stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקינס
דמויות

התוכנית ידועה בליהוקם של שחקנים חובבים. צוות השחקנים מוחלף לגמרי בכל שתי עונות, כאשר הדמויות עוזבות את בית הספר התיכון ומתחילות את חייהן הבוגרים. בכל עונה, בדרך כלל, יש שמונה דמויות ראשיות. רוב השחקנים הראשיים הם חובבים, אך היו בעבר ליהוקים של שחקנים ידועים (למשל: ניקולס הולט) וכמה שחקנים יצאו לקריירות מצליחות אחרי הסדרה (למשל דב פאטל וקאיה סקודלריו). כמו כן, יוצרי הסדרה נוהגים ללהק לתפקידי אורח שחקנים קומיים בריטים ידועים, המגלמים את תפקידיהם של ההורים של הדמויות הראשיות.
דמויות "הדור הראשון"
דמויות "הדור השני"
דמויות "הדור השלישי"
| שם השחקן/ית | שם הדמות | עונות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ניקולס הולט | אנתוני ("טוני") סטונם | 1-2 | אחיה הגדול של אפי סטונם. |
| אפריל פירסון | מישל ריצ'רדסון | 1-2 |  |
| מייק ביילי | סידני ("סיד") ג'נקינס | 1-2 |  |
| האנה מורי | קאסי איינסוורת' | 7, 1-2 |  |
| ג'ו דמפסי | כריס מילר | 1-2 |  |
| לאריסה וילסון | ג'לנדר ("ג'אל") פייזר | 1-2 |  |
| מיץ' יוור | מקסי אוליבר | 1-2 |  |
| דב פאטל | אנוואר קהראל | 1-2 |  |
| קאיה סקודלריו | אליזבת ("אפי") סטונם | 7, 1-4 | אחותו הקטנה של טוני סטונם. |
| איימי-פיון אדוארדס | לוסי ("סקטצ'") | 2 |  |
| ליסה באקוול | פנדורה מון | 2, 3-4 | הופיעה בפרק אחד בעונה 2. |
| מרוויל לוקבה | תומאס טומון | 3-4 |  |
| ג'ק אוקונל | ג'יימס קוק | 7, 3-4 |  |
| לוק פסקלינו | פרדי מק'לייר | 3-4 |  |
| אולי ברבירי | ג'ונה ג'רמייה ג'ונס ("ג'יי-ג'יי") | 3-4 |  |
| קתרין פרסקוט | אמילי פיץ' | 7, 3-4 | תאומה זהה של קייטי פיץ'. |
| מייגן פרסקוט | קייטי פיץ' | 3-4 | תאומה זהה של אמילי פיץ'. |
| לילי לאבלס | נעמי קמפבל | 7, 3-4 |  |
| דקוטה בלו ריצ'רדס | פרנצ'סקה ("פרנקי") פיצג'רלד | 5-6 |  |
| ויל מריק | אלויסיוס ("אלו") קריבי | 5-6 |  |
| אלכסנדר ארנולד | ריצ'רד ("ריצ'") הארדבק | 5-6 |  |
| פרייה מייבור | מינרבה ("מיני") מק'גינס | 5-6 |  |
| לאיה לואיס | אוליביה ("ליב") מלון | 5-6 |  |
| ג'סיקה סולה | גרייס ויולט בלאד | 5-6 |  |
| שון טיל | ניקולאס ("ניק") ליבן | 5-6 | אחיו הקטן של מאטי ליבן. |
| סבסטיאן דה סוזה | מת'יו ("מאטי") ליבן | 5-6 | אחיו הגדול של ניק ליבן. |
| סם ג'קסון | אלכסנדר ("אלכס") הנלי | 6 |  |
הערות שוליים

↑  "Skins 3". Company Pictures. בינואר 2009. אורכב מ-המקור ב-2009-09-22. נבדק ב-2009-10-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johns, Ian (2007-06-07). "Spaced out with the Skins generation". The Times. London. נבדק ב-2009-10-14.
פוטין (סגסוגת)

מטבע קלטי מן המאה הראשונה לפנה"ס
סטאטר מפוטין. בוספור, 253 — 254 לספירת הנוצרים
פוטין (בצרפתית Potin) היא סגסוגת עתיקה, בדרך כלל בצבע אפור של נחושת עם בדיל, עופרת או לפעמים אבץ עם תערובות מתכות נוספות.
היא הייתה בשימוש למטבעות שיוצרו במצרים, בהודו ובצרפת. רוב המטבעות מן הסגסוגת נוצרו בשיטת יציקה ולא במטבעה.
שנות שימוש

הסגסוגת שימשה את העמים הקלטיים לכלי בית ותכשיטים בתקופה שאחרי שנת 150 לפנה"ס.
ראו גם

נומיסמטיקה
עבד אל-מג'יד תבון

עבד אל-מג'יד תבון (בערבית: عبد المجيد تبون;‏ נולד ב-17 בנובמבר 1945) הוא פוליטיקאי אלג'ירי, נשיא אלג'יריה מאז 19 בדצמבר 2019. תבון מילא בעבר תפקידים בכירים בממסד המדינה, מטעם החזית לשחרור לאומי, כיהן בעבר כשר השיכון בשנים 2001–2002 ושוב בשנים 2012–2017. בין 25 במאי–15 באוגוסט 2017 כיהן לזמן קצר כראש הממשלה. בעקבות תנועת המחאה "חיראק" בשנים 2019–2020 ויתרו הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה ואנשיו על בחירתו בפעם החמישית בראש אלג'יריה. בבחירות לנשיאות נבחר תבון, חבר בוועד המרכזי של החזית לשחרור לאומי, שרץ כמועמד "עצמאי". תבון נבחר עם 58% מהקולות, והביס את מועמדיהן של "החזית לשחרור לאומי" ושל "ההתלכדות הלאומית הדמוקרטית". הוא נכנס לתפקיד במקום הנשיא בפועל, עבד אל-קאדר בן סאלח. אזרחים רבים נמנעו מלהצביע בבחירות. המחאות המשיכו גם אחרי כניסתו של תבון לתפקיד.
ביוגרפיה

עבד אל-מג'יד תבון נולד ב-1945 במשריה בוילאית נעאמה באלג'יריה בימי השלטון הצרפתי במולדתו. מקור משפחתו בכפר בוסמר'ון, כיום בוילאיה אל באיאד, ברמות הגבוהות בדרום-מערב אלג'יריה. אביו היה שייח, חבר באיגוד העולמא המוסלמיים ובו זמנית איש צבא. אמו הייתה איכרה.
תבון סיים ב-1969 לימודי כלכלה בבית הספר הלאומי למנהל של אלג'יריה.
ב-2019 נשפט בנו חאלד, אחרי מאסר של שנה וחצי, וזוכה מאשמת סחר בקוקאין בתחילת שנת 2020.
ביוגרפיה > הקריירה המקצועית

עבדלמג'יד טבון התחיל את דרכו בשנת 1969 באיש מנהל סטז'ר, משנת 1972 - במחוז סאורה. באותה תקופה נרשם למפלגת החזית לשחרור לאומי
בשנים 1975–1976 כיהן כמזכיר כללי של מחוז ג'לפה, בשנים 1977–1979 - של מחוז אדראר, בשנים 1979–1982 של מחוז בלידה ובשנים 1982–1983 - של מחוז מ'סילה. בשנים 1983- 1984 כיהן כוואלי של אדראר ובשנים 1989–1991 - ואלי של מחוז טיזי אוזו.
ביוגרפיה > המשך הקריירה הפוליטית > שר בממשלה

ביוני 1991 בממשלת ר'וזלי הראשונה התמנה טבון לשר ממונה על-יד שר הפנים, האחראי על הקהילות המקומיות. ב-1999 קרא לו הנשיא עבד אל-עזיז בותפליקה להיות שר התקשורת והתרבות בממשלת בן ביתור. הוא כיהן בתפקיד זה למשך שישה חודשים בלבד, ואחר כך שוב נקרא לכהן כשר ממונה על הקהילות המקומיות לצורך רפורמת המחוזות.
בשנת 2001 מינה אותו בותפליקה לשר הבינוי והתכנון העירוני בממשלת בן פליס השנייה והוא עמד בראש המשרד הזה עד שנת 2002.
תבון ייצג את הנשיא בותפליקה בכמה שליחויות בחו"ל (באיראן, בסוריה וכו').
ב-3 בספטמבר 2002 התמנה שוב כשר הבינוי והתכנון העירוני בממשלת סלאל, אחר כך באותו התפקיד בממשלות סלאל השנייה, השלישית והרביעית.
ב-19 בינואר 2017, אחרי ששר המסחר בחטי בלאלב חלה ובהמשך נפטר, מילא תבון את מקומו באופן זמני.
ביוגרפיה > המשך הקריירה הפוליטית > ראש ממשלה

ב-2017 נחשב תבון מקורב לראש המטה הכללי של הצבא, אחמד גאיד סאלח וב-24 במאי נבחר לכהן כראש ממשלה במקום עבד מאלכ סלאל. ב-15 באוגוסט 2017 כבר הוחלף בתפקיד על ידי אחמד אויחיא. פיטוריו הוסברו על ידי רצונו להגביל את הייבוא, להאבק בשחיתות תוך כדי הקמת רשות פיקוח כללי במסגרת משרד ראש הממשלה, דרישתו משריו לחקור את חוזי הסחר הציבוריים שנחתמו על ידי הממשלות הקודמות ו"הטרדות" נגד אנשי העסקים. ביולי 2017 ממשלתו שלחה אזהרות לכמה חברות גדולות אלג'יראיות וזרות בתחום התשתיות ואיימה לבטל להן את החוזים בגין עיכובים בביצוע התחייבויותיהן. עם חברות אלה נמנתה חברת ETRHB של עלי חדד, ראש פורום היזמים FCE ומקורב לסעיד בותפליקה, אחיו של הנשיא. בהמשך הושלך תבון למעצר בית עד שנת 2019.
הרדיפות נגדו הביאו לעלייה בפופולריות שלו בקרב דעת הקהל. שמו הוזכר כיורש אפשרי לנשיא בותפליקה.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות בשנת 2019

ב-26 בספטמבר 2019 הציג תבון את מועמדותו לבחירות לנשיאות שנדחו פעם שנייה עקב הפגנות "אל חיראכ" שהובילו להתפטרות הנשיא בותפליקה. תבון הציג עצמו כ"מועמד העם" וטען שדרישות המפגינים לא יוכלו למצוא מענה ללא בחירת נשיא לגיטימי. הוא הבטיח רפורמה של החוקה ושל חוק הבחירות, והשכנת דמוקרטיה אמיתית ברמה מקומית ולאומית. הוא ביקש שהמדינה תחזיר לעצמה את הסכומים שהלוותה לחברות פרטיות ושלא הוחזרו מעולם לבנקים הממלכתיים. תבון היה מועמד עצמאי אולם בעת ובעונה אחת נשאר חבר בוועד המרכזי של החזית לשחרור לאומי.
הועלו נגדו האשמות שהוא "מועמד הצבא" ושהיה לכאורה מעורב בפרשת השחיתות המכונה "פרשת חליפה". הוא הסכים לפתיחה מחדש של התיק. בנובמבר 2019 ראש מטה הבחירות שלו התפטר והעיתון "א-נהר" המקרוב לשלטון חשף את קשריו עם איש העסקים עומר אליאט, שנשלח למאסר. ככל שהתקרב תאריך הבחירות נראה שתבון איבד את מעמדו המועדף לטובת אז-א-דין מיהובי שנתמך בידי רבים מהאליטה השלטונית.
עם זאת, בסופו של דבר ב-12 בדצמבר 2019 אחרי מסע בחירות סוער, מלווה בהפגנות רבות אפילו בעצם יום הבחירות, נבחר תבון לנשיא עם 58.1% מהקולות ותוך כדי אי השתתפות שיא של 60% מבעלי זכות ההצבעה. אנליסטים העלו ספקות לגבי המספרים.
מפגינים מתנועת החיראכ מחו נגדו בכנותו "נשיא הקוקאין" בגלל המשפט שנוהל נגד בנו. במסיבת העיתונאים הראשונה שלו הצהיר תבון שהושיט יד לתנועת המחאה וקרא לדו-שיח.
ביוגרפיה > נשיא הרפובליקה > מדיניות הפנים

תבון נשבע כנשיא ב-19 בדצמבר 2019 בנסיבות שבהן אזרחי אלג'יריה איבדו את אמונם במנהיגות.
בנאומו הראשון קרא שוב לדו-שיח עם תנועת המחאה והבטיח למלא את דרישותיה במסגרת קונצנזוס פוליטי וחוקי הרפובליקה. הוא שיבח את העם על שסירב לקבל את קריסת מערכות המדינה ומוסדותיה. הוא ביקש לוותר על התואר "הוד מעלתו" שהפך למאוס בימי הנהגתו של בותפליקה.
בנשימה אחת העניק לעבד אל-קאדר בן סאלח ולאחמד גאיד סאלח את מדליית המסדר הלאומי להצטיינות בדרגת "סאדר".
הוא עצמו קיבל אותה מדליה מידי הנשיא הזמני בן סאלח.
בעת סיור ראשון במדינה ב-22 בדצמבר הודיע תבון על הקמתם של משרד חדש האחראי לעסקי סטארטאפ ומיקרו-מפעלים וכן של בנק שנועד ללוות מיזמים בתחום זה. הוא הורה על פתיחתם מחדש של שדות תעופה שנהיו זמן רב בלתי מנוצלים. כעבור מספר ימים כינס את מועצת הביטחון העליונה על מנת לבחון את מצב הגבולת עם לוב ומאלי.
ב-28 בדצמבר 2019 מינה הנשיא את עבד אל-עזיז ג'ראד כראש ממשלה. בהמשך יזם שורה של התייעצויות לגבי האפשרות לרפורמה של החוקה, לרבות עם ותיקי המהפכה ועם אנשי דת.
ב-7 במאי 2020 פורסמה לראשונה הצעת החוקה החדשה שמשכה ביקורת על כך שאינה מבטלת המשטר ה"היפר-נשיאותי".
בפברואר 2020 החמיא שוב הנשיא לתנועת החיראכ והכריז את היום 22 בפברואר כ"יום לאומי לאחווה ולברית בין העם לצבאו למען הדמוקרטיה".
ב-22 בפברואר התקיימו במדינה הפגנות המוניות.
בהקשר המאבק במגפת הנגיף קורונה ב-17 במרץ 2020 ציווה הנשיא על איסור הצעידות והאספות מכל סוג וסיבה, כאמצעי הגנה על הבריאות הציבורית.
במאי 2020 דחה תבון את ההאשמות לגבי המאסר של מספר עיתונאים והצנזורה על התקשורת.
ממשלתו קידמה תיקון של החוקה (אנ'), אשר אושר במשאל עם של 1 בנובמבר 2020 66.68% מהמצביעים שהשתתפו היו בעד השינויים. השתתפו רק 23.41% מהאוכלוסייה.
באוקטובר 2020, תבון נדבק בנגיף הקורונה וטס לטיפול בגרמניה. בינתיים, ראש הממשלה עבד אל-עזיז ג'ראד מילא את מקומו. ב-29 בדצמבר 2020, תבון שב לתפקידו. ב-10 בינואר 2021, טס טבון חזרה לגרמניה לטיפול בסיבוכים בכף הרגל שלו כתוצאה ממחלת הקורונה. ב-12 בפברואר 2021, חזר לאלג'יריה.
ב-16 בפברואר 2021 החלו הפגנות המוניות וגל של עצרות ארציות והפגנות שלווה נגד ממשלתו. ב-18 בפברואר 2021 הודיעה תבון על שינויים בקבינט. הוא פיטר בין היתר את שר האנרגיה, שר התעשייה ושר משאבי המים. הוא גם פיזר את הבית התחתון של הפרלמנט האלג'יראי והכריז על בחירות פרמנטריות מוקדמות בתוך שישה חודשים. ביולי 2021, הקים תבון ממשלה חדשה עם איימן בן עבדול רחמן כראש הממשלה.
כששיעור האבטלה במדינה הגיע למעל 15% ב-15 בפברואר 2022 הודיע תבון שממלת אלג'יריה תנהיג דמי אבטלה לאזרחים בני 19 עד 40 לשם "שמירת כבודם כבני אדם".
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים > המצב בלוב

הנשיא פתח במגעים עם מנהיגים ושרי חוץ זרים בנוגע למשבר הלובי. ב-19 בינואר 2020 השתתף בוועידת ברלין בנושא לוב.
ב-28 ביולי 2021 אירח תבון את נשיא מועצת הנשיאות של לוב, מוחמד אל מנפי והצהיר כי אלג'יריה תגיש ללוב את כל הסיוע הנדרש.
ב-8 בדצמבר 2021 הוא פגש את שר החוץ הצרפתי ז'אן-איב לה דריאן כדי לדון ביחסים הדו צדדיים ובסכסוכין בלוב ובמאלי.
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים > היחסים עם מדינות ערב אחרות

ב-24 בינואר 2022 ערך תבון ביקור במצרים, הראשון של נשיא אלג'יריה בארץ זו מאז שנת 2008. הוא דן עם הנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי במצב בלוב אחרי הדחיות החוזרות של הבחירות במדינה זו. כמו כן דנו בסוגיית סכר התחייה באתיופיה ובאפשרות להחזרת סוריה לליגה הערבית.
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים > היחסים עם צרפת

ב-7 במאי 2020 הוכרז יום זיכרון לזכר מעשי הטבח בסטיף, גלמה וחראטה משנת 1945.
תבון בירך על החלטת נשיא צרפת עמנואל מקרון להחזיר לאלג'יריה את גולגולותיהם של 24 מוג'אהדין אלג'יראים שנערפו על ידי הכוחות הצרפתים בעת הכיבוש הצרפתי במאה ה-19. השרידים נקברו למחרת בבית הקברות אל עליה. תבון ראה בג'סטה זו צעד צרפתי לקראת פיוס עם ארצו. אולם ב-27 במאי 2020 אחרי ששני סרטים תיעודיים על תנועת החיראכ שודרו בערוצים הצרפתיים France 5 ו-LCP אלג'יריה החזירה את שגרירה בפריז למולדת. על אף חילופי הדברים הישירים עם הנשיא מקרון, באמצעות "יועצו לזיכרון לאומי", עבדל מג'יד שיחי, נאלץ תבון להתיישר ב-22 במאץ 2021 לפי עמדות ראש המטה הכללי של הצבא, סעיד שנגריהה. לדעתו של המזרחן ז'אן פייר פיליו, מפקד הצבא שואף להחיות את מלחמת הזיכרון כדי להבטיח המשך מעמדם המועדף של הגנרלים האלג'יראים במדינה, בניגוד לדרישות תנועת החיראכ לשחרור המדינה מהחסות של הצבא.
ב-3 באוקטובר 2021 שוב קראה אלג'יריה לשגריר שלה בפריז לעזוב את צרפת ואסרה על מעבר המטוסים הצבאיים הצרפתיים מעל שטח המדינה כמחאה על הצהרותיו הבקורתיות של הנשיא מקרון לגבי מדיוניות הזיכרון של אלג'יריה המבוססת לדבריו על עובדות לא מציאותיות.
בהמשך הביע הנשיא מקרון את "מירב רגשי הכבוד כלפי האומה האלג'יראית, ההיסטוריה שלה והריבונות שלה" ואת רצונו לפתח את היחסים הדו צדדיים לטובת שני העמים ולשתף פעולה בפתרון אתגרים אזוריים כמו המצב בלוב.
ב-18 בדצמבר 2022 פגש הנשיא תבון באלג'יר את שר הפנים הצרפתי ז'ראר דרמאנן. הם דנו ביחסים הבילטרליים, בסוגיות הגירה וביטחון פתרו את סוגיית הויזות צרפתיות לאזרחי אלג'יריה שמספרם הוגבל אחרי ספטמבר 2021.
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים > היחסים עם מרוקו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אחרי הכרת הריבונות של מרוקו בסהרה המערבית על ידי נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ וחתימת הסכם ישראל–מרוקו, חלה החרפה בסכסוך הממושך בין אלג'יריה למרוקו סביב השליטה של מרוקו בסהרה המערבית (סהרה הספרדית לשעבר) והתמיכה של אלג'יריה בחזית פוליסריו הפועלת למען הכרת העצמאות של "רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית", שהוכרזה על ידה.
בסתיו 2021 חלה החרפה נוספת בסכסוך. אלג'יריה ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם מרוקו, אסרה על מטוסים מרוקאים להיכנס למרחב האווירי שלה וב-31 באוקטובר 2021 סגרה את צינור הגז המוביל גז למרוקו (שדרכו סופקה 97% מהצריכה המרוקאית של גז).
ביוגרפיה > יחסים בינלאומיים > אחרי משבר אוקראינה

ב-26 במאי 2022 בביקור מדיני ברומא הודיע תבון שאלג'יריה תגדיל את האספקה בגז טבעי לאיטליה ולשאר אירופה. ב-18 ביולי 2022 הוא חתם באלג'ר עם ראש ממשלת איטליה מריו דראגי על חוזה לשם אספקת גז טבעי בשווי של 4 מיליארד אירו לאיטליה. על ידי כך הפכה אלג'יריה לספק הגדול ביותר של איטליה בתחום הגז הטבעי.
הערות שוליים

↑  מאמר בעיתון לא פואן 8.5.2020
↑  מאמר בעיתון "לה מונד" 3.7.2020
↑  באתר הערוץ פראנס 24
↑  Bleona SchengenVisaInfo
↑  אתר הערוץ  הצרפתי ט.וו חמש 1.11.2021 Le président algérien coupe le robinet du gaz au Maroc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1201584620  VIAF: 2694157643231638590000   WorldCat (עם VIAF): 2694157643231638590000 
עבד אל-מג'יד תבון, ניקוס דנדיאס, 2020
פיגוע הדקירות בקונמינג

| חלק מהסכסוך בשינג'יאנג |
| --- | --- |

תחנת הרכבת בקונמינג, שבה התרחש הפיגוע
 תאריך:  1 במרץ 2014 
 מקום:  תחנת הרכבת בקונמינג 
 מטרה:  תחנת הרכבת בקונמינג 
 קואורדינטות:  25°01′03″N 102°43′15″E﻿ / ﻿25.0175°N 102.72083333333°E﻿ / 25.0175; 102.72083333333
 סוג:  אירוע דקירה המוני, פיגוע
 נשק:  סכין 
 הרוגים:  31 
 פצועים:  143 
 מבצע:  המפלגה האסלאמית של טורקיסטן 
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןפיגוע הדקירות בקונמינג(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןפיגוע הדקירות בקונמינגhe
 
פיגוע הדקירות בקונמינג, שבדרום סין, התרחש ב-1 במרץ 2014. בפיגוע נהרגו 31 אנשים (וארבעה מהתוקפים) ונפצעו 143.
מהלך האירוע

בשעה 9:20 בבוקר פרצו שמונה עד עשרה גברים ונשים לבושי שחורים למבואה של תחנת הרכבת בעיר קונמינג שבמחוז יונאן שבדרום סין. הם שלפו סכינים ארוכות והחלו לדקור ולשסף עוברים ושבים ללא הבחנה. עדי ראייה מסרו שהתוקפים כיוונו את פגיעותיהם לפלג הגוף העליון של הקורבנות ודקרו גם פצועים ששכבו על הקרקע.
שוטרים מקומיים ניסו להשתלט על התוקפים באמצעות גז מדמיע, אך ללא הצלחה, ואז ירו והרגו ארבעה מהם. אחת התוקפות נעצרה כשהיא פצועה. לטענת המשטרה המקומית נעצרו שלושה חשודים נוספים בפיגוע כעבור יומיים.
בין הנפגעים היו שבעה שוטרים ושני מאבטחים מקומיים. הנפגעים הובלו ל-11 בתי חולים בעיר. תנועת הרכבות לתחנה הוסטה ממנה וחודשה בהמשך אותו יום.
שום קבוצה לא נטלה אחריות לפיגוע, אך הממשל המקומי מייחס אותה למוסלמים בני המיעוט האויגורי, הנאבקים על מתן עצמאות לחבל שינג'יאנג שבמערב סין, שאותו הם מכנים מזרח טורקסטן. המשטרה המקומית טענה שתפסה בזירת הפיגוע דגל שחור מצויר ביד של מזרח טורקסטן.
ראשי השלטון בסין מינו פקיד בכיר לעמוד בראש חקירת הפיגוע. מזכ"ל האו"ם ומועצת הביטחון של האו"ם גינו את ההתקפה.
פוקסמיינד

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת משחקי קופסה
 מוטו:  "בונים את הדמיון בתלת מימד"
 מייסדים:  דרור שמרת
 מיקום המטה:  כפר ורדים 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המשחקים 
 מוצרים עיקריים:  משחקי קופסה משחקי חשיבה
 מנכ"ל:  דרור שמרת
 
פוקסמיינד (FoxMind) היא חברת משחקי קופסה ומשחקי חשיבה ישראלית, המוכרת בזכות כמה ממשחקי החשיבה המוכרים בישראל, "דאבל", "ג'ונגל ספיד", "חלומות" ועוד.
היסטוריה

החברה הוקמה על ידי דרור שמרת, נכון ל-2020, מנכ"ל החברה. החזון של החברה היה ועודנו "חברת משחקים שתהיה בה רוח ילדותית, כי אחרי הכל זהו קהל היעד העיקרי". החברה מעסיקה בין היתר ממציאי משחקים השוקדים על המצאה של משחקים, לצד ייבוא והפצה של משחקים מחוץ לישראל. אמנם, מספר המשחקים שהחברה המציאה קטן יחסית, הוא כולל מגוון משחקים מוכרים כגון דאבל, חיות במשבצות, מה בתמונה ועוד. ההכנסה העיקרית של החברה מגיעה מייבוא והפצה בארץ של משחקי קופסה מחוץ לישראל. רבים מהמשחקי הקופסה בישראל מיוצרים על ידי פוקסמיינד, וביניהן חתחתול, חלומות, ג'ונגל ספיד, דוקטור יוריקה ועוד.
הערות שוליים

↑  אודות פוקסמיינד | משחקי חשיבה לכל המשפחה, באתר foxmind.co.il
סקיפ ג'יימס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1902 בנטוניה, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באוקטובר 1969 (בגיל 67) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Nehemiah Curtis James 
 מקום קבורה:  Merion Memorial Park 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1931 
 סוגה:  בלוז, דלתא בלוז, קאנטרי בלוז 
 סוג קול:  טנור 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  Paramount, ונגארד רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
נחמיה קרטיס "סקיפ" ג'יימס (אנגלית: Nehemiah Curtis "Skip" James‏; 9 ביוני 1902 - 3 באוקטובר 1969) היה מוזיקאי, גיטריסט ופסנתרן אמריקאי.
ביוגרפיה

נחמיה ג'יימס נולד בבטוניה, מיסיסיפי. לצד רוברט ג'ונסון היה מהמוזיקאים המשפיעים ביותר בסגנון הדלתא בלוז. סקיפ ג'יימס בלט בקול הטנור שלו ובסגנון הנגינה הייחודי שלו. כמו נגני בסגנון "בטוניה" אחרים לרבות ג'ימי דאק הולמס הוא למד ניגון בסגנון זה אצל הנרי סטאקי.
ביוגרפיה > ההקלטות הראשונות

בשנת 1931 השתתף סקיפ באודישן שנערך בעיירה ג'קסון מיסיסיפי. האודישן נערך בחנות מוזיקה המקומית, ומטרתו הייתה לאתר זמרים ונגנים מקומיים. משנתגלה כישרונו נשלח סקיפ לאולפני חברת פאראמונט בעיר גרפטון (אנ') שבוויסקונסין. באותה תקופה אולפני ההקלטות שכנו במפעלי רהיטים, ומרבית יצרני התקליטים היו בעצם יצרני רהיטים. הסיבה לכך הייתה שהגראמופון שהיה מכשיר להשמעת מוזיקה היה גם רהיט. מחזור השירים שהקליט סקיפ ג'יימס בולט בייחודו המוזיקלי גם בשל סגנונו של סקיפ ג'יימס, וגם בשל העובדה שהאוסף הוא מהביטויים הייחודיים של מוזיקת הבלוז. בין השירים שהקליט היו I'm So Glad,Devil Got My Woman ו Special Rider Blues. רוב השירים סקיפ ג'יימס לווה את עצמו בגיטרה לאחר מכן הקליט מחזור נוסף כאשר בו הוא מנגן בפסנתר. מעט מאוד עותקים של התקליט הופצו. השפל הגדול שפקד את ארצות הברית הפך את התקליט למצרך נחוץ פחות עוד יותר, מה שגרם לחברת פאראמונט לגנוז את הפצת התקליט.
ביוגרפיה > היעלמותו של סקיפ ג'יימס וגילויו מחדש

מאוכזב מכך שתקליטו נגנז ומכך שהקריירה המוזיקלית שלו נקטעה נטש ג'יימס את המוזיקה וחזר לדת. הוא הפך, בעקבות אביו לאיש דת בפטיסטי. את השנים הבאות בלה בחברת אביו, בטקסס ורק בשנות הארבעים המאוחרות חזר לביתו בבטוניה שבמיסיסיפי שם שקע בחייו ולמעשה אבד מהעולם המוזיקלי.
ב-1964 אספן בלוז בשם ג'ון פאהי גילה את סקיפ ג'יימס ולקח אותו לפסטיבל הפולק של ניופורט. לרבים גילויו מחדש של סקיפ ג'יימס היה התגשמות חלום. באותו שנה חולצו מהעבר גם סן האוס ומיסיסיפי ג'ון הארט. גילויים המחודש נתן תנופה מחודשת למוזיקת הבלוז. בשנים שלאחר מכן סקיפ ג'יימס וזמרים אחרים הקליטו מספר תקליטים. בשנים אלה הקליט סקיפ ג'יימס גרסאות מחודשות לחלק משיריו הישנים (לדוגמה- Cherry Ball Blues, Hard Time Killing Floor Blues), ביצועים לשירי בלוז מפורסמים כגון Catfish Blues, וכן מספר שירים חדשים, כשהבולטים מביניהם הם Crow Jane ו-Center Blues, שנכתב על תקופת שהותו בבית חולים בוושינגטון. בהקלטות מתקופה זו ניכרת הידרדרות ביכולת הטכנית בנגינה של ג'יימס. ג'יימס חלה במחלת הסרטן וזה היה אחד ממחזורי ההקלטות האחרונים שלו.
סקיפל

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת בלוגראס, בלוז, מוזיקת קאנטרי, מוזיקת פולק, ג'אז
 מקורות תרבותיים:  המחצית הראשונה של המאה ה-20, דרום ארצות הברית
 נגזרות:  מוזיקת ביט, בלוז בריטי, רוק בריטי, תחיית הפולק הבריטי
 סצינות אזוריות
 הממלכה המאוחדת
 נושאים קרובים
 להקת כדים מוזיקליים
 
סקיפל (באנגלית: Skiffle) הוא סגנון מוזיקלי המשלב השפעות מן הבלוז, הג'אז ומוזיקת פולק אמריקאית. הסגנון נוצר בארצות הברית בשנות ה-20 של המאה ה-20, אך פרח בממלכה המאוחדת של שנות ה-50 של המאה ה-20, בעיקר בתיווכו של לוני דונגן. סגנון זה הצמיח את הרוק הבריטי, הבלוז הבריטי והפולק הבריטי. אמנים בריטים רבים התחילו בתור אמני סקיפל, בהם להקת הביטלס, ג'ו קוקר, רורי גלאגר, ואן מוריסון, אלכסיס קורנר, מיק ג'אגר, ג'ימי פייג', ריצ'י בלקמור, דייוויד גילמור, גרהם נאש, קליף ריצ'רד ועוד.
שורשי הסגנון

הסגנון צמח על ידי להקות שנקראו Jug Bands ("להקות-כד"), שניגנו בלוז וג'אז בדרום ארצות הברית בשנות העשרים. כלי הנגינה שאפיינו להקות אלה היו כלים מאולתרים ובראשם ה"ג'אג" (כד, או בקבוק המשמש ככלי נשיפה), קרש כביסה, גיגיות כביסה, כינור שתיבת התהודה שלו עשויה מתיבת עץ לסיגרים, מסור מוזיקלי, קאזו עשוי ממסרק עטוף נייר אריזה ועוד. לכלי נגינה אלה התווספו לעיתים גם גיטרה אקוסטית, בנג'ו או קונטרבס.
בעגה של מערב אנגליה משמעות המילה "סקיפל" היא לעורר מהומה. בניו אורלינס שימשה המילה ככינוי למסיבה מחתרתית (עקב חוקי היובש) בה נוגנה מוזיקה עממית ווירטואוזית.
מוזיקת סקיפל הוקלטה לראשונה בשיקגו, לשם עברו אפרו-אמריקאים רבים מן הדרום בשנות ה-20. והלהקה הרשמית הראשונה שהשתמשה בשם הסוגה הייתה Jimmy O'Bryant and his Chicago Skifflers ב-1925 והיא שימשה גם את מא רייני לתיאור סוגת המוזיקה שלה (על אף שכיום מכונה סגנון זה בלוז). בשנות הארבעים נעלם השימוש במונח בארצות הברית.
החייאת הסגנון בבריטניה

בין 1945 ל-1948 פעלה בבריטניה להקת ג'אז שנשאה את השם Bill Bailey Skiffle Group. ב-1954 יזם לוני דונגן, שהיה חבר בלהקת ג'אז-דיקסילנד ג'אז לונדונית, "הפסקת סקיפל" במסגרת תוכנית ההופעה של הלהקה. במסגרת ה"הפסקה" נטלו הנגנים כלי נגינה כג'אג, קרש כביסה וגיטרה ספרדית וניגנו קטעי פולק אמריקאי מאת וודי גאת'רי ולדבלי. הלהקה הקליטה קטע של לדבלי, Rock Island Line, בנגינת סקיפל כבי-סייד של סינגל שלה שראה אור בחברת דקה והוא הפך ללהיט ב-1956. בהמשך הקליטה הלהקה בשם Lonnie Donegan Skiffle Group תקליט שלם בסגנון, An Englishman Sings American Folk Songs, שהפך לתקליט זהב בבריטניה.
להקות רבות החלו לחקות את הסגנון. השימוש בכלי נגינה זולים ומאולתרים קסם לצעירים בני מעמד הפועלים ולהקות סקיפל קמו בכל רחבי בריטניה. בין 1957 ל-1958 שידר ה-BBC תוכנית מוזיקלית לנוער בשם Six-Five Special שהציגה להקות סקיפל רבות של נוער מרחבי הממלכה. רוב הלהקות ניגנו גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי מוקדמים (למשל מאת קרל פרקינס, באדי הולי, ג'רי לי לואיס, ליטל ריצ'רד), גוספל ומוזיקת נשמה (ריי צ'ארלס למשל), בלוז (כגון מאדי ווטרס וג'ון לי הוקר) וג'אז (כגון פאטס דומינו).
הסגנון רווח במועדונים, בארים ובתי קפה והתכנסויות חד-פעמיות באתרים שונים בלונדון. אחד הנגנים החשובים בסצנה היה אלכסיס קורנר, שפתח גם את מועדון London Blues and Barrelhouse Club ונתן דגש על בלוז. בהרכב הבית של המועדון ניגנו, בין השאר, לונג ג'ון ברדלי, צ'ארלי ווטס (מהאבנים המתגלגלות), ג'ק ברוס וג'ינג'ר בייקר (מקרים) והתארחו לנגן יחד עמה נגנים צעירים ונלהבים, בהם מיק ג'אגר, קית' ריצ'רדס ובריאן ג'ונס (מהאבנים המתגלגלות), ג'ון מאייל, ג'ימי פייג' ורוברט פלאנט (לד זפלין, היארדבירדס), אריק קלפטון, אריק ברדון (סולן The Animals"), רוד סטיוארט ועוד.
בליברפול נוסדה ב-1956 להקת סקיפל בשם The Quarrymen, בהשפעה ישירה של לוני דונגן. הלהקה מנתה את ג'ון לנון, אריק גריפית'ס, פיט שאטון ולאחר מכן הצטרפו אליה גם פול מקרטני וג'ורג' האריסון. להיטה הגדול היה גרסת כיסוי לשיר "Be-Bop-A-Lula".
ב-1958 דעך "שיגעון הסקיפל" בבריטניה. מכל ההרכבים הרבים שפעלו בתחום, רק דונגן הצליח להכניס קטעים סקיפל למצעד הפזמונים הבריטי. המוזיקאים השונים התגבשו סביב שלושה סגנונות מרכזיים, רוקנרול, בלוז ופולק. הבשלת סגנונות אלה הביאה להצלחת המוזיקה שנוצרה בבריטניה ול"פלישה הבריטית" לארצות הברית בשנות השישים.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של לוני דונגן באתר AllMusic
↑  על הרכב Blues Incorporated
↑  Alexis Korner's Blues Incorporated
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554378105171  LCCN: sh99012468 
ג'אג בנד, 1928. הנגן השמאלי מנגן בבנג'ו וכד התלוי לפני שפתיו, האמצעי בגיטרה והשמאלי בקאזו עשוי מסרק ונייר
פאנצר סימן 7

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק כבד מאוד
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יצרן:  פרידריך קרופ AG 
 שנת ייצור:  1942 (תכנון בלבד)
 דגם עוקב:  פאנצר סימן 8
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה 
 מידע טכני
 אורך:  7.74 מטר
 רוחב:  3.83 מטר
 גובה:  3.08 מטר
 משקל:  90 טון
 מהירות:  35 קמ"ש
 מנוע:  בנזין, 800 כוח סוס
 שריון:  100-140 מ"מ
 צוות:  5
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 88 מ"מ
 
פאנצר 7 'לובה' (Panzerkampfwagen VII Löwe מגרמנית: אריה) היה טנק כבד מאוד נסיוני שפותח על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1941-1942.

הטנק לא הגיע אף לשלב האב טיפוס ונזנח לטובת פרויקט המאוס והטייגר 2.