stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המקלט לפראים בהודו
מינים בשמורה

המקלט הוא בית גידול למינים רבים של בעלי חיים. לפי הנתונים שאונסק"ו מראים, המקלט הפך לבית גידול של:
93 מינים של חסרי חוליות
25 מינים של זואופלנקטון
מין אחד של תולעת טבעתית
4 מינים של סרטנאים
24 מינים של חרקים
12 מינים של רכיכות
27 מינים של עכבישאים
4 מינים של דו-חיים
29 מינים של זוחלים -
2 מינים של צבים
14 מינים של לטאות
12 מינים של נחשים
מין אחד של תנין
Metapenaeus kutchensis - שהוא מין של Metapenaeus
70,000-75,000 קיני עופות
9 סוגי יונקים שכוללים 33 מינים/תת-מינים - כולל אוכלוסיית העולם האחרונה של הפרא ההודי
איומים

האיום העיקרי הניצב בפני המקלט הוא בריכות אידוי המלח באזור, שמספקות 25% מאספקת המלח של הודו.
שמורת ביוספרית - אתר מורשת עולמית

השמורה מועמדת על ידי מחלקת היער להיות עתודה ביוספרית בזכות אזורי המערכות האקולוגיות היבשתיות והימיות ברחבי העולם שמוכרות בכל העולם במסגרת אחת התוכניות של אונסק"ו, האדם והביוספירה. שתתמקד בשימור המגוון הביולוגי, מחקר, פיקוח ותמיכה בפיתוח בר קיימא.
קבוצת נילגאי בשמורה
נוף מהמקלט לפראים במדבר הקטן של קוץ'
מפת גוג'ראט המציגה את המדבר הקטן של קוץ' והמדבר הגדול של קוץ'
חורבת מדרסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°55′02″N 35°16′16″E﻿ / ﻿32.917111111111°N 35.271222222222°E﻿ / 32.917111111111; 35.271222222222
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חורבת מדרסה(למפת הגליל המערבי רגילה) חורבת מדרסה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת מדרסה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת מדרסה
 
חורבת מדרסה הוא אתר ארכאולוגי קטן הנמצא בקצה שכונת גבעת רם בכרמיאל ממערב לחורבת כברה. החורבה כוללת בתוכה כ-56 מערות ובורות מים תת-קרקעיים. בחורבה התגלו מחילות מסתור שנחפרו בתקופת מרד בר כוכבא.
במחקר על אתרים נוצריים באזור כרמיאל נחשבה חורבת מדרסה כאחד מכמה מנזרים כפריים שנבנו סביב אתר מרכזי ששכן בחורבת בתה.
ממצאים

בשנת 2014 נערכו חפירות וליד החורבה נחשף כבשן סיד בן ימינו.
בצפון המבנה התגלו שרידים קטנים של רצפת אבנים, הניגשת אל הקיר הצפוני של המבנה. במבנה התגלתה כמות קטנה של שברי כלי חרס, וביניהם קערות וקנקנים. בריבוע הדרומי של החפירה התגלה משטח סלע, ובו נחשפו כמה תעלות חצובות וסימני חציבה. על משטח הסלע ובקצהו נתגלו הרבה שברי כלי חרס, הכוללים בעיקר קנקנים, סירי בישול וקערות. בחפירה התגלו קנקנים שיוצרו בבית היוצר בחירבת בתה, הנמצאת קילומטרים אחדים מהאתר בנוסף נחשף מבנה, ובו נחשפו רעפים ונתגלו גם שברי חלון מלבני, המלמדים שהמבנה היה מקורה או שהייתה בו קומה שנייה  וגם על קיומה של כנסייה סמוכה. המבנה שנחשף באתר הוא חלק ממנזר, שנפגע בחלקו המערבי. בזכות הממצא, לרבות הרעפים, ואריחי השיש נראה שהמבנה שימש למגורים.
בחודשים ינואר ופברואר 2014 נערכה חפירת הצלה, מטעם רשות העתיקות, לקראת הרחבת השכונה. בחודש מאי 2015 נערכה חפירת הצלה נוספת לאחר שנפגעו שרידים עתיקים בהצבת עמוד חשמל. בגלל הפגיעה באתר נוצר חתך, ובו נמצאו שרידי קירות המושתתים על הסלע.
מעל החתך נפתחו 2 ריבועי חפירה, ושם נחשפו שלושה בורות מים, שרידי מתקנים, גת, קיר המגביל את האתר ממזרח, שרידי מבנים, שרידי עמודים, אבני פסיפס לבנות ולוחות אבן, רובם מגיר והשאר משיש.
הערות שוליים

↑  טיול קצר בחורבת מדרס, באתר www.mapa.co.il
1 2  גיליון 128 לשנת 2016חורבת מדרסה, באתר www.hadashot-esi.org.il
חצי האי ברמל

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  68°27′00″S 65°22′00″W﻿ / ﻿68.45°S 65.3667°W﻿ / -68.45; -65.3667
 נתונים מדיניים
 על שם:  פיטר פרנק ברמל 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ברמל(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי ברמל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ברמל(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי ברמל
 
חצי האי ברמל (באנגלית: Bermel Peninsula) הוא חצי אי הררי הממוקם בין מפרץ סולברג ומפרצון מובילאויל בחוף באומן בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
חצי האי מתנשא לגובה של 1,670 מטרים מעל פני הים (בפסגות בואודיץ').
בחצי האי מצויות פסגת יול, הר וילסון, פסגת קמפבל, נקודת וסקונטי, מעבר וילסון, פסגות רוק פייל, מצוק מיודה ונקודת רוק פייל.
היסטוריה

חצי האי צולם ונחקר מן האוויר על ידי סר יוברט וילקינס בשנת 1928, ועל ידי לינקולן אלזוורת' בשנת 1935.
חצי האי מופה על ידי ו. ל. ג. ג'וארג בשנת 1937, בהתבסס על התצלומים שצילם אלזוורת'. במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית נסקר ומופה חצי האי (באמצעות סקרי שטח) בין השנים 1939–1941.
משלחת החקר קראה לאזור "ערמת הסלעים" ("The Rock Pile" או "Rock Pile Point" - "רוק פייל") בשל צורת הפסגות. בשנת 1947 אישרה הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים את השם כשם רשמי וקראה לחצי האי "חצי האי רוק פייל". לימים בוטלה ההחלטה, וחצי האי נותר בלא שם עד שנת 1993, עת שהוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה הציעה לקרוא לאי על שם פיטר פ. ברמל (Peter F. Bermel), חבר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של ארצות הברית (כיהן כחבר בין השנים 1979–1994), שהיה יו"ר הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים באותה עת (כיהן כיו"ר בין השנים 1993–1994).
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
הכתרת ויליאם הרביעי ואדלייד

| --- | --- |
אדליידויליאם הרביעי
 מידע כללי
 סוג:  הכתרת מלכי בריטניה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מיקום:  מנזר וסטמינסטר 
 תקציב:  £30,000
 משתתפים:  ויליאם הרביעי 
 תאריך:  8 בספטמבר 1831 
 
המלך ויליאם הרביעי (1765–1837)
המלכה אדלייד (1792–1849)
הכתרתם של ויליאם הרביעי ורעייתו אדלייד למלך ומלכת הממלכה המאוחדת התרחשה ביום חמישי, 8 בספטמבר 1831, למעלה מארבעה עשר חודשים לאחר שעלה לכס המלכות של הממלכה המאוחדת בגיל 64. הוא היה האדם המבוגר ביותר לעלות על כס המלוכה עד צ'ארלס השלישי ב-2022. הטקס נערך במנזר וסטמינסטר לאחר תהלוכה פומבית ברחובות לונדון. התהלוכה יצאה מארמון סנט ג'יימס, אליו חזרו המלך והמלכה מאוחר יותר כחלק מתהלוכה שנייה לאחר הטקס.
רקע

ויליאם הרביעי ירש את אחיו ג'ורג' הרביעי ב-26 ביוני 1830. ראש הממשלה הראשון בתקופת מלכותו היה ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, שהנהיג ממשל טורי כאוטי מאז ינואר 1828. באותה תקופה ועד 1867, הורשת הכתר הובילה אוטומטית לפיזור הפרלמנט, ולכן היה צורך בבחירות כלליות עם הצבעה בין ה-29 ביולי ל-1 בספטמבר 1830. למרות שמותו של המלך ג'ורג' הרביעי היה הסיבה הרשמית לבחירות, חשיבותם בהיסטוריה החוקתית הבריטית הייתה שהרפורמה האלקטורלית הייתה הנושא המרכזי של הבחירות. המפלגה הטורית (השמרנית) בראשות ארתור ולסלי זכתה לרוב בבחירות אך מחלוקות מתמשכות בנושא הרפורמה הביאו להצבעת אי אמון ב-15 בנובמבר 1830. ולסלי נאלץ להתפטר, וב-22 בנובמבר הקים צ'ארלס גריי ממשלה עם רוב של המפלגה הוויגית אשר העבירה בסופו של דבר את חוק הרפורמה של 1832. הכתרתו של ויליאם הרביעי עמדה בצל הסערה הפוליטית של אותה תקופה, בזמן שהצעת החוק הרפורמית עדיין הייתה בדיונים.
"אומת חצי-הכתר"

ההכתרה של ויליאם, בעקבות זו של ג'ורג' הרביעי ב-19 ביולי 1821, הייתה השנייה מבין שלוש שנערכו במאה התשע-עשרה. ההכתרה הבאה הייתה זו של אחייניתו ויורשתו, המלכה ויקטוריה, ביום חמישי, 28 ביוני 1838.
לפי ההיסטוריון רוי סטרונג, לוויליאם הרביעי הייתה "סלידה מטקסים" והוא רצה לוותר לחלוטין על טקס ההכתרה. הוא הודה שיש הכרח חוקתי אך התעקש שאסור לטקס או לתהלוכה להיות קשורים לאולם וסטמינסטר. הכרזה זו הכעיסה את השמרנים, שכינו את האירוע "אומת חצי הכתר". כפי שסטרונג אומר, ההתעקשות של ויליאם "סימנה את סופה של שורה שלמה של טקסים סמליים שהיו נהוגים עוד מימי הביניים, כולל משתה ההכתרה, הטקס של אלוף המלך של השלכת הכפפה, ופעולות אינסופיות הקשורות לבעלות על הקרקע".
המלך ויליאם והמלכה אדלייד נסעו אל הטקס וממנו בכרכרת זהב הקרויה גם כרכרת ההכתרה שנוצרה עבור ג'ורג' השלישי ב-1762 והשתמשו בו בכל ההכתרות משנת 1831. היה זה מחזה פומבי להמונים. המלך לבש את מדי האדמירל שלו והמלכה לבשה שמלה לבנה עם זהב.
מבחינת עלות, המלך והממשלה סירבו לחזור על הקיצוניות של ההכתרה המפוארת של אחיו ב-1821, שעלתה 240,000 ליש"ט (השווה ל-£21,800,000 בשנת 2021), אז הם הלכו לקיצוניות הפוכה והוציאו רק 30,000 ליש"ט על אירוע "במחיר מוזל" (שווה ערך ל-£2,900,000 בשנת 2021). שבע שנים מאוחר יותר, ההכתרה של המלכה ויקטוריה תוקצבה ב-70,000 פאונד כדי להשיג פשרה בין שני הקצוות.
תהלוכה ציבורית והמוני העם

ההכתרה היוותה בסיס למה שנהוג כיום בהכתרת מלכי בריטניה. החלר מהשילוב בין טקסים דתיים לחילוניים. עד ההכתרה הזו היה נהוג טקס דתי באולם וסטמינסטר שלאחריו יש תהלוכה רגלית מעבר לכביש אל מנזר וסטמינסטר. המונרך החדש היה הראשון לנסוע במרכבת ההכתרה בליווי פרשים. המונרך החדש נסע במרכבה אל המנזר וממנו, והחל במסורת שנהוגה מאז בכל ההכתרות. התקציב הושקעכ כולו בתהלוכה ולכן לא היה משתה הכתרה שהיה נהוג קודם לכן. בניגוד להכתרת המלכה ויקטוריה ב-1838, לא ניתן שיקול אמיתי לעניין הבידור הציבורי והאנשים נאלצו להסתפק בשתי התהלוכות בין סנט ג'יימס למנזר ובחזרה. בשעה 5 בבוקר נורו יריות תותח בהייד פארק. בשעה 9 בבוקר עזבה משפחת המלוכה את הארמון במרכבה מלכותית. שעה לאחר מכן המלך והמלכה יצאו אף הם במרכבת הזהב. המרכבות, בליווי חיל הפרשים הבריטי, משמר החיים, עברו לאורך רחוב המאל אל צ'רינג קרוס ולאחר מכן לאורך וייטהול אל המנזר. לאורך המסלול, שלאורכו הוצבו שומרים רגליים, נבנו יציעים זמניים לצופים, אלו בצ'רינג קרוס יכלו להכיל עד שלושת אלפים איש. תהלוכת השיבה יצאה מהמנזר בשעה 15:30 במזג אוויר נאה. באותו ערב, "השדרה החדשה", הידועה כיום בשם המאל, הוארה ונפתחה לראשונה לקהל.
הטקס

