stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאלה דוריו
ביוגרפיה > 1984 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה דוריו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:03.25 דקות, לפני דוינה מלינטה (4:03.76 דקות) ומריצ'יקה פואיקה (4:04.15 דקות), שתיהן מרומניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.05 דקות, 22 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 1991

במשחקי הים התיכון שנערכו באתונה בתחילת יולי 1991 היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.63 דקות. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט היא סיימה במקום 19 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:09.34 דקות ובמקום 28 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:07.54 דקות.
תארים והישגים

במהלך הקריירה של דוריו היא זכתה ב-23 תוארי אליפות איטליה אישיים:
ריצת 800 מטר: 7 תוארי אליפות (1974–1976, 1980–1983)
ריצת 1500 מטר: 10 תוארי אליפות (1973, 1976–1984)
ריצת 800 מטר באולם: 2 תוארי אליפות (1978, 1979)
ריצת 1500 מטר באולם: 2 תוארי אליפות (1981, 1983)
ריצת שדה: 2 תוארי אליפות (1976, 1983)
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 800 מטר: 1:57.66 דקות (1980)
ריצת 1500 מטר: 3:58.65 דקות (1982)
דוד ברגר (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1943 (בן 81) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  ישיבת רבינו יצחק אלחנן  ישיבה יוניברסיטי  ישיבה דפלטבוש 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי, ברוקלין קולג' 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
דוד ברגר (באנגלית: David Berger; נולד ב-1943) הוא אקדמאי אמריקאי, דיקן בית הספר ללימודי יהדות ברנרד רוול (אנ') בישיבה יוניברסיטי, וכן יו"ר המחלקה ללימודי יהדות בישיבה קולג'. הוא מחברם של ספרים ומאמרים שונים בנושא אפולוגטיקה ופולמוס יהודיים מימי הביניים, וכן ערך את המהדורה הביקורתית המודרנית של ספר ניצחון ישן. מחוץ לחוגים האקדמיים הוא ידוע בעיקר בזכות ספרו "הרבי מלך המשיח: שערוריית האדישות, והאיום על אמונת ישראל" המבקר את המשיחיות בחב"ד.
ביוגרפיה

ברגר גדל בברוקלין, שם למד בישיבה דפלטבוש בבית הספר היסודי ובתיכון. הוא קיבל תואר ראשון בישיבה קולג' (אנ') בשנת 1964. הוא השיג את הציונים הגבוהים ביותר בכיתה. לאחר מכן המשיך לאוניברסיטת קולומביה, שם השלים תואר שני באמנויות ב-1965 ותואר דוקטור לפילוסופיה ב-1970. הוא קיבל הסמכה לרבנות מישיבת רבינו יצחק אלחנן וחבר בהסתדרות הרבנים דאמריקה, הארגון הרשמי המייצג רבנים אורתודוקסים מודרניים.
פעילות

לפני שברגר מתח ביקורת בולטת על משיחיות חב"ד, הוא היה מפורסם ביותר כמומחה לדיאלוג בין-דתי ולוויכוחים בין יהודים לנוצרים בימי הביניים. הוא כתב פירושים להצהרות הכנסייה הקתולית על יחסים עם דתות אחרות נוסטרה אטאטה (פורסם ב-1965), ודומינוס יאסוס (אנ') ("לורד ישו", שפורסם ב-2000) ועל "ממעמקים" (confrontation) של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק. OU ביקש ממנו לכתוב תגובה לדברו אמת (2000). הוא גם כתב חיבור על דעותיו של יעקב כץ על הוויכוח היהודי-נוצרי בימי הביניים.
מחלוקת חב"ד

ברגר הוציא ספר בשנת 2001 בשם "הרבי מלך המשיח: שערוריית האדישות, והאיום על אמונת ישראל" (אנ') המבקר את משיחיות חב"ד ומגדיר אותה כ"דווקא מה שיהודים לאורך הדורות ראו כמשיחיות שקר קלאסית בסגנון נוצרי". הספר הפך אותו לקול מוביל בביקורת על חב"ד. ברגר טוען שהמשיחיות החב"דית חורגת מגבולות ההלכה המסורתיים של היהדות האורתודוקסית עד כדי כך שאסור ליהודים אורתודוקסים להשתתף במנייני תפילה עם חסידי חב"ד.
הערות שוליים

