stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טינטין בארץ הסובייטים
עלילת הספר

טינטין, כתב העיתון "לֶה פּטִי וָנְטייֶם", וכלבו שלג, נשלחים למשימה בברית המועצות. בזמן היציאה מבריסל, מפוצץ סוכן סובייטי השייך לסוכנות OGPU את הרכבת, בטענה שטינטין הוא נוכל קטן שנוסע למוסקבה. טינטין מגיע לברלין ומדווח למשטרה על האירוע, העוצרת אותו, אך הוא נמלט, ומגיע לגבול ברית המועצות. טינטין מובא למשטרה ומספר להם מה קרה, והקומיסר מורה לשוטרים להתעלם ממנו. לאחר שברח שוב, טינטין רואה מפעל סובייטי שעשוי מקרטון, העשן מיוצר משריפת עץ, והם מצלצלים במתכות כדי שהאנגלים יחשבו שהכלכלה הסובייטית חזקה.
טינטין ממשיך בדרכו עד שהוא מגיע לבחירות מקומיות שם הוא רואה שהמתמודדים מכוונים רובים על הבוחרים ומאיימים עליהם שאם לא יבחרו בהם הם ימותו. טינטין עוטה על עצמו סדין לבן ומבריח את המתמודדים על ידי התחזות לרוח רפאים. טינטין מגיע למוסקבה, והסובייטים חושבים שהוא "עני מסריח". הוא מבחין בפקיד ממשלתי המחלק חתיכות לחם לילדים יתומים חסרי בית. כלבו של טינטין, שלגי, גונב כיכר לחם ומביא לילדים. טינטין מבחין שהסובייטים מוכרים את הלחם שלהם על מנת שיקבלו יותר כסף ממדינות אחרות ולהם לא נשאר כלום, ושהמשטרה מאיימת על החקלאים שיביאו להם את כל התירס שלהם. טינטין נכנס בטעות למחנה של הצבא הסובייטי, החיילים מגלים שהוא מתחזה, לוקחים אותו למדבר מושלג ושם הוא הולך לאיבוד. טינטין מגלה כניסה סודית לבית רדוף רוחות, הוא נתפס שם ומספרים לו ש"אתה במחבוא שבו לנין, טרוצקי וסטלין אספו יחד עושר וגנבה מן העם!".
בעזרת שלגי הוא בורח משם, משתלט על מטוס וטס לתוך הלילה, מתרסק ובונה מדחף חדש למטוס מכיוון שהמדחף הישן נשבר. הוא מצליח לתקן את המטוס ונוחת בברלין, משתכר ומתעלף. הוא נתפס על ידי ה-OGPU, וננעל בצינוק. שלגי משחרר אותו בעזרת שלבש על עצמו שטיח של נמר והפושעים נבהלו וברחו. לבסוף טינטין מגלה שה-OGPU רוצים לפוצץ את כל בירות אירופה, וטינטין חוזר לבריסל ושם מקבל פופולריות גדולה.
טטיאנה הופמן

| --- | --- |

טטיאנה הופמן, 2015
 לידה:  26 בדצמבר 1946 פראג, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  14 בנובמבר 2016 (בגיל 69) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1964–2016 (כ־52 שנים)
 
טטיאנה הופמן (26 בדצמבר 1946 – 14 בנובמבר 2016) הייתה שדרנית רדיו, עיתונאית וכתבת טלוויזיה ישראלית. נודעה בשל כתבות הצבע על המתרחש בעולם, שערכה וקריינה במסגרת עבודתה בחברת החדשות של ערוץ 2.
ביוגרפיה

