stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביעזר פילץ
הערות שוליים

↑  ציטוט מלא כאן, עלון "רוממות", עמוד 2, בסוף הקטע "התנפצות אליל הציונות"
↑  התקבצו חרדים • כ-40 אלף איש בעצרת למען 'יהדות התורה', אתר רדיו קול חי
↑  ישיבת 'תושיה' בתפרח - לא נסגרת כיכר השבת
↑  חנני ברייטקופף, הדרמה הלילית מאחורי המינויים החדשים למועצת של דגל, באתר ככר השבת
↑  משה ויסברג, החידושים בהיכלי הישיבות - פרויקט מיוחד, באתר בחדרי חרדים, 9 באוקטובר 2018
| מועצת גדולי התורה של דגל התורה |
| --- | --- | --- |
מנהיג: 
| מנהיגים בעבר | הרב אלעזר מנחם מן שך • הרב יוסף שלום אלישיב (דה פקטו) • הרב אהרן יהודה ליב שטינמן • הרב חיים קניבסקי (דה פקטו) • הרב גרשון אדלשטיין |  |
| חברים בעבר | הרב ישכר דב רוקח • הרב נסים קרליץ • הרב אברהם יעקב זלזניק • הרב מיכל יהודה ליפקוביץ • הרב מרדכי מן • הרב צבי מרקוביץ • הרב חיים פינחס שיינברג • הרב זלמן רוטברג • הרב בנימין ביינוש פינקל • הרב אברהם פרבשטין • הרב נתן צבי פינקל • הרב נסים טולדנו • הרב ברוך רוזנברג • הרב יצחק שיינר • הרב דב יפה • הרב אריה פינקל • הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב ברוך ויסבקר |  |
| חברים בהווה | הרב מאיר צבי ברגמן • הרב ברוך דב פוברסקי • הרב יצחק זילברשטיין • הרב משה יהודה שלזינגר •  הרב משה הלל הירש • הרב דוד כהן • הרב אברהם יצחק קוק • הרב אביעזר פילץ • הרב צבי דרבקין • הרב יצחק הקר • הרב אריה לוי • הרב שרגא שטינמן • הרב אליעזר יהודה פינקל |  |
| חברים שפרשו מהמועצה | הרב שמואל אוירבך • הרב יהודה עדס • הרב משה שמואל שפירא |  |
| מזכירים | אפרים צמל • אברהם רובינשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571157905171  VIAF: 567146461531627730917   WorldCat (עם VIAF): 567146461531627730917
קו הסקופים

קו הסקופים או חדשות הסקופים הוא קו מידע קולי טלפוני (המכונה לפעמים קו נייעס) שמהווה כלי תקשורת אלטרנטיבי בציבור החרדי. במערכת מועסקים כעשרה כתבים.
רקע

בזרמים החרדיים המרכזיים לא מקובלת צפייה בערוצי התקשורת או האזנה לערוצי הרדיו הכלליים, בשל התנגדות הרבנים. ההתנגדות היא בעיקר לערוצים שאינם חרדיים. אך ישנה התנגדות גם לכל ערוצי הרדיו החרדיים כדוגמת קול ברמה או קול חי. ההתנגדות לערוצי הטלוויזיה חריפה יותר אך כמעט לא רלוונטית משום שרוב החרדים לא מחזיקים במכשיר טלוויזיה. לאלה שאינם מאזינים לשום ערוץ תקשורת קונבנציונלית ובמיוחד לצעירים שאין להם כלל גישה לערוצים כאלו עקב האיסור על שמיעת רדיו בישיבות חרדיות רבות, נוצרה צורה חדשה לצריכת חדשות באמצעות הטלפון במה שמכונה קווי נייעס שם מובאות רק חדשות 'חרדיות' או חדשות כלליות המצונזרות לציבור החרדי. אחד הקוים הדומיננטיים הוא 'קו הסקופים'.
מאפיינים

