stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  2016 Winners & Nominees | Categories | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
↑  I. P. A. Admin, IPA Reveals Winners for the 29th Satellite Awards | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
| פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| דרמה (1996–2009, 2018–הווה) | פארגו (1996) ‏•‏‏ טיטניק (1997) ‏•‏‏ הקו האדום (1998) ‏•‏‏ המקור (1999) ‏•‏‏ טראפיק (2000) ‏•‏‏ בחדר המיטות (2001) ‏•‏‏ הרחק מגן עדן (2002) ‏•‏‏ באמריקה (2003) ‏•‏‏ מלון רואנדה (2004) ‏•‏‏ הר ברוקבק (2005) ‏•‏‏ השתולים (2006) ‏•‏‏ ארץ קשוחה (2007) ‏•‏‏ נער החידות ממומביי (2008) ‏•‏‏ מטען הכאב (2009) ‏•‏‏ סיפורו של רחוב ביל (2018) ‏•‏‏ פורד נגד פרארי (2019) ‏•‏‏ ארץ נוודים (2020) ‏•‏‏ בלפסט (2021) ‏•‏‏ אהבה בשחקים: מאווריק (2022) ‏•‏‏ אופנהיימר (2023) ‏•‏‏ הברוטליסט (2024) |  |
| מוזיקלי או קומדיה (1996–2009, 2018–הווה) | אוויטה (1996) ‏•‏‏ הכי טוב שיש (1997) ‏•‏‏ שייקספיר מאוהב (1998) ‏•‏‏ להיות ג'ון מלקוביץ' (1999) ‏•‏‏ האחות בטי (2000) ‏•‏‏ מולין רוז' (2001) ‏•‏‏ החתונה היוונית שלי (2002) ‏•‏‏ אבודים בטוקיו (2003) ‏•‏‏ דרכים צדדיות (2004) ‏•‏‏ הולך בדרכי (2005) ‏•‏‏ נערות החלומות (2006) ‏•‏‏ ג'ונו (2007) ‏•‏‏ חופשייה ומאושרת (2008) ‏•‏‏ Nine‏ (2009) ‏•‏‏ האקסים של החברה שלי (2010) ‏•‏‏ כוכב נולד (2018) ‏•‏‏ היו זמנים בהוליווד (2019) ‏•‏‏ הבמה של ראדה (2020) ‏•‏‏ טיק, טיק... בום! (2021) ‏•‏‏ הכול בכל מקום בבת אחת (2022) ‏•‏‏ נשארים לחג (2023) ‏•‏‏ אנורה (2024) |  |
| סרט קולנוע (2010–2017) | הרשת החברתית (2010) ‏•‏‏ היורשים (2011) ‏•‏‏ אופטימיות היא שם המשחק (2012) ‏•‏‏ 12 שנים של עבדות (2013) ‏•‏‏ בירדמן (2014) ‏•‏‏ ספוטלייט (2015) ‏•‏‏ לה לה לנד / מנצ'סטר ליד הים (2016) ‏•‏‏ ארץ אלוהים / שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) |  |
| סרט עצמאי | שחור על לבן (2018) |  |
אלכסנדר פיין הוא הבמאי בעל מספר הזכיות הגבוה ביותר (3 זכיות) עם הסרטים "דרכים צדדיות" (2004), "היורשים" (2011) ו"נשארים לחג" (2023).
סטיבן ספילברג מחזיק במספר המועמדויות הגבוה ביותר (6 מועמדויות), אך ללא הובלה במספר הזכיות.
ז'נטילה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אגור שיף
 הופק בידי:  חיים שריר
 תסריט:  אגור שיף
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  ניר לוי אלון אבוטבול יבגניה דודינה אבשלום פולק
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  חורחה גורביץ'
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אוגוסטוס – רומא
 הקרנת בכורה:  1997
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ז'נטילה (Gentila) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1997 בבימויו של אגור שיף שגם כתב את התסריט המבוסס על סיפורו "ז'נטילה שרה" (1995).
בתפקידים הראשיים מופיעים ניר לוי, אלון אבוטבול ויבגניה דודינה, אשר הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בחיפה.
תקציר העלילה

