stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילביה (בלט)
היסטוריה > בלט האופרה של פריז; מראנט: 1876

"סילביה, או הנימפה של דיאנה", כפי שנקרא במקור, היה הבלט הראשון שהוצג באופרה גרנייה המחודשת, ובפאר רב, שהתגלה במקרים מסוימים כמופרז. התפאורה העתירה של ז'יל שרה לא הוארה כראוי, והדבר גרע מאיכות ההפקה. לעומת זאת, התלבושות שעיצב לאקוסט זכו להערכה. בסופו של דבר, הייתה זו המוזיקה של דליב שהצילה את ההפקה. אלמלא ההערכה הגבוהה שזכתה לה המוזיקה, היה הבלט נשכח עד מהרה ללא זכר.
ריטה סאנגאלי הייתה בגיל 27 הפרימה בלרינה של בלט האופרה של פריז, ומתוך כך הבחירה הטבעית לככב כסילביה. סאנגאלי תוארה כמצטיינת במבנה גופה, אך לא מרהיבה בכישוריה כרקדנית. אף על פי כן, היא הייתה הבלרינה היחידה שלמדה את התפקיד, ובמקרה אחד היה הכרח לבטל הצגות באופן זמני עקב "פציעת הרקדנית הראשית".
היסטוריה > הבלט האימפריאלי; איבנוב וגרדט: 1901

בין הגרסאות הראשונות החשובות של "סילביה, או הנימפה של דיאנה", לאחר ההפקה הראשונה של 1876, הייתה הפקה שהציג הבלט האימפריאלי בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה, ב-15 בדצמבר 1901 (2 בדצמבר לפי התאריך המקובל כיום). הבלט כבר בוצע קודם ברוסיה: ב-1886 רקדה הבלרינה אנטונייטה דל'ארה (שנודעה ביצירת תפקיד פיית שזיף הסוכר במפצח האגוזים ב-1892) קטעים מתוך הבלט בתיאטרון ארקדיה בסנקט פטרבורג, וב-1892 ביצעה הבלרינה קרלוטה בריאנצה (שנודעה ביצירת תפקיד הנסיכה אורורה ביפהפייה הנרדמת ב-1890) את הבלט במלואו בתיאטרון פנטסיה במוסקבה.
ההפקה של תיאטרון מריאינסקי תוכננה במקור לעונת 1900–1901 בבימוי בפיקוח סרגיי דיאגילב, עם תפאורות ותלבושות בעיצוב אלכסנדר בנואה וכוריאוגרפיה של האחרים סרגיי וניקולאי לגאט. אבל חילוקי-דעות שהתגלעו בין דיאגילב למנהל התיאטראות הקיסריים, הנסיך וולקונסקי, הובילו לביטול המיזם כמו גם לסיום הקשר בין דיאגילב לתיאטראות הקיסריים, אירוע שהביא את דיאגילב בסופו של דבר ליצירת בלט רוס המקורי ב-1909. אף על פי כן, הבלט שובץ מחדש לעונת 1901–1902 בגרסה, שהעלחה המשנה למנהל הבלט של התיאטרון הקיסרי לב איבנוב, שמותו בדצמבר 1901 גרם למנהל התיאטרון להעביר את המיזם לידי הרקדן הראשי המפורסם פאוול גרדט. ייתכן, שתרומתו הזכורה ביותר של איבנוב לתולדות הבלט הייתה שינוי שם הבלט מ"סילביה, או הנימפה של דיאנה" ל"סילביה" בלבד.
בתפקידים הראשיים רקדו הפרימה בלרינה הגדולה אולגה פריאובראז'נסקה בתפקיד סילביה והרקדן הראשי סרגיי לגאט בתפקיד הרועה אמינטה. עוד היו בין הדמויות המשניות בבלט אגריפינה ואגאנובה הצעירה כנימפה של האלה דיאנה, ופאוול גרדט בתפקיד אוריון.
אף כי ריקודיה של הבלרינה פריאובראז'נסקה נחלו הצלחה רבתי, לא כן ההצגה הראשונה. המו"ל-ועורך ה"גאזט של סנקט פטרבורג", סרגיי חודקוב, בעצמו מומחה לבלט ונודע כשותף לכתיבת הלבריות לכמה בלטים שעלו על במת בלט מריאינסקי, היה אחד מכמה מבקרים שטענו, כי הכוריאוגרפיה של איבנוב וגרדט הייתה באיכות ירודה, וכי הלברית הייתה דלה עד קיצוניות. עוד גורם שתרם לכישלון הבלט הייתה העובדה, שההנהלה לא התירה שום תפאורות חדשות, ותחת זאת נעשה שימוש בתפאורות מיצירות, שלא בוצעו עוד. לאחר חמש הצגות בסך הכל הוצא "סילביה" מרפרטואר הלהקה. על אף זאת, קטעים מן הבלט נכללו באירועי גאלה.
הבלרינה אנה פבלובה כללה מדי פעם רבים מקטעים אלה מן ההפקה של 1902 בסיורי ההופעות שלה, בעיבוד בימתי של מנהל הבלט איוואן קלוסטין. באחת מהופעותיה בלונדון היה נוכח פרדריק אשטון הצעיר, שזכרונותיו מהופעתה של פבלובה נתנו לו השראה ליצירת גרסה מפורסמת משלו בשביל הבלרינה מרגוט פונטיין בשנת 1952.
היסטוריה > הבלט המלכותי; אשטון: 1952

