stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צנטוריון
השוט בשירות צה"ל > שוט קל

לאחר מלחמת ששת הימים הובהר הצורך להשביח ולהתאים את הטנק לצורכי צה"ל, בעיקר בשל טווח נסיעה לא מספיק ומנוע המטאור המיושן. ישראל בחנה מספר חלופות למנוע השוט ולבסוף נבחר מנוע הדיזל AVD-S-1790-2A של טלדיין קונטיננטל, בעיקר משום שמנוע זה התאים גם לטנק M48A2 (מגח) שהיה גם הוא בתהליך של השבחה והתאמה לצורכי צה"ל. החלפת המנוע, שלמעשה הייתה החלפת חטיבת הכוח כולה, הצריכה גם שינוי מבני של תא המנוע בהגדלה והגבהה של סיפון המנוע. חטיבת הכוח החדשה, בעלת קירור האוויר, כללה גם תיבת הילוכים אוטומטית מסוג "אליסון CD-850-6", מה שהקל מאוד על הנהיגה בטנק למרחקים גדולים. חטיבת הכוח החדשה והמנוע שבה שיפרו את מהירות הטנק וטווח הנסיעה שלו, ומשום שהיה מנוע סולר, גם פחת סיכויי הדליקה במנוע ובכך השתפרה שרידות הצוות.
במאי 1970, לאחר כשלוש שנות פיתוח, יצאו ראשוני השוטים המשודרגים שנקראו "שוט קל", שם שהורכב מהאות הראשונה והאחרונה בשם יצרן המנוע החדש "קונטיננטל". החלפת חטיבת הכוח הובילה להסרה של צינורות הפליטה (אגזוז) והחלפתם בבתי מסנן וכאמור הגדלה של סיפון המנוע, בנוסף הורכב מכל דלק נוסף להארכת טווח הנסיעה. מספר שינויים שהחלו להתבצע על השוט מטאור הופיעו באופן מלא בשוט קל, בהם שדרוג כל הכלים לתותח L7‏ 105 מ"מ והסרתם של הזרקור והמדוכות המקוריות (משגרי מדוכות עשן). בנוסף הוחלפו הפנסים הקדמיים המקוריים בכאלו שהיו בשימוש כלי רכב אחרים בצה"ל.
שדרוג התותח התברר כמכריע ומשפיע. קצב האש של צוות מיומן בעזרת התותח הזה היה גבוה, ועמד על מעל ל־15 פגזים בדקה, בעוד שלטנקים הסובייטיים, דוגמת הT-54/55, שהיה טנק מקביל לצנטוריון, היה קצב אש אשר עמד על 4–5 פגזים בדקה. יתרון זה של טנקי הצנטוריון המשודרגים היה בעל הכרעה משפיעה ומכרעת בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, בהם הצליח חיל השריון, שהיה מצויד בטנקי שוט קל, לבלום כוחות שריון סורי בעלי עדיפות מספרית ניכרת.
לאחר פיתוח השוט קל (סימן א'), פותחו סימן ב'  וסימן ג'  במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20. אלו כללו שדרוגים למערכות האש ובקרת הצריח ושיפור נוסף למנוע כולל הוספת פתחי פליטה על גבי סיפון המנוע בחלק האחורי של הטנק. דגם ב' הוסב לצידוד הידראולי במקום מערכת הצידוד החשמלית המקורית, אך ללא מערכת ייצוב לתותח המאפשרת ירי בתנועה, בשונה מדגם א' שכלל מערכת ייצוב גזרתית. בדגם ג' הותקנה מערכת ייצוב חדשה[דרוש מקור].
לקראת סוף שנות ה־70 שודרגו חלק מהטנקים למפרט "ברק־אור" (שוט קל סימן ד'). זהו שוט קל שנוסף לו מיגון ריאקטיבי מסוג בלייזר, שרוול תרמי, הוספת עמוד מטרולוגי על גג הצריח והוספת משגרי מדוכות בצורת "קסטה" (קופסה מלבנית המכילה את המדוכות במצב מוכן לשיגור). המיגון הריאקטיבי, שהורכב גם על טנקי המגח, התבסס על מסקנות בעיקר ממלחמת יום הכיפורים על איומי נשק הנ"ט בשדה הקרב. כאשר טנקי סימן ד' היו בשימוש בלחימה במלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, הוכיח מיגון זה את עצמו נגד נשק הנ"ט (בעיקר סאגר ו־RPG) שלא כמו במלחמת יום הכיפורים בה לא היה מענה מספק לנשק זה. בנוסף הותקנה בדגם המשופר מערכת בקרת אש מסוג נחל עוז א' שכללה מחשב ירי דיגיטלי וכן קבוצת מחשב עם חיישנים.
טנקי השוט יצאו משירות בחטיבות השריון הסדירות בשנת 1992. בעת שחטיבה 188, שהייתה החטיבה הסדירה האחרונה שהייתה מצוידת בטנקי שוט, הוסבה למרכבה סימן 3. בחטיבות המילואים נמשך השימוש בשוט עד שנת 2002 אז יצאו אחרוני השוטים משרות צה"ל. עם זאת, עד היום מצויים בצה"ל כלים מסוגים שונים המתבססים על התובה של טנק השוט, בהם נגמ"שים ונגמ"שי הנדסה שונים.
השוט בשירות צה"ל > נגמ"שים ישראליים מבוססי שוט

רצפתו העבה והעמידה של השוט הביאה להסבת חלק מהטנקים לנושאי גייסות משוריינים, תוך הסרת הצריח והוספת מיגון כבד. בהתחלה החל הנגמשו"ט כנגמ"ש שייעודו בעיקר הנדסה קרבית אך בהמשך שימש גם כנגמ"ש כבד עבור חיל הרגלים ודגמיו עברו שיפורים, שיכלולים והתמחויות בהתאם לייעודם.
דגמי נושאי הגייסות על בסיס טנק השוט:
פומ"ה – נגמ"ש הנדסה קרבית חמוש בכמה מקלעי מאג שאחד מהם הוא מאג רפא"ל המאפשר ירי, כוון ותפעול מתוך הנגמ"ש, במדוכות עשן, ובעמדת דרקונית. מדוגם באמצעים הנדסיים. לפעמים גם עם כף או מנגנון לפינוי מוקשים (מחרשה, מגוב נוכרי או אחר) וגורר צפע שריון או חמוש במערכת רקטות ריצוף נגד שדות מוקשים. הפומ"ה מדוגם בתוספות מיגון כולל (לרוב) מערכת מיגון נגד נשק כימי וביולוגי. נמצא בשימוש חיל ההנדסה הקרבית עד היום.
נגמשוט/נגמחון/נקפדון – שלושה דורות של מיגון בסדר עולה. נגמ"ש חי"ר והנדסה קרבית ששימש בעיקר בדרום לבנון עקב ריבוי המטענים. היום הוא בשימוש צה"ל בשטחים ובגבול הצפון. חמוש במקלעים ובמדוכות עשן. הנגמחון נהפך לרק"ם בט"ש פופולרי בתקופת האינתיפאדה השנייה הודות למיגון הגחון שלו וצריח התצפית העילי הפסיבי. בנקפדון הוספה תקרה נגד ירי שטוח או תלול מסלול (פצמ"רים וצלפים).
נגמפ"ופ – רכב תצפית משוריין בשירות חיל האיסוף הקרבי.
נקפומ"ה – נקפדון עם דלת פריקה קדמית שנועד ליחידת יהל"ם.
דגמים עיקריים

הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
צנטוריון סימן 1: הדגם הראשוני בעל תותח 17 ליטראות.
צנטוריון סימן 2: קדמת הצריח ובסיס התותח הורכב ממתכת יצוקה.
צנטוריון סימן 3: שדרוג לתותח 20 ליטראות (84 מ"מ).
צנטוריון סימן 4: גרסה בעלת תותח הוביצר 90 מ"מ.
צנטוריון סימן 5: הוספה של מקלע בראונינג 0.3 בעמדה מקבילה לתותח (מקלע מקביל) ובעמדת מפקד על הצריח.
סימן 5\1: עיבוי השריון הקדמי של התובה, הוספת מקלע בראונינג 0.5 כמקלע מקביל נוסף.
סימן 5\2: שדרוג לתותח 105 מ"מ.
טנק גישור FV4002: פותח בשנת 1963, צנטוריון סימן 5 המותאם לנשיאת גשר למעבר כלי רכב מעל תעלה ברוחב עד 14 מטרים.
טנק הנדסה AVRE 165: פותח בשנת 1963, גרסה בעלת תותח 165 מ"מ להשמדה ופינוי מכשולים בדרך.
צנטוריון סימן 7: גרסה בעלת תושבת מנוע משודרגת.
צנטוריון סימן 8: השריון בבסיס התותח שודרג.
ישראל ישראל
שוט מטאור: השם הניתן לדגמים הבסיסיים שרכשה ישראל, בעלי מנוע בנזין מסוג מטאור.
שוט קל: התאמה של הצנטוריון המקורי לצורכי צה"ל; החלפת הממסרת והמנוע למנוע סולר, שדרוג לתותח L7 בקליבר 105 מ"מ ושינויים נוספים.
שוט ברק-אור: שוט קל סימן ד', הדגם המתקדם ביותר של הצנטוריון בצה"ל. כלל מספר שיפורים בהם תוספת מיגון ריאקטיבי בלייזר, שרוול תרמי לתותח ועמוד מטאורולוגי על גג הצריח.
נגמשוט, נגמחון ונקפדון: דגמים של נגמ"שים כבדים המבוססים על התובה של השוט קל.
פומ"ה: רכב הנדסה קרבית המבוסס על התובה של השוט קל ובפרט על הנגמשוט.
דרום אפריקה דרום אפריקה
אוליפנט: שדרוג הצנטוריון על ידי צבא דרום אפריקה בסיוע ישראלי. הוא נכנס לשירות בשנת 1978 לאחר שראשוני הצנטוריונים הגיעו בתחילת שנות ה־50, במשך שנים אלו נעשו מספר שדרוגים כמו החלפת מנוע ושדרוג התותח. האוליפנט שהיה התוצאה הסופית של פרויקט הפיתוח והשדרוג ואחד השלבים החשובים שבו, כלל חטיבת כח חדשה לצד שיפורים ושדרוגים רבים בטנק.
אוליפנט סימן 1A: פותח בשנת 1985 וכלל חטיבת כח חדשה (750 כ"ס), תותח ה־L7 ‏105 מ"מ ותושבת לזרקור מעל התותח.
אוליפנט סימן 1B: שדרוג נרחב שפותח בשנת 1991, המזקו"ם נבנה מחדש מהיסוד כולל שינוי ברצפת התובה, חטיבת הכח הוחלפה פעם נוספת (הפעם ל־950 כ"ס), מערכת בקרת האש שופרה גם היא עם יכולות ראיית לילה וסימון לייזר.
אוליפנט סימן 2: צריח חדש על בסיס האוליפנט 1B, בעל יכולת לשאת תותח 105 מ"מ או תותח 120 מ"מ.
שוודיה שוודיה
סטרידסווגן 81: השם השוודי לכ־80 טנקי צנטוריון סימן 3 וכ־160 טנקי סימן 5, אשר נרכשו בשנת 1955.
ברגנינגסבנדווגן 81: הכינוי לטנק הפינוי והסיוע המבוסס על הצנטריון.
סטרידסווגן 101: השם השוודי לכ־110 טנקי צנטוריון סימן 10 אשר נרכשו בשנת 1958.
סטרידסווגן 102: הכינוי הניתן לשדרוג כוח האש של טנקי הסטר' 81 לכדי תותח 105 מ"מ (1966).
סטרידסווגן 104: שדרוג חטיבת הכח של הסטר' 102 בדומה לזו בשוט קל סימן א' הצה"לי, והוספת פלטות מיגון ריאקטיבי בקדמת הטנק והצריח.
משתמשים > מפעילות נוכחיות

ישראל ישראל: צה"ל הפעיל טנקי שוט מטאור ושוט קל (שדרוגים של הצנטוריון) בשנים 1959–2002, ומפעיל נגמ"שים כבדים מבוססי שוט ונגמ"ש הנדסה פומ"ה עד היום.
ירדן ירדן: הפעיל בעבר טנקים, מפעיל היום את התמסח - נגמ"ש המבוסס על תובת צנטוריון.
לוב לוב: בשימוש צבא לוב החופשית.
דרום אפריקה דרום אפריקה: מצוי בדגמים משופרים בשם אוליפנט.
משתמשים > מפעילות לשעבר

הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: הוחלף בצ'יפטיין.
אוסטרליה אוסטרליה: הוחלף בלאופרד 1.
אוסטריה אוסטריה: שימש כתותחים נייחים בבונקרים.
קנדה קנדה: צבא קנדה הזמין 274 טנקי צנטוריון סימן 3, 9 טנקי חילוץ ו־4 טנקי גישור. מאוחר יותר רכש טנקי צנטוריון סימן 5. בסופו של דבר טנקי צנטוריון רבים נמכרו לישראל, שהסבה אותם לטנקי שוט קל עם מנוע דיזל.
דנמרק דנמרק: הוחלף בלאופרד 1.
מצרים מצרים: הוחלף בטנקי T-55,‏ T-62,‏ פטון M60A3 ו־M1A1 אברמס.
הודו הודו
עיראק עיראק: הוחלפו בטנקים סובייטים.
כווית כווית
סומליה סומליה (בשנת 1977)
הולנד הולנד: הוחלף בלאופרד 1.
ניו זילנד ניו זילנד
סינגפור סינגפור: 63 טנקי צנטוריון סימן 3 וסימן 7 נרכשו מהודו ומאוחר יותר נרכשו טנקי שוט מישראל, כולם שודרגו לשוט קל עם מנוע דיזל ותותח L7‏ 105 מ"מ.‏
שוודיה שוודיה: הוחלף ב־Stridsvagn 122, גרסה של הלאופרד 2A5S
שווייץ שווייץ: הוחלף בלאופרד 2.
ראו גם

טנקים בשירות צה"ל
לקריאה נוספת

Simon Dunstan, Centurion Universal Tank 1943 - 2003, Oxford, UK: ‏Osprey Publishing, 2003.
Marsh Gelbert, Modern Israeli tanks and infantry carriers 1985 - 2004, Oxford, UK: Osprey Publishing, 2004.
הערות שוליים

