stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלייגרל
תוכן ופורמט

פלייגרל הופץ בשפה האנגלית, אך לצד המהדורה העיקרית, יצאו ויוצאים לאור ברחבי העולם מהדורות מקומיות בשפות שונות: גרמניה (1980-1978 וב-1989–2003), צרפת (1978), אוסטרליה (1988-1985 וב-1991), הולנד (1988-1987), בריטניה (1993-1992), דרום אפריקה (1995), ברזיל (מ-2004), רוסיה (מ-2004) ומהדורה בספרדית (1993-1992).
במהלך השנים הצטלמו סלבריטאים רבים למגזין - ואולם רוב רובם הם דמויות שוליות בתחומם. המפורסמים שבהם הם סם ג'יי ג'ונס, כוכב הסרט פלאש גורדון, והמתאבק שון מייקלס.
הערות שוליים

↑  בעקבות " פלייבוי" - "פלייגרל", מעריב, 24 באוגוסט 1973
1 2  "פלייגרל" פשט את הרגל, מעריב, 15 ביוני 1986
↑  "פלייבוי" ו"פלייגרל" החליטו לחיות בשלום, מעריב, 14 בנובמבר 1974
מיסיסוגה

מגדלי אבסולוט במרכז העיר מיסיסוגה בזמן בנייתם 2010
קו הרקיע של מרכז העיר בלילה
נהר קרדיט העובר בעיר
רכבת אזורית ליד תחנת פורט קרדיט במיסיסוגה
מיסיסוֹגה (באנגלית: Mississauga) היא העיר השביעית בגודל האוכלוסייה בקנדה ונמצאת בפרובינציית אונטריו במחוז Peel. אוכלוסיית מיסיסוגה מונה 717,961 תושבים נכון ל-2022. העיר היא חלק מהמטרופולין של טורונטו.
בקרב הציבור הקנדי העיר מזוהה בזכות ראשת עיריית מיסיסוגה לשעבר, הייזל מקקליון, אשר החזיקה בתפקידה משנת 1978 ועד שנת 2014 ונקראת בתקשורת ועל ידי תומכים "הוריקן הייזל" ("Hurricane Hazel"). במשך 36 שנות תפקידה, שמרה העיר על מאזן תקציבי חיובי. בשנת 2010 בגיל 89, היא נבחרה לכהונתה ה-12 הרצופה ברוב של 76% מקולות התושבים ללא ניהול מסע בחירות, בשנת 2014 בגיל 93 לאחר 36 שנים בתפקיד החליטה הייזל לפרוש והחליפה אותה בוני קרומבי.
בשנים האחרונות יש ניסיון ליצור תדמית ייחודית לעיר. בשנת 2006 נערכה תחרות ארכיטקטורה בינלאומית לעיצוב פרויקט של שני בנייני דירות בני 50 קומות, בעיצוב גוף אישה, אשר הוקמו בלב העיר ומשמשים כאחד מסמלי העיר Absolute World. פרויקט זה הוא חלק מהמאמץ לפיתוח אזור מרכז העיר.
שבעה כבישים ראשיים חוצים את העיר, ומניחים תשתית לגישה תעבורתית נוחה ליעדים מרכזיים בקנדה ובארצות הברית. בנוסף, שדה התעופה הבינלאומי פירסון (Toronto Pearson International Airport), שדה התעופה העיקרי של טורונטו, ממוקם בשטח השיפוט של העיר. מיסיסוגה מהווה בית למשרדי ההנהלה הראשיים של חברות בינלאומיות רבות כגון מיקרוסופט, פפסיקו Pepsico, וולמארט, בל Bell, אמזון, אורקל, סימנס, החברה לאנרגיה אטומית של קנדה וחברות רבות נוספות.
דמוגרפיה

מיסיסוגה כמעט והכפילה את אוכלוסייתה בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20. שיעור גידול האוכלוסייה הגבוה ביותר נרשם בשנת 1986-1991. 80,994 תושבים נוספו בין השנים 1991-1996, שיעור גידול של כ-17.5%. בין השנים 2001 ל-2006 שיעור גידול האוכלוסייה היה כ-9.1%.
| קבוצה | אוכלוסייה | אחוז |
| --- | --- | --- |
| לבנים | 336,755 | 50.6 |
| דרום אסייתים | 134,750 | 20.2 |
| סינים | 46,120 | 6.9 |
| שחורים | 41,365 | 6.2 |
| פיליפינים | 30,705 | 4.6 |
| ערבים | 16,785 | 2.5 |
| דרום-מזרח אסיתיים | 14,160 | 2.1 |
| לטיניים | 12,410 | 1.9 |
| קבוצות מיעוט מעורבות | 9,100 | 1.4 |
| קוראנים | 6,865 | 1.0 |
| מערב אסיתיים | 6,015 | 0.9 |
| אחרים | 5,715 | 0.9 |
| אבורג'ינלים | 2,475 | 0.4 |
| יפניים | 2,425 | 0.4 |

על אף רב הגוניות התרבותית והאתנית העולה ממפקד האוכלוסין, העיר מסיסוגה שמרה על רוב נוצרי. לפי נתוני מפקד האוכלוסין לשנת 2001, 69.78% מאוכלוסיית העיר מזוהים עם הדת הנוצרית, 42% קתולים והשאר פרוטסטנטים וזרמים נוספים. אוכלוסיית המוסלמים מונה כ-6.83% (לעומת 6.7% מוסלמים בטורונטו, העיר השכנה). 4.73% משתייכים לדת ההינדו, 3.82% לדת הסיקית, והשאר יהודים, בודהיסטים ואחרים. כ-11% אינם שייכים לדת כלשהי.
הקהילה היהודית

גרעין הקהילה היהודית החל בקבוצת "סולל" הרפורמית בשנת 1973 וכלל קומץ של משפחות שרובם היגרו מהעיר מונטריאול. כיום קהילת "סולל" מונה כ-300 משפחות. הקהילה מפעילה מגוון פעילויות קהילתיות בבית הכנסת ומחוצה לו. הקהילה מפעילה בית ספר יסודי יהודי משלים בימי ראשון המונה כ-200 תלמידים תושבי העיר והערים הסמוכות המתמקד בלימודי עברית ויהדות. כמו כן קיימת קבוצת צופים וקבוצות חברתיות למבוגרים. בשנת 2002 החלה חב"ד בפעילות בעיר.
כלכלה ומסחר

מיסיסוגה משמשת כמרכז לכ-18,000 עסקים וחברות, וכוללת כ-50 חברות הנמנות ברשימת Fortune 500 הקנדית. כמחצית מהעסקים בעיר מרוכזים בענפי היצור, הפצה או שירותי חברות מאוגדות הודות למיקומה של העיר בדרום אונטריו בין פרסת הזהב לאזור המטרופולין של טורונטו.
במרכז העיר, בין הכבישים המהירים 403 וכביש 10, ממוקם קניון Square One Shopping Centre שמשנת 1974 הכפיל את גודלו וכיום הוא מכיל למעלה מ-360 חנויות והוא הקניון המסחרי השני בגודלו(150,874.5 מ"ר) בפרובינציית אונטריו (אחרי קניון [Eaton Centre בטורונטו).
בקצה הצפון-מערבי של העיר ממוקם קניון Erin Mills Town Centre ובחלקה הדרום מזרחי קניון העודפים Dixie Outlet Mall. בעיר קיימים עוד מספר קניונים שכונתיים כגוןSheridan Mall.
בצומת הכבישים Britania ו- Mavis נמצא פארק המסחר החדש של העיר הכולל למעלה מ 100,000 מ"ר של חנויות מסוג Big Box, היצע של 125 חנויות הכוללות בין השאר חנויות אופנה, מסעדות, ריהוט, רכב ועוד.
במיסיסוגה ישנם מספר כפרים שהתמזגו לעיר הגדולה בשנות ה-70, שניים מהם בולטים בשימור ההיסטורי ובפיתוח התיירותי. הראשון, Port Credit שיושב משנת 1757 על ידי מהגרים, ממוקם על שפת אגם אונטריו וסמלו הוא מגדלור הממוקם על גשר המחבר בין נהר קרדיט Credit לאגם, ליד מעגן היאכטות. אזור תיירותי זה שופע במסעדות, חנויות ומקומות בילוי ליליים. הכפר השני, Streetsville שיושב בשנת 1818, על ידי מתיישבים בריטים, נמצא בחלקה הצפוני של העיר השוכן אף הוא לצד הנהר ומאופיין אף הוא בשימור מבניו ההיסטוריים.
על רחוב Dundas המזרחי, ממקומם המרכז הסיני Mississauga Chinese Centre, ובו מסעדות אוריינטליות וחנויות למוצרי נוי עממיים.
תחבורה ציבורית

לרכבת האזורית Go Transit ישנם שלושה קווים העוברים באזורים שונים בעיר עם מספר תחנות המובילות לתחנת הרכבת המרכזית בטורונטו Union Station. אורך זמן הנסיעה לטורונטו ברכבת אורך בין 15-30 דקות תלוי בתחנה ובזמנים. פרויקט הרכבת הקלה בתוך העיר (כביש 10) נמצא בשלבי תכנון.
מערכת האוטובוסים המקומית Mississauga Transit מקושרת למערכת התחבורה של טורונטו ושאר הערים הסמוכות. מספר קווים מקשרים את העיר אל מערכת הרכבות התת-קרקעית של טורונטו בתחנת Kipling, הממוקמת בצידה המערבי של טורונטו ואשר גובלת עם מיסיסוגה.
בשנת 2009 התרחשה תאונת הרכבת שבעקבותיה פונו כ-200 אלף תושבים.
שירותים רפואיים

בעיר שני בתי חולים: Credit Valley Hospital ו- Trillium Health Centre.
חינוך ותרבות

