stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרח השכונות

| --- | --- |

 בימוי:  ניר ארז
 כתיבה:  קובי אוז
 דמויות:  אוולין הגואל, גיא זוארץ / שי פלד, מאיר סוויסה, לירז צ'רכי, שלומי קוריאט, אמיר קריאף / אורי זגורי, עמי אנידג'ר, מירב שירום, מעיין תורג'מן ותלמידי ובוגרי גודמן - בית ספר למשחק בנגב: קרן אדרעי, נופר אילדיס, יקיר אליהו וקנין, לירון בן זקן, לי גורל, אלירן הרוש, אורי סברי, אדר סידליק, רעות פיש, עופר פרימן, כנרת קדוש קינן
 מוזיקה:  קובי אוז
 מקום ההתרחשות:  עיירה דרומית בנגב
 תקופת ההתרחשות:  שנות האלפיים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוגה:  מחזמר להיטים, קומדיה
 הצגת בכורה:  באר שבע (נובמבר 2012)
 משך ההצגה:  130 דקות
 שפה:  עברית
"פרח השכונות" הוא מחזמר להיטים שכתב קובי אוז וביים ניר ארז, המבוסס על שיריהם של קובי אוז ולהקת טיפקס, הועלה לראשונה בתיאטרון באר שבע בנובמבר 2012.
זהו המחזה הראשון שכתב קובי אוז. בשנת 2010 פנה תיאטרון באר שבע לקובי אוז בהצעה לכתיבת מחזה קומי, המבוסס על שיריו, המתמקד בעיר דרומית, הסופגת טילים ונתונה באווירה מסורתית. המחזה מדבר בצורה הומוריסטית ובשילוב שירים מוכרים, על היחס המזלזל והמנוכר של החברה הישראלית המתגוררת במרכז הארץ, אל העולים ממדינות ערב, שהתיישבו בפריפריה בדרום הארץ, אל המצב הכלכלי הקשה באזור, הקסאמים, ומתאר בהומור את החברה שרבנים שונים הפכו בה למפלט מקשיי היומיום.
המחזה מספר את סיפורה המצחיק-עצוב של משפחת בוזגלו המתגוררת בעיירת פיתוח בדרום הארץ. רוב המערכות במחזה הן פלשבקים אל העבר, במהלך ימי השבעה, לאחר שאבי המשפחה, מסעוד בוזגלו, נהרג מפגיעה ישירה של קסאם; והמערכה האחרונה היא חתונתם של גיבורי המחזה.
שם המחזה לקוח מהשיר "פרח השכונות", בו מתואר בצורה אירונית סיפורה של נערה צעירה, שמפיק מנוסה מנסה לשכנעה לעבוד איתו כזמרת, ולאחר הצלחתה היא זורקת אותו.
הערות שוליים

↑  ‏מרב יודילוביץ', קובי אוז: "התמימות היא התרסה מול העולם הציני", באתר ynet, 13 בנובמבר 2012
ג'ון ג'יי גיליגן

ג'ון ג'ויס גיליגן (באנגלית: John Joyce Gilligan ;‏ 22 במרץ 1921 –  26 באוגוסט 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכמושל אוהיו ה-62 בשנים 1971–1975. הוא היה אביה של קתלין סבליוס, שכיהנה כמושלת קנזס ולאחר מכן כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. גיליגן וסבליוס הם האב והבת היחידים שנבחרו שניהם כמושלים של מדינות ארצות הברית.
ראשית חייו

ג'ון ג'יי גיליגן נולד בסינסינטי, כבנם של הארי גיליגן, מארגן הלוויות, ושל רעייתו בלאנש. אחותו התאומה הייתה ג'ין ג'ויס גיליגן. המשפחה הייתה אירית-קתולית. ב-1939 סיים גיליגן את לימודיו בבית הספר התיכון סנט קסויאר שבסינסינטי. ב-1943 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נוטרדאם וב-1947 את לימודיו בקולג' למשפטים של אוניברסיטת סינסינטי. בין לבין הוא שירת במהלך מלחמת העולם השנייה בצי ארצות הברית במערכה באוקיינוס האטלנטי, במערכה באוקיינוס השקט ובקרב על הים התיכון כקצין תותחנות במשחתת.
קריירה

