stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי טורקמניסטן–שווייץ
נציגויות דיפלומטיות

טורקמניסטן אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ אינה מיוצגת בטורקמניסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. שווייץ האמינה את שגרירותה שבבאקו, בירת אזרבייג'ן, על טורקמניסטן.
יחסי איי בהאמה – הממלכה המאוחדת

| יחסי איי בהאמה – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
איי בהאמה: הממלכה המאוחדת


איי בהאמה: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
13,880: 243,610
אוכלוסייה
401,723: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
14,339: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
35,692: 48,237
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

הנציבות העליונה של איי בהאמה בלונדון
יחסי איי בהאמה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין איי בהאמה לבין הממלכה המאוחדת. שתי המדינות הן מונרכיות בחבר העמים הבריטי.
סקירה כללית

מסוף המאה ה-15 ועד למאה ה-17 שלטה ספרד באיי בהאמה. במאה ה-18, מתיישבים בניו אינגלנד שהיו נאמנים לבריטניה עזבו את ניו אינגלנד בשל התגברות הרגשות האנטי-בריטיים במקום, ועברו לאיים. בשל המספר הגדול של מתיישבים בריטיים ברחבי האיים, הבעלות על האיים הועברה מספרד לידי בריטניה, ואיי הבהאמה הוכרזו כקולוניה בריטית ב-1783.
באותה תקופה שימשו איים רבים בבהאמה כבסיס לשודדי ים.
בשנת 1964 קיבלו האיים ממשל עצמי וב-1973 הצביעו תושבי בהאמה במשאל עם לטובת עצמאות מבריטניה.
היחסים כיום

ב-10 ביולי 1973 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. מאז קבלת העצמאות משגשגים איי הבהאמה בעיקר בזכות תעשיית תיירות מפותחת, והיותם מרכז לבנקאות בינלאומית וניהול השקעות.
לאחר שקיבלו עצמאות נותרו איי הבהאמה חלק מחבר העמים הבריטי, ומלך אנגליה צ'ארלס השלישי הוא ראש המדינה. נציג המלך באיים הוא המושל הכללי של בהאמה (Governor General of the Bahamas), שממונה על-ידו.
בפברואר 2020 ראש ממשלת איי בהאמה ד"ר הוברט מיניס אמר כי איי בהאמה מחויבים להסכם השותפות הכלכלית שנחתם עם בריטניה בסוף 2019 והוא ייכנס לתוקף לאחר שתקופת המעבר של הברקזיט תסתיים ב-31 בדצמבר 2020.
ההסכם מבטיח המשכיות סחר עם בריטניה בעקבות הסכם השותפות הכלכלית (EPA) בן 10 שנים שנחתם בין הפורום הקריבי (CARIFORUM) לבין האיחוד האירופי.
נציגויות דיפלומטיות

איי בהאמה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון.
בריטניה מחזיקה באיי בהאמה נציבות עליונה בנסאו.
יחסי טורקמניסטן–צרפת

| יחסי טורקמניסטן–צרפת |
| --- | --- |
טורקמניסטן: צרפת


טורקמניסטן: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
488,100: 643,801
אוכלוסייה
7,525,648: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
59,887: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,958: 45,527
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי טורקמניסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין טורקמניסטן לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 במרץ 1992 בעת חתימה על פרוטוקול.
ב-8 במאי 1993 שר החוץ הצרפתי אלן ז'ופה נפגש עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב. ב-28 באפריל 1994 ביקר פרנסואה מיטראן, נשיא צרפת, בעיר אשגאבט, שם קיים שיחות עם נשיא טורקמניסטן ספרמורט ניאזוב. ב-9-10 בספטמבר 1996 ביקר נשיא טורקמניסטן בצרפת, שם נפגש עם נשיא צרפת, ז'אק שיראק, ראש ממשלת צרפת, אלן ז'ופה ושר החוץ הצרפתי ארווה דה צ'ארט.
ב-10-13 באפריל 2008 ביקר שר החוץ של האיחוד האירופי ברנאר קושנר באשגבאט, במהלך ביקורו בטורקמניסטן הגיע לטקס חניכת השגרירות הצרפתית החדשה בעיר. ב-18 בספטמבר 2008 ביקר שר החוץ הטורקמני רשיד מרדוב בצרפת. ב-1 בפברואר 2012 ביקר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב בפריז. במהלך הביקור הוא קיים שיחות עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ועם הפמליה הצרפתית כולה.
ב-7 באוקטובר 2012 ביקר נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב פעם נוספת בפריז, אך הפעם באופן לא רשמי. הוא הגיע לשם בשביל לשמש כאורח כבוד במירוץ הסוסים היוקרתי "Arc de Triomphe". ב-2 במרץ 2013 ביקר שר החוץ הצרפתי לורן פביוס באשגאבט. השר הגיע לאשגבאט פעם נוספת ב-17 ביולי 2015 ושוחח עם עמיתו רשיד מרדוב.
ב-מרץ 2017 הגיע לטורקמניסטן שר החוץ ז'אן-מארק ארו כדי לציין 25 שנים ליחסים בין שתי המדינות.
ייצוג

