stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
STS-129
המשימה > יום טיסה שישי ושביעי

ביום השישי נערכה הליכת החלל השנייה למשימה זו. במהלך כשש שעות, האסטרונאוטים פורמן וברזניק, שזו לו הליכת החלל הראשונה, התקינו על צדה החיצוני של התחנה שתי פלטפורמות עמוסות חלקי חילוף, וביצעו עבודות תחזוקה. המשימות בוצעו בזמן קצר מהמתוכנן, ולכן האסטרונאוטים ביצעו גם מספר משימות שנועדו להליכת החלל הבאה. הם התקינו מצלמת וידאו אלחוטית, והזיזו מתקן מסוים כדי לפנות מקום להליכות חלל הבאות.
באותו זמן, כרעה אשתו של ברזניק ללדת את בתם הביולוגית הראשונה (הזוג אימץ את בנם הבכור, הגדול ממנה בשלוש וחצי שנים מוקדם יותר באותה שנה). בסופו של דבר הלידה התעכבה, והסתיימה במהלך הלילה שבין יום הטיסה השישי והשביעי, בלידת בת בשם אביגייל מיי ברזניק. במהלך יום הטיסה השביעי האסטרונאוטים נחו מעט, התראיינו לאמצעי התקשורת, והמשיכו להעביר ציוד מן המעבורת אל התחנה.
המשימה > יום טיסה שמיני

ביום השמיני בוצעה הליכת החלל השלישית והאחרונה למשימה זו, במהלכה ברזניק וסאטשר הצמידו לצדה החיצוני של המעבורת מספר חומרים, ביניהם סוג חדש של טפלון, כדי לבדוק את עמידותם לקרינה אולטרה סגולה, חמצן אטומי והטמפרטורות הקיצוניות של החלל. בנוסף, הותקן מכל חמצן על חלקו החיצוני של מנעל האוויר "קווסט", שיסייע להעלות ולהוריד את הלחץ האטמוספירי במנעל כאשר אסטרונאוטים נכנסים ויוצאים מן התחנה.
הפעילות התעכבה מעט לאחר ששסתום במערכת השתייה של חליפת החלל של סאטשר השתחרר לפני שהשניים יצאו מן התחנה. למרות זאת, היא הסתיימה באיחור קל בלבד.
המשימה > יום טיסה תשיעי

ביום התשיעי למשימה נפרדו צוותי המעבורת והתחנה, כאשר צוות המעבורת סגר את הצוהר בינה לבין התחנה, עם ניקול סטוט בצד המעבורת. לפני שנפרדו, ערך הצוות המשותף את טקס העברת הפיקוד על התחנה, מן המפקד הנוכחי, פרנק דה-וין הבלגי, אל המפקד הבא, ג'ף ויליאמס האמריקאי. ויליאמס העניק לסטוט סיכה המציינת את משימת החלל הראשונה שלה, אותה היא מסיימת כעת. כמו כן, במהלך היום הועבר עוד מעט ציוד בין התחנה למעבורת, כולל חלק מקולקל של המתקן למיחזור שתן ולחות, שהובא אל התחנה באחת הטיסות הקודמות.
המשימה > יום טיסה עשירי

היום החל בהתנתקות המעבורת מתחנת החלל, לקראת נחיתתה ביום ה-11. לאחר ההתנתקות ביצעה המעבורת תמרון שגרתי סביב התחנה, כדי לצלם אותה מבחוץ, והחלה להתרחק לקראת נחיתה. בנוסף, בוצעו שוב סריקות של מגן החום בעזרת מצלמות המותקנות על הזרוע הרובוטית של המעבורת. תקלה במערכת ריקון השתן במעבורת גרמה לכך שרק חלק מן הפסולת רוקן אל החלל, אך בעיה זו לא צפויה להקשות על הפעילות עד הנחיתה.
המשימה > יום טיסה אחד עשר ושנים עשר

היום האחד עשר, ה-26 בנובמבר, היה יום חג ההודיה בארצות הברית, וצוותי המעבורת ותחנת החלל חגגו את החג באכילת תרנגול הודו מיובש ומזון מסורתי אחר.
מעבורת החלל אטלנטיס נחתה ביום הטיסה השנים עשר, ה-27 בנובמבר 2009 שעה 09:44 שעון מזרח ארה״ב, במסלול נחיתה מס' 33 של מרכז החלל קנדי.
המשימה > פעילות חוץ רכבית

|  | אסטרונאוטים | החלה | הסתיימה | משך | המשימה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| הליכת החלל הראשונה | מייקל פורמן  רוברט סצ'ר | 19 בנובמבר  14:24  UTC | 19 בנובמבר 21:01  UTC | 6 שעות ו-37 דקות | התקנת אנטנה נוספת, הוספת ציוד למודול "יוניטי", פעולות תחזוקה. |
| הליכת החלל השנייה | מייקל פורמן  רנדולף ברזניק | 21 בנובמבר  14:31  UTC | 21 בנובמבר 21:39  UTC | 6 שעות ו-9 דקות | התקנת אנטנה נוספת, הוספת ציוד למודול "קולומבוס", פעולות תחזוקה. |
| הליכת החלל השלישית | רוברט סצ'ר  רנדולף ברזניק | 23 בנובמבר  13:24  UTC | 23 בנובמבר 19:06  UTC | 5 שעות ו-42 דקות | התקנת מכל גז על מודול "קווסט", התקנת ציוד לניסויים מדעיים, פעולות תחזוקה. |
ראו גם

משימות מעבורות החלל
הערות שוליים

↑  אשתו של אסטרונאוט מעבורת האטלנטיס ילדה בת וויליאם הארווד, spaceflightnow, מתאריך 22 בנובמבר 2009
↑  חמצן אטומי הוא חמצן המורכב מאטומים בודדים של חמצן. זאת בניגוד לחמצן רגיל, המורכב ממולקולות חמצן בנות שני אטומי חמצן כל אחת.
| משימות מעבורת החלל אטלנטיס |
| --- | --- | --- |
| משימות | STS-51-J • STS-61-B • STS-27 •STS-30 • STS-34 • STS-36 • STS-38 • STS-37 • STS-43 • STS-44 • STS-45  • STS-46 • STS-66 • STS-71 • STS-74 • STS-76 • STS-79 • STS-81 • STS-84 • STS-86 • STS-101 • STS-106 • STS-98 • STS-104 • STS-110 • STS-112 • STS-115 • STS-117 • STS-122 • STS-125 • STS-129 • STS-132 • STS-135 |  |
ספיחס (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  מנחם גולן יורם גלובוס
 תסריט:  בועז דוידזון
 עריכה:  ברוריה דוידזון
 שחקנים ראשיים:  יפתח קצור יהונתן סגל צחי נוי יוסף שילוח דבורה קידר מנשה ורשבסקי משה איש כסית דבורה בקון סוניה מרטין ליאוניד יופיטר
 צילום:  אדם גרינברג
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  11 בדצמבר 1982 ישראל  11 במרץ 1983 גרמניה המערבית
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט קודם:  שפשוף נעים
 סרט הבא:  רומן זעיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
ספיחס הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי הקולנוע אסקימו לימון. לסרט יצא סרט ספין אוף בשם "סבבה".
עלילה

בנצי, מומו ויהודה'לה מתגייסים לצבא הגנה לישראל. בתור טירונים הם נתונים למרותו של הרס"ר הקשוח שמש (יוסף שילוח), שיורד לחייהם. שמש הוא דמות סטריאוטיפית של נגד משמעת בשירות קבע ממוצא פרסי. שמש נתון לפיקוח ממפקדו הישיר והקשוח, רס"ר פלכטר (משה איש כסית) ובה בעת מנסה להתחמק מרס"רית שמנה וביריונית (דבורה בקון) מפקדת ממחנה הטירוניות, איתה הוא יוצא בעל כורחו. בנצי מתאהב בטירונית מהמחנה הסמוך בשם רינה גרין (סוניה מרטין) בזמן שיהודה'לה (המקבל משמש את הכינוי "קיטבג") עסוק בהוצאת פטורים ומומו עובר מבחורה לבחורה. במהלך הסרט יהודהל'ה ובנצי נתקלים ברופא הומו חרמן (לואיס רוזנברג), ממנו הם מנסים להוציא גימלים. בהמשך, השלושה מתחפשים לנשים על מנת להתחמק מרס"ר שמש, ויהודהל'ה נופל לתוך בור צואה וגורר לשם גם את הנספח הצבאי הנורווגי שמנסה לחלץ אותו.
ובינתיים רינה מגלה שבנצי שיקר לה בעת היכרותם כאשר הציג עצמו כקצין למרות שהיה טירון כמותה, אך לבסוף סולחת לו.
הסרט בקופות

הסרט הביא לבתי הקולנוע 660 אלף צופים בישראל ו-1.3 מיליון צופים בגרמניה המערבית.
לאחר הצלחת הסרט בישראל ומחוצה לה יצא סרט ההמשך "סבבה" (1983). סרט זה אינו שייך רשמית לסדרת אסקימו לימון, אך מהווה ספין אוף ספציפי לדמותם של יהוד'לה, שמש ורס"ר פלכטר מ"ספיחס". בסרט זה צחי נוי (יהודל'ה) הוא היחיד שמשתתף מבין שלושת השחקנים המרכזיים בסדרת "אסקימו לימון".
הערות שוליים

↑  http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/sharedpages/SharedView.Page.aspx?sk=9F846758&href=MAR/1982/12/10&page=164
| "אסקימו לימון" |
| --- | --- | --- |
| סדרת הסרטים המקורית | אסקימו לימון • יוצאים קבוע • שפשוף נעים • ספיחס • רומן זעיר • הרימו עוגן • אהבה צעירה • בלוז לקיץ |  |
| יצירות בת וחידושים | הבתול האמריקאי האחרון • סבבה • אסקימו לימון: החגיגה נמשכת |  |
| דמויות | בנצי • מומו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ישראליים ובנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהונתן סגל, צחי נוי, יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט "ספיחס" (צילם יוני המנחם)
שפשוף נעים

| --- | --- |

 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  מנחם גולן יורם גלובוס
 תסריט:  בועז דוידזון אלי תבור
 שחקנים ראשיים:  יפתח קצור יהונתן סגל צחי נוי מנשה ורשבסקי דבורה קידר אריאלה רובינוביץ' אורנה דגן רחל שטיינר סיביל ראוך אבי חדש
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 הקרנת בכורה:  7 בפברואר 1981ישראל   7 באפריל 1981 גרמניה המערבית   4 ביולי 1981 יפן
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט קודם:  יוצאים קבוע
 סרט הבא:  ספיחס
 דף הסרט ב־IMDb
 
שפשוף נעים הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי הקולנוע אסקימו לימון. הסרט עוקב אחר בנצי, מומו ויהודה'לה שטופי הזימה בתל אביב של תחילת שנות השישים.
עלילה

השלישייה נמצאת לקראת סיום לימודי התיכון. נילי (אורנה דגן) שדמותה זכורה מהסרט הראשון בסדרה (בו גילמה אותה ענת עצמון) חוזרת לעיר ומעוררת בבנצי רגשות. נורית (אריאלה רובינוביץ') היא חברתו הקבועה של בנצי שלא נותנת לו. בנצי מתקנא בהוללות המינית של חברו מומו וחוזר בתיווכו לנילי. פרידה (סיביל ראוך), בת דודה של בנצי (הקוזינה), מגיעה לביקור מארצות הברית. פרידה היא בלונדינית תמירה ושופעת המתגלה כנימפומנית. בנצי וגם אבא שלו, רומק (מנשה ורשבסקי) יחד עם כל הגברים בסביבה חושקים בה. נורית מעמידה את בנצי למבחן.
הסרט בקופות

הסרט מכר 570 אלף כרטיסים בישראל ו-1.75 מיליון כרטיסים בגרמניה המערבית.
הערות שוליים

↑  בנצי בארץ החלומות - "שיפשוף נעים" (שחף, תל אביב, ישראל), "העולם הזה", גיליון 2268 מ-18 בפברואר 1981, עמוד 45
| "אסקימו לימון" |
| --- | --- | --- |
| סדרת הסרטים המקורית | אסקימו לימון • יוצאים קבוע • שפשוף נעים • ספיחס • רומן זעיר • הרימו עוגן • אהבה צעירה • בלוז לקיץ |  |
| יצירות בת וחידושים | הבתול האמריקאי האחרון • סבבה • אסקימו לימון: החגיגה נמשכת |  |
| דמויות | בנצי • מומו |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ישראליים ובנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוגוסטוס וולני וולר

אוגוסטוס וולר
אוגוסטוס ווֹלְנִי ווֹלֶר (באנגלית: Augustus Volney Waller;‏ 21 בדצמבר 1816, ליד פברשם שבמחוז קנט - 18 בספטמבר 1870, ז'נבה היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג בריטי.
ביוגרפיה

אוגוסטוס היה הבן הבכור במשפחה בת שבעה ילדים. על אף שנולד בבריטניה, את רוב ילדותו עבר בניס, שם חי עד למות אביו בשנת 1829. ב-1832 חזר עם משפחתו לאנגליה, שם נישאה אמו בשנית. אוגוסטוס הצעיר אומץ על ידי חבר של אביו, ד"ר ויליאם לם (1765-1847), רופא לונדוני, ושם נחשף לראשונה למחקר מדעי.
בשנת 1834 החל ללמוד רפואה בסורבון, שם סיים בשנת 1840 את לימודיו תחת אלפרד דונה עם עבודה על תאי הדם האדומים. הוא חזר לבריטניה בגיל 25 והחל לעסוק ברפואה.
בשנת 1841 מונה לחבר באגודת הרוקחים בלונדון ועבד כרופא ברובע קנזינגטון. בשנת 1842 נישא למתילדה, להם נולדו שלושה ילדים, בהם אוגוסט דזירה וולר, שעסק בפיזיולוגיה כמו אביו. וולר התגורר עשר שנים בקנזינגטון, למד היסטולוגיה ופרסם שני מאמרים שבעקבותיהם נבחר לחבר החברה המלכותית (1851). מאמר אחד עסק בחקר תאי דם אדומים, והשני בקשרים בין מערכת העצבים לתאים שהעצבים שולטים עליהם, שמסקנתו הייתה שהעצבים הם הארכה של התאים. ממחקר זה נגזר המושג ניוון ולריאני, המתאר מצב שבו ניתק האקסון מתא עצב.
בשל העובדה כי ענף הפיזיולוגיה בצרפת וגרמניה הקדים את בריטניה, נסע וולר לבון, שם עבד עד שנת 1858. תקופה זו הייתה היחידה בחייו שבה הקדיש את זמנו למחקר בלבד. עבודתו המשותפת עם הפיזיולוג לודוויג יוליוס בודגה (אנ'), התמקדה בניסיון להשפיע ולשנות את גודל האישון.
בשנת 1856 עבר מבון לפריז, בה עבד שנתיים במעבדה של ז'אן-פייר פלורנס (Flourens) בז'רדן דה פלאנט. מחקריו מאותה תקופה סייעו להבנת מערכת העצבים האוטונומית.
באותה תקופה התגלתה אצלו מחלת לב, ובשנת 1858 החליט לחזור לאנגליה על מנת לטפל בבריאותו. בתקופת שהותו בבריטניה מונה לפרופסור לפיזיולוגיה במכללת קווינס בברמינגהאם וכן לפיזיולוג בבית החולים המקומי. אולם מחלת הלב שלו אילצה אותו לפרוש באותה שנה, והוא חזר לברוז'. בשנת 1868 עבר לז'נבה, שם מת לאחר שנתיים שבהן המשיך לעסוק ברפואה.
פרסים

על עבודתו שהחלה בלונדון ונמשכה בבון זכה וולר פעמיים בפרס מונטיון, המחולק על ידי האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים – בשנת 1852 על עבודתו עם באדג' ובשנת 1856 על מסלול הניוון. בשנת 1860 הוענקה לו המדליה המלכותית מאת החברה המלכותית של לונדון.
הערות שוליים

↑  קורות חייו באתר "who named it".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1127882708  ISNI: 0000 0000 5562 9587  LCCN: nb2005006483  NKC: nlk20000091966  VIAF: 1986225   WorldCat (עם VIAF): 1986225
הסנדלר העליז

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ציון אברהמיאן, זיוה רייפר
 בימוי:  ניקו סאפאי
 הופק בידי:  מנסור בקריאן
 תסריט:  אבי נדיב, ישראל דרורי
 עריכה:  ג'ון ברנט
 שחקנים ראשיים:  יעקב בן סירא גדעון זינגר אריס סאן
 מוזיקה:  אריס סאן
 צילום:  קאמאל מוטאי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי אריה
 הקרנת בכורה:  1973
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
הסנדלר העליז הוא סרט קומדיה ישראלי בשחור-לבן משנת 1973 בבימויו של ניקו סאפאי, עם יעקב בן סירא וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אהבות ובגידות, בעל חנות נעליים בוגד באשתו ומשתמש בעובד שלו כדי להסתיר זאת ממשפחתו. חלק מהסצנות צולמו בחנות הנעליים הידועה "מיקולינסקי" בתל אביב.
הבמאי, המפיק והצלם הם איראנים, המוזיקה נכתבה על ידי אריס סאן שמשחק בסרט וגם שר. בין הזמרים במועדון מופיע גם ששי קשת.
הביקורות קטלו את הסרט והוא הורד מהאקרנים כעבור זמן קצר.
בתחילת הסרט מופיעה הודעת התנצלות על כך שהקול לא תמיד תואם את תנועות השפתיים של המופיעים בסרט.
תקציר העלילה

שמיל (יעקב בן סירא) עובד כסנדלר וזבן בחנות הנעליים הגדולה "מיקולינסקי". הוא מבריח לקוחות בהתנהגותו למורת רוחו של בעל החנות שמעון (גדעון זינגר). שמעון הוא רודף נשים ונמשך בעיקר לסוזי היפה והחתיכה (ציונה טוכטרמן) לה הוא מספק נעליים חינם ומנסה לקיים יחסים בביתה. כשהוא מגיע היא טובלת באמבטית קצף. הוא נמשך לאמבטיה, ונאלץ לברוח כשמאהב שרירן שלה רודף אחריו.
זבן נוסף בחנות הוא צדוק (אריס סאן) שמנהל בחשאי יחסים עם נירה (נירה גל), בתו של שמעון. גם שמיל מאוהב בנירה ורוצה להתחתן איתה.
הוא מגלה זאת לשמעון וזה כועס עליו, מוליך אותו באוזן למרתף וסוגר אותו עד שיעבור לו החשק לנירה. הוא משחרר אותו רק לאחר ששמיל מסכים לעשות לו "טובה". שמעון רוצה לצאת עם סוזי למועדון לילה ומבקש משמיל שיחליף אותו במיטה כדי שאשתו שמחה (בטי פלדמן) לא תגלה את היעדרותו. שמחה מגלה את שמיל והוא מגלה לה את המזימה. ביחד הם ממהרים למועדון ושם היא מגלה את שמעון וסוזי ושמעון נמלט כשהיא רודפת אחריו.
שמיל לא מרגיש טוב והרופא (יהושע לוף) מתבונן בצילום רנטגן של החזה שלו ומגלה לו שיש לו סרטן וכי נותרו לו רק עוד 20 יום לחיות.
בינתיים מגיע ארצה מוריס שמימן בשעתו את הקמת החנות, כדי לתבוע משמעון את חלקו. מוריס הוא למעשה אביו של צדוק אבל זה נשמר בסוד. שמעון מחליט להעביר את החנות על שמו של שמיל ולחתן אותו ביום מותו עם נירה כדי שהחנות תעבור לרשותה. שמיל הנוטה למות מתבשר על כך ושמח שהרוויח שתי מתנות, את החנות ואת נירה. הוא מתחיל להתייחס כעת לשמעון כאל כפוף לו ומשפיל אותו. גם סוזי מעבירה את חסדיה משמעון לשמיל.
החתונה נערכת ברוב עם. לפני ענידת הטבעת מוותר שמיל לצדוק על נירה ועוזב את המקום במהירות. לאחר ענידת הטבעת מגיע הרופא ואומר כי אבחנת הסרטן הייתה טעות. הם ממהרים לחפש את שמיל ומוצאים אותו על גג בניין כשפניו להתאבדות בקפיצה. צדוק ממהר למעלה ומודיע לו שהאבחנה הייתה שגויה ושהוא בריא. כולם עוזבים את המקום בשמחה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| יעקב בן סירא | שמיל | סנדלר/זבן |
| גדעון זינגר | שימעון | בעל חנות |
| אריס סאן | צדוק | זבן |
| נירה גל | נירה | בתו של שמעון |
| בטי פלדמן | שמחה | אשתו של שמעון |
| ציונה טוכטרמן | סוזי | פילגשו של שמעון |
| ששי קשת |  | זמר |
| יהושע לוף |  | רופא |
חץ 2

| --- | --- |

חץ-2 בתצוגה בראשון-לציון
 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל נגד טילים בליסטיים
 ארץ ייצור:  ישראל ישראל
 יצרן:  מל"מ, התעשייה האווירית לישראל
 עלות יחידה:  1,500,000 דולר
 שימוש ראשון:  17 במרץ 2017
 תקופת השירות:  2000 – הווה (כ־25 שנים)
 משתמשים:  ישראל ישראל
 פלטפורמת שיגור:  6 מכלי שיגור לנושאת,  שיגור אנכי
 גרסאות:  חץ 2 בלוק 4
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק מוצק, הנעה רקטית דו-שלבית
 משקל:  רשמית - 2800 קילוגרם  טיל יחיד - 1300 קילוגרם  במכל אטום - 3500 קילוגרם
 ממדים
 אורך:  7 מטר
 קוטר:  בסיס – 60 סנטימטרים
 ביצועים
 מהירות:  9 מאך
 טווח:  70 ק"מ – 1500 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  פגיעה פיזית, ראש נפץ מתקדם  משקל - 150 קילוגרם
 מרעום:  מנגנון קרבה
טיל חץ-2 במהלך שיגור
משגר טילי חץ-2
סרטון על ניסוי בטיל חץ 2, אוגוסט 2020
דגם של טיל החץ, שנמצא ליד הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון
חץ 2 הוא טיל נגד טילים ליירוט טילים בליסטיים, חלק ממערכת ה"חץ", אשר פותח על ידי מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל בישראל בסיוע מימון אמריקני ובשיתוף עם חברת בואינג האמריקנית. בנוסף לטיל המערכת מורכבת ממערכת שו"ב וניהול ירי, "אתרוג זהב", מרכז בקרת משגרים, "אגוז חום" ומכ"מים ייחודיים – "אורן ירוק" ו"אורן אדיר". המערכת מבצעית בחיל האוויר הישראלי מחודש אוקטובר 2000, ומופעלת בצה"ל על ידי יחידת "חרב מגן" הכפופה למערך ההגנה האווירית, המספק לישראל את מערך ההגנה הרב-שכבתית מפני ירי תלול מסלול.
פיתוח וניסויים

הפרויקט החל כאשר ארצות הברית החליטה לשתף את ישראל בפרויקט "מלחמת הכוכבים", של הנשיא רונלד רייגן. משרד הביטחון החליט להצטרף לפרויקט לאור הצטיידות מדינות ערב בטילי קרקע-קרקע ארוכי טווח, שאיימו על ישראל. ב־6 במאי 1985 נחתם מזכר הבנות בין ממשלות ארצות הברית וישראל. שנה לאחר מכן נקבעה מערכת טיל נגד טילים בליסטיים כמתאימה לחלק הישראלי בתוכנית, כאשר ארצות הברית משתתפת ב־65 אחוז מעלות הפיתוח של הפרויקט. מהצד הישראלי נוהל פיתוח המערכת בידי מנהלת חומה במפא"ת ומהצד האמריקאי בידי הסוכנות להגנה מפני טילים.
פיתוח וניסויים > חץ 1

הגרסה הראשונה של מערכת ה"חץ" נקראה "חץ 1" והיא שימשה לניסוי הטכנולוגיה של הטיל.
עלות

עלות הפרויקט כולו[דרושה הבהרה], מתחילת הפיתוח ועד להצטיידות, מוערכת בכ־2.2 מיליארד דולר. מדינת ישראל נשאה בכ־20% מהעלות, ויתר הכסף הגיע ממימון אמריקאי. מחיר טיל חץ 2 או חץ 3 בודד הוא כמיליון וחצי או שני מיליון דולר בהתאמה..
מבנה המערכת

למערכת החץ מספר רכיבים המפותחים על ידי תעשיות ישראליות: על המערכת שולטת מערכת שליטה ובקרה וניהול ירי "אתרוג זהב" המפותחת על ידי חברת אלישרא שנחשבת לאחת ממערכות השו"ב המתקדמות בעולם. "אתרוג זהב" מסוגלת להתממשק ולהפעיל מערכות הגנה נגד טילים אחרות, דוגמת ה־MIM-104 פטריוט, וכן מקושרת למטה חיל האוויר הישראלי ולמטה פיקוד העורף. מערכת "אתרוג זהב" מקבלת נתונים ממכ"ם המערכת, "אורן אדיר", המיוצר על ידי אלתא, ויכולה לחשב היכן ינחת טיל האויב, וכך הלוחם בעמדה יכול לתת התרעה מדויקת לפיקוד העורף כדי להזהיר את האזרחים, וכן הלוחם יכול להחליט לא ליירט את הטיל אם הוא ייפול בשטח פתוח. מערכת "אתרוג זהב" מפעילה את מערכת "אגוז חום", המפותחת על ידי מל"מ, הקבלן הראשי האחראי על פיתוח המערכת, ששולטת על המשגרים עצמם. המערכת מורכבת מסוללת טילים ובה מספר משגרים, כאשר בכל משגר יש 6 טילים.
הטיל עצמו בנוי משני שלבים: מאיץ ומיירט. המאיץ תוכנן על ידי התעשייה הצבאית, בעירת הדלק שלו נמשכת מספר שניות, שבמהלכן הוא מפתח מהירות גדולה. המיירט פותח על-ידי התעשייה האווירית, אין לו מנוע והוא נע מכוח המאיץ.
לפי דב רביב (הנחשב למייסד פרויקט החץ ואבי תוכניות טילי היירוט והמשגרים של מדינת ישראל), טיל חץ בודד יכול ליירט טיל בליסטי בודד ב־90% הצלחה. כדי לשפר את סיכויי היירוט, משוגרים שני טילי חץ כנגד טיל בליסטי יחיד, ואם שניהם אינם מצליחים ביירוט, משוגר טיל שלישי. בניסויים האחרונים של המערכת שולבה גם מערכת הפטריוט כשכבת הגנה נמוכה יותר, בתור גיבוי.
פעילות מבצעית

ב־29 בנובמבר 1998 התקיים טקס המסירה של טיל ה"חץ" הסדרתי הראשון ממנהל מפעל מלמ של התעשייה האווירית לידי יחידת "חרב-מגן" במערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי. עד נובמבר 2002, הוצבו שתי סוללות טילים. אחת מהן הוצבה בבסיס חיל האוויר בפלמחים, והשנייה בבסיס חיל האוויר בעין שמר. בשלב זה הכריז חיל האוויר כי ישראל מוגנת מפני איום הטילים. מערך ההגנה האווירית הציב סוללת "חץ" שלישית במהלך 2012 בסמוך למושב טל שחר שבאזור בית שמש ולכנף 2.
ב־17 במרץ 2017 ביצע טיל חץ 2 את היירוט המבצעי הראשון שלו, כשיירט טיל נ"מ מדגם S-200 שנורה מסוריה לעבר מטוסי חיל האוויר הישראלי שחזרו מתקיפה שם.
ב-31 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יירט טיל ה"חץ 2" מעל הים האדום טיל קרקע-קרקע בליסטי ששוגר על ידי החות'ים מתימן לעבר מדינת ישראל. הטיל ששוגר היה כנראה "חאדר", שיפור של שיהאב-3, לטווח של כ־1,600 ק"מ. ראש הנפץ של המיירט פגע בדיוק בראש הנפץ של טיל המטרה ("ברזל בברזל"). יירוט זה היה היירוט המבצעי הראשון של טיל בליסטי בידי מערכת החץ, וכנראה היירוט המבצעי של השיגור הארוך ביותר אי פעם.
ב-4 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, יירט טיל ה"חץ 2" רקטת עיאש 250 ששיגר חמאס מרצועת עזה לעבר יישובי דרום הערבה.
ב-14 בנובמבר 2023 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת
ב-6 בדצמבר 2023 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת.
ב-2 בפברואר וב-22 בפברואר 2024 מערכת חץ יירטה טיל קרקע-קרקע ששוגר מתימן על ידי החות'ים לעבר העיר אילת.
ב-14 באפריל 2024 מערכת חץ השתתפה בהצלחה ביירוט של המטח המסיבי ששוגר מאיראן לעבר מדינת ישראל.
ראו גם

חץ (מערכת נגד טילים)
חץ 3
חץ 4
קלע דוד
כיפת ברזל
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "כחץ שלוח", עמ' 206–211
וולגטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הירונימוס
 שפת המקור:  לטינית 
 נושא:  תרגום כתבי הקודש הנוצריים ללטינית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה-5 לספירה
 
וולגטה (בלטינית: Vulgata, "[הגרסה] הנפוצה") היא התרגום החשוב ביותר של כתבי הקודש הנוצריים, הביבליה, ללטינית. היא כוללת את הברית הישנה לפי הקאנון הקתולי, כולל כתבים שנחשבים על ידי היהודים והפרוטסטנטים כנמנים עם הספרים החיצוניים. רוב הטקסט שהוכלל לבסוף בוולגטה תורגם ללטינית או הוכן על ידי הירונימוס בסוף המאה הרביעית לספירה, בהתבסס על כתבי-יד עבריים, ארמיים ויווניים, וגם על התרגומים הלטיניים שכבר היו קיימים. מעשי השליחים, איגרות הברית החדשה וחזון יוחנן לא תורגמו על ידי הירונימוס, וגרסאותיהם שנכללו לבסוף בוולגטה נערכו על ידי כותב או כותבים לא-ידועים. במאה השישית, כשקאנון כתבי הקודש של הכנסייה התייצב, הועתקו כרכים שמנו את כולם, וכך הופיעה הוולגטה לראשונה בצורתה המוכרת, עם הברית החדשה. את הכינוי "וולגטה" (versio vulgata), "הנפוצה", נתן לתרגום רוג'ר בייקון במאה ה-13. היא נחשבה לתרגום האיכותי ביותר ללטינית במשך ימי הביניים, וב-1546 הכריזה עליה הכנסייה הקתולית כתרגום הרשמי והמוסמך של הביבליה. מאז 1979, המהדורה הכנסייתית המקובלת היא ה-Nova Vulgata ("הוולגטה החדשה").
ראו גם

תרגומי המקרא ללטינית
חלוקת הפרקים בתנ"ך
מתרגמים עבריים
הערות שוליים

1 2  Hector M. Patmore. 
Adam, Satan, and the King of Tyre: The Interpretation of Ezekiel 28:11-19 in Late Antiquity. הוצאת בריל, 2012. עמ' 186-188.
↑  Craig A. Evans, The Book of Genesis: Composition, Reception, and Interpretation. הוצאת בריל, 2012. עמ' 533.
↑  Bart D. Ehrman, Michael W. Holmes (עורכים)‏, The Text of the New Testament in Contemporary Research. הוצאת בריל, 2012. עמ' 182.
↑  Vulgate, בתוך: The Oxford Dictionary of the Christian Church. הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2005. עמ' 1722-1723.
↑  Geoffrey W. Bromiley (עורך)‏, Versions‏. בתוך: The International Standard Bible Encyclopedia.‏ Wm. B. Eerdmans Publishing, 1988. כרך ד', עמ' 972-974.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4188770-0  LCCN: n2001062328  NKC: unn2008483498  VIAF: 174716827   WorldCat (עם VIAF): 174716827 
"הירונימוס בעבודה", פרסקו מעשה ידי דומניקו גירלנדיו, 1480
קטע מהבשורה על-פי יוחנן (פרקים ט"ז-י"ז) בקודקס סאנגלנסיס 1395, כתב-היד העתיק ביותר הקיים של הוולגטה שנוצר סביב 450.
השכונה שלנו

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אורי זוהר
 הופק בידי:  אברהם דשא (פשנל) חיים טופול מתי רז
 תסריט:  טלילה בן זכאי אברהם דשא (פשנל) שייקה אופיר
 עריכה:  אנה גורית
 שחקנים ראשיים:  שייקה אופיר ישראל פוליאקוב שייקה לוי גברי בנאי גדי יגיל גדעון זינגר
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  9 בנובמבר 1968
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט הבא:  השכונה
 דף הסרט ב־IMDb
 
השכונה שלנו הוא סרט ישראלי משנת 1968, מן הראשונים בהשתתפות שלישיית הגשש החיוור.
עלילה

ז'אקו (שייקה אופיר) אב לבנות רבות אך ללא בנים, מנהל את ועד השכונה ונלחם בלוקה (גדי יגיל), נוכל עם מבטא רומני, בעל דיסקוטק ובעל קבוצת כדורגל מקומית. רוזה (דבורה דותן), אחותו של ז'אקו מאוהבת בלוקה, למורת רוחו של ז'אקו, ואילו דייר חדש שהוא אף מורה למחול (גדעון זינגר) מתאהב בה ומחזר אחריה, למרות הסכנה שבדבר.
גבריאל (גברי בנאי) המשחק בקבוצת הכדורגל המקומית וקרוב משפחתו של ז'אקו מאורס לשריקה (ליאורה לפידות), בתו של מזרחי (שייקה לוי) אולם נוטה לבגוד בה עם נשים אחרות. ז'אקו מונע את החתונה עד שגברי ומזרחי יקנו דירה לבני הזוג. מזרחי עצמו מחזיק באסטה בשוק אולם לא נוטה לעבוד יתר על המידה. מזל (רבקה מיכאלי), אחותו של גבריאל, נשואה לפוליאקובסקי (ישראל פוליאקוב). ושלושתם (מזרחי, גבריאל ופוליאקובסקי) מבלים את זמנם בחוף הים. הדירה והחתונה לא הולכות להתממש בקצב עבודה זה של מזרחי וגבריאל.
בסרט שולבו כמה מהמערכונים המוקדמים של "הגשש החיוור", בהם "דייג אוהב דגים", "תיבת הדואר" ו"הסיידים". דמותו של לוקה מהסרט, המבוססת על פוקה הירש, שימשה השראה לדמותו של סרג'יו קונסטנצה בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", ולדמותו של פולי כקלרשו במערכון "המוסך" של הגשש החיוור.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
שייקה אופיר: ז׳אקו
שייקה לוי: מזרחי
גברי בנאי: גבריאל
ישראל פוליאקוב: פולי
גדי יגיל: לוקה
רבקה מיכאלי: מזל, אשתו של פולי
גדעון זינגר: דוקטור למחול
בומבה צור: מאמן הכדורגל
גבי עמרני: עוזר הספר
ציפי שביט: זמרת במועדון
יונה עטרי: רוזה, אשתו של רוסקובסקי
דבורה דותן: שריקה
חיים בנאי: חיים השוער
איצ'ה ממבוש: עבריין
פופיק ארנון: טאוויל, מאבטח של לוקה
צבי שיסל: שיסל מהמועדון
שלמה וישינסקי: ברמן, בעל החנות
יהורם גאון: בנימוב, חבר בחבורת לוי
אריק איינשטיין: אריק, חבר בחבורת לוי
בני אמדורסקי: שייקה, חבר בחבורת לוי
חצי חצי

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  משה גולן אסי דיין
 תסריט:  אסי דיין בועז דוידזון   ניסים עזיקרי
 עריכה:  ז'אקו ארליך
 שחקנים ראשיים:  ניסים עזיקרי דורי בן זאב זאב ברלינסקי  יוסי פולק
 מוזיקה:  דוד קריבושי 
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1971 
 משך הקרנה:  83 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חצי חצי הוא סרט קומי ישראלי שביים בועז דוידזון, בהשתתפות זאב ברלינסקי, יוסי פולק, אסי דיין, נסים עזיקרי, דורי בן זאב, דוד ברוך, נחום בוכמן, צבי שיסל, שמואל וולף, עליזה יצחקי ורחל לוי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1971, והוא נמנה עם ז'אנר "סרט בורקס" ומכר 173,000 כרטיסים בישראל.