stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל פיק חמו
ביוגרפיה

מיכל גדלה בכרמיאל, בת למקימי העיר אורה פיק (הגננת הראשונה בעיר ואשת חינוך) ועזרא פיק (עסק בקליטת עליה והקמת תשתית תעשייתית). נישאה ליוסי חמו, הורים לברק חמו (1990, אמן ניו מדיה ויזם הייטק) וניר חמו (1996). בשנת 1986 סיימה מיכל בהצטיינות לימודי קולנוע בבית צבי, ביימה את הסרט הבלתי קרואה (1990, 48 דק.) שזיכה אותה במלגות: קרן הסרט הקצר, קרן התרבות אמריקה-ישראל לתסריט ולסרט (פעמיים), קרן המועצה הישראלית לתרבות ואמנות לתסריט ולסרט (פעמיים), נבחר לאחד מ-10 הסרטים הטובים ביותר מתוך 500 הסרטים הראשונים שהוקרנו בערוץ 2.
חברת ההפקות בניהולה הפיקה מספר תוכניות טלוויזיה בהן תוכנית העיצוב ויטרינה בהגשת אלונה פרידמן ומיכאלה ברקו, ביימה סרטים תיעודיים והפיקה מספר קלטות וידאו לילדים הידועות בהן: פיט-פט-טו משיריה וסיפוריה של חיה שנהב, אצבעות עם דני בסן ואפרת רייטן בה נכללו גם שירים שכתבה ועוד.
בשנת 1998 סיימה לימודי תואר ראשון בפילוסופיה וקולנוע באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2007 סיימה לימודי תואר שני במחלקה ללימודי תרבות באוניברסיטה העברית והחלה ללמד בבצלאל, באוניברסיטה הפתוחה ובהמשך במכללת ספיר. בתקופה זו התפרסמו וזכו בפרסים שני סיפורים קצרים שכתבה.
בשנת 2008 התקבלה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, המחקר שזכה במלגות ובפרסים עסק בייצוגים של טראומה ודיסוציאציה תרבותית בקולנוע הישראלי. הספר  מולדת פצועה (2016) שנכתב על בסיס המחקר זכה במלגת מימון מקרן הקולנוע הישראלי. עיסוקה המרכזי כיום הוא כתיבת מחזות ויציקות זכוכית.
מענקים ומחקרים

מיכל זכתה במענקים ובפרסים על הפקותיה ומחקריה בהם:
מלגת פרסום לספר  מולדת פצועה המבוסס על מחקר הדוקטורט – מהקרן לעידוד קולנוע ישראלי (2015),
פרס מחקר דוקטורט של בית ספר רוטשילד-קיסריה לתקשורת – אונ' ת"א (2009), לסרטה הבלתי קרואה
פרס קרן שרת להפקה מצטיינת (1990),
פרס המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות להפקה מצטיינת (1990),
פרס קרן שרת לאמנים מצטיינים (1988),
פרס המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות לאמנים צעירים (1987)
הפקות קולנוע וטלוויזיה

בין השנים 1990–1995 ביימה למעלה מ-100 כתבות לתוכניות השונות בערוץ-1 של הטלוויזיה הישראלית.
תסריט ובימוי דרמה באורך בינוני הבלתי קרואה (1990), זכה בקרן הסרט הקצר, קרן אמריקה ישראל לתסריט ולסרט (פעמיים), קרן המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות לתסריט ולסרט (פעמיים), נבחר לאחד מ-10 הסרטים הטובים ביותר מתוך 500 הסרטים הראשונים בערוץ 2, הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ה-7 "אור ראשון".
מדברי הביקורת בפסטיבל הקולנוע בירושלים: הדיאלוגים מצוינים, עיצוב הדמויות מעיד על כישרון רב, זהו הסרט הישראלי הראשון שמיטיב לתאר את מערכות היחסים במרחב הצבאי ללא צורך להראות רובים וכלי-נשק ולו פעם אחת.
בימוי קלטת וידאו לילדים פיט-פט-טו משיריה וסיפוריה של חיה שנהב (1994). צפייה בקלטת.
בימוי קלטת וידאו לילדים שירים וסיפורים על אצבעות עם דני בסן ואפרת רייטן (1995). צפייה בקלטת.
בימוי קלטת וידאו לילדים  כייף חיות (1995), עובדה לסדרת תוכניות טלוויזיה לילדים.
סרט תיעודי מסכת קידושין (1996).
סרט תיעודי אשה אחת – סיפורה של מרים עקביא (1997)
בימוי והפקת מגזין לעיצוב פנים וארכיטקטורה ויטרינה לרשות השידור (1996–1999) למעלה מ-120 תוכניות.
בימוי ועריכת מגזין עיצוב פנים וארכיטקטורה סגנונות לחינוכית –2 (1999-2000).
מחקר ופרסומים נבחרים

כתיבה של פרק בספר : "ספר ירושלים 1973-1948", בעריכת: גולן ארנון, גפני ראובן, זלצר אסף, רמון אמנון. ספר ירושלים 1947-1973
תחום המחקר המרכזי של מיכל הוא טראומה ודיסוציאציה תרבותית בחברה הישראלית, קולנוע ישראלי, ייצוגי טראומה בקולנוע הישראלי ובקולנוע האמריקני.
הספר  מולדת פצועה – שינויים בייצוג הטראומה בקולנוע הישראלי (2016) המבוסס על מחקר הדוקטורט, התקבל בהערכה רבה, זכה במלגת מימון של קרן הקולנוע הישראלי.
עיבוד טראומה בקולנוע תיעודי עכשווי בישראל' אדם צחי. עיונים כרך 34 2020, עמודים 36–60.
חידושו של הספר בהצבת התסמונת הפוסט-טראומטית כמודל פרשני תאורטי להבנת השינויים הפסיכו-אידאולוגיים שחלו בחברה הישראלית ומצביע על תהליכים פוסט-טראומטיים שמצאו ביטוי בדגמי הקולנוע הישראלי מראשיתו. זהו המחקר המקיף הראשון שמציע לראות בקולנוע הישראלי של שנות האלפיים ביטוי לשיח פוליטי חדש המסווה את ההתרחשויות הלוקליות באוניברסליות מדומיינת הנחסמת בפני המציאות, ומספק הסבר חדש לדיאלקטיקה שמאפיינת את שינויי הדגמים בקולנוע הישראלי מראשיתו.
התפרצויות של טראומה תרבותית ורמזים לשינוי בנרטיב-על משותף בסרטיו המוקדמים של אורי זוהר (2016) סליל כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה האונ' העברית
רצנזיה לספר ככה צריך לעשות חיילים, דמות החייל הישראלי בתיאטרון ובקולנוע הישראליים (2015), עורכת: ד"ר הילה לביא. סליל, כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה האונ' העברית.
אבנר שפירא, "האסונות של נינה" וטראומות אחרות בקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 12 ביולי 2016
הפניה לפרק מהספר ופרסום באתר פסיכולוגיה עברית .
מתן אהרוני, סוגה חדשה, באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2019
נודל: התארגנות מוסרית כהצלה עצמית (2015). בצלאל – כתב עת לתרבות חזותית וחומרית.
שינויי הייצוג בקולנוע הישראלי (2013). עורכים: ד"ר דרור פימנטל ודר' ד"ר בעז תמיר. ירושלים, הפרוטוקולים של בצלאל גיליון מקוון 26, (סתיו 2013).
מפרקטיקה לתיאוריה בסרט מסע אלונקות של ג'אד נאמן (2012). זוג או פרט, עורכים: פרופ' דנה אריאלי הורוביץ ודר' אורי ברטל. ירושלים, הפרוטוקולים של בצלאל גיליון מקוון 24, (אביב, 2012).
תיאוריה חדשה מעודדת פרשנות חדשה: קריאה חוזרת בסרט "מסע אלונקות" מיכל פיק חמו בשיחה עם ג'אד נאמן זוג או פרד, אפריל 2012.
קיום ללא סטריאוטיפ – אוטופיה או אידאולוגיה (2011).
סביב מדורת השבט (2008). על חורבן, טראומה וקולנוע, עורכים: ד"ר יעל מונק ואייל סיון. מחברות קולנוע דרום 02, ישראל, פרדס הוצאה לאור והמכללה האקדמית ספיר. (2009) עמ' 167–174.
סובייקט בינעדתי – בין סימולציה להסוואה (2007). צועקים את שמך בהרבה לשונות, על זהות היברידית בישראל, עורך: ד"ר עמרי הרצוג. בימת קדם הכיוון מזרח 14 עמ' 26–30. מיכל פיק חמו, סובייקט בינעדתי בין סימולציה והסוואה.
סובייקט בינעדתי בין סימולציה והסוואה / מיכל פיק חמו / משתתפי הסדנה השנייה למחקרים בתרבות חזותית.
לכודים בין דרמה משטרתית ומלודרמה: סיקור הבריחה של בני סלע במדיה הישראליים (2007). מסגרות מדיה 3, כתב העת של האגודה הישראלית לתקשורת והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, עורך: פרופ' עקיבא כהן. (חורף 2009), עמ' 55–82.
Textual mechanisms for rich the representation of Israeli identity in the "Sof Ha-Derch 2" (End of the Road 2) reality show, Page 3.
Trapped between police drama and cultural melodrama. Page 4.
2005 יהדות אתיופיה בין גזע לגזענות (2005). מפנה 48, עורכים: אלי אברהמי, אלי צור. יד יערי גבעת חביבה (אוקטובר 2005), עמ' 23–28.
סיפורים קצרים

מזל, יצא לבן (2018) סיפור קצר שנכתב לפרויקט משותף של הספרייה לעיוורים והטלוויזיה החינוכית. פודקאס משותף לספריה לעוורים ולקוי ראיה עם מפעל הפיס וסדנאות הכתיבה של אורית גידלי ואשכול נבו, סימני קריאה 9.
סוודר אחד (2011) סיפור קצר זכה בפרס בתחרות 'קום איל פו'
יציקות זכוכית

לאחר התנסות ארוכת שנים בהפקות קולנוע וטלוויזיה ועיסוק בייצוגים בתנועה, השתלמה מיכל ביצירה עם זכוכית חמה וזכוכית קרה, שמאפשרות לה חקירה של מרקמים חדשים והקפאה של התנועה.
השתלמויות

יציקות זכוכית אצל האמנית ליזבט ביגר
קורס יציקות זכוכית בתבניות פתוחות אצל האמנית האיטלקייה סילביה לוינסון,
יציקות זכוכית חמה בסטודיו של פיטר נובוטניק בצ'כיה
תערוכות קבוצתיות

זכוכית ישראלית 2020, העבודה: Yearbook
הביאנלה לזכוכית בירושלים 2018, העבודה: Preliminary
מקסם הזכוכית 2018, העבודה: Yearbook
מקסם הזכוכית 2016, העבודה: Calla
קריאה נוספת > לקריאה נוספת

התפרצויות של טראומה תרבותית בסרטיו של אורי זוהר סליל כתב עת אינטרנטי להיסטוריה, קולנוע גיליון 11 קיץ 2016
הכיוון מזרח 14 - צועקים את שמך בהרבה לשונות, מאת: יצחק גורמזאנו גורן (עורך ראשי), הכיוון מזרח 14.
תיאוריה חדשה מעודדת פרשנות חדשה: קריאה חוזרת בסרט "'מסע אלונקות'" מיכל פיק חמו בשיחה עם ג'אד נאמן זוג או פרד, אפריל 2012
Between Two Hills: From Hill 24 to Beaufort and the Question of the Political in Israeli Cinema. Eran Kaplan
Projecting the Nation: History and Ideology on the Israeli Screen
להביט במאכלת: תגובת קרב בקולנוע התיעודי הישראלי. חיבור לשם קבלת התואר דוקטור לפילוסופיה, אדם צחי, עמוד 34.
קריאה נוספת > על יצירתה

"לקשור עניבה אירופית בקהיר", על זהות היברידית בישראל, 28 בנובמבר 2007 על ידי talila.
טלי לטוביצקי, המהות ההיברידית המקננת בכולנו, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2007
כתבה עם אפרת רייטן (קלטת אצבעות) דקה 3:55.
סליל – כתב עת להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, גיליון 14 ,אביב 2020 77 ביקורת ספר: מיכל פיק חמו, מולדת פצועה: שינויים בייצוג הטראומה בקולנוע הישראלי * דור יעקובי.
קריאה נוספת > הערות שוליים

חברת אקו"ם (אגודת קומפוזיטורים, ומחברים ומו"לים).
חברה באיגוד הבמאיות והבמאים בישראל.
חברה באיגוד האמנים הפלסטיים.
מולדת פצועה - מולדת פצועה
אישה אחת - סיפורה של מרים עקביא (1996 40 דק'), דוקודרמה, בימוי: מיכל פיק חמו
הסרט הוקרן מספר רב של פעמים בערוץ אחד של הטלוויזיה הישראלית, בטלוויזיה החינוכית ובערוצים המסחריים.
עותק הסרט נמצא בארכיון סינמטק ירושלים - ארכיון ישראלי לסרטים. לינק למידע על הסרט בעותק VHS שנמצא בארכיון יד ושם (מס' פריט 5652160): אשה אחת
מידע על הסרט כפי שמופיע בארכיון יד ושם (מס' פריט 5652160):סרט תיעודי המספר את סיפורה של מרים עקביא, סופרת ומתרגמת. עקביא, ילידת פולין 1927, היא ניצולת שואה הכותבת למבוגרים, לנוער ולילדים בנושא השואה וזוכת פרס יד ושם על ספרה "נעורים בשלכת" ובפרס ראש הממשלה ליצירה. כולל ראיון עם עקביא, עדויות מאוספי בית התפוצות ו"משואה", קטעי משחק מתוך: המחיר, קופסת הכסף, אחד מאיתנו, נלי, מיקלבי, כרמי שלי - אחרית דבר, עיתון 77 ומאזניים בביצוע השחקניות מרים גבריאלי ואבישג רבינר....
לינק לעותק הסרט שנמצא בארכיון משואה – המכון ללימודי השואה: אשה אחת בקלטת וידאו VHS מספר פריט: 46313 בתקליטור מספר פריט 52098.
תיאוריה חדשה מעודדת פרשנות חדשה: קריאה חוזרת בסרט "מסע אלונקות" — מיכל פיק חמו בשיחה עם ג'אד נאמן מאמר
מתן אהרוני, סוגה חדשה, באתר העין השביעית, 7 בפברואר 2019
הפרסום לאירוע ההשקה לספר מולדת פצועה באתר עלמה.
פיט-פט-טו – נכתב על הקלטת: שעה של צלילים וחיוכים מול הווידאו, חידוש מדליק כשפותחים את הקופסה ומוצאים בכריכה שלה את מילות כל השירים, כל כך פשוט וגאוני. "ידיעות אחרונות", סמדר שיר. קודם כל יופי של קלטת, המון לחנים חדשים, נאמנות ראויה לציון, "העיר", יוסי מר חיים. בפיט-פט-טו יש כל מה שרצית בקלטת מעולה, "מיץ פטל" בביצוע מיוחד, כולה קלטת שבאה מאהבה לילדים וגם להורים, יאהבו לצפות בה שוב ושוב, "עולם האשה", נעמי בן גור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308030405171  VIAF: 298894784   WorldCat (עם VIAF): 298894784
קווצי עור

| קווצי עור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: קווצי עור
שם מדעי
 Echinodermata ‏ברוגייר, 1791
חבצלת ים
מלפפון ים "מעופף"
קְווּצֵי-עוֹר (שם מדעי: Echinodermata) הם מערכה של בעלי החיים שניוני הפה (Deuterostomia) המונה כ-6,500 מינים, שכולם חיים בבתי גידול ימיים, ונמצאים בכל העומקים. זוהי המערכה הגדולה ביותר שאין לה ייצוג במים מתוקים או ביבשה. זוהי גם המערכה השנייה בגודלה בקבוצת שניוני הפה, אחרי המיתרניים.
מאפייניהם העיקריים של בני המערכה הם סימטריה פנטה-רדיאלית (מחומשת), סימטריה ראשונית דו-צדדית, חלל קרביים (coelom) אנטרוצלי, ושלד פנימי מזודרמלי מורכב מלוחיות גיר. השם קְווּצֵי מן המילה קוֹץ המתארת את הקוצים שצומחים מהעור של רוב המחלקות.
מיון

תת-מערכה Homalozoa
תת-מערכה Crinozoa
מחלקה חבצלות ים (Crinoidea)
מחלקה Edrioasteroidea
מחלקה Cystoidea
מחלקה Rhombifera
תת-מערכה Asterozoa
מחלקה כוכבי ים (Asteroidea)
מחלקה נחשוני ים (Ophiuroidea)
תת-מערכה Echinozoa
מחלקה קיפודי ים (Echinoidea)
מחלקה מלפפוני ים (Holothuroidea)
מחלקה Ophiocistioidea
מחלקה Helicoplacoidea
תת-מחלקה Blastozoa
מאפיינים ייחודיים לקווצי עור

מבנה קווצי עור שונה באופן מוחלט מכל יתר מערכות החי. מאפייני מבנה שונים מופיעים אצלם לראשונה בעולם החי, או בלעדית אצלם.
קווצי עור הם בעלי מערכת אמבולקראלית ("מערכת מים") המאפשרת ביצוע מספר רב של פונקציות.
חלל הצלום של קווצי העור מפותח ומורכב ממספר חללי משנה: Haemal – מערכת הובלה המתנהלת במקביל למערכת האמבולאקראלית; Perivisceral – סביב איברי העיכול; Ambulacral – סביב מערכת המים.
שלד פנימי מזודרמלי: קיים בקווצי עור לראשונה מבחינה אבולוציונית. יש דמיון רב בין התפתחות השלד הפנימי ומיקומו לשלד המופיע בחולייתנים.
שפע של קולגן – כליגמנטים או כתרמיל רציף.
רגלי מים המשמשות לחישה, נשימה ותנועה.
חסרי ראש, בעלי ציר אוראלי-אבאוראלי (oral-aboral).
גוף עשוי מ-5 שדות (רדיוסים), בעלי סימטריה מחומשת.
מערכת עצבים ללא מרכז.
היעדר איברי הפרשה.
מספר דרגות לארווליות אופייניות לכל אחת ממחלקות קווצי העור; בעוברים ובפגיות ניתן לראות רמז לקשר פילוגנטי עם חולייתנים.
הערות שוליים

↑  קווצי עור במילון בעלי חיים: קווצי-עור (תש"ף), 2020, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX527270  BnF: cb12002292z (data)  GND: 4182718-1  LCCN: sh85040701  NDL: 00567232  NKC: ph262572
שלמה פישר

| --- | --- |

הרב שלמה פישר (מימין) עם בנו הרב מאיר פישר
 לידה:  6 בפברואר 1932 כ"ט בשבט ה'תרצ"ב ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 בנובמבר 2021 (בגיל 89) י"ד בכסלו ה'תשפ"ב 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בנובמבר 2021 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת איתרי וישיבת הנגב ואב בבית הדין הרבני בירושלים
 רבותיו:  הרב אליעזר יהודה פינקל, הרב מרדכי שרעבי
 תלמידיו:  הרב יצחק יוסף, הרב משה מרדכי פרבשטיין, הרב אריאב עוזר, הרב דוד חי אבוחצירא, הרב שג"ר, פרופ' דוד הנשקה, הרב רפאל שמואלביץ, אורי צבי בן נון
 חיבוריו:  בית ישי - דרשות, בית ישי - חידושים וביאורי סוגיות, פירוש "אהלי שם" על כתבי הגר"א
 צאצאים:  חנה קהת 
 
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1988)  פרס ירושלים לספרות תורנית (2001) 
 
הרב שלמה יהונתן יהודה פישר (כ"ט בשבט תרצ"ב, 6 בפברואר 1932 – י"ד בכסלו ה'תשפ"ב, 18 בנובמבר 2021) היה ראש ישיבת איתרי, דיין ואב בית דין בבית הדין הרבני בירושלים. זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשמ"ח, ופרס ירושלים לספרות תורנית על ספרו "דרשות בית ישי" לשנת ה'תשס"א.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לדבורה ואהרן פישר. סבו הרב שלמה פישר, היה רבה של אלבה יוליה. אביו היה מאנשי ה"פרושים" בירושלים. לאחר פטירת האב נפוצו שמועות שהוא ירה במנהיג ההמון הערבי שבא לפרוע ביהודים במאורעות תרפ"ט, אך יש המפקפקים בשמועות אלה. בהיוולדו נקרא "יהונתן יהודה", אך לאחר מספר חודשים נפטר אבי אביו רבי שלמה פישר, רב קהילת הסטטוס קוו אנטה של קרלסבורג ותלמידם של הכתב סופר ורבי יצחק דב במברגר, ולכן נוסף לו השם "שלמה" על שם סבו.
התייתם מאב בגיל צעיר. בהקדמה לספריו הוא מציין לטובה את הרב יחיאל מתתיהו דייוויס שגידל אותו ואת אחיו וטיפל בהם במסירות. למד בישיבת מיר בירושלים, אצל הרב אליעזר יהודה פינקל.
כיהן כדיין בבית הדין הרבני האזורי בירושלים באותו הרכב עם הרב זלמן נחמיה גולדברג איתו היה בידידות קרובה. כיהן כשנה כראש ישיבה בישיבתו של משה הירש ולאחר מכן בישיבת ויז'ניץ (נדחי ישראל), לאחר מכן כיהן כר"מ בישיבת הנגב בין השנים תשכ"ה לתשל"א. באלול תשל"א מינה אותו הרב מרדכי אליפנט, מייסד ישיבת איתרי, לר"מ בישיבה, ובהמשך מינהו לראש הישיבה. בשנת 2000 פרש מתפקידו כדיין והמשיך לכהן בתפקיד ראש ישיבה. במקביל, למד בחברותא משך רוב שעות היממה עם אישים שונים, בהם תלמידי הישיבה ושאינם כאלו.
נפטר בי"ד בכסלו ה'תשפ"ב, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
שיטת לימודו ודעותיו

דרכו הייתה מבוססת על בירור של מושגי יסוד, על בקיאות רחבה ועל ביקורתיות. זיהה עצמו כתלמיד מובהק למשנתו התלמודית של הרב אברהם ישעיהו קרליץ. הוא גם המליץ על עיון מרובה בספרי האחרונים. הוא הרבה לעסוק בספרי בעל קצות החושן הנודע ביהודה ורבי עקיבא איגר, ואף מסר בביתו שיעור שבועי בספריהם. הוא היה בקיא בפילוסופיה היהודית, וההדיר את ספרו של רבי חסדאי קרשקש, "אור השם".
דרכו באגדה דומה לדרכו בהלכה. בדרשותיו הוא ליבן את משמעותם של רעיונות יסוד תוך שימוש במקורות מגוונים, לרבות תורת הקבלה, אותה למד מפי הרב מרדכי שרעבי[דרוש מקור], ובתורת החסידות בהשראתם עשה שימוש רב בתורת הרמז (ראשי תיבות, סופי תיבות וגימטריאות). בדרשותיו ניכרו ידיעותיו בפילוסופיה, בתולדות עם ישראל ובהיסטוריה כללית. הרב פישר התבטא על סגנונו זה, שהוא על פי דרך הדרש שבתורה.
יצא נגד הרב שלמה אבינר, על רקע הקלות במראות דם נידה שפסק לנשים, וכתב על אודותיו "הרשע אבינר מכשיל בנות ישראל באיסורי כריתות" וקרא לנדותו.
משפחתו

בשנת 1953 נשא לאישה את לאה (נפטרה בב' בטבת ה'תשע"ז), בת הרב אליעזר דוד ברנד, מחברי מערכת אוצר הפוסקים ומראשי מפעל הש"ס. לזוג נולדו שמונה ילדים. ביניהם:
הרב מאיר פישר, רב בישיבת גאון יעקב.
חיה הנשואה לרב חיים קוק, ראש ישיבת "תורת רפאל" בירושלים.
חנה קהת היא מייסדת ארגון קולך, ובעלה, הרב ד"ר ברוך קהת, הוא ר"מ בישיבת מחניים.
אחיו הרב ישראל יעקב פישר, היה ראב"ד העדה החרדית בירושלים. אחיו הרב אליעזר משה, רב שכונת כנסת ישראל. ואחיו הרב מאיר צבי, מו"ץ בשכונת הר נוף.
תלמידיו

על תלמידיו נמנים:
הרב רפאל שמואלביץ, שהיה מראשי ישיבת מיר.
הרב אליהו ברוך פינקל.
הרב אריה קורן.
הרב אריאב עוזר, שמונה לצדו כראש ישיבת איתרי.
הרב שמואל אליעזר שטרן.
האדמו"ר מסלאנים (בני ברק).
הרב משה צדקה, ראש ישיבת פורת יוסף.
הרב יצחק יוסף, הראשון לציון והרב הראשי לישראל.
הרב משה שיינברגר, רב קהילת קהל עדת ירושלים, בביתר עילית.
האדמו"ר מדז'יקוב ויז'ניץ.
הרב שלמה זעפראני.
הרב משה פטרובר.
הרב שג"ר.
הרב מנחם פרומן.
פרופ' דוד הנשקה.
הרב משה מרדכי פרבשטין ראב"ד ירושלים.
הרב יצחק שילת.
הרב מרדכי רלב"ג.
גם בעלי רקע תורני מועט השתתפו בשיעוריו ופנו אליו בשאלות הלכתיות. אף על פי שאורח חייו של הרב פישר חרדי, באו לשיעוריו גם דתיים לאומיים והוא נתן שיעורים בישיבות דתיות-לאומיות. ואף השתתף בחגיגת יום ירושלים ה'תש"ן בישיבת מרכז הרב ונשא דברים על חשיבותה של ירושלים, אלו נדפסו בהמשך בספרו "בית ישי".
ספריו

בית ישי - דרשות על התורה, ירושלים, ה'תשס"ד. מהדורה חדשה ה'תשע"ז
בית ישי - חידושים וביאורי סוגיות, ירושלים, ה'תשס"ה
פירוש "אהלי שם" על כתבי הגר"א בענייני סדר המזלות ותורת הקבלה, בתוך הספר "ליקוטי הגר"א"
כמו כן ההדיר את הספרים הבאים:
ספר "אור השם" של רבי חסדאי קרשקש
"ביאור הגר"א לסיפרא דצניעותא" (מהדורה שונה מהדפוס הרגיל)
"ביאור הגר"א על תורת כהנים"
וערך את הבאים:
"קובץ ביאורים" ו"קובץ שמועות" (בתוך: קובץ שיעורים חלק ב') משיעורי הרב אלחנן וסרמן (תחת הכינוי ישי"ש)
"מתת מלך" מהרב יחיאל מתתיהו דייוויס
"נחלת יצחק" מהרב יצחק (זיידל) סמיאטיצקי
"נתיבות המוסר" מהרב אברהם שמואל פינקל, לבקשת רבו הרב אליעזר יהודה פינקל
החל משנת ה'תשע"ח מוציאים תלמידיו מדי שנה את הקובץ "אהל לאה" ובו דברי תורתו, לרגל יום הזיכרון לפטירת אשתו.
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרס הרב קוק לספרות תורנית מקורית עד כה, באתר עיריית תל אביב-יפו
↑  זוכי פרס ירושלים לספרות תורנית לשנת התשס"א, באתר עיריית ירושלים
↑  הסיפור מופיע אצל שלמה זלמן זוננפלד, האיש על החומה, כרך ג' עמ' 315–316. וראה דיון בשמועה זו ובשמועות סותרות בספרו של הלל כהן, תרפ"ט - שנת האפס בסכסוך היהודי-ערבי, ירושלים: הוצאת כתר, 2013.[דרושה הבהרה] בניו מאשרים את נכונות השמועות[דרוש מקור].
↑  בית ישי - דרשות, עמוד 8.
↑  דביר עמר, חנה קהת סופדת לאבא הרב שלמה פישר "גיבה תמך ועזר עד כמה שיכל עד סוף הדרך שלו, באתר ערוץ בשבע, ‏2021\12
1
↑  משה ויסברג, אבל בעולם הישיבות: הגאון רבי שלמה פישר זצ"ל ראש ישיבת איתרי, י"ד כסלו תשפ"ב, באתר בחדרי חרדים
↑  מכתבו בנושא
↑  עין הדעת ח"ב סי' ל'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435844305171  ISNI: 0000 0000 2717 2620  LCCN: n88119151  VIAF: 53240700   WorldCat (עם VIAF): 53240700 
הרב פישר עם הרב משה הררי ממרכז הרב
כריתנית ונדט

| כריתנית ונדט> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: קווצי עור
מחלקה:: נחשוני ים
סדרה:: Ophiacanthida
משפחה:: כריתניתיים
סוג:: כריתנית
מין:: כריתנית ונדט
שם מדעי
 Ophiocoma wendtii ‏מילר וטרושל, 1842

כריתנית ונדט (שם מדעי: Ophiocoma wendtii) הוא מין במחלקת נחשוני ים השוכן בשוניות אלמוגים של ברמודה עד ברזיל. המין ידוע ביכולות הראיה המתקדמות של עיניו המרוכבות.
אטימולוגיה

שם המין wendtii נקרא על שם אלברט ונדט (1887 - 1958). בוטניקאי גרמני, חובב צמחי אקווריומים שכתבת את כתב הספר "צמחי אקווריום בתיאורים וציורים".
השם כריתנית נגזר מהמילה כְּרִית-האזור הרדוד בחוף הים (הנחשף בעת השפל)
מערכת הראייה

זרועות הכריתנית מכוסות גבישי קלציט המשמשים גם כשריון, המעניקים חוזק מבני, וגם כעדשות של מערכת ראיה ייחודית. העדשות מסוגלות לזהות את כיוון האור תוך כדי מזעור האברציה הכדורית. הן עושות זאת על ידי סינון ומיקוד האור אל תא קולט אור המשמש כעינית. העדשות דומות בתכונותיהן לזכוכית מחוסמת אך בניגוד לחומרים מחוסמים הנוצרים על ידי בני האדם בעזרת חום ולחץ העדשות נוצרות בסביבה טבעית מתחת למים.
הכריתנית מסוגלת לשנות את צבעה בעזרת תאים כרומטופורים וכך גם לווסת את כמות האור שמגיעה לקולטנים. היצור היחיד שידוע כי היה בעל מערכת ראיה דומה הם הטרילוביטים שנכחדו לפי כ-250 מיליון שנים.
הערות שוליים

↑  לא קיים שם עברי רשמי, שם המין על פי תרגום השם המדעי wendtii
↑  Wendt, A., 1952. Die Aquarienpflanzen in Wort und Bild. Alfred Kernen Verlag, Stuttgart
מנשה (מלך יהודה)

מְנַשֶּׁה, בנם של חזקיהו בן אחז וחפציבה, היה מחשובי מלכי יהודה, מלך בשנים 697 לפנה"ס עד 642 לפנה"ס. לפי המקרא הוא עלה למלוכה בגיל 12. מנשה שיקם את הממלכה שנחרבה בעקבות מסע סנחריב וניהל יחסים הרמוניים עם שליטי אשור. בימיו זכתה יהודה לתקומה יחסית, מבחינה כלכלית. הוא היה המלך ששלט הכי הרבה זמן בהיסטוריה של עם ישראל, 55 שנים.
מלבד המקורות המקראיים, מוזכר מנשה פעמיים בכתובת האשוריות ”מנשה מלך יהודה” (Menasî/Ninsi šar Iaudi), האחת ב"מנסרת נינוה א" של אסרחדון, והשנייה באנאלים של אשורבנפל.
מנשה כלול ברשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
פעולותיו של מנשה

מנשה ירש ממלכה קטנה הרוסה ומשועבדת לאחר דיכוי המרד היהודאי בידי אשור. בקרבתה חיו מהגרים תושבי ממלכת ישראל ועמים שונים שהוגלו לשומרון על ידי האשורים. פליטים רבים מממלכת ישראל מצאו מקלט בירושלים. ההגירה הישראלית ליהודה הרחיבה פי 4 את שטחה של ירושלים ואוכלוסיית העיר גדלה פי 10. הישראלים היו לרוב בירושלים, פי 3 ביחס ליהודאים, והשפעתם על תרבותה, מסורותיה וכתביה של יהודה הייתה מכרעת. בהשפעת מדיניותו של מנשה[דרוש מקור], ראתה עצמה יהודה כיורשת המדינית והתרבותית של ישראל בימי הזוהר שלה.
בתקופת מלכותו הארוכה שוקמה יהודה מההרס של מסע סנחריב, שוכללו שיטות ייצור וארגון כלכלי, פותחו קשרי מסחר עם ארצות רבות וההתיישבות היהודאית התפשטה בכיוון דרום.
מנשה ביטל, חרף התנגדות הנביאים, את הרפורמה הדתית של חזקיהו, והבטיח חופש פולחן לכל. תיאור מנשה בתנ"ך כמי ששפך "דם נקי" מקבל אפשרות של חלק מתמונת המאבקים הפנימיים שהיו בימיו בענייני דת. מקובל להניח שאיפשר ואף קידם חדירה של תרבות אשורית כחלק ממערכת היחסים ההדוקה שקיים עם שליטי אשור, ובמיוחד המלכים סנחריב ואסרחדון. כגמול על שירותיו לאשור העביר אסרחדון לשליטתו חלק מאזור השומרון.
מנשה במקרא

המקרא אינו מוסר מידע על מצבה המדיני של ממלכת יהודה בימי מנשה ולא על מדיניותו אך הוא מתמקד בחטאיו הדתיים הרבים כלפי ה': ”וַיֶּתַע מְנַשֶּׁה אֶת יְהוּדָה וְיֹשְׁבֵי יְרוּשָׁלִָם: לַעֲשׂוֹת רָע מִן הַגּוֹיִם, אֲשֶׁר הִשְׁמִיד ה' מִפְּנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל.”
חטאיו של מנשה כוללים על פי ספר מלכים ביטול תיקוני הפולחן שביצע אביו חזקיה; החדרת פולחן הבעל והאשרה ליהודה והצבת פסל האשרה בין כותלי בית המקדש; הנהגת עבודת "צבא השמים" (כלומר עבודת כוכבים ומזלות) ביהודה ואף בניית מזבחות לפולחן זה בחצרות בית המקדש; פנייה לאובות וידעונים; העברת בנו באש (עבודת אלילים בשם מולך). עוד כתוב שמנשה שפך דם רב בכל ירושלים. על פי ספר דברי הימים מנשה שם בבית המקדש גם את פסל הסמל, שעל פי התלמוד הבבלי הוא פסל מיוחד עם ארבעה פרצופים שנועד להכעיס את ה'.
גם בספר מלכים וגם בספר דברי הימים נזכרים חטאיו הרבים של מנשה, והתנ"ך תולה בחטאיו את חורבן בית ראשון. ספר דברי הימים כולל תוספת שלא מופיעה בספר מלכים, לפיה הוגלה מנשה לאשור, שם נשא תפילה לאלוהי ישראל והתוודה על חטאיו. התפילה של מנשה מופיעה גם בספר החיצוני "תפילת מנשה". על פי המסופר בדברי הימים, מנשה הוחזר למלכותו ביהודה, חזר בתשובה בכך שהסיר את העבודה הזרה, בנה במקומה את מזבח ה' ונשאר נאמן לתורת ה' מלבד הבמות. בנוסף, מתואר ביצור מחודש בעזרת הגבהת והרחבת החומה.