stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאפי ג'ילובוג'י
קריירת מועדונים

ג'ילובוג'י גדל במועדון ASC סאלום הסנגלי, ובאוקטובר 2009 החל לשחק במועדון הצרפתי החובבני סנאר-מואסי. יכולתו הטובה במחצית הראשונה של עונת 2009/10 הביאה את מועדון הכדורגל הצרפתי נאנט לרכוש אותו בדצמבר 2009. במאי 2010 ערך ג'ילובוג'י את הופעת הבכורה במדי נאנט, ששיחקה אז בליגת המשנה הצרפתית, בהפסד 3-1 לקן. בעונתו השנייה בקבוצה, 2010/11, הפך ג'ילובוג'י לשחקן הרכב קבוע, וערך 27 הופעות, בהן הבקיע שני שערים. בעונת 2012/13 סייע ג'ילובוג'י לנאנט להעפיל לליגת העל הצרפתית, ונשאר בקבוצה עוד שתי עונות נוספות בליגה זו. בספטמבר 2015, לאחר שצבר 171 הופעות במדי נאנט, בהן הבקיע תשעה שערים, נרכש ג'ילובוג'י על ידי צ'לסי תמורת סכום הנע בין 2.7 לארבעה מיליון לירה שטרלינג. ג'ילובוג'י לא נכלל בסגל צ'לסי לליגת האלופות, וערך את הבכורה בקבוצה בגביע הפוטבול ליג, כאשר החליף את רדאמל פלקאו בניצחון 4-1 על וולסול, אך לא ערך הופעות נוספות.
בינואר 2016 הושאל ג'ילובוג'י לוורדר ברמן מהבונדסליגה עד לתום העונה. ורדר ברמן סבלה מבעיות בהגנה, והסתבכה בתחתית הבונדסליגה, וג'ילובוג'י הובא כדי לתת מענה למצב זה. ב-24 בינואר 2016 ערך ג'ילובוג'י את הופעת הבכורה בוורדר ברמן, בניצחון 3-1 על שאלקה 04, וקיבל ביקורות טובות על הופעתו. ב-13 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 1-1 מול הופנהיים. במרץ 2016 הושעה ג'ילובוג'י לשני משחקי ליגה, לאחר שביצע תנועת שיסוף כלפי שחקנה של מיינץ 05, פאבלו דה בלאסיס. ב-14 במאי 2016, במחזור האחרון של עונת 2015/16, התמודדה ורדר ברמן מול איינטרכט פרנקפורט בקרב ישיר על הזכות להימנע ממשחקי מבחן מול נירנברג על המקום בבונדסליגה, כאשר אף עמדה אפשרות קלושה כי ורדר ברמן תרד ישירות. תוצאת תיקו הייתה משאירה את איינטרכט פרנקפורט בליגה ושולחת את ורדר ברמן למבחנים. בדקה ה-88 של המשחק, ג'ילובוג'י הבקיע שער ניצחון עבור ורדר ברמן, שהבטיח לה הישארות לעונה נוספת בבונדסליגה ללא צורך במבחנים, ושלח את איינטרכט פרנקפורט למשחקי המבחן. בתום תקופת ההשאלה, שב ג'ילובוג'י לצ'לסי.
ב-5 באוגוסט 2016 נמכר ג'ילובוג'י מצ'לסי לסנדרלנד תמורת 8 מיליון לירה שטרלינג, וחתם על חוזה לארבע שנים. את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ערך ג'ילובוג'י מספר ימים מאוחר יותר, בהפסד 2-1 למידלסברו. ג'ילובוג'י הורחק בהפסד 3-0 להאל סיטי בנובמבר 2016. בינואר 2017 ג'ילובוג'י נענש על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית בהרחקה לארבעה משחקים, לאחר שהלם באגרוף בפניו של דארן פלטשר בהפסד 2-0 לווסט ברומיץ' אלביון. עד לסיום עונת 2016/17 ערך ג'ילובוג'י 23 הופעות בכל המסגרות במדי סנדרלנד, ונשר עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ.
באוגוסט 2017 הושאל ג'ילובוג'י לדיז'ון מליגת העל הצרפתית. בהופעת הבכורה של ג'ילובוג'י בדיז'ון, הפסידה הקבוצה 2-1 לקן. ג'ילובוג'י ודיז'ון ספגו 73 שערי ליגה בעונת 2017/18, ורק קבוצה אחת ספגה יותר מהם, אך סיימו עונה סבירה במקום ה-11 בליגה. ב-31 בדצמבר 2018 הושאל ג'ילובוג'י לגנגאן עד לסוף העונה. ב-19 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 9-0 לפריז סן-ז'רמן. ב-22 בינואר כבש את שערו הראשון בניצחון 1-2 על נאנסי בגביע הצרפתי. במדי הקבוצה ערך 5 הופעות בכל המסגרות.
ב-22 ביולי 2019 חתם ג'ילובוג'י בגאזישהיר גזיאנטפ הטורקית.
קריירה בינלאומית

