stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף רוזנבלט
משרותיו > ניו יורק, רובע הארלם > התפטרות והתפייסות

בשנת תרפ"ב (1922) הודיע רוזנבלט על התפטרותו מקהילת "אוהב צדק" בגין סירובה של הנהלת הקהילה להעלאת שכרו, שעמד באותם ימים על 6,000 דולר לשנה. הוא חתם חוזה עם שלושה אמרגנים על עריכת תפילות הימים הנוראים באולם ה"מטרופוליטן אופרה" בפילדלפיה, תמורת סכום עתק של 15 אלף דולר, וכן התחייבות כי יערוך את התפילות עבורם בשנתיים הבאות תמורת סכום זהה. על אף הסכום הגבוה והשחרור מהתקשרות עם קהילה על החובות הכרוכים בכך שהביאה לו הצעת האמרגנים הפרטיים, הסכים רוזנבלט בלחץ עצום מצד בעלי השפעה בקהילת "אוהב צדק" לחזור בו מהתפטרותו תמורת העלאת שכרו ל-10,000 דולר לשנה וכן הטבת תנאיו, כך שמלבד תפילות החגים היה עליו להתפלל לפני התיבה רק בשבת אחת בכל חודש – שבת מברכים. כן דאגה הקהילה לפצות את החתומים על החוזה החדש והתחייבה להביא מקהלה חדשה בניצוחו של מאיר פוזנר. החזן נשאר בקהילה זו עד שמצבו הכלכלי הכריע אותו, ובשנת 1927 נאלץ לעזוב את משרתו ולעבור לניהול עצמאי של תפילותיו.
משרותיו > תקופה עצמאית

באוגוסט 1927 נכנסה התפטרותו של רוזנבלט מקהילת "אוהב צדק" לתוקפה, ונפתח פרק חדש בנדודיו. בימים הנוראים שלאחר מכן התפלל באולם בשיקגו, ובסוכות בעיר דטרויט. בחודשים הבאים עבר ברחבי ארצות הברית, כשהוא משלב הופעות על במות הבידור בימות החול עם תפילות בשבת בערים שונות, ובהן: מיניאפוליס, סיאטל, אינדיאנפוליס, קולומבוס, מילווקי, פילדלפיה ווושינגטון. בוושינגטון די. סי. הופיע ב"ארל תיאטר" ונפגש עם נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג'. על אף שמבחינה כלכלית מצב עצמאי זה השתלם לו יותר, ועל אף הפרסום והזכות להגיע ליותר מאזינים, לא רצה רוזנבלט להמשיך בהתרוצצויות אלו, וחפץ לשוב ולשמש במשרה קבועה.
משרותיו > ניו יורק, רובע ברוקלין

בתרפ"ח (1928), חתם רוזנבלט על חוזה לעשר שנים עם קהילת "אנשי ספרד" בבורו פארק שבברוקלין, בשכר של 12,000 דולר לשנה. קהילה זו הייתה פחות עשירה מקהילת "אוהב צדק" ומבנה בית הכנסת היה פחות מפואר, אך חברי הקהילה פיצו על כך בכבוד ובהערצה שרחשו לחזן. לא לאורך זמן יכלו אנשי הקהילה לעמוד בהסכם זה, שכן לאחר נפילת הבורסה בוול סטריט והשפל הגדול שהחל אז בכלכלת ארצות הברית, הקהילה לא יכלה לשלם סכומים כאלה. כך מצא עצמו רוזנבלט ב-1930 שוב ללא משרה.
משרותיו > חזרה ל"אוהב צדק", מנהטן

קהילת "אוהב צדק", שעברה למשכנה החדש ברחוב 95 במנהטן, הייתה קהילה עשירה במיוחד, שאף בזמן השפל הגדול יכלה להרשות לעצמה להחתים את רוזנבלט על חוזה לשבע שנים בשכר של 9,000 דולר לשנה. אך גם כאן פגע המשבר, ובית הכנסת ניסה לפגוע בשכרו של החזן בתואנות שונות, ובשנת 1932 מצא עצמו רוזנבלט מחוסר עבודה.
פעילות הומניטרית

רוזנבלט הרבה להופיע למען מטרות צדקה, ואף פיזר חלק מממונו לצדקה. לא אחת נאלץ להפסיד כסף רב כדי לקיים התחייבויות שנתן למוסדות צדקה. במקרה מסוים אף שכר רכבת מיוחדת שתסיע אותו מפילדלפיה לניו יורק, כדי להספיק להגיע לקונצרט שהכנסותיו יועדו לצדקה. בתום מלחמת העולם הראשונה יצא למסע קונצרטים ברחבי ארצות הברית, שהכנסותיו יועדו לעזרת נפגעי המלחמה באירופה. המסע נפתח בעצרת ענק באולם תיאטרון ההיפודרום בניו יורק, שנערכה בנשיאותו של הנדבן נתן שטראוס. בתום הנאומים האזין קהל של ששת אלפים איש לתוכנית מוזיקלית מפי החזן. ההצלחה הייתה מעבר למשוער ובעצרת נאסף סכום עצום. לאחר מכן יצא רוזנבלט למסע בפילדלפיה, סקרנטון, בפאלו, וערים נוספות ברחבי ארצות הברית. את הכנסותיו ממכירת התקליט "אלי אלי", שהוקלט על ידי חברת ויקטור, הקדיש לטובת קרן נפגעי המלחמה.
סבבי קונצרטים באירופה

