stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של ויילס
ימי הביניים המוקדמים (410–1066)

לאחר נסיגת הרומאים מבריטניה סביב שנת 410, הגיעו לאי הבריטי סקסונים, אנגלים ובהמשך ויקינגים שהביאו את תרבותם לחלקים נרחבים מבריטניה. בזכות הטופוגרפיה ההררית, נותרו הקלטים בווילס חזקים ויציבים, והם מהווים את הבסיס לוויילס של היום. יחד עם זאת עדיין נאלצו הקלטים של ויילס להילחם במשך מאות שנים עם ממלכות כמרסיה, נורת'מבריה ווסקס על השליטה באזור.
במאה ה-9 כרתו הוולשים ברית עם הויקינגים שפלשו לאי הבריטי, כנגד האנגלו-סקסים במזרח. בשנת 878 הוולשים, יחד עם הוויקינגים הדנים, הביסו צבא שלם של חיילי מרסיה, ניצחון שהעניק לוויילס שנים רבות של שקט. בשנת 1063 שוב הביסו הוולשים את הסקסונים ממרסיה, הפעם בעזרת ויקינגים מנורווגיה. הוויקינגים למעשה עזרו למנוע את כיבוש האזורים הקלטים על ידי האנגלו-סקסים.
לאחר סיום הכיבוש הנורמני של אנגליה בשנת 1066, חלקים מוויילס נכבשו אף הם בעיקר בדרום ובמזרח. הנורמנים הקימו אזורי שליטה לאורך הגבול הוולשי שבראשם אדונויות ספר (Marcher Lordships), אלו ישבו ברצף של טירות וביצורים אל מול הממלכות הוולשיות העצמאיות.
הכיבוש האנגלי ונסיכות ויילס (1282–1542)

בשנת 1282 לאחר רציחתו ממארב של ל'ואלין אפ גריפיד' הנסיך הריבוני האחרון של ויילס, השתלט המלך האנגלי אדוארד הראשון על ויילס הקים בה מצודות ודיכא את העם הוולשי. עם זאת הסיפוח החוקי הסופי של ויילס שיצר את הממלכה המאוחדת נשלם רק בשנת 1536 על ידי המלך הנרי השמיני.
העת המודרנית (המאה ה-16–המאה ה-18)

ויילס כיום היא חלק מהממלכה המאוחדת, ועל אף השנים שחלפו עדיין נשמרה בה השפה הוולשית ואף השלטון בה מתנהל בשתי שפות: וולשית ואנגלית.
לקריאה נוספת

John Davies, A History of Wales, Penguin Books, 2007.
Roger Thomas, Castles in Wales, Wales Tourist Board & Automobile Association, 1988.
הערות שוליים

↑  John Graham Jones, The History of Wales
1 2  Richards, MP; Trinkaus, E (בספטמבר 2009). "Out of Africa: modern human origins special feature: isotopic evidence for the diets of European Neanderthals and early modern humans". Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A. 106: 16034–9. doi:10.1073/pnas.0903821106. PMC 2752538. PMID 19706482. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Koch, John T. (2006). Celtic Culture: A Historical Encyclopedia
↑  "Gathering the Jewels". Early Neanderthal jaw fragment, c. 230,000 years old. Culturenet Cymru. 2008. אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Capelli;  et al. (2003). "A Y Chromosome Census of the British Isles". Current Biology. 13: 979–984. doi:10.1016/s0960-9822(03)00373-7. PMID 12781138.
| היסטוריה של בריטניה |
| --- | --- | --- |
| תקופות היסטוריות | בריטניה הפרהיסטורית • בריטניה הרומאית • בריטניה בימי הביניים • הפטרכיה • אנגליה הסקסונית • אנגליה הנורמנית • הרנסאנס האנגלי • העידן האליזבתני • בריטניה המודרנית • תקופת ההשכלה הסקוטית • האימפריה הבריטית • מהפכת החקלאות הבריטית • המהפכה התעשייתית • היסטוריה של הממלכה המאוחדת | בריטניה |
| היסטוריה של אזורים | היסטוריה של אנגליה • היסטוריה של סקוטלנד • היסטוריה של צפון אירלנד • היסטוריה של ויילס • היסטוריה של לונדון | בריטניה |
| היסטוריה של מוסדות | היסטוריה של החברה הבריטית • היסטוריה של הצבא הבריטי • היסטוריה של הכלכלה הבריטית • היסטוריה של החוקה הבריטית | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548864205171  LCCN: sh85144887 
ברין קל'י ד'י (Bryn Celli Ddu), תא קבורה משלהי התקופה הנאוליתית
תבליט בסגנון קלטי של האל הרומי מארס, אשר נמצא בסגונטיום.
ממלכות ויילס בימי הביניים המוקדמות (המאה ה-8 עד ה-10)
היסטוריה של אנדורה

קרל הגדול
רבעי אנדורה
הקתדרלה בסאו ד'אורז'ל בקטלוניה
אנדורה נשלטה על ידי שני נסיכים זרים, בו זמנית, במשך למעלה מ-700 שנים, והגיחה אל התודעה העולמית במהלך המאה ה-20. רק בשנת 1993 עדכנה המדינה את ההסדר הפיאודלי הייחודי שנהג בה והפכה מוקד משיכת תיירות ולבעלת כלכלה מפותחת, כל זאת תוך הדגשת זהותה הלאומית ושפתה הקטלאנית.
המסורת אודות הקמת אנדורה

ארבע השורות הראשונות בהמנון אנדורה חוזרות על המסורת לפיה ייסד אותה קרל הגדול:
| --- | --- |
El gran Carlemany, mon Pare: קרל הגדול, אבי,
dels alarbs em deslliurà: יגאלני מהערבים;
I del cel vida em donà: וממרומים העניק לי את החיים
de Meritxell, la gran Mare: של מריצ'ל, האם הגדולה
לפי מסורת זו, חמשת אלפים חיילים מאנדורה, בפיקודו של מרק אלמוגבר (Marc Almugàver), נלחמו נגד הערבים לצידם של צבאות קרל הגדול בפורטה אי פימורנט (Portè i Pimorent) ובקמפקרדוס (Campcardós). בתמורה העניק להם קרל הגדול את חסותו והקים את אנדורה, כך לפי המסורת, בשנת 805. לפי מסורת זו חתם קרל הגדול בכתב ידו על התעודה להקמתה של המדינה. ישנה מחלוקת באשר לאמינות הסיפור, ורבים טוענים שלא מדובר ביותר מאגדה. בכל מקרה, לא ברור עד ימינו באיזה אופן קיבלה אנדורה את עצמאותה.
"הסכמי השוויון" של 1278 ו-1288

בשנת 1208 התחתנה ארמסנדה דה קסטייבו, בתם של ארנאו דה קסטייבו וארלנדה דה קבואט, עם רוז'ה ברנאט השני לבית פווה (Roger Bernat II de Foix), וכך אוחדו זכויותיהם על אנדורה של שלושת בתי האצולה - קבואט, קסטייבו ופווה. אולם בתקופתו של נכדם של ארמסנדה וארנאו, רוז'ה ברנאט השלישי (Roger Bernat III), ניצב פרה השלישי מאראגון לצידו של הבישוף מאורז'ל כנגד הרוזן פווה. לבסוף הושג הסכם פשרה  ולפיו ישלטו השניים באנדורה ביחד. ההסכם נחתם ביום 8 בספטמבר 1278 ונודע כ"הסכם השוויון הראשון" ("Primer Pareatge"). הסכמים מסוג זה רווחו בצרפת בימי הביניים ונחתמו תמיד בין אציל מחד לבין גוף כנסייתי מנגד. מצב דברים זה נשמר באנדורה גם כיום, אם כי בשנת 1993 עודכן באופן משמעותי. וכך באים הדברים לידי ביטוי בהמנון המדינה:
| --- | --- |
Princesa nasquí i Pubilla: נסיכה נולדתי ועלמה
entre dues nacions neutral: ובין שתי אומות נייטרלית הייתי;

Siguin els furs mos tutors: אצעד בדרכי מוריי,
i mos Prínceps defensors: ונסיכיי המגנים!
i mos Prínceps defensors: ונסיכיי המגנים!
ההסכם העניק לשני השליטים סמכות בדרגת "Merum Imperium", שנייה בהיקפה רק למלוכה, והגדיר את מעמדם. עוד הגדיר ההסכם את משטר תשלום המיסים - שנה אחת לבישוף בסך של 4,000 סו, ובשנה שלאחריה לרוזן בסך שהיה חופשי לקבוע. לשני השליטים הייתה סמכות משפטית משותפת באנדורה, ותושביה חבו חובת שירות צבאי בעת הצורך לשניהם. זמן קצר לאחר חתימת ההסכם, הקים הרוזן של פווה טירה בפויצ' דה סנט ויסנס (Puig de Sant Vicenç), דבר שהעלה את חמתו של הבישוף. בשל כך נחתם "הסכם שוויון" שני ביום 6 בדצמבר 1288, אשר קבע מספר כללים חדשים, ובהם כלל ולפיו איש משני השליטים לא יהיה רשאי להקים מצודה או טירה בלא הסכמת עמיתו.
מהמאה ה-15 עד המאה ה-19

בשנת 1419 הוקמה "מועצת הארץ" (Consell de la Terra) שנציגי תושבי אנדורה היו חברים בה. המועצה הזאת הפכה לאחר מכן למועצה הכללית של העמקים (Consell General de les Valls), שהיא הפרלמנט של אנדורה כיום, והיא אחד מבתי הנבחרים העתיקים באירופה. במאה ה-15, בשל קשרי נישואין, עברה השליטה באנדורה מבית פואה אל מלכי נווארה. כך, משהיה המלך אנרי השלישי מנווארה לאנרי הרביעי מלך צרפת ב-1589, היה מלך צרפת לאחד משני שליטיה של אנדורה.
בתחילת המאה ה-18 נותרה אנדורה נייטרלית במלחמת הירושה הספרדית. עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 התכחשה צרפת להסכמי השוויון בשל מקורם הפיאודלי, אך נפוליאון השיב את המצב לקדמותו ב-1806. אנדורה שמרה על עצמאותה בתקופה זו, למעט בין השנים 1812 ו-1814, עת ספחה צרפת את קטלוניה. ב-14 באפריל 1866 התקבלה באנדורה רפורמה אשר העמיקה את מעורבות התושבים בשלטון, והמועצה שנקראה מעתה "המועצה הכללית" (Consell General) כללה 24 חברים שבחרו את ראשי הרבעים.
הערות שוליים

1 2  Vilaweb, קרל הגדול, מייסד אנדורה ...?
↑  op. cit., Alain Degage et Antoni Duro i Arajol, p. 14
↑  L'Andorre, Alain Degage et Antoni Duro i Arajol, Que Sais-je ?, 1998, p. 12
↑  La Principauté d'Andorre, Meritxell Mateu et François Luchaire, éd. Economica, 1999, p. 3
↑  La Principauté d'Andorre, Meritxell Mateu et François Luchaire, éd. Economica, 1999, p. 21.
↑  אתר שגרירות בלגיה באנדורה, היסטוריה של אנדורה
↑  La Principauté d'Andorre, Meritxell Mateu et François Luchaire, éd. Economica, 1999, p. 17.
↑  שמות הרבעים בתרגום בקטלאנית ולא בלטינית
1 2  La Principauté d'Andorre, Meritxell Mateu et François Luchaire, éd. Economica, 1999, p. 18.
↑  Histoire et généalogie des familles Castelbou - Ermensende de Castelbon
1 2 3  אנציקלופדיית אביב חדש, הוצאת כנרת זמורה ביתן 2001, הערך 'אנדורה', כרך ב', עמוד 70.
1 2 3  Site de l'ambassade andorrane en Belgique - Histoire de l'Andorre
↑  La Principauté d'Andorre, Meritxell Mateu et François Luchaire, éd. Economica, 1999, p. 23.
↑  Worldsatemen.org - Andorre
↑  Site officiel de Puigcerda - Histoire
1 2 3 4  אורן נהרי, אטלס אנציקלופדי של העולם, הוצאת מפה 2005, הערך 'אנדורה', עמוד 46.
1 2 3  Alain Degage et Antoni Duro i Arajol, op. cit. p. 43.
1 2 3 4 5  www.andorramania.com - Histoire
↑  L'Andorre, Alain Degage et Antoni Duro i Arajol, Que Sais-je ?, 1998, p. 46
↑  Mairie de Perpignan - Boris 1er el Rei d'Andorra
↑  הוצאת La Magrana, ברצלונה, מסת"ב 84-7410-157-3
↑  Dictionnaire Larousse élémentaire, 1956 - Andorre.
↑  Dictionnaire Larousse, 1974 - Andorre.
↑  מתוך המנון אנדורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467815605171 
Casa de la Vall, המועצה הכללית של העמקים - הפרלמנט של אנדורה מהמאה ה-16
סמל אנדורה - אומץ באופן רשמי ב-1969
היסטוריה של דומיניקה

טריטוריית הקאריב בדומיניקה. כ-3,000 מתושביו של האי שקדמו להגעת האירופים, הקאריב משבט קאלינגו, עדיין חיים בשמונה כפרים הפזורים על פני רצועה של תשעה קילומטרים לאורך חופה של דומיניקה
דומיניקה היא מדינת אי בים הקריבי, שהייתה מאוכלסת לסירוגין מאז המאה ה-31 לפנה"ס. כריסטופר קולומבוס היה האירופי הראשון שהגיע אליה, בשנת 1493, והוא שנתן לה את שמה. היא הייתה מושבה צרפתית מ-1635, וב-1763 עברה לידי בריטניה. ב-1978 זכתה דומיניקה בעצמאותה.
ההיסטוריה המוקדמת

תושביו הראשונים של האי דומיניקה הגיעו אליו בסביבות שנת 3100 לפנה"ס מדרום אמריקה, אך בסביבות שנת 400 לפנה"ס הם כבר לא נותרו בו.
בסביבות שנת 400 הגיעו לאי, כמו גם לאיים אחרים בים הקריבי, בני הארוואק הדרום אמריקאים, נישאים על הזרם שיצר נהר האורינוקו. הם פיתחו את החקלאות באי, ולא נתקלו באויבים כלשהם. המצב השתנה במהלך המאה ה-14, עת הגיעו לאי בני שבט קָלִינָגוֹ הקאריבי, שהרגו וגירשו את בני הארוואק.
הגעת האירופים

ב-3 בנובמבר 1493 הגיע לאי כריסטופר קולומבוס. הוא כינה אותו "דומיניקה", על שם היום בשבוע בו הגיע  אליו - יום ראשון (באיטלקית: Domenica). במהלך המאה ה-16 עגנו באי ספינות ספרדיות לעיתים תכופות. עם זאת, כשלו הספרדים בנסיונותיהם להקים יישובי קבע. הקאריבים גילו התנגדות קשה, ורצחו או חטפו את המיסיונרים שהגיעו לאי. גם התנאים הטופוגרפיים של האי - הרים וגאיות תלולים, המכוסים ביער גשם סבוך - הקשו על הספרדים להשתלט עליו.
הגעת האירופים > המושבה הצרפתית

במהלך המירוץ לקולוניזציה של האיים הקריביים, שניהלו בריטניה וצרפת, נאבקו השתיים זו בזו ובתושבים המקומיים על השליטה בכל אי. בדומיניקה, ידה של צרפת הייתה על העליונה, וב-1635 היא הכריזה על ריבונותה על האי. זמן קצר אחר כך, הגיעו מיסיונרים צרפתים, שהיו ראשוני המתיישבים האירופים באי. הקאריבים המשיכו במתקפותיהם גם על הצרפתים, וב-1660 הסכימו צרפת ובריטניה לנטוש אותו ואת סנט וינסנט, ולהותירם כשטח ללא ריבונות.
במהלך המאה הבאה נותר האי ללא נוכחות אירופית, אם כי יערנים צרפתים ובריטים הגיעו אליו מעת לעת לשם כריתת שעם. נוכחות הצרפתים הייתה דומיננטית יותר, בשל מיקומו של האי בין המושבות הצרפתיות מרטיניק וגוואדלופ, ובהדרגה הקימו בו הצרפתים יישובי קבע, בהם גידלו טבק וכותנה.
השלטון הבריטי > התבססות השלטון הבריטי

ב-1763 הסתיימה מלחמת שבע השנים, ובמסגרת חוזה פריז הועברה דומיניקה לידי הבריטים. בריטניה נקטה קו קשה משל הצרפתים כנגד הקאריבים, ואילצה רבים מהם לשוב לדרום אמריקה. גם המחלות שנשאו עימם הבריטים, ושהקאריבים לא היו מחוסנים מפניהן, הביאו לצמצום האוכלוסייה הקאריבית באי. השפעות אלה על אוכלוסיית דומיניקה ניכרות עד ימינו, וב-2007 התגוררו בדומיניקה רק כ-3,000 קאריבים. ההרכב האתני הושפע באופן ניכר גם מהבאתם של עבדים רבים מאפריקה. הבריטים בחרו גם שלא לגרש את התושבים הצרפתים של האי, מחשש שאם יעשו כן לא תיוותר בו תשתית חקלאית.
בתמיכת התושבים הצרפתים, ובעת שבריטניה הייתה טרודה במלחמת העצמאות האמריקאית, כבשה צרפת את דומיניקה ב-1778. צרפת לא נהנתה מפירות הניצחון - עזיבת הבריטים הותירה את האי מחוסר בכוח עבודה, בשנים 1779 ו-1780 פקדו אותו שתי סופות הוריקן הרסניות, וב-1781 נחרבה הבירה רוזו בשרפה. ב-1782 ניצלו הבריטים שעת כושר, וכבשו את האי מחדש. שלטונם בו הוכר בחוזה פריז (1783).
בשנים 1786-1785 תקפו את הבריטים עבדים נמלטים, המארונים. הבריטים הצליחו ללכוד את ראשיהם, אך התקפותיהם נמשכו עד 1815. תוואי השטח הקשה של האי, שהיה גם חלק ממקור עוצמתם של הקאריבים, הקל על המארונים להסתתר. צרפת ניסתה לפלוש לדומיניקה גם ב-1797 וב-1805, אך נכשלה.
השלטון הבריטי > המערכת הפוליטית

כשהגיעו הבריטים לדומיניקה ב-1763, הם ייסדו בה אספה מחוקקת, שבו היו מיוצגים רק התושבים הלבנים. ב-1831 השתנתה המדיניות הבריטית הרשמית כלפי בני הגזעים האחרים, וזכויות פוליטיות וחברתיות ניתנו גם ליתר האוכלוסייה, למעט לעבדים. בשנה שלאחר מכן נבחרו שלושה נציגים שחורים לאספה המחוקקת. עם ביטול העבדות ב-1838, הפכה דומיניקה למושבה הבריטית היחידה באיים הקריביים שהאסיפה המחוקקת בה נשלטה על ידי שחורים. רוב המחוקקים השחורים היו סוחרים ובעלי עסקים קטנים, שהאינטרסים שלהם היו מנוגדים לאלה של בעלי המטעים האנגלים האמידים. מסיבה זו, פעלו בעלי המטעים למען הגברת השליטה והפיקוח של בריטניה על המושבה. לחצם של בעלי המטעים נשא פרי, וב-1865 קבעו הבריטים כי האספה המחוקקת תורכב חציה מנציגים נבחרים וחציה מנציגים ממונים.
כוחם והשפעתם של השחורים נשחקו בהדרגה. ב-1871 עברה דומיניקה לניהול אדמיניסטרטיבי של המושבה איי ליווארד. ב-1896 הושב על כנו הממשל הבריטי הקולוניאלי, במקומו של הממשל העצמי. השחורים נותרו, למעשה, חסרי זכויות פוליטיות. כפיצוי על ביטול הזכויות, ניתן להם סיוע כלכלי, אך תרומתו הייתה שולית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, גברה המודעות הפוליטית באיים הקריביים, ומפלגה שחרתה על דגלה את הממשל הייצוגי הוקמה. מפלגה זו קיבלה כשליש מן הקולות בבחירות שנערכו ב-1924, וכמחצית מן הקולות בבחירות של 1936.
ב-1940 עבר ניהולה של דומיניקה לאחריות אדמיניסטרטיבית של איי וינדווארד, וב-1958 הצטרפה לפדרציה של איי הודו המערבית. לאחר פירוק הפדרציה ב-1962, הפכה דומיניקה למדינת חסות בריטית. ב-27 בפברואר 1967 עשתה צעד נוסף לקראת עצמאות, כאשר קיבלה אחריות מלאה על ענייני הפנים.
דומיניקה העצמאית

ב-3 בנובמבר 1978 העניקה בריטניה לדומיניקה עצמאות מלאה. המדינה הצעירה סבלה מבעיות כלכליות, ובאמצע 1979 הוקמה ממשלת חירום בהנהגתו של אוליבר סראפין, שהנהיג את דומיניקה כמושבה במשך חמש שנים במהלך שנות ה-70. סופת הוריקן שפקדה את האי באוגוסט אותה שנה וגרמה לנזקים כבדים לא אפשרה לו לממש את תוכניותיו, ובבחירות שנערכו ב-1980 ניצחה מועמדת מפלגת החירות, יוג'יניה צ'ארלס, שהייתה לאישה הראשונה העומדת בראש מדינה באיים הקריביים.
ההתאוששות בכלכלת דומיניקה הורגשה רק לקראת סוף שנות ה-80, אך בשנות ה-90 שוב סבלה ממשבר, בשל ירידת מחירי הבננות. מאז משבר זה, עברה דומיניקה מספר חילופי שלטון. צ'ארלס כיהנה כראש הממשלה עד 1995, אז הפסידה בבחירות, ולתפקיד מונה אדיסון ג'יימס ממפלגת הפועלים המאוחדת (DUWP). בשנת 2000 עלה לשלטון הפעיל הסוציאליסטי רוזי דאגלס ממפלגת הלייבור, שהקים ממשלת אחדות עם מפלגת החירות השמרנית. זמן קצר לאחר שתפש את השלטון הלך לעולמו, והוחלף בידי חבר מפלגתו, פייר צ'ארלס. צ'ארלס נפטר אף הוא, ב-2004, והוחלף בשר החוץ, אוסבורן ריבייר. בבחירות שנערכו ב-2005 עמד בראש מפלגת הלייבור שר החינוך, רוזוולט סקריט. לאחר ניצחונו שמר על הקואליציה עם מפלגת החירות.
לקריאה נוספת

Honeychurch, Lennox. The Dominica Story : A History of The Island. Macmillan, 1995. ISBN 0333627768
הרמיוני גריינג'ר

| --- | --- |

אמה ווטסון המגלמת את הרמיוני בסרטים
 שם ספר:  הארי פוטר
 שם סרט:  הארי פוטר
 הופעה ראשונה:  הארי פוטר ואבן החכמים
 הופעה אחרונה:  הארי פוטר ואוצרות המוות
 יוצרים:  ג'יי קיי רולינג
 גילום הדמות:  אמה ווטסון
 דיבוב בשפה העברית:  עינת ארונשטיין
 מידע
 גיל:  45
 תאריך לידה:  19 בספטמבר 1979
 מקום לידה:  אנגליה 
 גזע:  אדם
 מין:  נקבה
 מקצוע:  שרת הקסמים
 כוחות:  קסם
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת
 מקום מגורים:  הוגוורטס 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אדון גריינג'ר (אב) גברת גריינג'ר (אם) רון ויזלי (בעל) רוז ויזלי (בת) הוגו ויזלי (בן) ארתור ויזלי (חותן) מולי ויזלי (חותנת)
 חברים:  הארי פוטר (דמות), רון ויזלי, ג'יני ויזלי, נוויל לונגבוטום, ולונה לאבגוד.
 אויבים:  לורד וולדמורט, אוכלי המוות, דראקו מאלפוי
 
הרמיוֹני ג'ין גריינג'ר (באנגלית: Hermione Jean Granger‏; נולדה ב-19 בספטמבר 1979) היא אחת מהדמויות הראשיות בספרי "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג ומופיעה בכל הספרים שבסדרה. הרמיוני היא החברה הטובה ביותר של הארי פוטר ורון ויזלי. הרמיוני מתוארת כילדה חכמה ומכשפה מוכשרת ביותר על אף היותה ילידת מוגלגים.
יצירת הדמות

הרמיוני היא תלמידת בית גריפינדור ילידת מוגלגים (שני הוריה הם רופאי שיניים), וחברתם הטובה ביותר של הארי פוטר ורון ויזלי. היא הישגית מאוד ומתקדמת מבחינה לימודית בהשוואה לשאר התלמידים. רולינג תיארה אותה כדמות "מאוד לוגית, ישרה וטובה". רולינג תיארה את לונה לאבגוד כדמות הנגדית להרמיוני מבחינה התנהגותית ואידאולוגית, אך למרות זאת יריבתה הגדולה בהוגוורטס היא פנסי פרקינסון מבית סלית'רין, שהיא תלמידה בעלת פנים דמויי בולדוג.
רולינג טענה כי דמותה של הרמיוני הושפעה מכמה מאפיינים אוטוביוגרפיים הקשורים אליה. "לא התכוונתי ליצור את הרמיוני בדמותי אך כך זה יצא... היא הגזמה של הצורה שבה נראיתי כשהייתי צעירה". רולינג סיפרה כי היא זוכרת שכונתה "יודעת כל קטנה" בנעוריה. יתר על כן, היא סיפרה שבניגוד אליה "יש הרבה חוסר ביטחון וחשש גדול מכישלון" המוסווים על ידי התנהגותה הבטוחה של הרמיוני. לבסוף, רולינג סיפרה כי הרמיוני היא אחת הדמויות (לצידו של אלבוס דמבלדור) שבאמצעותה ניתן לספר לקורא דברים שונים הקשורים לעולם הקוסמים המתואר בסדרה, בזכות הידע העצום שלה.
מקור השם של הרמיוני הוא בקומדיה "אגדת חורף" של ויליאם שייקספיר; רולינג טענה שהיא בחרה בשם לא שגרתי כיוון שפחות בנות ייקראו בשם זה, ופחות בנות יוקנטו בשל כך אולם השם מופיע גם במיתולוגיה היוונית/רומית, שם הרמיוני (או הרמיונה) היא בתם של מנלאוס והלנה מטרויה. שם משפחתה המקורי הוא "פאקל", אך רולינג זנחה את הרעיון הזה כיוון שחשה כי הוא לא מתאים לדמות. בריאיון שנערך בשנת 2004 אישרה רולינג כי הרמיוני היא בת יחידה.
תפקידה בספרים > שני הספרים הראשונים

הרמיוני מופיעה לראשונה כאשר היא פוגשת את הארי ורון על רכבת האקספרס להוגוורטס. היא מתוארת כבעלת קול מנדנד, שיער חום מתולתל, שיניים קדמיות בולטות, וכמישהי שמרגיזה את מי שמקשיב לה עם המידע הרב שברשותה. הארי ורון מתייחסים אליה כשחצנית בחלק הראשון של הספר, בעיקר לאחר שהיא מותחת ביקורת על אופן הטלת הלחשים של רון. במחצית הראשונה של הספר אין כמעט קשר בינה לתלמידים האחרים, והדבר מגיע לשיאו כאשר רון אומר עליה מאחורי גבה שאין לה חברים. היא שומעת זאת ובעקבות כך היא מתחבאת באחד מחדרי השירותים של טירת הוגוורטס, ונתקלת שם בטרול שהוכנס לטירה. היא ניצלת על ידי הארי ורון, ולאחר מכן השלושה הופכים לחברים.
רולינג סיפרה באתר שלה כי התנגדה לבקשתו של העורך להוציא מהספר את סצנת הטרול. לדבריה "הרמיוני כל כך מעצבנת בחלק הראשון של אבן החכמים שהרגשתי כי דרוש משהו ענק (במלוא מובן המילה) כדי לחבר בינה לבין הארי ורון".
לאחר שהשלימו ביניהם הם נמצאים כמעט תמיד ביחד, והיא מרבה לסייע להם בשיעורי הבית ובמטלות השונות. כאשר השלושה מחליטים לרדוף אחרי קוויריניוס קווירל (כפי שהתברר מאוחר יותר) כדי למנוע ממנו להשיג את אבן החכמים, מפגינה הרמיוני את יכולת החשיבה הלוגית שלה בכך שהיא מתגברת על המכשול של המורה סוורוס סנייפ שהיה חידה שלא ניתן לפותרה באמצעות קסמים. בשלב האחרון לפני שהארי מגיע אל המקום שבו נמצא קווירל היא אומרת לו "ספרים! והתחכמות! יש דברים חשובים יותר – ידידות, ואומץ ו- אוי הארי, תיזהר!" ובכך מוכיחה בפעם הראשונה שהיא אינה מאמינה אך ורק בלימוד שיטתי מספרים.
בשנתה השנייה בהוגוורטס היא מתאהבת בגילדרוי לוקהרט, המורה החדש להתגוננות מפני כוחות האופל, עד שלבסוף נחשף כי הוא מתחזה. במהלך מריבה בין שחקני הקווידיץ' של גריפינדור וסלית'רין מטיח בה דראקו מאלפוי את הכינוי "בוצדמית", אך היא לא יודעת מה משמעות הביטוי עד שרון ויזלי מסביר לה זאת בבקתתו של רובאוס האגריד, ואומר כי בוצדם הוא כינוי גנאי שמשמעותו "בעל דם מלוכלך" (רמז למוצא הקסום "הלא טהור" שלה).
בהמשך שנת הלימודים היא מצליחה לרקוח את שיקוי הפולימיצי המורכב, המאפשר לה, להארי ולרון לשנות את המראה שלהם לזה של חבריו של מאלפוי, כדי שיוכלו לחקור אותו ולבדוק האם הוא אחראי לפתיחת חדר הסודות ולשחרור המפלצת האגדית של סלזאר סלית'רין. אולם, בשוגג היא מכניסה לשיקוי שלה שיער של חתול ובשל כך הופכת לחתול-למחצה ומאושפזת לשבועות אחדים במרפאה של הוגוורטס.
בזמן שהיא מחפשת מידע על המפלצת של סלית'רין שלפי האגדה המתוארת בספר נמצאת בחדר הסודות, היא מותקפת בעצמה על ידי הבסיליסק זמן קצר לאחר שניחשה נכונה כי הוא המפלצת, והשתמשה במראה כדי לבדוק היכן הוא. אף על פי שהיא מאושפזת במרפאה בתרדמת מתברר שלמידע שהספיקה לגלות יש חשיבות מכרעת להצלחת ניסיונם של הארי ורון לפתור את המסתורין סביב חדר הסודות ולהציל את ג'יני ויזלי, אחותו של רון. הרמיוני מתעוררת מהתרדמת זמן קצר לאחר שהארי הרג את הבסיליסק, ומאוכזבת לגלות שכל מבחני סוף השנה בוטלו בהוראתו של המנהל אלבוס דמבלדור כמתנה מטעם הנהלת הוגוורטס.
תפקידה בספרים > הספר השלישי

בתחילת הספר השלישי רוכשת הרמיוני חתול מחמד בשם קרוקשנקס, הנוהג לרדוף אחרי סקאברס, עכברוש המחמד של רון. לפני תחילת שנת הלימודים מקבלת הרמיוני מחולל זמן סודי ממינרווה מקגונגל, המאפשר לה לבצע מסע בזמן ובכך לחזור על שיעורים כדי להתמודד עם מערכת השעות העמוסה שלה.
הרמיוני חוששת לשלומו של הארי פוטר לאור בריחתו מאזקבאן של סיריוס בלק, וכאשר הוא מקבל באופן לא ברור מטאטא מרוץ יקר ערך מסוג "אש המחץ" היא פונה לפרופסור מקגונגל ומספרת לה על כך. בעקבות זאת המטאטא מוחרם לבדיקות, והארי ורון מסרבים לדבר עמה במשך זמן מה. לאורך השנה נוצר מתח בין הרמיוני לרון בגלל המריבות התכופות בין קרוקשנקס לסקאברס, והם מפסיקים לדבר זה עם זה לאחר שנראה כי סקאברס נטרף.
הרמיוני היא היחידה שמצליחה לנחש נכונה כי פרופסור רמוס לופין, המורה להתגוננות מפני כוחות האופל, הוא אדם זאב. היא עושה זאת לאחר שיעור שבו הוחלף לופין על ידי סוורוס סנייפ שנתן להם מטלה להסביר את מאפייני אדם הזאב.
היא מסייעת לרובאוס האגריד להכין את כתב ההגנה כדי להציל את ההיפוגריף בקביק, המועמד להוצאה להורג כיוון שתקף בתחילת השנה את דראקו מאלפוי. לקראת סוף הספר מתברר כי במהלך עבודתה עם האגריד היא חשפה בפניו את חששותיה לגבי הארי ורון, וכן את חששה מכך שככל הנראה הם מעריכים אותה פחות בהשוואה לסקאברס העכברוש. כאשר ערעורו הסופי של האגריד נדחה היא מבשרת להארי ולרון על כך, וכשהאחרון מבטיח לסייע לה היא פורצת בבכי ופורקת את העומס הרגשי שבו הייתה נתונה לאורך כל השנה. לאחר מכן משתקמת מערכת היחסים בינה להארי ורון.
מחולל הזמן שקיבלה מפרופסור מקגונגל בתחילת השנה הופך לשימושי כאשר היא והארי משתמשים בו כדי לחזור בזמן ולהציל את סיריוס בלק (שהתברר כי הופלל על ידי אוכל המוות פיטר פטיגרו) ואת בקביק ממוות.
תפקידה בספרים > הספר הרביעי

כבר בתחילת הספר הרביעי הרמיוני מביעה מחאה על תנאי התעסוקה של גמדוני הבית, ומקימה אגודה לשיפור מצבם. היא עוסקת בנושא הזה בהתלהבות לאורך כל השנה, אך לא זוכה לשיתוף פעולה מצד חבריה ללימודים שמסרבים להצטרף לאלרג"ה (האגודה למען רווחת גמדוני הבית) שהוקם על ידה.
הרמיוני היא בת זוגו של שחקן הקווידיץ' הבולגרי ויקטור קרום לנשף חג המולד של טורניר הקוסמים המשולש, ואף מתואר כיצד הארי לא מצליח לזהות אותה וחושב אותה לנערה יפה מאוד שהגיעה מחוץ לבית הספר. ההגייה הנכונה של השם שלה (הֶר-מַ-יוֹ-ניִ) משולבת בעלילה כאשר היא מלמדת זאת את קרום. לקראת סוף הנשף היא נקלעת לוויכוח עז עם רון, המאשים אותה ב"התרועעות עם האויב". המתיחות בין הרמיוני לרון סביב הנושא של קרום נמשכת לאחר שהוא מגלה כי הרמיוני ממשיכה לשמור על קשר עם קרום. היא הייתה גם "בת הערובה" שקרום היה צריך להציל מהאגם של הוגוורטס במהלך המשימה השנייה של הטורניר.
היא מעניקה תמיכה רבה להארי לאורך טורניר הקוסמים המשולש, ומסייעת לו להתכונן לכל משימה. היא עסוקה בניסיונות לנקום בכתבת "הנביא היומי" ריטה סקיטר, שפרסמה עליה, על הארי ועל האגריד כתבות משמיצות לאורך כל השנה. בלילה שבו וולדמורט שב לגופו הגשמי היא חושפת שסקיטר היא אנימאגוס לא חוקי, ומצליחה ללכוד אותה באמצעי קסם בתוך צנצנת זכוכית תוך הבטחה שהיא תשחרר אותה אם סקיטר תפסיק להשמיץ בכתבותיה.
תפקידה בספרים > הספר החמישי

בתחילת הספר החמישי מתמנה הרמיוני למדריכה בבית גריפינדור לצידו של רון. כבר בלילה הראשון היא נאלצת לנזוף בחברתה לבית גריפינדור לבנדר בראון, כיוון שזו האמינה להשמצות ש"הנביא היומי" פרסם על הארי ועל דמבלדור בניסיון לקעקע את דבריהם על שובו של וולדמורט, ובכך מביעה את אמונה בהארי בפעם הראשונה בפומבי.
עם הצטרפותה של דולורס אמברידג' לצוות ההוראה הרמיוני הופכת ליותר מרדנית, ולבסוף מציעה להארי להקים את צבא דמבלדור (צ"ד) כדי ללמד התגוננות מפני כוחות האופל למי שמעוניין. היא מכינה מספר מטבעות מכושפים כדי שחברי הקבוצה יוכלו לתקשר זה עם זה מבלי להסתכן בחשיפה, ומטילה קללה שתפגע במי מחברי הקבוצה שינסה להסגיר אותה. במהלך ניסיונותיה לשכנע את הארי להקים את צ"ד היא אומרת לראשונה את שמו המפורש של וולדמורט, ובכך הופכת לאחד האנשים היחידים בסדרה שעושים זאת.
לאורך השנה היא מנסה לעזור להארי במערכת היחסים הרומנטית שלו עם צ'ו צ'אנג, אך מביעה תסכול או אהדה כשהוא לא מצליח להסתדר עם צ'ו. היא מייעצת לו להזמין אותה ליציאה להוגסמיד, אך מבקשת ממנו לפגוש אותה לצורך ריאיון עם ריטה סקיטר, עליה היא מאיימת בחשיפת זהותה הסודית כאנימאגוס. כשהארי מספר זאת לצ'ו היא כועסת עליו ומטיחה לעברו שעדיף שהוא ילך לפגוש את הרמיוני כפי שהוא בוודאי רוצה לעשות. הארי וצ'ו חוזרים לדבר זה עם זו רק בעקבות פרסום הריאיון שיזמה הרמיוני.
בספר זה הרמיוני היא אחד האנשים היחידים (מלבד ג'יני ויזלי) שמצליחים לדבר עם הארי בשעות שבהן הוא מפגין התנהגות עצבנית בגלל המתחים שהוא נתון בהם. היא מנסה פעם אחר פעם לשכנע אותו לנהוג בהיגיון, אך לא תמיד מצליחה בכך. כאשר הארי רואה חיזיון שבו וולדמורט מענה את סנדקו סיריוס במשרד הקסמים, הוא נחוש ללכת לשם כדי להציל את סיריוס, חרף מחאותיה הנמרצות של הרמיוני שניחשה (נכונה) כי וולדמורט שתל חיזיון מזויף במוחו של הארי. היא אחת מחמשת חברי צבא דמבלדור שהצטרפו להארי במסע למשרד הקסמים, ובמהלך הקרב שפרץ מול אוכלי המוות היא נפגעה מקללה אפלה שכוונה לעברה על ידי אוכל המוות אנטונין דולוחוב. בעקבות הקרב היא מאושפזת למשך זמן מה במרפאה של הוגוורטס, אך מחלימה באופן מלא.