stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאו פאולו
גאוגרפיה > הסביבה הפיזית

העיר סאו פאולו שוכנת בדרום-מזרח ברזיל, במדינת סאו פאולו, בכמחצית הדרך בין קוריטיבה, בירת מדינת פרנה, שלדרום-מערב, לעיר ריו דה ז'ניירו, בירת מדינת ריו דה ז'ניירו שלכיוון צפון-מזרח. העיר שוכנת ברמה המהווה חלק משרשרת הרי החוף (בפורטוגזית: Serra do Mar) הנכללת ביחידה גאוגרפית רחבת היקף המכונה הרמה הברזילאית, ברום ממוצע של כ-799 מטרים מעל פני הים. בין העיר לאוקיינוס האטלנטי, המרוחקים כ-70 ק"מ, סלולות שתי אוטוסטראדות - כביש אנשייטה וכביש אימיגראנטס (imigrantes, מהגרים בפורטוגזית), המובילות לעיר הנמל סנטוס ולעיר הקיט גווארוז'ה בחוף. באזורים הבנוים יותר בעיר פני השטח הם בדרך כלל מישוריים, בניגוד לאזור שרשרת ההרים סרה דה קנטריירה, שלצפון העיר, המתנשאת לגבהים משתנים והכוללת שריד משמעותי של יער הגשם האטלנטי. האזור כולו יציב מאוד מבחינה טקטונית ומעולם לא נרשמה בו פעילות סייסמית משמעותית.
נהר הטיאטה (Tietê) ויובלו נהר פיניארוס היו בעבר מקורות מים מתוקים חשובים ושימשו גם לפנאי עבור תושבי סאו פאולו. מאוחר יותר, במחצית השנייה של המאה ה-20 הזדהמו מאוד נהרות אלה על ידי מי ביוב ושפכים תעשייתיים. תוכנית משמעותית לניקוי מימיהם יצאה אל הפועל. היא ממומנת באמצעות שיתוף פעולה של הממשל המקומי ובנקים בינלאומיים להשקעות בפיתוח כגון בנק יפן לשיתוף פעולה בינלאומי. במקטעי הנהר הזורמים לאורך תחומי העיר לא מתאפשר ניווט כלי שיט. עם זאת, חשיבותו של השיט בנהר הטיאטה גדלה ככל שמדרימים במורד הנהר וקרבים לנהר פרנה. זאת מכיוון שהנהר הוא חלק מאגן נהר דה לה פלאטה.
אין באזור אגמים טבעיים גדולים, אך מאגרי המים בילינגס וגוואראפיראנגה שבפרבריה הדרומיים של העיר משמשים להפקת חשמל, אגירת מים ופעילויות פנאי כגון שיט. הצומח המקורי כלל בעבר בעיקר מגוון רחב של בעלי פרחים ירוקי עד. כיום, נפוצים בסביבות העיר מינים לא-ילידים, מכיוון שמזג האוויר המתון והגשמים השופעים מאפשרים את טיפוחם ושגשוגם של מינים רבים של צמחים מאזורים ממוזגים, טרופיים וסובטרופיים, עם תפוצה רחבה במיוחד של עצי אקליפטוס.
גאוגרפיה > אקלים

