stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברה ארוכת עלים
הערות שוליים

↑  אברה ארוכת עלים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ינון בר-און, מכון דוידסון, הצמח שמנטרל רעלים, באתר ynet, 2 באוגוסט 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגדת חורבן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפורי אגדות החורבן מהתלמוד הבבלי ומשאר מקורות חז"ל "מלחמת היהודים" מאת יוסף בן מתתיהו
 בימוי:  גידי דר
 הופק בידי:  אמיר הראל איילת קייט גידי דר
 תסריט:  גידי דר שולי רנד
 עריכה:  יוסף גרינפלד אורי בן דב
 מדבבים:  שולי רנד זאב רווח עמוס תמם מוני מושונוב יעל אבקסיס יגאל נאור
 מוזיקה:  אסף תלמודי יונתן אלבלק
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  סרטי נחשון אדי קינג למה הפקות
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 2021
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה היסטורית אנימציה
 פרסים:  פרסי אופיר לעריכה הטובה ביותר, לפסקול הטוב ביותר, למוזיקה המקורית הטובה ביותר ולעיצוב האמנותי הטוב ביותר (2021)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
אגדת חורבן (נקרא באנגלית: Legend of Destruction, בהפצות לועזיות) הוא סרט דרמה היסטורית אפי ישראלי, שבוים על ידי הבמאי גידי דר, שכתב את התסריט בשיתוף פעולה עם שולי רנד ועל פי סיפורי אגדות החורבן מספרות חז"ל. בסרט מדבבים רנד, זאב רווח, עמוס תמם, מוני מושונוב, יעל אבקסיס ויגאל נאור בתפקידים הראשיים. בשנת 2023, דווח כי הסרט ידובב לאנגלית בקולותיהם של אוסקר אייזק, אוונג'לין לילי ואליוט גולד.
עלילת הסרט מסופרת כאפוס היסטורי המועבר ומתואר דרך נקודת מבטן של שש דמויות היסטוריות במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל ומבוסס על מקורות היסטוריים, בהם אגדות החורבן התלמודיות וספרו של יוסף בן מתתיהו, "מלחמת היהודים ברומאים". העלילה מגוללת את סיפור המרד הגדול של היהודים באימפריה הרומית (66–70 לספירה), שהידרדר למלחמת אחים וחורבן בית המקדש השני.
הסרט עלה לאקרנים ב-15 ביולי 2021. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2021, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבעה מהם.
הסרט שודר בכאן 11 ב-20 בפברואר 2022.
עלילה

עלילת הסרט מגוללת את סיפור ההרס וחורבנו של בית המקדש השני מנקודת מבטן של שש דמויות, שהנרטיב שלהן ופרשנויותיהן לאירועים שאירעו לעיתים משלימים זה את זה, ולעיתים סותרים:
הסצנה הפותחת מציגה את עבודת יום הכיפורים בבית המקדש השני, את שירת הלויים, ואת הטלת הגורלות על שני השעירים (מי לחטאת ומי לעזאזל). במקביל דלתות בית המקדש נפתחות מעצמן ובן בטיח גיבור הסרט מרגיש שהקב"ה מדבר אליו. לאחר מכן הכוהן הגדול קושר את "לשון הזהורית" (חוט שני) על קרני שעיר החטאת וסומך עליו את ידיו ומתוודה. לאחר שהוא מכריז "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד!" העם חוזר עליו מספר פעמים ומשתחווה (תוך כדי הצגת הכמות בידי עלייה לגובה של הציורים). בסוף הסצנה מוצגים שלושת חוטי השני האדומים שאמורים להלבין כסמל למחילת אלוהים ביום הכיפורים – אך הם אינם מלבינים. סימן זה מסמן את החורבן הקרב.
שנת 66 בירושלים. הרומאים שולטים ביהודה באגרוף ברזל. הם מחבבים עליהם את השכבות העשירות של החברה ומשחיתים אותן כתוצאה מכך אפילו הכהנים האחראים על ניהול המקדש וניהול העבודות נגועים בשחיתות עמוקה (אחת מהסצנות הראשונות מציגה את הכהנים מכים את אחד האנשים שאינם יכולים לשלם מס למקדש). לעומת זאת העוני והדיכוי של ההמון היהודי גורמים להסתה, וצעירים רבים מצטרפים לקבוצות חשאיות של קנאים דתיים, כדי להפוך ללוחמי חירות בשם האל. הם לא רק בזים לכובשים הרומיים, אלא גם מתעבים את היהודים העשירים, שמשתפים פעולה עם הרומאים בדיכוי עמם שלהם. המתח מצטבר מתחת לפני השטח, עד שניצוץ קטן גורם להתפרצות המרד הגדול.
בן בטיח (הידוע בכינויו "אבא סיקרא") הוא יהודי צעיר החי בירושלים, שחש שהחיים בעיר כבר בלתי נסבלים תחת נטל המיסים והחיים תחת השלטון הרומי. דודו של בן בטיח, רבן יוחנן בן זכאי, מטיף למתינות, אך האחיין מורד והופך למנהיגם של הסיקריים הקנאים.
בתחילת המרד נגד הרומאים, בן בטיח משתף פעולה עם הלוחם שמעון בר גיורא, אך בהמשך דרכיהם נפרדות. אחרי נפילת הגליל בידי הרומאים מצפון, יוחנן מגוש חלב מגיע לירושלים ומציע את עזרתו. המורדים פותחים בפניו את השערים, אלא שבמקום לאחד כוחות, הפלגים השונים נלחמים אלה באלה, בזמן שהכהנים תחת יהושע בן גמלא ממשיכים לעסוק בעבודת הקרבנות.
במקביל, המלכה היהודיה ברניקי, אחותו של המלך אגריפס השני, נוסעת לגליל לפתות את טיטוס, המצביא הרומאי, בתקווה להציל את ירושלים.
כשמכונת המלחמה הרומית מתקרבת ליהודה כדי לדכא את המרד, ירושלים נקרעת ממלחמת אזרחים עקובה מדם: קנאים עניים שוחטים את בני האצולה ללא הפסקה ושלטון טרור קנאי שולט בעיר. קרבות רחוב כבדים מנוהלים על ידי כנופיות קנאים יריבות, ואחד הקרבות מסתיים בשריפת אחת מממגורות המזון בירושלים. פורץ רעב נוראי. כנופיות מסתובבות בעיר וגוזלות מהתושבים הרעבים את פירורי הלחם האחרונים שלהם, וחיי היומיום בירושלים ההולכת ונצורה הופכים לגיהנום.
רק כאשר הצבא הרומי העצום מקיף את חומות העיר, הקנאים היהודים מתאחדים לבסוף נגד אויבם המשותף. מצבם הבלתי אפשרי לכאורה מעלה אותם למצב רוחני עמוק, במהלכו הם מאבדים כל פחד ממוות, ותוקפים את הרומאים. לרגע קצר נראה שהרומאים מאבדים את שיווי משקלם וידם של היהודים על העליונה, אך עד מהרה הרומאים מתאוששים, מנתצים את חומות העיר, שוחטים את המורדים, מחריבים את בית המקדש, ולא משאירים אבן עומדת על תילה.
הסרט כולו מוצג בציורים למעט הסצנה האחרונה של הסרט.
צוות המדבבים והדמויות

שולי רנד – בן בטיח
זאב רווח – הכהן הגדול יהושע בן גמלא
מוני מושונוב – רבן יוחנן בן זכאי
עמוס תמם – שמעון בר גיורא
יגאל נאור – יוחנן מגוש חלב
יעל אבקסיס – המלכה ברניקי
ריטה שוקרון – אמו של בן בטיח ואחותו של רבן יוחנן בן זכאי
אורי הוכמן – פלורוס, הנציב הרומי ביהודה
רודיה קוזלובסקי – המצביא הרומי אספסיאנוס
אוריה חייק – המצביא הרומי טיטוס, בנו של אספסיאנוס
מתי סרי – יועץ למלכה ברניקי
אילן גנני – הגמד
מדובבים נוספים בסרט: אורי קלאוזנר, בני אלדר, איתן בלום, שלמה וישינסקי, יהודה נהרי הלוי, חיים זנאתי, איתמר אליהו, ערן שראל, ערן נעים ויהונתן וילוז'ני.
הפקה

הסרט הופק על ידי אולפני "סרטי נחשון", "למה הפקות" ו"אדי קינג", בסיועם של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות-פרויקט קולנוע; "יקי דוניץ הפקות"; המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים; קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אבי חי מיימונידס; הערוצים HOT8 וכאן 11 תחת תאגיד השידור הישראלי; מועצת הפיס לתרבות ולאמנות; ובתמיכת גוף "מינהל התרבות והמועצה הישראלית לקולנוע" השייך למשרד התרבות והספורט.
הפקה > תהליך איור הציורים ובחירות אומנתיות

הסרט – בניגוד למקובל – אינו מאוייר בטכניקת אנימציה מסורתית, אלא באמצעות הצגת 1,500 ציורים דוממים, שעל איורם היו אמונים המאיירים דוד פולונסקי ומיכאל פאוסט. תהליך הפיתוח וההפקה של הסרט, כמו גם העבודה על טכניקת האיור הייחודית, נמשך כשמונה שנים, שמתוכן כשלוש וחצי השנים הראשונות הוקדשו לדיונים על הקונספט שהסרט מציג ולעבודה על הסקיצות הראשוניות וסידור הסטוריבורד, ואילו כארבע וחצי השנים האחרונות הוקדשו לעבודה בפועל על 1,500 הציורים. לדברי פולונסקי ופאוסט, על מנת לייצג נאמנה את ההווי ואורח החיים של העם היהודי במהלך התקופה הרומית בארץ ישראל, השניים נעזרו – במסגרת עבודות התחקיר – בדגם של ירושלים מהתקופה במוזיאון ישראל, עברו על ספרים ומחקרים וביקרו במכון המקדש בירושלים.
הציורים בסרט אוירו במנעד מגוון של אמנות – מסגנון ריאליסטי המזכיר נאו-קלאסיציזם ובו ניתן להבחין בפרטי־פרטיהן של הדמויות שמאוירות בצורה ברורה וחדה, ועד לסגנון חופשי ומשוחרר הזולג אל הסגנון האקספרסיבי. עבור העבודה על תהליך האיור, פולונסקי ופאוסט צילמו את עצמם במטרה לדייק בתנוחות מסוימות של הדמויות. האיורים בסרט שאבו השראה רבה מציורי מפורסמים מהמאה ה–20, מאינספור יצירות אמנות שתיארו סצנות מכתבי הקודש, ומדיוקנאות המומיות מפיום — דיוקנאות ריאליסטיים של אנשים שחיו ומתו בעת העתיקה, שצוירו והוטבעו על גומחות קבורותיהם באלכסנדריה. על איור הנשים והגברים בגילוי ראש, בניגוד למנהג ההלכתי המקובל הכולל כיפות לגברים וכיסוי ראש לנשים, הסבירו השניים כי ההחלטה נבעה הן מבחירות אסתטיות ועלילתיות, ומכך שלא מצאו מקורות רשמיים מאותה התקופה המעידים על המנהג, והן מבחירה אישית להטביע את חותמם על תהליך הפקת הסרט; אך מתוך התחשבות בצופים הדתיים, נמנעו מלהציג את המלכה ברניקי בעירום.
איור מראן הפיזי של הדמויות בסרט נעשה, בחלקו, על בסיס דמויות ידועות מהמציאות. דמותו של רבן יוחנן בן זכאי אוירה בהשראתו של הרב מנחם פרומן, ככל הנראה כאמירה על הקשר בין המתונים ורודפי השלום באותה התקופה לאלו של היום; המלכה ברניקי אוירה בהשראת דמותה של השחקנית לטיסיה איידו; ודמותו של יוחנן מגוש חלב אוירה בדמותו של יגאל נאור, השחקן המדבב אותו. דמויותיהם של אספסיאנוס ובנו טיטוס אוירו על פי פסליהם האותנטיים מהתקופה בה חיו.
אף שהסרט אינו מונפש, הוא כולל שני קטעי אנימציה קצרים: קטע רכיבת החייל הרומאי המהווה מחווה לסרטון הסוס הדוהר של אדוארד מויברידג' שנחשב לסרטון הראשון בעולם, ובסיום הסרט מוצג קטע מונפש קלאסי קצר, שבו דמותו של בן בטיח הולכת בקטע קצר של אנימציה קלאסית אל סופה. בבחירה זו ייתכן כי יש התכתבות[דרוש מקור] עם סיום הסרט "ואלס עם באשיר", שגם עליו עבדו האמנים פולונסקי ופאוסט, שבסיומו משתנה הטכניקה מאנימציה לקטע מוסרט.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות נלהבות. כך למשל גילי איזיקוביץ כתבה ”הבמאי גידי דר לקח את המיתוס היהודי המאיים ביותר שיש בנמצא, זה של חורבן הבית בגלל מלחמת אחים, ובעיתוי חריף במיוחד הפך אותו לאפוס קולנועי יפהפה וחריג”.
מבקרים טענו כי הסרט רלוונטי גם לתקופה בה הוא הופץ, בהדגשתו את הגישה הפרגמטית והבעייתיות בנהירה אחרי אידאולוגיות קיצוניות, דבר שקיבל ביטוי במהומות שהתחוללו בישראל במהלך מבצע שומר החומות ברצועת עזה ובמחאה נגד הרפורמה המשפטית בימי ממשלת ישראל ה-37.
משה רט טען שבסרט מוצג היהודים כמכוערים ודוחים למראה, והם מוצגים (על פי יוספוס) כאספסוף צמא דם. הוא כתב גם כי דמות האל בסרט היא אדישה לגורל העם ושהתחושה העולה מהסרט היא הודיה לרומאים שהצילו אותנו מיד היהודים.
הרב יעקב מדן טען כי דמותו של רבן יוחנן בן זכאי מוצגת בסרט באופן חסר, כאדם שבלחץ הנסיבות בוחר לטמון את ראשו בחול, רופס וחסר השפעה ממשית. כן מוצג רבן יוחנן כמי שהסתפק באמירה "תורה מגנה ומצלה" ועל כן אין צורך להילחם, בעוד שבן זכאי תיקן תקנות והיה פעיל עוד קודם החורבן.
ניר גונטז' טען שהסרט הוא מניפסט אתאיסטי שכן הוא מראה שהאמונה הדתית החריבה את ירושלים. הרב מיכאל אברהם למד מכך שכל אחד בוחר לפרש את הסרט לפי עמדותיו. דפנה אברהם טענה שהרושם מהסרט הוא שהחורבן היה פתרון טוב לסיטואציה: העם נפטר מהשלטון המושחת והתורה המשיכה ביבנה. בתגובה אמר מיכאל אברהם שאכן זה פתרון טוב ועל כן היה החורבן. אברהם סתיו כתב דברים דומים.
ביקורת > אמינות הסרט

מיכאל בן ארי טען כי הבמאי מציג נרטיב מסוים המושפע מספריו של יוסף בן מתתיהו (שדמותו לא מוזכרת כלל בסרט), שאינו נחשב לבעל דעה אובייקטיבית ואינו משקף את האמת ההיסטורית עקב בגידתו בעם היהודי.
דמותו של בן בטיח מופיעה רק באגדות החורבן ולא בספר "מלחמת היהודים". כמו כן, סיפור פגישתו של ריב"ז עם אספסיאנוס מופיע בסרט בשינויים. שאר הפרטים לקוחים מ"מלחמת היהודים" עם חירות אומנתית.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | קטגוריה | מועמד/ת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר | אגדת חורבן | מועמדות |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר | גידי דר | מועמדות |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר | גידי דר, שולי רנד | מועמדות |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר | יוסף גרינפלד, אורי בן דב | זכייה |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לפסקול הטוב ביותר | נתי זיידנשטדט, רונן נגל | זכייה |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר | אסף תלמודי, יונתן אלבלק | זכייה |
| 2021 | פרס אופיר | פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר | דוד פולונסקי, מיכאל פאוסט | זכייה |
הערות שוליים

↑  Anthony D'Alessandro, Oscar Isaac, Evangeline Lilly & More To Voice Animated Pic ‘Legend Of Destruction’, Deadline Hollywood, ‏February 7, 2023
↑  גאיה חלמיש נועם כהן, ‏טקס פרסי אופיר 2021: הסרט "ויהי בוקר" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, באתר ‏מאקו‏, 5 באוקטובר 2021
↑  הרב אברהם סתיו, תפקיד הלשון של זהורית, באתר דעת
1 2  חדשות 'כיפה', 'אגדת חורבן' הסרט שאתם חייבים לראות, באתר כיפה, ‏21 ביוני 2021
1 2   אגדת דם | סרט חדש מתאר את חורבן בית המקדש ומזהיר מפני מלחמת אחים, סרטון בערוץ "חדשות 13", באתר יוטיוב
1 2 3 4 5   נירית אנדרמן, כך שני אמנים חילונים בנו מחדש את בית המקדש, באתר הארץ, 10 ביולי 2021
↑  הרבנית הדסה פרומן, אגדת החורבן היא היסטוריה חיה: אל תשרפו את המחסנים של כולנו, באתר ynet, 15 ביולי 2021
↑  זוהר אורבך, ‏מה עושה שירין מ"פאודה" בסרט על בית המקדש?, באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2021
↑   גילי איזיקוביץ, הסרט "אגדת חורבן" ממשיך לצבור רלוונטיות, באתר הארץ, 19 בפברואר 2022
↑   גילי איזיקוביץ, הסרט "אגדת חורבן" ממשיך לצבור רלוונטיות, באתר הארץ, 19 בפברואר 2022; הרבנית הדסה פרומן, אגדת החורבן היא היסטוריה חיה: אל תשרפו את המחסנים של כולנו, באתר ynet;   עטרה גרמן, ‏במאי "אגדת חורבן" יצא למסע כדי למנוע חורבן בימינו, בעיתון מקור ראשון, 25 במרץ 2023; חדשות 'סרוגים', ביקורת סרטים: 'אגדת חורבן' האם ההיסטוריה חוזרת?, באתר סרוגים, ‏22 ביוני 2021
↑  משה רט, אגדת חורבן - לא ממש אגדה, אבל בהחלט חורבן, באתר מיסטריום, 12 באוגוסט 2022
↑    הרב יעקב מדן, ‏קו השבר: הרב יעקב מדן בעקבות הסרט "אגדת חורבן", בעיתון מקור ראשון, 18 ביולי 2021
1 2  מיכאל אברהם, מבט על הסרט 'אגדת חורבן', באתר שו"ת ומאמרים, ‏28 ביוני 2021
↑  אברהם סתיו, אם באמת מחר ייבנה המקדש – מה אז?, מקור ראשון, 25 ביוני 2021
↑   תגובה לסרט אגדת חורבן | המרד הגדול - בריונים או לוחמי חרות?, סרטון בערוץ "ד"ר מיכאל בן ארי", באתר יוטיוב (אורך: 35:23)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001368005171
נעמי כץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ענף מדעי:  רפואה, ריפוי בעיסוק
 עיסוק:  חוקרת, מרצה, מנחה דוקטורנטים
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מוסדות:  הקריה האקדמית אונו  אוניברסיטת דרום קליפורניה  האוניברסיטה העברית בירושלים
נעמי כץ היא חוקרת ריפוי בעיסוק ופרופסור אמריטה באוניברסיטה העברית בירושלים ובמרכז רפואי הדסה ירושלים, מלמדת בבית הספר לריפוי בעיסוק בקריה האקדמית אונו. היא יו"ר העמותה הישראלית לרפוי בעיסוק (ISOT), והמייסדת והעורכת הראשונה של כתב העת הישראלי לריפוי בעיסוק (IJOT).
ביוגרפיה

את לימודי התיכון עשתה כץ במגמה ריאלית-פיזיקלית.
בשנת 1960 החלה ללמוד ריפוי בעיסוק בהדסה זיו. הלימודים נמשכו שלוש שנים, שמתוכם שנתיים לימודים עיוניים ושנה סטאז'. שנת הסטאז' כללה פסיכיאטריה וטיפול ישיר, פיזי בנפגעי תאונות, במרכז לבריאות הנפש טלביה. את הסטאז' היא עשתה בבית החולים הפסיכיאטרי ממשלתי לחולי נפש, בית החולים כפר שאול הממוקם בהר נוף שבירושלים. בסיום הסטאז', כץ המשיכה לעבוד בבית החולים בטלביה וניהלה את מחלקת הריפוי בעיסוק בבית החולים, בין השנים 1965 ל-1967.
בתום הלימודים, נסעה לשווייץ עם משפחתה, מאחר שבעלה הוזמן לעשות את הדוקטורט שלו בפסיכולוגיה בעיר ברן. במשך ארבע השנים שהמשפחה הייתה בשווייץ, כץ עבדה כמרפאה בעיסוק בבית החולים הפסיכיאטרי בברן.
לאחר שחזרה לישראל בשנת 1963, היא קיבלה את ההסמכה לריפוי בעיסוק, מטעם בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים שבמרכז רפואי הדסה, ובמקביל המשיכה לעבוד וללמד במקום. בשנת 1969 נשלחה מטעם בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים להמשך לימודיה, במסגרת מלגה שקבלה מארגון הדסה, באוניברסיטת דרום קליפורניה, שבלוס אנג'לס, ארצות הברית. בשנת 1977 היא השלימה את לימודי התואר הראשון. בשלב זה, בית הספר לריפוי בעיסוק בירושלים הציע לה להמשיך בלימודים להשלמת הדוקטורט באותה אוניברסיטה. בשנת 1979 היא השלימה את התואר השני ובשנת 1981 היא השלימה את לימודי הדוקטורט בריפוי בעיסוק. הדוקטורט שלה עסק בהשפעות האינטראקטיביות בסגנונות למידה של סטודנטים, הרצאה לעומת דיון קבוצתי, על מיומנויות בפתרון בעיות, הישגים, זמן לימוד וגישה (ATI - Aptitude-Treatment Interaction).
בשנת 2000 כיהנה כפרופסור אורח במחלקה לריפוי בעיסוק באוניברסיטת קווינסלנד, בריסביין, אוסטרליה וכפרופסור אורח במחלקה לריפוי בעיסוק באוניברסיטת אוקלנד לטכנולוגיה, אוקלנד, ניו זילנד.
בשנים 2002–2004 כיהנה כפרופסור מן המניין לרפואה, בבית הספר למקצועות הפקולטה לרפואה, באוניברסיטה העברית בירושלים ולאחר מכן, כפרופסור אמריטה שם.
בין השנים 2004–2009 עסקה בהוראה ובייעוץ לדוקטורנטים, במשרה חלקית, בבית הספר לריפוי בעיסוק, בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית ירושלים.
בשנת 2007 מונתה כמנהלת מכון המחקר למקצועות הבריאות והרפואה, במכללה האקדמית אונו והחלה ללמד שיקום קוגניטיבי, קוגניציה ותפקוד, תאוריות ומודלים קוגניטיביים בריפוי בעיסוק, אירוע מוחי ופגיעות ראש, בריאות הנפש, זקנה, אוכלוסיית אוטיסטים מתבגרים, שירות בצבא וחזרה לעבודה.
מחקריה של כץ עוסקים בנושאים קוגניטיביים באירוע מוחי ופגיעות ראש וחזרה לעבודה, בעיות קוגניטיביות בבריאות הנפש, זיקנה, אוכלוסיית אוטיסטים מתבגרים, וניתוח של תוכנית "רואים רחוק" ושרות בצבא.
נעמי כץ נשואה לפרופסור חיים כץ ולהם שלושה ילדים.
פרסים והוקרה

2005 חברה באקדמיה למחקר של הקרן האמריקאית לריפוי בעיסוק (AOTF)
2008 רשומה ברשימת Who's Who בתחומי מדע והנדסה לשנים 2008–2009
2013 פרס של אוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) עבור מצוינות במדע ריפוי בעיסוק
פרס מפעל חיים לשנת 2014 מהאגודה הישראלית לריפוי בעיסוק
מספריה

Scott, D.W. & Katz, N. (Eds.), Occupational Therapy in Mental Health: Principles in practice. London: Taylor & Francis, 1988.
Katz, N. & Allen, C.K. The Development of Standardized Clinical Evaluations in Mental Health. New York: Haworth Press, 1988.
Katz, N. (Ed.). Cognitive Rehabilitation: Models of Intervention in Occupational Therapy. Stoneham Mass: Butterworth-Hienemann, 1992.
Katz, N. (Ed.). Cognition and Occupation in Rehabilitation: Cognitive Models for Intervention in Occupational Therapy. Bethesda MD: AOTA PRESS, 1998.
Katz, N. (Ed). (2005). Cognition and Occupation across the life span: Models for Intervention in Occupational Therapy. Bethesda MD: AOTA PRESS.
Katz, N. (Ed). (2011). Cognition, Occupation and Participation across the life span, 3rd edition. Bethesda MD: AOTA PRESS
Translation of the above book to Portuguese published in Sau Paulo Brazil by Liveraria Santos Editora, 2014, Advisement by Beatriz Bittencourt Granjo
Katz, N. & Toglia, J. (Ed). Cognition, Occupation and Participation across the life span, 4rd edition. Bethesda MD: AOTA PRESS
הערות שוליים

↑  פרופ' נעמי כץ - הקריה האקדמית אונו, באתר הקריה האקדמית אונו, ‏3 באפריל 2019
↑   בסלון עם פרופסור נעמי כץ, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:01:10)
1 2 3 4  קורות חיים של פרופסור נעמי כץ, באתר הקריה האקדמית אונו
↑  ‏NOOMI KATZ, ‏Who’s Who of Professional Women
יעקב זוסמן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1931 (בן 93) י"ח באלול ה'תרצ"א בודפשט, ממלכת הונגריה 
 ענף מדעי:  חוקר תלמוד
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  אפרים אלימלך אורבך
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית
 תלמידי דוקטורט:  חננאל מאק, ורד נעם, מנחם קיסטר, לייב מוסקוביץ
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל  פרס א.מ.ת. (2006) 
 
יעקב זוּסְמן (Sussmann; נולד בי"ח באלול ה'תרצ"א, 31 באוגוסט 1931) הוא פילולוג, חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, חתן פרס ישראל לחקר התלמוד.
ביוגרפיה

זוסמן נולד בבודפשט שבהונגריה. הוריו היו צאצאי שושלות רבנים, ואבי אביו כיהן כרבה הראשי של בודפשט. מצד אמו זוסמן הוא דור חמישי לחת"ם סופר. בעקבות פלישת הנאצים להונגריה נמלטו הוא ומשפחתו ברכבת קסטנר, דרך ברגן-בלזן, לשווייץ, בה המשיך את לימודיו בישיבות. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בישיבת חברון.
שנים ספורות לאחר עלייתו לישראל פנה זוסמן להוראה. לאחר הסמכתו בבגרות, בשנת 1954, הוא עבר ללמוד באוניברסיטה העברית תלמוד ומקרא, ובהמשך החל להרצות בנושאי תלמוד והיסטוריה של עם ישראל. לאחר סיום שני תאריו בהצטיינות הוא סיים בשנת תשכ"ט (1970) לימודי דוקטורט (בהדרכת אפרים אלימלך אורבך) עם דיסרטציה שכותרתה "סוגיות בבליות לסדרים זרעים וטהרות". בשנת 1975 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. במהלך השנים עמד זוסמן בראש החוג לתלמוד ובראש המכון למדעי היהדות.
תחומי מחקריו של זוסמן מתפרסים על פני יריעה רחבה של כל ענפי הספרות התלמודית (תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי ומדרשים). משנת תשנ"ז הוא חבר האקדמיה ללשון העברית.
פרופ' זוסמן נבר בספריות אוסטריה, גרמניה ואיטליה וחשף אלפי פריטים. הממצאים החשובים ביותר שגילה היו כתבי יד של "ספר ירושלמי", שהביאו לשחזור נוסחו ובכך לאישוש ההשערה אודות קיומו.
מתגורר בשכונת רמת דניה שבירושלים.
פרסים והוקרה

1997 - פרס ישראל לחקר התלמוד
2006 - פרס א.מ.ת
2014 - תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מספריו

אוצר כתבי היד התלמודיים, 3 כרכים, בהשתתפות יואב רוזנטל ואהרן שויקה, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2012.
זוסמן, יעקב, 'תורה שבעל פה' פשוטה כמשמעה: כוחו של קוצו של יו"ד, ירושלים: מאגנס, מסת"ב 978-965-7763-83-4
גנזי הירושלמי, בהשתתפות בנימין אליצור, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2020.
הערות שוליים

↑  פרופ' יעקב זוסמן, אתר פרס א.מ.ת
↑  ברחבי המדינה, הַבֹּקֶר, 11 בינואר 1959
↑  העבודה באתר אקדמיה אדו
↑  יעקב זוסמן, 'שרידי ירושלמי - כת"י אשכנזי: לקראת פתרון חידת "ספר ירושלמי"', קבץ על יד יב, תשנ"ד, עמ' 1–120.
↑  דוקטור לשם כבוד ליוסי ורדי, "אנשים ומחשבים", 1 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305525305171  BnF: cb13526540x (data)  GND: 1036788016  ISNI: 0000 0000 6654 8563  LCCN: nr92019330  NTA: 165647914  SUDOC: 067718000  VIAF: 59242756   WorldCat (עם VIAF): 59242756
אלון אופיר

ערך זה עוסק בשחקן. אם התכוונתם לכדורגלן, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1967 (בן 57) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 
אלון אופיר (נולד ב-8 בנובמבר 1967) הוא שחקן, מדבב ובמאי תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

אופיר שירת בלהקת פיקוד מרכז ומשם המשיך לבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי", שם סיים את לימודיו בשנת 1991.
קריירה מקצועית > שחקן תיאטרון

בתיאטרון הבימה גילם בין השאר את אנטוניו בהסוחר מוונציה, את מוצרט ב"אמדיאוס", את פדוטיק ב"שלוש אחיות" של צ'כוב. בתיאטרון באר שבע גילם, בין השאר, את באטרפליי ב"מאדאם באטרפליי", עיבוד תיאטרלי לאופרה הנודעת של פוצ'יני. בתיאטרון הספרייה גילם את סוטין ב"מודיליאני", את טום ב"דלתות", את מקהלת היחיד ב"אנטיגונה", את אלג'רנון ב"חשיבותה של רצינות", ואת גורינג ב"בעל אידיאלי", שניהם מחזות של אוסקר ויילד. כמו כן גילם את דודי במחזמר "גריז" ובהצגות רבות נוספות.
משם המשיך לתיאטרון הקאמרי, שם גילם את ויליאמס ב"המורדים", הצגת התיאטרון המצליחה שביים עמרי ניצן, שזיכתה את אופיר בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה. כמו כן, כיכב בהצגות "כטוב בעיניכם", "עוץ לי גוץ לי" ואחרים.
קריירה מקצועית > במאי תיאטרון

בתחילת שנות ה-2000 עבר גם לבימוי הצגות תיאטרון, שם בולט בעבודותיו ההצגה, "מר גרין", שנבחרה להצגת השנה לשנת 2001 בטקס פרסי התיאטרון הישראלי. ביים גם את "פרק ב" של ניל סיימון. ב"תיאטרון בית ליסין" ביים את "ריקוד בשישה שיעורים", "אהבה ממבט שלישי", "החדר הכחול", "החולה ההודי" ו"ארוחת פרידה". ביים גם לתיאטרון חיפה את "בנות@עובדות" ולתיאטרון באר שבע את "לא כולל שינה". בנוסף, ביים בתיאטרון "בית צבי" ובתיאטרון הקיבוץ. ביים גם הצגות בבית הספר "תלמה ילין" ומופעים צבאיים.
בעקבות חילוקי דעות כספיים הודיע אופיר כי הוא עוזב את "תיאטרון בית ליסין" בתום הפרימיירה להצגה "החולה ההודי" אותה ביים (פברואר 2006). צעד זה גרם לו לשקול פרישה מוחלטת מתיאטרון, אולם בשנת 2007 הוא שב וביים את ההצגה "החותנת" בתיאטרון הבימה, וחצי שנה אחר כך (יולי 2008) את ההצגה "שעה יפה ליוגה" (מאת אילנה ברנשטיין).
בשנת 2008 אופיר העלה הצגת יחיד בתיאטרון הסימטה על פי ספרו של אשר קרביץ - הכלב היהודי. לקראת חגיגות התשעים של תיאטרון הבימה, ביים אופיר את המופע "בראבו - תשעים שנה לתיאטרון הבימה". במופע זה משולבים שירים מתוך מחזות זמר והצגות מוזיקליות שעלו במהלך שנות קיומו של התיאטרון. הוא השתתף גם בהעלאה מחודשת של מופע שירי נתן אלתרמן, שוק המציאות בתיאטרון רמת גן.
אופיר ביים את הדרמה המוזיקלית "עפרה" על חייה ומותה של הזמרת עפרה חזה, שהועלתה בתיאטרון הצפון באוקטובר 2009.
בשנת 2012 ביים ושיחק במחזה "סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין. באותה שנה ביים את המחזה "קיזוז" מאת אילן חצור, שעלה בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2014 ביים אופיר את הצגת היחיד "שירלי ולנטיין" בכיכובה של השחקנית אודיה קורן. ההצגה הועלתה ביידיש בתיאטרון היידישפיל. בנוסף ביים באותה שנה גם את המחזמר "חבסה", אותו כתב חנן גולדבלט בתקופת שהותו בכלא.
בשנת 2015 ביים את המחזה "נשוי במנוסה" של ריי קוני בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2016 ביים את המחזות "חוף דייטונה" של אוליבר קוטון, "קוראים לו מלך" של סביון ליברכט ו"לצאת מהארון" של פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין. אופיר גם עשה את העריכה המוזיקלית של שני המחזות הראשונים. באותה שנה ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "אנה" המבוסס על יומניה של אנה פרנק, כולל קטעי יומן שנחשפו רק בשנים האחרונות. אופיר היה גם הכוריאוגרף של המחזה.
בשנת 2017 ביים את המחזות "הים הכחול עמוק" של טרנס ראטיגן ו"חיית מחמד" של פרנסיס ובר בתיאטרון בית לסין.
בשנת 2018 ביים את המחזה "היורשת" של גורן אגמון בתיאטרון בית לסין.
לפסטיבל תיאטרונטו באפריל 2024 ביים הצגת יחיד בשם "מפי שמירה אימבר" על חייה של שדרנית הרדיו. את אימבר שיחקה מירב גרובר. מחזה: יואב גינאי.
קריירה מקצועית > מופע אישי

ב-2014 יצא עם המופע האישי שלו "שר לאזנבור", בו שר את סיפור חייו דרך השאנסונים של אזנאבור.
קריירה מקצועית > בטלוויזיה

בטלוויזיה שימש כראש חבר השופטים בתוכנית המציאות "האודישן הגדול", בתוכנית נבחר שחקן שיהיה עתיד לככב בטלנובלה "מיכאלה" בתחילת 2004, וכמו כן מככב בסדרת הדרמה הרפואית "טיפול נמרץ".
קריירה מקצועית > בקולנוע

ב-2008 הופיע בסרטו של רשף לוי "איים אבודים".
קריירה מקצועית > דיבוב

אופיר הוא מראשוני תחום הדיבוב בישראל. שפרירה זכאי, חלוצת תחום הדיבוב בארץ, הרבתה לשתף עמו פעולה בהפקות הדיבוב המוקדמות שלה. ב-1992 דיבב את לה פו בסרט "היפה והחיה" משנת 1991. בשנת 1992 דיבב את הזמיר מהספר דירה להשכיר בסרט ההנפשה הישראלי "להיטים מצוירים משלנו". ב-1993 החל לדבב את אלאדין בטרילוגיית סרטי "אלאדין" (ובסדרת הטלוויזיה המגללת את העלילה שלאחר הסרט השני), ואת במבי הבוגר בסרט "במבי". ב-1994 החל לדבב את סימבה הבוגר בטרילוגיית "מלך האריות", ואת טוד בסרט "השועל והכלבלב". ב-1995 דיבב את תומאס בסרט "פוקהונטס", את בובי בסרטים "גופי: הסרט" ו"גופי הולך לקולג'" ואת חומי הכלבלב בסדרה "קיטי קט וחומי", והחל לדבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "לאן נעלמה כרמן סן דייגו?" ששודרה בערוץ הילדים. ב-1996 דיבב את קווזימודו בסרט "הגיבן מנוטרדאם". כמו כן דיבב בסרטים "פוקהונטס 2" (ג'ון רולף), "באג לייף" (פרנסיס החיפושית), "אחי הדוב" ו"אחי הדוב 2" (קינאי), "מדגסקר" (אלכס האריה), "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" (בוינגו), ״היפהפייה והיחפן 2״ (יחפן) והחרב הקסומה (גראט).
אופיר אף שימש כעורך מוזיקלי בתחנת הרדיו 88FM.