stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורשת הותורן
עלילת הסדרה

אייברי קיילי גרמבס היא נערה ממשפחה ענייה, שחיה בעיירה קטנה בארצות הברית. אמה מתה, את אביה לא הספיקה להכיר, והיא מתגוררת עם אחותה, ליבי, ובן זוגה האלים. השלושה מתקשים לשלם שכר דירה, אייברי ישנה במכונית הישנה שלה ומבריזה משיעורים בשביל לעבוד.
יום אחד קורא לה מנהל בית הספר למשרדו, ושם היא מגלה שנבחרה ליורשת של טוביאס הותורן, האיש הכי עשיר בארצות הברית. בהמשך היא תגלה שהיא לא רק היחידה שמצטרפת ליורשים מבית הותורן, אלא שהיא יורשת את רוב הונו של טוביאס על חשבון נכדיו.
אחד התנאים לקבלת הירושה הוא לעבור לגור בביתו של טוביאס הותורן, בחיק משפחתו המאוד מורכבת, לשנה שלמה ברציפות. תוך פתרון חידות והיכרות עם ארבעת נכדיו של טוביאס ועם המשפחה הכי עשירה בארצות הברית, מתקרבת אייברי לתשובה לשאלה – למה היא קיבלה את הירושה הזאת?
ביקורות ופרסים

הספר משחקי הירושה היה רב מכר של ניו יורק טיימס ואינדיבאונד לאחר יציאתו לאור בשנת 2020. הוא זכה לביקורות משבחות מ־Publishers Weekly ומ-Kirkus Reviews, וכן מ־Booklist ו־Basic Library Journal וביקורת מ-Bulletin of the Center for Children's Books (אנ'). בשנת 2021 זכה הספר בפרס ספר העשרה והיה מועמד לפרס אדגר לצעירים, פרס הבחירה של Goodreads לצעירים, עשרת ספרי העשרה המובילים של YALSA, ובפרסים נוספים.
הספר שושלת הותורן זכה לביקורות חיוביות ב-Kirkus Reviews וב-School Library Journal. בשנת 2021 הגיע לשלב האחרון בפרס Goodreads Choice לספרות מבוגרים צעירים.
תרגום הסדרה לעברית

ספרי הסדרה תורגמו על ידי ענבל מלכה ויצאו לאור בהוצאת ידיעות ספרים.
הדמויות בטרילוגיה

| הדמויות העיקריות | תיאור |
| --- | --- |
אייברי קיילי גרמבס: נערה ממשפחה ענייה, שחיה בעיירה בארצות הברית. אמה אינה בין החיים, את אביה לא הספיקה להכיר, והיא מתגוררת עם אחותה, ליבי, ובן זוגה האלים. השלושה מתקשים לשלם שכר דירה, אייברי ישנה במכונית הישנה שלה ומבריזה משיעורים בשביל לעבוד. נבחרה על ידי טוביאס הותורן לרשת את רוב הונו.
ג'יימסון הותורן: ג'יימסון הוא אחד הנכדים של טוביאס הזקן. תמיד מחפש את הריגוש הבא שלו. ג'יימסון נוטה להרס עצמי כאשר הוא מחפש תשובות, וברגע שהוא מתחיל להרכיב פאזל הוא לא יכול להפסיק. ואף שהוא קצת אובססיבי, אייברי זקוקה למישהו כמו ג'יימסון שיעזור לה לגלות מדוע טוביאס בחר בה.
גרייסון הותורן: האח של ג'יימסון, יורש העצר של האימפריה של טוביאס. אינטליגנטי ונבון. אבל יש דבר אחד שקורע את גרייסון לגזרים; אהבת עבר, שזיכרונה מענה אותו בלי סוף. למרות החיצוניות הקרה שלו, לגרייסון יש רגשות עמוקים – הוא פשוט למד להסתיר אותם. הוא לא מקבל מיד את אייברי ואת הצוואה של סבו, אבל עד מהרה מבין שהם יצטרכו לעבוד יחד כדי לפתור את החידה של הזקן.
זנדר הותורן: האח הצעיר ביותר מבין הנכדים של הותורן. אוהב רובוטים ולפוצץ דברים. זנדר מבלה שעות במעבדה שלו. ידיד אמת של אייברי בבית הותורן.
נאש הותורן: נאש הות'ורן הוא האח הבכור ומי שמופיע הכי פחות לאורך הסדרה. בגיל צעיר, נאש החליט שהוא לא רוצה שום קשר לכסף של משפחתו ולכן לא אכפת לו מהחידה של הזקן.
ליבי גרמבס: ליבי היא אחותה למחצה הגדולה של אייברי. מאז שאמא שלהן מתה, ליבי קיבלה משמורת על אייברי ומקריבה הכול כדי להעניק לה חיים נוחים. החבר של ליבי, דרייק, גורם לאייברי לשנוא אותו בגלל היחס האלים שלו לאחותה.
הערות שוליים