גדי רוטמן (ניר לוי) הוא אסיר משוחרר על תנאי. הוא עובד אצל יצרן הדגלים ז'אק (יגאל עדיקא) שנותן לו משימה לקראת יום העצמאות – לתלות את דגל ישראל ב-30 תחנות דלק בשלושה ימים.
גדי מבקש מאחיו הצעיר יצחקל'ה (אבשלום פולק) העסוק בהכנות לבחינה שיעזור לו במשימה ולאחר השתדלויות הוא נענה לו. לפני שהם יוצאים הוא נותן לו מתנה שימסור לאמם (מירי פביאן) המאושפזת בבית חולים אתה יש לו סכסוך ארוך אולם היא מסרבת לקבל את מתנתו.
בינתיים מתגנב לדירתו חיים שושנה (אלון אבוטבול), עבריין שהיה שותף לגדי וכעת נמלט ממאסר. הוא כופה עצמו על גדי ואחיו ושלושתם יוצאים למסעם ברחבי הארץ לתלות את הדגלים.
כשהם יושבים במסעדה נכנסת לשם אישה צעירה בהריון עם סימני חבלה בפניה. היא נראית מנותקת ומדוכאת. לאחר שהם מזמינים אותה לאכול היא מספרת שבבטן יש לה בת והיא קוראת לה ז'נטילה. את שמה האמיתי אינה מגלה אבל אומרת כי הייתה בסכסוך עם בן זוגה והוא הכה אותה. היא מסכימה להצעתם להצטרף אליהם לנסיעה.
בעת שהותם בחוף הים היא נכנסת לים עירומה ועטופה בדגל ישראל (כרזת הפרסומת של הסרט). בינתיים מקבל יצחקל'ה הודעה שאימו נפטרה והוא עוזב אותם.
לפנות בוקר כשגדי עדיין בשינה עמוקה, מגיע חיים שושנה לאמא של ז'נטילה ואונס אותה. גדי מגלה זאת מאוחר ומתכנן את נקמתו. בינתיים מגיע המאהב שלה (יפתח קצור) והיא מצטרפת אליו.
לבסוף מצטרף אליהם יצחקל'ה וגדי מבקש ממנו להזעיק את המשטרה. בלילה גם הוא עוזב ושוטרים מגיעים לעצור את חיים שושנה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ניר לוי: גדי רוטמן
אלון אבוטבול: חיים שושנה
אבשלום פולק: יצחקל'ה רוטמן
יבגניה דודינה: אמא של ז'נטילה
מירי פביאן: אמא רוטמן
יגאל עדיקא: זאק, יצרן דגלים
חיים שריר: צייד
רענן חפץ: שוטר
יפתח קצור: המאהב
האוצר מסיני

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית (הגרסה המקורית)
 בימוי:  יהודה גרובייס
 הופק בידי:  יהודה גרובייס
 תסריט:  מוז לוי
 עריכה:  גבריאל ושלר שלמה חזן (יוצר הטריילר)
 שחקנים ראשיים:  דוד אברהמסון, חזי צדיק, שלמה סדן, דוד גודיק
 מוזיקה:  דניאל בנסמיאן
 צילום:  אורי פראגו (צלם ראשי) אלון צרפתי
 מדינה:  ישראל ישראל מצרים מצרים
 חברת הפקה:  גרובייס הפקות
 חברה מפיצה:  גרינטק
 שיטת הפצה:  CD, DVD, סטרימינג
 הקרנת בכורה:  ישראל ינואר 2006 ארצות הברית ינואר 2006
 משך הקרנה:  כ-65 דק' (אורך מלא)
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  דרמה, מותחן, הרפתקאות, קולנוע חרדי
 הסרט באתר גרובייס הפקות
 דף הסרט ב־IMDb
האוצר מסיני (באנגלית: "Sinai Treasure") הוא סרט דרמה ומותחן ישראלי, מסוגת קולנוע חרדי משנת 2006, שביים והפיק יהודה גרובייס.
עלילה

אבי בן ארי (דוד אברהמסון), חוקר וארכאולוג יהודי-אמריקאי, יוצא במסע למדבר סיני בעקבות אוצר אבוד של משפחתו - כתבי רבי יהודה הלוי. סעיד (חזי צדיק), איש מבוגר משבט הבדואים הופך לשותפו בעל כורחו, למסע המסוכן. תוכניותיהם משתבשות כשהם חודרים לאזור של "השבט הארור", שבט שקולל לפני מאות שנים הידוע באכזריותו. עדל (דוד גודיק), בנו של ראש השבט (שלמה סדן) ולוחמיו נחושים לעצור את הפולשים.
בשנת ד' תת"ק (1140) יצא רבי יהודה הלוי מספרד לארץ ישראל. במסעו, נשדד באזור סיני וכל רכושו נלקח ממנו. הדעות חלוקות בשאלה באם הצליח ריה"ל להגיע לארץ המובטחת. מזה מאות שנים, רבים ניסו להתחקות אחר סוד "האוצר מסיני"
הפקה והפצה

צילומי הסרט התרחשו בסתיו 2005, למשך שבוע, בישראל ומצרים (הנגב, מכתש רמון וחצי האי סיני) ויצא להפצה בינואר 2006, לאחר כשלושה חודשי עריכה. לאורך הסרט הופיעו כ-25 ניצבים וביטים.
בשונה מסרטים קודמים של גרובייס, "האוצר מסיני" צולם בעברית ובאנגלית בו זמנית, ללא שימוש ניכר בדיבוב.
ביקורות

הסרט זכה לביקורות חיוביות במגזר. אמציה האיתן מערוץ 7, התרשם כי ”הסרט החדש של יהודה גרובייס מעלה אותנו לרמה שכמותה לא הורגלנו לראות”.
ביקורות > כרזת הסרט

עם יציאת הסרט, נמתחה ביקורת (בעיקר מהמגזר החרדי) כלפי עטיפת הסרט, בטענה שהוא עושה שימוש ציני בטלית ותפילין. בעקבות כך, הסרט הופץ בגרסה עיצובית שונה (עברית ואנגלית).
שחקנים

| שחקן | תפקיד |  |
| --- | --- | --- |
| דוד אברהמסון | אבי בן ארי | שחקן ראשי |
| חזי צדיק | סעיד | שחקן משנה |
| שלמה סדן | ראש השבט הארור |  |
| דוד גודיק | עדל |  |
| איתי גנות | - |  |
לקריאה נוספת

מתן אהרוני, זה לא קולנוע, זה מפגש חברתי, מוסד ביאליק, 2023
הערות שוליים

↑  מבוסס על תקציר העלילה שהופיע על גבי עטיפת הסרט
כרזת הסרט באנגלית (הגרסה המתוקנת)
זמן אמת (1991)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אורי ברבש 
 הופק בידי:  דורון ערן 
 תסריט:  בני ברבש 
 עריכה:  טובה אשר 
 שחקנים ראשיים:  אסי דיין רבקה נוימן נטע מורן שלמה תרשיש חנה מרון שמיל בן ארי
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1991
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 תקציב:  700,000 דולר
 הכנסות:  3000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
זמן אמת הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1991 בבימויו של אורי ברבש, עם אסי דיין, רבקה נוימן ונטע מורן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בני ברבש והוא מבוסס על ספרו "היקיצה הגדולה" משנת 1982.
העלילה היא על מח"ט המואשם על ידי ההורים השכולים, בזילת יד שהביאה למותו של מג"ד בחטיבתו במלחמת יום הכיפורים וההאשמות והחקירה ממוטטים אותו. סרט שהוא חשבון נפש עם טראומות מלחמת יום הכיפורים.
תקציר העלילה

ב"בית השריון" בתל אביב נערך טקס חלוקת תעודות זיכרון למשפחות הנופלים של חטיבת שריון שנפלו במלחמת יום הכיפורים. על הבמה נמצאים מפקדי החטיבה, המח"ט אל"ם אלי הנגבי (אסי דיין) וסגנו סא"ל יואב (שלמה תרשיש).
אלי מסבר על גבורת הנופלים שעצרו את הסורים ולאחר מכן מתחילה חלוקת התעודות. כאשר מגיעים לחלק תעודה למשפחת בר און, הוריו של המג"ד סא"ל מודי בר און, תוקף האב בנימין בר און (יוסף כרמון) את אלי ומאשים אותו במות בנו היות שלא שלח לו כוח חילוץ במשך תשע שעות.
אלי עומד לפני ועדת חקירה על תפקודו במלחמה. בראשה עומד מפקד האוגדה גיורא (שמיל בן ארי). הם יוצאים לשטח ואלי מסביר על מהלך הקרב ואומר שקצין האג"ם שלו נדב (דורון ליניק) אמר לו שהפיקוד שולח כוח לחלץ את מודי.
אין לו כל הוכחה לכך בקשר או ביומן המלחמה ונדב שאמור לעזור לו, נמצא בתרדמת לאחר פציעה בקרב.
משפחת בר און מחזירה את התעודה לחטיבה ואלי יוצא אליהם בלילה סוער עם נהגו המסור נרי (יוסי אשדות) ומתקבל בקרירות מופגנת. הוא עסוק כל הזמן בניסיון להוכיח את חפותו ויחסיו עם אשתו דניאלה (רבקה נוימן) מתערערים. דניאלה סובלת גם מהצקות של חמותה נעמי (חנה מרון).
נדב נמצא בתרדמת ואלי מבקר אותו בבית החולים ונפגש שם בזוגתו ענת (נטע מורן). עם הזמן לאחר המריבות בבית הוא מנהל מערכת יחסים קצרה אתה. החיילים בבית החולים ובעיקר מוטי (דור צויגנבוים) מנסים לעורר את נדב ומביאים אפילו רקדנית בטן (ריקי צור) אבל ללא הועיל.
הסמח"ט יואב חותר תחתיו בוועדת החקירה ותופס את מקומו כמפקד החטיבה. אלי מתחיל בקריירה לא מוצלחת באזרחות כמנהל בחברת ביטחון ואחזקה של אביו. הוא עצבני ורב עם מנהל סופרמרקט (עזרא דגן) ונהג עצבני ברחוב (ארנון צדוק).
הוא עוזב את הבית שוכר דירה ומנהל משם מטה לטיהור שמו. לבסוף נפטר נדב ואלי יודע שזה סוף הפרשה לגביו. הוא נשבר וברגע הזה מגיעה דניאלה ומנסה לנחם אותו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אסי דיין | אלי הנגבי | מח"ט |
| רבקה נוימן | דניאלה הנגבי | אשתו של אלי |
| נטע מורן | ענת | זוגתו של נדב |
| דורון ליניק | נדב הנדלסמן | לוחם בתרדמת |
| רות גלר |  | אמא של נדב |
| שלמה תרשיש | יואב | סמח"ט |
| שמיל בן ארי | תא"ל גיורא | מפקד אוגדה |
| סיני פתר |  | חוקר צבאי |
| חנה מרון | נעמי הנגבי | אמא של יואל |
| יוסף כרמון | בנימין בר און | אב שכול |
| עידית צור | ברוריה בר און | אם שכולה |
| אלכס פלג | שמואל בלייכר | אב שכול |
| לבנה פינקלשטיין | נחמה בלייכר | אם שכולה |
| יוסי אשדות | נרי | נהג מח"ט |
| דור צויגנבוים | מוטי | לוחם פצוע |
| עזרא דגן |  | מנהל סופרמרקט |
| ארנון צדוק |  | נהג עצבני |
| יעקב כהן |  | מקליט בחקירה |
התפרצות X (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של עדנה מזי"א
 בימוי:  איתן צור
 הופק בידי:  אילון רצ'קובסקי, יוחנן קרדו, גיא יקואל, יוסי עוזרד, אלי מאירוביץ, יולי אוגוסט הפקות
 תסריט:  עדנה מזי"א
 עריכה:  בועז ליאון
 שחקנים ראשיים:  יוסי פולק מלאני פרס אורנה פורת
 מוזיקה:  אדריאן בלייז
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 2010
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
התפרצות X הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2010 בבימויו של איתן צור, עם יוסי פולק, מלאני פרס, ואורנה פורת בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי עדנה מזי"א והוא מבוסס על ספרה התפרצות X משנת 1997.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2010:
פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר - יוסי פולק
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - אורנה פורת
פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר עדנה מזי"א
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים של ונציה במסגרת שבוע הביקורת.
תקציר העלילה

אילן בן-נתן (יוסי פולק) הוא פרופסור לאסטרופיזיקה בטכניון, בן 58. הוא נשוי לנעמי (מלאני פרס), מאיירת ספרים יפהפייה בת 28. הוא מאזין להרצאה של סטודנטית (ורוניקה ניקול) על תופעת "התפרצות X" באסטרופיזיקה אך שקוע בבעיות המטרידות אותו.
אשתו נעדרת פעמים רבות והוא חושד שיש לה מאהב. כשהם יושבים במסעדה פוגש אותו חבר ילדות, ברוך גולדין (אברהם סלקטר) וחושב שנעמי היא בתו של אילן ולא אשתו. אילן עוקב אחרי נעמי ומגיע לבניין ליד חוף הים בבת גלים ושם צופה באשתו מקיימת יחסי מין עם המאהב שלה, עודד ספרא (רמי הויברגר).
הוא פונה לאמו קתי (אורנה פורת) והיא אומרת לו שזה היה מובן בגלל הפרש הגילים הגדול ומייעצת לו לא לעשות דבר "עד שזה יעבור לה".
אילן נפגש לעיתים קרובות עם החוקר המשטרתי אנטון (סוהיל חדאד) אתו גדל בשכונה.
אילן לא יכול להחזיק מעמד. הוא מגיע לביתו של עודד והם נפגשים ומשוחחים. עודד מגלה לו שהוא צלם סרטי טבע בחו"ל וכי הוא מקיים יחסים עם נעמי כבר ארבעה חדשים. הם שותים יין וכשעודד מוציא מקטרת ומבקש מאילן להדליק אותה במצית, אילן ניגש אליו ובהתפרצות בלתי נשלטת הוא מסתער אליו וחונק אותו למוות. לאחר מכן הוא גורר אותו לתא המטען של רכבו, נוסע לנחל הקישון, נעצר בידי שוטר חשדן (אולג לוין) אך משוחרר לאחר חקירה קצרה. הוא מגיע לאמו קתי (אורנה פורת) ומספר לה על הרצח. היא משכנעת אותו לנסוע אתה לבית הקברות ולטמון את עודד בקבר של הנזי באואר שנפטרה לאחרונה ועדיין אין עליו מצבה. קתי מתבדחת כי "סוף סוף מישהו ישכב על הנזי".
בלוויה של תושב השכונה מגיעים אילן קתי ואנטון ופוגשים שם את אחותה של הנזי (רות גלר) שמבקשת מאילן לומר קדיש על אחותה. אנטון הבלש הפיקח שם לב "שמישהו טיפל בקבר".
נעמי מודאגת מהיעלמות עודד. היא מבקרת את אביו המאושפז בבית אבות (אברהם פלטה). אילן עוקב אחריה ומשוחח אחר כך עם האב על בנו. נעמי רוצה לחגוג יום הולדת לאילן ומזמינה מקום בטחנת הנזירים בנחל ציפורי. גם אנטון מוזמן לחגיגה ומגלה שהוא חוקר היעלמות של מישהו בבת גלים. אילן נעשה מודאג מיום ליום. אנטון מוצא בבית בבת גלים ציורים קרועים של נעמי. הוא מחליט לחפור בקברה של הנזי שם נמצאת גופתו של עודד. הידיעה משודרת בטלוויזיה ובני הזוג חוזים בה. אילן מוצא בפח הזבל בדיקת היריון חיובית של אשתו ואומר לה כי בכל זאת ירצה את הילד.
אנטון מתקשר ואומר כי ברצונו לשוחח אתם. שניהם בטוחים שהוא מגיע כדי לעצור את אילן, אך אנטון מספר להם שאמו של אילן, שהייתה חולה, התאבדה בבליעת כדורים, ובמכתב ההתאבדות היא מספרת ששכרה עובד זר שירצח את עודד עבור 20.000 דולר והוא עזב מיד את ישראל. היא עשתה זאת משום שכאבו לה ייסורי הקנאה של אילן ומבקשת ממנו פיצוי על שהייתה אמא לא טובה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| יוסי פולק | אילן בן-נתן |  |
| מלאני פרס | נעמי בן-נתן | אחות |
| אורנה פורת | קתי בן-נתן |  |
| רמי הויברגר | עודד ספרא |  |
| סוהיל חדאד | אנטון | קצין משטרה |
| אברהם סלקטר | ברוך גולדין |  |
| רות גלר | גב' באואר |  |
| אולג לוין | סייר משטרה |  |
| אברהם פלטה | מר ספרא |  |
| ורוניקה ניקול | סטודנית |  |
זכרון דברים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של יעקב שבתאי
 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  שוקי פרידמן, לאון טרושו, רוברטו צ'יקוטו
 תסריט:  עמוס גיתאי, גלעד עברון
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  אסי דיין עמוס גיתאי עמוס שוב
 מוזיקה:  אורי אופיר
 צילום:  רנטו ברטה
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1995
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  2088 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
זיכרון דברים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1995 בבימויו של עמוס גיתאי, אשר מככב בסרט בתפקיד ראשי יחד עם אסי דיין ועמוס שוב.
התסריט מבוסס באופן חפשי על הרומן "זכרון דברים" של יעקב שבתאי משנת 1975. העלילה מתמקדת בשלושה גברים, צברים ישראלים בני כארבעים, החיים בתחושת החמצה.
הסרט הוצג בפסטיבל ונציה 1995 (Corsia di sorpasso), בפסטיבל שלוש היבשות בנאנט 1997, צרפת (זוכה פרס העיר נאנט) ובפסטיבל הקולנוע בקליבלנד ובריו דה ז'אנירו.
תקציר העלילה

סטיפנה גולדמן (ליא קניג) מקריאה לבנה גולדמן (עמוס גיתאי) את צוואתו של האב שמבקש לא למכור את אוסף הבולים היקר שלו. מנחמים באים לשבעה וסטיפנה מגישה להם תה וכיבוד. הם דנים במה כדאי יותר להשקיע לאחר מכירת הבולים. בין המנחמים גם מנפרד (צבי שטולפר), חבר קרוב של סטיפנה.
לגולדמן יש שני חברים צעירים ממנו שגרים יחד: צזאר (אסי דיין) וישראל (עמוס שוב). הם טעו בבית הקברות, הגיעו לבית הקברות בנחלת יצחק והפקיד (שמואל וולף) אמר להם שגולדמן לא מופיע בפנקס הנפטרים.
צזאר הוא צלם, גרוש מתרצה (שרון הכהן) ואב לילד שמואל (יובל חבקין). תרצה מנהלת קשר עם אדם עשיר בכוונה להינשא. צזאר הוא רודף נשים ואהובתו הנוכחית היא אליעזרה (מיכל זוארץ) שרוצה להתחתן אתו אבל הוא מהסס. הוא מבקר אצל אביו החולה ארווין (עזריה רפפורט) המנהל ויכוח פוליטי עם ידיד המשפחה בש (שמואל קלדרון).
ישראל הוא מוזיקאי ופסנתרן חברתו הנוכחית היא אלה (גליה שפרינג). הם מקיימים יחסים והיא מודיעה לו שהיא בהריון. ישראל לא מעוניין בהריון הזה ותוהה מה לעשות.
רוחמה (ריקי גל) היא ידידה של השלושה ומתפרנסת משירה בבר.
שמואל הילד חולה בלויקמיה ומצבו קשה. צזאר מגיע לנחם את תרצה והם מקיימים יחסים.
גולדמן נמצא בדיכאון ומנהל שיחות ארוכות על מהות החיים עם אמו. הוא לוקח את ישראל למסעדה של נלו (מנחם גולן) כדי להתאושש. הוא אינו מתגבר על הדיכאון ומתאבד בבליעת כדורים. צזאר וישראל מקבלים את מותו בהפתעה, יושבים ואוכלים זה מול זה ולא מוציאים מילה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמוס גיתאי | גולדמן |  |
| אסי דיין | צזאר | צלם |
| עמוס שוב | ישראל | מוזיקאי |
| מיכל זוארץ | אליעזרה |  |
| ליא קניג | סטיפנה | אמו של גולדמן |
| גליה שפרינג | אלה |  |
| שמואל קלדרון | בש | חבר של גולדמן |
| עזריה רפפורט | ארווין | אבא של צזאר |
| מנחם גולן | נלו | בעל מסעדה |
| צבי שטולפר | מנפרד | ידיד של סטיפנה |
| שרון הכהן | תרצה | אשתו של צזאר |
| יובל חבקין | שמואל | בנו של צזאר |
| ריקי גל | רוחמה | זמרת בבר |
| שמואל וולף |  | פקיד בבית קברות |
טקס פרסי ניקה ה-31

| --- | --- |
 תאריך:  1 באפריל 2018
 מיקום:  Vegas City Hall שבמתחם קרוקוס סיטי, קרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, רוסיה
 מנחים:  וילמה קוטאוויצ'יוטה, יקטרינה וולקובה
 רשת שידור:  הטלוויזיה הציבורית הרוסית
 אורך הטקס:  שעתיים וחצי
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  הפרעה בקצב הלב
 זכייה במספר הפרסים הרב:  הפרעה בקצב הלב (5)
 מספר המועמדויות הרב:  הפרעה בקצב הלב (7)
 kino-nika.com
 →30 32← פרס ניקה
 
חזית מתחם קרוקוס סיטי שבקרסנוגורסק, שבו נערך הטקס.
טקס פרסי ניקה ה-31 של האקדמיה הרוסית לקולנוע לשנת 2017 התקיים ב-1 באפריל 2018 במוסקבה. זוכי הפרסים המיוחדים והמועמדים הוכרזו במסיבת עיתונאים ב-6 במרץ 2018.
פרסים מיוחדים

פרס הכבוד וההערכה על שמו של אלדר ריזאנוב יוענק לשחקן ולדימיר אטוש.
מועצת האקדמיה החליטה להעניק את פרס "על תרומה למדעי הקולנוע, הביקורת והחינוך" למכון סנקט פטרבורג לקולנוע וטלוויזיה, אשר חוגג 100 שנים.
הסרט "פיטר לשצ'נקו. כל מה שהיה..." (בבימוי ולדימיר קוט) — עבור הישגים יצירתיים בתחום הטלוויזיה והקולנוע.
ראו גם

נשר הזהב 2018 (פרס האקדמיה הלאומית למדעי הקולנוע של רוסיה)
הערות שוליים

↑  Kino-nika.com. XXXI торжественная церемония вручения национальной кинематографической премии «Ника» состоится 1 апреля 2018 года в Vegas City Hall
↑  Kino-nika.com. Объявление номинантов «НИКА-31»
| פרס ניקה |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016  • 2017 • 2018 • 2019 • 2021  |  |
| אחר | אקדמיית ניקה לקולנוע |  |
השמלה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'אד נאמן
 הופק בידי:  חזי שלח, צבי שפילמן ואלכס מסיס
 תסריט:  ג'אד נאמן אורנה ספקטור רחל נאמן
 עריכה:  דוד טור
 שחקנים ראשיים:  לאורה ריבלין, אסי דיין, מוטי ברכאן, יאיר רובין, ג'וזי כץ
 מוזיקה:  הצ'רצ'ילים
 צילום:  יכין הירש
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  1969
 משך הקרנה:  74 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השמלה הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1969, שביים יהודה ג'אד נאמן וזהו סרטו הראשון כבמאי. הסרט השתתף בפורום "השבועיים של הבמאים" בפסטיבל קאן 1969.
"השמלה" מקבץ שלושה סרטים קצרים, המתארים שלושה סיפורי אהבה תל אביביים: "השמלה", "המכתב" ו"תומאס חוזר".
הפקה

הפקת הסרט הקצר "השמלה" החלה ב-1967 ונמשכה כשנה, בתקציב של שלושים אלף ל"י. כל צוות השחקנים, הצלם והעורכת, השתתפו בו ללא תשלום.  במאי 1968 נערכה הקרנת בכורה, לה הוזמנו כמעט כל מבקרי הסרטים הישראליים, אך איש מהם לא טרח להופיע בגלל שנאמן לא היה ידוע באותה עת ולא היו לו תקציב ליחסי ציבור. אחר כך, ביוזמת חזי שלח ועם חברת ישראפילם והמפיקים אלכס מסיס וצבי שפילמן, השלים נאמן שני סרטים קצרים נוספים: "המכתב" ו"תומאס חוזר". שלושת הקצרים הוצגו כסרט ארוך ששמו "השמלה" בבתי הקולנוע בישראל החל מינואר 1970.
עלילה

גיבורת הסרט הראשון, "השמלה", היא ספרנית בספרייה ציבורית (לאורה ריבלין) שפוגשת בחור צעיר הבא לשאול ספרים (אסי דיין) ומתאהבת בו. השניים עוברים בביתה של הספרנית לפני שהם יוצאים לבילוי, ופוגשים בשותפתה לדירה (ג'וזי כץ), מוזיקאית שמככבת בסרטי פרסומת. כשהשותפה מבקשת למדוד את שמלתה החדשה של הספרנית, היא לוכדת את תשומת לבו של הבחור והספרנית נותרת לבדה.
גיבור הסרט השני, "המכתב", הוא בחור צעיר (מוטי ברכאן) שמפרסם מודעה בעיתון: "מכוער מחפש יפהפייה". בתגובה הוא מקבל מכתב עם תצלום של צעירה מקסימה (רינה גנור) ומחליט לחפש אחריה. כשהוא מוצא אותה הוא נוכח לדעת שהיא כבר תפוסה ואיננה מעוניינת בחבר חדש.
בסרט השלישי, "תומאס חוזר", בחור צעיר (יאיר רובין), תומאס, חוזר לחייה של אשתו לשעבר, אילנה (גבי אלדור) החיה בדירה יחד עם בן זוגה גדי (אמיר אוריין). תוך כדי ניסיונות החיזור של תומאס אחרי אילנה, כל אחד מבין השלושה חווה את טעם הבדידות. בסיום הסרט תומאס עוזב את אילנה וגדי.
הערות שוליים

↑  יגאל בורשטיין, "השמלה" - הסרט הישראלי החשוב ביותר השנה, הארץ, 24 במאי 1968
↑ אייל סיון ויעל מונק, "אני עוד זכיתי להיות פלסטיני: ריאיון עם ג'אד נאמן", בתוך: יעל מונק ואייל סיון (עורכים), על מצפון וקולונוע: בעקבות ג'אד נאמן, מחברות קולנוע דרום 01, פרדס הוצאה לאור והמכללה האקדמית ספיר, תשס"ו 2006, 22-21
יגאל בורשטיין, "זכרונות מהשמלה", שם, 50-45
אלה שוחט, שם, 97
חלומו של הנרי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  איתן גרין
 הופק בידי:  עינת ביקל, אורי סבג
 תסריט:  איתן גרין
 עריכה:  ערה לפיד
 שחקנים ראשיים:  מנשה נוי יונתן השילוני הלנה ירלובה
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 צילום:  ירון רשף
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2003
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  2,860,000 ₪
 הכנסות:  3,700 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
חלומו של הנרי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003, בבימויו של איתן גרין שגם כתב את התסריט. עם מנשה נוי, יונתן השילוני והלנה ירלובה בתפקידים הראשיים. הסרט היה פלופ כלכלי עבור יוצריו.
תקציר העלילה

הנרי אטיאס (מנשה נוי) עובד כאחראי למחסן ציוד באחד מבתי הספר לקולנוע בישראל. לפני כן עבד שנים רבות בתפקידים שונים של הפקות קולנוע וטלוויזיה ועמד לביים סרט משלו אלא שתאונת דרכים שבה נהרגה אשתו אילצה אותו להפסיק את הבימוי ולהתמקד בבנו הקטן עמי (יונתן השילוני). לאחר מספר שנים נישא לאווה (הלנה ירלובה) ונולדה להם בת.
הנרי מרגיש שהוא יודע ובעל ניסיון יותר מהמורים. הוא אהוד על התלמידים ויועץ להם בענייני עשיית סרטים למורת רוחם של חברי הסגל האחרים ובעיקר של המורה שרגא (רוני ניניו) שבפניו הוא נאלץ  להתנצל בנוכחות המנהלת ד"ר ברדוגו (גבריאלה ורנר).
הנרי הוא בן 45 וחלומו הוא לעשות סרט בעצמו בעיקר כדי להראות לסגל בית הספר כי הוא מסוגל לכך. אין לו תקציב והוא פונה לתלמידים לעזרה.
התלמידה גאולה (תהל רן) מציעה לו תסריט המבוסס לדעתה על סיפור משפחתה. התלמידה שירלי (תמי לוי אלדר) מתנדבת להיות עוזרת הפקה וכן שאר התלמידים. מספר שחקנים וביניהם אלכס מרקוביץ (מוטי כץ) מסכימים לעבוד עבורו ללא תשלום. אווה נוסעת עם התינוקת למשפחתה במוסקבה והנרי מחליט שזה הזמן להתחיל לעבוד על הסרט.  חלק מהצילומים נערכים בדירה של אמו (דינה דורון). הוא מחליט לשבץ את עמי בן ה-13 לתפקיד ראשי בסרט למרות שאין לו ניסיון קודם. עמי הוא ילד מופנם שחווה טראומה בעקבות התאונה ובעקבות נישואי אביו בשנית. הוא יודע לחקות קולות של חיות ומכוניות.
העבודה על הסרט נתקלת בקשיים רבים, בעל המלון מסרב לתת להם לצלם והמחסנאי אברי (שלמה וישינסקי) נשלח לבית הספר לקחת מהם את המצלמה. הנרי מיואש ובחלומו הוא רואה את אסי דיין ומבקש ממנו עזרה אך אסי מסרב. עמי מעודד אותו ומפגיש אותו עם הנרי אוחיון שאותו הנרי העריץ בילדותו ולכן שינה את שמו מאברהם להנרי.
לבסוף מסכים אבא של גאולה (אברהם מור) שהצילומים ייערכו בבית המלון שלו בטבריה והנרי מצליח לסיים את הסרט ובסיום הוא ועמי מקבלים בשמחה את אווה והתינוקת בנמל התעופה בן-גוריון.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
מנשה נוי: הנרי אטיאס
יונתן השילוני: עמי
הלנה ירלובה: אווה
תהל רן: גאולה
תמר לוי אלדר: שירלי
דינה דורון: אמא של הנרי
מוטי כץ: אלכס, שחקן
שלמה וישינסקי: אברי, מחסנאי
אברהם מור: אבא של גאולה
אסי דיין
גבריאלה ורנר: ד"ר ברדוגו, מנהלת
רוני ניניו: שרגא, מורה
טקס פרסי ניקה ה-30

| --- | --- |
 תאריך:  28 במרץ 2017
 מיקום:  תיאטרון מוסובייט שבמוסקבה, רוסיה
 מנחים:  יולי גוסמן
 רשת שידור:  NTV
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  גן עדן
 זכייה במספר הפרסים הרב:  הנזיר והשד
 מספר המועמדויות הרב:  התלמיד
 kino-nika.com
 →29 31← פרס ניקה
 
טקס פרסי ניקה ה-30 (ברוסית: Тридцатая церемония награждения премии Ника) להענקת פרסי הניקה של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2016 נערך בתיאטרון מוסובייט שבמוסקבה, רוסיה, ב-28 במרץ 2017. זוכי הפרסים המיוחדים ורשימת המועמדים הוכרזו במסיבת עיתונאים שנערכה ב-1 במרץ 2017.
פרסים מיוחדים

אלכסנדר סוקורוב — פרס כבוד והערכה.
אנדריי פלאחוב — פרס על תרומה למדעי הקולנוע והביקורת.
אלכסנדר מיטה — פרס אלכסיי גרמן לתרומה יוצאת מהכלל לקולנוע הרוסי.
הסרט "סאלם מוסקבה" (במאי: פאבל ברדין) — פרס על הישג יצירתי בתחום הקולנוע הטלוויזיוני.
סטטיסטיקה

מספר מועמדויות:
8: "התלמיד" - זכה בפרס אחד
6: "נזיר ושד" - זכה ב-4 פרסים
6: "דו-קרב" - זכה ב-3 פרסים
5: "גן עדן" - זכה ב-3 פרסים
5: "האספן" - זכה בפרס אחד
4: "מלכת העלה" - ללא זכיות
2: "זואולוגיה" / "הוויקינג" - ללא זכיות
ראו גם

"נשר הזהב" 2017 (פרס האקדמיה הלאומית למדעי הקולנוע)
הערות שוליים

↑  Interfax.ru. Фильм "Ученик" получил наибольшее число номинаций на премию "Ника"
↑  Kino-nika.com. Объявление номинантов "НИКА-30"
| פרס ניקה |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016  • 2017 • 2018 • 2019 • 2021  |  |
| אחר | אקדמיית ניקה לקולנוע |  |