stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבקה קרן
לקריאה נוספת > ראיונות וביקורות מן העיתונות העברית

יהודית אוריין, "ריח ערמונים", על הרומן "טעם הדבש", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 26 באוקטובר 1990
יהודית אוריין, "עכברים כמשל", על הרומן "אנטומיה של נקמה", ידיעות אחרונות, תרבות ספרות אמנות, י"ד חשון תשכ"ד
"Childhood memories behind Rivka's novel", Jewish Telegraph, Arts and entertainment, Friday, March 13, 2009, page 32
Jeff Green, “Lost Hungarian Soul”, Jerusalem Post Magazine, 4.2.1993)
Hillel Halkin, “The Taste of Honey, The Jerusalem Report Weekly, 6)
6.12.1990
אלכס זהבי, "המעבר לכתיבה קאנונית", על הרומן "טעם הדבש", עיתון 77, (חסר תאריך), גיליון 130
ראובן מירן, "הנוסחה בולטת מדי", על הרומן "אנטומיה של נקמה", הארץ, מוסף ספרים, 3 בנובמבר 1993
אילת נגב, "סוד אפל", ריאיון לרגל צאת הרומן "טעם הדבש", 7 ימים, שבועון ידיעות אחרונות, 7 בספטמבר 1990
אביטל ענבר, "רבקה קרן. פסיכולוגית וסופרת", ריאיון לרגל צאת הרומן "טעם הדבש", דבר, 19 בספטמבר 1990
רמי סערי, "לא חייבים להיות גיבורים", על הרומן "אנטומיה של נקמה", הארץ, 31 בדצמבר 1993
יגאל סרנה, "חי וסוחף", על הרומן "טעם הדבש", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 12 באוקטובר 1990
ריקי ריבלין, "אני לעצמי, דיוקן היוצר ביצירתו", ראיון במסגרת ראיון קבוצתי עם יוצרים, מאזנים, כרך ס"ז, גיליון מס' 1, נובמבר 1992
רחל שקלובסקי, "מתבוננת בשואה דרך סיפור של משפחה", על הרומן "אנטומיה של נקמה", העולם הזה, 3 בנובמבר 1993
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "רבקה קרן - סוד אפל", עמ' 365-357
הערות שוליים

↑  הרגע האמיתי, באתר מנדלי מוכר ספרים ברשת
↑   רמי סערי, "הרגע האמיתי": לרבקה קרן יש יכולת נדירה להרטיט מיתר בנפש הקורא, באתר הארץ, 17 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312806305171  BnF: cb155116929 (data)  GND: 119378876  ISNI: 0000 0000 6662 5039  LCCN: nr91000081  NTA: 184892422  VIAF: 47070296   WorldCat (עם VIAF): 47070296
פיונרסקי (מחוז קלינינגרד)

פיונרסקי (ברוסית: Пионерский, עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "נוֹיְקוּהרֶן" Neukuhren, בליטאית: Kuršiai) היא עיר נמל במובלעת הרוסית קלינינגרד, ומשמשת כמרכז המנהלי של נפה עירונית פיונרסקי. העיר שוכנת לחופי הים הבלטי, צפון מערבית לעיר קלינינגרד. בעיר ממוקם סנטוריום לילדים עם בעיות אורתופדיות (היחיד ברוסיה).
היסטוריה

בשנת 1254 הוקם במקום יישוב על ידי אנשי המסדר הטבטוני. אחרי מלחמת שלוש עשרה השנים (1454 - 1466) האזור הפך לפייף של ממלכת פולין, אשר נוהל על ידי אבירים טבטונים. עם הקמת ממלכת פרוסיה בשנת 1701, נכללה בה נוֹיְקוּהרֶן. בסביבת העיירה נמצאו מרבצי ענבר וחלק מהתושבים עסקו בהפקתו. עד תחילת המאה ה-19 היא הייתה למעשה כפר דייגים. בשנת 1837 נבנו בה בתי הארחה והיא הפכה לעיירת נופש לתושבי קניגסברג. בשנת 1899 הושלמה בניית קו רכבת מקניגסברג עד לנוֹיְקוּהרֶן, מה שהגדיל עוד יותר את כמות הנופשים בה. בשנת 1924 הורח הנמל שבעיר ונבנו שוברי גלים ארוכים שהכנו על הספינות, שעגנו בו. בשנת 1935 נבנה בפאתי העיר שדה תעופה. בהמשך, על בסיס שדה התעופה הוקם בית ספר לטיס של לופטוופה. נכון לשנת 1942 התגוררו בנוֹיְקוּהרֶן כ־3000 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה העיירה רק חלקית- בתחילת ינואר 1945, הפציצו אותה מטוסי חיל האוויר הסובייטי. ההפצצות התמקדו בעיקר בשדה התעופה ובבית הספר לטיס. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום תוך קרב קצר ב־14 באפריל 1945. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מן העיר בתום המלחמה, לאחר שהאזור עבר לידי ברית המועצות.
בשנת 1946 החל לפעול במקום סנטוריום לילדים. באותה השנה הוחלף שמה לפיונרסקי על שם תנועת הנוער פיונירים (החלטה למתן השם לעיר נבעה, ככל הנראה, מפתיחת הסנטוריום לילדים בעיר). לעיר הגיעו מתיישבים מכל רחבי ברית המועצות. בעיר נבנה מפעל לייצור שימורי דגים. סביב העיר מוקמו בסיסים צבאיים. בנמל העיר חנתה יחידת ספינות המשמר של משמר הגבול של ברית המועצות.
נכון לשנת 2023 התגוררו בעיר כ־13 אלף תושבים, אשר עסקו בעיקר בתעשיית הדיג, במתן שירות ליחידות צבאיות ושירותי נופש. 87% מהתושבים הם רוסים, 2.6% אוקראינים ו1.8% בלארוסים. בעיר ממוקמת אחת הדצ'ות הרשמיות של נשיא רוסיה.
אגודת החרשים בישראל