↑  Balakirsky Katz, Maya (2010). The Visual Culture of Chabad. New York: Cambridge University Press. p. 227. ISBN 978-0-521-19163-0. "Chabad's desire for distinction has received so much criticism that some opponents attempt to locate the movement on the fringe of Orthodox Judaism or even outside Judaism altogether. Historian David Berger, the leading voice in the debate, argues that Chabad messianism breaches the halakhic boundaries of Judaism – to the degree that he posits that Orthodox Jews cannot participate in a prayer quorum with Chabad."
↑  Dein, Simon (2011). Lubavitcher Messianism: What Really Happens When Prophecy Fails?. London: Continuum International Publishing Group. p. 64. ISBN 978-1-4411-1223-1. "Here everyone is treading on thin ice, for no one can know precisely how deep Chabad messianism goes. When Berger and other critics claim that it infects the majority of the Chabad movement, they have no greater statistical backing than ..."
↑  Kaplan, Dana Evan (2009). Contemporary American Judaism: transformation and renewal 2009. New York: Columbia University Press. p. 31. ISBN 978-0-231-13728-7. "Berger points out that “this is precisely what Jews through the generations have seen as classic, Christian-style false messianism.”31 Berger became the most outspoken critic of Chabad, writing a book, The Rebbe, the Messiah, and the Scandal of Orthodox Indifference."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258521205171  PLWABN: 9810672910505606  BIBSYS: 97014892  BnF: cb120779451 (data)  CiNii: DA13137416  GND: 140975691  ISNI: 0000 0000 8186 4847  LCCN: n78028709  NKC: ola20241237662  NTA: 296684759  RERO: 02-A013861285  SNAC: w69p7hzx  SUDOC: 074650076  VcBA: 495/126522  VIAF: 117365450   WorldCat (עם VIAF): 117365450
דבון אלן

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1994 (בן 29) רנטון, וושינגטון, ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  Brophy College Preparatory 
 משקל:  84 ק"ג 
 גובה:  1.83 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  ריצת 110 מטר משוכות
 מועדון:  אוניברסיטת אורגון
 הישגים
 שיאים אישיים:  110 מטר משוכות: 12.84 שניות (2022)
 
דבון אלן (באנגלית: Devon Allen; נולד ב-12 בדצמבר 1994) הוא אתלט אמריקאי, שלוש פעמים אלוף ארצות הברית (2014, 2016 ו-2018) בריצת 110 מטר משוכות.
ביוגרפיה

אלן נולד ברנטון, וושינגטון. בשנים 2014–2016 שיחק פוטבול בעמדת התופס בנבחרת אוניברסיטת אורגון.
ביוגרפיה > 2014 > אלוף ארצות הברית

באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 2014 זכה אלן במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה בסוף יוני הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.16 שניות.
ביוגרפיה > 2016

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי 2016 זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 13.03 שניות ונכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. במשחקים עצמם הוא סיים חמישי בתוצאה של 13.31 שניות.
ביוגרפיה > 2021

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.10 שניות, אחרי גרנט הולוואי (12.96 שניות) ולפני דניאל רוברטס (13.11 שניות) ובמשחקים האולימפיים עצמם סיים רביעי בתוצאה של 13.14 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באפריל 2022 חתם על חוזה בפילדלפיה איגלס. ב-12 ביוני קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש ותוצאת השנה בעולם של 12.84 שניות המדרגת אותו שלישי בכל הזמנים.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 10.20 שניות (2022)
ריצת 200 מטר: 20.52 שניות (2018)
ריצת 110 מטר משוכות: 12.84 שניות (2022)
ג'ק לוין

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1915 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 2010 (בגיל 95) מנהטן, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  מכללת קולבי 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם חברתי 
 הושפע על ידי:  היימן בלום 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  תוכנית פולברייט 
 
ג'ק לוין (באנגלית: Jack Levine; ‏ 3 בינואר 1915 - 8 בנובמבר 2010) היה צייר יהודי אמריקאי הידוע בזכות הסאטירות שלו על החיים המודרניים, שחיתות פוליטית ונרטיבים מקראיים. לוין נחשב לאחד מאמני המפתח של התנועה האקספרסיוניסטית של בוסטון.
ראשית חייו