ג'ילובוג'י ערך את הופעת הבכורה בנבחרת סנגל בשנת 2013. ג'ילובוג'י השתתף עם נבחרת סנגל בגביע אפריקה לאומות 2015, ופתח בשני משחקים בשלב הבתים, שבסיומו הודחה סנגל מהטורניר עם ארבע נקודות.
ג'יימס קלאפר

ג'יימס רוברט "ג'ים" קלאפר (באנגלית: James Robert "Jim" Clapper Jr.; נולד ב-14 במרץ 1941) הוא לוטננט גנרל בדימוס בחיל האוויר האמריקאי שכיהן כראש המודיעין הלאומי בין השנים 2010–2017 תחת נשיא ארצות הברית ברק אובמה. לפני כן כיהן כראש DIA‏ (1991–1995), כראש ה-NGA‏ (2001–2006), וכסגן ראש מזכיר ההגנה למודיעין (2007–2010).
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016

ב-4 במרץ 2017 האשים הנשיא דונלד טראמפ את ברק אובמה באישור האזנות במגדל טראמפ לו ולצוותו. למחרת הופיע ג'יימס קלאפר בתוכנית פגוש את העיתונות ברשת NBC והכחיש שממשל אובמה הוציא אי פעם צווי האזנה בבית המשפט המיוחד לנושאי ביטחון לצורך האזנה לקמפיין של טראמפ או לאנשיו. אך לאחר מכן נחשף כי לפחות שלושה צווים להאזנות סתר הוצאו, כשהבסיס לאותה בקשה הוסתר מהשופט ב-23 במאי 2018, אמר קלאפר בתוכנית "שעת החדשות", כי רוסיה הצליחה לשנות את ההצבעות ב-2016 בשלוש מדינות של ארצות הברית, ולמעשה היטתה את הבחירות לטובת טראמפ, זאת אף שב-5 בינואר 2017 הצהיר בשימוע לפני ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית שרוסיה לא היטתה שום הצבעה.
קלאפר נולד בפורט ויין, אינדיאנה.
הערות שוליים

↑  FBI obtained FISA warrant to monitor former Trump adviser Carter Page, וושינגטון פוסט
↑  PBS NewsHour | CLAPPER | Season 2018 (באנגלית), נבדק ב-2020-07-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394549505171  GND: 1161612394  ISNI: 0000 0001 1971 9005  LCCN: no2011081324  LNB: 000264795  NKC: jo20181010187  SUDOC: 232939489  VIAF: 170665174   WorldCat (עם VIAF): 170665174 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון ויטלי

ג'ון אוֹיְלֶר ויטלי (באנגלית: John Euler Whitley; נולד ב-15 בספטמבר 1970) הוא פקיד ממשל אמריקאי, שכיהן בפועל כמזכיר הצבא של ארצות הברית מאז השבעתו של ג'ו ביידן לנשיא ארצות הברית ב-20 בינואר 2021 ועד לאישור מינויה של כריסטין וורמות' בשלהי מאי אותה שנה. בשנים 2018–2021 היה עוזר מזכיר הצבא לענייני ניהול פיננסי וביקורת.
ביוגרפיה

ויטלי נולד בפלורידה, אך גדל בעיר קליר ספרינג (Clear Spring) שבצפון מרילנד. בשנת 1996 השלים את לימודיו הגבוהים בווירג'יניה טק עם תואר ראשון במדעי בעלי החיים ותואר ראשון נוסף בכלכלה חקלאית. בשנת 2000 קיבל תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו.
משנת 1988 עד 1992 שירת ויטלי בצבא ארצות הברית. הוא שירת כמפקד שאינו קצין. בעת שירותו הצבאי השלים את ריינג'ר סקול (אנ') וכן קורסים רבים אחרים. בשנת 2007 עבד וויטלי במשרדו של ג'ון קייל, לשעבר חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אריזונה. לזמן מה היה ויטלי עמית בכיר ב"המכון לניתוח ביטחוני" (IDA) שבאלכסנדריה בווירג'יניה. כמו כן, הוא משמש כפרופסור חבר בבית הספר למדיניות ציבורית ומנהל ציבורי של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ב-1 בפברואר 2018 הכריז נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על ויטלי כעוזר מזכיר הצבא לענייני ניהול פיננסי וביקורת. ב-18 בספטמבר 2018 אישר הסנאט של ארצות הברית את מועמדותו בהצבעה קולית. הוא הושבע לתפקידו ב-26 בספטמבר אותה שנה.
החל מ-16 באוגוסט 2019 ועד 13 במרץ 2020, היה ויטלי ממלא המקום של מנהל הערכת עלויות ואמדן תוכניות במחלקת ההגנה של ארצות הברית. לאחר מכן הועבר לתפקיד באורח רשמי דה יורה, החל מ-1 במרץ 2020 עד 4 במאי אותה שנה. באותו יום תמה כהונתתו בתפקיד זה, והוא הועמד למשרה באופן רשמי. עם זאת, ב-3 בינואר 2021 — יום התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית — הוחזרה מועמדותו לנשיא היוצא טראמפ במסגרת כללי הסנאט האמריקאי.
הנשיא ג'ו ביידן מינה את ויטלי עם השבעתו למזכיר הצבא של ארצות הברית בפועל. ויטלי קיבל על עצמו את מינויו של ביידן וכן פיקח על 25,000 אנשי המשמר הלאומי של ארצות הברית שהוצבו בוושינגטון הבירה במהלך ההשבעה הנשיאותית של הנשיא. ב-28 במאי תמה כהונתו כמזכיר הצבא בפועל.
הערות שוליים

↑  "John Whitley - IBM Center for The Business of Government, באתר Business Of Government (באנגלית)
↑  דובר הבית הלבן, President Donald J. Trump Announces Key Additions to his Administration, באתר הבית הלבן, 2 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  Conversations with authors: John Whitley on Five Actions to Improve Military Hospital Performance, באתר Federal News Network‏, 9 בינואר 2018 (באנגלית)
↑  The nominees Donald Trump tapped for key roles during his term, באתר וושינגטון פוסט, 15 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Department of Defense Key Officials September 1947–December 2020, מסמך מאת מחלקת ההגנה של ארצות הברית, עמ' 44, 1 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  Here’s Who Will Be Running the Pentagon When Biden Takes Office, באתר Defense One‏, 19 בינואר 2021 (באנגלית)
טלי ליפקין-שחק

| --- | --- |

טלי ליפקין-שחק בפאנל בפנימייה הצבאית לפיקוד, 2019
 לידה:  27 בינואר 1956 (בת 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  טלי רפופרט 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון א' לאמנויות תל אביב 
 מעסיק:  דבר 
 בן או בת זוג:  אמנון ליפקין-שחק 
 
טלי ליפקין-שחק (נולדה ב-27 בינואר 1956) היא עיתונאית וכתבת צבאית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב כטלי רפופורט. הוריה היו עזריה רפופורט, איש קול ישראל וממקימי הטלוויזיה הישראלית, ורותי רפופורט לבית זקהיים, שחקנית בהבימה, שניהם מראשוני השדרנים בגלי צה"ל.
סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון עירוני א' בתל אביב בשנת 1974 והתגייסה לצה"ל. שירתה שנתיים בשירות חובה ועוד שנתיים כאזרחית עובדת צה"ל בתפקיד מזכירת ראש אמ"ן וראש לשכת מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
לאחר שחרורה מצה"ל עבדה בעיתון "דבר" (על פרסומיה חתמה בשמה דאז: טלי זלינגר). בשנת 1982 מונתה לכתבת הצבאית של העיתון, ובכך הייתה לאישה הראשונה בישראל המשמשת ככתבת צבאית. בתפקידה זה סיקרה את מלחמת לבנון הראשונה (החל בתקופה שנשים טרם הורשו להיכנס ללבנון) ואת האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1995 הצטרפה לצוות ההקמה וההפעלה של הרדיו האזורי בתל אביב, עם תוכנית בוקר בענייני היום. בשנת 1997 הצטרפה לצוות הכותבים של "מעריב" בכתבות מוסף ותרבות ובמדור "דעות". בשנת 1998 התחילה בשידור תוכנית טלוויזיה שבועית ב"טלעד" בשם "הזמן השלישי" המיועדת לבני הגיל השלישי.
מאז 1997 היא מעורבת בקבוצת "עזרת נשים" לתמיכה במרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ובקידום המודעות לבעיה; יו"ר חוג הידידים של "מרכז גליקמן" למניעת אלימות במשפחה; בינואר 1999 התמנתה לנשיאת כבוד של אקי"ם.
הייתה מעורבת בעריכה ובהגשה של הסרטים התיעודיים "רגעים באוקטובר" - סיפורים ממלחמת יום הכיפורים (1998), "מלכוד 82" - סדרה של חמישה פרקים על מלחמת לבנון הראשונה (2002) ו"ילדים כותבים לרבין" - סרט העוקב אחר ההשפעה של רצח ראש הממשלה יצחק רבין על ילדים (2003).
בשנים 2009–2010 הנחתה את התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, לצדם של דן מרגלית, רונן ברגמן ומיה בנגל.
כיום מנהלת את התוכניות הצבאיות בגלי צה"ל, עורכת ראשית ומגישה את "רצועת הביטחון", את התוכנית "פ.א. פגישה אישית", בה היא מראיינת אנשי צבא וביטחון על הקריירה וחייהם האישיים, ובימי רביעי בלילה את התכנית "24 היום שהיה". בנוסף מגישה מדי פעם משדרי אקטואליה, ומשמשת פרשנית לענייני צבא, ביטחון ומגדר. נחשבת בעלת דעות המשתייכות לשמאל הפוליטי בישראל.
חיים אישיים

הייתה נשואה לבני זלינגר ולהם בת. בשנות ה-80 נישאה בשנית לאלוף אמנון ליפקין-שחק (לימים הרמטכ"ל), ונולדו להם שני בנים. התאלמנה ב-19 בדצמבר 2012.
הערות שוליים

↑  נרי ליבנה ושרה ליבוביץ דר, ציוני כללי, הארץ, ‏ 25.12.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אמיר בוחבוט, מיכל רשף‏, טלי ליפקין-שחק לבעלה: "נשארת שלך, עד פגישתנו הבאה", באתר וואלה, 20 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291503505171  ISNI: 0000 0004 0299 6788  VIAF: 299094785   WorldCat (עם VIAF): 299094785
רוב בראון

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1984 (בן 40) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  אמהרסט קולג'
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט באורך מלא (2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט בראון (באנגלית: Robert Brown; נולד ב-11 במרץ 1984) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בשל כיכובו בסרטים "מוצאים את פורסטר" (2000), "המאמן קרטר" (2005), "רוקדים" (2006) ובשל הופעתו בסדרת הדרמה של HBO, "טרמיי" (אנ') (2010–2013) ולאחר מכן על כיכובו בתור סוכן ה-FBI אדגר ריד בסדרת הפשע של NBC, "שטח מת" (2015–2020).
חיים אישיים

בראון נולד בהארלם, ניו יורק ב-11 במרץ 1984 אך גדל והתחנך בברוקלין. הוא האמצעי משלושה ילדים. אמו של בראון עובדת כיועצת במכוני גמילה מסמים. בראון למד בבית הספר פולי פרפ (אנ') הממוקמת בשכונת המגורים היוקרתית דייקר הייטס (אנ'), שם שיחק בקבוצת הפוטבול של בית הספר כתופס.(Wide Receiver) ב-2006, הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון באמהרסט קולג' (אנ') במסצ'וסטס., שם איזן בין השכלתו לקריירת המשחק שלו. הוא גם היה חבר בתוכנית האקדמית "Prep for Prep" לקידום תלמידים מאוכלוסיות חלשות.
לפני שלוהק לסרט "למצוא את פורסטר", חווית המשחק היחידה של בראון הייתה הצגה בבית הספר במהלך הילדות.
מ-2008, בראון משמש כדובר של קרן התמיכה "Light The Night Walk" של "אגודת לוקמיה ולימפומה" לחקר הסרטן, ומופיע בפרסומים של הקרן כדי לקדם את התוכנית.
קריירה

בראון נודע לאחר ששיחק בסרט "מוצאים את פורסטר" לצד שון קונרי בשנת 2000, בגיל 16. הוא פנה להפקה בעקבות מודעה בלוח המודעות בבית ספרו, התקבל לתפקיד הראשי בסרט וגילם את דמותו של ג'מאל וואלאס, למרות שלא היה לו ניסיון קודם במשחק.
בשנת 2005 גילם את קניון סטון, שחקן כדורסל בקבוצת תיכון בסרט "המאמן קרטר", בו שיחק לצד סמואל ל. ג'קסון ואשנטי.
בשנת 2008 גילם את ארני דייוויס בסרט "The Express: The Ernie Davis Story", המבוסס על חייו של שיאן גביע הייזמן ובוגר אוניברסיטת סירקיוז לשעבר.
בשנים 2015–2020 גילם בראון את סוכן ה-FBI אדגר ריד בסדרת הפשע "שטח מת" ברשת NBC במשך חמש עונות.
בשנת 2022 גילם את מוריס וורד במיני-סדרה "העיר הזאת שלנו".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | למצוא את פורסטר | ג'מאל וולאס |  |
| 2005 | המאמן קרטר | קניון סטון |  |
| 2006 | רוקדים | ג'ייסון "רוק" רוקוול |  |
| 2007 | Live! | ביירון |  |
| 2008 | הארכת שירות (אנ') | אייזק באטלר |  |
| 2008 | The Express: The Ernie Davis Story | ארני דייוויס (אנ') |  |
| 2012 | עלייתו של האביר האפל | כריספוס אלן (אנ') |  |
| 2013 | דון ג'ון | בובי |  |
| 2015 | הקרימינלים (אנ') | ברייס |  |
| 2023 | Love & Murder: Atlanta Playboy | לאנס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010–2013 | טרמיי (אנ') | דלמונד למברוקס | תפקיד ראשי (4 עונות); 36 פרקים |
| 2015–2020 | שטח מת | אדגר ריד | תפקיד ראשי (עונות 1–4) תפקיד חוזר (עונה 5); 92 פרקים |
| 2016–2017 | על הכוונת (אנ') | דוני פן | 5 פרקים |
| 2022 | העיר הזאת שלנו | מוריס וורד | 4 פרקים |
בית הממשלה (מינסק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה פרלמנט 
 מיקום:  מינסק 
 מדינה:  בלארוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 אדריכל:  יוסיף לנגברד 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קונסטרוקטיביסטית, קונסטרוקטיביזם 
 קואורדינטות:  53°53′46″N 27°32′41″E﻿ / ﻿53.896116666667°N 27.544777777778°E﻿ / 53.896116666667; 27.544777777778
  (למפת מינסק מוגדלת) בית הממשלה(למפת מינסק רגילה) בית הממשלה
 
בית הממשלה או בית השלטון (בבלארוסית: Дом урада) הוא מבנה ממשלתי במינסק הממוקם בכיכר העצמאות. הוא מאכלס את האספה הלאומית של בלארוס (לשעבר הסובייט העליון של בלארוס עד 1996) ושני בתיה: מועצת הרפובליקה ובית הנבחרים (ממוקמים באגף הימני). האספה הלאומית היא אחד מזרועות העוצמה והסמליות הלאומית במדינה. המבנה נבנה בשנת 1934 ועוצב על ידי יוסיף לנגברד. הוא ניצב מאחורי פסל של ולדימיר לנין והוא אחד הבניינים הבודדים ששרדו את מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בית הממשלה נבנה בין 1930 ל-1934, והפך דוגמה חיה לסגנון האמנות הקונסטרוקטיבי כמבנה ציבורי הגדול ביותר של ביילורוסיה לפני המלחמה. עוד בשנת 1929 התקיימה תחרות לעיצוב מקום עבודה ממשלתי חדש במינסק, כאשר האדריכל היה יוסיף לנגברד, יליד אזור גרודנו. הבניין היה חלק מפרויקט שהוביל לנגברד באותו אזור שכלל כיכר (המכונה כיום כיכר לנין) ששימשה למצעדים אזרחיים/צבאיים בחגים ציבוריים ובמעמד מרכזי למנהיגי המפלגה. הוא זכה בתואר הכבוד של האמן המכובד בעקבות עבודתו. ספינות של קארל מרקס ופרידריך אנגלס פוסלו והותקנו בצידי המדרגות המובילות לחצר הסובייט העליון. לבקשתו של לנגברד הוקם לפני הבית והכיכר פסל למדינאי והמהפכן הרוסי ולדימיר לנין, והפך לגבוה ביותר מסוגו בברית המועצות כולה. במהלך כיבוש מינסק על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, שימש כמטה של הגסטפו המקומי. האנדרטה ללנין פורקה גם היא ונשאר רק הכן עם תבליטי בסיס. בשנת 1945 שוחזרה האנדרטה לאחר יום הניצחון באירופה.
גלריה

בית הממשלה, מראה לילי.
ראו גם

בית ממשלת מחוז מוסקבה
הבית הלבן של רוסיה
הערות שוליים

↑  "03491". knowbysight.info. נבדק ב-2019-06-03.
↑  "Stalinist architecture of Minsk". www.comtourist.com. נבדק ב-2019-06-03.
↑  "Каким мог быть Дом правительства в Минске?". TUT.BY. 2010-09-25. נבדק ב-2019-06-03.
↑  "Квартира рядом… с кабинетом". Советская Белоруссия. 2010-09-25. נבדק ב-2019-06-03.
↑  https://planetabelarus.by/sights/dom-pravitelstva-v-minske/
↑  https://agentika.com/ru/encyclopedia/b1dc3f68-6f4e-4297-9cb9-535196800a7f/places/root/de06d15b-855a-4bfd-a7f9-60e1fe7dbfe7?version=eNw-1
↑  https://www.snp.by/news/dom-pravitelstva-respubliki-belarus/
מצעד של חזית ההגנה הביתית הביילורוסית ליד בית הממשלה.
ג'יימס בייקר

ג'יימס אדיסון בייקר השלישי (באנגלית: James Addison Baker III; נולד ב־28 באפריל 1930) הוא מדינאי אמריקני רפובליקני אשר שימש במספר תפקידים בכירים בממשל האמריקאי בתקופת שלטונם של רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ביוגרפיה

בייקר סיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון, התגייס לחיל הנחתים והגיע לדרגת לוטננט, לאחר שחרורו סיים תואר שני במשפטים מאוניברסיטת טקסס באוסטין ב-1957.
בייקר כיהן כראש הסגל של הבית הלבן בין שנים 1981 ועד 1985, וכמזכיר מחלקת האוצר האמריקאית בין השנים 1985–1988.
בייקר ניהל את מערכת הבחירות של בוש האב לנשיאות ארצות הברית, ולאחר שהלה נבחר שימש כמזכיר המדינה בממשלתו. בתוקף תפקיד זה נטל בייקר חלק חשוב במערכת הדיפלומטית והמדינית האמריקאית שקדמה למלחמת המפרץ וגיבושה של הקואליציה הרב לאומית נגד עיראק. כמו כן הוא תרם להידוק יחסי ארצות הברית עם ברית המועצות ולניסיונות התיווך האמריקאים בין מדינת ישראל לשכנותיה הערביות, על פעילותו המדינית הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית ב-1991.
יחסו לישראל וליהודים

ב-1991, בזמן שכיהן כמזכיר המדינה, נטען כי אמר את המשפט הידוע לשמצה "fuck the Jews, they didn't vote for us anyway" ("שיזדיינו היהודים, הרי הם במילא לא הצביעו לנו") ההערה צוטטה במרבית כלי התקשורת בישראל ובעולם ועוררה את זעמם של יהודי ארצות הברית. בייקר הידוע בשפתו הססגונית גם בנושאים אחרים הכחיש את הציטוט.
נטען כי בין בייקר לראש ממשלת ישראל לשעבר יצחק שמיר הייתה ידידות קרובה. יחד עם זאת, הייתה למר בייקר ביקורת קשה על ההתנהלות הישראלית בעניין תהליך השלום. באחת מהפעמים הוא הביע ביקורת קשה זו באומרו: "מספר הטלפון הוא: (וכאן ציין את מספר הטלפון של הבית הלבן). כשתהיו רציניים (והתכוון לישראל), תתקשרו אלינו".
הערות שוליים

↑  נעם שמבה, הכרזת פרס על עם פלסטיני היא פתח לאיבוד זכויותינו, מידה, ‏2.7.2015
↑  Tal Shalev (2014-04-03), James Baker and the White House Telephone, נבדק ב-2019-05-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309661305171  PLWABN: 9810653751305606  CiNii: DA10579156  GND: 119351862  ISNI: 0000 0001 1061 942X  LCCN: n84212364  NARA: 10567958  NDL: 00555864  NKC: jo2015853562  NLK: KAC199632731  NTA: 146307712  SNAC: w63w075v  SUDOC: 072296186  Trove: 1021408  VIAF: 50034099   WorldCat (עם VIAF): 50034099 
ג'יימס בייקר ודוד לוי בביקורו של בייקר בישראל 1991
מושב

ערך זה עוסק בצורת התיישבות כפרית במדינת ישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המושב נהלל
המושב מסילת ציון
המושב בית זית
שדות מושב שדמה
רחוב ראשי אופייני במושב
מוֹשָׁב הוא צורת התיישבות כפרית ייחודית למדינת ישראל, אשר מאגדת קבוצה של תושבים (בעבר רובם חקלאים) במסגרת כלכלית שיתופית. המשתתפים במסגרת המושב מכונים חברים, וכינוי נפוץ להם הוא מושבניקים. בניגוד לקיבוץ ההיסטורי, המשפחה מהווה במושב יחידה כלכלית עצמאית הפועלת במסגרת כללי עזרה הדדית. לכל חבר מושב מוקצית חלקה, אשר במרבית המקרים משמשת לחקלאות. כיום, בחלק מן המושבים מתגוררים אנשים נוספים, שאינם חברים במסגרת השיתופית והם מכונים תושבים. תנועת המושבים והתנועה הקיבוצית הן התנועות ההתיישבותיות הגדולות בישראל.
רוב המושבים בישראל קיבלו אדמות שהוקצו להם על ידי מוסדות המדינה (או מוסדות היישוב, לפני קום המדינה). רבים מהם מגדלים במושב דור שלישי של צאצאים (במושבים הוותיקים כגון נהלל קיים כבר דור חמישי), אך מבחינה קניינית – האדמות שייכות למדינה, ומוקצות לתושבים במעמד בר רשות ולמטרת חקלאיות בלבד.
צורת ההתיישבות המושבית העדכנית מחולקת לשלושה סוגים, בהתאם לסוג השותפות:
מושב שיתופי
מושב עובדים
מושב עולים
על פי הגדרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכללים גם יישובים המאוגדים ככפר שיתופי תחת הכותרת "מושב".
מושב פועלים

רעיון מושב הפועלים התגבש בשעתו במטרה לפתור בעיה עבור הפועלים בני העלייה השנייה שהתקשו להתפרנס. במקרים רבים נאלצו חברים מן המושב לנטוש את המיזם ולהתפרנס ממקורות אחרים. ארגונים שונים, ובראשם חובבי ציון, תרמו מימון ליישום סוג ניסיוני של התיישבות שמטרתה הייתה להתאים במיוחד לפועלים, כך שיעבדו במושב ויקבלו שכר בנוסף לעבודתם כשכירים במשקים חקלאיים אחרים.
עין גנים, שנוסד בשנת 1908, היה מושב הפועלים הראשון. ההקמה של מושבי פועלים סימנו מגמה של שינוי בהתיישבות הציונית, בה ההתיישבות החקלאית הפכה למרכזית יותר.
מושב שיתופי

מושב שיתופי הוא מעין דרך ביניים בין הקיבוץ ההיסטורי לבין מושב העובדים. גם כאן, כמו במושב העובדים, מהווה המשפחה יחידה כלכלית אוטונומית, אולם בתחום הצריכה בלבד.
כיום, אין למעשה הבדל בין המושב השיתופי ההיסטורי לבין הקיבוץ השיתופי. החברים במושב השיתופי מאוגדים באגודה. בדומה לקיבוץ אדמות המושב, הכלים החקלאיים, הבתים והתוצרת החקלאית הם רכוש האגודה. כמו כן העבודה מתבצעת על פי סידור מרכזי ולכל משפחה ניתן "תקציב" לקיום ביתה על פי גודלה וצרכיה. בניגוד לקיבוץ ההיסטורי ובדומה למושב העובדים, אין במושב השיתופי חדר אוכל משותף ולינה משותפת. לכל משפחה ישנה חלקת אדמה לשימושה הפרטי, עליה בנוי בית המגורים, וחשבון בנק פרטי, בו היא מנהלת את ענייניה כרצונה.
מושבי עולים

מושבי עולים הם מושבי עובדים שהוקמו ביוזמת המדינה, בעיקר בשנים הראשונות לקיומה, ומטרתם הייתה יישוב עולים ביישובים חקלאיים. למושבי העולים מאפיינים שונים במקצת ממושבי העובדים הרגילים, משום שלא הוקמו על ידי קבוצות המאורגנות אידאולוגית – כי אם על ידי עולים שהופנו אליהם מטעם המדינה.
כפר שיתופי

כפר שיתופי הוא צורת התאגדות שיתופית של יישוב נפרד או חלק מיישוב, שבה התושבים הם בעלי רכוש פרטי. מטרת האגודה היא לנהל את השירותים והמפעלים המשותפים, והיא יכולה להיות אגודה חקלאית או לא חקלאית. יישובי האיחוד החקלאי מאוגדים ככפר שיתופי.
אזכורים בתרבות

מושב בספרות יפה בקטלוג הספרייה הלאומית
ראו גם

מושבים בישראל
תנועת המושבים
הערות שוליים

1 2  קציעה אביאלי-טביביאן, מסעות בזמן - לאומיות במבחן (עמ' 115-110)
↑  תנועת המושבים מי אנחנו?, באתר tmoshavim
↑  ההסתדרות הציונית העולמית, באתר wzo
↑  תנועת המושבים נהלל – המושב הראשון בהיסטוריה, באתר tmoshavim
↑  סדנת היישוב בראשיתו, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  יואל פיקסלר, מעין-חי לכפר מל"ל, באתר מוזיאון עין חי - כפר מל"ל
1 2  Oren Michal, The Development of the Moshav Ovdim Idea, , R.Kark (ed.), The Land That Became Israel, Studies in Historical Geography, Jerusalem, 1989
↑  ארכיון העבודה במכון לבון, IV-235-3-741
↑  ר' מושבי עולים באתר תנועת העבודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00567871
רפאל לפין

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1840 ליון, צרפת 
 פטירה:  17 בנובמבר 1919 (בגיל 79) מנטון, צרפת 
 שם לידה:  Jacques Raphaël Lépine 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליון 1  סורבון 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד 
 צאצאים:  ז'אן לפין 
 תרומות עיקריות
 תיאור התסמונת הפסאודובולברית  מחקרים בגליקוליזה ופתופיזיולוגיה של הסוכרת  הראשון שהגדיר את הלבלב כבלוטה אנדוקרינית, ועל ידי כך היה אחד ממבשרי גילוי האינסולין  תיאור תסמונת ה"סוכרת הכלייתית"
 
ז'אק רפאל לפין (בצרפתית: Jacques Raphaël Lépine;‏ 6 ביולי 1840 – 17 בנובמבר 1919) היה רופא פנימאי ופיזיולוג צרפתי, פרופסור באוניברסיטת ליון.
ביוגרפיה

ז'אק רפאל לפין נולד בליון ב-1840 כבן השני מבין ששת ילדיהם (3 בנים ושלוש בנות) של ז'אן-בטיסט לפין וחוקינה מנואלה וז'רנו לאביס, ספרדייה ילידת ויאדוליד
החל מ-1860 עשה סטאז' בבתי החולים של עיר הולדתו. בשנת 1865   התקבל  להתמחות בבתי החולים של פריז, כשבתחרות התמקם אחרי פול ז'ורז' דיילפואה ולפני ז'ורז' קלמנסו. נמנה עם תלמידיו של שארקו ולורן בבית החולים סלפטרייר . לפין נמשך למחקר הרפואי ועבד במעבדות של בראון-סקאר וז'ול- אוגוסט בקלאר. השתלם בהמשך באוניברסיטת ברלין (1867) אצל רודולף וירכו ויוליוס כהנהיים ובאוניברסיטת לייפציג (1869). במעבדתו של קארל לודוויג בלייפציג ערך מחקרים חשובים על העצבים הוואזו-מוטוריים של הלשון.
בשנת 1870 סיים לפין את הדוקטורט בפריז עם עבודה בנושא "ההמיפלגיה הפנאומונית". התחיל אחר כך קריירה מקצועית עשירה: היה למדריך בשנת 1872 ואחר כך בשנת 1874 רופא בכיר של בית חולים, מ-1875 מרצה. החל משנת 1877, בתום מבחני ה-agrégation (הסמכה להוראה), היה לפרופסור לרפואה קלינית בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ליון שנפתחה זה עתה ב-1874 וכיהן בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1910. במחקריו המוקדמים במעבדות שבמרתפי בית החולים אוטל דייה בליון, חקר לפין את השינויים פתולוגיים של המוח ושל מוח השדרה והיה הראשון שתיאר את התסמונת המוכרת כפסאודובולברית. תסמונת זו דומה לפגיעה בגזע המוח (ובפרט במוח המוארך או ה"בולבוס") אך הסיבה לתסמונת היא בנזקים במסלולים העצביים המובילים מקליפת המוח אל גזע המוח.
לפין נודע גם בתרומתו לרפואה הנסיונית. בין השאר, הצטיין במחקרים שביצע בעקבות קלוד ברנאר בנוגע לגליקוליזה ולפתופיזיולוגיה של הסוכרת. נחשב לראשון שהגדיר בשנת 1889 את הלבלב כבלוטה אנדוקרינית, המעורבת בוויסות רמת הגלוקוז ועל ידי כך היה אחד ממבשרי גילוי האינסולין.
בשנת 1895 תיאר את תסמונת ה"סוכרת הכלייתית", הפרעה תורשתית המתאפיינת על ידי ליקוי בספיגה מחדש של הגלוקוז בכליות. 
לפין פעל רבות למען אמצעים הסברתיים, רפואיים וחוקיים למניעת ההידבקות בעגבת.
הוא נפטר בשנת 1919 במנטון.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

לפין היה נשוי למטילד לבית קשלן ונולד להם בן אחד, ז'אן.
אחיו, לואי ז'אן-בטיסט לפין כיהן כפרפקט של פריז בשנים 1897-1893 ושוב בין 1913-1899.
בנו, ז'אן לפין היה נוירופסיכיאטר וכמו אביו, פרופסור באוניברסיטת ליון. הנכד, פייר רפאל לפין (1989-1901) היה מיקרוביולוג ווירולוג ידוע שנמנה עם ממציאי החיסון נגד פוליו.
אחיו של המדען, לואי לפין, היה פרפקט של מחוז סן בשנים 1897-1893 ו-1913-1897 והקים את תחרות "לפין לפטנטים".
הוקרה

אות לגיון הכבוד בדרגת קצין
1887 - חבר מתכתב של האקדמיה לרפואה של צרפת (מחלקת רפואה) - המכון הצרפתי. ב-1896  חבר associé national באקדמיה זו.
1905 - נבחר כיושב ראש של הכנס לרפואה בליאז'.
בין 1913-1910 וב-1916 הועלתה מועמדותו לפרס נובל לרפואה ולפיזיולוגיה.
הנצחה

אולם בבית החולים אוטל דייה בפריז נושא את שמו.