stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריאן קאוילי
הופעות בטלוויזיה

קאוילי הייתה אחת המשתתפות בעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" האוסטרלית. שותפה המקצועי בריקודים היה הרקדן קרמלו פיזינו. הזוג סיים במקום השני.
באחד הפרקים של תוכנית הטלוויזיה "דיל או לא דיל" ניצחה קאוילי באחת התחרויות וזכתה במכונית.
חיים אישיים

בן זוגה של קאוילי מאז 2008 היה לבון ארוניאן, מהשחמטאים המובילים בעולם. הם נפגשו לראשונה בשנת 1996, באליפות העולם לנוער בלאס פאלמאס, והכירו ב-2006 על ידי חברם המשותף אלכס ווהל. ב-2015 השניים התארסו וב-30 בספטמבר 2017 התחתנו בארמניה במנזר סאגמוסקאנק בן המאה ה-13, בהשתתפותם של נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן ואשתו ריטה סרקזיאן.
קאוילי דיברה מספר שפות באופן שוטף, ולמדה לתואר דוקטור באוניברסיטה גרמנית. עבודת הדוקטורט שלה עסקה ב"מדיניות החוץ הרוסית, ובמיוחד קשריה הכלכליים והעסקיים עם ארמניה ברמת המדינה וברמה הפרטית". היא עבדה כיועצת בחברת ייעוץ עולמית. משנת 2013 ועד מותה בשנת 2020 קאוילי התגוררה ועבדה בארמניה.
קאוילי נפטרה ב-30 במרץ 2020, לאחר שנפצעה באורח קשה בתאונת דרכים כשבועיים קודם לכן.
הערות שוליים

1 2  Saunders, John (2009-12-19). "London: Arianne wins Women's Invitational by two points". ChessBase. נבדק ב-3 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Severino, Caoili cop Asian U-16 chess titles". philstar.com. 22 בדצמבר 2000. נבדק ב-28 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  21 Conca Della Presolana. Tournament report FIDE. Retrieved 11 December 2015
↑  Player transfers in 2004. FIDE.
↑  Brion, Ian (2009-06-29). "Reigning supreme in Oceania". BusinessMirror (באנגלית). נבדק ב-2016-09-30 – via Susan Polgar Global Chess Daily News and Information.
↑  Mihailov, Anton (2010-12-07). "Women's World Chess Championship  Round 1". www.fide.com. נבדק ב-2016-09-30.
↑  OlimpBase :: Women's Chess Olympiads :: Arianne Caoili, www.olimpbase.org
↑  "Champ has all the right moves - TV & Radio - Entertainment - theage.com.au". Theage.com.au. 2006-09-21. נבדק ב-16 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Player Profiles - Chess - Arianne Caoili". Philippine Sports News and Updates. אורכב מ-המקור ב-2012-03-24. נבדק ב-16 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2008 Pearl Spring Chess Tournament, Nanjing, China, Chessbase, 21 December 2008
1 2  "Levon Aronian's girlfriend happy for engagement". armenpress.am. נבדק ב-2017-09-21.
1 2  "I am not so stupid to play against Levon Aronian - Arianne Caoili". news.am. 22 באוגוסט 2012. אורכב מ-המקור ב-2020-06-05. נבדק ב-2014-03-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Горько. Президент Армении благословил Левона Ароняна и его избранницу (ФОТО, ВИДЕО)". chess-news.ru (ברוסית). 2017-09-30. נבדק ב-2017-09-30.
↑  Aronian and Caoili tie the knot, Chess Base News
↑  Arianne Caoili, Armenianization. Let the process begin, news.am, 25 October 2013
↑  Ghazanchyan, Siranush (31 במרץ 2020). "Levon Aronian's wife Arianne Caoili dies days after road accident". Public Radio of Armenia. נבדק ב-1 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
אריאנה קאוילי, 2008.
הפועל איחוד בני סמיע

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1971 
 
הפועל איחוד בני סמיע היא קבוצת כדורגל ישראלית מהמועצה המקומית כיסרא-סמיע אשר מתמודדת בליגה ב' ומארחת את משחקיה במגרש בכיסרא סמיע.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1971 בשם הפועל כפר סמיע ושיחק בעיקר בליגות הנמוכות בישראל. בתחילת שנות ה-2000, הם היו בתקופה של הצלחה לאחר שסיימו את כסגנית האלופה בליגה ב' צפון א' בעונת 1999–2000 ועלו לליגה א' כסגנית האלופה בליגה ב' צפון. שתי עונות לאחר מכן, בעונת 2001–2002, הם זכו בליגה א' צפון ועלו לליגה הארצית, הליגה השלישית בכדורגל הישראלי באותה תקופה. עם זאת, השהות שלהם בליגה הארצית נמשכה עונה אחת, שכן הם סיימו במקום השני מהסוף בעונת 2002-03 וירדו חזרה לליגה א'. המועדון ירד לליגה ב' בתום עונת 2006–2007, לאחר שהפסיד בפלייאוף הירידה לעירוני טבריה, שעלתה לליגה א'.
ב-2010 התמזגה הפועל עם מכבי כפר סמיע (שנוסדה בתחילת שנות ה-90) ויצרה את הפועל איחוד בני סמיע. מאחר שהסכם המיזוג הושג לאחר המועד שבו ניתן יהיה להגיש בקשות למיזוג להתאחדות לכדורגל, המשיך המועדון הממוזג לשחק תחת הפועל, בעוד שמכבי נמסרה להנהלת מועדון ליגה ג', בני נחף, ובסופו של דבר פרשה מהליגה במהלך העונה. הפועל איחוד בני סמיע סיימה את עונת 2010–11 בליגה ב' צפון א' כסגנית והעפילה לפלייאוף העלייה, שם הפסידה בסיבוב הראשון לעירוני בני כאבול .
תארים > ליגה

| תואר | מספר תארים | שנים |
| --- | --- | --- |
| ליגה א' (רביעית באותן שנים) | 1 | 2001-021 |
| ליגה ג' | 1 | 1981-821 |
1 הושג על ידי הפועל כפר סמיע.
משה סופר (השלישי)

הרב משה סופר (נולד בד' בסיוון תש"ז, 23 במאי 1947) הוא האדמו"ר הנוכחי של חסידות ערלוי ודור שישי לחת"ם סופר, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד באגר שהונגריה, לרבי יוחנן סופר ולמרים, בת הרב יעקב פאלל. נקרא על שם סב סבו בעל החתם סופר. בילדותו למד בתלמוד תורה עץ חיים בירושלים. נישא לחיה שרה יענטא, בת רבי משולם יששכר אשכנזי, האדמו"ר מסטניסלב לונדון. במשך שנים רבות כיהן כרב קהילת חסידי אביו בבני ברק ולאחר תקופה עבר להתגורר בלונדון לצד חמיו, וגם שם כיהן ברבנות. בשנת תש"ע, לאחר שאביו לקה באירוע מוחי בעת ששהה למנוחה בשווייץ ובעקבות כך נחלש, חזר בנו להתגורר בישראל ומונה לרב הקהילה בירושלים. בתקופה הזאת גם נהג לערוך באטעס, במקום אביו שהיה עורך טישים לעיתים רחוקות בלבד, עקב חולשתו. כמו כן גם החל לערוך חופה וקידושין לתלמידי הישיבה בחתונתם. לאחר פטירת אביו בי"ג באדר א' תשע"ו, מונה לכהן כממלא מקומו בהנהגת הקהילה על אף שהיה מסוכסך עם אביו.
בחודש כסלו תשפ"ד, במהלך חתונה לנכד אחד מאחיו התמוטט האדמו"ר לאחר שלקה באירוע מוחי, כאשר באותה העת נפלה גם אשתו ששהתה בלונדון בחתונה ושברה את רגלה, בכל מוקדי החסידות נערכו עצרות תפילה לרפואתו וכן התקיימה עצרת תפילה גדולה בכותל המערבי. מספר שבועות לאחר מכן, יצא האדמו"ר להדלקת נרות חנוכה בפני חסידיו.
מילדיו

