stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליוזנה (מחוז משנה)

מחוז משנה ליוזנה (בבלארוסית: Лёзненскі раён; ברוסית: Лио́зненский райо́н) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ליוזנה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ליוזנה 17,659 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 15,734 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 86.66% בלארוסים, 10.74% רוסים, 1.22% אוקראינים ו-1.38% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (65.62%) ורוסית (33.18%).
לאון פייה

| --- | --- |
 לידה:  6 בדצמבר 1803 פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 פטירה:  20 במרץ 1868 (בגיל 64) ונציה, איטליה 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  תיכון הנרי הרביעי 
 תפקיד:  מנהל כללי (1840–1847) 
 
לֶאוֹן פִּייֶה (בצרפתית: Léon Pillet‏ 6 בדצמבר 1803 - 20 במרץ 1868) היה עיתונאי צרפתי, עובד מדינה ומנהל האופרה הלאומית של פריז מ-1840 עד 1847. פייה, שהיה מינוי פוליטי, היה כנראה המנהל הפחות-מצליח של האופרה הפריזאית במאה ה-19.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים ולימודים

ריימונד-פרנסואה-לאון פייה נולד בפריז, בן לפאביין פייה (1855-1772), עיתונאי ומנהלן צרפתי. לאחר לימודים בליציאום נפוליאון (כיום ליציאום אנרי הרביעי), המשיך פייה בלימודי משפטים והצטרף למשרדו של עורך דין בשם מוגין.
ביוגרפיה > עיתונאי

פייה היה שותף לייסוד ה"נובו ז'ורנאל דה פריז" בשנת 1827, שם עבד בעיקר כמבקר התיאטרון של העיתון. בהמשך, כשדיכוי זכויות היתר של העיתונים הגדולים נתן חופש-פעולה רב יותר למיזם, היה פייה לעורך עיתונו, והפך אותו לעיתון פוליטי, שתמך בליברליות וברדיקליות של צרפת. במהפכת יולי 1830 חתם על מחאת העיתונאים נגד הגבלות הממשלה על העיתנות, ובמשך שלושה ימים, 26, 27 ו-28 ביולי, יצא עיתונו, שנודע עכשיו פשוט בשם "הז'ורנאל של פריז", פעמים אחדות ביום. עקב תמיכתו במעבר לממשלה שמרנית יותר, שהתרחש ב-13 במרץ 1831, השתלטו על העיתון אנשי עסקים קפיטליסטים, שראו בעין יפה את המשטר החדש, אבל פייה המשיך בתפקידו כמנהל ותמך במדיניות מיניסטריאלית.
עובד מדינה

בשנת 1834 קיבל פייה מינוי ממשלתי כ"maître des requêtes en service extraordinaire" והו מופיע ב"אלמנך המלכותי" החל ב-1836 כנציב המלכותי ומזכיר הוועדה המיוחדת לקונסרבטואר ולתיאטראות המלכותיים. בתפקידו זה היה פייה המנהל הממונה על האופרה של פריז.
לבריתן

פייה גם טיפח שאיפות כלבריתן. בתקופת כהונתו כנציב, היה שותף לכתיבת לברית לאופרה בשלוש מערכות "לה ונדטה", עם
אדולף ונואה, למוזיקה מאת אנרי דה רולץ. היצירה עלתה על בימת האופרה ב-11 בספטמבר 1839, אבל התקבלה בחיוב. היא הורדה מעל הבמה לאחר ההצגה השביעית ב-11 באוקטובר, לצורך תיקונים ושיפורים, במהלכם צומצמה לשתי מערכות.
ב-22 בינואר 1840 ב8וצעה בגרסתה החדשה יחד עם הבלט בשלוש מערכות "לה סומנאמבולה", אבל מכירת הכרטיסים הדלה, בסך 1,237 פרנק ו-30 סנטים, הביאה להסרתה לאחר ההצגה השישית במתכונתה המתוקנת, ב-1 במאי 1840.
מנהל באופרה של פריז

