stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים

| --- | --- |
 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  819204 
 סיווגים
 ICD-10:  T43.0 
 
מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים (באנגלית: Tricyclic antidepressant overdose) היא הרעלה שמקורה בשימוש יתר בתרופה ממשפחה זו. הסימפטומים כוללים חום גבוה, ראייה מטושטשת, אישונים מוגדלים, ישנוניות, בלבול, פרכוסים, קצב לב גבוה ואף דום לב. אם הסימפטומים לא הופיעו תוך 6 שעות, סביר להניח שלא יופיעו.
מנת יתר יכולה לקרות בטעות או במכוון, במטרה להוביל למוות. מנת היתר העלולה להוביל למוות משתנה בין סוגי נוגדי הדיכון הטריציקליים. בילדים קטנים, כדור או שניים עלולים להיות קטלניים. נדרש לעשות אלקטרוקרדיוגרם (אק״ג) כשיש חשש למנת יתר.
במצב של מנת יתר, מומלץ להשתמש בפחם פעיל. לא מומלץ להכריח אנשים להקיא. אם ישנם פרכוסים, מומלץ לתת בנזודיאזפינים ובקרים של לחץ דם נמוך, יש להכניס נוזלים לוריד.
בתחילת שנות ה-2000, מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים הייתה אחת הסיבות הרווחת להרעלה. בארצות הברית ב-2004 היו יותר מ-12000 מקרים. באנגליה, היו כ-2700 מקרי מוות בשנה. המקרה המדווח הראשון של מוות ממנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים היה ב-1959.
סימנים וסימפטומים

מערכת העצבים המרכזית, מערכת העצבים ההיקפית והלב הן המערכות המרכזיות שמושפעות ממנת יתר. סימפטומים ראשוניים דרך כלל מתפתחים תוך שעתיים וכוללים ישנוניות, פה יבש, בחילות, הקאות, חוסר יכולת להתפנות, בלבול וכאבי ראש. סיבוכים חמורים יותר כוללים הפרעות לבביות, הזיות ופרכוסים. פרכוסים והפרעות לבביות הם הסיבוכים הקטלניים ביותר.
סיבה

בנוגדי דיכאון טריציקליים ישנו פער קטן בין המינון המרפא למינון יתר. גורמים המעלים את הסיכוי להרעלה כוללים גיל מבוגר, בעיות לבביות ושילוב עם תרופות נוספות ומחשבות אובדניות.
אבחון

QRS רחב בתרשים האק"ג נראה אצל אנשים שלקחו מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים. אין כיום בדיקת דם ייעודית לבדוק רעילות. יש להכליל אק"ג באבחנה כשיש חשש למנת יתר.
טיפול

בדרך כלל, אנשים עם הסימפטומים המתאימים, מאושפזים בטיפול נמרץ לתקופה מינימלית של 12 שעות בהן נותנים תשומת לב במיוחד לדרכי הנשימה, לחץ הדם, רמת חומציות בעורקים ואקג מתמשך. אם נדרש, משלבים גם טיפול מסייע כגון סיוע לנשימה ושימור על חום גוף. כאשר יש אקג נורמלי לתקופה של מעל 24 שעות, בדרך כלל ניתן לשחרר את המטפול.
טיפול > סילוק התרופה

טיפול ראשוני במקרה של מנת יתר חמורה כוללת סילוק רעלים מהקיבה. עושים זאת באמצעות פחם פעיל דרך הפה או דרך צינור שמגיע מהאף. הפחם הפעיל סופג את התרופה במערכת העיכול. דרך טיפול זו יעילה ביותר תוך שעה-שעתיים מרגע לקיחת מנת היתר. דרכים אחרות לסילוק התרופה כגון שטיפת קיבה, אינם מומלצים במנת יתר מסוג זה. ניתן לשקול שטיפת קיבה תוך שעה מרגע לקיחת התרופה אך ההוכחות המדעיות לשיטה זו דלות.
טיפול > טיפול תרופתי

ניתן להשתמש בעירוי סודיום ביקרבונט כתרופת נגד כדי לשפר את התסמינים הלבביים ומטבולים. אם טיפול זה לא מסייע, ניתן להשתמש בתרופות לבביות רגילות או מגנזיום כדי להסדיר את הבעיות הלבביות. עם זאת, לא נראתה הטבה לאחר שימוש בתרופות אנטי-אריתמיות מסוג 1. הם מחמירים את חסימום הערוצים בגוף, מאיטים את מהירות שבה הנוירונים בגוף מעבירים פולסים חשמליים ולכן צריך להימנע מטיפול זה במקרה של הרעלה מנוגדי דיכאון טריציקליים. ניתן לטפל בלחץ דם נמוך עם נוזלים בשילוב ביקרבונט כדי לנרמל חמצת מטבולית (אם קיימת). אם לחץ הדם נשאר דם, ניתן להשתמש באפינפרין, נוראפינפרין או דופמין כדי להעלות את לחץ הדם.
עוד סימפטום חמור הוא פרכוסים. יש מקרים שבהם הפרכוסים מספיקים ללא טיפול אך מתן בנזודיאזאפין או תרופה דומה יכולים לסייע במקרים שבהם הפרכוסים לא פוסקים. מתן פיסוסטיגמין(אנ') במקרים של מנת יתר של נוגדי דיכאון טריציקליים יחמירו את הבעיות הלבביות ועלולים אף לגרום לפרכוסים. במקרים חמורים שלא מגיבים לטיפול קונבנציונלי, ניתן להשתמש בעירוי ליפידים כדי לשפר סימפטומים.
טיפול > דיאליזה

לנוגדי דיכאון טריציקליים יש קשרים חלבוניים חזקים ומתפשטים בנפח גדול ולכן לניסיון לסלקם באמצעות דיאליזה לא יהיה תועלת משמעותית.
אפידמיולוגיה

במחקרים בשנות ה-90 באוסטרליה ובארצות הברות הראו שבין 8%-12% של מקרי מנות יתר היו כתוצאה מלקיחת נוגדי דיכאון טריציקליים. נוגדי דיכאון טריציקליים ככל הנראה מעורבים ב-33% מכל ההרעלות הקטלניות, שני רק למשככי כאבים. מחקר נוסף דיווח כי 95% של מקרי מוות מנוגדי דיכאון באנגליה ווילס בין 1993 ל-1997 היו קשורים לנוגדי דיכאון טריציקליים, בייחוד דוטיאפין ואמיטריפילין. נקבע כי היו 5.3 מקרי מוות לכל 1000 מרשמים.
לקריאה נוספת

(Validation for Tricyclic Antidepressants in Pharmaceutical Dosage by Anas Rasheed (2017
הערות שוליים

↑  PMID 11435353
1 2  2=Woolf, Alan D.; Erdman, Andrew R.; Nelson, Lewis S.; Caravati, E. Martin; Cobaugh, Daniel J.; Booze, Lisa L.; Wax, Paul M.; Manoguerra, Anthony S.; Scharman, Elizabeth J.; Olson, Kent R.; Chyka, Peter A.; Christianson, Gwenn; Troutman, William G.; American Association of Poison Control Centers (1 January 2007). "Tricyclic antidepressant poisoning: an evidence-based consensus guideline for out-of-hospital management". Clinical Toxicology. 45 (3): 203–233. doi:10.1080/15563650701226192. ISSN 1556-3650. PMID 17453872.
↑  3=Rosenbaum T, Kou M (2005). "Are one or two dangerous? Tricyclic antidepressant exposure in toddlers". J Emerg Med. 28 (2): 169–74. doi:10.1016/j.jemermed.2004.08.018. PMID 15707813.
↑  4=Woolf AD, Erdman AR, Nelson LS, Caravati EM, Cobaugh DJ, Booze LL, Wax PM, Manoguerra AS, Scharman EJ, Olson KR, Chyka PA, Christianson G, Troutman WG (2007). "Tricyclic antidepressant poisoning: an evidence-based consensus guideline for out-of-hospital management". Clin Toxicol. 45 (3): 203–33. doi:10.1080/15563650701226192. PMID 17453872.
↑  4=Dart, RC (2004). Medical toxicology. Philadelphia: Williams & Wilkins. pp. 834–43. ISBN 0-7817-2845-2.
↑  5=Teece S, Hogg K (2003). "Gastric lavage in tricyclic antidepressant overdose". Emerg Med J. 20 (1): 64. doi:10.1136/emj.20.1.64. PMC 1726003. PMID 12533375.
↑  6=Bradberry S, Thanacoody H, Watt B, Thomas S, Vale J (2005). "Management of the cardiovascular complications of tricyclic antidepressant poisoning : role of sodium bicarbonate". Toxicol Rev. 24 (3): 195–204. doi:10.2165/00139709-200524030-00012. PMID 16390221.
↑  7=Dargan P, Colbridge M, Jones A (2005). "The management of tricyclic antidepressant poisoning : the role of gut decontamination, extracorporeal procedures and fab antibody fragments". Toxicol Rev. 24 (3): 187–94. doi:10.2165/00139709-200524030-00011. PMID 16390220
↑  7=Buckley N, Whyte I, Dawson A, McManus P, Ferguson N (1995). "Self-poisoning in Newcastle, 1987-1992". Med J Aust. 162 (4): 190–3. PMID 7877540.
↑  9=Thomas S, Bevan L, Bhattacharyya S, Bramble M, Chew K, Connolly J, Dorani B, Han K, Horner J, Rodgers A, Sen B, Tesfayohannes B, Wynne H, Bateman D (1996). "Presentation of poisoned patients to accident and emergency departments in the north of England". Hum Exp Toxicol. 15 (6): 466–70. doi:10.1177/096032719601500602. PMID 8793528
↑  10=Shah R, Uren Z, Baker A, Majeed A (October 2001). "Deaths from antidepressants in England and Wales 1993-1997: analysis of a new national database". Psychol Med. 31 (7): 1203–10. doi:10.1017/s0033291701004548. PMID 11681546
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נתן ברנד (פסנתרן)

| --- | --- |

אלבום אוסף מהופעותיו של נתן ברנד
 לידה:  1 באוגוסט 1944 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  10 בדצמבר 1990 (בגיל 46) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, בית ספר מאנס למוזיקה, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
נתן ברנד (1 באוגוסט‏ 1944 – 10 בדצמבר 1990) היה פסנתרן ישראלי.
חייו

ברנד נולד בירושלים לרופא אהרן ברנד ורעייתו אסתר-מלכה. בילדותו, לאחר שהתגלה כישרונו המוזיקלי, החל ללמוד פסנתר אצל המלחין חיים אלכסנדר באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן השתלם לתואר אמן אצל פרופ' בנימין אורן. את הופעתו הפומבית הראשונה קיים בגיל 11, לאחר שהופיע בניו יורק עם תזמורת רשות השידור.
בגיל 22 זכה למלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל, והמשיך את לימודיו אצל הפסנתרנית נדיה רייזנברג ודורותי טאובמן בבית ספר מאנס למוזיקה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 1969 זכה בפרס גילדת האמנים בניו יורק.
ברנד הופיע בעשרות הופעות ברחבי ארצות הברית, קנדה, אירופה וישראל, ברסיטלים ובליווי תזמורות, וזכה לביקורות נלהבות. בשנת 1984 הופיע באולם קרנגי הול, וביצע יצירות מאת פרדריק שופן ורוברט שומאן. ברנד התאפיין בנגינתו הסוערת והאנרגטית, ובכך שלא נמנע מלבצע אינטרפטציות אישיות ליצירות נודעות.
ברנד הלחין גם מנגינות לשירים, כגון "פנסים דעכו" של המשורר אברהם שלונסקי, וכן חיבר בעצמו מספר שירים.
ברנד נישא ללורי לבית הילמן, ולזוג נולדו שני ילדים, ג'סי וארי. הוא נפטר בניו יורק לאחר מחלה ב-10 בדצמבר 1990.
לאחר מותו הוצאו לאור שלושה תקליטורים של הופעותיו. העיתונאי רם עברון בחר להציג את יצירותיו של ברנד במסגרת התוכנית "דור הזהב- אמנים גדולים בהקלטות היסטוריות" שבתחנת הרדיו קול המוסיקה.
דיסקוגרפיה

Palexa Records: Natan Brand in Concert, 1982-1990: The Legacy, (2 Vol.)
Appian Publications & Recordings: 1990: Natan Brand in Recital
הערות שוליים

↑  "Brand, Natan," Musica Judaica 11 (1991), 115.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305869605171  ISNI: 0000 0000 4472 9507  LCCN: no2006012256  VIAF: 68677318   WorldCat (עם VIAF): 68677318
אונורה דה בלזק
ביוגרפיה > 1799 - 1818 > משפחה

בלזק נולד בעיר טור שבצרפת, צאצא למשפחת איכרים שמוצאם בכפר לה-נוגיארי שבמחוז טראן. סבו, ברנאר בלסה, היה בעל שדות וכרמים. אביו, ברנאר-פרנסואה בלסה (Bernard-François Balssa), הבכור מבין 11 אחים ואחיות, שינה את שמו לבלזק לפני שהחל לעבוד במשרד פרקליטים בפריז בגיל 22. בשם זה הוא החל לשמש בשנת 1776 כמזכיר במינהל השלטון המלכותי, ומשם התקדם לתפקיד אחראי על המזונות לאוכלוסייה ולחציר לבעלי החיים, ולתפקיד מנהל אספקת חומרי הגלם לפריז ולצבא. לאחר 1794 הוא הועבר לברסט ולאחר מכן לטור, שם הוא שימש אחראי לתחזוקת הגדודים שנשלחו לדכא את המרד במחוז ונדה.
אמו של בלזק, אן-שרלוט-לור סלמבייה (Anne-Charlotte-Laure Sallambier), הייתה בתו של ראש מינהל בתי החולים בפריז. בעת הנישואים, שנערכו בינואר 1797, היה ברנאר-פרנסואה כבר בן 51, ואן-שרלוט בת 19 בלבד. שנה ושלושה חודשים לאחר הנישואים נולד לבני הזוג בן ראשון, שנפטר כעבור 33 ימים. כשנה לאחר מכן, ב-20 במאי 1799, נולד אונורה בדירה ברחוב ל'ארמה ד'איטלי (l'armée d'Italie) בעיר טור. הוא נקרא על שם הקדוש הנוצרי הונורטוס מאמיין. אביו החליט שלא להטביל אותו.
כשנה וחצי אחר כך, בספטמבר 1800, נולדה אחותו לור (Laure), שנמסרה, בדומה לאונורה, למינקת כפרית בעמק הלואר. בזיכרונות שכתבה לור היא מספרת כי אונורה היה מגן עליה מפני הזוג הכפרי, ואף נהג לבקש כי יענישו אותו במקומה. שנה וחצי לאחר מכן, באפריל 1802, נולדה במשפחת בלזק אחות נוספת, לורנס (Laurence). באותה שנה נפטר סבו של בלזק מצד אמו, וסבתו, מאדאם סלמבייה, שהתגוררה בפריז עד מות בעלה, עברה לבית המשפחה בטור. שנה אחר כך חזרו אונורה ולור לחיק המשפחה. באותה תקופה התמנה אביו של בלזק למנהל בית החולים הכללי של טור, ולאחר מכן לסגן ראש העיר. בדצמבר 1807 נולד לאונורה אח נוסף, אנרי, ככל הנראה בן לא חוקי, פרי רומן שניהלה אמו של בלזק עם ז'אן דה מרגון, אחד מאורחי הקבע בביתה. בלזק עצמו אישר בשנת 1848 כי אנרי הוא בנו של דה מרגון, שאף הוריש לו בצוואתו 200 אלף פרנק.
ביוגרפיה > 1799 - 1818 > נעורים

לאחר שחזר לבית משפחתו בגיל 4, נשלח אונורה הצעיר לפנימייה בעיר. הוא הורשה לבקר את משפחתו רק פעם אחת בשבוע, בימי ראשון. בגיל 8 נשלח לפנימייה בעיר ונדום (Vendôme)‏, 60 קילומטר צפונית-מזרחית לטור, בדרך לפריז. קולז' דה ונדום, שנוהל בעבר בידי אנשי דת אך נהפך לחילוני בעקבות המהפכה, נחשב לאחד מבתי הספר הטובים ביותר בצרפת, ולמדו בו "הטובים והמובחרים" מערי השדה השונות, בהן טור. ברשומות בית הספר מופיע הרישום הבא בנוגע לבלזק:
"מס' 460, אונורה בלזק. בן שמונה שנים וחודש אחד. חלה באבעבועות שחורות, ללא השפעות לאחר המחלה... נוטה להתחמם בקלות, ומפעם לפעם סובל מעליית טמפרטורות... נכנס לבית הספר ב-20 ביוני 1807, עזב ב-22 באוגוסט 1813. מכתבים יש למסור למסייה בלזק, אביו, בטור"
במכתב ששלח בלזק להוריו במאי 1809 הוא מספר כי קיבל ציון לשבח על חיבור בלטינית, אבל בסך הכול נראה כי ציוניו במוסד היו בינוניים למדי, וכך גם התנהגותו. לזאר פרנסואה מרשל, אחד משני הכמרים שניהלו את בית הספר, כתב עליו: "אי אפשר להוציא ממנו כלום, לא בשיעורים ולא בשיעורי הבית. הוא מסרב באופן מוחלט לעסוק בכל עבודה המוטלת עליו". בין מורי בית הספר התחבר בלזק בייחוד לכומר היאסנט לורן לפבר, שהיה ממונה על הספרייה העשירה של המוסד. לפבר לימד את בלזק הצעיר מתמטיקה, ועודד אותו לקרוא במהלך השיעורים יצירות ספרותיות. ברומן לואי לאמבר (Louis Lambert) מתייחס בלזק לאותה תקופה, וכותב על לפבר כי "בזכות ברית חשאית שכרתנו בינינו, לא התלוננתי כלל שאיני לומד דבר וגם הוא לא אמר מאומה על השאלת הספרים שלי".
בשנים ששהה בלזק בקולז' דה ונדום התפתחה אהבתו הגדולה למילה הכתובה. הוא קרא ספרים שלמים במהירות מסחררת, בעיקר ספרות דידקטית, וניסה לראשונה את כוחו בחיבור יצירה משל עצמו. הוא הפגין זיכרון מופלא, ודי היה לו לעבור במהירות על הכתוב כדי לזכור כמעט בשלמות את הטקסט שלפניו. בין היתר כתב חיבור בשם "מאמר על הרצון", שהוחרם על ידי מנהל בית הספר.
בתקופת שהותו בבית הספר קיבל בלזק מהוריו דמי כיס של שלושה פרנקים בחודש בלבד, אותם הוציא בחנות בית הספר, שמכרה בין היתר עפרונות, אולרים וספרי תפילה. בשל התנהגותו הבעייתית, נכלא בלזק לעיתים קרובות בתאו שבאולם השינה, או ב"גומחה", תא קטן פרוץ לרוח שנמצא מתחת למדרגות בית הספר. שנים לאחר מכן העיד שמש בית הספר על אותה תקופה: "האם אני זוכר את מסייה בלזק? אני אמור לזכור! היה לי הכבוד ללוותו לצינוק יותר ממאה פעמים". את הזמן שהעביר בתא הכליאה הקדיש בלזק בעיקר לקריאה.
תקופת לימודיו של בלזק בקולז' דה ונדום הסתיימה באקורדים צורמים. הוריו קיבלו באפריל 1813 מכתב דחוף מהנהלת המוסד, שבו התבקשו לבוא ולקחת את התלמיד הסורר מבית הספר. לפי מכתב של אחותו לור, "הוא היה נתון במין קהות חושים, שהדאיגה במיוחד את המורים, כיוון שלא יכלו למצוא את הסיבה לכך. לדעתם אחי הוא תלמיד עצל, ולכן לא ניתן לייחס את המחלה המוחית שלו לעייפות נפשית. אונורה נעשה רזה וירוד. הוא דמה לאותם סהרורים הישנים בעיניים פקוחות. הוא לא שמע את רוב השאלות שהוצגו לו". כשחזר לביתו במצב גופני זה, העירה סבתו: "ראו איך האקדמיה מחזירה לנו את אלה היפים שאנחנו שולחים אליהם".
ביוגרפיה > 1832 - 1844 > הרוזנת אוולין דה האנסקה

ב-28 בפברואר 1832 קיבל בלזק מכתב מאודסה, ששיבח את "תמונות מחיי הפרט" אך קבל על הרמה המוסרית הירודה של "עור היחמור". על המכתב הייתה חתומה "הזרה", שהתגלתה מאוחר יותר כרוזנת פולנייה בשם אוולין דה האנסקה, והייתה מאוחר יותר אשתו של בלזק במשך תקופה קצרה לפני מותו. הרוזנת, בת למשפחה אצולה פולנית, נישאה ב-1819 למרשל וונצסלאס האנסקי, המבוגר ממנה ב-22 שנים, בעל אדמות והון רב שנאמד בכמה מיליוני רובלים.
בתגובה למכתב פרסם בלזק מודעה ב-4 באפריל ב"גאזט דה פראנס", שבה כתב כי "מר דה בלזק קיבל את המכתב שנשלח אליו ... הוא מצטער כי העמידו אותו במצב שמונע ממנו לענות עליו, והואיל ולא זהו המקום לבטא בו את רגשותיו, הוא מקווה כי שתיקתו תתקבל בהבנה". ב-7 בנובמבר קיבל בלזק מכתב נוסף, שבעקבותיו פרסם מודעה ב-9 בדצמבר ב"לה קוטידיין" שבה כתב: "מר ד.ב קיבל את מה שנשלח אליו. רק היום עלה בידו לאשר זאת באמצעות עיתון זה, והוא מצטער על כי לא ידע לאן לשלוח את תשובתו – לז', מא.ב". בעקבות מודעה זו קיבל בלזק מכתב נוסף ב-8 בינואר 1833, וכעבור זמן קצר חשפה הרוזנת את זהותה בפני הסופר.
בסוף ספטמבר 1833 נפגשו בלזק והרוזנת האנסקה לראשונה בנשטל שבשווייץ. על אותו מפגש כתב בלזק לרוזנת שנים מאוחר יותר:
"אינך יודעת עדיין מה התרחש בתוכי. במעמקי אותה חצר שהקטנות באבני החצץ שלה נחקקו בזיכרוני, כמו גם הערוגות הארוכות והמחסנים שבה, ראיתי פנים שניבטו מהחלון! גופי היה כמשותק, וכשדיברתי אליך הייתי המום. ההלם הזה, אותו שטף אדיר מלא עוצמה, שהשפעתו מתעכבת ושבה ועולה מאוחר ביתר שאת, נמשך יומיים. 'מה היא חושבת עלי?' היה המשפט הטרוף שחזרתי ואמרתי בחרדה"
לאחר שובו לפריז חתם בלזק על עסקה עם גברת שרל-בֶּשֶׁה (Charles-Béchet), שירשה את עסקי ההוצאה לאור של אביה, להוצאת מהדורה מיוחדת של 12 כרכים של "מחקרים בחיי החברה" (Études des moeurs au XIXe siècle), שהייתה הדפסה מחודשת של "תמונות מחיי הפרט", "תמונות מחיי הפרובינציה" (Scènes de la vie de province) ו"תמונות מחיי פריז" (Scènes de la vie parisienne). במסגרת החוזה בין הצדדים קיבל בלזק סכום גדול של 27 אלף פרנק. הוא התחייב לספק לגברת בשה טקסט של 80 עמודים להשלמת הכרך השני של "תמונות מחיי הפרובינציה", וכתב בלילה אחד נובלה ארוכה בשם "גוֹדִיסאר המפואר" (L'Illustre Gaudissart).
בלזק המשיך בקשר מכתבים עם הרוזנת האנסקה, וניהל במקביל רומן עם אישה צעירה ונשואה בשם מריה דו פְרֵנֶה (Maria Du Fresnay), ששימשה בהמשך כמעין מודל לדמות הגיבורה ברומן "אז'ני גרנדה" (Eugénie Grandet), אותו כתב בלזק באותה תקופה. מהקשר בין השניים נולדה ביוני 1834 ילדה לא חוקית, מארי קרולין דו פרנה, שנפטרה בשיבה טובה ב-1930.
בנובמבר 1833 ביקר בלזק בסדנה של הפסל תיאופיל ברה (Théophile Bra), שם הבחין בפסל של מריה וישו התינוק, שבסמוך לו ניצב פסל של שני מלאכים מתפללים. במכתב ששלח מאוחר יותר לרוזנת האנסקה, כתב בלזק שבאותו רגע עלה בראשו הרעיון לרומן "סרפיטה", שנועד להיות מעין המשך לרומן "לואי לאמבר" (Louis Lambert):
"סרפיטה תהיה שילוב של שני המינים ביצור אחד ... מלאך הנתון בשלבי גלגולו האחרון ומבתק את מוסרותיו כדי לעלות השמימה. הוא נאהב על ידי גבר ועל ידי אישה, שלהם הוא אומר, בעת שהוא עולה במעופו השמימה, כי השניים, הוא והיא, אהבו את האהבה המקשרת אותם, שהתגלמה בו, במלאך בטהרתו ... והוא חושף לפניהם את תשוקתם, וחומק מסבלותינו הארציים"
יצירתו של בלזק

היקף הכתיבה של בלזק הוא תופעה יחידה במינה בהיסטוריה הספרותית. הקומדיה האנושית לבדה כוללת 91 יצירות גמורות, בהן רומנים, נובלות ומאמרים, ועוד 46 יצירות שלא הושלמו. בלזק היה מסוגל לעבוד ברציפות במשך זמן רב, ולא היה זה נדיר שיכתוב במשך יותר מעשר שעות ברציפות. הוא עצמו טען כי במקרה אחד כתב במשך 48 שעות רצופות, אם כי נזקק למנוחה של שלושה ימים לאחר מכן. הוא לא סבל הפרעות בזמן עבודתו, ונהג לכתוב בעיקר בשעות הלילה. במשך תקופות ארוכות היה נוהג ללכת לישון בשעה חמש או שש אחרי הצהריים, להתעורר בסביבות חצות, ואז להתיישב ולכתוב עד הבוקר או הצהריים של יום המחרת, כשהוא גומע בזו אחר זו כוסות של קפה שחור חזק. הוא אף היה מכין בעצמו תערובות קפה ממרטיניק ומראוניון, אותן היה מרתיח בקומקום קפה.
יצירתו של בלזק > ריאליזם ספרותי

בלזק נחשב לחלוץ ולמניח היסודות של הזרם הריאליסטי בספרות האירופית של המאה ה-19. הריאליזם של בלזק בא לידי ביטוי בסגנון הכתיבה, בשימוש הנרחב בתיאורים ובאמצעים אמנותיים אחרים במטרה להעניק לדמויות נפח וממשות. אך ההבדל המהותי בין בלזק לסופרים שקדמו לו נובע מעצם הבחירה בחיי היומיום כנושא ספרותי, בהפניית המבט למציאות החברתית הממשית כמושא של היצירה הספרותית.
תקופתו של בלזק סיפקה חומר גלם רב להתבוננות מעין זו: החל מהמהפכה הצרפתית, דרך עלייתו של נפוליאון, תקופת הקיסרות וסופה הדרמטי ב-1815, שובו של בית בורבון לשלטון והדחתו במהפכת יולי 1830, וכל תקופת המונרכיה של יולי. העשורים הראשונים של המאה ה-19 היו תקופה של שינויים דרמטיים, שהשפיעו ושינו סדרי עולם שהיו נהוגים במשך מאות שנים. כל זאת על רקע הגל הראשון של המהפכה התעשייתית, ששינתה באופן עקבי ומתמשך את היחסים החברתיים בין המעמדות השונים באירופה, וחיזקה את כוחה של הבורגנות מול האצולה והכנסייה. כפי שכותב ההיסטוריון אריק הובסבאום בספרו "תקופת המהפכה: אירופה 1789 - 1848":
"היה זה רק בשנות ה-30 של המאה ה-19 שאת הספרות החלה לרדוף העלייה של החברה הקפיטליסטית, אותו עולם שבו התפוררו כל הקשרים החברתיים זולת היחסים הנוקשים של הזהב ושטרות הכסף. הקומדיה האנושית של בלזק, אנדרטה ספרותית יוצאת דופן לאותו עולם, שייכת לעשור זה"
מלבד כישרונו הגדול והראייה החודרת לתוך נבכי החברה והדמויות המאכלסות אותה, נדמה שמסלול חייו של בלזק הציב אותו בעמדה מצוינת לשמש כמתעד הגדול של התקופה: צאצא למשפחת איכרים, שאביו השכיל לנצל את ההזדמנויות החדשות שיצרו אירועי זמנו על מנת לשפר את מצבו החברתי, והתקדם למעמד הבורגנות המתפתח; סופר מתחיל, שבזכות כישרונו ושאפתנותו התפרסם בכל רחבי אירופה, ואף היה מאהבן של כמה וכמה בנות אצולה; איש עסקים כושל, שבשל החובות שצבר הושלך לכלא לתקופת מאסר קצרה; עיתונאי ועורך, שפעל בשנים בהן החלה העיתונות לגלות את כוחה ואת השפעתה על הזירה הפוליטית והמדינית; אישיות חברתית ומכר של הסופרים והאמנים הידועים של התקופה, שחשפו בפניו את הקנאה, היריבות והתככים של עולם האמנות; כל אלה ועוד סיפקו לבלזק חומר גלם רב, אותו עיצב במיומנות רבה לכדי תמונה פנורמית של המציאות החברתית בצרפת של אותן שנים.
התמונה החברתית המדויקת שהציב בלזק ביצירותיו הקנתה לו מקום של כבוד גם בהגות המרקסיסטית – על אף עמדותיו המלוכניות. הוא היה אחד הסופרים האהובים על פרידריך אנגלס, שבאחד ממכתביו ציין כי:
"בלזק, אותו אני מחשיב כאמן ריאליסטי גדול בהרבה מכל הזולאים החולפים (הכוונה לאמיל זולא), מספק לנו ב'קומדיה האנושית' היסטוריה ריאליסטית נפלאה של 'החברה' הצרפתית, ובפרט של העולם הפריזאי, כולל תיאור בסדר כרונולוגי, כמעט שנה אחר שנה מ-1816 ועד 1848, של התקדמות המעמד הבורגני והתעלותו מעל לאצולה, שניסתה לבנות את עצמה מחדש לאחר 1815. הוא מתאר כיצד השרידים האחרונים של אותם עקרונות פוליטיים (של האצולה) נכנעים בפני הוולגריות של הכסף שמאפיינת את אותו מעמד חברתי חדש, או נותנים לו להשחית אותם כליל"
הסוציולוג ליאו לובנטל, המקורב לאסכולת פרנקפורט, ראה קשר ישיר בין המשימה שלקח על עצמו בלזק לבין התפיסות והנחות היסוד של המעמד הבורגני העולה. לדבריו, "הרצון לייצג, באמצעות נראטיב חובק כול, את החברה בת זמנו על כל המלאי (inventory) החי והמת שלה, משלחי יד, צורות שלטון, תשוקות וריהוט ביתי... נראית מעוגנת באמונה הרציונלית-בורגנית לפיה, באופן עקרוני, ניתן לייצג את העולם באמצעות המחשבה ולהבינו באמצעים אינטלקטואליים".
יצירתו של בלזק > סגנון כתיבה

מבחינה סגנונית הושפע בלזק מאוד מהסופר ומחבר הרומנים ההיסטוריים וולטר סקוט. בביקורת שכתב על הרומן מנזר פרמה (La Chartreuse de Parme) מאת סטנדל, טען בלזק כי הוא רואה בעצמו מייצג מובהק של אותו זרם ספרותי שוולטר סקוט הוא מייסדו. באותו מאמר קובע בלזק כי אחד המאפיינים הבולטים של זרם ספרותי זה הוא השימוש הרחב בתיאור כאמצעי אמנותי.
סגנונו של בלזק החל להתעצב בתקופת עבודתו בסדנה של לפואטוון, בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-19. לפואטוון ביקש לנפק בקצב מהיר רומנים פופולריים ונטולי יומרות, שזכו לביקוש גדול באותה התקופה. על מנת לעמוד במטרה זו, התווה לפואטוון כמה כללי אצבע לכותב המתחיל: הגיבורים הם תמיד בני האצולה, הנשים זוהרות, נבונות ונדיבות – ולעיתים קנאיות – הרשע תמיד בא על עונשו, והטוב, בסופו של דבר, תמיד מנצח. העבודה בסדנה של לפואטוון לימדה את בלזק כיצד לפתח את העלילה, להקדיש תשומת לב רבה יותר לפיתולים ולהתפתחויות ולשמור על המתח והעניין של הקוראים לאורך כל הסיפור. עם זאת, העבודה בסדנה גם נטעה בו את הנטייה לכתיבה סנסציונית ולהגזמה, עליה קבלו כמה ממבקריו החריפים ובה הודה אף בלזק עצמו במכתביו לרוזנת האנסקה. ביקורת זו עומדת בבסיס הטענות שהפנה כלפיו הסופר גוסטב פלובר, שהעריץ את יכולת ההתבוננות המעמיקה של בלזק ואת הדיוק בתיאור החיים החברתיים, אך תקף את סגנונו הלוקה בחסר: "איזה אדם הוא היה יכול להיות, אם רק היה יודע לכתוב!".
בלזק עצמו לא החשיב במיוחד את היצירות שכתב במשך רוב שנות ה-20 של המאה ה-19, שנועדו מלכתחילה לספק את הצורך המיידי להתפרנס ולא להגשים את שאיפתו להפוך לסופר ידוע ומוערך. הביוגרף סיינטסבורי (Saintsbury) טען כי על אף שסיפורים אלה הם "גרועים באופן כמעט מקסים", ניתן לזהות בקטעים מסוימים בהם – בדרך כלל בחלקים הראשונים של הסיפור – את סגנונו המאוחר יותר של הסופר. סיינטבורי מוסיף שבתקופה זו התרגל בלזק לעבוד במהירות מבלי להקפיד על אחידות טקסטואלית וסגנונית, נטייה שמאוחר יותר חייבה אותו לבצע אינספור תיקונים ושינויים בכתבי היד שלו, ועלתה לו ולמוציאים לאור כסף רב.