סבב ראשון – בשנת 1923 יצא למסע קונצרטים ותפילות ברחבי אירופה. תחילה הגיע ללונדון, שם הופיע בקווינס הול ובאלברט הול והתפלל ב"גרייט אסמבלי הול". כמו כן הופיע בלידס ובמנצ'סטר. לאחר מכן סייר בגרמניה, שם הופיע גם בהמבורג, בקהילה שבה כיהן 11 שנים קודם לכן. הופיע בין היתר בקרקוב ובברטיסלבה (פרשבורג), שם פגש לראשונה מזה 12 שנה את משפחתו המורחבת. בין לבין ביקר גם ביקור קצר באנטוורפן. בכל מקום אליו הגיע התקבל באהדה ובשמחה והביקורות בעיתונים הרעיפו עליו שבחים.
סבב שני – בשנת 1928 יצא שוב לאירופה. הקונצרט הראשון במסע זה התקיים ב-9 במאי בפריז. לאחר מכן הופיע בערים אנטוורפן, אמסטרדם, בריסל, ציריך, פרנקפורט, המבורג, לייפציג, ברלין, מינכן ווינה. גם הפעם בכל מקום אליו הגיע, קידם המון רב את פניו, והאולמות בהם נערכו הקונצרטים מלאו מפה לפה. בחלקו השני של המסע, שנערך במזרח אירופה, בליטא בלטביה ובפולין, הגיעו הביקוש והכמיהה לכדי תגרות של ממש ולעיתים אף לניפוץ שמשות. האולמות בקובנה, בווילנה, בוורשה, בביאליסטוק ובלודז' מלאו עד אפס מקום והמון רב צבא על הדלתות.
מסעות אלו, מעבר להיותם רווחיים מבחינה כלכלית, תרמו רבות למוניטין של רוזנבלט כאמן בין-לאומי.
עולם האופרה

באחד ממסעות הקונצרטים הופיע רוזנבלט באולם תיאטרון בשיקגו. באולם ישב קליאופונטה קמפניני, המנהל המוזיקלי של ה"גרנד אופרה" של שיקגו. לאחר הקונצרט ביקש להציגו בפני החזן, ובו במקום הציע לו את תפקיד אלעזר באופרה "היהודיה" של ז'אק פרומנטל הלוי תמורת אלף דולר לכל הופעה. קמפניני אף הבטיח לרוזנבלט שלא יאולץ לגלח זקנו או להופיע באיזושהי צורה בלתי מכובדת המנוגדת להלכה היהודית, ואף הבטיח שרוזנבלט יופיע רק עם זמרות יהודיות, יתארח בבתי מלון כשרים ולא יופיע בשבתות ובחגים. קמפניני היה מוכן לחתום מידית על חוזה ל-17 הופעות, בהכנסה כוללת של 17 אלף דולר. הייתה זו הצעה קוסמת ומפתה עד מאוד, בהתחשב בכך שבקהילתו השתכר רוזנבלט עשרת אלפים דולר לשנה, נוסף על התהילה והכבוד שבשירה באופרה והחשיפה בפני קהלים חדשים. אך רוזנבלט לא רצה בה, וחש כי אין זה יאה לחזן, שתפקידו לשמש כשליח הציבור בתפילות לפני בורא עולם, להופיע באופרה. על מנת שלא לדחות הצעה כה נדיבה בצורה בוטה, התחמק בתירוץ כי הוא כבול למשרתו שבקהילת "אוהב צדק". קמפניני לא ויתר בנקל ושלח מכתב אל נשיא הקהילה, בו ביקש לשחרר את רוזנבלט להופעות באופרה. נשיא הקהילה, בשליחות רוזנבלט, השיב כי "אנו סבורים כי בשים לב למעמדו המיוחד במינו כחזן בבית הכנסת, לא יהיה זה ראוי למר רוזנבלט לעלות על בימת האופרה". דחיית ההצעה המפתה הכתה גלים בכל רחבי העולם היהודי, ובמאמרי המערכת של העיתונים שיבחו את עמידתו של רוזנבלט על עקרונותיו. ההצעה חזרה על עצמה שוב כמה שנים מאוחר יותר, בשכר גבוה אף יותר להופעה, אך נדחתה גם היא כקודמתה.
פנייה זו של מנהל מוזיקלי בבית אופרה נחשב, הביאה את רוזנבלט לכלול בחלק מהופעותיו גם אריות אופראיות ושירי עם שונים. לרוזנבלט, ולעיתים קרובות אף לקהל השומעים, לא היה מושג במה עוסקים השירים. רוזנבלט קרא מתוך פנקס קטן את המילים שהעתיק לכתב עברי. מבקרי המוזיקה נחלקו בעניין ביצועי האריות. היו מהם ששבחו את ביצועיו, אך רובם סברו כי חסרו לרוזנבלט הידע והמסורת להעניק את האינטרפרטציה הנכונה לאריות.
פשיטת רגל ובמות הבידור