| --- | --- |


בית הלן קלר, תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 www.deaf-israel.org.il
 
משה שם טוב מאח"א ודראגוליוב ווקוטיץ' מהפדרציה העולמית של החירשים (אנ'), 1973
בית הלן קלר המשופץ, תל אביב, 1987
אגודת החרשים בישראל, בעבר אגודת החרשים-אילמים בתל אביב ואגודת החרשים-אילמים בישראל וכיום אגודת החרשים בישראל ובראשי תיבות עדיין אח"א (אגודת חרשים-אילמים), היא ארגון התנדבותי של חירשים וכבדי שמיעה השולטים בשפת הסימנים הישראלית. אח"א מאחדת חירשים מגיל 18 ומעלה, כאגודה לעזרה הדדית, ופועלים בה חירשים למען חירשים. חירשים בוחרים בחירשים להנהגת אח"א, על מנת לבצע את המטרות שלשמן היא הוקמה. בראש אח"א עומד יושב ראש חירש ולצידו ועד מנהל. הצוות המקצועי שעובד לצד היו"ר והוועד המנהל, מבצע את מדיניות אח"א, שהיא טיפול בצורכי החירשים במדינת ישראל, ושמירה על קשר עם פדרציית החרשים העולמית וארגוני חירשים נוספים. כמו כן, אח"א שמה לעצמה למטרה לשפר את הנגישות בתחום התקשורת עבור החרשים, להעלות מודעות ציבורית ולבצע הסברה בקרב הציבור הרחב לצורכי החרשים ולקדם חקיקה בנושא זכויות החרשים. בשנת 1983 נרשמה אח"א כעמותה, שמרכזה בבית הלן קלר בתל אביב.
אח"א נוסדה בשנת 1944 על ידי קבוצת צעירים חירשים שהרגישו בנוח בסביבת חירשים כמוהם. מסיבה זו הקימה אח"א מועדונים לחירשים, שבהם מתקיימות פעילויות התואמות את צורכי חבריה המונים כ-10,000 איש. שפת הסימנים הישראלית היא "השפה הרשמית" של אח"א.
סניפי האגודה

ביישובים:
תל אביב
חיפה
נתניה
פתח תקווה
ירושלים
אשדוד
אשקלון
קריית גת
קלנסווה
א-סייד (שפת הסימנים של שבט א-סייד)
יושבי ראש אח"א משנת 1950

חיים אפטר 1950–1952
משה פלקוביץ 1953–1955
חיים אפטר 1955–1961 (יו"ר ומזכ"ל)
חיים ספורטה 1961–1972
משה שם טוב 1972–1989
עזר לוי 1989–1991
אהרון עיני 1991–2003
מוטי אלשוור 2003–2004
ועד חירום: דורון לוי, אתי שוורצברג, גיא בנאי, בן ציון חן 2004–2006
דורון לוי 2006–2012
בן ציון חן 2012–2016
אתי שוורצברג 2017 ועדיין
מאבק 'ממשלה חרשת'

