stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רעיה שטראוס
ביוגרפיה > פעילות עסקית

בין השנים 1965–2005 חלקה רעיה שטראוס בן דרור את הבעלות על "שטראוס" עם אחיה, מיכאל שטראוס והייתה חלק מההנהלה הבכירה ומועצת המנהלים שלה. יחד עם אחיה, הקימה את חברת "שטראוס השקעות (1992)" בע"מ, העוסקת בהשקעות בישראל ומחוצה לה, ומאז היא מכהנת כנשיאה משותפת של החברה יחד עמו. שטראוס בן דרור מחזיקה בנוסף בחברת השקעות פרטית בבעלותה הבלעדית.
בעקבות המיזוג של "שטראוס" עם "עלית" ב-2005, החליטה רעיה לפרוש משטראוס ולמכור את כל מניותיה בחברה. מאז, היא מקדישה את רוב זמנה לפעילות פילנתרופית ויזמות חברתית בישראל, בנוסף לפעילותה העסקית העצמאית, שכללה, בין השאר, רכישת חלק מהבעלות בחברת אקרו נדל"ן בשנת 2011 (באמצעות חברת "שביל האלה" שבשליטתה).
במהלך שנות עבודתה בשטראוס, הובילה רעיה, יחד עם מיכאל שטראוס, לשורה של מהלכים אסטרטגיים חשובים שקידמו את "שטראוס" לחברה בינלאומית מובילה. בין השאר נחתם הסכם שותפות עם חברות הענק יוניליוור, דנונה ופפסיקו–פריטו ליי, מה שקידם את "שטראוס" לחזית שוק המזון בארץ ובעולם. בנוסף, הובילה שטראוס בן דרור ב"שטראוס" מהלכים משמעותיים הקשורים לאחריות ויזמות חברתית. ביניהם, חיזוק התרומות והפעילות החברתית של החברה ומהלך הטמעת "ישראל יפה" בארגון, הקובע סטנדרטים של שמירה על הסביבה בקרב מפעלים וארגונים.
במסגרת פעילותה בשטראוס, רעיה יזמה את כתיבתו של הדו"ח החברתי הראשון בארץ.
ביוגרפיה > משפחתה

שטראוס התחתנה עם זאב מדין ונולדו להם שלושה ילדים. החל משנת 1984 נשואה לאיש העסקים שמואל בן דרור, מבעלי "ארזים טכנולוגיות" ו"טבע קסטל".
בתה, ד"ר נאוה מיכאל-צברי, המשמשת חוקרת ב"מרכז רעיה שטראוס לחקר עסקים משפחתיים" באוניברסיטת תל אביב, הייתה נשואה לאיש הנדל"ן רוני צברי, מבעלי חברת הנדל"ן "צברים", עד פטירתו באוקטובר 2023.
פרסים ואותות בהם זכתה

פעילותה הציבורית ארוכת השנים של רעיה שטראוס זיכתה אותה במספר פרסים ואותות. ביניהם:
אות "יקירת מועצת מטה אשר" ב-2008
תוארי "דוקטור לשם כבוד" מאוניברסיטת בן-גוריון ומהמרכז הבינתחומי הרצליה בשנת 2011, דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן בשנת 2014
השאת משואה ביום העצמאות ה-62 למדינת ישראל, בשנת 2010
"אות המופת לפעילות חברתית" מטעם המועצה הלאומית להתנדבות בישראל וכנס שדרות 2015
"אות הנשיא למתנדב" לשנת התשע"ו, 2016. הוענק על ידי הנשיא לעוסקים בקידום ההבנה, ההידברות, הסובלנות והשותפות בין קבוצות שונות בחברה הישראלית.
תואר דוקטור לשם כבוד בשנת 2017 מאוניברסיטת תל אביב.
אות "יקירת העיר מעלות-תרשיחא", אות מופת על עשייה ופיתוח בניין העיר - הוענק לה בספטמבר 2017
פרס רפפורט - מפעל חיים לאשה מעוררת השראה, על עשייה נשית פורצת דרך לשינוי החברה בישראל הוענק לה במרץ 2019
לקריאה נוספת

שמשון בובר הימיה אסופת סיפורי הפלוגות הימיות, דפוס אפעל 2004, עמ' 136–138
הערות שוליים

