stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הייפ מאן
הערות שוליים

1 2  The Hilltop - The Role of The 'Hype Man' In Hip-Hop (ארכיון)
↑  ברט גרנט, 2006, The Official Dictionary of Unofficial English, עמוד 182
1 2 3  הס מיקי, 2007, Icons of Hip Hop: An Encyclopedia of the Movement, Music, and Culture, עמוד 176
↑  אדוארדס פול, 2009, How to Rap: The Art & Science of the Hip-Hop MC, עמוד 309
↑  Kool Moe Dee
↑  Record Executives Thought Jay-Z Was No Good
↑  מגזין Vibe, יוני 2004, כרך 12, עמוד 75
↑  Kane's Domain - Page 1 - Music - Broward/Palm Beach - Broward-Palm Beach New Times
↑  ראו Tupac Shakur: Multi-Platinum Rapper
הראפר האמריקאי פלייבור פלייב משמש כהייפ מאן במאי 2008.
הארי קריראר

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1888 המילטון, קנדה קנדה (1868–1921) 
 פטירה:  1 באפריל 1965 (בגיל 76) אוטווה, קנדה, קנדה (1957–1965) 
 מקום קבורה:  בית הקברות ביצ'ווד 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  מכללת קנדה העילית  המכללה המלכותית הצבאית של קנדה  הצבא הבריטי  Hillfield Strathallan College 
 השתייכות:   צבא קנדה
 תקופת הפעילות:  1909–1946 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 רמטכ"ל הצבא הקנדי   מפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2   מפקד הקורפוס הקנדי ה-1   מפקד הארמייה הקנדית הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אות השירות המצוין  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול  צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי  מסדר עמיתי הכבוד  מסדר ג'ון הקדוש  חבר במסדר האמבט  עמית כבוד  מסדר האמבט 
 
גנרל הנרי דנקן גרהם "הארי" קריראר (באנגלית: Henry Duncan Graham "Harry" Crerar; ‏28 באפריל 1888 - 1 באפריל 1965) היה איש צבא קנדי, ששימש כראש המטה הכללי של קנדה וכמפקד השדה הבכיר ביותר של קנדה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

קריראר נולד בפרובינציית אונטריו למשפחה אנגליקנית ממוצא סקוטי. למד במכללה הצבאית המלכותית של קנדה בקינגסטון שבאונטריו. עבד כמהנדס ברשות החשמל ההידרו-אלקטרי של אונטריו. במלחמת העולם הראשונה הגיע לדרגת לוטננט קולונל בחיל התותחנים ושירת בגיס הקנדי באירופה. לאחר המלחמה המשיך בשירות צבאי ומילא שורה של תפקידי מטה. ב-1934 למד במכללת ההגנה האימפריאלית בבריטניה. ב-1935 מונה לראש המבצעים והמודיעין של הצבא וב-1939 היה למפקד האקדמיה הצבאית המלכותית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר פרוץ המלחמה הוצב קריראר במטה הצבאי הקנדי בבריטניה, בדרגת בריגדיר. ב-1940 מונה לסגן ראש המטה הכללי של קנדה ובהמשך השנה היה לראש המטה הכללי. בתפקיד זה היה מהאחראים למשלוח הכוח הקנדי להונג קונג, אשר נכנע ליפנים ביחד עם כוחות בריטים בעקבות קרב הונג קונג.
בשנים הבאות מונה קריראר לפיקוד על מספר עוצבות שדה: ב-1941 היה למפקד הדיוויזיה הקנדית ה-2 בבריטניה, ב-1942 מונה למפקד הקורפוס הקנדי ה-1 בבריטניה ובאיטליה בדרגת לוטננט גנרל. בתפקיד זה היה עליו להתמודד עם תוצאותיה ההרסניות של הפשיטה על דייפ.
במרץ 1944 מונה קריראר למפקד הארמייה הקנדית הראשונה בזירת צפון-מערב אירופה - העוצבה הקנדית הגדולה ביותר שהופעלה אי פעם. הוא פיקד על הארמייה עד לתום המלחמה באירופה, למעט באוקטובר 1944, עת נאלץ לצאת לחופשת מחלה בשל התקף דיזנטריה (עקב כך נעדר מהפיקוד עליה במהלך קרב שפך הסכלדה). תחת פיקודו לחמה הארמייה בצרפת, בלגיה, הולנד וצפון גרמניה ושחררה את צפון הולנד באביב 1945. בנובמבר 1944 קודם לדרגת גנרל מלא.
קריראר הוערך כקצין מטה מצטיין, אך כמפקד שדה בינוני. לפילדמרשל מונטגומרי, שתחתיו שירת באירופה, לא היה אמון רב בו.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

