stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם הורוויץ (סופר)
ביוגרפיה

נולד בעיר בוריסוב שבמחוז מינסק באימפריה הרוסית (כיום בלארוס) למשפחה מרובת ילדים. אביו, ישראל הורוביץ, היה מלמד. כילד אברהם למד בחדר אצל אביו ואצל אחד הדודים שלו. מאוחר יותר, היה תלמיד ישיבת בוריסוב במשך כשלוש עשרה שנים. הוא נמשך מגיל קטן לאווירה השמחה שבאירועים אליהן הוא התלווה עם אמו אלקה שהתפרנסה כטבחית בחתונות של גבירים, ונקשר לבדחנים ולנגני להקות הכליזמרים שהיו מופיעים שם.
בגיל 16 אברהם הורוויץ חיבר את השיר הראשון שלו ביידיש "א ליד פון חייע-ראנע-מערען" שגרם לסכסוך הראשון בינו לבין אביו שלא היה מרוצה מעיסוקיו של בנו. אחרי שיחסיו עם אביו החריפו הוא עזב את הבית והתפרנס מבסבלות בתחנות הרכבת ולאחר מכן מעבודה כשומר במפעל בדים. שם קרתה לו תאונה שבה ידו הימנית נפצעה והייתה צריכה להיקטע על ידי הרופאים בבית החולים במינסק. אחרי שחרורו מבית החולים חזר לבית הוריו ולמד לכתוב עם ידו השמאלית. בסביבות 1881 חיבר את השיר "דער אומגליקליכער" (האומלל) בו הוא הביע חרטה עזה על מרדנותו נגד הוריו שבגללה הוא עזב את הבית.
הוא הפך לבדחן אירועים בעקבות קשריו הטובים עם מוכר הספרים המקומי הלל קליבנוב (קליוואנאב) וקרוב משפחתו חיים'קה (חיימקע) הבדחן. הוא השתקע בעיר ברזינו (ברזין), התחתן ונשאר שם עד סוף ימיו. הוא התפרנס כבדחן במשך יותר משלושים שנה, אך כדי להוסיף לפרנסתו הוא קנה בשותפות מגרסה[דרושה הבהרה], מכולת קטנה ואפילו השכיר דירה לחברי הבונד (האיגוד הכללי של הפועלים היהודים ברוסיה). בימים הנוראים שימש כבעל תפילה ביישוב קטן אחד. אחרי המהפכה הרוסית ב-1917 הוא השתכר כשומר באחוזתו של פריץ.
הורוביץ היה בן 68 כשהחל לרשום מחדש את יצירותיו ולשלוח אותן לבנו שאול לארצות הברית שניסה לעזור לו בפרסום יצירותיו. בהמלצתו של ד"ר יעקב שאצקי, רשם הורוביץ וכתב זיכרונות של אנשים וזיכרונות היסטוריים ממקורות אחרים כדי להנציח את מנהגי החתונות של אותם הימים. אוסף הזיכרונות הזה היה אמור להתפרסם בכרך ב' של הספר "ארכיוו פאר דער געשיכטע פון יידישן טעאטער און דראמע" (הארכיון לתולדות התיאטרון היידי והדרמה) שלעולם לא התפרסם עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה.
אברהם הורוויץ התעוור לעת זקנה וניסה לטפל בראייה שלו אצל הרופאים במינסק, אך ללא כל הצלחה. בשנתיים האחרונות של חייו הוא סבל משיתוק, עד שנפטר ב-30 בדצמבר 1940, שלושה עשר ימים לאחר מות אשתו. נקבר בבית העלמין בברזינו.
מיצירותיו

במשך חייו פורסמו רק שני הפרקים הראשונים של הרומן שלו "דער שווארצער פעלץ מיטן ווייסן קאלנער" (מעיל הפרווה השחור עם הצווארון הלבן) בשנת 1928 במינסק.
"גאטס גנבים - הימל הינט, אדער די אומגליקליכע ליבע" (1888)
"א קאמפאניע גנבים רויבער איינגעוויקלט אין פרומע מאסקעס" (1890)
"דער שווארצער פעלץ מיטן ווייסן קאלנער" (1928)
"די פרויליכע מיידלאך" (1933)
"בן שיבא על אמו ואח על אחותו"
מיצירותיו > מאמרים

"שבת"
"הלכות חנוכה"
"סיום התורה"
"זכור אב נמשך אחריך כמים"
"שתיא בר משתיא"
"כי האדם עץ השדה"
מיצירותיו > שירים

"טורע נורע" (1876–1877)
"א ליד פון חייע ראנע-מערען" (1879 בערך)
"האנד" (1880–1881)
""צו פינסטערע וועלט בעט הילף (1881)
פאגראמען פון 1881'טן יאר (1881)
"דער אומגליקליכער" ( 1881 בערך)
"דער אומגליקליכער יידעלע" (1884)
"שפיל, שפיל קינד טרייער
"משפט שלום"
"שלום עליכם"
"מאירן א מתנה"
"פינסטערע וועלט"
"דער אלטער מאן"
"מען פירט פארן נאז"
"פעקעלע ריר זיך ניט"
"פון זיידן צו די איינילאך"
"אטליכע ווערטער פון טאטן צום זון"
מיצירותיו > שירים של אחרים שהוא עיבד

"דער רובעל" (מקור מאת אליקום צונזר)
"דער פעדלער" (מקור מאת אליקום צונזר)
"דער בעל מקנא" (מקור מאת הילל קליוואנאבער)
"צו פארשיידענע וועלט" (מקור מאת אליקום צונזר)
"דער אלטער גאט לעבט נאך (מקור מאת מנדלי מוכר ספרים)
"דער שכן" (מקור מאת מנדלי מוכר ספרים)
יודל - נעשה ונשמע (מקור מאת מנדלי מוכר ספרים)
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה הלועזי הוא 30.12.1940. המרת התאריך לתאריך עברי מובילה לל' בכסלו אם נולד לפני שקיעת החמה, או לא' בטבת אם נולד לאחריה. ראש חודש טבת הוא כינוי המתאים לשני הימים. למידע נוסף ראו ויקיפדיה:המרת תאריכים
↑  אין לבלבל אותו עם השיר העוסק בנושא הגלות "דער אומגליקליכער יידעלע", שנכתב ב-1884
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409787405171  VIAF: 242155103949376200405   WorldCat (עם VIAF): 242155103949376200405
אוהל הדוד תום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הארייט ביצ'ר סטואו 
 איורים:  האמט בילינגס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 נושא:  עבדות בארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  The National Era 
 מקום הוצאה:  בוסטון 
 תאריך הוצאה:  20 במרץ 1852 
 סדרה
 הספר הבא:  מפתח לבקתת הדוד תום 
 
סיימון לגרי מתעלל בדוד תום
אוהל הדוד תום (באנגלית: Uncle Tom's Cabin; or, Life Among the Lowly; מילולית: "בקתת הדוד תום") הוא ספר מאת הארייט ביצ'ר סטואו, שהיה בעל השפעה רבה בגיוס דעת הקהל בארצות הברית נגד תופעת העבדות בארצות הברית.
הספר מתאר את ייסורי עבד שחור המשרת בנאמנות את בעליו, אדם טוב לב ונוח שמוקיר את נאמנותו. עקב שינוי נסיבות, העבד מועבר מיד ליד ובסופו של דבר נופל לידיו של אדון אכזר ורע לב. גם במצבו החדש הוא מקבל על עצמו את הדין ואין הוא מוחה למרות ההשפלות והמכות שהן מנת חלקו.
"אוהל הדוד תום" פורסם לראשונה ב-20 במרץ 1852 והיה לרומן הנמכר ביותר של המאה ה-19 ולספר הנמכר ביותר בארצות-הברית אחרי התנ"ך. הסיפור פורסם לראשונה בהמשכים בעיתון "The National Era" (אנ'). בתחילה תוכנן להיות סיפור קצר, אך לבסוף התפרש על פני ארבעים פרקים. המו"לים היו ספקנים לגבי הדפסתו כספר, אך משפורסם במהדורה של 5,000 עותקים נמכרו ביום הראשון 3,000 עותקים וביום השני יתר הספרים, ובתי דפוס עמלו על הדפסת מהדורות חדשות שלו ללא הרף.
יש הסבורים כי האווירה שהקרין הרומן עודדה את פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית ואת התנועה לשחרור העבדות ומקובל לחשוב שכך אמר הנשיא האמריקני אייברהם לינקולן למחברת, סטואו, כשפגש אותה.
כיוון שבאותה תקופה זכויות היוצרים לא היו מעוגנות בחוק, יצא, במקביל לפרסום הרומן, מופע בימתי הנושא את השם "המופע של תום" (Tom Show).
ב-1853 פרסמה סטואו את הספר "מפתח לאוהל הדוד תום" (A Key to Uncle Tom's Cabin).
עלילת הספר

בתחילת הסיפור, הדוד תום (אנ') הוא עבדו של בעל האחוזה ארתור שלבי (Shelby), המתגורר בקנטקי. תום הוא עבד בגיל העמידה, נשוי ואב לילדים. חייו שקטים ושלווים והוא משרת את אדונו בנאמנות, עד שנקלע בעל האחוזה שלבי לחובות כבדים ועומד לאבד את חוותו. כדי להציל את עצמו, הוא מוכר לסוחר העבדים היילי (Haley) את תום ואת הארי בן החמש, בנה של המשרתת אליזה. זו מחליטה לקחת את בנה, ולהימלט עמו לקנדה, המשוחררת מעבדות. סוחר העבדים שוכר צייד עבדים שירדוף אחר האם ובנה ויחזיר אותם לקנטקי. אליזה, בנה ובעלה ג'ורג' (אשר היה עבדו של בעל אחוזה אחר ונמלט גם הוא), מחליטים לברוח לקנדה באמצעות "מחתרת השחרור" (כינוי למערכת דרכי בריחה חשאיות בה השתמשו העבדים במדינות הדרום בארצות הברית כדי להימלט לצפון).
בינתיים, קונה סוחר העבדים את תום ולוקח אותו אל שוק העבדים שליד נהר המיסיסיפי. על הספינה פוגש תום ילדה לבנה בשם אווה, המתיידדת עמו. כאשר אווה נופלת מהסיפון, מושה אותה תום מן המים ומציל את חייה. אביה של אווה, ג'נטלמן צעיר בשם אוגוסטין סיינט קלייר (St. Clare), קונה את תום מסוחר העבדים, ולוקח אותו עמם אל ביתם אשר בניו-אורלינס.
בינתיים, מצליח צייד העבדים להשיג את אליזה ובעלה ואת בנם הארי, אך נורה על ידי הבעל. אליזה חוששת לחייו של צייד העבדים, והם משאירים אותו בצפון ארצות הברית, על-מנת שיקבל טיפול רפואי, ונמלטים בבטחה לקנדה.
לאחר שנתיים בהן מתגורר הדוד תום בבית סיינט קלייר, חולה אווה במחלה אנושה ומתה. אביה מתכוון לשחרר את תום כפי שהבטיח לבתו לפני מותה, אך לפני שהוא מספיק לעשות זאת הוא נרצח בתגרת שיכורים, בעת שהוא מנסה להפריד בין הניצים. אשתו, הרואה את יחסו הטוב של בעלה לעבדים כמיותר, מוכרת את תום למר סיימון לגרי (Legree), בעל מטעי כותנה במדינת הדרום לואיזיאנה. תום משכנע שתי נשים שחורות לברוח מסיימון לגרי אדונן, ומסייע להן בכך. כאשר הדבר מתגלה, תום מושפל, וסופג מכות רצח, המובילות למותו הטראגי כקדוש מעונה.
ג'ורג' שלבי (בנו של ארתור שלבי שנפטר בינתיים) מגיע לניו אורלינס כדי לקנות את תום, על מנת לשחררו, ומגלה כי איחר את המועד, משום שהדוד תום נהרג. על קברו של תום נשבע ג'ורג' כי יקדיש את כל כוחו למלחמה בעבדות.
בדרכו חזרה לקנטקי, פוגש ג'ורג' את אחת הנשים שנעזרו בתום על מנת לברוח מלגרי, ומגלה שהיא אימה של אליזה, שהופרדה ממנה כילדה. שניהם פוגשים בדרך גם את אחותו של בעלה של אליזה, וג'ורג' מסביר לשתיהן לאן ברחו אליזה ואשתו. שתי הנשים מתאחדות איתם בקנדה.
בשובו לקנטקי הוא משחרר את כל עבדיו על מנת למנוע מצב נוסף של פרידה ממשפחה ומוות בנכר. ג'ורג' מציע לעבדים להישאר בחווה כפועלים בשכר, ומבקש מהם להביט בבקתתו (אוהלו) של הדוד תום שתזכיר להם את תום שהעניק להם במותו את חירותם, ולהחזיק באמונה הנוצרית הטובה בה החזיק תום עד יומו האחרון.
השפעת הספר

הספר יצא לאור ב-20 במרץ 1852. שמונה שנים לאחר מכן, ב-1860, נבחר אברהם לינקולן לנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית והביס את יריביו הדרומיים שדגלו בהרחבת האזורים המדינות שבהם הייתה מותרת העבדות. לאחר שנבחר לינקולן, פרשו מדינות הדרום מארגון המדינות, צעד שהפך לסיבה לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית .
ישנה אנקדוטה המספרת שכאשר פגש הנשיא לינקולן את הסופרת סטואו, אמר לה: "אז זוהי האישה הקטנה שהתחילה את המלחמה הגדולה הזו". אחרים טענו שלספר הייתה השפעה כה חזקה על הקוראים הבריטים, שבריטניה נמנעה בגללו מלהצטרף למדינות הקונפדרציה במלחמת האזרחים.
לשאלות לגבי כוחו של הספר, ענתה הארייט ביצ'ר סטואו: "לא אני כתבתי את 'אוהל הדוד תום'. אלוהים הכתיב לי את הסיפור ואני רק רשמתי את המילים מפיו".
השפעת הספר > הכינוי "הדוד תום"

כשיצא הספר, הדמות של "הדוד תום" נחשבה לדמות חיובית - לסוג של קדוש מעונה. אך בעשור השני של המאה ה-20, דברים השתנו. לאחר מותו של בוקר טי. וושינגטון, מנהיג והוגה מוביל אשר עודד שיתוף פעולה עם הממסד הלבן, ויחד עם עליית תנועות לאומיות שחורות כמו זו של מרקוס גארבי - כל מה שהיה ניתן להבין כהתרפסות כלפי לבנים נהיה שלילי. אחד המקרים הראשונים שהכינוי נשמע ברבים היה כאשר הכומר הלאומני השחור, ג'ורג' אלכסנדר מגווייר, אמר בפני הכנס של האגודה לשיפור האוניברסלי לשחורים ב-1919: "כושי 'הדוד תום' חייב ללכת, ובמקומו חייב לבוא מנהיג חדש לגזע השחור... לא איש שחור עם לב לבן, אלא איש שחור עם לב שחור." לאחר מכן, הלאומנים של גארבי גם צעדו עם פוסטרים אשר הודיעו על פטירתו של הדוד תום. עד היום משמש הכינוי "הדוד תום" בקהילה האפרו-אמריקאית ככינוי גנאי לשחור המתרפס ללבנים ומנסה לחקות את מנהגיהם, תוך ביטול עצמי של זהותו.
תרגומים ועיבודים לעברית

אהל תם, או, החיים בין עבדי עולם: ספור / העתיק אברהם זינגער... ווארשא : א’ גינז, תרנ"ו. 1896
אהל הדוד תם: מספר לילדים... / תרגם מאנגלית אשר ברש. מצפה (תרפ"ז). 1927
אהל הדוד תם: מסופר לילדים / הריט ביצ’ר סטו; עם 8 ציורים מאת א"ס פורסט; מאנגלית - אשר ברש. מצפה, 1936
בקתתו של הדוד תום / הרריאט ביצ’אר-סטואו; עברית - אליהו מייטוס. תבל, 1952
הדוד תום: על-פי הספר "אהל הדוד תום" להריט ביצ’ר סטו / עבד יהושע חלמיש; הציורים - איזה. אל המעין, תשי"ב 1952
אהל הדוד תום / עבד וקצר שלמה סקולסקי; ציורים - א’ אבדי. עמיחי [תשט"ו]. 1955
אהל הדוד תום / ביצ’ר סטו; עברית - עדה צרפתי; ציורים - ג’יו-פן. מ’ מזרחי, 1969
אוהל הדוד תום / הרייט ביצ’ר סטו; עברית - רפאל אלגד. כתר, 1986
אוהל הדוד תום / הריאט ביצ’ר סטו; נוסח עברי - יעל רון-לרר. עופרים, תשנ"ה 1995
זה אני הדוד תום / על פי הרייט ביצ'ר סטאו; תמר ורטה-זהבי איורים: נורית צרפתי, הקיבוץ המאוחד, 2017
הערות שוליים

↑  עיתון שראה אור בוושינגטון די. סי. בשנים 1847–1869 ותמך בביטול העבדות והסחר בעבדים.
↑  Harriet Beecher Stowe, Uncle Tom's Cabin, Signet Classic, Afterword by John William Ward, 1966, p.480
↑  When 'Uncle Tom' Became an Insult ‏Adena Spingarn, ‏The Root
| עבדות |
| --- | --- | --- |
| עבדות מודרנית | סחר בבני אדם • שימוש צבאי בילדים ובנערים • גיוס חובה • סחר בילדים •  סחר במין • תיירות מין • עבדות מין • חטיפת נשים • עבדות חוב בדרום מזרח אסיה |  |
| היסטוריה | צמיתות • שוק עבדים • תמיכה בעבדות • עבדות בתנ"ך • עבד עברי • ביוון העתיקה • ברומא העתיקה • ספינת עבדים •  עבדות בסין • עבדות ברוסיה • עבדות באימפריה העות'מאנית • סחר העבדים הערבי • עבדות באסלאם • עבדות באפריקה • סחר העבדים האטלנטי • עבדות בברזיל • עבדות בקובה • עבדות בארצות הברית • מדינת קונגו החופשית |  |
| התנגדות לעבדות | התנועה לביטול העבדות • ציר זמן של ביטול העבדות והצמיתות• חוק סחר העבדים 1807 • מרד העבדים בהאיטי • מסילת הרכבת המחתרתית • חוק העבד הנמלט 1850 • מלחמת האזרחים האמריקנית • התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית • ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם |  |
| עבדות בתרבות | אוהל הדוד תום • שורשים • הרפתקאותיו של האקלברי פין • 12 שנים של עבדות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595162705171  BNE: XX3111514  BnF: cb120080111 (data)  GND: 4305373-7  LCCN: n96072966  NLA: 35311646  SUDOC: 028195744  VIAF: 184680467   WorldCat (עם VIAF): 184680467
אוניברסיאדת טוקיו (1967)

| --- | --- |
 עיר מארחת:  יפן טוקיו, יפן
 מדינות משתתפות:  32 במספר
 ספורטאים משתתפים:  1,729
 תחרויות:  10 ענפי ספורט
 טקס הפתיחה:  27 באוגוסט 1967
 טקס הנעילה:  4 בספטמבר 1967
 האצטדיון הראשי:  האצטדיון האולימפי
 
אוניברסיאדת הקיץ החמישית נערכה בטוקיו, יפן ב-1967, כאשר טקס הפתיחה והמשחקים נערכו האצטדיון האולימפי. במשחקים השתתפו 1,729 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, ג'ודו, התעמלות מכשירים, חתירה, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף, קפיצה למים ושחייה.
בשל מחלוקת סביב קוריאה הצפונית מדינות הגוש הסובייטי לא השתתפו במשחקים.
סך הכול הוענקו 257 מדליות, מתוכן 58 לארצות הברית.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 31 | 21 | 6 | 58 |
| 2 | יפן יפן | 19 | 18 | 24 | 61 |
| 3 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 8 | 9 | 5 | 22 |
| סך הכל | סך הכל | 83 | 7286 | 88 | 257 |
| משחקי האוניברסיטה העולמיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | טורינו (1959) • סופיה (1961) • פורטו אלגרה (1963) • בודפשט (1965) • טוקיו (1967) • טורינו (1970) • מוסקבה (1973) • רומא (1975) • סופיה (1977) • מקסיקו סיטי (1979) • בוקרשט (1981) • אדמונטון (1983) • קובה (1985) • זאגרב (1987) • דיסבורג (1989) • שפילד (1991) • באפלו (1993) • פוקואוקה (1995) • סיציליה (1997) • פלמה (1999) • בייג'ינג (2001) • דאיגו (2003) • איזמיר (2005) • בנגקוק (2007) • בלגרד (2009) • שנג'ן (2011) • קאזאן (2013) • קוואנגג'ו (2015) • טאיפיי (2017) • נאפולי (2019) • צ'נגדו (2021) • ריין-רוהר (2025) |  |
| משחקי חורף | שאמוני (1960) • וילאר (1962) • שפינדלרוב מלין (1964) • ססטרייר (1965) • אינסברוק (1968) • רובניימי (1970) • לייק פלאסיד (1972) • ליביניו (1975) • שפינדלרוב מלין (1978) • חאקה (1981) • סופיה (1983) • בלונו (1985) • צ'טרבסקה פלסו (1987) • סופיה (1989) • סאפורו (1991) • זאקופונה (1993) • חאקה (1995) • מוג'ו/צ'ונג'ו (1997) • פופרד (1999) • זאקופונה (2001) • טרוויזיו (2003) • אינסברוק/זיפלד (2005) • טורינו (2007) • חרבין (2009) • ארזורום (2011) • טרנטו (2013) • גרנדה (2015) • אלמטי (2017) • קרסנויארסק (2019) • לוצרן (2021) • לייק פלאסיד (2023) • טורינו (2025) |  |
Two Black Cadillacs

"Two Black Cadillacs" (בעברית: "שני קאדילקים שחורים") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Blown Away. השיר יצא לאור ב-18 בנובמבר 2012, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי אנדרווד, הילרי לינדזי וג'וש קיר. "Two Black Cadillacs" הוא שיר קאנטרי פופ שמילותיו עוסקות בסיפורן של שתי נשים שמגלות כי בן הזוג שלהן בגד בהן כאשר היה עם כל אחת מהן בו זמנית. בעקבות כך, הן מחליטות לרצוח אותו. השיר הופק על ידי מארק ברייט והושווה לשירים של דיקסי צ'יקס ומירנדה למברט.
עם יציאתו, "Two Black Cadillacs" קיבל ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את סיפורו ואת רבגוניותה של אנדרווד כאמנית. מבחינה מסחרית, השיר זכה להצלחה כאשר בארצות הברית הגיע למקום השני במצעד הקאנטרי איירפליי ולמקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף לכך, קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. במצעד שירי הקאנטרי של קנדה הגיע למקום השלישי, בעוד במצעד קנדה הוט 100 הגיע למקום ה-52.
את הווידאו קליפ של השיר ביים פי. אר. בראון והוא צולם בנאשוויל, טנסי. הקליפ שואב השראה מהרומן של סטיבן קינג "כריסטין", ומראה כיצד אישה ומאהבת הורגות את בן הזוג הבוגד שלהן עם קאדילק בצבע שחור. הקליפ קיבל מועמדות בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי בקטגוריית "קליפ השנה". אנדרווד ביצעה את "Two Black Cadillacs" במספר הופעות חיות, ביניהן בטקס פרסי גראמי ה-55 ובמהלך טקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי שהתקיים בשנת 2013. באותו הטקסט ביצעה גם את "Good Girl",‏ "See You Again" ו-"Blown Away". השיר בוצע במהלך סיבוב ההופעות השלישי שלה, "Blown Away Tour".
כתיבה והלחנה

בדצמבר 2010, לאחר שאנדרווד סיימה לקיים את סיבוב ההופעות השני שלה "Play On Tour", היא החלה לעבוד על אלבום האולפן הרביעי שלה. יו"ר ומנכ"ל סוני מיוזיק נאשוויל, גארי אוברטון, אמר כי "לקח לה כמעט שנה להכין ולהקליט את האלבום". הפזמונאים כריס טומפקינס וג'וש קיר, שכתבו עבורה בעבר את "Before He Cheats", עבדו על רצועה ששמה "Blown Away" ושלחו אותה לאנדרווד. בתגובה, היא הצהירה כי היא אהבה את השיר והחליטה להקליט אותו, תוך שהיא בחרה לקרוא לאלבום על שמו, היות שהיא רצתה שהוא יהיה אפל. לאחר מכן, היא החלה לכתוב שירים עם כמה פזמונאים, ביניהם הילרי לינדזי וג'וש קיר. יחד, השלישייה כתבה את "Two Black Cadillacs", העוסק בשתי נשים שמגלות כי בן הזוג שלהן בגד בהן כאשר היה עם כל אחת מהן בו זמנית. בעקבות כך, הן מחליטות לרצוח אותו. אנדרווד אמרה כי "היה כל כך כיף לכתוב את השיר הזה, באותו החדר בו שהינו שלושתנו". קיר תיאר את תהליך הכתיבה ואמר כי:
בתחילת העבודה על האלבום, קארי אמרה שהפעם, היא רוצה להוציא משהו אפל יותר מכל מה שהיא הוציאה במהלך הקריירה שלה. לאחר מכן, אני זוכר שישבתי ליד הפסנתר שלי בזמן שכתבתי את השיר וחשבתי שאם קארי באמת רוצה משהו אפל, זה מה שיספק אותה. יש לציין כי קארי ממש נכנסה לסיפור, כאילו היה מציאתו. שירים מסוג כזה ממש מסובכים, היות ואתה צריך לגרום להם לא להיות כבדים מידי לשמיעה לאחר ששמעת אותם כבר. אני חושב שהצלחנו לעמוד במטרה הזו ולגרום לשיר להיות קל לשמיעה גם אחרי כמה האזנות. כך או כך, בהחלט היה כיף לעבוד על השיר.
מבחינה מוזיקלית, "Two Black Cadillacs" כתוב בסולם של פה מינור והוא מכיל בתוכו קצב של 120 פעימות לדקה. הקול של אנדרווד משתרע מהצליל הנמוך של A♭³ לצליל יותר גבוה של C5. בילי דוכס מ-Taste of Country, ציין כי מילות השיר דוחפות את "קארי לצד האפל ביותר שלה, שלא כל כך הוצג עד כה". דוקס טען שהשיר הוא מעין סרט קצר, בו אנדרווד שרה:" והמיסיון אמר שהוא איש טוב / ואחיו אמר שהוא חבר טוב / אבל הנשים בשתי הרעלות השחורות לא טרחו לבכות / ביי, ביי / כן הם הניחו ורד למטה / זרקו קומץ עפר לקרקע העמוקה / הוא לא היחיד שהיה לו סוד להסתיר / ביי ביי, ביי ביי, ביי ביי". בין כלי הנגינה בשיר, ניתן למנות: פסנתר, מיתרים וגיטרה והוא אף הושווה לשיר "Goodbye Earl" של דיקסי צ'יקס ולשיר "Gunpowder & Lead" של מירנדה למברט.
ביקורת > תגובות ביקורתיות

"Two Black Cadillacs" קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. בילי דוקס מ-Taste of Country, טען כי "מבחינה קולית, אנדרווד מבריקה כתמיד. מבחינה לירית, היא, הילרי לינדזי וג'וש קיר עשו עבודה נהדרת", אך המשיך ואמר כי "בהשוואה ללהיטים האחרים של אנדרווד, השיר הזה לא מתלבט במיוחד. לכן, הוא ימכור רק מיליון עותקים ואולי יגיע למקום השני במצעדים". בסוף הסיקור, העניק לשיר ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב. דריל אדיסון מ-Great American Country, שיבח את השיר ואמר כי "אפילו עם אלמנטים כבדים שכאלה, השיר שומר באופן מרשים על צליל נגיש. כמו כן, קולה של קארי בשיר נהדר גם כן". קווין קויין מ-Country Universe, העניק לשיר ציון A והחמיא לרבגוניות שלו ואמר כי "בשיר, היא מצליחה לבטא את עצמה כאמנית. עבור מישהי שטוענים עליה שהיא מצליחה במצעדים בלי שום סיבה, ניתן לראות כי היא עושה עבודה קשה כדי להרוויח זאת".
ביקורת > הצלחה מסחרית

לאחר יציאת האלבום, נמכר השיר בלמעלה מ-8,000 עותקים. כאשר יצא כסינגל, הגיע לראשונה למקום ה-55 במצעד הקאנטרי איירפליי ב-24 בנובמבר 2012 ובסופו של דבר למקום השני ושהה במצעד במשך 21 שבועות. השיר היה לשירה ה-17 של אנדרווד שהצליח לכבוש את פסגת מצעד האיירפליי של מדיה-בייס. ב-29 בדצמבר 2012, הגיע השיר למקום ה-90 במצעד הבילבורד הוט 100 ולאחר יציאת הווידאו קליפ שלו, הגיע למקום ה-41. עד 15 במאי 2013 הוא נמכר בלמעלה מ-762,000 עותקים בארצות הברית בלבד. ב-30 בספטמבר 2013, קיבל השיר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. בקנדה, זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי של המדינה ולמקום ה-52 במצעד קנדה הוט 100.
ביקורת > תוכנית טלוויזיה

בספטמבר 2014, אושר כי ג'רי ברוקהיימר יפיק סדרת אירועים בת שש שעות המבוססת על השיר. התסריט שלה נכתב על ידי אילדי מודרוביץ' והיא שודרה ברשת שידורי הטלוויזיה האמריקאית פוקס.
ביקורת > פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | מועמדות | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פרס מוזיקת הקאנטרי האמריקאי | "Two Black Cadillacs" | "הסינגל בביצוע אישה של השנה" | מועמדות |  |
| 2013 | פרסי המוזיקה של CMT | "Two Black Cadillacs" | "הווידאו קליפ הנשי של השנה" | מועמדות |  |
| 2014 | פרסי האקדמיה למוזיקה קאנטרי | "Two Black Cadillacs" | "הווידאו קליפ של השנה" | מועמדות |  |
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של "Two Black Cadillacs" בוים על ידי פי. אר. בראון והופק על ידי סטיב לאמאר. הקליפ צולם בנאשוויל, טנסי ושואב השראה מהרומן של סטיבן קינג "כריסטין", המספר את סיפורו של רכב וינטג' שככל הנראה מופעל על ידי כוחות על-טבעיים. הטריילר הרשמי של הקליפ הופץ ב-26 בנובמבר 2012, בו נראית אנדרווד כאלמנה.
הקליפ הוקרן לראשונה ב-23 בינואר 2013, ב-Entertainment Tonight ובהמשך הועלה לערוץ ה-Vevo של אנדרווד. בקליפ נראית אנדרווד כשהיא נוהגת בקדילאק בצבע שחור משנת 1964, בחיק הטבע. בסצנה אחרת, מוצגות שתי נשים שנמצאות בהלוויה, תוך שעל פניהן מבט נטול רגש והן לבושות בבגדים שחורים. במהלך הקליפ נעשה שימוש בעריכה צולבת, כאשר השתיים דורסות למוות את בן הזוג שלהן, תוך שהמכונית מתקנת את עצמה בעזרת כוחות על-טבעיים כביכול.
הופעה

אנדרווד ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-40, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2012. איימי סקיארטו מ-Taste of Country סקרה את ההופעה וכתבה:
אנדרווד הופיעה בשמלה שחורה העשויה מתחרה, עם חצאית מלאה וכפפות עור שחורות, תוך שהיא אופרה בצבעים שחורים וקודרים ובאוזניה היו עגילי חישוק שחורים וקודרים גם כן. ההופעה שלה הייתה רגע השיא של אותו האירוע, תוך שהיא הותירה את כולם פעורי פה [...] במהלך ההופעה, הוקרנו על המסך מאחוריה שני קאדילקים בצבע שחור, כשם השיר. יש לציין כי הפשטות בהופעה בהחלט עבדה.
בין היתר, היא ביצעה גרסה אקוסטית לשיר במהלך טקס פרסי גראמי ה-55. במהלך ההופעה, הוקרנו על השמלה שלה ורדים ופרפרים. בהמשך, ביצעה אותו בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי, ביחד עם השירים "Good Girl",‏ "See You Again" ו-"Blown Away". השיר בוצע במהלך טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ובמהלך סיבוב ההופעות השלישי של אנדרווד, "Blown Away Tour".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012–2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012–2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012–2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2012–2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 41 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 4 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הקאנטרי איירפליי | 2 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 52 |  |
|  קנדה | מצעד שירי הקאנטרי | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הקאנטרי | 29 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הקאנטרי איירפליי | 37 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,100,000 |
אוניברסיאדת דיסבורג (1989)

| --- | --- |
 עיר מארחת:  גרמניה דיסבורג, גרמניה המערבית
 מדינות משתתפות:  79 במספר
 ספורטאים משתתפים:  1,785
 תחרויות:  4 ענפים
 טקס הפתיחה:  22 באוגוסט 1989
 טקס הנעילה:  30 באוגוסט 1989
 האצטדיון הראשי:  ודסטדיון
 
אוניברסיאדת הקיץ ה-15 נערכה בדיסבורג, גרמניה המערבית ב-1989; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו בוודסטדיון. במשחקים השתתפו כ-1,785 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-4 ענפי ספורט: אתלטיקה, חתירה, כדורסל וסיף.
סך הכול הוענקו 198 מדליות, מתוכן 28 לברית המועצות.
טבלת המדליות (חלקית)

| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ברית המועצות ברית המועצות | 9 | 11 | 8 | 28 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 9 | 9 | 8 | 26 |
| 3 | קובה קובה | 8 | 7 | 4 | 19 |
| סך הכל | סך הכל | 66 | 66 | 66 | 198 |
אורכסטרה

.
האורכסטרה בתיאטרון הרומי בטבריה. בחזית התמונה הבמה
אורכסטרה (ביוונית: ορχήστρα) או "המקום לריקודים" היא האלמנט העתיק ביותר של התיאטרון היווני. האורכסטרה היא אחת משלושת המבנים של התיאטרון  (השניים האחרים הם סקני ופרוסקניון).
לפני שנוצרה צורת הטרגדיה בתיאטרון, הופיעו המקהלות היווניות הקדומות בשירה ובריקודים על מגרש חלק או מרוצף, שבמרכזו עמד מזבח לאל דיוניסוס (שהיה בעצם האורכסטרה). במרוצת הזמן, כאשר הוטל על המקהלה להציג עלילה, היו נאלצים לוותר על האורכסטרה בצורת עיגול, ולעצבה בצורת חצי גורן עגולה כדי לאפשר לכל הצופים לראותה. כשהחלו להרחיב את העלילה בדרמות העתיקות והוסיפו למקהלה שחקנים, היו השחקנים מופיעים על האורכסטרה יחד עם המקהלה.
האורכסטרה נמצאה, בדרך כלל, לרגלי גבעה, שהצופים היו יושבים על שיפועה, בתחילה על הרצפה, אך במרוצת הזמן על ספסלים המוצבים אלה מעל אלה. לאולם הצופים היה צורת מגזר של עיגול, שהיה גדול מחצי גורן עגולה.
באורכסטרות שבאתונה ההצגות היו נערכות על השטח שבתחום הקודש של דיוניסוס לרגלי הסלע הדרומי של האקרופוליס. ספסלי עץ, שהיו שם בתחילה, הוחלפו במרוצת הזמן בספסלי אבן. בניית תיאטרון האבן האתונאי של דיוניסוס החלה בשנת 425 לפנה"ס והסתיימה בין השנים 338 לפנה"ס-326 לפנה"ס. בתיאטרון הזה באתונה, תפס אולם הצופים יותר ממחצית האורכסטרה, ורוחבו עלה על קוטרה של האורכסטרה (24 מטרים).
אוסקר בלומנר

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1867 פרנצלאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 התאבד:  12 בינואר 1938 (בגיל 70) מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  אלפרד סטיגליץ 
 
אוסקר בלומנר (בגרמנית: Oscar Bluemner;‏ 21 ביוני 1867 – 12 בינואר 1938) היה צייר אמריקני, יליד גרמניה.