↑  ברוך גלעד (ע), י, תעודות למדיניות החוץ של ישראל 1960, כרך ארבעה עשר, ירושלים: ארכיון המדינה, תשנ"ז
↑  Donstan, 2003
↑  עמותת חיל חימוש, מש"א 681 במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה
↑  Dunsten, Simon. Centurion vs T-55', Yom Kippur War 1973, 2009 Osprey Publishing Ltd, p. 28
| טנק |
| --- | --- | --- |
| ערכי משנה | היסטוריה של הטנקים • מבנה הטנק • סוגי טנקים • דגמי טנקים עיקריים (לפי ארצות) |  |
| מיגון הטנק | שריון פסיבי • שריון מרוכב • שריון ריאקטיבי • מערכת הגנה אקטיבית לטנקים • מדוכות עשן |  |
| ראו גם | לוחמת שריון • חיל שריון • רכב קרבי משוריין  • טנקים בשירות צה"ל • חיל השריון הישראלי |  |
| נגד טנקים | נגד טנקים • רקטה נגד טנקים • טיל נגד טנקים • תעלת נ"ט • בזנ"ט • מטען גחון |  |
דגמים נבחרים • טנקי מערכה מודרניים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284963005171  LCCN: sh85021962  NKC: ph561208 
צנטוריון של רגימנט הטנקים ה־6 המלכותי ליד פורט סעיד, במהלך מלחמת סיני, 1956.
'שוט מטאור' מוצג במצעד יום העצמאות שהתקיים בתל אביב ב־1965. ניתן לראות את המדוכות הבריטיות משני צידי התותח, הפנס הקדמי הבודד והאגזוזים המעוגלים על גג סיפון המנוע מאחור.
טנקי שוט מטאור בנגב בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, 1967.
שוט קל (סימן א') במהלך הלחימה בחזית הדרומית, מלחמת יום הכיפורים.
נגמשו"ט הנדסי בפעילות (1988). הנגמשו"ט הוא אביהם של הפומ"ה, הנגמחו"ן והנקפדון.
פומ"ה - פורץ מכשולים הנדסי שנמצא עד היום בשירות חיל ההנדסה הקרבית.
צנטוריון סימן 3 בשירות הצבא השווייצרי, 2006.
צנטוריון סימן 12 במוזיאון השריון במונסטר, צפון גרמניה.
אוליפנט סימן 1B בשירות דרום אפריקה.
סטרידסווגן 102 שוודי באימון.
מפה של מפעילי הצנטוריון. מקרא: כחול - מפעילות בהווה, אדום - מפעילות לשעבר.
פרופראנולול

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (RS)-1-(1-methylethylamino)-3-(1-naphthyloxy)propan-2-ol
 שמות מסחריים בישראל
 דרלין פרולול
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  259.34
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  26%
 מטבוליזם:  בכבד
 זמן מחצית חיים:  4-5 שעות
 הפרשה:  כלייתית
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  אוראלי, ורידי, רקטאלי
 מזהים
 קוד ATC:  C07AA05 
 מספר CAS:  525-66-6
 PubChem:  4946
 ChemSpider:  4777
 
פרופראנולול (בלועזית propranolol) היא תרופה חוסמת בטא. התרופה משווקת בישראל תחת השמות דרלין ופרולול, והיא מופיעה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים רפואיים

בתחום הקרדיו-וסקולרי, פרופראנולול משמשת לטיפול במספר רב של מצבים, ביניהם יתר לחץ דם, תעוקת חזה, אוטם בשריר הלב, הפרעות קצב וטכיקרדיה. לעיתים התרופה משמשת גם כתרופה פסיכיאטרית ומשמשת לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית, פוביות והפרעות חרדה. פרופראנולול משמשת במקרים נדירים יותר גם כתרופה לטיפול בהיפרתירואידיזם, ברעד בלתי-רצוני וכמו כן גם כטיפול מונע במיגרנות. במקרים נוספים ניתן כטיפול להמנגיומה סאבגלוטית בילודים. בדרך-כלל התרופה ניתנת במתן אוראלי, אך במקרים מסוימים היא ניתנת ישירות לוריד או רקטאלית. התרופה מתחילה להשפיע כשלושים דקות לאחר המתן, ומגיעה לשיא השפעתה כעבור 90-60 דקות מרגע נטילתה.
שימושים רפואיים > תופעות לוואי

תופעות הלוואי של התרופה כוללות בין השאר בחילות, ברדיקרדיה, תחושת נימול, נדודי שינה, סיוטים, סחרחורות, שלשולים והקאות.
התוויות נגד

ככלל, אין להשתמש בפרופראנולול במצבים הבאים:
אסתמה או COPD
ברדיקרדיה
תסמונת הסינוס החולה
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שנייה או שלישית
הלם
לחץ דם נמוך במיוחד
צריכת קוקאין
הערות שוליים

1 2 3  פרופראנולול באתר infomed
↑  רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי משנת 2017
↑  פרופראנולול באתר Drugs.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00576203 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מדבר אטקמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מדבר, אזור אקולוגי 
 נתונים ומידות
 שטח:  105,000 קמ"ר 
 מיקום
 קואורדינטות:  24°30′S 69°15′W﻿ / ﻿24.5°S 69.25°W﻿ / -24.5; -69.25
 
  
 
הר הגעש Juriques
עמק הירח, בקרבת העיירה סן פדרו דה אטקמה
מדבר אטקמה (בספרדית: Desierto de Atacama) הוא רמה מישורית והררית באמריקה הדרומית, המשתרעת מהרי האנדים במזרח לאוקיינוס השקט במערב. גילו של אטקמה מוערך בכ-20 מיליון שנה והוא המדבר הצחיח בעולם. בקצהו הצפוני שוכנת העיר אריקה - העיר הצחיחה ביותר בעולם: 0.2 מ"מ משקעים בשנה בממוצע (לשם השוואה, כמות המשקעים באילת ובתל אביב: 22 ו-510 מ"מ, בהתאמה). שטחו 181,300 קילומטר רבוע, אורכו כ-1,600 ק"מ ורוחבו המרבי כ-180 ק"מ. הוא עשיר במשאבי מינרלים מתכתיים כגון זהב, כסף, ונחושת. רובו נמצא בצפון צ'ילה; חלקים קטנים בקצותיו עוברים גם בדרום פרו, בבוליביה ובצפון-מערב ארגנטינה.
גאוגרפיה

מדבר אטקמה הוא המדבר הצחיח ביותר בכדור הארץ. ממוצע המשקעים במחוז הצ'ילאני אנטופגסטה הוא 1 מילימטר גשם בשנה. המדבר צחיח עד כדי כך, שאף בהרים המתנשאים לגובה של 6,885 מטר מעל גובה פני הים לא נוצרים קרחונים. ממצאים מעידים על כך שבמשך 400 שנים, בשנים 1570–1971, לא ירדה במדבר כמות משמעותית של גשם. לאזורים מסוימים במדבר מגיעה כמות מים קטנה, בצורת ערפל מהים, שמעניקה אפשרות לקיום של מיני אצות, חזזית וקקטוסים.
המדבר כה צחיח, עד שבעת ביצוע בדיקות באדמתו ב-2003, הן היו זהות לבדיקות שביצעו הגשושיות ויקינג 1 וויקינג 2 על אדמת מאדים למציאת חיים - בשתי דגימות אדמה שנלקחו לא נמצאו כל עדויות ל-DNA. מכיוון שהיה ברור למדענים כי אפילו במדבר אטקמה יש חיים (כלומר התוצאות שהם קיבלו היו שגויות), הם הסיקו כי ייתכן שהבדיקות שבוצעו על ידי גשושיות תוכנית ויקינג על אדמת המאדים לא היו רגישות מספיק.
קרינת השמש גבוהה מאוד בספקטרום האולטרה סגול, ולכן חיוני להשתמש במשקפיים וקרמים עם הגנת UV.
בחלק המזרחי של המדבר נמצא עמק הירח.
הסיבות להיווצרותו

לפני כעשרים מיליון שנה התנגש הלוח הפסיפי בלוח הדרום-אמריקאי. כתוצאה מכך, נפרדה היבשת הדרום אמריקאית מאנטארקטיקה, ואפשרה לזרם של מים קרים, זרם הומבולדט, לזרום לאורך החוף הצ'יליאני. זרם זה גורם להתקררות דרמטית של האוויר בקרבת החוף ולהתעבות של לחות. האוויר באטקמה, בהיותה שוכנת על רמה (עקב התנגשות הלוחות), הוא אוויר חם ויבש, שבבואו במגע עם האוויר הקר מהחוף, מונע את עלייתו של זה האחרון לתוך המדבר, בתופעה הידועה בשם אינוורסיה. תופעה זו אינה ייחודית לאטקמה, אולם צחיחותו של מדבר אטקמה מוכרעת על ידי גורם חשוב נוסף - רכס האנדים האדיר המונע, עקב גבהו הרב, כל מעבר של משקעים מיער האמזונס הלח לפנים המדבר. מדבר אטקמה, לפיכך, הוא מדבר צל גשם, עם אפקט פֶן.
שינויי אקלים באזור

ב-25 באוגוסט 2015, תועדה ירידת גשמים במדבר, לראשונה מזה 500 שנה. עדות שנייה לגשם נרשמה באוגוסט של אותה שנה ופעם נוספת ביוני 2017. במסגרת מחקר שפורסם בנובמבר 2018 בכתב העת Scientific Reports, ציינו החוקרים כי הגשם שירד באזור המדבר בשנים האחרונות הביא להרס נרחב של צורות החיים המיקרוסקופיות ששגשגו באדמת המדבר היבשה, בהם מספר מינים מיקרוסקופיים קדומים.
אוכלוסייה

במדבר אטקמה קיימת התיישבות אנושית רצופה שהחלה כבר לפני כ-11,000 שנה, ונמשכת עד היום. בתקופות קדומות, היה האקלים שונה, והאזור לא היה מדברי ואיפשר התיישבות של בני אדם. עם התהוות המדבר נעשתה האוכלוסייה דלילה יותר ויותר. האזור היה ביתה של תרבות הצ'ינצ'ורו, וכן של שבטים ילידיים נוספים כמו האטקמנים, וצ'נגו. גם אימפריית הטיוואנאקו שלטה באזור, ולאחריה אימפריית האינקה. תרבויות אלה השאירו אחריהן כ-5,000 גיאוגליפים, דמויות ענק משורטטות על פני הקרקע ונראות למרחוק, כמו הענק של אטאקמה (אנ').
העיירה סן פדרו דה אטקמה שוכנת בלב אטקמה בנווה מדבר ובה 1,000 תושבים קבועים. עם זאת, ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שסן פדרו היה בעבר מוקד להתיישבות בתקופה הפרה-קולומביאנית שבמהלכה נבנו מבצרי אבן בהרים המקיפים את העמק. כיום היא מהווה מוקד תיירותי בזכות אגם המלח Salar de Atacama שבקרבתה, המשמש מקום מחייתה של מושבת פלמינגו; ואל טאטיו (El Tatio), אתר הגייזרים הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי, והגבוה בעולם (כ-4,300 מטר מעל פני הים). הכנסייה בעיירה נבנתה בשנת 1577 על ידי הספרדים.
הכביש הפאן-אמריקאי, המשתרע לאורך שתי יבשות אמריקה, עובר במדבר אטקמה.
המאבק על השליטה במחצבים

באטקמה מרבצים עשירים של פחם ושל מחצבים אחרים כגון זהב, כסף, ונחושת (צ'ילה היא היצרנית הגדולה בעולם ובבעלותה 28% מעתודות הנחושת בעולם). במדבר נמצא מצבור המלחת הגדול ביותר בעולם, שהפקתו החלה בשנות ה-40 של המאה ה-19. עם גילוי המחצבים והבנת חשיבותם הכלכלית, התעוררו סכסוכי גבול בין בוליביה, צ'ילה ופרו, ולהכרזה על הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית שמטרתה הייתה לאחד כוחות בין פרו ובוליביה כנגד צ'ילה. מנגד, צ'ילה הכריזה מלחמה על בוליביה במרץ 1879, ועל פרו במאי אותה שנה. מלחמה זו, שכונתה מלחמת האוקיינוס השקט, נמשכה עד 1883, ובסיומה סיפחה צ'ילה את מרבית אזורי הכרייה של המלחת.
כיום מופק במדבר אטקמה רוב הליקרביום בעולם, שממנו מפיקים ליתיום המשמש לייצור סוללות מתקדמות, רכיבי אלקטרוניקה ותרופות מסוימות. צ'ילה מפיקה כרבע מהליתיום בעולם.
ממשלת צ'ילה מסרה את הזיכיונות לכריית המלחת לחברות זרות, רובן בריטיות, שהעסיקו אלפי פועלים בתנאי עבודה ירודים. פועלי המכרות שוכנו במחנות של בקתות רעועות, ותנועתם הוגבלה לתחומי המחנות. עקב כך פרצה בסוף שנת 1907 שביתה של פועלי המכרות, ובעקבותיה שביתה כללית במחוזות הצפוניים של צ'ילה, שהסתיימה בטבח סנטה מריה דה איקיקה ב-21 בדצמבר, אירוע מכונן בתולדות תנועת הפועלים בצ'ילה.
מאז אמצע המאה ה-19, עת התגלה שניתן להשתמש בניטראטים והפוספטים שהצטברו בשכבות העליונות של הקרקע לחקלאות, החלו להיבנות עיירות שתושביהן כרו את המחצבים. עיירות אלה ננטשו עם המצאת הדשנים הסינתטיים, הקלים יותר לייצור בתחילת המאה ה-20. מתקופה זו נותרו במדבר כ-170 עיירות רפאים, שרידי מחנות הפועלים שנבנו ליד המכרות, אחת מהעיירות הללו, צ'קאבוקו (Chacabuco), שננטשה בשנת 1938, 14 שנים לאחר הקמתה, שימשה בימי שלטונו של הרודן אוגוסטו פינושה כמחנה ריכוז למתנגדי המשטר. עד היום מוקפת העיירה הנטושה בעשרות מוקשים שהוטמנו על ידי הצבא הצ'ילאני, ומתגורר בה אדם אחד בלבד.
אסטרונומיה

מדבר אטקמה נחשב למקום הטוב ביותר על פני כדור הארץ להתבוננות בשמיים ולעיסוק באסטרונומיה, עקב כיסוי העננים המועט, הלחות שכמעט לא קיימת באוויר, וזיהום האור והרדיו הקל ביותר. בשל כך, יותר מתריסר מצפה כוכבים ממוקמים במקום זה.
סוכנות "המצפה האירופי הדרומי" של האיחוד האירופי מפעילה במדבר שני מצפי כוכבים, מצפה לה סילה (La Silla) ומצפה פאראנאל (Paranal), שבתוכו מערך הטלסקופ הגדול מאוד (VLT). בשנת 2013 הושלמה במדבר בניית מצפה כוכבים נוסף הנקרא Atacama Large Millimeter Array) ALMA).
בתרבות

בתקופת הרודן אוגוסטו פינושה נקברו במדבר אטקמה גופות של אנשים שהועלמו. היוצר פטריסיו גוזמן יצר על כך את סרטו "נוסטלגיה אל האור", המפגיש בין בנות משפחה שמחפשות את שרידי יקיריהן לבין אסטרונומים המחפשים שם פתרון לחידות היקום.
הערות שוליים

↑  אסף רונאל, אחרי 500 שנה - גשם ירד לראשונה במדבר היבש בעולם, ומרבית צורות החיים במקום נכחדו, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2018
↑  מדבר אטקאמה, טיול לצ׳ילה | טיול לדרום אמריקה עם מסע אחר, באתר מסע אחר
↑  הרפר קולינס, "Country of Longitudinal Essences"
↑  עמית ולדמן, ‏רואים כוכבים: הושלמה בניית הטלסקופ הטוב בעולם, באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2013
↑  הסרט נוסטלגיה אל האור באתר פסטיבל דוקאביב
↑  דף הסרט, במאגר מידע על סרטים (אנ')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294946205171  LCCN: sh85009058  NKC: ge419980  SUDOC: 112157831  VIAF: 315526364   WorldCat (עם VIAF): 315526364 
גיאוגליף "הענק של אטאקמה"
רכבת משא שנוסעת מאנטופגסטה שבצ'ילה אל לה פאס שבבוליביה דרך מדבר אטקמה
מצפה הכוכבים פאראנאל במדבר אטקמה שבצ'ילה צופה במרכז גלקסיית שביל החלב באמצעות לייזר המנחה את הטלסקופ
ארתחששתא הראשון

אַרְתַּחְשַׁשְׂתָּא הראשון (פרסית עתיקה: 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂,Arta-Xşaça - ארתָאכְָֿשָסאָ "מולך הצדק/האמת". מוכר גם בשמו היווני ארטקסרקסס) היה מלך הממלכה האחמנית בשנים 465 - 424 לפנה"ס. הוא עלה למלוכה לאחר שאביו, המלך חשיארש הראשון, נרצח על ידי אחד מאנשי חצרו - ארטבון.
החוקרים מזהים את ארתחששתא הראשון עם מלך פרסי בשם זה הנזכר הן בספר עזרא והן בספר נחמיה, שם מסופר כי התיר את בניית בית המקדש השני ואף תרם לכך כספים. יש פרשנים שסברו שהוא עשה כן מאחר שאמו הייתה אסתר המלכה. מסופר כי השומרונים הלשינו על היהודים כי הם מקימים את חומות ירושלים, והוא ציווה עליהם להפסיק את העבודה. מאחר שחשש כי הדבר יוביל למרד מצד היהודים במטרה ליטול עצמאות מדינית.
מקורות עתיקים מזהים אותו עם אחשוורוש של מגילת אסתר - כך למשל תרגום השבעים ויוסף בן מתתיהו. הדבר גם מתיישב עם המסופר בספר עזרא, בנוגע לסכום כסף עצום שנתן ארתחששתא הראשון לעזרא, לשיקום בית המקדש. עם זאת, הפרטים במגילה אינם מספיקים כדי לאפשר זיהוי ודאי של זהותו, ויש הסבורים שאחשוורוש של המגילה הוא דווקא אביו, חשיארש הראשון. רש"י במסכת מגילה מפרש שהוא היה בנם של אחשוורוש ואסתר, וששמו היה דריווש ארתחשסתא.
וכך כתוב באסתר רבה (וילנא) פרשה א': "אחשורוש ר' לוי ורבנן, ר' לוי אמר אחשורוש הוא ארתחששתא, ורבנן אמרי אחשורוש שכל מי שזוכרו חושש את ראשו, למה קראו הכתוב ארתחששתא שהיה מרתיח".
הערות שוליים

↑  מלבי"ם על נחמיה ב':ו:ב
↑  ספר עזרא, פרק ז'.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חשיארש הראשון | השושלת האחמנית | הבא: דריווש השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303435605171  BNE: XX877179  GND: 102382026  ISNI: 0000 0000 6701 9487  LCCN: n84233757  LNB: 000258776  NLA: 66228182  NTA: 264805399  SUDOC: 199731594  Trove: 1808112  VcBA: 495/160276  VIAF: 30953676   WorldCat (עם VIAF): 30953676 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אויל-מרדוך

| --- | --- |
 מדינה:  בבל 
 נרצח:  560 לפנה״ס 
 
אויל-מרדוך, אָמֵל מְרדוך או אָמֵל מְרֹדַךְ או בכינויו המקראי אֱוִיל מְרֹדַךְ, היה בנו ויורשו של נבוכדנצר השני. כיהן כמלך בבל, מחודש אלול בשנת 562 לפנה"ס עד חודש תשרי בשנת 560 לפנה"ס.
דמותו במקרא

כינויו המקראי אויל מרודך, משמעותו איש-מרדוך (awīl-Marduk), נחשב למלך סבלן כלפי העמים הכבושים אשר היו בחסותו, יותר מאשר אביו. מעשיו הציתו מחדש את תקוות גולי יהודה לחידוש מלכות בית דוד, אשר הנצר האחרון שלה היה יהויכין בן יהויקים, שישב בכלא הבבלי.
המקרא מספר שבסוף שנת המלכתו שחרר את יהויכין מלך יהודה מכלאו, כעבור 37 שנה מאז שאביו נבוכדנצר הגלה אותו לבבל בשנת 597 לפנה"ס. השחרור אירע בסוף חודש אדר שנת 561 לפנה"ס, מספר ימים לפני חגיגות ראש השנה הבבלי בתחילת חודש ניסן.
"וַיְהִי בִשְׁלֹשִׁים וָשֶׁבַע שָׁנָה לְגָלוּת יְהוֹיָכִין מֶלֶךְ-יְהוּדָה בִּשְׁנֵים עָשָׂר חֹדֶשׁ בְּעֶשְׂרִים וְשִׁבְעָה לַחֹדֶשׁ נָשָׂא אֱוִיל מְרֹדַךְ מֶלֶךְ בָּבֶל בִּשְׁנַת מָלְכוֹ אֶת-רֹאשׁ יְהוֹיָכִין מֶלֶךְ-יְהוּדָה מִבֵּית כֶּלֶא. וַיְדַבֵּר אִתּוֹ טֹבוֹת וַיִּתֵּן אֶת-כִּסְאוֹ מֵעַל כִּסֵּא הַמְּלָכִים אֲשֶׁר אִתּוֹ בְּבָבֶל. וְשִׁנָּא אֵת בִּגְדֵי כִלְאוֹ וְאָכַל לֶחֶם תָּמִיד לְפָנָיו כָּל-יְמֵי חַיָּיו. וַאֲרֻחָתוֹ אֲרֻחַת תָּמִיד נִתְּנָה-לּוֹ מֵאֵת הַמֶּלֶךְ דְּבַר-יוֹם בְּיוֹמוֹ כֹּל יְמֵי חַיָּו"
הערות שוליים

↑  Rainer Albertz, "The Exilic Period as an Urgent Case for a Historical Reconstruction without the Biblical Text: the Neo-Babylonian Royal Inscriptions as a 'Primary Source'", in: Lester L. Grabbe (ed.), Even God Cannot Change the Past: Reflections on Seventeen Years of the European Seminar in Historical Methodology, Bloomsbury Publishing, 2018, p. 93: "Awil-Marduk"
↑  ערך "אויל מרודך", בתוך: אנציקלופדיה מקראית א' (אב–אתרים), מוסד ביאליק, 1950, עמ' 138 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"). יוסף בן מתתיהו כותב בספרו קדמוניות היהודים (ח"א 10,11) שמלך משך 18 שנה. ואילו על-פי חז"ל מלך משך 23 שנה (סדר עולם רבה פכ"ח; תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"א, עמוד ב').
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: נבוכדנצר השני  605–562 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל בתקופה הנאו-בבלית   560-562 לפנה"ס | הבא: נרגל שראצר  560–556 לפנה"ס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424855605171  GND: 11864873X  ISNI: 0000 0000 4125 1333  LCCN: n2008022228  VIAF: 46230886   WorldCat (עם VIAF): 46230886
קונפוציאניזם

| --- | --- |


 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  פילוסופיה מזרחית
 מקור השם:  קונפוציוס
 מייסד:  קונפוציוס
 דמויות מרכזיות:  קונפוציוס
 ארגונים ופעילות
 מוסדות:  Three virtues of Confucianism, Korean Confucianism, Confucianism in Japan, נאו-קונפוציאניזם, Confucianism in Indonesia, Three Essentials and Five Virtues 
 
קונפוציאניזם (בסינית: 儒學, ‏האזנהקובץ:Chinese-RuXue(Confucianism).ogg‏Ⓘ‏) - "אסכולת המלומדים" היא פילוסופיה ומערכת ערכים מזרח-אסיאתית אשר במקור פותחה מכתבי קונפוציוס. עד אמצע המאה ה-20 הייתה זו דת המדינה בסין. הקונפוציאניזם היא אחת משלוש מערכות האמונה המרכזיות בתרבות הסינית, לצד הבודהיזם והדאואיזם.
הדת נוסדה במאה ה-5 לפנה"ס על ידי קונפוציוס. דת זו מדגישה את היותו של האדם טוב מטבעו ואת ההתנהגות המוסרית בין אדם לחברו. למרות המהפכה התרבותית היא עדיין משמשת בסין תפיסה מוסרית בסיסית.
מכיוון שקונפוציוס עשה שימוש רב בטאוטולוגיות ואנלוגיות על מנת להסביר את תורתו עשוי בתחילה אדם בעל תפיסה מערבית שלא להבין את ההיגיון העומד מאחורי המאמרות והמאחד אותן לכדי תורה אחת.
הקונפוציאניזם מהלך על הגבול הדק בין אסכולה פילוסופית לבין דת. חוקרים ואישים שונים במשך השנים הגדירו אותו בצורה שונה.