stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוד קאהון
מלחמת העולם השנייה ואקטיביזם

בשנת 1937 השתקעו מור וקאהון בג'רזי. בעקבות נפילתה של צרפת והכיבוש הגרמני את איי התעלה, החלו להיות להפיץ תעמולה נגד הכיבוש והפיקו עלונים אנטי גרמניים. הן יצרו שירים קצביים ביקורתיים מתוך קטעי מידע של ה-BBC על פשעי הנאצים. הזוג השתתף באירועים של הצבא הגרמני בג'רזי, שם פיזרו את הפליירים שהכינו בתיקי חיילים, בין כיסאות והניחו את העלונים באופן מוסתר על מכוניות וחלונות. במובנים רבים, היו לפעולות ההתנגדות של קאהון ומור צדדים אומנותיים. קאהון נעצרה ב-1944 ונידונה למוות, אך גזר הדין לא יצא אל הפועל. בריאותה של קאהון הדרדרה בכלא והיא לא הצליחה לחזור לקו הבריאות. קאהון נפטרה ב-1954 וקבורה בג'רזי לצד זוגתה מסרל מור.
מורשת

עבודותיה של קאהון זכו להכרה כ־40 שנה לאחר מותה. ב-1992 François Leperlier כתב את הביוגרפיה שלה שהחזירה אותה לתודעה של חוקרי תולדות האומנות בכלל ובייחוד למחקר הפמיניסטי של תולדות האומנות. הבחירה בשם מעורפל מגדרית והדיוקנאות העצמאיים שהציגו זהויות מגדריות מגוונות מציגים חשיבה יצירתית ומהפכנית לתקופתה.
בננט, צרפת, יש רחוב על שמה Allee Claude Cahoun.(הקישור אינו פעיל)
ביבליוגרפיה (אנגלית)

Weaver, M. and Hammond, A. "Claude Cahun and Marcel Moore: Surrealist Sisters." History of Photography, Summer 1993, 17 (2), 217.
Laurie J. Monahan, "Radical Transformations: Claude Cahun and the Masquerade of Womanliness". In: Catherine de Zegher (ed.), Inside the Visible, Institute of Contemporary Art, Boston & MIT Press, 1996.
Claude Cahun, Tacinta Dean and Virginia Nimarkoh: Mise-En-Scene: Institute for Contemporary Arts: London: 1996: ISBN 0-905263-59-6
Shelley Rice:Inverted Odysseys: Claude Cahun, Maya Deren and Cindy Sherman: Cambridge: Massachuesetts: MIT Press: 1999: ISBN 0-262-68106-4
Tirza True Latimer, "Narcissus and Narcissus: Claude Cahun and Marcel Moore," in Women Together/Women Apart: Portraits of Lesbian Paris. New Brunswick: Rutgers University Press, 2005. ISBN 0-8135-3595-6
'Playing a Part: The Story of Claude Cahun,' drama documentary film by Lizzie Thynne, Brighton: Sussex University, 2004. Available from l.thynnesussex.ac.uk.
Louise Downie: Don't Kiss Me: The Art of Claude Cahun and Marcel Moore: London: Aperture: 2006: ISBN 1-85437-679-9
Julie Cole: "Claude Cahun, Marcel Moore and the Collaborative Construction of a Lesbian Subjectivity." In: Norma Broude and Mary D. Garrard (eds.), Reclaiming Female Agency: Feminist Art History after Postmodernism, Berkeley, University of California Press, 2005.
Marcus Williamson: "Claude Cahun at School in England", Lulu, 2011. ISBN 978-1-257-63952-6
Jennifer L. Shaw: Reading Claude Cahun's Disavowals, Ashgate, 2013.
Jennifer L. Shaw, “From Cabanel to Claude Cahun: More Manifestations of Venus” in Venus as Muse: Figurations of the Creative ed. Sebastian Goth, Rodopi, 2015.
Jennifer L. Shaw, “Neonarcissism” in *Nierika* (Mexico City: Universidad Iberoamericana), "La Política Visual del Narcisismo: estudios de casos," Vol. 2, no. 2, May 31, 2013, 19-26.
Jennifer L. Shaw, “Deconstructing Girlhood: Claude Cahun’s ‘Sophie la Symboliste,’ in Working Girls: Women’s Cultural Production During the Interwar Years, ed. Paula Birnbaum and Edwin Mellen Press, 2009.
Jennifer L. Shaw, “Narcissus and the Magic Mirror” in Don’t Kiss Me: The Art of Claude Cahun and Marcel Moore, ed. Louise Downie, Tate Publishing, 2006.
Colvile, Georgiana M.M. "Self-Representation as Symptom: The Case of Claude Cahun." Interfaces: Women, Autobiography, Image, Performance. The University of Michigan Press, Ann Arbor, 2005. p. 263-288.
ביבליוגרפיה (צרפתית)

