stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדרך (עיתון)
מבנה העיתון

גיליון החדשות כולל חדשות וכן ידיעות ובתחומי הפעילות של תנועת ש"ס, טורים פוליטיים מאת דוד ויצמן ושמעון ליברטי, טור מדיני-ביטחוני מאת בנימין גרנות, מדור 'הבית הלבן' העוסק בחדשות מארצות הברית, מדורי כלכלה וצרכנות, מאמרי דעה מאת אישי ציבור שונים ומדור "מבחן בוזגלו" מאת צבי יעקבזון, מזכיר סיעת ש"ס בכנסת, שהתפרסם בעבר ב"יום ליום".
המגזין כולל כמה מדורים קבועים: טורי דעה של העורך אברהם דב גרינבוים, אבי מימרן ואיש ההשקפה התורנית הרב ראובן זכאים. "עולם כמנהגו" מאת יאיר טולדנו, "דרך אגב" מבט אקטואלי מאת אהרון אוחנה, "כותל המזרח", המכיל תמונות מאירועים ושמחות של רבנים.
המגזין התורני "תור הזהב" כולל כמה מדורים קבועים: "בית יוסף" - ממשנתו וכתביו של מרן הרב עובדיה יוסף. "דברי שלום ואמת" מאמרים מהרב שלום כהן נשיא מועצת חכמי התורה. "דברי חכמים" מאמרים מאת רבנים שונים. "על פי דרכו" טור מאת הרב יעקב ששון, מדור שו"ת עם הרב אביאל חיים חורי, ו"ברון יחד" על עולם השירה והפיוט מאת דוד חי צליח, וטור מאת החזן ציון יחזקאל, מלבד כתבות תוכן מסופרים מוכרים בכתיבה החרדית, כדוגמת הרב אביאל חיים חורי והרב גד העצני.
אֵם הדרך מגזין לנשים ומשפחה עם מספר מדורים ומדורי אירוח, מופיע כמגזין נפרד בכל שבוע, ומדי פעם מופיע בפורמט נרחב בעניינים שונים כגון בריאות, פרנסה ועוד.
אביבים מוסף לילדים המכיל סיפורים, פרשת שבוע, יצירות, מתכונים, קומקסים ותוכן לילדים.
בעלי תפקידים

עורך העיתון הוא אברהם דוב גרינבוים, לשעבר עורך עיתון בקהילה. עורך המשנה הוא דוד ויצמן, הכתב הפוליטי וסופר 'הדרך' הוא שמעון ליברטי, ומנכ"ל העיתון הוא יוסף חיים כלף. יצחק קקון (שהיה עורך יום ליום במשך 23 שנה) הוא מנהל המערכת. עקיבא אטון, בנו של הרב שבתי אטון, נמנה עם בעלי העיתון.
הערות שוליים

↑  יעקב גרודקה, היום שאחרי 'יום ליום'; דרעי חשף פרטים על העיתון החדש של ש"ס, באתר בחדרי חרדים, ‏27.7.17
↑  ישי כהן, ‏דרעי נגד 'יום ליום': "אין לי שליטה על מה שקורה בעיתון", באתר כיכר השבת, 13 ביולי 2015
↑  ישי כהן, אריה דרעי צפוי להודיע לנציגים: החלטנו להקים עיתון חדש, באתר כיכר השבת, ‏27 ביולי 2017
↑  ישי כהן, "דבר האבד": העיתון החדש של ש"ס - 'הדרך', באתר כיכר השבת, ‏30 ביולי 2017
↑   אהרן רבינוביץ, דרעי השיק ביטאון מפלגה, אך לא חשף את זהות הבעלים, באתר הארץ, 31 ביולי 2017
↑  ישי כהן, דרעי על 'קול ברמה': "הם עבדו נגדנו בכל הכוח בבחירות", באתר כיכר השבת, ‏כ"ד באב ה'תשע"ז, 16.08.17
↑  "האשכנזים נוהרים"; מגייסי המנויים לביטאון 'הדרך' הופתעו, באתר פלורליסט, 6.8.2017
↑  נתנאל ביטון, עולם התורה קיבל בהתלהבות רבה את הגיליון הראשון של 'הדרך', עיתון הדרך, עמ' 18, כ"ה באב ה'תשע"ז
↑  יונה גרין וחיים בוזגלו, המצוקה של ש"ס • 'אל המעיין' משהה צ'קים לעובדים שלא חתמו מנוי ל'הדרך? באתר חרדים10, 3 באוקטובר 2017
↑  יקי אדמקר‏, בצל תקופה לא מחמיאה בסקרים: דרעי השיק ביטאון מפלגתי חדש, באתר וואלה, 31 ביולי 2017
↑  עיתון הדרך, גיליון 1, טורו של אריה דרעי
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
מבצע אנטון

