stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיסה 103 של פאן אמריקן
הערות שוליים

↑  Pan Am Flight 103 victims: names of 243 passengers, 16 crew and 11 fatalities in Lockerbie
↑  "THE LOCKERBIE VERDICT: The Victims - Roll-call of the dead took an," The Independent, 1 בפברואר 2001
1 2 3  "Memoriam," Syracuse University
↑  "Lockerbie and the worst Christmas imaginable," The Scotsman
↑  אהרון לפידות, פיצויים מהשמיים, באתר ישראל היום, 28 בנובמבר 2014
↑  בנו של קדאפי: שחרור של המחבל מלוקרבי תמיד היה על שולחן המשא ומתן עם בריטניה בדיונים על נפט וגז, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2009
↑  Lockerbie bomber seen on TV rally, אתר הבי.בי.סי, 26.7.2011
↑  Lockerbie bombing: Alleged bomb-maker charged on 32nd anniversary of attack, אתר BBC, 22 בדצמבר 2020
↑  Lockerbie bombing suspect in US custody, BBC News, ‏2022-12-11 (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544287205171  BnF: cb12497085w (data)  LCCN: sh90000314
אדווינאס גרטמונאס

אדווינאס גרטמונאס (בליטאית: Edvinas Gertmonas; נולד ב-1 ביוני 1996 בשיללה שבליטא) הוא כדורגלן ליטאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוניברסיטטה קלוז' מליגת העל הרומנית ובנבחרת ליטא.
קריירת מועדונים

גרטמונאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בטאוראס טאורגה מליגת העל הליטאית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 49 שערים.
ב-23 ביוני 2014 חתם גרטמונאס באטלאנטאס מליגת העל הליטאית.
ב-1 בינואר 2015 חתם גרטמונאס בסטאד רן מליגת העל הצרפתית. ב-6 בינואר 2015 הושאל בחזרה לאטלאנטאס מליגת העל הליטאית. לאחר חזרתו לסטאד רן החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולא זכה לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-29 באוגוסט 2019 חתם גרטמונאס בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
קריירה בינלאומית

ב-8 ביוני 2015 ערך גרטמונאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, בהפסד 2-0 לנבחרת מלטה במשחק ידידות.
תארים

ליגת העל הליטאית (3): 2020, 2021, 2022
הגביע הליטאי (1): 2021, 2022
הסופר קאפ הליטאי (2): 2020, 2023
הכדורגלן הליטאי של השנה: 2022
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2021: ארבידאס נוביקובאס | הכדורגלן הליטאי של השנה  2022 | 2023: ז’וסטאס לוסיקאס |
מעלה (דרך)

מעלה עקרבים
מעלה הוא דרך, שביל או מעבר המתגבר על הבדלי גובה גאוגרפיים בתוואי המאפשר את המעבר דרכו. במעברי הרים יש בדרך כלל שני מעלות המובילים לנקודה נמוכה יחסית ברכס, בדרך כלל גיא או אוכף, המאפשרים מעבר קל יחסית של הרכס. בין המעלות הידועים בישראל: מעלה עקרבים, שהיה מעלה קשה ומפותל בדרך מהערבה להר הנגב, ומעלה אדומים המוזכר במקרא.
היסטוריה

הערכת הארכאולוגים היא שחלקן של המעלות, "השבילים המדורגים, היו מעשי ידיהם של תושבי הארץ היהודים, שהשתמשו בהם לעלייה לרגל לירושלים" והרומאים ניצלו את התשתית הקיימת למפעלות הסלילה של האימפריה בארץ ישראל.
לפני התקופה הרומית הדרכים נסללו על ידי סיקול של אבנים לצידי התוואי, ובניית מצדים ומבנים שצפו על הדרך. בזמן המרד הגדול החלו הרומאים לסלול דרכים בארץ ישראל, וחלק מהמעלות ששימשו בתקופות קדומות הפכו לדרכים שנסללו בשיטה הרומית, כלומר הונחה בהן תשתית שנועדה למנוע את שקיעת הדרך, הדרך רוצפה, נעשו חציבות כדי לאפשר תנועה יותר קלה לאדם ובהמה, וניבנו קירות תמך, והוצבו בהן אבני מיל. דוגמאות למעלות מסוג זה הם:
מעלה בית חורון- דרך מהשפלה לירושלים, דרך חצובה ומדורגת עם ריצוף וקירות תמך, שהוצבו לאורכה אבני מיל. 'דרך נושאת עם' בלשונו של יוסף בן מתתיהו בהקשר להיותה אחד מנתיבי העלייה לרגל בשלושת הרגלים לבית המקדש שבהר הבית בירושלים.
מעלה רומאים- דרך מאמאוס ניקופוליס לירושלים, סלולה בקטע מאמאוס לאבו גוש. הדרך המועדפת לגב ההר על ידי התיירות צליינית לארץ ישראל.
מעלה דרגות- דרך מהר עמשא לבקעת ערד, דרך סלולה עם בניית מדרגות.
מעלה עקרבים- דרך בנגב, נחצבו מדרגות והוקמו קירות תמך.
חלק מהמעלות ששימשו דרכים חשובות בתקופות קדומות, כגון מעלה זרון בדרום ים המלח ששימש דרך חשובה בתקופת הברונזה הקדומה 2–3, ובתקופה ההלניסטית, כאשר בתקופות אלו הוקמו מבנים שצפו על הדרך, איבדו את חשיבותן בתקופה הרומית ביזנטית והפכו לשבילים. הדרך ששימשה באזור זה היא מעלה בוקק, שבו נבנתה מצודה ביזנטית. מעלה ג'יפנה ששימש דרך חשובה מלוד לירושלים בתקופה ההלניסטית, נזנח בתקופה הרומית, ומעלה בית חורון החל לשמש כדרך ראשית לירושלים.
מעלות בתנ"ך

המונח מעלה מופיע שמונה עשרה פעם בתנ"ך, כמעט תמיד כביטוי שגור למעבר, חוץ מפעם אחת בספר ירמיהו פרק מח: ה. בשנים עשר מקומות בתנ"ך המעלה מתואר כחלק מדרך מוכרת. בשמואל א' פרק ט: יא', המעלה הוא דרך מקומית לעיר רמה. בספר נחמיה פרק יב: לז', ובדברי הימים ב' פרק לב: לג', המעלה הוא דרך שמובילה לירושלים. במלכים ב' פרק ט: כז', המלך אחזיהו מתואר נוסע במרכבתו במעלה גור. מעלה המוגדר כשביל המתגבר על גובה וחוצה נוף הררי, נזכר בתנ"ך שמונה פעמים. כולם, פרט לאחד, נזכרים בהקשר למלחמות. ארבעה מהמעלות מצויים באזור ים המלח. בסקרים שנעשו ממערב לים המלח זיהה מנשה הראל תשעה עשר מעלות. הוא סבור שהמעלה מקורו בשביל עזים, את השביל סללו על ידי השלכת אבנים משני עבריו, ובמקומות קשים אף נחצבו מעברים, בכך הפך המעלה לדרך. זאב משל סבור שהניצול הראשוני של המעלה היה על ידי חיות בר במהלך נדידתן העונתית, והאדם הלך בעקבותיהן החל מהתקופות הפרהיסטוריות.
חקר המעלות סביב ים המלח

המחקר של המעלות במדבר יהודה וים המלח החל בשנות השלושים של המאה ה-20. החוקר הראשון היה נתן שלם שסייר בנגב ובמדבר יהודה, וטען שהדרכים במדבר יהודה עושות שימוש בנחלים שכיוונם מצפון מערב לדרום מזרח. הדרכים הללו מכונות על ידי הבדואים של מדבר יהודה 'נקב', שם מתייחס לדרך קשה שמטפסת למעלה במדבר. הכפריים שגרים בסמיכות למדבר קוראים לדרכים שעולות בהרים בשמות: טלעה, עקבה או ערקוב. שלם מזהה את ה'נקב' עם ה'מעלה' שמוזכר בתנ"ך, וטוען שהמעלות במדבר יהודה שימשו כדרכים מקומיות, שעברו בהן שירות שכללו בהמות משא. מנשה הראל חקר שני מעלות שעולים מים המלח להרי יהודה: מעלה איסיים, ומעלה זיז. הוא תיארך את מעלה איסיים לתקופה הרומית, מתוך הנחה שהמעלה הסלול נבנה, כדי לשים מצור על לוחמי בר כוכבא, שהתחבאו במערות נחל חבר. מעלה זיז תוארך על ידו לשתי תקופות, הוא נבנה לדעתו בתקופת הברזל 2, ושימש גם בתקופה הרומית. הסיבה לתיארוך הוא הזיהוי של שני סגנונות בניה במעלה. הסגנון הראשון הוא סיקול אבנים לצידי הדרך שנעשה בתקופת הברזל, והסגנון השני הוא בניית גדרות אבן אנכיות שתומכות בדרך בתקופה הרומית.
ישנם חוקרים שיצאו לשטח על מנת לזהות מעלות שנזכרים בתנ"ך ובמקורות היסטוריים. מיטמאן ניסה לזהות את מעלה לוחית שנזכר בספר ישעיהו פרק ט"ו: ה, ממזרח לים המלח. הוא התבסס על מקורות היסטוריים מהתקופה הרומית, ובנוסף סקר את השטח וזיהה את לוחית המקראית שנמצאת בסמוך לכפר קטרבה. בן דוד זיהה את מעלה צוער שמופיע במפת פויטינגר בדרום מזרח ים המלח, שם זיהה דרך רומית בנויה עם מדרגות, קירות תמך ושוליים בנויים, חציבות ומצד שצפה על הדרך. גם צילומי אוויר הביאו לחקירת מעלה, בן דוד וקלונר יצאו לשטח, על בסיס תצלום אוויר שנלסון גליק פרסם בשנת 1937 של דרך ממזרח לים המלח, וזיהו דרך מתקופת הברזל בנחל ארנון.
ראו גם

מעלה יאיר
מעלה סיירים
הערות שוליים

↑   אלי אשכנזי, החוקרים שעלו על הדרך החדשה לבית המקדש, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2013
↑  ניסן לברון, מקורן היהודי של הדרכים הרומיות בארץ ישראל, באתר ללמוד ולעשות, 2023.
↑  מנשה הראל, 2005, קדמוניות נופי ארץ-ישראל, הביוגרפיה של העם על פי הגאוגרפיה של הארץ, כנרת: זמורה ביתן: 385-381.
↑  זאב משל 1997, " 'אנומליה' בשניים משבילי מדבר יהודה ומשמעותה", מחקרי יהודה ושומרון ז, אריאל: המכללה של יהודה ושומרון: 46.
↑  נתן שלם 1968, מדבר יהודה: שבטי הבדואים ומשלח ידם, דרכים, מנזרים, מצודות, כפרי הספר, אתרים היסטוריים, ירושלים, קרן המתלמדים על שם ליאון ריקנטי: 49-45.
↑  מנשה הראל 1967, 'מדבר יהודה-נתיבותיו ומסילותיו', ידיעות בחקר ארץ ישראל ועתיקותיה לא, א-ד: 23.
↑  Mittmann S. 1982, 'The Ascent of Luhith', Studies in the History and Archaeology of Jordan I: 175-180
↑  חיים בן-דוד 2002, 'הדרכים מיהודה לצוער ולמואב בתקופה הרומית', מחקרי יהודה ושומרון יא, אריאל: המכללה של יהודה ושומרון: 164-151.
↑  חיים בן דוד ועמוס קלונר 2003, 'מסילות בארנון-דרך סלולה קדם רומית במואב', קתדרה 108: 50-37.
פארק מים

פארק מים במלזיה
פארק מים בפולין
פארק מים הוא פארק שעשועים שמתקני השעשועים שבו משתמשים בעיקר במים על מנת לשעשע את המבקרים בו. מתקנים אלה כוללים מגלשות מים, בריכות גלים, מתקני משחקים הכוללים מים, אשדים מלאכותיים, שיט אבובים בנהרות מלאכותיים, בריכות שחייה ומתקני גלישה.
ראשיתם של פארקי המים בשנות ה-40 של המאה ה-20 בארצות הברית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נפתחו עשרות פארקי מים ברחבי ארצות הברית והוקם ה-WWA - האיגוד הבינלאומי לפארקי מים.
פארק המים המקורה הראשון נבנה באדמונטון, בפרובינציית אלברטה שבקנדה בשנת 1985, בשל תנאי מזג האוויר בחורף באזור זה. שטחו של פארק זה, שנקרא ורל ווטרפארק, הגיע לכ-20,000 מ"ר. פארקים מקורים אלה התפשטו במדינות הצפוניות של ארצות הברית.
פארק המים הראשון באירופה נבנה בבלקפול שבאנגליה, והוא נקרא סנדקאסל ווטרוורלד.
בישראל

בישראל פועלים נכון לשנת 2024, 16 פארקי מים. והם מחולקים לשתי קטגוריות של פארקי מים גדולים לפי תקן בינלאומי, וקטנים יותר אשר עלות אחזקתם נמוכה יותר.
שלושת פארקי המים הגדולים הם:
מימדיון, תל אביב
ימית 2000, חולון
פארק המים שפיים, קיבוץ שפיים
פארקי מים הקטנים יותר:
פארק המים יבנה, יבנה
חוף גיא, טבריה
פארק יו ספלאש, קיבוץ אילות
אקווה כיף, חוף גנים בכנרת
נוף הגלים, נוף הגליל
פארק המים חפץ חיים, קיבוץ חפץ חיים
פארק המים מודיעין, מודיעין
פארק המים אופקים, אופקים
ספלאש, מתחם meex שרונים, הוד השרון
פארק המים שונית, קיבוץ נווה ים
Waterland, אילת
פארק גליצ', עפולה
גלי ים, חיפה
פארקי מים גדולים שפעלו בעבר ונסגרו:
לונה-גל, חוף גולן בכנרת
אשקלונה, אשקלון
אטרקציה, חוף קליה בים המלח
פארק המים נחשונית, קיבוץ נחשונים
הערות שוליים

↑  אריאלה אפללו, ‏העונה נפתחה: דירוג פארקי המים הכי טובים בארץ, באתר ‏מאקו‏, 22 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb121183566 (data)  NKC: ph499509
רובי (טלנובלה)

| --- | --- |
 סוגה:  טלנובלה
 יוצרים:  חברת טלוויסה
 כותבים:  קרלוס רומרו
 בימוי:  בנחמין קאן
 שחקנים:  ברברה מורי  אדוארדו סנטמרינה  ז'קלין ברקמונטס  סבסטיאן רולי  יאדירה קארילו
 ארץ מקור:  מקסיקו מקסיקו
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  115
 הפקה
 מפיק:  חוסה אלברטו קסטרו
 מפיקים בפועל:  José Alberto Sainz Castro 
 חברת הפקה:  טלוויסה 
 הפצה:  טלוויסה 
 צלמים:  אלחנדרו פרוטוס
 מוזיקה:  חוסה אנטוניו פריאס
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  טלוויסה  ויוה
 תקופת שידור מקורית:  17 במאי 2004 – 22 ביולי 2004
 קישורים חיצוניים
 www.esmas.com/rubi/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לוגו הטלנובלה המקסיקנית "רובי"
רובי (בספרדית: Rubí) היא טלנובלה מקסיקנית מבית טלוויסה, אשר הופקה בשנת 2004. 
הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה בעלת אותו שם, משנת 1968. הטלנובלה זכתה להצלחה רבה ברחבי העולם, ובכלל בישראל ששודרה בערוץ ויוה, והפכה את כוכביה הראשיים, לשחקנים מפורסמים.
עלילה

רובי היא נערה עניה ויפה, אך שאפתנית, אשר רוצה לצאת מהעוני שבו היא ומשפחתה נמצאת. רובי היא חברתה "הטובה" של מריבל, נערה עשירה וטובת לב, אשר צולעת ברגלה הימנית עקב תאונת דרכים אכזרית, שהותירה אותה ללא אם. מזה חודשים, מריבל משוחחת באינטרנט עם אדם שקוראים לו הקטור פרר, אדריכל צעיר ויפה תואר. יום אחד, מריבל והקטור קובעים להיפגש. בשדה התעופה, מריבל מביאה את רובי, שפוגשת שם את חברו הטוב של הקטור, אלחנדרו קארדנס. ממבט ראשון השניים מתאהבים, אך לאחר שרובי מגלה שאלחנדרו הוא אינו בחור עשיר כמו שחשבה, היא זורקת אותו. לאחר שזרקה את אלחנדרו, רובי עושה מעשה נוראי: היא גונבת את אהבתו של הקטור ממריבל, וביום חתונתה, היא גורמת להקטור לנטוש את מריבל בכנסייה ונוסעת איתו לקנקון. מלאחר שהתחתנה עם הקטור, רובי מתחילה לחוות את חיי העושר, אך לומדת שהעושר אינו הכל בחיים.
דמויות ראשיות

ברברה מורי - רובי פרס
אדוארדו סנטמרינה - אלחנדרו קארדנס
ז'קלין ברקמונטס - מריבל דה לה פונטה
סבסטיאן רולי - הקטור פרר
יאדירה קארילו - אלנה נבארו
דמויות משניות

אנה מרטין - רפוחיו פרס
חוספינה אצ'ווירה - פנצ'ה
אנטוניו מדז'יו - איגנסיו קארדנס
אנה בטה אספין - אליסה דוארטה
חוסה אליאס מורנו - חנרו דוארטה
אוליביה בוצ'יו - קרלה קארדנס
לואיס גטיקה - קייטנו מרטינס
לאונרדיטה אוצ'ואה - דולורס הררה גוזמן
רוברטו ונדר - ארתורו דה לה פונטה
מיגל פיסארו - לורטו
פטי דיאז - כריסטינה פרס
ארלט פצ'קו - ליילה לופז דה דואטה
חאן - מרקו ריברה
אינגריד מרץ - לורנה טרבינו
מנואל לנדטה - לוסיו מונטימייור
סרחיו גוירי - יאגו פייטרסנטה
סרחיו ארגטה - פרנסיסקו 'פאקו' גומז
מרקו מנדז - לואיס דוארטה לופז
טניה וסקס - סופיה קארדנס
פרסים

רובי היא אחת הטלנובלות המצליחות ביותר של שנת 2004/2005. בטקס פרסי "Premios: TV y Novelas 2005", רובי זכתה בפרסים הבאים: הטלנובלה הטובה ביותר, השחקנית הטובה ביותר (ברברה מורי), השחקן הטוב ביותר (אדוארדו סנטמרינה) ושיר הנושא הטוב ביותר.
נבצרות

נבצרות (באנגלית: Incapacity) מוגדרת כחוסר יכולת למלא תפקיד או להיות נוכח (באירוע) בנסיבות עובדתיות ואובייקטיביות. נבצרות יכולה לקום בעקבות מחלה, או פסילה עצמית בגלל קרבה משפחתית, למשל, או שהות בחוץ לארץ.
כאשר מדובר באדם במשרה שלטונית חיונית, מחייבת נבצרותו, שאינה טקסית, מינוי של ממלא מקום, שיקיים את תפקודי המשרה.
ניתן לחלק נבצרות גם לפי משכי זמן:
נבצרות זמנית – נבצרות קצרת טווח בין אם מבחירה עקב שהות בחוץ לארץ, למשל, ובין אם בגלל אירוע רפואי חולף.
נבצרות קבועה – נבצרות שבה נושא המשרה לא ישוב למלא את תפקידו.
ביחס לנושאי משרה בכירים, כגון נשיא וראש ממשלה, נקבעים לעיתים הסדרי הנבצרות בחוקה העוסקת במשרות אלה, ובמקרים אחרים הסדרי הנבצרות מתקיימים על-פי המנהג. הסדרי הנבצרות עוסקים באופן קביעתה של הנבצרות, ובכללים למינוי ממלא מקום לנושא המשרה.
בישראל > נשיא המדינה

חוק יסוד: נשיא המדינה עוסק בשני מצבי נבצרות של נשיא המדינה:
סעיף 21: "הכנסת רשאית, בהחלטה שנתקבלה ברוב חבריה, לקבוע כי מטעמי בריאות נבצר מנשיא המדינה, דרך קבע, למלא תפקידו".
סעיף 22 מאפשר לנשיא להודיע לכנסת כי נבצר ממנו, דרך ארעי, למלא תפקידו. עם אישור הודעתו של הנשיא על ידי ועדת הכנסת, מתחילה תקופת נבצרות זמנית של הנשיא. תקופה זו מסתיימת במועד שנקבע על ידי ועדת הכנסת, כחלק מהחלטתה על הנבצרות הזמנית או בהחלטה נפרדת במועד מאוחר יותר. בתקופת הנבצרות הזמנית, יושב ראש הכנסת הוא ממלא מקומו של הנשיא.
עקב חשדות למעורבותו בעבירות מין ביקש פעמיים נשיא המדינה, משה קצב, מוועדת הכנסת לאשר את נבצרותו, ובקשתו אושרה. יושבת ראש הכנסת, דליה איציק, מילאה את מקומו למשך שישה חודשים.
בישראל > ראש הממשלה

חוק יסוד: הממשלה עוסק בנבצרות של ראש הממשלה.
"נבצר מראש הממשלה זמנית למלא את תפקידו, ימלא את מקומו ממלא מקום ראש הממשלה".
"חלפו 100 ימים רצופים שבהם כיהן ממלא מקום ראש הממשלה במקום ראש הממשלה והוא לא חזר למלא את תפקידו, יראוהו כמי שנבצר ממנו דרך קבע למלא את תפקידו". עקב כך רואים את הממשלה כאילו התפטרה. עד להקמתה של ממשלה חדשה על הממשלה לקבוע שר (ממלא מקום רה"מ או שר אחר), שהוא חבר כנסת וחבר סיעתו של ראש הממשלה, לכהן כראש הממשלה בפועל.
עקב מחלתו של ראש הממשלה, אריאל שרון, נקבעה נבצרות זמנית שלו, ולאחר מאה ימי מחלתו הפכה לנבצרות קבועה. ממלא מקום ראש הממשלה, אהוד אולמרט, מילא את מקומו.
עד 2023 לא היו עילות הנבצרות מוגדרות בחוק, וגם הגורם שבסמכותו להכריז על הנבצרות לא היה מוגדר. ב-23 במרץ 2023, לנוכח משפט נתניהו וקריאות להוציאו לנבצרות במסגרת המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע, אישרה הכנסת תיקון לחוק יסוד: הממשלה, הקובע שרק ראש הממשלה עצמו או הממשלה, ברוב של שלושה רבעים מחבריה, יוכלו להכריז על נבצרותו של ראש הממשלה, וזאת מטעמים של אי מסוגלות פיזית או נפשית בלבד. על ההכרזה לקבל את אישור ועדת הכנסת ברוב של שני שלישים תוך שלושה ימים, ואם ראש הממשלה יתנגד להכרזה, היא תחייב תמיכה של 80 חברי כנסת על מנת להאריך את תקופת הנבצרות ליותר משבוע. התיקון לחוק נעשה חרף התנגדותה של היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה. בעתירות שהוגשו, קבע בג"ץ כי החוק פרסונלי ונתפר למידותיו של נתניהו ועל כן דחה את תחולתו לכנסת הבאה.
בישראל > שר

בעת נבצרות זמנית של שר, ממלא את מקומו ראש הממשלה, או שר אחר שקבעה הממשלה.
בישראל > יושב ראש הכנסת

חוק יסוד: הכנסת עוסק בנבצרות של יושב ראש הכנסת. נבצרות זמנית נוצרת בשני מצבים:
החלטה של ועדת הכנסת כי מטעמי בריאות נבצר זמנית מיושב ראש הכנסת למלא את תפקידו.
הודעה של יושב ראש הכנסת כי נבצר ממנו דרך ארעי למלא את תפקידו, ואישור ועדת הכנסת להודעה זו.
בתקופת הנבצרות, אחד מסגניו של יושב ראש הכנסת ממלא את תפקידו.
לוועדת הכנסת נתונה גם הסמכות להכריז על נבצרות קבועה של יושב ראש הכנסת, מטעמי בריאות, ובמקרה זה יכהן סגן ליושב ראש כיושב ראש הכנסת בפועל עד שתבחר הכנסת יושב ראש חדש.
הערות שוליים

↑  חוק־יסוד: הממשלה (תיקון מס' 12), ס"ח 3031 מ-27 במרץ 2023
↑  אנה ברסקי, מתן וסרמן, ‏חוק הנבצרות אושר בכנסת בקריאה שנייה ושלישית; לפיד: "חוק מגונה ומושחת", באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2023
↑  אברהם בלוך, ‏"נתפר למידותיו": בג"ץ דחה את תחולת חוק הנבצרות, באתר מעריב אונליין, 3 בינואר 2024
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
חסידות סדיגורה

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  סדיגורה 
 תאריך ייסוד:  1842 
 מייסד:  ישראל פרידמן מרוז'ין 
 אדמו"ר:  יצחק יהושע העשיל פרידמן 
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  בני ברק 
 
בית המדרש בסדיגורה
פנים בית הכנסת של החסידות
ביתו של הרבי מסדיגורה
חסידות סדיגורה היא חצר חסידית מבית רוז'ין שנוסדה בעיירה סדיגורה שבחבל בוקובינה. היא אחת מהחסידויות שהוקמו על ידי צאצאיו של רבי ישראל מרוז'ין שהתיישב בסדיגורה לאחר בריחתו מרוסיה הצארית.
היסטוריה

בשנת תר"ב (1842) הגיע רבי ישראל פרידמן (רוז'ין) לעיירה סדיגורה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית והקים שם מחדש את חצרו. לאחר פטירתו בג' בחשוון תרי"א, מילא את מקומו בנו הבכור הרב שלום יוסף פרידמן, אולם הוא נפטר עשרה חודשים בלבד לאחר מכן. לאחר פטירתו החל לכהן בסדיגורה רבי אברהם יעקב פרידמן, בנו השני של רבי ישראל מרוז'ין. הוא נחשב כאדמו"ר הראשון בשושלת סדיגורה ומכונה בחסידות "האדמו"ר הזקן".
בניו של רבי שלום יוסף היו רבי יצחק פרידמן (בוהוש), אבי שושלת בוהוש, ורבי מנחם נחום דב בער פרידמן (ר' נחום בער'ניו) מסדיגורה.
רבי נחום בער'ניו נולד בשנת תר"ג. אחר שהתייתם גדל אצל אחיו רבי יצחק. נשא את בת דודו רבי אברהם יעקב. התפרסם בדיבורו החריף והקצר. נפטר בכ"ז באב תרמ"ג. חתנו היה רבי משה יהודה לייב פרידמן מפשקאן. בנו היה רבי שלום יוסף פרידמן (תרל"א-כ' באב תרפ"ז), אדמו"ר במילניצא. רבי שלום יוסף נשא בזיווג ראשון את בתו של (דודו ובן דודו של אביו) רבי ישראל מסדיגורה ובזיווג שני את בתו של רבי מרדכי יוסף טברסקי מזלטיפולי.
הדור הראשון

רבי אברהם יעקב כיהן 32 שנים בסדיגורה ונחשב לממלא מקום המרכזי של אביו. במהלך השנים עזבו אחיו את חצר סדיגורה ופתחו חצרות משלהם, אף הם במרחב האימפריה האוסטרית, בגליציה וברומניה. הוא היה חתנו של רבי אהרן פרלוב, ה"בית אהרן" מקרלין.
בניו הגדולים של רבי אברהם יעקב היו רבי אשר ורבי שלמה. רבי אשר היה מאורס לבתו של רבי צבי הירש מרימנוב אך נפטר טרם נישואיהם. אחיו רבי שלמה'ניו (י"א בתשרי תר"ד - כ' בטבת תרמ"א) התארס עם ארוסת אחיו ונישא לה בשנת תרי"ח. אחרי חמש עשרה שנים שלא נולדו להם ילדים התגרשו. נישא בשנית לבת דודו רבי דוד הלפרין, חתנו של רבי ישראל מרוז'ין. הוא וגיסו ובן דודו רבי נחום בער'ניו היו מיועדים להנהיג את העדה ובחיי רבי אברהם יעקב התקבצו תחתם אברכים אך הם נפטרו בחייו. בנותיו של רבי שלמה היו: חוה לאה שנישאה לרבי נחום מרדכי פרידמן בנו של (בן דודו וגיסו של אביה), רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב ומרים שנישאה לבן דודה רבי ישראל פרידמן מבויאן לייפציג.
הדור השני

לאחר פטירת רבי אברהם יעקב בשנת תרמ"ג החלו לכהן בסדיגורה שניים מבניו, רבי יצחק פרידמן מבויאן, ה"פחד יצחק" ורבי ישראל פרידמן מסדיגורה ה"אור ישראל". לאחר מספר שנים במסגרת חלוקת הירושה, עזב רבי יצחק את סדיגורה ועבר לעיר בויאן בה הקים את חסידות בויאן ורבי ישראל נשאר בסדיגורה וממנו המשיכה חסידות סדיגורה. נפטר בשנת תרס"ז.
הדור השלישי

רבי אהרן פרידמן, ה"קדושת אהרן". נולד בי"ב בתשרי תרל"ז. רוב חסידי אביו נסעו אליו, אך הוא נפטר שש שנים אחרי פטירת אביו, בי"ט בתשרי תרע"ג. היה חתנו של רבי שלום יוסף בנו של רבי מרדכי פייבוש פרידמן מהוסיאטין. בתקופתו נוסדה ישיבה בסדיגורה בשם "אור התורה". בראשות הישיבה עמדו האחים הרבנים רפאל, אליעזר ואברהם קיטגורוצקי.
רבי אברהם יעקב מסדיגורה (השני) ה"אביר יעקב" (נולד בח' באב תרמ"ד), חתן בן דודם של אביו ואמו רבי יצחק מאיר מקופיטשניץ, מונה גם הוא לאדמו"ר אחר פטירת אביו. הקים ישיבה בסדיגורה, עם אחיו רבי שלמה חיים. בסוף ימיו התגורר בתל אביב. נפטר בה' בטבת תשכ"א, ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
רבי שלמה חיים פרידמן, שהיה מכונה "ר' שלמה'ניו" (נולד בא' בסיון תרמ"ז), חתנו של רבי שמואל הורנשטיין מראדומישלא, כיהן גם הוא כאדמו"ר, אך לאחר שעבר לווינה בימי מלחמת העולם הראשונה, העדיף לעסוק בפעילות ציבורית למען הפליטים ולטובת יישוב ארץ ישראל ולא המשיך באדמו"רות במובן הרגיל והמקובל אלא בדרך ייחודית. היה שותף בהקמת ההסתדרות החסידית-ציונית, "אגודת יישוב ארץ ישראל" שהסתפחה לאחר כמה שנים למזרחי, ואת הקמתה הוביל ר' חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ' והיה שותף לה גם ר' יעקב פרידמן מהוסיאטין. לאחר השואה התגורר אף הוא בתל אביב והמשיך בפעילות ענפה ובהצלת יתומים יהודיים בארצות אירופה. פרסם מאמרי הגות רבים. נפטר בכ"ו באב תשל"ב ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים. קובץ ממאמריו שפרסם בעיתון הצופה קובצו על ידי בני משפחתו בשם "דברים בעיתם". ספר אחר, של דברי תורה שהשמיע בישראל ומחוצה לה, יצא לאור בשם "חיי שלמה" בשנת תשס"ו.
שני בנים נוספים של רבי ישראל כיהנו כאדמו"רים:
רבי יצחק האדמו"ר מרימנוב (ב' בחשוון תרמ"ו - י"א בכסלו תרפ"ה). נישא לשרה דבורה בתו של רבי אשר ישעיהו הורוביץ, חתנו של רבי יוסף מרימנוב. בשנת תרע"ג, החל לכהן ברימנוב. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. בתחילת שנת תרפ"ד ביקר בארצות הברית, לבקשת חסידי סדיגורה שם, ובחודש סיוון עבר לגור בניו יורק, אך כעבור מספר חודשים כאשר הכין לחזור לוינה ביום כ' בכסלו, נפטר מדלקת ריאות.
רבי שלום יוסף האדמו"ר מסדיגורה-צ'רנוביץ (י"ג בטבת תרל"ט - י"ח בשבט תרפ"ג) חתנו של בן דודם של אביו ואמו רבי ברוך מויז'ניץ.
חתנו-אחיינו רבי יצחק מרדכי שפירא האדמו"ר מגוואדז'יץ.
הדור הרביעי

לאחר פטירתו של רבי אהרן, התמנה בנו יחידו רבי מרדכי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה כאדמו"ר בגיל 16 בסדיגורה לצד דודיו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר לווינה, יחד עם שאר אדמו"רי שושלת רוז'ין. בשנת תרפ"ג (1923) הקים את ישיבת "משיבת נפש" בפשמישל. בראשות הישיבה עמדו הרב שבתי סגל, הרב שמשון פוגלמן והרב צבי וייצנר. בין בוגרי הישיבה היו הרב אפרים ויינברגר (לימים רב שכונת יד אליהו) והרב הלל ברוקנטל (לימים רב היישוב חפץ חיים). בהמשך פתח סניף לישיבה ביוזפוב בראשות רב העיר הרב שמעון פרזונצ'בסקי, שהיה מחסידיו. בסניף זה למדו 40 בחורים. חלק גדול מתלמידי הישיבה פנו בהמשך לישיבת חכמי לובלין. הוא שלח את חסידיו לארץ ישראל, והם פתחו בה מספר בתי כנסת.
בשנת תרצ"ד עבר להתגורר בפשמישל, שבה התגוררו רבים מחסידיו. באדר תרצ"ט (1939) עלה לארץ והתיישב בתל אביב. מדברי תורתו ערכו את סדרת הספרים "כנסת מרדכי". כבר בצעירותו היה חבר מועצת גדולי התורה ונשיא קרן התורה של אגודת ישראל. נפטר בכ"ט בניסן תשל"ט ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
הדור החמישי

רבי אברהם יעקב פרידמן, בנו של רבי מרדכי שלום יוסף שימש כאדמו"ר אחרי פטירת אביו. נולד בה' באלול תרפ"ח (1928) בווינה ועבר עמו לפשמישל ולניו-יורק. לאחר שאביו עלה לארץ ישראל, היה רבה של הקהילה שהקים ולאחר מספר שנים עלה גם הוא. העביר את מרכז החסידות לבני ברק, שבה התגורר בשנים האחרונות, בדירה שבמבנה בית המדרש הגדול שבמרכז החסידות. כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. דברי תורתו כונסו בספר "עקבי אבירים". נפטר בי"ט בטבת תשע"ג (1 בינואר 2013) ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק שבגבעתיים.
הדור השישי

בנו היחיד של רבי אברהם יעקב, הרב ישראל משה פרידמן, הוכתר כממלא מקומו. בחיי אביו כיהן כרב בית הכנסת אור ישראל של חסידי סדיגורה בלונדון שבאנגליה וכרבה של קהילת סדיגורה בעולם. הרב ישראל משה היה חתנו של הנגיד הויז'ניצאי מלונדון, חיים משה פלדמן. גם הוא כאביו, כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. האדמו"ר נפטר בכ"א באב תש"ף בגיל 64, לאחר שחלה בסרטן הלבלב, ונטמן ליד אביו בבית העלמין נחלת יצחק בגבעתיים.
הדור השביעי

עם פטירתו של רבי ישראל משה הורה הרבי בצוואתו שבנו החמישי רבי יצחק יהושע העשיל יוכתר כאדמו"ר מסדיגורה.
וזה לשון הצוואה בסעיף ה': "הנני ממנה בזה את בני הרב יצחק יהושע העשיל פרידמאן שליט"א, שיהא לאחר אריכות ימי ושנותי ממלא מקומי, שישב על כסאי, כממשיך האדמורו"ת "אדמו"ר-מסאדיגורה" ויעמוד בראש אנשי שלומינו חסידי רוז'ין-סאדיגורה וינהיג אותם בכל העניינים כפי שהי' אתי-עמי, אליו יבואו במשאלותיהם והוא יעתיר בעדם לטוב להם, ואני בטוח בזכות אבותי ואבות אבותי הק' שתפילותיו תתקבלנה לרצון וברכותיו תפעלנה ישועות, ועצותיו תהיינה בחכמה בבינה ובדעת, כפי שידעתיו שהוא ראוי להיות איש על העדה, לחלות פני כל ולקבל כל אדם בסבר פנים יפות, על פי הדרך שהי' מקובל בבית אבותי ואבות אבותי הק' ובטוחני בעז"ה שימצא חן בעיני אלקים ואדם". סעיף ו': "אני מבקש בכל לשון לבל יהין מאן דהו לערער על צוואתי זו, ואבקש מכל אנ"ש וכן מבני, חתני וכל הנלוים עליהן ויוצ"ח שיחיו, להיות עם בני הרב יצחק יהושע העשיל פרידמאן שליט"א, לדבוק בו כמו שדבקו באבותי הק' ובי, לסייע בידו ולתמוך בו בכל העניינים למען תמשך השלשלת כפי שהי' מאז, ואכיר טובה לכם על כך כל הימים."
מנגד, הרבנית ורוב משפחת הרבי טוענים שהרבי הורה ששלושת בניו יכהנו כאדמורי"ם. לקראת סיום ימי השבעה חתמו כל בני המשפחה על הסכם ועל מכתב לקהל החסידים, את הכרעת הרבנית ואת טענתה שימונו 3 אדמורי"ם. הבן הגדול, רבי מרדכי שלום יוסף, מונה לאדמו"ר בירושלים, הבן השלישי, רבי אהרן דב בער, מונה לאדמו"ר בלונדון, והבן החמישי, רבי יצחק יהושע העשיל לאדמו"ר מסדיגורה.
לאחר שנתיים מפטירת רבי ישראל משה, הגישו קבוצת החסידים מבני ברק בקשה לקיום צוואה, והרבנית הגישה לבית המשפט התנגדות פורמלית לצוואה, כאשר לטענתה הבן רבי יצחק יהושע העשיל ומקורביו ניצלו את מצבו הרפואי של האב, והחתימו אותו בשעה שהיה במצב רפואי קשה ביותר, תוך שימוש בלחצים ואיומים קשים.
נכד אחר של רבי אברהם יעקב, הרב בנציון נחום מאיר שארף (חתנו של הרב טייטלבוים מסאסוב) מכהן כאדמו"ר בשכונת איירמונט שליד מונסי בניו יורק ובית מדרשו נושא את השם 'עקבי אבירים' סאדיגורא ע"ש זקנו האדמו"ר.[דרוש מקור]
כמו כן אחיו הרב מרדכי שלום יוסף שארף פתח בית מדרש בשכונת לייקווד הנושא את השם 'קהל אור ישראל רוז'ין'.