בנו הרב שלום צבי, נישא לאסתר בת רבי נפתלי ראובן קורנרייך, האדמו"ר מקוסוב-ויזניץ. מכהן כרב בית המדרש יד סופר בשכונת עזרת תורה שבירושלים.
בתו טושענע רייזל נשואה למרדכי שלמה שטרן, בן הרב משה שמואל שטרן, ראש ישיבת סטריקוב
בתו רחל נשואה לרב יעקב יחזקיה אונגאר, רב בית המדרש נייטרא בלונדון, בנו של הרב שמואל דוד אונגאר, האדמו"ר מנייטרא
לקריאה נוספת

מאמר שכתב האדמו"ר מערלוי על הצלתו של אביו בצירוף דברי תורה: הרב משה סופר, מנהגי רבותינו והליכותיהם (לוקט ונערך על ידי ר' עקיבא מנחם סופר), מכון חתם סופר ומכון דעת והדר, תשס"ט.
הערות שוליים

↑  ע"פ המקובל בחסידות שאביו בעל האמרי סופר קראו על שם סבו החתם סופר
↑  משה ויסברג, באמצע הריקודים: הרבי התמוטט ופונה לבית החולים, באתר כל רגע
↑  משה ויסברג, באותו זמן שהרבי התמוטט הרבנית נפלה בלונדון, באתר כל רגע
↑  משה ויסברג, חסידי ערלוי יזעקו בכותל לרפואתו של האדמו"ר, באתר כל רגע
↑  משה ויסברג, תיעוד: חסידי ערלוי זעקו בכותל לרפואת האדמו"ר, באתר כל רגע
↑  משה ויסברג, התרגשות שיא בערלוי: האדמו"ר הדליק את הנר השמיני, באתר כל רגע
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313448705171  VIAF: 297771215   WorldCat (עם VIAF): 297771215
כתר מיס תבל

כתר מיס תבל הוא כתר הנחבש על ידי הזוכה במיס תבל, תחרות היופי הבינלאומית הנצפית והמסוקרת ביותר בעולם.
עיצוב הכתר השתנה מספר פעמים מאז החלה התחרות להתקיים מ-1952.
ארגון מיס תבל שומר אצלו את הכתרים אך כל זוכה מקבלת כפרס העתק של הכתר המקורי לאחר שנת כהונתה.
הכתר האימפריאלי של שושלת רומנוב

ב-1952 עוצב הכתר בדגם של כתר הצאר הרוסי, הוא היה עשוי מכ-1,535 יהלומים ללא רבב, הוא נחבש על ידי מיס תבל הראשונה ארמי קוסלה.
כתר הארד

ב-1953 שונה העיצוב לכתר העשוי מארד, הוא היה שונה מכל הכתרים אחרים בתחרות בכך שהיה בדגם יחסית מאוד סולידי ולא שובצו בו גבישים ואבני חן, הוא נחבש על ידי מיס תבל השנייה כריסטיאן מרטל.
כוכב התבל

כתר זה שימש את התחרות בין 1954–1960, בראש הכתר היה כוכב, הוא כלל כ-1,000 פנינים שחורות מתורבתות המשובצות בזהב ובפלטינה, משקל הכתר היה 1.25 פאונד. שוויו הוערך ב-500,000 דולר.
כתר הריינסטון

בין 1961–1962 שונה הכתר לציון עשור לתחרות, הכתר היה עשוי כולו מאבן ריינסטון (אנ').
כתר שרה קובנטרי

ב-1963 החלו להשתמש בכתר שנהיה לכתר המזוהה עם התחרות ולאחד הסמלים של התחרות. חזית הכתר עוצבה בדמות אישה עם שרביט, הוא היה בשימוש עד 1972.
כתר הנברשת

כתר זה היה דומה מאוד לכתר שרה קובנטרי אך שונה במעט לצורך הנוחות של חבישת הכתר, כתר זה היה בין 1973–2001.
כתר CAO

ב-2008 השתמשה התחרות שנערכה בווייטנאם בכתר שעוצב על ידי החברה הווייטנאמית "CAO Fine Jewellery", הכתר עשוי מזהב צהוב וזהב לבן 18 קרט ומכיל יותר מ-1,000 אבנים יקרות, כתר זה היה בעיקר בגוונים של ורוד בהיר, לבן וצבע קוניאק, החלק הצהוב של הכתר סימל את העגור שבווייטנאם.
שוויו המוערך של הכתר הוא 120,000 דולר.
כתר השלום

בין 2009–2013 השתמשו בכתר שיוצר על ידי חברת "Diamond Nexus Labs" והיה מורכב מאבנים סינתטיות.
כתר DIC

בין 2014–2016 השתמשו בכתר שעוצב על ידי חברת "Diamond International Corporation", שוויו מוערך בכ-300,000 דולר.
כתר CAO
ראש המטה הכללי (סרביה)

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  מילאן מויסילוביץ'
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 בספטמבר 2018
 דרכי מינוי:  בידי נשיא סרביה
 תחום שיפוט:  סרביה סרביה
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  1876
 איוש ראשון:  פרנטישק זאך
 https://www.vs.rs/sr_cyr/jedinice/vojska-srbije/generalstab
 
ראש המטה הכללי (בסרבית: Начелник Генералштаба Војске) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של סרביה. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת סרביה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
ב-1876 מינה הנסיך מילאן אוברנוביץ' את פרנטישק זאך לתפקיד ראש המטה הכללי של צבא נסיכות סרביה. התפקיד נותר על כנו גם בממלכת סרביה. עם הקמתה של יוגוסלביה ב-1918 אוחד הצבא הסרבי לתוך הצבא היוגוסלבי המלכותי, והרמטכ"ל הסרבי הפך לרמטכ"ל היוגוסלבי.
רשימת ראשי ההגנה > נסיכות סרביה (1876–1882)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | פרנטישק זאך | 1876 | 1877 |
|  | יובאן דראגשביץ' | 1877 | 1878 |
|  | קוסטה פרוטיץ' | 1878 | 1879 |
|  | מילויקו לשיאנין | 1879 | 1880 |
|  | יובאן אנג'לקוביץ' | 1880 | 1882 |
רשימת ראשי ההגנה > ממלכת סרביה (1876–1918)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | מילויקו לשיאנין | 1882 | 1888 |
|  | יובאן מישקוביץ' | 1888 | 1890 |
|  | רדומיר פוטניק | 1890 | 1892 |
|  | יובאן מישקוביץ' | 1893 | 1896 |
|  | יובאן אטנצקוביץ' | 1897 | 1898 |
|  | דימיטרייה צינצאר-מרקוביץ' | 1901 | 1902 |
|  | סבטוזר נשיץ' | 1902 | 1903 |
|  | רדומיר פוטניק | 1903 | 1905 |
|  | אלכסנדר מאסין | 1905 | 1906 |
|  | פטר בויוביץ' | 1906 | 1908 |
|  | רדומיר פוטניק | 1908 | 1915 |
|  | פטר בויוביץ' | 1915 | 1 ביולי 1918 |
|  | ז'יבויין מישיץ' | 1 ביולי 1918 | 1 בדצמבר 1918 |
רשימת ראשי ההגנה > הרפובליקה של סרביה (2006–הווה)

| דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | זדראבקו פונוש | 4 ביוני 2006 | 30 בדצמבר 2008 |
|  | מילויה מילטיץ' | 30 בדצמבר 2008 | 12 בדצמבר 2011 |
|  | ליובישה דיקוביץ' | 12 בדצמבר 2011 | 14 בספטמבר 2018 |
|  | מילאן מויסילוביץ' | 14 בספטמבר 2018 | מכהן |
אנציקלופדיה יודאיקה (אשכול)

ערך זה עוסק באנציקלופדיה יהודית בגרמנית שיצאה בשנים 1928–1934. אם התכוונתם לאנציקלופדיה יהודית באנגלית שיצאה בשנים 1972 ו-2007, ראו .

אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית. העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק. בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים אשר נערכו על ידי:
המזרח בימי קדם - נפתלי הרץ טור-סיני
דברי ימי ישראל עד חתימת התלמוד - יעקב נפתלי שמחוני
דברי ימי ישראל בימי הביניים והעת החדשה - יצחק משה אלבוגן ומארק וישניצר
הספרות התלמודית - יהושע גוטמן
הספרות הרבנית - ד"ר י. פריימאן
העבודה והתפילה -  יצחק משה אלבוגן
הספרות ערבית והאסלאם - פרופ' נ. ווייל
פילוסופיה - יעקב קלצקין
תולדות הדתות - נפתלי הרץ טור-סיני
חקר הלשונות השמיות - נפתלי הרץ טור-סיני
הספרות העברית החדשה - מרדכי אהרנפרייז
היסטוריה חברתית וכלכלית - מארק וישניצר
שאלת ההווה בישראל - נחום גולדמן
מדעי הטבע - ד"ר פ. כהן
בשנים 1928–1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית. עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן. בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי. ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה..
עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון. כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול. האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.
הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה". הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.
הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.
בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".
אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.
ראו גם

הלקסיקון היהודי
הערות שוליים

↑  אשכול, דואר היום, 22 באפריל 1926
1 2  האנציקלופדיה מיסודו של אשכול, דואר היום, 25 במרץ 1929
↑  זיוה גולן, חביבה יונאי, "שאול טשריחובסקי - ביבליוגרפיה", מכון כץ לחקר הספרות העברית באוניברסיטת תל אביב, ומכון ההדרכה לספריות ציבוריות, תשמ"א, עמוד 5,
↑  האנציקלופדיה העברית, דבר, 28 בנובמבר 1947
↑  הלל בירגר, אני תובעת את עלבוני!, דבר, 11 בספטמבר 1938
↑  בהוצאת אשכול, דואר היום, 6 ביולי 1928
↑  האנציקלופדיה של אשכול, דואר היום, 6 באפריל 1930
↑  כרך תשיעי לאנציקלופדיה יודאיקא, דבר, 19 באוקטובר 1932
↑  נתקבל למערכת, דבר, 29 בנובמבר 1929
↑  אנציקלופדיה אשכול, כרך ב', דבר, 15 ביוני 1931
↑  אחיבבל, הילד בשמו, על המשמר, 5 באוגוסט 1949
דליה שימקו

| --- | --- |

דליה שימקו, ספטמבר 2001
 לידה:  3 במאי 1962 (בת 62) נובה זמקי, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרופיל ב-IMDb
 
דליה שימקו (נולדה ב-3 במאי 1962) היא שחקנית, במאית תיאטרון ומחזאית ישראלית.
ביוגרפיה

שימקו נולדה בעיירה נובה זמקי בצ'כוסלובקיה (בימינו בשטח סלובקיה) בשם סוזנה שימקובה. אביה, דזידר ניצול שואה, עזב את אמה רות כשהייתה בהריון ושימקו פגשה אותו רק בגיל 18.
בגיל שש עלתה לישראל עם אמה וסבתה וקיבלה את השם העברי "דליה". גדלה בגבעתיים ולמדה בבית הספר תלמה ילין. את קריירת המשחק שלה החלה בשנת 1980, עוד לפני שירותה הצבאי, כשהשתתפה בסרטו של זאב רווח "פצעי בגרות 80". לאחר השחרור מתיאטרון צה"ל ליהק אותה יצחק צפל ישורון לתפקיד ראשי בסרטו "נועה בת 17" שם גילמה את נועה, נערה העומדת על זכותה לחיים עצמאיים. הסרט זכה להצלחה רבה והזניק את קריירת המשחק של שימקו. ב-2003 שיחקה בסרט ההמשך "לא בת 17". בשנת 1982 סיימה לימודי תיאטרון בבית הספר תלמה ילין ושיחקה בסרט "צלילה חוזרת". בשנת 1984 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "מגש הכסף" בבימויו של יהודה ג'אד נאמן ונסעה ללונדון ללמוד משחק בבית הספר "Webber Douglas Academy(אנ')".
בשנת 1985 חזרה לישראל והשתתפה בהצגות "נפש יהודי" "גטו" ו"חיי מולייר" בתיאטרון חיפה. שיחקה בפינה לנוער "על הברזלים" בתוכנית "זהו זה!" ובסרט הישראלי "אחד משלנו" בבימוי אורי ברבש (1989). על תפקיד זה זכתה בפרס שחקנית השנה. באמצע שנות התשעים השתתפה בסדרה הישראלית "בת ים ניו יורק" בתפקיד זיוה זלאייט. ב-1994 השתתפה בסרטו של חיים בוזגלו, "צלקת". בשנת 1999 השתתפה במונודרמה הטלוויזיונית "חתונת השנה" מאת עירית לינור. בשנת 2000 השתתפה בסדרת הדרמה "המכון" בבימויו של אורי ברבש.
שימקו ביימה את ההצגות "הנחש", "שירה לוין מתה והיא חיה בתל אביב". 
בשנת 2004 תרמה את קולה לפרק הסיום של התוכנית מ.ק 22 בתפקיד עצמה. באותה שנה שיחקה בסרט "דמיונות" לצד אסנת חכים. ב-2005 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה לנוער "השמיניה" בתפקיד ליאורה שקד, אימה של מיקה (שירה וילנסקי) ב-2007 ביימה את ההצגות "סדקים בבטון" ואת "פאטי דה פוזיה" בתיאטרון הבימה ובשנת 2010 שיחקה בסדרה "15 דקות" בתפקיד עמנואלה 'אמא' אנילביץ'. בשנת 2015 התארחה בסדרה "משפחה טובה" בערוץ 1, ושיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "רבין - היום האחרון".
ביוגרפיה > אנסמבל אספמיה

