stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברי שק
פרויקט החפות – הקמה, השפעה ומטרות

בשנת 1992 ייסד ברי שק ביחד עם שותפו פיטר נויפלד, ששימש גם הוא כיועץ בצוות ההגנה של או. ג'יי. סימפסון, את פרויקט החפות האמריקאי. פרויקט החפות בראשיתו נוסד כקליניקה משפטית בבית הספר למשפטים בנימין נ. קרדוזו, שם הועסק שק. בשנת 2003 הפך הפרויקט לארגון רשמי ללא מטרות רווח, אך גם לאחר מכן הקשרים בין הארגון לבית הספר נ. קרדוזו נותרו הדוקים. עד כה למעלה מ־300 בני אדם בארצות הברית זוכו ושוחררו בעקבות בדיקות DNA וכיום, מהווה הפרויקט את הבסיס של רשת החפות העולמית, המונה מעל 70 ארגונים עצמאיים ברחבי כל העולם.
הפרויקט הוקם על מנת לסייע לאסירים שהורשעו שלא עוול בכפם כשערכי ההוגנות והצדק הם העומדים בבסיסו. במסגרת הפרויקט נעשה שימוש בבדיקות DNA לצורך זיכוי הנאשמים. הרעיון של הפרויקט היה כי אם טכנולוגיית DNA יכולה להרשיע אנשים אשמים בפשעים, היא גם יכולה להוכיח שאנשים לא אשמים הם חפים מפשע והורשעו לשווא. בהמשך, הארגון שם לעצמו מטרה נוספת לפעול ולקדם רפורמה במערכת המשפט הפלילית במטרה למנוע עוולות עתידיות.
בתחילת דרכו ועד שהוכר כעמותה ללא מטרות רווח, הפרויקט מומן באמצעות תורמים אשר האמינו בחזון הפרויקט ובפועלו. הישגיו של הפרויקט הובילו להרחבתו ולעבודת הקליניקה בבית הספר קרדוזו הצטרפו גם עורכי דין, סטודנטים ומתנדבים שעזרו ולקחו חלק בטיפול בתיקים שונים, בעבודה עם אסירים, מעבדות פשע, תובעים וסנגורים. העבודה בקליניקה כוללת את סקירת ולמידת המקרה מראשיתו, לרבות תמלול, דוחות רפואיים ותסקירי ערעור, פנייה לבתי משפט בסוגיות פרוצדורליות וחוקתיות על מנת לקבל גישה לראיות וצעדים נוספים.
המקרה הראשון שטופל במסגרת פרויקט החפות התרחש בשנות ה־80 בעניינו של מריון קוקלי, שהורשע באונס ובשוד. צוות הקליניקה הצליח להוכיח כי קוקלי חף מפשע, על אף שהראיות הביולוגיות אבדו לאחר ההרשעה. המקרה של קוקלי לימד את צוות הקליניקה על כוחה של טכנולוגיית הDNA.
עד כה, הפרויקט הוביל לביטולן של 375 הרשעות שנמצאו כשגויות לאור תוצאות בדיקות דנ"א שערך הפרויקט ובסיוע ארגונים משפטיים נוספים.
כיום, פרויקט החפות מטפל רק במקרים שבהם ראיות מדעיות שהתגלו לאחרונה יכולות להוכיח שאדם מורשע למעשה אינו אשם.
לפרויקט החפות הישגים משמעותיים והשפעה ממשית על התפיסה שרווחה בעבר ולפיה כל מורשע הוא פושע. פרויקט החפות והצלחתו סיפקו הוכחה לכך שהרשעות שגויות אינן אירוע בודד או נדיר, ובמקרים רבים אלה מתרחשות בשל מפגמים מערכתיים. בנוסף, הפרויקט הביא לשינוי ממשי בחוקי בארצות הברית בכל הנוגע לבדיקות DNA וביחס להרשעתם של אשמים על סמך בדיקות אלה.
מטרותיו העתידיות של פרויקט החפות הוא להתרחב למדינות נוספות בעולם, להקים עוד פרויקטים ולהמשיך לזכות ולהוביל לשחרורם של כמה שיותר אנשים חפים מפשע שהורשעו על עבירות שלא ביצעו. בנוסף, הפרויקט שם לעצמו מטרה להביא לרפורמה מהותית המערכת האחראית לכליאתם הלא צודקת של אותם החפים מפשע. במסגרת זאת הפרויקט פועל בצמוד לממשלה הפדרלית והמדינות השונות בארצות הברית ובעולם, ומבקש להקצות משאבים ולעצב מדיניות שתבטיח כי ראיות שישמשו בחקירות ובבתי משפט, יתבססו על מדע מהימן ויעמדו בסטנדרטים נוקשים של אמיתות תוכנם. כך למשל בדיקות DNA יערכו ויבחנו כבר בהליך המשפטי, בצורה מבוקרת ומהימנה, והדבר יגרום להפחתה בהרשעות שווא של חפים מפשע. בנוסף הפרויקט מקדם את ההנחה כי בדיקות DNA אמינות יובילו לא רק לשחרור החפים מפשע, אלא אף להרשעה של האשמים האמיתיים.
הכרה