נולדה בשם טטיאנה שטפנקובה (בצ'כית: Tatiana Štěpánková) בפראג שבצ'כוסלובקיה דאז (בשנות האלפיים, בצ'כיה). היא החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1964, ברדיו הממלכתי של פראג, שם הגישה פינה סאטירית על המתרחש במדינה שבאותה העת הייתה נתונה תחת משטר קומוניסטי.
בשנת 1968 זכתה הופמן בפרס מטעם אגודת העיתונאים הישראלית והוזמנה לטקס קבלת הפרס בישראל. בזמן ביקורה הקצר בישראל, פלשה ברית המועצות לפראג, חזרתה לא התאפשרה, והיא החליטה להשתקע בישראל.
לאחר שלמדה עברית, התאקלמה בירושלים ואף החלה ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת העברית, החליטה הופמן לחזור לתחום הרדיו, והחלה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתחומי עזר בלבד, ולאחר מכן בעריכת מהדורות ויומני חדשות. למרות התאקלמותה, החליטה, מסיבות אישיות, לרדת לגרמניה. היא לימדה באוניברסיטת דיסלדורף והתמקדה בחיי המשפחה במשך 12 שנים. לאחר מכן, עלתה לישראל בשנית, עם משפחתה. אז, התגרשה מבעלה הראשון, תיאודור הופמן, והחלה לעבוד כמנהלת אדמיניסטרטיבית של קרן גרמנית, וכן כעורכת וככתבת-חוץ בקול ישראל. הופמן אף עסקה למשך זמן קצר בעניינים עסקיים, וייעצה לחברות ישראליות שפעלו במדינות מזרח אירופה.
בשנת 1993, עם עליית הערוץ השני בטלוויזיה, החליטה הופמן חסרת הרקע הטלוויזיוני לנסות את מזלה בחברת החדשות שבערוץ. שלום קיטל שמונה באותה עת לסמנכ"ל חברת החדשות, קיבל את הופמן לעבוד בחדשות הערוץ. למרות מבטאה, עסקה בקריינות, והופקדה על חדשות החוץ, תפקיד שמילאה במשך יותר משני עשורים.
ב-2005 קיבלה תואר קונסול כבוד מטעם צ'כיה.
ב-14 בנובמבר 2016 נפטרה הופמן בת ה-69 מדום לב, בביתה שבירושלים. למחרת נטמנה בהר המנוחות בירושלים. הותירה אחריה שלושה ילדים מנישואיה הראשונים, ואת בן זוגה, הצייר אריה אזן (איזמן).
הערות שוליים

↑  טטיאנה שטפנקובה נתקבלה לעבודה במערכת "היום הזה", דבר, 29 במאי 1970
↑  רן בוקר, טטיאנה הופמן הלכה לעולמה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2016
יוסי אסף

| --- | --- |
 לידה:  בית השיטה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד מילואים  מפקד חטיבת מילואים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 
יוסי אסף (נולד ב-1942) הוא איש חינוך ששימש כמנהל סמינר הקיבוצים.
שירותו הצבאי

אסף נולד וגדל בקיבוץ בית השיטה. עם גיוסו לצה"ל התנדב אסף לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת ההתשה. לאחר ששימש כסגן מפקד פלוגה השתחרר מצה"ל. במהלך שירות המילואים שימש אסף כמפקד פלוגה מסייעת בגדוד 28 של חטיבה 55. אסף פיקד על הפלוגה בין היתר במבצע אבירי לב. בהמשך שירות המילואים שימש כמפקד גדוד מילואים וכמפקד חטיבת מילואים.
אסף ניהל את סמינר הקיבוצים במשך 11 שנים, (2012–2001). החל דרכו בקיבוץ בתחום החינוך וההוראה, והמשיך במגוון תפקידים בהם זכה להישגים ותרם לכלל. ריכז את חברת הילדים בקיבוצו, כיהן כמזכיר הקיבוץ, ניהל את התפעול במפעל השימורים בקיבוץ וניהל את הכפר לשיקום נפגעי סמים במלכישוע.
הערות שוליים

↑  רן אדליסט, ‏הולכים לאיבוד, באתר מעריב אונליין, 19 ביולי 2015
↑  דניאל אדלסון, בשקט מוחלט על גדות התעלה, אתר זרוע היבשה, ‏ 6 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416443405171  VIAF: 48156674893533580342   WorldCat (עם VIAF): 48156674893533580342 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהושפט בן אחילוד

יְהוֹשָׁפָט בֶּן-אֲחִילוּד, דמות מקראית, שימש בתפקיד מזכיר בתקופת מלכות דוד ושלמה.
שמו ומוצאו

יהושפט הוא שם תאופורי ישראלי, אשר משמעותו ה' שפט. בנימין מזר סובר כי בענא בן אחילוד, אשר שמו תאופורי כנעני ויהושפט אחים אשר מוצאם כנעני ואילו יהושפט קיבל שם תאופורי ישראלי. לשיטתו למעט העובדה שהשם אחילוד הוצמד לשניהם ואינו ידוע ממקורות אחרים, יש יסוד לכך שבענא ויהושפט אחים הם.
אמנם יהושפט הוא שם ישראלי אך בשם אביו מופיע מרכיב נכרי. לדעת נתן שור היה יהושפט חלק מהאצולה הקדם-ישראלית כלומר יבוסי אשר מלאה תפקיד בממלכת דוד אשר נעזר בבניית ממלכתו ביסודות זרים ואמצה לעצמה את האמונה הישראלית והייתה מעורה בחוגי ההנהגה.
תפקידו