צרפת מיוצגת בטורקמניסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באשגבאט, בירת המדינה.
טורקמניסטן מיוצגת בצרפת בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בפריז, בירת המדינה.
יחסי וייטנאם–מלזיה

| יחסי וייטנאם–מלזיה |
| --- | --- |
וייטנאם: מלזיה


וייטנאם: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
331,210: 329,847
אוכלוסייה
101,141,305: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
429,717: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,249: 11,206
משטר
רפובליקה סוציאליסטית: פדרציה

ראשיתם של יחסי וייטנאם–מלזיה (במלזית: Hubungan Malaysia–Vietnam; בוייטנאמית: Quan hệ Malaysia–Việt Nam) מתוארכים לסיבות המאה החמש עשרה. מלזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם ב-30 במרץ 1973 ויחסים אלו קיימים עד ההווה. במהלך שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים המאוחרות, היחסים בין המדינות נעשו מתוחים כתוצאה מזרימת פליטים וייטנאמים למלזיה בעקבות המלחמה הווייטנאמית-קמבודית. ההכרעה המאוחרת של סוגיות אלה הובילה לטיפוח יחסים בילטרליים בין שתי המדינות במישורי המסחר והכלכלה, והמסחר הבילטרלי בין המדינות הלך וגבר, עם התרחבות למישורי טכנולוגיית מידע, חינוך וביטחון לאומי.
וייטנאם ומלזיה חולקות גבול ימי במפרץ תאילנד ובים סין הדרומי, ויש להן תביעות טריטוריאליות חופפות על איי ספראטלי. לשתי המדינות שגרירויות השוכנות בערי בירתן; לווייטנאם שגרירות בקואלה לומפור, ולמלזיה שגרירות בהאנוי ובקונסוליה בהו צ'י מין סיטי. רישומים היסטוריים מראים כי אנשים וייטנאמיים ביקרו בקבוצות קטנות במדינות ובסולטנויות המרכיבות את מלזיה המודרנית מאז המאה השמונה עשרה. מלזיה מהווה את ביתם של קהילת גולים וייטנאמים גדולה, המורכבת ממהגרי עבודה, עובדי דואר וסטודנטים, המונים כ-100 אלף איש. וייטנאם מארחת גם היא קהילת מלזים קטנה, המורכבת בעיקר מאנשי עסקים בהו צ'י מין סיטי והאנוי.
יוחנן ברויאר

| --- | --- |

פרופ' יוחנן ברויאר
 לידה:  19 באוגוסט 1954 (בן 70) רחובות, ישראל 
 ענף מדעי:  בלשנות 
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 חקר לשון חז"ל, העברית שבתלמוד הבבלי והארמית הבבלית
 
יוחנן בְּרוֹיֶאר (נולד ב-19 באוגוסט 1954) הוא בלשן ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג ללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. עוסק בחקר הלשון העברית והלשונות השמיות הקרובות אליה. עיקר מחקרו מוקדש לחקר לשון חז"ל.
קורות חיים

יוחנן ברויאר נולד ברחובות לרב מרדכי ברויאר, בתקופה ששימש כמורה בישיבת הדרום ברחובות. הוא למד בישיבת הר עציון, ולאחר מכן בישיבת נצח ישראל בירושלים אצל הרב ישראל זאב גוסטמן. את השכלתו האקדמית רכש בחוגים לתלמוד וללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה־80 של המאה ה־20 הורה במכינה לתלמוד של החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית. הצטרף לחוג ללשון עברית ושימש בין היתר כראש החוג. שימש גם ראש היחידה להוראת עברית בבית הספר לתלמידי חוץ לארץ. כמו כן היה חוקר אורח באוניברסיטת קולומביה ומרצה אורח בישיבה יוניברסיטי שבניו־יורק ובאוניברסיטת ייל שבניו־הייבן.
פרופ' ברויאר נבחר לחבר יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת 2000 ובשנת 2009 נבחר לחבר האקדמיה. שימש יושב־ראש הוועדה למילים בשימוש כללי, ועדת הפרסומים וועדת הדקדוק.
ברויאר מתגורר בירושלים. נשוי לשירה ברויאר, לשעבר מנהלת התיכון לבנות פלך בירושלים, ואב לארבע בנות.
תחום התמחות ומתודולוגיה

מחקריו של פרופ' ברויאר עוסקים בלשון ספרות חז"ל, לשון התנאים ולשון האמוראים, בעברית של התלמוד הבבלי ובארמית הבבלית. כותב ומלמד גם על לשונו של עגנון. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בנושא "העברית בתלמוד הבבלי לפי כתבי היד של מסכת פסחים".
פרסים

פרס קוטשר (1980)
פרס גולדה מאיר (1986)
פרס ורבורג (1990)
פרס רוזנטל (1992)
ספריו

העברית בתלמוד הבבלי: לפי כתבי היד של מסכת פסחים, ירושלים תשס"ב
מארמית לעברית: שיטת התרגום בהלכות ראו, ירושלים תש"ף
ספר הלכות ראו: והוא תרגום עברי קדום לספר הלכות פסוקות, ירושלים תשפ"א
ממאמריו

פעל ובינוני בתיאורי טקס במשנה, תרביץ נו (תשמ"ז), עמ' 299–326.
על גלגולי לשון חז"ל בתלמוד הבבלי, מחקרי תלמוד, ב, קובץ מחקרים בתלמוד ובתחומים גובלים, ירושלים תשנ"ג, עמ' 91–126.
גדול מרב רבי, גדול מרבי רבן, גדול מרבן שמו, תרביץ סו (תשנ"ז), עמ' 41–59.
תפקיד המילית "קא" בארמית הבבלית, לשוננו ס (תשנ"ז), עמ' 73–94.
הרכיב העברי בארמית של התלמוד הבבלי, לשוננו סב (תשנ"ט), עמ' 23–80.
מוצאו והוראתו של הביטוי ממלא מקום, לשוננו סה (תשס"ג), עמ' 249–260.
מחלוקת ניקוד וטעמים בחלוקת פסוקים, ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, ירושלים תשנ"ב, עמ' 191–242.
היסוד המקראי הסמוי בלשונו של עגנון, מחקרי ירושלים בספרות עברית כג (תש"ע), עמ' 215–254.
יפים ברזובסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 בפברואר 1913 סאווראן, פלך פודוליה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  19 בדצמבר 2011 (בגיל 98) מוסקבה רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  Babushkinskiy Cemetery 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של אוקראינה, המדינה האוקראינית, ברית המועצות 
 השכלה:  St. Petersburg State Transport University 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1935–1938, 1941 – 1945
 דרגה:   מאיור (רב-סרן)
 תפקידים בשירות
 מפקד הסוללה ה-2 ברגימנט תותחים מס' 692 בדיוויזיה מס' 240 של הארמייה ה-38 (חזית וורונז')
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור לנין (10.01.44)  עיטור הדגל האדום (19.01.45)  גיבור ברית המועצות (10.1.1944)  עיטור אלכסנדר נבסקי (24.02.44; מס' סידורי 7490)  2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה בדרגה ראשונה (15.10.43); (06.04.85)  עיטור הכוכב האדום (06.05.44)   עיטור פועלי הדגל האדום  מדליית העוז (31.10.42) ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 עבודה באיגוד מסחרי כלל ארצי למפעלי תוצרת חשמל-מכנית
 הנצחה
 אזרח כבוד של העיר לוזובה (מחוז חרקוב)
 
יֵפִים מַטְבֵיֶיבִיץ' בֵרֵזוֹבְסְקִי (ברוסית Ефи́м Матве́евич Березо́вский; ‏8 בפברואר 1913 - 19 בדצמבר 2011) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בהצלחת צליחת נהר הדנייפר והרחבת השליטה בצידו המערבי של הנהר במהלך הקרבות.
קורות חיים

נולד במשפחת איכרים יהודית. התגייס לצבא האדום מ-1935 עד 1938, לאחר מכן סיים את לימודיו במכללת הרכבות במוסקבה ב-1941 והתחיל לעבוד כמכונאי-חשמלאי ראשי בתחנת רכבת יסינובאטאיה במחוז סטלינו
גויס חזרה לצבא האדום ב-1941 והצטרף לקרבות בפברואר 1942. הצטיין בחציית הדנייפר, היה בין הראשונים לחצות את הנהר ב-28 בספטמבר 1943 קרוב לכפר ליוטז' בהיותו אז מפקד הסוללה ה-2 ברגימנט תותחים מס' 692 בדיוויזיה מס' 240 של הארמייה ה-38 (חזית וורונז', סיפק סיוע ארטילרי ליחידות אחרות והצליח להדוף 11 מתקפות נגד של האויב. על כך ב-10 בינואר 1944 הוענק לו אות גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס' 2243.
סיים שרותו ב-1945 וב-1949 סיים את לימודיו במכון לנינגרד למהנדסי תחבורת הרכבות. בהמשך התגורר במוסקבה ועבד באיגוד מסחרי כלל ארצי למפעלי תוצרת חשמל-מכנית.
יחיאל יעקבסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1955 (בן 68)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת סלובודקה 
 מקום פעילות:  ישראל
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  חינוך
 רבותיו:  הרבנים אליהו לופיאן, יחזקאל אברמסקי, שלמה זלמן אוירבך
 חיבוריו:  אל תחטאו בילד - מחשבת החינוך התורתי
 
הרב יחיאל מיכל יעקבסון (נולד ב-30 בדצמבר 1955) הוא מחנך חרדי, העוסק במניעת נשירה בחברה החרדית ובהדרכה חינוכית. מראשית שנות ה-80 מכהן כמשגיח בישיבה הקטנה ובמתיבתא של "המרכז לחינוך תורני - זכרון יעקב" (מל"ת).
ביוגרפיה

גדל במשפחה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים. מגיל צעיר היה תלמיד ומקורב לרב יחזקאל אברמסקי והרב אליהו לופיאן למד בישיבות: קול תורה, סלבודקה ופוניבז'.
בגיל צעיר נאלץ לעזוב את הישיבה עקב בעיה רפואית שהקשתה על ראייתו[דרוש מקור]. שירת כקצין בסיירת תותחנים והשתתף במלחמת שלום הגליל כאיש מילואים. יעקבסון נפצע במהלך פעולה בלבנון. הוא השתחרר בדרגת סרן כנכה צה"ל[דרוש מקור].
ביוגרפיה > פועלו בתחום החינוך

הרב יחזקאל אברמסקי המליץ לו לעסוק בחינוך. כבר בגיל צעיר ניהל מוסד חינוכי לצעירים בעלי הפרעות וקשיי למידה, הקים מוסדות לטיפול בנוער נושר בדרום ובצפון הארץ וכן הקים מכונים לטיפול כגון "לב שומע" ו"שמע בני". בהמשך הקים בזכרון יעקב ישיבה לצעירים.
משמש כמרצה בענייני חינוך ילדים ובענייני ייעוץ. את עיקר זמנו הוא מקדיש לעבודה עם נוער חרדי אשר מועד לנשירה מהחברה החרדית. תקופה מסוימת עסק בהחזרה בתשובה, בארגון "אל המקורות", אולם בהוראת הסטייפלר[דרוש מקור] חדל מכך כדי להקדיש את כל זמנו למניעת נשירה מהחברה החרדית.
החל משנת תשס"ח (2007) ולמשך כמה שנים, לימד ב"תורת החיים", בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים. יוכי דנחי היא בין תלמידיו.
הרצאותיו הופצו על גבי קלטות ותקליטורים על ידי הארגון "חסדי נעמי", ובהמשך הוכנסו למאגר "קול הלשון". יעקובסון הסתייג מהפצת הרצאותיו ואמר שהן יועדו והותאמו באופן ספציפי לסוג ואופי הקהל שאליו ניתנה ההרצאה.
ביוגרפיה > פועלו בתחום החינוך > משנתו החינוכית

עיקרי משנתו של הרב יעקבסון הם:
הצורך בהבעת חיבה לילדים. לדעתו העדר הבעת חיבה עומד בראש רשימת הסיבות לכשלים בחינוך, נשירה ממערכת החינוך ויציאה בשאלה.
האבחנה בין חינוך להפעלה. הדרכים שבהם גורמים הורים ומחנכים לצעיר לציית להם אינן נחשבות לחינוך כי אם להפעלה, שהיא ההפך הגמור מחינוך, בין אם הדבר נעשה על ידי פרסים ובין אם על ידי עונשים. לעומת ההפעלה, חינוך הוא לגרום לילד להבין ולהפנים בצורה עצמית את דרך הישר, באופן שמעצמו ירצה להתנהג בצורה נאותה ולא רק כמופעל על ידי אחרים. לדבריו חוסר אבחנה זה הוא הסיבה לשאר המקרים של כשלים בחינוך.
דגש מיוחד על הכלל החינוכי של הרש"ר הירש לומר לילדים "לא" רק במקרים נדירים והכרחיים ממש, אך על כל "לא" שאומרים לעמוד בכל תוקף.
חינוך ילדים להנאה מקיום המצוות.
דגש על הבחירה והרצון של הילד בחינוך ותחושת סיפוק מדרך הטוב.
ביוגרפיה > חיים אישיים

יעקובסון נשוי, אב לחמישה. פעל להצלת נוער שנשר לכנופיות רחוב ועבריינים, עקב כך נאלץ לעבור לזכרון יעקב לאחר מכן. בן דודו הוא הרב יחזקאל יעקבסון ראש ישיבת שעלבים.
חוברות וספרים

אל תחטאו בילד - הדרכה בחינוך - ה'תשנ"ה
אל תחטאו בילד - מחשבת החינוך התורתי - משנתו החינוכית של הרב יחיאל יעקבסון - חשוון ה'תשע"ב
אי אפשר אחרת - הרפתקאות חינוכיות ה'תשע"ט
אדון עולם - מאמרים תורניים באמונה - חשוון ה'תשפ"ד
קניין תורה - מאמרים תורניים בתורה - אייר ה'תשפ"ד
יחסי ארצות הברית – ליבריה

| יחסי ארצות הברית – ליבריה |
| --- | --- |
ארצות הברית: ליבריה


ארצות הברית: ליבריה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 111,369
אוכלוסייה
345,891,750: 5,642,425
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 4,332
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 768

יחסי ארצות הברית–ליבריה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת ליבריה.
היסטוריה

יחסי ארצות הברית עם ליבריה החלו בשנת 1819, אז הקצה הקונגרס האמריקני 100,000 דולר להקמת ליבריה. עם זאת, אף על פי שליבריה הכריזה על עצמאותה בשנת 1847, סנאטורים של ארצות הברית ממדינות דרומיות מנעו את הכרתה כאומה ריבונית עד 1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, לאחר שכל המשלחת הדרומית בקונגרס עזבה. שתי המדינות חלקו קשרים דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים מאוד קרובים עד שנות התשעים.
היסטוריה > סיוע ארצות הברית לאמריקו-ליבריאנים

לארצות הברית הייתה היסטוריה ארוכה של התערבות בענייניה הפנימיים של ליבריה, ושלחה מדי פעם ספינות ימיות כדי לסייע לאמריקו-ליבריאנים, שהרכיבו את המיעוט השליט. עד שנת 1909, ליבריה התמודדה עם איומים חיצוניים חמורים על ריבונותה מהמעצמות הקולוניאליות האירופיות בגין הלוואות זרות שטרם שולמו וסיפוח ארצות הגבול שלה.
הנשיא ויליאם האוורד טאפט הקדיש חלק לא מבוטל מההודעה השנתית הראשונה שלו לקונגרס (7 בדצמבר 1909) לשאלה הליבריאנית, וציין את הקשרים ההיסטוריים ההדוקים בין שתי המדינות שנתנו פתח להתערבות רחבה יותר:
ייזכר כי ההתעניינות של ארצות הברית ברפובליקה של ליבריה נובעת מהעובדה ההיסטורית של הקמת הרפובליקה על ידי הקולוניזציה של אזרחים אמריקאים מהגזע האפריקני. בהסכם המוקדם עם ליבריה קיימת הוראה לפיה ניתן לקרוא לארצות הברית לייעוץ או סיוע. על פי הוראה זו וברוח היחסים המוסריים של ארצות הברית לליבריה, ביקשה הרפובליקה בשנה שעברה ממשלה זו להעניק סיוע בפתרון של כמה מהבעיות הלאומיות שלהם, ומכאן שהנציבות נשלחה מעבר לאוקיינוס בשתי סיירות.
בשנת 1912 ארגנה ארצות הברית הלוואה בינלאומית של 40 שנה בסך 1.7 מיליון דולר, כנגדה הייתה צריכה ליבריה להסכים לארבע מעצמות מערביות (אמריקה, בריטניה, צרפת וגרמניה) השולטות על הכנסות ממשלת ליבריה במשך 14 השנים הבאות, עד 1926. הממשל האמריקני של משטרת הגבול ייצב גם את הגבול עם סיירה לאון ובדק את השאיפות הצרפתיות לספח יותר שטחים ליבריאנים. הצי האמריקאי הקים גם תחנת פחם בליבריה, וביסס את נוכחותה. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה הכריזה ליבריה מלחמה על גרמניה וגירשה את סוחריה הגרמנים התושבים, שהיוו את המשקיעים הגדולים במדינה ושותפי המסחר. כתוצאה מכך סבלה ליבריה כלכלית.
בשנת 1926 נתנה ממשלת ליבריה זיכיון לחברת הגומי האמריקאית פירסטון להקים את מטע הגומי הגדול בעולם בהרבל, ליבריה. במקביל, סידרה פירסטון לליבריה הלוואה פרטית בסך 5 מיליון דולר.
בשנות ה-30 שוב ליבריה כמעט ופשטה רגל, ולאחר לחץ אמריקני, הסכימה לתוכנית הסיוע של חבר הלאומים. כחלק מתוכנית זו, שני פקידים מרכזיים בארגון הוצבו בתפקידים ל"ייעץ" לממשלת ליבריה.
מאז הנשיא טאפט, התמיכה האמריקנית בעצמאות ליבריה, השגשוג והרפורמה היו בראש סדר העדיפויות. התפקיד האמריקני העיקרי היה הכשרת הצבא הליבריאני (המכונה כוח הגבול הליבריאני, תוך שימוש בקצינים שחורים מובחרים מצבא ארצות הברית הסדיר). הנוכחות האמריקנית הזהירה את המעצמות הקיסריות האירופיות, הביסה שורה של מרידות מקומיות וסייעה להכניס טכנולוגיה אמריקאית לפיתוח הפנים עשיר במשאבים. דמוקרטיה לא הייתה בראש סדר העדיפויות, שכן 15,000 אמריקאים-ליברים היו בעלי שליטה מלאה על 750,000 תושבים. שבטי קרוס וגרובו נותרו לא ברירה אלא לקבל את השליטה ממונרוביה, אך הם לא היו מספיק חזקים כדי להתגבר על משטר שנתמך בחוזקה על ידי צבא ארצות הברית וחיל הים. הקצינים האמריקאים ובהם צ'ארלס יאנג, בנג'מין דייוויס ואחרים היו מיומנים בהכשרת מתגייסים, ועזרו לממשלה למזער את השחיתות, ותמכו בהלוואות מתאגידים אמריקניים, תוך פיקוח על זרימת הכספים שהתקבלה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרפה ליבריה לבעלות הברית ומונרוביה אירחה בסיסים לוגיסטיים חשובים של בעלות הברית. פירסטון הייתה ספקית תחמושת גדולה לבעלות הברית.
היסטוריה > מאז 1970

מערכות היחסים בין ליבריה וארצות הברית התמתחו בין 1971 ל-1980 עקב כינון היחסים הדיפלומטיים של נשיא ליבריה ויליאם ר. טולברט עם ברית המועצות ומדינות אחרות בגוש המזרחי. בשנת 1978, ערך נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר את הביקור הרשמי הראשון לנשיאות בליבריה.
במהלך שנות ה-80, יצרה ארצות הברית קשרים הדוקים במיוחד עם ליבריה כחלק ממאמץ של המלחמה הקרה לדכא את התנועות הקומוניסטיות באפריקה. ממשלתו של סמואל דו נראתה על ידי אסטרטגים אמריקאים כחשובה במיוחד למדיניות המלחמה הקרה שלהם באפריקה, וממשלתו קיבלה במהלך שנות השמונים ארצות הברית בין 500 מיליון ל-1.3 מיליארד דולר מארצות הברית בצורות ישירות ועקיפות שונות. יתרה מזאת, ליבריה הייתה בית לתחנת ממסר של קול אמריקה, מגדל ניווט גדול, והבסיס האפריקני העיקרי של ה-CIA במשך רוב התקופה הזו.
עליית ממשלתו של צ'ארלס טיילור, מלחמת האזרחים בליבריה, חוסר היציבות האזורי והפרות בזכויות האדם קטעו את היחסים ההדוקים בעבר בין ליבריה לארצות הברית. בחירתו של צ'ארלס טיילור בשנת 1997 הייתה תחת פיקוח על ידי הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה וארצות הברית הכירה רשמית בתוצאה ובממשלה החדשה. עם זאת, במהלך נשיאותו של טיילור קיצצה ארצות הברית סיוע כספי וצבאי ישיר לממשלת ליבריה, ביטלה את פעולות חיל השלום, הטילה איסור נסיעות על בכירי ממשלת ליבריה, ולעיתים קרובות מתחה ביקורת על ממשלתו של צ'ארלס טיילור. חלק גדול מהמתחים הליבריים-אמריקאים מתקופה זו נבעט מהתמיכה המוכרת של ממשלת ליבריה בחזית המאוחדת המהפכנית, קבוצת מורדים בסיירה לאון והסביבה. עקב לחץ אינטנסיבי מצד הקהילה הבינלאומית וארצות הברית, יחד עם ארגוני אזרחים ליבריים כמו " פעולות ההמונים של נשות ליבריה", התפטר צ'ארלס טיילור ממשרדו ב-11 באוגוסט 2003.
התפטרותו וגלותו של צ'ארלס טיילור בשנת 2003 הביאו לשינויים בקשרים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לליבריה. ב-30 ביולי 2003 הציעה ארצות הברית הצעת החלטה במועצת הביטחון של האו"ם שתאשר פריסת כוח ייצוב רב לאומי. למרות החששות המוצהרים מהתביעה בבית הדין הבינלאומי לפשע, שלח נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש 200 נחתים לשדה התעופה של מונרוביה כדי לתמוך במאמץ לשמור על השלום. ארצות הברית אף פרסה ספינות מלחמה לאורך חופי ליבריה כחלק ממאמץ הייצוב. ארצות הברית התחייבה לליבריה ב-1.16 מיליארד דולר בין השנים 2004–2006.
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי

הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) מיישמת את תוכנית הסיוע לפיתוח של ממשלת ארצות הברית. אסטרטגיית הבנייה מחדש של הסוכנות לאחר הקונפליקט מתמקדת בהשתלבות מחדש ומתקדמת יותר ויותר לעבר מוקד פיתוח ארוך טווח. מאמצי השיקום כוללים פרויקטים של תשתיות לאומיות וקהילתיות, כמו בניית כבישים, שיפוץ מבני ממשל והכשרה של ליברים בכישורים מקצועיים. הסוכנות מממנת גם תוכניות חינוך בסיסי, שיפור חינוך לילדים, התמקדות בבנות והדרכת מורים. בתחום הבריאות תוכניות USAID כוללות מרפאות ראשוניות לבריאות, מניעת איידס ותוכנית מלריה גדולות. הסוכנות תומך בתוכניות שלטון החוק, הקמת מרפאות סיוע משפטי ומרכזי התעללות בקורבנות, הכשרת שופטים ועורכי דין, מאמצי בניית שלום ופיוס, ופרויקטים למניעת שחיתות לקידום שקיפות ואחריות בגורמים במגזר הציבורי. הסוכנות מספקת גם תמיכה לחיזוק המחוקק ותהליכים פוליטיים אחרים. ה-USAID מחזקת את תפקידה של החברה האזרחית באספקת שירותים ודוגלת בממשל טוב. תוכנית המימון הכוללת של ה-USAID בשנת 2007 היו בסך 65.9 מיליון דולר.
ייצוג

שגרירת ארצות הברית לליבריה כיום היא כריסטין א. אלדר.
שגרירות ארצות הברית בליבריה ממוקמת במונרוביה.
יחסי המדינות במחקר

ליבריה שהייתה ידועה בתלותה הרבה בארצות הברית מאז הקמת מושבות השחורים המשוחררים הראשונות במקום ועד היום הובל בקרב רבים מהחוקרים הסכמה לפיה ניתן לטעון שליבריה נועדה במקור לאפשר את נוכחותה של ארצות הברית באפריקה בתקופה הקולוניאלית. המטרה העיקרית של האגודה האמריקנית לקולוניזציה הייתה להקים מושבה באפריקה כדרך לשחרר אפרו-אמריקאים ולקדם את האינטרסים של ארצות הברית באזור על-ידי דריסת רגל במדינה. וזאת על אף ההסכמים עם שאר המעצמות כי הם לא יתהרבו בנעשה בחצי הכדור המערבי וכך תעשה ארצות הברית בחציו המזרחי (כחלק מתוכנית מונרו). הקשרים את אלה נותרו חזקים גם היום.
ראו גם

יחסי החוץ של ארצות הברית
יחסי טורקמניסטן–רוסיה

| יחסי טורקמניסטן–רוסיה |
| --- | --- |
טורקמניסטן: רוסיה


טורקמניסטן: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
488,100: 17,098,242
אוכלוסייה
7,525,648: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
59,887: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,958: 13,978
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי טורקמניסטן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לטורקמניסטן.
היסטוריה

לאחרונה, יחסי רוסיה-טורקמניסטן נסובו סביב מאמצי רוסיה להבטיח עסקאות ייצוא גז טבעי מטורקמניסטן. רוסיה מתמודדת עם סין, האיחוד האירופי וארצות הברית על גישה לאספקה עשירה של פחמימנים בטורקמניסטן. שתי המדינות מגיעות לכדי עימות בשל המשא ומתן על מחירים על ייצוא גז לרוסיה.
נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב הסכים לאספקת עזרה ולהרחיב את הגיבוי הרוסי לצינור הגז מרכז אסיה, אולם שום פעולה טרם התרחשה לקראת מטרה זו.
היסטוריה > פגישת 2008

נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב וברדימוחמדוב דנו בסיכויים להרחבת הקשרים המסחריים והכלכליים שלהם עוד יותר. תשומת לב מיוחדת הוקדשה לשיתופי פעולה בתחום האנרגיה והתחבורה. הצדדים סקרו את יישום ההסכמים הרב-צדדיים בנושא הקמת צינור גז כספי ופיתוח מתקני הובלת גז קיימים במרכז אסיה. הם דנו גם בארגון שירות מעבורת ישירות לרכבת החל מנמל אסטרחן.
הצדדים החליפו דעות בסוגיות בינלאומיות ואזוריות חשובות ושיתופי פעולה בין רוסיה לטורקמניסטן במסגרת ארגונים בינלאומיים.
בעקבות שיחות רמי דרג בין רוסיה לטורקמניסטן, שתי המדינות אימצו הצהרה משותפת. במסמך נאמר כי שני הנשיאים מאשרים את האופי האסטרטגי של היחסים בין רוסיה לטורקמניסטן ומדגישים כי יחסים אלה מתפתחים בהדרגה במגוון רחב של תחומים.
מספר מסמכים נחתמו בנוכחות ראשי המדינות. בפרט, ההסכם לשיתוף פעולה בין ממשלות רוסיה וטורקמניסטן להגנה על מידע מסווג. משרדי התרבות של המדינות חתמו על מזכר לשיתוף פעולה ועל הסכם לשיתוף פעולה בחינוך. משרדי המדינות לענייני חוץ חתמו על תוכנית שיתוף פעולה לשנים 2008-2009.
בדבריו בטקס הפתיחה הביע מדבדב את תקוותו ששיתוף פעולה בין טורקמניסטן ורוסיה יתפתח, והדגיש כי רוסיה תמיד פתוחה לשותפות משמעותית ומחויבת.
הנשיאים סיירו במרכז החדש, בליווי המנכ"ל של קאמאז, סרגיי קוגוגין. ראש החברה תיאר את המאפיינים הטכניים של הרכבים, וציין במיוחד שהם מסוגלים לעבוד בטמפרטורות שנעו בין מינוס 45 לפלוס 50 מעלות.
חברת המניות המשותפת הפתוחה קאמאז היא חברת הרכב הגדולה ברוסיה. רכביה מהווים 36 אחוז מהשוק הרוסי. לחברה יש מפעלי הרכבה בשש מדינות זרות: פולין, קזחסטן, אזרבייג'ן, אוקראינה, אתיופיה ווייטנאם. אחת מחברות הבת שלה פועלת בטורקמניסטן מאז מאי 2006. כדי להבטיח שירות אחריות ושירות אחרי אחריות, נפתח מרכז זמני באשגבט. שירות הרכבים מתבצע על ידי מומחים ממפעל קאמאז. מרכז השירות החדש הוקם במאי 2007. יש בו לא רק פינת עבודה אלא גם כיתות ומשרדים.