stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחב קשיר מקומית
תכונות נוספות

על פי ההגדרה, קשירות מקומית היא תכונה מקומית. עם זאת, כל התכונות המתקיימות במרחב קשיר מתקיימות באופן מקומי במרחב קשיר מקומית, למשל:
מרחב הוא קשיר מקומית אם ורק אם קיים לו בסיס המכיל רק קבוצות קשירות.
איחוד זר של מרחבים הוא קשיר מקומית אם ורק אם כל אחד מהמאוחדים קשיר מקומית. בפרט, היות שמרחב הנקודה קשיר מקומית, כל מרחב דיסקרטי הוא קשיר מקומית. מצד שני, מרחב דיסקרטי הוא בלתי קשיר לחלוטין ועל כן הוא קשיר אם ורק אם יש בו לכל היותר נקודה אחת.
מרחב בלתי קשיר לחלוטין יהיה קשיר מקומית אם ורק אם הוא דיסקרטי. מכאן נובעת באופן מיידי הטענה בדוגמאות לפיה המספרים הרציונליים אינם מהווים מרחב קשיר מקומית.
רכיבי קשירות

ההגדרות המובאות בחלק זה מבוססות על התוצאה הבאה:
עתה נוכל לדון ביחס השקילות המוגדר כך ש- x\equiv y אם קיימת תת-קבוצה קשירה של  X המכילה את  x ואת  y. ברור כי היחס הזה רפלקסיבי וסימטרי, והטרנזיטיביות שלו נובעת מהלמה. מחלקות השקילות של היחס נקראות רכיבי הקשירות של  X. מחלקת השקילות המכילה את  x נקראת רכיב הקשירות של  x ונהוג לסמנה על ידי  C_{x}.
מהלמה נובע כי רכיב הקשירות של  x הוא תת-הקבוצה הקשירה המקסימלית המכילה את  x. היות שהסגור של  C_{x} הוא קבוצה קשירה, ניתן להסיק שכל רכיבי הקשירות סגורים ב- X.
אם למרחב  X יש מספר סופי של רכיבי קשירות, אזי כל רכיב קשירות הוא המשלים של איחוד סופי של קבוצות סגורות ועל כן פתוח בעצמו. באופן כללי רכיבי קשירות אינם מוכרחים להיות פתוחים (לדוגמה ניתן לקחת את מרחב קנטור, שהוא מרחב בלתי קשיר לחלוטין אך אינו מרחב דיסקרטי). עם זאת, רכיבי הקשירות של מרחב קשיר מקומי הם פתוחים. מכאן מתקבל שמרחב קשיר מקומית  X שווה לאיחוד רכיבי הקשירות שלו. מצד שני, אם לכל קבוצה סופית  U של  X מתקיים שרכיבי הקשירות של  U פתוחים, אזי ל- X בסיס של קבוצות קשירות ולכן קשיר מקומית.
דוגמה: הקבוצה  I\times I כאשר  I=[0,1], ביחד עם טופולוגיית הסדר המושרית מיחס הסדר הלקסיקוגרפי היא בעלת רכיב קשירות אחד (כי היא קשירה). עם זאת, כל קבוצה מהצורה  a\times I מהווה רכיב קשירות מסילתית.
ראו גם

מרחב טופולוגי
מרחב קשיר
מרחב קשיר מסילתית
מרחב קשיר מסילתית מקומית
מרחב קומפקטי
מרחב קומפקטי מקומית
טופולוגיה קו-סופית
הערות שוליים

↑  Willard, Definition 27.4, p. 199
↑  Willard, Definition 27.14, p. 201
↑  Willard, Theorem 27.16, p. 201
↑  Steen & Seebach, pp. 137–138
↑  Steen & Seebach, pp. 49–50
↑  Willard, Theorem 26.7a, p. 192
↑  Willard, Theorem 27.9, p. 200
↑  Willard, Corollary 27.10, p. 200
מרחב המסרק, המוגדר על ידי איחוד של ציר x עם קווים המקבילים לציר y במרחק  1/n הוא קשיר מסילתית, אך אינו קשיר מקומית סביב הנקודה המסומנת
נמר צפון-סין

| נמר צפון-סין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: נמר
תת־מין:: נמר צפון-סין
שם מדעי
 Panthera pardus japonensis ‏גריי, 1862
תחום תפוצה