באוגוסט 1945 שב קריראר לקנדה. בשנה שלאחר מכן פרש מהשירות הצבאי. בהמשך מילא שליחויות דיפלומטיות מטעם ארצו בצ'כוסלובקיה, הולנד ויפן.
בשנים 1948–1952 שימש כגנרל שליש לכתר (Aide-de-camp general). ב-1964 מונה לכהן במועצת המלוכה של קנדה.
קריראר נפטר באוטווה ב-1 באפריל 1965 ונקבר בבית הקברות הממלכתי ביצ'ווד.
עיטורים

קריראר עוטר במספר עיטורים:
חבר מסדר עמיתי הכבוד
עמית מסדר האמבט
אות השירות המצוין
אביר מסדר ג'ון הקדוש
עיטור הכוחות הקנדיים (Canadian Forces Decoration)
עיטור קוטוזוב
הנצחה

על שמו של קריראר נקראו רחובות בערים שונות בקנדה, לרבות שדרה בבירה אוטווה ובעיר הולדתו המילטון באונטריו. על שמו נקרא גם בית ספר יסודי באונטריו.
הערות שוליים

↑  הארי קריראר באתר Canadian Encyclopedia.
↑  הארי קריראר באתר חוף יונו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb159054012 (data)  GND: 135675049  ISNI: 0000 0000 7375 0962  LCCN: no2008176665  NARA: 10597324  NKC: jx20120308002  SNAC: w6s62vbm  VIAF: 62769007   WorldCat (עם VIAF): 62769007
המצאת השקר

| --- | --- |

 בימוי:  ריקי ג'רווייס, Matthew Robinson 
 הופק בידי:  דן לין, לינדה אובסט, ריקי ג'רווייס 
 תסריט:  ריקי ג'רווייס, Matthew Robinson 
 עריכה:  כריס גיל 
 שחקנים ראשיים:  ריקי ג'רווייס אדוארד נורטון פיליפ סימור הופמן סטיבן מרצ'נט ג'ייסון בייטמן מרטין סטאר סטפאני מארץ' Ruben Santiago-Hudson בובי מויניהן אשלי אטקינסון אריק אנדרה פיונולה פלנגן ג'ון הודגמן ג'ניפר גארנר רוב לאו ג'ונה היל ג'ימי סימפסון לואי סי. קיי. טינה פיי כריסטופר גסט רוז ראיין ג'פרי טמבור Matthew Robinson 
 מוזיקה:  Tim Atack 
 צילום:  טים שוורסטדט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Radar Pictures, סרטי יוניברסל, MRC 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באוקטובר 2009 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט פנטזיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   inventionoflying
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המצאת השקר (באנגלית: The Invention of Lying) הוא קומדיה רומנטית משנת 2009, בבימוים של ריקי ג'רווייס ומתיו רובינסון, ובכיכובם של ריקי ג'רווייס, ג'ניפר גארנר, ג'ונה היל, ורוב לאו. העלילה מתרחשת בעולם שבו האנושות לא פיתחה את היכולת לשקר, וכל בני האדם אומרים רק את האמת. גיבור הסרט, מרק בליסון, הוא הראשון שמצליח לשקר ומתחיל להשתמש ביכולתו החדשה כדי לשפר את חייו האישיים והמקצועיים.
הסרט הוקרן בבכורה ב-14 בספטמבר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2009 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-2 באוקטובר 2009 על ידי Warner Bros.אולפני האחים וורנר. הוא הכניס 32.7 מיליון דולר מול תקציב של 18.5 מיליון דולר.
תקציר העלילה

מרק בליסון (ריקי ג'רווייס) הוא תסריטאי כושל בעולם שבו לא קיים מושג השקר. כל בני האדם אומרים בדיוק את מה שהם חושבים ולא מסוגלים לשקר. מרק מגלה יום אחד שהוא מסוגל לשקר, ומנצל את הכוח הזה כדי לשנות את חייו, להתעשר ולהשפיע על החברה סביבו. אך ככל שהוא משתמש בכוחו החדש, הוא מוצא את עצמו מתמודד עם דילמות מוסריות ומשמעות החיים בעולם שבו כולם אומרים את האמת.
צוות השחקנים הראשי

