stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חואן פוית
קריירת מועדונים

פוית, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה. פוית, בינואר 2017, פוית חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת עד ליוני 2019. ב-19 במרץ 2017, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד פטרונטו.
ב-30 באוגוסט 2017, פוית חתם בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג לחמש שנים תמורת 8 מיליון פאונד. ב-19 בספטמבר, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד בארנסלי במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-3 בנובמבר 2018, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 2–3 נגד וולברהמפטון וונדררס, במהלכה גרם לשני פנדלים עבור וולבס.
ב-4 באוקטובר 2020, פוית הושאל לוויאריאל מליגת העל הספרדית. בסיום העונה, חתם על חוזה לחמש שנים במועדון.
קריירה בינלאומית

פוית, שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של ארגנטינה, במדיה רשם 12 הופעות והשתתף עמה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2017.
באוקטובר 2018, פוית זומן לראשונה לסגל נבחרת הבוגרת. ב-16 בנובמבר 2018, פוית ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בניצחון 0–3 נגד מקסיקו. פוית נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019, והורחק במשחק על מוקמות 3–4 נגד צ'ילה, בו ניצחה ארגנטינה 1–2.
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הליגה האירופית: 2020/2021
גביע העולם: 2022
הערות שוליים

↑  Lista de la Selección Argentina para el Mundial de Qatar 2022 באתר TyC Sports, ‏ 11 בנובמבר 2022 (בספרדית)
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2019 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 סראביה •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 פריירה •  8 אקוניה •  9 אגוארו •  10 מסי •   11 די מריה •  12 מרצ'סין • 13 פונס מורי •  14 קאסקו • 15 פיסארו • 16 דה פול • 17 אוטמנדי • 18 רודריגס • 19 סוארס • 20 לו סלסו • 21 דיבאלה • 22 מרטינס • 23 מוסו • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2022 (אלופת העולם) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני |  1 ארמני •  2 פוית •  3 טגליאפיקו •  4 מונטייל •  5 פארדס •  6 פסלה •  7 דה פול •  8 אקוניה •  9 אלברס •  10 מסי •   11 די מריה •  12 רולי • 13 רומרו •  14 פלאסיוס • 15 קוריאה • 16 אלמדה • 17 גומס • 18 רודריגס • 19 אוטמנדי • 20 מק אליסטר • 21 דיבאלה • 22 לא. מרטינס • 23 א. מרטינס • 24 פרננדס • 25 לי. מרטינס • 26 מולינה • מאמן: סקאלוני | ארגנטינה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813167325305606  GND: 1275934951  VIAF: 2941167202635167930007   WorldCat (עם VIAF): 2941167202635167930007
חואן פרננדס

ניקולא פוסן – הנס של פרנסיסקו חאווייר – חואן פרננדס עומד בימין התמונה כשפניו מופנות ביראה כלפי פרנסיסקו חאווייר
חואן פרננדס (בספרדית: Juan Fernández‏; 1526 – 12 ביוני 1567) אח חילוני ישועי ספרדי בן המאה ה-16 שהיה אחד מראשוני המיסיונרים הנוצרים ביפן. הוא נולד בקורדובה שבספרד ונפטר בהיראדו שביפן. פרננדס היה האירופאי הראשון שהכין ספר דקדוק ומילון של השפה היפנית.
תמצית קורות חייו עד לנסיעה ליפן (1549-1526)

חואן פרננדס נולד בקורדובה ב-1526. על נעוריו ובחרותו אין הרבה מידע, אם כי נטען כי היה סוחר עשיר לפני שהצטרף למסדר הישועים. ב-17 במרץ 1548, בהיותו בן 22, הוא הפליג מליסבון בירת האימפריה הפורטוגזית והגיע לגואה שבהודו, מרכז השלטון הפורטוגזי במזרח, ב-3 בספטמבר אותה שנה. בספינה פגש פרננדס במיסיונרים הישועים הפורטוגזים לואיש פרואיש (Luís Fróis‏; 1597-1532), ובלתסר גאגו (Balthasar Gago‏; 1583-1520) שעתידים היו לשחק יחד עם פרננדס תפקיד חשוב בהבאת הנצרות ליפן. בהגיעו לגואה פגש פרננדס במיסיונר הישועי פרנסיסקו חאווייר שתכנן אז את המיסיון ליפן וצירף את פרננדס למסע.
יחד עם חאווייר ביפן (1551-1549)

חאווייר ופמלייתו, שכללה גם את הכומר הספרדי קוסמה דה טורס וכמה משרתים הודים, כמו גם שלושה מומרים יפנים שנפגשו עם חאווייר במלאקה ב-1547, הפליגו מגואה ב-17 באפריל 1549. הם הגיעו לקגושימה, עיר בדרום האי קיושו, האי הדרומי ביותר בין ארבעת האיים הראשיים של יפן, ב-15 באוגוסט 1549. חאווייר נהג להטיף ברחובות קגושימה פעמיים ביום כשהוא קורא קטכיזם שחובר על ידי חאווייר, תורגם ליפנית בידי אנג'ירו, אחד המומרים היפנים, ונכתב על פי שמיעה באותיות לטיניות. פרננדס שהחל ללמוד יפנית עוד בדרך ליפן התגלה כאדם המוכשר ביותר בחבורה בלימוד השפה, ולכן העביר אליו חאווייר את תפקיד הקריאה בקטכיזם כשהוא עומד לידו ומתפלל להצלחת מילותיו.
בשלהי 1549 הורה שימאזו טקאהיסה, הדאימיו המקומי של קגושימה, על הפסקת פעילות ההטפה, בשל מחאותיהם של הנזירים הבודהיסטים. משום כך החליט חאווייר להגיע לקיוטו, אז עיר הבירה של הקיסרות היפנית, על מנת להיפגש עם קיסר יפן גו-נארה. פרננדס וטורס נלוו אליו. בספטמבר 1550 הם עצרו בעיר היראדו, והחלו לפעול לנצר את האוכלוסייה. באוקטובר 1550 עזבו חאווייר ופרננדס את היראדו בדרכם לקיוטו, וטורס הושאר מאחור על מנת להמשיך בעבודה המיסיונרית במקום. בין אוקטובר לדצמבר 1550 התגוררו חאווייר ובני לווייתו בימאגוצ'י שבקצה הדרומי של האי הונשו. כדרכו הטיף חאווייר לתושבי העיר מתוך הספר הכתוב באותיות לטיניות כשהאח פרננדס, משמש כמתורגמן לשאלות הקהל.
פרנסיסקו חאווייר כתב באחת מאיגרותיו: ”חואן פרננדס, אף שהוא עמאי פשוט, נתגלה כמועיל ביותר בשל הכרתו השוטפת עם השפה היפנית והבהירות והצורה ההולמת בהם הוא מתרגם כל מה שהאב קוסמו מציע לו”
זמן קצר לפני חג המולד החל חאווייר במסעו צפונה לבירה קיוטו על מנת להיפגש עם הקיסר. חאווייר ופרננדס הלכו במזג אוויר חורפי קשה בדרך ארוכה לנמל הקרוב (ככל הנראה איוואקוני - 岩国市), ומשם הפליגו דרך הים הפנימי סטו לנמל סאקאי הסמוכה לאוסקה. על סמך מכתב המלצה שהביא עמו הם שוּכנו בביתו של אדם בשם קוּדוֹ שגם ארגן את המשך מסעו של חאווייר לקיוטו בחברת אציל יפני. לאכזבתו הגדולה של חאווייר התברר לו שקיוטו היא עיר הרוסה בעקבות סדרה של מלחמות אזרחים, ושהופעתו בבלויי סחבות כתוצאה מהמסע המפרך מונעת ממנו כל מפגש עם הקיסר היפני, שממילא התברר כחסר כל השפעה של ממש על הפוליטיקה של יפן. במרץ 1551 חזרו חאווייר ופרננדס להיראדו, ובאפריל 1551 עקרו חאווייר, פרננדס וטורס לימאגוצ'י.
המיסיון ביפן (1567-1551)

חאווייר עזב את יפן ב-1551 במטרה להקים מיסיון ישועי בסין, וקוסמה דה טורס החליף אותו כממונה על המיסיון ביפן. תחת הנהגתו הלך וגדל בהדרגה מספרם של הנוצרים ביפן, על אף היריבות עם הכתות הבודהיסטיות. בתקופה שבה שימש כממונה על המיסיון עוררה הצלחתו בהמרת מספר גדול של יפנים לנצרות איבה עזה מצדם של הנזירים הבודהיסטים. טורס ניהל כמה פעמים ויכוחים עם המשכילים בקהילה הבודהיסטית, שנרשמו על ידי האח פרננדס.
בפברואר 1553 שלח טורס את פרננדס לאויטה בירת מחוז בונגו על מנת שישמש כמתורגמן וכעוזר לאב הישועי בלתסר גאגו (Balthasar Gago) שהגיע בספטמבר 1552 ליפן. שליט המחוז, הדאימיו הצעיר אוטומו יושישיגה היה ידידותי לנוצרים (ואף התנצר בערוב ימיו). גאגו, שלא ידע אז יפנית, נעזר בפרננדס במהלך הוויכוחים רבים שניהלו בחצר הדאימיו עם הנזירים הבודהיסטים. בספטמבר 1555 שלח טורס את גאגו ופרננדס לטפל בקהילה הנוצרית בהיראדו, וב-1558 הם נשלחו שוב, והפעם להקאטה (כיום פוקואוקה) להקים מיסיון על שטח אדמה שתרם להם אוטומו יושישיגה. ב-1559 הם נמלטו מהעיר לאחר שפרץ מרד. פרננדס הצליח להגיע להיראדו, אבל גאגו נפל בשבי המורדים.
ב-1562 עקרו טורס ופרננדס ליוקסאורה (Yokoseura), עיר נמל בקרבת נגסאקי של ימינו שהדאימיו ששלט עליה, אומורה סומיטדה (大村 純忠‏, Ōmura Sumitada), הזמין את הנוצרים לתחום שלטונו, ואף התנצר שנה אחר כך. ההיסטוריון והמיסיונר הישועי הפורטוגזי לואיש פרואיש (Luís Fróis‏; 1597-1532), שהגיע ליפן יחד עם קבוצת מיסיונרים ביולי 1563 בספינה שנחתה ביוקוסאורה, פגש בפרננדס שהיה אז אדם זקן וחולה שבקושי עמד על רגליו.
בינתיים גרמה הקנאות הדתית הנוצרית שהפגין אומורה (בין השאר הוא הורה להרוס מקדשים בודהיסטיים ומקדשי שינטו וניסה לכפות על נתיניו את הדת הנוצרית) להתקוממות. בראש ההתקוממות שהחלה באוגוסט 1563 עמד גוטו טקאקי (Goto Takaaki), שהיה בן בלתי חוקי של השליט הקודם, ולכן בעל תביעות לגיטימיות לשלטון. גוטו כבש והרס את יוקסאורה. המיסיון הישועי נדד במשך תקופה לפוקודה (Fukuda) ואז לקוצ'ינוצו (口之津町‏, Kuchinotsu) עד שהתיישב בנגסאקי, שהייתה אז כפר דייגים קטן והפכה במהרה תודות לישועים לאחד הנמלים הפעילים ביותר ביפן.
לואיש פרואיש וחואן פרננדס נשלחו לטקושימה, אי בקרבת היראדו שכל 350 תושביו היו קתולים. הן פרואיש והן פרננדס חלו בקדחת ואז פרצה אש בכנסייה ומכיוון שפרואיש ופרננדס היו חולים הם לא יכלו להציל דבר וכל הספרים, בגדי הקודש והמתנות שהביא פרואיש מהודו, כמו גם הטקסטים שכתב בפרננדס ביפנית: דרשות והוראות מתוך הקטכיזם עלו באש. השניים השקיעו את כל זמנם החופשי בלימוד יפנית ובמשך שמונת החודשים הבאים חיברו ספר דקדוק יפני ושני מילונים: פורטוגזית-יפנית ויפנית-פורטוגזית. באוגוסט 1564 הגיעו מספר ספינות פורטוגזיות להיראדו, והשניים החליטו לעבור להיראדו.
חואן פרננדס מת בהיראדו ב-12 ביוני 1567.
הערות שוליים

↑  הציור מתאר נס של חאווייר - החייאת נערה שמתה בקגושימה שביפן
↑  אתר הבולים המוקדשים לישועים
↑  Urs App, The Cult of Emptiness. The Western Discovery of Buddhist Thought and the Invention of Oriental Philosophy, UniversityMedia, 2012, ISBN 3906000095, page 24
↑  Ikuo Higashibaba, Christianity in Early Modern Japan: Kirishitan Belief and Practice, BRILL, 2001, ISBN 9004122907, page 5
↑  הערך חואן פרננדס באנציקלופדיה הקתולית
↑  Balthasar Gago and Japanese Christian Terminology
1 2  Father Lois Frois: Historian of the Mission
↑  The Opening of the Port of Nagasaki: A Political Analysis
↑  Olof G. Lidin  Tanegashima: the arrival of Europe in Japan, NIAS Press, 2002 ISBN 8791114128 Page 258
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11853257X  ISNI: 0000 0000 1022 8982  NTA: 25027504X  VIAF: 52480818   WorldCat (עם VIAF): 52480818
זינאידה גרצ'אני

זינאידה גרצ'אני (ברומנית: Zinaida Greceanîi; נולדה ב-7 בפברואר 1956) היא פוליטיקאית מולדובית, שכיהנה כראש ממשלת מולדובה בשנים 2008–2009.
קורות חיים

זינאידה גרצ'אני נולדה בכפר במחוז טומסק. משפחתה הוגלה לסיביר בשנת 1945, לאחר שהשטח שוחרר מכיבוש גרמני, על ידי השלטונות של מלדובה הסובייטית שהייתה חלק של ברית המועצות. רק בשנת 1957 המשפחה הורשתה לחזור למולדת. זינאידה גרצ'אני סיימה לימודים באוניברסיטת קישינב בתחום כלכלה. בתקופת 1974–1991 היא עבדה בהנהלת חשבונות של מחלקת תקציבים במסודות מקומיות. בשנת 1994 הוא עברה לקישיניב והחלה לעבוד באגף התקציבים של משרד האוצר של מולדובה. בשנת 1996 היא התמנתה למנהלת אגף התקציבים ובשנת 2000 קיבלה משרת סגן שר האוצר. בשנת 2002 אושרה כהונתה לשר האוצר. בשנת 2005 במקביל לתפקידה היא כיהנה כסגנית ראש הממשלה.
בשנת 2005 זינאידה גרצ'אני השתתפה בבחירות לראש העיר קישינב. היא זכתה בבחירות, אך מכיוון ששיעור התשפפות היה נמוך (פחות משליש הבוחרים) התוצאות בוטלו.
בשנת 2008 היא התמנתה לראש הממשלה במקום וסילי טרלב.
בשנת 2009 זינאידה גרצ'אני הייתה מעומדת של המפלגה הקומוניסטית לתפקיד נשיא מולדובה. בהצבעה היא קיבלה 60 קולות (לעומת דרישה של 61 קולות) ולא נבחרה. בשנת 2011 היא עזבה את המפלגה הקומוניסטית והקימה מפלגה חדשה. בבחירות של שנת 2014 המפלגה זכתה ל-25 מקומות בפרלמנט ועתה היא הסיעה הגדולה בפרלמנט של המדינה.
בשנת 2015 היא השתתפה פעם נוספות בבחירות לראש העיר קישיניב, אך בסיבוב השני והמכריע צברה רק 46.46% מהקולות (ראש העיר מכהן צבר 53.54%).
נכון ליוני 2019 היא מכהנת כיושב ראש הפרלמנט.
ויליאם לי (יזם סיני)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1974 (בן 50) אנחווי, הרפובליקה העממית של סין 
 השכלה:  אוניברסיטת פקין 
 מעסיק:  ניאו 
 
לי בין או בכינויו המערבי ויליאם לי (בסינית: 李斌; פין-יין: Lǐ Bīn; נולד ב-9 באוגוסט 1974) הוא מיליארדר ויזם היי-טק סדרתי סיני. לי ידוע בעיקר כמייסד ומנכ"ל חברת הרכבים החשמליים החדשנית ניאו, אשר בשלה הוא מכונה "אילון מאסק הסיני".
בדצמבר 2020 פורבס העריך את שוויו בכ-7.8 מיליארד דולר. לי ייסד, והשקיע במעל 40 חברות בתחום האינטרנט, ותעשיית רכב.
לי נולד ב-1974 באנחויי בחווה לייצור חלב, הוא עבד בזמן שלמד בבית הספר. מגיל 7 הוא ומשפחתו חסכו כסף כדי שיוכל ללמוד באוניברסיטה. הוא אכן למד לבסוף באוניברסיטת בייג'ינג וסיים עם תואר ראשון בסוציולוגיה ומשפט.
פרסים

יזם השנה של GQ לשנת 2017
איש השנה של אגודת סוחרי הרכב 2017
נבחר לאחד מעשרת האישים המובילים בתחום הכלכלה בסין בשנת 2017
הערות שוליים

↑  "William Li". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2019-02-25.
↑  "Tesla's success sparks China's electric cars race - Business - Chinadaily.com.cn". www.chinadaily.com.cn. נבדק ב-2019-02-25.
↑  "Day 2 Sends Nio's Shares Flying 76% - capitalwatch.com - via @CapitalWatchCom". www.capitalwatch.com. נבדק ב-2019-02-25.
חבורת הארבעה של קליין

במתמטיקה, חבורת הארבעה של קליין, או פשוט חבורת קליין, היא חבורה אבלית בת ארבעה איברים הקרויה על שם פליקס קליין, ונהוג לסמנה באות V, קיצור לשם שקליין נתן לה: Vierergruppe. חבורת הארבעה של קליין איזומורפית ל-Z2 × Z2, המכפלה הישרה של שני עותקים של החבורה הציקלית מסדר 2, והיא החבורה הקטנה ביותר שאינה ציקלית.
חבורת הארבעה של קליין מורכבת מקבוצה  \ \{e,a,b,c\} ופעולה * המוגדרת על ידי לוח הכפל:
| c | b | a | e | * |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| c  | b  | a  | e‏ | e‏ |
| b  | c  | e  | a‏ | a‏ |
| a  | e  | c  | b‏ | b‏ |
| e  | a  | b  | c | c‏ |
כל איבר בחבורה הופכי לעצמו (ולכן הסדר של כל איבר בחבורה, פרט לאיבר היחידה e, הוא 2). המכפלה של כל שניים מבין שלושת האיברים הלא טריוויאלים (a, b, c) היא האיבר השלישי. בגלל הסימטריה הזו בין שלושת האיברים, כל תמורה על שלושת האיברים האלו מהווה אוטומורפיזם של חבורת הארבעה של קליין, ולכן חבורת האוטומורפיזמים של חבורת הארבעה איזומורפית לחבורה הסימטרית S3.
חבורת הארבעה והחבורה הציקלית Z4 הן החבורות היחידות מסדר 4 (עד כדי איזומורפיזם). החבורה איזומורפית לחבורה הדיהדרלית D2 ולחבורת הסימטריות של מעוין ושל מלבן (שאינם ריבוע) - ארבעת האיברים הם העתקת הזהות, שיקוף בציר אנכי, שיקוף בציר אופקי וסיבוב בזווית שטוחה. היא גם חבורת הסימטריות של כל תיבה לא ריבועית. תת החבורה הנורמלית  \ \{1,(12)(34),(13)(24),(14)(23)\} של החבורה הסימטרית  \ S_{4}, איזומורפית לחבורת הארבעה.
ויליאם וולוורת'

ויליאם וולוורת' (בתחתית התמונה משמאל) הורג את ווט טיילר, 1381.
סר ויליאם וולוורת' (באנגלית: Sir William Walworth; נפטר בשנת 1385) היה הלורד ראש העיר של לונדון, בירת אנגליה. במהלך כהונתו הרג את ווט טיילר, מנהיג מרד האיכרים וכך הצליח במו ידיו לסיים את המרד.
קורות חיים

וולוורת' היה בן למשפחה שהתגוררה בדורהאם. הוא התמחה אצל ג'ון לאבקין (John Lovekyn) חבר החברה המאמינה של מוכרי הדגים (גילדת הדייגים של לונדון).
וולוורת' ירש את מקומו של מורו כאלדרמן של רובע ברידג' (Bridge ward) במועצת הסיטי בשנת 1368, נבחר לתפקיד שריף בשנת 1370 ולתפקיד הלורד ראש העיר בשנת 1374.
במהלך כהונתו הוא נהג להלוות כספים רבים לריצ'רד השני, מלך אנגליה ותמך בדודו של המלך ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר.
וולוורת' עבד זמן קצר בבית המכס של לונדון תחת ג'פרי צ'וסר ונחשב באותה עת לאחד הסוחרים העשירים בלונדון.
קורות חיים > מרד האיכרים

וולוורת' ידוע בכך שהרג את ווט טיילר במהלך הפגישה שנערכה בין המלך לבין טיילר, ובכך הביא במו ידיו לסיום מרד האיכרים.
בעקבות הטלת מס הדרכים, יצא טיילר בראש קבוצת איכרים ותפס את השלטון בקנטרברי. בעקבות ניצחון זה התקדם לעבר העיר לונדון ונכנס אל העיר בראש צבא איכרים המונה כ-50,000 לוחמים.
טיילר חצה את גשר לונדון בלא התנגדות, נכנס אל מצודת לונדון וכלא את סיימון סדברי, ארכיבישוף קנטרברי הלא פופולרי, וכרת את ראשו. המורדים המשיכו לארמון סאבוי, העלו אותו באש והרגו את דודו של המלך.
ריצ'רד מוולינגפורד נפגש עם המלך ריצ'רד השני והגיש לו את דרישות המורדים. המלך נפגש עם צבא המורדים באזור מייל אנד והבטיח לבחון את דרישותיהם, ולפעול להפחתת המיסים הלא פופולריים.
בעוד ש-20,000 מחייליו המתינו באזור סמית'פילד, טיילר רכב לבדו להיפגש עם המלך. טיילר נפגש עם המלך בנוכחותו של וולוורת'. לא ברור מה התרחש בפגישה, אולם ככל הנראה טיילר העליב את המלך בן ה-15, וסר ויליאם וולוורת' שלף את חרבו ודקר את טיילר שהיה בלתי חמוש. ראלף דה סטאנדיש, אחד משומרי המלך דקר אף הוא את גופתו של טיילר ווידא את מותו.
בשל ההגנה על המלך קיבל וולוורת' את תואר האבירות "סר" וכן קיבל משכורת חודשית לשארית חייו מאוצר המלך.
וולוורת' התמנה לשתי ועדות מלכותיות שנועדו להחזיר את השלום למחוז קנט.
וולוורת' נפטר בשנת 1385 ונקבר בכנסיית סנט מייקל שבקרוקד ליין (כנסייה בה התפלל במהלך חייו, ותרם לה כספים רבים).
בשל מעשיו נחשב וולוורת' לגיבור עממי, והוא מוזכר בספרו של ריצ'רד ג'ונסון משנת 1592 "תשעת הגיבורים של לונדון".
זגורסקי שטרוקלי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  קרואטיה 
 
זגורסקי שטרוקלי (קרואטית: Zagorski štrukli) הוא קינוח העשוי מבצק המוגש אפוי או מבושל ממטבח הקרואטי, נפוץ במחוז זגרב ובצפון קרואטיה. המנה מזכירה את השטרוקלג'י, קינוח דומה מן המטבח הסלובני השכן.
הכנת זגורסקי שטרוקלי מבושל או מטוגן מאוד דומות זה לזה. מניחים שכבה שטוחה ומאוד עבה של בצק על השולחן. יוצקים שכבה דקה של קוטג' עם ביצים, שמנת חמוצה ומלח בישול באופן אחיד. את הבצק מגלגלים לרוחב משני הקצוות עד ששני הרולים נפגשים, את התוצר חותכים לחתיכות בגודל של 10 עד 20 סנטימטרים.
כדי לקבל זגרוסקי שטרוקלי אפוי, מניחים את חתיכות הבצק בתבנית אפייה, מצפים אותם בנדיבות בשמנת, אופים את התבנית במשך 45 דקות עד שהבצק מקבל גוון אדמדם מלמעלה. עבור הגרסה המבושלת, מניחים את יריעות הבצק במחבת מעל סיר עם מים רותחים. מטגנים מעט בצל ופטרוזיליה בנפרד ומוסיפים אותם למחבת. את השטרוקלי מבשלים במשך כעשרים דקות.
המאכל נחשב למנה לאומית של קרואטיה, שכן בשנת 2007 הוא התווסף לרשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של קרואטיה.
ויליאם וולטון

ערך זה עוסק במלחין אמריקאי. אם התכוונתם לכדורסלן אמריקאי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במרץ 1902 אולדהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במרץ 1983 (בגיל 80) איסקיה, איטליה 
 שם לידה:  William Turner Walton 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  כרייסט צ'רץ', אוניברסיטת אוקספורד, בית הספר קתדרלת כרייסט צ'רץ', Memphis Technical High School 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  סוזאנה, ליידי וולטון (1948–1983) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1947)  מדליית בנג'מין פרנקלין (1972)  מדליית ולטר וילסון קובלט (1947)  Knight Bachelor  מסדר ההצטיינות 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם טרנר וולטון (באנגלית: William Walton;‏ 29 במרץ 1902 - 8 במרץ 1983) היה מלחין בריטי.
חייו

בגיל עשר התקבל לתפקיד נער מקהלה בקתדרלת כרייסט צ'רץ' באוקספורד וקבל שיעורי מוזיקה מאורגניסט הקתדרלה. בגיל שש-עשרה נתקבל כתלמיד בקוליג' כרייסט צ'רץ' באוקספורד והחל בלימודי התואר הראשון במוזיקה. ב-1920 עזב את אוקספורד ללא תואר. הוא עבר ללונדון והתחבר למשפחת סיטוול, משפחה אריסוקרטית עשירה ומשכילה. וולטון הלחין מוזיקה לשיריה של אדית סיטוול והתוצאה הייתה הסוויטה פאסאד.
בסוף שנות ה-20 החל להתפרסם בעיקר בגלל הקונצ'רטו לויולה (1929), האורטוריה משתה בלשאצר (1931), הסימפוניה מס' 1 (1935) והקונצ'רטו לכינור (1939).
משנת 1930 החל לחבר מוזיקה לסרטים. במלחמת העולם השנייה קיבל שחרור משירות צבאי כדי שיחבר מוזיקה לסרטים פטריוטים כמו הראשון בין המעטים (1942) ו-הנרי החמישי (סרט, 1944) (1944). ב-1951 קיבל תואר סר וב-1968 קיבל את אות מסדר ההוקרה.
במשך שבע שנים עבד על האופרה טרואילוס וקרסידה שהועלתה ב-1954. ב-1956 כתב קונצ'רטו לצ'לו ובשנת 1960 כתב סימפוניה שנייה.
בשנת 1949 קנה בית באי איסקיה ושם בילה את שארית חייו.
יצירותיו של וולטון

וולטון כתב מוזיקה קאמרית, מוזיקה לתזמורת, מוזיקה ווקלית ומוזיקה לסרטים. יצירותיו המפורסמות הן:
הסוויטה פאסאד (1923) - נכתבה במקור כמוזיקת ליווי לשיריה של המשוררת אדית סיטוול. קריין מדקלם את השירים המפולפלים והסוריאליסטים על רקע מוזיקה לאנסמבל קטן. לאחר מכן עיבד וולטון את היצירה לתזמורת מלאה. הקטעים הם פארודיסטים באופיים ונכתבו בקצב של ריקודים מודרניים.
קונצ'רטו לויולה - בוצע לראשונה על ידי המלחין פאול הינדמית שהיה ידידו של וולטון. לכבודו חיבר ב-1963 את היצירה "וריאציות על נושא של הינדמית".
סימפוניה מס' 1 - וולטון עבד עליה במשך 4 שנים. ב-1934 בוצעה לראשונה בשלושה פרקים ורק ב-1935 בוצעה בשלמותה. ביצירה ניכרת השפעתם של סיבליוס ואלגר.
האורטוריה משתה בלשאצר - יצירת מופת של וולטון לתזמורת גדולה, מקהלה ובריטון המתארת את סבל היהודים בבבל, את נפילת בלשאצר לאחר המשתה המפורסם והכתובת על הקיר שבשרה את נפילתו.
קונצ'רטו לכינור - הוקדש ליאשה חפץ.
קונצ'רטו לצ'לו - הוקדש לגרגור פיאטיגורסקי.
חמש באגאטלות לגיטרה (1972) - הוקדש לג'וליאן ברים.
מוזיקה לסרטים - עיקר הצלחתו הייתה בפסקולים לשלושה סרטים שייקספיריים של לורנס אוליבייה - הנרי החמישי (1944), המלט (1948) ו-ריצ'רד השלישי (1955). וולטון הלחין גם את המוזיקה לסרט "הראשון בין המעטים" (ספיטפייר), שהיה הסרט האחרון בכיכובו של לסלי האווארד.
ז'אן-בטיסט ינסן

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1889 מכלן, בלגיה 
 פטירה:  5 באוקטובר 1964 (בגיל 74) רומא, איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 מדינה:  בלגיה 
 מקצוע:  כומר קתולי, קאנוניסט, מורה, תאולוג 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (24 ביוני 1975) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ז'אן-בטיסט ינסן
 
ז'אן-בטיסט ינסן (בהולנדית: Jean-Baptiste Janssens; ‏1889 – 1964) היה כומר קתולי בלגי, שימש כראש המסדר הישועי, חסיד אומות העולם.
שנותיו הראשונות

ינסן נולד במכלן שבבלגיה. הוא למד בבית ספר קתולי בהסלט (Hasselt) שבבלגיה. בלימודיו הגבוהים באוניברסיטת סן לואי בבריסל (Université Saint-Louis Bruxelles) הצטיין בפילוסופיה ובפילולוגיה קלאסית. בשנת 1907 נכנס למסדר הישועי. הוא הגיש עבודה לתואר דוקטור בנושא המשפט הקונטיננטלי באוניברסיטת לובה (Louvain) שבבלגיה. הוא לימד משפט בסמינר תאולוגי ישועי, מונה לרקטור המכון התאולוגי ב-1929 ולאחר מכן היה ממנהיגי הישועים (Compagnie de Jésus) בבלגיה. בשנת 1939 ביקר בזאיר, אז מושבה בלגית (קונגו הבלגית), אך להוציא ביקור זה התגורר, עד מינויו לתפקיד ראש המסדר הישועי, באזור אנטוורפן ובריסל.
פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 מת ראש המסדר הישועי בבלגיה וינסן מונה לתפקיד במקומו, עד תום המלחמה. בתקופת השואה סייע לחסיד אומות העולם בנדיק גרינפס (Benedyk Grynpas), שהפעיל רשת להצלת יהודים בבריסל, וזאת על ידי הנפקת תעודות ומסמכים מזויפים שהעידו על הטבלתם לכאורה של ילדים יהודים רבים לנצרות. ינסן גייס לפעילות ההצלה כמרים רבים. ב-1975 העניק יד ושם את אות חסידי אומות העולם לינסן.
לאחר המלחמה

בשנת 1946 מונה ינסן, בוועידה כנסייתית ברומא, לראש המסדר הישועי. עקב בחירתו עבר להתגורר בסביבות רומא. במדיניותו ובדבריו בתפקידו זה חתר ינסן ליצור זיהוי בין הישועים לבין העניים והנזקקים, ולהתנתק מבעלי הון, וזאת ברוח שליחותם הרוחנית והחינוכית המקורית של הישועים, כפי שתפס אותה ינסן. ינסן חתר להרחיב את הפיקוח המרכזי שקיימו מוסדות ההנהגה הישועיים על מוסדות החינוך של המסדר הישועי ברחבי העולם, בעיקר בספרד ובאמריקה הלטינית.
הערות שוליים

↑  מידע נוסף באתר יד ושם, במאגר המידע אודות חסידי אומות העולם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137318308  ICCU: TO0V284737  ISNI: 0000 0000 6324 920X  LCCN: no2006082425  NKC: jo2013765410  NLA: 35649291  NTA: 073290602  RERO: 02-A003420301  VIAF: 76074408   WorldCat (עם VIAF): 76074408 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חבורת הבלשים והכלב

עטיפת הספר "חבורת הבלשים והכלב בתעלומת המכתבים הארסיים"
חבורת הבלשים והכלב היא סדרת ספרים שנכתבה על ידי איניד בלייטון. הסדרה עוסקת בחמישיית נערים בני 9–13, שהקימו חבורה לפענוח תעלומות בפטרסווד, אנגליה, בשנים בסמוך למלחמת העולם השנייה (הסדרה התפרסמה במקורה בשנות הארבעים והחמישים באנגליה ומאזכרת במספר ספרים את המלחמה האחרונה).
מכיוון שארבעה מהם לומדים בפנימיות, הם פועלים במהלך חופשות (בחופשות פסחא, קיץ וחגים לסירוגין). שוטר העיירה, תאופילוס גון, תמיד מנסה להפריע להם ולנסות לפתור את התעלומות בעצמו, אך ללא הצלחה.