יהושפט בן אחילוד נזכר ברשימות שרי המלכים דוד ושלמה כנושא משרת המזכיר.
מזכיר הוא תוארו של אחד מהשרים בחצרות המלכים דוד, שלמה ומלכי יהודה. התואר מזכיר בא ברשימות השרים אצל דוד מיד לאחר שר הצבא ואילו בתקופת מלכות שלמה הוא מופיע רביעי. 
תפקיד המזכיר נזכר גם בתקופות המלך חזקיהו ויאשיהו. בתקופתו של חזקיהו שירת בתפקיד יואח בן אסף ובתקופת יאשיהו שירת בתפקיד זה יואח בן יואחז. לדעת משה צבי סגל היה המזכיר ממונה על כתיבת הזכרונות של אירועים בתחום הממלכה. כך גם בתרגום יונתן: ”ממנא על דכרניא”. אחרים סוברים כי תפקידו היה להזכיר למלך את סדר היום כדוגמת Magister memoriae(איט') ברומא העתיקה.
חיבור ספר שמואל

לדעת חז"ל מחבר ספר שמואל, הוא שמואל. לשיטתו של משה צבי סגל היה זה יהושפט בן אחילוד. אוגוסט קלוסטרמן טוען כי היה זה אחימעץ בן צדוק שכתב את ספר שמואל. כל הדעות מסתמכות על העובדה כי המחבר היה מעורה בנעשה בממלכה. לדעת יהודה אליצור, הכותב אינו יכול היה להיות יהושפט בן אחילוד כי דוד היה מפטרו בשל כך מיד.
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק ח', פסוק ט"ז ; ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק כ"ד ; ספר דברי הימים א', פרק י"ח, פסוק ט"ו.
↑  ספר מלכים א', פרק ד', פסוק ג'.
↑  בנימין מזר, כנען וישראל: מחקרים היסטוריים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1980, עמ' 212.
↑  נתן שור, תולדות ירושלים: כרך א', תל אביב, דביר, 1987, עמ' 45.
↑  משה צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים, קריית ספר, 1987, ע"מ רצ.
↑  משה צבי סגל, בקורת על חיבורו של  ‏ Elias Auerbach :Wueste und Gelobtes Land, Geschichte Israels von den Anfaengen bis zum Tode Salomos by ‏ , תרביץ: רבעון למדעי היהדות, תשרי תרצ"ד עמ' 113-111.
↑  יהודה אליצור, ישראל והמקרא: מחקרים גאוגרפיים, היסטוריים והגותיים, רמת גן, אוניברסיטת בר-אילן, 2000, עמ' 132-130.
יונה פוגל

מנכ"ל פז יונה פוגל
יונה פוגל (נולד ב-26 במרץ 1954) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנהל הכללי של קבוצת "פז", יו"ר דירקטוריון פז בית זיקוק אשדוד ויו"ר דירקטוריון פז תעשיות, מאז אוקטובר 2007 ועד סוף 2019.
ביוגרפיה

פוגל נולד ברחובות בשנת 1954, בעל תואר שני בפסיכולוגיה, התמחות בייעוץ ארגוני.
סיים את שירותו הצבאי כפסיכולוג חיילי בדרגת רב-סרן. עד שנת 2007 מילא שורה של תפקידים בבנק לאומי: חבר הנהלת בנק לאומי, ראש החטיבה הבנקאית, סמנכ"ל בכיר וראש מערך שיווק ופיתוח אסטרטגי, אחראי על אי-ביזנס ו-E-VENTURING בבנק, יו"ר דירקטוריון לאומי קארד.
באוקטובר 2007 מונה למנהל הכללי של קבוצת פז. עם כניסתו לתפקידו בפז ביצע שינוי ארגוני למבנה של קבוצה המבוססת על שלוש חטיבות הממוקדות בפלחי שוק שונים. במהלך התקופה מאז נכנס לתפקיד, הכפיל את שווי החברה, והחברה נכנסה למדד ת"א 25 של הבורסה, הוקמה פז סולאר, זרוע האנרגיה החלופית של פז  והחברה גייסה אג"ח בהיקף של כמיליארד ש"ח וחילקה דיבידנדים בסך של כ2 מיליארד ש״ח. שימש כיו"ר פורום עסקים מקדמי נגישות לנכים ובעלי מוגבלות. בסוף 2019 פוגל הוחלף על ידי ניר שטרן.
מתגורר ברמת השרון, נשוי ואב ל-2 בנות.
יוהאן יואכים בכר

| --- | --- |

יוהאן יואכים בכר
 לידה:  6 במאי 1635 שפייר, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  1682 (בגיל 46 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 ענף מדעי:  כימיה, רפואה, אלכימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיינץ 
 מוסדות:  אוניברסיטת מיינץ 
 תרומות עיקריות
 ממבשרי הכימיה, פיתוח תאוריית הפלוגיסטון
 
