stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלילת הדם בסראטוב
השתלשלות האירועים

בדצמבר 1852 ובינואר 1853 נעלמו שני ילדים נוצרים כבני עשר, ממעמד הפועלים. גופות הילדים אותרו כשלושה חודשים מאוחר יותר, על גדות הוולגה, כאשר ניכרו בהן סימני אלימות וסימני השחתה סביב איבר המין, המדמים כביכול ברית מילה. עד מהרה פשטה השמועה, שלובתה על ידי אנשי הכמורה המקומיים, שאת הרצח ביצעו יהודים והתובע המקומי הצהיר שהיהודים אשמים בביצוע רצח למטרות פולחן.
נמצאו גם עדים שהצהירו על כך שראו את המעשה, איש הצבא בוגדאנוב והפקיד קריגר, שאף ידעו להצביע על המוהל המקומי, שליפרמן, כמי שביצע אותו. שלושה יהודים הושמו במעצר (שליפרמן, סוחר העורות יעקב יושקביצ'ר ובנו) ונחקרו ארוכות על ידי חוקר מיוחד, דורנובו, שנשלח מסנקט פטרבורג הבירה על מנת לחקור את מנהגי היהודים ולמצוא ראיות מרשיעות למנהגם לרצוח ילדים נוצרים. על אף חקירות ארוכות וקשות סירבו היהודים להודות הן ברצח עצמו והן במנהג הפולחני כביכול בו הואשמו. לשם החקירה הוחרמו ספרי קודש ונעצרו חברים נוספים בקהילה, כאשר אחת "הראיות המרשיעות" הייתה איור מתוך הגדה של פסח בו נראה פרעה רוחץ בדם ילדים יהודים.
האירוע גרם לכך שגם באזורים אחרים, תחילה בקרבת מקום ולאחר מכן רחוק יותר, החלו רדיפות ומשפטים של יהודים בשל האשמות דומות עקב ילדים שנמצאו מתים ויהודים רבים נשלחו לכלא ללא צורך בחקירות נוספות.
ביולי 1854 החליט הצאר ניקולאי למנות ועדה ממלכתית לחקירת "העיקרים החשאיים של הקנאות היהודית" כיוון שלדבריו, "אפשר שנמצאים בין היהודים חדלי-אישים כאלה, שיש להם צורך בדמי-נוצרים למנהגיהם, כמו שישנן, לדאבוננו, גם בינינו הנוצרים כּתּות נוראות ומופלאות בּדומה להם". לאחר שמונו מספר ועדות ברמות שונות, הוקמה ב-1855 ועדה מקצועית ליד המחלקה לעדות לא-נוצריות של משרד הפנים, שתפקידה היה להכריע את העניין מתוך קריאה בספרי הקודש שהוחרמו. לוועדה זו גויסו הבראיסטים נוצרים ויהודים מומרים ובהם דניאל חבולסון, יהודי מומר שהיה גם פילולוג מומחה בשפות שמיות, גם בקיא בארון הספרים היהודי וגם, על אף שהיה מומר, אהד את העולם היהודי ממנו הגיע.
הוועדה דנה במשך כשנתיים ובסופו של דבר הגיעה למסקנה שלא נמצא כל רמז לכך שחלה על היהודים מצווה לרצוח ילדים נוצרים או להשתמש בדמם. ב-1857 הובאו מסקנות הוועדה לדיון בסנאט, שנשלט כעת על ידי אלכסנדר השני, שם נחלקו הדעות בין הצירים והדיון הועבר למועצה המדינית. המועצה הגיעה להחלטת-פשרה לפיה היא מקבלת את המסקנות הכלליות, לפיהן אין להאשים את היהודים ככלל בביצוע רצח פולחני, אך מסרבת לבטל את התביעה מול מבצעי הרצח בסראטוב, שאשמתם לא הופרכה. נשיא המועצה, הנסיך אורלוב, סיכם שהמועצה תקבע את אשמתם של היהודים מסראטוב, ואלו נדונו במאי 1860 למאסר עם עבודת פרך. גזר הדין אושרר בחתימת ידו של הצאר, על אף השתדלותו של הברון יוסף גינצבורג למתן חנינה, זאת לאחר שהנאשמים כבר ריצו עונש מאסר בפועל במשך שמונה שנים.
שניים מבין האסירים היהודים התאבדו בכלא ורק אחד, יושקביצ'ר, שוחרר לבסוף ב-1867 בהוראת הצאר, לאחר שריצה 15 שנות מאסר, בהשתדלותו של אדולף כרמיה.
חבולסון, שביקש לעקור משורשה את האמונה המופרכת בעלילות הדם, חיבר ספר ברוסית בנושא, בו הוכיח כי אין לאמונה זו כל שורש מלבד אמונה טפלה מימי הביניים. הספר, שראה אור בשנת 1861, נכתב בכוונה מנקודת מבט נוצרית ומדעית-פילולוגית ולא ככתב הגנה רגשני על היהודים.
לקריאה נוספת

Simon Dubnow, History of the Jews in Russia and Poland, vol. 1, NY 2000, pp. 274=275
הערות שוליים

↑  ד"ר מאיר קוטיק, משפט בייליס: עלילת דם במאה העשרים, עמ' 24.
↑  דניאל אבראמוביטש חוואלסון מאת שמואל ליב ציטרון בפרויקט בן-יהודה
עונת 1987/1988 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  29 באוגוסט 1987 – 22 במאי 1988 (268 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ריאל מדריד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  909 (2.39 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  מקסיקו הוגו סאנצ'ס   (29 שערים)
 → 1986/19871988/1989 ←
 
עונת 1987/1988 הייתה העונה ה-57 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-29 באוגוסט 1987 והסתיימה ב-22 במאי 1988.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו סלטה ויגו, ולנסיה, ולוגרונייס.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-23 בתולדות המועדון וזאת הייתה הזכייה השלישית ברציפות. היא הצליחה לזכות בסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה בסיכום מפגש כפול - 2:0, 2:1.
סבאדל ולאס פאלמס ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. ריאל מורסיה ומיורקה השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם מיורקה ירדה ליגה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק:  הוגו סאנצ'ס (מקסיקו מקסיקו), ריאל מדריד, שכבש 29 שערים ב-36 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם הרביעית ברציפות.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק:  פרנסיסקו בויו (ספרד ספרד), ריאל מדריד, שספג 23 שערים ב-35 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
הספרדי המצטיין:  חואן אנטוניו לריאנגה (ספרד ספרד)
הזר המצטיין:  אלמאו (ברזיל ברזיל)
מאמן העונה: לאו ביינהאקר (הולנד הולנד)
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד (אלופה) | 38 | 28 | 6 | 4 | 95 | 26 | 69 | 62 | העפלה לגביע האלופות |
| 2 | ריאל סוסיאדד | 38 | 22 | 7 | 9 | 61 | 33 | 28 | 51 | העפלה לגביע אופ"א |
| 3 | אתלטיקו מדריד | 38 | 19 | 10 | 9 | 60 | 38 | 22 | 48 | העפלה לגביע אופ"א |
| 4 | אתלטיק בילבאו | 38 | 17 | 12 | 9 | 50 | 43 | 7 | 46 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5 | אוססונה | 38 | 15 | 10 | 13 | 40 | 34 | 6 | 40 |  |
| 6 | ברצלונה | 38 | 15 | 9 | 14 | 49 | 44 | 5 | 39 | זכייה בגביע המלך הספרדי  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 7 | סלטה ויגו | 38 | 14 | 11 | 13 | 43 | 40 | 3 | 39 |  |
| 8 | ריאל ואיאדוליד | 38 | 13 | 12 | 13 | 31 | 34 | 3- | 38 |  |
| 9 | ספורטינג חיחון | 38 | 14 | 10 | 14 | 44 | 49 | 5- | 38 |  |
| 10 | סביליה | 38 | 13 | 11 | 14 | 41 | 46 | 5- | 37 |  |
| 11 | ריאל סרגוסה | 38 | 11 | 14 | 13 | 54 | 56 | 2- | 36 |  |
| 12 | קדיס | 38 | 11 | 13 | 14 | 47 | 54 | 7- | 35 |  |
| 13 | לוגרונייס | 38 | 12 | 9 | 17 | 28 | 45 | 17- | 33 |  |
| 14 | ולנסיה | 38 | 10 | 13 | 15 | 44 | 53 | 9- | 33 |  |
| 15 | אספניול | 38 | 11 | 11 | 16 | 44 | 55 | 11- | 33 |  |
| 16 | ריאל בטיס | 38 | 14 | 5 | 19 | 42 | 54 | 12- | 33 |  |
| 17 | ריאל מורסיה | 38 | 9 | 13 | 16 | 31 | 42 | 11- | 31 | משחקי המבחן |
| 18 | מיורקה | 38 | 9 | 12 | 17 | 35 | 50 | 15- | 30 | משחקי המבחן, ירדה ליגה |
| 19 | סבאדל | 38 | 9 | 11 | 18 | 27 | 48 | 21- | 29 | ירדה ליגה |
| 20 | לאס פאלמס | 38 | 12 | 5 | 21 | 43 | 65 | 22- | 29 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מקסיקו הוגו סאנצ'ס | ריאל מדריד | 29 |
| 2 | אורוגוואי רובן סוסה | ריאל סרגוסה | 18 |
| 3 | ספרד חוסה מריה באקרו | ריאל סוסיאדד | 17 |
| 4 | ספרד חוליו סלינאס | אתלטיקו מדריד | 14 |
| 4 | אנגליה גארי ליניקר | ברצלונה | 14 |
עזרובעל ברקה

| --- | --- |

 לידה:  245 לפנה״ס קרתגו, אימפריית קרתגו 
 נהרג:  207 לפנה״ס (בגיל 38 בערך) Metauro, הרפובליקה הרומית 
 מדינה:  אימפריית קרתגו 
 השתייכות:  צבא קרתגו 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הפונית השנייה  קרב באיקולה  קרב מטאורוס  קרב באיטיס  קרב קיסה  קרב הנהר היברוס  קרב קאנאי 
 
עזרובעל ברקה (בפיניקית: 𐤏𐤆𐤓𐤁𐤏𐤋 𐤁𐤓𐤒, "עזרבעל ברק"; 245 – 207 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי שנלחם במלחמה הפונית השנייה. עזרובעל היה בנו של חמלקרת ברקה ואחיו של חניבעל. הוא הנהיג את המערכה בחצי האי האיברי, ונהרג באיטליה כשנחלץ לעזרת אחיו.
הלחימה בחזית האיברית

כאשר יצא חניבעל למסע ההתקפה על איטליה, הוא מינה את עזרובעל למפקד על שטחי ספרד שמדרום לאברו, והשאיר לו 12,000 חיילים רגלים, 3000 פרשים, 21 פילים ו-57 אוניות. בשנת 217 לפנה"ס פלש הקונסול פובליוס קורנליוס סקיפיו לספרד יחד עם אחיו גנאיוס, אך עזרובעל שהיה עסוק בדיכוי מרידת הטורדטאנים, לא יצא להילחם כנגדו, והרומאים התקדמו עד סגונטו. שנתיים לאחר מכן נערכו הכוחות לקרב מכריע ליד דרטוסה, השוכנת על הגדה הצפונית של האברו. הקרב הסתיים בתבוסתו של עזרובעל.
הניצחון הרומי בדרטוסה מנע שליחת תגבורות מחצי האי האיברי לאיטליה כפי שתכנן חניבעל, ובנוסף לכך נאלצה קרתגו לשלוח לחצי האי האיברי את אחיו הצעיר של חניבעל, מאגו, עם צבא נוסף שנועד מלכתחילה לתגבר את חניבעל באיטליה.
בשנת 214 לפנה"ס התמרד סיפאקס מלך נומידיה, ועזרובעל נקרא לאפריקה לדכא את המרידה. האחים הרומים ניצלו את ההזדמנות, הרחיבו את התפשטותם דרומה ואף כבשו את סגונטו ב-212 לפנה"ס, תוך גיוס של חיילים קֶלטיבֶּרים לשורותיהם. בשנת 212 לפנה"ס שב עזרובעל לחצי האי האיברי כשלצידו צבא קרתגי שלישי בפיקודו של עזרובעל גיסקו, וכוח פרשים נומידי בהנהגת הנסיך מסיניסה.
בשנת 211 לפנה"ס חבר עזרובעל לצבאותיהם של אחיו מאגו ועזרובעל גיסקו, ובקרב באיטיס הביס את הצבא הרומי שפוצל בין פובליוס סקיפיו ואחיו גנאיוס. הקרב הסתיים במותם של האחים, במה שנחשב לניצחון הגדול היחיד של מצביא קרתגי שאינו חניבעל, במהלך המלחמה. שרידי הצבא הרומי נסוגו צפונה לאברו, אולם הצבאות הקרתגים לא השכילו לשתף פעולה כנגדם, וכך אפשרו לכוחות הרומים להתבסס מחדש ולשמור על עמדותיהם מצפון לאברו.
בשנת 210 לפנה"ס קיבל פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס, בנו של פובליוס סקיפיו, את הפיקוד הרומי על הכוחות הרומים שנותרו בספרד. בסוף אותה שנה נחת סקיפיו הבן באמפוריום, מדרום להרי הפירנאים, ונערך לחידוש המערכה על חצי האי האיברי. באביב שנת 209 לפנה"ס חצה סקיפיו את האברו ולאחר מסע מזורז לעומק חצי האי הפתיע את הקרתגים בכיבושה המהיר של קרתגו החדשה, ששימשה אחד מהבסיסים החשובים של קרתגו בספרד.
באביב שנת 208 לפנה"ס יצא סקיפיו לקראת עזרובעל, שהופתע ולא היה מוכן לעימות. עזרובעל נדחק במעלה נהר הבאיטיס, שם הקים מחנה והמתין לבואו של צבא קרתגי נוסף. על פי ההיסטוריון פוליביוס, המתין סקיפיו יומיים, אך מחשש לכיתורו בידי הצבאות הקרתגיים הנוספים (מה שהוביל בעבר למותם של אביו ודודו בקרב באיטיס, לא רחוק משם) החליט לבסוף לעלות על מחנהו של עזרובעל. עזרובעל ראה שלא יוכל לעמוד בפני הצבא הרומי, והחליט לסגת. הוא הוציא לקראת הרומאים את כוחותיו הקלים, ואלה ספגו את המתקפה הרומית. סקיפיו פיצל את עיקר צבאו בינו ובין גאיוס ליליוס, ובמקביל למתקפה החזיתית של כוחותיו הקלים הובילו השניים מתקפה כפולה על האגפים. הכוחות הקרתגים נשברו והובסו, אך לחימתם אפשרה לעזרובעל לחצות את הנהר עם שני שלישים מצבאו, פיליו ומטעני האספקה. סקיפיו נמנע מלרדוף אחרי צבאו, ככל הנראה מחשש שצבאו יכותר בידי המצביאים הקרתגים הנוספים.
אז נענה לקריאת אחיו חניבעל ויצא אל עבר איטליה.
הפלישה לאיטליה ומותו

עזרובעל המתין עד לבוא האביב של 207 לפנה"ס על מנת לנצל את מזג האוויר הנוח יחסית ולחצות את האלפים. חצייתו הייתה מהירה בהרבה מזו של אחיו, בשל העדרו האיום מצד שבטי הגאלים, שעתה חששו מהקרתגים וכיבדו אותם. רבים מאנשי השבטים הצטרפו לעזרובעל ומילאו את שורותיו של הצבא הקרתגי.
רומא עדיין ליקקה את פצעיה משורות התבוסות שהנחיל לה חניבעל 10 שנים קודם לכן, והרומאים היו מבועתים מהמחשבה שייאלצו להילחם בו ובאחיו בבת אחת על אדמת איטליה. הקונסולים גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור נבחרו בחופזה ונשלחו להתעמת עם חניבעל ועזרובעל בהתאמה. בתחילה אף אחד מהם לא יצר מגע עם צבאות הקרתגים. בשלב זה של המלחמה היו צבאו של חניבעל מדולדל, והוא נמנע מלהיכנס לקרב חזיתי עם כוחותיו של נרו שמנו כ-45,000 איש. בינתיים נסוג סלינטור בזהירות בפני עזרובעל, כשהוא מאפשר לו לחצות דרומה מעבר לנהר המטאורוס עד העיר סנה.
עזרובעל שלח שליחים לחניבעל על מנת להודיע כי הוא מתכנן לפגשו בדרום אומבריה, אך השליחים נתפסו בידי הרומאים ותוכניותיו נפלו לידי נרו. נרו לקח איתו לגיון אחד, ובלא ידיעת חניבעל יצא במסע מזורז צפונה. בדרכו תגברו את כוחו מתנדבים רבים. נרו הגיע במהירות למחנהו של סלינטור, שעמד כ-800 מטרים מדרום למחנהו של עזרובעל. הגעתו בחסות החשכה הסתירה מהקרתגים את נוכחות צבאו במחנה.
עזרובעל החל בהכנות לקרב, אך התצפיות שלו גילו כי הצבא הרומאי גדל משמעותית. הוא נזכר כי שמע תרועת חצוצרות במשך הלילה, והסיק כי הוא עומד עתה בפני שני צבאות רומיים ולא אחד. כתוצאה מכך, החליט עזרובעל על נסיגה. בחסות הלילה ניסה עזרובעל לסגת צפונה, ולחצות את נהר המטאורוס כדי להימנע מקרב נגד הכוח הרומי העדיף, ולנסות לחבור לחניבעל בתנאים נוחים יותר. אולם בשל הצפת הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, לא נמצא מקום בטוח לחציה. הרומאים דלקו אחרי צבאו ולבסוף נאלץ עזרובעל להיערך לקרב.
עזרובעל ערך את צבאו, שכלל חיילים איברים, ליגורים, גאלים ואפריקאים, ואיתם עשרה פילי מלחמה. הקרב החל במתקפת פרשים רומית שהביסה את פרשי עזרובעל באגפו הימני. יתר הצבא הקרתגי עמד במתקפה הרומית, ופילי המלחמה אף הצליחו לפרוץ את קווי הרומאים ולזרוע בהלה, אך כיתור האגף הימני של עזרובעל הוביל לבסוף לקריסת המערך כולו. עזרובעל עצמו נהרג במהלך הלחימה, וצבאו הובס.
לאחר הקרב ראשו נערף, הושם בשק, והושלך אל מחנהו של חניבעל. ההיסטוריון הרומי ליוויוס מספר שכאשר ראה חניבעל את ראשו של אחיו, הוא הכריז שקרתגו הפסידה כעת במלחמה. לניצחון הרומי בקרב מטאורוס מיוחסת חשיבות היסטורית מרחיקת לכת, כיוון שאילו הצליח עזרובעל לחבור אל כוחותיו של אחיו ייתכן שצבאם המאוחד היה מצליח להתגבר על הצבאות הרומים ולכבוש את רומא, או שהיה מאלץ אותה לחתום על הסכם שלום בתנאים נוחים לקרתגו.
הערות שוליים

1 2  פוליביוס, ספר עשירי, פסקה 38, 10
↑  פוליביוס, ספר עשירי פסקה 39, 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11854652X  VIAF: 62340381   WorldCat (עם VIAF): 62340381 
ראשו הערוף של עזרובעל מושלך אל מחנהו של אחיו לאחר קרב מטאורוס. ציור מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טייפולו.
עלי אבו א-ראע'ב

עלי אבו א-ראע'ב (בערבית: علي أبو الراغب; נולד ב-1946) הוא פוליטיקאי ירדני ששימש כראש ממשלת ירדן בשנים 2000–2004.
ביוגרפיה

עלי אבו א-ראע'ב נולד בעמאן בשנת 1946. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1967 באוניברסיטת טנסי בארצות הברית. הוא היה המנהל הניהולי של החברה הלאומית להנדסה ולקבלנות בשנים 1971–1991. מאוחר יותר שימש שר התעשייה והמסחר. הוא גם היה שר משאבי האנרגיה והמינרלים בין השנים 1991–1993 ונבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1993.
אבו א-ראע'ב התמנה לראש ממשלת ירדן ב-19 ביוני 2000, לאחר שהחליף את עבד א-ראוף א-רוואבדה. בממשלתו הראשונה הוא כיהן גם כשר ההגנה. אבו א-ראע'ב הוא הרכיב ממשלה שנייה ב-14 בינואר 2002 וממשלה שלישית ב-21 ביולי 2003. בסך הכול הוא כיהן בתפקיד ראש הממשלה במשך שלוש שנים, בסופן התפטר מהתפקיד לאחר שהואשם בשחיתות ובקשרים מפוקפקים עם אנשי עסקים עיראקיים ומקורביו של סדאם חוסיין. הוא הוחלף 22 באוקטובר 2003 ובמקומו מונה פייסל אל-פאיז.
הערות שוליים

↑  BBC NEWS | Middle East | Jordan appoints new government
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |

 מארחת:  אצטדיון מרצדס-בנץ ארנה
 תקופת התחרות:  16 בספטמבר 1987 – 25 במאי 1988 (253 ימים) 
 מספר משתתפות:  32
 הזוכה:  הולנד פ.ס.וו. איינדהובן
 מספר משחקים:  61
 מספר שערים:  143 (2.34 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צ'כוסלובקיה פטר נובק   הולנד רנה ואן דר גיף   אלג'יריה רבה מדג'ר   סקוטלנד אלי מקויסט   פורטוגל רוי אגואש   רומניה גאורגה חאג'י   ספרד מיצ'ל   (4 שערים כל אחד)
 → 1986/19871988/1989 ←
עונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-33 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-16 בספטמבר 1987 ותחרות הסתיימה ב-25 במאי 1988.
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה אברטון לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך בנקרסטדיון, שטוטגרט. התחרות הסתיימה בניצחון של איינדהובן בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בכך ההולנדים זכו בגביע לראשונה מאז שנת 1972.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 32 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1988.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
עונת 2012/2013 בליגה הלאומית בכדורסל

| --- | --- |


 מספר משתתפות:  14
 זוכה:  עירוני נס ציונה
 מספר משחקים:  עונה סדירה: 26 מחזורים   רבע הגמר: הטוב משלושה   חצי הגמר: הטוב משלושה   הגמר: הטוב מחמישה   בית תחתון: חמישה משחקים בשיטת ליגה.
 עמוד העונה
 → 2011/20122013/2014 ←
עונת 2012/2013 בליגה הלאומית בכדורסל היא העונה ה-47 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
עירוני נס ציונה זכתה באליפות הליגה לאחר שגברה בסדרת הגמר על מכבי הוד השרון ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל.
קבוצות

ארבע-עשרה קבוצות השתתפו בליגה. הפועל תל אביב זכתה באליפות הליגה הלאומית העונה הקודמת ועלתה לליגת העל. מכבי קריית ביאליק ומכבי עירוני קריית גת עלו בתום העונה הקודמת מהליגה הארצית. בעקבות ההחלטה להגדיל את מספר הקבוצות בליגת העל, לא היו קבוצות שירדו מליגת העל בתום העונה הקודמת לליגה הלאומית בעונה זו. מספר הקבוצות בליגה עמד בסימן שאלה במהלך קיץ 2012. הפועל יקנעם/מגידו והפועל קריית טבעון עמק יזרעאל נקלעו לקשיים כלכליים ולהפועל לב השרון, שירדה לליגת הארצית בתום העונה הקודמת, הוצע להמשיך לשחק בלאומית, אך גם היא סירבה מטעמים כלכליים. באיגוד הכדורסל פנו למספר קבוצות מהליגה הארצית והפועל גליל עליון הסכימה להצעה לעלות לליגה הלאומית. במהלך הקיץ פורקה השותפות של טבעון עם עמק יזרעאל וגם השותפות של מגידו עם יקנעם. טבעון ומגידו התאחדו ונרשמו לליגה בשם הפועל קריית טבעון/מגידו.
| קבוצה | עיר | מאמן | אולם ביתי | מושבים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אליצור יבנה | יבנה | נתי כהן | אולם שבזי | 600 |
| אליצור קריית אתא | קריית אתא | שרון אברהמי | אולם חדש רמז | 1,000 |
| אליצור נווה-דוד רמלה | רמלה | אוהד יתום  | אולם קריית מנחם | 2,000 |
| הפועל גליל עליון קצרין | מ. א. גליל עליון וקריית שמונה | זיו ברתנא | הפיס כפר בלום | 2,200 |
| הפועל כפר סבא | כפר סבא | דרור בריגר | אולם היובל | 700 |
| הפועל עפולה | עפולה | אבנר יאור | אולם עירוני עפולה עלית | 1,000 |
| הפועל קריית טבעון/מגידו | קריית טבעון | ארז ביטמן  | אולם הפיס | 400 |
| מכבי "איתי" באר יעקב | באר יעקב | ירון אביב | מרכז מקס | 560 |
| מכבי הוד השרון | הוד השרון | רועי חגאי | אולם עתידים | 400 |
| מכבי עירוני קריית גת | קריית גת | רונן צוקרמן  | אולם אלון | 500 |
| עירוני רמת גן | רמת גן | עמי נאווי | אולם זיסמן | 1,400 |
| מכבי קריית ביאליק | קריית ביאליק | זיו תבור  | מרכז דני זק | 500 |
| עירוני נהריה | נהריה | שי מיניסטר | אולם עין שרה | 2,500 |
| עירוני נס ציונה | נס ציונה | נדב זילברשטיין | היכל הספורט לב המושבה | 800 |
↑  בדצמבר 2012 פוטר יתום מרמלה והוחלף על-ידי חנן הירשוביץ
↑  בדצמבר 2012 מונה אוהד יתום למאמן הקבוצה וארז ביטמן עבר לשמש כמנהל מקצועי
↑  בינואר 2013 התפטר צוקרמן והוחלף על-ידי עידן פלדה
↑  תבור חזר במהלך העונה למשחק פעיל ושימש מאמן-שחקן. אילן עמר צורף כמאמן נוסף לצדו
טבלת הליגה

כך דורגו קבוצות הליגה בתום העונה הסדירה:
|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עירוני נס ציונה | 26 | 22 | 4 | 2251 | 1954 | 297+ |
| 2. | עירוני נהריה | 26 | 21 | 5 | 2276 | 2064 | 212+ |
| 3. | מכבי הוד השרון | 26 | 18 | 8 | 2136 | 1978 | 156+ |
| 4. | עירוני רמת גן | 26 | 17 | 9 | 2157 | 1923 | 234+ |
| 5. | הפועל עפולה | 26 | 17 | 9 | 2202 | 2039 | 163+ |
| 6. | אליצור יבנה | 26 | 16 | 10 | 2148 | 2017 | 131+ |
| 7. | אליצור קריית אתא | 26 | 15 | 11 | 2065 | 1958 | 107+ |
| 8. | הפועל גליל עליון קצרין | 26 | 11 | 15 | 2151 | 2270 | 119- |
| 9. | מכבי "איתי" באר יעקב | 26 | 10 | 16 | 2166 | 2229 | 63- |
| 10. | אליצור נווה-דוד רמלה | 26 | 10 | 16 | 1957 | 2093 | 136- |
| 11. | הפועל קריית טבעון/מגידו | 26 | 8 | 19 | 2043 | 2212 | 169- |
| 12. | הפועל כפר סבא | 26 | 8 | 18 | 1981 | 2222 | 241- |
| 13. | מכבי עירוני קריית גת | 26 | 5 | 21 | 1999 | 2236 | 237- |
| 14. | מכבי קריית ביאליק | 26 | 4 | 22 | 1945 | 2280 | 335- |
פלייאוף עליון

8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה התמודדו בסדרות הטוב מ-3 ברבע ובחצי הגמר והטוב מ-5 בגמר לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר אירחה בשלב רבע וחצי הגמר את המשחק הראשון והשלישי. המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני. בשלב הגמר אירחה המדורגת גבוה יותר את המשחקים הראשון והשלישי, ומדורגת נמוך יותר את המשחקים השני והרביעי. בסיום הפלייאוף זכתה עירוני נס ציונה באליפות והעפילה לליגת העל.
פלייאוף עליון > רבע הגמר

| קבוצה 1 | תוצאה בסדרה | קבוצה 2 | משחק ראשון | משחק שני | משחק שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עירוני נס ציונה (1) | 1-2 | הפועל גליל עליון קצרין (8) | 78-92 | 98-90 | 78-107 |
| עירוני נהריה (2) | 1-2 | אליצור קריית אתא (7) | 88-87 | 55-88 | 87-103 |
| מכבי הוד השרון (3) | 0-2 | אליצור יבנה (6) | 66-85 | 79-87 |  |
| עירוני רמת גן (4) | 0-2 | הפועל עפולה (5) | 74-85 | 81-94 |  |
פלייאוף עליון > חצי הגמר

| קבוצה 1 | תוצאה בסדרה | קבוצה 2 | משחק ראשון | משחק שני | משחק שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עירוני נס ציונה (1) | 1-2 | עירוני רמת גן (4) | 88-76 | 59-85 | 71-72 |
| עירוני נהריה (2) | 2-1 | מכבי הוד השרון (3) | 81-78 | 77-81 | 79-70 |
עירוני נס ציונה גברה על עירוני רמת גן בזכות קליעת עונשין של טל קרפלס בסיום המשחק השלישי. רמת גן הגישו ערעור בטענה כי העבירה על קרפלס בוצעה לאחר סיום המשחק, אך הערעור נדחה.
פלייאוף עליון > גמר

| קבוצה 1 | תוצאה בסדרה | קבוצה 2 | משחק ראשון | משחק שני | משחק שלישי | משחק רביעי | משחק חמישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עירוני נס ציונה (1) | 1-3 | מכבי הוד השרון (3) | 57-73 | 90-77 | 119-125 | 73-83 |  |
המשחק השלישי בסדרה הוכרע לאחר ארבע הארכות. זהו המשחק בו מספר הנקודות שנקלעו הוא הגדול ביותר באותה עונה והעשירי בהיסטוריה של הליגה.
פלייאוף תחתון

ששת הקבוצת שסיימו את הליגה במקומות 9–14 התמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל חמישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה, הקבוצות שסיימו במקומות 9–11 זכו לארח שלושה משחקי בית.
בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 וה-6 בבית התחתון יורדות לליגה הארצית.
ששת הקבוצת שסיימו את הליגה במקומות 9–14 התמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל חמישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה, הקבוצות שסיימו במקומות 9–11 זכו לארח שלושה משחקי בית.
בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 וה-6 בבית התחתון יורדות לליגה הארצית.
|  | קבוצה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | זכות | חובה |  הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מכבי "איתי" באר יעקב | 31 | 13 | 18 | 2602 | 2673 | 71- |
| 2. | הפועל קריית טבעון/מגידו | 31 | 12 | 19 | 2520 | 2658 | 138- |
| 3. | הפועל כפר סבא | 31 | 12 | 19 | 2405 | 2612 | 207- |
| 4. | אליצור נווה-דוד רמלה | 31 | 10 | 21 | 2363 | 2519 | 156- |
| 5. | מכבי עירוני קריית גת | 31 | 8 | 23 | 2444 | 2679 | 235- |
| 6. | מכבי קריית ביאליק | 31 | 5 | 26 | 2334 | 2708 | 374- |
קריית גת וקריית ביאליק נשרו לליגה הארצית.
הערות שוליים

↑  14 קבוצות בלאומית, באתר ארכיון ספסל, ‏26 באוגוסט, 2012
↑  ליגה לאומית 2013-2012, באתר איגוד הכדורסל
↑  ברק חקלאי, איגוד הכדורסל דחה את ערעורה של ר"ג, באתר ארכיון ספסל, ‏13 במאי, 2013
↑  שיאים ונתונים מעניינים לאורך השנים בליגה הלאומית, באתר ספסל
סקיין

| --- | --- |
סמל סקייןסמל סקיין

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מחוז:  צפון יוטלנד
 רשות מקומית:  פרדריקסהאון
 ראש העיר:  בירגיט האנסן
 תאריך ייסוד:  1,413
 גובה:  3.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,198 (1 בינואר 2014)
  ‑ במטרופולין:  8,003
 קואורדינטות:  57°43′20″N 10°35′16″E﻿ / ﻿57.722222222222°N 10.587777777778°E﻿ / 57.722222222222; 10.587777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.toppenafdanmark.dk/skagen
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהסקיין(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהסקיין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סקֵיין (בדנית: Skagen) היא העיירה הצפונית ביותר בדנמרק, על החוף המזרחי של חצי האי "סקֵיין אוֹדֶה" בצפון הרחוק של יוטלנד, חלק מעיריית פרֶדריקסהָאוּן בצפון דנמרק, 108 קילומטרים צפונית־מזרחית לאולבורג. נמל סקיין הוא נמל הדיג העיקרי של דנמרק ויש בו גם ענף תיירות משגשג, המושך אליו 2 מיליון אנשים בשנה.
היסטוריה

במאה ה-17 סבל הדיג מירידה במחיר הדגים. זמן קצר לאחר תחילת מלחמת תורסטנסון הגיע הצבא השוודי לסקיין בינואר 1644, ובזז את העיר. בשנת 1775 הצטברות של חול שנסחף הקשתה על הגישה לכנסיית סנט לורנטיוס, והובילה לבסוף לסגירתה ולהריסה חלקית בשנת 1795. החפצים נמכרו במכירה פומבית בשנת 1810. כנסיית סנט לורנטיוס הוחלפה על ידי כנסיית סקיין, שהושלמה בשנת 1841 ועוצבה מחדש בסגנון המקומי על ידי אולריק פלסנר בשנת 1910.
הנס כריסטיאן אנדרסן ביקר בעיר בשנת 1859. במהלך שהותו במלון ברונדומס נולדה הציירת לעתיד אנה אנקר, בתו של בעל המלון. בשנת 1871 הגיעו לסקיין הסופר הולגר דרכמן והציירים פריץ תאולוב וקארל מדסן, הראשונים ממושבת האמנים שהתפרסמה כ"ציירי סקיין". אחריהם הגיעו קרל לוקר בשנת 1872, מייקל אנקר בשנת 1874 ופדר סברין קרויאר בשנת 1882.
גאוגרפיה

סקיין היא העיירה הצפונית ביותר של דנמרק, שנמצאת 41 קילומטרים (25 מיל) צפונית לפרדריקסהאון, 108 קילומטרים (67 מיל) צפונית-מזרחית לאולבורג, ו-226 קילומטרים (140 מיל) צפונית-מזרחית לאורהוס. שמה לקוח משמו של חצי האי שבין הים הצפוני ומיצרי דנמרק. האזורים העתיקים ביותר שוכנים לאורך החוף הדרומי. סקיין העתיקה (Gammel Skagen), הידוע גם בשם Højen, ממוקמת ליד "Nordstrand" בצד המערבי. ווסטרבי ואוסטרבי ידועות בבקתות הדייגים הקטנות שלהן וברחובות הצרים שלהם.
אקלים

סקיין מוקפת על ידי הים משלושה כיוונים, ויש בה אקלים ימי קריר. סקיין היא העיירה הכי שמשית של דנמרק עם ממוצע של 233 שעות שמש בחודש יולי.