stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812)
השלב הראשון של המלחמה

בינואר 1807, בעקבות כישלון השגריר האנגלי במניעת המלחמה נכנס הצי האנגלי לאזור קונסטנטינופול וניצב בעמדת איום על העיר. בתאום עם צרפת החלו העות'מאנים במשא ומתן עם הבריטים, אך במקביל החלו בביצור הדרדנלים במטרה לחסום את נתיב השיט של הצי הבריטי. מפקד הצי הבריטי הבין את המצב ובתחילת פברואר 1807 עזב את האזור. העות'מאנים הכריזו מלחמה גם על אנגליה.
ההכנות העות'מאניות למלחמה היו איטיות, אך הרוסים לא יכלו לנצל זאת, עקב מתיחות עם צרפת. כתוצאה מכך, קיבל כוח הרגלים הרוסי שהוצב באזור הנחיה להתרכז בהגנה והפעילות ההתקפית הוטלה על הצי בפיקוד דמיטרי סניאבין והכוחות בגאורגיה בפיקוד איוואן גודוביץ'.
הרוסים הצליחו לכבוש מספר מבצרים אך מבצר איזמאיל עמד במצור במהלך כל הקיץ. הצבא העות'מאני סיים את ההכנות לפלישה לוואלכיה, אך קיבל הודעה על חילופי השלטון בקונסטנטינופול ומפקדיו המתינו להנחיות. עם קבלת הודעה שגם הסולטאן החדש מעוניין בהמשך הלחימה, חצה כוח צבאי עות'מאני בהיקף של 40,000 חיילים את הדנובה והתקדם לבוקרשט. המטרה הייתה להצטרף לכוח עות'מאני נוסף שהתקדם מכיוון דרום. ב-2 ביוני עוד בטרם התאחדו הכוחות העות'מאנים התחולל קרב בו הם הפסידו לרוסים ונאלצו לחזור לגדה הימנית של הדנובה.
במקביל, ב-19 ביוני נחל הצי הרוסי הקיסרי בפיקוד דמיטרי סניאבין הצלחה בקרב ימי נגד העות'מאנים. התקוממות בסרביה נחלה הצלחה וב-10 ביולי 1807 הוכרז על העברת סרביה לחסות רוסית. בחזית הקווקז הכוחות בפיקוד איוואן גודוביץ' הצליחו להנחיל לעות'מאנים מספר תבוסות.
לאור חומרת המצב והעדר תמיכה משמעותית מצרפת ביקשו העות'מאנים הפסקת אש וב-12 באוגוסט 1807 סוכם על הפסקת לוחמה עד ל-3 במרץ 1809. בהתאם להסכם, נסוגו הכוחות הרוסים מהנסיכויות ושוחררו הספינות העות'מאניות שנלקחו שלל. העות'מאנים התחייבו לא להכניס כוחות צבא לנסיכויות ולהפסיק את הלחימה בסרביה.
הערות שוליים

↑  השם בסרביה ניתן לחבל על ידי הרוסים החל מ-1913.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548528305171  BnF: cb17129493t (data)  LCCN: sh85116066
הפארק הלאומי פריבאיקלסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  13 בפברואר 1986 
 נתונים ומידות
 שטח:  4,173 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום:  מחוז אירקוטסק 
 קואורדינטות:  51°51′11″N 104°52′55″E﻿ / ﻿51.8531°N 104.882°E﻿ / 51.8531; 104.882
 baikal-1.ru
  (למפת מחוז אירקוטסק מוגדלת) אירקוטסק בראטסק אנגרסק אוסט-אילימסק צ'רמחובו אוסט-קוט בוריאטיה עבר הבאיקל  סאחה-יקוטיה קרסנויארסק טובה מונגוליההפארק הלאומי פריבאיקלסקי(למפת מחוז אירקוטסק רגילה) אירקוטסק בראטסק אנגרסק אוסט-אילימסק צ'רמחובו אוסט-קוט בוריאטיה עבר הבאיקל  סאחה-יקוטיה קרסנויארסק טובה מונגוליההפארק הלאומי פריבאיקלסקי
 
הפארק הלאומי פריבאיקלסקי (ברוסית: Прибайка́льский национа́льный парк) הוא שטח טבעי מוגן בעל חשיבות פדרלית, שהוקם לצורך שימור החוף המערבי של ימת באיקל.
גאוגרפיה

