stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חואנה סוטו
קריירה > ניו יורק וסטוק מנדוויל 1984

במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה סוטו במדליית זהב בריצת מרתון, אם כי היא התחרתה במקצה זה מול אתלטית מקסיקנית נוספת אחת בלבד, ובמדליית זהב נוספת בקרב חמש מודרני בתחרות בה השתתפו שלוש ספורטאיות בלבד. היא הוסיפה גם מדליית כסף במירוץ ל-5,000 מטרים, בתוצאה של 20:20.42 דקות ונכנעה לשיא עולם של המתחרה הקנדית שסיימה עם 17:40.22 דקות.
סוטו זכתה גם בשתי מדליות ארד פאראלימפיות, בתחרות ל-1,500 מטרים היא סיימה במקום השלישי עם תוצאה של 5:37.58 דקות, ובמירוץ ל-100 מטרים זכתה בארד נוסף כשעצרה את השעון על 21.60 שניות.
קריירה > סיאול 1988

במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה סוטו בשתי מדליות זהב ושתי מדליות כסף. בתחרות ל-100 מטרים קבעה סוטו שיא עולם במקצה המוקדם עם תוצאה של 19.67 שניות אותו שברה במקצה הגמר כשניצחה את התחרות עם תוצאה של 19.43 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים קבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:17.93 דקות. בתחרות ל-200 מטרים היא סיימה במקום השני עם תוצאה של 40.46 שניות, ובמקצה השליחים ל-4X200 סייעה לנבחרתה לזכות במדליית הכסף עם תוצאה של 2:33.49 דקות, אחרי נבחרתה של ארצות הברית שקבעה שיא עולם של 2:31.17 דקות.
קריירה > ברצלונה 1992

סוטו השתתפה בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992). היא זכתה במדליית הארד עם הנבחרת המקסיקנית במירוץ השליחים 4X100 עם תוצאה של 1:18.38 דקות, אחרי המשלחת הבריטית שסיימה בתוצאה של 1:11.24 דקות, והמשלחת האמריקאית שקבעה שיא עולם של 1:05.51 דקות.
הערות שוליים

↑  אין תיעוד של שמה המלא
↑  Arnhem 1980 Paralympic Games Athletics Women's 60 m 5
↑  Arnhem 1980 Paralympic Games Athletics Women's 800 m 5
↑  Arnhem 1980 Paralympic Games Athletics Women's 1,500 m 5
↑  Arnhem 1980 Paralympic Games Athletics Women's 4x60 m Relay 2-5
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's Marathon 5
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's Pentathlon 5
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's 5,000 m 5
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's 1,500 m 5
↑  New York / Stoke Mandeville 1984 Paralympic Games Athletics Women's 100 m 5
↑  Seoul 1988 Paralympic Games Athletics Women's 100 m 5-6
↑  Seoul 1988 Paralympic Games Athletics Women's 400 m 5-6
↑  Seoul 1988 Paralympic Games Athletics Women's 200 m 5-6
↑  Seoul 1988 Paralympic Games Athletics Women's 4x200 m Relay 2-6
↑  Barcelona 1992 Paralympic Games Athletics Women's 4x100 m Relay TW3-4
חלון איימס

חלון איימס
חלון איימס או טרפז איימס (באנגלית: Ames window או Ames trapezoid) הוא אשליה אופטית, שבנויה מציור של חלון שנתפס כמלבני אך למעשה הוא טרפז. החלון מצויר על קרטון או חומר דק וקשיח אחר, משני צדדיו. הציור תלוי בחוט כך שהוא יכול להסתובב חופשי, או מחובר לציר על משטח מסתובב.
כשמסתכלים על החלון המסתובב נראה שהוא אינו משלים סיבוב אלא מסתובב לכיוון אחד ואז חזרה לכיוון השני.
התופעה התגלתה על ידי אדלברט איימס שיצר גם את אשליית חדר איימס.
תיאור האשליה

כשהצד הרחב של הטרפז קרוב אלינו אנו תופסים את הסיבוב בצורה נכונה, אך כשהוא מתרחק ונראה מעט קטן יותר אנו מצפים שיקטן עד לגודלו של הצד השני, אבל הוא נשאר גדול ממנו בהרבה, והמוח "מתקן" את התנועה על ידי כך שהטרפז כביכול משנה כיוון והצד הגדול חוזר אלינו. האשליה היא עקשנית, ורוב האנשים אינם מסוגלים להיפטר מהתפיסה שהחלון מסתובב הלוך וחזור. הצמדה של חפץ כלשהו לחלון יוצרת אשליה מוזרה אף יותר, כי החפץ משלים סיבובים שלמים בעוד החלון מסתובב מצד לצד, מה שיוצר רושם שהחפץ חודר דרך החלון. הזווית שבה החלון משנה כיוון היא עד 180 מעלות, ותלויה בממדי הטרפז.
איימס סבר שהסיבה לאשליה היא שרובנו חיים בסביבה מרובת מלבנים, גרים במבנים מלבניים בהם שולחנות, דלתות וחלונות מלבניים, מצד שני, כל עוד לא עומדים ממש מול המלבן הוא נרשם על הרשתית כטרפז. המוח שלנו למד שאלה למעשה מלבנים, שנראים טרפזיים בגלל זווית הראייה.
לפי תאוריה זאת אנשים שחיים בסביבה עם פחות מלבנים לא ילקו בתעתוע הזה. ב-1957 ביקש פסיכולוג מאוניברסיטת הרווארד לבדוק את התאוריה הזאת בדרום אפריקה, על 80 ילדים בני 10 עד 14. 40 מהילדים חיו בעיר דרבן, והאחרים היו מקהילות כפריות בסביבה, שבהן בקתות עגולות ומעט חפצים מלבניים. כשהמשתתפים ישבו במרחק של 3.3 מטר מהחלון כששתי עיניהם פקוחות, 60% מהעירוניים ראו את החלון נע מצד לצד, לעומת 17.5% מהכפריים. לכאורה זה מאשש את ההנחה של איימס, אבל כשהמשתתפים ישבו במרחק של כ-7 מטרים ועם עין אחת עצומה, האשליה הייתה הרבה יותר משכנעת - כ-90% משתי הקבוצות גם יחד ראו את האשליה. מכאן שתאוריית הסביבה המלבנית לא מסבירה את התופעה.
התופעה עדיין אינה מובנת במלואה. נוצרה וריאציה על חלון איימס כשבמקום טרפז שמזוהה כחלון יש משולש ואף צורת טיפה, ובשניהם התופעה קיימת, בצורה מעט חלשה יותר.
ראו גם

חדר איימס
אנאמורפוזה
הערות שוליים

↑  אשליית חלון איימס בערוץ CuriosityShow האוסטרלי
↑  אשליית מעגל דה היר
הרי וודאנג

הרי ווּדָאנְג (סינית: 武當山; פין-יין: Wǔdāng Shān), הוא שמו של רכס הרים קטן השוכן 25 קילומטרים מזרחית לעיר שה-ין שבצפון מערב מחוז חוביי במרכז סין. הרכס משתרע על כ-400 קמ"ר ובו 72 פסגות, שהגבוהה שבהן היא טְייֵנְג'וּ (סינית: 天柱‏, פין-יין: Tiānzhù, מילולית: "עמוד הרקיע"), 1,612 מטרים. בהר 36 צוקים ו-24 עמקים. לפי המסורת הדאואיסטית, על ההר חי הנזיר המיתולוגי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, ולכן הוא אתר חשוב עבור הדת הדאואיסטית, ולאורך השנים נבנו שם מספר רב של אנדרטאות, מקדשים, ארמונות, מנזרים, גשרים, שערים, מערות ומבדדים המקודשים לדת זו. ג'אנג סאנפנג נחשב גם המייסד של מספר אמנויות לחימה הנקראות וודאנג צ'ואן. מסיבות אלו הרי וודאנג הם אתר עלייה לרגל לדאואיסטים ומתרגלי אמנויות לחימה כאחד. ב-1994 הכיר ארגון אונסק"ו בחשיבות המקום כשהכריז עליו אתר מורשת עולמית.
מנזר טאואיסטי בפסגת הרי וודאנג
גאוגרפיה

השם "הרי וודאנג" (武当山) ניתן במפות סיניות הן לכל רכס ההרים (שמשתרע ממזרח-למערב לאורך הגבול הדרומי של עמק הנהר האנשווי, כשהוא חוצה כמה נפות של הנציבות העירונית שה-ין), והן לקבוצה קטנה של פסגות ברכס זה השוכנת בנפה העירונית דָאנְגְ'יָאנְגְקוֹאוּ (丹江口) השייכת לנציבות העירונית שה-ין. אתר המורשת העולמית מתייחס לאזור השני שבו המרכז הטאואיסטי. מסיבה זו גם הצגת גובה הפסגה הגבוהה ביותר ברכס במפות כ-1,612 מטרים מתייחסת רק לאזור המצומצם, ברכס כולו יש פסגות גבוהות יותר.
יש המחשיבים את רכס וודאנג כענף מזרחי של רכס דאבה (大巴山‏; Daba), רכס הרים גדול המשתרע על מערב חוביי, שאאנשי, צ'ונגצ'ינג וסצ'ואן.
היסטוריה

במהלך השנים התפרסמו הרי וודאנג בשל המנזרים הטאואיסטים המרובים השוכנים בהם, מנזרים שהתפרסמו כמרכז אקדמי למחקר, לימוד ותרגול של מדיטציה, אמנויות לחימה סיניות, רפואה סינית, שיטות חקלאות טאואיסטית והאמנויות הנלוות. המקור לכך היה באמונה הטאואיסטית כי האלים בני האלמוות שוכנים על פסגות ההרים. בהתאם לכך גם התו המורכב בכתב סיני המתאר בני אלמוות (仙 - xian שיאן) מורכב מאדם בצד שמאל והתו להר בצד ימין. הרי וודאנג, בהיותם הרים גבוהים יחסית, מכוסים יערות עשירים, הכוללים צמחייה שופעת ובה מינים רבים של צמחי מרפא (מתוך 1,800 מיני צמחי מרפא המוזכרים באנציקלופדיה של המינג, 400 צומחים בהרי וודאנג) התאימו על פי אמונה זו להיות משכן האלים, ולכן שימשו מקום מגורים ומפלט לנזירים טאואיסטים.
על פי המסורת הטאואיסטית עלה האל גֶ'ן ווּ (真武‏, Zhen wu - "לוחם מושלם") המכונה גם "שׂוֵ'אן ווּ" (玄武‏;Xuan Wu - "לוחם מסתורי") לשמים לאחר שהפך לבן אלמוות מהרי וודאנג, ספציפית מהצוק הדרומי שבו הוקם לכבודו מקדש נָאן-יֵן. ג'ן וו הוא אחד מחשובי האלים בפנתאון הטאואיסטי. הוא אל הצפון, אחד מארבעת האלים של ארבע רוחות השמים, והאל האחראי על איתני הטבע כולל הורדת הגשם.
היסטוריה > שושלות טאנג, סונג ויואן

כבר הקיסרים של שושלת האן המזרחית (250-25 לספירה) התעניינו בחבל ארץ זה, אבל ההיסטוריה של המרכז הפולחני בהר התחילה רק בתקופת שושלת טאנג (907-618). מסופר כי בעקבות בצורת שפקדה את המדינה הורה הקיסר טאידזונג (唐太宗‏; שלט 649-626) ליִיאָו גְ'ייֵן (Yiao Jian), המושל המקומי שבתחום שלטונו שוכנים הרי וודאנג, להתפלל לגשם. הנוכחים בתפילה סיפרו שעם סיומה המריאו חמישה דרקונים מפסגת ההר לשמים, ומיד החל לרדת מבול. על מנת להנציח את הצלחתו של המושל המקומי בהורדת גשמים הורה הקיסר טאידזונג לבנות את "היכל חמשת הדרקונים", המבנה הראשון שהוקם בהר. ההיכל נבנה בשנים 649-627.
בהמשך נבנו בתקופת שושלת טאנג המקדשים טָאיְיִי (Taiyi), יֵנְצָ'אנְג (Yanchang), ובשנת 869 נבנה מקדש וֵייווּ גונְג (Weiwu Gong - "מקדש הדוכס רב העוצמה"). ב-1018 הורה הקיסר ג'נדזונג (宋真宗; שלט 1022-997) משושלת סונג לשנות את מטרת "היכל חמשת הדרקונים" למקדש. אחד מיורשיו, הקיסר חווידזונג (宋徽宗; שלט 1126-1100), הורה לבנות את "ארמון הרקיע הסגול" (נבנה בשנים 1126-1119) מתחת לפסגת גָ'אנְצִ'י (Zhanqi - "הדגל המתנופף"), ואחריו הוקמו מנזר לָאוג'וּ'ן (Laojun), ומרפסת שְׂייֵנְגְווָאן (Xianguan).
השליטים המונגוליים של שושלת יואן (1271-1368) הסתמכו על דת הטאואיזם כמקור לסמכותם, ולכן הורה הקיסר קובלאי חאן (שלט 1294-1260) על הרחבת מקדש חמשת הדרקונים לארמון. אחד מיורשיו, הקיסר בויאנטו חאן (הסינים מכירים אותו כקיסר זֶ'נְדְזונְג (元仁宗‏, Renzong), שלט 1320-1311), שיום הולדתו חל ביום ההולדת של האל גֶ'ן ווּ, שכאמור עלה לשמים בהרי וודאנג, הורה לתלות במקדש זה לוח הנצחה שממנו השתמע שהקיסר הוא האל בתחפושת. המבנים החשובים מתקופת שושלת יואן בהרי וודאנג כוללים את "השער לאדמה המבורכת" שהוקם ב-1304 - השנה שבה נתכנו הרי וודאנג "האדמה המבורכת", מקדש הצוק יוּ'שׂ'וּ (Yuxu), ארמון טְייֵן-יִי-גֶ'נְצִ'ינְג (Tianyi-Zhenqing), מערת אל הרעם ומקדש הצוק יִינְשְׂייֵן (Yinxian).
היסטוריה > שושלת מינג

מרבית המבנים בהר הוקמו בתקופת שושלת מינג (1644-1368). הקיסר יונגלה (永樂帝; שלט 1424-1402), הקיסר השלישי בשושלת מינג ובנו של חונגוו של מייסד השושלת, עלה לשלטון בהפיכה כשהוא מורד ביורש הרשמי, הקיסר ג'יינוון (建文; שלט 1402-1398), הקיסר השני של שושלת מינג שהיה נכדו של חונגוו. על מנת להצדיק את המרד טען הקיסר, שהיה לפני עלייתו לשלטון הנסיך האחראי על צפון הקיסרות, כי הקיסרות הוענקה לו מהאלים, וכי הוא אישית מוגן תחת חסותו של האל גֶ'ן ווּ, אל הצפון. כהכרת טובה לאל הוא שלח את חתנו מוּ שִׂין (Mu Xin) יחד עם שר העבודות ושר הטקסים לעמוד בראש צוות של ארבע מאות פקידים שתפקידם היה לנהל הקמת מכלול גדול של מבנים בהרי וודאנג במקביל למיזם בנייה גדול אחר של יונגלה, הקמת העיר האסורה בבייג'ינג. כ-20,000 פועלים עמלו במשך 12 שנים על הקמת מעל 100 מבנים: ארמונות, היכלות, מקדשים, מנזרים, מקדשי צוק, ומעל ל-100 גשרי אבן. כמו כן נסללה דרך בת 70 קילומטרים ממרגלות ההר ועד פסגת טְייֵנְג'וּ.
על מנת לכלכל את הנזירים שלח יונגלה ב-1416 3,000 אסירים שיעבדו את האדמות בסביבה. לאתר בהרי וודאנג נשלחו מלומדים טאואיסטים מכל רחבי המדינה על מנת שישמשו כראשי המקדשים והמנזרים. מתחם המקדשים התפרש על שטח של 1,600 דונם, כפול משטחה של העיר האסורה. יונגלה פיקח אישית על ביצוע המיזם והעניק להרי וודאנג את התואר "הר מספר אחד תחת השמים" (Taiyue), ובכך הכריז כי להר חשיבות מעל לחמשת ההרים הגדולים של סין, ורומם את האל גֶ'ן ווּ למעמד הבכיר ביותר בפנתאון הטאואיסטי. לכבוד האל הוקם ההיכל המוזהב על הפסגה הגבוהה ביותר בהר, פסגת טְייֵנְג'וּ (1,612 מטרים), ובמרכזו פסל הנחושת של גֶ'ן ווּ. על מנת להגן על ההיכל הוקמה על המדרון מתחת לפסגה חומה שכונתה חומת העיר האסורה.
בין בני האלמוות של הטאואיזם, שאותם העריץ יונגלה, היה הנזיר המיתי ג'אנג סאנפנג (张三丰, בפין-יין: Zhang Sanfeng). האגדות על גָ'אנְג סָאנְפֶנְג טוענות כי חי בשלהי תקופת שושלת סונג, בתקופת שושלת יואן או בתחילת שושלת מינג, וכי בחלק מחייו התגורר בהרי וודאנג. ידוע כי יונגלה, שהאמין כי הנזיר, בהיותו בן אלמוות, מתגורר עדיין בסין, כתב אליו מכתב שהיה מלא הערכה בצורה יוצאת דופן וביקש להיפגש עמו. למרות שלא קיבל תשובה הורה יונגלה להקים לכבוד גָ'אנְג סָאנְפֶנְג את היכל יוּ'גֶ'ן (Yuzhen gong - "היכל הפגישה באיש האמת") ובמרכזו פסלו המוזהב של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג.
גם יורשיו של יונגלה המשיכו לתמוך במרכז בוודאנג. כך למשל שלח ב-1552 הקיסר ה-11 בשושלת מינג, הקיסר ג'יאג'ינג, (嘉靖‏, Jiajing; שלט 1567-1521), את שר העבודות לפקח בראש צוות של מאה פקידים על עבודות שיפוץ המקדשים. לכבוד מאורע זה הוקם שער גְ'ה-שְׁה-שׂוֵ'אן-יְוֵּ'ה (Zhishi-Xuanyue - "ההר השחור (או הר המסתורין) המושל בעולם"). על חשיבות המרכז בתקופת שושלת מינג, מעידים 369 צווים קיסריים שעניינם הרי וודאנג, ושמעם של נזירים טאואיסטיים שפעלו במנזרי ההר בתקופה זו דוגמת גָ'אנְג שׁוֹאוּצִ'ינְג (Zhang Shouqing) יצא למרחוק בכל רחבי סין.
היסטוריה > מתקופת שושלת מינג ועד ימינו

מסוף תקופת שושלת מינג מוזכרים ההרים בעיקר בהקשר לאירועים הקשורים בהיסטוריה הצבאית של סין. לי דזה-צ'נג, המורד שהביא להפלת הקיסר האחרון משושלת מינג בטרם הוכנע בעצמו על ידי צבא המאנצ'ו של שושלת צ'ינג, אסף צבא באזור זה. לוח זיכרון בהר מזכיר את הכנעת מורדי הטורבן האדום בהר על ידי צבא שושלת צ'ינג ב-1856, וב-1931 מצאה ארמיית החזית השלישית הקומוניסטית מקלט בהרים, לאחר נסיגתה מאגם הונג בדרום חוביי.
מרבית המבנים לא שרדו את חמש מאות השנים שעברו מאז, וחלק מהמנזרים ניזוקו במהלך מהפכת התרבות בשנים 1966–1976 ולאחריה, אלא שבשנים האחרונות הפכו הרי וודאנג לאתר פופולרי בקרב תיירים מסין וממדינות אחרות בזכות יופיים הטבעי והמבנים ההיסטוריים. המנזרים והארמונות קיבלו ב-1994 מעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
ב-19 בינואר 2003 נשרף היכל יוּ'גֶ'ן (Yuzhen gong) בן 600 השנים עקב רשלנות של עובד בבית ספר לאמנויות לחימה. ההיכל בן שלושת האולמות שהשתרע על שטח של 200 מ"ר נשרף כליל. פסלו המוזהב של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג שעמד בדרך כלל במרכז ההיכל הועבר במקרה לבניין אחר קודם לשריפה ולכן ניצל.
הרי וודאנג ואמנויות הלחימה הסיניות

כאמור, על פי האגדה התגורר בן האלמוות, הנזיר הטאואיסטי המיתי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, שיש הטוענים שחי בין שושלת סונג לשושלת מינג, במשך תקופה מחייו בהרי וודאנג. על פי אותה אגדה אחראי גָ'אנְג סָאנְפֶנְג, להמצאת הוודאנג צ'ואן בכלל, ולהמצאת הטאי צ'י בפרט, בתקופה שבה התגורר בהר. את ההשראה להמצאות אלו קיבל לאחר שחזה בקרב בין עקעק זנבתן (יש הטוענים כי מדובר בעגור לבן-עורף) שתקף צפע. הוא התרשם מטקטיקת ההגנה של הנחש שנשאר דרוך והצליח להגן על עצמו בזמן שהעוף תקף, עד שבשלב מסוים זינק והכיש את תוקפו למוות. קרב זה נתן לו השראה ליצירת תורת האגרוף של הטאי צ'י הכוללת 72 תנועות.
מתחילת המאה ה-20 נחשבים טאי צ'י, שינג אי צ'ואן ובה גואה ג'אנג כסגנונות של וודאנג על פי הסיווג של סון לוטאנג (孫祿堂‏; 1933-1860). סוּן לוּטָאנְג היה מלומד שהתמחה בסגנונות הלחימה המכונים "פנימיים" (內家, Nèijiā - נֵייגְ'יָה), בניגוד לסגנונות שמקורם במנזר שאולין המכונים "חיצוניים". על בסיס סיווג זה הופרדו המשתתפים ל"שאולין" ול"וודאנג" בתחרות הראשונה של אמנויות הלחימה הלאומיות שאורגנה על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות הלחימה ונערכה בנאנג'ינג ב-1928.
הפסטיבל העולמי השלישי לאמנויות הלחימה הסיניות המסורתיות נערך בין ה-28 באוקטובר ל-2 בנובמבר 2008 בעיר שה-ין הסמוכה להרי וודאנג. המיקום נבחר על מנת לכבד את אחד משלושת סגנונות אמנויות הלחימה הסיניות.
אמנויות הלחימה של וודאנג התפרסמו ברחבי העולם, במיוחד לאחר הצלחת הסרט נמר, דרקון שגיבוריו הם לוחמי וודאנג. במדינות שונות הוקמו אגודות המלמדות את התורה. בישראל, למשל, פועלת עמותת טאי צ'י צ'ואן וודאנג, ומדי פעם נוסעים ישראלים ללמוד את התורה במקום עצמו.
הערות שוליים

1 2 3  הספר Atlas of World Heritage: China Long River Press, 2005, ISBN 1592650600 עמ' 89
1 2 3 4 5  Mount Wudang -- Abode of Immortals and a Martial Monk
1 2 3 4 5 6  Advisory body evaluation
↑  זו השנה הרשמית שבה הוקמה השושלת. מעשית שלטו המונגולים על צפון סין כבר מתחילת המאה ה-13.
↑  זה המספר המופיע באתר אונסק"ו. אתרים אחרים, כדוגמת Mount Wudang -- Abode of Immortals and a Martial Monk, נוקבים במספר 300,000
↑  五岳‏ (Wuyue) - חמישה הרים המייצגים את ארבע רוחות השמיים ואת המרכז. בולט בהם הר טאי המייצג את המזרח שבו היו אמורים קיסרי סין לבצע טקס שנתי
↑  David Leffman, Simon Lewis, Jeremy Atiyah, Rough Guide to China, Rough Guides, 2003, ISBN 1843530198, Page 551-553
↑  China's world heritage sites over-exploited
1 2  Pilgrimage to Wudang
↑  מידע נרחב על גָ'אנְג סָאנְפֶנְג מצוי בספר: Jeaneane D. Fowler, Shifu Keith Ewers, T'ai Chi Ch'üan: Harmonizing Taoist Belief and Practice, Sussex Academic Press, 2005, ISBN 1903900204, Pages 29-34
↑  גוף שהוקם על ידי ממשל הקוומינטנג באותה שנה ופורק כאשר הקומוניסטים עלו לשלטון בסין ב-1948.
↑  הפסטיבל העולמי השלישי לוו-שו מסורתי יערך בשיין, חוביי (בסינית)
↑  עמותת טאי צ'י צ'ואן וודאנג
↑  לדוגמה מחנה אימונים בטאי צ'י בהר וודאנג, סין
↑  Ancient Building Complex in the Wudang Mountains
↑  Ancient Arches (Paifang)
↑  כך על פי אתר אונסק"ו. על פי אתר CCTV גובהו 20 מטרים
↑  13 מטרים על פי אתר CCTV
1 2  Ancient Building Complex in the Wudang Mountains
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529633205171  LCCN: sh85148673  VIAF: 315526745   WorldCat (עם VIAF): 315526745 
הקיסר יונגלה משושלת מינג, שבהוראתו נבנו מרבית מתחמי המבנים בהרי וודאנג
שער גְ'ה-שְׁה-שׂוֵ'אן-יְוֵּ'ה, שער הכניסה להרי וודאנג מ-1552
פסל של גָ'אנְג סָאנְפֶנְג בהרי וודאנג
ארמון נָאן-יֵן
האולם המוזהב שעל פסגת טיינג'ו
אולם הרקיע הסגול, המבנה המרכזי בארמון הרקיע הסגול
היכל האבות בארמון הרקיע הסגול
זנק הידראולי

דוגמה קלאסית לזנק היא מעגל המים 'המזנק' סביב זרם המים, ומבטא את המעבר מזרימה סדורה ורגועה (למינרית) לזרימה גועשת (טורבולנטית).
זרם מים ביציאה ממחליף החום בתחנת הכוח רדינג בתל אביב
זנק הידראולי (באנגלית: Hydraulic Jump), הוא תופעה המתרחשת בזרימה בתעלות פתוחות כאשר גובה הזורם עולה באופן פתאומי (מזנק) ללא שינוי גאומטרי בממדי התעלה. חלק מחידתיות התופעה נעוצה בהפסדי האנרגיה (דיסיפציה) העוברת למערבולות המתפתחות בזרימה, ובהן מומרת האנרגיה הקינטית להפסדים של אנרגיית חום. אופי הזרימה נקבע באמצעות מספר פראוד המבטא את היחס בין מהירות התקדמות הזורם לבין מהירות גל הכובד:  F_{r}={\frac {v}{\sqrt {gh}}} ומסווג לשלושה תחומי זרימה;

על-קריטית ( F_{r}>1 ), 
קריטית ( F_{r}=1)
ותת קריטית ( F_{r}<1).
קיים דמיון רב בין תופעת הזנק בנוזלים ובין תופעת גל הלם בזרימה דחיסה במובן של השינוי הפתאומי ואי הרציפות הנוצרת בתווך החומרי, ובמובן של חזית הגל המתקדמת ששונה משמעותית בלחץ ובצפיפותה. על כן, בשל הפסדי האנרגיה הרבים החלים במערכת, נהוג לחשב את שינויי המערכת לפי שימור תנע תוך שימוש בנפח בקרה מבודד, ולא לפי משוואת שימור אנרגיה רגילה.
הסבר אינטואיטיבי לתופעה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כאשר זורם במהירות גבוהה מספיק (מעל מהירות קריטית מסוימת) זולג לתוך אזור שמאפשר רק מהירות זרימה נמוכה יותר,  שינוי פתאומי מתחולל בגובה פני הזורם.
הנוזל הזורם במהירות מאט בפתאומיות ומגדיל את גובהו, ובכך ממיר חלק מהאנרגיה הקינטית ההתחלתית של הזורם לגידול באנרגיה הפוטנציאלית שלו, יחד עם כמות מסוימת של אנרגיה שאובדת באופן בלתי הפיך לחום דרך טורבולנציה.
תופעה זו מתרחשת למשל בתעלה בעלת תחתית עם שיפוע משתנה, בה במורד הזרם, כוחות החיכוך והצמיגות מכריחים את הזרימה להיות איטית, אך במעלה זרם היכן שהשיפוע גבוה יותר, מהירות הזרימה היא על-קריטית. כגון בסרטון למעלה, בו נראה הזנק ההידראולי ביציאה ממחליף החום ברדינג, היכן שתחתית התעלה משנה את שיפועה. או בתמונה בהמשך הערך בו נצפה הזנק ההידראולי מים אחרי מפל.
בעבור מהירויות זרימה התחלתיות שאינן משמעותית מעל המהירות הקריטית, המעבר מופיע כגל נייח קטן על פני המים. כשמהירות הזרימה ההתחלתית גדלה עוד יותר, המעבר נעשה פתאומי יותר, עד אשר במהירויות גבוהות מספיק, חזית המעבר נשברת ומתערבלת בחזרה על עצמה. כאשר זה קורה, הקפיצה יכולה להיות מלווה בטורבולנציה אלימה, ערבוב של האוויר והמים המופיע כתצורות של בועות במים, גלי שטח (אדוות - גלי מתח פנים), וגלי מים.
סיווג

ישנן שתי תופעות עיקריות בהם מתגלמת תופעת הזנק ההידראולי, ומבחינה היסטורית נעשה שימוש בטרמינולוגיה שונה לכל תופעה. אף על פי כן, המכניזמים מאחורי כל תופעה דומים, ושתי התופעות הן פשוט וריאציות אחת של השנייה הנצפות ממערכת ייחוס שונה, ולכן אותן טכניקות אנליטיות משמשות לניתוח שלהן.
שני הסוגים הם:
הזנק ההידראולי הנייח - מים הזורמים במהירות הופכים בקפיצה נייחת למים הזורמים באיטיות.
הזנק ההידראולי הנע - שנקרא גם נחשול גאות (אף שתופעת הגאות והשפל אינה הגורם היחידי המחולל אותו) - קיר של מים שנע ביחד עם הזרם. אם עוברים למערכת הייחוס של הקיר, התופעה נראית כזנק ההידראולי הנייח. למעשה, התקדמות גל צונאמי באוקיינוס הפתוח נעשית כמו הזנק ההידראולי הנע (מתחת לגל, הים כולו נמצא בתנועה אופקית), וניתן להיעזר באותם כלים אנליטיים המשמשים לניתוח הזנק ההידראולי כדי להסיק שמהירות התקדמות הצונאמי באוקיינוס בעומק H היא  v={\sqrt {gH}}.
ניתוח מתמטי של התופעה בזרימה בתעלות - חיזוי גובה הקפיצה

גודל הקפיצה בגובה המים בזנק הידראולי בתעלות נגזר מיישום משוואות הרציפות ומשוואות שימור התנע לזרימה אי-דחיסה בעלת חתך משתנה (גובה הזורם משתנה).
ניתוח מתמטי של התופעה בזרימה בתעלות - חיזוי גובה הקפיצה > יישום עקרון הרציפות

במכניקת הזורמים, עקרון הרציפות הוא ניסוח שקול לשימור המסה. בהינתן משטח סגור התוחם במלואו זורם, הזורם זורם לתוך הנפח שלו בחלק מהמשטח והחוצה מהמשטח בחלק אחר ממנו, אך סך הזרימה אליו היא אפס, שכן צפיפות הזורם קבועה. במקרה של תעלה מלבנית, השוויון בין שטף הזרימה פנימה ( \rho v_{0}h_{0}L) והחוצה ( \rho v_{1}h_{1}L) אל אזור המעבר (האזור בו גובה הזורם משתנה) מניב:
כאשר  \rho  היא צפיפות הזורם,  v_{0} ו- v_{1} הם המהירויות האופקיות הממוצעות של פרודות הזורם משני צידי הזנק ההידראולי,  L הוא רוחב התעלה, ו- h_{0} ו- h_{1} עומק המים משני צידיו.
ניתוח מתמטי של התופעה בזרימה בתעלות - חיזוי גובה הקפיצה > שינוי שטף התנע

כדי להבין כיצד מהירות הזורם משתנה משני צידי הקפיצה, נביט בעמודות מים משני צידי הזנק. המתקף שעמודת מים יוצרת שווה למכפלת משך הזמן באינטגרל על הכוח ההידרוסטטי שהיא יוצרת בכל העומקים. הכוח ההידרוסטטי הוא מכפלת הלחץ בשטח החתך  dA=Ldh, כאשר הלחץ ההידרוסטטי בעמוד מאזן את הכבידה ומקיים  p=\rho gh. כלומר:
J=T\cdot \int pdA=TL\rho g\cdot \int _{0}^{h}hdh={\frac {1}{2}}TL\rho gh^{2}.
בסיטואציה של זנק הידראולי בתעלה מלבנית, הזורם מאבד תנע בקצב קבוע ששווה להפרש בין סך הכוחות ההידרוסטטיים משני צידיו, כאשר קצב איבוד התנע מיוצג על ידי מכפלת ספיקת הזרימה בהפרש המהירויות משני צידיו. מתמטית, קשר זה מניב משוואה נוספת:
\rho v_{0}^{2}h_{0}+{1 \over 2}\rho gh_{0}^{2}=\rho v_{1}^{2}h_{1}+{1 \over 2}\rho gh_{1}^{2}..
כעת, אם נחלק את שני האגפים ב- \rho  וניעזר בתוצאה של משוואת הרציפות, נקבל את הביטוי:
v_{0}^{2}\left(h_{0}-{h_{0}^{2} \over h_{1}}\right)+{g \over 2}(h_{0}^{2}-h_{1}^{2})=0.
שלאחר מספר מניפולציות אלגבריות הופך ל-:
{1 \over 2}{h_{1} \over h_{0}}\left({h_{1} \over h_{0}}+1\right)-Fr^{2}=0,.
כאשר  Fr^{2}={v_{0}^{2} \over gh_{0}}. כאן  Fr הוא מספר פראוד חסר הממדים, המקשר בין כוחות גרביטציוניים לכוחות אינרציה בזרימה. פתירת המשוואה הריבועית הזאת מניבה:
{h_{1} \over h_{0}}={\frac {-1\pm {\sqrt {1+{\frac {8v_{0}^{2}}{gh_{0}}}}}}{2}}.
האפשרויות השליליות אינן מציגות פתרונות פיזיקליים בעלי משמעות, לכן:
{h_{1} \over h_{0}}={\frac {-1+{\sqrt {1+{\frac {8v_{0}^{2}}{gh_{0}}}}}}{2}}
 {h_{1} \over h_{0}}={\frac {{\sqrt {1+{8Fr^{2}}}}-1}{2}},
קשר זה ידוע כמשוואת Bélanger. ניתן לראות כי קיימים שלושה סוגי פתרונות:
כאשר  {\frac {v_{0}^{2}}{gh_{0}}}=1, אז  {h_{1} \over h_{0}}=1 (כלומר אין קפיצה).
כאשר  {\frac {v_{0}^{2}}{gh_{0}}}<1, אז  {h_{1} \over h_{0}}<1 (כלומר יש קפיצה שלילית בגובה. אף על פי שמשוואות הרציפות והתנע מאפשרות פתרון כזה, הוא לא ייתכן פיזיקלית - מבחינה אנרגטית שטף האנרגיה היוצאת גדול משטף האנרגיה הנכנס. ניתן להסביר זאת ישירות גם מבלי להשתמש במשוואות, כתוצא ישיר של תהליכי השחיקה הטורבולנטיים הבלתי-הפיכים. כלומר, אם קפיצה שלילית הייתה יכולה להתקיים, ניתן היה להפוך את כיוון הזרימה ולקבל ששטף האנרגיה לתוך אזור הזנק גדול משטף האנרגיה החוצה מהזנק).
כאשר  {\frac {v_{0}^{2}}{gh_{0}}}>1, אז  {h_{1} \over h_{0}}>1 (כלומר יש קפיצה חיובית בגובה).
לסיכום, זנק הידראולי ייתכן רק אם מהירות הזורם היא על-קריטית, כאשר  \ Fr>1, כלומר כאשר מהירות הזורם עולה על מהירות גל הכבידה בעומק כזה של הזורם. תנאי זה שקול לאמירה שמהירות הזורם לפני הזנק היא על-קריטית ואחרי הזנק היא תת-קריטית.
ניתוח מתמטי של התופעה בזרימה בתעלות - חיזוי גובה הקפיצה > קצב השחיקה האנרגטית בזנק הידראולי

קצב אובדן האנרגיה שווה לספיקה המסית של התעלה  Q_{M} כפול השינוי הממוצע באנרגיה הסגולית (אנרגיה ליחידת מסה) הכוללת (קינטית + פוטנציאלית + הידרוסטטית). אם נסתכל בנפח מים הפרוש לרוחב התעלה בעל עובי  \ell  ומסה כוללת  m=\rho Lh\ell  לפני הזנק. נראה שאחרי הזנק, הוא מתכווץ ברוחב ומתרחב בגובה. מרכז המסה של העמוד עולה מגובה של  {\frac {h_{0}}{2}} לגובה של  {\frac {h_{1}}{2}}, לכן האנרגיה הפוטנציאלית של העמוד גדלה ב- m{\frac {g(h_{1}-h_{0})}{2}}., הלחץ ההידרוסטטי אוצר אנרגיה הידרוסטטית המקיימת  E=\int _{V}pdV=\rho g\ell L\int _{0}^{h}hdh=\rho g\ell Lh{\frac {h}{2}}, לכן האנרגיה ההידרוסטטית גדלה גם היא ב- m{\frac {g(h_{1}-h_{0})}{2}}. לעומת זאת, האנרגיה הקינטית של העמוד קטנה ב-:
 {\frac {1}{2}}m\left(v_{0}^{2}-v_{1}^{2}\right)={\frac {1}{2}}mv_{0}^{2}\left(1-{\frac {h_{0}^{2}}{h_{1}^{2}}}\right). לפיכך קצב השחיקה נתון בביטוי:
{\frac {\Delta E}{\Delta T}}=Q_{M}\left[{\frac {1}{2}}v_{0}^{2}\left(1-{\frac {h_{0}^{2}}{h_{1}^{2}}}\right)-g(h_{1}-h_{0})\right]=g\cdot Q_{M}{\frac {(h_{1}-h_{0})^{3}}{4h_{0}h_{1}}}
ניתוח מתמטי של הסיבות לזנק הידראולי

עד כה הראנו מהן תוצאות הזנק ההידראולי, כעת נפנה להדגים את הגורמים לזנק הידראולי באמצעות ניתוח פשטני של שתי דוגמאות בהן הוא מופיע.