stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילי פוטר
ביוגרפיה בדיונית

לאורך רוב תקופת לימודיהם היא וג'יימס פונים זה אל זו בשמות המשפחה. לעיתים קרובות ג'יימס מפגין את יכולתו כשהיא נמצאת בקרבתו, דבר הגורם לה לכעס רב. לאחר שראה את הזיכרון של סנייפ בהגיגית קיבל הארי את הרושם שהיא שנאה את ג'יימס, אך סיריוס ולופין הכחישו זאת ואמרו שהיא החלה לצאת עם ג'יימס לפגישות בשנה השביעית, ולאחר שג'יימס החל להתנהג בצורה יותר בוגרת. היא התחתנה עם ג'יימס זמן קצר לאחר שסיימה ללמוד בהוגוורטס, וסיריוס היה השושבין בחתונתם.
החברות בין לילי לסוורוס סנייפ נחשפת בספר השביעי, ביחד עם העובדה שסנייפ היה מאוהב בה בסתר. רולינג אמרה כי לילי הייתה עשויה להיענות לחיזוריו אלמלא היה עוסק בקסמים אפלים. מערכת היחסים ביניהם מסתיימת בשנה החמישית, כאשר סנייפ קורא לה "בוצדמית" לאחר שהושפל על ידי ג'יימס והיא הגנה עליו. לאחר שעזב את הוגוורטס, סנייפ הצטרף לוולדמורט והוא הודיע לו על הנבואה ששמע, אך נבהל כשהבין כי וולדמורט חושב שהיא מתייחסת להארי בנה של לילי. הוא היה זה שהתריע בפני דמבלדור על הסכנה האורבת לה, ובתמורה הפך למרגל של מסדר עוף החול. הוא אף ביקש מוולדמורט לחוס על חייה, ולכן וולדמורט הציע ללילי את ההזדמנות לזוז הצידה לפני שהוא ניסה להרוג את בנה הארי, אך לילי סירבה ולכן וולדמורט הרג אותה. מכיוון שלילי הקריבה את חייה למען בנה הארי, זה העניק להארי הגנה קסומה, וכאשר וולדמורט ניסה להרוג את הארי בקללת ההרג, הכישוף חזר אליו וגרם לו לאבד את הגוף שלו, ובכך אהבתו של סנייפ ללילי גרמה בעקיפין להארי להינצל מוולדמורט. אהבה זו גם ניכרת שנים לאחר מותה, כאשר בספר השביעי מתוארת סצנה שבה סנייפ מפיק פטרונוס בצורת איילה כמו זה של לילי.
תיאור > מראה חיצוני

לילי מתוארת כאישה יפה מאוד עם עיניים ירוקות בצבע שקד, ושיער ג'ינג'י המגיע עד כתפיה.
תיאור > אופי

לילי תוארה כאחת התלמידות המצטיינות בשכבת הגיל שלה, ויש לה כישרון מיוחד לרקיחת שיקויים. היא אחת מהתלמידים החביבים ביותר על המורה לשיקויים הוראס סלגהורן, שחלק לה מחמאות רבות.
תיאור > טוהר הדם

לילי הייתה ילידת מוגלגים, ואחותה פטוניה שנאה אותה כיוון שקינאה בעובדת היותה מכשפה וכינתה אותה "מופרעת".
למרות היותה בת מוגלגים, הייתה לילי מכשפה מוכשרת ביותר ובמיוחד בתחום השיקויים, תחום אותו לימד פרופסור סלגהורן שבאותו זמן עדיין הייתה לו דעה קדומה מסוימת בקשר לילידי מוגלגים. לילי הצטיינה במיוחד במקצוע זה, דבר שעזר לסלגהורן להתגבר על הדעה הקדומה שלו.
עם זאת, מערכת היחסים בינה לבין סוורוס סנייפ מבית סלית'רין נקטעת כאשר הוא מטיח בפניה את המילה "בוצדמית", שמהווה כינוי גנאי חריף כלפי בני מוגלגים.
תיאור > יכולות כישוף

צורת הפטרונוס של לילי הייתה איילה, ככל הנראה על מנת ליצור זיווג מתאים עם הפטרונוס של ג'יימס שהיה אייל.
בסרטים

בסרטים מגולמת לילי על ידי ג'רלדין סומרוויל כאישה בוגרת, על ידי סוזי שיינר כנערה צעירה בסרט הארי פוטר ומסדר עוף החול, וכילדה על ידי אלי אלדן בסרט הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2.
משפחתה

אדון וגברת אוואנס - לא ידוע הרבה על הוריה של לילי. על פי הספרים גברת אוואנס הייתה מאוד גאה בכך שבתהּ היא מכשפה.
פטוניה היא אחותה הגדולה של לילי. בספר הראשון היא מתוארת כאישה בלונדינית, גבוהה עם צוואר ארוך במיוחד (בדיוק ההפך מבעלה), רכלנית וחטטנית. לפי הספר השביעי שנאתה של פטוניה כלפי עולם הקסמים בכלל, וכלפי אחותה לילי בפרט, נובעת מהכחשת הקנאה שהיא חשה כיוון שאין ביכולתה לבצע קסמים. היחסים בין האחיות עד לגיל 11 היו מתונים ורגועים, אך לאחר שלילי הגיעה להוגוורטס, היחסים בין האחיות הידרדרו.
ג'יימס פוטר- בעלה של לילי ואביו של הארי.
הארי ג'יימס פוטר- בנם של לילי וגיימס.
הערות שוליים

