stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודוק
סקירה היסטורית

ישנן טענות שדודוק היה מוכר כבר לפני כ-3000 שנה או בתקופת שלטונו של המלך טיגראנס הגדול, או ב"תקופת ישו" (לפני כאלפיים שנה). לא ברור אם יש ביסוס כלשהו במקורות היסטוריים או בממצאים ארכאולוגיים לטענות האלה. ייתכן שהדודוק היה מוכר כבר בימי הביניים, כי בכתבי היד המאוירים מהמאות ה-12–13 ועל גבי מצבות אבן (חאצ'קארים - "אבני צלב") אפשר לראות דמויות של נגני כלי נשיפה (בדרך כלל רועי צאן) שתנוחתם וכליהם מזכירים את נגני הדודוק. בתקופות הקדומות נעשה דודוק מעצמות או מקנה. החל מסוף המאה ה-19, עם התפתחות הערים בקווקז, הפכה המוזיקה של הדודוק לחלק אינטגרלי של התרבות העירונית, והתרחב הרפרטואר של הכלי.
בתקופה זו בדרך כלל היו משתמשים בדודוק הרכבים קטנים של שני נגני דודוק - סולן ("אוסטה") ומלווה ("דמקש") ונגן כלי הקשה ("דהול", "דף"). הרכבים כאלה בדרך כלל היו מנגנים מוזיקה לריקודים או היו מלווים זמרים בחתונות, סעודות חגיגיות והלוויות. כמו כן, נגני דודוק היו מלווים כלי נגינה אחרים כגון קמנצ'ה וטאר. הנגן המלווה ("דמקש") היה מושך צלילים ארוכים באמצעות טכניקת נשימה מחזורית ועל ידי כך יוצר סוג של הרמוניה פשוטה. בתחילת המאה ה-20 בטיפליס צלילי הדודוק הוקלטו והופצו לראשונה על גבי תקליטים.
בתקופה הסובייטית הוקמו תזמורות גדולות של כלי נגינה עממיים, והדבר עודד את פיתוח הכלים הסטנדרטיים והמשוכללים יותר. בשנות 1920–1930 וורדן בוני (Vardan Buni, ‏1888-1960), המלחין ומייסד תזמורת כלי הנגינה המזרחיים הראשונה בקווקז, פיתח שלושה סוגים של דודוקים, שונים בגודל וגובה הצליל, שאחד מהם, דודוק בריטון, אף נקרא על שמו, "בוניפון" (bunifon). במאה ה-20 המלחינים התחילו לשלב את צלילי הדודוק ביצירות סימפוניות. ב-1975 אווט טרטריאן(אנ') פרסם את הסימפוניה השלישית לתזמורת, דודוק וזורנה. גם כיום הדודוק ממשיך להתפתח. כדי להרחיב את המנעד המצומצם של הכלי, לפעמים מוסיפים את הקלפות. כמו כן, פותחו דגמים חדשים של דודוק בס. המגוון הזה איפשר להקים רביעיות דודוקים בדומה לרביעיות המיתר הקאמריות הקלאסיות ולבצע רפרטואר עשיר, המורכב מיצירות ליטורגיות ארמניות, עיבודים של מוזיקה מסורתית, מוזיקה אירופאית קלאסית, שירי ג'אז ופופ.
בימינו דודוק משתתף כמעט בכל סוגי המוזיקה, ממוזיקה קלאסית, דרך ג'אז, מוזיקת עולם ועד פופ. החל משנות ה-1990, הפך הדודוק לאחד הכלים המבוקשים בפסקולי סרטים ויותר מאוחר - במוזיקה למשחקי מחשב.
בשנת 2007 מוזיקת הדודוק הארמני הוכרה כנכס תרבותי עולמי.
מקור השם

מקורו של השם "דודוק" הוא או בשפות טורקיות או בשפות הודו-אירופיות. באזורים שמדברים בהם שפות טורקיות ישנם מספר חלילים ששמותיהם מזכירים את המילה "דודוק", כגון "düdük", "tütek" וכדומה. גם בשפות הודו-אירופיות ישנו שורש "dud", שמשמעותו "לנשוף", "לחולל". למשל, Dudelsack - "חמת חלילים" בגרמנית, duda - "חמת חלילים" בבלארוסית, "дудка" - "חליל", "כלי נשיפה" ברוסית. בעבר הדודוק הארמני היה מוכר גם תחת שם "נאי" (בארמנית: "Նայ").
סוגי דודוק

קיימים דודוקים בגדלים שונים - מדודוק בס ועד דודוק "פיקולו", ברה (D). לדודוק בס מבנה מעט שונה. הדודוק הנפוץ ביותר כיום הוא דודוק לה (A). כמו כן ישנם דגמים של דודוקים בעלי מנעד מורחב - עם קלפות כמו של קלרינט שמאפשרים להוציא צלילים גבוהים ו\או נמוכים מן הרגיל.
נגני דודוק בולטים

