stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תענית צדיקים
ימי התעניות עם ביאור

כאמור, בחלק מימי התעניות נזכרת אף הסיבה לצום, ובקצתן שלא נזכרה הסיבה, כתבו האחרונים סיבות שונות לכך:
| תאריך | סיבה | ערך מורחב |
| --- | --- | --- |
| א' בניסן | מתו שני בני אהרון, נדב ואביהוא, כאשר הקריבו ביום חנוכת המזבח, אש זרה על המזבח, ולא המתינו שתרד אש מהשמים. | נדב ואביהוא |
| י' בניסן | נפטרה מרים הנביאה, אחות משה ואהרן. בזכות מרים זכו בני ישראל לבאר שתלווה אותם כל שהותם במדבר. לאחר מיתת מרים נסתלקה הבאר. |  |
|  | נפטר יהושע בן נון, תלמידו של משה רבינו. לאחר פטירת משה, המשיך יהושע להנהיג את העם. והוא זה שהכניסם לארץ ישראל. הצום מצוין לראשונה במקורות המאוחרים בספר הלכות גדולות בכ"ו באייר בתור התאריך בו נפטר יהושע. גם בסידור רש"י ובמחזור ויטרי הוא מוזכר באותו תאריך. בספרי המנהגים האשכנזיים הכל בו והארחות חיים מופיע הצום בתאריך כ"ח באייר, ומופיעה שיטה לפיה הצום מצוין בכ"ט באייר. להלכה פוסקים הטור והשולחן ערוך את התאריך כ"ו בניסן, ובספר אליה רבה הוא נושא ונותן בנושא ומכריע לצום ביום כ"ו, בעקבות גרסתו במגילת תענית בתרא בה מצוין התאריך הזה, וכן מקובלת הפסיקה בין האחרונים. במגילת תענית בתרא שבידינו הצום לא מוזכר. | צום יהושע |
| י' באייר | מת עלי הכהן ושני בניו וארון הברית נשבה על ידי פלשתים. על פי הכתוב במגילת תענית בתרא, יום פטירת עלי הכהן היה בי' באייר ב'תתע"א. אבל, מסמך מהגניזה הקהירית מעיד שהיישוב הקדום בארץ ישראל נהג לציין את יום פטירת עלי הכהן בכ"ד בסיוון. |  |
| כ"ט באייר | נפטר שמואל הנביא. |  |
| כ"ג בסיוון | נפסקה הבאת הביכורים לירושלים בימי ירבעם בן נבט. |  |
| כ"ה בסיוון | נהרגו רבן שמעון בן גמליאל הזקן, רבי ישמעאל ורבי חנינא סגן הכהנים (מעשרת הרוגי מלכות). | עשרת הרוגי מלכות |
| כ"ז בסיוון | נשרף רבי חנינא בן תרדיון מעשרת הרוגי מלכות, יחד עם ספר תורה. | עשרת הרוגי מלכות |
| א' באב | יום פטירת אהרן הכהן. |  |
| ט' באב | ביום זה נגזר על דור המדבר שלא יכנסו לארץ בעקבות חטא המרגלים, וכן חרבו שתי בתי המקדש, נלכדה ביתר, ונחרשה העיר ירושלים. |  |
| י"ח באב | כבה הנר המערבי בימי המלך אחז. | הנר המערבי |
| י"ז באלול | מתו עשרת המרגלים, מתוך שנים עשר המרגלים שנשלחו לרגל את הארץ על ידי משה. | חטא המרגלים |
| ג' בתשרי | נהרג גדליה בן אחיקם בן שפן, יחד עם יהודים נוספים. | צום גדליה |
| ה' בתשרי | נהרגו עשרים יהודים, וכן נתפס רבי עקיבא שלמד תורה על אף הגזירות שאסרו זאת, ומת. |  |
| ז' בתשרי | נגזרה גזירה על אבותינו שימותו ברעב בחרב ובדבר בשל מעשה העגל. | חטא העגל |
| י' בתשרי | נתכפר לבני ישראל על חטא העגל. | חטא העגל |
| ז' בחשוון | עוורו את המלך צדקיהו והמיתו את בניו. |  |
| כ"ח בכסלו | שרף המלך יהויקים את המגילה שכתב ברוך בן נריה בשם ירמיהו. |  |
| ח' בטבת | על פי בקשת המלך ינאי, תרגמו חכמי ישראל את התורה ליונית, למה שמוכר היום בשם תרגום השבעים. | תרגום התורה ליוונית |
| ט' בטבת | במקור לא נזכר טעם התענית. יש שכתבו שהוא מפני שהוא שנפטר בו עזרא הסופר ויש אומרים שנפטר בו נחמיה בן חכליה. | תענית תשעה בטבת |
| ה' בשבט | מתו שבעים הזקנים שהיו בימי יהושע בן נון. |  |
| כ"ג בשבט | המלחמה בין שבטי ישראל לשבט בנימין בעקבות מקרה 'פילגש בגבעה'. | פילגש בגבעה |
| ז' באדר | יום לידת ופטירת משה רבינו. |  |
| ט' באדר | פרצה המחלוקת בין בית הלל לבית שמאי. | בית הלל ובית שמאי |
זמני הצומות