מבצע אנטון היה הכיבוש הצבאי של צרפת של וישי שבוצע על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית ב-11 נובמבר 1942. הדבר סימן את סוף עצמאותו של משטר וישי ואת פירוק צבאו (צבא שביתת הנשק המוגבל מאוד), אך הוא המשיך את קיומו כממשלת בובות בצרפת הכבושה. אחת הפעולות האחרונות של הכוחות המזוינים של וישי לפני פירוקם הייתה הטבעת אוניות הצי הצרפתי בטולון למניעת נפילתן לידי מדינות הציר.
רקע

תוכנית גרמנית לכיבוש צרפת של וישי גובשה בדצמבר 1940 תחת שם הקוד מבצע אטילה (על שם אטילה ההוני). הייתה זו תוכנית לכיבוש צרפת של וישי על ידי צבא גרמניה הנאצית. המבצע נוסח כהוראת מלחמה מס. 19 ונחתם על ידי היטלר ב-10 בדצמבר 1940. התוכנית נועדה למקרה שהצרפתים יצטרפו מחדש לבעלות הברית או של איום מצד בעלות הברית על דרום צרפת. היבט חשוב בפקודה היה לכידת הצי הצרפתי ומניעת עריקתו לצד בעלות הברית.
מבצע אנטון היה עדכון למבצע אטילה המקורי וכלל מעורבות של הצבא המלכותי האיטלקי.
עבור אדולף היטלר, הרעיון להתיר את קיומה של צרפת כעצמאית היה לכאורה האמצעי המעשי היחיד לשלול את השימוש במחוזות צרפת מעבר לים מבעלות הברית. עם זאת, תחילת מבצע לפיד ב-8 בנובמבר 1942, שללה את הסיבה הזו, במיוחד מאחר שהתברר כי לממשלת וישי אין רצון פוליטי או אמצעים מעשיים למנוע את כניעתן של המחוזות שמעבר לים לכיבוש בעלות הברית. יתרה מכך, היטלר ידע שהוא לא יכול להסתכן באגף החשוף של צרפת בים התיכון. לאחר שיחה עם ראש ממשלת צרפת פייר לאוואל, היטלר נתן פקודות לכבוש את קורסיקה ב-11 בנובמבר ואת צרפת של וישי למחרת.
המבצע

ב-10 בנובמבר 1942, כוחות הציר השלימו הכנותיהם לביצוע מבצע אנטון. הארמייה הראשונה התקדמה מחוף האוקיינוס האטלנטי, במקביל לגבול ספרד, ואילו הארמייה השביעית התקדמה ממרכז צרפת לעבר וישי וטולון, בפיקודו של הגנרל יוהנס בלסקוביץ. הארמייה האיטלקית הרביעית כבשה את הריביירה הצרפתית ודיוויזיה איטלקית אחרת נחתה באי קורסיקה. עד ערב ה-11 בנובמבר הגיעו טנקים גרמניים לחוף הים התיכון.
הגרמנים תכננו את מבצע "לילה" כחלק מהטבעת אוניות הצי הצרפתי בטולון כדי להשתלט על כל הצי הצרפתי שם. מפקדי הצי הצרפתי הצליחו לעכב את הגרמנים במשא ומתן מספיק זמן כדי להטביע 77 כלי שיט ב-27 בנובמבר, לפני שהגרמנים הספיקו לתפוס אותן. למרות אכזבת מטה המלחמה הימית הגרמני, היטלר סבר שחיסול הצי הצרפתי במהלך מבצע אנטון היה מוצלח שכן השמדת הצי מנע שימוש בו על ידי שארל דה גול וצי צרפת החופשית.
צרפת של וישי לא התנגדה לכיבוש, והסתפקה בשידור רדיו שטען להפרת הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית וצרפת של 1940 . ממשלת גרמניה טענה מנגד כי הצרפתים הם שהפרו תחילה את שביתת הנשק בכך שלא עמדו באופן נחוש מול נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה. צבא צרפת של וישי, בן 50,000 איש, תפס עמדות הגנה סביב טולון, אך נכנע בקלות לנאצים.
אחרי הכיבוש

למרות שהפך לממשלת בובות, המשיך משטר וישי להפעיל סמכות אזרחית נומינלית על כל צרפת המטרופוליטנית מלבד אלזס-לורן, כפי שעשה מאז 1940. אזור הכיבוש האיטלקי בוטל בעקבות נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה ובקשתה של ממשלת איטליה לשביתת נשק לאחר מכן ב-1943. צרפת נותרה תחת כיבוש גרמני עד פלישת בעלות הברית ושחרורם מהכיבוש הגרמני ב-1944.
ראו גם

הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה
הכיבוש האיטלקי בצרפת
אזורי הכיבוש השונים בצרפת
אגם נוירון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם תת-קרקעי 
 מידות
 נפח:  0.000008336 קמ"ק
 אורך:  138 מטר
 רוחב ממוצע:  42 מ' 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אלבניה 
 קואורדינטות:  40°05′50″N 20°40′37″E﻿ / ﻿40.0972024°N 20.6768952°E﻿ / 40.0972024; 20.6768952
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואגם נוירון(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואגם נוירון
 
אגם נוֹיְרוֹן (באלבנית: Liqeni Neuron) הוא מעיין חם תת-קרקעי ליד העיירה לסקוביק (אנ') בדרום אלבניה. הוא המעיין החם התת-קרקרעי הגדול ביותר בעולם, שנמצא 127 מטר (417 רגל) מתחת לאדמה.
אורכו של האגם מגיע ל-138 מטר (453 רגל) ורוחבו מגיע ל-42 מטר (138 רגל), בהיקף של 345 מטר (1,132 רגל) ומכיל כ-8,336 מ"ק (294,300 רגל מעוקב) של מים תרמים עשירים במינרלים של מימן גופרי.
היסטוריה

חוקרים צ'כים חקרו תצורות תת-קרקעיות בעמקים ההריים שלאורך גבול אלבניה–יוון במשך מספר שנים. בין החקירות הללו, נמצאה ליד העיירה לסקוביק (אנ') ב-2021 מערכת מערות גדולה עם מספר מעיינות חמים, שכלל שם תהום בעומק של 100 מטר, שבתחתיתו נמצא האגם.
בפברואר 2025, דווח כי צוות מדענים מהארגון הצ'כי The Neuron Foundation גילו את האגם. הצוות, בראשותו של הספלאולוג הצ'כי מרק אודי (Marek Audy), השתמש בשיטות סריקה תלת-ממדית וכן במערכות ליצירת מודלים מדויקים של תצורת מערות.
הערות שוליים

↑  "Czech scientists in Albania discover world's largest underground thermal lake". Radio Prague International (באנגלית). 2025-02-06. ארכיון מ-2025-02-07. נבדק ב-2025-02-08.
↑  "Czech cavers discover the world's largest underground thermal lake in Albania". Telewizja Polska. ארכיון מ-2025-02-09. נבדק ב-2025-02-08.
1 2  Sascha Pare (2025-02-11). "World's biggest underground thermal lake discovered in Albania at bottom of 330-foot abyss". livescience.com (באנגלית). ארכיון מ-2025-02-11. נבדק ב-2025-02-12.
1 2  Si, Nen (2025-02-07). "Rare Discovery: World's Largest Underground Thermal Lake Found in Albania". Euronews Albania (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2025-02-08.
↑  "National Geographic | Čeští speleologové objevili v Albánii největší podzemní termální jezero na světě". National Geographic (בצ׳כית). ארכיון מ-2025-02-12. נבדק ב-2025-02-08.
לואיס לין

לואיס פילדס לין (באנגלית: Lewis Fields Linn‏; 5 בנובמבר 1796 – 3 באוקטובר 1843) היה רופא ופוליטיקאי שייצג את מדינת הולדתו מיזורי בסנאט של ארצות הברית משנת 1833 ועד מותו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לין נולד ליד לואיוויל, קנטקי, ב-5 בנובמבר 1796. הוא זכה לחינוך אקדמי זעום בגלל מות הוריו. הוא גודל על ידי אחיו למחצה הבכור, הנרי דודג' והחל ללמוד רפואה בלואיוויל. במהלך מלחמת 1812 הוא שירת כמנתח עם חיילים בפיקודו של הנרי דודג', למרות שהיה עדיין נער; לאחר המלחמה סיים את לימודיו בקולג' לרפואה בפילדלפיה ב-1816. לין הוא בין מאות חברי הקונגרס שהיו בעלי עבדים.
ביוגרפיה > קריירה

לין התקבל לעסוק כרופא ולאחר מכן עבר לסט. ז'נבייב, מיזורי. בתחילת הקריירה שלו הוא זכה להכרה על תפקידו העיקרי במאבק בשתי מגפות כולרה.
הוא שירת בסנאט של מיזורי ב-1827. בשנת 1832 הוא מונה לוועדה המדינתית שיישרה תביעות קרקע בהתבסס על מענקים שניתנו על ידי ממשלת צרפת לפני שטריטוריית מיזורי הפכה לחלק מארצות הברית.
בשנת 1833 נבחר לין לסנאט של ארצות הברית כג'קסוניאני, ומילא את התפקיד הפנוי שנוצר בעקבות מותו של אלכסנדר באקנר. הוא נבחר מחדש כדמוקרט ב-1836 וב-1842, וכיהן מ-25 באוקטובר 1833 עד מותו. במהלך הקריירה שלו בסנאט לין היה יושב ראש הוועדה לתביעות קרקע פרטיות מ-1835 עד 1841 (הקונגרסים ה-24 עד ה-26), והוועדה לחקלאות מ-1841 עד 1843 (הקונגרס ה-27).
ביוגרפיה > מוות וקבורה