יוהאן יואכים בכר (בגרמנית: Johann Joachim Becher‏; 6 במאי 1635 - אוקטובר 1682) היה רופא ואלכימאי גרמני, ממבשרי הכימיה, מלומד והרפתקן. בכר ידוע במיוחד בזכות פיתוח תאוריית הפלוגיסטון.
בכר נולד בעיר שפייר. אביו, כומר לותרני, נפטר כאשר יוהאן היה ילד, והותיר אחריו אלמנה ושלושה ילדים. כאשר היה בן 13 מצא עצמו בכר אחראי לפרנסתו שלו, ולפרנסת אימו ואחיו. הוא למד ועסק במספר מלאכות יד, הקדיש את לילותיו ללימודים מגוונים, והרוויח מעט בהוראה. בשנת 1654, בגיל תשע-עשרה, פרסם בשם הבדוי סולינוס זלצתל ספר בשם De potentissima philosophorum medicina universali, lapis philosophorum trismegistus dicta, ספר רפואה המבוסס על האלכימיה, שעסק באבן החכמים ככלי לריפוי כל מחלה.
ב-1660 פרסם את ספרו Metallurgia; ושנה לאחר מכן את החיבור Character pro notitia linguarum universali, בו כלל 10,000 מילים לשימוש כשפה מתוכננת אוניברסלית. המילון כולל ערכים בלטינית, שלכל אחד מוצמד מספר. בשפה המתוכננת הייתה כל מילה אמורה להיות מיוצגת על ידי שלישיית מספרים: מספרה במילון, וכן שני מספרים נוספים לציון תפקידה במשפט. ניתן לראות בעבודה זו, לצד עבודות נוספות מאותה תקופה (למשל מילונו של ג'ון וילקינס) כמבשרות מוקדמות של המחקר בתרגום מכונה. המילון של בכר מומש בתוכנת מחשב שנכתבה ב-1962.
ב-1663 פרסם את ספרו Oedipum Chemicum, וספר על חיות, צמחים ומינרלים, Thier- Kräuter- und Bergbuch.
הסופר ביל ברייסון כתב בנושא:
חוקר נודד

ב-1660 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת מיינץ. ב-1666 מונה לפרופסור לרפואה באוניברסיטת מיינץ ורופא לארכיבישוף-נסיך בוחר. באותה שנה התמנה גם לתפקיד חבר-מועצה למסחר בווינה, שם קיבל את התמיכה החשובה של הרוזן זינצנדורף, ראש ממשלה וחצרן לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בכר נשלח למשימה מטעם הקיסר להולנד, שם כתב בעשרה ימים את Methodus Didactica, ולאחר מכן את Regeln der Christlichen Bundesgenossenschaft ו-Politischer Discurs von den eigentlichen Ursachen des Auf- und Abnehmens der Städte, Länder und Republiken. ב-1669 פרסם את ספרו Physica subterranea, ובאותה שנה עסק עם הרוזן של הנאו (Hanau) בתוכנית ליישוב חלקת אדמה גדולה בין נהרות האורינוקו והאמזונאס.
באותה עת התמנה גם לרופא של הנסיך הבוחר של בוואריה; אך ב-1670 היה שוב בווינה, שם ייעץ להקמת מפעל משי והציג תוכניות להקמת חברה גדולה לסחר עם ארצות השפלה, ולכריית תעלה שתחבר בין הריין והדנובה. בשנת 1678 נסע לאנגליה, ובחן מכרות בסקוטלנד וקורנוול. הוא נפטר באנגליה, באוקטובר 1682.
לקריאה נוספת

Smith, Pamela H. (1994). The Business of Alchemy: science and culture in the Holy Roman Empire. Princeton: Princeton University Press.
הערות שוליים

↑  John Hutchins, Two precursors of machine translation:
Artsrouni and Trojanskij, p1‏, PDF
↑  Bill Bryson, A Short History of Nearly Everything, London: Black Swan, 2003 edition. ISBN 0552997048; p. 130.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258315105171  PLWABN: 9810565054805606  BIBSYS: 90800535  BNE: XX850826  BnF: cb12342530k (data)  CANTIC: a10048194  CiNii: DA05056862  GND: 118507923  ICCU: UFIV073138  ISNI: 0000 0001 1030 5922  LCCN: n84121261  LNB: 000040279  NKC: nlk20000079485  NLA: 36015861  NSK: 000312951  NTA: 068418523  RERO: 02-A002982041  SELIBR: 177054  SNAC: w6vm4xw4  SUDOC: 032385439  Trove: 1186616  VcBA: 495/103135  VIAF: 88054470   WorldCat (עם VIAF): 88054470
יונה סעיד

| --- | --- |

 לידה:  צנעא
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1949
 מעסיק:  התעשייה האווירית לישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל
 
יונה סעיד לוי (נולדה ב-1935)  היא גמלאית של התעשייה האווירית. כלת פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים לשנת התשמ"ו.
חייה

נולדה בצנעא שבתימן ובשנת 1949 עלתה עם משפחתה למדינת ישראל. לימודיה הסדירים הופסקו והושלמו על ידה בלימודי ערב. בגיל צעיר נישאה, ולאחר גירושיה החלה לעבוד בתעשייה האווירית.
בתעשייה האווירית שימשה תחילה ראש צוות עובדים ולאחר מכן הוסמכה לביצוע עבודות תעופה שונות. בשנת 1981 הוסמכה בתחום הדבקות מתכת ופלסטיק. במהלך שנות עבודתה הגישה 15 הצעות ייעול להנהלת התעשייה האווירית וזכתה על כך בפרס המייעלת המצטיינת. בתחום התמחותה הדריכה במפעלים שונים ברחבי ישראל.
בשנת 1986 הוענק לה פרס ישראל על מפעל חיים בעמל כפיים. בנימוקי ועדת הפרס נקבע כי "יונה סעיד מהווה מופת במוסר העבודה הגבוה שלה, וביחסי האנוש המעולים שיצרה במקום עבודתה. הצעות הייעול שהגישה לתעשייה האווירית חסכו למפעל הון".
לצד עבודתה הייתה סעיד לוי חברה בחוג לידיעת הארץ והתנדבה במסגרת איל"ן.
טינטורטו

| --- | --- |

דיוקן עצמי (1588), מוזיאון הלובר, פריז
 לידה:  29 בספטמבר 1518 ונציה, הרפובליקה של ונציה
 פטירה:  31 במאי 1594  (בגיל 75) ונציה, הרפובליקה של ונציה
 שם לידה:  יאקופו קומין
 מקום קבורה:  מדונה דל'אורטו 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  מנייריזם, האסכולה הוונציאנית 
 הושפע על ידי:  טיציאן, Bonifazio Veronese 
 יצירות ידועות:  St. Roch in Glory, צליבה, Christ Washing the Disciples' Feet 
 בן או בת זוג:  Faustina de Vescovi 
 צאצאים:  Marietta Robusti, Domenico Tintoretto, Marco Tintoretto 
 חתימה:   
 
טינטוֹרֶטוֹ (באיטלקית: Tintoretto‏; 29 בספטמבר 1518 – 31 במאי 1594) הוא כינויו של יאקופו קומין (Jacopo Comin), צייר בן הרפובליקה של ונציה, מחשובי ציירי אסכולת ונציה והרנסאנס באיטליה. יצירתו של טינטורטו מאופיינת בשימוש בקומפוזיציות תאטראליות ובצבעים עזים, שבזכותם זכה לכינוי 'איל פוריוזו' (Il Furioso).
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
טינטורטו נולד כיאקופו קומין בוונציה בשנת 1518, הבן הבכור מתוך 21 אחים. אביו, ג'ובאני, היה צבע בדים (טינטורה באיטלקית) ומכאן קיבל את כינויו, טינטורטו - צבע קטן. מקור המשפחה הוא בברשה בלומברדיה, שהייתה אז חלק מהרפובליקה של ונציה. בעבר מקובלת הייתה הסברה כי מקור המשפחה בעיירה הטוסקאנית לוצ'ה.[דרוש מקור]
בילדותו נהג טינטורטו לצייר על קירות ביתו. בערך בשנת 1533 נשלח טינטורטו אל הסטודיו של הצייר טיציאן, כדי להתמחות בסדנא שלו. טינטורטו שהה בסטודיו רק עשרה ימים וטיציאן שלח אותו בחזרה הביתה. ייתכן כי הסיבה לכך הייתה שטיציאן ראה כמה ציורים חדשניים ומרעננים שנוצרו על ידי טינטורטו, מה שגרם לו לקנא באמן הצעיר והמבטיח, או להבין שבשל גישתו העצמאית לא יוכל להיות תלמיד נוח.[דרוש מקור]
למרות זאת, ניכרת השפעתו הרבה של טיציאן על יצירתו של טינטורטו. עדות לכך ניתן למצוא בכתובת שכתב על קיר הסטודיו שלו - "Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano" (עיצובו של מיכלאנג'לו, צבעיו של טיציאן).[דרוש מקור] אכן השפעתו של מיכלאנג'לו ניכרת בעיצוב הדמויות בציוריו.
טינטורטו היה הצייר הרשמי של הרפובליקה הוונציאנית ויצר תמונות רבות עבור ארמון הדוג'ה. את ציוריו של טינטורטו מאפיינות קומפוזיציות תיאטרליות וצבעים עזים. בשל שימושו הדרמטי בפרספקטיבה וצורות תאורה מיוחדות, הוא נחשב למבשר אומנות הבארוק.
טינטורנו הוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
גלריה

