stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוריסלב מיכאילוב
לאחר הפרישה

עם פרישתו ממשחק פעיל, החל מיכאילוב בקריירה בניהול ספורט. הוא התמנה לתפקיד סגן נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית בשנת 2001, והחזיק בתפקיד למשך כארבע שנים.
ב-21 באוקטובר 2005, נבחר מיכאילוב לתפקיד נשיא ההתאחדות. הוא זכה בבחירות לנשיאות פעמיים נוספות, ב-30 בינואר 2009 וב-14 בפברואר 2014, ובכך שמר על תפקידו.
ב-22 במרץ 2011, נבחר מיכאילוב להיות חבר הוועד המנהל של אופ"א, והיה לבולגרי הראשון שנבחר לוועד הבכיר בארגון.
חיים אישיים

מיכאילוב הוא חלק משושלת של שוערים שהחלו את דרכם בלבסקי סופיה. אביו ביסר ואחיו רוסלן גם הם שוערי עבר, ובנו ניקולאי אף ייצג את בולגריה, שימש כשוער בליברפול וטוונטה וזכה בתואר כדורגלן השנה בבולגריה בשנת 2011.
מיכאילוב נישא בשנת 1998 למריה פטרובה, שזכתה בעבר שלוש פעמים בתואר אלופת העולם בהתעמלות אמנותית. יש לו שלושה ילדים, ביסרה וניקולאי מנישואיו הראשונים, ואלינור מנישואיו למריה פטרובה.
תארים

לבסקי סופיה
אליפות בולגריה (3): 1983/1984, 1984/1985, 1987/1988
הגביע הבולגרי (2): 1983/1984, 1985/1986
כדורגלן השנה בבולגריה: 1986
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981/1982 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 24 | 0 |
| 1982/1983 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 25 | 0 |
| 1983/1984 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 30 | 0 |
| 1984/1985 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 29 | 0 |
| 1985/1986 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 10 | 0 |
| 1986/1987 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 26 | 0 |
| 1987/1988 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 25 | 0 |
| 1988/1989 | לבסקי סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 11 | 0 |
| 1989/1990 | בלננסש | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 32 | 0 |
| 1990/1991 | בלננסש | פורטוגלליגת העל הפורטוגלית | 20 | 0 |
| 1991/1992 | מולוז | צרפתליגת המשנה הצרפתית | 18 | 0 |
| 1992/1993 | מולוז | צרפתליגת המשנה הצרפתית | 22 | 0 |
| 1993/1994 | מולוז | צרפתליגת המשנה הצרפתית | 25 | 0 |
| 1994/1995 | בוטב פלובדיב | בולגריהליגת העל הבולגרית | 17 | 0 |
| 1995/1996 | בוטב פלובדיב | בולגריהליגת העל הבולגרית | 2 | 0 |
| 1995/1996 | רדינג | אנגליההפוטבול ליג | 16 | 0 |
| 1996/1997 | רדינג | אנגליההפוטבול ליג | 8 | 0 |
| 1997/1998 | סלביה סופיה | בולגריהליגת העל הבולגרית | 13 | 0 |
| 1998/1999 | פ.צ. ציריך | שווייץליגת העל השווייצרית | 1 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 354 | 0 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת בולגריה> שנה | נבחרת בולגריה> הופעות | נבחרת בולגריה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1983 | 7 | 0 |
| 1984 | 7 | 0 |
| 1985 | 6 | 0 |
| 1986 | 13 | 0 |
| 1987 | 6 | 0 |
| 1988 | 9 | 0 |
1989: 0
| 1990 | 2 | 0 |
| 1991 | 7 | 0 |
| 1992 | 7 | 0 |
| 1993 | 5 | 0 |
| 1994 | 12 | 0 |
| 1995 | 9 | 0 |
| 1996 | 11 | 0 |
1997: 0
| 1998 | 1 | 0 |
| סה"כ | 102 | 0 |
ראקיה אברהים

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1919 אל-מנצורה, מצרים 
 פטירה:  13 בספטמבר 1977 (בגיל 58)
 מדינה:  מצרים מצרים
 פרופיל ב-IMDb
 
ראקיה אברהים (בערבית: راقية إبراهيم; נולדה בשם רחל אברהם לוי, בערבית: راشيل أبراهام ليفي; 22 ביוני 1919 – 13 בספטמבר 1977) הייתה שחקנית קולנוע יהודיה-מצרית, שהתפרסמה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
קורות חיים