François Leperlier, Claude Cahun. L'écart et la métamorphose, Paris, Jean-Michel Place, 1992, 314 p.
Georgiana Colvile, Scandaleusement d'elles. Trente-quatre femmes surréalistes, Jean-Michel Place, Paris 1999, pages 48 à 59 (ISBN 2858934967)
Laura Cottingham (en), Cherchez Claude Cahun, éditions Carobella ex-natura, Lyon, 2002, 60 p. (ISBN 9782914791014)
François Leperlier, Claude Cahun : l'exotisme intérieur, Fayard, Paris, 2006.
Andrea Oberhuber (dir.), Claude Cahun : contexte, posture, filiation. Pour une esthétique de l'entre-deux, Université de Montréal, département des littératures de langue française, collection « Paragraphes », Montréal, 2007.
Anne Egger, Claude Cahun, l'antimuse, préface de Richard Walter, Les Hauts-Fonds, Brest, 2015.
ביבליוגרפיה (צרפתית) > ספרים צרפתית

Vues et visions, recueil de poèmes, 1914
Aveux non avenus, Éditions du Carrefour, Paris, 1930, 238 p, illustré d'héliogravures composées par Moore d'après les projets de l'auteur. Préface de Pierre Mac Orlan (réédition : Mille et une Nuits, Paris, 2011, 253 p. Préface de Pierre Mac Orlan, postface de François Leperlier. (ISBN 978-2-7555-0581-8))
Les paris sont ouverts. Quel parti prenez-vous pour en finir avec l'exploitation de l'homme par l'homme avec votre propre dilemme : exploité exploiteur ? exploités exploiteurs jusque dans l'amour la poésie et la défense de la cause prolétarienne, José Corti, Paris, 1934, 32 p. Essai politique.
Scrap-book, 1940-1945
Héroïnes, 1920-1924, (édition : Mille et une nuits, 2006, 127 p. par François Leperlier. (ISBN 978-2-84205-927-9))
ביבליוגרפיה (צרפתית) > מאמרים צרפתית

« La Salomé d'Oscar Wilde » et « Le Procès Billing et les 47 000 pervertis du Livre noir », dans le Mercure de France, no 481, 1er juillet 1918
« Les Héroïnes », dans le Mercure de France, 1925 (réédition par François Leperlier, Mille et une nuits, Paris, 2006, 126 p. (ISBN 2-8420-5927-1)
« Prenez garde aux objets domestiques », dans les Cahiers d'art, 1936
ביבליוגרפיה (צרפתית) > עבודות צילום (צרפתית)

série des Autoportraits : Claude Cahun s'est régulièrement photographiée à partir de 19158, sans perspective d'une publication d'ensemble. On peut citer
l'autoportrait de 19199,
celui de 1926 ) Institut Valencià d'Art Modern)
celui de 1928Jersey) Heritage Collection)
celui de 1929, en costume de la pièce de théâtre Barbe-Bleue)10 Musée des Beaux-Arts de Nantes)
Aveux non avenus, 1930, photomontages en collaboration avec Suzanne Malherbe3
Lise Deharme et Claude Cahun, Le Cœur de pic, José Corti, 1937. 32 poèmes pour les enfants illustrés de 20 photographies de Claude Cahun (réédition : MeMo, Nantes, 2004, 52 p. Fac-similé (ISBN 2-910391-52-3))
Poupée, 1936, série de photographies d'objets11
Jacqueline Lamba, portrait, 193912
ביבליוגרפיה (צרפתית) > עבודות צילום (צרפתית) > אנתולוגיות (צרפתית)

