stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה ש"ץ אופנהיימר
פרסומים > ספרים

החסידות כמיסטיקה, יסודות קוויאטיסטיים במחשבה החסידית במאה הי"ח, ירושלים: הוצאת ספרים מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשכ"ח-1968 (מהדורה שנייה: תש"ם-1980; מהדורה שלישית מורחבת: תשמ"ח-1988). הספר יצא לאור גם בתרגום לאנגלית (ראו להלן).
מגיד דבריו ליעקב, למגיד דב בער ממזריטש, מהדורה ביקורתית על פי כתבי-יד עם מבוא, פירוש, הערות ומפתחות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ו-1976 (מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת: תש"ן-1990).
Hasidism as mysticism, quietistic elements in eighteenth century hasidic thought, Princeton, N.J.: Princeton University Press; Jerusalem: Magnes Press, 1993.‏ תרגום מתוקן ומורחב לאנגלית של ספרה: "החסידות כמיסטיקה" (ראו לעיל)‏‏
הרעיון המשיחי מאז גירוש ספרד (קובץ מאמרים), הקדמה מאת רחל אליאור, ירושלים: הוצאת ספרים מאגנס, תשס"ה-2005. הספר יצא לאור לאחר מותה של ש"ץ אופנהיימר.
פרסומים > הרצאותיו של גרשם שלום

פרשת השבתאות, הרצאות של ג' שלום, בעריכת רבקה ש"ץ, ירושלים: הוצאת מפעל השכפול, תשט"ו.
ראשית הקבלה וספר הבהיר, הרצאותיו של פרופ' ג' שלום בשנת תשכ"ב, ערכה רבקה ש"ץ, ירושלים: הוצאת מפעל השכפול, תשכ"ב-1962 (הדפסות נוספות: ירושלים: הוצאת אקדמון, תשכ"ה-1965; תשכ"ט-1969; תשל"ה-1975; תשל"ט-1979; תשמ"ו-1986).
הקבלה בפרובאנס (חוג הראב"ד ובנו ר' יצחק סגי נהור), הרצאותיו של פרופ' ג' שלום בשנת תשכ"ב, בעריכתה של רבקה ש"ץ, ירושלים: הוצאת מפעל השכפול, תשכ"ג-1963 (הדפסות נוספות: ירושלים: הפקולטה למדעי הרוח, הוצאת אקדמון, תשכ"ה-1965; תשכ"ו-1966; תש"ל-1970; תשל"ג-1973; תשל"ו-1976).
פרסומים > ממאמריה שיצאו בתדפיס נפרד

"לדמותה הרוחנית של אחת הכיתות השבתאיות", תדפיס מתוך: ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח ג' - ד', ירושלים: תשי"ט - תש"ך, עמ' שצ"ה - תל"א.
"פירוש 'לך לך' ליהודה לוי טובה", יצחק מלכו ורבקה ש"ץ, תדפיס מתוך: ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח ג' - ד', ירושלים: תשי"ט - תש"ך, עמ' תל"ג - תקכ"א.
"וידוי על סף המשרפות ו'אחרית דבר', רב חרדי מכה על חטא", תדפיס מתוך: כיוונים 23 (תשמ"ד-1984), עמ' 49 - 62.
"’מראות על רזא דמלכא משיחא’ מקור קדום משבתאי מומר" (כ"י מכון בן-צבי 2262), תדפיס מתוך: ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח י"ב (ספר יון ב'), ירושלים: תשל"א - תשל"ח, עמ' רי"ט - רנ"ב.
"פירושו של הבעש"ט למזמור ק"ז, מיתוס וריטוס של ירידה לשאול", תדפיס מתוך: תרביץ מ"ב (תשל"ג), עמ' 154 - 184.
"ראשית המסע נגד הרב קוק", תדפיס מתוך: מולד, סדרה חדשה ו' (ל'), חוברת 32 (242), (תשל"ד), עמ' 251 - 262.
Jasidismo, traducido por María Cristinia Parodi (traduccion parcial del articulo publicado en la Encyclopaedia Judaica, Keter Publishing, Jerusalem, 3rd printing, 1974, vol. 7, col. 1390-1413, 1416-1420), Buenos Aires: Centro de Estudios Judaicos, 1975. תדפיס של תרגום מאנגלית לספרדית של חלק מהערך: "חסידות", שהופיע באנציקלופדיה יודאיקה.
"הגותו של רמח"ל על רקע ספרות התיאודיציאה", תדפיס מתוך: דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך ז', חוברת י"ב, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח, עמ' 275 - 291.
פרסומים לזכרה

לזכרה של רבקה ש"ץ-אופנהיימר, ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון למדעי היהדות, תשנ"ג-1993.
קולות רבים, ספר הזיכרון לרבקה ש"ץ אופנהיימר, עורכים: רחל אליאור ויוסף דן, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרכים י"ב - י"ג, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למדעי הרוח, בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי והמרכז לחקר הקבלה ע"ש גרשם שלום, תשנ"ו-1996.
מתלמידיה

מיכל אורון.
בנימין איש שלום.
רחל אליאור.
זאב גלילי.
זאב גריס.
דורית כהן אלורו.
צביה רובין.
לקריאה נוספת

צביה רובין, "פרופ' רבקה ש"ץ ומפעל הזוהר", לזכרה של רבקה ש"ץ-אופנהיימר, ירושלים: האוניברסיטה העברית, המכון למדעי היהדות, תשנ"ג-1993, עמ' ל"ג - ל"ז.
צביה רובין, "כתביה של פרופ' רבקה ש"ץ-אופנהיימר", קולות רבים - ספר הזיכרון לרבקה ש"ץ-אופנהיימר, כרך ב' (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, כרך י"ג), ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למדעי הרוח, בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי והמרכז לחקר הקבלה ע"ש גרשם שלום, תשנ"ו-1996, עמ' 611 - 620.
רוברט טריברס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בפברואר 1943 (בן 81) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה אבולוציונית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  ארנסט מאייר 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז 
 פרסים והוקרה:  פרס קראפורד למדעי החיים (2007)  מלגת גוגנהיים  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 roberttrivers.com
 
רוברט לדלו "בוב" טריברס (באנגלית: Robert Ludlow "Bob" Trivers; נולד ב-19 בפברואר 1943) הוא ביולוג אבולוציוני וסוציולוג אמריקאי. טריברס הציע את התיאוריות של אלטרואיזם הדדי (1971), השקעת הורים (1972), קביעת יחס מין פקולטטיבי (1973) וסכסוך צאצא-הורה (1974). הוא תרם גם בכך שהסביר את ההונאה העצמית כאסטרטגיה אבולוציונית אדפטיבית (שתוארה לראשונה בשנת 1976) ודן בקונפליקט תוך-גנומי.
ביוגרפיה > חינוך

טריברס החל ללמוד אבולוציה אצל ארנסט מאייר ויליאם דרורי בהרווארד ב-1968. ב-1972 סיים דוקטורט בביולוגיה. המאמר הגדול הראשון שלו, "אלטרואיזם הדדי", פורסם ב-1971.
ביוגרפיה > קריירה ומחקר

