stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמלולים (סדרת משחקים)
משחקי הסדרה

| שם המשחק | תאריך השקה | הערות |
| --- | --- | --- |
| Lemmings | יצא ב-14 בפברואר 1991 | המשחק המקורי בסדרת המשחקים. |
| Lemmings 2: The Tribes (אנ') | יצא בשנת 1993 | המשחק השני בסדרה הכיל 12 שבטים שונים של נמלולים. לכל שבט במשחק היו מיומנויות ייחודיות משלו, ומספרן הכולל במשחק זה היה 60. כמו כן, המשחק הכיל גם מגוון רב יותר של שלבים. המשחק הרבה פחות הצליח מהמשחק הראשון. |
| All New World of Lemmings (אנ') | יצא ב-1994 | במשחק השלישי בסדרה השחקן שולט בשלושה שבטי נמלולים. המשחק נחל כישלון גדול ויצא רק לאמיגה ולמחשב האישי. זה היה המשחק האחרון בסדרה שפותח על ידי DMA Design. |
| 3D Lemmings (אנ') | יצא ב-1995 | המשחק הרביעי בסדרה, אשר פותח על ידי חברת Clockwork Games, היה המשחק הראשון בסדרה שהתרחש בסביבה תלת־ממדית. |
| Lemmings Revolution (אנ') | יצא ב-28 באפריל 2000 | המשחק החמישי בסדרה הכיל קונספט שהיה דומה יותר למשחק המקורי בסדרה אך השלבים היו בנויים כעת סביב גליל תלת־ממדי. |
| Lemmings (2006) (אנ') | יצא ב-23 במאי 2006 | גרסה מחודשת למשחק המקורי בסדרה שפותח על ידי חברת Team17 ופורסם על ידי Sony Computer Entertainment. המשחק יצא רק לפלייסטיישן 2, פלייסטיישן 3 ול-PlayStation Portable. הגרסה של המשחק לפלייסטיישן 3 מכילה 45 שלבים חדשים. |
| Lemmings Touch | יצא ב-27 במאי 2014 | משחק לקונסולת ה-PS Vita |
| Lemmings: The Puzzle Adventure | יצא ב-20 בדצמבר 2018 | משחק מובייל. |
בשנת 1996 יצאו שני משחקי ספין אוף של נמלולים: אחד בשם "The Adventures of Lomax" (אנ'), אשר מציג את לומאקס כגיבור הנמלולים, ואף מציג משחקיות שונה לחלוטין בסגנון פלטפורמה, והשני, "Lemmings Paintball" (אנ') משחק איזומטרי בסגנון פיינטבול.
הערות שוליים

↑  "What Happened to Lemmings?". SUPERJUMP (באנגלית). 2022-04-16. נבדק ב-2024-03-08.
↑  LeJacq, Yannick (2014-07-09). "Now I Know Why Lemmings Died". Kotaku Australia (בAustralian English). נבדק ב-2024-03-08.
↑  Hardcore Gaming 101: Lemmings, hg101.kontek.net
יצחק לבני

ערך זה עוסק באיש תקשורת וסופר ישראלי. אם התכוונתם למורה לעברית למבוגרים, העורך הלשוני הראשון של "קול ישראל", ראו .
| --- | --- |

יצחק לבני באולפן התוכנית "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב, 2015
 לידה:  17 באוקטובר 1934 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 בפברואר 2017 (בגיל 82) ירושלים 
 שם לידה:  יצחק וייס 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1949–2017 (כ־68 שנים)
 סוג כתב:  עורך "במחנה" מפקד גלי צה"ל מנכ"ל רשות השידור יו"ר חברת החדשות של ערוץ 2
 בן או בת זוג:  אתי לבני 
 
לוחית הנצחה ליצחק לבני בתל אביב
יצחק לבני (17 באוקטובר 1934 - 12 בפברואר 2017) היה איש תקשורת וסופר ישראלי. שימש עורך "במחנה נח"ל" (בשנים 1956–1961) ועורך "במחנה" (1961–1971), מפקד גלי צה"ל (1968–1974), מנכ"ל רשות השידור (1974–1979), יועץ מיוחד ולאחר מכן יו"ר צוות ההיגוי של ערוץ 2 הניסיוני ויו"ר חברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה

לבני נולד בלודז', פולין ועלה עם משפחתו בגיל חצי שנה לארץ ישראל. כנער ערך את מדור התשבצים של "העולם הזה" וכתב סיפורים. היה חבר הגרעין המייסד של נחל עוז. נמנה עם חבורת המשוררים הצעירים, החבורה הספרותית "לקראת", שייסדו נתן זך, משה דור ואריה סיון בשנות ה-50.
הוא התחיל לעבוד בעיתונות ככתב של במחנה נח"ל, ובשנת 1956 מונה לעורכו.
ביוגרפיה > מפקד גלי צה"ל

באוגוסט 1967 מונה למפקד גלי צה"ל, בנוסף לתפקידו כעורך במחנה. לבני הפך את גלי צה"ל מתחנה שולית יחסית המשדרת מספר שעות קטן ונתונה לאיומי סגירה, לתחנה חיונית, מגוונת ותוססת, המשדרת 24 שעות. הוא שינה את אופייה והיתווה את דרכה. לסגנון של גל"צ, לתלכיד שיצרה ולאנשים שיצאו משורותיה היו במשך השנים השפעה על כלי תקשורת אחרים, ובמידה מסוימת הייתה לה תרומה לישראליות ולתרבותה. הכיוון והסגנון שהתווה לבני בגל"צ קיימים בה עד היום בווריאציות ושינויים שהתחייבו בחילופי השנים, דבר המבטא את חוזק האסכולה שיצר לבני בתחנה. התפישה הייתה שבתחנה צבאית יכול להיות ריבוי תוכניות אזרחיות, פלורליסטיות ומגוונות, ועם מחויבות תרבותית. בתקופתו הוכנסו תוכניות אקטואליה, חברה, תרבות, תעודה, דרמה, דיונים, ראיונות, שעשועים ופופ. העיקרון היה שאין סתירה בין איכות ומחויבות תרבותית לבין פופולריות והגדלת מספר המאזינים. לבני יזם את מערכת החדשות האזרחית ויומני האקטואליה הארוכים ששודרו מספר פעמים ביום (עד אז כלל לוח השידורים רק יומן צבאי ומגזין אקטואליה). זאת נעשה תוך שמירת אי התלות, אף על פי שמדובר בתחנה צבאית. הוא יזם את ערבי שירי המשוררים (ביאליק, זך, עמיחי וכו') כדי לקרב את השירה הכתובה למושרת. בעקבות ערבים אלה הפכה הלחנת שירי המשוררים למגמה נפוצה. גל"צ הייתה לתחנה ייחודית בסוגה בנוף התקשורת בארץ ואף בעולם. כבר לאחר השלב הראשון בשינויים שהנהיג לבני, כתב העיתונאי דורון רוזנבלום בעיתון "דבר":[דרוש מקור]
בהמשך דבריו על לבני, כתב דורון רוזנבלום:
על תקופתו של לבני בגלי-צה"ל כתב פרופ' מנחם מאוטנר במחקר שפרסם בשנת 2000 בכתב העת הרב-התחומי "פלילים", כי ”מי שהיה אחראי על יצירת העירובים האלה יותר מכל אדם אחר הוא יצחק לבני (...) בתקופת כהונתו עברה התחנה שורה של מהפכות שעיצבו את דמותה לעשרות השנים שלאחר מכן”.
ביוגרפיה > מנכ"ל רשות השידור ויו"ר חברת החדשות

ביוני 1970 התמודד לבני על תפקיד מנהל הרדיו והטלוויזיה ברשות השידור, אך לא זכה בתפקיד.
בשנת 1974 מונה למנכ"ל רשות השידור. בתקופתו הושם דגש על ריבוי תוכניות בהפקה ישראלית (כ-70% מהתוכניות) ועל שילוב בין איכות לרייטינג. זאת בניגוד לתפישה שכדי להגיע לרייטינג חייבים לרדת למכנה המשותף הנמוך. שודרו תוכניות אקטואליה, דרמה, ראיונות, סאטירה (כ"ניקוי ראש") ובידור. הודגשו עקרונות השידור הציבורי ונשמרו עצמאות מלחצים פוליטיים וחופש ביטוי. ברדיו יזם לבני את הקמת רשת ג' ובמקביל נערכו שינויים מקיפים, וחל גידול בתוכניות האומר והחדשות ברשת ב'.
ב-1987 ולמשך שש שנים, שימש לבני יועץ מיוחד ולאחר מכן יו"ר צוות ההיגוי של הערוץ השני הניסיוני, לקראת כינון ערוץ 2. בשנות ה-90 כיהן כיו"ר "ועדת לבני" – ועדה ציבורית שמינו שרת התקשורת שולמית אלוני ושר המשפטים דוד ליבאי במטרה לבחון את המבנה והתפקוד של השידור הציבורי. הייתה זאת הראשונה בשורת ועדות שקמו אחריה. המלצות הוועדה משמשות בסיס להצעות שעלו במשך השנים לרפורמה ברשות השידור.
ב-2004 נבחר לבני ליושב ראש הדירקטוריון של חברת החדשות של ערוץ 2. ב-2007 הודח מהדירקטוריון, לאחר שניהל מאבק עקרוני בין האינטרס הציבורי לאינטרס הבעלים הפרטיים של זכייניות הערוץ. במסגרת זאת הביע התנגדות למינוי רפי גינת למנכ"ל חברת החדשות, ולאחר מאבק ממושך הצליח למנוע את המינוי. היועץ המשפטי לממשלה הודיע כי הדחתו לקתה בפגמים מהותיים.
מסוף שנות ה-70 הגיש את התוכנית האישית בת השעה "בין שישי לשבת - שיחה בשניים", בליל שבת ב־23:00 ברשת ב' של קול ישראל. התוכנית מוקדשת לשיחה עם דמות מתחומי התרבות, הספרות, הפוליטיקה, המדע ותחומים אחרים. התוכנית נוגעת במהותי, בתהליכי, באנושי, במה שאינו חולף מיד. השאלות יכולות להיות קשות, אך הנוסח והנעימה הם של שיחה נינוחה, עם הומור וחמימות. בשנות ה-90 הנחה בטלוויזיה החינוכית את סדרת התוכניות "אסכולה", שעסקה בלשון העברית.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

לבני מילא שורה של תפקידים ציבוריים ובכלל זה נשיא המועצה לארץ ישראל יפה, יושב ראש חבר השופטים של פרס ספיר (2009-2005), ראש המכון לתרגום ספרות עברית וקידום ספרות עברית לשפות זרות ויו"ר "מילים ודמויות" – פרויקט שמקיים ראיונות עומק מצולמים באורך מספר שעות כל אחד, עם גדולי הסופרים וההוגים היהודיים בעולם, כפיליפ רות, סול בלו, עמוס עוז ואחרים.
בשנת 2015 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה > כתיבה

בצעירותו היה חבר בקבוצה הספרותית "לקראת" שהייתה קבוצת המשוררים והסופרים הראשונה של דור המדינה, והוציאה את כתב העת הספרותי "לקראת", שבו פרסמו נתן זך, יהודה עמיחי ודוד אבידן את יצירותיהם הראשונות. לבני פרסם סיפורים ב"לקראת" ובמקומות אחרים.
בשנותיו האחרונות עסק בכתיבת רומן, חומר החיים, שקטעים ממנו ראו אור לראשונה במדור הספרות של "מעריב" בשנות השמונים, בעריכת אלאונורה לב, ובהמשך גם באכסניות ספרותיות אחרות, כגון ברבעון "סימן קריאה" ובמדור הספרות של "ידיעות אחרונות". בשנת 2015 התפרסם הספר "קטעים מתוך חומר החיים" אסופה של 29 קטעים קצרים, אשר זכה לביקורות חיוביות. איל מגד כינה את הספר "נס ספרותי שעולה מן האַין", בעוד שעמרי הרצוג כינה את לבני "אמן של פרופורציות, של משחק תקריב...התנועה בין הזעיר לבין הענק, בין הקרוב והאינטימי לבין העצום והמסתורי, הופכת קטעים רבים בקובץ למרהיבים, באופן שאמנות פלסטית יכולה להיות מרהיבה". לספר נוספה אחרית דבר מאת אלאונורה לב, שגם בחרה וערכה את הקטעים. הספר זיכה את לבני בפרס לסופרים בראשית דרכם.
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 נשא לבני לאישה את המשוררת דליה רביקוביץ, אך השניים נפרדו כעבור שלוש שנים. למרות זאת, לבני ורביקוביץ נותרו חברים קרובים במשך עשרות שנים, עד יומה האחרון של רביקוביץ. לאחר מכן התחתן עם אתי לבני, עורכת דין שהייתה חברת הכנסת ה-16, ולהם שלושה ילדים, בהם רמי לבני, פעיל חברתי ופוליטי ממייסדי התנועה הירוקה, והשופט יונתן לבני.
ארכיונו האישי הופקד בספרייה הלאומית על ידי אלמנתו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית הנצחה בכניסה לביתו ברחוב בורוכוב 1.
ספריו

קטעים מתוך חומר החיים (הוצאת נ.ב. ספרים, גדרה 2015), בחרה, ערכה והוסיפה אחרית דבר - אלאונורה לב. מהדורה דיגיטלית של הספר ראתה אור בשנת 2016, באתר "עברית" ובמנדלי מוכר ספרים ברשת.
חומר החיים (הוצאת נ.ב. ספרים, בת-ים 2022), ערכה - אלאונורה לב.
הערות שוליים

↑  תהל פרוש, איש שהיה שם: יצחק לבני מספר על חומרי החיים שמהם עשוי ספרו "קטעים מתוך חומר החיים", אתר בית אבי חי, 28 ביולי 2016
↑  טליה לוין, ‏יצחק לבני ויצחק נוי, ותיקי קול ישראל: "פעם היו פה עיתונאים גדולים", באתר מעריב אונליין, 17 בדצמבר 2016
↑  חג לבמחנה נח"ל, למרחב, 23 בינואר 1958
↑  לא רק חילופין, מעריב, 14 באוגוסט 1967
↑  רואיינו המועמדים למשרות מנהלי הרדיו והטלווזיה, דבר, 8 ביוני 1970
↑  טוביה מנדלסון, יצחק לבני מונה למנכ"ל רשות השידור, דבר, 28 במרץ 1974
↑  רוני רחמני, רשמית: יצחק לבני נבחר ליו"ר דירקטוריון חברת החדשות של ערוץ 2 (ice), באתר הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 11 ביולי 2004
↑  רוני קורן-דינר, מועצת הרשות השנייה מפנה את הדרך לרפי גינת: יצחק לבני ורחל בן ארי הודחו מדירקטוריון חדשות 2, באתר TheMarker‏, 27 במאי 2007
↑  ישי שביט, מזוז: לבטל הדחת מתנגדי רפי גינת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביוני 2007
↑   איל מגד, "קטעים מתוך חומר החיים" הוא נס ספרותי, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2015
↑   עמרי הרצוג, "קטעים מתוך חומר החיים" הוא ספר מרהיב, באתר הארץ, 25 בפברואר 2016
↑  ארכיון יצחק לבני, בספרייה הלאומית
↑  פרק מהספר "חומר החיים", באתר עברית
↑   גדעון לוי, "חומר החיים" מתגלה כיצירה מפעימה, באתר הארץ, 24 במאי 2022
| מנהלי רשות השידור |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | חיים יחיל • ולטר איתן • ראובן ירון • מיכה ינון • אהרן הראל • מיכה ינון • רינה שפירא • גיל סמסונוב • נחמן שי • אברהם נתן •  גבריאלה שלו • משה גביש • אמיר גילת |  |
| מנהלים כלליים | חנוך גבתון • שמואל אלמוג • יצחק לבני • יוסף לפיד • אורי פורת • אריה מקל • מוטי קירשנבאום • אורי פורת • רן גלינקא • יוסף בראל • יאיר אלוני • מרדכי שקלאר • יוני בן-מנחם • יונה ויזנטל • ברי בר-ציון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299363805171  BnF: cb17077905g (data)  ISNI: 0000 0000 2657 1910  LCCN: n84042972  VIAF: 28467781   WorldCat (עם VIAF): 28467781 
מלחמת יום הכיפורים, הרב הצבאי הראשי אלוף מרדכי פירון עם מפקד גלי צה"ל יצחק לבני.
חבורת "לקראת" בקפה כסית, 1953 (מימין לשמאל:) יצחק לבני, י' ליש, מקסים גילן, נתן זך ומשה דור
האורהי ירמקוב

האורהי ירמקוב (באוקראינית: Георгій Єрмаков; נולד ב-28 במרץ 2002 בקייב שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת השוער בקבוצת אולקסנדריה מליגת העל האוקראינית בהשאלה ממכבי חיפה.
קריירת מועדונים

ימרקוב גדל בבית הספר הספורטיבי לנוער #15 קייב. בחודש אוגוסט 2019 חתם בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בחודש מרץ 2021 הושאל לאולקסנדריה מליגת העל האוקראינית, ובחודש יולי 2022 חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-26 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על רוך ויניקי במסגרת שלב שמינית הגמר של הגביע האוקראיני לעונת 2023/2024. ב-1 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 4-2 לדינמו קייב במסגרת המחזור התשיעי לעונת 2023/2024. בסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה בעונה זו. באוגוסט 2024 נרכש על ידי קבוצת מכבי חיפה תמורת 100 אלף אירו, אך נשאר לשחק באולקסנדריה בהשאלה
קריירה בינלאומית

ירמקוב נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של אוקראינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), אולם לא ערך הופעות בטורניר.
הערות שוליים

↑  שלמה וייס‏, השוער גאורגי ירמקוב חתם במכבי חיפה וצפוי להיות מושאל, באתר וואלה, 5 באוגוסט 2024
↑  שוער העתיד של מכבי חיפה: "לא מתחרט שחתמתי בקבוצה", באתר וואלה, 25 בנובמבר 2024
↑  Ruslan Rotan announces the composition of the Ukrainian Olympic team for the 2024 Summer Games באתר dynamo.kiev.ua, ‏ 3 ביולי 2024 (באנגלית)
| נבחרת אוקראינה – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ירמקוב •  2 קרופסקי •  3 מרטיניוק •  4 טלוביירוב •  5 רובצ'ינסקי •  6 סיץ' •  7 אוצ'רטקו •  8 מיכאילנקו •  9 קרסנופיר •  10 בראהרו •   11 קהלאן •  12 פסיון • 13 סאליוק •  14 סיקאן • 15 ולטן • 16 בטהוב • 17 פדור • 18 קריסקיב • מאמן: רוטאן |  1 ירמקוב •  2 קרופסקי •  3 מרטיניוק •  4 טלוביירוב •  5 רובצ'ינסקי •  6 סיץ' •  7 אוצ'רטקו •  8 מיכאילנקו •  9 קרסנופיר •  10 בראהרו •   11 קהלאן •  12 פסיון • 13 סאליוק •  14 סיקאן • 15 ולטן • 16 בטהוב • 17 פדור • 18 קריסקיב • מאמן: רוטאן | אוקראינה |
סופרפלאי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  גלעד אלמוג, אייל נצר
 תקופת הפעילות:  2019, ישראל ישראל – הווה
 מיקום המטה:  ישראל
 ענפי תעשייה:  גיימינג 
 מוצרים עיקריים:  משחקי רשת
 מנכ"ל:  גלעד אלמוג
 עובדים:  כ-300 (אוגוסט 2024)
  
 www.superplay.co
 
סופרפלאי בע"מ, המוכרת במותג SuperPlay, היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בפיתוח והפצה של משחקי מובייל.
היסטוריה

החברה נוסדה בינואר 2019 על ידי גלעד אלמוג (מנכ"ל) ואייל נצר, יוצאי חברת הגיימינג פלייטיקה, יחד עם אלעד דרורי, אף הוא ותיק בענף הגיימינג. כחצי שנה לאחר הקמתה השיקה החברה את המשחק הראשון שלה, Dice Dreams, ובהמשך השיקה משחק שני, Domino Dreams. המשחקים מופצים חינם, אך בשלבים מתקדמים שלהם נדרש תשלום. שני המשחקים זכו להצלחה רבה, באוגוסט 2024 הגיעו לשיא של 1.7 מיליון משתמשים פעילים ליום בממוצע.
באוגוסט 2024 העסיקה החברה כ-300 עובדים, בהם 100 בישראל. לחברה משרדים גם באוקראינה, רומניה והודו.
מאז הקמתה גייסה החברה 50 מיליון דולר. עם המשקיעים הראשונים בחברה נמנו קרן NFX של גיגי לוי-וייס וקרן 83North. בספטמבר 2024 הודיעה חברת הגיימינג פלייטיקה כי בכוונתה לרכוש את SuperPlay תמורת 700 מיליון דולר, ובנוסף תמורת 1.25 מיליארד דולר שמותנים בעמידה ביעדים בתחום ההכנסות והרווח בשנים 2025–2027. בנובמבר 2024 הודיעה כי השלימה את רכישת החברה.
הערות שוליים

↑  סופי שולמן, אקזיט בגיימינג: פלייטיקה תרכוש את סופרפליי הישראלית ב-700 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 18 בספטמבר 2024
↑  פלייטיקה רוכשת את חברת המשחקים הניידים SuperPlay מאת Investing.com, באתר Investing.com Israel
↑  Playtika, Playtika Holding Corp. Completes Strategic Acquisition of SuperPlay, Enhancing Portfolio with Hit Mobile Games Dice Dreams and Domino Dreams, Playtika Investor Relations, ‏20 בנובמבר, 2024
דמיטרי מנדלייב

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1834 טובולסק, פלך טובולסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בפברואר 1907 (בגיל 72) סנקט פטרבורג, מחוז סנקט פטרסבורג, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Дмитрій Ивановичъ Менделѣевъ 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  Main Pedagogical Institute (1855)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג  מכון הממלכתי לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  Alexander Voskresensky 
 מוסדות:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג (1857–1890)  St. Petersburg Practical Institute of Technology (1863–1872)  Richelieu Lyceum (1855–1856)  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 תלמידי דוקטורט:  Dmitri Konovalov, Gavriil Gustavson, Boris Weinberg, Venyamin Klyachkin 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  אביר בלגיון הכבוד  מדליית דייווי (1882)  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מדליית קופלי (1905)  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  חבר זר של החברה המלכותית (19 במאי 1892)  פרס פאראדיי (1889)  פרס דמידוב (1862) 
 בן או בת זוג:  Anna Ivanova Popova (אפריל 1882–ערך בלתי־ידוע)  Feozva Nikitichna Leshcheva (1862–1882) 
 צאצאים:  Vladimir Mendeleev, Lyubov Blok, Vasiliy Mendeleev 
 הערות:  היסוד ה-101, מנדלביום, קרוי על שמו
 תרומות עיקריות
 פיתוח הטבלה המחזורית של היסודות
 חתימה:   
 
בול סובייטי שהונפק לכבוד 100 שנה לגילוי הטבלה
גיליונית זיכרון בולאית סובייטית שהונפקה לכבוד 100 שנה לגילוי הטבלה
דמיטרי איוונוביץ' מנדלייב (ברוסית: ‏Дми́трий Ива́нович Менделе́евקובץ:Ru-Dmitri Mendeleev.ogg‏Ⓘ‏;‏ 8 בפברואר 1834 – 2 בפברואר 1907 על פי הלוח הגרגוריאני הנהוג בימינו; 27 בינואר 1834 – 20 בינואר 1907 על פי הלוח היוליאני) היה כימאי רוסי, מפתח הטבלה המחזורית של היסודות.
ביוגרפיה

מנדלייב נולד בעיר טובולסק שבסיביר ב-1834 כבן הזקונים למשפחה מרובת ילדים, והיה הילד ה-14 או ה-17 במספר (קיימים מקורות סותרים). שמונה אחים שלו מתו בילדותם ושלושה מהם אף בהיותם עוללים, עוד טרם ניתן להם שם.
מנדלייב התקבל למכון הפדגוגי המרכזי באוניברסיטת סנקט פטרבורג. אומנם הייתה זו מכללה למורים, אך הוא קיבל הכשרה מדעית מצוינת בזכות חברי סגל האוניברסיטה שלימדו גם במכללה ואפשרו לו לעסוק במחקר. לאחר שהוסמך כמורה זכה במלגת הצטיינות שאפשרה לו להשתלם במרכזי העשייה המדעית של אותם ימים – בצרפת ובגרמניה.
בשנים 1859–1861 חקר בפריז את צפיפות הגזים, והמשיך להיידלברג, שם עסק בחקר הספקטרוסקופ יחד עם קירכהוף. ב-1863 חזר לרוסיה, והתמנה לפרופסור לכימיה במכון הטכנולוגי ובאוניברסיטה של סנקט פטרבורג. הוא נעשה למרצה נערץ: בהופעה נלהבת ואקסצנטרית (עם רעמת שיער וזקן שטרח לספר רק פעם בשנה) הציג חידושים מחזית המדע, חינך לחשיבה מדעית, וסחף אחריו רבים.
כמורה, היה לצנינים בעיניו היעדרו של ספר כימיה מעודכן ברוסית. הוא החליט אפוא לגשת לכתיבה, אלא שאז גילה שעליו להתמודד עם התוהו ובוהו ששרר בעולם הכימיה. המאה ה-19 שקקה פעילות בחקר הכימיה, ומראשיתה ועד מחציתה הוכפל מספר היסודות המוכרים. אך הידע שהצטבר היה מגובב, ומנדלייב הגיע למסקנה שלא יוכל לכתוב ספר ראוי לשמו כל עוד לא ייצור מבנה מאורגן ליסודות השונים. כך, משיקולים דידקטיים, ניגש למשימה מדעית שהיוותה אתגר גם לרבים לפניו. נקודת המוצא של מנדלייב, כמו של קודמיו, הייתה שהעולם לא יכול להיות מורכב מאוסף מקרי של חלקיקים, וכי חיפוש חוקיות בתכונות של היסודות חייב להיות קשור לסידורם לפי משקל אטומי עולה.
מנדלייב נהג לשחק סוליטר בנסיעותיו הארוכות מביתו בעיר לאחוזתו בכפר. גם למחקר שלו ניגש כאל משחק קלפים. לכל יסוד הכין כרטיס עם שמו ותכונותיו, ואת 63 הכרטיסים פרש בסדר עולה של משקלים אטומיים: מאטום המימן, שלו יוחס הערך 1, ועד ליסוד עופרת – שהאטום שלו כבד ממימן פי 207. לאחר מכן ניסה למיין אותם על פי קווי דמיון שונים, פעם ועוד פעם.
ביום שני, 17 בפברואר 1869, מצא מנדלייב שכאשר היסודות מסודרים בסדר עולה של משקלים אטומיים, ותכונותיהם משתנות בהדרגה, וכן שלאחר כל כמה יסודות שב ומופיע באופן מחזורי יסוד שתכונותיו והתנהגותו דומים ליסוד שהופיע קודם לכן. בטבלה שלו סידר מנדלייב את היסודות כך שבטורים האנכיים – "מחזורים" – השתנו התכונות בהדרגה; ואילו בשורות האופקיות – "משפחות" – ניצבו יסודות דומים (בטבלה המחזורית המודרנית התחלפו תפקידי השורות והטורים).
ב-6 במרץ 1869 הציג מנדלייב את תגליתו בפני האגודה הרוסית לכימיה (לפי עדויות אחרות הנושא הוצג על ידי ניקולאי מנשוטקין לפי בקשת מנדלייב).
הישגיו המדעיים של מנדלייב זיכו אותו בהכרה בכל האגודות המדעיות באירופה, אך דעותיו הפוליטיות לא תאמו את הקו הממשלתי, ולכן אולץ לפרוש, כביכול לגמלאות (בשנת 1891, בגיל 57), ממשרתו באוניברסיטת סנקט פטרבורג. אולם בשנת 1893 התמנה למנהל המשרד למידות ולמשקלות.
מנדלייב היה מועמד לפרס נובל בכימיה בשנת 1906, השנה השישית לחלוקת הפרס; אולם הוא נדחה, כנראה מסיבות של סכסוך בין מדענים עמיתים. הוא נפטר ב-20 בינואר בשנה שאחריה בסנקט פטרבורג, ועל כן לא יכול היה לקבל את הפרס. היסוד ה-101 בטבלה, מנדלביום, קרוי על שמו.
פרסים והוקרה

חבר זר של החברה המלכותית (19 במאי 1892)
מדליית דייווי (1882)
פרס פאראדיי (1889)
פרס דמידוב (1862)
מדליית קופלי (1905)
אביר בלגיון הכבוד
אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1
מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2
אות מסדר העיט הלבן
מסדר סנטה אנה, דרגה 2
מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1
עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה
אביר במסדר אלכסנדר נבסקי
הערות שוליים

↑  כך על פי הלוח היוליאני שהיה נהוג ברוסיה בזמנו; על פי הלוח הגרגוריאני: 2 בפברואר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265369205171  PLWABN: 9810664079705606  BIBSYS: 90089362  BNE: XX1332367  BnF: cb13088624t (data)  CANTIC: a10421257  CiNii: DA00753632  GND: 118641069  ICCU: RAVV080170  ISNI: 0000 0001 0914 2724  LCCN: n81037129  LNB: 000078570  NDL: 00449750  NKC: jn19990210421  NLA: 35999055  NLG: 183270  NTA: 098211579  RERO: 02-A021738756  RSL: 000032017  SELIBR: 76503  SNAC: w65h7f3x  SUDOC: 027783952  Trove: 1178852  VIAF: 71528062   WorldCat (עם VIAF): 71528062
תחתית

ערך זה עוסק במצע להנחת משקאות. אם התכוונתם לרכבת תת-קרקעית, ראו .
תחתיות שעם
תחתית היא משטח המשמש כמצע עליו מונחות כוסות משקה, במטרה להגן על השולחן שעליו הן מונחות. תחתיות משמשות לעיתים קרובות כוסות בירה בפאבים, ולכן נפוצות גם תחתיות שעליהן פרסומות למשקאות אלכוהוליים. תחתיות מיוצרות ממגוון רחב של חומרים, ובהם שעם, נייר, עיסת נייר, עץ, פלסטיק, זכוכית וכדומה.
התחתיות הראשונות יוצרו בגרמניה ב-1880 בידי פרידריך הורן, וב-1892 ייצר רופרט ספוט את התחתיות הראשונות העשויות עיסת נייר, בדרזדן. מבשלת הבירה הבריטית "ווטני" השתמשה בהן לראשונה בבריטניה ב-1920, כשפרסמה באמצעותן את מוצריה, וב-1931 החלה חברת "קווארמבי פרומושנז" לייצר אותן בהיקף רחב יותר. ייצור התחתיות בארצות הברית החל רק כמאה שנים לאחר המצאתן, ב-1978, בידי חברת "אמריקן קואסטר קומפני". במהלך השנים השתלטה על הענף חברת "KATZ" הגרמנית, שמהווה כיום מונופול בתחום. בשנת 2009 ייצרה החברה כ-75% מתוך 5.5 מיליון התחתיות שיוצרו בעולם באותה שנה, ובכלל זה כשני שלישים מהתחתיות באירופה וכ-97% מהתחתיות בארצות הברית. לחברה מפעלים בגרמניה ובארצות הברית.
עם התרחבות השימוש בתחתיות והמגוון שנוצר, הפכו התחתיות גם לפריט אספנות. אגודת אספני התחתיות הראשונה הוקמה ב-1958 בגרמניה, וב-1960 נוסדה מקבילתה הבריטית.
יהודה וישליצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1993 (בן 31) ירושלים, ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    סמל
 תפקידים בשירות
 לוחם
 פעולות ומבצעים
   מבצע צוק איתן
 עיטורים
   צל"ש הרמטכ"ל
יהודה וישליצקי (נולד ב-7 בנובמבר 1993) שימש כלוחם שריון במבצע צוק איתן. וישליצקי עוטר בצל"ש הרמטכ"ל על דבקות במשימה, אחריות ורעות במהלך קרב שג'אעייה.
ביוגרפיה

יהודה וישליצקי נולד בירושלים לרב אלישע וישליצקי, מרבני הציונות הדתית.
בשנת 2013 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון לאחר סיום ההכשרה שובץ כטען-קשר בפלוגה כ' (כפיר) בגדוד 71 בחטיבה 188, מתגורר כיום בקיבוץ מירב שברכס הגלבוע.
ביוגרפיה > מבצע צוק איתן

ב-20 ביולי 2014 לחם וישליצקי כאיש צוות בטנק מפקד המחלקה בסמוך לשכונת שג'אעייה. לאחר פציעת מפקדו מילא את מקומו כמפקד טנק תוך שהוא ממשיך לתפקד כטען-קשר ולחם בקרב שג'אעייה עד להגעת קצין מחליף. בשל כך הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל על ידי רב-אלוף בני גנץ.
אור ליום ראשון כ"ב בתמוז ה'תשע"ד 20 ביולי 2014 במהלך מערכת צוק איתן פעלה פלוגת כפיר מגדוד 71 תחת פיקוד חטיבת גולני בשכונת שג'אעייה שבמבואות העיר עזה. תוך כדי תנועת טנק מפקד המחלקה לראש שדרת הטנקים, נפצע מפקד המחלקה מרסיס פצצת מרגמה. רב"ט יהודה שמילא תפקיד טען-קשר בטנק המ"מ, זיהה את הפציעה במפקדו השכיבו בתוך הטנק והזעיק חולית פינוי. בשלב זה נטל רב-טוראי יהודה את הפיקוד על הטנק, עלה לכיפת המפקד והחל לאבטח את השטח ולחפות על פעולת הפינוי. רב-טוראי יהודה ניהל את תהליך הפינוי הרפואי תוך שהוא מדווח בקשר על מצבו של מפקדו לפי הנחיות הרופא. לאחר פינוי מפקד המחלקה ולאחר שהבין את תמונה הקרב, נטל רב-טוראי יהודה את הפיקוד על הטנק בתנועת לילה בשטח מורכב לתמרון בתוך שהטנקים סופגים אש תלולה ושטוחת מסלול. רב-טוראי יהודה נסך ביטחון בצוות הטנק והצטרף לשדה הקרב כשהוא מנווט מפעיל את מערכות הירי בטנק ונותן הוראות לירי מקלעים כל זאת עשה רב-טוראי יהודה כשהוא נטול הסמכה כמפקד במשך שלוש שעות עד לחבירת קצין שהחליפו. סמל יהודה וישליצקי הראה במעשיו יוזמה והתקפיות רוח לחימה ומנהיגות.
רגנר פריש

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1895 כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 פטירה:  31 בינואר 1973 (בגיל 77) אוסלו, נורווגיה 
 שם לידה:  Ragnar Anton Kittil Frisch 
 ענף מדעי:  אקונומטריקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו 
 תלמידי דוקטורט:  Olav Reiersøl 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (1969)  עמית המכון לסטטיסטיקה מתמטית (1947)  עמית החברה האקונומטרית (1933) 
 בן או בת זוג:  Marie Smedal (28 באפריל 1920–2 בינואר 1952)  Astrid Johannessen (17 ביולי 1953–?) 
 
רַגְנָר אַנְטוֹן קִיטִיל פְרִישׁ (בנורווגית: Ragnar Anton Kittil Frisch;‏ 3 במרץ 1895–31 בינואר 1973) היה כלכלן נורווגי והזוכה הראשון בפרס נובל לכלכלה בשנת 1969 (במשותף עם יאן טינברגן). ידוע בשל היותו מייסד ענף האקונומטריקה בכלכלה, ועל שטבע את השימוש במונחים "מיקרו-כלכלה" ו"מקרו-כלכלה".
ביוגרפיה > משפחתו והשכלה

רגנר פריש נולד ב-3 במרץ 1895 באוסלו להוריו אנטון ורגנה פרדריקה פריש. משפחת פריש היגרה מגרמניה לקונגסברג במהלך המאה ה-17, ואבות אבותיו עבדו במכרות הכסף של קונגסברג במשך דורות. אנטוניוס פריש - סבו של רגנר - היה צורף כסף באוסלו ב-1856, ומשכך עבדה משפחת פריש עם מתכות יקרות כמו כסף במשך 300 שנה לכל הפחות.
כמי שצפוי היה להמשיך את העסק המשפחתי, הפך רגנר לשוליית צורף בבית המלאכה "דייוויד אנדרסן" באוסלו. בעצת אמו, במהלך תקופת התמחותו החל פריש ללמוד באוניברסיטת אוסלו. הוא בחר ללמוד כלכלה שכן היא נראתה כתחום "הקצר והקל ביותר" שהיה לאוניברסיטה להציע, ובשנת 1919 השלים את התואר. ב-1920 הוא גם השלים את המבחנים בתחום הצורפות והפך לשותף בבית המלאכה של אביו.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת והמשך לימודים

ב-1921 פריש זכה במלגה מהאוניברסיטה שאיפשרה לו להשקיע 3 שנים בלימודי כלכלה ומתמטיקה בצרפת ואנגליה. עם שובו לנורווגיה ב-1923, ולמרות הקשיים בהם היה נתון העסק המשפחתי, הוא המשיך בפעילותו המדעית בהאמינו שמחקר, ולא צורפות, היא ייעודו האמיתי. הוא פרסם מספר מאמרים בתורת ההסתברות. החל ללמוד באוניברסיטת אוסלו במהלך 1925, וב-1926 השיג את תואר הד"ר עם תזה בתחום הסטטיסטיקה המתמטית.