stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ברזיל בכדורגל 1974
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 6
ריו דה ז'ניירו - 6
מינאס ז'ראיס - 3
פרנמבוקו - 3
סיארה - 3
ריו גראנדה דו סול - 2
פרנה - 2
באהיה - 2
פארה - 2
אמזונאס - 2
אלגואס - 1
סרז'יפה - 1
ריו גראנדה דו נורטה - 1
המחוז הפדרלי של ברזיל - 1
אספיריטו סאנטו - 1
גויאס - 1
מרניאו - 1
מאטו גרוסו דו סול - 1
פיאאוי - 1
סנטה קטרינה - 1
שלב הגמר

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קרוזיירו | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 5 | 3 | 2 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 2 | ואסקו דה גאמה | 4 | 3 | 1 | 2 | 0 | 5 | 4 | 1 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 3 | סנטוס | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 6 | 2- |  |
| 4 | אינטרנסיונל | 2 | 3 | 0 | 2 | 1 | 4 | 5 | 1- |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 באוגוסט 1974 | ואסקו דה גאמה | 1:2 | קרוזיירו | מרקאנה, ריו דה ז'ניירו צופים: 112,933 שיפוט: ארמנדו מרקס |
| 1 באוגוסט 1974 | אדמיר  14'  ג'ורג'ניו קרבואירו  78' |  | נליניו  19' | מרקאנה, ריו דה ז'ניירו צופים: 112,933 שיפוט: ארמנדו מרקס |
שחקנים מצטיינים

רוברטו דינמיטה, שחקנה של ואסקו דה גאמה כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
זיקו, שחקנה של פלמנגו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אליפות ברזיל בכדורגל 1975

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  20 באוגוסט 1975 – 14 בדצמבר 1975 (117 ימים)
 מספר משתתפות:  42
 הזוכה:  אינטרנסיונל
 מספר משחקים:  430
 מספר שערים:  975 (2.27 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,873,120 (15,984 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  16 - פלאביו, אינטרנסיונל
 → 19741976 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1975  הייתה הפעם ה-19 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-20 באוגוסט 1975 והסתיימו ב-14 בדצמבר 1975.
בתחרות השתתפו 42 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
הקבוצות חולקו ל-4 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ בין קבוצות הבית.
בשלב השני הוקמו 6 בתים. בית א' ובית ב' כללו 10 קבוצות (5 קבוצות מכל בית של השלב הראשון).קבוצות של בתים אלו ערכו משחקים בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. 6 קבוצות מכל בית העפילו לשלב השלישי. בנוסף לכך הוקמו 4 בתים נוספים. בבתים אלו קבוצות ערכו עם הקבוצות של אותו בית משחק בודד. הקבוצה המנצחת של הבית העפילה לשלב השלישי.
השלב השלישי 16 קבוצות הולקו ל-2 בתים. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
בשלב הרביע השתתפו 4 קבוצות. המשחקים נערכו בשיטת הנוקאוט.
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וניצחון הושג בהפרש של שני שערים או יותר, לקבוצה המנצחת הוענקה נקודה נוספת.
אינטרנסיונל זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הראשונה בתולדות המועדון.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 6
ריו דה ז'ניירו - 6
מינאס ז'ראיס - 3
פרנמבוקו - 3
סיארה - 2
ריו גראנדה דו סול - 2
פרנה - 2
באהיה - 2
פארה - 2
אמזונאס - 2
אלגואס - 1
סרז'יפה - 1
ריו גראנדה דו נורטה - 1
המחוז הפדרלי של ברזיל - 1
אספיריטו סאנטו - 1
גויאס - 2
מרניאו - 1
מאטו גרוסו - 1
פיאאוי - 1
סנטה קטרינה - 1
פאראיבה - 1
שלב הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | 7 בדצמבר | 7 בדצמבר |  |  |  |  |
|  |   פלומיננסה | 0 |   |  |  |  |
|  |  אינטרנסיונל | 2 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | 14 בדצמבר | 14 בדצמבר |
|  |  |  |   |  |  אינטרנסיונל | 1 |
|  |  |  |   |   |  קרוזיירו | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | 7 בדצמבר | 7 בדצמבר |   |   |  |  |
|  |   סנטה קרוז | 2 |   |   |  |  |
|  |  קרוזיירו | 3 |   |   |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 בדצמבר 1975 | אינטרנסיונל | 0:1 | קרוזיירו | אצטדיון באירה ריו, פורטו אלגרה צופים: 82,568 שיפוט: דולצ'ידיו בולצ'ילה |
| 7 בדצמבר 1975 | אליאס פיגרואה  56' |  |  | אצטדיון באירה ריו, פורטו אלגרה צופים: 82,568 שיפוט: דולצ'ידיו בולצ'ילה |
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים

פלאביו, שחקנה של אינטרנסיונל כבש 16 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
ואלדיר פרס, שחקנה של סאו פאולו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אני לא אני

"אני לא אני" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי מרגי. השיר יצא לאור ב-18 ביוני 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים טדי הפקות, גאגא בוקינג ו-Mobile1 Music.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי יונתן גולדשטיין, מרגי וטל בן נון, הולחן על ידי גולדשטיין ומרגי והופק על ידי גולדשטיין. השיר הוא שיר פופ המשלב בתוכו מאפיינים המכתבים עם תקופת הקיץ, שבמהלכה יצא השיר.
השיר נכלל גם במופע "PLAY פסטיגל" בו השתתף מרגי.
ביקורת

דודי פטימר ממעריב סקר את השיר בשלילה, תוך שאמר: "פייר? התאכזבתי. ציפיתי שהמקוריות של "הזוג הזה" תמשיך גם בשיר החדש אך התוצאה היא שיר אנמי, לחן נוסחתי שלא ממצה את היכולות הווקאליות האיכותיות של מרגי וטקסט עם חריזה מאולצת ומטופשת שעושה ממבצעו פשוט בדיחה פתטית."
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי גיא טרפלר והועלה לערוץ היוטיוב של מרגי בשידור חי ב-18 ביוני 2019, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
נכון למאי 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
הערות שוליים

↑  מרגי - אני לא אני, באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2019
↑  דודי פטימר, ‏"ג'סטין ביבר, גרסת השקל וחצי": מה עובר על מרגי? ועוד שירים חדשים, באתר מעריב אונליין, 19 ביוני 2019
1 2   Mergui - אני לא אני (Prod. By Johnny Goldstein), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:32)
| מרגי |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| מיני-אלבומים | מה יהיה • לא להיות לבד • Dark Side of the Rainbow • ‏Shadows of Blue • מרגיש כמו אהבה |  |
| סינגלים | "תני לי רגע" • "הזוג הזה" • "אני לא אני" • "הכל שקוף" • "אסור" • "דיבור נגוע" • "לא יוצא למסיבות" • "אמבולנס" • "סגול בהיר" • "אנג'ל" • "לא להיות לבד" • "Sucks to Know You (FU)" ‏• "Lie Like This" • "צונאמי" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Hoodie" |  |
| ערכים קשורים | הכוכב הבא לאירוויזיון 2018 • טדי הפקות • Mobile1 Music • סבן מיוזיק גרופ |  |
אלכסיי יליסייב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביולי 1934 (בן 90) מחוז קלוגה, ברית המועצות
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה (1957)  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה (1962) 
 עיסוק בעבר:  מהנדס
 תקופת השירות:  1966–1973 (כ־7 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  8 ימים, 22 שעות, 20 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  37 דקות
 משימות
 סויוז 5, סויוז 8, סויוז 10
 
 עיטורים
  (פעמיים)  (3 פעמים)  
 
אלכסיי סטניסלבוביץ' יליסייב (ברוסית: Алексей Станиславович Елисеев; ‏נולד ב־13 ביולי 1934) הוא קוסמונאוט סובייטי  שטס לחלל בשלוש משימות במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים

אלכסיי יליסייב נולד בעיירה במחוז קלוגה לאב ליטאי בשם Stanislovas Kuraitis. אביו הואשם בבגידה בברית המועצות ונשלח למעצר ממושך במחנות גולאג. אימו של הקוסמונאוט התגרשה ואלכסיי הצעיר בגיל 16 החליף את שם משפחתו לשם משפחת נעורים של אמו. לאחר שחרורו אביו לא חזר למשפחתו ולמעשה אף פעם לא נפגש עם בנו לאחר השחרור.
בשנת 1951 אלכסיי יליסייב סיים את לימודי בית הספר במוסקבה והחל ללימוד באוניברסיטה טכנית על שם באומן בעיר. לאחר סיומו בשנת 1957 הוא התחיל לעבוד כמהנדס מכונות בתעשיית החלל הסובייטית. בשנת 1962 לאחר סיום לימודי הדוקטורט יליסייב חזר לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה בוא החל לעבוד לאחר בהסמכת למהנדס. תחום עיסוקו היה תכנון מערכות ניווט.
בשנת 1966 יליסייב התקבל לתוכנית הכנת קוסמונאוטים הסובייטית. את טיסתו הראשונה לחלל ביצע בחללית סויוז 5. הטיסה נערכה במשך קצת פחות מ-2 יממות. בטיסה זו לראשונה בוצע התחברות בין מספר חלליות ומעבר טייסים בין החלליות. יליסייב ביצע פעילות חוץ-רכבית במהלכה עבר לחללית סויוז 4 ואיתה הוא חזרה לכדור הארץ.
באוקטובר 1969 יליסייב טס לחלל בחללית סויוז 8 (ולדימיר שטאלוב היה מפקד צוות). המטרה המרכזית הייתה להתחבר לחללית "סויוז 7". עקב בעיה טכנית במערכת עגינה אוטומטית והעדר יכולת לבצע עגינה ידנית המשימה בוטלה. הם חזרו לכדור הארץ לאחר 5 ימי טיסה. בתקשורת הסובייטית דיווחו של יישום מלא של התוכנית וצוות הוענקו תוארים בהתאם.
במרץ 1971 יליסייב טס לחלל בחללית סויוז 10 (ולדימיר שטאלוב היה מפקד צוות). המטרה המרכזית הייתה להתחבר לתחנת חלל סאליוט 1. עקב בעיה טכנית במערכת עגינה אוטומטית החיבור לא הושלם. לאחר התערבות צוות קרקע נמצא פתרון לניתוק מתחנת החלל. שטאלוב וצוותו חזרו לכדור הארץ לאחר 2 ימי טיסה.
לאחר עזיבת יחידת הקוסמונאוטים יליסייב המשיך את עבודתו בתעשיית החלל הסובייטית. במשך שנים הוא היה מנהל מתקנים שונים השייכים לתעשייה זו.
בשנים 1986-1991 יליסייב היה רקטור של אוניברסיטה טכנית על שם באומן במוסקבה. לאחר התפרקות ברית המועצות יליסייב כיהן בתפקידים שונים בתעשייה הפרטית שהתפתחה.
יליסייב פרסם מספר ספרים בתחום תעשיית החלל והוא בעל חמש המצאות בתחום.
אלקה זומר

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1940 (בת 83) ברלין, גרמניה הנאצית 
 שם לידה:  Elke Schletz 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 בן או בת זוג:  Joe Hyams (1964–1981) 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לכוכב החדש של השנה – שחקנית (1964)  מסדר ההצטיינות הבווארי 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלקה זומר (בגרמנית: Elke Sommer, הברונית אלקה פון שלץ Elke Baronesse von Schletz; נולדה ב-5 בנובמבר 1940) היא שחקנית גרמנייה, זוכת פרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה

זומר נולדה בשם אלקה פון שלץ בברלין בנובמבר 1940. במהלך מלחמת העולם השנייה ברחה משפחתה לכפר על יד ארלנגן. לאחר סיום התיכון נסעה לאנגליה ועבדה שם כאו-פר.
במהלך חופשה באיטליה התגלתה על ידי הבמאי האיטלקי ויטוריו דה סיקה, והחל מ-1958 החלה להופיע בסרטים איטלקיים. במהלך תקופה זו שינתה את שמה לזומר, כדי להקל על ההגייה על ידי קהל לא-גרמני. בשנות ה-60 עברה להוליווד והחלה לעבוד בסרטים. במהרה החלה להיחשב כסמל מין. באותה תקופה תמונות שלה היו פופולריות מאוד, וגם פורסמו במגזין "פלייבוי".
זומר הייתה משחקניות הקולנוע המובילות בשנות השישים. היו לה תשעים ותשע הופעות בקולנוע ובטלוויזיה מ-1959 ועד 2005, ובהן בסרטים "אמנות האהבה", לצד דיק ואן דייק, "מלכודת הכסף", לצד ריטה הייוורת', ו"האוסקר", לצד סטיבן בויד.
ב-1964 זכתה בפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הפרס". נודעה גם בכך ששרה במספר פרקים בתוכנית "המופע של דין מרטין".
ב-1967 הופיעה בתפקיד קצר בסרט הפרודיה על ג'יימס בונד "קזינו רויאל".
בשנות השבעים שיחקה בסרט "זפלין" לצד מייקל יורק (1971), ובאחד מהעיבודים הקולנועיים של ספרה של אגתה כריסטי "עשרה כושים קטנים" (1974).
ב-1981 לקחה חלק בהנחיה ובפרשנות של טקס בחירת מיס תבל. בשנות השמונים גם הנחתה את התוכנית "העולם המרגש של מהירות ויופי".
ב-1986 גילמה את סופיה שרלוטה מהנובר במיני-סדרה של NBC "פיוטר הגדול". באותה שנה שיחקה בסרט "אנסטסיה: המסתורין של אנה" העוסק בסיפור ההתחזות לאנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה לצד איימי אירווינג. בשנות התשעים התמקדה יותר בציור וזנחה את קריירת המשחק.
בשנת 2000 לקחה חלק בדיבוב הגרמני של הסרט "הקיסר נפל על הראש".
זומר נישאה פעמיים במהלך חייה. דוברת שבע שפות.
פרסים והוקרה

בין הפרסים שזכתה בהם במהלך השנים:
פרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה של השנה (עבור תפקידה בסרט "הפרס")
פרס זרי הדפנה ((Laurel Awards) (פרס הוליוודי שניתן בין השנים 1957–1971) – זומר הופיעה ברשימה ארבע פעמים בשנים 1964–1967
פרס במבי (Bambi Awards) (פרס אירופאי להצטיינות בסרטים ובתקשורת בינלאומית) – זכייה כפולה, ב-1967 וב-1968
אנה וולקובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1902 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 באוגוסט 1973 (בגיל 71 בערך) ספרד 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, האימפריה הבריטית 
 
אנה ניקולאייבנה וולקובה (1902 – 2 באוגוסט 1973), המכונה לעיתים אנה דה וולקוף, הייתה מהגרת רוסייה לבנה, ומזכירה של מועדון הימין, שהתנגדה למעורבותה של בריטניה במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייה

היא הייתה בתו הבכורה של האדמירל ניקולאי וולקוף (1870 – 1954) שהיה הנספח הימי הקיסרי האחרון בלונדון. משפחתה החליטה להישאר בבריטניה בעקבות המהפכה הבולשביקית והם התאזרחו בבריטניה ב-10 בספטמבר 1935. בשנת 1923 פתחו בני וולקוב את חדר התה הרוסי, ברחוב הרינגטון 50, דרום קנזינגטון, בסמוך למוזיאון להיסטוריה של הטבע, שהיה נקודת מפגש עבור רוסים לבנים אחרים.
אנה ואביה החזיקו בהשקפות ימניות ואנטישמיות ונחשבו לאוהדי גרמניה הנאצית, בה ביקרה מספר פעמים בשנות ה-30. בהמשך טענה שהיא פגשה את הנס פרנק ורודולף הס.
ביקוריה גרמו ל-MI5 להתעניין בפעילותה ומשנת 1935 היא הושמה תחת פיקוח כמרגלת גרמנייה אפשרית. ווליס סימפסון הייתה לקוחה של עסקי הקוטור שלה וגם הייתה תחת פיקוח של שירותי סיכול הריגול הבריטיים.
מועדון הימין

וולקוף הייתה שייך לאחת מהאגודות האנטישמיות הקטנות בבריטניה, "מועדון הימין" (אנ'), תנועה אנטי-מלחמתית עם כ-350 חברים, שהוקמה על ידי סרן ארצ'יבלד מוּל רמזי (אנ'), חבר פרלמנט, שלימים הדגיש את הפטריוטיזם שלו בבית הנבחרים ואמר כי יש הבחנה בין אנטישמיות לפרו-נאציזם.
חברים אחרים כללו את ויליאם ג'ויס, שערק אז לגרמניה כשדרן, א.ק צ'סטרטון, לימים מחברם של "הלורדים החדשים שלא היו מאושרים", פרנסיס ייטס-בראון, הסופר הנמכר ביותר של "בנגל לנסר", אדמירל וילמוט ניקולסון ואשתו, כריסטבל והדוכס מוולינגטון. חברי המועדון קיימו לא אחת את מפגשיהם בחדר התה הרוסי.
באוטוביוגרפיה שלו, "המלחמה חסרת השם", טען רמזי:
המטרה העיקרית של מועדון הימין הייתה להתנגד ולחשוף את פעילותם של היהודים המאורגנים, לאור הראיות שהגיעו לידי בשנת 1938. המטרה הראשונה שלנו הייתה לנקות את המפלגה השמרנית מההשפעה היהודית, ואופי החברות והפגישות שלנו היה בקנה אחד עם המטרה הזו.
ריגול

כאשר בריטניה יצאה למלחמה נגד גרמניה בספטמבר 1939, מועדון הימין התפרק רשמית. עם זאת, חלק מהחברים המשיכו בפעילות נגד המלחמה. וולקובה, משתמש במתווך מהשגרירות האיטלקית (עוזר נספח צבאי פרנצ'סקו מריגליאנו), שלחה מידע לברלין, כולל הצעות לשידורי התעמולה של ג'ויס.
עם זאת, וולקובה לא ידעה שמועדון הימין ששירותי הביטחון הבריטיים חדרו למועדון הימין, תחילה באמצעות מרג'ורי מקי ואחר כך על ידי המיסטיקנית הבלגית הצעירה הלן דה מונקה וכן על ידי ג'ואן מילר, סוכנת סמויה שעבדה כנערת משרד אצל אליזבת ארדן. באמצעות שלוש הנשים הללו, שנשלטו על ידי ראש מדור ב' (5), מקסוול נייט, ל-MI5 הייתה גישה מלאה לארגון והצליח אפילו להשפיע על פעילות הקבוצה.
בפברואר 1940 פגשה וולקובה את טיילר קנט, פקיד משגרירות ארצות הברית עם השקפות דומות. הוא הפך למבקר קבוע במועדון הימין. מאוחר יותר חשף קנט בפני וולקובה ורמזי כמה מהמסמכים שהחזיק בדירתו שגנב מהשגרירות ובמיוחד על תקשורת רגישה בין וינסטון צ'רצ'יל לפרנקלין רוזוולט. ב-13 באפריל 1940 הלכה וולקובה לדירתו של קנט כדי לבקש לצלם חלק מהמסמכים, כפי שהתברר אחר כך. פעילות הריגול שלה נפסקה כאשר ביקשה מדה מונקה להעביר מכתב מקודד לוויליאם ג'ויס דרך אנשי הקשר שלה עם השגרירות האיטלקית. דה מונקה הסכימה ואז הראתה את המכתב לממונה עליה, נייט.
מעצר ומשפט

וולקובה וקנט נעצרו ב-20 במאי 1940 והואשמו בעבירה על חוק הסודות הרשמיים. כאשר הוכנסה לניידת המשטרה, צפה בה לן דייטון בן ה-11. היא הועמדה לדין במשפט סגור באולד ביילי, כאשר סר ויליאם ג'ואט שימש כתובע. ב-7 בנובמבר 1940, היא נידונה לעשר שנות מאסר על "ניסיון לסייע לאויב", קנט, האזרח האמריקני, נידון ל-7 שנים.
לאחר הרשעתה נוצר קשר עם ועדת ההתאזרחות ואזרחותה בוטלה ב-13 באוגוסט 1943.
שחרור ומוות

היא שוחררה מהכלא בשנת 1947 ועבדה כתופרת ושכנה בבית פליקס הופ-ניקולסון. היא נהרגה בתאונת דרכים בספרד בשנת 1973 במכונית שנהג בה דל (1903 – 1980), חבר לשעבר במועדון הימין.
הערות שוליים

↑  Admiral Wolkoff's file in The National Archives (KV 2/2258)
↑  Sukhdev, Sandhu (18 באוקטובר 2015). "Rendezvous at the Russian Tea Rooms: The Spyhunter, the Fashion Designer and the Man from Moscow by Paul Willetts – review: A tale of Nazi spies among London's elite has all the colour of a first-class thriller". The Observer. The Guardian. נבדק ב-19 באוקטובר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Griffiths, Richard, Fellow Travellers of the Right, Constable, London, 1980, pp. 353-5, ISBN 0-09-463460-2 also citing Archibald Ramsay as saying "our hope was to avert war"
↑  Hansard, 9 May 1940.
↑  Chesterton, A.K.,The New Unhappy Lords, London, July 1965, reprinted in 1979 in US, Library of Congress Card no.67-24083
↑  She also was tried on pro-German conspiracy charges but acquitted on all counts. Still, she was then locked up in Holloway Prison under Regulation 18B, where she remained for 4 years. Ramsay, p.78.
↑  Griffiths, p. 355.
↑  Griffiths, p.369.
↑  Griffiths, p. 370
↑  Griffiths, p.370.
↑  Griffiths, p.370, states that the offences were against Defence Regulations.
↑  Parliament of the United Kingdom (1943). Parliamentary papers, House of Commons and Command. Vol. 8. London: Her Majesty's Stationery Office. p. 109.
↑  Conspirator: The Untold Story of Tyler Kent, Ray Bearse, Knopf Doubleday Publishing Group, 1991, p. 272
↑  "Corrections to State Secrets: The Kent-Wolkoff Affair ". אורכב מ-המקור ב-28 ביולי 2013. נבדק ב-2013-03-19. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319186005171  GND: 1079247874  ISNI: 0000 0000 4340 9800  LCCN: nb2005018163  VIAF: 31517215   WorldCat (עם VIAF): 31517215
אליפות ברזיל בכדורגל 1972

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  9 בספטמבר 1972 – 23 בדצמבר 1972 (106 ימים)
 מספר משתתפות:  26
 הזוכה:  פלמיירס
 מספר משחקים:  352
 מספר שערים:  731 (2.08 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,192,032 (17,591 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  17 – דריו, אתלטיקו מיניירו, פדרו רוצ'ה סאו פאולו
 → 19711973 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1972  הייתה הפעם ה-16 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-9 בספטמבר והסתיימו ב-23 בדצמבר 1972.
בתחרות השתתפו 26 קבוצות. התחרות נערכה במספר שלבים:
הקבוצות חולקו ל-2 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ בין הקבוצות.
ארבע קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. בשלב זה הוקמו 4 בתים תוך קיום משחק בודד בין הקבוצות.
מנצחי הבתים של השלב השני התמודדו על האליפות תוך מפגש בודד בין הקבוצות בשיטת נוקאוט. במקרה של תיקו הקבוצה עם מספר נקודות בשלבים הקודמים הוכרזה כמנצחת.
במהלך שלבי האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
פלמיירס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה החמישית בתולדות המועדון.
דריו שחקנה של אתלטיקו מיניירו ופדרו רוצ'ה סאו פאולו כבשו 17 שערים וזכו בתואר מלך השערים של האליפות. לדריו זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו – 5
גואנברה – 5
מינאס ז'ראיס – 3
ריו גראנדה דו סול – 2
פרנמבוקו – 2
באהיה – 2
סיארה – 1
אלגואס – 1
סרז'יפה – 1
פארה – 1
ריו גראנדה דו נורטה – 1
אמזונאס – 1
פרנה – 1
שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | 20 בדצמבר | 20 בדצמבר |  |  |  |  |
|  |  פלמיירס | 1 |   |  |  |  |
|  |  אינטרנסיונל | 1 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | 23 בדצמבר | 23 בדצמבר |
|  |  |  |   |  |  פלמיירס | 0 |
|  |  |  |   |   |  בוטפוגו | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | 20 בדצמבר | 20 בדצמבר |   |   |  |  |
|  |  בוטפוגו | 2 |   |   |  |  |
|  |  קורינתיאנס | 1 |   |   |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 בדצמבר 1972 | פלמיירס | 0:0 | בוטפוגו | מורומבי, סאו פאולו צופים: 58,277 שיפוט: אגומר מרטינס |
| 23 בדצמבר 1972 |  |  |  | מורומבי, סאו פאולו צופים: 58,277 שיפוט: אגומר מרטינס |
במקרה של תיקו הקבוצה עם מספר נקודות בשלבים הקודמים הוכרזה כמנצחת.
טבלת סיום האליפות

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פלמיירס | 30 | 16 | 10 | 4 | 46 | 19 | 27 | 42 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 2 | בוטפוגו | 30 | 10 | 13 | 7 | 38 | 31 | 7 | 33 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 3 | אינטרנסיונל | 29 | 13 | 14 | 2 | 42 | 25 | 17 | 40 |  |
| 4 | קורינתיאנס | 29 | 12 | 12 | 5 | 31 | 26 | 5 | 36 |  |
| 5 | קוריטיבה | 28 | 13 | 9 | 6 | 36 | 23 | 13 | 35 |  |
| 6 | קרוזיירו | 28 | 12 | 10 | 6 | 41 | 27 | 14 | 34 |  |
| 7 | אסקו דה גאמה | 28 | 11 | 12 | 5 | 28 | 18 | 10 | 34 |  |
| 8 | סנטוס | 28 | 12 | 9 | 7 | 34 | 22 | 12 | 33 |  |
| 9 | סאו פאולו | 28 | 13 | 6 | 9 | 49 | 32 | 17 | 32 |  |
| 10 | גרמיו | 28 | 11 | 9 | 8 | 24 | 18 | 6 | 31 |  |
| 11 | אתלטיקו מיניירו | 28 | 11 | 8 | 9 | 35 | 29 | 6 | 30 |  |
| 12 | פלמנגו | 28 | 10 | 10 | 8 | 24 | 25 | 1- | 30 |  |
| 13 | סיארה | 28 | 8 | 14 | 6 | 28 | 27 | 1 | 30 |  |
| 14 | פלומיננסה | 28 | 9 | 11 | 8 | 23 | 22 | 1 | 29 |  |
| 15 | אמריקה (ריו דה ז'ניירו) | 28 | 9 | 10 | 9 | 22 | 26 | 4- | 28 |  |
| 16 | סנטה קרוז | 28 | 8 | 9 | 11 | 34 | 43 | 9- | 25 |  |
| 17 | רמו | 25 | 5 | 15 | 5 | 21 | 20 | 1 | 25 |  |
| 18 | באהיה | 25 | 6 | 11 | 8 | 16 | 23 | 7- | 23 |  |
| 19 | נאוטיקו | 25 | 7 | 8 | 10 | 30 | 34 | 4- | 22 |  |
| 20 | ויטוריה | 25 | 6 | 10 | 9 | 13 | 26 | 13- | 22 |  |
| 21 | נסיונל | 25 | 4 | 10 | 11 | 23 | 31 | 8- | 18 |  |
| 22 | אמריקה פוטבול קלוב | 25 | 3 | 12 | 10 | 18 | 28 | 10- | 18 |  |
| 23 | פורטוגזה | 25 | 4 | 9 | 12 | 25 | 37 | 12- | 17 |  |
| 24 | ABC  | 25 | 4 | 7 | 14 | 18 | 33 | 15- | 15 |  |
| 25 | CRB   | 25 | 1 | 11 | 13 | 18 | 45 | 27- | 13 |  |
| 26 | סרז'יפה | 25 | 2 | 5 | 18 | 14 | 41 | 27- | 9 |  |
אליפות ברזיל בכדורגל 1969

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  6 בספטמבר 1969 – 7 בדצמבר 1969 (93 ימים)
 מספר משתתפות:  17
 הזוכה:  פלמיירס
 מספר משחקים:  142
 מספר שערים:  381 (2.68 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  3,133,514 (22,067 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  14 - אדו, אמריקה (ריו דה ז'ניירו)
 → 19681970 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1969 (טורניר רוברטו גומס פדרוסה) (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית:1969 Torneio Roberto Gomes Pedrosa) הייתה הפעם  ה-13 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי ואורגנה על ידי קונפדרציית הספורט הברזילאית. המשחקים החלו ב-6 בספטמבר והסתיימו ב-7 בדצמבר 1969. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל.
בתחרות השתתפו 17 קבוצות. התחרות נערכה ב-2 שלבים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-2 בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. הקבוצות החזקות מכל בית העפילו לבית הגמר שכלל 4 קבוצות. גם פה המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
פלמיירס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה הרביעית בתולדות המועדון.
אדו שחקנה של אמריקה (ריו דה ז'ניירו) כבש 14 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 5
גואנברה - 5
ריו גראנדה דו סול - 2
מינאס ז'ראיס - 2
פרנה (מדינה) - 1
באהיה - 1
פרנמבוקו - 1
מהלך התחרות > בית א'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קורינתיאנס | 16 | 10 | 4 | 2 | 29 | 13 | 16 | 24 |
| 2 | קרוזיירו | 16 | 9 | 4 | 3 | 25 | 14 | 11 | 22 |
| 3 | אינטרנסיונל | 16 | 8 | 4 | 4 | 24 | 15 | 9 | 20 |
| 4 | אמריקה (ריו דה ז'ניירו) | 16 | 4 | 8 | 4 | 25 | 20 | 5 | 16 |
| 5 | סנטוס | 16 | 5 | 5 | 6 | 27 | 24 | 3 | 15 |
| 6 | פורטוגזה | 16 | 3 | 8 | 5 | 19 | 27 | 8- | 14 |
| 7 | סנטה קרוז | 16 | 4 | 6 | 6 | 17 | 27 | 10- | 14 |
| 8 | פלמנגו | 16 | 3 | 6 | 7 | 17 | 30 | 13- | 12 |
מהלך התחרות > בית ב'

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פלמיירס | 16 | 9 | 1 | 6 | 24 | 19 | 5 | 19 |
| 2 | בוטפוגו | 16 | 8 | 2 | 6 | 19 | 18 | 1 | 18 |
| 3 | אתלטיקו מיניירו | 16 | 8 | 1 | 7 | 31 | 23 | 8 | 17 |
| 4 | פלומיננסה | 16 | 5 | 5 | 6 | 20 | 21 | 1- | 15 |
| 5 | גרמיו | 16 | 5 | 5 | 6 | 17 | 19 | 2- | 15 |
| 6 | באהיה | 16 | 5 | 5 | 6 | 19 | 25 | 6- | 15 |
| 7 | קוריטיבה | 16 | 5 | 4 | 7 | 19 | 22 | 3- | 14 |
| 8 | סאו פאולו | 16 | 5 | 4 | 7 | 22 | 27 | 5- | 14 |
| 9 | ואסקו דה גאמה | 16 | 2 | 4 | 10 | 13 | 23 | 10- | 8 |
מהלך התחרות > בית הגמר

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פלמיירס | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 2 | 2 | 4 |
| 2 | קרוזיירו | 3 | 1 | 2 | 0 | 5 | 4 | 1 | 4 |
| 3 | קורינתיאנס | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0 | 3 |
| 4 | בוטפוגו | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 6 | 3- | 1 |
אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (טורניר רוברטו גומס פדרוזה)

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  24 באוגוסט 1968 – 10 בדצמבר 1968 (109 ימים)
 מספר משתתפות:  17
 הזוכה:  סנטוס
 מספר משחקים:  142
 מספר שערים:  361 (2.54 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  2,520,358 (17,749 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  18 - טוניניו, סנטוס
 → 19671968 (טאסה ברזיל) ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1968 (טורניר רוברטו גומס פֵּדְרוֹזָה) (השם הרשמי בזמן קיום המשחקים בפורטוגזית: 1968 Torneio Roberto Gomes Pedrosa) הייתה הפעם ה-11 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל של מדינת סאו פאולו וקונפדרציית הכדורגל של מדינת ריו דה ז'ניירו. המשחקים החלו ב-24 באוגוסט והסתיימו ב-10 בדצמבר 1968. בשנת 2010 התחרות קיבלה הכרה של אליפות ברזיל. בהמשך של אותה שנה נערכה תחרות ארצית נוספת, שגם היא קיבלה הכרה של "אליפות ברזיל 1968".
בתחרות השתתפו 17 קבוצות. התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון הקבוצות חולקו לשני בתים תוך קיום משחק בית ומשחק חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. הקבוצות החזקות מכל בית העפילו לבית הגמר שכלל ארבע קבוצות. גם פה המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
סנטוס זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השישית בתולדות המועדון.
טוניניו, שחקנה של סנטוס, כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.