stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רגלנית אפריקנית
מאפיינים

הרגלנית היא שיח חסון, עמיד ביובש, בשרב ובמליחות.
מקור הצמח בדרום אפריקה, שם הוא מגיע לגובה של עד ארבעה מטרים. העלים קטנים, ירוקים, בשרניים, מעוגלים וצפופים.
הרגלנית צומחת בקצב איטי. עם השנים מתעבים הגבעולים ונוצר גזע. הפריחה באביב, מופיעה בין העלים בקצות הגבעולים באשכולות. הפרחים קטנטנים, בצורת כוכב, בגוון ורוד. התפרחת מורכבת מ-5 עד 10 אבקנים עם מאביקים בגוון אדום.
הרגלנית רגישה לקרה, לכן היא נפוצה כצמח נוי לבית באזורים ממוזגים. בעציץ מגיעה הרגלנית לגובה של לא יותר ממטר אחד ופורחת רק לעיתים נדירות.
הקרקע האידיאלית היא אדמה מעורבת בחול על מנת להבטיח ניקוז יעיל. ריבוי קל על ידי ייחורים.
הרגלנית יכולה לשמש גם כצמח זוחל וגם לצמוח לגובה. על ידי גיזום הענפים, ניתן לקבל מראה צפוף ומסועף. הגזע יכול להגיע לקוטר של עד 30 סנטימטרים.
הצמח רגיש לעודף מים ועלול לאבד את עליו בהשקיה מופרזת. מיעוט אור גם הוא יגרום לנשירת עלים.
באפריקה משמשת הרגלנית כגדר חיה וגם כצמח מאכל לבהמות.
ניתן לגדל את הצמח כבונסאי, כיוון שאינו דורש טיפול מיוחד ובזכות ההתעצות המהירה של ענפיו.
קיימים מספר זנים מתורבתים, ביניהם:
"וריגטה" – בעל ענפים ושולי עלים בגוון אדמדם.
"טריקולור"
"זוחל" – זן שגובהו מגיע ל-30 ס"מ ומתאפיין בענפים גמישים ו"נשפכים".
העלים של הזנים הירוקים נחשבים אכילים גם לאדם. טעמם חמצמץ, מרקם פריך, והם עשירים בוויטמין C.
הערות שוליים

↑  רגלנית אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
צ'יינלונג, קיסר סין

צְ'ייֵנְלוֹנְג (במנדרינית תקנית: 乾隆, בפין-יין: Qiánlóng‏; 25 בספטמבר 1711 – 7 בפברואר 1799) היה קיסר סין בן שושלת צ'ינג, שמלך על ארצו למעלה משישים שנה ונחשב לאחד השליטים הנבונים ביותר בתולדותיה. שלט מ-18 באוקטובר 1735 עד 9 בפברואר 1796.
תקופתו של צְ'ייֵנְלוֹנְג נחשבת לשיא בשלטון המאנצ'ו ואחד מתורי הזהב של סין, כשבתקופתו הקיסרות הגיעה לשגשוג כלכלי, תרבותי וצבאי. להוציא את סבו, קָאנְּגשִ'י, צְ'ייֵנְלוֹנְג נחשב לקיסר צ'ינג המוכשר והטוב ביותר. לאחר השלמת כיבוש סין גופא, השתלט צבאו על שטחים נרחבים שהביאו את ההתפשטות הטריטוריאלית לשיא. בין השנים 1750–1790 יצא צְ'ייֵנְלוֹנְג במערכה לכיבוש מערב סין, לתוך מרכז אסיה. לכיבושים אלה הייתה משמעות רבה, הם הגדילו את שטח הקיסרות בלמעלה ממחצית. האזורים הכבושים אינם מאוכלסים בצפיפות אך מאפשרים שליטה במחצבים, שליטה בסחורות וזרימתם ממערב מזרחה. האוכלוסיות שנכבשו היו לאמאיסטיות (בודהיזם טיבטי/מונגולי) או מוסלמיות. צְ'ייֵנְלוֹנְג נקט בגישה של מתן אפשרות של אוטונומיה דתית גדולה באזורים הנכבשים, הרבה יותר מאשר בסין גופא. מבחינה מסחרית החיבור עם מרכז אסיה השפיע על הקורה בתוך סין. יש בתקופה זאת עליה בהיקפי הסחר, זרימת סחורות ממזרח למערב ולהפך. ישנה פריחה מחודשת לדרכי המשי, כולל מסחר עם אירופה במידה מסוימת, אם כי משלחת ששלחה בריטניה אל סין בראשות הרוזן ג'ורג' מקרטני שנפגשה עם צְ'ייֵנְלוֹנְג ב-1793, במטרה להגדיל את היקף הסחר, נדחתה באדיבות, בטענה שסין לא זקוקה לדבר. עליה במסחר גררה ניידות וזרימה של אנשים ורעיונות ממקום למקום.
צְ'ייֵנְלוֹנְג היה גם איש תרבות, שמרן ונהנתן. הוא היה משורר ברוך כישרון שחיבר למעלה מ-30 אלף שירים. מבחינה תרבותית תקופתו נחשבת לשמרנית מאוד. צְ'ייֵנְלוֹנְג מדגיש בתקופתו ערכים קונפוציאניים היררכיים. את הכבוד בין שליט לנשלט, גבר לאישה, הורים וילדים (כיבוד אבות) וחברות ונאמנות בין חברים. צְ'ייֵנְלוֹנְג השתדל לפאר את עצמו בתקופתו, הרבה יותר מאשר עשו זאת קודמיו. הוא פיתח פרויקטים תרבותיים שונים. השקיע בבניית מבנים מפוארים. הוא פיתח מאוד את אוספי האומנות של הקיסרות. הוא הרחיב והעמיק את אגם קונמינג והגדיל את ארמון הקיץ בבייג'ינג ובנה את ספינת השיש המפורסמת בגדת האגם. מבחינה אסתטית ופוליטית בחר צְ'ייֵנְלוֹנְג להקרין דימויים שונים למגזרים שונים. הוא היה ראוותני בשלטונו ובטעמו האסתטי.
צְ'ייֵנְלוֹנְג, אשר תמיד דרש בזכות כיבוד אבות, בחר, מתוך כבוד לסבו, הקיסר קאנגשי, אשר מלך למשך התקופה הארוכה ביותר בסין, לפרוש מתפקידו ולהעבירו לבנו לאחר 61 שנות שלטון. כלומר, חצי שנה פחות מסבו, ובכך תקופת מלוכתו שלו הייתה קצרה יותר. למעשה, המשיך למשוך בחוטים שלוש שנים נוספות, עד מותו בשנת 1799, מה שהופך אותו בפועל לשליט לאורך התקופה הארוכה ביותר בסין.
קודם לעלייתו לכס > שנותיו הראשונות

שמו הפרטי של הקיסר לעתיד בעת נולד היה חונְגּלִי (שם שנאסר לקרוא בו לאחר שעלה לשלטון עקב הטאבו על שמות הקיסרים), והוא היה בנו השני של יִינְזג'ן, הרביעי בבניו של קָאנְגשִׂי, קיסר סין ורעייתו הקיסרית, שְׂיַאו שֶׁנְג-שְׂײֵן. חונְגּלִי נולד בבייג'ינג, בירת שושלת צ'ינג, בשנת 1711, אך הוא נולד מחוץ לעיר האסורה ומחוץ לעיר הקיסרית. חונְגּלִי נפגש לראשונה עם סבו הקיסר בעת היה בן 10 (זאת מכיוון שלא היה בנו של היורש המיועד שכן יִינְזג'ן היה הרביעי בבניו של הקיסר קָאנְגשִׂי) הוא היה הנכד החביב על הקיסר קָאנְגשִׂי, אשר חיפש בצאצאיו יורש אשר ילך בדרכי הקונפוציאניזם כמותו. חונְגּלִי, כרצון אביו, חונך באופן פרטי בידי שני פקידים רבי השפעה בחצר הקיסרית של שושלת צ'ינג והוכיח יכולות אינטלקטואליות עוד מצעירותו. בגיל 11, יצא חונְגּלִי עם סבו הקיסר למסע ציד בעתו הם הופתעו מדוב שתקף אותם. במהלך הריגת הדוב בידי קָאנְגשִׂי נותר חונְגּלִי יציב ושמר על היציבות של סוסו עליו רכב. חונְגּלִי הפך בכך לנכד האהוב של הקיסר קָאנְגשִׂי, אשר נפטר בסוף אותה השנה.
קודם לעלייתו לכס > יורש העצר

יִינְזג'ן, שנראה כראוי ביותר בבניו של קָאנְגשִׂי, נבחר לרשת את אביו ונטל על עצמו את התואר יוּנְג-גֶ'נְג, קיסר סין. בחודשים הראשונים לשלטונו, יוּנְג-גֶ'נְג הסדיר את סמכותו לעומת אחיו הגדולים שנאבקו בו על הכס. לאחר מכן מונה חונְגּלִי לנסיך קיסרי. בנקודה זאת היה לחונְגּלִי אח אחד מבוגר ממנו, חונְגּשְׁה, אותו אביו החשיב כלא ראוי לרשת את הכתר. יוּנְג-גֶ'נְג העדיף שבנו חונְגּלִי יירש את הכתר אף על פי שלא היה הבכור, טענה זאת חוזקה בידי העובדה שבחייו, הקיסר קָאנְגשִׂי העדיף גם כן את חונְגּלִי על גבי נכדים אחרים. בתגובה, חונְגּשְׁה הביע את תמיכתו בטענתו לכתר של יִין-סְה, אחיו של יוּנְג-גֶ'נְג ויריבו הפוליטי. בניסיון לחזק את מעמדו, יוּנְג-גֶ'נְג הוציא צו קיסרי במסגרתו גירש את חלק מאחיו, בהם יִין-סְה, מהשושלת הקיסרית - אייסין גיורו. חונְגּשְׁה בהמשך גורש מהעיר הקיסרית וסירב להתנצל בפני אביו. בשנת 1726, יוּנְג-גֶ'נְג מחק את בנו חונְגּשְׁה מהרשמים הקיסריים ובשנה לאחר מכן מת חונְגּשְׁה בנסיבות לא ברורות, מה שהותיר את חונְגּלִי בתור יורש העצר הקיסרי. חונְגּג'וֹאוּ, אחיו הצעיר של חונְגּלִי, לא התעניין בפוליטיקה ושמר על עצמו מחוץ ליריבות הפנים משפחתית. בשנת 1727 בחר הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג באשת האצולה המנצ'ורית; שְׂיַאו שְׂײֵן-צ'וּן, להיות רעייה לחונְגּלִי.
בשנת 1733, הועלה חונְגּלִי בידי אביו לתפקיד הנסיך מהמדרגה הראשונה, משמע שניתנה לו סמכות להתחיל להתערב בנושאי הממשל והמנהל באימפריה לקראת ירושת הכתר שלו. בעת היה יוצא יוּנְג-גֶ'נְג מן הבירה למסעות ומשלחות, הוא היה נוהג להותיר את חונְגּלִי לנהל את מדיניות הפנים של האימפריה בעוד נעדר. במטרה להעביר את הירושה בינו לבין בנו חונְגּלִי בצורה שקטה ויציבה, הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג פיתח מערכת בחירת יורש חדשה. לפי מערכת זאת, קודם למותו של קיסר הוא ירשום בצוואתו את יורשו המיועד. הצוואה תישאר סגורה עד מותו של הקיסר, בעת מותו היא תינתן לאחד מאנשי סודו של הקיסר שיקריא אותה בטקס רשמי ויכריז על הקיסר החדש שנבחר. במהלך השנתיים בין 1733–1735, נותר חונְגּלִי בבירה, שם למד אמנויות לחימה, קליגרפיה וקיבל ניסיון בניהול ענייני פנים במנהל המדינה. בשנת 1735 נפטר הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג לאחר 13 שנות שלטון, בצוואתו האחרונה התגלה חונְגּלִי בתור הקיסר המיועד והפך בטקס רשמי בקיסר סין. עם עלייתו לכס לקח על עצמו הקיסר החדש את השם הקיסרי צְ'ייֵנְלוֹנְג, משמע "שגשוג כביר".
קיסר סין > ירושת הכתר

עם ירושת הכתר, פקידים רבים בחצר הקיסרית התעניינו בדרך מנהלו של הקיסר החדש את האימפריה. צְ'ייֵנְלוֹנְג היה בן 24 כאשר הפך לקיסר סין והיה מוכן להשתמש בכוחו האדיר של צבא צ'ינג במטרה להשקיט יריבים. הודות לשלטונו של אביו, האימפריה הייתה יציבה מאוד במהלך ירושתו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, האוצר המדיני היה בשיא גודלו מזה מאות שנים, האוכלוסייה הכללית הייתה שקטה עם משטר צ'ינג המנצ'ורי ותור הזהב שבנה קָאנְגשִׂי נשמר. זמן קצר לאחר טקס ההכתרה הרשמי של הקיסר החדש, החל מרד של בני מְיַאוֹ (קבוצה אתנית) באזור גְוַאנְגשִׂי (דרום סין) נגד שושלת צ'ינג ושליטיה המנצ'ורים, בהם סירבו להכיר המורדים כשליטי סין מכיוון שהיו מיעוט אתני בסין הגדולה ולמרות זאת היו בשלטון. המוצב הצבאי באזור לא היה מוכן למרד וההנהגה האזורית עמדה להיכנע למורדים החמושים עד אשר צְ'ייֵנְלוֹנְג התערב במאורע והורה לצבא צ'ינג לנוע דרומה במטרה להכחיד את המרד. המשלחת הצבאית הייתה מוצלחת והייתה הראשונה בסדרת מערכות צבאיות רבות שהנהיג הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לאורך שלטונו הארוך. בשנת 1740 התרחש מרד נוסף של בני מְיַאוֹ בדרום סין, כמו קודמו, המרד הופל במהרה בהוראתו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג להוציא משלחת צבאית.
תחת שלטונם של הקיסרים חְוָאנְג טָאיְגִ'י וקָאנְגשִׂי, שושלת צ'ינג כבשה את רוב מונגוליה הפנימית ומונגוליה החיצונית. המונגולים בתגובה נעו מערבה לעבר אגן טארים והקימו את ח'אנות הדְזוּנְגַרִים באזור טורקסטן (כיום המחוז האוטונומי שׂינְגְ'יָאנְג). מזה זמן רב פשטו המונגולים על ערים סיניות ואיימו על עליונותה של שושלת צ'ינג. הדְזוּנְגַרִים התחזקו עוד יותר תחת מנהיגם הכריזמטי, גָּלְדָן טְסֵרֶן, שהיה מצביא מוכשר. צְ'ייֵנְלוֹנְג החל משא ומתן במטרה להגיע להסדר עם הדְזוּנְגַרִים. בסופו של דבר הגיעו שתי המעצמות להסדר, הרי אלטאי נקבעו בתור הגבול הצפוני ביניהן, הדְזוּנְגַרִים הכירו בצְ'ייֵנְלוֹנְג כבעל מנדט השמיים, משמע שהכירו בטענת שושלת צ'ינג לשליטה על כל סין, והפכו רשמית למדינת חסות של צ'ינג. גָּלְדָן טְסֵרֶן המשיך לפתח את הצבא והמנהל בחאנות הדְזוּנְגַרִים בעזרתו של קצין שבוי מטעם האימפריה הקולוניאלית השוודית.
קיסר סין > מאבקי אחדות > מאבק הכוחות בטיבט

עם התחזקותה של שושלת צ'ינג החלו בעיות ממשל לצוץ בטיבט. האזור ההררי, שדה יורה סופח לתוך שושלת צ'ינג תחת הנהגתו של הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג. טיבט נוהלה בפועל בידי שלושה אישים שישבו בלהסה, בירתה; מושל אזורי טיבטי שניהל את האזור בתור מדינת חסות אך לא כחלק ישיר של שושלת צ'ינג, שני שליחים רשמיים מטעם החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג והדלאי לאמה ה-7, שהיה המנהיג בפועל של טיבט. המושל, גִּיּוּרוּמֵה נָאַמְגִיאֵל, היה בעל יחסים מתוחים עם הדלאי לאמה והיה חשש מטעם שליחי צ'ינג כי תוכניתו היא לבודד את הדלאי לאמה ולמרוד בממשל צ'ינג. בשנת 1750, כדי למנוע את המרידה האפשרית, הזמינו השליחים הרשמיים את גִּיּוּרוּמֵה נָאַמְגִיאֵל אל מושבם השלטוני בעיר במטרה לשוחח אודות המנהל האזורי, כאשר הוא הגיע, נתקל נָאַמְגִיאֵל במארב ונרצח בידי מתנקשים שעבדו למען השליחים. בעוד המתנקשים ניסו להעלים עקבות, שלישו של נָאַמְגִיאֵל אשר שרד, ברח מן המקום והפיץ את החדשות ברחבי העיר. בתוך מספר שעות, מאות טיבטים זועמים החלו במרד מזוין נגד השליחים מטעם החצר הקיסרית. השליחים נהרגו במרד והחלו רדיפות של בני האן בתוך העיר. צְ'ייֵנְלוֹנְג זעם על ההתרחשויות והורה לחיילי שושלת צ'ינג לצעוד על להסה ולהפיל את המרידה. שלטון המושלות נפסק והדלאי לאמה הפך לדמות הפוליטית המרכזית בטיבט. נוסף עליו דאג הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג למשלחת חדשה מטעם החצר הקיסרית שתפקח על פועלו של הדלאי לאמה.
קיסר סין > מאבקי אחדות > סין לעומת צ'ינג

במהלך מרד המצנפת האדומה, הראייה של סין רק בתור האזור שבו שוכנים בני ההאן הפכה מרכזית לממשל שושלת מינג ולדרך בה סינים ראו את עצמם. מכיוון שהמנצ'ורים שליטי שושלת צ'ינג היו מיעוט אתני לעומת בני ההאן, היה צורך להראות אחדות לאומית. על כן, צְ'ייֵנְלוֹנְג התעקש כי מהות הלאום הסיני לא כוללת רק את בני ההאן אלא את כל השטחים הנכללים בשליטתה של שושלת צ'ינג. צְ'ייֵנְלוֹנְג עצמו צוטט כאשר טען בעניין כך:
יֶשְׁנָהּ רְאִיַּת עוֹלָם וּלְפִיהָ לְאֵלּוּ שֶׁאֵינָם בְּנֵי הָאן לֹא נִתָּן לַהֲפֹךְ לַאֲנָשֶׁיהָ שֶׁל סִין וְשִׁטְחָם לֹא יָכוֹל לְהֵהָפֵךְ לְשֶׁטַח שֶׁל סִין. רְאִיָּה זֹאת לֹא מַצִּיגָה כָּרָאוּי אֶת רְאִיַּת שׁוֹשַׁלְתֵּנוּ אֶלָּא אֶת הַקּוֹדְמִים לָנוּ, הָאן, טַאנְג, סוּנְג וּמִינְג.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן (הראשונה)

בשנת 1747 החלו מאבקי כוח באזור גִּ'ין-צְ'װַאן (כיום באזור מזרח סְה-צְ'ווַאן). תושבי האזור היו מאמיני הבודהיזם הטיבטי ובתקופת ממשל שושלת מינג הקונפוציאני, במטרה להביא להסדר במקום, הממשל המרכזי העניק אוטונומיה אזורית וחילק את חבל הארץ בין מנהיגים שבטיים שנודעו בתור טוּסְה. בשנת 1747 המנהיג השבטי סְלוֹפְּ דָּפוּן החל לסבסד את עליונות כוחותיו על השבטים האחרים והחל במרד גלוי נגד שלטון שושלת צ'ינג. המועצה העליונה בבייג'ינג; הרשות העליונה אודות תפקוד הצבא, העבירה פקודה ל-30,000 חיילים לנוע לעבר גִּ'ין-צְ'װַאן במטרה להשקיט את המרד. המשלחת נכשלה מכיוון שלא הייתה מוכנה להתבצרות הכוחות המורדים ולמארב שהכינו עבורם. בשנת 1749 הורה הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג על הוצאתה לפועל של משלחת נוספת נגד המרד בגִּ'ין-צְ'װַאן אשר כללה 40,000 איש. המשלחת השנייה נכשלה גם היא עקב בגידה ומאבקים בהנהגה הצבאית וחוסר ניסיון של הפיקוד. צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה על ההוצאה להורג של המפקד הלא מנוסה והחלפתו בגנרל פֿוּחֶנְגּ רב הניסיון והתעוזה. פֿוּחֶנְגּ ארגן מחדש את הכוחות שהתפזרו ומיקד אותם נגד מרכזי ההנהגה של סְלוֹפְּ דָּפוּן. בסוף השנה נפל המרד והאזור סופח רשמית לתוך שושלת צ'ינג ואיבד מן האוטונומיה שניתנה לו קודם לכן. מערכה זאת, מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן הראשונה, היא הראשונה מתוך עשר המערכות הגדולות, סדרת מאבקים צבאיים לאורך שלטונו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג שהביאו לשיא גודלה והתפתחותה של סין.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן (השנייה)

בשנת 1771 החל אחיינו של סְלוֹפְּ דָּפוּן, לַאנְג קַהשְׁה (אשר ירש את מעמד הטוּסְה), בתוכנית למרד נוסף נגד שלטון שושלת צ'ינג בגִּ'ין-צְ'װַאן. בכך החל את אירוע המערכה השישית מתוך עשר המערכות הגדולות. לַאנְג קַהשְׁה למד מנפילת קודמו ולפני שהחל במרד הוא פעל להסיט את השבטים האחרים של גִּ'ין-צְ'װַאן לתמוך בו בעזרת הפצתה של תעמולה נגד שלטון צ'ינג. לַאנְג קַהשְׁה נפטר לפני שהספיק להוציא את המרד לפועל ועל כן המשימה עברה לידי בנו, סנגה סַאנְג. כאשר נודע לו על התפתחות האירועים, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה על תחילתה של המערכה השישית מעשר המערכות הגדולות, מערכת גִּ'ין-צְ'װַאן השנייה. המורדים הכינו עצמם לקראת צבא צ'ינג והתבצרו. לאחר שישה חודשים של מאבק ממושך בהנהגתו של מושל מחוז סְה-צְ'ווַאן, החליף הקיסר את המושל בסדרת גנרלים מנוסים. אלו סירבו לפעול בצורה קוהרנטית ונכשלו להביס את המורדים שארבו להם בין ההרים. לבסוף היה על הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לגייס את אַהגְּװֵי, שנודע בכינוי "גנרל הברזל", מהמפקדים ששירתו תחת פֿוּחֶנְגּ במערכה בבורמה. צבא צ'ינג נאבק בלוחמת שחיקה ממושכת עד אשר בשנת 1776 הוחלט להשתמש בתותחים וארטילריה נגד המורדים האורבים בהרים. המערכה לבסוף לא נוצחה הודות לכוח הצבאי של שושלת צ'ינג אלא עקב מאבק כוחות פנימי בתוך הדרג העליון של המורדים, כאשר יריבים פוליטיים אתגרו את מעמדו של סנגה סַאנְג. צְ'ייֵנְלוֹנְג ארגן מחדש את החלוקה השבטית והורה על סדרת רדיפות במטרה להטיל הרתעה ופחד באוכלוסייה המקומית ולוודא שלא תמרוד פעם נוספת.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > המרד בטאיוואן

נגד שלטון שושלת צ'ינג התפשט באי של טאיוואן ארגון "חברת השמיים והארץ", שדגל בהדחת השלטון המנצ'ורי והשבת משטר בני האן לסין. בשנת 1786 החל המושל של טאיוואן מטעם שושלת צ'ינג לפעול במטרה להפיל את הארגון בכוח צבאי לאחר שהתגלה לו על קיומו. הכוחות מטעם צבא צ'ינג המוצבים על האי לא הצליחו למנוע את התפשטות המרד של הארגון. לאחר שמנהיג הארגון, לִין שׁװַאנְג-װֶן, הכריז על עצמו בתור מלך הממלכה החדשה של מינג, אלפים מתושבי טאיוואן, לרוב בני האן, התגייסו לשורות הארגון המורד בשלטון שושלת צ'ינג. 50,000 מורדים השתלטו על שטחים נרחבים במזרח האי טאיוואן (מרכז ומערב האי, איפה שממוקמים רוב רכסי ההרים, לא נשלטו בידי שושלת צ'ינג אלא על ידי ילידים אוסטרונזים). חשיבותה האסטרטגית של טאיוואן בתוך ים סין הדרומי וחשיבותה הסמלית בתור המקום בו נכנעו כוחות מינג האחרונים לצבא צ'ינג לא אפשרו את כניעת הכוחות מטעם צ'ינג המוצבים על האי לידי המורדים. לאחר שתגבורת מסין היבשתית הייתה צריכה להיכנס לטקטיקה הגנתית אל מול המורדים, החליט הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לקחת את העניין לידיים. 20,000 חיילים מנוסים מצבא צ'ינג, תחת פיקוד בנו של פֿוּחֶנְגּ, הגנרל פֿוּקַאנְגגַּאן, נשלחו למערכה בטאיוואן להשקיט את המרד. עד שנת 1788 הסתיימה המערכה בניצחון שושלת צ'ינג, מנהיג המורדים נתפס והוצא להורג והסדר הושב לאי תחת דגל צ'ינג. המערכה בטאיוואן נבדלה לימים בתור המערכה השביעית מתוך עשר המערכות הגדולות.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > המערכה הראשונה נגד נפאל

מיד לאחר המערכה בטאיוואן לא היו חגיגות ניצחון מכיוון שבמהרה החלו חיילים לנוע לטיבט. לראשונה בתולדות שלטונו של הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג, המאבק בטיבט לא סבב אודות מאבק פנימי אלא מאבק חיצוני. בתוך רכס הר ההימלאיה נוסדה זמן קודם לכן הממלכה ההינדואית של נפאל שהייתה רבת השפעה ועוצמה במערך הגאופוליטי של צפון תת-היבשת ההודית. המאבק סב עקב מאבקי מסחר ומאבקי דת בין נפאל לטיבט. 10,000 חיילים נפאלים בני גורקה נעו דרך הרי ההימלאיה ופלשו לתוך טיבט. הכוחות הטיבטים נפלו לעומת המתקפה הנפאלית אליה לא ציפו כדי להגן על טיבט האוטונומית, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה לאחד מן הגנרלים לצאת בראש צבא רגלים נגד הצבא הנפאלי. בעת הגיעו כוחות צ'ינג מצב החזית כבר השתנה, הודות למאמציהם של מנהיגים דתיים, החל משא ומתן לשלום והושגה הפסקת אש. על כן גנרל צ'ינג הורה לכוחותיו שלא להתערב במאבק. בהסכם השלום שהושג, טיבט קיבלה על עצמה את האשמה בגרימת המלחמה מכיוון שלא קיבלה כראוי סוחרים מנפאל, היא העבירה פיצויי מלחמה וכספים במטרה להשיב את הגבול לכפי שהיה קודם המלחמה. המלחמה נגד נפאל נחשבת להיות המערכה השמינית מתוך עשר המערכות הגדולות.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > ההתערבות בדאי-וייט (וייטנאם)

לאורך מעל אלף שנים, ההיסטוריה של עם הוייטנאמים סבבה אודות מאבק ממושך לעצמאות מידי פלישות וכיבושים של האימפריה הסינית. עוד לפני הסכם השלום עם הנפאלים, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג החליט כי יש צורך לפעול בדאי-וייט (שמה של וייטנאם באותה העת) אשר הייתה סבוכה בתוך מלחמת אזרחים. בשנת 1788, קיסר ממלכת צפון וייטנאם, לֶה צְ'האוּ טהונְג (בוייטנאמית: Lê Chiêu Thống), הובס בידי יריבו הדרומי וממלכתו נפלה. על כן הוא ברח לגלות בדרום שושלת צ'ינג. הקיסר הווייטנאמי הגולה ביקש את תמיכת החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג ראה את ההזדמנות להשיג מדינת חסות מדרום ועל כן ארגן צבא אדיר אשר מנה 200,000 חיילים תחת פיקודו של גנרל צ'ינג, סוּן שְׁהיִי. הפלישה של צבא צ'ינג הכביר החלה בנובמבר 1788, הודות לתמיכה הסינית, לֶה צְ'האוּ טהונְג הצליח במהרה לארגן מחדש את שלטונו באזור מפרץ טונקין בצפון וייטנאם. אוכלוסיית הצפון הפכה יותר ויותר מרדנית נגד שלטונו האכזר של לֶה צְ'האוּ טהונְג ועל כן רבים מרדו לטובת יריבו הפופולרי מדרום, נגוּיָאן חוּאה (Nguyễn Huệ), אשר הוכתר בתור צְ'וּ'אַנג טרוּנְג, קיסר וייטנאם. 100,000 חיילים התגייסו לצבאו של הקיסר צְ'וּ'אַנג טרוּנְג. בתחילת שנת 1789, סוּן שְׁהיִי, עם צבאו המוצב במצודת טהאנג לונג (האנוי המודרנית), החליט לחגוג את ראש השנה הסינית ומיד אחר כך לפלוש דרומה ולהביס את כוחותיו של צְ'וּ'אַנג טרוּנְג אשר אמורים לחגוג באותו היום את ראש השנה הווייטנאמית. צְ'וּ'אַנג טרוּנְג ציפה לזאת והחליט לדחות את החגיגות, בכך הוא הפתיע את צבא צ'ינג והביס את כוחות צ'ינג ואת תומכיו של לֶה צְ'האוּ טהונְג במהלך קרב נְגּוֹק חוֹי דּונְגּ דַּה המכריע.
לאחר נסיגת הכוחות של צבא צ'ינג חזרה לדרום סין, גילה הצבא הווייטנאמי תוכניות מלחמה של צבא צ'ינג לפיהן תכנן הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לכבוש את כל וייטנאם. על כן החל צְ'וּ'אַנג טרוּנְג להכין שיחות למשא ומתן במטרה להגיע להסדר עם החצר הקיסרית הסינית. בתוך המחנה הסיני, הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג זעם על תבוסתו של סוּן שְׁהיִי לצבא שהיה חצי מגודלו של צבא צ'ינג ועל כן החליף אותו בגנרל פֿוּקַאנְגגַּאן המבטיח. בדומה ליריבו הווייטנאמי, פֿוּקַאנְגגַּאן האמין כי על שני הצדדים להגיע למשא ומתן ולא להמשיך בהקזת הדמים. בהסכם השלום שהושג בסופו של דבר הוסכם כי צְ'ייֵנְלוֹנְג יוותר על תוכניתו השאפתנית לכבוש את וייטנאם, שושלת צ'ינג הכירה בשושלת נגוּיָאן כשושלת הלגיטימית לשלוט בווייטנאם ובתמורה הממשל הווייטנאמי הסכים לשלם מס שנתי לשושלת צ'ינג, בדומה למדינת חסות. המערכה התשיעית מתוך עשר המערכות הגדולות הסתיימה, ולמרות זאת הקיסר הווייטנאמי המשיך לחשוד בשושלת צ'ינג עד מותו ותמך בסתר בארגונים נגד שושלת צ'ינג ברחבי סין, בהם גם שרידי הלוטוס הלבן.
קיסר סין > עשר המערכות הגדולות > המערכה השנייה נגד נפאל

בשנת 1791 הפסיק הממשל הטיבטי בתשלום השנתי לנפאל כפי שנקבע בהסכם השלום לאחר המערכה הקודמת, על כן החלה פלישה שנייה של הצבא הנפאלי לתוך שטחי טיבט. הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג הניע את הגנרל פֿוּקַאנְגגַּאן למלחמה נגד נפאל עם 70,000 חיילים נגד 20,000 נפאלים. המאבק בכך הפך ממאבק אזורי בין טיבט לנפאל למלחמה בין שושלת צ'ינג לבין נפאל. הצבא הנפאלי התפזר לעומת התקרבות כוחות צ'ינג כדי להימנע ממאבק ישיר נגד כוחות צ'ינג וכדי להביא למתיחה של קו האספקה הסיני. המאבק נמשך מספר חודשים אך בשנת 1792, מלחמה חדשה אליה נכנסה טיבט נגד שכנתה ממערב והמתיחה של קו האספקה של צבא צ'ינג הביאו את שני הצדדים להתחיל במשא ומתן להגיע להסדר. פֿוּקַאנְגגַּאן שלח מסמך רשמי שקרא להסדר אל רנה בהאדור שאה, מלך נפאל (בנפאלית: रण बहादुर शाह) וזמן קצר מאוחר יותר הסתיימו ההתכתשויות בין הצבאות והחל משא ומתן. בהסכם השלום שהוסדר נקבע כי הממשל הטיבטי האזורי יעביר מדי שנה פיצויי מלחמה למשך מספר שנים ובתמורה ישוב הגבול לכפי שהיה קודם המלחמה ונפאל תהפוך רשמית למדינת חסות של שושלת צ'ינג אשר מדי שנה תשלם מס לממשל החצר הקיסרית של שושלת צ'ינג. בכך הסתיימה המערכה העשירית והאחרונה מתוך עשר המערכות הגדולות.
קיסר סין > מדיניות הפנים > מנהל ומסע במנצ'וריה

זמן קצר לתוך תחילת שלטונו של צְ'ייֵנְלוֹנְג, באזורים הצפוניים של האימפריה, במנצ'וריה, החלה בצורת שהביאה לירידה בכמות האוכל להמונים ולעליית המחירים של מצרכים בסיסיים. מחשש שהדבר עלול להוביל לרעב המוני, המושלים האזוריים קראו לקיסר לקבוע פעולה שתקדים תרופה למכה. צְ'ייֵנְלוֹנְג ראה את השימוש המוגזם בחיטה למען ייצור יין כגורם המרכזי לבזבוז היבולים ועל כן הוציא צו קיסרי האוסר על יצירה זאת של יינות. הצו הקיסרי כמעט ולא השפיע על אובדן היבול עקב הבצורת ועל כן הבין הקיסר כי נדרשת פעילות חקלאית מוגברת במטרה להעלות את הייצור החקלאי. על כן צְ'ייֵנְלוֹנְג הורה לחקלאים בני האן (הקבוצה האתנית המרכזית בסין) להתיישב בעמק נהר ליאו (כיום בלְיַאו-נִינְג) בדרום מנצ'וריה, אזור שקודם לכן נשמר אך ורק להתיישבות של מנצ'ורים. לערך 600,000 דונם של אדמה חקלאית נוצרו הודות למתיישבים החדשים. עם הזמן, אוכלוסיית בני ההאן באזורי ההתיישבות העיקריים של מנצ'וריה עקפה את אוכלוסיית המנצ'ורים, שהיו עם ילידי במקום. דוגמה למרכז אוכלוסין שכזה היא העיר מוּקְדֶן (כיום שֶׁן-יָאנְג), שהייתה בעבר בירת שושלת צ'ינג לפני שנת 1644.
בשנת 1743 יצא הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג לטיול רשמי במנצ'וריה אשר נועד לבקר את קברי אבותיו. ביקור זה במנצ'וריה חיזק את הסמכות של משטר צ'ינג על האוכלוסייה הסינית של בני ההאן שהתיישבה באזור זמן קצר קודם לכן. הקיסר ביקר בקבר ג'אולינג - מקום מנוחתו של סב סבו, חְוָאנְג טָאיְגִ'י, שהקים את שושלת צ'ינג, את קבר פֿוּלִינְג - מקום קבורתו של נוּרְהָאצִ'י, אביו של חְוָאנְג טָאיְגִ'י שאיחד את השבטים המנצ'ורים לראשונה וקרא תיגר על נכונותה של שושלת מינג ששלטה בסין למנדט השמיים ובקבר יונְגלִינְג - מקום מנוחתם של אבות נוּרְהָאצִ'י. במהלך ביקורו הקיסר צְ'ייֵנְלוֹנְג ביצע טקסי הקרבה לפי הדת הסינית העממית והקונפוציאניזם במטרה לכיבוד אבות. לאחר מכן התיישב הקיסר מספר חודשים במוּקְדֶן, שם הלחין שיר קלאסי סיני שנועד להאדיר את יופי הטבע בסביבת העיר ולהאדיר את שמה של שושלת צ'ינג.
קיסר סין > מדיניות הפנים > מעמדה של שושלת מינג

לאורך מלחמת מינג–צ'ינג נכבשה סין, שנשלטה קודם לכן בידי שושלת מינג, בידי שושלת צ'ינג החדשה. תומכי שושלת מינג המשיכו במאבקם נגד צ'ינג עד לנפילת ממלכת טונגנינג באי של טאיוואן בשנת 1683. היה זה רק בתקופת שלטונו של יוּנְג-גֶ'נְג, שהתרחש הסדר בין שושלת אייסין גיורו (שליטי שושלת צ'ינג) לבין משפחת ג'וּ (שליטי של שושלת מינג לשעבר). צאצאי שליטי מינג הכירו בשושלת צ'ינג בתור השושלת לה ניתן מנדט השמיים ובתמורה העניק הקיסר יוּנְג-גֶ'נְג את התואר מרקיז לראש בית משפחת ג'וּ. צְ'ייֵנְלוֹנְג האריך את החלטתו של אביו בכך שמינה את ראש בית משפחת ג'וּ לתואר האצולה מרקיז ירום הוד. ההסדר בין משפחות האצולה הביא להכרתם של סינים רבים תומכי שיבת מינג בשלטון שושלת צ'ינג. תואר המרקיז ירום הוד נותר בידי ראשי שושלת ג'וּ עד לתקופת הרפובליקה הסינית. ראש הבית האחרון שאחז בתואר נפטר בשנת 1953.