לין מת בסט. ז'נבייב, מיזורי ב-3 באוקטובר 1843. הוא נקבר בסט. בית הקברות לזכר ז'נבייב.
מורשת

לארבע מדינות יש מחוזות על שמו: איווה, קנזס, מיזורי ואורגון.
העיירות לינאוס, מיזורי, לין, מיזורי, וסט לין, אורגון ולינטון, אורגון, נקראו גם הן על שמו של לין.
משפחתו

לין היה גיסו של ג'יימס יו רלף, אחיו למחצה של הנרי דודג' ודודו של בנו של הנרי אוגוסטוס דודג'. הוא היה דודו של ויליאם פופ מקארתור, קצין בצי ארצות הברית שהיה בולט בסקרים שלו בחוף האוקיינוס השקט.
הערות שוליים

↑  Zauzmer, Julie. "Who owned slaves in Congress? A list of 1,800 enslavers in Senate, House history". Washington Post. נבדק ב-2022-06-11.
↑  Douglas C. McVarish (באוקטובר 2001). "National Register of Historic Places Registration Form: Ste. Genevieve Historic District" (PDF). Missouri Department of Natural Resources State Historic Preservation Office. נבדק ב-1 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. U.S. Government Printing Office. p. 187.
↑  "The Political Graveyard: Doty-Martin family of Salem and Martinsburg, New York".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274151205171  GND: 1157881483  ISNI: 0000 0000 7391 4648  LCCN: n87837376  SNAC: w6xd297z  SUDOC: 18169364X  US Congress: L000338  VIAF: 16289304   WorldCat (עם VIAF): 16289304
התראת בטלות

התראת בטלות היא פסיקה של בית המשפט העליון, בעתירה המוגשת לפניו לקבוע בטלות של דבר חקיקה, שבה נמנע בית המשפט מלהורות על הבטלות המבוקשת, אך קובע שבטלות כזו תיקבע במופע עתידי של הנושא הנדון.
חוקרת המשפט בל יוסף תיארה את משמעותה של התראת הבטלות:
נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, התייחסה להתראת הבטלות, כדוגמה להשתדלות בית המשפט "למצות כל נתיב אפשרי אשר יוליך לפתרון באמצעות פעולה של הרשות הנוגעת בדבר עצמה, על מנת לייתר הכרעה שיפוטית":
מקרים של התראת בטלות > חוק יסוד: הממשלה - סגן שר במעמד שר

ההסתדרות הרפואית בישראל עתרה לבג"ץ בדרישה שיורה למנות שר במשרה מלאה במשרד הבריאות, במקום ההסדר של "סגן שר במעמד שר" שהיה נהוג, לפי ח"כ יעקב ליצמן היא סגן שר הבריאות, כשפורמלית מחזיק ראש הממשלה בתיק הבריאות, אך למעשה אינו מעורב בפעילות המשרד. העתירה נדחתה, אך בפסק דינו ציין השופט אליקים רובינשטיין:
בעקבות עתירה שהגישה מפלגת "יש עתיד", מימש בג"ץ את התראת הבטלות, ופסק שליצמן לא יוכל לכהן כסגן שר במעמד של שר ועליו להתמנות לשר.
כעבור כשלוש שנים, אישרה הכנסת תיקון לחוק יסוד: הממשלה המאפשר כהונה כסגן שר כאשר פורמלית ראש הממשלה הוא השר, דבר שאיפשר את חזרתו של ליצמן לתפקיד סגן שר הבריאות.
מקרים של התראת בטלות > מס ריבוי דירות

בבג"ץ מס ריבוי דירות התבקש בג"ץ לפסול, עקב פגם בהליך החקיקה, את פרק י"ב לחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, שבו הוטל מס ריבוי דירות.
בניסיון למנוע את פסילת החוק הציעה הכנסת כי "במישור הסעד, על בית המשפט להסתפק בקביעה, כי אכן נפל פגם היורד לשורש הליך החקיקה; בעקבותיה יש ליתן 'התראת בטלות'. בגדר 'התראת הבטלות' יובהר מהם אותם מצבים המצדיקים ביטול חוק בשל פגמים בהליך חקיקתו, ויצוין כי מעתה ואילך חוקים אשר בהליך חקיקתם יפלו פגמים מעין אלה – יבוטלו." פסק הדין (פסקה 54 לחוות הדעת של השופט נעם סולברג) מנה רשימה ארוכה של עתירות דומות שנדחו בנימוק שהפגמים שנפלו בהליכי החקיקה שנדונו אינם מצדיקים התערבות שיפוטית. השופט סולברג ציין כי:
בהתאם לכך, הצעת הכנסת לא התקבלה, ובג"ץ לא הסתפק בהתראת בטלות, אלא פסל את החוק בדרך של בטלות יחסית, כלומר החזרת החוק לשלב שבו קרתה התקלה - דיון בוועדת הכספים לשם הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית. הכנסת לא חזרה לדון במס זה.
מקרים של התראת בטלות > חוק יסוד: משק המדינה

