stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'פרסון דייוויס
לקריאה נוספת

William E. Dodd, Jefferson Davis, Bison Books, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
Lynda Lasswell Crist (ed.), The Papers of Jefferson Davis, Louisiana State University Press, 1997 (הספר בקטלוג ULI)
Felicity Allen, Jefferson Davis, Unconquerable Heart, University of Missouri Press, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
Gabor S. Boritt, Jefferson Davis's Generals, Oxford University Press, 2000 (הספר בקטלוג ULI)
John Joseph Craven, Prison Life of Jefferson Davis, Digital Scanner, 2001 (הספר בקטלוג ULI)
William J. Cooper, Jr., Jefferson Davis and the Civil War Era, Louisiana State University Press, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
Stephen W. Sears (ed.), Aaron Charles Sheehan-Dean (ed.), Brooks D. Simpson (ed.), The Civil War: the First Year Told by Those Who Lived It, Library of America, 2011 (הספר בקטלוג ULI)
Felicity Allen, Letters from Prison: Jefferson Davis to his Wife, 1865-1866, Texas Review Press, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
Jarrod R. Atchison, A War of Words: the Rhetorical Leadership of Jefferson Davis, University of Alabama Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Cynthia Nicoletti, Secession on Trial: the Treason Prosecution of Jefferson Davis, Cambridge University Press, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
Barbara Tomblin, Life in Jefferson Davis' Navy, Naval Institute Press, 2019 (הספר בקטלוג ULI)
Michael E. Woods, Arguing Until Doomsday: Stephen Douglas, Jefferson Davis, and the Struggle for American Democracy, University of North Carolina Press, 2021 (הספר בקטלוג ULI)
ביאורים

↑  על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1860, ערב המלחמה, היו בכל ארצות הברית 3,950,528 עבדים. בניכוי העבדים במדינות הגבול (דלאוור, מרילנד, מיזורי וקנטקי וווירג'יניה המערבית (אנ')), שמספרם הסתכם ב-447,772, מנתה אוכלוסיית העבדים במדינות הקונפדרציה 3,502,756 עבדים.
ישראל מרום (מרמינסקי)

| --- | --- |

ישראל מרמינסקי (בסביבות 1920)
 לידה:  24 באוקטובר 1891 סלונים, בלארוס 
 פטירה:  10 במאי 1976 (בגיל 84) 
 שם לידה:  שראל מרמינסקי 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  עין חרוד מאוחד 
 
ישראל מרום (מרְמִינְסקי) (כ"ב בתשרי תרנ"ב, 24 באוקטובר 1891 – י' באייר תשל"ו, 10 במאי 1976) היה מהפעילים הבולטים בתנועה הציונית מילדותו ברוסיה הלבנה ועד למותו במדינת ישראל. 
היה נציג ההסתדרות בארצות הברית, שותף בהקמת "החלוץ", תנועת הנוער העובד ורשת "עמל" לחינוך ובתי ספר מקצועיים, בית הספר הולץ ו-מקס פיין.
בנוסף שימש כגזבר ההסתדרות, חבר הוועד הלאומי, חבר הנהלת עיתון "דבר", ציר לקונגרסים הציוניים מ-1920 ועד לקונגרס ב-1970 והיה פעיל בהבטחת קידום אופייה הסוציאליסטי של "קרן היסוד", שהפכה לזרוע לפיתוח חברתי וכלכלי של ארץ ישראל.
קורות חייו > ילדותו (1891–1903)

בית הוריו של מרמינסקי בעיירה סלונים היה בית ציוני, עם מסורת של פעילות ציבורית. אביו, (אריה זאב) לייב וולף, היה בעל מנסרה, ובמקביל גם עסקן ציבורי, בורר יחיד ומאוד מקובל בעירו. סבו של ישראל, הרב ליוטה (אליהו), גם כן עסק בענייני ציבור, והוא שהקנה לאביו של ישראל את הגעגועים ל"לשון הקודש" ולגאולת ציון, ובאופן טבעי מפת ארץ ישראל הייתה תלויה על קיר ביתו.
אמו של ישראל, רחל קפלן, הייתה אישה משכילה, בקיאה בתנ"ך ובשפות זרות וסופרת. היא התגרשה מבעלה, עזבה את ביתה ויצאה לוורשה ללמוד עיסוי רפואי, שם גם שיחקה על הבמה ועסקה בכתיבה. במקביל עסקה קפלן בפעילות ציונית, והייתה ממניחי היסודות של קק"ל וגופים נוספים בוורשה.
ישראל מרמינסקי למד בחדרים שונים עם נטייה ליהדות מסורתית, לאחר מכן למד בבית ספר עממי ממלכתי בסלונים.
קורות חייו > פעילות ציבורית ראשונה (1903–1924)

