אדל הטה אריקסן
קריירה > חינוך > בבית הספר היסודי בקאוטוקיינו

בסיום התיכון, בגיל 18, עבדה הטה אריקסן כמורה מחליפה בבית הספר בקאוטוקיינו לכיתה של ילדים בני 12. אז גילתה שעל אף שהילדים יכלו לקרוא ואף לדקלם קטעים שלמים בנורווגית, הם לא הבינו את מה שקראו.
לאחר סיום לימודיה והכשרתה כמורה, חזרה הטה אריקסן לקאוטוקיינו ושימשה מורה קבועה בבית הספר היסודי וחטיבת הביניים מ-1949 עד 1969. הלימודים בבית הספר ושפת הספרים עדיין הייתה נורווגית, אולם היא הבחינה כי לימודי הדת נעשו בעירוב של סאמית ונורווגית.
מיד עם קבלתה לבית הספר קיבלה את האחריות על כיתה א', בה חצי מהתלמידים ידעו רק סאמית וחצי מהתלמידים ידעו רק נורווגית. במשך חודשים התמקדה בלימוד נורווגית לדוברי הסאמית באמצעות תמונות שיהפכו את ספר הלימוד לשמישים עבור אותם תלמידים, שחשו נחותים ביחס לדוברי הנורווגית. היא לימדה במקביל בנורווגית ובשפה הסאמית כדי שהתלמידים יצליחו להבין, למרות חוק שהיה קיים עוד מ-1898 ואסר שימוש בסאמית בשטח בית הספר. כשקיבלה מן הממונים הוראה להשתמש רק בנורווגית, הודיעה שיש מקרים בהם לא ניתן ללמד בנורווגית. בהמשך הייתה בין מובילות ההתנגדות למדיניות העוינת שהפגינה מערכת החינוך לתרבות הסאמית.
ב-1948 בעקבות תלונות של הורים ומורים סאמים החליטה ועדה שהקים משרד החינוך הנורווגי שצריך לשפר את החינוך לילדי הסאמים. רק 11 שנה לאחר מכן, ב-1959, שונה החוק כך שהמשרד יכול להתיר לימודים בסאמית, אך המשרד לא השתמש בסמכות זו עד 1967, וגם אז השימוש בסאמית נדרש להיות רק בכיתות הנמוכות ולשמש ככלי ללימוד הנורווגית.
ב-1965 נבחנה הטה אריקסן בשפה הסאמית באוניברסיטת אוסלו, והשתלמה במכללה למורים שם כדי לחזק את ההבנה בשפה אותה רצתה לקדם.
מ-1967 שימשה הטה אריקסן גורם מרכזי בחזרה לשימוש בסאמית בבתי ספר יסודיים ובלימוד הסאמית בבתי ספר אלו, לאחר עשורים רבים של מדינית נורווגיזציה, ועם אישור משרד החינוך ללמד בסאמית. הטה אריקסן סיפרה כי בקאוטוקיינו ב-1967 השימוש בסאמית בבית הספר על ידי כיתות נפרדות לדוברי סאמית ולדוברי נורווגית, מה שיכל ליצור בעיות של הפרדה, אך לפחות התלמידים הסאמים הצליחו ללמוד לקרוא כבר בכיתה א'.
ב-1969 מונתה למנהלת בית הספר היסודי בקאוטוקיינו, בתקופה בה היה נדיר למצוא נשים בתפקידי ניהול בנורווגיה.
ב-1970 הייתה מעורבת בתוכנית טלוויזיה חינוכית שצולמה בשביל תלמידי קאטוקיינו.
ב-1971 הוציא הפרלמנט הנורווגי הצהרה לפיה השפה והתרבות הסאמית יקבלו משקל רק בכיתות הנמוכות, כאמצעי ללימודים הנורווגיים, ולאחר מכן התרבות הסאמית תשמש רק אחד הנושאים ללימוד כאשר השפה והסביבה יהיו נורווגיים. שנה לאחר מכן כבר השתתפה הטה אריקסן בכינוס משותף למורים, אנשי אקדמיה ומועצת המחקר לבתי הספר, משם יצאה קריאה לתת משקל רב יותר לתרבות ולשפה הסאמית, ובעקבות הכנס גם יצאה הטה אריקסן במסגרת משלחת אל הפרלמנט, להבהיר עמדה זו. בתגובה יצאה ב-1974 הוראה מתוקנת מטעם משרד החינוך, אך ההטיה לטובת השפה והתרבות הנורווגיים נשארו בה כשהיו. עם זאת בית הספר בקאוטוקיינו החל בהדרגה ללמד את ההיסטוריה והתרבות הסאמיים שהיו עד אז בגדר טאבו, בדומה לדת הסאמית ולשירת היויק שנאסרו עוד מאז הגעת הנצרות לאזור. למעשה רק בשנות ה-80 הוסר בקאוטוקיינו האיסור על התייחסות ליויק בבית הספר, והטה אריקסן עצמה נאלצה כמנהלת להתמודד עם תלונות הורים כאשר אחד המורים איפשר לתלמידים לשיר יויק בבית הספר.
מועצת בתי הספר היסודיים, שהייתה אחראית על תוכנית הלימוד והדפסת הספרים, סיפקה ספרים מעטים, רובם ספרים ללימוד סאמית לדוברי נורווגית, הכחישה שמדובר בבעיה ובמקביל טענה שלא נותנים להם תקציב (300,000 קרונות) להדפסת ספרי לימוד חדשים. הטה אריקסן בתגובה ביקרה את הוועדה באוסלו, בדרכה לפגישה עם עוזר שר החינוך בעיר, שמעה את תלונותיהם, ובפגישה עם עוזר השר השיגה להם את התקציב הנדרש.
עד 1972 כבר החלו להופיע בקאוטוקיינו בקשות של הורים דוברי נורווגית ללמד את ילדיהם סאמית, על מנת שיוכלו להשתלב בסביבה הסאמית. הטה אריקסן תמכה במגמה הזו, מאחר שהיוותה הזדמנות לשיפור תשמיתה של השפה. בית הספר בניהולה של הטה אריקסן הגיש שלוש פעמיים בקשה למשרד החינוך להקצאת שעות ללימוד סאמית לדוברי נורווגית, על אף הכמות הקטנה של מורים דוברי סאמית. שתי הבקשות הראשונות נדחו, השלישית התקבלה ב-1973.
בעקבות הכינוס והמשלחת לפרלמנט ב-1972, הקימה מועצת המחקר לבתי הספר ועדה שתציע כיצד לחקור ולטפח את בתי הספר באזורים הסאמיים, הטה אריקסן הייתה אחת מארבעת חברי ועדה זו, והמסקנות, ביניהן ההצעה להקים גוף מרכז עצמאי ומרכז פדגוגי ייחודי לבתי הספר הסאמיים, הוגשו ב-1973. ראש מועצת המחקר קיבל בזרועות פתוחות את המסקנות, וכך מועצת המחקר קידמה אותן מול הנהלת מחוז פינמרק ומול משרד החינוך והכנסיות הנורווגי, עד להקמת הגוף המרכז של בתי הספר הסאמיים: מועצת החינוך הסאמית. במקביל הקימה ב-1972 המועצה להכשרת מורים ועדה לנושא הכשרת המורים הסאמיים ושיפור ההוראה בתחום. הטה אריקסן ואחרים היו חברים גם בוועדה זו שהמליצה ב-1973 על הקמת מכללה נפרדת להכשרת מורים סאמיים, ובתור התחלה לפתוח מחלקה עצמאית להכשרת מורים סאמיים במכללה למורים באלטה, מחלקה שאכן נפתחה ב-1974.
ב-1975 השתנה החוק ואיפשר לכלל התלמידים באזורים הסאמיים ללמוד את השפה הסאמית.