אשטון יצר כוריאוגרפיה חדשה ל"סילביה" בשנת 1952. על פי המסופר, עניינו של אשטון ב"סילביה" ניצת כתוצאה מחלום שראה בשנת 1946. בחלום, תבע דליב מאשטון לצקת חיים חדשים בבלט שלו, שלא זכה להערכה הראויה לו. בהקיצו, קיבל עליו אשטון את המשימה." אשטון שם בכוריאוגרפיה שלו דגש מפורש על התפקיד הראשי; למעשה, הוא עיצב את כל הבלט כמחווה למרגוט פונטיין, בלרינה שעמה עבד. קלייב ברנס, מבקר דרמה אמריקאי, ציין, "הבלט כולו הוא זר מפואר, שהכוריאוגרף מגיש לבלרינה." את ה"זר" הזה העלה הבלט המלכותי והוא בוצע בבית האופרה המלכותית בלונדון ב-3 בספטמבר 1952. אשטון גם טיפל בלברית של ברבייה להשביח אותה להצגת הבכורה, כדי להעצים את העניין בסיפור.
מרגוט פונטיין שיחקה את התפקיד הראשי של סילביה בפתיחת הגרסה הזאת. את אמינטה שיחק מייקל סומס, ואוריון היה ג'ון הארט וארוס היה אלכסנדר גרנט.
הפקות חדשות > 2004: מוריס; בלט סן פרנסיסקו

כשבלט סן פרנסיסקו פתח את הפקת "סילביה" של הלהקה באפריל 2004, הייתה זו הפעם הראשונה שהבלט הוצג במלואו בארצות הברית. הפקה זו היא גם היחידה בשנים האחרונות שאיננה מבוססת על הכוריאוגרפיה של אשטון. לבקשת הלגי תומאסון, יצר מארק מוריס את הכוריאוגרפיה בהתבסס על ההפקה המקורית משנת 1876 והיה נאמן במידה רבה למתודולוגיה ולסגנון של מראנט. כדברי מוריס, "אני משתמש בפרטיטורה ובלברית בדיוק כפי שנבנו". הנימוק שנתן מוריס לכך היה פשוט: אופי המוזיקה כרוך לאין הפרד בכוריאוגרפיה של לואי מראנט, כתוצאה מנסיבות חיבורה. משום כך, "סילביה" המחודש נאמן מאוד למקור, יותר מכל הפקה אחרת מן השנים האחרונות. בלט סן פרנסיסקו ביצע את "סילביה" מ-21 באפריל עד 7 במאי 2006, לאחר סדרת הופעות מצליחה ב-2004 ו-2005. בהצגת הבכורה ב-2004, הייתה הרקדנית הראשית יואן יואן טאן.
הפקות חדשות > 2004: אשטון; הבלט המלכותי

הפקה זו של "סילביה", השלישית של הבלט המלכותי, עלתה לבמה בין 4 בנובמבר ל-3 בדצמבר 2004, כחלק מחגיגות "אשטון 100", עונה שהוקדשה למייסד הלהקה. הבלט נוצר מחדש בידי כריסטופר ניוטון, ששיחזר (מן הזיכרון ומתיעוד חזותי גם יחד) את הכוריאוגרפיה המקורית של אשטון וביים אותה בשביל הבלט המלכותי. שלושה צוותי רקדנים ביצעו את הבלט במהלך ההצגות.
הפקות חדשות > 2005: אשטון; תיאטרון הבלט האמריקאי

"סילביה" של אשטון התחדש בידי כריסטופר ניוטון על במת המטרופוליטן אופרה, שם ביצע אותו תיאטרון הבלט האמריקאי.
בהפקה האחרונה במטרופוליטן אופרה, ב-4 ביוני 2005, הופיעו פאלומה הרראס כסילביה, אנחל קורלה כאמינטה, חסוס פאסטור כאוריון, קרייג זלסטין כארוס וכרמן קורלה כדיאנה.
סגנון

"סילביה" נחשב על פי רוב לבלט קלאסי. הרקע המיתי חסר הייחוד והמוזיקה של שלהי המאה ה-19 משווים לו אופי מיושן. אלא שמבחינות רבות היה "סילביה" מהפכני לתקופתו. המוזיקה הייתה ועודנה מוכרת בגדולתה. היצירה של דליב היא ללא ספק המרכיב המוערך ביותר של הבלט, הודות לחדשנות, היצירתיות והבשלות המאפיינות אותה. הכוריאוגרפיה של פרדריק אשטון משלימה יפה את המוזיקה מבחינה זו, כשהיא שומרת אמונים לרוח ההפקה המקורית תוך שילוב טכניקות מודרניות והוספת מגע ייחודי משלו.
סגנון > מוזיקה

מקובל לראות ב"סילביה", וקופליה לפניו, את שני הבלטים המודרניים הראשונים הודות למוזיקה החדשנית שלהם. צ'ייקובסקי עצמו העיר למלחין סרגיי טאנייב בנושא התחכום וכושר ההמצאה ב"סילביה", וכינה אותו "... הבלט הראשון, שבו המוזיקה מהווה לא רק העניין העיקרי, אלא היחיד. איזה חן, איזו אלגנטיות, איזה עושר של מלודיה, קצב, הרמוניה." ייתכן שההצהרה הזו מוגזמת משהו, היא אומרת משהו חשוב מאוד על ייחודו של הבלט. המוזיקה של "סילביה" מגוונת ועשירה, גורמת לצופים להתמקד בה במקום בתפאורות, ברקדנים, בתלבושות. במקום להתמזג ברקע, כאמצעי ליצירת הלך הרוח ותו לא, המוזיקה של דליב קובעת את הפעילות. המוזיקה של "סילביה" ראויה לציון גם בשל השימוש החדשני, המפותח יותר בלייטמוטיב.
 בחירה סגנונית כזאת אופיינית לדליב, שנשא עיניו אל וגנר. למעשה, הדים להשפעת וגנר ניכרים בבירור במוזיקה, כגון אופיה ה"סימפוני", כפי שמתאר איבור פורבס גסט במהדורת 1954 של "שנתון הבלט".
עוד בחירה מעניינת של דליב היה השימוש הבולט שלו בכלי נשיפה ממתכת ומעץ, בייחוד בפרלוד האופייני בעוצמתו. דליב היה גם אחד המלחינים הראשונים שכתבו לסקסופון אלט, כלי שנעשה בו שימוש נרחב בקטעים הכבדים יותר לכלי הנשיפה מעץ, כמו ה"ברקרולה" במערכה השלישית.
הפרלוד למערכה הראשונה וה"פיציקטי" במערכה השלישית הם הקטעים המפורסמים ביותר בפרטיטורה הזו, שחשיבותה רבה בכל מקרה. "הפיציקטי", המפורסם יותר, הוא דוגמה מוכרת מאוד של סגנון הפיציקטו. הקטע הזה הוא, לדברי מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים, מנוגן על פי המסורת בסגנון מקוטע, הססני, שאיננו אופייני לכאורה לתפיסתו של דליב.
אגם הברבורים של צ'ייקובסקי נכתב ממש לפני ש"סילביה" עלה על הבמה, ויש הרואים בו את אחד הבלטים הטובים ביותר של התקופה. ואולפ, צ'ייקובסקי עצמה ביכר את "סילביה" על פני יצירתו הוא, וקרא ליצירת המופת שלו עצמו "חומר עלוב בהשוואה". צ'ייקובסקי אמר לסרגיי טאנייב, "אני בוש ונכלם. לו הכרתי את המוזיקה הזאת קודם, כי אז, כמובן, לא הייתי כותב את "אגם הברבורים".
סגנון > כוריאוגרפיה

גם מבחינה כוריאוגרפית, "סילביה" מקדים את זמנו. הכוריאוגרפיה של מראנט משנת 1876 (וכל אלה שאחריה) נחשבו למורדות במסורת כיון שהציבו בלרינות לתפקיד ציידת גברית, מעשה שלא נשמע כדוגמתו עד אז. על אף חידושים כאלה, הכוריאוגרפיה המקורית ל"סילביה" השתייכה במידה רבה מאוד לתקופה הרומנטית המאוחרת בבלט.
"סילביה" של אשטון מודרני הרבה יותר, ואם כי הוא משמר תחושה קלאסית, יש בו הרבה מן החדשני. בכוריאוגרפיה משנת 1952, משולבות ב"סילביה" טכניקות חדשות ומעניינות, כגון מיזוג של פנטומימה ומחול ועבודת רגליים מסובכת יותר, הטיפוסיים ליצירותיו של אשטון. כפי שאמר הסופר ארנולד הסקל, "הוא מקבל את האתגר שמציג "סילביה", של טיפול במוזיקה תקופתית בלי להידרדר לתערובת סגנונות; ואף לא פעם יחידה איננו מתרשמים מן התנועה שהוא מציג לפנינו כמודרנית או כ, עולם ישן'". ג'יליאן מרפי, הרקדנית הראשית בהפקת תיאטרון הבלט האמריקאי משנת 2005, ציינה, שהכוריאוגרפיה הזאת הייתה מאתגרת מאוד. אשטון עיצב את הבלט במיוחד לכישרון ולמיומנות של מרגוט פונטיין. מכאן, שכל מי שמשחקת את התפקיד חייבת להיות מסוגלת לעשות כמיטב יכולתה, ובשעתו "מן הנמנע [היה] להשתוות לרמת הריקוד שלה" (ברנס).
הכוריאוגרפיה הזאת כוללת כמה פה דה דה קשים, לרבות הפה דה דה המרהיב במערכה השלישית, המהווה את שיאו של הבלט.
דמויות > תפקידים ראשיים

סילביה - נימפה ציידת צנועה, נאמנה לאלה דיאנה, מושא תשוקתו של אמינטה.
אמינטה - נער רועים פשוט, המאוהב בסילביה. אפשר להשוותו לאנדימיון, גם הוא רועה צעיר, מושא אהבתה של דיאנה.
ארוס, אל האהבה במיתולוגיה היוונית, דמות מרכזית בבלט, מושא הן להערצה והן ללעג.
דיאנה, אלת הצייד והצניעות במיתולוגיה הרומית. במקדשה של דיאנה מתרחשת הבכחנליה במערכה השלישית.
אוריון - צייד חודש רעות, שרודף את סילביה וחוטף אותה.
דמויות > דמויות משניות

ציידות נלוות - פמליית הציידות של סילביה.
עיזים - שתי עיזים, שמיועדות לעלות לקורבן מנחה לבכחוס, אבל ניצלות הודות למהומה שמחולל אוריון.
נייאדות
דריאדות
פאונים
איכרים
לברית

"נער אוהב נערה, נערה נופלת בשבי בן-בליעל, האל משיב את הנערה אל הנער".
סר פרדריק אשטון, יוצר הכוריאוגרפיה ל"סילביה" ב-1952.
הלברית של "סילביה" נחשב לא פעם לאחת הנקודות החלשות בבלט. העלילה הפשוטה איננה מניחה מקום למשחק משמעותי וגם איננה מעניינת ביותר. לאמיתו של דבר, כשאשטון יצר כוריאוגרפיה חדשה לבלט בשנות ה-50', הוא ניסה לצקת יתר עניין בעלילה (תוך שמירה על נושאיה הקלאסיים), משום שצפה מפלה אפשרית לבלט בגלל היבט זה שלו.
לברית > מערכה I: יער קדוש

הבלט נפתח בתמונת פולחן, כאשר יצורי היער מחוללים לפני ארוס. אמינטה, נער רועים נחות-דרגה, מתפרץ ברגליים כושלות אל המחוללים ומפריע לפולחנם. סילביה, מושא תשוקתו של אמינטה, מגיעה אל זירת ההתרחשות עם פמליית הציידות שלה ללעוג לאל האהבה. אמינטה מנסה להסתתר, אבל סילביה מגלה את העוקב אחריה ומשולהבת בזעם, מפנה את קשתה אל עבר ארוס. אמינטה מגן על האל ונפצע בעצמו. עתה יורה ארוס חץ בסילביה. היא נפגעת, ואם כי פציעתה אינה קשה, די בה כדי לסלקה מן הזירה.
צייד, אוריון, מתגלה כמי שצפה בעצמו בסילביה, כשהוא שש על אמינטה חסר ההכרה. אוריון חוזר ומתחבא עם שובה של סילביה; הפעם היא מגלה אהדה כלפי אמינטה. בעוד הציידת מתאבלת על קורבנה, היא נחטפת בידי אוריון ונגררת הלאה משם. האיכרים מתאבלים על דמותו של אמינטה עד שארוס, עוטה גלימה למסווה, משיב את הרועה לחיים. ארוס מגלה את זהותו האמיתית ומספר לאמינטה על מעללי אוריון.
לברית > מערכה II: המערה באי של אוריון

סילביה, השבויה במסתור על האי של אוריון, דוחה את נסיונותיו לפתותה בתכשיטים וביין. היא מתאבלת עכשיו על אמינטה ושומרת מכל משמר על החץ שנשלף מחזה. כשאוריון גונב ממנה את החץ, סילביה משכרת את שובה עד איבוד חושים, משיבה לעצמה את החץ ומעתירה לעזרת ארוס. תפילותיה נענות, וארוס ממהר להגיע ומראה לה בחזון את אמינטה המצפה לה. השניים יוצאים אל מקדש דיאנה, שם מצפה אהובה של סילביה.
לברית > מערכה III: חוף הים סמוך למקדש דיאנה

אמינטה מגיע אל מקדש דיאנה ומוצא בכחנליה, אבל לא את סילביה, שמגיעה כעבור זמן קצר עם ארוס. לאחר כמה דקות של ששון על המפגש המחודש, מופיע אוריון, שמחפש את סילביה. אמינטה נאבק בו; סילביה מתבצרת במקדש דיאנה ואוריון מנסה לבוא בעקבותיה. אלת הצייד דיאנה, בזעמה על מעשה זה של אוריון, מכה בו ואוסרת על המפגש בין אמינטה לסילביה. ארוס הרחום מציג חזיון לדיאנה. האלה נזכרת באהבת נעוריה לרועה הצעיר אנדימיון. היא חוזרת בה מהחלטתה ומבטלת את האיסור. אמינטה וסילביה מתאחדים בחסות האלים.
הערות שוליים

↑  "Sylvia" ג'ודית מאקרל, הגרדיאן, ביקורת על "סילביה"
↑  הסקסופון האופראי, "סילביה" מאת ליאו דליב
↑  "Three Historians of The Imperial Russian Ballet" "שלושה היסטוריונים של הבלט הרוסי האימפריאלי", ג'ורנאל לחקר המחול, כרך 13, מס' 1, סתיו 1980, עמ' 9) (דרוש מינוי)
↑  ג'ון הארט, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד
↑  Mark Morris sounds serious about an 1876 score and his new ballet, 'Sylvia' ארכיב "כרוניקל", "מארק מוריס נשמע רציני לגבי הפרטיטורה משנת 1876 והבלט החדש שלו ,סילביה'" 26 באפריל 2004
↑  "Morris' 'Sylvia' forgoes showy dancing for an old-fashioned, irony-free romance" מייקל וייד סימפסון, סן פרנסיסקו כרוניקל, "סילביה' של מוריס מוותר על ריקוד ראוותני לטובת רומנטיקה מיושנת, נטולת-אירוניה" 3 במאי 2004
↑  "San Francisco Ballet - Sylvia" רבקה הירשמן, ביקורת מחול, "בלט סן פרנסיסקו"] יוני 2004
↑  Celebrating Royally ג'ון פרסיבל (2004), ביקורת מחול בטיימס, "הבלט המלכותי בחגיגה מלכותית", כרך 2, מס' 41 1 בנובמבר 2004
↑  "Frederick Ashton and His Ballets" "פרדריק אשטון והבלטים שלו"
↑  "בלט במכתבי צ'ייקובסקי" 17 במרץ 2010
↑  The Swan Lake ג'ון ואראק, תומאס קולהייז, אולגה גרדט, צ'ייקובסקי, "אגם הברבורים"
↑  "Léo Delibes" ליאו דליב
↑  צ'יינה דיילי (2005), "בלרינות סיניות חגות בפירואט ל"סילביה" 14 במרץ 2007
↑  An Admirable Restoration ג'ון פרסיבל, סקירת מחול, טיימס, "סילביה: שחזור מעורר התפעלות", סתיו 2004 כרך 2, מס'  42 8 בנובמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13927265c (data)  MusicBrainz work: e04d5a90-1b24-45dd-aa94-7638907c5fa1  VIAF: 315522025   WorldCat (עם VIAF): 315522025 
אולגה פריאובראז'נסקה בתפקיד "סילביה", 1901
סרגיי לגאט בתפקיד הרועה אמינטה ב"סילביה". בצילום נראה הרגע שבו הוא נפגע בחץ של סילביה. סנקט פטרבורג, 1901.
אנג'ל קורלה בהופעה משנת 2005 בתפקיד אמינטה, מתוך הפקת תיאטרון הבלט האמריקאי של "סילביה", פרדריק אשטון
מלך האריות (פסקול)

ערך זה עוסק באלבום מ-1994. אם התכוונתם לאלבום מ-2019, ראו .
מלך האריות: הפסקול המקורי (באנגלית: The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack) הוא פסקול הסרט "מלך האריות" מ-1994 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הפסקול זה, הוא פסקול סרט האנימציה הנמכר ביותר בכל הזמנים. האלבום כולל שירים מתוך הסרט שהולחנו על ידי אלטון ג'ון למילותיו של טים רייס, ולחנים נוספים מאת הנס צימר. אלטון ג'ון, בנוסף להלחנה, מבצע כמה שירים באלבום. מבצעים נוספים הם כרמן טווילי, ג'ייסון ויבר, רואן אטקינסון, וופי גולדברג, ג'רמי איירונס, צ'יץ' מרין, ג'ים קאמינגס, נייתן ליין, ארני סבלה וסאלי דוורסקי. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 1994 בתקליטור ובקלטת שמע. הפסקול הוקלט בארצות הברית, בריטניה ודרום אפריקה.
הסרט זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר, והשיר "Can You Feel the Love Tonight" מתוכו זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
רשימת השירים > המהדורה המקורית באנגלית

‎"Circle of Life" – 3:59
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
עיבוד והפקה: הנס צימר
ביצוע: כרמן טווילי; קטעי קול אפריקאיים: לבו אם ומקהלה דרום אפריקאית
‎"I Just Can't Wait to Be King" – 2:51
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
עיבוד והפקה: מארק מנסינה
ביצוע: ג'ייסון ויבר עם רואן אטקינסון ולורה ויליאמס
‎"Be Prepared" – 3:40
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
עיבוד והפקה: הנס צימר
ביצוע: ג'רמי איירונס עם וופי גולדברג, צ'יץ' מרין וג'ים קאמינגס
‎"Hakuna Matata" – 3:33
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
עיבוד והפקה: מארק מנסינה וג'יי ריפקין
ביצוע: נייתן ליין וארני סבלה עם ג'ייסון ויבר וג'וזף ויליאמס
‎"Can You Feel the Love Tonight" – 2:57
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
עיבוד והפקה: מארק מנסינה
ביצוע: ג'וזף ויליאמס וסאלי דוורסקי עם נייתן ליין, ארני סבלה וקריסטל אדוארדס
‎"This Land" – 2:55
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
‎"...To Die For" – 4:17
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
‎"Under the Stars" – 3:45
קטע אינסטרומנטלי - לחן: הנס צימר
עיבוד והפקה: הנס צימר וג'יי ריפקין
‎"King of Pride Rock" – 5:59
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
‎"Circle of Life" – 4:51
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
הפקה ועיבוד: כריס תומאס
ביצוע: אלטון ג'ון
‎"I Just Can't Wait to Be King" – 3:36
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
הפקה ועיבוד: כריס תומאס
ביצוע: אלטון ג'ון
"Can You Feel the Love Tonight (גרסת סוף הסרט)" – 3:59
לחן: אלטון ג'ון, מילים: טים רייס
הפקה ועיבוד: כריס תומאס
ביצוע: אלטון ג'ון
רשימת השירים > המהדורה העברית

‎"גלגל החיים" – 3:53
לחן: אלטון ג'ון, מילים: שפרירה זכאי
עיבוד והפקה: הנס צימר
ביצוע: רותי הולצמן; קטעי קול אפריקאיים: לבו אם ומקהלה דרום אפריקאית
‎"משתגע כבר מלך להיות" – 2:49
לחן: אלטון ג'ון, מילים: שפרירה זכאי
עיבוד והפקה: מארק מנסינה
ביצוע: דורון בן-עמי עם אוהד שחר, רונה דניאלי ומקהלה
‎"נתכונן" – 3:38
לחן: אלטון ג'ון, מילים: שפרירה זכאי
עיבוד והפקה: הנס צימר
ביצוע: אלי גורנשטיין עם שרי צוריאל, אבי פניני ומקהלה
‎"האקונה מטטה" – 3:31
לחן: אלטון ג'ון, מילים: שפרירה זכאי
עיבוד והפקה: מארק מנסינה וג'יי ריפקין
ביצוע: תומר שרון ועמי מנדלמן עם דורון בן-עמי ואלון אופיר
‎"אהבה יש באוויר" – 2:56
לחן: אלטון ג'ון, מילים: שפרירה זכאי
עיבוד והפקה: מארק מנסינה
ביצוע: אלון אופיר ושרית וינוגרד עם תומר שרון, עמי מנדלמן ורותי הולצמן
‎"אדמה זו" – 2:53
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
‎"למות למען" – 4:16
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
‎"תחת הכוכבים" – 3:42
קטע אינסטרומנטלי - לחן: הנס צימר
עיבוד והפקה: הנס צימר וג'יי ריפקין
‎"מלך "סלע הגאווה"" – 5:56
קטע אינסטרומנטלי - לחן, עיבוד והפקה: הנס צימר
תרגום, עיבוד ובימוי קולות: שפרירה זכאי;
הדרכה מוזיקלית: רוני וייס;
הפקת הדיבוב העברי: סרטי רז בע״מ;
הוקלט באולפני קולינור על ידי דלית טל
רשימת השירים > מהדורה מיוחדת

ב-30 בספטמבר 2003 הוציאה דיסני מהדורה מיוחדת של הפסקול הכוללת שתי רצועות חדשות:
"The Morning Report" – בביצוע של ג'יימס ארל ג'ונס, ג'ף בנט ואוון סאוסדו
"Can You Feel the Love Tonight (רמיקס)" – בביצוע של אלטון ג'ון
בנוסף, באותו יום יצא לאור תקליט ויניל של הפסקול המקורי, במהדורה מוגבלת של 4,000 עותקים.
מצעדים > מצעדים שבועיים

האלבום – מצעד בילבורד (צפון אמריקה)
| שנה | מצעד | מיקום |
| --- | --- | --- |
| 1994 | בילבורד 200 | 1 |
מצעדים > מצעדי סוף העשור

| מצעד (1990–1999) | מיקום |
| --- | --- |
מצעד בילבורד 200 האמריקאי: 21
הישגי מכירות

| אזור | הישג | מכירות |  |
| --- | --- | --- | --- |
| אוסטרליה | זהב | 35,000 |  |
| אוסטריה | פלטינה | 50,000 |  |
| ישראל | פלטינה | 40,000 |  |
| קנדה | יהלום | 1,000,000 |  |
| צרפת | זהב | 1,249,300 |  |
| פולין | זהב | 10,000 |  |
| שוודיה | זהב | 50,000 |  |
| שווייץ | פלטינה כפולה | 100,000 |  |
| בריטניה | פלטינה | 300,000 |  |
| ארצות הברית | יהלום | 10,000,000 |  |
סיכומים
| אירופה | פלטינה משולשת | 3,000,000 |  |
פרסים והערכה

הפסקול הופץ במעל ל-10 מיליון עותקים בארצות הברית והגיע לפלטינה 10x בשנת 1995, ובכך הפך לפסקול הנמכר ביותר אי פעם של סרט מונפש. בשנת 1999, כאשר נוסד המעמד "אלבום יהלום", קיבל האלבום מעמד זה.
בשנת 2010 נכתב בחנות המוזיקה המקוונת Rhapsody, כי זהו אחד הפסקולים הטובים בכל הזמנים מתוצרת דיסני ופיקסאר.
פרסים והערכה > פרסי אוסקר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פרס | זוכה |  |
| הפסקול הטוב ביותר | הנס צימר |  |
| השיר המקורי הטוב ביותר ("Can You Feel the Love Tonight") | אלטון ג'ון טים רייס |  |
מועמדים:
| השיר המקורי הטוב ביותר ("Circle of Life") | אלטון ג'ון   טים רייס |  |
| השיר המקורי הטוב ביותר ("Hakuna Matata") | אלטון ג'ון   טים רייס |  |
פרסים והערכה > פרסי גלובוס הזהב

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| פרס | זוכה |  |
| הפסקול הטוב ביותר | הנס צימר |  |
| השיר הטוב ביותר ("Can You Feel the Love Tonight") | אלטון ג'ון   טים רייס |  |
מועמדים:
| השיר הטוב ביותר ("Circle of Life") | אלטון ג'ון   טים רייס |  |
הערות שוליים

↑  Geoff Mayfield (25 בדצמבר 1999). 1999 The Year in Music Totally '90s: Diary of a Decade – The listing of Top Pop Albums of the '90s & Hot 100 Singles of the '90s. Billboard. נבדק ב-15 באוקטובר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Les Albums Or :" (בצרפתית). Infodisc.fr. אורכב מ-המקור ב-2014-08-26. נבדק ב-3 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  10 Essential Disney & Pixar Soundtracks Referenced July 27, 2010
| מלך האריות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מלך האריות (1994) • מסביב לעולם עם טימון ופומבה (1997) • מלך האריות 2: מלכות סימבה (1998) • מלך האריות 3: האקונה מאטאטה (2004)  • משמר האריות - השאגה חוזרת (2015) • מלך האריות (2019) • מופאסה: מלך האריות (2024) |  |
| סדרות | טימון ופומבה (1999 - 1995) • משמר האריות (2019 - 2015) |  |
| דמויות | סימבה • נלה • מופסה • טימון ופומבה • סקאר • דמויות נוספות |  |
| שירים | "Circle of Life"‏ • "I Just Can't Wait to Be King"‏ • "Be Prepared" • "האקונה מטטה" • "Can You Feel the Love Tonight" ‏• "He Lives in You" ‏• "Spirit" |  |
| פסקולים | מלך האריות • The Lion King |  |
| שונות | מלך האריות (1997) • האקונה מטטה • The Lion Sleeps Tonight • מלך האריות (משחק וידאו) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: | פרס המוזיקה האמריקאית לפסקול הטוב ביותר   1996: The Lion King: Original Motion Picture Soundtrack  | הבא: 1997: Waiting to Exhale: Original Soundtrack Album |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2221ed36-10e5-31a4-bd39-782a65f4fc99
קרן התרבות אמריקה-ישראל

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־86 שנים) 
 www.aicf.org
 
סמלילה הקודם של הקרן, שהיה בשימוש עד שלהי העשור השני של המאה ה-21
משלחת מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל מבקרת בחזרה של להקת המחול בת שבע, אחד הגופים שנתמכו על ידה (1980).
קרן התרבות אמריקה-ישראל הוא ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לטפח ולקדם את המצוינות בתחומי האמנות השונים - מוזיקה, אמנות ועיצוב, מחול, תיאטרון וקולנוע. הקרן נוסדה בשנת 1939 על ידי הפילנתרופ היהודי אדוארד נורמן, כגוף גג מייצג לריכוז פעילות של גיוס כספים בארצות הברית עבור מוסדות בארץ ישראל. הקרן מחלקת מדי שנה כ-2 מיליון דולר מכספי תרומות.
היסטוריה

ב-1939 הקים הפילנתרופ היהודי משיקגו אדוארד נורמן, את קרן נורמן, שנועדה לסייע ליהודים פליטי גרמניה להתיישב בארץ ישראל, וכן לסייע להתזמורת הפילהרמונית הישראלית שהוקמה ב-1936 בתל אביב.
לאחר קום המדינה החלה הקרן לסייע גם לתיאטרון הבימה ולאקדמיה למוזיקה בירושלים. שמה הוחלף ל"קרן התרבות אמריקה-ישראל". נשיאה אז, סמואל רובין, פעל להרחיב את ייעודה של הקרן למגוון רחב יותר של פעילויות אמנותיות, ובעיקר לסייע לאומנים בראשית דרכם. בשנת 1955 סוכם עם שר החינוך והתרבות זלמן ארן, כי הקרן תצטרף כשותפה מרכזית למפעל אמנות לעם, ותהיה הכתובת לטיפול ולתמיכה בפרויקטים חדשים וניסיוניים.
מספר המוסדות שנהנו מתמיכתה עלה בהתמדה והגיע בשנות ה-70 לכ-90 מוסדות בשנה.
מאז הקמתה תרמה יותר מ-160 מיליון דולר לאומנים ומוסדות תרבות ישראלים, ותמכה למעלה מ-18,000 אמנים צעירים.
ביוזמת הקרן נערכו סיורים של גופים אמנותיים ישראליים בחו"ל, ביניהם: להקת התיאטרון מחול ענבל, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הגדנ"ע, האנסמבל הקאמרי הישראלי - לימים התזמורת הקאמרית הישראלית, מקהלת רינת ועוד. באמצעות הקרן הועברו יצירות אמנות למוזיאונים בארץ, לפני שלאלה היו אגודות ידידים עצמאיות שעסקו בפעילות כזאת. כמו כן ארגנה הקרן תערוכות ישראליות בארצות הברית ותצוגות של אמנים אמריקאים בישראל.
הקרן תרמה גם לגיוס משאבים לבנייתם של מבני תרבות רבים בארץ כגון: בניין הבימה, היכל התרבות, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בית העם ע"ש שרייבר בבאר שבע, בית סוקולוב (בית העיתונאים) בתל אביב, ואחרים.
במרוצת השנים גברה השפעתה וניכרה בכל תחום אמנותי מוכר ואלפי אמנים ויוצרים עשו דרכם לקריירה אמנותית בסיועה של הקרן.
פעולות הקרן

קרן התרבות אמריקה ישראל פועלת בישראל ממשרדים בתל אביב, ומחזיקה משרד בניו יורק ארצות הברית. נשיא הקרן בארצות הברית הנוכחי הוא ג'וש מארק טננבאום. יו"ר הקרן בישראל הוא סקוט מורטמן, מנכ"לית הקרן בישראל היא איריס רף רונן.
הקרן מעניקה מלגות בתחומי אומנויות הבמה והביצוע, בהם תיאטרון, קולנוע, מחול, מוזיקה, אמנות חזותית, והיא תומכת בפרויקטים וגופים בתחומים אלה, בהם:
המרכז למוזיקה ירושלים, משכנות שאננים.
סיוע בהחזרת אמנים ומורים ישראלים מחו"ל.
התזמורת הקאמרית של חיל החינוך: סיוע לפעילות המוזיקאים המצטיינים במסגרת החיל.
עידוד סדנאות וכיתות אמן בתחומים שונים.
תחרויות האביב למוזיקאים ישראליים צעירים.
"סטודיו האופרה" – פרויקט של האופרה הישראלית החדשה ומיועד לזמרים צעירים מצטיינים, אשר משתלמים במשך שנתיים לקראת השתלבותם המקצועית.
"ארטיק" – תערוכה שנתית של זוכי מלגות הקרן בתחומי האמנות החזותית.
מענקי יצירה ליוצרים צעירים בתחום המחול, התיאטרון, המוזיקה והקולנוע – מוענקים לרב כפרסים בתחרויות.
סיוע למוזיאונים לרכישת יצירות של אמנים ישראליים צעירים.
פרסים לאומנים בתחומי התיאטרון והאמנות החזותית כגון פרס קלצ'קין ע"ש הדסה ורפאל קלצ'קין ופרס ג'נט וג'ורג' ג'אפין.