↑  אילנה שטוטלנד, ‏נכדתם של מייסדי קבוצת שטראוס על המורכבות המשמעותית בניהול עסק משפחתי, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2023
↑  ליטל דוברוביצקי, "מת משברון לב": הלך לעולמו בעלי חברת הנדל"ן צברים שנקלעה לחובות, באתר ynet, 4 באוקטובר 2023
↑  מטה אשר העניקה אות יקירת המועצה לרעייה שטראוס-בן דרור, באתר המועצה האזורית מטה אשר
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב לשנת 2017
ריכרד והילדה שטראוס, הוריה של רעיה שטראוס, 1 בינואר 1921
ריקרדו אנטוניו צ'ווירה

| --- | --- |

צ'ווירה במונטה קרלו, 2005
 לידה:  1 בספטמבר 1971 (בן 53) אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Ricardo Antonio Chavira 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו  Robert E. Lee High School 
 http://www.ricardoantoniochavira.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ריקרדו אנטוניו צ'ווירה (באנגלית: Ricardo Antonio Chavira; נולד ב-1 בספטמבר 1971) הוא שחקן אמריקאי המוכר בזכות תפקידו כקרלוס סוליס בסדרה "עקרות בית נואשות" (2004–2012).
ביוגרפיה

צ'ווירה נולד באוסטין, טקסס, בנו של שופט מחוז בקסר ג'ואן אנטוניו צ'ווירה. הוא גדל בסן אנטוניו, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "Robert E. Lee High School" ובאוניברסיטה "University of the Incarnate Word". ב-2000 הוא סיים לימודים לתואר שני באמנות הבמה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בתוכנית "San Diego's Professional Actor Training Program". זמן קצר לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס ומאז הוא עובד בקולנוע, טלוויזיה ותיאטרון.
קריירה

מ-2004 עד 2012 צ'ווירה כיכב ב"עקרות בית נואשות". הוא גילם את דמותו של קרלוס סוליס, בעלה של גבריאל סוליס (אווה לונגוריה). בתקופה שקדמה לעקרות בית נואשות הוא שיחק בסדרות הטלוויזיה בThe Grubbsה (תפקיד רגיל), "Six Feet Under and The Division" (תפקידים חוזרים), ותפקידי אורח בסדרות "ג'ואן מארקדיה", "קינגפין", "מונק", "24", "ג'אג", "NYPD Blue", ‏"Philly" ו-"City of Angels". בנוסף הוא התארח אצל ג'ורג' לופז ב-ABC. לאחר ",עקרות בית נואשות" צ'ווירה שיחק בשני פרקים בעונה השביעית של "סוכן מחוק" (2013), בתפקיד רפאל סראנו, מנהיג פשע.
צ'ווירה שיחק בהפקה של "Tracers" בתיאטרון Odyssey בלוס אנג'לס, וכן בהפקה משותפת של "Living Out". בקיץ 2010 הוא שיחק בתפקיד סטנלי קוואלסקי במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" של טנסי ויליאמס בהפקה של Guthrie Theater במיניאפוליס. הוא שיחק בקולנוע בסרטים "האלמו" ו"פיראנה 3D". היו לו גם תפקידי דיבוב כמו אלחנדרו בורחס בסרט "Dead Space: Aftermath" וג'ון קארוור במשחק הווידאו "Dead Space 3".
ב-2013 צ'ווירה שיחק בקומדיית המצבים "ברוכים הבאים למשפחה". הסדרה בוטלה לאחר שלושה פרקים.
צ'ווירה שיחק בתפקיד אורח בסדרה Castle בפרק "At Close Range". הוא גילם את דמותו של אלכס לופז.
צ'ווירה חזר ל-ABC בתפקיד חוזר בסקנדל. הוא מגלם את דמותו של המושל וארגאס. בסדרה "ג'יין הבתולה" של The CW גילם צ'ווירה את דמותו של ברוס, ארוסה לשעבר של סיומרה.
ב-2017 שיחק צ'ווירה בסדרה "דיאטת סנטה קלריטה" קומדיית האימה של נטפליקס, לצידם של טימותי אוליפנט ודרו ברימור. ב-2018 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "קווין יכול לחכות" בכיכוב של קווין ג'יימס. בשנת 2020 החל לשחק בסדרה הטלוויזיה "סלינה: הסדרה" בנטפליקס, את דמותו של הזמר והאמרגן אברהם קווינטנייה ואביה של הזמרת סלינה.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "גלאם" של נטפליקס.
חיים אישיים

