לודוויג פון מיזס
ביוגרפיה

לודוויג פון מיזס נולד בלמברג שבקיסרות אוסטרו-הונגריה (כיום לבוב שבגליציה, אוקראינה), בן בכור בין שלושה ילדים של משפחה יהודית. אביו היה ארתור פון מיזס, מהנדס רכבות ופקיד ציבור ואמו הייתה אדלה לבית לנדאו. לשושלת משפחת מיזס, שתחילת דרכה בחיי המסחר בלמברג במאה ה-18, ולנציגיה – פישל (לימים מאיר ירחמיאל), אברהם אוסקר ובנו ארתור – היה מעמד מכובד בין יהודי העיר. אבי סבו של פון מיזס, מאיר ירחמיאל מיזס, זכה בשנת 1881 לקבל תואר אצולה "אדלר" מידי הקיסר פרנץ יוזף ולפיכך שונה שם המשפחה ל"פון מיזס". לודוויג היה בן המשפחה הראשון שנולד עם תואר האצולה. הוא נולד ב-29 בספטמבר 1881, ולימים סווג כבכיר בני הדור השלישי בהיסטוריוגרפיה של האסכולה האוסטרית. אחיו של פון מיזס, ריכרד פון מיזס, היה לימים מתמטיקאי מפורסם, פרופסור באוניברסיטת הרווארד. אחיו השני, קרל, מת בגיל 11 ממחלת השנית.
כשהיה ילד קטן, עוד לפני שהחל ללמוד בבית ספר יסודי, עברה המשפחה להתגורר בווינה, בדירה בפרוור של העיר. אחרי השלמת לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון – הגימנסיה האקדמית בווינה – החל לודוויג פון מיזס בשנת 1900 ללמוד במחלקה למשפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת וינה. עיקר העניין שלו היה בכלכלה, אך באותה העת ניתן היה ללמוד את התחום רק דרך מחלקת המשפטים. תחת המרצה קרל גרונברג החל מיזס את דרכו כחסיד האסכולה ההיסטורית בתחום מדע המדינה, אסכולה שהדגישה את חשיבות מציאת העובדות ובזה לניתוח תאורטי. האסכולה הדגישה בעיקר לימוד תמורות היסטוריות, ובכלל טענה שכלכלה היא בעיקרה תלויה בתרבות ולא בגופים ממסדיים. מיזס עצמו העיד: "קפיטליזם נראה אז כאפיזודה רעה, שלמרבה המזל נסתיימה לעד. העתיד היה שייך ל'מדינה'. כל המיזמים שנראו כמתאימים להלאמה נלקחו, או עמדו להילקח, על-ידי המדינה. השאר הושמו להסדרה, שתבטיח כי הם יפעלו בצורה שתמנע מאנשי עסקים לנצל עובדים וצרכנים… כשנכנסתי לאוניברסיטה, גם אני הייתי אטטיסט מוחלט." אלא שבסתיו 1903 קרא מיזס את "עקרונות הכלכלה" של קרל מנגר, טקסט היסוד של האסכולה האוסטרית ושינה את טעמו לחלוטין. הוא התרחק מהגישה ההיסטורית ובשנים שלאחר מכן חקר לעומק את התאוריה הכלכלית, במיוחד בסמינר של אויגן פון בהם-באוורק, שר האוצר של אוסטרו-הונגריה לשעבר וממשיכו של מנגר.