טריברס היה מרצה באוניברסיטת הרווארד מ-1973. ב-1978 עבר לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם היה חבר סגל עד 1994. כיום הוא חבר סגל באוניברסיטת ראטגרס. בשנת הלימודים 2008–2009 היה עמית המכון למחקר מתקדם בברלין.
טריברס זכה בפרס קראפורד במדעי הביולוגיה לשנת 2007 על "הניתוח הבסיסי שלו לאבולוציה חברתית, קונפליקט ושיתוף פעולה".
טריברס פגש את יואי פ. ניוטון, ראש מפלגת הפנתרים השחורים, בשנת 1978 כאשר ניוטון הגיש בקשה בזמן שהיה בכלא לעשות קורס קריאה עם טריברס כחלק מתואר בוגר בהיסטוריה של התודעה באוניברסיטת סנטה קרוז. טריברס וניוטון הפכו לחברים קרובים. ניוטון היה סנדק לאחת מבנותיו של טריברס. טריברס הצטרף למפלגת הפנתרים השחורים בשנת 1979. טריברס וניוטון פרסמו ניתוח של תפקיד ההונאה העצמית על ידי צוות הטיסה בהתרסקות טיסה 90 של אייר פלורידה. טריברס הוצא מהפנתרים על ידי ניוטון ב-1982 "לטובתו".
טריברס כתב את ההקדמה לספרו של ריצ'רד דוקינס הגן האנוכי, בה הציע לראשונה את התיאוריה האדפטיבית שלו על הונאה עצמית.[דרוש מקור]
בשנת 2015 השעתה אוניברסיטת ראטגרס את טריברס השעיה בשכר, כחלק ממחלוקת מתמשכת בנוגע לשיעור שהמחלקה לאנתרופולוגיה הקצתה לו ללמד. טריברס אמר שאמרו לו ללמד את הכיתה אף על פי שהתנגד בטענו שהוא לא יודע דבר על הנושא הספציפי. בהרצאתו הראשונה אמר טריברס לכיתה שיעשה כמיטב יכולתו ללמוד את הנושא יחד איתם ובעזרת מרצים אורחים. רוטגרס השעתה את טריברס על כך שעירב את התלמידים במחלוקת. טריברס טען שפקידי האוניברסיטה סירבו להיפגש איתו ואמר: "הייתם חושבים שהאוניברסיטה תפגין מעט כבוד ליכולות ההוראה שלי בנושאים שאני יודע עליהם ולא תאלץ אותי ללמד קורס בנושא שאני לא שולט בו כלל".
טריברס היה חברו של עבריין המין המורשע ג'פרי אפשטיין, וקיבל ממנו 40,000 דולר כדי לחקור סימטריית ברכיים ויכולת ספרינט. בהתייחסו להאשמה שאפשטיין ניהל יחסי מין עם נשים קטינות, אמר טריברס: "כשהן בנות 14 או 15, הן כמו שנשים שהן בוגרות בתקופתנו היו לפני 60 שנה, כך שאני לא רואה את המעשים האלה כמתועבים כל כך".
ביוגרפיה > השפעתו

טריברס הוא בין התאורטיקנים האבולוציוניים המשפיעים ביותר כיום. סטיבן פינקר מחשיב את טריברס כ"אחד מהוגי הדעות הגדולים בהיסטוריה של המחשבה המערבית". לדברי פינקר, טריברס:
... נתן השראה לכמות מדהימה של מחקר ופרשנות בפסיכולוגיה וביולוגיה – תחומי הסוציוביולוגיה, הפסיכולוגיה האבולוציונית, מדעי החברה הדרוויניסטיים ואקולוגיה התנהגותית הם במידה רבה ניסיון לבדוק ולהגדיר את רעיונותיו של טריברס. אין זה מקרי שהספר סוציוביולוגיה מאת אדוארד א' וילסון והספר הגן האנוכיי מאת ריצ'רד דוקינס, פורסמו ב-1975 וב-1976 בהתאמה, שנים ספורות לאחר מאמרי היסוד של טריברס. שני מחברי רבי המכר האלה הכירו בגלוי שהם עושים פופולריזציה לרעיונות של טריברס ולמחקר שרעיונות אלה הולידו. כך גם לגבי הספרות הפופולרית לגבי פסיכולוגיה אבולוציונית בשנות ה-90 המוח הסתגלני (The Adapted Mind), המלכה האדומה (The Red Queen), נולד למרוד (Born to Rebel), מוצא המידות הטובות (מאת מאט רידלי), החיה המוסרית (מאת רוברט רייט), וספרי-שלי כיצד פועל המוח. כל אחד מהספרים הללו מבוסס במידה רבה על רעיונותיו של טריברס ועל שפע המחקרים שהיוו השראה, בהם מעורבים עשרות מיני בעלי חיים, מודלים מתמטיים ומחשוביים, ופסיכולוגיה חברתית וקוגניטיבית-אנושית.
ביוגרפיה > מחקרים משמעותיים

Trivers, R. L. (1971). "The Evolution of Reciprocal Altruism". The Quarterly Review of Biology. 46 (1): 35–57. doi:10.1086/406755. JSTOR 2822435.
Trivers, R. L. (1972) Parental investment and sexual selection. In B. Campbell (Ed.) Sexual selection and the descent of man, 1871-1971 (pp 136–179). Chicago, Aldine.
Trivers, RL; Willard, DE (1973). "Natural selection of parental ability to vary the sex ratio of offspring". Science. 179 (4068): 90–2. Bibcode:1973Sci...179...90T. doi:10.1126/science.179.4068.90. JSTOR 1734960. PMID 4682135.
Trivers, R. L. (1974). "Parent-Offspring Conflict". American Zoologist. 14 (1): 249–264. doi:10.1093/icb/14.1.249.
Trivers, R. L.; Hare, H. (1976). "Haploidploidy and the evolution of the social insect". Science. 191 (4224): 249–63. Bibcode:1976Sci...191..249T. doi:10.1126/science.1108197. PMID 1108197.
Trivers, R. L. (1991) Deceit and self-deception: The relationship between communication and consciousness. In: M. Robinson and L. Tiger (eds.) Man and Beast Revisited, Smithsonian, Washington, DC, pp. 175–191.
ביוגרפיה > ספרים

Trivers, R. L. (1985) Social Evolution. Benjamin/Cummings, Menlo Park, CA.
Trivers, R. L. (2002) Natural Selection and Social Theory: Selected Papers of Robert L. Trivers. (Evolution and Cognition Series) Oxford University Press, Oxford. ISBN 0-19-513062-6ISBN 0-19-513062-6
Burt, A. & Trivers, R. L. (2006) Genes in Conflict : The Biology of Selfish Genetic Elements. Belknap Press, Harvard. ISBN 0-674-01713-7ISBN 0-674-01713-7
Trivers R, Palestis BG, Zaatari D. (2009) The Anatomy of a Fraud: Symmetry and Dance TPZ Publishers ISBN 978-0-615-28756-0
Trivers R (2011) The Folly of Fools: The Logic of Deceit and Self-Deception in Human Life Basic Books ISBN 978-0-465-02755-2
Trivers R (2015) Wild Life: Adventures of an Evolutionary Biologist. Plympton. ISBN 978-1938972126ISBN 978-1938972126
הערות שוליים

↑  Robert Trivers at Rutgers School of Arts and Sciences
↑  Trivers, 2015, ch 3
↑  The Evolutionary Revolutionary
↑  "The Crafoord Prize in Biosciences 2007". The Crafoord Prize (website). 2007-01-18. אורכב מ-המקור ב-2007-01-27. נבדק ב-2007-01-29.
↑  "Jamaican-born (sic) scientist gets top award". Jamaica Gleaner. 2007-01-29. נבדק ב-2016-05-23.
↑  "Newton, Huey". African American Registry. אורכב מ-המקור ב-2012-02-19.
↑  The Evolutionary Revolutionary, The Boston Globe, 27 March 2005
↑  Rosenberg, Scott (6 ביולי 1979). "Sociobiology Pioneer Joins Black Panthers". The Harvard Crimson. The Harvard Crimson, Inc. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Trivers, R.L. & Newton, H.P. Science Digest 'The crash of flight 90: doomed by self-deception?' November 1982, pp 66,67,111.
↑  Trivers, 2015, p.161
↑  Heyboer, Kelly (11 בפברואר 2014). "Rutgers suspends top anthropology professor for allegedly refusing to teach, report says". nj.com. נבדק ב-14 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Some charities to refuse money from U.S. financier accused in sex case".
↑  Kai Kupferschmidt (4 בנובמבר 2011). "Sharp Insights and a Sharp Toungue". Science. 334 (6056): 589–591. Bibcode:2011Sci...334..589K. doi:10.1126/science.334.6056.589. PMID 22053025. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  A Full-Force Storm with Gale Winds Blowing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299456705171  PLWABN: 9810567004405606  BNE: XX5347271  BnF: cb159773173 (data)  CiNii: DA01862316  GND: 1017297290  ISNI: 0000 0001 2276 1976  LCCN: n84200666  NDL: 00476322  NKC: uk2007399806  NLK: KAC201323983  NTA: 071506292  SUDOC: 148082696  VIAF: 8797963   WorldCat (עם VIAF): 8797963
שמואל ליפשוץ

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1863 אוז'הורוד, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1905 (בגיל 42) המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 הישג בולט:  היה מס' 4 בעולם בשנת 1900-1901
 מד כושר מרבי:  2742 (ינואר 1901)
 מקצוע נוסף:  סופר שחמט
 מדינה:  ארצות הברית
 
שמואל ליפשוץ (בגרמנית: Samuel Lipschütz;‏ 4 ביולי 1863, אוז'הורוד בירת חבל זקרפטיה, או רוסיה הקרפטית באוקראינה – 30 בנובמבר 1905, המבורג) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-אמריקאי. היה אלוף ארצות הברית בין השנים 1889-1890 ובשנת 1902.
קריירה