ג'ק לוין היה הילד השמיני שנולד לסמואל ומרי לוין, מהגרים יהודי מליטא.  הוא גדל בקצה הדרומי של בוסטון, שם צפה בחיי רחוב המורכבים ממהגרים אירופיים ושכיחות של עוני וחולי, נושאים שתיעד בעבודתו. אמו עודדה אותו לצייר ואחסנה את חומרי האמנות שלו במטבח המשפחתי. בביקורים בחנות הנעליים של אביו, הוא קיבל נייר עטיפה חום שעליו היה מצייר. נושאי ציורי ילדותו כללו נושאים כמו אנשי המשמר הלאומי שסיירו ברחובות בלבוש צבאי במהלך שביתת משטרת בוסטון ב-1919.
השכלתו האמנותית הפורמלית הראשונה של לוין הייתה לימודים אצל האמן והמחנך לאמנות הרולד צימרמן במרכז הרווחה היהודית ברוקסברי. מ-1924 עד 1931. עוד אחד מתלמידיו הצעירים לאמנות של צימרמן היה היימן בלום. מ-1929 עד 1933 למדו לוין ובלום אצל דנמן רוס באוניברסיטת הרווארד. רוס נתן חסות ללימודים של בלום ולווין באמצעות מלגה שבועית, כמו גם שטחי סטודיו.
קריירה

ב-1932 כלל רוס את רישומיו של לוין בתערוכה במוזיאון פוג לאמנות בהרווארד, ושלוש שנים לאחר מכן הוריש עשרים רישומים של לוין לאוסף המוזיאון. יצירתו המוקדמת של לוין הושפעה בעיקר מבלום, חיים סוטין, ז'ורז' רואו ואוסקר קוקושקה. יחד עם בלום וקרל זרבה, הוא נקשר לסגנון המכונה אקספרסיוניזם בוסטון .
מ-1935 עד 1940 הועסק במינהל התקדמות העבודות הממשלתי. ב-1936, לוין הציג את תערוכת הציורים הראשונה שלו בעיר ניו יורק במוזיאון לאמנות מודרנית. הציורים שנבחרו לתערוכה היו משחקי קלפים ו-Brain Trust, האחרון צויר מהתבוננות שלו על החיים בבוסטון. בשנת 1937, "משתה התבונה הטהורה" שלו, סאטירה על הכוח הפוליטי של בוסטון, הושאל למוזיאון לאמנות מודרנית. באותה שנה הוצגה "רביעיית מיתרים" במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, ונרכשה ב-1942 על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות. מותו של אביו בשנת 1939 עורר סדרה של ציורים של חכמים יהודים .
בין השנים 45–1942 שירת לוין בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.  עם שחרורו מהשירות צייר את "ברוכים הבאים הביתה" (1946), וציורים נוספים.
לוין זכה במלגת ג'ון סיימון גוגנהיים בשנת 1945. עם מענק פולברייט הוא נסע לאירופה בשנת 1951, והושפע מעבודתם של המאסטרים הישנים, במיוחד אל גרקו,  אשר נתן לו השראה לעוות ולהקצין את צורות הדמויות שלו למטרות אקספרסיביות .
לאחר שחזר לארצות הברית, לוין המשיך לצייר נושאים תנ"כיים, והפיק גם את הלווית הגנגסטר", ציור שלוין כינה "קומדיה". פרשנות נוספת על החיים האמריקאיים ניתנה בציור "ליל הבחירות" (1954), "חניכה" (1958) ו"שלושים וחמש דקות מטיימס סקוור" (1956). בסוף שנות ה-50 צייר לוין סדרה של דיוקנאות של אשתו ובתו. בשנות ה-60, הוא הגיב לא רק לתסיסה חברתית בארצות הברית עם יצירות כמו "בירמינגהם 63" (1963), אלא גם לנושאים בינלאומיים, כמו "בכלא הספרדי" (1959–1962), וכן "מתווכים בנשק" (1982–83). לוין אמר פעם על עצמו: "אני עוסק בעיקר במצבו של האדם". בעקבות הכוונה שלו, הוא יצר גוף מובהק של אמנות עם מודעות חברתית שמנציחה את נקודות החוזק והחולשה של האנושות.
ב-1979 נבחר לוין לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר שותף והפך לאקדמאי מלא ב-1982. בעקבות מות אשתו בשנת 1982, הוא פיתח עניין מוגבר בעברית, ואיתו ריבוי ציורים עם נושאים מהתנ"ך העברי .
קריירה > תערוכות ואוספים

עבודתו של לוין מוצגת באוספים ציבוריים רבים, כולל המכון לאמנות של שיקגו, המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, המוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית, מוזיאון הירשהורן וגן הפסלים, מוזיאון ברוקלין, אוסף פיליפס, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון פוג לאמנות והגלריה הלאומית לאמנות. בשנת 1973 הוותיקן רכש את "קין והבל" (1961), לשביעות רצונו של האפיפיור פאולוס השישי.
ב-1978 נערכה רטרוספקטיבה של יצירתו של לוין במוזיאון היהודי (ניו יורק). הוא היה הנושא של סרט תיעודי משנת 1989 בשם חג התבונה הטהורה.
בשנת 2005, בגיל 90, הוצג לוין במיני תערוכה רטרוספקטיבית בגלריה מור בניו יורק.
קריירה > חיים אישיים

ב-1946 הוא התחתן עם הציירת רות גיקוב  ועבר לעיר ניו יורק. הייתה להם בת אחת, סוזנה שהפכה גם היא לאמנית.[3]
לוין נפטר בביתו במנהטן, ניו יורק ב-8 בנובמבר 2010, בגיל 95.
הערות שוליים

↑  Heather Corcoran, Boston Expressionist Painters Jack Levine and Hyman Bloom Celebrated in a Duo Show, Artsy, ‏2014-09-19 (באנגלית)
↑  Jack Levine: Artist whose work ruthlessly satirised 20th-century, The Independent, ‏2010-11-15 (באנגלית)
↑  A ‘Child of Daumier’ Confronts the 1990s, The Forward, ‏2010-11-10 (באנגלית)
↑  Bookbinder, Judith (2005). Boston Modern: Figurative Expressionism as Alternative Modernism. Durham, NH: University of New Hampshire Press. p. 64.
1 2  Glueck, Grace (1975-11-11). "Paintings by Levine Defy Abstract Trend". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-02-18.
↑  Against The Grain: The Second Generation of Boston Expressionism, www.tfaoi.org
↑  New Horizons in American Art
↑  Frankel, Robert Stephen, Jack Levine. Rizzoli, 1989.
↑  Jack Levine (1915 - 2010), artist, remembered, ArtfixDaily (באנגלית)
↑  Artist Jack Levine Dies At NYC Home At Age 95 - CBS New York, www.cbsnews.com, ‏2010-11-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jack Levine - Artists - DC Moore Gallery, www.dcmooregallery.com (באנגלית)
↑  Jack Levine, nationalacademy.emuseum.com (באנגלית)
↑  Jack Levine at the Jewish Museum / Poser, Mimi; Levine, Jack | WNYC | New York Public Radio, Podcasts, Live Streaming Radio, News, WNYC (באנגלית)
↑  Jack Levine at 90, artcritical, ‏2005-01-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ruth Gikow, Jewish Women's Archive, ‏2021-06-23 (באנגלית)
↑  Grimes, William (2010-11-09). "Jack Levine, a Painter Who Twinned Realism and Satire, Dies at 95". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-02-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276522805171  GND: 119434709  ICCU: UBOV536875  ISNI: 0000 0001 1495 6116  LCCN: n50049113  NTA: 13290375X  RKD: 49761  SNAC: w6377b6n  SUDOC: 174455720  ULAN: 500017725  VIAF: 95789870   WorldCat (עם VIAF): 95789870 
המפגש, 1935-1943
גן הבטון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  איאן מקיואן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  יתמות, מוות, התבגרות מינית 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת
 תאריך הוצאה:  1978
 מספר עמודים:  138
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך:  1980
 תרגום:  חיים גליקשטיין
 מספר עמודים:  141
 
גן הבטון (באנגלית: The Cement Garden) הוא רומן מאת איאן מקיואן. הרומן ראה אור לראשונה ב-1 באוקטובר 1978 בבריטניה. הספר מגולל את סיפורם של ארבעה ילדים המוצאים את עצמם לבדם לאחר מותם הפתאומי של אביהם ואימם, תוך ניסיון להסתיר עובדה זו מהעולם החיצון. בהיעדר השגחת מבוגרים, הילדים מסתגרים בעולמם השמור וגבולות המוכר מתחילים להתפרק.
על אף התכנים השנויים במחלוקת שמופיעים בו, זכה הרומן בעיקר לשבחים מאז פרסומו, ואף נכלל באנתולוגיה "אימה: 100 ספרים נוספים הטובים ביותר" מאת סטיבן ג'ונס וקים ניומן.
הספר תורגם לעברית על ידי חיים גליקשטיין בשנת 1980, בהוצאת זמורה ביתן. ב-1993 עובד לסרט בשם זהה בבימויו של אנדרו בירקין, ובכיכובם של שארלוט גינסבורג ואנדרו רוברטסון.
עלילה

