סחר תבלינים
עידן הגילויים האירופאיים

הרפובליקה של ונציה הפכה למעצמה חזקה, ולשחקן מפתח בסחר התבלינים המזרחי. מעצמות אחרות, בניסיון לשבור את האחיזה הוונציאנית בסחר התבלינים, החלו לבנות יכולת ימית. עד אמצע המאה ה-15 בוצע הסחר עם המזרח דרך המשי, כאשר האימפריה הביזנטית ומדינות העיר האיטלקיות ונציה וגנואה שימשו כמתווכי האמצע.
אולם בשנת 1453 כבשו העות'מאנים את קונסטנטינופול וכך התמוטטה האימפריה הביזנטית. כעת, השליטה על דרך המסחר היחידה שהייתה באותה תקופה הייתה בידי העות'מאנים. הם היו במצב שאפשר להם לגבות מיסים כבדים על סחורה שעברה מערבה. האירופאים המערביים, שלא רצו להיות תלויים במעצמה המוסלמית ששאפה להתפשטות נוספת, התכוונו למצוא מסלול ימי חלופי סביב אפריקה.
המדינה הראשונה שניסתה לעקוף את אפריקה הייתה פורטוגל, שהתחילה, מאז ראשית המאה ה-15, לחקור את צפון אפריקה ביוזמת אנריקה הספן. לאחר הצלחות מוקדמות אלה ובמחשבה על מונופול במסלול ימי אפשרי להודו, חצו הפורטוגזים לראשונה את כף התקווה הטובה בשנת 1488, במהלך משלחת בראשות בארתולומיאו דיאש. רק תשע שנים מאוחר יותר בשנת 1497 בהוראתו של מנואל הראשון מפורטוגל, ארבעה כלי שיט בפיקודו של הנווט וואסקו דה גאמה הקיפו את כף התקווה הטובה והמשיכו לחוף המזרחי של אפריקה למלינדי כדי לחצות את האוקיינוס ההודי לקוז'יקוד בחוף מלבר, בדרום הודו. שם הייתה בירת שליטי מדינת זמורין המקומיים. העושר של הודו היה פתוח כעת לאירופאים. האימפריה הפורטוגזית הייתה הראשונה באירופה שצמחה מסחר התבלינים.
זה היה בזמן שספני איטליה, ספרד ופורטוגל דרכם לראשונה על אדמת "העולם החדש". כריסטופר קולומבוס היה הראשון לעשות זאת בשנת 1492, כאשר הפליג מערבה באוקיינוס האטלנטי במהלך משלחת להודו. במקום להגיע לאסיה, קולומבוס הגיע לאמריקה, ונחת באיי במה שהם איי בהאמה. מתוך אמונה שהגיע למעשה להודו, קרא לילידים "אינדיאנים", שמשתמשים בו עד היום כדי לתאר את העמים הילידים של אמריקה. רק שמונה שנים מאוחר יותר בשנת 1500, הנווט הפורטוגזי, פדרו קברל, תוך ניסיון לשחזר את דרכו של ואסקו דה גאמה הפליג מערבה וגילה את מה שהיום היא ברזיל. לאחר שהשתלט על היבשה החדשה, חזר קברל אל מסעו מעבר לאוקיינוס האטלנטי לקצה הדרומי של אפריקה והודו, וסוף סוף הגיע לשם בספטמבר 1500 - פתח לראשונה מסלול מהעולם החדש לאסיה - וחזר לפורטוגל בשנת 1501.
בשנת 1511 כבש אפונסו דה אלבוקרקי את מלאקה, אז מרכז הסחר האסייתי. בהיכרות עם מיקומם הסודי של איי התבלין, בעיקר איי בנדה, אז המקור העולמי של אגוז מוסקט וציפורן, הוא שלח משלחת שבראשות אנט אנטוניו אבראו לבנדה, והם היו האירופיים הראשונים שהגיעו לאיים האלה בתחילת 1512. המשלחת של אבראו הגיעה לאיי בורו, אמון וסרם.
משנת 1507 - 1515 ניסה אלבוקרקי לחסום לחלוטין את דרכי המסחר הערביות והמסורתיות האחרות שנפרשו מחופי מערב האוקיינוס השקט עד הים התיכון, דרך כיבוש בסיסים אסטרטגיים במפרץ הפרסי ובכניסה לים האדום. בראשית המאה ה-16 הייתה לפורטוגזים שליטה מוחלטת על דרך הים האפריקאית. כמו כן שלטו ברשת ארוכה של נתיבים שקישרו בין שלושה אוקיינוסים, ממולוקה (איי התבלין), בגבולות האוקיינוס השקט, דרך מאלקה, הודו וסרי לנקה (משם, לאחר מכן קישרה לסין ויפן), לליסבון בפורטוגל (אירופה), דרך האוקיינוסים ההודי והאטלנטי.
בית המלוכה הספרדי, ארגן את משלחתו של כריסטופר קולומבוס כדי להתמודד עם פורטוגל על סחר התבלינים עם אסיה, אך במקום זאת הוא הגיע לעולם חדש. החיפוש אחר מסלול לאסיה התחדש מספר שנים לאחר מכן, לאחר שהמגלה וסקו נונייס דה-בלבואה חצה את מיצר פנמה בשנת 1513 והפך לאירופאי הראשון שראה את האוקיינוס השקט מהעולם החדש, ואישר כי אמריקה היא יבשת נפרדת. הכתר הספרדי ארגן הפלגה מערבה גדולה עם פרדיננד מגלן, על מנת להגיע לאסיה מספרד מעבר לאוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט. ב־21 באוקטובר 1520 חצתה משלחתו את המיצר הנושא את שמו בקצה הדרומי של דרום אמריקה, ופתח את האוקיינוס השקט לחקירה אירופאית. ב־16 במרץ 1521 הגיעו הספינות לפיליפינים וזמן קצר לאחר מכן לאיי התבלינים, ובסופו של דבר הביאו לסחר במסלול מערבה הראשון לכיוון אסיה.
לאחר מותו של מגלן בפיליפינים, הנווט חואן סבסטיאן אלקנו קיבל פיקוד על המשלחת והסיע אותה על פני האוקיינוס ההודי בחזרה לספרד, לשם הגיעו בשנת 1522 על סיפונה של הספינה האחרונה שנותרה: הוויקטוריה. החוקרים הללו הפכו לאנשים הראשונים שהקיפו את כדור הארץ. במשך המאות הבאות שלטה ספרד ברשת סחר עצומה שקשרה בין שלוש יבשות: אסיה, אמריקה ואירופה. נוצר מסלול תבלינים עולמי: ממנילה בפיליפינים (אסיה) לסביליה בספרד (אירופה), דרך אקפולקו במקסיקו (צפון אמריקה).