מפרץ ליטויה
רעידת האדמה, מפולת ההרים והמגה-צונאמי בשנת 1958

בשנת 1953 הבחינו שני מדענים צעירים שהגיעו למפרץ ליטויה, כי העצים הקרובים לחוף האגם בהירים יותר בצבעם מהעצים אשר רחוקים יותר ושממוקמים באזורים גבוהים יותר. מאחר שצבעיו של עץ צעיר בהירים יותר, הם הבינו כי אירוע יוצא דופן וחריג בממדיו עקר את הצמחייה הקרובה לקווי החוף, ושיערו שמדובר בגלים גדולים שנוצרו בצורה כלשהי במימי האגם.
מבדיקה שעשו, התברר כי גיל העצים הצעירים דאז, היה בסביבות 17 שנים, והמידע התיישב עם רעידת אדמה שאירעה באזור בשנת 1936. אולם, גלי צונאמי הנוצרים ישירות מרעידת אדמה יכולים להגיע לגובה של עשרות מטרים בודדים, אך על פי המרחק מהחוף וגובה העצים הצעירים מעל לפני המים, העריכו שגל בגובה של 150 מטרים פגע ושטף את הצמחייה לאורך רוב חופי האגם. מכיוון שקיומם של גלים בגובה כזה לא היה ידוע באותה תקופה, לא ידעו בוודאות אם אכן מדובר בתופעה כזו וגם אם כן, מה בדיוק יצר את אותם גלי ענק.
חמש שנים לאחר מכן, בתשיעי ליולי 1958 בשעה 22:16 בערב אירעה באזור רעידת אדמה בעוצמה של בין 7.8 ל־8.3 בסולם ריכטר. באותה עת שהו באגם שלוש סירות מאוישות שהניצולים שבהן גם סיפקו עדות למה שקרה לאחר מכן. רעידת האדמה גרמה למפולת הרים מאסיבית במפרץ גילברט במסגרתה חלק גדול מצלע ההר קרס ונפל מגובה של למעלה מ־700 מטרים הישר אל תוך מימי האגם. מפולת הסלעים הגדולה שהתחוללה בתוך גוף המים הקטן יחסית הזיזה כמויות מים אדירות שנשלחו בפראות מצד לצד בתוך הפיורד וגרמו לכאוס באגם ולאורך חופיו. המפולת, שכללה כ־31 מיליון מטרים מעוקבים של סלעים ששקלו מעל 90 מיליון טון, ונחתו כגוש אחד במהירות אל תוך המים, הייתה דומה לפגיעת אסטרואיד, וגרמה להתרוממות של גל עצום שהתנפץ בעוצמה על ההר ממול, ועקר את מרבית העצים שהיו עליו בגובה של עד 524 מטרים מעל מימי האגם. בנוסף, פגע הגל בקרחון ליטויה הסמוך, וניתק ממנו חלק באורך של 400 מטרים. חלק הקרחון שהתנתק הונף וטולטל לגובה של עשרות מטרים וגרם לגלי צונאמי נוספים. לאחר שהגל פגע ברכס ההר שממולו, הוא יצא ממפרץ גילברט והמשיך לנוע לאורך מימי האגם כשהוא נושא איתו שפוכת רבה, שברי עצים וקרח, כיסה את אי האנדרטה כמעט לחלוטין ועקר לאורך חופי המפרץ צמחים ועצים כאשר הוא זורע הרס רב. חלק גדול משטחו של אי האנדרטה הופשט מצמחייה ועצים, ובקתה שהייתה בנויה על האי הושמדה מעוצמת הפגיעה. באזור פתח הפיורד היה בנוי מגדלור שאף הוא נחרב מפגיעת הגל. שתיים מתוך שלושת הסירות ששהו באגם באותה עת הושמדו, שניים מתוך ארבעת האזרחים שהיו על סיפונן נהרגו, והשניים האחרים נמצאו זמן קצר אחר כך במים וחולצו. הסירה השלישית, על פי העדויות, נסחפה על ראש הגל מעל לצמרות העצים ואזורים מיוערים, ונעצרה על שאריות הפסולת שהותיר הגל באזור פתח הפיורד. שני האנשים שהיו בה – אב ובנו – סיפקו את רוב העדויות לאירוע.
תרשים עם מידות המראה את אזור מפולת הסלעים ורכס ההר שספג את פגיעת הגל במלוא העוצמה
תמונה נוספת שצולמה ב 1958 לאחר האירוע. בחלק העליון מצד ימין של התמונה ניתן לראות את צלע ההר שבו אירעה המפולת, מתחתיו את מפרצון גילברט וקרחון ליטויה, ואת רכס ההר התוחם את המפרצון שנפגע ישירות מהגל. החלקים הבהירים לאורך החופים הם אזורי הפגיעה של הגל שהופשטו מצמחייה. מצד שמאל של התמונה אי האנדרטה
סך כל שטחי היערות שהושמדו מפגיעת הגל הסתכם במעל ל־5 קילומטרים מרובעים, ונאמד במליוני עצים. בחלק מהמקומות נעקרו שטחים מיוערים שהיו מרוחקים יותר מקילומטר מהחוף. כמו כן, חלק גדול מן האדמה שעליה גדלו העצים נשטף ואזורים שלמים הופשטו לחלוטין ונותרו בהם סלעים חשופים בלבד.
לאחר האירוע, חוקרים רבים הגיעו למפרץ ליטויה כדי ללמוד את התופעה. הדבר שינה את התפיסה וההבנה לגבי היווצרות גלים גדולים, ואסונות שעלולים להתחולל בעקבותיהם במקרים דומים בעתיד.