לבון מדויאן (Levon Madoyan) (1909-1964)
מארגאר מארגאריאן (Margar Margaryan) (1894-1941)
ואצ'ה הובספיאן (Vatche Hovsepyan) (1924-1978)
ג'יוואן גספריאן (Jivan Gasparyan) (1928)
קארו צ'ארצ'וגליאן (Karo Charchoglyan) (1905-1956)
מקרטיץ' מלחסיאן (Mkrtich 'Megel' Malhasyan) (1933)
יגישה מנוקיאן (Yeghishe Manukyan) (1950)
גבורג דבגיאן (1965) (Gevorg Dabaghyan)(אנ')
וורדן גריגוריאן (Vardan Grigoryan) (1971)
בוני דודוק בולטים

הובספ גריגוריאן (Hovsep Grigoryan) (1928-2004)
קארלן מטבוסיאן (Karlen Matevosyan) (1927-2007)
ארתור גריגוריאן (Arthur Grigoryan)
דודוק בישראל

החל מסוף שנות ה-90 הרכב הרוק הירושלמי "שום" משלב דודוק ארמני ככלי סולו במוזיקה שלו. "שום" הקליטו שני אלבומים ואף הופיעו בשנת 2016 בפסטיבל הדודוק בירוואן.
המלחין הישראלי בנימין יוסופוב עשה שימוש בדודוק בשתיים מיצירותיו: "עוונות" לתזמורת סימפונית (1998) ו"אני ישנה ולבי ער" למקהלה, דודוק ואקורדיאון (2017).
לקריאה נוספת

Nercessian, Andy (2001). The Duduk and National Identity in Armenia. Scarecrow Press. ISBN 9781461672722
Атлас музыкальных инструментов народов СССР / Рук. работы К.А. Вертков. — М.: Государственное музыкальное издательство, 1963
UNESCO duduk manual, sheet music, the dictionary of the famous duduk players
הערות שוליים

↑  The Duduk and National Identity in Armenia by Andy Nercessian (2001), Lanham, Md.: Scarecrow Press
↑  Armenian Music Ins. Duduk Zurna Shvi haw to play duduk information, www.duduk.com
↑  https://ich.unesco.org/en/RL/duduk-and-its-music-00092
↑  https://excavatedshellac.com/2017/10/07/tbilisi-1902/ טביליסי, 1902. על פעילות חברת גרמופון בקווקז
↑  אונסקו מכירה בדודוק כנכס תרבות עולמי
↑  http://hetq.am/eng/print/31780/
↑  http://karlen-matevosyan.personalizedmemorial.com
↑  http://www.armenianduduk.am/about.html
↑  http://shoom.band אלבומים של להקת שום
↑  https://yerevandudukfestival.wordpress.com/ אתר פסטיבל הדודוק בירוואן
| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המזרחית |
| --- | --- | --- |
| כלי נשיפה | נאי • בנסורי • זורנה | דרבוקה |
| כלי פריטה בעלי צוואר | עוד • סאז • טאר • בגלמה • בוזוקי • ג'ומבוש | דרבוקה |
| כלי פריטה ללא צוואר | קאנון • סנטור | דרבוקה |
| כלי קשת | קמנג'ה • קמנצ'ה • רבאב | דרבוקה |
| כלי הקשה | דף • דרבוקה • תוף מרים • טאבלה | דרבוקה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542048805171  BnF: cb15043349k (data)  GND: 1080666834  LCCN: sh95002646  MusicBrainz: e5e6de9d-bde7-4340-a591-f1c55c658c2c 
עלה של דודוק
בניק איגנטיאן מנגן דודוק
ארתור גריגוריאן, בונה הדודוקים מארמניה
דוב זינגר

| --- | --- |
הרב דוב זינגר, 2022
הרב דוב זינגר, 2022
 לידה:  2 בינואר 1957 (בן 67) כ"ח בטבת ה'תשי"ז גבעתיים
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  ישיבת הכותל 
 מקום מגורים:  תקוע 
 מקום פעילות:  גוש עציון
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  חסידות, חינוך, הכשרת מורים
 רבותיו:  הרב שג"ר, הרב עדין אבן ישראל, הרב מנחם פרומן
 חיבוריו:  תִּכּוֹן תְּפִלָּתִי
 בת זוג:  איריס זינגר
 lifnim.co.il
 
הרב זלמן דוב זינגר (נולד בכ"ח בטבת ה'תשי"ז, 2 בינואר 1957) הוא ראש הישיבה התיכונית "מקור חיים", ומייסד בית המדרש להתחדשות. תלמיד של הרב עדין שטיינזלץ ושל הרב מנחם פרומן.
ביוגרפיה