↑  צ'אט עם רולינג, הקלחת הרותחת, 30 ביולי 2007
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
↑  לא למד בבית ספר, או שבית הספר/הבית אליו השתייך לא ידוע.
שישליק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנת בשר 
 מטבח:  Caucasian cuisine 
 מוצא:  מרכז אסיה 
 ממציא:  נוודים 
 מרכיבים עיקריים:  בשר 
 
שישליק הוא שיפוד בשר צלוי. השיפוד יכול לכלול בשר, שומן או שילוב של בשר, שומן וירקות כגון פלפל, בצל ועגבניות.
השישליק הוא סוג של שישקבב פופולרי ברחבי ברית המועצות לשעבר, חלקים של מזרח אירופה, מונגוליה, איראן וישראל. במקור, שישליק נעשה מבשר כבש, אולם במקומות מסוימים הוא עשוי גם מבשר חזיר או מבשר בקר, בהתאם להעדפות המקומיות, חקיקה דתית וכדומה. בשר שישליק (בניגוד לצורות אחרות של שישקבב) לרוב מושרה למשך לילה במרינדה חומצית, כמו יין יבש וחומץ, או מיץ חמצמץ של פירות או ירקות, עם תוספת של עשבי תיבול ותבלינים. תוספת מקובלת בכמה מדינות היא לחם, אורז או ירקות.
מאכל זה נפוץ יותר בדרום-מערב אסיה ונמכר על ידי רוכלי-רחוב אשר צולים את השיפודים מעל לעץ בוער או פחמים.
שישליק נצלה בדרך כלל על מנגל.
ראו גם

קבב
ארוסטיצ'יני
גלידה אמריקאית

| --- | --- |

גלידה אמריקאית
 
 מאכלים
 סוג:  גלידה 
 
גלידה אמריקאית בטעם תות
מכונה להגשת גלידה אמריקאית
גלידה אמריקאית (באנגלית: soft serve, creemee או soft ice cream) היא סוג של קינוח קפוא, רך ואוורירי יותר מגלידה.
העובדה שבתהליך הייצור מתקבל מוצר רך יחסית מאפשרת את הגשתו על ידי מכונה, להבדיל מגלידה רגילה המוגשת באופן ידני. הגלידה משוחררת באמצעות ברזים מיוחדים מתוך מכל אל הגביע או כוסית ההגשה.
תכולה

גלידה אמריקאית היא, בדרך כלל, דלת שומן. יש בה בערך 3%–6% שומן, לעומת 10%–18% בגלידה רגילה. גלידה אמריקאית מאוחסנת בטמפרטורה של 4- מעלות צלזיוס, בניגוד לגלידה רגילה המאוחסנת בטמפרטורה של 15- מעלות. תכולת האוויר בגלידה אמריקאית גבוהה יחסית. תכולת האוויר (המכונה overrun) יכולה לנוע בין 0% ל-60% מנפח המוצר הסופי, כאשר תכולת אוויר שבין 33% ל-45% מנפח המוצר נחשבת אידיאלית. תכולת האוויר משנה את טעמו ומרקמו של המוצר. מוצר בעל תכולת אוויר נמוכה כבד יותר, קרחי וצהבהב. מוצר בעל תכולת אוויר גבוהה קל וקרמי יותר וצבעו נוטה ללבן.
ייצור

גלידה המיוצרת בתהליך זה יש להקפיא במהירות כדי למנוע התגבשות. במכונות הסטנדרטיות המוצבות בנקודות המכירה יש מכל אחסון בו מצויה תערובת גולמית בטמפרטורה של 3 מעלות. כל אימת שהדבר נדרש כמות מתאימה של התערובת מועברת לתא ההקפאה שם היא עוברת תהליך מהיר של חביצה והקפאה.
התערובת הגולמית מגיעה באחת משלוש צורות:
נוזל טרי הדורש קירור עד לשימוש. ניתן לאחסנו למשך חמישה עד שבעה ימים לפני שהוא מתקלקל מחמת זיהום בקטריאלי. קיים חשש ממשי לזיהום ועל כן יש לנקוט זהירות רבה באחסון.
אבקה - שהיא גרסה מיובשת של התערובת הנוזלית. ניתן לאחסנה לתקופה ממושכת יחסית בלי חשש לקלקול. לפני התחלת החביצה האבקה מעורבבת עם מים. חסרונותיה העיקריים של שיטה זו הם העדר אפשרות להבטיח את איכות המים שבהם נעשה שימוש, והחשש ממהילת האבקה בכמות גדולה מידי של מים לצורך צמצום עלויות בנקודות המכירה. לאחר המהילה במים תערובת זו חשופה לזיהום ועל כן טעונה קירור.
נוזל שעבר תהליך עיקור ונארז באריזה אטומה. גם תערובת זו ניתן לאחסן לזמן ממושך יחסית בלי קירור. ניתן להשתמש בתערובת באופן מיידי לשם הכנת המוצר, ללא צורך בהוספת מרכיבים אחרים. עם זאת, גם כאן נדרש קירור למניעת זיהום עם פתיחת האריזה. זוהי התערובת הבטוחה ביותר מפני זיהומים. התערובת פותחה לראשונה בניו זילנד ב-1988 במסגרת מיזם משותף בין חברת Tatua Foods לבין Bernie Cook.
היסטוריה

המצאת הגלידה אמריקאית מיוחסת לטום קרוול, יזם אמריקאי יליד יוון שבשנת 1929 לווה  15 דולר מאשתו לעתיד, כדי לקנות ולהפעיל אוטו גלידה. במהלך סוף השבוע של יום הזיכרון של 1934, למשאית של קרוול היה תקר בגלגל בעיירה הארטסדייל, ניו יורק. קרוול מכר כל הסחורה שלו במקום בו חנתה המשאית בתוך יומיים, שחלק גדול ממנה נמס בחלקו, והוא הבין שקינוחי גלידה קפואים רכים (בניגוד לקשים) הם רעיונות עסקיים טובים. הוא הקים דוכן קבוע באותו מיקום שזכה להצלחה.
בתחילת שנות ה-40, טום קארוול נסע ומכר מוצרים באירועים, בזמן שאשתו אגנס ניהלה את הדוכן בהארטסדייל. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא ניהל דוכני גלידה בפורט ליברטי וסקרוליינה הצפונית, וצבר מומחיות בטכנולוגיית קירור. הוא המציא ורשם פטנט על מקפיא, "מלך הרפרפת", וב-1947 מכר 71 מקפיאים ב-2,900 דולר כל אחד. חלק מרוכשי המקפיאים לא עמדו בתשלומים על היחידות. לאחר בדיקה, קרוול גילה שהם צריכים לנהל את העסקים שלהם בצורה יעילה יותר, לבחור במיקומים טובים יותר ולשמור על של ניקיון. קרוול החליט שהדרך הטובה ביותר היא להשתתף בניהול הפעילות של לקוחות המקפיאים שלו באמצעות זכיינות והרים את רשת גלידה קרוול, שפעלה גם בישראל שנות ה-80.
ראו גם > יצרני גלידה אמריקאית ידועים

דיירי קווין
הערות שוליים

↑  שלום ירושלמי, סניף - גלידה במאי, כל העיר, 10 בפברואר 1984
ענת מגן, אמריקניזאציה של הגלידה, כל העיר, 7 בדצמבר 1984
"קרוול" גלידות מעולם אחר, מעריב, 19 בנובמבר 1986
בית הולשטיין-גוטורפ

| --- | --- |

 
 מדינה:  גרמניה, דנמרק, שוודיה, רוסיה
 תארים:  קיסר רוסיה   מלך דנמרק  מלך שוודיה   דוכס שלזוויג   דוכס הולשטיין   הדוכס הגדול של אולדנבורג
 מייסד:  אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ
 השליט האחרון:  רוסיה: ניקולאי השני, קיסר רוסיה   אולדנבורג: פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג   שלזוויג-הולשטיין: פאבל הראשון, קיסר רוסיה
 ראש הבית הנוכחי:  כריסטיאן, דוכס אולדנבורג
 תקופת השושלת:  1544 – רוסיה: 1917   שלזוויג-הולשטיין: 1773   אולדנבורג: 1918
 אתניות:  גרמנית
הולשטיין-גוטורפ או שלזוויג-הולשטיין-גוטורפ (בדנית: Huset Holsten-Gottorp) הוא השם ההיסטוריוגרפי, כמו גם השם הקצר העכשווי, לחלקי הדוכסות של שלזוויג והולשטיין, שנשלטו על ידי הדוכסים של שלזוויג-הולשטיין-גוטורפ, ענף צדדי של הענף הדני המבוגר של בית אולדנבורג. חלקים אחרים של הדוכסות נשלטו על ידי מלכי דנמרק.
השטחים של גוטורפ נמצאים בדנמרק ובגרמניה של היום. מקום מושבם העיקרי של הדוכסים היה טירת גוטורף בעיר שלזוויג שבדוכסות שלזוויג. זה גם שמו של הבית הדוכסי, ששלט בכמה מקומות. מסיבה זו, גנאלוגים והיסטוריונים משתמשים לפעמים בשם הולשטיין-גוטורפ עבור שושלות קשורות של מדינות אחרות.
התואר הפורמלי שאומץ על ידי שליטים אלה היה "דוכס שלזוויג, הולשטיין, דיתמרשן וסטומארן", אך התואר הזה שימש גם את קרוביו, מלכי דנמרק והענפים הזוטרים שלהם, שכן הוא היה רכושם המשותף של כל החברים הללו. ענף גוטורפ החזיק ב-Landeshoheit (עליונות טריטוריאלית) על דוכסות הולשטיין באימפריה הרומית הקדושה ועל דוכסות שלזוויג בממלכת דנמרק. מטעמי נוחות, השם הולשטיין-גוטורפ משמש במקום השם היותר נכון מבחינה טכנית "דוכס שלזוויג והולשטיין בגוטורפ".
העתיק ביותר מבין התארים הדוכסיים היה זה של שלזוויג, אשר אושר כפייף מלכותי על ידי מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק בשנת 1386 בשם בנה, אולף השני, מלך דנמרק. מלכי דנמרק קיבלו את הולשטיין כנחלה אימפריאלית על ידי פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1474.
היסטוריה

בשנת 1544, מה שנקרא "שליש הדוכסות" נמסר לאדולף, בנו השלישי של מלך פרדריק הראשון, מלך דנמרק ואחיו למחצה הצעיר ביותר של מלך כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק. לפיכך, בית הולשטיין-גוטורפ ששרד הוא ענף זוטר של בית אולדנבורג. הדוכסים של הולשטיין-גוטורפ חלקו את השלטון הלא פשוט של שלזוויג והולשטיין עם מלכי דנמרק. ככאלה, הם היו לעיתים קרובות בני ברית של השוודים, אויבי הדנים. ברית ותיקה זו נחתמה על ידי מספר נישואי שושלת: כריסטינה מהולשטיין-גוטורפ נישאה לקרל התשיעי, מלך שוודיה, הדוויג אלאונורה מהולשטיין-גוטורפ נישאה לקרל העשירי גוסטב, מלך שוודיה, פרידריך הרביעי, דוכס הולשטיין-גוטורפ התחתן עם בתו הבכורה של קרל האחד עשר, מלך שוודיה, ובסופו של דבר הנסיך אדולף פרידריך מהולשטיין-גוטורפ עלה לכס המלכות השוודי בשנת 1751, והקים את שושלת הולשטיין-גוטורפ בשוודיה (שלטה בשנים 1751–1818).
על פי חוזה רוסקילדה (1658) והסכם קופנהגן (1660), שחררה דנמרק את גוטורפ מהקשרים הפיאודליים שלה והכירה בריבונות הדוכסים שלה על החלקים הגוטורפים של דוכסות שלזוויג. למעשה, השלזוויגים הללו היו עצמאיים יחסית כבר יותר ממאה שנה. למרות שדוכסות הולשטיין נותרה רשמית נחלה של האימפריה, למעשה, על פי הסכם, דוכסיה שלטו יחד עם האדון הרשמי שלהן, המלך הדני, בשתי הדוכסויות.
היסטוריה > בעיית גוטורפ

במלחמה הצפונית הגדולה, הדוכסות צידדה בשוודיה והובסה לאחר שכוחות דנים כבשו את החלקים הצפוניים של הולשטיין-גוטורפ. על פי חוזה פרדריקסבורג משנת 1720, התמיכה השוודית בגוטורפ פסקה, מה שאיפשר לדוכסים להחזיר לעצמם את השטחים האבודים שלהם בשלזוויג ולהאריך את הריב שלהם עם מלך דנמרק. לאחר הסדר השלום של 1721, קרל פרידריך, דוכס הולשטיין-גוטורפ ברח לחצרו של פיוטר הגדול מרוסיה, ובמשך זמן מה, הרוסים דרשו להחזיר את קרל פרידריך לאדמותיו בשלזוויג. קרל פרידריך עצמו היה נשוי לאנה פטרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פטר. פטר השני וממשיכיו נטשו את מדיניותו של פטר הגדול לתמוך בטענות הדוכסים של הולשטיין-גוטורפ מצדם שלזוויג. למעשה רוסיה רצתה שיהיה לה נמל על חוף הים הצפוני ולכן היא לא הייתה זקוקה לשלזוויג אלא לידידות של דוכסים. אבל מנישואים אלה נולד קרל פטר אולריך, שירש את הולשטיין-גוטורפ בשנת 1739, והפך ליורש העצר הרוסי על פי צוואתה של יקטרינה הראשונה, קיסרית רוסיה ובמיוחד עם עלייתה של דודתו יליזבטה, קיסרית רוסיה חשוכת הילדים בשנת 1741.
קרל פטר אולריך, שעלה לכס המלכות הרוסי כפטר השלישי ב-1762, היה נחוש לכבוש את חלקו בשלזוויג מדנמרק-נורווגיה ולצרפו להולשטיין. כשהיה לקיסר ב-1762, חתם מיד על שלום נדיב עם פרוסיה והוציא את רוסיה ממלחמת שבע השנים על מנת להתרכז באופן מלא בהתקפה על דנמרק יחד עם פרוסיה. מהלך זה הכעיס את דעת הקהל הרוסית, שכן הוא נחשב לבגידה בהקרבה של רוסיה במלחמה, כמו גם סיכון של האינטרסים הלאומיים. במקביל, הצבא הדני עבר בחיפזון את הגבול למקלנבורג, כדי למנוע פלישה להולשטיין, והתכונן לקרב. שני הצבאות עמדו במרחק של פחות מ-30 קילומטרים זה מזה ודנמרק שהייתה בבידוד דיפלומטי נכנעה כשהיא מתכוננת למסור את האזורים השנויים במחלוקת לרוסיה, כאשר חדשות מסנקט פטרבורג הגיעו לפתע לצבא הרוסי כי הקיסר הודח על ידי אשתו, שעלתה כעת לכס המלכות בתור יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. אחת הפעולות הראשונות שלה הייתה לבטל את המלחמה נגד דנמרק וכל תביעות טריטוריאליות ולהחזיר את היחסים הנורמליים.
בנו של פיוטר השלישי, פאבל, הדוכס החדש מהולשטיין-גוטורפ, היה קטין תחת שלטון אמו, הקיסרית. עם הסכם צארסקויה סלו משנת 1773, היא הסכימה לוותר על תביעותיו הטריטוריאליות של בנה לאדמות הולשטיין-גוטורפ שעדיין הוחזקו על ידי דנמרק ולוותר על חלק הדוכסות, שהוחזק על ידי בעלה, תוך קבלה בתמורה את הרוזנויות הגרמניות של אולדנבורג ודלמנהורסט, אשר הפכה בשנת 1776 לדוכסות אולדנבורג בתוך האימפריה הרומית הקדושה. הדוכסות ניתנה לבן דודו של סבו של פול הנסיך-בישוף של ליבק, ראש ענף צעיר יותר של משפחת הולשטיין-גוטורפ. זה שם קץ לשאלת גוטורפ, שיצרה כל כך הרבה סכסוכים בין המעצמות הנורדיות.
בית הולשטיין-גוטורפ זכה לכמה כיסאות אירופאים. המדיניות השושלת של דוכסי הולשטיין-גוטורפ הביאה לכך שענף זוטר שלו, הענף השוודי, שלט בשוודיה מ-1751 עד 1818 ובנורווגיה מ-1814 עד 1818. בשנת 1863, בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג - צאצא מכריסטיאן השלישי, מלך דנמרק - הפך לשליט בדנמרק ויוון, וב-1905, של נורווגיה.
ענף ליבק הפך לדוכסים ואחר כך לדוכסים הגדולים של אולדנבורג (1773 עד 1918), בעוד שהענף הבכיר שלט ברוסיה לזמן קצר ב-1762 ולאחר מכן שוב מ-1796 עד 1917 (בעוד שבשנים 1762 – 1796 הוא נשלט על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה). אולם למרות שבני בית זה שלטו ברוסיה, הם כונו בדרך כלל רומנוב, או לעיתים רחוקות יותר, הולשטיין-גוטורפ-רומנוב.
הערות שוליים

↑  Siebmacher, Johann (1703). Erneuertes und vermehrtes Wappenbuch... Nürnberg: Adolph Johann Helmers. pp. Part I, Table 6.
↑  ברצח הקיסר ומשפחתו מובן כי הקיסר היה הראשון שמת. בעקבות כך, אלכסיי החזיק בתואר למשך זמן קצר עד מותו
↑  Sources include: Guy Stair Sainty, Paul Theroff
↑  "Czar Renounces a Grand Duchy". The New York Times. 10 במרץ 1904. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rehm, Hermann. Modernes Fürstenrecht. Ebenbürtigkeit. J. Schweitzer Verlag, Munich, 1904. pp. 151–179. (Translation of excerpt from the German by François Velde).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 20476066   WorldCat (עם VIAF): 20476066 
טירת גוטורף, שעל שמה נקרא בית הולשטיין-גוטורפ
שלט הרלדי של דוכסות הולשטיין-גוטורפ (מתוך Siebmachers Wappenbuch)
סמל הרוזן אדולף מהולשטיין-גוטורפ
סמל בית הולשטיין-גוטורפ-רומנוב
מרשמלו

ערך זה עוסק בממתק. אם התכוונתם למוזיקאי, ראו .
| --- | --- |

מרשמלו
 
 מאכלים
 סוג:  סוכרייה, מגדן 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  סוכר, קורנפלור, מרנג, ג'לטין
 
פרח הנטופית הרפואית ממנו מכינים את המרשמלו המקורי
שורשי פרח הנטופית הרפואית מהם מכינים את תמצית המרשמלו
מרשמלו (מאנגלית: Marshmallow, ‏האזנהקובץ:En-us-marshmallow.ogg‏Ⓘ‏) הוא ממתק בעל מרקם ספוגי. הוא מיוצר במגוון צבעים וצורות. הצבעים המקובלים הם לבן וורוד. המרשמלו נקרא על שם תמצית מיצוי הצמח שממנו הוא מופק.
בצורתו התעשייתית-מודרנית המרשמלו מיוצר מסוכר או עמילן תירס ומחלבון ביצים ליצירת מקצפת (מֶרֶנְג), ג'לטין, גומי ערבי וחומרי טעם.
מרשמלו יוצר באופן מסחרי לראשונה בצרפת בסוף המאה ה-19. בשנת 1948, אלכס דומק ממדינת אילינוי שבארצות הברית המציא את המרשמלו מחדש כשיצר אותו בצורת גלילים רכים קצרים, שעליהם מפזרים תערובת של עמילן תירס וסוכר.
מקור השם והיסטוריה

במתכון המסורתי-המקורי משתמשים בתמצית פרח הנטופית הרפואית (בת משפחה של החוטמית) במקום בג'לטין. צמח זה מכונה באנגלית "מרשמלו" ("Marsh Mallow" – מילולית: חלמית הביצות, על שם צמח החלמית שהיה גדל בביצות), ומכאן שם הממתק. בשנת 1957 קבעה האקדמיה ללשון העברית את השם "קְצִיפַת קוֹלָן", אך שם זה לא נקלט בציבור.
קיים תיעוד מוקדם של מרשמלו כבר מימי המצרים הקדמונים, כשממתק המרשמלו היה שמור לאצילים ולמלכים.
בסוף המאה ה-19 החלו לייצר מרשמלו בצורה מסחרית, על ידי מזיגת הבלילה של מיצוי פרח החלמית כשהוא מעורבב בחלבון ביצה וסוכר לתוך תבניות עמילן. בהמשך, מיצוי הצמח הוחלף בג'לטין כדי ליצור צמיגיות קשיחה יותר והוסיפו עמילן וסירופ גלוקוז.
צורות הגשה

את המרשמלו אוכלים בצורתו המקורית, כשהוא קלוי, או כתוסף למזון אחר:
ניתן לקלות מרשמלו על ידי חשיפתו לאש גלויה למשך זמן קצר בעזרת שיפוד. בקומזיצים ובל"ג בעומר נהוג לקלות מרשמלו נעוץ על מקל במדורה.
נהוג להוסיף מרשמלו למשקאות חמים מסוג שוקו, שוקולטה ומוקה.
מרשמלו מותך הוא אחד המרכיבים של גלידת רוקי רוד (rocky road) הפופולרית בארצות הברית.
קרם מרשמלו משמש מרכיב בכריכים ועוגות ובייחוד בכריך הפלאפרנאטר הפופולרי במדינת מסצ'וסטס, בניו אינגלנד שבארצות הברית.
מרשמלו לצמחוניים

רוב המרשמלו המיוצר באופן מסחרי כיום מכיל ג'לטין במקום תמצית שורש צמח המרשמלו, וזאת בגלל עלותה הגבוהה יחסית של התמצית. לכן צמחוניים מעדיפים שלא לאכול מרשמלו זה. הוא בעייתי עבור אלה המקפידים על כשרות מאחר שג'לטין מיוצר מעצמות או עורות של בעלי חיים.
ניתן לייצר מרשמלו צמחוני על ידי שימוש במתכון המסורתי שאינו מכיל ג'לטין או שימוש בתחליפי ג'לטין שאינם מן החי. עבור שומרי כשרות המחמירים שלא לאכול ג'לטין העשוי מחלקי בעלי חיים שאינם כשרים, ניתן לייצר מרשמלו מג'לטין המופק מעצמות דגים כשרים.
השפעה תרבותית

האמן קים ג'ה אין עיצב את בובת המשימרו (ששמה ניתן לה מכיוון שאחייניתו של ג'ה אין עיוותה את שמו של המרשמלו). בובת המשימרו עוצבה באופן המזכיר מאוד את המרשמלו.[דרוש מקור]
ראו גם

נטופית רפואית
ס'מור
מבחן המרשמלו
רוקי רואד
במסמומס
הערות שוליים

↑  איך אומרים בעברית מרשמלו?, ציוץ בטוויטר של האקדמיה ללשון העברית, ‏22 במאי 2019
↑  אריה לצטר, 9 דברים שלא ידעתם על סוכריות, באתר שטראוס
מרשמלו נקלה
רון נעמן

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1949 (בן 75) חדרה, ישראל ישראל
 עיסוק:  כימאי פיזיקלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  מכון ויצמן למדע
 מנחה לדוקטורט:  גד פישר
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע
 פרסים והוקרה:  פרס קולטהוף (2014),    מדליית הכיראליות (2023)
 תרומות עיקריות
 חקר התכונות האלקטרוניות של ממשקים אורגניים-אי אורגניים, חקר האינטראקציה של אלקטרונים ואלקטרונים מקוטבי-ספין עם מערכות כיראליות
 
רון נעמן (נולד ב-10 באפריל 1949) הוא כימאי פיזיקלי ישראלי, פרופסור אֶמֶרִיטוּס בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, לשעבר ראש המחלקה לפיזיקה כימית ויושב ראש המועצה המדעית של המכון. מומחה לחקר הכיראליות, חתן פרס קולטהוף לשנת 2014 ומדליית הכיראליות (אנ') לשנת 2023.
ביוגרפיה

רון נעמן נולד בחדרה. אביו, אורי נעמן (נמנווירט), היה בן למייסדי מושב ירקונה ולימים ייסד את מחלקת הנוער בעיריית באר שבע. אמו, שושנה לבית מינץ, הייתה מורה. גדל בבאר שבע, במינכן ובחיפה, שם סיים את תיכון עירוני ה'. יש לו אח אחד.
לאחר שחרורו מצה"ל החל את לימודיו לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והשלים אותם ב-1973. מיד לאחר מכן, המשיך ללימודי תואר שלישי בכימיה בהנחיית פרופ' גד פישר, באוניברסיטת בן-גוריון ובמכון ויצמן למדע. עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה ב-1977, עסקה בספקטרוסקופיה של מולקולות אורגניות.
באותה שנה יצא נעמן לארצות הברית ושימש במשך שנתיים כעמית בתר-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד, בהנחיית פרופ' ריצ'רד זייר, לימים חתן פרס וולף. בסיום תקופה זו, עבד למשך שנה כחוקר וכמרצה במחלקה לכימיה של אוניברסיטת הרווארד.
עם שובו לישראל ב-1980 הצטרף כמרצה בכיר במחלקה לחקר איזוטופים במכון ויצמן. ב-1986 מונה לפרופסור חבר וב-1992 לפרופסור מן המניין. בשנים 1990–1994 כיהן כראש המחלקה לתשתיות מחקר כימי ובשנים 1994–1999 כראש המחלקה לפיזיקה כימית.
ב-2006 התמנה לסגן יושב ראש המועצה המדעית של מכון ויצמן, וב-2008 התמנה ליושב ראש המועצה וכיהן בתפקיד זה כשנתיים. כמו כן, שימש במרוצת השנים כפרופסור אורח באוניברסיטת קולורדו, באוניברסיטת פיטסבורג ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
מחקר > הולכה אלקטרונית התלויה בספין במולקולות כיראליות

כאשר אלקטרון עובר במולקולות כיראליות, ספין מסוים מועדף על פני האחר. הספין המועדף תלוי בכיראליות של המולקולה, משמע, עבור אננטיומר מסוים, קיטוב הספין המועדף מקביל לתנע של האלקטרון, ועבור האננטיומר האחר, הקיטוב המועדף הוא אנטי-מקביל לתנע של האלקטרון. אפקט זה ידוע בתור "סלקטיביות ספין התלויה בכיראליות" (chiral‐induced spin selectivity ובראשי תיבות CISS).
מתוקף אפקט זה, מולקולות אורגניות כיראליות יכולות לשמש כמסנן ספין. קבוצתו של נעמן גילתה את האפקט, פרסמה אותו ב-1999, ומאז חוקרת את תכונות קיטוב הספין של מולקולות כיראליות שונות תוך שימוש בטכניקות מגוונות, בהן מיקרוסקופיית כוח אטומי הבודקת מוליכות בעזרת אלקטרודה מגנטית (mc-AFM) בטמפרטורת החדר. שיטה זו חשה את סלקטיביות הספין במבנים ננוסקופיים, כולל האפקט שנוצר בממשק שבין חומרים כיראליים והחומר הפרומגנטי בו משתמשים לצורך האנליזה הספינית.
קיטוב הספין שנמדד באמצעות ה-mc-AFM מתבטא ביחס שבין הזרמים של שתי קונפיגורציות שונות של המגנט (מעלה ומטה) בממתח מסוים, או בתור אחוז יחסי של קיטוב הספין. חשוב להבין האם התלות של הזרם במתח מצויה באזור הלא-ליניארי, ובכך ללמוד על רגישותו של ה-mc-AFM לסלקטיביות הספין של ההולכה.
נעמן וקבוצתו חזו בקיטוב ספין בשיעורים של 85 עד 90 אחוזים, שנצפו במערכות שונות, ביניהן מערכות סופראמולקולרית המבוססות על מולקולות כיראליות וא-כיראליות (נגזרות של החומרים קורונין ביסימיד ופורפירין) בטמפרטורת החדר. מדידה זו בוצעה על פני שטח החתך של ננו-סיב.
מחקר > התנגדות מגנטית תלוית-טמפרטורה

מעבדתו של נעמן חוקרת את יכולתן של מולקולות כיראליות לשמש ביישומים ספינטרוניים על ידי יצירת "שסתום ספין", שקיומו מתאפשר הודות לאפקט ההתנגדות המגנטית (magnetoresistance). ההתקן שמייצרת מעבדתו הוא בעל גאומטריה של בריח, אשר מאפשרת מדידה מדויקת של התנגדות ההתקן באמצעות קונפיגורציית four-probe סטנדרטית.
נעמן משתמש במבני התנגדות מגנטית המבוססים על CISS, אשר נבדלים מהתקני התנגדות מגנטית מצויים. בהתקן זה, נעשה שימוש באלקטרודה מגנטית יחידה, וטרנספורט הספין דרך ההתקן נקבע על ידי כיראליות המולקולות, כאשר האלקטרודה המגנטית היחידה משמשת לצורך ניתוח הולכת הספין. אופיין ההתנגדות המגנטית שנמצא בדרך זו, הוא א-סימטרי ביחס לסימן השדה המגנטי, שלא כפי הידוע בהתקני ההתנגדות המגנטית הרגילים. הסיבה לא-סימטריה היא שרק אלקטרודה פרומגנטית יחידה מצויה בשימוש. נוסף על כך, קבוצתו של נעמן עוסקת בלמידת השפעתה של הטמפרטורה על ההתנגדות המגנטית, וכן בהתנגדות המגנטית של פולימרים בעלי קונפיגורציות L ו-D. נמצא כי תבניות ההתנגדות המגנטית ביחס לשדות המגנטיים שהושרו, הן הפוכות זה לזה.
מחקר > הפרדה אננטיומרית באמצעות מצע מגנטי

הפרדה אננטומרית היא תהליך חשוב ביותר בתעשייה הכימית והפרמצבטית. נהוג להניח כי הזיהוי של כיראליות ואננטיו-סלקטיביות, הן בטבע הן במערכות מלאכותיות, קשור אך ורק לאפקטים מרחביים. קבוצתו של נעמן זיהתה כי האינטראקציה של מולקולות כיראליות עם מצע הממוגנט בכיוון הניצב, היא אננטיו-ספציפית. כאשר מולקולות כיראליות פוגשות במצע המגנטי, הן הופכות לטעונות-מקוטבות. בהתאם ל-CISS, קיטוב המטען מלווה בקיטוב ספין. כאשר אוריינטציית הספין של המולקולה הופכת למקבילה ביחס לאוריינטציית הספין של המצע, האינטראקציה בין המולקולה לבין המצע איננה מועדפת, לאור אינטראקציית הספינים המשמעותית. לעומת זאת, כאשר אוריינטציית הספין היא אנטי-מקבילה ביחס לספין של המצע המגנטי, הרי שהאינטראקציה ביניהם מועדפת הודות לאינטראקציית ספין מועטה.
נעמן ומעבדתו הדגימו בליעה אננטיו-ספציפית בתערובת רצמית המבוססת על אוליגופפטיד שעבר תיולציה והוצמד למצע פרומגנטי מצופה זהב. אינטראקציה אננטיו-סלקטיבית זו של מולקולות כיראליות ומצע מגנטי, מהווה בסיס לשיטה כרומטוגרפית להפרדה אננטומטרית. מטרת הקבוצה היא לייצר קולונה רב פעמית המבוססת על כך.
מחקר > מעבר אלקטרון תלוי-ספין בחלבונים

נעמן חוקר את תפקידו של הספין בתהליכי מעבר מטען במולקולות חלבון. למחקר יש השלכות על הבנת אינטראקציות תלויות-ספין ועל אפקט של שדות מגנטיים על מוליכות אלקטרונים על פני ממשקים ביוטיים-א-ביוטיים בטבע ובמערכות ביוטכנולוגיות.
במסגרת כך, חוקרת קבוצתו ציטוכרומים מולטי-המיים, הממוקמים על שטח הפנים הבקטריאלי. ידוע כי ציטוכרומים מולטי-המיים וביו-מולקולות נוספות בשם OmcA, מתפקדים כמוליכי אלקטרונים ארוכי-טווח (למרחקים הגדולים מ-10 ננומטר) והמקשרים בין תגובות פנים-תאיות לבין משטחים חיצוניים. תוך שימוש בטכניקה לעיל, מבקש נעמן להראות כי הטרנספורט האלקטרוני במערכות אלה הוא ספין-סלקטיבי.
מחקר > הנחיה ותפקידים ציבוריים

לאורך השנים היה נעמן שותף לכתיבתם של למעלה מ-350 מאמרים שפורסמו בכתבי עת מובילים, והיה עורכם של שני ספרים. הנחה כ-30 תלמידי מחקר לתואר שני ושלישי ועשרות משתלמי בתר-דוקטורט. היה חבר בשורה של ועדות ציבוריות ואף עמד בראש חלק מהן: הוועדה הלאומית למקצוע הכימיה בבתי הספר התיכוניים, ועדת הרפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל, הוועד המנהל של תוכנית ביכורה, והוועדה המדעית של קרן עזריאלי.
בשנות האלפיים היה ממייסדי תנועת ח"ץ שדגלה בהיפרדות חד-צדדית מהפלסטינים, יחד עם עמיתו יחיעם פריאור ונוספים.
פרסים והוקרה

חבר החברה האמריקאית לפיזיקה (2003)
חבר האקדמיה יורופיאה
פרס החטיבה לכימיה של קולואידים ומשטחים של החברה היפנית לכימיה (2007)
פרס החברה הטייוואנית לכימיה (2010)
פרס המחקר המצטיין של החברה הישראלית לוואקום (2013)
פרס קולטהוף, מטעם הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל (2014)
פרס המדען המצטיין של החברה הישראלית לכימיה (2018)
פרס הומבולדט-מייטנר (2019)
חבר החברה המלכותית לכימיה (2021)
פרס ואן 'ט הוף של האקדמיה ההולנדית למדעים (2022)
פרס הורייזון של החברה המלכותית לכימיה (2022)
מדליית הכיראליות (2023)