צ'ווירה נשוי למרסה דיסל, ולהם שני ילדים: תומאס אנטוניו צ'ווירה (נולד ב-2003) וביילן אליזבת' צ'ווירה (נולדה ב-28 ביולי 2008). השניים היו יחד כ-18 שנים כשהחליטו להינשא ב-22 בספטמבר 2007 בטקס קטן בביתם בסן אנטוניו, טקסס.
צ'ווירה תומך בחקר סרטן השד מאחר שאימו, אליזבת' רייז צ'ווירה, מתה מסרטן השד והשחלות כשהייתה בת 43 בלבד. צ'ווירה משמש כדובר הכבוד של ארגון הצדקה "Susan G. Komen for the Cure" בסן אנטוניו. ביוני 2008 שימש קפטן נבחרת במירוץ "Race for the Cure" בוושינגטון די. סי.
באוקטובר 2019 בשעה שחברתו לעקרות בית נואשות, פליסטי האפמן נידונה ל-14 ימים בכלא ובקנס כספי יחד עם הורים עשירים נוספים במוסדות האקדמיים של ביתה, צייץ בטוויטר שאיננו מתפלא על כך מכיוון שמי שהתנשאה עליו בגלל פריווילגיה לבנה- האדם הלבן- במשך 8 עונות על סט הצילומים ואין משמעות לאנשים הללו.
הערות שוליים

↑  Brian Scott Lipton, ‏Ricardo Antonio Chavira to Star in Guthrie's A Streetcar Named Desire, ‏TheaterMania, ‏19 באפריל 2010
↑  Nellie Andreeva, ‏Ricardo Chavira To Star In NBC’s ‘Welcome To The Family’, ‘Jacked Up’ Adds Actress, ‏DeadLine, ‏5 במרץ 2013
↑  Nellie Andreeva, ‏Ricardo Chavira Cast In ‘Santa Clarita Diet’ Netflix Comedy Series, ‏DeadLine, ‏9 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5062 7363  LCCN: no2007129456  MusicBrainz: 4cf630a2-cb14-4ab4-b4ec-879619757dfb  SUDOC: 124063454  VIAF: 14562162   WorldCat (עם VIAF): 14562162
ריקרדו ג'וסטי

ריקרדו עומאר ג'וסטי (בספרדית: Ricardo Omar Giusti; נולד ב-11 בדצמבר 1956) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
ג'וסטי שיחק לאורך כל הקריירה במולדתו ארגנטינה, ובעיקר באינדפנדיינטה עמה זכה בשתי אליפויות ארגנטינה, בגביע ליברטדורס ובגביע הביניבשתי. לזכותו של ג'וסטי 53 הופעות במדי ארגנטינה, עמה זכה במונדיאל 1986 ועמה העפיל לגמר מונדיאל 1990. בנוסף, ייצג את הנבחרת בשלושה טורנירי קופה אמריקה.
קריירת משחק