פעילותו הציבורית הראשונה הייתה לאחר הפוגרום בקישינב ב-1903. הוא ארגן אספת מחאה של תלמידים, נאם ספונטנית, הלהיב והרשים. מכאן והלאה החליט לפעול בכל דרך למען עם ישראל. הוא פעל בקרב הנוער באספות וחוגים בלתי-לגאליים ונודע כנואם טוב.
מרמינסקי המשיך את לימודיו בוורשה, שם יחד עם אליהו גולומב המשיך את פעילותו לעידוד הנוער לעלייה לארץ ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, נרתם מרמינסקי לפעולות עזרה לפליטים. שנה לאחר מכן עבר למוסקבה ללמוד בפוליטכניקום, שם הוזמן לייצג את "צעירי ציון" במרכז ציוני רוסיה.
מרום היה הרוח החיה בארגון הוועידה השנייה של צעירי ציון ב-1919 ונבחר ליו"ר נשיאות הוועידה. בנוסף הוא עסק בארגון הגנה עצמית ליהודי רוסיה והיה בין מארגני "החלוץ" (גרעיני חלוצים לעלייה).
קורות חייו > עלייה לארץ ישראל והמשך פעילות ציבורית (1924–1939)

בשנת 1924 עלה מרמינסקי לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בשנה זו נבחר לוועד הפועל הציוני. בנוסף שימש כמזכיר ומרכז של המרכז לעלייה, גזבר ההסתדרות ושותף להקמת "החלוץ" ותנועת הנוער העובד.
מרמינסקי יצא נגד מדיניות העלייה של ההסתדרות הציונית בתחילת שנות ה-20 שהסכימה להגבלת העלייה על פי "כושר הקליטה של ארץ ישראל" ודרש עלייה גדולה שתביא לצמיחה כלכלית.
בשנים 1928–1932 היה חבר במשלחות ההסתדרות לארצות הברית וקנדה וארגן את מגביותיה שם. באחת משליחויותיו ב-1928/9 הכיר את ד"ר מיי בר, פסיכולוגית קלינית ציונית ילידת ויניפג. מיי בר שימשה מתרגמת נאומיו מיידיש לאנגלית, לצעירים שכבר לא שלטו בשפה היידית. הם התחתנו ב-1929 בארצות הברית וחזרו יחדיו ארצה. ב-1930 נולדו התאומות סיניה ועליה בבית חולים הדסה בתל אביב.
קורות חייו > נציג ההסתדרות בארצות הברית (1939–1945)

ב-1939, לאחר השתתפותו בקונגרס הציוני ה-21 בז'נבה, שווייץ, ערב מלחמת העולם השנייה, נשלח לייצג את הסתדרות העובדים הכללית בארצות הברית, קנדה ומקסיקו. בשל מעמדו הציבורי וניסיונו, נבחר על ידי שליחי כל התנועות לעמוד בראש המשלחת. הוא מילא תפקיד זה בשנים 1939–1945, במשך כל שנות המלחמה.
פועליו בארצות הברית היו בתחומים רבים:
סיוע למפעלים הכלכליים של ההסתדרות, באמצעות ביצוע מגביות בארצות הברית;
הכוונה של כל תנועות הנוער הציוניות שפעלו ביבשת;
ייצוג ההסתדרות בפני האיגודים המקצועיים הגדולים בארצות הברית פדרציית העבודה האמריקאית (AFL) ו-Congress of Industrial Organizations‏ (CIO); למן 1955, הארגונים אוחדו לארגון אחד בשם AFL-CIO);
יצירת קשר עם ארגון העבודה הבינלאומי (ILO);
טיפוח קשרים עם מוסדות הממשל האמריקני – למען הצלת יהודי אירופה בארגון המועצה להצלת פליטי אירופה (WRB);
טיפוח קשרים עם המוסדות היהודיים הלא-סוציאליסטיים כמו הקונגרס היהודי העולמי, הג'וינט ועוד.
פעילותו במשך 6 שנות השליחות הייתה מוצלחת. בישיבת הוועד הפועל של ההסתדרות שנערכה ב-19 בספטמבר 1945, שבה דיווח מרמינסקי על שליחותו, הקדים פנחס לבון, מזכיר ההסתדרות, דברי ברכה ואמר: ”למעשה הוא היה "ההסתדרות" באמריקה, וגילם בתוכו את כל מפעלנו על מאווייו וענייניו. לא היה עניין שידו לא הייתה בו ולא היה עניין שלא יכולנו לראות בו את מרמינסקי כהאמבסדור הנאמן והמוצלח... הוא נשא על שכמו שש שנים את העומס העצום של עניינינו ביהדות זו בתנועה זו.”
רעייתו ובנותיו שהו עמו בארצות הברית במשך כל תקופת השליחות. מיי, רעייתו, הייתה שותפתו הפעילה בכל תחומי שליחותו בארצות הברית וקנדה.
קורות חייו > חזרה לארץ ישראל - פעילות מקצועית בהסתדרות (1946–1970)

