stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרד על הבאונטי
השהות בטהיטי

בליי וצוותו בילו חמישה חודשים בטהיטי, כאשר מטרתם הייתה לאסוף ולהכין 1,015 שתילי עץ הלחם. בליי התיר לצוותו לגור על החוף ולטפל בצמחים השתולים, וכך נחשפו אנשי צוות למנהגיהם ולתרבותם של המקומיים. חלק מהמלחים והקצינים הזוטרים קעקעו את עצמם לפי הנוהג המקומי. פלטשר כריסטיאן אף נשא לאישה את מאימיטי, אשה טהיטית. מלחים ונגדים אחרים מאנשי הצוות יצרו אף הם קשרים עם נשים מקומיות.
בליי עצמו הקדיש את מרב זמנו לטיפול ופיקוח על שתילי עץ הלחם. בתקופה זו כמעט ולא היו בעיות משמעת. בליי לא הופתע מתגובת צוותו כלפי אנשי טהיטי, ורשם את ניתוחו בדוח שהגיש לאדמירליות מאוחר יותר:
הנשים נאות מאד...ויש בהן מספיק עדינות להפוך אותן לנערצות ונאהבות. ראשי השבטים פיתחו חיבה כה רבה לאנשינו עד כדי כך שהם עודדו אותם להישאר, ואף נתנו להם הבטחות לגבי רכוש רב. תחת נסיבות אלו רצוי מאוד בשלב זה לא להתמהמה ... כאשר מלחים המובלים על ידי קצינים והם נטולי קשרים ... מושפעים מתמריצים כה חזקים, להשתקע בשפע בארץ היפה ביותר בעולם, היכן שאינם נדרשים לעבוד ופיתויי ההוללות גדולים מכל מה שניתן להעלות על הדעת.
ב-5 בינואר 1789, שלושה אנשי צוות נטשו את הספינה. בליי דרש מראשי השבטים הטהיטים שיעזרו לו להשיב את העריקים ואת כלי הנשק והתחמושת שגנבו, ואיים עליהם שתושבי האי יסבלו אם לא יעשו כך. לבסוף, ב-22 בינואר, נמצאו אנשי הצוות במרחק של כ-5 מייל ממיקומה של הבאונטי. בליי נהג בסלחנות יחסית כלפיהם, כאשר פסק להם עונש מלקות, במקום להעמיד אותם למשפט צבאי - מעשה שסביר שהיה נגמר בהוצאתם להורג.
בעקבות תקרית זו ואחרות, אשר כללו בין היתר את הירקבותם של המפרשים החלופיים עקב אחזקה לא ראויה, החל בליי להתפרץ תכופות על המלחים והקצינים.
ב-4 באפריל, לאחר יותר מחמישה חודשי שהות בטהיטי, וכאשר באמתחתה 1,015 פירות עץ הלחם, עזבה הבאונטי את האי.
המרד

ב-28 באפריל, כאשר הספינה הייתה סמוך ל"איי הידידות" (כיום טונגה), הנהיג פלטשר כריסטיאן את המרד המפורסם. מכל הדיווחים עולה כי כריסטיאן ואחדים מתומכיו נכנסו לתאו של בליי, אותו השאיר תמיד לא נעול, העירו אותו ודחפו אותו לסיפון כאשר לגופו חולצת הלילה שלו בלבד, שם הוא נשמר על ידי כריסטיאן, שהיה חמוש בכידון. כאשר ביקש בליי מכריסטיאן להתנהג בהיגיון, ענה לו כריסטיאן "אני בגיהנום, אני בגיהנום!". למרות מילים קשות ואיומים שהושמעו על ידי שני הצדדים, המרד הושלם ללא שפיכות דמים וככל הנראה ללא מאבק מטעם הנאמנים לבליי, מלבד בליי עצמו. מ-42 אנשי הצוות שהיו על הסיפון, להוציא את בליי וכריסטיאן, 18 השתתפו עם כריסטיאן במרד, 2 נשארו פסיביים ו-22 נשארו נאמנים לבליי. המורדים הורו לבליי, רב-המלחים, שני קצינים זוטרים, שוליית הרופא ולבלר האונייה לרדת אל סירת המשוטים של הבאונטי. מספר אנשים נוספים העדיפו להצטרף לבליי ולא להישאר על הספינה, מאחר שידעו כי אלו שיישארו על הספינה ייחשבו למורדים דה פקטו לפי חוקי המלחמה הבריטיים של אותה תקופה.
סך הכול, 18 מאנשי הצוות היו בסירה עם בליי. ארבעת הנוספים הוכרחו להישאר על הבאונטי ולאייש אותה יחד עם המורדים. המרד התרחש כ-56 ק"מ מהאי טופואה (אחד מאיי טונגה). בהפגינו יכולת ניווט עילאית, ניווט בליי את הסירה הקטנה (7 מטרים אורכה) והצפופה, לאורך 6,710 ק"מ, באמצעות שימוש בסקסטנט ושעון כיס בלבד וללא כל מפות ומצפן. במהלך המסע, שארך 47 יום, הסירה עברה במצר טורס הקשה לתנועה. הסירה הגיעה ליעדה, האי טימור, ב-14 ביוני. ההרוג היחידי לאורך כל המסע היה איש הצוות ג'ון נורטון, שנסקל למוות באבנים על ידי הילידים באי טופואה, שם ניסו בליי וצוותו לרדת לחוף על מנת לאסוף אספקה נוספת.
באותו זמן, הפליגו המורדים לאי טובואיי, וניסו להתיישב בו. לאחר שלושה חודשים, שבהם הטילו טרור על הילידים, שבו לטהיטי והורידו בה 16 מאנשי צוותם. כריסטיאן, שמונה אנשי צוות נוספים ובנוסף שישה גברים ואחת עשרה נשים מטהיטי הפליגו על הבאונטי בתקווה לחמוק מהצי הבריטי. לפי יומנו של אחד מאנשי הצוות שהיה על הספינה, אנשי טהיטי שהיו על הספינה נחטפו למעשה, לאחר שהספינה יצאה להפלגה ללא הודעה מוקדמת. מטרת מעשה זה הייתה להשיג את הנשים.
המורדים עברו דרך איי פיג'י ואיי קוק, אך פחדו שיימצאו שם, ולכן המשיכו. במהלך המסע הם גילו מחדש את האי פיטקרן, אשר מופה באופן שגוי במפות של הצי הבריטי, והחליטו להתיישב שם. העובדה שהאי מופה באופן שגוי על ידי הצי הבריטי, היא ככל הנראה הסיבה העיקרית להתיישבות באי, שכן המורדים סברו כי הדבר יקשה על הצי הבריטי לאתרם. ב-23 בינואר 1790 הם שרפו את הספינה במקום שנקרא כיום "מפרץ באונטי". חלקים מהספינה שרדו - אבני הנטל שלה, אשר את חלקן ניתן עדיין לראות במי המפרץ, ולוח ההגה, הנמצא במוזיאון בפיג'י.
אחרית המרד > חזרה לאנגליה ומשפט צבאי

לוטננט בליי חזר לאנגליה ודיווח על המרד לאדמירליות ב-15 במרץ 1790. האונייה "פנדורה" (Pandora), בפיקודו של קפטן אדוארד אדוארדס, נשלחה ב-7 בנובמבר לחפש את הבאונטי והמורדים. מצבתה של ה"פנדורה" הייתה כפולה, מאחר שתוכנן כי אנשי הצוות הנוספים יאיישו את ה"באונטי" לאחר שזו תמצא. ה"פנדורה" הגיעה לטהיטי ב-23 במרץ 1791. ארבעה מהמורדים הגיעו אל סיפונה של ה"פנדורה" זמן קצר לאחר שעגנה, ועשרה נוספים נעצרו תוך מספר שבועות. כל הארבעה עשר, מורדים ואנשי צוות נאמנים גם יחד, הושמו במעצר בתא מאולתר על גבי ה"פנדורה", אשר זכה לכינוי "תיבת פנדורה". ב-8 במאי ה"פנדורה" עזבה את טהיטי ובילתה שלושה חודשים בחיפוש יתר המורדים וה"באונטי" באיים שמערבית לטהיטי, מבלי למצוא דבר מלבד מעט שברי אונייה. ב-29 באוגוסט, בעוברה במצר טורס, עלתה ה"פנדורה" על שונית (חלק משונית המחסום הגדולה). הספינה טבעה למחרת ו-31 מאנשי צוותה ו-4 אסירים טבעו. 89 אנשי הצוות הנותרים ו-10 האסירים שנותרו (אשר שוחררו מתאם ברגע האחרון) הפליגו על גבי ארבע סירות קטנות לטימור, לשם הגיעו ב-16 בספטמבר.
לאחר שהגיעו לבסוף לאנגליה, נשפטו עשרת האסירים בבית דין צבאי. במהלך המשפט ניתנה חשיבות גדולה לשאלה מי מבין אנשי הצוות נצפו אוחזים בידם נשק במהלך המרד. לפי החוקים באותה תקופה, במצב בו היה ניתן למנוע את המרד, היעדר פעולה לעשות כך אינו שונה מהשתתפות במרד עצמו. בפסק הדין אשר ניתן ב-18 בספטמבר 1792, ארבעה אנשים, אשר בליי ציין כחפים מפשע, זוכו. שניים נמצאו אשמים אך קיבלו חנינה. אחד מהשניים היה פיטר הייווד, אשר לעתיד יגיע לדרגת קפטן בעצמו. עונשו של אדם נוסף הומתק מסיבה טכנית, ולימים אף קיבל חנינה. שלושת האחרים הורשעו ונתלו. גם בליי ואדוארדס נשפטו על אובדן ספינותיהם (מהלך הכרחי לפי חוקי הצי הבריטי שאינו מעיד על אשמה), אך נמצאו זכאים.
בליי המשיך את הקריירה שלו בצי ולימים אף עלה לדרגת אדמירל (Rear Admiral - דרגה המקבילה לדרגת תת-אלוף). בקריירה שלו היה אירוע נוסף שבו נקרא תיגר על סמכותו - בהיותו מושל ניו סאות' ויילס, בשנת 1808, נעצר על ידי החיילים המקומיים בתקרית שנודעה כמרד הרום.
עוד לפני שאדוארדס חזר מחיפושו אחר ה"באונטי", יצאו האוניות "פרובידנס" (Providence) ו"אסיסטנט" (Assistant) ב-3 באוגוסט למסע שני לאסוף שתילי עץ הלחם. בליי, שקודם לדרגת קפטן, פיקד על המסע, שגם הוא היה מטעם סר ג'וזף בנקס. המסע השני הוכתר בהצלחה מלאה, לאחר שנאספו 2,126 צמחים ודגימות בוטניות אחרות והובאו לאיי הודו המזרחית.
למרות הצלחת המסע השני, הוכח רעיונו של בנקס, לגבי עץ הלחם כמקור מזון לעבדים באיי הודו המערבית, ככישלון.
אחרית המרד > גורל המורדים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסרים רוב הפרטים על השנים הרבות בהם המורדים, הנשים הטהיטיות וילדיהם חיו באי הבודד. ראו בערך האנגלי..
כשהספינה האמריקאית טופז (Topaz), בפיקודו של מייהיו פולגר (Folger), הגיעה לאי פיטקרן ב-1808, רק ג'ון אדמס, תשע נשים ומספר ילדים עדיין היו בחיים. חמישה מהמורדים, כולל כריסטיאן, נהרגו על ידי בני טהיטי על האי. אחד מת מנפילה מגובה בעת שהיה שיכור. אחד נהרג על ידי שניים מאנשי הצוות ששרדו לאחר שתקף אותם, ואחד מת בנסיבות טבעיות. כל ששת הגברים בני טהיטי נהרגו במהלך הלחימה שארעה. מאחת עשרה הנשים, שתיים מתו מנפילה מצוק בעת שאספו ביצים.
אשתו של כריסטיאן, מיימיטי (Maimiti), ובנם, ט'רסדיי אוקטובר כריסטיאן (Thursday October Christian), שרדו לאחר מותו. למרות זאת, היו קיימות שמועות שכריסטיאן עזב את האי ומצא את דרכו חזרה לאנגליה. ב-1825 ניתנה לג'ון אדמס חנינה על חלקו במרד. בירתו של האי פיטקרן - אדמסטאון (Adamstown), קרויה על שמו. ב-30 בנובמבר 1838, איי פיטקרן סופחו לאימפריה הבריטית.
המרד בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה

מספר ספרים, סרטים ותוכניות טלוויזיה נעשו בהתבסס על סיפור המרד, בהתבסס על המציאות יותר או פחות (בסרט שנעשה ב-1962 כריסטיאן מת על הספינה הבוערת).
בקולנוע
סרט אוסטרלי אילם משנת 1916 שאבד.
גרסה אוסטרלית נעשתה באוסטרליה ב-1933 ונקראה "בעקבות הבאונטי" (In the Wake of the Bounty), בכיכובו של ארול פלין כפלטשר כריסטיאן.
הסרט הבא היה בשנת 1935, ואף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. הסרט היה בכיכובם של צ'ארלס לוטון כבליי וקלארק גייבל ככריסטיאן.
סרט נוסף נעשה ב-1962 בכיכובם של טרוור הווארד כבליי ומרלון ברנדו ככריסטיאן.
"הבאונטי" (The Bounty), נעשה ב-1984 בכיכובם של אנתוני הופקינס כבליי ומל גיבסון ככריסטיאן. מכל הסרטים שנעשו על המרד, גרסה זו נחשבת כנאמנה ביותר למציאות.
בספרות
טרילוגיית ספרים נכתבה על ידי צ'ארלס נורדהוף (Charles Nordhoff) על סיפור הבאונטי: "מרד על הבאונטי" (Mutiny on the Bounty), המספר את סיפור המרד, "גברים נגד הים" (Men Against the Sea), המספר את סיפור מסעו של בליי על סירת המשוטים, ו"האי פיטקרן" (Pitcairn Island), המספר את השתלשלות העניינים על האי לאחר הגעת המורדים לשם.
הטרילוגיה תורגמה לעברית בידי א. עמיהוד, והספר הראשון תורגם בידי יאיר בורלא.
Les Révoltés de la Bounty מאת ז'ול ורן
בספרו של ק.ס. לואיס "הנסיך כספיאן" מופיע גזע של אנשים שהם לכאורה צאצאי מורדי הבאונטי, על אף שלא נאמר כך במפורש בספר עצמו.
גילוי שבר הספינה

שבר הבאונטי התגלה על ידי לואיס מרדן ב-23 בינואר 1957, 167 שנים בדיוק לאחר שריפת הספינה.
לאחר שראה את הגה הכיוון של האונייה במוזאון בפיג'י. הוא שכנע את עורכיו לתת לו לצלול מול חופי האי פיטקרן, שם התגלה הגה הכיוון. למרות אזהרות שקיבל ממקומיים, מרדן צלל במים המסוכנים ומצא את שאריות הספינה. מאוחר יותר נפגש עם מרלון ברנדו על מנת לשכנעו להשתתף בסרט שנעשה ב-1962. בהמשך חייו ענד מרדן צמידים שהיו עשויים ממסמרים שנמצאו על הספינה הטבועה.
שחזורים מודרניים של הספינה

כאשר נעשה הסרט בשנת 1935, עדיין נעשה שימוש נרחב בסירות מפרש, ואחת מהן נבחרה לשמש כחיקוי לבאונטי בצילומים.
הבאונטי שוחזרה פעמיים: MGM בנו העתק של הספינה עבור סרטם שנעשה בשנת 1962, הספינה נקראה באונטי II. ספינה זו נבנתה לפי התוכניות המקוריות ובאופן מסורתי במספנה בלוננברג, נובה סקוטיה, אך היא הוגדלה פי אחד וחצי בכל ממדיה על מנת להתאים לשימוש במצלמות ה-70 מ"מ שבהן נעשה שימוש. לאחר גמר ההסרטה, MGM שמרה את הספינה בשימוש. כאשר קנה טד טרנר את MGM הספינה שימשה למטרות בידור, ובסופו של דבר נתרמה למטרות צדקה.
עלויות האחזקה הגבוהות גרמו לספינה לאבד את רישיון השיט האמריקאי שלה, אך ב-2002 האונייה שוקמה. היא עגנה בסט. פיטסבורג, פלורידה שם היא שוב הפכה זמינה לחכירה, טיולים, אימונים בשיט וסרטים (המפורסם שבהם בעת האחרונה הוא שודדי הקאריביים). ב-2006 הספינה שופצה שוב באופן נרחב, והיא תוכננה לשחזר את מסעה המקורי של הבאונטי אבל ב-2012 הספינה טבעה מול חופי צפון קרוליינה במהלך סופת ההוריקן סנדי, ארבעה עשר מחברי הצוות חולצו, אשה אחת נהרגה והקפטן עדיין נעדר.
שחזור נוסף נבנה ב-1984 לסרט שנעשה באותה שנה. ספינה זאת נבנתה מפלדה מצופה בעץ, ומותקנים בה אמצעים המאפשרים נוחות מודרנית. ספינה זו עוגנת ב-DISCOVERY BAY, הונג קונג, ומושכרת לאירועים, סרטים ועוד.
לקריאה נוספת

צ'ארלס נורדהוף וג'יימס נ' הול, מרד בספינה באונטי, תרגם לעברית - יאיר בורלא. כתר הוצאה לאור, ירושלים (1978). (תרגום מקוצר, לבני הנעורים)
צ'ארלס נורדהוף - ג'יימס נורמן הול, קורות מלחי הבאונטי – א. המרד על הבאונטי, ב. בסירה על פני הים, ג. האי פיטקרן. עברית: א. עמיהוד. תל אביב, נ. טברסקי, תש"ז.
יצחק קרונזון, כי מנגד תראה, הוצאת עם עובד עמ' 361 - 369, 2010.
הערות שוליים

↑  קורות מלחי הבאונטי, הוצאת ספרים נ' טברסקי (5 כרכים:
 א. המרד על הבאונטי. ספר א-ב. תש"ז,
 ב. בסירה על פני הים. תש"ח,
 ג. האי פיטקרן. ספר א-ב. תש"ח - תש"ט)
↑  הוצאת ספרי כתר, 1978; הספר "מרד בספינה באונטי", באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534336005171  LCCN: sh88001802 
ציור של טהיטי מ-1777
תמונה של ויליאם בליי ב-1814
קלארק גייבל כפלטשר כריסטיאן בסרט "המרד על הבאונטי", 1935
השחזור האוסטרלי של הבאונטי
טביעת הבאונטי II
ארץ הוויסלה

ארץ הוויסלה או מדינת הוויסלה (ברוסית: Привислинский край בפולנית: Kraj Nadwiślański) הוא השם שהוחל על אזור פולין בידי שלטונות האימפריה הרוסית, לאחר פירוקה של פולין הקונגרסאית. מקור השם הוא על שם נהר הוויסלה הזורם דרך פולין, והוא הוכנס לשימוש כבר לאחר מרד נובמבר (1830-1831) אך הפך להיות רשמי לאחר מרד ינואר (1863-1864).
היסטוריה

בעקבות קונגרס וינה, החל משנת 1815 נקראה פולין שנכללה בתחום האימפריה הרוסית בשם "פולין הקונגרסאית". אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, הוכתר כמלך פולין, והתחייב לקיים את חוקת פולין. למדינה זו היו מטבע משלה, מערכת חוקים, תקציב וגבול מכס עם יתר האימפריה הרוסית. בשנת 1831, בעקבות מרד נובמבר של הפולנים, פורקו הצבא, הפרלמנט (סיים), ובוטלו מערכת החוקים והממשל העצמי של המדינה. החוקה הוחלפה בחוקה הרבה פחות ליברלית שהפכה אותה יותר ויותר לחלק מרוסיה, וכל האוניברסיטאות בשפה הפולנית נסגרו רק כדי להיפתח כמה שנים מאוחר יותר בשפה הרוסית.
לזמן קצר עוד שמרה המדינה על מידה מסוימת של אוטונומיה, שהתבטאה בין היתר בכך שהומשך השימוש במטבע הפולני (זלוטי). דה פקטו הוחלף חוק העונשין הפולני בחוק העונשין הרוסי, אולם רק בשנת 1832 הוא הוכנס לשימוש באופן רשמי ובוטל גבול המכס. הכנסייה הקתולית נרדפה, ורוב הכנסיות הקתוליות נסגרו או הולאמו. בשנת 1839 פורקה הכנסייה היוונית-קתולית, ואוחדה עם הכנסייה הפרבוסלבית. בשנת 1863 פרץ מרד ינואר, שדוכא ביד קשה. בעקבות המרד, בוטל כל שריד לעצמאות פולנית, ופולין הקונגרסאית אוחדה רשמית לתוך האימפריה הרוסית ושמה שונה ל"ארץ הוויסלה". בשנת 1867 נערכה רפורמה אשר העבירה את פולין רוסיפיקציה, שבמסגרתה השפה הפולנית נאסרה ללימוד. פולין עברה חלוקה מנהלית מחדש, וחולקה ל-10 גוברניות (פלכים). חמישה מכל צד של הוויסלה. שם הארץ שונה באופן רשמי ל"ארץ הוויסלה", למרות שהוא עוד היה בשימוש מאז שנת 1831.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הבטיח קיסרה של רוסיה, ניקולאי השני, אוטונומיה נרחבת לעם הפולני. שטחה של פולין הפך לשדה קרב בין הרוסים לבין הגרמנים והאוסטרים, כאשר הרוסים פלשו לגליציה שהוחזקה בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואילו הגרמנים, מצדם, פלשו לשטחי פולין שהוחזקו על ידי הרוסים. בסוף 1915 כבר נסוגו הרוסים מגליציה, ופולין הוחזקה כולה בידי הגרמנים. מעצמות המרכז שאפו לנצל את הרגשות האנטי-רוסיים ששררו בפולין, ומנהיגיהן, וילהלם השני, קיסר גרמניה, ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הכריזו על הקמת "ממלכת פולין".
דמוגרפיה של ארץ הויסלה

לפי מרשם האוכלוסין, שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897, התגוררו בארץ הויסלה 9,402,253 תושבים (50.1% גברים ו49.9% נשים). 73% מהתושבים היו איכרים. רק 30% מהאוכלוסייה ידעו קרוא וכתוב.
חלוקת האוכלוסייה לפי שפת אם ב-1897:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שפה | מספר תושבים | % מהתושבים |
| פולנית | 6,755,503 | 71.8 |
| יידיש | 1,267,194 | 13.5 |
| גרמנית | 407,274 | 4.3 |
| אוקראינית | 335,337 | 3.6 |
| ליטאית | 305,322 | 3.2 |
| רוסית | 267,160 | 2.8 |
| שפות אחרות | 64,463 | 0.7 |
חלוקת האוכלוסייה לפי דת ב-1897:
| --- | --- |
דת: % מהתושבים
נצרות קתולית: 74.8
יהדות: 14.1
נצרות אורתודוקסית: 6.5
לותרניזם: 4.4
דתות אחרות: 0.2
הערות שוליים

↑  בפולין הנצרות השלטת הייתה קתולית, בעוד ברוסיה שלטה הכנסייה הפרבוסלבית
↑  בראש הממלכה עמדה "מועצת עוצרים" שתפקידה היה לבחור מלך לפולין, אולם המועצה מעולם לא הצליחה למצוא מלך
↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
↑  מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
יחסי ערב הסעודית – קטר

| יחסי ערב הסעודית – קטר |
| --- | --- |
ערב הסעודית: קטר (מדינה)


ערב הסעודית: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
2,149,690: 11,586
אוכלוסייה
34,214,467: 3,076,523
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,067,583: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
31,203: 76,635
משטר
מונרכיה אבסולוטית

היחסים בין הממלכה הערבית הסעודית למדינת קטר היו מתוחים במהלך כיבושיו של אבן סעוד ושככו לאחר עצמאותה של קטר בשנת 1971.
ב-2016 היחסים נותקו על ידי סעודיה בעקבות חידוש יחסי איראן–קטר. בדצמבר 2020 פורסם ששתי המדינות מתכוונות לחדש את יחסיהם (בתיווך אמריקני). ב-5 בינואר 2021 תם המשבר הדיפלומטי הקטרי והיחסים בין המדינות חודשו.
היסטוריה

אבן סעוד רצה בסיפוח קטר בשנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20 אך הקטרים העדיפו לעבור להיות מדינת חסות בריטית. בשנת 1971, כאשר קטר הפכה עצמאית ובריטניה ויתרה על סמכותה באזור, בית סעוד הסעודי ביסס יחסיו עם קטר, עם משפחת המלוכה בית ת'אני, עם יזמים קטרים, ועם שבטים שהיו פזורים ברחבי חצי האי קטר. בתקופה זו היו לקטר ולערב הסעודית הרבה סממנים משותפים וציות לאידיאלוגיית הווהאביזם, כך שמרו שתי המדינות על יחסים טובים.
היחסים חוו התקררות עם כניסתו של חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני לתפקיד אמיר קטר, היחסים התקררו בגלל כוחה העולה של קטר וחששה של ערב הסעודית שהיא תהיה יותר משפיעה ממנה. הסכסוך הוא סכסוך המתבטא גם דתית וגאופוליטית כאשר שתי המדינות הן מדינות מוסלמיות אדוקות, המסתמכות בחוקיהן על חוקי האסלאם. לסכסוך קרא המדען הפוליטי נביל אנסארי "המלחמה הקרה במפרץ".
ביולי 2002, הוצג בשידור של אל-ג'זירה ביקורת על המעורבת הסעודית באפגניסטן וכלפי גישתה לפלסטינים. מסיבה זו ערב הסעודית החזירה את שגרירה בדוחה בין השנים 2002–2008 כדי לנסות ללחוץ על קטר לבלום את נטיותיה האִינְדִּיבִידוּאָלִיסְטִיות. גישה זו נכשלה..
ביוני 2017 הודיעה ערב הסעודית על ניתוק היחסים עם קטר באופן מוחלט, לאחר סנקציות רבות שהטילה ערב הסעודית על קטר יחד עם מצרים, בחריין ואיחוד האמירויות הערביות ודרישות רבות ממנה, התקשר בספטמבר תמים בן חמד אאל ת'אני לנסיך מוחמד בן סלמאן אאל סעוד וביקש להתדיין איתו על המשבר ועל דרישות ארבע המדינות. לאור החמרת היחסים מתכננת ערב הסעודית לבנות את תעלת סלווה אשר תהפוך למעשה את קטר לאי.
ב-3 בדצמבר 2020 פורסם שסעודיה וקטר מתכוונות לחדש את יחסיהם הדיפלומטיים בתיווך אמריקני. ב-5 בינואר 2021 נחתם הסכם חידוש היחסים בין המדינות.
יחסים כלכליים

נכון ליוני 2017 כ-40% מהמזון של קטר, כמו גם חומרי בנייה הגיעו דרך הגבול היבשתי עם סעודיה.
הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הארי פוטר והאסיר מאזקבאן 
 בימוי:  אלפונסו קוארון 
 הופק בידי:  דייוויד היימן
 תסריט:  סטיב קלובס, ג'יי קיי רולינג 
 עריכה:  סטיבן וייסברג 
 שחקנים ראשיים:  דניאל רדקליף רופרט גרינט אמה ווטסון מייקל גמבון מגי סמית' אלן ריקמן רובי קולטריין טום פלטון דייוויד ת'יוליס גארי אולדמן אמה תומפסון
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  מייקל סרסין 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Heyday Films, 1492 Pictures, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 במאי 2004 ישראל10 ביוני 2004 (גרסה אנגלית) ישראל24 ביוני 2004 (גרסה מדובבת)
 משך הקרנה:  142 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט אנשי זאב, סרט מסע בזמן, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט ילדים, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  130 מיליון דולר
 הכנסות:  796,688,549 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   harrypotter3
 סרט קודם:  הארי פוטר וחדר הסודות (2002)
 סרט הבא:  הארי פוטר וגביע האש (2005)
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - רות שק יסעור
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארי פוטר והאסיר מאזקבאן (באנגלית: Harry Potter and the Prisoner of Azkaban) הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי משנת 2004 המבוסס על ספר הפנטזיה האפית בעל השם הזהה מאת ג'יי קיי רולינג. הסרט קיבל תשבחות וביקורות חיוביות במיוחד, והיה לשובר קופות, אך הפך לסרט הכי פחות מצליח בסדרת סרטי הארי פוטר מבחינת רווחים בקופות
בסרט זה הוחלף לראשונה שחקן שהשתתף בסרטים קודמים בסדרה. מייקל גאמבון תפס את מקומו של ריצ'רד האריס כמנהל בית הספר לקסמים הוגוורטס, אלבוס דמבלדור. האריס נפטר בשנת 2002 בגיל 72 לאחר מחלה, והספיק להשלים את צילומי הסרט הראשון והסרט השני בסדרה.
זהו הסרט הראשון בסדרה בו שפרירה זכאי אינה אחראית על דיבובו לעברית.
הבמאי אלפונסו קוארון נבחר לביים סרט זה, לאחר שהבמאי של שני הסרטים הקודמים, כריס קולומבוס, צפה בסרט ילדים שביים קוארון, "נסיכה קטנה" משנת 1995, והמליץ עליו למפיקי וורנר ברוס.
אחד מהבמאים שנשקלו לביים את הסרט היה קנת בראנה ששיחק בסרט הקודם, "הארי פוטר וחדר הסודות" את גילדרוי לוקהרט.
ישנם הבדלים בין המבנה של טירת הוגוורטס בסרט זה לבין המבנה שלה בשני הסרטים הקודמים; ראשי המגדלים עברו עיצוב מחדש, התווסף מגדל כלא (שממנו מחלצים הארי והרמיוני את סיריוס בלק) וגשר עץ, המוביל אל המיקום החדש של הערבה המפליקה ושל הבקתה של האגריד שעוצבה מחדש אף היא, וכן חצר נוספת ומגדל שעון.
עלילה

בסרט מסופר על רוצח מסוכן, סיריוס בלק, שברח מכלא הקוסמים - אזקבאן, לאחר שהיה כלוא שם במשך 12 שנים באשמת רצח חברו פיטר פטיגרו ובתור אוכל מוות ואחד מנאמניו של וולדמורט. החשש הוא שבלק ברח כדי לתפוס את הארי, ויעשה הכול כדי לתופסו.
בהמשך הספר מתגלה כי סיריוס היה חברו הטוב ביותר של אביו של הארי-ג'יימס. ואפילו היה סנדקו של הארי. הארי מגלה כי סיריוס הוא אינו הרוצח וכי האנשים שכביכול נרצחו על ידיו, נרצחו על ידי פיטר פטיגרו, שהוא אנימאגוס ולאחר הרצח המדומה של עצמו הוא הפך לעכברוש ונעלם מהמקום.
בנוסף לכול, הארי חייב להתמודד עם בעיית הסוהרסנים אשר שומרים על בית הספר לאחר בריחתו של סיריוס מאזקבאן, אך משום מה הם משפיעים עליו באופן קשה במיוחד.
בסרט זה מתגלה המורה החדש להתגוננות מפני כוחות האופל, רמוס לופין, עוד חבר טוב של אביו, ובהמשך הסרט מתגלה שלופין הוא איש זאב שמשתנה ללא שליטה בנוכחות ירח מלא. פרופסור לופין עוזר להארי להתגבר על בעיית הסוהרסנים ומלמד אותו לעשות פטרונוס-יצור זוהר שמרחיק את הסוהרסנים, ונותן להארי להתאמן על בוגארט (יצור ללא צורה אשר לובש את הפחדים הגדולים שלך) והפטרונוס של הארי הוא בצורת אייל-החיה שאליה אביו היה משתנה. הארי ותלמידי גריפינדור אהבו את פרופסור לופין אך מכיוון שהיה איש-זאב הוא לא הורשה להמשיך ללמד בהוגוורטס.
בסרט זה רוביוס האגריד מתמנה למורה המלמד על החיות הקסומות. ובעזרת בקביק (היפוגריף) הארי וחבריו מחלצים את סיריוס מהחדר של פליטיק, המורה ללחשים.
דמויות

| תפקיד | שחקן | מדבב בעברית |
| --- | --- | --- |
| הארי פוטר | דניאל רדקליף | גומא פריד |
| רון ויזלי | רופרט גרינט | דניאל מגון |
| הרמיוני גריינג'ר | אמה ווטסון | עינת אירונשטיין |
| רמוס לופין | דייוויד ת'יוליס | יואב יפת |
| סיריוס בלק | גארי אולדמן | דרור קרן |
| ג'יני ויזלי | בוני רייט | לני כהן |
| דראקו מאלפוי | טום פלטון | מורן סופר |
| אלבוס דמבלדור | מייקל גמבון | אלברט כהן |
| מינרווה מקגונגל | מגי סמית' | רבקה מיכאלי |
| סוורוס סנייפ | אלן ריקמן | אוהד שחר |
| רובאוס האגריד | רובי קולטריין | אריה צ'רנר |
| סיביל טרלוני | אמה תומפסון | רמה מסינגר |
| קורנליוס פאדג' | רוברט הארדי | דב רייזר |
| נוויל לונגבוטום | מתיו לואיס | רועי ויינברג |
| גרגורי גויל | ג'ושוע הרדמן |  |
| ורנון דרסלי | ריצ'רד גריפית'ס | איציק סיידוף |
| פטוניה דרסלי | פיונה שו | יעל עמית |
| דאדלי דרסלי | הארי מלינג | דין ברנד |
| מארג'ורי "מארג" דרסלי | פאם פריס | נורית כהן |
| ארתור ויזלי | מארק ויליאמס | שמוליק טנא |
| מולי ויזלי | ג'ולי וולטרס | שרית וינו-אלעד |
| פרד ויזלי | ג'יימס פלפס | יגאל מזרחי |
| ג'ורג' ויזלי | אוליבר פלפס | זיו מאיר |
| סטן שנפייק | לי אינגלבי | יואב יפת |
| פיטר פטיגרו | טימותי ספול | גלעד קלטר |
| מאדאם רוזמרטה | ג'ולי כריסטי | אסתי קוסוביצקי |
הבדלים בין הסרט והספר

עלילת הרקע של "ירחוני, זנב תולע, רך כף וקרניים" אינה מוסברת בסרט. אף שהשמות מוזכרים בתור יוצרי מפת הקונדסאים, לא מוצג הקשר בינם ובין רמוס, פיטר, סיריוס וג'יימס, אך למרות זאת בסרט הרביעי מאוזכר פיטר פטיגרו כזנב תולע ובסרט החמישי מוזכר רך כף כסיריוס בלק.
בסרט רק הארי מפרק מנשקו את סנייפ בצריח המצווח בעוד בספר גם הרמיוני ורון
חלקים רבים מריבם של רון והרמיוני על סקאברס וקרוקשקנס נחתכו מהסרט
הארי נתפס עם מפת הקונדסאים בידי סנייפ לאחר שהוא משוטט איתה בלילה (ומבחין בפטיגרו במפה). בספר הוא נתפס לאחר הביקור השני שלו בהוגסמיד, ואינו מבחין כלל בפטיגרו במפה.
הארי מגלה על כך שבלק הוא סנדקו על ידי ציתות לשר הקסמים, האגריד ומקגונגל בפונדק שלושת המטאטאים. בספר – הארי, רון והרמיוני יושבים בשולחן שממול, אך אלה לא מבחינים בהם, כיוון שהרמיוני הגדילה את עץ האשוח. לעומת זאת בסרט – הם מדברים בעליית הגג של הפונדק והארי עוקב אחריהם מתחת לגלימת ההיעלמות.
בספר הארי שומע על כך שסיריוס בלק ברח מהכלא כדי לסיים את עבודתו ולהרוג אותו (לכאורה) מכך ששמע את שיחתם של אדון וגברת וויזלי וכשאדון וויזלי מחליט לבסוף למרות הבטחתו לשר הקסמים שלא יספר לו והארי אומר שהוא כבר יודע אך בסרט אדון וויזלי מספר לו על כך לראשונה מכיוון שלא צותת לשיחתו עם גברת וויזלי
בסצנת הבוגארט בשיעור ההתגוננות מפני כוחות האופל, הבוגארט של הארי מספיק להופיע לפני שלופין מתערב (ובכך נפסל הנימוק של לופין בספר, לפיו הוא לא רצה שוולדמורט יופיע באמצע השיעור).
לא מוזכרים בספר מתנות היום הולדת של הארי מרון הרמיוני והאגריד
בספר הארי גילה לראשונה בחדשות המוגלגים על בריחתו של בלק אך לא נאמר מהו ומאין ברח, בסרט הוא מתוודע לבלק בפעם הראשונה באוטונוס הקסמים כשהוא מופיע בעיתון "הנביא היומי".
בספר מסופר שהארי קיבל את מטאטא אש המחץ בחג המולד בעילום שם ולאחר מכן גילה שסיריוס שלח לו אותו באמצעות המכתב, בסרט הוא מקבל את המטאטא בסוף השנה יחד עם נוצת היפוגריף (רמז שהמתנה מסיריוס).
בספר סנייפ מופיע פתאום בצריף המצווח בעוד בסרט הוא מופיע משום מקום
כאשר הארי, רון והרמיוני נמצאים בבקתה של האגריד לפני הוצאתו להורג המתוכננת של בקביק, הם מתעכבים שם ושמים לב שהם צריכים להסתלק רק אחרי שאבן שוברת את החלון של הבקתה. מאוחר יותר, כאשר לופין הופך לאדם זאב ותוקף את הארי, נשמעת יללה שמושכת את לופין והוא מסתלק. הן שבירת החלון והן היללה מתבצעים בידי הרמיוני, לאחר שהיא והארי חוזרים בזמן. בספר לא מוזכרים שבירת החלון והיללה.
בספר כתוב על מבחני סוף שנה, בסרט לא מוזכר אף לא מבחן אחד.
בספר גריפינדור זוכה לראשונה בגביע הקווידיץ' לאחר ניצחון גורלי על סלית'רין בפרק שמתואר בארוכות, בסרט הקווידיץ' הושמט לאחר המשחק הראשון של גריפינדור.
בספר הרמיוני נותנת לדראקו סטירת לחי ובסרט היא נותנת לו אגרוף.
פרסום להוצאת ה-DVD מ-2004
כרזת הסרט מהקרנה חוזרת ב-2022
ריטב"א

| --- | --- |
 לידה:  1250 סביליה, ספרד 
 פטירה:  1330 (בגיל 80 בערך)
 מקום מגורים:  סרגוסה, ברצלונה 
 תקופת הפעילות:  ?–1330 
 רבותיו:  רא"ה, רשב"א
 חיבוריו:  חידושי הריטב"א על הש"ס, שו"ת הריטב"א, ספר הזיכרון
 
רבי יום טוב בן אברהם אַשֵּׂבִילִי (או אַלְשֵׂבִילִי, כלומר בן העיר סביליה; בראשי תיבות ריטב"א; ה'י', 1250 – ה'ץ', 1330) היה מגדולי רבני ספרד בתקופת הראשונים. חידושיו ידועים בחריפותם ובלשונם הבהירה והברורה, והם משמשים אחד המקורות החשובים בלימוד התלמוד בעיון.