'ממשלה חרשת' הוא מאבק ציבור החרשים בישראל בשנת 2002, שהוביל אהרון עיני. אח"א נאבקה לקבל תוספת תקציבית מן הממשלה על מנת לממן רכישת מכשירי שמיעה נוספים, קידום חקיקה המחייבת את ערוצי הטלוויזיה לתרגם את שידורי החדשות לשפת הסימנים בשעות צפייה סבירות, הגדלת מכסת הזכאות לשירותי תרגום, הכרה בשפת הסימנים כשפה רשמית של מדינת ישראל, וסיוע בהוצאות החירשים בתקשורת.
מאבק החרשים בא לסיומו בחודש יוני 2002, כאשר נחתם הסכם בין עיני ובין שר האוצר סילבן שלום, והושגו בו מספר הסכמות: נקבעו דמי תקשורת לחרשים, הוגדלו שעות התרגום והתמלול מ-16 שעות ל-45 שעות בשנה לכל אדם חירש, והובטח סיוע ברכישת עזרי שמיעה ותקשורת כל ארבע שנים (סל תקשורת). כמו כן הובטח כי יוקם מרכז תקשורת לחירשים שמטרתו סיוע בהתקשרות עם גורמים חיצוניים (שירות ממסר טלפוני) בהשקעה של 800,000 ש"ח ובתקצוב שנתי של 450,000 ש"ח.
התחייבות הממשלה לשירות הממסר זכתה לתשומת לב אחרי מאבק בשיתוף עם "פרויקט גל", ארגון סטודנטיאלי לקידום יוזמות חברתיות, אשר יוזמה אחת במסגרתו הייתה בהובלת אורטל מאיר, חירשת מגיל צעיר וסטודנטית למשפטים, שדרשה מהממשלה להקים ולממן שירות ממסר. השירות הוקם רק ב-27 באפריל 2008 על ידי אגודת החרשים במימון פרטי, ורק לאחר מכן משרד הרווחה החל לממן אותו.
בחירות 2017 באח"א

שירות הממסר באגודת החרשים נסגר ב-1 בפברואר 2017, עקב הפעלת שירות זהה על ידי המכון לקידום החירש מ-1 באוקטובר 2016 במימון משרד הרווחה, שקודם לכן מימן את השירות באגודת החרשים, כפי שנקבע בהסכם בין אגודת החרשים לבין הממשלה. בעקבות הפסקת המימון ממשרד הרווחה, נקלעה אגודת החרשים לקשיים כספיים. אתי שוורצברג, מזכ"לית אח"א בקדנציה של מוטי אלשוור וחברה בוועד הזמני לאחר הקדנציה שלו, יצאה למסע התרמה. ב-3 בפברואר 2017 התקיימה אספה כללית בבית הלן קלר, ושוורצברג נבחרה כיו"רית ראשונה של אגודת החרשים בישראל, אחרי פרישתו של היו"ר בן ציון חן. שוורצברג היא כבדת שמיעה ומתורגמנית מוסמכת.
ראו גם

שפת הסימנים הישראלית
ארגון הספורט של החרשים בישראל
הערות שוליים

↑  עירית מאיר, ונדי סנדלר, שפה במרחב – אשנב לשפת הסימנים הישראלית, הוצאת אוניברסיטת חיפה, 2002
↑  בית ספר ניב בתל אביב
↑  פעולות מטה החירום הותאמו למציאות הנוכחית, בעמוד הפייסבוק של אגודת החירשים בישראל, 23 באוקטובר 2017
↑  משה פלקוביץ (בצד שמאל) מארח את הלן קלר (לידו) בישראל, בעמוד הפייסבוק של רותי לבינגר, 15 בינואר 2013
↑  תמונות יו"רי אח"א עם תקופות כהונותיהם, בעמוד הפייסבוק של אגודת החירשים בישראל, 22 בינואר 2019
↑  פרסום אח"א על פתיחת מרכז תקשורת (הקישור אינו פעיל)
↑  מוקד תיווך לאנשים חרשים וכבדי שמיעה במכון לקידום החרש (הקישור אינו פעיל)
↑  שוורצברג מציגה את המצע שלה באסיפה הכללית של אח"א, בעמוד הפייסבוק של אתי שוורצברג, 3 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305667705171
ג'ייסון בגיי

| --- | --- |

בגיי במאי 2008
 לידה:  19 במרץ 1960  (בן 64) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  מכללת פומונה  Collegiate School 
 בת זוג:  אנג'י ג'אנו (מ-2000)
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון בגיי (באנגלית: Jason Beghe; ,תעתיק פונטי: /bəˈɡeɪ/, נולד ב-12 במרץ 1960) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי המוכר בעיקר מתפקידו בסדרת הטלוויזיה "שיקגו PD" של רשת NBC.
ביוגרפיה

בגיי נולד ב-19 במרץ 1960 בניו יורק, כבן הרביעי במשפחתו. הוא למד בבית הספר הפרטי קולגייט לבנים בניו יורק שם הכיר את השחקן דייוויד דוכובני ואת ג'ון קנדי ג'וניור שהפך לחברו הטוב, השניים היו מסתובבים לעיתים קרובות באזור מוזיאון המטרופוליטן לאמנות ובסנטרל פארק, בהשפעתו אף שיחק קנדי תפקיד בתיאטרון בית הספר. השפיע רבות גם על קריירת המשחק של דייוויד דוכובני כשדחף אותו להמשיך לעסוק בזה בעוד דוכובני תכנן להיות סופר ופרופסור.
כיום בעל טור שמרני בו משתף ברשת את דעותיו הפוליטיות.
קריירה > הצטרפותו ופרישתו

בשנת 1994 השתתף בגיי בשיעור ללימוד משחק שהועבר על ידי מילטון קטסלאס שם החליט לקחת מספר קורסים בסיינטולוגיה כשעמיתו למשחק בודהי אלפמן הביא לו ספר על סיינטולוגיה שבעקבות קריאתו השתכנע בגיי ברעיונו של ל. רון האברד ש"טכנולוגיה" מסוימת יכולה להניב יכולות על אנושיות.
בגיי עזר לקדם את "מהי סיינטולוגיה?" תערוכה שהייתה חלק ממסע הפרסום הלאומי של כנסיית הסיינטולוגיה בבריטניה בשנת 1999, וכן הופיע בסרטוני ייצוג סיינטולוגיה שהתפרסמו ברשת פוקס ניוז בשנת 2005, הוא אמר פעם בריאיון לרוג'ר פרידמן שמנהיג כנסיית הסיינטולוגיה דייוויד מיסקאוויג' כינה אותו
"נער הפוסטר" של כנסיית הסיינטולוגיה ["the poster boy for Scientology"], הוא הגיע לרמה של OT V בארגון הסיינטולוגיה והוכשר ליהיות "מבקר", בעקבותיו גם אשתו לקחה קורסי סיינטולוגיה ואף היא הגיעה לרמה של OT V, בגיי העריך שבמהלך השנים תרם לכנסיית הסיינטולוגיה כמיליון דולר.
ב -2007 החליט בגיי לפרוש מארגון הסיינטולוגיה והחל לבקר בפומבי את הארגון. לאחר פרישתו נפגש רבות עם חברו מילדות דייוויד דוכובני איתו שוחח רבות על תקופתו בסיינטולוגיה, בגיי התבטא פעם כי יחסיו עם דוכובני מעיקים וכי הוא "אדם מדכא" (אנ') (מלשון דיכוי).
קריירה > ביקורת ציבורית

לאחר פרישתו מסיינטולוגיה פנה בגיי אל אנדריאס הלדאל-לונד (אנ') שהיה מתנגד ידוע לארגון הסיינטולוגיה שהפגיש אותו עם העיתונאי ומתנגד הסיינטולוגיה מארק בונקר (אנ'), השלושה נפגשו בביתו של בגיי בו קיימו איתו ראיון שארך כשלוש שעות על חוויותיו כסיינטולוג ניתן למצוא את הראיון המלא ביוטיוב Scientology: Jason Beghe Interview, נבדק ב-2021-03-14. במהלך הראיון התבטא בגיי כי "הסיינטולוגיה מסוכנת מאוד לבריאות הרוחנית, הנפשית, והאבולוציונית" בסוף הראיון אמר "אין לי אג'נדה, אני רק מנסה לעזור... יש לי את הניסיון כאחד שהיה בתוך הסיינטולוגיה ויצא ממנה, לכן זה נותן לי פרספקטיבה שאנשים מבחוץ אין להם..."
הסרטון הוסר מ-YouTube ב -17 באפריל 2008, אך די מהר לאחר מכן העלו אותו מחדש מספר משתמשים אחרים, עד 18 באפריל 2008, לפחות 45 משתמשים פרסמו מחדש את סרטון הראיון באמצעות חשבונות ה-YouTube שלהם, בונקר שהעלה את הראיון סבר שחשבונו נחסם והווידאו לא היה נגיש בגלל הלחץ על צוות-YouTube שהפעילה כנסיית הסיינטולוגיה.
כשנשאל בראיון ב"וילג' ווייס", האם הוא סבור שהביקורת הפומבית שלו נגד סיינטולוגיה עלולה לפגוע בקריירת המשחק שלו, התבדח בגיי ואמר "אני מן הסתם לא הולך לעשות שום סרטים עבור האומנים המאוחדים (אנ') בזמן הקרוב".
בריאיון לתוכנית לילה Nightline ברשת ABC דחה ניסיונות לבירור על חוויות עצמו ואמר "רציתי להדגיש שהסיפור לא נוגע רק אלי, זה לא בשבילי, אלא בשביל לעזור לאחרים שעדיין אבודים בכת...", ב -29 במאי 2008 השתתף בגיי במחאה נגד ארגון הסיינטולוגיה שהתקיימה מחוץ לבניין הסיינטולוגיה ברחוב 46 מזרח ניו יורק, הוא פנה אל 50 המפגינים שנאספו ברחוב ואמר להם: "מה שאתם עושים חברים חשוב לי מאוד, לי ולעוד כל כך הרבה אנשים... זה פשוט הורג אותי... זה גורם לי לרצות לבכות... אין לכם מושג כמה טוב אתם עושים". לאחר מכן חצה את הרחוב בניסיון להיכנס לבניין הסיינטולוגיה, אך האבטחה מנעה ממנו להיכנס.
בספטמבר 2008 הוזמן על ידי משרד הפנים של גרמניה כדי לדבר בפאנל שאורגן על ידי אורסולה קברטה על סיינטולוגיה שכותרתה: "זוהי סיינטולוגיה, דוחות מארצות הברית".
במאי 2009 התארח בתוכנית World Have Your Say ברשת BBC שם אמר: "בעייתי העיקרית היא לא סיינטולוגיה כשלעצמה אלא עם סיינטולוגיה הארגון שהוא מושחת ומעודד פשיעה, ואם ראשי הארגון ובעיקר דייוויד מיסקאוויג'. כמו כן בספטמבר 2010 השתתף בסרט תיעודי שהוציאה רשת BBC בשם "סודות הסיינטולוגיה" בו אמר כי זמנו עם הארגון עלה לו מיליון דולר, וכי הדת היא מחבט.
ב-2015 הופיע בעוד סרט תיעודי על הנושא שהוציאה רשת HBO בשם "הולך ברור", המבוסס על ספר שחיבר לורנס רייט בעל אותו השם.
חיים אישיים

אחותו של בגיי, פרנצ'סקה בגיי, היא זמרת-יוצרת, סבא רבא שלו היה צ'ארלס סמואל דנין, מושל אילינוי ה-23 וסנטור בתחילת המאה ה -20.
בגיי שימש כשושבין בחתונה של חברו השחקן דייוויד דוכובני והשניים נשארו חברים קרובים עד היום. מתגורר עם משפחתו בניקולס קניון - לוס אנג'לס קליפורניה. בשנת 1999 היה מעורב בתאונת דרכים במהלכה נפצע בצאוורו מצינור, בעקבות הפציעה נפגעו מיתרי קולו וזה הותיר אותו עם קול שרבים מגדירים כ"קול חצץ".
בגיי נישא לאנג'י ג'אנו בשנת 2000.
ב-21 בנובמבר 2017, פורסם כי בגיי נחקר בעקבות התנהגות שנחשבה אגרסיבית מדי וחשש להטרדה מינית בעת צילומי שיקגו PD ב -2016 בעקבות תביעה של שחקנית הסדרה בעבר סופיה בוש, בגיי פרסם הצהרה בה הוא הודה כי התנהג בתוקפנות והתנצל על כך.
פילמוגרפיה חלקית > סרטים

תלמה ולואיז - (1991).
ג'י איי ג'יין - (1997).
תיקים באפלה: הסרט - (1998).
שכחו אותי בבית 4 - (2002).
שלושת הימים הבאים (אנ')‏ (2010)
אקס-מן: ההתחלה - (2011)
Safelight ‏ (2015)
Bucky F*cking Dent‏ (2023)
פילמוגרפיה חלקית > דיבוב

סופרמן: לא מאוגד - (2013).
דאוגטאון - (2018).
פילמוגרפיה חלקית > סדרות

זינוק לאתמול - (1990).
פרקליטי אל איי - (1993).
תיקים באפלה - (1994).
מלרוז פלייס - (1994).
NYPD Blue - חוליאן קרביס (1995).
ג'ורג' וליאו (1997).
שיקגו הופ - (1997-1998).
להיות ולהחזיק (1998)
דארמה וגרג - (2000).
CSI - ראס בראדלי (2002).
המשפט של איימי - (2002).
ג'אג - (2004).
CSI: ניו יורק - (2006).
ורוניקה מארס - (2006).
מחשבות פליליות - (2006).
מספ7ים - (2007).
הלוחשת לרוחות - (2008).
שקר לי - (2009).
קליפורניקיישן -(2013-2009).
קאסל (סדרת טלוויזיה) - (2011-2010).
NCIS (סדרת טלוויזיה) - (2011).
בוג'ק הורסמן - (2015).
חוק וסדר: מדור מיוחד - האנק וויט (2014-2016).
שיקגו FIRE - האנק וויט (2012-2019 - רץ).
שיקגו PD - האנק וויט (2014-2019 - רץ).
שיקגו MED - האנק וויט (2015-2019 - רץ).
אור בטוח (2015)
שיקגו JUSTICE - האנק וויט (2017).
בגיי, טורי כריסטמן, מארק בונקר ואנדריאס הלדאל-לונד
(31 במרץ 2008)
בגיי ב 29 במאי 2008 במחאה נגד סיינטולוגיה בניו יורק
בגיי מדבר בכנס על סיינטולוגיה בהמבורג, גרמניה (4 בספטמבר 2008)
פאני לוביץ'

| --- | --- |

פאני לוביץ' בסרט "לאט יותר" (1967) תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בספטמבר 1903 חרקוב, אוקראינה
 פטירה:  15 בספטמבר 1988 (בגיל 84) קריית אתא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוחית זיכרון על ביתם של פאני לוביץ' ותמימה יודלביץ' ברחוב פרוג 31 בתל אביב
לוחית זיכרון לפאני לוביץ בבית צבי
פאני לוביץ' (גם פניה ליוביץ') (18 בספטמבר 1903 - 15 בספטמבר 1988) הייתה שחקנית ומורה ישראלית למשחק, מראשוני שחקני התיאטרון הלאומי הבימה.
ביוגרפיה

פאני לוביץ' נולדה בדבינסק שבלטביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. למדה משחק בסטודיו הדרמטי העברי "הזמיר" בחרקוב שבאוקראינה. למדה ריקוד בפריז. ב-1921 נסעה למוסקבה במטרה להצטרף לתיאטרון הבימה. שיחקה בהדיבוק בתפקיד קטן. ב-1928 עלו "הבימה" ולוביץ' לארץ ישראל. לוביץ' שיחקה בהצגות "פרופסור מנהיים", "מעשה כשפים", "שומרים", "אבות ובנים", "האם", "מיכל בת שאול", החטא ועונשו, "בת יפתח", "לא אמות כי אחיה", המלט, "שאול", בית ברנרדה אלבה. ב-1952 עברה ממשחק להוראת המשחק. היא ניהלה ולימדה במשך שנים ב"בית הספר הדרמטי" של תיאטרון הבימה יחד עם צבי פרידלנד. כשבית הספר נסגר, בשנת 1960, המשיכה ללמד במסגרות שונות, בבית הספר לאמנות הבמה בית צבי ברמת גן. בין תלמידיה היו יוסי בנאי, לבנה פינקלשטיין, שושנה רביד, יונה עטרי, שרגא פרידמן, אורנה פורת, שמואל סגל, פאני פנינה פרח, אלישבע מיכאלי ואחרים.
בשנות השישים שיחקה בהצגות "המשרתות" (התיאטרון הקטן), "האב" (תיאטרון חיפה), "מאי - ערב לילה ושחר" (תיאטרון בימות), ובהבימה בהצגות "אדון פונטילה ומאטי משרתו", "קוורטט" ו"בילי בדאי".
העלתה הצגת יחיד, "תהילה" מאת ש"י עגנון בצוותא ב-1971.
לוביץ' שיחקה בסרטים לאט יותר (1967), פנטסיה על נושא רומנטי (1975), מזימות בירושלים (1976), טרנזיט של דניאל וקסמן (1980) והמאהב (1986).
פאני לוביץ' נפטרה ערירית אצל אחייניתה בקריית אתא.
לזכרה מחולקת מלגת פאני לוביץ' לתלמידי בית צבי.
הערות שוליים

↑  חיים גמזו, בית ברנרדה אלבה-ב,הבימה' -מחזה כשלש מערכות מאת פדדיקו גארסיה לורקא, הארץ, 14 באוקטובר 1951
↑  יש לה חלום, על המשמר, 4 באפריל 1975
↑  חיים גמזו, בתיאטרון- האב מאת טטרינדברג בתיאטרון העירוני חיפה, הארץ, 10 בינואר 1968
↑  עירית נחמני, פאני לוביץ, משחקניות הבימה הראשונות שהתפרסמה במיוחד כמורה למשחק, נפטרה שלשום בלילה בגיל 85, חדשות, 16 בספטמבר 1988
↑  היום יתקיים באולם מסקין בהבימה טקס חלוקת מלגות על שם פאני לוביץ, חדשות, 26 באוקטובר 1989
4 זוכים במלגוח פאני לוביץ', מעריב, 28 בנובמבר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012370476805171  BnF: cb14200795h (data)  ISNI: 0000 0004 2008 7211  VIAF: 305311552   WorldCat (עם VIAF): 305311552
פטר החכם

פסל של פטר החכם בפרילפ, מקדוניה
פטר החכם או פטר הערמומי (בבולגרית: Хитър Петър; במקדונית: Итар Пејо או Итар Петар) הוא דמות בפולקלור הבולגרי. פטר הוא איכר עני מהכפר, הוא  ערמומי ושנון. הוא מוצג כבולגרי טיפוסי וכאנטגוניסט נצחי של האצילים העשירים, אנשי דת ומלווי כספים אותם הוא מצליח  להונות. בשל תכונות אלו הוא נחשב לדמות חיובית ואהודה על העם.
פטר החכם נוצר כדמות בדיונית בין המאה ה-16 למאה ה-17, כאשר בולגריה הייתה עדיין תחת השלטון האימפריה העות'מאנית. אגדות אודות פועלו ומעשיו נפוצו באזורים בהם ישבו בולגרים: דוברוג'ה, תראקיה ומקדוניה. על פי רוב הסיפורים מוצאו של פטר החכם הוא מאזור הנמצא כיום בצפון-מערב בולגריה. על מעשיו נכתבה אופרה אחת בשנת 1967, ושני סרטי קומדיה שהופקו בשנת 1939 ושנת 1960.
פטר החכם מזכיר דמויות אחרות מהפולקלור האירופי והמזרחי, דוגמת נאסר א-דין בפולקלור המוסלמי, הרשל'ה אוסטרופולר בפולקלור היהודי, טיל אוילנשפיגל הגרמני ועוד.
אזור הנמצא בחצי האי טריניטי קרוי על שמו.
אוסמאן פאזוואנטולו

| --- | --- |

 לידה:  1758 וידין, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  17 בפברואר 1807 (בגיל 49 בערך) וידין, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 
הספרייה של וידין, שנבנתה בתקופת אוסמאן פאזוואנטולו
צריח המסגד של וידין הקרוי על שם אוסמאן פאזוואנטולו
אוסמאן פאזוואנטולו (Osman Pazvantoğlu ;‏ 1758 - 27 בינואר 1807) היה איש צבא עות'מאני שמרד והקים ישות מדינית עצמאית באזור וידין.
שנותיו הראשונות

אוסמאן נולד בחורף 1758, בכפר בוסני. סבו מצד אביו היה בן למשפחת ארומנים שהתאסלמו ממניעים כלכליים, כדי לא לשלם את המיסים הנוספים שהוטלו על מי שלא היו מוסלמים או לפי גרסה אחרת אבי הסב היה טורקי ואמו קרואטית. הסב היה חייל במשמר הבוסני של העיר סופיה ומכאן שם המשפחה, שמשמעותו בטורקית היא: "בן חייל המשמר". מוצא האם כולל אלבנים, יהודים, סרבים, בולגרים וטורקים. כבר בגיל צעיר התייתם מאביו ועבר אל סבו, שגידל אותו.
אוסמאן למד מסבו את אומנויות השימוש בנשק ובנפרד עסק מעט בפוליטיקה ובמתן הלוואת בריבית, מעשה אסור על המוסלמים. לאחר שנתפס בקלקלתו היה צפוי לתלייה, אך בעקבות תשלומי השוחד שנתן סבו נצלו חייו ורק נכלא. מהכלא ברח, כנראה בסיוע חיילי משמר מחברי סבו. במהלך הלילה חצה את הדנובה בעזרת סירה קטנה ונכנס לנסיכות ולאכיה.
בשירות מברוגני

לאחר זמן, שבמהלכו היה מעורב בקטטות ושערוריות, הצטרף כחייל שכיר לשירותו של שליט ולאכיה, ניקולאה מברוגני. בבוקרשט, בתוך הצמרת הרומנית, שכללה פנריוטים רבים, המורגלים לשוחד ותככים, פאזוואנטולו התאקלם במהרה ופילס לו את הדרך לתפקיד ראש המשמר האישי של השליט (המשמר האלבני). בהיותו משכיל התיידד עם המשורר היווני ריגאס פראיוס.
אוסמאן התאהב ברומניה בשם אניטה, אך זו דחתה את חיזוריו והוא נכנס לדיכאון ונפל למשכב במשך חודשיים. כשקם היה מלא זעם ורצונו בנקם על הדחייה, ישפיע על מאורעות מאוחרים יותר. הוא לקח חלק, יחד עם בויארים מחצר השליט, בתככים שנועדו להדיח את מברוגני. התככים התגלו והשליט הזועם הורה לערוף את ראשו בהוצאה להורג פומבית על בימה שהתחילו בבנייתה, ברחוב ליפשקאן, בבוקרשט. חיי פאזוואנטולו נצלו פעם נוספת הודות להשתדלות חברו המשורר וסכומי שוחד גדולים ששולמו כנראה לשליט.
תקופת וידין

אוסמאן פאזוואנטולו חצה שוב את הדנובה, אסף קבוצה גדולה של חיילים שכירים אלבנים וטורקים ועבר איתם לאזור וידין, משם שדד איתם בכל רחבי הבלקנים ואסף סכומי כסף גדולים שאת חלקם שלח לסולטאן עם הבטחה שאם ימונה לאע'א הסכום יוכפל. הסולטאן מינה אותו, אך התיאבון של פאזוואנטולו גדל והוא ביקש לקבל במהרה מינוי של פאשה. כשבחצר הסולטאן לא מיהרו להיענות לבקשתו, גייס פאזוואנטולו צבא שכירים, מינה את עצמו לפאשה והכריז ב-1797 על מרד נגד הסולטאן סלים השלישי. פאזוואנטולו הקים באזור וידין ישות מדינית, בשליטתו, שניהלה את הטריטוריה שבין הדנובה, הרי הבלקנים, מבצר בלגרד והעיר וארנה. במהלך המרד כבשו כוחותיו את העיר פלבן ויהודי העיר הותקפו ונשדדו. בני הקהילה נטשו את העיר ונמלטו לסופיה.
פאזוואנטולו הביא לתנופת בנייה בבירתו, וידין, הקים מבני ציבור, הטביע מטבעות משלו וקשר יחסים דיפלומטיים עם מדינות האזור ועם המעצמות המערביות, כולל קונסוליה בצרפת. על צד אחד של המטבעות שהטביע הופיע דיוקנו ועל הצד השני בית הסוהר של סופיה.
הסולטאן לא יכול היה לעבור לסדר היום על מעשיו, לכן בשנת 1798 שלח צבא של מאה אלף חיילים, בפיקודו של האגה Husein Kukuc, כדי לתפוס אותו ולהכניע את וידין. הצבא העות'מאני נכשל במשימתו, לא הצליח ללכוד את פאזוואנטולו ולא הצליח לכבוש את וידין. המפקד העות'מאני תירץ זאת בפני הסולטאן בכך שהשליט הוולאכי, קונסטנטין חנ'רגלי (Constantin Hangerli), לא סיפק לו את האספקה הדרושה. הסולטאן הדיח את חאנגרלי והורה על הוצאתו להורג, פעולה שבוצעה על ידי מפקד הצבא העות'מאני ביום 18 בפברואר 1799. בקיץ של אותה שנה הסולטאן נאות להכיר בפאזוואנטולו כפאשה של וידין ופאזוואנטולו שב לשלם לו מס.
הפשיטות על ולאכיה

למימון צבא השכירים שלו ולתשלום המס לסולטאן ארגן פאזוואנטולו פשיטות שוד על הטריטוריות שמעבר לדנובה, באזור אולטניה. במהלך פשיטה על קראיובה נהרסו ונשרפו בתי העיר ומתוך 7,000 בתים נותרו רק 300. מסעי שוד אלה היו אכזריים במיוחד וחיילי פאזוואנטולו, בעידודו בגלל טינתו לנשים רומניות, אנסו נשים רבות ורצחו גברים וילדים ושרפו את היישובים. פעולות חיילי פאזוואנטולו הפכו לשם דבר ועוררו באוכלוסייה רגשות אנטי-עות'מאניים עזים. המרחב שנפגע מפשיטות אלה הלך והתרחב והתקרב לבוקרשט. השליט הוולאכי, אלכסנדרו מורוזי, ביקש בעצמו את ביטול מינויו. השליט החדש, מיכאיל סוצו, ששמע על התקרבות חיילי פאזוואנטולו, ברח מבוקרשט והשאיר הוראות למשמר האלבני להגן על הבירה. מפקדי המשמר התחילו לריב ביניהם מי יהיה המפקד העליון ובינתיים השתלטו על העיר כנופיות השודדים של פאזוואנטולו ודלת העם. השלום הושב רק לאחר התערבות של חיל מצב טורקי שחנה לא רחוק מבוקרשט.
בפברואר 1801 הוטל על גובה החובות יוניצה באשוטה  מנסיכות מולדובה לגייס גוף צבאי המורכב מחיילים שכירים זרים שייצא למאבק נגד המורדים מווידין שפלשו לנסיכות ולאכיה והחריבו את קראיובה.
הרושם של האירועים היה כה עמוק עד שהשאיר את חותמו גם בשפה הרומנית. הכינוי שניתן לחייל של פאזוואנטולו, "פאזוואנג'יו" וברבים "פאזוואנג'יי" נהפך למילה רומנית שפירושה "שודד ורוצח" ונכנס למילונים.
התגובה הוולאכית

הלחץ המתמשך של חיילי פאזוואנטולו על האוכלוסייה הוולאכית, במיוחד באולטניה, הביא להיווצרותן של קבוצות היידוקים. ההיידוקים החלו להשיב מלחמה לחיילי פאזוואנטולו ובמיוחד הצטיינו בכך ההיידוקים המונהגים על ידי ינקו ז'יאנו. קבוצות של היידוקים ופנדורים מאולטניה, בעיקר בהנהגת ז'יאנו, החלו לחצות את דנובה לכיוון השני ולפשוט על מחוזותיו של פאזוואנטולו ובאחת הפשיטות נפגשו בקרב אוסמן פאזוואנטולו וינקו ז'יאנו והאחרון הצליח לפגוע באחת מעיניו של פאזוואנטולו ומאותו זמן כונה בשם פאזוואנטה שתום העין.
לגבי קצו של פאזוואנטולו יש שתי גרסאות, האחת טוענת שפאזוואנטולו הורעל בעיצומם של הקרבות. החשד נפל על הרופא היהודי שטיפל בו ונאמניו של פאזוואנטולו בצירוף אספסוף מקרב אוכלוסיית וידין, נערכו לבצע פוגרום ביהודי העיר. בני הקהילה החלו נמלטים בהמוניהם דרך נהר הדנובה לעיר רוסצ'וק. פאזוואנטולו שכבר שכב על ערש דווי התערב ונתן את פקודתו האחרונה שלא לפגוע ביהודי וידין. מאוחר יותר נתגלה שהיו אלו נאמני הסולטאן שנשלחו להרעיל את פאזוואנטולו. לאחר מותו של פאזוואנטולו חגגו בני הקהילה היהודית במשך עשרות שנים, בכל שנה בד' באדר את "פורים דה וידין", לזכר הצלתם מהפוגרום ויש אומרים מהמושל עצמו.
הגרסה השנייה טוענת שפאזוואנטולו נהרג כאשר ינקו ז'יאנו ולוחמיו חצו את הדנובה וכבשו את וידין.
בקרבות האלה הרסו ההיידוקים הרומנים את טרגו מגורלה, המבצר שהיה ראש הגשר העות'מאני על הגדה הוולאכית של הדנובה.
לקריאה נוספת

Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III, Sfârşitul epocii fanariote în Muntenia