בשנת 2008 שק קיבל את פרס לוח הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים.
בשנת 2013 שק קיבל את מדליית הזהב של לשכת עורכי הדין בניו יורק.
ראו גם

פרויקט החפות
הערות שוליים

↑  Jane Gitschier, The Innocence Project at Twenty: An Interview with Barry Scheck, PLOS Genetics, ‏2013
↑  Hedda Nussbaum, Surviving intimate terrorism, baltimore: Publish America, 2005
1 2  Barry Scheck, Academy of Achievement (באנגלית אמריקאית)
↑  Barry C. Scheck, nacdl.org, ‏03-08-2023
↑  https://www.latimes.com/people/patt-morrison, Column: Barry Scheck on the O.J. trial, DNA evidence and the Innocence Project, Los Angeles Times, ‏2014-06-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  PEOPLE, PEOPLE.COM, ‏15/08/2020
↑  Lee, Henry; Tirnady, Frank, Blood Evidence: How Dna Is Revolutionizing The Way We Solve Crimes, BasicBooks, 2003
↑  Fritz, Dennis Leon, Journey Toward Justice, Dennis Fritz: Books, 2006
↑  Rosenberg, Debra, I Didn't Do Anything, Newsweek, 2022
↑  "DNA Evidence Frees 3 Men In 1984 Murder of L.I. Girl (Published 2003)" (באנגלית). 2003-06-12. נבדק ב-2023-08-11.
↑  madeodev, The Duke Lacrosse Case and a Career Goal, Innocence Project, ‏2010-06-01
↑  madeodev, Duke case raises awareness about wrongful convictions, Innocence Project, ‏2007-04-18
↑  Gitschier, Jane, The Innocence Project at Twenty: An Interview with Barry Scheck, PLOS, 2013
↑  Innocence Network: Our Work, innocencenetwork.org
↑  Innocence Project: About Us, Innocence Project
↑  Innocence Project - History of Impact, Innocence Project History
1 2 3  25 years of the Innocence project, innocenceproject.org
↑  DNA Exonorations, Innocence Project
↑  Innocence Project: Transforming Systems, Innocence Project
↑  Committee on Annual Awards: Gold Medal, New York State Bar Association (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431755505171  PLWABN: 9810668674305606  GND: 173667929  ISNI: 0000 0000 3326 6914  LCCN: n97120000  NDL: 01175393  SUDOC: 237253097  VIAF: 36208240   WorldCat (עם VIAF): 36208240
ברושיים

.
| ברושיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
תת-משפחות
 Cunninghamhioideae  Taiwanioideae  Athrotaxidoideae  Sequoioideae  Taxodioideae  Callitroideae  Cupressoideae
שם מדעי
 Cupressaceae ‏גריי, 1822

בְּרוֹשִיִּים (שם מדעי: Cupressaceae) היא משפחה של עצים ושיחים מחטניים בסדרת המחטיים, הכוללת את העצים הגדולים והגבוהים ביותר בעולם בתת-משפחת סקווים וכן תת-משפחות נוספות.
במשפחה 7 תת-משפחות שבהן 27–30 סוגים הכוללים 130–140 מינים כמו הקליטריס פרייס. בישראל מוכרים מיני ברוש וערער ובהם ברוש מצוי, ערער רם, ערער ארזי וערער גלעיני, שבתת-משפחת ברושים.
במשפחת הברושיים נמצאים העצים הגדולים והגבוהים ביותר. 50 העצים הגדולים ביותר הם מהמינים סקוויה ענקית וסקוויה נאה. העץ הגדול ביותר הוא הגנרל שרמן והגבוה ביותר הוא היפריון.
תת-משפחות