בחוק יסוד: משק המדינה נקבע "התקציב יהיה לשנה אחת". בשנת 2009 נחקק, כהוראת שעה, חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), שנועד לאפשר חקיקת תקציב דו-שנתי. בשנת 2010 הוארך תוקפה של הוראת שעה זו בשנתיים נוספות. נגד שיטה זו, של שינוי חוק יסוד בהוראת שעה, הוגשה עתירה לבג"ץ. העתירה נדחתה, אך הנשיאה דורית ביניש ציינה בפסק דינה: "מוטב יהיה אם בעתיד תימנע הכנסת מלעשות שימוש בהוראות שעה לתיקון הוראות חוקתיות. מכל מקום, כל עוד לא נקבע המתווה לחקיקה, לתיקון ולשינוי של חוקי יסוד, יש להותיר הליך חקיקה מסוג זה למקרים חריגים, קיצוניים וייחודיים, וזאת משום מעמדם של חוקי היסוד". חרף הסתייגות זו, גם לשנים 2013–2014 נקבע תקציב דו-שנתי, וכך גם לשנים 2015–2016 ואחריהן לשנים 2017–2018. בשנת 2016 הוגשה עתירה נוספת, המבקשת לבטל את הוראת השעה לשנים 2017 ו-2018 משום שהתקבלה בחוסר סמכות. העתירה לביטול הוראת השעה נדחתה, אך בג"ץ הוציא התראת בטלות, לפיה "אין עוד מקום לתקן את חוק היסוד ולכונן תקציב שאינו חד-שנתי על דרך הוראת שעה; וככל שכך ייעשה, צפוי הוא לביטול על פי התראה זו."
מקרים של התראת בטלות > חוק יסוד: הכנסת

פסק דין של בג"ץ עסק בעתירה שביקשה להורות על בטלותו של תיקון מס' 50 לחוק יסוד: הכנסת, שבו נקבעו, בהוראת שעה, הוראות ביחס לתקציב המדינה לשנת הכספים 2020. פסק דינה של נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, אכן קבע שהתיקון אינו ראוי, ונימק מדוע לא תינתן הוראת בטלות אלא רק התראת בטלות:
הערות שוליים

↑  בל יוסף, שבע הערות קצרות על התראת הבטלות, הבלוג של הסניף הישראלי של ICON-S
↑  אסתר חיות, על משילות ועל דיאלוג ענייני ומכבד בין הרשויות, כנס העמותה למשפט ציבורי, דצמבר 2017
↑  תלם יהב, מורן אזולאי, רותם אליזרע ואיתמר אייכנר, בג"ץ כפה על נתניהו: שר בריאות תוך 60 יום, באתר ynet, 23 באוגוסט 2015
בג"ץ 3132/15 מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד נ' ראש ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־23 באוגוסט 2015
↑  חוק–יסוד: הממשלה (תיקון מס' 5), ס"ח 2682 מ-14 בינואר 2018
↑  ישי כהן, ‏אושר סופי: יעקב ליצמן - סגן שר הבריאות, באתר כיכר השבת, 10 בנובמבר 2018
↑  חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016, ס"ח 2592 מ-29 בדצמבר 2016
1 2  בג"ץ 10042/16 קווטינסקי צחי ואחרים נ' כנסת ישראל ואחרים, ניתן ב־6 באוגוסט 2017
↑  חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), ס"ח 2196 מיום 7 באפריל 2009
↑  חוק יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 ו-2010 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון), ס"ח 2196 מיום 30 ביוני 2010
↑  בג"ץ 4908/10 ח"כ רוני בר-און ומפלגת קדימה נ' כנסת ישראל ואחרים, ניתן ב־7 באפריל 2011
↑  חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2009 עד 2014 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה) (תיקון מס' 4), ס"ח 2494 מ-9 ביולי 2015
↑  חוק-יסוד: תקציב המדינה לשנים 2017 ו-2018 (הוראות מיוחדות) (הוראת שעה), ס"ח 2576 מ-11 באוגוסט 2016
↑  בג"ץ 8260/16 המרכז האקדמי למשפט ולעסקים נ' כנסת ישראל וממשלת ישראל, ניתן ב־6 בספטמבר 2017
↑  גלעד מורג, בג"ץ במסר לכנסת: נבטל דחיית תקציב נוספת, גם לחוקי יסוד יש תנאים, באתר ynet, 23 במאי 2021
↑  חוק-יסוד: הכנסת (תיקון מס' 50 - הוראת שעה), ס"ח 2845 מ-24 באוגוסט 2020
↑  בג"ץ 5969/20 סתיו שפיר ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב־23 במאי 2021
כתיבת התורה בידי משה

כתיבת התורה בידי משה (באנגלית: Mosaic authorship) היא מסורת יהודית-נוצרית לפיה התורה, חמשת הספרים הראשונים של התנ"ך נכתבה על ידי משה מפי יהוה, אלוהים לפי התפיסה היהודית והנוצרית, בערך במאה ה-13 לפני הספירה. מסורת זו מתבססת בעיקר על פסוקים מספר דברים, בהם נכתב "וַיִּכְתֹּב מֹשֶׁה אֶת-הַתּוֹרָה הַזֹּאת" ו"וַיְהִי כְּכַלּוֹת מֹשֶׁה לִכְתֹּב אֶת-דִּבְרֵי הַתּוֹרָה-הַזֹּאת עַל-סֵפֶר עַד תֻּמָּם", אשר פורשו כמתייחסים לתורה כולה.
"משה" מאת (José de Ribera) (1638)
בספרי התורה עצמם לא מוזכר שמות הסופר או הסופרים שכתבו אותה. לפי חוקרים דבר זה נבע מכך שמחברי הספר לא נחשבו חשובים על ידי החברה שייצרה אותם, ודבר זה השתנה רק לאחר שיהודים באו במגע אינטנסיבי עם התרבות ההלניסטית הממוקדת בסופר בשלהי תקופת בית שני, שבה רבנים החלו למצוא מחברים לכתביהם. במאה ה-1 לספירה, כבר היה נהוג להתייחס לחומש כאל "תורת משה", אך הביטוי החד-משמעי הראשון לרעיון שפירוש הדבר שמשה הוא מחבר התורה מופיע בתלמוד הבבלי בין 200 ל-500 לספירה, כלומר יותר 1400 שנה לאחר זמן חיבור התורה לפי המסורת. שם התייחסו הרבנים לסוגיות כגון כיצד קיבל משה את ההתגלות האלוהית, כיצד היא נאצרה והועברה לדורות מאוחרים יותר, וכיצד להסביר קטעים קשים בספר כמו הפסוקים האחרונים בספר דברים, המתארים את מותו. במאה ה-12 ניסח הרמב"ם את "יג עיקרים" כאשר השמיני בהם מצהיר על אמונה כי התורה כולה ניתנה בידי משה. עם זאת היו רבנים ופרשנים דתיים שנתקלו בהבדלים בין נוסחים שונים של התורה, או סתירות לכאורה בין חלקים שונים שלה, ורבים מהם לא קיבלו את עמדת הרמב"ם.
במאה ה-17 החלו כמה חוקרי מקרא להטיל ספק בכך שהתורה היא חיבור אחיד, ולהעלות תהיות האם ניכרות בו "טביעות אצבע" של מספר מחברים. גישה זו ללימוד התורה (כמו גם כתבי קודש אחרים) התפתחה במאתיים השנים האחרונות לתחום בחקר המקרא המוכר באנגלית בשם source criticism "ביקורת המקורות" ובעברית בשם "שיטת המקורות" כשמדובר על מקורות התורה. גישה זו בוחנת בקפידה היבטים כמו שינויים במונחים או בנקודת המבט, לכידות מול העדר לכידות בסיפור, כפילויות וסתירות בין טקסטים ועוד. מתוך תופעות אלה נעשה ניסיון לשרטט את קווי המתאר של המקורות השונים מהם נערך הטקסט, ולפענח רמזים לזהות המחברים וזמנם.
אנליזה של ארבעת ספרי התורה הראשונים לפי ארבעת המקורות של השערת התעודות לפי ולהאוזן
עבודה זו הובילה לפיתוח השערת התעודות, תאוריה מדעית לפיה חמשת חומשי תורה נוצרו על ידי צירוף של מספר תעודות, שכל אחת מהן הייתה נרטיב עצמאי ושלם העומד בפני עצמו. התעודות הללו שיש ביניהן הקבלה מסוימת, נבדלות, לפי ההשערה, בסגנונן ובתכניהן. המקורות המזוהים כפי שהם מתוארכים לפי הצעתו של ולהאוזן, שהציע זאת לראשונה, הם: המקור היהוויסטי שנכתב ב-950 לפנה"ס לערך בממלכת יהודה; המקור האלוהיסטי שנכתב ב-850 לפנה"ס לערך בממלכת ישראל;המקור הדברימי שנכתב ב-600 לפנה"ס לערך בתקופת הרפורמה הדתית של יאשיהו בירושלים; והמקור הכהני שנכתב ב-500 לפנה"ס לערך, על ידי כהנים בגלות בבל.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות בכתיבת התורה בידי משה

טקסטים עתיקים של יהודים ונוצרים מניחים במפורש או במשתמע כי התורה חוברה על ידי משה.
ספר יהושע (ח:לא; כג:ו) וכן ספר מלכים (מלכים א ב:ג; מלכים ב יד:ו; כג:כה) מזכירים את "תורת משה", או "ספר תורת משה". חוקרים חושבים כיום כי כנראה מדובר בתייחסויות לגרסה כלשהי של ספר דברים, ולא לתורה כולה במתכונתה הנוכחית.
ספרים מאוחרים הרבה יותר, כמו עזרא (ג:ב; ו:יח; ז:ו), נחמיה (א:ז-ט; ח:א; ח:יד; ט:יד; י:ל; יג:א) ודברי הימים (דברי הימים ב כג:יח; ל:טז; לד:יד) מזכירים את "תורת משה" או מציגים חוקים מהתורה כחוקי משה.
בברית החדשה, לוקאס (ב:22) מתייחס ל"תורת משה", ומרקוס (יב:19) כותב כי "משה כתב לנו ש..." וממשיך בציטוט דברים כה:ה-ו.
התלמוד הבבלי טוען כי משה חיבר את התורה (בבא בתרא יד ע"ב-טו ע"א).
ניתן למצוא טענות דומות במקורות עתיקים אחרים, כגון פילון האלכסנדרוני (~ 50 לספירה), יוסף בן מתתיהו (~ 100 לספירה), וקלמנס מאלכסנדריה שנחשב כאחד מאבות הכנסייה הנוצרית.(~ 215 לספירה).
עם זאת, כפי שציין שפינוזה, מחברים אלה רחוקים מלהיות עדי ראייה. כמו כן אלו אינן קביעות מתוך התורה, אלא קביעות על התורה.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות במקורות שונים לתורה

המציאות של פלורליזם טקסטואלי וריבוי נוסחים במקרא הייתה מוכרת כבר לחז"ל, ובאה לידי ביטוי באופנים שונים. במקומות רבים משתמשים חז"ל לצורך מדרש הפסוקים בניסוח "אל תקרי X אלא Y". במסכת ברכות אומרים חז"ל על הפסוק מישעיהו "וְרַב שְׁלוֹם בָּנָיִךְ" - "אל תקרי בניך אלא בוניך". והנה, במגילת ישעיהו שנמצאה בקומראן התגלה לראשונה נוסח שאכן גורס "ורב שלום בוניך". מממצא זה ניתן להעריך כי לפחות בחלק מהשימושים בשיטת "אל תקרי" מתבססים חז"ל על הבדלי גרסה ממשיים שעמדו לפניהם.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות במקורות שונים לתורה > טענות לבחירה בין טקסטים שונים בספרי דברים

מקור דתי מפורש המשקף מציאות זו של קבלת גיוון טקסטואלי, ואף בחירה בין טקסטים שונים שסתרו זה את זה, נמצא בספרי דברים, מדרש הלכה מדבי רבי עקיבא (בית מדרש מתקופת התנאים) על ספר דברים. דברים דומים נכתבו ואחריו במסכת תענית שבתלמוד הירושלמי ובמקומות אחרים:
”מְעֹנָה אֱלֹהֵי קֶדֶם”: שלש ספרים נמצאו בעזרה, אחד של מעוננים ואחד של היא היא ואחד נקרא ספר זעטוטין. באחד כתוב "מעון אלהי קדם" ובשנים כתיב "מעונה אלהי קדם"; ביטלו חכמים את האחד וקיימו את השנים. באחד כתוב "וישלח את זעטוטי בני ישראל" "ואל זעטוטי", ובשנים כתוב "וישלח את נערי בני ישראל" "ואל אצילי בני ישראל"; ובטלו חכמים את האחד וקיימו את השנים.
הרב פרופ’ דוד גולינקין מציין כי מקור תנאי זה מתאר עיסוק מעשי בביקורת המקרא כבר בתקופת בית שני.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות במקורות שונים לתורה > טענות לניקוד התורה בידי עזרה הסופר

כבר בתקופה העתיקה, כתבו פרשנים דתיים כי היו חלקים בתורה שנוקדו על ידי עזרא הסופר, שחי במאה ה-5 לפני הספירה, כלומר כ-800 שנה לאחר כתיבת התורה לפי המסורת. באבות דרבי נתן, ספר שנתכב בתקופת התנאים (כנראה במאה ה-2 לספירה), מתוארים עשרה מקומות בתורה בהם הכניס עזרא ניקוד לתורה. לדוגמה ל"ישפוט ה' ביני וביניך" (בראשית טז) או "וַיָּרָץ עֵשָׂו לִקְרָאתוֹ וַיְחַבְּקֵהוּ וַיִּפֹּל עַל צַוָּארָו וַיִּשָּׁקֵהוּ וַיִּבְכּוּ" (בראשית לג ד). לאחר מכן נכתב "למה? אלא כך אמר עזרא: אם יבא אליהו ויאמר לי מפני מה כתבת כך? אומר אני לו: כבר נקדתי עליהן. ואם אומר לי "יפה כתבת" - אעביר נקודה מעליהן."
לפי פרופ’ גולינקין, פרוש הדבר כי לפי אבות דרבא נתן, עזרא הסופר עסק בביקורת הטקסט, והיה לו ספק עם מילים מסוימות שייכות בתורה או לא, ומסיבה זו הוא ניקד אותן, במטרה לשאול את אליהו הנביא בימי ימות המשיח.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות במקורות שונים לתורה > דעות לגבי תרגום אפשרי של התורה בידי עזרא

פרופ’ גולינקין מביא דברים מתוספתא סנהדרין ד, ומסנהדרין כ”א ע”ב-כ”ב ע”א. לפי דבריו במקורות אלה מוצגות שלוש תפיסות שונות לגבי תפקידו של עזרא ביחס לתורה:
לדעת רבי אלעזר המודעי, עזרא הסופר לא שינה דבר בתורה.
לדעת רבי יוסי ורבי, עזרא שינה את הכתב בתורה, מכתב ארמי לכתב אשורי.
לדעת מר זוטרא או מר עוקבא (אמוראי שכיהן כראש הגולה בבבל) עזרא תרגם את התורה לארמית ולאחר מכן תרגם אותה חזרה לעברית.
"אמר מר זוטרא ואיתימא מר עוקבא בתחלה ניתנה תורה לישראל בכתב עברי ולשון הקודש חזרה וניתנה להם בימי עזרא בכתב אשורית ולשון ארמי ביררו להן לישראל כתב אשורית ולשון הקודש והניחו להדיוטות כתב עברית ולשון ארמי"
לפי פרופ’ גולינקין, אם אכן התורה תורגמה בידי עזרא, יש בכך השפעה גדולה שלו על הטקסט המקראי שיש בידנו כיום, שכן דרך התרגום משפיעה מאד על תוכן הטקסט המתורגם.
השקפות מסורתיות ודתיות המצדדות במקורות שונים לתורה > דעות לגבי תרומת יהושע לתורה

בסוף ספר דברים נכתב "יָּ֨מׇת שָׁ֜ם מֹשֶׁ֧ה עֶבֶד־יְהֹוָ֛ה בְּאֶ֥רֶץ מוֹאָ֖ב עַל־פִּ֥י יְהֹוָֽה׃ ווַיִּקְבֹּ֨ר אֹת֤וֹ בַגַּי֙ בְּאֶ֣רֶץ מוֹאָ֔ב מ֖וּל בֵּ֣ית פְּע֑וֹר וְלֹא־יָדַ֥ע אִישׁ֙ אֶת־קְבֻ֣רָת֔וֹ עַ֖ד הַיּ֥וֹם הַזֶּֽה" ומופיעים פסוקים נוספים כמו "יוְלֹא־קָ֨ם נָבִ֥יא ע֛וֹד בְּיִשְׂרָאֵ֖ל כְּמֹשֶׁ֑ה אֲשֶׁר֙ יְדָע֣וֹ יְהֹוָ֔ה פָּנִ֖ים אֶל־פָּנִֽים" וכן פרטים על המשך ההנהגת עם ישראל על ידי יהושע בן נון.
במקורות תנאים ניתן למצוא שלוש גישות ביחס לתרומתו של יהושע לתורה.
משה כתב את כל התורה, ויהושע לא תרם לה דבר.
יהושע כתב את שמונת הפסוקים האחרונים בתורה.
יהושע כתב את “ערי המקלט” שבתורה.
ביטוי לגישה השנייה נמצא בתלמוד הבבלי שנחתם באזור המאה ה-3 לספירה עד ה-5 לספירה, ומביא מקורות קדומים יותר. זאת במסכת, בבא בתרא, טו א :"מאן אסקיה נחמיה בן חכליה אמר מר יהושע כתב ספרו ושמונה פסוקים שבתורה".