stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנאפי גיפטס
רקע

סנאפי גיפטס הוקמה בשנת 2015 על ידי דביר כהן וחני גולדשטיין בסן פרנסיסקו ובהמשך העבירה את מטה החברה לניו יורק. בתחילה גייסה החברה 1.6 מיליון דולר והתחילה להתמקד ב"מתנות אישיות ללקוח", אולם בשנת 2017 העבירה את המודל העסקי שלה למתן מתנות ארגוניות תוך שהיא מציעה גרסה ארגונית לפלטפורמה שלה.
עד 2019 גייסה החברה סכום נוסף של 8.5 מיליון דולר בסבב גיוס שהובל על ידי החברות 83North ו-Hearst Ventures.
החברה, שהוקמה בסן פרנסיסקו, העבירה בהמשך את מטה החברה לניו יורק ופתחה משרד נוסף למחקר ופיתוח בתל אביב.
בשנת 2017 נכללה חברת סנאפי גיפטס בקבוצת הסטארט-אפ השלישית של האקסלרטור XRC Labs.
בסוף 2018, סקר חברה המפרט את 25 המתנות הגרועות ביותר של החברה הוצג במגזין "ביזנס ניוז דיילי" ו-מגזין פורצ'ן.
בספטמבר 2019 נכללה חברת סנאפי גיפטס ברשימת "10 הסטארט-אפים הישראלים הצעירים והמבטיחים ביותר בניו יורק" של מגזין פורבס.
ב-2021, דורגה החברה במקום הראשון כחברה עם הצמיחה הגדולה ביותר באזור ניו-יורק על ידי המגזין Inc. בנוסף, נבחרה החברה כמקום הטוב ביותר לעבוד בו על ידי המגזין פורצ'ן.
במאי 2021 גייסה החברה סכום נוסף של 70 מיליון דולר בהובלת הקרן GGV Capital.
באוגוסט 2021 שכרה החברה משרד בגודל של כ-2,500 מ"ר בקומפלקס המשרדים "תאומי רובינשטיין" ברחוב יצחק שדה בתל אביב..
באוקטובר 2022, השיקה סנאפי פלטפורמה ללקוחות פרטיים.
בינואר 2023, הודיעה החברה על פיטורים של כ-100 עובדים, כ-30% מכוח העבודה שלה, בשל "תנודות כלכליות ואי ודאות" אותן חוות גם כן חברות אחרות בתעשיית הטכנולוגיה.
באפריל 2024 הודיעה החברה כי גייסה 25 מיליון דולר נוספים בסבב גיוס מסדרה D בהובלת קומרה קפיטל עם שווי חברה של כ-200 מיליון דולר. כמו כן, דווח כי החברה ראתה צמיחה של 40% בשנת 2023 עם הכנסה שנתית של 30 מיליון דולר.
בינואר 2025, סנאפי רכשה את Covver, פלטפורמת מתנות למוצרים ארגוניים. מייסדת ומנכ"לית סנאפי, חני גולדשטיין, הצהירה כי "...הפלטפורמות יהיו מאוחדות, כאשר Covver יהפוך למעשה ל"ערוץ הסוואג" בפלטפורמה של סנאפי." גולדשטיין גם הצהירה שמומחיות ה"סוואג" (Swag) של Covver משלימה את היכולת של סנאפי לספק את המוצריהם  כמתנות בפלטפורמה של החברה.
סנאפי גיפטס שותפים עם חברות משאבי אנוש גדולות כגון Trinet, ADP, BambooHR, HR Uncubed, ו-Crain's Best Places to Work.
פלטפורמת סנאפי