ריקי ג'רווייס בתפקיד מרק בליסון - תסריטאי כושל שהופך לאדם הראשון בעולם שמסוגל לשקר.
ג'ניפר גארנר בתפקיד אנה מקדוגל - מושא אהבתו של מרק, שאינה מודעת ליכולתו לשקר.
רוב לאו בתפקיד ברד קמס - יריבו של מרק בעבודה ובחיים האישיים.
ג'ונה היל בתפקיד פרנק - חברו של מרק שמתמודד עם דיכאון.
ג'פרי טמבור בתפקיד אנתוני בליסון - אביו של מרק.
ביקורות

הסרט "המצאת השקר" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות. המבקרים שיבחו את הרעיון המקורי וההומור המיוחד של הסרט, במיוחד בזכות הופעתו של ריקי ג'רווייס. עם זאת, היו שטענו כי הסרט לא מצליח לממש את מלוא הפוטנציאל של הקונספט הייחודי. הסרט קיבל ציון של 56% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על כ-190 ביקורות, וציון של 58 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 כתובת:  פארק ג'קסון 
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית
 מפעיל:  קרן אובמה 
 הקמה ובנייה
 עלות:  500,000,000 דולר אמריקאי 
 אדריכל:  טוד ויליאמס בילי טסיאן אדריכלים, Michael Van Valkenburgh 
 קואורדינטות:  41°46′57″N 87°35′08″W﻿ / ﻿41.7825°N 87.585555555556°W﻿ / 41.7825; -87.585555555556
 www.obama.org/the-center/
 he
 
המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה (באנגלית: The Barack Obama Presidential Center) הוא המרכז הנשיאותי האמור לכלול בתוכו ספרייה ומוזיאון נשיאותיים שינציחו את מורשתו ופעילותו של נשיא ארצות הברית ה-44, ברק אובמה. המרכז הנשיאותי צפוי להיבנות סמוך לאוניברסיטת שיקגו, בשיקגו, אילינוי. הקרן ללא כוונת הרווח "ברק אובמה" תממן את בניית המרכז הנשיאותי והארכיון הלאומי של ארצות הברית יחזיק בבעלות על המרכז.
הקרן הראשית האמונה על בניית המרכז הוקמה ב-2014. המרכז אמור להכיל בתוכו ניירת רבה מעת כהונתו של אובמה בבית הלבן, הצגת תולדותיו ותולדות רעייתו, מישל אובמה. מספר רב של מוסדות הציעו לארח את המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה, בהם אוניברסיטת הוואי, אוניברסיטת קולומביה ועיריית שיקגו.
במאי 2015 הכריזו הקרן ברק אובמה וראש עיריית שיקגו רם עמנואל שהמרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה ייבנה סמוך לאוניברסיטת שיקגו ויהיה חלק ממנה.
בניית המרכז החלה באוגוסט 2021.
עם זאת, בעיתונות האמריקאית ובעיתונות העולמית מתחו ביקורת על החלטתו של אובמה לפתוח ספרייה נשיאותית על שמו.
הערות שוליים

↑  הספריה הנשיאותית של אובמה תוקם בשיקגו, באתר ערוץ 7, 1 במאי 2015
↑   אסתר זנדברג, למרבה האכזבה, גם אובמה רוצה היכל תהילה משלו, באתר הארץ, 11 ביוני 2014
↑  ynet, אובמה הציג: כך ייראה המרכז הנשיאותי שלי, באתר ynet, 4 במאי 2017
↑   אסתר זנדברג, למה הספרייה הנשיאותית של אובמה היא פרויקט מיותר ואנכרוניסטי, באתר הארץ, 31 במאי 2017
↑  https://chicago.suntimes.com/2021/8/16/22627785/obama-presidential-center-jackson-park-costs-detailed-low-key-groundbreaking-on-monday
↑   אסתר זנדברג, למה הספרייה הנשיאותית של אובמה היא פרויקט מיותר ואנכרוניסטי, באתר הארץ, 31 במאי 2017
| ברק אובמה |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ברק אובמה האב (אב) • אן דנהאם (אם)  • מישל אובמה (רעיה) • מלאייה אובמה (בת) • נטאשה "סשה" אובמה (בת) • בו (כלב) |  |
| ספרים | חלומות מאבי (1995) • תעוזת התקווה (2006) • ארץ מובטחת (2020) |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה • הר אובמה • אפטוסטיכוס ברקאובמהי • ברק אובמה פלאזה |  |
| נשיא ארצות הברית ה-44 | נשיא ארצות הברית ה-44 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לנשיאות 2012 |  |
| אירועים מרכזיים בכהונתו | מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003–2011) • אובמה-קר (2010) • פרשת קייבלגייט (2010) • גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011) • מבצע חנית נפטון (2011) • הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012) • הפיגוע במרתון בוסטון (2013) • מתקפת ההאקרים על סרטי סוני (2014) • הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (2015) |  |
| קבינט | ג'ו ביידן (סגן הנשיא) • הילרי קלינטון (מזכירת המדינה) • ג'ון קרי (מזכיר המדינה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) • ליאון פאנטה (מזכיר ההגנה) • צ'אק הייגל (מזכיר ההגנה) • אשטון קרטר (מזכיר ההגנה) |  |
| שונות | השבעתו הראשונה לנשיאות (2009) • נאומו באוניברסיטת קהיר • כרזת ה"תקווה" (2008) |  |
המרכז הנשיאותי ע"ש קלינטון

| --- | --- |


המרכז הנשיאותי והספרייה ע"ש קלינטון
 מידע כללי
 סוג:  ספרייה נשיאותית
 כתובת:  שדרות הנשיא קלינטון 1200, ליטל רוק
 מיקום:  ליטל רוק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  ממשלת ארצות הברית
 מנהל:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  18 בנובמבר 2004
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 קואורדינטות:  34°44′47″N 92°15′30″W﻿ / ﻿34.746433°N 92.258463°W﻿ / 34.746433; -92.258463﻿ (William J. Clinton Presidential Library)
 אתר רשמי
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה הנשיאותית(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הספרייה הנשיאותית(למפת ארקנסו רגילה) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנההספרייה הנשיאותית(למפת ארקנסו מוגדלת) ליטל רוק פורט סמית' פאייטוויל ספרינגדייל ג'ונסבורו קונוויי רוג'רס פיין בלאף טקסארקנה טקסס א ו ק ל ה ו מ ה  מיזורי טנסי מיסיסיפי לואיזיאנההספרייה הנשיאותית
 
המרכז והפארק הנשיאותי על-שם ויליאם ג'. קלינטון (באנגלית: William J. Clinton Presidential Center and Park) הוא מתחם הנצחה לנשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון בליטל רוק, ארקנסו.
המתחם כולל בשטחו את הספרייה הנשיאותית ומוזיאון ע"ש קלינטון, את משרדיה של קרן קלינטון, בית ספר ללימודי מינהל ציבורי ע"ש קלינטון ופארק. המרכז נוסד על ידי קלינטון, ונפתח לציבור ב-18 בנובמבר 2004.
הרחבה

המרכז הנשיאותי ממוקם בליטל רוק, בירתה של מדינת הולדתו של קלינטון, ארקנסו. המתחם, אשר נושק לנהר ארקנסו, תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס פולשק. הפארק הוא דוגמה בולטת לחידוש אורבני. הוא נבנה על אתר של מסילות ברזל נטושות של חברת העבר "מסילות הברזל של שיקגו, רוק איילנד והפסיפיק".
הספרייה הנשיאותית ע"ש קלינטון, אשר כוללת מוזיאון וארכיונים, היא הספרייה הנשיאותית השנייה בגודלה בארצות הברית. קודמת לה רק הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הארכיון מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית (NARA). אוסף הליבה של הארכיון כולל כמעט שני מיליון תמונות, כ-76 מיליון דפי מסמכים, כ-21 מיליון מכתבים שנשלחו בדואר אלקטרוני ושבעים וחמישה אלף פריטים מוזיאוניים מתקופתו של קלינטון בפוליטיקה האמריקנית. המוזיאון כולל מוצגים רבים, ביניהם העתק מדויק של המשרד הסגלגל כפי שהיה בזמן כהונתו של קלינטון כנשיא.
מבנה הספרייה הנשיאותית ספג ביקורות בשל דמיונו, לטענת המבקרים, לקרוואן. הסיבה לכך היא שקרוואן מהווה סטריאוטיפ של מבנה מגורים טיפוסי בארקנסו הכפרית.
בנייתו של המרכז הנשיאותי עלתה 165 מיליון דולר. הוא משתרע על שטח של 14,000 מ"ר בנויים. המתחם עצמו משתרע על שטח של כ-113 דונם.
הספרייה הנשיאותית ע"ש קלינטון
ארבעת נשיאי ארצות הברית: ג'ימי קרטר, ביל קלינטון, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ורג' ווקר בוש בחנוכת המרכז הנשיאותי בליטל רוק, ארקנסו, נובמבר 2004
המרכז ללימודי משטרה

| --- | --- |

 בית ספר לשוטרים
 תקופת הפעילות:  15 בדצמבר 1949 – הווה (74 שנים)
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°49′10″N 35°07′20″E﻿ / ﻿32.819416666667°N 35.12225°E﻿ / 32.819416666667; 35.12225
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) המרכז ללימודי משטרה(למפת הגליל המערבי רגילה) המרכז ללימודי משטרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז ללימודי משטרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז ללימודי משטרה
 
26 בינואר 1960, נס המשטרה החדש מוצג במסדר חגיגי בבסיס האימונים המשטרתי בשפרעם
שר המשטרה בכור שטרית סוקר מסדר סיום קורס קציני משטרה במרכז ללימודי משטרה
המרכז ללימודי משטרה (המלמ"ש; בעבר בא"ר, בית הספר הארצי לשוטרים) היה מתקן של משטרת ישראל בקריית אתא, סמוך לשפרעם. המתקן נחנך ב-15 בדצמבר 1949 ופעל עד ינואר 2015. מינואר 2015 הוא חדל להיות מרכז הדרכתי של משטרת ישראל עם הקמתה של "המכללה הלאומית לשוטרים" בבית שמש. המקום עדיין משמש את משטרת ישראל כמיקומן של מספר יחידות במחוז הצפוני.
פעילות

במרכז התקיימו הקורסים הבאים:
קורס שח"ם - משכו 12 שבועות
קורס מוקדים - משכו 8 שבועות ובוגריו ישרתו במרכזי הדיווח
קורס שיטור בסיסי - משכו 9 שבועות והוא הקורס הבסיסי עבור שוטרים
קורסים נוספים להכשרה ולהסבה לשוטרים המיועדים למשרדים השונים בתחנות: בילוש, תנועה, חקירות וסיור
קורס קצינים:
לקציני מטה זוטר: קורס שמשכו 9 שבועות
לקציני משמר הגבול: קורס שמשכו 5 שבועות. שלב זה מתבצע לאחר הכשרתם בבית הספר לקצינים של צה"ל
לקצינים המיועדים למשרדי הסיור, חקירות בילוש ותנועה (בתחנות), קורס שמשכו 40 שבועות.
המרכז כלל כמה מתקני אימונים, כגון מטווח סגור, ומגרש אימונים עבור כלבי משטרה. אורוות המחוז הצפוני של המשטרה ממוקמות אף הן במרכז. במרכז קיימת תצוגה של כלי רכב ששימשו את משטרת ישראל מאז הקמתה ועד היום ומוזיאון קטן המציג מדים וציוד.
המתקן קרוי על שמו של רנ"צ אהרון סלע, לשעבר מפכ"ל המשטרה.
במרכז היה ממוקם מוזיאון "בית מורשת משטרת ישראל" ובו היו מוצגים רבים על התפתחות משטרת ישראל על זרועותיה השונות. במוזיאון היה חדר הנצחה ממוחשב לחללי משטרת ישראל. המוזיאון וחדר ההנצחה הועברו למכללה הלאומית לשוטרים.
באוקטובר 2014 הסתיים קורס הקצינים האחרון במתקן בקריית אתא והכשרת הקורסים הבאים עברה למכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש. בינואר 2015 נסגר המרכז. כאמור, בחודש ינואר 2015 חדל המתקן להיות מרכז הדרכתי, אך המשיך לפעול כמתקן משטרתי לכל דבר ועניין. כיום יושבות בו מספר יחידות: יחידת כלבנים - מחוז צפון, פרשים - מחוז צפון, ימ"ר אגף התנועה - שלוחה צפונית, פיקוד מרחב גליל של המחוז הצפוני, מנהלת החברה הערבית וסיירת האופנועים של אגף התנועה, המוכרת יותר בשמה - סיירת צפון.
מפקדי בית הספר לשוטרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מפקד בית הספר לשוטרים היה קצין בדרגת תת-ניצב.
יורם סופר (2013–2015)
יפרח דוכובני (2008–2012)
רמי זוננפלד (2005–2008)
חגי דותן (2003–2005)
דב שכטר (2002)
משה מזרחי (1993–1995)
יאיר יצחקי (1990–1993)
זאב רם (1981-1990)
דוד אורן (אורנשטיין) (סביבות 1975)
יהודה בונה (1956–1970)
דוד עופר (1952–1956)
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט

המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט הוא מרכז המנוהל על ידי מנהל תרבות חברה ופנאי, אגף תרבות ואמנויות בעיריית ירושלים ונתמך על ידי הקרן לירושלים. במקום מתקיימת פעילות מוזיקלית עשירה ומגוונת, המקיפה את כל מגזרי האוכלוסייה בבירה - יהודים וערבים כאחד, ומהווה דוגמה לעשייה אמנותית באווירת הרמוניה ואחווה. המרכז נמצא בגיא בן הינום, למרגלות סינמטק ירושלים.
תולדות המרכז

מבנה המרכז שימש כבית הכנסת של שכונת שמאעה בשנות ה-50 וה-60.
המרכז נוסד ב-1979 בתמיכת הקרן לירושלים והודות לתרומתם של המוזיקאי הרב אלפרט, אחיו דייב אלפרט ואחותם מימי פלדמן מארצות הברית. למרכז הם קראו על שם הוריהם - לואיס וטילי אלפרט.
ייסודו הייתה התגשמות תוכניתו של ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, להקים מרכז מוזיקה שישרת במשותף את האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר. בהמשך השנים, הוקמה במרכז תזמורת הנוער העירונית לכלי הנשיפה, אליה מגיעים נגני כלי נשיפה והקשה מרחבי ירושלים.
תלמידי המרכז בני כל הגילאים, רוכשים לעצמם הרגלים מוזיקליים הן כמבצעים והן כמאזינים. רבים מבוגרי המרכז הפכו למוזיקאים מקצועיים.
במקביל לפעילות המוזיקלית הענפה, מתקיימת גם פעילות חברתית וחינוכית נרחבת. במהלך כל שנת הפעילות מתקיימות סדנאות, קונצרטים מוסברים לתלמידי בתי ספר וקונצרטים ברחבי הארץ והעולם.
תחומי פעילות

שעורים פרטיים בכלי נגינה מערביים ומזרחיים
תזמורות ילדים ונוער לכלי נשיפה - "גור", "כפיר" ו"לביא"
הרכב ה"ביג בנד"
תזמורת "הראל" לבוגרי תזמורות הנוער ונוספים (18 ומעלה)
נושפי הגיא - תזמורת כלי נשיפה למבוגרים חובבים
הרכב יהודי-ערבי
הרכב צועני
הרכבים קאמריים
מקהלת ילדים יהודית-ערבית
הרכב קלרינטים
הרכב מוזיקת עולם ומוזיקה חסידית
הרכב מתופפים
פרויקט לימודי מוזיקה לגיל השלישי
שיעורי סולפג' למתחילים
שיעורים פרטיים בפיתוח קול
חדר מחשבים - לימוד תאוריה והלחנה בהדרכת מורה, תוך שימוש בתוכנות מוזיקה
"הריטון" - אולפן הקלטות מקצועי ומאובזר
קונצרטים בין כותלי המוסד ומחוצה לו
כתות אומן
ספריית תווים ע"ש סגן אריאל עובדיה
במרכז קיימת ספריית פרטיטורות ממוחשבת, המספקת תווים למנצחים ולנגנים ניתן למצוא בה מבחר רחב של יצירות במגוון סגנונות שונים היצירות כולן מעובדות לתזמורות כלי נשיפה
המצור על אופ"ק

הבניין ברחוב קרל לואגר 10
המצור על אופ"ק (בגרמנית: OPEC-Geiselnahme) היה אירוע שנמשך בין 21 ל-23 בדצמבר 1975, אשר במהלכו השתלטו טרוריסטים שפעלו בשם החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית על הוועידה הדו שנתית של אופ"ק בווינה, וחטפו עשרות בני ערובה ובכללם את עשרת שרי הנפט של המדינות החברות באופ"ק.
הטרוריסטים הונהגו בידי קרלוס התן, והוטסו, לדרישתם לאלג'יר, שם שוחררו בני הערובה ללא פגע, ככל הנראה לאחר שקרלוס קיבל כופר גדול תמורתם. בסך הכל נהרגו באירוע שלושה אנשים: שוטר אוסטרי, מאבטח עיראקי וכלכלן לובי.
תכנון החטיפה

את ארגון החטיפה יזמה החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית בהנהגת ודיע חדאד. מטרת החטיפה הייתה לעורר מודעות למצבם של הפלסטינים ולסחוט כספי כופר שיממנו את פעילות הארגון. ככל הנראה מי שעמד בפועל מאחורי החטיפה היה שליט לוב מועמר אל קדאפי. הלובים סיפקו לטרוריסטים כסף, נשק ותמיכה לוגיסטית. קדאפי היה מעוניין לנקום בהנהגת אופ"ק בשל צעדיה לייצב ואף להוריד את מחירי הנפט, מה שהיווה פגיעה משמעותית בכלכלה הלובית.
צוות הטרוריסטים הונהג בידי הטרוריסט הבינלאומי קרלוס התן. מלבדו, כלל הצוות עוד שישה אנשים ממוצא מגוון:
שני פלסטינים שנודעו בכינוי "יוסוף וג'וזף" – שמותיהם האמיתיים לא התגלו מעולם.
הנס-יואכים קליין, גרמני חבר ארגון הטרור תאי המהפכה. נודע בכינוי "אנג'י".
גבריאל קרוכר-טיידמן, גרמני חבר ארגון הטרור תנועת ה-2 ביוני. נודע בכינוי "נאדה".
אניס אל-נקש, לבנוני.
כמאל ח'יר-בייק, סורי.
קרלוס תכנן לקחת בתור בני ערובה את כל עשרת שרי הנפט של מדינות אופ"ק שישתתפו בפגישה, ולהותיר שמונה מהם כבני ערובה. את אחמד זכי ימאני שר הנפט של ערב הסעודית, ואת ג'משיד אמוזגר שר הנפט האיראני, תכנן קרלוס להוציא להורג.
החטיפה

הפגישה הדו-שנתית של שרי הנפט של מדינות אופ"ק, נערכה במשרד אופ"ק שברחוב קרל לואגר 10, וינה. ב-21 בדצמבר 1975 נכנסו קרלוס ואנשיו לבניין והשתלטו במהירות על הלובי. בקומה הראשונה הם נתקלו בהתנגדות, והרגו שוטר אוסטרי, מאבטח עיראקי בלבוש אזרחי, וכלכלן לובי. קרלוס התפרץ לחדר הישיבות וירה באוויר. השרים התכופפו מתחת לשולחן, והטרוריסטים מיהרו למצוא את ימאני ולהפריד אותו משאר בני הערובה. במהלך ההשתלטות, קליין נפצע.
הטרוריסטים מלכדו את הבניין וריכזו יחד 96 בני ערובה מלאומים שונים. הם חילקו אותם לשלוש קבוצות: נציגים ממדינות שהוגדרו כ"ידידותיות" הועמדו בקרבת הדלת. צירי מדינות "נייטרליות" הועמדו במרכז החדר. וה"אויבים" העומדו בצד בסמוך לחומרי הנפץ. קרלוס החליט לחרוג מההוראות שניתנו לו, ולא להרוג במקום את ימאני ואמוזגר. תחת זאת, הוא דרש מממשלת אוסטריה וממדינות אופ"ק לספק לו אוטובוס שיסיע אותו ואת אנשיו יחד עם בני הערובה מערב הסעודית, איראן, קטר ואיחוד האמירויות אל נמל התעופה הבין-לאומי וינה-שווכאט משם ימריאו אל מפקדת החזית העממית לשחרור פלסטין בעדן, בתמורה, הוא הבטיח לשחרר את שאר בני הערובה. כמו כן, קרלוס דרש שאל האוטובוס יצטרף רופא במטרה לטפל בקליין הפצוע.
ממשלת אוסטריה החליטה להיענות לדרישותיו של קרלוס. רופא ממוצא כורדי בשם וויריה רוונדוזי אשר התגורר ועבד בווינה, התנדב להצטרף לאוטובוס. קרלוס הוסיף דרישה לשדר מדי שעתיים בכל רדיו וטלוויזיה באוסטריה הודעה בצרפתית אשר קוראת לעולם הערבי לנהל "מלחמת שחרור מוחלטת" כנגד ישראל. קרלוס איים שאם ההודעה לא תשודר הוא יוציא להורג בן ערובה כל 15 דקות.
למחרת, ב-6:40 בבוקר, הגיע האוטובוס לבניין. 50 בני ערובה שוחררו, והשאר עלו עם החוטפים על האוטובוס. בשעה 9:00 הם המריאו מנמל התעופה במטוס DC-9 של חברת אוסטריאן איירליינס לטריפולי, לוב, שם תכננו החוטפים להחליף מטוס. חומר הנפץ הונח מתחת למושבו של ימאני. המטוס עצר לתחנת ביניים באלג'יר שם שוחררו 36 בני ערובה, בהם חמישה שרים. קרלוס עזב גם הוא את המטוס במטרה להיפגש עם שר החוץ האלג'יראי עבדלעזיז בוטפליקה. המטוס המשיך לטריפולי, אולם החוטפים לא הצליחו למצוא בעיר מטוס שיענה על צורכיהם. בלית ברירה, הם שחררו עוד עשרה בני ערובה ונאלצו להסתפק במטוס בואינג 707 שיחזיר אותם בחזרה לאלג'יר.
כאשר הגיע המטוס לאלג'יר, קרלוס נפגש מספר פעמים עם נציגים אלג'יראים. תוכן המשא ומתן אינו ידוע במדויק, אולם בשלב מסוים החליט קרלוס לחזור בו מכוונתו לרצוח את ימאני ואמוזגר. על פי הסברה המקובלת, קרלוס קיים שיחת טלפון עם נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין שאיים לפתוח במתקפה כוללת על המטוס אם בני הערובה יפגעו. בומדיין הציע לקרלוס פיצוי כספי ומקלט באלג'יריה בתמורה לשחרור בני הערובה.
זמן קצר לאחר מכן עזבו קרלוס ואנשיו את המטוס. קרלוס הביע חרטה בפני ימאני ואמוזגר על כך שלא הספיק להרוג אותם. הטרוריסטים התכנסו בטרקלין שדה התעופה, בזה ששר החוץ האלג'יראי ליווה את בני הערובה מחוץ לשדה. אחד הפלסטינים ביקש לדבר עם ימאני. כאשר הוא התקרב אליו, הוא הכניס את ידו לכיסו. השוטרים האלג'יראים מיהרו להרחיק אותו, וגילו שהוא הסתיר אקדח בכיסו.
סוף דבר

הסיבה לנסיגתם הפתאומית של קרלוס ואנשיו לא ברורה. קליין טען לימים שקרלוס קיבל כופר שנע בין 20 ל-50 מיליון דולר, מ"נשיא ערבי" ושמר אותו לעצמו. קרלוס עצמו טען לימים שקיבל כופר מערב הסעודית ואיראן, והשתמש בו למטרות טרוריסטיות.
קרלוס חזר לעדן שם נאלץ לתת דין וחשבון מול מועצת החזית העממית. הוא הואשם בכך שלא פעל לפי התוכנית והרג את ימאני ואמוזגר, וכן בכך ששמר לעצמו את דמי הכופר. הוא הכחיש את ההאשמות, ולפיכך החליט ודיע חדאד לסלקו מהחזית העממית ללא עונש. קרלוס הפך מאז לשכיר חרב עצמאי.
הערות שוליים

↑  Operation OPEC / ARTE Dokumentation 2007
↑  45 Jahre nach dem Überfall auf die Opec in Wien sind eine Geisel und ein Geiselnehmer fast zur selben Zeit gestorben
↑  Carlos the Jackal: Trail of Terror, Parts 1 and 2
היקש (הלכה)

במסגרת התלמוד, היקש הוא אופן לימודי-אינדוקטיבי שמקשר נושאים ספציפיים, בעלי מושג או מילה זהה או דומה, אל קבוצה אחת במטרה להגיע למסקנה הלכתית סופית והכליל הלכה על כלל המקרים. במקרים נוספים מתייחס ההיקש להשוואה בין עניינים שהוזכרו יחד בפסוק. הגם שהביטוי היקש לא מופיע במשנה ובתוספתות, ישנם קשרים הלכתיים אשר פורשו בתלמוד כהיקש. כגון השוואת אונס נערה מאורסת לרוצח. השוואה אשר מטילה את כל האשמה על האונס לבדו: "ואם בשדה ימצא האיש את הנערה... כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה".
ההיקש בתלמוד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתורה יש מילים שהתורה חיברה אותן ביחד, כדי שנלמד הלכה על המילה השנייה כמו שלומדים מן המילה הראשונה. דוגמה: "בשכבך ובקומך" (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ב', עמוד א') - כמו שבקימה אנחנו קוראים קריאת-שמע ואז מתפללים (הכוונה לתפילה במקרה הזה היא תפילת שמונה עשרה), כך גם "בשכבך" בערבית, מקישים מכך שקודם קוראים קריאת-שמע בערבית ואז מתפללים (דבריו של רבי יוחנן).
בתלמוד ירושלמי, מציאת ההיקש הוא די נדיר. מבין ההיקשים שמופיעים, מובא דיון של היקש ביכורים אל קדשי הגבול (לדעת רבי יודא, או אל קדשי מקדש לדעת החכמים).
סוגי היקש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סוגי היקש > היקש כללי

מבין ההיקשים שמופיעים בתלמוד בבלי, היקשי ריבים לנגעים של רבי מאיר, היקש עבדים לקרקעות, והיקש עריות של רבי יונה נחשבים כסוג היקש רב-גוון מבחינת שההיקש בנוי על מילה מקראי שמופיע בלשון רבים.