ג'ון דריידן
ביוגרפיה

דריידן נולד ליד אונדל (Oundle) שבנורת'המפטונשייר ולמד בבית הספר שבכנסיית וסטמינסטר שבלונדון ובטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בנערותו אהב את "מלכת הפיות" מאת אדמונד ספנסר, את תרגום סילבסטר את "השבוע, או בריאת העולם" מאת המשורר הצרפתי דו בארטאס, ואת תרגום פיירפקס את "ירושלים המשוחררת" מאת המשורר האיטלקי טאסו. דריידן כתב למחייתו במשך כל חייו הבוגרים. מחזותיו המוקדמים, שהיו בעיקר טרגדיות הרואיות, זכו להצלחה משתנה אך עשו לו שם בממלכה. כששב ללונדון במהלך תקופת שלטונו של קרומוול ניסה לנצל את אהדת הפרלמנט למשפחתו (אחיו היה שופט במהלך מלחמתו של צ'ארלס הראשון), אך לא צלח בכך עד תקופת הרסטורציה. השיר שכתב לכבוד השבת המלוכה, Astrea Redux, הקנה לו את מעמדו הרם.
עד שנת 1663, אז צורף לחברה המלכותית, הוא השיג לעצמו מעמד שהספיק כדי להחשב כבעל ראוי לליידי אליזבת' האווארד, אך את עיקר פרסומו רכש עם פרסום השיר שנת הפלאות (Annus Mirabilis) - תיאור של אירועי שנת 1666 בריבועים במשקל פנטמטר. בשנת 1668 מונה לרשת את ויליאם דאווננט כמשורר המלכותי - משרה אותה איבד 20 שנה מאוחר יותר עם מותו של צ'ארלס השני. בעשר השנים הראשונות עיקר יצירתו הייתה מחזות. הוא הוביל את גל "קומדיות הרסטורציה", כשיצירתו המוכרת ביותר מאותה תקופה היא Marriage A-la-Mode‏, (1672). הוא גם כתב טרגדיות הרואיות וטרגדיות רגילות, מהן הצליחה ביותר All For Love‏ (1677). דריידן היה אמן כתיבת הפרולוג והאפילוג, ואף כתב פרולוגים ואפילוגים למחזותיהם של אחרים. עבודות חשובות נוספות שלו מאותה תקופה הן מסותיו על המחזאות, מהן בולטת "Essay of Dramatick Poesie"‏ (1668) שהיא הארוכה ביותר והטובה ביותר. במסות אלו הביע דריידן את אמונתו בכך שמחזאי התקופה האליזבתנית עלו בגדולתם על המחזאים היוונים; טען בזכות השימוש בכתיבה מחורזת במחזות; ובחן והשווה את יצירותיהם של שייקספיר, בן ג'ונסון וג'ון פלטשר.
משנות השמונים של המאה ה-17 ואילך התרכז דריידן בכתיבת שירה, שנודעה בשל השימוש הגאוני שעשה בצמדי חרוזים (מה שמכונה "צמד הרואי"), אך הוא המשיך גם לכתוב מחזות וכתב מספר ליבריות. הישגיו הגדולים ביותר היו בכתיבת חרוזים סאטיריים: MacFlecknoe ההרואי אך לעגני, התקפה על המחזאי תומאס שאדוול, ו-Absalom and Achitophel ("אבשלום ואחיתופל"), סאטירה פוליטית נגד הויגים. יצירות נודעות נוספות שלו מאותה תקופה הם השירים הדתיים הסאטיריים שכתב, בהם Religio Laici‏ (1682) ו-The Hind and the Panther‏ (1687). הראשון מביניהם נכתב בטרם הפך דריידן לקתולי, והשני קצת אחרי המרת דתו. לאחר המהפכה המהוללת של שנת 1688 דעותיו הפוליטיות של דריידן הסירו ממנו את חיבת הכתר, והוא התפרנס מכתיבת מחזות ותרגום שירה מלטינית ויוונית. דריידן תרגם עבודות משל הורטיוס, יובנאליס, אובידיוס, לוקרטיוס ותאוקריטוס.
כמשורר הגיע לשיאו בשתי המשימות הגדולות שלקח על עצמו בשנותיו האחרונות: תרגום כל יצירותיו של ורגיליוס (אותו החשיב לגדול המשוררים), מאורע חשוב בתולדות השירה האנגלית; ואוסף התרגומים היצירתיים "משלים עתיקים וחדשים" - Fables, Ancient and Modern‏ (תרגומים מיצירותיהם של הומרוס ואובידיוס, כמו גם עיבודים אפיים לסיפורים של ג'פרי צ'וסר ובוקאצ'ו, המשקפים יחדו את מסורת הסיפור המערבית). המשלים של דריידן היו חביבים על אלכסנדר פופ, לורד ביירון, קיטס, וטניסון. לדעת ג'ון אייקין, כל המאפיינים המצוינים של בת-שירו של דריידן מופיעים בשלמות גמורה במשלים האלה. לדעת וולטר סקוט, "סיפורו של האביר" בין של צ'וסר בין של דריידן ("פאלאמון וארקיט"), מיצירות השיר הגדולות של השירה האנגלית. ההקדמה ל"Fables" נחשבת לאחת המסות הטובות ביותר באנגלית. ויליאם קונגריג, ידידו של דריידן, אמר שכתיבתו של דריידן הלכה והשתפרה עד לסוף, השתפרה אפילו בהתלהבות ובדמיון, כמו גם בכושר השיפוט. ואלכסנדר פופ כתב: "האש של דריידן, כמו זו של השמש, האירה בבהירות לקראת השקיעה".
מחלת השיגדון ותחלואים אחרים מהם סבל, ומאמץ העבודה הכביר, נתנו את אותותיהם, ודריידן נפטר בשנת 1700. נערכה לו הלוויה מפוארת, והוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר לצד צ'וסר וקאולי. בצוואתו הוריש סכום לייסוד בית-ספר לילדים עניים, שהיה לבית הספר "ג'ון דריידן".