לאחר המלחמה שב גיליגן לסינסינטי, שם הוא לימד ספרות באוניברסיטת קסויאר בין השנים 1948–1953. הוא גם שימש כחבר מועצת העיר סינסינטי בשנים 1953–1963, וב-1962 הוא היה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1964 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו מינואר 1965 ועד ינואר 1967. בבחירות של 1966 הוא נוצח בהפרש קטן כאשר ניסה להיבחר לכהונה שנייה על ידי הרפובליקני רוברט טאפט ג'וניור לאחר שהאספה הכללית של אוהיו שנשלטה על ידי הרפובליקנים קבעה גבולות חדשים למחוז הבחירה שלו כך שהם יקבלו יתרון. ב-1968 ניצח גיליגן בבחירות המקדימות של הדמוקרטים את הסנאטור המכהן ומושל אוהיו לשעבר פרנק לאושי, אך בבחירות הכלליות הוא נוצח בהפרש קטן לרפובליקני ויליאם בארט סקסבי לאחר שלאושי סירב לתמוך בו בבחירות הכלליות.
ב-1970 נבחר גיליגן כמושל אוהיו, לאחר שניצח את מבקר המדינה של אוהיו, הרפובליקני רוג'ר קלאוד, וכיהן כמושל בשנים 1971–1975. ההישג המשמעותי שלו כמושל היה הנהגתו של מס הכנסה מדינתי. בבחירות של 1974, נוצח גיליגן על ידי ג'ים רודס, שכיהן לפניו כמושל במשך שמונה שנים, אך נמנע ממנו להתמודד על כהונה נוספת רצופה עקב הגבלת כהונה.
ב-17 באוקטובר 1973, בעת שכיהן כמושל, טען גיליגן שראה עצם בלתי מזוהה כאשר נהג ברכבו ליד אן ארבור, מישיגן. במסיבת עיתונאים הוא הכריז: "ראיתי [עצם בלתי מזוהה] אחד באותו לילה, כה יעזור לי האל. אני רציני לחלוטין. ראיתי אותו".
חיים אישיים

ב-1945 נשא גיליגן לאישה את מרי קתרין דיקסון, שנפטרה ב-1996. ב-2000 הוא נישא בשנית לסוזאן פרימונט. גיליגן היה אביהם של ארבעה ילדים, כולל קתלין סבליוס, שכיהנה כמושלת קנזס ולאחר מכן כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית. גיליגן וסבליוס הם האב והבת היחידים שנבחרו שניהם כמושלים של מדינות ארצות הברית.
ג'קון ג'יי גיליגן נפטר בביתו שבסינסינטי ב-26 באוגוסט 2013, בגיל 92, כתוצאה מכשל לבבי. הוא תרם את גופתו למדע. על שמו קרוי מכלול במרכז הירידים של אוהיו שבקולומבוס.
הערות שוליים

↑  Obituary for Governor John J. Gilligan - Ohio Democratic Party
↑  "Former Ohio Gov and U.S. Rep. John J. Gilligan, Democrat who created state income tax, dies". August 26, 2013.
↑  Space Invaders Archived May 2, 2014, at the Wayback Machine, citybeat.com
↑  UFO reported by Ohio Governor John Gilligan, dailymotion.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1178339181  ISNI: 0000 0000 4112 6700  LCCN: no96029216  SNAC: w6c53jjw  US Congress: G000208  VIAF: 43892330   WorldCat (עם VIAF): 43892330
אנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 כתובת:  ניצני עוז 
 מיקום:  מועצה אזורית לב השרון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 
 קואורדינטות:  32°18′41″N 34°59′58″E﻿ / ﻿32.311525°N 34.999425°E﻿ / 32.311525; 34.999425
  (למפת נתניה מוגדלת) אנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים (למפת נתניה רגילה) אנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים 
 
האנדרטה לנופלי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים היא אנדרטה הניצבת ליד מושב ניצני עוז שבשרון. היא מנציחה את שמותיהם של 16 לוחמים מהחטיבה, שנפלו במלחמה.
רקע

חטיבה 5, הנקראת גם עוצבת השרון, הייתה מופקדת ערב מלחמת ששת הימים על הגנת אזור השרון, המותניים הצרים של ישראל, שבהם הפרידו רק כ-16 קילומטר בין חוף הים התיכון לבין הגבול עם ירדן.
ביום השני למלחמה יצאה החטיבה להתקפה, כבשה את הערים קלקיליה וטול כרם וכפרים שלידן והגיעה למבואות שכם. מקצת חלליה במלחמה נפלו בהפגזות ירדניות שהונחתו על יחידותיה בטרם החלה התקפתה.
האנדרטה

