stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוקי בן-נעים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בנובמבר 1978 (בן 46)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  תסריטאי
 מקום לימודים:  ישיבת עתניאל  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2007) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שוקי בן-נעים (נולד ב-3 בנובמבר 1978) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור) על תסריט הסדרה "מרחק נגיעה".
ביוגרפיה

בן-נעים הוא בוגר ישיבת ההסדר עתניאל ובוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, במגמת תסריטאות. בשנת 2007 שימש יחד עם רונית ויס ברקוביץ ועמית ליאור כתסריטאי הסדרה "מרחק נגיעה", שזכתה להצלחה רבה ומדרוג גבוה. ב-2008 הפכה לסדרה הישראלית השנייה שנרכשה על ידי הרשת האמריקאית HBO, אחרי הסדרה "בטיפול"
בשנת 2008 כתב את תסריט סדרת הדרמה "חמישה גברים וחתונה", ששודרה בערוץ 10. ב-2009 כתב את תסריט הסדרה "מעורב ירושלמי" עבור זכיינית ערוץ 2, קשת. באותה שנה שימש כיועץ תסריט הסרט "עיניים פקוחות". בשנת 2011 יצר ושימש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אורים ותומים", ששודרה ב-Yes. בשנים 2014-2012 יצר וכתב את תסריט הסדרה "נויורק".
בשנת 2015 החל לשמש כתסריטאי ראשי של הסדרה "אשתו של גיורא" המשודרת בערוץ 10.
פרסים

פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - 2007
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, מי זכה?, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
↑  רועי פינקלשטיין, רייטינג יומי: הדרמה "מרחק נגיעה" של רשת בראש הטבלה עם 22.7%, באתר הארץ, 30 בינואר 2007
רועי פינקלשטיין, רייטינג יומי: "מרחק נגיעה" בראש הטבלה עם 24.7%, באתר הארץ, 13 בפברואר 2007
↑  רותה קופפר, מרחק נגיעה בדרך ל-HBO, באתר הארץ, 28 בינואר 2008
↑  שירות גלובס, ‏ערוץ 10 מעלה קמפיין אינטרנט לסדרה "5 גברים וחתונה", באתר גלובס, 9 במרץ 2008
↑  גילי איזיקוביץ, אלוהים שלי, רציתי שתדע, באתר הארץ, 15 במאי 2011
↑  רותה קופפר, פתרון התעלומה בסדרה "אורים ותומים", באתר הארץ, 31 ביולי 2011
↑   ליאת אלקיים, למה מזרחים מעדיפים בלונדיניות?, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2013
↑  אביעד קדרון‏, קאט: "אשתו של גיורא" יותר מדי נאמנה למציאות וזה לא ממש טוב, באתר וואלה, 12 ביוני 2015
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2006 - אורי סיון, ניר ברגמן, אסף ציפור, יעל הדיה, דפנה לוין וארי פולמן  (בטיפול) | זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2007 רונית ויס-ברקוביץ, עמית ליאור ושוקי בן-נעים (מרחק נגיעה) | הבא: 2008 - אורי סיון, קרן מרגלית, יעל הדיה, שירי ארצי, אסף ציפור, דפנה לוין ועוזי וייל (בטיפול) |
אלקטרודינמיקה קוונטית

אלקטרודינמיקה קוונטית או QED היא תורת השדות היחסותית הקוונטית של אלקטרודינמיקה. היא מתארת את האינטראקציות הקוונטיות הקשורות לשדה האלקטרומגנטי – אינטראקציה של אור וחומר בעל מטען חשמלי. התורה היא התאוריה הראשונה בה יש התאמה מלאה בין יחסות פרטית למכניקת הקוונטים.
מהיבט מתמטי, אלקטרודינמיקה קוונטית נגזרת מתורת כיול של סימטריית  U(1) מקומית כשהפוטון מוצג כבוזון הכיול, בוזון הכיול הזה מקיים אינטראקציה עם שדה פרמיוני מסיבי בהצגה היסודית של סימטרייה זו, ואשר מייצג חלקיקים טעונים (אלקטרונים ופוזיטרונים). מרבית התוצאות של התיאוריה מפותחות כתורת הפרעות של השדה הפרמיוני והשדה האלקטרומגנטי בריק הקוונטי.
אלקטרודינמיקה קוונטית היוותה את הדוגמה המציאותית הראשונה לתורת שדות קוונטית, ותוצאות הניסויים מתאימות היטב לתחזיות התאוריה. כדי לקבל גדלים ניתנים למדידה מהתורה, פותחו שיטות מתמטיות חדשות ומרחיקות לכת בפיזיקה, כמו הרנורמליזציה. התורה נחשבת לאחת התורות הפיזיקליות המדויקות והשלמות ביותר בפיזיקה מודרנית.
בסיס תאורטי

הערה: לבסיס תאורטי בסיסי יותר, ראו תורת שדות קוונטית ואת הקישורים בגוף הפרק.
QED היא תורת כיול, כלומר אחת הסימטריות של התורה תלויה במיקום. זוהי סימטרית  U(1), ובוזון הכיול הנגזר ממנה הוא הפוטון. מכיוון שלסימטריה יש רק יוצר אחד, יש רק סוג אחד של פוטונים, בניגוד לתורות הכיול המורכבות יותר כמו כרומודינמיקה קוונטית שבה 8 סוגים של גלואונים. השדה הפשוט יחסית אינו מאפשר אינטראקציות בין פוטונים, אלא רק בין פוטונים לחלקיקים טעונים חשמלית.
לכן נהוג לכתוב את התורה עם שני שדות, פוטון ואלקטרון (החלקיק הטעון הקל ביותר), אף כי פרמיונים טעונים אחרים, כגון הפרוטון, והקווארק מקיימים את אותה אינטראקציה עם הפוטון. מאחר שהאלקטרון הוא החלקיק הטעון בעל מסת המנוחה הקטנה ביותר, החישוב של האינטראקציה שלו עם השדה הוא המשמעותי ביותר, והוא גם החלקיק המאפשר את הניסויים המדויקים ביותר, כמו למשל בספקטרום הפליטה של אטומים.
הלגרנז'יאן של התורה מכיל את האיבר הקינטי של האלקטרון והפוטון, ואת התגובה ביניהם:
כאשר  \psi  הוא שדה האלקטרון,  A^{\mu } הוא שדה הפוטון,  \gamma ^{\mu } היא מטריצת גאמה של אלגברת לי, ו- F_{\mu \nu } הוא האיבר הקינטי של הפוטון. מתוך הלגרנז'יאן נגזרים חוקי פיינמן של התורה: פרופגטור לפוטון, פרופגטור לאלקטרון, וצומת המכיל שני אלקטרונים זהים (אחד יוצא ואחד נכנס) ופוטון אחד. התהליך הבסיסי היחיד בתיאוריה הוא התהליך שכולל שני אלקטרונים (או שני פוזיטרונים או אלקטרון ופוזיטרון) ופוטון אחד. תהליכים מורכבים יותר יכולים להתרחש כאשר ניתן לבנות אותם מאבני הבניין האלו, וכל תהליך שיכול להיבנות מאבני הבניין האלו הוא אפשרי. תגובה של פוטון עם הפרמיון אינה משנה אף תכונה של חלקיק אחר, מלבד התנע והאנרגיה שלו. זאת בניגוד לתגובות בתורות כיול אחרות, שבהן חלקיקים משנים מטען חשמלי או אף את סוג החלקיק.
לקריאה נוספת

ריצ'רד פיינמן, התאוריה המוזרה של אור וחומר, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1988, בתרגומו של דודו פונדק.
יורם קירש, היקום על פי הפיזיקה המודרנית, הוצאת עם עובד, פרק 19.
הערות שוליים

↑  P.A.M. Dirac (1927). "The Quantum Theory of the Emission and Absorption of Radiation". Proceedings of the Royal Society of London A. 114 (767): 243–65. Bibcode:1927RSPSA.114..243D. doi:10.1098/rspa.1927.0039.
↑  בניגוד לתוצאות כמו מודל האטום והתיקונים למבנה הדק שלו, או תוצאות הפליטה המאולצת של דיראק. המתארות את האינטראקציה בין השדה לאטום.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550895205171  BnF: cb119789988 (data)  GND: 4047982-1  LCCN: sh85109459  NDL: 00569864  NKC: ph122051 
פול דיראק פיתח כמה מהכלים המוקדמים ששימשו לפיתוח האלקטרודינמיקה הקוונטית. הוא תיאר את השדה האלקטרומגנטי כשדה קוונטי, וכן פיתח את משוואת התנועה של פרמיון מסיבי, מרכיב מרכזי בתיאוריה.
כוכבי הלכת (יצירה מוזיקלית)

כוכבי הלכת היא סוויטה תזמורתית שאותה חיבר המלחין הבריטי גוסטב הולסט.
רקע

הולסט ואשתו איזובל קנו קוטג' באסקס ושם, מוקף בבניינים מימי הביניים ובהזדמנויות לשוטט, החל לעבוד על היצירה התוכניתית, שתהיה בעתיד ליצירתו הנודעת ביותר, הסוויטה התזמורתית "כוכבי הלכת". היא נועדה להיות סדרה של "תמונות הלך נפש", לאו דווקא משהו הקשור ישירות לאסטרולוגיה או אסטרונומיה, אם כי ידוע, שהולסט נעזר בספר בשם "מהו הורוסקופ" מאת אלאן לאו כמדריך לפיו:
מאדים (מרס) – עצמאי, שאפתני, עקשן.
נוגה (ונוס) – מעורר חיבה ורגשות
כוכב חמה (מרקורי) – "שליח האלים המכונף", רב תושייה, סתגלן
צדק (יופיטר) – מביא שפע, התמדה, חריצות
הולסט הושפע גם מאסטרולוג בן המאה ה-19 בשם רפאל, שספרו, העוסק בתפקיד כוכבי הלכת בענייני העולם הביא את הולסט לפתח את החזון הכביר של כוכבי הלכת, שהקנה לסוויטה הצלחה לאורך ימים.
את הלחנת היצירה מקובל לחלק לשני שלבים. באחד הולחנו ברצף הפרקים 'מרס', 'ונוס' ו'יופיטר' ובהמשך הולחנו הפרקים 'סאטורן', 'אורנוס', 'נפטון' ו'מרקורי', בין לבין הלחין הולסט יצירות אחרות. הלחנת "כוכבי הלכת" נחתמה בשנת 1916.
מבקר אנגלי, שהבחין בהשפעת סטרווינסקי, כינה את היצירה "פולחן האביב האנגלי".
הראשון בשבעת הקטעים הוא מרס, "קטע המוזיקה הפראי ביותר שבנמצא"[דרושה הבהרה], המעורר מחשבות על סצנת קרב כבירת ממדים במשקל 5/4 המופיע במפתח ובדיסוננסים הבוטים שלו. הולסט הנחה לנגנו קצת יותר מהר מן המקובל לשיר לכת רגיל, ועל ידי כך לשוות לו אופי מכני ואל-אנושי. מפתיע לגלות, ש"מרס" נגמר למעשה ממש לפני אימי מלחמת העולם הראשונה. "מרס" הוא מהמפורסמים שבלחני הולסט, וליווה בין היתר את תוכנית המדע הפופולרי "קוסמוס" בהנחיית קרל סייגן, משחקי וידאו ועוד.
"ונוס" הרגועה ו"יופיטר" השאנן, גם הם קטעים מוכרים מאוד, המציגים השפעות מהמלחינים וון ויליאמס, סטרווינסקי, אלגר ושנברג.
"אורנוס" הוא מחווה[דרושה הבהרה] מלאת תחבולות ואחוזת טירוף[דרושה הבהרה] ל"שוליית הקוסם" של דיקא.
המקורי ביותר הוא סאטורן, שבו "שעון מאיים מתקתק ללא רחם כקו היסודי, ונותן ביטוי הן להדרת הכבוד והן לשבריריות שבגיל הזקנה." סאטורן היה האהוב ביותר על הולסט משבעת הפרקים.
מוריס פלה

| --- | --- |

מוריס פלה
 לידה:  18 באפריל 1863 דואה, הקיסרות הצרפתית השנייה צרפת
 פטירה:  16 במרץ 1924 (בגיל 60) טולון, הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות בטיניול 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול פוליטקניק  קולז' סטניסלס בפריז 
 השתייכות:   צבא צרפת  צבא צ'כוסלובקיה
 תקופת הפעילות:  1882–1921 (כ־39 שנים)
 דרגה:   ז'נרל דה דיוויזיה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-153 מפקד הקורפוס ה-2 ראש המטה הכללי של צ'כוסלוקיה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה המלחמה ההונגרית-הרומנית
 עיטורים
 מפקד בלגיון הכבוד  קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  צלב גדול של לגיון הכבוד  קצין במסדר הדקל האקדמי 
 
מוריס סזאר ז'וזף פלה (בצרפתית: Maurice César Joseph Pellé; 18 באפריל 1863 – 16 במרץ 1924) היה גנרל צרפתי שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה סייע בהקמתו של צבא צ'כוסלובקיה ושימש כרמטכ"ל הראשון שלו.
ביוגרפיה

פלה נולד בדואה ב-18 באפריל 1863. אביו, שארל פלה, היה גנרל בצבא צרפת. ב-1882 הוא התגייס לצבא צרפת והחל ללמוד באקול פוליטקניק. בשנים הבאות הוא למד בבית הספר לארטילריה ולאחר מכן בבית הספר לפרשים. בספטמבר 1885 הוא מונה למפקד מחלקה ברגימנט התותחנים ה-12. בדצמבר 1888 הוא מונה למדריך בבית הספר לארטילריה. בנובמבר 1891 הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-11. באפריל 1892 הוא מונה לסגן מפקד רגימנט התותחנים ה-16. ב-1900 הוא נשלח למדגסקר ומונה לראש מטהו של הקולונל ז'וזף ז'ופר. ב-1903 הוא חזר לצרפת. בין 1909–1912 הוא שימש כנספח הצבאי בברלין. ב-1913 הוא נשלח למרוקו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח פלה לחזית כמפקד הבריגדה המרוקאית ה-2. עם זאת, ז'ופר, שהעריך אותו מאוד, הוציא אותו מהחזית והציב אותו במטה הכללי. בדצמבר 1916 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-153 והשתתף עמה בקרב השני על האן. ב-2 במאי 1917 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה ומונה למפקד הקורפוס ה-5. הוא פיקד על הקורפוס במהלך מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה, פלה נשלח לצ'כוסלובקיה במטרה לסייע בהקמת הצבא הצ'כוסלובקי. ב-17 בדצמבר 1919 הוא הפך לרמטכ"ל הראשון של הצבא הצ'כוסלובקי, והוביל אותו במהלך מלחמה קצרה נגד הונגריה. ב-31 בדצמבר 1920 הוא פרש מהתפקיד לטובת גנרל צרפתי אחר - אז'ן מיטלהאוזר. פלה מונה לשגריר צרפת בקונסטנטינופול, וחתם מטעם צרפת על שביתת הנשק של מודניה. כמו כן, הוא הוביל את המשלחת הצרפתית לוועידת לוזאן שהגדירה את גבולות טורקיה המודרנית.
הוא נפטר בטולון ב-16 במרץ 1924.
ויליאם הולסי

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1882 ניו ג'רזי, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  20 באוגוסט 1959  (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  ביל הולסי (ביל הוא קיצור מקובל של ויליאם) ובול הולסי (הולסי השור)
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר פינגרי 
 צאצאים:  William Frederick Halsey, III 
 השתייכות:  הצי האמריקני הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1904–1947 (כ־43 שנים)
 דרגה:   אדמירל צי
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי השלישי של ארצות הברית ומפקד הזירה הדרומית באוקיינוס השקט בעת מלחמת העולם השנייה
 פעולות ומבצעים
  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב הצי   מדליית השירות המצוין של הצי    מדליית השירות המצוין
 
ויליאם פרדריק הולסי הבן (באנגלית: .William Frederick Halsey Jr‏; 30 באוקטובר 1882 – 20 באוגוסט 1959) היה אדמירל צי בצי האמריקאי שפיקד על הצי השלישי לאורך רוב המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט נגד יפן.
ביוגרפיה

הולסי נולד ב-30 באוקטובר 1882 באליזבת, ניו ג'רזי, וסיים את בית הספר לקציני ים של ארצות הברית בשנת 1904 עם מספר הישגים בתחום האתלטיקה. את השירות המוקדם שלו הוא העביר בעיקר על ספינות טורפדו ואוניות מערכה. צי ארצות הברית היה בתהליכי התרחבות באותה התקופה, ולכן חסרו לו קצינים רבים לאייש את השורות. הולסי היה בין הקצינים המעטים בצי שעבר ישירות מדרגת סגן משנה (Ensign) לדרגת סרן (captain), מדלג על פני דרגת סגן (Lieutenant Junior Grade). טורפדו וספינות טורפדו הפכו לתחום ההתמחות שלו, והוא פיקד על קבוצת ספינות טורפדו בשייטת הטרפדות הראשונה של הצי האטלנטי במהלך 1912–1913. כמו כן, הוא פיקד על מספר משחתות עד תחילת שנות ה-20. שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה זיכה אותו בצלב הצי.
מ-1922 ועד 1925 הולסי שירת בתור נספח הימייה בברלין שבגרמניה. בתחילת שנות ה-30, אלוף-משנה (Colonel) הולסי פיקד על שתי שייטות של משחתות, ולאחר מכן למד במשך מספר שנים במכללת המלחמה של הצי. לאחר סיום לימודיו ולפני שקיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים הראשונה שלו, קיבל הולסי הדרכה בתעופה ימית ולמד להיות טייס ימי. בשנת 1938 קודם לדרגת אדמירל ופיקד על כוחות של נושאות מטוסים במהלך השנים הבאות.
אדמירל הולסי היה על סיפון אוניית הדגל שלו, נושאת המטוסים "אנטרפרייז", כששמע על התקיפה היפנית בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. לאחר ששמע על התקיפה היפנית, הוא השמיע הערה על כך שבסיום המלחמה ידברו יפנית רק בגיהנום. במהלך ששת החודשים הראשונים של המלחמה, כוח נושאות המטוסים שלו השתתף במספר תקיפות כשהמפורסמת מביניהן היא הפשיטה של דוליטל. באותה התקופה הוא זכה לכינוי "הפר", בעקבות האימרה שלו: "הכה חזק, הכה מהר, הכה תדיר". מחלת עור קשה גרמה לו לפספס את קרב מידווי, ודרשה ממנו להעביר את הפיקוד על כוח נושאות המטוסים שלו לאדמירל ריימונד ספרואנס.
הולסי נטל בחזרה את הפיקוד על הכוח שלו במהלך סתיו 1942, בשלב קריטי בקרב גוודלקנל. עד סוף 1943 לחם כוח נושאות המטוסים של הולסי בקרבות רבים סביב איי שלמה. במהלך 1944-1945 האדמירל פיקד על מבצעים לכיבוש לוזון, לייטה ופלאו. כמו כן, השתתף בקרב במפרץ לייטה. הולסי היה נוכח על סיפון אוניית המערכה "מיזורי" בעת חתימת הסכם הכניעה של יפן, ב-2 בספטמבר 1945.
הולסי קודם לדרגת אדמירל צי בדצמבר 1945, ופרש משירות פעיל במרץ 1947. הולסי מת ב-20 באוגוסט 1959 בפישר'ס איילנד, ניו יורק, ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
אישיווארה קנג'י

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1889 Shonai, יפן 
 פטירה:  15 באוגוסט 1949 (בגיל 60) Takase, Akumi district, יפן 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1909 
 מעסיק:  Ritsumeikan University 
 פרסים והוקרה:  מסדר האוצר הקדוש, דרגה 2 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
אישיווארה קנג'י (ביפנית: 石原 莞爾; ‏18 בינואר 1889 – 15 באוגוסט 1949) היה קצין בצבא הקיסרי היפני והיסטוריון צבאי.
ראשית חייו

אישיווארה נולד במחוז יאמאגאטה למשפחה מהמעמד הסמוראי. למד בבית ספר צבאי אותו סיים ב-1909. מ-1922 – 1925 למד בבית ספר צבאי בגרמניה, שם למד את שפתה, את תרבותה ואת תורתה הצבאית של גרמניה. אישיווארה. היה בודהיסט אדוק מכת ניצ'ירן .
תורתו

אישיווארה פרסם ספרי היסטוריה צבאית שבהם באה לידי ביטוי השקפתו כי מצא את המפתח לקץ המלחמות. התזה היפנית המקובלת בתקופתו הייתה פנאטיות התקפית: הסתערות ללא הפסק על עמדות האויב כמפתח לניצחון במערכה. אישיווארה חידש את החשיבה כשהעריך גם את חשיבותה של ההגנה. הוא כתב שכשהטכנולוגיה ההתקפית גוברת על ההגנתית – יש טעם בהתקפות נמרצות כדי לכתוש את הכוח הצבאי של האויב, והמלחמה הופכת למלחמת הכרעה. לעומת זאת, כפי שהיה במלחמת העולם הראשונה כשהיכולת ההגנתית עולה על זו ההתקפית, אין בכך תועלת, המלחמה הופכת למלחמת התשה והמוני חיילים נהרגים תוך שהם מסתערים על ביצורים. התוצאה של תהליך זה היא הסלמה, שבה כל מלחמה הופכת להרסנית יותר ותובעת קורבנות רבים יותר. הפתרון: פיתוח יכולת התקפית שלא ניתן יותר להגן בפניה.
תקרית מנצ'וריה

ב-1931 תכננו אישיווארה וחבריו, כולם בעלי תפקידים בכירים ב הכוח היפני שהופקד לשמור על מסילת הרכבת הדרום-מנצ'ורית ("צבא גוואנדונג"), את כיבוש מנצ'וריה. הם ערכו תכנונים כלכליים ופוליטיים מפורטים, הכינו ועדה חוקתית מכוננת, דנו בצורת המשטר של מנצ'וריה העתידית כמדינת בובות של יפן. כל תוכניותיהם היו תוך התעלמות מהפרלמנט היפני. ואף ממפקד צבא גוואנדונג, גנרל הוֹנג'וֹ שיגֶרוּ, שהיה אדם חלש. בין היתר התבססו הקצינים על "מסמך טנאקה". מדובר במסמך שכתב כביכול ראש ממשלת יפן, גנרל טנקה גיצ'י ב-1929 לקיסר יפן. במסמך כתב טנקה שיפן חייבת לכבוש ראשית את מנצ'וריה ומונגוליה, לאחר מכן את סין, ובסופו של דבר גם את אירופה ואת שאר העולם. אולם מסמך טנקה מעולם לא נכתב על ידי ראש ממשלת יפן. מדובר ככל הנראה בזיוף של קציני צבא מדרג בינוני גבוה, שרצו לסחוף את יפן לכיבוש סין, בעוד המנהיגים היו זהירים בהרבה. שידהרה קיג'ורו, שר החוץ ה"נצחי" של יפן בשנות העשרים, אשר רצה להתפשט בסין מבחינה כלכלית, אולם שלל כיבוש צבאי - ובוודאי שלא תכנן לכבוש את העולם אותן התקריות והפרובוקציות מקורן בחבורות של קצינים מדרג בינוני גבוה, כמו למשל קולונל אישיווארה קנג'י ורעיו שייסדו אגודות סודיות כגון "אגודת הדובדבן" או "אגודת הדרקון השחור". הם זעמו על מה שכינו אוזלת ידה של הממשלה בסין, וייצרו שוב ושוב פרובוקציות שהובילו את יפן עמוק יותר לתוך סין. בספטמבר 1931 הטמינו אישיווארה ואנשיו פצצה במסילת הרכבת הדרום מנצ'ורית, שלא גרמה לנזק של ממש, אולם צבא גאוונדונג האשים "טרוריסטים סינים" בפיגוע. ואישיוורה קיבל אישור לכבוש את מוקדן, בירתה של מנצ'וריה, כתגובה לטרור הסיני.
שר החוץ, ראש הממשלה והרמטכ"ל, שלא רצו במלחמה, ביקשו לבודד את התקרית, אולם כוחות הצבא היפני כבשו את מנצ'וריה כולה תוך הפרה של פקודותיהם. אישיווארה, זכה בעיטור "העפיפון המוזהב" מטעם הקיסר, התקדם במהירות בסולם הדרגות, וכעבור מספר שנים הפך לראש אגף מבצעים במטכ"ל.
מלחמת העולם השנייה

אישיווארה הבין את מידת השנאה של הסינים ליפן, ניסה, כמיטב יכולתו, לפשר בין הצדדים ולהפוך את סין לבת בריתה של יפן. אולם קצינים יפנים צעירים ממנו המשיכו לכבוש שטחים סיניים בניגוד להוראות. כאשר פרצה המלחמה הגורלית מול סין, שהפכה בסופו של דבר למלחמת העולם השנייה ניהל אישיווארה מגעים עם שליחים סינים, ונטה להסכים לנסיגה טוטלית של יפן מסין, לבד ממנצ'וריה. ב-1937, הכריז ראש ממשלת יפן כי נשיא סין "איננה פרטנר למשא ומתן."
ראש הממשלה טוג'ו פיטר את אישיווארה מכל תפקידיו הוא היה אחד הקצינים היחידים שהתנגדו למתקפה על פרל הארבור, ויצאו בחריפות כנגד ההתעללות באזרחים הסינים ופשעי המלחמה היפניים באסיה.
הכיבוש האמריקאי של יפן

אישיווארה השלים עם הכיבוש האמריקאי והחל לשכנע את היפנים לשתף פעולה עם הכיבוש. הטיף ואמר כי "המלחמה האחרונה" לא תהיה צבאית אלא מדעית ותרבותית. יפן, לפיכך, צריכה להתפרק מנשקה ולהפוך למדינה פציפיסטית. הוא מת ב-1949 מדלקת ריאות.
קונסטנטין סנטסקו

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1885 קראיובה, רומניה 
 פטירה:  8 בנובמבר 1947 (בגיל 62) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  ממלכת רומניה 
 השתייכות:  כוחות היבשה של רומניה 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מסדר הכתר הרומני (9 במאי 1941)  עיטור הכוכב של רומניה  מסדר מיכאי האמיץ 
 
קונסטנטין סנטסקו (ברומנית: Constantin Sănătescu‏; 14 בינואר 1885 - 8 בנובמבר 1947), איש צבא, דיפלומט ומדינאי רומני.
ביוגרפיה

סנטסקו נולד ב-14 בינואר 1885 בבוקרשט, רומניה. כיהן כנספח הצבאי של רומניה בפריז ובלונדון. הוא הגיע לדרגת גנרל בצבא רומניה כבר בשנת 1935, ראש המטה הכללי בשנת 1937, וראש המשלחת הרומנית למוסקבה בשנת 1940.
בשנת 1940 גילה גנרל סנטסקו באקראי את המתרחש בפרעות דורוחוי והורה לעצור את הפרעות ולחקור את המקרה. סנטסקו היה המפקד הצבאי של בוקרשט בעת דיכוי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט.
סנטסקו היה אחד הגנרלים הרומנים, שלקחו חלק במגעים ליצירת קואליציה, שתפיל את ממשלו של יון אנטונסקו ותוציא את רומניה מהברית עם גרמניה הנאצית ומדינות הציר.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 הטיל המלך מיכאי הראשון על סנטסקו להרכיב את הממשלה, וכך היה לראש הממשלה הראשון של רומניה שלאחר משטר אנטונסקו. הוא ניסה לנהל מגעים עם ארצות הברית כדי למנוע את הכיבוש הסובייטי, אך מגעים אלה עוררו את חשדנותו של סטלין, והלה אילץ אותו להתפטר ב-2 בדצמבר 1944.
תחנת זברה אינה עונה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "תחנת זברה אינה עונה" של אליסטר מקלין
 בימוי:  ג'ון סטרג'ס 
 הופק בידי:  מרטין רנסוהוף
 תסריט:  דאגלס הייס
 עריכה:  פריס ובסטר 
 שחקנים ראשיים:  רוק הדסון ארנסט בורגנין פטריק מקגוהן ג'ים בראון
 מוזיקה:  מישל לגראן 
 צילום:  דניאל ל. פאפ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 הקרנת בכורה:  23 באוקטובר 1968
 משך הקרנה:  148 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט צוללות 
 תקציב:  8,000,000 דולר
 הכנסות:  15,700,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
תחנת זברה אינה עונה (באנגלית: Ice Station Zebra) הוא סרט ריגול אמריקאי משנת 1968 בבימויו של ג'ון סטרג'ס, עם רוק הדסון, פטריק מקגוהן וארנסט בורגנין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס באופן רופף על הרומן "תחנת זברה אינה עונה" של אליסטר מקלין משנת 1961. הוא צולם בשיטת Super Panavision 70 והוקרן בשיטת הסינרמה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
תקציר העלילה

לוויין ריגול סובייטי חוזר לכדור הארץ ומשחרר מתקן ובו מצלמה ופילם בו מצולמים אתרי טילים של ברית המועצות וארצות הברית. המתקן נופל ליד תחנת אזרחית בשם "זברה" בקרבת הקוטב הצפוני ובה משרתים אזרחים משתי מעצמות העל שחלקם הם סוכנים. מתחולל קרב ביניהם לתפיסת המצלמה, חלק מהם נהרגים, המקום עולה באש, משדר קריאות מצוקה ואחר כך אין מענה משם. הסובייטים והאמריקאיים עוקבים אחרי האירוע.
אדמירל גארבי (לויד נולן) טס לסקוטלנד ונפגש עם רב החובל ג'ון פאראדי (רוק הדסון), מפקד הצוללת הגרעינית "טייגרפיש". הוא מטיל עליו לחלץ את האנשים משם. היות שהמקום מוקף בקרח, על הצוללת להגיע לשם מתחת לקרח. גארבי לא מגלה לפאראדי את הסיבה האמיתית לשליחותו – תפיסת הפילם.
למסע מצטרפים מחלקה של לוחמי מארינס עם מפקדם לוטננט ווקר (טוני ביל) ואיש המודיעין הבריטי דייוויד ג'ונס (פטריק מקגוהן). בדרך מונחתים ממסוק עוד שני אנשים – בוריס ואסלוב (ארנסט בורגנין), רוסי שערק למערב, וקפטן לסלי אנדר (ג'ים בראון), קצין קשוח שמתמנה למפקד הכוח הצבאי.
הצוללת נכנסת מתחת לקרח וג'ונס מציע לירות טורפדו כדי לבקע את הקרח. בניסיון הירי חודרים מים לצוללת והיא כמעט טובעת, אך ברגע האחרון הם ניצלים. ג'ונס אומר שזו חבלה וחושד בקפטן אנדר.
לבסוף הם מצליחום לשבור את שכבת הקרח סמוך לתחנת "זברה". הם מגיעים למקום ומוצאים שהוא הרוס. חלק מהאנשים ירויים וחלק קפואים כמעט ולא משתפים פעולה. ואסלוב מחפש אחר המכשיר המאתר את המצלמה ומוצא אותו. ג'ונס מנסה לקחת ממנו והוא חובט בו. ברגע הזה נכנס גם קפטן אנדר וואלסוב מאיים עליו. ג'ונס מתעורר מעלפונו וחושב שאנדר הוא הבוגד ויורה בו למוות. למקום מגיע פאראדי הנדהם. ואסלוב יוצא עם המכשיר ומאתר את המצלמה הנמצאת בתוך מתקן עם חומר נפץ. פאראדי מוצא מכשיר רוסי המסוגל לפוצץ אותה.
למקום מגיעים צנחנים סובייטים ומפקדם קולונל אוסטרובסקי (אלף קיילין) נותן אולטימטום לאמריקאים למסור לו את המצלמה. הם מוסרים לו את המתקן בלי הפילם. הרוסים מגלים את התרמית, נפתחת אש. ואסלוב מתכוון למסור להם את הפילם אך ג'ונס תוקף וחונק אותו. לבסוף פאראדי מחליט למסור את המכשיר עם הפילם. הסובייטים מחברים אותו לכדור פורח כדי שיילכד על ידי מטוס שלהם ופאראדי מפוצץ אותו.
עם השמדת הפילם, הסתיים הסכסוך בין שתי מעצמות העל וכולם חוזרים הביתה. בעיתונים מתפרסמת ידיעה כי "שתי המעצמות שיתפו פעולה במעשה הומניטרי".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוק הדסון | ג'ון פאראדי | מפקד צוללת |
| ארנסט בורגנין | בוריס ואסלוב | עריק רוסי |
| פטריק מקגוהן | דייוויד ג'ונס | סוכן בריטי |
| ג'ים בראון | לסלי אנדר | קפטן |
| טוני ביל | ראסל ווקר | לוטננט במארינס |
| לויד נולן | אדנירל גארבי |  |
| אלף קיילין | קולונל אוסטרובסקי | קצין סובייטי |
חנוך יהודה קוהוט

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1842 י"ב באייר ה'תר"ב קישקונפלדיהאזה, הונגריה 
 פטירה:  25 במאי 1894 (בגיל 52) י"ט באייר ה'תרנ"ד ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Linden Hill Jewish Cemetery 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 במאי 1894 
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 בת זוג:  רבקה קוהוט
 צאצאים:  ג'ורג' אלכסנדר קוהוט 
 
חנוך יהודה (אלכסנדר) קוהוט (נכתב גם בצורה "קאהוט") (בהונגרית: Kohut Sándor; באנגלית: Alexander Kohut; י"ב באייר ה'תר"ב, 1842, קישקונפלג'האזה, הונגריה - י"ט באייר ה'תרנ"ד, 1894, ניו יורק) היה רב, בלשן ומזרחן, מחבר ספר "ערוך השלם" וממייסדי בית המדרש לרבנים באמריקה.