נמר צפון-סין (שם מדעי: Panthera pardus japonensis) הוא תת-מין של הנמר השוכן בחלקה הצפוני של סין ואולי גם בקוריאה. תפוצתו בעבר גבלה בתפוצתו של נמר אמור בצפון, ובדרום היא גובלת עם תפוצת נמר הודו-סין. נמר צפון-סין הוא נדיר ביותר בטבע וקשה מאוד לראותו. הוא ניזון מאיילים, חזירי בר, כבשים וכדומה.
כמו כל הנמרים החיים באקלים קר (נמר אמור ונמר ברבארי), נמר צפון-סין גדול יחסית ליתר תת-המינים של הנמר. פרוותו של תת-מין זה שונה מפרוותיהם של תת-מינים אחרים של הנמר: היא כתומה וכהה יותר, הטבעות דמויות השושנה הן גדולות וכהות. צבע הפרווה המוקפת בטבעות כהה יותר מהפרווה מחוץ לטבעות ואף לפעמים בתוף הטבעות, ישנן נקודות שחורות.
משקלם של הזכרים נע בין 36 עד 89 ק"ג. משקלן של הנקבות נמוך בצורה ניכרת מזה של הזכרים: הוא נע בין 27 עד 59 ק"ג. גובה הנמרים הוא בין 120 ל-176 ס"מ. תוחלת חייו של נמר צפון-סין בטבע היא כ-12 שנים, ואילו בשבייה נמר זה יכול לחיות מעל 20 שנים.
כאמור, נמר צפון-סין חי בסין מאזור סיצ'ואן עד לדרום סין וצפון בייג'ינג. בנוסף לאזור מחייתו בסין, נמר צפון-סין חי גם בקוריאה. על אף גודלו של אזור מחייתו, נמר צפון-סין שרוי בסכנת הכחדה גם בשל פרוותו. גודל האוכלוסייה מונה פחות מ-2,500 פרטים בטבע ועוד כ-100 פרטים החיים בשבייה. נעשים ניסיונות לשמרו בגני חיות אך לשם כך יש להחדיר עוד פרטים מהטבע לאוכלוסייה בשבי כדי להגדיל את השונות הגנטית הנמוכה הקיימת בשבי. לצורך כך, נהוג לקחת את הנמרים ה"בעיתיים" אשר חדרו ליישובי אדם ופגעו בבעלי החיים בכפרים.
ניב פפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באפריל 1972 (בן 52) רעננה, ישראל 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  פרס קריל (2014) 
 מספר צאצאים:  3 
 www.papolabbgu.com
 
ניב פפו (נולד ב-5 באפריל 1972) הוא כימאי ישראלי, מרצה בכיר במחלקה להנדסת ביוטכנולוגיה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2014 זכה בפרס קריל על פיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.
ביוגרפיה

פפו נולד ברעננה, למד בתיכון אוסטרובסקי במגמת מתמטיקה. שירת בצה"ל בחיל התותחנים.
בשנת 1992 החל ללמוד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום לימודי תואר שני בכימיה, עבר ללימודי תואר שלישי  במכון ויצמן למדע. בשנת 2004 סיים את לימודיו בתואר דוקטור. באוקטובר 2007 עבר לגור עם משפחתו בעיר פאלו אלטו בקליפורניה, ארצות הברית למשך ארבע שנים, על מנת לעשות עוד שני פוסט דוקטורטים באוניברסיטת סטנפורד.
בתחילת שנת 2012, עם חזרתו לארץ, קיבל מלגה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 2013 קיבל את פרס החוקר הצעיר מטעם הקרן לסרטן הערמונית.
בשנת 2014 קיבל את פרס קריל על תרומתו לפיתוח חלבונים ספציפיים לטיפול במחלת הסרטן.
משפחתו

נשוי לנילי, מנהלת גנים בתל אביב, ואב לשלושה.
נמל התעופה ברלין-טמפלהוף

מטוס DC-6 של פאן אמריקן וורלד איירווייז בנמל, 1954. שימו לב לגג הענק המאפשר גישת נוסעים למטוס בכל מזג אוויר.
נמל התעופה ברלין-טמפלהוף (בגרמנית: Flughafen Berlin-Tempelhof; קוד IATA: ‏THF, קוד ICAO: ‏EDDI) היה נמל התעופה של ברלין. נמל התעופה הוקם ב-1923 ברובע טמפלהוף-שנברג, שופץ על ידי גרמניה הנאצית ב-1941 והפך לאחד הגדולים והעמוסים ביותר בעולם. הנמל נסגר לפעילות אווירית ב-2008. המבנה המזוהה ביותר עם נמל התעופה הוא מבנה הטרמינל שלו, שנחנך ב-1941. זהו מבנה בטון מצופה חלקית באבן גיר בצורת סהר שאורכו 1.2 קילומטר ושטחו 258 אלף מ"ר. המבנה הברוטליסטי מהווה דוגמה לארכיטקטורה שהייתה אופיינית לתקופה הנאצית. שטח השדה כולו, כולל אזור המסלולים כ-3,000 דונם, כשטחו של הסנטרל פארק בניו יורק והוא מהווה פארק עירוני.
מצב המקום לאחר סגירתו

שדה התעופה נסגר ב-30 באוקטובר 2008, לקראת פתיחתו של נמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג. ב-2010 הוכרז על המקום כפארק עירוני פתוח, עד שיוחלט מה לעשות בו. האנגרים הענקיים משמשים כאתר לתערוכות, לירידים ולהופעות תרבות. הטרמינל עצמו ננטש כפי שהיה ברגע עזיבתו, כאשר על הדלפקים מתנוססים עדיין שלטי חברות התעופה וממשיך מאז להיות קפסולת זמן מתפוררת של טרמינל נוסעים המערב "אדריכלות נאצית, עיצוב פנימי ברוח שנות ה-60 ותוספות משנות ה-90" ושרידי בסיס צבאי אמריקאי.
התוכניות לפיתוח המקום כללו בנייה של כ-4,700 יחידות דיור, שטחי מסחר, ספרייה ציבורית גדולה, מגרשי ספורט ואגם מלאכותי. אולם קבוצה בשם "100% טמפלהוף" אספה 185 אלף חתימות ובכך כפתה קיומו של משאל עם עירוני שיכריע בנוגע לעתידו של המתחם. משאל העם התקיים ב-25 במאי 2014 ובו התנגדו יותר מ-60% לכל תוכנית פיתוח והותירו את הפארק במתכונתו, כאזור לא מפותח.
מאז שנת 2015 מתקיים בשטח נמל התעופה מרוץ אי-פרי ברלין, כחלק מאליפות הפורמולה אי.
גלריה

מטוסי דאגלס C-47 בשדה בעת הרכבת האווירית לברלין, אוגוסט 1948
נמל התעופה טמפלהוף בשנת 1984
מראה כללי של הטרמינל מבפנים
הפארק העירוני בתחום שדה התעופה לשעבר, 2012
טמפלהוף כפארק עירוני ב-2017
הטרמינל בשנת 2018
הערות שוליים

↑   קשת רוזנבלום, ברלין תקועה עם היכל המגלומניה - טמפלהוף, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2013
↑  איל פדר, כיצד ביטלו תושבי ברלין החלטת עירייה להרוס פארק ציבורי?, באתר "שיחה מקומית", 29 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012330064905171  BnF: cb161439126 (data)  GND: 4477598-2  LCCN: n88081204  MusicBrainz: 737ebd01-fd6d-42f3-91ca-44b5fccacc53  SUDOC: 176784381  VIAF: 134972155   WorldCat (עם VIAF): 134972155 
הפארק העירוני שהוקם במקום מסלול הטיסה.
ניקומדס השלישי

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס כנראה ניקומדיה, ביתיניה 
 בן או בת זוג:  Aristonica  נייסה  לאודיקה מקפדוקיה   Hagne 
 
תחריט דמותו של ניקומודוס על גבי מטבע מתקופת מלכותו
ניקומדס השלישי אוארגטס (ביוונית עתיקה: Νικομήδης Εὐεργέτης Nikomḗdēs Euergétēs) היה מלכה של ביתיניה משנת 127 לפנה"ס ועד לשנת 94 לפנה"ס. הוא היה בנו ויורשו של ניקומדס השני מלך ביתיניה מאישה בלתי ידועה.
אשתו הראשונה של ניקומדס השלישי הייתה הנסיכה הקפדוקאית נייסה, ביתם של אריארתס השישי מלך קפדוקיה ואשתו לאודיקה מקפדוקיה. לניקומדס השלישי נולדו שני בנים מנייסה, והם ניקומדס הרביעי וסוקרטס קריסטוס, וגם בת בשם נייסה.
בשנת 108 לפנה"ס פלש ניקומדס השלישי לפפלגוניה יחד עם מיתרידטס השישי, מלך פונטוס. שני המלכים חילקו את השטח ביניהם, והתעלמו מהשגריר הרומי שציווה עליהם לסגת משם. בשנת 102 לפנה"ס פלש ניקומדס לקפדוקיה. היה זה לאחר מותו של אשתו הראשונה וחמיו, וניקומדס רצה לקבל את השלטון על קפדוקיה. הוא נשא לאישה את חמותו לאודיקה, שהייתה באותו הזמן העוצרת לתועלת שני ילדיה הקטנים (אריארתס השביעי ואריארתס השמיני) עד שיגדלו.
מיתרידטס שהיה אחיה הצעיר של לאודיקה החליט לפלוש לקפדוקיה, השתלט עליה ונתן את השלטון שם לאחיינו אריארתס השביעי. לאחר שנה החליף מיתרידטס את השלטון בקפדוקיה ונתנו לגורדיוס, שרצח אריארתס השישי, אביו של אריארתס השביעי. שני הצדדים נערכו למלחמה, אבל במהלך המשא ומתן שלפני הקרב נרצח אריארתס השביעי. מיתרידטס שם את אחד מבניו, אריארתס התשיעי למלך על קפדוקיה כשגורדיוס משמש כעוצר. כך זה נמשך 4-5 שנים.
שני הטוענים לכתר של קפדוקיה, מיתרידטס וניקומדס, שטחו את טענותיהם בפני רומא. בשנת 97 לפנה"ס התקוממו תושבי קפדוקיה כנגד מיתרידטס וקראו לשלטון ניקומדס. מיתרידטס פלש שוב לקפדוקיה והשיב את בנו לשלטון. ניקומדס ניסה להשיג את תמיכת הסנאט ברומא. הרומאים ציוו הן על ניקומדס והן על מיתרידטס להסיג את כוחותיהם מפפלגוניה וקפדוקיה. לקפדוקיה נבחר המלך אריוברזנס הראשון, שאושר על ידי לוקיוס קורנליוס סולה, הנציב הרומאי של קיליקיה (בערך בשנת 95 לפנה"ס).
נופי הציד בצפון שלן

נופי הציד בכוחם של כלבים בצפון שלן (בדנית: Parforcejagtlandskabet i Nordsjælland) הם מקבץ של שטחי ציד ויערות מצפון לקופנהגן. מקבץ זה הוגש להצטרפות לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו ב-1 באוגוסט 2010 ונוסף לרשימה ב-4 ביולי 2015. הנוף כולל שלושה אזורים עיקריים: יירסבור דורהייבה (אנ'), גריבסקו (אנ') וסטורה דורהייבה (אנ'), הכוללים את שטחי הציד המשמעותיים ביותר עבור אצולת ימי הביניים בדנמרק. עיצוב רשת הדרכים בצורת כוכב מרכזי של הנוף, עם דרכים ממוספרות, עמודי אבן וגדרות, מדגים את התכנון והעיצוב הייחודיים של נופי ציד במאות ה-17 וה-18.
מיקום

שלושת האזורים המהווים את אתר המורשת העולמית נמצאים כולם בחצי האי צפון שלן מצפון לקופנהגן. האזור הראשון הוא בפועל שני שטחים המופרדים על ידי עמק נהר צר: יירסבור דורהייבה (Jægersborg Dyrehave, מילולית "פארק האיילים טירת הציידים"), והיער המגודר יירסבור היין (Jægersborg Hegn, מילולית "גדר טירת הציידים"). שטח אזור זה הוא 14,907 דונם, והוא הקרוב ביותר לבירה בחוף המזרחי של חצי האי. אזור הסטורה דורהייבה (Store Dyrehave, מילולית "פארק האיילים הגדול") משתרע על שטח בן 10,734 דונם בצורת ריבוע ושוכן צפונה יותר במרכז חצי האי. אזור גריבסקו (Gribskov, מילולית "יער גריב") משתרע על שטח של 21,957 דונם צפונית לסטורה דורהייבה, וצמוד לאגם אסרום (אנ') (Esrum Sø). סטורה דורהייבה וגריבסקו שוכנים לא רחוק מטירת פרדריקסבור (אנ') והעיירה הילרוד.
רקע

היערות והמבנים הנלווים בשלושה מקומות מצפון לקופנהגן היוו חלקים מנוף ציד בארוקי שמור היטב שתוכנן בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 עבור המלכים הדנים להשתתף בציד בעזרת כלבי ציד, שיטת ציד המכונה "par force" (קיצור של הביטוי בצרפתית par force de chiens, מילולית "בכוחם של כלבים"). ההיסטוריה של אזור הציד מתחילה עוד בימי הביניים כאשר למלכי דנמרק, לכנסייה ולאצילים היו אחוזות ושטחי ציד ביערות ההרריים של חצי האי ובשטחי הגבעות. כתוצאה מהרפורמציה הפרוטסטנטית בדנמרק הדנית, החרים המלך פרדריק השני, מלך דנמרק ב-1536 את האחוזות השייכות לכנסייה הקתולית. משנת 1560 אוחדו האחוזות השונות במטרה להקים פארק ציד מלכותי נרחב על פני חצי האי צפון שלן. עם זאת, היה זה המלך כריסטיאן החמישי, אשר משנת 1670 הפעיל את צבאו לעבודה על יצירת פארק איילים לשם ציד בעזרת כלבים סביב טירת איבסטרופ. בצעירותו, חווה המלך ציד בעזרת כלבים ביער סן-ז'רמן-אן-לה בצרפת. לאחר מכן הוא ייבא כלבי ציד וציידים מאנגליה, ושינה את שמה של הטירה ליירסבור (טירת הציידים) ואת שם האחוזה ליירסבור דורהייבה (פארק האיילים יירסבור).
אחד ההיבטים החשובים ביותר של ציד בעזרת כלבי ציד היה בכך שהוא סיפק בסיס להדגמת כוחו המוחלט של המונרך על ידי פיתוח דרכים מקשרות על פני הנוף. כל אזור חצי האי צפון שלן היה מעוצב במערכת דרכים מבוססת מערכת צירים קרטזית המורכבת מכוכבים המוקפים בריבועים ברורים. עמודי אבן ציינו אם הדרכים מובילות לכיוון מרכז הכוכב או הרחק ממנו. הגישה המתמטית חיזקה את דמותו של המלך כנציג התבונה בהתאם לאידיאלים הבארוקיים. הגאומטריה האורתוגונלית הדנית של מערכות הדרכים הייתה שיפור ברשתות בצורת כוכבים בשימוש בצרפת ובגרמניה, שכן היא סיפקה גישה שווה לכל חלקי היער.
פארק הציד יירסבור לא הכיל רשתות דרכים בצורת כוכב, אלא היה מבוסס על בקתת ציד מלכותית, הידועה בתחילה כהרמיטאז' או בית הוברטוס (Hubertus). בשנת 1736, היא נבנתה מחדש בסגנון הבארוק כ"בקתת הציד הרמיטאז'" (Ermitageslottet), עם תצפית על הנוף המרהיב שמסביב ממיקומה בראש הגבעה.
שיטת הציד

שיטת הציד באמצעות כלבי ציד המכונה "par force" (קיצור של הביטוי בצרפתית par force de chiens, מילולית "בכוחם של כלבים") היה שיא האופנה עבור המלוכה האבסולוטית במאה ה-16. הציד היה אירוע תיאטרלי מפואר, שתוכנן בקפידה כדי להפגין כוח וגדולה. את שיטת ציד זו יזם המלך כריסטיאן החמישי שהתנסה בה בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הציד לא נועד לשם השגת בשר, מכיוון שבשיטת ציד זו היה מטרת הציד, בדרך כלל אייל, בלתי אכיל בשל הצטברות חומצת חלב בשריריו לאחר שנמלט במשך שעות מכלבים. הציד היה מפגן כוח ותו לא.
המלך ואורחיו המכובדים השתתפו בציד או התמקמו במרכז ביער בזמן שהם המתינו לזימון. בינתיים, הציידים הרכובים וכלבי הציד שלהם רדפו אחר הטרף. בדנמרק, זה היה לעיתים קרובות אייל גדול ומלכותי. ממקום ההמתנה שלהם יכלו המלך ואורחיו לצפות בציידים, בסוסים ובכלבי הציד כשהם רודפים אחרי האייל. כשהאייל התשוש כבר לא היה מסוגל לרוץ, הכלבים אחזו בו, והמלך זומן באמצעות תקיעה בחצוצרה. הוא מילא את חובתו כ"צייד מנוסה" על ידי הריגת האייל באמצעות חנית או בחרב ציד קטנה אותה תקע בליבו של האייל.
באמצעות פעולה זו הוא יכול היה להפגין את כושרו כמלך לוחם גדול ששלט בטבע. אולם פעולה זו לא הייתה נטולת סיכון. היא דרשה דיוק, כוח ואומץ להתקרב לאייל על מנת לתת את "מכת החסד הממותת". אומנם האייל היה מותש, אבל עדיין היה קשה לכלבי הציד להיאחז בו. שימוש בקרניו או בעיטה קשה מרגליו האחוריות עלולה הייתה להיות קטלנית. עם זאת, הציד הסתיים בדרך כלל במותו של האייל והמלך יכול היה להתפאר בניצחונו בפני אורחיו.
לשיטת ציד זו היו חמישה שלבים:
איתור – גשש היה מאתר את מיקומו של אייל גדול המתאים לציד באמצעות כלבי דם
כינוס הבוקר – על סמך מיקומו של האייל והכרת השטח חולקו התפקידים לציידים.
המרדף – שימוש בכלבים ובסוסים לשם מרדף אחר האייל הנבחר. הציידים התקשרו ביניהם באמצעות תקיעות בחצוצרה
מות האייל – זימון המלך שם ביצוע מכת החסד הממותת.
תגמול לכלבי הציד – כלבי הציד תוגמלו באמצעות הקרביים של האייל מעורבים בלחם. וכלבי הדם הורשו ללעוס את ראש האייל.
המוזיאון הדני לציד וליערנות

חלק ניכר מעבודות ההכנה על מועמדות אונסק"ו נעשו על ידי יטה באגו (Jette Baagøe), מנהלת המוזיאון הדני לציד ויערנות בהורסהולם (אנ') ויו"ר קבוצת ההיגוי שעבדה על המועמדות מאז 2010. המוזיאון היה צפוי להיות מנהל האתר ומתאם ראשי של מידע וחדשות על אתר המורשת. על בסיס הגידול המשמעותי במספר המבקרים במוזיאון סטנס כתוצאה מהכללת צוקי סטנס כאתר מורשת של אונסק"ו בשנת 2014, ציפתה באגו ליותר מבקרים במוזיאונים של צפון שלן, במיוחד במוזיאון הציד והיערנות שבו הוצגה תערוכה מיוחדת המוקדשת לנוף הציד באמצעות כלבי ציד באוקטובר 2015.
מסיבות תקציביות הוחלט לסגור את המוזיאון הדני לציד וליערנות, ולאחד אותו עם מוזיאון החקלאות הדנית בדיורסלן (אנ'). המוזיאון בהורסהולם סגר את שעריו סופית ב-16 בדצמבר 2016. המוזיאון המאוחד קרוי "המוזיאון הירוק".
גלריה

בקתת הציד הרמיטאז' עם איילים
אייל ביירסבור דורהייבה
נוף ביער גריבסקו
הצאר אלכסנדר השלישי במסע ציד ביער גריבסקו
מפת הדרכים המתוכננות ביער גריבסקו
הערות שוליים

1 2 3  "Sites in Denmark, France and Turkey inscribed on UNESCO's World Heritage List". unesco.org. UNESCO. 4 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS)
1 2  "A par force hunting landscape in North Zealand, Denmark - World Heritage" (PDF). The Danish Museum of Hunting and Forestry. אורכב מ-המקור (PDF) ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Jette Baagøe (25 באוקטובר 2012). "The North Zealand par force hunting landscape: Ansøgningsbilag 1". Allerød Kommune. אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  The par force hunt
↑  "Verdensarv i Nordsjælland: 4. juli 2015 optog UNESCOs verdensarvskomité Parforcejagtlandskabet i Nordsjælland på den fornemme liste over verdens kulturarv" (בדנית). Dansk Jagt- og Skovbrugsmuseum. 7 ביולי 2015. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Det Grønne Museum
ציד בעזרת כלבים
המלך כריסטיאן השביעי בציד בעזרת כלבים
נעמה כרמי

| --- | --- |
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 עיסוק:  פילוסופית 
 מדינה:  ישראל 
 
נעמה כרמי היא ד"ר לפילוסופיה, מרצה באקדמיה, פעילה ציבורית בתחומי העיתונאות וזכויות האדם, ובעלת בלוג פוליטי. בת קיבוץ מעגן מיכאל.
קריירה אקדמית

את כל לימודיה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב:
תואר ראשון בפילוסופיה וספרות.
תואר שני בפילוסופיה בהצטיינות - "זכויות של קבוצות" (מנחה: פרופסור יעל תמיר).
דוקטורט - הגבלות על הגירה: מדיניות הגירה בתורת הצדק הליברלית (מנחה: פרופסור אסא כשר), סיימה בשנת 2000.
הייתה מרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ותחומי מחקרה הם זכויות אדם, הגירה, יחסי אזרח-מדינה, ליברליזם, דמוקרטיה, אתיקה.
פעילות ציבורית

בשנת 2001 נבחרה ליו"ר הנהלת האגודה לזכויות האזרח, אך לאחר אירועי הפיגוע במלון פארק בנתניה ומבצע חומת מגן פרץ עימות פנימי בתנועה סביב מה שנתפס בעיני כרמי כהצדקה של חלק מהחברים והעובדים - רובם ערבים - לפיגועי טרור נגד יהודים, ובעיניהם - כהזדהות של התנועה עם הנראטיב של צה"ל ומדינת ישראל. בעקבות כך כרמי פרשה מתפקידה בדצמבר 2002.
בהמשך היא שימשה כחברת הוועדה הלאומית למדעי החברה וכחברה בוועדת אתיקה להפצת מידע כלכלי באינטרנט (הרשות לניירות ערך).
מאז 2003 כרמי מנהלת בלוג פוליטי בו היא מביעה את דעותיה שממוקמות במה שמכונה "השמאל הציוני", ומביעה לעיתים קרובות ביקורת פנימית המופנית לשמאל הישראלי וכלפי העיתונות כשזו אינה מקפידה - לטעמה של כרמי - על מה שהעיתונות עצמה מטיפה לה; ובאופן כללי נוקטת בעמדה ריאלית-פרגמטית ולא מסתפקת בביקורת עקרונית. כמו כן מתחה ביקורת על בית המשפט העליון על שהרחיב את האקטיביזם השיפוטי, זכות העמידה, השפיטות ועילת אי-הסבירות. עוד עוסק הבלוג בנושאים של זכויות החולה וחוויותיו במהלך טיפול הרפואי, על רקע מחלתה של כרמי וכן בביקורות ספרים.
כרמי הייתה חברה במועצה הציבורית להגנת הפרטיות, ומועצת העיתונות.
ספרים

נעמה כרמי, חוק השבות: זכויות הגירה וגבולותיהן, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2003.
נעמה כרמי, זכויות אדם: מבוא תאורטי, הוצאת רסלינג, 2018.
הערות שוליים

↑  אביב לביא, הפוליטיקה של הקרבן, באתר הארץ, 13 בינואר 2003
↑  קרוא וכתוב
↑  גם וגם: זה כן הזמן, 5 בדצמבר 2011
↑  אתיקה רפואית | קרוא וכתוב
↑  ביקורות ספרים | קרוא וכתוב
↑  ביקורת: אריאל פלדשטיין, "השאלה המוסרית בדבר חוק השבות", באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259575805171  BIBSYS: 1032818  BnF: cb14591502r (data)  ISNI: 0000 0000 7048 5219  LCCN: n2001047575  VIAF: 38720742   WorldCat (עם VIAF): 38720742
ניקולאי גולושקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1937 (בן 87) Kokchetav Oblast, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אוניברסיטת טומסק 
 השתייכות:  שירות הביטחון הפדרלי
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 דרגה:  קולונל גנרל
 עיטורים
 עיטור הכוכב האדום  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  חבר כבוד בק.ג.ב.  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליית הערכה על שמירת הסדר הציבורי  עיטור אות הכבוד  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור האומץ האישי  Honorary worker of the NKVD 
 
ניקולאי מיכאילוביץ' גולושקו (ברוסית: Никола́й Миха́йлович Голу́шко; נולד ב-21 ביוני 1937) הוא קצין קג"ב לשעבר, ראש האגף האוקראיני של הקג"ב, שר הביטחון הרוסי וראש השירות הפדרלי לסיכול ריגול, הארגון שקדם לשירות הביטחון הפדרלי.
ביוגרפיה

נולד בכפר אנדרייבקה, מחוז קוקצ'טו, קזחסטן. ב-1959 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הממלכתית של טומסק בסיביר. החל לשרת בקג"ב ב-1963 בסניף שבעיר קמרובו בסיביר. במשך שנים רבות עבד במנהל החמישי של הקג"ב שעסק בחתרנות אידאולוגית ומתנגדים פוליטיים - המנהל לביטחון החוקה שעסק בצנזורה וביטחון פנים. בשנים 1987 - 1991 היה יו"ר הקג"ב של אוקראינה הסובייטית. מ-1992 שימש כסגן שר הביטחון הרוסי וברבעון האחרון של שנת 1993 כיהן כשר הביטחון של הפדרציה הרוסית. לאחר פירוק המשרד, בחודשים דצמבר 1993 - פברואר 1994, היה מנהל השירות הפדרלי לסיכול ריגול.
פרשנים אמרו שנכפה על גולושקו להתפטר מתפקיד ראש שירות הביטחון, זאת לאחר סירב לפנות לדומה עם בקשה לא לתת חנינה למשתתפי הסכסוך החוקתי מאוקטובר 1993 שפעלו נגד ילצין. כמו כן, הוא התנגד לכוונות של ילצין לפרק את המשרד הביטחון למספר משרדים עצמאים.
לאחר סיום תפקידו היה פעיל כיועץ לראש שרותי הביטחון וקיבל מינוי של דירקטור באחד הבנקים הרוסים.
ניקולאי שצ'ורס

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1895 (יוליאני) סנובסק, ברה"מ 
 פטירה:  30 באוגוסט 1919 (בגיל 24) Beloshitsy, אוקראינה 
 מקום קבורה:  בית הקברות העירוני של סמרה 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 השכלה:  National Military Medical Clinical Center "Main Military Clinical Hospital" 
 בן או בת זוג:  פרומה רוסטובה-שצ'ורס 
 השתייכות:  חיל רגלים 
 דרגה:  podporuchik, פראפורשיק 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת אוקראינה (1917–1921)  הפלישה הסובייטית לאוקראינה 1919 
 
ניקולאי אלכסנדרביץ ש'צורס (ברוסית: Николай Александрович Щорс; ‏6 ביוני 1895 – 30 באוגוסט 1919) היה מפקד בצבא האדום, חבר המפלגה הקומוניסטית הרוסית. בשנים 1918–1919 נלחם בהקמת הרפובליקה העממית של אוקראינה ובני בריתה הרפובליקה הפולנית השנייה. שצ'ורס נפל בקרב.
קורות חיים

שצ'ורס נולד בעיר סנובסק מחוז צ'רניגוב למשפחה של קולאקים. אביו אלכסנדר ניקולאייביץ' היה נהג קטר, מלבד ניקולאי היו לו עוד ארבעה בנים. ב-1905 נכנס ניקולאי לבית ספר כנסייתי, וסיים את לימודיו בשנת 1909.
בשנת 1910 החל את לימודיו בבית הספר הצבאי לרפואה בקייב. אחר שסיים את לימודיו בשנת 1914 והוכשר להיות עוזר רופא עבר שצ'ורס למחוז הצבאי של וילנה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא למקום הארטילריה השלישית שעמדה בסמוך לווילנה, שם שימש כעוזר רפואי. באחד הקרבות נפצע ופונה לבית החולים. לאחר התאוששותו, בשנת 1916 שב לשדה הקרב, אך עד מהרה הוחזר בשל שחפת.
עם התאוששותו ב-30 בדצמבר 1917 שוחרר משירות צבאי בשל בעיות בריאות, ובתחילת 1918 הוא חזר לכפר הולדתו סנובסק. תוך זמן קצר הוא עבר לסמניבקה בה הקים יחידה פרטיזנית שהחלה לחימה באזור זלינקה.
בסתיו 1918 נרשם שצ'ורס למפלגה הקומוניסטית הרוסית. ב-5 בפברואר 1919 מונה לראש עיריית קייב.
במלחמת האזרחים ברוסיה נטל שצ'ורס חלק פעיל, והשתתף בקרבות רבים. ישנן שתי גרסאות למותו.
בתו נישאה לפיזיקאי היהודי-סובייטי איסאק חלטניקוב, חבר האקדמיה הרוסית למדעים.
הנצחתו

אנדרטת זיכרון לזכרו בעיר סמרהעיר מולדתו סנובסק נקראה בין השנים 1935–2016 על שמו. ב-2016 חזרה העיר לשמה המקורי.
אזכורים בתרבות

הסרט שצ'ורס משנת 1939 של הבמאי אלכסנדר דובז'נקו. הסרט מספר את סיפורו של ניקולאי שצ'ורס, וזכה לעידודו של סטלין.
נכתב עליו השיר Песня о Щорсе (בתרגום מרוסית: שיר על שצ'ורס), לימים תורגם ועובד לשיר העברי צעדה החבריא (ידוע גם בשם שיר הקומנדיר).
הערות שוליים

↑  Holovatyi, Mykhailo. 200 streets of Ivano-Frankivsk. "Lileya NB". Ivano-Frankivsk, 2010. ISBN 978-966-668-231-7, ISBN 978-966-668-149-5.
↑  הסרט שצ'ורס באתר יוטיוב.
↑  השיר Песня о Щорсе באתר יוטיוב.
↑  צעדה החבריא באתר זמרשת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449881705171  PLWABN: 9810611024405606  GND: 1240840470  LCCN: n82093588  VIAF: 1357673   WorldCat (עם VIAF): 1357673
נפתלי הירצקא העניג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1898 ה' באייר ה'תרנ"ח סיגט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 באפריל 1985 (בגיל 86) י"ד בניסן ה'תשמ"ה פאלם טרי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קריית יואל, ארצות הברית
 מדינה:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  ? – 5 באפריל 1985 
 תחומי עיסוק:  רבהּ של סרמאשו, יושב ראש התאחדות הרבנים
 רבותיו:  חיים צבי טייטלבוים, יהודה גרינוולד, ישעיהו זילברשטיין, ישכר דב רוקח, צבי אלימלך שפירא, אברהם יהושע פריינד, יואל טייטלבוים
 חיבוריו:  תפארת נפתלי
 
הרב נפתלי הירצקא העניג (ה' באייר ה'תרנ"ח – י"ד בניסן ה'תשמ"ה) היה רב הונגרי-רומני, שכיהן כרב העיר סרמאשו ברומניה וכיושב ראש התאחדות הרבנים בארצות הברית.