על פי מערכת סיווג האקלים של קפן לסאו פאולו אקלים סובטרופי לח. מידות החום מגיעות לעיתים רחוקות בלבד לטמפרטורה של C°‏ 30 בקיץ, ובמהלך החורף נדיר הכפור בגלל תופעת אי החום העירוני. הטמפרטורה המתועדת הגבוהה ביותר היא C°‏ 35.3, שנמדדה ב-15 בנובמבר 1985, והטמפרטורה המדודה הנמוכה ביותר היא C°‏ 2.1−, מה-2 באוגוסט 1955. שתי המדידות האלה נרשמו בתחנה המטאורולוגית הלאומית במצפה סנטנה שלצפון העיר. בהרים שמסביב לעיר (Horto Florestal), תועדה באופן בלתי רשמי טמפרטורה של C°‏ 3.9−, גם כן בתאריך 2 באוגוסט 1955.
גשמים יורדים בשפע וממוצע המשקעים השנתי בעיר הוא 1317 מילימטר. הגשמים תדירים בעיקר בחודשים החמים יותר, והם מתמעטים במידת מה בין יוני לאוגוסט. מעולם לא הלמה בסאו פאולו ובחופים הקרובים אליה סופת ציקלון טרופית כלשהי, וסופות טורנדו הן נדירות. ירידות שלגים קצרות דווחו באופן רשמי רק במקרה אחד, ב-25 ביוני 1918. בסוף החורף, במיוחד בחודש אוגוסט, ניכרת בעיר תופעה הידועה בשם veranico (משמע, קיץ קצרצר), המתאפיינת במכת חום ויובש חריגה, אשר במהלכה מגיעות הטמפרטורות לעיתים ל-C°‏ 28. מצד שני, ימים קרים יחסית במהלך הקיץ הם גם די שכיחים; בימים כאלה לא עוברות טמפרטורות המקסימום את סף ה-C°‏ 20, זאת כאשר טמפרטורות המינימום הן C°‏ 15 לערך, ואף מתחת ל-C°‏ 10.
בסאו פאולו תופעת גשם ייחודית שעונה לשם המקומי GAROA, משמעותו גרעיני טיפות מים, בימים מסוימים הגשם כאילו עומד באוויר בטיפות מאוד קטנות, בדומה לטל סמיך מאוד, אך ללא ערפל, וניתן לראות את הטיפות הללו עפות ברוח. עם שינויי האקלים, התופעה שכיחה פחות ופחות.
בשנים האחרונות מורגשת התייבשות אקלימית באזור והעיר הגיעה לא אחת למצבי קיצון של מחסור במים, בעיקר עקב מיעוט גשמים באגני ההיקוות של העיר ובשל מערכת מים לא יעילה הגורמת לבזבוז משמעותי.
| אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> ינואר.33.27.19.12.240 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> פברואר.37.28.19.13.200 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> מרץ.38.27.18.12.140 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> אפריל.32.25.17.8.50 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> מאי.29.23.15.2.40 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> יוני.28.21.13.2.30 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> יולי.28.21.12.2.20 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> אוגוסט.33.22.13.3.30 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> ספטמבר.35.22.13.3.50 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> אוקטובר.34.25.15.7.140 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> נובמבר.35.25.17.10.120 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> דצמבר.32.26.18.12.190 | אקלים בסאו פאולו (2010–2019)> שנה.38.24.16.2.1,350 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Weatherbase
דמוגרפיה > המרקם האתני

סאו פאולו היא בעלת המגוון האתני הרב ביותר בברזיל. עם קץ הסחר בעבדים אפריקאים (1850), פנתה מדינת סאו פאולו לפתור את בעיית המחסור בכח-אדם בשדות הקפה על ידי הבאתם של מהגרים. חלוץ מיזם חדש זה היה הסנטור ניקולאו ורגיירו, אשר הביא לברזיל מהגרים מגרמניה, שווייץ ופורטוגל, על מנת שיעבדו באדמותיו שלו.
עם ביטול העבדות בברזיל ב-1888, קלטה סאו פאולו מהגרים רבים, רובם מאיטליה. ב-1897, ברזילאים-איטלקים היוו יותר ממחצית מאוכלוסיית סאו פאולו. בנוסף היגרו אליה מהגרים רבים מפורטוגל, גרמניה, ספרד, יפן, נוצרים מסוריה ולבנון, וכן יהודים רבים (ברובם מאירופה, אך גם מתחומי האימפריה העות'מאנית לשעבר). בשנים 1908–1950 הגיעו מהגרים רבים מיפן, והתרחבה קהילת הברזילאים-יפניים הגדולה. בשנות השישים של המאה העשרים, החלו להגיע מהגרים מסין ומקוריאה. באמצע המאה העשרים, החלה גם הגירה פנימית גדולה לסאו פאולו מהחלקים העניים של צפון-מזרח ברזיל. כיום, ישנה גם קהילה ההולכת וגדלה של מהגרים מבוליביה.
בעיר גם קהילה מוסלמית גדולה שמונה מעל למיליון איש.
בדומה לשאר חלקי ברזיל, תושבים מקבוצות אתניות שונות מתערבבים אלה עם אלה ויוצרים חברה רב-אתנית בעיר. כיום, סאו פאולו היא בית לברזילאים שמוצאם מכ-100 קבוצות אתניות שונות.
דמוגרפיה > הקהילה היהודית

הקהילה היהודית בעיר מונה מעל ל-50,000 איש, שפזורה בעיקר בשכונות היג'יאנופוליס וג'רדינס והיא נחשבת לקהילה חזקה מאוד כלכלית. בקהילה נמצאים מספר מיליארדרים כגון ג'וזה ספרא, אלי הורן, משפחת פפר (דניאל ודוד), משפחת גרפינקל ועוד. הקהילה תורמת הרבה לישראל, ותומכת במגוון בתי כנסת ספרדים ואשכנזים. כמו כן בעיר נוכחות חרדית ושל חב"ד, בעיר עצמה פרוסים 5 בתי חב"ד.
בית החולים הטוב בעיר, בברזיל ובאמריקה הלטינית "בית החולים היהודי אלברט איינשטיין" נתמך לא מעט על ידי הקהילה היהודית. חלק מהתורמים, בעיקר יוצאי סוריה כגון משפחת ספרא, תורמת גם לבית החולים השני בטיבו בעיר "בית החולים הסורי לבנוני".
דמוגרפיה > שפות

בדומה לשאר חלקי ברזיל, השפה המדוברת בפי רובם הגדול של התושבים בעיר היא השפה הפורטוגזית. בשל שטף ההגירה הגדול של מהגרים איטלקים לסאו פאולו, משתקפות בפורטוגזית המדוברת בעיר השפעות משמעותיות שמקורן בשפות חצי האי האיטלקי, בפרט השפות נפוליטנית וונטית.
המבטא והמאפיינים של הניבים האיטלקיים התמזגו בהדרגה בשפה הפורטוגזית המדוברת באזורים הכפריים של מדינת סאו פאולו, ניב הקאיפירה (Caipira), אשר לו עצמו מבטא ומאפיינים ייחודיים; מספר בלשנים סבורים שניב הפורטוגזית השגור בסאו פאולו מקורו ברובע מוקה (Mooca) בעיר, בו קבעו את ביתם בראשית המאה ה-20 בעיקר מהגרים מנאפולי שבדרום איטליה.
השפות האחרות המדוברות בעיר שגורות בעיקר בקרב הקהילה האסייתית בעיר. ברובע ליברדאדי שוכנת האוכלוסייה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן. על אף שכיום הפורטוגזית היא שפת אימם של רוב הברזילאים היפניים (או "ניפו-ברזילאים"), חלקם, בנוסף לפורטוגזית, עדיין דוברים בשטף וברהיטות בשפה היפנית. קיימות גם אוכלוסיות ממוצא סיני או קוריאני שעדיין שומרות על שפות אבותיהם. עם זאת, רוב בני הדורות שנולדו בברזיל מדברים כיום אך ורק פורטוגזית.
השפות אנגלית וספרדית נלמדות ברוב בתי הספר במסגרת לימודי שפה זרה שנייה או שלישית, אך עם זאת רק חלק קטן מתושבי העיר מפגינים רמת רהיטות גבוהה בשתי שפות אלו.
כלכלה

נכון לשנת 2021, סאו פאולו מדורגת במקום ה-15 בין הערים העשירות בתבל עם תוצר מקומי גולמי הנאמד על סך כ-409 מיליארד דולר. על פי נתונים מטעם IBGE, בשנת 2005 עמד התוצר המקומי הגולמי של העיר על סך של כ-156 מיליארד דולרים, סכום השקול בקירוב ל-2.26% מהתמ"ג של ברזיל ול-36% מסך ייצור הסחורות והשירותים של מדינת סאו פאולו כולה. העיר היא אחד המרכזים הפיננסיים הגדולים בברזיל ובעולם, וכלכלתה עוברת תמורות משמעותיות. מכלכלה שהייתה בעברה בעלת אופי תעשייתי מובהק, הופכת בהדרגה כלכלת סאו פאולו למבוססת המגזר השלישוני, המתמקד ביצירת שירותים ועסקים עבור משק המדינה. אנליסטים רבים מצביעים על סאו פאולו כעיר גלובלית חשובה, אף כי יש המסתייגים מקביעה זו, לאור בעיות משמעותיות של הדרה חברתית ובידול מרחבי בעיר. על אף היותה המרכז הפיננסי החשוב במדינה, ניכרים במידה רבה בכלכלת סאו פאולו מרכיבים של כלכלה בלתי פורמלית.
סאו פאולו היא מרכז העסקים החשוב באזור הסחר החופשי מרקוסור. העיר נודעת בעולם כעיר תיירות עסקים, המארחת ועידות, תערוכות ואירועים בינלאומיים גדולים וחשובים, בתחומי תרבות, כלכלה, מדע, טכנולוגיה, ספורט או אופנה. תשתית השירותים בסאו פאולו איכותית ויעילה מאוד. נערכים בה יותר מ-200 אירועים ביום בשטח של יותר מ-250 אלף מ"ר. בנוסף, זמינים גם מרחבים המתאימים לעריכת אירועים בתוככי בתי מלון, בשטח של 70 אלף מ"ר נוספים. אם לוקחים בחשבון גם שטחים במועדוני לילה, במתחמי תרבות, עסקים ושטחים אלטרנטיביים אחרים, אזי מתגאה העיר בקרוב ל-430 אלף מ"ר הזמינים לעריכת אירועים מכל סוג.
אטרקציות התיירות הראויות לציון בעיר הן בתחומי הגסטרונומיה והתרבות. בעיר יותר מ-12,000 מסעדות, המציעות מגוון של 40 מטבחים שונים מרחבי העולם. בנוסף קיימים בעיר 280 בתי קולנוע, 71 מוזיאונים, 39 מרכזי תרבות וכ-70 קניונים. חיי הלילה בעיר הם מן העֵרים והתוססים בעולם.
לו הייתה העיר סאו פאולו מדינה, הייתה כלכלתה מדורגת במקום 47 בעולם, גדולה יותר מזו של מצרים וכווית, בגודל דומה לזו של הונגריה או ניו זילנד וכ-55% מזו של מדינת ישראל. כלכלת העיר סאו פאולו גדולה מזו של 22 ממדינות ארצות הברית. כ-30,000 מיליונרים חיים בסאו פאולו, 6% מסך המיליונרים בברזיל. בשנת 2005 גבתה העיר 90 מיליארד ריאלים במסים, ותקציב ההוצאות בעיר עמד על 15 מיליארד ריאלים; נתונים אלה מעידים על כך שסאו פאולו תורמת לפיזור ההון. בעיר 1500 סניפי בנק. מבין החברות הבינלאומיות המנהלות עסקים בברזיל, 63% קבעו את משרדיהם הראשיים בסאו פאולו. על פי חברת הלקוחות הסמויים "Mystery Shopping International", רחוב אוסקר פריירה (Oscar Freire) הוא אחד מ-8 הרחובות המפוארים בעולם. בורסת סאו פאולו (BM&F Bovespa) היא בורסת המניות ואיגרות החוב הגדולה באמריקה הלטינית והשלישית בגודלה בעולם, בה 3.5 מיליארד דולרים מחליפים ידיים מדי יום.
בעיר פועלות מספר חברות ישראליות, בעיקר בתחומי החקלאות והאבטחה, לעיתים בשיתוף לשכת המסחר ברזיל-ישראל.
תרבות > ספרות

פטיו דו קולז'יו הוא השם שניתן לכנסייה ובית הספר הישועי ההיסטורי בעיר. בתחילת המאה ה-16 באו לסאו פאולו המסיונרים הראשונים של מסדר ישו. אלה דיווחו לכתר הפורטוגזי אודות הארץ החדשה שאך נתגלתה, ואודות האינדיאנים הילידים ששכנו בה, וחיברו קטעי שירה ולחנים עבור הקטכיזם. ביניהם נמנו כמרים דוגמת מנואל דה נוברגה וז'וזה דה אנשייטה, אשר פעלו במושבה, שכונתה בזמנו "פירטינינגה", או קרוב אליה. אלה גם סייעו בתיעוד אוצר המילים והדקדוק של שפת טופי העתיקה.
בשנת 1922 החלה התנועה המודרניסטית הברזילאית, שמרכז עשייתה היה בסאו פאולו, לבטא עצמאות תרבותית דומה במגוון דרכים. ברזיל עברה שלבי התפתחות דומים לאלה של יתר חלקי אמריקה הלטינית, אך עצמאותה הפוליטית והתרבותית באה לה בצורה הדרגתית יותר. קיסרה הראשון של ברזיל, פדרו הראשון, היה בן לגיטימי לשושלת בית המלוכה הפורטוגזי (בשלב מסוים אף שימש גם כמלך פורטוגל, אף על פי ששתי הממלכות לא היו מאוחדות). חרף העובדה שהוא הכריז על עצמאותה של ברזיל מפורטוגל ב-1822, עד 1889 נשארה הארץ תחת שלטון אימפריאלי של חצר הקיסר בריו דה ז'ניירו (ראו - האימפריה הברזילאית).
בהיות תרבותה של ברזיל קשורה באותם זמנים קשר טבורי בתרבות פורטוגל, החלו הסופרים הברזילאים בצורה איטית ומדורגת לתת ביטוי לנופה התרבותי של ברזיל ולמגוון האתני של אוכלוסייתה. נוכחותה של אוכלוסיית עבדים משוחררים גדולה הוסיפה גוון אפריקאי ייחודי לתרבות הברזילאית; בשלב הבא, הכניסות המסיביות של מהגרים לא-פורטוגזים לברזיל, מחלקים שונים באירופה, סייעו לאומה הצעירה למצוא את קולה הייחודי, ולתת לו ביטוי. מריו דה אנדרדה ואוסוולד דה אנדרדה הם הבולטים מבין חלוצי המודרניסטים בברזיל. עם הפואמות האורבניות Paulicéia desvairada משנת 1922, ייסד מריו דה אנדרדה את התנועה המודרניסטית בברזיל. בנובלה הרפסודית שלו Macunaíma משנת 1928 שזורים שפע אלמנטים של פולקלור ברזילאי, והיא מהווה דוגמה ייצוגית לפרוזה מודרניסטית לאומנית במיטבה, היוצרת ומקדמת גיבור לאומי מזן מיוחד. שירתו האקספרימנטלית של אוסוולד דה אנדרדה, והפרוזה האוואנגרדית שלו - בייחוד הנובלה Serafim Ponte Grande מ-1933 - ומנשריו הפרובוקטיביים, חורגים באופן חד מהמסורות שהיו נהוגות עד אותן שנים.
מבנים אורבניים > הדרה חברתית ובידול מרחבי בעיר

כפי שהוזכר, סובלת העיר סאו פאולו מבעיות של סגרגציה סוציו-מרחבית אשר מהווה נושא דיון אקטואלי בקרב מומחים. חוקרים של סוגיות אורבניות בעיר סאו פאולו מציינים את האזור התחום בין הנהרות פיניארוס, טיאטה וטאמאנדואטאי כאזור בו פעלה העירייה במהלך השנים באורח מתוכנן ונמרץ, תוך יישום יעיל של כלי הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת, בניגוד לאזורים אחרים, בהם הושקעו נתחים קטנים במידה משמעותית מתקציב שלוש הרשויות הללו. באזור זה מתרכזים מרבית הרבעים והשכונות בהן המעמד הסוציו-אקונומי הוא מהגבוהים ביותר בעיר. שם התדלדלה האוכלוסייה וצפיפותה הדמוגרפית הלכה וקטנה. זאת חרף העובדה שהתשתיות והשירותים החברתיים באזורים אלה הם מהמפותחים ביותר בעיר.
עם זאת, קיימים גם רבעים אחרים ממעמד סוציו-אקונומי בינוני וגבוה, דוגמת איבירפוארה, קמפו בלו, וילה נובה קונסייסאו ווילה אולימפיה אשר בהם גדלה האוכלוסייה באופן משמעותי. ידן של האוכלוסיות בעלות ההכנסה הנמוכה אינה משגת לעמוד ביוקר המחיה באזורים אלה וסופן שהן מתמקמות בשולי המרחב העירוני, החפים מתשתיות נאותות. גם באזור התחום בין הנהרות הללו קיימים אזורים של אוכלוסיות מודרות חברתית, דוגמת הפאבלה הליופוליס. מאידך, קיימים גם מספר מוקדים של מעמד סוציו-אקונומי גבוה הממוקמים מחוץ לאזור היוקרתי התחום בין הנהרות, דוגמת מורומבי, ז'רדים אנליה פרנקו, טטואפה, אלטו דה סנטנה וז'רדים סאו בנטו, ואזור הבתים המשותפים (condomínios) של סרה דה קנטריירה.
מבנים אורבניים > זיהום סביבתי

במטרה לשפר את פני העיר, מהנדסת העיר העלתה הצעה לאסור על מודעות פרסום על כל צורותיה ברחבי העיר, וראש העיר קסאב הפך את ההצעה לחוק. כשנה לאחר כניסתו לתפקיד של פרננדו האדד בוצע שינוי בחוק, שהחל מ-2013 מתיר פרסום מוגבל בעיר, הפרסום מרוכז בשלטי חוצות קטנים, ששייכים לעירייה. ראש העיר הנוכחי ג'אוו דורייה ממשיך את המגמה של היתר פרסומי אך בצורה מצומצמת יחסית והעיר ברובה נקייה מפרסום חוצות ושילוט.
תחבורה

העיר מקושרת במערכת כבישים ומסילות לערים מרכזיות אחרות בברזיל, כמו ריו דה ז'ניירו, ברזיליה וקמפינאס.
נמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גוארוליוס נמצא במרחק של 25 קילומטרים צפון-מזרחית לסאו פאולו, בקרבת העיר גוארוליוס, ומשמש בעיקר לטיסות בינלאומיות. בנוסף מספר נמלי תעופה משרתים את סאו פאולו והמטרפולין שלה: נמל התעופה קונגוניאס-סאו פאולו ונמל התעופה קמפו דה מרטה, המציעים טיסות ליעדים שונים בברזיל, נמל התעופה הבינלאומי וירקופוס, המציע טיסות ליעדים בברזיל ומחוצה ומשרת את מטרופולין סאו פאולו, ונמל התעופה סאו ז'וזה דוס קמפוס, המציע טיסות ליעדים בברזיל ומשרת את מטרופולין סאו פאולו.
מערכת התחבורה הציבורית בעיר כוללת, בנוסף לציי האוטובוסים, גם את הרכבת התחתית של סאו פאולו ורכבת הפרוורים של סאו פאולו. התחבורה העירונית מאורגנת תחת הארגון SPTRANS ובמהלך היום ניתן לנסוע עם כרטיס יומי בכל אמצעי תחבורה. במערכות התחבורה בעיר נוסעים מעל ל-5 מיליון איש ביום, אך המערכת איננה יציבה ויש תקלות רבות.
שירותי המוניות בעיר מתקדמים מאוד ונוחים, הן השימוש ב"אובר" והן השימוש בטקסי רגיל או דרך אפליקציה, שרשאי לנסוע בקווי התחבורה הציבורית.
ספורט

בעיר יש מספר קבוצות כדורגל גדולות, בהן סאו פאולו, פלמיירס וקורינתיאנס, המשחקות בליגת העל הברזילאית.
העיר היא אחת מהערים שאירחו את מונדיאל 2014 שהתקיים בברזיל. לצורך המשחקים נבנה האצטדיון ארנה קורינתיאנס, אשר משמש גם כמגרש הביתי של קורינתיאנס.
בנוסף, העיר אירחה בעבר, או השתתפה באירוח, מספר אירועי ספורט גדולים, בהם מונדיאל 1950, המשחקים הפאן-אמריקאיים ב-1963, אליפות העולם בכדורסל נשים בשנים 1971, 1983 ו-2006 ואליפות העולם לקבוצות כדורגל 2000.
בעיר מאות ק"מ של מסלולי אופניים, שמקבלים חיזוק כל סוף שבוע, עת קטעי כביש נסגרים לטובת הרוכבים גם כן. בעיר מסלול רכיבה ייעודי לאורך הנהר פיניירוס שמתארך על פני 22 ק"מ, וסגור ומבודד אך ורק לרוכבי האופניים.
ברוב הפארקים בעיר מסלולי ריצה ורכיבה וכן מסלולי החלקה. ספורט דוגמת, סקייטבורד, רולר בליידס ודומיהם נפוצים מאוד בעיר.
במהלך השנה מתקיימות תחרויות ריצה ורכיבה כמעט פעמיים בחודש בממוצע, כשרובן נערכות על מקטעי כביש שנסגרים לשם כך.
בעיר מספר מועדוני ספורט, כשאחד הגדולים, הוותיקים והחשובים ביותר הוא מועדון ההברייקה ששייך לקהילה היהודית, במועדון פועל גם בית כנסת ובית ספר.
ערים תאומות

הערים התאומות של סאו פאולו הן:
ישראל תל אביב, ישראל
ירדן עמאן, ירדן
פרגוואי אסונסיון, פרגוואי
חוף השנהב אביג'אן, חוף השנהב
קטלוניה ברצלונה, קטלוניה, ספרד
וירג'יניה נורפוק, וירג'יניה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
ברזיל אלטה פלורסטה, ברזיל
רומניה קלוז'-נאפוקה, רומניה
ספרד קורדובה, ספרד
פורטוגל קוימברה, פורטוגל
סוריה דמשק, סוריה
קובה הוואנה, קובה
פורטוגל גויס, פורטוגל
פורטוגל פונשל, פורטוגל
דרום אפריקה יוהנסבורג, דרום אפריקה
בוליביה לה פאס, בוליביה
קנדה טורונטו, אונטריו, קנדה
ארגנטינה לה פלאטה, ארגנטינה
יפן טוקיו, יפן
פורטוגל ליסבון, פורטוגל
פורטוגל לייריה, פורטוגל
פרו לימה, פרו
אנגולה לואנדה, אנגולה
הרפובליקה העממית של סין מקאו, הרפובליקה העממית של סין (מעמד מיוחד)
ארגנטינה מנדוסה, ארגנטינה
איטליה מילאנו, איטליה
ארגנטינה רוסאריו, ארגנטינה
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית
צרפת פריז, צרפת
קוסטה ריקה סן חוסה, קוסטה ריקה
אורוגוואי מונטווידאו, אורוגוואי
יפן אוסקה, יפן
יפן נהה, יפן
פרגוואי פרסידנטה פרנקו, פרגוואי
צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה
ספרד סן קריסטובל דה לה לגונה, ספרד
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד
אוסטרליה סידני, אוסטרליה
ארמניה ירוואן, ארמניה
ארגון עובדים

ארגון עובדים או איגוד מקצועי הוא הביטוי המודרני להתאגדות של עובדים בשוק העבודה, ומטרותיו העיקריות הן קידום תנאי ההעסקה של חבריו, שיפור מעמדם הכלכלי ושמירה על זכויותיהם.
איגודי עובדים קיימים בצורות רבות ושונות. ההישגים משתנים לפי מטרות האיגוד, גודלו (החל מאיגוד של עובדי מקום עבודה מסוים, וכלה בכינון הסתדרות עובדים רחבה), מצב שוק העבודה (גמישות השוק, ריכוזיות השוק וכו') וגורמים נוספים.
האיגוד המקצועי UNISON במהלך שביתה בבריטניה
מטרות

המטרות העיקריות של איגוד עובדים הן שמירה על זכויות חברי איגוד העובדים וקידום תנאי ההעסקה שלהם. קידום תנאי החברים מושג בעיקר בזכות משא ומתן קיבוצי, שאותו מאפשר האיגוד. מטרה זו היא התנאי להגדרת איגוד העובדים ובישראל הדבר נקבע גם במסגרת בג"ץ עמית שקבע את התנאים להגדרתו של ארגון כארגון עובדים.
מלבד מטרה זו, יכולות להיות לאיגוד עובדים גם מטרות נוספות, המשתנות בהתאם לאופי הארגון, סיבת היווצרותו, סביבתו והתהליכים הקורים בו, כגון:
פעילות פנימית של הארגון, המשרתת את חבריו (לדוגמה: ביטוח, תרבות עובדים, חינוך ועוד)
קידום מכוון של ערכים מסוימים, לרוב ערכי סולידריות חברתית, עבור החברה כולה
קידום תנועה חברתית רחבה יותר, לרוב תנועת עבודה
בעלות על ארגונים שאינם קשורים ישירות לתחום יחסי העבודה. מטרה זו נדירה יחסית, בעלות זו מסייעת באופן עקיף להגשמת מטרות אחרות, שכן עיצוב ארגונים אלו עשוי לשנות את שוק העבודה ואת החברה כולה, לקידום מטרות אחרות (לדוגמה: בעלות על תנועת נוער עשויה לתרום לקידום ערכי האיגוד המקצועי וכו').
פעילות

פעילותו של איגוד העובדים מתרחשת בשלוש במות עיקריות: מול מעסיקים, מול מוסדות השלטון, ומול החברים באיגוד. מעורבות האיגוד המקצועי בכל אחת מהבמות משתנה מאיגוד לאיגוד, וייתכן כי איגוד מסוים כלל לא יפעל בבמה מסוימת.
מול המעסיקים, פועל האיגוד המקצועי להשגת המטרות הבאות:
שיפור תנאי ההעסקה באמצעות ניהול משא ומתן קיבוצי
פיקוח על מימוש זכויות העובדים.
הענקת ביטחון תעסוקתי לחברי האיגוד.
קידום שיתופם של העובדים בעיצוב מקום העבודה
בתחום זה קיימת חשיבות גדולה לסכסוך עבודה, שהוא כלי מרכזי בידי איגודי העובדים, ואמצעי לחץ המופעל על ידם מול המעסיקים.
השפעה על מעסיקים מסוימים עשויה לשנות את שוק העבודה כולו, על ידי שינוי ההיצע והביקוש או התנעת תהליכי שוק אחרים.
מול מוסדות השלטון פועל איגוד העובדים להשגת המטרות הבאות:
קביעת תנאי ההעסקה בחוק והטלת מגבלות על תנאי ההעסקה לטובת העובדים
חקיקה שתקל על פעולות האיגודים המקצועיים
שינוי המדיניות הכלכלית הרחבה (מיסוי, ריבית וכו'), על מנת לשנות את אופי המשק.
בתחום זה משמעות רבה לקשר בין איגודי העובדים לבין גורמי השלטון.
מול החברים באיגוד, פועל איגוד העובדים להשגת המטרות הבאות:
סיפוק צרכים שונים של החברים (חינוך, אמנות, ביטוח וכו'), באמצעות ייצורם או קנייה מרוכזת שלהם
עיצוב חברת העובדים כחברה עצמאית, ויצירת תרבות עובדים
בעלות על מקומות העבודה עצמם.
פעולות איגוד העובדים נגזרות ממטרותיו, וריבוין יוצר מערכת ענפה של איגודי עובדים מסוגים רבים ושונים, המקושרים זה לזה במגוון צורות. קיימות תאוריות רבות המסבירות את התפלגותם של האיגודים השונים.
גישה ידועה, המתייחסת לאיגודי העובדים כאל ארגונים המקדמים את האינטרס הכלכלי של חבריהם, היא אסכולת ויסקונסין.
סוגי איגודים שונים

החוקר הישראלי אברהם פרידמן, חילק ב-1972 את מאפייני איגודים העובדים לשני קצוות, בהתאם למטרות הארגון, אשר כל איגוד עובדים מצוי במקום כלשהו ביניהם, והם:
איגוד פוליטי: איגוד השואף לקדם יעדים פוליטיים, מתוך כוונה לשנות את החברה, בין השאר באמצעות שליטה באמצעי הייצור.
איגוד כלכלי: איגוד שמטרתו היא לשפר את תנאי ההעסקה של חבריו.
מאפיין אפשרי אחר לסיווג של איגודים מקצועיים, הוא הבסיס לחברות בהם. ניתן לציין כמה בסיסים עיקריים:
בסיס מקצועי: התאגדות על בסיס המקצוע של החברים (לדוגמה: איגוד פועלי בניין), עוסקת לעיתים קרובות גם בחסימת הכניסה למקצוע על מנת למנוע תחרות
בסיס פרופסיונלי: התאגדות מקצועית עבור מקצועות עתירי ידע (לדוגמה: איגוד מורים, איגוד רופאים)
בסיס ענף תעשייתי: התאגדות של כלל העובדים בענף שלם (לדוגמה: איגוד עובדי מתכת)
בסיס מעסיק: התאגדות של עובדי ארגון מסוים, לרוב הממשלה
בסיס כללי: התאגדות סביב בסיסים שונים (לדוגמה: הסתדרות כללית)
בסיס דתי או אידאולוגי: התאגדות של תנועה אידאולוגית מסוימת (לדוגמה: איגוד קומוניסטי)
באופן מוכלל, ניתן להתייחס להתאגדויות עובדים מודרניות שהתפתחו במהלך ההיסטוריה לפי חלוקה בסיסית לשני סוגים עיקריים (העולם הקומוניסטי אינו נכלל בהגדרה זו):
איגודים הנוטים יותר לפן הצר, כלומר: איגודים מפוצלים ושונים זה מזה, אשר מטרתם העיקרית להשיג יתרונות יחסיים בשוק העבודה. צורה זו נהוגה בעיקר בארצות הברית.
איגודים המהווים חלק מתנועות עבודה רחבות, ושואפים לקשר עם מוסדות השלטון למען שינוי החברה כולה. שיטה זו נהוגה בעיקר באירופה.
מלבדם קיימות צורות רבות אחרות, אשר נהוגות במקומות שונים. דוגמה להתאגדות שונה היא ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, תופעה ייחודית למדינת ישראל שאינה קיימת במקומות אחרים, על-פיה קיים ארגון-גג רחב לרוב ההתאגדות המקצועית, המעורב באופן משמעותי בעיצוב המדינה.
מבנה איגודים מקצועיים

בשל הסוגים הרבים של איגודים מקצועיים, קיימות גם צורות שונות של מבנים לאותם האיגודים. למרות זאת, קיימים מספר קווים מנחים המשותפים לכל האיגודים.
המאפיין הראשון של כל איגוד עובדים הוא המאפיין הארגוני שלו. לכל איגוד מערכת ארגונית כלשהי, בעלת מידה זו או אחרת של מגמות בירוקרטיות. לרוב, באיגודים מקצועיים גדולים נטייה זו חזקה יותר.
הבסיס הארגוני של האיגוד המקצועי הוא החבר. במרבית האיגודים המקצועיים החברות היא וולונטרית. באיגודים לא מעטים, דמי חבר הם גורם מכריע במימון פעילותם.
במסגרת הסדרי הביטחון הארגוניים של האיגודים המקצועיים, נוסדו שיטות שונות להתייחסות מיוחדת לחברות. השיטה הנהוגה בישראל היא שיטת "מפעל הנציגות", בו ארגון עובדים הופך ל"יציג" גם אם רק שליש מהעובדים במפעל חברים בו. ארגון יציג זה מיצג את כלל עובדי המפעל - גם אלה החברים בו וגם אלה שאינם חברים בו. שתי שיטות אחרות, אשר מנוגדות לחוק בישראל (ראה את הוראות סעיפים 33י (א)(3), 33יד (א)(2) ו-(3) לחוק הסכמים קיבוציים, התשי"ז - 1957, ואת פסק דינו של בית הדין הארצי לעבודה בדב"ע נב/ 4 - 12, ההסתדרות הכללית ואח' - צים, חברת השיט הישראלית בע"מ; פד"ע כרך כו, עמ' 3.), הן:
מפעל סגור: מפעל המקבל רק חברי איגוד עובדים מסוים.
מפעל מאורגן: מפעל המחייב את עובדיו להצטרף לאיגוד עובדים מסוים לאחר קבלתם למפעל.
גודל האיגודים המקצועיים מושפע מגורמים רבים, שהעיקריים שבהם הוא ריכוזיות ופילוח בשוומטרות האיגוד. לרוב יעדיפו איגודים מקצועיים לגדול, להתמזג ולשתף פעולה על מנת להגדיל את כוחם היחסי.
איגודים מקצועיים ודמוקרטיה

הבסיס הוולונטרי, ולעיתים רבות גם ערכי האיגוד המקצועי, דוחפים לאימוץ שיטות ניהול דמוקרטיות (בחירות, שיתוף חברים בהחלטות, מערכת תקשורת פנימית וכו') בתוך הארגון פנימה. כך למשל "כוח לעובדים- ארגון עובדים דמוקרטי" הוא ארגון עובדים ישראלי חדש המדגיש את הפן הדמוקרטי בפעילותו.
מנגד, פועל על כל איגוד עובדים הצורך שלא ליצור ריכוזיות, על מנת לתפקד באופן משופר במאבקיו. הריכוזיות נובעת גם מתהליכים ביורוקטיים פנים-ארגוניים, ומתהליכי מיסוד המאבק החברתי.
התייחסות מיוחדת לסתירה זו ניתנה במחקריו של רוברט מיכלס, שניסח את חוק הברזל של האוליגרכיה, המתאר נטייה ריכוזית זו.
מלבד הדמוקרטיה הפנים-ארגונית, קיימת לאיגוד המקצועי השפעה רבה על הדמוקרטיה בחברה בו הוא פועל. השפעה זו משתנה בין איגוד לאיגוד בהתאם לאופיו ומטרותיו, אך לרוב מחזקים האיגודים המקצועיים את הדמוקרטיה על ידי חיזוק הסולידריות החברתית, ועל ידי הגברת המודעות ויכולת ההשפעה של הפרט על המדינה. אופיים הנאבק של האיגודים תורם לגיבוש עמדה אקטיבית בנוגע לחברה, ובכלל מגדיל את החשיבה החברתית הנחוצה לדמוקרטיה.