למרות השמטת חלקים גדולים מהטקס, הטקס נותר ללא שינוי במידה רבה מאז ההכתרה הקודמת, שהתבססה בעצמה על התיקון שנעשה בטקסטים המסורתיים ב-1761. כמה תיקונים בוצעו על ידי הארכיבישוף מקנטרברי, וויליאם האולי, אשר ניהל את הטקס, כולל הוספת תפילות חדשות שנועדו לשקף את השינויים החוקתיים שהביאה הצעת החוק הרפורמית. בהתאם לסלידתו של המלך מטקסים, הושמט החלק בו הוא חובש את השריון והחרב. ויליאם עצמו לבש גלימה על מדי האדמירל שלו, במקום בגדי ההכתרה המסורתיים.
משתתפים

הנוכחים בהכתרה כפי שצוין בלונדון גאזט כללו:
הדוכס והדוכסית מקמברלנד וטביוטדייל, אחיו וגיסתו של המלך
הדוכס מסאסקס, אחיו של המלך
סר אוגוסטוס ד'אסטה, אחיינו של המלך
הדוכסית מקיימברידג', גיסתו של המלך
הדוכסית והדוכס מגלוסטר ואדינבורו, אחותו וגיסו של המלך (גם בן דוד ראשון)
הרוזן ממונסטר, בנו הבלתי חוקי של המלך
לורד פרדריק פיצקלרנס, בנו הבלתי חוקי של המלך
לורד אדולפוס פיצקלרנס, בנו הבלתי חוקי של המלך
הרוזנת ורוזן ארול, בתו וחתנו הבלתי חוקיים של המלך
הערות שוליים

1 2 3  PixelToCode pixeltocode.uk, William IV, Westminster Abbey (באנגלית)
1 2 3 4  Queen Victoria's Journals - Information Site, qvj.chadwyck.com
↑  Page 1861 | Issue 18848, 13 September 1831 | London Gazette | The Gazette, www.thegazette.co.uk
מרכבת הזהב רתומה לשמונה סוסים, באורוות המלכותיות
חלק מתהלוכת ההכתרה של ויליאם הרביעי מאת ריצ'רד בארט דייוויס.
כרטיס כניסה להכתרת המלך וויליאם הרביעי והמלכה אדלייד
חוף אואטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קו חוף 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  69°30′S 159°00′E﻿ / ﻿69.5°S 159°E﻿ / -69.5; 159
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף אואטס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחוף אואטס
 
חוף אואטס (באנגלית: Oates Coast) הוא חוף ארץ אואטס שבאנטארקטיקה (חלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית).
חוף אואטס הוא מקטע החוף שבין כף הדסון (שבחצי האי מוסון) וכף ויליאמס.
היסטוריה > גילוי האזור

אזור ארץ אואטס נצפתה לראשונה בפברואר 1911, על ידי סגן הארי פנל, מהצי המלכותי הבריטי, מפקד ה"טרה נובה" - ספינת המחקר של משלחת טרה נובה, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913–1910.
האזור מופה על ידי המשלחת האנטארקטית הלאומית הבריטית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1913 - 1910), ולאחר מכן אזור חוף ארץ אואטס צולם על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה בין השנים 1947–1946, וכן על ידי המשלחת האנטארקטית הסובייטית (בשנת 1958), משלחת החקר האנטארקטית הלאומית האוסטרלית (בשנים 1959, 1961, 1962), על ידי צי ארצות הברית בשנים 1962–1960 ולבסוף על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנים 1964–1963.
היסטוריה > מקור השם

ארץ אואטס נקראת על שמו של לורנס אוטס.
קבוצתו של רוברט סקוט נתקלה בתנאים קשים באופן קיצוני במסעם חזרה מהקוטב הדרומי, בעיקר עקב מזג אוויר גרוע במידה בלתי מצויה, אספקת מזון ירודה, חבלות שנגרמו בנפילות, והשפעות הצפדינה וכוויות הקור, שחברו יחד להאט את התקדמותם. ב-17 בפברואר 1912, סמוך לרגלי קרחון בירדמור, מת אדגר אוונס (חבר המשלחת), כנראה, לדעת חבריו, כתוצאה מפגיעת ראש בנפילה אל תוך בקע כמה ימים קודם לכן. רגליו של אוטס נפגעו מכוויות קור קשות וייתכן (אם כי לא הוכח) שפצע המלחמה שלו נפתח מחדש בגלל השפעות הצפדינה. אין ספק שהוא נחלש והלך בקצב מהיר יותר מחבריו. ברישום ביומנו מיום 5 במרץ כתב סקוט "רגליו של אוטס במצב נורא... החייל המסכן כמעט גמור." התקדמותו האיטית יותר של אוטס, שיתר השלושה מיאנו להפקירו מאחור, גרמה לקבוצה לפגר בלוח הזמנים. בממוצע של 105 ק"מ בין תחנות המזון שהונחו מראש ומלאי של שבוע בלבד של מזון ודלק שסיפקה כל תחנה, נדרשה הקבוצה לקיים מכסת צעידה של למעלה מ-14 ק"מ ביום כדי להצטייד במנות מספיקות למסע 640 הק"מ האחרונים של מסעם חזרה על פני חומת הקרח רוס. אלא שמספר זה היה המיטב שהצליחו להגיע אליו בכל יום נתון והוא הלך והצטמצם לעיתים לכ- 4.8 ק"מ ביום בגלל מצבו המחמיר של אוטס. ב-15 במרץ אמר אוטס לחבריו, שאיננו יכול להמשיך והציע להם להניחו בשק השינה שלו. הם סירבו. הוא הצליח לגרור את עצמו עוד כמה קילומטרים אותו יום אבל מצבו החריף במשך לילה.
בבוקר ה-16 במרץ הקיץ אוטס משנתו וידע, כי עליו להקריב את עצמו כדי לתת לאחרים סיכוי להינצל. סקוט כתב, שאוטס אמר להם, "אני רק יוצא החוצה ואולי אתעכב זמן מה", ויצא, חוסך מעצמו את הכאב והמאמץ של נעילת מגפיו. הוא יצא מן האוהל אל תוך סופת השלג בקור של 40°- צלזיוס, אל מותו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי על ארץ אואטס
↑  רולנד האנטפורד, "המקום האחרון עלי אדמות", עמ' 500
| אנטארקטיקה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | העידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה • המשלחת האנטארקטית הבלגית • המשלחת השוודית לאנטארקטיקה • משלחת הקוטב הדרומי • משלחת טרה נובה • אמנת אנטארקטיקה |  |
| תביעות טריטוריאליות |  ארץ אדלי •  אנטארקטיקה הארגנטינאית • אוסטרליה הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית •  הטריטוריה האנטארקטית הבריטית • צ'ילה אנטארקטיקה צ'ילנה • ניו זילנד שטח חסות רוס • ברזיל "אזור האינטרסים" של ברזיל באנטארקטיקה • נורווגיה ארץ המלכה מוד ואי פטר הראשון •  שוואביה החדשה (1939–1945) • ארץ מרי בירד |  |
| המדינות והטריטוריות של אוסטרליה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטרליה הדרומית אוסטרליה הדרומית • אוסטרליה המערבית אוסטרליה המערבית • ויקטוריה (אוסטרליה) ויקטוריה • טסמניה טסמניה • ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס • קווינסלנד קווינסלנד |  |
| טריטוריות פנימיות | טריטוריית הבירה האוסטרלית טריטוריית הבירה האוסטרלית • הטריטוריה הצפונית הטריטוריה הצפונית • טריטוריית מפרץ ג'רוויס |  |
| טריטוריות חיצוניות | איי אשמור וקרטייה • איי ים האלמוגים • איי קוקוס • האי הרד ואיי מקדונלד • הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית • אי חג המולד • נורפוק |  |
הקפיטול

ערך זה עוסק בבניין בוושינגטון בירת ארצות הברית. אם התכוונתם לדרך ראשית במדינת מינסוטה שבארצות הברית, ראו .
.
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מחוקקים
 שימוש:  הקונגרס האמריקאי
 על שם:  גבעת הקפיטולין 
 כתובת:  וושינגטון די. סי./גבעת הקפיטול 
 מיקום:  וושינגטון די. סי.
 מדינה:  ארצות הברית
 בעלים:  הקונגרס של ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  18 בספטמבר 1793 – 1800   1962 - הרחבה נוספת
 תאריך פתיחה רשמי:  18 בספטמבר 1793 
 חומרי בנייה:  לבנה, לבנת זכוכית, שיש, ברזל יצוק 
 אדריכל:  ויליאם ת'ורנטון, ג'ורג' הדפילד, מונטגומרי קנינגהם מייגס, Thomas Ustick Walter, רוברט מילס, Étienne Sulpice Hallet, Charles Bulfinch, בנג'מין הנרי לטרוב, ג'ון ג'ורג' סטיוארט, August Schoenborn, George M. White, Alan Hantman, David Lynn, Elliott Woods, Stephen T. Ayers, אדוארד קלארק, ג'יימס הובן, Brett Blanton 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית
 מידות
 אורך:  500 מ' 
 רוחב:  400 מ' 
 גובה:  88 מטר
 שטח:  67,000 מטר רבוע
 קומות:  5 
 
 קואורדינטות:  38°53′23″N 77°0′32″W﻿ / ﻿38.88972°N 77.00889°W﻿ / 38.88972; -77.00889
 האתר הרשמי של הקפיטול
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) הקפיטול(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) הקפיטול
 
הקָפִּיטוֹל (באנגלית: United States Capitol; נקרא גם בניין הקפיטול או גבעת הקפיטול) הוא מקום מושבו של הקונגרס של ארצות הברית (הרשות המחוקקת הפדרלית של ארצות הברית). בניין הקפיטול ניצב בראש גבעה שנמצאת בקצהו המזרחי של המול בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית, ובלבו של מתחם הקפיטול.
לבניין שני אגפים, המוקצים לשני חלקי הקונגרס: בחלקו הצפוני שוכן הסנאט, ובחלקו הדרומי שוכן בית הנבחרים. במרכז הבניין נמצאת כיפתו הגדולה, בעלת קווי מתאר הזהים לכיפת קתדרלת סנט פול שבלונדון.
המונח "קפיטול" לקוח מגבעת הקפיטולין של רומא העתיקה, שמסורתה וסמליה היוו השראה לדורות הראשונים של המתיישבים האמריקאים.
האחראי לתחזוקה, לניהול השוטף, לפיתוח ולשימור של בניין הקפיטול נקרא אדריכל הקפיטול (Architect of the Capitol, ובקיצור AOC), ועל אבטחתו מופקדת משטרת הקפיטול.
היסטוריה

הבניין הנוכחי הוא המבנה הרביעי המשמש כמקום מושב הקפיטול. הראשון היה בית המדינה של מדינת מרילנד באנאפוליס, מרילנד, בו שכן הקונגרס בין השנים 1783–1784. השני היה הבניין הפדרלי בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק בו שכן הקונגרס בין השנים 1789–1790, והשלישי היה בניין הקונגרס בפילדלפיה, פנסילבניה בו שכן הקונגרס בין השנים 1790–1800.
בנייתו של הבניין הנוכחי החלה בשנת 1793. בניית אגף הסנאט הסתיימה בשנת 1800, ובניית אגף בית הנבחרים הסתיימה בשנת 1811.
הישיבה הראשונה של הקונגרס בבניין הנוכחי נערכה ב-17 בנובמבר 1800.
שנה לאחר סיום הבנייה, בעת מלחמת 1812 נשרף הבניין על ידי הצבא הבריטי. בין 1855 ל-1866 הורחב הבניין והוקמה הכיפה (אנ'). ב-1863 הוסף פסל החופש בראש הכיפה. בשל גודלה של הכיפה, הפך הבניין לבלתי פרופורציונלי, אי לכך נבנה אגף נוסף בשנת 1958.
ב-11 בספטמבר 2001, כחלק מפיגועי 11 בספטמבר, הקפיטול היה אחד מהיעדים שבו (או בבית הלבן) יועדה טיסה 93 של יונייטד איירליינס להתרסק. פיגוע זה נכשל בשל התערבות הנוסעים, והמטוס רוסק בשדה פתוח במדינת פנסילבניה במקום זאת.
ב-6 בינואר 2021, הותקף בניין הקפיטול על ידי תומכיו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ עקב בחירת המתמודד המתנגד לו, ג'ו ביידן. אירוע זה גבה את חייהם של 5 בני אדם. בנוסף, הוכרז על עוצר בסביבת הקפיטול. במאי 2023 התפרסם כי חברי המיליציה שהשתתפו במתקפה נידונו לעד 18 שנות מאסר.
מרכז המבקרים

למבקרים בבניין, הכניסה לקפיטול היא מתוך מרכז מבקרים תת-קרקעי, אשר נחנך בדצמבר 2008. בנייתו של מרכז המבקרים ארכה שבע שנים והסתכמה בעלות גבוהה, עובדה אשר גררה ביקורת בתקשורת.
בתוך הרוטונדה של בניין הקפיטול מוצג דרך קבע, ובאופן בלעדי, דגל השבויים והנעדרים המציין את דאגתם של אזרחי ארצות הברית לגורל שבויי ונעדרי המלחמה. כמו כן מוצבים בו פסלים רבים שנבחרו על ידי מדינות ארצות הברית.
מבנה הקפיטול מופיע על שטר 50 דולר אמריקאי.
תמונות

בניין הקונגרס
הקפיטול בשנת 1846
בניין הקפיטול על שטר של 50 דולר
הערות שוליים

↑   אי-פי, רויטרס והארץ, חברי מיליציה שהשתתפו במתקפה על הקפיטול נידונו לעד 18 שנות מאסר, באתר הארץ, 26 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287166905171  BIBSYS: 90812675  BNC: 000446022  BnF: cb16665928b (data)  CANTIC: a20111320  GND: 4485832-2  LCCN: sh85141041  LNB: 000196456  MusicBrainz: e4caa8fd-a132-4d45-9d06-be29e999d7bb  NKC: kn20020322378  SNAC: w62g1kq3  SUDOC: 086113275  ULAN: 500312804  VcBA: 494/12923  VIAF: 156416989   WorldCat (עם VIAF): 156416989 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יערות הגשם גונדוואנה של אוסטרליה

יערות הגשם גונדוואנה של אוסטרליה (באנגלית: Gondwana Rainforests of Australia) שנודעו בעבר בשם שמורת יערות הגשם המרכז מזרחית, הם שמם הקיבוצי של מספר יערות הגשם סובטרופיים הנחשבים לנרחבים בעולם. יערות אלה מוגנים במסגרת יותר מחמישים שמורות טבע, ששטחן הכולל הוא 3,665 קמ"ר. השמורות מרוכזות לאורך הגבול בין קווינסלנד וניו סאות' ויילס, והן הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986.
האתר הקיבוצי מכונה על-שמה של היבשת הקדומה גונדוואנה, שכן מאובנים מעידים שכאשר היבשת הקדומה הייתה קיימת, היו בה יערות גשם דומים מבחינת החי והצומח לאלה המתקיימים בשמורה היום. גובה השמורה נע מגובה פני הים עד כמעט 1,600 מטרים, ובה למעלה ממאתים מיני חי וצומח הנחשבים לנדירים או הנמצאים בסכנת הכחדה. בשנת 1984 הוכרזו אזורי השמורה הנמצאים בניו סאות' ויילס ששטחם כ-3,600 קמ"ר, ובשנת 1994 נוספו להם שטח של 592 קמ"ר בקווינסלנד.
מספר המבקרים בשמורה הוא כשני מיליון בשנה, וחלקיה המתוירים ביותר הם הפארק הלאומי דוריגו והגשר הטבעי המהווה חלק משמורת ספרינגברוק.
אדם זאב

ערך זה עוסק ביצור מיתולוגי. אם התכוונתם לרומנסה העתיקה באותו שם מאת מארי דה פרנס, ראו .
אדם זאב בתחריט מאת לוקאס קראנאך האב, סביבות 1510.
אדם זאב הוא יצור מיתולוגי, אדם שהופך לעיתים לזאב, יכול לשנות את צורתו בליל ירח מלא בין צורת אדם לצורת זאב, או אדם שנשאר לעד בצורת זאב. לעיתים, ישנן גם צורות ביניים לאנשי הזאב, שמשלבות בין תכונות אנושיות ותכונות זאביות. לפי המיתולוגיה, אדם נעשה לאדם זאב בעקבות שימוש מכוון בקסם אפל, כתוצאה מהטלת קללה, או על ידי נשיכה של אדם זאב אחר. יצורים דמיוניים אלה, המופיעים בפולקלור האירופאי, חדרו לספרות הפנטזיה ולקולנוע.
סופר מימי הביניים, גרויז מטילבורי קשר את שינוי הצורה בירח מלא, אך תפיסה זו הייתה נדירה עד שהרעיון אומץ על ידי סופרי פנטזיה מודרניים. כיום מקובלת הגישה שאפשר להרוג אדם זאב על ידי יריית קליע מכסף, אך גישה זו נובעת יותר מהשפעת ספרי פנטזיה מאוחרים מאשר מאמונות עממיות קדומות.
היסטוריה

הפחד מאדם זאב היה קיים עוד בימי קדם. סיפורים אודות אנשי זאב נפוצים בתרבויות אירופאיות רבות:
אוקראינה, איטליה, אנגליה, אסטוניה, בולגריה, ברזיל, גליציה, גרמניה, יוון, ליטא, ספרד, סרביה, פולין, פורטוגל, צרפת, רומניה, רוסיה, שוודיה, ועוד.
במיתולוגיה הרומית, הסיפור על ליקאון הוא דוגמה עתיקה לאגדת האדם זאב. לפי המטמורפוזות יופיטר הפך את ליקאון לזאב כעונש על אכילת בשר אדם.
בן הבליעל נמלט על נפשו לשדה מרוב פחד
שם הוא מיליל, לדבר ינסה אך לשווא הוא טורח
קצף את פיו יכסה ונפשו משחרת לטרף
צאן תבקש כי צמאה לדמים וישיש אלי - רצח
כל שמלותיו הפכו לפרווה וידיו לכרעים;
צלם זאב צלמו..
הלוחמים הגרמאניים המכונים "ברסרקרים" היו כנראה אחד המקורות לאגדה על אנשי-הזאב. הברסרקרים, שמוזכרים גם במיתולוגיה הנורדית, היו לוחמים אחוזי שיכרון קרב (שלעיתים היה מושג על ידי שימוש באלכוהול או סמים משני תודעה) בשירותו של אודין, שלעיתים עטו על עצמם עורות ופרוות של חיות שונות, וייצגו כוח וזעם בלתי נשלט. היו כמה סוגים של לוחמים כאלה, נבדלים על פי העורות שלבשו בקרב: דובי-אדם (Berserkir), זאבי-אדם (Úlfheðinn), וחזירי-אדם (Svinfylking). ההיסטוריון הרומי טאקיטוס (Tacitus) תיאר את הלוחמים הברבארים כך: "הם צבעו את מגנם וגופם בשחור והקפידו לתקוף בלילות האפלים ביותר, לכן הם נדמו כצבא של רוחות רפאים, המשרים על האויב את פחד המוות, האויב לא יכול היה לחזות במראה השטני הזה מכיוון שבקרב הדבר הראשון שמושמד הוא העיניים." תיאורו של טאקיטוס תואם למדי את זה של החוקר המודרני גורג' דומיזל (Dumézil): "הם לבשו עורות זאבים כדי לחקות את דרכו של הטורף, או כדי לסמל את הטרנספורמציה לצורתו של הזאב. כשהאדם עטה תלבושת זו הוא חדל מלהיות אדם והפך לטורף. הוא לא רק היה לוחם עז ובלתי מנוצח, אחוז אקסטזה הוא נהפך לחיית טרף. הלוחמים הצעירים הללו לא הסתפקו יותר אך ורק בשלל המלחמה, אלא הם התאוו גם לבשר אדם." הברסרקרים נתפסו כדמויות מאיימות בעלות כוחות מאגיים על אנושיים. הופעתם והתנהגותם הדמוניים שיוותה להם הופעה של יצורי בלהות. בעיני אנשי התקופה המקור לכוחם הרב לא היה רק מיומנויות הלחימה הגבוהות שלהם, אלא, הקשר המיסטי שלהם לעולם הפראי והאלים של כוחות הטבע.
לפי אמונות ארמניות נשים שחטאו נידונות לשבע שנים של חיים בצורת זאב. רוח מביאה לה פרוות זאב ומצווה עליה ללבוש אותה. לאחר שהיא לובשת את הפרווה היא הופכת לזאבה וטורפת את ילדיה. בהמשך, היא טורפת את הילדים של קרוביה, ואז, לאחר שסיימה לאכלם היא מתחילה לטרוף ילדים של זרים. היא משוטטת בלילות בלבד ונפתחים לפניה דלתות ומנעולים. כשהבוקר מתקרב היא חוזרת לצורתה האנושית ומסירה את עור הזאב. האדם זאב יכול למצוא לעצמו אהבה גם כן לפי המתולוגיות, אבל הוא יכול להתאהב אך ורק בנקבה מהמין שלו. הוא יכול להרגיש אותה ממרחקים ולהתאהב.
האמונה באנשי זאב רווחה במיוחד בצרפת במאה ה-16, ונערכו משפטים רבים בשל כך. בחלק מהמקרים הייתה עדות ברורה כנגד המואשמים שהואשמו ברצח ואף קניבליזם, אך לא נמצא כל קשר למעורבות של זאבים בדבר. במקרים אחרים הייתה עדות ברורה כנגד זאב מסוים, אך לא היה דבר כנגד הנאשמים. כמעט בכל המקרים הייתה נכונות יוצאת דופן של הנאשמים להודות באשמה, ואפילו לתת עדויות מפורטות על המטמורפוזה שהם עברו לכאורה, אך עם זאת כשהיסטריית אנשי הזאב הייתה בשיאה נקבע במשפט שנערך ב-1603 שליקאנתרופיה (הפיכה לאנשי זאב) היא לא יותר מהזייה פרועה.