מנצ'סטר
היסטוריה > מהמהפכה התעשייתית עד מלחמת העולם השנייה

עיקר ההיסטוריה של מנצ'סטר בתקופה זו קשור לייצור טקסטיל. רוב פעילות טוויית הכותנה התרחשה בערים ובעיירות של דרום לנקשייר וצפון צ'שייר, ולמשך תקופה מסוימת הייתה מנצ'סטר למרכז עיבוד הכותנה הפעיל ביותר, ומאוחר יותר הפכה גם לשוק הגדול ביותר בעולם למוצרי כותנה. בתקופה הוויקטוריאנית כונתה העיר "קוטונפוליס" (פוליס הכותנה) ו"ורהאוס סיטי" (עיר המחסנים). באוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה משמש המונח מנצ'סטר לתיאור מספר מצעים כגון סדינים, ציפית לכריות, מגבות וכדומה.
כתוצאה מתהליך העיור הבלתי מתוכנן שהביאה עמה המהפכה התעשייתית החלה מנצ'סטר להתרחב במהירות בתחילת המאה ה-19. ברחבי העיר התפתחו מספר תעשיות, ובשנת 1835 הפכה לעיר התעשייתית הראשונה והגדולה ביותר בעולם. חברות הנדסת מכונות ייצרו מכונות עבור סחר הכותנה, ולאחר מכן החלו לייצר מכונות גם עבור תחומים אחרים. באופן דומה החלו מהנדסי הכימיה לייצר מלבינים וצבעים, ולאחר מכן גם חומרים אחרים. המסחר נתמך על ידי תעשיות שירות כלכלי כגון בנקאות וביטוח. המסחר והאוכלוסייה הגדולים היו זקוקים למערכת תחבורה ותשתית גדולה: מערכת התעלות הורחבה, ומנצ'סטר הייתה לאחת מנקודות הקצה של מסילת הנוסעים הבין-עירונית הראשונה - מסילת ליברפול-מנצ'סטר (Liverpool and Manchester Railway). התחרות בין צורות התחבורה השנה סייעה בשמירה על מחירים נמוכים. ב-1878 חיברה GPO (לימים בריטיש טלקום) את קווי הטלפון הראשונים שלה לחברה בעיר.
תעלת הספינות של מנצ'סטר נבנתה ב-1894, בחלקה על ידי הפיכה לתעלה של קטעים באירוול ובמרזי, ובסך הכל השתרעה לאורך 58 קילומטרים בין סלפורט לאיסטהאם לוקס שעל המרזי. ספינות שהגיעו מהים יכלו להפליג דרך התעלה ישירות אל נמל מנצ'סטר. בטראפורד פארק, על גדות התעלה ליד גבולות העיר, הוקמה האחוזה התעשייתית הראשונה בעולם. כמויות גדולות של מיכון, כולל מפעל לעיבוד כותנה, יוצאו לכל העולם.
מנצ'סטר הייתה מרכז קפיטליסטי, ובאותה תקופה היו בה מהומות הקשורות למזון ולעבודה, ובנוסף להם קריאות להכרה פוליטית יותר משמעותית במעמד הפועלים העירוני ובאלה שאינם בעלי תואר אצולה. אחת מהמהומות הללו הסתיימה בטבח פיטרלו, שאירע ב-16 באוגוסט 1819. התפיסה הכלכלית קפיטליזם מנצ'סטר התפתחה בעיר, ומאז 1838 הייתה העיר מרכז ליגת ההתנגדות לחוקי הדגן.
לעיר יש מקום מרכזי בהיסטוריה של המרקסיזם ותנועות פוליטיות מהשמאל; מנצ'סטר הייתה נושא עבודתו של פרידריך אנגלס The Condition of the Working Class in England in 1844; אנגלס עצמו בילה את רוב חייו במנצ'סטר ובאזורים שמסביבה, ונפגש עם קרל מרקס בספריית צ'טהאם, לאחר שמרקס הגיע לביקור בעיר. ספרי הכלכלה שמרקס קרא באותה תקופה מוצגים לראווה על מדף בספרייה, וכך גם פינת הישיבה שבה נהגו להיפגש. בין ה-2 ביוני ל-6 ביוני 1868 נערך בעיר קונגרס האיגודים המקצועיים הראשון. מנצ'סטר הייתה גם חלק מערש לידתן של מפלגת הלייבור הבריטית ותנועת הסופרג'יזם.
באותה תקופה נחשבה מנצ'סטר כמקום שבו יכולים להתרחש דברים רבים - תהליכי תיעוש חדשים, דרכי חשיבה חדשות, מעמדות או קבוצות חדשים בחברה, דתות חדשות, וצורות חדשות של ארגוני עבודה. העיר זכתה לביקורי מלומדים מרחבי המדינה ואירופה. אחת האימרות שנטבעו באותה תקופה היא "העולם עושה מחר את מה שמנצ'סטר עושה היום". תור הזהב של מנצ'סטר הגיע לשיאו ברבע האחרון של המאה ה-19. רוב מבני הציבור הגדולים (כולל בית העירייה) מתוארכים לתקופה זו. האווירה הקוסמופוליטית של העיר תרמה להיווצרות תרבות ענפה, שכללה בין השאר את תזמורת האלה. עם הקמת המועצות המקומיות באנגליה ב-1889 הפך הרובע המוניציפלי לרובע מחוזי, ונהנה ממידה רבה יותר של אוטונומיה.
המהפכה התעשייתית אמנם הביא רווחה רבה למנצ'סטר, אך גם עוני ועליבות לחלקים גדולים מהאוכלוסייה. ההיסטוריון סימון שאמה (Simon Schama) ציין כי "מנצ'סטר הייתה הטוב ביותר והגרוע ביותר שנלקח לגבולות קיצוניים ביותר, סוג חדש של עיר בעולם; ארובות הפרברים התעשייתיים קידמו את פניך בעמודי עשן". תייר אמריקני שהגיע לעיר סיפר כיצד ראה "שברים הרוסים, מפוררים, מדוכאים ומחוצים של טבע האדם, שוכבים ומדממים".
ב-1853 הגיע מספר מפעלי הכותנה בעיר לשיא, ועמד על 108. לאחר מכן פחת מספר המפעלים, ומנצ'סטר ירדה מהמקום הראשון לטובת מרכזי טוויית הכותנה של בולטון בשנות ה-50 של המאה ה-19, ואולדהאם בעשור שלאחר מכן. אולם, תקופה זו של דעיכה בפעילות הטקסטיל הייתה במקביל לעליית קרנו של האזור כמרכז כלכלי. מנצ'סטר המשיכה להיות מרכז לעיבוד כותנה, וב-1913 בוצעו בה 65% מעיבודי הכותנה של כל העולם. מלחמת העולם הראשונה גרמה להפרעות בגישה אל שוקי הייצוא. עיבוד הכותנה בחלקים אחרים של העולם החל לגדול, לעיתים בזכות מכונות שיוצרו במנצ'סטר. העיר סבלה רבות במהלך השפל הגדול, והשינויים החברתיים שמתחת לפני השטח החלו לדחוק את התעשיות הוותיקות, כולל ייצור הטקסטיל.
במלחמת העולם השנייה עברה העיר הסבה לטובת תעשיית המלחמה. לדוגמה, סדנאות היציקה והמיכון במפעלי ייצור הקטרים של חברת בייר ופיקוק בגורטון עברו לייצור של פצצות; המפעלים של צמיגי דאנלופ בצ'ורלטון-על-מדלוק החלו לייצג בלוני הגנה; מחוץ לעיר, בפארק טראפורד, בנתה חברת מטרופוליטן-ויקרס את המפציצים אוורו מנצ'סטר ואוורו לנקסטר, וחברת פורד בנתה עבורם את מנועי רולס-רויס מרלין. כתוצאה מכך הפכה מנצ'סטר ליעד הפצצות של הלופטוואפה, וב-1940 החל חיל האוויר הנאצי לתקוף גם מטרות לא צבאיות. המתקפה הגדולה ביותר אירעה במהלך "בליץ חג המולד", בלילה של ה-22/23 ו-23/‏24 בדצמבר 1940, כאשר הוטלו על העיר 467 טון של פצצות ולמעלה מ-37,000 פצצות תבערה. רוב מרכז העיר ההיסטורי נחרב, כולל 165 מחסנים, 200 בתי עסק ו-150 משרדים. 376 אנשים נהרגו, ו-30,000 בתים נפגעו. קתדרלת מנצ'סטר הייתה בין הבניינים שניזוקו בצורה הקשה ביותר, ושיקומה נמשך עשרים שנים.