ג'וסטי החל את קריירת המשחק במדיה של ניואל'ס אולד בויס, בעונת 1975 בליגת העל הארגנטינאית. שנה אחר כך כבר היה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, בה רשם 108 הופעות ליגה וכבש עשרה שערים. ג'וסטי שיחק בקבוצה עד לעונת 1979, שבמהלכה עבר לשחק בארחנטינוס ג'וניורס, לצידו של דייגו מראדונה.
בעונת 1981 עבר ג'וסטי לתחנה הארוכה והמוצלחת ביותר בקריירת המשחק שלו, אינדפנדיינטה. הוא השתלב היטב בקבוצה והיה לשחקן הרכב כבר מעונתו הראשונה. עונת 1983 הייתה מוצלחת עבור המועדון, שהעפיל לגמר טורניר הנסיונל, שם הפסידה אינדפנדיינטה לאסטודיאנטס לה פלאטה. בטורניר המטרופוליטנו של אותה עונה סיימה קבוצתו של ג'וסטי במקום הראשון בפער נקודה בלבד מסן לורנסו, לאחר 36 מחזורים. עבור ג'וסטי הייתה זו זכייה ראשונה בקריירה באליפות ארגנטינה.
בזכות הזכייה בתואר האליפות, השתתפו ג'וסטי וקבוצתו בטורניר גביע ליברטדורס לעונת 1984. הקבוצה צלחה את שלב הבתים במקום הראשון, לפני קלוב אולימפיה, ספורטיבו לוקניו ואסטודיאנטס, והעפילה לשלב חצי הגמר, שהתקיים במתכונת של שני בתים. אינדפנדיינטה הקדימה את נסיונל ואת אוניברסידד קאתוליקה, והעפילה לצמד משחקי גמר מול גרמיו הברזילאית. ג'וסטי עלה בהרכב קבוצתו לצמד משחקי הגמר, בהם ניצחה קבוצתו 1-0 בסיכום שני המפגשים בדרך לזכייה בתואר. בעקבות הזכייה השתתפה הקבוצה במשחק הגביע הביניבשתי מול ליברפול, גם במשחק זה עלה ג'וסטי בהרכב של המאמן חוסה פסטוריסה, וסייע לקבוצתו לנצח 1-0 ולזכות בתואר מול אלופת אירופה המכהנת.
ג'וסטי הוסיף להיות שחקן הרכב בקבוצה, ואף הוליך אותה כקפטן, לאורך שנות ה-80. בעונת 1988/1989 זכה עם קבוצתו באליפות ארגנטינה בפעם השנייה, כשקבוצתו הקדימה את בוקה ג'וניורס בשמונה נקודות בתום 38 מחזורים. הוא סיים את דרכו בקבוצה לאחר כ-11 שנים, ב-1991, לאחר שערך 295 הופעות ליגה במדיה, וכבש בהן 34 שערים. עם 332 הופעות בכל המסגרות, נמצא ג'וסטי בין עשרת השחקנים בעלי מספר ההופעות הרב ביותר באינדפנדיינטה.
בשלהי הקריירה שיחק ג'וסטי באוניון דה סנטה פה, ובתום עונת 1991/1992 פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

הצלחתו של ג'וסטי במדי אינדפנדיינטה הביאה לזימונו לנבחרת ארגנטינה על ידי המאמן קרלוס בילארדו בשנת 1983. באותה שנה זומן על ידי בילארדו לטורניר קופה אמריקה 1983, ואף פתח בהרכב במשחקה הראשון בטורניר, אותו סיימה בשוויון 2-2 מול אקוודור. ג'וסטי לא שותף עוד באותו הטורניר, וארגנטינה הודחה בסיום שלב הבתים עקב פער שערים נחות מזה של ברזיל שסיימה ראשונה.
לאחר טורניר הקופה, היה ג'וסטי לשחקן הרכב אצל בילארדו. הוא עלה בהרכב הפותח בחמישה מתוך ששת משחקיה של ארגנטינה במוקדמות מונדיאל 1986, שהסתיימו בהעפלה מהמקום הראשון בבית. ג'וסטי זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה למונדיאל 1986 במקסיקו, פתח בהרכב ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, מבלי להיות מוחלף. ארגנטינה שיחקה לאורך הטורניר במערך של שלושה בלמים, ובמערך זה שיחק ג'וסטי כמגן או כקיצוני ימני. על אף שהוגדר בעמדה אחורית באופן יחסי, ניצל ג'וסטי את היכולת ההתקפית שלו על מנת לפרוץ לאורך קו ימין ולהותיר שטחים רבים לחבריו להתקפה. ג'וסטי וארגנטינה צלחו את שלב הבתים מהמקום הראשון, לאחר שגברו 3-1 על קוריאה הדרומית, נפרדו בשוויון 1-1 עם אלופת העולם המכהנת איטליה, וגברו 2-0 על בולגריה. בשמינית הגמר גברה ארגנטינה 1-0 על אורוגוואי, ברבע הגמר גברה 2-1 על אנגליה, ובחצי הגמר ניצחה 2-0 את בלגיה. ג'וסטי עלה בהרכב ארגנטינה למשחק הגמר מול גרמניה המערבית, שם ניצחה ארגנטינה 3-2 וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע העולם.
שנה לאחר הזכייה במונדיאל, זומן ג'וסטי על ידי בילארדו לטורניר קופה אמריקה 1987. בניגוד לטורניר הקופה הקודם בו שותף, ובדומה לטורניר המונדיאל, שיחק ג'וסטי לאורך כל ארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר. ארגנטינה צלחה את שלב הבתים עם שוויון 1-1 מול פרו וניצחון 3-0 על אקוודור, אך נוצחה 1-0 על ידי אורוגוואי בחצי הגמר ו-2-1 על ידי קולומביה במשחק על המקום השלישי, ובכך סיימה את הטורניר במקום הרביעי. שנתיים אחר כך זימן בילארדו את ג'וסטי לטורניר קופה אמריקה 1989, בו ערך שתי הופעות בלבד, ורק אחת בהרכב, כשארגנטינה סיימה את הבית המוקדם במקום הראשון ואת בית הגמר במקום השלישי.
ארגנטינה העפילה אוטומטית למונדיאל 1990 באיטליה, בזכות זכייתה במונדיאל הקודם. בילארדו, שהוביל את ארגנטינה להישג כמאמן, נותר על הקווים וזימן פעם נוספת את ג'וסטי, משחקניה הקבועים של ארגנטינה בטורניר הקודם. בניגוד למונדיאל ב-1986, הפעם ג'וסטי היה לשחקן מחליף בלבד בסגל הארגנטינאי. הוא לא שותף בהפסד המפתיע 1-0 לקמרון עם פתיחת שלב הבתים, ובניצחון 2-0 על ברית המועצות. משחקו הראשון בטורניר היה המשחק האחרון בשלב הבתים, בו נפרדה ארגנטינה בשוויון 1-1 עם רומניה, אז החליף ג'וסטי את פדרו טרוגליו בדקה ה-53. בשלבי הנוקאאוט חזר ג'וסטי להיות הבחירה הראשונה של בילארדו. בשמינית הגמר מול ברזיל עלה ג'וסטי לראשונה בהרכב, כשארגנטינה גברה 1-0 על יריבתה הגדולה. הוא שמר על מקומו בהרכב גם בניצחון על יוגוסלביה ברבע הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר ששיחק לאורך כל המשחק וההארכה שהסתיימה בשוויון 0-0. בחצי הגמר מול איטליה פתח ג'וסטי פעם נוספת בהרכב, אך הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה ה-103, בזמן ההארכה. ארגנטינה המשיכה לניצחון בפנדלים בעשרה שחקנים, וג'וסטי נאלץ לצפות מהצד במשחק הגמר, בו הפסידה ארגנטינה 1-0 לגרמניה המערבית וסיימה שנייה.
סיום דרכו של בילארדו לאחר המונדיאל הביא גם לסיום דרכו של ג'וסטי בנבחרת. בסך הכול ערך ג'וסטי 53 הופעות במדי ארגנטינה.
תארים > תארים כשחקן

אליפות ארגנטינה (2): 1983 (מטרופוליטנו), 1988/1989
גביע ליברטדורס: 1984
הגביע הביניבשתי: 1984
גביע העולם: 1986
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ארגנטינה> שנה | נבחרת ארגנטינה> הופעות | נבחרת ארגנטינה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1983 | 3 | 0 |
| 1984 | 11 | 0 |
| 1985 | 8 | 0 |
| 1986 | 10 | 0 |
| 1987 | 5 | 0 |
| 1988 | 6 | 0 |
| 1989 | 3 | 0 |
| 1990 | 7 | 0 |
| סה"כ | 53 | 0 |
ריקרדו אלפיסי

אין תמונה חופשית
ריקרדו דוד אלפיסי (Ricardo Alfisi) הוא כירורג ישראלי, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, מנהל החטיבה הכירורגית במרכז הרפואי הלל יפה בחדרה.
ביוגרפיה

אלפיסי בוגר לימודי רפואה בטכניון. בשנת 1982 החל להתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים הלל יפה וסיים את התמחותו בשנת 1990.
בשנת 1996 מונה אלפיסי למנהל יחידת הטראומה.
בשנת 1999 מונה אלפיסי למנהל מחלקת כירורגית ב'.
בדצמבר 2012 מונה אלפיסי למנהל המערך הכירורגי בבית החולים הלל יפה. המערך הכירורגי כולל את המחלקות כירורגית א' ו-ב', כירורגיית כלי דם וכירורגיית ילדים.
מאוגוסט 2015 עומד אלפיסי ביחד עם פרופ' מיכאל קראוס בראש המעבדה למחקר רפואי במרכז הרפואי "הלל יפה".
אלפיסי מתגורר בבורגתא.
תפקידים ציבוריים

אלפסי מכהן כיושב ראש הוועדה למעמד הכירורג של איגוד הכירורגים.
אלפסי כיהן כיושב ראש איגוד הכירורגים בישראל בהסתדרות הרפואית בישראל.
ממחקריו של אלפיסי

ממחקריו של אלפיסי באתר PubMed
לקריאה נוספת

ריקרדו אלפיסי, עם שכר כזה - מי ירצה לעבוד ברפואה הציבורית?, באתר ynet, 30 בנובמבר 2008
הערות שוליים

↑  אלפיסי ריקרדו פרופ' - המרכז הרפואי הלל יפה
↑  אלפיסי ריקרדו דוד בורגתה - משרד הבריאות - אינדקס רופאים
↑  ד"ר אלפיסי - מנהל כירורגית ב' מרכז רפואי הלל יפה Violence in the Emergency Department: Tools & Strategies
↑  "נפתחה המעבדה למחקר כירורגי במרכז הרפואי הלל יפה פלאש נט - חדשות חדרה והסביבה, רון איתן, 27 באוגוסט 2015
↑  כירורגיה: עיצומים בחדרי הניתוח, ד"ר ריקרדו אלפיסי, יו"ר הוועד למעמד הכירורג, אמר לדוקטורס: "במשך שנים הגיעו פחות סטודנטים צעירים למקצוע הכירורגיה, מכיוון שזהו מקצוע קשה הכולל תורנויות בסופי שבוע ובלילות "דוקטורס", ליאת עיני, 10 באוגוסט 2008
↑  איגוד הכירורגים בישראל בהסתדרות הרפואית בישראל - מכתבי מועמדים
↑  דגרי סיום: יו"ר איגוד הכירורגים בישראל פרופ' ריקרדו אלפיסי
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ריקרדו אלפיסי".
רטקזברנץ'

| --- | --- |
סמל רטקזברנץ'סמל רטקזברנץ'

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  המישור הגדול הצפוני
 מחוז:  סבולץ'-סטמאר-ברג סבולץ'-סטמאר-ברג
 נפה:  נפת קישווארדה
 שטח:  15.8 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,077 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°12′00″N 22°01′00″E﻿ / ﻿48.2°N 22.016666666667°E﻿ / 48.2; 22.016666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.retkozberencs.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.רטקזברנץ'(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.רטקזברנץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רטקזברנץ' (בהונגרית: Rétközberencs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי רטקזברנץ'

ברטקזברנץ' חיו יהודים בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי. יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 5 |  |
| 1880 | 39 | 524 |
| 1910 | 26 |  |
| 1920 | 30 |  |
| 1930 | 15 |  |
| 1941 | 16 | 1,451 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בית הקברות היהודי ברטקזברנץ'
↑  תיעוד יהודים מרטקזברנץ' שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת קישווארדה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קישווארדה • איאק • אנרץ' • דומבראד • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירקאראס • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • טורניושפאלצה • אוידומבראד • אויקנז |  |
שדרות סן-מישל