מציאת גופתו של מרקוס הקדוש, יצירת מופת 1562-6
שמן על בד
398x315 ס"מ
גלריית האקדמיה, ונציה
נס העבד, 1548
שמן על בד
415x544 ס"מ
גלריית האקדמיה, ונציה
המטה של אצולה (1544-45), המוזיאון הלאומי שבפוזנן
אריאדנה, ונוס ובכחוס (1576-77) ארמון הדוג'ה
הסעודה האחרונה, 1590-4
שמן על בד
365x568 ס"מ
כנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה, ונציה
ישו ביחד עם מרי ומרתה (ca. 1560), פינקוטק הישן, מינכן
גן העדן, עבודת ההכנה ליצירת המופת גן העדן שמוצגת בארמון הדוג'ה (1588), מוזיאון הלובר, פריז
סן מרקו הצלת עבדים, (1548), גלריית האקדמיה, ונציה
קין והבל, (1550-53), גלריית האקדמיה, ונציה
יוליה סוארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1920 גאלאץ, רומניה 
 פטירה:  23 ביולי 1971 (בגיל 51) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 שם לידה:  Lilly Sonnenfeld 
 מדינה:  ממלכת רומניה, רומניה 
 השכלה:  אוניברסיטת בוקרשט 
 
יוליה סוארה (ברומנית: Iulia Soare;‏ (5 ביולי 1920 – 24 ביולי[דרושה הבהרה] 1971), סופרת ומתרגמת יהודיה רומניה.
יוליה סוארה נולדה בשם לילי זוננפלד (Lilly Sonnenfeld) בגאלאץ, רומניה ונפטרה בבוקרשט.
בשנת 1946 היא סיימה את לימודי ספרות באוניברסיטת בוקרשט. בין היצירות המרכזיות שלה טרילוגיה על חיי משפחה יהודית שפורסמה במהלך סוף שנות ה-50 – תחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בנוסף לכתיבה היא עסקה בתרגום מגרמנית.
מספריה

1956 – Familia Calaff "משפחת קאלאף", על משפחה יהודית
1957 – Stendhal "סטנדל"
1962 – O plimbare la Baneasa "טיול בבנאסה"
1969 – Vărsta de bronz "גיל הארד"
1971 – Duminică frumoasa de primăvară "סוף שבוע אביבי יפה"
יולי פון אגלופשטיין

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1792 ארלנגן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  16 בינואר 1869 (בגיל 76) מנזר מרינררוד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפעה על ידי:  Georg Friedrich Kersting, קרל פרדיננד זון 
 
יולי פון אגלופשטיין (בגרמנית: Julie von Egloffstein;‏ 12 בספטמבר 1792 – 16 בינואר 1869) הייתה ציירת גרמנייה.
ביוגרפיה

יולי פון אגלופשטיין הגיעה ממשפחת האצילים הפרנקונית פון אגלופשטיין. נישואיה של אמה הנרייטה פון אגלופשטיין (1773–1864) היו אומללים. האם התגרשה בשנת 1803. הנרייטה פון אגלופשטיין פגשה את יוהאן ולפגנג פון גתה כבר בשנת 1795 ועברה עם חמשת ילדיה לויימאר בשנת 1799, שם התגורר חלק מהמשפחה המורחבת של אגלופשטיין ושירת בשירותים דוכסיים.
היא ואחיותיה הגדולות פקדו את ביתו של גתה, שאהב במיוחד את יולי והקדיש לה שירים. קנצלר המדינה פרידריך מילר גם ראה אותה לעיתים קרובות וקידם אותה. בהשתתפותו של גתה, שכיהן כחבר מועצה, פיקח על בית הספר לציור בוימאר, התפתחה יולי אגלופשטיין לציירת מכובדת. את הכשרתה קיבלה מגאורג פרידריך קרסטינג ובערך ב־1840 מקרל פרדיננד זון בבית הספר לציור בדיסלדורף.
יולי טיילה רבות בגרמניה ובארצות אחרות, שם זכתה להערצה בחוגים עירוניים על יופייה וכישרונה האמנותי.
לאחר שאמה התחתנה עם קרל פון ביולייה-מרקוניי בשנת 1804, שקיבל את תפקיד בעל היער בהילדהיים בשנת 1815, מנזר מרינרודה הפך לביתה. בשנת 1826, לאחר מספר מפגשי לימוד, ציירה את גתה בשני ציורי שמן גדולים. עד 1829 היא ציירה את בני המשפחה הדוכסית בוימאר, את המלך הבווארי לודוויג הראשון ואת המלכה תרזה. ב־1829 נסעה לאיטליה ללמוד, הפכה במהרה לחלק ממושבת האמנים הגרמנים ברומא והפכה לחברת כבוד באקדמיה הרומית של סנט לוקה.
בשנת 1832 חזרה יולי פון אגלופשטיין לויימאר מאיטליה. פיסגת עבודתה היה בשנים הבאות. לקראת סוף חייה היה לה קשה יותר ויותר לצייר, עקב מצבה הגופני הקשה.
הדיוקן המיניאטורי של גברת קולדיץ, שניתן לשתי בנותיה של מריה מרגרטה קולדיץ בחג המולד 1856, הוא עבודתה האחרונה.
יולי פון אגלופשטיין נפטרה ערירית ב־16 בינואר 1869 במריאנרוד ליד הילדסהיים.
מורשת

ביום הולדתה ה-200 בשנת 1992 הציגו מוזיאון הילדסהיים, מוזיאון רומר ופליזאוס והמוזיאון הלאומי גתה בוויימאר תערוכה מעבודותיה של יולי פון אגלופשטיין.
חדר עם כן כן וציורים הוקם לכבודה בטירת אגלופשטיין.
הערות שוליים

↑  Egloffstein, Gräfin Julie. In: Ulrich Thieme (Hrsg.): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Begründet von Ulrich Thieme und Felix Becker. Band 10: Dubolon–Erlwein. E. A. Seemann, Leipzig 1914, S. 384
↑  Künstler und Künstlerinnen der Düsseldorfer Malerschule (Auswahl, Stand: November 2016): Egloffstein, Julie von, um 1840 PU (Privatunterricht) Carl Ferdinand Sohn. (PDF)
↑  Manfred Boetzkes (Hrsg.): Goethes glückliche Zeichnerin? Das unvollendete Künstlerleben der Julie von Egloffstein (1792–1869). S. 173.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119154048  ISNI: 0000 0000 5141 4749  LCCN: nr94013453  LNB: 000229143  NTA: 145975290  RKD: 217086  SNAC: w6n59vkt  VIAF: 40182052   WorldCat (עם VIAF): 40182052 
יולי אגלופשטיין, תרזה פון ביירן, 1836
טטיאנה גוליקובה

טטיאנה גוליקובה, 2007
טטיאנה אלכסייבנה גוליקובה (ברוסית: Татьяна Алексеевна Голикова; נולדה ב-9 בפברואר 1966, מיטישצ'י, מחוז מוסקבה) היא מדינאית רוסייה, הייתה שרת הבריאות והרווחה של רוסיה מ-24 בספטמבר 2007 עד ל-21 במאי 2012. מכהנת כסגנית ראש הממשלה לענייני חברה, מאז 18 במאי 2018.
ב־27 בינואר 2020, במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, מונתה לעמוד בראש המטה המבצעי לתיאום הרשויות המבצעות במאבק בנגיף הקורונה.
גוליקובה היא כלכלנית במקצועה וחברה בנשיאות האקדמיה הרוסית למדעי הרפואה.
ביוגרפיה

גוליקובה היא בוגרת המכון לכלכלת המשק ע"ש פלכאנוב במוסקבה והחל מ-1987 עבדה בשורת מכוני מחקר במוסקבה.
ב-1990 עברה במשרד האוצר הרוסי והחלה לעבוד במחלקת תקציב המדינה והייתה סגנית ראש מחלקת התקציב עד שנת 1998 כשמונתה לראש מחלקת התקציב במשרד האוצר.
ב-1999 קודמה לסגנית שר האוצר ואחר כך לסגנית ראשונה של שר האוצר, עד שנת 2004.
בספטמבר 2007 מונתה לשרת הבריאות והרווחה של רוסיה, ואחר כך מונתה גם לסגנית ראש הוועדה הלאומית למלחמה בסמים. בינואר 2010 נכנסה כחברה לוועדה הממשלתית לפיתוח כלכלי. ב-21 במאי 2012 סיימה את הכהונה כשרה וקיבלה מינוי כעוזרת נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. משנת 2013 כיהנה כיושבת ראש לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית. במאי 2018 ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב הציע למנותה לתפקיד סגנית ראש הממשלה לענייני בריאות.
במהלך מגפת הקורונה ברוסיה, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותה לאחראית מטעמו לטיפול בנגיף ובריכוז המאבק בנגיף זה ובתיאומו מול כל גופי הממשל הפדרלי ובמסגרת אחריות זו מונתה לראש המטה המבצעי לתיאום הרשויות המבצעות במאבק בנגיף הקורונה.
עבור פעילותה הציבורית היא קיבלה עיטור הכבוד (2006) עיטור הידידות (2006) ומדליית עיטור ההצטיינות למען המולדת (2001, 2004, 2008)
ביקורת

לא פעם הופיעו בתקשורת הרוסית ידיעות על כך שהיא פועלת בשתדלנות עבור התרופה "ארבידול", שלטענת מספר רופאים טרם הוכחה יעילותה נגד שפעת בכלל ונגד שפעת החזירים בפרט. הפוליטולוג ס. בלקובסקי האשים את גוליקובה בשחיתות בשל פעילותה למען חברת "פארם סטנדרט".
בפורום של עובדי מערכת הבריאות הרוסית, באפריל 2011, משתתפי הפורום ביקרו את שרת הבריאות והאשימו אותה בחוסר יעילות של המשרד.
חייה האישיים

גוליקובה נישאה ב-2003 לויקטור כריסטנקו, שר המסחר והתעשייה של רוסיה לשעבר.
טוקלומטי

| --- | --- |
 בימוי:  דוד אופק 
 שחקנים ראשיים:  טוני טוקלומטי עידן טוקלומטי-ג'ורנו 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2018 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טוקלומטי  הוא סרט תיעודי בהפקת ערוץ הספורט הישראלי, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ירושלים ב-2018. בנוסף, הוא הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם וזכה בהערכה ובפרסים. את היצירה ביימו גד אייזן ודוד אופק. בביקורת של העיתונאי אבנר שביט נטען, כי הסרט אומנם מגיע מנקודת מוצא של מגרש כדורגל, אך הסרט איננו סרט ספורט וגם מי שאינו מתעניין בענף ימצא עצמו מתרגש מצפייה בו.
תיאור הסרט

אנתוני סטניסלס "טוני" טוקלומטי - כדורגלן בניני שהגיע ארצה כדי לשחק עבור מועדון הכדורגל מכבי נתניה. איריס היא עיתונאית אשר התאהבה בטוני במהלך שגרת עבודתה. איריס המאוהבת נכנסת להיריון מטוני, ומביאה לעולם את בנם המשותף, עידן טולקומטי-ג'ורנו (לימים שחקן נבחרות הנוער והצעירה של ישראל) . עוד בטרם נולד בנו, טוני טוקלומטי מגורש מישראל בשל חשד כי שיקר לרשויות באשר לגילו האמיתי, כבן 31 במקום 19. רגע לפני חגיגות הבר מצווה של בנה עידן, איריס מבקשת מהרשויות לאפשר את כניסתו של אביו טוני לישראל, כדי לפגוש את בנו שלא ראה מעולם. לשם כך היא זקוקה לסכום של 30,000 ש"ח על מנת להנפיק עבורו ויזת תייר. בהמשך איריס תתמודד עם שאלה הרת גורל: האם תוכל להינשא לטוני כדי שיישאר בישראל ויהפוך לאבא נוכח לעידן או שמא יהיה זה מפגש חד פעמי. בשנות נעוריו, עידן הופך לכדורגלן מצטיין שעתידו לפניו. הוא מחוזר על ידי מועדוני כדורגל רבים שמוכנים להשקיע כסף רב בכישרון הצעיר. הדילמה הניצבת בפני איריס מתרחשת על רקע תמונות מרגשות של אב ובנו אשר נפגשים בפעם הראשונה בחייהם.
רשימת משתתפים

עידן טוקלומטי-ג'ורנו - בנם של טוני ואיריס
איריס ג'ורנו - עיתונאית ספורט ישראלית, אמו של עידן
טוני טוקלומטי - כדורגלן זר אפריקני מבנין, אביו של עידן
מוטי ג'ורנו - אחיה של איריס
ז'רמן זורנו - אמם של איריס ומוטי
משה פרימו - עיתונאי ספורט
ויויאן אומבו - אחותו של טוני
פמי אומבו - בתו של טוני
בעלי תפקידים

תסריט ובימוי - גד אייזן ודוד אופק
הפקה - מנור בירמן
עריכה - אורן חורש
צילום - דרור לבנדיגר, גד אייזן
עיצוב פסקול - רותם דרור
מוזיקה מקורית - ברוך בן יצחק
יוצרת- שיר מטילדה בן
ביקורות

שני ליטמן, כתבת תרבות וקולנוע ב"הארץ" טענה שיוצרי הסרט החלו לעבוד על סיפור מעניין אך עם פוטנציאל בנאליות מסוים, והצליחו להפיק "יצירה תיעודית, מרגשת, מפתיעה, עמוקה ואפילו נוקבת".
אבנר שביט, מבקר סרט של "וואלה! תרבות" טען, "אף שנקודת המוצא של "טוקלומטי" היא מגרש הכדורגל, זה לא סרט על ספורט, וגם מי שאינם מתעניינים בענף יתרגשו ממנו"
הסרט הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם ואף גרף את פרס "נאנוק הכסף" בפסטיבל פלאהרטיאנה היוקרתי ברוסיה