stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונן שפירא
ביוגרפיה

רונן שפירא נולד בישראל ולמד בילדותו פסנתר אצל אמו חוה שפירא.
לאחר שירותו הצבאי למד באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל פנינה זלצמן, לאה אגמון וולטר אופהויזר. במקביל למד הלחנה אצל אנדרה היידו ויוסף דורפמן. המשיך את לימודיו לתואר השני ודוקטורט באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם השתלם אצל ויליאם בולקום ואלן סטאוט.
שפירא נמנה עם צוות המורים במדרשה למוזיקה של מכללת לוינסקי לחינוך. הקים תזמורת הנוער היהודית-ערבית במסגרת נוער מוסיקלי בישראל.
בשנת 2019 המציא רונן את הפסנתר התרבותי, פסנתר שמכוון בצורות שונות ויוצר פעמונים טיבטיים, מקאמים, סולמות אפריקאים לא מושווים וסאונד בס חשמלי וכלי הקשה. הפסנתר מוזמן לפסטיבלים, מוסדות טיפוליים, אוניברסיטאות ופסטיבלי מוזיקה. בין המוזיקאים המשתמשים ויוצרים באמצעות הפסנתר התרבותי ניתן למנות את הפסנתרנית היוצרת דינה קיטרוסקי והפסנתרן הטורקי Hakan Ali Toker.
רונן מצייר בעיקר רישומי פורטרטים של פנים בסגנון עז מבע.
חיים אישיים

לרונן 4 ילדים מאשתו אביטל וילונסקי, ובן בכור מהמלחינה אביה קופלמן.
יצירתו

יצירותיו מבוצעות על ידי תזמורות והרכבים ובאולמות כגון קרנגי הול, ברטוק הול, סטינווי הול ליסט אקדמי הול, היכל התרבות, תיאטרון קאי טוקיו, האופרה הישראלית החדשה, פסטיבל ישראל.
"חמש היבשות" קונצ'רטו לפסנתר, סינטיסייזר ואנסמבל מיתרים לא מושווה נוגן בCarnegie Hall מסגרת כנס הפתיחה של האו"ם. סולנית רויטל חכמוב. רונן ניגן בנבל הודי וקלימבה. כניספח ליצירה כתב גם ארית קיימות שבוצעה על ידי אהוד שפירא, ושיתופי פעולה עם המלחינים William. Berry Sacharoff, Micha Shitrit. Bolcom, Andre Hajdu, Amnon Wolman
"מסך הגיהנום" - אופרה יפנית לסיפור קאנוני יפני של ר. אקיטגוואה. רונן ניצח וניגן על אופרה מיקרוטונלית זו המקדימה את זמנה בטוקיו 2012. האופרה בסולם לא מושווה חדש מודרני - אוריאנטלי למקהלה, סולנים ופסנתר מכוונן.
"תקסימצ'רטו" - 2008 קונצ'רטו לפסנתר שנכתב לתזמורת קלאסית מתוגברת בנגנים אתניים ושני פסנתרי כנף, האחד מהם מכוון ברבעי טונים.
"רוק-קונצ'רטו לגיטרה חשמלית וחליל" - יצירה שהוזמנה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בביצוע הסולנים יוסי ארנהיים וירון דויטש. כמו כן בוצעה גם ב"ברטוק הול" על ידי התזמורת ההונגרית ע"ש דוחנני בניצוח גאבור הולרונג ועל ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של גיא פדר.
"אם" יצירה לקול ותזמורת בוצעה ב-2015 על ידי תזמורת סימפונט רעננה והמנצח עומר מאיר ולבר. הסולנית הייתה אומנית הקול רייצ'ל ג'וי וויס.
הלחין יחד עם ברי סחרוף את השיר "בדרך לערד" ו"ייתמו המילים".
יצירתו > דיסקוגרפיה

"העולם שייך לבינוניים" (1996) - אלבום הבכורה של רונן הכולל שירים בעברית ואנגלית ומשלב בין סגנונו הקלאסי של רונן לבין מוזיקה אלקטרונית. חברת נענע דיסק.
"החיוך" (1999) - אלבום המורכב משירי משוררים ותפילות שרונן שר ומנגן יחד עם האנסמבל שלו "בית שלישי". הוצאת נענע דיסק.
"רוח תהיה" (2006) - אלבום הכולל יצירות לתזמורת, רישומים ושירה בביצוע התזמורת הסימפונית ההונגרית ע"ש דוחנני, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל מוזיקה נובה והתזמורת היהודית ערבית. מנצחים נועם שריף, גאבור הולרונג ולאונטי וולף. הוצאת נענע דיסק.
"פטישים" (2011) - אלבום בעריכת המשורר רוני סומק, בו מחדש רונן את מיטב הקלאסיקה המערבית והחוץ מערבית. באלבום יצירות מאת באך, בטהובן, שופן, רוול, סאטי, ברובק והמלחין המצרי עבד אל וואהב. כמו כן יצירתו של שפירא לפסנתר "מלחמת לבנון השנייה". הוצאת בית שלישי.
פרסים