בחלק מתאריכי הצומות נפלו מחלוקות בין המקורות השונים. בספר שני לוחות הברית כתב ”התעניות הללו נמצאים בשלשה ספרים בטור ובכל בו ובה"ג, ויש נוסחאות חלוקות והמנהג לילך אחר רוב הנוסחאות”. במגן אברהם כתב שעדיף לנהוג כפי שמופיע במגילת תענית בתרא, מאחר שהוא המקור לכל הנוסחאות.
זמני הצומות > צום י"ז באלול

אחד מימי הצום שנזכרו במגילה הוא י"ז באלול, שנתקן בעקבות מותם של 'מוציאי דיבת הארץ רעה'. בתשובות הרא"ש מביא ששאלו שאם הכוונה לשנים עשר המרגלים, הדבר אינו מסתדר אם הכתוב בתורה. ואכן, הרא"ש כותב שהדברים תמוהים, ואולי הכוונה למוציאי דיבה אחרים, ולא למרגלים בימי משה.
הבית יוסף כותב ליישב, שאפשר שהמרגלים החלו להיענש מיד, וחליים נמשך עד שמתו בז' אלול.
תמיהה נוספת מעלה הבית יוסף, מדוע יש לצום על מות המרגלים, כיון שהיו אנשים רשעים. וכתב שמסתבר שעשו תשובה על חטאם, ומאחר ולא זכו שתתקבל תשובתם, יש לנו לצום.
לדעת רבי יואל איסרליש, בספרו 'בית חדש', הצום אינו על עצם מות המרגלים, אלא על הצרה שאירעה מחמתם: ”האמת הוא דלפי שכל ישראל נענשו על ידם לפי ששמעו לקולם ונגזרה עליהם גזירה וצרה גדולה שימותו במדבר ועל כן מדרך התשובה קבלו עליהן להתענות ביום זה לדורות כדי שישימו ללבם העון הגדול ששמעו לקול הרשעים ולא יחזרו עוד לעשות כמעשה רשעים”.
זמני הצומות > צום תשעה בטבת

כאמור, בכל הימים מפורט האירוע שמחמתו תיקנו את הצום, מלבד ביום ט' בטבת שבו נאמר ”לא כתבו רבותינו על מה”. השולחן ערוך אף הוא העיר בעקבות כך: ”לא נודע איזו היא הצרה שאירע בו”. הרב דוד הלוי סגל מחבר פירוש הט"ז מעיר על כך שהדבר תמוה, שהרי בסליחות לעשרה בטבת נזכר שבתשעה בטבת מת עזרא הסופר, ואם כן התענית נתקנה על מיתתו. ואכן כך מובא בסליחה 'אזכרה מצוק' לעשרה בטבת שחוברה על ידי רבי יוסף טוב עלם:
זֹעַמְתִּי בְּתִשְׁעָה בּוֹ בִּכְלִמָּה וָחֵפֶר / חָשַׂךְ מֵעָלַי מְעִיל הוֹד וָצֶפֶר / טָרֹף טֹרַף בּוֹ הַנּוֹתֵן אִמְרֵי שֶׁפֶר / הוּא עֶזְרָא הַסּוֹפֵר.
יש שהעירו שבסליחות הנוהגות אצל בני ספרד מופיע שעזרא הסופר מת בעשרה בטבת ולא בתשעה בו, ולכך הושולחן ערוך לא הזכיר טעם זה:
יוֹם בּוֹ סֻמְּכוּ עַל אַרְמוֹן, נַחֲלַת צְבִי וָשֶׁפֶר / וּבוֹ הוּחַל הַנֶּגֶף בְּמַכְפִּישֵׁי בָאֵפֶר / וְגַם בּוֹ נֶאֱסַף, עֶזְרָא הַכֹּהֵן הַסּוֹפֵר.
בספר כל בו מובא טעם נוסף לתענית זו, לפיה ביום זה מת נחמיה בן חכליה.
לדעתו של אברהם אבן-דאוד יום תענית זה נקבע ברוח הקודש, ללא סיבה נראית לעין, אך כעבור זמן החל ביום זה פרעות יהודי גרנדה, ואז נודע למפרע על מה תיקנו תענית ביום זה:
ואבלו היה הולך בכל מדינה ומדינה ובכל עיר ועיר. ומימי רבותינו ז"ל הקדמונים שכתבו מגילת תענית וגזרו תענית בתשעה בטבת ולא ידעו על מה הוא, ומכאן ידענו שכוונו ברוח הקודש ליום זה
בספרות האחרונים, העלו השערות נוספות לקביעת יום זה בתענית:
על לידת ישו - יש שכתבו שתאריך לידת ישו, 25 בדצבמבר, יוצא בתאריך העברי ט בטבת. אחרים דחו את ההצעה מאחר שבאותה העת קידשו את החודש על פי הראיה כך שלא ניתן לחשב מהו התאריך העברי שהיה באותו זמן.
על מיתת שמעון בר יונה (פטרוס) - יש הרואים במותו סיבה לקביעת צום תשעה בטבת. במדרשים שונים, מתואר שמעון בר יונה, כשליח של חז"ל שיעודו לנתק את הנצרות מהיהדות. לפי אותם מדרשים, בראשית הנצרות ראו חז"ל צורך לנתק את היהדות מהנצרות ולשם כך גייסו את שמעון בר יונה. חכמי אותו דור לקחו אותו לבית המקדש ושם נשבעו לו שהם מקבלים עליהם את כל העוונות שהוא יעשה. לפי אותה מסורת, שמעון כיפא קיבל את השליחות ועמד בה בהצלחה: הוא הרחיק את הנצרות מן היהדות (למשל, העביר את יום המנוחה מיום שבת ליום ראשון), והציל יהודים מאלימות בקובעו שכאשר נוצרי מוכה על ידי יהודי - עליו להפנות את הלחי השנייה.
לקריאה נוספת

