stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורט-יירגן פון ליצוב
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה פון ליצוב למפקד רגימנט הרגלים ה-89, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-12, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת, וב-15 באוגוסט 1940 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה הוא לחם עם הרגימנט בגזרה הצפונית, וב-21 באוקטובר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 במרץ מונה למפקד הדיוויזיה ה-12. בנובמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-25 ביוני 1944 מונה למפקד הקורפוס ה-35, שהוכה קשות במהלך מבצע בגרטיון, אולם נאלץ להיכנע עם כוחותיו ב-5 ביולי לכוחות הצבא האדום.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

במהלך שביו הוא היה אחד הגנרלים הגרמנים שנאלצו לצעוד במוסקבה במהלך מצעד הניצחון ב-17 ביולי 1944, יחד עם כ 57,000 אסירים גרמנים נוספים. מעט אחר כך הוא הצטרף לוועד הלאומי למען גרמניה החופשית והיה אחד החותמים על "קריאתם של 50 הגנרלים" מ-8 בדצמבר 1944, לעם ולוורמאכט. הוא הואשם בפשעי מלחמה, והוחזק בשבי עד 16 בינואר 1956. לאחר שחרורו הוא התגורר בהנובר, שם חי עד מותו ב-20 ביולי 1961.
צ'ארלס דרנינג

| --- | --- |

צ'ארלס דרנינג, 2008
 לידה:  28 בפברואר 1923 היילנד פולס, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  24 בדצמבר 2012 (בגיל 89) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 שם לידה:  Charles Edward Durning 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 מקום לימודים:  האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה (1948)  James I. O'Neill High School 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב, פרס טוני
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס דרנינג (באנגלית: Charles Durning; ‏28 בפברואר 1923 – 24 בדצמבר 2012) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס טוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר על הופעותיו בסרטים "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס" ו"להיות או לא להיות".
ביוגרפיה

דרנינג נולד בכפר היילנד פולס שבניו יורק ללואיס וג'יימס דרנינג.
גדל במשפחה רחבה לצד ארבעת אחיו.
התגייס לצבא ארצות הברית ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה.
את שירותו הצבאי החל כלוחם ביחידת חיל הרגלים 386, לאחר מכן עבר להיות תומך לחימה בארמייה השלישית ושירת ביחידת נ"מ.
השתתף בפלישה לנורמנדי בשנת 1944 והיה מהחיילים הראשונים על חוף אומהה.
הדעות לגבי שירותו הצבאי היו חלוקות, חלקן תיארו את דרנינג בתור לוחם מן המניין על החוף בעוד שאחרות טענו שהפעיל אש מרגמות ארטילרית.
בעת פעילותו בצרפת נפגע דרנינג בצורה קשה ממוקש-S גרמני ונאלץ לעבור טיפולים במספר בתי חולים באירופה, חזר לכשירות מלאה לאחר כחצי שנה ולקח חלק פעיל בקרב על הבליטה הקריטי שהתרחש על אדמת בלגיה.
לאחר פציעתו השנייה בחזה נשלח דרנינג בחזרה לביתו והשתחרר בשנת 1946 בדרגת טוראי ראשון.
על פציעותיו במהלך המלחמה קיבל דרנינג את עיטור כוכב הכסף ושלושה עיטורי לב הארגמן.
קריירת משחק

התגלה לראשונה בסרטיו של בריאן דה פלמה "מנהטן בכחול" שם כיכב לצידו של רוברט דה נירו ו"אחיות".
פרץ בשנת 1973 בקומדיית הפשע הקלאסית "העוקץ" בדמותו של השוטר המושחת ויליאם סניידר.
בהמשך שנות ה-70 שיחק בקומדיית העיתונות של בילי ויילדר "כותרת ראשית", במותחן האסונות של רוברט וייז "ההינדנבורג" בתור קפטן פרוס, קפטן ספינת הצפלין הגרמנית המפורסמת שנספתה בדרכה לארצות הברית, בקומדיה "להתחיל מחדש" ובגרסה הקולנועית המוצלחת לסדרת הבובות "חבובות" שם גילם את הנבל ד"ר הופר.
את הופעתו הטובה והמשכנעת ביותר באותו עשור עשה בדרמת הפשע של סידני לומט "אחר צהריים של פורענות". על תפקידו בתור קצין המשטרה יוג'ין מורטי המנהל את המשא ומתן עם שודד הבנק סוני וורטציק (אל פצ'ינו) קיבל דרנינג מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
היה מועמד לשני פרסי אמי ופרס גלובוס הזהב על תפקידיו בהפקות הטלוויזיה "מלכת אבקת הכוכבים" ו"קפטנים ומלכים".
ב-1982 שיחק בדרמה המוזיקלית " בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס" והועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתור מושל עיירה טקסנית קטנה המחליט לסגור את בית הנהנתנות הפרובוקטיבי.
השתתף בנוסף בקומדיה של סידני פולאק "טוטסי" בתור לסלי ניקולס אביה האלמן של השחקנית ג'ולי (ג'סיקה לאנג) שמציע נישואים ל"דורותי מייקלס" (דסטין הופמן).
בשנה שלאחר מכן הועמד לאותה הקטגוריה בטקס האוסקר וגם לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור הקולונל הנאצי ארהרדט בקומדיית המלחמה של מל ברוקס "להיות או לא להיות", את פרס האוסקר הפסיד הפעם לג'ק ניקולסון.
ב-1985 הועמד לפרס אמי על תפקידו בעיבוד הטלוויזיוני למחזה של ארתור מילר "מותו של סוכן".
ב-1987 שיחק בקומדיית הפשע של ג'ון ג. אבילדסן "שנה טובה חדשה".
זכה בפרס גלובוס הזהב ב-1990 על תפקידו במיני סדרה "הקנדים ממסצ'וסטס" ובפרס הטוני על הופעתו במחזה "חתולה על גג פח לוהט".
התפרסם בתחילת שנות ה-90 בעיקר בתור ד"ר הלדרן אלדריג' בקומדיית המצבים "צל הערב", הועמד לשני פרסי האמי על תפקידו בסדרה.
ב-1991 שיחק בסרט "חזרתו של אליוט נס".
ב-1994 שיחק בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה" בתור ווארינג האדסאקר מנהל החברה אשר קופץ מקומה 45 אל מותו.
ב-1996 שיחק בפרודית המרגלים "המרגל מת מצחוק" את הבמאי ובקומדיה "יום בהיר אחד" בתור לו.
בשנת 2000 התפרסם בקומדיית הקאלט של האחים כהן "אחי, איפה אתה?" בדמותו של פאפי או'דניאל המושל המגושם של מדינת מיסיסיפי המתמודד לקדנציה נוספת ויעשה הכול כדי לזכות.
כמו כן שיחק בקומדיה השחורה "סטייט פינת מיין" בתור ראש עריית עיירה קטנה שבורמונט ג'ורג' ביילי.
שיחק ב-25 פרקים בסדרה " הצילו" בתור מייקל אביו של גיבור העלילה הכבאי המתוסבך טומי גאבין, קיבל על תפקידו מועמדות תשיעית במספר לפרס אמי.
חיים אישיים

לדרנינג היו שלושה ילדים מאשתו הראשונה קרול ושני ילדים חורגים מאשתו השנייה מרי אן אמליו. דרנינג נפטר ב-24 בדצמבר 2012, בביתו בניו יורק.
פילמוגרפיה

מעבר לחוק (1970)
מנהטן בכחול (1970)
אחיות (1973)
העוקץ (1973)
כותרת ראשית (1974)
אחר צהריים של פורענות (1975)
ההינדנבורג (1975)
מעבר שובר לב (1975)
נוכלים בחוג הנוצץ (1976)
הימור הדמדומים האחרון (1977)
הזעם (1978)
הטייקון היווני (1978)
להתחיל מחדש (1979)
כשזר קורא (1979)
החבובות (1979)
טילט (1979)
נימיץ אינה עונה (1980)
וידויים אמיתיים (1981)
ליל הדחליל האפל (1981)
המכונה של שארקי (1981)
טוטסי (1982)
בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס (1982)
צמד חמד (1983)
להיות או לא להיות (1983)
פניית ההמון (1984)
בחורים קשוחים (1986)
שנה טובה חדשה (1987)
רציחות רוזמארי (1987)
אהבה מכל הלב (1988)
חקירה בלוס-אנג'לס (1988)
ברנדה סטאר (1989)
Etoile‏ (1989)
דיק טרייסי (1990)
בלשית על עקב גבוה (1991)
חזרתו של אליוט נס" (1991)
מנוע המים (1992) - סרט טלוויזיה
הימור על כל הקופה (1993)
הקפיצה הגדולה (1994)
אהבה אטומית (1994)
ארוחת הערב האחרונה (1995)
שומר הדרך (1995)
נבל העשב (1995)
חופשה משפחתית (1995)
המרגל מת מצחוק (1996)
יום בהיר אחד (1996)
קורס לרצח (1998)
אחי, איפה אתה? (2000)
סטייט פינת מיין (2000)
גבר מרושע מאוד (2000)
סירת האגם (2000)
המפיק האחרון (2001)
אל. איי.פי.די: להגן ולשרת (2001)
נסיעה אחת אחרונה (2004)
תרגילים מלוכלכים (2005)
סוף הנהר (2005)
כלבים מופלאים (2006)
הרולד הבלתי מנוצח (2006)
ייאוש (2006)
עסקה (2008)
רצח מקוון (2008)
נערי הזהב (2008)
חבורת חובבים (2009)
Shannon's Rainbow‏ (2009)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

