stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורן בוצ'ארד
קריירה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–1999 | ד"ר כץ, מטפל מקצועי | כותב, מפיק, עורך |  |
| 1997 | בית משפט למדע (אנ') | מפיק ובמאי |  |
| 1999–2004 | Home Movies | כותב, מפיק, במאי, מלחין |  |
| 2002 | מיסטר בין | מדבב |  |
| 2005–2007 | לוסי, בתו של השטן (אנ') | כותב, מפיק, במאי, מלחין |  |
| 2007 | מונקוי הקטן (אנ') | מדבב |  |
| 2010 | המופע של ריקי ג'רווייס (אנ') | מפיק יועץ |  |
| 2011–הווה | ההמבורגרים של בוב | יוצר, כותב, מפיק, מלחין |  |
| 2020–2022 | סנטרל פארק | כותב, מפיק, מלחין |  |
| 2021–הווה | The Great North | מפיק |  |
פרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | עבור | תוצאה | Refs |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | CableACE Award (אנ') | ספיישל או סדרה מונפשת | ד"ר כץ, מטפל מקצועי | זכייה |  |
| 2014 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | תוכנית אנימציה יוצאת מן הכלל | ההמבורגרים של בוב | זכייה |  |
| 2017 | פרס אנני | התוכנית אנימציה הטובה ביותר | ההמבורגרים של בוב | זכייה |  |
| 2017 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | תוכנית אנימציה יוצאת מן הכלל | ההמבורגרים של בוב | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  Tarika Narain (September 23, 2015). Q&A: Loren Bouchard, Creator of Bob’s Burgers. Boston Magazine. Retrieved May 16, 2022
↑  Bothering Loren Bouchard. Impose Magazine. Retrieved May 16, 2022
↑  (September 3, 2006). Holly Kretschmar, Loren Bouchard. NY Times. Retrieved May 17, 2022
↑  James McClain (October 2, 2021). ‘Bob’s Burgers’ Creator Buys Myron Hunt-Designed 1911 Pasadena Estate. Dirt. Retrieved May 17, 2022
↑  Ashley Burns and Chloe Schildhause (June 9, 2015). From the Pantry to a Peabody: The Wonderful Story of 'Dr. Katz, Professional Therapist'. Yahoo. Retrieved May 17, 2022
↑  Loren Bouchard Biography . TV Guide. Retrieved May 17, 2022
↑  Jaya Saxena (April 3, 2019). Loren Bouchard on the Legacy of Home Movies, 20 Years Later. GQ. Retrieved May 17, 2022
↑  Variety Staff (September 23, 2007). “Lucy, Daughter of the Devil”: Wicked fun from Adult Swim. Variety. Retrieved May 17, 2022
↑  Michael Schneider (November 30, 2009). Fox cooking up ‘Bob’s Burgers’. Variety. Retrieved May 18, 2022
↑  Steve Mosco (September 21, 2016). Well Done Television. Long Island Weekly. Retrieved May 18, 2022
↑  Danny Salemme (March 12, 2018). Bob's Burgers Creator's Animated Musical Comedy Series Lands at Apple. Screen Rant. Retrieved May 18, 2022
↑  Rebecca Iannucci (March 10, 2020). Central Park: Kristen Bell, Josh Gad and More Get Animated in Trailer for Apple Comedy From Bob's Burgers EPs. TV Line. Retrieved May 18, 2022
↑  Will Thorne (June 24, 2020). Kristen Bell Will No Longer Voice Mixed-Race Character in Apple’s ‘Central Park’. Variety. Retrieved May 18, 2022
↑  Diane Haithman (January 19, 2020). ‘Central Park’ Exec Producer Takes Heat for Voice Casting Choices – TCA. Deadline. Retrieved May 18, 2022
↑  Lauren Piester (June 25, 2020). Kristen Bell Steps Down From Biracial Central Park Role. E Online. Retrieved May 18, 2022
↑  Denise Petski (December 22, 2020). Fox Animated Comedy ‘The Great North’ To Preview Following NFL On Fox Doubleheader. Deadline. Retrieved May 18, 2022
↑  Michael Balderston (May 17, 2022). The Bob’s Burgers Movie: release date, trailer and everything we know about the animated movie. What To Watch. Retrieved May 18, 2022
↑  Siddhant Adlakha (May 23, 2022). The Bob's Burgers Movie Review. IGN. Retrieved January 25, 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1163697192  ISNI: 0000 0000 4898 4580  LCCN: no2004124634  MusicBrainz: 06d71f1e-88ae-4467-8b5d-2c30d81c1952  VIAF: 39099953   WorldCat (עם VIAF): 39099953
יעקב ברונר

אין תמונה חופשית
יעקב ברונר (1908 - ו' בסיוון תשמ"ז, 3 ביוני 1987) היה עסקן דתי ישראלי, מראשי פועלי אגודת ישראל. עיתונאי, מזכיר הוועד הפועל של המפלגה ועורכו של היומון שלה, "שערים".
קורותיו

נולד בפולין למשפחה של חסידות גור. בצעירותו עברה המשפחה לאנטוורפן. חניך ישיבת הרב רוטנברג שבאנטוורפן, וכמו כן בעל השכלה תיכונית.
בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה עלה מבלגיה לישראל. היה מנהל המרכז הרוחני של פא"י ויו"ר 'יד בנימין', ועשה בשליחות התנועה בחו"ל. נמנה עם מייסדי פא"י בשווייץ. במשך שנים ערך את ביטאון התנועה "שערים".
נמנה בין המועמדים הראשונים ברשימות פא"י לכנסת. מאז 1965 הוצב כמועמד אחרון ברשימה לכנסת. בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984, שבה שולבה פא"י ברשימת מורשה, היה ברונר אחד האישים הסמליים שנעלו את הרשימה יחד עם יוסף שפירא והרב משה צבי נריה.
התגורר בבני ברק, נפטר בחג השבועות תשמ"ז. הובא למנוחות בבית העלמין של מושב יסודות, השייך  לתנועת פועלי אגודת ישראל .  בן אחיו הוא הזמר החסידי שמואל ברונר.
בנו ברוך מבני ברק היה אחד מראשי התובעים אשר הובילו לפירוק הסתדרות פועלי אגודת ישראל.
הערות שוליים

↑  ח. שר-אבי, פאג"י לפני פילוג?, דבר, 10 בדצמבר 1952
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307669805171  ISNI: 0000 0001 0849 5800  VIAF: 161015730   WorldCat (עם VIAF): 161015730
סטפורד לירוי אירווין

| --- | --- |

סטפורד לירוי אירווין
 לידה:  23 במרץ 1893 פורט מונרו, וירג'יניה, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  23 בנובמבר 1955 (בגיל 62) אשוויל, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  "רד"
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1915–1952 (כ־37 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הארטילריה בדיוויזיה ה־9 מפקד הדיוויזיה ה־5 מפקד הקורפוס ה־12 מפקד הקורפוס ה־5 מפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה
 פעולות ומבצעים
 המהפכה המקסיקנית  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף  לגיון ההצטיינות (קצין)   כוכב הארד (2)
 
סטפורד לירוי אירווין (באנגלית: Stafford LeRoy Irwin;‏ 23 במרץ 1893 - ‏ 23 בנובמבר 1955) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אירווין נולד ב־23 במרץ 1893 בפורט מונרו שבווירג'יניה, ארצות הברית. הוא היה בנו של מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ג'ורג' לירוי אירווין ואשתו מרלה אליזבת. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1911, נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). הכיתה שבה למד זכתה לכינוי "כיתת הכוכבים", בשל העובדה שלא פחות מ־59 מחבריו לספסל הלימודים הגיעו לדרגות גנרלים. המפורסמים שבהם: דווייט אייזנהאואר, עומר בראדלי וג'יימס ואן פליט. ב־1915 הוא סיים את לימודיו והתגייס כלוטננט משנה לחיל הפרשים של ארצות הברית. הוא הוצב ברגימנט הפרשים ה־11 והשתתף עמו במעורבות במהפכה המקסיקנית והמרדף אחרי פנצ'ו וייה. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, הועבר לתותחנים, והוצב ברגימנט הארטילריה ה־80. במהלך המלחמה הועלה לדרגת מייג'ור, אולם לא השתתף בקרבות בפועל. בין 1919–1920 היה פרופסור לטקטיקות באוניברסיטת ייל, ובין 1920–1924 שימש בתפקיד מאמן המשמר הלאומי באוקלהומה. בין 1929–1933 הוא היה מאמן בבית הספר לתותחנות שדה. ב־26 ביוני 1936 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב־1 ביוני 1941 מונה למפקד רגימנט התותחנים ה־76, וב־1 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941, היה אירווין מפקד רגימנט התותחנים ה־76. ב־11 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) ומונה למפקד הארטילריה בדיוויזיה ה־9. הדיוויזיה שלו נחתה באלג'יריה במסגרת מבצע לפיד ב־8 בנובמבר של אותה שנה. לאחר שחרור אלג'יריה הוצבה הדיוויזיה שלו ככוח סיור על הגבול בין מרוקו הצרפתית לסהרה הספרדית. בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה לתוניסיה והשתתפה במערכה כנגד הכוחות הגרמנים והאיטלקים שם. אירווין עצמו הצטיין במהלך קרב מעבר קסרין. ב־3 ביוני 1943 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים), וב־1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה־5. ביולי 1944, יותר מחודש לאחר הפלישה לנורמנדי, הונחתה הדיוויזיה בחוף יוטה, הדיוויזיה השתתפה במבצע קוברה כחלק מהקורפוס ה־20 של וולטון ווקר, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. עד נובמבר שחררה הדיוויזיה את שארטר, ריימס ומץ. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הבליטה, ולאחר מכן בפריצת קו זיגפריד ובפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. ב־20 באפריל 1945 החליף את מנטון אדי בתפקיד מפקד הקורפוס ה־12 והשתתף עמו בכיבוש גרמניה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

אירווין המשיך לפקד על הקורפוס ה־12 עד 3 בספטמבר 1945, עת הועבר לפקד על פורט בראג בצפון קרוליינה. ב־7 בספטמבר 1946 מונה למפקד הקורפוס ה־5 עד 30 באוקטובר 1948 עת מונה לראש מחלקת המודיעין. ב־1950 מונה למפקד הכוחות האמריקניים באוסטריה, וב־1952 פרש מהצבא מסיבות בריאותיות בדרגת לוטננט גנרל (שלושה כוכבים). הוא נפטר באשוויל, קרוליינה הצפונית ב־23 בנובמבר 1955 בגיל 62.
קהילת יהודי זלצבורג

בית הכנסת בזלצבורג
בעיר זלצבורג (בגרמנית: Salzburg; בבווארית: Soizburg), בירת מדינת זלצבורג באוסטריה, קיימת קהילה יהודית מהגדולות באוסטריה, שראשיתה מימי הביניים.
תולדות הקהילה > בימי הביניים

יישוב יהודי ראשוני בזלצבורג התקיים כנראה משנת 803, כאשר הגיעו יהודים בפמלייתו של קרל הגדול. בשנת 1349 הגיעו לזלצבורג גלי האנטישמיות בימי המוות השחור, ונערכו פרעות ביהודי העיר. למעלה מ-120 יהודים נרצחו. רבים נמלטו לקהילת רגנסבורג שהושיטה יד לעזרת הפליטים. היהודים שבו לזלצבורג ב-1352. ב-1370 ישנה כבר עדות לקיומו של בית כנסת. היהודים התגוררו ברובע היהודים (גר'), ועסקו בעיקר בהלוואה בריבית.
בראשית המאה ה-15 נדרשו יהודי העיר על ידי איש-דת נוצרי מקומי לספק לו מזוזה שתעניק לו שמירה והגנה. יהודי העיר פנו אל המהרי"ל, שהורה להם לא להיעתר לבקשה, משום חשש לבזיון המזוזה. ב-1404 הואשמו כל יהודי העיר, מעל 70 במספר, בחילול לחם הקודש, ורובם הועלו על המוקד. יהודים חזרו להתגורר בזלצבורג ב-1409, ומתקופה זו ואילך החלה יציאת היהודים מהרובע היהודי. ב-1478, בעקבות עלילת הדם בפסאו, נשקפה סכנה גם ליהודי זלצבורג, אך הם ניצלו אודות להתערבותו של הקיסר פרידריך השלישי. לקהילה הימי-ביניימית היו בית כנסת, מקווה טהרה ובית עלמין.
ב-1498 גורשו יהודי זלצבורג, והעיר הייתה ריקה מיהודים משך כ-400.
תולדות הקהילה > הקהילה המחודשת בעת החדשה

ניסיונות ספורדיים לחידוש היישוב היהודי בזלצבורג נעשו במהלך המאות ה-18 וה-19. החוק האוסר על יהודים להתגורר בעיר בוטל סופית רק ב-1867, והיהודי הראשון שקיבל היתר רשמי לגור בעיר לאחר 400 שנה היה סוחר העתיקות ההונגרי אלברט פולאק בשנת 1872. ב-1893 הוקמה חברה קדישא. הקהילה שהתגבשה בעיר הייתה מסונפת לקהילת יהודי לינץ. היהודים ניסו לכונן קהילה עצמאית, אך נסיונותיהם נדחו פעם אחר פעם על ידי השלטונות. רק בשנת 1911 ניתן אישור ממשלתי להקמת קהילה עצמאית בזלצבורג, ונתמנה רב מקומי (ראו להלן).
יהודי זלצבורג התפרנסו ברובם ממסחר ועסקים. שני מפעלים באזור, אחד לייצור גפרורים ואחד לייצור זכוכית, היו בבעלות יהודית. בעיר פעלה תנועת נוער יהודית מקומית, "התקווה", שנוסדה על ידי הרב המקומי אדולף אלטמן. כמו כן, היו בעיר סניף של ויצו ושל המוסדות הציוניים.
מספר חיילים יהודים בני זלצבורג זכו לאותות הצטיינות מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הגיעו לעיר ולסביבותיה כ-2000 פליטים יהודים מגליציה ובוקובינה. ב-1930 נוסדה בזלצבורג "התאחדות יהודי אוסטריה" שנועדה לקדם את השתלבות היהודים בחברה הכללית, וב-1936 נוסדה "התאחדות לוחמי החזית היהודים".
תולדות הקהילה > אנטישמיות

עד שנת 1785 התנוסס על בניין העירייה תבליט של חזירת יהודים. ב-1899 ניצתה עלילת דם נוספת בזלצבורג, אך היא לא הגיעה לכדי פגיעה פיזית ביהודים. רוב האגודות והמועדונים בעיר היו סגורים בפני יהודים. בבתי הקפה הוקצו מקומות נפרדים ליהודים. כשהופיעו אמנים יהודים בפסטיבל זלצבורג, הופנו כלפיהם גילויי אנטישמיות כמעט מדי שנה.
האנטישמיות התגברה בעקבות הגעתם של פליטים יהודים מזרח-אירופאים לאחר מלחמת העולם הראשונה. ברחבי אוסטריה החלה לתפוס תאוצה "הליגה האנטישמית" (אנ'), והמשבר הכלכלי העולמי בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 החריף את שנאת היהודים עוד יותר.
שיאה של האנטישמיות הגיע לאחר סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938, שהוביל בהמשך לשואת יהודי אוסטריה (ראו להלן).
תולדות הקהילה > בשואה

ב-12 במרץ 1938 התבצע ה"אנשלוס" - סיפוחה של אוסטריה לרייך השלישי. שבוע לאחר מכן, ב-19 במרץ, הוקמו סניפים של הגסטפו בערי השדה האוסטריות, ובכללן בזלצבורג, על ידי פרנץ יוזף הובר. מרבית הגברים היהודים נעצרו והועברו לדכאו או לבוכנוואלד. בליל הבדולח שאירע בלילה שבין 9 ל-10 בנובמבר 1938 (ט"ז בחשוון ה'תרצ"ט) ניזוקו קשות בית הכנסת, בית העלמין, חנויות של יהודים ודירות מגורים. כולם הופקעו בידי הגסטפו, ונאצים שוכנו בהן. טירת פרילאו (אנ') הופקעה מידי משפחת פון הופמנסתאל וכך גם ארמון לאופולדסקרון (אנ') שהופקע מידי היהודי מקס ריינהרדט, שהועבר לידיה של המרגלת הנאצית שטפני פון הוהנלוהה שהפכה אותו לבית הארחה לבכירי הנאצים. ידוע מקרה של בכירים נאצים מגרמניה ומאוסטריה שנאבקו ביניהם על השליטה בעסק גדול ורווחי של יהודי. היהודים אולצו לעזוב את העיר, וב-12 בנובמבר 1938 הוכרזה זלצבורג כיודנריין ("נקייה מיהודים"), על אף שנותרו בה עובדי כפייה יהודים. ידוע לפחות על משפחה יהודית אחת מזלצבורג שהוסתרה על ידי הכומר הקתולי בלתזר לינסינגר, שוהכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
מעל 200 מיהודי זלצבורג נספו, אך רובם הספיקו להימלט בזמן וחייהם ניצלו.
במהלך המלחמה הוקם בעיר האליין הסמוכה לזלצבורג מחנה ריכוז שהיה מסונף למחנה דכאו.
תולדות הקהילה > לאחר המלחמה

לאחר השואה הוקמו בסמוך לעיר מחנות עקורים. אחד המחנות נקרא מחנה וולש, והשני, האליין, נקרא על ידי היהודים "בית ישראל". גבעת עבודה.
חיילי הבריגדה היהודית פעלו להעביר את העקורים היהודים, שלא רצו לשוב לארצות מוצאם, לאיטליה, משם העפילו לארץ ישראל. האזור הפך לתחנת מעבר מרכזית של הבריגדה עבור פליטים יהודיים שרצו לעבור את הגבול לאיטליה או לגרמניה בדרכם לארץ ישראל דרך מעבר קרימלר טאורן (גר') בהרי האלפים, במסגרת תנועת הבריחה. מפקד הבריחה באזור זלצבורג היה אבא גפן.
בתום המלחמה הוקם בסביבות זלצבורג מחנה "גלזנבך" (גר'), שהיה מחנה מעצר לנאצים ולפושעי מלחמה, שבו נכלאו כ-20,000 פושעים. המחנה פעל עד שנת 1947.
גם בעיר עצמה התרכזו פליטים יהודים רבים, רובם היו בדרכם לארצות הברית או ארץ ישראל. בינם לבין התושבים הנוצרים נוצרה מתיחות. מעטים מביניהם, וגם מעטים מבני הקהילה המקוריים, נשארו להתגורר בזלצבורג. רק חלק מהרכוש היהודי שנלקח במלחמה הוחזר, וגם הוא בתנאים גרועים ליהודים בדרך-כלל.
תולדות הקהילה > ייסוד הקהילה מחדש

בשנת 1953 נוסדה מחדש באופן רשמי הקהילה היהודית בזלצבורג. ב-1959 נחנך מחדש מקווה הטהרה, וב-1968 נחנך שוב בית הכנסת.
ב-2007 הוקמה בחצר בית-הכנסת אנדרטה לזכר החורבן בליל-הבדולח. בשנת 2012 הוקמה אנדרטת זיכרון ליהודי זלצבורג. כמו כן, שובצו בעיר (כמו בערים נוספות באוסטריה) אבני נגף לזכרו הקרבנות.
נשיאי הקהילה

רודולף לוי - נשיא הקהילה מ-1920.
אוטו לוי - בנו של רודולף לוי. כיהן מ-1935 עד האנשלוס.
מרקו פיינגולד - משנת 1977 ועד לפטירתו ב-2019.
חנה פיינגולד - אלמנתו של מרקו פיינגולד. נושאת בתפקיד מאז מותו ב-2019.
דמוגרפיה

| שנה | מספר חברי הקהילה |
| --- | --- |
1869: 42
1890: 157
1901: 200
1910: 285
1932: 240
1934: 239
1938: 232
2011: מעל 100
חיי הדת > בית כנסת

בימי הביניים התקיים בית כנסת במרכז העיר.
בית הכנסת בזלצבורג (גר') הוקם ביוזמתו ובסיועו הכספי של התעשיין איגנץ גלאזר, שייסד מפעל זכוכית גדול בכפר בירמוז, שהקהילה היהודית בו הייתה מסונפת לקהילת זלצבורג. בית הכנסת נחנך בספטמבר 1901, סמוך לראש השנה ה'תרס"ב.
בית הכנסת חולל וניזוק קשות בליל הבדולח. הקהילה אולצה למכרו למשטרה תמורת 20,000 רייכסמארק, שלא שולמו מעולם.
לאחר המלחמה, מעט היהודים שהחליטו להשתקע בזלצבורג (מעטים מבני הקהילה המקורית שאליהם הצטרפו פליטים יהודים ממזרח אירופה), החלו לשקם את בית הכנסת. בעזרת תרומות של יהודים, נבנה בית הכנסת מחדש, ונחנך בשנת 1968. המבנה, בן קומה אחת, ניצב בתוך מתחום מגודר בשולי הדרך, ולו חלונות מקושתים. בבית הכנסת 128 מקומות לגברים ולנשים, בהפרדה. בחצר בית הכנסת ישנו מקווה, ובחג הסוכות נבנית בה סוכה.
בשנת 2001 צוינו 100 שנים לבית הכנסת, בנוכחותו של נשיא אוסטריה תומאס קלסטיל.
חיי הדת > רבנות

בשנת 1400 חי במקום רב בשם יהודה שחיבר ספר על הלכות שחיטה ובדיקה.
הרב משה באך, כיהן כרב בפועל בזלצבורג בשנים 1897–1898, ובה נפטר.
הרב ד"ר יעקב דרובינסקי שימש כממלא מקום רב בלזצבורג מ-1898 עד 1899. כיהן כרב בקהילות נוספות באוסטריה, ובסוף ימיו בווינה.
הרב ד"ר יוהנס קרנגל כיהן כרב בזלצבורג בין 1901 ל-1903.
הרב וילהלם פולאק, כיהן מ-1903 עד 1907 אז עבר לבוהמיה.
משנת 1907 כיהן כרבה של זלצבורג הרב ד"ר אברהם (אדולף) אלטמן (גר'). חניך ישיבות סלובקיה, חבר המזרחי. חיבר ספר על תולדות יהודי זלצבורג. כיהן בשתי תקופות כהונה: עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, 1914, והשנייה מסיום המלחמה ב-1917 ועד 1920. בשנות המלחמה כיהן כרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי. לאחר מכן כיהן כרב במראנו ובטריר. נספה בשואה. בנו היה הרב אלכסנדר אלטמן.
הרב ד"ר יוליוס אוגאפפל - כיהן לתקופה קצרה בשנת 1914. נספה בשואה.
הרב ד"ר פליקס אבר - כיהן בין 1922 ל-1924. עבר לכהן כרב בברמן ולאחר מכן בארצות הברית.
הרב ד"ר דוד שמואל מרגליות - כיהן מ-1924 ועד האנשלוס ב-1938. לפני כן הי רב בטכאו. גורש לדכאו וניצל, והיגר לאנגליה.
לאחר השואה, כיהנו כרבנים של הפליטים היהודיים הרב יצחק שטרנהל, הרב שלמה זלמן ברוין, בעל "שערים המצוינים בהלכה" והרב יחזקאל פינטר. שלושתם היגרו לאחר מכן לארצות הברית, וכיהנו כרבנים בבולטימור, בפלטבוש ובבורו פארק, בהתאמה. הרב אפרים אשרי, מנהיגו הרוחני של גטו קובנה, ייסד ישיבה על ידי זלצבורג לאחר השואה.
כיום פועל בזלצבורג בית חב"ד בראשות הרב דוד נוסבאום. הרב נוסבאום הגיע לעיר בשנת 1990 לאור פניית הקהילה לבית חב"ד בווינה בבקשת עזרה במציאת רב, ולאחר ברכת הרבי מלובביץ'.
הרב שלמה במברגר מזנהיים כיהן לתקופת מה כמורה בזלצבורג.
חיי הדת > בית עלמין

בימי הביניים, היה ליהודי זלצבורג בית עלמין באזור שנקרא כיום מולן (גר'). לאחר גירוש היהודים הלך בית הקברות ונזנח, ובשנת 1654 הוקם עליו מצפה כוכבים של אוניברסיטת זלצבורג. מצפה הכוכבים ננטש, ועד שנת 1800 הוא כבר לא היה קיים. במקום נמצאת כיום טירת מונכשטיין (גר').
בית העלמין היהודי בזלצבורג (גר') הוקם בפרבר אייגן בשנת 1893. שנות מלחמת העולם הראשונה וגל הפליטים היהודים שהיא הביאה לזלצבורג, הביא לתפוסה כמעט מלאה של בית הקברות.
לאחר האנשלוס הוחרם בית הקברות, על כ-100 המצבות שבו, על ידי הנאצים. בשנת 1940 נמכר לנוצרייה מקומית, והוא שימש כשטח מרעה לפרותיה, ששוכנו בבית ההלוויות. היא מכרה את רוב המצבות.
השטח הושב ליהודים לאחר הכיבוש האמריקני, והקהילה המקומית שיקמה את בית העלמין, שפתוח כיום למבקרים. ב-1993 הקימה עיריית זלצבורג אנדרטה ובה שמות היהודים שמצבותיהם נהרסו בין 1938 ל-1946. כמו כן, הוצב לוח זיכרון ובו שמותהמשפחה של כ-80 תינוקות שנולדו מתים במחנות העקורים בסביבות זלצבורג לאחר מלחמת העולם השנייה.
בין הנקברים התעשיין איגנץ גלאזר (אנ'), מייסד מפעל הזכוכית הגדול בכפר בירמוז (אנ') הסמוך לזלצבורג.
יהודים ופסטיבל זלצבורג

פסטיבל זלצבורג הוא פסטיבל מוזיקלי שהוקם בשנת 1920 על ידי שלושה אנשי תיאטרון, מתוכם שניים היו ממוצא יהודי: מקס ריינהרדט והוגו פון הופמנסתאל, בעקבות היותה של זצבורג עיר הולדתו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט.
יהודים הופיעו במופעי הפסטיבל, ומפעם לפעם חוו תקריות אנטישמיות. לאחר האנשלוס, סירב המנצח האיטלקי ארטורו טוסקניני, שניצח במופעים בפסטיבל משנת 1934, להמשיך ולנצח, כאות מחאה כנגד המשטר הנאצי. וילהלם פורטוונגלר הסכים למלא את מקומו בתנאי שהזמר היהודי ולטר גרוסמן ישמש מחליף. לבסוף גרוסמן הופיע, לאחר שהזמר המקורי חלה ולא יכול היה להשתתף. יהודים אחרים שהשתתפו בעבר בפסטיבל, כמו גאורג שולטי, לא יכלו להשתתף בפסטיבל בכל התקופה הנאצית, וכך גם יצירות שנחשבו "יהודיות" כמו המחזה "כלאדם" (Jedermann) שעיבד פון הופמנסתאל.
כמו כן, יהודים רבים באו לזלצבורג כדי לצפות בפסטיבל. נודעים במיוחד זכרונותיהם של המשוררים לאה גולדברג ואברהם בן יצחק מהפסטיבל.
יהודים ידועים מזלצבורג

שטפן צוויג - חי בזלצבורג מתום מלחמת העולם הראשונה ועד לאנשלוס, אז נמלט ללונדון.
ז'אן אמרי - בן לאב יהודי, לאחר שניצל מאושוויץ התגורר בזלצבורג עד להתאבדותו ב-1978.
בנימין זאב הרצל התגורר בזלצבורג בזמן שהתמחה במשפטים.
מקס ריינהרדט - במאי תיאטרון, ממייסדי פסטיבל זלצבורג.
הוגו פון הופמנסתאל (ממוצא יהודי) - ממייסדי פסטיבל זלצבורג.
לקריאה נוספת

שלמה שפיצר, קהילות אוסטריה, מכון ירושלים, ה'תשע"ז, עמ' 274 - 278.
היינץ דופש (גר'), דניאלה אלמאואר, פליסטיס היימן-ילינק (גר') ואלברט ליכטבלאו (גר'), Juden in Salzburg, זלצבורג 2002 (באנגלית ובגרמנית).
הרב אברהם (אדולף) אלטמן, Geschichte der Juden in Stadt und Land Salzburg von den frühesten Zeiten bis auf die Gegenwart, ברלין, כרך א 1913, כרך ב' 1930. (בגרמנית).
דניאלה אלמאואר, הלגה אמבאכר ואלברט ליכטבלאו, Geduldet, geschmäht und vertrieben – Salzburger Juden erzählen, זלצבורג-וינה, 1998.
הערות שוליים

↑  משה גידמן, Geschichte des Erziehungswesens und der Kultur der Abendländischen Juden חלק ג' עמ' 154.
↑  שני הארמונות הוחזרו לידי יורשיהם החוקיים לאחר המלחמה
↑  לינסינגר בלשצאר, במאגר חסידי אומות העולם של יד ושם.
↑  יהודה סלוצקי, קיצור תולדות ההגנה עמ' 401 - 404.
↑  חנה פיינגולד, אתר זלצבורגויקי (בגרמנית).
↑  כולל יהודים בכפרים ובעיירות הסובבים את העיר
↑  דוד מרגוליס, אתר "זלצבורגויקי" (בגרמנית).
↑  הרב זושא וואלף (עורך), אדמו"רי חב"ד ויהדות אוסטריה', ה'תשע"ד, עמ' 340.
↑  פורסמו ב"טורים" שנה א גיליון ד, 14 ביולי 1933, עמ' 12, ולאחר מכן נכללו בספר "יומן ספרותי: מבחר רשימות עיתונות", כרך א', עמ' 51 - 53.
↑  הובאו על ידי לאה גולדברג ב"פגישה עם משורר", עמ' 41 -42.
רחוב רובע היהודים (Judengasse) במקום שבו היה הרובע היהודי של העיר בימי הביניים. 2011
הרב דוד שמאל מרגליות (Samuel David Margules), רבה האחרון של זלצבורג לפני השואה
מצבת בתו בת השנה של הרב הראשי אברהם אדולף אלטמן בבית הקברות היהודי בזלצבורג
מימין: האנדרטה בבית הקברות היהודי בזלצבורג
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2011

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  שנת 2011
 מקום:  ישראל והשטחים
 סוג:  ציר זמן
 הרוגים:  24
 פצועים:  110
 
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2011.
כרוניקה

פיגועים שיצאו מאזור יהודה ושומרון,      פיגועים שיצאו מרצועת עזה,      פיגועים שיצאו מלבנון,      פיגועים שיצאו ממצרים,      פיגועים שיצאו מישראל,      פיגועים שיצאו מירדן,      פיגועים שיצאו מסוריה,      פיגועים שיצאו מטורקיה,      פיגועים שיצאו ממדינות נוספות.
כרוניקה > ינואר

1 בינואר – במהלך הפגנה אלימה בנעלין, פלסטינים יידו אבנים לעבר כוחות הביטחון הישראלים. חייל צה"ל נפצע באורח קל מפגיעת אבן.
כרוניקה > מרץ

11 במרץ – רצח בני משפחת פוגל באיתמר: שני מחבלים פלסטינים מהכפר עוורתא חמושים בסכין חודרים לבית ביישוב איתמר שבצפון השומרון ורוצחים בדקירות חמישה בני משפחה בהם ההורים, ילד בן 11, פעוט בן 3 ותינוקת בת ארבעה חודשים.
18 במרץ – ערבים זרקו בקבוק תבערה במהלך הפגנה אלימה בסילוואן לעבר שוטר שנפצע באורך קל.
23 במרץ – הפיגוע ליד בנייני האומה: מטען חבלה אשר הונח בסמוך לתחנת אוטובוס במרכז ירושלים הופעל בעת שעבר באזור אוטובוס מספר 74 של אגד. הפיצוץ גרם לפציעתם של 39 בני אדם ולמותה של תיירת בריטית. אחת מהפצועות נפטרה מפצעיה ב-22 בנובמבר 2017.
23 במרץ – רצח הרב משה טלבי: מחבלים שארבו בצומת רבבה רצחו את הרב משה טלבי שהגיע לבקר את בתו ונכדתו ביישוב רבבה.
כרוניקה > אפריל

7 באפריל – המתקפה על אוטובוס התלמידים בשער הנגב: טיל נ"ט שנורה לעבר ישראל מרצועת עזה פגע באוטובוס בית ספר, ופצע באורח בינוני את הנהג ובאופן אנוש בחור ישיבה בן 16 שנפטר בהמשך מפצעיו.
24 באפריל – רצח בן יוסף לבנת: שוטרים פלסטינים ירו מג'יפ של כוחות המשטרה הפלסטינית על קבוצה של 15 מתפללים ישראלים חסידי ברסלב שהגיעו להתפלל בקבר יוסף מבלי לתאם את הביקור עם צה"ל. בעת שהיו בדרכם החוצה משכם, כוחות משטרה של הרשות הפלסטינית פתחו לעברם באש. חמישה ישראלים נפצעו בפיגוע ובן יוסף לבנת נהרג. לאחר האירוע, הציתו פלסטינים את מתחם הקבר.
כרוניקה > מאי

15 במאי – פיגוע הדריסה בדרום תל אביב (2011): בפיגוע דריסה המחבל הערבי ישראלי אסלאם אברהים איסא, מכפר קאסם, נסע במשאיתו בכביש 461 בשדרות בר לב, ודרס למוות צעיר מגבעתיים ופצע 17 אנשים נוספים.
כרוניקה > אוגוסט

18 באוגוסט – מתקפת הטרור בדרום ישראל: מחבלים מצריים פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392) בכביש 12, ובהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים ובכך רצחו שישה אזרחים ישראלים ופצעו 40. בחילופי האש במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצריים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
20 באוגוסט – במתקפת גראדים על העיר באר שבע נרצח אזרח ישראלי כבן 30, נערה נפצעה אנוש ועוד שלושה נפצעו קשה. ירי הטילים על הדרום שנמשך מספר ימים הביא לפציעתם של תושבת אשקלון ותושב באר שבע שנפטרו לאחר זמן.
29 באוגוסט – הפיגוע במועדון האומן 17 בתל אביב: פלסטיני תושב שכם השתלט באיומי סכין על מונית בדרום תל אביב ונסע עמה לכיוון מועדון האומן 17 לא הרחק משם. מחוץ למועדון הוקם מחסום מג"ב עקב התראות. המחבל ביצע בתחילה פיגוע דריסה במחסום ופגע בשוטרים שהיו בו, לאחר מכן יצא מהרכב והחל לדקור את הפצועים ואת האנשים ששהו מחוץ למועדון. באירוע נפצעו שמונה אנשים, ביניהם שוטר מג"ב במצב קשה מאוד (מצבו התייצב לאחר מכן) ושני שוטרים במצב בינוני. המחבל תכנן ככל הנראה לפגוע במאות הנערים שבילו באותה שעה במועדון.
כרוניקה > ספטמבר

23 בספטמבר – רצח אשר פלמר ובנו יהונתן: אב ובנו בן השנה, תושבי קריית ארבע, נרצחו כתוצאה מיידוי סלע על מכוניתם ממכונית חולפת בשעה שנסעו בכביש 60.
כרוניקה > אוקטובר

22 באוקטובר – פיגוע דקירה בשכונת רמות בירושלים מביא לפציעה קשה של צעיר בשנות ה-20 לחייו.
29 באוקטובר – גבר בשנות ה-50 לחייו נהרג מפגיעת טיל גראד באשקלון אותו ירה הג'יהאד האסלאמי כחלק מהסלמה ביטחונית נקודתית ברצועת עזה.