1 2 3 4  "The Inheritance Games". Kirkus Reviews. 27 ביולי 2020. נבדק ב-2021-12-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קרין מוסקוביץ', חמיצר לעניים: טרילוגיית הפנטזיה שסחפה את הטיקטוק מזכירה לפרקים את עונת ה-VIP של הישרדות, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2023
1 2  "The Hawthorne Legacy". Kirkus Reviews. 8 ביולי 2021. נבדק ב-2021-12-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, Lauren. "Jennifer Lynn Barnes writes three more books set in Inheritance Games world". The Bookseller (באנגלית). נבדק ב-24 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  נטלי בלהסן, "איך מתקנים אימא עצובה?" | 10 ספרים חדשים למתבגרות ולמתבגרים, באתר ynet, 14 ביוני 2023
↑  "Children's Book Review: The Inheritance Games (The Inheritance Games #1) by Jennifer Lynn Barnes. Little, Brown, $17.99 (384p)". PublishersWeekly.com (באנגלית). 2020-07-23. נבדק ב-2021-12-21.
↑  "The Inheritance Games". Booklist. 15 באוקטובר 2020. נבדק ב-2021-12-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neal, Emmy (1 ביולי 2020). "The Inheritance Games". School Library Journal. נבדק ב-2021-12-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Quealy-Gainer, Kate (2020). "The Inheritance Games by Jennifer Lynn Barnes". Bulletin of the Center for Children's Books (באנגלית). 74 (2): 73. doi:10.1353/bcc.2020.0647. ISSN 1558-6766.
↑  "Buckeye Children's and Teen Book Award". Buckeye Children's and Teen Book Award (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-21.
↑  "Edgar Award". Pikes Peak Library District. נבדק ב-2021-12-21.
↑  "The Inheritance Games". Goodreads. נבדק ב-2021-12-21.
↑  Ihemeson, Adamma (2021-04-13). "2021 Teens' Top Ten nominees announced". American Library Association (באנגלית). נבדק ב-2021-12-21.
↑  "2021 Quick Picks for Reluctant Young Adult Readers". Young Adult Library Services Association (YALSA) (באנגלית). 2021-01-05. נבדק ב-2021-12-21.
↑  "2021 Best Fiction for Young Adults". Young Adult Library Services Association (YALSA) (באנגלית). 2021-01-14. נבדק ב-2021-12-21.
↑  Neal, Emmy (2021-09-01). "The Hawthorne Legacy". School Library Journal. נבדק ב-2021-12-21.
↑  "Announcing the Goodreads Choice Winner in Best Young Adult Fiction!". Goodreads. נבדק ב-2021-12-21.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מורשת הותורן".
עטיפת הספר הרביעי
מטרופולין טוקיו

| --- | --- |

 מדינה:  יפן יפן
 חבל ארץ:  קאנטו
 ערים במטרופולין:  טוקיו יוקוהמה קווסאקי סאיטאמה צ'יבה
 על שם:  טוקיו 
 שטח:  13,500 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במטרופולין:  37,900,000 (2016)
  ‑ צפיפות:  2,642 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  35°41′23″N 139°41′30″E﻿ / ﻿35.689722222222°N 139.69166666667°E﻿ / 35.689722222222; 139.69166666667 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מטרופולין טוקיו היא המטרופולין הגדולה ביותר ביפן ובעולם כולו, והיא כוללת את כל חבל קאנטו ואת מחוז יאמאנאשי. ביפנית נקראת המטרופולין אזור הבירה הלאומית (Shuto-ken 首都圏).
נכון לשנת 2014 עומדת אוכלוסיית מטרופולין טוקיו על 37,883,000 תושבים, מספר העושה אותה לאזור המטרופוליטני הגדול בעולם לפי אוכלוסייה. המטרופולין חולשת על שטח של 13,500 קילומטרים מרובעים, וצפיפות האוכלוסייה בה היא 2,642 נפש לקמ"ר, פי שניים מבבנגלדש.
מטרופולין טוקיו היא האזור המטרופוליני בעל הכלכלה הגדולה ביותר, ונכון לשנת 2008 התוצר המקומי הגולמי שלה עמד על 1.49 טריליון דולר אמריקני בשווי כוח הקנייה.
הגדרה

המושג מטרופולין טוקיו טומן בחובו מספר הגדרות שונות המשמשות לצרכים שונים. חלק מההגדרות מעוגנות בחוקים או בתקנות ממשלתיות, וחלקן משמשות לצורכי מחקר או בשימוש יומיומי בפי הציבור. ההגדרות שונות זו מזו בכמות האוכלוסייה שהן מקיפות:
| שם האזור | פירוט | אוכלוסייה | שטח | צפיפות אוכלוסייה | שנת מידע | מפה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| טוקיו ההיסטורית | 23 הרבעים של טוקיו | 8,949,447 | 621.9 | 14,390 | 2010 |  |
| מטרופולין טוקיו | תחום שיפוט ברמת המחוז | 13,047,446 | 1808 | 7,216.5 | 2010 |  |
| אזור התעסוקה המטרופוליטני של טוקיו | כל הרשויות בהן לפחות 10% מהתושבים עובדים ב-23 הרבעים של טוקיו | 35,303,778 | 10,403.76 | 3,348.2 | 2015 |  |
| מטרופולין אחד, שלושה מחוזות (一都三県 Itto Sanken) | כולל פרברים מרוחקים מטוקיו, אזורים כפריים ואיים באוקיינוס השקט | 35,623,327 | 13,555.65 | 2,627.9 | 2010 |  |
| האזור המטרופוליטני של קאנטו | כל הרשויות בהן לפחות 1.5% מהתושבים בני 15 ומעלה נוסעים מדי יום ל-23 הרבעים של טוקיו או לעיר ראשית אחרת (יוקוהמה, קווסאקי, סגמיהארה, צ'יבה וסאיטאמה) | 36,923,193 | - | - | 2010 |  |
| האזור המטרופוליטני של טוקיו רבתי | כל הרשויות שנמצאות ברדיוס של 50–70 קילומטרים מבניין השלטון המטרופוליני של טוקיו בשינג'וקו | 32,713,768 (50 ק"מ) 36,303,058 (70 ק"מ) | - | - | 2010 |  |
| חבל קאנטו | הגדרה רחבה ביותר. כוללת אזורים כפריים רבים. | 42,607,376 | 32,423.9 | 1,314.1 | 2010 |  |
| אזור הבירה הלאומית | מוגדר בחוק תכנון אזור הבירה הלאומית. כולל את חבל קאנטו ואת מחוז יאמאנאשי | 43,470,148 | 36,889.28 | 1,178.4 | 2010 |  |
הגדרה > אזור הבירה הלאומית

המושג אזור הבירה הלאומית מעוגן בחוק תכנון אזור הבירה הלאומית משנת 1956, שכולל באזור את העיר טוקיו ואת כל ששת המחוזות בחבל קאנטו, כן את מחוז יאמאנאשי מחבל צ'ובו. הגדרה זו כוללת את כל אזור מטרופלין טוקיו, אך גם אזורים הרריים מיושבים בדלילות ואת איי בונין המרוחקים.
ערים > ערים בתוך טוקיו

טוקיו מוגדרת כאזור המטרופוליטני (都 to) היחיד ביפן, ומעמדה שווה למעמד שאר מחוזות יפן. עיריית טוקיו נקראת "ממשלת המטרופולין טוקיו."
ערים > ערים בתוך טוקיו > מטרופולין טוקיו המזרחי

עד סוף מלחמת העולם השנייה נחשב החלק המזרחי של מטרופולין טוקיו של היום לעיר טוקיו. לאחר המלחמה שונתה החלוקה הפנימית בתוך העיר לרבעים מיוחדים (特別区 tokubetsu-ku), שלכל אחד מהם מעמד של עיר. עם זאת, בספירת ערי יפן נחשבים הרבעים כעיר אחת.
ערים > ערים בתוך טוקיו > מטרופולין טוקיו המערבי

מערב טוקיו, הנקרא גם אזור טאמה (Tama-chiiki 多摩地域), מורכב מלמעלה מ-30 ערי פרברים שמספר תושביהן נע בין עשרות אלפים למאות אלפים, בהן הצ'יאוג'י (563,265 תושבים) ומצ'ידה (426,349 תושבים).
ערים > ערים בתוך טוקיו > ערים מחוץ לטוקיו

הערים המרכזיות המרכיבות את מטרופולין טוקיו השוכנות מחוץ לעיר הן:
יוקוהמה (3.69 מיליון תושבים)
סאיטאמה (1.2 מיליון תושבים)
סגאמיהרשי (0.7 מיליון תושבים)
צ'יבה (0.96 מיליון תושבים)
קווסאקי (1.4 מיליון תושבים)
לערים אלה מצטרפות ערים רבות נוספות במחוזות צ'יבה, קנאגאווה וסאיטאמה, שאוכלוסייתן נעה בין עשרות אלפים למאות אלפי תושבים, בהן הערים פונבאשי (610,572 תושבים), קווגוצ'י (579,069 תושבים), מצודו (481,574 תושבים), איצ'יקאווה (469,603 תושבים), ויוקוסוקה (414,960 תושבים).
ערים > ערים בתוך טוקיו > ערים נוספות

הגדרת האזור המטרופוליטני של קאנטו, בה משתמשת לשכת הסטטיסטיקה של יפן, כוללת גם את הערים הבאות במחוזות השונים:
איבראקי: אושיקו, אינשיקי, אישיאוקה, ג'וסו, טורידה, מוריה, צוצ'יאורה, צוקובה, קוגה, קסומיגאורה וריוגסאקי
גונמה: טטביאשי
טוצ'יגי: אויאמה
יאמאנאשי: אואנוהארה ואוצוקי
שיזואוקה: אטאמי
גאוגרפיה

במרכזו של האזור האורבני שוכנים 23 הרבעים המיוחדים של טוקיו, אשר לצורכי ממשל נחשבים לעיר אחת ובשטחם נמצאים אזורי מסחר גדולים כגון שינג'וקו, שיבויה וגינזה. מסביב לרבעים נמצאות ערי פרברים שהתפתחו ללא קווי גבול ברורים ביניהן, ולפיכך נוצר אזור אורבני רציף אותו מקיף כביש 16 בלולאה באורך 40 קילומטרים, שמרכז טוקיו במרכזה. בסמוך לכביש הלולאה שוכנות הערים יוקוהמה, הצ'יאוג'י, סאיטאמה וצ'יבה. אזור קו החוף של מפרץ טוקיו, מהעיר טוקיו ועד יוקוהמה בדרום, ומטוקיו עד צ'יבה במזרח, הוא האזור התעשייתי של חבל קאנטו.
כלכלה

כלכלת מטרופולין טוקיו היא מהגדולות בעולם, וביחד עם ניו יורק ולונדון מהווה את אחד מהמרכזים הפיננסיים והמסחריים החשובים בעולם.
| מחוז | תוצר מחוזי גולמי (במיליארדי ין) | תוצר מחוזי גולמי (במיליארדי דולר אמריקני) |
| --- | --- | --- |
| טוקיו | 91,139 | 760 |
| קנאגאווה | 29,757 | 248 |
| סאיטאמה | 20,108 | 167 |
| צ'יבה | 19,006 | 158 |
| איבראקי | 11,188 | 93 |
| טוצ'יגי | 7,808 | 65 |
| גונמה | 7,428 | 62 |
| יאמאנאשי | 3,123 | 26 |
| אזור הבירה הלאומית | 182,129 | 1,520 |
תחבורה > אוויר

במטרופולין טוקיו שני שדות תעופה: נמל התעופה טוקיו האנדה, המטפל ברוב הטיסות הפנימיות מטוקיו, ונמל התעופה טוקיו נריטה, המשמש כנמל התעופה המרכזי לטיסות בינלאומיות אל ומחוץ ליפן. באזור שוכנים אף מספר בסיסים צבאיים: בסיס אצוגי (הצי האמריקני והכוח הימי של כוחות ההגנה של יפן), בסיס יוקוטה (חיל האוויר של ארצות הברית) ובסיס זמה (צבא ארצות הברית).
תחבורה > רכבות

באזור מטרופולין טוקיו קיימת רשת ענפה של מסילות רכבת מסוגים שונים, החל ברכבת המהירה שינקנסן, רכבות פרווריות, רכבות תחתיות, מונורייל, חשמליות ועוד. בסך הכל חולפים באזור כ-136 קווי רכבת שונים, ולהן כ-1,200 תחנות. זו אחת ממערכות התחבורה הציבורית הגדולות בעולם הן במספר הנוסעים - כ-40 מיליון נסיעות ביום - והן בגודלה הפיזי - כ-2,578 קילומטרים. בתחנת שינג'וקו חולפים מדי יום כ-3.64 מיליון אנשים.
ראו גם

האזורים המטרופוליטניים הגדולים בעולם לפי אוכלוסייה
מגה-עיר
הערות שוליים

↑  World Urbanization Prospects the 2014 revision
↑  Which are the largest city economies in the world and how might this change by 2025?, עמ' 22.
↑  נכון לשנת 2010
↑  המרה ביחס 1 דולר=119.82 ין
↑  Gross Production - Statistics Japan
↑  Busiest station, ספר השיאים של גינס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4120070-6  NDL: 00949950 
טוקיו
צ'יבה
קווסאקי
סאיטאמה
יוקוהמה
שינג'וקו
מכלוף עידאן

| --- | --- |

 לידה:  1880 ה'תר"ם גאבס, תוניסיה
 פטירה:  11 בדצמבר 1946 (בגיל 66 בערך) י"ח בכסלו ה'תש"ז ג'רבה
 מקום קבורה:  ג'רבה, ובהמשך בטבריה
 מדינה:  הבייליק של תוניסיה, תוניסיה הצרפתית 
 מקום פעילות:  רובע דיג'ת - "החארה צגירה" (הרובע הקטן) בג'רבה
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בדצמבר 1946 
 תחומי עיסוק:  פוסק הלכה ורבו של רובע דיג'ת
 רבותיו:  אחיו הרב דוד עידאן, הרב משה זקן מאזוז, הרב יוסף ברבי
 תלמידיו:  הרב משה דריהם, הרב ינון חורי, הרב פרץ מימון, הרב שמעון חיררי, ועוד רבים
 בני דורו:  הרב מרדכי אמייס הכהן, הרב יוסף בוכריץ, הרב חיים חורי
 חיבוריו:  הלולא דרבי מאיר, עמר נקא, מנחת ערב, מלוא העומר, חסד ואמת, עומר טהרה
 אב:  משה עידן 
 
הרב מכלוף עידאן (ה'תר"ם, 1880 - י"ח בכסלו ה'תש"ז, 11 בדצמבר 1946), היה רבו של רובע דיג'ת - ה"חארה צגירה" (הרובע הקטן) בג'רבה שבתוניסיה.
ביוגרפיה

נולד לגזאלה ולמקובל הרב משה עידאן בשנת ה'תר"ם (1880), בגאבס שבתוניסיה. אחיו הם הרב נסים עידאן, הרב דוד עידאן, והרב ציון שנפטר בצעירותו. תחילה למד מאביו. לאחר מות האב באלול ה'תרנ"ד (1894), גידלו אחיו הרב דוד שהפך לראש המשפחה, ולימדו תורה וגמרא בעיון. אחיו כתב עליו ”מעולם לא פסיק פומיה מגירסא וכל הזמן ספר משניות בידו”, בהמשך למד עוד מפי הרב יוסף ברבי, עד שהפך למעיין בכוחות עצמו.
התחתן עם פלילה, בת הגביר הרב אברהם בוכריץ, מרובע דיג'ת (החארה צגירה) שבג'רבה, ומאז קבע שם את דירתו. לבני הזוג נולדו מספר ילדים. הוא למד אצל ראב"ד ג'רבה הרב משה זקן מאזוז, ובאותה תקופה למד בחברותא גם עם הרב מרדכי אמייס הכהן. רבו הרב מאזוז מינהו למלמד תינוקות, ובמשך השנים הוא העמיד תלמידים רבים, ששימשו כשוחטים, סופרים, מלמדים ודיינים בערי תוניסיה, אלג'יר ומרוקו. למרות דוחקו הכלכלי, התאמץ ופעל רבות למען רווחת תלמידיו, לאחד מהם, שלמה חג'אג', שבא מגפצה, נתן ללון בביתו והאכילו באופן קבוע.
בהמשך מינהו רבו הרב מאזוז, לרב ומורה צדק של רובע דיג'ת (החארה צגירה). בשנת ה'תרע"ה (1915), לאחר פטירת רבו הרב משה מאזוז, נתמנה לדיין בבית הדין יחד עם הרב יוסף בוכריץ, שלימים שימש כרב העיר זרזיס, ורבי חיים חורי, שהיה חברו ללימודים ולימים שימש כרב העיר גאבס. בהמשך עמד בראש בית הדין, וצירף אליו את תלמידו הרב משה כהן דריהם. תלמידו זה החליפו בתפקידו לאחר מותו, והדפיס חלק מספריו.
הרב עידאן התפרסם ביהדות תוניסיה כחסיד וקדוש, צנוע ועניו. בדומה לאביו הרבה בתעניות וסיגופים, וטבל מדי יום אף בשלג, במקוה בית הכנסת אלגריבה. הקפיד על תיקון חצות, ובכל יום למד 18 פרקי משנה. בימים נוראים היה שליח הציבור ב"אלגריבה", והיה בוכה בתפילותיו.
בנו הגדול יהודה סבל ממחלה, והדבר החליש אותו, עד שהוא חלה בעצמו במחלה קשה, ונפטר בי"ח בכסלו ה'תש"ז (1946), ונקבר בג'רבה, בסמוך לבית הכנסת הגדול. את נוסח מצבתו כתב תלמידו הרב ינון חורי. לימים העלו צאצאיו את עצמותיו ארצה (בסיוע רבה הראשי של צרפת) והוא נטמן בחברת בני משפחתו בטבריה. תוכן מצבתו הועתק.
על שמו נקרא רחוב בירושלים. תלמידו הרב אליהו דוד מאזוז, בנו של הרב משה זקן, שלאחר מות אביו, גדל בחסות הרב עידאן, עלה ארצה וכיהן כרב השכונה נווה שאנן -רמת רמז בחיפה, ושם ייסד לזכר רבו את בית הכנסת "עידן".
מתלמידיו

לרב מכלוף עידאן היו מאות תלמידים, ובהם:
הרב משה כהן דריהם
הרב כמייס עמוס כהן, רבו של ה"חארה צגירה", ומחבר "ויען עמוס". לימים באשדוד
הרב ינון חורי, בנו של חברו הרב חיים חורי
הרב שושן מאזוז, בעל ה"שושן עדות"
הרב עטיה חורי, בעל "נטע רבעי" על הש"ס
המקובל הרב שמעון חיררי
הרב פרץ מימון, רב מושב גילת
הרב סאסי הכהן, בעל "מדרשו של שם ועבר"
הרב חיים הכהן, רבה של מדנין
הרב כמוס בוכריץ, בעל "רכב בחור" מערכות על התנ"ך והש"ס
הרב חיים טרבלסי, בעל "ראה חיים", ומרבני צפת
הרב אליהו דוד מאזוז, רב שכונה בחיפה
הרב ישועה חדאד
ספריו

בימי חייו נדפס שוב על ידי בני משפחת עשוש, בהמלצתו, הספר הלולא דרבי מאיר - ליקוטים מדברי רבי מאיר בעל הנס, ג'רבה ה'תרפ"ה (1925).
עם מותו, עורר חברו, הרב חיים חורי, שבא אליו לבקשתו מגאבס בימי חוליו, את הציבור בדרשת שבת לתרום להוצאת ספריו, ותלמידו הרב משה כהן דריהם עמל להדפיסם, והוציא שנים מספריו (נדפסו ב"דפוס עידאן" של אחיו הרב דוד). ספרים נוספים יצאו בישראל.
עֲמַר נְקֵא - דרושים. ג'רבה ה'תש"ט (1949)
מנחת ערב - הלכות תערובת. ג'רבה, שבט ה'תשי"א (1951)
מלוא העומר - על הש"ס. ישראל ה'תשכ"ט (1969)
חסד ואמת - שו"ת, יצא לאור על ידי בנו הרב צמח עידאן. ישראל ה'תשל"ו (1976)
עומר טהרה
חלק מכתביו שהיו בארגזים ונשלחו לישראל, נעלמו בנמל חיפה בעלייה ארצה.
לקריאה נוספת

אשר עידן (נכדו), עידן שאינו מוחלף, יום ליום, עונג שבת (עמודים 18–23), י"ב בכסלו ה'תשע"ח, גיליון 1553
הערות שוליים

↑  הרב בנימין כהן, "מלכי תרשיש", דף שנ"א, צילום המצבה
↑  ("אלחארא הדג'יררה")
↑  ידידו הרב חורי אמר עליו - אני מפורסם והוא לא, למרות שאני לא הגעתי לקרסוליו, לא בתורה, לא בענוה ולא בחסידות, אלא שאני מעלמא דאתגליא (העולם המגולה), והוא מעלמא דאתכסיא (המכוסה), הוא גדול ממני (חיי חיים").
↑  בהקדמת תלמידו לספר "מנחת ערב" הוא כותב על רבו - "אשר כמלאך מושיע שולח אל קהילתנו ק"ק הדיגת אשר באי ג'רבה יע"א להאיר עיני חכמים ותלמידיהם... ולולי הוא נשתכחה תורה בקהילתנו".
↑  חכם אליהו דוד מאזוז, באתר "החכם היומי"
↑  ראו מדבריו בשם רבו על מנגינות התפילה
↑  ראו אודותיו של הרב סאסי הכהן, באתר "החכם היומי"
↑  (ביביע אומר (ח"ט סימן צ), מובא ספר זה, לגבי ספקו של המחבר הדן בשאלה זו: "מעשה שהייתי טרוד לברר פסק הלכה בערב שבת והוצרכתי לבטל תפילת מנחה וסמכתי להתפלל ערבית שתים האם הדין נותן לעשות כן" ?)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523017105171  ISNI: 0000 0000 4242 1621  LCCN: n94123181  NTA: 310475465  VIAF: 1709624   WorldCat (עם VIAF): 1709624 
קבר הרב עידאן בבית הקברות בטבריה, בקדמת התמונה קבר בנו אברהם (2018)
מישקובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  100 ק"מ
 אגן ניקוז:  1,400 קמ"ר
 מוצא:  כפר פריבולני במחוז וולגוגרד
 שפך:  מאגר מים "צימליאנסקי" 730 ק"מ במעלה נהר דון
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
  (למפת מחוז וולגוגרד מוגדלת) וולגוגרד קמישין מיכאילובקה אוריופינסק פרולובו קאלאץ' קוטובו קוטלניקובו סראטוב קזחסטן אסטרחן קלמיקיה רוסטוב וורונז'מישקובה(למפת מחוז וולגוגרד רגילה) וולגוגרד קמישין מיכאילובקה אוריופינסק פרולובו קאלאץ' קוטובו קוטלניקובו סראטוב קזחסטן אסטרחן קלמיקיה רוסטוב וורונז'מישקובה
 נהר מישקובה מסומן בכחול
נהר מישקובה (ברוסית:  Мышкова) הוא נהר בדרום רוסיה, היובל השמאלי של דון. הנהר זורם בשטח של מחוז וולגוגרד תחילה לכיוון צפון-מערב ולאחר מכן לכיוון דרום-מערב.
שלגים מהווים את מקור המים העיקרי של הנהר. לאורך הנהר נבנו מספר סכרים.
הנהר נשפך למאגר מים "צימליאנסקי" שנבנה בשנת 1948 במסגרת בניית תחנת כוח הידרואלקטרית, 730 ק"מ במעלה נהר דון.
מסטרה פסטיניה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1889 סלבדור, ברזיל 
 פטירה:  13 בנובמבר 1981 (בגיל 92) סלבדור, ברזיל 
 מידע כללי
 מדינה:  ברזיל 
 השכלה:  חיל הים הברזילאי  São Paulo School of Arts and Crafts 
 ספורט
 ענף ספורט:  אמנות לחימה 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות בתרבות של ברזיל (2005) 
 
וינסנט פריירה פסטיניה (בפורטוגזית: Vicente Ferreira Pastinha; ‏5 באפריל 1889 – 13 בנובמבר 1981), הידוע בכינוי מסטרה פסטיניה, הוא אמן קפוארה ברזילאי, בעל תואר מסטרה (mestre).
ביוגרפיה

נולד בסלבדור שבבאהיה, ברזיל. בנם של חוזה סניור פסטיניה ויוג'יניה מריה קרבליו. נחשף לראשונה לאמנות הלחימה קפואירה בגיל שמונה, ולמד במשך שלוש שנים אצל אפריקאי בשם בנדיטו (Benedito). אביו התנגד להתמקצעותו בתחום זה, ושלח אותו בנערותו לבית ספר למלחים, שם לימד את חבריו קפואירה. בגיל 21 עזב את בית הספר, התאמן בקפואירה ולימד את התחום. הוא פעל בהסתר, מכיוון שעד 1920 החוק בברזיל אסר על עיסוק בקפואירה.
ב-1941, הוזמן על ידי תלמידו אברה (Aberrê) למעגל לחימה של קפואירה (רודה), בהשתתפות גדולי המסטרים באזורו. במהלך השתתפותו התבקש על ידי המסטרים להוביל קבוצת קפואירה בסגנון "קפוארה אנגולה", סגנון ריקודי איטי וקרוב לקרקע. בהמשך לכך פתח פסטיניה ב-1942 את בית הספר הראשון לקפואירה אנגולה, "Centro Esportivo de Capoeira Angola". הוא הנהיג בבית הספר תלבושת שכללה מכנסים שחורים וחולצות צהובות, צבעי מדיה של קבוצת הכדורגל אותה אהד, "יפירנגה קלוב" (Ypiranga Clube); תלבושת זו נהוגה עד היום בקרב אמני קפואירה אנגולה.
פסטיניה השתתף בפסטיבל הבינלאומי הראשון לאומנויות השחורים בסנגל, ב-1966, והביא איתו מספר אמני קפואירה ידועים, בהם מסטרה ג'ו גראנג'י ומסטרה גאטו פרטו.
לאורך חייו התפרנס פסטיניה באמצעות עבודות מזדמנות שונות, בהן מצחצח נעליים, חייט, סלקטור (בקזינו), מאבטח ופועל בניין, ובשעות הפנאי הקדיש עצמו לקפואירה אנגולה. בשנות חייו האחרונות נותר עיוור וחולה. הרשויות פינו אותו מביתו, שלא הוחזר לו מאז, והעבירו אותו לבית מחסה עירוני, שם מת ב-1981.
מסוט ילמאז

אהמט מסוט ילמז (בטורקית: Ahmet Mesut Yılmaz;‏ 6 בנובמבר 1947 – 30 באוקטובר 2020) היה מדינאי טורקי וחבר האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, שימש כראש ממשלת טורקיה בשלוש כהונות נפרדות בשנות התשעים של המאה ה-20, כסגן ראש ממשלת טורקיה, וכמנהיג מפלגת המולדת.
ביוגרפיה

ילמז נולד באיסטנבול. הוא היה בעל תואר ראשון בכלכלה ומימון מאוניברסיטת אנקרה והמשיך את לימודיו בתחום באוניברסיטת קלן בגרמניה בין השנים 1972 ו-1974. הוא עבד בשוק הפרטי עד מאי 1983 עת היה בין מקימיה של מפלגת המולדת, ושימש כמשנה ליו"ר טורגוט אזאל. כשהמפלגה ניצחה בבחירות שנערכו באותה שנה מונה כדובר הממשלה ולאחר מכן כשר התיירות והתרבות. ב-29 בנובמבר 1987 מונה ילמז לשר החוץ של טורקיה וכיהן בתפקיד זה עד 20 בפברואר 1990. הוא נבחר כיושב ראש מפלגת המולדת ב-15 ביוני 1991 לאחר שגבר על יריבו ילדרם אקבולוט והיה לראש ממשלת טורקיה ב-23 ביוני 1991. כהונתו הייתה קצרה והסתיימה 5 חודשים לאחר מכן, עת מפלגתו איבדה את השלטון למפלגת הדרך הנכונה בראשותו של סוליימאן דמירל. במהלך המחצית הראשונה של שנות התשעים החלה המפלגה מאבדת מכוחה ומדיניותה הליברלית הכלכלית כמו גם תמיכתה בצירוף לקהילה האירופית הביאה לירידה בתמיכה בה בקרב אוכלוסייה מסורתית.
ילמז שב לכהן כראש הממשלה ב-6 במרץ 1996 כאשר עמד בראשה של ממשלת קואליציה עם מפלגת הדרך הנכונה, אך לא לזמן רב. שלושה וחצי חודשים לאחר מכן קמה לראשונה בתולדות המדינה ממשלה בראשות מפלגה בעלת מצע מוסלמי, ונג'מטין ארבקן (Necmettin Erbakan), ראש מפלגת הרווחה (Refah Partisi), היה לראש הממשלה. שלטונה של מפלגת הרווחה היה קצר מועד, וב-1997 התחוללה ה"מהפכה הפוסט-מודרנית" (Post-modern darbe), כשהצבא הביא בהתבטאויותיו להתפטרותו של ארבקן. דבר זה פתח בפני ילמז את ההזדמנות להקים את הממשלה השלישית בראשותו. זו החזיקה מעמד מ-30 ביוני 1997 עד 11 בינואר 1999. בבחירות שנערכו ב-1999 ספגה מפלגתו של ילמז תבוסה וזכתה ב-13.22% מסך הקולות, שתורגמו ל-86 מושבים באספה הלאומית, וילמז התפטר מראשות המפלגה ב-4 בנובמבר 1999. עם זאת הוא כיהן כסגן ראש ממשלת טורקיה בולנט אג'וויט במשך שנתיים ועד שמפלגתו של האחרון, מפלגת השמאל הדמוקרטי, הפסידה את השלטון למפלגת הצדק והפיתוח בראשות רג'פ טאיפ ארדואן ב-2002. מפלגתו של ילמז לא עברה את אחוז החסימה בבחירות אלה, והוא פרש מפוליטיקה ועסק בהוראה. בשנת 2007 הוא נבחר שוב לאספה הלאומית כמועמד עצמאי.
בשנת 2005 הועמד ילמז לדין בשל חשדות לשחיתות בתקופת כהונתו כראש ממשלה, אך זוכה שנה לאחר מכן.
הוא נפטר ב-30 באוקטובר 2020.
מלחמת הברונים הראשונה

מלחמת הברונים הראשונה (באנגלית: First Barons' War) הייתה מלחמת אזרחים שהתנהלה באנגליה בין השנים 1215–1217 בין הברונים בראשות רוברט פיצוולטר (אנ'), אשר נתמכו על ידי צבא צרפת בפיקודו של לואי, לימים מלך צרפת, לבין כוחותיו של ג'ון, מלך אנגליה.
המלחמה פרצה בשל סירובו של המלך ג'ון לקיים את הסכם "המגנה כרטה" עליו חתם ב-15 ביוני 1215.
רקע

ב-15 ביוני 1215 אילצו הברונים האנגלים את המלך ג'ון לחתום על מסמך המפרט את זכויות הברונים, ובתמורה ב-19 ביוני באותה שנה חידשו הברונים את שבועת הנאמנות שלהם כלפי המלך. ההסכם קיבל תוקף רשמי כאשר ב-15 ביולי נחתמה ה"מגנה כרטה" המפרטת את מחויבות הצדדים זה לזה.
בהסכם נכלל תנאי לפיו יכולים כל 25 ברונים לבטל את החלטתו של המלך. על אף חתימתו על ההסכם, סירב המלך להסכים לתנאי זה, ובמהרה החלה לוחמה גלויה בין תומכי הברונים לתומכי המלך.
מהלך המלחמה > הזמנת לואי לאנגליה

כוחות הברונים, מחשש מצבאות המלך, פנו לעזרת הנסיך לואי (לימים לואי השמיני, מלך צרפת), יורש העצר של כס המלוכה הצרפתי ובנו של המלך פיליפ אוגוסט, מלך צרפת.
בעקבות פניית הברונים שלח לואי, בנובמבר 1215, יחידה של אבירים להגן על העיר לונדון. זמן קצר לאחר מכן הסכים לבוא בעצמו בראש צבא לסייע לברונים (וזאת על אף התנגדות אביו, והתנגדות האפיפיור אינוקנטיוס השלישי). ב-23 במאי 1216 נחת לואי בראש כח נחיתה בחוף קנט. המלך ג'ון נמלט לוינצ'סטר (בירת הממלכה בתקופה הסקסונית) ולואי נכנס לעיר לונדון בלא התנגדות, ולשמחת תושביה אשר תמכו בו. לואי צעד בראש תהלוכה לקתדרלת סנט פול, ושם הוכרז כמלך אנגליה.
ב-14 ביוני כבש לואי את וינצ'סטר (ג'ון נמלט ממנה זמן קצר לפני כן), ובמהרה שלט במחצית שטחי אנגליה.
מהלך המלחמה > המצור הראשון על דובר

בעוד שמרבית השטחים הפתוחים נפלו לידיו של לואי בלא התנגדות, נותרה העיר המבוצרת דובר בשליטת ג'ון, וכן המצודות המלכותיות טירת קנטרברי וטירת רוצ'סטר.
ב-19 ביולי יצא לואי לעבר טירת דובר, אשר הייתה מוכנה לקראת המתקפה. לואי צר על המצודה והצליח למוטט את מגדל העוז שלה ואת שערי הטירה, אולם יוברט דה בורג, מפקד הטירה הצליח להדוף את אנשיו של לואי, וחסם את הפרצה בחומה באמצעות גזעי עצים גדולים.
המצור על הטירה נמשך כשלושה חודשים, במהלכם המשיך לואי את כיבושיו ברחבי קנט, תוך שהוא נאבק בכוחות גרילה של קשתים שבראשם ויליאם מקאסינגהאם.
ב-14 באוקטובר, לאחר שלושה חודשי מצור, הסיג לואי את כוחותיו, שב ללונדון והכריז על הפסקת אש, וזאת מבלי לכבוש את הטירה.