הספר מסופר מנקודת מבטו של ג'ק בן ה-14, נער מתבודד, סהרורי ולא היגייני, המתגורר בבית באזור בנייה נטוש יחד עם הוריו, אחיותיו ג'ולי בת ה-17 וסו בת ה-13, ואחיו הקטן טום בן השש. בפתח הספר, בעת עזרה לאביו בריצוף שביל בטון בגינה, ג'ק מתחמק לשירותים כדי לאונן. בזמן זה, אביו, שכבר חווה התקף לב בעבר, מתמוטט ונפטר. זמן לא רב לאחר מכן מתה גם אמם ממחלה, והילדים נותרים לבדם. מתוך פחד שאם יוודע על מות הוריהם הם יילקחו על ידי שירותי הרווחה ויופרדו זה מזה, הילדים מחליטים לנסות להסתיר את מות אמם. הם מחביאים את גופתה בארגז במרתף, מכוסה בשאריות הבטון שנותרו להם לאחר מות האב.
ג'ק נזכר כיצד כשהיו צעירים יותר, הוא ואחותו ג'ולי היו משחקים במשחק רופא וחולה עם אחותם הקטנה סו, תוך שהוא מודע לטבעו המיני של המשחק. ג'ק מביע רצון "לבדוק" גם את ג'ולי באותו אופן אך היא מסרבת. המתח המיני הברור בין ג'ולי לג'ק הולך וגובר במהלך הספר, כאשר הם נאלצים לקחת על עצמם את תפקידי ההורים והאחריות על הבית ועל אחיהם הקטנים. הבית בהדרגה מידרדר למצב של הזנחה ולכלוך, כמו גם ההיגיינה של ג'ייק ומצבו הרגשי. סו מסתגרת בתוך עצמה ומשתמשת בקריאה וכתיבה כמפלט, וטום מראה שינויים התנהגותיים ושינויים בתפיסת העצמי, כאשר הוא מתחיל להתנהג בתינוקיות מוגזמת ובהמשך מביע רצון להתלבש "כמו ילדה". ג'ולי וסו משתפות איתו פעולה למורת רוחו של ג'ייק.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ולי מתחילה לצאת עם דרק, גבר בן 23 שמרעיף עליה מתנות יקרות ובילויים, וביקוריו בבית מעוררים קנאה מצד ג'ק. חשדו של דרק שג'ולי והילדים מסתירים משהו בבית הולך וגובר. כאשר ריח הריקבון מתחיל לעלות מהמרתף אל תוך הבית, הילדים מספרים לדרק שכלבתם, קוזמו, קבורה בבטון במרתף.
ג'ק נכנס עירום בפיזור דעת אל חדרה של ג'ולי ומדבר עם טום, שיושב בעריסת התינוק הישנה שלו. הם מדברים על הוריהם וטום מספר שדרק אמר לו שהוא לא מאמין להם וחושד שאמם היא זו שקבורה במרתף. ג'ולי נכנסת לחדר ולועגת לטום וג'ק על כך שהם יושבים עירומים בעריסה. ג'ק וג'ולי מתיישבים על המיטה ומשוחחים, ולאחר שטום נרדם גם סו מתפשטת. תוך כדי שיחה ג'ק וג'ולי נוגעים זה בזה באינטימיות, כשלפתע דרק פורץ לחדר ומזועזע מהמראה. הוא וג'ולי מתווכחים והוא יוצא בזעם מהחדר. אחרי עזיבתו ג'ולי וג'ק מקיימים יחסי מין, ולאחר מכן סו מגיעה לחדר ומספרת להם שדרק החל לשבור את הבטון בפטיש. השלושה יושבים על המיטה ומעלים זכרונות, ולאחר שרעשי מכוניות משטרה שעוצרות מול הבית מעירים את טום, ארבעת האחים מצטופפים יחד בשעה שהמשטרה נכנסת אל ביתם ואורות סירנות מאירים את החדר.
ביקורות

הספר זכה על פי רוב לביקורות חיוביות. בביקורת באתר Kirkus Reviews נאמר כי על אף שסצנת המין בין ג'ק לג'ולי מרגישה מבוימת, הסיפור האפלולי "ספוג אור וחמימות." בכתב העת "The New York Review of Books" תואר הרומן כ"חולני, מלא בדימויים דוחים - וקריא באופן שאי אפשר להתנגד לו". השבועון "הספקטייטור" כינה אותו "פחות או יותר מושלם", ובמוסף הספרותי של הטיימס נכתב כי הספר "מבסס את המוניטין של איאן מקיואן כאחד הסופרים הצעירים הטובים ביותר בבריטניה כיום".
בניו יורק טיימס שיבחו את כישורי הכתיבה של מקיואן אך ביקרו את חוסר היכולת להזדהות עם הדמויות ואת נקודת מבטו המצומצמת יחסית של ג'ייק.
מספר מבקרים טענו כי קיים דמיון בין הרומן לבין הספר "בית אמנו" מאת ג'וליאן גלוג, אך מקיואן מצידו הכחיש וטען שמעולם לא קרא אותו.
בתרבות הפופולרית

ציטוט מהספר ניתן לשמוע בשיר של מדונה "What It Feels Like for a Girl".[דרוש מקור]
ב-1993 עובד הספר לסרט בשם זהה בבימויו של אנדרו בירקין, ובכיכובם של שארלוט גינסבורג ואנדרו רוברטסון. במרץ 2008 עובד לראשונה למחזה שהועלה בתיאטרון FallOut בקיימברידג'. גרסה חדשה יותר של המחזה הועלתה בתיאטרון The Vaults בלונדון, בכיכובם של ג'ורג' מקיי ורובי בנטל בינואר 2014.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  Jones and Newman's Horror: Another 100 Best Books | LibraryThing, LibraryThing.com (באנגלית)
↑  THE CEMENT GARDEN by Ian McEwan | Kirkus Reviews (באנגלית).
↑  Tyler, Anne (1978-11-26). "Damaged People". movies2.nytimes.com. נבדק ב-2020-01-05.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Hoyle, Ben (27 November 2006) "McEwan Hits Back At Call For Atonement"
↑  James, Caryn (11 בפברואר 1994). "The Cement Garden (1993) Review/Film; Hiding Mother in the Cellar In a Trunk of Fresh Cement". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
| כתבי איאן מקיואן |
| --- | --- | --- |
| רומנים | גן הבטון • נחמת זרים • הילדים שבזמן • התמים • כלבים שחורים • אהבה עיקשת • אמסטרדם • כפרה • שבת • על חוף צ'זיל • סולאר • דברי מתיקה • טובת הילד • קליפת אגוז • מכונות כמוני • הג'וק • שיעורים |  |
| קובצי סיפורים | First Love, Last Rites • In Between the Sheets |  |
| ספרי ילדים | Rose Blanche • The Daydreamer (1994) |  |
| מחזות טלוויזיה | Jack Flea's Birthday Celebration • משחק החיקוי • Solid Geometry |  |
| תסריטים | The Ploughman's Lunch • Soursweet • The Good Son • התמים • על חוף צ'זיל • טובת הילד |  |
דייוויד אוהרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1965 (בן 59) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  David Patrick O'Hara 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  תיכון לורד  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד אוהרה (באנגלית: David O'Hara; נולד ב-9 ביולי 1965), הוא שחקן קולנוע סקוטי.
השתתף בתפקידים משניים בסרטים "לב אמיץ", "השתולים" ו"מבוקש".
ביוגרפיה

אוהרה נולד בגלאזגו, בנם של מרטה ופטריק אוהרה.
למד "בבית ספר לנאום ולדרמה" ולא סיים את לימודיו בשל חוסר מימון.
שיחק ב-1995 בדרמה התקופתית "לב אמיץ" בתור סטיבן מנהיג לוחמי המחתרת באירלנד שהופך במהלך הסרט לחברו ושומר ראשו של המנהיג הסקוטי האגדי ויליאם וולאס (מל גיבסון).
מגדיר את עצמו בתור "האיש המבוקש ביותר על האי שלי".
שיחק בשתי ההפקות האיריות : "בזכות האם" שם גילם את האסיר הפוליטי פרנק היגינס אשר משתתף בשביתת הרעב הגדולה ב-1981 ב"כלא מאזה" שבצפון אירלנד ו"השדכן" בתור הברמן חסר העקרונות שון.
ב-1996 שיחק את אחד התפקידים הראשיים בדרמת הפשע הטלוויזיונית הבריטית "החשוד העיקרי 5".
ב-1997 שיחק את בילי סייקס האלים בעיבוד הטלוויזיוני של טוני ביל לרומן המפורסם "אוליבר טוויסט" ובתפקיד קטן במותחן הפשע ההוליוודי שובר הקופות "יריב אינטימי".
ב-1999 גילם בהפקה התנכית הבריטית "ישו" את יוחנן המטביל.
בשנת 2000 שיחק בעונה הראשונה של דרמת המשטרה "המחוז" בתור בלש משטרת ניו יורק דני מק'רגור.
ב-2001 שיחק בקומדיית הפשע של ג'ון פאברו "מסודרים" בתור הפושע הסקוטי המכונה "הוולשי".
ב-2002 הופיע בדרמת הפעולה "סטאנדר" בדמותו של אלן הייל חבר בכנופייתו של השוטר הדרום אפריקאי המושחת ושודד הבנקים אנדרה סטאנדר.
ב-2004 השתתף בדרמה ההיסטורית "מלון רואנדה" בתור דייוויד הכתב הסקוטי המגיע כדי לסקר את רצח העם ברואנדה, אל דייוויד מתלווה אחת הצלם הצבאי האמריקאי ג'ק דאגליש (חואקין פיניקס).
ב-2006 התפרסם במותחן הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בו גילם את פיצי חייל בכיר במאפיה האירית של פרנק קוסטלו (ג'ק ניקולסון), בנוסף גילם את המלך האירי דונקאהד בעיבוד הקולנועי לאגדה "טריסטן ואיזולדה" בהפקתם של טוני ורידלי סקוט.
ב-2008 הופיע בסרט הפעולה המצליח "מבוקש" בתור המתנקש מר אקס המאמין שהוא אביו של גיבור העלילה וסלי אלן גיבסון (ג'יימס מקאבוי).
שיחק גם במותחן הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי "יום הדין" בתור מייקל קאריס בעל הדעות הפשיסטיות.
ב-2010 שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "שושלת טיודור" בתפקיד האריסטוקרט האנגלי הנרי הווארד, התפרסם בסרט האחרון בסדרת סרטי הארי פוטר "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתור אלברט רנקורן לו הארי פוטר (דניאל רדקליף) מתחזה כדי להיכנס אל מנזר הקסם.
פילמוגרפיה נבחרת

לב אמיץ (1995)
בזכות האם (1996)
אוליבר טוויסט (1997)
השדכן (1997)
יריב אינטימי (1997)
מסודרים (2001)
סטאנדר (2003)
מלון רואנדה (2004)
השתולים (2006)
טריסטן ואיזולדה (2006)
מבוקש (2008)
יום הדין (2008)
ג'ק אמר (2008)
דארפור (2009)
הילד (2010)
הארי פוטר ואוצרות המוות (2010)
קאובויים וחייזרים (2011)
גולף בממלכה (2011)
שוד תחת מצור (2012)
השפעה (2014)
The Messenger‏ (2015)
הפרופסור והמשוגע (2019)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

Jesus ‏(1999) - סרט טלוויזיה של CBS
המחוז (אנ') (2000–2001)
ג'ק לונדון

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1876 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 התאבד:  22 בנובמבר 1916 (בגיל 40) גלן אלן, ארצות הברית 
 שם לידה:  John Griffith Chaney 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Jack London State Historic Park 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 עיסוק:  סופר, עיתונאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, תיכון אוקלנד 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  נטורליזם, ספר הרפתקאות 
 יצירות בולטות:  קול קדומים, להבעיר מדורה, מרטין עדן, עמק הירח, The Star Rover, The Roads, זאב הים, פנג הלבן, אנשי התהום, The Road 
 תקופת הפעילות:  1895–1916 (כ־21 שנים) 
 בן או בת זוג:  שרמיין לונדון  בזי מדרן לונדון 
 צאצאים:  ג'ואן לונדון, בקי לונדון 
 חתימה:   
 
ג'ק לונדון (באנגלית: Jack London, נולד בשם ג'ון גריפית צ'ייני; 12 בינואר 1876 – 22 בנובמבר 1916) היה אחד מגדולי סופרי ההרפתקאות האמריקאים וידוע בסיפוריו שהתרחשו בצפון אמריקה.
ספרים וסיפורים שתורגמו לעברית

אודסיאה בצפון, 1899, תורגם לעברית על ידי מנחם זלמן וולפובסקי, 1945. מהדורה הופיעה בהוצאת הקיבוץ המאוחד. מהדורה נוספת הופיעה יחד עם קול קדומים בהוצאת עופרים.
המכסיקאני, תורגם לעברית על ידי יצחק עברי והופיע יחד עם "אודיסיאה בצפון" בספריית תרמיל בשנת 1978.
הבהלה לזהב, תורגם על ידי שושנה נדבה והופיע בשנת תש"י בהוצאת הדב.
בן הזאב, 1900, תורגם על ידי יצחק למדן תחת השם "ביערות הצפון" 1928.
קול מיער, 1903, תורגם לעברית על ידי מ. בן אליעזר 1932, ובשנית כ"קול קדומים", 1950. הופיעה מהדורה בהוצאת כתר. מהדורה נוספת הופיעה יחד עם אודיסיאה בצפון בהוצאת עופרים.
שוכני התהום, 1903.
זאב הים, 1904, תרגום לעברית על יד שמעון הלקין, 1924. מהדורה הופיעה בהוצאת הקיבוץ המאוחד. תרגום חדש על ידי גרשון גירון הופיע ב-2013 בהוצאת ידיעות ספרים.
סיפורי פטרול הדגים, 1905.
פנג הלבן, 1906, תורגם לעברית על ידי מ. אבישאול, והופיע בשנת 1932 בהוצאת נ. טברסקי.
מהדורות נוספות הופיעו בהוצאת מחברות לספרות, כתר ועופרים והוצאת מודן בתרגום יהלי סובול בשנת 2009.
הדרך, 1907. הופיעה מהדורה בהוצאת כתר.
לפני היות אדם, 1907, תורגם על ידי שמעון הלקין והופיע בהוצאת א. י. שטיבל.
מרטין עדן, 1908, תורגם על ידי ישורון קשת בהוצאת מצפה, ירושלים-תל אביב 1929; תרגום נוסף של יעקב קופילביץ התפרסם ב-1959, במועדון הספר הטוב. תורגם שוב על ידי עודד פלד, הוצאת כרמל, ירושלים 2012.
עמק הנשמות האבודות, הופיע בהוצאת רשפים.
אשה בשלגים, הופיע בהוצאת מזרחי.
המלחמה בעד החיים
דרכו של האדם הלבן
בן השמש (קובץ סיפורים), הוצאת כרמי את שות בע"מ.
סיפורי הרפתקאות, 1911.
המרד על האליסנור, 1914.
בין אוכלי אדם
מקוטב אל קוטב
הגברת הקטנה של הבית הגדול. מאנגלית: יצחק הירשברג, הוצאת תבל, 1952.
בין איים. מאנגלית: יצחק למדן. ספרית תרמיל, 1967.
מארגרט אהובתי. מאנגלית: דן סואן. תל אביב, הוצאת אלכסנדר מוזס, 1968.
להבעיר אש. מאנגלית: שלומית קדם. הוצאת ענבר, 1997.
אהבת החיים. מאנגלית: עופרה עופר. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001. הספר כולל ארבעה סיפורים: עובד האלילים, אהבת החיים, להדליק מדורה ופיקחותו של פורפורטוק.
שוט מערבה בתוך: סיפורי ים: השותף הסודי ועוד סיפורים. מאנגלית: נמרוד אשל. הוצאת כרמל, 2001.
עקב הברזל (The Iron Heel). מאנגלית: נועם רחמילביץ'. הוצאת כרמל, 2002. הספר כולל בתוכו את הפרק אנשי התהום (ראו שוכני התהום לעיל).
הרפתקאות סמוק בליו. מאנגלית: אייל טלמון, ערך: יחיעם פדן. הוצאת כתר, 2006. חלק מן הפרקים הופיע בספר הבהלה לזהב, הוצאת הדב, 1951.
בקעת הירח. מאנגלית: ראובן גרוסמן. הוצאת מצפה, סדרת "ספרית תרבות", 1930.
המגפה הסמוקה. תרגמה ניצה פלד, הוצאת נהר ספרים, 2017.
להבעיר מדורה (פעמיים), תרגם עודד וולקשטיין, הוצאת תשע נשמות, 2017.
ברנדה. מאנגלית: אוריאל הלפרין (יונתן רטוש). הוצאת אמנות, סדרת "ספריה לכל", 1932, שני חלקים. שם הספר במקור - Adventure.
לקריאה נוספת

"עולם צעיר – אנציקלופדיה לספרות ילדים", אוריאל אופק, הוצאת מסדה, רמת גן, 1970.