stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דן ברן
קריירה > ניוקאסל יונייטד

ב-28 בינואר 2022, ברייטון דחתה הצעה של 7 מיליון פאונד עבור ברן מניוקאסל יונייטד, המועדון בו אהד ושיחק בו כצעיר. יומיים לאחר מכן, שתי הקבוצות הגיעו להסכמה של 13 מיליון פאונד. וברן חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם ניוקאסל ב-31 בינואר. השכר לא נחשף רשמית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 בפברואר, ששותף עם פביאן שר בהגנה בניצחון 1-0 בבית לאסטון וילה, ונבחר כאיש המשחק של סקיי ספורט. לדברי גארי נוויל, "(ברן) היה מורכב מאחור וכל העבודה שלו הייתה ממש טובה, במיוחד הרחקות הראש שלו. לא ראיתי את ההגנה של ניוקאסל מאורגנת כמו זו במשך זמן מה". ב-10 במרץ, הוא בישל לברונו גימארייש בשער הניצחון נגד סאות'המפטון. ברן היה נוכח תמיד במרכז ההגנה, ובעונת 2022-23, המשיך להיות כך, תוך מעבר לצד השמאלי של ההגנה, בעקבות הגעתו של סוון בוטמן.
ב-10 בינואר 2023, ברן כבש את שערו הראשון עבור ניוקאסל בניצחון 2-0 על לסטר סיטי כדי לעלות לחצי גמר גביע הפוטבול ליג. ב-18 במאי, ברן הבקיע את שער הפרמייר ליג הראשון שלו עבור ניוקאסל, כשכבש את השער השני בניצחון המועדון 4–1 על ברייטון. ב-4 באוקטובר, הוא כבש את שערו הראשון בליגת האלופות בניצחון 4-1 על פאריס סן ז'רמן בסנט ג'יימס פארק. ב-13 באוקטובר, ברן חתם על הארכת חוזה לשנתיים עם ניוקאסל.
סטטיסטיקות קריירה

נכון ל-4 באוקטובר
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע ה-FA> הופעות | גביע ה-FA> שערים | גביע הפוטבול ליג> הופעות | גביע הפוטבול ליג> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דרלינגטון | 2009-10 | הפוטבול ליג השנייה | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| דרלינגטון | 2010-11 | נשיונל ליג | 10 | 0 | 0 | 0 | — | — | 5 | 0 | 15 | 0 |
| פולהאם | 2011-12 | פרמייר ליג | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 0 | 0 |
| פולהאם | 2012-13 | פרמייר ליג | 0 | 0 | — | — | 0 | 0 | — | — | 0 | 0 |
| פולהאם | 2013-14 | פרמייר ליג | 9 | 0 | 3 | 0 | — | — | — | — | 12 | 0 |
| פולהאם | 2014-15 | צ'מפיונשיפ | 20 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | — | — | 22 | 2 |
| פולהאם | 2015-16 | צ'מפיונשיפ | 32 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | — | — | 35 | 1 |
| יאוביל טאון (השאלה) | 2012-13 | הפוטבול ליג הראשונה | 34 | 2 | 1 | 0 | — | — | 6 | 1 | 41 | 3 |
| ברינגהאם סיטי (השאלה) | 2013-14 | צ'מפיונשיפ | 24 | 0 | — | — | 4 | 1 | — | — | 28 | 1 |
| ויגאן את'לטיק | 2016-17 | צ'מפיונשיפ | 42 | 1 | 2 | 0 | 0 | 0 | — | — | 44 | 1 |
| ויגאן את'לטיק | 2017-18 | הפוטבול ליג הראשונה | 45 | 5 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 53 | 5 |
| ברייטון | 2018-19 | פרמייר ליג | 0 | 0 | 3 | 0 | — | — | — | — | 3 | 0 |
| ברייטון | 2019-20 | פרמייר ליג | 34 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 34 | 0 |
| ברייטון | 2020-21 | פרמייר ליג | 27 | 1 | 2 | 0 | 0 | 3 | — | — | 29 | 5 |
| ברייטון | 2021-22 | פרמייר ליג | 13 | 1 | 1 | 0 | 0 | 2 | — | — | 14 | 3 |
| ויגאן את'לטיק (השאלה) | 2018-19 | צ'מפיונשיפ | 14 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | — | — | 14 | 1 |
| ניוקאסל יונייטד | 2021-22 | פרמייר ליג | 16 | 0 | — | — | — | — | — | — | 16 | 0 |
| ניוקאסל יונייטד | 2022-23 | פרמייר ליג | 38 | 1 | 0 | 0 | 6 | 1 | — | — | 44 | 2 |
| ניוקאסל יונייטד | 2023-24 | פרמייר ליג | 6 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 1 | 8 | 2 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 368 | 13 | 21 | 1 | 14 | 5 | 13 | 2 | 416 | 26 |
חיים אישיים