ב-1 ביוני 1840
התמנה פייה, מתוך שיקול פוליטי, "כיון שלא היה אמן אף לא יזם אמיתי", להנהלה משותפת של האופרה הלאומית של פריז, שם הצטרף אל אנרי דופונשל, שכיהן כבר בתפקיד זה. השניים הסתכסכו, ודופנשל פרש באוקטובר 1841,ופייה נשאר המנהל היחיד, מצב שהניע כנראה את ריכרד וגנר לאמירה, שהאופרה מנוהלת על ידי מינויים פוליטיים, כגמול." וגנר הציג לפייה את הלברית לאופרה ההולנדי המעופף. פייה גילה עניין בעלילה, אבל תגובתו למוזיקה הייתה ההשפלה הקשה ביותר שווגנר ידע מעודטו בפריז, כי פייה הציע לרכוש ממנו את הלברית כדי למסור אותה לאחד המלחינים שעמו היה קשור בחוזה, כדי שיכתוב לה את המוזיקה. וגנר מכר את "ההולנדי המעופף" תמורת סכום זעום של 500 פרנק.
 פייה השתמש ברעיון של וגנר להפקת אופרה חדשה, "Le vaisseau fantôme", למוזיקה מאת פייר-לואי דיטש (לברית מאת פול פושה), אך היא נכשלה.
רוזין שטולץ, זמרת המצו-סופרן הראשית באופרה של פריז, הייתה לפילגשו של פייה, והוא התחיל לדרוש, שהיא תככב בכל אופרה שתעלה על הבמה. דרישה זו גרמה בסופו של דבר לסכסוכים בתוך הלהקה ולשערורייה. ייתכן, שלפייה ושטולץ נולד ילד.
נוסף לכך, הן הלבריתן המצליח ביותר בימים ההם, אז'ן סקריב, שהאשים את פייה בכך שהאופרה הלא-גמורה של גאטנו דוניצטי, "הדוכס מאלבה", לא עלתה על הבמה, והן המלחין עתיר ההצלחה, ג'אקומו מאיירבר, שלא רצה ללהק את שטולץ באופרה החדשה שלו "הנביא", מיאנו לעבוד עם פייה אחרי 1845. פייה הותקף על ידי העיתונות וסבל הפסדים כספיים בתיאטרון.
פייה הזמין את ורדי להלחין אופרה ללהקה בנובמבר 1845 ובפברואר 1847, אך ורדי דחה את ההזמנה. תוך שבוע ממועד הגעתו של ורדי לפריז, ב-27 ביולי 1847, הצטרפו דופונשל ונסטור רוקפלאן לפייה כמנהלים שותפים (31 ביולי 1847) וורדי קיבל את ההזמנה הראשונה מן הלהקה והסכים לעבד את "הלומברדים" ללברית חדשה בצרפתית, שהוכתרה בשם "ירושלים". באוקטובר או נובמבר אולץ פייה לפרוש מן ההנהלה והאופרה המחודשת של ורדי עלתה בהצגת בכורה ב-26 בנובמבר 1847.
מנהל באופרה של פריז > הצגות בכורה

בתקופת כהונתו של פייה בהנהלת האופרה של פריז, הוצגו הבכורות הבאות:
ז'יזל, בלט פנטסטי ב-2 מערכות, למוזיקה מאת אדולף אדם (תוספת מוזיקה מאת פרידריך בורגמילר וכוריאוגרפיה מאת ז'אן קוראלי וז'יל פרו,(28 ביוני 1841)
"La reine de Chypre", גראנד אופרה ב-5 מערכות מאת ז'אק פרומנטל הלוי, (22 בדצמבר 1841)
"Le guerillero", אופרה ב-2 מערכות מאת אמברואז תומא (22 ביוני 1942)
"La jolie fille de Gand", בלט-פנטומימה ב-3 מערכות למוזיקה מאת אדם וכוריאוגרפיה מאת אלבר (22 ביוני 1842)
" vaisseau fantôme, ou Le maudit des mers" אופרה ב-2 מערכות מאת פייר-לואי דיטש (9 בנובמבר 1842)
"שארל השישי", אופרה ב-5 מערכות מאת הלוי (15 במרץ 1843)
"לה פרי", בלט פנטסטי ב-2 מערכות למוזיקה מאת בורגמילר וכוריאוגרפיה מאת קוראלי (17 ביולי 1843)
"דום סבסטיאן", גראנד אופרה ב-5 מערכות מאת גאטנו דוניצטי (13 בנובמבר 1843)
"ליידי הנרייט או המשרתת מגריניץ'", בלט פנטומימה ב-3 מערכות מאת פרידריך פון פלוטו (מערכה ראשונה), בורגמילר |(מערכה שנייה) ואדואר דלדווז (מערכה שלישית), וכוריאוגרפיה מאת ז'וזף מאזילייר
"Le lazzarone, ou Le bien vient en dormant", אופרה ב-2 מערכות מאת הלוי (29 במרץ 1844)
"Eucharis", בלט פנטומימה ב-2 מערכות למוזיקה מאת דלדווז וכוריאוגרפיה מאת קוראלי
"אותלו", אופרה ב-3 מערכות מאת ג'ואקינו רוסיני, בתרגום אלפונס רוייה וגוסטב וואז (2 בספטמבר 1844)
"ריצ'רד בפלסטינה", אופרה ב-3 מערכות מאת אדולף אדם (7 באוקטובר 1844)
"מרי סטיוארט", גראנד אופרה ב-5 מערכות מאת לואיס נידרמאייר (6 בדצמבר 1844)
"Le diable à quatre", בלט פנטומימה ב-2 מערכות למוזיקה מאת אדם וכוריאוגרפיה מאת מאזילייר (11 באוגוסט 1845)
"כוכב סביליה", גראנד אופרה ב-4 מערכות מאת מייקל באלף (7 בדצמבר 1845)
לוצ'יה די למרמור, אופרה ב-4 מערכות מאת דוניצטי 20 בפברואר 1846)
"משה על הר סיני", אורטוריה מאת פליסיין דוויד (23 במרץ 1846)
"פקואיטה", בלט פנטומימה ב-2 מערכות למוזיקה מאת דלוודז וכוריאוגרפיה מאת מאזילייר (1 באפריל 1846)
"המלך דוד", אופרה ב=3 מערכות מאת אוגוסט מרמה (3 ביוני 1846)
"L'âme en peine", אופרה ב-2 מערכות מאת פלוטו (29 ביוני 1846)
"בטי", בלט ב-2 מערכות למוזיקה מאת אמברואז תומא וכוריאוגרפיה מאת מאזילייר
"רוברט ברוס", אופרה של תערובת קטעים ב-3 מערכות למוזיקה מאת רוסיני (30 בדצמבר 1846)
"Ozaï", בלט פנטומימה ב-2 מערכות למוזיקה מאת קזימיר ז'יד וכוריאוגרפיה מאתצ קוראלי (26 באפריל 1847)
"La bouquetière", אופרה במערכה 1 מאת אדם (31 במאי 1847)
"La Fille de marbre", בלט פנטומימה למוזיקה מאת צ'זארה פוני וכוריאוגרפיה מאת ארתור סן-לאון (20 באוקטובר 1847)
"ירושלים", גראנד אופרה ב-4 מערכות מאת ג'וזפה ורדי (עלתה בהצגת בכורה זמן קצר אחרי פרישת פייה) (26 בנובמבר 1847)
הערות שוליים