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  גשר סן-מישל 
 אורך:  1,380 מ' 
 רוחב:  30 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1855
 מיקום
 עיר:  Quartier du Val-de-Grâce, Quartier de la Monnaie, Quartier de la Sorbonne, אודיאון 
 קואורדינטות:  48°50′48″N 2°20′26″E﻿ / ﻿48.846686°N 2.340428°E﻿ / 48.846686; 2.340428
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פריז מוגדלת) שדרות סן-מישל(למפת פריז רגילה) שדרות סן-מישל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסלו של סן-מישל על המזרקה שבכיכר סן-מישל, שבצפון שדרות סן-מישל
שדרות סן-מישל (צרפתית: Boulevard Saint-Michel) היא אחד משני הרחובות הראשיים שברובע הלטיני בפריז (השני הוא שדרות סן-ז'רמן). זוהי שדרה נטועה טורי עצים שחוצה את הגדה השמאלית מצפון לדרום, מגשר סן-מישל שעל הסן וכיכר סן-מישל הסמוכה, דרך שדרות סן-ז'רמן, והלאה משם לאורך אזור הסורבון וגני לוקסמבורג, ועד לכיכר קמיל ז'ליאן, שם הן מסתיימות אל מול תחנת הרכבת "פורט רויאל" ושדרות האובזרווטואר. את השדרות יצר הברון אוסמן במקביל לרחוב סן-ז'אק, שהיה הציר צפון-דרום ההיסטורי של פריז.
השדרה מהווה את קו הגבול המפריד בין הרובע החמישי והרובע השישי של העיר (הבתים בעלי המספרים האי-זוגיים בצד המזרחי שייכים לרובע החמישי, והבתים בצד המערבי, בעלי המספרים הזוגיים, שייכים לרובע השישי). אורכו 1380 מטרים, ורוחבו הממוצע הוא 30 מטרים. הרחוב קרוי על שם "גשר סן-מישל", המחבר בין הגדה השמאלית לאיל דה לה סיטה. בסלנג מכונות השדרות לעיתים "בול' מיש" (Boul'Mich).
כציר מרכזי ברובע הלטיני שימש האזור (ועדיין משמש) למגורי וחיי סטודנטים, אך מעבר לכך הוא מהווה מוקד מסחרי ותיירותי מרכזי, כשחנויות מעצבים הולכות ותופסות עם הזמן את מקומותיהן של חנויות הספרים הקטנות. באזור הצפוני של השדרה מתרכזים מרבית המבקרים, הודות לחנויות הספרים שבו (כגון החנויות הגדולות ז'יבר ז'וזף וז'יבר ז'ון), בתי הקפה, בתי הקולנוע וחנויות הבגדים.
המבנים המרכזיים בשדרה הם מוזיאון קלוני, בית-הספר סן-לואי, "אקול דה מין", והעיר האוניברסיטאית (cité universitaire) שסביב אזור הסורבון.
היסטוריה

שדרות סן-מישל נקראו בעבר "שדרות סבסטופול בגדה השמאלית" (boulevard de Sébastopol Rive Gauche), ש"בלעו" לתוכן את רחוב דה דה פורט סנט-אנדרה (rue des Deux Portes Saint-André), את פסאז' הרקור (passage d'Harcourt), את רחוב דה מקון (rue de Mâcon), את רחוב נב דה רישלייה (rue Neuve de Richelieu), את רחוב פופה (rue Poupée), חלק רחוב דה לה הארפ (rue de la Harpe) ומרחוב ד'אנפר (rue d'Enfer), חלק מכיכר סן-מישל הישנה ומרחוב דה ל'אסט (rue de l'Est). החלק משדרות סן-מישל שבכניסה לרחוב אנרי ברביוס (rue Henri Barbusse) ורחוב דה ל'אבה דה ל'אפה (rue de l'Abbé de l'Epée) נקרא בעבר כיכר לואי מרטן (place Louis Marin).
בשנת 1871, "אוטל דז אטרנז'ה" היה מקום המפגש של חבורת "וילן בונהום" (Vilains Bonhommes) ששמו שונה אחר-כך על ידי שארל קרוס ל"סירקל זוטיק" (Circle Zutique), ובו נכללו פול ורלן וארתור רמבו.
ב-10 בדצמבר 1934, מייסדי אגודת Comité de rédaction du traité d’analyse נפגשו בקפה א. קפולד, שבשדרות סן-מישל מספר 63, כדי לדון בכתיבת ספר לימוד על אנליזה מתמטית. בפגישה נכחו אנרי קרטן, קלוד שבלי, ז'אן דלסאר, ז'אן דיידונה, רנה דה פוסל ואנדרה וייל. חבורה זו, יחד עם אחרים, הפכה לחוג המתמטיקאים המפורסם קבוצת בורבקי.
שדרות פאוליסטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  2.8 ק"מ 
 רוחב:  12 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – 8 בדצמבר 1891
 מיקום
 ערים ראשיות:  סאו פאולו 
 קואורדינטות:  23°33′41″S 46°39′23″W﻿ / ﻿23.561388888889°S 46.656388888889°W﻿ / -23.561388888889; -46.656388888889
 he
 
