stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל
העשור השלישי של המאה ה-21 > אליפות אירופה בכדורסל 2025 > מוקדמות

בעקבות העפלתה של ישראל לסיבוב השלישי במוקדמות אליפות העולם 2023, היא העפילה אוטומטית לשלב האחרון במוקדמות אליפות אירופה. היא שובצה בבית עם סלובניה, אוקראינה ופורטוגל, כאשר שלוש הראשונות מעפילות לטורניר הגמר של אליפות אירופה וכן למוקדמות אליפות העולם בכדורסל 2027.
במשחקה הראשון ניצחה ישראל בפורטוגל 70-72. במשחקה השני הפסידה ישראל בסלובניה 79–88. במשחקה השלישי ניצחה ישראל את אוקראינה 73-86 במשחק חוץ שנערך בלטביה, עקב מלחמת אוקראינה–רוסיה. יומיים לאחר מכן גברה ישראל על אוקראינה 75-88 במשחק נוסף שנערך בלטביה, הפעם כמשחק בית של נבחרת ישראל עקב מלחמת חרבות ברזל. בעקבות הניצחון העפילה ישראל לטורניר הגמר. בשני משחקיה הביתיים האחרונים, שגם הם נערכו בלטביה, ניצחה ישראל את פורטוגל 78-84 ואת סלובניה 74-84.
| נבחרת | נקודות | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | 11 | 5 | 1 | 493 | 458 | 35+ |
| סלובניה סלובניה | 10 | 4 | 2 | 490 | 471 | 19+ |
| פורטוגל פורטוגל | 8 | 2 | 4 | 451 | 478 | 27- |
| אוקראינה אוקראינה | 7 | 1 | 5 | 457 | 484 | 27- |
מאזנה הכללי של הנבחרת בטורניר המוקדמות היה חמישה ניצחונות והפסד אחד.
הערות שוליים

↑  אלישע שוחט, כדורסל לפני קום המדינה (1920-1948), ספר הכדורסל הישראלי, עמוד 22
↑  יד הפועל על העליונה, בעיתון על המשמר, 11 ביולי 1947⁩
1 2  המשלחת הארצישראלית יוצאת לפראג, בעיתון על המשמר, 15 ביולי 1947
↑  ארץ־ישראל במקום שלישי במשחקי כדורסל, בעיתון על המשמר, 20 באוגוסט 1947
1 2  ספר הכדורסל הישראלי
↑  טבלת הדירוג של משחקי הכדורסל במכביה, דבר, 9 באוקטובר 1950
1 2  הפינה האולימפית, רומא 1960, חלק ב', אתר וינגייט
↑    נח קליגר, שחה, נחום, שחה, באתר "ידיעות אחרונות", 4 באוגוסט 2016
↑  7 פעמים התקווה, דבר, 26 ביוני 1953
↑  אורן דניאלי, בחזרה ל-1953: דור החלוץ של הכדורסל הישראלי, באתר ynet, 6 בספטמבר 2009
↑  "כדורסלני ישראל יצאו לברזיל", זמנים, 15 באוקטובר 1954
↑  נבחרת הכדורסל יוצאת היום לטורניר בבולוניה, דבר, 7 באוגוסט 1960
↑  המאמן אינו מרוצה, קול העם, 17 באוגוסט 1960
↑  הפינה האולימפית, טוקיו 1964, חלק ב', אתר וינגייט
↑  הפינה האולימפית, מקסיקו-סיטי 1968, חלק ג', אתר וינגייט
↑  הפינה האולימפית, מינכן 1972, חלק ג', אתר וינגייט
↑  הפינה האולימפית, מונטריאול 1976, חלק א', אתר וינגייט
↑  הפינה האולימפית, מוסקבה 1980, חלק ב', אתר וינגייט
↑  סגל השחקנים נמסר משלומי פרי, סמנכ"ל התקשורת של מנהלת הליגה
↑  אבי בטלהיים, "עם אמונה, אפשר גם במוסקבה", מעריב 24 בנובמבר 1989
↑  לא היה לנבחרת סגל קבוע לאורך כל המוקדמות. הסגל המפורט הוא הסגל שהוזמן למשחק נגד גאורגיה (הפסד 85:80) וששיקף את מרבית השחקנים ששיחקו במקפיין
סגל נבחרת ישראל בכדורסל לאולימפיאדת הלסינקי (1952). (מימין לשמאל) עומדים: דב פרוסק, זכריה עופרי, ראובן פכר, רלף קליין, משה דניאל, מוריס רסקין (מאמן), עמוס לין, מנחם קורמן, אליהו עמיאל, יהושוע רוזין. יושבים: יהודה וינר, פרדי כהן, אברהם שניאור, מרסל חפץ, שמעון שלח, דני ארז
החמישייה הישראלית לאליפות ב-1953 (מימין לשמאל): אברהם שניאור, שמעון שלח, פרדי כהן, מרסל חפץ וזכריה עופרי.
קיץ 1954. נבחרת ישראל בכדורסל לפני יציאתה לאליפות העולם בריו דה ז’ניירו בברזיל. עומדים מימין לשמאל : ראובן פכר, אברהם שניאור, מרסל חפץ, פרדי כהן, עזרי לובושיץ, ישראל טוויל, וזכריה עופרי. כורעים מימין לשמאל : משה דניאל, שמעון שלח, יהודה וינר, ו-דני ארז.
קיץ 1959. נבחרת ישראל בכדורסל לאליפות אירופה – איסטנבול 1959. עומדים מימין לשמאל: המאמן אליהו עמיאל, אברהם שניאור, ארז לוסטיג, יעקב אדליסט, עמוס לין, דוד קמינסקי, שבתאי בן-בסט, ויגאל דר. כורעים מימין לשמאל: רלף קליין, חיים חזן, דוד פריש, אברהם חמו, וחיים קסטן.
נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי, 1960. (מימין לשמאל) שורה קדמית: מיקי פישר (מאמן), אברהם חמו, חיים חזן, עזרי לובושיץ, אברהם הופמן, חיים קסטן ורלף קליין. שורה אחורית: שבתאי בן-בסט, תנחום כהן-מינץ, ארז לוסטיג, דוד קמינסקי, דוד פריש, עמוס קופפר-תובל
נבחרת ישראל בכדורסל, משחקי אסיה 1966. מימין לשמאל למטה שמעון שלח (מאמן), עמי שלף, רמי גוט, תנחום כהן-מינץ. באמצע: גרשון דקל, אמנון אבידן, עופר אשד, דוד קמינסקי. למעלה: אילן זייגר-זוהר, צבי לובצקי, יגאל דר, יצחק מזרחי, וחיים שטרקמן.
נבחרת ישראל, 2018, עומדים מימין לשמאל: עופר רחימי (עוזר מאמן), נמרוד לוי, עידן זלמנסון, תומר גינת, אלכס צ'וברביץ', ג'ייק כהן, עודד קטש (מאמן) ודרור כהן (עוזר מאמן שני). יושבים מימין לשמאל: אדם אריאל, בר טימור, יובל זוסמן, תמיר בלאט, שון דאוסון, ג'ון דיברתולומיאו וגיא פניני. צילום: עודד קרני, איגוד הכדורסל
חטיבת עציון