נולד בגבעתיים להורים ניצולי שואה שם גדל, למד בישיבת נתיב מאיר ובישיבת הכותל, שירת בצה"ל בחיל השריון, והיה תלמיד חבר קרוב של הרב שג"ר.
בשנת 1984 עבר יחד עם קבוצה מתלמידי הרב שג"ר לישיבה הגבוהה מקור חיים ("שפע") בירושלים, בראשות הרב עדין שטיינזלץ, ובמקביל הקים בשליחות הרב שטיינזלץ ויחד עם הרב יצחק מנדלבאום את הישיבה התיכונית מקור חיים. בישיבה הנהיג תפיסה חינוכית הבנויה על אמון ושיתוף פעולה עם התלמידים. בסמוך לישיבה (שעברה בשנת 1997 לכפר עציון), הקים מערך להכשרת מורים בשם "לפני ולפנים" (לפל"פ), בו מתמחי הוראה מישיבות שונות עוברים הכשרה ברוחה החינוכית של הישיבה.
הרב זינגר עוסק רבות בתורת רבי נחמן מברסלב, ומעביר שיעורים בספרים ליקוטי מוהר"ן וסיפורי מעשיות.
בשנת 2004 הקים את בית המדרש להתחדשות, במטרה להנחיל תפיסה חינוכית המבוססת בעיקר על תורתו של רבי נחמן מברסלב, בשילוב עם פסיכולוגיה ופילוסופיה. בבית המדרש מלמדים פסיכולוגים ואנשי רוח ולומדים בו ראשי ישיבות, אנשי הוראה עוד.
במאה ה-21 החל הרב זינגר להדריך חבורות בשם "אז נדברו" העוסקות בעבודה עצמית ובתפילה. חבורות אלה שואפות להעתיק את מרכז הלמידה משיעורים פרונטליים ללימוד דיאלוגי. הן נפגשות יחד מדי חודש לתפילת ראש חודש חגיגית.
הרב זינגר הנחה קורס יחד עם ד"ר רות קלדרון ואודי לאון ב"בית מדרש יוצרים" בעלמא בית לתרבות עברית בתל אביב, שבו לומדים יוצרים, שחקנים, מוזיקאים, תסריטאים ובמאים טקסטים תלמודיים ויצירות ספרותיות.
בשנת ה'תשע"ז הוציא הרב זינגר את ספרו הראשון, "תִּכּוֹן תְּפִלָּתִי: מתכוני תפילה", בהוצאת מגיד.
הרב זינגר מתגורר ביישוב תקוע שבגוש עציון שם הוא מעביר שיעורים בישיבת תקוע, וכן מוסר שיעורים בישיבת "שיח יצחק" באפרת בעיקר בנושאי חסידות ותפילה.
בשנת 1984 הקים את ישיבת מקור חיים יחד עם הרב עדין שטיינזלץ ועד היום מכהן כראש הישיבה.
הרב זינגר נשוי לאיריס ואב לעשרה ילדים. בנו שלמה נשוי לשירה ליניק, בתה של הזמרת אתי אנקרי.
שיטתו החינוכית

הרב דוגל בדיבור מלב אל לב אל התלמידים, דבר הבא לידי ביטוי בכמה תחומים. הרב משתף את התלמידים בהחלטות הנעשות בישיבה. אין זה אומר שהתלמידים מקבלים את ההחלטות, אלא שהצוות מקשיב ושומע את דעת התלמידים לפני קבלת החלטות. בנוסף, הרב מאמין בדיבור פתוח לא רק בין הצוות לתלמידים אלא גם בין התלמידים עצמם, דבר הנעשה במסגרת "חבורות" ו"בליץ" – אסיפות של מספר תלמידים ללימוד, שיח וניגון, ללא ציניות, לרוב בהנחיית איש צוות.
הרב תומך ומעודד את התלמידים ללמוד שנים רבות בישיבה, לא פעם אחת הרב הביע צער על כך שבישיבות ההסדר לא לומדים תורה שנים ארוכות. גישה זו מתבטאת בכך שעל אף שבישיבה לומדים לבחינות הבגרות ברמה גבוהה, אין זה מודגש, והשיח על לימוד התורה וחשיבותו מודגש יותר.
הרב מעודד שיח פתוח בחברה הישראלית, במטרה למצוא את המאחד ולהתגבר על המפריד. תלמידי השמינית בישיבה יוצאים למסע באורך כשבועיים, להכרת החברה הישראלית. המסע נקרא "מסע יהונתן" לזכר תלמיד הישיבה יהונתן צוקרמן שנהרג בתאונת דרכים.
לשיטת הרב זינגר, לימוד אמונה צריך להיעשות בדרך של חיזוק "שריר" האמון ולא שריר השכל (על אף שגם דרכו אפשר להגיע לאמונה), והוא קרוב לשיטות של גדולי החסידות ובמיוחד של רבי נחמן מברסלב, ובעידן המודרני – הרב שטיינזלץ והרב שג"ר. השיטות של השניים האחרונים לרוב לא נלמדות בישיבה באופן רשמי בשיעורי הרב, על אף שרוח תורתם נשמעת בבירור בישיבה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375462005171  LCCN: no2018035952  VIAF: 20152199299814282985   WorldCat (עם VIAF): 20152199299814282985 
הרב דוב זינגר יחד עם הרב עדין אבן ישראל בהתוועדות בישיבת מקור חיים
דון ולש (מאמן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  25 בפברואר 1911 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 בפברואר 1990 (בגיל 78) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 עמדה:  חלוץ 
 
