לאיוש הראשון, מלך הונגריה
ביוגרפיה > שלטונו > איחוד עם פולין ורפורמות (1370–1377)

קז'ימייז' השלישי, מלך פולין נפטר ב-5 בנובמבר 1370. לאיוש הגיע לאחר הלוויית דודו והורה על הקמת אנדרטה מפוארת משיש גותי למלך המנוח. הוא הוכתר למלך פולין בקתדרלת קרקוב ב-17 בנובמבר. קז'ימייז' השלישי רצה להוריש את נחלותיו - כולל דוכסויות סיארדז', ליצ'יקה ודובז'ין - לנכדו, קז'ימייז' הרביעי, דוכס פומרניה. עם זאת, הפרלטים והאדונים הפולנים התנגדו לחלוקת פולין וצוואתו של קז'ימייז' השלישי הוכרזה בטלה. לאיוש ביקר בגנייזנו והפך את אמו הפולניה, אליזבת, לעוצרת לפני שחזר להונגריה בדצמבר. שתי בנותיו של דודו ששרדו (אנה וידוויגה) ליוו אותו, ותכשיטי הכתר הפולניים הועברו לבודה, מה שעורר אי שביעות רצון בקרב נתיניו החדשים של לאיוש. אשתו של לאיוש ילדה בת, קטלין, בשנת 1370, שבע עשרה שנים לאחר נישואיהם; בת שנייה, מריה, נולדה בשנת 1371. לאחר מכן עשה לאיוש מספר ניסיונות לשמור על זכותן של בנותיו לרשת אותו.
במהלך מלחמה בין הקיסר קרל הרביעי לשטפן השני, דוכס בוואריה, התערב לאיוש בשמו של הדוכס והצבא ההונגרי פלש למורביה. לאחר שהדוכס והקיסר חתמו על הסכם שלום, סיכמו לאיוש והקיסר על אירוסי ילדיהם בתחילת השנה הבאה. העות'מאנים השמידו את הצבאות הסרבים בקרב על מאריקה ב-26 בספטמבר 1371. לזר הרבליאנוביץ', אחד מהאצילים הסרבים, נשבע אמונים ללאיוש. האפיפיור גרגוריוס האחד עשר דחק בלאיוש להתנגד לעות'מאנים אך גם הפציר בו לשלוח תגבורת לאיטליה כדי להילחם נגד ברנבאו ויסקונטי. מלחמה פרצה בין הרפובליקה של ונציה לבין פרנצ'סקו הראשון דה קררה, לורד פדובה, שהיה בן בריתו של לאיוש, בקיץ 1372. לאיוש שלח תגבורת לאיטליה כדי לסייע לפרנצ'סקו דה קררה. הוונציאנים הביסו את החיילים ההונגרים בטרוויזו ולכדו את מפקדו, מיקלוש לאקפי, ואילצו את לאיוש הראשון לחתום על הסכם שלום ב-23 בספטמבר 1373.
לאיוש ונציגי האצולה הפולנית החלו במשא ומתן על הירושה של לאיוש בפולין בסתיו 1373. לאחר שנה של משא ומתן, הוא הוציא את מה שנקרא הפריבילגיה של קושיץ' ב-17 בספטמבר 1374, והפחית את המס שהאצילים הפולנים שילמו למלך בכ-84% והבטחת שכר לאצילים שהשתתפו במסעות צבאיים זרים. בתמורה אישרו האצילים הפולנים את זכותן של בנותיו של לאיוש לרשת את פולין.
לאיוש פלש לוולאכיה במאי 1375, משום שהנסיך החדש של ולאכיה, ראדו הראשון, כונן ברית עם השליט הבולגרי, איוואן שישמן, והסולטאן העות'מאני מוראט הראשון. הצבא ההונגרי כיתר את הכוחות המאוחדים של הוולאכים ובני בריתם, ולאיוש כבש את בנאט סברין, אך ראדו הראשון לא נכנע. במהלך הקיץ הסתערו כוחות ואלכיה על טרנסילבניה והעות'מאנים בזזו את הבנאט.
מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-14 פחתה השפעתם של בני הזוג לאקפיס והופיעו אהובים חדשים בחצר המלוכה. יאקוב ספסי מונה לשופט מלכותי ב-1373, ומיקלוש גארי הפך לפלטין ב-1375. ארגון השלטון המרכזי שונה גם הוא כדי ליצור מבנה כוח ריכוזי יותר. ה"חותם הסודי" של לאיוש, שתמיד לקח עמו במהלך מלחמותיו ומסעיו, הוכרז אותנטי, ולאיוש הפקיד אותו בידי הקנצלר הסודי שהיה אמור תמיד ללוות אותו. פקיד גבוה חדש, הלורד קנצלר הוסמך להשתמש בחותם הגדול בשם המלך ב-1376 או ב-1377. דמטריוס, בישוף זאגרב, שהיה ממוצא צנוע, היה הראשון שכיהן בתפקיד חדש זה. הלורד קנצלר הפך לראש בית דין מרכזי חדש לצדק, שנקרא בית המשפט של "הנוכחות המיוחדת של המלך" בשנת 1377. בערך באותו זמן, העיירות המלכותיות החופשיות האצילו מושבעים לסייע לאדון האוצר, שעמד בראש בית המשפט לערעורים של הערים. פקיד חדש, הגזבר, קיבל על עצמו את חובותיו הכספיות של בעל האוצר.
הליטאים ביצעו פשיטות בהליץ', לודומריה ופולין, וכמעט הגיעו לקרקוב בנובמבר 1376. מהומה פרצה בקרקוב נגד המלכה האם הבלתי פופולרית, אליזבת, ב-6 בדצמבר. הפורעים טבחו כ-160 משרתים של המלכה האם, ואילצו אותה לברוח להונגריה. תוך ניצול המצב, ולדיסלב הלבן, דוכס גנייבקובו, שהיה חבר זכר בשושלת פיאסט המלכותית, הכריז על תביעתו לכתר הפולני. עם זאת, תומכיו של לאיוש הביסו את הטוען לכתר, ולאיוש הפך אותו לאב המנזר של ארכנסיית פאנונהלמה בהונגריה. לאיוש מינה את ולדיסלב השני מאופול למושל שלו בפולין. בקיץ 1377 פלש לואי לשטחים שהחזיק הנסיך הליטאי, גיירג, בלודומריה. חייליו הפולנים כבשו במהרה את חלם, בעוד לואי תפס את מושבו של גיירג, בעלז, לאחר שצר עליו במשך שבעה שבועות. הוא שילב את השטחים הכבושים בלודומריה, יחד עם גליציה, בממלכת הונגריה. שלושה נסיכים ליטאים - פדור, נסיך רטנו, ושני נסיכי פודוליה, אלכסנדר ובוריס - קיבלו את מרותו של לאיי.