stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המדרגות
ביוגרפיה

שני חברי הלהקה נפגשו בשנת 1989 בזמן שהיו בתהליך של חזרה בתשובה. באלבומם הראשון ("בפתח הדלת") אשר יצא בשנת 2000 ישנם אזכורים לחיפוש הפנימי שהם עברו בחייהם הפרטיים.[דרוש מקור] את האלבום הראשון הפיקו השניים באולפן ביתי בעל שני ערוצי הקלטה בלבד, עובדה שהאטה את קצב הקלטת האלבום וגרמה לפער של כשנה ביו צאתו של הסינגל הראשון לבין שחרורו של האלבום. זמן העבודה הכולל על האלבום ארך 3 שנים.[דרוש מקור] אלבומם השני ("מעיין חיים") הוקלט באולפן מקצועי עם ציוד הקלטה מתקדם.[דרוש מקור] את האלבום השלישי ("שואף") הם הוציאו בחברת התו השמיני. האלבום השלישי שונה במקצת מהאלבומים הראשונים, מכיוון שהוא כולל פחות מילים מקוריות, ויותר פיוטים מתקופות שונות. אלבומם הרביעי ("עץ") הוא אלבום אוסף אשר כולל את מיטב עבודתם משלושת האלבומים הקודמים וכולל שני שירים חדשים.
הוד ואילן הם תלמידים של ימימה אביטל וגם אחרי שנפטרה ממשיכים להשתייך לקבוצות שלומדות בדרכה עם אמנים אחרים ובהם אברי גלעד ועוד.[דרוש מקור]
בעונה השנייה של הסדרה סרוגים מנסה אחת הגיבורות להפיק את עטיפת הדיסק החדש שלהם, הפרק מלווה בשירים של הלהקה אך הם לא מופיעים בו בעצמם. שירים של הלהקה מופיעים כשיר סיום הפרק גם בעונות האחרות של סרוגים.[דרוש מקור]
אחד הדברים שמייחדים את הלהקה היא שימוש במגוון רחב של כלים ייחודיים בשיריהם דוגמת: מלודיקה, חצוצרה, טנבור ושופר.
בשנת 2012 יצא לאור האלבום "הלב הרוח והנשמה" על פי שיריו של רבי אברהם אבן עזרא.
הערות שוליים

↑  יאיר פלד, ממדרגה למדרגה, לרגל הוצאת דיסק האוסף, באתר כיפה, 25 במרץ 2010 

מיכל הוכברג, עץ החיים: מופע ואלבום אוסף ל"המדרגות", באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 654a4d43-7f0a-42b1-a803-b320209418ac
המארטומה

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D006222
 סיווגים
 ICD-10:  Q85.9 
 
המארטומה (באנגלית: Hamartoma) היא מום שפיר, מקומי ברובו של תאים הדומה לניאופלזיה של רקמה מקומית, אך נובע בדרך כלל מצמיחת יתר של מספר תאים חריגים, עם בסיס במצב גנטי מערכתי, ולא גידול שמקורו בגידול יחיד. תא מוטציה (מונוקלונליות), כפי שבדרך כלל מגדיר ניאופלזיה/גידול שפירים. למרות זאת, נמצאות בהרבה המארטומות סטיות כרומוזומליות משובטיות הנרכשות באמצעות מוטציות סומאטיות ועל בסיס זה המונח המרטומה נחשב לעיתים לשם נרדף לניאופלזיה. המארטומות הן בהגדרה שפירות, גדלות לאט או מגבילות את עצמן, אם כי המצב הבסיסי עדיין עשוי להוביל את האדם לממאירות .
המארטומות נגרמות בדרך כלל מתסמונת גנטית המשפיעה על מחזור ההתפתחות של כל התאים או לפחות מספר תאים. רבים מהמצבים הללו מסווגים כתסמונות גדילת יתר או תסמונות סרטן. המארטומות מתרחשות בחלקים רבים ושונים בגוף והן לרוב אינצידנטלומה אסימפטומטית (שלא התגלו עד שהן נמצאות במקרה במחקר הדמיה שהושג מסיבה אחרת). בנוסף, ההגדרה של המארטומה לעומת ניאופלזיה שפירה לרוב אינה ברורה, מכיוון ששני הנגעים יכולים להיות משובטים. נגעים כגון אדנומות, ציסטות התפתחותיות, המנגיומות, לימפנגיומות ורבדומיומות בתוך הכליות, הריאות או הלבלב מתפרשים על ידי מומחים מסוימים כהמרטומות בעוד שאחרים רואים בהם ניאופלזמה אמיתית. יתרה מכך, למרות שהמרטומות מראות היסטולוגיה שפירה, קיים סיכון לכמה סיבוכים נדירים אך מסכני חיים כגון אלו שנמצאו בנוירופיברומטוזיס מסוג I וטרשת שחפת .
זה שונה מכוריסטומה, צורה קרובה של הטרוטופיה .  ניתן להבדיל בין השניים באופן הבא: המרטומה היא עודף של רקמה תקינה במצב תקין (כגון כתם לידה על העור), בעוד שכוריסטומה היא עודף של רקמה במצב לא תקין (למשל, רקמת לבלב בתריסריון ).   המונח המארטומה הוא מיוונית ἁμαρτία, hamartia ("שגיאה"), והוצג על ידי DPG אלברכט ב-1904.
גורמים

המארטומות נגרמות מהיווצרות לא תקינה ברקמה תקינה ויכולות להתרחש באופן ספונטני או כתוצאה מהפרעה בסיסית. המארטומות הן ככל הנראה תוצאה של טעות התפתחותית ויכולות להתבטא במספר מקומות. התפתחות המארטומות נקשרת גם לגנים מסוימים כגון SMAD4, PTEN, STK1 ו-BMPR1A.
הפרעות הקשורות להמארטומה כוללות כאמאר טרשת גבשושית, תסמונת קאודן (Cowden syndrome), Multiple hamartoma syndrome, המארטומה ותסמונת פוץ-ג'הרס (Peutz–Jeghers syndrome)
אבחון > סוגים > ריאה

כ-5-8% מכלל גושי הריאה הבודדים וכ-75% מכלל גידולי הריאות השפירים, הם המארטומות. הם נובעים כמעט תמיד מרקמת חיבור ובדרך כלל נוצרים מתאי סחוס, רקמת חיבור ותאי שומן, אם כי הם עשויים לכלול סוגים רבים אחרים של תאים. רובם הגדול נוצר ברקמת החיבור בחלק החיצוני של הריאות, אם כי כ-10% נוצרים עמוק בבטנות סמפונות. הם יכולים להיות מדאיגים, במיוחד אם הם נמצאים עמוק בתוך הריאה, מכיוון שלעיתים קשה לעשות את ההבחנה החשובה בין חמארטומה לביןסרטין הריאה. צילום רנטגן לרוב לא יספק אבחנה סופית, ואפילו בדיקת CT עשויה להיות לא מספקת אם להמארטומה חסרים תאי הסחוס והשומן האופייניים. להמרטומות ריאות עשויות להיות הסתיידויות דמויות פופקורן בצילום חזה או בטומוגרפיה ממוחשבת (סריקת CT).
המארטומות ברֵיאות שכיחות יותר בקרב גברים מאשר בנשים, ועשויות להוות קשיים נוספים אצל מעשנים.
אבחון > סוגים > לב

רבדומיומות לבביות הן המרטומות המורכבות ממיוציטים לבביים (תאי שריר, הידועים בדרך כלל בשם מיוציטים, הם התאים המרכיבים את רקמת השריר) שהשתנו המכילים חלוליות גדולות וגליקוגן. הם הגידול השכיח ביותר של הלב בילדים ותינוקות. קיים קשר חזק בין רבדומיומות לבביות וטרשת גבשושית (המאופיינת בהמרטומות של מערכת העצבים המרכזית, הכליות והעור, כמו גם ציסטות בלבלב); 25-50% מהחולים עם רבדומיומה לבבית יסבלו מטרשת גבשושית, ועד 100% מהחולים עם טרשת גבשושית יסבלו מסות לב על ידי אקוקרדיוגרפיה. התסמינים תלויים בגודל הגידול, מיקומו ביחס למערכת ההולכה, והאם הוא חוסם את זרימת הדם או לא. התסמינים הם בדרך כלל מאי ספיקת לב.
אבחון > סוגים > היפותלמוס

אחת ההמארטומות המטרידות ביותר מתרחשת על ההיפותלמוס. בניגוד לרוב הגידולים הללו, המארטומה היפותלמומית היא סימפטומטית; לרוב גורמת להתקפים ג'לאסטיים, ויכולה לגרום לבעיות ראייה, התקפים אחרים ועוד. התסמינים מתחילים בדרך כלל בינקות המוקדמת והם מתקדמים, לעיתים קרובות לתוך מוגבלות קוגניטיבית ו/או תפקודית כללית. יתרה מכך, כריתה בדרך כלל קשה, מכיוון שהגידולים על פי רוב צמודים לעצב הראייה או אפילו שזורים בו. התסמינים נוטים להיות עמידים בפני בקרה רפואית; עם זאת, טכניקות כירורגיות משתפרות ויכולות לגרום לשיפור עצום בפרוגנוזה.
פרוגנוזה

המארטומות, למרות שהן שפירות בדרך כלל, יכול לגרום לבעיות בשל מיקומם. לדוגמה, כאשר הם ממוקמים על העור, במיוחד על הפנים או הצוואר, הם יכולים להיות מאוד מעוותים. דווחו מקרים של המארטומות בגודל של תפוז קטן. הם עלולים לחסום כמעט כל איבר בגוף, כגון המעי הגס, העין וכו'. הם עשויים במיוחד לגרום לבעיות בריאותיות גדולות כאשר הם ממוקמים בהיפותלמוס, בכליות, בשפתיים או בטחול. ניתן להסיר אותן בניתוח במידת הצורך, ואין סיכוי שיחזרו. הפרוגנוזה תהיה תלויה במיקום ובגודל של הנגע, כמו גם בבריאות הכללית של המטופל.
ראו גם

המארטיה (מונח רפואי)
רשימת מצבי עור
הערות שוליים

1 2  "Hamartoma definition". Taber's Medical Dictionary. אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2008. נבדק ב-2008-09-25. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Batsakis JG (1984-01-01). "Pathology consultation. Nomenclature of developmental tumors". The Annals of Otology, Rhinology, and Laryngology. 93 (1 Pt 1): 98–99. doi:10.1177/000348948409300122. PMID 6703601.
↑  Kumar V, Abbas AK, Fausto N, Aster JC. Robbin's Pathologic Basis of Disease (9th ed.). Elsevier Health Sciences. p. 481. ISBN 978-0-323-29639-7.
↑  Lee KH, Roland PS (2013). "Heterotopias, Teratoma, and Choristoma". Encyclopedia of Otolaryngology, Head and Neck Surgery. pp. 1179–1183. doi:10.1007/978-3-642-23499-6_642. ISBN 978-3-642-23498-9.
↑  Jorquera JP, Rubio-Palau J, Cazalla AA, Rodríguez-Carunchio L (2016). "Choristoma: A rare congenital tumor of the tongue". Annals of Maxillofacial Surgery. 6 (2): 311–313. doi:10.4103/2231-0746.200342. PMC 5343649. PMID 28299279.
↑  Goswamy M, Tabasum S, Kudva P, Gupta S (בינואר 2012). "Osseous choristoma of the periodontium". Journal of Indian Society of Periodontology. 16 (1): 120–122. doi:10.4103/0972-124X.94619. PMC 3357020. PMID 22628977. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Ali, Syed Awab; Mulita, Francesk (14 במרץ 2023). "Hamartoma". StatPearls Publishing. PMID 32965969. נבדק ב-10 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  De Cicco C, Bellomi M, Bartolomei M, Carbone G, Pelosi G, Veronesi G,  et al. (בדצמבר 2008). "Imaging of lung hamartomas by multidetector computed tomography and positron emission tomography". The Annals of Thoracic Surgery. 86 (6): 1769–1772. doi:10.1016/j.athoracsur.2008.08.033. PMID 19021972. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Hypothalmic Hamartoma". Barrow Neurological Institute. אורכב מ-המקור ב-2015-09-21. נבדק ב-2013-01-09.
↑  "Dermatology Images". Dermatology Image Atlas. אורכב מ-המקור ב-2006-05-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4259643-9 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המארטומה".
המארטומה פרנכימלית של הריאה. ההמארטומה מציגה מראה צהוב ולבן מגוון, התואם בהתאמה לשומן ולסחוס.
החנות ברחוב הראשי

| --- | --- |

 בימוי:  יאן קדר, אלמר קלוס 
 תסריט:  לדיסלב גרוסמן יאן קדר אלמר קלוס ע"פ ספרו של לדיסלב גרוסמן
 עריכה:  Jaromír Janáček 
 שחקנים ראשיים:  אידה קמינסקה יוזף קרונר
 מוזיקה:  זדנייק לישקה 
 צילום:  ולדימיר נובוטני 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 חברת הפקה:  Barrandov Studios 
 חברה מפיצה:  מוקפ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוקטובר 1965
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  סלובקית יידיש
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 פרסים:  פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר  פרס מעגל מבקרי הקולנוע של ניו יורק לסרט הזר  פרס לוח הזהב (אלמר קלוס, יאן קדר) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החנות ברחוב הראשי (במקור: Obchod na korze) הוא סרט צ'כוסלובקי מ-1965 בבימויים של צמד הבמאים יאן קדר ואלמר קלוס, על פי רומן קצר מאת לדיסלב גרוסמן שגם השתתף בכתיבת התסריט. הסרט עוסק בעלייתו של הנאציזם בצ'כוסלובקיה דרך סיפורם של נגר פשוט ואלמנה יהודיה קשישה שחנותה הועברה לבעלותו של הנגר, במסגרת תהליך האריזציה. הסרט העניק לצ'כוסלובקיה את זכייתה הראשונה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. שייך לגל החדש בקולנוע הצ'כוסלובקי.
עלילה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם עליית הנאציזם בעיירה סלובקית בה מתגורר הנגר טונו ברטקו, אדם פשוט ונוח לבריות, מקבל טונו בעלות על חנות כלי תפירה ברחוב הראשי של העיירה, במסגרת תהליך האריזציה. החנות השתייכה עד כה לרוזלי לאוטמן, אלמנה יהודייה קשישה וחרשת-למחצה, שלכאורה מנותקת מן העולם החיצוני ואינה מבינה את הסבריו של ברטקו על מצבה החדש. ידידו של טונו, אימריך קוצ'אר, הוא מתנגד מוצהר לאריזציה. הוא מסביר לטונו כי החנות אינה רווחית וכי גברת לאוטמן מתקיימת מתרומות. הקהילה היהודית מציעה לטונו תשלום קבוע כדי שלא יוותר על החנות, במטרה להגן על גברת לאוטמן מפני השתלטותו על החנות של אדם אחר שאינו נוח לבריות כמו טונו. טונו מסכים להצעה וגורם לגברת לאוטמן להאמין שהוא בן דודה שהגיע על מנת לסייע לה בעבודתה. בעוד מערכת היחסים בין השניים מתפתחת, אשתו של טונו מזהירה אותו כל העת מפני ערמומיותה של הקשישה.
כאשר רשויות החוק אוספות את כל יהודי העיירה לשם גירושם, טונו מוצא עצמו נקרע בין תיעובו כלפי משמר הלינקה והנאצים, לבין ההכרח להסגיר את גברת לאוטמן על מנת להגן על עצמו. כאשר גברת לאוטמן מבינה שמדובר בסוג של פוגרום היא נבהלת. עם התקרבותם של שוטרים אל הבית, טונו דוחף אותה בכוח לתוך ארון כדי להחביא אותה. הדחיפה גורמת למותה, דבר שממוטט את טונו רגשית וגורם לו להתאבד בתליה. הסרט מסתיים בסצנה סוריאליסטית בה נפתחת דלת החנות אל הרחוב הראשי, שם טונו וגברת לאוטמן צועדים יחד בצעדי ריקוד באור יום בהיר ובבגדים נאים, לצלילי נגינתה של להקה המנגנת עבורם.
כתיבה והפקה

אחד מבמאי הסרט, יאן קדר, הוא יהודי סלובקי שבמהלך השואה היה עצור במחנה עבודה. קדר וקלוס התרשמו לטובה מגישתו הטרגית-קומית והאנושית של סיפורו הקצר של גרוסמן, שבמקור נקרא "המלכודת", והחליטו לעבד אותו לסרט. גרוסמן כתב את התסריט בצ'כית, השפה בה נכתב גם הספר ב-1962, והבמאים עיבדו אותו לתסריט צילומים במשותף עם גרוסמן תוך תרגומו לסלובקית. העלילה רצופה בהומור, גם במצבים הטרגיים ביותר של הסרט (במיוחד על רקע חוסר ההבנה השורר בין שתי הדמויות הראשיות), אך היוצרים הקפידו על כך שהצופה יבין תמיד שחיי אדם מונחים על כף המאזניים.
הסרט עוסק בשואה דרך הטרגדיות הפרטיות של שתי הדמויות הראשיות. קדר אמר על כך כי השחזור הקולנועי המושלם ביותר של מצב כלשהו, אינו מסוגל לעלות על סרט העוסק בפשיזם דרך הטרגדיה של אדם יחיד. הוא הביא כדוגמה לגישה זו את דבריו של הסופר הסלובקי לדיסלב מניצ'קו על משפט אייכמן: מניצ'קו הסיק כי עבורו, "המפתח להבנה" נעוץ בגורלם של היהודים אותם הכיר באופן אישי, ולא במספר המדויק של האנשים שאייכמן גרם למותם במישרין או בעקיפין.
הסרט צולם בעיירה הסלובקית סבינוב, שהתאימה לסרט משום שלא עברה שינויים רבים מאז התקופה שלפני היווצרות צ'כוסלובקיה. הבמאים עיצבו את העיירה כך שתתאים לתקופה בה מתרחשת עלילת הסרט. הבמאים נתקלו בקשיים למצוא שחקנית צ'כוסלובקית שתגלם את דמותה המורכבת של רוזלי לאוטמן. לבסוף הם החליטו ללהק לתפקיד את אידה קמינסקה, שחקנית יהודיה פולניה בעלת ניסיון משחק רב. קדר טען כי קמינסקה שיחקה מתוך ניסיון אישי.
לדיסלב גרוסמן אמר על כתיבתו של הספר: "אנחנו היהודים ידענו תמיד לבטא את אסונותינו בבדיחות, בדמעות המהולות בצחוק... אני רואה גם את החיים עצמם בבחינת טראגי-קומדיה - אין הם טרגדיה צרופה וודאי שאין הם בבחינת קומדיה...".
תגובות

המבקר זאב רב-נוף טען שעלילת הסרט מזכירה אגדות עממיות הנוטות להפרזה ולחוסר-היגיון ובכך אינה מתאימה לנושא רציני כמו השואה, ושסגנונו האמנותי של הסרט הוא לעיתים קרובות מיושן ומזכיר את הסרטים ההוליוודיים הרגשניים שיצאו שלושים שנה לפניו. הוא שיבח את משחקם של קרונר וקמינסקה וסיים את ביקורתו במילים "כבר אמרתי כי 'החנות ברחוב הראשי' הוא כישלון, אך הלוואי שנהיה גם אנחנו מסוגלים לכשלונות כאלה...".
פרסים ומועמדויות > פרסים

פרס אוסקר - הסרט הזר הטוב ביותר
פסטיבל קאן - ציון לשבח על משחק (יוזף קרונר ואידה קמינסקה)
פרס מעגל המבקרים של ניו יורק - הסרט הזר הטוב ביותר
פרס מעגל המבקרים של קנזס סיטי - הסרט הזר הטוב ביותר
פסטיבל פילסן - פרס חביב הקהל (יאן קדר)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פסטיבל קאן - פרס דקל הזהב (יאן קדר ואלמר קלוס)
פרס אוסקר - השחקנית הטובה ביותר (אידה קמינסקה)
פרס גלובוס הזהב - השחקנית הטובה ביותר - דרמה (אידה קמינסקה)
הערות שוליים

↑  יאן קדר, החנות ברחוב הראשי: לא ששת המיליונים, כי אם האחד, באתר "קריטריון" (באנגלית)
↑  ישראל נוימן, ראיון מיוחד עם לדיסלב גרוסמן: חתן "אוסקר" הצ'כוסלובקי משלים את "הכלה" בארץ, דבר, 8 באוקטובר 1968
↑  זאב רב-נוף, בעיה מצפונית, דבר, 22 באוקטובר 1965
| פרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1955 (לשם כבוד) | מצחצחי הנעליים (1947) • מר וינסנט (1948) • גונבי האופניים (1949) • מעבר לחומות (1950) • רשומון (1951) • משחקים אסורים (1952) • (לא הוענק פרס) (1953) • השער לגיהנום (1954) • מיאמוטו מוסאשי (1955) |  |
| 1956‏-1960 | לה סטרדה (1956) • לילות כביריה (1957) • זה הדוד שלי (1958) • אורפאו נגרו (1959) • מעיין הבתולים (1960) |  |
| 1961‏-1980 | מבעד לזכוכית האפלה (1961) • רק בימי ראשון (1962) • שמונה וחצי (1963) • אתמול היום ומחר (1964) • החנות ברחוב הראשי (1965) • גבר ואישה (1966) • רכבות נשמרות היטב (1967) • מלחמה ושלום (1968) • Z‏ (1969) • חקירתו של אזרח העומד מעל לכל חשד (1970) • הגן של פינצי קונטיני (1971) • סוד הקסם הבורגני (1972) • לילה אמריקאי (1973) • זיכרונות (1974) • שומר היערות (1975) • שחור ולבן בצבעים (1976) • כל החיים לפניו (1977) • הכינו את הממחטות (1978) • תוף הפח (1979) • מוסקבה אינה מאמינה בדמעות (1980) |  |
| 1981‏-2000 | מפיסטו (1981) • לאהוב מחדש (1982) • פאני ואלכסנדר (1983) • מהלכים מסוכנים (1984) • הסיפור האמיתי (1985) • התנקשות (1986) • החגיגה של באבט (1987) • פלה הכובש (1988) • סינמה פרדיסו (1989) • מסע של תקווה (1990) • מדיטראנו (1991) • הודו-סין (1992) • הפיתוי היפה ביותר של חיי (1993) • שמש בוגדנית (1994) • שושלת אנטוניה (1995) • קוליה (1996) • שאלה של אופי (1997) • החיים יפים (1998) • הכל אודות אמא (1999) • נמר, דרקון (2000) |  |
| 2001‏-2020 | שטח הפקר (2001) • אי שם באפריקה (2002) • שיחות נפש (2003) • הים שבפנים (2004) • צוצי (2005) • חיים של אחרים (2006) • הזייפנים (2007) • פרידות (2008) • הסוד בעיניהם (2009) • בעולם טוב יותר (2010) • פרידה (2011) • אהבה (2012) • יפה לנצח (2013) • אידה (2014) • הבן של שאול (2015) • הסוכן (2016) • אישה פנטסטית (2017) • רומא (2018) • פרזיטים (2019) • עוד סיבוב (2020) |  |
| 2021-היום | הנהגת של מר יוסוקה (2021) • במערב אין כל חדש (2022) • אזור העניין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4600469-5  VIAF: 198558134   WorldCat (עם VIAF): 198558134
היום הארוך ביותר (סרט, 1962)

| --- | --- |
כרזת הסרט היום הארוך ביותר
כרזת הסרט היום הארוך ביותר
 מבוסס על:  "היום הארוך ביותר" מאת קורנליוס ראיין
 בימוי:  קן אנאקין, דריל זאנוק, ברנרד ויקי, Gerd Oswald 
 הופק בידי:  דריל זאנוק 
 תסריט:  רומן גארי, דייוויד פורסל, נואל קאוורד, ג'יימס ג'ונס, קורנליוס ראיין, ג'ק סדון 
 עריכה:  סמואל ביטלי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון ויין רוברט מיצ'ם  ריצ'רד ברטון קורט יורגנס הנרי פונדה אדי אלברט אדמונד או'בראיין קנת מור סאל מינאו
 מוזיקה:  מוריס ז'אר (פסקול) פול אנקה (שיר הנושא)
 צילום:  ז'אן בורגואה, ולטר ווטיץ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בספטמבר 1962 
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית, גרמנית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט היסטורי, סרט פעולה 
 תקציב:  7,750,000‏$
 הכנסות:  50,100,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   longestday
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (ז'אן בורגואה, ולטר ווטיץ)  פרס האוסקר לאפקטים מיוחדים (רוברט מק'דונלד, Jacques Maumont)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
היום הארוך ביותר (באנגלית: The Longest Day) הוא סרט מלחמה אפי רחב ממדים ועטור ב-42 כוכבי קולנוע בהפקת דאריל זאנוק מחברת פוקס המאה ה-20.
סקירה כללית

הסרט מתאר את היום הראשון של הפלישה לנורמנדי במלחמת העולם השנייה ב-6 ביוני 1944. הוא מבוסס על הספר היום הארוך ביותר של הסופר האירי קורנליוס ראיין (1959). ראיין כתב גם את התסריט העיקרי ודיאלוגים נוספים נכתבו על ידי רומן גארי, ג'יימס ג'ונס, ג'ק סדון ודייוויד פרסל. בסרט משתתפים שחקנים בריטיים ואמריקאיים המדברים באנגלית, גרמנים המדברים בגרמנית וצרפתים המדברים בצרפתית.
זאנוק קנה את זכויות ההסרטה מראיין במחיר 175,000 דולר. פרט להיותו המפיק הוא היה הבמאי האחראי אבל העדיף לתת את תפקיד הבימוי לבמאים אחרים. קן אנאקין ביים את השחקנים הבריטים והצרפתים, אנדרו מרטון, את האמריקאים וברנרד ויקי את הגרמנים.
את פסקול הסרט הלחין מוריס ז'אר, את שיר הנושא "היום הארוך ביותר" כתב פול אנקה שהשתתף בסרט בתפקיד קטן של לוחם.
הסרט שצולם בשחור-לבן הצליח מאוד והפך לשובר קופות. הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - שחור-לבן ובפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר. כן היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ופרס אוסקר על העיצוב האמנותי, שחור-לבן.
זאנוק העסיק יועצים שהשתתפו ביום הפלישה כמו גינתר בלומנטריט שהיה ראש המטה של רונדשטט, ג'יימס גאווין שהיה מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82, לורד לובאט שהיה מפקד הקומנדו הבריטי, פייר קניג שפיקד על כוחות צרפת החופשית בפלישה ועוד.
בסרט משתתפים אלפי ניצבים בתור לוחמים. כלי השיט והנחתות סופקו על ידי הצי השישי של ארצות הברית. הנחיתה עצמה צולמה בחוף קורסיקה.
תקציר העלילה

הסרט מצולם כדוקו-דרמה. הוא מראה את חיילי בעלות הברית במחנותיהם בבריטניה וברצונם לצאת כבר לפעולה, את המפקדים ובראשם גנרל דווייט אייזנהאואר המהסס לצאת לפעולה בגלל מזג האוויר. בצרפת הוא מתאר את אנשי המחתרת הצרפתית המתחילים בפעולות חבלה של ניתוק קווי טלפון ופיצוץ מסילות ברזל ואת הגנרלים הגרמנים שבראשם רונדשטט שמשוכנע שהפלישה תהיה בפה דה קאלה ולא בנורמנדי.
בתחילת הסרט מבקר גנרל ארווין רומל בביצורי החומה האטלנטית בנורמנדי ומתבונן בחיילים הבונים את המכשולים על החוף. לפני סיום ביקורו הוא אומר לחיילים ולקצינים הגרמנים:
"24 השעות הראשונות יהיו החשובות ביותר... גורל גרמניה ייקבע על פי התוצאה... לבעלות הברית כמו גם לגרמניה, יהיה זה 'היום הארוך ביותר'"
בסרט יש שחזור של הפעולות שקדמו לנחיתה: הצנחת בובות צנחנים כדי להטעות את הגרמנים, הצנחת צנחנים על העיירה סנט מר אגליז כאשר אחד הצנחנים, טוראי ג'ון סטיל (רד באטנס) נתלה עם מצנחו על הכנסייה למשך כל הקרב וכמעט מתחרש מצלצולי הפעמונים, הנחתת כוחות בריטיים בדאונים לכיבוש גשר פגסוס מעל נהר אורן בפיקודו של מייג'ור ג'ון הווארד (ריצ'רד טוד, שהשתתף כקצין בפלישה לנורמנדי).
הסצנה הגדולה בסרט היא שחזור של הפלישה עם קרב פואנט דו אוק שם טפסו הלוחמים על הצוק בעזרת סולמות וחבלים וסבלו אבדות כבדות והקרב הקשה בחוף אומהה שהוכרע לבסוף בזכות הפריצה של בריגדיר גנרל נורמן קוטה (רוברט מיצ'ם). הסרט מסתיים כשקוטה אוסף את כוחותיו לאחר הקרב הקשה ומניע אותם לתוך צרפת.
שחקנים ודמויות עיקריות

| שם השחקן/נית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון ויין | לויטננט קולונל בנג'מין ונדרוורט | מפקד רגימנט הצנחנים ה-505 |
| קורט יורגנס | גינתר בלומנטריט | ראש מטה החזית המערבית |
| רוברט מיצ'ם | בריגדיר גנרל נורמן קוטה | סגן מפקד הדיוויזיה ה-29 |
| ריצ'רד ברטון | דייוויד קמפבל | קצין תעופה בחיל האוויר המלכותי |
| הנרי פונדה | בריגדיר גנרל תאודור רוזוולט, הבן | סגן מפקד הדיוויזיה ה-4 |
| אדי אלברט | קולונל תומפסון | הדיוויזיה ה-29 |
| רד באטנס | טוראי ג'ון סטיל | צנחן ברגימנט הצנחנים ה-505 |
| אדמונד או'בראיין | מייגור גנרל ריימונד בארטון | מפקד הדיוויזיה ה-4 |
| סאל מינאו | טוראי מרטיני | הדיוויזיה המוטסת ה-82 |
| שון קונרי | טוראי פלאנאגן | הדיוויזיה ה-3 |
| קנת' מור | סרן קולין מוד | הצי המלכותי הבריטי, Beachmaster בחוף "יונו" |
| בורביל | אלפונס לנוקס | ראש עיריית Colleville-sur-Mer |
| סטיוארט ויטמן | לוטננט שין | צנחן ברגימנט הצנחנים ה-505 |
| רוברט ראיין | גנרל ג'יימס גאווין | מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 |
| ריצ'רד טוד | מייג'ור ג'ון הווארד | מפקד פלוגת חי"ר בריטית |
| פיטר לופורד | סיימון פרייזר, לורד לובאט ה-15 | מפקד פלוגת חי"ר בריטית |
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל‏, גם 75 שנים ליום הארוך ההוא בנורמנדי - יש לנו עדיין מה ללמוד, באתר וואלה, 6 ביוני 2019.
המארה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שכונה, גיי וילג' 
 מיקום:  הרובע השלישי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 קואורדינטות:  48°51′36″N 2°21′39″E﻿ / ﻿48.86°N 2.3608333333333°E﻿ / 48.86; 2.3608333333333
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) המארה(למפת פריז רגילה) המארה he
 
המָארֶה (Le Marais, משמעות השם בצרפתית - "הבִּצָּה") הוא אזור בפריז, צרפת, שהיה בעברו הרובע היהודי ומעוז הבורגנות, וידוע כיום בעיקר הודות לחיי הלילה הערים של הקהילה ההומוסקסואלית שמתנהלים בו. המארה שוכן על הרבעים (arrondissement) השלישי והרביעי של פריז, שבגדה הימנית (Rive Droite) של העיר, כשהוא תחום ברחוב הטמפל ("רי די טאמפל") (Rue du Temple) במערב, שדרות בומרשה (Boulevard Beaumarchais) במזרח ורחוב ברטן (Rue de Bretagne) בצפון.
אוטל דה סן ברובע המארה שבפריז
שרידי החומה שבנה פיליפ אוגוסט באזור המארה בפריז
כיכר דה ווז' שבמארה
היסטוריה > מהשבחת הקרקע ועד לפיתוח

במאה ה-12 ניקה מסדר אבירי המקדש (Ordre du Temple) את אזור הביצות שמצפון לביצורים שבנה המלך פיליפ אוגוסט. מהמאה ה-16, ובמיוחד לאחר בניית הכיכר המלכותית (Place Royale) על ידי המלך אנרי הרביעי בשנת 1605 (שמה שונה אחר-כך לפלאס דה ווז'), הפך המארה לאזור המגורים האופנתי ביותר בפריז, ולרובע נהרו בני האריסטוקרטיה והחלו לבנות בו אחוזות מגורים (אוֹטֶל פָּרטיקוּליֶיה) מפוארות.
היסטוריה > רובע האצולה

במאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה התגוררו ברובע זה בני האצולה, שהלכו יחדיו למיסה בכנסיית סן-לואי הסמוכה (כיום שמה הוא כנסיית סן פול סן לואי).
מאדאם דה סבינייה, אשר התגוררה באוטל קרנוולה שבמארה, הלכה אף היא בקביעות למיסה בכנסייה כדי להקשיב לדרשותיו המפורסמות של האב לואי בורדלו (Louis Bourdaloue). במקום ניתן היה לשמוע מוזיקה פרי עטם של גדולי המלחינים הצרפתים בני התקופה: מארק אנטואן שרפנטייה, אנדרה קמפרה (André Campra), ז'אן-פיליפ ראמו ולואי מרשן (Louis Marchand).
היסטוריה > סוחרים ובעלי מלאכה

לאחר עזיבת החצר המלכותית את פריז לטובת משכנה החדש שבורסאי, התדרדר האזור והוזנח. הבתים הפרטיים והחצרות עברו לידי בני המעמד הבינוני, פועלים, סוחרים ובעיקר בעלי מלאכה.
השיפוצים הגדולים של פריז, והשינויים האורבניים העמוקים בעקבותיהם, שהוביל במחצית המאה ה-19 הברון אוסמן, השפיעו אך מעט על אזור המארה. אי לכך, ניתן לראות היום באזור רחובות צרים באופן בלתי רגיל וסמטאות שאפיינו את פריז של טרום המהפכה. באזור ניצבים עדיין בתים מימי הביניים, כדוגמת הבית בכתובת 3 Rue Volta שברובע השלישי, אשר נבנה בשנת 1292 ונחשב לעתיק ביותר בעיר.
לקראת סוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 הפך האזור שסביב רחוב רוֹזְיֶיה (Rue des Rosiers) לביתם של יהודים רבים שהגיעו ממזרח אירופה, שפתחו שם תעשיית ביגוד מקומית. המארה הפך, לפיכך, ליעד מרכזי עבור הנאצים כששלטו בעיר בעת כיבוש צרפת. כיום קבועים מספר לוחות זיכרון בכניסה לכמה מבני ציבור, בתים ובתי-ספר, לציון זכרה של אותה תקופה.
היסטוריה > חזרה לאופנה

בשנת 1969 הפך שר התרבות של צרפת, הסופר אנדרה מאלרו, את המארה לאזור השימור הראשון של פריז, ותרם להפיכת המתחם לבית עבור מוזיאונים רבים, גלריות חשובות ואתרים היסטוריים שמורים. צו השימור אינו מאפשר לחנויות ולבתי העסק המתחלפים באזור לשנות את חזית הרחוב, וכך נוצרים שילובים קומיים כגון חנות נעליים שבחזיתה מתנוסס שלט של מאפיה.