בג"ץ נח - ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בע"ח נגד היועץ המשפטי לממשלה
העובדות בבסיס פסק הדין > הכרעת בית המשפט > השופטת טובה שטרסברג-כהן והשופט אליעזר ריבלין בדעת רוב

החובה להגן על בעלי חיים מושרשת בדת היהודית, ומוטמעת בשיטת המשפט של ימינו מקדמת דנא. הצורך להגן על בעלי חיים מהווה חלק מן התרבות ומהתחושה הפנימית ערכית בדבר החובה והצורך להגן על כל אשר נברא עלי אדמות ורוח חיים באפו. "חברה נאורה נמדדת לא רק ביחסה לבני אדם אלא גם ביחסה לבעלי החיים".
קיימות מספר גישות בהגנה על בעלי חיים אך הגישה השולטת היא גישת הביניים המחפשת את נקודת האיזון בין ההגנה על בעלי החיים לבין צרכיו של האדם.
העקרונות המנחים את בית המשפט הם איזון בין זכותו של אדם המעוגנת בחוק יסוד לבין זכות אחרת, אם העקרונות והאינטרסים הם בעלי אופי ציבורי העשויים להצדיק פגיעה בזכות זו. מבחני התכלית והמידתיות לא נועדו רק לשם הכרעה בשאלה אם הפגיעה באינטרס ההגנה על בעלי חיים היא מוצדקת ועל-כן חוקית, אלא גם לשם הגדרת היקפו של האינטרס עצמו, נאמר: "סבל וייסורים העשויים לבוא בגדרי התעללות אינם התעללות אם נעשו לתכלית המשקפת ערך חברתי ראוי".
החוק מוציא מתחולתו המתת בעל חיים לצורכי מאכל אדם, כמו גם העובדה כי חיית המשק נדונה להמתה בסיום תהליך הגידול, אך אין הדבר מתיר כי חייה יהיו רצופי סבל. על כן היה צורך בכתיבת התקנות. הגישה הרווחת בישראל ובניו זילנד דומה לחקיקה האירופית בכך שאינה מתעלמת מן הצורך לספק הגנה ורווחה לחיות משק המטופלות בפרקטיקות חקלאיות.
אין מחלוקת כי ענף פיטום האווזים גורם סבל לאווזים, וכי הוא ענף חקלאי שתכליתו ליצור מזון לאדם. קיימות בעולם מדינות אשר נותנות משקל יתר לרווחת האווזים ואוסרות את הפרקטיקה, לעומת מדינות הנותנות משקל יתר לצורכי האדם ומתירות את הפרקטיקה.
פיטום האווזים לא נאסר בתקנות, אך נקבע בתקנות על איסור הפעלת מפטמת אווזים חדשה או הרחבת מפטמה קיימת. במגמה להתחשב ב"צורכי החקלאות" תוך קיום החובה להגן על בעלי החיים מכילות התקנות כללים שנועדו לאפשר פיטום אווזים מבלי שתהווה התעללות, האסורה על-פי סעיף 2(א) בחוק. התקנת התקנות נעשתה אפוא לצורך מציאת האיזון הראוי בין אינטרס ההגנה על בעלי החיים לבין "צורכי החקלאות", הנתפסים כצרכים הראויים להתחשבות.
השופטים סברו כי נפל פגם מהותי בתקנות שהתקין שר החקלאות ועל כן יש לבטלן. חקיקת משנה של שר אינה חסינה בפני ביקורת שיפוטית אף אם קיבלה אישור מהכנסת, אם חקיקת משנה סוטה באופן מהותי מהגשמת מטרתו של החוק.
קיימת חובת התייחסות למצב החדש שנוצר בעקבות ביטול התקנות ואיסור הפרקטיקה לפיטום אווזים ויש לתת זמן למשיבים לבחון מחדש את הנושא על כל היבטיו בטרם ייכנס הביטול לתוקפו. יש למנוע מצב שבו ייווצר "חלל חקיקתי" כתוצאה מביטול מידי של התקנות
תורת "הבטלות היחסית" או "התוצאה היחסית" משמשת ככלי של מדיניות משפטית שבו מפעיל בית המשפט "תוך התחשבות בנסיבותיו של המקרה הנתון ובחינת השלכותיהן האפשריות של ההכרעות החלופיות הבאות בחשבון – הכול במטרה להגיע, במידת האפשר, לתוצאה מעשית העושה צדק יחסי עם כלל הגורמים העלולים להיות מושפעים מן ההכרעה". בית-המשפט יכול להצהיר כי ההסדר או ההוראה יהיו בטלים ממועד מסוים בעתיד, כפי שבית המשפט יקבע, ועד אז ההסדר או ההוראה, אף שהם פגומים, יישארו על כנם ובתוקפם. הצהרה עתידית כזאת ניתנת, במקרים שהאיזון בין השיקולים השונים הכרוכים במקרה, ובהם השיקולים של שלטון החוק, טובת הציבור והנזק הצפוי לנוגעים בדבר, מוביל למסקנה כי ראוי שהמצב הקיים, אף שאינו חוקי, יימשך עוד פרק זמן מסוים, עד שיתוקן כנדרש. זהו אחד הביטויים של תורת הבטלות היחסית".
השופטים בחנו את ההיבטים הרבים והגיעו למסקנה כי יש לקבל את העתירה, הוראות התקנות לעניין הליך פיטום האווזים בטלות, וכי הפרקטיקה של הלעטת האווזים ע"פ התקנות אסורה, עם זאת ההחלטה בדבר בטלות התקנות ואיסור השימוש בפרקטיקה האמורה תושעה.
השופטים נתנו תקופת מעבר שבה ידרשו בעלי העניין לבחון את המדיניות הראויה בהתאם להתפתחות הענף בעולם ולעקוב אחרי פעילות הוועדה האירופית. אם הנושא יעלה שוב על הפרק, יאלץ המחוקק להתקין תקנות חדשות אשר יבטיחו שימוש באמצעים באופן שהסבל הנגרם לאווזים יופחת במידה משמעותית, ולגבש כללי פיקוח על תהליך הפיטום.