לאחר חזרתו לארץ ישראל, בשנים 1946–1957 עמד בראש המחלקה לחינוך מקצועי ופיתח את רשת בתי הספר המקצועיים של ההסתדרות – "עמל". בזכות קשריו עם יהדות ארצות הברית וקנדה גייס כספים רבים להקמת בתי ספר חדשים: ליידי דייוויס בירושלים ובתל אביב, "הולץ" בתל אביב, ליידיס גרמנט אינטרנשיונל בקריית חיים ואחרים ברמלה, חדרה וטבריה.
בשנים 1958–1968 עמד בראש המוסד לביקורת של המפעלים המשקיים של ההסתדרות. מרמינסקי היה הראשון שכיהן בתפקיד זה.
ישראל מרום נפטר בשנת 1976, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין בעין חרוד.
לקריאה נוספת

אלכסנדר מנור, במעגלי הפעילות היוצרת: דרכו ופעלו של ישראל מרום (מרמינסקי), תל אביב: הוועד הציבורי, תשל"ח 1978.
חיים גולן, יומני ישראל מרמינסקי: 1941–1945, רמת אפעל: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התק"ם, 1995.
הערות שוליים

↑  בית הספר הרב תחומי הולץ חיל האוויר - אנשים ישראל
אשר מוצני במסגרת סמינר לתואר שני של ד"ר תמר אלמוג, שכותרתו "חינוך בישראל במבט וירטואלי" - החוג ללמידה הוראה והדרכה, אוניברסיטת חיפה, 7.12.2010
↑  הועידה השנייה של צעירי ציון בפולין, הצפירה, 19 ביוני 1919
↑  החלוץ בנאום ובמעשה, העתיד, 13 בפברואר 1925
↑  ספר הפרוטוקולים של הוועד הפועל, ארכיון העבודה וחלוץ, תל אביב: מכון לבון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265192305171  ISNI: 0000 0000 6693 5862  LCCN: n92011978  VIAF: 1981166414903302740002   WorldCat (עם VIAF): 1981166414903302740002
B-25 מיטשל

B-25 מיטשל (באנגלית: B-25 Mitchell) הוא מפציץ בינוני דו מנועי אמריקאי, שיוצר בידי חברת נורת' אמריקן אוויאיישן.
המטוס היה בשימוש נרחב של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ובידי כוחות אוויריים של מדינות רבות אחרות לאחר סיום המלחמה.
מטוס מדגם זה התנגש בבניין האמפייר סטייט בשנת 1945.
המטוס נקרא על שם בילי מיטשל, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
עיצוב ופיתוח

חיל האוויר של צבא ארצות הברית הוציא מפרט למפציץ בינוני במרץ 1939 שהיה מסוגל לשאת מטען של 2,400 ליברות (1,100 ק"ג) על פני 1,200 מייל (1,900 ק"מ) במהירות 300 מייל לשעה (480 קמ"ש) צפון אמריקה Aviation (NAA) השתמשה בתכנון ה-NA-40B שלה כדי לפתח את ה-NA-62, שהתחרה על חוזה המפציץ הבינוני. לא היה YB-25 זמין עבור בדיקות אב טיפוס שירות. בספטמבר 1939, הורה חיל האוויר את ה-NA-62 לייצור כ-B-25, יחד עם המפציץ הבינוני החדש האחר של חיל האוויר, מרטין B-26 Marauder "מחוץ ללוח השרטוט".
בתחילת הייצור של B-25, NAA שילבה עיצוב מחדש משמעותי לדיהדרלת הכנף . לתשעת המטוסים הראשונים הייתה דיהדרלית קבועה, כלומר לכנף הייתה זווית עקבית כלפי מעלה מגוף המטוס אל קצה הכנף. עיצוב זה גרם לבעיות יציבות. "השטחה" של לוחות הכנפיים החיצוניים על ידי מתן זווית אנדרילית קלה ממש מחוץ לתא המנוע ביטל את הבעיה ונתן ל-B-25 את תצורת כנפי השחף שלו . שינויים פחות בולטים בתקופה זו כללו עלייה בגודל סנפירי הזנב וירידה בהטייתם פנימה בחלק העליון.
NAA המשיכה בתכנון ופיתוח בשנים 1940 ו-1941. הן סדרות B-25A ו-B-25B נכנסו לשירות USAAF. ה-B-25B פעל ב-1942. דרישות הקרב הובילו להתפתחויות נוספות. לפני שהשנה הסתיימה, NAA ייצרה את סדרות B-25C ו-B-25D במפעלים שונים. גם בשנת 1942, היצרן החל בעבודות עיצוב על סדרת B-25G החמושת בתותח. ה-NA-100 של 1943 ו-1944 היה פיתוח חימוש ביניים במתחם קנזס סיטי המכונה B-25D2. שדרוגי חימוש דומים על ידי מרכזי שינוי מסחריים בארצות הברית כללו כמחצית מסדרת B-25G. פיתוח נוסף הוביל ל-B-25H, B-25J ו-B-25J2. קונספט עיצוב ספינת הנשק מתוארך לסוף 1942 ו-NAA שלחה נציג טכני בשטח ל-SWPA. ה-B-25G המיוצר במפעל נכנס לייצור במהלך הסדר NA-96 ואחריו ספינת הנשק B-25H שעוצבה מחדש. ה-B-25J חזר לתפקיד המפציץ, אבל גם אותו ניתן להצטייד כפציץ.
NAA ייצרה את המספר הגדול ביותר של מטוסים במלחמת העולם השנייה, הפעם הראשונה שחברה ייצרה מאמנים, מפציצים ומטוסי קרב בו זמנית (AT -6/SNJ Texan/Harvard, B-25 Mitchell ו-P-51 Mustang). היא ייצרה מטוסי B-25 הן במפעל הראשי שלה ב-Inglewood והן ב-6,608 מטוסים נוספים במפעל שלה בקנזס סיטי, קנזס, בנמל התעופה פיירפקס .
לאחר המלחמה, ה-USAF הציב חוזה עבור המאמן TB-25L בשנת 1952. זו הייתה תוכנית שינוי של הייז מבירמינגהם, אלבמה . תפקידו העיקרי היה הכשרת טייס מנועים הדדית .
פיתוח של ה-B-25 היה ה-XB-28 Dragon הצפון אמריקאי, שתוכנן כמפציץ בגובה רב. שני אבות טיפוס נבנו עם אב הטיפוס השני, XB-28A, שהוערך כפלטפורמת סיור צילום, אך המטוס לא נכנס לייצור.
עיצוב ופיתוח > מאפייני טיסה

ה-B-25 היה כלי טיס בטוח וסלחן לטיסה. עם מנוע אחד בחוץ, סיבובים של 60 מעלות לתוך המנוע המת היו אפשריים, והשליטה יכולה להישמר בקלות עד ל-145 מייל לשעה (230 קמ"ש). הטייס היה צריך לזכור לשמור על בקרת כיוון יציאה מנוע במהירויות נמוכות לאחר ההמראה עם הגה; אם התמרון הזה היה מנוסה עם גלגלונים, המטוס עלול לצאת משליטה. גלגל הנחיתה התלת אופן גרם לנראות מעולה בזמן המונית. התלונה המשמעותית היחידה לגבי ה-B-25 הייתה המנועים הרועשים ביותר שלו; כתוצאה מכך, טייסים רבים סבלו בסופו של דבר מירידה מסוימת בשמיעה .
רמת הרעש הגבוהה נבעה ממגבלות עיצוב ומקום בכיסויי המנוע, מה שהביא לכך ש"ערימות" הפליטה בלטו ישירות מטבעת הכיסוי ומכוסות בחלקן על ידי ציפוי משולש קטן. סידור זה כיוון פליטה ורעש ישירות אל תא הטייס והצוות. [ צריך ציטוט ]
עיצוב ופיתוח > עמידות

המיצ'ל היה יציב במיוחד ויכל לעמוד בפני פגעים אדירים. אחד B-25C של קבוצת הפצצות ה-321 זכה לכינוי "טלאים" מכיוון שמפקד הצוות שלו צבע את כל טלאי החורים של המטוס עם יסוד כרומט אבץ צהוב בהיר . עד סוף המלחמה, מטוס זה השלים למעלה מ-300 משימות, הנחתו שש פעמים בבטן, והיו לו למעלה מ-400 חורים משובצים. שלדת האוויר של "טלאים" הייתה מעוותת כל כך מנזקי קרב, שטיסה ישרה ומישורית דרשה 8° של חיתוך גלגלון שמאלי ו-6° של הגה ימין, מה שגרם למטוס "להשתולל" הצידה על פני השמים.
EL/M-2083

