stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמה התחתונה
השימוש באמה > בעת החדשה

במאה ה-19 גדלה אוכלוסיית ירושלים באופן משמעותי, והפולחן המוסלמי בהר הבית דרש מים זורמים רבים לשתייה, לטהרה ולרחצה. בעיית אספקת המים לעיר הלכה והחריפה. השלטון העות'מאני החליט לשקם שוב את האמה התחתונה על פי הטכנולוגיה המודרנית, במיוחד לקראת ביקורו של קיסר גרמניה וילהלם השני בארץ ישראל בשנת 1898. עדות לעבודות השיקום הנרחבות אפשר למצוא אצל ישראל דב פרומקין, עורך עיתון החבצלת:
"ראש בית פקידות עירנו החדש (...) עוסק עתה בתיקון גדול ונשגב ונחוץ מאוד לעירנו; בפקודתו מתקנים את התעלות העתיקות וצינורותיהן, אשר דרכם הובאו לְפָנִים מים העירה מהמעין לבריכות אשר הלאה מבית לחם. ידיים רבות עמלות בתיקון התעלות האלה, ויש תקווה כי בקרוב יובאו המים העירה (...) תודה רבה תִּתְחוֹבַב עירנו לשר ולחברי בית פקידות העיר על התיקון הזה!"
חלקו העיקרי של השיפוץ כלל החדרת צינור ברזל בקוטר ארבעה אינץ' (כעשרה סנטימטרים) לתוואי האמה, מבריכות שלמה ועד ירושלים. בחלק מהמקומות בהם התוואי המקורי של האמה איגף שלוחת הר, ניצל צינור הברזל החדש את חוק הכלים השלובים, ועבר בעמק מצד לצד. צינור החרס פורק מהחלקים באמה שבהם הוכנס צינור הברזל. מנהרת ארמון הנציב הועמקה בשלושה מטרים ודופנותיה טויחו, כדי להפכה למאגר מים. מטרת המאגר הייתה להגביר את לחץ המים על ידי סגירת מוצא המנהרה במגופה מדי ערב, איגום המים במשך הלילה, ופתיחת המגופה בבוקר. המים שפרצו בבוקר הוזרמו מהקצה הצפוני של המנהרה לצינור ברזל, שירד לנחל אָצָל, ועלה חזרה ליד החומה הדרומית של העיר העתיקה. הצינור נכנס דרך החומה סמוך לשער האשפות, והגיע עד להר הבית. בתוך נחל אָצָל הסתעף הצינור מערבה עד לבריכת הסולטאן, כדי לספק מים לסַבִּיל שבראשו.
למרות הרצון לפתוח את האמה המשופצת לקראת ביקור הקיסר, הדבר יצא לפועל רק ב-1902, כחמש שנים לאחר הביקור. המים חולקו בנדיבות ליושבי העיר באמצעות סַבִּילים רבים שפוזרו ברחביה, וזרמו בבתי המרחץ, בבתי ההארחה ובמוסדות הדת בעיר. אולם ימי רווחה אלו היו מעטים: במהרה חוררו חקלאים את הצינורות בדרך מבית לחם לירושלים כדי שהמים יזרמו לשדותיהם וישקו אותם, ולא פעם שאבו נוודים ממדבר יהודה הסמוך ממי הצינורות ופגעו באספקה השוטפת לירושלים. גם ספָּקי המים בירושלים התנכלו לאמה המשופצת וחיבלו בה, משום שפגעה בפרנסתם.
השלטון העות'מאני התקשה להתמודד עם המפַגעים, ואפילו חיילים ושומרים שהוצבו לאורך האמות לא הצליחו להבריחם. השלטון אף הציע הקלות ופטור ממס לתושבי הכפרים והעיירות הסמוכים לאמות המים בתמורה לשמירה עליהן מפני מתנכלים, אך ללא הצלחה יתרה. בעיה נוספת יצר המאגר המלאכותי במנהרת ארמון הנציב, שגרם לשיבוש הלחץ בצינורות ולזליגת המים אחורה. סיעוף הצינורות להר הבית ולבריכת הסולטאן הוסיף גם הוא לשיבוש הלחצים, ואספקת המים הופרה שוב ושוב. בשל כך חזרו תושבי ירושלים להסתפק בבריכות ובבורות המקומיים, ובשלהי הקיץ נאלצו לקנות מים מספקים יושבי הכפרים הסמוכים, כדי לפצות על המחסור.
האחרונים שהשתמשו באמת המים החשמונאית להעברת מים מבריכות שלמה לירושלים היו הבריטים, אשר בשנת 1924 שיקמו את האמה. הם שילבו משאבות בבריכות שלמה, והכניסו צינור עשוי חוליות בטון מזוין לתחתית מנהרת ארמון הנציב, שחיברה את צינור הברזל העות'מאני משני קצותיו. היה זה מפעל מים ראשוני שיזמו הבריטים לאספקת המים לירושלים, ובהמשך תקופת המנדט הם פנו למקורות מים אחרים, בהם בעיקר מעיינות ראש העין, המהווים את מקור אספקת המים לירושלים עד ימינו. בעקבות כך, אמת המים התחתונה לא תוחזקה עוד, וחבלות שונות בצינורות לא תוקנו יותר. נכון למרץ 2014 לא זורמים מים באמה התחתונה.
חקר האמה