קו הסקופים הוא קו חדשות המעדכן בחדשות בכל משך היום מ־7:30 בבוקר ועד חצות. העדכונים דומים באופיים לעדכוני החדשות השוטפים באפליקציות החדשות השונות. בנוסף לדיווחי הכתבים השונים מצוטטים גם חדשות מערוצי תקשורת מובילים כגון ynet, ערוץ 12, רשת ב וכדומה. הדיווחים האלו מלווים בנתינת קרדיט למקור הדיווח. בנוסף לדיווחים השוטפים, מובאים – בשעות קבועות בדרך כלל – מקבצי חדשות מרוכזים, חלקם בנושאים ספציפיים כגון אירועים דתיים וכדומה. לקו כעשרים כתבים קבועים בנוסף לפרשנים המתארחים בקו מפעם לפעם. העורך הראשי במשך שנים רבות היה העיתונאי נתן משי המשתייך לחסידות ברסלב וערך את הקו מיום הקמתו. המגיש בבוקר, בימי שלישי וחמישי בערב הוא העיתונאי חיים דרדק. המגיש במוצאי שבת ובחלק מימות השבוע הוא אפי לרנר. גם העיתונאי ארי כהן נמנה עם צוות הסקופים וכן נוספים.
הקו מנוהל על ידי יענקי קצבורג.
בעבר היו מתקיימים מדי יום חול שני 'פאנלים' קבועים בני כחצי שעה המארחים פרשנים קבועים או מתחלפים. אחד בשם בין הסדרים, שהמתמקד בנושאים פנים־חרדיים או בעלי זיקה אליהם. הפרשנים היו בדרך כלל אלי ביתאן, משה וייסברג וחיים פרידלנדר שהוא גם המגיש. הפאנל שני – 'מועצת הפרשנים' נוגע יותר בנושאים אקטואליים ובעיקר בפוליטיקה.
מאפיינים > מהדורת חצות

בכל לילה מתקיימת המהדורה המרכזית – 'מהדורת חצות', בה מובאים ראיונות עם מגוון מרואיינים החל מפוליטיקאים ואנשי ציבור ועד רבנים וכדומה בנושאים שעל סדר היום. מי שעורך את המהדורה הוא העיתונאי דודי בן חמו. בנוסף מראיינים במהדורה גם אחד מהפרשנים הקבועים – יעקב ריבלין או ישי כהן. המראיין הוא נתן משי – העורך הראשי של הקו או אחד המגישים האחרים.
התנגדות

ועדת הרבנים לענייני תקשורת, הגוף המשמש כמפקח מטעם חלק מהרבנים על 'טוהר' התקשורת, מנהלת מאבק בקו הסקופים ובקווי הנייעס בכלל וחוסמת את הגישה הטלפונית אליהם מהקווים הכשרים כשמנגד הקווים מחדשים את מספרי הגישה אליהם מפעם לפעם.
ראו גם

קווי נייעס
ועדת הרבנים לענייני תקשורת
הערות שוליים

↑  רפי פרלשטיין, הכי חם במגזר: כלי התקשורת המחתרתי שסוחף את החרדים, באתר mynet‏ חדרה, 23 באוקטובר 2018
↑  יוני קדם, מקלידים, משדרים ומשפיעים: כלי התקשורת האלטרנטיביים, באתר ביזנעס, ‏06.01.2019
איזבל השנייה, מלכת ירושלים

נישואי איזבל מירושלים לקיסר פרידריך השני. כתב יד של ג'יובני ווילאני מהמאה ה-14
קברהּ של איזבל בקריפטה של הקתדרלה באנדריה
איזבל השנייה מירושלים ידועה גם בשם יולנד מבריין (צרפתית: Yolande de Brienne) נולדה בשנת 1212 ונפטרה באיטליה ביום ה-4 במאי 1228. איזבל הייתה נסיכה ממוצא צרפתי שנשאה את התואר מלכת ירושלים.
מלכה קטינה

איזבל–יולנד הייתה הבת והצאצא היחיד של מריה ממונפראטו שנשאה בתואר של מלכת ירושלים ושל בעלה ז'אן דה בריין עמו באה בברית הנישואים שהוסדרו מראש ונערכו בעכו בשנת 1210. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה - ככל הנראה כתוצאה מרעלת הריון. ימים מספר לאחר מכן הוכרזה איזבל למלכת ירושלים ואביה ז'אן מבריין מלך בשמה כעוצר.
בתקופה זו טלטלו את האזור גלי האלימות וההרס שליוו את מסע הצלב החמישי והמאבקים בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין האפיפיור הונוריוס השלישי. סכסוך זה נבע מדרישתו של האפיפיור מפרידריך השני למלא את חובתו הנוצרית ואת שבועת הצלבן שנשבע ולצאת בראש מסע צלב אל ארץ הקודש על מנת לשחרר את ירושלים.
אירוסין

בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים ז'אן מבריין, על השקת מסע צלב חדש. בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור שהקיסר, שהתאלמן מאשתו הראשונה, יישא לאישה את איזבל-יולנד, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים. הצעה זו נועדה לקשור את פרידריך בהתחייבות וימריץ אותו לקיים את חובתו כצלבן.
נישואים

פעולתו הראשונה של הקיסר בדרכו "המחודשת" למסע הצלב הייתה מימוש הצעת הנישואים לאיזבל, וארבע עשרה אוניות יצאו לנמל עכו. לאחר שנציג הקיסר ניהל טקס אירוסים וענד טבעת על אצבעה של איזבל בכנסיית הצלב הקדוש בעכו, ולאחר מכן הוכתרה איזבל למלכת ירושלים בקתדרלה של צור, ששימשה תחליף לכנסיית הקבר בירושלים – מקום הכתרתם המסורתי של מלכי ממלכת ירושלים. משם הפליג הצי הקטן אל ברינדיזי, ובקתדרלה שלה נערך טקס הנישואים ב-9 בנובמבר 1225 בהשתתפות אביה ואצילי ממלכת ירושלים. חגיגת הכלולות נערכה במצודה העיר אוריה שנבנתה על ידי פרידריך השני. על פי מקורות בעלי נטייה רומנטית אמרה איזבל משעזבה את חופי ארץ הקודש: ” אדיו [היי שלום] סוריה היקרה, לא אראה אותך שוב”. נבואה זו אכן התגשמה, והמלכה-הילדה לא חזרה לראות את ארץ מולדתה וכס מלכותה. על פי מקורות אחרים הנישואים היו חסרי אהבה. פרידריך השני לא בילה את ערב נישואיו עם איזבל אלא עם אחת ממלוותיה, והמלכה עברה לגור בהרמון שבעיר פלרמו שם הייתה מוקפת בפילגשיו של הקיסר. פרידריך השני מצידו לא הקדיש זמן לכלתו החדשה ומיעט לפקוד את חדרה.
עם מימוש הסכם הנישואים הפכה ממלכת ירושלים לחלק מהקיסרות הרומית הקדושה. בטקס הנישואים נשבע פרידריך כי: ”שעל ידי כך מתחייב הוא לעזרת ארץ הקודש שלא כשאר עולי הרגל, אלא לנצח, כמו הטמפלרים וההוספיטלרים” הוא השני דרש - וקיבל - את ויתורו של ז'אן דה בריין על תוארו כמלך ירושלים ובהמשך דרש וקיבל את שבועת האימונים של אבירי ממלכת ירושלים.
בשנת 1226 נטל הקיסר על עצמו - שוב - את ההתחייבות לצאת למסע צלב אך דחה את תאריך המסע לקיץ של שנת 1227. בספטמבר 1227 נעצר צי הצלבנים בדרכו לארץ ישראל לאחר שהקיסר הודיע על מחלה פתאומית שתקפה אותו. עיכוב זה הגדיש את הסאה והאפיפיור הטיל חרם על הקיסר הצלבן הסרבן.
מות איזבל

איזבל הועברה להרמון של פרידריך השני בפלרמו ובנובמבר 1226 היא ילדה בת שנפטרה באוגוסט 1227. ביום ה-25 באפריל 1228 היא ילדה את בנה, קונרד, שיירש מאביו את כתר גרמניה כקונרד הרביעי וגם ייקרא קונרד השני מלך ירושלים כיורשהּ של אימו. איזבל נפטרה, כתוצאה מסיבוכים שלאחר לידה ביום ה-4 במאי (או על פי מקורות אחרים ב-1 במאי), והיא בת 15. תואר "מלך ירושלים" עבר רשמית לתינוק שאך זה נולד. איזבל נקברה בקתדרלה של העיר אנדריה שבנפת בארי באיטליה, בעוד בעלה ממשיך במסעו אל ארץ הקודש.
ביום 18 במרץ 1229 הכתיר פרידריך השני את עצמו כמלך ירושלים, אך זכויותיו בממלכת ירושלים נבעו ממעמדו החוקי של קונרד הרביעי, בנו, כמלך ירושלים, ועם הגיעו של קונרד לבגרות עבר התואר לידיו.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  http://osdir.com/ml/culture.templar.rosemont/2004-09/msg00014.html
↑  Lehmann, Johannes:
Die Staufer. Glanz und Elend eines deutschen Kaisergeschlechts.
München, Goldmann Verlag, Bertelsmann, 1978 Page 268-270
↑  Encyclopedia of the Middle Ages, First published 1997 in French by Editions du Cerf; first published in English in 2001 by James Clarke and Co.volume 5 page 669
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136166628  VIAF: 80557278   WorldCat (עם VIAF): 80557278
אשלי מודי

אשלי ברוק מוּדי (באנגלית: Ashley Brooke Moody; נולדה ב-28 במרץ 1975) היא פוליטיקאית ומשפטנית אמריקאית המכהנת כחברת הסנאט של ארצות הברית מאז 2025. קודם לכן כיהנה כתובעת הכללית של מדינת פלורידה, בין השנים 2019–2025. טרם היבחרה לתובעת הכללית של פלורידה הייתה מודי עוזרת התובע הפדרלי במחוז המרכזי של פלורידה ושופטת במחוז הילסבורו.
במהלך כהונתה כתובעת הכללית של פלורידה תמכה מודי בתביעות לביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, התנגדה להשבת זכויות ההצבעה של מורשעים בפשעים חמורים, והתנגדה ללגליזציה של סמים קלים לשימוש פנאי. מודי הייתה תומכת בולטת של הנשיא דונלד טראמפ בפלורידה במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, והצטרפה לתביעה "טקסס נגד פנסילבניה" שניסתה לערער על תוצאות הבחירות.
בינואר 2025 הודיע מושל פלורידה רון דה-סנטיס על כוונתו למנות את מודי למלא את מקומו של מרקו רוביו בסנאט של ארצות הברית, והיא הושבעה לתפקיד ב-21 בינואר 2025.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

מודי נולדה בפלנט סיטי שבפלורידה ב-28 במרץ 1975. היא הבכורה מבין שלושת ילדיהם של קרול מודי והשופט ג'יימס ס. מודי הבן. בשנת 1993 השלימה מודי את לימודיה התיכוניים בתיכון פלנט סיטי. לאחר מכן השלימה לימודי תואר ראשון ותואר שני בחשבונאות באוניברסיטת פלורידה. במהלך לימודיה שם שימשה מודי כנשיאת "Florida Blue Key", ארגון הכבוד האקדמי של הסטודנטים באוניברסיטת פלורידה. בהמשך קיבלה תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטטסון, ותואר דוקטור במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פלורידה.
בראשית דרכה המשפטית התמחתה מודי אצל מרתה ברנט, נשיאת לשכת עורכי הדין האמריקאית, ולאחר מכן הצטרפה למשרד עורכי הדין "הולנד אנד נייט" והתמקדה בליטיגציה אזרחית. בינואר 1998 הצטרפה מודי אל המפלגה הרפובליקנית, שנים אחרי שהייתה מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית. בראשית 2001 מינה אותה המושל ג'ב בושלנציגת הסטודנטים במועצת הנאמנים של פלורידה, המנהלת ומקחת על המערכת האוניברסיטאית במדינה. בהמשך מונתה מודי לעוזרת התובע הפדרלי במחוז המרכזי של פלורידה. בשנת 2006 נבחרה לכס השיפוט בבית המשפט המחוזי ה-13 של פלורידה שבמחוז הילסבורו.
ביוגרפיה > התובעת הכללית של פלורידה

ב-28 באפריל 2017 התפטרה מודי מבית המשפט המחוזי כדי להתמודד על תפקיד התובעת הכללית של פלורידה בבחירות 2018. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ניצחה מודי את חבר בית הנבחרים של פלורידה פרנק וייט, שתקף את מודי על היותה דמוקרטית לשעבר. בבחירות הכלליות גברה מודי על מועמד המפלגה הדמוקרטית שון שו, אחרי שגרפה 52% מהקולות לעומת 46 האחוזים של שו. בבחירות 2022 נבחרה לתקופת כהונה שנייה בפער של כ-21%.
בראשית כהונתה השאירה מודי את פלורידה בתובענה ייצוגית המבקשת להכריז על חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה כבלתי-חוקתי.
מודי התנגדה להשבת זכויות ההצבעה למורשעים בעבירות חמורות. לאחר שהיוזמה להשבת זכויות ההצבעה לפושעים עברה ב-2018, מודי, יחד עם המושל רון דה-סנטיס, פעלו להעביר חוק בסנאט של פלורידה המשיב את זכויות הצבעה רק לפושעים שישלמו את כל הוצאות משפטם. בספטמבר 2020, לאחר שהמיליארדר מייקל בלומברג גייס 16 מיליון דולר אמריקאי עבור תשלום הוצאות המשפט של 32 אלף פושעים על מנת לאפשר להם להצביע בבחירות 2020, דרשה מודי מה-FBI וממחלקת אכיפת החוק של פלורידה לחקור את בלומברג בטענה שהוא עשוי להפר את חוקי הבחירות.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 תיאר ארגון התקשורת "פוליטיקו" את מודי כ"אחת התומכות הגדולות של דונלד טראמפ בפלורידה". לאחר שג'ו ביידן הביס את טראמפ בבחירות והאחרון מיאן להודות בהפסדו, מודי הובילה ניסיונות אחדים של טראמפ לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ב-2020.
ב-9 בדצמבר 2020, חברה מודי ל-15 תובעים כלליים במדינות אחרות בהודעה על תמיכה בתביעתו של התובע הכללי של טקסס קן פקסטון (אנ'), שביקש מבית המשפט העליון של ארצות הברית לפסול את תוצאות הבחירות לנשיאות בג'ורג'יה, בוויסקונסין, בפנסילבניה ובמישיגן בהן ניצח ביידן את טראמפ. פקסטון והתובעים כשלו בלהוכיח הונאת בחירות נרחבת, ובית המשפט העליון פסל ברוב של 2–7 את זכות העמידה של טקסס.
מודי הייתה חברה במועצת המנהלים של "קרן ההגנה על שלטון החוק". בינואר 2021 הארגון עודד התכנסות בקומפלקס הקפיטול של ארצות הברית כדי לבלום את ספירת קולות חבר האלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, בטענת שווא שהם מזויפים. לאחר ההסתערות על הקפיטול הסירה מודי על אזכור למעורבותה בקרן ההגנה על שלטון החוק מהביוגרפיה שלה במרשתת.
ב-2021, במהלך מגפת הקורונה בארצות הברית, תבעה מודי את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ואת המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן על שהטילו דרישות כי כלי שיט יחייבו מ-95% מנוסעיהם להיות מחוסנים באופן מלא כדי להפליג.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

ב-16 בינואר 2025 הודיע מושל פלורידה רון דה-סנטיס כי ימנה את מודי למלא את מקומו של מרקו רוביו בסנאט של ארצות הברית, בעקבות מינויו למזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ. היא האישה השנייה המייצגת את פלורידה בסנאט, אחרי פאולה הוקינס.
היא הושבעה ב-21 בינואר 2025, יחד עם סגן מושל אוהיו לשעבר, ג'ון יוסטד, על ידי סגן הנשיא ג'יי. די. ואנס. היא לוותה על ידי עמיתה הסנאטור מפלורידה ריק סקוט .
הערות שוליים

↑  Ashley B. Moody, באתר Wayback Machine‏, 11 ביולי 2017 (באנגלית)
↑  מייקל אסולן, Former Hillsborough Judge Ashley Moody files to run for Florida Attorney General, באתר Tampa Bay Times‏, 2 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  ג'ייקוב אוגלס, Democratic lawmakers harangue Ashley Moody for Affordable Care Act challenge, באתר Florida Politics‏, 6 במאי 2020 (באנגלית)
↑  אדוארד מורנו, Florida attorney general scrutinizing Bloomberg paying fines for felons to vote, באתר The Hill‏, 23 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  גארי פיינאאוט, Florida’s top prosecutor once sued Trump. Now she’s fighting for his reelection., באתר פוליטיקו, 27 באוקטובר 2010 (באנגלית)
↑  סטיב קונטורנו, Florida’s Ashley Moody worked with group linked to Capitol insurrection, באתר Tampa Bay Times‏, 12 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  אנתוני מאן, Florida joins Texas in seeking to overturn election results, in support of President Trump, באתר sun-sentinel.com‏, 9 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  כריס מת'יוז, Supreme Court declines to hear Texas case, ending Trump’s effort to overturn election, באתר MarketWatch‏, 11 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  ארתור לי, Florida attorney general linked to group that urged Capitol uprising, באתר The Atlanta Journal-Constitution‏, 13 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Florida fires back in Norwegian Cruise’s challenge to vaccine ‘passport’ ban, באתר Tampa Bay Times‏, 28 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  מאט דיקסון, Ron DeSantis picks Florida Attorney General Ashley Moody to fill Marco Rubio's Senate seat, באתר NBC News‏, 16 בינואר 2024 (באנגלית)
↑  "Senate back up to full membership after vice president swears in 2 appointed senators". CNN. 2025-01-21. נבדק ב-2025-01-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: M001244 
הקבינט של מדינת פלורידה, 2023: מימין לשמאל: מזכיר האוצר ג'רמי פטרוינס, התובעת הכללית מודי, מושל פלורידה רון דה-סנטיס, ונציב החקלאות וילטון סימפסון
מודי וריק סקוט, המייצג לצדה את פלורידה בסנאט האמריקאי, ינואר 2025
שלמה רענן

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בן 63 בערך) ירושלים,ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת הנגב  ישיבת בריסק
 מקום מגורים:  רחובות
 תחומי עיסוק:  הקמת וניהול ארגון איילת השחר
 בת זוג:  שלהבת
 מספר צאצאים:  5
הרב שלמה רענן (נולד ב-1962) הוא פעיל חברתי חרדי-ישראלי. מייסד ארגון איילת השחר, פרויקט חברותא ועוד.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. למרים (מורה) ולאברהם יצחק (מפקח אזור הצפון באגודה להתנדבות) בגיל שבע משפחתו עברה לנווה שאנן בחיפה. את לימודיו החל בבית ספר ממלכתי דתי בקריית מוצקין ובהמשך עבר לבית הספר הממלכתי-דתי רמב"ם בשכונת נווה שאנן. בתיכון למד במדרשיית נעם בפרדס חנה.
בתום לימודיו במדרשייה עבר ללמוד בישיבת הנגב בנתיבות. ולאחר ארבע שנים המשיך לישיבת בריסק, לאחר שנה וחצי נישא לשלהבת. עם נישואיו החל להתגורר בבני ברק וללמוד כאברך בכולל של הרב יחיאל מיכל פיינשטיין.
שש שנים מאוחר יותר יצא לשליחות חינוכית בלוס אנג'לס. שם הקים בית ספר תורני, שימש כמורה במספר בתי ספר, עסק בהנגשה תורנית ולמד בחברותא עם מבוגרים רבים. לאחר חמש שנים במקום חזר לישראל והתגייס לצה"ל במסגרת מסלול שלב ב', במסגרת השירות העביר הרצאות בבסיסים שונים.
ארגון איילת השחר

בתום השירות חש בקיטוב בחברה הישראלית והחל לפעול למען צמצומו.
פעילותו החברתית החלה בנס ציונה, שם הקים גרעין תורני של משפחות הלומדות ומלמדות בעיר, בית מדרש ועוד. משפחות הגרעין התורני השתלבו בבתי הספר, במשמר האזרחי ובמערכות עירוניות נוספות.
הפעילות התרחבה לערים נוספות: רמלה, מערב ראשון, שדרות, קריית טבעון, מודיעין ושלומי. והובילה בהמשך להקמת ארגון איילת השחר.
לאחר תקופה הרחיב הארגון את פעילותו. בשל החסר בבתי כנסיות או במניינים פעילים בקיבוצים ובישובים, פתח הארגון במיזם של הקמת מניינים במקומות אלו. בתחילה ביום כיפור ולאחר מכן גם בחגים. לאחר הקמת המניינים נוצרו קהילות שפעלו בתיאום עם הארגון ויצרו פעילות תורנית במשך כל השנה. בקהילות רבות, לבקשת התושבים, נבנה סביב בתי הכנסת גרעין תורני ובו משפחות דתיות שהתשתלבו בקהילה, קיימו תפילות, לימוד בחברותות ואירועים דתיים.
עם הזמן נבנו בקיבוצים שונים בתי כנסיות רבים. הארגון לא יוזם את ההקמה אלא מקים ומארגן לבקשת התושבים. נכון לינואר 2025 בארגון חברות מעל 200 קהילות.
בראיון להארץ הדגיש הרב רענן שמטרת הארגון אינה לקירוב והחזרה בתשובה אלא לאחד את עם ישראל "המטרה של הארגון שלנו היא גישור, לפעול לאחדות. נציגי הקהילה הם שפנו אלינו ומרגע שווידאנו שיש הסכמה קהילתית, סייענו להם להשלים את המהלך. בזה הסתכמה תרומתנו. חשוב לציין שכחלק מהמהלך להקמת בית הכנסת התחייבנו גם לשפץ את הספרייה שצמודה אליו".
ארגון איילת השחר > איגוד בתי הכנסת

הארגון מתפעל אתר בשם "איגוד בתי הכנסת" ובו מידע נגיש לגבאים ומנהלי בתי כנסת. באתר מספרים של בעלי מקצוע, מידע משפטי, אדריכלי ומידע טכני על הפעלת בית הכנסת, העיתונאי אליעזר היון היה שותף בהקמת האתר.
ארגון איילת השחר > פרויקט חברותא

לאחר תקופה הקים את פרויקט "חברותא", פרויקט שמטרתו להצמיד זוגות של אנשים המיועדים ללמוד יחד. נשים וגברים שומרי תורה ומצוות עם חילונים שברצונם להכיר תורה. נכון ל-2020 הפרויקט מונה כ-20 אלף משתתפים. במסגרת פרויקט זו נוהל גם "בקיצור" - פרויקט לימוד הלכה לשומרי תורה ומצוות באמצעות מבחנים טלפוניים ולוחות זמנים.
ארגון איילת השחר > פעילות חברתית נוספת

הארגון יוזם ומקיים מגוון רחב של פעילויות לקידום חיבורים בין חלקים שונים בחברה הישראלית. בין יוזמותיו ניתן למנות תיאטרון משותף לנשים חרדיות וחילוניות, את פרויקט 'גשר המחנכים' המיועד ליצירת דיאלוג בין צוותי הוראה חרדיים וחילוניים, חלוקת משלוחי מנות למשפחות חללי צוק איתן ועוד.
במסגרת פעילותו הבינלאומית, הארגון שולח משפחות לקהילות יהודיות בערים שונות בעולם, בהן ברלין ולונדון.
במגפת הקורונה הקים יחד עם יואל מרשק מטע זיכרון לחללי המגפה.
ארגון איילת השחר > במלחמת חרבות ברזל

עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל החל הארגון בפעילות למען החטופים, בהקמת אוהל בכיכר החטופים בו מופעל בית מדרש ומאורגנים בו ימי חיזוק וימי הולדת למשפחות החטופים. וכן במיזם למפונים: במהלך המלחמה בתים רבים נפגעו ונחרבו. מה שגרם לחששות מצד המפונים לשוב לביתם. הארגון אסף מאות אדריכלים ומעצבים שסייעו להם להתחיל בשיקום ובשיפוץ.
חיים אישיים

נשוי לשלהבת (עוסקת בחינוך) ואב לחמישה ילדים. מתגורר ברחובות.
הערות שוליים

↑  שורד שואה במסגרת רכבת קסטנר, היה השמש של הרב יואל מסאטמר
↑  שם המשפחה המקורי הוא ריינר
1 2  יוסף ארנפלד, עניין אישי והפעם עם הרב שלמה רענן, באתר ערוץ 7, 2 בינואר 2025
↑  תמר שניידר, “החברים הכי טובים שלי הם אנשים שלא נכנסים אפילו לבית כנסת", באתר הידברות, ‏ט"ו שבט התש"פ
↑  "אני בן 75 וטרם זכיתי בחיי לעלות לתורה", באתר בחדרי חרדים, 2 באוקטובר 2017
↑  למעלה משישים קריאות מגילה בהתנדבות, באתר בחדרי חרדים, 18 במרץ 2019
↑  בכיר התנועה הקיבוצית לחברי הקיבוצים: שתפו פעולה עם פרוייקט 'יום המזוזה', באתר בחדרי חרדים, 16 בספטמבר 2019
1 2   הילו גלזר, מה קורה כשחברים בקיבוץ של השומר הצעיר מבקשים להקים בית כנסת, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2019
↑   אתר האינטרנט הרשמי של איגוד בתי הכנסת
↑  אברמי פרלשטיין, החברים חתמו: "כאן לעולם לא יוקם בית כנסת", באתר בחדרי חרדים, 8 במאי 2017
↑   אתר האינטרנט הרשמי של חברותא
↑  ההסבר המפתיע: "המקרב רחוקים, גדול ממלאך", באתר בחדרי חרדים, 1 בינואר 2019
↑   אתר האינטרנט הרשמי של בקיצור
↑  מיזם ענק של פרויקט 'חברותא' באיילת השחר: לימוד קיצור שולחן ערוך ומבחנים, באתר בחדרי חרדים, 5 בספטמבר 2017
↑  טלי פרקש, שברו את המחיצות: נשות האדמו"רים מחבקות אמהות שכולות, באתר ynet, 4 במרץ 2015
↑  זאב אלפרוביץ', בין השכונה לקיבוץ: הרב החרדי שהקים את המטע לזכר נספי הקורונה, באתר בחזית, ‏5 ביולי 2020
↑  שילֹה פריד, עם עוגה, ובקשה מעם ישראל: אמא של סשה כבר מחכה לו בנקודת האיחוד, באתר ynet, 14 בפברואר 2025
↑  מרב סבר, לבנות מחדש את החלום: המיזם המרגש שמבטיח לשקם את ההרס בעוטף ובצפון, באתר ישראל היום, 19 בדצמבר 2024; מיזם מהפכני: אדריכליות ומעצבות פנים יסייעו לתושבים מהדרום והצפון שביתם נפגע, באתר כיכר השבת, 12 בינואר 2025
סמליל ארגון איילת השחר
אבראהים, סולטאן ג'והור

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1873 סינגפור 
 פטירה:  8 במאי 1959 (בגיל 85) לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם מלא:  סולטאן סיר אבראהים אל-משהור אבני אל-מרהום סולטאן סיר אבו בכּר אל-חלי
 מדינה:  ג'והור   מלזיה
 מקום קבורה:  המאוזלאם המלכותי מחמודיה 
 עיסוק:  סולטן ג'והור
 בת זוג:  1) אונגקו מיימונה בנתי אונגקו עבדול מג'יד    2) צ'ה רוקאיה 1920–1926    3) אנצ'ה חסנה בנתי דתו ג'אפר     4) אונגקו אנטאן בנתי אונגקו אחמד    4)  הלן אברהים בנתי עבדאללה - בשמה המקורי - הלן ברתולומיו וילסון 1930–1938    5)  פווזיה בנתי עבדאללה, או ליידי מרצלה אברהים, בשמה המקורי - מרצלה מנדל, 1959-1940
 
 
 פרסים והוקרה
 אביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית  מסדר הכתר של מלזיה 
 
סולטאן סיר אבראהים אל-משהור אבני אל-מרהום סולטאן סיר אבו בכּר אל-חליל או סולטאן אבראהים הראשון של ג'והור GCMG GBE (במלאית: Sultan Sir Ibrahim Al-Masyhur Ibni Al-Marhum Sultan Sir Abu Bakar Al-Khalil או Sultan Ibrahim Saya ‏ או Sultan Sir Ibrahim Al Mashyur ‏ 17 בספטמבר 1873 אסטנה בידטדדארי, סרנגון, סינגפור - 8 במאי 1959) היה נסיך ג'והורי, הסולטאן ה-22 של ג'והור בכלל והסולטאן השני של ג'והור המודרנית (1959-1895). הוא נודע בזמנו כאחד האנשים העשירים בעולם. מצד אמו היו לו שורשים דניים.
הוא ניהל מדיניות אנגלופילית, והמשיך את קשרי הידידות עם הכתר הבריטי, שטיפח אביו אבו בכר, אולם בו בזמן השתדל לשים סייג לשאיפות ההתפשטות של משרד המושבות הבריטי. מאוחר יותר נעשה פחות פופולרי, בגלל התנגדותו לעצמאות מלזיה. בשנותיו האחרונות שהה תקופות ארוכות רחוק מג'והור, תוך כדי טיולים באירופה, בעיקר בבריטניה. סולטן אברהים נשא את הדרגה הצבאית של מייג'ור גנרל.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

וואן אברהים נולד בשנת 1873 באסטנה בידאדארי, בסרנגון, סינגפור, כבנם של הסולטאן סיר אבו בכר של ג'והור (ששלט בשנים 1862–1895) ושל הסולטאנה זוביידה בנת עבד אללה. שמה המקורי של אמו היה ססיליה קתרינה לאנגה. היא הייתה בת לאיש עסקים דני, מאדס יוהנסן לאנגה, שפעל באי באלי, ולאשתו הסינית, נונה סאנג ניו נונה, ילידת דרום סין שחיה בצעירותה במזרח ג'אווה.
אברהים התחנך בפנימיה באנגליה. בנעוריו התמנה כסגן משנה בצבא של ג'והור וב-23 במאי 1891, בגיל 17, הוכרז ליורש העצר הבכור של ג'והור - "טונקו מהקוטה". מתוקף מעמד זה ליווה את אביו בביקוריו בחצרות המלכותיות באירופה, לעיתים מילא את מקום אביו כשזה נסע מעבר לים. בשעות הפנאי בילה בציד ובמרוצי סוסים. באפריל 1895 כשאביו העניק למדינה חוקה, טונקו אבראהים היה אחד משלושת חותמיה. חודש לאחר מכן ליווה את אביו ללונדון לצורך המשך המו"ם עם משרד המושבות הבריטי בנוגע לענייני הסולטנות. האב אבו בכר היה אז חולה מאוד וטונקו אברהים עמד שעות רבות על יד מיטת אביו, עד שמת כעבור חודש.