stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בואנדה
אקלים

בשל קרבתה של העיר לקו המשווה האקלים בה הוא אקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן).
| אקלים בבואנדה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבואנדה> ינואר.30.7.20.3.152 | אקלים בבואנדה> פברואר.31.5.20.5.135 | אקלים בבואנדה> מרץ.31.3.20.6.202 | אקלים בבואנדה> אפריל.31.1.20.8.176 | אקלים בבואנדה> מאי.31.2.20.7.171 | אקלים בבואנדה> יוני.30.2.20.3.136 | אקלים בבואנדה> יולי.29.1.20.1.131 | אקלים בבואנדה> אוגוסט.29.4.20.175 | אקלים בבואנדה> ספטמבר.30.1.20.2.189 | אקלים בבואנדה> אוקטובר.30.1.20.3.218 | אקלים בבואנדה> נובמבר.30.1.20.4.230 | אקלים בבואנדה> דצמבר.30.3.20.5.162 | אקלים בבואנדה> שנה.30.4.20.4.2,077 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
תחבורה

בעיר ממוקם נמל התעופה בואנדה (אנ') ממנו יוצאות טיסות לקינשאסה ולמבנדאקה. כמו כן, העיר מחוברת לרשת הכבישים הלאומית. פועל בעיר קו מעבורת המעביר נוסעים בין גדות נהר טשואפה.
הערות שוליים

↑  "Climate: Boende". Climate-Data.org. נבדק ב-10 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה ובנושא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוב וילן

| --- | --- |

 סוגה:  מוזיקת גריים, מוזיקת פאנק 
 
בוב וילן (באנגלית: Bob Vylan) הם הרכב מוזיקלי בריטי מלונדון. ביצירותיהם הם משלבים מוזיקת גריים (אנ'), פאנק רוק והיפ הופ.
היסטוריה

המוזיקאים בובי וילן (שירה וגיטרה) ובובי וילן (תופים) החלו לפעול כצמד בשנת 2017. לאחר שבועיים הופיעו לראשונה, ובשנה הראשונה לפעילותם הוציאו ארבעה סינגלים ומיני-אלבום בהוצאה עצמית, והפיצו אותם בעצמם לחנויות תקליטים בריטיות.
ב-7 באוגוסט 2020 הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה "We Live Here". לאחר מכן יצאו לסיבוב הופעות. בין השאר הופיעו עם אופספרינג ועם ביפי קליירו, וכן הופיעו בפסטיבל רדינג ולידס ב-2021.
בשנת 2022 הוציאה הלהקה את אלבומה השני ,"Bob Vylan Presents the Price of Life", שהגיע במצעד האלבומים הבריטי למקום ה-18.
סגנון מוזיקלי

הסגנון המוזיקלי של בוב וילן משלב מוזיקת גריים, פאנק רוק והיפ הופ. המילים בדרך כלל פרובוקטיביות, ועוסקות בנושאים חברתיים ופוליטיים, בהם גזענות בבריטניה, אלימות משטרתית, אי-צדק כלכלי וג'נטריפיקציה.
במאמר בכתב העת Kerrang! (אנ') כונתה בוב וילן "להקת הפאנק המרגשת והחשובה ביותר בבריטניה בשנת 2022".
פרסים

הלהקה זכתה בשנת 2022 בפרס MOBO (אנ') כלהקת המוזיקה האלטרנטיבית הטובה ביותר, ובאותה שנה העניק כתב העת Kerrang! (אנ') לאלבומם השני את התואר "אלבום השנה".
הערות שוליים

↑  Bob Vylan create music that’s as loud as the message behind it – interview, Alternative Press Magazine, ‏14 March 2022.
↑  Bob Vylan : Bob Vylan Presents the Price of Life – Treble, Treble, ‏25 May 2022.
↑  Bob Vylan: “If you feel like you can’t say something on an elevated…, Kerrang!, ‏8 August 2022.
↑  Go Your Own Way: Bob Vylan, DIY, ‏25 April 2022.
↑  FEATURE: Spotlight: Bob Vylan – Music Musings & Such, Music Musings & Such, ‏7 May 2022.
↑  Bob Vylan win first-ever Best Alternative Music Act MOBO Award, Kerrang!, ‏1 December 2022.
↑  Here’s all the winners from the Kerrang! Awards 2022, Kerrang!, ‏23 June 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d1bc5be1-f552-4e2e-95ae-da8d6a4d3c17
בואלם סנסל

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1949  (בן 75) Théniet El Had, צרפת 
 מדינה:  אלג'יריה, צרפת, מרוקו 
 לאום:  אלג'יריה
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  National Polytechnic School, טלקום פריז 
 שפות היצירה:  צרפתית
 תחום כתיבה:  פרוזה
 נושאי כתיבה:  כתיבה פוליטית
 יצירות בולטות:  The Oath of the Barbarians, 2084: The End of the World, The German Mujahid, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (2011)  פרס לואי גיאו (2008)  פרס הפרנקופוני של האקדמיה הצרפתית (2013)  honorary doctorate at École Normale Supérieure de Lyon (4 באוקטובר 2013)  אביר מסדר האמנויות והספרות (2012)  הפרס לרומן של האקדמיה הצרפתית (2015)  פרס הרומן הערבי (2012)  בפרס הגדול של RTL-Lire (2008)  prix Édouard-Glissant (2007)  פרס הרומן הראשון (1999)  Prix Tropiques (1999)  Michel Dard Prize (2001) 
 חתימה:   
 
בוּאלם סַנסָל (בערבית: بوعلام صنصال, באנגלית: Boualem Sansal, נולד ב-15 בספטמבר 1949 באלג'יר) הוא סופר אלג'ירי עטור פרסים שספריו זכו לצאת לאור בהוצאת גלימר בצרפת. בשנת 2012, זכה בפרס הרומן הערבי על כתיבת ספרו "רחוב דרווין", המכיל אלמנטים אוטוביוגרפיים המתארים את החיים ברובע בו נולד. מאז שנת 2006, הוא מוחרם באלג'יר בעקבות הביקורת החריפה שהוא נוהג למתוח בכתיבתו ובפורומים שונים, כלפי הממשל והעומד בראשו, כלפי השחיתות הציבורית והחברה האלג'ירית ובשל קריאתו לקיים דיאלוג בין אלג'יר לישראל.
חייו