בפברואר 1906 השלים פון מיזס את לימודיו כדוקטור למשפטים והחל בעבודה כפקיד במנהל הכספים של אוסטריה, אך אחרי חודשים ספורים התפטר מעבודתו שבמקום, לאחר שנחשף להתנהלות של המערך הבירוקרטי וסלד מהמעורבות של גוף שלטון ריכוזי בכלכלה. בשנתיים שלאחר מכן עבד כמתמחה בחברת עורכי דין והחל מרצה בנושאי כלכלה. בראשית 1909 הצטרף לוועד למסחר ותעשייה של וינה, בו עבד במשך עשרים וחמש השנים הבאות. הלשכה הייתה באותה עת ארגון חצי-ממשלתי ולפרסומיה הייתה השפעה ניכרת על הפוליטיקה באוסטריה. במקביל, המשיך מיזס לעסוק בתאוריה כלכלית ובשנת 1912 פרסם את המחקר המקיף הראשון שלו, "תאוריה של כסף ואשראי" (אנ'). המחקר העלה שתי תרומות חשובות בהדגימו את ישימותה של תורת הערך של מנגר לכסף ובהצגת תאוריית מחזור עסקים חדשה שגרסה שמשברים כלכליים נובעים מחישובים שגויים של ערך משאבים בגלל אינפלציה. מיזס הראה גם כי כסף אינו יכול להיות נייטרלי וכי הגדלה בכמות הכסף משפיעה תמיד גם על החלוקה מחדש. מיזס ניסה להתמנות לפרופסור במשרה מלאה, אך התנגדות לדעותיו המקצועיות מקרב עמיתיו, לצד האנטישמיות ששררה באותה העת, מנעו ממנו מלהשיג את המשרה המלאה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימש מיזס קצין ארטילריה בצבא האוסטרו-הונגרי ומאוחר יותר כיועץ כלכלי למשרד המלחמה. עוד לפני המלחמה הוא אומן בצבא כשגויס לשנה אחת של שירות חובה. במהלך המלחמה עצמה הוא שירת בחזית המזרחית נגד הקיסרות הרוסית, ובסיומה הוא הגיע לדרגת קפטן. הוא התנסה באופן אישי במציאות הסוציאליזם המלחמתי, אותו ניתח מאוחר יותר בתאוריית הסוציאליזם שלו ובדינאמיקה של התערבותיזם. בשנת המלחמה האחרונה מונה למשרת פרופסור ללא תשלום באוניברסיטה של וינה. בתום המלחמה התנפצה הקיסרות האוסטרו-הונגרית בין הלאומים השונים שהרכיבו אותה, וכל חובות המלחמה והפיצויים שנדרשה לשלם הוטלו על ממלכת הונגריה (במסגרת חוזה טריאנון) והרפובליקה האוסטרית (במסגרת חוזה סן-ז'רמן), שמדינות ההסכמה מנעו ממנה מלהתאחד עם רפובליקת ויימאר והיא עמדה על סף פשיטת רגל מרגע שנוסדה. במקביל לפיצויי המלחמה שהיה עליה לשלם, אוסטריה גם הייתה תלויה באספקה שהגיעה ממדינות ההסכמה, כולל של מוצרים בסיסיים, בהם אוכל, שכן היא לא הייתה מסוגלת לספק לאוכלוסייתה את הצרכים הללו.
אחרי המלחמה הפך מיזס לפרק זמן קצר לחבר נספח של הממשלה הרפובליקנית החדשה של "אוסטריה הגרמנית" (שמה של אוסטריה עד ספטמבר 1919). הוא היה בעל הסמכות הראשי בתחומים כלכליים הנוגעים ליחסי חוץ. הישגו המעשי העיקרי באותה תקופה היה שכנועו של המנהיג הסוציאליסטי, אוטו באואר, חבר וסטודנט עמית לשעבר, לא לנסות לחולל הפיכה בולשביקית. באואר, שר החוץ והאיש החזק בממשלה, ראה את התהליכים ברוסיה הסובייטית וציפה למהפכה בולשביקית שתשטוף את כל אירופה. פון מיזס חשש, שברגע שבאואר יחקה את מוסקבה ויפחית במכוון את ערך הקרונה האוסטרית המערכת הפיננסית תקרוס והתושבים יגוועו ברעב. פון מיזס לא הצליח לשכנע את באואר לשנות את עמדותיו הסוציאליסטיות האדוקות, אך כן שכנע אותו שחתירה להפיכה בולשביקית תוביל לסגירת ברזים מידית של האספקה והמסחר עם מדינות ההסכמה, שתמוטט את אוסטריה עוד באותו הרגע.
הוא גם פרסם ספר שמסביר את התמוטטותה של אוסטרו-הונגריה במלחמה בשם "אומה, מדינה וכלכלה: תרומות לפוליטיקה ולהיסטוריה של זמננו". כאן, טוען מיזס כי האימפריאליזם הגרמני נבע מיישום כוח המדינה לפתרון בעיות הקהיליות הרב-לאומיות שהתקיימו בפרובינציות המזרחיות של גרמניה ואוסטריה, בהן עיקר האוכלוסייה הייתה סלאבית או רומנית. בסתיו שנת 1919 כתב מיזס את מאמרו המפורסם ביותר, "חישוב כלכלי במדינות סוציאליסטיות" (אנ'). במאמר הוא טוען כי להנהגה סוציאליסטית אין כלים לחישוב שכלתני של משאבים – כלומר, חישוב כלכלי – וכי רק מחירי הכסף שבכלכלה קפיטליסטית (כלומר, חופשית) מאפשרים השוואת חלופות השקעה. שנתיים מאוחר יותר, הרחיב מיזס את טיעוניו ב"סוציאליזם", שהשפיע על דור שלם של הוגים בתחום הכלכלה, ובמיוחד פרידריך האייק ווילהלם רפקה.
בראשית שנות העשרים של המאה העשרים נהנה מיזס מהשפעה על הרפורמות הכלכליות והפיננסיות באוסטריה, אך לא היה יכול למנוע את התגברות הוויסות הממשלתי וההתדרדרות ההדרגתית במצב ענייני הכספים של אוסטריה. בין היתר היה יועץ פיננסי של הקנצלר אנגלברט דולפוס. במאמרים כמו "אנטי מרקסיזם" משנת 1925 ו"התערבותיזם" משנת 1926 פיתח מיזס תאוריה חדשה על התערבותיזם, שהראתה כי התערבות ממשלתית פוגעת ביצרניות מעצם מהותה. תפישה זו מצאה את ביטויה בספר "ליברליזם" (אנ') משנת 1927. לקראת סוף שנות העשרים החל מיזס להתעמק בהיבטים האפיסטמולוגיים של הכלכלה. הוא טען כי מדע הכלכלה אינו ניתן לאישוש או הפרכה באמצעות ניתוח של נתונים נצפים והוא למעשה מדע אפריורי כמו מתמטיקה, לוגיקה או גאומטריה. יתר על כן, כלכלה היא רק חלק מתחום חקר רחב יותר שאותו כינה בתחילה "סוציולוגיה" ומאוחר יותר "פרקסאולוגיה" – הגיון הפעולה האנושית. מחשבותיו הראשונות בתחום לוקטו ב"בעיות היסוד בכלכלה" שיצא בשנת 1933. במקביל לסמינרים שהעביר במסגרת האוניברסיטה, נהג בזמנו החופשי להעביר סמינרים פרטיים לציבור רחב של מאזינים. הדבר נבע בין היתר כתוצאה מההשפעות של הסלידה מדעותיו בידי רוב עמיתיו האקדמיים. סטודנטים שלמדו תחתיו לעיתים קרובות קיבלו יחס קר ואף עוין מצידם של מרצים אחרים בשאר הסמינרים, ולכן ביקשו ממנו לקיים הרצאות בלי רישום שמותיהם, מה שהוביל אותו לסמינרים הפרטיים, מחוץ למסגרת האוניברסיטה.
בשנת 1934, הוזמן מיזס לכהן במחלקה ליחסים כלכליים בינלאומיים במכון למחקרים בינלאומיים בז'נבה. מיזס החליט להיעתר להצעה, אך שימר את קשריו על בסיס חלקי עם לשכת המסחר האוסטרית. בראשית שנת 1938 התחולל ה"אנשלוס", איחודה של אוסטריה עם גרמניה, וקשריו של מיזס עם וינה נותקו באחת. מאוחר יותר באותה שנה נישא מיזס למרגיט סרני (Sereny)‏ (1890 – 25 ביוני 1993), אלמנה ממוצא יהודי, ילידת המבורג בגרמניה, שחקנית לשעבר, שבתה מנישואיה הראשונים לפרדיננד סרני, גיטה סרני הפכה לסופרת ידועה. לזוג פון מיזס לא נולדו ילדים. באותה העת כתב בגנות ובהוקעה חריפה של גרמניה הנאצית, שמוסדות השלטון שלה הפכו אותה לדיקטטורה הטוטליטרית החמורה ביותר. התנגדותו לטוטליטריזם הנאציונל-סוציאליסטי עמד בקנה אחד עם עמדותיו באשר למעורבות המגזר הציבורי בחיי הפרט. הוא כתב, על בסיס הדוגמה של גרמניה: "המדינה היא אלוהים, המקדשת נשק ובתי כלא. סגידה למדינה היא סגידה לכוח. אין איום מסוכן יותר לציוויליזציה מאשר ממשלה של אנשים חסרי יכולת, מושחתים או שפלים. הרעות הקשות ביותר שאי פעם נאלצה האנושות לסבול נגרמו על ידי ממשלות רעות."
ביולי 1940 עזב מיזס את שווייץ כדי שלא להיתפס על ידי הגרמנים או להיות מוסגר אליהם על ידי הממשלה השווייצרית, ובאוגוסט אותה שנה הגיע לארצות הברית. ההחלטה להגר משווייץ הושפעה בין היתר מלחץ אשתו, שחששה מפני האפשרות שפלישה גרמנית תהפוך את שווייץ לזירת מלחמה. תחילה הועסק מיזס בארצות הברית בלשכה הלאומית למחקר כלכלי, לאחר מכן עבד כיועץ לאגודת היצרנית הלאומית, ולבסוף הפך לפרופסור אורח באוניברסיטת ניו יורק ב-1945, שם הרצה בעשרים וחמש השנים שלאחר מכן. מיזס גם הרצה לפרקים באוניברסיטאות במקסיקו ובאוניברסיטת פלאנו בטקסס. בכל עבודותיו אלו לא היה מיזס מרצה מן המניין ומשכורתו שולמה על ידי גורמים פרטיים. בשנת 1946 הפך מיזס לאזרח אמריקאי. בראשית שנות הארבעים כתב מיזס את "ממשלה כל-יכולה" (אנ'), ניתוח של שורשי הטוטליטריזם הנאצי הנעוצים בעברה של גרמניה ואת "בירוקרטיה" (אנ'), ניתוח של ההבדלים שבין בירוקרטיה לעסק יזמי. מאוחר יותר הוסיף פרק בשם "כאוס מתוכנן" לספר "סוציאליזם", שנימתו הייתה חריפה בהרבה מהנימה בגוף העבודה עצמה. שינוי זה בטון שיקף לא רק את גישתו המחריפה של מיזס לסוציאליזם, אלא גם את השבר החריף באסכולה האוסטרית, עם ניתוקה מווינה, ההתעלמות מרעיונות האסכולה ודחיקתם של ראשיה לשולי הממסד האקדמי או מחוצה לו. בשנים אלו היה מיזס שותף, יחד עם פרידריך האייק ואחרים, בכינון אגודת מונט פלרין(אנ'), שנועדה לשמש מקום התכנסות להוגים תומכי חירות.
בארצות הברית הפך מיזס מעין מורה רוחני לתנועה הליברטריאנית שהחלה גדלה שם, אף שהוא עצמו לא היה ליברטריאן ומעולם לא החשיב עצמו ככזה. הוא גם יצר קשרים קרובים עם האגודה לחינוך כלכלי, קרן ויליאם וולקר (אנ') ומוסד ארהארד, שהעניקו לו את הגיבוי הארגוני והכספי שנדרש לפעולותיו. השפעתו של מיזס הגיעה לשיאה בשנים שאחרי פרסום הגרסה האנגלית של המגנום אופוס שלו "פעולה אנושית" (אנ'), כאשר הסמינר הפרטי שלו משך אליו מנהיגים אינטלקטואליים חשובים של הליברטריאניזם של כמו מארי רות'בארד, הנס סנהולץ (אנ'), ג'ורג' רייזמן (אנ'), רלפ רייקו (אנ'), לאונרד ליג'יו (אנ') וישראל קירזנר.
באותן שנים, תחילת שנות החמישים, הקדיש מיזס מאמצים ניכרים למתקפה נמרצת על רעיונות מדינת הרווחה והרעיונות הקיינסיאניים. ב"דרך הביניים מובילה לסוציאליזם" ובספרו "הסבל של מדינת הרווחה" (The Agony of the Welfare State) הוא תוקף את החשיבה לפיה ישנה דרך ביניים בין שוק חופשי וסוציאליזם. באותו הספר, בהערת אגב על ביוגרפיה של קיינס מיזס חשף גם את התסכול הרעיוני נוכח הפופולריות לה זכו הרעיונות של קיינס, אף שהתימוכין להם היו קלושים בעיניו, וגם את הצד האישי של התסכול, בעוד שקיינס - שבעיניו לא היה יותר מ"נער שעשועים" שטחי ולא מקורי - זכה למנת תהילה גדושה. מיזס אפיין את קיינס נכונה כ"תסמין" ולא כגורם מהותי באסון הכלכלי של מדינת הרווחה. התסכול של מיזס, עם זאת, היה מהותי. בספרו "הסבל של מדינת הרווחה", שיצא בשנת 1953, כתב כי:
"רק עקב תאונה היסטורית הולאמו מערכות התחבורה בעוד המאפיות ומפעלי הרכב נותרו בידי ההון הפרטי. אילו המצב היה הפוך, הסוציאליסטים היו טוענים: 'ברור לגמרי שמאפיות ומפעלי מכוניות אינם משתלמים כלכלית כמו מסילות רכבת; הם מוצרים ציבוריים המספקים להמונים צרכים חיוניים. הכרח שיהיו בהם גירעונות, והמסים המתקבלים ממסילות הרכבת הרווחיות במיוחד צריכים לתת לממשלה את הכסף הנצרך כדי לכסות על הגירעונות האלה'".
בשנות השישים, ובמיוחד לקראת סופן, החל כוחו של מיזס תש. הוא המשיך לפרסם לפרקים מאמרים, אך הקדיש את עיקר אונו להמשך עבודתו כמרצה. הוא פרש מעבודתו באוניברסיטת ניו-יורק בשנת 1969, בגיל 88, ונפטר ארבע שנים אחרי כן. אחרי מותו דאגה אשתו, מרגיט פון מיזס, לתרגום כתבי היד של מיזס שלא פורסמו מגרמנית ולהוצאתם לאור. מיזס כתבה אחרי מותו של בעלה את הספר "חיי עם לודוויג פון מיזס", המתאר את חייהם המשותפים. מאוחר יותר, נתנה מיזס את רשותה להקמת "מוסד מיזס", המציג את כלל כתביו של מיזס, לרכישה ולהורדה ועיון מקוונים.