האמה התחתונה הייתה מוכרת ואף שימושית במשך אלפי שנים, אך ספק אם משפציה ידעו דבר אודותיה. ראשון הארכאולוגים בעת החדשה, שחקר את האמה היה האמריקני אדוארד רובינסון, אשר בשנת 1838 ערך סקר חלוצי של כמה משרידי האמה. כ-15 שנה אחריו עמלו הארכאולוגים הבריטים מקניל וויטי על מחקר מקיף יותר, והתמקדו בעיקר בשרידי האמה שברכס ארמון הנציב.
הראשון שעקב אחר תוואי האמה מבריכות שלמה ועד לירושלים היה הארכאולוג הבריטי צ'ארלס וילסון. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא שרטט מפה של האמה לכל אורכה, ומפה של בורות המים בהר הבית, ובהם שני מאגרים גדולים מימי בית המקדש השני, שמולאו על ידי האמה התחתונה. המאגרים שימשו כמקוואות, ושכנו ליד שערי חולדה החשמונאיים. בעקבות הרחבת הר הבית דרומה בידי הורדוס, שוכנים מאגרים אלה היום באמצע רחבת הר הבית. ב-1878 הרחיב החוקר קונרד שיק את עבודתו של וילסון, וחקר גם את אמות הערוב והביאר. במשך כמאה שנה לא נערכו עבודות מחקר או שיקום של האמה, ורק לאחר מלחמת ששת הימים, בשנות ה-70 של המאה ה-20, נערך סקר ואף בוצע ניקוי חלקי של האמה התחתונה, בידי החוקרים הישראלים עמיחי מזר, יהושע כהן ודוד עמית מבית ספר שדה כפר עציון. בשנת 1995 חפר הארכאולוג יעקב ביליג את שרידי האמה ברכס ארמון הנציב, שבעקבותיו נוקתה המנהרה, קירותיה חוזקו ונקבעו דלתות ברזל בשני פתחיה.
מנהרת האמה התחתונה נפתחה לקהל בשנת 2005, והמקום מתוחזק ומודרך בידי עמותת אלעד.
ראו גם

האמה העליונה (ירושלים)
אספקת המים לירושלים
בריכות שלמה
לקריאה נוספת

עמיחי מזר, סקר אמות המים לירושלים בתוך אמות המים הקדומות בארץ ישראל, ירושלים 1989
יעקב ביליג, ירושלים, אמת המים התחתונה, חדשות ארכאולוגיות, ק"ג, 1995, עמודים 68–70
יעקב ביליג, חידושים בחקר אמות המים הקדומות לירושלים, חידושים בחקר ירושלים 1, 1995, עמודים 37–47
לטיציה ברדה ועמרי ברזילי, ‏ירושלים, סקר בשכונות תלפיות וארנונה - דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", 120 (2008)
עפר שיאון, ‏ירושלים, דיר טנטור - דוח סופי, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", 118 (2006)
יוסף פטריך, ‏ אמת-המים מעיטם לבית-המקדש והלכה צדוקית אחת, קתדרה 17 באוקטובר 1980
משה מרטין פלקס, ‏לשאלת הלכה צדוקית אחת, קתדרה 21 באוקטובר 1981
ארנון סגל, שער המים, האם מכאן הגיעו המים למקווה שבו טבל הכהן הגדול ביום הכיפורים, ‏13 בספטמבר 2013
הערות שוליים

↑  מסכת שקלים, פרק ה', משנה א'
↑  ולמה נקרא שמו נקדימון בן-גוריון?
מפני שנקדה לו חמה בעבורו.
פעם אחת עלו ישראל לרגל לירושלים, ולא היה להם מים לשתות.
הלך אצל שר אחד ואמר לו: הלויני שתים עשרה עיינות מים מכאן ועד יום פלוני. אם איני נותן לך שתים עשרה מעיינות מים, אני נותן לך שתים עשר ככר כסף. וקבע לו זמן.

כיון שהגיע זמן שלח לו: שגר לי שתים עשרה מעיינות מים או שתים עשרה ככר כסף.
אמר לו: עדיין שהות ביום.
ליגלג עליו אותו השר ואמר: כל השנה כולה לא ירדו גשמים, ועכשיו ירדו גשמים?
נכנס אותו השר לבית המרחץ שמח, ונקדימון בן-גוריון לבית המדרש.
נתעטף ועמד בתפילה, ואמר לפניו:
ריבנו של עולם,
גלוי וידוע לפניך שלא לכבודי עשיתי,
ולא לכבוד בית אבא עשיתי,
אלא לכבודך עשיתי,
כדי שיהיה מים לעולי הרגל.
מיד נתקשרו שמים בעבים וירדו גשמים עד שנתמלאו שתים עשרה מעיינות מים והותירו.
שלח לאותו השר: שגר לי דמי מים יתירים שיש לי בידך.
אמר לו: כבר שקעה חמה ומים ברשותי ירדו.
חזר ונכנס לבית המדרש, ונתעטף ועמד בתפלה.
אמר לפניו: ריבנו של עולם, עשה לי נס באחרונה כבראשונה.
מיד נשבה הרוח ונתפזרו העבים וזרחה חמה. ופגעו זה בזה.
ואמר לו: יודע אני שלא הרעיש הקדוש ברוך הוא את עולמו אלא בשבילך.
↑  יוסף פטריך, ‏אמת-המים מעיטם לבית-המקדש והלכה צדוקית אחת, קתדרה 17 באוקטובר 1980, עמ' 19
↑  על אודות האדריכלות בעשרה ספרים. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות: רוני רייך. הוצאת דביר, תל אביב, 1997
↑  תיאור מקביל לאותו אירוע מובא גם ב"מלחמות היהודים" ספר ב', פרק ט', ד'
↑  בדומה לזיהוי השגוי של אורוות שלמה.
↑  או שלושה וחצי קילומטרים, לטענתו של הארכאולוג יעקב ביליג.
↑  הכתובת נמצאה ב-1920 ופורסמה, אך מקומה היום לא ידוע.
↑  דוד ילין, ירושלים של תמול, עמוד 243.
↑  מקום מעבר הצינור בחומה נראה היטב עד ימינו, סמוך לשרידי כנסיית הניאה מחוץ לחומה.
↑  ראו מירושלים מודיעים, הצפירה, 13 באוגוסט 1901
הבריכה התחתונה בבריכות שלמה, ממנה הוזרמו המים לאמה
תוואי האמה התחתונה, פסיפס מודרני מעל פיר 3
הכניסה למנהרת ארמון הנציב
מנהרת ארמון הנציב
פיר מספר 1 במנהרת ארמון הנציב, צילום מבפנים
פתח פיר 4 במנהרת ארמון הנציב
Suicide

ערך זה עוסק בלהקת מוזיקה. אם התכוונתם לפעולה שבה אדם שם קץ לחייו, ראו .
| --- | --- |

 מקום הקמה:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1970–2016 (כ־46 שנים) 
 סוגה:  נו וויב, סינת'-פופ, מוזיקה אלקטרונית, אינדסטריאל רוק, פוסט-פאנק (Punk) 
 חברת תקליטים:  מיוט רקורדס, ברונז רקורדס, בלאסט פירסט, Red Star Records 
 חברים
 אלן וגה מרטין רב 
 
Suicide (בעברית: התאבדות) היו צמד מוזיקלי אמריקאי שהורכב מהסולן אלן וגה (Alan Vega) והמוזיקאי מרטין רב (Martin Rev). הצמד היה פעיל לסירוגין בין השנים 1970 ל-2016. המוזיקה החלוצית של הלהקה השתמשה בכלים אלקטרוניים מינימליסטיים, בין השאר סינתיסייזרים ומכונות תופים פרימיטיביות, והופעותיהם המוקדמות היו פרובוקטיביות ולעיתים קרובות הסתיימו באלימות.
הם היו בין האמנים הראשונים שהשתמשו במונח "מוזיקת פאנק" במודעה לקידום הופעה בשנת 1970 – בתקופה הקצרה שבה פעלו כשלישייה יחד עם פול ליבגוט (Paul Liebegott).
למרות שהצמד מעולם לא זכה לפופולריות רחבה בקרב הציבור הרחב, סואסייד זכו להכרה כאחד מההרכבים המשפיעים ביותר של תקופתם. אלבום הבכורה שלהם, Suicide, משנת 1977, תואר על ידי ניק רומנו מהאנטרטיינמנט ויקלי כאבן דרך במוזיקה האלקטרונית, והת'ר פיירס מ־AllMusic כתבה כי האלבום "הניח את היסודות לפוסט-פאנק, סינת'פופ ורוק תעשייתי." בשנת 2020 נכנס האלבום לרשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון.
היסטוריה > שנות השמונים ואילך

לאחר צאת האלבום השני, סואסייד פרסמו עוד שלושה אלבומי אולפן: A Way of Life בשנת 1988, Why Be Blue בשנת 1992 ו־American Supreme בשנת 2002. במהלך תקופה זו, שני חברי הלהקה החלו לעסוק בפרויקטים אישיים, והוציאו אלבומי סולו.
בשנת 1986, אלן וגה שיתף פעולה עם אנדרו אלדריץ' מלהקת The Sisters of Mercy באלבום Gift של להקת The Sisterhood. בשנת 1996, וגה שיתף פעולה עם אלכס צ'ילטון (מלהקת ביג סטאר) ובן וון באלבום Cubist Blues.
בשנת 2004, הוציאה הוצאת SAF Publishing את הספר Suicide No Compromise, "ביוגרפיה דוקומנטרית" מאת דייוויד נובאכט, שכללה ראיונות נרחבים עם וגה ורב, כמו גם עם רבים מעמיתיהם וממעריציהם.
בשנת 2008, חברת התקליטים Blast First Petite הוציאה את הסדרה Alan Vega 70th Birthday Limited Edition EP Series – סדרה חודשית של מיני-אלבומים (EPs) בהוצאה מוגבלת על גבי תקליטי ויניל בגודל 10 אינץ' והורדות דיגיטליות, לכבוד יום הולדתו ה-70 של אלן וגה. בין האמנים שהשתתפו במחווה היו ברוס ספרינגסטין ו-The Horrors. החברה הוציאה באותה שנה גם את Suicide: 1977–1978, אוסף של 6 תקליטורים.
בספטמבר 2009, הלהקה ביצעה את אלבום הבכורה שלה במלואו, כחלק מסדרת Don't Look Back של פסטיבל All Tomorrow's Parties. במאי 2010, הלהקה ביצעה את כל האלבום הראשון בהופעה חיה בשני קונצרטים בלונדון, בשיתוף עם איגי והסטוג'ס שביצעו את האלבום Raw Power.
הלהקה הופיעה בפעם האחרונה במרכז האמנויות ברביקן בלונדון ב-9 ביולי 2015. המופע, שנקרא 'A Punk Mass', כלל הופעות סולו של רב ווגה לפני הופעתה המרכזית של Suicide. הנרי רולינס, בובי גילספי (סולן פריימל סקרים) וג'ני בת הופיעו כמופעי אורח. עקב הידרדרות במצבו הבריאותי של וגה, ההופעות שתוכננו לשנת 2016 בוטלו.
אלן וגה, הסולן של הלהקה, נפטר ב-16 ביולי 2016 בגיל 78 ולכן הלהקה חדלה מלהתקיים.
סגנון מוזיקלי

המוזיקה של Suicide שילבה אלמנטים של סינת'פופ, מוזיקה אלקטרונית, פאנק ונויז. הם נחשבים לחלוצים של סגנונות כמו סינת'פופ, אינדסטריאל ופוסט-פאנק. הריפים הפשוטים בקלידים שניגן רב, אשר בתחילה נוגנו על אורגן ישן ומשומש של חברת פרפיזה בשילוב עם יחידות אפקטים ואחר כך על סינתיסייזר, לוו במכונות תופים פרימיטיביות. הדבר יצר ליווי אלקטרוני קיצבי ומינימליסטי לשירה הלוחשת והעצבנית של וגה.
זו הייתה הלהקה הראשונה שהשתמשה במונח "פאנק" כדי לתאר את עצמה, מונח שאימצו מתוך מאמר של לסטר בנגס. חלק מהפוסטרים הראשונים של הלהקה כללו את הביטויים "מוזיקת פאנק" ו"מיסה של מוזיקת פאנק".
הצמד הושפע רבות ממוזיקת רוקבילי ורוק אנד רול ובמיוחד מאלביס פרסלי, רוי אורביסון, ג'ין וינסנט, אדי קוקרן, ג'רי לי לואיס, ליטל ריצ'רד, פאטס דומינו, וצ'אק ברי.
בנוסף, הלהקה קיבלה השראה גם מלהקות רוק כגון הסטוג'ס, הוולווט אנדרגראונד, Question Mark & the Mysterians וסילבר אפלס.
בנוסף גם להקות קראוטרוק כמו קאן(אנ') צוינו כהשפעות על סואסייד, כמו גם קרלהיינץ שטוקהאוזן. גם מוזיקאי ג'אז כגון אלברט איילר, ג'ון קולטריין, מיילס דייוויס ודון צ'רי השפיעו על הלהקה, ומרטין רב אף היה תלמידו של לני טריסטנו(אנ'), פנסתרן ג'אז ידוע.
הם הושפעו גם מסרטים כגון El Topo של אלחנדרו חודורובסקי, וממסרטיהם של דייוויד לינץ' וג'ון ווטרס.
השפעה

המוזיקה של סואסייד, ובמיוחד אלבומה הראשון, צוינה כהשפעה על ההתפתחות של ז'אנר הדת'רוק(אנ'), מוזיקה תעשייתית, רוק גותי, טכנו וסינת'-פופ.
בין המוזיקאים שציינו את Suicide כהשפעה עליהם, או שהשפעה הזו צוינה על ידי אחרים ניתן למנות את דפש מוד, U2, ברוס ספרינגסטין, The Cars, סוניק יות', Sleaford Mods, סטיב אלביני, Perfume Genius, ניק קייב, LCD Soundsystem, אריאל פינק, ו-AFI.
עיתונאי המוזיקה קולין לרקין כתב כי Suicide, עם המיזוג העוצמתי שלהם בין רוקבילי ומוזיקה אלקטרונית באמצעות ציוד זול, הפכו להשפעה חשובה על להקות כמו The Birthday Party, Soft Cell, Sigue Sigue Sputnik ו-Nine Inch Nails.
רוב שפילד מהרולינג סטון כתב כי אמנים רבים הושפעו מאלבום הבכורה של Suicide, ביניהם The Human League, Bauhaus, רדיוהד ו-Spacemen 3.
המבקר טובי קרסוול מנה להקות כמו Devo, Ultravox, The Jesus and Mary Chain, The Sisters of Mercy, דפש מוד, My Chemical Romance, ניק קייב, דאפט פאנק ו-Air כיורשים של Suicide, שהרוויחו מסגנונם החלוצי של מוזיקה תעשייתית.
גרסאות כיסוי

הפסקול של הסרט העורב, משנת 1994, כלל גרסת כיסוי לשיר "Ghost Rider" בביצוע להקת Rollins Band. באותה שנה, The Fatima Mansions הקליטו גרסת כיסוי לשיר "Diamonds, Fur Coat, Champagne", כחלק מהסינגל שלהם Nite Flights.
במאי 1999, להקת Question Mark and the Mysterians הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Cheree", שנכללה באלבומם More Action.
הריף מתוך "Ghost Rider" סומפל בסינגל "Born Free" של M.I.A., שיצא באפריל 2010. מרטין רב הצטרף ל-M.I.A. לביצוע השיר בתוכנית Late Show with David Letterman.
בשנת 2009, להקת The Horrors הקליטה גרסת כיסוי לשיר "Shadazz", כחלק מאלבום מחווה לאלן וגה, והופיעה עמו פעמים רבות עם השיר "Ghost Rider". בהמשך אותה שנה, Primal Scream ו-Miss Kittin הוציאו גרסת כיסוי לשיר "Diamonds, Fur Coat, Champagne", שיצאה במהדורה מוגבלת של 3,000 עותקים על גבי תקליט ויניל 10 אינץ'.
להקת The Gories הקליטה גרסת כיסוי לשיר "Ghost Rider", שנכללה באלבום I Know You Fine, But How You Doin'. באפריל 2011, להקת LCD Soundsystem שילבה קטע מתוך השיר "Ghost Rider" בביצוע השיר "Losing My Edge", וכן ביצעה גרסת כיסוי לשירו של אלן וגה "Bye Bye Bayou" במהלך הופעתם האחרונה במדיסון סקוור גארדן. השיר "Ghost Rider" בוצע גם על ידי הצמד הבריטי The Last Shadow Puppets במועדון Terminal 5 בניו יורק, כמחווה לאלן וגה לאחר מותו בשנת 2016.
באפריל 2012, ננה צ'רי הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Dream Baby Dream", שנכללה באלבומה The Cherry Thing. במאי 2014, להקת Savages הוציאה גרסה חיה של השיר כבי-סייד לסינגל "Fuckers"/"Dream Baby Dream".
בשנת 2008 פרסם ברוס ספרינגסטין קאבר חי ל-"Dream Baby Dream" וב-2014 פרסם גרסת אולפן לשיר.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1977 – Suicide
1980 – Suicide: Alan Vega and Martin Rev
1988 – A Way of Life
בשנת 2005 יצאה הוצאה מחודשת של התקליטור, בחברות התקליטים Blast First/Mute/EMI, הכוללת מאסטרינג חדש ודיסק בונוס עם הקלטה חיה מ-1987
1992 – Why Be Blue
בשנת 2005 יצאה הוצאה מחודשת של התקליטור, בחברות התקליטים Blast First/Mute/EMI, הכוללת דיסק בונוס עם הקלטה חיה מ-1989, וכן מאסטרינג חדש של האלבום המקורי שביצע מרטין רב. סדר שירים שונה מהמקור.
2002 – American Supreme
העותקים הראשונים של התקליטור כללו דיסק בונוס עם הקלטה חיה משנת 1998.
דיסקוגרפיה > אלבומי לייב

1978 – 21½ Minutes in Berlin/23 Minutes in Brussels
1981 – Half Alive (מבחר של הקלטות לייב וגרסאות דמו מ-1975–1979; שוחרר במקור על ידי הוצאת ROIR רק בקסטות, בתוספת הערות אלבום מאת לסטר בנגס)
1986 – Ghost Riders (קונצרט לייב משנת 1981 – פורסם במקור רק בקסטות)
1997 – Zero Hour <small>(הקלטות חיות מסוף שנות השבעים)
2004 – Attempted: Live at Max's Kansas City 1980 <small>(הקלטה חיה מהסאונדבורד(אנ') מהופעה במועדון ניו יורקי; בתוספת הערות אלבום מאת מרטין תאו)
2008 – Live 1977–1978 <small>(סט של שישה תקליטורים המכיל 13 הופעות חיות מלאות של Suicide מספטמבר 1977 עד אוגוסט 1978, בתוספת חומר בונוס.)
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

1978 – 23 Minutes Over Brussels
1998 – 22/1/98 – Reinventing America <small>(הוקלט לייב במרכז ברביקן במסיבת ההשקה "Inventing America")
דיסקוגרפיה > סינגלים

"Johnny" (1977)
"Cheree" / "I Remember" (1978)
"Dream Baby Dream" / "Radiation" (1979)
"Surrender" (1988)
לקריאה נוספת

Steven Lee Beeber, Suiside is painful, The Heebie-jeebies at CBGB's: A Secret History of Jewish Punk, 2006, עמ' 39-48
David Nobakht, Suicide: No Compromise, SAF Publishing, 2004
Needs, Kris. Dream Baby Dream: Suicide: A New York Story. Omnibus Press. December 2015.
Laura Davis-Chanin, Liz Lamere, Infinite Dreams: The Life of Alan Vega, Backbeat Books, 2024
רומא העתיקה

.
רומא העתיקה היא שמה של התרבות והאימפריה שצמחה מעיר המדינה רומא שבאיטליה החל מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד המאה החמישית לספירה. רומא העתיקה עברה ממשטר מלוכני, עד המאה ה-6 לפנה"ס, למשטר רפובליקני, ששרד עד שלהי המאה ה-1 לפנה"ס. המשטר הרפובליקני חלף מהעולם ורומא קיבלה שליט יחיד שאחז בתואר קיסר. בשיאה השתרעה רומא ותרבותה על רוב מערב אירופה, ארצות אגן הים התיכון, וחלקים מהארצות שמסביב לים השחור.
רומא העתיקה נחשבת לממשיכתה של תרבות יוון העתיקה – ההלניזם – וביחד מהוות שתיהן את הבסיס לתרבות המערבית.
רומא העתיקה בגלגוליה השונים:
   הרפובליקה הרומית
   הקיסרות הרומית
   הקיסרות הרומית המזרחית
   הקיסרות הרומית המערבית
היסטוריה > המלוכה הרומית

המלוכה הרומית היא שמה של תקופה בהיסטוריה של איטליה שמתחילה במאה ה-8 לפנה"ס ומסתיימת בשנת 509 לפנה"ס עם ייסוד הרפובליקה הרומית. בתקופה זו נשלטה העיר רומא והשטחים הכפופים לה, על ידי שלטון מלוכני.
תקופה זו החלה עם ייסוד העיר רומא. התאריך המדויק לוט בערפל ובאגדה. ההיסטוריוגרפיה הרומית העתיקה מציינת מספר תאריכים בהם: 814 לפנה"ס, 748 לפנה"ס ו-753 לפנה"ס. המחקר המודרני אימץ לשם נוחיות את שנת 753. ממצאים ארכאולוגיים חושפים יישוב קבע של סוכות שהיה קיים החל מאמצע המאה השמינית לפנה"ס בגבעת הפאלאטיום. ממצאים אלה תומכים בתיאורי המקורות. ממצאים ארכאולוגיים נוספים חושפים עדויות ליישוב באזור שקדם ליישוב הרומי, יישוב מתקופת הברונזה ואף מתקופת האבן. לא נמצאו שום ממצאים שיוכיחו קשר רציף בין היישוב הפרהיסטורי ליישוב המוכר כיום כ"רומא".
בתקופת המלוכה הפך קובץ של כפרים מפוזרים על גבעות רומא, לעיר בחבל לאטיום. עיר זו הייתה תחומה בחומה מבוצרת, היה לה מבנה חברתי מגובש, ועמד לרשותה כוח צבאי מסודר. רומא שלטה על שטח של כ-800 קמ"ר וזכתה למעמד החברה החשובה ביותר בליגה הלטינית.
היסטוריה > הרפובליקה הרומית

הרפובליקה הרומית (בלטינית "Res Publica Romanorum" – "ענייני המדינה של הרומאים", לפיכך נהוג להגות ולכתוב את המונח כרס-פובליקה, קרי – שלטון הכלל) היא שמה של תקופה בהיסטוריה של איטליה שבה נשלטה רומא ושטחיה על ידי מוסדות הסנאט הרומי, אספות העם והמגיסטראטים הנבחרים.
תחילת התקופה מתוארכת לשנת 509 לפנה"ס, שנת ייסוד הרפובליקה לפי המסורת הרומית וגירוש מלכה האחרון של רומא, לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. תאריך סוף המשטר הרפובליקני, ותחילת תקופת הקיסרות הרומית, נתון במחלוקת. שני התאריכים המקובלים ביותר הם שנת 44 לפנה"ס, שנת מינויו של יוליוס קיסר לדיקטטור מתמיד. התאריך המקובל יותר על החוקרים הוא 27 לפנה"ס, השנה שבה נוסד באופן רשמי משטר הפרינקפס של אוגוסטוס.
בתקופה זו של כ-500 שנה לערך הפכה רומא מהעיר הראשית של לאטיום, לבירת איטליה ולשליטה של אימפריה ענקית שכללה, במישרין או בעקיפין, חלק גדול משטחי מדינות הים התיכון.
היסטוריה > הקיסרות הרומית

הקיסרות הרומית היא שמה של תקופה בהיסטוריה של איטליה שבה נשלטו רומא וכל השטחים שסופחו לה על ידי שלטון יחיד קיסרי. התקופה מכונה גם תקופת "האימפריה הרומית", אף על פי שכמדינה רומא חלשה על שטחים נרחבים והתקיימה כאימפריה עוד בתקופת הרפובליקה, המונח אימפריה מתייחס לשינוי צורת השלטון של המדינה ולא לאופייה המדיני.
תיארוך תחילת תקופת הקיסרות הרומית נתון במחלוקת. שני התאריכים המקובלים ביותר הם שנת 44 לפנה"ס, שנת מינויו של יוליוס קיסר לדיקטטור לכל ימי חייו והתאריך המקובל יותר על החוקרים, של שנת 27 לפנה"ס, השנה שבה נוסד באופן רשמי משטר הפרינקפס של אוגוסטוס.
גם תאריך קצה של הקיסרות הוא נושא לוויכוח רב שנים. מספר התפיסות לגבי התאריך המדויק של קץ הקיסרות הם רבות ושונות כמו מספר התאוריות המנסות להסביר למה הקיסרות הרומית הגיעה לקיצה. בין התאריכים המוצעים הם: שנת 284, תאריך ייסוד הטטררכיה על ידי הקיסר דיוקלטיאנוס, שנת 325, השנה שבה התכנסה ועידת ניקיאה של הכנסייה הנוצרית, שנת 476, שנת הדחתו של הקיסר רומולוס אוגוסטולוס על ידי אודואקר וסופה של הקיסרות הרומית המערבית, שנת 800, שנת הכתרת קרל הגדול לקיסר, שנת 1453, התאריך בו נפלה קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית ואפילו 1806, התאריך שבו פורקה רשמית הקיסרות הרומית הקדושה.
גישות אחרות טוענות שאין כלל תאריך מסוים שבו הסתיימה תקופת הקיסרות ולאורך סוף העת העתיקה ותחילת ימי הביניים המוקדמים, חל תהליך הדרגתי של יצירת מערכות פוליטיות ומדיניות חדשות מתוך מכלול האימפריה הישנה, שהיטשטשה לה.
לצורך נוחות, הערך הנידון ידון עד לתקופה של שנת 395, מותו של הקיסר תאודוסיוס הראשון ופיצולה הסופי של האימפריה הרומית לשני גופים מדיניים שונים, האימפריה הרומית המערבית והאימפריה הרומית המזרחית, הידועה יותר כאימפריה הביזנטית.
היסטוריה > הקיסרות הרומית המערבית

הקיסרות הרומית המערבית הוא השם שניתן לגוף המדיני שהשתרע על חלקיה המערביים של האימפריה הרומית, לסירוגין, החל משנת 284, תאריך ייסוד הטטררכיה.
במובן המצומצם יותר, האימפריה המערבית הייתה קיימת כגוף מדיני מהפיצול הסופי של האימפריה הרומית לשני חלקים בשנת 395, שנת מותו של הקיסר תאודוסיוס הראשון ועד שנת 476, השנה שבה הדיח אודואקר את הקיסר רומולוס אוגוסטולוס ולא הכתיר עצמו בתואר קיסר.
מורשת > יורשות רומא

לאחר נפילת האימפריה הרומית קמו יחידות מדיניות רבות שראו עצמן כממשיכות המורשת התרבותית והמדינית של רומא.
הבולטת בין יחידות אלו הייתה האימפריה הביזנטית, שהתקיימה בין השנים 395 עד 1453 ובשיאה השתרעה על חלקים נרחבים באסיה הקטנה, הבלקן, ארץ ישראל, צפון אפריקה ואף איטליה עצמה. ביזנטיון החלה את דרכה כחלקה המזרחי של האימפריה תחת הרפורמות המנהליות הידועות כשלטון הטטררכיה בימיו של דיוקלטיאנוס.
בחלקה המערבי של האימפריה היה המצב סבוך יותר. בהדרגה ולאורך המאה החמישית לספירה, החלו השבטים שזכו לאדמות בצד הרומי של הדנובה והריין להקים ממלכות עצמאיות או עצמאיות למחצה בתחומי האימפריה הרומית. גאליה, ספרד, ואפריקה נשמטו בהדרגה מידי האימפריה לטובת הוונדלים, הוויזיגותים, הפרנקים, הלומברדים ואחרים. החלק שנותר, שכלל בעיקר את איטליה והעיר רומא עמד בשליטה הולכת וגוברת של גנרלים גרמאנים.
ממלכות הוונדלים בצפון אפריקה, הוויזיגותים במזרח ספרד ודרום צרפת, הפרנקים בצפונה, הבורגונדים במרכזה וממלכת אודואקר שירשה את האימפריה הרומית באיטליה היו הכוחות העיקריים בסוף המאה החמישית.
בין המאה החמישית והמאה השמינית לספירה נוצרה בשטחי אירופה המערבית תשתית פוליטית וחברתית חדשה. תחת האוסטרוגותים באיטליה, הוויזיגותים בספרד, הפרנקים והבורגונדים בגאליה ובמערב גרמניה והסקסונים באנגליה, התפוררו כל הסדרי השלטון הרומיים ופינו מקומם לשלטון שליטים-לוחמים בנוסח הגרמאני, שלא הצליחו לכונן מערכת שלטונית בת-קיימא או מערכות חוק, משפט וסדר.
מידה מסוימת של התרבות הרומית הכתובה ושל קשרים בין השטחים השונים של האימפריה ההיסטורית נשמרה בחסות הכנסייה הנוצרית, המנזרים, והבישופויות שלה, אך היוונית והלטינית, התרבות, הספרות, הממשל והחוק ששלטו באגן הים התיכון מאז עלייתה של אתונה במאה החמישית לפנה"ס נדחקו לטובת השפות הוולגריות והתרבויות המקומיות.
ישות מדינית אירופית נוספת שראתה את עצמה כממשיכת דרכה של רומא הייתה הקיסרות הרומית הקדושה. יחידה מדינית זו השתרעה על חלקים נרחבים באירופה, והתקיימה, בגלגוליה השונים, קרוב לאלף שנה.
טוענת נוספת לירושת רומא הייתה מדינת האפיפיור. מדינה זו, שהאפיפיור היה שליטה האזרחי, התקיימה בין שנת 756 לשנת 1870 והשתרעה על חלקים נרחבים במרכז איטליה. טענתה של מדינה זו לשררה ארצית נשענה בעיקר על המסמך המזויף הידוע כמתת קונסטנטינוס.
לאחר נפילת האימפריה הביזנטית בשנת 1453 תבע לעצמו איוואן השלישי, נסיך מוסקבה, את תפקיד הפטרון של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. לפיכך ראתה עצמה השושלת הצארית כממשיכת ביזנטיון. מוסקבה הוכתרה על ידי שליטיה כ"רומא השלישית" לאחר רומא וביזנטיון. גם לאחר נפילתה של שושלת איוואן, המשיכה יורשתה, שושלת רומנוב, לראות עת עצמה כממשיכה של השלטון הרומי. קשרי האיחוד וההורשה בין מוסקבה לביזנטיון הודגשו על ידי איחוד סמלי שתי הממלכות – גאורגי הקדוש של מוסקבה והעיט הדו-ראשי של ביזנטיון. למעשה, העיט הדו-ראשי הוא סמלה של רוסיה גם כיום.
יורש נוסף מטעם עצמו של רומא העתיקה היה בניטו מוסוליני ששלט על המדינה המודרנית של איטליה משנת 1922 ועד 1943. השלטון הפשיסטי שהקים מוסוליני התיימר להיות יורשה של האימפריה הרומית תוך הקמת "אימפריה רומית החדשה" ואבן פינה לשיטת ממשל מהפכנית שסופה למשול בעולם.
בעוד שרבות מהשושלות והמדינות שקמו לאחר נפילתה של האימפריה הרומית ראו את עצמם כיורשותיה הטבעיות, נראה שהיורשת האמיתית של רומא ותרבותה היא התרבות המערבית בכללותה, שרבים מיסודותיה מקורם בתרבות, אומנות, משפט והדת הרומיים.
מורשת > השפה

לטינית (לִינְגְּוָה לאטִינָה) היא שפה מתוך קבוצת השפות האיטליות של משפחת השפות ההודו-אירופיות. בתחילה נודעה הלטינית כשפת האזור במרכז חצי האי האפניני, האזור שבו נמצאת העיר רומא, המכונה לטיום (כיום, מחוז לאציו באיטליה). מאוחר יותר הפכה לטינית לשפתה הרשמית של האימפריה הרומית. כתוצאה מכך, הופצה הלטינית באמצעות כיבושיה לכל רחבי האימפריה הרומית. כיום הלטינית אינה שפה מדוברת, אם כי נעשים ניסיונות להחיות אותה.
מהלטינית המדוברת המכונה וולגארית ("עממית") אשר הפיצו המתיישבים והחיילים הרומאים בשטחי האימפריה, התפתחו כל השפות הרומאניות המודרניות. כיום לטינית היא השפה הרשמית בקריית הוותיקן והשפה הרשמית של הכנסייה הקתולית בכלל. גם כשחדלה הלטינית להיות שפה מדוברת, עדיין שימשה לינגואה פרנקה לכתיבה ספרותית, משפטית, מדעית ודתית, ולצורכי תקשורת בין מדינות שונות באירופה. השפעת הלטינית עדיין ניכרת בתחום הרפואה ובתחומי מדע אחרים. כמו כן, מילים לטיניות חדרו לאוצר המילים של שפות רבות, בעיקר מונחים מדעיים וטכנולוגיים. בחלק מארצות אירופה הלטינית עדיין נלמדת בבתי הספר, אם כי נוהג זה הולך ונעלם. באוניברסיטאות ברחבי העולם (גם בישראל) מקובל להקדיש ללימודי לטינית ויוונית עתיקה חוג מיוחד במסגרת מדעי הרוח, המכונה לימודים קלאסיים.
תרבות

באותה התקופה שררה ברומא העתיקה התרבות ההלניסטית. שכללה מספר מאפיינים עיקריים: