stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הייסורים בגן
הערות שוליים

↑  הבשורה על-פי מתי, 26, 36-46.
↑  הבשורה על-פי לוקאס, 22, 44.
הייסורים בגן (בליני)
ישו בגת שמנים, ציור של היינריך הופמן
מלאך מנחם את ישו, ציור של קרל היינריך בלוך
הייסורים בגן מאת פייטרו פרוג'ינו
היסורים בגן בתבליט בכנסיית פטרוס בלוצרן
| חייו, מותו, ותחייתו של ישו |
| --- | --- | --- |
| ילדותו | הבשורה למרים • הביקור • הולדת ישו • סגידת הרועים • שלושת האמגושים • הבריחה למצרים • טבח החפים מפשע • ישו בין המורים |  |
| בגרותו | טבילת ישו • פיתויו של ישו • החתונה בקנה • הדרשה על ההר • הדרשה על המישור  • השומרוני הטוב • ההשתנות |  |
| השבוע הקדוש | הכניסה לירושלים • הסעודה האחרונה • הייסורים בגן • מאסרו של ישו • חקירת ישו בידי הסנהדרין • משפטו של ישו בפני פונטיוס פילאטוס • צליבת ישו |  |
| תחייתו | קבורת ישו • תחיית ישו • נס הדגים השני וההבטחה לפטרוס • הפגישה באמאוס • העלייה השמיימה • הביאה השנייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293557505171  LCCN: sh85070090 
חזית כנסיית כל העמים והפסיפס המתאר את הייסורים בגן
היינריך שנקר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1868 Vyshnivchyk, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 בינואר 1935 (בגיל 66) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 מקום קבורה:  New Jewish Cemetery 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
תמונת קברו של היינריך שנקר בבית הקברות המרכזי בווינה
היינריך שֶנקֶר (בגרמנית: Heinrich Schenker; ‏19 ביוני 1868 – 13 בינואר 1935) היה תאורטיקן מוזיקה ומלחין יהודי-אוסטרי, שהתפרסם בעיקר מניתוח מבני של יצירות.
קורות חיים

שנקר נולד בווישניווצ'יק (אנ') במחוז טרנופל שבגליציה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית ליוהאן שנקר וג'וליה, שניהם היו יהודים. שנקר היה החמישי מבין 6 אחים. בילדותו, נתגלה כישרונו המוזיקלי. בשלב מסוים עבר לווינה כדי ללמוד אצל אנטון ברוקנר. אחר כך, למד באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה. אחד מרעיונותיו המקוריים היה Tonicization, כלומר התייחסות להרמוניה רגעית (אקורד) כאל מרכז טונאלי. רעיון דומה אך בלתי-תלוי מצוי אצל ארנולד שנברג.
עם ממשיכי ומפתחי תורתו נמנים התאורטיקנים פליקס זלצר וקארל שכטר.
שנקר כמוזיקאי > מלחין

לאחר שסיים לימודי המשפטים באוניברסיטת וינה, התמסר שנקר במלואו למוזיקה. ההזדמנות הגדולה הראשונה שלו הייתה בזכות מקסימיליאן הארדן (אנ'), עורך כתב עט מפורסם, שפרסם את יצירותיו המוקדמות ביותר של שנקר. לאחר מכן הוצאו פרסומים בכתבי עת אחרים. ממכתבים ששרדו ב"ארכיון שנקר" עולה כי במהלך לימודיו לא הייתה לשנקר הכנסה והוא התקיים אך ורק בזכות כספים של תומכיו. הוא המשיך להתנהל כך לאחר סיום לימודיו. שנקר ראה את עצמו בעיקר כמלחין, וניסה להתחבב על תומכיו כאמצעי לקידום יצירותיו. כמה מכתבים מעידים על פגישותיו עם אדוארד הנסליק.
שנקר כמוזיקאי > תאורטיקן מוזיקה

לאחר שלא הצליח להשיג הכרה כמלחין וגם כמנצח, בשנת 1900 הוא העביר את התמקדותו יותר ויותר לבעיות בעריכה מוזיקלית ותורת המוזיקה. עם הזמן, שנקר ראה כיצד ההבנה המסורתית של מוזיקה הולכת ונעלמת וחש צורך לשנות את שיעורי המוזיקה והתיאוריה. כבר במאמרו משנת 1895 "Der Geist der musikalischen Technik" התייחס לשיבושים הנופלים במהדורות חדשות המתפרסמות ליצירות קיימות.
מספריו

Harmonielehre (הרמוניה), 1906
Kontrapunkt‏, 1910
הערות שוליים

↑   מלחין מהמאה ה–19 מרגיז את האמריקאים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267628305171  PLWABN: 9810549886005606  BIBSYS: 90237545  BNE: XX1093917  BnF: cb12178640w (data)  CANTIC: a10869505  CiNii: DA01794963  GND: 118607154  ISNI: 0000 0001 1022 7784  LCCN: n80015510  LNB: 000022195  MusicBrainz: dd36c41f-5c82-4c82-9a33-367892cf7771  NDL: 00825577  NKC: jn19990007566  NLA: 35479748  NLK: KAC202001627  NSK: 000400618  NTA: 069133174  RERO: 02-A003794795  SELIBR: 315203  SNAC: w6th8r7q  SUDOC: 030353785  Trove: 967995  VcBA: 495/167337  VIAF: 24644191   WorldCat (עם VIAF): 24644191 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה

| --- | --- |


 אקדמיה צבאית
 מוטו:  Fides et officium 
 תקופת הפעילות:  27 באוקטובר 1817 – הווה (207 שנים)
 מיקום
 מיקום:  לקסוואג, ברגן, נורווגיה
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 קואורדינטות:  60°23′39″N 5°15′58″E﻿ / ﻿60.39417778°N 5.26608889°E﻿ / 60.39417778; 5.26608889
 אתר רשמי
 he
 
האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה (בנורווגית: Sjøkrigsskolen; בראשי תיבות: RNoNA) היא מוסד אקדמי המופקד על הכשרת קצינים לשירות בצי המלכותי הנורווגי.
האקדמיה, שנוסדה ב-27 באוקטובר 1817, ממוקמת בלקסוואג שבברגן.
היסטוריה

במהלך שנות האיחוד בין נורווגיה ודנמרק, הכשרתם של קציני ים בצי המלכותי המשותף נורווגי-דני התבצעה במסגרת מוסד ה-Søcadet-Akademiet, אשר הוקם בקופנהגן בשנת 1701.
לאחר התפרקות האיחוד בין דנמרק לנורווגיה בשנת 1814, נוצר צורך בהקמתו של מוסד נורווגי עצמאי להכשרת קציני ים, מה שהוביל בשנת 1817 להקמתה של האקדמיה בבסיס הצי הנורווגי בפרדרסקוורן, שפעלה בימיה הראשונים בשם "המוסד להכשרת צוערים לצי הנורווגי המלכותי (Kongelige Norske Søcadet-Institut)".
במהלך שנת 1864, הבסיס הימי ומוסד ההכשרה הועתקו להורטן, שם המשיכו לפעול עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. בעקבות פרוץ מלחמת העולם ובמהלך תקופת הכיבוש של נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1940–1945, הוקמה בלונדון בשנת 1941 אקדמיה ימית נורווגית זמנית, הרחק מהישג ידם של כוחות הכיבוש הגרמנים.
לאחר תום המלחמה ושחרור נורווגיה מהכיבוש הנאצי האקדמיה הימית נפתחה מחדש בעיר אוסלו, בירת נורווגיה.
בשנת 1960 האקדמיה הועברה למקום משכנה הנוכחי בלקסוואג, ברגן.
תוכניות לימוד

האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה נהנית ממעמד של מוסד אקדמי עצמאי במסגרת החוק הנורווגי. במסגרת מעמד זה, האקדמיה רשאית לפתח ולקיים תוכנית לימודים קדם אקדמית, להעניק תואר ראשון לבוגריה וכן להכיר בתארים ממוסדות אקדמאים אחרים.
האקדמיה אינה מוסמכת להעניק תואר שני, ובוגרי האקדמיה המעוניינים בלימודים מתקדמים יכולים להמשיך בלימודים במסגרת אוניברסיטת ההגנה באוסלו, או לחלופין באוניברסיטה אזרחית.
נכון לשנת 2013, האקדמיה הימית כוללת שש תוכניות לימוד לתואר ראשון בלימודי צבא, כאשר שלוש מביניהן מקנות זכאות לתואר ראשון בהנדסה.
ראו גם

הצי המלכותי הנורווגי
הערות שוליים

↑  היסטוריה, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה
↑  הסמכה, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה
↑  תוכניות לימודים, באתר האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0622 3168  LCCN: n50065597  VIAF: 127812200   WorldCat (עם VIAF): 127812200
היינו

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1938 (בן 85) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Heinz Georg Kramm 
 שם במה:  Heino brazil 
 מוקד פעילות:  Bad Münstereifel 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 סוגה:  מוזיקת שלאגר, הארד רוק, הבי מטאל 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  הנלור קרם (1979–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מסדר קרל ולנטין (2015)  Goldene Stimmgabel (1991)  Goldene Stimmgabel (1998) 
 www.heino.de
 פרופיל ב-IMDb
 
היינו (בגרמנית: Heino; נולד ב-13 בדצמבר 1938, בשם היינץ גאורג קרם, בגרמנית: Heinz Georg Kramm) הוא זמר שלאגר גרמני, אשר נודע לרוב גם כן בביצועיהם של שירים גרמנים מסורתיים רבים. לאחר שמכר סך של למעלה מ-50 מיליון תקליטים, הוא אחד המוזיקאים הגרמנים המצליחים בכל הזמנים.
היינו ידוע בקול הבריטון ובשילוב הסימן המסחרי של שיער בלונדיני בהיר ומשקפי שמש כהים (אותם הוא מרכיב עקב אקסופתלמוס - מחלה הגורמת לעיוות של העין והאישון בפרט). הוא גר בעיירה באד מונסטרייפל, שם היה בעל בית קפה עד יוני 2012. התעניינותו במוזיקה החלה כאשר אמו נתנה לו אקורדיון בשנת 1948, אם כי משפחתו בקושי הצליחה להרשות זאת לעצמם.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היינו נולד בדיסלדורף-אוברבילק, גרמניה, להיינריך ופרנציסקה קרם. אביו היה רופא שיניים קתולי, אמו פרוטסטנטית. סבו היה האורגניסט בקתדרלת קלן. היו לו גם שני בני דודים שהיו כמרים קתולים. אביו של היינו גויס לצבא הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג ב-2 באוגוסט 1941 במהלך הפלישה לברית המועצות.
עד 1945 התגורר היינו עם אמו ואחותו הגדולה הנלור בפומרניה. בשנת 1945 החל ללמוד בבית ספר בגרוסנהיין (סקסוניה). לאחר שנת 1952 נסע לדיסלדורף, שם עבד תחילה כעוזר בבית מאפה וקונדיטוריה. ביוני 1959 התחתן עם הנרייט הפנר בת ה-18. נולד להם בן אחד, אווי, יליד 1962. השניים התגרשו לאחר מכן. הוא התחתן עם אשתו השנייה, לילו קרם, בשנת 1965; נישואיהם הסתיימו בגירושין בשנת 1978. לילו נפטרה מסרטן ב-28 בינואר 2010.
בשנת 1968 הוא הפך לאב לבת לא חוקית, פטרה. האם נפטרה בשנת 1988 והבת בנובמבר 2003, שתיהן התאבדו.
היינו הכיר את אשתו השלישית, הנלור אוורספרג, בשנת 1972 בתחרות מיס אוסטריה בקיצביל. הם נישאו באפריל 1979, והיא הפכה למנהלת שלו. מאז, בני הזוג גרים בבאד מונסטרייפל. בשנת 2004 סבלה הנלור מהתקף לב, וזו אחת הסיבות לכך שהיינו צמצם את הקריירה שלו.
להיינו יש אקסופתלמוס מורגש בגלל מחלת גרייבס. מסיבה זו הוא תמיד מרכיב משקפיים כהים מאוד בציבור, שהפכו לחלק מהופעתו הסימנית המסחרית. בכתבה בעיתון גרמני משנת 2014 צוטט היינו באומרו כי הוא מרגיש "עירום" בלעדיהם וכי הוא כתב בצוואתו שעליו להיקבר עמם. בשל שיערו ועורו הבהירים, היו שהאמינו בתחילה שהוא מרכיב את המשקפיים עקב לבקנות.
ביוגרפיה > קריירה

שם הבמה שלו נובע מהקושי של אחותו של הנלור לבטא את שמו הנתון "היינץ גאורג".
בשנת 1961 הופיע לראשונה בשלישיית OK Singers. היינו זכה לתהילה באמצע שנות ה-60 ומאז הופיע מספר רב של פעמים בטבלאות המוזיקה הגרמנית. הוא גם הופיע בקביעות בתוכניות טלוויזיה גרמניות כמו ZDF-Hitparade, Musikantenstadl ו- ZDF-Fernsehgarten. רוב הקלטותיו היו גרסאות פופ לשירי עם מסורתיים; למשל "Blau blüht der Enzian" (בכחול פורח בגניטאן), אחד משירי החתימה שלו ועיבוד לשיר העממי "Das Schweizermädel"("העלמה השווייצרית").
בפברואר 2013, הוציא היינו אלבום חדש בשם "Mit freundlichen Grüßen" (בכבוד רב), שעמד בראש מצעד הלהיטים הגרמני. זה היה האלבום הראשון בשבילו בגרמניה. התקליט הוא אוסף גרסאות כיסוי לשירים גרמניים פופולריים של די ארצטה, Peter Fox, רמשטיין ואחרים. האלבום זכה בזהב על שנמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים.
בדצמבר 2014 הוציא היינו אלבום חדש, "Black blooms the Gentian", כשהוא מתייחס לאחד מלהיטיו הגדולים "Blue Blooms the Gentian" ולסגנון מטאל של התקליט בו מכוסים כמה משיריו שלו ומוזיקה עממית גרמנית מסורתית.
בנובמבר 2016 הודיע היינו על צאת אלבום חג המולד החדש שלו, "With greetings Christmas", הכולל דואט עם הזמרת העממית שרה ג'יין סקוט.
לאחר 50 שנות קריירה הודיע היינו ב־30 בספטמבר 2018 על סיבוב ההופעות האחרון שלו בשנת 2019 ועל הוצאת אלבומו האחרון "... and bye, the album final". האלבום מורכב מ-36 שירים שהם בעיקר שירי העם הגרמניים המסורתיים שלו שהפכו אותו למפורסם. עם זאת, מאוחר יותר הוא הודיע על סיבוב הופעות לסתיו 2020 בו שר מוזיקה קלאסית.
דיסקוגרפיה נבחרת

"Jenseits des Tales" (1966)
"Wenn die bunten Fahnen wehen" (1967)
"Wir lieben die Stürme" (1968)
"Zu der Ponderosa reiten wir" (1968)
"Bergvagabunden" (1969)
"Bier her, oder ich fall um" (1969)
"Wenn die Kraniche zieh'n" (1969)
"Karamba, Karacho, ein Whisky" (1969)
"In einer Bar in Mexico" (1970)
"Hey Capello" (1970)
"Mohikana Shalali" (1971)
"Blau blüht der Enzian" (1972)
"Carneval in Rio" (1972)
"Tampico" (1973)
"La Montanara" (1973)
"Edelweiß" (1973)
"Schwarzbraun ist die Haselnuss"
"Das Polenmädchen" (1974)
"Die schwarze Barbara" (1975)
"Komm in meinen Wigwam" (1976)
"Bier, Bier, Bier" (1980)
"Junge" (Die Ärzte cover, 2013)
"Sonne" (Rammstein cover, 2013)
"Schwarz Blüht der Enzian" (2014)
ראו גם

הרמס ניל
פרנץ לאנג
הערות שוליים

↑  Heino vs. Campino: „Ich habe 50 Mio Platten verkauft – das schaffen die nicht mehr“, Rolling Stone, ‏2013-02-21 (ב־)
↑  RP ONLINE, Nach der Café-Schließung in Bad Münstereifel: Zu Besuch bei Heino und Hannelore, RP ONLINE, ‏2012-06-17 (בגרמנית)
↑  https://www.heino.de/?action=bio
↑  https://www.mentalfloss.com/article/28961/stories-10-people-featured-historically-bad-album-covers
↑  https://www.spiegel.de/consent-a-?targetUrl=https%3A%2F%2Fwww.spiegel.de%2Fgeschichte%2F%3Fsp%3Da1291%26sp%3Dl0%26sp%3Dl0%23featuredEntry&ref=https%3A%2F%2Fen.wikipedia
↑  https://www.t-online.de/unterhaltung/stars/id_70289534/heino-auessert-seinen-letzten-willen-tod-mit-brille-.html
↑  SWR2,  SWR2, Heino geht 2020 mit Schubert, Brahms und Mozart auf Tour, swr.online (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119290979  ICCU: UBOV083635  ISNI: 0000 0000 5536 7564  LCCN: no00101466  MusicBrainz: e928d534-ce5b-436f-9186-598f9e7baa1f  VIAF: 10652927   WorldCat (עם VIAF): 10652927 
היינו ואשתו הנלור ב-2008
היינו ב-2009
החטיבה להתיישבות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 משרד אחראי:  משרד ההתיישבות
 סוכנות אם:  ההסתדרות הציונית העולמית
 תאריך הקמה:  1968
 יו"ר:  גאל גרינוולד
 מטה מרכזי:  ירושלים, ישראל
 עובדים:  362
 תקציב:  653 מיליון ש"ח (2013)
 אתר החטיבה להתיישבות
 
החטיבה להתיישבות היא יחידה עצמאית בתוך ההסתדרות הציונית העולמית המשמשת כזרוע המבצעת של ממשלת ישראל בהקמת וביסוס יישובים יהודיים כפריים ביהודה שומרון והגולן, ומאז שנת 2004 גם בנגב והגליל. החטיבה פועלת במימון מלא של ממשלות ישראל.
היסטוריה > רקע

בשנת 1908 הוקם המשרד הארצישראלי של התנועה הציונית על ידי ד"ר ארתור רופין, שמטרתו הייתה הוצאה לפועל של מדיניות התנועה בארץ ישראל. במסגרת זאת עסק רופין בליווי וסיוע לקבוצות שהתיישבו ברחבי ארץ ישראל. לאחר הקמת ועד הצירים, הוקמו במסגרתו מחלקות, בהן המחלקה להתיישבות חקלאית, אליה הועבר הטיפול בקבוצות. בשנים 1920–1921 המחלקה השקיעה משאבים בהעסקת עולים חדשים מחוסרי עבודה, בחקלאות.
בשנת 1952 נחקק חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, תשי"ג-1952, שמטרתו עיגון הקשר בין המדינה הצעירה לבין ההסתדרות הציונית העולמית.
תקציב

החטיבה פועלת במימון מלא של המדינה. בשנים האחרונות תקציב הביצוע של החטיבה עולה במאות אחוזים על התקציב המתוכנן. על פי ניתוח שערך מרכז המחקר והמידע של הכנסת, ב–2012 קפץ תקציב החטיבה מ-77.7 מיליון שקל בבסיס התקציב ל-458 מיליון שקל בסוף השנה, גידול של כ–590%.
לטענת רבים בשמאל, החטיבה משמשת כלי להעברת תקציב להתנחלויות. בעוד שבסיס התקציב של החטיבה מתחלק שווה בשווה בין שלושת אזורי האחריות שלה על פי החלטת הממשלה משנת 2004, לטענת ארגון מולד השינויים המבוצעים בו במהלך השנה מביאים לכך שרוב תקציבה מופנה להתנחלויות. כך למשל, עד יוני 2014, הופנו כ-75% מהתמיכות הישירות לרשויות של החטיבה, לרשויות הנמצאות מעבר לקו הירוק. בנוסף, תקציב החטיבה גדל במהלך השנה עקב העברות תקציביות המבוצעות בוועדת הכספים. בכל שנת 2014 הועברו לרשויות בעוטף עזה כ-40 אחוזים מתקציב החטיבה (כ-150 מיליון ש"ח) וכ-6 אחוזים מתקציב החטיבה הועברו לרשויות ביהודה ושומרון (כ-22 מיליון ש"ח).
בשנת 2015, תקציב החטיבה הרשום היה 33 מיליון שקל בלבד, בעקבות ההמלצה המשפטית בדבר הפסקת ההעברות הממשלתיות לחטיבה עד להסדרתה בחוק, אך היקף הוצאותיה היה כ-180 מיליוני שקלים. בשנים הקודמות עמד תקציב החטיבה על כ-300–400 מיליון שקל בשנה.
הנהלה

החל משנת 2020 מכהן בתפקיד היו"ר ישי מרלינג. משרדי ההנהלה ממוקמים בירושלים. בין ראשי החטיבה בעבר ניתן למנות את רענן ויץ, מתתיהו דרובלס, אברהם דובדבני וגאל גרינוולד.
שקיפות

מאחר שהחטיבה לא הוגדרה כרשות ציבורית היא אינה כפופה לחוק חופש המידע, אם כי לפי החלטת הממשלה עליה לפעול "בהתאם לעקרונות ולכללים הקבועים בחוק חופש המידע". בשנת 2013, ביקשה שרת המשפטים ציפי לבני מוועדת חוקה, לאשר צו הקובע כי החטיבה להתיישבות תוכרז כרשות ציבורית לפי חוק חופש המידע. הוועדה בראשותו של חבר הכנסת דוד רותם דחתה את ההצעה. עם הסדרת מעמדה החוקי של החטיבה בדצמבר 2015, החלו לחול עליה חוק חובת המכרזים וחוק חופש המידע, המחייבים אותה בעקרונות מינהל התקין ושקיפות החלים על כל הגופים במסגרת השירות הציבורי.
ביקורת

ב-2014 "זכתה" החטיבה באות הגלובוס השחור מארגון חיים וסביבה, על הפסקת הרצף של השטחים פתוחים והקמת יישובים חדשים על חשבון יישובים קיימים הזקוקים לחיזוק.
כנגד החטיבה מופנית ביקורת לפיה היא משמשת כצינור להעברת כספים ותקציבים, לעיתים חשאיים, עם פיקוח ובקרה מינימלית. בשנת 2014, נמתחה ביקורת קשה על כך שהחטיבה החלה לשמש צינור להעברת תקציבים לגרעינים תורניים המקורבים למפלגת הבית היהודי, שרבים מהם פועלים במרכז הארץ ולא בהתיישבות. ביקורת זו עוגנה אף בדו"ח מבקר המדינה משנת 2017 אשר הצביע על כשלי התקצוב של אותם גרעינים באמצעות החטיבה להתיישבות ומשרד השיכון אשר אורי אריאל שימש שם כשר בשנים בהן התבצעה הביקורת. בין היתר, נכתב בדו"ח:
פעולות פסולות אלה הביאו לכך שמשרד הבינוי והחטיבה להתיישבות קבעו אמות מידה למתן הסיוע, כך שלא היה הבדל בין עמותות שפועלות ביישובים מוחלשים לבין אלה שפועלות ביישובים חזקים במעמד חברתי-כלכלי גבוה, ולהוצאה של עשרות מיליוני שקלים מקופת המדינה לשם תמיכה בעמותות שחלק מפעולותיהן אינן עולות בקנה אחד עם תכליתה של החלטת הממשלה.
הערות שוליים

↑  מקור: מרכז המחקר והמידע של הכנסת
↑  החלטות הישיבה הרביעית של ועד הזמני, הפועל הצעיר, 9 במאי 1919
↑  האספה הכללית העשירית של הועד הזמני, דואר היום, 5 במרץ 1920; האספה הכללית העשירית של הועד הזמני, דואר היום, 10 במרץ 1920
↑  העסקת העולים בעבודות ציבוריות, הפועל הצעיר, 10 בפברואר 1922
↑  חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, תשי"ג-1952, באתר נבו
↑  יוסף וקסמן, בעוד 30 שנה - מיליון יהודים ביהודה ושומרון, מעריב, 5 באוקטובר 1981
↑  אבישי גרינצייג, ‏פרויקט מיוחד: כמה עולות ההתנחלויות למשלם המסים, באתר גלובס, 2 בינואר 2017
שחר אילן, החטיבה להתיישבות העבירה תקציבים לפרויקטים לא חוקיים, באתר כלכליסט, 26 במאי 2019
מאמר המערכת, החטיבה להתנחלות, באתר הארץ, 2 במרץ 2015
↑   נמרוד בוסו, השיטה נחשפת: כך הזרימה החטיבה להתיישבות מאות מיליוני שקלים להתנחלויות, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2015
1 2 3  שחר אילן, החטיבה להתיישבות חוזרת לפעול אחרי שנתיים של שיתוק, באתר כלכליסט, 7 במאי 2017
↑  משרד המשפטים: להפסיק לתקצב את החטיבה להתיישבות, באתר ynet, 26 בפברואר 2015
↑  צבי לביא, החטיבה להתיישבות קיבלה מעמד רשמי, באתר ynet, 24 בדצמבר 2015.
חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל (תיקון מס' 2), התשע"ו–2015, באתר הכנסת
↑   יותם ברגר, החטיבה להתיישבות סייעה במשך 20 שנה לממן הקמת מאחזים לא חוקיים, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2018
↑  צבי זרחיה, פרשת ישראל ביתנו: המשטרה פשטה על משרדי החטיבה להתיישבות, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2014
↑   נמרוד בוסו, השיטה נחשפת: כך הזרימה החטיבה להתיישבות מאות מיליוני שקלים להתנחלויות, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2015
↑  יונתן לוי, ליאת שלזינגר ואביחי שרון- ארגון מולד, הקופה הסודית של הימין המתנחלי: תקציב התמיכות של החטיבה להתיישבות - חשיפה וניתוח, ‏4 בספטמבר 2014
↑  רק 5.7% מתקציב החטיבה להתיישבות הגיע ליו"ש, באתר nrg‏, 8 במרץ 2015
↑  רוני זינגר, החטיבה להתיישבות בזבזה פי 5 מהתקציב שלה ב־2015, באתר כלכליסט, 24 באפריל 2016
↑  בר"ם 3922/12 ההסתדרות הציונית העולמית ואח' נ' "יש דין" ואח', ניתן ב־8 ביולי 2012
↑
↑  משרד הבינוי והשיכון - כשלים בגיבושה ובהפעלתה של התכנית האסטרטגית לעידוד ההתיישבות, באתר מבקר המדינה
הכוחות המזוינים של רפובליקת קזחסטן

| --- | --- |

 
 זרועות
 כוחות היבשה
 כוחות ההגנה האווירית
 הצי הימי
רונדל חיל האוויר וההגנה האווירית של קזחסטן
הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קזחסטן (ברוסית: Вооружённые силы Республики Казахстан, בקזחית: Қазақстанның Қарулы Күштері, Qazaqstannyŋ Qaruly Küşterı) הם הכוחות המזוינים המאוחדים של קזחסטן. הם מורכבים משלוש זרועות: כוחות יבשה, כוחות ימיים וכוחות הגנה אווירית. וכן מארבעה מערכים עצמאיים: כוחות תקיפה אוויריים, כוחות מיוחדים, כוחות ותותחנים וכוחות טריטוריאליים. המשמר הלאומי, ההגנה האזרחית, שירות הגבולות ושירות האבטחה הממלכתי משמשים כשלוחות צבאיות של הכוחות המזוינים. מדיניות ההגנה הלאומית מבוססות על חוקת קזחסטן. הם מבטיחים את השמירה על עצמאותה וריבונותה של המדינה ושלמות שטחה היבשתי, המים הטריטוריאליים והמרחב האווירי והסדר החוקתי שלה. הכוחות המזוינים של קזחסטן פועלים תחת משרד ההגנה של קזחסטן.
משרד ההגנה הקזחי
כוח אדם

כוח האדם מונה כ-135,000 חיילים בשירות בפעיל ועוד 32,000 אנשים ביחידות שאינן חלק מזרועות האוויר, הים או היבשה.
המטה הכללי

המטה הכללי הוא הגוף המרכזי לניהול הכוחות המזוינים של המדינה בימי שלום ומלחמה.
היסטוריה

ב-7 במאי 1992, נשיא קזחסטן ביצע מספר פעולות בנושא הגנה: הוא חתם על צו ל'הקמת הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קזחסטן', הפיכתה של ועדת ההגנה הממלכתית של הרפובליקה של קזחסטן למשרד ההגנה ומינויו של הגנרל-קולונל סגאדת נורמגמבטוב לשר ההגנה של קזחסטן. מוכתר אלטינבאייב כיהן כשר ההגנה פעמיים, פעם האחרונה מדצמבר 2001 עד ינואר 2007.
ב-30 ביוני 1992 בעקבות התמוטטות ברית המועצות, התפרק המחוז הצבאי של טורקסטן של הכוחות המזוינים הסובייטים. קבוצת הכוחות החזקה ביותר מהמחוז הצבאי של טורקסטן הפכה למרכיב העיקרי של הצבא החדש של קזחסטן. קזחסטן קיבלה את כל יחידות הארמייה ה-40 (הארמייה ה-32 לשעבר) וחלק מהקורפוס ה-17, כולל 6 דיוויזיות של כוחות יבשה, בסיסי אחסון, חטיבות הנחיתה האוויריות ה-14 וה-35, 2 חטיבות רקטות, 2 גדודי ארטילריה וכמות גדולה של ציוד שהוצאה מאזור אוראל לאחר חתימת האמנה על הכוחות המזוינים הקונבנציונליים באירופה.
קזחסטן ערכה את המצעד הצבאי הראשון בתולדותיה ב-7 במאי 2013, במהלכו נחגג לראשונה יום מגן המולדת כחג הלאומי. במהלך הטקס הועלתה האישה הראשונה לדרגת מייג'ור גנרל. קזחסטן היא חברה מייסדת ב-CSTO וב-SCO. לקזחסטן יש גם תוכנית פעולה של שותפות אישית עם נאט"ו ושיתוף פעולה אסטרטגי עם הכוחות המזוינים הטורקים.
הערות שוליים

↑  2021 Kazakhstan Military Strength, www.globalfirepower.com
↑  "First Military Parade in Kazakhstan". The Gazette of Central Asia. Satrapia. 7 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Marketos, Thrassy N. (2008-11-21). China's Energy Geopolitics: The Shanghai Cooperation Organization and Central Asia (באנגלית). Routledge. ISBN 9781134106028.
↑  "Kazakhstan and Turkey expand cooperation on defense". The Republic of Kazakhstan Ministry of Foreign Affairs. 1 באוקטובר 2014. אורכב מ-המקור ב-4 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
הלגיון השני פרתיקה

| --- | --- |
מטבע אנטוניאן של הקיסר גליאנוס, אשר בצדו השני קנטאור - סמל הלגיון
מטבע אנטוניאן של הקיסר גליאנוס, אשר בצדו השני קנטאור - סמל הלגיון
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הרומית
 שיוך:  הצבא הרומי
 סוג:  לגיון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  197 – לא ידוע
 מקים היחידה:  ספטימיוס סוורוס
 מלחמות:  המלחמות הפרתיות מלחמות כנגד האלמאנים מלחמות אזרחים ברומא
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  נשק קר, בעיקר פילום, גלדיוס, סקוטום, לוריקה לוריקה סקוומטה (שריון שרשראות)
הלגיון השני פרתיקה (בלטינית: Legio II Parthica) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר ספטימיוס סוורוס ופעל כנגד האימפריה הפרתית.
היסטוריה

הלגיון השני פרתיקה הוקם יחד עם הלגיון הראשון פרתיקה והלגיון השלישי פרתיקה בידי הקיסר ספטימיוס סוורוס בשנת 197 כהכנה לקראת מסע המלחמה שתכנן סוורוס כנגד האימפריה הפרתית. המסע הצליח מאוד, ושיאו היה בכיבוש עיר הבירה הפרתית קטיספון. לאחר סיום המלחמה, סוורוס סיפח את אזור מסופוטמיה והלגיונות הראשון והשלישי נותרו שם כחיל מצב. הלגיון השני לעומת זאת הוחזר לאיטליה והוצב בהרי אלבן ליד רומא עצמה. לפיכך, הלגיון היה ידוע לעיתים קרובות בשם "הלגיון האלבני" וחייליו בשם "האלבנים". מחנה הלגיון - "קסטרה אלבינה" יחד עם בית הקברות של הלגיון, משמש כיום כאתר ארכאולוגי.
הלגיון שימש כיחידת משטרה שחלשה על רומא ומרכז איטליה, אך גם ככח עתודה לשעת חירום. ככל הנראה ספטימיוס סוורוס השתמש בעתודה הזו במלחמתו בבריטניה בין השנים 208–211. קרקלה השתמש בו במלחמתו כנגד האלמאנים ב-213, ומאוחר יותר במלחמתו כנגד הפרתים בין 214–217. מפקד הלגיון, מקרינוס, אשר שימש גם כמפקד המשמר הפרטוריאני, יזם קנוניה אשר במהלכה רצח את קרקלה והכתיר את עצמו כקיסר. בחורף 217/218 נותר הלגיון באפמאה שבסוריה שם הצטרף, לצד הלגיון השלישי גאליקה, למרד של בסיאנוס הידוע יותר בכינוי אלאגבאלוס כנגד מקרינוס. כאשר המרד הצליח ואלאגבאלוס הפך לקיסר, הוא העניק ללגיון את התואר "פיה פילדיס פליקס אטרנה" ("נאמן ואדוק ובר מזל לנצח").
במשך אחת עשרה השנים הבאות הוצב הלגיון מחוץ לאיטליה, ולקח חלק במערכות בסקוטלנד וכנגד האלמאנים והפרתים. בשנת 231 השתתף הלגיון במסעו של אלכסנדר סוורוס כנגד האימפריה הסאסאנית. המסע הצליח, והסאסאנים פסקו ממתקפותיהם כנגד רומא. לאחר מכן יצא סוורוס למסע כנגד האלמאנים, וניסה לשחד אותם בזהב כדי שיפסיקו את התקפותיהם. החיילים ראו את צעדו זה כפחדנות ורצחו אותו במיינץ. הלגיון השני תמך בנאמנות ביורשו של סוורוס מקסימינוס תראקס, אשר סיים בהצלחה את המלחמה עם האלמאנים. בשנים שלאחר מכן שרת הלגיון את מקסימינוס במלחמתו כנגד הסרמטים באזור הונגריה המודרנית. לאחר מכן נאלץ מקסימינוס לצעוד חזרה לאיטליה לאחר שהסנאט הרומי התמרד והכתיר את פופיאנוס ובלבינוס כקיסרים שותפים. מקסימינוס ולגיונותיו הטילו מצור על העיר אקוויליה. אולם חיילי הלגיון השני התמרדו מחשש שהסנאט יורה לפגוע בבני משפחותיהם ורצחו את מקסימינוס.
בינתיים, הוכתר ברומא קיסר חדש - גורדיאנוס הראשון. מצבה שנמצאה באפמאה מעידה שהלגיון נשבע אמונים לקיסר החדש, ואף השתתף במסע המלחמה שלו למסופוטמיה בין השנים 242–244. ב-249 הלגיון חזר לאיטליה, ושרת את הקיסר פיליפוס הערבי בתחילת שלטונו. בהמשך סייע הלגיון לקיסר כנגד יריבו דקיוס, אולם הובס בקרב שנערך בוורונה. בין 260–268 לחמו חיילי הלגיון לצד הקיסר גליאנוס כנגד פוסטומוס קיסר האימפריה הגאלית. בין 272–273 הוא לחם לצד אורליאנוס כנגד זנוביה מלכת תדמור. בשנים הבאות שרת הלגיון גם בנומידיה ובקיליקיה, אולם לא ידוע בדיוק מתי. בין 276–282 הוא היה בסיציליה.
בשנת 312 הקיסר קונסטנטינוס הגדול פרק את המשמר הפרטוריאני כעונש על תמיכתו במקסנטיוס במהלך מלחמת האזרחים ביניהם. מקובל להניח שבאותה העת פורק גם הלגיון השני. עם זאת הוא הוקם מחדש בהמשך, ולצד הלגיון השני ארמניקה והלגיון השני פלביה קונסטנטיה הגן על זביידה (ג'יזרה) מפני הסאסאנים. שלושת הלגיונות לא הצליחו למנוע את נפילת העיר לידי הסאסאנים בשנת 360. לאחר מכן לא ידוע דבר על הלגיון.
הערות שוליים

↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאנה, 55.24.4.
↑  הלגיון השני פרתיקה, באתר livius.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5558156811379445390002   WorldCat (עם VIAF): 5558156811379445390002