stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופן חיתוך
מיון אופני החיתוך > עיצורים סותמים > עיצורים לא ריאתיים

עיצורים לא ריאתיים הם עיצורים שמופקים לא באמצעות המנגנון הריאתי מחוצן, אלא באמצעות כל שאר מנגנוני זרימת האוויר. אופן החיתוך של עיצורים אלה הוא סותם וכל אחד מהם מאופיין במנגנון זרימת האוויר שלו.
עיצורים מפונמים הם עיצורים המופקים במנגנון זרימת האוויר הגרוני המפונם שבו תנועת האוויר מהחוץ פנימה מווסתת באמצעות תנועת פיקת הגרון היורדת למטה, יוצרת לחץ שלילי בחלל הפה וגורמת לשאיבת אוויר פנימה לתוכה.
עיצורים מסודקים הם עיצורים המופקים במנגנון זרימת האוויר הגרוני המחוצן שבו תנועת האוויר מהפנים החוצה מווסתת באמצעות תנועת פיקת הגרון העולה למעלה, יוצרת לחץ חיובי בחלל הפה וגורמת לשחרור אוויר מהגרון החוצה דרך חלל הפה או האף.
עיצורים מצוצים הם עיצורים המופקים במנגנון זרימת האוויר הווילוני המפונם שבו תנועת האוויר מהחוץ פנימה מווסתת באמצעות תנועת הווילון היורד למטה, יוצרת לחץ שלילי בחלל הפה וגורמת לשאיבת האוויר פנימה לתוכה.
ראו גם

| צלילי שפות העולם> עיצורים.בסיסי החיתוך | צלילי שפות העולם> עיצורים.אופני החיתוך |
| --- | --- |
דו-שפתיים - שפתיים-שיניים - שיניים-שפתיים - לשוניים-שפתיים   שיניים - מכתשיים - בתר-מכתשיים - מכתשיים-חיכיים - כפופים   חיכיים - וילוניים - ענבליים - סדקיים - כיסוי-גרוניים - לועיים  בסיס חיתוך משני: מלועלעים - מוולנים - מחונככים - משופתתים: ריאתיים: אפיים - סותמים - חוככים - מקורבים   מקישים - רוטטים - צידיים - מחוככים  לא ריאתיים: מסודקים - מפונמים - מצוצים
תנועות
מיקום התנועות: גובה התנועות
אחוריות - כמעט-אחוריות - מרכזיות - כמעט-קדמיות - קדמיות: סגורות - כמעט-סגורות - חצי-סגורות - אמצעיות  חצי-פתוחות - כמעט-פתוחות - פתוחות
ראו גם: אלפבית פונטי בינלאומי – פורמנט
אחמד עבדאללה

אחמד עבדאללה עבד-א-רחמאן (בצרפתית: Ahmed Abdallah Abdéremane'; בערבית: أحمد عبد الله عبد الرحمن, ‏ 12 ביוני 1919 – 26 בנובמבר 1989) היה איש עסקים ופוליטיקאי קומורי ממוצא ערבי, שכיהן בשנים 1959–1973 כחבר בסנאט של צרפת, ואחר כך באוגוסט 1975 ושוב בין 25 באוקטובר 1978 ועד מותו ב-1989 כנשיא קומורו. הוא כונה "אבי העצמאות והאחדות של קומורו".
קורות חייו > ילדות וצעירות

אחמד עבדאללה נולד ב-1919 בדומוני בחוף המזרחי של האי אנז'ואן. הוא היה בנה של משפחה ערבית אצילה ואמידה. בתחילת דרכו, אחרי סיום בית הספר העממי, (באחד הנאומים שלו ב-1978 תיאר את עצמו כ"אנלפבת, בהשוואה ליריביו שהיו בוגרי לימודים אקדמיים) עבד בחברה הקולוניאלית במבאו. היה מייצר ונילה וסוחר תחת פיקוחו של אחד מאחיו הגדולים, סעיד עלי עבדאללה עבד א-רחמן שעסק בסחר בין מדגסקר לקומורו.
קורות חייו > הקריירה הכלכלית והפוליטית

ב-1946 בתור נכבד של הקהילה נכנס לחיים הפוליטיים ונבחר כחבר במועצה הכללית של קומורו. הצטרף ל"מפלגה הירוקה" מיסודו של סעיד מוחמד שייח.
ב-1950 היה יושב ראש המועצה הכללית. ב-1953 ליווה את סעיד מוחמד שייח שנבחר כחבר באספה הלאומית הצרפתית. הוא עצמו נבחר לסנאט הצרפתי ב-1959. עבדאללה הצליח להשתלט על כמעט כל תעשיית הוונילה באי אנז'ואן והשקיע בהמשך את רווחיו ברכישת מטעים, בעיקר במאיוט.
ב-1958 כפתה הממשלה הצרפתית על חברת קומורו במבאו למכור מחדש חלק מאחוזותיה הגדולות. אחמד עבדאללה שהיה חבר בקבוצת העבודה בתחום רפורמת האדמות, נמנה עם הרוכשים הראשונים של אחוזות אלה.
החל מ-1961 בימי משטר האוטונומיה שהונהג על ידי צרפת, הגדיל אחמד עבדאללה את נכסיו על ידי ייבוא אורז, המזון הבסיסי של תושבי קומורו. הוא קנה במחיר זול, מסובסד על ידי צרפת, ומכר אותו במיחר גבוה. עבדאללה פיתח עם הזמן רשת של מקורבים שהיו תלויים בו.
במהלך השנים הפך עבדאללה לאחד מעשרת האנשים העשירים ביותר באזור האוקיינוס ההודי. חלש גדול מרכושו הוא השקיע בצרפת.
קורות חייו > ראש ממשלה 1975-1972 ואחר כך כך נשיא ראשון אחרי העצמאות - 1975

ב-1968 נבחר מחדש לסנאט הצרפתי. אחרי מותו של סעיד מוחמד שייח ב-1970, הוא הוא כרת ברית עם RDPC (ההתלכדות הדמוקרטית של העם הקומורי) אולם רצה להאיץ את תהליך קבלת העצמאות והצטרף לאיחוד הדמוקרטי של קומורו. הוא השתתף בהדחת ממשלתו של סעיד אברהים ובעקבות הצלחת "המצנפות הירוקות" בבחירות המקומיות בדצמבר 1972 הפך בדצמבר 1972 לראש ממשלת קומורו.
ב-9 בינואר 1973 התפטר מהסנאט הצרפתי. הוא ניהל את המשא ומתן שהוביל להסכמי 15 ביוני 1973 עם ממשלת צרפת, שפתחו את הדרך לעצמאות האיים.
ב-22 בדצמבר 1974 95% מקולותיהם של תושבי ארבעה איים הצביעו בעד בעד עצמאות, מלבד האי מאיוט שבו עבדאללה היה לא פופולרי ושבו נספרו 65% קולות "נגד" העצמאות.
לפי חסידי העצמאות, ממשלתו של ז'אק שיראק לא כיבדה את כללי המשפט הבינלאומי כאשר איפשרה למאיוט להשיאר צרפתי. החלטה זו שאושרה על ידי הפרלמנט הצרפתי ב-3 ביולי 1975 שימשה כעילה לאחמד עבדאללה להגיב ב-6 ביולי 1975 בהכרזה חד צדדית על עצמאות קומורו. עבדאללה הפך על ידי כך לראש המדינה הראשון של קומורו העצמאי.
קורות חייו > ההפיכה באוגוסט 1975

אבל זאת לא לזמן רב, מכיוון שב-3 באוגוסט 1975 הוא הודח בהפיכה שאורגנה באי קומורו הגדול על ידי עלי סואליך ה"סוציאליסט" ושכיר החרב הצרפתי הידוע בוב דנאר. כמאה אנשי צבא - "מפינדוזי" - בשירות שכירי החרב - ליוו את עבדאללה מחוץ לאי אנז'ואן והוא יצא לגלות צרפת.
קורות חייו > הפיכה חוזרת וחזרתו לשלטון. נשיא בפעם השנייה - 1989-1978

במאי 1978 הפיכה שנייה, גם היא מאורגנת על ידי בוב דנאר, החזירה את עבדאללה לשלטון. ב-21 במאי 1978 זכה עבדאללה להתקבל בחזרה למולדת בקבלת פנים עממית והכריז בפני העיתונאים המערביים: "עלי ליצור את עצמי מחדש". הוא השכין משטר אוטורקטי שבו האופוזיציה הייתה פורמלית בלבד. ב-23 באוקטובר 1978 נבחר אחמד עבדאללה כמועמד יחיד לתפקיד של נשיא הרפובליקה הפדרלית האסלאמית של קומורו.
ב-1982 הוא ביטל את כל המפלגות הפוליטיות והקים מפלגת יחיד "האיחוד הקומורי למען קדמה" שכונתה "המפלגה הכחולה". בהדרגה השמטר הפך לדיקטטורי, כשהוא מסתמך על שכירי החרב של בוב דנאר שהיה כמו שליט מאחורי הקלעים. שכירי החרב הצליחו למנוע כמה ניסיונות הפיכה. בתקופה זו הוצאו מספר נציגי האופוזיציה להורג או נעלמו.
כמועמד יחיד בבחירות נבחר עבדאללה מחדש כנשיא ב-30 בספטמבר 1984 וב-22 במאי 1987 מפלגתו תפסה את כלל מושבי האספה הפדרלית
עבדאללה פתח את המדינה בפני משקיעים זרים, בעיקר דרום-אפריקאים
בתחום התיירות והדיג. בתמורה הפכה מורוני לבסיס עורפי של דרום אפריקה במבצעים שלה נגד מוזמביק וצרפת השתמשה בקומורו שאמצעי עקיפת החרם הבינלאומי נגד משטר האפרטהייד הדרום-אפריקאי.
עבדאללה ניהל חיי צניעות בלי לנקר עיניים, והפגין נדיבות על ידי מימון חתונות ועליות לרגל למכה לאנשים שונים. בשנותיו האחרונות התסגר יותר ויותר בבתיו, מוקף בשכירי חרב כשהשחיתות במדינה הגיעה לשיאים.
קורות חייו > רציחתו

בשלב מסוים פרצו מתחים בינו לבוב דנאר וב-26 בנובמבר 1989 כשהיה בן 70 נרצח עבדאללה בצרור כדורי תת-מקלע בלשכתו במורוני בנוכחותו של בוב דנאר.
לפי סברה נפוצה דנאר ארגן את הרצח מכיוון שעבדאללה התכוון לפטרו מתפקידו כמפקד הממשר הנשיאותי.
נסיבות רציחתו של עבדאללה נותרו מסתוריים. במשפט טען דנאר שאחמד עבדאללה נרצח על ידי שומרו האישי עבדאללה ג'אפר במסגרת הפיכה בהובלת סעיד מוחמד ג'והר. דנאר טען שהוא עצמו היה יעד ההתנקשות ושהנשיא נורה בטעות. ב-20 במאי 1999 בוב דנאר וסגנו, דומיניק מלקרינו, זוכו מחוסר ראיות על ידי חבר מושבעים בבית משפט בפריז.
למחרת מותו של אחמד עבדאללה, ב-27 בנובמבר 1989 התמנה סעיד מוחמד ג'והר, אחיו למחצה של עלי סואליה, כראש ממשלה זמני ובהמשך כיהן כנשיא בשנים 1995-1989. דנאר ניסה למנוע מג'והר לתפוס את השלטון, אבל כוחות צרפתיים התערבו וגרשו את דנאר ואת שכירי החרב שלו מקומורו.
עבדאללה הוריש למשפחתו נכסים עצומים אבל המדינה נותרה לא מפותחת ומושחתת.
נוהלו בפריז משפטים נגד בוב דנאר בנוגע לרציחת עבדאללה אבל הרצח נשאר לא מפוענח.
אחמד עבדאללה קבור במאוזולאום בדומוני, לצד אשתו.
חייו הפרטיים

חתן שלו, טג'ידין בן סעיד מסונדי כיהן כראש ממשלת קומורו ב-1996 וכנשיא זמני של קומורו ב-1999-1998.
הערות שוליים

↑  2014 habari za comores
↑  חברי סנט ותיקים ברפובליקה החמישית, באתר הסנאט הצרפתי
↑  ארכיב מונצינגר
↑  חדשות BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150108008 (data)  GND: 138166625  ISNI: 0000 0000 7149 6796  LCCN: no2009158227  VIAF: 88222562   WorldCat (עם VIAF): 88222562
איילט סלוניקי

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 :  Beylerbey of Salonica 
 עיר בירה:  סלוניקי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  פיצול איילט רומליה
 הקמה:  1826
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 פירוק:  1864
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט רומליה
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט סלוניקי
 
איילט סלוניקי (בטורקית עות'מאנית: ایالت سلانیك) היה איילט של האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה

האיילט הוקם בשנת 1826, כחלק מפיצולו של איילט רומליה. האיילט כלל חלקים מרכזיים ומזרחיים של מקדוניה היוונית ופירין מקדוניה בבולגריה. בשנת 1864, בעקבות חוק הווילאייטים שונה האיילט לווילאייט סלוניקי.
חטיבות מנהליות

הסנג'קים של האיילט באמצע המאה ה-19:
סנג'ק טירלה (טריקלה)
סנג'ק סלניק (סלוניקה)
סנג'ק סירוז (סרס)
סנג'ק דרמה
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏The three eras of Ottoman history, a political essay on the late reforms of ..., באתר גוגל ספרים By James Henry Skene
איילט ניש

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 עיר בירה:  ניש
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 תאריך:  1846
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 תאריך:  1864
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט מונסטיר
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט הדנובה
 
איילט ניש (בטורקית עות'מאנית: ایالت نیش) היה ישות טריטוריאלית מנהלית של האימפריה העות'מאנית שנמצאה בשטח דרום סרביה של ימינו ומערב בולגריה. הוא הוקם בשנת 1846 והמרכז המינהלי שלו היה ניש. האזור שולב בווילאייט הדנובה בשנת 1864.
היסטוריה

בשנת 1861 מונה מידהט פאשא למושל איילט ניש. הוא היה רפורמטור שהושפע מרעיונות המערב והאיילט הפך למופע הראווה של התנועה הרפורמיסטית. הוא התמודד עם בעיות התקשורת והביטחון: הקים מערכת של חסימות כדי לעצור פלישת להקות חמושות מסרביה. על פי הביוגרפיה של בנו שהילל אותו, "הוא ארגן ז'נדרמריה, הבטיח את גביית המיסים השלווה ושם קץ לכל הרדיפות הדתיות".
הוא הקים גם בתי ספר ובתי חולים לבני כל הקבוצות הדתיות ללא אפליה. הרפורמות של מידהט היו כה מוצלחות עד שהן עוררו השראה לארגון מחדש של המערכת העות'מאנית. בשנת 1864 החליטה מועצת המדינה כי האיילטים יוחלפו בווילאייטים גדולים יותר. בכל אחת מרמות השלטון העיקריות הללו, יהיו מועצות מוסלמיות-נוצריות מעורבות.
הראשון מבין הווילאייטים נוהל במשך זמן מה על ידי מידהט פאשה, והוא כלל את איילט ניש לשעבר וחלק ניכר מבולגריה וכונה וילאייט הדנובה. בשלוש השנים הבאות הוא העביר תוכנית גדולה של בניית בתי ספר ועבודות ציבוריות אחרות, וכן הקים עיתון פרובינציאלי.
חטיבות מנהליות

סנג'קים של האיילט באמצע המאה ה-19:
סנג'ק ניש
סנג'ק סופיה
סנג'ק סמוקוב
סנג'ק קיוסטנדיל
הערות שוליים

↑  "Some Provinces of the Ottoman Empire". Geonames.de. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2015. נבדק ב-25 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Malcolm, Noel (1998). Kosovo: A short history. Washington Square, New York: New York University Press. p. 191. ISBN 0-8147-5598-4.
↑  ‏The three eras of Ottoman history, a political essay on the late reforms of ..., באתר גוגל ספרים By James Henry Skene
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 310694110   WorldCat (עם VIAF): 310694110
אודן (מרק)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  nabemono, nimono 
 על שם:  dengaku 
 מטבח:  המטבח היפני 
 מוצא:  יפן 
 
מרק אודן
אוֹדֶן (בהיראגאנה: おでん, קאנג'י: 御田) הוא מרק מהמטבח היפני. המרק מבוסס על ציר דאשי ורוטב סויה ומכיל ביצה קשה, דאיקון, קוניאקו ולביבת דג. המנה נחשבת כסוג של נאבֵּמוֹנוֹ, קטגוריה של מאכלים יפנים המבושלים ומוגשים בקדירה בעודם רותחים.
ישנם גרסאות רבות של המרק באזורים שונים של יפן, יש המוסיפים למרק קאראשי, טופו, גזר, פטריות שיטאקי, תפוחי אדמה, תמנון, או מיסו.
המרק נמכר ביפן בדוכני רחוב.
גרסאות מקומיות

באזור נגויה מכונה המרק "קאנטו-ני" (関東煮); באזור קאנסאי מכונה המרק "קאנטו-דאשי" (関東炊き); באזור שיזואוקה המרק כהה יותר, ועשוי ציר בקר.
אטיבה האצ'ינסון

אטיבה האצ'ינסון (באנגלית: Atiba Hutchinson; נולד ב-8 בפברואר 1983) הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים

האצ'ינסון נולד בברמפטון שבקנדה להורים ממוצא טרינידדי. במרץ 2001 נבחן בשאלקה 04 מהבונדסליגה. בקיץ 2002 האצ'ינסון חתם ביורק רגיון שוטרס מליגת העל הקנדית. במהלך השנה, חתם בטורונטו לינקס.
בינואר 2003 האצ'ינסון חתם באוסטר מליגת העל השוודית. בתום העונה, ירדה הקבוצה לליגה השנייה, והאצ'ינסון חתם בהלסינגבורג תמורת כ-1.32 מיליון פאונד.
בינואר 2006 האצ'ינסון חתם בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. האצ'ינסון זכה עם הקבוצה 4 פעמים באליפות דנמרק. ב-15 בנובמבר 2010 האצ'ינסון נבחר לכדורגלן השנה בליגה והפך לקנדי הראשון שזוכה בתואר. בשנת 2014 נבחר לאחד מ-11 השחקנים האהובים בהצבעה שנערכה באתר הקבוצה.
ב-22 באפריל 2010 האצ'ינסון חתם בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית, אליה הגיע בהעברה חופשית. ב-14 באוגוסט 2010 האצ'ינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–6 נגד דה חראפסחאפ. ב-23 בינואר 2011 האצ'ינסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד פנלו. בעונת 2011/2012 האצ'ינסון סבל משתי פציעות: אחת בתחילת העונה כאשר שהה עם נבחרת קנדה, ובינואר של אותה עונה. כתוצאה מכך, נעדר מיותר ממחצית משלבי העונה. בעונת 2012/2013 עם הגעתו של מארק ואן בומל, האצ'ינסון הועבר לתפקד כמגן ימני.
ב-30 ביולי 2013 האצ'ינסון חתם בבשיקטש מליגת העל הטורקית. ב-23 במרץ 2014 האצ'ינסון הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד אקהיסאר בלדייספור.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, האצ'ינסון שיחק בנבחרת הצעירה של קנדה. בינואר 2003 האצ'ינסון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה במשחק ידידות נגד ארצות הברית.
האצ'ינסון השתתף עם הנבחרת 6 פעמים בגביע הזהב: 2003, 2005, 2007, 2009, 2011, 2019.
כהוא בן 39, העפיל ב-2022 האצ'ינסון למונדיאל בקטאר יחד עם נבחרתו.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

ליגת העל הדנית: 2005/2006, 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010
הגביע הדני: 2008/2009
רויאל ליג: 2005/2006
ליגת העל ההולנדית: 2011/2012
מגן יוהאן קרויף: 2012
ליגת העל הטורקית: 2015/2016, 2016/2017, 2020/2021
כדורגלן העונה בליגת העל הדנית: 2009/2010
כדורגלן השנה בקנדה: 2010, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017
נבחרת השנה של צפון אמריקה: 2016
הערות שוליים

↑  Canada Soccer announces squad for FIFA World Cup Qatar 2022 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקנדית, 13 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת קנדה – גביע הזהב 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוטווילר •  2 ברול-גיארד •  3 מורגן •  4 קורנליוס •  5 ג'ונסון •  6 פייטה •  7 טייבר •  8 ארפילד •  9 לארין •  10 הויילט •   11 ל. מילר •  12 דייוויס • 13 האצ'ינסון •  14 קייה • 15 הנרי • 16 אוקלו • 17 כ. מילר • 18 בוריאן • 19 קבאליני • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 קראפו • 23 גודיניו • מאמן: הרדמן |  1 לוטווילר •  2 ברול-גיארד •  3 מורגן •  4 קורנליוס •  5 ג'ונסון •  6 פייטה •  7 טייבר •  8 ארפילד •  9 לארין •  10 הויילט •   11 ל. מילר •  12 דייוויס • 13 האצ'ינסון •  14 קייה • 15 הנרי • 16 אוקלו • 17 כ. מילר • 18 בוריאן • 19 קבאליני • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 קראפו • 23 גודיניו • מאמן: הרדמן | קנדה |
| נבחרת קנדה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 סנט קלייר •  2 ג'ונסטון •  3 אדקוגבה •  4 כ. מילר •  5 ויטוריה •  6 פייטה •  7 אאוסטקיו •  8 פרייזר •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 ביוקנן •  12 אוגבו • 13 האצ'ינסון •  14 קאיה • 15 קונה • 16 פנטמיס • 17 לארין • 18 בוריאן • 19 דייוויס • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 מילר • 24 וות'רספון • 25 קורנליוס • 26 ווטרמן • מאמן: הרדמן |  1 סנט קלייר •  2 ג'ונסטון •  3 אדקוגבה •  4 כ. מילר •  5 ויטוריה •  6 פייטה •  7 אאוסטקיו •  8 פרייזר •  9 קבאליני •  10 הויילט •   11 ביוקנן •  12 אוגבו • 13 האצ'ינסון •  14 קאיה • 15 קונה • 16 פנטמיס • 17 לארין • 18 בוריאן • 19 דייוויס • 20 דייוויד • 21 אוסוריו • 22 לרייאה • 23 מילר • 24 וות'רספון • 25 קורנליוס • 26 ווטרמן • מאמן: הרדמן | קנדה |
אוטאץ'

אוטאץ' (ברומנית: Otaci; לשעבר אטאקי, ברוסית: Атаки או Отачь, במולדובנית Ataki, ביידיש נכתב אטיק ונהגה אוֹטק) היא עיר על הגדה הדרומית-מערבית של נהר הדניסטר, המהווה את הגבול הצפון-מזרחי של מולדובה. בצדו השני של הדניסטר שוכנת העיר האוקראינית מוהיליב-פודילסקי. הערים מחוברות בגשר מעל הנהר. העיר נמצאת במחוז אוקניצה (Ocniţa). בדומה ליישובים אחרים באזור בסרביה, החליפה אוטאץ' מספר רב של ידיים במרוצת המאה העשרים. אופייה היהודי אבד כתוצאה משואת יהודי רומניה.
היסטוריה

עדות ראשונה לקיומו של היישוב קיימת מהמאה ה-15. היישוב היה חלק מבסרביה ונמסר על ידי האימפריה העות'מאנית לאימפריה הרוסית במסגרת הסכם בוקרשט, בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית בתחילת המאה ה-19, אם כי האזור היה שייך לנסיכות מולדובה (מדינת חסות של העות'מאנים). העיירה שגשגה במרוצת המאה ה-19 בזכות מיקומה כנקודת מעבר לאוקראינה וממנה. מ-1873 עד 1917 הייתה אטאקי חלק ממחוז סורוקה (רו') באימפריה הרוסית. בתקופה זו הייתה אטאקי שטעטל עני שרוב תושביו יהודים. פתיחת קו הרכבת לנובוסליצה בשנת 1893 פגעה אנושות במגזר העסקי של אטאקי, בעוד שגירוש היהודים מן הכפרים הסובבים אותה הביא לגידול חד באוכלוסייה היהודית בעיירה המרוששת. בעלי האמצעים מבין תושבי העיירה היגרו לארצות הברית. ברעב ההמוני של שנת 1900 הושיט ועד ההצלה היהודי של סנט פטרבורג סיוע ל-109 משפחות מאטאקי, אך משפחות רבות יותר נותרו בחוסר כל. בראשית המאה העשרים מנתה אוכלוסיית העיירה כאלף משפחות, בהן 832 משפחות יהודיות.
בין השנים 1917–1918 הייתה אטאקי חלק מהרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית. באפריל 1918, בשלבים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה, סופחה אטאקי לרומניה. בשנת 1940 צעד הצבא האדום לתוך בסרביה וסיפח אותה לברית המועצות, לאחר שנתן לצבא הרומני שהות של 24 שעות לסגת מהאזור, בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב. בשנת 1941 נכבש האזור על ידי הוורמאכט במסגרת מבצע ברברוסה והוחזר לידי הרומנים בעלי-בריתם. בשנת 1944 כבש הצבא האדום את האזור שנית.
משנת 1991, עם עצמאות מולדובה, השתייכה אוטאץ' אל המדינה החדשה, ובשנת 1994 הוענק לאוטאץ' מעמד עיר (oraş).
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שנה | אוכלוסייה יהודית | אוכלוסייה כללית | אחוז היהודים באוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1817 | 353 משפחות | 773 משפחות | כמחצית העיירה |
| 1847 | 559 משפחות |  |  |
| 1897 | 4,690 | כ-6980 | 67.2% |
| 1930 | 2,781 | כ-3,500 | 79.4% |
| כיום |  | 8,400 | זניח |
הקהילה היהודית > מתאר העיירה

אטאקי נמתחה על גדת הדנייסטר ונתחמה מדרום-מזרח בהר. הרחוב המרכזי בעיירה, שנקרא המיידון (ביידיש: דער מאידאן), הוליך אל תחנת הרכבת של אטאקי. לאורך המיידון הוקמו מבני הציבור המרכזיים של העיירה - בית העירייה, הדואר, הבנק, הכנסייה, תחנת המשטרה ומשמר הגבול ולצידם בית הספר הממלכתי לבנות, הספרייה העברית וגן הילדים העברי. מאחורי הכנסייה השתרע בית העלמין הנוצרי ומאחוריו כרמים. בקצה העיירה, על גדת הדנייסטר מעברם הצפוני של פסי הרכבת, נמתח רחוב המאהלה (די מאלה) שהוליך לבית החרושת לשמן של משפחת חלפין ולבית הקברות בוולשינץ. רוב יהודי אטאקי התרכזו בלב העיירה ואילו הגויים גרו בשוליה - על ההר וברחוב המאהלה.
במקביל למיידון, לכיוון הדנייסטר, נמתח רחוב השוק ובהמשך לו רחוב בתי הכנסיות (שול גאס), בהם התקיים השוק בימי חמישי.
הקהילה היהודית > תעשייה ומסחר

העיירה שירתה את תושבי הכפרים הסמוכים לה, בעיקר חקלאים לא יהודים. השוק התקיים בימי חמישי ברחוב השוק וברחוב בתי הכנסיות (שול גאס) הסמוכה לו. מחוץ לעיירה היה יריד לבהמות עבודה ומאכל - סוסים, חזירים ופרות - ואילו עופות נמכרו בתוך העיירה. האיכרים היו מוכרים את תוצרתם בשוק ומכלים את כספם בבתי המרזח ואצל בעלי המלאכה היהודיים. בקרבת כיכר השוק שכנו בתי המלאכה של בוני העגלות, שהיו מקציעים את חלקי העגלה ברחוב בעזרת סכינים בעלות שתי ידיות.
בעיירה פעלו בתי חרושת לשמן, בית חרושת לעורות וטחנת קמח. כמו כן פעלו בה שני בנקים:
בנק בסרביה - עבור הסוחרים.
בנק "ליי און שפאר קאסע" (מלווה וחיסכון) - נוסד בשנת 1907, סייע במתן הלוואות לסוחרים ולחנוונים.
הקהילה היהודית > חינוך ותרבות

באטאקי פעלו שלושה בתי ספר ממלכתיים: בית ספר מעורב, בית ספר לבנים ובית ספר לבנות. הלימודים בבתי הספר הללו התנהלו בימים ב'-שבת, לפי תוכנית הלימודים הרומנית. כמו כן הוקמה בעיר שלוחה של רשת החינוך תרבות, שכללה גן ילדים עברי, בית ספר עברי וספרייה עברית. בבניין זה, הסמוך לנהר הדנייסטר ומשקיף על העיר מוגילוב-פודולסק שמעברו השני, התקיימה בשעות אחר הצהריים פעילות של תנועות הנוער. הבניין נשק לתחנת המשטרה ומשמר הגבול הרומני, ותלמידיו היו מבריחים לפליטים היהודיים שנתפסו ונעצרו בה מזון כשר וספרים.
משפחות אדוקות יותר שלחו את ילדיהן לתלמוד תורה על רחוב קיזנער. מלבדו פעלו לפחות חמישה חיידרים - תלמודי תורה פרטיים לילדים רכים בשנים.
במחצית הראשונה של המאה העשרים קמו באטאקי שלוחות של מספר תנועות נוער ציוניות וסוציאליסטיות:
התחייה
השומר הצעיר - פעלה בשנים 1928-1939.
צעירי ציון
גורדוניה
הנוער הציוני
מכבי - עסקה בפעילות ספורטיבית. נסגרה לאחר שאחד החניכים שבר את ידו.
מחסן הקרשים שבמרכז העיירה, על הגדה המערבית של שפך פלג הריצ'קה אל הדנייסטר, שימש כאולם הצגות. באולם הועלו הצגות חובבים ("לוביטיליס") מקרב תושבי העיירה וכן הופעות מזדמנות של להקות שהגיעו מחוץ לעיר. בחנוכה ובפורים קיימו נשפי ריקודים בבית התרבות, אליהן הזמינו תזמורת מן העיירה ידינץ.
הקהילה היהודית > הקדש הקהילה, בתי כנסיות ובתי מדרש

בתקופת רוסיה הצארית הונהג מס ("טאקסע") לצורכי מוסדות הקהילה. המס נגבה מכל המביאים עוף לשחיטה ושימש לתשלום משכורות ארבעת השוחטים, לתמיכה בעניים, למימון תלמוד תורה ולמפעלי צדקה שונים.
ההקדש שימש מקום לינה לעניים במהלך ימות השנה, וכמאפיית מצות לקראת הפסח.
שבעה בתי כנסיות ושישה בתי מדרש (קלוֹיזים) נמנו באטאקי:
בית הכנסת הגדול. כינויו, "קאזאצ'ע קלוז", נבע מנסיבות הקמתו בשלהי המאה ה-18. במהלך הגירוש לטרנסניסטריה רוכזו יהודים בבית הכנסת, והזהירו את הבאים אחריהם מפני הבאות בכתובות של דם ופחם על קירות בית הכנסת.
בית הכנסת הגדול בעיר העתיקה.
בית הכנסת של חיים חזן
בית הכנסת הישן ברחוב אונטער בעיר העתיקה.
בית הכנסת תלמוד תורה.
בית הכנסת בריצ'נסקי בעיר העתיקה.
בית הכנסת של החייטים ברחוב קיזנער.
בית המדרש ברחוב בתי הכנסיות (די שול גאס).
בית המדרש בעיר העתיקה
בית המדרש על ההר
בית המדרש על המאלה
בית המדרש סדגרור
בית המדרש קזצו
הקהילה היהודית > תקשורת עם מוגילב-פודולסק

עד הקמת ברית המועצות התבססה כלכלת אטאקי על הסחורות שהועברו אל העיר מוגילב-פודולסק, מעברו האחר של הדנייסטר. סגירת הגבול והעוינות הגלויה בין אוקראינה הסובייטית לבין רומניה הלאומנית הקשו על יהודי אטאקי וסביבתהּ, שלרבים מהם היו קרובי משפחה בעיר שבגדה הנגדית. פעם בשנה, בעת התשליך, התקבצו היהודים משני עברי הדנייסטר וזעקו זה אל זה, תוך שהם עושים עצמם מתפללים. עם מחזור תפילה ביד ותחת השגחת הזקיפים היו צועקים בקולי קולות אל קרוביהם בגדה הנגדית ומציגים את נשותיהם וילדיהם. באותם ימים הוגלו יהודים רבים מאוקראינה לסיביר והיעדרם ממעמד התשליך עורר חרדה ודכדוך. היהודים חיכו ליום התשליך בציפייה דרוכה ושבו ממנו עצובים, תשושים ומודאגים.
באחד במאי הוטל עוצר על אטאקי, בעוד בעיר שממול התנהלה תהלוכה חגיגית מלווה בתזמורות ושירה, שצעדה בחוצות העיר ולאורך הדנייסטר.
הקהילה היהודית > עיתונות

באטאקי הופצו עיתונים בארבע שפות:
ברומנית: "אדברול" (האמת), "דימניצא" (השחר)
ברוסית: נאשא רעטש
ביידיש: "אונזער צייט" בעריכת שלמה רוזנטל.
בעברית: העתיד, כתובים, העולם
הקהילה היהודית > גירוש יהודים דרך אטאקי בתקופת השואה

באוקטובר 1941 החל גירוש יהודי צ'רנוביץ מרומניה, וכן גירוש כל היהודים שנותרו בחיים בבוקובינה הצפונית מעבר לדנייסטר, לאחר רצח עשרות אלפים מהם החל מיוני 1941. אלפי יהודים גורשו לטרנסניסטריה דרך אטאקי. רבים נרצחו בדרך. עם חציית הנהר ליד אטאקי, מתו רבים מהיהודים המגורשים בטביעה, במכות או בירי. רוב המגורשים נשלחו למחנות בצפון בסרביה: מחנות סקורן, אדינץ ומרקולשט. רבים מהמגורשים נספו במחנות אלה. יהודים נוספים גורשו לטרנסניסטריה. מבוקובינה גורשו 57,000 יהודים. בנובמבר תמו הגירושים. ביוני 1942 גורשו כ-4,000 מבין כ-20,000 היהודים שנותרו בצ'רנוביץ, דרך אטאקי.
לקריאה נוספת

סקר זרובבל (עורך), יד לאטקי, ספר זיכרון לקהילה יהודית אטקי, בבסרביה, איגוד יוצאי אטקי בישראל, תל אביב תשנ"ג 1993, דפוס עליה (1982).
ראו גם

טרנסניסטריה (אזור הכיבוש הרומני)
שואת יהודי רומניה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/judaica/ejud_0002_0002_0_01540.html
1 2 3  אומדן על בסיס הנתונים הזמינים האחרים לשנתון זה
↑  http://data.jewishgen.org/wconnect/wc.dll?jg~jgsys~community~-2276004
↑  יד לאטקי, מעדותו של אליעזר זוניס, עמוד 53
1 2 3  יד לאטקי, מתוך עדותו של משה גולדנברג, עמוד 52
↑  יד לאטקי, מעדותו של דוד סודקר, עמוד 79
↑  יד לאטקי, מעדותו של מנדל ווינזוף, עמוד 125
1 2  יד לאטקי, עדותו של דוד סודקר, עמוד 76
↑  יד לאטקי, עדותו של שלמה ברמן, עמוד 124
↑  ריאיון עם האמנית חוה וולף-וויז'ניצר, ניצולת שואה, באתר יד ושם
↑  תיאור גירושה של ניצולת השואה פרידה שטיינבוק באתר יד ושם
↑  תיאור גירוש משפחתו של ניצול השואה אברהם איווניר, באתר יד ושם
↑  על גירוש יהודי בוקובינה שברומניה דרך אוטאקי (אטאקי) בתקופת השואה, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540440305171  LCCN: nr95032326  VIAF: 128287822   WorldCat (עם VIAF): 128287822 
אנדרטה לזכר יהודי אטקי שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
איילט מוסול

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  מוסול
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 הקמה:  1535
 פירוק:  חוק הווילאייטים
 פירוק:  1846
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט דיארבקיר
 ישות יורשת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט מוסול   האימפריה העות'מאנית וילאייט בגדאד
 
איילט מוסול (בטורקית עות'מאנית: ایالت موصل) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. שטחו המדווח במאה ה-19 היה 7,832 מילים רבועים (20,280 קילומטרים רבועים). האיילט היה מאוכלס ברובו בכורדים.
היסטוריה

הסולטאן סלים הראשון ניצח את צבאו של שאה אסמאעיל בקרב צ'לדיראן, אך רק בשנת 1517 השיגו הצבאות העות'מאניים את השליטה במוסול, שנותרה עיר חיל המצב בגבול עד לכיבוש בגדאד בשנת 1534. האיילט הוקם בשנת 1535. מוסול הפכה אז לאחת משלוש היחידות הטריטוריאליות הניהוליות העות'מאניות של עיראק. בשנת 1840, סנג'ק ג'יזרה, אשר לפני כן היה חלק מאמירות בוהטאן באיילט דיארבקיר, הוכפף לאיילט מוסול, לאחר שהוביל מרד כושל של הכורדים נגד האימפריה העות'מאנית, בראשות בדיר חאן בג.
חטיבות מנהליות

הסנג'קים של אייטל מוסול במאה ה-17:
סנג'ק באג'ואנלי
סנג'ק תיכרית
סנג'ק מאסקי מוסול (נינוה)
סנג'ק הארו
התווסף בשנות ה-40 של המאה ה-19:
סנג'ק ג'יזרה