stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפה נושאית

מפתו של אדמונד הלי "מפה חדשה ומתוקנת להטייה מגנטית" משנת 1701, המפה הראשונה אשר הראתה את ההטייה של השדה המגנטי של כדור הארץ.
מפת אזורי אקלים בארצות הברית.
מפה נושאית או מפה תמטית היא מפה המיועדת להדגים תמה מסוימת הקשורה לאזור גאוגרפי מסוים. כך לדוגמה, יכולה המפה להציג מאפיינים סוציאליים, כלכליים, פוליטיים, היסטוריים, תרבותיים, חקלאיים ואקלימיים של אזור גאוגרפי (יבשת, מדינה, מחוז או עיר).
בניגוד למפה כללית המציגה את כל המאפיינים הגאוגרפיים והמדיניים של אזור מסוים, מפה נושאית תציג רק את המאפיינים הרלוונטיים (תוך התעלמות ממאפיינים שאינם רלוונטיים לתמה). כך לדוגמה מפה מסוג זה תתעלם לעיתים מאתרים, מגבולות מדיניים או מחוזיים ומאתרים גאוגרפיים.
היסטוריה

מפות עתיקות שנוצרו בימי הביניים התיימרו להציג (בין בצורה מדויקת ובין בצורה סכמטית) את כל העובדות הידועות למצייר המפה. מפות אלה כללו אתרים גאוגרפיים, אירועים היסטוריים, אירועים חדשותיים, תיאורי בעלי חיים ואף סיפורים מיתולוגיים. התפתחות המיפוי כמדע מדויק מתוך כוונה לייצר מפות ניווט מדויקות או מפות צבאיות מדויקות הביאה להתפתחותן של מפות נושאיות, לצד המפות הגאוגרפיות.
האסטרונום האנגלי אדמונד הלי הציג בשנת 1686 את המפה הנושאית הראשונה - מפה מטאורולוגית אשר הציגה את כיווני הרוחות בחצי כדור הארץ הדרומי. בשנת 1701 פרסם הלי את "המפה החדשה והמתוקנת להטייה מגנטית", המפה הראשונה אשר הראתה את ההטייה של השדה המגנטי של כדור הארץ.
דוגמה ראשונה למפה נושאית עירונית הייתה מפתו של ג'ון סנואו (אנ') משנת 1854, המציגה את אזורי התפרצות מגפת הכולרה בעיר לונדון. מפה זו מדגימה את השימוש במידע סוציאלי על מפה גאוגרפית לצורך הסקת מסקנות מתחום אחר (במקרה זה - תחום האפידמיולוגיה). סנואו השתמש במפת העיר לונדון שבה הוצגו משאבות המים האזוריות בעיר, סימן על מפה זו אתרים שבהם אירע מוות כתוצאה מכולרה, והראה כי מקרי המוות מצויים סביב משאבת מים באזור הסוהו של לונדון. לבקשת סנואו נסתמה משאבה זו, והמחלה נעלמה מהאזור. חקירה נוספת הראתה כי המשאבה למעשה שאבה מי ביוב ולא מים נקיים, וכך התגלה הקשר בין המחלה לבין מים מזוהמים.
סוגי מפות נושאיות

מפות נושאיות משמשות שלוש מטרות עיקריות:
הצגת מידע בנושא מסוים על אזור גאוגרפי מסוים (לדוגמה: מפת צפיפות אוכלוסין)
הצגת מידע כללי על תבניות שונות (לדוגמה: מפה המציגה צפיפות אוכלוסין, והתפשטות מחלת הסרטן באזורים שונים);
השוואה בין תבניות שונות (לדוגמה: מפה המציגה הן אזורי אקלים, הן התפשטות מחלת הסרטן והן צפיפות אוכלוסין, מתוך מטרה להראות הקשר בין הדברים).
דוגמה למפה נושאית היא מפת צפיפות אוכלוסין, מפות נתונים מטאורולוגיים (כמות משקעים, כיווני רוחות), וכן מפות כלכליות.
שיטות מיפוי

מפות נושאיות מצוירות במספר אופנים:
הצגת מאפיינים שונים בצבעים שונים (לדוגמה: מפות המדגימות צפיפות אוכלוסין, כאשר לכל דרגת צפיפות צבע שונה).
שימוש בסמלים ובאיקונות לציון מידע, ומיקום הסמלים על המפה (לדוגמה: שימוש בסימן "עוגן" על מנת לסמל "נמל").
מפה איזרתמית - מפה המשתמשת בקווים על מנת לסמל אזורים שונים (לדוגמה: שימוש בקווים על מנת לסמן אזורי אקלים או כמויות משקעים).
מפת נקודות - מפה המציגה התרחשות אירועים על פי נקודות. צפיפות הנקודות יכולה לשמש על מנת להסיק מסקנות מהאירועים. מפתו של ג'ון סנואו הייתה מפה מסוג זה.
מפתו של ג'ון סנואו (אנ') מראשית שנות ה-40 של המאה ה-19, אשר פורסמה בשנת 1854, מציגה את אזורי התפרצות מגפת הכולרה בעיר לונדון.
מנחה לסערה

| --- | --- |
 מבוסס על:  Ofrenda a la tormenta 
 בימוי:  פרננדו גונזלס מולינה 
 הופק בידי:  Mercedes Gamero, Adrián Guerra, Peter Nadermann 
 תסריט:  Luiso Berdejo 
 עריכה:  Verónica Callón 
 שחקנים ראשיים:  מרתה אטורה סוסי סנצ'ז אימנול אריאס Carlos Librado Benn Northover קולין מקפרלן Alicia Sánchez Itziar Aizpuru אלווירה מינגואז Marta Larralde לאונרדו סברגליה Ana Wagener פאקו טואס פדרו קזבלאנק Álvaro Cervantes Iñigo de la Iglesia 
 מוזיקה:  פרננדו ולאסקה 
 צילום:  שבי גמינז 
 מדינה:  ספרד 
 חברת הפקה:  Atresmedia Cine 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2020 
 משך הקרנה:  139 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח 
 סרט קודם:  מורשת העצמות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מנחה לסערה (בספרדית: Ofrenda a la tormenta) הוא סרט ספרדי-גרמני משנת 2020 בבימויו של פרננדו גונזלס מולינה, שנכתב על ידי לואיסו ברדחו ודולורס רדונדו ובכיכובם של מרתה אטורה, לאונרדו סברגליה ופאקו טוס. זהו הפרק השלישי והאחרון בטרילוגיית בסטאן, אחרי השומר הבלתי נראה ומורשת העצמות.
תקציר עלילת הסרט

המפקחת אמיה סלסאר וצוותה חוקרים מקרי מוות בעריסה של תינוקות, כאשר נאמר שהייתה למפקחת אחות תאומה שמתה מוות בעריסה. גם בחלק זה אמא מעורבת, היא בורחת מבית החולים,בהיעדר גופה, המפקחת מסרבת להאמין שהיא אכן מתה. בחיפושה אחר האמת המפקחת מתעמתת עם מקורות הסיוטים שלה כשהיא חושפת את הסודות האפלים ביותר של עמק בסטאן.
שחקנים ודמויות

מרתה אטורה כאמאיה סלסאר
לאונרדו סברגאליה כחואז מרקינה
פאקו טוס כד"ר סן מרטין, פתולוג
אלווארו סרוונטס כברגאסטגי
פדרו קסבלנק כמפקח כללי
מרתה לראדה כיולנדה ברואטה
אנה וגנר כפינה הידאלגו
אלווירה מינגס כפלורה סלסאר
ננה כחונאן
אימאנול אריאס כהאב סרסולה
סוסי סנצ'ז כרוסאריו
בן נורת'ובר כג'יימס
אליסיה סנצ'ז כאלנה אוצ'ואה
קולין מקפרלן כאלוסיוס
אלפרדו ויה כמפקח קלמוס
אדוארדו רוסה כתת-פקח גוניי
שחרור

הסרט היה אמור לצאת לאקרנים אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בספרד יציאתו נדחתה ולבסוף שוחרר ב-24 ביולי 2020 ברשת נטפליקס.
הערות שוליים

↑  "Fernando González Molina wraps The Baztán Trilogy". Cineuropa. נבדק ב-24 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rivera, Alfonso (24 ביולי 2020). "Review: Offering to the Storm". Cineuropa. נבדק ב-28 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
מחצבות קדומים

מחצבות קדומים, מבט כללי
"ים" בית הבד
מחצבות קדומים היא מחצבה קדומה של אבן גיר מהתקופה הרומית-ביזנטית הנמצאת על הר הכרמל. המחצבה שוכנת בצד פיתול חד של כביש 721 העולה מעתלית לבית אורן לאורך אפיקו של נחל אורן ובצמוד לאפיק נחל דמון. באתר נותרו סימני חציבה קדומה בצורת מדרגות רבות בגדלים ובכוונים שונים. בשטח ניתן לראות את עקבות עבודת החוצבים בצורת חריצים אלכסוניים ורדודים.
בתוך המחצבה הותירו החוצבים קיר זקוף מעוגל שבמרכזו גוש סלע בצורת קובייה. השערות החוקרים בעבר היו שמדובר במזבח כיום משערים שבמקום נחצבו עמודים מעוגלים.
בצד מערב של המחצבות נמצאת מערת קבורה גדולה חצובה בסלע. פתח המערה נפגע במהלך השנים. בתוך המערה נמצאו שני מקמרי קבורה, אחד בצידה הימני והשנייה בפאתיה. בצד מזרח של המחצבות חצובה מערה בעלת פתח גדול מעוגל.
ליד המחצבות נמצא גם חלק מבית בד המכונה "ים". זוהי האבן הראשונה עליה הונחו הזיתים לכתישה. הים חצוב על דרגש מוגבה בצורת עיגול בקוטר 1.8 מטר ובגובה 0.5 מטר עם שפה בולטת. במרכז הים בליטה עם חור מרובע.
כ-30 מטר ממזרח לכביש יש מרפסת תצפית מגודרת במעקה המשקיפה על נחל אורן. על הקיר באזור מרפסת התצפית חצובה מערת קבורה נוספת. המערה סגורה בשער ברזל.
אזור מחצבות קדומים משמש כאחד מאתרי גלישת מצוקים בישראל.
לקריאה נוספת

מנחם מרקוס, הר הכרמל, סקר נוף ומסלולי טיול, הוצאת רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 17, 64
מחצבות קדומים לאחר השרפה בכרמל בדצמבר 2010
מקווה האר"י

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מעיין
 על שם:  האר"י 
 מיקום:  צפת
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  32°58′02″N 35°29′27″E﻿ / ﻿32.96734°N 35.49081°E﻿ / 32.96734; 35.49081
  (למפת צפת מוגדלת) מקווה האר"י(למפת צפת רגילה) מקווה האר"י(למפת הגליל העליון רגילה) מקווה האר"י(למפת הגליל העליון מוגדלת) מקווה האר"י he
 
הכניסה החדשה למתחם מקווה האר"י
מקווה האר"י הוא מעיין ומקווה טהרה עתיק הממוקם למרגלות צפת העתיקה, ובכניסה אל בית הקברות היהודי העתיק בצפת, ובית הכנסת האר"י הספרדי, המקווה שוכן גם במרחק הליכה קצר ממקום קברו של האר"י. מקור המקווה הוא מנביעה הנמצאת מתחת למחלבת המאירי.
על פי המסורת נהג האר"י לטבול בו בימי מגוריו בעיר. רבי חיים ויטאל כתב כי בעת שעשו לאר"י טבילה אחר מותו, על פי בקשתו, לא נכנס כל גופו במים, ובקשו ממנו שיאפשר להם לבצע את הטבילה, ונעשה נס והרכין האר"י את עצמו עם ראשו וטבל מאליו.[דרוש מקור] המקווה ממוקם בתוך ביתן אבן עתיק עם ספסלים בקירותיו, ובריכה קטנה שאליה נכנסים מי המעיין, וצינור יציאה. מימיו ידועים כקרים מאוד במשך כל עונות השנה וכבעלי סגולות. הרב יצחק כדורי אמר כי טבילה במקווה האר"י מסוגלת להתעלות הנשמה ולדברים נוספים. ישנה אף אמרת-עם כי הטובל במקווה האר"י לא ימות בלא תשובה.
בכניסה למקום שלט האוסר מטעמי צניעות את הכניסה על נשים, ומייחס איסור זה לרבני צפת. מלבד זאת יש המטילים בכך אף פקפוק הלכתי בכשרות המקווה עבור נשים, למרות שביסוד הדין טבילה במעיין היא מהודרת ביותר.
לקריאה נוספת

דותן גורן, לתולדות מקווה האר"י בצפת, אריאל גיליון 206–207, תשע"ד, עמ' 155–164
הערות שוליים

↑  דותן גורן, לתולדות מקווה האר"י בצפת, אריאל, 206-207, תשע"ד, עמ' 155-164.
↑  דברי יצחק, ירושלים תשס"ח, שער עבודת ה', סימן ב, עמ' רס.
↑  ראו בהרחבה בקובץ גליונות מריח ניחוח (רן יוסף חיים מסעוד אבוחצירא), עפולה תשע"ג, עמ' 15.
↑  יהושע דומב, אמרי יהושע, חלק ו, בני ברק תשס"ב, סוף פרק פה, עמ' שט.
מקרומולקולה

מקרומולקולה היא מולקולה גדולה מאוד, שנוצרה לרוב כתוצאה מפלמור של תת-יחידות קטנות יותר. בביוכימיה, המושג מתייחס לארבעת הביופולימרים העיקריים, חומצות גרעין, חלבונים, פחמימות, וליפידים. היחידות הבסיסיות של מקרומולקולות הנוצרו מפלמור הן מונומרים.
תכונות

מקרומולקולות הן בעלות תכונות פיזיקליות ייחודיות. לדוגמה, מולקולות ה-DNA יכולות להישבר בקלות, וזאת בניגוד לאופיין של מולקולות קטנות יותר. דוגמה נוספת היא אי-המסיסות היחסית שלהן במים וממיסים דומים. רבות מהמקרומולקולות דורשות מלחים או יונים על-מנת להתמוסס במים. בדומה לכך, חלבונים רבים יעברו דנטורציה כאשר ריכוז המֵמֵס שלהם גבוה מדי או נמוך מדי.
דוגמאות

חלבונים – המורכבים מרצפים ארוכים של חומצות אמינו.
DNA ו-RNA – מולקולות ארוכות המורכבות מרצף של נוקלאוטידים.
עמילן – המורכב מרצף ארוך של מולקולות גלוקוז.
פלסטיק – משפחה של פולימרים המורכבים מפחמן, מימן ויסודות נוספים.
גומי
סיעופים במולקולת עמילופקטין
מיינלנד (אורקני)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  58°59′00″N 3°06′00″W﻿ / ﻿58.983333333333°N 3.1°W﻿ / 58.983333333333; -3.1
 שטח:  540 קילומטר רבוע
 אורך:  40 קילומטר
 רוחב:  26 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אוכלוסייה:  17,162
 אזור זמן:  UTC+0
 עיר ראשית:  קירקוול 
  (למפת אורקני מוגדלת) קירקוולמיינלנד(למפת אורקני רגילה) קירקוולמיינלנד
 
מיינלנד (באנגלית: Mainland; "הארץ המרכזית") הוא הגדול שבין איי אורקני, שבסקוטלנד, שבממלכה המאוחדת.
שתי הגדולות שבין ערי איי אורקני הן קירקוול וסטרומנס והן מצויות על האי זה. האי המשמש כמרכז הכלכלי, התקשורתי והתחבורתי של איי אורקני. 75% מאוכלוסיית האיי אורקני מתגוררת במיינלנד וצפיפות האוכלוסין בו גדולה מאשר ביתר האיים.
מקור השם

שמו של האי - "מיינלנד" (באנגלית: "האי המרכזי") הוא שיבוש של שמו בשפה הנורדית "Meginland" - "מגינלנד".
בעבר נקרא האי בשם "הרוסיי" (Hrossey - אי הסוסים). במפות מסוימות מופיע השם "פומונה" על שם אלת הפירות במיתולוגיה הרומית, אולם שם זה מקורו בטעות תרגום של ג'ורג' ביוקנן, ובפועל מעולם לא נעשה בו שימוש באי.
גאוגרפיה

האי מכוסה גבעות נמוכות. בצפון האי מצויים צוקים, ובצפון ומערב האי מצויים שני לוכים ובהם מים מתוקים: לוך סטנס ולוך האראי.
לחלקו המזרחי של האי צורת האות "W" ובו שלוש לשונות יבשה מופרדות בשתי לשונות ים. חצי האי המזרחי ביותר נקרא בשם דירנס.
בדרום האי מצויים מחסומי צ'רצ'יל אשר נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה, ועליהם כביש המקשר את האי מיינלנד לבוריי ולדרום רונלדסיי דרך האיים לם הולם וגלימס הולם.
גאוגרפיה > מחוזות האי

האי מחולק ל-13 מחוזות כנסייתיים:
סנדוויק (Sandwick), בירסיי (Birsay) וסטרומנס (Stromness) במערב האי; הולם (Holm), דירנס (Deerness) וסנט אנדרוז (St Andrews) במזרח האי, רנדאל (Rendall) ואיווי (Evie) בצפון האי; סנט אולה (St Ola) בו מצויה העיר קירקוול, במרכז האי; ופירת' (Firth), אורפיר (Orphir), סטנס (Stenness) והאריי (Harray) במרכז האי, מערבית לקירקוול.
גאוגרפיה > יישובים עיקריים

באי שלושה יישובים עיקריים: קירקוול, סטרומנס ופינסטאון.
קירקוול משמשת כבירת האיים ונמצאת על מצר יבשה צר המפריד בין חלקו המערבי לחלקו המזרחי של האי מיינלנד. העיר מהווה את מקום מושבו המסורתי של בישוף אורקני ובה נמצאת קתדרלת מגנוס הקדוש.
גאוגרפיה > גאולוגיה

סלע התשתית של מיינלנד, בדומה למרבית איי אורקני, הוא אבן חול אדומה שנוצרה בתקופת הדבון, לפני כ-400 מיליון שנים. מתחת לאבני חול אלה נמצאים סלעי צפחה. במספר אזורים באי מיינלנד יש מחשופים של סלעי גנייס אפורים וגרניט.
היסטוריה

עדויות ארכאולוגיות שהתגלו באי מלמדות כי האי היה מיושב החל מהתקופה הנאוליתית. האתרים הנאוליתיים שנשתמרו, המכונים לב אורקני הנאוליתית מהווים כיום אתר מורשת עולמית של אונסק"ו וכוללים את הקבר של מיס האו, את האבנים הניצבות בסטנס, את טבעת ברודגאר ואת הכפר הנאוליתי שהשתמר היטב בסקארה ברי, ואשר מאפשר לארכאולוגים להבין את אורח החיים בצפונה של סקוטלנד בתקופה הפרה היסטורית.
כמו כן נשתמרו באי שרידים מהתקופה הפיקטית ושרידי התיישבות ויקינגית. מתיישבים ויקינגים התיישבו באי במהלך המאה השמינית. במאה ה-15 עברו איי אורקני לשליטת סקוטלנד.
קתדרלת מגנוס הקדוש וארמון הרוזן וארמון הבישוף בקירקוול (שני האחרונים הרוסים כיום) נבנו במאה ה-16.
במהלך המאה ה-16 החלה התיישבות באזור סטרומנס (קיים תעוד בדבר פונדק באתר בתקופה זו). העיר גדלה בשלהי המאה ה-17 במהלך המלחמה בין אנגליה וצרפת עת נעשה שימוש רב בנמל העיר על ידי חברת מפרץ הדסון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב באי. מחסומי צ'רצ'יל נבנו במהלך מלחמת העולם השנייה על מנת להגן על מימי האיים בעקבות הטבעת ספינת הוד מלכותו רוייל אואוק ב-14 באוקטובר 1939 על ידי צוללת גרמנית. בניית המחסומים החלה במאי 1940 והסתיימה בספטמבר 1944.
אקלים

אקלים האי ממוזג, על אף מיקומו הצפוני, בשל מעבר זרם הגולף בסמוך לאי. הטמפרטורה הממוצעת היא 8 מעלות צלזיוס (כאשר הטמפרטורה הממוצעת לחורף היא 4 מעלות צלזיוס, ולקיץ היא 12 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 850 ל-940 מ"מ גשם. חודשי הקיץ והסתיו מאופיינים בערפל. סופות עזות פוקדות את האי בחודשי החורף.
תחבורה > דרכים

באי מיילנד מצויות מרבית הדרכים של איי אורקני. האי מקושר בסוללה לאיים דורם רונלדסיי ובוריי (הסוללות עוברת מעל מחסומי צ'רצ'יל).
קיימות תוכניות להקמת מנהרת אורקני אשר תקשר את האי לסקוטלנד.
תחבורה > תעבורה אווירית

שדה התעופה העיקרי של איי אורקני הוא שדה התעופה קירקוול המצוי באי מיינלנד. שדה התעופה מנוהל על ידי חברת שדות התעופה היילנדס והאיים בע"מ. חברת התעופה לוגנאייר מקיימת טיסות סדירות בין מיילנד לאברדין, אדינבורו, גלאזגו ואינוורנס שבסקוטלנד וכן לשדה התעופה סמבורג שבשטלנד.
תחבורה > מעבורות

שירות מעבורות מקשר את האי מיילנד לסקוטלנד, וליתר איי אורקני. קווי מעבורות מקשרים בין קירקוול ללרוויק שבשטלנד ולאברדין שבסקוטלנד. קו נוסף מקשר את סטרומנס לסקרבסטר.
החי והצומח

האי מיילנד משמש אתר קינון לציפורי ים רבות, הניזונות מהדגה הרבה המקיפה את האי. לוך האראיי משמש אתר קינון לברווזים החורפים בו, ונצפו בו למעלה מ-10,000 ברווזי בר בחורף אחד.
באיים מספר מועט של חיות בר - הקאטיק (Cuttick) סוג של מכרסם בר (Microtus arvalis orcadensis) הנמצא רק באיי אורקני, הוא זן אנדמי לאי. כמו כן ניתן למצוא באי ארנבות, שפנים וצפרדעים.
600 מינים שונים של צומח תועדו באי. בין הצמחים הנדירים שבאי ניתן למנות את צמח הצדפה (Mertensia maritima) ואת הורד הסקוטי (Primula scotica).
מרבית שטחי האי מכוסים בצמחייה עשבונית, והשטחים המיוערים באי מועטים.
הערות שוליים

↑  פומונה או מיינלנד - מקור שמו של האי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 66f91936-caff-4a40-9763-92964b09f4a0  NKC: ge349089 
מפה של אורקני מעשה ידי וילם בלאו משנת 1654 בה מופיע השם "פומוניה".
סטרומנס הוא היישוב השני בגודלו באיים.
קתדרלת מגנוס הקדוש הבנויה מאבן החול האדומה האופיינית לאיים.
סקארה ברי
האי מיינלנד מכונה "פומנה" בקרטא מרינה משנת 1539.
ארמון רוזן אורקני, בבריסיי.
יער בסמוך לפינסטאון.
מפה קונפורמית (קרטוגרפיה)

בקרטוגרפיה, מפה קונפורמית היא מפה שבה זוויות (בין מעגלים גדולים) על כדור הארץ (ספירה או אליפסואיד) נשמרות תחת פעולת המיפוי, כלומר המפה היא העתקה קונפורמית במובן המתמטי.
תכונות

ניתן להגדיר הטלה (מיפוי) קונפורמית כהטלה במשמרת-זוויות מקומיות בכל נקודה על כדור הארץ. לכן, כל צורה קטנה על כדור הארץ היא כמעט דומה לדמות שלה על המפה. ההטלה משמרת את היחס בין האורכים של כל שני קטעים בגבולות התחום הקטן; כל מחווני טיסו של ההטלה הם מעגלים.
באופן כללי, הטלות קונפורמיות משמרות רק צורות קטנות. צורות גדולות מתעוותות תחת פעולת המיפוי, אפילו במקרה של מיפוי קונפורמי.
בהטלה קונפורמית, כל צורה קטנה היא דומה לדמותה, אולם יחס הדמיון (קנה מידה או יחס ההגדלה) משתנה ממקום למקום. זה מסביר מדוע הטלות קונפורמיות מייצרות עיוותים בקנה המידה הגלובלי (כלומר ממפות את המשטח במדויק בקנה מידה "קטן" אך לא בקנה מידה "גדול").
בהטלה קונפורמית, מעגלים גדולים וקווי רוחב נחתכים בזוויות ישרות במפה. ההפך אינו בהכרח נכון. דוגמאות הנגד לטענה ההפוכה כוללות הטלות שמעבירות אלמנט שטח על המשטח המיוצג לאלמנט שטח בעל שטח שווה במפה (למשל, היטל למברט אזימוטלי משמר שטח). הטלות כאלו מותחות את קווי הרוחב וקווי האורך ביחסים שונים. לפיכך, קווי האורך והרוחב עדיין נחתכים בזוויות ישרות במפה, אולם הטלות אלו לא משמרות זוויות אחרות, כלומר אינן קונפורמיות.
רשימה של הטלות קונפורמיות

היטל מרקטור
היטל מרקטור רוחבי
היטל גאוס-קרוגר
היטל למברט חרוטי קונפורמי
שימושים > קנה מידה קטן

מפות שמייצגות כיוונים, כמו מפות ימות או מפות אווירונאוטיות, מיוצגות בעזרת מפות קונפורמיות. מפות שמשתמשים בהן כדי לתאר ערכים אשר הגרדיאנטים (נגזרות כיווניות מרביות) שלהם חשובים, כמו למשל מפות מזג אוויר המציינות לחצים אטמוספיריים, מיוצרות גם הן בעזרת הטלות קונפרמיות.
שימושים > קנה מידה גדול

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מקרומדיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  Marc Canter 
 תקופת הפעילות:  1992–2005 (כ־13 שנים)
 מיקום המטה:  סן פרנסיסקו 
 משרד ראשי:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  תוכנות מחשב
 מוצרים עיקריים:  Macromedia ColdFusion   Macromedia Flash   Macromedia Fireworks   Macromedia Freehand   Macromedia Dreamweaver   Macromedia Director   Macromedia Authorware
 מנכ"ל:  רוב בורגס 
 עובדים:  1,445 (2004)
  
 www.macromedia.com
 
מקרומדיה (אנגלית: Macromedia) הייתה חברת גרפיקה ופיתוח אינטרנט אמריקאית. מקרומדיה נוסדה ב-1992 על ידי מיזוג של חברת אוטוויר ומקרומיינד. המטה של מקרומדיה היה ממוקם בסן חוזה, קליפורניה. בשנת 2001, מקרומדיה קנתה את חברת פיתוח האינטרנט "Allaire Corporation" והוסיפה לקו המוצרים שלה תוכנות וכלי פיתוח לאינטרנט.
ב-18 באפריל 2005, הכריזה אדובי מערכות על הסכם לרכישתה של מקרומדיה בהחלפת מניות בשווי של כ-3.4 מיליארד דולר. לפי תנאי העסקה קבלו בעלי המניות של חברת מקרומדיה 0.69 מניות של חברת אדובי עבור כל מניית מקרומדיה שבבעלותם. הרכישה הושלמה ב-3 בדצמבר 2005.
מספר שנים לאחר הרכישה הפסיקה אדובי את הפיתוח והשיווק של חלק ממוצרי מקרומדיה.
מוצרים

מקרומדיה פלאש
מקרומדיה דרימוייבר
מקרומדיה פריהנד
מקרומדיה פיירוורקס
מקרומדיה דיירקטור
מקרומדיה קולדפיוז'ן
מקרומדיה פונטוגרפר
מקרומדיה בריז
מקרומדיה קונטריביוט
מקרומדיה פלקס
מקרומדיה הום סייט
מקרומדיה ג'יירן
מקרומדיה פלאש פייפר
מקרומדיה שוקוייב
הערות שוליים

↑  הדר תדמור, אדובי סיסטמס תרכוש את מקרומדיה - החברה שפיתחה את תוכנת הפלאש - תמורת 3.4 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 18 באפריל 2005
↑  רונן סרברניק, המיזוג בין אדובי למקרומדיה אושר סופית - יושלם במהלך סוף השבוע; העסקה מוערכת ב-3.6 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 2 בדצמבר 2005
↑  נתן שבע, לאחר הקפיצה האקרובטית של שנות ה-90, אדובי איבדה תנופה, באתר TheMarker‏, 29 באפריל 2012
↑  TheMarker digital, מקרומדיה השיקה את הגרסה החדשה של כלי העריכה פלאש, באתר TheMarker‏, 5 במרץ 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5532362-5  LCCN: n78062374  NKC: ko2003184442  VIAF: 312917179   WorldCat (עם VIAF): 312917179 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים ובנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפוח עלים

מפוח עלים נישא על הגב
מפוח עלים הוא מפוח, המשמש ככלי גינון, לסילוק עלי שלכת ופסולת גינה. מפוח זה מזרים אוויר דרך צינור ופיה. מפוחי עלים מונעים בדרך כלל במנוע שתי פעימות, או במנוע חשמלי. בתחילת המאה ה-21 החלו משווקים אף מפוחי עלים המונעים במנוע ארבע פעימות כדי להפחית מטרדי רעש וזיהום אוויר. למפוחי עלים שתי תצורות עיקריות: יחידה אחת לנשיאה ביד, המכילה את המנוע יחד עם צינור המפוח, או יחידת מנוע הנישאת על הגב בעזרת רצועות וממנה יוצא צינור פליטת האוויר הנישא ביד. מפוח עלים הנישא על הגב מתאים לשימוש ממושך יותר.
קיימים מפוחי עלים בהם קיימת אפשרות להפעלה כשואב עלים לתוך שק.
התפתחות השימוש במפוחי עלים

השימוש במפוחי עלים החל בארצות הברית בשנות ה-50 ככלי ריסוס בעבודות חקלאות. זמן קצר לאחר התחלת שיווקו גילו היצרנים כי משתמשים רבים מסירים את מכל הריסוס מן המכונה ועושים בה שימוש כמפוח בלבד בעבודות גינון. בשנות ה-70 נוצרה ביפן הגרסה הראשונה של מפוחי העלים ככלי גינה והחלה משווקת בארצות הברית. התגברות המחסור במים במדינת קליפורניה והאיסור על שימוש בזרמי מים לצורך עבודות ניקיון בגינה, עודד את השימוש במפוחי עלים. בשנת 1990 נמכרו בארצות הברית מעל 800 אלף מפוחי עלים בשנה והם הפכו לכלי גינה שגרתיים. בשנת 1998 שווקו בארצות הברית 1,868,160 מפוחי אוויר.
השפעה על הסביבה

השימוש בכלי גינה מכניים המונעים בבנזין הוא גורם זיהום אוויר משמעותי. הזיהום הנוצר ממפוח עלים אחד שווה לזיהום הנוצר מ-17 מכוניות. האוויר הנפלט מן המפוח, במהירות של כ-200 קמ"ש, יוצר אבק עדין רב הנישא באוויר, ומכיל חול, צואת בעלי חיים, מזהמים הנפלטים ממפלטי מכוניות, ועוד. מפוחי עלים המונעים במנועי בנזין שתי פעימות יוצרים בנוסף לזיהום אוויר מטרדי רעש קשים. זמן קצר לאחר התחלת שיווקם של מפוחי עלים בארצות הברית החלו רשויות מקומיות לאסור על השימוש בכלי זה בתחומן. ראשונה הייתה העיירה הקליפורנית כרמל-שעל-הים (באנגלית: Carmel-by-the-Sea), בשנת 1975, אחריה באה בוורלי הילס בשנת 1978 ורשויות מקומיות רבות אחרות. בתחילת המאה ה-21 למעלה מ-80 ערים בקליפורניה לבדה אסרו על השימוש במפוחי עלים בתחומן. אנשים העוסקים בהפעלת מפוחי עלים באופן קבוע במסגרת עבודתם נחשפים לסיכון בריאותי חמור. בבדיקות שנערכו במפוחי אוויר עם מנועי בנזין נמצא שבחלקם רמת הרעש למפעיל היא מעל 110 דציבל, רמת רעש שאף חשיפה קצרה לה עלולה לגרום לנזקי שמיעה קשים.
השפעה על הסביבה > בישראל

בשנת 2007 פרסם המשרד להגנת הסביבה בישראל דו"ח "הפחתת מטרדי רעש ואבק ממפוחי עלים" הממליץ, בין השאר, לשוב ולנקות מדרכות וכבישים בציוד ידני, כגון מטאטאים, ולא להפעיל מפוחי עלים באזורי מגורים. בחודש יוני 2009 הגישו מספר חברי כנסת הצעת חוק לתיקון חוק למניעת מפגעים, התשכ"א–1961, האוסרת על הפעלת מפוחי עלים רועשים וכן מגבילה את השימוש במפוחי עלים באזורי מגורים, למניעת זיהום אוויר. מספר רשויות מקומיות בישראל הגבילו את השימוש במפוחי עלים בתחומן. כך למשל, בתחומי עירית כפר סבא אסור השימוש במפוחי עלים רועשים ובשטחים שאינם סלולים.
באפריל 2011 נכנסו לתוקף תקנות שאוסרות להפעיל או להרשות לאחר להפעיל מפוח עלים הגורם לרעש באזור מגורים. ומרכז השלטון המקומי עתר לבג"ץ נגד האיסור הזה. ב-14.12.2011 דחה בג"ץ את העתירה של מרכז השלטון המקומי והאיסור נותר בעינו.
על פי אתר המשרד להגנת הסביבה: "חל איסור מוחלט על הפעלת מפוחי עלים באזור מגורים". נכון להיום, האכיפה על החוק איננה מיושמת כראוי.
הערות שוליים

↑  A Report to the California Legislature on Impacts of Leaf Blowers.California Environmental Protection Agency, February 2000.
↑  Outdoor Air - Transportation: Lawn Equipment. US Environmental Protection Agency
↑  הסוף למפוחי עלים: ועדת הפנים קוראת להפסיק לאלתר את השימוש
↑  A Report to the California Legislature on Impacts of Leaf Blowers. p. 4
↑  A Report to the California Legislature on Impacts of Leaf Blowers. p. 7
↑  הפחתת מטרדי רעש ואבק ממפוחי עלים. המשרד להגנת הסביבה, 2007
↑  הצעת חוק למניעת מפגעים (תיקון – איסור הפעלת מפוחים רועשים), התשס"ט–2009
↑  חוק עזר לכפר סבא (מפוחי עלים), התשס"ט - 2009
↑  תקנות למניעת מפגעים (מניעת רעש)
↑  פסק-דין בתיק בג"ץ  3054/11, באתר supremedecisions.court.gov.il, ‏14.12.2011
↑  רעש בסביבת מגורים, באתר GOV.IL
↑  מפוחי עלים – סיפורו של חוק פרוץ, באתר איכות הסביבה, ‏2017-10-03
מפעל התורה

מפעל התורה היה ארגון מיסודו של המזרחי לתמיכה בישיבות. הארגון נוסד בתחילת 1941, ואיגד תחתיו עשרות ישיבות בשנות ה-50 וה-60. בשנות ה-70 היווה הארגון כיסוי להונאת פונזי שבוצעה כדי לממן את פעילותו. מאז, חדל הארגון מלפעול.
הנהלת המזרחי  הכריזה על הקמת "מפעל התורה"  אל מול חורבן הישיבות באירופה, ובמטרה לאגד את התמיכה בכל הישיבות בארץ ישראל תחת קורת גג אחת, בדגם דומה לקרן היסוד ולקרן הקיימת. את המפעל הוביל הרב מאיר בר-אילן ועיקר איסוף הכספים נעשה בהוראות קבע. ראשי מפעל התורה הצהירו שהמפעל אינו פועל עבור ישיבות מסוימות אלא יסייע לכל ישיבה המעוניינת בכך. אולם מתחילת דרכו היו שטענו נגדה שהוא זרוע של המזרחי להשתלט על הישיבות וכמה חודשים לאחר מכן נוסד בארץ ישראל ועד הישיבות, מטעם אגודת ישראל.
בשנת 1947 פרסם המפעל שעיקר תמיכתו הולכת לישיבת מרכז הרב, הישיבה הגדולה ותלמוד תורה מאה שערים, ישיבת בני עקיבא כפר הרואה, מדרשית נעם, ישיבת היישוב החדש, ישיבת אור ישראל וישיבת תורה ומלאכה. לאחר פטירתו של הרב מאיר בר-אילן, הפך המפעל לאיגוד של הישיבות של היישוב החדש בניגוד ליומרה הראשונית להימנע מקטלוג ישיבות כשייכות למפעל. עם זאת, מפעל התורה דאג להענקת ביטוח רפואי לתלמידי כל הישיבות בישראל דרך קופת חולים לאומית, וזה היה לגולת הכותרת של פעילות המפעל. בנוסף לביטוח הבריאות הבסיסי, קיים המפעל בירושלים מרפאות שיניים ועיניים עבור בני הישיבות.
סיוע נכבד קיבל מפעל התורה מהג'וינט.
בשנות ה-70 פעלו פעילים מרכזיים של מפעל התורה, המנהל גרשון פרוש ומגייס הלוואות בשם שמואל קפלן, להשגת הלוואות עבור מימון פעילות מפעל התורה בדרך של הונאת פונזי. עלו טענות שהדבר נעשה בידיעת הנהלת המפעל, בעוד לפי גרסאות אחרות ההנהלה לא ידעה על הפעילות הזאת.