגה הלאומית עברה ליו"ר הוועדה המתמדת של קונגרס המפלגה. דונג התמנה לסגן יו"ר הוועדה.
דונג נפטר בשנת 1975.
דייווי קרוקט

ערך זה עוסק בגיבור עם אמריקני. אם התכוונתם למתקן גרעיני, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1786 Limestone, ארצות הברית 
 פטירה:  6 במרץ 1836 (בגיל 49) אלמו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  סן אנטוניו 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של ארצות הברית (4 במרץ 1833–4 במרץ 1835)  חבר בית הנבחרים של טנסי (1823–1825)  חבר בית הנבחרים של ארצות הברית (4 במרץ 1827–4 במרץ 1831) 
 מפלגה:  המפלגה הלאומית הרפובליקנית, המפלגה הדמוקרטית 
 בן או בת זוג:  Elizabeth Patton Crockett 
 חתימה:   
 
דייוויד קרוקט (David "Davy" Crockett,‏ 17 באוגוסט 1786 - 6 במרץ 1836), היה גיבור עם אמריקני מהמאה ה-19, ידוע בעיקר בשם דייווי קרוקט.
הוא שימש חבר בבית הנבחרים של מדינת טנסי וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. שירת במרד הטקסני ונהרג בקרב אלמו. לפי עדויות אחרות, גנרל סנטה אנה לקח בשבי כחצי תריסר משורדי קרב האלמו, ביניהם קרוקט, והוציאם להורג.
בתרבות

ג'ון ויין גילם את דמותו של קרוקט בסרט האלמו.
גמביה (נהר)

| --- | --- |
נהר גמביה בפארק ניוקולו קובה בסנגל
נהר גמביה בפארק ניוקולו קובה בסנגל
 מידע כללי
 אורך:  1,130 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  2,000 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  69,931 קמ"ר
 מוצא:  רמת פוטה ג'לון, גינאה
 גובה מוצא הנהר:  438 מטרים
 יובלים:  Niokolo Koba, Pallan Bolon, Sofaniama Bolong, Bao Bolon, Bintang Bolong, Prufu Bolon, Koulountou, בפסקה זו 5 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  האוקיינוס האטלנטי
 מדינות באגן הניקוז:  גינאה, סנגל, גמביה
 אגן הניקוז של נהר גמביה
 
נהר גמביה הוא אחד מן הנהרות הגדולים במערב אפריקה. הנהר זורם לאורך 1,130 ק"מ מצפון גינאה ועד בנג'ול, בירת המדינה גמביה, שם הוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי.
ממקורותיו ברמת פוטה ג'לון (Fouta Djallon) בצפון גינאה, זורם נהר הגמביה בכיוון צפון-מערב לסנגל, שם הוא עובר בפארק הלאומי הענק "ניוקולו קובה". משם פונה הנהר בכיוון הכללי מערב, עם פיתולים גדולים, נכנס לתחומי המדינה גמביה, שכמעט כל שטחה מצוי סמוך לגדותיו, וזורם בה עד לאוקיינוס. במאה הקילומטרים האחרונים מתרחב הנהר בהדרגה עד לרוחב של עשרה ק"מ בשפך. בשל פני השטח הנמוכים באזור גמביה, מי-ים מלוחים מתערבבים במי הנהר ב-70 הק"מ האחרונים שלו בעונה הגשומה וב-250 הק"מ האחרונים בעונה היבשה.
דייגים בנהר הגמביה, באי מק'ארת'י שבמזרח המדינה גמביה
תמונת לווין של חלקו התחתון של הנהר. גבולות המדינה גמביה, משני עברי הנהר, מסומנים בקו
דונבאסאירו

דונבאסאירו (באוקראינית: Донбасаеро, באנגלית: Donbassaero) הייתה חברת תעופה אוקראינית שבסיסה היא ממוקם בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק. החברה הפעילה טיסות לכ-15 יעדים באירופה ובמזרח התיכון וכן לנתב"ג.
מרבית מניות החברה הוחזקו על ידי פריבט-בנק, שבשליטת איש העסקים היהודי איגור קולומויסקי.
ב-14 בינואר 2013 פשטה החברה את הרגל.
צי המטוסים

| כלי טיס | בשירות | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 9 | — | 12 | 138 | 150 | 3 מטוסים הוחכרו מאארוסוויט |
| איירבוס A321-200 | 1 | — | — | 210 | 210 | הוחכר מחברת WindRose Aviation |
גרטה אנדרסן

גרטה אנדרסן (בדנית: Greta Andersen;‏ 1 במאי 1927 – 6 בפברואר 2023) הייתה שחיינית דנית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי, אלופת אירופה (מונטה קרלו 1947 ווינה 1950) ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

אנדרסן נולדה בקופנהגן. אביה קארל זכה במדליית כסף באולימפיאדת אתונה (1906) (אולימפיאדה לא רשמית) בהתעמלות. כילדה היא פחדה ממים ולמדה לשחות רק בגיל 15.
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 זכתה אנדרסן במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:32.3 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.3 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אנדרסן ב-2 מדליות 1 זהב ו-1 כסף. למרות היותה שחיינית למרחקים ארוכים היא זכתה במדליית זהב במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.3 דקות, לפני אן קרטיס מארצות הברית (1:06.5 דקות) ומארי-לואיז לינסן-וסן מהולנד (1:07.6 דקות). מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:29.6 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 4:29.2 דקות, ולפני הולנד (4:31.6 דקות).
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בשנת 1949 קבעה אנדרסן במשחה ל-100 יארד שיא עולם חדש, שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1956.
בשנת 1950 היגרה אנדרסן ללונג ביץ', קליפורניה.
באליפות אירופה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1950 זכתה אנדרסן ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:30.9 דקות, מדליית כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:43.1 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:07.9 דקות.
חודשיים לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) עברה אנדרסן ניתוח בברך, למרות זאת היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי 4:36.2 דקות, במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:27.0 דקות ובמקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:08.2 דקות.
בשנת 1957 התחתנה אנדרסן עם ג'ון סוניצ'ן.
שחיינית תעלות

אנדרסן קבעה שיאים בצליחת תעלת למאנש בשני הכיוונים, מצרפת לאנגליה ב-11 שעות ו-1 דקות ומאנגליה לצרפת ב-13 שעות ו-10 דקות. היא השחיינית הראשונה בעולם שצלחה את תעלת סנטה קטלינה בשני הכיוונים.
אנדרסן קבעה שיאי עולם ב-10 מייל בימת סלטון שבקליפורניה (4 שעות ו-25 דקות), 25 מייל מסביב לאטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי (10 שעות ו-17 דקות) ובשנת 1962 ב-50 מייל משיקגו לקנושה שבוויסקונסין.
תארים

בשנת 1969 זכתה אנדרסן להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

1 2  Greta Andersen (DEN) - 1969 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
דואו קנאזאווה-אדמוני

| --- | --- |
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 www.kanazawa-admony.com
 
דואו קנאזאווה-אדמוני הוא דואו פסנתר אשר נוסד על ידי צמד הפסנתרים היפני-ישראלי, טמי קנאזאווה ויובל אדמוני (Tami Kanazawa and Yuval Admony).
היסטוריה

הדואו נוסד בשנת 1996, בבאנף סנטר קנדה, ומאז הופיע במדינות רבות, הקליט מספר דיסקים וזכה בפרסים נחשבים בתחומם.
ההרכב הופיע באולמות ידועים כגון קרנגי הול, תיאטרון ארג'נטינה, היכל קזלס (אנ'), תיאטרון הפילהרמונית של אודסה (אנ'), היכל איזומי (אנ') ועוד.
קנאזאווה ואדמוני הופיעו במגוון פסטיבלים עולמיים: פסטיבל האביב בבודפשט, פסטיבל פסיפיק-רים בקנדה, פסטיבל דואו הפסנתר בבאד-הרנלאב שבגרמניה, פסטיבל אודסה, פסטיבל מלחיני אסיה, פסטיבל ישראל ופסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה בת"א.
הדואו הקליט למגוון תחנות רדיו: תאגיד השידור של יפן, CBC קנדה, רדיו ורשה וקול המוזיקה. הדואו גם יזם ב-2003 פסטיבל ישראלי של דואו פסנתר במשכן לאמנויות הבמה, תיאטרון ירושלים ומרכז סוזן דלל.
כיום הדואו מלמד בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, בכיתות אמן שונות כדוגמת תל-חי, ושופט בתחרויות שונות.
פרסים

מקום ראשון בתחרויות הבאות:
התחרות ה-5 לדואו-פסנתר בטוקיו יפן (2000)
התחרות ה-12 לדואו-פסנתר ברומא, איטליה (2001),
תחרות IBLA לשנת 2002 (אנ')
תחרות יהודי מנוחין באוסקה, יפן (2005)
תחרות גריג בברגן, נורווגיה (2008)
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', לראשונה בישראל: פסטיבל לצמדי פסנתרים, באתר ynet, 25 באוגוסט 2003
↑  איריס ז'ורלט, יפן, זוג ישראלי זכה בתחרות קאמרית באוסקה, באתר ynet, 1 ביוני 2005
↑  מרב יודילוביץ', הצמד קנאזאווה-אדמוני זכה בפרס גריג לפסנתר, באתר ynet, 17 בספטמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328925305171  LCCN: no2008183811  VIAF: 262476345   WorldCat (עם VIAF): 262476345
גרלנד (טקסס)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  טקסס טקסס
 מחוז:  דאלאס
 ראש העיר:  Scott LeMay
 תאריך ייסוד:  1891
 על שם:  אוגוסטוס היל גרלנד 
 שטח:  147.9 קמ"ר
 גובה:  168 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  246,018 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,500 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  32°54′24″N 96°38′06″W﻿ / ﻿32.906666666667°N 96.635°W﻿ / 32.906666666667; -96.635 
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
 https://www.garlandtx.gov/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרלנד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרלנד(למפת טקסס רגילה) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקוגרלנד(למפת טקסס מוגדלת) אוסטין יוסטון סן אנטוניו דאלאס פורט וורת' אל פאסו קורפוס כריסטי פלאנו לארדו לאבק אמרילו בראונסוויל קילין וייקו אבילין מידלנד סן אנג'לו לו. ארק. אוקלהומה ניו מקסיקו  מקסיקו מפרץ מקסיקוגרלנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גרלנד (באנגלית: Garland) היא עיר בטקסס, ארצות הברית, הממוקמת מזרחית לדאלאס. העיר ממוקמת כמעט לחלוטין בתוך מחוז דאלאס, למעט חלק קטן הממוקם במחוזות קולין ורוקוול. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2019 מתגוררים בעיר כ-239,928 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-93 בגודל אוכלוסייתה בארצות הברית, והעיר ה-12 בגודלה בטקסס והשנייה בגדולה במחוז דאלאס, לאחר דאלאס העיר.
בשנת 2008 דורגה גרלנד במקום ה-67 בדירוג CNN וכתב העת Money כאחת מ"מאה הערים שטוב לחיות בהן בארצות הברית". העיר בלטה בדירוגים רבים נוספים הנוגעים לצמיחה כלכלית ולרמת איכות חיים. התעשייה המקומית מגוונת, ומורכבת בין השאר מאלקטרוניקה וייצור פלדה, נפט, מוצרי חלב, כובעים ומעבדי מזון.
היסטוריה

אזור גרלנד החל להיות מיושב באמצע המאה ה-19 וקהילות שונות החלו להתבסס בסביבה אחרי שנת 1874. הרכבת האזורית עזרה משמעותית לפתח את האזור. התוכניות ליישוב גרלנד החלו בשנת 1887 והעיר נקראה על שם אוגוסטוס היל גרלנד שהיה התובע הכללי של ארצות הברית, סנאטור ומושל ארקנסו. בסופו של דבר ההתיישבות עלתה לקרקע בשנת 1891. בשנת 1904 היו בעיר 819 תושבים. בשנת 1920 הוקם בעיר מפעל אשר סיפק חשמל לכולה. ב-9 במאי 1927 פגע טורנדו בעיר והרג 15 אנשים.
המסחר העירוני התפתח מאוד בסוף שנות ה-30 והוקמו תחנות רדיו אזוריות. במהלך מלחמת העולם השנייה פעלו בסביבת גרלנד כמספר מפעלים לייצור מטוסים. לאחר המלחמה, חברת קראפט החלה לפעול בעיר. בשנת 1950, אוכלוסיית גרלנד עלתה על 10,000 תושבים. בשנים 1950-1954 סבלה טקסס מבצורת, וגרלנד צרכה מים רבים מהאגם הסמוך לה. בשנות ה-50 וה-60 גרלנד גדלה משמעותית כתוצאה מתהליך הפרוור שהתרחש בכל ארצות הברית. בשנת 1970 הוכפלה האוכלוסייה לכדי 81,500 תושבים. בשנת 1980 התגוררו בעיר 138,850 תושבים. הפיתוח הכלכלי המשיך גם בעשור הראשון של המאה ה-21.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010 התגוררו בעיר כ-226,876 בני אדם בכ-75,696 משקי בית. הצפיפות היא 1,534.1 נפש לקמ"ר. ההרכב הגזעי של העיר היה 57.5% לבנים, 14.5% אפרו-אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 9.4% אסייתים, 14.44% מגזעים אחרים, ו-3.3% משני גזעים או יותר. האוכלוסייה הווייטנאמית בעיר היא ה-16 בגודלה בארצות הברית. אוכלוסייה זו מהווה כ-12% מהזרים בגרלנד. הגיל החציוני הוא 33.7 שנים. ההכנסה החציונית עבור משק הבית בעיר היא 52,441$ וההכנסה לנפש בעיר היא כ-20,000 דולר. כ-11.1% מהמשפחות ו-14.5% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני.
מבין תושבי העיר הידועים ניתן למנות את ליאן ריימס ומוקי בליילוק.
הערות שוליים

↑  "Garland's History". Garland Landmark Society.
| דגל טקסס מדינת טקסס |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אוסטין |  |
| אזורים גאוגרפיים | ביג בנד • עמק ריו גראנדה • מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון |  |
| היישובים הגדולים ביותר | יוסטון • סן אנטוניו • דאלאס • אוסטין • פורט וורת' • אל פאסו • ארלינגטון • קורפוס כריסטי • פלאנו • לארדו • לאבק • גרלנד • אירווינג • אמרילו • גרנד פריירי • בראונסוויל • פסדינה • מקיני • מסקיט • קילין |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות טקסס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534114305171  LCCN: n82075689  MusicBrainz: 71149426-8691-4c2d-a4f5-0828d7e208dd  NARA: 10042332  VIAF: 130207481   WorldCat (עם VIAF): 130207481
הכנסת השלוש עשרה

| --- | --- |

 ממשלות:  הממשלה העשרים וחמש הממשלה העשרים ושש
 תקופת כהונה:  13 ביולי 1992 – 17 ביוני 1996  (4 שנים)
 מערכת בחירות:  23 ביוני 1992
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  שבח וייס 
 ראש הממשלה:  יצחק רבין שמעון פרס
 ראש הקואליציה:  אלי דיין, רענן כהן
 ראש האופוזיציה:  יצחק שמיר, בנימין נתניהו
 הרכב הכנסת
 
 סיעות הקואליציה:  מספר חברי הקואליציה - 62   העבודה (44)   מרצ (12)   ש"ס (6)
 מספר חברי הקואליציה:  62 / 120
 סיעות האופוזיציה:  מספר חברי האופוזיציה - 58   הליכוד (32)   צומת (8)   מפד"ל (6)   יהדות התורה (4)   חד"ש (3)   מולדת (3)   מד"ע (2)
 מספר חברי האופוזיציה:  58 / 120
 מפלגת השלטון:  העבודה
 → הכנסת השתים עשרה הכנסת הארבע עשרה ← 
 
כהונתה של הכנסת השלוש עשרה החלה ב-13 ביולי 1992, בעקבות הבחירות שנערכו ב-23 ביוני אותה שנה. את הישיבה פתח נשיא המדינה חיים הרצוג, והדיון נוהל תחילה בידי זקן חברי הכנסת, יצחק שמיר, שגם כיהן באותה העת כראש הממשלה. לאחר השבעת חברי הכנסת, נבחר חבר הכנסת שבח וייס ליושב ראש הכנסת, לאחר שגבר על יושב ראש הכנסת השתים עשרה, דב שילנסקי, ברוב של 72 מול 44. עוד באותו היום הציג יושב ראש מפלגת העבודה, יצחק רבין, את ממשלתו, והיא זכתה לאמונם של 67 מחברי הכנסת, בעוד 53 מתנגדים לה. הכנסת השלוש עשרה פוזרה בפברואר 1996, וכהונתה הסתיימה ב-17 ביוני.
הרכב פוליטי

העבודה- 44 מושבים
הליכוד - 32 מושבים
מרצ - 12 מושבים
צומת - 8 מושבים
מפד"ל - 6 מושבים
ש"ס - 6 מושבים
יהדות התורה - 4 מושבים
חד"ש - 3 מושבים
מולדת - 3 מושבים
מד"ע - 2 מושבים
הרכב פוליטי > גושים פוליטיים

גוש השמאל: העבודה, מרצ - 56 מושבים
גוש הימין: הליכוד, צומת, מפד"ל, מולדת - 49 מושבים
גוש חרדים: ש"ס, יהדות התורה - 10 מושבים
גוש ערבים: חד"ש, מד"ע - 5 מושבים
לראשונה מאז הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 נהנה גוש השמאל מרוב בכנסת, שאיפשר הקמת ממשלה בראשות מפלגת העבודה. הקואליציה שהקים יצחק רבין הורכבה מסיעות העבודה, מרצ וש"ס (62 מושבים). סיעות חד"ש ומד"ע לא היו חברות בקואליציה, אך תמכו בה מבחוץ. ב-1993 התפטר שר הפנים אריה דרעי מהממשלה בעקבות פסיקת בג"ץ לפיה אין הוא יכול להמשיך ולכהן כשר לאחר שהוגש נגדו כתב אישום. יחד עמו התפטרו גם שלושה סגני שרים מטעם ש"ס, והמפלגה פרשה למעשה מהקואליציה, אף שהמשיכה לתמוך בממשלה בנושאים נקודתיים. במצב דברים זה הפכה הממשלה לממשלת מיעוט, הנשענת על קואליציה בת 56 חברי הכנסת של העבודה ומרצ. בראשית 1995 התפלגה סיעת צומת, ושלושה מחבריה הקימו את סיעת יעוד שהצטרפה לקואליציה.
הרכב פוליטי > שינויים בהרכב הסיעות

במהלך כהונתה של הכנסת, ובעיקר לקראת סיום כהונתה והבחירות לכנסת הארבע עשרה, התפלגו כמה מחברי הכנסת מסיעותיהם והקימו סיעות נפרדות או סיעות יחיד.
מפלגת העבודה: חברי הכנסת אביגדור קהלני ועמנואל זיסמן הקימו את סיעת הדרך השלישית, על רקע התנגדותם לרעיון של נסיגה מרמת הגולן כחלק מהסכם שלום עתידי עם סוריה. המפלגה החדשה התמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה בארבעה מושבים. חברת הכנסת נאוה ארד פרשה אף היא מהסיעה, ובבחירות לכנסת הארבע עשרה עמדה בראש מפלגת הגמלאים, שלא עברה את אחוז החסימה.
הליכוד: חברי הכנסת דוד לוי ודוד מגן פרשו מהסיעה והקימו את סיעת גשר. בסופו של דבר, התמודדה המפלגה החדשה ברשימה משותפת עם הליכוד ועם צומת בבחירות לכנסת הארבע עשרה. חבר הכנסת אפרים גור הקים סיעת יחיד והתמודד אף הוא בבחירות לכנסת הארבע עשרה בראש רשימת "אחדות למען העלייה", שלא עברה את אחוז החסימה.
צומת: חברי הכנסת גונן שגב, אלכס גולדפרב ואסתר סלמוביץ התפלגו מהסיעה והקימו את סיעת יעוד. בהמשך התפלגו גולדפרב וסלמוביץ מסיעה זו, והקימו את סיעת "העתיד". לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התמודד גולדפרב בבחירות המקדימות במפלגת העבודה, וסלמוביץ עשתה זאת בליכוד. שניהם לא הצליחו להיבחר במקומות ריאליים.
ש"ס: חבר הכנסת יוסף עזרן פרש מהסיעה והקים סיעת יחיד. בבחירות לכנסת הארבע עשרה עמד בראש רשימת תלם אמונה, שלא עברה את אחוז החסימה.
יהדות התורה: לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה התפצלה הסיעה לשני מרכיביה, אגודת ישראל ודגל התורה, אך בסופו של דבר התמודדו המפלגות ברשימה משותפת גם בכנסת הארבע עשרה.
מולדת: חבר הכנסת שאול גוטמן פרש מהסיעה והקים את סיעת "ימין ישראל". חבר הכנסת יוסף בא-גד פרש אף הוא מהסיעה והקים סיעת יחיד. שניהם התמודדו בראש רשימות עצמאיות בבחירות לכנסת הארבע עשרה. רשימתו של גוטמן פרשה מן המירוץ בסופו של דבר, ואילו זו של בא-גד לא עברה את אחוז החסימה.