↑  vol. 12, p. 1015 ארכיב גראנדיקשונר, כרך 12, עמ' 1015
↑  p. 1449 ואפרו 1858, גוגל בוקס id=OSVCAAAAcAAJ&pg=PA1449 עמ' 1449
↑  מגזין פרייזר לעיר ולמדינה, כרך 17 (1838), עמ' 209
↑  p. 160 פיטו 1990, עמ' 1060; תאודור לז'ארט, 1878
↑  לוין 2009, עמ' 382, וגרהארד 1998, עמ' 35, אומרים שפייה הצטרף לדופנשל כמנהל שותף ב-1 ביוני 1840, ואילו פונטיין 2003, עמ' 23, נוקב בתאריך 1 ביוני 1841. נראה שפונטיין אינו מדייק, כיון שגסט 2008, עמ' 326, מציין שב-1849 שיגר פייה, "כמנהל האופרה", שליח ללונדון לשאת ולתת על הופעה חוזרת של הבלרינה מארי טליוני באופרה של פריז.]
↑  גם כאן חלוקות הדעות לגבי המועד לראשית כהונתו של פייה כמנהל יחיד
↑  [Richard Wagner, Hans Gal, English translation Victor Gollancz Ltd. 1976, pp 26-7, isbn 0-8128-1942
↑  יהואש הירשברג, "קסם האופרות של ורדי", הוצאת כרמל 2014 מסת"ב 978-965-540-407-4, עמ' 273
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14853651d (data)  GND: 1018150730  ISNI: 0000 0000 0139 9878  LCCN: no89021476  NLG: 262948  SUDOC: 138752265  VIAF: 262531693   WorldCat (עם VIAF): 262531693
לסביות בגרמניה הנאצית

לסביות בגרמניה הנאצית נדרשו למלא תפקידים נשיים כאמהות ורעיות, ובמידה והחזיקו בתפקידים אלו, נטייתן המינית לא עניינה את המשטר. אולם, לסביות רבות לא היו נשואות או אמהות, ולא יכלו לציית לדוקטרינה הנאצית, ולכן למרות שלא ניתן היה להאשים אותן בפלילים (על פי סעיף 175), הן נרדפו על בסיס התאמה מגדרית, כלומר על בסיס אי התאמתן לנורמות שהוצמדו לנשיות, ובפרט נישואים לגבר.
לסביות יהודיות, צועניות וקומניסטיות נרדפו, הוגלו והושמדו בעיקר בשל השתייכותן לקבוצות ספציפיות שנרדפו על ידי הנאצים. לסביות רבות שלא השתייכו לקבוצות אלו הוגדרו כ"אי-חברותיות" ("א-סוציאליות") ונשלחו למחנות ריכוז כשהן מסומנות במשולש שחור.
לפני עליית הנאצים

בתקופת רפובליקת ויימאר, היה ריכוז משמעותי של הומוסקסואלים ולסביות בברלין, שבה פעלו כמאה מועדונים בהם יכלו הומוסקסואלים ולסביות לבלות באופן גלוי. בתרבות הפופולרית הייתה נראות לחד מיניים והתפרסמו מגוון רחב של יצירות ספרות הנוגעות לחייהם וכן עיתונים וכתבי עת ייחודים. הצנזורה, התעלמה מפרסומים בעלי תוכן מיני כל עוד הם הופצו לקהילות סגורות ולא לקהל הרחב. כן פעלו ליגות ידידות והליגה לזכויות אדם (Bund für Menschenrecht) בהן היו חברות נשים לסביות.
יחסי מין לסביים לא הטרידו את מרבית הפוליטיקאים והמחוקקים כמו יחסי מין בין גברים ואף היו שטענו שאלו אינם יחסי מין משום שאינם כוללים חדירה. הם הוגדרו, לעיתים, כאוננות הדדית. כל עוד מין לסבי התקיים בצינעה וללא נראות ציבורית הרשויות נטו להעלים ממנו עין.
עליית השמרנות הפוליטית בשנותיה האחרונות של רפובליקת וויימר הביאה לסדרה חדשה של צעדים מדכאים נגד לסביות. בשנת 1928, למשל, אסרה המשטרה להמשיך להפיץ מגזינים וספרות לסבית בהתבסס על חוק הגנת הנוער מפני פרסומים מגונים. שמרנים, דרשו לחוקק חוקים פליליים נגד יחסי מין לסביים. הם גם הוקיעו את התנועה לזכויות האישה וטענו שזהו ניסיון לשדל את נשות גרמניה להומוסקסואליות.
תחת השלטון הנאצי

בגרמניה הנאצית, נחשבה ההומוסקסואליות לפשע, על סמך סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני. יחסי מין בין נשים לא נכללו בהגדרה של הומוסקסואליות, משום שהניחו שביחסי מין לסביים אין חדירה וכי יחסי מין בין נשים לא מונעים יחסים עם גברים. עורך הדין וחבר ה-SS, רודולף קלייר, טען שלסביות הן ניוון של הגזע הארי ועל כן ביקש להכיל את סעיף 175 גם על נשים אך לא הצליח להביא להרחבת הסעיף. הימלר כנראה מעולם לא הביע את דעותיו ביחס ללסביות.
האישה הארית נדרשה לחינוך ילדיה וניהול הבית ולסביות היו לרוב רווקות וללא ילדים, ועל כן ערערו את האידאולוגיה הנאצית. עיקר דאגתו של המשטר הנאצי מהלסביות הייתה מתוך חשש שמא ייווצר קושי להבדיל בין זוג חברות שבסיס הקשר ביניהן חברותי לבין זוג לסביות.
לאחר מינויו של היטלר כקנצלר, סגרה המשטרה את המועדונים והפאבים שנחשבו להומוסקסואליים, דבר אשר יצר אצל הלסביות כורח להיפגש בסודיות. לסביות רבות ניתקו את קשריהן החברתיים והיגרו. אחרות ביצעו "נישואי הגנה" בכך שהתחתנו עם הומוסקסואלים.
אף על פי שלנאצים לא הייתה מדיניות מסודרת כלפי לסביות, המשטרה נהגה לעיתים לעצור לסביות באשמת "א-חברותיות" - ביחד עם אחרים אשר לא התאימו לנורמות האריות, ולכן נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. לסביות, בניגוד להומוסקסואלים, לא אולצו לענוד "משולש ורוד" כאות זיהוי וקלון, אך נשאו לעיתים "משולש שחור" שהיה סמלם של קבוצות שנחשבו ה"א-חברותיים". למרות העובדה כי מעצרים של לסביות היו יחסית מועטים, במקרים רבים הן קיבלו איומים על חייהן ונמצאו בסכנה מתמדת.
בין השנים 1938‏-1945 הועמדו בווינה לדין 79 נשים על יחסים לא טבעיים. ר. איימי אלמן טוענת כי מפני שלסביות ענדו משלוש שחור אין תיעוד מדויק שלהן במחנות הריכוז.
ריצ'רד פלאנט מזכיר בספרו "The pink triangle" שלושה מקרים בהן לסביות נעצרו" הראשון ב-1940 כאשר חיילי SS פשטו על בר לסבי ועצרו את הנשים שהיו במקום. מקרה נוסף תועד בזכרונותיה של איסה ורמרן שבעת שהותה במחנה הריכוז ראוונסבריק, אסירות מבוגרות תקפו שתי אסירות צעירות שחשבו שיש להן רומן. הסוהרת איימה על האסירות שתעניש אותן משום שיחסים לסביים הם פשע. ב-1944 הלשינו על שתי חיילות בלופטוואפה שהן לסביות. הן ועוד שלוש לסביות נוספות נעצרו. הסוהרים איפשרו לשבויים צרפתיים ורוסים לאנוס אותם והבטיחו לכל אחד שיחדור לאחת הנשים יקבל בקבוק שמפנייה.
בארכיון של אתר ההנצחה של מחנה הריכוז ראוונסבריק יש ראיות של ארבע נשים שהוגדרו גם כלסביות: שתיים מהן נרדפו מסיבות פוליטיות, שתיים בגלל היותן יהודיות. אחת האסירות היהודיות ענדה גם את המשולש שחור בשל קשר מיני עם לא-יהודיות.
בתרבות הפופולרית > Aimée & Jaguar

הסרט "אֶמֶה ויגואר" (1999) בבימויו של מקס פֶרְבֶּרבּוֹק (Max Färberböck) שעלילתו מתרחשת בברלין לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, עוסק בפרשיית אהבתן של פֶלִיצה, יהודייה החברה בארגון מחתרתי, ושל לילי ווסט, אם לארבעה שבעלה משרת בחזית.
הסרט מבוסס על ספר שנכתב על ידי אריקה פישר, שכתבה אותו לאחר מחקר מעמיק בהתבסס על ראיונות עם אליזבת ווסט (לילי), בניה של לילי ומעגל החברים של פליצה. את פליצה גילמה השחקנית הגרמניה מריה שראדר (שאף קראה לביתה פליסה על שם הדמות אותה גילמה) ואת אליזבת גילמה יוליאנה קלר.
בתרבות הפופולרית > ‎4  Minuten‎

הסרט "4 דקות" (2006) בבימויו של כריס קראוס (Chris Kraus) עוסק בקשר שנוצר בין ג'ני, פסנתרנית מחוננת המרצה עונש מאסר באשמת רצח, לבין טְרָאוּדֶה הקשישה, המלמדת פסנתר בבית הכלא, כאשר בתקופת מלחמת העולם השנייה הוצאה אהובתה של טראודה להורג בידי הנאצים בשל היותה קומוניסטית.
בתרבות הפופולרית > מתחת לעור

המחזה "מתחת לעור" מאת יונתן קלדרון מבוסס על סיפור אמיתי ועוסק במערכת היחסים בין הקצינה הנאצית אילזה קולמן לבין האסירה היהודייה לוטה רוזנר במחנה הריכוז נוינגמה. לקראת סוף המלחמה, עם התקרבות צבא בעלות הברית, החליטו שלטונות הנאצים על חיסול המחנה. לאחר שהאסירות עליהן פיקדה הועברו בטרנספורט לברגן-בלזן, לבשה הקצינה הנאצית מדי אסירה, התחזתה ליהודייה ונכנסה מרצונה החופשי לברגן-בלזן, ספק על מנת להתחמק מעונש על פשע מלחמה וספק על מנת להיות קרובה לאהובתה.
ראו גם

הומוסקסואליות
סעיף 175
זכויות להט"ב באירופה
מרגוט הוימן
פרידה בלינפנט
לקריאה נוספת

Schoppmann, Claudia. Days of Masquerade: Life Stories of Lesbians During the Third Reich. Allison Brown, tr.. New York, Columbia University Press, 1996
Plant, Richard. The Pink Triangle: The Nazi War Against Homosexuals. York: H. Holt, 1st ed, 1986. ISBN 0-8050-0059-3
הערות שוליים

1 2 3  R. Amy Elman PhD, Triangles and Tribulations:, Journal of Homosexuality 30, 1996-03-26, עמ' 1–11 doi: 10.1300/J082v30n03_01
1 2  Hannah Elizabeth Crowder, Lesbians Under National Socialism:
Legal Indifference, Real Oppression, University of Saskatchewan Undergraduate	Research	Journal Volume 4, Issue 2
↑  Alex Ross, Berlin Story, The New Yorker, ‏January 19, 2015 (באנגלית)
1 2  Laurie Marhoefer, “The Book Was a Revelation, I Recognized Myself in it”: Lesbian Sexuality, Censorship, and the Queer Press in Weimar-era Germany, Journal of Women's History 27, 2015, עמ' 62–86 doi: 10.1353/jowh.2015.0016
↑  Marhoefer, Laurie,, Sex and the Weimar Republic : German homosexual emancipation and the rise of the Nazis, Toronto: University of Toronto Press, 2015, עמ' 71-73, ISBN 978-1-4426-1956-2
↑  Lesbians and the Third Reich, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית)
↑  Marhoefer, Laurie,, Sex and the Weimar Republic : German homosexual emancipation and the rise of the Nazis, Toronto: University of Toronto Press, 2015, עמ' 74, ISBN 978-1-4426-1956-2
1 2  Plant, Richard, 1910-1998., The pink triangle : the Nazi war against homosexuals, 1st ed, New York: H. Holt, 1986, עמ' 114-16, ISBN 0-8050-0059-3
↑  Spurlin, William J., 1954-, Lost intimacies : rethinking homosexuality under national socialism, New York: Peter Lang, 2009, עמ' 45, ISBN 978-0-8204-7892-0
↑  The encyclopedia of lesbian and gay histories and cultures., New York: Routledge, 1999, עמ' 539, ISBN 0-8153-4055-9
↑  Life in Nazi-controlled Europe, The Holocaust Explained (באנגלית)
↑  Being gay or lesbian under Nazi rule, CNRS News (באנגלית)
↑  Claudia Schoppmann, Nationalsozialistische Sexualpolitik und weibliche Homosexualität, Dissertation, FU Berlin, 1990.), Centaurus, Pfaffenweiler), 1991
↑  יונתן קלדרון, "מתחת לעור" (כולל קישור לטקסט המלא של המחזה), ב"אתר מחזאי ישראל"
↑   הילו גלזר, סיפור האהבה הבלתי אפשרי בין הסוהרת הנאצית לאסירה היהודיה, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2014
לינדה סמברנט

לינדה בריג׳יטה סמברנט (בשוודית: Linda Brigitta Sembrant; נולדה ב-15 במאי 1987) היא כדורגלנית שוודית, המשחקת בעמדת הבלמית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים

סמברנט החלה את הקריירה ככדורגלנית במועדון סרוויה, וממנו עברה למחלקת הנוער של המועדון בלינגה (אנ'). בקיץ שלאחר עונת 07–2006 שיחקה הבלמת בהשאלה במועדון לינקולן ליידיס. לקראת עונת 09–2008 עברה הבלמת למועדון AIK מליגת העל השוודית. בתום עונת 2007 זכתה סמברנט בתואר שחקנית השנה של איחוד השופטים השוודי בשל משחקה ההוגן. בנובמבר 2010 עברה הבלמת להאקן מליגת העל השוודית, עמה זכתה בגביע השוודי לנשים.
טירסה
עונה לאחר מכן עברה הבלמת לטירסה. עם טירסה זכתה סמברנט באליפות שוודיה לעונת 2012/13, אך החמיצה את סוף העונה לאחר שנפצעה ברצועה הצולבת. במהלך עונת 2014 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה 3:4 לוולפסבורג. באותה עונה עבר המועדון משבר כלכלי, מה שהוביל להכרזה על פשיטת רגל, יציאת הקבוצה מליגת העל השוודית ושחרור הכדורגלניות. עקב כך, סמברנט עברה למועדון מונפלייה מליגת העל הצרפתית.
יובנטוס
ב-15 ביולי 2019 עברה הבלמת ליובנטוס מליגת העל האיטלקית. בעונת 2019/20 הודחה הקבוצה בשלב 32 האחרונות של ליגת האלופות נגד ברצלונה. בעונת 2020/21 הודחה הקבוצה באותה השלב על-ידי האלופה המכהנת, אולימפיק ליון. בעונת 2021/22 הייתה הבלמת פצועה במהלך רוב העונה, וכך שיחקה רק בגמר ליגת האלופות מול ליון, מה שמנע את השתתפות הקבוצה בגמר ליגת האלופות שהתקיים באצטדיונה הביתי. בעונה שלאחר מכן הודחה הקבוצה בשלב הבתים.
במדי יובנטוס, זכתה סמברנט בדאבל האיטלקי 3 עונות ברציפות, כשהקבוצה זוכה באליפות ובקופה איטליה בין העונות 2019/20-2021/22. סמברנט זכתה גם בסופרקופה בעונות 2019 ו-2020/21.
באיירן מינכן
ב-15 בינואר 2023 עברה הבלמת בהשאלה לבאיירן מינכן מהבונדסליגה. עם באיירן זכתה הבלמת באליפות גרמניה לעונת 2023/24. ב-19 במאי 2024 חתמה סמברנט על הארכת חוזה בבאיירן עד 2025.
קריירת נבחרות

נבחרות צעירות
ב-2003 זומנה סמברנט לסגל נבחרת שוודיה U16, ואת הופעת הבכורה במדים הלאומיים ערכה ב-15 באוקטובר, בהפסד 4:2 נגד נבחרת גרמניה U16. ב-2004 נקראה הבלמת לשורות נבחרת שוודיה U17, ואת משחקה הראשון שיחקה ב-14 במאי 2004, בניצחון 3:1 על פינלנד. בעונות שלאחר מכן זומנה סמברנט לשורות נבחרות שוודיה U19 ו-U23, במדיהן הופיעה ב-38 משחקים בינלאומיים, כשאת המשחק האחרון היא משחקת ב-18 ביוני 2010, בהפסד 2:0 לנורווגיה.
הנבחרת הבוגרת
לקראת עונת 2007/08 השתתפה הבלמת במחנה אימונים של נבחרת שוודיה בקפריסין. ב-12 בפברואר 2008 ערכה הבלמת את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת בניצחון 2:0 על אנגליה, כשעלתה מהספסל בדקה ה-77. למרות שסמברנט היוותה חלק בלתי נפרד מהקבוצה בה שיחקה, היא לא זומנה לסגל לאולימפיאדת בייג׳ינג בקיץ 2008. במרץ אותה שנה זכתה סמברנט בגביע אלגארבה יחד עם הנבחרת. הבלמת זומנה לסגל הנבחרת ליורו 2009, אך יצאה מהסגל לפני תחילת הטורניר עקב פציעה בירך.
בקיץ 2011 נקראה סמברנט לסגל הנבחרת למונדיאל 2011. בטורניר שיחקה הבלמת לראשונה במשחק האחרון בשלב הבתים, בניצחון 2:1 על נבחרת ארה״ב. ברבע הגמר ניצחו השוודיות 3:1 את אוסטרליה, אך בחצי הגמר הפסידה באותה התוצאה ליפן. ב-16 ביולי 2011 ניצחה הנבחרת במשחק על המקום השלישי, בניצחון 2:1 על צרפת.
סמברנט הייתה בסגל נבחרת שוודיה לאולימפיאדת לונדון בקיץ 2012, ושותפה בארבעה משחקים. שנה לאחר מכן, נגרעה הבלמת מסגל הנבחרת ליורו 2013 עקב פציעה ברצועה הצולבת.
במאי 2015 זומנה הבלמת לסגל לקראת מונדיאל 2015. סמברנט שותפה בשלושה משחקים, כשהיא כובשת שער בתיקו 3:3 נגד ניגריה וכן בהפסד 4:1 לגרמניה בשמינית הגמר.
עקב כך שארבעה נבחרות אירופאיות הודחו בשמינית הגמר במונדיאל, תוכנן טורניר שיקבע את זהות המשתתפת האירופאית השלישית באולימפיאדה. סמברנט שותפה בכל המשחקים והעפילה עם הנבחרת לאולימפיאדת ריו דה ז׳ניירו בקיץ 2016. באולימפיאדה שותפה הבלמת בכלל המשחקים למעט הפסד הנבחרת 5:1 למאחרת הטורניר, ברזיל. ברבע הגמר שהוכרע בדו-קרב פנדלים החמיצה סמברנט את בעיטת העונשין שלה, אך תודות להחמצות בצד האמריקאי, העפילה הנבחרת לחצי הגמר. בחצי הגמר שוב ניצחה הקבוצה בפנדלים, אך הפעם לא שותפה הבלמת בדו-קרב הפנדלים. בגמר הפסידה הנבחרת לגרמניה 2:1, כשסמברנט כובשת שער עצמי.
הבלמת זומנה לסגל הנבחרת ליורו 2017, בו הפסידה הנבחרת ברבע הגמר למארחת וזוכת הטורניר, הולנד.
ב-4 בספטמבר 2018 עשתה סמברט את הופעתה ה-100 במדים הלאומיים, בניצחון 1:0 על דנמרק, בזכותו העפילה הנבחרת למונדיאל 2019. ב-16 במאי 2019 זומנה הבלמת לסגל הנבחרת למונדיאל. בטורניר הפסידה הנבחרת בחצי הגמר להולנד, אך ניצחה במשחק על המקום השלישי נגד אנגליה. במהלך הטורניר ניצחה הנבחרת את נבחרת גרמניה במשחק תחרותי לראשונה מזה 24 שנים, ובכך העפילה לאולימפיאדת טוקיו.
בפברואר 2022 לקחה הבלמת חלק בגביע אלגארבה, וזכתה בו יחד עם הנבחרת השוודית.
ביורו 2022 שותפה הבלמת בכלל המשחקים, כולל בהפסד 4:0 למארחת והזוכה, אנגליה.
סמברנט השתתפה במונדיאל 2023, בו הפסידה הנבחרת בחצי הגמר נגד האלופה העתידית, ספרד. הבלמת שותפה למספר דקות במשחק על המקום השלישי, בו ניצחה שוודיה 2:0 את המארחת, אוסטרליה.
חיים אישיים

סמברנט נמצאת בזוגיות עם הכדורגלנית האיטלקייה ליסה בואטין (אנ') ששיחקה עמה יחד ביובנטוס. אף-על-פי שבילדותה, המודל לחיקוי שלה היו החלוצים הנריק לארסון ופטר גרהארדסון, הילדה הפכה לבלמת. בצעירותה נהנתה סמברנט לשחק בסקטים, ובשנות התשעים המוקדמות הסקטים היו מושא אהבתה.
תארים והישגים

האקן
הגביע השוודי: 2011
טירסה
ליגת העל השוודית: 2012
יובנטוס
ליגת העל האיטלקית: 2019-20, 2020-21, 2021-22
קופה איטליה: 2022, 2023
הסופרקופה האיטלקי: 2019, 2020-21
באיירן מינכן
בונדסליגה: 2023-24
נבחרת שוודיה
אולימפיאדת ריו דה ז׳ניירו: מדליית כסף; 2016
מונדיאל: מקום 3; 2011, 2019
גביע אלגארבה: 2009, 2011
הערות שוליים

↑  רשימת הכדורגלניות במונדיאל 2015, באתר פיפ״א
↑  רשימת הסגל השוודי במונדיאל 2023, באתר פיפ״א, 11 ביולי 2023
↑  שאז נקרא לינקולן סיטי ליידיס
↑  הפרופיל של סמברנט, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סמברנט זכתה בתואר שחקנית השנה, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סמברנט עוזבת את AIK, באתר AIK, ה-15 בנובמבר 2010
↑  קרע ברצועה הצולבת לסמברנט, באתר damfotboll.com, ה-28 בינואר 2013
↑  החלום של טירסה נגמר בהפסד, באתר sverigesradio.se, ה-23 במאי 2014
↑  טירסה הכריזה על פשיטת רגל, באתר sverigesradio.se, ה-24 ביוני 2014
↑  משל הכדורגל העצוב: טירסה, באתר nbcsports.com, ה-24 באפריל 2014
↑  סמברנט - מונפלייה: מעבר משתלם, באתר aftonbladet.se
↑  ברוכה הבאה ליובנטוס, לינדה סמברנט!, באתר יובנטוס, 15 ביולי 2019
↑  הגרלת רבע גמר ליגת האלופות, באתר אופ״א
↑  אלופות איטליה!, באתר יובנטוס, 25 ביוני 2020
↑  יובנטוס אלופה בפעם הרביעית ברציפות באתר tuttocampo.it, ה-8 במאי 2021
↑  5 ברצף ליובה, באתר יובנטוס, 7 במאי 2022
↑  יובה זכתה בגביע האיטלקי, באתר goal.com
↑  יובנטוס זכתה בסופרקופה, באתר סקיי ספורט, 10 בינואר 2021
↑  סמברנט עוברת בהשאלה לבאיירן, באתר באיירן, 15 בינואר 2023
↑  באיירן שומרת על התואר, באתר באיירן, 4 במאי 2024
↑  סמברנט נשארת עוד שנה, באתר באיירן, 19 במאי 2024
↑  וידאו מהארכת החוזה של סמברנט, באתר באיירן טיוי
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סיכום המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סיכום המשחק, באתר נבחרת ארה״ב
↑  לינדה סמברנט מחוץ ליורו, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סגל הנבחרת במונדיאל 2011, באתר ESPN
↑  סיכום המשחק, באתר פיפ״א
↑  סגל הנבחרת לאולימפיאדה, באתר פיפ״א
↑  סגל הנבחרת למונדיאל, באתר ESPN
↑  דו״ח המשחק, באתר int.women.soccerway.com
↑  דו״ח המשחק, באתר www.women.soccerway.com
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  שוודיה הכריזה על סגל למונדיאל, באתר ההתאחדות השוודית
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  סיכום המשחק, באתר נבחרת פורטוגל, 23 בפברואר 2022
↑  דו״ח המשחק, באתר ההתאחדות השוודית
↑  דו״ח המשחק, באתר פיפ״א
↑  דו״ח המשחק, באתר פיפ״א
↑  זוגיות לסבית במונדיאל 2023, באתר l-mag.de
↑  כדורגל, אהבה ויובה: סיפורן של בואטין וסמברנט, באתר europeangoldenboy.com, ה-8 במרץ 2023
↑  לינדה סמברנט, באתר famousbirthdays.com
↑  סמברנט והסקטים: סיפור אהבה, באתר famousbirthdays.com
סמברנט במדי שוודיה ב-2015
מגדל השעון (טירנה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל שעון, אתר היסטורי, אטרקציה תיירותית 
 כתובת:  Rruga 28 Nëntori 
 מיקום:  טירנה 
 מדינה:  אלבניה 
 בעלים:  טירנה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1811
 תאריך פתיחה רשמי:  1811 
 מידות
 גובה:  35 מ' 
 קואורדינטות:  41°19′40″N 19°49′11″E﻿ / ﻿41.327717°N 19.819647°E﻿ / 41.327717; 19.819647
  (למפת טירנה מוגדלת) מגדל השעון(למפת טירנה רגילה) מגדל השעון
 
מגדל השעון
מגדל השעון (באלבנית: Kulla e Sahatit) בטירנה בירת אלבניה הוקם בשנת 1822 בידי האג'י אטהם ביי, שהקים גם את מסגד אטהם ביי הסמוך. המגדל מתנשא לגובה של 30 מ', והוא משקיף על כיכר סקנדרבג, הכיכר המרכזית של העיר. עד 1970 היה המגדל המבנה הגבוה ביותר בטירנה. בסיסו ריבועי, ואורך כל צלע 4.7 מ'.
השעון בראש המגדל הוחלף מספר פעמים. ב-1928 הותקן בו שעון גרמני, ולאחר שזה נפגע במלחמת העולם השנייה, הובא במקומו שעון מכנסייה בשקודרה ובו ספרות רומיות. ב-1970 הוחלף השעון בשלישית, בשעון שהובא מסין. בשנים 1981 ו-1999 שופץ המגדל. ב-1996 נפתח לציבור, ומבקרים יכולים לטפס ב-90 המדרגות הלולייניות המובילות למרפסת התצפית.
תצפית מהמגדל לכיכר סקנדרבג
מגדל השעון מזווית אחרת
לזלי קליף

לזלי קליף-טינדל (באנגלית: Leslie Cliff-Tindle; נולדה ב-11 במרץ 1955) היא שחיינית עבר קנדית, בעלת מדליית כסף אולימפית במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.