בשנת 2003 ביימה את המחזה "קשר דם" שהועלה כהפקה עצמאית ראשונה של "אנסמבל אספמיה", קבוצת שחקנים. ההצגה הפכה לנקודת מפנה בקריירה של דליה שהחלה להתפתח כבמאית תיאטרון.
האנסמבל נרשם כעמותה ב-2007, ונתמך משנת 2012  בידי משרד התרבות.
במסגרת האנסמבל היא עיבדה למחזה (בשיתוף עופר עין גל) וביימה עם להקתה את הרומן של דוד פוגל "חיי נישואים". כתבה וביימה את ההצגה "מבוך המראות" (2008). ביימה את ההצגה "אחוזת וייס" (2010) מאת נוריאל טוביאס. עיבדה (עם אילן שיינפלד) וביימה את ההצגה "מעשה בטבעת - סיפורה של אסתר" (2011), "חולת אהבה" (2012), "הנחש" (2013) "עננים" (2014) "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר (2015) ו"שייקספיר מתהפך בקברו" (2016), שיחקה וביימה את הצגת היחיד "הגברת הראשונה של הרייך השלישי" מאת נוריאל טוביאס, שם שיחקה את מגדה גבלס, וכן שיחקה וביימה את "יונה וולך - המופע", מופע תיאטרלי המבוסס על שירתה של המשוררת יונה וולך.
בנובמבר 2017 נבחרה ליושבת ראש איגוד במאי התיאטרון בישראל (בת"י).
בנובמבר 2021 נבחרה להיות המנהלת האומנותית של פסטיבל עכו הבינלאומי.
חיים אישיים

שימקו גרושה ואם לבן. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אבישי מתיה, ‏עד כמה אתם באמת מכירים את סוזנה שימקובה, הלא היא דליה שימקו?, באתר מעריב אונליין, 31 במאי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299842505171  ISNI: 0000 0003 7525 1675  LCCN: no2009070056  VIAF: 98514362   WorldCat (עם VIAF): 98514362
אסטרדה

ערך זה עוסק בסוגת מוזיקה ואמנות במה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אסטרדה (מצרפתית: Estrade – במה להופעות) היא סוג של אמנות הבמה בתחום עסקי השעשועים, בדומה ל שירה, ריקוד, קרקס על במה, אשליה, ז'אנר דיבורי, פרודיה, ליצנות. אמנים המופיעים בז'אנר האסטרדה נקראים אמני אסטרדה.
תחילת דרכו של ז'אנר האסטרדה בברית המועצות. אומנות זו נתמכה על ידי המדינה, באמצעות מימון של אולפנים וקבוצות נוער. כתוצאה מכך, התגבשה קבוצה סגורה של פרפורמרים מקצועיים (מה שנקרא "אמני מדינה") שההופעה שלהם בטלוויזיה הממלכתית הייתה מותנית באישור מפלגת השלטון (המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות), וניתן היה לצנזר את הופעותיהם של אמנים אחרים (מצב דומה מתרחש בצפון קוריאה). הרכבים ווקאליים ואינסטרומנטליים (VIA) הפכו לתופעת אסטרדה סובייטית בעיקר בשנות השישים והשמונים. עם מוזיקת האסטרדה מזוהה המושג שלאגר (להיט) - שיר פופולרי עם לחן מזוהה.
האסטרדה הרוסית היא כיום קבוצה מגוונת של אנשים יצירתיים המייצגים גם את ז'אנר אסטרדת השירה וגם ז'אנרים אחרים של אמנות הבמה. ז'אנר אסטרדת השירה מיוצג על ידי: אלה פוגצ'ובה, מוסלים מגומאייב, ולרי לאונטייב, סופיה רוטרו, פיליפ קירקורוב, אולג גזמנוב, לב לשצ'נקו, יוסיף קובזון, הרכבים ווקאליים ואינסטרומנטליים (VIA), להקות פופ ולהקות רוק: "סמוצבטי", "פסניארי", "משינה ורמני", "זמלניאה", "אריה", "אליסה", "מומיי טרול","זמפירה" ורבים אחרים. ז'אנר דיבורי מיוצג על ידי אמנים כמו גנאדי חזנוב, יבגני פטרוסיאן, יפים שיפרין, ויקטור קוקליושקין, קלרה נוביקובה, סמיון אלטוב, אלנה סטפננקו, ליון איזמילוב, מיכאל זדורנוב, פאבל ווליה, גאריק מרטירוסיאן, צוות אורלסקיאה פלמניאה ואחרים. כסוג של פעילות תרבותית וכלכלית, אסטרדה היא חלק בלתי נפרד מעסקי השעשועים.
קיימים גם תיאטרוני אסטרדה, למשל תיאטרון אסטרדה של מוסקבה, תיאטרון אסטרדה של סנט פטרסבורג ותיאטרון אסטרדה של קייב. בתיאטרונים כאלה, ככלל, שולט הז'אנר הדיבורי וגם הופעות הומוריסטיות וסאטירה.
בעיתונות הרוסית, כשכותבים על זמרי אסטרדה וכוכבי אסטרדה, לעיתים משתמשים בסיווג אלגורי, ומוסיף תואר לשמו של אמן האסטרדה. לדוגמה, "פרימדונה של האסטרדה הרוסית", "מלך הזוהר", "מלך השאנסון הרוסי", "פטריארך אסטרדה". כמו כן, לעיתים קרובות נהוג להוסיף תואר כבוד רשמי המהווה חלק ממערכת פרסי המדינה של הפדרציה הרוסית, כמו "אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית" או "אמן העם של הפדרציה הרוסית".
הערות שוליים

↑  https://rateyourmusic.com/genre/Soviet+Estrada/
דטרמיניזם לשוני

דטרמיניזם לשוני (באנגלית: Linguistic determinism) הוא הרעיון ששפה והמבנה שלה מגבילים וקובעים את הידע או המחשבה האנושית וכן תהליכי חשיבה כמו קטגוריזציה (אנ'), זיכרון ותפיסה. המונח מציין שלאנשים המדברים בשפות שונות כשפות אם, יהיו תהליכי חשיבה שונים.
הדטרמיניזם הלשוני הוא הצורה החזקה של תורת היחסיות הלשונית (הידועה בשם "היפותזת ספיר-וורף"), הטוענת כי אנשים חווים את העולם על פי מבנה השפה שבה הם משתמשים באופן שגרתי.
אף על פי שהדטרמיניזם הלשוני מילא תפקיד משמעותי מבחינה היסטורית, בלשנים מהזרם המרכזי מתייחסים אליו כשגוי.
סקירה

עקרון היחסיות הלשונית (או, במילים אחרות, היפותזת ספיר-וורף) בצורתה הדטרמיניסטית החזקה, מצא את ביטויו הברור בכתבי בנג'מין לי וורף.
המונח "השערת ספיר-וורף" נחשב כמונח לא מדויק, משום שאדוארד ספיר ובנימין לי וורף לא פרסמו מעולם חיבור משותף (אם כי הם עבדו יחד, ספיר היה מורהו של וורף) ומעולם לא ניסחו את דעותיהם כהיפותזה. ההבחנה בין גרסה חזקה וחלשה של ההיפותזה, גם היא המצאה מאוחרת יותר. ספיר ווורף מעולם לא ערכו דיכוטומיה כזו, אף על פי שבכתביהם הם מביעים, לעיתים קרובות, את דעותיהם על עקרון היחסות הזה במונחים חזקים או חלשים יותר. שני הבלשנים היו בין הראשונים שניסחו את עקרון היחסיות הלשונית.
ספיר השתמש ברעיון ששפה היא הכרחית להבנת השקפת העולם של אדם, וכי ההבדל בשפה משמעו הבדל במציאות החברתית. אף שהוא מעולם לא בחן באופן ישיר כיצד משפיעה השפה על המחשבה, עקבות משמעותיים של עקרון היחסיות הלשונית עומדים ביסוד תפיסתו את השפה.
וורף התקדם צעד נוסף ועיצב מחדש את מחשבתו של ספיר במאמרו "מדע ובלשנות". תפיסתו על תורת היחסיות הלשונית הייתה רדיקלית יותר: לדעתו של וורף, היחסים בין שפה ובין תרבות היו יחסים דטרמיניסטיים, והשפה מילאה תפקיד מכריע בתפיסת המציאות שלנו. השפה היא מה שנותן למחשבה את הביטוי שלה ובכך מעצב אותה. במילים אחרות, החשיבה נקבעת על פי השפה. ב"מדע ובלשנות" וורף קבע כי:
"נמצא כי המערכת הלשונית המצויה ברקע (במילים אחרות, הדקדוק) של כל שפה  [...] המעצבת של הרעיונות, היא התוכנית ומורת הדרך [...]  אנו חותכים את הטבע בקווים שסומנו למעננו על ידי שפת אמנו. [...] העובדה הזאת משמעותית ביותר למדע המודרני, כיוון שפירושה הוא כי שום יחיד אינו חופשי לתאר את הטבע לחלוטין ללא משוא פנים [...]   באופן זה אנו נחשפים לעיקרון חדש של יחסיות, הגורס כי אותה עדות פיסיקלית אינה מובילה את כל הצופים לאותה תמונה של היקום, אלא אם כן הרקע הלשוני שלהם דומה או ניתן לכיול בדרך זו או אחרת"
לדוגמה, השפה המדוברת בפי בני ההופי, היא שפה "אל זמנית" שמערכת המילים שלה חסרה זמנים. הערכת הזמן שונה מזו של תפיסת העבר, ההוה והעתיד הליניארית ב- SAE, ההווה והעתיד ומשתנה עם כל צופה:
"הפועל ההופי האל-זמני אינו מבדיל בין הווה, עבר ועתיד באשר למאורע עצמו, אלא מצביע תמיד על סוג התקפוּת שהדובר מתכוון שתהיה לאמירתו
זמן הופי אינו ממדי ואי אפשר לספור אותו או למדוד אותו באופן שבו מודדים אותו בשפות SAE, כלומר ההופי לא יאמר "נשארתי שישה ימים", אלא "עזבתי ביום השישי". מה שחשוב בתפיסת הזמן שלהם היא האם ניתן להבטיח שאירוע התרחש או מתרחש או שניתן לצפות שיתרחש.
וורף טוען כי דבר זה ועוד הבדלים רבים אחרים מרמזים על דרך חשיבה אחרת. מאחר שהמחשבה מתבטאת ומועברת באמצעות השפה, מכאן נובע כי שפה המובנית בצורה אחרת חייבת לעצב את החשיבה לפי קווים אלה, ובכך להשפיע על התפיסה. כתוצאה מכך, דובר הופי שתופס את העולם באמצעות המדיום של השפה שלו חייב לראות את המציאות באמצעות הדפוסים שנקבעו על ידי המבנה הלשוני שלה.
דוגמה נוספת היא מחקרו של דניאל אוורט המנתח תפיסה של מספרים של אנשי שבט פירהה (Pirahã) הברזילאי. אנשים אלה לא יכלו להעלות על הדעת מספרים מעבר ל"אחד" ו"שניים", שלהם אין מונחים של ממש בלשונם. אחרי זה כל המספרים האלה מקובצים תחת המונח "רבים". אפילו לאחר שמונה שנים של לימוד את השפה הפורטוגזית, אף אחד מהם לא יכול לספור עד עשר.