stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הורוס
הערות שוליים

↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 168
↑  Geraldine Pinch, Handbook of Egyptian Mythology (Santa Barbara: ABC-CLIO, 2002) p. 143
↑  Manfred Lurker, trans. Barbara Cummings, The Gods and Symbols of Ancient Egypt (London: Thames and Hudson 1980) p. 65
1 2  רוי וויליס, המיתולוגיה של עמי העולם, מאנגלית: עמנואל לוטם, עורך המהדורה העברית: מיקי אלעזר (אור יהודה: הד ארצי, 1999) עמ' 44.
↑  Geraldine Pinch, Handbook of Egyptian Mythology (Santa Barbara: ABC-CLIO, 2002) p. 143-145
1 2  Manfred Lurker, trans. Barbara Cummings, The Gods and Symbols of Ancient Egypt (London: Thames and Hudson 1980) p.67
↑  George Hart, The Routledge Dictionary of Egyptian Gods and Goddesses (Taylor and Francis e-Library, 2005
↑  Manfred Lurker, trans. Barbara Cummings, The Gods and Symbols of Ancient Egypt (London: Thames and Hudson 1980) p. 65
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל (אל קונה ארץ) • אשרה • בעל־הדֻּ/הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד • רפאים |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428525505171  GND: 118707205  LCCN: no2015152881  SUDOC: 02757508X  VIAF: 69724039   WorldCat (עם VIAF): 69724039 
העין של הורוס, סמל הריפוי, ההקרבה וההגנה במצרים העתיקה.
פנמה

ערך זה עוסק במדינה במרכז אמריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קריקטורה אמריקאית מ-1903. פנמה מצוירת כאפרוח שבוקע מביצתו, קולומביה, כשהוא נושא במקורו הסכמה למסור לידי ארצות הברית את השלמת התעלה. האיש מימין הוא טדי רוזוולט, נשיא ארצות הברית ויוזם פרויקט התעלה
הרפובליקה של פנמה (בספרדית: República de Panamá, ההטעמה על ההברה האחרונה) היא המדינה הדרומית והמזרחית ביותר באמריקה המרכזית. פנמה שוכנת לחופי הים הקריבי והאוקיינוס השקט וגובלת ביבשה בקולומביה ובקוסטה ריקה.
היסטוריה

בפנמה התקיימה תרבות אנושית מתקופות פרה-היסטוריות. מעריכים שראשית ההתיישבות האנושית החלה 12,000 שנים לפני הספירה. בעת גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס מנתה האוכלוסייה בין מיליון לשני מיליון תושבים.
בואם של הספרדים סימן את חורבנה המהיר והכמעט מוחלט של התרבות הילידית במקום. עמים שלמים, דוגמת הקוואבה, נעלמו כליל. פנמה שימשה למתיישבים הספרדים נתיב מעבר מהיר (דרך היבשה) לאוקיינוס השקט ולאוצרותיה של פרו. הקולוניה הספרדית בפנמה התקיימה במשך כ-300 שנה, בין 1538 ל-1821, כשמצבה משתפר ומדרדר חליפות, בהתאם לחשיבות הגאו-פוליטית המשתנה של מצר פנמה בעיני הכתר הספרדי.
ב-1821 השתחררה פנמה מן השלטון הספרדי ונהפכה לחלק מרפובליקת קולומביה הגדולה. פנמה הוסיפה להיכלל בפדרציה גם כשפרשו ממנה מדינות אחרות, אך הסתכסכה תדיר עם השלטון המרכזי, הכריזה על עצמאותה לתקופות קצרות ותבעה, ואף קיבלה רוב הזמן, מידה רבה של אוטונומיה.
היסטוריה > מעורבות ארצות הברית והשגת עצמאות

המעורבות האמריקנית רבת השנים בענייני פנמה החלה עוד ב-1846, כאשר האמריקנים, בהסכם עם ממשלת קולומביה הגדולה, החלו בסלילת מסילת הברזל לרוחב מצר היבשה, יוזמה שהושלמה ב-1855. בעשורים הבאים, כוחות נחתים אמריקנים התערבו מספר פעמים בנעשה במדינה, ודיכאו מרידות נגד השלטון המרכזי.
ניסיון ראשון לחפור תעלה בין האוקיינוסים, ביוזמה צרפתית ובניהול פרדיננד דה לספס, שניהל את חפירת תעלת סואץ, התרחש בשנים 1880–1889 וכשל עקב התנאים הקשים והמחלות ובשל מה שנודע כ"שערוריית פנמה". ב-1902 יזם נשיא ארצות הברית את חידוש העבודות על תעלת פנמה. באותה שנה שקעה קולומביה במלחמת אזרחים, "מלחמת אלף הימים", ואליטות מקומיות ניסו מספר פעמים לנצל את המצב ולהשיג עצמאות לפנמה, אך דוכאו בסיוע אמריקני. כעבור שנה, כאשר קולומביה סירבה לתנאים שהציבה ארצות הברית לחפירת התעלה, הפכו האמריקנים את עורם ובתמיכתם השיגה פנמה את עצמאותה ב-3 בנובמבר 1903.
היסטוריה > פנמה העצמאית

ארצות הברית הייתה הראשונה שהכירה במדינה החדשה, ומיהרה לשלוח כוחות צבא כדי להגן על האינטרסים הכלכליים שלה באזור. בדצמבר 1903, כאשר פנמה עוד נשלטה על ידי שלטון זמני, נחתם הסכם עם ארצות הברית המקנה לה זיכיון להשלים את חפירת התעלה, שהושלמה ב-1914, ולנהל אותה למשך זמן בלתי מוגבל. ההסכם היה לסוגיה דיפלומטית, שעוררה מתח מתמיד בפנמה. בשנים 1974 ו-1977 נחתמו הסכמי קרטר-טוריחוס, שפתרו את הבעיות בהסכם המקורי, והבטיחו את העברת התעלה לידי פנמה ב-1999.
שאיפתם של מייסדי המדינה ליצור מערכת פוליטית דמוקרטית, שבה שתי המפלגות הגדולות, השמרנים והליברלים, יפעלו יחדיו, לא התגשמה. המערכת הפוליטית סבלה מאי-יציבות ושחיתות, וכהונתם של נשיאים נבחרים הסתיימה לעיתים לפני זמנה. ב-1968 הודח הנשיא הנבחר, ארנולפו אריאס מדריד, בהפיכה צבאית. הגנרל אומאר טוריחוס התבלט במהרה כאיש המרכזי בחונטה הצבאית השלטת, ומאוחר יותר נעשה מנהיג אוטוקרטי, ללא תואר רשמי, עד מותו בתאונת מטוס ב-1981.
לאחר מותו של טוריחוס, התרכז הכוח בידי הגנרל מנואל נורייגה, ראש המשטרה החשאית לשעבר. ארצות הברית האשימה את נורייגה במעורבות בסחר בסמים, והמתח בין המדינות הלך וגאה. במאי 1989 נבחר גיירמו אנדארה לנשיא, אך נורייגה ביטל את תוצאות הבחירות בטענה שהאמריקנים התערבו בתוצאותיהן. ארצות הברית החלה בהזרמת כוחות צבא גדולים לבסיסיה באזור התעלה, ובדצמבר אותה שנה פלשה לפנמה במבצע צבאי מהיר. אנדארה הושבע לנשיא ביום הפלישה בבסיס אמריקני, ונורייגה נתפס ונשלח למאסר בארצות הברית באשמת סחר בסמים. הכוח ניטל מידי הצבא ועבר למוסדות נבחרים באופן דמוקרטי.
ב-31 בדצמבר 1999 עברה השליטה המלאה על אזור התעלה, ועל הפעלת התעלה ועל כל התשתיות הנחוצות להפעלתה לידי פנמה, ובידי ארצות הברית נשמרה הזכות להתערבות צבאית לצורכי ביטחונה הלאומי.
פוליטיקה

פנמה היא דמוקרטיה נשיאותית. בראש הרשות המבצעת עומד נשיא שנבחר יחד עם שני סגניו לתקופה של חמש שנים, בבחירות כלליות וישירות ללא צורך ברוב מיוחס.
הרשות המחוקקת היא האספה הלאומית: Asamblea nacional, המורכבת מבית יחיד. הנציגים נבחרים לתקופה של חמש שנים באזורי בחירה, שחלקם (באזורים הכפריים דלי האוכלוסייה) שולחים נציג יחיד וחלקם מספר נציגים. מספר חברי האספה אינו קבוע והוא תלוי בחלוקה למחוזות בחירה ובשינויים בפיזור האוכלוסייה. בבחירות שנערכו ב-2004 נבחרו 78 נציגים ובבחירות 2009 ירד המספר ל-71.
בחירות לנשיאות ולאספה הלאומית נערכות במקביל.
פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
בבחירות שנערכו ב-2009, התחולל מהפך פוליטי כאשר נבחר לנשיאות ריקרדו מרטינלי מהמפלגה הימנית "השינוי הדמוקרטי" (Cambio Democrático), עם קרוב ל-60 אחוז מן הקולות. גוש הימין, המכונה "הברית לשינוי" זכה ברוב של 42 מ-71 מושבים באספה הלאומית. ניצחון הימין על מפלגת שמאל המחזיקה בשלטון היה מנוגד למגמה במדינות אמריקה הלטינית בשנים האחרונות.
שתי המפלגות הפוליטיות המרכזיות בפנמה בעשורים האחרונים היו המפלגה הדמוקרטית המהפכנית (PRD) משמאל ומפלגת פנמנייסטה (Panameñista) מימין. מפלגת השינוי הדמוקרטי, שהוקמה ב-1998, היא המפלגה השלישית בגודלה, ויחד עם הפנמנייסטה ועוד שתי שותפות זוטרות מרכיבה את קואליציית הימין השלטת כיום במדינה.
פוליטיקה > חלוקה פנימית

פנמה מורכבת מתשע פרובינציות ושלוש טריטוריות המהוות שמורות של עמים ילידים (בספרדית קומרקאס אינדיחנס - comarcas indigenas, או בקיצור קומרקאס). עוד שתי שמורות ילידיות מהוות חלק מפרובינציות.
כלכלה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
כפועל יוצא ממיקומה על נתיב עיקרי של הסחר הבינלאומי, כלכלת פנמה מתבססת במידה רבה על מגזר השירותים, ובכלל זה ענפי המסחר, הבנקאות, הביטוח והתיירות, וכן הפעלת התעלה עצמה (שעברה לשליטה פנמית ב-1999) ושירותים נלווים. מגזר השירותים סיפק כשלושה רבעים מן התוצר ב-2006.
אחרי האטה כלכלית בשנים 2000–2003 שנגרמה בחלקה כתוצאה מנסיגת הכוחות האמריקנים, שפרנסו עסקים מקומיים רבים, נהנתה המדינה מצמיחה מהירה יחסית בשנים 2004–2006. עם זאת, התוצר לנפש נותר נמוך יחסית, ורמתו ב-2006 הייתה 7900$, מקום 106 בעולם. נכון לשנת 2012, כ-26% חיים מתחת לקו העוני.
ענפי החקלאות העיקריים הם בננות, אורז, סוכר, קפה, בקר וחסילונים. ענפי התעשייה העיקריים הם בנייה, זיקוק סוכר, מבשלות, וכן מלט וחומרי בנייה.
השער הראשי של המדינה הוא נמל התעופה הבינלאומי של טוקומן הנמצא במחוז טוקומן כ-24 ק"מ מעיר הבירה.
המטבע המקומי, בלבואה, צמוד לדולר האמריקני, והדולר אף מהווה הילך חוקי בפנמה. האינפלציה בפנמה ב-2006 הסתכמה ב-2.6%.
בזכות מדיניות מיסוי מקלה מאוד, והיעדר פיקוח מדינתי, הבנקאות בפנמה היא מגזר שירותים ריווחי ביותר, ופנמה נחשבת מקלט מס.
גאוגרפיה

שטחה הכולל של פנמה כ-78,200 קמ"ר, מזה 75,990 קמ"ר שטחי יבשה וכ-2210 קמ"ר שטחי מים. צורתה צורת S המשתרעת ממזרח למערב, ברוחב שבין 60 ל-77 ק"מ ובאורך 772 ק"מ. היא גובלת בים הקריבי בצפון, באוקיינוס השקט בדרום, בקולומביה במזרח ובקוסטה ריקה במערב
המאפיין הבולט של פני הארץ הוא רכס שעובר במרכז מצר היבשה שבין האוקיינוסים, ומקורו בהתרוממות של הרי געש. הגובה הרם ביותר הוא 3,475 מטרים, בפסגת הר הגעש צ'יריקי (Volcan de Chiriqui). רשת של כ-500 נהרות פרושה על פני הארץ, מרביתם בלתי ניתנים לניווט. חלק מן הנהרות מנוצלים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית.
גאוגרפיה > אקלים

המיקום בקו הרוחב סמוך לקו המשווה (בין 7 ל-10 מעלות צפון) מכתיב אקלים טרופי חם ולח.
הטמפרטורה משתנה אך במעט בין חודשי השנה ובין חלקי היממה, ולעיתים רחוקות עולה על 32 מעלות צלזיוס.
כמויות המשקעים גבוהות ומשתנות מאוד מאזור לאזור, מ-1300 מ"מ ועד 3000 מ"מ של גשם בשנה. ככלל, האזור הקריבי (הקרוי גם האזור האטלנטי) גשום הרבה יותר מן האזור הפסיפי. מזג האוויר נחלק לשתי עונות, עונה גשומה ממאי עד ינואר, שבמהלכה יורד גשם מדי יום, ועונה יבשה בשאר חודשי השנה.
סופות רעמים שכיחות בעונה הגשומה, אך פנמה מצויה מחוץ למסלול ההוריקנים של הים הקריבי.
גאוגרפיה > החי והצומח

מגוון של בעלי חיים וצמחים טרופיים מתקיים בפנמה. שטחי היער הטרופי מכסים 40 אחוז משטח המדינה, אך מצויים במגמה של התמעטות עקב כריתת יערות. בשני אזורי החוף מצויות ביצות מנגרובים.
גאוגרפיה > איי פנמה

לפנמה ישנם מספר שרשראות איים המשויכים למדינה, בהם ארכיפלג איי הפנינה סמוך למפרץ פנמה, וארכיפלג איי סאן בלאס בחוף הקאריבי בצפון המדינה.
בשנת 2024 החלה הממשלה לפנות מאות תושבים מארכיפלג סאן בלאס, מהאי גארדי סוגדוב, עקב עליית פני הים. תושבי הכפר הועברו לכפר חדש שנבנה למענם מבתי פלסטיק.
דמוגרפיה

אוכלוסיית פנמה מונה כ-4.47 מיליון נפש (הערכה מדצמבר 2022), והיא הקטנה ביותר בין הארצות הדוברות ספרדית באמריקה הלטינית, מלבד אורוגוואי. שיעור הריבוי גבוה יחסית - כ-1.5% לשנה. כמחצית האוכלוסייה מרוכזת במטרופולין של פנמה-סיטי - קולון.
התרבות השלטת היא תרבות היספאנית-קריבית, והדת הנפוצה היא הנצרות הקתולית, אך האוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית, דתית, תרבותית ולשונית, והתרבות היא במידה רבה כור היתוך של קבוצות שונות.
השפה הרשמית היא ספרדית, אך אנגלית נפוצה כשפה שנייה וכ 14% מן התושבים, בעיקר ממוצא קאריבי, דוברים אותה כשפת אם. כמו כן קיימות עדיין קבוצות קטנות הדוברות בשפות הילידיות.
דמוגרפיה > מוצא

מבחינת אתנית, רוב התושבים הם ממוצא מעורב: הקבוצה האתנית הדומיננטית היא של בני תערובת של אירופים ואמריקנים ילידים (אינדיאנים), המונים כ-69 אחוז מן האוכלוסייה. עוד 11 אחוזים מן התושבים, שמוצאם מהאיים הקאריביים, הם בני תערובת של צאצאי אפריקנים ואמריקנים ילידים. קבוצות נוספים הם הלבנים (כ-10%), האמריקנים ילידים (כ-5%) וצאצאים למהגרים מאסיה, בעיקר סינים. (כ-5%).
ישנן שבע קבוצות ילידיות בפנמה, שהגדולה שבהן, בני הקונה, מונה כ-50,000 איש. חלק ניכר מהילידים חיים בטריטוריות בעלות מעמד מוכר, שאסור לזרים להתגורר בהן, הנקראות Comarca.
דמוגרפיה > דת

רוב גדול (כ-80%) מן התושבים הם נוצרים קתולים, אך אין לדת הקתולית מעמד רשמי, והמדינה מצטיינת בסובלנות דתית ובפלורליזם דתי. כ-12% הם פרוטסטנטים מכנסיות שונות, וכמו במדינות אחרות במרכז אמריקה, חלקם של האוונגליסטים נמצא בעלייה. המוסלמים מהווים 4.4% מן האוכלוסייה, שיעור שהוא בין הגבוהים באמריקה הלטינית, מורכב בעיקר ממהמגרים ערבים ומאוחר יותר פקיסטנים. כמו כן קיימים מיעוטים משמעותיים של בודהיסטים (כאחוז), בהאים (כאחוז), יהודים (כ-0.4%), הינדים (כ 0.2%) ואחרים.
פנמה היא מרכז חשוב של הדת הבהאית, ושוכן בה אחד משבעת בתי הפולחן שלה בעולם, שבנייתו הושלמה ב-1972.
דמוגרפיה > ערים מרכזיות > פנמה סיטי

הבירה פנמה סיטי (או סיודאד דה פנמה בספרדית) היא הכרך הגדול במדינה. אוכלוסיית העיר עצמה מונה כ-709 אלף תושבים (על פי הערכה מ-2006), ויחד עם האזור המטרופוליטני הסובב היא מוערכת ב-1.1 מיליון תושבים: כשליש מכלל אוכלוסיית המדינה. העיר מצויה לחוף האוקיינוס השקט, בסמוך לגדה המזרחית של התעלה.
דמוגרפיה > ערים מרכזיות > קולון

מצויה אף היא בגדה המזרחית של התעלה, בקצה השני שלה, שלחוף הים הקריבי. אוכלוסיית העיר רבתי מונה כ-204 אלף תושבים. קולון היא מוקד של אבטלה, עוני ופשיעה.
דמוגרפיה > ערים מרכזיות > דויד

בירת הפרובינציה צ'יריקי, היא עיר נמל השוכנת בחוף האוקיינוס השקט, בחלקה המערבי של המדינה, סמוך לגבול עם קוסטה ריקה. בדויד רבתי, האזור המטרופוליטני השלישי בחשיבותו במדינה, מתגוררים כ-124 אלף תושבים.
דמוגרפיה > ערים מרכזיות > סאנטיאגו

זאת עיר מרכזית בדרום המדינה, בסנטיאגו רבתי מתגוררים כמעט 100 אלף תושבים, מתוכם כמעט אלף תושבים זרים רובם אמריקאים. סנטיאגו היא מוקד משיכה כלכלי בנדל"ן ובחקלאות.
דמוגרפיה > ערים מרכזיות > לאס טאבלאס

היא העיר השנייה בגודלה בדרום המדינה. בעיר מתגוררים כמעט 40 אלף תושבים ובאזור המטרופוליטני שלה כמעט 45 אלף תושבים. זהו מוקד של אבטלה, עוני ופשיעה, אך היא גם העיר השנייה בכמות התיירות במדינה לאחר פנמה סיטי.
דמוגרפיה > נתק דריין

האזור שמשני צדי הגבול בין פנמה לקולומביה מכונה נתק דַריֵין (אנגלית Darien gap, ספרדית Tapón del Darién), אזור בלתי מפותח וכמעט בלתי עביר של ביצות ויער גשם. כינויו ניתן לו בשל היותו החוליה החסרה בכביש הפאן-אמריקאי, המחבר בין צפון אמריקה לדרומה. בעיות סביבתיות, ביטחוניות ופוליטיות (פעילות של מורדים קולומביאנים ושל ארגוני סחר בסמים) מונעות את פיתוח האזור ואת הכשרתן של דרכי מעבר, והוא אחד האזורים המסוכנים באמריקה הלטינית כיום.
דמוגרפיה > יהודים

יהודים החלו להתיישב באזור שלימים יהפוך למדינת פנמה בתחילת המאה ה-19, אך במספרים זעומים. רובם הגיעו מהאיים הקאריביים.
בשליש האחרון של המאה ה-19, כחלק מתהליכי הגירה יהודית נרחבת ממזרח אירופה ומהאימפריה העות'מאנית בתקופה זו, התגברה גם הגירה יהודית לפנמה, אך פתיחת התעלה ב-1903 היא זו שיצרה תנאים לגידול קהילת יהודי פנמה. בהמשך היגרו לפנמה יהודים מארצות ערב וממזרח אירופה, בתקופה שבין מלחמות העולם.
על פי נתוני ארגון בני ברית, ב-2014 נאמד מספר יהודי פנמה בין 12 ל-14 אלף נפש, ויחסית לגודל האוכלוסייה הכללית, מדובר בקהילה היהודית הגדולה ביותר באמריקה הלטינית..
יהודי פנמה מאורגנים בשלוש קהילות: "שבת אחים" (אורתודוקסים ספרדים) ולה שלושה בתי כנסת, "בית אל" (כיום בשילוב בית חב"ד) ולה בית כנסת אחד, ו"קול שארית ישראל" (רפורמים), אותה משרת 'טמפל' אחד.
הגדולה מהשלוש היא קהילת "שבת אחים", המונה מעל 10,000 נפש, שבזכות גודלה ועוצמתה הכלכלית, היא שולטת בפועל בכל המוסדות היהודיים ובמוסד הכשרות, וטוענים כנגדה שעל מנת לשמר את כוחה ומעמדה, היא איננה מאפשרת לקהילות האחרות להתפתח. טענה זו בעייתית באשר היהדות הרפורמית בפנמה כמו בכל מקום אחר, מעוניינת לשמור על עצמאותה הארגונית, כמו גם תנועת חב"ד. מבנה קהילתי זה - אורתודוקסים, חב"ד, רפורמים - נפוץ ברחבי העולם היהודי בארצות חופשיות, ובעיקר באמריקה הלטינית.
בקהילה הנחשבת לאמידה מאד, פועלים חמישה בתי ספר יהודים.
ראו גם

תעלת פנמה
רפובליקת קולומביה הגדולה
איי הפנינה
איי סאן בלאס
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  Gardi Sugdub
↑   בחזרה ליבשת, הרילוקיישן האקלימי הגדול של פנמה יוצא לדרך, באתר הארץ, 8 ביולי 2024
↑  As seas rise, the relocation of Caribbean islanders has begun, The Economist, July 4, 2024
| מדינות ושטחים תלויים באמריקה הצפונית (לרבות אמריקה המרכזית) |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מרטיניק • מונטסראט • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564238305171  BNE: XX451237  BnF: cb11865257n (data)  GND: 4044445-4  HDS: 003390  ISNI: 0000 0001 2186 9854  KulturNav: 5fa39ed5-da51-4bae-99ea-a8648dbe866a  LCCN: n79068688  MusicBrainz: 6f85633b-dff4-3fb4-babd-fb89b3628041  NARA: 10044642  NDL: 00569025  NKC: ge130364  SUDOC: 026397528  UKPARL: nt3vfJ6A  VIAF: 152381862   WorldCat (עם VIAF): 152381862 
עובדים בתעלת פנמה קושרים אנייה לגורר
פנמה - טופוגרפיה וחלוקה לפרובינציות
יער באי בארו קולורדו
אשה משבט הקונה לבושה במולה
בית הפולחן הבהאי בפנמה
דסטיני אודוגיה

איאנומה דסטיני אוּדוֹגיֶה (באיטלקית: Iyenoma Destiny Udogie; נולד ב-28 בנובמבר 2002 בוורונה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת טוטנהאם הוטספר ובנבחרת איטליה.
ראשית חייו

אודוגי נולד ב-2002 בוורונה באיטליה כבן למהגרים ניגרים נוצרים, פרנקלין וקתי.
קריירת מועדונים

אודוגיה גדל במחלקת הנוער של הלאס ורונה. ב-8 בנובמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 2–2 עם מילאן במסגרת המחזור השביעי בסרייה א' לעונת 2020/2021. הוא ערך שש הופעות ליגה במהלך עונה זו.
ב-15 ביולי 2021 הושאל אודוגיה למשך עונה אחת לאודינזה מהסרייה א'. ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על אסקולי במסגרת הסיבוב הראשון של קופה איטליה. ב-22 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בתיקו 2-2 עם יובנטוס במסגרת המחזור הראשון לעונת 2021/2022. ב-25 בפברואר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 עם מילאן במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך אודוגיה 35 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים. ב-9 באוגוסט 2022 חתם באופן קבוע באודינזה.
הערות שוליים

↑  Udogie è un nuovo giocatore dell’Udinese באתר הרשמי של אודינזה, 15 ביולי 2021 (באיטלקית)
לין צ'ייני

לין אן וינסנט צ'ייני (באנגלית: Lynne Ann Vincent Cheney; נולדה ב-14 באוגוסט 1941) היא סופרת ופובליציסטית שמרנית אמריקאית ומנחה לשעבר של תוכנית טלוויזיה בסגנון ה"טוק שואו". כיום היא חברה במכון המחקר הנאו-קונסרבטיבי AEI.
ביוגרפיה > ילדות והשכלה

צ'ייני נולדה בקספר שבוויומינג. אמה, עדנה לוליטה הייתה סגנית השריף בקספר ואביה, ויין אדווין וינסנט, היה מהנדס. היא בעלת שורשים דניים, שוודיים, אנגליים, איריים וולשיים. צ'ייני קיבלה את התואר ראשון שלה במדעי הרוח ובספרות אנגלית ממכללת קולורדו. היא המשיכה את לימודיה הגבוהים וקיבלה תואר שני באומנות מאוניברסיטת קולורדו וכן תואר דוקטור בספרות אנגלית מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
ביוגרפיה > קריירה ציבורית

בשנים 1986–1993 עמדה בראש הקרן הלאומית למדעי הרוח.
בשנת 1964 נישאה לין לריצ'רד צ'ייני בטקס חתונה מתודיסטי. שנים רבות לאחר מכן כיהן צ'ייני כסגן נשיא ארצות הברית תחת ג'ורג' ווקר בוש ובתוקף כך הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית. כגברת השנייה היא תמכה ברפורמה בחינוך, וחשפה כשלים ספציפיים של מערכת החינוך הציבורי במהלך כהונתה כגברת השנייה. צ'ייני היא באופן מיוחד תומכת גלוית לב של הוראת ההיסטוריה וכתבה חמישה ספרים רבי מכר על הנושא עבור הילדים ועבור בני משפחותיהם.
בשיר "White America" של הזמר והראפר אמינם, מופנה המילה "Fuck" כלפי הגברת השנייה לין צ'ייני. צ'ייני מצדה הגיבה ואמרה: "מילות שיריו מפארות אלימות נגד נשים והומוסקסואלים".
לזוג שתי בנות: ליז צ'ייני שנבחרה לכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית ומרי.
הערות שוליים

↑  "Mrs. Lynne Cheney". whitehouse.gov. The White House. Retrieved 2008-10-13.
↑  מרב יודילוביץ', המטרה החדשה של אמינם: אשתו של דיק צ'ייני, באתר ynet, 15 במאי 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460035005171  GND: 1045649945  ISNI: 0000 0000 8439 6946  LCCN: n78090324  NARA: 10581687  SNAC: w63s5btg  SUDOC: 092210716  VIAF: 35720681   WorldCat (עם VIAF): 35720681
ריקי דסקל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בת 72 בערך) חיפה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה, אוניברסיטת תל אביב, אורנים - המכללה האקדמית לחינוך, אוניברסיטת חיפה, מכון שכטר למדעי היהדות 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
ריקי דסקל (נולדה ב-1953) היא משוררת, שחקנית תיאטרון ויוצרת ישראלית.
ביוגרפיה > ראשית חייה והשכלה

ריקי דסקל נולדה ב-1953 בשכונת קריית אליעזר בחיפה. אחות צעירה לשני אחים, בת לניצולי שואה. בוגרת בית הספר הריאלי העברי בחיפה, לימודי ספרות וחינוך באוניברסיטת חיפה וסמינר אורנים. מיד עם שחרורה מהצבא, שבוע לפני מלחמת יום כיפור, החלה ללמוד משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. בוגרת לימודי תואר שני במדעי היהדות ב"מכון שכטר" בירושלים.
ביוגרפיה > פעילות בתחום השירה

שיריה פורסמו לראשונה בכתב העת לספרות "פרוזה" בעריכת יוסי קריים, ב-1985. מאז ועד היום ממשיכה דסקל לפרסם משיריה במגוון כתבי עת ספרותיים וכן בעיתונות היומית.
עד כה פרסמה שישה ספרי שירה. אחדים משיריה הולחנו בידי יסמין אבן, נגה אשד ושלמה גרוניך.
ספריה ראו אור בסיוע קרן תל אביב לספרות, מפעל הפיס וקרן עמו"ס.
ביוגרפיה > פעילות בתחום התיאטרון

כבר בשנתה האחרונה כסטודנטית למשחק, החלה להופיע בתיאטרון באר שבע; "בית ברנרדה אלבה" בבימוי יורם פאלק, "הבט אחורה בזעם" בבימוי ערן בניאל ועוד.
כמו כן שיחקה בתיאטרון חיפה, הבימה ובמספר הפקות קולנוע וטלוויזיה.
לאורך השנים שיתפה פעולה עם קבוצת יוצרות בהפקות פרינג' פורצות דרך המשלבות ספרות ותיאטרון: "בתוכו" – תיאטרון הסמטה ו"רכבת בבואריה" שהוצג בפסטיבל עכו . "ספר הזכרונות של בטני", מופע על פי ספר שיריה הנקרא כך בבימויה של מלכה מרין ובהשתתפותן של נגה אשד ומיכל גולדברג אייל הוצג בתיאטרון "קרוב". בעבר, לימדה מספר שנים בבית הספר למשחק "בית צבי" ובאוניברסיטת חיפה ומאז מלמדת דיבור לבמה (הגייה) ועבודה על טקסט בבית הספר לתיאטרון של סמינר הקיבוצים ובבית הספר לביטוי יצירתי "הדרך".
ביוגרפיה > חיים אישיים

דסקל נשואה ליוסי דסקל, מנכ"ל בומברדייה ישראל, ואם לארבעה.
כתביה

רצועה של אור, ירושלים: הוצאת אלקנה, 1989
כולם מייחלים למחווה של אהבה, תל אביב: הוצאת ביתן, 1993
ספר הזכרונות של בטני, תל אביב: הוצאת תמוז ואגודת הסופרים, 2000
לחם הפנים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
הכח המדמה, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2012
כמות שהוא, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2016
שפת הנהר, תל אביב הוצאת עם עובד, 2021
גלויה מיפן, תל אביב הוצאת פטל, 2024
פרסים שהוענקו לה

פרס אגודת הסופרים על "ספר הזכרונות של בטני" (2000)
פרס אקו"ם לשירה על "הכח המדמה" (2012)
פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח
לקריאה נוספת

נפתלי עירוני, מסע אל העבר, על המשמר, 10, 22 באוקטובר 1986
ציפי שוחט, בחירה מתוך אילוץ: זרקור על ריקי דסקל, על המשמר, 10, 29 באוקטובר 1986
אלה בת-ציון, להושיע את אלוהים: בעקבות שתי מלים בשיר מאת ריקי דסקל, מרפסת: קונטרסים לשירה, 1991
מאיה בז'רנו, לא יכולתי לשמוע את בכייה של הנמלה: שירה של ריקי דסקל בצירוף דיון אודותיו, מעריב, ספרות אמנות, 4-5, מאי 1992
דליס אלאלוף מימון, בין המוקצן העצום למיניאטורי המופנם, דבר, 26, אפריל 1994
עמירה הגני, רגע אחד מופלא, מאזנים, 58, אוגוסט 1994
יהודית אוריין, הגוזלים מתים, עיתון 77, 8, 2001
ערן בר-גיל, מראה הילדה שלי אובד, הארץ, מוסף ספרים, גל' 446, 12, 12 בספטמבר 2001
רות אלמוג, מראה הילדה אובד לי, הארץ, תרבות וספרות, 3, 31 במאי 2002
שמואל שתל, משחקי הלשון - החיים והמוות, עתון 77, 8, 2007
ניצה בן-דב, לחם הפנים - לחם התמיד, מאזנים, כרך פ"ב, 102–103, 2008
ארז שוויצר, אלוהי הכאב והיופי, הארץ, מוסף ספרים, גל' 1008, 14, 20 ביוני 2012
גבריאלה אלישע, ברושים הם סימני קריאה, מאזנים, כרך פ"ו, 46, 2012
ד"ר משה גרנות, חידות שראוי לפענח על ספר שיריה של ריקי דסקל "שפת הנהר"
ניצה בן דב, בשיריה של דסקל נפגשו הלב והמעיין במעמקיה, באתר הארץ, 8 במרץ 2022
חגית חוף, ותקרא, זמן שטרם נגלה בו הרוע, באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, חגית חוף קוראת בשירים מספרה החדש של ריקי דסקל, "שפת הנהר"
זיוה שמיר, כל הצלילים וההדים, המראות והבָּבוּאות- על "שפת הנהר" (שירים), אתר מב"ע, ינואר 2024
שחר-מריו מרדכי, "הבנתי רק את המילה דמעה": 10 ספרי שירה שאסור לכם לפספס, באתר ynet, 13 ביוני 2022