stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוגולפלקס
היסטוריה

בשנת 1938 האחיין בן התשע של המתמטיקאי אדוארד קאסנר, מילטון סירוטה, טבע את המונח גוגול שהוא  {{10}^{100}} ואז הציע מספר גדול יותר בשם גוגולפלקס שהוא "אחד ואחריו אפסים עד שאתה מתעייף". קאסנר החליט לאמץ הגדרה רשמית יותר, משום שאנשים שונים מתעייפים בזמנים שונים ולכן קבע את המספר לערך  10^{\mathrm {googol} }=10^{(10^{100})}.
גודל

ספר אופייני יכול להיות מודפס עם
 {{10}^{6}} אפסים (כ-400 עמודים עם 50 שורות לדף ו-50 אפסים בשורה). לכן, זה דורש  {{10}^{94}}
ספרים כאלו כדי להדפיס את כל האפסים של גוגולפלקס (כלומר, הדפסה של גוגול אפסים). אם לכל ספר יש מסה של 100 גרם, יהיה להם מסת כולל של  {{10}^{93}} ק"ג. לשם השוואה, המסה של כדור הארץ היא 5.972× {{10}^{24}} ק"ג, והמסה של גלקסיית שביל החלב נאמדת ב -2.5 x  {{10}^{42}} ק"ג.
ראו גם

גוגול
הערות שוליים

↑   Googol and Googolplex – Numberphile, סרטון בערוץ "Numberphile", באתר יוטיוב (אורך: 07:01)
↑  הספרה 1 ואחריה גוגול אפסים
↑  Carl Bialik, There Could Be No Google Without Edward Kasner, The Wall Street Journal, ‏14 June 2004
גאיר הולטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוקטובר 1959 (בן 64) דראמן, נורווגיה 
 מידע כללי
 מדינה:  נורווגיה 
 משקל:  67 ק"ג 
 גובה:  1.78 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  סקי למרחקים 
 
גאיר הולטה (נורווגית: Geir Holte; נולד ב-3 באוקטובר 1959) הוא גולש סקי למרחקים נורווגי.
נולד בדראמן, וייצג את מועדון "הוקסונד איל" (Hokksund IL). הוא התמודד באולימפיאדת החורף 1984 בסרייבו בריצת 20 ק"מ וסיים במקום ה-20. אחיו הגדול הוא טור הוקון הולטה. הם היו חלק של צוות נורווגי שזכה במקום השלישי בתחרות שליחים 4*10 ק"מ במסגרת "גביע עולם 1985".
ג'ורג' ויליאמס (ביולוג)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1926 שארלוט, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בספטמבר 2010 (בגיל 84) Setauket-East Setauket, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה אבולוציונית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטוני ברוק 
 פרסים והוקרה:  פרס קראפורד למדעי החיים (1999)  פרס האקולוג הדגול (1989)  מדליית דניאל אליוט (1992)  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
ג'ורג' כריסטופר ויליאמס (באנגלית: George Christopher Williams; ‏12 במאי 1926 – 8 בספטמבר 2010) היה ביולוג אבולוציוני אמריקאי. הוא היה פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק ונודע בעיקר בביקורתו על תאוריית ברירת הקבוצות. עבודותיו של ויליאמס, עם עבודותיהם של ויליאם ד' המילטון וג'ון מיינרד סמית (אנ') בשנות השישים הובילו להתמקדותו של חקר ההתפתחויות האבולוציוניות בגן במקום בקבוצה.
עבודה אקדמית

מאמרו של ויליאמס, "פליאוטרופיה, ברירה טבעית והאבולוציה של ההזדקנות" (Pleiotropy, Natural Selection, and the Evolution of Senescence) משנת 1957 נחשב לאחד המאמרים המשפיעים ביותר בביולוגיה האבולוציונית במאה ה-20. במאמר טוען ויליאמס, בין היתר, שלהזדקנות הסבר אבולוציוני פליאוטרופי. זמן קצר לאחר מכן פיתח ג'ון מיינרד סמית את הרעיון, וזה מיוחס לו לעיתים, בטעות. הוא פיתח את רעיונו של ויליאמס על ידי יצירת "תאוריית הסבתא" (אנ'), הבוחנת את היתרונות הביולוגיים של הפסקת המחזור בקרב בני האדם, תופעה נדירה ביונקים.
בספרו הראשון, "הסתגלות והברירה הטבעית" (Adaptation and Natural Selection), טען ויליאמס לטובת ראיה של ברירה טבעית ברמת הגן ולא לטובת הסתגלות ברמה של האורגניזם. הוא פיתח השקפה זו בספריו האחרים. ריצ'רד דוקינס הסתמך על השקפותיו של ויליאמס בספרו "הגן האנוכי".
בספריו הבאים ריכך ויליאמס את השקפתו לגבי ברירת קבוצות וברירה ברמת הענף, וחזר בו מסברתו כי הדבר אינו אפשרי באופן גורף. כמו כן הסכים ששינויים מיקרואבולוציוניים (אנ') עשויים שלא לייצג את כל מגוון התופעות האבולוציוניות על פני טווחי זמן ממושכים (מקרואבולוציה (אנ')). הוא הסכים עם ההנחה שברירה ברמת הענף עשויה להסביר מספר תופעות של הסתגלות אבולוציונית.
ויליאמס ידוע גם בזכות עבודתו המחקרית בתחום האבולוציה של הרבייה המינית ופועלו למען רפואה אבולוציונית (אנ').
קריירה אקדמית והכרה

ויליאמס קיבל את תואר הדוקטור בביולוגיה מ-UCLA בשנת 1955. הוא לימד קורסים בביולוגיה ימית והרבה להשתמש באיכתיולוגיה בתור דוגמאות בהוראתו ובספריו. בשנת 1992 קיבל את מדליית דניאל אליוט (אנ') מהאקדמיה הלאומית למדעים. בשנת 1999 קיבל את פרס קראפורד במשותף עם ג'ון מיינרד סמית וארנסט מאייר.
ספרים

Williams, G.C. 1966. Adaptation and Natural Selection. Princeton University Press, Princeton, N.J.
Williams, G.C., ed. 1971. Group Selection. Aldine-Atherton, Chicago.
Williams, G.C. 1975. Sex and Evolution. Princeton University Press, Princeton, N.J.
Paradis, J. and G.C. Williams. 1989. T.H. Huxley’s Evolution and Ethics : with New Essays on its Victorian and Sociobiological Context. Princeton University Press, Princeton, N.J.
Williams, G.C. 1992. Natural Selection: Domains, Levels, and Challenges. Oxford University Press, New York.
Nesse, R.M. and G.C. Williams. 1994. Why We Get Sick : the New Science of Darwinian Medicine. Times Books, New York.
Williams, G.C. 1996. Plan and Purpose in Nature. Weidenfeld & Nicolson, London (published in the U.S. in 1997 as The Pony Fish’s Glow : and Other Clues to Plan and Purpose in Nature. Basic Books, New York).
מאמרים נבחרים

Williams, G. C. 1957. Pleiotropy, Natural Selection, and the Evolution of Senescence. Evolution 11;4: 398-411
Taylor, P. O. and G. C. Williams. 1984. Demographic parameters at evolutionary equilibrium. Canadian Journal of Zoology 62: 2264-2271.
Williams, G. C. 1985. A defense of reductionism in evolutionary biology. Oxford Surveys in Evolutionary Biology 2: 127.
Williams, G. C. 1988. Huxley's Evolution and Ethics in sociobiological perspective. Zygon 23: 383-438.
Williams, G. C. 1995. A package of information In J. Brockman, ed., The Third Culture, New York: Touchstone, pp. 38–50.
הערות שוליים

↑  תקציר באתר האגודה האמריקאית לקידום המדע (אנ')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599162205171  PLWABN: 9810622604505606  BIBSYS: 90592631  BnF: cb12194921w (data)  CiNii: DA01442489  GND: 120522373  ICCU: MILV106512  ISNI: 0000 0001 2147 2128  LCCN: n88168037  LNB: 000086802  NDL: 00680295  NKC: jn19990009153  NLA: 35544458  NLG: 269293  NLK: KAC200904664  NSK: 000382197  NTA: 072999837  RERO: 02-A003977078  SUDOC: 030557399  VIAF: 109001201   WorldCat (עם VIAF): 109001201
ג'יימס בוליבר מנסון

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1879 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  3 ביולי 1945 (בגיל 66) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר אליין 
 
ג'יימס בוליבר מנסון (באנגלית: James Bolivar Manson‏; 26 ביוני 1879 – 3 ביולי 1945) היה אמן ועבד בגלריית טייט במשך 25 שנה והיה המנהל שלה 1930–1938.
ראשית חייו

ג'יימס בוליבר מנסון נולד בבריקסטון, לונדון, למרגרט אמילי (לבית דירינג) ולג'יימס אלכסנדר מנסון, שהיה העורך הספרותי הראשון של ה"דיילי כרוניקל", שמו האמצעי של מנסון היה על שם סימון בוליבר. סבו נקרא גם ג'יימס בוליבר מנסון. הייתה לו אחות גדולה יותר, מרגרט אסתר מנסון, אחות צעירה, רודה מרי מנסון, ושלושה אחים צעירים, צ'ארלס דירינג מנסון, רוברט גרהם מנסון ומגנוס מורי מנסון.
בגיל 16 הוא עזב את בית הספר אליין, דאליץ', ולנוכח התנגדות אביו לקריירה כצייר, הפך לנער במשרד מוציא לאור ואחרי זה לפקיד בנק, עבודות שהוא תיעב. בינתיים למד ציור בבית הספר לאמנות של הת'רלי משנת 1890 ולאחר מכן בבית הספר לאמנות בלמבת'.
נישואים

בשנת 1903 עזב מנסון את עבודת הבנק. הוא התחתן עם ליליאן והם עברו לרובע הלטיני בפריז, שכרו חדר תמורת 1 ליש"ט לחודש והשתתפו בסטודיו עם כמה ציירים ופסלים, ביניהם ג'ייקוב אפשטיין, שהפך לחברו לכל החיים ואיתו למד באקדמיה ז'וליאן,
לאחר שנה, הם חזרו ללונדון ונולדה בתם מרי, ואחרי שנתיים נולד בנם ז'אן. הם התגוררו בשתי הקומות העליונות ברחוב אדלייד רואד 184, המפסטד, שם העבירה אשתו שיעורי מוזיקה ומנסון הקים אולפן.
בשנת 1908 הם עברו לבית קטן ברחוב המפסטד וואיי 98, וגרו שם 30 שנה. ליליאן החליפה את אמו של ברנרד שו כמנהלת בית הספר למוזיקה לבנות בצפון לונדון. בשנת 1910 הוא הפך לחבר ומזכיר קבוצת קמדן טאון.
תעסוקת בגלריית טייט

ליליאן הייתה ידידה קרובה של מנהל גלריית טייט, צ'ארלס איטקן, ובקיץ 1911 שהתה משפחת מנסון איתו בבית נופש באלפריסטון, סאסקס. מנסון סייע לאיטקן בהכנת תערוכה בטייט והמנהל התרשם מעבודתו והציע שמנסון ייקח את עבודת המזכירות של הגלריה שהתפנתה באותה העת. מנסון נבחר מבין ארבעת המועמדים שניגשו לבחינת שירות המדינה, ובגיל 33 הפך למזכיר גלריית טייט ב־9 בדצמבר 1912 עם משכורת שנתית של 150 לירות שטרלינג.
הוא המשיך לצייר באינטנסיביות בסופי שבוע. הוא היה אחראי על הצוות, על ניהול המשרד ועל הטיפול באוסף. מנסון נחשב כמי שהעניק לאיטקן את החיבה לאימפרסיוניזם הצרפתי וכי הבליט את קבוצת קמדן טאון, אף שמנהיגה, וולטר סיקרט, עדיין היה מחוץ לקאנון הרשמי.
בשנת 1914 הצטרף לקבוצת לונדון. משנת 1915 הוא הציג עבודות במועדון האמנות החדשה. מכיוון שעבודתו למען גלריית טייט נחשבה הכרחית, הוא היה פטור משירות צבאי במלחמת העולם הראשונה בשנת 1917.
בשנת 1923, בגלריית לסטר, ערך מנסון את תערוכת היחיד הראשונה שלו. המוניטין שלו כאמן היה בעיקר כצייר פרחים ואמנות הייתה השאיפה העיקרית שלו, אך הוא לא היה בטוח אם הדבר יאפשר לו להתפרנס במשרה מלאה.
בשנת 1930 הפך למנהל גלריית טייט, תפקיד אותו מילא עד 1938.
מנהל גלריית טייט

על פי אתר האינטרנט של טייט, תרומתו של מנסון לגלריה הייתה קטנה, למרות שבתקופתו שמה של הגלריה הוחלף "לגלריית טייט", ונעשו שיפוצים בבניין ובסביבתו. היו לו טעויות רבות בניהול אמנותי, ארגוני ועסקי.
בתקופתו כמנהל, לא היה מימון שנתי מהממשלה לרכישות. הוא נאלץ לדחות את הצעתו של קאמי פיסארו להשאיל את אחד מציוריו מכיוון שהגלריה חסרה כספים להובלה וביטוח. מנסון התלונן בפני חברו לוסיאן פיסארו על טעמה השמרני של מועצת הנאמנים - שדחתה יצירות של מונה ורנואר כאחד - אף שהוא עצמו נרתע מיצירות פוסט-אימפרסיוניזם, והזניח תערוכות בלונדון של אמנים כמו ואן גוך ומאטיס.
אף על פי שפרנק רוטר, מבקר אמנות של "סאנדיי טיימס", שיבח את ההתקדמות בהתפתחות הגלריה באמנות מאז היווסדה, אחרים - ובמיוחד דגלאס קופר - שהיו בקיאים באמנות האוונגרד האירופית המודרנית, כמו סוריאליזם ואקספרסיוניזם גרמני (שלא היו מיוצגים כלל בטייט) - ראה במנסון את האשם בדבר.
בתקופת כהונתו היה שינוי השם הרשמי מ"הגלריה הלאומית, מילבנק" ל"גלריית טייט" באוקטובר 1932, נטיעת עצי דובדבן בחוץ בשנת 1933, התקנת תאורה חשמלית בשנת 1935 ושירותים נוספים.
הדעיכה

לקראת סוף כהונתו כמנהל הגלריה, חייו של מנסון התדרדרו לאלכוהוליזם. הוא היה שיכור בישיבות מועצת המנהלים ובאחת הפעמים נפל על הרצפה. הוא ספג מכה ציבורית ביוקרתו, כאשר התגלו טעויות בקטלוג על הצייר הצרפתי מוריס אוטריו, והוא נתבע במשפט כמנהל הגלריה והפסיד. הוא בייש את עצמו ואת הגלריה באירוע אמנותי שהיה בפריז, ובעקבות כך כתב קנת קלארק כי מנסון התבקש להתפטר מטעמי בריאות, בגלל בקשה של משרד החוץ.
אחרית ימיו

בגיל 58 הודיע מנסון על פרישתו. יורשו כמנהל, סר ג'ון רוטנשטיין, גילה כי מנסון העלה את משכורתו על ידי מכירת עבודות שהיו מאוחסנות ולא בתצוגה ונקראו "מלאי המנהל".
מנסון עזב את אשתו ואת ביתו בהמפסטד גארדן כדי "להתרחק מנשים" ולפנות זמן לצייר.
בשנת 1939 הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות.
הוא נפטר בשנת 1945.
מורשת

במרץ ובאפריל 1946 נערכה במוזיאון ווילנשטיין בלונדון תערוכת זיכרון עם 59 עבודות בשמן, צבעי מים, תחריטים, רישומים ופסטל, המתוארכות לשנים 1903 עד 1945.
תערוכה שנייה נערכה באוגוסט ובספטמבר בגלריה לאמנות פרנס האל, עם 58 עבודות: 32 שמנים, 14 צבעי מים ו-12 פסטלים.
בשנת 1973 נערכה רטרוספקטיבה בגלריה מלצ'ן, בלונדון. עבודתו נמצאת בטייט ובגלריות רבות אחרות בבריטניה ומחוצה לה.
רטרוספקטיבה מרכזית של קבוצת קמדן טאון נערכה בטייט בריטניה בשנת 2008, אך השמיטה שמונה מתוך 17 החברים, ביניהם דאנקן גרנט, ג'יימס דיקסון אינס, אוגוסטוס ג'ון, וג'יימס בוליבר מנסון, שלדברי האוצר אינם מייצגים את רוח הקבוצה.
הערות שוליים

↑  Tate, James Bolivar Manson 1879–1945, Tate
↑  Tom Furness, James Bolivar Manson 1879–1945, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  Manson's appointment to Tate Clerk in the London Gazette
1 2  Spalding, Frances (1998). The Tate: A History, pp. 62–70. Tate Gallery Publishing, London
↑  "Black-Outs"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463384905171  CiNii: DA14403570  GND: 1062543025  ISNI: 0000 0000 8421 1569  LCCN: n82223194  NKC: mzk2010565432  NTA: 26032356X  RKD: 52393  SNAC: w6jh54z2  SUDOC: 228247608  Trove: 912650  ULAN: 500009982  VIAF: 6293246   WorldCat (עם VIAF): 6293246 
ג'יימס מנסון, דיוקן עצמי 1912
ג'יימס מנסון, טבע דומם עם פרחים, 1919
ג'יימס מנסון, צבעונים וטבע דומם, 1912
גואנגדונג סאות'רן טייגרס

גואנגדונג הונגיואן סאות'רן טייגרס (בסינית מפושטת: 广东宏远华南虎) היא קבוצת כדורסל מדונגגוואן שבמחוז גואנגדונג בסין, המשחקת בליגת ה-CBA. מאז שנת 2004 זכתה גואנגדונג ב-11 אליפויות ליגת ה-CBA – יותר מכל קבוצה אחרת בתולדות הליגה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1993, בתור מועדון הכדורסל הפרטי (שאינו ממשלתי) הראשון אשר משתתף בליגה מקצוענית בסין.
כבר בעונת הבכורה של ליגת ה-CBA‏, 1995/1996, השתתפה גואנגדונג בסדרת הגמר, אך הפסידה מול באיי רוקטס בתוצאה 0–2. בין השנים 2003–2013 העפילה הקבוצה למעמד הגמר 11 פעמים ברציפות, ולאורך התקופה זכתה שמונה פעמים באליפות – בעונות 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011 ו-2013. בין השנים 2019–2021 זכתה גואנגדונג בשלוש אליפויות רצופות נוספות, אשר הציבו את סך הזכיות של המועדון על 11.
שני השחקנים הבולטים בתולדות המועדון הם הסינים ג'ו פאנגיו (1999–2017) – אשר זכה עם הקבוצה בשמונה אליפויות, וזכה בעצמו ארבע פעמים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ופעמיים בתואר ה-MVP של הליגה; ואי ג'יאנליאן (2002–2007, 2012–הווה) – אשר זכה עם הקבוצה בשבע אליפויות, וזכה בעצמו שלוש פעמים בתואר ה-MVP של סדרת הגמר וחמש פעמים בתואר ה-MVP של הליגה. כמו כן, פאנגיו וג'יאנליאן הם שני הקלעים המובילים בתולדות ליגת ה-CBA. בנוסף אליהם, בלטו בקבוצה השחקנים הסינים דו פנג (1997–2012), ואנג שיפנג (2003–2016) וג'ואו פנג (2006–הווה), והשחקן האמריקאי ג'ייסון דיקסון (1998–2009).
לאורך השנים שיחקו בקבוצה, לתקופות קצרות, שחקנים אמריקאים ותיקים אשר הצטיינו בעברם בליגת ה-NBA; מבין הבולטים שבהם, ניתן למנות את ארון ברוקס, עמנואל מודיאיי, קרלוס בוזר, מייקל ביזלי, סוני וימס ומרשון ברוקס.
הערות שוליים

↑  גואנגדונג זוכה באליפות ה-11 בתולדותיה, באתר cgtn.com,‏ 1 במאי 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גביע הפתיחה (KHL)

| --- | --- |
 ענף:  הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  2008
 ארגון מפעיל:  פדרציית ההוקי הרוסית
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  רוסיה רוסיה
 יבשת:  אירופה
 שמות קודמים:  גביע לוקומוטיב
 הכי הרבה זכיות:  אק בארס קאזאן, דינמו מוסקבה (3 זכיות)
 ליגת ההוקי הקונטיננטלית
 
גביע הפתיחה (ברוסית: Кубок Открытия, בעבר "גביע לוקומוטיב"; ברוסית: Кубок Локомотива) הוא גביע המוענק למנצחת משחק פתיחת העונה של ליגת ההוקי הקונטיננטלית. המשחק נערך מדי שנה בין מחזיקת גביע גגארין וסגניתה מהעונה הקודמת כשהמשחק נערך במגרשה הבייתי של האלופה. במקרה שבו אלופת גביע גגארין זכתה גם בגביע היבשת היא מתמודדת נגד סגניתה בגביע גגארין במסגרת משחק גביע הפתיחה. בעונת הבכורה של הליגה (2008/09), הגביע נערך בין האלופה וסגניתה מהעונה הקודמת של אליפות רוסיה בהוקי קרח. הגביע נחשב לסופרקאפ הרוסי בהוקי קרח והוא מסמן את פתיחת העונה בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
ב-10 בספטמבר 2011, ראשי ה-KHL בשיתוף פעולה עם הסתדרות שחקנים, החליטו לשנות את שם הגביע ולקרוא לו בשם "לוקומוטיב", לזכר הרוגי הטרגדיה ב-7 בספטמבר כשמרבית אנשי קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל מתו בהתרסקות מטוס. לוקומוטיב עצמה זכתה בו לראשונה בעונת 2024/2025.
מחזיקות הגביע

| עונה | מחזיקת גביע גגארין | סגנית גביע גגארין | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏2024/25 | מטאלורג מגניטוגורסק | לוקומוטיב | ‏3:2 |
| ‏2023/24 | צסק"א מוסקבה | אק בארס | ‏3:2 |
| ‏2022/23 | צסק"א מוסקבה | מטאלורג מגניטוגורסק | ‏2:6 |
| עונה | מחזיקת גביע גגארין | מחזיקת גביע היבשת | תוצאה |
| ‏2021/22 | אוונגרד אומסק | צסק"א מוסקבה | ‏0:4 |
| עונה | אלופת המזרח | אלופת המערב | תוצאה |
| ‏2020/21 | אק בארס | צסק"א מוסקבה | ‏2:3 |
| עונה | מחזיקת גביע גגארין | מחזיקת גביע היבשת | תוצאה |
| 2019/20 | צסק"א מוסקבה | אוונגרד אומסק | 1:2 |
| 2018/19 | אק בארס קאזאן | סק"א סנקט פטרבורג | 6:1 |
| 2017/18 | סק"א סנקט פטרבורג | צסק"א מוסקבה | 2:4 |
| 2016/17 | מטאלורג מגניטוגורסק | צסק"א מוסקבה | 3:2 |
| 2015/16 | סק"א סנקט פטרבורג | צסק"א מוסקבה | 4:3 (תוספת זמן) |
| עונה | מחזיקת גביע גגארין | סגנית גביע גגארין | תוצאה |
| 2014/15 | מטאלורג מגניטוגורסק | דינמו מוסקבה | 6:1 |
| 2013/14 | דינמו מוסקבה | טרקטור צ'ליאבינסק | 5:1 |
| 2012/13 | דינמו מוסקבה | אוונגרד אומסק | 3:2 |
| 2011/12 | סלבאט יולאייב | אטלנט מיטישצ'י | 5:3 |
| 2010/11 | אק בארס | דינמו מוסקבה | 1:3 |
| 2009/10 | אק בארס | לוקומוטיב | ‏3:2 (תוספת זמן) |
| 2008/09 | סלבאט יולאייב | לוקומוטיב | ‏4:1 |
מחזיקות הגביע > סטטיסטיקה

| קבוצה | ניצחונות | הפסדים |
| --- | --- | --- |
| רוסיה אק בארס קאזאן | 3 | 2 |
| רוסיה דינמו מוסקבה | 3 | 1 |
| רוסיה אוונגרד אומסק | 2 | 1 |
| רוסיה סק"א סנקט פטרבורג | 2 | 1 |
| רוסיה סלבאט יולאייב אופה | 2 | 0 |
| רוסיה מטאלורג מגניטוגורסק | 2 | 1 |
| רוסיה צסק"א מוסקבה | 2 | 6 |
| רוסיה לוקומוטיב ירוסלבל | 1 | 2 |
| רוסיה אטלנט מיטישצ'י | 0 | 1 |
| רוסיה טרקטור צ'ליאבינסק | 0 | 1 |
הערות שוליים

↑  בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה, לא נערכו משחקי הפלייאוף של גביע גגארין ואלופת המערב ואלופת המזרח הוכרזו בתור הקבוצות עם המאזן הטוב ביותר בטבלת הליגה.
↑  בעונת 2018/2019 אלופת גביע גגארין זכתה גם בגביע היבשת ולכן אוונגרד אומסק, פיינליסטית גביע גגארין, היא זו שהתמודדה בגביע הפתיחה בעונת 2019/2020.
↑  סגנית עונת 2013/14 הייתה קבוצת ההוקי קרח הצ'כית לב פראג, אך בשל קשיים פיננסיים אליה נכנסה היא לא השתתפה בעונת 2014/15 ואת מקומה תפסה דינמו מוסקבה, שזכתה בגביע היבשת ובאליפות הסדירה עונה קודם לכן.
↑  המשחק נפתח ב-7 בספטמבר 2011 והופסק עם דבר הבשורה על התרסקות טיסת RA-42434 עם שחקני קבוצת לוקומוטיב ירוסלבל. המשחק נדחה ל-12 בספטמבר והגביע החל לשאת את השם "לוקומוטיב" לזכר ההרוגים
↑  קבוצת MVD העפילה לגמר גביע גגארין עונה קודם, אלא שבתקופת הפגרה היא אוחדה עם קבוצת דינמו וזו תפסה את מקומה בגביע הפתיחה במקום אם.וה.דה
| ליגת ההוקי הקונטיננטלית> עונות KHL | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> טורנירים נוספים | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> נשיאי הליגה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> שונות | ליגת ההוקי הקונטיננטלית>  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ← • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023  |  גביע גגארין • גביע היבשת • גביע לוקומוטיב • WHL • MHL • VHL • גביע חרלמוב • גביע האתגר • גביע הפדרציה • גביע פטרוב • גביע האלופות  |  אלכסנדר מדבדב • דמיטרי צ'רנישנקו • אלכסיי מורוזוב  |  פרסי ההוקי הרוסי • דראפט ה-KHL • ‏KHL נגד NHL • התרסקות טיסת שחקני לוקומוטיב יארוסלבל • משחק האולסטאר • יריבויות בליגת KHL  |  |  |
קבוצות בעונת ‏2023/24
| החטיבה המזרחית | החטיבה המזרחית | החטיבה המערבית | החטיבה המערבית |  |  |
| בית חרלמוב | בית צ'רנישב | בית בוברוב | בית טראסוב |  |  |
| רוסיהאבטומוביליסט יקטרינבורג | רוסיהסלבאט יולאייב אופה | רוסיהויטיאז מחוז מוסקבה | בלארוסדינמו מינסק |  |  |
| רוסיהאק בארס קאזאן | רוסיהאוונגרד אומסק | רוסיהסוצ'י | רוסיהדינמו מוסקבה |  |  |
| רוסיהטרקטור צ'ליאבינסק | רוסיהאמור חברובסק | רוסיהספרטק מוסקבה | רוסיהצסק"א מוסקבה |  |  |
| רוסיהנפטכימיק ניז'נקאמסק | קזחסטןבאריס נור-סולטן | רוסיהסק"א סנקט פטרבורג | רוסיהלוקומוטיב ירוסלבל |  |  |
| רוסיהמטאלורג מגניטוגורסק | הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון | רוסיהסברסטאל צ'רפובץ | רוסיה אדמירל ולדיווסטוק |  |  |
| רוסיהטורפדו ניז'ני נובגורוד | רוסיהסיביר נובוסיבירסק | לאדה טוליאטי |  |  |  |


קבוצות עבר
‏יוגרה • סלובן ברטיסלאבה • לב פופראד • דונבאס • אטלנט מיטישצ'י • דינמו ריגה • יוקריט הלסינקי • לב פראג   מדבצ'אק זגרב • מטאלורג נובוקוזנצק • אם.וה.דה • חימיק ווסקרסנסק
ג'ורג' ויליאם סמית'

ג'ורג' ויליאם סמית' (באנגלית: George William Smith;‏ 1762 –  26 בדצמבר 1811) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1790–1794 ובשנים 1801–1802, כחבר מועצת מושל המדינה בשנים 1807–1811, כמושל וירג'יניה בפועל במשך חמישה ימים בינואר 1811, ובאפריל אותה שנה נבחר כמושל המדינה ה-17 וכיהן בתפקיד עד שנספה בשריפה ב-26 בדצמבר 1811.
ראשית חייו

ג'ורג' ויליאם סמית' נולד באחוזת משפחתו, "בת'רסט" שבמחוז אסקס, מושבת וירג'יניה, כבנם של אליס ומריוות'ר סמית'. אביו היה פוליטיקאי בולט בווירג'יניה, שכיהן בבית השועים (House of Burgesses) של וירג'יניה, בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של וירג'יניה. אמו, אליס לבית לי, הייתה נינתו של ריצ'רד לי הראשון (אנ'), שכיהן כתובע הכללי של המושבה, כחבר בבית השועים וכחבר במועצת המושל. ג'ורג' ויליאם סמית' עסק בעריכת דין ונישא פעמיים. מנישואיו הראשונים לשרה אדמס ב-1793 נולדו ילדים, ומנישואיו השניים לג'יין ריד לא נולדו ילדים.
קריירה פוליטית

כמו אביו, נכנס סמית' הצעיר לפוליטיקה, כאשר ייצג את מחוז אסקס בבית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1790–1794. בהמשך הוא עסק בעריכת דין בריצ'מונד, וב-1801 נבחר שוב לבית הנבחרים, הפעם כנציג העיר ריצ'מונד. הוא נבחר שוב למושב הבית של 1807–1808, אך נוצח כאשר יריבו בבחירות, ג'ון ה. פושי, ערער על תוצאותיהן בהצלחה. זמן קצר לאחר מכן מונה סמית' למועצת מושל המדינה על ידי בית המחוקקים, ועד מהרה היה לנשיא המועצה, תפקיד שהקביל אז לתפקיד סגן המושל.
מושל וירג'יניה

כחבר בכיר במועצה, כיהן סמית' כמושל וירג'יניה בפועל בית תקופות כהונותיהם של ג'ון טיילר האב וג'יימס מונרו במשך חמישה ימים בינואר 1811. באפריל אותה שנה, כאשר התפטר מונרו מתפקידו כדי לכהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית, היה סמית' שוב למושל בפועל, וב-30 בנובמבר נבחר לתפקיד בזכות עצמו כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. עם זאת, כהונתו הקצרה כמושל המדינה ה-17 נמשכה שלושה שבועות בלבד ונקטעה עקב מותו.
מושל וירג'יניה > מותו

סמית' נספה בשריפה גדולה שפרצה ב-26 בדצמבר 1811 בבית התיאטרון של ריצ'מונד (אנ'). בתחילה הוא חולץ בבטחה מהמבנה, אך שב אליו ונספה כאשר ניסה להציל את בנו הצעיר. מותו הפתאומי והבלתי צפוי הותיר את וירג'יניה בווקום שלטוני, והמושל בפועל, פייטון רנדולף, דאג לעריכת בחירות לתפקיד בינואר 1812, בהן נבחר ג'יימס ברבור שהתמודד מול סמית' בבחירות של נובמבר.
אפרו של סמית' נטמן תחת סלע בכנסיית המונומנטל (אנ') שבריצ'מונד יחד עם אפרם של שאר קורבנות השריפה, כולל הסנאטור לשעבר ונשיא בנק וירג'יניה, אברהם ב. ונאייבל (אנ').
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1629-1630
הערות שוליים

1 2 3  Smith, Margaret Vowell (1893). Virginia, 1492–1892; a brief review of the discovery of the continent of North America, with a history of the executives of the colony and of the commonwealth of Virginia. Washington, W.H. Lowdermilk & Co. p. 318.
1 2  "Guide to the Governor George William Smith Executive Papers, 1811–1812". Library of Virginia.
↑  Tyler, Lyon Gardiner (1915). Encyclopedia of Virginia Biography, Vol. 2. Lewis Historical Publishing Company. p. 47.
↑  "Governors of Virginia". Encyclopedia of Virginia. Virginia Foundation for the Humanities.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175557595  SNAC: w6fv15pw  VIAF: 1833154801937056310001   WorldCat (עם VIAF): 1833154801937056310001
גוסטב אוקרילם

הברון יוהאן גוסטב נילס סמואל אוקרילם ממרגרטלונד (בשוודית: Johan Gustaf Nils Samuel Åkerhielm af Margaretelund;‏ 24 ביולי 1833 – 2 באפריל 1900) היה פוליטיקאי, ברון ובעל קרקעות שוודי. כיהן כחבר הריקסדאג (הפרלמנט השוודי) בין השנים 1859 – 1866 ובין השנים 1870 – 1900, כשר האוצר בין השנים 1874 – 1875, כשר החוץ בשנת 1889 וכראש ממשלת שוודיה בין השנים 1889 – 1891.
חייו

גוסטב אוקרילם נולד בסטוקהולם כבנם של חבר הקבינט השוודי, גוסטב פרדריק אוקרילם ושל רעייתו, אליזבט סופיה אנקר. לאחר שירות בשליחות דיפלומטית בסנקט פטרבורג ובקופנהגן, הייתה לו קריירה פוליטית מוצלחת והוא מילא שורה של תפקידים בממשלת שוודיה. ב-1889 הוא מונה על ידי ראש הממשלה גיליס בילט לתפקיד שר החוץ ובאוקטובר אותה שנה הוא נבחר להיות ראש ממשלת שוודיה.
אוקרילם שאף לפתור את בעיות הביטחון של שוודיה, אך מאמציו עלו בתוהו בשל ההתנגדות של חברי הבית התחתון של הפרלמנט. אף על פי כן, הוא הצליח להישאר בשלטון הודות לתמיכתם של חברי הבית העליון. ב-1891 הוא נאלץ להתפטר מתפקידו עקב מתן תשובה פזיזה לשאלה בנושאי ביטחון שפורשה כרצון לאיים במלחמה כנגד נורווגיה. הניסוח המדויק של הצהרתו לא היה ברור, אך אלה שנכחו באותו מעמד אמרו שההצהרה נוסחה פחות או יותר במילים ש"סדר חדש בצבא יאפשר לנו לדבר שוודית עם הנורווגים".
גוסטב אוקרילם מת ב-2 באפריל 1900 בסטוקהולם.
ג'יימס אלזוורת'

ג'יימס אלזוורת'
ג'יימס אלזוורת' (James Ellsworth, נולד ב-13 באוקטובר 1849 - 2 ביוני 1925) היה איש עסקים אמריקאי, אשר החזיק בין היתר במכרה פחם ובבנק.
אלזוורת' נולד בהאדסון שבאוהיו. לאחר שסיים את לימודיו ב"ווסטרן ריזרב אקדמי" (Western Reserve Academy) שבהאדסון, החל לעבוד כפקיד בקליבלנד. ב-1869 הוא הצטרף לחברת כרייה, "איימס ושות'" (Ames & Co.) וב-1873 הוא השתלט על החברה וקרא לה על שמו (James W. Ellsworth & Co.). לחברה היו משרדים וסניפים ברחבי ארצות הברית. החל מ-1869 הוא שימש כנשיא "יוניון נשיונל בנק" ובנוסף היה בעלים של נדל"ן ברחבי ארצות הברית, שווייץ ופירנצה.
בנו היה לינקולן אלזוורת', חוקר ומגלה ארצות של האזור הארקטי והאנטארקטי. ג'יימס אלזוורת' תרם $50,000 , סכום עתק באותם ימים, למשלחת חקר הקוטב הצפוני של רואלד אמונדסן ב-1925 בה השתתף גם בנו כטייס.
אלזוורת' מת בווילה פלמיירי שבפירנצה שבאיטליה.