stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סונאטת קרויצר (בטהובן)
הערות שוליים

↑  Thayer, Thayer's Life of Beethoven, ed.Elliot Forbes, Princeton University Press, 1993, 332-333.
↑  "The Power and the Passion." Strings Magazine, January 2009, p. 42
↑  Johnson, Douglas and Scott G. Burnham. "Beethoven, Ludwig van: Works - Chamber Music with Piano." Oxford Music Online (הקישור אינו פעיל, 19.9.2022)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432271905171  BnF: cb14818644h (data)  GND: 300017146  LCCN: n81003208  MusicBrainz work: 87281f3c-67c6-48ff-be2b-a84d758d2831  SUDOC: 129193070  VIAF: 185871299   WorldCat (עם VIAF): 185871299
נאלוקסגול

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 מובנטיק - movantik ומובנטיג - moventig
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C34H53NO11 
 מסה מולרית:  651.361862 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  11-6 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  A06AH03 
 מספר CAS:  854601-70-0
 PubChem:  56959087
 ChemSpider:  28651656
 
נאלוקסגול (naloxegol או PEGylated Naloxol‏ הוא החומר הפעיל בתרופות בעלות השמות המסחריים מובנטיק (movantik) ומובנטיג (moventig). נאלוקסגול הוא אנטגוניסט אופיואידי(אנ') סלקטיבי, אשר פותח על ידי חברת אסטרהזניקה, ברישיון מטעם חברת נקטר תרפיוטיקס(אנ').
התרופה מיועדת לטיפול בעצירות הנגרמת על ידי שימוש באופיואידים. התרופה אושרה בארצות הברית בשנת 2014 בחולים מבוגרים עם כאבים כרוניים שלא על רקע סרטן. מינונים של 25 מ"ג נמצאו בטוחים ונסבלו היטב במשך 52 שבועות. כאשר התרופה ניתנה במקביל עם משככי כאבים אופיואידים, היא הפחיתה תופעות לוואי הקשורות לעצירות, תוך שמירה על רמות דומות של שיכוך כאבים.
מבחינה כימית, נאלוקסגול הוא נגזרת של אלפא-נאלוקסול(אנ') שעברה פגילציה(אנ') עם פוליאתילן גליקול(אנ')‏ (PEG)‏. פגילציה של נאלוקוסל בשרשרת הצדדית המכילה α-hydroxyl-6, מונעת מהתרופה לעבור את מחסום דם-מוח (BBB)‏. ככזו, זוהי יכולה להיחשב כאנטיתזה לתרופה אופיאטית הפועלת פריפרית - לופראמיד, והנמצאת בשימוש כתרופה נוגדת-שלשול, אך לא גורמת לתופעות לוואי אופיאטיות מסורתיות, בשל חוסר יכולתה להצטבר במערכת העצבים המרכזית, באנשים נורמלים.
נאלוקסגול הייתה בעבר מסווגת בארצות הברית כתרופה בפיקוח, עם פוטנציאל לשימוש לרעה, בגלל הדמיון הכימי שלה לאלקלואידים של אופיום, אך סווגה מחדש כתרופת מרשם, לאחר שמינהל המזון והבריאות האמריקאי (FDA) הגיע למסקנה כי אי-החדירות של מחסום דם-מוח לתרכובת זו, הפך אותה לתרופה שאינה ממכרת, ולכן ללא פוטנציאל לשימוש לרעה. באפן ספציפי, נאלוקסגול הוצאה מפיקוח, באופן רשמי, ב-23 בינואר 2015‏.
כאנטגוניסט אופיואידי טהור, נאלוקסגול אינו בעל פוטנציאל לשימוש לרעה.
התרופה בישראל

התרופה מובנטיג מאושרת לשיווק בישראל, בצורת טבליות מצופות, ומיועדת למבוגרים, לטיפול בעצירות הנגרמת בשל טיפול במשככי כאבים מסוג אופיואידים, כאשר טיפול במשלשלים אחרים לא גרם לתגובה מספקת. התרופה אינה נכללת בסל הבריאות.
הערות שוליים

↑  Roland Seifert, Thomas Wieland G Protein-Coupled Receptors as Drug Targets ohn Wiley & Sons. p. 227
↑  NKTR-118 and NKTR-119
↑  FDA approves MOVANTIK (naloxegol) Tablets C-II for the treatment of opioid-induced constipation in adult patients with chronic non-cancer pain
↑  Randomised clinical trial: the long-term safety and tolerability of naloxegol in patients with pain and opioid-induced constipation". Aliment. Pharmacol. Ther. 40: 771–9. Oct 2014. doi:10.1111/apt.12899. PMID 25112584.
1 2  Garnock-Jones KP (2015). "Naloxegol: a review of its use in patients with opioid-induced constipation". Drugs. 75 (4): 419–425. doi:10.1007/s40265-015-0357-2.
↑  Technically, the molecule that is attached via the ether link is O-methyl-heptaethylene glycol [that is, methoxyheptaethylene glycol, CH3OCH2CH2O(CH2CH2O)5CH2CH2OH], molecular weight 340.4, CAS number 4437-01-8. See Pubchem Staff (2016). "Compound Summary for CID 526555, Pubchem Compound 4437-01". PubChem Compound Database. Bethesda, MD, USA: NCBI, U.S. NLM. Archived from the original on 2016-02-05. Retrieved 28 January 2016.
↑  Schedules of Controlled Substances: Removal of Naloxegol From Control
↑  עלון לצרכן משרד הבריאות
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נר האדוונט

נר הציפייה.
נר האדוונט (באנגלית: Advent candle, בתרגום לעברית: "נר הציפייה") הוא נר המזוהה עם הימים של דצמבר עד ערב חג המולד. הוא משמש בדרך כלל במשק בית ולא בכנסייה: בכל יום בדצמבר הנר נשרף קצת יותר, לציון היום, כדי להראות את חלוף הימים שקדמו לחג המולד. בדומה ללוח האדוונט הניתן לשימוש חוזר, חלק מהנרות מתחילים לציין את הימים מ-1 בדצמבר, ולא את ההתחלה המדויקת של תקופת האדוונט. יש משקי בית בהם מכינים קישוטי חג המולד עם נר המוצב במרכז; אחרים פשוט מציבים אותו בפמוט. הוא בדרך כלל נשרף בעת ארוחת הערב המשפחתית בכל יום.
נרות האדוונט הם לבנים באופן מסורתי, אם כי צבעים אחרים בנושא חג המולד הפכו פופולריים גם כן. נדמה שהמנהג של נר ציפייה החל בגרמניה, שם ילדים מכניסים באופן מסורתי נר קטן לתוך תפוז מעוטר. נר זה נקרא כריסטינגל (אנ'). במרוצת השנים הפך הנר לנפוץ בכמה מדינות אירופאיות אחרות, בהן הממלכה המאוחדת.
סטיבן היידן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1977 (בן 47) אפלטון, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ויסקונסין-או קלייר  תיכון אפלטון איסט 
 
סטיבן היידן (באנגלית: Steven Hyden; נולד ב-7 בספטמבר 1977) הוא מבקר מוזיקה, סופר ומגיש פודקאסט אמריקאי. הוא המחבר של הספרים Your Favourite Is Killing Me (2016, העוסק ביריבויות בתולדות מוזיקת הפופ), Twilight of the Gods (2018, העוסק בהיסטוריה של הרוק הקלאסי), Hard to Handle (2019, נכתב בשיתוף עם סטיב גורמן על The Black Crowes) ו-This Isn't Happening (2020, העוסק ב-Kid A של רדיוהד). הוא מגיש את הפודקאסטים Indiecast (עם איאן כהן) ו-36 From the Vault (עם רוב מיטצ'ום) ובעבר הגיש את הפודקאסטים Rivals, Break Stuff: The Story of Woodstock '99 ו-Celebration Rock. הוא מבקר עבור Uproxx וכתב עבור The A.V. Club.
ביוגרפיה

סטיבן היידן נולד ב-7 בספטמבר 1977 בוויסקונסין. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון אפלטון איסט, ולאחר מכן למד באוניברסיטת ויסקונסין-או קלייר בשנת 2000.
חיים אישיים

היידן נשוי, ומתגורר במיניאפוליס.
הערות שוליים

↑  UPROXX, UPROXX (באנגלית אמריקאית)
↑  The A.V. Club | Pop culture obsessives writing for the pop culture obsessed., The A.V. Club (באנגלית אמריקאית)
↑  https://twitter.com/steven_hyden/status/905778201103912960, Twitter
1 2  Shane Nyman, Beatles or Stones? Answer may say a lot about you, The Post-Crescent (באנגלית אמריקאית)
↑  Ann Devroy Fellows, Scholarships, Academics, Communication and Journalism, UW-Eau Claire, web.archive.org, ‏2013-11-23
↑  Brett Michael DykesTwitter, UPROXX 20: Steven Hyden Still Reads Websites Even After They’ve Insulted Him, UPROXX, ‏2016-05-18 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176706853  LCCN: no2016066802  NKC: mzk2017973365  SUDOC: 202461106  VIAF: 359146462775827772803   WorldCat (עם VIAF): 359146462775827772803
מרגרט וורתהיים

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1958 (בת 66) בריזבן, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  פיזיקה, היסטוריה, מדע, אומנות, מתמטיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קווינסלנד  אוניברסיטת סידני  אוניברסיטת דיקין 
 מוסדות:  המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע  אוניברסיטת מלבורן 
 פרסים והוקרה:  הפרס לזכר קלופסטג (2016) 
 www.margaretwertheim.com
 
מרגרט וורתהיים (באנגלית: Margaret Wertheim; נולדה ב-20 באוגוסט 1958) היא סופרת מדעית, אוצרת ואמנית ילידת אוסטרליה שחיה בארצות הברית. היא מחברת ספרים על ההיסטוריה התרבותית של הפיזיקה וכתבה לא מעט מאמרים מדעיים, בין היתר עבור הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן, ומגזין הקבינט. וורתהיים ואחותה התאומה, כריסטין וורתהיים, הן מייסדות המכון IFF (באנגלית: Institute for figuring), ארגון ללא מטרות רווח הממוקם בלוס אנג'לס ומקדם פרויקטים המשלבים אמנות, מדע ומתמטיקה. בין הפרויקטים של IFF ניתן למצוא את פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה, שהוצג בביאנלה בוונציה לשנת 2019, גלריית הייוורד בלונדון, מוזיאון לאמנות ועיצוב בעיר ניו יורק ובמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, שהוא חלק ממוסד הסמיתסוניאן. על עבודתה במעורבות מדעית ציבורית, זכתה וורתהיים בפרס הזיכרון קלופסטג (באנגלית: Klopsteg Memorial Award) לשנת 2016 מטעם האיגוד האמריקאי למורים לפיזיקה. נוסף על כך, זכתה במדליית המדע באוסטרליה (2017).
חינוך ומחקר

השכלתה של וורתהיים כוללת שני תארים, תואר ראשון בפיזיקה קלאסית ויישומית מאוניברסיטת קווינסלנד ותואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת סידני. וורתהיים הייתה עמיתת מחקר במוזיאון הטבע האמריקני להיסטוריה של הטבע שנמצא בניו יורק והיא עמיתה במכון למדעי הרוח בלוס אנג'לס. כיום היא מועמדת לתואר שלישי וחוקרת באוניברסיטת דיקין. היא הייתה שותפת מחקר (2012–2013) באוניברסיטת דרום קליפורניה, וכן עמיתת סגן הקנצלר (2015) באוניברסיטת מלבורן.
קריירה > ספרים

וורתהיים היא מחברת טרילוגיית הספרים הרואה את תפקיד הפיזיקה התאורטית בנוף התרבותי של החברה המערבית המודרנית. הכרך הראשון, "מכנסי פיתגורס", הוא היסטוריה של הקשר בין פיזיקה, דת ויחסי מגדר. בסקירת הספר ב"אינדיפנדנט" כותבת ג'ני טרנר כי ההקדמה קובעת את טענת הספר באלגנטיות ושכנוע; בספר ניתן למצוא תיאור כיצד הפיזיקה הונעה על ידי "פנטזיות של שליטה אוניברסלית".
הכרך השני, "השערים הפניניים מסייברספייס", מציג את ההיסטוריה של החשיבה המדעית על החלל מדנטה לאינטרנט. אנדרו לאונרד, שבחן את הספר לעיתון ה"הניו יורק טיימס", מכנה את התזה של וורתהיים, שמרחב הסייבר (ומאחוריו, הפיזיקה) פותח בפניו אפשרויות רוחניות, "שאפתניות ומרתקות, אם כי בידיים פחותות זה היה גובל ביחידות". לאונרד מוצא את דבריה של וורתהיים על התפתחות מושג המרחב של הפיזיקאים מרשים, אמנם בסופו של דבר מביע עמדה לפיה הוא מאבד אמונה בתזה שלה: "יש משהו אנושי ברשת גדולה של מערכות יחסים ש'לא ניתן לתפוס על ידי משוואה או טלסקופ' ".
הכרך השלישי, "פיזיקה בשוליים": טבעות עשן, עיגולים, ותיאוריות אלטרנטיביות של הכל, מתבונן בעולמם האידיוסינקרטי של "פיזיקאים מבחוץ" כמו ג'ים קרטר, אנשים עם הכשרה מדעית מועטה או ללא פיתוח המפתחים תיאוריות אלטרנטיביות על היקום. פרימן דייסון, שבחן את הספר בכתב העת New York Review of Books, מציין כי הוא מתאר מחקר של חובבנים, אשר "מציעים מערך אלטרנטיבי של חזיונות ... קונקרטי ולא מופשט, פיזי ולא מתמטי". הדמות הראשית היא ג'ים קרטר, אדם עם "אמונה בלתי ניתנת לערעור" בתיאוריה של היקום כולו הבנוי מ"היררכיות אינסופיות של עיגולים", חפצים מכניים עגולים המתרבים ומתפצלים כמו טבעות עשן. הרעיון הבסיסי לפיו ניתן היה להסביר אטומים כטבעות עשן תת-אטומיות הוצע כבר בשנות ה-70 של המאה הקודמת על ידי הפיזיקאי האנגלי הנודע וויליאם תומסון (לימים הברון קלווין) והמתמטיקאי הסקוטי פ.ג. טייט (אנ'). התיאוריה של טייט ותומסון בנושא אטומי המערבולת נקראה על ידי ההיסטוריון הלגה קראגה (אנ') "תיאוריה ויקטוריאנית על הכל" והיא נחשבת כיום כסוג מוקדם של תורת המיתרים.
קריירה > עיתונות

כעיתונאית, כתבה וורתהיים בעיתונים שונים, כולל הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן, הדיילי טלגרף ודי צייט. היא כתבה מאמרים מדעיים למספר מגזינים מכובדים כולל ביקורת הספרים האוסטרלית והגאוגרפיה האוסטרלית. עבודותיה נכללו "בכתב העת המדעי האמריקאי הטוב ביותר" לשנת 2003, בעריכת אוליבר סאקס; וב"כתב העת המדעי האוסטרלי הטוב ביותר" (2015, 2016, 2018 מאת Press News); וב"כתב העת הטוב ביותר למתמטיקה" 2018 (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון).
קריירה > טלוויזיה

וורתהיים כתבה תסריט עבור 10 סרטים תיעודיים בטלוויזיה, וכמו כן יצרה וביימה את הסדרה "קטליסט (אנ')" עטורת השבחים, סדרת מדע וטכנולוגיה בת שישה פרקים המיועדת לבני נוער. בנוסף הפיקה כמה סרטים קצרים, כתבה וביימה את התוכנית האינטראקטיבית לבריאות הציבור של קנדה (What About AIDS (1988, תוך שימוש מוקדם בטכנולוגיית דיסק לייזר. וורתהיים מרצה בכל רחבי העולם לקידום מדע בהקשר של צדק חברתי.
המכון לקידום הפואטיקה והאסתטיקה של מדע ומתמטיקה

בשנת 2003 הקימו וורתהיים ואחותה התאומה כריסטין, חברת סגל במחלקה ללימודי ביקורת במכון לאמנויות בקליפורניה, את המכון לקידום הפואטיקה והאסתטיקה של מדע ומתמטיקה (אנ'). המכון הוא ארגון הממוקם בלוס אנג'לס ומקדם את ההיבטים הפואטיים והאסתטיים של המדע והמתמטיקה. המכון מציע לאנשים את האפשרות לקיים אינטראקציה ישירה עם רעיונות מתמטיים ומדעיים באמצעות שיטות בנייה חומריות (כגון סריגה וקיפול נייר) ולא רק באמצעות משוואות ונוסחאות מופשטות. IFF הוא ארגון ללא מטרות רווח שבאמצעותו יצרו האחיות את פרויקט שונית האלמוגים שלהן, פרויקט אותו תכננו כתגובה אמנותית לשינוי האקלים וההמצאות של "שונית המחסום הגדולה" במולדתן האוסטרלית. הפרויקט החל בתחילה כתגובה לבעיית זיהום הפלסטיק באוקיינוסים. תוך כדי מעורבות בקרב קהלים ברחבי העולם עם הדאגות הסביבתיות הללו, שונית האלמוגים הסרוגה משמשת גם דרך ללמד גאומטריה שאינה אוקלידית. הצורות הסלסוליות של השונית הסרוגה הן ביטויים של משטחים היפרבוליים, אותן צורות המיוצרות על ידי אורגניזמים החיים בשונית. היכולת לסרוק צורות כאלו התגלתה בשנת 1997 על ידי דיאנה טיימישה, מתמטיקאית מאוניברסיטת קורנל.
במסגרת עבודתן בIFF, יצרו האחיות וורתהיים תערוכות בנושאים מדעיים ומתמטיים בגלריות אמנות ובמוזיאוני מדע ברחבי העולם, ביניהם הביאנלה של וונציה בשנת 2019, מוזיאון אנדי וורהול בפיטסבורג, מוזיאון סנטה מוניקה לאמנות, גלריית הייוורד בלונדון, המכללה האמנותית למרכז העיצוב בפסדינה בקליפורניה, המוזיאון לטכנולוגיה מתקופת היורה בלוס אנג'לס, גלריית המדע במכללת טריניטי בדבלין, קופר יואיט בניו יורק והמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בסמית'סוניאן בוושינגטון. תערוכות אלה ותוכניות פומביות אחרות בנושא עוסקות בהנגשת המושגים המתמטיים והמדעיים לקהל הרחב.
המכון לקידום הפואטיקה והאסתטיקה של מדע ומתמטיקה > פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה

פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה של האחיות וורתהיים הוא אחד ממיזמי השיתוף הגדולים ביותר בתחום האמנות והמדע בעולם. על ידי יצירת מיצגים של אמנות מיצב המחקים שוניות של אלמוגים חיים, הסרוגים מחוט וסוגי פלסטיק, ותוך שימוש באלגוריתמים בהשראת הגאומטריה ההיפרבולית, הפרויקט משלב בתוכו אלמנטים מתחומי המתמטיקה, מדע, מלאכת יד, סביבתיות ואמנות קהילתית. הפרויקט מלמד על גאומטריה שאינה אוקלידית ומעודד לעסוק בנושא שינויי האקלים וסיכון של שוניות עקב התחממות כדור הארץ. מתחילת 2020, יותר מעשרת אלפים אנשים בניו יורק, לונדון, ריגה ואבו דאבי, תרמו באופן פעיל קטעים לתערוכות שונית האלמוגים ביותר מ-40 ערים ומדינות. יותר משני מיליון אנשים פקדו את התערוכות. בהקדמה לספר 'שונית האלמוגים הסרוגה', דונה הארווי מכנה את הפרויקט "תפירה מוחשית, פולימורפית, עוצמתית ומפחידה". וורתהיים הוזמנה לדבר על הפרויקט בשיחת טד בפברואר 2009. השיחה הועברה ב-22 שפות שונות וצברה כ-1.3 מיליון צפיות באתר Ted.
מאז תחילתה בשנת 2005, שונית האלמוגים הסרוגה התרחבה לכוכב של שוניות אינדיבידואליות הכוללות שונית מולבנת, שונית רעילה העשויה מקלטות וידאו ופלסטיק, גן כלניות מסועף ויער אלמוגים ענקי המורכב משישה פסלים- כאשר שלושה מהם עשויים מחוטים ושלושה מפלסטיק. עבודות הפלסטיק נוצרו בהשראת "אי האשפה הגדול", אי ענק של פסולת פלסטיק באוקיינוס השקט.
פרויקט "פתית השלג של מוסלי"

בהשראת עבודתה של וותרהיים עם ג'ני מוסלי (אנ'), מהנדסת תוכנה ואמנית אוריגמי, יצרה מרגרט וורתהיים פרויקט באוניברסיטת דרום קליפורניה ליצירת דגם ענק של פרקטל, שנבנה מתוך 48,912 כרטיסי ביקור. פרופסורים, ספרנים, אמנים מקומיים, תלמידי בתי ספר ומאות סטודנטים של USC לקחו חלק בלמעלה מ־3,000 שעות עבודה להשלמת מטרה זו. פתית השלג של Mosely, שנחשף על ידי ד"ר מוסלי בשנת 2006, הוא קרוב משפחה של ספוג המנגר המפורסם, הצורה הפרקטלית התלת־ממדית הראשונה הידועה למתמטיקאים שתוארה לראשונה על ידי קרל מנגר בשנת 1926. ספוג פתית השלג Mosely ב-USC היה היישום הראשון של צורה פרקטלית חדשה זו, ומאז הועתק על ידי קבוצות אחרות ברחבי העולם, כולל במדגסקר. ספוג פתית השלג בצורתו הפרקטלית מוצג באוניברסיטת דרום קליפורניה, בספריית הזיכרון של "דוהני". הוא נבנה מכרטיסי ביקור שעוצבו במיוחד ונצבעו בלוח הצבעים הטרויאנים, בצבעי ארגמן וזהב, והשתמשו בכמה עיצובים גאומטריים שנלקחו מהגרסה של אוליבר ביירן (אנ') ל"מרכיבים אוקלידיים".
פרסים ואותות הוקרה

פרס העיתונות מטעם "המכון האמריקאי למדע הביולוגיה" (2006).
פרס "Theo Westenberger" מטעם מוזיאון אוטרי של ההיסטוריה של אמריקה המערבית (2011).
עמיתת מחקר באוניברסיטת דרום קליפורניה (2012-2013).
סגנית יו"ר מחקר באוניברסיטת מלבורן (2015).
פרס Axs מטעם מועצת האומנות של פסדינה, קליפורניה (2016).
הפרס לזכר קלופסטג (2016).
מדליית המדעים (2017).
ספרים > טרילוגיית הפיזיקה

Pythagoras' Trousers: God, Physics, and the Gender Wars (1995).
The Pearly Gates of Cyberspace: A History of Space from Dante to the Internet (1999).
Physics on the Fringe: Smoke Rings, Circlons and Alternative Theories of Everything (2011).
ספרים > מדריכים וקטלוגים

A Field Guide to Hyperbolic Space (2005).
A Field Guide to the Business Card Menger Sponge (2006).
An Alternative Guide to the Universe: Mavericks, Outsiders, Visionaries. Exhibition catalog, Hayward Gallery, edited by Ralph Rugoff (2013).
Crochet Coral Reef with Christine Wertheim (2015)
ראו גם

שונית המחסום הגדולה.
פרקטל - צורה גאומטרית עליה מתבסס פתית השלג של מוסלי.
הערות שוליים

↑  John Brockman, Margaret Wertheim science writer and commentator, www.edge.org, ‏8.12.2018 (באנגלית)
1 2 3 4  Biography: Margaret Wertheim, www.pbs.org, ‏17.10.2018 (באנגלית)
↑  Jenny Turner, Book review / When Pythagoras took off his skirt; Pythagoras', The Independent, ‏1997-03-15 (באנגלית)
↑  The New York Times, The Pearly Gates of Cyberspace A History of Space From Dante to the Internet, movies2.nytimes.com, ‏29.10.2019 (באנגלית)
1 2  The New York Times, Heaven's Net, movies2.nytimes.com, ‏11.04.1999 (באנגלית)
↑  Michael D. Gordin, Everyman’s Physics, American Scientist, ‏2017-02-06 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, Physics on the Fringe: Smoke Rings, Circlons, and Alternative Theories of Everything, www.publishersweekly.com, ‏08.08.2011 (באנגלית)
1 2  Freeman Dyson, Science on the Rampage, The New York Reviews Of Books, ‏05.04.2012 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, Margaret Wertheim celebrating science as conceptual enchantment, interrogating science as social practice, Margaret Wertheim, ‏30.10.2019 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, www.abc.net.au, ‏29.10.2019 (באנגלית)
↑  Marianne Shaneen, Christine and Margaret Wertheim by Marianne Shaneen - BOMB Magazine, bombmagazine.org, ‏01.07.2014 (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8  Margaret Wertheim Brief Bio - 2017, ‏2017 (באנגלית)
↑  Rebekah Barnett, Gallery: What happens when you mix math, coral and crochet? It’s mind-blowing, ideas.ted.com, ‏2017-01-31 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, Margaret Wertheim | Speaker | TED, www.ted.com, ‏28.10.2019 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, Transcript of "The beautiful math of coral", www.ted.com, ‏2009 (באנגלית)
↑  The Mosely Snowflake Fractal | USC Libraries, libraries.usc.edu, ‏28.10.2019 (באנגלית)
↑  Klopsteg Memorial Lecture, www.aapt.org, ‏29.10.2019 (באנגלית)
↑  Margaret Wertheim, Side by side by Wertheim, Cosmos Magazine, ‏09.11.2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269823505171  GND: 120454068  ISNI: 0000 0001 1643 010X  LCCN: n90605685  NTA: 156427478  SUDOC: 082348839  VIAF: 52521342   WorldCat (עם VIAF): 52521342 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרגרט וורתהיים".
שונית Föhr הוצגה כחלק מפרויקט שונית האלמוגים הסרוגה של מרגרט וכריסטין ורטהיים והמכון לדמות בטובינגן (גרמניה) בשנת 2013
פסל המציג דוגמה לפתית שלג מוסלי, מאתרה הרשמי של ג'ני מוסלי
סונאטה מס' 8 (הפאתטית)

קארל אלואיס, נסיך ליכנובסקי לו הקדיש בטהובן את הסונאטה.
סונאטה מס' 8 של בטהובן בדו מינור, אופוס 13, הידועה בשם "הפאתטית", נחשבת לאחת הסונאטות לפסנתר המפורסמות והמוכרות של לודוויג ואן בטהובן, וכמו כן היא גם נחשבת לאחת מיצירות המפתח מתקופת יצירתו המוקדמת והראשונה של בטהובן, יחד עם יצירות כגון: הסונאטה לפסנתר מס' 14 (אור ירח), הסימפוניה הראשונה והשנייה, שני הקונצ'רטי הראשונים לפסנתר ועוד.
בטהובן החל את מלאכת הכתיבה של הסונאטה בשנת 1798, וסיים את מלאכת ההלחנה ב־1799, כאשר באותה השנה הסונאטה יצאה לאור. בטהובן הקדיש את הסונאטה לפטרונו וחברו קארל אלואיס, נסיך ליכנובסקי (אנ') – שהיה בעבר גם פטרונו של וולפגנג אמדאוס מוצרט) – אשר לו הקדיש בטהובן רבות מיצירותיו, כמו הסונאטה מס' 12 לפסנתר אופוס 26, הסימפוניה השנייה ואת שלוש היצירות הראשונות שלו, שלושת הטריו לפסנתר אופוס 1.
זוהי בין הסונאטות היחידות שבטהובן הוא זה שלמעשה נתן לה את כינוייה, שבמקרה הזה הוא: הסונאטה הפאתטית הגדולה (Grande sonate pathétique) או בקיצור הסונאטה הפאתטית. לשמה של הסונאטה הפאתטית הוספה גם המילה "גדולה", משום שהמוציא לאור של הסונאטה מאוד התרשם מהנימה הטראגית והעוצמתית של הסונאטה, וכדי להעצים את כינוייה הוסיף לו את המילה:"גדולה" (דבר דומה נעשה בסונאטה מס' 29 של בטהובן אשר בכינוייה המלא גם הוספה המילה "גדולה", גם כן על מנת להעצים את כינוייה).
בעיני רבים הסונאטה מס' 5 של בטהובן נחשבת כסונאטה הפאתטית הקטנה, אף ששם זה אינו רשמי. גם הסונאטה מס' 5 של בטהובן כתובה בסולם דו מינור, והמבנה והלך הרוח של הפרקים בשתי הסונאטות הללו דומים. הסונאטות מתאפיינות בפרקים ראשונים בעלי נימה כעוסה וקודרת, בפרקים שניים מלודים ושירתיים ובפרקים אחרונים בעלי אופי ריקודי, אך עם זאת קודר.
בשם היצירה (הסונאטה הפאתטית) פירוש המילה הפאתטית הוא "מלאה פאתוס" או "עתירת רגשות" (שימוש דומה נעשה בסימפוניה השישית (הפאתטית) של צ'ייקובסקי), ולא "מעוררת רחמים", כפי שמשתמשים במילה לעיתים קרובות כיום.
צורה

לסונאטה שלושה פרקים: מהיר (עם הקדמה איטית), איטי ומהיר (כמקובל בתקופה הקלאסית). הפרק הראשון כתוב במשקל חצוי של אלה-ברווה, (משקל ההקדמה הוא ארבעה רבעים), הפרק השני כתוב במשקל שני רבעים והפרק האחרון כתוב גם הוא במשקל אלה-ברווה. סדר הפרקים הוא:
גראב – אלגרו די מולטו אה קון בריו.
אדאג'יו קנטאבילה.
רונדו: אלגרו.
ביצוע טיפוסי של הסונאטה נמשך כ־20 דקות.
צורה > פרק שני – אדאג'יו קנטאבילה

הפרק השני הוא כמקובל הפרק האיטי של הסונאטה. הפרק כתוב בסולם לה במול מז'ור, סולם הבנוי על דרגת הסובדומיננטה לסולם המקביל לסולם היצירה (סולם היצירה הוא דו מינור, והסולם המקביל לו הוא מי במול מז'ור, אשר הסולם בנוי על דרגת הסובדומיננטה בסולם מי במול מז'ור הוא סולם לה במול מז'ור). הפרק כתוב במשקל של שני רבעים, ומסומן בטמפו – אדאג'יו קנטאבילה, שפירושו: איטי בצורה שירתית (אדאג'יו – איטי, קנטאבילה – שירתי). מלודית הפרק השני מוכרת מאוד, ויש האומרים שהיא בין המנגינות המוכרות של בטהובן. הפרק בנוי במעיין צורה של אריה דה קאפו, כלומר במבנה של א-ב-א-קודה. כלומר, הנושא הראשי שמופיע בתחילת הפרק (מסומן באות א') מופיע עוד הפעם בפרק, כאשר בין ההופעות שלו ישנו נושא מעבר שונה (מסומן באות ב'). במקרה הזה, הנושא הראשי של הפרק מופיע שלוש פעמים ולא שתיים, ולכן אין זה פרק בעל מבנה מובהק של אריה.
הנושא הראשי מאוד מלודי ושירתי. ההרמוניה מנוגנת לסירוגין הן ביד ימין והן ביד שמאל. תנועת חלקי שש-עשרה בהרמוניה מניעה את התקדמות הפרק. הנושא הראשי חוזר על עצמו פעמיים, כאשר בפעם השנייה הנושא מקוצר וההרמוניה ביד שמאל מורחבת. לאחר הופעתו השנייה של הנושא, מגיע נושא המעבר הראשון. תחילתו של חלק המעבר הוא בסולם פה מינור (הסולם המקביל לסולם לה במול מז'ור), אך עם התקדמות המלודיה השירית מתבסס סולמו של חלק המעבר בסולם מי במול מז'ור, הסולם אשר בנוי על דרגת הדומיננטה בסולם הטוניקה של הפרק, סולם לה במול מז'ור. לאחר מכן, ישנו קטע מעבר עם צלילים כרומטיים רבים, שלבסוף מוביל אותנו אל הופעתו השנייה של הנושא הראשי.
בהופעתו השנייה, מקוצר הנושא הראשי והפעם הוא מופיע ללא ההכפלה בהצגתו. לאחר הופעתו של הנושא הראשי, מגיע קטע מעבר נוסף. הפעם קטע המעבר כתוב בסולם לה במול מינור, ואופיו טראגי ומלנכולי ביותר. בהרמוניה מנוגנות טריולות רבות, שמניעות את המנגינה המלנכולית. בקטע מעבר חזק יחסית ומפתיע, המנגינה מתבססת על סולם מי מז'ור, סולם רחוק יחסית מסולם נושא המעבר, לה במול מינור. לאחר שהמוזיקה מתבססת על הסולם החדש מופיע שנית נושא המעבר, אך כעת, כשהוא מנוגן בסולם מז'ורי, הוא כבר אינו קודר ומלנכולי, אלא שופע חן ותקווה. לאחר מכן, מתקדרת אט אט המוזיקה, אך לפתע חוזר הנושא הראשי בהופעתו השלישית והאחרונה.
הפעם הנושא הראשי מוצג בשלמותו, כולל הופעתו הכפולה. בנוסף, ישנם גם מספר שינויים מינוריים בהרמוניה. לאחר מכן ישנה קודה קצרה, שבה חוזר מוטיב הטריולות.