בגיל 13 ברן איבד את הקמיצה בידו הימנית לאחר שאבד אותה בתאונה. הוא נשוי לרוז, ילידת קרמלינגטון, איתה יש לו שני ילדים.
תארים

יאוביל טאון
פלייאוף ליגת הכדורגל הראשונה: 2013
וויגאן אתלטיק
גביע הפוטבול ליג: 2017-18
ניוקאסל יונייטד
סגנית גביע הפוטבול ליג: 2022-23
אישי
קבוצת השנה של PFA: גביע הפוטבול הראשונה
דלעת: מוצב אחד בלבנון

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  מתי פרידמן
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  208
 הוצאה בעברית
 מספר עמודים:  208
דלעת: מוצב אחד בלבנון, הוא ספר מאת העיתונאי והסופר הישראלי מתי פרידמן, המתאר את סיפור המוצב הצבאי דלעת, שבו העבירו לוחמים רבים את שירותם הצבאי בשנים בו היה קיים.
רקע

הספר ראה אור בעברית בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בינואר 2017. בספר מסופר סיפורם של החיילים בחזית של הלחימה בדרום לבנון במהלך 18 השנים בהם היה קיים (1982–2000).
פרידמן פרסם את הספר בקנדה באנגלית, ולאחר כשנה ראתה אור הגרסה העברית.
הספר מביא את סיפור מוצב דלעת, מוצב צה"ל שהיה ממוקם על בקצה רצועת הביטחון של דרום לבנון, על תל דבשה שברכס עלי טאהר ממזרח לנבטיה, בו שירת פרידמן כלוחם בפלוגת העורב של חטיבת הנח"ל. בספר כותב פרידמן על המוצב בשנים האחרונות של היערכות צה"ל בלבנון (2000-1994), בעת שהיה יעד בולט לתקיפה על ידי ארגון חזבאללה (עם המוצבים בופור, עיישיה, ריחן, גלגלית, טייבה וכרכום) ומתמקד במספר אירועים:
תקיעת דגל חזבאללה בסוללת המוצב
היתקלות עיקול "בז" (במסגרת נפגעו 13 לוחמי כוח מארב מירי לוחם חזבאללה לפני שנורה ונהרג)
אסון המסוקים
היפגעות טנקים.
בספר מתואר סיפורם של חיילי צה"ל ששירתו שם, בין היתר המחבר ושאר בני דורו ששירתו במוצב דלעת ובמוצבים אחרים, במהלך מלחמת שמונה־עשרה השנים בהם אייש צבא ההגנה לישראל את המוצבים בדרום לבנון.
הספר מתאר את האירועים במדינה לאורך השנים מנקודת מבט פוליטית ומדינית אך גם את הסיפורים האישיים של החיילים ששירתו שם.
בין התיאורים של המאורעות שהתרחשו יש בספר גם תיאור של האווירה במוצב דלעת, בו העבירו לוחמים לאורך השנים את מרבית שירותם הצבאי, נוף הררי ושקט פסטוראלי, שהיה מופר בשעות לחימה. בסיפור מובאות נקודות מבטם של החיילים שאיישו את המוצב ונעו בין מצבים שונים של שהות לא נוחה בתעלות המוצב, לבין יציאה לסיורים בלב לבה של ארץ החזבאללה.
על הספר

הספר תורגם למספר שפות. המהדורה באנגלית של הספר נבחרה לרשימת 100 הספרים הטובים של השנה בעיתון "הניו יורק טיימס", ולאחד מ־10 הספרים הטובים של השנה באתר "אמזון".
הוא נכתב והתפרסם במקור באנגלית, שפת האם של פרידמן.
הגרסה בעברית עברה שינויים שונים שעל פי המחבר, מטרתם היא הניסיון להעביר את הסיפור לשפה "הטבעית שלו", עברית. הספר הוא פרויקט עיתונאי שנכתב בעקבות מחקר ארוך. הפרקים מבוססים על עשרות ראיונות, מאות מסמכים, וזיכרונות אישיים של המחבר שחלקם נכתבו סמוך לזמן בו התרחשו במציאות.
המחבר מציין שבספר לא הוספו פרטים בדיוניים והעובדות המתוארות בו הן כפי שקרו במציאות. הציטוטים בו מובאים בלשונם. בטקסט במהלך הספר מופיעים לרוב שמות פרטיים בלבד והשמות המלאים של הדמויות נמצאים ברשימת מקורות בסוף הספר.
ביקורות ציינו לטובה את איכות התיאורים בספר: "פרידמן מיטיב לתאר את ה"שגרה" של הקבוצה הקטנה ששירתה במוצבים החודרים בלבנון באמצעות סיפור חייו הצבאיים שלו" וגם את הבחירה לעסוק בנושא בצורה ממצה ומייצגת: "ספר תמציתי, חכם ומטלטל שמתאר היכן החלו סוגי העימותים שאיתם מתמודדת ישראל מאז ועד עתה".
על הספר > מבנה