מערכת סנאפי גיפטס, הזמינה לצרכנים במכשירים ניידים וגם למחשבים שולחניים, מספקת לחברות תוכנה למתן מתנות מותאמות אישית ומתבססת על נתוני עובדים כמו גיל, מין, מיקום וניתן גם לסנכרן אותה כדי לאפשר המלצות מתנה על בסיס זמן - אירועים ספציפיים כמו חגיגות יום הולדת ואירועים מיוחדים בעבודה. המתנות נשלחות באמצעות הודעת טקסט או דואר אלקטרוני לנייד. מקבל המתנה מקבל "כרטיס גירוד וירטואלי" החושף בפניו את המתנה שהמעסיק בחר מראש עבורו. לאחר מכן יש לעובד אפשרות לאשר אותו או להחליף אותו, כאשר המעביד מאוחר יותר יקבל דוא"ל עם בקשת הרכישה. סנאפי גיפטס עובדת דרך קמעונאים ומותגים כמו אמזון, Birchbox, Cloud9Living ו-Best Buy. המערכת כוללת אף פתק "תודה" המאפשר למנהלים לראות את ההשפעה המיידית על עובדיהם.
קנל (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אנדז'יי ויידה 
 תסריט:  ג'רזי סטפן סטווינסקי 
 שחקנים ראשיים:  Maciej Maciejewski Tadeusz Gwiazdowski Kazimierz Dejunowicz Adam Pawlikowski Zdzisław Leśniak Zofia Lindorfówna ולדק שיבל Teresa Iżewska Ryszard Filipski Władysław Kowalski ריזארד רונצ'בסקי רומן פולנסקי Ewa Wiśniewska בפסקה זו 6 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צילום:  ג'רזי ליפמן 
 מדינה:  פולין 
 חברה מפיצה:  מוקפ 
 הקרנת בכורה:  8 בינואר 1959 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  פולנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  פולין 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קנל (פולנית: Kanał) הוא סרט מלחמה פולני משנת 1957, בבימויו של אנדז'יי ויידה. היה זה סרט הקולנוע הראשון שהופק אודות מרד ורשה בשנת 1944. הסרט, המצולם בשחור ולבן ודובר פולנית, מתאר את קורותיה של קבוצת אנשי הארמייה קריובה, הנמלטת מפני הגרמנים במהלך המרד דרך מערכת מנהרות הביוב של העיר ורשה.
התסריט לסרט נכתב על ידי יז'י סטפן סטווינסקי (Jerzy Stefan Stawiński), שלחם בשורות הארמייה קריובה ושהה במצולות הביוב של ורשה במהלך המרד. היה זה הסרט השני בטרילוגיית סרטי מלחמה שביים ויידה. קדם לו הסרט "דור" ולאחריו הופק הסרט "פנינים ואפר".
הסרט שוחרר להפצה במדינות המערב לאחר תום שלטונו הסטליניסטי בפולין של בולסלאב ביירוט. הוא נחשב כנטול מסרים קומוניסטיים גלויים כגון אלו שהופיעו ב"דור", הסרט שקדם לו בטרילוגיה של ויידה.
הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל קאן 1957.
מתיו נייתן

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1862 פדינגטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 באפריל 1939 (בגיל 77) West Coker, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי וילסדן 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ'  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 תפקיד:  מושל הונג קונג (29 ביולי 1904–29 ביולי 1907)  Governor of Queensland (3 בדצמבר 1920–17 בספטמבר 1925)  High Sheriff of Somerset (1934–1935)  Member of the Privy Council of Ireland 
 פרסים והוקרה:  אביר הצלב הגדול במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 
סר מתיו נייתן
קולונל משנה, סר מתיו נייתן (באנגלית: Sir Matthew Nathan; בסינית: 彌敦; ‏3 בינואר 1862 – 18 באפריל 1939) כיהן כמושל סיירה לאון, מושל חוף הזהב, מושל הונג קונג, מושל נטאל ומושל קווינסלנד. כמו כן, בין השנים 1914–1916 כיהן כתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה ומתוקף תפקידו זה היה אחראי על התגובה הבריטית למרידת חג הפסחא.
ביוגרפיה

