stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתי גרינברג
ספרי אמן

יצר למעלה מעשרים וחמישה ספרי אמן בשיתוף פעולה עם כותבי טקסטים מהטובים בעולם. הספרים ראו אור במהדורות מצומצמות. התמחה בטכניקות שונות – תחריט, הדפסי משי, חיתוכי עץ והדפסים דיגיגרפיים. המרכזיים שבספרי האמן:
"Theater of the Absurd ", עם המשורר נתן זך.
"Second Circle of Perception", עם כותב המחזות Arnold Wesker.
"ירושלים 1967–1990", עם המשורר יהודה עמיחי.
שלושה מספריו עוסקים במבט עכשווי על מסורת יהודית:
"מגילת אסתר", תרגום חופשי של המשורר נתן זך, 1975.
"הגדת בצלאל", הגדה של פסח, 1984.
"מגילת רות", בתרגום חופשי של המשוררת לינדה זיסקויט, 1996.
שלשת הספרים הוצגו בגלריה המרכזית של ספריית "בית אריאלה" שליד מוזיאון תל אביב, בחודשים מרץ–יוני 2015.
בשנת 2008 יצר את ספר האמן "ירושלים: צבעוני ההרים והגדילן הקוצני" בו נכללים גם קטעים מספרו של עמוס עוז "סיפור על אהבה וחושך".
ספרי האמן הייחודיים של מתי גרינברג נמצאים בין השאר באוספים הבאים:
מוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון
המוזיאון הבריטי, לונדון
קולג' ליאו בק, לונדון
מוזיאון ישראל, ירושלים
הספרייה הציבורית של ניו יורק, ניו-יורק
המוזיאון היהודי, ניו-יורק
היברו יוניון קולג', ניו-יורק
אוספים פרטיים
ספרי אמן נוספים:
2010–2014 טרילוגיה – 3 ספרי אמן עם הכותבת נעמי ר. עזר, בת-זוגו של מ.ג.:
"כותבת לך את חודש אוגוסט 2016"
"שרידי האישה ההגיונית"
"האמן והבורגנית"
2016 – "ואהבה, מה עם אהבה?" הטרילוגיה של שלושת ספרי האמן אוגדה לספר אמן פופולרי http://www.nomikan.com/?page_id=384
2012 – "הגדת בצלאל – רישומי הכנה" – ספר אמן העוקב אחר יצירת "הגדת בצלאל" מרישומי ההכנה של עד לגרסה הסופית המודפסת של ההגדה. http://www.matygrunberg.com/the-sister-of-the-bezalel-haggadah.html
2013 – "מגילת אסתר – רישומי הכנה" – ספר אמן העוקב אחר רישומי ההכנה של "מגילת אסתר" ומעמידם מול העבודה הסופית. http://www.matygrunberg.com/the-book-of-esther.html
2016 – "סקס מתחיל בלמפה צהובה" שירים ארוטיים, עם המשוררת ללי ציפי מיכאלי.
הסתחפויות בנייר

עבודות פיסול בנייר. הוצגו לראשונה בלונדון בשנת 1977. מאז במשך עשרות שנים ממשיך מ.ג. ליצור עבודות אלו. בארץ הוצגו לראשונה ב"בית האמנים" בתל אביב בשנת 2012.
תערוכות, משנת 2012

"הסתחפויות, זמן פנימי/חלל חיצוני", אוקטובר 2012, בית האמנים תל אביב
"עבודות נייר תלת מימד ושעוני שמש", נובמבר 2012, "גלריה ויטרינה", מכון טכנולוגי, חולון
"מגילת רות", 2012, תערוכת חוצות, תל אביב
"מגילת רות", 2013, תערוכת חוצות, רעננה
"פרשת המים / צבעוני ההרים והגדילן המצוי", 2013, המכון לחקר הצמח, בנין אולמן, מכון ויצמן למדע, רחובות
"הגדה אחת, שתי מגילות, שלושה מעגלי חיים" 2015, "בית אריאלה, הספרייה המרכזית של תל אביב"
"Haunted Memories / Eyes on the Future", סקופיה, בירת מקדוניה, מוזיאון השואה 2016
"פרס הכרה מיוחדת" מטעם OSTEN BIENNIAL of DRAWING 2016, סקופיה, מקדוניה https://www.youtube.com/watch?v=ybo7M7LKsbc
"ספקטרום / מקשתת ספרי אמן ועוד." אוקטובר 2016, בית האמנים תל אביב
"על קו פרשת המים" – הביאנלה של ירושלים לאמנות, 2017, HUC – Hebrew Union College, ירושלים.
"על קו פרשת המים" תערוכת קבע, HUC – Hebrew Union College, ירושלים.
"צמחים בלילה", מוזיאון ראובן רובין, תל אביב, 2017
פרויקט מיוחד

2015 – "פסל הכלב" – פרויקט מיוחד, מחווה לפסל המנוח מנשה קדישמן, חברו הקרוב של מ.ג., התחיל בחייו של מ.ק. יצירת 10 פסלי כלבים, עשויים גרניט, על פי פסל הברונזה שיצר קדישמן – "כלב 1957".
"הכלב", מנשה קדישמן, 2015, סין (You Tube)
יצירותיו

שעון שמש – פארק טדי, ירושלים
שעון שמש – פארק טדי, ירושלים
שעון שמש – פארק טדי, ירושלים
שעון שמש – מודל, ניו יורק
שעון שמש – מוזיאון המדע, ניו יורק
שעון שמש – מוזיאון המדע, ניו יורק
שעון שמש – אסקוט, אנגליה
שעון שמש – אסקוט, אנגליה
גן פסלים – בוקה רטון, פלורידה
גן פסלים – בוקה רטון, פלורידה
שערי ירושלים – Hebrew Union College
שערי ירושלים – Hebrew Union College
שערי ירושלים – Hebrew Union College
מנורה, ניו יורק – Hebrew Union College
מנורה, ניו יורק – Hebrew Union College
מגילת אסתר
הגדת בצלאל
הגדת בצלאל
מגילת רות – פארק רעננה
ירושלים 1967–1990
ירושלים: צבעוני ההרים והגדילן הקוצני
ירושלים: צבעוני ההרים והגדילן הקוצני
הסתחפויות בנייר: מנקודה למורכבות
הסתחפויות בנייר: מנקודה למורכבות
הסתחפויות בנייר: מעברים
הסתחפויות בנייר: נוף
מ.ג. צמחים בלילה, מוזיאון רובין, 2017
מ.ג. כחול, לונדון, 2018
מ.ג. מקבל פרס הכרה מיוחדת, גלריה OSTEN, סקופיה, מקדוניה, 2016
מ.ג. פסל שעון השמש, ביטולה, 2018
מ.ג. עם השגריר דן אורין, ביטולה 2018
מ.ג. הדלקת נרות חנוכה בבית הנשיא ריבלין, ירושלים, 2018
פרדריקה מנדלבאום

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1825 קאסל, נסיכות הבוחר מהסן 
 פטירה:  26 בפברואר 1894 (בגיל 68) המילטון, קנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות יוניון פילד 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
פרדריקה "מארם" מנדלבאום (Fredericka Mandelbaum; ‏25 במרץ 1825 – 26 בפברואר 1894) הייתה פושעת אמריקאית ממוצא יהודי-גרמני, מראשי הפשע של ניו יורק במחצית השנייה של המאה ה-19. סחרה ברכוש גנוב עם רוב כנופיות הרחוב של ניו יורק. בין השנים 1862–1884 עמד מחזור המכירות שלה על 1–5 מיליון דולר בשנה. הייתה בין האנשים, ובפרט מהנשים הראשונות שעסקו בפשע מאורגן בצורה שתועדה .
ביוגרפיה

נולדה כפרדריקה וייזנר (Weisner) בעיר קאסל שבהסן. בשנת 1848 נישאה לוולפה מנדלבאום. השניים עסקו בגרמניה ברוכלות. באותה שנה היגרו בני הזוג לניו יורק. השניים רכשו חנות מכולת ברחוב לינקולן, ששימשה בהמשך כיסוי חוקי לעסקיה הפליליים של מנדלבאום. בשלב מסוים היה מחזור הסחורות הגנובות שמכרה מנדלבאום כה גדול, עד אשר נאלצה לקנות שני מחסנים נוספים בניו יורק. אולם, במקום להמתין שהפושעים יביאו אליה את שללם, מנדלבאום החלה להנהיג גנבי רחוב ופורצים, והייתה מעורבת בתכנון הפריצות הגדולות ביותר בהיסטוריה של ניו יורק.
בהמשך הרחיבה מנדלבאום את תחום עסקיה. היא העסיקה קבוצות של סחטנים, ארגנה תרגילי עוקץ מתוחכמים וייסדה בית ספר שאסף אליו ילדי רחוב ולימד אותם כיצד להיות כייסים מקצועיים. עד שנות השבעים של המאה ה-19 השתלטה מנדלבאום לגמרי על העולם התחתון ב-לוואר איסט סייד של ניו יורק. היא הפכה לאחת מראשי הפשע הגדולים ביותר של ניו יורק ושל ארצות הברית כולה, מה שגרם לה ליריבות גדולה עם ג'ון גריידי, מנהיג כנופיית גריידי שפעלה באזור ברודוויי.
במהלך הזמן הזה, היא הפכה לאחת המארחות הבולטות ביותר בחברה הגבוהה של ניו יורק ובעולם התחתון. בין אורחיה הקבועים ניתן היה למצוא את הפושעים הידועים ביותר לשמצה באותם הימים, כדוגמת קווין ליז, ביג מארי, לנה קליינשמידט וסופי ליונס, ואת מכובדיה הגדולים ביותר של ניו יורק, כדוגמת שוטרים, קציני משטרה ופוליטיקאים.
ב-1884, התובע המחוזי של ניו יורק, פיטר ב. אולניי, שכר את סוכנות הבילוש "פינקרטון" לחדור אל ארגונה של מנדלבאום. סוכן, שהתחזה לגנב מתלמד, דאג להביא לגנבתם של רדידי משי מסומנים מחנות. רדידי המשי נמצאו בידי המשטרה במהלך פשיטה על ביתה של מנדלבאום בבוקר למחרת. מנדלבאום, שנעצרה יחד עם בנה יוליוס, מוכר בשם הרמן שטראודה, שוחררה בערבות ועזבה את ארצות הברית עם הון משוער של מיליון דולר. היא התיישבה בעיר המילטון, אונטריו, בקנדה. שם הצטרפה לקהילה היהודית "אנשי שלום" ותרמה לצדקה.
פרדריקה מנדלבאום מתה בקנדה בשנת 1894.
"מארם" מנדלבאום, כפי שהיא מופיעה בספר "סילבר סיטי"
אלכסנדר פרייזר

| --- | --- |

 לידה:  3 בנובמבר 1827 לינלית'גו, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 במאי 1899 (בגיל 71) Musselburgh, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות  Lanark Grammar School 
 
אלכסנדר פרייזר (באנגלית: Alexander Fraser;‏ 1827 – 1899) היה צייר נוף סקוטי הידוע גם בשם אלכסנדר פרייזר הצעיר שכן אביו, אלכסנדר ג'ורג' פרייזר (1786–1865), היה גם צייר סקוטי. פרייזר היה הביוגרף של האמן הסקוטי, הורציו מקולוך.
ביוגרפיה

אלכסנדר פרייזר נולד בוודקוקדייל, ב-3 בנובמבר 1827. אמו הייתה ג'סי מויר. השכלתו החלה בגלאזגו, אך את רוב לימודיו למד בבית הספר העתיק בלנרק. הוא הציג לעיתים קרובות במכון לאמנויות יפות של גלאזגו. משם המשיך ללמוד אמנות באקדמיה באדינבורו. ב־1858, בגיל שלושים הוא כבר היה חבר באקדמיה הסקוטית המלכותית, והפך ל"אקדמאי" ב-1862.
הוא התחתן עם ג'יין דאנקן ב-15 באפריל 1859 באדינבורו ונולדו להם בן ובת.
הוא מת ב-24 במאי 1899 במוסלבורג.
באוטוביוגרפיה הלא גמורה, הוא תיאר את התשוקה המוקדמת שלו לאמנות:
"בגיל צעיר גיליתי טעם לאמנות, כיסיתי כל פיסת נייר שהנחתי עליה יד, בציורים של סוסים וסירות. כשאיבדתי עניין באירוע מסוים הלכתי בדרך כלל לשפת הים, ועסקתי ביצירת דגמים בחול, לעיתים קרובות עם קונכייה מונחת לפני כדי להעתיק ממנה." הצבעים, השמנים, הפלטות והמכחולים של אביו היו "המשחקים של הילדות" ובאופן לא מפתיע "החליט שיהיה צייר, ולא שום דבר אחר."
הערות שוליים

↑  Scottish Landscape: The Life and Works of Horatio Macculloch, photographed by T. Annan, [and described] with a sketch of his life by Alexander Fraser, Edinburgh: A. Elliot, 1872.
↑  'Alexander Fraser' in the Oxford Dictionary of National Biography, (edited by H.C.G. Matthew and Brian Harrison), Oxford University Press, 2004, Vol. 20, pp. 815-816.
↑  Births, marriages and deaths information available at the General Register Office for Scotland, Scotlands People Centre in Edinburgh, and also at http://scotlandspeople.gov.uk
↑  Edward Pinnington, 'Alexander Fraser, R.S.A.' The Art Journal, London: Virtue & Co., 1904, pp. 375–379.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 29226  ULAN: 500000453  VIAF: 95683418   WorldCat (עם VIAF): 95683418 
אלכסנדר פרייזר, הצעת נישואים
רחל ששון בר

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1858 מומבאי, הודו הבריטית 
 פטירה:  29 באפריל 1927 (בגיל 69) רויאל טנברידג' וולס, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 בן או בת זוג:  Frederick Arthur Beer 
 
רחל ששון בר (באנגלית: Rachel Sassoon Beer‏; 7 באפריל 1858 – 29 באפריל 1927) הייתה עיתונאית והאישה הראשונה בבריטניה ששימשה כעורכת עיתון ארצי. הייתה העורכת הראשית של העיתון האובזרבר (1891-1903) ובמקביל גם של העיתון הסאנדיי טיימס (1893-1903). היא הייתה בת למשפחת ששון היהודית, אך המירה את דתה לנצרות אנגליקנית במהלך חייה. למרות זאת שמרה על קרבה למטרות יהודיות.
ביוגרפיה > שנותיה המוקדמות

רחל ששון נולדה בבומביי, הודו הבריטית בשנת 1858 בת לפרחה וששון דוד ששון (1832–1867) (אנ'). אביה היה איש עסקים ופילנתרופ, בנו של דוד ששון, סוחר בינלאומי ועשיר מופלג יליד בגדאד. משפחתה הייתה ידועה בשמירה על מסורות היהדות ובמיוחד על מנהגי קהילת בגדאד.
מעט לאחר לידתה של רחל, עברה משפחתה להתגורר בבריטניה. אביה ניהל בנק ועסקים רבים בלונדון, ובמקביל היה פעיל מאוד בארגוני הקהילה היהודית במדינה, במיוחד במסגרת ההתאחדות האנגלו-יהודית לעזרה ליהודים ברחבי העולם. הוא נפטר במפתיע בשנת 1867 בגיל 35 בלבד, ורחל ושלושת אחיה נותרו ללא אב.
ילדי המשפחה קיבלו חינוך ממורים פרטיים שהגיעו לשטח האחוזה ללמדם, אחד מהמורים אף התגורר באחוזתם באופן קבוע.
ביוגרפיה > נעוריה ונישואיה

כצעירה רחל התנדבה במשך שנתיים בבית החולים ברומפטון בלונדון והתעניינה רבות במוזיקה והלחנה. היא אף פרסמה סונאטה לפסנתר וטריו סונאטה שהלחינה בעצמה. בשנת 1887 נישאה לאיש עסקים בשם פרדריק ארתור בר, בן למשפחת בנקאים יהודית-גרמנית מתבוללת. בשלב זה בר כבר היה נוצרי אנגליקני, ורחל הלכה בדרכו והתנצרה גם כן. היא הייתה השנייה במשפחתה להינשא ללא-יהודי; הראשון היה אחיה אלפרד עזרא ששון (1861–1895), אביו של המשורר האנגלי הנודע סיגפריד ששון. שניהם נושלו מירושת משפחת ששון עקב כך. למרות זאת רחל לא התנכרה לעברה היהודי מהמזרח, והמשיכה לגלות סימפתיה גדולה למטרות יהודיות ולהבליט את מוצאה האוריינטלי במהלך חייה.
חתונתה לפרדריק בר נערכה בטקס מפואר בכנסיית השילוש המקודש (אנ') בלונדון.
ביוגרפיה > בעולם העיתונות

פרדריק בר היה הבעלים של העיתון האובזרבר אותו ירש מאביו, ובהדרגה החל לערב את אשתו בפעילות העיתון. תחילה פרסמה רחל מאמרים בעיתון, לאחר מכן קיבלה את עמדת עורכת המשנה, ולבסוף הגיעה לדרגת העורכת הראשית (1891). בשנת 1893 רכשו בני הזוג גם את העיתון הידוע הסאנדיי טיימס ורחל הייתה לעורכת הראשית שלו. למרות הגעתה לעמדת העורכת דרך הונו של בעלה, היא ניהלה את העיתונים באופן עצמאי ונשכני ביחס למקובל בתקופה. כמו כן עצם היותה של אישה עורכת עיתון לאומי היה יוצא דופן בנוף של בריטניה של סוף המאה ה-19, בה לנשים לא היה אף זכות הצבעה; לאחר עזיבתה את שני העיתונים בשנת 1903 עברו כ-80 שנה עד שאישה הגיעה לתפקיד עורכת ראשית באחד מהעיתונים הלאומיים בבריטניה.
תחת ניהולה האובזרבר לקח חלק חשוב בפרשת דרייפוס כאשר היה זה שחשף בשנת 1898 שהמסמכים ששומשו לשם הרשעתו של אלפרד דרייפוס היו זיוף. הפרסום עורר שערורייה בצרפת שהתגלגלה לפרסום מאמרו "אני מאשים...!" של אמיל זולא ולאחר מכן גם לזיכויו של דרייפוס. באנגליה לעומת זאת שני העיתונים בעריכתה של רחל היו היחידים שגילו עניין בפרשיה וסיקרו אותה בהרחבה, תוך לקיחת צד ברור לטובת דרייפוס ש"הורשע בגין היותו יהודי". באופן דומה, שני העיתונים בעריכתה גילו סימפתיה לרעיון הציוני מראשיתו, והיא סיקרה באהדה את רעיונותיו של הרצל כפי שבאו לידי ביטוי בספרו מדינת היהודים.
ביוגרפיה > שנותיה האחרונות