2005 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
2009 - פרס המוזיקה של הפסטיבל הצרפתי לסרטים קצרים
2010 - פרס אקו"ם ליצירה הטובה ביותר
2012 - פרס מפעל הפיס.
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏ברי סחרוף בקליפ "בדרך לערד", באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313230805171  ISNI: 0000 0000 7017 9019  VIAF: 97472102   WorldCat (עם VIAF): 97472102
אברהם בלאוגרונד

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1930 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  ספטמבר 2019 (בגיל 89) 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  רחובות 
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע  האוניברסיטה הטכנולוגית בדלפט 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 
אברהם ("אדק") בלאוגרונד (1930 – ספטמבר 2019) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור בפקולטה לפיזיקה במכון ויצמן למדע.
ביוגרפיה

אברהם בלאוגרונד נולד בפולין. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתר תוך שימוש במסמכים מזויפים, ובתום המלחמה נסע לדודו שבהולנד. אביו נספה בשואה. במהלך לימודיו בתיכון למד הולנדית, אנגלית, גרמנית, צרפתית, לטינית, יוונית עתיקה ועברית. החל ללמוד הנדסת חשמל ב-Abraham Blaugrund ועבר ללימודי פיזיקה. לאחר שקיבל תואר ראשון בהצטיינות יתרה, הגיע בסוף 1955 למכון ויצמן. למכון טרם ניתנה הסמכה להעניק תואר אקדמי, ולכן המנחה הפורמלי שלו לדוקטורט היה פרופ' פטר אנדט מאוניברסיטת אוטרכט, וממנה קיבל תואר דוקטור בפיזיקה, אף שהמחקר נעשה במכון ויצמן. מחקרו עסק במדידת זמני חיים קצרים מאוד של חלקיקים, בתחום מאיות הננו-שניות.
בהמשך עבר לעסוק בפיזיקה של פלזמה. ב-1965 יצא לשבתון במעבדה הלאומית ארגון (Argonne National Laboratory). ב-1968 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ב-1974  יצא לשבתון במעבדת המחקר של חיל הים האמריקאי בוושינגטון (United States Naval Research Laboratory). הוא התמחה בחקר פלזמות בצפיפות גבוהה ואלומות יונים ואלקטרונים באנרגיות גבוהות. בשנת 1976 שימש כסגן יושב ראש המועצה המדעית של מכון ויצמן למדע ובשנת 1977 כיו"ר המועצה.
התגורר ברחובות. בשנת 1959 נישא לרות שרף. נולדו להם שלושה ילדים, בהם פרופ' מיכל אירני מהמחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע. בת-דודתו ביאנקה הייתה רעייתו של פרופ' סול קימל.
הערות שוליים

↑  חיל האוויר האמריקאי עורך צילומי גרעין למכון ויצמן, הארץ, 13 בפברואר 1959
↑  העלאות במכון ויצמן, מעריב, 9 ביולי 1968
↑  פרסום נישואין, הצופה, 22 במרץ 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012492551805171  VIAF: 1901169929739569380000   WorldCat (עם VIAF): 1901169929739569380000
אליף אלמאס

אליף אלמאס (במקדונית: Елиф Елмас; נולד ב-24 בספטמבר 1999) הוא כדורגלן מקדוני המשחק בעמדת הקשר בטורינו ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
קריירת מועדונים

אלמאס החל את הקריירה שלו בגיל 17 במדי רבוטניצ'קי מהליגה המקומית. ב-28 ביולי 2017, הוא נמכר לפנרבחצ'ה עבור 180 אלף אירו. ב-28 בינואר 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הטורקית בתיקו אחת נגד טרבזונספור, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64.
ב-24 ביולי 2019, נאפולי החתימה את אלמאס בסכום של 16 מיליון אירו בחוזה לחמש עונות. חודש לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק החוץ נגד פיורנטינה, כשנכנס כמחליף של אלאן בדקה ה-72, משחק זה הסתיים בניצחון 3–4 לזכות קבוצתו. ב-17 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–2 על ליברפול.
ב-27 בדצמבר 2023 חתם לארבע וחצי שנים ברד בול לייפציג.
ב-30 בינואר 2025 הושאל אלמאס לטורינו מהסרייה א'.
קריירה בינלאומית

אלמאס נולד במקדוניה למשפחה ממוצא טורקי. מאמן נבחרת טורקיה באותה התקופה, פתיח טרים, ניסה לזמן אותו לנבחרת, אך אלמאס בחר לייצג את מולדתו.
ב-11 ביוני 2017, אלמאס ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מקדוניה הצפונית במשחק נגד נבחרת ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשנכנס במחצית כמחליף.
תארים

נאפולי
אליפות איטליה: 2022/2023
הגביע האיטלקי: 2019/2020
הערות שוליים

↑  נאפולי החתימה את קשר פנרבחצ'ה, אליף אלמאס
| נבחרת מקדוניה הצפונית – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 דימיטרייבסקי •  2 בייטולאי •  3 זייקוב •  4 ריסטבסקי •  5 אדמי •  6 מוסליו •  7 טריצ'קובסקי •  8 אליוסקי •  9 טרייקובסקי •  10 פאנדב •   11 חסאני •  12 יאנקוב • 13 ס. ריסטובסקי •  14 ולקובסקי • 15 קוסטדינוב • 16 ניקולוב • 17 בארדי • 18 סטויאנובסקי • 19 ולקוסקי • 20 ספירובסקי • 21 אלמאס • 22 שישקובסקי • 23 רדסקי • 24 אברמובסקי • 25 צ'ורלינוב • 26 מ. ריסטובסקי • מאמן: אנגלובסקי |  1 דימיטרייבסקי •  2 בייטולאי •  3 זייקוב •  4 ריסטבסקי •  5 אדמי •  6 מוסליו •  7 טריצ'קובסקי •  8 אליוסקי •  9 טרייקובסקי •  10 פאנדב •   11 חסאני •  12 יאנקוב • 13 ס. ריסטובסקי •  14 ולקובסקי • 15 קוסטדינוב • 16 ניקולוב • 17 בארדי • 18 סטויאנובסקי • 19 ולקוסקי • 20 ספירובסקי • 21 אלמאס • 22 שישקובסקי • 23 רדסקי • 24 אברמובסקי • 25 צ'ורלינוב • 26 מ. ריסטובסקי • מאמן: אנגלובסקי | מקדוניה הצפונית |
פייר דאק

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1893 שאלון-אן-שמפאן, מארן (מחוז), צרפת 
 פטירה:  9 בפברואר 1975 (בגיל 81) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 שם במה:  André Pierre-Dac 
 שם לידה:  André Isaac 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (אוקטובר 1945)  מדליית הרזיסטנס  צלב המלחמה 1939-1945  צלב המלחמה 1914–1918 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרה איזאק המכונה פייר דאק (15 באוגוסט 1893 - 9 בפברואר 1975) היה הומוריסט וקומיקאי יהודי צרפתי.
חייו

נולד למשפחה יהודית בעיר שאלון-סור-מארן (כיום שאלון-אן-שמפאן, בירת חבל שמפאן-ארדן) בצרפת. בניה של המשפחה, שמוצאה היה מחבל אלזס, לחמו למען צרפת בצבא המהפכה ובמלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870. אחיו הבכור של איזאק נהרג במלחמת העולם הראשונה בהגנה על צרפת נגד הגרמנים. אביו היה קצב במקצועו, ואיזאק השתמש בהמשך בשפת הקצבים בפזמוניו.
איזאק נודע כפזמונאי פייר דאק מאז שנות השלושים של המאה העשרים. ב-1938 יסד את העיתון ההומוריסטי "עצם עם לשד". הוא הופיע בקברטים של פריז ושם ללעג את המצבים המגוחכים של חיי יום-יום.
בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת, שימש כאחד מדוברי רדיו לונדון. באחד השידורים אמר: "רדיו פריז משקר, רדיו פריז הוא גרמני". בתגובה, קריין רדיו פריז פיליפ אנריו, שעבד בשירות התעמולה הנאצית, הציג את פייר דאק כפליט יהודי שכלל אינו צרפתי. הוא השיב: "כאשר תמות, ייכתב על קברך (אם יהיה לך קבר כלל), 'מת למען היטלר אחרי שהוצא להורג בירייה על ידי הצרפתים'".
אחרי המלחמה שב פייר דאק לפריז וב-1949 פגש בפרנסיס בלאנש. הם הגישו סידרה רדיופונית בהמשכים ברדיו אירופה 1 מ- 1956 עד 1960. סידרה זו זכתה להצלחה רבה בצרפת.
לפני מותו ב-1975 אמר: "המוות הוא חוסר ידע לחיות".
לקריאה נוספת

Jacques Pessis, Pierre Dac, mon maître 63, François Bourin, 1992 (בצרפתית)
ויויאן מלון ג'ונס

| --- | --- |
 לידה:  15 ביולי 1942 מוביל, ארצות הברית 
 פטירה:  13 באוקטובר 2005 (בגיל 63) אטלנטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Westview Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת אלבמה  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשות אלבמה (2021) 
 
ויויאן חואניטה מלון ג'ונס (באנגלית: Vivian Juanita Malone Jones‏; 15 ביולי 1942 - 13 באוקטובר 2005) הייתה אחת משני הסטודנטים האפרו-אמריקאים הראשונים שנרשמו לאוניברסיטת אלבמה בשנת 1963, וב-1965 הייתה לבוגרת האוניברסיטה השחורה הראשונה. היא התפרסמה כשג'ורג' ואלאס, מושל אלבמה ניסה לחסום את דרכם שלה ושל ג'יימס הוד להרשמה לאוניברסיטה ללבנים בלבד.
חייה > ילדות ונעורים

מלון נולדה במחוז מונרו, אלבמה ב-1942, הרביעית בשמונה ילדים. הוריה עבדו שניהם בבסיס חיל האוויר ברוקלי; אביה היה איש תחזוקה ואמה עבדה כעוזרת-בית. הוריה של מלון שמו דגש על חשיבות ההשכלה ווידאו, שילדיהם ילמדו בקולג'. כל אחד מאחיה הגדולים של מלון למד באוניברסיטת טוסקג'י. הוריה גם היו פעילים בתנועה לזכויות האזרח והרבו לחהשתתף בכינוסים מקומיים, התרמות ופעילויות בקהילה לקידום שוויון וביטול ההפרדה הגזעית. כנערה, הייתה ויויאן מעורבת לעיתים קרובות בארגונים קהילתיים לחיסול האפליה הגזעית ועבדה שכם אל שכם עם מנהיגים מקומיים של התנועות למען ביטול ההפרדה הגזעית בבתי ספר.
חייה > לימודים

מלון למדה בתיכון המרכזי, שם הייתה חברה ב"אגודת הכבוד הלאומית". בפברואר 1961 נרשמה מלון לאוניברסיטת אלבמה לחקלאות ומכניקה, A&M, אחד הקולג'ים המעטים לסטודנטים שחורים באלבמה. היא למדה בקולג' זה במשך שנתיים וקיבלה תואר ראשון בהכשרה עסקית. מלון רצתה להמשיך ללמוד לקראת תואר בראיית חשבון, תחום לימודים שלא היה בנמצא בקולג' A&M בשנים ההן. יתרה מזו, התואר הראשון שמלון קיבלה ניתן לה לפני שהאוניברסיטה הוכרה באופן מלא על ידי איגוד הקולג'ים ובתי הספר של אלבמה. כדי לקבל תואר מוכר בראיית חשבון, היה על מלון לעבור לאוניברסיטה אחרת.
חייה > השנים הבאות

על אף הישגיה האקדמיים הגבוהים באוניברסיטה, מלון לא הצליחה לקבל עבודה באלבמה. בהמשך הצטרפה למחלקת זכויות האזרח של משרד המשפטים האמריקאי ועבדה שם כמנתחת מחקרים. בתקופת חייה בוושינגטון, למדה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון לתואר שני במינהל ציבורי. היא קיבלה עבודה כמומחית ליחסי עובדים במשרד המרכזי של מנהל ותיקי המלחמה של ארצות הברית.
מלון התמנתה למשרת מנהלת ביצועית של "מיזם חינוך הבוחר" ופעלה להשגת שוויון בבחירות למיעוטים, עבודה שסייעה למיליוני שחורים להירשם להצבעה. בהמשך הייתה למנהל זכויות אזרח ועניינים עירוניים ולמנהלת צדק סביבתי לסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית, משרה בה התמידה עד לפרישתה ב-1996. באוקטובר 1996 בחרה בה קרן משפחת ג'ורג' ואלאס לראשונה שתקבל את פרס לורלין ב. ואלאס לאומץ לב. בטקס הענקת הפרסף אמר ואלאס, "ויויאן מלון ג'ונס עמדה במרכז המאבק על זכויות מדינות והתנהלה בחן, בכוח ומעל לכל, באומץ." בשנת 2000, העניקה לה אוניברסיטת אלבמה דוקטורט לספרות אנוש.
מותה

ויויאן מלון ג'ונס מתה לאחר אירוע מוחי בגיל 63, ב-13 באוקטובר 2005 בבית חולים באטלנטה. טקס האשכבה התקיים בקפלה הבינלאומית על שם מרטין לותר קינג בקולג' מורהאוז.
משפחתה

מלון נישאה לד"ר מאק ארתור ג'ונס, רופא, שמת לפניה, בשנת 2004. היא הותירה אחריה בן, בת, ארבע אחיות ושלושה אחים. גיסה, אריק הולדר, היה התובע הכללי של ארצות הברית. אחיינה ג'ף מלון היה שחקן כדורסל בתקופת לימודיו באוניברסיטת מיסיסיפי וב-NBA.
הערות שוליים

