stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לידור אדרי
הערות שוליים

↑  לידור אדרי באתר קרן התרבות אמריקה-ישראל
↑   מדרשת פנימיות, ברשת החברתית פייסבוק
↑  לידור אדרי מופיעה באשקלון עם סיפור התשובה, בעמוד הפייסבוק של לידור אדרי, 28 בנובמבר 2022
↑   האפשרות השלישית אוניברסיטת תל אביב שנה ב', סרטון בערוץ "שגיא מרקוס", באתר יוטיוב (אורך: 00:57)
↑  האפשרות השלישית, ערב סרטי בוגרים וסטודנטים בחוג לקולנוע ותקשורת בסמינר הקיבוצים, 30 במרץ 2016
↑  עידן יוסף-ימין, ‏מאיפה ניצן מ"זה לא הגיל" מוכרת לכם?, באתר ‏מאקו‏, 10 ביולי 2019
↑   שולי רנד ולידור אדרי בפרסומת מצחיקה | חנוכה 2020 | גרובייס הפקות, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 03:05)
↑  עמי חיים, שולי רנד בשיתוף פעולה עם השחקנית לידור אדרי, באתר עכשיו 14, 9 בדצמבר 2020
↑  סיום צילומי הסרט "רות", בעמוד הפייסבוק של שניאור אנטבי, 31 בדצמבר 2021
↑  זופניק, ‏זופניק בכיכר • כל התמונות והנייעס של השבוע, באתר כיכר השבת, 30 בדצמבר 2021
↑  סמדר שילוני, "ילדים ביער" מתחילה הכי חזק שלה - ואז הולכת ומשתפרת, באתר ynet, 4 בינואר 2023
↑   המונופול של החיים | סרטון מיוחד ליום הכיפורים, סרטון בערוץ "רגע של חכמה", באתר יוטיוב (אורך: 01:44)
↑  עם שמלה צנועה ופאה - החב"דניקית שמככבת בסדרה החדשה של 13,  באתר כיפה, 24 בינואר 2023
פינו פלדינו

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1957 (בן 67) קארדיף, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Giuseppe Henry Palladino 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 סוגה:  רוק, R&B עכשווי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה
 חברת תקליטים:  ורב רקורדס 
 בן או בת זוג:  Maz Roberts 
 צאצאים:  Fabiana Palladino 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזפה הנרי "פינו" פלדינו (באנגלית: Giuseppe Henry "Pino" Palladino; נולד ב-17 באוקטובר 1957) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק ולשי. פינו הוא נגן סשן ובסיסט מבוקש שניגן עם מגוון רחב של אמנים, בהם The Who, ג'ון מאייר, ניין אינץ' ניילז, גארי ניומן, ג'ף בק וד'יאנג'לו.
חיים מוקדמים

פינו נולד בקארדיף, בירת ויילס, לאם מוולשית ואב איטלקי (יליד העיר מקמפובסו). פינו למד בבית ספר קתולי. והחל לנגן בגיטרה בגיל 14 ובגיטרה בס בגיל 17. הוא קנה את הפרטלס בס הראשונה שלו שנה לאחר מכן, ניגן בעיקר אר אנד בי, פאנק, רגאיי ורוק אנד רול.
פינו נמשך למוטאון ולג'אז בגיל צעיר, ולקח שיעורי גיטרה קלאסית. בהשפעת אהבתו ללהקות לד זפלין ויס והקים להקת רוק. הוא מציין את ההשפעות המוקדמות של ג'יימס ג'מרסון, דני תומפסון ונורמן ווט-רוי כמו גם את הערצתו לג'אקו פסטוריוס, סטנלי קלארק, בוטסי קולינס, לארי גרהם, מייקל הנדרסון, אנתוני ג'קסון, מרקוס מילר ורוקו פרסטיה.
קריירה

ב-1982 הקליט פינו עם גארי ניומן באלבום I, Assassin . בעקבות זאת, הוא התבקש להתשתתף באלבום הבכורה של פול יאנג. גרסת הכיסוי של יאנג לשיר " Wherever I Lay My Hat (That's My Home)" מאת מרווין גיי, כללה פתיח בס אייקוני של פינו על בס פרטלס, שלפיו מתבסס על ציטוט נעימת הפתיחה של "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי. השיר הפך ללהיט באירופה, ופינו הצטרף לאחר מכן ללהקתו של יאנג. בעקבות הצלחת השיר פינו קיבל הצעות להקליט עם ג'ואן ארמטרדינג, גו וסט ודייוויד גילמור.
בשנים 1988/89, פינו ניגן באלבום של דון הנלי The End of the Innocence בשלושה שירים, בהם הסינגל "New York Minute".
ב-1991 הוא הצטרף ל- The Law עם פול רודג'רס, לשעבר מבאד קומפני, והמתופף קניי ג'ונס, שירש את קית' מון ב-The Who after Moon died, והקליט את האלבום The Law.
בשנות ה-90, פינו החליף את בס הפרטלס המזוה איתו בבס 4 מיתרים ו-6 מיתרים בעלות פרטים. הוא ניגן בשנים אלו עם מליסה אתרידג', ריצ'רד רייט, אלטון ג'ון ואריק קלפטון.
הוא ניגן באלבום הסולו הראשון של מייק לינדופ, Changes, עם דומיניק מילר בגיטרה ומאנו קאצ'ה בתופים.
ב-1999 הוא החל לעבוד עם ריצ'רד אשקרופט מ-The Verve באלבום הסולו הראשון של אשקרופט, Alone With Everybody .
לאחר שהבסיסט של The Who, ג'ון אנטוויסל, מת בלילה לפני תחילת סיבוב ההופעות הראשון שלהם מזה שנתיים, פינו הפך לבסיסט של הלהקה בסיבוב ההופעות. ב-2006, הוא הצטרף לחברי הלהקה הנותרים באלבומם הראשון מזה עשרים וארבע שנים, Endless Wire. הוא ניגן עם The Who במופע המחצית בסופרבול XLIV ב-2010 עם סיימון טאונסנד בגיטרה, זאק סטארקי בתופים וג'ון "ראביט" בונדריק בקלידים. בשנת 2012, הוא יצא לסיבוב הופעות עם The Who על תחיית ה-Quadrophenia שלהם. הוא הפסיק לסיבוב הופעות עם The Who בשנת 2016, אך עדיין מעורב מדי פעם במפגשי אולפן, והופיע באלבומם מ-2019 בשם Who .
פינו פגש את סטיב ג'ורדן באמצע שנות ה-80 בזמן ששניהם עבדו כמוזיקאי סשן, מה שהפך לשותפות מוזיקלית ולידידות רבת שנים. לפי ג'ורדן, הוא תכנן להיפגש עם ג'ון מאייר ווילי וויקס בינואר 2005 כדי לבצע את Tsunami Aid: A Concert of Hope for עבור קורבנות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004). וויקס לא הצליח להופיע, וג'ורדן הציע את פינו, ששמע חלק מיצירותיו של מאייר והיה מוכן לבוא. השלושה ההחלו במופי שכלל את השיר " Bold as Love" של ג'ימי הנדריקס, ומצאו כימיה משותפת. הם הקליטו אלבום והחלו בטור משותף כשלישייה.
ב-22 בנובמבר 2005 הטריו הוציא את האלבום Try!. האלבום שכלל אחת עשרה רצועות שנוגנו בהופעה חיה, כלל גרסאות כיסוי של " Wit Until Tomorrow " של ג'ימי הנדריקס ו"I Got a Woman" מאת ריי צ'ארלס, שני שירים מהאלבום Heavier Things של מאייר ושירים חדשים של מאייר. פינו השתתף באלבומו השלישי של מאייר Continuum, באלבום הרביעי Battle Studies ובאלבום השביעי The Search for Everything .
במרץ ואפריל 2006, פינו יצא לסיבוב הופעות עם ג'ף בק וניגן עם JJ Cale, ואריק קלפטון באלבומם מ-2006 The Road to Escondido . בשנת 2009, הוא הקים שלישייה עם הקלידן פיליפ סאיס וסיימון פיליפס .
הוא ניגן עם סיימון וגרפונקל בסיבוב ההופעות האיחוד שלהם.
בינואר 2011, הוא נכנס לאולפן עם ד'אנג'לו כדי לסיים את הקלטת Black Messiah.
בשנת 2013, הוא ניגן באלבומם של ניין אינץ' ניילז Hesitation Marks והשתתף בסיבוב ההופעות. בנוסף, הוא הפיק במשותף את אלבומו של חוסה ג'יימס No Beginning No End (2013).
חיים אישיים

בשנת 1992, פינו התחתן עם מרילין "מאז" רוברטס, חברה בהרכב הקולי של פול יאנג, The Fabulous Wealthy Tarts. יש להם שלושה ילדים: פביאנה, ג'יאנקרלה ורוקו, ושלושתם מעורבים בתעשיית המוזיקה.
הערות שוליים

↑  "Pino Palladino, pop's greatest bassist: 'I felt like a performing monkey!'". The Guardian. 6 באפריל 2021. נבדק ב-2021-04-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Brendon (6 ביולי 2002). "When Jools Holland came to lunch we knew our Pino was star". The Free Library/The Mirror. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Songwriter/Composer: PALLADINO GIUSEPPE HENRY". Repertoire.bmi.com. אורכב מ-המקור ב-5 בינואר 2016. נבדק ב-2015-12-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Artist: Pino Palladino". Epifani Custom Sound. 2005–2009. אורכב מ-המקור ב-13 בדצמבר 2007. נבדק ב-26 במאי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jisi, Chris. Brave New Bass. Hal Leonard Corporation. p. 163. ISBN 978-1-61774-506-5. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Jisi, Chris (1 ביולי 2008). Bass Player Presents The Fretless Bass. Backbeat Books. pp. 22–. ISBN 978-1-61713-377-0. נבדק ב-11 בספטמבר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Pino palladino 's 'Wherever I lay my hat' bass line (HD), נבדק ב-2023-04-10
↑   (אורכב 08.07.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  Sturges, Fiona (30 בדצמבר 1999). "Why the sun is rising in the west". The Independent. נבדק ב-19 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russell Elevado homepage". Russelevado.com. נבדק ב-23 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "AllMusic Review by Thom Jurek". AllMusic. נבדק ב-19 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, Brendon (6 ביולי 2002). "When Jools Holland came to lunch we knew our Pino was star". The Free Library/The Mirror. נבדק ב-12 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
משמאל לימין: סטיב ג'ורדן, ג'ון מאייר ופינו פינו.
פינו בפסטיבל Amarone in, הג'אז San Pietro in Cariano, איטליה, ספטמבר 2008
הרכבת התחתית של ריאד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ערב הסעודית
 עיר:  ריאד 
 מידע על ההקמה
 עלות:  22,500,000,000 דולר אמריקאי 
 פתיחת המערכת:  1 בדצמבר 2024
 מידע על המערכת
 סוג המערכת:  רכבת תחתית
 אורך המערכת:  176 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מילימטר
 מספר כלים:  600 קרונות
 מספר נוסעים ביום:  1.16 מיליון
 מספר הקווים:  6
 מספר התחנות:  85
 תרשים המערכת
 
 
הרכבת התחתית של ריאד (בערבית: قطار الرياض) היא רכבת תחתית בעיר ריאד, בירת ערב הסעודית, אשר נפתחה ב-1 בדצמבר 2024. הרכבת כוללת שישה קווים של רכבת חשמלית באורך כולל של 176 קילומטר ובהם 85 תחנות.
הרכבת

אוכלוסיית העיר ריאד צפויה להגיע ל-8 מיליון איש עד לשנת 2030. הרכבת התחתית היא המרכיב המרכזי של תשתית התחבורה החדשה בעיר, שתכלול גם שלושה קווי אוטובוסים מהירים באורך כולל של 85 קילומטרים. תשתית זו מיועדת להביא להפחתה משמעותית של השימוש במכוניות בעיר ולהקטין את זיהום האוויר בה.
עבודות הקמת הרכבת התחתית החלו בשנת 2014 ומתנהלות על ידי מספר חברות הנדסה, רובן מארצות המערב. עלות הפרויקט היא כ-22.5 מיליארד דולר.
קווי הרכבת ערוכים בעיקרם בתבנית של רשת מלבנית. חלק מן המסילות יונח מעל לפני הקרקע. מקצת מ-85 התחנות יהוו צמתים בין הקווים השונים ולצורך כך הן נבנות במפלסים שונים. ארבע מן התחנות יחברו בין קווי הרכבת לבין קווי האוטובוס החדשים.
מסילות הרכבת יהיו ברוחב סטנדרטי של 1,435 מילימטר. הפעלת הרכבת תהיה אוטומטית (ללא נהגים). ברשת הרכבת התחתית יפעלו כ-600 קרונות שיסופקו על ידי החברות סימנס, בומברדייה ואלסטום. בקו מס' 1 יפעלו רכבות ובהן ארבעה קרונות וביתר הקווים יפעלו רכבות של שני קרונות.
פרויקט הרכבת התחתית מנוהל על ידי הרשות לפיתוח ריאד.
הרכבת > הקווים

| קוד הקו | שם הקו | אורך הקו | תחנות בקו | תחנות צומת עם קווים אחרים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הקו הכחול | 38 קילומטר | 22 | 4 | קו צפון-דרום |
| 2 | הקו האדום | 25.3 קילומטר | 13 | 3 | קו מזרח-מערב |
| 3 | הקו הכתום | 40.7 קילומטר | 20 | 2 | קו מזרח-מערב |
| 4 | הקו הצהוב | 29.6 קילומטר | 8 ‏(3 משותפות עם קו 6) | 2 | הקו מחבר בין העיר לבין נמל התעופה המלך חאלד |
| 5 | הקו הירוק | 12.9 קילומטר | 10 | 2 |  |
| 6 | הקו הסגול | 29.9 קילומטר | 8 ‏(3 משותפות עם קו 4) | 3 |  |
הערות שוליים

↑  מקור: אתר Railway Technology
קרון המטרו של ריאד (ללא נהג)
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד

| --- | --- |

נושאת המטוסים ג'רלד פורד (CVN-78), אפריל 2017
נושאת המטוסים ג'רלד פורד (CVN-78), אפריל 2017
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת על
 צי:   צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  ג'רלד פורד
 סדרה קודמת:  נימיץ
 אוניות בסדרה:  נושאות המטוסים בסדרה אחת בשירות פעיל  שתיים בבנייה  שתיים הוזמנו  חמש בתכנון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ניופורט ניוז, וירג'יניה
 תקופת הפעילות:  22 ביולי 2017 – הווה (7 שנים)
 מידות
 הֶדְחֶק:  כ-100,000 טונות
 אורך:  337 מטר
 רוחב:  78 מטר בסיפון העליון   41 מטר בקו המים
 שוקע:  12 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  4,297   מתוכם 508 קצינים
 טווח שיוט:  ללא הגבלה
 הנעה:  שני כורים גרעיניים מדגם A1B, בהספק של 300 מגה-ואט כל אחד
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 מערכות טילים נגד מטוסים מדגם RIM-162   2 מערכות טילים נגד מטוסים מדגם RIM-116   3 מערכות פלנקס   4 מערכות M2 בראונינג
 מסוקים:  SH-60 (סי הוק)
 מטוסים:  מטוסי קרב מדגם F/A-18 סופר הורנט   מטוסי קרב מדגם F-35C   מטוסי לוחמה אלקטרונית מדגם EA-18G   מטוסי שליטה ובקרה מדגם E-2   מטוסי תובלה מדגם C-2   כלי טיס בלתי מאוישים, לרבות X-47-B סה"כ כלי טיס: 90
נושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד (באנגלית: Gerald R. Ford class aircraft carrier) היא הסדרה החדשה ביותר של נושאות מטוסים בצי ארצות הברית, המיועדות להחליף את נושאות המטוסים מסדרת נימיץ שהושקו בשנת 1975. הסדרה החדשה דומה לסדרה הקודמת מבחינה פיזית אך כוללת שיפורים טכנולוגיים משמעותיים, לרבות מערכת שיגור (מעוט) אלקטרומגנטית למטוסים, במקום מערכת השיגור הקודמת שמבוססת על לחץ קיטור.
מאפיינים רבים נועדו לשפר יעילות ולצמצם עלויות, ומאפשרים צמצום משמעותי של כ-20 אחוז במספר אנשי הצוות. נושאת המטוסים הראשונה בסדרה, ג'רלד פורד (CVN-78), נכנסה לשירות ב-22 ביולי 2017. הסדרה מיועדת להיות בשירות עד שנת 2105, ונקראת על שם הנשיא ה-38 של ארצות הברית, ג'רלד פורד.
עיצוב ופיתוח

נושאות המטוסים מסדרת נימיץ פותחו במטרה ליישם אסטרטגיה של התערבות מהירה ובעלת עוצמה מוחשית של כוחות משלוח אמריקנים בכל זירה ברחבי העולם. נושאות המטוסים בעלות הדחק של כ-100 אלף טון, מסוגלות לשייט במהירות של יותר מ-30 קשר ולפעול בים הפתוח ללא עגינה במשך כ-90 יום.
הצורך בפיתוח סדרה חדשה עבור הצי עלה בעקבות הבעייתיות ליישם טכנולוגיות חדישות על הפלטפורמה הקיימת בעיקר בשל הקושי בייצור אנרגיה חשמלית בכמות מספקת להפעלתם, אשר דרשה ביצוע שינויים מבניים בעלי השפעה על יציבות הספינה. נושאות המטוסים החדשות תוכננו מראש, כך שיוכלו להכיל ולקיים את הטכנולוגיות החדשות הן מבחינה מבנית של כלי השייט עצמו והן מבחינת מערכות ייצור האנרגיה הנדרשות לתמיכה בטכנולוגיות המודרניות שהותקנו עליהן.
נושאות המטוסים החדשות כוללות סיפון טיסה גדול יותר, מערכות נשק והגנה אווירית ואלקטרונית משופרות, מערכת הנעה חדשה הדורשת פחות כוח אדם לצורכי הפעלה ותחזוקה, והקטנה של ה"אי" שהוסט לכיוון הירכתיים.
מערכת שיגור המטוסים ומערכת הבלימה בעת הנחיתה היא חדשנית במיוחד, ומבוססת על אלקטרומגנט במקום על קיטור. המערכת החדשה בשילוב מכ"ם חדשני מאפשרת הגדלה של 25% במספר הגיחות המשוגרות. נושאת המטוסים מסוגלת לשגר 160 גיחות ביום בזמן שגרה, ועד 220 גיחות ביום בזמן מלחמה.
עלויות

עלות פיתוח כוללת: 37.3 מיליארד דולר במחירי 2018.
עלות לכל יחידה: 13 מיליארד דולר במחירי 2018.
עלות הפעלתה: 2.555 מיליארד דולר לשנה (במחירי 2018). עלות ליום מוערכת בכ-7 מיליון דולר.
נושאות המטוסים בסדרה

בסך הכל מתוכננות להיבנות בסדרה 10 נושאות מטוסים. כל כניסה לשירות של נושאת מטוסים חדשה תאפשר הוצאה משירות של נושאת מטוסים מסדרת נושאות המטוסים מסדרת נימיץ, ותהליך ההחלפה מיועד להסתיים בשנת 2058. עד כה תוכננו ותוקצבו 5 נושאות מטוסים:
| נושאת מטוסים | סימול | הנחת השדרית | השקה | כניסה לשירות | מחליפה את | סטטוס | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'רלד פורד | CVN-78 | 13 בנובמבר 2009 | 11 באוקטובר 2013 | 22 ביולי 2017 | אנטרפרייז | בשירות פעיל |  |
| ג'ון קנדי | CVN-79 | 22 באוגוסט 2015 | 29 באוקטובר 2019 | 2025 (מתוכננת) | נימיץ | התאמות |  |
| אנטרפרייז | CVN-80 | 5 באפריל 2022 | נובמבר 2025 (מתוכננת) | 2028 (מתוכננת) | דווייט אייזנהאואר | בבנייה |  |
| דוריס מילר | CVN-81 | ינואר 2026 (מתוכננת) | אוקטובר 2029 (מתוכננת) | 2032 (מתוכננת) | קרל וינסון | הוזמנה |  |
| ביל קלינטון | CVN-82 | 2027 (מתוכננת) | 2032 (מתוכננת) | 2036 (מתוכננת) | תאודור רוזוולט | הוזמנה |  |
הערות שוליים

↑  Axe, David (2013-03-20). "After the Aircraft Carrier: 3 Alternatives to the Navy's Vulnerable Flattops". Wired. נבדק ב-2020-05-06.
↑  "The US Navy just took delivery of the world's most advanced aircraft carrier". Business Insider (באנגלית). ארכיון מ-1 ביוני 2017. נבדק ב-2017-06-01. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Aircraft Carrier Gerald R. Ford (CVN 78) Christened at Newport News Shipbuilding". Defence Talk. 12 בנובמבר 2013. ארכיון מ-3 בדצמבר 2013. נבדק ב-2 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Navy Names Next Aircraft Carrier USS John F. Kennedy" (הודעה לעיתונות). Secretary of the Navy Public Affairs. 29 במאי 2011. ארכיון מ-2 ביוני 2011. נבדק ב-29 במאי 2011. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  Larter, David (4 במאי 2018). "Here's the latest on America's next supercarriers". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First cut of steel kicks off construction of the aircraft carrier Enterprise at Newport News Shipbuilding" (הודעה לעיתונות). WTKR. 21 באוגוסט 2017. ארכיון מ-15 בספטמבר 2017. נבדק ב-6 בספטמבר 2017. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  LaGrone, Sam (18 בינואר 2020). "Next Ford-class Carrier to be Named After Pearl Harbor Hero Doris Miller". USNI News. נבדק ב-18 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
נוסחת יריב - שם טוב

נוסחת יריב - שם טוב הייתה יוזמה מדינית שהגו יחדיו בשנת 1974 שרי הממשלה ה-16 אהרן יריב וויקטור שם טוב, שבה קראו למדינת ישראל להכיר באש"ף ולנהל משא ומתן לשלום עם הפלסטינים.
הרקע, האישים והתקופה

ויקטור שם טוב היה ממנהיגי מפלגת מפ"ם במשך עשרות שנים. בשנת 1961 נבחר לראשונה לכנסת החמישית וכיהן בה עד לשנת 1969. בכנסת שישית, בשנים 1969–1977, כיהן כשר שאינו חבר כנסת. בתחילה היה שר בלי תיק, והחל מ-1970 שר הבריאות בממשלת גולדה מאיר ובממשלת יצחק רבין הראשונה.
אהרן יריב פרש מצה"ל בשנת 1972 לאחר 33 שנות שירות ביטחוני, החל ב"הגנה" ובהמשך בבריגדה היהודית ולאחר מכן בצה"ל מראשיתו. הוא הגיע לדרגת אלוף והיה ראש אמ"ן. לשמו נקשר ההישג המודיעיני שתרם לניצחון במלחמת ששת הימים. בזמן מלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, גויס למילואים כעוזר מיוחד לרמטכ"ל, ועמד בראש צוות המשא ומתן עם המצרים בקילומטר ה-101 לייצוב הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף למפלגת העבודה, שהייתה אז במערך. יריב נבחר כחבר הכנסת בבחירות לכנסת השמינית שנערכו ב-1974, זמן קצר לאחר המלחמה. הוא שימש שר התחבורה בממשלת גולדה מאיר קצרת הימים, שארכה חודש בלבד עד להתפטרותה ב-11 באפריל. עם הקמת ממשלתו של יצחק רבין ב-3 ביוני 1974 נתמנה יריב לשר ההסברה בממשלת רבין הראשונה.
ראשית כהונתה של הכנסת השמינית, בה כיהנו שני האישים כשרים. הייתה בצל הטראומה הלאומית שפקדה את הציבור בישראל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, שאמנם הסתיימה בניצחון צה"ל, אך החלה בהפתעה אסטרטגית וגבתה מחיר של אלפי הרוגים ומאות שבויים. בשל אלה הוקמה ועדת אגרנט לחקר נסיבות פריצת המלחמה, אשר בעקבות דו"ח הביניים שפרסמה ב-11 באפריל 1974 נאלץ הרמטכ"ל דוד אלעזר להתפטר מתפקידו, האלופים אלי זעירא ושמואל גונן הודחו משירות פעיל בצה"ל, גולדה מאיר התפטרה מראשות הממשלה בעקבות לחץ ציבורי כבד, ומשה דיין כבר לא כיהן יותר כשר בממשלה שהוקמה אחר כך, בראשות יצחק רבין. על רקע טלטלה זו גיבשו שני האישים את נוסחת יריב - שם טוב.
דחיית הנוסחה על ידי הממשלה

ביולי 1974, לאחר התפטרותה של גולדה מאיר, גיבשו יריב ושם טוב את הדעה כי על מדינת ישראל להידבר עם כל גורם פלסטיני שיכיר בקיומה של מדינת ישראל, יקבל את החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם מנובמבר 1967, שעיקרה נסיגת כוחות ישראל מן השטחים שנכבשו וכינון שלום צודק ובר קיימא במזרח התיכון. שני השרים גיבשו את עמדתם זו בנפרד, אך נוסחה זו, קיבלה את הכינוי "נוסחת יריב - שם טוב". הדבר היה בגדר מהפך בהשקפה ששררה בממשלת גולדה מאיר במשך כל חמש שנותיה, שאימצה את הצהרתה של ראש הממשלה כי איננה מכירה בקיומו של עם פלסטיני. הנוסחה הובאה לידיעת הציבור בראיון שהעניק השר יריב לגלי צה"ל ב-12 ביולי 1974, בו אמר: "אין להעלות על הדעת משא ומתן עם שוללי קיומנו". יחד עם זאת הוסיף: "אילו הכריז הארגון לשחרור פלסטין כי 'האמנה הלאומית' בטלה ומבוטלת וכי הוא מכיר בקיומה הריבוני של ישראל – או אז, ורק אז, היה נוצר מצב חדש שבו אפשר היה גם לשקול עמדה חדשה ביחס למשא ומתן". בעקבות דבריו אמר ראש הממשלה יצחק רבין: "בחתירתה של ישראל לקראת שלום היא מעניקה עדיפות ראשונה להסדרים בין מדינות ערב לבין ישראל, ובראש ובראשונה למצרים, וכי הבעיה הפלשתינאית אינה הבעיה המרכזית, ואת פתרונה יש למצוא במסגרת הסדר בין ישראל לירדן".
השר ישראל גלילי העלה את הנושא בשתי שאילתות בישיבת הממשלה שהתקיימה ב-14 ביולי וראש הממשלה השיב כי לא חל שינוי בעמדת הממשלה. בזאת דחתה למעשה הממשלה את נוסחתם של שני השרים.
חלפו כשלוש שנים והשר שם טוב ביקש לנצל את הזדמנות ביקורו בישראל של סיירוס ואנס, מזכיר המדינה של ארצות הברית בממשלו הנשיא ג'ימי קרטר, ולהעלות שוב את היוזמה בישיבת הממשלה. מזכיר המדינה אמור היה להגיע לישראל ביום ג', 15 בפברואר 1977. ישיבתה השבועית של הממשלה התכנסה ביום א', 13 בפברואר. בישיבה אמר השר שם טוב כי כדאי להציג בפני ואנס הצעה הכוללת את נוסחת יריב - שם טוב, בדבר נכונות לנהל משא ומתן עם כל גורם ערבי שיכיר בישראל. שר החוץ יגאל אלון השיב באופן נחרץ כי הוא שולל גישה זאת הפותחת פתח להקמת מדינה שלישית, מלבד מדינת ישראל וממלכת ירדן.
בתום הדיון החליטה הממשלה שלא להעלות בפני מזכיר המדינה הצעות חדשות, אלא להבהיר לוואנס כי ישראל רואה עדיפות רק להסכם שלום כולל עם שכנותיה. יגאל אלון הוסיף כי פתרון הבעיה הפלסטינית יהיה במסגרת הסכם שלום עם ירדן המחזיקה, לדבריו, בשני שלישים מארץ ישראל. אלון הוסיף שישראל תדרוש את שיתופם של נציגים פלסטינים במשלחת ירדן, ופסק כי אש"ף אינו בא בחשבון לייצוג הפלסטינים. בזאת בא הקץ לרעיון ההדברות עם הפלסטינים למשך 16 השנים הבאות.
מימוש היוזמה

ב-17 במאי 1977 חל בישראל "המהפך", כאשר בבחירות לכנסת התשיעית ניצח הליכוד בראשותו של מנחם בגין, והוא נתמנה לראש ממשלת ישראל. ממשלתו של בגין החלה במגעים עם מצרים שהביאו בסופם לחתימתם בשנת 1978 של הסכמי קמפ דייוויד בהם נכללה התוכנית להעניק אוטונומיה לפלסטינים, ובעקבות ההסכמים נחתם בשנת 1979 הסכם השלום עם מצרים.
בהתקרב הבחירות לכנסת העשירית, שעמדו להתקיים בשנת 1981, התכנסה ועדת המצע של מפלגת העבודה. הוועדה, בראשותו של השר ישראל גלילי, התכנסה בסוף חודש נובמבר 1980. בפני הוועדה הועלתה ההצעה לכלול במצע המפלגה סעיף בדבר משא ומתן עם הפלסטינים. לאחר דיונים ערים אישרה הוועדה ברוב קולות נוסחה בדבר "נכונות להידברות עם אישים וגורמים פלסטינים שיכירו בישראל ויימנעו מטרור". יושב ראש המפלגה, שמעון פרס, תמך בהחלטה. ביחס להחלטה התפתח דין ודברים חריף בין הניצים והיונים בוועדה. חבר הכנסת עמוס הדר הטיח לעומת המצדדים בהחלטה: "אני מבין למה שמתכוונים כאן. זוהי בעצם נוסחת יריב - שם טוב".
לאחר האינתיפאדה הראשונה, שפרצה בשנת 1987, החל לחול שינוי בעמדתו של יצחק רבין ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני. רבין היה אז שר הביטחון בממשלת האחדות הלאומית שבראשה עמד, על פי הסכם רוטציה, יצחק שמיר. השינוי אצל רבין הבשיל במלחמת המפרץ שפרצה בשנת 1990. הבריחה ההמונית ממרכזי הערים שהתחוללה במהלך מלחמה זאת, שכנעה אותו שהחברה הישראלית איננה יכולה עוד לחיות תחת איום מלחמתי ויש לחתור לשלום.
לאחר ניצחון מפלגת העבודה בבחירות שנערכו בחודש יוני 1992 חזר רבין לכהן כראש ממשלת ישראל. במהלך שנת 1993 החלו שיחות חשאיות בין נציגי ישראל לבין הנהגת אש"ף, תחילה בלונדון ואחר כך באוסלו. אלה נעשו ישירות מול הנהגת אש"ף, שיחות אלה הבשילו לכלל הסכמי אוסלו. ב-13 בספטמבר 1993 נערך על מדשאות הבית הלבן, בהשתתפות נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין וראש אש"ף יאסר ערפאת, טקס חגיגי לחתימת "הצהרת העקרונות בדבר הסדרי ביניים של ממשל עצמי". במגעים שקדמו לחתימת ההסכם ובעצם החתימה עליו פעל יצחק רבין למעשה, לאחר שנים רבות, לפי נוסחתם של אהרן יריב וויקטור שם טוב. יצחק רבין לא זכה להמשיך בתהליך, חייו נקפדו ב-4 בנובמבר 1995 מכדורי מרצח.
במרוצת שני העשורים שחלפו מאז היו עליות ומורדות ביחסים שבין מדינת ישראל לבין הפלסטינים והצדדים טרם הגיעו להסדר קבע.
לקריאה נוספת

ויקטור שם טוב, אחד מהם. הוצאת ידיעות אחרונות, 1997.
הערות שוליים

↑  דן פתיר, רבין דוחה אפשרות משא ומתן עם המחבלים, דבר, 14 ביולי 1974.
↑  משה מייזלס, ועדת המצע של "העבודה" אישרה סעיף בעניין מו"מ עם הפלשתינים, מעריב, 30 בנובמבר 1980.
מחוזות גואטמלה

מבחינה מנהלית גואטמלה מחולקת ל-22 מחוזות (departamentos) אשר מחולקים לנפות.
מפת מחוזות גואטמלה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מחוז | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2023 | שטח, קמ"ר |
| 1 | מחוז אלטה וראפאס | קובאן | Alta Verapaz‏ | 1,407,025 | 8,686 |
| 2 | מחוז באחה וראפאס | סלמה | Baja Verapaz‏ | 344,655 | 3,124 |
| 3 | מחוז צ'ימלטננגו | צ'ימלטננגו | Chimaltenango‏ | 771,887 | 1,979 |
| 4 | מחוז צ'יקימולה | צ'יקימולה | Chiquimula ‏ | 459,294 | 2,376 |
| 5 | מחוז פטן | פלורס | Petén ‏ | 640,151 | 35,854 |
| 6 | מחוז אל פרוגרסו | גואסטטויה | El Progreso‏ | 196,915 | 1,922 |
| 7 | מחוז אל קיצ'ה | סנטה קרוס דל קיצ'ה | El Quiché‏ | 1,119,425 | 8,378 |
| 8 | מחוז אסקואינטלה | אסקואינטלה | Escuintla‏ | 823,684 | 4,384 |
| 9 | מחוז גואטמלה | גואטמלה סיטי | Guatemala ‏ | 3,639,725 | 2,126 |
| 10 | מחוז וֶוֶוטננגו | וֶוֶוטננגו | Huehuetenango ‏ | 1,454,019 | 7,400 |
| 11 | מחוז איסבאל | פוארטו באריוס | Izabal ‏ | 458,107 | 9,038 |
| 12 | מחוז חלפה | חלפה | Jalapa‏ | 413,918 | 2,063 |
| 13 | מחוז חוטיאפה | חוטיאפה | Jutiapa‏ | 563,928 | 3,219 |
| 14 | מחוז קצאלטננגו | קצאלטננגו | Quetzaltenango  ‏ | 936,385 | 1,951 |
| 15 | מחוז רטאלולאו | רטאלולאו | Retalhuleu‏ | 386,785 | 1,856 |
| 16 | מחוז סקאטאפקס | אנטיגואה גואטמלה | Sacatepéquez‏ | 408,476 | 465 |
| 17 | מחוז סן מרקוס | סן מרקוס | San Marcos ‏ | 1,222,951 | 3,791 |
| 18 | מחוז סנטה רוסה | קואילאפה | Santa Rosa‏ | 456,928 | 2,955 |
| 19 | מחוז סולולה | סולולה | Sololá  ‏ | 487,906 | 1,061 |
| 20 | מחוז סוצ'יטפקס | מסאטננגו | Suchitepéquez ‏ | 626,419 | 2,510 |
| 21 | מחוז טוטוניקפאן | טוטוניקפאן | Totonicapán ‏ | 507,905 | 1,061 |
| 22 | מחוז סקאפה | סקאפה | Zacapa ‏ | 275,913 | 2,690 |
אלקטרוקרדיוגרם

רישום אק"ג כפי שהוא נמדד ממוליך II
דוגמה לסוגי הגלים באק"ג
אלקטרוקרדיוגרם (באנגלית: Electrocardiogram, בעברית: רִשמת לב חשמלית (רֶלַ"ח), ובראשי תיבות: אק"ג) הוא פלט הרישום של הפעילות החשמלית של הלב, כפי שזה מתבצע על ידי מכשיר הקרדיוגרף. המתח החשמלי הנוצר על ידי מערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב נמדד מפני העור בנקודות שונות באמצעות אלקטרודות, והוא נרשם על סרט נייר, או על צג מחשב, לאורך זמן. בדיקת הפעילות החשמלית של הלב היא בדיקה לא-פולשנית נפוצה בבתי חולים ובמרפאות. תוצאותיה יכולות לספק מידע על המצב הפיזיולוגי של הלב, במנוחה או במאמץ, וכן לרמז על פתולוגיות הקשורות בלב, כגון אוטם שריר הלב והפרעות קצב.