שדרות פאוליסטה
שדרות פאוליסטה
שדרות פאוליסטה (בפורטוגזית: Avenida Paulista, אָוֶונִידָה פָאוּלִיסטָה) היא אחת השדרות החשובות בסאו פאולו, ברזיל, ואורכה 2.8 קילומטרים. סימן ההיכר שלה הוא נוכחות בולטת של מבני מוסדות פיננסים ותאגידים חשובים. לעיתים, נהוג לזהות אזור זה כמרכז העסקים של העיר סאו פאולו. יחד עם שדרות בריני שבדרום העיר ושדרות בריגדיירו פאריה לימה, נחשבת השדרה כסמל לעוצמתה הכלכלית של מדינת סאו פאולו. בהיות מיקומה הטופוגרפי של השדרה באחת הנקודות הגבוהות בעיר, מצופפים בה יחד אנטנות של תחנות רדיו וטלוויזיה, דוגמת מגדל השידורים של תחנת הטלוויזיה בנדייראנטס. עלות המקרקעין בשדרות פאוליסטה היא בין הגבוהות ביותר באמריקה הלטינית.
היסטוריה

בעבר, היו שדרות פאוליסטה דרך מעבר המוקפת בבתים של בני המעמד הגבוה ושל "ברוני הקפה" של סאו פאולו. מעטים הבתים הללו שעודם עומדים על תילם. דוגמה חשובה היא "בית הוורדים" (Casa das Rosas) שעבר תהליך שחזור ושימור, אשר כיום הוא מבנה ציבור, הכולל ספריה, בו נערכים מיצגים וחתימות סופרים על ספרים חדשים. במחצית השנייה של המאה ה-20 עברה השדרה בנייה מסיבית לגובה.
בשדרה נמצא פארק קטן עם עצי יער אנדמיים לאזור סאו פאולו, שצמחו גם באזור העיר, בטרם החלו בנייה ופיתוח מואצים באזור החל מסוף המאה ה-19, עם גלי ההגירה הגדולים לברזיל. שמו של הפארק הוא "פארק סיקיירה קמפוס" (Parque Siqueira Campos) וכינויו השגור יותר הוא "הטריאנון" (Trianon). בשדרה נמצא גם המוזיאון לאמנות של סאו פאולו (Masp - Museu de Arte de São Paulo), הידוע באוספי האומנות המעולים המוצגים בו ובארכיטקטורה המרשימה של מבנהו, שהוא אחד מסימני ההיכר של העיר סאו פאולו.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עברה השדרה שיפוץ נוף עמוק. נתיבים לרכבים הורחבו והמדרכות הנוכחיות המאופיינות בעיצוב לבן ושחור נוצרו. על העיצוב המחודש של השדרה הייתה אחראית אדריכלית הנוף רוזה גרנה קליאס.
על פי ההערכות, לסביבותיה של שדרות פאוליסטה באים לעבוד מדי יום כ-800,000 מתושבי העיר סאו פאולו. בשדרה מסעדות רבות המקבלות מדי יום את פניהם של אלפי סועדים העובדים והמתגוררים באזור. במבנה "פדרציית התעשיות של מדינת סאו פאולו" (FIESP) מצוי תיאטרון בו נערכות הצגות הפתוחות לציבור בחינם וגם ספריה מרווחת עם מספר רב של כותרים חדשים, בה יכול כל תושב המציג אישור על מקום מגוריו לשאול ספרים בחינם.
בשדרה ממוקמות הקונסוליות הכלליות של איטליה, ארגנטינה וצרפת בסאו פאולו.
מדי שנה, נערכים בשדרות פאוליסטה מצעד הגאווה של סאו פאולו. בנוסף, עובר דרך השדרה, מדי שנה ביום חגיגות ליל הסילבסטר, מרתון הרחוב הבינלאומי סאו סילבסטרי. לעיתים תדירות, נערכות בה גם הפגנות פוליטיות.
לאורך השדרה פרוסות 3 תחנות של קו מס' 2 ("הקו הירוק") של הרכבת התחתית של סאו פאולו, העוברת לאורך שדרות פאוליסטה מתחת לפני הקרקע.