Cunninghamhioideae
Taiwanioideae
Athrotaxidoideae
סקווים (Sequoioideae)
טקסודים (Taxodioideae) - בה המין קריפטומריה
Callitroideae
ברושים (Cupressoideae) - בהם הסוג ברוש, ברוש פטגוני וערער.
בלומינגדיילס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'וזף ב. בלומינגדייל, ליימן בלומינגדייל 
 תקופת הפעילות:  1860–הווה (כ־164 שנים) 
 חברת אם:  מייסיס אינק 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
  
 www.bloomingdales.com
 
בלומינגדיילס (באנגלית: Bloomingdale's) היא רשת חנויות כלבו אמריקאית. היא נוסדה על ידי ג'וזף וליימן בלומינגדייל בשנת 1861. בשנת 2007 היא הפכה לחברת בת של קבוצת "מייסיס".
נכון לינואר 2022, ישנן 55 חנויות תחת המותג "בלומינגדיילס" ברחבי ארצות הברית. המטה וחנות הדגל של הרשת ממוקם ברחוב 59 ובשדרת לקסינגטון ברובע מנהטן שבניו יורק.
היסטוריה

הרשת הוקמה על ידי האחים לימן וג'וזף בלומינגדיילס בשנת 1861, כאשר הם פתחו חנות כלבו קטנה בניו-יורק, שמכרה בעיקר מוצרי אופנה אירופאית. בשנת 1886 הם העבירו את הפעילות של הכלבו למיקומה המפורסם ברחוב 59 והשדרה השלישית, והשם בלומינגדייל'ס הפך לאחד משמות המותג המוכרים בעולם. ג'וזף פרש מהעסק כמה שנים אחר כך והוא היה בבעלותו הבלעדית של לימן בלומינגדיילס. עם מות אביו, סמואל בלומינגדייל הפך למנכ"ל ב-1905. במהלך 25 שנות כהונתו, הוא פיקח על הרחבת החנות כולל בנייה מחדש למבנה מודרני בן שמונה קומות התופס את כל הבלוק מרחוב 59 עד 60 בין שדרת לקסינגטון לשדרה השלישית.
בשנת 1930 הצטרפה החנות לקבוצת רשת בתי הכלבו "פדרייטד סטורס" ובלומינגדייל הפך למנהל בחברה עד 1962. הוא נשאר כיו"ר בלומינגדיילס עד 1943 והפך ליו"ר הכבוד לאחר מכן. קבוצת "פדרייטד" כללה מספר מותגים של בתי כלבו בכל רחבי ארצות הברית.
בשנת 1969 החלה חנות בלומינגדיילס בניו-יורק למכור באופן בלעדי את הבגדים של המעצב ראלף לורן. אחר כך פתח רשת חנויות בבעלותו.
בשנת 1979 ערכה בלומינגדיילס אירוע שבועיים ישראליים, בו נמכרו עשרות מוצרים תוצרת ישראל.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, עם התפשטות השוק הקמעונאי התרחבה הרשת. חנויות חדשות נפתחו בחוף המזרחי, בפלורידה, שיקגו ובדאלאס, טקסס.
בשנת 1988 יזם הנדל"ן הקנדי רוברט קמפאו השתלט על קבוצת "פדרייטד" לאחר ששילם כ-6 מיליארד דולר. אולם שנתיים לאחר מכן, הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל לאחר שקמפאו לא הצליח לממן מחדש את החוב של הקבוצה. בשנת 1992, קמפאו הודח וחברה יצאה מפשיטת רגל כחברה ציבורית חדשה. בשנת 1994 רכשה קבוצת "פדרייטד" גם את רשת "מייסיס".
בשנים 2000–2001 סבלה הרשת מירידה חדה במכירות עקב המיתון הכלכלי בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום ופיגועי 11 בספטמבר. אולם שנה אחר כך התאוששו המכירות, והרשת הכריזה על הקמת סניף חדש בשכונת סוהו בניו יורק, וסניף ענק בסן פרנסיסקו.
בשנת 2005 רכשה קבוצת "פדרייטד" את רשת את "מיי" המתחרה תמורת 10 מיליארד דולר. לאחר הרכישה רשת "מיי" מותגה כ"מייסיס". לאחר הרכישה שם קבוצת "פדרייטד" עצמה הפך ל"מייסיס". בשנת 2007 התנהלו מגעים שלא יצאו לפועל למכירת הקבוצה תמורת 23.9 מיליארד, לחברת ההשקעות KKR. באותה עת גם מותגו מחדש כל חנויות קבוצת "מייסיס" (לשעבר "פדרייטד") בכל רחבי ארצות הברית תחת שמות המותג "מייסיס" (כמותג העממי יותר) ו"בלומינגדיילס" (כמותג היוקרתי יותר), במקום כ-12 רשתות נוספות שפעלו תחת מותגים היסטוריים אחרים.
בשנת 2009 כיכבה הדוגמנית הישראלית גל גדות בקמפיין של הרשת.
ב-4 בינואר 2012 הודיעה בלומינגדיילס על סגירת ארבע חנויות. הסגירה המשמעותית ביותר היה ב"קניון אמריקה" בבלומינגטון, מינסוטה. בנוסף סגרו את שעריה חנות לבית במרכז אוקברוק באוק ברוק, אילינוי, חנות "קו מלא" בקניון פרימטר דנוודי, ג'ורג'יה, וחנות בקניון ויינט פלינט בצפון בת'סדה, מרילנד.
באוגוסט הודיעה קבוצת "מייסיס"שהיא סוגרת כ-100 חנויות בעיקר בקניונים פרבריים, כולל מספר חנויות של "בלומינגדיילס", ובמקום זאת תגדיל ההשקעות במכירה באינטרנט. בסוף 2018 הודיעה על צמצומים נוספים. בינואר 2020 הודיעה על סגירת 28 חנויות, כולל חנות אחת של "בלומינגדיילס".
גלריה

הכניסה לחנות הדגל
חנות הדגל במהלך עונת חג המולד בלילה
חנות של הרשת בסאות' קוסט פלאזה בקליפורניה
המבנה החיצוני של חנות בלומינגדיילס בבוקה רטון
הערות שוליים

↑  יהודית הספל בן-דק, ניו יורק, ‏מעצב העל ראלף לורן: חבילת שכר של 25.9 מיליון דולר, באתר גלובס, 8 ביולי 2007
↑  שבועיים ישראליים ברשת "בלומינגדיילס" בארה"ב, דבר, 31 באוקטובר 1978
↑  מקסים ארבל, האיש שקנה את בלומינגדיידס, מעריב, 9 באוגוסט 1988
↑  יעל פקטור, ספינת הדגל שוקעת, חדשות, 17 בינואר 1990
רויטרס, בלומינגדיילס ושות' קיבלו אתמול הגנה מפשיטת רגל, חדשות, 16 בינואר 1990
↑  יעקב שרגל, ניו יורק, ‏התנופה הצרכנית נמשכת: רווחים נאים לרשתות הכל-בו קיי מארט ופדרייטד, באתר גלובס, 16 במאי 1999
↑  אזהרת רווח בחברה האם של בלומינגדיילס, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2001
יעקב שרגל ואליהו חסין, ‏תמונה מעורבת בקימעונאות האמריקנית: בעוד נתוני פדרייטד צנחו, וול-מארט עמדה בכבוד, באתר גלובס, 25 בספטמבר 2001
יהודה שויצר, רשתות הכלבו הגדולות בארה"ב מקצצות את תחזית המכירות לדצמבר, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2000
↑  הארץ, צמיחה של 21%  ברווחי רשת פדרייטד, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2002
↑  הארץ, סניף של בלומינגדיילס בסוהו בניו יורק, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002
↑  שרון קדמי, ‏סן פרנסיסקו: פרויקט של בלומינגדיילס אושר ב-500 מיליון ד', באתר גלובס, 13 באוקטובר 2002
↑  שירות בלומברג, ‏מיזוג רשתות כלבו בארה"ב: פדרייטד רוכשת את מיי תמורת 10 מיליארד דולר, באתר גלובס, 28 בפברואר 2005
↑  ליאון איצקר, בלומינגדייל'ס ומייסי'ס יתמזגו עם הרשת המתחרה מיי, באתר הארץ, 1 במרץ 2005
↑  יהודית הספל בן-דק, ניו יורק, ‏מגעים למכירת מייסיס - הכלבו הגדול ביותר בעולם, תמורת 23.9 מיליארד ד', באתר גלובס, 24 ביוני 2007
↑  איילה צורף, "גל גדות לבלומינגדיילס", באתר הארץ, 17 במאי 2009
↑   אי-פי, רשת בתי הכלבו הגדולה בארה"ב מייסיס סוגרת 100 חנויות; תגדיל ההשקעות באינטרנט, באתר TheMarker‏, 11 באוגוסט 2016
שירות גלובס, ‏סגירת 100 סניפי מייסי'ס - מהלומה לקניונים בארה"ב, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2016
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏מותק, מייסי'ס מתכווצת: רשת הכלבו האייקונית משנה את פניה, באתר גלובס, 13 בנובמבר 2018
↑  שירות גלובס, ‏אפוקליפסת הקמעונאות נמשכת: מייסי'ס סוגרת 28 חנויות בארה"ב, באתר גלובס, 9 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459323105171  BnF: cb12126163n (data)  LCCN: n79055078  NLA: 35115743  SUDOC: 189838418  VIAF: 153592831   WorldCat (עם VIAF): 153592831
ג'וליאן האף

| --- | --- |

האף, 2015
 לידה:  20 ביולי 1988 (בת 36) יוטה, אורם
 שם לידה:  Julianne Alexandra Hough 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת קאנטרי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  רקדנית, זמרת
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי  Alta High School  Las Vegas Academy 
 בן או בת זוג:  ברוקס לאיך (2017–?)   ראיין סיקרסט (2010–2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליאן אלכסנדרה האף (באנגלית: Julianne Alexandra Hough; נולדה ב- 20 ביולי 1988) היא שחקנית, זמרת, ורקדנית אמריקאית.
ביוגרפיה

האף נולדה באורם שביוטה שבארצות הברית למשפחה נוצרית-מורמונית, והיא האחות הצעירה במשפחה. נולדה למריאן ולברוס האף, אחותו של הכוראוגרף דרק האף. האימונים הפורמליים שלה החלו באולפני הבמה לאמנויות הבמה באורם, שם רקדה עם ג'וש מורילו, בין היתר, באולם הריקודים הלטיני; היא החלה לרקוד באופן תחרותי בגיל תשע. למדה באקדמיית לאס וגאס. ב-13 ביולי הכריזה האף בעמוד האינסטגרם שלה כי נישאה לשחקן ההוקי ברוקס לאיך.
קריירה > קריירת ריקוד

האף השתתפה תוכנית "רוקדים עם כוכבים", ואף זכתה בה, וקיבלה מדליית זהב, דבר ההופך אותה לרקדנית המקצועית הצעירה ביותר שניצחה בתחרות. ומיד לאחר מכן הפכה לשופטת התחרות.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2001 שיחקה האף בתפקיד הבכורה שלה בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים", שם הופיעה בתפקיד שולי. ב-2010 הופיעה בדרמה המוזיקלית "בורלסק". התפקיד הראשי הראשון שלה היה ב-2011 כאשר שיחקה בדרמה המוזיקלית "פוטלוס" לצד מיילס טלר. ב-2012 נבחרה לככב בסרט "מקום מבטחים" לצד ג'וש דוהאמל, ובסרט המוזיקלי "רוק לנצח" לצד טום קרוז. באותה שנה, דיבבה בסרט "היפה והגלדיאטור" את לוסילה.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט האימה "פנייה מסוכנת" (אנ').
בשנת 2016 גילמה את מרדית' בקומדיה "סבא בהפרעה" לצד זאק אפרון ורוברט דה נירו. באותה שנה השתתפה במחזמר המבוסס על הסרט המצליח "גריז" לצד ונסה הדג'נס, והתארחה בסדרה "ללא מילים". בשנת 2018 שיחק בסרט "גדול יותר", לצדו של טיילר הקלין בגילומו של ג'ו וידר.
קריירה > קריירת מוזיקה

השיר הראשון של האף יצא ב-2007 ונקרא "Will You Dance With Me". מיד לאחר מכן חתמה חוזה עם יוניברסל מיוזיק גרופ. כעבור שנה הוציאה את השיר "That Song In My Head" שזכה לאהדה גדולה בקרב המעריצים. לאחר הצלחה החליטה האף כי היא מפסיקה בקריירת המוזיקה ועוברת להתמקד בקריירת משחק וקולנוע.
קריירה > קריירה טלוויזיונית

האף משמשת כשופטת בתוכנית הכישרונות אמריקן גוט טאלנט לאחר שינוי חלק משופטי התוכנית בעונת 2019. היא צפויה לחזור כמנחה לצד אלפונסו ריביירו במקום טיירה בנקס בעונה ה-32 של התוכנית רוקדים עם כוכבים.
הערות שוליים

↑  Yahoo, Yahoo (באנגלית)
↑  Brian Steinberg,Emily Longeretta, Brian Steinberg, Emily Longeretta, ‘Dancing With the Stars’ Vet Julianne Hough to Replace Tyra Banks as Co-Host for Season 32 (EXCLUSIVE), Variety, ‏20 במרץ 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5217783  BnF: cb16608721v (data)  GND: 1023975092  ISNI: 0000 0000 4695 9664  LCCN: no2008074871  MusicBrainz: 6c013efb-e919-4044-9e99-ef583c97f335  NKC: xx0230792  NTA: 352844698  SUDOC: 17569835X  VIAF: 56422156   WorldCat (עם VIAF): 56422156 
ג'וליאן ואחיה דרק האף
בלומה אייפרס-עמדין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1926 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  18 ביולי 2016 (בגיל 89) הרצליה, ישראל 
 שם לידה:  בלומה אייפרס
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם 
 שפות היצירה:  הולנדית
 בן או בת זוג:  האנס אייפרס 
 צאצאים:  רפאל אייפרס 
 פרסים והוקרה:  מסדר אורנג' נסאו
 
בלומה אייפרס-עמדין (26 ביולי 1926 – 18 ביולי 2016) הייתה מורה ופסיכולוגית ילדים יהודייה-הולנדית, שחקרה רבות את תופעת "הילדים המוסתרים" במהלך מלחמת העולם השנייה וכתבה ארבעה ספרים בנושא בשנות ה-90. העניין שלה נבע מחוויותיה שלה במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר נאלצה להסתתר מפני הנאצים ונעצרה לאחר מכן וגורשה לאושוויץ בטרנספורט האחרון שעזב את מחנה המעבר וסטרבורק ב-3 בספטמבר 1944. יחד איתה ברכבת היו אנה פרנק ומשפחתה, אותם הכירה באמסטרדם. היא שוחררה ב-8 במאי 1945.
בשנות ה-80 אייפרס-עמדין סיימה את לימודי הדוקטורט שלה בפסיכולוגיה התפתחותית והחלה לראיין ולכתוב על תופעת "הילדים המוסתרים" מנקודת מבטם של הילדים, הוריהם הביולוגיים, הוריהם המאמצים הלא-יהודים ואחים אומנים יהודים. היא התראיינה גם למספר סרטי תעודה בטלוויזיה על זיכרונותיה של אנה פרנק ומשפחתה לפני שהם הסתתרו ולאחר גירושם למחנות.
ראשית חייה

בלומה עמדין נולדה ב-26 ביולי 1926 באמסטרדם בהולנד לעמנואל עמדין, חותך יהלומים וסוציאליסט, ורוזה עמדין-דה-פריס, תופרת. אחותה הצעירה, ויה רוז'ה, נולדה ב-29 במאי 1932.
בשנת 1941 בלומה למדה בליציאום (אנ') היהודי, שם התיידדה עם אנה פרנק ואחותה מרגוט. בלומה הייתה באותה שכבת גיל של מרגוט, אבל למדה בכיתה מקבילה. ביולי 1942 קיבלה בלומה צו גירוש ממשרדי השלטון המקומי. אביה הלך למשרדי המרכז "ליישוב מחדש של היהודים" ומצא גרמני אוהד שהחתים את הצו "שוחרר". היא חזרה לבית הספר התיכון בספטמבר, אך כיתתה המשיכה להצטמצם כתוצאה מגירושים במהלך השנה, עד כדי כך שנותרו רק שלושה תלמידים בסוף השנה. כאשר נערכו בחינות בעל פה שלושה שבועות לאחר מכן, בלומה הייתה התלמידה היחידה בכיתתה.
ביום הראשון לבחינות בעל פה במאי 1943 הזהיר אותה החבר הלא-יהודי של בלומה כי הגרמנים מחפשים אותה. היא ביקשה מוועד בית הספר להיבחן על כל 12 בחינותיה בבת אחת, והיא קיבלה את תעודת הגמר באותו יום. כשהגרמנים הגיעו הם לקחו אותה לנקודת האיסוף של יהודי אמסטרדם, אך היא הצליחה להיכנס לבניין מבלי להיות רשומה. כעבור כמה ימים היא התחמקה עם קבוצת בני נוער צעירים יותר. בהתחלה היא הסתתרה בביתם של חברים נוצרים של הוריה שהיו פעילים במחתרת ההולנדית, אך הם פחדו שאם ייעצרו, גם בלומה תיתפס. לאחר מכן היא הסתתרה בעוד 15 עד 16 מקומות שונים, כולל בית אבות באמסטרדם ועבדה כמשרתת אצל אישה אלמנה ובנה ברוטרדם. כשחזרה למשפחה שהייתה פעילה במחתרת, היא נעצרה ונשלחה לווסטרבורק.
גירוש וכליאה

בלומה גורשה לאושוויץ ברכבת האחרונה שיצאה מווסטרבורק ב-3 בספטמבר 1944. באותה הרכבת הייתה משפחת פרנק שהתגלתה במסתור ב-4 באוגוסט. בלומה ראתה את אנה, מרגוט ואת אמם באופן קבוע באושוויץ, אף שהייתה חלק מקבוצה נפרדת של שמונה נשים שנשארו יחד, הן עודדו ועזרו זו לזו. באוקטובר 1944 נבחרה בלומה וקבוצתה להעברה למחנה העבודה ליבאו בשלזיה העליונה. בצילומי הסרט התיעודי של ה-BBC "אנה פרנק" ב-1995, מספרת בלומה כי אנה, מרגוט, ואמם אדית, תכננו להצטרף גם כן לטרנספורט, אך נאסר על אנה להצטרף מכיוון שפיתחה גרדת. אמה ואחותה בחרו להישאר איתה, ובלומה המשיכה בלעדיהן. בלומה התראיינה גם לסרט התיעודי בטלוויזיה "שבעת החודשים האחרונים של אנה פרנק" משנת 1988 של הבמאי ההולנדי ווילי לינדוור.
בלומה שוחררה על ידי הצבא האדום מליבאו ב-8 במאי 1945. היא וקבוצת חברים קטנה החלו לחזור להולנד ברגל והגיעו כעבור שישה שבועות. היא גילתה כי הוריה ואחותה גורשו למחנה ההשמדה סוביבור, שם נרצחו כולם.
מחקר לאחר המלחמה

לאחר המלחמה התחתנה עם הנס אייפרס והקימה משפחה באמסטרדם. בנה הוא רפאל אייפרס רבה של העיר דיסלדורף. היא העידה כי היא לא הצליחה לדבר על קורותיה בזמן השואה עם משפחתה. היא החלה ללמוד פסיכולוגיה במשרה חלקית והפכה למרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם בשנת 1973. היא סיימה את הדוקטורט בסוף שנות ה-80.
בשנות השמונים החלה לקיים מפגשים טיפוליים קבוצתיים לילדים שהוסתרו בזמן המלחמה, והתייחסו ל"צערם, כעסם, תוקפנותם ואבלם". בכנס הילדים המוסתרים שהתקיים באמסטרדם בשנת 1992, ראיינה 73 ילדים מוסתרים לשעבר, ובשאלונים שהושלמו על ידי 321 מלווים נוספים, היא החלה במחקרה על הטראומה הרגשית והפסיכולוגית של ילדים מוסתרים, והרחיבה את היקפה כך שתכלול את נקודות המבט של הילדים, הוריהם הביולוגיים, הוריהם האומנים הלא יהודים ואחיהם הלא יהודים.
בשנות התשעים פרסמה אייפרס-עמדין ארבעה ספרים בהולנדית על בסיס מחקריה. "Geleende Kinderen" (ילדים מושאלים) (1994) התמקד בהורי אומנה שהסתירו את הילדים. "Ondergedoken Geweest, Een Afgesloten Verleden?" (מוסתרים במהלך המלחמה: עבר סגור?) (1995). "Geschonden Bestaan" (קיום מנופץ) (1996) ראיין את ההורים ששלחו את ילדיהם למחבוא. "Je ouders delen" (שיתוף הורים) (1999) התמקד באחים האומנים של הילדים המוסתרים.
בשנת 1991 עוטרה על ידי ביאטריקס, מלכת הולנד כקצינה של מסדר אורנג'-נסאו.
אייפרס-עמדין נפטרה ביולי 2016, שמונה ימים לפני יום הולדתה ה-90.
הערות שוליים

↑  "Famous & Notable Deaths". Dead Obituary. אורכב מ-המקור ב-2019-05-07. נבדק ב-2020-12-15.
1 2 3 4  Morine, Suzanne. "People in Anne Frank's Life". Anne Frank Diary Reference.org. נבדק ב-9 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Bloeme Emden-Evers" (PDF). United States Holocaust Memorial Museum. נבדק ב-20 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Laeredt, Angela (5 במאי 1995). "Anne Frank: After the diary stopped". The Independent. נבדק ב-20 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Des Pres, Terrence (10 במאי 1987). "Facing Down the Gestapo". הניו יורק טיימס. נבדק ב-16 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bigsby, Christopher (2006). Remembering and Imagining the Holocaust: The chain of memory. Cambridge University Press. p. 235. ISBN 0-521-86934-X.
↑  Rohrlich, Ruby (1998). Resisting the Holocaust. Berg Publishers. p. 137. ISBN 1-85973-216-X.
↑  Enzer, Hyman Aaron; Solotaroff-Enzer, Sandra (20 בדצמבר 1999). Anne Frank: Reflections on her life and legacy. University of Illinois Press. p. 176. ISBN 0-252-06823-8. reflections on her life and legacy bloeme. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Evers-Emden, Bloeme (2011). "Happy Forever After?". Anti-Defamation League. נבדק ב-16 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolf, Diane L. (2007). Beyond Anne Frank: Hidden children and postwar families in Holland. University of California Press. p. 20. ISBN 0-520-22617-8. evers-emden.
↑  "Israel en ik" [Israel and Me] (בהולנדית). shvoong.com. אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2011. נבדק ב-11 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Evers-Emden, Bloeme (Spring 2007). "Hiding Jewish Children During World War II: The psychological aftermath". Jewish Political Studies Review. נבדק ב-16 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261079205171  BnF: cb135293167 (data)  GND: 172765722  ISNI: 0000 0000 8362 4185  LCCN: n94109549  NTA: 072511591  VIAF: 19839339   WorldCat (עם VIAF): 19839339 
רב העיר דיסלדורף רפאל אייפרס, בנה של בלומה.
בית הספר התיכון ע"ש סליגסברג

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים)
 מייסדים:  ארגון ההסתדרות הציונית הדסה
 בעלי תפקידים
 מנהל:  גלית קמיניץ
 תלמידים
 :  500
 מיקום
 מיקום:  שכונת ארמון הנציב, רחוב דוד רזיאל
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°45′03″N 35°14′02″E﻿ / ﻿31.750722222222°N 35.23375°E﻿ / 31.750722222222; 35.23375
 he
 
בית הספר התיכון קשת רא"ם ע"ש אליס סליגסברג נוסד בשנת 1942 על ידי ארגון הדסה ברחוב הנביאים במרכז העיר ירושלים, ובשנת 1984 עבר לרחוב דוד רזיאל בשכונת תלפיות מזרח. בבית הספר לומדים כ-575 תלמידים.
היסטוריה

בית הספר החל לפעול במבנה של בית החולים מאיר רוטשילד, ביוזמת הארגון הציוני-אמריקאי "הדסה" במטרה להעניק הכשרה מקצועית לנערות בירושלים. בית הספר נקרא על שם אליס סליגסברג, נשיאת ארגון בין השנים 1921–1923. המנהלת הראשונה של הייתה הלן קיטנר, שהתמנתה על ידי נשות הדסה בארצות הברית. בית הספר סיפק לבוגריו, שסיימו ארבע שנות לימוד, תעודות גמר במגוון מקצועות, כולל: מלאכת מחשבת, תפירה, בישול, קצרנות והנהלת חשבונות. במקביל הקים הארגון באותו מבנה גם את בית הספר המקצועי לבנים על שם השופט היהודי האמריקני לואי ברנדייס.
בית הספר נחנך ב-14 באוקטובר 1942, בדיווח של עיתון "הארץ" על האירוע נכתב: ”בית הספר המקצועי מיסודה של "הדסה" על שם אליס זליגסברג, נפתח אתמול אחרי־הצהריים בטכס חגיגי בבנין הישן של בית החולים "הדסה", ברחוב הנביאים בירושלים. בבית־הספר שתי כתות מקבילות ובהן 54 ילדות מכל העדות היהודיות בירושלים, ומכל העליות. תכנית הלימודים בבית הספר היא בת 4 שנים ומלבד מקצועות המלאכה הכוללים תפירה, מכונאות, עבודה משרדית, הנהלת משק־בית ובישול תנתן לתלמידות השכלה כללית בתכנית של בית־ספר תיכוני”.
החל משנת הלימודים תש"י התקבלו לבית הספר גם בנים ללימודי טבחות ופקידות. אך לאחר מספר שנים שב בית הספר להיות לבנות בלבד.
באפריל 1953 נערכה חגיגת העשור של בית הספר והונחה אבן הפינה לבניין חדש שהוקם בצמוד לבניין הקיים של בית הספר. הבניין החדש נחנך ביולי 1958. בית הספר גם הרחיב את תוכנית הלימודים ונפתח מסלול לימודים על-תיכוני להכשרת מורות לתפירה, בשיתוף משרד העבודה, ומסלול להכשרת לבורנטים ומזכירות רפואיות, בשיתוף האוניברסיטה העברית בלימודי ערב. בשנת 1960 הוחלט על שילוב של תוכנית עיונית ללימודים לקראת תעודת בגרות.
בפברואר 1968 הונחה אבן הפינה לאגף חדש של בית הספר, כחלק מתוכנית להכפיל את מספר התלמידים מ-500 ל-1,000 ולכלול גם לימודי אלקטרוניקה, תקשורת ואופטיקה לבנים. המבנה החדש נחנך ב-1970 אך הוא לא שימש את בית הספר אלא את מכללת הדסה שהוקמה באותה עת, על בסיס מסלול לימודי הערב שפעל קודם כחלק מבית הספר סליגסברג. מנהלת בית הספר הלן קיטנר ניהלה בתחילה גם את המכללה.
ביוני 1980 הונחה אבן הפינה לבניין חדש לבית הספר בשכונת ארמון הנציב בירושלים, שאיחד גם את בית הספר המקצועי לבנים ברנדייס וקיבל את השם "התיכון המקיף על־שם סליגסברג־ברנדייס". בית הספר במיקומו החדש החל לפעול בשנת 1984. והבניין הישן המשיך לשמש את "מכללת הדסה".
החל משנת הלימודים תש"פ נקרא בית הספר בשם: "קשת רא"ם".
מנהלי בית הספר

הלן קיטנר – 1942–1971
דינה אפשטיין – 1972–1999
זהבה פרנקל – 2000–2005
ריקי כרמון – 2005–2007
רוני הרניק – 2007–2012
תומר אושרי – 2012–2017
גלית קמיניץ – החל מ-2017