תמימותו של רוזנבלט הביאה אותו לכדי פשיטת רגל, לאחר שנוכלים, פיתו אותו להקים עיתון יהודי-חרדי בשפות יידיש, אנגלית ועברית. האידיאל שבהפצת ההשקפה קסם לרוזנבלט, והוא השקיע את כספו בשבועון "אור ישראל", כאשר לא היה לו שמץ של מושג בעסק זה. הדברים התדרדרו עד לפשיטת רגל, והוא מצא עצמו בינואר 1924 בחובות שהגיעו לכמעט 200 אלף דולר. על אף שהגיש בקשה לבית המשפט להכרה כפושט רגל, הודיע רוזנבלט כי אינו מתכחש לחובותיו ומתכוון להחזירם עד הפרוטה האחרונה. לשם כך נאלץ לחפש מקור הכנסה נוסף. הוא מצא זאת בדמות הופעה על במות הבידור, ה"וודוויל". הוא החל להופיע בתיאטרונים אלו, לעיתים אף שלוש פעמים ביום, כאשר חלקו בתוכנית היה קטן יחסית – שניים-שלושה שירים פופולריים. הופעות בידור אלו יועדו לקהל לא-יהודי וכללו גם זמרים ואמנים לא-יהודים, וכך התוודע רוזנבלט גם לעולם הבידור. כך למשל פגש את הזמר האיטלקי טיטו סקיפה שבא לשמעו, ובפגישתם שרו יחד מאחורי הקלעים את הדואט של אירווינג ברלין "כשהיינו בני שבע עשרה". הופעות אלו נמשכו עד 1928, כאשר בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית של הראינוע והקולנוע, חלה ירידה בענף הוודוויל.
ב"זמר הג'אז"

בשנת 1927, כאשר האחים וורנר התכוננו להפקת אחד הסרטים המדברים הראשונים, "זמר הג'אז", הם הציעו לרוזנבלט את תפקיד "החזן רבינוביץ'", אביו של זמר הג'אז, תמורת סכום של 100 אלף דולר. רוזנבלט סירב, שוב בטענה כי אין זה יאה לחזן להופיע כשחקן, וכן ראה בכך שימוש לא הגון בתפילות (דוגמת "כל נדרי"), אותן רצו האחים וורנר להסריט. הוא נאות להקליט לפסקול הסרט מספר יצירות שאינן מהתפילות בבית הכנסת, כגון "רחם נא" מתוך ברכת המזון. תמורת הקלטה זו שולם לו סכום של עשרת אלפים דולר. לשם ההקלטה המיוחדת נסע להוליווד, על מנת שהסינכרוניזציה בין הקול לתמונה תהיה מושלמת. בעת שהותו שם נפגש עם צ'ארלי צ'פלין בביתו שבבוורלי הילס. בפגישה זו סיפר צ'פלין לרוזנבלט, כי כל אימת שרוחו נעכרת הוא מאזין לתקליטיו והם משפרים את מצב רוחו.
מסע אחרון לארץ ישראל

בחורף 1933, כאשר רוזנבלט היה במצב כלכלי ונפשי קשה, הגיעה הצעה מיוסף פוקס, מנהלה של חברת הסרטים האמריקנית-ארצישראלית "קול אור", לצלם סרט בארץ ישראל, כאשר תפקידו של רוזנבלט יהיה לשיר כמה מיצירותיו על רקע נופי הארץ. למרות אי הוודאות ברווחיות הסרט, קיבל רוזנבלט את ההצעה בהתלהבות, מאחר שחפץ מאוד לבקר בארץ ישראל.
מעט לפני חג הפסח 1933, הגיע רוזנבלט לארץ ישראל. הקהל בארץ, שהכיר אותו מהעיתונות ומההקלטות, קידם אותו בהתלהבות רבה. קבלות פנים נערכו לו בכל רחבי הארץ, והוא סייר בזמן קצר לאורכה ולרוחבה. הוא התפלל והופיע בפני מגזרים רבים, כך בחג הראשון של פסח התפלל באולם "אוהל שם" בתל אביב, ובשביעי של פסח בישיבת מאה שערים בירושלים. הוא הופיע במסיבת חובבי חזנות בראשות חיים נחמן ביאליק בקיבוץ עין חרוד, בבית הכנסת הגדול בראשון לציון, בטיש של הרב מרדכי שלום יוסף פרידמן האדמו"ר מסדיגורה בעל "כנסת מרדכי" שהיה בביקור בארץ ישראל באותם ימים, בשבת שלפני ל"ג בעומר בהילולת רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון, ובשבועות התפלל בבית הכנסת הגדול בתל אביב. ידידות מיוחדת נרקמה בין רוזנבלט לרב הראשי של ארץ ישראל, הרב קוק. בכל זמן פנוי שהיה לו ישב רוזנבלט אצל הרב קוק, ובשבתות סעד על שולחנו, כאשר הוא מנעים לרב
מזמירותיו. אווירת ארץ ישראל שיפרה את מצב רוחו על רקע מצוקותיו הכלכליות באמריקה.
מסע אחרון לארץ ישראל > פטירתו

