מיתוס אוסיריס
תקציר > מותו ותחייתו של אוסיריס

בתחילת הסיפור, שולט אוסיריס במצרים, לאחר שירש את המלוכה מאבותיו בשושלת המשתרעת עד לבורא העולם, רע או אתום. מלכתו היא איסיס, שיחד עם אוסיריס ורוצחו, סת, היא אחת מארבעת ילדיהם של אל האדמה גב ואלת השמים נות. במקורות מצריים מופיע מידע מועט על שלטונו של אוסיריס; ההתמקדות היא במותו ובאירועים הבאים. אוסיריס קשור לכוח מעניק חיים, למלכות צדקנית ולשלטון המאעת, הסדר הטבעי האידיאלי ששמירה עליו הייתה מטרה בסיסית בתרבות המצרית העתיקה. סת קשור קשר הדוק לאלימות וכאוס. לכן, הריגת אוסיריס מסמלת את המאבק בין סדר ואי-סדר, ואת שיבוש החיים על ידי המוות.
מספר גרסאות של המיתוס מספקות את המוטיבציה של סת להרוג את אוסיריס. על פי לחש בכתבי הפירמידות, נוקם סת על בעיטה שנתן לו אוסיריס, ואילו בטקסט של תקופה מאוחרת, התלונה של סת היא שאוסיריס קיים יחסי מין עם נפתיס, בת זוגו של סת והילדה הרביעית של גב ונות. הרצח עצמו מוזכר לעיתים קרובות, אך אף פעם לא מתואר בבירור. המצרים האמינו שלמילים כתובות יש את הכוח להשפיע על המציאות, ולכן הם נמנעו מלכתוב ישירות על אירועים שליליים עמוקים כמו מותו של אוסיריס. לפעמים הכחישו את מותו כליל, למרות שעיקר המסורות עליו מבהירות שהוא נרצח. במקרים מסוימים הכתבים מעידים על כך שסת לובש צורה של חיית בר, כגון תנין או שור, כדי להרוג את אוסיריס; באחרים הם מרמזים שגופתו של אוסיריס מושלכת למים או שהוא טבע. מסורת אחרונה זו היא מקור האמונה המצרית שאנשים שטבעו בנילוס נחשבו לקדושים. אפילו זהות הקורבן יכולה להשתנות, מכיוון שלעיתים מדובר באל הרוריס (Haroeris), צורה מבוגרת של הורוס, שנרצח על ידי סת ולאחר מכן נוקם על ידי צורה אחרת של הורוס, שהוא בנם של הרוריס ואיסיס.
עד סוף תקופת הממלכה החדשה, התפתחה מסורת לפיה סת ביתר את גופתו של אוסיריס לחתיכות ופיזר אותן ברחבי מצרים. מרכזי הפולחן של אוסיריס בכל רחבי המדינה טענו שהגופה, או חלקים מסוימים ממנה, נמצאו בקרבתם. ניתן לומר שמספר החלקים המבותרים מגיע עד לארבעים ושתיים, כאשר כל חלק משווה לאחד מארבעים ושניים הנומים, או המחוזות, במצרים. כך הופך אל המלכות להתגלמות ממלכתו.
מותו של אוסיריס מלווה באינטררגנום או בתקופה שבה סת מקבל את המלוכה. בינתיים, איסיס מחפשת את גופת בעלה בעזרתה של נפתיס. כאשר מחפשות ומתאבלות על אוסיריס, שתי האלות אהובות לעיתים קרובות על בזים או דיות, אולי בגלל שדיות מרחיקות בחיפוש אחר נבלות, משום שהמצרים קשרו את הקריאות שלהן עם קריאות היגון, או בשל הקשר של האלות עם הורוס, המיוצג לעיתים קרובות כבז. בתקופת ממלכה החדשה, כאשר מותו והתחדשותו של אוסיריס היו קשורים להצפה השנתית של הנילוס שהפרתה את מצרים, הושוו מי הנילוס לדמעות האבל של איסיס או לנוזלי גופו של אוסיריס. אוסיריס ייצג אפוא את הכוח האלוהי מעניק החיים שהיה קיים במי הנהר ובצמחים שצמחו לאחר ההצפה.
האלות מוצאות ומשחזרות את גופתו של אוסיריס, לעיתים קרובות בעזרת אלוהויות אחרות, כולל תחות, אלוהות שלזכותה כוחות קסם ומרפא גדולים, ואנוביס, אל טקסי החניטה והלוויה (אנ'). אוסיריס הופך למומיה הראשונה, ומאמצי האלים לשקם את גופו הם הבסיס המיתולוגי לשיטות החניטה המצריות, שביקשו למנוע ולבטל את הריקבון שאחרי המוות. חלק זה של הסיפור מורחב לעיתים קרובות עם פרקים שבהם סת או חסידיו מנסים לפגוע בגופה, ואיסיס ובני בריתה חייבים להגן עליה. לאחר שגופת אוסיריס חוברה בשלמותה, הוגה איסיס את בנו ויורשו החוקי, הורוס. כישוף דו-משמעי אחד בכתבי ארונות הקבורה עשוי להצביע על כך שאיסיס ספוגה בהבזק ברק, בעוד שבמקורות אחרים, איסיס, עדיין בצורת ציפור, מפיחה נשימה וחיים בגופו של אוסיריס בכנפיה ומזדווגת איתו. תחייתו של אוסיריס ככל הנראה אינה קבועה, ולאחר נקודה זו בסיפור הוא מוזכר רק כשליט הדואת, ממלכת המתים הרחוקה והמסתורית. למרות שהוא חי רק בדואת, הוא והמלכות שהוא מייצג, במובן מסוים, יוולדו מחדש בבנו.
הגרסה המגובשת של פלוטרכוס, העוסקת בעיקר בחלק זה של המיתוס, שונה במובנים רבים מהמקורות המצריים הידועים. סת - פלוטרכוס משתמש בשמות יווניים לרבים מהאלוהויות המצריות ומכנה אותן "טיפון" - זומם נגד אוסיריס עם שבעים ושניים שותפים לא מוגדרים, כמו גם מלכה מאתיופיה העתיקה (נוביה). לסת יש תיבה שבנה אותה מבעוד מועד ועשויה להתאים למידות המדויקות של אוסיריס. לאחר מכן, במשתה, מצהיר סת כי הוא יעניק את התיבה במתנה למי שיתאים לה בממדיו. האורחים, בתורם, שוכבים בתוך התיבה, אך אף אחד מהם לא נכנס בתוכה מלבד אוסיריס. כשהוא שוכב בתיבה, סת ושותפיו טורקים את המכסה, אוטמים את התיבה ומשליכים אותה ליאור. עם גופתו של אוסיריס בפנים, צפה התיבה אל הים הפתוח ומגיעה לעיר ביבלוס, שם צומח סביבה עץ. מלך ביבלוס כורת את העץ והופך אותו לעמוד עבור הארמון שלו, כאשר התיבה עדיין בתוך העץ. איסיס חייבת להסיר את התיבה מתוך העץ כדי להחזיר את גופת בעלה. לאחר שלקחה את התיבה, היא עוזבת את העץ בביבלוס, שם הוא הופך למושא פולחן עבור המקומיים. פרק זה, שאינו ידוע ממקורות מצריים, נותן הסבר אטיולוגי לפולחן של איסיס ואוסיריס שהתקיים בביבלוס בתקופת פלוטרכוס ואולי כבר בתקופת ממלכה החדשה.
פלוטרכוס גם קובע שסת גנב וביתר את הגופה רק לאחר שאיסיס החזירה אותה. לאחר מכן מוצאת איסיס וקוברת כל חלק מגופה של בעלה, למעט הפין, שעליה לשחזר בקסם, מכיוון שהמקור נאכל על ידי דגים בנהר. לפי פלוטרכוס, זו הסיבה שלמצרים היה טאבו נגד אכילת דגים. עם זאת, בסיפורים המצריים, איבר מינו של אוסיריס נמצא שלם, וההקבלה הקרובה היחידה לחלק זה בסיפורו של פלוטרכוס היא ב"סיפורם של שני אחים" (אנ'), סיפור עם מתקופת הממלכה החדשה עם קווי דמיון למיתוס אוסיריס.
הבדל אחרון בגרסתו של פלוטרכוס הוא לידתו של הורוס. צורתו של הורוס הנוקם באביו ונולד לפני מותו של אוסיריס. זהו ילד שני מוקדם וחלש, הרפוקרטס (אנ'), שנולד מהזיווג של אוסיריס לאחר מותו עם איסיס. כאן, שתיים מהצורות הנפרדות של הורוס הקיימות במסורת המצרית קיבלו עמדות ברורות בתוך הגרסה של פלוטרכוס למיתוס.