אברהים נולדה למשפחת סוחרים יהודית אמידה בעיר אל-מנצורה שבמצרים. התחנכה בבתי ספר צרפתיים בעיר, ומאוחר יותר למדה בפקולטה לאומנויות. מגיל צעיר התעניינה במיוחד בשירה, ואף לימדה זמרה בבתי ספר. הופעתה הפומבית הראשונה הייתה במספר תוכניות בתחנת הרדיו שהייתה בבעלות הסופר פרד ריפאעי, ולאחר מכן הצטרפה ללהקה התיאטרלית הלאומית. באמצע שנות השלושים פנתה אליה במאית הקולנוע המצרית בהיג'ה חפיז, והציעה לה לשחק בסרטה "ליילה בת המדבר". הסרט יצא ב-1937 וזכה להצלחה גדולה, ואף הוצג בפסטיבל הסרטים בברלין בשנת 1939. לאחר סרטה הראשון שיחקה בסרטים מצריים רבים, ואף זכתה בפרסים עבור סרטי קולנוע בבימויו של מוחמד כרים. נישאה למהנדס הקול המוסלמי מוסטפא וואלי, אך לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 ביקשה להתגרש ממנו ולאחר השלמת הסרט "אהבה מטורפת" ב-1956 היגרה לארצות הברית. בסך הכל שיחקה במצרים ב-19 סרטים שונים. בארצות הברית נישאה ליהודי אמריקאי, הולידה ילדים והקימה עם בעלה חברת הפקות קולנוע משלה.
לכל אורך חייה, יחסה לציונות ולמדינת ישראל הצעירה היה חם, והיא ויתרה על אזרחותה המצרית כדי לקבל אזרחות ישראלית. עובדה זו הובילה את השלטון המצרי להאשים אותה בקשר עם המוסד ובמעורבות ברצח הפיזיקאית ומדענית הגרעין המצרית סמירה מוסא, שהייתה ידידתה הקרובה.
אברהים נפטרה בארצות הברית ב-13 בספטמבר 1977.
על פי שמועות שהופצו לקראת הבחירות במצרים ב-2011, המדינאי המצרי ומזכ"ל הליגה הערבית לשעבר, עמר מוסא הוא בנה. טענה זו הוכחשה על ידו.
הערות שוליים

↑  מאוית גם: רקיה איברהים או ראקיה אבראהים
↑  L, L'Egypte en film: Premier site francophone sur le cinéma et acteurs égyptiens, egyptefilm.fr
1 2  צבי בראל, מצרים: הצד היפה של החיטוט המכוער בעבר המועמדים, באתר הארץ, 9 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 300355022   WorldCat (עם VIAF): 300355022
אפולו 16

אפולו 16 הייתה המשימה המאוישת ה־11 מתוך 12 בתוכנית אפולו להנחתת אדם על הירח. היא שוגרה ב־16 באפריל 1972 מכן 39A בכף קנדי, בפיקוד ג'ון יאנג, עם תומאס מטינגלי כטייס מודול הפיקוד, וצ'ארלי דיוק כטייס מודול הירח. זו הייתה המשימה השנייה מתוך שלוש "משימות J", שהגדילו את טווח הפעולה באמצעות רכב הירח, והגדילו את זמן השהיה ואת כמות הניסויים לעומת המשימות הראשונות.
הצוות > ג'ון יאנג

מפקד המשימה. הצטרף לנאס"א בשנת 1962. ב-23 במרץ 1963 טס עם גאס גריסום בג'מיני 3. ב-18 ביולי 1966 שוגר כמפקד ג'מיני 10 עם מייקל קולינס כטייס. הם שבו ב-21 ביולי.
ב-18 במאי 1969 שוגר כטייס מודול הפיקוד של אפולו 10, יחד עם יוג'ין סרנן ותומאס סטאפורד. משימה זו חזרה ב-26 במאי. ב-16 באפריל 1972 שוגר כמפקד החללית אפולו 16, שנחתה על הירח. עמו היו קן מטינגלי וצ'ארלי דיוק. משימה זו חזרה ב-27 באפריל. ב-12 באפריל 1981 טס בטיסה הראשונה של מעבורת החלל, STS-1, כמפקד המעבורת. הטייס היה בוב קריפן. הם נחתו בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה ב-14 באפריל. טיסתו האחרונה הייתה כמפקד של STS-9, הטיסה הראשונה שהייתה מעבדת חלל. טיסה זו נחתה גם היא בבסיס אדוארדס.
הצוות > תומאס מטינגלי

טייס תא הפיקוד. נבחר כאחד מ-19 האסטרונאוטים שנבחרו באפריל 1966. היה בצוות התמיכה של האסטרונאוטים במשימות אפולו 8 ואפולו 11, והיה נציג האסטרונאוטים בפיתוח חליפת החלל ומנשא הגב. היה מיועד להיות טייס מודול הפיקוד של אפולו 13, אך חלה בשפעת והוחלף על ידי ג'ק סוויגרט 72 שעות לפני השיגור. ב־16 באפריל 1972 שוגר עם ג'ון יאנג וצ'ארלי דיוק למשימת אפולו 16. ב־27 ביוני 1982 שוגר כמפקד המעבורת במשימה STS-4, טיסת הניסוי הרביעית והאחרונה של מעבורת החלל קולומביה, יחד עם הטייס הנרי הרטספילד. ב־24 בינואר 1985 שוגר כמפקד המעבורת במשימה STS-51-C, שהייתה המשימה הראשונה של מחלקת ההגנה. המעבורת הניחה במסלול מטען של מחלקת ההגנה שכלל רכב שלב עליון אינרציאלי. המעבורת נחתה ב־27 בינואר. התפטר מנאס"א ב־1985.
הצוות > צ'ארלס "צ'ארלי" דיוק

טייס נחתת הירח. סיים לימודים באקדמיה של הצי וקיבל דרגת סג"ם ב־1957. ב־1958 סיים לימודי טייס בחיל האוויר בהצטיינות. לאחר מכן סיים בהצטיינות לימודי טייס מתקדמים על מטוס F-86L. בתום לימודים אלה, הוצב למשך שלוש שנים כטייס יירוט בטייסת היירוט ה־526 בבסיס חיל האוויר רמשטיין בגרמניה. ב־1965 סיים לימודים בבית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר, ונשאר שם לשמש כמדריך על מטוסי F-101,‏ F-104 ו־T-33. נבחר כאסטרונאוט באפריל 1966. היה בצוות התמיכה של אפולו 10, ושימש כאיש קשר לחללית (קפקום) במהלך אפולו 11. באפולו 13 היה טייס גיבוי של מודול הירח. ב־16 באפריל 1972 שוגר כטייס מודול הירח למשימת אפולו 16. הוא היה גם טייס גיבוי של מודול הירח באפולו 17. ב־1975 התפטר מנאס"א ועבר לסקטור הפרטי.
הצוות > צוות גיבוי

פרד הייז - מפקד
סטיוארט רוזה - טייס
אדגר מיטשל - טייס יחידת נחיתה
מודול הירח ורכב הירח באפולו 16
טימו הילדברנד

טימו הילדברנד (בגרמנית: Timo Hildebrand, נולד ב-5 באפריל 1979 בוורמס שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בתפקיד השוער וזוהה בעיקר עם שטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 2006/07. הילדברנד שימש שוער ראשי גם בוולנסיה, עמה זכה בגביע המלך בספרד, הופנהיים, שאלקה 04 ונבחרת גרמניה.
הילדברנד מחזיק בשיא הבונדסליגה לדקות של שמירה על רשת נקייה, שנרשם בעונת 2003/2004, אז לא ספג שער במשך 884 דקות רצופות.
קריירת מועדונים > שטוטגרט

הילדברנד גדל בנוער של שטוטגרט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1999. כעבור זמן קצר הפך לשוער הראשון של הקבוצה. עם חתימתו של פליקס מגאת כמאמן בשטוטגרט, עברה הקבוצה מהפכה שבה צעירים קיבלו הזדמנויות, עקב המצב הכלכלי הבעייתי ששרר בקבוצה באותו זמן. מהפכה זו הצליחה מעל המשוער, והילדברנד כשוער צעיר נהנה מההזדמנות שקיבל. בעונת 2003 סיימה שטוטגרט במקום השני אחרי באיירן מינכן, והשיגה מקום בליגת האלופות לעונת 2003/04. בעונה זו הצליחה הקבוצה לעבור את שלב הבתים, והודחה בשמינית הגמר מול צ'לסי. בעונתו האחרונה של הילדברנד בשטוטגרט, זכה השוער עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהקבוצה מציגה את ההגנה השלישית בטיבה בליגה עם שחקנים כסרדר טשצ'י וארתור בוקה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 3-2 לנירנברג. עם זאת, סירב הילדברנד להאריך את החוזה, ובתום עונת 2007 עזב את הקבוצה לאחר שבשמונה עונות צבר 221 הופעות בבונדסליגה.
קריירת מועדונים > ולנסיה

הילדברנד חתם בוולנסיה בקיץ 2007, והצהיר שהוא מוכן לעשות הכל עבור המועדון. הוא נכנס לנעליו הגדולות של השוער שהיה מועמד לפרוש בתום העונה, סנטיאגו קניסארס, ותפקד כשוער הראשון. הילדברנד השתתף עם הקבוצה בליגת האלופות באותה שנה, אך קבוצתו סיימה את שלב הבתים במקום האחרון והודחה. הכישלון של הקבוצה הביא לפיטוריו של המאמן רונאלד קומאן, ולמינויו של מאמן חדש, אונאי אמרי. המאמן החדש הדיח את הילדברנד מהרכב הקבוצה והעדיף על פניו את השוער רנאן בריטו. הילדברנד סירב לשבת על ספסל הקבוצה, ובמשך מספר חודשים לא שיחק כלל. בפגרת החורף של עונת 2008/09, הגיעו שני הצדדים להסכם בו שוחרר הילדברנד מהקבוצה, לאחר עונה וחצי, בהן צבר 26 הופעות בליגה הספרדית. עם זאת, להילדברנד היו שלוש הופעות בגביע המלך, בו זכתה הקבוצה בעונת 2007/08, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על חטאפה. בחצי הגמר עזר לוולנסיה לגבור על ברצלונה לאחר שהדף מספר רב של בעיטות של הקבוצה היריבה.
קריירת מועדונים > הופנהיים וספורטינג ליסבון

