stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרליזם (ספרד)
מקור הקרליזם > המצב הפוליטי בספרד אחרי מות פרננדו

כמו במדינות רבות באירופה, לאחר הכיבוש הנפוליאוני, התפיסה הפוליטית בספרד חולקה בין ה"אבסולוטיסטים" - תומכי שלטון המלך, והליברלים - שהושפעו מרעיונות המהפכה הצרפתית. המלחמה הארוכה לעצמאות ספרד מהאימפריה הצרפתית הותירה אחריה מספר גדול של לוחמי גרילה מנוסים וצבא גדול במיוחד -לרוב ליברלים נאמנים. ההצלחה הגדולה של המרד בשנת 1808 נגד נפוליאון הותירה גם אמונה רחבה, אם לא מלאה, בתוקף זכות המרד, עם השפעות ארוכות טווח על הפוליטיקה של ספרד ואמריקה הספרדית. שלטונו של פרננדו השביעי לא הצליח להתגבר על השסע הפוליטי או ליצור מוסדות יציבים. מה שנקרא הטריאניום הליברלי (1820–1823) החזיר מחדש את חוקת 1812 לאחר מהפכה צבאית, אך אחריה עשור מבשר הרעות (1823–1833), עשר שנות שלטון מוחלט על ידי המלך, שהותיר אחריו זיכרונות מרים של רדיפה בשני הצדדים.
בשלטון שתי הקבוצות חילקו את עצמן לענפים מתונים ורדיקליים: הענף הרדיקלי של האבסולוטיסטים (או המלוכנים), המכונה האפוסטיליקוס, ראה את היורש החזק, דון קרלוס, כראשו הטבעי, מכיוון שהיה אדוק מאוד, ולאחר 1820 גם אנטי-ליברלי ידוע.
שנותיו האחרונות של המלך פרננדו ראו שינויים פוליטיים בשל הצרות סביב ירושתו. באוקטובר 1832 הקים המלך ממשלה מלכותית מתונה בפיקודו של פרנסיסקו סי ברמודז', שכמעט הצליח לרסן את המפלגה האפוסטולית ובאמצעות חנינה להשיג תמיכה ליברלית בזכותה של איזבלה לרשת את שלטונה של אמה, מריה כריסטינה משתי הסיציליות. ולו כדי להיפטר מדון קרלוס, הליברלים קיבלו את הנסיכה החדשה של אסטוריאס.
יתר על כן, השנים הראשונות של שנות ה-30 של המאה התשע עשרה הושפעו מכישלון בית בורבון הצרפתי, שמשמעותו סיום שלטון בורבון בצרפת, וממלחמת האזרחים בפורטוגל בין מפלגות בורבוניות וליברליות.
היסטוריה

תקופת מלחמות הקרליסטים, שבמהלכם המפלגה ניסתה להשיג את השלטון בעיקר באמצעים צבאיים, היא גם קרליזם קלאסי, מכיוון שהמלחמות - או האיום שבהן - הציבו את הקרליזם במרכז הבמה של ההיסטוריה הפוליטית של ספרד, וכמכונן קרליזם פיתח את הצורה התרבותית והסוציולוגית שהוא ישמר במשך יותר ממאה שנים.
נקודות השיא ההיסטוריות של עידן זה הן:
מלחמת הקרליסטים הראשונה (1833–1840) - מלחמת אזרחים בספרד בין השנים 1833 ל-1840, בין פלגים על הירושה של כס המלוכה. הפלגים הלוחמים היו: תומכי יורשת העצר, איזבלה השנייה, שנתמכה על ידי מריה כריסטינה, לבין אלה של אחיו של המלך המנוח קרלוס דה בורבון (או קרלוס החמישי). מטרת הקרליסטים הייתה החזרה למלוכה אבסולוטיסטית. פורטוגל, צרפת ובריטניה תמכו ביורשת העצר, ושלחו כוחות מתנדבים ואף סדירים להתעמת עם צבא הקרליסטים.
מלחמת הקרליסטים השנייה (1847–1849) - הייתה התקוממות קטלאנית- גאליסית קטנה, המורדים ניסו לשים את קרלוס השישי על כס המלוכה. בגליסיה המרד היה בקנה מידה קטן יותר. המלחמה נלחמה לכאורה כדי להקל על נישואיה של איזבלה השנייה עם קרליסט, קרלוס דה בורבון (או קרלוס השישי), אך איזבלה השנייה נישאה במקום זאת לפרנסיסקו דה בורבון.
מהפכת 1860 ותוצאותיה - באותה שנה ניסה רוזן מונטמלין לתפוס את השלטון באמצעות מהפכה צבאית. הוא נחת בסנט קרלס דה לה רפיטה (טרגונה), אך נעצר במהירות, ונאלץ לוותר על זכויותיו. הפורענות הזו, התנהגותו לאחר השחרור, והעובדה כי הבא לכתר היה אחיו הליברלי, הביאה את הקרליזם אל סף הכחדה. הקרליזם ניצל רק בגלל אמו החורגת, מריה תרזה מברגנזה, נסיכת ביירה.
מלחמת האזרחים בספרד-נחשבת למלחמה קרליסטית נוספת, היות שבספרד שלטה אז רפובליקה, ופרנקו ושאר חברי התנועה הפשיסטית היו רויאליסטים. הוכחה לכך היא שעוד בחייו, קבע פרנקו עם חואן קרלוס שלאחר מותו של הראשון יוכתר השני למלך ספרד.
אידאולוגיה