עולם אחר (1972)
הכל נשאר במשפחה (1973)
סיפורים מופלאים (1986)
The Kennedys of Massachusetts‏ (1990)
צללים בן ערביים (1994-1990)
עכשיו ומיד (2000-1999)
First Monday‏ (2002)
Detective ‏(2005) - סרט טלוויזיה של הולמרק
צוגשפיצה

| --- | --- |
מראה ההר
מראה ההר
 מידע כללי
 גובה:  2,962 מטר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  טירול, אוסטריה בוואריה
 רכס הרים:  וטרשטיין, האלפים המזרחיים
 העפלה ראשונה:  27 באוגוסט 1820
 קואורדינטות:  47°25′16″N 10°59′11″E﻿ / ﻿47.421217°N 10.986314°E﻿ / 47.421217; 10.986314
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניצוגשפיצה(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניצוגשפיצה
 
הצוגשפיצה (2,962 מ') כפי שנראה מהר דניאל
צוּגְשְׁפִּיצֶה (בגרמנית: Zugspitze, נהגה: צוּקשְפִּיצֵה) הוא ההר הגבוה ביותר בגרמניה. הוא נמצא בגבול אוסטריה, בקרבת העיירה גרמיש-פרטנקירכן אשר במדינת בוואריה.
ההר הוא חלק מרצועת הרי האלפים הבוואריים. גובהו 2,962 מטר מעל לגובה פני הים (2,963 מטר על פי נתוני ה-CIA). שמו של ההר נגזר מהמילה הגרמנית שמשמעותה מפולות שלגים המאפיינות את המורדות הצפוניים (הגרמניים) שלו.
הניסיון המוצלח המתועד הראשון לטפס לפסגתו התרחש ב-27 באוגוסט 1820, אם כי מעריכים כי תושבים מקומיים עשו זאת קודם לכן כבר ב-1770. רק חמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 1870, מופה ושורטט באופן מקצועי במפת גרמניה. ב-7 בינואר 1882 הצליחה משלחת מטפסים לכבוש לראשונה את פסגתו בתקופת החורף.
ההר מהווה מוקד משיכה תיירותי הן בקיץ בשבילי ההליכה הרבים שלו, והן בחורף במסלולי הגלישה, המאפשרים פעילות סקי עד לסוף חודש מאי.
על פסגת ההר בנוי מבנה תיירותי מרווח ומשוכלל ותחנת חיזוי למזג אוויר.
הגישה לפסגה מתאפשרת בשתי דרכים: במעלה ההר מותקנת רכבת נוסעים הררית הפועלת באמצעות "מסרק וגלגל משונן" ועוברת במנהרה חצובה בבטן ההר בדרכה לפסגה. בנוסף לרכבת ההררית, מותקן רכבל דו-כיווני אל הפסגה, הן מן הצד הגרמני והן מן הצד האוסטרי של ההר.
הערות שוליים

↑  צוגשפיצה באתר bavaria.by
↑  גרמניה, באתר ספר העובדות העולמי
↑  מדוע נקרא כך שמו של ההר? (גרמנית)
↑  ההר בחורף ובקיץ - מתוך אתר zugspitze.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532524805171  GND: 4068088-5  LCCN: sh2001002959  NKC: ge336204  VIAF: 240339296   WorldCat (עם VIAF): 240339296 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורט אלדר

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1902 חוז'וב, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 ביוני 1958 (בגיל 55) קלן, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דויצר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיל  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו פאול הרמן דילס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קלן  אוניברסיטת קיל 
 תלמידי דוקטורט:  Marcel Bornand, Dirk Trautmann, Gerhard Baur 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1950)  מדליית אמיל פישר (1938)  פרס פרזניוס (1938) 
 
קורט אלדר (גרמנית: Kurt Alder; ‏10 ביולי 1902 - 20 ביוני 1958) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1950 במשותף עם אוטו פאול הרמן דילס, על עבודתם לפיתוח תגובת דילס-אלדר, שיטה לסינתזת מולקולות טבעתיות בעזרת מולקולות בעלות שני קשרים כפולים (דיאן).
חייו