↑  אלברט פ. בלאושטיין, "זכויות אזרח ואפרו-אמריקאים: היסטוריה תיעודית",  הוצאת אוניברסיטת נורת'ווסטרן, 1991, ‏ isbn=0-8101-0920-4
↑  דאגלס מרטין, הניו יורק טיימס, "ויויאן מלון ג'ונס, 63, מתה; הבוגרת השחורה הראשונה של אוניברסיטת אלבמה 14 באוקטובר 2005
↑  כריסטנה בלדסו, "ויויאן מלון ג'ונס וה-VEP: מאינטגרציה לרישום להצבעה"
↑  400 שנות ניסיון בזכויות אזרח של אפרו-אמריקאים
↑  ניו יורק טיימס, הספד לוויויאן מלון ג'ונס, 14 באוקטובר 2005
↑  Wallace in the Schoolhouse Door דבי אליוט, "ואלאס בדלת בית הספר" 11 ביוני 2003
↑  מחלקת הארכיבים וההיסטוריה של אלבמה, נאום המושל ג'ורג ק. ואלאס בדלת בית הספר
↑  חדשות יו.אס.אי טודיי, "הפרדה גזעית באלבמה" 8 ביוני 2003
↑  ‏ USA Today, "חלוצת זכויות האזרח ויויאן ג'ונס מתה" 13 באוקטובר 2005
ויויאן מלון נרשמת ללימודים באוניברסיטת אלבמה, 11 ביוני 1963.
פיגוע הירי בסן ברנרדינו (2015)

| חלק מירי המוני בארצות הברית |
| --- | --- |

הנשיא אובמה לאחר פיגוע הירי
 תאריך:  2 בדצמבר 2015 
 מקום:  המרכז הקהילתי עבור עובדי המחלקה לבריאות הציבור 
 קואורדינטות:  34°04′34″N 117°16′40″W﻿ / ﻿34.076149°N 117.277677°W﻿ / 34.076149; -117.277677
 סוג:  ירי המוני, workplace shooting 
 נשק:  AR-15, DPMS Panther Arms, Llama firearms, Smith & Wesson M&P15, אקדח חצי אוטומטי, מטען צינור, HS 2000 
 הרוגים:  16 
 פצועים:  24 
 מבצע:  סייד ריזוואן פארוק וטשפין מאליק
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסן ברנרדינו(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטסן ברנרדינו
 
פיגוע הירי בסן ברנרדינו (באנגלית: 2015 San Bernardino shooting) היה פיגוע טרור שהתבצע ב-2 בדצמבר 2015, במרכז הקהילתי "אינלנד" בסן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית, בו נרצחו 14 בני אדם ו-21 נפצעו. מבצעי הטבח ההמוני היו מוסלמי יליד ארצות הברית ואשתו, מהגרת פקיסטית-סעודית.
המתקפה וחקירת האירוע

פיגוע הירי התרחש בשעה 10:59 בבוקר (שעון מקומי) במהלך אירוע מוקדם לרגל חג המולד, שנערך במרכז הקהילתי עבור עובדי המחלקה לבריאות הציבור בסן ברנרדינו. לפי הדיווחים התפרצו לתוך המרכז גבר ואישה חמושים בכלי ירייה, ופתחו בירי ללא הבחנה אל החוגגים. לפחות 31 בני אדם נפגעו, מהם 14 נהרגו.
היורים נמלטו מהמקום ברכב שטח SUV, ונהרגו במהלך קרב יריות עם המשטרה המקומית בתום מרדף ממושך אחריהם. לאחר הריגתם זוהו גופותיהם והתברר כי המפגעים הם סייד פארוק ואשתו טשפין מאליק, בעל ואישה מוסלמים תושבי ארצות הברית. פארוק יליד ארצות הברית בן למשפחה שהיגרה מפקיסטן, ורעייתו מאליק פקיסטנית.
חוקרי ה-FBI הודיעו כי המקרה נחקר כאירוע טרור, ונמצא כי מבצעת הפיגוע נשבעה אמונים לארגון "המדינה האסלאמית" ברשתות החברתיות. נשיא ארצות הברית ברק אובמה הודיע ב-5 בדצמבר כי אכן מדובר בפיגוע טרור.
ראו גם

טרור בארצות הברית
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, אובמה מאשר: המתקפה בקליפורניה - פיגוע טרור, באתר ynet, 5 בדצמבר 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית ובנושא טרור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היסטוריה של מצרים

ההיסטוריה של מצרים היא ארוכה ועשירה, עקב זרימת נהר הנילוס על גדותיו הפוריות, כמו גם הישגי התושבים ילידי מצרים והשפעתם החיצונית.
ביבליותיקה אלכסנדרינה, ספרייה ציבורית גדולה ומרכז תרבותי. נוסף על כך, היא מבקשת להנציח בעצם קיומה ובפעילותה את הספרייה הגדולה של אלכסנדריה.
פרהיסטוריה

חפירות בנילוס חשפה כלי אבן מוקדמים ממיליון השנים האחרונות. ישנן עדויות על פטרוגליפים לאורך טרסות הנילוס ובנאות מדבר. במהלך האלף ה-10 לפנה"ס, תרבות של ציידים-לקטים ודייגים הוחלפה בתרביות חקלאיות. שינויי אקלים או רעיית יתר בסביבות 6000 לפני הספירה החלו לייבש את אדמות מצרים, ויצרו את סהרה עד המאה ה-25 לפני הספירה. עמים-שבטים מוקדמים היגרו לנהר הנילוס, שם פיתחו כלכלה חקלאית מיושבת וחברה ריכוזית יותר.
בערך בשנת 6000 לפני הספירה, הייתה תרבות נאוליתית המושרשת בעמק הנילוס. בתקופה הנאוליתית התפתחו כמה תרבויות קדם שושלתיות במצרים העליונה והתחתונה. התרבות הבדרית ותרבויות נקאדה נחשבות בדרך כלל כתרבויות שקדמו למצרים השושלתית. האתר המפורסם ביותר במצרים התחתונה, מרימדה, קדם לתרבות הבדרית בכשבע מאות שנים. בתקופה זו נמצא לראשונה תיעוד של כתב חרטומים.
מצרים העתיקה

ההיסטוריה של מצרים העתיקה מתחילה באלף הרביעי לפני הספירה ומסתיימת עם נפילתה של הממלכה והפיכתה לפרובינקיה רומית לאחר מותה של המלכה קלאופטרה בשנת 30 לפני הספירה.
הכרונולוגיה המצרית העתיקה מתחלקת לתקופות הבאות:
התקופה הנאוליתית: מתוארכת בין האלף התשיעי לפני הספירה לאלף השביעי לפני הספירה
התקופה הקדם שושלתית: מתוארכת בין האלף השישי לפני הספירה לאלף הרביעי לפני הספירה. מצרים בתקופה זו מחולקת לתרבויות שונות, תרבויות של מצרים התחתונה (הצפונית) ותרבויות מצרים העליונה (הדרומית). התרבויות נבדלו זו מזו בתרבותן החומרית.
התקופה השושלתית הקדומה: מתוארכת לשנים 3150–2686 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 1–2.
הממלכה הקדומה: מתוארכת לשנים 2686–2181 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 3–6.
תקופת הביניים הראשונה: מתוארכת לשנים 2181–2055 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 7–11.
ממלכה תיכונה: מתוארכת לשנים 2055–1650 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 12–13.
תקופת הביניים השנייה (חיקסוס): מתוארכת לשנים 1650–1550 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 14–17.
ממלכה חדשה (אימפריה): מתוארכת לשנים 1550–1070 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 18–20.
תקופת הביניים השלישית: מתוארכת לשנים 1070–664 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 21–25.
תקופה מאוחרת: מתוארכת לשנים 664–332 לפני הספירה. וכוללת את השושלות 26–30.
התקופה ההלניסטית (תלמיית): מתוארכת לשנים 332–30 לפני הספירה. שלטון בית תלמי.
הציוויליזציה המצרית הקדומה התאחדה בסביבות 3150 לפני הספירה עם האיחוד הפוליטי של מצרים העליונה ומצרים התחתונה תחת הפרעה הראשון של השושלת הראשונה, נערמר. מצרים העתיקה ראתה רצף של כשלושים שושלות המתפרשות על פני שלושת אלפי שנים. במהלך תקופה זו, התרבות המצרית עברה התפתחות משמעותית מבחינת הדת, האמנות, השפה והמנהגים.
השלטון המצרי המקומי נמשך בעיקר עד המאה השישית לפני הספירה. שיאה של מצרים היה באלף השני לפני הספירה, בתקופת הממלכה החדשה. בתקופה זו, מצרים התפשטה עד לדרום טורקיה בצפון ועד לג'בל ברקל בדרום, בסודאן של היום. עם סוף תור הזהב האחרון, הידוע כממלכה החדשה, החלה מצרים העתיקה להידרדר, ומצרים נכבשה בידי כמה כוחות זרים.
בנוסף לנוביה מדרום, האימפריות הגדולות של העת העתיקה מהמזרח התיכון - אשור ופרס כבשו את מצרים והפכו אותה לחלק מנחלתן לזמן מוגבל. למרות הכיבושים, המצרים שמרו על תרבות ייחודית, וכאשר אלכסנדר הגדול הגיע לשם הוא מצא תרבות שונה ומרתקת. לאחר התפרקות האימפריה שלו, אחד מהגנרלים שלו, תלמי בן לגוס, ניכס לעצמו את מצרים והיא הייתה תחת שלטון בית תלמי עד המאה הראשונה לפני הספירה, אז כבשה האימפריה הרומית את מצרים. שליטי מצרים התלמיית אימצו את התואר פרעה, בדומה לשליטים קודמים, כמו ארתחששתא השלישי מפרס ואלכסנדר הגדול.
הפירמידה הגדולה של גיזה
עמוד במקדש אמון
מקדש איזיס בפילה
ציור קיר מצרי המציג עובדים חורשים, קוצרים ודשים תבואה, תחת השגחתו של מנהל עבודה
טבעת עם דיוקן חרוט של תלמי השישי, מוזיאון הלובר.
מצרים בתקופת האימפריות הרומית והביזנטית > התקופה הרומית

האימפריה הרומית, שבסיסה בעיר המדינה רומא, התקיימה באגן הים התיכון החל מימיו של אוגוסטוס (המאה ה-1 לפני הספירה). בשיא התפשטותה, בימיו של הקיסר טראיאנוס, היא חלשה על שטח של כמעט 6 מיליון קמ"ר, בשטחים נרחבים של העולם המוכר. מורשתה של האימפריה הרומית והשפעתה ניכרות עד היום בתחומים נרחבים, בהם השפה, דת, ארכיטקטורה, פילוסופיה, משפטים והממשל. מצרים הייתה פרובינקיה רומית בשנים אלה. בדומה לתקופה התלמיית, חלק מהאוכלוסייה היה יווני ובמקביל השפיעה התרבות המצרית על הרומים (כמו התפשטות פולחן איזיס באימפריה).
על אף שהמצרים הקדמונים עצמם ראו ברומאים פרעונים שלהם ויורשיהם הלגיטימיים של הפרעונים הקדמונים, קיסרי רומא עצמם מעולם לא אימצו תארים או מסורות פרעוניות מחוץ למצרים, שכן הם התקשו להצדיק אותם בעולם הרומי. לרוב הקיסרים לא היה אכפת מהמעמד שהעניקו להם המצרים, כאשר לעיתים רחוקות הקיסרים ביקרו במצרים יותר מפעם בחייהם. תפקידם כמלכי אלים הוכר רק רשמית על ידי המצרים עצמם. מצב זה היה ניגוד חד לבית תלמי, שבילו את רוב חייהם במצרים. פרעונים לפני השתלבות מצרים באימפריה האחמנית שלטו גם הם במדינה מתוך מצרים. אף על פי כן, אסר הקיסר על סנאטורים להיכנס אליה ללא אישורו המפורש, ובניגוד לפרובינקיות אחרות שבהם השלטון היה נתון להלכה בידי הסנאט, במצרים מונה נציב קיסרי שענה אך ורק לפרינקפס. הסיבה לכך הייתה חשיבות אסטרטגית שיחסו הרומאים לפרובינקיה אשר הייתה חלק מ"אסם התבואה" של איטליה.
מקסימינוס דאיה היה הקיסר האחרון שתואר על ידי המקומיים כפרעה. אף כי הכרטושים מלכותיים נרשמו מתקופות מאוחרות יותר (הכרטוש האחרון שידוע היה בתקופת שלטונו של קונסטנטיוס השני בשנת 340), המצרים שעבדו אלילים השתמשו לאחר מותו בכרטושים של דיוקלטיאנוס, במקום להכיר בקיסרים המאוחרים שהיו נוצרים (פרט ליוליאנוס הכופר).
הדת המצרית דרשה את נוכחותו של פרעה כדי לשמש מתווך בין האלים לבין האנושות. קיסר שייראה כמו הפרעונים היה הפתרון. ככל שהנצרות התקבלה יותר ויותר בתוך האימפריה, ובסופו של דבר הפכה לדת המדינה, הקיסרים כבר לא הסכימו לקבל את ההשלכות המסורתיות של להיות פרעה (עמדה המושרשת היטב בדת המצרית) ובתחילת המאה ה-4, אלכסנדריה עצמה, בירת מצרים מאז תקופתו של אלכסנדר הגדול, הפכה למרכז עיקרי של הנצרות.
מצרים בתקופת האימפריות הרומית והביזנטית > התקופה הביזנטית

"האימפריה הביזנטית" או "ביזנטיון" הוא כינוי שניתן לחלקה המזרחי של האימפריה הרומית, שנוצר כתוצאה מפיצול הקיסרות הרומית בשנת 395, והתקיים עד לכיבוש קונסטנטינופול בידי הטורקים העות'מאנים בשנת 1453. מצרים הייתה חלק מהאימפריה עד 639 לספירה. היא הייתה חלק מדיוקסיה וחולקה לפרובנקיות קטנות יותר.
מצרים המשיכה להיות מרכז כלכלי חשוב עבור האימפריה וסיפקה רבים מצרכיה החקלאיים והתעשייתיים, וכן המשיכה להיות מרכז לימוד חשוב.
בתקופה זו התנצרה האוכלוסייה. אלכסנדריה היה חלק מהפנטארכיה הנוצרית העתיקה. במקביל למאבקים בדת המצרית, היו עימותים בתוך הנצרות. הנצרות הקופטית התפלגה מיתר הנצרות במאה ה-6 והייתה לחלק מהנצרות האוריינטלית.
הפילוג נבע ממחלוקת תאולוגית על טיבעו של ישו. ויכוח בולט היה בין אסכולת אנטיוכיה לאסכולת אלכסנדריה. לאחר ועידת כלקדון, באלכסנדריה היו שני פטריארכים: הפטריארך האימפריאלי (שתמך במסקנות הוועידה), הידוע כיום כאפיפיור המזרחי-אורתודוקסי, והפטריארך הלאומי המצרי הלא-כלקדוני, הידוע כאפיפיור הקופטי. מצב זה יצר מתיחות עם השלטון האמפריאלי.
התקופה הממלוכית

במאה ה-13 עלה במצרים שלטון הממלוכים ששלטו בה עד המאה ה-16. הסולטנות הממלוכית נשלטה על ידי עבדים שרובם היו ממלוכים (עבדים-לוחמים שהתאסלמו). מרכז הסולטנות היה בקהיר, והיא השתרעה במשך מרבית זמן קיומה גם על ארץ ישראל ועל סוריה.
ראשית השלטון הממלוכי ב-1250, כאשר גדוד ממלוכי בשירות השושלת האיובית הביס את הצלבנים בקרב מנצורה ועצר את מסע הצלב השביעי. כשהבינו הקצינים הממלוכים שאין בכוונת הסולטאן האיובי החדש אלמלך אלמועט'ם תוראן שאה להעניק לממלוכים פרס על כך שהביסו את הצלבנים, חיסלו קוטוז וביברס את הסולטאן וייסדו למעשה את השושלת הבחרית. סגנו של קוטוז, קצין בשם אייבכ נשא לאשה את פילגשו של הסולטאן אל-מלכ אל-צאלח איוב, שג'ר אל-דור והפך לסולטאן הממלוכי הראשון. בני הזוג שלטו יחדיו, עד שבהתקף זעם רצחה שג'ר אל-דור את אייבכ. לאחר ששג'ר א-דור רצחה את אייבכ, תפס קוטוז את המלוכה. ב-1260 יצא הסולטאן קוטוז עם צבאו לבלום את פלישתו של מונגקה חאן המונגולי. קוטוז הצליח להביס את הצבא המונגולי בקרב עין ג'אלות (מעיין גוליית – הוא מעיין חרוד).
זמן קצר אחרי הקרב, רצח ביברס את קוטוז ועלה לשלטון. ביברס היה המחוקק שקבע את דמותה של ממלכת הממלוכים עד אחריתה, כ-250 שנה מאוחר יותר. במשך 17 שנות שלטונו קיצץ אט-אט במה שנותר מממלכת ירושלים הצלבנית. בשנים 1347–1382 סבלה האימפריה הממלוכית, כמו יתר העולם, מן המגפה השחורה והשלכותיה. אין מספר מדויק למתים, אך לפחות מאות-אלפים מתו במרחב המזרח התיכון. גם מקורות גיוס העבדים התדלדלו באופן חמור. הממלוכים פנו לרכישת ילדים-עבדים מן הבלקן ובעיקר מן העמים הצ'רקסים של הקווקז.
בשנת 1382 עלה לשלטון הסולטאן הצ'רקסי הראשון - ברקוק, אשר ייסד את השלטון הממלוכי הבורג'י (כיוון שמרכזה היה בבורג' - מצודת קהיר). ברקוק שלט שמונה שנים וממותו ואילך, במשך 125 שנה, התחלפו בשלטון סולטאנים צ'רקסים בתדירות גבוהה. בשנת 1453 עלה הסולטאן אל-אשרף לשלטון, אל-אשרף כונן יחסים חמים עם האימפריה העות'מאנית שכבשה באותן שנים את קונסטנטינופול, כיבוש אשר גרם לעושר רב במצרים. עם זאת, עם מינויו של חשק'דם כסולטאן ב-1463 התגלעה מחלוקת בין מצרים לאימפריה העות'מאנית ושני הצדדים ניהלו קרבות מדי פעם. שלטונם של הממלוכים במצרים הסתיים בשנת 1517 לאחר שזו נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית.
האדריכלות הממלוכית ניכרת במצרים במבנה המסגדים, המדרסות, הגשרים, הסבילים והספריות וניכר עד ימינו.
מצרים תחת הכיבוש העות'מאני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1517 נכבשה מצרים על ידי האימפריה העות'מאנית. לממלוכים שהמשיכו לשלוט במצרים נותרה אוטונומיה בענייני פנים בלבד. שלטון האימפריה העות'מאנית במצרים התקיים בשנים 1517 עד 1805 ובאופן רשמי עד 1882.