מצבו הבריאותי של בעלה פרדריק התדרדר בשנים אלו, והיא טיפלה בו במסירות רבה בביתם. עם פטירתו בשנת 1903, הייתה היורשת הבלעדית של הונו הרב, אך גם נכנסה למצוקה נפשית קשה שהובילה אותה להתמוטטות נפשית. היא צמצמה את פעילותה העיתונאית ובשלב מסוים אף אושפזה בביתה ביחד עם שלוש אחיות אשר טיפלו בה. אחיה היה לאפוטרופוס על רכושה ושני העיתונים בבעלות המשפחה נמכרו. לעיתים היא התאוששה מספיק כדי לתפקד בתקינות, ונהגה לתרום לבית החולים שבקרבת ביתה, לאמנים, מוזיקאים ונזקקים. בשנת 1927 לקתה בסרטן ונפטרה בעודה חסרת ילדים. רכושה עבר לאחייניה, במיוחד לסיגפריד ששון. היא נקברה בחלקת קבר קטנה, שלא במאוזוליאומים הגדולים של משפחת ששון או משפחת בר. על מצבתה כתוב בפשטות "בתו של דוד ששון המנוח".
לקריאה נוספת

Koren and Eilat Negev, First Lady of Fleet Street: A Biography of Rachel Beer, JR Books, 2011.
הערות שוליים

1 2  Daniella Peled, The life and death of Rachel Beer, a woman who broke with convention, Haaretz, Sep. 7, 2011.
↑  Susan Hertog, The First Lady of Fleet Street, Jewish Ideas Daily, April 23, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498575305171  GND: 1028054483  ISNI: 0000 0003 8541 5805  LCCN: n2011031495  NTA: 333972198  SNAC: w6tq7380  SUDOC: 176497447  VIAF: 228232172   WorldCat (עם VIAF): 228232172
סחיפת קרקע

סחיפת קרקע באמצעות מים זורמים
סחיפת קרקע (באנגלית Soil erosion) היא תהליך של הזזת וסחיפת שכבת הקרקע העליונה באמצעות זרימת מים על פני השטח ורוחות, או על ידי כוח הגרביטציה במורד מדרון משופע. זהו תהליך טבעי אך עשוי להיות מוגבר עקב פעילות האדם כגון שימוש בפרקטיקות חקלאיות לא תקינות, בירוא יערות, רעיית יתר ועיור מואץ.
סחיפת קרקע נבדלת מבּלָיָה רגילה, שהיא שבירתם של סלעים שלא באמצעות תנועה. שני תהליכים אלה, סחיפת קרקע ובליה, עשויים להתרחש במקביל.
קרקעות חקלאיות בדרך כלל סובלות מסחיפה יותר מאשר קרקעות בעלות צמחייה טבעית או קרקעות המצויות בשימוש בחקלאות בת קיימא. הגורמים לסחיפת קרקע מואצת הם הרס מבנה הקרקע על ידי חשיפתה לכוחות כמו מים, רוח וקרח ושבירת תלכידים על ידי חריש. כל אלה גורמים להפרדת חלקיקי הקרקע וגורמים לאיבוד שכבת הקרקע העליונה. מחקר ברמת מנשה שבדק את עומק הקרקע בשטחי פלחה, מצא שב-1952 עומק הקרקע הממוצע היה 32 ס"מ ואילו ב-2002 הוא עמד על 20 ס"מ, דהיינו סחיפת קרקע בשיעור ממוצע של 12 ס"מ.
לסחיפת קרקע מואצת ישנן השלכות חמורות: ירידה בתוצרת החקלאית, צמצום שטחי מרעה ושינוי אקלים. לאחרון ישנה חשיבות מכיוון שקרקע סחופה קולטת פחות פחמן דו-חמצני מהאטמוספירה ולפיכך תהליכים אלו עשויים להגביר את אפקט החממה.
ראו גם

עיבוד משמר
פלורנס ניבאר-דבואר

פלורנס ניבאר-דבואר
פלורנס ניבאר-דבואר (בצרפתית: Florence Nibart-Devouard;‏ נולדה ב-10 בספטמבר 1968) הייתה יושבת ראש חבר הנאמנים של קרן ויקימדיה החל מאוקטובר 2006‏ ועד יולי 2008.
ניבאר-דבואר נולדה בוורסאי שבצרפת. היא גדלה בגרנובל וחיה במספר ערים אחרות בצרפת, כמו גם באנטוורפן שבבלגיה ובאריזונה שבארצות הברית. נכון לשנת 2007, היא מתגוררת בכפר צרפתי קטן בשם מאלינטרה, המצוי בקרבת העיר קלרמון-פראן. היא נשואה ואם לשלושה ילדים.
דבואר היא מהנדסת אגרונומיה מטעם בית הספר הלאומי הגבוה לאגרונומיה ולתעשיית מזון בצרפת. כמו כן, היא מחזיקה בתואר שני בגנטיקה ובביוטכנולוגיה מטעם הפוליטכניקום בלורן. היא עסקה במחקר השבחה גנטית של פרחים. מאוחר יותר חקרה במיקרוביולוגיה את האפשרות לטיהור קרקע מזוהמת. היא הועסקה בחברה צרפתית לצורך תכנון מכשירים לקבלת החלטות בנושאי חקלאות בת קיימא.
הערות שוליים

↑  Former Board of Trustees members
↑  l'INPL - Nancy : formation d'Ingénieurs et de docteurs
↑  Institut national polytechnique de Lorraine
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ג'ימי ויילס | יושבת ראש חבר הנאמנים של קרן ויקימדיה 21 באוקטובר 2006 - יולי 2008 | הבא: מייקל סנואו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb160160448 (data)  CANTIC: a10842780  ISNI: 0000 0004 1036 9346  RERO: 02-A016247399  SUDOC: 130840564  VIAF: 201174911   WorldCat (עם VIAF): 201174911 
גילוי נאות: ערך זה מזכיר את קרן ויקימדיה או את אחד המיזמים שלה. ויקיפדיה היא מיזם של קרן ויקימדיה.
מבצע מפנה השמש

מבצע היפוך השמש (בגרמנית: Unternehmens Sonnenwende), הידוע גם בשם Unternehmen Husarenritt או קרב השריון שטארגארד, היה אחד מהתקפות השריון הגרמני האחרונות בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
היא תוכננה במקור כמתקפה גדולה אך בוצעה כהתקפה מוגבלת, עקב תכנון נמהר של הגרמנים וגילוי חלקי על ידי המודיעין הצבאי הסובייטי. היא נועדה להקל על העיר קיסטרין, והושקה ב-15 בפברואר 1945 משטארגארד, פומרניה. עד 18 בפברואר, החזית הבלארוסית הראשונה בראשות גאורגי ז'וקוב הביסה את המתקפה, מה שגרם לגרמנים להפסיק את המתקפה. למרות כישלונו, המבצע אילץ את הסטאבקה לדחות את המתקפה המתוכננת על ברלין מפברואר לאפריל, תוך מיקוד הכוחות במתקפת פומרניה המזרחית, שהושקה ב-24 בפברואר והסתיימה רק ב-4 באפריל.
תכנון

המבצע התרחש בתגובה להתקדמות הסובייטית לעבר ברלין בתחילת 1945. ב-12 בינואר 1945 הושקה מתקפת ויסלה-אודר הסובייטית אשר יצרה פער באורך של מאות קילומטרים בקווי ההגנה הגרמניים, והסובייטים דחקו לאחר מכן מנהר הוויסלה לנהר האודר. כשההתקדמות הסובייטית מערבה הגיעה לנקודה הרחוקה ביותר שלה, קודקודה הצטמצם, והותיר אגפים צפוניים ודרומיים ארוכים שלתוכם נעו יחידות גרמניות נסוגות ולאורכם ניסו הגרמנים לכונן מחדש קו הגנה מלוכד.
הגנרל היינץ גודריאן תכנן במקור לבצע מתקפה גדולה נגד החזית הבלארוסית הראשונה, תוך ניתוק הגורמים המובילים בכוחותיו של גאורגי ז'וקוב ממזרח לאודר. הכוחות הסובייטיים היו אמורים להיות מותקפים משטארגארד (פומרניה) בצפון וכן מגלוגאו (שלזיה) וגובן (ברנדנבורג) בדרום. על מנת להוציא לפועל את התוכניות הללו, הוא ביקש לפנות את כיס קורלנד כדי להעמיד לרשות את הדיוויזיות הלכודות שם, להוציא חיילים מאיטליה ומנורווגיה, ולערב את ארמיית הפאנצר השישית של ספ דיטריך, שנועדה למתקפת נגד בהונגריה. בפגישה עם גודריאן עמד היטלר על קיום כיס קורלנד ושהצבא ימשיך בהתקפותיו המתוכננות בהונגריה; הפגישה הידרדרה במהירות לוויכוח סוער.
לאחר שהסכימו על מתקפת נגד מוגבלת יותר, היטלר וגודריאן ניהלו ויכוח סוער עוד יותר כאשר גודריאן התעקש שולטר ונק ינחה את המתקפה ולא היינריך הימלר (מפקד קבוצת ארמיות ויסלה). היטלר, למרות "כמעט צרחות", לפי הדיווח של גודריאן, נכנע בנקודה זו.
תכנון > יעדים תפעוליים

במתכונתו הסופית, מבצע היפוך השמש הורכב מהתקפת נגד מוגבלת יותר ממה שתוכנן במקור על ידי שלושת הקורפוסים של ארמיית הפאנצר אס אס ה-11, שנאספה בפומרניה, נגד ראשי החנית של החזית הבלארוסית הראשונה. הכוחות הגרמניים יתקפו תחילה לאורך חזית של חמישים ק"מ מסביב לשטארגארד דרום מזרחה לכיוון ארנסוואלדה, שם היה מוקף חיל מצב קטן שמטרתם הסופית הייתה הקלה על קיסטרין.
הוורמאכט כינה במקור את שם הקוד של המבצע Husarenritt, אך ה-SS התעקש על השם Sonnenwende.
תכנון > המודיעין הסובייטי

לז'וקוב נודע על הצטברות של כוחות גרמניים נגד הארמיות המשמר המשוריינת ה-2 וה-61 שלו, אך לא היה לו מידע לגבי העיתוי המדויק ואופי ההתקפה. הסטאבקה ציינה בדאגה כי בעוד שהגרמנים העבירו 13 דיוויזיות בין הכוחות הסובייטיים העיקריים לברלין, 33 דיוויזיות התרכזו בפומרניה, והעניקו אמון באפשרות של תקיפה גרמנית מפומרניה לעבר האגף הצפוני החשוף של החזית הבלארוסית הראשונה.
סדר הכוחות > ורמאכט

למעלה מ-1,200 טנקים הוקצו למתקפה, אך לא היו רכבות זמינות להובלתם. בנוסף, עקב מחסור חמור, רק תחמושת ודלק לשלושה ימים היו זמינים באופן מיידי. הכוחות הגרמניים ספגו גם אבדות קשות במהלך הלחימה בינואר במזרח פרוסיה ובפולין. מקורות גרמניים הודו ב-198,000 הרוגים ונעדרים בחודשיים הראשונים של 1945 באזור שבין הים הבלטי להרי הקרפטים.
מקורות סובייטים מצהירים כי פעולות של החזית האוקראינית והביילורוסית הראשונה במהלך מתקפת ויסלה-אודר בלבד הביאו למותם של 150,000 חיילים גרמנים. ב-Deutsche militärische Verluste im Zweiten Weltkrieg, הסופר רודיגר אוברמנס מעריך כי מקרי המוות הכוללים של הצבא הגרמני בינואר 1945 היו 451,742 (עמ'. 239) ומאמין שעד 2/3 מהאבידות הללו (כ-300,000) התרחשו בלחימה בחזית המזרחית (עמ' 265). בעוד שהגרמנים הצליחו להשלים חלק מההפסדים באמצעות אמצעים כגון גיוס המונים של פולקסשטורם, הכוחות הגרמניים במזרח ספגו בבירור הפסדים כמותיים ואיכותיים כאחד כתוצאה משתי ההתקפות הגדולות של ברית המועצות בינואר 1945.
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר ה-39   קרל דקר   באגף הימני | דיוויזיית הפאנצר הולשטיין | 29 טנקי פאנצר IV בגיבוש; 17 טנקי פאנצר IV נוספים נשלחו ליחידה 9 - 11 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר ה-39   קרל דקר   באגף הימני | דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-10 | 38 טנקי פאנצר IV‏, 53 טנקי פנתר ב-8 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר ה-39   קרל דקר   באגף הימני | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-4 |  |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר ה-39   קרל דקר   באגף הימני | דיוויזיית האס אס ה-28 | 20 הצר בתחילת פברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר אס אס ה-3 מרטין אונריין באגף המרכזי | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11 | אלמנטים של גדוד טנקים כבדים 503 של ה-SS שצורפו: 12 טיגר II ב-27 בינואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר אס אס ה-3 מרטין אונריין באגף המרכזי | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-23 | 20 טנקי הצר ב-10 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר אס אס ה-3 מרטין אונריין באגף המרכזי | דיוויזיית האס אס ה-27 | 10 טנקי הצר בתחילת פברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קורפוס הפאנצר אס אס ה-3 מרטין אונריין באגף המרכזי | דיוויזיית הפאנצרגרנדיר פיהרר-בגלייט | 15 טנקי פאנצר IV‏, 23 יאגדפנצר IV /70(A) ב-2 בפברואר 1945; 30 פנתרים נשלחו ליחידה 8 - 10 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קבוצת הקורפוס מונצל   אוסקר מונצל   באגף השמאלי | דיויזיית הפאנצרגרנדיר פיהרר-גרנדיר | 5 טנקי פאנצר IV‏, 18 טנקי פנתר, 13 יאגדפאנצר IV/70 ב-27 בינואר 1945; 10 יאגדפנתר ו-16 טנקי פנתר נשלחו ליחידה 15 - 17 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קבוצת הקורפוס מונצל   אוסקר מונצל   באגף השמאלי | הדיוויזיה ה-163 | לפחות 9,000 גברים היו עדיין בדרך לפומרניה מנורווגיה דרך דנמרק ב-15 בפברואר 1945 |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קבוצת הקורפוס מונצל   אוסקר מונצל   באגף השמאלי | הדיוויזיה ה-281 |  |
| ארמיית הפאנצר אס אס ה-11   פליקס שטיינר | קבוצת הקורפוס מונצל   אוסקר מונצל   באגף השמאלי | חטיבת הנ"ט ה-104 |  |
ההתקפה

לא כל היחידות הגרמניות, שהיה צריך לתגבר מעבר לגשרים בשטטין, היו מוכנות בתאריך ההתחלה המתוכנן של 15 בפברואר. אף על פי כן, חלק מהקורפוס המרכזי, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-11, תקף באותו יום לעבר ארנסוואלדה. בתחילה ההתקפה הצליחה; הכוחות היריבים של הארמייה ה-61 הופתעו וראש החנית הגרמני הגיע למוצב הנצור של ארנסוואלדה ושחרר את חיל המצב שלו.
התקפה כללית נפתחה למחרת. המסדרון המרכזי לארנסוואלדה הורחב על ידי קורפוס הפאנצר אס אס ה-3, ודחק חלק מהחזית הסובייטית 8 עד 12 קילומטרים אחורה. עם זאת, ההתקפה של קורפוס הפאנצר ה-39 לא הצליחה להגיע לאגם פלונה עקב התנגדות של ארמיית המשמר המשוריינת השנייה, ונעצרה כ-70 קילומטרים מקיסטרין לאחר שדחקה את הסובייטים מסלנטין ומוסקרין, וכבשה מחדש חלק מהקרקעות על החוף המזרחי של אגם מאדו ואת פיריץ. קבוצת מונצל דחפה כ-4 קילומטרים לליבנוב, בעוד שקורפוס הפאנצר אס אס ה-3 התקדם כקילומטר ל-Reetz. מספר טנקים סובייטים ותותחי נ"ט הושמדו על ידי טנקים כבדים טיגר II גרמניים, אך גם הטנקים הכבדים הגרמנים ספגו הפסדים. באופן כללי, ההתקדמות הגרמנית נבלמה בגלל התנגדות סובייטית חזקה. ב-17 בפברואר נפצע גנרל ונק, מפקד המתקפה, באורח קשה בתאונת דרכים. בזמן שהסיע אותו מתדרוך בברלין, הוא השתלט על הנהיגה מהנהג שלו (שהיה במשמרת וער 48 שעות) ואז בעצמו נרדם על ההגה. הוא הוחלף על ידי הנס קרבס, אך יוזמת הפיקוד כבר אבדה. מאוחר יותר באותו היום, הטיל ז'וקוב את ארמיית ההלם השלישית, שהתפרסה מחדש מאזור יאסטרו, להתקפת נגד והמתקפה הגרמנית נעצרה.
קבוצת ארמיות ויסלה עצרה את Sonnenwende ב-18 בפברואר. ב-19 בפברואר, יזם ז'וקוב מתקפת נגד שמטרתה לכידת שטטין באמצעות הארמיות ה-61 והמשמר המשוריינת ה-2, כמו גם קורפוס הפרשים של המשמר ה-7. עם זאת, הוא נתקע בקרבות הרחוב הקשים במהלך הכיבוש מחדש של ארנסוואלדה. לא הייתה נסיגה גרמנית מיידית, אך הפיקוד הגרמני החליט ב-21 בפברואר להסיג את מפקדת קורפוס הפאנצר ה-39 וכן את דיוויזיות הפיהרר-גרנדיר, הפיהרר-בגלייט, הולשטיין והפאנצר אס אס ה-10 מערבה מאחורי קבוצת ארמיות מרכז, מה שהבטיח שמזרח פומרניה תיפול לידי הסובייטים. הטלת הארמייה ה-70 להתקפה ב-23 בפברואר על ידי ז'וקוב, דרבנה נסיגה כשהכוחות הגרמניים איבדו או נטשו טנקים רבים. ב-24 בפברואר, החזית הבלארוסית השנייה של מרשל רוקוסובסקי חידשה את המתקפה לתוך פומרניה, ופתחה פער רחב של 60 קילומטרים (37 מיל) בקווים הגרמניים ממערב ל-Grudziądz תוך שהיא מתקדמת כמעט 50 קילומטרים (31 מיל) קדימה, מה שהפחית עוד יותר את הלכידות של ההגנות הגרמניות.
תוצאות המבצע

למרות ההישגים הראשוניים, המבצע היה כישלון מוחלט. עם זאת, המבצע שכנע את הסובייטים לדחות את התקפתם על ברלין בזמן שפומרניה נכבשה במתקפת פומרניה המזרחית.