ביום ראשון, כ"ד בסיוון תרצ"ג 1933, יצא בלוויית הצוות לבית לחם ולאזור ים המלח להשלים את צילומי הסרט. ליד קבר רחל שר את "קול ברמה נשמע נהי בכי תמרורים, רחל מבכה על בניה" (ירמיהו, ל"א, י"ד), ולאחר מכן צולם כשהוא עומד בסירה בנהר הירדן, כשהוא שר "מה לך הים כי תנוס, הירדן תסוב לאחור" (תהלים, קי"ד, ה'). לאחר רחיצה בים המלח חש ברע, והובהל לאכסנייתו בירושלים. רופא הזריק לו תרופת הרגעה, אך כחלוף שעתיים נפטר רוזנבלט והוא בן 51 בלבד.
כמחווה לזכרו הכריזה הרבנות הראשית על שביתה ממלאכה בזמן ההלוויה. כחמשת אלפים איש פסעו אחר מיטתו בדרכה לבית הקברות בהר הזיתים. הרב קוק ספד לו: "ויהי לאבל כינורי ועוגבי לקול בוכים" (איוב, ל', ל"א). הידיעה הכתה בתדהמה בכל רחבי העולם היהודי, ופורסמה בעיתונות היהודית והלא-יהודית.
על מידת ההערצה שלה זכה תעיד אנקדוטה על עמיתו החזן משה קוסביצקי שהכריז על עצמו כעל "יוסל'ה רוזנבלט השלישי". משנשאל מי הוא זה יוסל'ה רוזנבלט השני השיב בפשטות: "אין שני לו".
מורשתו

רוזנבלט הותיר אחריו מורשת נכבדה של מוזיקה ליטורגית יהודית, ביצירותיו הכתובות ובהקלטותיו, המשמרות את עבודתו האמנותית, שממנה יונק כל חזן עד היום. ניתן לומר כי רוזנבלט נטל חלק נכבד בעיצוב פני החזנות כפי שהיא כיום, ואין חובב חזנות שאינו מכיר את יצירותיו.
מורשתו > יצירות

כאמור, רוזנבלט הלחין יצירות מוזיקליות רבות. אין קטלוג מסודר של יצירותיו, אך המבינים בתחום, נוקטים במספרים של מעל 600 יצירות כתובות שלו, כאשר רובן חוברו למילות תפילה, אך חלקן גם למילים של שירים עממיים ביידיש. בשנת 2013 התגלו יצירות כתובות של רוזנבלט שמעולם לא פורסמו, והיו ברשות ידידו מפרשבורג ומהמבורג – החזן אמיל גרוס. משפחתו של גרוס העבירה מזוודה ובה מסמכים שונים ודפי תווים אל הספרייה הלאומית בירושלים, שם גילו לאחר מיון יצירות בכתב ידו ובחתימתו של רוזנבלט, שלא היו מוכרות עד אז. יצירותיו של רוזנבלט מתאפיינות במקוריות רבה בד בבד עם שילוב המוטיבים המסורתיים היהודיים והליטורגיים. ביצירותיו של רוזנבלט, גם ברצ'יטטיביות שבהן, תופסת המלודיה מקום נכבד. הגיוון שבקשת יצירותיו נרחב, וניכרת בה השפעתן של תרבויות מוזיקליות שונות. לדוגמה, ניתן לשמוע את השפעתה של המוזיקה הקלאסית ביצירתו "עד הנה" (מתוך נשמת כל חי) המאופיינת במוטיבים קלאסיים אך אינה נעדרת תחינה יהודית.
מעבר לכוחו כמלחין, ניחן רוזנבלט ביכולת ייחודית למעבר חד מטנור לירי לפלסט, כישרון בו עשה שימוש ברבות מיצירותיו. טכניקה זו הטביעה את חותמה על עולם החזנות היהודי, ומכוחה נמדדים כישוריו של חזן גם ביכולתו להשתמש בפלסט, או כפי שהוא מכונה בעולם החזנות קאפ שטימע – קול הראש.
רבות מיצירותיו נחשבות עד היום לקלאסיקות בעולם החזנות ומושרות בפיהם של חזנים רבים בתפילות ובקונצרטים, ומוקלטות שוב ושוב על ידי חזנים ואמנים רבים. אחדות מהן אף פופולריות בעולם היהודי כולו.
מורשתו > הקלטות

רוזנבלט הקליט מעל 180 הקלטות. רובן מיצירותיו המקוריות, וכן לא מעט יצירות עממיות ויצירות משל אחרים. כך מקובל לייחס לרוזנבלט לחן מפורסם לשיר המעלות (תהלים קכו), המזמור המושר קודם ברכת המזון. אך את הלחן הזה הלחין קרוב משפחתו – החזן פנחס מינקובסקי, ורוזנבלט היה הראשון שהקליט את היצירה. לרוב הקליט את היצירות בליווי פסנתר או עוגב, לעיתים בלווית תזמורת קטנה או מקהלה.
הקלטותיו של רוזנבלט נעשו בימים שתעשיית ההקלטות הייתה בראשית דרכה, ולכן איכותן על פי רוב ירודה. לאחרונה השקיעו כמה חברות הפקת מוזיקה בניקוי חלק מההקלטות הללו ושיפור איכותן באמצעים טכנולוגיים חדשניים, ואף הקליטו את הליווי המוזיקלי מחדש. חובבי החזנות והמוזיקה היהודית יכולים עכשיו ליהנות מקולו ומשירתו באופן הדומה יותר למקור.
בשנת 2011 הוצא תקליטור עם מספר שירים של רוזנבליט בביצוע של חזנים ידועים כמו חיים אדלר, דוד וינבך, בנימין מולר ונוספים.
מורשתו > יוסל'ה רוזנבלט בתרבות הישראלית

רוזנבלט נזכר ברומן בעל היסודות האוטוביוגרפיים "והוא האור" (1946) מאת לאה גולדברג, כאשר היא מתארת את אווירת הנופש ביער לצד הנהר: "איזה לילה מוזיקלי – בכל הקייטנות פערו לוֹעם הגרמופונים. מוות לזמירים! הירח עומד על היער. יוס'לה רוזנבלט משתפך בניגון של ימים־נוראים. שכנתו היא מארלן דיטריך החזנים, זמרי הקברטים, מנגני הג'אזים, איזה לילה!".
ההצגה "רוזנבלט אקספרס", שעלתה לראשונה בירושלים בדצמבר 2014 והמשיכה באולם הבימה 4 בתל אביב, מגוללת את סיפור חייו רב התהפוכות של רוזנבלט. בהצגה נעשה שימוש בהקלטות המקוריות של יוסל'ה.
הזמר הישראלי חנן יובל שר את "שיר המעלות" (תהלים קכו) בביצוע מחודש שהכניס את השיר לרפרטואר הקלסי של השירים הישראליים.
בשכונת רמות בירושלים נקרא רחוב על שמו של רוזנבלט.
לקריאה נוספת

יוסל'ה רוזנבלט – סיפור חייו, מאת בנו, הרב ד"ר שמואל רוזנבלט
אלכס הלברשטאדט, איך הפך חזן לאגדה מוזיקלית אמריקנית – באנגלית – The man with the $50,000 beard
הרב משה צבי נריה, 'רוממותה של תפלה: תפילתו האחרונה של נעים-חזני-ישראל רבי יוסף רוזנבלט', ליקוטי הראי"ה, כרך א, כפר הרואה תשנ"א, עמ' 369–379
הערות שוליים

↑  כפי דרישות ההלכה היהודית המסורתית האוסרת על מגע המשמש כביטוי לקרבה בין איש ואישה שלא במסגרת נישואין
↑  עקיבא צימרמן כששלום עליכם הגיע לתפילת הסליחות "הצופה", 25.9.2006
↑  ביקורת, Cantor's first concert בעיתון The New York Times במאי 1918
1 2  עקיבא צימרמן, הרב אברהם יצחק הכהן קוק זצ"ל ועולם החזנות והחזנים, "הצופה", 5.10.2005
↑  החזן יוסף רוזנבלט, דבר, 20 ביוני 1933 בתחתית הטור
↑  סוף הספר "יוסלה רוזנבלאט" שחיבר בנו הרב שמואל רוזנבלאט
↑  לדוגמה, ד"ר מרדכי סובול, מנצח ומלחין, זוכה פרס ירושלים על פועלו בשדה החזנות.
↑  יצחק טסלר, אוצר במזוודה: לחנים חדשים ליוסל'ה רוזנבלט, באתר ynet, 12 בדצמבר 2013
↑  הקלטה של שיר המעלות בביצועו של רוזנבלט.
↑  Joseph Berger, Bit by Electronic Bit, a Cantor’s Voice Is Restored, NY Times, 20.7.2010
↑  לאה גולדברג, והוא האור, פרק ב: היער, עמ' 71.
↑  ההצגה רוזנבלט אקספרס באתר "הבימה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300788105171  PLWABN: 9810674160405606  BnF: cb13980504j (data)  GND: 134811232  ICCU: LO1V389836  ISNI: 0000 0000 8269 7657  LCCN: n90633896  MusicBrainz: 94344d92-4515-4815-80f0-42024021573c  SNAC: w69t2h0v  SUDOC: 232453985  VIAF: 76509022   WorldCat (עם VIAF): 76509022 
תקליט Earliest Recordings של חברת Collectors Guild, המכיל אוסף מהקלטותיו המוקדמות של רוזנבלט
שער הקובץ "תפילות יוסף", בהוצאה שנייה, ניו יורק 1927
החזן יוסף רוזנבלט
רוזנבלט עומד בסירה על הירדן, שר "בצאת ישראל ממצרים" מתוך הסרט "חלום עמי", 1933
המצבה שעל קברו של רוזנבלט בהר הזיתים. 2013
תפילת "אל מלא רחמים" בליווי עוגב. חזן: יוסף רוזנבלט
תפילת "כל נדרי" בליווי עוגב. חזן: יוסף רוזנבלט
שביתת הנשק של סלוניקי

| --- | --- |

 תאריך יצירה:  29 בספטמבר 1918 
 
תנאי הסכם שביתת הנשק של סלוניקי
שביתת הנשק של סלוניקי הוא הסכם שביתת נשק בין מדינות ההסכמה לממלכת בולגריה, שנחתם ב-29 בספטמבר 1918. ההסכם קבע את תנאי יציאתה של בולגריה ממלחמת העולם הראשונה, וחתם את קרבות החזית המקדונית.
רקע

במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה ממלכת בולגריה לצד מעצמות המרכז. לאחר הכרעת המערכה על סרביה, התפתח מאבק בין הצדדים הלוחמים על השליטה בגזרות הסמוכות לעיר סלוניקי והוא נודע בהמשך כחזית המקדונית.
במשך מספר שנים התחוללה באזור מלחמת התשה תוך הישגים לשני הצדדים. עם הצטרפות כוחות צבא ממלכת יוון ללחימה לצד מדינות ההסכמה מחד והעברת כוחות גרמנים לחזית המערבית מאידך, נוצר יתרון ניכר למדינות ההסכמה באזור.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת הבקעה כוללת על קווי החזית המקדונית לאורך עמק הווארדאר. לאחר קרב דוברו פולה נפרצו קווי החזית, חלק מהחיילים הבולגרים התמרדו נגד המלך פרדיננד הראשון ונעו לתוך שטחי בולגריה. ב-18 בספטמבר נוצרה פרצה ברוחב 30 קילומטרים בקו החזית, תוך שכוחות מדינות ההסכמה נעים אל גבולות בולגריה.
ההסכם ותנאיו

בולגריה הייתה נתונה בסכנת הפיכה צבאית מחד ואובדן עצמאותה מאידך וראשי הממשל הבולגרי החליטו לפעול מיידית ליציאתה מהמערכה. ב-24 בספטמבר הורה ראש הממשלה הבולגרי, אלכסנדר מלינוב, לגנרל איוון לוקוב מפקד הארמייה הבולגרית השנייה, להגיע למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי ולמסור לגנרל פראנשה ד'אספרה בקשה לשביתת נשק. למחרת הגיע השר אנדריי ליאפצ'ב לעמוד בראש צוות המשא ומתן הבולגרי, תנאי ההסכם גובשו והוא נחתם במעמד נציגי הצדדים. במסגרת ההסכם נכנעה בולגריה למדינות ההסכמה. הצבא הבולגרי חדל מכל פעילות התקפית בכל החזיתות ונסוג מכל השטחים אשר נכבשו בממלכות יוון וסרביה. בנוסף, הוטלו מגבלות על גודלו של הצבא ועל חימושו והוא חויב בהחזרת ציוד צבאי רב ליוונים. הבולגרים חויבו למסור את כל כלי השיט שברשותם לידי כוחות מדינות ההסכמה. שביתת הנשק של סלוניקי הייתה בתוקף עד חתימתו של חוזה ניי אשר קבע סופית את תנאי כניעתה של ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה.
הערות שוליים

↑  הול, ס. ריצ'רד, קרב דוברו פולה 1918 - פריצת הדרך במערכה על הבלקן, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, 2010, באתר גוגל ספרים, (באנגלית).
| אמנות והסכמים עם סיום מלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| בזמן המלחמה | הסכם סייקס–פיקו • פרוטוקול דמשק • ברית לונדון • חוזה ברסט-ליטובסק |  |
| ועידת השלום בפריז (1919) | חוזה ורסאי • חוזה סן-ז'רמן • חוזה ניי • חוזה טריאנון • הסכם סוור • חבר הלאומים |  |
| אמנות והסכמים בתום המלחמה | הסכם בתומי • הסכם בוקרשט (1918) •  שביתת הנשק של סלוניקי • הפסקת האש של מודרוס • שביתת הנשק של וילה ג'יוסטי (אנ') • הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה • הסכם רפאלו (1920) • הסכם אלכסנדרופול • הסכם מוסקבה (1921) • הסכם השלום בין ארצות הברית לגרמניה (1921) • הסכם השלום בין אוסטריה לארצות הברית (1921) • הסכם אנקרה • הסכם קארס • הסכם לוזאן • הסכם רפאלו (1922) |  |
| חלוקת השטחים | חלוקת האימפריה העות'מאנית • חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה (אנ') • חלוקת האימפריה האוסטרו-הונגרית • מנדט חבר הלאומים |  |
| ערכים נוספים | ארבע עשרה הנקודות • פיצויי מלחמת העולם הראשונה • תוכנית דוז • תוכנית יאנג |  |
תוצאות מלחמת העולם הראשונה
קודס (רשת חדשות)

| --- | --- |

 סוג:  חברת חדשות מקוונת
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים)
 https://qudsnen.co
 
רשת החדשות קודס (בערבית: شبكة قدس الإخبارية, תעתיק מדויק: שׂבָּכָּה קֻדְס אָלַאָחְ'בָּארְיָה; באנגלית: Quds News Network, בראשי תיבות: QNN) היא סוכנות חדשות פלסטינית שנוסדה ב-2011.
הרשת זכתה למעקב נרחב ברשתות החברתיות בסביבות 2015, בזכות סיקור וידאו והפצה מהירה של הסלמות בסכסוך הישראלי-פלסטיני, שהפך אותה לפופולרית כמו אל-ג'זירה, ופנתה במיוחד לצעירים פלסטינים.
אתר האינטרנט של רשת קודס נחסם על ידי הרשות הפלסטינית ב-2019, כחלק מ"מאבק נגד התנגדות". חלק מהדפים של הרשת נחסמו גם על ידי כמה אתרי מדיה חברתית ב-2019 ו-2023.
הרשת מצהירה שהיא עצמאית ומממנת את עצמה באמצעות פרסומות, ושמטרתה "לחשוף את מעשי הכיבוש הישראלי". עם זאת, היא צברה מוניטין של הזדהות עם ארגוני טרור, ותוארה כמזוהה עם חמאס.
הרשת מציעה סיקור בשפות ערבית ואנגלית.
היסטוריה

הרשת הקומה בשנת 2011.
בשנת 2015 דיווח אתר החדשות ה-Christian Science Monitor כי הרשת מנוהלת על ידי 12 כתבים עצמאיים ו-60 כתבי שטח מתנדבים, וכי סיקור הווידאו המהיר שלה ברשתות החברתיות על ההסלמות האחרונות בסכסוך הישראלי-פלסטיני הפך אותה לפופולרית כמו אל-ג'זירה. הרשת התגאתה אז בכ-3.8 מיליון עוקבים בפייסבוק וב-269,000 עוקבים בטוויטר שסיקרו את הסכסוך.
Associated Press דיווחה באותה שנה שישראלים טוענים שהמדיה החברתית הפלסטינית עוזרת לתדלק מעגל של אלימות, בעוד שפלסטינים אמרו שאתרים כאלה רק משקפים את האלימות והכיבוש הישראלי והתסכול הפלסטיני, ושהמדיה החברתית משקפת את המציאות ואינה יוצרת אותה. היא גם דיווחה כי בעוד הרשת טוענת שהיא עצמאית, יש לה מוניטין של קשר עם ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. האתר מייצר הכנסה מפרסומות וממנויים של הודעות טקסט, ועורכיו הצהירו כי הם "אינם מקבלים מימון מאף קבוצה פוליטית וכי הם שואפים לחשוף את מעשי הכיבוש הישראלי".
לפי האתר Mondoweiss, האתר של רשת קודס היה בין 59 אתרי אינטרנט שנחסמו על ידי הרשות הפלסטינית ב-2019, מהלך שהיא תיארה כחלק מדיכוי מתמשך נגד האופוזיציה ומקולות המתנגדים לנשיא אבו מאזן באמצעות צנזורה מקוונת. המהלך זכה לפרסום נרחב לאחר שפלסטינים מחו על החסימות ברשתות החברתיות וברחוב.
טוויטר השעתה לאחר מכן את החשבונות של QNN בנובמבר 2019 כחלק מפעולות רחבות יותר נגד חשבונות הקשורים לארגוני טרור כמו חמאס וחזבאללה. בינואר 2021, טיקטוק חסמה את החשבון של QNN, והצהירה כי מדובר במהלך הקשור לתוכן החשבון. חברת מטא השעתה את העמודים באנגלית ובערבית של QNN לאחר טבח שבעה באוקטובר. סינדיקט החדשות היהודי דיווח ב-2023 כי האגודה היהודית האוסטרלית מתחה ביקורת על האתר כ"פלטפורמת תעמולה אנטישמית אנטי-ישראלית ידועה לשמצה המזוהה עם חמאס".
עיתונאים בולטים

עיתונאי רשת קדס, יחיא אל-יעקובי, זכה בפרס סמיר קסיר לחופש העיתונות על ידי משלחת האיחוד האירופי ללבנון וקרן סמיר קסיר. הפרס ניתן בקטגוריית מאמר דעה לכבוד מאמרו של אל-יעקוב על הריגתו של איאד אל-חלאק, שכותרתו "אוטיסט, נהרג על ידי משטרת ישראל בדרכו לבית הספר - איאד אל-חלאק, ג'ורג' פלויד הפלסטיני" וכן פורסם על ידי QNN ב-1 במרץ 2021.
מנהלת הרשת, שרי מנצור, והצלם העצמאי חסונה סלים נהרגו בהתקפה אווירית ישראלית על מחנה הפליטים בורייג' במרכז עזה ב-18 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, בתקרית שאותה גינתה אונסק"ו וקראה "להגן על אנשי תקשורת ולבצע חקירה עצמאית כדי לקבוע את נסיבות הטרגדיה הזו".
ראו גם

מרכז המידע הפלסטיני
אל-קודס (עיתון)
הערות שוליים

↑  "About Quds News Network". Quds News Network. נבדק ב-2023-12-31.
1 2 3  Mitnick, Joshua (2015-10-26). "Palestinian uprising: Upstart website feeds youth the news they want". Christian Science Monitor. נבדק ב-2 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Patel, Yumna (2019-10-23). "Palestinian Authority blocks dozens of websites critical of Abbas government". Mondoweiss. נבדק ב-2 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Palestinian news platform QNN banned by TikTok". Middle East Eye. 2021-01-02. נבדק ב-3 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "For Palestinians, social media is source of news _ and anger". Associated Press. 24 באוקטובר 2015. נבדק ב-2 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Crouch, Erik (2020-05-21). "Palestinian police assault and arrest journalist Anas Hawari". Committee to Protect Journalists (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-01-03.
↑  Najjar, Farah. "Israel-Hamas war updates: Palestinian prisoners arrive home after release". Al Jazeera (באנגלית). נבדק ב-2024-01-03.
↑  Livingstone, Helen; Chao-Fong, Léonie; Luscombe, Richard; Belam, Martin; Fulton, Adam; Chao-Fong, Helen Livingstone (now); Léonie; Fulton (earlier), Adam (2023-11-28). "Israel-Hamas war: 57 journalists killed in conflict, Committee to Protect Journalists says – as it happened". the Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-01-03.
↑  "Leading Palestinian news site accounts suspended by Twitter: Three accounts belonging to the Quds News Network were suspended on Saturday". Middle East Eye. 2 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Twitter suspends accounts of Palestinian Quds News Network". www.aljazeera.com. נבדק ב-2019-11-10.
↑  Tweh, Sarah E. Needleman and Bowdeya. "Twitter Suspends Accounts Linked to Hamas, Hezbollah". WSJ (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-11-10.
1 2  "Meta suspends page of 'Quds News Network'". Jewish News Syndicate. 2023-10-15. נבדק ב-29 בנובמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The European Union rewards five journalists during the 2021 edition of the Samir Kassir Award". The 2021 edition of the Samir Kassir award. 2021-06-02. נבדק ב-2024-01-14.
↑  O'Hagan, Clare (2023-11-24). "UNESCO Director-General deplores the deaths of journalists Sari Mansour and Hassouneh Salim in Palestine". UNESCO. ארכיון מ-2023-11-24. נבדק ב-2023-12-31.
↑  Jones, Kathy (30 באוקטובר 2023). "Journalist casualties in the Israel-Gaza conflict". ארכיון מ-10 בדצמבר 2023. נבדק ב-2023-12-31. Sari Mansour, director of the Quds News Network, and his colleague and friend Hassouneh Salim were killed in an Israeli airstrike on the Bureij refugee camp in central Gaza, according to the Cairo-based Elwatan news, the Palestinian Journalists’ Syndicate, Al-Jazeera, and Anadolu Agency. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קודס (רשת חדשות)".
צבי לוז

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1930 דגניה ב׳, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  1 בנובמבר 2020 (בגיל 90) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס רמת גן לספרות (1976)  פרס קוגל 
 
צבי לוּז (10 בינואר 1930 – 1 בנובמבר 2020) היה סופר וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.