stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוק ספרינגס
היסטוריה

רוק ספרינגס קיבלה את שמה ממעיין סלע שזרם ברובע מספר 6 בצפון העיר. סיפור שגוי היה שהמעיין נמצא על ידי רוכב פוני שאבד בדרכו, אך תחנת המעיין הייתה ידועה לג'ים ברידג'ר לפני 1860; תחנת Overland Stage הייתה ממוקמת בקרבת מקום. המעיין נעלם כאשר פעולות מכרה הפחם קטעו את הזרימה התת-קרקעית. מאוחר יותר נוספה 'S' לשם כריבוי למעיינות שנמצאים באזור והפכה אותו ל"רוק ספרינגס".
לאורך השנים, אספקת המים הייתה בעיה לרוק ספרינגס. בימיה הראשונים, תושביה סחבו מים ביתיים ממעיין הגופרית מצפון לעיירה. עם פעולות הכרייה, זרימת המים נקטעה ומים נשאבו מגרין ריבר ומפוינט אוף רוקס. החל משנת 1887, הוחל צינור מים מהנהר גרין והושלם ב-1888 כדי להביא אספקה רציפה של מים לרוק ספרינגס.
לרוק ספרינגס מורשת רב-אתנית; המקומיים קראו לזה מגוון 57 הלאומים. המהגרים הראשונים הובאו על ידי חברות הרכבת וכריית הפחם בהם בעיקר וולשים שהיו בתחילה המאוכלסים ביותר. מאוחר יותר הגיעו גם אירים, שחורים ופליטים מדרום ארצות הברית. גם סקנדינבים היו מיוצגים בגיוס מורמוני כבד.
אחת התקריות הקשות ביותר של אלימות נגד מהגרים בהיסטוריה האמריקאית, המכונה טבח רוק ספרינגס, שהתרחש ב-2 בספטמבר 1885, לפיה כורים לבנים בעיירה טבחו בעמיתיהם לעבודה ממוצא אסייאתי בשל בגזענות. ישנם עדיין שרידים של עיירות כריית הפחם הישנות מחוץ לרוק ספרינגס.
העיירה הוצגה בתוכנית "60 דקות" ב-1977 עקב חשדות לשחיתות במשטרה ובעירייה. חבר מושבעים גדול זומן לישיבה. השריף של מחוז סוויטווטר, ג'יימס סטארק, העיד ומעולם לא נמצאה ראייה לשום עבירה. מעקב צולם 20 שנה מאוחר יותר לתוכנית "City Confidential". הפרק קיבל את השם "Rock Springs: Deadly Draw in the West Wild West".
גאוגרפיה

על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 19.34 מילים רבועים (50.09 קילומטרים רבועים).
העיר נמצאת בגובה של כ-6759 רגל (2060 מ') מעל פני הים.
דמוגרפיה

| התפתחות האוכלוסייה> מפקד | התפתחות האוכלוסייה> אוכלוסייה | התפתחות האוכלוסייה>  | התפתחות האוכלוסייה> %± |
| --- | --- | --- | --- |
| 1870 | 40 |  | — |
| 1880 | 763 |  | 1,807.5% |
| 1890 | 3,406 |  | 346.4% |
| 1900 | 4,363 |  | 28.1% |
| 1910 | 5,778 |  | 32.4% |
| 1920 | 6,456 |  | 11.7% |
| 1930 | 8,440 |  | 30.7% |
| 1940 | 9,827 |  | 16.4% |
| 1950 | 10,857 |  | 10.5% |
| 1960 | 10,371 |  | −4.5% |
| 1970 | 11,657 |  | 12.4% |
| 1980 | 19,458 |  | 66.9% |
| 1990 | 19,050 |  | −2.1% |
| 2000 | 18,708 |  | −1.8% |
| 2010 | 23,036 |  | 23.1% |
| 2020 | 23,526 |  | 2.1% |
במפקד האוכלוסין של שנת 2010, חיו בעיר 23,036 אנשים, 8,762 משקי בית ו-5,849 משפחות. בעיר היו 10,070 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 201 איש לקילומטר רבוע, ההרכב הגזעי של העיר היה 86.4% לבנים, 1.4% אפרו-אמריקאים, 0.8% ילידים אמריקאנים, 1.1% אסייתים, 0.1% פולינזים, 7.5% מגזעים אחרים ו-2.6% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 16.4% מהאוכלוסייה.
דמוגרפיה > מפקד 2000

במפקד האוכלוסין בשנת 2000, חיו בעיר 18,708 נפשות, 7,348 משקי בית ו-4,930 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 391.7 לקילומטר רבוע. היו 8,359 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 175 לכל קילומטר רבוע. ההרכב הגזעי של העיר היה 91.75% לבנים, 1.07% אפרו-אמריקאים, 0.86% אינדיאנים, 1.02% אסייתים, 0.03% תושבי האי הפסיפי, 3.05% מגזעים אחרים ו-2.22% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 8.96% מהאוכלוסייה.
27.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לגיל 18, 11.2% מגיל 18 עד 24, 29.2% מגיל 25 עד 44, 22.5% מגיל 45 עד 64 ו-9.9% בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 34 שנים. על כל 100 נקבות, היו 99.2 זכרים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 98.2 גברים.
ההכנסה החציונית של משק הבית הייתה 42,584 דולר וההכנסה החציונית של המשפחה הייתה 51,541 דולר. לגברים הייתה הכנסה חציונית של $44,809 לעומת $22,609 לנשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה 19,396 דולר. כ-6.4% מהמשפחות ו-9.4% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 11.0% מאלו מתחת לגיל 18 ו-8.7% מבני 65 ומעלה.
ערים תאומות

סלובניה שקופיה לוקה, סלובניה (מ־6 ביולי 2004)
הערות שוליים

↑  Pitcher, Don (2006-06-02). Wyoming (באנגלית). Avalon Publishing. ISBN 978-1-56691-953-1.
↑  "Whites massacre Chinese in Wyoming Territory – Sep 02, 1885". History.com. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rock Springs Photos". Wyomingtalesandtrails.com. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A&E TV Shows – A&E". Aetv.com. נבדק ב-9 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "US Gazetteer files 2010". United States Census Bureau. אורכב מ-המקור ב-25 בינואר 2012. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Census website". United States Census Bureau. נבדק ב-14 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sister City Program – Skofja Loka, Slovenia, City of Rock Springs, Wyoming
| דגל ויומינג מדינת ויומינג |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | שאיין |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור פאודר ריבר |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שאיין • קספר • לאראמי • ג'ילט • רוק ספרינגס • שרידן • גרין ריבר • אבנסטון • ריברטון • ג'קסון • קודי • רולינס • לאנדר • טורינגטון • פאוול דאגלס • וורלאנד • באפלו • ויטלנד • מילס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויומינג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564199405171  GND: 4218490-3  LCCN: n80153754  MusicBrainz: 02674878-c96c-456c-9cdc-58fe9f356ccb  VIAF: 138378281   WorldCat (עם VIAF): 138378281 
תמונה של ההיסטוריה של רוק ספרינגס פורסמה בקיוסק המידע של אזור המנוחה הבין-מדינתי בסביבות 2021
רונית ורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוקטובר 1973 (בת 50) כפר הס, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  מפה - מיפוי והוצאה לאור, הארץ 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ronit.vered
 
רונית ורד (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית וחוקרת אוכל ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בכפר הס וכיום מתגוררת בתל אביב. למדה היסטוריה וצרפתית באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1999–2006 עבדה בהוצאת "מפה", בה הייתה עורכת ראשית של אתר "מפה" וחלק מצוות שסיקר מסעדות ויצרני מזון בישראל. בין הספרים שהיא נמנית עם כותביהם: "מדריך מפה למסעדות בישראל" (2003); "מדריך מפה לסיני" (2004); "רק ימים טובים – 101 מקומות שתרצו לחזור אליהם" (2005); "מדריך מפה למסעדות" (2006); ועוד.
החל משנת 2007 כותבת את המדור "פינת אוכל" במוסף הארץ. המדור השבועי, המלווה בצילומיו של הצלם דן פרץ ודור קדמי, עוסק בתיעוד תרבות האוכל המקומית, בהיסטוריה קולינרית ובמסעות אוכל בישראל ובעולם. בין הנושאים עליהם היא מרבה לכתוב נמנים המטבח הישראלי, המטבח היהודי, המטבח הפלסטיני, אוכל וזהות, אוכל ומקומיות, חקלאות, יצרני מזון קטנים ושימור מלאכות ומסורות קדומות.
ב-2008–2011 הייתה עורכת ראשית של אתר "מבשלים" שהקימו דוקטור אלי לנדאו והשף חיים כהן.
ב-2013–2014 נמנתה על מייסדי ועורכי התוכן של "שבוע האוכל הפולני", פסטיבל שעסק בהיסטוריה ובהווה של המטבח היהודי-מזרח אירופאי.
בשנים 2014–2015 אצרה תוכנית קולינרית "לפסטיבל הקולנוע היהודי" בסינמטק ירושלים. ב-2022 אצרה את "לא רק אוכל: עיצוב הזהות הלאומית דרך המטבח": אסופת סרטונים דוקומנטריים וקטעי יומני חדשות מארכיון הסרטים הישראלי, שהפכו במהלך ימי הפסטיבל לתערוכה של הקרנות ומיצגים.
ב-2018 שימשה כיועצת קולינרית לסדרה "מעורב ישראלי" (ערוץ 8, בימוי: איילת הלר). הסדרה, בהגשתו של טל פרידמן, עוסקת בתהליך יצירת זהות ישראלית דרך המטבח. בנוסף, הייתה האוצרת הקולינרית של פרויקט "נימוסי שולחן" בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב (אוצרים ראשיים – דוקטור ספי הנדלר ודוקטור שרון אהרונסון-להבי). במסגרת הפרויקט אצרה את "התפריט – ממזנון פועלים למטבח ישראלי חדש", תערוכת תפריטים ממאה שנות מסעדנות בארץ ישראל.
החל משנת 2019 מלמדת במחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל קורס העוסק בתרבות הישראלית דרך הזווית הקולינרית ("קווים לדמותו של המטבח בארץ ישראל").
ב-2021 ראה אור הספר "מחשבות על אוכל" (הוצאת רסלינג) שערכה יחד עם פרופסור אורי ברטל ומיכל איתן.
שימשה כיועצת בכירה ואוצרת חלל התצוגה של "אסיף – המרכז לתרבות אוכל בישראל". "נחמה ריבלין: מטבח משלה", התערוכה הראשונה שאצרה במקום, עסקה במטבח המקומי דרך אוספים שהשאירה אחריה רעיית הנשיא העשירי של ישראל. "עיר, חיטה, לחם: אפייה בירושלים במאה ה-17", התערוכה השנייה שאצרה, הציגה את מגוון סוגי הלחם והמאפים שהיו נפוצים בירושלים במאה ה-17.
מאמרים פרי עטה התפרסמו במגזינים ובספרים ברחבי העולם, ביניהם "Gastronomica" (אוניברסיטת קליפורניה) Seeds – Oxford symposium" of food and cookery 2018"; "Tablet"; "Divine food"(גשטלטן); ועוד.
אחותו של העיתונאי איתי ורד.
רטרו-פוטוריזם

רטרו-פוטוריזם או רטרו עתידני הוא מונח המשלב את הקונספט של רטרו ופוטוריזם. רטרו-פוטוריזם זה האופן בו אנשים בעבר (עד בערך שנות ה-1960) דמיינו את העתיד.
"סיפורים מדהימים", 1928. על העטיפה מופיע סמל העתיד - ילקוט רקטי.
רטרו-פוטוריזם הוא זרם באומנויות יצירה אשר מראה את השפעת הייצוג של העתיד שבוצע בעידן קודם. הוא מתאפיין בתערובת של סגנונות מיושנים "רטרו" עם טכנולוגיה עתידנית.
הסגנון הרטרו-פוטוריסטי בוחן את הנושאים שבין העבר ועתיד ובין ההשפעות המנוכרות והעוצמה של הטכנולוגיה. מתבטא בעיקר ביצירות אמנותיות וטכנולוגיות שונה המממשים את החפצים המדומים של המציאות המקבילה שלו. רטרו-פוטוריזם בא גם לידי ביטוי בעולם של אופנה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, ספרות, קולנוע ומשחקי ווידאו.
תולדות המונח

על פי המגזין "Retrofuturism", שהיה יוצא לאור בשנים 1988 - 1993, בפעם הראשונה המילה "רטרו-פוטוריזם" נאמרה בשנת 1983 על ידי העורך לויד דאן (Lloyd Dunn).
מאפייני הסגנון

רטרו-פוטוריזם משלב שתי מגמות חופפות שאפשר לסכם כמו העתיד כפי שניתן לראות מהעבר והעבר כפי שניתן לראות מהעתיד.
המגמה הראשונה, רטרו-פוטוריזם עצמו, היא בהשראה ישירה מהעתיד הדמיוני שהיה קיים בראשם של סופרים, אמנים, ואנשי קולנוע בתקופה הקודמת ל-1960, שניסתה לחזות את העתיד, וגם בתחזיות רציניות של הטכנולוגיה הקיימת (למשל במגזינים כמו מדע והמצאה) או ברומנים וסיפורי מדע בדיוני.
המגמה השנייה היא היפוכה של הראשונה: רטרו עתידני. היא מתחילה עם רטרו אטרקטיביות של סגנונות אמנות ישנים, ביגוד, מנהגים, ולאחר מכן שותלת על זה את הטכנולוגיות המודרניות או העתידניות, יוצרת תערובת של עבר, הווה והאלמנטים של עתיד. סטימפאנק, מונח המתייחס גם לעבר של הטכנולוגיה העתידנית בתקופה הוויקטוריאנית חלופית, וגם ליישום של סגנונות הנאו-ויקטוריאניות בטכנולוגיה המודרנית, הוא גרסה מוצלחת ביותר של המגמה השנייה.
ראו גם

נאו-פוטוריזם (אנ')
סטימפאנק
רטרוטרוניקה (אנ')
הערות שוליים

↑  retrofuturism באתר Word Spy
↑  PSRF Retrograde Archive, עמ' 28
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב וסלוי

קרב וסלוי, המכונה גם קרב פוׂדוּל אֶנאָלְט (הגשר הגבוה) (ברומנית: Bătălia de la Vaslui ו-Bătălia de la Podul Înalt, בהתאמה), הוא קרב שהתקיים ב־10 בינואר 1475 ליד העיירה וסלוי (ברומניה של ימינו), בין צבאות בעלות הברית של נסיכות מולדובה-הונגריה-פולין, תחת פיקודו של שטפאן הגדול והצבא העות'מאני-ולאכי תחת פיקודו של האדים סולימאן פאשה. הכוחות העות'מאניים מנו כ־120,000 איש, מול כ־40,000 חיילים מולדובים, אך למרות פער הכוחות הגדול בין שני הצבאות, נחל הצבא העות'מאני תבוסה מוחצת, וחלק ניכר (כ־40,000 איש) מכוחו הושמד. בקרב זה נחל צבא מוסלמי את תבוסתו הגדולה ביותר בהיסטוריה מול צבא נוצרי. בזכות הניצחון בקרב זה העניק האפיפיור סיקסטוס הרביעי לשטפאן את התואר "אלוף המשיח" (Athleta Christi), וכינה אותו "המגן האמיתי של הדת הנוצרית" (Verus christianae fidei athleta). על פי ההיסטוריון הפולני יאן דלוגוש (Jan Długosz), שטפאן לא חגג את ניצחונו הגדול, אלא צם במשך ארבעים יום, והתקיים על לחם ומים בלבד. הוא אסר לייחס לו את הניצחון, והתעקש לייחס את הניצחון לאלוהים.
ההכנות לקרב > הצבא העות'מאני

מהמט השני הורה למפקד הצבא, האדים סולימאן פאשה, לסיים את המצור על העיר שקודר (Shkodër), כיום באלבניה, שהייתה בשליטתה של נסיכות ונציה, להעביר את כוחותיו לסופיה, ומשם להתקדם, עם תגבורת שיקבל, לעבר מולדובה. צבאו של האדים סולימאן פאשה היה מותש, לאחר מצור שנמשך כשלושה חודשים, מ 17 מאי עד 15 באוגוסט. הדרך משקודר למולדובה הייתה קשה וארוכה, וארכה כחודש ימים, במזג אוויר גרוע ובתנאי קרקע קשים. על פי ההיסטוריון הפולני דלוגוש, הצטווה האדים סולימאן פאשה, שלאחר שיביס את צבאו של שטפאן, להתקדם לעבר פולין ולהקים שם מחנה לחורף, כדי שיוכל לפלוש להונגריה באביב, ושם יחבור לכוחות אחרים של צבא השולטן. הצבא העות'מאני כלל יניצ'רים וכוחות רגלים כבדים, שנתמכו על ידי יחידות חיל הפרשים הכבדים (Sipahi) ועל ידי חיל הפרשים הקלים (Akinci), ששימשו כיחידות סיור. לכוח הצבאי של סולימאן פאשה הצטרפו גם פרשים טאטאריים וחיילים ממדינות חסות של האימפריה. כעשרים אלף איכרים בולגרים נכללו גם הם בצבא; המטלות העיקריות שלהם היו לפנות את הדרך לשאר הצבא על ידי בניית גשרים על פני המים והסרת השלג מהכבישים, ולהניע עגלות אספקה. בסך הכל מנו כוח הפרשים העות'מאניים 30,000 לוחמים. בספטמבר 1474 התכנס הצבא העות'מאני בסופיה, ומשם צעד לעבר מולדובה וחצה את הדנובה הקפואה ברגל. התחנה הראשונה שלו הייתה ולאכיה, אליה הוא נכנס דרך ווידין (Vidin) וניקופוליס (Nicopolis). צבאו נח במשך שבועיים בוולאכיה, ומאוחר יותר חבר אליו כוח ולאכי שמנה 17,000 לוחמים, בפיקודו של בסרב לאיוטה, שהצטרף לעות'מאנים.
ההכנות לקרב > הצבא המולדובי

שטפאן קיווה לקבל תמיכה ממדינות אירופה, ובעיקר מהאפיפיור. אך העזרה שקיבל הייתה צנועה מאוד. הממלכה ההונגרית שלחה 1,800 לוחמים, ואילו פולין שלחה 2,000 פרשים. כ־5,000 חיילים ממוצא הונגרי (Székely) באו לעזרתו של שטפאן. צבא מולדובה היה מצויד בעשרים תותחים בלבד; פרשים קלים (Călăraşi); פרשים כבדים (Viteji), אנשי חצרו של שטפאן ובני אצולה, וכן חיילים מקצועיים. הצבא מנה כ־40,000, מתוכם 10,000 עד 15,000 חיילים קבועים. השאר, כ־30,000 איכרים, היו חמושים באלות, קשתות, וכלי נשק אחרים מתוצרת בית. הם גויסו ל"הצבא הגדול" (Oastea Mare), שאליו התגייסו כל הגברים החופשיים, שהיו בני 14 ומעלה.
לאחר הקרב

לאחר הקרב שלח שטפאן את "ארבעת המפקדים הטורקים שנתפסו, יחד עם שלושים ושישה מהדגלים שלהם ושלל רב, אל המלך קז'ימייז' בפולין", והפציר בו לסייע בכוחות צבא וכסף לתמיכה במאבק נגד העות'מאנים. הוא גם שלח מכתבים וכן קצינים בכירים שבויים ודגלים טורקיים לאפיפיור ולמלך ההונגרי מתיאש הוניאדי, וביקש את תמיכתם. בתגובה כתב מתיאש לאפיפיור, לקיסר ולמלכים ולנסיכים אחרים, כי היה זה הוא שהביס את הצבא הטורקי הגדול, בעזרתו של שליט ולאכיה. גם האפיפיור לא הבטיח לשטפאן עזרה אך העניק לו את תואר הכבוד "מגן הנצרות", ואילו המלך קז'ימייז' טען "למחסור הן בכסף והן בחיילים" ולא עשה דבר.
שטפאן ניסה ליצור קואליציה חדשה עם המעצמות האירופיות, וטען כי חייליו הטובים ביותר של מהמט השני אבדו בווסלוי. כששמע על התבוסה הקשה, הסתגר השולטן מהמט השני לכמה ימים וסירב לראות איש מנתיניו. תוכניות ההתפשטות האחרות שלו נידחו והוא תכנן את נקמתו בשטפאן. ב־1476, שנה שלאחר הקרב בווסלוי, פלש מהמט השני למולדובה, בראש צבא של 150 אלף איש, ואליו הצטרפו כ־10,000 חיילים ולאכים בפיקודו של בסרב לאיוטה וכ־30,000 טטרים (מחצי האי קרים) בפיקודו של החאן מנילי הראשון ג'יראי (Meñli I Giray). חיל הפרשים הטטרי תקף את מולדובה מצפון והחל במסע ביזה. חייליו של שטפאן רדפו אחריהם, והרגו את מרביתם. ג'יראי כתב למהמט השני שהוא אינו יכול לנהל עוד מלחמה נגד שטפאן, מכיוון שאיבד את בנו ושנים מאחיו, וחזר לקרים עם סוס אחד בלבד.
ביולי 1476, לאחר שהרג 30,000 עות'מאנים, הובס שטפאן בקרב ואלאה אלבה (ברומנית: העמק הלבן - Valea Albă). עם זאת, העות'מאנים נכשלו במצור על מבצר סוצ'אבה ומבצר ניאמץ (Neamț). בסרב לאיוטה נאלץ לסגת חזרה לוואלכיה, כאשר ולאד דראקול ושטפאן בתורי (Ștefan Báthory), שליט (וויווד, Voivode) טרנסילבניה, רדפו אחרי צבא של 30 אלף איש. צבאו של שטפאן פלש לוולאכיה מצפון, בעוד צבאותיהם של ולאד דרקול ובתורי פלשו ממערב. בסרב לאיוטה נמלט בחודש נובמבר 1476, וולאד דרקול עלה מחדש על כס המלוכה בוולאכיה. ולאד דרקול קיבל 200 אבירים נאמנים משטפאן כדי לשמש שומרי ראשו הנאמנים, אבל צבאו נשאר קטן.
בסרב לאיוטה פלש מחדש לוולאכיה, וולאד דראקול יצא לקרב נגדו ונהרג על ידי יניצ'רים ליד בוקרשט בדצמבר 1476. בסרב לאיוטה עלה לשלטון מחדש בוולאכיה. ושטפאן חזר לוולאכיה בפעם החמישית והאחרונה כדי להדיח אותו. בסרב הרביעי "הצעיר", המכונה גם צֶפֶלוּש ׁ(Ţepeluşׁׂ), הפך לשליטה של המדינה.
בשנת 1484 הצליחה האימפריה העות'מאנית, בראשותו של באיזיט השני, לכבוש את צ'יליה וצ'טאטה אלבה ולשלב אותה באימפריה תחת השם בודג'אק, והותירו את מולדובה ללא מוצא לים לשנים רבות.
בין מאי לספטמבר 1488 בנה שטפאן את מנזר וורונץ (Voroneț) כדי להנציח את הניצחון בווסלוי. בשנת 1490 הרחיב שטפאן את פעילותו להקמת מבני דת, ובנה מנזר על שמו של יוחנן המטביל. מנזרים אלה שימשו כמרכזים תרבותיים, וכיום הם נמצאים ברשימת המורשת העולמית של אונסק"ו. ניצחונו של שטפאן בווסלוי נחשב לאחד הניצחונות המולדים הגדולים ביותר על העות'מאנים, וככזה "מילא תפקיד בהיסטוריה האוניברסלית" על ידי הבטחת "התרבות והציוויליזציה של המערב הנוצרי מפני הסתערות האסלאם".
הערות שוליים

1 2 3 4  The Annals of Jan Długosz, IM Publications, 1997
↑  Wayne S. Vucinich, Matei D. Vlad, Colonizarea rurala in Tara Romaneasca si Moldova (secolele XV-XVIII) [Rural Colonization in Wallachia and Moldavia (15th-18th Centuries)], The American Historical Review 79, 1974-12, עמ' 1589 doi: 10.2307/1851858
↑  Hans-Joachim Stoll, Victor Spinei, Moldavia in the 11th - 14th Centuries, Jahrbuch für Wirtschaftsgeschichte / Economic History Yearbook 30, 1989-01 doi: 10.1524/jbwg.1989.30.3.239
↑  Curaeus, Joachim., Gentis Silesiae Annales., 1571
↑  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 92
↑  Studii Noi Despre Probleme Vechi – Din Istoria Evului Mediu Românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 93
1 2  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 92 - 93
↑  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 91
↑  The Ottoman Law of War and Peace—The Ottoman Empire and Tribute Payers, Columbia University Press, 2000, עמ' 164
↑  Studii Noi Despre Probleme Vechi – Din Istoria Evului Mediu Românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 94
↑  Studii Noi Despre Probleme Vechi – Din Istoria Evului Mediu Românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 96
↑  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 134
↑  Studii Noi Despre Probleme Vechi – Din Istoria Evului Mediu Românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 95 - 96
1 2  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 149
↑  Studii noi despre probleme vechi: din istoria evului mediu românesc, Cetate de Scaun, 2004, עמ' 97
1 2  The Annals of Jan Długosz, IM Publications, עמ' 552
↑  Denize, Eugen, Semnificaţia Haracului în relaţiile Moldo-Otomane din vremea lui Ştefan cel Mare – Câteva Consideraţii
1 2  The Annals of Jan Długosz, IM Publications, עמ' 566
1 2  George Ureche, Letopiseţul Ţărîi Moldovei, Litera, 201, ISBN 978-606-600-338-4
1 2 3  The Ottoman Law of War and Peace: The Ottoman Empire and Tribute Payers, East European Monographs, 2000
1 2 3 4  Mehmed the Conqueror and His Time, Princeton University Press
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Nicolae Iorga, Istoria lui Ştefan cel Mare, Minerva, 1904 ומהדורה מחודשת בשנת 1966
↑  A Documented Chronology of Roumanian History – from prehistoric times to the present day, Oxford, 1941, עמ' 108
↑  website: Romania Country study.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534282705171  LCCN: sh85142398 
מבצר אקרמן (ברומנית:צ'טאטיה אלבה - "המצודה הלבנה")
בסרב לאיוטה
מהמט השני, ציור של Gentile Bellini
שטפאן הגדול, נסיך מולדובה
מפת הקרב בוסלוי, 10 בינואר 1475
רומן אדמוב

רומן סטניסלבוביץ' אדמוב (ברוסית: Роман Станиславович Адамов; נולד ב-21 ביוני 1982 בבלאייה קליטבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד. במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק. בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים. מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה. ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן. בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה. בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה. בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה. ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים. בספטמבר עבר לוויקטוריה פלזן הצ'כית.
נבחרת לאומית

את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדליית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר.
תארים

אליפות רוסיה - 2008 (רובין קאזאן)
גמר הגביע הרוסי - 2002/03 (רוסטוב), 2006/07 (מועדון הכדורגל מוסקבה)
זכייה בליגה הרוסית הראשונה (טרק גרוזני)
אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר)
מלך השערים בליגה הרוסית לשנת 2007 (יחד עם רומן פבליוצ'נקו, שניהם הבקיעו 14 שערים)
ריינהולד מק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 75 בערך) הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית, אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריינהולד מק (באנגלית: Reinhold Mack; ידוע גם בשם Mack) הוא מפיק מוזיקלי וטכנאי קול הידוע בעיקר בהפקה המוזיקלית של תקליטי להקת קווין, Electric Light Orchestra, בלאק סבאת' ואחרים. בחלק מהאלבומים הוא אף השתתף כאשר ניגן בסינטיסייזר או בקולות רקע.
תקליטים שהפיק

Electric Light Orchestra: Face The Music - (1975)
Electric Light Orchestra: A New World Record - (1976)
Electric Light Orchestra: Out of the Blue - (1977)
Electric Light Orchestra: Discovery - (1979)
Electric Light Orchestra: Xanadu - (1980)
Queen: The Game - (1980)
Queen: Flash Gordon - (1980)
Electric Light Orchestra: Time - (1981)
Queen: Hot Space - (1982)
Queen: The Works - (1984)
רוג'ר טיילור: Strange Frontier - (1984)
פרדי מרקיורי: Mr. Bad Guy - (1985)
Queen: A Kind of Magic - (1986)
הרווי פטין: Lettin Loose -(1987); ביחד עם בריאן מיי
Extreme: Extreme - (1989)
בלאק סבאת': Dehumanizer - (1992)
SBB: New Century (2005)
אלבומים בהם השתתף

Sweet: Give Us a Wink (1976)
בריאן מיי וחברים: Star Fleet Project (1983) - מיקס
Queen: Live Magic (1986) - הקלטה ביחד עם דייוויד ריצ'רדס
Queen: Made in Heaven - (1995) - הקלטות מקוריות לשירים
Queen: Live at Wembley '86 - (1992) - הקלטה
רויאל אייר מרוק

בואינג 737-800 של רויאל אייר מרוק בנמל התעופה מרקש מנרה, ליד העיר מרקש.
בואינג 747-400 של החברה.
רויאל אייר מרוק (בערבית מרוקאית: الخطوط الملكية المغربية) היא חברת התעופה הלאומית של מרוקו. בסיסה הראשי של החברה נמצא בעיר קזבלנקה. החברה מפעילה טיסות סדירות פנימיות במרוקו וכן טיסות בינלאומיות ליעדים באפריקה, אסיה, אירופה וצפון אמריקה. רוב מניות רויאל אייר מרוק בידי הממשלה, והיא חברה בהתאחדות חברות התעופה הערביות.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי מיזוג של שתי חברות תעופה.
בשנת 1957, אחרי עצמאות מרוקו קיבלה את השם רויאל אייר מרוק והחלה לטוס ליעדים בינלאומיים מבסיסה בקזבלנקה.
בשנת 1960 קיבלה החברה את מטוס הסילון הראשון שלה.
בשנת 2017 החליטה החברה בשיתוף בואינג, על הסבת בואינג 767 מנוסעים למטען כדי להגביר את יכולותיה של רויאל אייר מרוק קרגו (אנ').
בעלות ומספרים

ממשלת מרוקו מחזיקה ב-96 אחוזים של החברה וחברת אייר פראנס ב-2.00%. הממשלה רוצה להפריט את החברה באופן חלקי על ידי מכירת 25%. לרויאל אייר מרוק יש 5719 עובדים, ובבעלותה 99% של חברת אטלס בלו, ו-51% של חברת אייר סנגל וחברת אייר גבון.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2020:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ATR 72-600 | 6 | — | 12 | 58 | 70 | מופעל על ידי רויאל אייר מרוק אקספרס |  |
| בואינג 737-700 | 6 | — | 12 | 120 | 132 |  |  |
| בואינג 737-700 | 6 | — | — | 138 | 138 |  |  |
| בואינג 737-800 | 31 | — | 12 | 159 | 171 |  |  |
| בואינג 737-800 | 31 | — | 12 | 165 | 177 |  |  |
| בואינג 737-800 | 31 | — | — | 183 | 183 |  |  |
| בואינג 737-8MAX | 2 | 2 | 12 | 144 | 156 |  |  |
| בואינג 787-8 | 5 | — | 18 | 256 | 274 |  |  |
| בואינג 787-9 | 5 |  | לא ידוע | לא ידוע | 302 |  |  |
| אמבראר E-190 | 4 | — | 12 | 84 | 96 |  |  |
מטוסי מטען
| בואינג 767-300BCF | 1 | — | מטען | מטען | מטען |  |  |
| סה"כ | 61 | 2 |  |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

ב-13 במרץ 2022, לאחר מספר דחיות בשל מגפת הקורונה, החלה החברה להפעיל קו בין קזבלנקה לתל אביב בתדירות של 4 טיסות שבועיות במטוסי הבואינג 737 של החברה.
החל מיולי 2023 החברה החלה להפעיל קו בין ישראל לאיסטנבול בתדירות של טיסה שבועית במטוסי בואינג 767 של החברה הקו מבוצע לצורך העברות מטען.
ראו גם

טיסה 630 של רויאל אייר מרוק