הספר מחולק לארבעה חלקים:
חלק ראשון - תיאור אירועים שהתרחשו במוצב דלעת החל משנת 1994, מנקודת מבטו של סמ"ר אבי אפנר מפלחה"ן נח"ל, שנפל באסון המסוקים, זיכרונותיו האישיים וראיונות עם לוחמים מפלוגות ההנדסה בחטיבות הנח"ל וגבעתי ועורב נח"ל.
חלק שני - סיפורן של שתי אימהות־אזרחיות שפעלו לשינוי באסטרטגיה הצבאית בלבנון, במסגרת ארבע אמהות.
חלק שלישי - תיאור התקופה בה שירת המחבר במוצב וחוויותיהם של חבריו בימים האחרונים של המוצב.
חלק רביעי ואחרון - תיאור של המוצב לאחר שנים כפי שראה אותו פרידמן כשחזר ללבנון כאזרח. הפרק מוקדש להתרשמותו של פרידמן, בעל הדרכון הקנדי, מביקורו ברכס בשנת 2002, כאשר חזר למקום עליו היה המוצב בעבר.
הערות שוליים

1 2  דלעת - מוצב אחד בלבנון, ביקורת ספר | Israel Defense, באתר www.israeldefense.co.il
↑  דלעת מוצב אחד בלבנון - מתי פרידמן | רשת צומת ספרים, באתר www.booknet.co.il
↑  דלעת - מתי פרידמן, באתר www.e-vrit.co.il
↑  גל פרל פינקל, ‏"דלעת", זה לא רק שם של ירק, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 20 בפברואר 2017
דרוגולין (גופן)

ההבדלים בין המשקל השמן למשקל הרגיל של גופן דרוגולין (אופיס)
דְּרוּגוּלִין (Drugulin) הוא שמו של גופן עברי שעוצב במאה ה-19 בגרמניה. זהו גופן בסגנון אשכנזי מרובע, שעוצב על בסיס כתבי יד ודפוסים מוקדמים במערב אירופה.
מקורו

הגופן שימש את בית הדפוס W. Drugulin (וילהלם דרוגולין, גר'), ומכאן שמו. בית הדפוס נוסד בלייפציג בשנת 1829, והתמחה בין היתר בהדפסת חיבורים מדעיים העוסקים בשפות שמיות. הוא נחשב לאחד מבתי הדפוס הטובים באירופה בכלל ובגרמניה בפרט. מיטב הספרים בתחום הבלשנות השמית נדפסו בו, כגון דקדוק הלשון העברית של גוטהלף ברגשטרסר ומילון העברית המקראית של וילהלם גזניוס - המשמשים גם בימינו, כמעט מאה שנה לאחר שנדפסו. בשנות השלושים, ד"ר משה שפיצר, שניהל את הוצאת שוקן, גילה בדפוס "דרוגולין" את הגופן שעיצובו מבוסס על אותיות וילנא, שמקורן בדפוס האלמנה והאחים ראם (רוֹם). שפיצר השתמש בגופן ושיפר את צורתו, והגופן נודע בשם "דרוגולין".
חשיבותו הגדולה של דפוס דרוגולין לספרות העברית החדשה היא הדפסת המהדורה השלמה והמהודרת של כל כתביו של שמואל יוסף עגנון. באביב ובקיץ של שנת 1930 שהה עגנון בלייפציג, לצורך מעקב והשגחה מקרוב על הוצאת ספריו בדפוס דרוגולין. המהדורה יצאה במימונו ובעידודו של שלמה זלמן שוקן, פטרונו וידידו של עגנון.
במלחמת העולם השנייה הופצץ בית הדפוס וניזוק. הוא המשיך להתקיים גם לאחר המלחמה, אבל איבד מגדולתו הן משום שלא עמד בקצב ההתקדמות הטכנולוגית שחלה בענף והן משום שמרכז הכובד של המחקר המדעי עבר לאחר המלחמה מגרמניה למדינות אחרות (בעיקר אנגליה וארצות הברית).
בעשור האחרון של המאה ה-20 נסגר בית הדפוס, והיה חשש שמכונותיו ויתר הציוד הטיפוגרפי – גאוות מלאכת הדפוס הגרמנית – יימכרו כגרוטאות. נמצא משקיע פרטי אשר רכש את הבניין ואת הציוד, ובעזרתו הפך בית הדפוס למוזיאון למלאכת הדפוס (Museum für Druckkunst Leipzig).
בשל עיצובו הנוח לקריאה, ומן הסתם גם בשל החיבורים המונומנטליים שנדפסו בו, זכה הגופן למוניטין רב. כיום הוא נפוץ בעיקר בגרסה שעיצב שמואל גוטמן – Guttman Drogolin, המופצת עם תוכנת "אופיס" של מיקרוסופט. לגופן זה שני משקלים, רגיל ושמן. כיום נדפסים בגופן זה כתבי העת לשירה "שבו ו"כרמל", וכן ספרי השירה הרואים אור בהוצאת אבן חושן.
ארבעה גדלים שונים של הגופן העברי של בית הדפוס דרוּגוּלין (מתוך מילון גזניוס לעברית המקראית, מהדורה 17, לייפציג 1921)
גופן דרוגולין שעוצב על ידי שמואל גוטמן וניתן למצוא יחד עם מערכת אופיס של ווינדוס.
גופן דרוגולין שעוצב על ידי שמואל גוטמן וניתן למצוא יחד עם מערכת אופיס של ווינדוס.
בתמונה זו ניתן לראות השוואת גושי טקסט בין המשקל השמן למשקל הרגיל של גוטמן דרוגולין.
סריקה של עמוד מתוך קטלוג מולכו - גופן דרוגולין. מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
סריקה של עמוד מתוך קטלוג מולכו - גופן דרוגולין. מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
סריקה של עמוד מתוך קטלוג מולכו - גופן דרוגולין. מקור: מולכו, אילן, "טיפוגרפיה עברית", בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1980.
ראו גם

גופן "קורן"
הערות שוליים

↑  גדעון שטרן, על טיפוגרפיה ואותיות דפוס, רעננה: אבן חושן, 2004.
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
הארמייה הראשונה (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה הראשונה (ברוסית: 1-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה פאול פון רננקמפף. יחד עם הארמייה השנייה היא פלשה לפרוסיה המזרחית, ונחלה תבוסה קטנה בקרב שטלופנן. הארמייה הראשונה נחלה ניצחון על הגרמנים בקרב גומבינן, אולם אז הביסה הארמייה הגרמנית השמינית את הארמייה הרוסית השנייה בקרב טננברג, ולאחר מכן נפנתה לטפל בארמייה הראשונה. רננקמפף נחל תבוסה מכריעה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ונאלץ לסגת מפרוסיה המזרחית. מאוחר יותר ספגה הארמייה תבוסה בקרב לודז'. רננקמפף שהיה ממוצא גרמני הואשם בבגידה והוחלף באלכסנדר ליטבינוב. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה ב-1918.
מפקדים

גנרל פאול פון רננקמפף (19 ביולי 1914 - 5 בדצמבר 1914)
גנרל אלכסנדר ליטבינוב (5 בדצמבר 1914 - 2 באפריל 1917)
לוטננט גנרל איליה אודישילידזה (12 באפריל 1917 - 24 באפריל 1917)
לוטננט גנרל מיכאיל אלקסייביץ' סוקובנין (24 באפריל 1917 - 30 ביולי 1917)
לוטננט גנרל גלב מיכאלוביץ' ואנובסקי (31 ביולי 1917 - 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר ולדימירוביץ' פון נוטבק (9 בספטמבר 1917 - נובמבר 1917)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
דומיטרו דן

| --- | --- |

דומיטרו דן
 לידה:  14 ביולי 1889 בוחוש, ממלכת רומניה 
 פטירה:  4 בדצמבר 1978 (בגיל 89) בוזאו, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בדצמבר 1978 
 
דומיטְרו (דֶמֶטְרֶה) דן (ברומנית: Dumitru (Demetre) Dan;‏ 14 ביולי 1889 – 4 בדצמבר 1978) היה גאוגרף, מורה לגאוגרפיה ונוסע רומני שנודע בשל סיפורו השנוי במחלוקת כמי שיצא למסע רגלי במהלכו חצה חמש יבשות, חצה שבע פעמים את האוקיינוסים, חצה שש פעמים את קו המשווה, ועבר דרך 74 ארצות וכ-1500 ערים גדולות. לדברי דן, המסע שעבר היה במסגרת תחרות יזומה על ידי מועדון צרפתי שהציע פרס כספי גבוה למי שיצליח ללכת 100,000 ק"מ (כ-63,000 מיילים). דן טען כי במהלך מסעו עבר את 100,000 הקילומטרים במרוצת שש שנים (בין 1910 ל-1916). המסע של דן אוזכר למשך מספר שנים בספר השיאים של גינס עד שהוסר, ובעיר מגוריו הוקם מוזיאון ובו תערוכה המוקדשת למסע שעשה.
עם השנים קמו מערערים על פרטי המסע שטענו שמרבית סיפורו של דן בדוי. אלו הצביעו על אי-התאמות בין הגרסאות השונות של הסיפור, אי התאמות בין הפרטים המופיעים בכתבות שהופעו עליו בזמן המסע לעומת הפרטים כפי שתיאר אותו דן שנים רבות אחר-כך, הפרכות וחוסר סבירות של פרטים מרכזיים שלו, ולהיעדר הוכחות לקטעים רבים מהמסע.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן

דן לא פרסם בכתובים את סיפור המסע שטען שעשה, אך הוא סיפר אותו אלפי פעמים, בעיקר לתלמידי בתי ספר ופורומים אחרים. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הגיע אליו העורך והסופר ואל טבייקה, ודן מסר לו את יומן המסע שלו והציג לו את מזכרותיו מהמסע. טבייקה ערך את סיפור המסע על פי היומן והציג אותו באחד מפרקי ספרו ""Străbătând lumea" (פילוס דרך בעולם). אנשים נוספים פרסמו בכתובים את סיפור המסע לפי דן - האחיין של דן: פרופסור קונסטנטין שרפה (Constantin Sharpe) מסנטה אנה, קליפורניה ובנו, קריס, בנותיו, רעייתו ונכדיו התראיינו והציגו בפני העיתונאים את אוסף המזכרות. לא כל הסיפורים והגרסאות שנמסרו היו זהים; נטען כי לעיתים נשכחו פרטים, ולעיתים בלבלו בין הפרטים.
ב־1978 מכר דן את כתב היד של זכרונותיו ופריטים נוספים לספרייה על שם ו' וויקולסקו תמורת 250 לאי.
זמן רב לאחר המסע ולאחר מותו של דן, החליטו בעיר מגוריו, בוזאו, לאסוף את מזכרותיו, שחילק בין מבקריו ולהקים מוזיאון בו תוצג תערוכה קבועה המוקדשת למסעו. כעת רשומים 677 פריטי תערוכה הנמצאים בשלושה מוזיאונים, המוזיאון המחוזי של בוזאו, מוזיאון הספורט בבוקרשט והמוזיאון על שם י. אנטונסקו בבקאו. הפריטים כוללים מסמכים, תעודות, מודעות, קטעי עיתונות, חותמות, גלויות, צילומים, שטרות ומטבעות, כרטיסי ביקור, קוקרדות, סיכות, מדליה, סרט של רשמקול ובגדים.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > הפרס

לדברי דן, בקיץ 1908 הכריז מועדון התיירות של צרפת על פרס של מאה אלף פרנק צרפתי למי שיערוך מסע רגלי בעולם באורך מאה אלף קילומטרים, פי שניים מהשיא המוכר באותה תקופה, שיאו של האיטלקי ארמנדו לואי (Armando Louy)‏ שעבר חמישים אלף קילומטרים במהלך עשר שנים. הפרס של מאה אלף פרנקים (פרנק זהב אחד עבור כל קילומטר של צעידה) היה שווה בערכו באותם הימים לחצי מיליון אירו של תחילת העשור השני של המאה ה־21. הפרס הגדול, בצירוף מסלולי הליכה באזורים אקזוטיים, נועדו לעורר את דמיון קוראי העיתונים, שייחשפו לדיווחים על התקדמות ההולכים, ייפתחו רצון לבקר במקומות שסוקרו, ובכך תוגשם מטרת מועדון התיירות: "לעודד את התיירות בכל מקום בעולם".
דומיטרו דן ופאול פרבו, שניהם סטודנטים רומנים לגאוגרפיה בפריז, ושני סטודנטים רומנים נוספים בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז, גאורגה נגראנו ואלכסנדרו פסקו, החליטו להיענות לאתגר ולצאת יחדיו לדרך.
הארבעה היו סטודנטים עניים, שעבדו לפרנסתם ולתשלום לימודיהם. הם נהגו להופיע תמורת תשלום במופעים מוזיקליים ובמופעי מחול, והלכו ברגל לכל מקום. הם דיברו רומנית וצרפתית וכל אחד מהם התמחה בקבוצת שפות זרות אחרות. בנוסף לרומנית ולצרפתית, דיבר דן גרמנית ואנגלית שוטפת וידע יוונית מהבית. פאול פרבו נולד ב-1891 בסיביו שבטרנסילבניה ודיבר היטב, בנוסף לרומנית, גם הונגרית וגרמנית, שפות עיקריות בעירו. גם שני האחרים ידעו שפות נוספות לרומנית, גאורגה נגראנו, שנולד ב-1888 ביאשי, דיבר רוסית ואוקראינית, ואלכסנדרו פסקו, שנולד ב-1889 בקונסטנצה, דיבר טורקית ויוונית.
הארבעה, ועוד כמאתיים מועמדים מאורגנים בקבוצות, נרשמו בסוכנות. מסמכיהם נבדקו, ולאחר תהליך סינון ממושך שערכה הסוכנות, נבחרה "הקבוצה הרומנית", משום שהציעה את המסלול המעניין ביותר והוכיחה את ההכנה הטובה ביותר. הם קיבלו מסלולים שנבדקו אפשרויות המעבר בהם. המסלול של הארבעה יצא מעיר בירתם, בוקרשט.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > ההכנות למסע

הארבעה ביקשו וקיבלו את האפשרות לצאת כעבור תקופת הכנה של כשנתיים, זמן שנוצל על ידיהם להרחבת ידיעותיהם בקרטוגרפיה, מטאורולוגיה, אתנוגרפיה, גאוגרפיה ורפואה. הם התאמנו בהליכה יומית של 45 קילומטרים בשטחים שונים, גבעות ועמקים, הרים ומישורים, בכל עונות השנה, וגם התעמלו וחיזקו את שריריהם.
כדי לקיים עצמם בדרך החליטו בני החבורה להופיע בזמרה ובמחול. הם למדו מאות שירים ומחולות רומניים והתאמנו בנגינה בחליל ובאקורדיון. לדרכם יצאו בלבוש לאומי רומני ובאופינקות, כדי להציג בפני העולם את הלבוש הרומני המסורתי וגם כדי למשוך צופים למופעים שלהם.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מהלך המסע > יציאה לדרך: מסע באירופה

החברים יצאו לדרך בליווי כלב רועים גדול, שחור וידידותי בשם האראפ ועם מטען של שמונה קילוגרמים לכל אחד. בהמשך הדרך, בתחנות שונות, המתינו להם בגדים ואופינקות להחלפה, שנשלחו מרומניה על ידי קרוביהם.
נקודת המוצא הייתה בוקרשט; כעבור שלושה ימים הגיעו דרך בראשוב לבודפשט. משם המשיכו בהליכה מזורזת של יום ולילה אחד לווינה, שם הציגו לראשונה את המופע שלהם בתיאטרון שכונתי והרוויחו כך כסף להמשך המסע. בווינה השאירו עליהם רושם חזק הקבצנים העיוורים שעסקו בממכר גפרורים. מווינה המשיכו לברלין, שבה הציגו בהצלחה את המופע שלהם, ומשם להמבורג ולפלנסבורג. מגרמניה עברו לדנמרק, שבגבולה נעצרו על ידי מוכס שחשד שהם מרגלים. הממונים על המוכס שחררו אותם והם המשיכו לאוסלו, לקריסטיאנסנד, לסטוקהולם ולהלסינקי.
ב־29 ביוני 1910 הגיעו לסנקט פטרבורג, בירת רוסיה הצארית, ושהו בה שלושה ימים. משם המשיכו למוסקבה, אליה הגיעו בסוף יולי 1910. מוסקבה הרשימה אותם עם 360 הכנסיות שבה, ו־22 המנזרים, עם גגות המצופים ב־350 קילוגרמים של זהב. בגלריית טרטיאקוב ראו ציורים שתיארו את מלחמת העצמאות של רומניה. ציורים של איכרים רומנים עוררו את געגועיהם וריגשו אותם עד דמעות. ממוסקבה המשיכו לכיוון ניז'ני נובגורוד ומניז'ני נובגורוד לכיוון הים הכספי.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מהלך המסע > מסע באסיה ובמזרח אפריקה

בתחילת אוקטובר 1910, אחרי מסע של מאתיים קילומטרים בהרים, הגיעו ארבעת הצועדים לוולדיקווקז ומשם לטביליסי בדרך לאסיה. הם המשיכו במסלול הררי, שתואר על ידי דן כ"קשה מאוד", לטהראן. מבירת ממלכת פרס עברו דרך אספהאן, שיראז ובצרה ומשם הגיעו לבגדאד. בני החבורה צעדו בעמק הפרת לצד שיירות גמלים, כשרוכבי הגמלים מרחמים עליהם ואינם מצליחים להבין את סיבת התעקשותם להמשיך ללכת ברגל, על אף שהוצע להם לעלות על הגמלים. הם הגיעו עד חלב ומשם לדמשק, שם פגשו יוצאי רומניה, מהערים בראילה וגאלאץ, שהתיישבו בדמשק. אלה העניקו להם מתנות וכסף להמשך הדרך. מדמשק המשיכו לביירות ומביירות לארץ ישראל ועברו דרך חיפה, נצרת, שכם, ירושלים ועזה. מארץ ישראל נכנסו למצרים וחצו את חצי האי סיני. במצרים עברו דרך פורט סעיד ואלכסנדריה בדרכם לקהיר, ושם, בצל הפירמידות בגיזה, עצרו כדי לנוח. הם ביקרו בסקארה ובממפיס והמשיכו במעלה עמק הנילוס לאסיוט, לוקסור ואסואן.
מאסואן שבדרום מצרים עברו לוואדי חאלפה שבצפון סודאן, המשיכו במעלה הנילוס עד המפל השישי ועד ח'רטום. מבירת סודאן הוביל אותם מסלולם לאסמארה שבאריתריאה, שם נחו לפני חציית ים סוף אל חצי האי ערב. הם הגיעו אל ג'דה, משם פנו לבקר במכה ושבו לג'דה, כדי להמשיך לצעוד על חוף הים עד לעדן שבתימן. ארבעת הצועדים חצו שוב את ים סוף, הפעם מאסיה לאפריקה, בבאב אל מנדב, והגיעו לג'יבוטי. הם צעדו באתיופיה, בנתיב הנהר אוואש, עד הבירה אדיס אבבה. משם עברו בדרכם את הבקע הסורי-אפריקאי ואת הרי אחמר, כשהם מתקדמים לכיוון מוגדישו בערוץ הנחל וובי שבלה (Wabe Shebele). ממוגדישו המשיכו למומבסה שבקניה, לטאנגה ולדאר א-סלאם שבטנגניקה. מדאר א-סלאם הפליגו בספינה אל האי זנזיבר (הגדול והמאוכלס מבין איי הארכיפלג זנזיבר), שם ביקרו בבירה, בקואני. הם שבו בספינה לדאר א-סלאם והמשיכו לצעוד אלף קילומטרים עד מוזמביק ומשם למדגסקר, למאהאז'אנגה. באי צעדו מאתיים קילומטרים בתנאים קשים עד הגיעם לאנטננריבו ולנמל טומאסינה, שממנו הפליגו בספינה שיעדה היה מפרץ ג'קסון, באוסטרליה.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מהלך המסע > הליכה בעת הפלגה ונפילה למלכודת באוסטרליה

בהתאם להסכם עם הסוכנות הצרפתית, בעת הפלגה היה על המתחרים לצעוד בכל יום עשר שעות על סיפון האונייה שבה הפליגו, וכדי לפקח על כך הותקנו על רגליהם פדומטרים מיוחדים מתוצרת אנגלית, שמדדו את מרחקי ההליכה שלהם, כשכל צעד נחשב למרחק של 91 סנטימטרים. ציוד המדידה הופעל בכל ההפלגות. לאחר המדידה הביאו ההולכים את התוצאות לרב החובל לשם קבלת אישור ממנו עבור המועדון.
מסידני יצאו ארבעת הצועדים אל קנברה, כדי לבקר בבירה האוסטרלית החדשה, שנחנכה ב־1 בינואר 1911, ולאחר מכן שבו לסידני, בסך הכול 700 קילומטרים נוספים של הליכה.
באוסטרליה צעדו באזור פראי במרחק כמאה קילומטרים מסידני ועצרו כדי להקים מחנה. בעת שפרבו ונגראנו הקימו את המחסה, יצאו פסקו ודן לתור את הסביבה. במרחק של ארבעה קילומטרים מהמחנה נפלו לתוך בור, שחפרו התושבים המקומיים ללכוד בו חיות בר. הם ירו באקדחים, כדי שחבריהם ישמעו ויחלצו אותם, אך היריות הבהילו את התושבים המקומיים, האבוריג'ינים שחפרו את הבור, ואלה נזעקו למקום והחלו לזרוק לתוך הבור עשבים בוערים שגרמו להם לאיבוד ההכרה. כשהתעוררו גילו שידיהם ורגליהם קשורות בסיבים צמחיים ארוכים לגוש עץ גדול במקום שנראה כמו מחנה ארעי. מנהיג האבוריג'ינים בחן בעיון רב את כלי הנשק שלהם ואביזרים נוספים שנלקחו מהם, כמו פנסיהם. האבוריג'ינים סעדו ולאחר מכן שתו, כנראה משקה משכר כלשהו, ונרדמו. מאחר שלא ידעו מה מייעדים להם האבוריג'ינים, החליטו לנסות להימלט במהלך הלילה. בעת שהמקומיים ישנו פסקו התקרב למדורה ושרף בה את חבלי הקשירה על ידיו. לאחר זאת שחרר את דן ושניהם נמלטו. הכוויות על ידיו של פסקו לא נרפאו לעולם.
הם עברו דרך ההרים הכחולים ובירתם, קטומבה, ביקרו בגוספורד ובניוקאסל, ראו את מערות Jenolan והגיעו לבריזביין. מבריזביין הפליגו לניו זילנד, לוולינגטון.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מהלך המסע > חזרה לאסיה: מותו של פסקו

בדרכם מניו זילנד להודו עברו הנוסעים דרך פורט מורסבי שבפפואה גינאה החדשה, ג'קרטה שבג'אווה, בשני מקומות בבורנאו, בקוצ'ינג, בירת סאראוואק, בבנדר סרי בגוואן, בירת ברוניי, במנילה שבפיליפינים, בסינגפור ובסרי לנקה, לביקור בקולומבו. הם הגיעו למומבאי, ושם, להפתעתם, המתינו המונים לבואם, לאחר שסיקור עיתונאי של המסע עורר את סקרנותם. נשמרו עבורם חדרים בבית מלון יוקרתי והם קיבלו הזמנה להתארח יומיים אצל הראג'ה המקומי, אדם עשיר מאוד וחובב סיפורי מסע.
החבורה התארחה לסעודה חגיגית שערך הראג'ה ובסיומה יצאו שלושה מהם לקנות בעיר את הדרוש להם להמשך המסע, והרביעי, פסקו, נשאר בארמון כדי לספר לראג'ה ולאורחיו את סיפורי המסע שלהם. כשהשלושה שבו לארמון מצאו את מרבית המסובים מעולפים, לאחר שעישנו אופיום. פסקו התעורר מעט מעלפונו והצטדק שלא היה לו נעים לסרב למקטרת האופיום (הארבעה סיכמו ביניהם בתחילת המסע לא להתפתות למנהגים זרים). כעבור זמן קצר שב פסקו והתעלף. חבריו עיסו את זרועותיו ורגליו, אך ללא הצלחה. הראג'ה הרגיע אותם ואמר להם שהוא יתעורר כעבור כמה שעות ושאין מקום לדאגה. פסקו לא התעורר. כעבור כמה ימים, ביום 17 ביולי 1911, קבע רופא הארמון את מותו כתוצאה מהרעלת אופיום. פסקו נקבר קבורה נוצרית ושלושת הרעים וכלבם המשיכו במסע לוורנאסי וממנה לקולקטה. מקולקטה יצאו בהפלגה לדרום אפריקה, לקייפטאון.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מסע במערב אפריקה

קייפטאון הייתה נקודת ההתחלה ממנה יצאו שלושת ההולכים למסע בחוף המערבי של אפריקה. הם עברו דרך קונגו וגאבון והגיעו לסנגל. בעת מסעם בכל מערב אפריקה הייתה רק מדינה אחת עצמאית, ליבריה. הם השלימו את המסע האפריקאי בהגיעם לנמל הסנגלי סן-לואי, משם הפליגו אל דרום אמריקה. הם עצרו לשבוע ימים בטנריפה, באיים הקנריים, שם נחו מתלאות הדרך במערב אפריקה ובסיום המנוחה המשיכו בהפלגה לדרום אמריקה.
סיפור המסע לפי דומיטרו דן > מסע במערב אפריקה > מסע בדרום אמריקה

בינואר 1912 הגיעו הנוסעים לריו דה ז'ניירו, מקום בו המתינו להם מאות אוהדים. המסע הרגלי שלהם זכה לסיקורים עיתונאיים בכל העולם ובהתאם לכך הלך וגדל העניין בהם. בעיר זו הם זכו להצלחה הגדולה ביותר של מופע הזמרה והריקודים שלהם. אולם התיאטרון "דיאמנטינה" (Diamantina), שבו הופיעו ימים רבים, היה מלא מפה לפה. בשלב זה העלה דן את הרעיון של הרצאות בפני קהל, שבהן יציגו את חוויות המסע וההתנסויות שלהם. המסלול הדרום אמריקאי עבר דרך ברזיל, פרגוואי, אורוגוואי, ארגנטינה, צ'ילה, בוליביה ופרו. מפרו עברו לאקוודור, שם בילו יום ולילה בקרב בני Jivaroan, שבט מקומי של אינדיאנים, שאנשיו מכונים "ציידי ראשים" בגלל מנהגם לחנוט ראשי יריבים מומתים.
בגואיאקיל שבאקוודור נעקץ דן על ידי ערצב משונה ונותח ללא הרדמה בידי רופא שנראה כשומר. מכאן המשיכו בדרכם והגיעו לקולומביה.