אלדר נולד בקניגסהוטה, שלזיה (כיום חוז'וב בפולין), ושם התחנך. אלדר עזב את האזור כאשר קניגסהוטה הייתה לחלק מפולין בשנת 1922, והחל בלימודי כימיה באוניברסיטת ברלין באותה שנה. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קיל, אצל אוטו דילס, וסיים בשנת 1926, אם כי המשיך עוד במחקר באוניברסיטת קיל.
ב-1930 התמנה למרצה זוטר (reader) לכימיה בקיל, ולמרצה ב-1934. ב-1936 עזב את קיל והצטרף לאי גה פארבן בלברקוזן, שם עסק בפיתוח גומי סינתטי. ב-1940 עזב את החברה, וקיבל משרת פרופסור לכימיה ניסיונית וטכנולוגיה כימית באוניברסיטת קלן, והיה גם למנהל המכון לכימיה באוניברסיטה.
תגובת דילס אלדר

אלדר עסק רבות בחקר תגובות בכימיה אורגנית, ובייחוד תגובות סטריאוכימיות, בהן תגובה יוצרת תוצר בעל מבנה מרחבי מסוים, מבין מגוון מבנים אפשריים. מחקריו בקיל בשנים 1927–1928, בשיתוף דילס, הביאו לתגלית המשותפת של תגובת דילס-אלדר, אותה חקרו ובדקו באופן יסודי ונרחב. תגובה זו משמשת לסינתזה של מולקולות טבעתיות תוך שימוש במולקולה בעלת שני קשרים כפולים (דיאן) ומולקולה נוספת. תגובה זו מייצרת תרכובת טבעתית (בעלת טבעת אחת או יותר) בלתי רוויה, כלומר בעלת לפחות קשר כפול אחד. זוהי אחת התגובות המרכזיות בעולם הכימיה האורגנית, ובמיוחד בקרב תגובות היוצרות קשרי פחמן-פחמן.
אלדר פרסם מעל ל-150 מאמרים מדעיים, וזכה למגוון פרסים, בראשם פרס נובל לכימיה לשנת 1950, יחד עם מנחהו ושותפו לתגלית, אוטו דילס. אלדר נפטר בקלן בשנת 1958.
מכתש אלדר בירח קרוי על שמו, כמו גם קוטל החרקים אלדרין, אותו מכינים בעזרת תגובת דילס-אלדר.
צוואה (ספר)

| --- | --- |

שער הספר צוואה במהדורה המיועדת לציבור הכללי
 מידע כללי
 מאת:  חיים גרינבוים 
 שפת המקור:  עברית 
 תורגם לשפות:  אנגלית, יידיש, צרפתית
 הוצאה
 הוצאה:  יפה נוף 
 מספר עמודים:  605
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9659080409
 הספרייה הלאומית:  002627228
 
צוואה הוא ספר מתח מאת העיתונאי והסופר החרדי חיים גרינבוים. הספר יצא לאור בשנת 2005, והוא ספרו הראשון של גרינבוים.
הסיפור התפרסם בהמשכים בעיתון החרדי "בקהילה", ולאחר מכן יצא לאור כספר שנמכר לציבור החרדי. הספר זכה להצלחה גדולה ונחשב לפורץ דרך בעולם הספרות החרדי. עקב הצלחת הספר הוא יצא גם במהדורה שהופצה מחוץ לציבור החרדי. הספר אף תורגם לאנגלית, צרפתית ויידיש, וכן יצא במהדורה בכתב ברייל.
ספר זה הוא ספר המתח החרדי הראשון שמחברו הוציא אותו תחת שמו האמיתי, בעוד בעבר היה מקובל בציבור החרדי להוציא ספרי מתח רק תחת שם עט. תחום נוסף בו הספר היווה פורץ דרך הוא המעבר לכריכה רכה, מהלך שלא היה מקובל בציבור החרדי, ומאז הפך מקובל ביותר.
הספר הוא רב מכר.
תקציר העלילה

בזמן השואה יהודי בשם רפאלו קונטי בגטו היהודי ברומא מוכר את הבנק שבבעלותו לאחד מפקידיו, ג'וזפה לורנצ'יני, תמורת 27 מיליארד לירטות, על-מנת להגן עליו מהחרמתם של הנאצים. בתמורה מתחייב לורנצ'יני להשיב את הבנק לו או לאחד מקורביו אחר המלחמה. לורנצ'יני בוגד בקונטי ומסגיר אותו לידי הגרמנים. לאחר המלחמה מאבד קונטי את שפיותו ונתמך בידיי מי שליווה אותו במהלך השואה, הונגרי בשם אבריימ'ל אייזנפלד.
עשרים שנה מאוחר יותר, ערב פרוץ מלחמת ששת הימים, בנו של אבריימ'ל – אייזיק, עוזב את הישיבה בה למד ומתגייס לצה"ל בהשפעתו של ידידו הטוב זעליג הוכרמן שמתגייס עמו. אייזיק משנה את שמו לאיציק פלד. לימים הופכים השניים לסוכני שב"כ בכירים.
שלושים וחמש שנים מאוחר יותר, השב"כ עוקב אחר 'אלכס', אדם שזהותו בלתי ידועה שמדליף חומרים מסווגים של מדינת ישראל לידיו של ויטוריו לורנצ'יני, חתנו של ג'וזפה. איציק פלד מודע לכך ש'אלכס' מחפש אחר כספו של קונטי, ומתכוון לחטוף בחור ישיבה בשם נתי קאהן שלהוריו מידע העשוי לסייע לו. פלד הוגה תוכנית להשתמש בבחור הישיבה כפתיון. במקביל, הוריו של קאהן מנהלים משפט כנגד לורנצ'יני בדרישה להשיב את כספו של קונטי.
בעוד פלד וקאהן נמלטים באירופה, השב"כ משוכנע כי פלד הוא אלכס. כאשר פלד שב ארצה מתנהל אחריו מרדף. קאהן מסייע לו, והשניים חושפים לבסוף כי זעליג הוכרמן, ידידו לשעבר ובכיר בשב"כ בהווה, הוא אלכס.
לאחר שמשפחת קאהן מנצחת במשפט, חושף איציק כי למעשה קונטי הותיר צוואה בערוב ימיו המורישה את כספו לאביו אבריימ'ל. איציק קורע את הצוואה והכסף עובר לארגון סיוע לילדים חולים.
הערות שוליים

↑  מאיה פלדמן, רק לא בלונדינית, באתר ynet, 23 בדצמבר 2005.
↑  יאיר אטינגר, החג החילוני היחיד שהתקבל בחברה החרדית, באתר הארץ, 11 ביוני 2012
צעד אחד לפני הנהר

צעד אחד לפני הנהר הוא אלבום הסולו החמישי של הזמרת גלי עטרי, שיצא בפברואר 1988.
"צעד אחד לפני הנהר", היה האלבום המצליח ביותר של עטרי, כאשר אילן וירצברג היה שוב אחראי לעיבודים ולהפקה המוזיקלית וכמו בתקליטה הקודם הוא יצר לה מסגרת של פופ אמצע הדרך.
כל תקליט שדרים מהאלבום שיצא לרדיו זכה להצלחה והגיע לפסגת מצעדי הפזמונים. בין להיטי האלבום היו: "עוד מעט", "קסמים", "רק אתמול", "נפאל" (שכתבה רחל שפירא בהשראת מספר מונומנטים הנמצאים בעיר פטן שבנפאל), "נ.ב" ("כי איתך"), בדואט עם שמעון גלבץ, "ארץ טירוף ונביאים", "מקדש האהבה״ ו"מֵקִיץ אל חלום".
כמו האלבום הקודם, גם מועד הוצאת האלבום הזה לשוק הוקדם במספר חודשים (בגלל הביקוש בחנויות התקליטים).
האלבום נמכר בלמעלה מ-80,000 עותקים ועטרי קיבלה עליו פלטינה כפולה.
בעקבות הצלחתו הגדולה של האלבום יצאה עטרי במופע בכל רחבי הארץ שזכה להצלחה.
רשימת רצועות

| צעד אחד לפני הנהר> מס' | צעד אחד לפני הנהר> שם | צעד אחד לפני הנהר> מילים | צעד אחד לפני הנהר> לחן | צעד אחד לפני הנהר> משך | צעד אחד לפני הנהר>  | צעד אחד לפני הנהר>  | צעד אחד לפני הנהר>  | צעד אחד לפני הנהר>  | צעד אחד לפני הנהר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מקדש האהבה  | אסתר שמיר | אילן וירצברג | 4:30 |  |  |  |  |  |
| 2. | נפאל  | רחל שפירא | אריאל זילבר | 4:10 |  |  |  |  |  |
| 3. | רק אתמול  | רחל שפירא | יצחק קלפטר | 3:02 |  |  |  |  |  |
| 4. | קסמים  | עדית פאנק | שאול בן אמיתי | 4:23 |  |  |  |  |  |
| 5. | צעד אחד לפני הנהר  | אסתר שמיר | שפי ישי | 3:05 |  |  |  |  |  |
| 6. | עוד מעט  | אילן וירצברג | אילן וירצברג | 3:43 |  |  |  |  |  |
| 7. | בירקון בפינה  | פנינה גבריאל | אילן וירצברג | 5:00 |  |  |  |  |  |
| 8. | נ.ב. (כי איתך) (דואט עם שמעון גלבץ)   | יונה וולך | שמעון גלבץ | 4:00 |  |  |  |  |  |
| 9. | ארץ טירוף ונביאים  | ברוך פרידלנד | יצחק קלפטר | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 10. | מֵקִיץ אל חלום  | ברוך פרידלנד | ברוך פרידלנד | 4:03 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 39:57 |  |  |  |  |  |
בתקליט: שירים 1–5 - צד א', שירים 6–10 - צד ב'.
משתתפים באלבום

עיבודים והפקה מוזיקלית: אילן וירצברג.
מפיק ויועץ אמנותי: סולו יורמן.
משתתפים באלבום > נגנים

פסנתר וקלידים: עדי דגני.
גיטרות וקלידים: אילן וירצברג.
תופים: ז'אן פול זימבריס.
גיטרה בס: מיקי שביב, מיכה מיכאלי.
גיטרות: אלכס פולק.
קולות רקע: אילן וירצברג, עדי דגני, גיא יפה וגלי עטרי.
משתתפים באלבום > קרדיטים

הוקלט באולפני "טריטון", מאי-יוני 1987.
טכנאי הקלטה: מרק רוטוול.
עוזר טכנאי: איתי שטרק.
טכנאי מיקס: ג'ון מקסוויט.
עוזר טכנאי מיקס: שחר צרפתי.
צילום עטיפה: יקי הלפרין.
עיצוב עטיפה: יהודה דרי.
עוזרת הפקה: פנינה גבריאל.
מזכירת הפקה: רות שלכטמן.
מפיק אחראי: זאב אולמן.
הערות שוליים

↑  בועז גולדברג, אלבום: דרך ארוכה, באתר כלכליסט, 25 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8ca2daac-ba79-4cba-a153-2182c98390a1
קונסטנטינוס קנאריס

| --- | --- |

 לידה:  1793 פסארה, יוון 
 פטירה:  2 בספטמבר 1877 (יוליאני) (בגיל 84 בערך) אתונה, ממלכת יוון 
 מדינה:  יוון 1828 הרפובליקה ההלנית   ממלכת יוון ממלכת יוון
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 מקום מגורים:  קיפסלי, אתונה 
 תפקיד:  ראש ממשלת יוון (11 במרץ 1844–11 באפריל 1844)  ראש ממשלת יוון (28 במאי 1854–29 ביולי 1854)  ראש ממשלת יוון (17 במרץ 1864–28 באפריל 1864)  ראש ממשלת יוון (7 באוגוסט 1864–9 בפברואר 1865)  ראש ממשלת יוון (27 באוקטובר 1848–24 בדצמבר 1849)  ראש ממשלת יוון (7 ביוני 1877–2 בספטמבר 1877)  חבר האספה הלאומית  שר חיל הים של יוון  חבר הפרלמנט ההלני 
 מפלגה:  מפלגת הרוסית 
 בן או בת זוג:  דספינה מניאטיס (1817–?) 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר המושיע  אביר הצלב הגדול של מסדר הגואלפים  הצלב הגדול של מסדר דנבורג 
 חתימה:   
 
קונסטנטינוס קנאריס (ביוונית: Κωνσταντίνος Κανάρης‏ 1795[דרושה הבהרה]–1877) היה אדמירל, מדינאי ולוחם חופש יווני.
נולד באי פסארה (אנ') שבים האגאי, והתייתם בגיל צעיר. כמו רבים מבני משפחתו החליט להיות יורד ים, והצטרף כנער סיפון לאניית המשא של דודו. הוא הפך למנהיג בתקופת מלחמת העצמאות, ולאחריה היה ראש ממשלת יוון מספר פעמים.
מלחמת העצמאות

קנאריס זכה לפרסום במלחמת העצמאות של יוון (1821-1829). למרות שלא היה חבר בארגון המחתרתי פיליקי אטריה (Εταιρεία των Φιλικών - אגודת הידידים) שפעל לשחרור יוון מהשלטון העות'מאני. כאשר שמע על ההתקוממות שהוכרזה ב-1821, חזר לאי הולדתו והצטרף לשורות המהפכה. ספני האי פסארה, המנוסים במאבקים ימיים (בעיקר בפיראטים), הוכיחו עצמם כיעילים במיוחד במהלך המאבק בטורקים, וקונסטנטינוס קנאריס התבלט במיוחד כרב-החובל של אחת מספינות המלחמה.
לאחר טבח כיוס, שבו הרגו הטורקים עשרות אלפים יוונים בשנת 1822, הצליחו כוחות בפיקודו של קנאריס להעלות אש בספינתו של האדמירל הטורקי קרה עלי פשה (אנ'), בשעה שהטורקים חגגו, כפעולת תגמול. כ-2,000 טורקים נספו בשריפה, כולל האדמירל הטורקי. מאוחר יותר הוביל קנאריס סדרה של התקפות מוצלחות נוספות נגד הצי הטורקי.
במסגרת הסכם שכרת הסולטאן הטורקי עם הצבא המצרי המתעצם של אבראהים פאשא, הובטחה לאחרון שליטה בכרתים, בתנאי שיעזור לטורקים נגד היוונים. איברהים פשה, בסיוע קצינים צרפתיים בדימוס מצבאו של נפוליאון, תקף סדרה של איים יווניים, ביניהם האי פסארה, אי הולדתו של קונסטנטינוס קנאריס, שנהרס כמעט לחלוטין. אוכלוסיית האי שלא הצליחה לברוח נטבחה באכזריות, ובחלקה נלקחה לעבדות.
שליטתו של הצי המצרי-טורקי באיים היווניים נמשכה עד קרב נאווארינו המפורסם בשנת 1827, כאשר צי משותף של צרפת, בריטניה ורוסיה הצליח להשמיד את הצי העות'מאני, ולתת ליוונים "חסות".
עם סיום המלחמה והכרזת העצמאות היונית, מונה קנאריס לאדמירל הצי היווני החדש.
קריירה כמדינאי

קנאריס שימש כשר בתפקידים שונים בממשלת יוון, ומספר פעמים כראש ממשלה בתקופות שונות. בפעם הראשונה הוא מונה בשנת 1844 במקום אנדראס מטאקסס.
ב-1862 היה אחד מן הבודדים מוותיקי מלחמת העצמאות שסייעו להפיכה השקטה, בה הודח המלך אוטו מיוון, והוחלף בנסיך וילהלם מדנמרק, אשר הוכתר ביוון כגאורגיוס הראשון, מלך היוונים. תחת וילהלם שימש קנאריס כראש ממשלה בפעם הרביעית, החמישית והשישית (לתקופות של מספר חודשים בכל פעם). קנאריס נחשב כגיבור לאומי ביוון, ומספר כלי שיט ופריגטות בצי היוני קרויים על שמו.
האדמירל הגרמני וילהלם קנריס, אשר התרשם מאוד מפסלו של קנאריס, טען כי הוא מצאצאיו, או לפחות בעל קרבת דם לקונסטנטינוס קנאריס. הבדיקה הגנאלוגית של הגרמנים ב-1938 העלתה שאין קשר בין השניים, וכי וילהלם קנאריס מוצאו ממשפחה איטלקית. מאוחר יותר העלו היסטוריונים את הסברה כי ייתכן שהטענה הייתה נכונה, ואכן קיים קשר דם בין השניים, אך העובדות הוטו על ידי החוקרים הנאצים, שלא רצו להודות בקרבת דם בין אדמירל גרמני ליווני.
תוארי כבוד ועיטורים

הצלב הגדול של מסדר המושיע (ממלכת יוון)
אביר הצלב הגדול של מסדר הגואלפים (ממלכת הנובר)
הצלב הגדול של מסדר דנבורג (ממלכת דנמרק)
קורפוס אפריקה

| --- | --- |

סמל קורפוס אפריקה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס שריון
 בסיס האם:  טריפולי (לוב)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  19 בפברואר 1941 – 13 במאי 1943 (שנתיים)
 מקים היחידה:  הפיקוד העליון הגרמני
 מלחמות:  המערכה בצפון אפריקה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  דיוויזיית הפאנצר ה-15   דיוויזיית הפאנצר ה-21
 ציוד עיקרי:  טנקים מדגם פאנצר סימן 2, סימן 3 וסימן 4
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
קורפוס אפריקה (בגרמנית: Deutsches Afrikakorps, בקיצור DAK) היה קורפוס שריון של הוורמאכט שלחם בזירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. מפקדו הראשון והבולט ביותר היה גנרל ארווין רומל.
היסטוריה

קורפוס אפריקה הוקם ב-19 בפברואר 1941, בעקבות החלטת הפיקוד העליון של הורמאכט לשלוח ללוב כוח סיוע לצבא האיטלקי בצפון אפריקה, שהובס על ידי הצבא הבריטי במסגרת מבצע מצפן, ולמנוע את נפילת נמל טריפולי לידי הבריטים. כוח הסיוע היה תחת פיקודו של גנרל ארווין רומל, מפקד שריון מוכשר שהוכיח את כישוריו כמפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7 במערכה על צרפת ב-1940. הוא כלל רגימנט שריון ומספר יחידות נוספות שהרכיבו את הדיוויזיה הקלה ה-5. זמן קצר לאחר הגיעו לנמל טריפולי ביצע קורפוס אפריקה התקפת נגד מוצלחת. עד ראשית אפריל 1941 הצליחו כוחותיו של רומל לכבוש מחדש את בליטת קירנאיקה שבמזרח לוב, להגיע לגבול מצרים ולהטיל מצור על הכוחות הבריטיים שהחזיקו בנמל טוברוק. במהלך החודשים הבאים תוגברו כוחותיו של רומל בדיוויזיית שריון נוספת (דיוויזיית הפאנצר ה-15), וב-1 באוגוסט 1941 הפכה הדיוויזיה הקלה ה-5 לדיוויזיית שריון בשם דיוויזיית הפאנצר ה-21.
ב-15 באוגוסט 1941 הקים הפיקוד הגרמני העליון את קבוצת השריון אפריקה, שכללה את קורפוס אפריקה, יחידות גרמניות נוספות, ושני קורפוסים איטלקיים. רומל מונה למפקד הכוח הגרמני-איטלקי בצפון אפריקה (שבסוף ינואר 1942 שונה שמו לארמיית הפאנצר אפריקה), ואילו לודוויג קריוול מונה למפקד קורפוס אפריקה. בסוף נובמבר 1941 עברו הכוחות הבריטיים במצרים למתקפה במסגרת מבצע צלבן, ולאחר קרבות קשים הצליחו לאלץ את כוחותיו של רומל לסגת מבליטת קירנאיקה. אולם בפברואר 1942, לאחר שכוחותיו תוגברו, שוב ביצע רומל התקפת נגד מוצלחת וכבש מחדש את רוב שטחה של קירנאיקה.
במאי-יוני 1942 תקף רומל את הארמייה השמינית הבריטית, הביס את כוחותיה בקרב גזאלה ואילץ אותה לסגת חזרה לשטח מצרים לאחר שספגה אבדות כבדות. בסוף יוני כבשו כוחותיו את נמל טוברוק, לקחו בשבי כ-30 אלף מחיילי בעלות הברית, וחדרו עמוק לשטח מצרים. התקדמות ארמיית הפאנצר אפריקה נעצרה רק כשהגיעה לקו אל עלמיין, שם נבלמו כוחות הציר על ידי הכוחות הבריטיים בקרב אל עלמיין הראשון, ולאחר מכן הובסו בקרב אל עלמיין השני.
בעקבות תבוסת כוחותיו של רומל בקרב אל-עלמיין השני (23 באוקטובר - 3 בנובמבר 1942), החלו כוחות  הציר בנסיגה ארוכה לאורך חופי צפון-אפריקה. לאחר נחיתת כוחות בעלות הברית באלג'יריה ובמרוקו בראשית נובמבר, החלו הגרמנים לשלוח תגבורות חזקות לתוניסיה, כדי למנוע את נפילתה לידי בעלות הברית. ב-8 בדצמבר 1942 הוקמה בתוניסיה ארמיית הפאנצר החמישית, בפיקוד הגנרל הנס-יירגן פון ארנים. לאחר שכוחו של רומל נסוג אף הוא לתוניסיה החליט הפיקוד הגרמני ב-23 בפברואר 1943 להעביר את הכוח שבפיקודו תחת פיקוד איטלקי, ורומל עצמו מונה למפקד קבוצת הארמיות של אפריקה, שכללה את ארמיית הפאנצר החמישית ואת הארמייה האיטלקית הראשונה.
במרץ 1943 החליף פון ארנים את רומל כמפקד קבוצת הארמיות, לאחר שהאחרון נקרא לשוב לגרמניה. ב-13 במאי 1943 נכנעו כוחות מדינות הציר בתוניסיה לכוחות בעלות הברית ושרידי קורפוס אפריקה נפלו בשבי.
מפקדים

ארווין רומל (14 בפברואר 1941 - 1 בספטמבר 1941)
פיליפ מילר-גבהרד (1 בספטמבר 1941 - 15 בספטמבר 1941)
לודוויג קריוול (15 בספטמבר 1941 - 9 במרץ 1942)
ולטר נהרינג (9 במרץ 1942 - 31 באוגוסט 1942)
גוסטב פון ורסט (31 באוגוסט 1942 - 17 בספטמבר 1942)
וילהלם פון תומה (17 בספטמבר 1942 - 4 בנובמבר 1942)
פריץ ביירליין (4 בנובמבר 1942 - 16 בנובמבר 1942)
גוסטב פהן (16 בנובמבר 1942 - 16 בינואר 1943)
קרל פון ליבנשטיין (16 בינואר 1943 - 17 בפברואר 1943)
קרל בילוויוס (17 בפברואר 1943 - 20 בפברואר 1943)
היינץ ציגלר (20 בפברואר 1943 - 5 במרץ 1943)
הנס קרמר (5 במרץ 1943 - 12 במאי 1943)
קינגה קסוזסור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בת 54 בערך) נובה זמקי, סלובקיה 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1995) 
 
קינגה קסוזסור (בהונגרית: Kinga Czuczor; נולדה בשנת 1970) היא דוגמנית הונגרייה. מיס הונגריה לשנת 1990.