stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצוק ביילי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק במצוק ברכסי פורד בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  448 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°12′00″S 145°01′59″W﻿ / ﻿77.2°S 145.033°W﻿ / -77.2; -145.033
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ביילי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוק ביילי
 
מפת אזור הרי הייז 
 מצוק ביילי נמצאת בפינה הימנית התחתונה 
 של הרביע החמישי מימין, בשורה העליונה של רביעי המפה
מצוק ביילי או רכס ביילי (באנגלית: Bailey Ridge) הוא מצוק שראשו משונן, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממורם בין הר בליידס ופסגות פלמינג.
ארכו של המצוק 7 קילומטרים.
גובהו של המצוק 448 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-5,217 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי המצוק

המצוק התגלה מהאוויר, בשנת 1934, בטיסות חקר של משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר חקר את האזור בשנים 1939–1941.
הקרחון נקרא על שמו של קליי וו. ביילי (Clay W. Bailey), שהיה חבר בשתי משלחות החקר (משלחת בירד, ומשלחת השירות האנטארקטי).
לקריאה נוספת

• JOHN BRADSHAW, , Antarctica New Zealand, New Zealand Antarctic Institute, New Zealand
• C.J. Adams (1986), , New Zealand, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 29:3, 345-358, DOI: 10.1080/00288306.1986.10422157
• C.J. Adams (1986), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 30:1, 51-72, DOI: 10.1080/00288306.1987.10422193
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
משמר החופים (נוטרי החוף)

|  פרטים |
| --- | --- |
 כינוי:  נח"ץ (נוטרי חוף צפון) נח"ד (נוטרי חוף דרום)
 מדינה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 שיוך:  משטרת המנדט שיוך מוסווה: עד ינואר 1944: ההגנה  מינואר 1944: פלמ"ח
 סוג:  נוטרים (פלמ"חאים במסווה)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1942 – 1944 – 1945
 התמזגה לתוך:  הפלמ"ח (ינואר 1944, בחשאי)
 פיקוד
 מפקדים:  מכבי מוצרי, הפלוגה הצפונית יעקב סלומון, הפלוגה הדרומית
 
משמר החופים היה יחידת נוטרים יהודים וערבים שהוקמה בשנת 1942 על ידי משטרת המנדט הבריטי. מטרת היחידה הייתה להתריע על פלישה אפשרית של כוחות גרמנים או איטלקים לארץ ישראל דרך החוף. הנוטרים היהודים נערכו לאורך שתי גזרות חוף, מראש הנקרה עד עתלית, ומג'סר א-זרקא עד נבי רובין (אזור שפך נחל שורק). בשנת 1944, לנוכח מצבה הירוד של היחידה, היא צורפה לפלמ"ח במתכונת של שתי פלוגות, צפונית ודרומית. כשנה לאחר מכן, עם חלוף סכנת הפלישה, פירקו הבריטים את היחידה.
הקמת משמר החופים

ההתפתחויות במלחמת העולם השנייה בשנים 1941 ו-1942 עוררו בקרב הבריטים ותושבי ארץ ישראל חשש מפני פלישת כוחות איטלקים וגרמנים לארץ, דרך החוף שהיה חשוף ברובו. הבריטים ביקשו להקים ולפרוש לאורך החוף יחידת משטרה, Coastal Watch, שתתריע על פלישה כזו ותהיה מורכבת מנוטרים ערבים ויהודים.
באפריל 1942 פנו הבריטים לסוכנות היהודית בבקשה לגייס נוטרים ליחידה זו, שכונתה בפי היישוב, "משמר החופים". הסוכנות היהודית ו"ההגנה" סברו שיחידה כזו יכולה לקדם גורם בעל אוריינטציה ימית ועודדו את הגיוס אליו. הסוכנות היהודית הטילה על "ההגנה" לארגן את הכוח במתכונת של "משטרת היישובים העבריים", כלומר ככוח שכפוף מבחינה פורמלית למשטרה הבריטית ולצד זאת כפוף בחשאי לפיקוד "ההגנה". היחידה שהוקמה מנתה כ־500 נוטרים יהודים ו-150 נוטרים ערבים.
500 הנוטרים היהודים פוזרו בשתי גזרות חוף, מראש הנקרה עד עתלית ומג'סר א-זרקא עד נבי רובין (אזור שפך נחל שורק). הנוטרים הערבים פוזרו בגזרה הצרה שבין הגזרות של הנוטרים היהודים, מעתלית ועד ג'יסר א-זרקא, ובגזרה שמדרום לנבי רובין ועד עזה.
פריסת הנוטרים לא הייתה אחידה. במקומות אחדים, כגון במחוז חיפה, העדיף מפקד המחוז הבריטי לארגנם במחנות לא ליד הים, מהם נשלחו לתצפית וסיורים בחוף. במקומות אחרים הם פוזרו בנקודות בחוף, ביחידות של כ-15 נוטרים.
מטה "ההגנה" הטיל על מפקדי הגלילים והנפות שלאורך החוף לשמור על הקשר עם הנוטרים ולאמנם, אולם הסידור לא עלה יפה, וגם ניסיון לשלבם בגדודי "משטרת היישובים העבריים" לא צלח. למצב זה הצטרפה העובדה שהנוטרים סבלו מיחס של הזנחה מצד הבריטים וממחסור בציוד ונשק. כל אלה הביאו למורל ירוד ביחידה.
הצירוף לפלמ"ח

