stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארעה אל-ג'יפתליק
אוכלוסייה

על פי נתוני הלשכה הפלסטינית לסטטיסטיקה, מנתה אוכלוסיית פארעה אל-ג'יפתליק בשנת 2007 כ-3,500 תושבים, שהתגוררו ב-692 יחידות דיור. כ-45% מהאוכלוסייה באותה שנה הייתה בת פחות מ-15 שנים ורק 2.7% מעל גיל 65. כ-35% מהתושבים הם פליטים פלסטינים וצאצאיהם. בכפר בית ספר המופעל על ידי אונר"א ובו 950 תלמידים.
מאז פרוץ האינתיפדה השנייה בשנת 2,000 ועד שנת 2011 עזבו כ-100 משפחות את הכפר.
אוכלוסייה > מצב כלכלי-חברתי

פארעה אל-ג'יפתליק הוא אחד היישובים העניים בגדה, 45% מתושביו מצויים מתחת לקו העוני. שיעור האנאלפביתיות עמד בשנת 2007 על כ 11% (מקרב האנאלפביתים כ 75% נשים); מבין יודעי קרוא וכותב ל-20% אין כל השכלה פורמלית, 28% היו בעלי השכלה יסודית בלבד ורק 2.7% השלימו לימודים אקדמיים. 90% מהמועסקים בכפר עוסקים בחקלאות, 5% במסחר, 3% עובדים אצל מעסיקים יהודים ו 2% שכירים במגזר הציבורי או הפרטי, שיעור האבטלה עמד בשנת 2011 על 10%. כ-30% מהתושבים החזיקו מקנה, בעיקר כבשים (15,500), בקר (65 ראשי בקר) ו-180 כוורות דבורים.
תשתיות

על פי דו"ח של עמותת במקום שפורסם ב-2008:
חשמל: חלק הכפר הסמוך למשואה מחובר לרשת החשמל הפלסטינית. רוב הבתים מקבלים חשמל מגנרטורים.
מים: מי שתייה מסופקים ממקורות. מים להשקיה נשאבים ממעיין, מבורות ומ-18 קידוחים.
ביוב: אין מערכת איסוף וטיפול מרכזית והתושבים משתמשים בבורות ספיגה.
טלפון: אין חיבור טלפון קווי
הטיפול באשפה מבוסס על קבורה או שרפה במקום
רוב הדרכים הפנימיות אינן סלולות.
תוכניות מתאר

תוכנית פיתוח שהכין המנהל האזורי הישראלי לאזור, השאירה 40% מתושבי העיירה מחוץ לגבולותיה. בשנים 2005–2007 נהרסו על פי צווי מנהל אזרחי כ-30 מבנים שנבנו ללא היתר. על פי עמירה הס האיסור המוטל בפועל על בנייה פלסטינית חדשה בג'יפתליק גרם לעזיבה של כ-180 משפחות בראשית שנות האלפיים.
ראו גם

משטרת הג'יפתליק
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
1 2 3 4  התחום האסור - מדיניות התכנון הישראלית בכפרים הפלסטיניים בשטח C, עמ' 122 (עמ' 49 בקובץ ה-PDF), עמותת במקום, 2008
1 2 3  Settlements and Palestinian rural centres United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs, עמוד 106
↑  דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, יד יצחק בן צבי, 1994, עמ' 257
↑  דוד זוהר, ערבים משכם תובעים פיצויים על נזקים שנגרמו לאחוזותיהם בבקעה, מעריב, 24 בפברואר 1970;
בג"ץ 302-69 סלימאן סאלח אל חאמד, ו-3 אח' נ' שר הביטחון, ניתן ב-11 במרץ 1970
↑   עמירה הס, כדי לחמוק מעוד הריסת בית, משפחת כעאבנה נאלצה לנדוד. ואז קרתה התאונה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2019
1 2 3 4  Al Jiftlik Village Profile
↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status
↑  Claus Astrup and Sébastien Dessus, Targeting the poor beyond Gaza or the West Bank: the geography of poverty in the Palestinian territories. Workshop on the Analysis of Poverty and its Determinants in the MENA Region, עמוד 182
↑  הוכנו 3 תוכניות: 1409/05 (ג'יפתליק מזרח) ל-128 דונם, 14010/05 (ג'יפתליק מערב) ל-221 דונם (שתי התוכניות מאשרות בנייה למגורים בגובה 2 קומות בצפיפות 3.3 יחידות לדונם) ותוכנית 1411/05 ל-241 דונם מדרום לכביש 57 מהם 180 דונם למגורים
↑  עמירה הס, שטח C - "סלאם פיאד לא יודע לקרוא את האות סי", באתר הארץ, 26 בפברואר 2010
| Flag of Senegalיישובי נפת יריחו |
| --- | --- | --- |
| ערים | יריחו |  |
| מועצות מקומיות | עוג'ה א-תחתא • פארעה אל-ג'יפתליק |  |
| כפרים | פסאיל • נועימה • עין א-דיוכ א-תחתא • עין א-דיוכ אל-פוקא • זובידאת • מרג' נעג'ה |  |
| מחנות פליטים | עקבת ג'בר • עין א-סולטאן |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584245305171
דיק ואן דייק

| --- | --- |

דיק ואן דייק, 2021
 לידה:  13 בדצמבר 1925 (בן 99) וסט פליינס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Wayne Van Dyke 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1944
 מקום לימודים:  Danville High School 
 בן או בת זוג:  Margie Willett (1948–1984)   מישל טריולה מרווין (1976–2009) 
 צאצאים:  בארי וון דייק, קארי ואן דייק 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (1961)  פרס גראמי לאלבום ילדים (1964)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (1965)  Primetime Emmy Award for Outstanding Variety, Music or Comedy Series (1977)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (1966)  פרס מרכז קנדי (2020)  פרס בריטניה (2017)  פרס בחירת הקהל (1976)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (1964)  פרס TCA למפעל חיים (2013)  פרס עולם התיאטרון (1960)  פרס אמי לבידור בשעות היום (2015)  פרס הקומדיה האמריקני (1994)  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים (2012)  Daytime Emmy Award for Outstanding Guest Performer in a Drama Series (2024)  אגדות דיסני (1998)  פרס למפעל חיים (2000)  Army Good Conduct Medal  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
עם קרול ברנט ב-1977
תמונה מהמופע של דיק ואן דייק: דיק ואן דייק (במרכז), מרי טיילר מור כאשתו, לורה והחבר באדי (מורי אמסטרדם)
דיק ואן דייק בסרט "מרי פופינס" בו הוא מגלם את "ברט", 1964
ריצ'רד ויין "דיק" ואן דייק (באנגלית: Richard Wayne "Dick" Van Dyke; נולד ב-13 בדצמבר 1925) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, קומיקאי, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה אמריקאי בעל קריירה המתפרשת על שבעה עשורים. הוא כיכב בין היתר בסרטים "Bye Bye Birdie"‏ (1963), "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" (1968) ו"מרי פופינס" (1964). בטלוויזיה הנחה בשנים 1961–1966 את "המופע של דיק ואן דייק" יחד עם מרי טיילר מור.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

ואן דייק נולד במיזורי וגדל באילינוי. אביו היה צאצא למהגרים מהולנד ואמו הייתה צאצאית למתיישבים שהגיעו לאמריקה על סיפון ה"מייפלאואר", ממשפחתו של ג'ון אלדן (1598–1687).
במלחמת העולם השנייה שירת כקריין ברדיו חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה > רדיו ובמה

במהלך שנות ה-40 נודע כשדרן רדיו ו-DJ. לאחר המלחמה הקים עם חברו פיל אריקסון צמד בשם "Eric and Van–the Merry Mutes" (אריק וואן, האילמים המאושרים) במסגרתו ביצעו דיבוב כביכול לצלילי תקליטים ישנים. המופע נדד במועדונים בחוף המערבי ובשנות ה-50 שובץ בטלוויזיה.
ב-1959 הופיע לראשונה על בימת ברודוויי במחזה "The Girls Against the Boys", לאחר מכן נבחר לתפקיד הראשי במחזמר "Bye Bye Birdie", שהועלה 607 פעמים מאפריל 1960 ועד אוקטובר 1961‏. המחזמר זכה בארבעה פרסי טוני, כולל פרס טוני לוואן דייק בתור השחקן הטוב ביותר. עם זאת, הוא לא הופיע עוד על הבמה פרט לתפקיד ראשי בקומדיה "The Music Man" בינואר 1980 והופעות אורח.
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית

בשנים 1957–1958 הופיע ואן דייק בתוכנית המערכונים "המופע של פיל סילברס" ב-CBS, ב"מופע של פאט בון" (The Pat Boone Chevy Showroom) ב-ABC וב"מופע של פולי ברגן" ב-NBC. לאחר מכן הנחה את תוכנית הבוקר של CBS, בה שימש וולטר קרונקייט שדרן חדשות.
ב-1961 קיבל את תוכניתו "המופע של דיק ואן דייק", בה גילם את דמותו של כותב מערכונים בשם רוב פטרי, את אשתו לורה גילמה הקומיקאית מרי טיילר מור. לצד בני הזוג, שזכו לביקורות נלהבות על הכימיה והעיתוי הקומי הנפלא ביניהם, כיכבו קומיקאים משובחים בתפקידי משנה. התוכנית זכתה לארבעה פרסי אמי לסדרה קומית, כאשר ואן דייק זכה בפרס שלוש פעמים עבור שחקן בתפקיד ראשי בסדרה קומית.
בשנים 1971–1974 כיכב ואן דייק בקומדיית המצבים "מופע דיק ואן דייק החדש", שלא היה לה כל קשר ל"מופע" של שנות השישים ובו גילם מנחה תוכניות אירוח. על אף שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב, זכתה התוכנית להצלחה פחותה מקודמתה וירדה מן המסך לאחר שלוש עונות.
בהמשך הופיע במספר הופעות טלוויזיוניות, כך למשל דיבב ב-1973 את דמות-עצמו המצוירת בפרק מסדרת האנימציה "סקובי דו" בשם "סקובי-דו פוגש את דיק ואן דייק", הופיע בפרק בסדרה "קולומבו", היה מועמד לפרס אמי על תפקידו כאלכוהוליסט בסרט הטלוויזיה מ-1974 "הבוקר שאחרי" ושיתף פעולה עם הקומיקאי אנדי קאופמן בסדרה הקומית "Van Dyke and Company" ב-1976. בשנת 1977 החליף במשך שלושה חודשים את הרווי קורמן בתור הדמות הגברית הראשית לצד קרול ברנט ב"מופע של קרול ברנט". בעשור שלאחר מכן מיעט להופיע בטלוויזיה. ב-1989 היה מועמד, לראשונה מאז 1977, לפרס אמי על תפקידו במספר פרקים של הסדרה "בנות הזהב", כמאהבה של הדמות שגילמה ביאטריס ארתור.
תפקידו כתובע מחוזי פלטצ'ר (D.A. Fletcher) בסרט "דיק טרייסי" מ-1990. זכה לקאמבק טלוויזיוני ככוכב הסדרה "אבחנה: רצח" ששודרה בשנים 1993–2001 ב-CBS בה גילם את דמותו של הרופא המשפטי ד"ר מארק סלואן למשך שמונה עונותיה. ב-2003 הופיע בתפקיד אורח כרופא בסדרה "סקראבס".
בינואר 2013 זכה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
בפברואר 2023 השתתף בעונה התשיעית של "הזמר במסכה" בארצות הברית, כשהתחפש לדמות גמד גינה. בכך שבר שיא את שיאו של ויליאם שאטנר בתור המשתתף המבוגר ביותר אי פעם בתולדות התכנית בארצות הברית (בגיל 97). הוא המפורסם הראשון של אותה עונה שנחשף, לאחר ששר בתחפושת את השיר "When You're Smiling" שמזוהה עם בילי הולידיי ופרנק סינטרה. לאחר חשיפתו הוא קינח לשופטים ולקהל בתוכנית - ועוד בתנועות של ריקוד, בשיר הידוע שלו ושל ג'ולי אנדרוז מהסרט "מרי פופינס" - "סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס", לקול תשואות הקהל, השופטים והמנחה של התוכנית.
ביוגרפיה > קריירה קולנועית

תפקידו הקולנועי הראשון של ואן דייק היה בעיבוד הקולנועי למחזה "ביי ביי בירדי" שהופק ב-1963, כאשר שיחק בסרט, כמו בהצגה, בתפקיד הראשי. שנה לאחר מכן גילם תפקיד כפול בסרט "מרי פופינס" הן כמנקה הארובות ברט והן כיו"ר מועצת הבנק בו עובד אביהם של הילדים עליהם שומרת מרי פופינס. עבור תפקיד זה אופר באיפור כבד והקרדיט ניתן ל-Nackvid Keyd (שיכול אותיות שמו). אחד השירים אותם ביצע בסרט, "Chim Chim Cher-ee", זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר ופסקול הסרט זכה בפרס גראמי. ב-1964 שיחק ב"לואיזה וששת בעליה" לצידה של שירלי מקלין. ב-1967 שיחק בסרט "גירושין בנוסח אמריקה" לצדה של דבי ריינולדס. מבין כל שמונת הסרטים הנוספים בהם שיחק בשנות ה-60, רק "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" זכה להצלחה.
קרל ריינר, במאי ותסריטאי הסרט "The Comic" מ-1969 יצר את התפקיד הראשי במיוחד עבור ואן דייק. הסרט מספר על קומיקאי בעידן הסרט האילם המתקשה להסתגל לקולנוע המדבר. ואן דייק נודע כמעריצם של הקומיקאים של הסרט האילם, בפרט צ'ארלי צ'פלין וסטן לורל.
בשנת 1990 לוהק, לאחר היעדרות ארוכה, על ידי וורן בייטי לתפקיד מפתיע כתובע המחוזי פלטצ'ר (D.A. Fletcher) בסרט "דיק טרייסי". כמו כן הופיע בסרטיו של בן סטילר "לילה מוטרף במוזיאון" (2006) ו"לילה מוטרף במוזיאון 2" (2009), אולם הופעתו בסרט השני נחתכה בעריכה וניתן לצפות בה רק בקטעים שצורפו לגרסת ה-DVD.
בשנת 2018 השתתף בסרט "מרי פופינס חוזרת" בתפקיד אורח בגיל 92 – ושוב היה יושב ראש הבנק (גילם את בנו של הדמות שהוא שיחק בסרט מ-1964, וכן בעקבות מות השחקן שעשה זאת אז – ארתור מאלט, שנפטר ב-2013), כשהוא גם רוקד בסרט זה.
חיים אישיים

ואן דייק נישא למרג'רי וילט בשנת 1948. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים. בני הזוג התגרשו לבסוף ב-1984. בין השנים 1976 ועד מותה ב-2009 ואן דייק היה בזוגיות עם השחקנית מישל טריאולה מרווין. בשנת 2012, כאשר הוא היה בן 86, ואן דייק התחתן עם המאפרת ארלין סילבר שהייתה באותה העת בת 40.
בנו של ואן דייק, בארי ואן דייק (אנ'), ונכדו, שיין ואן דייק, הם גם שחקנים. אחיו, ג'רי ואן דייק (אנ'), היה שחקן מצליח, אשר נודע בעיקר בזכות גילום הדמות לות'ר ואן דאם בסדרת הטלוויזיה "Coach".
מבצע אבוקה

מבצע אבוקה היה פעולה של צה"ל שמטרתה להחריב את בתי הזיקוק, המפעלים הפטרוכימיים, נמל הנפט ומפעלי הדשנים המצריים בעיר סואץ ב-24 באוקטובר 1967, בתגובה לטיבוע המשחתת אילת, כארבעה חודשים לאחר תום מלחמת ששת הימים.
רקע

ב-21 באוקטובר הותקפה המשחתת אח"י אילת, שהייתה בסיור ביטחון שוטף באזור פורט סעיד, בירי טילי סטיקס ששוגרו מספינות טילים מצריות מדגם קומאר ששהו בפתח נמל פורט סעיד. לאחר שנפגעה משלושה טילים, טבעה המשחתת הישראלית. במתקפה נהרגו 47 חיילי צה"ל ו-91 נפצעו. ישראל הופתעה מהמתקפה המצרית וראתה בה אקט מלחמתי בתקופת רגיעה. בתגובה החליטה ישראל לפגוע במתקנים כלכליים באזור העיר סואץ.
הוטל על פיקוד הדרום להיות בכוננות לביצוע מתקפה ארטילרית על יעדים בסואץ החל מ-24 באוקטובר בשעה 14:00. כחלק מההיערכות הנחה אלוף פיקוד הדרום, ישעיהו גביש את מפקד חטיבה 401, אל"ם אורי בר-און, להיערך למתקפה. מתוך כוחות החטיבה רוכזו שתי סוללות תותחים מתנייעים 155 מ"מ וגדוד שריון בטווח ירי אל המטרות. כוחות צה"ל לאורך תעלת סואץ דוללו והוכנסו למקלטים וחיל האוויר הישראלי הוכנס לכוננות לסיוע במידת הצורך.
המבצע

בשעה 14:30 לערך פתח צה"ל בירי ארטילרי רצוף לעבר מתקני הזיקוק ומכלי הדלק של סואץ והבעיר אותם. הירי הישראלי כוון וטווח על ידי קציני תצפית שהוטסו על ידי חיל האוויר הישראלי מעל האזור. בתגובה פתחו גם המצרים באש ארטילרית באמצעות כוח גדול משמעותית של 10 סוללות, אך ההפגזות המצריות לא היו יעילות. לאחר כחצי שעה, בשעה 14:58, ביקשו המצרים הפסקת אש אך ישראל המשיכה במבצע כמתוכנן. בשעה 15:06 הופנתה האש גם למפעל הדשנים שהיה ממוקם בתוך העיר סואץ ואל נמל פורט איברהים. אל מטוסי התצפית הישראלים נפתחה אש נ"מ כבדה מהאי גרין אך קציני התצפית המשיכו לטווח את הכוחות הארטילריים. המבצע הסתיים בשעה 17:35 לאחר השלמת היעדים כמתוכנן. סה"כ נורו על ידי צה"ל 831 פגזי 155 מ"מ ו-442 פגזי טנקים.
תוצאות המבצע

במתקפה הושמדו שני בתי זיקוק ("אל-נאצר" ו"סואץ") מתוך שלושת בתי הזיקוק שהיו קיימים במצריים. שני בתי זיקוק אלה זיקקו 5 מיליון טונות בשנה מתוך תצרוכת של 6.5 מיליון טונות במצרים. חוות מכלי הדלק של סואץ בערו בדלקות עצומות במשך מספר ימים מבלי שניתן היה לכבותן. ב-5 בנובמבר ביצע חיל האוויר גיחת צילום לבדיקת תוצאת המתקפה. נמצא כי הובערו למעלה מ-100 מכלי הדלק והושמדו 96 אלף טון נפט גולמי, 11 אלף טון בנזין, ו-300 אלף טון אספלט.
הנזק למשק המצרי היה רב ונאמד בכ-60 מיליון לירות מצריות. בית הזיקוק היחיד שנותר במצרים לאחר המתקפה סיפק 20% מהתצרוכת השנתית המצרית ולכן יצוא הדלק המצרי נפסק. מצרים נאלצה לייבא דלקים לצריכה פנימית. מפעלי הדשנים נהרסו. בנוסף נהרגו בהפגזה 11 מצרים ו-92 נפצעו. לצה"ל היו שני פצועים קל בלבד. לאחר המתקפה הישראלית לא שוקמו בתי הזיקוק אלא הוקמו מחדש בעומק מצרים ותושבי העיר סואץ החלו נוטשים את העיר. נטישת העיר סואץ הייתה חלק ממגמה כללית של נטישת יישובים הסמוכים לקווי העימות ויצירת בעיית פליטים פנים מצרית.
בתגובה לטיבוע המשחתת אח"י אילת ולמבצע אבוקה החליט האו"ם להכפיל את מספר עמדות המשקיפים ואת מספר המשקיפים בקו התעלה. לאחר מבצע אבוקה לא יזמו המצרים הסלמות משמעותיות במשך שנה.
לקריאה נוספת

אברהם זוהר, לוחמי קו המים והאש, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2012, עמ' 145–146
הערות שוליים

↑ פרוטוקול דיוני ועדת שרים לביטחון בעקבות טיבוע המשחתת אילת:
ישיבת ועדת שרים לביטחון, 22.10.1967 (אחר הצהריים)
ישיבת ועדת שרים לביטחון, 22.10.1967 (ישיבת ערב בקריה בתל אביב)
חייל צה"ל על רקע תוצאות המתקפה הישראלית
יצחק קריב (קרדיולוג)

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1907 פביאניצה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 באוקטובר 1980 (בגיל 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 
יצחק קריב (15 ביולי 1907 – 11 באוקטובר 1980) היה מראשוני הקרדיולוגים בארץ ישראל, פרופסור לקרדיולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מייסד ומנהל מכון הלב בבית החולים תל-השומר.
ביוגרפיה

יצחק קריב נולד בפאביאניצה, פרוור של לודז' בפולין, כבנם השני של שלמה ודבורה קרקובסקי. ב-1925 סיים בהצטיינות לימודי עברית ויהדות בגימנסיה העברית ההומנית בלודז'. מטעמים ציוניים החליטו הוא ואחיו הבכור אברהם לנסוע לצרפת, וללמוד שם מקצועות שיוכלו להועיל בארץ ישראל.
עד קיץ 1926 למד כימיה, פיזיקה ומדעי הטבע בגרנובל. משם עבר לפריז, ולמד רפואה באוניברסיטת הסורבון. סיים את לימודיו בשנת 1933, ועלה לארץ ישראל בשנת 1934. קיבל רישיון רופא מספר 1654 של ארץ ישראל.
עבד כרופא בבית החולים הדסה בתל אביב במחלקה פנימית. ב-8 בדצמבר 1938 נשא לאשה את גוטה בולבה מלודז'. ב-11 בנובמבר 1944 נולד בנו היחיד, עו"ד ד"ר עודד קריב.
ב-1 בספטמבר 1943 התגייס לצבא הבריטי; שירת במצרים, בעיראק ובהודו, עד שחרורו בתום מלחמת העולם השנייה.
עם קום המדינה, במאי 1948, התגייס לחיל הרפואה ושירת בו עד 30 בספטמבר 1965. תחילה עבד בבית החולים דג'אני, ואחר כך בבית החולים תל-השומר.
בשנת 1951 נשלח להשתלם בקרדיולוגיה בשיקגו. כששב ארצה הקים את מכון הלב בביתן 22 של בית-החולים הממשלתי והצבאי בתל-השומר, ועמד בראשו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1977.
קריב היה ממייסדי ענף הקרדיולוגיה בישראל; הוא העמיד שורה ארוכה של תלמידים, ולמעשה כל הקרדיולוגים בישראל הם תלמידיו או תלמידי-תלמידיו. היה יו"ר החברה הקרדיולוגית בישראל, ופרסם מאמרים מקצועיים רבים.
לצד עבודתו בבית-החולים תל-השומר והשירות בצה"ל, היה רופא ראשי בחברת הביטוח "שילוח", יועץ באגף השיקום של משרד הביטחון, יועץ קרדיולוגי של "אל על", פרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ורופא אישי של כמה מראשי המדינה, כולל ראש הממשלה דוד בן-גוריון. עסק בפרקטיקה פרטית, ולעיתים קרובות נקרא לחו"ל לטפל בחולים שמצבם היה קשה. אחרי מלחמת ששת הימים התנדב יום בשבוע לטפל בחולי-לב מרצועת עזה בבית-החולים שיפא בעזה.
נפטר מהתקף לב בביתו בתל אביב ב-11 באוקטובר 1980. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
חיים אישיים

בן-דודו הוא יצחק קריב, שהיה ראש עיריית ירושלים בשנים 1952-1955.
הערות שוליים

↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמודים 376-377
↑  אתר חברה קדישא, יצחק קריב
סיגל ברקאי

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בת 62 בערך) רגבים, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קונקורדיה 
 תחום יצירה:  אוצרות 
 
סיגל ברקאי (נולדה ב-1962) היא חוקרת ואוצרת אומנות ישראלית, מומחית בחינוך לאומנות ובהיסטוריה, פרקטיקה ותיאוריה של האומנות הישראלית. אצרה תערוכות במוזיאונים וגלריות וכתבה מאמרים, קטלוגים, וספרים בתחום אומנות ישראלית עכשווית ותיאטרון ישראלי מנקודות מבט חברתיות, מגדריות וקוויריות.
מבחר תערוכות שאצרה

2020 – "מסיגות גבול", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים
2012 - "המאוים XX", תערוכה עם אמניות גלריה "חנינא", גלריה מזא"ה 9, תל אביב.
2011 - "גברויות", גלריה "החללית" בירקון 70, תל אביב.
2011 - "הלוחם והנער", תערוכת יחיד, רעות פרסטר, גלריה נלי אמן, תל אביב.
2010 - "רצפים; זהויות", הביאנלה לתכשיט ישראלי 5, מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב.
2009 - "נוף חתום: דפוסים של ייצוג", מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2008 - "ידועה בציבור": תערוכת יחיד, רעות פרסטר, גלריה נלי אמן, תל אביב.
2008 - "חריטות ושריטות: דמות החייל בדפוסים משתנים", מוזיאון פתח-תקוה לאמנות.
2007 - "הזוכים 2006", תערוכת זוכי פרס שרת התרבות והספורט, מוזיאון פתח-תקוה לאמנות, עם דרורית גור-אריה.
מבחר ספרים ופרקים בספרים אקדמיים

(2022) – "אתיקה יוגית ופדגוגיה של התבוננות בחינוך לאמנות", בתוך: פדגוגיה מתבוננת ותיקון עולם, עורכות: לילך ניישטט ונטע בר-יוסף, תל אביב: מכון מופ"ת, שער חמישי, עמ' 284-261.
(2021) - "אירוניה היסטוריוגרפית: השפה החזותית של האירוניה באומנות הישראלית", בתוך בן-פשט, מלכה (עורכת), שדה האוריינות החזותית - שיטוט מקומי במרחבים של תאוריה, יישום ופרשנות. תל אביב: מכון מופ"ת, פרק 14, עמ' 392-364.
(2019) - במה לגברויות: ייצוגי חיילים ישראלים בתיאטרון, הוצאת הספרים של האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 470 עמ'.
(2018). "דיון במרחב בית הספר כאתר חזותי", בתוך: חינוך לאמנות אסתטיקה ואתיקה, שי פרוגל ודורית לורנד בר-חנא (עורכים), תל אביב: מכון מופ"ת.
(2014). "Between the Joy of the Woman Castrator and the Silence of the Woman Victim: Following the Exhibition The Uncanny XX", in: Sensational Pleasures in Cinema, Literature and Visual Culture: The Phallic Eye. Padva, Gilad, Buchweitz, Nurit (eds.), Palgrave Macmillan, Basingstoke, UK, pp. 115-126.
(2011). "הבונקר בתיאטרון: אתר התנגשות בין צורות שונות של גבריות ישראלית", בתוך: מגדר בישראל: מחקרים חדשים על מגדר ביישוב ובמדינה, עורכים: מרגלית שילה וגדעון כ"ץ, מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 496-471.
מבחר מאמרים בכתבי עת אקדמיים

(2022) - Sigal Barkai & David Pariser (2022) Israeli art education imagined cartographies, Arts Education Policy Review, DOI: 10.1080/10632913.2022.2095067
(2021) - "Neo-Diasporic Israeli Artists: Multiple Forms of Belonging, "Common Ground Research Networks, Series: The Arts in Society, Journal Title: The International Journal of Social, Political and Community Agendas in the Arts, 16: 3. DOI: https://doi.org/10.18848/2326-9960/CGP/v16i03/1-15
(2019) - Neurotic Fantasy:the Third Temple as a metaphor in contemporary Israeli artworks, Sage Publications, Contemporary Review of the Middle East, vol. 6, 3-4: pp. 238-251, First Published September 25, 2019.
(2016). "Historiographic Irony: on Art, Nationality and In-Between Identities", Studies in Visual Arts and Communication: an international journal, Vol 3, No 2 (2016) on-line ISSN 2393-1221
מבחר פרסומים אחרים

2022 – "בתווך שבין וידאו ארט לקולנוע מתגוררת הבינתחומיות: תלמידי מגמות האומנות החזותית יוצרים וידאו ארט - התבוננות במקרה מבחן", יחד עם שרון שפלן-לזר, בטאון מכון מופת: בימת דיון, גל' 68, פברואר, 2022,
2022 – "ארז ישראלי – הפרעצלמן: האמת שבתוך ההתחזות", מגזין ערב רב
2021 - Erez Israeli's Pretzelman - the truth within the impersonation, Exhibition Book: Erez Israeli - Pretzelman Begins, Crone Gallery, Berlin, 2021, ISBN 978-3-00-070586-1.
2020 – קטלוג התערוכה "מסיגות גבול", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים (83 עמ').
2019 – "אבדן, געגוע ותיעוד חזותי במרחב היהודי של הרי האטלס", הכיוון מזרח: כתב עת לתרבות וספרות, גל' 35, סתיו 2019, עמ' 55–59.
2011 – "המציצה על המציצן – המבט ומשמעויותיו ביצירתה של יפעת גלעדי", אתר ערב רב (מקוון).
2011 - "במרחבים הסיפיים של הגבריות", קטלוג התערוכה: הלוחם והנער (כותבת ועורכת, 40 עמודים).
2010 – "זהויות משובצות במרחב הגלוקלי", קטלוג התערוכה: רצפים; זהויות - תכשיט
ישראלי 5, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב (כותבת ועורכת), 215 עמודים.
2009 - "נוף חתום: דפוסים של ייצוג", אתר מוזיאון פתח תקווה לאמנות (מקוון).
2008 - "נראות כתחבולת הישרדות", קטלוג התערוכה: ידועה בציבור, רעות פרסטר, גלריה נלי אמן, תל אביב (כותבת ועורכת), 20 עמודים.
2008 - "חריטות ושריטות: דמות החייל בדפוסים משתנים", קטלוג התערוכה, מוזיאון פתח תקווה לאמנות (כותבת ועורכת), 118 עמודים.
2007 - "הזוכים 2006", קטלוג תערוכת זוכי פרס משרד התרבות במוזיאון פתח-תקוה לאמנות, 85 עמודים.
1998 - "שורשי הזרות", פנים, כתב עת לתרבות, חינוך וחברה, גיליון מס' 6, יולי 1998, עמ' 109-114.
1997 - "אוריינט אקספרסיה", פנים, כתב עת לתרבות, חינוך וחברה, גיליון מס' 4, נובמבר 1997, עמ' 89–93.
1993 - 1995 - ביקורת אמנות וסקירת תערוכות, עיתון צומת השרון.
מבחר פרסומים ותערוכות חינוכיות

2022 - מגוון חומרי הוראה באומנות חזותית באתר (מפמ"ר אמנות)
2022 - ערכת לימוד "המהפיכה שהצליחה – 100 שנות אומנות פמיניסטית"
2018 – ערכת לימוד מקוונת "שורשים באמנות החזותית", שיתוף פעולה עם בית התפוצות: אמנות ישראלית עכשווית ותמונות מארכיון בית התפוצות (כתיבה משותפת, עריכה וניהול הפרויקט).
2016 – כתיבה ועריכה של תוכנית הלימודים באמנות חזותית לבתי הספר היסודיים במערכת החינוך, בשיתוף מומחים ממכללות להוראת אמנות, מפקחים ומורים.
2011 ואילך – כתיבה ועריכה של מגוון ערכות לימוד בינתחומיות מקוונות באמנות חזותית לתלמידי מערכת החינוך (באתר מפמ"ר אמנות).
תערוכות

2022 – "שברים וסדקים" - תערוכת בוגרי מגמות האומנות החזותית, גלריה המדרשה הירקון 19, תל אביב
2021 – "אוויר-עביר" - תערוכת בוגרי מגמות האומנות החזותית, גלריה המדרשה הירקון 19, תל אביב
2017 – "אבק דרכים", מקום לאמנות, קריית המלאכה, תל אביב.
2016 – "מילת נשים" – גלריה פספורט, תל אביב.
2015 – "זכר ונקבה ברא אותם", בית התפוצות ומכון מופ"ת, תל אביב.
2015 – "על סף", אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2014 – "גולדה מאירה", משכן הכנסת, ירושלים.
2013 – "עושים בית ספר", המרכז לחינוך, מוזיאון חיפה לאמנות.
2013 - "אמת ושקר", הגלריה העירונית כפר סבא.
2012 - "קשרים והקשרים", גלריית האוסף, מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
2012 - "אדם, תנועה, סביבה", אגף החינוך והנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים.
מבחר תערוכות יחיד כאמנית

2004 - "טרנטולה", תיאטרון-מחול, כתיבה, בימוי ועיצוב, פסטיבל smallבמה, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב.
2004 - "אםבת", הגלריה העירונית, כפר-סבא (קטלוג).
2000 - "אקונומיקה", גלריה 10 במוסררה, ירושלים (קטלוג).
1997 - "מלח הארץ", משכן האמנים הרצליה (קטלוג).
1995: "תמי יוצאת מהקופסה", גלריה לימבוס תל אביב.
מלגות ופרסים

2017 - 2018 - מלגת מחקר מלאה לפוסט-דוקטורט, המכון ללימודי ישראל על שם עזריאלי, אוניברסיטת קונקורדיה, מונטריאול, קנדה.
2008 – 2011 - מלגת הרקטור לדוקטורנטים מצטיינים, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב.
2004 - ציון לשבח מטעם צוות השופטים על העבודה "טרנטולה", פסטיבל smallבמה, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב.
1987 - 1988 - מלגת לימודים מלאה, קרן תרבות אמריקה-ישראל (קרן שרת) לסטודנטים מצטיינים באמנויות והשתתפות בתערוכות "זוכי קרן שרת", ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב ו"זוכי קרן שרת", מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית, רמת גן.
משה רוטשילד (איש עסקים)

אין תמונה חופשית
משה רוטשילד (נולד בשנת 1952) הוא איש עסקים וסוחר נשק ישראלי, לשעבר טייס בחיל האוויר הישראלי. בעיתונות הישראלית נכתב עליו כי הוא גדול סוחרי הנשק שפעלו בישראל.