שולמית אליצור, למה צמנו?: מגילת תענית בתרא ורשימות צומות הקרובות לה, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים תשס"ז.
הערות שוליים

↑  מובאים אצל אליצור עמ' 192 ואילך
↑  בכלבו: בעשרים ושמונה בו
↑  בכלבו ובטור: בעשרים ושמונה בו
↑  בכלבו הוסיף:בי״ט בו נלכדה ונהרגו היהודים
↑  בטור:בי"ז באלול
↑  בכלבו נכתב:בשישה בו נגזר על אבותינו שימותו בדבר בחרב וברעב.
↑  בכלבו נוסף: בשבעה בו מתו עושי העגל.
↑  בכלבו:בי״ז בו נהרג בן החכם רבי יהונתן זצ״ל.
↑  בכלבו:בחמשה בו, ובטור:בכ"ח בכסלו
↑  בכלבו כתב: ונמצא הסוד בו ביום מת עזרה הכהן ונחמיה בן חכליה
↑  בכלבו ובטור: בחמשה
↑  הלכות גדולות, סימן י"ח הלכות תשעה באב.
↑  סידור רש"י סימן תקמ"א
↑  מחזור ויטרי סימן רע"א ד"ה אילו
↑  כלבו, סימן ס"ג ד"ה ניסן באחד
↑  אורחות חיים, חלק א', טעם לחמשה עשר באב אות כ"ד.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים סימן תק"פ ס"ב.
↑  אליה רבה, תק"פ ג'.
↑  לדוג' - משנה ברורה תק"פ ס"ק ד.
↑  ע"פ מגילת תענית, ובעקבות הכתוב שם, כך נפסק גם בשולחן ערוך
↑  מרדכי מרגליות, הלכות ארץ ישראל מן הגניזה, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ד-1973. עמוד קמ"א
↑  במגילת תענית מופיע כ"ט באייר, אך בשולחן ערוך גרס על פי המובא בהלכות גדולות 'כ"ט'[דרושה הבהרה] באייר.
↑  בתשובות הרא"ש כלל י"ג סוף סימן כא, מובא ז' אלול.
↑  נוסח הטור והשולחן ערוך (סימן תק"פ). נוסח הבה"ג ח' בכסלו, נוסח הכל בו ה' בכסלו. דעה מעניינת היא דעת רבי עובדיה הנביא (הגהת דר"ע) והגהת "סוד ישרים" (תנ"ך מהדורת "אגודת שמואל", אמסטרדם תנ"ט), שצוטט בדרשות החתם סופר חלק ב', שהיה זה בא' בכסלו שהוא מכוון כנגד יום כיפור.
↑  הובא במגן אברהם שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ, סעיף א'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ.
↑  ראו לעיל שיש גורסים ז' באלול.
1 2  כל הצרות שבעולם - צריך עיון, באתר צריך עיון, ‏1 בנובמבר 2018
↑  רבי ברוך תאומים-פרנקל, הגהות מהגאון מוהר"ר ברוך פרענקיל ז"ל, מגיני ארץ, שולחן ערוך, או"ח, חלק שני, סימן' תק"פ, באתר היברובוקס
שרלוטה בוף

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1753 Lottehaus, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  16 בינואר 1828 (בגיל 75) הנובר, ממלכת הנובר 
 שם לידה:  Charlotte Sophie Henriette Buff 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  גרטנפרידהוף 
 בן או בת זוג:  יוהאן כריסטיאן קסטנר 
 
שרלוטה סופיה הנרייטה בוף (בגרמנית: Charlotte Sophie Henriette Buff;‏ 11 בינואר 1753 – 16 בינואר 1828) הייתה גרמנייה אשר התפרסמה כמי ששימשה כמקור השראה לדמותה של לוטה בספרו של יוהאן וולפגנג פון גתה "ייסורי ורתר הצעיר". משמשת גם כדמות הראשית בספרו של תומאס מאן "לוטה בוויימאר".
ביוגרפיה > רקע משפחתי

בוף נולדה ב-11 בינואר 1753 בעיר וצלר. היא הייתה השנייה מבין שישה עשר בניו של היינריך אדם בוף (1711–1795), אשר שימש כקאסטנר (תפקיד משפטי היסטורי בגרמניה) של וצלר, וכן כמנהל נכסי המסדר הטבטוני באזור. אמה הייתה מגדלנה ארנסטינה פייר (1731–1771). אחד מאחייניה של שרלוטה הוא הכימאי היינריך בוף. שרלוטה הייתה ידועה בחוג משפחתה ומכריה בכינוי "לוטה". בגיל צעיר אמה מתה, ולוטה שימשה כדמות אם חלופית לאחיה ואחיותיה. היא ניהלה את משק הבית של אביה, ודאגה לחינוכם של הילדים. ב-1768 התארסה לוטה עם עורך דין צעיר ומבטיח בשם יוהאן כריסטיאן קסטנר, שעמו נפגשה במהלך כינוס של הרייכסקאמרגריכט (בית המשפט הקיסרי) בווצלר. משפחת קסטנר הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר בנסיכות הבוחר מהנובר (אשר נודעו בכינוי "המשפחות היפות"), ומשפחתה של לוטה רוותה נחת מאירוסיהם. למרות זאת, נישואיהם התעכבו במשך כמה שנים.
ביוגרפיה > הקשר עם גתה

ב-9 ביוני 1772 פגשה לוטה במהלך נשף ריקודים את יוהאן וולפגנג פון גתה. גם גתה היה משפטן צעיר, אולם כבר בשלב זה התבלט יותר בכישרונותיו האמנותיים מאשר בכישרונותיו המשפטיים. הנשף נערך ב"יגר האוס" (בית הציד - כיום "בית גתה") בידי דודתו של גתה, לנגה, שהייתה מיודדת עם משפחת בוף. ככל הנראה הנשף נערך לכבוד יום הולדתה של קרוליין, אחותה הגדולה של לוטה, שהייתה מאורסת עם בנה של לנגה. גתה עצמו, חיזר באותה תקופה אחרי יוהנה לנגה בת ה-17, אולם הוא נשלח ללוות את לוטה אל הנשף, ובמהלך הדרך התאהב בה. הוא הוקסם כליל מיופיה, וכן מגישתה הגלויה והישירה. הם רקדו יחד כל הלילה, אולם הנשף הופרע בידי סערה. לוטה הצליחה להסיח את דעתם של חבריה מהסערה באמצעות משחק שהמציאה, מה שהרשים את גתה עוד יותר.
למחרת הגיע גתה לבקר את לוטה בביתה, ושם התרחשה הסצנה הידועה בה ראה גתה את לוטה פורסת לחם לאחיה הקטנים. גתה התפעל ממסירותה לילדים, ונעשה לאורח קבוע בבית משפחת בוף. כל בני המשפחה חיבבו אותו מאוד, והוא אף הצליח לקשור קשרי ידידות אמיצים עם ארוסה של לוטה, קסטנר. עם זאת, הוא לא הצליח לכבוש את אהבתו ללוטה. לא ברור אם הוא השלים בשקט עם העובדה שהיא מאורסת לאדם אחר (כפי שוורתר עושה ברומן), או שמא עשה ניסיונות לשכנע אותה לנטוש את קסטנר למענו. קסטנר עצמו מציין ביומנו באחת הפעמים: "גתה קיבל מנה של דברי כיבושין מפי לוטה: היא הודיעה לו, שאין הוא רשאי לקוות ממנה, אלא לידידות בלבד; הוא נעשה חיוור ומדוכדך מאוד".
גתה היה מדוכא לחלוטין, וכדי להתחמק מאומללותו עזב את וצלר ועבר לפרנקפורט. הוא כותב בספרו האוטוביוגרפי "שירה ומציאות" כי: "גמרתי אומר להתרחק מרצוני החופשי, בטרם איאלץ לעשות כן מחמת מצב שאין לשאתו". למרות זאת, הוא המשיך לשמור על קשר הדוק עם לוטה וקסטנר באמצעות מכתבים, ואף רכש עבורם את הטבעות ששימשו בטקס נישואיהם ב-4 באפריל 1773. קסטנר אף היה זה שרשם עבור גתה דו"ח מפורט על מקרה שאירע בווצלר. אחד ממכריו של גתה, קרל וילהלם ירוזלם, אשר שימש כמזכיר בשגרירות של נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל בווצלר, שקע בדיכאון כבד והתאבד בסוף אוקטובר 1772. האירועים העיקריים שגרמו להתאבדותו היו סילוקו בפומבי מנשף של החברה הגבוהה ואהבה נואשת שחש לאשתו של אחד מידידיו. גתה הזדהה מאוד עם הסיפור, וביולי 1773 החליט לשלב את סיפורו ואת סיפורו של ירוזלם לכדי יצירה אחת. הוא כתב במשך שלושה חודשים את "ייסורי ורתר הצעיר" שעד מהרה הפך לרב מכר פורץ דרך. לוטה ובעלה היו מודעים להשפעתם על הרומן. קסטנר כתב לאחד מידידיו: "בחלקו הראשון של 'ורתר', ורתר הוא גתה עצמו... כמה מן הסצנות אמיתיות הן לגמרי, אך מקצתן שונו; ושוב אחרות זרות הן, על כל פנים לקורותינו. לשם החלק השני, וכדי להכין את מותו של ורתר, הוסיף על החלק השני דברים שונים מלבו, שאין בינם ובינינו שום קשר... החלק השני אינו נוגע בנו כלל. שם ורתר הוא ירוזלם".
ביוגרפיה > המשך חייה

לאחר נישואיהם, התגוררו לוטה ובעלה בהנובר. אף על פי שנולדו לה שמונה בנים וארבע בנות, היא המשיכה לשמור על קשר עם כל אחיה ואחיותיה ולסייע להם באמצעים שונים. חלק מבניה התפרסמו. גאורג קסטנר היה בנקאי נודע, אוגוסט קסטנר היה צייר ותאודור קסטנר היה רופא. היא המשיכה לשמור על קשר עם גתה באמצעות מכתבים, ואף ביקשה ממנו לסייע לבניה בעבודתם. בספטמבר 1816 היא ביקרה את אחותה בוויימאר ושהתה שם מספר שבועות. במהלך הביקור היא פגשה פעם נוספת את גתה, אולם המפגש נשא אופי רשמי ומסוגר. על בסיס אירוע זה כתב תומאס מאן את הרומן "לוטה בוויימאר". היא נפטרה ב-16 בינואר 1828.
הערות שוליים

↑  לעומת זאת ב"ייסורי ורתר הצעיר" הסצנה הזו מתרחשת באותו יום של הנשף
↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 14.
↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 15.
↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297484105171  BNC: 000577273  BnF: cb12526677d (data)  GND: 118638076  ISNI: 0000 0000 6676 0396  LCCN: n83013930  NKC: xx0076141  NTA: 073305677  SNAC: w6tm8r12  SUDOC: 034518533  VcBA: 495/332605  VIAF: 10879787   WorldCat (עם VIAF): 10879787
קרואוז נסט

| --- | --- |

המרכז הקהילתי של קרוז נסט
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 עיר אם:  דרום הגדה הצפונית
 קואורדינטות:  33°49′34″S 151°12′18″E﻿ / ﻿33.82613°S 151.20505°E﻿ / -33.82613; 151.20505
  (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקרוז נסט(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקרוז נסט(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קרוז נסט(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קרוז נסט
ֿקרואוז נסט (באנגלית: Crows Nest; "קן העורבים") הוא פרוור הממוקם בצפון סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. כ-5 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני, בתחום השיפוט של מועצת נורת' סידני.
היסטוריה

בשנת 1821 בנה אדוארד וולסטונקראפט שהיה סוחר קרקעות ועצים, אחיינה של מרי וולסטונקראפט הידועה כראשונות הפמניסטיות, ובן דודה של מרי שלי, מחברת הספר פרנקנשטיין, בית בשם "קרואוז נסט". ולעתיד – על שם הבית הזה, נקרא שמו של הפרוור. לאחר מותו, בשנת 1832, האחוזה הייתה בבעלות של גיסו אלכסנדר ברי (אנ'), שהיה נשוי לאחותו, ובשנת 1840 בנה במקום בית, כחלק מאחוזת קרואוז נסט. בשנות ה-90 של המאה ה-19 נמכרו הקרקעות ליזמים שהקימו מבני מגורים רבים, והבית ההיסטורי נהרס בשנת 1933, כשבמקומו נבנה בית ספר. עם התפתחות האזור נעשה שימור של חלק מהמבנים ההיסטוריים, והם שולבו בבניה המודרנית.
היסטוריה > תחנת החשמל

לדוגמה: תחנת הכוח קרואוז נסט (אנ'), היא דוגמה מייצגת לבניין המעוצב בסגנון בנייה מהתקופה שבין שתי מלחמות העולם, ונרשמה ב-2 באפריל 1999 כאתר מורשת של מדינת ניו סאות' ויילס (אנ').
היסטוריה > פארק סנט תומאס (אנ')

בבית הקברות המקומי, על שם סנט תומאס, שנתרם לכנסייה המקומית על ידי אלכסנדר ברי, לאחר מות אשתו בשנת 1845, נמצאים בין השאר קבריהם של מייסדי המקום, אדוארד וולסטונקראפט, ואלכסנדר ברי ומשפחתו, ומאז 1967, המקום שייך למועצת צפון סידני, שהקימה בשטח, לצד בית הקברות, "פארק מנוחה", עם מגרשי משחקים, מגרשי ספורט, ושולחנות פיקניק.
אוכלוסייה

בקרואוז נסט אוכלוסייה מגוונת, כולל משפחות, צעירים ומבוגרים, המשקפת את הסגנון הרב-תרבותיות של סידני. במפקד האוכלסין בשנת 2021 היו רשומים במקום 4,974 תושבים, מתוכם 2,354 שהם 47.3% גברים, ו-2,619 שהם 52.7% נשים.
תחבורה

בפרוור ישנה גישה נוחה לתחבורה ציבורית, המקשרת אותו עם מרכז סידני ופרוורים סמוכים. תחנת המטרו קרואוז נסט (אנ') (נפתחה ב-19 באוגוסט 2024), בעומק של 25 מטר, ויוצאים ממנה קווים לפרוורים שונים של סידני. בנוסף, תחנת הרכבת סיינט לנרדס (St Leonards) (אנ') ממוקמת בקרבת מקום, ובה קווי רכבת לפרוורים אחרים ולעיר.
חינוך

בקרואוז נסט פועלים מספר מוסדות חינוך, כולל בתי ספר יסודיים ותיכוניים, המשרתים את הקהילה המקומית.
תרבות ופנאי

הפרוור ידוע בסצנת האוכל התוססת שלו, עם מגוון רחב של מסעדות, בתי קפה וברים. בנוסף, ישנם מרכזי קניות, פארקים ומתקני ספורט המציעים פעילויות פנאי לתושבים ולמבקרים.
כלכלה

האזור משמש כמרכז עסקי מקומי, עם משרדים, חנויות ושירותים המשרתים את התושבים והמבקרים. וכן קיימים במקום בתי חולים ומרכזים רפואיים המספקים שירותי בריאות לקהילה המקומית.
פיתוח עתידי

האזור ממשיך להתפתח, עם פרויקטים חדשים המתוכננים לשיפור התשתיות והמתקנים הציבוריים, במטרה לשפר את איכות החיים של התושבים.
הערות שוליים

↑  קוטג' קרואוז נסט במילון של סידני
↑  רישום החתונה של אלכסנדר ברי
↑  רישום חברת החשמל כאתר מורשת באתר רישומי המורשת של ניו סאות' ויילס
↑  פארק מנוחה סנט תומאס באתר של צפון סידני
↑  באתר הסטטיסטיקה האוסטרלי
↑  קו סידני מטרו סיטי נפתח סוף סוף
תמונה של בית העורבים המקורי שנבנה על ידי אלכסנדר ברי
בניין תחנת הכוח בקרואוז נסט
תמונה בפארק סנט תומאס
תמונה של מסילת החשמלית בקרואוז נסט, משנת 1920
הסכם הפיוס הפנים פלסטיני (2017)

הסכם פת"ח-חמאס לשנת 2017 הוא הסכם פיוס פנים פלסטיני בין פת"ח לחמאס שנחתם ב-12 באוקטובר 2017. ההסכם נערך בתיווך מצרים, ונחתם בקהיר. ההסכם נחתם על ידי מנהיג משלחת הפת"ח עזאם אל-אחמד וסגן ראש הלשכה המדינית של חמאס, סלאח אל-ערורי.
לקראת ההסכם, הודיעה חמאס ב-17 בספטמבר 2017 כי היא מפזרת את הוועדה המנהלית העליונה שלה בתגובה למאמצי מצרים כחלק מתהליך הפיוס של פת"ח-חמאס. בדצמבר 2017, מנהיג חמאס בעזה יחיא סנואר אף הודיע כי הוא מוכן לוותר על השליטה האזרחית בעזה לטובת פת"ח.
חמאס הייתה אמורה להעביר את השליטה בעזה עד 1 בדצמבר 2017, אך גם חמאס וגם פת"ח ביקשו ממצרים לדחות את ההשתלטות ל-10 בדצמבר.
הצדדים לא הצליחו ליישם את העסקה בסופו של דבר, תוך ויכוח על פרשנות פרטיה ופספוס מועדים שקבעה. עיקר המחלוקת בין חמאס לפת"ח היה החזקת הנשק אצל קבוצות הטרור בעזה. חמאס הודיעה כי לא תקבל אף קבוצה שעבורה תידרש לוותר על נשקה. בינתיים, נשיא הרש"פ ויו"ר הפתח, אבו מאזן, אמר כי יסכים רק לתרחיש שבו כוחות הביטחון של הרשות שולטים בכל כלי הנשק בעזה.
בתחילת מרץ 2018, משלחת ביטחונית מצרית הייתה אמורה להגיע לעזה כדי לעקוב אחר מאמצי הפיוס שנתקעו.
פרטים

בהסכם נקבע כי חמאס מעניק לפת"ח שליטה אזרחית מלאה ברצועת עזה, ובתמורה יש להקל על המצור הכלכלי על עזה.
ההסכם התפתח משום שבחודשים האחרונים שלפניו הופעל על חמאס לחץ כבד מצד הרשות הלאומית הפלסטינית. אמצעי הענישה כללו קיצוץ בשכרם של עובדי הרשות הפלסטינית המתגוררים בעזה וצמצום אספקת החשמל לרצועת עזה, שכבר סבלה ממשבר חשמל.
ההסכם קובע כי בחירות למועצה המחוקקת, לנשיאות ולמועצה הארצית צריכות להתנהל תוך שנה מיום חתימתו. ההסכם אמור היה להביא גם את חמאס וגם את פת"ח להקים ממשלת ביניים לפני הבחירות.
על פי ההסכם 3,000 שוטרים של הרשות הפלסטינית יוצבו ברצועת עזה. ראש משלחת הרשות הפלסטינית עזאם אל-אחמד אמר כי מעבר הגבול ברפיח בין מצרים לעזה יופעל על ידי השומרים הנשיאותיים של נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן עד 1 בנובמבר 2017.
ראו גם

תהליך הפיוס הפנים פלסטיני (2005 ואילך)
הסכם מכה (2007)
הערות שוליים

↑  "סוף לפילוג": חמאס ופתח חתמו על הסכם הפיוס בקהיר, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2017
↑  אליאור לוי ורועי קייס, הסכם היסטורי: חמאס ופתח חתמו על פיוס, באתר ynet, 12 באוקטובר 2017
↑  Abu Amer, Adnan (2017-09-22). "Hamas awaits Abbas' response after dissolving Gaza administrative committee". Al-Monitor. נבדק ב-25 באוקטובר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מנהיג חמאס בעזה: לא נחזור לשלוט ברצועה - יצאנו מהתמונה סופית, באתר וואלה, 21 בדצמבר 2017
↑  "Palestinian factions end split on Gaza". BBC News (באנגלית בריטית). 2017-10-12. נבדק ב-2017-10-13.
1 2 3  "Hamas, Fatah sign reconciliation agreement in Cairo". www.aljazeera.com. נבדק ב-2017-10-13.
↑  "The Palestinians try to reconcile". The Economist. 5 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
מסגד סולימאנייה

| --- | --- |
מראה המסגד ממרומי מגדל גלאטה
מראה המסגד ממרומי מגדל גלאטה
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 על שם:  סולימאן הראשון 
 כתובת:  הגבעה השלישית
 מיקום:  איסטנבול
 מדינה:  טורקיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1550–1558 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1550 
 אדריכל:  מימר סינאן
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 מידות
 גובה:  53 מטר
 
 קואורדינטות:  41°0′58″N 28°57′50″E﻿ / ﻿41.01611°N 28.96389°E﻿ / 41.01611; 28.96389
  (למפת איסטנבול מוגדלת) מסגד סולימאנייה(למפת איסטנבול רגילה) מסגד סולימאנייה
 
מסגד סולימאנייה והחומה המקיפה אותו
מראה מסגד סולימאנייה מארמון טופקאפי
מבט אל כיפת המסגד
מסגד סולימאנייה (טורקית: Süleymaniye Camii) הוא מסגד עות'מאני הממוקם על הגבעה השלישית של העיר העתיקה של איסטנבול, טורקיה. המסגד נבנה בימיו של סולימאן המפואר ולידו נמצא קברו. סולימאנייה הוא המסגד הגדול בעיר ובין אתרי התיירות המוכרים שלה. מחצר המסגד נשקף נוף של העיר.
היסטוריה

המסגד נבנה בין השנים 1550–1558 על ידי האדריכל המוסלמי הנודע מימר סינאן, בהוראתו של הסולטאן סולימאן הראשון (המפואר). סגנון הבנייה של המסגד משלב בין מוטיבים של אדריכלות מוסלמית לזו של האדריכלות הביזנטית ודומה במידת מה למסגד איה סופיה, אשר נבנה על ידי הביזנטים בתור כנסייה, ובהמשך הפך למסגד בתקופת האימפריה העות'מאנית.
סגנונו של מסגד הסולימאנייה, המזכיר במידת מה גם את כיפת הסלע בהר הבית, מנציח את דימויו העצמי של הסולטאן סולימאן המפואר כיורשו של שלמה המלך, שעל שמו נקרא ("סולימאן" היא הגרסה הטורקית לשם שלמה). בהקשר זה, היסטוריונים רואים גם בדמיון בין מסגד הסולימאניה לאיה סופיה התרסה של סולימאן כלפי אמירתו המפורסמת של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון לאחר השלמת הכנסייה בשנת 537 - "שלמה, התעליתי עליך!"
המסגד ניזוק בשריפה בשנת 1660 ושוקם בהוראתו של הסולטאן מהמט הרביעי. חלק מכיפת המסגד קרס פעם נוספת ברעידת אדמה שהתרחשה בשנת 1766, ושיקומה לאחר מכן כמעט העלים לחלוטין את הקישוטים המקוריים של סינאן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש חצר המסגד כמחסן נשק, מה שגרם לשריפה נוספת כשהתחמושת שבחצר עלתה באש.
תיאור המבנה

ממערב למבנה המסגד חצר מפוארת, אשר מופרדת מהמבנה עצמו על ידי שורת עמודים עשויים שיש, גרניט ופורפיר, וארבעה מינרטים מוצבים בארבע פינותיה. מספר המינרטים מסמל את העובדה שהמסגד נבנה על ידי סולטאן, מכיוון שלפי המסורת העות'מאנית, נסיכים הורשו להקים מסגדים עם שני מינרטים בלבד, והשאר עם מינרט יחיד בלבד (את המסורת הזו הפר בהמשך הסולטאן אהמט הראשון, כשבנה את המסגד הכחול עם שישה מינרטים). המספר ארבע מתקשר גם אישית לסולימאן, בגלל היותו הסולטאן הרביעי במספר מכיבוש קונסטנטינופול (איסטנבול) על ידי האימפריה העות'מאנית.
על גבי המינרטים יש סך הכל 10 מרפסות תצפית (3 מרפסות על כל אחד מזוג המינרטים הגבוהים ו-2 מרפסות על כל אחד מהמינרטים הנמוכים יותר). מספר המרפסות מסמל לפי המסורת את היותו של סולימאן המפואר הסולטאן העשירי של האימפריה העות'מאנית.
כיפת המסגד בגובה 53 מטרים וקוטרה 27.5 מטרים. בעת בנייתו של המסגד, הכיפה שלו הייתה הגבוהה באימפריה העות'מאנית אם סופרים מגובה פני הים, אך עדיין נמוכה יותר וקטנה בקוטרה מכיפת האיה סופיה. צורתו הפנימית של המסגד קרובה לריבוע, כשאורכו 59 מטרים ורוחבו 58 מטרים.
הכיפה הראשית מוקפת בכיפות משנה ובצידו הצפוני והדרומי של המסגד קשתות כשתחתן חלונות טימפנון. מימר סינאן נקט בחידוש ארכיטקטוני כשבנה את התמיכות האימתניות שנצרכו עקב גודלו של המבנה כך שחציין מצידו הפנימי של המבנה וחציין מחוצה לו, ואת החלקים הגלויים הסתיר באמצעות גלריות.
פנים המבנה קושט בעידון באמצעות אריחי איזניק. המינבר והמחראב עשויים שיש לבן ועוצבו בפשטות. גם השימוש בקישוטי העץ מרוסן למדי, עם קישוטים פשוטים משנהב ודר.
כפי שהיה נהוג גם במסגדים אחרים באיסטנבול, המסגד מוקף במתחם מבני ציבור, ביניהם חמאם, חאן, מדרסה, בית תמחוי ועוד. חלק מהמבנים נותרו בשימושם המקורי עד היום.
בחצר המסגד מצוי קברו של סולימאן הראשון, אשתו הורם סולטאן, בתם מיהרימה סולטאן, וכן של הסולטאנים סולימאן השני ואהמט השני. קברו של האדריכל שבנה את המבנה, מימר סינאן, שנפטר בגיל 96, ממוקם מצפון לקירות המסגד.
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
בריכת צפירה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בריכה 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°20′16″N 35°16′32″E﻿ / ﻿31.337668069274°N 35.275620291545°E﻿ / 31.337668069274; 35.275620291545
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) בריכת צפירה(למפת צפון הנגב רגילה) בריכת צפירה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בריכת צפירה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בריכת צפירה
 
בריכת צפירה נמצאת בחלקו העליון של נחל צאלים, באזור מדבר יהודה וים המלח. בריכת צפירה היא גב מים עמוק, המוקף צוקים כאשר חלקו הקדמי פתוח ויוצר מפל בגובה 100 מטרים, הנשפך אל נחל צאלים. לאחר שיטפונות החורף הבריכה מתמלאת במים, ולרוב יש בה מים רוב ימות השנה.
ברכת צפירה נמצאת בנ"צ 1763.0829 והגישה אליה מבקעת קנאים.