נייתן נולד בפדינגטון שבאנגליה, למשפחה יהודית. נייתן היה בנם של יונה ושל מרים יעקב. אחיו, סר נתנאל נייתן, כיהן כשופט קולוניאלי בטרינידד וטובגו.
נייתן התחנך באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', וב-19 במאי 1880 הצטרף לחיל ההנדסאים המלכותי ולמד בבית הספר ההנדסי המלכותי בצ'טהאם שבקנט בין השנים 1880–1882.
נייתן שירת כמהנדס בצבא הבריטי בסיירה לאון 1883, במצרים (1884–1885) ובהודו (1887–1891). בשנת 1889 קיבל דרגת קפטיין, ובין ה-11 במאי 1895–1898 כיהן כמזכיר ועדת ההגנה הקולוניאלית של ממשלת בריטניה. בשנת 1898 קיבל דרגת מייג'ור.
במרץ 1899 מונה למושל סיירה לאון וכיהן בתפקיד זה כשנה. באוקטובר 1900 מונה למושל חוף הזהב, בו כיהן עד שנת 1903.
בשנת 1903 מונה נייתן לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907. בתפקידו זה דאג נייתן לתכנון העירוני של הונג קונג, ותכנן את התפתחות המושבה בחצי האי קאולון ולהקמת רכבת קאולון-קנטון.
בשנת 1907, הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ומונה למושל נטאל - תפקיד בו כיהן עד שנת 1909. בשנת 1909 שב לאנגליה וכיהן כשר הדואר עד שנת 1911.
בין השנים 1911–1914 כיהן כראש מועצת מס ההכנסה הבריטי.
באוגוסט 1914 מונה לתת שר לענייני אירלנד בממשלת בריטניה. השר לענייני אירלנד באותה עת היה אוגוסטין בירל. בפועל, השר לענייני אירלנד ישב בלונדון בישיבות הממשלה, ואילו תת-השר לענייני אירלנד ישב באירלנד ושלט בה בפועל.
במסגרת תפקיד זה פעל נייתן לצד המפלגה הפרלמנטרית האירית, וסייע לה להתכונן לשליטה עצמית באירלנד, וכן פעל לגיוס חיילים באירלנד על מנת לסייע לכוחות הבריטיים שלחמו במלחמת העולם הראשונה. בשל החשש מעידוד גרמני של השאיפות הלאומיות האיריות, הפעיל נייתן את סמכויותיו מכוח חוק הגנת הממלכה 1914 ואסר על פעולות של עיתונים שפרסמו כתבות לאומיות.
ביום שישי הטוב, 21 באפריל 1916 נתפסה אונייה גרמנית שעליה כלי נשק המיועדים ללאומנים איריים, בחוף מחוז קרי. ביום שני של חג הפסחא, 24 באפריל 1916 פרצה מרידת חג הפסחא. נייתן שהה במצודת דבלין שהותקפה במהלך המרד. שערי המצודה נסגרו ונייתן נותר כלוא במצודה עד הגעת תגבורת בריטית בשעות הערב, אשר שחררה את המצור על המצודה. נייתן נותר במצודה עד דיכוי המרד ב-30 באפריל כשהוא מעדכן את הממשלה הבריטית בלונדון. בעקבות המרד, ב-3 במאי התפטר בירל מתפקידו, ולבקשת בירל התפטר גם נייתן.
ועידת חקירה ממלכתית שחקרה את נסיבות המרד מתחה ביקורת על פעולותיהם של בירל ונייתן שלא צפו את המרד ולא התכוננו לו, או מנעו אותו.
לאחר התפטרותו מונה נייתן לשר במשרד הפנסיה, ונותר בתפקיד זה עד שנת 1919. בשנת 1920 מונה למושל קווינסלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. בתפקיד זה עודד הגירה בריטית לקווינסלנד.
לאחר סיום כהונתו בקווינסלנד פרש לסאמרסט שבאנגליה, ונפטר בשנת 1939. נייתן נקבר בבית הקברות היהודי בווילסדן שבלונדון.
נייתן נותר רווק כל חייו. בשנת 1902 קיבל תואר אביר מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ובשנת 1908 קיבל תואר אביר גדול במסדר זה.
דרך נייתן - הדרך הראשית בחצי האי קאולון שבהונג קונג, וכן העיירות נייתן שבקווינסלנד, רמות נייתן שבבריזבן, ורחוב נייתן בקנברה נקראו על שמו.
ברוך פריבר

ברוך פריבר (1893 – 7 במרץ 1983) היה ממייסדי ומקימי העיר כפר סבא. בעת עבודתו כפרדסן, נקטעה ידו, מה שהביא להקמת קופת חולים ראשונה ביישוב היהודי.
ביוגרפיה

ברוך פריבר נולד בפולין בעיר סוסנוביץ. אביו מנחם מנדל היה חובב ציון, עסק בסחר תבואות. אמו שרה פריידל לויצקי. בשנת 1922 נשא לאישה את אידה פריבר. לבית באבסט. נולדו להם שלושה ילדים: נחמה, יוסף, איתן. איתן עסק במשחק, בעיקר בתיאטרון "האהל". בשנת 1912 העלה לארץ את אחיו הצעיר יוסף, שנפטר (1918) בכפר-סבא בעת מגפת הטיפוס. שני אחיו: אהרון פריבר (פסל-אמן ידוע בתל אביב) וחיים פריבר עלו ארצה בשנות העשרים, אמו ושלוש אחיותיו ואחיו נספו בשואה.
בצעירותו התחנך ב"חדר", הנועד לבנים, מלמדיו ומוריו הוזמנו מליטא. אצל מורים פרטיים למד שפות לועזיות. מילדותו היה חדור הכרה בציונות, וממייסדי אגודת הנוער "בני ציון" שעסקה בפעילות ציונית בעיר מולדתו.
פעילות ציבורית

בשנת 1909 בהיותו בגיל 16, עלה ארצה ונרתם לעבוד בפרדסיה ובכרמיה של פתח תקווה. ב-1910 עבר לכפר-סבא, לעבוד במטעיה. כעבור זמן, חזר לפתח-תקוה, ובעובדו במנוע של הבאר בפרדסו של יעקב קרול (הפרדס היחיד בימים ההם על טהרת עבודה עברית). נקטעה ידו הימנית. אירוע זה זעזע את צבור הפועלים בארץ. למרות האסון התמיד לעסוק בחקלאות בכפר-סבא כמנהל עבודה במטעי השקדים וחורשות האקליפטוסים.
אירוע קטיעת ידו העלה לסדר יום את החוסר במערכת רפואית לטיפול בחולים ונפגעים. הנושא הועלה לדיון בוועידה הראשונה לפועלי יהודה, אשר נערכה בעין גנים, בחג השבועות, תרע"א (1911),כסעיף הרביעי בשם "הבטחת חייו של הפועל פריבר, שנגדעה ידו בפתח-תקוה" (לפי "הפועל הצעיר", גיליון 18, א' תמוז 1911). בוועידה התנהל דיון על הצורך ביסוד קופת-חולים, אשר תבוא לעזרת הפועל במחלתו ובמקרה של תאונה בעבודה. בוועידה השנייה של פועלי יהודה (חנוכה, תרע"ב 1911) החלט על ייסוד קופת-חולים בלתי-מפלגתית של פועלי ארץ ישראל. הקופה נקראה קופת חולים כללית, לימים שרותי בריאות כללית.
כאיש העלייה השנייה, הצטרף בשנת 1913 לשנים-עשר מתיישביה הראשונים של כפר-סבא ומאז ועד מותו המשיך להתגורר בה, למעט הפסקה של שנים אחדות, עת המושבה נהרסה שנית בפרעות מאי 1921 (בראשונה נהרסה כולה בעת מלחמת העולם הראשונה). ביתו שימש כבית-ועד לפועלי המקום. ביתו וחצרו שימשו כמחבוא ל"כלים" (נשק) של ההגנה. עם צאתו לפנסיה (1953 ) חידש את משקו החקלאי בכפר-סבא. במישור הלאומי היה פעיל בחיי הצבור ובמוסדות רבים: "קרן קיימת לישראל "קרן היסוד", "ליגה למלחמה בשחפת" ועוד.
בתחומי החינוך והתרבות בלט בעשיה חינוכית, עת הרצה בפני הנוער ותלמידי בתי-הספר בכפר-סבא על ידיעות הארץ ובנושאים שונים אחרים.
על כל אלה הוענק לו התואר יקיר העיר כפר סבא בשנת ה-30 למדינת ישראל וה-75 לכפר סבא.
תפקידים

בשנים 24–1921 - ארגן את מוסדות ההסתדרות בפתח-תקוה וניהלם. ב-28–1925 שימש כמנהל קופת-חולים במחוז הגליל ועמק-הירדן, בהתגוררו בטבריה. בתחילת 1929 ארגן וניהל את סניפי קופת-חולים בשרון (המרפאה הראשונה בכפר סבא הוקמה ביזמתו). בשנים 1943–1950 ארגן וניהל את מחלקת מס-המקביל של קופת-חולים במחוז השרון ועמק חפר, כשמשרדו היה בפתח-תקוה. לימים, שימש חבר ועד המפקח ליד מרכז קופת חולים. שופט שלום בפתח-תקוה, טבריה וכפר סבא ועוד.
ב-53–1951 שימש כמנהל בית-החולים של ההסתדרות לחולי-שיתוק (מבוגרים ובייחוד ילדים) "בית פיינסטון", שהיה אז ברמות-השבים. לימים אוחד עם המרכז השיקומי "בית לווינשטיין" רעננה.
היה חבר הנהלה ב"קופת מילווה", לימים "בנק הפועלים" בכפר-סבא. חבר בוועדות שונות של עירית כפר-סבא, פעיל בהסתדרות העובדים ומפלגת פועלי ארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר, [ערך: ברוך פריבר אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו] (עמ' 4684 - 4685), באתר http://www.tidhar.tourolib.org/tidhar/view/15/4684 (ארכיון)
↑  ⁨לזכרו של ברוך פריבה ⁩ - ⁨⁨דבר⁩ 21 מרץ 1983⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ג. קרסל, ברוך פריבר וייסוד קופת חולים, באתר עיתון דבר, הספריה הלאומית, ‏18 דצמבר 1979
↑  יעקב אורי, ⁨חבלי לידה של קופת חולים (עמ' עמוד 3), באתר עיתון דבר. הספריה הלאומית, ‏04 ינואר 1960
↑  ברוך פריבר, באתר אתר: עירית כפר סבא, ‏12 נובמבר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008353190305171  ISNI: 0000 0000 5112 4338  LCCN: nr91044066  VIAF: 29393207   WorldCat (עם VIAF): 29393207
פליפה קאייסדו

פליפה סלבדור קאייסדו קורוסו (בספרדית: Felipe Salvador Caicedo Corozo; נולד ב-5 בספטמבר 1988) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

קאייסדו התחיל את הקריירה שלו בברצלונה וברוקפוארטה האקוודוריות. בגיל 17 חתם בפ.צ. בזל. כבר בעונתו הראשונה הרשים עם 3 שערים ב-20 משחקים, ועורר עניין ברחבי הקבוצות הגדולות באירופה.
ב-31 בינואר 2008 חתם ל-4 וחצי שנים במנצ'סטר סיטי תמורת 7 מיליון אירו. ב-10 בפברואר 2008, ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד מנצ'סטר יונייטד. עד סיום העונה הוא שיחק ב-10 משחקים כאשר בכולם עלה מן הספסל. בעונת 2008/2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו נגד ראסינג סנטאנדר במסגרת גביע אופ"א.
בקיץ 2009 קאייסדו התבקש לחפש קבוצה חדשה, וב-23 ביולי 2009 הושאל לספורטינג ליסבון. ב-22 באוגוסט 2009 קאייסדו ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 1–2 נגד בראגה. ב-8 בינואר 2010 הושאל למאלגה לאחר שלא הצליח להשתלב בליסבון. ב-14 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו במאלגה בניצחון 0–3 נגד ראסינג סנטאנדר. במחזור האחרון של עונת 2009/2010 קאייסדו בישל לדודה את השער הראשון במשחק בתיקו 1-1 נגד ריאל מדריד שעזר למועדון להישאר בליגה.
כשעה אחת לפני סיום חלון העברות של קיץ 2010, הושאל ללבאנטה עד לינואר. לאחר שהרשים עם 7 שערים ב-12 הופעות, המועדון האריך את תקופת ההשאלה עד לסיום העונה. הוא סיים את העונה עם 13 שערים ועזר למועדון להישאר בליגה. ב-29 ביוני 2011 עבר רשמית ללבאנטה תמורת 800 אלף פאונד, אך הוא נאלץ לעזוב עקב קשיים כלכליים.
ב-25 ביולי 2011, קאייסדו חתמה על חוזה לארבע שנים בלוקומוטיב מוסקבה תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-14 באוגוסט 2011 קאייסדו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 0-0 נגד וולגה ניז'ני נובוגרד. ב-28 באוגוסט 2011 קאייסדו הבקיע את השער הראשון שלו במועדון בניצחון על קובאן קרסנודאר. ב-25 באוגוסט 2011 קאייסדו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית בניצחון 1–3 נגד ספרטק טרנבה. ב-20 באוקטובר 2011 קאייסדו הבקיע את השער הראשון שלו בליגה האירופית בניצחון 1–3 נגד א.א.ק. אתונה.
בשנת 2014, קאייסדו חתם באל-גז'ירה, אך בעקבות הגעתו של מירקו ווצ'יניץ' הוא ביקש לעזוב ונענה בחיוב.
ב-15 ביולי 2014, קאייסדו חתם באספניול בהעברה חופשית. ב-2 באוגוסט 2017 חתם קאייסדו בלאציו. ב-31 באוגוסט 2021 חתם בגנואה.
ב-29 בינואר 2022 הושאל לאינטר מילאנו עד לסוף העונה.
ב-28 באוגוסט 2022 חתם באבהא מהליגה הסעודית.
קריירה בינלאומית

קאייסדו זומן לראשונה לסגל נבחרת אקוודור בשנת 2005. ב-25 במרץ 2007 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–3 נגד ארצות הברית במשחק ידידות. קאייסדו היה בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2007, קופה אמריקה 2011 ומונדיאל 2014.
יוסף פרגר

| --- | --- |

 לידה:  1885 הנובר, הרייך הגרמני 
 פטירה:  1983 (בגיל 98 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 תפקידים:  פסיכיאטר 
 מספר צאצאים:  4 
 
יוסף פרגר (1885 – 1983) היה נוירולוג ופסיכיאטר, הפסיכיאטר הראשון בבית החולים מעיין חרוד, הפסיכיאטר הראשון בצפון ארץ ישראל.
קורות חיים

פרגר נולד ב-1885 בהנובר, גרמניה. לאביו רבי יצחק פרגר (גר') שהיה הרב של קאסל.
פרגר למד רפואה בברלין, ברסלאו, המבורג והוסמך כרופא במרבורג בשנת 1910.
במהלך לימודי הרפואה הצטרף להתנועה הציונית יחד עם שמריהו לוין. ב-1906 ו-1908 השתתף בקונגרסים הציוניים.
עבד בבתי חולים בהמבורג, מינכן ומיינץ. התמחה בניורולוגיה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1917–1915 שירת כרופא צבאי בחזית המזרחית. בשנת 1918 מונה לרופא מטה ראשי בקומפלקס של בתי חולים צבאיים, שם התמחה בעיקר בנפגעי הלם קרב ומחלות פסיכיאטריות. לאחר מכן עבד כפסיכיאטר בקליניקה הפסיכיאטרית בלייפציג.
בשנת 1924 ביקר בארץ ישראל ובדק את האפשרות להקים בית חולים פסיכיאטרי במוצא. בסופו של דבר, בית החולים הוקם בבית לחם.
פרגר עבד כפסיכיאטר בבית החולים במעיין חרוד עקב ריבוי מקרי ההתאבדות בין החלוצים באותם ימים, ושב לגרמניה.
בשנת 1930 ערך פרגר סיור שני בארץ ישראל.
בשנת 1934 עלה לארץ מלווה ברעייתו וארבעת ילדיו, והתיישב בחיפה. עבד כפסיכיאטר בקופת חולים כללית.
לאחר קום המדינה היה יועץ פסיכיאטרי בוועדות של משרד הביטחון והמוסד לביטוח לאומי.
נפטר בשנת 1983.
ארכיון ובו מכתביו שמור בספרייה הלאומית.
חיים אישיים

בשנת 1914 נישא לד"ר שולמית פרגר (לבית בדט) (1891–1957). התמחתה בפסיכותרפיה (מקצוע שלא היה מוכר בארץ). מספר רישיון רופא: 1113.
ב 25 בנובמבר 1940 לאחר שההגנה פוצצה את אניית המעפילים פאטריה ומאות מעפילים טבעו, התנדבה לטהר את הגופות ולהביאן לקבורה.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, ובהם חנה פלטי, מראשונות הדיפלומטיות הנשים במשרד החוץ הישראלי.
אחד מנכדיו (בנה של חנה פלטי) הוא המשפטן והדיפלומט אורי פלטי שכיהן כקונסול כללי של ישראל בפילדלפיה וכשגריר ישראל בניגריה.
הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939

בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר פרגר (חיפה): השקפות חדשות על גזע המוח (ישיבה ה', 1 ביוני)
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים, י' בשבט תשכ"ג, 4 בפברואר 1963, רשימת הרופאים בעלי תואר מומחה: יוסף פרגר חיפה, הר הכרמל, רחוב היינה 21, מס' רישיון מומחה: 747 בנוירולוגיה ופסיכיאטריה: 886, עמוד 747
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 342, ערך: פרגר, יוסף "הפסכיאטר הראשון בצפון ארץ ישראל"
↑  ארכיון אוסף יוסף פרגר, בספרייה הלאומית
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור – הוצאה לאור, זכרון יעקב, מהדורה שנייה, מרץ 2012, עמוד 342, ערך: פרגר שולמית לבית בדט
↑  תוכנית הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס
↑  תוכנית הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בא"י לשנת ה'תרצ"ט 1939, 30 במאי – 1 ביוני בבית הבריאות ע"ש שטראוס רחוב צ'נסלור, ירושלים. בין המשתתפים (לפי א'-ב'): הנרי אונגר, יצחק איצקוביטש, מקס בוכמן, יחיאל קרל גוגנהיים, אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בנו גרינפלדר, אברהם דרוקמן, פריץ דרייפוס, פנחס וייל, חיים ארנסט ורטהיימר, פליכס זולמן, יעקב זס, רפאל משה חפץ, לודוויג פרדיננד מאייר, פליקס מנדל, דוד מרגלית, מכס מרכוס, אריה סדובסקי, רוברט פישר, יוסף פרגר, ברנרד צונדק, גאורג צונדק, הרמן צונדק, יוליוס קליברג, שמעון רוזנבאום, יהודה לייב רוקח, משה רחמילביץ'
צבי הירש חיות

| --- | --- |

הרב צבי הירש חיות
 לידה:  20 בנובמבר 1805 כ"ח בחשוון ה'תקס"ו ברודי, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  12 באוקטובר 1855 (בגיל 49) ל' בתשרי ה'תרט"ז לבוב, האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 באוקטובר 1855 
 תחומי עיסוק:  תלמוד בבלי, מחקר
 רבותיו:  צבי הירש הלר 
 חיבוריו:  הגהות על הש"ס, שו"ת מהר"ץ, מטבע הברכות, מנחת קנאות, אגרת בקורת ועוד
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי, רב ראשי 
 
הרב צבי הירש חיות (בראשי תיבות: מהר"ץ חיות; בהגייה אשכנזית: "חַיֶיס"; 20 בנובמבר 1805, כ"ח בחשוון ה'תקס"ו – 12 באוקטובר 1855, ל' בתשרי ה'תרט"ז), היה אב"ד ז'ולקווה וקאליש ובעל הגהות על התלמוד. מן הרבנים המעטים בגליציה שהיו מקורבים בגלוי לתנועת ההשכלה ורעיונותיה.
חייו

מהר"ץ חיות נולד בעיירה ברודי שבגליציה. אביו, ר' מאיר, היה סוחר ובנקאי עשיר, מגזע רבי יצחק חיות, מחבר ספר "זרע יצחק", שהיה נינו של רבי יצחק חיות הראשון. כבר מילדותו הצטייר מהר"ץ כמחונן ומסופר עליו שידע כילד כמעט את כל התנ"ך בעל פה, אך לבו נמשך גם אחרי מדע וספרות. למד תורה אצל הרבנים צבי הירש הלר, אפרים זלמן מרגליות ואלעזר לנדא, כולם תושבי ברודי. לצד לימוד התורה למד המהר"ץ מאביו גם צרפתית, גרמנית ואיטלקית ואף מעט לטינית. כמו כן הוא קבל הכשרה מסוימת במדעי הטבע ובהיסטוריה. לימוד מסודר של השכלה שאיננה תורנית בהיקף שכזה היה דבר חריג בקרב יהודים שומרי תורה ומצוות באותה תקופה. הוא היה שותף לעיסוקי אביו, אך את עיקר זמנו הקדיש ללימוד.
בשנת 1828, בגיל 23, התמנה לרב בעיר ז'ולקווה (ז'ולקייב), בה שכן רנ"ק, רבי נחמן קרוכמל. נראה שמינויו של רב צעיר, הידוע כגדול בתורה, אך גם כמשכיל, תאם את הרוחות שנשבו בעיר באותו זמן. קשריו של מהר"ץ עם רנ"ק עוררו את חמת החסידים. האחרון היה אדם שומר מצוות, אך כמה מדעותיו הביקורתיות על זמני כתיבת הכתובים שבתנ"ך עוררו כעס אצל השמרנים. מקובל לתאר את מהר"ץ כסמן הימני בבית מדרשו של רנ"ק.
ארבע שנים אחר מינויו בז'ולקווה, כשמאס בירידת החסידים לחייו וחשק במשרה רמה יותר, פנה מהר"ץ להתמודד על רבנות פראג. דבר זה הביא לסיומה של ידידותו עם שי"ר, שלמה יהודה רפפורט, שהתחרה בו על המשרה. המערכה בין שני החברים הטובים לשעבר הפכה למסע השמצות. שי"ר טען כי מהר"ץ קנה את רבנות ז'ולקווה בכסף אביו בעל ההון, מהר"ץ הזהיר ששי"ר פתוח יתר על המידה לרוחות הזמן החדש. בסופו של דבר זכה שי"ר במשרה. תשוקתו של מהר"ץ להחליף רבנות לא פגה אך נשאר בז'ולקווה עוד שנים רבות.
בשנת 1846 נקבע על ידי הממשלה האוסטרית בחוק שכל רב צריך להיות בעל תואר אקדמי. עקב כך נבחן מהר"ץ בפילוסופיה ובמדעי הרוח וקבל תואר 'מגיסטר' מאוניברסיטת לבוב.
ב-1852 פנתה קהילת קאליש שברוסיה למהר"ץ והזמינה אותו לכהן בה. גם כרב בקאליש הקשו החסידים על חייו. מסופר שאף הרבי מקוצק היה בין מתנגדיו, אם כי אין לכך עדות ברורה.
מגפת כולרה שעברה בעיר ב-1855 פגעה במהר"ץ ובאשתו. השניים נסעו להתרפא במעיינות מרפא ואחר כך שבו לזאלקווא, מקום שבו גרו ילדיהם. אולם המחלה גברה עליהם והמהר"ץ נפטר בל' בתשרי ה'תרט"ז בלבוב, מקום אליו הגיע לבקש סעד רפואי.
בין נכדיו נמנו הרב צבי פרץ חיות, רבה של וינה, ושאול חיות, ספרן בארכיון הקהילה בווינה.
המהר"ץ בין קנאים למשכילים

המהר"ץ רכש השכלה כללית, עסק בפעילות מחקרית, עשה שימוש בעבודותיהם של אנשי חכמת ישראל (לא תמיד תוך כדי הזכרת שמותיהם), היה תלמידו של רנ"ק ועמד בידידות עם אישים כשי"ר ואברהם גייגר. היה די בכך כדי להכתים את שמו בעיני החסידים שלא נתנו לו מנוח. הוא מצידו תיאר אותם כ"עמי הארץ" גמורים וציין את בערותם לא רק בחוכמות העולם, אלא אף בתנ"ך. בין השאר כתב בלעג כי רב חסידי ייתכן שלא יידע כי שאול מלך לפני דוד.
במחקריו הקפיד שלא לסטות מהמסורת המקובלת, ולפיכך מבקרים, כמו ההיסטוריון גרץ מצאו בהם אפולוגטיקה, אם כי לא שללו לחלוטין את ערכם המדעי. גם כשהמהר"ץ איחר זמנם של מדרשים, הקפיד לציין כי התוכן שמובא בהם קדום. בשום מקום אין הוא פוסל במפורש את האותנטיות של ספר הזוהר. אומנם מהעובדה שמיעט מאוד לצטטו ניתן להעריך שלא היה שלם עימה לחלוטין.
כפוסק הלכה לא היו פסיקותיו מתירניות במיוחד, ובין השאר אסר על שימוש בפאה נוכרית לנשים, אפילו גרושות ואלמנות. כאשר התיר להלין את המת, לפי דרישת הממשלה, היה ההיתר לשנוי במחלוקת. בינו לבין החתם סופר התקיימו חילופי מכתבים חמים, אך התפרסמו דברים של אחד מקיצוני ההולכים אחר החתם סופר, שהכריז כי האחרון סלד מהמהר"ץ וקירבו רק כדי למנוע ממנו לחבור לגמרי למשכילים [דרוש מקור].
בספרו "מנחת קנאות" התפלמס עם פסילת המשכילים את המסורת ותקף את מסקנות הרפורמים בוועידת בראונשווייג מ-1844, כולל התקפות אישיות על הרבנים גייגר ושמואל הולדהיים. בחיבור אחר יצא להגנת הרמב"ם מפני התקפותיו החריפות של שד"ל. הגהותיו על התלמוד מצויות בנספחים כמעט בכל מהדורות הש"ס המסורתיות. כן יצא לאור שו"ת שלו. על חיבוריו המחקריים החשובים ביותר נמנה ה"מבוא לתלמוד". מעניינת שיטתו על ערך החקלאות. לשיטתו, רצון התורה שעם ישראל היה ויהיה עם חקלאי. תקופת הגלות גרמה לנו לרכוש עיסוקים שאינם מתאימים לא לטבענו ולא למודל אותו מציבים התורה וחכמי ישראל בפנינו. גם הרב קוק הלך בעקבות שיטה זאת.
חיבוריו

תורת נביאים - על ספרי הנביאים בהלכה.
עטרת צבי - מחקרים על יסודות התורה שבעל פה, התרגומים והמדרשים. הערות על הרמב"ם והתלמוד הבבלי. לימים נדפסו ההערות על התלמוד בתוך מהדורת ש"ס וילנא.
דרכי הוראה - על סמכות בתי הדין והתקנות.
מבוא התלמוד.
שו"ת מהר"ץ חיות.
מטבע הברכות - ביאור על האבודרהם בעניין ברכות המצוות.
עבודת המקדש - קונטרס הדן בשאלה ההלכתית של הקרבת קרבן פסח בזמן הזה.
תפארת למשה.
מנחת קנאות - התנגדות מנומקת לשורה של רפורמות בהלכה: שימוש בכלי נגינה בשבת; התרת איסור קטניות בפסח; שינוי מנהגי בית הכנסת, ועוד.
רוב כתביו רוכזו בכל כתבי מהר"ץ חיות, שני כרכים, ירושלים ה'תשי"ח. בין לומדי הישיבות נודע המהר"ץ חיות בראש ובראשונה בזכות הערותיו על סדר מסכתות התלמוד, שנכללו ונדפסו בתוך מהדורות הש"ס (החל משנת ה'ת"ר), לרבות במהדורת ש"ס וילנא הנפוץ.
לקריאה נוספת

פ' בירנבוים, סניגוריה על אחד מגדולי ישראל [ר’ צבי הירש חיות], הדאר נב (ה'תשל"ג) 283-284
אפרים חמיאל, הדרך הממוצעת - ראשית צמיחת הדתיות המודרנית: הוצאת כרמל, 2011, עמ' 58–66, 132-148, 252-266, 360-373, 441-448, 499-507
אפרים חמיאל, בין תבונה להתגלות – המפגש בין מהר"ץ חיות לרנ"ק, בתוך: נתן שיפריס, שמואל פיינר, חנן גפני (עורכים), מגלי טמירין - תנועת ההשכלה היהודית בגליציה: היסטוריה, ספרות, הגות וזיכרון, אוניברסיטת חיפה, 2022.
הערות שוליים

↑  ר' מאיר היה בנו של ר' מנחם מאניש, בן ר' יצחק (פרנס בברודי), בן ר' מאיר מטיסמניץ, בן ר' יצחק (פרנס ועד ארבע ארצות), בן ר' אליעזר, בן ר' יצחק מחבר ספר "זרע יצחק" (חיים ישכר גראס, תפארת בנים אבותם, פרק רביעי).
↑  ראו: הוספות יעקב בודק ל'קורות העתים' של אברהם טריביטש-חיות, לבוב תרי"א, סימן מא'.
↑  בספר עטרת צבי, חלק א' מאמר ראשון עמ' שנו
↑  עין איה, ברכות ב למשניות ביכורים, אורות עמ' נח ובעוד מקומות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259710405171  BnF: cb16509210w (data)  GND: 132141191  ISNI: 0000 0001 1932 5620  LCCN: n94031480  NTA: 070728054  RERO: 02-A014171570  VIAF: 15923021   WorldCat (עם VIAF): 15923021