ליפשוץ היגר לארצות הברית בשנת 1880, בגיל 17. בזמן קצר נודע שמו בחוגי השחמט ובשנת 1883 הוא נבחר לקבוצה שתייצג את ניו-יורק בתחרות שחמט מול פילדלפיה. ליפשוץ זכה בשני משחקיו. בשנת 1885 זכה ליפשוץ באליפות מועדון ניו-יורק ושנה לאחר מכן השתתף בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בלונדון, שם ניצח את יוהנס צוקרטורט וג'ורג' הנרי מקנזי .
בתחרות האמנים בניו-יורק, בשנת 1889 ליפשוץ הגיע שישי והיה לשחקן האמריקאי היחיד שזכה בפרס. ליפשוץ ניצח באליפות ארצות הברית בשנת 1890 ו-1892. ליפשוץ הבטיח למועדון מנהטן את הגביע של "Staats-Zeitung" לצמיתות לאחר שזכה בו שלוש פעמים ברציפות (תיקו בודד מול וילהלם שטייניץ). בשנת 1900 ניצח ליפשוץ באליפות מועדון מנהטן בהקדימו את פרנק מרשל וג'קסון שוואלטר.
ליפשוץ שיחק פעמיים מול עמנואל לסקר ושני המשחקים הסתיימו בתיקו. מספר משחקים ששיחק ליפשוץ פורסמו כדוגמאות למשחקי אמנים.
ליפשוץ עדכן את הספר The Chess-Player's Manual וערך את ספר התחרות The Rice Gambit.
לאחר שלקה במחלת ריאות נסע ליפשוץ להמבורג לצורך טיפול ומת לאחר ניתוח.
התמודדויות

| שנה | מיקום | המתמודד השני | תוצאה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1886 | ניו יורק | ג'ורג' הנרי מקנזי | 5.5 מ-13 | הפסד |
| 1888 | ניו יורק | אז'ן דלמאר | 3 מ-8 | הפסד |
| 1892 | ניו יורק | ג'קסון שוואלטר | 10.5 מ-15 | ניצחון |
| 1895 | ניו יורק | ג'קסון שוואלטר | 5.5 מ-14 | הפסד |
| 1896 | ניו יורק | ג'קסון שוואלטר | 5.5 מ-14 | הפסד |
| 1898 | גרוב ספרינגס | פרנק מרשל | 3 מ-3 | ניצחון |
| 1899 | ניו יורק | דוד ינובסקי | 1.5 מ-5 | הפסד |
| 1899 | ניו יורק | ויליאם דה וויסר | 5 מ-7 | ניצחון |
| 1899 | סרטוגה | פרנק מרשל | 3 מ-3 | ניצחון |
| 1900 | ניו יורק | פיליף ריצ'רדסון | 3 מ-6 | תיקו |
דוגמאות מתוך משחקיו

סיום משחק שהתקיים בלונדון, בשנת 1886 בין ליפשוץ בלבן לאמיל שאלופ בשחור. הלבן מנצל את חולשת הקו האחורי של השחור 
1. מהג4 צ:ג4 2. צ:ו8 מט. אם 1... מהה6 2. מה:ה6 צ:ה8 3. מהז8 מט).
לקריאה נוספת

Anthony J. Gillam,  Samuel Lipschütz, ISBN 1-901034-37-9, שנת 2000
רומיקה פוצ'אנו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 בינואר 1927 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  24 באוקטובר 1996 (בגיל 69) בוקרשט, רומניה 
 שם לידה:  ראדה (רדישוארה) פוצ'אנו
 שם במה:  Romica Puceanu 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 פרופיל ב-IMDb
 
רומיקה פוצ'אנו (ברומנית: Romica Puceanu, בשפת רומאני: Romika Puchanu, ‏ 19 בינואר 1927 - 24 באוקטובר 1996) הייתה זמרת רומנית ממוצא צועני (רומה), שנודעה כמבצעת שירים מהרפרטואר הכפרי והעירוני של הלאוטארים ברומניה. כונתה לפעמים "מלכת מוזיקת הלאוטארים".
עם להיטיה נמנו השירים "איליאנה, איליאנה", "La cârciuma de la drum" (בבית המרזח שבצד הדרך), "Inimă de țigancă" (לב של צוענייה), "De când te iubesc pe tine" (מאז שאני אוהבת אותך), ה"מאניה" "שאריימאן"- Șaraiman,
"Ia mai dă o damigeană" (יאללה, תן לי בקבוקונת), Ce-aveţi voi duşmani cu mine (הו, אויבים, מה יש לכם נגדי?)
"Aş munci la plug şi coasă" (הייתי חורש וקוצר), Florăresele (מוכרות הפרחים).
ביוגרפיה

