stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערת פניה דה קנדמו
תיאור

המערה נחלקת לאזורים הבאים:
חדר נמוך (Sala baja), או חדר הסימנים האדומים, הוא חדר קטן הממוקם בכניסה, מימין, בו מוצגים סימנים אדומים שונים.
גלריית הכניסה (Galería de entrada), היא גלריית הגישה למערה.
היכל התחריטים (Salón de los grabados), לאחר הכניסה לחדר זה דרך מעבר צר, רואים מימין את קיר התחריטים. חדר זה משמש מוקד לגישה לשאר החדרים. בחדר זה, בנוסף לקיר, יש את תל הזקיפים (mogote Estalagmítico), מדרון הזקיפים (talud Estalagmítico) וחדר קטן עם ציור. קיר התחריטים הוא קיר באורך שישה מטרים ובגובה שמונה מטרים. זו היא קומפוזיציה מורכבת של דמויות שנוצרת על ידי שלוש קבוצות של דמויות הקשורות זו לזו על ידי רישומי מעבר.
גלריית בטיסיאס (Galería de la Batiscias)
חדר ההלבשה (El Camarín), הוא החלק החשוב ביותר בציורי המערה. זוהי גומחה הממוקמת בחלק הגבוה ביותר של היכל התחריטים. בין הציורים ניתן לראות סוסים ודמות שור. בולט בסדרת ציורים זו הוא דמות של סוס שצוירה באיכות גבוהה המשמשת סמל של המערה.
במרץ 2007 נפתח הפארק הפרהיסטורי של טברגה (ספ') בעיירה טברגה (ספ'), ובו העתק של המערה שהוכן על ידי פדרו סאורה ומטילדה מוסקיס, פרופסורים בפקולטה לאמנויות יפות באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד.
הביקורים במערה מוגבלים לארבעים וחמישה אנשים ביום למשך שלושה חודשים ויש לה מרכז מידע בכניסה.
בכפר סן רומן, בתוך פאלאסיו ואלדס (Palacio Valdés), יש מרכז מידע על מערת קנדמו, פתוח כל השנה, ועם העתק של חלק מהמערה בפנים.
משה להב

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1965 (בן 59) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 www.moshe-lahav.co.il
 
משה להב
משה להב בהופעה
משה להב (נולד ב-11 במרץ 1965) הוא זמר ישראלי. ייסד את "הטיש הגדול" - מופע של שירים ישראלים.
ביוגרפיה

להב נולד בירושלים לכוכבה ויצחק, בן בכור משלושה לאח ולאחות. הוא למד בתיכון רנה קאסן שבירושלים ובילדותו שיחק כדורגל בקבוצת הילדים והנוער של בית"ר ירושלים על אף שאהד את הפועל ירושלים.
החל את דרכו המוזיקלית כאשר בגיל 14 החל לנגן בפסנתר שרכשו לו הוריו. בנוסף היה חניך ומדריך כארבע שנים בתנועת הנוער העובד והלומד בה ניגן בגיטרה והעביר פעילות חינוכית מוזיקלית לחניכים. בגיל 17 הקים את צמד השירה "צמד לגמרי לא רע" עם חברו לספסל הלימודים, פביאן ברנסבורג (כיום ראובן בר) איתו הופיע ברחבי עיר מגוריו ירושלים, בתחילה החלו להופיע בבתי קפה קטנים בירושלים כשהקהל הראשון היו חברי השכבה שלהם מבית הספר.
את שירותו הצבאי עשה בנח"ל במהלך מלחמת שלום הגליל ובמסגרת זו שימש גם קומונר בנוער העובד. עם שחרורו מהצבא בשנת 1986, עבר לגור במרכז הארץ והמשיך להופיע כחלק מהצמד במועדונים בתל אביב. בראשית שנות התשעים פורק הצמד ולהב חזר לעיר הולדתו ירושלים בה המשיך להופיע במועדונים וצבר קהל אוהדים רחב.
בשנת 1993, פתח מועדון תיאטרון בירושלים בשם "בית המרזח של כלבא שבוע" שפעל במשך ארבע שנים ובו אירח אמנים רבים ואף הופיע שם פעם בשבוע עם המופע שלו עצמו - "הטיש הגדול". במהלך השנים כתב והלחין שירים (שלימים נכנסו לאלבומיו) כדוגמת השיר "חיזורים" (הידוע בכינויו "מעלה מעלה").
שם המופע "הטיש הגדול" לקוח ממפגשי ניגונים ושירה ארוכים של קהילות החסידים בירושלים הקרויים טיש - ובעקבות הקהל שהגיע בתכיפות אדוקה להופעותיו חש להב כי נוצרה מעין חסידות סביב המופע ובחר בשם זה.
לקראת סוף שנות התשעים, להב ייסד וניהל את מועדון המופעים בצוללת הצהובה. לימים חבר אליו צפריר קום שהפיק את מופעי הטיש ברחבי הארץ ממועדונים קבועים ובמופעי חוצות, ביישובים, חברות וכו'. משנת 2008 השתתפה בהפקה רחלי הורביץ.
ב-2007 הוציא להב את אלבומו הראשון בו שר משירי הטיש אל מול קהל חי ומשתתף, כמו כן שילב שניים משיריו האישיים: "פגישה לשעה אחת" ו"חיזורים". את האלבום עיבד עמוס בן-דוד.
ב-2011 הוציא להב את אלבומו השני איזה רוח בו שולבו שירים מהמופע ובו שיתף פעולה עם רותי נבון בשיר איזה רוח, מחרוזת שירי רועים עם חופני כהן וכן את השיר נר בחלונך עם נתן כהן שגם עיבד והפיק את האלבום. גם באלבום זה שולבו 3 שירים מקוריים.
להב מרבה לשתף פעולה עם אמנים ויוצרים שונים ולגוון את מופעיו. במהלך השנים צילם/הפיק להב חמישה עשר ספיישלים טלוויזיוניים אשר משודרים רבות בערוצים השונים .
ב-2012 צירף להב את ג'קי לוי וקובי אריאלי למופע בידורי מצליח שנקרא "טיש בשלושה".
ב-2013 חבר לפזמונאי יורם טהרלב ויחד החלו להעלות ערב שנקרא "לטיש יש זקן".
ב-2015 יצא בתוכנית בה הוא מארח את שייקה לוי.
ב-2016 העלה תוכנית משותפת עם רבקה מיכאלי בשם "לוקחים את הזמן".
כמו כן שיתף פעולה עם רבים מאמני ישראל, ביניהם נעמי פולני, טוביה צפיר, אילנית, רותי נבון, אסף אשתר ועוד.
מ-2017 ופעם בשנה מעלה משה להב תוכנית ראיונות ושירים "שירים המלווים את חיי" עם דמויות מרכזיות בעולם התרבות הישראלי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-2013 נישא לרחלי הורביץ אשר מפיקה ומשתתפת במופע ולהם בן משותף - בארי. ללהב שני בנים נוספים איתמר ואמיתי מנישואיו הראשונים.
להב מתגורר בגבעתיים.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של משה להב
↑  רז ישראלי, עכבר העיר, הטיש הגדול: תנועת נוער למבוגרים שחוגגת עשור, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2012
↑  אלעד בילו, עכבר העיר, שיר להשמעה: הטיש הגדול מחיה את הזמר העברי, באתר הארץ, 16 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414199205171  VIAF: 5931154923710963780006   WorldCat (עם VIAF): 5931154923710963780006
מנוע הזכויות הלאומי

| --- | --- |
 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 בעלות:  מדינת ישראל
 שירותים עיקריים:  מידע ובדיקת זכויות ממדינת ישראל
 mybenefits.gov.il
 
מנוע הזכויות הלאומי הוא אתר אינטרנט ממשלתי למיצוי זכויות.
היסטוריה

הפרויקט נוצר על ידי ישראל דיגיטלית וממשל זמין, יחד עם המוסד לביטוח לאומי, הרשות לזכויות ניצולי השואה, משרד הבריאות, רשות האוכלוסין, רשות המיסים, משרד הבינוי והשיכון, משרד התחבורה, משרד העלייה והקליטה, המשרד לשוויון חברתי, משרד הרווחה, משרד הכלכלה, הרשות להגנת הצרכן, משרד המשפטים, החשב הכללי, בנק ישראל, רשות המים, רשות החשמל, הרשויות המקומיות, מיזם כל זכות וחברת סיגנצ'ור איי.טי.
הגרסה הראשונית של האתר נפתחה לציבור בתאריך 30 בספטמבר 2020, בתקופה זו פועל האתר בתקופת הרצה ומציגים בו רק זכויות של אזרחים ותיקים.
משה לוי (בת ים)

הרב משה (יעקב) לוי (ה'תרע"ה, 1915 – ג' בתמוז ה'תשכ"ט, 19 ביוני 1969) היה רבה הספרדי הראשון של בת ים.
ביוגרפיה

נולד בסלא שבמרוקו לרב יעקב ואסתר לוי. אביו היה דיין בבית דינו של הרב רפאל אנקווה, ולאחר עלייתו לארץ היה מחכמי ישיבת המקובלים בית אל בעיר העתיקה בירושלים. אמו הייתה מצאצאי החיד"א.
עלה ארצה עם משפחתו כשהיה כבן חמש או שש. למד בישיבת פורת יוסף ובמכון הרי פישל, ונסמך לרבנות. שימש כרב ושוחט לקהילה היהודית הקטנה שנשארה בחברון לאחר הטבח במאורעות תרפ"ט. בשנת ה'תרצ"ו, לאחר שננטש היישוב היהודי בחברון בעקבות המאורעות, החל לכהן כרב בתל אביב. בשנת ה'תש"ד (1943/1944) התמנה לרב הקהילה הספרדית בבת ים, ובשנת ה'תשי"ז אושר מינויו כרב ראשי לעיר, לצד הרב האשכנזי פסח קוקיס. בתפקיד זה כיהן 25 שנה, עד למותו.
היה מראשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי, והיה חבר ההנהלה של המפד"ל.
נפטר בג' בתמוז ה'תשכ"ט ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. על שמו רחוב בבת ים.
משפחתו

היה נשוי לרחל בת יהודה חדד, ולהם נולדו שישה ילדים בנם הרב ד"ר אהרן חי לוי היה רב בדרום אפריקה, ראש המועצה המקומית מיתר ומנהל מחוזות במשרד הפנים. בנם צבי  אשר (צביקה) נפל בעת שירותו הצבאי
אחיו הרב ציון לוי היה רבה הראשי של פנמה. אחיינו הוא איש התקשורת ג'קי לוי.
לקריאה נוספת

הרב כתריאל פישל טכורש, הרב משה לוי ז"ל, שבילין כג-כד, עמ' קנ-קנא.
יצחק אלפסי, לוי, משה יעקב, בתוך: יצחק רפאל (עורך), "אנציקלופדיה של הציונות הדתית" ו, עמ' 562.
הערות שוליים

↑  כך לפי רוב המקורות. מקורות אחדים מציינים את שנת ה'תרע"ד (1913/1914) כשנת לידתו.
↑  כך לפי רוב המקורות. במקורות אחדים מצוין שנולד ברבאט הסמוכה לסלא.
↑  שבילין שנה ח חוברת כא-כב עמ' רב
↑  יצחק אלפסי, "דורשי ציון בפועל" עמ' 259
↑  הרב משה לוי ז"ל – למנוחות, הצופה, 20 ביוני 1969
↑  זכרון להולכים, הצופה, 14 באוקטובר 1959
נובה (ריצ'רד ריידר)

| --- | --- |

נובה, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Nova Vol.4 #36 מאפריל 2010, אמנות מאת מייק דאודטו ג'וניור.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Nova #1 (ספטמבר 1976)
 יוצרים:  מארב וולפמן ג'ון בוסימה
 מידע
 שם אמיתי:  ריצ'רד ריידר
 כינויים:  ריץ', הטיל האנושי, נובה פריים, קוואזר, קיד נובה, ראש דלי
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  כוח על-אנושי, סיבולת גבוהה, מהירות על-אנושית, הקרנת וספיגת אנרגיה, יכולת תעופה, יכולת להשפיע על כוח הכבידה ולפתוח חורי תולעת.
 חבר בקבוצה:  שומרי הגלקסיה
 חבר לשעבר בקבוצה:  חיל נובה האוונג'רס הסודיים הלוחמים החדשים אלופי קסאנדאר דפנדרס הדפנדרס הסודיים דפנדרס ליום אחד
 דמויות קשורות
 משפחה:  צ'ארלס ריידר (אב, מת) גלוריה ריידר (אם) ראלף ריידר (דוד, מת) רובי ריידר (אח) אלן (דודה)
 אויבים:  אניהילוס, אגו הכוכב החי 
 
נובה (באנגלית: Nova) הוא דמות בדיונית של גיבור-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Nova #1 מספטמבר 1976, והיא נוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר ג'ון בוסימה.
נובה הוא האלטר אגו של ריצ'רד ריידר, סטודנט אשר נבחר בידי רומאן דיי - סנטוריון חייזרי של חיל נובה הבין-גלקטי והאחרון מבני מינו - לרשת ממנו את זהותו כנובה פריים לאחר שעולמו קסאנדר הושמד בידי פיראט בין-גלקטי. דיי, שנפצע אנושות בקרב שקרע את קסאנדר לגזרים, הצליח לאתר את הפיראט אך לא יכול היה להביסו עקב פציעותיו החמורות. לפני מותו, דיי בוחר להעביר את כוחותיו לאדם אנושי, בתקווה כי זה האחרון ימשיך את דרכו וישלים את המשימה. ריידר נהרג במהלך אירועי "הציווי של תאנוס" משנת 2011, כאשר הוא וסטאר לורד החזיקו את תאנוס ביקום כיס במטרה למנוע ממנו לשחרר את זעמו על יקום מארוול. בתוך יקום הכיס, ריידר השתמש בכוחותיו ובכוחותיה של הקובייה הקוסמית כדי להחזיר את סטאר לורד ואת דראקס המשמיד ליקום מארוול, אך בלא ידיעתו, גרם גם לחזרתו של תאנוס. תודעתו הועברה למערכת הבינה המלאכותית של קסאנדר, ולאחר שיחה עם ממשיכו סם אלכסנדר, נראה בחיים בביתה של אמו.
דמותו של נובה מדורגת במקום ה-98 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
ראו גם

גרין לנטרן וחיל הפקחים הירוקים של חברת DC קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #98- Nova
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריבור

ערך זה עוסק בעיר בסלובניה. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל המקומית, ראו .
מָרִיבּוֹר (בסלובנית Maribor; בגרמנית Marburg an der Drau) היא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בסלובניה עם כ-100,000 תושבים. העיר משתרעת לגדות נהר הדראווה, נמצאת בחבל הארץ שטיריה תחתית ומהווה מרכז כלכלי ותרבותי לחלקה הצפון מזרחי של סלובניה וכן מרכז לגידול תפוחי-עץ.
היסטוריה

נמצא במקום שרידים להתיישבות אנושית פרה-היסטורית. ב-1164 תועדה טירה במקום והיישוב הוזכר כשוק ב-1204 וקיבל זכויות עיר ב-1254. מריבור הועברה לשליטת בית הבסבורג ב-1278 ועמדה ב-1480 וב-1481 בפני מצור של מתיאש הוניאדי וב-1532 וב-1683 מצור של העות'מאנים. שליטת בית הבסבורג בה הגיעה לסיומה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1918. לפני מלחמת העולם הראשונה 80% מתושבי העיר היו גרמנים והשאר סלובנים, אך בשל שליטת כוחות סלובנים בה היא הפכה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. העיר, יחד עם שאר חבל שטיריה תחתית, סופחה לגרמניה הנאצית ב-1941 וב-26 באפריל של אותה שנה אדולף היטלר ביקר בה. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה מריבור להיות חלק מיוגוסלביה ועם הכרזת העצמאות של סלובניה ב-1991 הפכה לעיר השנייה בגודלה בה, לאחר הבירה ליובליאנה.
מראה העיר

בניין עירייה משנת 1515 נמצא בכיכר גלאווני. אולם המבוא מעוטר בסגנון הבארוק וחזית המרפסות בסגנון הרנסאנס. מול היכל העירייה ניצב עמוד דבר משנת 1680. צפונית לבניין העירייה נמצאת הקתדרלה העתיקה משנת 1150 וצפונה ממנה מצודת העיר מהמאה ה-15 ובה מוזיאונים.
ספורט

למריבור קבוצת כדורגל בליגת העל הסלובנית, אן. קיי. מריבור, אשר נכון לשנת 2011, זכתה 11 פעמים באליפויות הליגה הסלובנית.
הקהילה היהודית

קיים אזכור לנוכחות יהודים בעיר החל מהמאה ה-12. מקרב בני הקהילה נמנו סוחרים ומלווים ברבית. ב-1277 הוקמה השכונה היהודית ובה בית כנסת, מקווה טהרה ותלמוד תורה. מבני המגורים אשר בלטו בנוף הסביבה כונו על ידי התושבים המקומיים "מגדל היהודים". כן הוקם בית עלמין. בראשית המאה ה-15 עמד בראש הקהילה הרב ישראל איסֶרלן בן פתחיה אשכנזי אשר כיהן במשרתו עד 1455. ב-1490 מנתה הקהילה 257 נפשות שהיוו רבע מכלל האוכלוסייה. ב-1497, גורשו יהודי מריבור (מרבורג) על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מבנה בית הכנסת הוחרם ובהמשך הוסב לכנסייה.
במחצית השנייה של המאה ה-19, עת נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית שבו כמה עשרות יהודים להתיישב במריבור. ב-1931 נמנו במריבור 81 יהודים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו למריבור פליטים מפולין. ב-1940 נמנו בעיר 100 יהודים. ב-1941 נכבש האזור על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה. הקהילה לא שוקמה.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ מבנה בית הכנסת והוסב לגלריה וב-2001 הוסב למוזיאון ובו מוצגת גם ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית במאריבור, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 171-169.
תמונה פנורמית של מריבור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559721205171  BnF: cb12223385z (data)  GND: 4114985-3  LCCN: n82116993  MusicBrainz: b6bc1b30-dc84-4155-b46d-269454c26897  NKC: ge203118  NSK: 000675674  SUDOC: 030913012  VIAF: 123180183   WorldCat (עם VIAF): 123180183
מרפא (מלון באל-חמה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מלון לשעבר 
 מיקום:  רמת הגולן 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  זאב ספיר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1944
 תאריך פתיחה רשמי:  1944 
 קואורדינטות:  32°41′00″N 35°39′45″E﻿ / ﻿32.683289°N 35.662483°E﻿ / 32.683289; 35.662483
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מרפא(למפת עמק בית שאן רגילה) מרפא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרפא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרפא
 
אחד ממבני הבזלת בהם שכן המלון (2011)
הזמנה לאירוח בחג הפסח - 1944
מרפא היה בית מלון ופנסיון באל-חמה, אתר מרפא בשותפות ערבית-יהודית שפעל בין השנים 1944–1967.
היסטוריה

שלטונות המנדט הבריטי נתנו את הזיכיון להפעלת המקום לערבי עשיר ובעל השפעה, הבק סלימן נדיף, תמורת מתן "שירותים מיוחדים" בשיתוף עם ניל"י. זאב ספיר מחיפה מימן את הבנייה והשקיע בה 24 אלף לירות שטרלינג (כ-5.5 מיליון ש"ח במונחי 2016). ספיר התנה את השקעתו באישורו של אמין אל-חוסייני, ראש הוועד הערבי העליון, המוסד העליון של ערביי ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
לקראת סיום המנדט הבריטי, בסתיו 1947, נאלץ ספיר לנטוש את אל-חמה מטעמי ביטחון. עד לתקרית אל-חמה הוא חזר לשם פעמים אחדות עם נציג האו"ם במטרה להמשיך בהפעלת המלון. בינתיים המשיכה משפחת הבק להפעילו לבד, לנוחיות ערבים עשירים, בייחוד מארצות שכנות ומומחים זרים ששירתו את הצבא הסורי.
במלחמת ששת הימים הגיעה ישראל לאל-חמה. זאב ספיר תיאר את אשר מצא בהגיעו למקום לאחר המלחמה:
המלון עצמו היה שלם.
כאלו רק לפני שעה עזבו אותו.
הכל היה בו.
אפילו כלי האוכל עם שם המלון.
הוא פינה מהמקום את אלמנתו של הבק, בתה וחתנה אל מחסום קוניטרה והם חזרו לסוריה.
ספיר ביקש את רשותו של צה"ל, שהחזיק במקום, לשוב למקום ולהפעיל מחדש את המלון. מינהל מקרקעי ישראל החליט כי לספיר אין זכויות באתר והמסמכים שבידו אינם תקפים. שיקום המקום נמסר לקיבוצי הסביבה. שותפות שלהם מפעילה היום את האתר חמת גדר.
מרילין פריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1941 (בת 83 בערך) טלסה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן 
 תחומי עניין:  פמיניזם רדיקלי 
 עיסוק:  סופרת, מרצה באוניברסיטה, פילוסופית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
מרילין פריי (באנגלית: Marilyn Frye; נולדה ב-1941) הוא פילוסופית אמריקאית ותאורטיקנית פמיניסטית רדיקלית. היא ידועה בשל התאוריות שלה על סקסיזם, גזענות, דיכוי ומיניות. כתביה מעלים דיונים על נושאים פמיניסטיים, כגון: עליונות לבנה, פריווילגיה גברית, והדרה של הומואים ולסביות. על אף שהיא ניגשת לסוגיות אלה מנקודת מבט של צדק, היא גם עוסקת רבות במטאפיזיקה, באפיסטמולוגיה ובפסיכולוגיה המוסרית של קטגוריות חברתיות.
השכלה וקריירה

פריי, ילידת טלסה, אוקלהומה, השלימה תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1963 וסיימה דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת קורנל ב-1969. היא לימדה פילוסופיה בפקולטה של אוניברסיטת פיטסבורג ואז עברה לאוניברסיטת המדינה של מישיגן בשנת 1974. משנת 2003 ועד פרישתה, פריי הייתה בעלת המעמד פרופסורית מכובדת באוניברסיטת המדינה של מישיג; היא גם שימשה כסגנית הדיקן לתארים מתקדמים של הפקולטה לאמנויות ואותיות.
מחקר ופרסומים

פריי היא מחברת הספר The Politics of Reality (הפוליטיקה של המציאות) (1983), אוסף של תשעה מאמרים אשר הפך לקלאסיקה של הפילוסופיה הפמיניסטית.
בפרק שכותרתו "דיכוי" בספרה Feminist Frontiers, פריי מתארת את הרעיון של "צרה כפולה" במגדר. הצרה הכפולה מתייחסת ל"מצבים שבהם האפשרויות מוגבלות מאוד וכל אחת חושפת אותך לענישה, גינוי או קיפוח". פריי מחילה את העיקרון על מגדר בהתייחס לדילמות של נשים במסגרת הדיון על דיכוי. לדוגמה, זה לא מקובל חברתית עבור אישה להיות פעילה מינית, כי תיחשב ל"פרוצה" או "שרמוטה", אך גם לא מקובל חברתית שלא תהיה פעילה מינית, כי תיחשב ל"פריג'ידית" או "לחוצה". היעדר זה של בחירה מפעפע כל כך ביסודיות לתוך היום-יום של נשים שאפילו דברים קטנים כמו איך הן בוחרות להתלבש או איך הן מדברות הם דברים הניתנים לביקורת. פריי מכירה בכך שגברים גם מתמודדים עם בעיות, אבל מבדילה בין הבעיות של גברים ונשים דרך המטפורה של כלוב ציפורים. כל דילמה או תוצאה שלילית עבור נשים יכולה להיחשב כסורג יחיד בכלוב: בעיה אחת או מספר בעיות - אין בידם לכלוא את הציפור. אבל, כשסורג אחד מתווסף לעוד סורג ועוד סורג, לבסוף הציפור כלואה בתוך הכלוב, ולא נשאר לה לאן ללכת. זהו ההעדר המוחלט של בחירה שפריי מתארת: שההצטברות של בעיות שנשים מתמודדות עמן גורמת להקפאה, שיתוק, ולכן המאבק של נשים ולא של גברים, נחשב לדיכוי.
פריי היא לסבית, וחלק גדול של עבודתה בוחן קטגוריות חברתיות – בפרט, אלה המבוססות על גזע ומגדר.
פרסים

האגודה לנשים בפילוסופיה מינתה את פריי ל"פילוסופית השנה" בשנת 2001
פריי נבחרה כפרופסור רומנל לפילוסופיה של פי בטא קפא לשנת 2007–2008. הענקת התואר "מכירה בהישגים הייחודיים ובתרומה המשמעותית לציבור בהבנת הפילוסופיה" של מקבלי הפרס.
ביבליוגרפיה > ספרים

Frye, Marilyn (1983). The politics of reality: essays in feminist theory. Trumansburg, New York: Crossing Press. ISBN 9780895940995.
Frye, Marilyn (1992). Willful virgin: essays in feminism, 1976-1992. Freedom, California: Crossing Press. ISBN 9780895945532.
Frye, Marilyn; Hoagland, Sarah Lucia (2000). Feminist interpretations of Mary Daly. Re-reading the cannon. University Park, Pennsylvania: Pennsylvania State University. ISBN 9780271020198.
ביבליוגרפיה > פרקים בספרים

"Categories and Dichotomies", Encyclopedia of Feminist Theories, ed., Loraine Code, NY: Routledge, (2000)
"Essentialism/Ethnocentrism: The Failure of the Ontological Cure", Is Academic Feminism Dead? Theory in Practice, ed., the Center for Advanced Feminist Studies at the University of Minnesota, NYU Press, (2000)
Frye, Marilyn (2005), "Oppression",  in Cudd (ed.), Feminist theory: a philosophical anthology, Oxford, UK Malden, Massachusetts: Blackwell Pub, pp. 84–90, ISBN 9781405116619.
Frye, Marilyn (2005), "Categories in distress",  in Andrew (ed.), Feminist interventions in ethics and politics: feminist ethics and social theory, Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield Publishers, pp. 41–58, ISBN 9780742542693.
ביבליוגרפיה > מאמרים

"The Necessity of Differences: Constructing a Positive Category of Women," SIGNS: Journal of Women in Culture and Society, Vol.21, No.3, Summer (1996)
הערות שוליים

↑  Frye, Marilyn. The Politics of Reality: Essays in Feminist Theory, The Crossing Press, 1983, ISBN 0-89594-099-X, p175
↑  Cudd, Ann (2006). "Frye, Marilyn (1941-)". Encyclopedia of Philosophy.
↑  Frye, Marilyn (2007). "Oppression". Feminist Frontiers (7th ed.). pp. 7–9.
↑  Willful Virgin: Essays in Feminism, 1976-1992 (1992)
↑  MSU Philosopher Marilyn Frye Wins Romanell-Phi Beta Kappa Professorship (אורכב 15.08.2007 בארכיון Wayback Machine) (2007)
↑  Cutbank, Kid (2012). "Book Review: Frye's Politics of Reality". KidCutbank.
↑  Card, Claudia (1986). "Oppression and Resistance: Frye's Politics of Reality". Hypatia. 1 (1): 149–166. doi:10.1111/j.1527-2001.1986.tb00526.x.
↑  MSU Women’s Studies Newsletter Spring 2000
↑  Distinguished Woman Philosopher of the Year
↑  Phi Beta Kappa Society '07 Romanell Professor (אורכב 19.05.2007 בארכיון Wayback Machine) (2007)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459838805171  BIBSYS: 90166852  CiNii: DA02003509  GND: 1145574254  ISNI: 0000 0000 8259 8034  LCCN: n83053022  NLA: 36540794  NTA: 071112022  RERO: 02-A011567592  SUDOC: 069698937  VIAF: 70301502   WorldCat (עם VIAF): 70301502
משה לגיל

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 ספורט
 ענף ספורט:  כדוריד
 מועדון:  מכבי רמת גן (1959–1961)  הפועל פתח תקווה (1963–1970)
 מאמן:  הפועל הרצליה (1963)  הפועל חולון (1964)  הפועל אזור (1965, 1967)  נבחרת הקדטים (1969–1970, 1980–1983)  הפועל פתח תקווה (1970, 1979)  נבחרת ישראל (1970–1974)  מכבי פתח תקווה (1974–1978, 1988)  הפועל ראשון לציון (1984)  מכבי ראשון לציון (1985–1986)  מכבי רעננה (1990)  הפועל פתח תקווה נערים (1990–1992)
משה לגיל (לנגוויל) (30 באפריל 1938 – 16 בינואר 2021) היה שחקן ומאמן כדוריד ישראלי בקבוצות ובנבחרות ישראל השונות. זכה בתקופתו כשחקן ומאמן במספר אליפויות ואף זכה להשתתף במשחקי מכבי אירופה בשנת 1959 בדנמרק [דרושה הבהרה].
ביוגרפיה

משה לגיל נולד למרדכי וזלדה ברמת גן, בה נולד והתחנך. היה נשוי לרבקה ואב לשלושה ילדים. לגיל עבד במשך ארבעה עשורים בתעשייה האווירית. בעקבות הקריירה הספורטיבית עבר לפתח תקווה ושם העביר את כל חייו הבוגרים.
קריירת שחקן

לגיל החל את דרכו הספורטיבית במכבי רמת גן בכדורסל, אך לאחר שראה אותו הספורטאי בן-ציון באייער שהיה פעיל במס' ענפי ספורט באגודה זו, המליץ לו לעבור לענף הכדוריד 11. בשנת 1959 השתתף במשחקי מכבי אירופה בקופנהגן במשחקיו הראשונים כשחקן כדוריד. במכבי רמת גן שיחק 3 עונות, במהלכן הוביל את הקבוצה לאליפות בשנת 1960 וגביע שנה לאחר מכן. בסוף עונת 1961 נרשם הפסד טכני למכבי רמת גן בדרבי בשל מחדל ארגוני וכתוצאה מכך הקבוצה הפסידה את תואר האליפות במחזור האחרון. הזעם והתסכול מאירוע זה הובילו את לגיל ואת שני חבריו לקבוצה- אמנון שפירא ודני ירושלמי, להיכנס להסגר של שנה כדי לעזוב את הקבוצה. באותה שנה בהסגר, שנת 1962, סיים משה קורס שופטי כדוריד ועבר לשפוט בליגה, תוך כדי כך שהוא שומר על הכושר במי שתהיה קבוצתו הבאה- הפועל פתח תקווה.
בהפועל פתח תקווה שיחק בין השנים 1963–1970 ובהן זכה ב-3 אליפויות (1966,1967,1970), כאשר האחרונה שבן הייתה כמאמן-שחקן. את האליפות של שנת 1966 השיגה הפועל פתח תקווה לאחר קרב צמוד מול הפועל רחובות, כאשר במשחק האחרון והמכריע בניהם לגיל הבקיע 3 שערים דרמטיים (האחרון שבהם 10 שניות לפני סיום המשחק) שהשוו את התוצאה ל-14:14, תוצאה שהספיקה להפועל פתח תקווה לאליפות.
לגיל פרש ממשחק פעיל ב-1970 לאחר האליפות האחרונה עם הפועל פתח תקווה.
קריירת אימון

בנוסף ובמקביל לפעולתו כשחקן, בין השנים 1963–1967 אימן לגיל קבוצות מהליגה השנייה- מכבי הרצליה, הפועל חולון והפועל אזור (2 קדנציות), ואת כולן הצליח להעלות לליגה הראשונה בתקופת האימון שלו (אך לא היה יכול להמשיך איתן מכיוון שעלו לליגה שבה שיחק). בשנים 1969–1970 הוא אימן גם את נבחרת הקדטים של ישראל ובנוסף אימן את נבחרת הסטודנטים של ישראל באליפות העולם בצ'כיה 1970.
לגיל פרש ממשחק פעיל ב-1970 ובשנה זו הוא נקרא לדגל והוצע לו לאמן את נבחרת ישראל. לגיל לא סירב לתפקיד ובמשך 4 שנים הוליך את הנבחרת (1970–1974). בשנת 1974 הוא מונה למאמן מכבי פתח תקווה והוליך אותה לתארים הראשונים שלה בהיסטוריה- גביע ב-1977 ואליפות שנה לאחר מכן, מה שהפך אותה לאימפריה באותן שנים והובילה לתארים נוספים לאחר עזיבתו. לאחר מכן אימן עונה אחת כמאמן הפועל פתח תקווה בה שיחק בעברו. בשנת 1980 חזר לאמן את נבחרת הקדטים עד שנת 1983, שבה גם חזר לאמן את נבחרת ישראל הבוגרת לעוד קדנציה. בשנת 1984 אימן עונה אחת את הפועל ראשון לציון ושנה לאחר מכן עבר ליריבתה העירונית מכבי ראשון לציון, איתה זכה בעונתו הראשונה באליפות ובעונתו השנייה באליפות וגביע המדינה. בשנת 1988 אימן בעוד קדנציה קצרה במכבי פתח תקווה ולפני פרישתו הספיק לאמן גם במכבי רעננה ובמחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, שלאחריהם פרש מאימון מקצועי בשנת 1993.
תארים

כשחקן
4 אליפויות (1960 (מכבי רמת גן), 1966, 1967, 1970 (הפועל פתח תקווה).
גביע המדינה (1961 (מכבי רמת גן).
כמאמן
3 אליפויות (1978 (מכבי פתח תקווה), 1985, 1986 (מכבי ראשון לציון) .
2 גביעי המדינה (1977 (מכבי פתח תקווה), 1986 (מכבי ראשון לציון).
ממברנת דורה מטר

| --- | --- |

 שיוך:  קרומי המוח 
 מיקום אנטומי:  מוח, גלגל העין
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (872) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  dura mater 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.01.101 
 TA2 (2019):  5370 
 FMA:  9592 
 קוד MeSH:  A08.186.566.395 
 מזהה MeSH:  D004388 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0013313 
 
ממברנת דורה מטר (באנגלית: dura mater membrane) היא קרום עבה המורכב מרקמת חיבור לא סדירה וצפופה המקיפה את המוח וחוט השדרה. זוהי השכבה החיצונית ביותר מבין שלושת שכבות הממברנה הנקראות קרומי המוח המגנות על מערכת העצבים המרכזית. שתי השכבות האחרות של קרום המוח הן ה"ארכנואיד מטר" (Arachnoid mater) וה"פיה מטר" (Pia mater). הממברנה עוטפת את הארכנואיד, האחראי על הגנת נוזל המוח והשדרה. הוא מורכב בעיקר מתאי הרכס העצבי.
בגלגל העין, לובן העין (סקלרה) מקושרת לחלק המרכזי של עצב הראייה ונמוכה מעט מקו האמצע של גלגל העין. המשטח החיצוני של לובן העין ממשיך ברציפות לממברנת דורה מטר ומכסה באזור זה את עצב הראייה.
אטימולוגיה

הביטוי "דורה מטר" מגיעה מהשפה הלטינית ופירושו הישר "אם עבה" ומשמעותו קרום עבה או קשיח.