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבה מרחבית
 בסיס האם:  מחנה עציון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 מקים היחידה:  יוסף מישלב
 מלחמות:  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן  מבצע שובו אחים
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  סדיר וקבע
 פיקוד
 יחידת אם:   אוגדת אזור יהודה ושומרון
 יחידות בת:  גדוד 21  גדוד 910  גדוד 8132  גדוד הגמ"ר 8883
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  גל ריץ'
 מפקדים:  מפקדי החטיבה
חטיבת עציון היא חטיבה מרחבית של צה"ל שתפקידה להגן על אזור גוש עציון. מספרה הוא 426.[דרוש מקור]
מפקדה

חטיבת עציון הוקמה בשנת 1988, לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה. צה"ל הגדיל את סדרי הכוחות שישלטו באזור יהודה ושומרון, העלה את חטיבת יהודה ושומרון לדרג אוגדה, ופיצל את שלושת המרחבים שתחתיה לשש חטיבות.
מִפקדת החטיבה (המפח"ט) ממוקמת בגוש עציון, דרומית לירושלים, בשטחי יהודה ושומרון, מול היישוב אלון שבות ובסמוך לכביש 60 (כביש גב ההר שהוא הציר המרכזי ביו"ש). לפני מלחמת ששת הימים שכן במקום בסיס של הצבא הירדני, שבתורו נבנה על הריסותיו של המנזר הרוסי שנבנה בתחילת המאה ה-20 ולקח חלק חשוב בהגנת גוש עציון במלחמת העצמאות. מחנה חטמ"ר עציון, היה בעברו בסיס טירוני ההנדסה ("בט"ר עציון"), תחת פיקוד בה"ד 14.
ייעוד ומבנה

החטיבה, כרוב החטמ"רים באוגדת איו"ש, אחראית על גזרה של עיר פלסטינית מרכזית (בית לחם) ועל הכפרים והיישובים הסובבים אותה, ובנוסף על האתר ההיסטורי קבר רחל שבבית לחם. תחת פיקוד החטמ"ר שלושה גדודי לוחמים (לרוב גדודי חי"ר או הנדסה קרבית) אשר מתחלפים כל מספר חודשים (לאחר ביצוע "קו"). לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, גדוד שמשון, שהיה תחת פיקוד החטיבה הצפונית בחבל עזה, קיבל את האחריות על גזרת בית לחם ונכנס לפעילות מבצעית באופן קבע כמו כלל גדודי החי"ר הייעודי המשרתים בחטמ"רים אחרים באיו"ש. יחידת לוחמים נוספת המאוישת באופן קבע בחטמ"ר היא מחלקת הצמ"ה החטיבתית, השייכת לחיל ההנדסה הקרבית, האחראית להריסת בתי מחבלים או פתיחת צירים בעזרת דחפורי D9 משוריינים, מחפרים ממוגנים, שופלים ועוד.
ייעוד ומבנה > מבנה החטיבה

במפקדת החטמ"ר ישנן המחלקות הבאות:
פלוגת תקשוב (פלחי"ק)
מודיעין
רפואה
רבנות
משאבי אנוש
לוגיסטיקה
טנ"א
אג"ם
החיל הכללי - יחידת רס"ר
חינוך
הנדסה - היחידה כפופה לחטמ"ר ולמפקדיו אמנם הפקודים בגדר תופסים קו
חמ"ל
המחלקות הבאות מהוות חלק מן החטמ"ר אמנם הן אינן כפופות למפקדה באופן ישיר, חלקן כפופות לפיקוד מרכז וחלקן למשרד הביטחון:
משטרה צבאית - מתקן מעצר לעצורים ביטחוניים וכמו כן יחידת המעברים.
שב"כ - מתקן שב"כ.
מנהל אזרחי
מודיעין קרבי
אגף ההנדסה והבינוי
תחנת משטרה
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסף מישלב | 1987 – 1989 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים |
| דני זאבי | 1989 – 1991 |  |
| הלל בר | 1991 – 1992 |  |
| אריה רגב | 1992 – 1994 |  |
| אברהם בן דוד | 1994 – 1996 | לימים קצין הנדסה ראשי |
| אליעזר רוזנבאום | 1996 – 1998 |  |
| נעם תיבון | 1998 – 1999 | לימים מפקד הגיס הצפוני |
| מרסל אביב | 1999 – 2001 | לימים סגן מנהל הרשות לפינוי מוקשים במשרד הביטחון |
| ירון בוים | 2001 – 2003 | לימים מפקד חטיבת ביסלמ"ח |
| נדב פדן | 2003 – 2005 | לימים ראש אגף התקשוב |
| ניצן אלון | 2005 – 2007 | לימים ראש אמ"ץ |
| ניר סלומון | 2007 – 2009 | לימים ראש מערכת צי"ד |
| ערן מקוב | 2009 – 2011 | לימים מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף |
| יניב אלאלוף | 2011 – 2013 | לימים מפקד אוגדת איו"ש |
| עמית ימין | 2013 – 2015 | לימים מפקד חיל הגנת הגבולות |
| רומן גופמן | 2015 – 2017 | לימים מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה |
| שרון אסמן | יולי 2017 – מאי 2018 | לימים מפקד חטיבת הנח"ל |
| דוד שפירא | מאי 2018 – אוגוסט 2020 | לימים סגן מפקד אוגדת עזה |
| אייל שוימר | אוגוסט 2020 – ספטמבר 2022 | לימים נספח זרוע היבשה בוושינגטון |
| איתי מטק | ספטמבר 2022- אוגוסט 2024 |  |
| גל ריץ' | אוגוסט 2024- מכהן | מפקד החטיבה הנוכחי |
הערות שוליים

↑  פלוגת חיל הקשר
↑  טכנולוגיה ואחזקה – חימוש
↑  עמוס הראל, קוצרה כהונת מח"ט שתיפקד באופן לקוי במלחמה, באתר הארץ, 25 בינואר 2007
↑  אמיר בוחבוט ועמיחי אתאלי, פלסטיני נעצר בחשד שירה על רכב ישראלי, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2010
↑  מח"ט חדש לחטמ"ר עציון, "ישראל דיפנס", 22 במאי 2011
↑  ישי קרוב, מח"ט חדש לגוש עציון: אל"ם עמית ימין, באתר ערוץ 7, 14 ביולי 2013.
↑  טקס חילופי מפקד חטיבת "עציון", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 30 באוגוסט 2015
↑   אל"ם איתי מטק נכנס לתפקידו כמח"ט עציון, באתר צה"ל, 15 בספטמבר 2022
| ישראל חטיבות מרחביות בצה"ל  |
| --- | --- | --- |
| פיקוד הצפון | עוצבת ברעם  • עוצבת הגולן  • עוצבת חירם  • חטיבת ההרים  |  |
| פיקוד המרכז | חטיבת הבקעה  • חטיבת עציון  • חטיבת מנשה  • חטיבת אפרים  • חטיבת שומרון  • חטיבת בנימין  • חטיבת יהודה  |  |
| פיקוד הדרום | חטיבת יואב  • חטיבת פארן  • חטיבת הגפן  • חטיבת קטיף  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282803805171  VIAF: 254002964   WorldCat (עם VIAF): 254002964
מרק רוזנבאום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1952 (בן 72) פולין 
 תאריך עלייה:  1968
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 פרופיל ב-IMDb
 
מרק רוזנבאום (נולד ב-19 במרץ 1952) הוא במאי, מפיק קולנוע ושחקן ישראלי, פסיכולוג בהשכלתו. יושב ראש האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בין השנים 2001–2011.
ביוגרפיה

רוזנבאום נולד בפולין ועלה ארצה בשנת 1968. בשנת 1972 החל ללמוד במחזור הראשון של החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב לצד לימודי עבודה סוציאלית. בשנת 1975 התגייס לצבא ושירת בתיאטרון צה"ל.
הוא אביו של המפיק מיכאל רוזנבאום. חמישה מהסרטים בהפקתו של רוזנבאום, חלקם עם מפיקים שותפים (כמו משה לוינסון ואורי סבג), זכו בפרס אופיר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר: "מעבר לים" (1992), "קלרה הקדושה" (1996), "קרקס פלשתינה" (1998), "החברים של יאנה" (1999) ו"חתונה מאוחרת" (2001).
הסרט הישראלי הראשון אותו הפיק נקרא "גרין" (1984). סרטיו הנוספים: "אש צולבת" (1989), "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), "אזרח אמריקאי" (1992), "הירושה" (1993), "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" (1994), "הגמל המעופף" (1994), "נקמה יהודית" (1997)  ו"מתנה משמיים" (2003), "שרמן בחורף" (2001).
בשנים 1999-1995 שימש כיו"ר איגוד המפיקים והוביל את המאבק על הפקות מקור בכבלים ועל חקיקת חוק הקולנוע.
בשנת 2000 התנסה רוזנבאום גם בבימוי ("הבולשת חוקרת") שהניב לו שתי מועמדויות לפרס אופיר (כמפיק וכבמאי).
בשנת 2004 הפיק רוזנבאום 3 סרטים שזכו להצלחה אף מחוץ לישראל: "אור", "אבנים" ו"ולקחת לך אישה" וזכו במספר פרסים בינלאומיים.
בשנת 2005 הפיק את הסרט התיעודי "18 קילו של אהבה" שזכה בפרס אופיר, ואף התנסה במשחק, במיני סדרת דרמה הישראלית "בסימן ונוס" ובסרט "החשוד האחרון".
ביולי 2006 יצא לאקרנים סרטו השני כבמאי, קומדיית הפשע הרומנטית "לרקוד".  ב-2014 השתתף בהפקת הסרט "פנסיון פראכט".
ב-2013 שיחק והשתתף בהפקת הסרט "מעל הגבעה" בבימויו של רפאל נג'ארי.
בשנת 2016 הפיק את אבינו של מני יעיש. בשנת 2018 הפיק את גאולה בבימוי יוסי מדמוני ובועז יהונתן יעקב. בשנת 2019 שיחק בסדרה "עיר מקלט" ששודרה ביס. בשנת 2020 שיחק בסדרה "אחד על אחד" בערוץ כאן 11.
בשנת 2020 שיחק בסרט "מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם". הסרט זכה בפרס הראשון בתחרות הקולנוע העלילתי בפסטיבל ירושלים. על תפקידו בסרט קיבל רוזנבאום מועמדות לפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2021.
ב-2024 הפיק את הסרט "לא יום ולא לילה".
פרסים והוקרה

בשנת 2001 זכה בפרס הוקרה על מפעל חיים, בפסטיבל הקולנוע בירושלים.
הערות שוליים

↑  חגי לוי, סרטים חדשים / חגי לוי - תשעה פסלונים קטנים, חדשות, 28 בנובמבר 1991
↑  עכבר העיר, נקבע תאריך לטקס פרסי אופיר, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2009
↑  רינת פרימו, סרט־סרט -  היפואים התחפרו בכיסאות, חדשות, 26 במרץ 1989
↑  ג. עיטור, מחפשים בעל לארדן, חדשות, 22 בנובמבר 1990
↑  יואב בירנברג, אהבה תחת אינקוויזיציה - אבי טולדנו ויעל אבקסיס מככבים ב"הירושה", חדשות, 20 באפריל 1993
↑  אורי קליין, הסגידה ליצר, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2003
↑  דלין - משקיעה גם ב"הבולשת חוקרת", באתר גלובס, 14 בנובמבר 2000
↑  דוד שליט, ‏אקשן!, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2004
↑  אורן פרסיקו, ‏חתיך דוקרני, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2005
רותה קופפר, סקס אפיל בכוח, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2005
↑  נעה כהן, עכבר העיר, ריקוד לא מוצלח, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2006
↑   ניב הדס, תפסיקו לרפרר ל"הסמויה", ותתחילו לדבר על "בלש אמיתי", באתר הארץ, 31 בינואר 2019
↑   אריאנה מלמד, "אחד על אחד": טרגדיה אחת יותר מדי, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2020
↑   נירית אנדרמן, "מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם" הוא הזוכה הגדול בפסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2020
↑   נירית אנדרמן, הוכרזו המועמדים לפרס אופיר: אבי נשר וערן קולירין מובילים במספר המועמדויות, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2021
↑  פרסי הוקרה על מפעל חיים למרק רוזנבאום וסטיוון פרירס בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר הארץ, 28 ביוני 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315576305171  GND: 1061510921  ISNI: 0000 0000 7649 7050  LCCN: no2003052993  SUDOC: 092068936  VIAF: 106648668   WorldCat (עם VIAF): 106648668
קלאקסוויק

| --- | --- |
מבט על העיר מדרום לצפון; משמאל ניתן לראות את האי קונוי
מבט על העיר מדרום לצפון; משמאל ניתן לראות את האי קונוי
 מונרכיה חוקתית:  ממלכת דנמרק ממלכת דנמרק
 טריטוריה אוטונומית:  איי פארו איי פארו
 שטח:  72 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,997 (1 בינואר 2021)
  ‑ צפיפות:  66 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  62°13′26″N 6°34′43″W﻿ / ﻿62.223888888889°N 6.5786111111111°W﻿ / 62.223888888889; -6.5786111111111 
 אזור זמן:  שעון גריניץ'
 http://www.klaksvik.fo
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי פארו מוגדלת) טורסהאבן סאנדורקלאקסוויק(למפת איי פארו רגילה) טורסהאבן סאנדורקלאקסוויק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מספנה בקלאקסוויק
מבט מנמל קלאקסוויק לעבר האי קונוי
כנסיית קלאקסוויק
קלאקסוויק (בפארואזית: Klaksvík) היא העיר השנייה בגודלה באיי פארו, ונחשבת לבירת איי הצפון. העיר ממוקמת על האי בורוי, שהוא אחד משמונה-עשר האיים. בעיר מתגוררים 4,902 תושבים (2020).
בקלאקסוויק ממוקם הנמל הימי הפעיל ביותר באיים, עניין שמשך במשך השנים אוכלוסייה ודייגים מקצועיים היוצאים על גבי ספינותיהם אל מרחבי האוקיינוס האטלנטי הצפוני.
במקור היו במקום ארבע חוות, שגדלו והפכו לארבעה כפרים, ואלה גדלו והתמזגו לעיר. בשנת 1963 נבנתה בעיר כנסיית יוצאת דופן בצורתה - הכנסייה בנויה משילוב של עצים ואבני בזלת. בתוך הכנסייה תלויה ספינה ויקינגית הפוכה בשם דורתיה ששימשה לטובת ציד לווייתנים וכן לטובת דייג.אגן הכנסייה הוא למעשה מזבח פגני שגילו 4,000 שנה.
העיר מהווה מרכז מסחרי לאיים הצפוניים שבאיי פארו. המבשלה המפורסמת באיים, ’Foroya Bjor’, ממוקמת בעיר.
באפריל 2006 נבנתה ה-נורד'ויטונילין - מנהרה תת-ימית המקשרת את העיר לליירוויק.
ערים תאומות

הערים התאומות של קלאקסוויק הן:
דנמרק סיסימיוט, גרינלנד, דנמרק
איסלנד קואופווגיר, איסלנד
נורווגיה טרונדהיים, נורווגיה
שוודיה נורשפין, שוודיה
פינלנד טמפרה, פינלנד
דנמרק אודנסה, דנמרק
יפן טאיז'י, יפן
הממלכה המאוחדת וויק, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת
ראו גם

קלאקסוויק (כדורגל)
הערות שוליים

↑  Klaksvík (Klaksvíkar, Towns and Villages, Faroe Islands) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Klaksvik Faroe Islands Cruise Port, www.whatsinport.com, ‏2020-05-14
↑  Christianskirkja - Visit Faroe Islands
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531007805171  GND: 4283340-1  LCCN: n96077922  VIAF: 247305664   WorldCat (עם VIAF): 247305664
אנשים (עיתון)

| --- | --- |

שער אחד הגיליונות של השבועון מאפריל 2005
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  עיתון חברה ורכילות
 פורמט:  מגזין
 מייסד:  קבוצת "מוניטין עיתונות"
 עורך ראשי:  רינו צרור,  יגאל גלאי
 תאריכי הופעה:  1981–1984 (כ־3 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
אנשים היה שבועון חברה שהתפרסם בישראל בין השנים 1981–1984 בהוצאת קבוצת "מוניטין עיתונות". שבועון בעל שם זהה יצא לאור בישראל שוב בין השנים 1996–2006.
היסטוריה

השבועון יצא לאור החל מ־21 בספטמבר 1981 ביוזמת קבוצת "מוניטין עיתונות". הקבוצה, שהייתה בבעלות אנשי העסקים רפי שאולי, מיקי אלבין וחיים בר און, כבר הוציאה לאור שני עיתונים אחרים, שבועון כלכלי בשם "כספים" ואת הירחון "מוניטין". שמו של השבועון הוא תרגום שמו של המגזין האמריקאי פיפל, ש"אנשים" תוכנן להיות במתכונתו. מטרתו המוצהרת הייתה להציג את "הנשים והגברים שעשו את השבוע". בין חברי הצוות המייסד היו רבים מחברי מערכת הירחון מוניטין, ובהם העורך אדם ברוך. העורך הראשון של "אנשים" היה רינו צרור.
לאור התחרות העזה בשוק העיתונים בישראל באותה עת, החליטה קבוצת "מוניטין" למכור את העיתון ביוני 1983 ליעקב אלון, בעל הירחון "להיטון", ולבן־ציון רבינוביץ, בעל סוכנות להפצת עיתונים. הם מינו את יגאל גלאי לעורך, אך לאחר חצי שנה סגרו את השבועון. הגיליון האחרון יצא ב־2 בינואר 1984.
אלכס אנסקי ומרדכי שפיגלר היו בעלי טורים קבועים. במהלך השנים כתבו ב"אנשים" גם חיים ממן ואילן שאול.
בשנת 1996 השיק איש העסקים תד אריסון שבועון בעל שם זהה, במתכונת דומה. בן דודו של אריסון, משה שלו, החזיק 20% מהמניות ושימש מנכ"ל העיתון. את שירותי ההדפסה וההפצה של העיתון סיפקה קבוצת מעריב החזקות. בינואר 2000, בעקבות מותו של אריסון, נמכר "אנשים" לאלי עזור לאחר שצבר הפסדים ולא היה רווחי. באותה עת גם הגישו "אנשים" ו"מעריב החזקות" תביעות הדדיות על חובות שנותרו על שירותי הדפסה ("אנשים" טען לגביית יתר של "מעריב"). תחת בעלותו של אלי עזור הודפס "אנשים" מדי שבוע בתפוצה של כ־80 אלף עותקים, חולק בחינם בנקודות שונות והכנסותיו היו מפרסום בלבד.
בדצמבר 2005 הגיש איש העסקים בבו (אליעזר) קובו תביעת דיבה בסך 10 מיליון שקל נגד העיתון. זאת בעקבות פרסום כתבה שבה נכתב כי שמו האמיתי הוא ויקטור עטיה וכי יש לו עבר פלילי שכולל הרשעה מ־1988 על סחר בסמים והחזקתם. בתביעת הדיבה שהגיש טען קובו כי מדובר בפרסום שקרי שהסב לו נזק רב, בעיקר עקב הזמן שבו פורסם, בימים שבהם היה מצוי בעיצומו של משא ומתן לגיוס מימון לצורך בניית פרויקט נדל"ן בלונדון. כהגנה טען עורך העיתון, אלון הגר, כי קובו הורשע באונס ובכל מקרה לא נהנה משם טוב. המנכ"ל ומו"ל העיתון מצידם התנערו ממעשיו של העורך, וטענו כי פרסם את הכתבה למרות שקיבל הוראה לא לעשות זאת. קובו ניסה למנוע פרסום סעיפים בכתב ההגנה הנוגעים להרשעתו באונס, אך בית המשפט קבע שעובדה זו רלוונטית לתביעת הדיבה.
בתחילת 2006 רכש איש העסקים דודי ויסמן 50% מהבעלות על העיתון. ויסמן ועזור הודיעו כי ישיקו את "אנשים" מחדש כחינמון. ואולם באפריל 2007 ביטלו את התוכנית, השיקו עיתון חדש בשם "מטרו", ו"אנשים" נסגר.
בינואר 2008 הגיע "אנשים" להסדר פשרה עם קובו, שבו נקבע כי בתמורה לדחיית תביעת הדיבה שהגיש נגד העיתון, יקבל קובו את הזכויות בשם העיתון (שכבר נסגר קודם). נוסף על כך התנצלו העורך והכתבים על פרסום הכתבה עליו.
לקריאה נוספת

אדם ברוך, "אנשים נולד מת", מוניטין, גיליון מס' 65, פברואר 1984; נדפס מחדש באדם ברוך: תקשורת, בעריכת שירה אביעד, רינו צרור ומורן שוב, הוצאת דביר 2010.
הערות שוליים

1 2  תרזה איזנברג, עכשיו נולד, דבר, 21 בספטמבר 1981
↑  תום שגב, המדינה הנפוצה ביותר, כותרת ראשית, 2 בנובמבר 1983
מאמר תגובה - אדם ברוך, מי יקרה מחר, כותרת ראשית, 9 בנובמבר 1983
↑  תגובה - רינו צרור עורך השבועון "אנשים", כל העיר, 6 במאי 1983
↑  ימחק בן-חורין, שבועון "אנשים" - סוף, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏צ'יסמריו-שן-נפתלי שוקל לעתור לבג"ץ, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
↑  אביבה קרול, ‏"אנשים" נמכר לאלי עזור, באתר גלובס, 6 בינואר 2000
↑  מאת יצחק דנון ואביבה קרול, ‏"מעריב" תובע ממו"ל השבועון "אנשים" 1.11 מיליון שקל, באתר גלובס, 16 בפברואר 2000
יצחק דנון, ‏המו"ל לשעבר של "אנשים" הגיש נגד "מעריב" תביעה שכנגד, באתר גלובס, 30 במרץ 2000
1 2  יעל גאוני, ‏ויסמן רכש 50% מעיתון "אנשים" לפי שווי של כ-8–10 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 במרץ 2006
↑  יצחק דנון, ‏בן זוגה של מירי בוהדנה תובע 10 מיליון שקל מעיתון "אנשים", באתר גלובס, 1 בדצמבר 2005
↑  ענת רואה, עורך "אנשים" לשעבר משיב ל"בבו" קובו: מי שהורשע באונס לא נהנה משם טוב, באתר TheMarker‏, 7 באוגוסט 2006
↑  ביהמ"ש: הרשעת בבו קובו באונס רלוונטית לתביעת הדיבה נגד "אנשים", באתר הארץ, 18 בדצמבר 2007
יצחק דנון, ‏הפסד לבבו קובו בערעור: הרשעתו באונס תיכלל בתגובה לתביעת הדיבה שהגיש, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2007
↑  יעל גאוני, ‏החינמון החדש של ויסמן ועזור לא יבוסס על "אנשים"; יחולק בעסקיו של ויסמן, באתר גלובס, 15 באפריל 2007
↑  אסף כרמל, אלי עזור ודודי ויסמן מקימים עיתון יומי חדש, שיחולק חינם, באתר הארץ, 15 באפריל 2007
יעל ולצר, היום: גיליון ראשון ל"מטרו ישראל", החינמון של אלי עזור ודודי ויסמן, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007
↑  הילה רז, הסכם פשרה: בבו קובו ימשוך תביעת דיבה  בסך 10 מיליון שקל שהגיש נגד "אנשים", באתר הארץ, 2 בינואר 2008
המסור X

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  קווין גרוטרט
 הופק בידי:  מארק בורג, אורן קאולס 
 תסריט:  ג'וש סטולברג, פיט גולדפינגר 
 עריכה:  קווין גרוטרט
 שחקנים ראשיים:  טובין בל שוני סמית' סיננוב מקודי לונד סטיבן ברנד מייקל ביץ' רנטה ואקה
 מוזיקה:  צ'רלי קלוזר
 צילום:  ניק מת'יוס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Twisted Pictures
 חברה מפיצה:  סרטי ליונסגייט
 הקרנת בכורה:  ישראל 28 בספטמבר 2023 ארצות הברית 29 בספטמבר 2023
 משך הקרנה:  118 דק'
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט בלשי, סרט אימה, סרט פשע, סרט מתח 
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  111 מיליון
 סרט קודם:  כרונולוגית: "המסור: המעגל נסגר" כרונולוגית מבחינה עלילתית:  "המסור"
 סרט הבא:  כרונולוגית מבחינה עלילתית: "המסור 2"
 סרטים בסדרה:  "המסור" (סדרת סרטים)
 www.saw.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסור X (באנגלית: Saw X או  המסור 10) הוא סרט אימה אמריקאי, שעלה לאקרנים ב-29 בספטמבר 2023. עלילת הסרט העשירי מתרחשת בין אירועי הסרט הראשון לשני ומהווה גם כפריקוול. הסרט בוים על ידי קווין גרוטרט (אנ') ונכתב על ידי ג'וש סטולברג ופיטר גולדפינגר. סרט זה הוא הפרק העשירי בסדרת סרטי "המסור", ובסרט מככבים טובין בל, שוני סמית', סיננוב מקודי לונד, סטיבן ברנד, מייקל ביץ' ורנטה ואקה. העלילה עוקבת אחר מסע טיפולו של ג'ון קרמר (בל) במקסיקו סיטי להוצאת גידול המוח, אך כשמבין שנפל להונאה, הוא ושולייתו, אמנדה יאנג (סמית'), מעבירים את האחראים על כך במבחן להשרדותם על ידי מלכודות מפרי מוחו של קרמר.
באפריל 2021, דווח שסרט עשירי נמצא בפיתוח עם "Twisted Pictures (אנ')", כאשר סטולברג וגולדפינגר, כותבי שני הסרטים הקודמים של הזיכיון, "המסור 8" ו"המסור: המעגל נסגר", אישרו שהתסריט הושלם בדצמבר 2021. מאוחר יותר, באוגוסט 2022, פרסומים חדשים דיווחו שהסרט יבוים על ידי גרוטרט, שערך את רוב סרטי המסור הקודמים, וביים את "המסור 6" ו"המסור 7". צילומי הסרט התרחשו מאוקטובר 2022 עד פברואר 2023 במקסיקו סיטי.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית תחת הפצת "סרטי ליונסגייט" ב-29 בספטמבר 2023. ובישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-28 בספטמבר 2023. הסרט הכניס 111 מיליון, וזכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, כאשר רובם תיארו אותו כ"הסרט הטוב ביותר" מאז הסרט הראשון בזיכיון, ושיבחו בעיקר את הופעתם של בל וסמית'. לאחר הצלחתו, ב-12 בדצמבר הוכרז סרט המשך, "המסור 11", ונמצא בפיתוח ועתיד לעלות לאקרנים ב-27 בספטמבר 2024.
צוות השחקנים והדמויות

טובין בל - ג'ון קרמר, ג'יגסו, רוצח סדרתי.
שוני סמית' - אמנדה יאנג, השוליה של ג'ון.
סיננוב מקודי לונד - ססיליה פדרסון, רופאה שלוקחת חלק בהונאה רפואית.
סטיבן ברנד - פרקר סירס, מטופל שלוקח חלק בהונאה רפואית.
רנטה ואקה (ספ') - גבריאלה, מטופלת שלוקחת חלק בהונאה רפואית.
פאוליט הרננדז (ספ') - ולנטינה, רופאה שלוקחת חלק בהונאה רפואית.
ג'ושוע אוקאמוטו (ספ') - דייגו, רופא שלוקח חלק בהונאה רפואית.
אוקטאביו הינוג'וסה (ספ') - מתאו, רופא שלוקח חלק בהונאה רפואית.
חורחה בריסינו - קרלוס, ידידו של ג'ון.
קוסטאס מנדילור - מארק הופמן (הופעת קמע), השוליה של ג'ון.
מייקל ביץ' - הנרי קסלר, מטופל שלוקח חלק בהונאה רפואית.
קייטי ברברי - מנהיגת קבוצת התמיכה בסרטן
דונה גורדון (ספ') - ד"ר פין פדרסון, אביה של ססיליה.
הפקה > פיתוח

באפריל 2021, אושר סרט עשירי למסור, שנקרא באופן זמני "המסור X", בפיתוח עם Twisted Pictures. עם זאת, דארן לין בוסמן, במאי הסרט "המסור: המעגל נסגר". שיצא בחודש שלאחר מכן, הצהיר כי מדובר בהודעה מוקדמת שהפתיעה אותו ואת מפיקי הסרט.
אושר התסריט בדצמבר 2021, המפיקים מארק בורג ואורן קולס תכננו את תסריט הסרט של הסרט העשירי מאז שנת 2018, אך תוכניות הסרט הושעו כאשר מייקל ברנס, סגן נשיא של "סרטי ליונסגייט", נפגש עם כריס רוק בברזיל שאישר את ההצעה שלו לסרט "המסור: המעגל נסגר". לאחר שהסרט בו כיכב רוק לא הצליח ולא הכניס בקופות, בורג וקולס חזרו לכתיבת התסריט. ובאוגוסט 2022, "Bloody Disgusting" דיווחה כי הסרט יבוים על ידי קווין גרוטרט, שביים את הסרט "המסור 6" ו"המסור 7".
הפקה > ליהוק

באוקטובר 2022, אושר לטובין בל למלא את תפקידו של ג'ון קרמר / ג'יגסו. בדצמבר 2022, סיננוב מקודי לונד, סטיבן ברנד ומייקל ביץ' הצטרפו לקאסט. שוני סמית' חוזרת על תפקידה כאמנדה יאנג. באותו חודש נוספו לצוות השחקנים רנטה ואקה, פולט הרננדה, ג'ושוע אוקמוטו ואוקטביו הינוג'וסה.