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מכ"ם
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  אלתא  התעשייה האווירית לישראל
 היסטוריית שירות
 תקופת השירות:  2005–הווה (כ־20 שנה)
 מדינות משתמשות:  ישראל ישראל  הודו הודו  סינגפור סינגפור
EL/M-2083 הוא מכ"ם AESA (ראשי תיבות באנגלית: Active Electronically Scanned Array (אנ'), בעברית: מערך תר אלקטרוני פעיל) על בסיס בלון תצפית, המפותח ומיוצר על ידי מפעל אלתא של התעשייה האווירית.
המערכת נועדה לתת התראה מוקדמת ובקרה אווירית ותוכננה לזהות מטוסים מנמיכי טוס ממרחק גדול. המכ"ם פועל בתדר L-Band ומסוגלת לעקוב אחר עד 500 מטרות בו-זמנית.
המערכת מבוססת על מכ"ם אורן ירוק. המערכת נמצאת בשימוש חיל האוויר כחלק ממערך ההגנה האווירית של צה"ל.
ביצועי המערכת

טווח גילוי: מעל 250 ק"מ עבור מטוס קרב
דיוק טווח המערכת: 50 מטר
כיסוי: 360 מעלות מהקרקע עד לגובה של 24,000 רגל
קצב עדכון: 5 שניות
סיבוב האנטנה: 12 סיבובים בדקה
מפעילים

ישראל ישראל
הודו הודו
סינגפור סינגפור
ראו גם

טל שמיים
B-47 סטרטוג'ט

בואינג B-47 סטרטוג'ט (באנגלית: Boeing B-47 Stratojet) היה מפציץ אמריקאי אסטרטגי כבד, ארוך טווח, המונע באמצעות שישה מנועים וטס במהירות תת קולית. תכנונו החל לקראת סוף מלחמת העולם השנייה וייעודו העיקרי היה הטלת פצצות גרעיניות בשטח ברית המועצות, תוך טיסה בגובה רב, אשר תאפשר למפציץ לחמוק ממטוסי יירוט ומערכות הגנה אווירית.
הוא נכנס לשירות בשנת 1951, בחיל האוויר האמריקאי ובפיקוד האוויר האסטרטגי, והיה עמוד השדרה של פיקוד האוויר האסטרטגי עד שנות ה-60 המוקדמות, ויצא משירות כמפציץ בשנת 1965. הוא המשיך לשרת עד שנת 1969 כמטוס צילום, ועד לשנת 1977 שימש לבדיקת אקלים ומזג אוויר.
פיתוח

בסוף מלחמת העולם השנייה פתח חיל האוויר האמרקאי במכרז לפיתוח מפציץ סילוני ראשון. טכנולוגיית הסילון הייתה בראשיתה ומנועי הסילון היו בוסריים, וגם המתקדמים שבהם היו חלשים מאוד וזוללי-דלק. החברות קונבייר, נורת' אמריקן, בואינג ומרטין נגשו למכרז. בעוד המתחרות הלכו על עיצוב פשטני: גוף דק יחסית, כנפיים ישרות ועליהן כמה וכמה מנועים בתוך תאים מרובעים גדולים. בואינג לקחה מספר חידושים מתעשיות התעופה הגרמניות כמו כנפיים משוכות לאחור.
המטוס היה חידוש גדול ופריצת דרך טכנולוגית עבור חיל האוויר האמריקאי לעומת מפציצי הבוכנה ששירתו בחילות האוויר המערביים במלחמת העולם השנייה, וכל ההיסטוריונים מסכימים שהעיצוב הזה היה אחד החשובים ביותר בהיסטוריה של התעופה: כשהכנף דקה ומשוכה לאחור, צריך מנוע פחות חזק כדי לדחוף את הכלי באוויר, וכשבית המנוע מופרד במתלה עם חתך זרמי (פיילון), תוספת התנגדות האוויר מינימלית. ברבות הימים, אומצה התצורה הזאת במטוס הנוסעים הסילוני הראשון של בואינג, ולאחר מכן - כמעט בכל מטוס סילון גדול שהוא.
שירות מבצעי

ב-1951 נכנס המטוס לשירות פיקוד ההפצצה האסטרטגי של חיל האוויר האמריקאי. ארצות הברית רצתה לאיים על ברית המועצות, ולהציב את המפציצים קרוב למדינות הגוש הסובייטי.
עם זאת, באמצע שנות ה-50 התוכנית נזנחה. בואינג ייצרה יותר מאלף מטוסים, לברית המועצות כבר היו באותו שלב טילי נ"מ ראשונים שמסוגלים להגיע אליו, ומטוסי המיג 17 החדישים היוו גם הם איום.
לאור זאת, קיבל ה-B-47 פרופיל משימה חדש: כעת היה עליו לטוס בגובה נמוך, כך שרכסי הרים יסתירו את המטוסים מהמכ"מ הסובייטי. לאחר החדירה לשטח אויב, הוא יתקרב לאזור המטרה ואז ינסק בבת אחת וישחרר את הפצצות; המפציץ יבצע תמרון לולאה ויברח, בעוד פצצות האטום מחסלות את היעד.
אלא שהמטוס כלל לא תוכנן לאווירובטיקה או לטיסה נמוכה ממושכת. תוך כמה חודשים התרחש מספר רב של תאונות: במטוס אחד התפרקו שתי הכנפיים; מטוס אחר היה בדרך למפגש עם מטוס תדלוק, והתפרק באוויר רגע לפני שהתחבר לצינור הדלק; עוד ועוד מפציצים נשברו באוויר. לפעמים נפלו המנועים מן הכנפיים, לפעמים קרס הזנב, לפעמים התפורר המטוס כולו כמעט בבת אחת. בין 1956 ל-1958 אבדו כך חמישים ושמונה מטוסים על צוותיהם. הסיבה הייתה עייפות החומר, שכן המטוסים נחשפו לעומסי מבנה עצומים.
בעקבות כל אלה, הוחלף ה-B47 לבסוף ב-B-52 סטרטופורטרס.
אבדות

עם השנים אספו חוקרים פיסות מידע שהותרו לפרסום ולחברו אותן חומרים מודלפים על מנת ללמוד את היקפי האבידות האמיתיים: נראה כי עד שהוצא המטוס משירות ב-1969, אבדו בתאונות 203 כלים מתוך 2,032 שנבנו, ונהרגו 464 אנשי צוות (באוויר ועל הקרקע), וזאת מבלי שהמפציץ השתתף במלחמה כלשהי. גרסת סיור שלו, RB47, ביצעה גיחות צילום רבות (במהלכן הופלו כמה וכמה מטוסים).
הערות שוליים

↑  1969 - כמטוס צילום והפצצה, 1977 - כמטוס לבדיקת אקלים ומזג אוויר
↑  ניצן סדן, B47: שלושה טייסים, שישה מנועים, תשע תאונות אטומיות, באתר כלכליסט, 29 בפברואר 2020
↑  ניצן סדן, המפציץ B52 מסרב למות; האם יביס את איראן?, באתר כלכליסט, 13 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284657605171  GND: 4650448-5  LCCN: sh85010702  NARA: 10645695 
B-47 ממריא באמצעות רקטות
מטוס KC-97 מתדלק מטוס B-47
Kh-47M2 קינז'אל

| --- | --- |

מיג-31 הנושא טיל "קינז'אל".
 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Killjoy 
 ייעוד:  missile system 
 ארץ ייצור:  רוסיה 
 יצרן:  משרד ההגנה הרוסי
 תקופת השירות:  1 בדצמבר 2017 – הווה (7 שנים) 
 משתמשים:  רוסיה
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  רקטת דלק מוצק
 ביצועים
 טווח:  2000 ק"מ
 תקרת גובה:  20 ק"מ
 דיוק:  1 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  500 ק"ג
 
Kh-47M2 קינז'אל (ברוסית: Х-47М2 Кинжал בתרגום: פגיון) הוא טיל בליסטי מוטס, שגא-קולי שפותח על ידי רוסיה.
לאחר ניסויים מוצלחים הפך הנשק למבצעי והוצב ב-1 בדצמבר 2017 בבסיסי אוויר רוסיים בדרום המדינה.
הטיל מוצב על מטוס מיג-31 וסוחוי Su-57 החדש והוא נע במהירות הגבוהה של מאך 10 . הטיל יכול לפגוע במטרות ממרחק של יותר מ-2,000 ק"מ.
הטיל נועד לפגוע בספינות מלחמה של ארצות הברית ונאט"ו המהוות איום על מערכות טילים אסטרטגיות בחלק האירופי של רוסיה ולהשמיד את מערכת ההגנה מפני טילים של נאט"ו וספינות הגנה מפני טילים בליסטיים, ועצמים קרקעיים הקרובים לגבולות רוסיה. לכאורה הוא נועד להתגבר על כל מערכות ההגנה האוויריות הידועות או מתוכננות של ארצות הברית, כולל פטריוט MIM-1.0.
ב-19 במרץ 2022 במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית הודיע על שימוש בטילים אלה באוקראינה. לפי הדיווח הופצץ מחסן בכפר דליאטין שבמחוז איוואנו-פרנקיבסק, וכתוצאה מכך הושמד מחסן תת-קרקעי גדול של טילים ותחמושת תעופה. זה היה שימוש מבצעי ראשון בטיל.
ב-7 במאי 2023 טענו בחיל האוויר האוקראיני שהם הצליחו ליירט קינז'אל באמצעות טיל פטריוט. ב-10 במאי אישרו במחלקת ההגנה של ארצות הברית את דבר ההפלה. זהו היירוט הראשון של טיל הקינז'אל.
בהמשך אותו חודש טענו במשרד ההגנה האוקראיני שהם הצליחו ליירט עוד 6 טילי קינז׳אל נוספים.
הערות שוליים

↑  סער הס, טיל בלתי מנוצח, צוללת יום הדין: הארסנל של פוטין, באתר ynet, 4 במרץ 2018
↑  הכוחות המזוינים הרוסים השמידו את מחסן התחמושת התת-קרקעי של הכוחות המזוינים של אוקראינה באמצעות טילים היפר-קוליים "קינז'אל", באתר rambler (ברוסית)
↑  רוסיה: שיגרנו טיל על-קולי; דיווח: יותר מ-40 חיילים אוקראינים נהרגו בהפצצה, באתר ynet, 19 במרץ 2022
↑  "הטיל שאי אפשר להפיל" יורט: המכה לפוטין ונקודת התורפה שמעודדת את המערב, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2023
↑  JOE SABALLA, US Confirms Patriot in Ukraine Shot Down Russian Hypersonic Missile, The Defense Post
↑   ציוץ של Defense of Ukraine ברשת החברתית אקס (טוויטר), 16 במאי 2023
ג'ורג' סיואל באוטוול

ג'ורג' סיואל באוטוול באנגלית: George Sewall Boutwell;‏ 28 בינואר 1818 – 27 בפברואר 1905) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס. הוא כיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, כמושל מסצ'וסטס ה-20, כסנאטור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס, וכנציב הראשון של שירות הכנסות הפנים בממשלו של הנשיא אברהם לינקולן. הוא היה זה שהנהיג את משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון.
באוטוול, שהיה מתנגד העבדות, ידוע בעיקר בשל מנהיגותו בתהליך הקמתה של המפלגה הרפובליקנית ובשל התפקיד המוביל שמילא בתהליך הענקת האזרחות וזכות הבחירה לאפרו-אמריקאים בתקופת השיקום. כחבר בית הנבחרים הוא היה פעיל מאוד בניסוחם ובאישורם של התיקון ה-14 וה-15 לחוקת ארצות הברית. כמזכיר האוצר הוא הוביל רפורמות נחוצות במחלקת האוצר לאחר התוהו ובוהו שנוצר בעקבות מלחמת האזרחים ואת משפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון. באופן שנוי במחלוקת הוא הוריד את שיעור החוב הלאומי באמצעות מכירת זהב של האוצר ושימוש בשטרות הדולרים לרכוש איגרות חוב של האוצר, תהליך שיצר מחסור במזומנים. באוטוול והנשיא גרנט סיכלו ניסיון להשתלט על שוק הזהב בספטמבר 1869 באמצעות הזרמת 4 מיליון דולר בזהב אל הכלכלה. כסנאטור תמך באוטוול בחוק זכויות האזרח של 1875.
ב-1877 מינה הנשיא רתרפורד הייז את באוטוול כחבר הוועדה שעסקה בהגהת ספר החוקים של ארצות הברית וב-1880 הוא שימש כיועץ בדיונים של ארצות הברית בתביעות מול צרפת. הוא גם עסק בחוק הבינלאומי בפורומים דיפלומטיים אחרים. עם תחילת המאה ה-20 הוא פרש מהמפלגה הרפובליקנית, התנגד לרכישת הפיליפינים, ותמך במועמדותו של ויליאם ג'נינגס ברייאן לנשיאות.
ראשית חייו