François Leperlier (éd.), Claude Cahun photographe, Nathan, coll. Photo Poche, Paris, 1999, non paginé (150 pages). Introduction de François Leperlier. (ISBN 2-09-754136-4
François Leperlier (éd.), Claude Cahun, Écrits, Éditions Jean Michel Place, Paris, 2002, 786 p. (ISBN 2-85893-616-1)
ביבליוגרפיה (צרפתית) > מוזיאונים המציגים את עבודותיה

מוזיאון לאמנויות יפות בננט, צרפת Musée des beaux-arts de Nantes
מוזיאון בג'רזי גלריית בורו (Musée de Jersey, galerie Barreau Le Maistre présentées sur le site du Jersey Heritage Trust13).
הספרייה המרכזית של ננט - תמונות של קלוד קוהאן של האי ג'רזי.
מאז 1992 מוזיאונים חשובים ברחבי העולם (המוזיאון הלאומי לאמנות בפריז, המרכז לאמנות בת זמננו, הטייט מודרן בלונדון, הגלריה לאמנות-גריי בניו יורק), הקדישו רטרוספקטיבות לעבודתה בעלת האיכות והרגישות יוצאות הדופן. תערוכה של עבודת הצילום שלה התקיימה במוזיאון jeu du pomme בפריז ב-2011.
ביבליוגרפיה (צרפתית) > סרטים

Playing a Part: The Story of Claude Cahun, de Lizzie Thynne, Beta (UK), 2004, 45'15. Présenté au festival Films de femmes de Créteil en 2006. Certaines scènes de la vie de Claude Cahun sont dramatisées.
Claude Cahun. Elle et Suzanne, film de Fabrice Maze, 2015.
הערות שוליים

1 2 3 4  Michelle Gewurtz (2012). "Equivocally Jewish: Claude Cahun and the Narratives of Modern Art" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-28. נבדק ב-2016-12-29.
↑  Gen Doy, Claude Cahun: A Sensual Politics of Photography, I.B.Tauris, 2008, עמ' xv–xvi
↑  Acting Out: Claude Cahun and Marcel Moore, www.queerculturalcenter.org (ארכיון)
↑  Lothar Schirmer, Women Seeing Women: From the Early Days of Photography to the Present, Norton, 2001, עמ' 208
↑  Aindrea Emelife, Claude Cahun: The trans artist years ahead of her time
↑  AnOther. "Claude Cahun: A Very Curious Spirit". AnOther. נבדק ב-2016-12-30.
↑  Penelope Rosemont (Editor), Surrealist Women, University of Texas Press, 1998
↑  Lizzie Thynne, Indirect Action: Politics and the Subversion of Identity in Claude Cahun and Marcel Moore’s Resistance to the Occupation of Jersey, Surrealism Issue 8, Spring 2010
↑  Magic Mirror, www.ica.org.uk (ארכיון)
↑  Liza Foreman, Claude Cahun, the Lesbian Surrealist Who Defied the Nazis, The Daily Beast, ‏2015-04-21
↑  "Claude Cahun | French writer, photographer, Surrealist, and performance artist". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2017-01-03.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302870805171  PLWABN: 9810691859605606  BIBSYS: 99001967  BNE: XX999066  BnF: cb12375017b (data)  CANTIC: a11382739  GND: 119129264  ISNI: 0000 0000 6646 5485  LCCN: n93038028  NDL: 01186890  NKC: xx0152823  NLA: 35473855  NTA: 074088645  PIC: 262881  RERO: 02-A005955836  RKD: 239596  SELIBR: 319191  SNAC: w63b6jgc  SUDOC: 031787258  Trove: 965995  ULAN: 500125875  VIAF: 19757660   WorldCat (עם VIAF): 19757660 
המצבה של קלוד קאהון ומרסל מור
קרנית

ערך זה עוסק בחלקה הקדמי של העין. אם התכוונתם לקרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים, ראו .
| --- | --- |