בעיר נמצא אחד הקמפוסים של אוניברסיטת טורונטו ובו לומדים כ-10,000 סטודנטים. בעיר ישנם כ-150 בתי ספר יסודיים ועל תיכוניים, ומספר מכללות פרטיות. בית האמנים Living Arts Centre הממוקם במרכז העיר, משמש בית לאופרה המקומית ולסינפונייטת העיר ומרכז לתערוכות אמנות מתחלפות הפתוחות לקהל הרחב ללא תשלום.
ערים תאומות

אינדונזיה טאנגראנג, אינדונזיה
בלט ג'ופרי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1956–הווה (כ־68 שנים) 
 מיקום המטה:  שיקגו 
 ענפי תעשייה:  אמנויות הבמה 
 הכנסות:  20,877,851 דולר אמריקאי (נכון ל־2017) 
  
 www.joffrey.com
 
בלט ג'ופרי (באנגלית: The Joffrey Ballet) היא להקת בלט ובית ספר לבלט מן הראשונים במעלה בעולם כיום. בלט ג'ופרי שוכן בשיקגו, אילינוי, ומבצע בדרך קבע בלטים קלאסיים ומודרניים במהלך עונת ההופעות השנתית שלו בבית האופרה הלירית, ובכלל זה מופע שנתי של מפצח האגוזים.
את בלט ג'ופרי ייסדו בשנת 1956 רוברט ג'ופרי וג'רלד ארפינו. הלהקה נודעה בהפעותיה פורצות הגדר, בהן הצגת פולחן האביב של ואצלב ניז'ינסקי בשנת 1987, שחזרה את הכוריאוגרפיה המקורית מהצגת הבכורה ב-1913, שנחשבה לאבודה. כוריאוגרפים רבים עבדו עם ג'ופרי, בהם פול טיילור, טווילה תארפ וז'ורז' בלנשין.
היסטוריה

בשנת 1956, תקופה שבה רוב להקות הבלט הנודדות ביצעו רק גרסאות מקוצרות של קלאסיקות בלט, רוברט ג'ופרי וג'רלד ארפינו יצרו הרכב של שישה רקדנים ורקדניות, שסיירו באמריקה במכונית דו-שימושית
עם קרון נגרר, וביצעו בלטים מקוריים שיצר ג'ופרי. ששת הרקדנים המקוריים היו ארפינו, דיאן קונסואר, ברונילדה רואיז, גלן טטלי, ביאטריס טומפקינס וג'ון וילסון. בעוד שג'ופרי נשאר בניו יורק כדי לתת שיעורי בלט ולהרוויח כסף לתשלום משכורות הרקדנים, ארפינו ניהל את הלהקה הנודדת. ההרכב הופיע תחילה בכרך בשיקגו בשנת 1957. בלט ג'ופרי השתקע לבסוף בניו יורק, בשם "תיאטרון הבלט רוברט ג'ופרי". בשנת 1962 הוזמן הכוריאוגרף המודרני אלווין איילי ליצור בלט בשביל הלהקה. רבקה הארקנס הייתה נדבנית חשובה, שעזרתה אפשרה בראשית הדרך יציאה למסעות הופעות בינלאומיים (ברית המועצות 1963), אבל ב-1964 ניתקו היא וג'ופרי את הקשר ביניהם.
ג'ופרי החל להקים להקה חדשה, שהופיעה לראשונה ב-1965 בשם "בלט ג'ופרי". לאחר עונה מצליחה בניו יורק סיטי סנטר ב-1966, הוזמנה הלהקה להיות להקת הבית של סיטי בנטר עם ג'ופרי כמנהל אמנותי וארפינו ככוריאוגרף ראשי. בלט הרוק של ארפינו מ-1970, "טריניטי", התקבל בעין יפה; ג'ופרי חידש את "השולחן הירוק" של קורט ג'וס ב-1967, והמשיך בהפקות מחודשות של "פאסאד" מאת פרדריק אשטון, "עמוד האננס" של ג'ון קראנקו, פטרושקה של מיכאיל פוקין (עם רודולף נורייב), אחר הצהריים של פאון של ניז'ינסקי, גם הוא עם נורייב, ו"הכובע המשולש", "הדנובה היפה" ו"מצעד" של מאסין. ב-1973 ביקש ג'ופרי מטווילה תארפ ליצור את הבלט המוזמן הראשון שלה, "דאוס קופ". הלהקה המשיכה כ"בלט ג'ופרי של סיטי סנטר" עד 1977. משנה זו, הופיעה כ"בלט ג'ופרי", וביתה השני היה בלוס אנג'לס מ-1982 עד 1992. ב-1995 עזבה הלהקה את ניו יורק והתיישבה בקביעות בשיקגו.
השנים הראשונות בשיקגו היו קשות כלכלית ללהקה, ופעמים אחדות כמעט הביאו לסגירתה, אבל במשך הזמן גדל הקהל שבא להופעותיה והתרבו בו הצעירים. ב-2005 חגג בלט ג'ופרי את יום השנה העשירי שלו בשיקגו.
 וב-2007 סיכם חגיגות יובל 50 שנמשכו שתי עונות, וכללו סיור "מנהר לנהר" של הופעות חינם תחת כיפת השמים ברחבי איווה, במימון אודיטוריום האנצ'ר באוניברסיטת איווה.
היסטוריה > בתרבות הפופולרית

"בלט ג'ופרי" הייתה להקת המחול הראשונה שהופיעה בבית הלבן בהזמנת ז'קלין קנדי, הראשונה שהופיעה בטלוויזיה האמריקאית, להקת המחול הקלאסי הראשונה שהשתמשה במולטי-מדיה, הראשונה יצור תפאורת בלט למוזיקת רוק, הראשונה שהופחעה על שער טיים מגזין, והראשונה שסרט קולנוע חשוב התבסס עליה, "הלהקה" של רוברט אלטמן. בסרטו הלפני-אחרון של אלטמן, "הלהקה", שיחק מלקולם מקדוול את המנהל האמנותי של הלהקה, דמות שהתבססה על ג'רלד ארפינו. הסרט מורכב מסיפורים שנאספו מאנשים אמיתיים, רקדנים, כוריאוגרפים, וצוות בלט ג'ופרי. את רוב התפקידים משחקים חברי לחהקה בפועל.
בלט ג'ופרי הופיע בסרט הקולנוע "שמרי את הריקוד האחרון" (2001), כששני גיבורי הסיפור ראו את הלהקה מבצעת את "צל הים" ו"Les Présages" בשיקגו.
בסדרת הטלוויזיה "Glee", (2012)" מייק צ'אנג מקבל מלגת לימודים לאקדמיית ג'ופרי למחול בשיקגו.
היסטוריה > שחזור "פולחן האביב"

בסתיו 1987 העלה בלט ג'ופרי בהצגת בכורה בלוס אנג'לס גרסה משוחזרת של פולחן האביב, הבלט שהשפיע על התפתחות המחול בשנים הבאות. הבלט המקורי בוצע לראשונה ב-1913 בפריז, בכוריאוגרפיה של ואצלב ניז'ינסקי. חוקרי המחול מיליסנט הודסון וקנת ארצ'ר הקדישו 18 שנים לאיסוף חומר על הבלט המקורי כדי להשיג שחזור נכון ומדויק. שמונים אחוז מן התלבושות המקוריות נמצאו ושוחזרו להופעה, והודסון וארצ'ר הספיקו להתייעץ עם עוזרת החזרות של ניז'ינסקי, מארי ראמבר, באשר לכוריאוגרפיה מהמקורית, לפני מותה בשנת 1982.
פעילות

הלהקה, המונה 40 רקדנים ורקדניות, מופיעה במשך העונה הקבועה שלה בין ספטמבר למאי בשיקגו ויוצאת לכמה סיורי הופעות בארצות הברית ומחוצה לה במשך השנה. הרפרטואר שלה מקיף יצירות קלאסיות ומודרניות, נוסף למופעי דצמבר השנתיים של מפצח האגוזים, שהוא מבצע עם הפילהרמונית של שיקגו. מאז 2016, מציגה הלהקה את גרסת "מפצח האגוזים" שהוזמנה מן הכוריאוגרף כריסטופר וילדון, הממוקמת מחדש בתקופת היריד העולמי 1893 בשיקגו.
בשנת 2007 פרש ג'רלד ארפינו מפעילות סדירה והיה למנהל אמנותי אמריטוס עד למותו בשנת 2009. באוקטובר 2007 התמנה אשלי וטר, לשעבר רקדן בבלט ג'ופרי, עוזר מנהל אמנותי ומנהל בלט בבלט סן פרנסיסקו, למנהל האמנותי השלישי. ב-2019 הציג בלט ג'ופרי את הבכורה העולמית של "סיפור בלט" חדש לחלוטין, מבוסס על אנה קרנינה, בכוריאוגרפיה של יורי פוסוחוב. בלט ג'ופרי והבלט האוסטרלי הזמינו פרטיטורה תזמורתית חדשה באורך מלא אצל המלחין איליה דמוצקי, הראשונה בתולדות בלט ג'ופרי.
בלט ג'ופרי שוכן במגדל ג'ופרי ברחוב איסט רנדולף 10 במרכז שיקגו. הלהקה מקיימת לוח סיורים נרחב, תוכנית חינוכית הכוללת את "אקדמיית ג'ופרי למחול", "בית הספר הרשמי של בלט ג'ופרי", "תוכנית שילוב בקהילה",
הערות שוליים

↑  אנה קיסלגוף, ניו יורק טיימס, מדור אמנות: ברונילדה רואיז, רקדנית מקורית של ג'ופרי והרקנס, מתה בגיל 83.30 באוגוסט 2019
↑  "DANCE VIEW; Advice to the Transplanted Joffrey: Be Yourself" אנה קיסלגוף, ניו יורק טיימס: "עצה לג'ופרי שנעקר ונשתל מחדש: היה עצמך" 24 בספאטמבר 1977
↑  "Remember the Joffrey? At 50, It Fits Nicely Into the Chicago Spin" ג'ניפר דאנינג, הניו יורק טיימס, "זוכרים את ג'ופרי? בגיל 50, הוא משתלב יפה בסחרחרת של שיקגו".
↑  רוג'ר אברט, ביקורת ותקציר הסרט "הלהקה" (2003)
↑  קייל מקמילן, שיקגו סאן-טיימס, ביקורת בלט: ,"מפצח האגוזים" בראייתו המחודשת של בלט ג'ופרי ממשיך להרהיב ולהקסים.' 2 בדצמבר 2019
↑  הדי וייס, "רגע קורן בתולדות שיקגו, מפתח לקסם שנוסך "מפצח האגוזים" של ג'ופרי." 4 בדצמבר 2019
↑  ניו יורק טיימס, "בלט ג'ופרי ממנה מנהל אמנותי 27 בספטמבר 2007
↑  לורן וורניק, שיקגו טריביון, "בלט ג'ופרי יצר בלט-סיפור חדש ונדיר, "אנה קרנינה", ,חלום שהתגשם' לרקדנית ויקטוריה ג'יילאני 25 בינואר 2019
↑  תוכניות בלט ג'ופרי ושיתופי פעולה עם ארגונים לאמנות חזותית ואמנויות במה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n80103527  VIAF: 148923604   WorldCat (עם VIAF): 148923604 
מוחמד ריזה פהלווי פארה דיבה ורקדני בלט ג'ופרי
אדובי גו לייב

| --- | --- |

גרסה 9 של התוכנה פועלת על חלונות XP
גרסה 9 של התוכנה פועלת על חלונות XP
 מפתח:  אדובי מערכות (לשעבר GoLive Systems)
 מחזור חיים:  1996–2008 (כ־12 שנים)
 גרסה אחרונה:  9.0 (1 ביוני 2007)
 מערכת הפעלה:  OS X ,Windows
 נכתבה בשפות:  C++
 סוג רישיון:  קנייני
 קטגוריה:  עורך HTML
 אתר רשמי
אדובי גו לייב (באנגלית: Adobe GoLive) הייתה תוכנה לבניית אתרי אינטרנט ולעריכת דפי HTML בשיטת WYSIWYG ("מה שאתה רואה זה מה שאתה מקבל"). התוכנה, שפותחה במקור על ידי GoNet Communication, נרכשה על ידי אדובי מערכות ב-1999 ובכך החליפה תוכנה אחרת של אדובי, PageMill. התוכנה הייתה בפיתוח פעיל עד ל-2008, כאשר הוחלט להפסיק את פיתוחה לטובת תוכנת דרימוויבר.
היסטוריה

תוכנת גו לייב החלה את דרכה ב-1996 כמוצר הדגל של חברת GoNet Communication שישבה באותה עת במנלו פארק שבקליפורניה ובהמבורג שבגרמניה. מאוחר יותר, שינתה החברה את שמה ל-GoLive Systems, וכתוצאה מכך שם התוכנה השתנה ל-GoLive CyberStudio.
ב-1999 קנתה אדובי את GoLive Systems, ושינתה את שם התוכנה ל-Adobe GoLive. אדובי קנתה לאחר מכן את חטיבת הפיתוח שישבה בגרמניה על מנת להמשיך ולפתח את המוצר. בעשותה כן, הפסיקה אדובי את הפיתוח של תוכנת Adobe PageMill, שהייתה תוכנת אחרת לעריכת HTML שפותחה על ידי אדובי מ-1994.
במקור, תוכנת CyberStudio על שלוש גרסאותיה פותחה עבור מחשבי מקינטוש בלבד, אך באביב 1999, זמן מה לאחר הרכישה, הוציאה אדובי לאור את גרסה 4.0, הגרסה הראשונה של גו לייב שיכלה לפעול גם על מקינטוש וגם על חלונות.
מאז יציאתה לאור, התחרתה התוכנה בתוכנת דרימוויבר של מקרומדיה, וגרסאותיהן הראשונות יצאו בסמיכות זו לזו. עם הזמן, צברה דרימוויבר נתח שוק רחב יותר, והפכה לתוכנה הדומיננטית בשוק עורכי ה-HTML בשיטת WYSIWYG. לאחר שאדובי רכשה את מקרומדיה ב-2005, החליטה אדובי לשווק מחדש את גו לייב עבור קהל הרוכשים ה"מסורתי" שלה - מעצבים וגרפיקאים, במקום לשווקה כתוכנה מקצועית לבניית אתרי אינטרנט. במסגרת מהלך זה כללה אדובי את גרסת CS2 (גרסה 8) של התוכנה כחלק ממהדורת הפרימיום של "החבילה היצירתית 2" (Creative Suite 2) וכללה בה תמיכה טובה יותר באינטגרציה עם תוכנות עיצוב אחרות של אדובי (למשל פוטושופ). אך עם יציאתה של "החבילה היצירתית 3" (CS3) החליטה אדובי לשנות כיוון, ולכלול במסגרת מהדורת הפרימיום דווקא את דרימוויבר, ולהוציא לאור את גרסתה התשיעית של גו לייב כמוצר עצמאי, שלא כחלק ממותג "החבילה היצירתית".
באפריל 2008 הודיעה אדובי על הפסקת הפיתוח והמכירה של התוכנה לטובת דרימוויבר.
גרסאות

| גרסה | מפתחת | שם קוד | מערכות הפעלה | תאריך יציאה לאור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.0 | GoNet Communication |  | מקינטוש | יוני 1996 |
| 1.1 Pro | GoNet Communication |  | מקינטוש | אוגוסט 1996 |
| CyberStudio 1 | GoLive Systems |  | מקינטוש | אפריל 1997 |
| CyberStudio 2 | GoLive Systems |  | מקינטוש | ספטמבר 1997 |
| CyberStudio 3 | GoLive Systems |  | מקינטוש | אפריל 1998 |
| 4 | אדובי |  | מקינטוש | ינואר 1999 |
| 4 | אדובי |  | חלונות | מאי 1999 |
| 5 | אדובי | The Fifth Element | חלונות, מקינטוש | אוגוסט 2000 |
| 6 | אדובי | The 6th Day | חלונות, מקינטוש, Mac OS X | פברואר 2002 |
| CS (7) | אדובי | Se7en | חלונות, Mac OS X | אוקטובר 2003 |
| CS2 (7) | אדובי | Reloaded | חלונות, Mac OS X | אפריל 2005 |
| 9 | אדובי | Vicious | חלונות, Mac OS X | יוני 2007 |
הערות שוליים

1 2  Pamela S. Pfiffner, Inside the publishing revolution : the Adobe story, Berkeley, Calif. : Peachpit Press, 2003, עמ' 175, ISBN 978-0-321-11564-5
↑  Pamela S. Pfiffner, Inside the publishing revolution : the Adobe story, Berkeley, Calif. : Peachpit Press, 2003, עמ' 212-213, ISBN 978-0-321-11564-5
↑  New Adobe Acrobat 8 Professional Enhances Adobe Creative Suite 2.3, Adobe PressRoom
↑  Adobe discontinues GoLive, Macworld (באנגלית)
| אדובי קריאייטיב סויט וקריאייטיב קלאוד |
| --- | --- | --- |
| מוצרים | אקרובט • איירו • ברידג' • דימנשן • פוטושופ • אילוסטרייטור • אינדיזיין • אינקופי • פרמייר פרו • אודישן • אפטר אפקטס • דרימוויבר • מדיה אנקודר • אנימייט (פלאש לשעבר) • פרילוד • XD • פוטושופ לייטרום • קרקטר אנימייטור • ספארק |  |
| שירותי ענן | Behance • פונטס • סטוק |  |
| תוכנות בעבר | ביזנס קטליסט • גו לייב • דיבייס סנטרל • אדג' • אנקור • פיירוורקס • אימייג' רדי • סטוק פוטוס • מיוז • און לוקיישן • אדובי סאונדבות' • סטורי • אולטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph208144
רוברט מוג

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1934 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  21 באוגוסט 2005 (בגיל 71) אשוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מוזיקה אלקטרונית 
 מקום קבורה:  אשוויל 
 מקום לימודים:  קווינס קולג'  בית הספר להנדסה ולמדע שימושי של קרן פו  מכללת ברקלי למוזיקה  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת קורנל  תיכון ברונקס למדעים 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2013)  פרס פולר למוזיקה (2001)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1970) 
 תרומות עיקריות
 פיתוח הסינתיסייזר
 
רוברט ארתור מוֹג (באנגלית: Robert Arthur Moog‏; 23 במאי 1934 – 21 באוגוסט 2005) היה מדען וממציא אמריקאי, אשר היה חלוץ בתחום המוזיקה האלקטרונית בזכות פיתוח סינתיסייזר אייקוני. פיתח את מותג כלי הנגינה האלקטרוניים מוג הנקרא על שמו.
ביוגרפיה

נולד בעיר ניו יורק בשנת 1934. בשנת 1952 סיים את לימודיו בתיכון למדעים. השלים תואר ראשון בפיזיקה במכללת קווינס, בשנת 1957, תואר ראשון נוסף בהנדסת חשמל באוניברסיטת קולומביה, ודוקטורט בפיזיקה יישומית להנדסה באוניברסיטת קורנל.
מוג הקים במהלך חייו שתי חברות ליצור כלים למוזיקה אלקטרונית. בין השנים 1984 ל-1988 שימש כיועץ וסמנכ"ל למחקר ופיתוח בחברת קורצוויל מערכות מוזיקה שהקים ריי קורצוויל. מתחילת שנות ה-90 והלאה עסק במחקר כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית באשוויל, שם התגורר.
מוג התחתן בשנת 1958 עם שרלין מיי-להי, מורה לאנגלית. הזוג הביא לעולם שלוש בנות ובן אחד לפני גירושיהם. בשנת 1996 נישא בשנית לילנה גראמס, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה בה לימד, ועימה חי עד מותו.
בשנת 2004 יצא לאקרנים סרט תיעודי המתאר את חיו ופועלו של רוברט מוג.
ב-28 באפריל 2005, אובחן אצל מוג גידול מוחי מסוג גליובלסטומה מולטיפורמה. לאחר ארבעה חודשים נפטר, כשהוא בן 71, בעיר אשוויל שבצפון קרוליינה.
לזכרו הוקמה "קרן רוברט מוג" שחרתה על דגלה מטרות שונות בתחום החינוך ומורשת המוזיקה האלקטרונית כגון הענקת מלגות, הקמת מוזיאון לזכר מוג, הענקת חסויות לאירועים שונים ותמיכה בתוכניות לחינוך במוזיקה אלקטרונית לילדים ונערים.
סינתיסייזר המוג

הסינתיסייזר של מוג היה אחד מכלי המוזיקה האלקטרוניים הראשונים שנעשה בהם שימוש רחב. בשנת 1970 תכנן גרסה של סינתיסייזר בשם מינימוג, שהיה סינתיסייזר מוקטן בעל 44 קלידים, שהיה פריצת דרך לעומת הסינתיסייזרים עד אז, שהיו גדולים ומסורבלים, מה שהקשה על הנגינה בהם ומנע מלהופיע עמם מול קהל. כיום ממשיכה חברת מוג לייצר מינימוגים מסדרת Voyager.
ב-1968 זכה הכלי לפרסום רב בעקבות אלבום של וונדי קרלוס, "סוויצ'ד און באך", שהיה עיבוד ליצירותיו של באך לסינתיסייזר מוג שזכה לפופולריות רבה (והיה לאלבום הפלטינה הראשון בתחום המוזיקה הקלאסית) וזיכה את קרלוס בשלושה פרסי גראמי. כמו כן התפרסם הפסקול שיצרה לסרטיו של סטנלי קובריק, "תפוז מכני" ו"הניצוץ".
למוג היו יחסים קרובים עם יוצרים רבים בתחום, כג'ון קייג', גרשון קינגסלי, קית' אמרסון ואחרים. שימוש בכליו היה נפוץ בקרב להקות מתחום הרוק המתקדם, כמו יס, קאמל, Dream Theater ועוד. גם להקות הגל החדש האלקטרוני והסינת'פופ השתמשו בכלים של מוג, כמו למשל אולטראווקס, גארי ניומן, קרפטוורק ואחרים.
סינתיסייזר המוג > בישראל

בישראל ניתן לציין את האלבום המצליח "פוגי בפיתה" של להקת כוורת משנת 1974, שבו עשה דני סנדרסון שימוש במוג, באלבומה הראשון והיחיד מ-1974 של קצת אחרת, הנושא את שמה, עשה שלמה גרוניך שימוש במוג וכן צביקה פיק בסולו של "נאסף תשרי".
R.A. Moog Co. ו-Moog Music

ב-1953, כשהוא בן 19, הקים מוג את חברת R.A. Moog Co.‎ שיצרה כלי נגינה אלקטרוני בשם טרמין, שהומצא ב-1917. במהלך שנות ה-60 החלה החברה למכור סינתיסייזרים מודולריים לפי תכנוניו של מוג. בשנת 1972 שונה שם החברה ל-Moog Music. במהלך שנות ה-70 התחלפה הבעלות על החברה מספר פעמים ובסופו של דבר נרכשה על ידי יצרנית כלי המוזיקה Norlin. ב-1977 עזב מוג את החברה.
ב-1978 חזר מוג לייצר כלי מוזיקה אלקטרונית בחברה חדשה שהקים תחת השם Big Briar. חרף העובדה שהחברה הקודמת שהקים, Moog Music's, נסגרה בשנת 1993, לא יכל מוג לייצר מוצרים ולמכרם תחת מותג הנושא את שמו. רק ב-2002 עלה בכוחה של החברה החדשה לרכוש את זכויות השימוש בשם Moog Music's לאחר קרב משפטי.
מינימוג מודל D
חגורת התירס

| --- | --- |

ייצור תירס בארצות הברית (נכון ל-2010)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינות באזור:  אוהיו אוהיו איווה איווה אילינוי אילינוי אינדיאנה אינדיאנה דקוטה הדרומית דקוטה הדרומית דקוטה הצפונית דקוטה הצפונית ויסקונסין ויסקונסין מיזורי מיזורי מינסוטה מינסוטה מישיגן מישיגן נברסקה נברסקה קנזס קנזס קנטקי קנטקי
 על שם:  תירס 
 קואורדינטות:  41°N 90°W﻿ / ﻿41°N 90°W﻿ / 41; -90 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   חגורת התירס (באדום) במפת ארצות הברית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חגורת התירס (באנגלית: Corn Belt) הוא השם לאזור במערב התיכון של ארצות הברית בו תירס הוא הגידול הדומיננטי החל משנות ה-1850. עד ל-1950, 99% מהתירס גדל באמצעות הכלאת זנים שונים. רוב גידולי התירס נועדו להאכלת בהמות, במיוחד חזירים ועופות מהם מיוצר בשר עוף.
גאוגרפיה

ההגדרות הגאוגרפיות של האזור אינן קבועות, ומשתנות. באופן כללי ישנה הסכמה על הכללתן של: איווה, אילינוי, אינדיאנה, דרום מישיגן, מערב אוהיו, מזרח נברסקה, מזרח קנזס, מינסוטה וחלקים ממיזורי.
החל משנת 2008, 4 המדינות המובילות בייצור תירס הן איווה, אילינוי, נברסקה ומינסוטה. אשר במשולב מפיקות כמחצית מהתירס המגודל בארצות הברית.
ישנן הגדרות אשר כוללות בחגורת התירס גם את: דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, אוהיו, ויסקונסין, מישיגן וקנטקי. אזור זה מאופיין במישורים רחבים, אדמה פורייה עם ריכוז גבוה של חומר אורגני. באופן כללי יותר המושג "חגורת התירס", מייצג אזור בו החקלאות היא הענף המרכזי ומרמז על סגנון חיים אשר מבוסס על חוות חקלאיות בבעלות משפחות, עיירות קטנות התומכות בחוות אלו ואיגודים חקלאיים חזקים אשר מקדמים פעילות לובי כדי להשיג מחירים גבוהים יותר עבור מרכולתם.
היסטוריה

בין השנים 1860–1970, טכנולוגיות חקלאיות חדשות שיובאו לחגורת התירס, הפכו את האזור ממקום שבו ניתן למצוא גידולים מעורבים של יבולים ובהמות חווה, לאזור שמתמחה בעיקר בגידולי דגנים. אף על פי שמעבר זה תרם לשינוי הנוף והתנאים הגאוגרפיים (שכן שדות של דגן דורשים שטח גדול יותר משטחי מרעה), המבנה הבסיסי של החווה המשפחתית נשמר. שטחי החוות גדלו, כתוצאה מקנייה של חוות שכנות כדי לעמוד בדרישות השטח לגידולי הדגנים.
שדה תירס ליד העיר רויאל, אילינוי
לקריאה נוספת

Anderson, J. L. Industrializing the Corn Belt: Agriculture, Technology, and Environment, 1945-1972 (2009) 238 pp. ISBN 978-0-87580-392-0
Bogue, Allan. From Prairie to Corn Belt: Farming on the Illinois and Iowa Prairies in the Nineteenth Century (1963) excerpt and text search
Cayton, Andrew, et al. eds. The American Midwest: An Interpretive Encyclopedia (2006) excerpt and text search
Hart, John Fraser. "Change in the Corn Belt," Geographical Review, Jan 1986, Vol. 76#1 pp 51–72
Hudson, John C. Making the Corn Belt: A Geographical History of Middle-Western Agriculture (1994)
Power, Richard Lyle. Planting Corn Belt Culture: The Impress of the Upland Southerner and Yankee in the old Northwest (1953)
Snapp, Roscoe R. Beef Cattle Their Feeding and Management in the Corn Belt States (1950)
Smith, C. Wayne, et al. Corn: Origin, History, Technology, and Production (2004) online edition
Wallace, Henry Agard. Henry A. Wallace's Irrigation Frontier: On the Trail of the Corn Belt Farmer 1909 15 articles written by Wallace in 1909; 1991 edition edited by Richard Lowitt, and Judith Fabry
Marcelo J. Carena (ed.), Cereals,1st Chapter, Maize Breeding, Springer, 2009
Christopher K. Wright1 and Michael C. Wimberly, Recent land use change in the Western Corn Belt threatens grasslands and wetlands
הערות שוליים

↑  Hart, John Fraser, Change in the Corn Belt, Geographical Review, Jan 1986, Vol. 76#1 pp 51–72
↑  Gary W. Brester, Corn, Ag Marketing Resource Center
↑  משרד החקלאות האמריקאי, מפקד אוכלוסין, במסגרת מפקד זה, בוצע מיפוי גאוגרפי של חלוקת האדמות החלקאיות בארצות הברית. המפקד כולל הגדרה רחבה ל"חגורת התירס"
↑  John Mark Hansen, Gaining access: Congress and the farm lobby, 1919-1981 (1991) p, 138
↑  Thomas F. McIlwraith and Edward K. Muller, North America: the historical geography of a changing continent (2001) p, 186
↑  על פי רוב האוכלוסייה מחוות שנמכרו, עברה לגור בעיירות הסמוכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4450100-6  VIAF: 238109707   WorldCat (עם VIAF): 238109707