stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה

גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה (12 ביולי 1856 - 27 ביולי 1932) הייתה בתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואשתו של לאופולד, נסיך בוואריה.
ביוגרפיה

גיזלה נולדה בלאקסנבורג ב-12 ביולי 1856, לקיסר פרנץ יוזף הראשון ולנסיכה סיסי נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. גיזלה הייתה ביחסים קרובים מאוד עם אחיה רודולף, נסיך הכתר האוסטרי, והתאבדותו בשנת 1889 הייתה מכה קשה עבורה.
ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה במינכן עם לאופולד, נסיך בוואריה, נכדו של לודוויג הראשון, מלך בוואריה. נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 4 ילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה גיזלה כאחות בבית חולים צבאי, בעוד בעלה שהועלה במהלך המלחמה לדרגת גנרלפלדמרשל, כיהן בתפקידים בכירים בחזית המזרחית.
לאחר המהפכה הגרמנית ברחו בני משפחתה מהעיר, אולם גיזלה שהייתה ידועה בכינוי "המלאכית מווינה" נשארה במינכן, ואף הצביעה בבחירות לרפובליקת ויימאר בשנת 1919. בשנת 1923 חגגו גיזלה ובעלה את חתונת הזהב שלהם, ובשנת 1930 מת בעלה לאופולד. שנתיים מאוחר יותר ב-27 ביולי 1932 מתה גיזלה בגיל 76, ונקברה על יד בעלה במינכן.
משפחתה

ב-20 באפריל 1873 התחתנה גיזלה עם לאופולד, נסיך בוואריה, אחיו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה. נולדו להם 4 ילדים:
אליזבת מריה, נסיכת בוואריה (1874–1957), התחתנה עם אוטו לודוויג פיליפ גראף פון ספרייד ובוטנהיים.
אוגוסטה מריה, נסיכת בוואריה (1875–1964), התחתנה עם יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה.
גאורג, נסיך בוואריה (1880–1943), התחתן עם איזבלה, ארכידוכסית אוסטריה.
קונרד, נסיך בוואריה (1883–1969) שהתחתן עם מריה בונה, נסיכת סבויה-ג'נובה.
דיר א-זור

ערך זה עוסק בעיר בסוריה. אם התכוונתם למחוז בסוריה שעיר זו היא בירתו, ראו .
| --- | --- |
פוטומונטז' של דיר א-זור
פוטומונטז' של דיר א-זור
 מדינה:  סוריה סוריה
 מחוז:  מחוז דיר א-זור
 נפה:  נפת דיר א-זור
 גובה:  210 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  271,800 (2018)
  ‑ במטרופולין:  239,196 (2004)
 קואורדינטות:  35°20′00″N 40°09′00″E﻿ / ﻿35.333333333333°N 40.15°E﻿ / 35.333333333333; 40.15 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהדיר א-זור(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהדיר א-זור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כיכר 8 במרץ בדיר א-זור
דיר א־זור (בערבית: دير الزور, תעתיק מדויק: דיר אלזור, הגייה נפוצה: דֵיר אֶ-זּוֹר, הגייה ספרותית: דַיְר אַ-זַּאוּר; בארמית סורית: ܕܝܪܐ ܙܥܘܪܬܐ דַּיְרָא זֵעוֹרְתָּא) היא עיר בחלקה הצפון-מזרחי של סוריה, על גדות נהר הפרת, ובירת מחוז דיר א-זור. העיר נמצאת במרחק של כ-450 קילומטר מבירת המדינה, דמשק.
גאוגרפיה

בעיר 133,000 תושבים (על פי הערכה משנת 1994) והיא שוכנת בלב אזור חקלאי פורה הכולל גידול בקר, דגנים וכותנה. מאז גילוי מרבץ נפט במדבר הסורי הפכה דיר א-זור למרכז תעשיית הפקת הנפט במדינה. העיר מהווה אף מוקד תיירות משני במדינה, עם מסעדות על גדת הנהר ומלונות ברמת תיירות גבוהה. דיר א-זור שוכנת על צומת דרכים במדבר הסורי ולה שדה תעופה (קוד יאט"א:‏ DEZ) ברובע אל-ג'פרה (الجفرة). סמוך לעיר קיים מכרה מלח.
דיר א-זור נמצאת 85 קילומטר מצפון-מערב לאתר הארכאולוגי של העיר ההלניסטית-רומאית דורה אירופוס וכ-120 קילומטר מצפון-מערב לשרידי העיר מארי. בתקופה הרומאית שימשה העיר כתחנת מסחר חשובה בין האימפריה הרומית לבין הודו. לאחר שנכבשה בידי המלכה זנוביה, במאה ה-3 לספירה, הפכה לחלק מממלכת תדמור. העיר ידעה גלי כיבושים רבים ולבסוף נהרסה בידי המונגולים בעת התפשטותם מזרחה, במאה ה-13.
העיר המודרנית נבנתה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1867. בשנת 1915, בעת רצח העם הארמני, ידעה העיר מחזות קשים כאשר מאות אלפי ארמנים הגיעו לעיר בסופן של "צעדות מוות" מאזור אנטליה. אלפי ארמנים מצאו את מותם בדיר א-זור ובאזורים הסמוכים לה, רבים מהם מתו בסמוך למעיינות ראס-אל-עין הנמצאים סמוך לעיר. בשנת 1921 השתלטה צרפת על דיר א-זור והקימה בה מחנה צבאי גדול. ב-3 ביולי 1941 התנהל בעיר קרב של כוחות בעלות הברית כנגד צבא צרפת, כחלק מפלישת כוחות בעלות הברית לסוריה במלחמת העולם השנייה. כוחות בעלות הברית העבירו את הממשל במקום לידי כוחות צרפת החופשית. בשנת 1946, עם הכרזת עצמאותה של סוריה, שוחררה העיר.
בעיר הייתה מוצבת אנדרטה בכנסייה לזכר רצח העם הארמני לזכר קורבנות רצח העם הארמני, שהייתה אחד מן המרכזים החשובים להנצחתם. היא הושלמה בשנת 1990. האנדרטה והכנסייה הוחרבו במעשה חבלה מכוון בשנת 2014.
דיר א-זור ידועה אף בזכות גשר תלוי שהיה בה וחצה את נהר הפרת. הגשר נבנה בעת השלטון הצרפתי בשנת 1930. הוא היה הגשר התלוי השני מסוגו שנבנה בעולם, לאחר שהגשר התלוי הראשון נבנה בדרום צרפת. הגשר נהרס בתחילת מאי 2013, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
בעיר שוכן מוזיאון לארכאולוגיה – מוזיאון דיר א-זור, המרכז ממצאים מאזור צפון-מזרח סוריה, ומרכז תרבות ערבי. הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת אל-פוראת (אנ') נמצא בדיר א-זור. בקמפוס שוכנות הפקולטות לחקלאות, למדעים, מדעי הרוח, חינוך, משפטים, הנדסה פטרוכימית ורפואה. פקולטות נוספות שוכנות במחוזות שכנים לא-זור. בעיר בתי ספר מקצועיים. בעיר מתפרסם עיתון מקומי בשם אל-פוראת.
לא הרחק מהעיר קיים אזור תעשייה השייך לממשלת סוריה. בלילה שבין 5 ל-6 בספטמבר 2007 בא-זור התרחשה תקיפה של חיל האוויר הישראלי של כור גרעיני שהיה חלק של תוכנית הגרעין הסורית.
מלחמת האזרחים

בשנת 2012, במהלך מלחמת האזרחים, העיר נפלה לידי ארגון דאעש. בהתחלה, הארגון זוהה כאחד מארגוני המורדים בשלטון בשאר אל-אסד, אבל כעבור שנתיים, התברר שלארגון יש תוכניות אחרות מאלה של צבא סוריה החופשית, שכוללות הקמת ח'ליפות אסלאמית בשטחי סוריה ועיראק.
בספטמבר 2017 הצבא הסורי וחטיבת אל-קודס, בסיוע כוחות רוסיים, הצליח לשחרר את העיר ולכבוש אותה מידי ארגון המדינה האסלאמית.
בתחילת דצמבר 2024, כחלק ממתקפת המורדים בסוריה, ארגון הכוחות הסוריים הדמוקרטיים פתח במבצע קרב השיבה לכיבוש מחוז דיר א-זור, וב-6 בדצמבר כוחות צבא אסד נסוגו מהעיר והמורדים הכורדים כבשו אותה.
כעבור מספר ימים, לפי חסן עבד אל-רני, אחד מבכירי המורדים, הכורדים איבדו את שליטתם על העיר.
הערות שוליים

↑  פרטי שדה התעופה בדיר א-זור (באנגלית)
↑  Syrian opposition group says fighters took control over Syria’s Deir el-Zor, Al Arabiya English, ‏2024-12-11 (באנגלית)
↑  ליאור בן ארי, המרכז שהושמד והנזק מהתקיפות - גם 650 ק"מ מהגבול עם סוריה: "זה הפחד היחידי", באתר ynet, 11 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564774805171  GND: 4010920-3  LCCN: n83216229  TDVİA: deyrizor  VIAF: 132566022   WorldCat (עם VIAF): 132566022
סמואל אלרוד

סמואל הריסון אלרוד (באנגלית: Samuel Harrison Elrod;‏ 1 במאי 1856 –  13 ביולי 1935) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הדרומית החמישי בשנים 1905–1907.
ראשית חייו

סמואל אלרוד נולד בקוטסוויל שבאינדיאנה. הוא התחנך בבית הספר הציבורי שבעירו, ולמד באוניברסיטת דה פאו, שם סיים ב-1882 לימודי משפטים. הוא נשא לאישה את מרי אלן מסטן, ולשניים נולדו שני ילדים.
קריירה

אלרוד עבר לקלארק שבטריטוריית דקוטה, שם הוא עסק בעריכת דין, היה מתווך לעסקי מקרקעין, ועסק בחקלאות. הוא היה חבר בוועידת החוקה שהתקיימה ב-1883 בסו פולס, היה פרקליט מחוז קלארק ב-1884, מנהל הדואר בשנים 1885–1887, פרקליט המדינה בשנים 1887–1897, וסוכן של הלשכה לענייני אינדיאנים בשנים 1892–1900.
לאחר שעלה בידו להיבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית, נבחר אלרוד כמושל דקוטה הדרומית, וכיהן בתפקיד מ-3 בינואר 1905 ועד 8 בינואר 1907. הוא המשיך במדיניות קודמו, צ'ארלס הרייד, לשליטה על מנגנון המפלגה בדקוטה הדרומית. במהלך תקופת כהונתו הוא היה יושב ראש ועדת הבנייה של הקפיטול המדינתי.
אלרוד העדיף שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה, ולאחר תום כהונתו כמושל הוא שב לעיסוקיו בעריכת דין ובחקלאות ליד קלארק.
מותו

סמואל אלרוד נפטר בקלארק ב-13 ביולי 1935. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעיר. העיירה אלרוד שבמחוז קלארק נקראה על שמו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1449-1450.
אידליב

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  סוריה סוריה (דה יורה)   ממשלת ההצלה הסורית (אנ') (דה פקטו)
 מחוז:  מחוז אידליב
 נפה:  נפת אידליב
 שטח:  23 קמ"ר
 גובה:  500 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  165,000 (2010)
 קואורדינטות:  35°56′00″N 36°38′09″E﻿ / ﻿35.93345855°N 36.6357444°E﻿ / 35.93345855; 36.6357444
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאידליב(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאידליב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אידליב (בערבית: إدلب; נהגה אִ֫דְלֶבּ) היא עיר בצפון-מערב סוריה ובירת מחוז אידליב.
העיר ממוקמת כ-59 קילומטרים דרום-מערבית לעיר חלב, 88 קילומטרים צפון-מזרחית ללטקיה וכ-270 קילומטרים צפונית לעיר הבירה דמשק. בשנת 2010, נמנו 165,000 תושבים בעיר.
היסטוריה

בארכיון אבלה (2350 לפנה"ס) מוזכרת עיר עם ששמה "Duhulabum" שנמצאת ככל הנראה בשטחה של אידליב כפי שהוצע על ידי חוקרים מסוימים. קיים דמיון בין צלילי השמות הקדומים והמודרניים. בטאבלטים Duhulabuum ממוקם 22 ק"מ דרומית ל"אונקי" שעשויה להיות הכפר המודרני קאוקניה; כפר הממוקם 22 ק"מ צפונית מזרחית לאידליב. הפרעה תחותמס השלישי הזכיר גם את העיר בשם יטב.
היסטוריה > התקופה הקלאסית

אידליב, יחד עם שאר סוריה נכבשו על ידי המלך הארמני טיגרנס הגדול. לאחר מכן נכבשה על ידי פומפיוס הרומי בסביבות 64 לפני הספירה. העיר מעולם לא הייתה בעלת חשיבות רבה. היא הייתה שייכת לפרובינקיה סוריה תחת האימפריה הרומית, ומאוחר יותר למחוז סוריה סקונדה הביזנטי, לפני שנכבשה על ידי הערבים באמצע המאה השביעית. לא נשאר הרבה מהתקופה הרומית והביזנטית בעיר, למעט במוזיאון שלה. מצפון לעיר נמצאו ערי המתים, אוסף של אתרים ארכאולוגיים חשובים מהתקופה הביזנטית.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

בראשית התקופה העות'מאנית בסוריה הייתה אידליב כפר קטן. באמצע המאה ה-17 נוסדה אידליב כעיר ביוזמת מושל איילט דמשק, פאזל אהמט פאשא קפרולו, בנו של הווזיר הגדול מהמט פאשא קפרולו. אידליב הייתה בירת המחוז הנושא את שמה, נבנו בה שווקים, בתי מרחץ ופונדקים, בהם חאן אבי עלי חאן אל-רוז.
מראשיתה הייתה אידליב מרכז לתעשייה משגשגת של מוצרים משמן זית, בעיקר סבון. השווקים העיקריים לסבון של אידליב היו חלב, אנטיוכיה וחמה בסוריה, והסבון נמכר גם בבירת האימפריה, איסטנבול. כמו כן הייתה אידליב יצרנית לא מבוטלת של אריגי כותנה. המיסיונר ג'וזאיה לזלי פורטר, שחי בדמשק כעשר שנים וחיבר מדריך לסוריה ואתריה, ציין כי אידליב "מוקפת במטעי זיתים, מחזה נדיר באזור העגום הזה", וכי מטעי הזיתים שלה גדולים מאלה של דמשק, ביירות או עזה. באמצע המאה ה-19 מנתה העיר כ-8,000 תושבים, כולל 500 נוצרים. על פי מדריך בדקר, שערך אלברט סוצין בסוף המאה ה-19, אידליב הייתה עיר פורחת, ועדיין התגוררו בה מספר משפחות נוצריות.
היסטוריה > אידליב במלחמת האזרחים הסורית

העיר אידליב הייתה, בחודשים הראשונים של מלחמת האזרחים, מעוז חשוב לקבוצות מתנגדי השלטון, הקרבה שלה לגבול עם טורקיה ומיקומה על הציר בין לטקיה לחלב הפכו אותה לנכס אסטרטגי חשוב למורדים. בדצמבר 2011 הצבא הסורי יצא לפעולה כנגד כוחות אלו בעיר, אך ככל הנראה העיר והאזור חזרו לידי מתנגדי השלטון. פעילות צבאית זו הביאה לפי דיווחים, להרג של כ-250 בני אדם באזור.
ב-10 במרץ 2012 יצאו כוחות הצבא הסורי (חטיבה משוריינת ורגימנט כוחות מיוחדים) לפעולה קרקעית כנגד כוחות המורדים בעיר ובסביבתה. לאחר שלושה ימי קרבות, העיר חזרה לשליטת השלטון הסורי, עם כ-40 הרוגים משני הצדדים וכ-130 מורדים שנפלו בשבי הצבא הסורי.
ב-28 במרץ 2015 כוחות המורדים בהנהגת ג'בהת אל נוסרה (אז - שלוחת אל-קאעידה בסוריה) כבשו את העיר לאחר 3 ימים של לחימה עם כוחות המשטר.
בראשית 2018 כוחות צבא אסד בסיוע מיליציות שיעיות מתקדמים בכיבוש שטחים בסביבת העיר, לעבר שדה התעופה אבו דוהור, בחסות הפצצת השטחה רוסית.
במלחמת האזרחים בסוריה היה גם מחוז אידליב בשליטת המורדים, והתנהלה בו לחימה עזה, שהפכה רבים מתושביו לפליטים. צבא סוריה וכוחות רוסיים ערכו בו הפצצות כבדות והפגזות כבדות, לשם החזרת השליטה באזור לידי המשטר. עם הזמן, המחוז נותר מעוזם המשמעותי האחרון של המורדים במשטר אסד. מתקפת המורדים הסורים ב־2024 שהפילה את משטר אסד החלה מאזור אידליב.
כלכלה ותעשייה

העיר אידליב שוכנת בעמק פורה, סביב העיר ישנם מטעים ושדות רבים והיא מזוהה במיוחד עם גידול עצי זית. העיר היא עיר שוק חשובה באזור וכוללת בין היתר תעשייה הקשורה בזיתים כמו יצור של שמן זית וסבון המבוסס עליו. בנוסף, ענף הכותנה נפוץ מאוד באידליב עם תעשיות רבות לאריגה של בדים.
גידולים נוספים הנפוצים בסביבת העיר הם; פירות הדר, עצי שקד, גפנים, תאנים ועגבניות.
הערות שוליים

↑  Syria unrest: Jabel al-Zawiya massacres, ה-BBC, ה-19 בינואר 2012.
↑  באסם מרו, Syrian forces capture rebel stronghold near Turkey, ה-13 במרץ 2012, ה-Salt Lake Tribune.
↑  אל-קאעדה וארגוני מורדים אחרים כבשו את העיר אידליב מידי הצבא הסורי, באתר הארץ, 29 במרץ 2015
↑  רויטרס‏, "קטסטרופה הומניטרית": אלפים נמלטים מהפגזות רוסיה ואסד באידליב, באתר וואלה, 20 בדצמבר 2019
↑  AP‏, המטרה - כביש של אל-קאעדה: צבא אסד כותש את מעוז המורדים בסוריה, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2019
↑  המערכה על אידליב – שח-מט בגרסה הסורית, באתר www.inss.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531126105171  GND: 4256813-4  LCCN: n96073424  VIAF: 140887812   WorldCat (עם VIAF): 140887812
הלן פון דרוסקוביץ

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1856 היצינג, אוסטריה 
 פטירה:  31 במאי 1918 (בגיל 62) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, אוסטריה 
 שם לידה:  Helena Maria Franziska Druschkovich 
 עיסוק:  פילוסופית, סופרת, מבקרת ספרותית, מבקרת מוזיקה 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 
הלן פון דרוסקוביץ, (גרמנית: Helene von Druskowitz‏; 2 במאי 1856 - 31 במאי 1918) הייתה פילוסופית, סופרת, ומבקרת מוזיקה אוסטרית. היא הייתה האישה השנייה שקבלה דוקטורט בפילוסופיה, באוניברסיטת ציריך. דרוסקוביץ בדרך כלל פרסמה את כתביה תחת מספר שמות עט גבריים בגלל יחס סקסיטי ומתנשא לנשים באקדמיה.
סיפרה, שלוש סופרות אנגליות הוא המחקר החשוב ביותר על היצירה הנשית האנגלית, שיצא לאור בגרמנית בסוף המאה ה-19, והוא תרומה ייחודית פמיניסטית לדיאלוג ספרותי האנגלו-גרמני, בתקופה שבה התמקדו בעיקר בשייקספיר, סקוט, ביירון ודיקנס. חשיפתה של דרוסקוביץ, שלוש סופרות אנגליות, ג'ואנה ביילי, אליזבת בארט בראונינג, וג'ורג' אליוט האיר את מסורת הכתיבה הנשית באנגלית, והיה מקור לעידוד והשראה לכותבות גרמניות.
ביוגרפיה

דרוסקוביץ נולדה בשם הלנה מריה דרוסקוביץ בהיצינג שבווינה, אביה נפטר שהייתה צעירה ואמה נתנה לה גישה יוצאת דופן לחינוך, הרבה מעבר למה שהיה מקובל באותה התקופה. היא למדה פסנתר בקונסרבטוריון של וינה וב-1873 אחרי שקבלה שיעורים פרטיים נגשה לבחינות לקבלת תעודה (Matura) כמועמדת חיצונית לתיכון היוקרתי לבנים Piaristengymnasium. שנה לאחר מכן, עברה לציריך יחד עם אמה, ולמדה פילוסופיה, ארכאולוגיה, ספרות גרמנית, אוריינטליזם ולימודי שפות מודרניות. דרוסקוביץ הייתה לאישה האוסטרית הראשונה והאישה השנייה שקבלה דוקטורט בפילוסופיה (הראשונה הייתה סטפניה ווליקה מפולין). היא חקרה את יצירתו של הסופר ביירון, דון חואן. אוניברסיטת ציריך הייתה האוניברסיטה הראשונה באירופה שהוקמה על ידי מדינה ולא על ידי הכנסייה או השליט וזו כפי הנראה הסיבה שנשים רבות יחסית למדו שם. רוב הסטודנטיות היו זרות. אולם, למרות האווירה היחסית מקבלת של נשים, הסטודנטיות זכו ליחס מזלזל, מתנשא ואף להתעלמות מקולגות גברים. שלא כמו נשים אחרות, דרוסקוביץ לא כתבה על נשים או נושאים שנחשבו נשיים את עבודת הדוקטורט שלה.
ביוגרפיה > עבודתה

לאחר סיימה את לימודיה, דרוסקוביץ לימדה תולדות הספרות באוניברסיטאות שונות (וינה, ציריך, מינכן, בזל). בשנת 1881 היא פגשה את הסופרת הגרמניה מארי פון אבנר-אשנבך (אנ') שהכירה לה את החוג הספרותי שלה. שלוש שנים מאוחר יותר, הסופרת הגרמניה מאלוידב ואן מייסנבוג, הפגישה את דרוסקוביץ עם לו אנדריאס-סלומה ופרידריך ניטשה. דרוסקוביץ זכתה לקבל עותק מהכרך הרביעי של הספר כה אמר זרתוסטרא, שפורסם על חשבון המחבר. עם זאת, מערכת היחסים עם ניטשה לא נמשכה זמן רב. ניטשה התרשם מאוד מכתיבתה של דרוסקוביץ והמליץ לאמו ואחותו לקרוא את כתביה. קרול דיאטה, מציינת בספרה שדרוסקוביץ הייתה האישה היחידה בסביבתו של ניטשה שהתנגדה בצורה גלויה לרעיונותיו. הביקורת שלה נגעה לסוגיות מוסריות ולא ליחסו לנשים. בחיבורה משנת 1886, Modern Attempts as a Substitute for Religion, היא עסקה בשאלות הנוגעות לחיים מוסריים בעולם חילוני והתכתב עם התפיסה של ניטשה בנושא. האחרון הביע את מורת רוחו לפרסומה של דרוסקוביץ במכתב שכתב לקרל שפיטלר ובו כינה אותה אווזה.
בשנת 1884 פרסמה חיבור על המשורר האנגלי פרסי ביש שלי ושנה לאחר מכן ספר על "שלוש סופרות אנגליות", "ג'ואנה ביילי", אליזבת בארט בראונינג, וג'ורג' אליוט. במחקר של דרוסקוביץ על הספרות האנגלית, יש תחושה חזקה של מודעות מגדרית, ורגישות פמיניסטית. היא הוכיחה את האיכות והחשיבות של סופרות וכתיבה נשית על ידי שילוב של רטוריקה משכנעת ושיח רציונלי, מבלי להזדקק להתפלמסות וביקורתיות נגד גברים.
מלבד פעילויותיה האקדמיות והספרותיות, היא הקימה שני כתבי עת בנושאים הקשורים לשחרור נשים שהיו רדיקלים לתקופתם.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דרוסקוביץ לא הסתירה את אהבתה לנשים ובשנת 1887, היא וזמרת האופרה הגרמניה, תרז מלטן, ניהלו מערכת יחסים וחיו יחד בדרזדן. הפרדה ממלטן ב-1891 הובילה אותה לאלכוהוליזם ושימוש בסמים ובסוף אותה שנה היא אושפזה בבית החולים הפסיכיאטרי בדרזדן. עם זאת, דרוסקוביץ המשיכה לכתוב ולפרסם עד 1905.
דרוסקוביץ נפטרה בסוף מאי 1918 מדיזנטריה, לאחר שהות בת 27 שנה במוסד פסיכיאטרי.
פרסומים

Sultan und Prinz (1882)
Der Präsident vom Zitherclub (1883–84)
Percy Bysshe Shelley (1884)
Drei englische Dichterinnen (Three English Writers, 1885)
Moderne Versuche eines Religionsersatzes (1886)
Wie ist Verantwortung und Zurechnung ohne Annahme der Willensfreiheit möglich? (1887)
Zur neuen Lehre. Betrachtungen (1888)
Zur Begründung einer neuen Weltanschauung (Zur neuen Lehre) (1889)
Eugen Dühring. Eine Studie zu seiner Würdigung (1889)
Aspasia (1889)
Die Pädagogin (1890)
Philosophischer Rundfragebogen (1903)
Pessimistische Kardinalsätze (1988, with the title Der Mann als logische und sittliche Unmöglichkeit und als Fluch der Welt)
הערות שוליים

1 2 3 4  Helen Chambers, READING AND RESPONDING TO ENGLISH WOMEN WRITERS: ANNETTE VON DROSTE-HÜLSHOFF, MARIE VON EBNER-ESCHENBACH AND HELENE DRUSKOWITZ, Women's Writing 18, 2011-2, עמ' 86–102 doi: 10.1080/09699082.2011.525012
↑  Diethe, Carol, 1943-, Historical dictionary of Nietzscheanism, 2nd ed, Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2007, עמ' 128
↑  Diethe, Carol, 1943-, Nietzsche's women : beyond the whip, Berlin: W. de Gruyter, 1996, עמ' 5
↑  Diethe, Carol, 1943-, Nietzsche's women : beyond the whip, Berlin: W. de Gruyter, 1996, עמ' 97-99
↑  Helene von Druskowitz, www.fembio.org (בגרמנית)
↑  Who's Who in Gay and Lesbian History edited by Robert Aldrich and Garry Wotherspoon; Routledge, London (2202)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294917105171  PLWABN: 9810632547605606  BNE: XX6078885  BnF: cb180280567 (data)  CiNii: DA14194211  GND: 120560216  ISNI: 0000 0004 8643 2284  LCCN: nr91015397  NTA: 135383854  SELIBR: 375098  VIAF: 17596765   WorldCat (עם VIAF): 17596765
צפצפה רעדנית

| צפצפה רעדנית |
| --- | --- |
 חורש של צפצפה רעדנית, קניון למואיל (Lamoille Canyon), נבדה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: ערבתיים
סוג:: צפצפה
מין:: צפצפה רעדנית
שם מדעי
 Populus tremuloides ‏מישו, 1803
תחום תפוצה


צפצפה רעדנית (שם מדעי: Populus tremuloides) היא מין עץ נשיר שתחום תפוצתו באזורים הקרים של אמריקה הצפונית. גזע העץ גבוה, עד 25 מטרים, כשקליפתו חלקה בהירה עם צלקות שחורות. בסתיו מקבלים עליו הירוקים המכוסים במעטה זגוגיתי, שמתחתיו גונם עמום, גוון זהוב עד צהוב, לעיתים רחוקות אדום. מין זה מתרבה לעיתים קרובות באמצעות שורשיו ובהתרבות המבוססת על קנה שורש בודד יכול העץ לייצר חורשות נרחבות.
הצפצפה הרעדנית היא העץ הנפוץ ביותר באמריקה הצפונית, כשתחום תפוצתו נע בין קנדה בצפון ועד מרכז מקסיקו בדרום. זהו גם המין המגדיר את הביומה אספן פארקלנד (aspen parkland, מילולית "אדמת פארק הצפצפה") בערבות קנדה (Canadian Prairies), והוא העץ הרשמי של מדינת יוטה.
אטימולוגיה

הרעד או הרטט של העלים הוא שנתן למין את שמו. רעד זה מתאפשר בשל הפטוטרת השטוחה והגמישה של מין זה. תכונה זו מאפיינת מינים רבים בסוג צפצפה, כאשר בחלק מהמינים הפטוטרת שטוחה למלוא אורכה ובחלק המינים רק חלק מהפטוטרת שטוח. את השם המדעי למין (Populus tremuloides) נתן הבוטנאי הצרפתי אנדרה מישו (André Michaux‏; 1802-1746) ב-1803 בספרו Flora Boreali-Americana (הפלורה של אמריקה הצפונית). סיומת השם המדעי tremuloides פירושה דומה ל-tremula, שפירושו בלטינית רועד, מתייחסת לדמיון שבין עץ זה, הייחודי לאמריקה הצפונית, למין Populus tremula (צפצפה מצויה) אותו הכיר מישו קודם. למין זה, המכונה גם הוא צפצפה רועדת בכמה שפות אירופאיות, תחום תפוצה נרחב באירופה ובאסיה (ולכן קרוי גם צפצפה אירופית או צפצפה אירואסייתית).
תיאור

עץ גבוה הצומח במהירות, בדרך כלל לגובה שבין 20 ל-25 מטרים בבגרותו, כשקוטר הגזע בין 20 ל-80 סנטימטרים. השיאן הוא עץ בגובה 36.5 מטרים וקוטר גזע 1.37 מטרים.
קליפת הגזע חלקה בגוון לבן-ירקרק עד אפור, מצולקת בצלקות שחורות אופקיות וקשרים שחורים בולטים. צלקות מאונכות מקבילות הן סימנים המעידים על פעילות של אייל קורא הנוהג לפשוט את קליפת הצפצפה בשיניו הקדמיות.
העלים על עצים בוגרים כמעט עגולים בקוטר שבין 4 ל-8 סנטימטרים משוננים בשיניים קטנות בקצותיהן המחוברים לפטוטרת שטוחה באורך שבין 3 ל-7 סנטימטרים. לעצים צעירים (כולל נבטים מהשורש) יש עלים גדולים הרבה יותר בין 10 ל-20 סנטימטרים וצורתם משולשת.
הפרחים הם עגילים באורך 6-4 סנטימטרים הפורחים באביב לפני שהעלים של העץ הנשיר צומחים מחדש, כאשר העגילים הזכריים והנקביים צומחים על עצים שונים (צמח דו-ביתי). הפרי הוא שרשרת מתנדנדת של הלקטים באורך 6 מילימטרים. כל הלקט מכיל כעשרה זרעים זעירים מוטמעים במוך דמוי צמר גפן, המסייע בהפצת הזרעים בערך כשהם הם מבשילים בתחילת הקיץ.
תפוצה

גבול התפוצה הצפוני של העץ נקבע על ידי אי יכולתו לגדול בקרקע של קפאת-עד. הוא גדל בכל רחבי קנדה בכל הפרובינציות והטריטוריות של קנדה, למעט אולי נונאווט. בארצות הברית ניתן למצוא את העץ גדל הרחק בצפון עד למדרונות הדרומיים של רכס ברוקס (Brooks Range) באלסקה, והוא צומח בגבהים נמוכים יחסית הרחק דרומה עד צפון נברסקה ומרכז אינדיאנה. במערב ארצות הברית העץ שורד לעיתים רחוקות בגבהים מתחת ל-450 מטרים בשל החורפים הקלים יחסית מתחת לגובה זה, ובדרך כלל ניתן למוצאו בגבהים שבין 1,500 ל-3,700 מטרים. בגובה רב הוא צומח הרחק דרומה עד מדינת גואנחואטו במרכז מקסיקו.
עצים ננסיים קיימים בשוליים הקרים או הצחיחים מדי של הסביבה המאפשרת גידול עצים בגודל מלא, לדוגמה בתחום הגובה העליון של המין ברכס ההרים הלבנים (White Mountains) בקליפורניה.
אקולוגיה

העץ מתרבה ברבייה וגטטיבית באמצעות נצרים מהשורש ומושבות נרחבות של עצים משובטים הן תופעה נפוצה. כל מושבה מבוססת על עץ אחד, ולכל העצים במושבה יש תכונות זהות והם משתפים מערכת שורשים אחת. כל העצים במושבה אחת יכולים לשנות את צבע העלים בסתיו ביחד, מוקדם או מאוחר יותר מעצים במושבות שכנות. צבע העלים בסתיו הוא בדרך כלל צבעים בהירים של צהוב. בחלק מהאזורים יכולים לראות מדי פעם כתמים אדומים. מכיוון שכל העצים במושבה מסוימת נחשבים חלק מאותו אורגניזם, אזי מושבה מסוימת של העץ ביוטה המכונה פנדו (Pando, מלטינית "אני מתפשט") נחשבת לאורגניזם החי הכבד ביותר (6,000 טון), והזקן ביותר (80,000 שנים).
הצפצפות אומנם גם מייצרות זרעים, אבל עצים חדשים גדלים מהם לעיתים רחוקות. ההאבקה מוגבלת בשל העובדה שהצפצפות הן או זכריות או נקביות, וחורשות גדולות הן בדרך שיבוטים של עץ אחד מאותו מין. גם לאחר ההאבקה הזרעים הזעירים (7 מיליון זרעים לקילוגרם) הם ברי קיימא לזמן קצר בלבד מכיוון שאין להם מקורות מזון נלווים או כיסוי מגן.
אקולוגיה > גוויעה המונית

החל ב-1996 הבחינו מדענים שונים בצפון אמריקה שחל גידול במספר עצי הצפצפה שגוועו או שבשלבי גוויעה. תהליך זה התעצם בשנת 2004, וכשהשמועה התפשטה החל דיון בגורמים לכך. טרם זוהה חרק, מחלה או תנאי סביבה כגורם המשותף למוות ההמוני. לעיתים עצים סמוכים נפגעים או שלא. במקרים אחרים מתו חורשות שלמות של עצי צפצפה.
אזורים רבים במערב ארצות הברית התנסו במוות מתגבר של עצים שיוחסו לעיתים קרובות למרעה של פרסתנים או לשיטות של מניעת שריפות. בגובה רב שבו עשב נמצא בדלילות יכולים פרסתנים ללחך נצרים צעירים של צפצפות ומונעים מעצים צעירים אלו מלהגיע לבגרות. עקב כך, בחלק מחורשות הצפצפה שבקרבה למרעה של בקר או חיות מרעה אחרות, כמו איילים יש מעט מאוד עצים צעירים ואז פולשים לתחומן מחטניים, מיני עצים שחיות מרעה אינן אוכלות בדרך כלל. גורם אפשרי נוסף המונע התחדשות של הצפצפות הוא השיטות בשימוש נרחב שנועדו למנוע שריפות. צפצפות הן עצים המתחדשים במהירות לאחר שריפות. אפילו במצב שבו כל החלק מעל לקרקע של האורגניזם מת בשרפת יער, השורשים, המוגנים בדרך כלל מהטמפרטורות הקטלניות במהלך השריפה, יצמיחו עצים חדשים זמן קצר לאחר השריפה. הפרעות דוגמת שריפות הן לכן אירוע אקולוגי הכרחי על מנת שהצפצפות יתחרו במחטניים, הנוטים להחליף צפצפות אם יש תקופות ארוכות שבהן אין שריפות. לכן ייתכן שהגורם למותם של העצים הוא מדיניות מחמירה של מניעת שריפות במערב ארצות הברית. מצד שני ההכחדה הנרחבת של יערות המחטניים בשל החיפושית מהמין Dendroctonus ponderosae (באנגלית mountain pine beetle) עשויה לתרום בתנאים המתאימים להזדמנויות מרובות לחורשות הצפצפות להתרבות.
בשל הרבייה הווגטטיבית של עצי הצפצפה שבגינה קבוצות שלמות של עצים הן בפועל שיבוטים, קיים חשש שמשהו שיפגע בעץ אחד יהרוג את כל העצים, בהנחה שהם פגיעים באותו אופן. בספטמבר 2006 נערך ביוטה כנס על מנת לשתף מחקרים ולהכין מתודולוגיה של מחקר הבעיה.