stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר גרינפלד
קורות חיים

גרינפלד נולד בפראג, כיוזף ("פפיצ'ק") קליינמן. הייתה לו אחות תאומה, מרתה, ואחות גדולה, עמליה.
בראשית שנת 1944, בהיותו בן 4, נלקחו חמשת בני המשפחה על ידי הנאצים למחנה טרזין בצ'כיה. משם הועברו למחנה אושוויץ-בירקנאו בפולין. בכניסה לאושוויץ הופרד גרינפלד מהוריו, מאחותו הגדולה ומתאומתו ונלקח לבלוק 10, בלוק התאומים של ד"ר מנגלה, שם שהה עד לשחרור המחנה. הוא לא ראה עוד בחיים איש ממשפחתו.
בבלוק התאומים נעשו בגרינפלד ניסויי מנגלה בתאומים, על ידי זריקות לגבו ולעיניו ועקירת כל שיניו. "ניסויים" אלה הובילו לקשיים תפקודיים שלו, עד יומו האחרון. במהלך שהותו במחנה קועקע על זרועו המספר A2459, שהפך במצוות הנאצים לשמו.
גרינפלד שהה במחנה אושוויץ-בירקנאו כ-8 חודשים, מ-19 במאי 1944 עד 27 בינואר 1945, כאשר הצבא האדום שחרר את המחנה. ביום השחרור, כשיצא לחופשי, הוא היה בן 5 שנים, הניצול הצעיר ביותר שיצא בחיים מאושוויץ. בשלב זה הוא לא זכר את שמו, את מולדתו ואת בית אביו, למעט הכינוי שנתנה לו אמו, "פפיצ'ק", ואת תמונתה האחרונה, יחד עם אחותו התאומה מרתה, כשהנאצים הפרידו בין בני המשפחה בכניסה לאושוויץ: האב — להשמדה, האם והתאומה — לביתן התאומות, וגרינפלד — לביתן התאומים.
לאחר השואה

עם השחרור מיהרו כל שרידי מחנה ההשמדה לצאת ממנו, וגם גרינפלד ביניהם. אלא שהם המשיכו כולם, איש איש לדרכו, בעוד הוא הקטן נרדם על השלג, ביציאה מהמחנה. בנקודה זו מצא אותו איש בשם שמואל גרינפלד, שלקח אותו לביתו, ונתן לו את שמו הנוכחי — פיטר גרינפלד. לאחר מות שמואל גרינפלד, בתו של שמואל אימצה את פיטר רשמית, והם חיו בהונגריה, שם הוא הכיר את אולגה אשתו, ונולדו להם שלושה ילדים, אוה, זיוה ואליעזר. ב-1979 עלה לישראל עם משפחתו.
יוסי שריד, "פפיצ'ק - הוא לא ידע את שמו"

גרינפלד הרגיש מחויבות עמוקה להנציח את השואה ולהנחילה לדור הצעיר. את מחויבותו זו ביטא בכך שבמשך שנים היה מלווה מסעות, בעיקר מסעות תלמידים, לפולין, כאיש העדות. ב-1989, באחד ממסעותיו לפולין, התוודע אליו לראשונה חבר הכנסת דאז, יוסי שריד.
בינואר 2005, כאשר הכנסת ציינה 60 שנה לשחרור מחנה המוות, הוזמן גרינפלד כאורחו של שריד למליאת הכנסת. שריד תיאר בפני חברי הכנסת את תלאותיו של הילד הקטן מפראג, שבגיל 4 מצא עצמו בבלוק התאומים הזוועתי, נתון לחסדיו של ד"ר מנגלה, שביצע בגופו הקטן ניסויים. שריד סיפר בשנת 2007 כי גרינפלד ממשיך לסבול מכאבים בעקבות התופת שעבר, אך אין ידו משגת כדי לקנות תרופות, ואינו מקבל די עזרה מהמדינה.
בהמשך כתב שריד גם ספר אודות גרינפלד: "פפיצ'ק - הוא לא ידע את שמו". הספר כיכב כ"ספר החודש" של ynet והוצאת סטימצקי במאי 2008 על פי המלצתם של גיא מרוז ואורלי וילנאי.
באוקטובר 2012 זכה גרינפלד ב"פרס יקיר הנוער" מטעם עיריית אשקלון. הפרס ניתן לנבחרי הנוער מכל גוני האוכלוסייה בעיר, על פעילותם למען הקהילה באשקלון בכלל ובני הנוער בפרט.
גרינפלד היה תושב אשקלון שחי לבד בביתו, עבד כפקיד למחייתו ובנוסף לליווי המסעות, הוא גם היה שחקן בתיאטרון "עדות" בעיר.
נפטר ב-12 במרץ 2017.
הערות שוליים

↑  "מספר A2459" באתר ידיעות ספרים
↑  אריק בנדר, פפיצ'ק הקטן, טלאי צהוב ולהבות במשכן, באתר nrg‏, 27 בינואר 2005
↑  פרוטוקול הכנסת, ישיבה מיוחדת לציון שישים שנה לשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ וציון יום המאבק של מדינת ישראל באנטישמיות, 26 בינואר 2006. נאומו של ח"כ יוסי שריד
↑  יוסי שריד, משכיחי שואה, באתר הארץ, 16 באפריל 2007
↑  אורלי וילנאי פדרבוש וגיא מרוז, מספר A2459, באתר ynet, 1 במאי 2008
↑  דבר ראש העיר- לראשונה באשקלון- פרס יקיר הנוער באתר עיריית אשקלון
↑  מכתב של גרינפלד, באתר תיאטרון עדות
פטר פכטר

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1944 ברלין, גרמניה הנאצית 
 נהרג:  17 באוגוסט 1962 (בגיל 18) צ'ק פוינט צ'ארלי, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Auferstehungsfriedhof 
 
פטר פכטר (בגרמנית: Peter Fechter‏; 14 בינואר 1944 – 17 באוגוסט 1962) היה בנאי ממזרח ברלין, שבגיל 18 היה לאחד הקורבנות הראשונים של שומרי הגבול בחומת ברלין.
רקע

לאחר מלחמת העולם השנייה, נשלטה גרמניה בידי ועדת פיקוח משותפת שהורכבה מארבע בעלות הברית – צרפת, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות וארצות הברית, וזאת על פי העקרונות של ועידת פוטסדאם. על החלטות ממשלתיות היה לעבור פה אחד, ללא התנגדות מאחת המדינות. גרמניה חולקה לאזורי כיבוש שבהם הייתה לכל מעצמה סמכות בלעדית על האזור שבפיקוחה. ברלין, עיר הבירה של גרמניה, חולקה באופן מיוחד לארבעה חלקים, אחד לכל אחת מבעלות הברית, בשל חשיבותה.
ככל שהתעצמה המלחמה הקרה, כך התמוססו החלטות ועידת פוטסדאם על ניהול גרמניה, וועדת הפיקוח הפכה לבלתי יעילה. גרמניה חולקה דה פקטו לחלק הסובייטי שנקרא מזרח גרמניה ולחלק שנשלט על ידי מעצמות המערב ונקרא מערב גרמניה. ברלין, ששכנה כולה בתוך החלק המזרחי, הייתה מחולקת למזרח ברלין ולמערב ברלין.
למרות המתיחות ששררה, נשמרו לזמן מה גבולות פתוחים בין חלקי ברלין. אך מספרם הגובר של התושבים שברחו ממזרח ברלין למערבה, יחד עם המספר הגדול של אזרחי מערב ברלין שנכנסו לחלק המזרחי כדי לקנות בזול מזון שסובסד באופן קיצוני בחנויות שנוהלו על ידי הממשלה, הובילו את המשטר הקומוניסטי להקים על הגבול בשנת 1961 את חומת ברלין. על פי הצהרות הממשלה הייתה החומה "חומת הגנה אנטי-פשיסטית", שמטרתה למנוע חדירה למזרח ברלין של גורמים נאצים מן החלק המערבי. למעשה, הייתה מטרת החומה למנוע מאזרחי מזרח גרמניה לברוח למקלט מדיני במערב גרמניה. את החומה איישו שומרים חמושים של משטר הגבול.
לכוחות הביטחון של מזרח גרמניה היו הוראות פתיחה באש ("Schießbefehl") על פיהן:
תחילה יש לצעוק לעבר הנמלט "עצור או שאני יורה" ("Halt, stehenbleiben, oder ich schieße")
אם הנמלט לא עצר, לירות יריית אזהרה
לבסוף, יש לירות על מנת לפגוע, עדיף ברגלי הבורח
בפועל הייתה היד על ההדק קלה הרבה יותר. שומרים שהצליחו לסכל ניסיונות בריחה צוינו לשבח. אף אחד מהם לא הועמד לדין על הריגה או שימוש בלתי חוקי בנשק. דווקא במקרים בהם הצליחו ניסיונות בריחה נפתחה חקירה נגד האחראים. ולטר אולבריכט עצמו הבהיר, בנאום שנשא לפני פקידים של הנוער הגרמני החופשי, כי "אנו נירה בכל מי שמתגרה בנו... רבים אומרים שגרמנים פשוט אינם מסוגלים לירות בגרמנים...גרמנים, שמייצגים את האימפריליזם, ונעשים חצופים, אנו נירה בהם"
מותו

כשנה לאחר בניית החומה, ניסה פכטר להימלט ממזרח גרמניה, יחד עם חברו הלמוט קולבייק. תוכניתם הייתה להסתתר בסדנת עבודה של נגר ליד החומה, ולאחר התבוננות בשומרי משמר הגבול לקפוץ מחלון לתוך האזור שכונה "רצועת המוות", שתוחם על ידי החומה הראשית וגדר מקבילה שבנייתה החלה לא מכבר. לאחר מכן תכננו לרוץ דרך הרצועה, לטפס על החומה (שגובהה היה 2 מטרים, ובראשה תיל דוקרני), ולקפוץ אל הצד המערבי של ברלין.
כאשר התקרבו שניהם אל החומה, החלו השומרים לירות עליהם. קובליק הצליח במעבר החומה, אך פכטר נורה באגן הירכיים, בעודו על החומה, לעיניהם של מאות צופים. הוא נפל אחורה, אל תוך רצועת המוות שבצד המזרחי, אך צופים מהצד המערבי, כולל עיתונאים, היו בנקודה שאיפשרה להם להמשיך ולראותו. למרות צעקותיו, הוא לא קיבל טיפול רפואי, הן מהצד המזרחי והן מהצד המערבי. הוא דימם למוות במשך כשעה. מאות אנשים במערב ברלין פצחו בהפגנות ספונטניות, בצעקות "רוצחים!" אל עבר השומרים הגרמנים.
חוסר הטיפול בפכטר נבע מפחד הדדי: ככל הנראה מנעו השומרים מעוברים ושבים בצד המערבי לטפל בו (אם כי על פי תחקיר של המגזין "טיים", קיבל קצין אמריקאי ששהה במקום הוראות מפורשות ממפקדת הצבא האמריקאי במערב ברלין שלא להתערב). באופן דומה, לא התקרבו שומרי הגדר אל הפצוע; מפקד משמר הגבול המזרח-גרמני הצהיר שהוא פחד להתערב, וזאת בשל תקרית שאירעה שלושה ימים קודם לכן ובה נורה קצין משמר הגבול המזרח-גרמני רודי ארנשטט, בידי שוטר משמר הגבול המערב-גרמני הנס פליושקה. אף על פי כן, החזירו החיילים המזרח-גרמנים את גופתו של פכטר, כשעה לאחר שנורה.
הנצחה

צלב הועמד בצד המערבי ליד המקום בו נפל פכטר ודימם למוות. על פי הזמנתו של וילי ברנדט, אז ראש עיריית מערב ברלין, שרה המקהלה הרוסית של יל בשבוע שלאחר האירוע את התרגום הגרמני של המוטט ברה, "Ave verum Corpus" של מוצרט, ליד המקום. ביום השנה הראשון, הונח במקום זר על ידי ברנדט ומפקד צבא אמריקאי. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, הוקמה מצבת זיכרון בנקודה המדויקת בה מת בצד המזרחי, והיא הפכה לנקודה מרכזית לאירועים הקשורים בחומה; על המצבה נכתב:
פטר פכטר



1944–1962



...הוא רק רצה חירות
הירי היה גם נושאם של מספר סרטים דוקומנטריים בטלוויזיה הגרמנית. קורנליוס ריין הקדיש את ספרו "הקרב האחרון" לזכרו של פכטר.
משפט ליורים

בחודש מרץ 1997, הועמדו לדין שניים משומרי משמר הגבול המזרח-גרמני לשעבר, רולף פרידריך ואריך שרייבר, באשמת הריגה על מותו של פכטר. הם הודו בירי, הורשעו, ונשפטו למאסר על תנאי של שנה אחת.
במהלך המשפט הועלו טענות שניסיון עזרה מהצד המערבי נמנע על ידי החיילים, אך על פי דו"ח פתולוגי שהוגש לבית המשפט ”לפכטר לא היה סיכוי לשרוד. הקליע בירכו הימנית גרם לפציעות פנימיות חמורות”.
לקריאה נוספת

הבריחה של פטר פכטר – כתבה באתר "צייטונג" בעברית
פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961- 9 בנובמבר 1989, (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תל אביב תשס"ט, 2008.
הערות שוליים

↑  פרדריק טיילור, חומת ברלין, הוצאת מטר, 2008, עמוד 243
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810550184705606  GND: 1024484599  ISNI: 0000 0003 7790 9303  LCCN: no2012124771  VIAF: 255319291   WorldCat (עם VIAF): 255319291 
חומת ברלין בשנה הראשונה להקמתה – לוחות בטון ועליהם מתוח תיל דוקרני
פטר פכטר לאחר שנורה
הצלב לזכר פכטר בצידה המערבי של חומת ברלין, 1984
פסילוציב קובנסיס

| פסילוציב קובנסיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: Agaricomycetes
סדרה:: פקועיים
משפחה:: Hymenogastraceae
סוג:: Psilocybe
מין:: פסילוציב קובנסיס
שם מדעי
 Psilocybe cubensis ‏Singer, 1948
תחום תפוצה


פסילוציב קובנסיס (שם מדעי: Psilocybe cubensis) הוא מין של פטריות פסיכדליות אשר התרכובות הפעילות העיקריות שבהם הן פסילוציבין ופסילוצין. ידועות בשמן העממי פטריות קסם. שייכות למשפחת Hymenogastraceae של פטריות. בעבר היו ידועות בשם Stropharia cubensis. זוהי פטריית הפסילוציבין הידועה ביותר עקב תפוצתה הרחבה וקלות הגידול שלה.
טקסונומיה ושמות

המין תואר לראשונה ב-1906 כסטרופריה קובנסיס על ידי פרנקלין סומנר ארל בקובה. בשנת 1907 הוא זוהה מין הפטרייה כ-Naematoloma caerulescens על ידי נרסיס תיאופיל פטויארד, ואילו בשנת 1941 נקרא Stropharia cyanescens על ידי ויליאם מריל בפלורידה. שמות שונים אלה אוחדו מאוחר יותר למין פיסלוציב קובנסיס.
השם פסילוציב נגזר מהשורש היווני ״פסילוס״ (ψιλος) ו״קובה״(κυβη) אשר משמעותם בעברית היא "ראש מוגבה (או גבוה)". קובנסיס פירושו "מגיע מקובה", ומתייחס אל האזור המקורי שפורסם על ידי ארל.
שימוש פסיכדלי ואנתאוגני

פסילוציב קובנסיס היא כנראה הפטריה הידועה ביותר הגורמת לחוויות פסיכדליות לאחר בליעתה. התרכובות הפסיכואקטיביות העיקריות שלה הן:
פסילוציבין (4-phosphoryloxy- N, N -dimethyltryptamine)
פסילוצין (4-הידרוקסי N, N -dimethyltryptamine)
Baeocystin (4-phosphoryloxy- N- methyltryptamine)
Norbaeocystin (4-phosphoryloxytryptamine)
ריכוזי הפסילוציבין והפסילוצין שנקבעו על ידי כרומטוגרפיה נוזלית בעלת ביצועים גבוהים, הם בטווח של 0.14-0.42% ו- 0.37-1.30% (משקל יבש) בכל הפטרייה, 0.17-0.78% ו- 0.44-1.35% בכובע ו 0.09 ו-0.30% / 0.05-1.27% בגזע, בהתאמה.
הערות שוליים

↑  Earle FS. "Algunos hongos cubanos". Información Anual Estación Central Agronomica Cuba (בספרדית). 1: 225–42 (p.240–241).
↑  Patouillard NT (1907). "Champignons nouveaux du Tonkin". Bulletin de la Société Mycologique de France (בצרפתית). 23 (1).
↑  Murrill, W.A. (במאי–ביוני 1941). "Some Florida Novelties". Mycologia. 33 (3): 279–287. doi:10.2307/3754763. JSTOR 3754763. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Naematoloma caerulescens Pat. 1907". MycoBank. International Mycological Association. נבדק ב-2010-10-18.
↑  "Stropharia cyanescens Murrill 1941". MycoBank. International Mycological Association. נבדק ב-2010-10-18.
↑  Cornelis, Schrevel (1826). Schrevelius' Greek lexicon, tr. into Engl. with numerous corrections. p. 358. נבדק ב-2011-10-04.
↑  Tsujikawa, K.; Kanamori, T.; Iwata, Y.; Ohmae, Y.; Sugita, R.; Inoue, H.; Kishi, T. (בדצמבר 2003). "Morphological and chemical analysis of magic mushrooms in Japan" (PDF). Forensic Science International. 138 (1–3): 85–90. doi:10.1016/j.forsciint.2003.08.009. PMID 14642723. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546182605171  NKC: ph318957 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פסילוציב קובנסיס
Psilocybe cubensis
פירורי לחם (ממשק משתמש)

קובצי GNOME, המדגימים את יישומם של ניווט פירורי לחם מבוססי מיקום בכפתורי התיקייה "var", "run" ו-"cups".
פירורי לחם (באנגלית: Breadcrumb navigation) או סימני דרך הוא אלמנט בקרה גרפי שנמצא בשימוש תדיר ככלי עזר לניווט בממשקי משתמש ובדפי אינטרנט, ונועד – כפי שמרמז שמו – להשאיר סימני דרך בהתקדמות של הגולש בדפים או בעמודים שבהם הוא מבקר. אלמנט זה מאפשר למשתמשים לעקוב אחר מיקומם בתוכנות, במסמכים או באתרים.
מקור המונח הוא במסלול פירורי הלחם שהשאירו עמי ותמי באגדה הגרמנית מאת האחים גרים.
שימוש

פירורי הלחם מסמנים את התוכן שבו צופה הגולש לפי הסדר שבו הוא מופיע בהיררכיית העמודים או החלונות באתר או התוכנה. פירורי הלחם ממוקמים בדרך כלל בצורה אופקית מתחת לראש העמוד או לסרגל הניווט של אתר.
שימוש > דפי אינטרנט

פירורי לחם מופיעים בדרך כלל בצורה אופקית בחלקו העליון של דף אינטרנט, לרוב מתחת לסרגלי הכותרות או הכותרות. הם מספקים קישורים לחזרה לכל דף קודם שהמשתמש ניווט אליו כדי להגיע לדף הנוכחי או - במבני אתרים היררכיים - לדפי האב של הדף הנוכחי. פירורי לחם מספקים מסלול למשתמש לעקוב אחורה לנקודת ההתחלה או הכניסה. סימן גדול מ- (>) משמש לעיתים קרובות כמפריד היררכיה, אם כי מעצבים עשויים להשתמש בגליפים אחרים (כמו » או ›), כמו גם בסמלים גרפיים אחרים.
שביל או נתיב פירורי לחם המבוסס על היסטוריית הצפייה מוצג בדרך כלל כדלקמן: העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה> העמוד נצפה כרגע
לדוגמה, בתרחיש זה, מבקר באתר צופה בשבעה עמודים (שימו לב כיצד עוקבים אחר הדפים על מנת שהמשתמש צפה בהם) דף הבית> שירותים> אודותינו> דף הבית> העלון האחרון> דף הבית> הדף הנצפה כרגע
פירורי לחם אופייניים בעקבות מבנה היררכי מוצגים כדלקמן: דף הבית> דף החלק> דף המשנה.
שימוש > תוכנה

מנהלי קבצים נוכחיים הכוללים את Nemo של Linux Mint‏, Windows Explorer (החל מ־Windows Vista ואילך), Finder (עבור מערכות הפעלה של Macintosh),‏ Nautilus של GNOME,‏ Dolphin של KDE,‏ Thunar של Xfce‏, Caja של MATE‏ ו־SnowBird מאפשרים ניווט פירורי לחם, לעיתים קרובות החלפה או הרחבה של שורת כתובת.[דרוש מקור]
סוגים

ישנם שלושה סוגים של פירורי לחם ברשת:
מיקום: פירורי לחם המסמנים מיקום הם סטטיים ומראים היכן הדף ממוקם בהיררכיית האתר.
תכונה: פירורי לחם המייצגים תכונה נותנים מידע המסווג את העמוד הנוכחי.
נתיב: נתיבים של פירורי לחם מראים למשתמשים את הצעדים שעשו כדי להגיע לדף הנוכחי.
שימושיות

פירורי לחם של מיקום לא בהכרח מתאימים לאתרים שתוכנם עשיר כל כך עד שקטגוריות בודדות אינן מתארות באופן מלא פיסת תוכן מסוימת. מסיבה זו, תג עשוי להיות מתאים יותר, אם כי עדיין ניתן להשתמש בפירורי לחם כדי לאפשר למשתמש לחזור על עקבותיו ולראות כיצד הגיעו לדף הנוכחי.
שמות אחרים

פרשנים ומתכנתים מסוימים לחלופין משתמשים במונח "פירור עוגיות" כמילה נרדפת לתיאור עיצוב הניווט. אין לבלבל זאת עם המונח "קובץ cookie", המתייחס לעוגיות HTTP (קובצי טקסט אתרי אינטרנט כותבים במחשב המבקר המתעדים נתונים כגון פרטי כניסה).
שיתוף הפעולה הלמידה הווירטואלי של מכללת מישיגן קולג' משתמש במונח "נתיב ניווט", וכך גם משתמשים מסוימים בדרופל.
לעיתים משתמשים דוברי צרפתית וספרדית במקום זאת במונח "החוט של אריאדנה" (בצרפתית: "fil d'Ariane") ביחס לחוט שהשאיר אריאדנה לתסאוס כדי שיוכל למצוא את יציאת המבוך לאחר שהרג את המינוטאור, במקום זאת על LIFO (מחסנית). בדרך FIFO (תור).[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  "פירורי לחם (Breadcrumbs) | RY Digital Media". שיווק באינטרנט עובד ומצליח שיגדיל את ההכנסות שלכם עם RY Digital. נבדק ב-2020-12-15.
↑  Demetri. "16 Important Do's and Don'ts of Effective Web Design". Design Toronto Web. נבדק ב-21 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martini, Brands (26 באוקטובר 2018). "Everything You Need To Know About Breadcrumbs". Brands Martini. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Breadcrumbs In Web Design: Examples And Best Practices". smashingmagazine.com. 17 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Breadcrumb Navigation: Good for Website Usability or Not? - Usabilla Blog". usabilla.com. 28 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
פים ואן לומל

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1943 (בן 81) Laren, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השכלה:  אוניברסיטת אוטרכט 
 
פים ואן לומל (בהולנדית: Pim van Lommel, נולד 1943) הוא סופר וחוקר הולנדי בתחום המוות הקליני וחוויות סף המוות.
ואן לומל למד רפואה באוניברסיטת אוטרכט והתמחה בקרדיולוגיה. הוא עבד כקרדיולוג בבית החולים ריג'נסטייט בארנהם במשך 26 שנה (1977-2003).
ואן לומל ידוע בעיקר בשל המחקר והתיעוד המקיף שערך בנושא חוויות סף מוות שחוו אנשים במהלך מוות קליני, כולל פרסומים מדעיים סטנדרטיים, כגון ב"סכין המנתחים" (אנ').
מחקרו בנושא המודעות דרך מוות קליני

הוא פרץ לתודעה הציבורית עם יציאת רב-המכר שלו, "Eindeloos Bewustzijn: een wetenschappelijke visie op de Bijna-Dood Ervaring" (תרגום: "תודעה אינסופית: מחוויית סף-המוות - חזון מדעי") שיצא לאור בהולנד בשנת 2007 ותורגם לכמה שפות, כולל גרמנית, אנגלית, צרפתית, פולנית וספרדית. באנגלית כותרתו: "Consciousness Beyond Life, The Science of the Near-Death Experience"‏ 
(HarperCollins, 2010).
בספרו מוכיח ואל לומל כי הקיום של תודעה אינו מוגבל לפעילות הנוירולוגית במוח. הוא מציע כי המוח הוא רק מעין מסוף המאפשר גישה למודעות כלשהי שאינה מקומית, כלומר אינה למוגבלת פיזית לגוף האדם.
במודל שמציע ואן לומל למוח האנושי, הוא משמש כמעין מסוף מחשב אשר ניגש לבסיס נתונים מרכזי או לאינטרנט. הוא משער בנוסף כי DNA ומכניקה קוונטית יכולים לאפשר גישה כזו למידע לא מקומי ומודל זה מתיימר להציע פתרון כיצד תופעות המאפיינות מוות קליני יכולות להתהוות ואף להירשם בזיכרון למרות שאין להם פעילות מוחית כלל ב-EEG.
פרסומים מדעיים

Van Lommel, P., van Wees, R., Meyers, V. and Elfferich, I. (2001) Near-death experience in survivors of cardiac arrest: a prospective study in the Netherlands. Lancet 358: 2039-2045.
Van Lommel, P. (2004). About the continuity of our consciousness. Advances in Experimental Medicine and Biology 550: 115-132.
Van Lommel, P. (2006). Near-Death Experience, Consciousness and the Brain. A new concept about the continuity of our consciousness based on recent scientific research on near-death experience in survivors of cardiac arrest. World Futures, The Journal of General Evolution 62: 134-152.
Consciousness Beyond Life: The Science of the Near-Death Experience (2010, 2011)
Van Lommel, P. (2011). Near-death experiences: the experience of the self as real and not as an illusion. Annals of the New York Academy of Sciences 1234: 19-28.
Van Lommel, P. (2013). Nonlocal Consciousness. A concept based on scientific research on near-death experiences during cardiac arrest. Journal of Consciousness Studies 20: 7-48.
פסיליום

פסיליום (באנגלית Psyllium) הוא תכשיר אשר מופק מקליפות זרעי לחך ומשווק בישראל תחת השמות: פסיליום, מוציוויטל, קונסיל ועוד. לתכשיר אין התוויה רפואית מאושרת.
תכונות

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
לפסיליום כושר ספיחת מים רב - סיבי קליפות הפסיליום יכולים לספוג עד פי 25 מנפחם. פסיליום סופח את מי השתייה ויוצר נוזל צמיג במעי, דבר המגדיל את נפח תוכן המעי, גורם[דרוש מקור] לגירוי עדין של המעי, להגברת התנועתיות של שרירי המעי (פריסטלטיקה) וקיצור[דרוש מקור] משך מעבר המזון במעי. הגדלת נפח תוכן המעי יוצרת תחושת שובע.
פסיליום מתחיל להשפיע רק 12–24 שעות מרגע נטילתו ועשוי להגיע להשפעה רק לאחר יומיים שלושה של שימוש סדיר. פסיליום כמעט ואינו נספג מהמעי למחזור הדם ואינו עובר מטבוליזם משמעותי.
סיבים המופקים מקליפת זרע הצמח לחך (Plantago Ovata), צמח רב שנתי הצומח באסיה, מזרח אפריקה והמזרח התיכון, בעיקר באדמות מלוחות. רוב הפסיליום כיום מגיע מהודו. לפי מסורת האיורוודה, כזרע שלם, הוא שימש כצמח לטיפול בשפעת והצטננות, שיעול יבש, ברונכיטיס, ראומטיזם, הפרעות כילייתיות ודלקות בדרכי השתן.
השימוש המוכר ביותר הוא סיבי קליפת הזרע המכילים 65% סיבים מסיסי מים ו-10-15% סיבים לא מסיסים. הוא המרכיב העיקרי של התכשיר המשלשל Metamucil ומחקרים מעידים על השפעתו המיטיבה של הורדת רמות כולסטרול.
הפסיליום נותן נפח לצואה כמו הצלולוז, המתיל צלולוז, סודיום-קרבוקסי-מתיל-צלולוז, לתת, סובין חיטה ואחרים. כל הסיבים לעיל בעלי תכונות היגרוסקופיות ובכך הם מגדילים נפח הצואה.
קליפת הפסיליום מכילה כמעט אך ורק סיבים. הקליפה מכילה כ-65% סיבים מסיסים שהם mucilage (חומרים ג'לטיניים שהם הן glycoproteins והן פוליסכרידים) שמורכב בעיקר מהסוכרים arabinose ו-xylose, וכ-15% סיבים לא מסיסים: צלולוזה,  וליגנין.
שימוש

ניתן להשתמש בפסיליום כחומר מקשה בהכנת מזון באופן דומה לשימוש בג'לטין. לדוגמה, מוסיפים פסיליום למחית פירות בהפקת תמליא (פאי) טבעונאי .
הפקה מסחרית של פסיליום נעשית מאז שנת 1934. הפקתו המסחרית נעשתה לראשונה על ידי חברת G.D. Searle שמכרה אותו כסיבים תזונתיים בשם מטאמוציל (Metamucil).
הערות שוליים

↑  Elena Jovanovski, Shahen Yashpal, Allison Komishon, Andreea Zurbau, Sonia Blanco Mejia, Hoang Vi Thanh Ho, Dandan Li, John Sievenpiper, Lea Duvnjak, Vladimir Vuksan, Effect of psyllium (Plantago ovata) fiber on LDL cholesterol and alternative lipid targets, non-HDL cholesterol and apolipoprotein B: a systematic review and meta-analysis of randomized controlled trials, The American Journal of Clinical Nutrition 108, 2018-11, עמ' 922–932 doi: 10.1093/ajcn/nqy115
↑  James W Anderson, Lisa D Allgood, Ann Lawrence, Linda A Altringer, George R Jerdack, David A Hengehold, Jorge G Morel, Cholesterol-lowering effects of psyllium intake adjunctive to diet therapy in men and women with hypercholesterolemia: meta-analysis of 8 controlled trials, The American Journal of Clinical Nutrition 71, 2000-02, עמ' 472–479 doi: 10.1093/ajcn/71.2.472
↑  תמליא מישמשים - טבעונאות
↑  פסיליום - על תופעות הלוואי ודרכי השימוש, באתר Infomed
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4255379-9 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
צמח הלחך, מקליפת זרעיו מיוצר הפסיליום, הגן הבוטני, טכניון, חיפה
פסטיבל הזמר והפזמון 1970

פסטיבל הזמר והפזמון 1970 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל ובערוץ הראשון.
התחרות התקיימה במוצאי יום העצמאות בבנייני האומה בירושלים בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה משה וילנסקי והמפיקים היו חנוך חסון, אמיתי נאמן וגיל אלדמע.
מאחר שהאמנים שהופיעו בפסטיבל חתומים בחברות תקליטים שונות, יצאו שני תקליטים שונים לפסטיבל, האחד בחברת הד ארצי והאחר בחברת CBS. חלק מהשירים בכל תקליט לא מושרים על ידי הזמרים המקוריים.
ההופעה הבלתי נשכחת של הגששים: השלישייה עלו לבמה בחצאיות ובסנדלים רומים עם זרי פרחים לראשיהם, ובאמצע השיר שלהם, "מים לדוד המלך", כשהרימו את הידיים, נחשפו התחתונים שלבשו.
שלמה ארצי עלה לבמה לבוש במדי חיל הים וגנב את ההצגה.
השיר שזכה בתחרות הוא "פתאום עכשיו פתאום היום" בביצוע של שלמה ארצי.
השירים המשתתפים (לפי סדר המופע)

| שם המבצע | שם השיר | מילים | לחן | עיבוד | מבצע בהד ארצי | מבצע ב-CBS | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שלמה ארצי | פתאום עכשיו, פתאום היום | תרצה אתר | יעקב הולנדר | אריה לבנון | - | מוטי פליישר | 1 |
| חוה אלברשטיין | ילדי איננו ילד | יוסי גמזו | חיים ברקני | משה וילנסקי | אילנית | - | - |
| שלישיית המעפיל | שמלת כלולות | דודו ברק | נחום היימן | אריה לבנון | - | צחי ויעל | - |
| יגאל בשן | ילדות | אברהם אורן | דן עמיהוד | אלברט פיאמנטה | - | דני גולן | - |
| ליאור ייני | תרזה יפה | חיים נחמן ביאליק | חיים רותם | אריה לבנון | - | אופירה גלוסקא | - |
| דליה עמיהוד | אהבת קיץ | יוסף בכר | מרטין מוסקוביץ' | מרטין מוסקוביץ' | - | גליה ישי | - |
| צמד דרום | בעיר הזאת שלום | שמעון ספיר | לואי להב וג'ק הירש | שמעון כהן | יגאל בשן | - | - |
| רבקה זהר | רבי עקיבא | דליה רביקוביץ | מוני אמריליו | אריה לבנון | טמירה ירדני | אינסטרומנטלי | 2 |
| הגשש החיוור | מים לדוד המלך | עקיבא נוף | עקיבא נוף | מרטין מוסקוביץ' | אילן ואילנית | אינסטרומנטלי | - |
| הפרברים | אם תבקשי | רות חשמן | רינה בר אל | מרטין מוסקוביץ' | אפי וויס | - | - |
| אילנית | אהבתה של תרזה די מון | לאה גולדברג | נורית הירש | נורית הירש | - | נירה גל | 3 |
| צילה דגן | כוכבים בדלי | עקיבא נוף | אורה סופר ועקיבא נוף | אלברט פיאמנטה | עדנה גורן | - | - |
הערות שוליים

↑  אברהם זיגמן, פה קבור השיר: מה מסתתר בארכיונים של קול ישראל?, באתר ynet, 4 בנובמבר 2020
פינלנדיזציה

פינלנדיזציה היא מונח גאו-פוליטי מתחום היחסים הבינלאומיים המיוחס לתופעה של הרחבת השפעה פוליטית של מדינה אחת על מדינה שכנה באמצעים עקיפים. המונח נקבע על שם התופעה ההיסטורית שמזוהה עמה, בה הייתה נתונה פינלנד להשפעה פוליטית כבדה מצד ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה. ראשית ההשפעה היא בתחום יחסי החוץ, הנחשבים לאחד מהסממנים המרכזיים של ריבונות על פי עקרונות המשפט הבינלאומי, אך לרוב עוד הרחיקה לכת גם להשפעה על מדיניות פנים.
ייחודיות התופעה היא בכך שהמדינה המושפעת שומרת על ריבונותה ומעמדה הבינלאומי, ואף מנצלת פרצות בגבולות הגזרה הפוליטיות שמוגדרות לה על ידי המדינה המשפיעה. דוגמה לכך ניתן למצוא בהצטרפותה של פינלנד כחברה קבועה של המועצה הנורדית, לארגון אזור הסחר החופשי האירופי (EFTA) ב-1961, ולארגון לפיתוח ושיתוף פעולה כלכלי (OECD) ב-1969, כל זאת תוך כדי שמירת מעמדה כמדינה נייטרלית, עיקרון שהיה חשוב במדיניות החוץ של ברית המועצות.