בדצמבר 2008 חתם הילדברנד בהופנהיים, ובינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 2-0 על אנרגי קוטבוס. הילדברנד נפצע במשחק זה והוחלף בדקה ה-60. הילדברנד נשאר בהופנהיים במשך עונה וחצי, בהן ערך 38 הופעות, ועזב את המועדון בקיץ 2010, ובאוקטובר באותה שנה חתם בספורטינג ליסבון, שם שיחק במפעל הגביע בלבד, עזב את המועדון בתום העונה, ונבחן במנצ'סטר סיטי, שם הוחלט לא להחתים אותו.
קריירת מועדונים > שאלקה 04 ואיינטרכט פרנקפורט

הילדברנד חתם בשאלקה 04 בפגרת החורף של עונת 2011/12, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר ראלף פאהרמן. הוא נשאר בקבוצה עד לקיץ 2014, ושיחק מספר משחקים גם בקבוצת המילואים. בספטמבר 2014 חתם באיינטרכט פרנקפורט, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר קווין טראפ, ושיחק בקבוצה עונה אחת, בה צבר שלוש הופעות בבונדסליגה, בתומה עזב את הקבוצה.
ב-29 במרץ 2016, לאחר שפתח את עונת 2015/16 ללא קבוצה, הודיע הילדברנד על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 36.
קריירה בינלאומית

הילדברנד שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וערך בכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת בשנת 2004, כאשר החליף במחצית את אוליבר קאן במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2004 ולגביע הקונפדרציות בשנת 2005, בו שיחק משחק אחד. בנוסף, הילדברנד נכלל בסגל למונדיאל 2006, בו היה השוער השלישי בהייררכיה אחרי ינס להמן ואוליבר קאן. לאחר פרישתו של קאן מכדורגל לאחר מונדיאל 2006, הפך הילדברנד לשוער השני בהיררכיה אחרי ינס להמן, אך לקראת יורו 2008, נופה הילדברנד מהסגל על ידי המאמן יואכים לב, שהעדיף על פניו את רוברט אנקה ורנה אדלר. לב הצהיר אז שהילדברנד נחשב מבחינתו עדיין כאופציה עתידית, אך הוא לא זומן יותר לנבחרת מאז שנת 2007, וסך הכל הופיע שבע פעמים במדים הלאומיים.
תארים

עם שטוטגרט:
אליפות הבונדסליגה: 2006/2007
עם ולנסיה:
גביע המלך: 2007/2008
הערות שוליים

↑  Soccer-Hildebrand aiming to oust Canizares at Valencia באתר רויטרס
| נבחרת גרמניה – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 קאן •  2 הינקל •  3 פרידריך •  4 ורנס •  5 נובוטני •  6 באומן •  7 שוויינשטייגר •  8 האמאן •  9 בוביץ' •  10 קוראני •   11 קלוזה •  12 להמן • 13 באלאק •  14 ברדריץ' • 15 קל • 16 ירמיס • 17 ציגה • 18 ארנסט • 19 שניידר • 20 פודולסקי • 21 לאם • 22 פרינגס • 23 הילדברנד • מאמן: פלר |  1 קאן •  2 הינקל •  3 פרידריך •  4 ורנס •  5 נובוטני •  6 באומן •  7 שוויינשטייגר •  8 האמאן •  9 בוביץ' •  10 קוראני •   11 קלוזה •  12 להמן • 13 באלאק •  14 ברדריץ' • 15 קל • 16 ירמיס • 17 ציגה • 18 ארנסט • 19 שניידר • 20 פודולסקי • 21 לאם • 22 פרינגס • 23 הילדברנד • מאמן: פלר | גרמניה |
| נבחרת גרמניה – מונדיאל 2006 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 להמן •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 הות •  5 קל •  6 נובוטני •  7 שוויינשטייגר •  8 פרינגס •  9 הנקה •  10 נוויל •   11 קלוזה •  12 קאן • 13 באלאק •  14 אסמואה • 15 היצלסברגר • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 בורובסקי • 19 שניידר • 20 פודולסקי • 21 מצלדר • 22 אודונקור • 23 הילדברנד • מאמן: קלינסמן |  1 להמן •  2 ינסן •  3 פרידריך •  4 הות •  5 קל •  6 נובוטני •  7 שוויינשטייגר •  8 פרינגס •  9 הנקה •  10 נוויל •   11 קלוזה •  12 קאן • 13 באלאק •  14 אסמואה • 15 היצלסברגר • 16 לאם • 17 מרטסאקר • 18 בורובסקי • 19 שניידר • 20 פודולסקי • 21 מצלדר • 22 אודונקור • 23 הילדברנד • מאמן: קלינסמן | גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1052303633  VIAF: 310508084   WorldCat (עם VIAF): 310508084
לואיג'י אפולוני

לואיג'י אפולוני (באיטלקית: Luigi Apolloni; נולד ב-2 במאי 1967) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת מודנה.
אפולוני שיחק לאורך רוב הקריירה בפארמה. ב-12 עונותיו במועדון, הגיע אפולוני עם פארמה להישגים מרשימים, ובין היתר זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א, בגביע אירופה למחזיקות גביע ובשני גביעי איטליה. אפולוני היה לחלק מנבחרת איטליה תחת אריגו סאקי, ערך 15 הופעות במדי הנבחרת וייצג אותה בין היתר בטורנירי מונדיאל 1994 ויורו 1996.
לאחר פרישתו פנה אפולוני לקריירת אימון, שהתרכזה בליגות המשנה באיטליה. אפולוני אף אימן כעונה וחצי את גוריצה הסלובנית, עמה זכה בגביע הסלובני.
קריירת משחק

אפולוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של לודיגיאני. הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת בליגה הרביעית בעונת 1983/1984, אך משלא שותף במדיה במשחק רשמי, עבר עונה לאחר מכן לפיסטוייזה. בעונת הבכורה שלו במועדון שותף בשני משחקי ליגה בלבד, בעוד קבוצתו נשרה בתום העונה לליגה הרביעית. בעונת 1985/1986 הצליח להשתלב בהרכב הפותח של הקבוצה עם 33 הופעות ליגה, ובתום אותה עונה עבר לרג'אנה מהסרייה ג'. גם במדיה של רג'אנה היה אפולוני לשחקן הרכב, שותף ב-32 מתוך 34 משחקי הליגה של המועדון, עמו סיים במקום השלישי בטבלה, מרחק מקום בודד מעליית ליגה.
לקראת עונת 1987/1988 חתם אפולוני בפארמה, שהייתה לתחנה הארוכה והמשמעותית ביותר בקריירת המשחק שלו. אפולוני השתלב מיידית במרכז ההגנה של הקבוצה בסרייה ב', והיה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. לקראת עונת 1989/1990, ולאחר שתי עונות בהן התקשתה הקבוצה להתמודד בצמרת, הגיע לקבוצה המאמן נביו סקלה. אפולוני שמר על מעמדו גם תחת המאמן החדש, וכבר בעונה הראשונה תחת סקלה עלתה פארמה לסרייה א'.
על אף שהייתה עולה חדשה, הצליחה פארמה של סקלה להשתלב במהרה בחלק העליון של הטבלה, ובעונת 1991/1992 זכתה בקופה איטליה, תואר ראשון לאפולוני בקריירה. בגמר הגביע פגשה פארמה את יובנטוס למפגש גמר כפול, בו פתח אפולוני בצמד המשחקים. פארמה נכנעה 1-0 במפגש הראשון בחוץ, אך ניצחה 2-0 בגומלין בדרך לזכייה בתואר. בזכות הגביע, השתתפה פארמה עונה לאחר מכן בגביע אירופה למחזיקות גביע. פארמה רשמה קמפיין מוצלח בו העפילה לגמר הטורניר מול אנטוורפן. אפולוני פתח בהרכב קבוצתו לגמר, בו ניצחה פארמה 3-1 בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה בתואר אירופי. ההצלחה של פארמה המשיכה גם בעונת 1993/1994, שנפתחה בזכייה בסופר קאפ האירופי עם ניצחון על מילאן, והסתיימה בהעפלה שנייה ברציפות לגמר גביע אירופה למחזיקות, שם עם אפולוני בהרכב נוצחה פארמה 1-0 על ידי ארסנל. סקלה הביא את פארמה לשיא נוסף, זכייה בגביע אופ"א בעונת 1994/1995, לאחר ניצחון בגמר כפול על יובנטוס.
בעונת 1996/1997 הגיע לקבוצה המאמן קרלו אנצ'לוטי. בשלביה המוקדמים של אותה העונה נפצע אפולוני והחמיץ את רוב שלביה של העונה, בה סיימה פארמה כסגנית האלופה. מאז ועד לסיום דרכו בקבוצה, התקשה אפולוני לכבוש מחדש את המקום בהרכב, ובסך הכול צבר 24 הופעות ליגה לאורך שלוש עונות. סיבה נוספת לאובדן המקום בהרכב היה שינוי השיטה למערך עם שני בלמים, בעוד סקלה נהג לשחק עם שלושה בלמים בהרכב.
אפולוני הוסיף למאזן הזכיות שלו את הזכייה בגביע אופ"א ובגביע האיטלקי בעונת 1998/1999, תחת המאמן אלברטו מלזאני, על אף שלא שותף במשחקי הגמר של מפעלים אלו. הייתה זו עונתו ה-12 והאחרונה בפארמה, בה רשם 304 הופעות ליגה בהן כבש שמונה שערים.
לקראת עונת 1999/2000 הושאל אפולוני להלאס ורונה מהסרייה א'. אפולוני חזר להיות שחקן הרכב בוורונה, עם שני שערי ליגה ב-28 הופעות. בתום עונת ההשאלה עבר אפולוני לוורונה, וב-2001, בתום עונה נוספת, פרש ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

בעקבות הצלחתו בפארמה, זכה אפולוני להתחיל את דרכו בנבחרת איטליה תחת המאמן אריגו סאקי. הופעת הבכורה שלו הייתה ב-27 במאי 1994, בניצחונה הביתי של איטליה 2-0 על פינלנד במסגרת משחקי ההכנה למונדיאל 1994.
על אף שערך הופעה אחת בלבד כחודש לפני הטורניר, זומן אפולוני על ידי סאקי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. אפולוני לא שותף בהפסדה של איטליה 1-0 לאירלנד במשחק הראשון בטורניר. במשחק השני, בו גברה איטליה 1-0 על נורווגיה, עלה מהספסל בדקה ה-49 במקום הקפטן פרנקו בארזי, ובמשחק הבא בו נפרדה איטליה בשוויון 1-1 מול מקסיקו, פתח אפולוני בהרכב ושיחק תשעים דקות. בשלבי ההכרעה של הטורניר נותר אפולוני על הספסל, ולא שותף בשלבי השמינית, הרבע וחצי הגמר. אפולוני לא נכלל בהרכב גם למשחק הגמר מול ברזיל, אך כבר לאחר 35 דקות עלה מהספסל והחליף את רוברטו מוסי שנפצע. אפולוני סייע לאיטליה לשמור על רשת נקייה עד לתום ההארכה, אך בסיום נוצחה איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין.
אפולוני נותר שחקן משלים גם בהלך מוקדמות יורו 1996, בו ערך שתי הופעות בלבד בהרכב, ואחת נוספת כמחליף. עם זאת, הוא זומן על ידי סאקי לסגל איטליה פעם נוספת, לקראת יורו 1996 באנגליה. אפולוני פתח במשחק הראשון של איטליה, בו גברה 2-1 על רוסיה. הוא פתח גם מול צ'כיה במשחק השני, אך הורחק בכרטיס אדום לאחר עבירה על פאבל קוקה לאחר פחות מחצי שעת משחק, ואיטליה נוצחה 2-1 בסיום. בשל ההשעייה, החמיץ אפולוני את המשחק מולו גרמניה, בו נפרדו השתיים בשוויון 0-0. איטליה סיימה את הבית במקום השלישי בלבד, והודחה מהמשך הטורניר.
לאחר טורניר היורו, רשם אפולוני הופעה אחת נוספת, ב-6 בנובמבר 1996, כשעלה מהספסל בהפסד החוץ של איטליה 2-1 לבוסניה והרצגובינה במשחק ידידות. בסך הכול ערך אפולוני 15 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שער אחד.
קריירת אימון

עם פרישתו ממשחק שב אפולוני לפארמה, בא נשא תפקידים מקצועיים וניהוליים שונים עד לשנת 2006.
לקראת עונת 2006/2007 מונה אפולוני לתפקיד עוזר המאמן של מודנה מהסרייה ב', תחת המאמן דניאלה זוראטו, חברו לשעבר בפארמה. בפברואר 2007 פוטרו השניים מתפקידם, אך שבו למועדון באפריל 2008, בשלהי העונה הבאה, כדי להציל אותה שוב מירידת ליגה.
אפולוני וזוראטו פתחו יחד את עונת 2008/2009, אך בעקבות התוצאות המאכזבות פוטר זוראטו מתפקידו כבר בחודש ינואר, ואפולוני נבחרת להוביל את הקבוצה כמאמן זמני. אפולוני הוביל את מודנה עד לתום העונה, אותה סיימה בהישארות בליגה במחזור הנעילה. בשל כך הפך מינויו של אפולוני לקבוע, ובעונת 2009/2010, עונתו הראשונה כמאמן קבוע, הוביל את מודנה לעונה במרכז הטבלה, וזאת על אף הקשיים הכלכליים בהם היה המועדון שרוי.
לקראת עונת 2010/2011 מונה אפולוני לתפקיד מאמן גרוסטו מליגת המשנה. כבר בחודש ספטמבר פוטר אפולוני מתפקידו, לאחר שקבוצתו השכילה לצבור חמש נקודות בלבד בשישה מחזורים.
אפולוני שב למגרשים רק כשנה וחצי אחר כך, באפריל 2012, כשהתמנה לתפקיד מאמן גוביו מליגת המשנה. אפולוני היה המאמן הרביעי של הקבוצה באותה העונה, הוביל אותה לשישה הפסדים וניצחון בודד בתשעה משחקים כמאמן הקבוצה, והקבוצה נשרה לליגה השלישית, מה שהוביל לסיום דרכו של אפולוני בקבוצה. לאחר שפתח את עונת 2012/2013 ללא קבוצה, התמנה לקראת סוף דצמבר 2012 לתפקיד מאמן רג'אנה מהסרייה ג'. אפולוני לא הצליח לשפר את מיקומה של הקבוצה בתחתית, וכשלושה חודשים לאחר מינויו סיים את דרכו בקבוצה.
בזכות שיתוף הפעולה בין פארמה לגוריצה הסלובנית, התמנה אפולוני לתפקיד מאמן הקבוצה לקראת עונת 2013/2014. בעונתו הראשונה בקריירה מחוץ לאיטליה, הוביל אפולוני את גוריצה למקום הרביעי בליגת העל הסלובנית, ולזכייה בגביע הסלובני לאחר ניצחון 2-0 על מריבור בגמר. אפולוני פתח עם הקבוצה גם את העונה הבאה, אך הדחה מהירה מהליגה האירופית על ידי מולדה ופתיחה חלשה בליגה הובילו לסיום דרכו של המאמן כבר באוקטובר.
אפולוני שב לאיטליה ולקראת עונת 2015/2016 התמנה לתפקיד מאמן לנטיגיונה, אלא ששבועיים אחר כך עזב את תפקידו ונענה להצעתה של פארמה ונשיאה החדש נביו סקלה, שהיה מאמנו של אפולוני בתקופתו כשחקן פארמה. אפולוני הוביל את פראמה לעונה נטולת הפסדים בליגה הרביעית באיטליה, ולהעפלה לליגה השלישית. פתיחת העונה של פארמה בליגה השלישית הייתה חלשה, וב-22 בנובמבר 2016 פוטר אפולוני מתפקידו בעקבות התבוסה 4-1 לפדובה שהותירה את הקבוצה במקום השביעי.
במאי 2018 שב לאחר שמונה שנים לתפקיד מאמן מודנה.
תארים > תארים כשחקן

גביע אופ"א (2): 1994/1995, 1998/1999
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1992/1993
הגביע האיטלקי (2): 1991/1992, 1998/1999
הסופר קאפ האירופי: 1993
גביע העולם: 1994 (מקום שני)
תארים > תארים כמאמן

הגביע הסלובני: 2013/2014
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | לודיגיאני | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 0 | 0 |
| 1984/1985 | פיסטוייזה | איטליהסרייה ג' | 2 | 0 |
| 1985/1986 | פיסטוייזה | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 33 | 0 |
| 1986/1987 | רג'אנה | איטליהסרייה ג' | 32 | 0 |
| 1987/1988 | פארמה | איטליהסרייה ב' | 36 | 0 |
| 1988/1989 | פארמה | איטליהסרייה ב' | 31 | 1 |
| 1989/1990 | פארמה | איטליהסרייה ב' | 33 | 2 |
| 1990/1991 | פארמה | איטליהסרייה א' | 32 | 0 |
| 1991/1992 | פארמה | איטליהסרייה א' | 32 | 0 |
| 1992/1993 | פארמה | איטליהסרייה א' | 31 | 0 |
| 1993/1994 | פארמה | איטליהסרייה א' | 30 | 2 |
| 1994/1995 | פארמה | איטליהסרייה א' | 29 | 0 |
| 1995/1996 | פארמה | איטליהסרייה א' | 26 | 1 |
| 1996/1997 | פארמה | איטליהסרייה א' | 8 | 0 |
| 1997/1998 | פארמה | איטליהסרייה א' | 14 | 2 |
| 1998/1999 | פארמה | איטליהסרייה א' | 2 | 0 |
| 1999/2000 | הלאס ורונה | איטליהסרייה א' | 28 | 2 |
| 2000/2001 | הלאס ורונה | איטליהסרייה א' | 23 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 422 | 10 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1994 | 6 | 1 |
| 1995 | 3 | 0 |
| 1996 | 6 | 0 |
| סה"כ | 15 | 1 |
יולן לופטגי

יולן לופטגי ארגוטה (בבסקית: Julen Lopetegui Argote; נולד ב-28 באוגוסט 1966) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער וכיום מאמן.
כשוער היה שייך לופטגי לשתי הקבוצות הבכירות בספרד, ריאל מדריד וברצלונה, אך מיעט לשחק בשורותיהן. הוא התבלט בעיקר במדי CD לוגרונייס, ממנה אף הגיע לנבחרת, בשורותיה ערך הופעה אחת והיה שותף לסגל הנבחרת במונדיאל 1994.
עבודתו הראשונה כמאמן ראשי הייתה בקבוצה בה פרש, ראיו ואיקאנו. בהמשך חזר לריאל מדריד כראש מערך הסקאוטינג ומגלה כישרונות בינלאומיים אך בהמשך חזר לקווים בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, במדיה שיחק בתחילת הקריירה. לאחר מכן היה לופטגי למאמן הנבחרות הצעירות של ספרד, והוביל את ספרד עד גיל 21 לזכייה באליפות אירופה 2013 בישראל. לופטגי אימן עונה וחצי בפורטו, לפני שהתמנה לתפקיד מאמן ספרד בקיץ 2016. ביוני 2018 פוטר מתפקידו כמאמן נבחרת ספרד.
קריירת משחק

לופטגי החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל סוסיאדד, שם התקשה לפרוץ להרכב הראשון בתקופה בה לואיס ארקונדה היה השוער הבכיר בקבוצה. ב-1985 קיבל לופטגי הצעה להצטרף לריאל מדריד, ואת קריירת המשחק הבוגרת שלו החל במדי קבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה, שם שיחק במשך שלוש עונות וערך 61 הופעות.
לאחר עונת השאלה בלאס פאלמס, הצטרף לופטגי לראשונה בקריירה לקבוצה הבכירה של ריאל מדריד בעונת 1989/1990. באותה העונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית הבכירה, שהייתה גם להופעת הליגה היחידה שלו במדי ריאל. לופטגי קיבל מהמאמן ג'ון טושאק את ההזדמנות לעמוד בשערה של ריאל במשחק הדרבי של מדריד מול אתלטיקו במסגרת המחזור ה-37, ב-28 באפריל 1990. המשחק הסתיים בשוויון 3-3.
לאחר שסיים ללא הופעות את עונת 1990/1991, מצא לופטגי את מקומו כשוער הראשון של CD לוגרונייס מהליגה הבכירה. לופטגי עמד בשער הקבוצה במשך שלוש עונות, ובשלושתן סייע לה לשרוד בליגה הראשונה. לופטגי הפגין יכולת גבוהה בין הקורות של CD לוגרונייס, וכשחקן הקבוצה ערך את הופעתו היחידה במדי ספרד, במשחק ידידות מול קרואטיה ב-23 במרץ 1994. לופטגי בדקה ה-64 במקומו של אנדוני זוביזרטה, ובדקות שהיה על המגרש שמר על רשת נקייה בהפסד של נבחרתו 0–2. הייתה זו הופעה ראשונה אי פעם של שחקן פעיל ב-CD לוגרונייס במדי נבחרת ספרד. בהמשך זומן על ידי חבייר קלמנטה לסגל הנבחרת למונדיאל 1994, אך לא שותף במהלך הטורניר.
לקראת עונת 1994/1995 עבר לופטגי לברצלונה של המאמן יוהאן קרויף, אך ראה את קרלס בוסקטס תופס את עמדת השוער הבכיר. ההופעה המשמעותית הראשונה שלו הייתה במסגרת הסופר קאפ הספרדי, כשפתח בהרכב במשחק הגומלין מול ריאל סרגוסה, ספג חמישה שערים בהפסד קבוצתו 4–5 ואף הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה האחרונה, אך ברצלונה זכתה בתואר בזכות 0–2 במשחק הראשון. בעונתו השלישית בקבוצה הצטרף השוער הפורטוגלי ויטור באיה. לופטגי פתח בהפסד 1–3 לאתלטיקו מדריד בגומלין הסופר קאפ הספרדי, שהספיק לקבוצתו לזכות בתואר אחרי ניצחון 2–5 במשחק הראשון, אך לאחר מכן נדחק לעמדת השוער השלישי, ולא נכלל בסגל הקבוצה בניצחונותיה בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע ובגמר גביע המלך הספרדי. בסיום אותה עונה, ולאחר שבשלוש עונות ערך חמש הופעות ליגה במצטבר בלבד, הצטרף לופטגי לראיו ואיקאנו מליגת המשנה.
לופטגי היה השוער הבכיר בקבוצה במשך שתי עונות, ובשנייה שבהן, עונת 1998/1999, אף סייע לקבוצתו לחזור לליגה הבכירה מהמקום החמישי בטבלה. הגעתו של השוער האמריקאי קייסי קלר דחקה שוב את לופטגי לעמדת שוער המשנה, תפקיד אותו תפס בשלוש עונות עם ראיו בליגה הבכירה, עד שבסיום עונת 2001/2002 פרש ממשחק פעיל בגיל 36.