רומיקה פוצ'אנו נולדה בבוקרשט לנגן הצמבל קונסטנטין פוצ'אנו (שהופיע, בין היתר, בחאן של מאנוק). היא הייתה גם נכדתו של הכנר יון פוצ'אנו מן היישוב טאיש (Teiș) במחוז דמבוביצה שהוקלט על ידי אתנומוזיקולוגים בשנות ה-1930 והשאיר הקלטה של הבלדה על האמן מנולה. לפוצ'אנו היו 5 אחים - קולינה, וסלינה, לוריקה, גאורגה "בוֹצוֹגן" וקוּקוּלץ.
ביוגרפיה > הקריירה המוזיקלית

בגיל 7 התחילה פוצ'אנו לשיר בליווי אביה, והתחילה להופיע עם טאראף הלאוטארים של האחים גורה (אורל וויקטור גורה) שהיו בני דודיה.
בגיל 14 שרה כסולנית ב-Hanul Galben (החאן הצהוב) בעיר טרגובישטה.
בשנים 1944-1964 התחילה להתפרסם כזמרת בבתי המרזח בשכונות פלוריאסקה והרסטראו של בירת רומניה.
בשנת 1963 הקליטה פוצ'אנו את ההקלטות הראשונות שלה על שני תקליטי ויניל בבית התקליטים הממלכתי הרומני "אלקטרקורד"
הקלטות אלה פורסמו מחדש מאוחר יותר על תקליט קטן מוויניל EPC.
ב-1964 היא הקליטה את האלבום הראשון שלה יחד עם טאראף האחים גורה באולפן "טומיס" של בית "אלקטרקורד". אחרי שנת 1970 אישרו לה השלטונות לצאת לכמה סיורי הופעות בחו"ל, מהם החשובים ביותר בקריירה שלה היו הסיורים בישראל (יחד עם זמרת הפופ דוינה באדיה) ובארצות הברית. הופיעה גם ביפן, בסין ובגרמניה המזרחית.
באותה תקופה התחילה לשלף פעולה עם הכנר פלוריה צ'ואקה (Cioacǎ) ועם נגן האקורדיון אנדריי מיכאלאקֶה, ומאוחר יותר, עם הכנר יון אלבשטיאנו (Albeșteanu).
בשנות ה-1960 וה-1970 הפכה לאחת הזמרות המועדפות בתחום "שירי המשתה" והשירים האחרים של הלאוטארים הצוענים המוקדשים לנושאים כמו האהבה, החיים, חלוף הזמן, ושליוו את אירועי החיים החשובים של העם.
היא הייתה למעין "מריה טנאסה של הצוענים".
בשנת 1986 הצליחה לעזוב את רומניה הקומוניסטית ולהתיישב בניו יורק. ב-1992, אחרי נפילת המשטר הדיקטטורי, חזרה לרומניה. הופיעה במסעדות שונות בבוקרשט - בסלון הספרדי של מסעדת "קאראיימן", המסעדות "קפיטול", "קונטיננטל", "מונטה קרלו" בצ'ישמיג'יו, במלון אינטרקונטיננטל, מלון "פלורה" (כיום - "קראון פלאזה"). היא שרה גם על במת תיאטרון הרוויו "קונסטנטין טנאסה" לצידם של השחקנים סטלה פופסקו, אלכסנדרו ארשינל וניקו קונסטנטין.
פוצ'אנו נהנתה ממגוון קולי חודר, קול חושני, המאומן באופן טבעי, בעל מנעד רחב, חוש למידה ולטונאליות. השתמשה בהתאם לפי סגנון הזמרה הצועני וכן של הסגנון העממי הרומני בגליסנדי בין הצלילים וויברטו טבעי ובסלסולים מבוקרים היטב, מעברים של רבעי טון ובקדנצות מסוימות אחרי קפיצות לאוקטבות גבוהות.
כדברי אולטיה שרבאן-פאראו, "הלהט שבה ביצעה את מילות שירים הביא לה את ההכרה כדיווה אותנטית של מוזיקת הצוענים"
פוצ'אנו הצטיינה בין היתר בביצוע שירי משתה, שירי אהבה וגעגועים, בלדות עצובות כמו "Geaba mă mai duc acasă", "לשווא אלך הבייתה", שירי "מאנלות" במקצבי ציפטטלי או מקצבים רומנים.
רומיקה פוצ'אנו נפטרה ב-24 באוקטובר 1996 בבוקרשט, בבית החולים למצבי חירום פלוריאסקה, ימים אחדים אחרי שבשחר היום 19 באוקטובר נחבלה קשות בתאונת דרכים בעת נסיעה במיקרובוס בדרך בין היישובים דור מרונט (Dor Mărunt) ודראגוש וודה, במחוז קלראש. ברכב נמצאו פרט לנהג גם נגן האקורדיון ויורל פונדמנט ועוד נגן ובנו הקטן של הנהג שניצלו כולם. הזמרת ישבה על כיסא באמצע מאחור, בין שני הנגנים, והייתה בדרך למופע בחתונה בקונסטנצה.
הזמרת הובאה לקבורה בבית הקברות "איזבורול נואו" (Izvorul Nou) בשכונת דריסטור, ב"שביל הלאוטארים" לצידם של עוד מוזיקאים צוענים מפורסמים: ניקושור פרדסקו, פרמיצה לאמברו ויון אלבשטיאנו. בלווייה ניגנו חברי הטאראף "יון אלבשטיאנו".
חיים פרטיים

רומיקה פוצ'אנו הייתה נשואה לנגן האקורדיון בבה שרבאן (1990-Bebe Șerban) (1939) שנודע בכינוי "בבה מפטרקיואיה". הוא ניגן לצידה עד שנת מותו. סבלה הרבה בקשריה עם גברים. תקופות של שתיית אלכוהול מופרזת פגעו בקולה בסוף חייה. אחיינית שלה, קורנליה טיישאנו, היא גם כן זמרת.
בקולנוע

רומיקה פוצ'אנו הופיעה כתפקיד של זמרת או של שחקנית בשני סרטים רומניים: Zbor planat (דאייה)‏ (1980) ו-Baloane de curcubeu (בלונים של קשת וענן) ‏(1982).
לקריאה נוספת

Ediție de Colecție. Romica Puceanu, Jurnalul Național, București, 26 martie 2007
George Marcu (coord.), Dicţionarul personalităţilor feminine din România, Editura Meronia, Bucureşti, 2009.
הערות שוליים

↑  IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb142178841 (data)  GND: 135447437  ISNI: 0000 0001 1701 8299  LCCN: n2007037642  MusicBrainz: 24f24325-00b8-4290-8de2-50559a2981f3  SUDOC: 145340074  VIAF: 121729631   WorldCat (עם VIAF): 121729631 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רומיקה פוצ'אנו".
רומיקה פוצ'אנו בליווי הטאראף של האחים גורה בשנות ה-1960. נגן האקורדיון הוא ויקטור גורה והכנר הוא אאורל גורה
רחוב חב"ד (העיר העתיקה)

| --- | --- |

 מיקום
 עיר:  ירושלים
 רובע:  הרובע היהודי
 קואורדינטות:  31°46′30″N 35°13′51″E﻿ / ﻿31.774944444444°N 35.23075°E﻿ / 31.774944444444; 35.23075
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) רחוב חב"ד(למפת ירושלים העתיקה רגילה) רחוב חב"ד(למפת ירושלים רגילה) רחוב חב"ד(למפת ירושלים מוגדלת) רחוב חב"ד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת הרובע היהודי בעת החדשה
רחוב חב"ד
רְחוֹב חַבָּ"ד הוא רחוב עיקרי והארוך ביותר ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. קרוי על שמה של חסידות חב"ד, ובו בית הכנסת ובית המדרש של חב"ד.
הרחוב, ומקבילו (הנמוך ממנו) רחוב היהודים, בנויים לאורך ציר הקארדו של העיר העתיקה ומעליו; הם גבוהים בכ-2–5 מטר ממפלס החיים בתקופה הרומאית והביזנטית.
היסטוריה

בראשית התקופה העות'מאנית, במאה ה-16, הוקם ברחוב מבנה גדול (הממוקם בקרן הרחובות חב"ד-אור החיים הצפון-מערבית; על גבי המבנה תוספת משנות ה-70 של המאה ה-20). ההתיישבות היהודית ברחוב התגברה בשנות ה-50 של המאה ה-19.
במאה ה-19, היה רחוב חב"ד מרכז מסחרי, שכלל חנויות רבות ויריד קבוע בשם "ח'אן חברון", אליו היו תושבי חברון הערבים מביאים תוצרת חקלאית: ירקות, ביצים ועופות למכירה; יהודים אנשי הגליל מצפת ומטבריה היו מביאים אליו: שמן זית, גבינה צפתית, דגי טבריה, וקצת מרכולת מדמשק, שהייתה עוברת דרך טבריה - פירות יבשים וכדומה. כן הם היו קונים שם "גליונות לשנה טובה", לוחות שנה, "מחצית השקל", קבלות מוזהבות, "מזרחים", מפיות לחלות וכיוצא בזה", מבתי הדפוס בירושלים.
בשנת 1918 ערך המשרד הארצישראלי מפקד ברחוב ומצא שהתגוררו בו 781 נפש.
במלחמת העצמאות נהרס רוב הרחוב, לאחר שהלגיון הערבי כבש אותו, ותושביו היהודים נכנעו ונאלצו לעזוב; ולאחר תקופת שבי בירדן, עברו להתגורר בשכונות המערביות של ירושלים.
לאחר מלחמת ששת הימים בשנות ה-70 של המאה ה-20, שומרו ושופצו הבתים הישנים ושרידיהם, ונבנו בתים חדשים למגורים כחלק משיקום הרובע היהודי כולו. בראשית המאה ה-21, הרחוב משמש בעיקר למגורים ופועלות בו חנויות אחדות, למזון, מזכרות לתיירים ועתיקות.
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א, ירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 358.
↑  גד פרומקין, דרך שופט בירושלים, עמ' 42.
↑  המשרד הארץ-ישראלי של ההסתדרות הציונית, ספירת יהודי ארץ ישראל, חוברת א, יהודה, יפו תרע"ח, עמ' 5.
| רחובות מרכזיים בעיר העתיקה  |
| --- | --- | --- |
| הרובע הארמני | רחוב הפטריארכיה הארמנית • רחוב סנט ג'יימס •  רחוב אררט • רחוב הארמנים |  |
| הרובע היהודי | רחוב היהודים • רחוב הקארדו • רחוב משגב לדך • רחוב תפארת ישראל • רחוב בתי מחסה • רחוב חב"ד |  |
| הרובע המוסלמי | רחוב הגיא • רחוב שער האריות •  רחוב שער הפרחים • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה  • מעלות המדרשה • רחוב בית הבד |  |
| הרובע הנוצרי | רחוב דוד • רחוב השער החדש • רחוב הבורסקאים • רחוב הפטריארכיה הלטינית • רחוב הנוצרים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010400060205171  VIAF: 8221163813731239110006   WorldCat (עם VIAF): 8221163813731239110006
רחוב חסן שוקרי

| --- | --- |
מבט לאורך רחוב חסן שוקרי באזור צומת הרחובות שמריהו לוין ועומר אל כיאם. בחלקה הימני של התמונה ניתן להבחין בבניין בית המשפט המחוזי הישן.
מבט לאורך רחוב חסן שוקרי באזור צומת הרחובות שמריהו לוין ועומר אל כיאם. בחלקה הימני של התמונה ניתן להבחין בבניין בית המשפט המחוזי הישן.
 מידע כללי
 על שם:  חסן שוקרי - ראש עיריית חיפה ופעיל ציבור ערבי.
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  חיפה
 שכונה:  הדר הכרמל
 קואורדינטות:  32°48′47″N 34°59′58″E﻿ / ﻿32.81304878°N 34.99933004°E﻿ / 32.81304878; 34.99933004
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב חסן שוקרי הוא רחוב בחיפה שבו שוכן היכל עיריית חיפה ובו שכנו בעבר בתי משפט ומשרדים ממשלתיים. הרחוב נקרא לפנים רחוב הבורג' (או המצודה/המבצר בעברית), אחר כך רחוב בתי המשפט (או בערבית منازل الحكومة - בתי הממשל) ואחרי מותו של חסן שוכרי נקרא הרחוב על שמו.