האנדרטה ממוקמת לא הרחק מהעיר טול כרם, שבה לחמה החטיבה. היא ממוקמת בצד כביש 57, בכניסה למושב ניצני עוז.
האנדרטה שוכנת על גבי במה עגולה שלפניה משתרעת רחבה מרוצפת. במרכז הבמה ניצב סלע בזלת גדול המונח על צידו, ועליו ממוקם סלע בזלת נוסף, אנכי. הסלע העליון נושא את סמל החטיבה ואת המילים כשחל וככפיר היו. סלע קטן נוסף הממוקם מימין לאנדרטה נושא את שם האתר.  על הבימה ממוקמים גם שלושה תרני דגלים. לוח גרניט הממוקם ברחבה שלרגלי הבמה נושא את שמות 16 הנופלים ואת תיאור תמצית פעולתה של החטיבה במלחמה.
האנדרטה תוכננה על ידי מרדכי כפרי ואברהם כוכבי ונחנכה בשנת 1969. לימים היא שופצה על ידי משרד הביטחון.
שמות 16 חללי חטיבה 5 במלחמת ששת הימים הונצחו גם באנדרטה הניצבת ביער המגינים. אותה אנדרטה הייתה ממוקמת במקור בחורבת צופין שממזרח לקלקיליה.
שלום שבזי

| --- | --- |
 לידה:  1619 ה'שע"ט נג'ד אל-וליד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1719  (בגיל 100 בערך) תעז, האימאמות הזיידית (אנ') 
 מקום קבורה:  תעז, תימן
 תקופת הפעילות:  ?–1719 
 
כתב ידו של רבי שלום בתכלאל שהחל לחבר בשנת ה'תל"ח/א'תתקפ"ז לשטרות (1676).
רבי שלוֹם שבזי, המכונה גם אבא שׁלום שבזי (ה'שע"ט, 1619 – ה'תמ"ו או ה'ת"פ, 1686 או 1720) היה מגדולי החכמים והמשוררים של יהדות תימן.
ביוגרפיה

[דרוש מקור]
נולד ביישוב נג'ד אל-וליד (نجد الوليد) שליד תעז בשנת 1619, לאביו יוסף (שלם בן יוסף בן אביגד בן חלפון משתא אלשבזי), וכשעבר ליישוב שבז נוסף לו הכינוי "אל-שבזי". בגיל 15 נפטר אביו והוא נאלץ לעזוב את ביתו על מנת לפרנס את המשפחה. כשחזר התגורר בקלעת אלצעיד. נהג לנסוע אל צנעא בירת תימן לשאת ולתת עם חכמי העיר בתורה. ידועה ידידותו הרבה עם ראש רבני צנעא הרב סעדיה דריין (שחיבר פירוש על משנה תורה לרמב"ם שרובו אבד), אליו כתב שיר הפותח במילים "אהוב ליבי נשיא הדור בעירו אשר הגה בתורה התמימה".
ביוגרפיה > שירתו

מרבית שירי הרב שבזי הם בעיקר שירי קודש המבטאים את הקשר הנצחי שבין עם ישראל והקב"ה, ומיעוטם שירי חידות בתורה לידידיו הרבנים, ושירי פולמוס ושעשוע. בכולם חבויים רמזים או מוסר השכל. בדומה לחכמי ומשוררי ספרד בעידן תור הזהב, גם שירתו מתאפיינת במשקל שירת ספרד. שירתו הושפעה מתורת הקבלה ולרבים משיריו יש גוון מסתורי וסמלי. עסק גם בפילוסופיה והדבר ניכר בשיריו ובספרו "חמדת ימים" על התורה.
ביוגרפיה > תורתו

תורתו של הרב שבזי, המתבטאת בעיקר בחיבורו חמדת ימים, הייתה בעיקר מדרשית-אלגורית, בדומה לחכמי תימן שקדמו לו אך נוספה ביתר שאת התפיסה הקבלית. הרב שבזי חיבר גם פירוש הלכתי על הלכות שחיטה לרמב"ם, וספרי סגולות, דוגמת ספר המרגלית. עוד חיבר תכלאל משתא-שבזי, עם פירוש, אם כי יש מייחסים אותו לבן משפחתו. קיים גם תכלאל - כתב יד, המיוחס לרבי שלום שבזי וניתן לצפייה באתר הספרייה הלאומית.
הרב הנערץ בתימן

קברו של הרב שבזי, בעיר תעיז, נתקדש גם אצל היהודים וגם אצל התימנים המוסלמים. הוא האישיות הרבנית הנערצת ביותר על יהודי תימן ובפיהם הוא מכונה בתואר "אבא שלום שבזי". דמותו נתפסת בעיניהם כדמות מופלאה של איש מופת בעל השגות על אנושיות ומחולל ניסים, ורבים הם הסיפורים על מופתיו וישועותיו. דוגמה מפורסמת לסיפורי הניסים שסופרו עליו מובאת על ידי הרב יעקב ספיר, בספרו אבן ספיר:
בכל ערב שבת נעשה לו נס קפיצת הארץ ובא לארץ ישראל לשבות שם, פעם בירושלם פעם בטבריא פעם בעכו או בחברון, ואחרי מוצאי השבת שב אל ארצו.
השיר "אגדת שלום שבזי" מבוסס על המסורת לעיל.
ביטוי להערצה הגדולה שלה זכה בכל מחוזות תימן, נמצא בדבריו של הרב שמואל בן יוסף עדני (חי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20), מחכמי העיר עדן שבדרום תימן שהכתיר את רבי שלום שבזי כ"גדול הדורות" בספרו "נחלת יוסף":
עוד נוסיף להתפלא על המשורר האביר אשר הופיע בעיר צנעא הגדולה זה כשלוש מאות שנה, אחרון בזמן וגדול המעלה, הוא הרב הגדול בענקים כמו"ר שלום שבזי זצ"ל לחיי העולם הבא. הוא האיש אשר בחר בו ה', הבקי בכל סתרי התורה, וכל עומק הלכה חמורה, אשר לא יאומן כי יסופר כי איש פרטי אשר חייו קצובים, יחבר כ"כ שירים ויתר חיבורים, ישתוממו הרעיונים ויתמהו הנבונים איך וכמה כחו גדול זה הרב גדול הדורים, כי הרב הנאור הזה חיבר כשלושת אלפים שירים נאים ופיוטים נחמדים ויקרים, וכל עינים לו יחזה איך ועד כמה רוחב ליבו ועומק בינתו ברזי הסתרים, ואם תעמיק ותבין בשירותיו תראה מה רבה ענוותנותו כהלל הזקן ראש הציבורים, כי זה שר שלום האיש יותר עניו מכל אדם כמעט כמשה רבנו ע"ה מבחר כל היצורים.
לרב שבזי הייתה בת בשם שמעה ושני בנים: ר' יהודה ור' שמעון. בתו, שמעה, נקברה בסמוך לכפר נ'גד אלבעאדן שבמחוז עודיין (המכונה גם ת'ועבת).
פטירתו

הרב שבזי ככל הנראה נפטר בט' בשבט או בי' בשבט, לפי חלק מהמסורות בערב שבת, ונקבר בעיר תעז. מסורת תימן מספרת שבאותו היום בו נפטר, נולד הרב שלום שרעבי.
בשנת ה'תשס"ח שיקם ארגון אהלי צדיקים את המצבה על קברו. בסמוך נמצא מקווה מים עם בית כנסת וספר תורה מכתב ידו.
מורשת

שירו "אלוהים אשאלה, יחיש משיחו" היה השיר העברי הראשון שהושמע מעל גלי האתר בשנת 1936 ביום פתיחת השידורים העבריים ב"קול ירושלים". בשנת 1977 הוצא לאור קובץ משיריו (דיוואן), שלא פורסמו עד אז על ידי יד בן-צבי.
בשנת 1984 הוציאה הזמרת עפרה חזה את אלבומה "שירי תימן", אלבום שלם שכלל שירים מסורתיים ממוצאה התימני, שרובם הם פיוטים של הרב שבזי. מוזיקה זו הפכה בהמשך לזו שסללה את דרכה לשוק הבינלאומי, ופיוטיו בני מאות השנים של שבזי הפכו לחלק משיריה הגדולים ביותר, בהם השיר "אם ננעלו" שהפך ללהיט בינלאומי.
בשנת 2005 כלל עידן רייכל באלבומו "ממעמקים" שני שירים מאת שבזי: "ביום שבת" ו"אם תחפצה". בשנת 2014 הוציא ישי ריבו את הסינגל "אם ננעלו".
אורי ברזילי חיבר שיר בשם "אגדת שלום שבזי" המתאר את קפיצת הדרך שקרתה לו: "כמו בכל שבת הוא טס על כנף הרוח / לכותל ששרד בעיר דוד". את השיר ביצעה לראשונה שרה בדישי בפסטיבל הזמר המזרחי ב-1973. כמו כן ביצעו את השיר יזהר כהן, עפרה חזה, מרגלית צנעני ועוד.
מאיר בנאי הלחין ושר את שירו של שבזי, "איילת חן", באלבום "שמע קולי" של בנאי.
בשנת 2023 הוציא ההרכב המוזיקלי "ימן בלוז" אלבום מחווה לשירתו של שבזי.
הנצחה

בישראל, שמו של ר' שלום שבזי מונצח בשמותיהם של בתי כנסת רבים של העדה התימנית וכן ברחובות ובשכונות הנושאים את שמו, בעיקר ביישובים בהם התיישבו יוצאי תימן בישראל. השכונה המפורסמת ביותר הקרויה על שמו היא שכונת שבזי בתל אביב. כמו כן, במהלך השנים נכתבו ואף הולחנו מספר שירים אודותיו. על־שמו הוקם מושב (טירת שלום), כיום שכונה בדרום נס ציונה.
ספריו

מדרש חמדת ימים - פירוש על התורה בדרך הפרד"ס.
ספר החול (נקרא גם גורל או גורלות החול) - ספר גאומנטיה (אנ') שנכתב כנגד פעולותיו של הגוי אבן אלואן, שהיה נחשב למחולל ניסים.
כתאב אלזיג - חיבור באסטרונומיה.
פירוש על ההפטרות.
ספר המרגלית - חיבור העוסק בקבלה מעשית, עם תוספות מבנו מארי שמעון.
שימוש תהילים - חיבור המייחס סגולות לפרקי תהילים מסוימים.
פירוש על הלכות שחיטה (בנוסף לעוד נושאים) במשנה תורה לרמב"ם.
תכלאל משתא-שבזי - סידור תפילה, כתב יד, המיוחס לפעמים לבן משפחתו. יצא לאור במהדורת פקסימיליה.
תכלאל כתב יד - סידור תפילה, כתב יד לא-שלם, לא יצא לאור. תכלאל שלם על פי שיטתו קיים בכתב יד תלמידו.
לקריאה נוספת

סעדיה חוזה, תולדות הרשבב"ז - ב"כ, תשמ"ב ומהדורה חדשה תשפ"א.
יוסף יובל טובי, "שלום בן יוסף שבזי: חייו, יצירתו ודמותו בראי שירתו", דחק – כתב עת לספרות טובה, כרך ה, 2015
ספר השירים המשוכלל בשירי הגאון המפורסם שלום שבזי, [נעתק על ידי] חיים בן יהודה טובי ; הביא לדפוס וכתב מבוא בנו יוסף יובל טובי. נתניה: הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תשפ"א.
הערות שוליים

↑  כך כתב בספרו "חמדת ימים" בפרשת בלק
↑  נשיקת החירות, באתר ישראל היום
↑  הרב עמרם קורח בספרו "סערת תימן" סבור כי לא הרב שבזי חיבר ספר זה (סערת תימן (קורות היהודים בתימן), ירושלים: הוצאת בן המחבר, יחיא עמרם קורח, 1954, עמ' ק"ב–ק"ג), אולם זוהי דעת יחיד בין החוקרים. ראו גם: ציון בר-מעוז, "מדרש 'חמדת ימים' התימני – למי?", תהודה 26, עמ' 40–46
↑  אנציקלופדיה לחכמי תימן, ד"ר משה גברא.
↑  כך גורס הרב רצאבי בשו"ע המקוצר - עיני יצחק.
↑  באתר הספרייה הלאומית
↑  שלום שבזי, באתר דעת, אנציקלופדיה יהודית (ר' יעקב ספיר, שנסע בתימן, הביא בחלק ראשון מספרו אבן ספיר סיפורים אלה)
1 2  דב נוי, "פטירת רבי שלם שבזי באגדת־העם התימנית", בתוך: יוסף טובי (עורך), מורשת יהודי תימן: עיונים ומחקרים, ירושלים: הוצאת בואי תימן, תשל"ז, עמ' קלב-קמט
↑  "מסע לתימן", יעקב ספיר, הוצאת לוין-אפשטיין, תשי"א
↑  על פי אתר פזמונט.
↑  ראו רשימת מבצעים באתר שירונט.
↑  בין היתר: ירושלים תרמ"ג–תרמ"ה, בהשתדלות הרב שמואל דיין מעדן, בסיוע השד"ר יעקב ספיר; ירושלים תשט"ז (לצפייה במהדורה זו, באתר אוצר החכמה)
↑  על הספר ראו: Hananyah Goodman, "Geomancy Texts of Rabbi Shalom Shabazi", in: Ephraim Isaac and Yosef Tobi (eds.), Judaeo-Yemenite Studies, Princeton and Haifa: Institute of Semitic Studies, Princeton University, 1999, pp. 33–40
↑  משה גברא, "שבזי, שלום בן יוסף", באנציקלופדיה לחכמי תימן, בני ברק: המכון לחקר חכמי תימן, תשס"א, עמ' 599. ככל הנראה שונה מזה המיוחס לרב האי גאון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463267705171  BnF: cb13933466h (data)  GND: 13332771X  ISNI: 0000 0000 6688 3636  LCCN: n83148286  MusicBrainz: 0781d170-987c-435d-9f2d-2d173074249c  NTA: 180347551  VIAF: 62734261   WorldCat (עם VIAF): 62734261 
רחוב שלום שבזי בתל אביב
נשיא אוניברסיטה

נשיא אוניברסיטה או נגיד אוניברסיטה הוא הניצב בראש אוניברסיטה.
באוניברסיטה מתקיימות שתי היררכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא הנשיא. בחלק מהמדינות, במיוחד מדינות חבר העמים הבריטי, נשיא האוניברסיטה מכונה גם סגן הנגיד, ומעליו ניצבת דמות ייצוגית לגמרי - הנגיד (chancellor). באוניברסיטת אדינבורו, למשל, אן, הנסיכה המלכותית היא הצ'נסלור. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, ישנן אוניברסיטאות בהן תפקיד הנשיא מכונה צ'נסלור. במדינות אחרות, כמו אוסטרליה, גרמניה וישראל נשיא האוניברסיטה הוא הדמות הבכירה ביותר בהיררכיה של האוניברסיטה.
תפקידיו וסמכויותיו

הנשיא אינו עוסק בניהול השוטף של האוניברסיטה, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה. עם זאת, לנשיא יכולות להיות סמכויות נוספות. כך למשל, באוניברסיטה העברית הנשיא חבר מתוקף תפקידו בסנאט האוניברסיטה ובוועדה המתמדת שלה, והוא רשאי להשתתף בישיבותיהם ובדיוניהם של כל הרשויות והגופים של האוניברסיטה.
היקף סמכויותיו של נשיא האוניברסיטה נמצא לעיתים במחלוקת בין חבר הנאמנים המעוניין בסמכויות גדולות לנשיא שיאפשרו גמישות ניהולית, לבין סגל האוניברסיטה הדורש הבאת החלטות לאישורו של הסנאט. לדוגמה, בראשית ימיה של האוניברסיטה העברית החזיק יהודה מגנס, שכונה אז קנצלר האוניברסיטה, בסמכויות ניהוליות רחבות. בשנת 1934 הוקם סנאט לאוניברסיטה, ובשנת 1935 הועברו רוב סמכויותיו לסנאט, לרקטור ולדיקנים של הפקולטות השונות, ותוארו הומר ל"נשיא". מחליפו בתפקיד, זליג ברודצקי, התפטר מתפקידו לאחר שלא הצליח לרכז בידיו סמכויות ניהוליות רבות יותר. בשנות ה-50 החזיק בנימין מזר בו זמנית בתפקידי הרקטור והנשיא של האוניברסיטה העברית. סביב תפקיד כפול זה נוצרה מחלוקת, כאשר ותיקי האוניברסיטה דרשו את המשך הצמדת התפקידים, בעוד הצעירים דרשו את הפרדת התפקידים.
מינוי

בניגוד לרקטור הנבחר על ידי הסנאט, נשיא האוניברסיטה ומנכ"ל האוניברסיטה נבחרים על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, והם כפופים לחבר הנאמנים, המהווה את "הבעלים" של האוניברסיטה.
קיימת מחלוקת ציבורית האם על נשיא אוניברסיטה להיות איש אקדמיה. תומכי היות הנשיא איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא תפקיד ייצוגי ועל האוניברסיטה להיות מיוצגת על ידי אקדמאי מובהק. לעומת זאת, המתנגדים לדרישה שהנשיא יהיה איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא קודם כל תפקיד ניהולי ותפקיד של גיוס משאבים ויש לבחור לתפקיד את האדם המתאים ביותר לביצועו.
בישראל, רוב נשיאי האוניברסיטאות הם אנשי אקדמיה, אולם היו נשיאים שלא היו אנשי אקדמיה, כמו אליהו אילת שהיה נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1968, מאיר וייסגל ואבא אבן שכיהנו כנשיאי מכון ויצמן למדע, עמוס לפידות ועמוס חורב שהיו נשיאי הטכניון, גרשון אבנר, יוסף טייכר, אפרים עברון, עמוס ערן ועמוס שפירא שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת חיפה ויוסף תקוע ושלמה גזית שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת בן-גוריון.
הערות שוליים

↑  החוקה והתקנון הכללי של האוניברסיטה, פרק ז': נושאי-משרות, אתר האוניברסיטה העברית
↑  פתיחת שנת הלימודים באוניברסיטה, דואר היום, 25 באוקטובר 1934
↑  הנהלת האוניברסיטה העברית ותכנית התפתחותה הקרובה, דבר, 18 בספטמבר 1935
↑  היום ייבחר הרקטור החדש, דבר, 8 במרץ 1961
↑  פרופ' יואל רקח נבחר רקטור האוניברסיטה העברית, דבר, 9 במרץ 1961
↑  המאבק על כתר הנשיאות, דבר, 30 במרץ 1962
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284029905171  LCCN: sh85028315
בדלתיים סגורות (מחזה)

| --- | --- |

 כתיבה:  ז'אן-פול סארטר 
 סוגה:  מחזה 
 הצגת בכורה:  27 במאי 1944 
 שפה:  צרפתית, ולשית 
 
בדלתיים סגורות (בצרפתית: Huis clos) הוא מחזה אקזיסטנציאליסטי מאת ז'אן-פול סארטר. המחזה נכתב בצרפתית בשנת 1944, והוצג לראשונה במאי אותה שנה בתיאטרון וייה-קולומבייה, זמן לא רב לפני שחרור פריז מהכיבוש הנאצי.
עלילה

במחזה מופיעות ארבע דמויות (אחת מהן, המשרת, מופיעה לזמן קצר בלבד), והוא המקור לאחד הציטוטים המפורסמים ביותר של סארטר: "הגיהנום הוא הזולת" (l'enfer, c'est les autres). המחזה עובד לקולנוע פעמים רבות, וידועה במיוחד גרסתה של הבמאית ז'קלין אודרי משנת 1954.
המחזה מתרחש בחדר המצוי, כך מתברר, בגיהנום. בחדר אין חלונות או מראות - רק דלת אחת. שלוש הדמויות מובלות לחדר בהפרשי זמן אחת מהשנייה. הדלת ננעלת, ושלושתם מצפים שיבואו לענות אותם - אולם איש אינו מגיע. השיחה גולשת לחיטוט הדדי במעשיו ובזכרונותיו של כל אחד מהם. ככל שהשיחה מתקדמת מתברר שההבדלים בהשקפה ובמערכת הערכים של כל אחד מהם הופכת את שהייתם המשותפת לבלתי נסבלת. אט אט הם מבינים כי שהייתם המשותפת, הכפויה, היא היא העינוי האולטימטיבי - אין כלל צורך בהתערבות מבחוץ.
המחזה עובד שלוש פעמים לקולנוע: בשנת 1954, 1964, ו-2006. כמו כן עובד לאופרה בשנת 2008.
מקור השם

דיון בדלתיים סגורות מתייחס למשפט או דיון הנערך בבית משפט או בפני ועדת חקירה ללא נוכחות קהל.
הדמויות

ז'וסף גארסין (Joseph Garcin): עיתונאי פציפיסט יליד ריו דה ז'ניירו אשר ערק מהצבא בעת מלחמה. עינוייו המנטליים גרמו כביכול למות אשתו ("מצער"), ובמהלך המחזה אף נזכר בעובדה שהביא נשים לביתם ואשתו הייתה מגישה לו ולפילגשיו אוכל למיטה.
אינס סראנו (Inès Serrano): הדמות השנייה שנכנסת לחדר. פקידת דואר לסבית אשר הסיתה אישה מבעלה (בן דודה של אינס) עד לכדי הריגתו. היא הדמות היחידה במחזה אשר מכירה במעשיה ובשאר הדמויות, משתמשת ביודעין במניפולציות שונות על גארסין ואסטל ושופכת אור על תפיסת העינויים המוצגת במחזה.
אסטל ריגו (Estelle Rigault): אשת החברה הגבוה אשר התחתנה עם גבר מבוגר יותר בגלל הממון שלו ובו זמנית ניהלה רומן עם בחור צעיר. הרומן אינו בעל חשיבות בעיניה, אך הנ"ל מפתח רגשות עזים כלפיה, וכתוצאה מהקשר היא נכנסת להריון ויולדת. היא מחליטה להרוג את התינוק.
נער הקומה: עובד המקום, המכניס כל דמות לחדר. אין אנו יודעים עליו הרבה.
הפקות בישראל

תיאטרון זירה (1955), בהשתתפות מיכאל אלמז, ברטה וילנסקה, עדנה שביט ויהודה פוקס.
תיאטרון זווית (1959), בהשתתפות פנינה גרי, אליעזר יונג, זהרירה חריפאי ושמואל עצמון.
תיאטרון הסימטה (1988), בבימוי דוד שטיינברג.
תיאטרון הספרייה (1989) בבימוי מגדלנה קליין ובכיכובם של יותם זילברמן וסנדרה שונוולד.
ראו גם

אקזיסטנציאליזם
הערות שוליים

↑  המשפט הכי מפורסם שסארטר לא אמר מעולם, בלוג "A Shift of Mind",‏ 3 במרץ 2016
↑  "בדלתיים סגורות" ב"זירה", עיתון חרות, 25 מאי 1955⁩, עמ' 3
↑  הצגת ה-50 של "בדלתיים סגורות" בתיאטרון "זווית", קול העם, 11 בדצמבר 1959
↑  רביעייה בגיהנום, דבר, 17 ביולי 1959
↑  שוש אביגל, ⁨תיאטרון שוליים, באתר ⁨חדשות⁩, ‏2 ספטמבר 1988
↑  אמיר פלג, יותם זילברמן, באתר חדשות⁩, ‏24 מאי 1989
↑  הצגות ת. הספריה מאז ועד היום, באתר www.hasifriya.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010304434905171  BnF: cb11943830j (data)  GND: 4316258-7  SUDOC: 02738487X  VIAF: 179388954   WorldCat (עם VIAF): 179388954
תומאס ל. יאנג

תומאס לאורי יאנג (באנגלית: Thomas Lowry Young;‏ 14 בדצמבר 1832 –  20 ביולי 1888) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-33 ממרץ 1877 ועד ינואר 1878, ולאחר מכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

תומאס יאנג נולד בקילילה שבמחוז דאון, שבאירלנד, באותה עת חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. באותה עת עבד אביו כגנן באחוזותו של ג'יימס בלקווד (אנ'). בגיל 12 היגר יאנג עם משפחתו לארצות הברית וגדל בניו יורק.
שירות צבאי

ב-1848 התגייס יאנג לצבא ארצות הברית, מלכתחילה כנגן. הוא התקדם בסולם הדרגות של חיל התותחנים והיה לסמל ראשון ברגימנט הארטילרי השלישי בפיקודו של ג'ון ריינולדס. לאחר תום שירותו בינואר 1858 עבר יאנג לפנסילבניה ושנה מאוחר יותר לסינסינטי, שם הוא שימש כעוזר מפקח ראשי במוסד לעבריינים צעירים.
במרץ 1861, בהבינו שהמלחמה ממשמשת ובאה, כתב יאנג לגנרל וינפילד סקוט שהוא מתנדב לשרת תחתיו. חודש לאחר מכן הוא התגייס רשמית לשירות במלחמת האזרחים. בחודשים אוגוסט עד דצמבר אותה שנה הוא שירת תחת ג'ון פרימונט כקפטן והוצב במיזורי. בראשית 1862 פורקה היחידה בה שירת, ויאנג עזב את השירות. לאחר מכן הוא עבד עבור עיתון של המפלגה הדמוקרטית בסידני שבאוהיו, ודיבר נגד ממשלו של הנשיא אברהם לינקולן, בהאמינו שעד אז הוא לא היה החלטי דיו. בספטמבר אותה שנה התגייס יאנג שוב והוצב כמייג'ור ברגימנט הרגלים ה-118 של אוהיו, שם הוא נשאר עד תום שירותו. בפברואר 1863 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל ובאפריל 1864 לדרגת קולונל. בקרב רסאקה (אנ') במאי אותה שנה, הוביל יאנג תקיפה נגד האויב שהובס עד מהרה. בקרב נהרגו 116 מתוך 270 החיילים שבפיקודו בתוך דקות ספורות. במהלך מערכת אטלנטה (אנ') הוא חלה, ובסיומה בחודש ספטמבר 1864 הוא פרש מהשירות. עבור שירותו העניק לו הנשיא לינקולן ב-13 במרץ 1865 דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל.