stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר טיילור (שוער)
ביוגרפיה > קריירה כשחקן

בתור יליד נוטינגהאם, החל טיילור את קריירת המשחק שלו בקבוצה המקומית - נוטינגהאם פורסט. למרות זאת, הוא מעולם לא זכה לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון, אלא רק בקבוצת המילואים. ב-1950, הוא עבר לשחק בעמדת השוער הפותח בקובנטרי סיטי, שבאותם ימים שיחקה בליגה השנייה (Second Division). בעונת 1951/52, ירדה הקבוצה לליגה השלישית לאחר שסיימה עם 34 נקודות בלבד ב-42 משחקים. טיילור המשיך לשחק בקובנטרי עוד שלוש עונות, ובקיץ 1955 נמכר למידלסברו.
בביוגרפיה של מאמן קובנטרי באותם ימים, ג'ורג' ריינור, נטען שהעברתו של טיילור למידלסברו היא "אחד הרגעים ששינו את הכדורגל האנגלי" - זאת משום שבמידלסברו פגש טיילור לראשונה את בריאן קלאף, שבאותם ימים היה חלוצה הצעיר של הקבוצה. מהר מאוד תפס טיילור את מקומו כשוער הפותח של הקבוצה, ובשש עונות במידלסברו הוא שיחק ב-140 משחקים.
ביוני 1961, נמכר טיילור לקבוצת פורט וייל מהליגה השלישית תמורת 750 פאונד. טיילור כמעט ואינו זכה לשחק עם הקבוצה, ואת הופעתו היחידה הוא ערך ב-3 בפברואר 1962, במשחק נגד ברדפורד פארק אווניו. מספר חודשים לאחר מכן, עבר טיילור בהעברה חופשית לבורטון אלביון, שם הוא זכה במשרת האימון הראשונה בחייו.
ביוגרפיה > יחסיו עם קלאף

ידידותם של טיילור וקלאף ידעה המון עליות ומורדות במהלך השנים. בזמן שהשניים אימנו בדרבי קאונטי, גילה טיילור שהוא לא זכה להעלאת שכר, בעוד קלאף זכה לתוספת משמעותית. בנוסף, טיילור התעצבן שקלאף מרוויח כסף רב מהופעותיו התקשורתיות, בזמן שהוא נשאר לעסוק באימון השחקנים. ויכוחים אלה גרמו לטיילור להסכים להצעת משרת עוזר המאמן במנצ'סטר יונייטד, אך המהלך בוטל בסופו של דבר על ידי מאט באזבי. בסתיו 1980, שוב הורעו היחסים בין השניים, לאחר שטיילור פרסם אוטוביוגרפיה שהייתה מבוססת במידה רבה על העבודה של השניים. קלאף, שלא היה שותף לכתיבת הספר ולא קיבל תמורה על פרסומו, זעם על טיילור.
לאחר עזיבתו של טיילור את נוטינגהאם במאי 1982, היחסים בין השניים חזרו להיות חמים. למרות זאת, במאי 1983, שוב החלו השניים לריב זה עם זה. נושא המריבה במקרה זה היה מעברו של ג'ון רוברטסון מקבוצתו של קלאף, נוטינגהאם פורסט, לקבוצתו של טיילור - דרבי קאונטי. קלאף התעצבן שטיילור לא עדכן אותו על המעבר, והחליט לתקוף אותו בעיתונות. לאחר פרסום המאמר של קלאף, החליט טיילור לתבוע את העיתון על הוצאת דיבה. לאחר ריב זה, לא חזרו השניים לדבר יותר.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

טיילור נפטר בפתאומיות ב-4 באוקטובר 1990, בזמן ששהה בחופשה במיורקה, ספרד. הוא היה בן 62 במותו, ונפטר עקב הלייפת ריאתית ראשונית שממנה סבל במשך שלוש שנים. כששמע קלאף על מותו של טיילור, הוא שקע בעצב רב ולאחר מכן התקשר למשפחת טיילור להבעת תנחומים. את האוטוביוגרפיה שלו הקדיש קלאף לטיילור במילים: "לפיטר. עדיין מתגעגע אלייך המון. אין הרבה צחוק בחיי מאז שהלכת".
11 ימים לאחר מותו, נערכה הלווייתו של טיילור בכנסיית סט. פטר שבנוטינגהאמשייר.
בספטמבר 1999, הוחלט לקרוא לאחד מיציעי הסיטי גראונד (אצטדיונה של נוטינגהאם פורסט) על שמו של קלאף. בעקבות ההחלטה, ביקש קלאף לקרוא ליציע גם על שמו של טיילור, כהוקרה על תרומתו הרבה ועל חשיבותה של השותפות בין השניים. עשר שנים לאחר מכן, הודיעה דרבי קאונטי על הקמת פסל משותף של טיילור וקלאף, שיוצב מחוץ לאצטדיון הקבוצה. באוגוסט 2010, נחנך הפסל.
ב-2009, השחקן טימותי ספול גילם את דמותו של טיילור בסרט "יונייטד המקוללת". הסרט עוסק ב-44 ימי האימון של קלאף בלידס יונייטד.
הערות שוליים

↑  Peter Taylor, my father, באתר BBC Nottingham ‏, 18 במאי 2009
↑  Forest's unforgettable fairytale, באתר BBC Sport ‏, 21 בספטמבר 2004
1 2  Brian Clough 1935–2004: England's Greatest, באתר Soccerphile ‏, 18 במאי 2009
↑  Fans may honour Clough and Taylor, באתר BBC News ‏, 16 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116196729X  ISNI: 0000 0000 6723 8743  LCCN: n80157225  VIAF: 43149452   WorldCat (עם VIAF): 43149452
פיזיקה קלאסית

פיזיקה קלאסית הוא שם כולל לתורות פיזיקליות שאינן מתחשבות בתורת הקוונטים. לעיתים משמש שם זה גם תורות פיזיקליות שאינן מתחשבות בתורת היחסות הכללית ובתורת היחסות הפרטית.
באופן כללי ניתן להתייחס לכל תאוריה פיזיקלית שפותחה עד המאה ה-20 כשייכת לתחום הפיזיקה הקלאסית.
ענפי הפיזיקה הנכללים בפיזיקה הקלאסית:
מכניקה קלאסית (חוקי ניוטון)
אלקטרומגנטיות קלאסית (משוואות מקסוול)
תרמודינמיקה קלאסית
כאוס
המכניקה הניוטונית נחשבת לתחילתה של הפיזיקה הקלאסית, פיזיקה שהגיעה לשיאה במאה ה-19 עם גילוי משוואות מקסוול, וחוקי התרמודינמיקה.
הגדרת המונח "פיזיקה מודרנית" אינה הגדרה קשיחה, ויכולה להכיל רק את תורת הקוואנטים, או את כל הפיזיקה של המאה ה-20 ושל המאה ה-21.
מערכת פיזיקלית קלאסית היא מערכת שבה חוקי הפיזיקה הקלאסית תקפים. בדרך כלל חוקי הפיזיקה הקלאסית תקפים בכל מערכת שמרכיביה הם אטומים ומולקולות או גדולים מאלה, כולל מערכות אסטרונומיות. חוקי הפיזיקה הקלאסית אינם תקפים לתיאור התופעות הפיזיקליות בתוך מולקולות ואטומים.
יתרה מכך, התיאור הקלאסי של הקרינה האלקטרומגנטית מוגבל במערכות מסוימות, כיוון שהאור הוא תופעה קוונטית.
בניגוד לתורת הקוונטים, הפיזיקה הקלאסית מאופיינת בגישה דטרמיניסטית מוחלטת.
המשוואות המתמטיות המתארות את תופעות הפיזיקה הקלאסית הן משוואות שלא מופיע בהן קבוע פלאנק. לפי עקרון ההתאמה של בוהר, התיאור הקוונטי של מערכת חופף לתיאור הקלאסי כאשר גודל או מסת המערכת מגיעים לתחום הקלאסי (ישנן תופעות יוצאות דופן כמו נוזל-על שאינן מקיימות את עקרון ההתאמה). לכן תורת הקוונטים לא משפיעה כמעט על התוצאות המוכרות לנו כשמדובר במערכות בהן אנחנו עוסקים באופן יומיומי (לדוגמה: מנוע, רדיו, מטוס וכולי). אחד מתחומי המחקר הפופולריים בפיזיקה היום הוא מציאת ההתאמה בין הפיזיקה הקלאסית לתורת הקוונטים - כלומר, ניסיון לענות על השאלה "כיצד נובעים החוקים הקלאסיים מהקוונטיים בגבול בו המערכת גדולה מספיק?".
תחילת המאה ה-20 מסמנת קו גבול חדש, שבו נופצו חוקי הפיזיקה הקלאסית ונולדה הפיזיקה המודרנית.
ראו גם

פיזיקה מודרנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4711777-1
פארק האגם (נתיבות)

| --- | --- |

אגם נתיבות בזמן השקיעה, יולי 2021
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  2020
 נתונים ומידות
 שטח:  0.064 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  נתיבות 
 שכונה:  אזור השכונות החדשות בנתיבות, קרוב לחורש
 קואורדינטות:  31°25′16″N 34°34′08″E﻿ / ﻿31.421111°N 34.568889°E﻿ / 31.421111; 34.568889
 רחובות סמוכים:  בדולח, שדרות ירושלים
 אתרים בפארק:  שפיכת האגם לנחל בוהו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) פארק האגם(למפת מערב הנגב רגילה) פארק האגם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק האגם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק האגם  he פארק האגםhe פארק האגםמפת  __ נתיבות (in English: Netivot) [‌צפון הנגב‌]מצפון, מדרום וממערב: __ מועצה אזורית שדות נגב (in English: Sdot Negev Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית מרחבים (in English: Merhavim Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פארק האגם הוא פארק בנתיבות. הפארק ממוקם ברחוב בדולח בעיר, ושטחו הוא 64 דונם.
רקע

בנתיבות התקיים פרויקט פינוי אתר גדול לפסולת בניין, על מנת לנצל את הפסולת כחומר גלם לפיתוח תשתיות עבור שכונות חדשות. בסופו של התהליך הפך האתר שהיה מפגע סביבתי, לפארק להנאת התושבים. אל האתר הועברה פסולת בניין מנתיבות ומיישובים סמוכים במשך שנים רבות, עד שנסגר בשנת 2012.
חלק מפסולת הבניין נגרס והועבר לאתר אחר, שבו שימש להקמת סוללה שתהיה בסיס גשר חדש. הגשר מסייע לחבר את השכונות החדשות בעיר לשכונות הוותיקות יותר, ומאפשר חיבור מהיר גם לתחנת הרכבת של נתיבות. בשנת 2020 נפתח הפארק לשימוש התושבים.
מיקום

הפארק ממוקם בעיר נתיבות, ברחוב בדולח בעיר (מאחורי תיכון בנים "דרכא" בעיר), הפארק נבנה קרוב לגשר "שדרות ירושלים".
אטרקציות בפארק

הפארק מכיל אגם אקולוגי, מתקני ספורט, נקודת תצפית, אזורי שהייה, פיקניק ומשחק, פארק לכלבים, סקייט פארק, ועוד.
הערות שוליים

↑   צפריר רינת, הפארק של נתיבות: העירייה מתכננת להפוך אתר פסולת בנייה לאגם בעבור התושבים, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2016
↑  אגם נופי מוקם בנתיבות
עקרון המדינה המועדפת

בהיסטוריה של הכלכלה הפוליטית העולמית במאה העשרים אפשר להבחין במגמה שנעה ממכסי הגנה לסחר חופשי. למרות שהמדינות לא עזבו לחלוטין את המדיניות של פרוטקציוניזם, שנועדה להגן על המשק המקומי ממתחרים זרים, הכיוון לפתיחת השווקים לסחר חופשי הוא ברור. הפרוטקציוניזם נקשר באופן היסטורי לתפיסה מרקנטיליסטית שטוענת שמדינה חייבת לייצא כמה שיותר ולהימנע מלייבא. לעומתו הגישה של סחר חופשי, שמתבססת על התאוריה של יתרון יחסי של ריקרדו, דוגלת בסחר חופשי; הטענה הבסיסית היא שלכל מדינה יש יתרון יחסי כלפי מדינה אחרת, לכן שתי מדינות יכולות להרוויח אם יסחרו ביניהן. ברוח המחשבתית הזאת נחתם בין המדינות הסכם GATT.
הסכם GATT היה משטר בינלאומי שקידם הורדת מכסים בין השותפים לו כדרך להגביר את היקפי המסחר שביניהן. רק ב־1995 הצליחו לייסד את ארגון הסחר העולמי (WTO), שהוא אחד המוסדות המשפיעים ביותר לכיוון של סחר חופשי בכלכלה הבינלאומית. אחת המטרות העיקריות שלו היא לקדם ולפתח את יחסי המסחר בין המדינות שחברות בו. עקרון המדינה המועדפת  (MFN) הוא מושג מפתח בליברליזציה של הסחר בכלכלה הפוליטית ועמוד השדרה ב־WTO ו־GATT. עקרון המדינה המועדפת בעצם הוא אחת השיטות העיקריות שהארגון נוקט בהן כדי להסדיר שוויון הזדמנויות מסחרי בין החברים בו.
הגדרה

עקרון המדינה המועדפת (MFN‏ – Most Favored Nation) הוא מעמד מועדף בתנאי סחר, שמדינה מתחייבת להעניק במסגרת הסכמית למדינות השותפות, ללא הפליה ביניהן. המטרה של ההוראה הזאת היא להבטיח לכל צד בהסכם שהעניינים הכלכליים שלו במדינה השנייה לא יפלו לרעה בהשוואה ליחס שניתן לאינטרסים הכלכליים של מדינות אחרות. הוא יוצר משטר של חובות חיוביות שבו המדינות אוסרות על עצמן להפלות בין מדינות. התוצאה של סעיף המדינה המועדפת במכסים היא מיזוג של הסכמים שונים שאליהם התחייב המדינה. אם הדרגות של מיסוי בהסכמים הללו נקבעו ברמות שונות, הסעיף מייחד את כולן במפלס הנמוך ביותר שצוין באחד מהם. עקרון המדינה המועדפת מייצר שוויון הזדמנויות מסחריות בין המדינות ומנסה להקטין את עיוותי הסחר של המכסים. בשום אופן זה לא אומר שכל המדינות מקבלות את אותם רווחים ונחשפות לאותן עלויות עם הזכויות והחובות שנובעות מעקרון המדינה המועדפת.
יש שתי צורות של עקרון המדינה המועדפת : מותנה ולא מותנה. אם הוא מותנה, כל צד מעניק ללא תמורה, לצדדים אחרים של ההסכם, רק את הזכויות שהוא העניק לצד שלישי בלי לקבל דבר; ומעניק זכויות, שבמקור היו חלק ממשא ומתן, רק תחת אותם תנאים או בתמורה לרווחים שווים. אם הוא לא מותנה, כל הורדת מכס שהעניק לצד שלישי חייב להעניק לכל השותפים האחרים להסכם. המהות של הצורה הזאת של עקרון המדינה המועדפת אינה רק לבסס שוויון הזדמנויות מסחרית בין מדינות אלא שמטרתו היא להוות בסיס חוזי כדי להפוך הסכמים בילטרליים לרב-צדדיים. צורת עקרון המדינה המועדפת המותנה נראית במבט ראשון הוגנת יותר; אך בפועל קשה ליישם אותה, מכיוון שקשה למדינה להעריך את הפיצוי ההולם שצריך לדרוש מצד שלישי בתמורה לוויתור שהיא ביצעה; לכן קשה לצרף מדינות להסכם. יתר על כן, אם מדינה מתחייבת מול שתי מדינות אחרות בשני הסכמים דו־צדדיים שכוללים סעיף מדינה מועדפת מותנה על אותם מוצרים, אחת המדינות יכולה להתלונן על פגיעה בערך היתרון במכס שקיבלה; לכן מגיעים למסקנה שהסכם מדינה מועדפת מותנה מביא להתמקחות ללא סוף של הסכמים. בנוסף המדינות עלולות להרים את גובה המכסים למטרות מיקוח של ההסכם. הסכם מדינה מועדפת מותנה רק מאפשר להעניק זכויות "מיוחדות", אך לעולם לא זכויות "בלעדיות".
בפועל סעיף המדינה המועדפת הלא מותנה מוחק את עקרון ההדדיות; המדינות מבצעות ויתורים במכסיהם בהבנה שאלו במקביל יקבעו את תנאי הסחר שתקבל ממדינה שלישית; לכן הסכמים שכוללים סעיף מדינה מועדפת מותנה לא מותנה מביאים את המדינות להוריד את המכסים לרמה יותר נמוכה מפני שיש להן יותר תמריצים לעשות זאת.
הדוגלים בסעיף מדינה מועדפת לא מותנה סבורים שהסעיף הוא הכלי המעשי ביותר כדי להשיג הורדת מכסים פרוגרסיבית. המצדדים ברעיונות פרוטקציוניסטיים מתנגדים לו ומעדיפים את סעיף המדינה המועדפת המותנה שחושף פחות את המשק המקומי. הרעיון שעומד מאחורי עקרון המדינה המועדפת הוא, שעם היווצרות השוויון ביחסים המסחריים מגיעים למצב של הגברת התחרות וכל מדינה מייצאת את המוצרים שבהם יש לה יתרון יחסי. לפי ויינר, סעיף המדינה המועדפת מונע מהמדינה לכבול את עצמה עם ספקים לא יעילים ויקרים. מדינה שמשתמשת בסעיף מדינה מועדפת מותנה בהסכם מסוים תימנע מלהשתמש בסעיף מדינה מועדפת לא מותנה מפני שזה יגבר על הראשון ויבטל אותו בפועל. במילים אחרות, כל מדינה שחלק מההסכם עם הסעיף הלא מותנה תוכל לדרוש את התנאים שהמדינה מעניקה בהסכם עם הסעיף המותנה.
היסטוריה של עקרון המדינה המועדפת

האזכור הראשון של סעיף המדינה המועדפת בהסכמי סחר במאות ה-12 ו-13. הערים המסחריות היריבות של הים התיכון עשו שימוש בו כדי לקבל יחס שווה מהנסיכים הערבים של צפון אפריקה. בתקופה הסעיף היה רק חד-צדדי.
בתחילת המאה ה-17, כמה הסכמי סחר כללו את עקרון המדינה המועדפת. ב־1823 בריטניה חוקקה החוק "חובות הדדיות" שהיה הבסיס להסכמים דו־צדדיים עם סעיף מדינה מועדפת מותנה שחייב את שתי המדינות החתומות להסדיר טיפול זהה ביחס למכס ולשיט. החוק החליף המדיניות החד־צדדית הקודמת של בריטניה. כבר ב־1840 המדיניות הבריטית השתנתה; הורידו את המכסים מול צרפת, באופן חד צדדי, מפני שהאמינו שעדיף להם זה גם במקרה שצרפת לא תפעל בצורה זהה. האופציה ששתי המדינות תישארנה עם מכסים גבוהים הייתה הגרועה ביותר בעיני בריטניה. באירופה נעשה שימוש רב בסעיפי מדינה מועדפת מותנים, עד ההסכם שחתמו ב־1860 ריצ'רד קובדן ומישל שבלייה בין בריטניה וצרפת, שהיה לא מותנה. ההסכם נחשב לאבן דרך של הליברליזציה של המאה התשע עשרה ומסמן את השלב של סחר חופשי אירופאי. לפי Coutain עקרון המדינה המועדפת הוא הגורם שהחזיק ב־1870 את התהליך של הליברליזציה של המסחר הבינלאומית, ולא ההשפעה של בריטניה כהגמון. ועידת גנואה, באיטליה ב־1922 המליצה להכליל בהסכמי סחר סעיף מדינה מועדפת בכל פעם שזה התאפשר.
המדינות העניקו את המעמד של מדינה מועדפת רק למדינות שהיו הספקיות העיקריות שלה, בניסיון להשיג ויתורי מכס הדדיים. ארצות הברית הכלילה סעיף מדינה מועדפת מותנה כבר בהסכם הסחר הראשון שלה עם צרפת ב־1778 עד שהחוק לתעריפים של 1922 סיים את הפרקטיקה. ארצות הברית בעצם יצרה את סעיף המדינה המועדפת המותנה, לכן הוא מוכר גם כ"הסעיף האמריקאי". לאורך הרבה שנים המדינה נהנתה כ־”free rider“ מהסכמים של מדינות אחרות שהכלילו סעיף המדינה המועדפת הלא המותנה. מדינות דרום אמריקה ויפן גם עשו שימוש רב בסעיף הזה.
השפל הגדול של 1930 החזיר את המדיניות של הפרוטקציוניזם במסחר העולמי. עקרון ה-MFN נסוג ומערכות אמפריאליות או אזוריות התחזקו. הסכם אוטווה של 1932 של חבר העמים הבריטי הציב היררכיה למוצרים שמיובאים לאי לפי מוצאם; מייצרים בריטים קודם, אחר כך של המושבות ואחרון המייצרים הזרים. בארצות הברית החוק Smoot-Hawley העלה את תעריפי המכס שכבר אז היו גבוהים.
אחרי מלחמת העולם השנייה הסכם ה־GATT העלה את החשיבות של עקרון המדינה המועדפת מחדש. אף־על־פי שעקרון המדינה המועדפת יושם בהתחלה בהקשר של המכסים שהוטלו ליבוא, הפעלתו הורחב גם לתחומים אחרים של מסחר בינלאומי, לדוגמה: יזמויות של פרטיים ממדינה אחת בשטח של מדינה אחרת; שיט במים טריטוריאליים; זכויות נדל"ן ורכוש פרטי; פטנטים; ייצוב תעשייתי; מותגים; זכויות יוצרים; רכישות ממשלתיות; ומיסוי.
בשנים האחרונים המונח, בארצות הברית השתנה ל"יחסים מסחריים רגילים".
מיסוד עקרון המדינה המועדפת דרך GATT וארגון הסחר העולמי

עקרון המדינה המועדפת עבר תהליך של מיסוד, דרך הסעיף הראשון של הסכם ה־GATT (הסכם כללי למכס ומסחר) והפך לעמוד השדרה של ארגון הסחר העולמי (WTO) לאחר כינונו; לפיו כל זכות יתר שניתנה על ידי אחד השותפים להסכם, למוצר של שותף אחר חייב להינתן ללא תנאים למוצר דומה של כל השותפים האחרים. באמצעותו מנסים להבטיח שוויון הזדמנויות במסחר בין המדינות ללא הפליה ביניהן.
סעיף המדינה המועדפת מחייב את המדינה להטיל, על המדינות השותפות להסכם, את רמת המכס הנמוכה ביותר שהיא מעניקה לייבוא של כל מדינה אחרת. הסעיף מנסה לספק לכל צד את ההבטחה שהיתרונות שקיבלו לא יצומצמו או יימחקו על ידי הסכם מאוחר יותר עם אחד השותפים או מדינה שלישית. עקרון המדינה המועדפת מיטיב עם האוכלוסייה הרחבה מפני שמאפשר השגת מוצרים במחירים נמוכים יותר. הוא גם חוסך בירוקרטיה מכיוון שאין צורך לבדוק את מדינת המקור של המוצרים המיובאים. יתר על כן הוא מנגנון יותר שקוף שמונע שחיתות.
הסדרים מסוימים בארגון הסחר העולמי וב־GATT, כמו הכלל של הספק העיקרי, ממתנים את ההשפעה של "המדינות הטרמפיסטיות", שהן תופעה נלוות ל-MFN הלא מותנה. הכלל קובע שמכסי מדינה בכל מוצר צריכים להיקבע אחרי משא ומתן עם המדינות המייצאות העיקריות.
הכללת הסעיף אינה מוחלטת מכיוון שיש יוצאים מן הכלל. מדינות יכולות לחתום על הסכמי סחר חופשי שיחלו רק על הצדדים החתומים בהם; או יכולות לאפשר כניסה של מוצרים ממדינות לא מפותחות במכסים מיוחדים; או יכולות להעלות מכסים נגד מוצרים שנחשבים נסחרים באופן לא הוגן ממדינות ספציפיות. בנוסף גם בשירותים, מדינות יכולות להפעיל הפליה. לעומת זאת ההסכמים רק מאפשרים את החריגים הללו במצבים מוגבלים. החריג של המדינות הלא מפותחות הוא הכרחי כדי לבטל את ההיבטים השליליים בחלוקה של הרווחים שנגזרים מעקרון המדינה המועדפת .
הסכמים מסחריים מועדפים (PTA) והסכמי סחר חופשי (FTA)

מאמצע המאה ה־20, עקרון המדינה המועדפת מתערער עם עלייתם של ארגונים כלכליים אזוריים, כמו האיחוד האירופי ו־NAFTA, שמורידים מכסים רק בין החברים של הארגון בלבד. כפי שצוין לעיל אחד החריגים להפעלת עקרון המדינה המועדפת הוא הסכמים עם שורה ארוכה של הטבות מכס; החברים בהם לא חייבים להעניק את הטבות לכל חברי ארגון הסחר העולמי. הסכמי סחר חופשי בין מדינות מסוימות, בניגוד לעקרון המדינה המועדפת, מהווה פרוטקציוניזם כלפי מדינות אחרות. לפי Bhagwati, לעומת עקרון המדינה המועדפת, הסכמים מסחריים מועדפים הם מכשול בדרך לסחר חופשי רב־צדדי. חוקרים כמו Viner‏, Bhagwati ו־Limao הגיעו למסקנה שהסכמים הללו פחות יעילים מסעיף מדינה מועדפת ובעצם הם מעוותים את הסחר העולמי. לפי Limao, למשל, הסכמי מסחריים מועדפים של ארצות הברית אילו לא היו קיימים, המכסים על אותם מוצרים היו יותר נמוכים.
סיכום

התכונות המרכזיות בעקרון המדינה המועדפת הן: איסור הפליה בין מדינות, שייצר בין המדינות שוויון הזדמנויות שמנטרל את ההשפעה השלילית של עיוותי מסחר; והיותו לא מותנה, שמשך מספר רב של מדינות שהבחינו בפוטנציאל הרווחי שטמון בו. בנוסף ארגון הסחר העולמי הצליח לאזן את התופעה השלילית של מדינות טרמפיסטיות שמאפיין את סעיף המדינה המועדפת הלא מותנה. בגלל הנסיבות הללו, עקרון המדינה המועדפת הוא השיטה היעילה ביותר שדרך מיסודו בארגון הסחר העולמי, ארגון שמשתתפים בו רוב מדינות העולם, הצליחה לכוון את המסחר העולמי לליברליזציה.
כמו כל עקרון, עקרון המדינה המועדפת מבוסס על רעיון יותר רחב, שבמקרה הזה הוא הורדת מכסים היא חיובית לצמיחת הכלכלית העולמית. יעילות עקרון המדינה המועדפת תלויה בהתחייבות שיפגינו המדינות כלפי הרעיון של ליברליזציה של המסחר. הורדת מכסים חושפת לתחרות סקטורים של המשק, שיכולים להפעיל לחץ לממשל כדי שיגן עליהם; לכן להיצמד לעקרון המדינה המועדפת ועם זה למדיניות של ליברליזציה תלויים בנכונות של הממשל להתנגד ללחצים הפנימיים של קבוצות אינטרס.
ביבליוגרפיה

Bryan Countain, “The Unconditional Most-Favored-Nation Clause and the Maintenance of the Liberal Trade Regime in the Postwar 1870s”, Internation Organization (1998)
Jacob Viner, “The Most Favored Nation Clause in American Commercial Treaties,” Journal of Political Economy 32, no. 1 (1924).
Jagdish Bhagwati, “Departures from Multilateralism: Regionalism and Aggressive Unilateralism”, The Economic Journal, Vol. 100, No. 403 (Dec., 1990).
Kamal Saggi and Faruk Sengul, “On the emergence of an MFN club: equal treatment in an unequal world”, Canadian Journal of Economics, Vol 42, Issue 1.
Madanmohan Ghosh, Carlo Perroni, John Whalley, “The Value of MFN Treatment”, National Bureau of Economic Research, (Cambridge, March 1998).
Nuno Limão, “Preferential Trade Agreements as Stumbling Blocks for Multilateral Trade Liberalization: Evidence for the United States”, The American Economic Review, Vol. 96, No. 3 (Jun., 2006).
Oliver Accominotti and Marc Flandreau, “Bilateral Treaties and the Most Favored Nation Clause, The Mith of Trade Liberalization in the Nineteenth Century”, World Politics, Vol. 60 (January 2008).
Richar Snyder, “The Most Favored Nation and the Recent Trade Practice”, Political Science Quarterly, Vol. 55, No. 1 (Mar., 1940).
Robert O. Keohane, “Reciprocity in International Relations”, International Organization, Vol. 40, N. 1, (Winter 1986).
Stanley K. Hornbeck, “The Most Favored Nation Clause”, The American Journal of International Law, Vol. 3, N2 (april, 1909), p. 395
הערות שוליים

↑  Jacob Viner, “The Most Favored Nation Clause in American Commercial Treaties,” Journal of Political Economy 32, no. 1 (1924), p. 101
↑  Bryan Countain, The Unconditional Most-Favored-Nation Clause and the Maintenance of the Liberal Trade Regime in the Postwar 1870s, in: Internation Organization, p. 8
↑  Madanmohan Ghosh, Carlo Perroni, John Whalley, The Value of MFN Treatment, National Bureau of Economic Research, (Cambridge, March 1998), p. 4
↑  Robert O. Keohane, Reciprocity in International Relations, in: International Organization, Vol. 40, N. 1, (Winter 1986), p. 18
↑  ibid, ibid, p. 17
↑  Jacob Viner, ibid, 110
↑  Jacob Viner, ibid, p. 105
↑  ibid, ibid, p. 16
↑  Richar Snyder, The Most Favored Nation and the Recent Trade Practice, Political Science Quarterly, Vol. 55, No. 1 (Mar., 1940), p. 77
↑  Stanley K. Hornbeck, The Most Favored Nation Clause, “The American Journal of International Law, Vol. 3, N2 (april, 1909), p. 395
↑  ibid, ibid, p. 13
↑  Ibid, ibid, p. 14
↑  Oliver Accominotti and Marc Flandreau, Bilateral Treaties and the Most Favored Nation Clause, The Mith of Trade Liberalization in the Nineteenth Century, in: World Politics, Vol. 60 (January 2008), p. 149
↑  Bryan Countain, ibid, p. 2
↑  Jacob, Viner, ibid, p. 101
↑  Oliver Accominotti and Marc Flandreau, ibid, p. 152
↑  Keohane O. Robert, ibid, p. 18
↑  Jacob Viner, ibid, p. 102
↑  Oliver Accominotti and Marc Flandreau, ibid, p. 149
↑  General Agreement on Trade Tariffs, Art. 24
↑  General Agreement on Trade Tariffs, Art. 36
↑  Kamal Saggi and Faruk Sengul, On the emergence of an MFN club: equal treatment in an unequal world, Canadian Journal of Economics, Vol 42, Issue 1, p. 267
↑  Jagdish Bhagwati, Departures from Multilateralism: Regionalism and Aggressive Unilateralism, The Economic Journal, Vol. 100, No. 403 (Dec., 1990), p. 1305
↑  Nuno Limão, Preferential Trade Agreements as Stumbling Blocks for Multilateral Trade Liberalization: Evidence for the United States, The American Economic Review, Vol. 96, No. 3 (Jun., 2006), p. 910
ערב רב

ערך זה עוסק בקבוצת עמים שהתלוותה לעם ישראל. אם התכוונתם לכתב עת מקוון לאמנות, ראו .
עֵרֶב רַב הוא שמה של קבוצה הכוללת מצריים ובני עמים נוספים שהתלוו לבני ישראל ביציאת מצרים, על פי המסורת היהודית הם התקבלו על ידי משה כחלק אינטגרלי מהעם, ובהמשך חטאו והחטיאו את עם ישראל במדבר. לדוגמה, על פי שמות רבה הגורמים המרכזיים לחטא העגל היו הערב רב, וההוכחה לכך היא בדברי החוטאים, שאמרו: "אלה אלהיך ישראל אשר העלוך מארץ מצרים", ולא "אלה אלהינו ישראל". בקבלה ישנו עיסוק נרחב בערב רב, כאב טיפוס לסוגים של חטאים ופגמים רוחניים שמתגלים בעם ישראל לדורותיו, ובפרט בחטאים של בגידה בעם ישראל.
בתנ"ך

המונח "ערב רב" מופיע בסיפור יציאת מצרים ספר שמות: ”וְגַם עֵרֶב רַב עָלָה אִתָּם” (פרק י"ב, פסוק ל"ח). על פי פירוש רש"י, הכוונה ל"תערובות אומות של גרים".
מלבד האזכור היחיד ביציאת מצרים בתורה הביטוי "ערב רב" לא מופיע כלל בנביאים וכתובים.
בתנ"ך > אטימולוגיה

על פי פירוש הדעת מקרא, ישנן שתי צורות להסביר את הביטוי "ערב רב".
'ערב' מלשון תערובת, ו'רב' מלשון הרבה.
'ערב רב' מלשון "עירברבין", שהוא התרגום בתרגום אונקלוס למילה "אספסוף" (ספר במדבר, פרק י"א, פסוק ד').
בדברי חז"ל

על הפסוקים (שמות, ל"ב, ז'–י"ב): "וידבר ה' אל משה לך רד כי שחת עמך אשר העלית מארץ מצרים... ועתה הניחה לי ויחר אפי בהם ואכלם ואעשה אותך לגוי גדול", מפרש רש"י - שחת העם לא נאמר, אלא "עמך", (הם) ערב רב שקיבלת מעצמך וגיירתם ולא נמלכת (התייעצת) בי, ואמרת: טוב שידבקו גרים בשכינה, והם שיחתו והשחיתו.
בגמרא מצוי רק מקום אחד בו מופיע הביטוי "ערב רב", והוא במס' ביצה דף לב:
"הני מערב רב קא אתו, (אלה מערב רב הגיעו) דכתיב (דברים יג) ונתן לך רחמים ורחמך, כל המרחם על הבריות, בידוע שהוא מזרעו של אברהם אבינו, וכל מי שאינו מרחם על הבריות, בידוע שאינו מזרעו של אברהם אבינו."
במכילתא מובא: "וגם ערב רב: מאה ועשרים ריבוא דברי ר' ישמעאל, ר' עקיבא אומר: מאתים וארבעים ריבוא, ר' נתן אומר: מאתים וששים ריבוא וצאן ובקר" (פרשת בא מסכת דפסחא פרשה יד). "וגם ערב רב עלה אתם": מאה ועשרים ריבוא דברי רבי ישמעאל. ר' עקיבא אומר מאתים וארבעים ריבוא. ר' יונתן אומר שלש מאות וששים ריבוא" (שמות, פרק י"ב סימן ר"ט).
בהמשך לדברים אלו פירוש ה"כלי יקר": (במדבר כ"ב, ב'): "ויגר מואב מפני העם כי רב הוא, כי מפני הערב רב היו יראים מחמת רבויים".
בזוהר

בספר הזוהר וכן בתיקוני הזוהר נפוץ השימוש בביטוי ערב רב. בזוהר על פרשת שמות, קצא', מובא כי הערב רב היה חלק מן העם המצרי, בעלי אותה שפה, אשר כללו בתוכם את כל חרטומי מצרים. לאחר שחרטומי מצרים ראו את נפלאות ה', בקשו ממשה רבנו להצטרף לעם ישראל. הקב"ה הציע למשה שלא לגייר את הערב רב, אך משה ביקש מה' שיקבלם. טעמו של משה היה משום שהסיבה לרצונם להתגייר היא משום שראו את גבורת ה', לפיכך סבר משה כי כשיראו הערב רב את גבורות ה' בכל יום, ידעו כי אין אל מבלעדי ה'. לכן גייר משה את הערב רב ולקחם תחת חסותו.
ע"פ הזוהר ישנם חמישה סוגים שונים של ערב רב: 1. נפילים, 2. גיבורים, 3. ענקים, 4. רפאים, 5. עמלקים. הגר"א הסביר את מהותם של חמשת הסוגים האלה בקצרה:
”חמשה מיני ערב רב יש בישראל. א. בעלי מחלוקת ולשון הרע. ב. בעלי תאוה. ג. הצבועים שאין תוכם כברם. ד. הרודפים אחר הכבוד לעשות להם שם, ה. הרודפים אחר הממון. ובעלי מחלוקת הם גרועים מכלם והם נקראים עמלקים. ואין בן דוד בא עד שיכלו מן העולם” (אבן שלמה, פרק יא, אות ח)