בואלם סנסל נולד בכפר קטן באלג'יריה הצרפתית, שהייתה בעת ההיא קולוניה צרפתית. כאשר היה בן שנה, התייתם מאביו, שנהרג בתאונת דרכים. בילדותו חווה את המאורעות הקשים שליוו את מלחמת העצמאות של אלג'ריה שהסתיימה בשנת 1962.
סנסל הוא דוקטור לכלכלה ומהנדס במקצועו שעבד במשך שנים כמהנדס בכיר בממשלת אלג'יר. תוך כדי עבודתו בשירות הציבורי, החל לעסוק בכתיבה בעידודו של הסופר האלג'ירי ראשיד מימוני, חברו ללימודים שהלך לעולמו בגלות בצרפת בשנת 1995. ההתנקשות בחייו של נשיא אלג'יריה מוחמד בודיאף ועלייתו של האסלאם הפונדמנטליסטי באלג'יריה, השפיעו עליו לכתוב אודות ארצו. בשנת 1996 בעת שהיה בגיל 47, החל לכתוב את רומן הביכורים שלו, 'שבועת הברברים' (Le Serment de barbares), שיצא לאור בהוצאת גלימר בשנת 1999, בו שזר ביקורת גלויה על המתחולל בארצו. בספר זה שרטט סנסל את קורותיה של אלג’יריה בסוף המאה ה–20 דרך סיפור תעלומת רצח של אלג’ירי שחזר לארצו לאחר שהות של 30 שנה בצרפת.
על הביקורת שהטיח כלפי הממשל בעודו עובד בשירות הציבורי, אמר: "כשכתבתי את הרומן הראשון שלי 'שבועת הברברים' שראה אור בצרפת בשנת 1999, התחלתי לשאול את עצמי מה אעשה כעת. המצב הפך למורכב. אני עובד מדינה באלג’יריה אבל כתיבתי מותחת ביקורת חריפה על המדינה ועל החברה האלג’ירית. והדבר רק החריף עם פרסום הרומן השני שלי... רציתי להישאר עובד מדינה, כי אהבתי את עבודתי כמהנדס. בשנים ההן הייתי בלב הרפורמות התעשייתיות שבוצעו באלג’יריה. זה מאוד עניין אותי. גם לא חשתי עדיין סופר, הייתי בעיני עצמי עובד מדינה שכותב. לא התכוונתי להפוך את הספרות למקצוע שלי... אמרו לי אתה מבקר יותר מדי את הממשלה. בספרים זה לא נורא, זו ספרות המתפרסמת בחו”ל, אבל בראיונות שאתה מעניק ל’לה מונד’ או ל’נובל אובזרבאטר’ או בטלוויזיה הצרפתית - תיזהר”.
לאחר שפרסם מאמר בעיתון צרפתי, בו תקף את המדיניות של נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה, פוטר בשנת 2003 ממשרתו והמשיך לעסוק בכתיבה בלבד. "בסופו של דבר זה היה טוב. מאותו רגע אני מקדיש את עצמי אך ורק לספרות וכל השתלשלות האירועים, הפכה אותי ליותר עקשן".
חרף המחלוקות שעוררו ספריו בארצו וחרף החשש לחייו, המשיך סנסל להתגורר במולדתו עם אשתו ושתי בנותיו. בשנת 2007, הוכרז סנסל בפסטיבל הספרים הבינלאומי שנערך בברלין, כגולה בתוך ארצו. לדבריו אלג'יריה הפכה למקום מבצר של האסלאם הקיצוני ובעקבות כך, היא מאבדת את המוסר האינטלקטואלי החיוני לאושיות הדמוקרטיה.
בשנת 2008 יצא לאור ספרו השני "הכפר של הגרמני או יומנם של האחים שילר", המגולל את סיפורם של שני אחים ילידי אלג'יריה, רשל ומלריך שהתחנכו בצרפת. שניהם למדים כי בעקבות המהומות שפרצו באלג'יריה בשנת 1944, נטבחו הוריהם על ידי איסלמיסטים קיצוניים, וכי האב הנס שילר היה מהנדס כימי שהיה שותף ביצור הגז ציקלון בי, ששימש להשמדת היהודים בתאי הגאזים. בריאיון שנערך עם עיתון הארץ, אמר סנסל כי בספר זה ניסה להתריע על הגבול הדק העובר בין האסלאם הקיצוני והנאציזם. הספר תורגם לעברית וראה אור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2010.
בשנת 2012 זכה ב'פרס הרומן הערבי' (Prix du Roman Arabe) על כתיבת ספרו "רחוב דרווין", המכיל אלמנטים אוטוביוגרפיים המתארים את החיים ברובע בו נולד. הפרס הכספי נשלל ממנו על ידי השגרירים הערבים – נותני החסות, בשל היענותו להזמנה להתארח כאורח כבוד בפסטיבל הסופרים שנערך במשכנות שאננים בירושלים בחודש מאי 2012. שלושה שבועות לפני שהגיע לכנס, הואשם על ידי החמאס ב"פשע נגד מיליון וחצי קדושים מעונים אלג’ירים שהקריבו את חייהם עבור החירות”.
כתביו > רומנים

1999 : Le Serment des barbares, Gallimard. Prix du Premier Roman 1999. Prix Tropiques, AFD, 1999
2000 : L'Enfant fou de l'arbre creux, Gallimard. Prix Michel Dard
2003 : Dis-moi le paradis, Gallimard
2005 : Harraga, Gallimard
2008 : Le village de l'Allemand ou le journal des frères Schiller, Gallimard - Grand Prix RTL-Lire 2008, le Grand Prix de la francophonie 2008 -Prix Nessim Habif- (Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique). translated by Frank Wynne and published in the US as The German Mujahid (2009) and in the UK as An Unfinished Business
2011 : Rue Darwin, Gallimard
2015 : 2084 סוף העולם, מצרפתית: שירן בק, הוצאת כתר, 2016
כתביו > סיפורים קצרים

2001 : La voix, Gallimard-Le Monde
2005 : La vérité est dans nos amours perdues, in "Des nouvelles d'Algérie", ed Métailié
2004 : La Femme sans nom. Littera et l’Aube.
2005 : Homme simple cherche évènement heureux, Le Monde.
2005 : Tous les bonheurs ne valent pas le déplacement, Magazine des Beaux Arts.
2006 : La Terrible nouvelle. Le Monde.
לקריאה נוספת

הכפר של הגרמני או יומנם של האחים שילר / בואלם סנסל (Le village de l'Allemand ou Le journal des frères Schiller / Boualem Sansal}, תרגום מצרפתית: רמה איילון, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2010
2084 /בוּאלם סַנסָל, הוצאת כתר, מצרפתית: שירן בק, 2016.
ארנדספיס

| ארנדספיס |
| --- | --- |

תקופה
אורדוביק 480–470 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דמויי פטרספידים
סוג:: ארנדספיס
מין:: ארנדספיס
מינים
 A. prionotolepis  A. sp.
שם מדעי
 Arandaspis prionotolepis ‏Ritchie & Gilbert-Tomlinson, 1977

ארנדספיס (שם מדעי: Arandaspis) הוא סוג דג נכחד חסר לסתות שהשתייך לקבוצה דמויי פטרספידים והוא התקיים לפני 480 עד 470 מיליון שנה מזמננו במשך האורדוביק של אוסטרליה.
הסוג תואר למדע ב-1977 בידי החוקרים Ritchie ו-Gilbert-Tomlinson כשהמין העיקרי בסוג הידוע הוא Arandaspis prionotolepis, אם כי ישנו עוד מין לא מזוהה שאולי משתייך אליו.
ממצאי המאובנים שלו התגלו ליד אליס ספרינגס, הטריטוריה הצפונית ב-1959 והוא קרוי על שם אנשי ארנטה (אנ') האבוריגנים. משמעות שמו היא: "שריון ארנטה".
דג קדום זה היה חסר לסתות אמיתיות וקטן מאוד באורך של עד 15 ס"מ, דומה לאסטרספיס. במקום לסתות הוא שאב מים עם חומרים מזינים כמו פלנקטון לעבר לועו כמו מרבית מסנני הפלנקטון. הוא היה חסר סנפירים והתקדם באמצעות חבטות של זנבו באופן דומה לראשן.
ארמאביר

ארמאביר (ברוסית: Армави́р) היא עיר במחוז קרסנודאר, רוסיה, הממוקמת על נהר הקובאן. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, בעיר מתגוררים כ-188,000 תושבים. העיר נחשבת למרכז התעשייתי והמסחרי השני בחשיבותו במחוז.
העיר ידועה כמרכז לתעשיות עיבוד מזון, בניית מכונות ותעשיות עץ.
היסטוריה

האזור היה מיושב לראשונה על ידי אבזים. מאוחר יותר התיישבו באזור גם טטרים טורקים מחאנות קרים. כתוצאה ממלחמת הקווקז נאלצו האבזים הנותרים להגר מדרום רוסיה לאימפריה העות'מאנית. יש הטוענים כי ארמאביר היא גם חלק מהארץ ההיסטורית של הצ'רקסים.
היישוב המודרני נוסד בשנת 1839 על ידי ארמנים בשם "ארמיאנסקי אוול" ("Армя́нский ау́л"). שמה הנוכחי של העיר אומץ בשנת 1848, על שם  אחת הבירות ההיסטוריות של ארמניה העתיקה.
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית בשנים 1918–1920, התרחשו מספר קרבות קטלניים במרץ 1920 ארמאביר נכבשה סופית על ידי הסובייטים. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הצבא הגרמני. היא שוחררה על ידי הצבא האדום בינואר 1943.
ערים תאומות

פאודוסיה, אוקראינה
הומל, בלארוס
הערות שוליים

↑  Энциклопедия Города России. Moscow: Большая Российская Энциклопедия. 2003. p. 24. ISBN 5-7107-7399-9.
↑  Bitter Choices: Loyalty and Betrayal in the Russian Conquest of the North Caucasus. Cornell University Press. 2015. p. 136.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536663705171  LCCN: n83039455  MusicBrainz: f28c8adb-c118-4478-981e-1bbbb1ff09b5  NKC: ge830228  SUDOC: 174265484  VIAF: 155973889   WorldCat (עם VIAF): 155973889
בוקר טוב ילד

| --- | --- |

 בימוי:  שרון בר-זיו
 הופק בידי:  יונתן רוזנבאום מיכאל רוזנבאום מרק רוזנבאום
 תסריט:  שרון בר-זיו
 עריכה:  אוולין קפלון
 שחקנים ראשיים:  קרן מור שרון בר-זיו אביב אלקבץ
 מוזיקה:  רועי קלנר
 צילום:  זיו ברקוביץ'
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  ישראל 28 במרץ 2019
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
בוקר טוב ילד (באנגלית: Good Morning Son) הוא סרט דרמה ישראלי שכתב וביים שרון בר-זיו. הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל חיפה 2018. הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בישראל בשנת 2019. זהו סרטו השני של שרון בר זיו ("חדר 514")  והוא משחק בו בתפקיד הראשי לצד קרן מור.
עלילה

עומרי (אביב אלקבץ) הוא לוחם בחטיבת הצנחנים, שנפצע קשה ושרוי בתרדמת. אמו (קרן מור), אביו (שרון בר-זיו) ואחותו (הדר ברוך), מתלכדים סביבו. מערכת היחסים המשפחתית מתוחה ומלאת קונפליקטים, אבל ביחד עם חבריו ליחידה, האהבה לעומרי מאפשרת התמודדות עם המשבר ומעניקה תקווה חדשה.
משחק ודמויות

| שם השחקן/ית | דמות |
| --- | --- |
קרן מור: נעמי
שרון בר-זיו: דויד
אביב אלקבץ: עומרי
אסיה נייפלד: ד"ר נועה וייסברג
יותם קושניר: תורג'י
הדר ברוך: הגר
שלום שמואלוב: שמואל בן יעקב
איצ'ו אביטל: אלי
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | פרס | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | פסטיבל חיפה | קולנוע ישראלי עלילתי | הסרט הטוב ביותר | בוקר טוב ילד | מועמדות |  |
הפקה

הסרט הופק על ידי יונתן רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום ומרק רוזנבאום; יצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, משרד התרבות והספורט והמועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
הערות שוליים

↑  בוקר טוב ילד, באתר פסטיבל הקולנוע חיפה, ‏2018 (ארכיון)
אתלדה בלייבטריי

אתלדה בלייבטריי ודיוק קהנמוקו
אתלדה מרגריט בלייבטריי-שלטקה (באנגלית: Ethelda Marguerite Bleibtrey-Schlatke;‏ 27 בפברואר 1902 – 6 במאי 1978). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. הייתה האישה הראשונה בהיסטוריה שזכתה ב-3 מדליות זהב אולימפיות.
ביוגרפיה

בלייבטריי נולדה בווטרפורד ניו יורק. בהתחלה השחייה הייתה עבורה אמצעי טיפולי, במחלת הפוליו שבה לקתה בשנת 1917. היא החלה להשתתף בתחרויות שחייה בשנת 1918. בשנת 1919 היא עמדה להיכנס לכלא לאחר שהסירה את הגרביים שלה על מנת לשחות במנהטן ביץ', דבר שנחשב באותו הזמן כ"שחייה בעירום". בסופו של דבר בזכות התערבות ציבורית היא לא נאסרה. בין השנים 1922-1920 היא הייתה בלתי מנוצחת וזכתה באליפות ארצות הברית בשחייה בכל המשחים בסגנון חופשי מ-50 יארד ועד 1 מייל.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בניו יורק באוגוסט 1919 קבעה בלייבטריי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 6:30.2 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה בלייבטריי ב-3 מדליות זהב ובשלושה שיאי עולם חדשים בשלושת המשחים שנערכו עבור נשים באולימפיאדה, למעשה נמנע ממנה לזכות במדליית זהב נוספת במשחה גב, שלא התקיים, שבו החזיקה בשיא העולם. היא זכתה במדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:13.6 דקות, לפני איירין גסט (1:17.0 דקות) ופרנסס שרות' (1:17.2 דקות) שתיהן מארצות הברית, כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 1:14.4 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק של פאני דוראק מאוסטרליה (1:16.2  דקות), במשחה ל-300 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:34.0 דקות, לפני מרגרט וודברידג' (4:42.8 דקות) ושרות' (4:52.0 דקות) שתיהן מארצות הברית, כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש בשל 4:41.4 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק של דוראק (4:56.2 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות).
בשנת 1928 ישבה בלייבטריי במעצר לילה, לאחר ששחתה באגם סנטרל פארק שבניו יורק. לאחר התערבותו של ראש העירייה, ג'ימי ווקר היא שוחררה והוחל בבניית בריכת שחייה גדולה הראשונה בניו יורק.
בשנת 1978 נפטרה בלייבטריי בווסט פאלם ביץ', פלורידה.
השגים

בשנת 1967 זכתה בלייבטריי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
הערות שוליים

1 2  ETHELDA BLEIBTREY (USA) - 1967 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16635469x (data)  ISNI: 0000 0004 5098 7341  VIAF: 316737917   WorldCat (עם VIAF): 316737917
אתלברט, מלך וסקס

אתלברט (אנגלית עתיקה: Æthelberht; ‏835–865) מלך קנט בשנים 858–865 ומלך וסקס בשנים 860 - 865.
חייו > הולדתו

אתלברט היה בנו השלישי של אתלוולף, מלך וסקס, מאשתו הראשונה אוסבורגה.
חייו > מלכותו

הוא ירש את הכתר ב-860, לאחר מות אחיו, המלך אתלבאלד. בתקופת שלטונו נאלץ אתלברט להדוף פשיטות מצד הוויקינגים הדנים, שבראשם עמד רגנאר לודברוק, על קנט ועל נורת'מבריה.
חייו > מותו

אתלברט מת ב-865 ואחיו, אתלרד הראשון, ירש את כסאו.
חייו > ילדיו

הוא הותיר אחריו שני בנים: אלדהלם, שנהרג במהלך הלחימה בוויקינגים בתקופת שלטונו של אלפרד הגדול, ואתלווארד, שתבע לעצמו את הכס לאחר מות אלפרד הגדול, אך נכשל בכך ומת בגלות בשנת 900.
הנצחה

רכס אתלברט באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמו של אתלברט מלך וסקס.
הערות שוליים

↑  רכס אתלברט באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מידע על מקור השם באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR
| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4375 9376  LCCN: nb2008005872  VIAF: 41371137   WorldCat (עם VIAF): 41371137 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אתלברט, מלך וסקס
בוב וינדל

רוברט ג'ורג' "בוב" וינדל (באנגלית: Robert George "Bob" Windle; נולד ב-7 בנובמבר 1944) הוא שחיין אוסטרלי בעבר, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 1 זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה

וינדל נולד בסידני, ניו סאות' ויילס וגדל בוייברלי פרבר של סידני.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1960 זכה וינדל במדליית כסף במשחה ל-1650 יארד חופשי, אחרי ג'ון קונרדס וניכלל בנבחרת האוסטרלית לאולימפיאדת רומא, אך המאמנים הלאומיים שלו בחרו לשלוח אותו רק לחוש את אווירת האולימפיאדה ולכן הוא לא השתתף בתחרויות עצמן. לאחר המשחקים הוא עבר להתאמן עם קונרדס בהדרכתו של דון טלבוט, שאימן מספר אלופים אולימפיים ושיאני עולם (יאן אובריאן, קווין ברי, אילזה קונרדס אחותו של ג'ון). מאמנו כינה אותו "גרייהאונד" בשל מבנה גופו הרזה.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בשנת 1962 זכה וינדל ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחים 4x220 יארד חופשי בשיא עולם חדש של 8:13.4 דקות, מדליית כסף במשחה 1650 יארד חופשי (17:44.5 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-440 יארד חופשי (4:23.1 דקות) .
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שחייה שנערכה בטוקיו, יפן ב-21 באפריל 1963 קבע וינדל שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.3 דקות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה וינדל בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 17:01.7 דקות, לפני ג'ון נלסון מארצות הברית (17:03.0 דקות) ובן ארצו אלן ווד (17:07.7 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.1 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:33.2 דקות וגרמניה (3:37.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:05.7 דקות, את המשחה שלו הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:58.7 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.6 דקות.
לאחר המשחקים האולימפיים נרשם וינדל ללימודים באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית והתאמן בהדרכתו של דון קונסילמן, מאמנם של אלופים אולימפיים רבים ביניהם מארק ספיץ, ג'ים מונטגומרי, גארי הול סניור, צ'ארלס היקוקס ועוד.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 1966 זכה וינדל ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-440 יארד חופשי (4:15.0 דקות) במשחה שליחים 4x110 יארד חופשי (3:35.6 דקות) ובמשחה שליחים 4x220 יארד חופשי (7:59.5 דקות). שלוש התוצאות הללו היוו שיאי עולם חדשים.
באולימפיאדת מקסיקו (1968) זכה וינדל בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.7 דקות, אחרי ארצות הברית (7:52.3 דקות) ולפני ברית המועצות (8:01.6 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 3:34.7 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:31.7 דקות וברית המועצות (3:34.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.9 דקות ובמקום 11 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.6 שניות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש מספורט תחרותי.
תארים והישגים

וינדל קבע 6 שיאי עולם, במשחים ל-200 מטר חופשי ול-220 יארד חופשי ובמשחי שליחים 4x110 יארד חופשי ו-4x220 יארד חופשי.
וינדל זכה ב-11 תוארי אליפות אוסטרליה (200 מטר, 400 מטר, 800 מטר, 1500 מטר חופשי ושליחים).
בשנת 1990 זכה וינדל להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
אלס ביאליאצקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1962 (בן 62) ויארטסיליה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות
 שם לידה:  Аляксандр Віктаравіч Бяляцкі 
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 השכלה:  אוניברסיטת גומל הממלכתית
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 מקצוע:  פעיל זכויות אדם
 מעסיק:  Viasna Human Rights Centre, Maksim Bahdanovič Literary Museum, Minsk 
 תואר:  BA
 בת זוג:  נטליה פינצ'וק
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס ואצלב האוול לזכויות אדם (2013) פרס הקיום הנכון (2020) פרס נובל לשלום (2022)
 
אלס ויקטראביץ' ביאליאצקי (בבלארוסית: Алесь Віктаравіч Бяляцкі; נולד ב-25 בספטמבר 1962) הוא פעיל פרו-דמוקרטי ואסיר פוליטי בלארוסי זוכה פרס נובל לשלום. ביאליאצקי, שהיה פעיל למען עצמאות ודמוקרטיה בבלארוס מאז שנות ה-80 המוקדמות, הוא חבר מייסד של מרכז ויאסנה (אנ') לזכויות האדם ושל החזית העממית הבלארוסית, ושימש כמנהיג החזית בין השנים 1996 ל-1999. הוא גם חבר במועצת התיאום של האופוזיציה הבלארוסית. הוא כונה "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה" על ידי הניו יורק טיימס, והוכר כפעיל פרו-דמוקרטי בולט בבלארוס.
ההגנה של ביאליאצקי על זכויות האדם בבלארוס הביאה לו שבחים בין-לאומיים רבים. בשנת 2020 זכה ביאליאצקי בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינויו "פרס נובל החלופי", ובשנת 2022 זכה בפרס נובל לשלום, יחד עם ארגוני ממוריאל והמרכז לחירויות אזרחיות באוקראינה.
ביאליאצקי נכלא פעמיים: מ-2011 עד 2014, ומ-2021 עד היום, בשני המקרים באשמת העלמת מס. ביאליאצקי, כמו פעילי זכויות אדם נוספים, טענו שההאשמות הגיעו ממניעים פוליטיים. ב-3 במרץ 2023, גזר בית משפט על ביאליאצקי 10 שנות מאסר.
רקע

ביאליאצקי נולד בוויארטסיליה, עיירה הנמצאת כיום בקרליה, רוסיה, להורים בלארוסים. אביו ויקטור הוא יליד מחוז רהצ'וב, ואמו נינה מגיעה ממחוז נרואוליה. בשנת 1965 חזרה המשפחה לבלארוס והתגוררה בסבייטלהורסק שבמחוז הומל.
ביאליאצקי הוא חוקר ספרות בלארוסית, והוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הומל סטייט בשנת 1984 עם תואר בפילולוגיה רוסית ובלארוסית. לאחר סיום הלימודים, עבד ביאליאצקי כמורה בבית ספר במחוז המשנה ליילצ'יצי שבמחוז הומל.
בשנים 1985 ו-1986 שירת בצבא כנהג משוריין בסוללת ארטילריה נגד טנקים ליד יקטרינבורג (אז סברדלובסק), רוסיה.
אקטיביזם > בברית המועצות

בתחילת שנות ה-80 היה ביאליאצקי מעורב במספר יוזמות פרו-דמוקרטיות, כולל קבוצה בשם המפלגה החשאית הבלארוסית "עצמאות" שמטרתה לטפח את עזיבת בלארוס את ברית המועצות וליצור מדינה ריבונית ודמוקרטית. הקבוצה פרסמה ביטאון בלתי חוקי בשם "בוראצ'וק" וארגנה את ההפגנות האנטי-סובייטיות הראשונות אי פעם, בעיקר הפגנות דזיאדי ב-1987 ו-1988, מחאה נגד בניית תחנת הכוח ההידרואלקטרית דאוגבפילס ועצרת מחאה נגד הריסת המורשת האדריכלית של העיר העליונה במינסק. בדצמבר 1987 היה ביאליאצקי חבר בוועדה המארגנת של האספה הראשונה של הקהילות הבלארוסיות.
בשנת 1989 קיבל ביאליאצקי תואר דוקטור מהאקדמיה הבלארוסית למדעים. במהלך לימודי הדוקטורט סייע ביאליאצקי לייסד את אגודת הסופרים הצעירים טוטישיה, וכיהן כיושב ראש הקבוצה בין השנים 1986 ל-1989, מה שגרם להטרדה מצד הנהלת האקדמיה. בשנת 1988 ביאליאצקי הקים יחד עם כמה מחבריו את ארגון המרטירולוגיה של בלארוס. הוא גם היה אחד מהחברים המייסדים של החזית העממית הבלארוסית ושל הקהילה הקתולית הבלארוסית.
בשנת 1989 עבד ביאליאצקי כחוקר זוטר במוזיאון לתולדות הספרות הבלארוסית. מאוחר יותר באותה שנה הוא מונה למנהל מוזיאון הספרות ע"ש מקסים בהדנוביץ'. ביאליאצקי עזב את המוזיאון באוגוסט 1998, לאחר שארגן מספר תערוכות מרכזיות, כולל שתיים במינסק, אחת במחוז מלדזייצ'נה ואחת בירוסלבל, רוסיה.
במהלך כהונתו של ביאליאצקי אירח המוזיאון אירועים ציבוריים רבים בנושאים פוליטיים, תרבותיים ודתיים. בשנת 1990 שכנה בבניין המוזיאון במרכז מינסק מערכת העיתון "Svaboda", אחד העיתונים הפרו-דמוקרטיים הראשונים בבלארוס. ביאליאצקי סיפק את הכתובת לעשרות ארגונים לא ממשלתיים, כולל מרכז זכויות האדם ויאסנה ומרכז "סופולנסטים".
ביאליאצקי היה חבר במועצת הצירים של עיריית מינסק בין השנים 1991 ו-1996. ב-20 באוגוסט 1991, ביום שלאחר ניסיון ההפיכה הסובייטי, הוא, יחד עם 29 חברי מועצה אחרים, קרא לאנשי העיר "להיות נאמנים לרשויות שנבחרו כחוק ולחפש את כל האמצעים החוקתיים כדי לסיים את הפעילות של ועדת החירום של המדינה". ב-5 בספטמבר 1991, לאחר שמועצת העיר מינסק אישרה את השימוש בסמלים לאומיים, הביא ביאליאצקי דגל לבן-אדום-לבן, ששימש כדגל בלארוס עד 1995, לחדר המועצה. הדגל היה הראשון שהונף רשמית על בניין עיריית מינסק.