ג'ורג' באוטוול נולד בברוקליין, מסצ'וסטס. על פי האוטוביוגרפיה שלו הוא גדל בבית החווה של המשפחה בלוננבורג ולמד בבתי ספר ציבוריים עד שמלאו לו 17 שנים. בחודשי הקיץ הוא עבד כשהוא יחף, בפיקוח על שוורים וקטיף ערמונים. באוטוול למד אריתמטיקה אלגברה, גאומטריה ודקדוק לטיני. בשנים 1830–1835 הוא עבד כשוליה וכפקיד עבור סימאון היווד, שהיה בעליה של חנות לכובעים עשויים מעצי דקלים. תוך כדי שהוא השלים את השכלתו, עבד באוטוול לזמן קצר כמורה בפאונד היל. בפברואר 1835 סיים באוטוול את לימודיו בבית הספר.
מסיום לימודיו ועד 1838 עבד באוטוול כפקיד וכמוכר בחנות בגורטון, מסצ'וסטס. ב-1836 הוא החל ללמוד משפטים בהדרכתו של עורך הדין ברדפורד ראסל, שמשרדו שכן מעל החנות בה עבד באוטוול. באוטוול לא ניגש למבחני לשכת עורכי הדין או עסק בעריכת דין באופן פעיל אלא רק שנים רבות לאחר מכן. ב-1838 הציע בעל החנות לבאוטוול להיכנס כשותף בעסק. כאשר הוא ניהל את החנות, הוא החל במשטר של קריאה וכתיבה במאמץ לפצות את עצמו על כך שבחר לא ללמוד בקולג'.
פעילותו הציבורית הראשונה של באוטוול הייתה ב-1839, כאשר הוא שימש כסוכן פנסיה עבור אלמנות המהפכה האמריקאית. הוא נסע לוושינגטון די. סי. ומאוד התרשם לאחר שראה את דניאל ובסטר. לאחר ששוחח עם שפחה שחורה שבנה הצעיר נמכר ללואיזיאנה, הקדיש באוטוול את עצמו למאבק בעבדות.
ב-8 ביולי 1841 נשא באוטוול לאישה את שרה אדליה תייאר. שרה הייתה בתו של ניתן היילר מהוליס, ניו המפשייר. לזוג נולדו בת בשם ג'ורג'ינה ובן בשם פרנסיס.
קריירה פוליטית

באוטוול נכנס לפוליטיקה כחבר המפלגה הדמוקרטית ותומך של מרטין ואן ביורן. הוא מונה כמנהל סניף הדואר של גורטון על ידי שותפו לעסקים שמונה כמנהל בכיר בדואר. כניסתו הראשונה למשרה פוליטית כנבחר ציבור הייתה במרוץ בחירות מוצלח לוועד של בית הספר של גורטון כנציג של מפלגת המתנזרים משתייה. בוועד זה הוא ישב במשך שנים רבות. הצלחה זו עודדה אותו להתמודד על מושב בבית המחוקקים של המדינה מטעם אותה מפלגה. בשל העובדה שהמפלגה הייתה מפלגה שלישית קטנה, הוא נחל הפסד קשה. ב-1840 עלה בידו להשיג את מועמדות המפלגה הדמוקרטית, על אף דעותיו בעד ההתנזרות משתייה שהיוו "איום עבור רבים מדי", אך הוא הפסיד לנציג המפלגה הוויגית. בניסיונו השלישי ב-1841 עלה בידו של באוטוול להיבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס. הוא נבחר לכהונה נוספת פעמיים לפני שהובס ב-1844. אף על פי שבניסיון נוסף להיבחר לבית המחוקקים ב-1845 הוא הובס שוב, הוא נבחר שוב ב-1846 וכיהן כהונה נוספת בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1847–1850. הצלחותיו במערכות הבחירות, לעיתים על אף ניצחון גדול של המפלגה הוויגית היריבה בחתך הכלל מדינתי, הפנו את אור הזרקורים אל הפוטנציאל של באוטוול, וקירבו אותו לחוגי ההנהגה של המפלגה הדמוקרטית. הוא היה חבר ועדת המשפט וועדת הכספים של בית הנבחרים, שם הוא רכש מוניטין כמי שביצע עבודות מחקר מעמיקות במסגרת תהליכי החקיקה, ותמך בעמדות שצידדו בסחר חופשי, הגבלת הנפקת הכסף, והרחבת המיסוי לטובת הוצאה על חינוך ורפורמות נוספות. הוא תמך במלחמת ארצות הברית-מקסיקו, שלא כמו רבים אחרים, הוא לא ראה בה כנושא שקשור באופן הדוק לסוגיית העבדות.
בתקופת כהונתו בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, התמודד באוטוול שלוש פעמים על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ונוצח בהפרש משמעותי ליריביו הוויגים. ב-1848 הוא שקל להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל מסצ'וסטס ובסופו של דבר השיג את המקום השלישי בוועידה שבחרה את המועמדים. ב-1849 הוא מונה על ידי המושל ג'ורג' בריגס כנציב הבנקאות של המדינה, תפקיד בו הוא פיקח על הזיכיונות של הבנקים שחודשו מעת לעת. בתפקיד זה הוא רכש ניסיון בנושאי בנקאות ופיננסים.