stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטולוטו
היסטוריה

בשנת 2008 החליטה ממשלת רוסיה להחזיר את הגרלות הלוטו הממשלתיות. באותה תקופה, שוק ההגרלות הרוסי לא נשלט בשום דרך, וזו הסיבה שהופיעו למעלה מ-3,000 הגרלות ו-300 מפעילים בתחום זה. אטימות התחום ערערה את אמון האוכלוסייה בהגרלות: הזכיות לרוב לא הגיעו לסוכים ותקציב המדינה, על פי סוף 2013, קיבל רק כ-10 מיליארד רובל בשנה ממיסוי ההגרלות.
בדצמבר 2013 אומצו תיקונים לחוק ההגרלות, האוסרים על כל ההגרלות הפרטיות. בשנת 2014 ברוסיה היו רק 7 מחזורים ו-10 הגרלות ממשלתיות שלא היו במחזור, שאורגנו על ידי משרד האוצר ומשרד הספורט. מפעילי ההגרלות נבחרו במכרזים - חברת Sportloto וחברת המניות המשותפת GSL, כהמפיצה של שתיהן היא סטולוטו. לפיכך, "סטולוטו" (ב-17 במאי 2018, שם החברה שונה לחברת המניות המשותפת "TK Center") הפכה למפיצה הבלעדית של הגרלות לוטו ברוסיה.
על פי הנחיה ממשלתית מיום 6 במאי 2015 מס' 800-r, מס' 801-r. תקופת עריכת ההגרלות הממלכתיות בתחום הספורט הוארכה עד 2029.
באוקטובר 2015 הופסקה פעילות "סטולוטו". אנשי שירות ההוצאה לפועל הפדרלי, בליווי כוחות מיוחדים משטרתיים, כיבו את שרתי סטולוטו ואטמו את הציוד. אנשי ההוצאה לפועל פעלו במסגרת הליכי האכיפה בשל תביעה של חברת אינטרלוט, המחזיקה בבעלותה בהגרלת "מפתח הזהב", על פי פסק דין של בית הדין לבוררות במוסקבה. מבנה סטולוטו, שהיה ידוע בעבר בשם גוסלוטו ואורגלוט, השתמש במשך מספר שנים בטכנולוגיה המוגנת בפטנט של אינטרלוט לדרך האלקטרונית לביצוע הגרלות. היה מדובר בסגירה מוחלטת ופשיטת רגל של סטולוטו, שכן בנוסף לציוד, סטולוטו הפסידה יותר ממיליארד וחצי רובל בתביעה שהגישה חברת אינטרלוט בגין הנזק שנגרם כתוצאה משימוש בלתי חוקי בשיטת ההגרלה והרישום המוגן בפטנט שלה.
בהחלטה של בית הדין לבוררות נאסר על סטולוטו להשתמש בהמצאה "שיטת משיכת פרסים במזומן ומתקן ליישומה" על פי הפטנט של הפדרציה הרוסית כאשר שאר התביעות נדחו.
הערות שוליים

↑  СПАРК. "АО ТК ЦЕНТР".
↑  "Столото". Коммерсантъ.
↑  "Прокуратура защищает гослотереи от "патентного рейдерства". Национальная служба новостей".
↑  "Игра в монополию: кто и как зарабатывает на азарте". www.forbes.ru.
↑  Армен Меружанович Саркисян, Бизнесмен, utro.ru, ‏2021-11-25
↑  Роль бренда «Столото» российского бизнесмена Армена Саркисяна в трансформации лотерейной индустрии | Статьи, vesma.today, ‏2022-02-01
↑  Армен Саркисян биография - описание технологического прорыва, ko.ru (ברוסית)
↑   Наша задача — возрождение цивилизованной лотерейной культуры в стране
↑  "Мировые соглашения Столото и ВПБ". Коммерсантъ.
↑  Минфин предлагает установить госмонополию на проведение лотерей
↑  СПАРК. "АО ТК ЦЕНТР".
↑  Минфин намерен вывести теневиков азарта из игры
↑   О продлении срока проведения всероссийских государственных лотерей в поддержку развития физической культуры и спорта
↑  Остановлена работа крупнейшего оператора лотерей в России: Следствие и суд: Силовые структуры: Lenta.ru
↑  Постановление Суда по интеллектуальным правам от 10 марта 2017 г. № С01-744/2015 по делу N А40-7077/2014
נפתלי פדר

נפתלי פדר (4 בינואר 1920 – 11 בנובמבר 2009) היה פעיל בתנועת הבריחה ופוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
ביוגרפיה > בית ההורים

פדר נולד בשנת 1920 באולקוש שבפולין. גדל בבית זעיר- בורגני ללא דאגות פרנסה. אביו היה תעשיין ובעל בית חרושת לנעליים, ובנוסף מעורב בעסקי ציבור אמו למדה בגימנסיה רוסית והתבלטה בסקרנותה האינטלקטואלית. הוריו היו חלק מקהילה יהודית תוססת שהיו בה אפשרויות לפרנסה טובה ומוסדות יהודיים רבים. לנפתלי היה אח מבוגר ממנו. בילדותו היה צמא דעת ומאד חברותי. בתיכון היה חבר ב"נוער הציוני" והדריך שם. כמו כן היה נציג הגימנסיה שלו במערכת עיתון הנוער האזורית. בבית שאב תרבות יהודית לצד תרבות פולנית וגרמנית, וקרא עיתונים וספרים בעברית, יידיש ופולנית, ונחשף לשיחות על ציונות. לצד כל אלו האנטישמיות הייתה חלק אורגני מהחיים. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה למד שנה אחת באוניברסיטה בוורשה.
ביוגרפיה > תקופת מלחמת העולם השנייה

כאשר נכנסו הגרמנים לאזור מגוריו ברח נפתלי מזרחה לאזור שהיה בשליטת ברית המועצות, ביחד עם חברו – יוסף גרינבוים. במזרח גויס לצבא האדום. בני משפחתו, כולל אחיו, אשתו וילדו שנשארו באזור הפולני נשלחו לאושוויץ ונספו שם. לחם בחזית, בשנת 1943 נפצע קשה בקרבות לשחרור קייב. לאחר שהחלים שוחרר על-ידי רופא יהודי (ד"ר קירש, שלימים ניהל את הדסה בתל אביב) שהצהיר בפניו שמספיק דם יהודי נשפך במלחמה, זייף את מצבו של פדר ודאג לשחרורו.
ביוגרפיה > החיים בארץ

עלה ארצה בשנת 1949.
עם עלייתו לישראל שירת בצה"ל ולחם בקרב תל מוטילה, גר עם אשתו מירלה בחיפה, והיה נהג משאית. מיד עם הגיעו לארץ החל בפעילות ציבורית, נבחר למזכיר מועצת תנועות הנוער. בשנת 1957 מונה לגזבר עיריית באר שבע ובין השנים 1965-1963 היה שליח הסוכנות היהודית בברזיל. בשנים 1976-1968 כיהן כמזכיר המדיני של מפ"ם. בשנת 1977 נבחר מטעמה, במסגרת המערך, לכנסת. פדר כיהן בכנסות התשיעית והעשירית. היה חבר ועדת הכספים ובכנסת העשירית סגן יושב ראש הכנסת.
בתום כהונתו בכנסת המשיך בפעילות ציבורית, שימש חבר מועצת "יד ושם" ועמד בראש הוצאת הספרים ביידיש "ישראל בוך". בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום ה-70 ברשימת מרצ לכנסת. בשנת 2000 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
נפטר ב-11 בנובמבר 2009, בן 89 במותו.
קישורים פנימיים

תנועת הבריחה
ילדים בתנועת הבריחה
הערות שוליים

↑  ורד נוף, עדות בארכיון עמותת מורשת הבריחה
↑  נפתלי פדר, פגשתי אנשים, ישראל בוך, 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306146705171  ISNI: 0000 0000 7293 193X  VIAF: 103149121   WorldCat (עם VIAF): 103149121
סזאר צ'אבס

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1927 יומה, אריזונה 
 פטירה:  23 באפריל 1993 (בגיל 66) אריזונה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Cesar E. Chavez National Monument 
 פעילות בולטת:  מנהיג שביתת הענבים בדליינו וחרמות צרכנים היסטוריים
 ידוע בשל:  פעילות למען זכויות אדם, מנהיגות בקהילת הצ'יקנה
 תפקיד:  מארגן איגודי עובדים
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בת זוג:  הלן צ'אבס  דולורס הוארטה
 מספר צאצאים:  8 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית
 
סזאר צ'אבס (בספרדית: Cesar Chavez; נולד בשם César Estrada Chávez;‏ ‏31 במרץ 1927 – 23 באפריל 1993) היה פעיל למען איגוד פועלים ולמען זכויות האזרח בארצות הברית, אשר יחד עם דולורס הוארטה, ייסד ב-1962 את אגודת פועלי החקלאות הלאומית (אשר הפכה מאוחר יותר לאיגוד United Farm Workers ‏(UFW)‏). צ'אבס, בן למשפחה אמריקאית-מקסיקנית (אנ') אשר איבדה את חוותה בשפל הגדול, גדל כפועל נודד. עבודתו למען פועלים, ובמיוחד המאבק רב-השנים למען זכויות הפועלים החקלאיים המקסיקנים בדליינו שבקליפורניה, הפכו את צ'אבס לפעיל הידוע ביותר עבור זכויות צ'יקנו, והצלחתו בהובלת שביתת הענבים בדליינו אף קידמה גישה חיובית בקרב הציבור כלפי איגודי עובדים, וכן את המחויבות של האיגודים עצמם לזכויות פועלים לטינו-אמריקאים. הגישה המוסרית והבלתי-אלימה אך אגרסיבית של צ'אבס למאבק הפכה את מצוקת הפועלים החקלאיים לנושא ציבורי כלל-ארצי בשנות ה-60 וה-70. בסיום שביתת הענבים ב-1970, נחתמו לראשונה הסכמים קיבוציים שהבטיחו זכויות ושכר משופר ללמעלה מ-10,000 פועלים פיליפינים ומקסיקנים בקליפורניה, ועד סוף שנות ה-70, UFW הוכר כאיגוד המייצג למעלה מ-50,000 פועלים חקלאיים בקליפורניה ובפלורידה.
אחר מותו הוא הפך לסמל היסטורי מז'ורי עבור הקהילה הלטינית, ומאז נקראו על שמו בתי ספר, רחובות, פארקים ומוסדות אחרים, והוקמו לכבודו פסלים ומתקנים רשמיים ובלתי רשמיים ברחבי ארצות הברית. צ'אבס נהייה לאייקון של איגוד עובדים ופוליטיקת שמאל, המסמל תמיכה בעובדים והעצמה היספנית, המבוססות על התארגנות עממית-שורשית. הוא גם הפך לפופולרי את הסלוגן "Sí, se puede" (בספרדית: "כן, אנו יכולים"), אשר נטבע בידי שותפתו דולורס הוארטה, ואומץ ב-2008 בגרסה באנגלית (!Yes, We Can) כסיסמת הבחירות של ברק אובמה. הוא גם הפך ל"קדוש עממי" בפנתאון המקסיקני-אמריקאי. יום הולדתו, 31 במרץ, הוכרז כיום הנצחה פדרלי ומדינתי (יום סזאר צ'אבס). הוא זכה בכיבודים ושבחים רבים, הן במהלך חייו, והן אחר מותו, כולל את מדליית החירות הנשיאותית ב-1994.
תחילת דרכו

צ'אבס נולד ב-31 במרץ 1927, ביומה שבאריזונה, למשפחה מקסיקנית-אמריקאית, אחד מתוך שישה ילדים. הוריו היו חואנה אסטרדה וליברדו צ'אבס. למשפחתו הייתה חנות מכולת וחווה, אך כל נכסיה אבדו במהלך השפל הגדול. כשהבית המשפחתי נגזל במרמה, יצאה המשפחה לדרכים כדי להתקיים כפועלים חקלאיים נודדים.
המשפחה הגיעה לקליפורניה, לאזור דליינו, שם בני המשפחה קטפו אפונה וחסה בחורף, דובדבנים ושעועית באביב, תירס וענבים בקיץ, וכותנה בסתיו. חיי הפועלים החקלאיים היו חיי עוני ומצוקה—שכרם היה זעום, ולא סופקו להם מגורים, אוכל, שירותים, מים זורמים, חשמל, או תנאי מחיה אחרים.
תנאי הנדידה של פועלים עונתיים לא הקלו על רכישת השכלה, וב-1942, צ'אבס פרש מלימודיו, כאשר סיים פחות משבע שנות לימודים. הוא התחיל לעבוד בשדות במשרה מלאה. ב-1946 הוא התגייס לשורות הצי האמריקאי, בו שירת למשך שנתיים. צ'אבס קיווה לרכוש מיומנויות במהלך שירותו שיעזרו לו בחיים האזרחיים. אך לא התממש הדבר, ומאוחר יותר, צ'אבס תיאר את ניסיונו בצבא כ"השנתיים הנוראיות בחיי".
אקטיביזם, 1952–1976

צ'אבס המשיך לעבוד בשדות עד 1952, אז התחיל לעבוד כמארגן קהילתי עבור ארגון שירות לקהילה (CSO), קבוצת פעולה למען זכויות אזרח ללטינו-אמריקאים. צ'אבס עודד מקסיקנים-אמריקאים להירשם ולהצביע, והוא נסע בכל רחבי קליפורניה, ונאם בתמיכה לזכויות העובדים. ב-1958 הוא היה לראש הארגון.
אקטיביזם, 1952–1976 > זכויות עובדים

ב-1962, עזב צ'אבס את CSO והקים יחד עם דולורס הוארטה את NFWA, אגודת הפועלים החקלאיים הלאומית, אשר ייצגה פועלים חקלאיים מקסיקנים בקליפורניה. ארגון זה התמזג במהלך שביתת הענבים עם האיגוד של הפועלים הפיליפינים, והפך ל-UFW.
כאשר הפועלים החקלאיים הפיליפינים יזמו את שביתת הענבים בדליינו, ב-8 בספטמבר 1965, צ'אבס תמך בהם בנלהבות. לאחר הצבעה, הצטרפו הפועלים המקסיקנים לשורות המאבק. צ'אבס הוביל צעדת מחאה של 300 מייל (כמעט 500 ק"מ) מדליינו לסקרמנטו, בירת קליפורניה, כדי לקדם את המטרה ולצבור תמיכה בשביתה. הוא גם הוביל את החרם נגד מגדלי הענבים—קודם בקרב איגודי עובדים בתחומים נושקים, כגון עובדי הנמל אשר סירבו להעמיס תוצרים בלתי-מאוגדים, ומאוחר יותר בחרם צרכנים אשר פשט בכל רחבי ארצות הברית. השביתה נמשכה חמש שנים, ומשכה תשומת לב רבה. במרץ 1966 תת-הוועדה לענייני פועלים עונתיים של ועדת העבודה ורווחת הציבור של הסנאט ערכה שימוע בנושא השביתה, במהלכה הסנטור רוברט קנדי הביע תמיכה בפועלים השובתים.
ב-1968, פתח צ'אבס בשביתת רעב שארכה 25 יום, כחלק ממחויבותו למאבק בלתי-אלים. הוא שבר את צומו תחת לחץ מחבריו ומרופאים אשר אמרו שחייו בסכנה מיידית.
השביתה הסתיימה ב-1970, לאחר שנחתמו לראשונה הסכמים קיבוציים עם הפועלים אשר הבטיחו להם שכר מוגדל, תנאים משופרים, וזכות להתאגדות. הניצחון הפך את UFW לאיגוד הגדול ביותר בקרב הפועלים החקלאיים בקליפורניה.
פעילויות אלה הובילו להקמת תנועות דומות בדרום טקסס בשנת 1966, שם UFW תמך בקוטפי הפירות במחוז סטאר, והוביל מצעד לאוסטין, בירת טקסס, למען זכויות הפועלים. במערב התיכון, התנועה של צ'אבס היוותה השראה להקמת שני איגודי עובדים עצמאיים: Obreros Unidos בוויסקונסין ב-1966, וועדת התארגנות הפועלים החקלאיים (FLOC) באוהיו ב-1967. פעילי UFW לשעבר גם הקימו את איגוד פועלי החקלאות של טקסס בשנת 1975.
בשנות ה-70 המוקדמות, UFW ארגן שביתות וחרמות—כולל את שביתת קערת הסלט, השביתה החקלאית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית—כדי למחות נגד השכר הנמוך ובעד תנאים משופרים עבור הפועלים בחוות תאגידיות של מגדלי חסה וענבים.
צ'אבס הנהיג את מאבקיו באופן המתואם לאמונה הקתולית שלו ושל מרבית הפועלים אותם ייצג. הדבר ניכר בפתיחת השביתה בדליינו מתוך הכנסייה המקסיקנית הקתולית המקומית, מיסגור הצעדה לסקרמנטו כעלייה לרגל, ארגון מפגשי תפילה ציבוריים ועוד. הוא היה מדי פעם פותח בצומות, אותם ראה כ"טרנספורמציה רוחנית אישית". בנוסף לשביתת הרעב של 1968, הוא פתח בצום ב-1970 כאקט של "הודיה ותקווה" בהכנה לאירועי מחאה ואי-ציות אזרחי של פועלים חקלאיים. גם ב-1972 הוא צם בתגובה לחקיקה באריזונה שאסרה שביתות וחרמות של פועלים חקלאיים במהלך עונות קציר. צומות אלו הושפעו על ידי מסורת הכפרה הקתולית, וכן על ידי צומותיו של מוהנדס גנדי, וכוונו לשים דגש על אמצעי אי-אלימות בתנועות התנגדות.
אקטיביזם, 1952–1976 > הגירה

בתקופת מנהיגותו של צ'אבס, UFW היה מחויב להגבלת ייבוא פועלים חקלאיים. צ'אבס ודולורס הוארטה נאבקו למען ביטול תוכנית ברסרו, שהייתה קיימת מ-1942 עד 1964, ובמסגרתה הממשלה הפדרלית אפשרה לתאגידים לייבא כוח עבודה חקלאי ללא תשלום שכר מינימום או הבטחת זכויות בסיס. התנגדותם נבעה מתוך האמונה כי התוכנית מערערת על מעמד העובדים האמריקאים, אשר לא יכלו להתנגד להפרת זכויותיהם לנוכח אספקה מתמשכת של כוח עבודה זול יותר, אשר שמה את משרותיהם בסיכון, ומאפשרת מאידך ניצול בלתי מוסרי של העובדים הזרים. המאמצים שלהם תרמו לסיום תוכנית ברסרו ב-1964.
UFW ניהלו קמפיינים למניעת שבירת שביתות, אשר לעיתים גם תויגו כאנטי-מהגרים. בצעדה במחוזות קוצ'לה ואימפריאל, ליוו את UFW מנהיג תנועת זכויות האזרח האפרו-אמריקאית ראלף אברנתי, וכן הפוליטיקאי וולטר מונדייל. המטרה הייתה למנוע ממהגרי עבודה בלתי חוקיים לעבוד אצל המגדלים שעובדיהם בשביתה. בשנים הראשונות, צ'אבס ו-UFW אף דיווחו לרשויות על מהגרי עבודה בלתי חוקיים אשר הפרו שביתות, ולעיתים אף בשל סירוב להתאגד. ב-1973, UFW הקים "קו הגנה" לאורך הגבול עם מקסיקו כדי למנוע כניסת מהגרי עבודה, כדי שאלו לא יחתרו תחת מאמצי האיגוד. במקרה אחד, בו צ'אבס לא היה מעורב, חברי UFW תחת פיקודו של בן דודו של צ'אבס, מנואל, תקפו את שוברי השביתה לאחר שניסיונות בלתי אלימים לא הצליחו לשכנעם לא לחצות את הגבול.
אך צ'אבס, הוארטה ו-UFW התעקשו שפעילותם אינה נגד המקסיקנים, אלא רק נגד שבירת השביתות. בנוסף לביטול תוכנית ברסרו, אשר קיבע בחוק את יכולתם של מגדלים לנצל עובדים, ב-1973, UFW היה אחד האיגודים הראשונים להתנגד להצעת חוק לאיסור העסקת מהגרים בלתי חוקיים. מאוחר יותר, במהלך שנות ה-1980, מאמציהם של צ'אבס והוארטה היו מרכזיים בכינון "חוק אמנסטי" של 1986, דרכו כמיליון מהגרים בלתי חוקיים זכו לסטטוס חוקי. במשך שנים רבות UFW הוביל משא ומתן מול התעשייה החקלאית, ואיגד לתוך המאבק יותר מ-500 ארגונים בתמיכה לזכויות העובדים. כתוצאה, אושרה ב-2006 בוועדת הסנאט תוכנית להגנת זכויות עובדים חקלאיים.
אקטיביזם, 1952–1976 > קמפיינים למען חקיקה

צ'אבס העדיף התארגנות עממית על פעולה חקיקתית, אבל ב-1974, על רקע ניצחונו של תומך האיגודים ג'רי בראון בבחירות למושל קליפורניה, כמו גם הקרב משפטי יקר נגד איגוד הטימסטרס על ייצוג העובדים החקלאיים בקליפורניה, צ'אבס החליט לנסות לעבוד בערוצים משפטיים. כשנכנס לתפקיד, חל צינון בתמיכה של בראון באיגודים. UFW ארגן צעדה של 180 ק"מ מסן פרנסיסקו ועד היקב של תאגיד גאלו במודסטו. כמה מאות מפגינים יצאו מסן פרנסיסקו ב-22 בפברואר 1975, אך עד שהם הגיעו למודסטו ב-1 במרץ צמח מספרם ליותר מ-15,000 נפשות אשר הצטרפו לצעדה בדרך. הצלחת הצעדה זכתה לסיקור משמעותי בתקשורת הלאומית, וסייעה לשכנע את בראון ואחרים שלאיגודים, ול-UFW בפרט, עדיין הייתה תמיכה עממית משמעותית.
ב-4 ביוני 1975 חתם המושל בראון על חוק יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRA), אשר אישר משא ומתן קיבוצי עבור עובדים חקלאיים, ואף יסד את מנהל יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRB) כדי לפקח על התהליך.
שנגמר התקציב של ALRB באמצע 1976, ובית המחוקקים של קליפורניה סירב להגדיל את התקציב, נסגרה התוכנית למשך השנה. בתגובה, צ'אבס אסף חתימות על מנת להציע בקלפי הצעת חוק (Proposition 14) אשר תבטיח את זכותם של מארגני האיגוד לבקר פועלים חקלאיים ולגייסם, גם אם זה אומר הסגת גבול בשטח פרטי הנשלט על ידי בעלי החווה. הצעת החוק הגיעה לכדי הצבעה בנובמבר 1976, אך הובסה.
אתגרים ושינוי כיוון, 1976–1988

כישלון הצעת החוק שלו גרמה לצ'אבס להאמין שאיגוד UFW סובל מבעיות של חוסר נאמנות, חוסר מוטיבציה וחוסר תקשורת. הוא הרגיש שהארגון צריך להפוך ל"תנועה". הוא שאב השראה מקהילת סיננון שבקליפורניה, בה ביקר בעבר, אשר החלה כמרכז גמילה מסמים והפכה למרכז דתי-רוחני ניו אייג'. בסיננון היה מנהג שכונה "המשחק", בו כל חבר עמד בתורו בפני ביקורת קשה ומתובלת בקללות מצד שאר הקהילה. צ'אבס יזם את "המשחק" ב-UFW, ודרש ממתנדבים ועובדים, כולל בכירים בארגון, לספוג התעללות מילולית מעמיתיהם. הוא גם פיטר חברי ארגון רבים, אותם האשים בחוסר נאמנות; במקרים אחדים הוא האשים מתנדבים שהם מרגלים עבור המפלגה הרפובליקנית או הקומוניסטים.
ב-1977, צ'אבס ניסה להושיט יד לפועלים הפיליפינו-אמריקאים, באופן שגרם לתוצאה הפוכה. כשהוא שומע לעצתו של אחד המנהיגים לשעבר של UFW, אנדי אימוטן, צ'אבס נפגש עם נשיא הפיליפינים דאז, פרדיננד מרקוס, במנילה, והביע תמיכה במשטרו. אך משטר זה נתפש על ידי פעילי זכויות אדם ומנהיגים דתיים כדיקטטורה אכזרית, ונפתח קרע מר בין הקבוצות החברות באיגוד, וכתוצאה, פיליפ ורה קרוז, אחד ממנהיגי שביתת הענבים המקוריים וממקימי UFW, התפטר מהארגון.
במהלך תקופה זו, צ'אבס התעמת גם עם חברים אחרים ב-UFW לגבי מגוון נושאים, כולל מדיניות הארגון, והקמת איגודים מקומיים של UFW, אשר היה אופייני לאיגודים לאומיים, אך דבר לו צ'אבס התנגד בתוקף, בטענה שזה ממסמס את תפקידו של UFW כתנועה.
בסוף שנות ה-70, רק חבר אחד מן ההנהלה המקורית של UFW נשאר בארגון. אך עם כל האתגרים הפנימיים בארגון, בתקופה זו הגיע השיא של ההכרה ב-UFW כאיגוד הפועלים החקלאיים בפלורידה ובקליפורניה, כנציגם של יותר מ-50,000 עובדים. אך הייתה זו גם תחילה הירידה במניין החברים באיגוד, ועד אמצע שנות ה-80 מספרם מנה רק 15,000. צ'אבס נהיה מעורב בפרויקטים של פיתוח נדל"ן, ודווח במה שכינה מגזין הניו יורקר כ"מבוכה" שהוא משתמש בפועלי בניין לא מאוגדים בעבודות אלו.
ב-1988, צ'אבס ניסה לעורר חרם ענבים נוסף, במחאה על חשיפתם של עובדים חקלאיים לחומרי הדברה. מדבקות למכוניות עם הססמה "בלי ענבים" באנגלית ובספרדית היו נפוצים. עם זאת, החרם נכשל. כתוצאה, צ'אבס פתח במה שעתיד היה להיות צומו האחרון. הוא צם במשך 35 ימים לפני שסובביו שכנעו אותו לחזור לאכול. הוא ירד כ-12 ק"ג במשקלו, מה שגרר בעיות בריאותיות שייתכן ותרמו למותו.
חיים אישיים

עם שובו של צ'אבס משירותו הצבאי ב-1948, הוא נישא לאהובת נעוריו, הלן פבלה. הזוג עבר לסן חוזה, קליפורניה, שם נולדו להם שמונה ילדים, אחד מנכדותיו (ג'ולי צ'אבס רודריגס) הייתה בכירה בממשל הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן, כיום היא מנהלת הקמפיין של ביידן.
צ'אבס היה קתולי בעל אמונה חזקה אשר השפיעה גם על האקטיביזם שלו וכן על השקפותיו החברתיות והאישיות.
צ'אבס היה טבעוני, הן מסיבות מוסריות ואמונתו בזכויות בעלי חיים והן למען בריאותו.
חיים אישיים > מותו

צ'אבס נפטר ב-23 באפריל 1993 מסיבות טבעיות, בסן לואיס שבאריזונה. צ'אבס שהה באותה העת באריזונה כדי לסייע לעורכי דין של UFW להגן על האיגוד בתביעה נגדו. זמן קצר לאחר מותו, אלמנתו, הלן צ'אבס, תרמה את ז'קט האיגוד השחור של סזאר למוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית, בסמית'סוניאן.
צ'אבס נקבר במרכז צ'אבס הלאומי, אתר המטה UFW.
מורשת

עבודתו של צ'אבס עם UFW מתועדת בארכיון של ספריית וולטר פ. רויטר באוניברסיטת ויין סטייט. האוסף כולל מסמכים מקוריים מהשנים 1947–1984 ומתעד את תחילת דרכו של צ'אבס ב-UFW, כמו גם מספר אבני דרך בחייו האישיים.
דיוקן של צ'אבס כלול בגלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון די. סי.
בשנת 2003, שירות הדואר של ארצות הברית הוצא בול לכבודו של צ'אבס.
ועדת השירות של הקווייקרים (AFSC) העמידה את צ'אבס שלוש פעמים כמועמד לפרס נובל לשלום.
מורשת > פרסים ואותות

ב-1973, צ'אבס קיבל את פרס ג'פרסון עבור השירות הציבורי הטוב ביותר לטובת אוכלוסיות מוחלשות.
ב-1992, זכה צ'אבס בפרס Pacem in Terris, פרס קתולי המוענק עבור הישגים "בשירות שלום וצדק".
ב-8 בספטמבר 1994, זכה צ'אבס לאחר מותו במדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון. הפרס התקבל על ידי אלמנתו, הלן צ'אבס.
ב-6 בדצמבר 2006, מושל קליפורניה, ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר הכניסו את צ'אבס להיכל התהילה של קליפורניה.
מורשת > מקומות הקרויים על שמו של צ'אבס

ברחבי ארצות הברית, ובעיקר בקליפורניה, יש הרבה פארקים, רחובות, בתי ספר, ספריות, בנייני אוניברסיטה, ומוסדות אחרים הקרויים על שמו של צ'אבס. בנוסף, קרויה על שמו העיירה סזאר צ'אבס שבטקסס.
קולחיו סזאר צ'אבס, שנקרא על שמו בעודו בחיים, הוא "מכללה ללא קירות" שהוקם במאונט אנג'ל שבאורגון ב-1973, ויועד להשכלתם של מקסיקנים-אמריקאים. המכללה נסגרה ב-1983.
ב-18 במאי 2011, מזכיר הצי של ארצות הברית ריי מייבוס הודיע כי ספינת משא מסדרת לואיס וקלארק תיקרא על שמו של סזאר צ'אבס. השקת הספינה נערכה ב-5 במאי 2012.
אסטרואיד 6982 Cesarchavez שהתגלה ב-1993 על ידי אלינור הלין נקרא על שמו. ההכרזה נעשתה באוגוסט 2019.
מורשת > אתרי הנצחה

בשנת 2004, מרכז צ'אבס הלאומי הוקם על ידי קרן סזאר א. צ'אבס באתר המטה הארצי של UFW. המרכז כולל מרכז מבקרים, גן זיכרון, וחלקת הקבר של צ'אבס. עוד מתוכנן להשלמה באתר, ששטחו כ-750 דונם, מוזיאון ומרכז כנסים בו תיחקר ותשותף עבודתו של צ'אבס.
ב-14 בספטמבר 2011 מחלקת הפנים של ארצות הברית הוסיפה לרשימת האתרים ההיסטוריים המוכרים את החווה בת ה-750 דונם Nuestra Senora Reina de La Paz שם הוקם המרכז הראשון של UFW, ובה נערכו מפגשים פעילויות למען הפועלים החקלאים.
ב-8 באוקטובר 2012, הוסיף הנשיא ברק אובמה את האנדרטה הלאומית על שם סזאר א. צ'אבס למערכת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
באוניברסיטת קליפורניה סטייט בסן מרקוס הוקם פסל בדמותו של צ'אבס בכיכר הקרויה אף היא על שמו. ב-2007, אוניברסיטת טקסס באוסטין הקימה אף היא פסל בדמותו של צ'אבס.
חוק איחוד המשאבים הטבעיים של 2008 אישר לשירות הפארקים הלאומיים לנהל מחקר משאבים מיוחד באתרים שהיו משמעותיים בחייו של סזאר צ'אבס ובמסגרת תנועת הפועלים החקלאיים במערב ארצות הברית. המחקר בדק את המשמעות של כל אתר, וכן היתכנות והתאמה ששירות הפארקים הלאומיים תמלא תפקיד בניהול אתרים אלו.
מורשת > יום סזאר צ'אבס

יום הולדות של סזאר צ'אבס, 31 במרץ, מונצח כיום חג במספר מדינות, ביניהן קליפורניה, קולורדו וטקסס, שם מוסדות רבים נסגרים לציון היום, כגון בתי ספר, מכללות קהילתיות, ומשרדים ממשלתיים. באריזונה, היום מוכר כחג אופציונלי. הנשיא ברק אובמה הצהיר על "יום סזאר צ'אבס", בו מומלץ לקיים "פעילות מתאימה בתחומי שירות, קהילה, ותוכניות לימודים בהכרה במורשתו הנצחית של סזאר צ'אבס"; היום אינו מוכר כחג פדרלי רשמי.
מורשת > הנצחות אחרות

בעיר לרדו שבטקסס, שמרבית תושביה ממוצא מקסיקני, חודש מרץ מוכר כ"חודש סזאר צ'אבס". לקראת סוף החודש מתקיימת צעדה במרכז העיר.
בשכונת מישן שבסן פרנסיסקו, "מצעד חג סזאר צ'אבס" נערך כל שנה בחודש אפריל. המצעד כולל ריקודים ילידיים מסורתיים, השתתפות איגודי עובדים, מוזיקה מקומית, ודוכנים עם מוצרים לטינו-אמריקאים.
עם כניסתו של נשיא ארצות הברית ה-46, ג'ו ביידן לתפקידו, הציב את פסלו של צ'אבס בלשכתו בחדר הסגלגל.
מורשת > בתרבות הפופולרית

צ'אבס הוזכר על ידי סטיבי וונדר בשיר "Black Man" מאלבומו משנת 1976 משירי המפתח של החיים.
צ'אבס הוזכר בסרט משנת 1998 אמריקה X.
הסרט האמריקאי משנת 2014  César Chávez, בכיכובו של מייקל פנייה בתפקיד צ'אבס, מספר על חייו במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 המוקדמות.
לקריאה נוספת

Bardacke, Frank. Trampling Out the Vintage: Cesar Chavez and the Two Souls of the United Farm Workers. New York and London: Verso 2011. ISBN 978-1-84467-718-4 (hbk.)
Bruns, Roger. Cesar Chavez: A Biography (2005) excerpt and text search
Burt, Kenneth C. "The Search for a Civic Voice: California Latino Po'litics," (2007).
Dalton, Frederick John. The Moral Vision of Cesar Chavez (2003) excerpt and text search
Daniel, Cletus E. "Cesar Chavez and the Unionization of California Farm Workers." ed. Dubofsky, Melvyn and Warren Van Tine. Labor Leaders in America. University of IL: 1987.
Etulain, Richard W. Cesar Chavez: A Brief Biography with Documents (2002), 138pp; by a leading historian. excerpt and text search
Ferriss, Susan, and Ricardo Sandoval, eds. The Fight in the Fields: Cesar Chavez and the Farmworkers Movement (1998) excerpt and text search
Griswold del Castillo, Richard, and Richard A. Garcia. Cesar Chavez: A Triumph of Spirit (1995).
Hammerback, John C., and Richard J. Jensen. The Rhetorical Career of Cesar Chavez. (1998).
Jacob, Amanda Cesar Chavez Dominates Face Sayville: Mandy Publishers, 2005.
Jensen, Richard J., Thomas R. Burkholder, and John C. Hammerback. "Martyrs for a Just Cause: The Eulogies of Cesar Chavez", Western Journal of Communication, Vol. 67, 2003. online edition
Johnson, Andrea Shan. "Mixed Up in the Making: Martin Luther King, Jr., Cesar Chavez, and the Images of Their Movements". Ph.D dissertation U. of Missouri, Columbia 2006. 503 pp. DAI 2007 67(11): 4312-A. DA3242742. Fulltext: ProQuest Dissertations & Theses.
LaBotz, Dan. Cesar Chavez and La Causa (2005), a short scholarly biography.
León, Luis D. "Cesar Chavez in American Religious Politics: Mapping the New Global Spiritual Line." American Quarterly 2007 59(3): 857–881. ISSN 0003-0678. Fulltext: Project Muse.
Levy, Jacques E. and Cesar Chavez. Cesar Chavez: Autobiography of La Causa. (1975). ISBN 0-393-07494-3.
Matthiessen, Peter. Sal Si Puedes (Escape If You Can): Cesar Chavez and the New American Revolution, (2nd ed. 2000)
Meister, Dick and Anne Loftis. A Long Time Coming: The Struggle to Unionize America's Farm Workers, (1977).
Orosco, Jose-Antonio. Cesar Chavez and the Common Sense of Nonviolence (2008).
Prouty, Marco G. Cesar Chavez, the Catholic Bishops, and the Farmworkers' Struggle for Social Justice (University of Arizona Press; 185 pages; 2006). Analyzes the church's changing role from mediator to Chavez supporter in the farmworkers' strike that polarized central California's Catholic community from 1965 to 1970; draws on previously untapped archives of the United States Conference of Catholic Bishops.
Ross, Fred. Conquering Goliath : Cesar Chavez at the Beginning. Keene, California: United Farm Workers: Distributed by El Taller Grafico, 1989. Rodman, Andrew (6 ביולי 2016). "Power Grape: Cesar Chavez's Labor Legacy". In Good Tilth. אורכב מ-המקור ב-2016-08-26. נבדק ב-2018-03-19. {{cite web}}:  (עזרה).
Soto, Gary. Cesar Chavez: a Hero for Everyone. New York: Aladdin, 2003. ISBN 0-689-85923-6 and ISBN 0-689-85922-8 (pbk.)
Taylor, Ronald B. Chavez and the Farm Workers (1975) online edition
רות בייט-מרום

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  האוניברסיטה הפתוחה 
 
פרופ' רות בייט-מרום 2014
רות בַּייט-מרום (נולדה ב-22 בדצמבר 1946 בירושלים) היא פרופסור חבר לפסיכולוגיה (בגמלאות) במחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה. היא חוקרת חשיבה אינטואיטיבית, שיפוט וקבלת החלטות וכותבת ספרי לימוד לסטודנטים בתחומים הללו ובסטטיסטיקה ושיטות מחקר.