stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדעי הרוח
לקריאה נוספת

אליעזר שביד, מדעי היהדות במכלול מדעי הרוח והחברה, בתוך: ידיעון האיגוד העולמי למדעי היהדות, 26, תשמ"ו-1986, עמ' 9–20.
רחל אליאור, המאבק על הרוח, על מקומם של מדעי הרוח במאה ה-21, קרתא, 1, יולי 2014.
מרתה נוסבאום, לא למטרות רווח: מדוע הדמוקרטיה זקוקה למדעי הרוח, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017.
ביאורים

↑  באוניברסיטת תל אביב הוקמה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פקולטה לאמנויות והיא נפרדת מהפקולטה למדעי הרוח.
↑  בטכניון קיימת המחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות, הכוללת את מדעי הרוח החברה והאמנויות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  R. F. Arragon, THE CONTRIBUTION OF THE HUMANITIES, The Journal of General Education, Vol. 9, No. 1 (October 1955), pp. 11-16 (6 pages)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מדעי הרוח, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2 3 4 5 6  שי פרוגל, "המדע החלש": הרוח והמדעים (עמ' 97-93), באתר מכללת סמינר הקיבוצים
1 2 3 4 5 6  Richard J. Franke, The Power of the Humanities & a Challenge to Humanists, Daedalus, Vol. 138, No. 1, Reflecting on the Humanities (Winter, 2009), pp. 13-23
↑  The humanities belong to everyone, הקרן הלאומית למדעי הרוח, ‏December 11, 2013
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  חוקר ההיסטוריה של מדעי הרוח, רנס באד (אנ'), והמוזיקולוגית ג'וליה קורסל, Introduction: The Humanities and the Sciences, Isis, Vol. 106, No. 2 (June 2015), pp. 337-340
↑  טלילה נשר, ירידה חדה בשיעור הסטודנטים לתואר במדעי הרוח, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2012
↑  יוסי דהאן, המועצה להכנסה גבוהה, באתר "העוקץ", 20 בספטמבר 2010
↑  אורי פריימן, הערך האמיתי של מדעי הרוח, באתר העין השביעית, 30 במרץ 2021
1 2  בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב הוא חלק מהפקולטה למדעי הרוח. באוניברסיטה העברית נושאים אלו נלמדים בפקולטה למדעי החברה.
↑   אירי ריקין, "לא למטרות רווח": הספר הכי חשוב שהפוליטיקאים בישראל לא יקראו השנה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2017
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531195205171  LCCN: sh85062913  LNB: 000097278  NARA: 10640595  NDL: 00574765  NKC: ph114730  NLK: KSH1998037668
קירה (כפר)

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  סלפית
 שטח:  2,258 דונם
 גובה:  482 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,278 (2017)
 קואורדינטות:  32°07′19″N 35°10′18″E﻿ / ﻿32.121919444444°N 35.171719444444°E﻿ / 32.121919444444; 35.171719444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) קירה(למפת צפון השומרון רגילה) קירה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קירה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קירה הוא כפר פלסטיני, בנפת סלפית, ממזרח ובצמוד לכיפל חארס, ממערב למרדה ומדרום לזיתא ג'מעין, בגובה של כ-470 מ' מעל פני הים. מדרום, מעבר לכביש 5 נבנתה העיר אריאל.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה כ-1,387 תושבים בשנת 2016.
אטימולוגיה

על פי מועצת הכפר יש חמישה מקורות אפשריים לשם הכפר:
המילה קירה מקורה בשפה היוונית, ומשמעותה "הגברת היפה".
בסורית, המשמעות היא "גברת שיולדת".
יש אגדה המספרת ששמו של הכפר מקורו באישה קחטאנית (ער') בשם קיריס שגרה בכפר.
השם מגיע מהמילה הערבית קרא (قرى) שמשמעותה אורח.
השם נובע מהמילה הערבית קיר (قير) שמשמעותה זֶפֶת חומר ששימש למריחה על גמלים שקיבלו גרדת.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר מיושב ברציפות החל מתקופת הברזל בארץ ישראל.
בשנת 1870 ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, והעריך שגרו בו כ-300 תושבים, וכתב: ”בשעה שבע ועשר דקות ראינו לשמאלנו, בפאת דרום, עוד גבעה מכוסה חלקית עצי זית ועליה את הכפר כירה, מספר תושביו מגיע למאה וארבעים.”.
אוכלוסייה

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בקירה אוכלוסייה של 87 מוסלמים. המספר גדל במפקד 1931 ל-102 נפש, אשר התגוררו ב-28 בתים.
בשנת 1945 במפקד שערכו שלטונות המנדט הבריטי, האוכלוסייה בכפר הייתה 140 מוסלמים.
בשנת 1961, האוכלוסייה של קירה מנתה 259 נפש.
לאחר מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, מנתה אוכלוסיית הכפר 256 נפשות.
אדמות

על פי סקר שערך המנדט הבריטי בשנת 1945, שטח הכפר הוא 2,249 דונם. מתוכם: הכפר עצמו היה בנוי על 14 דונם, לחקלאות שימשו 1,620 דונם והיתר – 615 דונם, היו אדמות בּוּר.
בשנת 2013 (לאחר חלוקה מחדש של שטחי הכפרים בשנת 2012, על ידי הרשות הפלסטינית), היה שטח הכפר 2,451 דונם, מתוכם: הכפר היה בנוי על 156 דונם, 2,189 היו "ניתנים לעיבוד" והיתר – 106 דונם, היו אדמות בור.
לאחר הסכמי אוסלו, סווגו אדמות הכפר. 2,393  דונם שהם מאדמות הכפר הוגדרו כשטח B, ו-58 דונם, 2.4% מהאדמות, הוגדרו כשטח C.
גדר ההפרדה שהוקמה באזור אריאל, חוצצת בין קירה לבין עיר הנפה – סלפית, ומצריכה עיקוף המאריך את הדרך בכ-20 ק"מ.
באוקטובר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", השחיתו רעולי פנים מכוניות וריססו כתובות בכפר.
הערות שוליים

↑  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
1 2 3 4  The Applied Research Institute – Jerusalem, Qira Village Profile, 2013
↑  בדומה ל"קָרוּא" בעברית
↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך חמישי : השומרון (ב), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1984 - עמוד: 120
1 2  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 6632
↑  قيره - Qira - קירה, באתר palestineremembered, ‏2007
↑   ג'קי חורי, רעולי פנים השחיתו מכוניות וריססו כתובות בכפר ליד אריאל: "אין בארץ מקום לאויבים", באתר הארץ, 6 באוקטובר 2019
| Flag of Senegalיישובי נפת סלפית |
| --- | --- | --- |
| ערים | סלפית |  |
| מועצות מקומיות | בידיה • בורוקין • דיר איסתיא |  |
| כפרים | דיר בלוט • פרח'ה • איסכאכא • כפר א-דיכ • חארס • ח'ירבת קיס • כיפל חארת' • מרדה • מסחה • קראוות בני חסאן • קירה • ראפאת • סרטא • יאסוף • זאוויה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584320405171
כלי קיבול

מכלים פשוטים עשויים מדלעות הנמכרים לשימוש כקלבס[דרושה הבהרה] בקניה.
תצוגה של סל קלוע מעמי המאיה של מקסיקו.
קופסת סיבי גלי.
מכונית עמוד שדרה עם 20 רגל (6 מטרים) מכל ומכולת משלוח בין-מודלית פתוחה עם כיסוי בד.
מכלי ביניים בתפזורת, המשמשים בדרך כלל במסגרות תעשייתיות לטיפול, הובלה ואחסון של נוזלים, מוצקים למחצה, משחות או מוצקים.
כלי קיבול הוא כל מעטפת בעלת נפח או מארז להחזקת מוצרים למטרות אחסון, אריזה, שינוע או מיגון.  מוצרים שונים או חומרי גלם שנשמרים בתוך כלי קיבול מוגנים מכמה צדדים בתוך כלי הקיבול. המונח "כלי קיבול" מתייחס לרוב לכלים העשויים מחומרים עמידים, בעלי קשיחות חלקית או מלאה.
ככלי קיבול יכול להיחשב גם כל כלי בסיסי,  העשוי מכל חומר, המהווה חלל סגור חלקית או לחלוטין שניתן להשתמש בו כדי להכיל, לאחסן ולהוביל חפצים או חומרים שונים.
היסטוריה

בני אדם משתמשים בכלי קיבול לפחות 100,000 שנים, ואולי במשך מיליוני שנים. כלי הקיבול הראשונים שמשו ככל הנראה לאחסון מזון.  הם אפשרו לבני האדם הקדמונים לשמור יותר ממזונם למשך יותר זמן, לשאת אותו בקלות, וגם להגן עליו מפני בעלי חיים. הפיתוח של כלי קיבול לאחסון מזון היה בעל חשיבות עצומה לאוכלוסיות האנושיות המתפתחות. פיתוח כלי הקיבול היה חדשני לחלוטין, ולא נראה אצל פרימטים אחרים.  כלי הקיבול המוקדמים ביותר היו ככל הנראה חפצים שנמצאו בטבע כמו דלעות חלולות,  מהם נמצאו דוגמאות פרימיטיביות בתרבויות כמו אלו של הת'ארו (אנ'),  והילידים מהוואי (אנ').  כלי קיבול מאוחרים יותר היו סלים קלועים, עץ מגולף וכלי חרס.
יחד עם ההתקדמות הטכנולוגית, המשיכו כלי הקיבול להתפתח במקביל לפיתוח חומרים חדשים ואמצעי ייצור חדשים. בקבוקי הזכוכית המוקדמים יוצרו על ידי הפיניקים; דגימות של בקבוקי זכוכית פיניקים שקופים נמצאו בקפריסין וברודוס, בדרך כלל באורך של 7–15 ס"מ.  הדוגמאות הפיניקיות הללו מהאלף הראשון לפני הספירה ששימשו להחזקת בשמים.  הרומאים למדו מהפיניקים את ייצור כלי הזכוכית ויצרו דוגמאות רבות של בקבוקי זכוכית משובחים, רובם קטנים יחסית. בתחילת המאה השמונה עשרה, הגדלים של בקבוקי הזכוכית הקמעונאיים הפכו לסטנדרטיים עבור השווקים[דרושה הבהרה].
שינוע סחורות בקנה מידה גדול יותר, ייצור כלי קיבול גדולים או מכולות גדולות נותרו בעיה, שכן פקידי המכס שבדקו מוצרי יבוא נאלצו להתמודד עם חוסר סטנדרטיזציה בתחום[דרושה הבהרה]. מכיוון שעד המאה העשרים נעשה שימוש במכולות מעץ שהיו מועדות לדלוף או להישבר[דרושה הבהרה]. מכולות השינוע הסטנדרטיות העשויות מפלדה פותחו רק בשנות ה-50 של המאה העשרים והן הפכו במהירות לכלי הקיבול הסטנדרטי לשינוע של סחורות בקנה מידה גדול.
לקראת סוף המאה העשרים, עם כניסתה של טכנולוגיה לעיצוב ממוחשב נתאפשר לעצב מכולות וסידורי מכולות מיוחדים [דרושה הבהרה] וגם לייצר תוויות מותאמות למכלים בעלי צורות יוצאות דופן.
מגוון כלי קיבול

כלים גליליים קרמיים הכוללים:
כלים עתיקים, כולל אמפורות, כדים גדולים וענקיים, קנקנים
בקבוקים
צנצנות
כלים גליליים הכוללים:
חביות עץ או מתכת.
קופסאות שימורים
תופים[דרושה הבהרה]
אמבטיות
כוסות
קערות
כלים בתבנית ריבועית ישרה הכוללים:
קופסאות פח, פלסטיק, עץ וכדומה
ארגזים
מכלי פסולת
מכלים גמישים הכוללים:
תיקים, כגון שקיות קניות, שקי דואר
מזוודות, תיקים, תיקי גב
שקי יוטה
ארנקים
נאדות מים או יין
מכולות משלוח, כולל:
מכולות בין-מודאליות, המכונות מכולת ימיות או מכולת מטען בגדלים של 20 רגל או 42 רגל
לקריאה נוספת

Yam, K.L., "Encyclopedia of Packaging Technology", John Wiley & Sons, 2009, ISBN 978-0-470-08704-6
הערות שוליים

↑  
Soroka, W (2008). Illustrated Glossary of Packaging Terms. Institute of Packaging Professionals. p. 51. ISBN 978-1-930268-27-2.
↑  סורוקה, Illustrated Glossary of Packaging Terms עמ' 51
↑  David P. Braun, "Pots as Tools", in J. A. Moore and A. S. Keene, eds., Archaeological Hammers and Theories (1983), pp. 108–134.
↑  דויד ס. בראון, "Pots as Tools", in J. A. Moore and A. S. Keene, eds., Archaeological Hammers and Theories (1983), pp. 108–13
↑  Karen Gayle Harry, Stephanie Michelle Whittlesey, Trixi Bubemyre, Pots, Potters, And Models: Archaeological Investigations at the SRI Locus of the West Branch Site, Tucson, Arizona (2005), p. 283: "The perspective taken in this chapter is that ceramic containers are tools (Braun 1983) and, as a crucial part of the technological repertoire, can provide considerable information about activity organization, production technology, food-preparation and storage technology, settlement function, and economic organization".
1 2  Clive Gamble, Origins and Revolutions: Human Identity in Earliest Prehistory (2007), p. 204.
↑  David A. Munro, A Place For Everything (1968), p. 92.
↑  Bernard Grant Campbell, Human Evolution: An Introduction to Mans Adaptations (2009), p. 306.
↑  Chuck Groth, Exploring Package Design (2005), p. 3.
↑  Sameera Maiti, The Tharu: Their Arts and Crafts (2004), p. 178.
↑  Irving Jenkins, The Hawaiian Calabash (1989), p. 5.
↑  Lewandowski, Krzysztof (2016). "Growth in the Size of Unit Loads and Shipping Containers from Antique to WWI". Packaging Technology and Science. 29 (8–9): 451–478. doi:10.1002/pts.2231. ISSN 1099-1522.
↑  Perrot and Chipiez, Histoire de l'art, v iii, 734–744
↑  George Rawlinson, History of Phoenicia, 1889, Green Longmans publisher, 583 pages
1 2  Warren Belasco, Roger Horowitz, Food Chains: From Farmyard to Shopping Cart, pp. 98–99.
↑  Geoff A. Giles, Design and Technology of Packaging Decoration for the Consumer Market (2000), p. 82: "Container designers also found that shrink sleeves gave them new-found freedom to design containers that until then had been viewed as impossible to decorate".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557971105171  BnF: cb13184671j (data)  GND: 4005255-2  LCCN: sh85031520  NDL: 00574290
כיפל חארת'

| --- | --- |
הכפר כיפל חארת'
הכפר כיפל חארת'
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  סלפית
 ראש העיר:  אחמד בוזיה
 שטח:  9,335 דונם
 גובה:  494 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  844 (2017)
 קואורדינטות:  32°07′07″N 35°09′25″E﻿ / ﻿32.118616666667°N 35.15695°E﻿ / 32.118616666667; 35.15695 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) כיפל חארת'(למפת צפון השומרון רגילה) כיפל חארת'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיפל חארת'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיפל חארת'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כיפל חארת' או כיפל חארס (בערבית: كفل حارث או كفل حارس) הוא כפר פלסטיני בשומרון, הנמצא צפון-מערבית לאריאל, שישה קילומטרים צפון-מערבית לסלפית ו-18 קילומטרים מדרום לשכם. במקרה של איות השם בערבית "כפל חארס", אפשר לפרשו "הכפר של השומר".
היסטוריה

בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברונזה התיכונה, תקופת הברזל 2, התקופה הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית/אומיית, הצלבנית/איובית והממלוכית.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, כיפל חארת' הופיע במרשמי המס העות'מאניים כ'נאחיה' (נפה) קובאל. בכפר נרשמו 54 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
באמצע התקופה העות'מאנית התיישבה בכפר חמולת חאמודה, שמקורה בכפר העזוב ג'ינדאס (כיום גנתון) ליד לוד  משפחה זו נחשבת לאחת המשפחות הוותיקות בכפר.
בשלהי התקופה העות'מאנית, בשנת 1870, החוקר הצרפתי ויקטור גרן הגיע לכפר, לאחר ההליכה ב"מטעים יפים של תאנים וזיתים". הוא העריך כי בכפר היו 600 תושבים. שם המקום הוכר לגרן ככפיל חארת' וסומן על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 כ'שייח אתא'. כמו כן, הוא מפנה את תשומת לב לשרידי מגדלי השמירה הישנים שנבנו באבנים גדולות, גזורות היטב, בין דיר איסתיא לכיפל חארת'. בשנת 1882, הוא תואר כ"כפר קטן במקצת על קרקע גבוהה, עם מטעי זיתים במזרח.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בכיפל חארת' הייתה אוכלוסייה של 373 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו 562 תושבים מוסלמים אשר גרו ב-130 בתים. בשנת 1945 האוכלוסייה הייתה 720, כולה מוסלמית, ושטח הקרקע הכולל היה 11,516 דונם, כשמתוכו הוקצו 964 דונמים למטעים ואדמות השקיה, 2,055 לגידולי דגנים, ואילו 41 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של כיפל חארת' הייתה 1,341 נפש.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
ב-1984, הוקמה אריאל מדרום מזרח לכפר. כמה מאות דונמים של אדמה חקלאית ששימשה את הכפר הופקעו לצורך הקמת ההתנחלות. כמו כן הופקעו קרקעות לצורך סלילת כביש חוצה שומרון וכביש 5 באזור.
ב-29 במאי 1989 פשטו כ-30 מתנחלים חמושים על הכפר וירו לכל עבר. מן הירי נהרגה אבתיסאם בוזיה, בת 16 ואחיה נפצע. ארבעה מהתוקפים הורשעו בהתפרעות שסופה גרימת נזק, בהצתה, בהיזק בזדון, בהיזק לבעל חיים ובפציעה בנסיבות מחמירות.
לפי נתוני ארגון OCHA של האו"ם, 3 פלסטינים תושבי הכפר נהרגו במהלך האינתיפאדה הראשונה ואחד נוסף במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-8 ביוני 2007 עשרות מתפללים יהודים שביקרו בכפר חיללו את בית הקברות, שברו מצבות וכתבו "מוות לערבים".
ב-14 במרץ 2013, אדל ביטון נפצעה אנושות, ומאוחר יותר מתה מפצעיה, יחד עם אמה ושתי אחיותיה אשר נפצעו באורח בינוני במהלך תאונת דרכים שנוצרה בעקבות יידוי אבנים של פלסטינים בסמוך לכפר. חמישה הנערים מהכפר הועמדו לדין בידי בית משפט צבאי, שהיו מעורבים בזריקת האבנים בציר התנועה, וגרמו לתאונת הדרכים הקשה.
ב-2021 היו שישה מתושבי הכפר מעורבים בפיגוע הירי בצפון השומרון, בו נרצח יהודה דימנטמן.
קבר יהושע בן נון

ציון קבר יהושע בן נון מיוחס למספר אתרים בשומרון, ל"נבי ינון" שבכפר יאנון שליד שכם, לחירבת תיבנה" ("ח'רבת תִּבְּנֶה") שליד הכפר דיר ניזאם, אך ב-1968, הרבנות הצבאית החליטה שקבר שייח בכפר, הוא "קבר יהושע בן נון" ולא "נבי ינון" או "ח'רבת תִּבְּנֶה". הרבנות הצבאית הציבה בו שלט וקבע בו את ציון "קבר יהושע בן נון". זאת כנראה, על פי המסורת השומרונית, בשנת 1877 צוינו הקברים של יהושע בן נון וכלב בן יפונה בכפר.[דרוש מקור] המסורת ממקמת את קברו של יהושע בן נון וכלב בן יפונה ספר יהושע בתמנת חרס המיוחס למיקום הנוכחי של כיפל חארת'. אלפים נוהגים לעלות לרגל לקבריהם ביום ההילולה השנתי למותו של יהושע, כ"ו בניסן בלוח השנה העברי.
בכפר מבנה נוסף, הקרוי בערבית "נבי תול כפל", ויש יהודים המזהים אותו כקבר כלב בן יפונה.
חינוך

בכיפל חארת' ארבעה בתי ספר. בית ספר יסודי לבנים, בית ספר יסודי לבנות, בית ספר תיכון לבנות ובית ספר תיכון מעורב.
הערות שוליים

↑  Finkelstein et al, 1997, p. 460
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 131
↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 27-26.
↑  Guérin, 1875, p.  161
↑  Conder and Kitchener, 1882, SWP II, pp. 284-285
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 25
↑  Mills, 1932, p. 61.
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi,  1970, p. 157
↑  Kifl Haris Town Profile,  ARIJ, p. 17
↑  עמירה הס, מתנחלים בשומרון חידשו את ההתנכלויות לפלשתינאים, באתר הארץ, 20 במרץ 2001
↑  איתן לוין, זעזוע במערכת הביטחון: "מתנחלים ירו כמו מטורפים והרגו נערה", מעריב, 30 במאי 1989
↑  אהוד רבינוביץ, המשטרה: חקירת ארועי כפל חראס בקשיים בגלל שתיקת כל הצדדים, מעריב, 14 ביוני 1989
↑  דו"ח בצלם על אכיפת החוק על אזרחים ישראלים בשטחים, מרץ 1994, עמוד 16
↑  אפרת וייס, מתפללים השחיתו בית קברות פלסטיני ליד אריאל, באתר ynet, 8 ביוני 2007
↑  חיים לוינסון, מתה הילדה אדל ביטון, שנפצעה לפני שנתיים מזריקת אבנים, באתר הארץ, 17 בפברואר 2015
↑  Guérin, 1875, p. 105
↑  אל קברו יהושע בן נון, על המשמר, 13 במרץ 1969
↑  שפי גבאי, תמנת חרס אשר בהר אפרים, דבר, 19 בספטמבר 1967
↑  אלכס ליבק, קבר יהושע בן נון - ברחבת המסגד הם רוקדים, הברסלבים, באתר הארץ, 1 במאי 2007
| Flag of Senegalיישובי נפת סלפית |
| --- | --- | --- |
| ערים | סלפית |  |
| מועצות מקומיות | בידיה • בורוקין • דיר איסתיא |  |
| כפרים | דיר בלוט • פרח'ה • איסכאכא • כפר א-דיכ • חארס • ח'ירבת קיס • כיפל חארת' • מרדה • מסחה • קראוות בני חסאן • קירה • ראפאת • סרטא • יאסוף • זאוויה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584320705171  VIAF: 1333146461529427731057   WorldCat (עם VIAF): 1333146461529427731057
קונבאייר B-36 פיסמייקר

קונבאייר B-36 פיסמייקר או בכינויו "משכין שלום" הוא מפציץ אסטרטגי של חברת קונבאייר, אשר הופעל בידי חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1949–1959.
מאפיינים טכניים

ה-B-36 היה מטוס הבוכנה הגדול ביותר שיוצר אי פעם (בעל מוטת כנפיים של 70 מטר) וגם המפציץ הראשון שיכול היה לשאת את כל סוגי פצצות הגרעין של ארצות הברית (בתקופתו)בלי שום שינוי במבנה המטוס. עם טווח של 16,000 קילומטר ועומס מרבי של 87,200 קילוגרמים (פי 10 מ־B-17 מבצר מעופף), היה ה-B-36 מסוגל לטוס טיסה בין יבשתית ללא תדלוק. בהיותו מטוס גדול ממדים הוא נוצל גם לטיסות מודיעין כאשר הותקנו על המטוס מצלמות רבות.
המטוס התאפיין בהנעה ייחודית של שישה מנועי בוכנה כוכביים בני 28 צילינדרים כל אחד מסוג פראט אנד וויטני R-4360 וואספ מייג'ור המפיקים יחד 18,000 כוחות סוס, כשכל אחד הניע מדחף דוחף גדול בן שלושה להבים בקוטר 5.8 מטר. החל מדגם B-36D נוספו עוד 4 מנועי סילון מסוג ג'נרל אלקטריק J47, צמד קרוב לקצה כל כנף לשיפור מרחק ההמראה והמהירות הסופית, ובכך היו במטוס 10 מנועים, יותר מכל מטוס אחר ביצור סדרתי.
מספר רב זה של מנועים פגם באמינות המטוס ודרש תחזוקה רבה. בייחוד נודעו מנועי הוואספ מייג'ור כצורכי שמן רב, מה שחייב התקנת מכל שמן בן 100 גלון (380 ליטר) בצמוד לכל מנוע. כמו כן, כל מנוע דרש החלפת 56 מצתים (336 מצתים בסך הכל) לעיתים תכופות בשל השימוש בדלק עתיר עופרת באוקטן 145 למניעת נקישות במנוע, מטלה מתישה במיוחד שכן גודלו העצום של המטוס לא אפשר את הכנסתו להאנגרים סטנדרטיים ורוב עבודות התחזוקה נעשו תחת כיפת השמים, לרוב בבסיסים ארקטיים באלסקה.
פעילות

פיתוח המטוס החל בשנת 1941. הוא היה המטוס היחיד שהיה יכול להגיע לתחומי ברית המועצות תוך טיסה טרנס-אטלנטית.
מספר המטוסים שנבנו הוא 384 יחידות, ועלות יחידה הייתה 4.1 מיליון דולר (34.6 מיליון דולר במונחי 2018).
ה-B-36 שנכנס לשירות בשנת 1948, היה פלטפורמת הנשק הגרעיני העיקרית של פיקוד האוויר האסטרטגי, עד שהוחלף על ידי מטוס הבואינג B-52.
בשנת 1950 התרחשה התרסקות מטוס B-36 בקולומביה הבריטית. בהמשך עוד כמה מטוסים מדגם זה היו מעורבים בתאונות. בשנת 1957, במהלך טיסה המטוס איבד פצצה גרעינית מספר קילומטרים לפני נחיתה. הפצצה לא הופעלה.
מריס צ'מברלין

מריס אן מיליסנט צ'מברלין (באנגלית: Marise Chamberlain;‏ 5 בדצמבר 1935 – 5 בנובמבר 2024) הייתה אתלטית ניו זילנדית, זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 1964), בריצת 800 מטר סגנית משחקי חבר העמים (פרת' 1962) בריצת 880 יארד ושיאנית עולם בריצת 400 מטר (1957), בריצת 1500 מטר (1962–1967) ובריצת מייל (1962–1967). בעת פטירתה ב-2024, הייתה האישה הניו זילנדית היחידה שזכתה במדליה אולימפית בריצת מסלול (לוריין מולר (אנ') זכתה במדליית ארד בריצת מרתון).
ביוגרפיה > 1957 > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד ב-16 בפברואר 1957 היא השוותה בריצת 400 מטר את שיא העולם שנקבע כחודש וחצי לפני כן על ידי מרלן מתיוס מאוסטרליה בתוצאה של 57.0 שניות. שיא זה החזיק מעמד שמונה ימים ונשבר על ידי ננסי בויל אוסטרליה (56.3 שניות)
ביוגרפיה > 1962

במשחקי חבר העמים שנערכו בפרת', מערב אוסטרליה ב-1 בדצמבר זכתה במדליית כסף בריצת 880 יארד בתוצאה של 2:05.7 דקות, אחרי דיקסי וויליס מאוסטרליה שקבעה שיא משחקים חדש של 2:03.7 דקות ולפני ג'וי ג'ורדן מאנגליה (2:05.9 דקות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפרת' ב-8 בדצמבר היא קבעה בריצת מייל שיא עולם חדש של 4:41.4 דקות, שיפור לשיא בן 7 השנים של דיאן לת'ר מהממלכה המאוחדת (4:45.0). שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי אן סמית' מהממלכה המאוחדת (4:39.2 דקות). במהלך ריצת המייל היא קבעה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש נוסף של 4:19.0 דקות, שיפור לשיא העולם בן 5 השנים של דיאן לת'ר (4:29.7 דקות). שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי אן סמית' (4:17.3 דקות).
ביוגרפיה > 1964 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו, זכתה במדליית ארד בריצת 800 מרט בתוצאה של 2:02.8 דקות, אחרי אן פקר מהממלכה המאוחדת שקבעה שיא עולם חדש של 2:01.1 דקות ומריוון דופורר מצרפת (2:01.9 דקות)
ביוגרפיה > 1966

במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה, היא מעדה לפני קו הסיום בעת שהובילה בריצת 880 יארד, והחמיצה את המדליה.
חיים אישיים

צ'מברלין חייתה כל חייה בפרוור דרום ניו ברייטון שבכרייסטצ'רץ'. לאחר פטירתו של ארל וולס ב-2021, הייתה המדליסטית האחרונה ששרדה מהמשחקים האולימפיים של טוקיו 1964. היא נפטרה בקרייסטצ'רץ' ב-5 בנובמבר 2024, בגיל 88.
תארים והישגים

בשנת 1995 נכנסה להיכל התהילה של הספורט בניו זילנד.
בשנת 2003, הוענק לצ'מברלין תואר חברת מסדר ההצטיינות של ניו זילנד, על תרומתה לאתלטיקה.
הנצחה

רחוב צ'מברלין בפרוור צ'רטוול בעיר המילטון נקרא על שמה.
הערות שוליים

↑  Marise Chamberlain mourned: NZ's only female track Olympic Games medallist dies, aged 88, www.stuff.co.nz
↑  The Queen's Birthday Honours List 2003 | Department of the Prime Minister and Cabinet (DPMC), www.dpmc.govt.nz, ‏2003-06-02 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14420458
יואב נאמן

יואב נאמן (נולד ב-6 בינואר 1980) היה בעברו שחקן כדוריד ישראלי, הוא שימש כקפטן בקבוצת מכבי ראשון לציון (כדוריד), שימש בעבר גם כקפטן נבחרת ישראל בכדוריד, נאמן שיחק בעמדת בעמדת שוטר ימין. נאמן שיחק 23 עונות במדי מכבי ראשון לציון (כדוריד).
קריירה

נאמן שיחק במחלקת הנוער של מכבי ראשון לציון, ובשנת 1997 כשהוא בן 17 בלבד, עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 2004 מונה נאמן לקפטן הקבוצה, תפקיד אותו הוא ממלא עד היום. בעונת 2014/15 בעקבות ריב עם המאמן ג'ו מתתיה, יואב סיכם את תנאיו במכבי תל אביב, אך הנהלת מכבי ראשון לציון החליטה לפטר את המאמן ולהביא במקומו את גלעד מאור שזכה עם המועדון ב-11 שנים ב-7 אליפויות, ו-5 גביעים. בעקבות כך נאמן ביטל את מעברו למכבי תל אביב, ונשאר בקבוצת נעוריו מכבי ראשון לציון. יואב מעולם לא עזב את מכבי ראשון לציון (כדוריד).
יואב היה קפטן נבחרת ישראל בכדוריד במשך שנים רבות, השתתף ב-64 משחקים, וכבש 157 שערים.
בסוף עונת 2019/20 הודיע נאמן על פרישה.
ב-7 ביוני 2021 נערך טקס פרידה עבור נאמן כחלק מהמשחק השני בסדרת הגמר נגד הפועל ראשון לציון (כדוריד).