דונלד (דון) ולש (באנגלית: Donald (Don) Welsh;‏ 25 בפברואר 1911 - 2 בפברואר 1990) היה כדורגלן ומאמן אנגלי.
קריירה

ולש שיחק בקבוצת טורקי יונייטד ובקבוצת צ'רלטון אתלטיק, עמה זכה בגביע ההתאחדות בעונת 1946/1947 ובנבחרת אנגליה. בעונת 1939/1940 ולש שיחק במדי ליברפול במסגרת ידידותית כאשר הכדורגל הרשמי באנגליה הוקפא בשל מלחמת העולם השנייה.
בתום קריירת המשחק שלו החל ולש בקריירת אימון בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון בנובמבר 1947 בגיל 36. קריירת האימון שלו לא החלה על הצד הטוב ביותר - ברייטון סיימה במקום האחרון בליגה השלישית (דרום) בעונת 1947/1948. בשתי העונות הבאות סיימה ברייטון במקומות ה-6 וה-8. בשנת 1951 עבר ולש לאמן את ליברפול לאחר החלטתו של ג'ורג' קיי לפרוש בשל בריאותו המידרדרת.
ב-1954 הפך דון ולש למאמן הראשון של ליברפול מזה 50 שנים שתחת הדרכתו ירדה הקבוצה ליגה. למרבה האירוניה, הייתה זו היריבה העירונית אברטון שעלתה חזרה לליגה הבכירה באותה העונה. עונה זו הייתה המשכה הישיר של קודמתה, בה סיימה ליברפול במקום ה-17 בליגה וניצלה מירידה עם ניצחון דחוק על צ'לסי במחזור האחרון. לאחר עונה זו, נותרה ליברפול בליגת המשנה במשך 8 עונות נוספות. ליברפול כמעט וחזרה לליגה הבכירה בעונת 1955/1956, אך לוולש לא ניתנה הזדמנות נוספת והוא פוטר באותה השנה. עד היום נותר ולש מאמנה היחיד של ליברפול שפוטר על ידי המועדון.
לאחר הקדנציה בליברפול ניהל ולש פונדק במערב המדינה, לפני שהאהבה הכדורגל משכה אותו בחזרה לחיי האימון, הפעם בבורנמות' בליגה השלישית החדשה, לקראת פתיחתה של עונת 1958/1959. לאחר שתי עונות בינוניות (מקומות 10 ו-12) ולש פוטר ב-1961 בעקבות רצף של תוצאות לא מספקות. ולש פנה לאמן את וייקומב וונדררס לתקופה קצרה בין יולי 1963 ונובמבר 1964 לפני שחזר למועדון בו זכה להצלחה כשחקן, צ'רלטון אתלטיק, כחבר בצוות הניהולי. ולש נפטר בשנת 1990 בגיל 78.
דפרון

סמליל החברה
עטיפת מחברת דפרון מהעשור הראשון של המאה ה-21
דַפרוֹן הייתה החברה הראשונה והגדולה בישראל לייצור מחברות ומעטפות. החברה נוסדה בשנת 1939 על ידי משפחת דוברובסקי. תחילה החל רפאל דוברובסקי בבית מלאכה בשכונת מונטיפיורי בתל אביב, שם יצר מחברות ופנקסים. לאחר מכן בנה מפעל ברמת גן, שבו השתמש החל ב-1961 בציוד אוטומטי לייצור מחברות, שהגדיל את תפוקת המפעל פי ארבעה. ב-1955 נקרא המפעל "דפ-רון" ובהמשך "דפרון".  בשנת 1973 עבר למפעל בפתח תקווה.
בשיאה, בשנות ה-70 וה-80, גלגלה החברה עסקים בעשרות מיליוני שקלים, והחלה בייצוא לאירופה, לאפריקה ומאוחר יותר לארצות הברית. היא העסיקה כ-70 עובדים במפעל המחברות, ובסה"כ קרוב ל-200 עובדים בשלל מחלקות החברה. בניהם של רפאל ואהובה דוברובסקי הצטרפו אף הם לעבודה במפעל, וכך גם בעלה של הבת. המחברות שייצר המפעל הפכו תקן דה פקטו בישראל, והיא הפכה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת תל אביב. מאז חלה ירידה במכירות עקב כניסת יצרנים זולים מסין ומהרשות הפלסטינית ועקב המעבר מכתיבה במחברות לכתיבה במחשב.
בשנת 1993 רכשה את חברת "אופק" המייצרת טפסים מתוחכמים, שיקים ונייר רציף.
בתחילת 2007 רכשו רון ויסברג וקבוצת משקיעים ממשפחת דוברובסקי 90% מהשלד הבורסאי של החברה. פעילות החברה המשיכה להיות בידי משפחת דוברובסקי.
באפריל 2012 מכרה החברה את קו ייצור המעטפות, המהווה 80% מפעילותה, למשקיע פרטי עבור כ-10 מיליון ש"ח.
חברת דפרון בהווה ממשיכה את פעילותה במתכונת קטנה יותר על ידי שני בניו של רפאל, יוסי ושלמה דוברובסקי, וכן בנישה הנקראת "דפרון שיווק", המתמחה בהפקות דפוס מיוחדות בתחום הקד"מ והשיווק הדיגיטלי, בניהולם של ניר דוברובסקי, נכדו של רפאל, יזם בתחום האינטרנט ובעליה של חברת Ideal-Logic ורן שרייבר.
הערות שוליים

↑  מרדכי אלקן, מפעל לייצור מחברות ונייר לתצרוכת בארץ הופעל בפ"ת, מעריב, 15 באוגוסט 1973.
↑  אבי שאולי, רון ויסברג רוכש את דפרון ב-19 מיליון שקל, באתר ynet, 1 בינואר 2007
↑  טל ליטמן, דפרון מוכרת פעילות בשל קשיים כלכליים, באתר כלכליסט, 30 באפריל 2012
דפקה

מפה של נדודי בני ישראל משנת 1641
דָפְקָה הוא אזור הנזכר במקרא. אחת מתחנותיהם של בני ישראל במהלך נדודיהם במדבר.
דפקה נזכרת פעם אחת בתנ"ך:
וַיִּסְעוּ מִמִּדְבַּר סִין וַיַּחֲנוּ בְּדָפְקָה. וַיִּסְעוּ מִדָּפְקָה וַיַּחֲנוּ בְּאָלוּשׁ.
בתרגום השבעים מתורגם שם המקום כ"רפקה", מה שתואם שמות של מספר מקומות באזור כגון העיר רפיקן על הפרת. עם זאת, יש המפרשים את השם כמילה בערבית שמשמעותה לשפוך/ליצוק מים.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוקים י"ב–י"ג
1 2  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ב', עמ' 699.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: מדבר סין | נדודי בני ישראל במדבר | הבאה: אלוש |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דפניה

| דפניה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
תת־מערכה:: סרטנאים
מחלקה:: סרטנים מסננים
סדרה:: דפנאים
תת־סדרה:: דפנאים
משפחה:: דפניים
סוג:: דפניה
שם מדעי
 Daphnia ‏מילר, 1876

דפניה (שם מדעי: Daphnia) היא סוג של סרטן הנמנה עם משפחת הדפניים.
מאפיינים

הדפניה היא סרטן זעיר וגודלה כ-3 מילימטר. היא נעה במי השלולית בניתורים באמצעות מחושיה, ובעלת לב.
הדפניה ניזונה מיצורים זעירים עוד יותר, כאצות חד-תאיות וחיידקים, והן עצמן משמשות כמזון משובח לדגי נוי שמגדלי דגים מרבים לאסוף או לגדל כמזון חי לדגי אקווריום.
תוחלת חייה של הדפניה איננה חורגת משנה, ולרוב מדובר בשבועות בודדים. אורך החיים תלוי בטמפרטורת המים בהם היא שוהה (ישנן עדויות לפריטים שחיו 108 ימים בטמפרטורה של 3°C ולעומת זאת פריטים שחיו 29 יום בטמפרטורה של 28°C מעלות). כאשר השלולית מלאה מים כל הדפניות הן נקבות, והן מתרבות ברביית בתולים (ללא תא זכרי). כאשר השלולית קרובה להתייבשות מתפתחים זכרים, ואז הם מתרבים ברבייה זוויגית (תא זכרי ונקבי).
לקראת התייבשות השלולית מטילות הדפניות ביצי קיימא. לביצים אלו דופן עבה, והן אינן מתייבשות גם כאשר השלולית מתייבשת. בחורף שלאחר מכן, כאשר השלולית תתמלא שוב מים, יתפתחו הסרטנים מביצי הקיימא.
מינים אחדים של דפניה מצויים בישראל.
דפניה משריצה
דון הרצפלד

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1976 (בן 48) פרמונט, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (1998)  Mission San Jose High School 
 http://www.bitterfilms.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דון הרצפלד (באנגלית: Don Herzfeldt; נולד ב-1 באוגוסט 1976) הוא במאי, תסריטאי ויוצר סרטים עצמאיים אמריקאי.
הרצפלד מוכר בעבודות המציגות דמויות מקל המצוירות ברישומי יד, תסריטים מאופייני הומור שחור, קומדיה טרגית וסוריאליזם. סרטיו הם אבסורדים ונעים בין סרטים פילוסופיים עם תמות אקזיסטנציאליסטיות לסרטי קומדיית סלפסטיק. סרטיו World of Tomorrow ו־Rejected היו מועמדים היו מועמדים פעמיים לפרס האקדמיה עבור סרט האנימציה הקצר הטוב ביותר.
עבודתו של הרצפלד תוארה כ"אחת האנימציות המשפיעות ביותר שנוצרו", "זה קולנוע שמפתיע מספר פעמים בעוצמות שהוא מייצר וכל פעם שנדמה כי הוא נגרר לקלישאה, מופיע משפט או דימוי שמרומם את הסרט מחדש".
הערות שוליים

↑  Marc Savlov, Fri., Nov. 11, 2011, Beautiful Bitter, www.austinchronicle.com (באנגלית)
↑  פסטיבל ירושלים 2012: המלצות ואזהרות על סרטים שכבר ראינו, באתר סריטה, ‏4 ביולי 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 140832289  ISNI: 0000 0000 7891 1753  LCCN: no2009016266  VIAF: 78917594   WorldCat (עם VIAF): 78917594
גסטרוסכיזיס

| --- | --- |
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 שכיחות:  2–5 לכל 10,000 לידות
 סיבות:  אין סיבה ודאית
 גורמי סיכון:  גיל צעיר של האם, עישון וצריכת אלכוהול
 אבחון:  באמצעות בדיקת אולטרסאונד
 טיפול:  ניתוח מיד לאחר הלידה
 סיבוכים:  בעיות בהזנה, לידה מוקדמת, פיגור גדילה תוך-רחמי
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  975583 
 MeSH:  D020139
 סיווגים
 ICD-11:  LB02 
 
גסטרוסכיזיס (מלטינית: Gastroschisis; בעברית: היעדר דופן הבטן) הוא מום מולד שבו המעי של התינוק יוצא מחוץ לגוף דרך חור ליד הטבור. גודל החור משתנה, ואיברים אחרים, כמו הקיבה והכבד, עשויים להופיע גם מחוץ לגוף התינוק. הסיבוכים עשויים לכלול בעיות האכלה של התינוק, לידה מוקדמת, אפרסיה במעיים, ופיגור גדילה תוך רחמי.
הסיבה לכך בדרך כלל לא ידועה. השיעורים גבוהים יותר בקרב תינוקות שנולדים לאמהות מעשנות, שותות אלכוהול, או מתחת לגיל 20. באמצעות אולטרסאונד במהלך ההיריון ניתן לאבחן את המום, אך האבחנה יכולה גם להתרחש בלידה. גסטרוסכיזיס שונה מאומפלוצלה בכך שאין קרום המכסה את המעי.
אופן הטיפול הוא ניתוח, אשר מבוצע זמן קצר לאחר הלידה. אצל תינוקות עם מומים גדולים, לפעמים יכוסו קודם האיברים החשופים בחומר מיוחד, ולאחר מכן יוחזרו באופן איטי אל חלל הבטן. שיעור הגסטרוסכיזיס הוא כ-4 ל-10,000 לידות ונמצא במגמת עלייה.
תסמינים

אין תסמינים במהלך ההריון. כ-60 אחוז מהתינוקות עם גסטרוסכיזיס נולדים פגים. בלידה, לתינוק יהיה חור קטן (בגודל של פחות מ4 סנטימטרים) בבטן, בדרך כלל מצד ימין של הטבור. דרך חור זה, יצאו חלק מהמעיים. במקרים נדירים, הכבד והקיבה עשויים גם הם לצאת מדופן הבטן דרך החור. כתוצאה מכך, לאחר הלידה, איברים אלה חשופים ישירות לאוויר.
גורמים

הגורם לגסטרוסכיזיס אינו ידוע. במקרים מסוימים, הגורם יכול להיות גנטי, וייתכן כי גורמים סביבתיים שהאם נחשפת אליהם במהלך ההיריון, ישפיעו גם הם. גורמי הסיכון כוללים צריכת אלכוהול, עישון וגיל צעיר של האם.
פתופיזיולוגיה

במהלך השבוע הרביעי של ההתפתחות העוברית של התינוק, צדי הגוף של העובר מתקפלים אל קו האמצע ומתמזגים יחד כדי ליצור את חלק הגוף הקדמי. עם זאת, במקרה של גסטרוסכיזיס ופגמים אחרים בדופן הבטן, תהליך זה לא מתרחש, מפני שאחד מצדי הגוף מתקשה להתקפל אל קו האמצע ולהתמזג עם הצד השני. כתוצאה מכך מתאפשרת יציאה של המעיים מחוץ לדופן הבטן והמעיים בדרך כלל גורם לבקע בשריר הבטן הישר, בצד ימין של הטבור. הגורמים האחראים לתנועה של צדי הגוף כלפי קו האמצע של הגוף, כמעט ולא ידועים. הבנה טובה יותר של הגורמים האלו, תעזור להסביר למה גסטרוסכיזיס מתרחשת לרוב בצד ימין של הטבור, בעוד שפגמים אחרים על פני הבטן מתרחשים בדרך כלל במרכזה.
לפחות שש השערות הוצעו עבור הפתופיזיולוגיה:
1. כישלון בהתפתחות שכבת המזודרם
2. קרע במעטפת שק העובר מסביב לאזור הטבור
3. שיבוש בווריד הטבורי הימני מובילה להיחלשות של קיר הגוף והיווצרות בקע במעי
4. שיבוש בשק החלמון ובעורק וויטליה
5. התקפלות חריגה של צדי הגוף
6. כישלון באיגוד שק החלמון ומבנים ויטלינים קרובים
ההשערה הראשונה לא מספקת הסבר מדוע הכישלון בהתפתחות שכבת המזודרם מתרחש באזור כל כך קטן וספציפי. ההשערה השנייה לא מספקת הסבר לאחוז הנמוך של אנורמליות הקשורה לגסטרוסכיזיס בהשוואה לאומפלוצלה. את ההשערה השלישית ביקרו בטענה כי אין תוספת כלי דם של הבטן הקדמית על ידי הוריד הטבורי. ההשערה הרביעית התקבלה בחלקה אך מאוחר יותר הראו כי עורק וויטליה הימני לא קשור לאספקה לחלק הקדמי של הבטן. על מנת לבסס את ההשערה החמישית יש צורך בעוד ראיות.
אבחנה

במדינות העולם המפותחות, כ-90% מן המקרים יזוהו תוך בדיקת אולטרסאונד רגילה, בדרך כלל בטרימסטר השני להריון.
להבדיל מפגמים נוספים בדופן הבטן, כמו אומפלצולה, בגסטרוסכיזיס אין קרום או צפק העוטף את הפגם והפגם בדרך כלל קטן יותר.
טיפול

גסטרוסכיזיס מצריך ניתוח על מנת להשיב את המעיים החשופים לחלל הבטן ולסגור את החור בבטן. לפעמים הניתוח יתבצע באופן מידי ולפעמים יכוסה קודם החלק מהמעי שיצא מן הבטן ונחשף לאוויר, ורק לאחר מכן יבוצע הניתוח. ייתכן ויידרש יותר מניתוח אחד, כאשר רק ב-10% מן המקרים ניתן לסיים את התהליך הרפואי בניתוח יחיד.
לנוכח הידיעה כי התינוק סובל מגסטרוסכיזיס, מומלץ ללדת בבית חולים אשר ערוך למקרים כאלו כך שהניתוח יוכל להתבצע במהירות הנדרשת. הולדת התינוק במוסד שלא ערוך לניתוח שכזה והעברת התינוק למוסד רפואי בו ניתן לנתח את התינוק, מסכנת את התינוק ולא רצויה.
ניתוח קיסרי לא בהכרח עדיף על לידה טבעית ולא הוכח כי יהיו תוצאות טובות יותר אם התינוק ייוולד בניתוח קיסרי. לכן, ניתוח קיסרי יתבצע רק אם יהיו סיבות אחרות שיובילו לכך.
הסיבה העיקרית לזמן ההחלמה הארוך היא הזמן שלוקח למעי של התינוק לחזור לתפקד באופן נורמלי. לאחר הניתוח, התינוק מוזן על ידי עירוי ובהדרגתיות מורגל לאכילה רגילה.
פרוגנוזה

אם הגסטרוסכיזיס לא מטופל, הוא קטלני עבור התינוק. שיעור ההישרדות עבור תינוקות אשר מטופלים הוא 90%.
עלולים להתרחש ליקויים נוספים כמו תפקוד מופחת של המעי, זרימת דם לא תקינה אל החלקים החשופים ובנוסף, עלולה להיות כמות פחותה של מעיים מן הכמות התקינה.
כל אלו עלולים להעמיד את התינוק בסכנה לדלקת מעי נמקית.
בנוסף, עקב היותו של המעיים חשוף לאוויר, תינוקות עם גסטרוסכיזיס נמצאים בסיכון מוגבר לזיהום וצריכים להיות תחת השגחה צמודה.
אפידמיולוגיה

נכון לשנת 2015, השכיחות בעולם הייתה בין 2 ל-5 לידות לכל 10,000 לידות חי אך השכיחות למום נמצאת במגמת עלייה.
בשנת 2017 המרכז לבקרת מחלות ומניעתן העריך כי כ-1,871 תינוקות נולדים בארצות הברית כל שנה עם גסטרוסכיזיס.
ראו גם

השפעת עישון על היריון
לקריאה נוספת

Hoyme, H. E., Higginbottom, M. C., & Jones, K. L. (1981). The vascular pathogenesis of gastroschisis: intrauterine interruption of the omphalomesenteric artery. The Journal of pediatrics, 98(2), 228-231.
Devries, P. A. (1980). The pathogenesis of gastroschisis and omphalocele. Journal of pediatric surgery, 15(3), 245.
Torfs, C. P., Katz, E. A., Bateson, T. F., Lam, P. K., & Curry, C. J. (1996). Maternal medications and environmental exposures as risk factors for gastroschisis. Teratology, 54(2), 84-92.
Werler, M. M., Sheehan, J. E., & Mitchell, A. A. (2002). Maternal medication use and risks of gastroschisis and small intestinal atresia. American journal of epidemiology, 155(1), 26-31.
דיינאליט

| --- | --- |
גביש דיינאליט בגובה 2 ס"מ, מהאתר בו נתגלה לראשונה (רוקפורט במסצ'וסטס)
גביש דיינאליט בגובה 2 ס"מ, מהאתר בו נתגלה לראשונה (רוקפורט במסצ'וסטס)
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   Fe2+4Be3(SiO4)3S 
 מערך קריסטלוגרפי:  איזומטרי
 צורת הגביש:  הגבישים אוקטהדרליים או דודקהדרליים עד 10 ס"מ. בדרך כלל כמסה חסרת צורה.
 צבע:  צהוב, ורוד, חום אדמדם, אדום. חסר צבע בשקף מנוסר
 ברק:  זגוגי או שמנוני
 שקיפות:  שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה בכיוונים {111} ו־{111}
 שבירה:  תת-קונכייתית עד בלתי שווה
 קשיות:  6-5.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.46-3.28
 שרטוט:  לבן אפרפר
 מינרלים נלווים:  מגנטיט, קלציט, גארנט, אלביט, קסיטריט, פיריט, מוסקוביט קוורץ, ארסנופיריט וכלוריט
דֵיינָאלִיט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) השייך לקבוצת ההלוויט, והמכיל ברזל, בריליום וגופרית.
תכונות > הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של הדיינאליט היא Fe2+4Be3(SiO4)3S
הדיינאליט יוצר תמיסה מוצקה עם ג'נהלוויט (Zn4Be3(SiO4)3S) ועם הלוויט (Mn4Be3(SiO4)3S).
הדיינאליט מתגבש במערכת האיזומטרית, חבורת סימטריות נקודתית הקסטטרהדרלית ( {\bar {4}}3m\,\!), וחבורת סימטריות מרחבית P43n. הפרמטר של תא היחידה הוא: Å‏a=820-823‏.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים של הדיינאליט אוקטהדרליים או דודקהדרליים עד 10 ס"מ. אם כי בדרך כלל המינרל מופיע בטבע כמסה חסרת צורה. לדיינאליט יש פצילות גרועה בכיוונים {111} ו־{111}. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5.5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.36 גרם לסמ"ק.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא איזוטרופי. מקדם שבירה של הדיינאליט הוא:n=1.753-1.771 ‏. גבישי הדיינאליט שקופים למחצה. צבעם צהוב, ורוד, חום אדמדם ואדום. בשקף מנוסר הדיינאליט הוא חסר צבע. הברק של הדיינאליט הוא זגוגי או שמנוני.
גילוי ומקור השם

הדיינאליט נתגלה ב-1866 במחצבות הגרניט של העיירה רוקפורט (Rockport) במחוז אסקס (Essex) במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית וקרוי על שם הגאולוג והזואולוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה (1895-1813).
מקור ותפוצה

הדיינאליט הוא מינרל נדיר המצוי בסלעי גרניט בפגמטיטים המכילים בדיל (בחברת אלביט קסיטריט פיריט ומוסקוביט) בסלעי סקארן (סלע מותמר בהתמרת מגע בחברת מגנטיט גארנט ואוריט) ובמשקעים הידרותרמיים (בחברת ארסנופיריט, קוורץ וכלוריט).
העובדה שבטבע לא מצוי דיינאליט טהור, והוא מצוי תמיד בתמיסה מוצקה עם הלוויט או ג'נהלוויט, כאשר התערובת העשירה ביותר מכילה לא יותר מ-86% של Fe2+, כמו גם העובדה שהחוקרים התקשו לייצר דיינאליט בתנאי מעבדה, גררה את המסקנה שדיינאליט טהור אינו יציב. אך המחקר של חסן וגרונדי (ראו לקריאה נוספת) הוכיח כי המינרל הטהור יציב.
מקומות בהם ניתן למצוא דיינאליט כוללים את מחצבות הגרניט של העיירה רוקפורט (Rockport) במחוז אסקס (Essex) במדינת מסצ'וסטס (המקום בו נתגלה לראשונה) והר מואט (Moat Mountain) במחוז קרול (Carroll ) בארצות הברית; הר נידלפוינט (Needlepoint Mountain) בקולומביה הבריטית והאי ואלרוס (Walrus Island) מפרץ ג'יימס בקוויבק שבקנדה; ברדרות (Redruth) בקורנוול שבאנגליה; במכרה קארה (Kara) בטסמניה שבאוסטרליה; ובמכרה מיהארה במחוז הירושימה שביפן.
לקריאה נוספת

Ishmael Hassan, H. Douglas Grundy, The crystal structures of helvite group minerals, American Mineralogist, Volume 70, pages 186-192, 1985