stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטי-ערביות בטורקיה
הערות שוליים

↑   הגר שיזף, אחרי שבבחירות הם היו על הכוונת, הפליטים הסורים חוששים לגורלם בטורקיה, באתר הארץ, 29 במאי 2023
↑  Nziv, טורקיה דוחקת באגרסיביות פליטים סורים לכיוון קפריסין ויוון, באתר Nziv.net, ‏2024-06-17
↑  אסתר סולומון, Palestinians Were Spared Turkey's Rising anti-Arab Hate. Until Now, הארץ, ‏16 ביולי 2019
↑   אסתר סולומון, שנאת הטורקים כלפי הערבים בארצם מופנית עכשיו גם לפלסטינים, באתר הארץ, 18 ביולי 2019
↑  מזרח החדש, החברה המזרחית הישראלית, 1997
↑  מיסי.ורג.אל, The New East/המזרח החדש, אילמ"א
↑  האוכלוסיה הערבית בארץ-ישראל בתקופה העות'מאנית, לשכת היועץ לעניני ערבים - משרד ראש הממשלה, 1958. (בiw)
↑  Gabriel Baer, העולמא ובעיות דת בעולם המוסלמי: מחקרים לזכר אוריאל הד, הוצאת ספרים ע״ש י״ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1971. (בiw)
↑  יואב קרני, ‏היום לפני מאה שנה: אטאטורק מנתק את שרשרת האסלאם, באתר גלובס, 3 במרץ 2024
ארבוגה (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  145 ק"מ
 מוצא:  אגם ורינגן
 גובה מוצא הנהר:  32 מטרים
 שפך:  אגם מלארן
 מדינות באגן הניקוז:  שוודיה
 
נהר ארבוגה (בשוודית: Arbogaån) הוא נהר הנמצא בשוודיה. הוא זורם מן האגם ורינגן, דרך ארבוגה, ובסופו של דבר נשפך לתוך אגם מלארן בקונגסור (Kungsör).
ראו גם

מלארן
אלפרד ברנדורפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביולי 1904 נאג'מארוש, הונגריה 
 פטירה:  15 בנובמבר 1985 (בגיל 81) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פץ' 
 תפקידים:  רופא, היסטוריון של הרפואה, מנתח פלסטי, כירורג, היסטוריון 
 
אלפרד ברנדורפר (בהונגרית: Berndorfer Alfréd;‏ נאג'מארוש, 12 ביולי 1904 – בודפשט, 15 בנובמבר 1985) היה רופא (MD) יהודי-הונגרי, מנתח פלסטי, בין הראשונים בהונגריה, היסטוריון רפואי, קנדידט (דוקטורט קטן .CSc) במדעי הרפואה (1961).
ביוגרפיה

אלפרד ברנדורפר נולד במשפחה יהודית כבנם של איזידור ברנדורפר (1866–1941), רופא שיניים, ושל ולריה טאנדלר (1875–1964). אחותו הייתה מרגיט ברנדורפר (1897–1936). הוא החל את לימודיו בבית הספר היסודי הלותרני בככר דיאק בבודפשט והמשיך בגימנסיה בבודפשט. בין 1917 לבין 1922 למד בבית הספר התיכון על שם אימרה מדאץ', שם סיים את בחינות הבגרות. הוא החל את השכלתו הגבוהה בורוצלאב, אך בשל האינפלציה הגבוהה בגרמניה, אביו לא יכול היה לתמוך בו, אז הוא עבר לאוניברסיטת וינה. הוא חזר להונגריה ב-1926 ושלוש שנים לאחר מכן קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת ארז'בט בפץ'.
יכולותיו המוזיקליות היו מצוינות - הוא היה פסנתרן וכנר מצוין - כך הוא התקבל לרביעיית ורוצלב ככנר ראשון. שם פגש את הפתולוג פרידריך הנקה (אנ'), את הבקטריולוג ריכרד פייפר (גר') ואת המנתח המפורסם הרמן קיטנר (אנ'), שמילא תפקיד חשוב בקריירה שלו וברנדורפר ראה בו מודל לחיקוי. במהלך שנות לימודיו באוניברסיטת פץ' הוא בילה פחות זמן באולמות הרצאות ולעיתים קרובות ליווה סרטים אילמים בפסנתר או בכינור. כך הוא חסך מספיק כסף כדי לממן טיול לספרד ולצרפת. לאחר שקיבל את התואר, הוא הפך לעוזר של אחד המנתחים הידועים בבודפשט. מ-1 בנובמבר 1932 הוא מונה לעוזר רופא במחלקה לכירורגיה בבית החולים לילדים ברודי ז'יגמונד ואדל. בשנת 1933, הוא זכה במלגה שאפשרה לו לעבוד עם לורנץ בהלר.
באוקטובר 1936, פתח את המרפאה שלו לכירורגיה פלסטית ברחוב Wekerle Sándor utca 12 ברובע 5 במרכז בודפשט. הוא בילה שלושה חודשים בפריז במלגה מטעם הקהילה היהודית של פשט, שם פגש את מומחה מנתח הפה בעל השם העולמי ויקטור וו (צר'), לו הוא חייב את מחויבותו לכל החיים לניתוחים פלסטיים. באוקטובר 1938 ייצג את הונגריה (על אף יהדותו) בקונגרס הרפואי הבינלאומי בברלין בגרמניה הנאצית. בקונגרס הוא תרם להצגת השיטה שהמציא ויקטור וו, שבאמצעותה ניתן היה לנתח בהצלחה את מה שנקרא שפה שסועה.
בשנת 1958, בניהולו, הוקמה המחלקה לניתוחים להפרעות התפתחותיות ב"מכון הלאומי לרפואת ילדים פאל היים", שם ביצע בעיקר ניתוחי שפה שסועה. מרכז פעילותו היה בניתוחי שיקום הפרעות התפתחותיות ופתולוגיה של עוברים.
אשתו הייתה אווה קראסנר מהנדסת כימית.
הוקרה

הוא היה
חבר כבוד באקדמיה הקובנית למדעים,
חבר באגודת הרופאים המלכותית של לונדון (Royal Society of Medicine)
וחבר בחברה הגרמנית לכירורגיית פה ולסת Deutsche Gesellschaft für Kiefer und Gesichtschirurgie) (1959)).
Romay medal
Purkinje medal
Many other marks of distinction
כתביו

Három hónapos csecsemő ritka szájfejlődési rendellenessége. (Orvosi Hetilap, 1931, 12.)
Az ajak- és szájpadhasadásokról. (Gyógyászat, 1936, 35–37.)
Az orrplasztika műtéti kockázata. (Orvosok Lapja, 1946, 20.)
A Párisi Orvosi Szabad Iskola. (Orvosok Lapja, 1947, 10.)
Az esztétikai sebészet néprajza és szociális javallata. (Orvosok Lapja, 1947, 34.)
Mit kell a szülésznek az ajak- és szájpadhasadásról tudni! (Magyar Nőorvosok Lapja, 1948, 1.)
Atresia pharyngis esetében végzett garatplasztika. Mérei Gyulával. – Az ajak- és szájpadhasadással született gyermekekről való gondoskodás. (Orvosok Lapja, 1948, 35.)
A formapatológia problémája. (Orvosok Lapja, 1948, 39.)
Die ästhetik der Nase. Wien, 1949
Ötszáz ajak- és szájpadhasadás műtét alapján szerzett tapasztalatok. (Fogorvosi Szemle, 1953, 12.)
Az emberi arc. (Természet és Társadalom, 1954, 4.)
Egységes szemlélet a fejlődési rendellenesség kérdésében. (Orvosi Hetilap, 1958, 19.)
Az arc ritka fejlődési rendellenességei. (Fogorvosi Szemle, 1960, 9.)
Sebész-klinikai embriópatológia. Budapest, 1961
Az ajak- és szájpad hasadás intrauterin regenerációja. (Fogorvosi Szemle, 1962, 4.)
Az arc fejlődése az ajak- és szájpadhasadás műtét után. (Fogorvosi Szemle, 1963, 10.)
Az ajak–szájpadhasadékosok occlusiós- és foganomáliái. (Fogorvosi Szemle, 1964, 5.)
Kuba egészségügye. (Orvosi Hetilap, 1964, 20.)
Az úgynevezett „veleszületett rendellenesség betegségek" pathogenesisének problémája. (Gyermekgyógyászat, 1966, 6.)
A veleszületett rendellenességekről. (Az Egészség, 1967, 1.)
A peri- és postnatalis mortalitas. (Magyar Nőorvosok Lapja, 1967, 6.)
Az ajak–szájpadhasadás-műtétek sikertelenségének okairól. (Fogorvosi Szemle, 1969, 1.)
Veleszületett sacrococcygealis daganatok. Dénes Jánossal, Gorácz Gyulával és Léb Józseffel. (Gyermekgyógyászat, 1973, 2.)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002.
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
Joachim Gabka (1986). "Obituary" (PDF). Aesthetic Plastic Surgery (באנגלית). New York: Springer-Verlag New York Inc.: 119–121. נבדק ב-2022-12-10. (יואכים גבקה (1986). "הספד על אלפרד ברנדורפר" (באנגלית) (PDF). כירורגיה פלסטית אסתטית, ניו יורק, עמ' 119–121. o, הוצאה לאור: Springer-Verlag New York Inc..
ראו גם

Révai új lexikona II. (Bak–Bia). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 1998. ISBN 963-901-540-7 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest IX. kerületi polgári házassági akv. 724/1899. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-10.
↑  Az Est, 1936. október 31. (27. évfolyam, 250. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126190852  ISNI: 0000 0000 8000 8256  NKC: xx0204882  NTA: 182771520  SUDOC: 191934623  VIAF: 67451957   WorldCat (עם VIAF): 67451957
יוסי ואסה

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1975 (בן 49) אתיופיה אתיופיה
 סוגה מועדפת:  קומדיה תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  סופר
 בת זוג:  ירדן ואסה
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסי ואסה (נולד ב-2 במאי 1975) הוא תסריטאי ושחקן תיאטרון וטלוויזיה. הסדרה הקומית שיצר וכתב "נבסו" זכתה בפרס אמי הבין-לאומי לשנת 2018.
ביוגרפיה

ואסה נולד באתיופיה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל עשר במבצע משה. עם עלייתו התיישבה המשפחה בנתניה, תחילה במרכז קליטה, ולאחר מכן בשכונת קריית נורדאו בעיר. הוא למד בכפר הנוער אמי"ת פתח תקווה, ושירת בצבא בתיאטרון צה"ל. לואסה תואר ראשון מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה, אותו סיים ב-1998. כשהגיע לסן פרנסיסקו כשחקן בהצגה פגש את אשתו לעתיד ירדן ואסה, ציירת ואמנית קומיקס שלמדה שם אמנות וציור. השניים חזרו יחד לישראל ב-2006 וגידלו את ילדיהם בחינוך ביתי, ובהמשך בבית הספר הדמוקרטי ״שחף״ שבשוהם.
קריירה > תיאטרון

ואסה יצר ושיחק בהצגת היחיד "באמהרית זה נשמע יותר טוב", העוסקת בילדותו בכפר באתיופיה, במסעו לארץ ישראל, ובסיפור קליטתו בישראל. ההצגה הועלתה על במות מעל אלף פעמים. בעקבות המתיחות שנוצרה בין משטרת ישראל ליוצאי אתיופיה, החליטה המשטרה לקיים אותה בפני שוטרי משטרת ישראל. ב-2005 הועלתה ההצגה "יחיד במינו" שכתב עם שי בן עטר, בהפקה משותפת של תיאטרון הנפש והתיאטרון הארצי לילדים ונוער. ההצגה הועלתה בתיאטרון ניו ויקטורי בברודוויי, ניו יורק. ואסה כתב, ביים והפיק את המחזה "מר גטו", וכתב וביים את ההצגה "שאריות של החיים".
קריירה > טלוויזיה

ואסה הופיע ככתב שטח במגזין "דרך העיניים שלנו" ששודר בטלוויזיה החינוכית. הוא השתתף גם בתוכנית האירוח הקומית בערוץ IETV אותה יצר, כתב, שיחק בה והנחה אותה לצדו של שמואל ברו, ובתוכנית "הולו הגר" באותו הערוץ ככותב מערכונים ומנחה. ב-2003 גילם חייל ממשטרה צבאית בעונה הראשונה של סדרת הילדים הקומית ״הפיג'מות״ ששודרה בערוץ הילדים. ב-2005 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "בוא נתערב" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, שיועדה ללימוד והקניית השפה העברית. ב-2008 גילם חייל בעונה החמישית של סדרת הילדים הקומית ״הפיג'מות״ ששודרה בערוץ הילדים. ב-2009 שיחק את מק בסדרת הילדים הקומית ״מנדלבאום בלש פרטי״ ששודרה בערוץ הילדים. ב-2013 השתתף בגרסה הישראלית לסדרה "המשרד" של yes, בתפקיד אבבה (אבי). ב-2015 שיחק עובד במשרד הרווחה בסדרת הדרמה של HOT ״זגורי אימפריה״. באותה השנה, ואסה גילם רופא/שחקן בסדרת הדרמה של yes ״רון״. כמו כן, באותה השנה הוא שיחק בסדרה ״החדש של עומרי גורדון״ ששודרה בערוץ 2, בתפקיד יוסי.
ב-2017 שודרה הסדרה "נבסו", אותה יצר וכתב עם שי בן עטר וליאת שביט, ובה הוא הופיע בתפקיד הראשי בתור גילי צ'לצ'או, פרסומאי יוצא אתיופיה. את שיר הנושא לסדרה שר ההרכב קפה שחור חזק בשיתוף ואסה.
קריירה > קולנוע

בשנת 2000 השתתף בסרט "אחות זרה" בבימויו של דן וולמן. בשנת 2005 השתתף בסרט הקולנוע הישראלי-צרפתי "תחיה ותהיה". ב-2019 השתתף בסרט "אתר הצלילה בים האדום" בבימויו של גידי רף.
קריירה > יצירות נוספות

בסוף שנות ה-90 הוציא יחד עם שמואל ברו שלוש קלטות וידאו באמהרית, שזכו להצלחה בקרב עולי אתיופיה.
בשנת 2005 ביצע קטע קריאה בתחילת השיר "שובי אל ביתי" שהופיע באלבום "ממעמקים" של הפרויקט של עידן רייכל. כמו כן, גם שיחק בקליפ של השיר "מילים יפות מאלה", מאותו אלבום, לצדה של הזמרת כברה קסאי.
ב-2015 הוציא לאור יחד עם ירדן ואסה את הרומן הגרפי "היום האחרון של פורים", העוסק בתהליך ההגירה האוטוביוגרפי שלו מאתיופיה בישראל. ירדן ואסה עיבדה את הסיפור שכתב לקומיקס ויצרה ממנו רומן גרפי. הספר זכה בפרס דבורה עומר, נבחר מצעד הספרים וזוכה מענק מועצת התרבות של מפעל הפיס לשנת 2014.
פרסים

ההצגה "יחיד במינו" זכתה בשנת 2005 בפרס ההצגה הטובה ביותר, פרס הבימוי לבמאי שי בן עטר, וציון לשבח לשחקנים שי פרדו ותיתי אספה בפסטיבל הבינלאומי להצגות הילדים בחיפה. בשנת 2010 זכה ואסה בפרס המשרד לקליטת עלייה על שם יורי שטרן, המוענק לאמנים עולים בתחום התרבות והאמנות, בקטגוריית ההומור והסאטירה.
בנובמבר שנת 2018 הסדרה "נבסו", אותה גם יצר ואסה, זכתה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה. הסדרה שודרה בערוץ רשת 13 (ולפני כן בערוץ 2 של רשת) והיא עוסקת במשפחה מעורבת המורכבת מאב אתיופי, אם אשכנזייה, בתם המשותפת, והמשפחה המורחבת.
הערות שוליים

↑  איתי בלומנטל, להפגת המתח: השוטרים יצפו בהצגה "באמהרית זה נשמע יותר טוב", באתר ynet, 8 ביולי 2015
↑  יחיד במינו, באתר התיאטרון הארצי לילדים ונוער
↑  יוסי ואסה, עיבוד לקומיקס - ירדן ואסה, היום האחרון של פורים, כנרת, בית הוצאה לאור, 2015
↑  רותה קופפר, הזוכה בפסטיבל הצגות הילדים בחיפה: "אנד ארגיי", באתר הארץ, 1 במאי 2005
↑  פרס השרה לשנת 2009, באתר משרד העלייה והקליטה
↑  וואלה! תרבות‏, כבוד עצום: "נבסו" זכתה באמי הבינלאומי לסדרה הקומית הטובה ביותר, באתר וואלה, 20 בנובמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597867605171  BnF: cb170829958 (data)  ISNI: 0000 0004 5976 5040  LCCN: no2016135493  VIAF: 19145304383678571772   WorldCat (עם VIAF): 19145304383678571772
שירים שבוצעו ב-Glee

שחקני הסדרה Glee (עם כיוון השעון מהפינה השמאלית העליונה) מארק סאלינג, קווין מקהייל, ליאה מישל, דיאנה אגרון, אמבר ריילי, ג'נה אושקוויץ', כריס קולפר וקורי מונטית'
Glee היא סדרת טלוויזיה דרמה-קומית אמריקאי, ששודרה ברשת הטלוויזיה פוקס בארצות הברית. היא מתמקדת במועדון המקהלה של תיכון ויליאם מקינלי. למקהלה קוראים "כיוונים חדשים" והיא משתתפת בתחרויות שונות, בעוד חבריה מתמודדים עם מערכות יחסים, מיניות ונושאים חברתיים. התכנית נוצרה על ידי ראיין מרפי, בראד פלקוק ואיאן ברנן, והיא כוללת גרסאות כיסוי רבות לשירים שבוצעו על ידי הדמויות. מרפי אחראי על בחירת כל השירים שבהם נעשה שימוש, ושאף לשמור על איזון בין שירי מחזמר ללהיטי פופ. רובם המוחלט של השירים המבוצעים בסדרה מוקלטים מראש על ידי השחקנים.
עונה ראשונה

בתחילת העונה כיוון מרפי לכך שהביצועים המוזיקליים יישארו מבוססי מציאות, אך עם התקדמות העונה, היה שימוש ביותר קווי עלילה עם אלמנטים בדיוניים. ב-13 הפרקים הראשונים של העונה היה שימוש בכ-5 שירים בפרק בממוצע, ובחציה השני של העונה עלה המספר ל-8 שירים לפרק בממוצע. בעונה הראשונה היו כ-131 ביצועים מוזיקליים של שירים אינדיבידואליים או מאשאפים של שני שירים או יותר.
הזמרת ריהאנה הציעה את הסינגל שלה "Take a Bow" לשימוש עם תמלוגים מוזלים, ואמנים אחרים הציעו שימוש בשירים שלהם בחינם. מדונה העניקה לתוכנית את הזכויות לכל השירים שלה, ובפרק ה-15 בעונה הופיעו גרסאות כיסוי לשמונה משיריה. פסקולי הסדרה יצאו לאור תחת חברת התקליטים קולומביה רקורדס. שירי העונה הראשונה נכללו באלבומים "Glee: The Music, Volume 1", "Glee: The Music, Volume 2" ו-"Glee: The Music, Volume 3 Showstoppers", ובמיני-האלבומים "Glee: The Music, The Power of Madonna" ו"Glee: The Music, Journey to Regionals", ואלבום האוסף "Glee: The Music, The Complete Season One", ובו 100 ביצועים מהעונה.
רוב שירי העונה מבוצעים על ידי חברי "כיוונים חדשים" הכוללים את ארטי אברמס (קווין מקהייל), בריטני פירס (הת'ר מוריס), טינה כהן-צ'אנג (ג'נה אושקוויץ'), מאט רתרפורד (דיז'ון טלטון), מייק צ'אנג (הארי שום ג'וניור), מרסדס ג'ונס (אמבר ריילי), נוח "פאק" פאקרמן (מארק סאלינג), סנטנה לופז (נאיה ריברה), פין הדסון (קורי מונטית') קווין פאבריי (דיאנה אגרון), קורט האמל (כריס קולפר) ורייצ'ל ברי (ליאה מישל). מנהל המועדון, ויל שוסטר (מת'יו מוריסון) מבצע אף הוא מספר שירים. העונה כוללת גם ביצועים של מקהלות מתחרות, ביניהם "אדרנלין קולי" אותה מוביל ג'סי סיינט ג'יימס (ג'ונתן גרוף). שחקני אורח אשר ביצעו שירים בעונה זאת הם קריסטין צ'נוות', ניל פטריק האריס, אוליביה ניוטון-ג'ון ואידינה מנזל.
ביאורים

↑  כלול גם באלבום "Glee: The Music Presents the Warblers".
↑  Omitted from the UK edition of Glee: The Music, Volume 5.
↑  כלול במהדורה הבריטית של האלבום "Glee: The Music, Volume 5".
↑  יצא באותה הגרסה עם "A Boy Like That".
הערות שוליים

↑  Keveney, Bill (18 במאי 2009). "After 'Idol' there's 'Glee,' a comedy with cool music". USA Today. Gannett Company. נבדק ב-1 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fernandez, Maria Elena (26 באפריל 2009). "Will TV audiences watch with 'Glee'?". Los Angeles Times. Tribune Company. נבדק ב-1 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wightman, Catriona (14 ביולי 2010). "Glee' episodes 'to feature fewer songs'". דיגיטל ספיי. תאגיד הרסט. נבדק ב-17 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frankel, Daniel (13 בינואר 2009). "Glee' gets songs for free". Variety. Reed Business Information. נבדק ב-3 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stack, Tim (21 באוקטובר 2009). "Glee' Exclusive: Madonna is on board! Is Adam Lambert next?". Entertainment Weekly. Time, Inc. נבדק ב-29 באוקטובר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  השיר נחתך מהפרק.
↑  ביצוע זה נחתך מהפרק.
1 2  "Glee: The Music - The Complete Season Four". iTunes. 14 בינואר 2014. נבדק ב-6 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
היסטוריה של השעונים

במשך אלפי שנים נעשה שימוש במכשירים ומתקנים שונים למדידה, לתיעוד ולמעקב אחר הזמן. מערכת הזמן הנוכחית, בעלת הבסיס הסקסגסימלי (שבה הזמן מתחלק לשישים חלקים), מתוארכת ל-2000 לפנה"ס בערך, לתקופת השוּמרים.
המִצרים חילקו את היממה לשתי משמרות של 12 שעות, והשתמשו באובליסקים גדולים כדי לעקוב אחר תנועת השמש. הם גם פיתחו שעוני מים, שככל הנראה שימשו לראשונה בתחומה של אָמוּן, ובהמשך גם מחוץ למצרים; נעשה בהם שימוש לעיתים קרובות על ידי הפרסים והיוונים הקדמונים, שכינו אותם "קלפסידרה" (Clepsydrae). על פי ההערכה, באותה התקופה בערך, שושלת ג'ואו השתמשה בשעון המים, מכשיר שיובא ממסופוטמיה בשנת 2000 לפני הספירה.
אמצעי מעקב זמן עתיקים אחרים כוללים את שעון הנרות, ששימש בסין העתיקה ביפן העתיקה, באנגליה ובמסופוטמיה; מוט הזמן שנעשה בו שימוש נרחב בפרס, הודו וטיבט, כמו גם בחלקים מסוימים של אירופה; וגם שעון החול שתפקד באופן דומה לשעון מים; שעון השמש, שעון עתיק נוסף, שהסתמך על צללים כדי לספק הערכה סבירה לשעה ביום שמשי. הוא לא כל כך היה שימושי במזג אוויר מעונן או בלילה ודרש כיול מחדש כאשר העונות התחלפו (אם הגנומון לא היה מיושר עם ציר כדור הארץ).
השעון הקדום ביותר הידוע עם מנגנון מַחְגֵרִי המופעל על ידי מים, שהעביר אנרגיה סיבובית לתנועות לסירוגין מתוארך למאה השלישית לפני הספירה ביוון העתיקה; בהמשך, במאה העשירית, מהנדסים סינים המציאו שעונים הכוללים מנגנוני מַחְגֵר מכספית, ואחריהם במאה ה-11 מהנדסים ערבים המציאו שעוני מים המונעים על ידי הילוכים ומשקולות.
השעונים המכניים הראשונים, בהם השתמשו במנגנון מַחגֵּר-גלגל עם גלגל איזון, הומצאו באירופה בסביבות תחילת המאה ה-14, והפכו לשעונים סטנדרטיים עד שהומצא שעון המטוטלת בשנת 1656. המצאת שעוני הקפיץ בראשית המאה ה-15 אפשרה לבנות שעונים ניידים, שהתפתחו לשעוני הכיס הראשונים בתחילת המאה ה-17, אך אלה לא היו מדויקים במיוחד, עד שנוסף קפיץ האיזון לגלגל האיזון באמצע מאה זו.
שעון המטוטלת נותר שעון הזמן המדויק ביותר עד שנות ה-30 של המאה ה-20, אז הומצאו שעונים מבוססי מתנד גבישי (קוורץ), ואחריהם, לאחר מלחמת העולם השנייה, פותחו שעונים אטומיים. אף על פי שטכנולוגיית הקוורץ הוגבלה בתחילה למעבדות, התפתחות המיקרואלקטרוניקה בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפכה את שעוני קוורץ לקומפקטיים וזולים לייצור, ובשנות השמונים הם הפכו לטכנולוגיית השעונים השולטת בעולם בשעונים הנייחים וגם בשעוני היד.
שעונים אטומיים מדויקים בהרבה מכל שעון אחר שקדם להם, ומשמשים לכיול שעונים אחרים ולחישוב הזמן האטומי הבינלאומי. מערכת אזרחית סטנדרטית, זמן אוניברסלי מתואם, מבוססת אף היא על הזמן האטומי הנ"ל.
שעון חול שעוקב אחר הזמן שחלף. שעון החול היה אחד ממכשירי מעקב הזמן המוקדמים, והפך לסמל למושג הזמן.
שעונים של תרבויות עתיקות

תרבויות קדומות רבות התבוננו וצפו בגופים אסטרונומיים, לרוב השמש והירח, כדי לקבוע זמנים, תאריכים ועונות. לוחות השנה הראשונים אולי נוצרו בתקופת הקרחונים האחרונה, על ידי ציידים-לקטים שהשתמשו בכלים כמו מקלות ועצמות כדי לעקוב אחר שלבי מופעי הירח או עונות השנה. מעגלי אבן, כמו סטונהנג' באנגליה, נבנו באזורים שונים בעולם, במיוחד באירופה הפרהיסטורית, ונחשבים למי ששימשו כשעונים לחיזוי אירועים עונתיים ושנתיים כמו נקודת השוויון או נקודת ההיפוך. מכיוון שהתרבויות המגלטיות הללו לא השאירו היסטוריה מתועדת, מעט ידוע על לוחות השנה או על שיטות הזמן שלהם. שיטות בעלות בסיס סקסגסימלי, שכיחות כיום בחברות המערביות והמזרחיות, מעידות לראשונה על לפני כמעט 4,000 שנים במסופוטמיה ובמצרים. המסואמריקנים עדכנו באופן דומה את מערכת החישוב בעלת הבסיס הוויגסימלי שלהם, כאשר התעסקו בלוחות שנה כדי ליצור שנה של 360 יום.
שעונים של תרבויות עתיקות > מצרים העתיקה

שעון השמש העתיק ביותר הידוע לנו כיום הוא ממצרים, בערך משנת 1500 לפני הספירה (השושלת ה-19), והתגלה בעמק המלכים בשנת 2013. שעוני השמש מקורם בשעוני צל, שהיו המכשירים הראשונים ששימשו למעקב אחר חלקי היום. אובליסקים מצריים קדומים, שנבנו כ־3500 שנים לפני הספירה, הם גם בין שעוני הצל הקדומים ביותר.
שעוני צל מצריים חילקו את היום ל-12 חלקים כאשר כל חלק מחולק לחלקים מדויקים יותר. שעון צל אחד מסוגו כלל גוף ארוך עם חמישה סימנים משתנים ומשקוף מוגבה שהטיל צל על אותם סימנים. הוא הוצב מזרחה בבוקר כך שהשמש העולה הטילה צל על הסימנים, והופנה מערבה בצהריים כדי לתפוס את צללי אחר הצהריים. אובליסקים פעלו באותו אופן כמעט: הצל שהוטל על הסימנים סביבו איפשר למצרים לחשב את הזמן. האובליסק ציין גם אם מדובר בבוקר או אחר הצהריים, כמו גם את נקודות ההיפוך של הקיץ והחורף. שעון צל שלישי, שפותח ב-1500 לפני הספירה, היה דומה בצורתו לסרגל T בשעה שהוא כפוף. שעון זה מדד את חלוף הזמן על ידי הצל המוטל באמצעות המוט האופקי שלו על סרגל לא ליניארי. ה-T כּוּוְנָה מזרחה בבקרים, וסוּבבה בצהריים, כך שתוכל להטיל את צִלהּ בכיוון ההפוך.
למרות הדיוק, שעוני צל הסתמכו על השמש וכך היו חסרי תועלת בלילה ובמזג אוויר מעונן. המצרים פיתחו אפוא מספר מכשירי תזמון חלופיים, כולל שעוני מים, ומערכת למעקב אחר תנועות כוכבים. התיאור העתיק ביותר של שעון מים הוא מכתובת קבר של פקיד בית משפט מצרי במאה ה-16 לפני הספירה, שזיהה אותו כממציאו. היו כמה סוגים של שעוני מים, חלקם משוכללים יותר מאחרים. סוג אחד כלל קערה עם חורים קטנים בתחתיתה, שצפה על המים ואיפשרה להתמלא בקצב כמעט קבוע; סימונים בצד הקערה ציינו זמן שחלף, כאשר פני המים הגיעו אליהם. שעון המים העתיק ביותר הידוע נמצא בקברו של פרעה אמנחותפ הראשון (1525–1504 לפני הספירה), מה שמרמז כי הם שימשו לראשונה במצרים העתיקה. שיטה מצרית נוספת לקביעת השעה במהלך הלילה הייתה באמצעות מִשְׁקוֹלוֹת-אֲנָךְ המכונים מֶרקֶטוֹת (merkhets). בשימוש מאז 600 לפני הספירה לפחות, היו שני מכשירים אלה מיושרים עם כוכב הצפון, ליצירת מרידיאן מצפון-דרום. הזמן נמדד במדויק על ידי התבוננות בכוכבים מסוימים כשחצו את הקו שנוצר עם המרקטות.
שעונים של תרבויות עתיקות > פרס הקדומה ובימי הביניים

לפי קליסטנש, הפרסים השתמשו בשעוני מים בשנת 328 לפני הספירה להבטיח חלוקה צודקת ומדויקת של מים מקאנט לבעלי מניותיהם להשקיה חקלאית. השימוש בשעוני מים באיראן, בעיקר בזאבד, מתוארך ל-500 לפני הספירה. מאוחר יותר הם שימשו גם כדי לקבוע את הימים הקדושים המדויקים של הדתות הטרום אסלאמית, כגון ה"נורוז", "צ'לה", או "ילדא" - היום או הלילה הקצרים ביותר, השווים או הארוכים ביותר של השנה. שעוני המים ששימשו באיראן היו אחד הכלים העתיקים המעשיים ביותר לתזמון לוח השנה.
שעוני מים, או "פנג'אאן", בפרס הגיעו לרמת דיוק בהשוואה לסטנדרטים של היום. הפנג'אן היה המכשיר המדויק והמשמש ביותר לנקודת זמן לחישוב הכמות או הזמן שעליו חקלאי לקחת מים מפוגארה או באר להשקיית שדהו, עד שהוחלף בשעון זרם מדויק יותר. שעוני מים פרסיים היו כלי מעשי ושימושי לבעלי מניות הפוגארה לחישוב משך הזמן בו יכלו להסיט מים לשדות שלהם. הפוגארה היה מקור המים היחיד לחקלאות והשקיה ולכן חלוקת מים צודקת והוגנת הייתה חשובה מאוד. לפיכך, אדם זקן הוגן וחכם מאוד נבחר להיות מנהל שעון המים, ולפחות שני מנהלים במשרה מלאה היו צריכים לשלוט ולצפות במספר הפנג'אנים ולהודיע על השעה המדויקת במהלך הימים והלילות.
הפנג'אן היה סיר גדול מלא מים וקערה עם חור קטן במרכז. כאשר הקערה הייתה מלאה במים, היא הייתה שוקעת בסיר, והמנהל היה מרוקן את הקערה ושוב מניח אותה על ראש המים בסיר. הוא היה מתעד את מספר הפעמים שהקערה שקעה על ידי הכנסת אבנים קטנות לצנצנת.
המקום בו נמצא השעון, ומנהליו, היו ידועים באופן קולקטיבי בשם "חאנה פנג'אן". בדרך כלל זו הקומה העליונה של בית ציבורי, עם חלונות הפונים מערבה ומזרח כדי להציג את זמן השקיעה והזריחה. היה גם כלי מעקב זמן נוסף בשם סטאריאב (Staryab) או אצטרולב, אך הוא שימש בעיקר למטרת אמונות טפלות ולא היה מעשי לשימושם של החקלאים. שעון המים של זאבד גונאבאד (אירן) היה בשימוש עד 1965, כאשר במקומו הוחלפו שעונים מודרניים.
שעונים של תרבויות עתיקות > סין בעת העתיקה ובימי הביניים

ג'וזף נידהם, היסטוריון בעל שם בתחום המדע והטכנולוגיה בסין, העלה השערה כי ייבוא הקלפסידרה יצוא לסין, אולי ממסופוטמיה, התרחשה כבר באלף השני לפני הספירה, במהלך שושלת שאנג, ולכל המאוחר באלף הראשון לפני הספירה. עם תחילת שושלת האן, בשנת 202 לפני הספירה, הוחלפה בהדרגה קלפסידרה שפעלה בטכניקה של הוצאת מים (Outflow type) על ידי קלפסידרה שפעלה בטכניקה של הכנסת מים (Inflow type), ושאופיינה במוט אינדיקטור על ציפה. כדי לפצות על ראש הלחץ הנופל במאגר, אשר האט את קצב הזמן עם מילוי הכלי, הוסיף ג'אנג הנג (אנ') מכל נוסף בין המאגר לכלי הזרימה. בסביבות 550 לספירה, יין גאי (Yin Gui) היה הראשון בסין שכתב על הצפה או על גובה קבוע של המכל שהתווסף לסדרה, ושתואר בהמשך בפירוט על ידי הממציא שן קואו. בסביבות שנת 610 נוצח עיצוב זה על ידי שני ממציאי שושלת סווי, ג'נג שון ויואן קאי, שהיו הראשונים לייצר את קלפסידרת האיזון, עם עמדות סטנדרטיות למאזני משקל.
המצאות של שעונים בתקופת ימי הביניים ובתקופה הפרה-מודרנית

המונח 'שעון' מקיף קשת רחבה של מכשירים, החל משעוני היד ועד שעון לעשר אלף שנים. המילה "שעון" שהומצאה בעברית החדשה, נגזרת מהמילה שעה, בעוד המילה האנגלית "קלוק" (Clock) נובעת מהאנגלית התיכונה: "Clokke", מצפון-צרפתית ישנה: "Cloque", או מהולנדית התיכונה: "Clocke". בכל אופן, כל המשמעות מילים אלה היא "פעמון", ומקורן בלטינית של ימי הביניים: "קלוקה" (Clocca), שמשמעותה גם פעמון. אכן, פעמונים שימשו לסימון חלוף הזמן; הם סימנו את מעבר השעות בים ובמנזרים.
לאורך ההיסטוריה היו לשעונים מגוון מקורות הספק כוח, כולל שימוש בכוח משיכה, קפיצים וחשמל. שעונים מכניים הפכו נפוצים במאה ה-14, אז הם שימשו במנזרים של ימי הביניים כדי לשמור על לוח הזמנים של התפילות המוסדר. השעון המשיך להשתפר, כאשר שעון המטוטלת הראשון תוכנן ונבנה במאה ה-17.