יש שהגדירו את הקרליזם כתנועה פוליטית
הרקע האידאולוגי של הקרליזם היא כתגובת נגד מול המהפכה הצרפתית של 1789 שהביא לגל של נאורות, חילוניות, אינדיבידואליזם, שוויון הזדמנויות ורציונליזם. בדומה לתנועת הקרליזם קמו תנועות דומות שניסו להילחם באותן תופעות, כמו התנועה הלגיטימיסטית. וכן פעילותו של ז'וזף דה מסטר.
החוקרים התקשו להצביע על אידאולוגיה אחידה שהנחה את הקרליזם, מבין הסיבות לכך נמנו אלו:
כשומרי מסורת, קרליסטים לא נתנו אמון באידאולוגיה ככוח מניע פוליטי. כמה חוברות מהמאה ה-19 ביטאו זאת בצורה זו: 1.נגד חוקה פילוסופית (ליברליזם, המבוססת על אידאולוגיה) 2.מוצעת חוקה היסטורית (המבוססת על ההיסטוריה ותורות הכנסייה).
ההיסטוריה הפעילה הארוכה של הקרליזם - הוא היה כוח חשוב למעלה מ-170 שנה - והעובדה שהוא משך אליו קהל קהל רב ומגוון, מקשה על סיווג מקיף.כמעט מעולם לא הייתה אסכולה אחת בתוך הקרליזם.
הרעיונות שהובעו בתוך הקרליזם שותפו באופן חלקי וגלוי עם כוחות אחרים על הקשת הפוליטית. האגפים השמרנים, הקתוליים (או הנוצרים-דמוקרטיים) יותר של התנועות הלאומיות והאזוריות השונות ברחבי ספרד יכולים לטעון להשפעה עקיפה מהקרליזם, בייחוד בנוגע ל-fueros וממשל עצמי אזורי.
בעוד שלקרליזם ופלנגיזם היו קווי דמיון מסוימים - שמרנות חברתית, קתוליות ואנטי-קומוניזם - היו גם הבדלים עזים בין שתי התנועות. המשמעותית ביותר הייתה העובדה שבעוד שהפלנגיזם דגל בצורה ריכוזית מאוד של לאומיות ספרדית, הקרליזם תמך יותר ב-fueros, ושימר את התרבות המקומית והאוטונומיה האזורית, דבר המהווה את אחד העקרונות העיקריים שלהם.
הקרליסטים תומכים גם בחוק הסאלי בכל הנוגע לירושה, בהיותם מונרכיסטים לגיטימיסטים.
חיילים קרליסטים
1501

שנת 1501 היא השנה הראשונה במאה ה-16. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
הפסל דוד, שהקמתו החלה ב-1501
אירועים

אמריגו וספוצ'י מגיע לחוף ברזיל ומבין כי הגיע ליבשת חדשה, אמריקה.
מיכלאנג'לו מתחיל לעבוד על פסלו, דוד.
בשווייץ נוצרו הקנטונים בזל-שטאדט, בזל-לנדשאפט ושפהאוזן
23 ביוני – השייטת של פדרו קברל נכנסת לנמל ליסבון, לאחר ששבה ממסע להודו, עם 4 אניות בלבד מתוך ה-13 עימן הפליג מפורטוגל, כשנה קודם לכן
14 בנובמבר – קתרין מאראגון מתחתנת עם ארתור, נסיך ויילס, יורש העצר האנגלי
נולדו

ג'רולאמו קארדאנו מתמטיקאי, פילוסוף ורופא איטלקי
17 באוגוסט – פיליפ השני, רוזן הנאו-מינצברג (נפטר ב-1529)
24 בספטמבר – ג'ירולמו קרדאנו, מתמטיקאי, פילוסוף ורופא איטלקי, מגדולי המתמטיקאים בזמנו (נפטר ב-1576)
נפטרו

3 בינואר – עלי-שיר נוואי, משורר, פילוסוף, לשונאי, פוליטיקאי, צייר, מוזיקאי ונדבן טורקי-צ'אגאטאי (נולד ב-1441)
1 בפברואר – זיגיסמונד, דוכס בוואריה (נולד ב-1439)
20 בספטמבר – אגוסטינו בארבאריגו, הדוכס ה-74 של ונציה (נולד ב-1420)
ראו גם

ילידי 1501‎
נפטרים ב-1501‎
טימיש (מחוז)

| --- | --- |
סמל טימישסמל טימיש

הכפר שרלוטנבורג, היחיד מכפרי חבל באנאט שתוכנן במאה ה-18 בצורת מעגל. הוכרז מורשת היסטורית על ידי משרד התרבות הרומני
 מדינה:  רומניה רומניה
 חבל ארץ:  באנאט
 מושל:  Alin-Adrian Nica
 רשות מחוקקת:  Timiș County Council 
 בירת המחוז:  טימישוארה
 שטח:  8,697 קמ"ר (דירוג: 1)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  650,533 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  78.5 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  45°47′0″N 21°21′0″E﻿ / ﻿45.78333°N 21.35000°E﻿ / 45.78333; 21.35000
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.cjtimis.ro/ מועצת המחוז   http://www.prefecturatimis.ro/ פרפקטורה
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז טימיש (ברומנית: Județul Timiș) הוא מחוז (ז'ודץ) בחבל באנאט, בדרום-מערב רומניה. שבירתו העיר טימישוארה. מקור שמו הוא הנהר טימיש. מבחינת שטח - 8,697 קמ"ר - הוא המחוז הגדול ביותר בקרב 41 המחוזות ברומניה. שטחו מהווה 3.6% משטח המדינה. במפקד משנת 2011 מספר תושביו היה 683,500.
מחוז טימיש גובל בצפון במחוז ארד, במזרח במחוז הונדוארה, בדרום-מזרח ובדרום במחוז קאראש-סוורין, בהמשך בדרום ובדרום מערב יש לו גבול משותף עם האזור האוטונומי וויבודינה של סרביה (הבאנאט הסרבי) ובמערב ובצפון מערב עם מחוז צ'ונגראד-צ'נאד בהונגריה.
נקודות מעבר הגבול אל הארצות השכנות הן: צ'נאד - אל הונגריה, וסטאמורה-מורביצה וז'ימבוליה - אל סרביה.
שם

שם המחוז בא מהנהר טימיש הזורם בשטחו. הנהר נתן את שמו גם לעיר טימישוארה, בירת המחוז, שאותה חוצה תעלת בגה (פעם הנחל בגה או ה"טימיש הקטן")
גאוגרפיה

מחוז טימיש הוא המחוז הגדול ברומניה מבחינת השטח - 8,697 ק"מ, 3.6% משטחה של רומניה.
נחצה על ידי קו הרוחב הצפוני 46 וקוי האורך המזרחיים  21 ו-22.
בשטח המחוז נמצא הנקודה המערבית ביותר של רומניה - בבה וקה, בנקודת  Triplum Confinium (טריפלום קונפיניום - מפגש שלושת הגבולות) שבו נפגשים גבולות של רומניה, סרביה והונגריה. ( 44  '15 ° 12)
שליש מגבולות המחוז הם גם גבולות מדינה. 
צפוניצ-מערבית גובל עם המחוז צ'ונגראד-צ'אנאד בהונגריה. 18 ק"מ מגבול זה הם על הנהר מורש (מארוש)
דרומית-מזרחית, בין בבה וקה ללצונאש, המחוז גובל עם הפרובינציה האוטונומית של וויבודינה בסרביה. 
נקודות הגבול הן:צ'נאד -אל הונגריה, סטאמורה מורביצה, ז'ימבוליה, 
(הפתוחים ללא הפסקה) אל סרביה, ואלקאן (Valcani), לונגה ופויין (פתוחים בין 20-8) . צפונית המחוז טימיש גובל עם המחוז אראד, ממזרח עם המחוז הונדוארה ודרומית-מזרחית עם המחוז קאראש-סוורין. 
המחוז טימיש הוא חלק מה"אירו- אזור"  (euroregion) דנובה- קריש-מורש-טיסה DKMT, אזור מעבר גבולות המשטרע ב-71,879 קמ"ר וכולל אוכלוסייה  של 6 מיליון תושבים.   
בקצה המזרחי שלו מתרוממים הרי פויאנה רוסקה, חלק מקרפטים המערביים הרומנים. הגובה יורד מערבה, דרך גבעות ליפובה אל עבר המישור הרומני המערבי, שהוא החלק המזרחי של המישור הפאנוני.
המחוז נחצה על ידי נהרות רבים, כשהחשובים ביניהם הם תעלת בגה והנהר טימיש.
גאוגרפיה > פארקים לאומיים ושמורות טבע במחוז טימיש

ארבורטום באזוש
אגם סורדוק
אתר המאובנים - רדמנשט
בקעת הפוגניש (Lunca Pogănişului), טורמק וסאקושול טורצ'סק (Sacoşul Turcesc)
ביצות מוראן (Murani)
ביצות סאטקינז
תל סיסיטק, סנפטרו מארה (Sânpetru Mare)
הפארק באנלוק
הפארק הבוטני טימישוארה
הפארק הבוטני בבה וקה (Beba Veche)
הפארק הבוטני בקעת המורש (Lunca Mureșului) כולל 4 שמורות טבע:
יער צ'נאד, האי הגדול צ'נאד, איי איגריש, פרונדול מארה. הפארק משתרע בתחומם של שני מחוזות - טימיש ואראד, נמצא במורד המורש, קרוב לעיר אראד.
האחו עם נרקיסים בטשט, פג'ט
יער ביסטרה, גירודה
יער דומבראבה, בוזיאש
יער פארק בוזיאש, בוזיאש
מלחות דיניאש, פצ'ו נואו
גאוגרפיה > אקלים

האקלים הוא ממוזג-יבשתי עם מספר רב של ימי שמש.
דמוגרפיה

בשנת 2000 המחוז מנה 684,506 תושבים וצפיפות אוכלוסין של 79 תושבים/קמ"ר. בשנת 2011 - 683,540 תושבים ו-78 תושבים/קמ"ר.
דמוגרפיה > מספר התושבים בין 1948 ל-2011

| שנה | אוכלוסיית המחוז |
| --- | --- |
1948: 588,936
1956:  568,881
1966:  607,596
1977:  696,884
1992:  700,292
2002:  677,926
2011:  683,540
דמוגרפיה > הרכב אתני

בימינו:
רומנים - 85.52%
הונגרים - 5.43%
צוענים (רומה) - 2.23%
גרמנים - 1.3%
סרבים - 2%
אוקראינים - 0.91%
בולגרים - 0.8%
אחרים - 0.7%
דמוגרפיה > השינויים האתנו-דמוגרפיים לאורך השנים

| המפקד> שנה | המפקד> האוכלוסייה | ההרכב האתני> רומנים | ההרכב האתני> גרמנים | ההרכב האתני> הונגרים | ההרכב האתני> סרבים | ההרכב האתני> צוענים | ההרכב האתני> סלובקים | ההרכב האתני> בולגרים | ההרכב האתני> יהודים | ההרכב האתני> קבוצות אתניות אחרות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1880 | 454,205 | 200,834 | 171,599 | 33,947 | 31,316 |  ? | 3,459 |  ? |  ? | 13,050 |
| 1900 | 541,849 | 221,305 | 201,795 | 70,338 | 30,939 |  ? | 2,911 |  ? |  ? | 14,561 |
| 1930 | 559,591 | 236,305 | 178,238 | 84,756 | 27,075 | 8,090 | 3,919 | 7,527 | 9,768 | 3,913 |
| 1941 | 578,881 | 263,474 | 176,732 | 74,745 |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? | 63,930 |
| 1966 | 607,596 | 378,183 | 109,315 | 76,183 | 22,709 | 4,637 | 2,300 | 7,509 | 2,909 |  |
| 1977 | 696,884 | 472,912 | 98,296 | 77,525 | 20,891 | 9,828 | 2,128 | 7,151 | 1,799 |  |
| 1992 | 700,033 | 573,662 | 26,722 | 62,866 | 17,144 | 14,836 | 2,229 | 6,466 | 625 |  |
| 2002 | 677,926 | 565,639 | 14,174 | 50,556 | 13,273 | 16,084 | 1,908 | 5,562 | 441 |  |

| ההרכב האתני המפורט (2002)> סך הכל | ההרכב האתני המפורט (2002)> רומנים | ההרכב האתני המפורט (2002)> הונגרים | ההרכב האתני המפורט (2002)> צוענים | ההרכב האתני המפורט (2002)> גרמנים | ההרכב האתני המפורט (2002)> סרבים | ההרכב האתני המפורט (2002)> אוקראינים | ההרכב האתני המפורט (2002)> בולגרים | ההרכב האתני המפורט (2002)> סלובקים | ההרכב האתני המפורט (2002)> יהודים | ההרכב האתני המפורט (2002)> קרואטים | ההרכב האתני המפורט (2002)> צ'כים | ההרכב האתני המפורט (2002)> איטלקים | ההרכב האתני המפורט (2002)> יוונים | ההרכב האתני המפורט (2002)> אחרים | ההרכב האתני המפורט (2002)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 677,926 | 565,639 | 50,556 | 16,084 | 14,174 | 13,562 | 1,908 | 441 | 371 | 283 | 271 | 209 | 1,834 |  |  |  |
| 100% | 83.437% | 7.457% | 2.373% | 2.091% | 1.958% | 1.080% | 0.820% | 0.281% | - | - | - | - | - | 0.270% |  |
דמוגרפיה > רומנים

בשטח באנאט, כולל  זה של המחוז טימיש שלטו בהתחלת המילניום הראשון לספירה ממלכת הדאקים ואחר כך הכיבוש הרומאי.  היסטוריונים הרומנים של ימינו מיחסים את מוצאם ואת מקור לשונם הרומאנית במידה רבה להתערבבות בין הדאקים למתיישבים הרומאים..בסביבות שנת 900 בעת פלישת המדיארים לאגן הפאנוני, לפי עדות הכרוניקן אנונימוס נתקלו ההונגרים באוכלוסייה ולאכית, כלומר רומנית, לצד סלאבים, קומנים, בולגרים ואחרים. 
באזור קמה ישות מדינית הקרויה הוויבודות של גלאד. בצבאו של גלאד השתתפו פצ'נגים, בולגרים ורומנים ("ולאכים").  גלאד וגם יורשו אחטום, הובסו על ידי המדיארים שסיפחו את האזור למדינתם החדשה - ממלכת הונגריה. בהתחלה נהנו הרומנים מזכויות, היו להם מנהיגים בעלי סמכויות כמו קנזים או ז'ודים ("שופטים") שניהלו את קהילותיהם ביישובים כמו בלינץ, לוגוז',בנו מבצרים כמו בפג'ט ולוגוז' ופרדיה.  אחרי ההפרדה הסופית בין הכנסייה הקתולית לזו המזרחית, ה"אורתודוקסית"  ואימוץ של הקתוליות כדת רשמית, זכויות המאמינים בני הדת הנוצרית אורתודוקוסית בממלכה ההונגרית צומצמו מאוד. 
באביב העמים בשנים 1848–1849 הרומנים ניסו להשיג הכרת זכויותיהם התרבותיות והדתיות, אולם נתקלו בגישה שלילית מהממשל המהפכני ההונגרי. 
עד לשנת 1919 הרומנים נמצאו במעמד פוליטי וסוציו-כלכלי נמוך לעומת ההונגרים והגרמנים.  השכנת השלטון הרומני אחרי 1919, בעקבות ניצחון מעצמות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה, חל שינוי בסטטוס של האוכלוסייה הרומנית.
דמוגרפיה > הונגרים

במאה ה-10 חבל באנאט נכלל בממלכה ההונגרית שהוקמה על ידי שבטי המדיארים שפלשו בראשות ארפאד למישור הפאנוני וסביבתו.
בהתחלה ההונגרים באזור היו בעיקר חיילים ופקידי הממלכה. המלך בלה השני הקים מבצר בטמשוואר (טימישוארה). (שנוסדה ב-1212 ונושאת שם ממקור הונגרי). בתחילת המאה ה-14 עיר זאת הייתה למושב זמני של מלך הונגריה קארוי רוברט מבית אנז'ו.
בתקופת השלטון העות'מאני נסוגו מן האזור נציגי הממשל ההונגרי ונותרו הונגרים רק במזרח המחוז, שהפך לחלק מהבאנות לוגוז' וקרנסבש במסגרת נסיכות טרנסילבניה.
אחרי השחרור מהשלטון העות'מאני ב-1716, היה חבל באנאט פרובינציה הבסבורגית אוטונומית, אולם ב-1778 סופח האזור מבחינה מנהלית לממלכה ההונגרית תחת שלטון ההבסבורגי . התחילה אז זרימה של מתיישבים הונגרים, ובסוף המאה ה-18 ובמחיצת הראשונה של המאה ה-19 הונגרים התיישבו בעיקר בכמה יישובים שהיו מושבם של אצילים הונגרים:סניקולאו מארה, גטאיה וז'ימבוליה וכן בעיר טימישוארה.. ההונגרים תרמו להתפתחות פרברים של טימישוארה כמו פרטליה ומושניצה נואוה. כמו כן  
אחרי המהפכה ההונגרית של 1848 ובמיוחד אחרי שנת 1880 בימי השלטון האוסטרו-הונגרי הדואליסטי גברה ההתיישבות ההונגרית במחוז. התחזקה האוכלוסייה ההונגרית ביישובים ואלקאן (Valcani), סניקולאו מארה, ז'ימבוליה, גטאיה, צ'ניי, צ'אקובה, בוזיאש, וקמו יישובים הונגרים חדשים: Ujszentes (אויסנטש) כיום - דומברביצה, אוטלק, אויוואר (שהוקם עוד ב-1811 יחד הם גרמנים שוואבים), ראוץ (Aurélháza) (שהוקם עוד ב-1844 יחד עם גרמנים שוואבים) כיום חלק מהכפר בלינץ, בודו (Nagybodofalva), ציפאר (Szapáryfalva) כיום חלק מהכפר קושטיו, מושיניצה נואוה (Ujmosnica), קרסטור, אוטוושט (Ötvösd). (1868). ב-1910 17% מאוכלוסיית האזור היו הונגרים. ממשלת הונגריה כפתה את ההוראה בשפה ההונגרית בכל בתי הספר של המחוז.
בימי השלטון הרומני, בשנים 1930–1956 ירד מספר ההונגרים באזור על ידי התבוללות, הגירה וירידה בילודה. אחרי שנת 2000 גברה כמו בכל רומניה ההגירה למקומות עבודה במערב אירופה ואזורים נוספים.
בין 1910 ל-2011 ירדה האוכלוסייה ההונגרית מ-96,364 תושבים ל-35,295 תושבים. ב-2011 היוו ההונגרים 5.16% מאוכלוסיית המחוז.
כיום היישובים עם המספר הגדול ביותר של הונגרים הם טימישוארה (15,564), לוגוז' (2752), ז'ימבוליה (1169), דומברביצה (1057), טורמק (973) וסניקולאו מארה (890). ביישובים אלה חיים 63% מכלל ההונגרים במחוז. קהילות הונגריות חשובות גרות ב-16 כפרים - באזורי סניסיקולאו מארה, אוטלק ודרום ומזרח.
במחוז טימיש נולדו ופעלו דמויות חשובות של התרבות ההונגרית כמו המלחין בלה ברטוק. בטימישוארה פועל התיאטרון ההונגרי הממלכתי על שם צ'יקי גרגיי.
דתם של ההונגרים היא בעיקר רפורמית קלוויניסטית ורומית-קתולית.
דמוגרפיה > גרמנים

ההגירה ההמונית של גרמנים לחבל באנאט התחילה אחרי סיפוח האזור לאימפריה ההבסבורגית ב-1718. בשנים 1722–1787 הגיעו שלושה גלים של מתיישבים גרמנים, בתוכם גם מיעוט ממוצא צרפתי, הוגנוטי לשעבר, איטלקי, וכו'. הם כונו "שוואבים", "שוואבים של דנובה" או "שוואבים של באנאט" (Banater Schwaben). רוב רובה של האוכלוסייה הייתה רומית קתולית. הם באו בעיקר בחבלי לורן, אלזס, סאר ו-לוקסמבורג' כמו כן מריינלנד פפאלץ. הם קיבלו אדמות בהתחלה בחכירה והקימו כפרים רבים ברחבי האזור. המנהל האוסטרי תכנן בקפדנות את יישובם. המתיישבים הגרמנים ניקזו את הביצות, השתתפו בבניית תעלת בגה ושיקמו את החקלאות. העיר טימישוארה - בגרמנית "טמשבורג" או "טמסוואר" לפי המקור ההונגרי - הפכה למרכזם התרבותי. לגרמנים היה תפקיד ראשוני במעלה בתיעוש ובפיתוח רשת פסי הברזל במאה ה-19.
בהתחלה סבלו ממצוקה גדולה ובהמשך הגיעו לשגשוג. מצב זה תואר באמרה הגרמנית:
Den Ersten der Tod, den Zweiten die Not, den Dritten das Brot  - הדור הראשון זכה במוות, הדור השני - בעוני, והדור השלישי בלחם
אחרי 1788 האזור שויך מבחינה מנהלית לממלכת הונגריה במסגרת האימפריה ההבסבורגית האוסטרית. הגרמנים תרמו לשגשוג האזור בין היתר כחקלאים וכבעלי מלאכה. הם ייסדו מוסדות תרבות בערים ובכפרים, לרבות תיאטרון גרמני בעיר טימישוארה, הקימו עיתונים בשפה הגרמנית וכו'. בימי המשטר האוסטרו-הונגרי אחרי 1867 גברה מדיניות ההונגריזציה של התושבים, אבל הזהות הגרמנית נשמרה. ב-1930 הגרמנים היוו שליש מאוכלוסיית המחוז. תחת השלטון הרומני אחרי 1918 פרחה שוב התרבות הגרמנית. הוקם מחדש התיאטרון בשפה הגרמנית והוקמו עיתונים גרמניים. בטימישוארה פעלו שני בתי ספר תיכון גרמנים - "באנאציה" (קתולי) והתיכון האוונגלי (כיום "ניקולאוס לנאו"). אחרי שנות ה-1930 עלתה בצורה ניכרת השפעת הנאציזם ברחוב הגרמני. במלחמת העולם השנייה גויסו גרמנים רבים לצבא הגרמני כולל לואפן אס אס וגם לצבא הרומני שהיה אז בעל ברית של הצבא הגרמני. חלק מהגרמנים יושבו בשטחים בפולין שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית. אחרי כיבוש האזור על ידי הצבא הסובייטי ב-1944, בשנת 1945 כ-35,000–40,000 גרמנים - גברים ונשים מחבל באנאט ועוד כ-8000–9000 מ"הבאנאט ההררית"  נשלחו לעבודות פרך בברית המועצות. אלפים (כ-15%) מתו תוך כדי כך.
בשנת 1951 קהילות גרמניות שלמות גורשו מכפריהם למישור הברגאן בקצה השני של רומניה אותו נדרשו לשקם בעמל רב. בשנת 1967 כוננה רומניה שהייתה תחת משטר קומוניסטי יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית. אחר כך התעצמה הגירת הגרמנים מהמחוז תמורת כספים ששולמו על ידיהם ועל ידי ממשלת גרמניה המערבית לשלטון הרומני. ההגירה המשיכה גם אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי. בשנת 1930 חיו במחוז טימיש-טורונטל 174,000 גרמנים. בשנת 2013 מספרם ירד ל-8,500.
בעת השלטון הקומוניסטי הוקם בטימישוארה תיאטרון ממלכתי גרמני המסובסד על ידי המדינה. כמו כן המשיכו להופיע מספר עיתונים וכתבי עת בגרמנית. כיום רבים מתלמידי בית הספר התיכון הגרמני "ניקולאוס לנאו" אינם גרמנים.
פרט לשאר החגים הנוצריים הגדולים, החגיגות החשובות ביותר של הגרמנים היו ימי ה- Kirchweih הקדשת הכנסיות הקתוליות ביישוביהם.
בשטח המחוז טימיש נולדו סופרים גרמנים מפורסמים כמו המשורר ניקולאוס לנאו שכפר הולדתו קיבל את שמו - לנאוהיים, הרטה מילר, כלת פרס נובל לספרות, המשורר פרנץ ליבהרדט ואחרים.
עם היישובים בעלי אוכלוסייה גרמנית חשובה בעבר נמנים: אויוואר, אוצלו רושו, אורצישוארה, בטהאוזן, בוזיאש, גוטלוב, ג'רמטה, בילד, דנטה,  ליבלינד, לנאוהיים, סטאמורה ג'רמנה, סנמיכאיו ג'רמן, סניקולאו מארה, סקלאז, פריאם, רמטיה ג'רמנה, קרפיניש, שרלוטנבורג וכו'.
דמוגרפיה > סרבים

סרבים חיים בטימישארה ובאזור מסביב עוד מימי הביניים.
במאה ה-17 הם היוו רוב במערב המחוז של ימינו. כיום הם מהווים רק 2% מאוכלוסיית המחוז, שהם מחצית מכלל המיעוט הסרבי של רומניה. הריכוז הגדול ביותר של סרבים הוא בבירת המחוז, טימישוארה, בה נמצאת גם הנהגת הכנסייה האורתודוקסית הסרבית מרומניה וקונסוליה של סרביה.
פרט לטימישטארה, סרבים חיים בעיקר בכפרים ובעיירות במערב במחוז, בין טימישוארה לגבול הסרבי, אך גם מסביב לטימישוארה ומזרחה ממנה, במרכז המחוז. מיעוט סרבי משמעותי גר ביישובים קרלייבץ, פטרובו סלו, סרפסקי סמרטון (ברומנית - סנמרטינול סרבסק) וסטנצ'בו. בגלל היותם חיים לצד הרומנים וקבוצות אתניות אחרות, קיימת דרגה גבוהה של נישואי תערובת והתבוללות.
מקרב הסרבים במחוז ידועות הדמויות של המלומד, הפילולוג והוגה הדעות דוסיטיי אוברדוביץ' והמתעמלת לביניה מילושביץ'.
יישובים עם מיעוט סרבי:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  וריאש  וליקי סמפטר  גד  דז'אן  דנטה  דניאש  ג'יר  איוואנדה  קטפל |  קצ'ה  קנז  קרלייבאץ  לוקארבאץ  מאלי בצ'קרק  נמט  פאראץ  פטרובו סלו  רודנה |  סאראבולה  סוקה  סרפסקי סמרטון  סטנצ'בו  טובלדיה  אולבץ'  פן  צ'נאד  צ'ניי |
ב-1992 המיעוט הסרבי התארגן ב"איחוד הסרבים של רומניה".
דמוגרפיה > בולגרים

במחוז טימיש חיים כ-10,000 בולגרים. דתם רומית-קתולית. הם התיישבו באזור זה אחרי דיכוי המרד האנטי-עות'מאני של האוכלוסייה הקתולית בצ'יפרובצי שבצפון-מערב בולגריה (מרץ-אוקטובר 1688) שציפתה לשווא לסיוע אוסטרי. ניצולי המרד היגרו לחבל אולטניה שבוולאכיה וכעבור כ-50 שנה הגיעו חבל באנאט תחת השלטון ההבסבורגי. 
הבולגרים מתרכזים בעיקר בכפר סטאר בשנוב (בשנובה וקה, בימינו דודשטי וק) שבו הם מהווים רוב התושבים.
מקרב הבולגרים קמו אישים כמו קרול טלביס, שהצטיין במשך עשרים שנה כראש העיר טימישוארה תחת השלטון האוסטרו-הונגרי.
דמוגרפיה > יהודים

עדויות לנוכחות יהודית מסוימת  בקרב המתיישבים הרומאים בשטחי חבל באנאטמ נמצאו מהמאה השנייה-הרביעית .  במאה ה-16 מוזכרים יהודים בתחום ממלכת הונגריה. בעת השלטון העות'מאני בחבל באנאט (1552–1718)  חיו באזור יהודים ספרדים, המוזכרים בשנת 1643.  ב-1718 עם הכיבוש האוסטרי בטימישוארה נמנו בעיר 144 יהודים.
בהמשך ב-1739 קמו שתי קהילות אשכנזית וספרדית.
עם הכיבוש ההבסבורגי של טימישוארה, על אף מכשולים שונים, התחילו לפעול באזור אנשי עסקים יהודים כמו המשפחות קפיך (שניהלה את מבשלת הבירה  (1717) וגם טנחנת מים) סימון בכרך שחכר מהשלטון הקיסרי בית חרושת  לבדים . כמו כן בלטו דמויותיהם של אנשי העסקים איזאק הירשל, שהיה מעורב במסחר עם נחושת ומאיר אמיגו . "פקודת היהודים" משנת 1776 ביקשה להגביל את התרבות הקהילה היהודית אך לא יושמה ממש. מריה תרזיה שהפעילחה מדיניות עוינת כלפי היהודים,  מתה ב-1780 והוחלפה בשלטון על יד בנה, יוזף השני, שדגל ביותר סובלנות.  
אחרי סיפוח חבל באנאט לממלכת הונגריה ההבסבורגית ב-1788, החבל חולק לשלוש מחוזות או רוזנויות: טימיש, טורונטל וקאראש. מספר היהודים בהם עלה מ-686 ב-1804, ל-1,960 ב-1821, ואחר כך ל-6,571  ב-1848. ב-1867 תחת השלטון הדואליסטי האוסטרו-הונגרי הוענקה אמנציפציה ליהודים. בכמה יישובים, כמו טימישוארה, קמה קהילה נאולוגית שנפרדה מהיהדות החרדית והאורתודוקסית האדוקה.  
רבנים ראשיים של טימישוארה, כמו יעקב משה ובשנים 1821–1859 צבי הרש אופנהיימיר הוכרו גם כרבני היהודים בכל חבל באנאט. ב-1862 נפתח בטימישוארה בית כנסת חדש. במהלך המאה ה-19 נבנו בתי כנסת צ'וקובה, דטה. ב-1833 הוקם בית ספר יהודי מודרני בלוגוז', ב-1857–1872 גם בטימישוארה, ב-1871–1891 בפג'ט וכן בסניקולאול מארה.
הקהילה היהודית בטימישוארה  תרמה רבות להתפתחות העיר.  מספר היהודים בחבל באנאט הגיע ל-13,591 ב-1867, ל-19,159 לפני פריצת מלחמת העולם הראשונה. ב-1918 כשמחצית החבל בנאט רבתי עמד להיספח לרומניה, מספר היהודים היה 14,053. בשנת 1921 קם בטימישוארה בית הספר התיכון היהודי עם שפות ההוראה הרשמיות  רומנית ועברית. בשנים 1940–1944 הופעלו החוקים נגד היהודים, לרבות שנית גברים יהודים לעבודות כפייה ברחבי רומניה, אולם ב-1942 החליט המשטר  לוותר על העברת יהודי האזור למחנות ההשמדה שבפולין. לכן בתום מלחמת העולם השנייה, ב-1947 חיו באזור 17,816 יהודים. בימי השלטון הקומוניסטי (1947–1989) כמעט כולם היגרו לישראל ולפעמים לארצות במערב כמו ארצות הברית, קנדה, גרמניה המערבית, או מדינות דרום אמריקה.
כיום חיים במחוז, כמה מאות יהודים, רוב רובם בטימישוארה.
דמוגרפיה > צוענים

הצוענים הגיעו לשטחי רומניה של היום במאות ה-13–14. מספרם במחוז טימיש  בשנת 2002 היה כ-16,000.
בתקופת השלטון הקומוניסטי במרבית המקרים נוכחותם לא צוינה במפורש בתקשורת. במחוז טימיש יש יישובים רבים שבם הצוענים מהווים רוב:למשל, מגור (Măguri) ,בנצ'קו דה ז'וס, ברין (Berini) ושכונת פלופ (Plopi) בטימישוארה, שבה חיים צוענים הקרויים "גיפטרים" (כנראה מהמילה המציינת "מצרים" בגרמנית)  שעסקו בעבר במופעי קרקס.  
אחרי המהפכה הרומנית משנת 1989 מעמד הצוענים הפך ללגיטימי . התאריך 8 באפריל נחשב ליום הבינלאומי של הצוענים.
דמוגרפיה > אוקראינים

במחוז טימיש חיים מעל 6,000 אוקראינים, לרבות רוסינים . רובם באו מחבל מרמורש, חלקם עוד מתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי. רבים התיישבו באחוזות בקרבת העיר לוגוז', בפדורן (Pădureni) ובסקויש  (Scăiuș). שם השתלבו בענף היערות ותעשיית העץ. בשנים 1907–1910 הקימו חמשה כפרים, הקיימים עד ימינו: רמטיה מארה, סוקה, בארנה, פוגנשט ושטיוקה.. גל נוסף הגיע בשנות ה-1970, בעיקר בגבעות במזרח המחוז.
בשנת 2000 התארגן "האיחוד התרבותי של הרוסינים ברומניה"
דמוגרפיה > סלובקים

הסלובקים הראשונים הגיעו  בעיקר במאה ה-18, כשנוכחותם בולטת ביישוב גטאיה.
פוליטיקה

מועצת מחוז טימיש, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
|  | מפלגה | חברים | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) | 16 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | האיחוד "הצילו את רומניה"  (USR) | 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית-המפלגה ההומניסטית הסוציאל-ליברלית (PSD–PUSL) | 7 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | PRO רומניה (PRO) | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |