stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעולות טרור בנתניה
פעולות הטרור > 2016

| תאריך | סוג | הרוגים | פצועים | מבצע | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 ביוני | פיגוע דקירה | 0 | 2 | ואיל אבו סאלח תושב טולכרם | בפיגוע דקירה בנתניה דקר המחבל ואיל אבו סאלח מטולכרם גבר בן 40 באורח בינוני ואישה בת 30 באורח קשה והמחבל חוסל. |
פעולות הטרור > 2017

| תאריך | סוג | הרוגים | פצועים | מבצע | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 במאי | פיגוע דקירה | 0 | 2 | מוהנד אבו ספאקה תושב טולכרם | בפיגוע דקירה מנתניה דקר המחבל מוהנד אבו ספאקה מטולכרם 2 שוטרים ופצע אותם באורח קל, המחבל נורה ומת לאחר 3 ימים. |
פעולות הטרור > 2023

| תאריך | סוג | הרוגים | פצועים | מבצע | תיאור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 במרץ | פיגוע דקירה | 0 | 0 | מחבל תושב יהודה ושומרון | מחבל מיהודה ושומרון דקר אישה בכתפה לעיני ילדיה, הודות למעיל אשר לבשה היא לא נפגעה ונפצעה בפיגוע, המחבל נעצר והודה כי ביצע את הפיגוע במטרה לרצוח יהודים. |
פרקלאב

פֶרקֶלאב (רומנית: Pârcălab) הוא תפקיד של "דרגטור" המנהל הנסיכויות הרומניות בימי הביניים ועד התקופה המודרנית. למונח היו שתי משמעויות.
המשמעות הראשונה הייתה של פקיד בכיר האחראי על ניהול מחוז ("צינוּט ţinut במולדובה - חוטין, סוצ'אבה או ניאמץ) או "ז'ודץ" בוולאכיה.
הפרקלאב היה בעל סמכויות מנהליות, צבאיות ומשפטיות והיה בו זמנית נציג השלטון המרכזי, כלומר של שליט המדינה (הוויווד או הדומְן) באותו מחוז.
ככל הנראה חלוקת המדינה למחוזות ובראשם פרקלאבים התרחשה לראשונה בימי בסראב הראשון. בנסיכות מולדובה הפרקלאב ניהל מחוזות ţinut שהיו בהם ערים מבוצרות. לפעמים נקרא גם "סטארוסטה" או במקרה של ראש העיר -וורניק, אבל בדרך כלל סטארוסטה או וטאב (וטאף) ניהל מחוז ללא ערים מבוצרות. עם הזמן בראש מחוז judeţ במונטניה (ולאכיה) מונה jude (ז'ודה) במקום פרקלאב.
במאה ה-15 מפורסם היה לוקה ארבורה, פרקלאב של מצודת ניאמץ, שמת מות גבורים בשנת 1476, כשהגן בהצלחה על המבצר מול צבאו של מהמט השני. הכרוניקון מירון קוסטין היה בין 1660 -1664 פרקלאב של חוטין.
התפקיד היה עדיין קיים במאה ה-19. אלכסנדרו יואן קוזה היה בהתחלה פרקלאב של גאלאץ (1856-1857).
המובן האחר של המונח היה בוולאכיה - הפקיד האחראי של כפר, מעין ראש כפר שההיה חלק מאחוזתו של אציל (בויאר) או של מנזר.
מקור המילה pârcălab הוא הונגרי:"פורקולאב" (porkoláb), שהוא בתורו שיבוש של המילה הגרמנית בורג-גראף (Burggraf, "רוזן העיר").
המקבילה המודרנית אבל חלקית של התפקיד היא "פְרֶפָקְט" (prefect).
לקריאה נוספת

Laurenţiu Radvan -The Winding road: urban autonomy in the Romanian Principalities between the 14th and the 18th century (לאורנציו רדבן - הדרך המפותלת: האוטונומיה העירונית הנסיכויות הרומניות בין המאה ה-14- ה-18)
הערות שוליים

↑   Constantin Giurescu - Istoria Bucureştilor, Editura Vremea 2009 (ק. ג'ורסקו - תולדות בוקרשט 2009 מהדורה שלישית ערוכה ומתוקנת על ידי דינו ג'ורסקו)
↑  L.Radvan
↑  Lazăr Şăineanu - Dicţionar Universal al Limbii Române, Editura Litera Chişinău, 1998 (לאזאר שינאנו - מילון אוניברסלי של השפה הרומנית הוצאת ליטרה, קישינב 1998)
↑  Laurenţiu Radvan עמ' 7
↑  Pál Hunfalvy - Rumänien und Ihre Ansprüche, Wien und Teschen, 1883 (הרומנים וטענותיהם)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4147015-1
פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 סיבות:  לאחר המחלה אנצפליטיס לתארגיקה
 טיפול:  אל דופא
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D010301
 
פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי היא מחלה פרקינסונית שלפי הדעה המקובלת נגרמת על ידי מחלה ויראלית המעוררת ניוון של תאי העצב בחומר השחור. באופן כללי, ניוון זה מוביל לפרקינסוניזם קליני.
מבחינה היסטורית, החל משנת 1917 התרחשה מגפה של אנצפאליטיס לתארגיקה, המכונה גם דלקת המוח של פון אקונומי או "מחלת השינה", שנגרמה אולי בהקשר לשפעת הספרדית של 1918; עם זאת, אפילו עם השימוש בבדיקות אבחון מולקולאריות מודרניות על גופות שחלו במחלה זו, לא נוצר קשר מוצק בין אנצפאליטיס לתארגיקה עם השפעת הספרדית.[דרוש מקור] אף על פי שפרקינסוניזם נצפה מדי פעם בשלב המוח החריף של דלקת המוח המוחית, הוא נתקל לעיתים קרובות בשלב הפוסט-אנצפליטי. הופעת פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי עשויה להתרחש מספר שנים לאחר ההחלמה ממחלת אנצפאליטיס לתארגיקה. המנהיג הנאצי אדולף היטלר סבל ממחלה זו.
אזורי המוח שנפגעו מהמחלה מכילים סבכים פיברילריים, דומים לאלה הנראים אצל חולים במחלת אלצהיימר. עם זאת, הפלאק הסנילי השכיח במחלת אלצהיימר לא נמצא.
לקריאה נוספת

Bhattacharyya, Kalyan B. (2015). "Adolf Hitler and His Parkinsonism". Annals of Indian Academy of Neurology. 18 (4): 387–390. doi:10.4103/0972-2327.169536 (לא פעיל 2024-04-16). ISSN 0972-2327. PMC 4683874. PMID 26713007.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: DOI inactive as of אפריל 2024 (link)
Evidente V, Gwinn K (1998). "Post-encephalitic parkinsonism". J Neurol Neurosurg Psychiatry. 64 (1): 5. doi:10.1136/jnnp.64.1.5. PMC 2169890. PMID 9436719.
הערות שוליים

↑  Bhattacharyya, Kalyan B. (2015). "Adolf Hitler and His Parkinsonism". Annals of Indian Academy of Neurology. 18 (4): 387–390. doi:10.4103/0972-2327.169536 (לא פעיל 2024-04-16). ISSN 0972-2327. PMC 4683874. PMID 26713007.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: DOI inactive as of אפריל 2024 (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85098117 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פרידוט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Fe,Mg)2SiO4)
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי, נזוסיליקט
 צורת הגביש:  גרגרי. לעיתים מסיבי. נדיר למצוא גבישים תאומים
 צבע:  צהוב ירקרק עד ירוק צהבהב חיוור
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה
 שבירה:  דמוית קונכייה, מינרל פריך
 קשיות:  7-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.3-3.2
 שרטוט:  לבן
פרידוט הוא שמה של אבן חן, סוג של פורסטריט, מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין. נוסחת המבנה של הפרידוט היא Fe,Mg)2SiO4) כאשר אחוז המגנזיום גבוה מאחוז הברזל. מקור שם אבן החן הגיע כנראה מערבית - "פארידת" שפרושו "אבן חן" או מהמילה הצרפתית "פריטו" (peritot), כלומר "בלתי ברור".
פרידוט היא אחת מאבני החן היחידות בעלות צבע אחד בלבד. עומק הצבע הירוק תלוי בכמות ברזל הכלולה במבנה הגביש, ומשתנה מצהוב-ירוק לצבע זית לירוק חום במקצת. הפרידוט בעל הצבע הנאה ביותר מכיל פחות מ-15% ברזל וכולל יסודות קורט של ניקל וכרום. בניסיון להגדיל את שיווקו יש צורפים המשווקים את הפרידוט תחת השם המסחרי "אזמרגד של ערב" (Evening Emerald), אבל לעומתם יש המכנים בלעג את הפרידוט "אזמרגד לעניים" (לאזמרגד יש גוון ירוק כהה בהשוואה לגוון הירוק צהבהב של הפרידוט). תקופה מסוימת אף שווק הפרידוט תחת השם "כריזוליט" (מיוונית, "אבן זהובה") אלא ששם זה ניתן גם לאבני חן נוספות כדוגמת הכריזובריל הצהוב והשימוש בשם זה הופסק.
היסטוריה

הפרידוט היא אחת מאבני החן בהן נעשה שימוש בתקופה העתיקה ומשערים כי החלו לכרות אותה כבר לפני 4000 שנה. המקור העיקרי ממנו כרו את האבן מהתקופה העתיקה ועד מלחמת העולם הראשונה הוא קבוצת האיים זגברגד המכונים גם "האי של יוחנן הקדוש" (כיום זבירגט בים האדום מול חופי מצרים). היוונים קראו לאי טופאזיוס ועל שמו לאבן הפרידוט "טופזיון" והרומאים "טופזיוס"" בעקבותיהם. בסופו של דבר ניתן השם לטופז על מנת להבחין בין שתי אבני החן. משערים גם כי הפטדה, אבן המצויה בחושן שכיום מזהים אותה עם הטופז הייתה לאמיתו של דבר סוג של פרידוט.
תפוצה

האוליבין הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. בשל נקודת ההתכה הגבוהה של האוליבינים הם הראשונים בשורת בואן להתגבש מתוך מגמה מאפית עשירה במגנזיום וענייה בסיליקה ומצוי לכן בלבה ובקסנוליתים בפרידוטיט של מעטפת כדור הארץ שהמגמה נושאת אל פני השטח. עם זאת, פרידוט באיכות של אבן חן מתהווה רק בחלק קטן מאוד ממקרים אלו. גבישי פרידוט נמצאו גם במטאוריטים של ברזל-ניקל. את הפרידוט כורים בצפון קרולינה, אריזונה, הוואי, נבדה וניו מקסיקו בארצות הברית, ובאוסטרליה, ברזיל, סין, קניה, מקסיקו, בורמה, נורווגיה, פקיסטן, דרום אפריקה, סרי לנקה וטנזניה. פרידוט/אוליבין באיכות גבוהה נכרה באופן מסחרי בשדות הלבה של ערב הסעודית. גביש הפרידוט/אוליבין החתוך כאבן חן הגדול ביותר מצוי במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה ומשקלו 310 קרט (62 גרם). סוג מיוחד של פרידוט/אוליבין מפקיסטן ידוע כפרידוט "קשמיר". בשל גודלן הבלתי רגיל של אבנים אלו הצליחו אומנים מקומיים ליצור אבנים מלוטשות מרובות פאות שמשקלן מעל ל-100 קרט (20 גרם).
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד פרידוט הוא אבן ההולדת של חודש אוגוסט.
הערות שוליים

↑  ראו בקישורים חיצוניים באתר Mineral Galleries
אבני חן של פרידוט
פל קל

פל קל הייתה שיטת בנייה של תקרות בטון שהומצאה על ידי המהנדס אלי רון בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. שיטת פל קל הציעה פתרון קל, מהיר וזול יותר ליציקת תקרות במקום תקרות צלעות מבטון מזוין. יישומים מסוימים של שיטה זו התבררו כמסוכנים מאוד והשימוש בתקרת פל קל מסוג בלתי תקין היה הגורם המרכזי לקריסת הרצפה באסון ורסאי. בעקבות האסון, חלק מהמבנים שנבנו בשיטה זו תוקנו, והשיטה נאסרה לשימוש.
שיטת הבנייה

העיקרון הבסיסי של שיטת הפל קל הוא שימוש בארגזים של פח גלי בתוך הבטון המחליפים את מוטות הפלדה המיועדים לזיון כנגד גזירה ואת מוטות הזיון העליונים. צורת הבטון הנוצק בין צלעות הפח דומה לזו המתקבלת בתקרת צלעות רגילה, בחלק מהתקרות הפל קל גם היה קרום בטון תחתון. ארגזי הפח מונחים עם הפתח כלפי מטה ועם רווחים ביניהם. בין הפחים ובשכבה של עוד כמה סנטימטרים מעליהם יוצקים את הבטון. ארגזי הפח יוצרים חללי אוויר בתוך התקרה אך מאפשרים לה עובי סטטי מספיק גדול. הפח הגלי מתפקד גם כטפסות וגם כזיון המונע כפיפה. במקרים בהם נבנתה תקרת פל קל בגרסה שאינה תקנית, הפח החליף גם את חישוקי הפלדה האמורים למנוע גזירה.
חתך הבטון הבסיסי בתקרות אלו הוא T או I (מבחינת צורת הבטון). במהלך השנים פותחו מספר גרסאות לשילוב של ארגזי פח וחתכים שונים לתקרת הבטון, עם או בלי חישוקי פלדה נוספים:
תקרה בחתך  T שבצלעותיה יש חישוקים וזיון אופקי תקניים ובתחתיתה שכבת בטון דקה.
תקרה בחתך  I שבצלעותיה יש חישוקים תקניים.
תקרה בחתך  I שבצלעותיה אין חישוקים.
תקרה בחתך  I שבצלעותיה יש חישוקים שאינם עונים לדרישות התקן.
בגרסאות 1 ו-2 קיימים חישוקים המהווים זיון כנגד גזירה ותקרות מסוג זה הן תקניות. גרסאות 3 ו-4 בהן אין חישוקים אינן תקניות ואף מסוכנות.
תהליך בניית התקרה מתחיל ביציקה של בטון דק מאוד עם מעט זיון. תפקידו של בטון זה אינו קונסטרוקטיבי. על הבטון או לתוך הבטון בעודו רך, מכניסים את ארגזי הפח בצורת האות ח. מעל הפחים וביניהם יוצקים את שאר הבטון המשמש לבסוף תקרה מקשית. תפקידו של הפח הגלי הוא בין השאר להבטיח הידבקות טובה יותר בינו לבין הבטון.
הבעיות שבשיטה זו

היעדר זיון לגזירה: ארגזי הפח אינם עומדים במאמצי הגזירה כפי שחישוקי פלדה מתוכננים לשאת. נעיצת הפח בבטון הדק הראשוני היא נעיצה רופפת ולא מדויקת. בגרסה מאוחרת יותר של הפל קל הוסיפו זיון נגד גזירה בצורת סולם אלא שזיון זה לא היה מעוגן לזיון התחתון ולכן לא יכל למלא תפקיד קונסטרוקטיבי זה.
יכולת נשיאת המאמצים של קרום הבטון התחתון, שעוביו הוא כ-5–6 ס"מ בסך הכל, נפגעת ברגע שמוחדרים אליו ארגזי הפח.
איכות הפח הגלי הייתה ירודה מאוד יחסית לפלדה תקנית שבה משתמשים לזיון בבטון.
בעיית קורוזיה: בחללי האוויר שנוצרו בתוך התקרה יכולים להיקוות מים שיגרמו לקורוזיה מבלי שניתן יהיה להבחין בהם.
יציקת הבטון בתקרת הפל קל מתבצעת בשלבים עם מרווח זמן נוקשה ביניהם. אם היציקה השנייה מתעכבת אפילו בכמה שעות מספיק הבטון שנוצק ראשון להתקשות מעט ונוצר קו הפרדה בין שתי היציקות המהווה נקודה חלשה בבטון (שמידת החוזק שלה לא ניתנת למדידה).
תקרות הפל קל אינן מאפשרות גילוי מוקדם של בעיות כגון סדקים וקורוזיה.
אסון ורסאי

ב-2001 קרסה רצפה מסוג פל קל בעת שרקדו מעליה אורחי חתונה באולם חתונות "ורסאי" בירושלים וגרמה למוות של 23 אורחים. המשטח שקרס היה רצפת הקומה השלישית בבניין ששימש לשני אולמות אירועים. מממצאי חקירת האירוע עלו כמה סיבות שגרמו בסופו של דבר לאסון הקטלני. מלבד בנייה לא תקנית של התקרה, תקופה קצרה לפני האירוע, הוסר קיר שנמצא מתחת לתקרה, באולם בקומה השנייה. הקיר אמנם לא היה חלק מהקונסטרוקציה אך הוא מנע את שקיעת התקרה עד אותו שלב ולאחר הסרתו החלה התקרה לשקוע. השקיעה החלה לבלוט לעין כמה שבועות לפני האסון עצמו אך הבעיה לא טופלה אלא הוחמרה על ידי יישורה בחול וריצוף נוסף. בערב החתונה, כאשר הרצפה הייתה קרובה לקצה גבול היכולת שלה, נוסף עליה משקלם של עשרות אנשים שרקדו עליה. הקריסה הייתה פתאומית כאשר משטח הרצפה המלבני שבין העמודים נגזר מדפנותיו וקרס.
בעקבות האירוע הוגשו כתבי אישום נגד האנשים האחראים למחדל. בעלי האולם הורשעו בגרימת מוות ברשלנות ונדונו לשנתיים וחצי מאסר בפועל. אלי רון, המהנדס ממציא שיטת הפל קל ושלושה מהנדסים נוספים, הורשעו גם כן בגרימת מוות ברשלנות. על המהנדסים נגזרו 22 חודשי מאסר ועל רון ארבע שנות מאסר.
אישור בטיחות למבנה פל קל

מבני פל קל לא בטיחותיים נאסרים לשימוש ולרובם עושים "פינוי בינוי". כדי להימנע מהריסה מיותרת ניתן לבצע בדיקת בטיחות למבנה. מבנה פל קל שעבר בדיקה זאת הוא בטוח כמו מבנים שניבנו בשיטות בניה רגילות. כיום רוב העיריות דורשות בדיקות בטיחות שנתיות כדי לזהות בעיות שעלולות להיווצר במבני פל קל. ישנם מהנדסים שסבורים שבדיקה שנתית זאת מיותרת ומספיקה בדיקה חד פעמית.
מבנים נוספים

בעקבות אסון ורסאי נבחנו מבנים אחרים שנבנו בשיטת הפל קל וחלקם נסגרו לשימוש עד להשלמת תיקונם שבמבנים מסוימים הגיע לעלות של מיליוני שקלים.
הערות שוליים

↑  אבירם זינו, ממציא שיטת הפל-קל נשלח לארבע שנות מאסר, באתר ynet, 31 במאי 2007
↑  ע"א 9173/11 יעל"א השקעות בנכסים נ' עיריית ירושלים, הפניקס חברה לביטוח בע"מ
צ'ישפיש

צִ'ישְפִּיש (תעתיק: Čišpiš, ביוונית: Τεΐσπης; ‏ 675-640 לפנה"ס), בנו של האחמניש ואבי סבו של כורש הגדול. יש ראיות לכך שכורש הראשון ו-Ariaramnes היו שניהם בניו[דרוש מקור]. כורש הראשון הוא סבו של כורש הגדול, ואילו Ariaramnes הוא סבא רבא של דריווש הראשון. על פי ממצאים מהמאה ה-7 לפנה"ס, הוא כבש את עיר העילמית אנשאן לאחר שהשתחרר משלטון מדי, והרחיב את ממלכתו שהייתה כפופה לשלטון עילם. הוא הוחלף על ידי בנו השני, כורש הראשון.
ביבליוגרפיה

Akbarzadeh, D.; A. Yahyanezhad (2006). The Behistun Inscriptions (Old Persian Texts) (בפרסית). Khaneye-Farhikhtagan-e Honarhaye Sonati. ISBN 964-8499-05-5.
Kent, Ronald Grubb (2005–2006). Old Persian: Grammar, Text, Glossary (בפרסית). translated into Persian by S. Oryan. ISBN 964-421-045-X.
פרנצ'סקו גוויצ'ארדיני

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1483 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  22 במאי 1540 (בגיל 57) ארצ'טרי, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 מדינה:  רפובליקת פירנצה 
 מקום קבורה:  Santa Felicita 
 השכלה:  אוניברסיטת פדובה 
 בן או בת זוג:  Maria Salviati 
 
פרנצ'סקו גוויצ'ארדיני (באיטלקית: Francesco Guicciardini; ‏6 במרץ 1483 - 22 במאי 1540), היסטוריון ומדינאי איטלקי. לודוביקו גוויצ'ארדיני היה אחיינו.
חייו

גוויצ'ארדיני נולד בפירנצה למשפחת אצילים מפורסמת, שבניה החזיקו במשרות רמות בעיר במשך דורות רבים. בתקופתו עמדה איטליה - עוד לפני שהייתה מדינה מאוחדת כפי שמוכרת מאז אמצע המאה ה-19 - ברצף משברים קשים, שנשאו אופי חיצוני (פלישות אלימות מצידם של השכנים, בעיקר של צרפת וספרד שאותה תקופה הפכו למדינות ריכוזיות בעלות צבא חזק) ופנימי (משברים רוחניים ורעיוניים אותם תיאר ההיסטוריון יעקב בורקהארט בספרו על הרנסאנס).
אחרי שסיים גוויצ'ארדיני את חוק לימודיו היסודיים, שלח אותו אביו לאוניברסיטאות של פרארה ושל פדובה שבהן למד עד 1505. הוא נשא את עיניו למשרה בכנסייה על מנת להפוך לקרדינל, אך אביו לא אבה שאיש מבניו ייכנס לשירות הכנסייה במצבה השפל והמושחת. הוא פנה ללימודי המשפטים, ובמהרה נתמנה על ידי ממשלת העיר לקרוא תביעות משפטיות בפני הציבור. בהיותו בן 23 שנה נשא לאישה את מאריה, בתו של אלאמאנו סאליביאטי, שהיה מנכבדי העיר.
ב-1512 נשלח על ידי ממשלת העיר כנציגה בחצרו של פרננדו השני, מלך אראגון, ובכך החלה הקריירה שלו כדיפלומט וכמדינאי. ב-1515 נכנס לשירותהאפיפיור לאו העשירי, שמינה אותו למושל רג'ו אמיליה ב-1516, ולמושל מודנה ב-1517. האפיפיור קלמנס השביעי מינה אותו למושל פארמה. בתפקידו זה ארגן את ההגנה על העיר שהותקפה על ידי הצרפתים ב-1521. הוא זכה בתפקידים רמי מעלה שאפשרו לו להיות אדון מדינת האפיפיור שמעבר להרי האפנינים.
ב-1526 נתמנה על ידי קלמנס השביעי לסגן המפקד העליון של כוחות האפיפיור. בתפקידו זה היה עד מרחוק לביזת רומא ולמעצרו של האפיפיור, מאורעות שהעיקו על מצפונו, משום שלפני כן יעץ לו לצאת למלחמה. למרות זאת, האפיפיור מינה אותו למושל בולוניה ב-1531, משרה שבה החזיק עד 1534, כאשר התפטר מתפקידו עם בחירתו של פאולוס השלישי לאפיפיור, ושב להתגורר בפירנצה.
גוויצ'ארדיני לא רק היה בן זמנו של ניקולו מקיאוולי אלא חברו הטוב, והשניים התפלמסו ביניהם לצד הסכמתם העקרונית על חשיבותה של התבונה. ההבדל הגדול בין גישתם הייתה בנושא הניסיון האנושי כבסיס מרכזי למסקנות מעשיות כפי שחשב גוויצ'ארדיני, לבין נטייתו של מקיאוולי להסיק מסקנות על בסיס תיאוריה.
כמו מקיאוולי, גם גוויצ'ארדיני מוכן לוותר על עקרונותיו כדי להגן על שליטים שבהם תמך. ב-1535 הוא הגן על אלסנדרו דה מדיצ'י בפני ההאשמות של גולי פירנצה בבית הדין של קרל החמישי בנאפולי. ב-1537, אחרי רצח אלסנדרו דה מדיצ'י, תמך גוויצ'ארדיני בקוזימו הראשון דה מדיצ'י, שהיה נער שבאמצעותו קיווה לשלוט בפירנצה. נער זה התגלה כפוליטיקאי ממולח, והוא פיטר את גוויצ'ארדיני שנאלץ לפרוש לחווילתו, שם כתב את ספרו "היסטוריה של איטליה" ושם גם נפטר ב-1540.
בספרו "היסטוריה של איטליה", תיאר גוויצ'ארדיני את המאורעות העיקריים שהתחוללו באיטליה בתקופה 1494–1532, תוך שהוא שם דגש על סיבותיהם ומרחיב את המבט למדינות אחרות, כך שיש הרואים בספר זה היסטוריה של אירופה לא פחות משהוא היסטוריה של איטליה. מישל דה מונטן מחבר "המסות", כתב על גוויצ'ארדיני במסה "על ספרים" (ספר 2 פרק 10): "היסטוריון זה כותב בשקידה. באמצעותו ניתן לדעת באופן מדויק את האמת על אודות המאורעות שקרו בתקופתו."
ב-1857 ראו אור לראשונה באיטלקית, שורת 'הפתגמים והרפלקציות' של גוויצ'ארדיני, מאות אמירות ומחשבות פרי עטו. ב-1965 תורגם חיבורו לאנגלית וראה אור מאז בכמה מהדורות. אחד 'הפתגמים' אומר את הדברים הבאים: "מבקש אני מן העולם שניים יותר מכל: האחד - את עלייתה התמידית של מדינה זו וחירותה. האחר - את כבודה של משפחתנו, לא רק בימי חיי אלא תמיד. ברצון האל ישמור ויגדיל שניהם גם יחד".
הערות שוליים

↑  מבוא ל'ריקורדי' (1962), עמ' 16, 19.
פרנק אבוזי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1870 קאלביסון, צרפת 
 פטירה:  17 בינואר 1938 (בגיל 68 בערך) תונון-לה-בן, צרפת 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של הדת 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  פרס לאנגלואה (1906) 
 
ספר של פרנק אבוזי על תורתו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן
פרנק אבוזי (בצרפתית: Frank Abauzit;‏ 1870 - 17 בינואר 1938) היה פילוסוף, מורה ומתרגם צרפתי. בן למשפחה של כמרים פרוטסטנטים, נודע כמורה לפילוסופיה, בפעילותו האקומנית ובכתיבת גרסה בצרפתית לספר של ויליאם ג'יימס על החוויה הדתית.
ביוגרפיה

שם המשפחה Abauzit נהוג אצל משפחות פרוטסטנטיות מדרום צרפת. פרנק אבוזי נולד בקאלביסון שבמחוז גאר לפסטור הרפורמי תאודור אבוזי (1820–1914) ששרת 50 שנה ביישוב קאלביסון בלנגדוק. האב למד בז'נבה ובברלין והיה אחד מהמקורבים של הסופר אנרי פרדריק אמיאל. הדוד מצד האב, שנקרא גם כן פרנק אבוזי (יליד 1822) לימד פילוסופיה בפריז.
סבו מצד האב, מארק-תאופיל אבוזי (לפני 1783 ז'נבה – 1834 ) היה גם הוא פסטור, וניהל זמן מה את האכסניה לפליטים צרפתים בלונדון. אחרי לימודי פילוסופיה, לימד פרנק אבוזי הבן פילוסופיה בבתי ספר תיכון בערים אלס, ניס, ולאנס ותונון. הושפע במיוחד על ידי הגותו של אמיל בוטרו. אבוזי ידע על בוריה את השפה האנגלית, ויש אומרים כי שלט ב-17 שפות.
ב-1901 התפרסם בחוגים האינטלקטואלים על ידי התרגום לצרפתית של ספרו של ויליאם ג'יימס, "החוויה הדתית". בהמשך תרגם עוד ספרים מאת ג'יימס, כמו גם שירה אנגלית.
אבוזי ראה את עצמו כממשיכו ופרשנו של הפילוסוף השווייצרי שארל סקרטאן.
כמשתייך לבני העדה הפרוטסטנטית, חיפש אבוזי דו-שיח עם קתולים ובני זרמים נוצרים אחרים, ועם בני דתות ודעות אחרות ופעל בראשית המאה ה-20 ב"איחוד ההוגים החופשיים והמאמינים החופשיים למען תרבות מוסרית" (Union des libre penseurs et libre croyants pour la culture morale) שהוקם בשנת 1907. אף נבחר למזכיר הכללי של ארגון זה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה גם מזכיר הקבוצה "LABC", הקרויה לפי ראשי התיבות של שמות מייסדיה: לברט ונייר, אבוזי, בגנר, וההלניסט א. קרואזה. הם חיפשו ליצור מגעים בין הזרמים השונים של הנצרות, בין נציגי דתות שונות, של האידיאליזם החילוני ושל ההומניזם הרוחני. ודנו ב"רעיון האלהים".
אבוזי נמשך לרעיונות האקומניים, הקים בשנת 1926 את "האיגוד הנוצרי של המורים" וערך את בטואנו "ל'אמיטייה" (L 'Amitié, בתרגום לעברית: הידידות)
אבוזי נפטר ב-1938 בתונון לה בן שבסבואה עילית. היה נשוי ואב לשלושה.
ספרים

1905 La philosophie au lycée (הפילוסופיה בבית ספר תיכון)
1914 Le problème du Christ et la solution selon Charles Secrétan (סוגייתו של כריסטוס והפתרון לפי סקרטאן)
L' énigme du monde dans la philosophie de Charles Secrétan 1922 (חידת העולם בפילסופיה של שארל סקרטאן)
Le pensée du père Laberthonnière(הגותו של האב לאברטונייר)
Comment enseigner et comment apprendre l’art même d' apprendre 1925 (איך ללמד ואיך ללמוד את עצם מלאכת הלמידה)
1939 - Le probleme de la tolérance - (שאלת הסובלנות )
תרגומים - עיבודים

L' expérience religieuse" par William James " 1906 – עיבוד - על התרגום – עיבוד נמתחה בקורת על ידי אנרי ברגסון במכתבים אל המתרגם
Valeur morale de l ascétisme et de la pauvreté" par William James"
פרנץ ויטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1860 הודמזוושרהיי, הונגריה 
 פטירה:  23 במרץ 1932 (בגיל 72) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 
פרנץ ויטמן (בהונגרית: Wittmann Ferenc; הודמזוושרהיי, 19 בינואר 1860 – בודפשט, 23 במרץ 1932) היה פיזיקאי יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1908). הוא היה בין עשרות המדענים היהודים שלא התנצרו כדי לקבל תואר פרופסור.
ביוגרפיה

פרנץ ויטמן הוא בנם של איגנץ ויטמן ושל שרולטה ארליך. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית של (פרנץ) יוזף ובאוניברסיטת בודפשט. משנת 1878 עבד באוניברסיטה הטכנולוגית המלכותית יוזף. במשך שנתיים היה האסיסטנט של פרופסור אלאיוש שולר מרצה למדעי הטבע הניסויים. לאחר מכן, בשנת 1892 הועבר למחלקה למדעי הטכנולוגיה והפיזיקה, שם עבד תחת פיקוחו של יוזף סטוצק במשך עשר שנים וכעוזר פרופסור ולאחר מותו מונה לפרופסור לפיזיקה טכנית. הוא העביר מספר הרצאות פומביות באגודה המלכותית ההונגרית למדעי הטבע, באגודה המהנדסים והאדריכלים ההונגרית ובחברה למתמטיקה ולפיזיקה. בשנת 1919 הפך לסגן מנהל המכון להכשרת מורים בבודפשט. מחקריו על זרם חילופין הם משמעותיים. הוא היה ממציא האוסצילוסקופ שנקרא על שמו. הוא עסק גם בהנדסת רדיו. מאמריו פורסמו בכתבי עת מקצועיים הונגריים.
פרנץ ויטמן הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו

על דמויות הקאנון. עבודת גמר מתמטית. בודפשט, 1881.
בחינה אופטית של זרמים חשמליים תקופתיים. עלון מתמטיקה ומדע, 1891.
הטכניקה של זרמים חשמליים חזקים בתערוכה הארצית של המילניאום (אלף דנה להונגריה). בודפשט, 1898. עם נספח ו-35 איורים. (תדפיס מיוחד מדו"ח מטלקוביץ')
מכשירים וכלים מדעיים בתערוכה הלאומית של המילניום 1896. בודפשט, 1898. (תדפיס מיוחד מדוח מטלקוביץ')
על הלהבות הנשמעות. בודפשט, 1902. (תדפיס מיוחד מכתב העת למדעי הטבע)
צריכתן ועמידותן של נורות ליבון אור אוסמיום חשמליות. בודפשט, 1906. (תדפיס מיוחד מעלון אגודת המהנדסים והאדריכלים)
חקירה ניסיונית של תופעות רעידות שאינן משככות ומעוכבות. עלון מתמטיקה ומדע, 1911.
פיזיקה טכנית I – II., בודפשט, 1919.
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1914
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. אגנש קניירש. בודפשט, 1967–1969.
לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. בודפשט, 1929. עמוד 965. גישה מקוונת
A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825-2002. Szerzők: Markó László, Burucs Kornélia, Balogh Margit, Hay Diana. Budapest, MTA Társadalomkutató Központ, 2003.
Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Budapest, Akadémiai Kiadó, 1993-.
Magyar tudóslexikon. Főszerk. Nagy Ferenc. Budapest, Better-MTESZ-OMIKK, 1997.
A Pallas nagy lexikona, az összes ismeretek enciklopédiája. 1-16 k. (17-18. pótk. Szerk. Bokor József). Budapest, Pallas-Révai, 1893-1904.
Újpesti életrajzi lexikon. Összeáll. Kadlecovits Géza. Budapest, Újpesti Városvédő Egyesület, 1998.
Újpest lexikon. Szerk. biz. elnöke Sipos Lajos, főszerk. Hirmann László. Újpest, Újpest Önkormányzata-Kossuth Kiadó, 2002.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a hódmezővásárhelyi izraelita hitközség születési akv. 1/1860. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami halotti akv. 904/1932. folyószáma alatt.
↑  Gyászjelentése (1932. március 24.) Pesti Hirlap, 54. évfolyam, 68. szám
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117582980  VIAF: 793605   WorldCat (עם VIAF): 793605
פרידה רבינוביץ-שחר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במרץ 1950 (בת 74) 
 הישג בולט:  אלופת ישראל לנשים בשנת 1970
 מדינה:  ליטא, ישראל
 
פרידה רבינוביץ-שחר שחמטאית ישראלית. הייתה אלופת ישראל לנשים לשנת 1970. ייצגה את ישראל באולימפיאדת השחמט (סקופיה 1972).
סימה רבינוביץ-פורמן, אחותה הצעירה הייתה אלופת ישראל בשחמט לשנת 1967.
ביוגרפיה

רבינוביץ נולדה וגדלה בווילנה שבליטא. אביה, שניהל רשת רהיטים, לימד אותה ואת אחותה הבכורה, סימה, לשחק שחמט. בשנת 1966 היא עלתה עם משפחתה לישראל והתגוררה בדרום צהלה בתל אביב. היא למדה עברית באולפן בקיבוץ מרחביה.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 סיימה רבינוביץ במקום השני ביחד עם אלופה היוצאת קלרה פרידמן אחרי אחותה הבכורה סימה רבינוביץ.
באליפות ישראל שהסתיימה בינואר 1970 זכתה רבינוביץ בתואר, לארח שניצחה בכל מחשקיה וצברה 12 נקודות. שנייה סיימה אסתר סמושי ממצובה במקום שלישי ורביעי סיימו ביחד קלרה פרידמן ועדה זכריה.
באולימפיאדה שערכה בסקופיה שביוגוסלביה בשנת 1972 השתתפה רבינוביץ על הלוח הראשון. היא ניצחה בשני משחקים, השיגה 4 תוצאות תיקו והפסידה בשלושה משחקים.
חייה האישיים

רבינוביץ עבדה כלבורנטית כימית באגף להגנת הצומח במשרד החקלאות.
הופעות באולימפיאדת השחמט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נבחרת | נקודות | תוצאות |  % | דירוג קבוצתי | דירוג אישי |
| 1972 | 1 | ישראל ישראל | 4 | 2+ 4= 3- | 44.4% | 18 |  |
הערות שוליים

↑  עולה צעירה גברה על האלופה בשחמט, מעריב, 12 בדצמבר 1967
↑  פרידה רבינוביץ' אלופת השחמט, דבר, 8 בינואר 1970
↑  לאחר 16 סיבובים אין הכרעה באליפות השחמט - באליפות הנשים, מעריב, 9 בינואר 1970