stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alone (שיר של קים פטרס וניקי מינאז')
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 79 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 35 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 55 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס/אלקטרוני | 10 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 25 |  |
|  גואטמלה | מוניטור לטינו | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 37 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 77 |  |
|  יפן | יפן הוט 100 | 9 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 37 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 4 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 27 |  |
|  פולין | ZPAV | 43 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 72 |  |
|  קנדה | CHR/Top 40 | 19 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 83 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 17 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 21 באפריל 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רגילה | אמיגו • ריפבליק |  |
| כלל העולם | 25 באפריל 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | מיני-אלבום (סינגל) | אמיגו • ריפבליק |  |
| כלל העולם | 27 באפריל 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | מהירה + איטית | אמיגו • ריפבליק |  |
| כלל העולם | 24 במאי 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אלבום רמיקס | אמיגו • ריפבליק |  |
| כלל העולם | 16 ביוני 2023 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | רמיקס מאת ג'יימס הייפ | אמיגו • ריפבליק |  |
אפס בהתנהגות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ז'אן ויגו 
 תסריט:  ז'אן ויגו 
 עריכה:  ז'אן ויגו 
 שחקנים ראשיים:  פייר בלנשאר Henri Storck לאון לריב לואי דה גונזאג לואי לפוור Félix Labisse Casemiro Miraflores Buenavista Delphin Albert Riéra ג'אן דסטה רובר לה פלון 
 מוזיקה:  מאוריץ ג'ובר 
 צילום:  בוריס קאופמן 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  גומון 
 הקרנת בכורה:  1933 
 משך הקרנה:  44 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  פריז 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אפס בהתנהגות (בצרפתית: Zéro de conduite) הוא סרט צרפתי משנת 1933 בבימויו של ז'אן ויגו.
עלילה

הסרט מתאר מוסד חינוכי קודר ובירוקרטי. ארבעה תלמידים במוסד מקבלים ציון "אפס בהתנהגות" וכעונש נאסר עליהם לצאת מהפנימיה לחופשה הקבועה ביום ראשון. בתגובה, הארבעה מתכננים מרד נגד הנהלת המוסד. בטקס יום הזיכרון של המוסד הם מתבצרים בחדרים שלהם, זורקים חפצים מהגגות והופכים את הטקס לכאוס עליז וסוריאליסטי.
שחקנים ודמויות

ז'ראר דה בֵּדַרְיֶיה - טאבאר
לואי לפוור - קוסא
ז'ילבר פרושון - קולֶן
קוקו גולסטיין - ברואֵל
ז'אן דאסטֵה (אנ') - המפקח אוגֵה
רובר לה פלון - המפקח פֶּט-סֶק
דו וֶרון - המפקח הכללי בק-דה-גז
דֶלפֶן - מנהל המוסד
לאון לריב (אנ') - מורה
גברת אמיל - אמא אָריקֹוׂ
לואי דה גונזאג - פרֶפֶקט
רפאל דיליז'אן - כבאי
יצירת הסרט

"אפס בהתנהגות" מבוסס באופן עמום על חוויותיו האישיות של ויגו מלימודיו בפנימיה; שתיים מארבע הדמויות הראשיות בסרט נקראו על שם חבריו ללימודים. קורות חייו של אביו, הפעיל האנרכיסט מיגל אלמריידה (אנ'), השפיעו על הרוח האנרכיסטית שביטא ויגו בסרטו. הסרט צולם מדצמבר 1932 עד ינואר 1933 בתקציב של כ-200,000 פרנק. ויגו השתמש בעיקר בשחקנים לא מקצועיים, כולל כאלה שמצא ברחוב. הוא נאלץ לצלם באמצעים זולים ותוך מאבק בשחפת, והחשיב את התוצר הסופי כ"לוקה בחסר".
קבלה והשפעה

הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-7 באפריל 1933. הסרט קיבל תגובות מעורבות, וספג ביקורת שלילית בעיקר מחוגים קתוליים, שטענו שהסרט גס ואינו מתאים לילדים. לאחר מכן נאסרה הקרנת הסרט בטענה שהוא "אנטי-צרפתי", והוא לא הוקרן שוב בצרפת עד 1945. בהקרנתו המחודשת הסרט זכה להערכה מחדש, הוקרן בבריטניה, איטליה, שווייץ, גרמניה וארצות הברית, וזכה לשבחים בעיקר מקולנועני הגל החדש הצרפתי.
לינדזי אנדרסון, ברנרדו ברטולוצ'י, אנדריי טרקובסקי, רומן פולנסקי ופרנסואה טריפו ראו ב"אפס בהתנהגות" מקור השראה.
"במובן מסוים, נראה ש'אפס בהתנהגות' מייצג משהו נדיר יותר מאשר 'ל'אטאלנט', כי ניתן לספור את יצירות המופת המוקדשות לילדות, בספרות ובקולנוע, על אצבעות יד אחת...
כמו כל הסרטים הראשונים, ל'אפס בהתנהגות' יש את ההיבט הניסיוני שלו. הרבה רעיונות צולמו במין גישה של 'בואו ננסה את זה ונראה מה קורה'... אבל על כל קטע כזה יש תשע המצאות מעולות, מצחיקות, פואטיות או מזעזעות, כולן בעלות עוצמה חזותית גדולה ובוטות שאין כמותה."
הערות שוליים

1 2  Matthew Roe, Anarchic Cinema: Jean Vigo's ZERO FOR CONDUCT, Film Inquiry, ‏17 באוקטובר 2018
↑  Bruce Hodsdon, Zéro de conduite, Senses of Cinema 69, 2013
1 2 3 4  Bruno Vanobbergena, Ian Grosvenorb and Frank Simon, Jean Vigo’s Zéro de conduite and the spaces of revolt, Paedagogica Historica 50, 2014, עמ' 443–459
↑  Zero for Conduct, Encyclopedia Britannica
↑  John Conomos, Truffaut's The 400 Blows, or the Sea, Antoine, the Sea, Senses of Cinema 6, 2000
↑  פרנסואה טריפו, The Films in My Life, 1981, עמ' 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010863144505171
ישיבת ההסדר עכו

| --- | --- |

דגם קריית הישיבה
 ישיבת הסדר
 מוטו:  תלמוד גדול המביא לידי מעשה
 השתייכות:  ציונות דתית, ישיבות הסדר
 תקופת הפעילות:  ה'תשס"ג–הווה
 מייסדים:  הרב יהושע ויצמן  הרב יוסי שטרן
 מגמות:  ישיבה קהילתית
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב יוסי שטרן
 תלמידים
 :  כ-230
 מיקום
 מיקום:  עכו
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°55′54″N 35°05′19″E﻿ / ﻿32.931694444444°N 35.088666666667°E﻿ / 32.931694444444; 35.088666666667
 www.yakko.co.il
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) ישיבת ההסדר עכו(למפת הגליל המערבי רגילה) ישיבת ההסדר עכו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת ההסדר עכו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת ההסדר עכו
 
קריית ישיבת ההסדר עכו
ישיבת ההסדר עכו (רוח צפונית) היא ישיבת הסדר שהוקמה בשנת תשס"ג (2002) בעכו בראשות הרב יוסי שטרן.
הקמת הישיבה ופעילותה

ישיבת ההסדר בעכו הוקמה בשנת תשס"ג כשלוחה של ישיבת ההסדר מעלות. בשנה זו למדו בישיבה כ-30 תלמידים שעברו אליה מישיבת מעלות. הקמת הישיבה באה על רקע עזיבת אוכלוסייה יהודית את העיר עכו, ובפרט את שכונת וולפסון במרכז העיר, שנותרה כמעט ללא תושבים יהודים. בעקבות פנייתו של רב העיר עכו, יוסף ישר, נפתחה הישיבה בבית הכנסת בשכונה שעמד בפני סגירה עקב מיעוט מתפללים.
בראשות הישיבה מאז היווסדה עומד הרב יוסף שטרן, חתנו ותלמידו של הרב יהושע ויצמן ור"מ לשעבר בישיבת אלון מורה, כיום מלמדים בישיבה הרב נריה פופר (כולל פסגות ובוגר ישיבת קדומים ישיבת הר המור וישיבת מרכז הרב) הרב שלמה גוטמן (בוגר מרכז הרב) הרב אורי בירן (מישיבת הר עציון שבאלון שבות)  הרב יגאל פסו (למד בישיבת מעלות והיה ר"מ בישיבה בחולון) הרב נעם ורשנר (בוגר ישיבת ההסדר ירוחם וישיבת הר עציון), הרב אלישע אורון (למד בישיבת הר עציון ובוגר ישיבת ההסדר עכו), הרב אסף-חיים בהרב (בוגר ישיבת בינות, ישיבת ברכת משה וישיבת הר עציון) והרב עמיחי סכר (בוגר ישיבת ברכת משה), הרב ששון אמיתי (בוגר ישיבת אלון מורה).
הישיבה שייכת למרכז ישיבות בני עקיבא.
הגישה התורנית בישיבה היא "תלמוד גדול שמביא לידי מעשה" התלמוד הגדול קשור ל"איחוד הלכה ואגדה" - לימוד החושף את העקרונות והיסודות המהותים של התורה, שלאורם נלמדים פרטי ההלכות ומשמעותם.
רוב תלמידי הישיבה באים ממרכז הארץ ומאזור ירושלים וחלקם המועט נשאר לגור בעכו לאחר נישואיהם. כיום (2024) מונה הישיבה כ-230 תלמידים. הישיבה מאפשרת גם לימודי הוראה לתואר ראשון בחינוך, בשיתוף עם מכללת שאנן.
תלמידי הישיבה ומוריה עוסקים לא רק בתלמוד תורה אלא אף בפעילות תרבותית בקהילה בחיזוק הזהות היהודית והציונית בעיר. במהלך מלחמת לבנון השנייה נשארו תלמידי הישיבה בעכו וסייעו לפיקוד העורף בחלוקת מזון ובעידוד רוח התושבים. בין הפעילויות שבהן עוסקים תלמידי הישיבה ניתן למנות: אימוץ בית הספר המקיף אמי"ת בעיר, העברת שיעורי ערב ובפעילות עם נוער, התנדבות במועדוניות לילדים במצוקה, פעילות עם ילדים מוגבלים, סיוע בשיעורי בית לילדים מתקשים, חלוקת מזון למשפחות נזקקות, אימוץ ניצולי שואה, תמיכה בילדים שהוריהם נפגעו במלחמת לבנון השנייה, פעילות תרבות במסגרת אירועים עירוניים הקשורים בחגי ישראל, התנדבות במשמר האזרחי. בזכות כוח האדם הקרבי שבישיבה, תלמידיה משמשים גם ככיתת הכוננות של העיר עכו.
בשנת תשע"א (2011) נחנך מבנה הקבע של הישיבה, הכולל בית מדרש, מבני ציבור ופנימייה.
לצד הישיבה פועלת "מדרשת הגליל המערבי - מרחביה" על שמו של תלמיד הישיבה, עמיחי מרחביה ששירת כקצין בחטיבת גולני ונהרג במלחמת לבנון השנייה. המדרשה עוסקת בלימוד תכנים וערכים במורשת היהודית והציונית בבתי-ספר יסודיים, תיכוניים ועם קבוצות מאורגנות, ומקיימת סמינריונים וסיורים מודרכים בעכו ובגליל המערבי.
ראשי הישיבה הצהירו בפומבי כי אף שייעודה של הישיבה הוא לבלום את עזיבת היהודים את שכונת וולפסון הם מבקשים להימנע מהתגרות או עימות עם תושביה הערבים של השכונה. למרות זאת, בשנת תשס"ז (2006) התגלעה תגרה בין תלמידי הישיבה לתושבי השכונה הערבים, במהלך ההקפות המסורתיות של שמחת תורה. תקרית נוספת אירעה לאחר יום הכיפורים תשס"ט כאשר משרד הישיבה הוצת. המציתים, שלושה ערבים ישראלים, הורשעו ונידונו למאסר בגין ההצתה.
במהלך המהומות בעכו ב-2021 הישיבה עזרה ליהודים ברחבי העיר שנפגעו על ידי פורעים ערביי העיר וסייעו להם כלכלית.
הערות שוליים