שטחו הכולל של הפארק הוא 297,417 הקטאר, והוא ממוקם על שטחי מחוזות המשנה סליודיאנקה, אירקוטסק ואולחון שבמחוז אירקוטסק.
פארקים לאומיים הופיעו ברוסיה בשנות השמונים של המאה העשרים. אחד הפארקים הראשונים היה הפארק הלאומי פריבאיקלסקי, שאורגן בתקופת שיא מאבקה של הקהילה לשימור ימת באיקל. ההחלטה התקבלה על ידי מועצת השרים של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית ב-13 בפברואר 1986. בשנת 1996 נכללה ימת באיקל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הפארק הוא רצועה צרה המכסה חלק גדול (כ-470 ק"מ) של החוף המערבי של ימת באיקל מהכפר קולטוק שמדרום לכף קוצ'ריבסקובסקי בצפון והוא משתרע על המדרונות המזרחיים של רכס פרימורסקי, החלק הדרומי של מישור אולחינסקי, האגן של הנהר הגדול (יובלו של נהר אנגרה), כמו גם האי אולחון. החלק הדרומי של הנהר נשפך אל נהר אנגרה.
הפארק כולל את האזור המוגן הגדול ביותר שלחופי הבאיקל (כמעט רבע מאורכם הכולל). עושר עולם החי והצומח, מספר המינים הנדירים של חי וצומח ושפע המונומנטים הארכאולוגיים של הפארק הלאומי עבר הבאיקל עולה על כל שטח טבעי מוגן אחר באזור הבאיקל.
בניגוד לשמורות, הפארקים הלאומיים עשויים להכיל את האוכלוסייה המקומית, שבמידה מוגבלת עוסקת בחקלאות ומבצעת סוגים שונים של שימושי קרקע, כמו גם תיירות אינטנסיבית ופעילויות שאינן גורמות נזק לסביבה. כיום הפארק הוא ביתם של כ-15,000 איש. בעונת הקיץ מתווספים אליהם עוד מאות אלפי תיירים, מאחר שבפארק ממוקמים כמעט כל המקומות הפופולריים של החוף המערבי של ימת באיקל.
היווין ג'פקמוי

היווין קיינג ג'פקמוי (באנגלית: Hyvin Kiyeng Jepkemoi; נולדה ב-13 בינואר 1992) היא אתלטית קנייתית, סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת עולם (בייג'ינג 2015) וזוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) בריצת 3000 מטר מכשולים.
קריירה

בצעירותה התחרתה במגוון ענפים באתלטיקה, המרכזי שביניהם היה ריצת 5000 מטר. בהמשך החלה להתחרות בריצת 3000 מטר מכשולים.
קריירה > 2011 > אלופת משחקי אפריקה

במשחקי אפריקה שנערכו במפוטו שבמוזמביק בספטמבר זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10:00.50 דקות.
קריירה > 2012 > מדליית ארד באליפות אפריקה

באליפות אפריקה שנערכה בפורטו נובו שבבנין ביולי זכתתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:45.95 דקות.
קריירה > 2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט סיימה במקום שישי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אישי חדש של 9:22.05 דקות.
קריירה > 2015 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין באוגוסט זכתה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:19.11 דקות, לפני חביבה גריבי מתוניסיה (9:19.24 דקות) וגזה פליציטאס קראוזה מגרמניה (9:19.25	דקות).
קריירה > 2016 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:07.12	דקות, אחרי רות ג'בט מבחריין (8:59.75 דקות) ולפני אמה קובורן מארצות הברית (9:07.63 דקות).
קריירה > 2017 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת באוגוסט זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:04.03	דקות, אחרי אמה קובורן (9:02.58 דקות) וקורטני פרריקס (9:03.77 דקות), שתיהן מארצות הברית.
קריירה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בספטמבר סיימה במקום שמיני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:13.53 דקות.
קריירה > 2021 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:05.39 דקות, אחרי פרות' צ'מוטאי מאוגנדה (9:01.45 דקות) וקורטני פרריקס (9:04.79 דקות).
שיאים אישיים

ריצת 3000 מטר מכשולים: 9:00.01 דקות (2016)
המפלגה הסוציאליסטית (אירלנד)

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד 
 מנהיגים:  הנהגה קולקטיבית
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם, טרוצקיזם, אנטי-קפיטליזם, מרקסיזם
 מטה:  דבלין 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי, שמאל 
 ארגונים בינלאומיים:  ISA
 צבעים רשמיים:  אדום 
 נציגויות בפרלמנטים
 דאל אירן:  3 / 158
 socialistparty.ie
 
המפלגה הסוציאליסטית (באנגלית: Socialist Party, באירית: Páirtí Sóisialach) היא מפלגה סוציאליסטית, הפועלת באירלנד ובצפון אירלנד. המפלגה הכניסה מספר נציגים לפרלמנט לאורך השנים, בהם חבר הפרלמנט כיום מיק בארי. המפלגה חברה בתנועת אלטרנטיבה סוציאליסטית בינלאומית.
חברת הפרלמנט לשעבר מהמפלגה רות' קופינג'ר, מטעם מחוז דבלין-מערב, מילאה תפקיד מוביל בתנועה לביטול האיסור על הפלות באירלנד, שניצחה לבסוף במשאל העם שנערך במאי 2018. קופינג'ר זכתה לחשיפה בתקשורת הבינלאומית, בנובמבר 2018, כשבמהלך נאום בפרלמנט הציגה לאות מחאה תחתוני חוטיני, על רקע מחאה ציבורית שהתעוררה כשבמהלך משפט על פרשת אונס הוצגו בבית המשפט תחתונים כראיה להסכמה ליחסי מין.
תוצאות הבחירות לפרלמנט האירי

בבחירות בשנת 2011 השתתפה המפלגה כחלק מהתארגנות חברתית בשם "ברית השמאל המאוחד" (ULA). הקואליציה זכתה ב-5 מנדטים ו-2 מתוכם היו חבריי המפלגה הסוציאליסטית. ב-2013 הודיעה המפלגה על פרישתה מההתארגנות המשותפת, ובמקביל החליטה אחת מחברות הפרלמנט לפרוש מהמפלגה על רקע חילוקי דעות. בשנת 2014, בעקבות התפטרות שני חברי פרלמנט אירים, התקיימו בחירות ביניים במחוזות שלהם, בהן ניצחו שני חברי המפלגה הסוציאליסטית (אחד בשם "הברית נגד הצנע", AAA).
תוצאות הבחירות לפרלמנט האירי > בחירות כלליות

| שנת בחירות | מספר קולות | אחוז קולות | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | 12,445 | 0.7% | 1 |
| 2002 | 14,896 | 0.8% | 1 |
| 2007 | 13,218 | 0.6% | 0 |
| 2011 | 26,770 | 1.2% | 2 |
| 2016 (במסגרת רשימת AAA-PBP) | 84,168 (לכלל הרשימה) | 3.9% (לכלל הרשימה) | 3 |
תוצאות הבחירות לפרלמנט האירי > בחירות ביניים

| שנת בחירות | מספר קולות | אחוז קולות | מספר מושבים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 12,334 | 42.6% | 1 | בחירות ביניים במחוז דבלין–מערב |
| 2014 | 9,565 | 39.8% | 1 | בחירות ביניים במחוז דבלין–דרום-מערב |
הפרלמנט האירופי

בעבר יוצגה המפלגה בפרלמנט האירופי, שם הייתה חברה בקבוצת השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק אך בבחירות האירופיות האחרונות לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה.
| שנת בחירות | מספר קולות | אחוז קולות | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | 10,619 | 0.8% | 0 |
| 2004 | 23,218 | 1.3% | 0 |
| 2009 | 50,510 | 2.7% | 1 |
| 2014 | 29,953 | 1.8% | 0 |
היסטוריה

ראשיתה של המפלגה בקבוצת חברים במפלגת הלייבור האירית (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית) שבשנות ה-70 החלו ליישם קו מיליטנטי יותר תחת העיתון "Militant Irish Monthly". הייתה זאת תקופה בה חברים טרוצקיסטים רבים ממפלגות סוציאל-דמוקרטיות במערב החלו להתאגד, ואכן בשנות ה-80 סילקה מפלגת הלייבור משורותיה חלק מחברי "המיליטנטים". בשנת 1989 החליטו חברי מפלגת הלייבור שראו עצמם כחלק מהקבוצה לפתוח מפלגה עצמאית - בתחילה בשם "Militant Labour", וב-1996 שונה השם למפלגה הסוציאליסטית.
הערות שוליים

↑  "תראו מה היא לבשה": חוטיני בפרלמנט במחאה על זיכוי נאשם באונס, חדשות10‏, 14 בנובמבר 2018
↑   "ככה לא נראית הסכמה": נשות אירלנד שולפות את התחתונים במחאה על האשמת הקורבן, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2018
↑  מחאת תחתונים באירלנד אחרי זיכוי מאונס נערה שלבשה חוטיני, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2018
הוקי קרח בישראל

הוקי הקרח בישראל נחשב לתחום ספורט שולי יחסית. עד לבניית הזירה החדשה בחולון, שחקני הוקי ישראלים רבים היו חברים בבית הספר הקנדי להוקי קנדה השוכן ב"מרכז קנדה" במטולה (שמהווה המתקן התקני הראשון בארץ). לאחרונה נוצרו מספר עצום של קבוצות ומועדוני הוקי במרכז המדינה, כשרובן מבוססות על שחקני רולר-הוקי, או שחקנים צעירים שהחלו את דרכם בזירת הקרח בחולון.
על פי נתוני פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית (IIHF) נכון ל-2019, בישראל רשומים בסך הכל 570 שחקנים – מתוכם 268 גברים, 17 נשים, והשאר שחקני נוער בגילאים שונים.
היסטוריה

הוקי קרח משוחק בישראל מאז 1986, אז נפתח משטח ההחלקה הראשון של ישראל בקריית מוצקין. ב-1988 לאחר פתיחת המשטח השני בבת ים, נוסד איגוד ההוקי קרח והחלקה אמנותית על ידי עולים מקנדה, ארצות הברית, אירופה וברית המועצות לשעבר. ישראל הצטרפה לפדרציה הבינלאומית להוקי קרח ב-1991 והשתתפה לראשונה באליפות העולם של IIHF ב-1992. במהלך העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, עלו לישראל שחקני הוקי קרח מקצועיים רבים. בוריס מינדל, אחד מהעולים הללו, הקים תוכנית קטנה במרכז קנדה שבמטולה.
רוג'ר נילסון, מאמן לשעבר ב-NHL, עזר ליצור מחנות הוקי קרח בקיץ במטולה ב-1998
בית הספר להוקי קנדה ישראל (ששונה לאחרונה לאקדמיית ההוקי של ישראל) מפעיל במרכז קנדה תוכנית פנאי הפתוחה לצעירים מכל הדתות. בשנת 2014 נרשמו למוסד כ-450 צעירים יהודים וערבים. בשנה זו אף השתתפו כארבעים שחקנים עלאווים מהכפר עג'ר שבגבול לבנון.
זירת קרח נוספת במידות תקניות נפתחה ב-2012 בקניון "אייס מול" באילת, אך היא אינה מאובזרת להוקי קרח ולא מתקיימת בה פעילות בענף.
במרכז הארץ נערכת פעילות בענף גם בזירת הקרח Ice Peaks בחולון, שנחנכה ב-2013, למרות היותה קטנה מהגודל התקני להוקי קרח. זירה זו הנגישה רבות את משחקי ההוקי, לעומת המתקן המרוחק במטולה. ב-2018 נחתם הסכם להקמת זירה נוספת במתחם, עם משטח אולימפי תקני ויציע לקהל.
באוקטובר 2019 נפתח במושב תנובות שבאזור השרון מתחם הוקי קרח תקני נוסף בשם "וואן אייס ארנה" הכולל זירה ראשית עם משטח אולימפי ולצידה זירה משנית בגודל חצי אולימפי. זוהי הזירה היחידה במידות תקניות ועם אבזור תקני להוקי קרח במרכז הארץ.
ב-2024 נחנך באשדוד במבנה "קניון אשדוד", היכל קרח נוסף בשם "בלו אייס ארנה".
ההתאחדות הישראלית להוקי קרח ונבחרת ישראל

ההתאחדות הישראלית להוקי קרח מוכרת כגוף המנהל של הוקי קרח בישראל על ידי מינהל הספורט במשרד התרבות והספורט.
ההתאחדות התקבלה ל-IIHF ב-1991 כחברה מלאה. נבחרת ישראל בהוקי קרח משחקת באליפות העולם מאז 1992, כאשר ההישג הבולט שלה היה זכייה באליפות העולם דרג 2 בשנת 2005, והעפלה ראשונה – ויחידה – לדרג 1, שהיה אז הדרג השני בטיבו בעולם אחרי הדרג העליון, שם שרדה שנה אחת בלבד.
בהתאם להחלטת ה-IIHF לפצל את דרגים 1 ו-2 החל מ-2012 ולהגדיל את מספר הדרגים, שובצה ישראל לדרג 2B – הדרג החמישי בטיבו מבין שישה. ב-2013 עלתה נבחרת ישראל דרג בעולם לראשונה מאז השינוי במבנה הדרגים, כשזכתה באליפות העולם דרג 2B ועלתה לדרג 2A – הדרג הרביעי בעולם, אך ב-2014 ירדה בחזרה לדרג 2B לאחר שסיימה אחרונה בדרג 2A. ב-2019 זכתה ישראל שוב באליפות העולם דרג 2B והעפילה לדרג 2A, בו נותרה עד היום, בין השאר כיוון שאליפויות 2020 ו-2021 בדרגים הנמוכים בוטלו בשל מגפת הקורונה.
לישראל יש גם נבחרת לצעירים עד גיל 20, שנמצאת בדרג 3A (השישי מבין שבעה דרגים), ונבחרת נוער (עד גיל 18) שזכתה במרץ 2023 באליפות העולם דרג 3A והעפילה לדרג 2B (החמישי מבין שבעה דרגים), לראשונה מאז 2008. ישראל אמורה לארח ב-2024 את אליפות העולם לצעירים עד גיל 20 דרג 3 בתנובות.
ב-2022 נחנכה נבחרת נשים ישראלית, שהצטרפה לאליפות העולם לנשים בדרג 3B, הנמוך מבין שבעה דרגים, שנוסד לראשונה באותה השנה. נבחרת הנשים של ישראל הפסידה בשלושת משחקיה וסיימה אחרונה באליפות. ב-2023 אירחה ישראל את אליפות העולם לנשים דרג 3B בתנובות. נבחרת ישראל השיגה באליפות ניצחון היסטורי ראשון בתולדותיה, על נבחרת בוסניה-הרצגובינה.
נכון לאוגוסט 2023, נבחרת הגברים מדורגת במקום ה-34, ונבחרת הנשים אינה מדורגת. באפריל 2017 היו בישראל 901 שחקנים בסך הכל: 345 גברים, 513 צעירים ו-43 נשים. בנוסף יש בארץ 29 שופטים ו-4 מתקנים.
הליגה הישראלית

הליגה הישראלית היא ליגת ההוקי מהדרג העליון בישראל. היא נוסדה בשנת 1990 עם 6 צוותים.
נכון ל-2019 ליגת העל מורכבת מ-12 קבוצות, מחולקות לקבוצה עליונה ותחתונה, מ-10 מועדונים גדולים:
יהוד
תל מונד
הוקס חיפה
ג"צ בת ים
שדים ראשון
מועדון הוקי מטולה
דרקונים נס ציונה
נינג'ות חולון
פתח תקווה
גדרה
ליגת ההוקי קרח הישראלית כוללת, נכון לעונת 2018/19, שתי ליגות – ליגת העל שכוללת הליגה הבכירה, בת 6 קבוצות, והליגה הלאומית שכוללת 9 קבוצות.
משחקי הליגות נערכים במרכז קנדה שבמטולה ובזירת הקרח Ice Peaks שבפארק פרס בחולון. כיוון שהזירה בחולון קטנה מהגודל התקני, המשחקים הנערכים בה משוחקים בהרכב מצומצם של שוער ו-4 מחליקים בלבד על הקרח. משחקי הפלייאוף נערכים עם סיום העונה הרגילה במרכז קנדה, למעט משחק הגמר של הליגה ב-2014 שנערך בחולון ושודר בשידור חי בערוץ 9 – הפעם הראשונה שמשחק ליגה ישראלית שודר בשידור חי בטלוויזיה.
לרוב הקבוצות אין מספיק שחקנים לסגל מלא, ולכן הן משחקות עם מספר קטן של קווי התקפה והגנה.
אלופת ישראל הנוכחית (2023) היא קבוצת כפר סבא קינגס.
ב-2021 החלה לפעול בישראל ליגה נוספת, ליגת ההוקי העלית הישראלית (Israel Elite Hockey League) הפועלת כליגה עצמאית בתקופת הקיץ בזירת "וואן אייס ארנה" במושב תנובות. קבוצות הליגה מתארגנות ומחתימות שחקנים מדי קיץ, כולל שחקנים זרים. בקיץ 2022 כללה הליגה 6 קבוצות.
אלופת הליגה הנוכחית (2023) היא מועדון הוקי נתניה.
משחקי המכביה

בשנת 1997, במהלך משחקי המכביה ה-15, הוקי קרח נכלל לראשונה, כאשר צוות קנדה זכתה במדליית הזהב הראשונה. שוב ב-2013, הוקי קרח הצטרף למשחקי המכביה ה-19 כספורט רשמי.
המימון היה נמוך ביותר עבור קבוצת הוקי קרח והספורט כמעט הוסר מהמשחקים. הבעלים של 6 קבוצות NHL ( Edmonton Oilers, Anaheim Ducks, Philadelphia Flyers, Toronto Maple Leafs, Florida Panthers ו-Tampa Bay Lightning ) מימנו את הספורט, מה שאיפשר לו להצטרף רשמית בפעם הראשונה.
מספר בעלי קבוצות NHL גם סייעו במימון תוכנית ההוקי במשחקי המכביה ה-20 ב-2017, בהם התקיימו שלושה טורנירים – טורניר פתוח, טורניר ג'וניור (לשחקנים עד גיל 18), ואחד בכיר (לשחקנים מגיל 40 ומעלה). למען הטורניר הוקם משטח משטח זמני בגודל מלא באולם הכדורסל פיס ארנה בירושלים. קיבולת הזירה (10000 להוקי) והקרבה למרכזי אוכלוסין בישראל הפכו את הטורניר לאטרקציה לאלפי אוהדים, כאשר משחק הגמר של הטורניר הפתוח, בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 7:2, מושך אליו מספר משתתפים של 7000 והפך למשחק ההוקי בעל מספר המשתתפים הגבוה ביותר בהיסטוריה על אדמת ישראל.
עד היום התקיים טורניר הוקי קרח במסגרת ארבע מכביות: המכביה החמש-עשרה (1997), המכביה התשע-עשרה (2013), המכביה העשרים (2017) והמכביה העשרים-ואחת (2022). בנוסף לטורניר הפתוח, לנבחרות עם שחקנים בכל הגילאים, נערכו גם טורנירים לשחקנים צעירים עד גיל 18 ולשחקנים מבוגרים מעל גיל 40. במכביה העשרים ואחת התקיים לראשונה גם טורניר פתוח לנשים.
נבחרת קנדה זכתה בכל המהדורות של הטורניר הפתוח, למעט טורניר הגברים של המכביה העשרים-ואחת בו זכתה נבחרת ארצות הברית.
בעוד בשני המקרים הראשונים התקיימו הטורנירים במטולה, הוקמה עבור המכביה העשרים בפעם הראשונה בישראל זירת הוקי קרח תקנית בגודל מלא באולם גדול – פיס ארנה בירושלים. גודל האולם וקרבתו היחסית למרכז הארץ הביאה להצלחה גדולה לטורניר שמשך קהל רב. משחק הגמר של הטורניר הפתוח, בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 7:2, משך כ-7,000 צופים והפך למשחק ההוקי קרח בעל הקהל הגדול ביותר שנערך על אדמת ישראל.
גם במכביה העשרים-ואחת התקיימו טורנירי ההוקי קרח בפיס ארנה בירושלים.
מתקנים

כיום ישנם שני משטחים עיקריים בשימוש מלא בהוקי קרח בישראל. "מרכז קנדה" בישראל הוא זירת ההוקי קרח המקורה והגדולה בישראל. בשנת 2010 הוכרז כי ישראל תקבל את משטח ההחלקה השנייה שלה, באילת. פארק הקרח והקניון אילת מציע משטח החלקה על הקרח בקומה הראשית, יחד עם מתקני בידור נוספים, וקניון מלא במפלס העליון, אך משטח ההחלקה אינו מצויד להוקי ופעילות הוקי אינה מתקיימת בו. בנוסף, משטח החלקה שלישי, קטן יותר, ממוקם במעלות ועוד אחד בחולון. משטח ההחלקה בחולון שהוא משטח קטן יותר משמש ללא הרף עבור משחקי הליגה המנוהלת על ידי הפדרציה. משטח החלקה אולימפי בחולון נמצא בתכנון. ישנו משטח משטח נוסף שנפתח ב-2018 בשם OneIce שנמצא בתנובות. משטח אחר בשם "בלו אייס ארנה" הושלם ב-2024 באשדוד.
ישראלים בדראפט ה-NHL

השחקן הישראלי מקס בירבראייר נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2000 במקום ה-67, על ידי ניו ג'רזי דווילס, והפך בכך לישראלי הראשון שנבחר בדראפט ה-NHL. עם זאת, הוא לא זכה לשחק ב-NHL, ולאחר מספר עונות בליגות משניות בצפון אמריקה עבר לשחק באירופה. ב-2019, לאחר קריירה מקצוענית ארוכה, הודיע בירבראייר על פרישתו ממשחק פעיל – אך ב-2023 חזר מפרישה ומשחק כיום בליגה השנייה בבריטניה.
איתן וורק, יהודי קנדי בעל אזרחות ישראלית, נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2009 במקום ה-47 על ידי ניו יורק ריינג'רס, והפך לישראלי השני הנבחר בדראפט. וורק לא הוחתם על ידי הריינג'רס, ושיחק מאז בחירתו ב-Ontario Hockey League, אחת מהליגות העיקריות לצעירים עד גיל 20 בקנדה. ב-8 במאי 2011 הועברו הזכויות על וורק לפיניקס קויוטיס, שהחתימה אותו ב-19 במאי. וורק לא הצליח להגיע לסגל הקבוצה, והועבר לקבוצה-בת שלה מהליגה המשנית AHL. נכון לעונת 2022/23 משחק וורק בליגה הצ'כית. לפני כן, בעקבות ארבע עונות בהן שיחק בליגת ה-KHL בקבוצה הסינית הכוכב האדום קונלון, התאזרח וורק בסין, ותחת השם ויי רויקה הצטרף לנבחרת סין ושיחק במדיה באולימפיאדת בייג'ינג (2022).
הידידים הקנדיים של ההוקי הישראלי

אגודת הידידים הקנדיים של הפדרציה הישראלית להוקי קרח נוסדה בשנת 1991 על ידי דייוויד ליסבונה ולארי מרקוביץ. לאחר שפגשו את העולה והקנדי לשעבר פול שיינדמן, מייסד ה-IIHFSA, ליסבונה ומרקוביץ הקימו את "החברים הקנדיים" על מנת לספק מחליקים וציוד, ולסייע בפופולריות של הספורט בישראל. כעת היא ממקדת את כל מאמציה בתוכנית בית הספר להוקי קנדה-ישראל. אף על פי שהוא מבוסס ממונטריאול, ישנם מאמצי איסוף נוספים ברחבי הארץ, בעיקר באוטווה. לארגון יש שיוך לתוכנית "הוקי ללא גבולות"
בדצמבר 2017, הארגון אסף ושלח מאות רצועות ג'וק לישראל.
ראו גם

ההתאחדות הישראלית להוקי קרח
נבחרת ישראל בהוקי קרח
נבחרת ישראל בהוקי קרח נשים
ליגת העל בהוקי קרח
ספורט בישראל
הערות שוליים

1 2  "Harmony in a Land of Milk Honey and Pucks". The New York Times. נבדק ב-2016-09-26.
↑  Abraham, Barbara (1 ביוני 2009). "Battling on the Ice". Esra Magazine. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2015. נבדק ב-2016-09-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Jewish Agency". Jafi.org. נבדק ב-2016-09-26.
↑  היכל הקרח הבינלאומי החדש באשדוד נחנך באופן רשמי - חדשות אשדוד - אשדוד10, באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏1 ביולי 2024
↑  "Ice hockey federation of Israel: official web site". 12 ביוני 2013. אורכב מהמקור ב-12 ביוני 2013. נבדק ב-26 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "Israel details". Eurohockey.com. 2 באוגוסט 2016. נבדק ב-2016-09-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israel". Iihf.com. 1 במאי 1991. נבדק ב-2016-09-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Teams/Leagues". 4 באוגוסט 2013. אורכב מהמקור ב-4 באוגוסט 2013. נבדק ב-26 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  Bentata, Isaac (13 ביולי 2013). "Ice hockey...in Israel? | Eric Schorr | The Blogs | The Times of Israel". Blogs.timesofisrael.com. נבדק ב-2016-09-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NHL owners team up to sponsor Maccabiah hockey tournament – Sports – Jerusalem Post". Jpost.com. נבדק ב-2016-09-26.
↑  "Canada Center – Sports Cultural and Recreational". Zimmeril.com. נבדק ב-2016-09-26.
↑  Ofer Petersburg, Eilat to get ice rink, ynetnews, ‏14 April 2010
↑  "Ice Park & Mall | Red Sea Eilat Guide". Eilat-city.net. נבדק ב-2016-09-26.
↑  "Ma'alot". 11 בינואר 2012. אורכב מהמקור ב-11 בינואר 2012. נבדק ב-26 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "Canada's game of hockey brings Israeli Arab and Jewish kids together (with video)". 9 באוגוסט 2014. אורכב מהמקור ב-9 באוגוסט 2014. נבדק ב-26 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "Operation Jockstrap: Why this Canadian is sending hundreds of protective cups to Israel". National Post (באנגלית אמריקאית). 2017-12-11. נבדק ב-2017-12-18.
זירת הקרח הגדולה במרכז קנדה במטולה, זירת ההוקי התקנית הראשונה בישראל
הירוסאקי

הירוסאקי (ביפנית: 弘前市) היא עיר ביפן שנמצאת במחוז אאומורי. העיר שוכנת על אזור של 524.20 קמ"ר ומאכלסת כ-177,411 תושבים (על פי נתוני האומות המאוחדות משנת 2017).
היסטוריה

ארכאולוגים מעריכים כי הייתה התיישבות אנושית באזור העיר כבר לפני 12,000 שנים, כאשר הם מצאו צלמיות חימר רבות בצורת אדם אשר נחשפו ברחבי האזור המתוארכות לתקופות ג'ומון ויאיואי. האזור סביב הירוסאקי היווה חלק מתחומי בית פוג'יווארה הצפונית בתקופת הייאן; השטח נכבש על ידי שבט נאנבו לאחר התבוסה של פוג'יווארה הצפונית (1189). במהלך תקופת סנגוקו, הכריז מנהיג שבט נאבו על עצמאותו באזור העיר (1571) ובנה טירות גדולות שמיועדות לשמור על העיר. אחת הטירות, טירת הירוסאקי, נשארה עד היום. ממשיך דרכו, צוגארו נובירה, השלים את החלקים החסרים וההרוסים מהטירה המפורסמת בשנת 1611. המקום נכבש על ידי ברית של כמה שבטים, שלאחר מכן התמזגו ביפן הגדולה, והעיר הפכה למוקד פוליטי-מדיני באזור אאומורי. ב־29 באוגוסט 1871, בוטלה השליטה הפרטית על הירוסאקי והוחלפה על ידי מחוז הירוסאקי. שם המחוז שונה לאאומורי באוקטובר אותה שנה, והעיר אאומורי שבמרכזו הפכה לבירה החדשה. בית הספר היסודי הראשון בעיר הוקם ב -1 באוקטובר 1873. הירוסאקי הוכרזה כעיר ב־1 באפריל 1889 עם הקמתה של מערכת עיריות מודרנית וכך הייתה אחת משלושים הערים הראשונות ביפן. זו הייתה גם העיר השלישית בגודלה באזור טוקו אחרי סנדאי ומוריאוקה באותה תקופה. הירוסאקי הפכה לעיר חיל המצב של גדוד IJA של הצבא היפני הקיסרי החל מאוקטובר 1898. הגדוד היה פעיל בולט במלחמת רוסיה-יפן. בית החולים העירוני בהירוסאקי הוקם בשנת 1901, וספריית העיר הירוסאקי בשנת 1906. שירות הטלפונים הראשון בעיר הוקם בשנת 1909. פסטיבל פריחת הדובדבן, שנערך מדי שנה ביפן, נערך לראשונה בשנת 1918. בשנת 1927, הרכבת בקאנאן חיברה את הירוסאקי עם אונו. אוניברסיטת הירוסאקי הוקמה בשנת 1949.
דגל העיר

דגל העיר הוא גם סמלה, והוא צלב קרס אדום ומרובע. מבקרים רבים מאירופה ומאמריקה הצפונית מתחלחלים למראה דגלי העיר המונפים בתחנות הרכבת, האוטובוס, העירייה, מקומות הבילוי ועוד, שכן הסמליל של צלב הקרס מזוהה בארצות המערב עם המפלגה הנאצית ופשעי מלחמת העולם השנייה, ובפרט השואה. אלא שסמל צלב הקרס הוא דגל העיר כבר שנים רבות, והסמל למעשה מוכר במזרח הרחוק כבר מאז תקופות קדומות ובפרט ביפן, כאשר הוא אחד מסמלי דת השינטו.
גאוגרפיה

הירוסאקי ממוקמת במערב מחוז אאומורי, בערבות צוגארו שבדרום חצי האי צוגארו, דרומית להר איוואקי וגובל במחוז אקיטה. הר איווקי נמצא בגבולות העיר, ונהר איוואקי, שמימיו זורמים ממעלה ההר ועד לים, זורם בעיר. הערים השכנות לה הן אג'יגאסאווה, פוג'יסאקי, היראקווה, אינקאדאטה, איתיאנאגי, נישימיה, אוואני, צוגארו וצורוטה.
פוליטיקה ותקשורת

השלטון בהירוסאקי הוא של ראש עירייה כאשר בכל ארבע שנים אחד מתושבי העיר נבחר על ידי בחירות ישירות, שכוללות 28 מתמודדים. העיר, יחד עם הכפר נישימיה השכן, שולחת שישה חברי מועצה לאספה המחוזית אומורי, שדנה בענייני המחוז אחת לחודש. ראש העיר הנוכחי הוא הירושי סאקורדה. העיר היא גם המרכז המסחרי הגדול ביותר בכל מחוז אאומורי. מפעלים רבים ובתי חרושת פועלים ברחבי העיר, בעיקר בשוליה (אזורי הפרוורים), והיא שיעור ההכנסה הכולל של התעשייה הפלסטית מוערך בככמעט מיליארד דולר בשנה. מלבד מפעלים, בעיר וסביבותיה קיימת תעשייה גדולה של גידולים חקלאיים כאשר העיקריים בהם כוללים תפוחים ואורז, כאשר הירוסאקי מהווה 20% מסך ייצור התפוחים ביפן.
חינוך > מכללות ואוניברסיטאות

אוניברסיטת הירוסאקי
מכללת נשים בטוהוקו
אוניברסיטת הירוסאקי גאקוין
אוניברסיטת הירוסאקי לבריאות ורווחה
מכללת ג'וניור לנשים בטוהוקו
אוניברסיטת הירוסאקי הית
מכללת ג'וניור לרווחה
חינוך > בתי ספר תיכוניים ציבוריים

תיכון הירוסאקי
תיכון הירוסאקי צ'או
תיכון הירוסאקי מינאמי
בית הספר התיכון המקצועי של הירוסאקי
בית הספר התיכון הטכני של הירוסאקי
חינוך > בתי ספר תיכוניים פרטיים

בית הספר התיכון "Tōōgijuku"
"הירוסאקי גאקוין סייאיי" חטיבת ביניים ותיכון
תיכון בנות שיבטה
תיכון הירוסאקי היגאשי