תרשים המתאר את מבנה עין האדם. הקרנית ממוקמת בחלק העליון של התרשים
 שיוך:  עין אנושית, עין 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1070) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  cornea 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.2.02.012 
 TA2 (2019):  6744 
 FMA:  58238 
 קוד MeSH:  A09.371.060.217 
 מזהה MeSH:  D003315 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0010031 
 
הקרנית (בלטינית: Cornea, "קורנאה") היא חלקה הקדמי של העין, המכסה את הקשתית, האישון והלשכה הקדמית. הקרנית מספקת את רוב העוצמה האופטית של העין. ביחד עם העדשה, אחראית הקרנית לשבירת האור ולפיכך יש לה חלק במיקוד הדמות. הקרנית אחראית לכשני שלישים משבירת האור הכללית בעין, אך השבירה הסופית נעשית בעדשה, שיכולה לשנות את עקמומיותה, בעוד עקמומיות הקרנית היא קבועה.
לקרנית קצות עצבים שאינם מצופים מיאלין. הם בעלי רגישות למגע, לטמפרטורה ולכימיקלים; מגע בקרנית יגרום לסגירה רפלקסיבית של העפעף.
לשקיפותה של הקרנית חשיבות רבה, שכן היא משפיעה על טיב הדמות שהעין יוצרת. לכן, היא איננה מכילה כלי דם אלא ניזונה על ידי דיפוזיה של דמעות בחלקה החיצוני ומן הלשכה הקדמית בחלקה הפנימי, וכן על ידי נוירוטרופינים המועברים אליה דרך קצות העצב.
בקרב בני האדם, קוטר הקרנית עומד על כ־11.5 מילימטר ועוביה התקין נע בין 0.5 מילימטר ל-0.6 מילימטר במרכז ובין 0.6 מילימטר ל-0.8 מילימטר בהיקפה.
בשנת 2019 דווח לראשונה על השתלת קרנית שהתקבלה מתאי גזע.
שכבות הקרנית

עד לשנת 2013 הוכרו בקרנית האנושית, כמו בזו של שאר הפרימטים, חמש שכבות. קרנית שקופה ודקה הבנויה מחמש שכבות ידועות וייתכן שיש שכבה שישית, אם כי קיומה עדיין לא הוכח באופן חד משמעי. קרניתם של טורפים כמו הכלב והחתול היא בעלת ארבע שכבות בלבד.
החלק הקדמי מכוסה באפיתל הקרנית.
ניתוחי ראייה

עיוותים בצורת הקרנית פוגעים בראייה וגורמים לאסטיגמציה או לקוצר ראייה. בניתוחי לייזר "מגלפים" מחדש את פני השטח של הקרנית כדי להעלים את העיוות הגאומטרי.
ניתוחי ראייה > התפתחות ניתוחי הראייה

עד לתחילת העת החדשה טיפולים בבעיות ראייה נסובו בעיקרם סביב מיתוסים עממיים. המאה ה-18 הייתה תקופת מעבר בהקשר זה, לצד תחילתה של המיקרוביולוגיה, וכבר בסוף המאה ה-18 חוקרים שונים, ביניהם ארסמוס דרווין, העלו השערות שונות לגבי דרכים לבצע ניתוחים בקרנית.
בשנת 1818 החלה לראשונה סדרת ניסויים בנושא, כאשר המדען פרנץ רייזינגר יזם סדרת ניסויים בהשתלת קרנית בבעלי חיים, אך בשלב זה ניסויים אלו לא נחלו כל הצלחה. הצלחה ראשונית הגיעה לבסוף בשנת 1837, כאשר החוקר סמואל ביגר הצליח להשתיל בהצלחה קרנית של צבי בצבי אחר.
השתלת הקרנית המוצלחת אל עין אנושית נחלה הצלחה לראשונה בשנת 1905, אך לקתה בחסר בעקבות מחסור בהבנה רפואית משלימה בנוגע לחיטוי, הרדמה וכדומה. ההתפתחות של תחומי הרפואה השונים הללו במקביל, יצרה התקדמות עקבית לאורך המאה ה-20 בהפיכתם של ניתוחי השתלת קרנית למעשיים.
הערות שוליים

↑  Mittanamalli S Sridhar, "Anatomy of cornea and ocular surface". Indian J Ophthalmol. 2018 Feb; 66(2): 190–194
↑  "Osaka University team conducts world's first iPS transplant for corneal disease". The Japan Times. August 29, 2019
↑  Dua HS, Faraj LA, Said DG, Gray T, Lowe J. "Human corneal anatomy redefined: a novel pre-Descemet's layer (Dua's layer)". Ophthalmology, 2013. Sep;120(9):1778-85
↑  נסתרת מעין, בתוך העין: התגלתה שכבה בקרנית, באתר ynet, 14 ביוני 2013
↑  Merindano Encina, María Dolores; Potau, J. M.; Ruano, D.; Costa, J.; Canals, M. "A comparative study of Bowman's layer in some mammals Relationships with other constituent corneal structures". European Journal of Anatomy, 2002. 6 (3): 133–40.
1 2  Alexandra Z Crawford, Dipika V Patel, and Charles NJ McGhee. "A brief history of corneal transplantation: From ancient to modern". Oman J Ophthalmol. 2013 Sep-Dec; 6(Suppl 1): S12–S17
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565210505171  BNE: XX531383  BnF: cb11958110d (data)  GND: 4160665-6  LCCN: sh85032796  NDL: 00577038  NKC: ph790794  TA98: A15.2.02.012
רועה צאן

.
רועה וצאנו ברומניה
ציור של רועה משנת 1889
רועה צאן או נוֹקֵד הוא אדם המטפל בצאן ומשגיח עליו, בדרך כלל תוך היעזרות בכלב רועים, בשטחי המרעה, באחו הפתוח או באזורים הרריים. תפקיד הרועה הוא למצוא מזון, מים ומחסה לעדר, להגן עליו מפני חיות טרף, פגעי טבע ושודדים, וכן לשמור על אחדותו ושלמותו.
רעיית צאן היא אחד המקצועות העתיקים ביותר. ידוע כי רועים היו קיימים במזרח התיכון לפני כ-10,000 שנה, מאז ביות העז והכבש בראשית התקופה הנאוליתית. כבשים גודלו לשם שימוש בחלב, בבשרן ובצמר שלהן.
רועי צאן בתנ"ך

רעיית צאן כמקצוע מתוארת גם בתנ"ך ובייחוד בתורה.
כינויים נוספים לרועי צאן בתנ"ך: אביר, אדיר – הרועה הממונה על עדר גדול שמועסקים בו רועים אחדים, ונוקד – בעל עדרים (מישע מלך מואב, ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק ד').
הרועה הראשון המוזכר בתנ"ך הוא הבל. כרועים שימשו בדרך כלל הבנים הצעירים במשפחה (כגון דוד), אך אם לאב המשפחה לא היו בנים, בנות המשפחה (כגון רחל ובנות יתרו) רעו את הצאן. יעקב שימש כרועה מקצועי ואף קיבל משכורת על עבודתו (ספר בראשית, פרק ל"א, פסוקים ל"ט–מ').
לאנשים עשירים, בעלי עדרים גדולים, היו גם רועים שכירים, כמו הרועים של לוט ואברם (ספר בראשית, פרק י"ג, פסוק ז') ורועי נבל הכרמלי (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוקים ב'–ז').
הרועים התמודדו עם סכנות רבות, כפי שמתאר דוד את מעשי גבורתו לפני שאול (ספר שמואל א', פרק י"ז, פסוקים ל"ד–ל"ו וכפי שעולה מספר תהלים, פרק כ"ג, פסוק ד').
חג הרועים הוא חג הגֵּז (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוקים ב'–ג').
החוק המקראי מתייחס לרועה שכיר, השומר על עדרי אחרים. אם התרשל הרועה בשמירה – ישלם לבעלים, אך אם השה נטרף – והרועה מביא שריד מבעל החיים כעדות והוכחה לכך שנטרף, הוא פטור מתשלום (ספר שמות, פרק כ"ב, פסוקים ט'–י"ב), כפי שמתואר גם בספר עמוס, פרק ג', פסוק י"ב.
המקרא מראה שמנהיגים אחדים בישראל קיבלו את הכשרתם בהנהגה בהיותם רועי צאן: משה, דוד, עמוס הנביא ואחרים.
בשירה המקראית נמשלו יחסי ה' ועמו ליחסי רועה ועדרו: ”ה' רועי לא אחסר. בנאות דשא ירביצני, על מי מנוחות ינהלני...” (ספר תהילים, פרק כ"ג, פסוקים א'–ב'), ”כרועה עדרו ירעה” (ספר ישעיה, פרק מ', פסוק י"א). בהשאלה, הרועה הוא השליט, המושל, המנהיג: ”אתה תרעה את עמי את ישראל, ואתה תהיה לנגיד על ישראל” (ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ב'), ”כה אמר ה' על הרועים הרועים את עמי: אתם הפיצותם את צאני...” (ספר ירמיהו, פרק כ"ג, פסוקים א'–ד') וכן בספר יחזקאל, פרק ל"ד, פסוקים א'–ט"ז.
רועי צאן בתרבות

רועי צאן מוזכרים גם בתרבות הפופולרית. בסרט "מגלה את אמריקה", מתחזה הנסיך יורש העצר לרועה צאן כדי לחזר אחרי האישה שאהב. בספרו של דייוויד אדינגס "הזוהרים" נכתבו פואמות על הזוהרים, כרועי צאן על מנת לייצר סביבם אמפתיה.
כלב רועים

כלב רועים מתאר תפקיד מסורתי שניתן למספר גזעי כלבים במשק הבית האנושי. המטלות הכללות בתפקיד זה מורכבות ומרובות: בנוסף לתפקיד הבסיסי שלהם לדאגה ושמירה על העדר מלוכד, עליהם אף להגן על העדר מפני שודדים וטורפים למיניהם כגון זאבים, וכן להיות בני לוויה במסעותיו הרבים והארוכים מחוץ לבית של הרועה. כלבי הרועים אשר נחשבים קלים לאילוף, מסוגלים אף להגיב לפקודה שניתנה מבעליהם ממרחק של חצי קילומטר. פקודות האילוף כוללות שריקות מיוחדות, תנועות ידיים ואף תנועות עיניים.
ראו גם

בוקר (מקצוע)
גאוצ'ו
משה הרועה והגדי
הערות שוליים

↑  "דואג האדומי, אביר הרועים אשר לשאול", ספר שמואל א', פרק כ"א, פסוק ח'.
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק ב'.
↑  ראו רש"י לספר בראשית, פרק ל', פסוק כ"ז.
↑  ספר שמות, פרק ג', פסוק א'.
↑  ספר שמואל א', פרק ט"ז, פסוקים י"א–י"ט.
↑  ספר עמוס, פרק א', פסוק א' וכן פרק ז', פסוק ט"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536433405171  GND: 4051964-8  LCCN: sh85121349 
ציור של רועה צאן על אריח קרמיקה בבית לדרברג
קרין מיכאליס

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1872 רנדרס, דנמרק 
 פטירה:  11 בינואר 1950 (בגיל 77) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Katharina Marie Bech Brøndum 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 לאום:  דנמרק דנמרק
 מקום קבורה:  Thurø Church 
 שפות היצירה:  דנית 
 בן או בת זוג:  סופוס מיכאליס (1895–1911) 
 פרסים והוקרה:  מלגת הנסיעות של תגאה ברנדט (1927) 
 חתימה:   
 
קרין מיכאליס (דנית: Karin Michaëlis;‏ 20 במרץ 1872 – 11 בינואר 1950) הייתה סופרת דנית.
ביוגרפיה

קרין מיכאליס למדה מוזיקה בנעוריה אך פנתה לספרות. כתביה עוסקים במיוחד בבעיות האישה המודרנית, בשאלות חברתיות ובבעיית המלחמה. בין יצירותיה: הגיל המסוכן (1910, תיאור אהבה טראגית של אשה קשישה); הנערה עם כלי החרס (1925); ביבי (1928–1931); המושל; נשי ויינסברג, ועוד.
לאחר שעברה לקופנהגן הכירה את המשורר והסופר המצליח סופוס מיכאליס והשניים נישאו ב-1895. השניים התפרנסו מכתיבת ביקורות על הצגות תיאטרון. בני הזוג התגרשו ב-1911.
לאחר כן מיכאליס נישאה לדיפלומט האמריקאי צ'ארלס אמיל סטנגלנד. הוא לא אהב את הפעילות הספרותית והפוליטית של אשתו, שעשתה את פריצת הדרך שלה כמחברת בתקופה זו עם "הגיל המסוכן". הם נפרדו בשנת 1917.
מיכאליס הזהירה בשלב מוקדם מהסכנה הנשקפת מבניטו מוסוליני ואדולף היטלר. בשנת 1932 השתתפה בקונגרס אנטי-מלחמתי באמסטרדם. משנת 1933 שיכנה פליטים גרמנים באחוזתה באי תורו (Thurø), בהם ברטולט ברכט, הלנה וייגל ומריה לזר. בשנת 1940 היא נמלטה לארצות הברית בעצמה וחזרה לדנמרק רק בשנת 1946.
אחדים מספריה תורגמו לעברית, אך בעיקר היו מוכרים בארץ הספרים מסדרת "ביבי", ספרים לילדים ולנוער על ילדה יתומה מאם, שאביה מנהל תחנת רכבת בדנמרק ועל כן היא מרבה לשוטט ברחבי ארץ זו וכיוון שהיא חובבת ציור מושבעת, היא מציירת כל מה שרואות עיניה, אנשים, בתים ונופים. ציורים אלה, חלקם רישומים וחלקם בצבעים, ממלאים את הספרים בסדרה ותורמים הרבה לחן שבהם.
ספר אחר של קרין מיכאליס שתורגם לעברית לפני שנים רבות ונשכח עם הזמן הוא "האי הירוק", המספר על שואה עולמית, שבה מגלים תושבי האי הדני הקטן, שכל העולם נעלם בן לילה, לפחות עד כמה שידוע להם, והם נותרו לבדם, להסתדר כמיטב יכולתם. בנסיבות אלה, מתגלים כמובן המבוגרים בכל חולשותיהם ומי שמציל את המצב הם הילדים, בעזרת אחת מתושבות האי, שחלמה פעם, בצעירותה, חלום על מצב דומה ומאז הכינה עצמה לאפשרות כזאת בדיוק.
ספריה לילדים

ביבי: ילדה דנית קטנה (1929. תר' יצחק למדן, 1935) — בתו השובבה של מנהל תחנת הרכבת מסולקת מבית-הספר ויוצאת לטיולים.
המסע הגדול של ביבי (1930. תר' א. אחירב, 1944) — ביבי מספרת על טיולה עם סבה באירופה בשורת מכתבים משעשעים, הכתובים בסגנון ילדותי.
האי הירוק (1933. תר' חנה סמואל, 1945) — ילדי אי, שאסון טבע ניתקו מן העולם, מגלים תושייה ונוטלים את ניהול העניינים לידיהם.
ביבי ואולֶה (1935)
ביבי והילדה ההולנדית (1938)
לוטֶה בת האושר (1938)
קרנית נאכלת

| קרנית נאכלת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: קרניתיים
סוג:: קרנית
מין:: קרנית נאכלת
שם מדעי
 Cornus mas ‏ליניאוס, 1753
תחום תפוצה


קרנית נאכלת (שם מדעי: Cornus mas) היא מין צמח ממשפחת קרניתיים, הנפוץ באירופה, במערב אסיה, מדינות הבלקן והמזרח התיכון.
הקרנית הנאכלת נחשבת לעץ נשיר קטן או שיח גדול, מגיעה לגובה של כחמישה עד עשרה מטרים, העלים שלה בצורת אליפסה ופירותיה אכילים וטעמם חמצמץ.
פריחת הקרנית הנאכלת מתרחשת בתקופת האביב, פרחיה קטנים וצהובים וצומחים בדרך כלל לפני העלים.
מלבד שמו המדעי, הקרנית הנאכלת מוכרת גם בשמות נוספים כגון: דודבן קורנל (Cornelian cherry) וקורנל אירופאי (European cornel)
שימושים > פירות

פירות הקרנית הנאכלת הם פירות יער קטנים, באורך של כ-1.5-2 ס"מ. הם מבשילים בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו וצבעים משתנה מאדום בוהק עד כמעט שחור.
הפירות הם חמצמצים בטרם ההבשלה המלאה, אך הופכים למתוקים יותר עם ההבשלה.
הפירות נאכלים בצורה טרייה או מוחמצת אך משמשים גם להכנת ריבה, ליקר ולפתן.
שימושים > שימושים קולינריים

במדינות הבלקן, טורקיה ואזורים נוספים באירופה, הקרנית משמשת במגוון רחב של מתכונים מסורתיים:
רומניה ומולדובה - הפירות משמשים להכנת ליקר מסורתי בשם וישינאטה (Vișinată).
בולגריה - הפירות משמשים להכנת לפתן קורנאטה (cornată).
ארמניה - הפירות משמשים להכנת וודקה.
אזרבייג'ן - הפרי מכונה תאנה (Thana) ונצרך בצורה מוחמצת וכתוספת לאורז.
שימושים > רפואה מסורתית

במדינות שונות באסיה, נחשב הפרי לבעל סגולות רפואיות שונות.
שימושים > גידול והפצה

הקרנית הנאכלת היא צמח עמיד יחסית המסוגל לגדול בסוגים שונים של אדמה ותנאי מזג האוויר, הקרנית נפוצה בגינות נוי ובחלקות חקלאיות כאחד.
הערות שוליים

↑  קרנית נאכלת באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Steve Whysall, Cornus mas
↑  Rețeta vișinatei de casă: Pas cu pas, nitelashop.ro (ברומנית)
↑  Cornată de casă – rețeta de lichior de coarne preparat acasă, savoriurbane.com
↑  Vodka Cornelian cherry, Avshar Wine Factory (באנגלית אמריקאית)
↑  Peg Schafer, The Chinese Medicinal Herb Farm: A Cultivator's Guide to Small-scale Organic Herb Production, Chelsea Green Publishing, 2011, ISBN 978-1-60358-330-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4327259-9  NKC: ph571270
קרחון רד איגל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מונטנה 
 קואורדינטות:  48°35′33″N 113°37′08″W﻿ / ﻿48.5925°N 113.619°W﻿ / 48.5925; -113.619
  (למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה קרחון רד איגל(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה קרחון רד איגל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון רד איגל(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון רד איגל
 
קרחון רד איגל (באנגלית: Red Eagle Glacier) הוא קרחון הממוקם בשטח הפארק הלאומי גליישר, במדינת מונטנה, שבארצות הברית.
הקרחון הוא קרחון תלוי.
קרחון רד איגל ממוקם דרומית-מזרחית מהר לוגן ומקרחון לוגן.
הקרחון ממוקם בסמוך ממזרח לקו פרשת המים של אמריקה.
נכון לשנת 2005 שטחו של הקרחון היה 0.1 קילומטרים רבועים.
גובהו של הקרחון 2,169 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > נסיגת הקרחון

עקב התחממות כדור הארץ קרחון לוגן מצוי בנסיגה.
ב-40 השנים שלאחר מכן צומצם שטח הקרחון ב-53%.
לקריאה נוספת

• National Parks Service, , P 6
• Marius Robinson Campbell, , P 20
• Daniel Fagre, Ph.D, , P 20
הערות שוליים

↑  גאזט השמות הגאוגרפיים הרשמי של ממשלת מונטנה
1 2  מידע גאוגרפי
1 2 3  ראו ב"לקריאה נוספת" בפרסום "Decisions of the United States Geographic Board"
1 2  מיקום קרחון רד איגל
1 2 3  ראו ב"לקריאה נוספת" במאמר "High Elevation Climate Change Impacts in Mountain Parks: Vulnerabilities and Responses"
↑  לפי מקור אחר גובהו של הקרחון 2,152 מטרים מעל פני הים
↑  נסיגת קרחון רד איגל באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |