stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל חרמוני

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1988–2016 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גבעתי  מפקד גדוד צבר  מפקד גדוד גפן  סגן מפקד חטיבת גבעתי  מפקד חטיבת הערבה  מפקד החטיבה הדרומית של אוגדת עזה  נספח זרוע היבשה בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן מבצע שומר חומות 
 עיטורים
 מצטיין הרמטכ״ל כמג״ד 432
 תפקידים אזרחיים
 מנכ״ל חברת מיסטראל ישראל
 
טל חרמוני (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש נספח זרוע היבשה בארצות הברית, מפקד חטיבת הערבה ומפקד החטיבה הדרומית של אוגדת עזה.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1988 שובץ חרמוני בחטיבת גבעתי בגדוד צבר. בגבעתי עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם תום הקורס שב לגדוד ושירת כמפקד מחלקה, מפקד פלוגת מסלול ומפקד פלוגת חוד. בהמשך שירת כמפקד האימון המתקדם בבסיס האימונים של החטיבה. בשנים 2000-1998 פיקד על סיירת גבעתי והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. בשנים 2003-2001 שימש כמפקד גדוד צבר, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בתקופה זו השתתף הגדוד תחת פיקודו בלחימה אינטנסיבית ברצועת עזה.
בשנת 2003 מונה למפקד גדוד גפן בבה"ד 1. בשנת 2005 מונה לסגן מפקד חטיבת גבעתי. לאחר תקופת לימודים במכללה לפיקוד ומטה בצבא ארצות הברית קודם ב-2007 לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת הערבה, חטיבת מילואים. במקביל כיהן כמפקד מגמת מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים. בדצמבר 2010 מונה למפקד החטיבה הדרומית של אוגדת עזה ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2012. האירוע הבולט ביותר בתקופתו כמפקד החטיבה הייתה מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה, חרמוני פיקד על כוחות משולבים של החטיבה שהצליחו יחד עם חיל האוויר לבלום את המתקפה ללא נפגעים ישראלים. בתפקידו הבא מונה לנספח זרוע היבשה בארצות הברית.
חרמוני בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בשנת 2016 מונה למנכ״ל חברת CAA.
בשנת 2019 מונה למנכ״ל חברת Mistral.
בספטמבר 2021 החליט הרמטכ"ל כוכבי לקדם את חרמוני לדרגת תא״ל במילואים ולמפקד עורף פיקוד דרום[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, ב-02:20 נפגע קצין גבעתי, כנראה מאש צה"ל, באתר הארץ, 6 במרץ 2002
↑  חן קוטס-בר, הוריו של המפקד הנערץ חוזרים למקום בו נהרג, באתר nrg‏, 28 באפריל 2012
↑  אחיקם משה דוד, "המבצע הבא ברצועה יהיה הרבה יותר מסיבי", באתר nrg‏, 28 בדצמבר 2011
↑  אמיר בוחבוט, ניר יהב ורמי שני‏, יומיים אחרי הפיגוע: בדרום חוזרים לשגרה, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2012
↑  מערכת אתר צה"ל, מפקדים חדשים לחטיבות הצנחנים, גבעתי וכפיר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 13 בנובמבר 2012
יהודה ליב אפל

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1857 וקשנה, ליטא 
 פטירה:  27 בינואר 1934 (בגיל 76) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 
יהודה לֶיְבּ אֶפֶל (בכתיב יידי: עפעל; 23 במרץ 1857, וקשנה, פלך קובנה, האימפריה הרוסית (ליטא) – 27 בנובמבר 1934, כ' בכסלו תרצ"ה, תל אביב) היה עיתונאי עברי ופעיל ציוני, מראשוני תנועת חיבת ציון בווילנה.
קורות חיים

אפל נולד בכ"ז באדר ב' תרי"ז בעיירה וֶקשנה שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (באזור ליטא, אז בתחום המושב היהודי), בנם של יצחק וחיה שרה לבית שֶרְהֵיי (סרגיי). בגיל שש וחצי התייתם מאמו. קיבל חינוך תורני מסורתי – למד ב"חדר" ולאחר מכן בישיבה. מילדותו זכה לכינוי "העילוי מווקשנה".
כשהיה בן 18, לקח אותו קרוב משפחתו, הסופר אברהם דב, לווילנה שם הסכימו הרבנים יוסיל'ה ושלמה'לה להכניסו לשיעורם. בנוסף למד לימודי חול וגרמנית. מאוחר יותר עבר להתגורר במשך זמן-מה בבית דודו (אחי אמו), שהיה בעל בית חרושת בברדיצ'ב, ולאחר מכן חזר לווילנה.
בווילנה עבד במשך מספר שנים כפועל בבית חרושת למתכת, ולאחר מכן עסק בהוראה פרטית. כאשר הופיעה תנועת "חיבת ציון" הצטרף אליהם ופעל במחיצתם של ראשוניה, והיה מזכירו של שמואל יוסף פין. כשנוסדה האגודה "אוהבי ציון", נתמנה בשנת 1882 למזכירה. באותה השנה נשא לאישה את אסתר בת מאיר מגיד, אחייניתו של הסופר הלל נח מגיד שטיינשניידר.
בשנת 1888 סייע למשה לייב ליליינבלום בהנהלת ענייני חובבי ציון ברוסיה. בשנת 1891 יסד בווילנה קבוצת מתיישבים שגאלה רבות מאדמות חדרה.
בשנת 1889 הצטרף לאגודת בני משה, מיד עם היווסדה, ושימש מזכירה בווילנה. בשנת תרנ"ד היה ממוכרי יין מושבות ארץ ישראל בערי רוסיה. הוא הציע לייסד חברה מיוחדת שתעסוק בהפצת היינות, כיוון שהעבודה עבור אדם אחד הייתה רבה מדי, ולאחר זמן מה נוסדה חברת כרמל.
אפל מכר אתרוגים מארץ ישראל ופעל למען אליעזר בן-יהודה בתקופת מאסרו. השתתף בוועד היובל של הסופר קלמן שולמן, ומכתביו הרבים (700) הועילו באיסוף סכום נכבד מיהדות התפוצות, וכן סייע לרב יצחק יעקב ריינס בייסוד תנועת המזרחי.
בשנת 1902 ייסד, בשותפות, בית דפוס ובו הפיץ במהלך עשור ספרות תעמולה ציונית, עיתונות להסתדרות הציונית "העולם" ו"דאס אידישע פאלק" ('העם היהודי'), והוציא על חשבונו את ספרי הרב יצחק ניסבוים. פועלו העמיד אותו בסכנה אל מול השלטונות הרוסיים, אשר דחפו לסגירת בית הדפוס.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בעיר חארקוב, שם המשיך בפועלו בדפוס. בשנת 1919 חזר לווילנה, וכעבור שנתיים, בשנת 1921, עלה לארץ ישראל לבקשתו של יצחק לייב גולדברג ונתמנה לעוזרו ומנהל חוותו בהרטוב, לאחר מאורעות תרפ"ט וחורבן הרטוב עבר לתל אביב והיה ליועצו של גולדברג.
בארץ פרסם פרקי זיכרונות בעיתונים "הארץ" ו"העולם", על ראשית חיבת ציון והרכיב את ארכיונו. לאחר פטירתו נאספו זיכרונותיו וראו אור כספר בשם "בתוך ראשית התחיה", וארכיונו נתרם לספרייה הלאומית.
אפל נפטר בחורף תרצ"ה (נובמבר 1934) בתל אביב, בגיל 77. נקבר בבית הקברות טרומפלדור בלוויית קהל רב.
הותיר אחריו ארבעה ילדים, שכולם עלו ארצה: שלום אפל (1897–1953), ד"ר רחל אפל (1898–1968; רופאה), יצחק אפל (1888–1961; עובד דפוס "דבר") ושרה אפל (1889–1975).
זיכרונותיו

בתוך ראשית התחיה: זכרונות וכתבים מימי "חובבי ציון" ברוסיה, תל אביב: דפוס גוטנברג, תרצ"ו 1936.
לקריאה נוספת

'אפל, יהודה ליב', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 530-531. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  תל-אביב: לויתו של יהודה אפל, דבר, 29 בנובמבר 1934.
↑  א. פ., יצחק אפל, דבר, 18 באוגוסט 1961 (נקרולוג); שמעון כץ, לזכר נעדרים: יצחק אפל, דבר, 22 בספטמבר 1961.
↑  על הספר: א. ז. רבינוביץ, ספר החייל הנאמן, דבר, 20 באפריל 1936.
↑  נח לייב כנרתי-ברודניאק באתר קבוצת כנרת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506374305171  GND: 1187296767  ISNI: 0000 0000 5453 6661  LCCN: nr00029033  VIAF: 7230545   WorldCat (עם VIAF): 7230545
טל ברגמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1963 (בן 61 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 סוגה:  מוזיקת נשמה 
 כלי נגינה:  תופים
 www.talbergman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
טל ברגמן (נולד ב-20 בדצמבר 1963) הוא מתופף, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בראשון לציון, אביו היה חובב מוזיקת ג'אז וכבר שהיה בן 6 החליט שהוא רוצה לתופף. ברגמן החל ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון ראשון לציון, ואחר כך למד כלי הקשה במשך 5 שנים אצל אלון בור, נגן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, באמצעות מלגה מקרן שרת. בנוסף למד אצל ג'רי גרבל תיפוף ג'אז ומוזיקה לטינית. בגיל 11 החל להופיע ועד גיל 18 נגן עם דורי בן זאב, קורין אלאל ובמופע של יפה ירקוני.
בשנת 1980 הופיע צ'יק קוריאה עם להקתו בישראל. ברגמן הצליח להתגנב עם שני תופי בונגו קטנים לג'אם סשן מאולתר בשעת לילה במלון שרתון תל אביב. צ'יק קוריאה הבחין בו והציע לו להצטרף, התרשם מאוד ובסוף הערב נתן לו את כתובתו בלוס אנג'לס ואמר לו שאם יגיע לעיר ישמח לנגן איתו. מאחר שחל עיכוב בקבלת אשרת כניסה לארצות הברית, החליט ברגמן לנסוע לקנדה ונרשם ללימודי מוזיקה בטורונטו. כמה שבועות אחר כך הגיע צ'יק קוריאה להופיע בעיר, ברגמן קנה כרטיס להופעה נכנס מוקדם כשהלהקה ערכה עוד חזרה. להפתעת ברגמן צ'יק קוריאה זכר אותו מהביקור בישראל והזמין אותו לבמה במהלך ההופעה. אחר כך נסע ללוס אנג'לס והופיע עם צ'יק קוריאה עוד מספר פעמים, לאחר 8 חודשים חזר לישראל לקראת הגיוס לצבא. בישראל הקים הרכב ג'אז עם הקלידן חיים קחטן, ובהמשך הופיעו במועדון "המרתף העליון" בבית לסין עם חיים רומנו ויוסי פיין. במקביל במהלך 1982 ניגנו ברגמן וקחטן בסיבוב ההופעות של נורית גלרון.
בשנת 1985, עבר לגור בניו יורק, ניגן עם להקת דם, יזע ודמעות, ג'אקו פסטוריוס, ממפיס סלים ושיתף פעולה עם יוסי פיין.
בשנת 1989, נגן תופים בסיבוב ההופעות של מוזיקאי הרוק הרוסי בוריס גרבנשצ'יקוב ברחבי אירופה.
בשנת 1990, הצטרף לסיבוב ההופעות העולמי של כוכב הרוק הבריטי בילי איידול, לאחר שאיידול והמפקים שלו בחנו 80 מתופפים. ברגמן השתתף אחר כך גם בהקלטות האלבום "Cyberpunk" שיצא לאור ב-1993 Cyberpunk (אנ').
בשנות ה-90 ברגמן שהה בעיקר בלוס אנג'לס, ועסק בהקלטות אלבומים של אמנים שונים כמתופף ונגן כלי הקשה. בישראל הפיק, עיבד וניגן בשנת 1995, את האלבום "מתוך ההריסות" של מיכאל מחפוד פטישי. והשתתף באלבום "טיפ טיפה" של אהוד בנאי ב-1998. ב-28 במאי 1998, השתתף במופע האיחוד של להקת כוורת לכבוד חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, שיצא גם כאלבום בשם כוורת בפארק.
בשנות ה-2000 חזר להופיע ולעבוד בישראל. בין השאר השתתף במופע של הגיטריסט רוני פיטרסון, בהקלטת האלבום שמש רטובה של אריק איינשטיין (2002), בהקלטת האלבום של רפי גינת "בחירות אישיות" (2004), הופיע והקליט עם יזהר אשדות, ובאלבום "מה שהשמיים נותנים" של נורית גלרון.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 החל ברגמן לעבוד עם הגיטריס, הזמר והמלחין האמריקאי ג'ו בונמסה, איתו הופיע בין השנים 2012 ל-2015.
חיים אישיים

ברגמן נשוי למפיקה והבמאית דנה לוסטיג, שהיא שותפה בחברת ההפקות של אחיו הצעיר רם ברגמן.
דיסקוגרפיה

ברגמן השתתף בהקלטות של עשרות אלבומים כמתופף, נגן כלי הקשה, מעבד ומפיק מוזיקלי בישראל ובארצות הברית. האלבום הראשון בו השתתף ב-1981, היה "חצות" של שלמה ארצי, בו ניגן תופים בשיר "לנגב". אחר כך השתתף בהקלטות האלבומים של שם טוב לוי "ארץ שמש - שירים בין מזרח למערב" (1982) ו"אלבום משפחתי" (1983). באלבום "40:06" של גידי גוב, באלבום הראשון של דני רובס "מסגרות" (1983) ואלבומה של מרגלית אנקורי "מוכרחים לזוז" (1984).
בשנות ה-90 השתתף בארצות הברית בהקלטות אלבומים של פיטר סטרה, לותר ואנדרוס, צ'אקה קאן, סטיבי סיילס, בלינדה קרלייל, סימפל מיינדס, ג'רי גופין, ג'ו זאווינול, רובין סטון, אם סי סולאר, עומר פארוק טקבילק ורבים אחרים.
בתחילת שנות ה-2000 השתתף ברגמן בפרויקט של רוד סטיוארט להקלטת שירים מתוך "ספר השירים האמריקאי הגדול", במסגרת הפרויקט הקליט סטיוארט 4 אלבומים. ברגמן השתתף בהקלטת שניים מהם, כנגן ומעבד מוזיקלי של מספר שירים.
בשנת 2008 השתתף באלבום Stones World: The Rolling Stones Project II של מוזיקאי הג'אז טים ריס בו בוצעו גרסאות ג'אז של שירי הרולינג סטונס. באותה שנה השתתף גם בהקלטת האלבום 26 Letters - 12 Notes של הזמר-יוצר והגיטריסט האנגלי דייב מייסון.
בשנת 2015 השתתף בהקלטת האלבום stages של הזמר ג'וש גרובן.
מוזיקה לקולנוע וטלוויזיה

ברגמן הלחין, הפיק וניגן בעשרות פסקולים של סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. בין השאר בסרטים של חברת ההפקות של דנה לוסטיג ורם ברגמן, ותוכניות טלוויזיה דוגמת בוורלי הילס 90210 והשופטת ג'ודי.
הערות שוליים

1 2  סמדר שיר, המתופף הישראלי הקטן של צי"ק קוריאה, מעריב, 26 בינואר 1981
↑  זאב פרי, רוח חדשח נושבת ב"בריזה", דבר, 26 באפריל 1981
↑  במרתף "הג'אז העליון", מעריב, 18 באוקטובר 1982
↑  זאב פרי, נורית גלרון בהופעה מאכזבת, דבר, 3 ביוני 1982
↑  רונן טל, הפעם הכל מתוכנן, חדשות, 15 בדצמבר 1988
↑  אבי מורגנשטרן, יוסי פיין עשה את זה, מעריב, 6 בנובמבר 1987
↑  טל פרי, טל ברגמן, בהחלט מכובד, מעריב, 17 בספטמבר 1989
↑  רם ברגמן, הרגליים בסדר תודה, חדשות, 22 בנובמבר 1990
↑  איתמר זהר, מי שהשמיע את השיר הזה בחתונה שלו כנראה לא הבין את המסר, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2019
↑  אור ברנע, מצטרפים ל"כוורת": יותם בן חורין ושי וצר, באתר ynet, 28 במרץ 2013
↑  גידי אביבי, מיזם ישראלי-אמריקאי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2001
↑  גידי אביבי, אור חיוור, באתר הארץ, 24 בפברואר 2002
↑  גידי אביבי, גבר שר אצלו באמבטיה, באתר הארץ, 24 בינואר 2004
עמוס אורן, בקרוב בחנויות התקליטים: רפי גינת, באתר ynet, 22 בדצמבר 2003
↑  גידי אביבי, רומנטי ללא עכבות, באתר הארץ, 24 בינואר 2005
איתמר הנדלמן סמית, העיר תל אביב, יזהר אשדות עושה את זה באירלנד, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010
איילה אור-אל, רדיו חזק, באתר ynet, 15 בדצמבר 2014
↑  גידי אביבי, יודעת גם להיות קלילה, באתר הארץ, 29 במרץ 2006
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, הישראלית מאחורי הסרט "בחזרה לטואיצ'י": "לא האמנתי שזה יקרה", באתר Xnet‏, 12 באפריל 2018
↑  אסף נבו, ‏שלמה ארצי משלים עם עברו ומוציא אלבום גנוז, באתר ‏מאקו‏, 26 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385793205171  MusicBrainz: e103daf7-de6b-42b6-9bf6-88c168d7f61b  NKC: xx0069603  VIAF: 250667045   WorldCat (עם VIAF): 250667045
טירגארטן (פארק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  המאה ה־16 
 אדריכל:  גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, Eduard Neide, פטר יוזף לנה, Justus Ehrenreich Sello, Wilhelm Alverdes 
 נתונים ומידות
 שטח:  2.1 קילומטר רבוע
 גובה ממוצע:  38 מ' 
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  מיטה 
 קואורדינטות:  52°31′00″N 13°22′00″E﻿ / ﻿52.516666666667°N 13.366666666667°E﻿ / 52.516666666667; 13.366666666667
  (למפת ברלין מוגדלת) טירגארטן(למפת ברלין רגילה) טירגארטן
 
עצי הטירגארטן
שדרת עצים בטירגארטן
טירגארטן (בגרמנית: Tiergarten; קיצור של Großer Tiergarten) הוא פארק גדול הממוקם ברובע טירגארטן של העיר ברלין, בירת גרמניה.
גאוגרפיה

הפארק ממוקם דרומית לנהר השפרה, והוא גדול מעט יותר מההייד פארק שבלונדון. משמעות שמו של הפארק בגרמנית הוא "גן חיות", שכן הפארק גובל בגן החיות העירוני של ברלין (Zoologischer Garten) בעבר היה הפארק אזור ציד של האלקטורים של ברנדנבורג. הפארק תוכנן בשנות ה-30 של המאה ה-19 על ידי מעצב הנוף פטר יוזף לנה. בתוך הפארק אגמים ושבילים רבים, יערות קטנים ואזורי דשא ופרחים והוא גובל בשער ברנדנבורג במזרחו. במרכז הפארק נמצאת כיכר "הכוכב הגדול" (Großer Stern), ובאמצעה עמוד הניצחון של ברלין (Siegessäule).
בחלקו הצפוני של הפארק נמצא בית תרבויות העולם (Haus der Kultur der Welten). את הפארק חוצה רחוב 17 ביוני (Straße des 17. Juni), המקשר בין שער ברנדנבורג וכיכר הכוכב הגדול, ברחוב עוברות תהלוכות ופסטיבלים רבים, הידוע בהם הוא מצעד האהבה השנתי (Love Parade).
פארק טירגארטן נפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, במיוחד בלחימה העזה סביב ברלין בשנה האחרונה למלחמה, וגם סבל בצורה דרמטית בעקבות המלחמה. אל מול מחסור חריף בפחם בחורף 1945/6 כרתו הברלינאים את מה שנשאר מעצי הפארק כדלק, וכמעט כיערו את כל האזור. פארק טירגארטן הוקם מחדש עם עצים משנת 1949, בעיקר הודות לתרומות רבות של עצים מרחבי גרמניה.
בסמוך לפארק ממוקמים המשרדים החדשים של קנצלר גרמניה והבניין הרייכסטאג – הפרלמנט הגרמני. הפארק מוזכר רבות בכתבי וולטר בנימין.
ראו גם

מגדל הנ"מ בטירגארטן
רחוב טירגארטן
הערות שוליים

↑  Tiergarten Berlin’s green lung, visitBerlin
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4209681-9  VIAF: 126678363   WorldCat (עם VIAF): 126678363
טיראיפיור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  138.56 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Henåa, Storelva, Skjærdalselva, Sogna 
 מקור לנהר:  Drammenselva 
 מדינות באגן הניקוז:  נורווגיה נורווגיה
 קואורדינטות:  60°02′00″N 10°08′00″E﻿ / ﻿60.033333333333°N 10.133333333333°E﻿ / 60.033333333333; 10.133333333333
  (למפת נורווגיה מוגדלת) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוסיהטיראיפיור(למפת נורווגיה רגילה) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוס.טיראיפיור
 
טיראיפיור הוא אגם בנורווגיה השוכן 40 קילומטרים צפונית מערבית לאוסלו והוא האגם החמישי בגודלו בנורווגיה עם שטח של 139 קמ"ר. נפחו של האגם הוא 13 קילומטר מעוקב. עומקו של האגם הוא 295 מטר וגובה פני האגם הוא 63 מטר מעל פני הים. המקור העיקרי של מי האגם הוא נהר בגנה.
גאוגרפיה

טיראיפיור ממוקם במחוז ויקן והוא גובל בנפות הול, ליאר, מודום ורינגריקה. באגם יש שלושה איים: אוטויה, סטורויה ופרוגנויה.
טבח הירי 2011

ב-22 ביולי 2011, באי אוטויה התרחש טבח במחנה נוער  של מפלגת העבודה הנורווגית.
הערות שוליים

↑  "Statistisk årbok 2009: Geografisk oversikt" (בנורווגית). Ssb.no. נבדק ב-2019-05-15.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה ובנושא ימות ואגמים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת טיראיפיור
טקטיט

טקטיט כדורי
טקטיט טיפתי
טקטיט (מיוונית עתיקה: Tektos, מותך), היא זכוכית טבעית, חומר סיליקטי אשר הותך לאחר פגיעת מטאוריט בפני השטח של כדור הארץ והתמצק שוב לאחר מכן. נוכחות הסיליקטים מקנות לטקטיטים מראה זכוכיתי ולעיתים הם מכונים זכוכית מדבר לובית. הטקטיטים הם סלעים קטנים ונפוצים למדי ולעיתים נמכרים במחיר נמוך מאוד כמטאוריטים, אולם כמות החומר המטאוריטי בהם נמוכה מאד.
טיראסיל דנגדה

טיראסיל דנגדה (בתאית: ธีรศิลป์ แดงดา; נולד ב-6 ביוני 1988) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פאת'ום יונייטד.
קריירת מועדונים

טיראסיל התחיל את הקריירה שלו במכללת ת'ונבורי אליה הצטרף בגיל 15.
בעונת 2004/2005 טיראסיל הצטרף לקבוצת בית הספר לאימונים טכנים. בשנת 2006 טיראסיל חתם בראג'פראצ'ה מהליגה התאילנדית השנייה בעונה זו היה מלך שערי הקבוצה עם 9 שערים ב-18 משחקים.
בשנת 2007 טיראסיל חתם במואנגת'ונג יונייטד שקמה עונה קודם לכן, בעונה זו הבקיע 7 שערים, בישל 6 ועזר לקבוצה לעלות לליגת העל התאילנדית.
ב-25 ביולי 2007 טיראסיל יצא למבחנים במנצ'סטר סיטי. לאחר שהרשים חתם בקבוצה ב-16 בנובמבר חתם על חוזה בקבוצה, אך עם זאת, לא הצליח להשיג אישור עבודה ולכן הושאל לגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית. בסיום העונה, טיראסיל התקשה לקבל דקות משחק לאחר שקבוצת אבו דאבי קנתה את הקבוצה.
בשנת 2009 טיראסיל חזר למואנגת'ונג יונייטד. ב-8 במרץ 2009 דנגדה ערך את הבכורה שלו בליגת העל התאילנדית בניצחון 0–3 נגד תאי פורט. את העונה, טיראסיל סיים עם 7 שערים ועזר לקבוצתו לזכות באליפות. ב-18 באוקטובר 2012 טיראסיל הבקיע ארבעה שערים בניצחון 1–8 נגד BBCU. בסיום העונה, טיראסיל יצא למבחנים באתלטיקו מדריד וחטאפה וביוני 2013 טיראסיל עורר עניין אצל טרבזונספור.
ב-21 בפברואר 2014 סוכמה השאלתו של טיראסיל לאלמריה מליגת העל הספרדית בסיום העונה. ב-9 ביוני הצטרף לקבוצה. ב-23 באוגוסט 2014 טיראסיל ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אספניול ובכך הפך לכדורגלן התאילנדי הראשון שמשחק בליגה זו. ב-5 בדצמבר טיראסיל הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–4 נגד ריאל בטיס.
ב-20 בדצמבר 2017 טיראסיל הושאל לסאנפרצ'ה הירושימה מליגת העל היפנית.
ב-1 בפברואר 2020, דנגדה חתם בשימיזו ס-פולסה מליגת העל היפנית.
בינואר 2021, דנגדה חתם בפאת'ום יונייטד.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, טיראסיל שיחק בכל הנבחרות הצעירות של תאילנד. ב-7 ביולי 2007 טיראסיל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד עיראק במסגרת גביע אסיה 2007.
ב-8 באוקטובר 2007 טיראסיל הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד מקאו. טיראסיל השתתף עם הנבחרת במשחק ראווה נגד ברצלונה והבקיע את השער היחיד של הנבחרת.
תארים

ליגת העל התאילנדית: 2009, 2010, 2012, 2016
גביע הקור רויאל: 2010
גביע הליגה התאילנדי: 2016, 2017
גביע האלופות התאילנדי: 2017
אליפות מקונג קלאב: 2017
אליפות דרום מזרח אסיה: 2016
גביע המלכים: 2016
מלך שערי ליגת העל התאילנדית: 2012
כדורגלן השנה בליגת העל התאילנדית: 2012
חיל המשלוח הצרפתי לאירלנד (1796)

חיל המשלוח הצרפתי לאירלנד (בצרפתית: Expédition d'Irlande) היה ניסיון צרפתי שנכשל במטרה לסייע לחברת האירים, ארגון מורדים רפובליקני פופולרי, שמרד בשלטון הבריטי. הצרפתים תכננו להנחית בחורף 1796–1797 כוח גדול שיסייע לאירים לגרש את הבריטים מהאי. הם חזו שהנחתת הכוח תגרום למכה קשה למורל, ליוקרה ולעוצמה הבריטית, וכן שתשמש צעד ראשון בפלישה לבריטניה גופא. לקראת הפלישה התארגנו 15 אלף חיילים צרפתים בברסט בפיקודו של גנרל לזאר הוש.
המבצע החל באחד החורפים הקשים של המאה ה-18, אליו הצי הצרפתי לא היה ערוך. פריגטות בריטיות זיהו את עזיבת הצי הצרפתי ועדכנו את הצי הבריטי שבתעלת למאנש, שרובו עגן בספיטהד במהלך החורף. מהצד הצרפתי, היה בלבול מהיציאה מהנמל: ספינה אחת טבעה, ועמה אובדן חיים כבד, והאחרות התפזרו במרחב. בנפרד, הצליחו הספינות הצרפתיות להגיע למפרץ באנטרי בסוף דצמבר, אולם מפקדי הכוח היו רחוקים במרחק קילומטרים מהמסלול המקורי, ולא הייתה בהירות מה לעשות. תנאי מזג האוויר הפכו נחיתה אמפיבית לבלתי אפשרית. בתוך שבוע התפרק הצי, ושייטות וספינות בודדות חזרו על עקבותיהן.
הבריטים לא היו יכולים להתעמת עם הצרפתים לפני, במהלך או אחרי הפלישה. מספר בודד של ספינות שבסיסן בקורק הצליחו לתפוס ספינות מלחמה ומשא צרפתיות בודדות, אולם ההישג הבריטי המשמעותי היחיד היה שייך לסר אדוארד אדוארד פילו, שהסיג את הספינה הצרפתית Droits de l'Homme בפעולה ב-13 בינואר, תוך גרימת אובדן של 1,000 חיילים צרפתים. בסך הכל, איבדו הצרפתים 12 ספינות, ואלפי חיילים נהרגו או טבעו מבלי שדרכו על אדמת אירלנד, למעט שבויי המלחמה. הציים של שתי המדינות ספגו ביקורת מהממשלה שלהם על תפקודם במערכה, אולם הצרפתים היו נחושים לשגר משלחת נוספת ב-1798, אז הצליחו להנחית בשלום 2,000 חיילים בחודש אוגוסט, אך ללא הצלחה להשפיע על המרד האירי ותוך אובדן כבד של חיי אדם וספינות.
רקע

אחרי הצלחת המהפכה הצרפתית ב-1789, הגישה הרפובליקנית צברה תאוצה במדינות רבות, ביניהן גם אירלנד, שנשלטה על ידי בריטניה הגדולה. ההתנגדות לשלטון הבריטי הייתה קיימת במשך מאות שנים, אולם הצלחת המהפכנים הצרפתים, לצד העברת החוק הפלילי שהפלה לרעה את הרוב הקתולי והמיעוט הפרסביטריאניסטי, הובילו להקמת חברת האירים המאוחדים (אנ'), קואליציה של קבוצות ששאפו להקים רפובליקה אירית. בתחילה, כקבוצה לא אלימה, נדרשו חבריה לפעול במחתרת אחרי שההשתתפות בה הוכרזה לא חוקית ב-1793, עם תחילת מלחמות המהפכה הצרפתית. לאחר שהגיעו למסקנה שהדרך לרפובליקה עצמאית עוברת בהפיכה חמושה, החלו חברי הקבוצה האירית לארגן ולחמש את כוחותיהם. בחיפושיהם אחר סיוע זר, מנהיגי הקבוצה, לורד אדוארד פיצג'רלד וארתור או'קונור, ביקרו בבזל ופגשו את גנרל לזאר הוש. כמו כן סייע למאמצים עורך הדין הפרוטסטנטי מדבלין, תאובלד וולף טון שהגיע לפריז ונפגש עם ראשי הממשלה, הוא מונה גם לגנרל בצבא הצרפתי (כדי להימנע מהאשמה בבגידה). במקביל, ממשלת בריטניה ריככה את החוק הפלילי, כדי למנוע התקוממות.
הרפובליקה הצרפתית הראשונה שאפה מזה תקופה לפלוש לאיים הבריטיים, אך גורמים כמו חזיתות אחרות, המלחמה בוואנדה וחולשת הצי הצרפתי טרפדה את הרצון הזה. חולשת הצי הצרפתי, שבאה לידי ביטוי אחרי הדחת קצינים רבים במהפכה, הייתה סיבה מרכזית לדאגה עבור צרפת. ב-1795, אחרי שהושג שלום בכמה חזיתות, הוחלט בצרפת כי בריטניה היא מהמתנגדים המסוכנים ביותר שנותרו לצרפת, וכי יש להביס אותה באמצעות פלישה.
פניותיו של וולף טון יצרו עניין בצרפת, שהבינה כי על ידי תקיפה באירלנד היא תוכל לפגוע בבטן הרכה של בריטניה. התמיכה בשלטון הבריטי הייתה חלשה והרפובליקנים האירים טענו שביכולתם לגייס צבא של 250 אלף איש שמחכים לנחיתת הצרפתים. עוד משכה את הצרפתים ההבנה שהקמת רפובליקה נוספת באירלנד תהווה חיזוק משמעותי לצרפת. לבסוף, וזו הסיבה העיקרית לפלישה, ניצבה העובדה שאירלנד היא קרש קפיצה אידיאלי לפלישה לבריטניה, במיוחד בשילוב עם הכוונה להנחית 2,000 פושעים במדים בקורנוול שיסיחו את דעת הבריטים ויוכלו לספק ראש גשר לפעולות עתידיות.
הכנות

עם סיום המלחמה בוואנדה וההגעה לשלום עם ספרד, התפנו כוחות צרפתיים גדולים לביצוע המבצע בראשות גנרל הוש, ויועד להתרחש באוקטובר 1796. הוש היה מפקד צבאי מוצלח, שרשם לזכותו את הבסת המלוכנים בוואנדה. לרשותו עמדו חיילים ותיקים רבים וכל הצי האטלנטי הצרפתי, שעגן בנמל ברסט. מספר החיילים שיועדו לא ידוע: הצרפתים דרשו לשלוח 25 אלף חיילים, בעוד האירים טענו ש-15 אלף יספיקו. ההערכות הן שעל הספינות היו בין 13,500 חיילים ל-20 אלף.
באוגוסט התוכנית כבר איחרה בלוח הזמנים: מחסור חמור במקום ובשכר האטו את העבודה במספנות, בעוד שהכוחות שהופנו לפלישה לקורנוול התגלו כלא אמינים ונרשמו בהם עריקים רבים. תרגיל של צי הפלישה לקורנוול הסתיים בכישלון, שכן התברר שהספינות הקטנות לא יכולות לפעול בים הפתוח. תוכנית זו בוטלה והחיילים האמינים הצטרפו לכוח הפלישה, בעוד היתר הוחזרו לכלא. גם התגבורת מצי הים התיכון התעכבה: שבע ספינות נאלצו לעגון ברושפור כדי לחמוק משייטת בריטית, והן הגיעו רק ב-8 בדצמבר. שייטת שנייה בפיקודו של פייר וילנב לא הספיקה להגיע לפני שהמשלחת יצאה לדרכה.
בשלהי 1796, ההכנות למערכה דשדשו. הוש האשים בפומבי את הפיקוד הימי בעיכובים, והאשים גורמים מסוימים בפיקוד בכך שהם מתכננים פלישה להודו. באוקטובר בוצעה חילופי גברי בפיקוד, ומונה מוראד דה גל לתפקיד סגן-אדמירל, והתוכניות לפלישה להודו בוטלו, בשעה שהוש מונה לממונה הישיר על המשמעת בצי. בשבוע השני של דצמבר הצי היה מוכן, עם 17 אוניות קו, 13 פריגטות ו-14 כלי שיט אחרים, לרבות מספר כלי תובלה גדולים שהושמשו על ידי הוצאת התותחים מפריגטות כדי למקסם את שטח המטען. כל אוניית קו נשאה 600 חיילים, פריגטה 250 חיילים וכלי תובלה נשאו 400 חיילים. בין השאר צורפו גם יחידות פרשים, ארטילריית שדה וכמויות נשק ותחמושת גדולות כדי לחמש את האירים שהיו צפויים להצטרף. הוש עדיין לא היה שבע רצון, וב-8 בדצמבר הודיע שיעדיף לפקד על כל פעולה אחרת מלבד הפלישה לאירלנד. תמך בו מוראד דה גל, שסבר כי יש להימנע ממפגש עם האויב בכל מקום אפשרי, מאחר שאנשיו חסרי ניסיון לחלוטין.