יצחק שדה, שסייר במשמר החופים באביב 1943, התרשם לרעה ממצב היחידה והציע לשלבה בפלמ"ח. מ"כים וקציני פלמ"ח שצורפו בעקבות זאת ליחידה כמדריכים, והביאו לשיפור באימונים ובמצב הרוח של הנוטרים. בינואר 1944 החליטה "ההגנה", כי מפקדי הפלמ"ח יהיו מפקדי היחידה, וזאת בחשאי, במסווה של קציני סעד, המצורפים לקציני חיל הנוטרים.
במסגרת ההיערכות החדשה חולק משמר החופים לשתי פלוגות של הפלמ"ח, נוטרי חוף צפון (נח"ץ) ונוטרי חוף דרום (נח"ד). הפלוגה הצפונית, בפיקודם של מכבי מוצרי וסגנו, רחביה ברמן, מנתה 280 נוטרים וחלשה על גזרת החוף שמראש הנקרא ועד עתלית. אנשי הפלוגה שכנו בארבעה מחנות, בנהריה, בעיר גנים (קריית נחום), בבת גלים ובעתלית. מפקד הפלוגה פעל ממחנה עיר גנים וממשרד הקישור של הסוכנות היהודית לנוטרים בחיפה. הפלוגה הדרומית, בפיקודם של יעקב סלומון וסגנו דב דרומי, מנתה 154 נוטרים וחלשה על גזרת החוף שמג'יסר א-זרקא ועד נבי רובין. אנשי הפלוגה פוזרו ב-14 מוצבי תצפית, בין השאר בג'סר א-זרקא, בכפר ויתקין, בנתניה, בהרצליה בתל אביב, בבת ים ובנבי רובין.
פלוגות אחרות של הפלמ"ח נדרשו לשלוח מפקדים ומדריכים ליחידות החדשות, שבכל אחת מהן בהן הוקם בסיס אימונים מחתרתי, אליו הובא נשק לא לגאלי. רבים מאנשי הפלוגות נשלחו להכשרה צבאית בקורסים למ"כים ובקורסים מקצועיים ובשלב מאוחר יותר הם הוכשרו גם בהכרת חופי הארץ ובשיוט. הפעילות התאפשרה, בין השאר, לנוכח הזנחה של היחידות מצד הבריטים. מפקדי הפלוגות פעלו במעמד של מ"פ בפלמ"ח לכל דבר, וביוני 1944, הפלוגות השתתפו בכנס הראשון של הפלמ"ח.
הפירוק

בסתיו 1944, עם השינויים בחזיתות מלחמת העולם השנייה וחלוף סכנת הפלישה לחופי הארץ, החלו הבריטים בפירוק משמר החופים והתהליך הושלם במארס 1945. רוב אנשי היחידה סיימו בכך את שירותם ומקצתם השתלבו במסגרות אחרות – ביחידות נוטרים אחרות, בבריגדה היהודית ובפלמ"ח.
לקריאה נוספת

גופר חיים. 1995. המשמר על החוף - תולדות: משמר החופים" בימי מלחמת העולם השנייה. תג. (הספר בקטלוג הספרייה הלאומית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  פעיל, מ., זהר, א., רונן, ע., פלמ"ח - פלוגות המחץ של "ההגנה", 1941 - 1949, ישראל: משרד הביטחון והעמותה לחקר כוח המגן ע"ש ישראל גלילי, 2008, עמ' 120-123, מסת"ב 978-965-05-1446-4
1 2 3  גלעד, ז. (ע), ספר הפלמ"ח, כרך ראשון, תל אביב: ארגון חברי פלמ"ח, הקיבוץ המאוחד, 1953, עמ' 240-242
1 2  סלוצקי, י., דינור, ב. (ע), ספר תולדות ההגנה, כרך ג', חלק ראשון, תל אביב: עם עובד, 1973, עמ' 417–418
קבוצת משמר החופים, כפר ויתקין, 1943
מכבי מוצרי, מפקד הפלוגה הדרומית
יעקב סלומון, מפקד הפלוגה הדרומית
מתיאס בראון

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1684 סאוטנס, אוסטריה 
 פטירה:  15 בפברואר 1738 (בגיל 53) פראג, ממלכת בוהמיה 
 מקום קבורה:  St. Stephen's Church 
 תקופת הפעילות:  1700–1738 (כ־38 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  בארוק 
 
מתיאס ברנרד בראון (בצ'כית: Matyáš Bernard Braun;‏ 1684, אוסטריה – 1738, פראג) היה פסל צ'כי של תקופת הבארוק.
ביוגרפיה

בראון נולד בסאוטנס (ליד אינסברוק), ילד חמישי לאביו החוואי והנפח יעקב ואמו מגדלנה, אחיו הצעיר היה צייר ואחיינו אנטונין בראון הפך לפסל.
בראון התמחה בזלצבורג, ונציה, בולוניה ורומא. קיבל השראה ממיכלאנג'לו, ג'ובאני לורנצו ברניני, ובית הספר לפיסול הוונציאני של המאה ה-17.
בראון עבר לפראג בשנת 1710 ויצר באבן חול, שם הכיר את אשתו וחבריו והפך לאזרח של הרובע החדש, פסלו חלומה של סנט לויטגרד בגשר קארל הביא לו הזמנות רבות של פסלים חדשים לארמונות, גנים וכנסיות, והוא הקים בית מלאכה גדול אותו המשיך אחריו אחיינו אנטונין בראון.
גלריה

פסל סנט לודמילה וואצלב הראשון דוכס בוהמיה בגשר קארל
פסל איבו בגשר קארל
חלומה של סנט לויטגרד בגשר קארל
דמויות אטלס בשער ארמון צדפה-גאלאס בפראג
פסל המדונה והילד  מעל כניסה לבית ברחוב סלטנה בפראג
הכניסה לארמון קולובראט (נרודובה) בפראג
מלכודת פאול

חלקיקי אבק לכודים במלכודת פאול
מלכודת פאול היא מלכודת חלקיקים אלקטרודינמית, שלוכדת חלקיקים טעונים (יונים) באמצעות שדות קוואדרופולים חשמליים. מלכודת זו פותחה על ידי וולפגנג פאול (Wolfgang Paul) ב-1958 בגרמניה; זו זיכתה אותו לימים בפרס נובל לפיזיקה, בשנת 1989.
המלכודת התגלתה כיעילה בשימור החלקיקים בתוכה לאורך זמן ועל כן איפשרה את חקירת התנהגות החלקיקים ותכונותיהם.
רקע

בתכנון הבסיס של מלכודות פאול, ישנן אלקטרודות היוצרות שדה חשמלי בצורת אוכף - כלומר שדה חשמלי שבו בכיוון אחד ישנו מינימום, אך בכיוון הניצב הוא מקסימום. נדמיין אוכף ממשי, אם נניח כדור במרכזו- הוא יתגלגל במורד האוכף. אך אם נסובב את המשטח עליו מונח האוכף בתדירות גבוהה מספיק אז הכדור יתייצב במרכזו תוך כדי ביצוע תנודות קטנות. לכן במקרה שלנו, כאשר מפעילים על אותן אלקטרודות במלכודת מתח המשתנה עם הזמן, המתח גורם לאוכף להסתובב. שיווי המשקל הופך ליציב כאשר תדר הסיבוב של האוכף מתאים למסת החלקיק ומטענו.
התכנון המקורי של פאול נועד ליצור אוכף מדויק, ולכן נקרא כיום מלכודת יונים קוודרופולית (quadrupole ion trap). הוא מבוסס על שתי אלקטרודות בצורת היפרבולה הממוקמות בחלק העליון ובחלק התחתון של המלכודת, ביניהם ישנה אלקטרודה בצורת טבעת. היונים נלכדים בין האלקטרודות על ידי כך שיוצרים מתח משתנה אוסילטורית (AC) ובנוסף מתח קבוע בזמן (DC) בין האלקטרודות ובכך יוצרים בחלל ביניהם שדות חשמליים קוואדרופולים דינמיים. הרעיון הכללי של לכידת יונים על ידי שדות חשמליים אוסילטורים אינו דורש תכנון מדויק מאוד של המלכודת וישנן גאומטריות רבות המאפשרות לכידה ומשמשות לשימושים שונים.
ניתוח מתמטי > מבנה המלכודת

על מנת ללכוד חלקיקים במלכודת איזוטרופית והרמונית יש להפעיל כח מהצורה
 \,F=-{c}{r}
כאשר r הוא המרחק ממרכז המלכודת ו- c הוא קבוע חיובי.
כך, ככל שהחלקיק יתרחק, הכח המופעל עליו לכיוון מרכז המלכודת יגדל.
כח שכזה נגזר מפוטנציאל מהצורה 
 \varphi \sim ({\alpha }{x^{2}}+{\beta }{y^{2}}+{\gamma }{z^{2}}).
ניתן ליצור פוטנציאל מהצורה הזו על ידי שדות מולטיפולים חשמליים ומגנטים דינמיים.
ממשוואת לפלס  \nabla ^{2}\varphi =0 נקבל ש  \,\alpha +\beta +\gamma =0
על מנת לקבל פתרון שיתאר פוטנציאל תלת־ממדי בעל סימטריה גלילית, נדרוש  \,\alpha ,\beta =-1 ו-  \,\gamma =2
אם כן, הפוטנציאל בקאורדינטות גליליות יהיה
\varphi ={\varphi _{0}}{\frac {{2}{z^{2}}-r^{2}}{{2}{z_{0}^{2}}+r_{0}^{2}}}
כאשר   2z_{0}^{2}=r_{0}^{2}
משואות אלה מתארות את צורת האלקטרודות הבונות את המלכודת,  \,r_{0} הוא רדיוס האלקטרודה הטבעתית ו-  \,z_{0} הוא המרחק בין האלקטרודות ההיפרבוליות.  \varphi _{0} הוא הפוטנציאל המופעל על האלקטרודות ובאופן כללי ניתן על ידי
 \varphi _{0}=V_{dc}-{V_{ac}}{\cos({\Omega }{t})}
ניתוח מתמטי > משוואות התנועה

השדה החשמלי הנגזר מפוטנציאל זה משתנה ליניארית כתלות במרחק:
E_{z}=-{\frac {\partial \varphi }{\partial z}}=-{\frac {(V_{dc}-V_{ac}\cos {\Omega t})}{z_{0}^{2}}}z
E_{r}=-{\frac {\partial \varphi }{\partial r}}={\frac {(V_{dc}-V_{ac}\cos {\Omega t})}{2z_{0}^{2}}}r
מכאן נקבל את משוואות התנועה של חלקיק בעל מסה M ומטען Q:
{\frac {d^{2}z}{dt^{2}}}-{\frac {Q}{M}}{\frac {(V_{dc}-V_{ac}\cos {\Omega t})}{z_{0}^{2}}}z=0
{\frac {d^{2}r}{dt^{2}}}+{\frac {Q}{M}}{\frac {(V_{dc}-V_{ac}\cos {\Omega t})}{2z_{0}^{2}}}r=0
ממשוואות אלה ניתן לראות שהתנועה בציר z נבדלת מהתנועה במישור xy בסימן ובפקטור 2.
הסימן מעיד על צורת האוכף ואילו הפקטור 2 יוצר מצב שבו החלקיק "יעדיף" להילכד מאשר לברוח מהמלכודת, כלומר, המדרונות הכולאים יותר "תלולים" מהמדרונות המפזרים.
את משוואות התנועה ניתן לכתוב בצורה כללית, חסרת יחידות בצורה של משוואות מת'יו :
{\frac {d^{2}u}{d\xi ^{2}}}+(a_{u}-2q_{u}\cos {2\xi })u=0
כאשר u מייצג את z או r, הגודל
 \,\xi  הוא חסר יחידות הנתון על ידי  \,\xi =\Omega t/2
בנוסף, הגדרנו פרמטרים, אף הם חסרי יחידות:
a_{z}=-2a_{r}=4{\frac {Q}{M}}{\frac {V_{dc}}{z_{0}^{2}}}{\frac {1}{\Omega ^{2}}}
q_{z}=-2q_{r}=2{\frac {Q}{M}}{\frac {V_{ac}}{z_{0}^{2}}}{\frac {1}{\Omega ^{2}}}
למשוואת מת'יו אין פתרון אנליטי אלא רק נומרי או בעזרת סימולצית מחשב.
הפרמטרים a ו- q מאפיינים את המשוואה ומגדירים אזורי יציבות ואי יציבות של פתרון המשוואה.
כיוון שהלכידה נעשית בלחץ אטמוספירי, החיכוך עם האוויר הוא גורם מרכזי בתנועת החלקיקים ובלכידתם. לכן, נוסיף גורם למשוואת התנועה התלוי ליניארית במהירות החלקיקים  \,b{\frac {du}{d\xi }}.
ניתוח מתמטי > ניתוח תנועת החלקיקים

מעתה נתמקד בתנועה על ציר z, התנועה על מישור xy אנלוגית לחלוטין, להבדיל מהפקטור המצוין לעיל.
משוואות מת'יו מתארות תנועה המורכבת מתנודות קטנות,  \,\delta (t), בתדירות הזהה לתדירות המתח האוסילטורי,  \,\Omega . תנועה זו מכונה micromotion, זוהי תנועת החלקיק סביב נקודת שיווי משקל. בנוסף, המשוואות מתארות תנועה איטית יותר,  {\bar {z}}(t), המכונה secular motion זוהי תנועת החלקיקים לכיוון מרכז המלכודת כתוצאה מהכח המופעל עליהם. 
ניתן לדמות את תנועת החלקיקים לתנועתה של מטוטלת שתוך כדי תנועה משנה את אורכה בתדירות  \,\Omega .
את ה secular motion ניתן לתאר בקירוב כתנועה הרמונית  {\frac {d^{2}{\bar {z}}}{dx^{2}}}\simeq -{\frac {q_{z}^{2}}{2}}{\bar {z}}, על כן הפוטנציאל האפקטיבי שמרגיש חלקיק בבור הוא  {\bar {U}}_{eff}={\frac {1}{2}}{\frac {{\bar {\omega }}_{z}^{2}z^{2}}{Q/M}} כאשר  {\bar {\omega }}_{z}={\frac {q_{z}\Omega }{2^{3/2}}}.
מלכודת פאול כספקטרומטר מסות

ניתן להשתמש במלכודת לצורך ברירת חלקיקים לפי מסתם, כלומר להשתמש בה כספקטרומטר מסות.
ראינו שתנועת החלקיקים מאופיינת על ידי התדירות  {\bar {\omega }}_{z} בציר z ו {\bar {\omega }}_{r} במישור xy. בנתוני שדה קבועים, התדירות משתנה בהתאם ליחס  \,Q/M של החלקיק. לכן, ברגע שתדירות המתח שמופעל על האלקטרודות  \Omega  תהיה שווה ל  {\bar {\omega }}_{z} נקבל תהודה עבור חלקיקים עם היחס  \,Q/M המתאים ל  {\bar {\omega }}_{z}. אותם חלקיקים ינועו בתנועה הרמונית עם משרעת שתגדל באופן לנארי עם הזמן עד שיברחו מהמלכודת.
לכן, אם נציב גלאי אלקטרונים מחוץ למלכודת נוכל למדוד את המטען של החלקיקים שנפלטו מהמלכדות ומכאן, נוכל לחשב את מסתם.
ראו גם

מלכודת יונים
ספקטרומטר מסה
לקריאה נוספת

W. Paul .1990. Electromagnetic Traps for Charged and Neutral Particles. Reviews of Modern Physics.62(3):531-540
S. Robertson. 1995. Experimental studies of charged dust particles. Phys plasmas 2(6):2200-6
S. Robertson and R. Younger. 1998. Coulomb crystals of oil droplets, Am.J. Phys. 67(4):310-4
H. Winter and H.W. Ortjohann. 1991. Simple demonstration of storing macroscopic particles in a "Paul Trap". Am.J.Phys.59(9):807-13
תרשים של מלכודת פאול קלאסית. חלקיק בעל מטען חיובי (אדום כהה) מוקף בענן חלקיקים דומים (אדום בהיר). השדה החשמלי E (קווי השדה בצבע תכלת) נוצר על ידי הפעלת מתח אוסילטורי זהה על אלקטרודות a ומתח בעל פאזה הפוכה על האלקטרודה בצורת טבעת - b. תמונות 1 ו-2 מתארות מצבים שונים במהלך מחזור של מתח החילופין AC.
תרשים של מלכודת המבוססת על מלכודת פאול. ניתן לשנות את צורתן המדויקת של האלקטרודות כך שעדיין נקבל שדה קוואדרופולי דינמי. במקרה זה, החולפו האלקטרודות ההיפרבוליות בספֵירות כדוריות.
אזורי יציבות של משוואת מת'יו כתלות בפרמטרים a ו-q
מתיאס ארצברגר

מתיאס ארצברגר (בגרמנית: Matthias Erzberger; נולד ב-20 בספטמבר 1875 – נרצח ב־26 באוגוסט 1921) היה פוליטיקאי גרמני שכיהן כסגנו של קנצלר גרמניה גוסטב באואר. ידוע כדובר נחרץ של מפלגת המרכז הקתולית נגד מלחמת העולם הראשונה וכמי שחתם בשם הקיסרות הגרמנית על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה למדינות ההסכמה.
כיהן בתפקידים פוליטיים רבים, כולל חבר הרייכסטאג וכשר האוצר.
נרצח בקיץ 1921 על ידי אנשי ארגון הימין הקיצוני ״קונסול״.
ביוגרפיה

לאחר סיום הלימודים השתתף ארצברגר בקורסים להכשרת מורים ועבד כמורה בבית ספר. בשנת 1896 הוא התקבל לאוניברסיטת פרייבורג, שם למד משפט ציבורי וכלכלה פוליטית. באותה שנה קטע את לימודיו ונסע לשטוטגרט, שם קיבל תפקיד כעורך של הוצאה קתולית. במקביל החל לעבוד במפלגת המרכז הקתולית.
ב־1903 הפך ארצברגר לחבר הצעיר ביותר של הרייכסטאג באותה תקופה.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופקד ארצברגר על הובלת תעמולת האימפריה הגרמנית מחוץ למדינה. כשגריר בכללותו, בתמיכת משרד החוץ והממשלה הקיסרית, הוא ניסה ללא הצלחה לשכנע את איטליה ורומניה שלא לצאת למלחמה. במהלך מלחמת העולם, ארצברגר וסגן המפלגה הסוציאל־דמוקרטית קרל ליבקנכט היו הפוליטיקאים היחידים שביקרו בגלוי את עמדתה הפסיבית של גרמניה כלפי טורקיה בעלת הברית, שרדפה את האוכלוסייה הלא-מוסלמית של האימפריה העות'מאנית ומעל לכל, על רצח העם הארמני. ארצברגר ביקר שוב ושוב בקונסטנטינופול לצורך משא ומתן עם נציגי הרפובליקה הטורקית הצעירה.
באוקטובר 1918 מינה קנצלר גרמניה החדש, הנסיך מקס מבאדן, את ארצברגר למזכיר המדינה ללא תיק (שר ללא תיק) ולראש ועדת שביתת הנשק. ב־11 בנובמבר 1918, מתיאס ארצברגר היה הראשון מבין ארבעת חברי המשלחת הגרמנית (שהורכבה גם ממייג'ור גנרל דטלוף פון וינטרפלדט, קפטן ארנסט וואנסלו והרוזן אלפרד פון אוברנדורף) שחתם על שביתת הנשק, שסיימה את פעולות האיבה במלחמת העולם הראשונה.
בינואר 1919 נבחר מתיאס ארצברגר לאספה הלאומית של ויימאר. ארצברגר, שעמד בראש הוועדה לכריתת שביתת נשק, נכנס לקבינט של שיידמן כשר ללא תיק והיה ממונה על המעקב אחר הפסקת האש. מאחר שארצברגר דגל בחתימה על חוזה ורסאי ובכך נכנס לסכסוך חריף עם שר החוץ הרוזן אולריך פון ברוקדורף-רנצאו, הוא כונה בבוז פוליטיקאי של הוצאה להורג.
ב-21 ביוני 1919 מונה ארצברגר לשר האוצר בקבינט של גוסטב באואר. ארצברגר הקים מערכת חדשה של מינהל מס והניח את היסודות למערכת המס המודרנית בגרמניה עם הרפורמות שלו. מדיניותו של ארצברגר לרכז גביית מיסים ולהגדיל את המיסים על ההון הגדול במטרה לשפר את המערכת הפיננסית במדינה הפכה אותו ליעד לתעמולה ימנית. במיוחד הותקף ארצברגר שוב ושוב על ידי מנהיג המפלגה הלאומית הגרמנית, קרל גלפריך, ונאלץ לתבוע אותו על העלבתו באחת החוברות שפרסם גלפריך. בית המשפט גזר על הלפריך קנס כספי קל והסכים בחלקו להצגתו של הלפריך. פסק דין זה נחשב לדוגמה מפורסמת לצדק פוליטי ברפובליקת ויימאר, כאשר השופטים היו לעיתים קרובות "עיוורים בעין ימין". פסק הדין גרם לארצברגר להתפטר עוד באותו היום.
רציחתו

הרדיפה של ארצברגר על ידי התעמולה הימנית הסתיימה ברציחתו. ב-26 בינואר 1920 ניסה פנריך אולטוויג פון הירשפלד לירות בארצברגר בבית המשפט בברלין. ארצברגר נפצע קל בכתפו, הכדור השני פגע בחפץ מתכת בתיק שלו. הירשפלד נידון ל-18 חודשי מאסר בלבד. ארצברגר חווה זעזוע עמוק. למרות שניסה לחזור לפוליטיקה, הוא חשש מההשלכות של מהלך כזה: "הכדור שיפגע בי כבר נורה", אמר לבתו מריה.
ב-26 באוגוסט 1921, קציני הצי לשעבר היינריך טילסן והיינריך שולץ, שהיו חברים בארגוני הימין ״קונסול״, פרייקורפס אוברלנד ומסדר הגרמנים, ירו במתיאס ארצבגר במהלך הליכתו עם חבר המפלגה קארל דיץ. שש יריות נורו לעבר הפוליטיקאי, שהיה בחופשה. ארצברגר הפצוע הקשה נפל ונהרג מטווח קצר משתי יריות בראשו. דיץ נפצע קשה.
היינריך טילסן קיבל חנינה ב-1933, ב-1946 אושרה חנינה זו, אך ב-1947, זו בוטלה בלחץ ציבורי. במרץ 1947, בית המשפט בקונסטנץ דן את טילסן ל-15 שנות מאסר. ב-19 ביולי 1950 נידון היינריך שולץ ל-12 שנות מאסר. שניהם ריצו רק חלק קטן מעונשם ושוחררו ב-1952.
ארצברגר נקבר בביבראך אן דר ריס.
מקדש בכחוס (בעלבכ)

מקדש בכחוס הוא אתר ארכאולוגי שנבנה בבעלבכ, בקאע (לבנון) לפני או במאה השנייה לספירה (תקופת האימפריה הרומית) ונקרא על שמו של האל בכחוס. המקדש הוא חלק ממתחם מקדשים שנמצא בחלק ההיסטורי של העיר והוגדר ב-1984, על ידי אונסק"ו, כאתר מורשת עולמית
ההיסטוריה של המקדש > הקמת המקדש

הערכת הארכאולוגים היא שהמקדש נבנה בתקופת שלטונו של קיסר רומא אנטונינוס פיוס. המקדש היה חלק ממתחם שהכיל מספר מקדשים שהוקדשו לאלים יוונים/רומים וביניהם יופיטר, ונוס, בכחוס והמוזות. חקירת העיטורים על ידי ארכאולוגים קישר אותם לתקופת המאה השנייה.
המידע ההיסטורי הקדום ביותר על המקדש הוא מהמאה הרביעית לספירה בתקופה בה הלבנט היה תחת שלטון יווני. בתקופה זו השתלטה כבר הנצרות על האימפריה הרומית ושליטי רומא כבר החלו ברדיפה אחרי מאמינים פגנים ובהריסת אתרי פולחן לאליליהם. בתהליך ההרס של מתחם המקדשים נפגע מקדש בכחוס פחות ממבנים אחרים.
ההיסטוריה של המקדש > גילוי המקדש ושימורו

ב-1898 החלה משלחת גרמנית לחפור באתר המקדשים ולשחזר חלק מהמקדשים. המשלחת פעלה באתר עד 1903.
ב-1920, במסגרת הסכם סייקס–פיקו, הוקמה לבנון הגדולה שביססה את מעמד האתרים ההיסטוריים במדינה ומקדש בכחוס ביניהם והגדיר את תהליכי השימור וההגנה עליהם.
ב-1975, עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, השתלטו כוחות סורים ופלסטינים על אזור הבקאע. שליטה זו מנעה את האפשרות להמשיך לשמר ולתחזק את המקדש. לאחר סיום המלחמה, ב-1990, התחדש תהליך השימור של המקדש. לאורך השנים שלחה המחלקה המזרח תיכונית של "המכון הגרמני לארכאולוגיה" (אנ') ארבע משלחות לחקור את המקדש.
ב-1984 הוכרז מתחם המקדשים של בעלבכ, ומקדש בכחוס בתוכו, כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
המקדש פתוח לביקורי תיירים.
מבנה המקדש

המקדש, שצורתו מלבנית (66 מטר ‏X ‏35 מטר), נבנה על גבי פודיום ולו שני חלקים:
אכסדרה שהקיפה את כל המבנה ותמכה בגג. האכסדרה כללה 42 עמודים קורינתיים (15 בכל צד ארוך ו-8 בכל צד קצר) שמתוכם 19 נותרו עומדים. להערכת הארכאולוגים העמודים הוצבו במצב גולמי וסוטתו לאחר מכן. העמודים, שגובהם כ-20 מטר, תמכו אנטבלטורה (כרכוב) שכלל ארכיטרב (קורה ראשית) מעוצב עם דמויות של שוורים ואריות בשילוב קרניז מעוטר בדוגמאות גאומטריות ופרחים.
בקירות המבנה הפנימי (סלה) (אנ') שולבו עמודים קורינתיים בדגם פילסטר. בין העמודים השקועים בקיר נבנו שתי שורות של גומחות שקושטו בדמויות של המאנדות (אנ') שלפי המיתולוגיה היוונית שימשו בנות לוויה של בכחוס. המבנה הפנימי חולק לחלל מרכזי (הספינה) באורך כ-30 מטר ובקצהו במה בגובה 2 מטר עליה הוקם אזור הפולחן (אנ') כש-13 מדרגות הובילו אליו.
בכניסה למקדש הותקן שער כשבשיא המשקוף הונחה אבן ראשה שהחזיקה את השער. ברעידות האדמה שהתחוללו ב-1759 בצפון ארץ ישראל, סוריה ולבנון זזה אבן הראשה ממקומה וערערה את יציבות השער. בשלהי המאה ה-19 הותקן במרכז השער עמוד כדי לתמוך ביציבותו. עמוד זה הסתיר כתובת מפורסמת בה הופיע נשר.
המקדש עשיר בשרידי תבליטים ופסלים מהתקופה הקלאסית של יוון ורומא. המקדש גם מופיע על מטבעות רומיים.
מבנה המקדש > גלריה

העמודים קורינתיים ששוקעו בקירות המבנה הפנימי בדגם פילסטר
מדרגות הגישה לבמה עליה נבנה המקדש
מדרגות פנימיות המובילות לבמת אזור הפולחן
שער הכניסה למקדש. השער נפגע ברעידת האדמה ב-1759
לקריאה נוספת

Butcher, Kevin (2003). Roman Syria and the Near East. Los Angeles: J. Paul Getty Museum. ISBN 9780892367153. נבדק ב-12 בנובמבר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Gorirossi-Bourdeau, F. (1995). "A documentation in stone of Acarina in the Roman Temple of Bacchus in Baalbek, Lebanon, about 150 AD". Bull Ann Soc Ent Belgique.
Jessup, Samuel. Ba'albek (Picturesque Palestine, Sinai and Egypt) Ed. Appleton & Co. New York, 1881 (Sir Charles William Wilson, Picturesque Palestine, Sinai, and Egypt, D. Appleton, 1881. (באנגלית))
Lewis, Norman N. (1999). "Baalbek Before and After the Earthquake of 1759: The Drawings of James Bruce". Levant. 31 (1): 241–253. doi:10.1179/lev.1999.31.1.241.
Quintero, Mario; Seif, Assaad (2011). A Proposal for an Integrated risk preparedness strategy. Lebanon: Directorate General of Antiquities. ISBN 978-90-8169-530-5. נבדק ב-14 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה) at "A Proposal for an Integrated Risk Preparedness Strategy."
Sabel, Pennie (2002). "Baalbek Keeps its Secrets". Stone World. 19 (9): 156–162. תבנית:ProQuest.
Sear, Frank (1982). Roman Architecture. UK: B T Batsford Ltd, UK. ISBN 9781134635788. נבדק ב-12 בנובמבר 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
Segal, Arthur (2000). "Colossal Engimas". Archaeology Odyssey: 50–53, 56, 58, 60–61.
Wood Foreign Correspondent, Josh (18 באוגוסט 2015). "Music returns to Baalbek ruins, defying Lebanon's security concerns". National. נבדק ב-16 בנובמבר 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
"Lebanon: Baalbek Festival". The Globe and Mail (1936-Current). 7 במאי 1997. תבנית:ProQuest. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  La triade héliopolitaine et les temples de Baalbek, באתר persee.fr
↑  מקדש בכחוס, באתר אונסק"ו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008880987405171
משה קלמן

| --- | --- |
משה קֶלמן (משמאל) ויגאל אלון (1948)
משה קֶלמן (משמאל) ויגאל אלון (1948)
 לידה:  2 בספטמבר 1923 מזכרת בתיה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  19 בדצמבר 1980 (בגיל 57) רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  הזאב
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 השתייכות:   פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1941–1951 (כ־10 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדודהגליל בחטיבת יפתח  מפקד מחוז הנגב בפיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 תפקידים אזרחיים
 ד"ר לכלכלה והנדסה תעשייתית
 
משה ("הזאב") קֶלמן (2 בספטמבר 1923 – 19 בדצמבר 1980) היה מג"ד בפלמ"ח, כובש העיר צפת במלחמת העצמאות.
הערות שוליים

↑  על שמו-חטיבת ביניים ברמת השרון
↑  על זאת כתב חיים חפר-אל הנגב פלוגונת נשלחת עם מקלות כתחליף לרובים...
↑  כיום-קיבוץ הגושרים.
↑  כפר ערבי שהיה בין יסוד המעלה ואיילת השחר. לאחר הטמנת מוקש ליד יסוד המעלה ממנו נהרגו שני לוחמים בניסיון לפרקו, הותקף הכפר ב-13 במרץ 1948. תושביו ברחו והכפר פוצץ. בפעולה נהרגו ארבעה מהתוקפים. במקום יש כעת אתר זיכרון לנופלים, אליו מובילה דרך כורכר משולטת מכביש 90 לאורך גדתו הדרומית של נחל דישון.
↑  נתיבה בן-יהודה:"מבעד לעבותות," עמ' 243–248, 1985. קלמן מופיע בספר בשם מאירק'ה שכטר.
↑  בני מוריס:לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים, עמ' 144 הוצאת עם עובד, 1991.
↑  מרדכי בר און: בחזרה אל לוד ורמלה קתדרה 99, מרץ, 2001