stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה דץ
ביוגרפיה

דץ נולד וגדל בחיפה, כבן בכור לזוג עולים מפולין, ולו שני אחים צעירים. את לימודי התיכון עשה בבית הספר "עירוני א'" בעיר. עוד בילדותו שר במסגרת מקהלת הנוער העירונית בניצוחו של אפי נצר. דץ הופיע לראשונה בפסטיבל שירי הילדים ב-1972 ושר בו את השיר "רולי רול", אותו ביצעה בפסטיבל עפרה פוקס למילים שכתבה שמרית אור על אחיה. שנה אחר כך, שר בפסטיבל את השיר "דודה סמנתה" שביצעה במקביל ציפי שביט.
בעת פעילותו ההתנדבותית בתנועת "נוער לנוער" כתב והלחין את המנון התנועה "העולם זקוק לאהבה". בשנת 1978 הלחין לדליה כהן את השיר "אל גינת אגוז", עמו השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי של אותה שנה.
בשנת 1979 הוציא לאור תקליט שדרים ראשון ובו הפזמון "לאיש חדש הייתי" שכתב שמואל מאירי. את שירותו הצבאי עשה במקהלת צה"ל, שהוקמה לאחר שהרמטכ"ל רפאל איתן פירק את מרבית הלהקות הצבאיות.
בשנת 1982, לאחר שחרורו מצה"ל, השתתף בפסטיבל הזמר החסידי. בשנת 1983 הופיע דץ כזמר ליווי של מיכל טל בקדם אירוויזיון. באותה שנה, הופיע בתפקיד קטן בסרטו של צבי שיסל, " סבבה". שנה לאחר מכן הופיע במסגרת "להקת חופים" בערב משירי נחום היימן. לצד דץ שרו בלהקה מאיר בנאי, חני ליבנה וליסה לנג, ובמופע שלהם התפרסם משה דץ בלהיט הסולו הראשון שלו, "אנשי הגשם".
באמצע 1986 יצא לרדיו תקליט השדרים "עכשיו היא" (מילים: רחל שפירא, לחן: נחום היימן, עיבוד: רון דרויאן) בביצועו של דץ, וזאת כחלק מהמופע "חופים". השיר זכה להצלחה יחסית, ודורג במקום ה-31 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ו של רשת ג'.
לאחר סיום הפקת "חופים" השתתף בלהקה הנודדת של פסטיבל הזמר החסידי, אשר הופיעה בפני קהילות יהודיות ברחבי העולם. במהלך המסע הכיר את חברתו ללהקה אורנה כהן שאיתה התחתן. השניים פעלו יחד במשך שנים כצמד "אורנה ומשה דץ". בתחילה הם פרסמו את האלבום "באותה מיטה", שזכה לביקורות פושרות, אך בהמשך זכו להצלחה רבה. חשיפת השניים לקהל הרחב הייתה בקדם אירוויזיון 1987 עם השיר "קופידון" שהגיע למקום הרביעי. בשנת 1991 זכו משה ואורנה דץ בקדם אירוויזיון עם השיר "כאן", שכתב והלחין עוזי חיטמן. באירוויזיון עצמו הגיעו הזוג למקום השלישי.
במקביל, דץ המשיך להפיק ולהלחין יחד עם אמנים נוספים, ביניהם סמדר שיר, קלטות לילדים - כולל הסדרות "טיף וטף" ו"הכבשה שושנה" והשתתף גם בסדרת הקלטות. בשנת 1995 הלחין והפיק לזמרת ליאורה את השיר "אמן", שאיתו זכתה בקדם אירוויזיון. דץ היה מעורב גם בהלחנת השיר "יום הולדת", שאתו ייצגה להקת עדן את ישראל באירוויזיון 1999.
בחנוכה 2004 השתתף לצד אורנה דץ בפסטיגל, בו שרו את השיר "ונשיר כולם", שהגיע למקום השביעי בתחרות.
ב-2007 השתתף בפרסומת לבירה גולדסטאר. בפרסומת נראה דץ שותה בירה בפאב, וחוזר לביתו ושם מחכות לו חמש צעירות באמבטיה. הפרסומת, שהפתיעה רבים, זכתה לפופולריות עצומה ולחיקויים בתוכניות בידור.
בשנים 2008–2010 הנחה מדי בוקר תוכנית בערוץ 2 בשם "לחיות טוב".
ב-2013 הגיש את "באנו ליהנות", תוכנית שבועית בערוץ 10.
ביולי 2015 חזר לשתף פעולה עם אורנה דץ, כאשר השניים החלו להגיש תוכנית בוקר בערוץ 24 בשם "הדצים". באותה שנה השתתף לראשונה כדמות ראשית בסרט קולנוע שנקרא "דץ הבלץ".
ב-2017 השתתף בעונה השלישית של התוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה" בערוץ HOT3.
ב-2018 הצטרף דץ לתוכנית הבוקר של ערוץ קשת 12 כאחד מחברי הפאנל בתוכנית.
ב-2019 השתתף לצידם של מיכל צפיר, נואל ברקוביץ' ויונתן רוזובסקי בפרסומות עבור המשרד לשוויון חברתי.
ב-2020 הצטרף דץ לחברי הפאנל בתוכנית האקטואליה "חי בלילה" ואחר כך הצטרף לתוכנית "גלית ואילנית" של ערוץ 12.
ב-2021 השתתף בעונה השנייה של "הזמר במסכה" בתור הסוס והודח בהדחה ה-12.
חיים אישיים

בשנים 1985–2006 היה נשוי לאורנה דץ. לזוג נולדו שני בנים: הזמר עומר דץ וכוכב הרשת יועד דץ. בנם עומר נפטר לאחר שלקה בפרכוס אפילפטי, במרץ 2024.
בנובמבר 2022 השתתף משה יחד עם בנם השני יועד בעונת ה-VIP השלישית של תוכנית הריאליטי "MKR המטבח המנצח".
מתגורר בגבעתיים.
דיסקוגרפיה

ראו: אורנה ומשה דץ
הערות שוליים

↑  גלי צה"ל "משלנו" - מצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל, הארץ, 13 ביולי 1979
↑  פסטיבל חסידי - בלבוש צנוע, דבר, 24 באוקטובר 1982
↑  שנה טובה, נחום היימן!, מעריב, 8 באוגוסט 1985
↑  עוד חוזר הניגון, מעריב, 23 בפברואר 1984
1 2  טל פרי, הדצים: הכינו את הממחטות, מעריב, 31 במרץ 1991
↑  הפסטיבל החסידי, שידוכים, חדשות, 1 בספטמבר 1986
↑  מגיע לו אלבום סולו ותסלח לנו זוגתו, מעריב, 24 ביוני 1988
↑  טל פרי, "מי שהגיע לו - זכה" אמרה אורנה דץ, מעריב, 28 במרץ 1991
↑  בפזמון האחרון משפחת דצה כמעט פורצת בהורה סוערת, חדשות, 5 במאי 1991
↑  ערן סויסה ואבי כהן, הזמר עומר דץ, בנם של משה ואורנה, הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 21 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299461205171  ISNI: 0000 0001 1499 6708  LCCN: no2010115353  MusicBrainz: 1da6952f-81ec-4d3f-b059-31becf34190f  VIAF: 162788117   WorldCat (עם VIAF): 162788117
חיפוש (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אניש צ'גנטי 
 הופק בידי:  טימור בקממבטוב סב אוהניאן נטלי קסאביאן אדם סידמן
 תסריט:  אניש צ'גנטי סב אוהניאן
 עריכה:  ניק ג'ונסון ויל מריק
 שחקנים ראשיים:  ג'ון צ'ו דברה מסינג מישל לה
 מוזיקה:  טורין בורואודייל
 צילום:  חואן סבסטיאן בארון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bazelevs Screen Gems Stage 6
 חברה מפיצה:  סרטי סוני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 2018 (פסטיבל סאנדנס)
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מתח; מסתורין; דרמה
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  880 אלף דולר
 הכנסות:  $75,462,037
 הכנסות באתר מוג'ו:   searching
 סרט הבא:  נעדרת (20 בינואר 2023)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיפוש (באנגלית: Searching) הוא מותחן מסתורין אמריקאי משנת 2018, שביים אניש צ'גנטי לפי תסריט שכתבו צ'גנטי וסב אוהניאן. זהו סרט הביכורים של צ'גנטי כבמאי.
העלילה מוצגת כולה על צג מחשב וטלפון חכם באמצעות מצלמות רשת, ובמרכזה אב (ג'ון צ'ו) המחפש את בתו הנעדרת (מישל לה) בתמיכתה של בלשית משטרה (דברה מסינג), ולומד להכיר את הבת תוך שהוא מתחקה אחר פעילותה וקשריה במדיה החברתית. זהו סרט המתח הראשון אי-פעם של אחד האולפנים הגדולים בהוליווד ("סרטי סוני") שאותו מוביל שחקן ממוצא אסייתי.
הסרט נחשב לחדשני בשל הגישה ההוליסטית לאינטרנט, למכשירי הקצה וליישומי המחשב השונים, באופן שבו נבנתה סביב העלילה העיקרית מציאות המורכבת מסיפורים משניים, אירועים, דמויות, מערכות יחסים, רמזים מטרימים וביצי פסחא שפוזרו לאורכו, ויש צורך במבט חד ובוחן לזיהוים. לדברי היוצרים צ'גנטי ואוהניאן, ב-15 הדקות הראשונות של הסרט טמונים רמזים לכל המסתורין הנפרש בהמשכו, והם המליצו לצפות בדקות אלה בתשומת לב ובזהירות. "הניו יורק טיימס" הגדיר זאת כ"אמצעי סטורי טלינג שנון שנבנה בדקדקנות".
העורכים ויל מריק וניק ג'ונסון זכו בהוקרה על עבודתם בהטמעת סיפורי הרקע והרמזים סביב העלילה העיקרית, תוך שימוש בטכניקות שתוארו כפורצות דרך. במסגרת רשימת הקרדיטים, הם קיבלו קרדיט כ"במאֵי צילום וירטואלי", ולאחר מכן הוחתמו כבמאים ותסריטאים של סרט ההמשך "נעדרת" (עדיין בשם הזמני "חיפוש 2") שצילומיו החלו במרץ 2021.
הצגת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סאנדנס 2018, הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-24 באוגוסט וזכה להצלחה מסחרית ולשבחים מצד מבקרי הקולנוע. בישראל יצא הסרט לקהל הרחב ב-27 בספטמבר באותה שנה.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים

סביב העלילה העיקרית מתקיימת מציאות וירטואלית המשתקפת בתכנים המופיעים בחלונות המוצגים כל העת. תכנים אלה כוללים רמזים מטרימים וביצי פסחא לגבי תפניות צפויות וסיפורים משניים, וכדי להבחין בהם יש צורך בעין חדה, בצפיות חוזרות או בהקפאת תמונה.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > דמותו של רוברט

התפנית העיקרית היא הגילוי שרוברט, בנה של רוזמרי, הוא האחראי להיעלמותה של מרגו בעקבות הונאת קטפישינג (אנ'). למעשה, פרט זה נחשף במלואו בהודעה הנשלחת לתיבת הג'ימייל של דייוויד מאת Sev Ohanian, ופותחת בשורה ”ברור מה קרה. לבת נעשה קטפישינג על ידי הדמות פיש-נ-צ'יפס, ללא ספק הבן של...”. את ההודעה ניתן לראות כאשר דייוויד פותח את האימייל המציע את שירותי אתר ההנצחה "Memorial One". עד הודעה זו, מצטברים כמה רמזים לחלקו של רוברט בפרשה:
בתחילת הסרט מופיעה בדף הפייסבוק של מרגו תגובה מאת "Robbie Abolt" (רובי אבולט). פאמלה ניהלה תיקייה עם הערות לגבי חבריה של מרגו לבית הספר, וליד שם התלמיד "רובי אבולט", היא ציינה: "מאוהב במרגו", ולצד זאת: "הורה במשטרת עמק הסיליקון, הורים גרושים". רמז זה מסביר את שמות המשפחה השונים של רוזמרי ובנה, אחרי שהיא חזרה לשם נעוריה.
בתמונת הפרופיל בדף הפייסבוק של רוזמרי, היא מצולמת עם בנה רוברט שדמותו זהה בעליל ל"רובי אבולט" שתמונתו נמצאת בפייסבוק של מרגו.
בתמונת דייוויד עם מרגו בכניסתה לבית הספר התיכון "Evercreek", כותרת משנה בשלט הכניסה מציינת שהקמע של בית הספר הוא דג השפמנון (במקור באנגלית: "Home of the Catfish"), רמז לכך שה"קטפיש" נמצא בבית הספר.
הכינוי "פיש-נ-צ'יפס" שבחר רוברט לצורך התחזות ב"יוקאסט", כולל את המילה Fish (דג), כרמז נוסף ל"קטפיש".
בהתקשרות הראשונה בין "פיש-נ-צ'יפס" למרגו, המשתמש (עדיין ללא תמונה ושם פרטי) הקליד את ההודעה "מוזר ששנינו נמצאים פה" כרמז שהוא מכיר אותה, אך התחרט ומחק את ההודעה. בזהותו הבדויה סיפר רוברט שאמא של "האנה" חולת סרטן, וכן שהפוקימון החביב עליה הוא "קקליאון" שיכול לשנות את צבעיו. לפי מדריך הפוקימונים הרשמי, קקליאון מסוגל לשנות את צבעי גופו כדי להיטמע בסביבה, אך לא את סימן הזיגזג שעל בטנו, וזהו רמז להסתרת הזהות של רוברט: את הדו-שיח עם מרגו ב"יוקאסט" הוא מקיים באמצעות הקלדת מסרונים בלבד, ללא דיבור (משום שהוא לא יכול לשנות את קולו). מרגו סיפרה שהפוקימון האהוב עליה הוא "יוקסי" המסוגל למחוק זיכרונות, תכונה הרומזת על רצונה של מרגו למחוק את כאב עברה, וכמו כן יכול לפתור תעלומות. הפרטים שסיפרה "האנה" על עצמה כביכול, רומזים לכך שרוברט השתמש בנושא הרגיש של מוות מסרטן, כדי להתקרב אל מרגו.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > דמותה של רוזמרי ויק

העדר תום לב בהתנהלותה של רומזרי ויק בחקירת התעלומה, בפרט מול דייוויד, נרמז בהדרגה בכמה סצנות:
בפייסבוק של רוזמרי מתנוסס ציטוט מהספר "The Hound of Death" מאת אגאתה כריסטי (בתרגום חופשי): "אין בעולם דבר שישווה לאהבת אם לבנה". הציטוט רומז למעורבות האם ובנה בתעלומה במתכונת "מי עשה את זה?" (Whodunit) הסגנון המאפיין את סיפורי הבלשים של כריסטי.
בסרטון יוטיוב שבו נראית רוזמרי מקבלת אות הצטיינות, מופיע שמה המלא: רוזמרי קלאריס ויק. לכל אחד ממרכיבי השם יש משמעות: 'רוזמרי' היא גיבורת הסרט "תינוקה של רוזמרי" היולדת בן שטני, 'ויק' הוא ויק מאקי, שוטר מושחת מסדרת הטלוויזיה "המגן", והשם האמצעי 'קלאריס' הוא שם גיבורת "שתיקת הכבשים", סוכנת ה-FBI קלאריס סטארלינג.
במהלך הסרט מספרת רוזמרי לדייוויד על שכנתה שבאה לדרוש חזרה 25 דולר שרוברט לקח ממנה במירמה עבור אירוע צדקה פיקטיבי של המשטרה, וכדי לחפות עליו, רוזמרי גיבתה את הסיפור שרוברט בדה ולא החזירה את הכסף. זוהי הקדמה לתפנית המרכזית בסרט, בה מתברר שרוברט הונה את מרגו ואימו חיפתה עליו ובדתה סיפורי ראיות ואליבי כלפי דייוויד. המספר 25 רומז לסכום שמרגו שלחה לו: 2,500 דולר.
בשיחה הלילית שבה רוזמרי גוערת בדייוויד על מעורבות היתר שלו בחקירה, מופיע רוברט מאחוריה מוטרד ומבקש לדבר, אך היא מפסיקה אותו בקוצר רוח: "הנח לי לטפל בזה", פליטת פה מטרידה למדי לאור מה שידוע עד כה, ומעוררת רחמים אצל הצופה כלפי הנער. נראה שהוא מבקש להתוודות, אך היא נחושה בדעתה להמשיך לחפות על מעשיו.
אחרי שדייוויד מבין שמרגו לא ברחה ומשאיר הודעה נרגזת לרוזמרי, היא מתקשרת אליו מוטרדת ושואלת אם הוא נסע לאגם. בכך היא נכשלת בפליטת פה, משום שבאותו רגע היא לא ידעה על הממצאים החדשים שבידי דייוויד, ולא הייתה לה סיבה לשער שהוא נסע לשם. היא נבהלת אף יותר כשהוא מראה לה שמצא את הפוקימון של מרגו.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > קורותיה של מרגו

בשלב מוקדם בסרט, כאשר דייוויד מתכתב עם מרגו, על הדפדפן מוצגת ידיעה חדשותית אודות מטייל שחולץ אחרי 9 ימים בהרים ללא מים. זהו רמז להצלתה של מרגו ששרדה בסוף הסרט חמישה ימים בתוך הנקיק, בעוד שהסברה הייתה שהיא מתה.
על אף שקבוצת הלמידה הסתיימה בשעה תשע בערב, ומרגו עזבה אף לפני כן, היא הודיעה לדייוויד מראש שהלמידה תתארך אל תוך הלילה. כלומר, היא ידעה שתאחר מאוד לשוב הביתה. בהמשך, יש רמזים לכך שמרגו נסעה אל דודה פיטר לאכול ארוחת ערב ולקחת קנאביס לעישון (ומשם נסעה לאגם): בתחילת הערב ביקש פיטר מדייוויד את המתכון של פאמלה להכנת קימצ'י, והוא נבוך כאשר דייוויד רואה שבמטבחו ניצבת צנצנת פרחי קנאביס. בנוסף, פיטר מבולבל קימעא כשדייוויד אומר לו שמרגו תישאר ללמוד כל הלילה, ואז נשמע צילצול בדלת ופיטר מנתק את השיחה. אחר כך, בסצנת העימות ביניהם, פיטר מודה שהוא נהג לספק קנאביס למרגו מאחורי גבו של דייוויד. בסוף הסרט, רוזמרי מספרת במשטרה שכאשר רוברט נכנס במפתיע למכוניתה של מרגו, היא עישנה קנאביס. מכך ניתן להבין שמרגו עברה אצל פיטר לפני שנסעה לאגם, והיא זו שצלצלה בדלת.
בלילה הגורלי, מרגו ניסתה להתקשר אל דייוויד שלוש פעמים בזו אחר זו בסביבות השעה 11 (אחרי שנפלה לתוך הנקיק). על שולחן בחדר השינה שלו נראית קופסת גלולות שינה לפי מרשם רפואי (כנראה סבל מהפרעות שינה בגלל האבל על מות אשתו). פרט זה מסביר מדוע דייוויד לא התעורר לצליל הטלפון.
תפקיד הפוקימון בקידום העלילה נרמז בסרטון משפחתי מוקדם שבו מציג הדוד פיטר חולצת טי שקנה למרגו הקטנה עם לוגו של הזיכיון, כאשר מרגו עדיין לא ידעה מה זה "פוקימון", ומיד אחר כך נקבע פיקאצ'ו כתמונת רקע על צג המחשב שלה. הנושא עולה שנית כאמור, ובאופן זניח לכאורה, בשיחת מרגו עם "האנה" ב"יוקאסט", ובסופו של דבר מתברר שהפוקימון היה עדות מרכזית לגורלה של מרגו, כאשר דייוויד מוצא את מחזיק המפתחות.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > עלילת משנה: פלישת חייזרים

מתחילת הסרט ועד סופו מתרחשת ברקע עלילה נפרדת שעניינה פלישת חייזרים לכדור הארץ, ואין לה משמעות לעלילה העיקרית, אלא היא חלק מהמציאות המדומה שבה מתנהל הסרט, ובדומה לרמזים המטרימים, הסיפור משתקף בכותרות, קטעי ידיעות ותגובות גולשים: ב-11 במאי (מועד היעלמותה של מרגו) מפרסמת נאס"א התראה על תופעה אלקטרומגנטית חריגה. לאחר מכן מוסר אתר BuzzFeed על אלפי דיווחים ברשתות החברתיות בדבר אורות ירוקים שנראים באטמוספירה. גולש המזדהה כ"מתמחה בנאס"א" מביע דעה שאלו הם חייזרים, וגולש אחר מגיב: "הממשל יודע, אך לא מספר". כאשר בטלוויזיה משודר אירוע משיית מכוניתה של מרגו מהאגם, מופיעה ידיעה שלפיה בכיר לשעבר בנאס"א (בגילומו של אניש צ'גנטי) קובע שמדובר בחוצנים. בהמשך נמסר שמודיע של נאס"א נמצא מת במכוניתו אחרי שהתאבד. ב-14 במאי מוקרנים צילומים של חייזר שנראה בתוך יער של עצי סקויה. כעבור יומיים, בעוד מגישת החדשות פאוסטין רי מודיעה על מותה לכאורה של מרגו, מוצגת בצד התמונה ידיעה על כינוס ישיבת חירום מטעם נאס"א בבית הלבן, בהשתתפות שר ההגנה. ב-17 במאי, תוך כדי מבזק חדשות אודות חילוצה של מרגו בחיים, מוקרנת רצועת מידע בדבר הודעה מיוחדת שנשיא ארצות הברית עומד להכריז באותו ערב. זוהי הידיעה האחרונה בנושא לפני שהסרט מסתיים.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > עלילת משנה: אמא של דייוויד

אימו של דייוויד מתגוררת בקוריאה ונוסעת לארצות הברית לסייע לו. היא לא דוברת אנגלית, והאינטראקציה ביניהם מתנהלת בהתכתבויות דואר אלקטרוני ומסרונים בשפה הקוריאנית. הם מחליפים ביניהם מידע כגון פרטי טיסה ואיסוף משדה התעופה, עד שהיא מגיעה לארצות הברית במהלך המערכה האחרונה של הסרט. באמצעות הקפאת תמונה ניתן לאתר תשעה מתוך עשרה פריטים הקשורים לכך.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > קשרים אישיים של דייוויד

עבודה: דייוויד עובד בחברת התוכנה "AppEnsure" (זוהי חברה אמיתית שאחד השותפים בה הוא סְרִי צ'גנטי, אביו של הבמאי). המנהל הממונה על דייוויד הוא מייקל פורטר המתנהג באופן פסיבי-אגרסיבי וטרוד בעיקר בשאלה מתי דייוויד יחזור לעבודה. פורטר נשוי לגבר שאותו פגש ביום פטריק הקדוש.
קשר רומנטי: האנה קאוץ' היא אישה שדייוויד יצא איתה לאחרונה לדייט, ולאורך הסרט היא מחזרת אחריו ומנסה להשיג דייט שני, אולם דייוויד טרוד בהיעלמות מרגו, והאנה חושבת שהוא מתעלם ממנה. כאשר היא מבינה את אשר אירע, האנה שולחת מסרון: "אלוהים אדירים, הבת שלך נעדרת. לא הייתי מודעת לכך. אני מצטערת... מה בקשר לשבוע הבא?".
טיפול פסיכיאטרי: ד"ר אפרנה ודלאמאני היא פסיכיאטרית המסייעת לדייוויד להתמודד עם האבל בעקבות אובדן אשתו. פרט זה מסביר את גלולות השינה שהוא צורך.
מרי קוסטה היא חברת ועד ההורים בבית הספר של מרגו. במהלך ימי החיפושים אחרי מרגו, היא מביאה לדייוויד מזון המאפשר לו לעבור את הימים הקשים.
דרק רודס הוא חבר של דייוויד מתקופת הלימודים בקולג', ומתגורר במיאמי.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > התאמת תאריכים למציאות

העלילת העיקרית מתחילה ב-11 במאי 2017. באותו יום מופיע באתר האינטרנט של רשת abc7 מבזק חדשות המספר על ביקורות חריפות שנמתחו על נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בעקבות פיטורי מנהל ה-FBI ג'יימס קומי. טראמפ פיטר את קומי ב-9 במאי.
ביום השלישי לחיפושים אחרי מרגו (יום שני, 15 במאי) מתחוללת סופת גשמים שבעטיה מופסקים החיפושים. פרט זה תואם אזהרות אמיתיות שפורסמו בדבר אפשרות לסופות באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > מיקום סמן המחשב

סמן הטקסט המוצג בשורות הקלדה מסב תשומת לב לשמות דמויות וכינויי משתמשים המופיעים שוב ושוב ומלמדים על קשרים, חברויות ויריבויות, בעיקר קשרי מרגו עם חבריה ללימודים עוד מתקופת חטיבת הביניים, וכן אופי קשרי הורי הילדים עם פאמלה. הסמן מופיע תמיד מצד ימין של התוכן המודגש (בסוף התוכן, בהקלדה באנגלית).
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > מחווה לבמאי מ. נייט שאמלאן

כמחווה לבמאי מ. נייט שאמלאן שאותו העריץ צ'גנטי מילדות, בתמונה בפייסבוק שבה מצולמים חבריה ללימודים של מרגו כשהיא יושבת לבד מאחור, מתויגים, בנוסף למרגו, שמות כמה מגיבורי סרטיו של שאמלאן: דייוויד דאן, אודרי דאן ("בלתי שביר", 2000); לין סיר ("החוש השישי", 1999); אייווי ווקר ("הכפר", 2004); בו הס ("סיינס", 2002).
בנוסף, באחת ההתחברויות לפייסבוק, מופיעה כותרת חדשותית, כבדיחה פרטית של צ'גנטי: "מ. נייט שאמלאן: הקולנוען מסכים להיפגש עם במאי ומעריץ מושבע בעקבות הופעת קמע מפתיעה של הבמאי בסרט".
רמזים מטרימים ופרטים מוכמנים > רמזים לסרטים אחרים

כאשר דייוויד מתחבר לראשונה לחשבון הפייסבוק של מרגו, מופיע בראש רשימת הדפים הפופולריים השם "לורה בארנס", שמה של הנערה האל-מתה שהתאבדה בסרט "הסר חבר" (2014), ושבה לנקום. המשותף לשני הסרטים: שניהם מתרחשים על צגים דרך מצלמות רשת, ואת שניהם הפיק טימור בקממבטוב. ייתכן שאזכור זה רומז ששני הסרטים מתרחשים באותו יקום קולנועי.
כאשר דייוויד מחפש מידע על רוזמרי, מתקבלות ידיעות על חלקה בפתרון תעלומות "רצח מארלי האיש הזקן" ו"מעשי השוד של הארי ומארב", שלושתם דמויות בקומדיה "שכחו אותי בבית" (1990).
ליהוק

| שחקנים | דמויות |
| --- | --- |
ג'ון צ'ו: דייוויד קים, הפרוטגוניסט, אלמן, אביה של הנערה מרגו.
דברה מסינג: רוזמרי ויק, האנטגוניסטית, בלשית משטרה
מישל לה: מרגו קים, בתו בת ה-16 של דייוויד
קיה דון לאו: מרגו בגיל 9
מייגן ליו: מרגו בגיל 7
אלקס ג'יין גו: מרגו בגיל 5
שרה סון: פאמלה נאם קים, אשתו של דייוויד ואמה של מרגו, מתה מלימפומה
ג'וזף לי: פיטר קים, אחיו של דייוויד ודודה של מרגו
סטיבן מייקל אייק: רוברט "רובי" אבולט, הבן של רוזמרי ויק
אריקה ג'נקינס: האנה פארדי, דוגמנית צילום; תמונתה שימשה לזהות בדויה של רוברט
ריק סראביה: רנדי קארטוף, אסיר משוחרר, הופלל על ידי רוזמרי כרוצחה של מרגו
קונור מק'ריית': אייזק, חבר ילדות של מרגו
בריאנה מקלין: אביגיל נילסן, נערה שאירחה את קבוצת הלמידה של מרגו
ריד באק: דרק אליס, נער שהכפיש את שמה של מרגו באינטרנט
דומיניק הופמן (אנ'): מייקל פורטר, הבוס של דייוויד במקום עבודתו
קולין וודל (קולו בלבד): מוקדן 911
בטסי פולדס מימן (קולה בלבד): שוטרת בתחנת משטרת עמק הסיליקון
סילביה מינסיאן (קולה בלבד): ורתוהי שהיניאן, מורה לפסנתר
מליסה דיסני (קולה בלבד): אמא של אייזק
לסונדרה גיבסון: פאוסטין רי, מגישת חדשות בטלוויזיה
רוי אברמסון: מגיש חדשות בטלוויזיה
תומאס ברבוסקה: קודי
בנג'מין קיין: מארק ויליאמס, חוקר במחלק הרצח
שון או'בראיין (אנ'): שדרן רדיו
הפקה

לאחר שסיים אניש צ'גנטי לימודי הפקת קולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנת 2014, הוא הפיק יחד עם חברו ללימודים סב אוהניאן סרט קצר בשם "Seeds" (בעברית: "זרעים"). צ'גנטי צילם את הסרט במשקפי גוגל. בעקבות הצלחת הסרט "הסר חבר" שעלילתו מתרחשת על צג מחשב, פנתה החברה המפיקה Bazelevs לאוהניאן עם הצעה להפיק פרויקט במתכונת דומה: סרט קולנוע שיורכב מסדרת סרטים קצרים שמתרחשים כולם באותו זמן על צג. אוהניאן צירף לצוות את צ'גנטי, וזה כתב תסריט לסרט בן 8 דקות שנראה כגרסה קצרה של "חיפוש". כאשר המפיקים ראו את התסריט, הם רצו להפוך אותו לסרט באורך מלא, אך צ'גנטי הסתייג, משום שהרעיון נראה לו כגימיק מגוחך. אולם, כאשר ישבו השניים לפתח את התסריט, הייתה להם חוויית "אהא!" של סצנה פותחת שתציג התפתחות של משפחה לאורך השנים במקביל להתפתחות הטכנולוגיה מ-Windows XP Vista ומייספייס, עבור ב-AIM ו-Gmail ועד פייסבוק, סנאפצ'ט, אינסטגרם וטוויטר. מכאן ואילך הרעיון התגלגל, וכאשר התפתח סיפור העלילה העתידית, הרעיון של סרט המתרחש על צגים נראה לו מעשי. לצורך עבודה על הסרט, צ'גנטי אף התפטר מעבודתו במעבדה הקריאטיבית של "גוגל" בניו יורק.
מכיוון שצ'גנטי ואוהניאן הבינו את הקושי ביצירת זירת התרחשות קולנועית על גבי מחשב בלבד, פתיחת הסרט פונה מיד להיבטים הרגשיים מילדותה של מרגו עד מות אמה. שמה של רוזמרי ויק נוצר על ידי שילוב שם גיבורת "תינוקה של רוזמרי" אשר ילדה תינוק שטני (רמז לרוברט) עם שמו של ויק מאקי, שוטר מושחת בסדרת הטלוויזיה "המגן".
הסרט צולם במספר אמצעי צילום. בנוסף למכשיר האייפון 7 של צ'גנטי שהפך למצלמה העיקרית, שימשו בין היתר מצלמות GoPro, רחפנים לדימוי צילום ממסוק, מצלמות וידאו זעירות מדגם "Sony DV", ועוד. השחקנית מישל לה המגלמת את מרגו, אמרה שהשימוש שהיא עשתה בטכנולוגיה יומיומית שגרתית כגון לפטופ וצילום סלפי, היו עבורה עניין טבעי והקלו עליה את התפקיד. בית אחד שימש לרוב צילומי הפנים, כולל ביתם של דייוויד ומרגו, ביתו של פיטר, תחנת המשטרה וסצנת בית החולים.
העולם הווירטואלי, הסיפורים המשניים והדמויות שאינן חלק מעלילה העיקרית, נוצרו כדי לשוות לחלונות הפתוחים תצוגת מציאות אמינה ולהימנע מחלונות חסרי משמעות. לצורך הזה, חילקו צ'גנטי ואוהניאן את התסריט לעשרים ושישה מקטעים בני ארבע-חמש דקות, וכתבו מסמכי גוגל (אנ') נפרדים, מסמך אחד לכל מקטע, כעשרים עמודים בכל מסמך. להערכתם, היקף התכנים במסמכים אלה היה גדול פי 25 מהתסריט עצמו. חלק מהתכנים התחילו כבדיחות פרטיות, אך לבסוף התפתחו לסיפורים ונכללו בגרסה הסופית של הסרט, כולל בדיחות על חשבון צוות ההפקה והשחקנים. מכיוון שהסרט מקיף את האינטרנט והרשתות החברתיות, השתמשו צ'גנטי ואוהניאן בשמות ותמונות של אנשים שנתנו את הסכמתם לשימוש בשמותיהם ותמונותיהם האמיתיים, בהם בני משפחה וחברים, וכן כמה מאות מתנדבים שגויסו באמצעות פוסט בפייסבוק עם בקשה לסמן לייק בפוסט לאות הסכמה. בסך הכל יש בסרט יותר מ-1000 פרצופים או שמות של בני אדם אמיתיים, שמבחינתו של צ'גנטי, היו חלק מצוות השחקנים.
הפצה והכנסות

הצגת הבכורה של "חיפוש" התקיימה ב-21 בינואר 2018 במסגרת פסטיבל "סאנדנס" בשם "Search", ועוד באותו לילה רכשה חברת "סרטי סוני" את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט תמורת 5 מיליון דולר. צ'גנטי סיפר שהוא נקרא לפגישת עסקים מיד עם תום המסיבה לרגל בכורת הסרט בפסטיבל, ועסקת מכירת הסרט נחתמה בשעה שש וחצי בבוקר.
יציאת הסרט תוכננה בתחילה ל-3 באוגוסט 2018 באמצעות חברת "Screen Gems" (אנ') (חברה בת של "סרטי סוני"), אך נדחתה לבסוף להפצה מצומצמת ב-24 באוגוסט, והסרט יצא בשמו הסופי לקהל הרחב שבוע אחר כך, ב-31 באוגוסט. הסרט הופץ בפורמט Blu-ray ב-27 בנובמבר 2018.
ההכנסות ברחבי העולם הסתכמו בכ-76 מיליון דולר, כנגד תקציב הפקה שעמד על 880 אלף דולר בלבד (פי 86.5).
ביקורות

במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes עומד הסרט על 92% דעות חיוביות עם דירוג ממוצע 7.50 מתוך 10 בשקלול 253 ביקורות. סיכום הביקורות הוא שעלילה עם עיתוי נכון וביצוע מקורי נתמכים בדמויות עגולות כראוי המגולמות על ידי צוות שחקנים מוכשר. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 71 מתוך 100 בשקלול 34 ביקורות שהוגדרו "אוהדות בדרך כלל". בסקר דעת קהל של CinemaScore העניקו הצופים ציון ממוצע A בסולם ּ+A (הגבוה ביותר) עד F (הנמוך ביותר), ובסקר של PostTrak (אנ') העניקו הצופים בקולנוע לסרט ציון ממוצע של 78%.
אחרי ההקרנה בפסטיבל "סאנדנס", ניק אלן כתב שעל אף שעלילות שמתרחשות כולן על צגים כבר נראו בעבר, כגון ב"הסר חבר" וב"חלונות פתוחים" (אנ'), הסרט הזה מפתיע במידת הרגש הטמונה בו, כאשר הצופים שותפים למסעו של האב הלומד להכיר את בתו בעודה נעדרת, בגילומו של ג'ון צ'ו הכריזמטי. כריסטי למיר העניקה לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה, וכתבה שצ'גנטי ואוהניאן נצמדים בפקחות לרעיון המרכזי שלהם, גם אם מדי פעם הם מאבדים כיוון. במה שנראה כגרסת היי-טק של "למעלה", הסרט מתאר את ההתקדמות בזמן בצורה חלקה ואפקטיבית, כולל מאבקה של פאמלה בסרטן, מטפל בטרגדיית מותה באופן יעיל וחודר, ומצליח לעורר רגש יותר מאשר מתח. הצופים חוזים בחרדתו הגוברת של דייוויד ורואים את אשר הוא חש, כאילו הם מרגלים אחריו כשהוא בשיא פגיעותו.
בביקורת במגזין "וראייטי", פיטר דברוג' כתב שגישתו של הסרט כה ייחודית, עד כדי כך ש"סאנדנס" יכולים לשבץ בפסטיבל סרט מסוג כזה רק פעם אחת, לפני שהגימיק מתיישן. באתר סקירות הקולנוע "IndieWire" (אנ'), קייט ארבלנד נתנה ציון +B וציינה שמדובר בסיפור עלילה מרשים עם עריכה חדה המאפשרת ליצירה להיות לא רק רציפה, אלא אף אינטואיטיבית. הדרמה שצ'גנטי יצר מתעלה על הגימיק ומציעה תפנית מרעננת בסרטים המוצגים דרך צג מחשב. כריס אייגר נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה, וציין שמדובר בדרמה רוויית מתח הנעזרת בסגנון קולנוע יצירתי ובמגוון של הופעות חזקות של השחקנים הראשיים. אייגר הוסיף שעל אף שימוש לא אפקטיבי בהיבט הטכנולוגי, סיפור הליבה עדיין עושה את העבודה בזכות תסריט המקפל בתוכו זעזוע אמוציונלי מתחילתו ועד סופו.
בישראל, יהונתן צרויה כתב באתר עין הדג שהסרט משחזר באופן אותנטי את חוויית הגלישה של כל אחד מאיתנו, ו"דובר" היטב את שפת המחשב והסמארטפון. צרויה משבח את הופעתו המרשימה של צ'ו. עם זאת, יש בסרט נטייה מופרזת לפזר רמזים מטרימים והוא מתארך מעבר לנחוץ אחרי השיא הרגשי. אלעד שלו נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה וציין ש"חיפוש" משתמש במבנה חדשני שאיננו גימיק, והבמאי אניש צג'נטי מצליח לנצל את המדיום הסיפורי שבחר במלואו ומציג סרט שהוא בו זמנית מאוד טכנולוגי ובן זמננו, אך נטוע במסורת סיפורי הבלשים של הקולנוע הקלאסי. אבנר שביט כתב שעל אף שהשימוש במסך מחשב בלבד לתיאור העלילה נשמע כגימיק, התוצאה מקורית, חדשנית, מותחת, סוחפת ואנושית. ב"הארץ", נתנאל שלומוביץ כתב שהגימיק תורם ליצירת מותחן אפקטיבי, אך העלילה פשטנית עם אוסף טוויסטים צפויים.