↑  על פי דברי תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ', עמוד ב'.
↑  מתוך דברי ראש הממשלה באירוע "מצדיעים להתיישבות בגליל", אתר משרד ראש הממשלה
↑  אורי פולק, נתניהו לישיבת עכו: "הצלחתם להפיח תקווה בעיר", באת כיפה 4 ביולי 2011
1 2  אתר הישיבה
↑  אלי לוי, איתמר ענברי וטל ימין-וולבוביץ', עכו: ההקפות הסתיימו בתגרה בין יהודים לערבים, באתר nrg‏, 14 באוקטובר 2006
↑  אחיה ראב"ד, חשד: ערבי הצית משרד בישיבת ההסדר בעכו, באתר ynet, 26 באוקטובר 2008
↑  שלושה ערבים ישראלים הורשעו בהצתת ישיבת הסדר בעכו (nrg), באתר nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310999905171
דוד לוי (רב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תש"ט (בן 76 בערך) בני ראם, ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז'
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 רבותיו:  שמואל רוזובסקי, אלעזר מנחם מן שך, דוד פוברסקי 
 
שיעור של הרב לוי ב"היכל הגרח"ש"
הרב דוד לוי (נולד בשנת ה'תש"ט) הוא מראשי ישיבת פוניבז' בבני ברק. קודם לכן שימש כר"מ בישיבת פרי עץ חיים ובישיבת רבינו חיים עוזר.
חייו

נולד לשמואל יצחק ורבקה, ניצולי שואה שעלו מצ'כוסלובקיה. גדל ביישוב בני ראם שהוריו היו ממקימיו.
למד בבית הספר בקיבוץ חפץ חיים הסמוך למקום מגוריהם. בהמשך, עבר ללמוד בבני ברק, כשהוא מתגורר בפנימית בתי אבות של ישיבת פוניבז'.
למד בישיבת פוניבז' לצעירים ובישיבת פוניבז', שם למד אצל הרב שמואל רוזובסקי, הרב דוד פוברסקי והרב אלעזר מנחם שך.
לאחר שלמד בכולל פוניבז', התמנה לר"מ בישיבת פרי עץ חיים של הרב שאול דולינגר באשדוד.
לאחר כשנתיים התמנה לר"מ בישיבת רבינו חיים עוזר בבני ברק.
בשנת תשע"א מונה לר"מ בישיבת פוניבז'.
בסיוון תשפ"ג (יוני 2023) מונה לראש ישיבת פוניבז' במקום חמיו רבי גרשון אדלשטיין שנפטר כחודש קודם לכן.
חיים אישיים

נשוי למאירה, בתו של הרב גרשון אדלשטיין. גיסו הוא הרב איתמר גרבוז, ראש ישיבת אורחות תורה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |  ירחמיאל גרשון אדלשטיין  ירחמיאל גרשון אדלשטיין     |  ירחמיאל גרשון אדלשטיין  ירחמיאל גרשון אדלשטיין     |  ירחמיאל גרשון אדלשטיין  ירחמיאל גרשון אדלשטיין     |   |   |   |   |   |   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  רבקה  רבקה     |  רבקה  רבקה     |  רבקה  רבקה     |     |  מרדכי שמואל קרול  מרדכי שמואל קרול     |  מרדכי שמואל קרול  מרדכי שמואל קרול     |  מרדכי שמואל קרול  מרדכי שמואל קרול     |   |   |   |   |   |   |   |   |
| עץ משפחת דיסקין | עץ משפחת דיסקין | עץ משפחת דיסקין |   |   |   |   |   |  צבי יהודה אדלשטיין  צבי יהודה אדלשטיין     |  צבי יהודה אדלשטיין  צבי יהודה אדלשטיין     |  צבי יהודה אדלשטיין  צבי יהודה אדלשטיין     |     |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |   |  |   |   |     |   |   |   |   |   |   |  |   | עץ משפחת בייער | עץ משפחת בייער | עץ משפחת בייער |
|   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |       |   |   |   |       |   |   |   |   |  |   |  |   |  |
|  הניה רחל  הניה רחל     |  הניה רחל  הניה רחל     |  הניה רחל  הניה רחל     |     |  גרשון אדלשטיין  גרשון אדלשטיין     |  גרשון אדלשטיין  גרשון אדלשטיין     |  גרשון אדלשטיין  גרשון אדלשטיין     |   |  מאירה לואיס  מאירה לואיס     |  מאירה לואיס  מאירה לואיס     |  מאירה לואיס  מאירה לואיס     |   |  יעקב אדלשטיין  יעקב אדלשטיין     |  יעקב אדלשטיין  יעקב אדלשטיין     |  יעקב אדלשטיין  יעקב אדלשטיין     |     |  שלומית  שלומית     |  שלומית  שלומית     |  שלומית  שלומית     |   |  מינה  מינה     |  מינה  מינה     |  מינה  מינה     |   |  פסיה  פסיה     |  פסיה  פסיה     |  פסיה  פסיה     |     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |  ראובן יוסף גרשונוביץ  ראובן יוסף גרשונוביץ     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   |   |   |   |   |   |
|  מאירה  מאירה     |  מאירה  מאירה     |  מאירה  מאירה     |   |  דוד לוי  דוד לוי     |  דוד לוי  דוד לוי     |  דוד לוי  דוד לוי     |   |  שושנה  שושנה     |  שושנה  שושנה     |  שושנה  שושנה     |   |  איתמר גרבוז  איתמר גרבוז     |  איתמר גרבוז  איתמר גרבוז     |  איתמר גרבוז  איתמר גרבוז     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |  מרים  מרים     |   |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |  ירחמיאל אונגרישר  ירחמיאל אונגרישר     |
הערות שוליים

↑  יוסף פאר, ‏הרב דוד לוי, ראש ישיבת חיים עוזר לקה בלבו, ועבר צנתור במהלך השבת, באתר כיכר השבת, 6 באוקטובר 2012
↑  משה ויסברג, בליל שבת: כך מונה ראש ישיבה בפוניבז', באתר בחדרי חרדים, 24 ביוני 2023
איצלה כץ, ‏מינוי חדש בפוניבז': הגאון רבי דוד לוי מונה לראשות הישיבה, באתר כיכר השבת, 24 ביוני 2023
| רבני ישיבת פוניבז' |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | רבי ברוך דב פוברסקי • רבי דוד לוי ■ רבי שמואל מרקוביץ |  |
| משגיחים בהווה | רבי עזרא רוטשילד • רבי אליהו אליעזר קלרמן ■ רבי אהרן זאב גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | רבי יוסף שלמה כהנמן • רבי דוד פוברסקי • רבי אלעזר מנחם שך • רבי שמואל רוזובסקי • רבי חיים שלמה ליבוביץ •  רבי גרשון אדלשטיין |  |
| משגיחים שנפטרו | רבי אבא גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר • רבי יחזקאל לוינשטיין • רבי בן ציון במברגר • רבי חיים פרידלנדר • רבי דוד זינגרביץ • רבי ראובן יהושע גינזבורג • רבי אליעזר גיזנבורג |  |
יוחנן פאולוס הראשון

יוחנן פאולוס הראשון (בלטינית: Ioannes Paulus I; נולד כאלבינו לוצ'אני; 17 באוקטובר 1912 – 28 בספטמבר 1978) כיהן כאפיפיור במשך 33 ימים בלבד, בין 26 באוגוסט 1978 ליום מותו. הייתה זו הכהונה הקצרה ביותר של אפיפיור מזה 373 שנים (מאז לאו האחד עשר) ובעקבותיה הייתה שנת 1978 "שנת שלושת האפיפיורים" האחרונה עד כה.
כהונתו הקצרה מנעה ממנו מלהשאיר חותם של ממש, אך הוא זכור בעיקר כאיש ידידותי, חביב התקשורת ועניו. הוא היה האפיפיור הראשון שבחר שם כפול, שנועד להכיר תודה לשני קודמיו בתפקיד: יוחנן העשרים ושלושה ופאולוס השישי (הראשון מינהו לבישוף; השני לחשמן). הוא אף היה הראשון באפיפיורים שהוסיף את הסיפא היתרה "הראשון" לשמו. את אותו השם לקח עליו יורשו, יוחנן פאולוס השני, אשר בניגוד אליו נהנה מאחת מתקופות הכהונה הארוכות בהיסטוריה.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביוגרפיה > בחירתו

לוצ'אני לא היה קרדינל ותיק או ידוע במיוחד, אך סומן בפומבי על ידי פאולוס השישי, כאשר זה האחרון הסיר את רדידו והלבישו על כתפי הקרדינל הנבוך. הקונקלווה שהתכנסה לאחר מותו של פאולוס השישי בחרה בלוצ'אני, הזוטר יחסית, בהצבעה השלישית וברוב של 101 קרדינלים. ככל הנראה הוא היה מועמד פשרה מתקבל על דעתם של הפלגים השמרנים והליברלים. מה שעוד סייע לבחירתו היה הרצון של הקרדינלים האיטלקים למנוע בכל מחיר את בחירתו, לראשונה זה מאות שנים, של אפיפיור לא איטלקי. הצלחה זו הייתה זמנית בלבד: עם מותו נבחר לתפקיד קרול וויטילה הפולני. יוחנן פאולוס עצמו ניבא ש"הזר" יהיה יורשו.
ביוגרפיה > כהונתו

בתקופת כהונתו הקצרה הספיק יוחנן פאולוס להסתבך בכמות נכבדת של מחלוקות, על אף אופיו הנוח. הממסד הכנסייתי התנשא מעליו, זלזל בנאומיו העממיים (באחד מהם הוזכר פינוקיו) וברקע שלו, כמי שלא נשא משרה בכירה בממסד הכנסייתי.
הנושא הטעון ביותר שלתוכו נראה היה כמי שעומד להיכנס, היה פיקוח ילודה. הוא נפגש עם נציגי האו"ם לדון בבעיית פיצוץ האוכלוסין של העולם השלישי. בעצם קיום הדיון הוא נתפס כמי שנסוג מעמדתו הבלתי מתפשרת של פאולוס השישי, שב-1968 קבע בצו ("הומנאה ויטאה") את התנגדותה של הכנסייה הקתולית לכל מניעה או הגבלה של ילודה. הנושא היה כה רגיש שחלק מבעלי תאוריות הקשר מאמינים שהוא נרצח כדי למנוע כל שינוי מנוסח ההומנאה ויטאה.
ביוגרפיה > מותו

בשעות הבוקר המוקדמות של 28 בספטמבר 1978 נמצא יוחנן פאולוס הראשון בחדרו בלא רוח חיים, על ידי נזירה שנהגה להביא לו קפה של בוקר. סיבת המוות הרשמית שסיפקה הכנסייה הייתה התקף לב. האפיפיור נחנט בו ביום ונקבר בחופזה, בלא שתבוצע בו נתיחה שלאחר המוות.
הכנסייה טיפלה במשבר באורח כושל ומעורר חשד. דוברי הכנסייה שיקרו לגבי זהות מוצאת הגופה, לגבי הספר שאותו קרא כשמת (שבכלל היה בוונציה באותה עת) ולגבי זמן מותו. הם הפיצו סיפורים שונים ומשונים על בריאותו ורמזו שהוא היה מעשן כבד, בעוד שהוא מעולם לא עישן. כשמוסיפים לאלה את החניטה המהירה ואת הסירוב לנתיחה - בטענה שחוקי הכנסייה אוסרים אותה, אף שב-1830 נותח אפיפיור מת - מתקבלת תמונה מעוררת תהיות.
כדרכן של תעלומות כגון זו, נעטף גרעין האמת והעובדות בענן של שמועות לא מבוססות, למשל, שמבקר בוותיקן מת ימים אחדים קודם לכן משתיית משקה מורעל שיועד לאפיפיור.
ביוגרפיה > מותו > תאוריות הקשר

קיימות שתי גרסאות עיקריות מלבד זו הרשמית לפרשת מותו של יוחנן פאולוס:
הגרסה הקיצונית, שמנסחה העיקרי הוא דייוויד יאלופ בספרו In God's Name, גורסת שהוא הורעל על ידי קואליציה של מתנקשים: אנשי בנק הוותיקן, שרצו למנוע את חשיפת השחיתות במוסד זה, חברו למאפיה ולמתנגדיו האידאולוגיים על רקע ההומנאה ויטאה, כדי לרצחו. הראיות הקלושות כוללות, לבד מהתנהלותה התמוהה של הכנסייה, את העובדה שראש הבנק, פול מרקינקוס, נצפה בקרבת מגורי האפיפיור באותו הבוקר. עלילת הסרט "הסנדק חלק שלישי" עוסקת בקשר כגון זה לרצח האפיפיור.
על פי הגרסה המתונה יותר, האפיפיור מת מתסחיף ריאתי כתוצאה מלחץ דם נמוך ממנו ידוע שהוא סבל. הכנסייה נאלצה לנהוג כפי שנהגה כדי להסתיר את מחדליה, כלומר, את הטיפול הרפואי הלקוי לו זכה. ההיסטוריון והעיתונאי הבריטי ג'ון קורנוול הציע גרסה זו בספר A Thief in The Night, בו הוא גם קרא תיגר על התאוריה של יאלופ.
מורשתו

לא ניתן לדעת אם אכן היה ממש בכוונות שיוחסו לו, לשנות את גישתה של הכנסייה לנושא הפיקוח על הילודה. בכל מקרה, מותו מנע ממנו לממש כוונות כאלו, ויורשו, יוחנן פאולוס השני, נצמד באדיקות לדוקטרינת ההומנאה ויטאה המתנגדת לפיקוח על הילודה.
עיקר המורשת של כהונתו הקצרה טמונה בתדמיתו החמה ובפשטות והעממיות שהוא הביא עמו לתפקיד. טקס ההכתרה המפואר, שהיה נהוג לפניו, הוחלף על ידו בטקס צנוע ותכליתי יותר הנהוג מאז.
גם בקרב מי שלא האמינו בתאוריות הקשר, עוררה פרשיית מותו ספקנות וחשדנות מסוימת כלפי בכירי הוותיקן.
ההתנגדות הפנימית למינוי אפיפיור לא-איטלקי התמוטטה לאחר מותו. שלושת האפיפיורים שמונו מאז היו פולני, גרמני וארגנטינאי.
תוצאה אחת שאולי ניתן לראות בה הפקת לקחים מצד הוותיקן, היא שלרשותו של יוחנן פאולוס השני עמד טיפול רפואי מהשורה הראשונה והוא אף ניצל בעזרתו מניסיון התנקשות.
שלט האצולה של יוחנן פאולוס הראשון
קברו של יוחנן פאולוס הראשון
שמואל הפטר

אנשי השומר
מימין לשמאל: מאיר חזנוביץ, שמואל הפטר, יוסף נחמני, יצחק נדב
קברו של שמואל הפטר בחלקת השומרים בבית הקברות של כפר גלעדי
שמואל הפטר (15 ביולי 1887 ורשה, פולין – 21 בפברואר 1963 תל יוסף) היה חלוץ ציוני שעלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה והיה פעיל בארגון השומר. ממקימי הקואופרציה במרחביה ותל עדשים. פעל תקופת מה באירופה בסיוע לארגון החלוץ וכן ברכש ומשלוח נשק לארץ ישראל. היה חבר קיבוץ תל יוסף.
ביוגרפיה

שמואל הפטר נולד ב-1887 בעיר ורשה שבפולין הרוסית ליונה וטובה הפטר. אביו היה סוחר בחומרי בניין, ובמקביל שקד על לימוד תורה. הבית היה פתוח לפעילות ציונית. ב-1906 עלה הפטר לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה, והצטרף לארגון השומר. תחילה עבד ושמר ברחובות, מסחה, סג'רה, כנרת, ופוריה וב-1911 הצטרף לקואופרציה במרחביה שם שהה שנתיים וב-1913 היה ממקימי תל עדשים שם עבד 4 שנים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאסר הפטר על ידי השלטונות העות'מאנים במהלך פעילות השלטונות נגד מחתרת ניל"י, ריצה שנת מאסר בדמשק וחזר ארצה לתל עדשים. כאן היה שותף לפילוג בארגון השומר כשמצד אחד עמדו הפטר וחיים שטורמן שרצו להחזיק ולשפר את הקיים בתל עדשים ומולם עמדו ישראל שוחט ואלכסנדר זייד שחיפשו מקום חלופי לתל עדשים שנראתה להם מקובעת מדי (ולבסוף הקימו את כפר בר גיורא בצפון הגליל).
עם סיום המלחמה פעל הפטר עם יהושע חנקין, חיים שטורמן וצבי וולף לרכישת אדמות עמק יזרעאל. בנוסף היה פעיל בתקופה זו בגדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור.
ב-1920 הופיע הפטר בפני ועד הצירים כדי להביע את מצוקתם של מגיני תל חי בפני הוועד. ב-1921 נשלח על ידי אחדות העבודה לסייע לארגון החלוץ בפולין ואף עבד כשבועיים בחוות ההכשרה בגרוכוב. ב-1922 נשלח על ידי ארגון הקיבוץ לווינה כדי לסייע ברכישת נשק. במסגרת תפקידו החל לשלוח את הנשק שקנה במסלול ימי לנמל ביירות ומשם דרך היבשה לכפר גלעדי.
לאחר שחזר לארץ ישראל הצטרף ב-1923 לקיבוץ תל יוסף והיה פעיל בענפי חקלאות שונים ואף נשלח על ידי הקיבוץ לעזור ולייעץ לקיבוצים צעירים.
חייו האישיים

הפטר נישא לשושנה לבית וולפסון (1894–1975) ולזוג נולד בן (קומם (ממיק) הפטר) ובת (יהודית הפטר). נכדם, איל הפטר, נהרג במלחמת יום כיפור.
שמואל נפטר ב-1963 והובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי.
הערות שוליים

↑  בתקופת המרדף הצליחו הפטר וצבי נדב להבריח את יוסף לישנסקי מאזור שומרון לקרבת מטולה על גבי עגלה
↑  בתקופה זו נרכשו כ-50,000 דונם עליהם הוקמו היישובים נהלל, כפר יחזקאל, תל יוסף ועין חרוד
↑  הפטר היה קשור לאנשי תל חי ולפי העדויות הייתה דבורה דרכלר מאוהבת בו (ראו ב:מידע על ההרוגים במאורעות תל חי)
↑  שרה סגל, אריה פיאלקוב (עורכים), בשדמות גרוכוב: קיבוץ ההכשרה גרוכוב ופלוגותיו: מאסף, לוחמי הגטאות – תל אביב, בית לוחמי הגיטאות ע"ש יצחק קצנלסון; הקיבוץ המאוחד, 1976. באדיבות בית לוחמי הגטאות, עמוד 143
↑  אחותו חיה טל הגיעה בעקבותיו לתל יוסף
↑  איל הפטר באתר יזכור
כביש 66

ערך זה עוסק בכביש 66 בישראל. אם התכוונתם לכביש 66 בארצות הברית, ראו .
| --- | --- |

הגן הלאומי תל מגידו וכביש 66
הגן הלאומי תל מגידו וכביש 66
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  18 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  יקנעם עילית
 נקודת התחלה:  מחסום סאלם
 נקודת סיום:  מחלף תל קשיש
 
 קואורדינטות:  32°37′14″N 35°08′13″E﻿ / ﻿32.62055556°N 35.13694444°E﻿ / 32.62055556; 35.13694444
 he
 
כביש 66
כביש 66 סמוך לתל מגידו
כביש 66 הוא כביש אורך במערב עמק יזרעאל, הנמתח לאורך מורדותיהם המזרחיים של רמות מנשה והכרמל ומקשר בין יוקנעם, אזור מדרך עוז, משמר העמק לצומת מגידו ומעבר סאלם. אורכו הכללי של הכביש הוא 18 ק"מ.