stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרמיני (מטרו רומא)
תחבורה ציבורית העוברת בסמוך לתחנה

תחנה המטרו מחוברת לתחנת הרכבת רומא טרמיני ולכן מאפשרת החלפות עם רכבות הפרברים ועם הרכבות הארציות של טרניטליה ו־Italo-NTV. הוא משרת גם על ידי שני קווי חשמלית, טורליבוס וקווי אוטובוס רבים המופעלים על ידי ATAC, לא הרחק משם נמצאת התחנה הסופית של מסילת הרכבת רומא-ג'יארדינטי, רומא לציאלי. התחנה מחוברת גם לשדות התעופה פיומיצ'ינו וצ'יאמפינו באמצעות שירותי אוטובוס שונים.
תחנת רכבת (     רומא טרמיני )
תחנת רכבת ( רומא לציאלי )
תחנת חשמלית (טרמיני, קווים 5 ו-14 )
תחנת טרוליבוס (טרמיני, קו 90 )
תחנת אוטובוס ATAC והסעות לשדה התעופה
תחנת מוניות
שירותים

תחנת קו A ממוקמת במפלס נמוך מזה של קו B ומחוברת אליו באמצעות מדרגות פנימיות, לכן אין צורך לצאת מהתחנה על מנת לעבור מקו אחד למשנהו. התחנה נגישה גם לבעלי מוגבלויות.
משרד הכרטיסים בדלפק
מכונת כרטיסים אוטומטית
שֵׁירוּתִים
תמונות

מפלס הרציף של תחנה A
הערות שוליים

1 2  "Nodo di Termini". Roma Metropolitane.
שימי תבורי

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1953 (בן 72) ישראל נס ציונה, ישראל
 שם לידה:  שמשון טוילי
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  זמר עברי מוזיקה ים-תיכונית
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  גלטון סי בי אס עדן האחים ראובני
 פרופיל ב-IMDb
 
שימי תבורי (נולד ב-9 בפברואר 1953, כ"ד בשבט ה'תשי"ג) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשם שמשון טוילי בנס ציונה, כבן זקונים למשפחה בת שבעה ילדים יוצאת יהדות תימן. את צעדיו הראשונים כזמר עשה בנעוריו על במות באירועים, ואף הופיע במועדונים כמו "קליפסו" ו"כריש" ברמלה. את השם שימי תבורי נתן לו חברו, עמוס רומנו (שנפל במלחמת יום הכיפורים), שארגן לתבורי הופעה בחיפה, וחיפש שם קליט שיופיע על כרזות המופע.
לפני גיוסו לצה"ל ניסה תבורי להתקבל ללהקת פיקוד דרום, אך לא הצליח לעבור את המבחנים בהצלחה וכך, שובץ לחיל התותחנים.
את התקליטון הראשון שלו ובו השיר "הלנה" (מילים: אורי אסף, לחן: אלי קניאל), הקליט תבורי לאחר שירותו הצבאי, במימון המעסיק של אחותו. בתחילה לא זכה התקליטון להצלחה, אך מאוחר יותר, לאחר פרסומו הראשוני של תבורי, הפך השיר "הלנה" ללהיט.
ההתקדמות המשמעותית בקריירה של תבורי החלה רק לאחר שהפזמונאי דוד חלפון שמע אותו, בחתונה שבה הופיע, מבצע את השיר "אשליות", שאותו כתב חלפון לניסים סרוסי. חלפון שידך בין תבורי לבין עוזי חיטמן, שעשה אז את צעדיו הראשונים ככותב וכמלחין צעיר לאחר שחרורו מצה"ל.
ביוגרפיה > שיתוף הפעולה עם עוזי חיטמן

ב־1976 הוליד שיתוף הפעולה עם עוזי חיטמן את אלבום הבכורה של תבורי, "חיפשתי שירים לצאת לעולם", ואת הלהיט הראשון, "לילה בלי כוכב", שהלחין חיטמן למילים של יואל ריפל. לאחר צאת האלבום התעוררה סערה כאשר התברר שעל העטיפה הופיע תבורי ולצידו בחורה עירומה מן הגב. עקב זאת נגנזה העטיפה וצונזרה בכל מקום, והוחלפה באחרת. לאורך השנים כתב חיטמן שירים לתבורי, והיה ביניהם שיתוף פעולה פורה ומצליח מאוד. ב־1977 התפרסם אלבומו השני של תבורי, "שלך באהבה". האלבום כלל את "שחורה ונאווה" (שתבורי זכה איתו במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי) ואת הלהיט "אין לי אהבה", שהגיע למקום ה־19 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשל"ח (1978) – השיר הראשון של תבורי שדורג במצעד שנתי.
ביוגרפיה > השתתפות וזכיות בפסטיבלים

בחנוכה ה'תשל"ח (דצמבר 1977) זכה תבורי במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "שחורה ונאווה". שנה לאחר מכן, בחנוכה ה'תשל"ט (דצמבר 1978), זכה במקום השני באותו פסטיבל עם השיר "כינור דוד", שאותו כתב אביהו מדינה שגם השתתף בהלחנתו עם יהודה בדיחי. בחנוכה תשמ"א (דצמבר 1980) זכה בפעם השלישית במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "משה", אותו כתבו אביהו מדינה ואורי אלוני. את השיר הלחין תבורי עצמו, ועיבד ננסי ברנדס. ב-29 במרץ 1980 השתתף תבורי בפסטיבל הזמר והפזמון תש"מ והגיע למקום השלישי עם השיר "אתמול היית שונה" (מילים ולחן: רוני בראון ויוריק בן דוד, עיבוד: דוד קריבושי). השיר הפך ללהיט גדול ואחד המזוהים ביותר עם תבורי. ב-1980 השתתף גם בפסטיבל הזמר החסידי ה-12 והגיע למקום השני עם השיר "ברכנו". בחנוכה תשמ"ג (דצמבר 1982) השתתף תבורי בשירוויזיון הרביעי והאחרון, שהתקיים בהיכל הספורט "יד אליהו" (כיום היכל מנורה מבטחים), והגיע למקום השלישי עם השיר "הילדה בת שבע" (מילים ניסן פרידמן ועוזי חיטמן, לחן: עוזי חיטמן, עיבוד: ננסי ברנדס).
בשנת 1982 דחה תבורי את הצעתו של אביהו מדינה להשתתף בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני", שבוצע בסופו של דבר על ידי זוהר ארגוב. תבורי העדיף באותה עת לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית, שם פגש את אשתו לעתיד, ג'ניפר ג'וסלין. השניים נישאו לאחר היכרות בת שבועיים בלבד וחזרו יחד לישראל. בינואר 1983, כשאשתו בחודש התשיעי להריונה, זכה תבורי בשלושה מיליון שקלים בטוטו. באפריל 1984 הוציא תבורי תקליט ששיר הנושא בו הוא שמו של בנם המשותף, "אלירן". אלבום נוסף שהוציא ב־1984 היה "זיכריני", שכלל את השירים "אל תשליכני", "אליך אלוהי" ו"עפולה". באותה שנה התארח תבורי בתוכנית "זהו זה!" וביצע את השיר "אלירן", כאשר בנו הפעוט מצולם עימו באולפן.
תבורי השתתף בקדם-אירוויזיון 1991 עם השיר "מתגעגע לרומנטיקה" (מילים: דן ריבלין, לחן: דודו זר, עיבוד: אלדד שרים), והגיע למקום ה-11.
שנתיים לאחר מכן הוא השתתף בקדם-אירוויזיון 1993 עם השיר "חי את מה שיש" (מילים ולחן: אלי צרויה, עיבוד: דוד קריבושי), והגיע עימו למקום השמיני.
ביוגרפיה > לאחר שיתוף הפעולה עם עוזי חיטמן

בסוף 1998 הוציא חידוש לשירו "לילה בלי כוכב" בעיבוד והפקה מוזיקלית של יובל שפריר. החידוש זכה אף הוא להצלחה.
בשנת 1999 הודיע תבורי שהוא נמצא בתהליכי חזרה בתשובה, ומעתה "ייזהר מלהתעסק עם נשים". יחד עם ארגון חרדי יצא תבורי למסע הופעות בקרב קהל של חוזרים בתשובה. אך לאחר תקופת מה עזב דרך זו, על אף שהמשיך לשמור מסורת.
תוך חצי שנה, מסוף 1999 עד תחילת 2000, הוציא תבורי שלושה אלבומים: אלבום האוסף הכפול "להיטי הזהב", "תמיד רומנטי", שבו חידש שירים אהבה ישראליים, בנושא אהבה ו"אוריינטל טמפו", עם שירים חדשים בצרפתית.
ב-2003, לציון 30 שנות קריירה במסגרת פסטיבל ישראל, התקיים לכבודו של תבורי מופע בבנייני האומה בירושלים, בהשתתפות אמנים שונים.
ב-2004 הוציא תבורי את אלבומו "את בראש שלי". את שירי האלבום עיבדו רביב בן מנחם, ננסי ברנדס, רובי בן שמעון, יאיר מיכאל, אפי נצר, ותומר מזמר. האלבום כלל גם 2 שירים שכתב, הלחין, עיבד, וביצע בנו של תבורי - אלירן.
אף על פי שתויג במשך כל שנות הקריירה שלו כ"זמר מזרחי", ניתן להבחין בשיריו, בהשפעתם של השירים הפופולריים הצרפתיים והאיטלקיים בשנות השישים כפי שבאו לידי ביטוי ב"פסטיבל סן רמו". תבורי נחשב עד היום כאחד מהזמרים הבולטים בישראל. למרות עליות וירידות במהלך הקריירה שלו ובמהלך חייו האישיים, הוא הצליח לשמור במידה רבה על הפופולריות שלו.
בנוסף ללהיטים שהוזכרו, ניתן לציין להיטים נוספים של תבורי: "עוד סיפור אחד של אהבה", "דניאל", "צלצלי אליי", "בואו ונשירה", "אל תשליכיני לעת זיקנה".
בפברואר 2009 שודרה תוכנית מיוחדת של הסדרה "תשיר את זה" בה השתתף בפרק מיוחד יחד עם אסף אשתר, יהודה סעדו ועינת שרוף.
במרץ 2009 השתתף תבורי בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" והגיע למקום השני בתוכנית הגמר. החשיפה לה זכה גרמה לו לפופולריות מחודשת.
בינואר 2010 עלתה תוכנית הטלוויזיה "התבורי'ס", בה תבורי ובניו - אלירן, אריאל, דניאל ובן-אל, מחפשים צלע נשית שתצטרף לסיבוב הופעות של כל משפחת תבורי.
באוגוסט 2018 החל להופיע במופע התיאטרון "א יידישע חפלה", מופע בידור במחווה ל-70 שנות יצירה ישראלית.
במאי 2021 הוציא תבורי את השיר "הכל שם בשבילי" שכתב רמי הלוי, הלחין אייל דביר והפיק מוזיקלית תמיר צור. בהמשך השנה, התמודד בתוכנית המציאות אקס פקטור לייצוג ישראל באירוויזיון 2022. תבורי עבר את האודישנים, אך הודח בשלב החלטות השופטים. באותה שנה, הוענק לתבורי פרס על מפעל חיים מטעם ארגון אמ"י.
באוגוסט 2024 השתתף בקליפ של גיא מזיג ויונתן ברק "יוקי ומסדר האמבט", תבורי מופיע בקליפ גם בתור עצמו וגם בדמות אנימציה דמוי דג סשימי. המהווה משחק מילים בין שם הדג לשמו של תבורי.
ביוגרפיה > פרשיות פליליות

ב-27 באוקטובר 2006 נתפס תבורי כשהוא נוהג תחת השפעת אלכוהול, ונגזרו עליו שישה חודשי פסילת רישיון בפועל. בעקבות האירוע, נגמל תבורי מאלכוהול.
ב-23 ביוני 2016 נתפס תבורי כשהוא נוהג תחת השפעת קנאביס. ב-2 באוקטובר 2017 הורשע תבורי בנהיגה תחת השפעת סמים. ב-16 באוקטובר 2017 נידון לשלילת רישיון נהיגה לשנתיים, לקנס של 3,000 ש"ח ולמאסר על תנאי.
משפחתו

תבורי נהג לקרוא לילדיו בשמות שכוללים בתוכם את המילה אל.
בתחילת שנות ה-80 עת שהה בארצות הברית במהלך סיבוב הופעות נישא תבורי לג'ניפר ג'וסלין לאחר היכרות קצרה. תבורי שב לישראל יחד עם אשתו, ולשניים נולדו שלושה בנים, הבכור שבהם - אלירן יליד 1983 שעל שמו נכתב השיר הנודע "אלירן שלי". בנו השני, אריאל (1984), ובנו השלישי דניאל (1986), הוא זמר שהשתתף בתוכנית "כוכב נולד". לאחר 11 שנות נישואים, השניים התגרשו.
ב-1990 נישא תבורי בשנית לאביבה אזולאי שהייתה אז בת 17 בלבד. לזוג נולדו שני ילדים: בת אל, ואחיה, הזמר בן-אל תבורי. ב-1995 התגרשו השניים.
תבורי נישא בשלישית לאסנת לורבר ולשניים נולדו שני בנים - אוראל ואלעד. לאחר מספר שנים, השניים התגרשו. תבורי נישא ברביעית לסילביה זיו, והתגרש גם ממנה.
תבורי נישא בחמישית ליהודית באומן בשנת 2016.
דיסקוגרפיה

חיפשתי שירים לצאת לעולם (גלטון) - 1976 (כולל: "לילה בלי כוכב", "הלנה", "איך נפלת איש גדול", "בין כל החברים", "חיפשתי שירים לצאת לעולם", "תני לי רגע")
שלך באהבה (גלטון) - 1977 (כולל את השירים: "שחורה ונאוה", "אין לי אהבה", "יכולת להגיד", "בלילה בחצות", "אודי אודי", "שיר אהבה", "שלומית", "כמה זמן עוד יעבור", "שלך באהבה") - עיבודים: בני נגרי, מרטין מוסקוביץ', ואלי קניאל
זכרונות (גלטון) - יצא בפברואר 1979 (כולל את השירים: "כינור דוד", "שיר של אבא", "שבת מתנה", "למה שוב אינך עימי", "כמה טוב שאת בבית", "זכרונות") - עיבודים: אלדד שרים ובני נגרי.
לילה ויום (גלטון) - יצא ביוני 1980 (כולל את השירים: "אתמול היית שונה", "שש בבוקר, "רוצה לחזור לידידים", "איתי לאורך כל הדרך") - עיבודים: דוד קריבושי, בני נגרי, עוזי חיטמן, ואורי קריב.
צעד חמישי - 1981 - CBS (כולל את השירים: "ברכנו", "תני לי את הלב", "משה", "צלצלי אלי", "זוכרת", "לילה עוד לילה", "אמא", "דניאל", "בואי אלי", "בתוך הלילה השתנינו") - עיבודים: דוד קריבושה, וננסי ברנדס.
שבועת עולם - 1982 - CBS (כולל: "עוד סיפור אחד של אהבה", "בואי לא נפסיד את כל הלילה") - עיבודים: ננסי ברנדס, ובני נגרי
אלירן (1984) (כולל את השירים: "אלירן", "שוט על גל", "אהבה היא מתנה", "תני לי את הלילה", "הילדה בת שבע", "לעוף איתך")
זיכריני (1984) (כולל: "אל תשליכני לעת זקנה", "אליך אלוהי", "עפולה") - עיבודים: ננסי ברנדס וחיים רומנו.
שירים שאוהבים (1987) (כולל גרסאות עבריות ללהיטים לועזיים: "בואו ונשירה", "חוזר אלייך", מה קרה") - עיבוד והפקה מוזיקלית: ננסי ברנדס
פרחי גני -  אלבום כפול (עם אביהו מדינה) (1988) - עיבודים: יגאל חרד, מרטין מוסקוביץ', ננסי ברנדס
תו הקסם
להיטי זהב 1 (1989)
תודה אמא (1990)
להיטי זהב 2 (1991)
להיטי זהב 3 (1993)
להיטי זהב 4 (1996)
בא אלייך
עת מלחמה ועת שלום
הריני מברך
תמיד רומנטי - (1999)
לילה עם כוכב - אוסף להיטים ומופע אולפן (1999)
להיטי זהב - ההקלטות המקוריות (אלבום כפול) - (2000)
אוריינטל טמפו - (2000)
את בראש שלי - (2004)
זקוק לאהבתך (אלבום משולש)
להיטי זהב 5
להיטי זהב 6
המיטב
שירי אהבה שלי
100 להיטי זהב
שיתוף פעולה עם קווין רובין "שישי הפוך"
הערות שוליים

↑  על פי ריאיון עם תבורי בתוכנית הרדיו "מסע הקסם המזרחי", בעריכת שמעון פרנס, יוני 1998
↑  חיטמן כתב את המילים (והלחן) בתגובה ישירה למפגש עם תבורי שביקש שיר קליט שיפרוץ עבורו את הדרך לכוכבות. סמדר שיר, "חושבים שאני עוד ילד", מעריב, 13 בספטמבר 1979
↑  יוסי חרסונסקי, אירו-מזרחון, מעריב, 9 בדצמבר 1980
↑  נדב מנוחין‏, אל תשליכני: שימי תבורי מופיע ביידיש - וזה נפלא, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2018
↑   השופטים לא מאמינים לזה: שימי תבורי מגיע לאודישן, ברשת החברתית פייסבוק
↑  דני סנדרסון, גידי גוב, שלמה ארצי ואחרים: הוכרזו זוכי פרס איגוד אמ"י למפעל חיים, באתר ynet, 14 באוקטובר 2021
↑  גיא מזיג (2024-08-09), גיא מזיג - יוקי ואבירי מסדר האמבט, נבדק ב-2024-09-21
↑  טל ימין-וולבוביץ, שימי תבורי נתפס נוהג בשיכרות, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2006
↑  רן בוקר ואיתי בלומנטל, פרסום ראשון: שימי תבורי מואשם בנהיגה תחת השפעת סמים, באתר ynet, 7 בנובמבר 2016
↑  שגיא בן נון‏, שימי תבורי הורשע בנהיגה תחת השפעת סמים, באתר וואלה, 2 באוקטובר 2017
↑  מלכה רדוזקוביץ, ‏בעקבות נהיגה בשכרות: רישיונו של שימי תבורי נשלל לשנתיים, באתר גלובס, 16 באוקטובר 2017
↑  איריס אברמוביץ', שימי, בחייאת שימי, באתר ynet, 18 במרץ 2009
↑  סיבוב חדשהסיפור הבלתי ייאמן של שימי תבורי, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 29 ביוני 2016
↑  חיים אתגר, ‏בשקט בשקט: שימי תבורי ויהודית באומן התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303168005171  ISNI: 0000 0001 0839 0283  LCCN: no2005116116  MusicBrainz: 0d7aa9cb-d5a0-48e9-a8be-18d6ef79de61  SNAC: w6sn09hz  VIAF: 160879902   WorldCat (עם VIAF): 160879902 
שימי תבורי, 1981
שימי תבורי בהופעה, 2022
השחרת פנים

כרזה למופע מינסטרל עם כוכב לבן צבוע-פנים. הכרזה כוללת מראה לפני ואחרי האיפור.
השחרת פנים (באנגלית: Blackface) היא סוג של איפור תיאטרלי בו נעשה שימוש כדי לייצג קריקטורה של אדם שחור, בעיקר על ידי שחקנים שאינם שחורים. השחרת פנים צברה פופולריות בארצות הברית במהלך המאה ה-19 ותרמה להפצתם של סטריאוטיפים גזעניים. עד אמצע המאה הפכו מופעי בידור הכוללים השחרת פנים לסוג אמנות אמריקאי מובהק. מופעים אלה תרגמו עבודות פורמליות כגון אופרה למונחים פופולריים עבור הקהל הרחב. בתחילת המאה ה-20 הפכה השחרת פנים לסוגה משל עצמה. באמצע המאה ה-20, במהלך המאבק נגד חוקי ג'ים קרואו, האקט של השחרת פנים הפסיק להיות מקובל בארצות הברית, ומאז נחשב לאקט של דה-הומניזציה, גזענות ופגיעה באנשים שחורים. לעומת זאת במדינות אחרות שימוש בסגנון איפור זה עדיין נמשך.
היסטוריה

השחרת פנים, אשר החלה בערך ב-1830, היוותה מסורת בתיאטרון האמריקאי במשך כ-100 שנים. מהר מאוד הפכה השחרת פנים לפופולרית במקומות אחרים, ובמיוחד בבריטניה, בה המסורת נמשכה זמן רב יותר מבארצות הברית. השימוש בהשחרת פנים, בבריטניה ובארצות הברית, נעשה בעיקר במסגרת הופעות בידור של מינסטרלים, אך היה קיים לפניהן, ונמשך גם אחריהן.
בתחילה, שחקנים לבנים נהגו להשחיר את פניהם באמצעות שעם שרוף, ומאוחר יותר השתמשו באיפור או משחה להברקת נעליים. בנוסף, השחקנים ניפחו את השפתיים שלהם בצורה מוגזמת, ולעיתים קרובות חבשו פאות צמר, כפפות, מעילים מזונבים או בגדים מרופטים. מאוחר יותר, גם אמנים שחורים השתמשו בהשחרת פנים בהופעותיהם.
הסטריאוטיפים המגולמים בדמויות משחירי הפנים היוו דרך לצייר את האדם השחור באור שלילי, ללעוג לו ולגלם אותו כאנס, גנב, פושע ופרא אדם מבחינה תרבותית ומוסרית, בארצות הברית דבר זה היווה גורם משמעותי בהצדקת המשך האפליה, גזענות ודימויים סטריאוטיפים לשחורים. צבע עור שחור בבני אדם גורר בורות, חוסר שיקול דעת, הנאה מכאב ומרות האדם הלבן. חוקי ג'ים קרואו נקראו על דמות נלעגת מוכרת שהשחירה את פנייה.
השחרת פנים בישראל

בניגוד לארצות הברית ובריטניה, בישראל השחרת הפנים היא פחות נפוצה. השחרת פנים הגיעה לישראל בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20. שחקנים יהודים בהוליווד לבשו איפור שחור בסרטים שונים (כגון אל ג'ולסון בסרט "זמר הג'אז") ומאז נעשתה השחרת הפנים נפוצה גם במקומות חינוכיים ובגנים בישראל, ובחג הפורים בתחפושות למיניהן.
גם בהצגות בהבימה הייתה תופעה של השחרת פנים כחלק ממופעים בתיאטרון. בתחילת שנות החמישים עלו מחזות זמר ומחזות שכללו שחקנים שהשחירו את פניהם כחלק מהאיפור התיאטרלי, כדוגמת "זעקי, ארץ אהובה" (1949) ו"ספינת השעשועים" (1951). התופעה נעצרה בליהוק שחקנים ממוצא ערבי בשנות השבעים. כששחקנים אלו הגיעו לתיאטרון, הם לא צבעו את פניהם.
בישראל יש תופעות של השחרת פנים במדיה ובתוכניות סאטירה שונות. לדוגמה, בסדרת המערכונים "החוף של כושי" השחקן מריאנו אידלמן מגלם את דמותו של אדוארד, מהגר עבודה סודאני העובד בחוף. דוגמה אחרת במדיה אחרת היא בסרטון היוטיוב מינימור של טיילור ובן זיני, מוצג בן זיני, שצבע את עורו, כעובד ממוצא אפריקאי בבית מלון באילת.
באפריל 2023 התופעה הגיעה לכלי התקשורת כאשר בנות אולפנה צבעו את פניהן באיפור כהה כדי לגלם דמויות מזרחיות.
לקריאה נוספת

בר-יוסף, א' (2014). וילה בג'ונגל: אפריקה בתרבות הישראלית. הקשרי עיון וביקורת. הקיבוץ המאוחד.
הערות שוליים

1 2  נועה בן-סעדיה, "שיר כושי": ספיריטואלס אפרו-אמריקאים בשנות החמישים והשישים בישראל
↑  עינת שגיא-אלפסה, מסע נוסטלגי: איך נראו התחפושות של פעם, באתר ynet, 14 במרץ 2014
↑  מינימור, באתר יוטיוב
↑  מוריה אסרף, יוסי אלי, בלאקפייס ולעג למזרחים: גזענות בסרטון של תלמידות אולפנה בי-ם, באתר חדשות 13, 13 באפריל 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548752505171  GND: 1149977590  LCCN: sh86002417 
משה דיין ואשתו רות עם שחקן הבימה שמואל רודנסקי, מאחורי הקלעים של ההצגה "זעקי, ארץ אהובה"
אהרן פרננדו

אהרן פרננדו (באיטלקית: Aron Fernando, או כפי שחתם על כתביו; פרננדס, או פרננדז, על פי כמה מקורות). (ליבורנו - 1761-1828) היה מורה, מחבר ומתרגם יהודי איטלקי בתקופת ההשכלה.
הוא היה מורה לשפות עתיקות ומודרניות, ומתרגם, ועורר את תשומת הלב של רשויות ליבורנו בשל אהדתו ליעקבינים, ובשל ניסיונותיו לפרסם כתבים אשר נחשבו כקיצונים וחתרנים מדי. ב-29 ביוני 1796 פרננדו פגש את נפוליאון בונפרטה, בעת שזה עבר דרך ליבורנו, כדי לבקש את תמיכתו. בין הכתבים שביקש לפרסם:
תרגום לאיטלקית עם פירוש של Les Nuits Champêtres ("לילות הכפריות") של ז'אן-צ'ארלס לבו (אנ'), שנכתב ב-1792‏ ופורסם רק בשנת 1803‏.
Lo spettatore libero ovvero speculazioni filosofiche sulla rigenerazione politica, e morale dello spirito umano ("הצופה החופשי או ספקולציות פילוסופיות על התחדשות הפוליטית והמוסרית של הרוח האנושית"), פורסם במילאנו, ב"שנה השנייה של החירות" (1793).
תרגום לאיטלקית של החוברת "שקיעתה ונפילתה של המערכת הפיננסית האנגלית" של תומאס פיין. התרגום לא פורסם בסופו של דבר, אך בגללו פרננדו גורש מליבורנו.
"פרויקט פילוסופי לרפורמה מקיפה של הפולחן ושל החינוך הפוליטי-מוסרי של העם היהודי" בשני כרכים, שהיה אמור לצאת לאור ב-1810. בספר הזה פרננדו תיאר רפורמה קיצונית ביותר של היהדות, כולל דחייה של התורה שבעל פה, הורדת מספר המצוות ל-60 בלבד, וחינוך חובה במקצועות חול. הכרך הראשון הודפס כמעט בחשאי בשנת 1813 על ידי המוציא לאור ג'יובני מרניג בליבורנו; לאחר תהליך ארוך של התערבות הרשויות וערעורים שנמשך עד 1818,‏ וגם הודות לשינוי במשטר עקב הרסטורציה, כמעט כל העותקים הוחרמו והושמדו. כתב היד של הכרך השני שרד כיוון שהועבר לצנזור הצרפתי, ונשמר בגנזך המדינה של פריז.
הערות שוליים

↑  Isidore Singer, Richard Gottheil, ערך FERNANDO, AARON, באתר 1906 Jewish Encyclopedia
↑  אשר סלה, , שבט סופרים: תולדות חכמי איטליה (תס – תקס) – La République des Lettres, Rabbins, écrivains et médecins juifs en Italie au XVIII siécle, Leiden: Brill, 2007, עמ' 237
↑  Ulrich Wyrwa, Juden in der Toskana und in Preussen im Vergleich: Aufklärung und Emanzipation in Florenz, Livorno, Berlin und Königsberg i. Pr., Tübingen: Mohr Siebeck, 2003, עמ' 152-153
↑  כרטיסית Le notti campestri di De Laveaux, באתר OPAC הקטלוג המאוחד של הספריות האטלקיות
↑  Donata Giglio, Tra rivoluzione ed emarginazione: il caso di Aron Fernandez, Per Marino Berengo: studi degli allievi, Milano: Franco Angeli, 2000, עמ' 705-715
↑  Carlo Mangio, Politica toscana e rivoluzione: momenti di storia livornese, Pisa: Pacini, 1974, עמ' 89, 137-138.
↑  Liana Elda Funaro, Un governo avaro e mercantile. Tre edizioni italiane di un'opera di Tom Paine, Studi Storici 31, nº 2, Istituto Gramsci, 1990, עמ' 481-510
↑  Progetto filosofico di una completa riforma del culto e dell'educazione politico-morale del popolo ebreo
↑  טקסט מלא ב-Project Gutenberg
↑  Abraham Berliner, Aus meiner Bibliotek, Beiträge zur hebräischen Bibliographie und Typographie, Frankfurt a. M.: J. Kauffmann, 1898, עמ' 16-18
↑  Achille de Rubertis, Gl'Israeliti e la Censura della stampa in Toscana, La Rassegna Mensile di Israel 18, nº 1, 1952, עמ' 10-20
↑  Catalogue général des manuscrits des bibliothèques publiques de France. Archives nationales. Site de Paris, cote F/18/579, ccfr.bnf.fr
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אהרן פרננדו".
אנרי-לואי דה לה גראנז'

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1924 הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 פטירה:  27 בינואר 2017 (בגיל 92) Lonay, שווייץ 
 שם לידה:  Henri Louis Ernest Amaury de La Grange 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת אקס-מרסיי  אוניברסיטת פרובאנס 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 2005)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (19 בפברואר 1993)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (10 בנובמבר 1998) 
 
אנרי-לואי דה לה גראנז' (בצרפתית: Henry-Louis de La Grange;‏ 26 במאי 1924 – 27 בינואר 2017) היה מוזיקולוג צרפתי והביוגרף של גוסטב מאהלר.
ילדות ונעורים

לה גראנז' נולד בפריז, לאם אמריקאית, אמילי סלואן, ולאב צרפתי, סנאטור, שר לשעבר וסגן נשיא של פדרציית התעופה הבינלאומית. אנרי-לואי למד מדעי הרוח בפריז ובניו יורק וספרות באוניברסיטה של פרובנס ובסורבון. מ-1946 עד 1947 למד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל, ובהמשך, מ-1948 עד 1953, למד באופן פרטי בפריז, פסנתר אצל איבון לפבר והרמוניה, קונטרפונקט וניתוח מוזיקה אצל נדיה בולאנז'ה.
קריירה

לה גראנז' התחיל לעבוד כמבקר מוזיקה ב-1952, וכתב מאמרים לניו יורק הראלד טריביון ולניו יורק טיימס, ולמגזינים "חדשות האופרה", "סטרדיי רביו", "מיוזיקל אמריקה" ו"אופוס, (מגזין הקלטות קלאסיות)" בארצות הברית ול"Arts", "Disques", La Revue Musicale ו"Harmonie" בצרפת.
לראשונה שמע את המוזיקה של גוסטב מאהלר, הסימפוניה התשיעית שלו, ב-20 בדצמבר 1945 בקונצרט, שבו ניצח תלמידו של מאהלר, ברונו ולטר, על הפילהרמונית של ניו יורק בביצוע הראשון שלה ליצירה. לה גראנז' בא לקונצרט כמעריץ מושבע של המנצח, אבל ידיעותיו על מאהלר, שבימים ההם היה מוכר הרבה פחות מכפי שהוא כיום, היו מועטות מאוד. הוא הופתע מאורכה של הסימפוניה ומסגנונה יוצא הדופן, וגילה בה עניין, שגבר והלך בהדרגה. מראשית שנות ה-50' החל לחקור ברצינות את יצירותיו של מאהלר ואת חייו. הוא פגש את אלמנתו של מאהלר, אלמה מאהלר, ב-1952, היה לידיד קרוב של בתה אנה, וריאיין עוד מבני תקופתו של המלחין. הוא ניהל מחקר באירופה ובצפון אמריקה ובמשך הזמן צבר אוסף של חומרים, שהיה לאחד הארכיבים העשירים ביותר שבנמצא בכל הנוגע למאהלר ותקופתו. המסמכים האלה הם עכשיו חלק מספריית מולטימדיה, Médiathèque Musicale Mahler, שנוסדה בשנת 1986 עם מוריס פלרט כ"ספריית גוסטב מאהלר".
הכרך הראשון של הביוגרפיה השלמה של מאהלר יצא לאור בהוצאת דאבלדיי, ניו יורק, ב-1973, ובהוצאת ויקטור גולנץ, לונדון, ב-1974 וקיבל את פרס דימס טיילור. מהדורה מתוקנת בצרפתית יצאה לאור בהוצאת פאייאר ב-1979. עוד שני כרכים יצאו לאור ב-1983 ו-1984, והסדרה כולה הגיעה לאורך סופי של כ-3600 עמודים. עבודה זו זכתה ב"פרס הספר הטוב ביותר על מוזיקה" מאת סינדיקט מבקרי הדרמה והמוזיקה (צרפת 1983), ו"הפרס הגדול לספרות מוזיקה" מאת אקדמיית שארל קרוס (צרפת 1984). בהמשך, החלה הוצאת אוניברסיטת אוקספורד לפרסם הוצאה מתוקנת ומורחבת של גרסה אגלית בת 4 כרכים לקובץ הצרפתי בן שלושת הכרכים, החל בכרך II בשנת  
1995 (שקיבל את פרס האגודה הפילהרמונית המלכותית בלונדון, כרך III ב-2000, וכרך IV ב-2008. עריכת הכרך הראשון באנגלית לא הושלמה במועד מותו של לה גראנז'; עמיתתו סיביל ורנר השלימה את העבודה. הכרך הראשון יצא לאור באפריל 2020.
הערות שוליים

↑  אנרי-לואי דה לה גראנז', הוצאת אתר מדיאטק  מוזיקל מאהלר
↑  קורי רוברטסון, ג'וליארד ג'ורנאל: 7 תוארי דוקטור לשם כבוד יוענקו בטקס הפתיחה. כרך 25, גיליון 8, מאי 2010
↑  ז'אן גודט, ריאיון עם אנרי-לואי דה לה גראנז', "המקור הקלאסי" - "גילוי מאהלר" 8 במאי 2008
↑  אתר מדייטק מוזיקל מאהלר 27 בספטמבר 2010
↑  ניו יורק טיימס: אנרי-לואי דה לה גראנז', בר-הסמכא למאהלר, מת בגיל 92 8 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264002505171  PLWABN: 9810619325005606  BIBSYS: 90393052  BNE: XX1106350  BnF: cb131714743 (data)  CiNii: DA06419553  GND: 119493128  ISNI: 0000 0001 1083 9465  LCCN: n84114954  LNB: 000030376  MusicBrainz: 84431419-24a5-446b-8214-25b16ce44d78  NDL: 00469974  NKC: jn20000603620  NLK: KAC202313327  NTA: 068200862  RERO: 02-A003485727  SNAC: w67d36g1  SUDOC: 035165421  VIAF: 112449515   WorldCat (עם VIAF): 112449515
העדפה מתקנת

העדפה מתקנת (מכונה גם אפליה מתקנת) היא מתן עדיפות לאנשים על סמך השתייכותם לקבוצה מסוימת באוכלוסייה הנחשבת לחלשה יותר, על פני המשתייכים לקבוצות אשר נחשבות לחזקות יותר, במטרה להשוות פערים חברתיים, מתוך הנחה שהם ניתנים לתיקון. אחת ההשקפות רואה בהעדפה המתקנת פיצוי קולקטיבי על אפליה ממנה הקבוצה החלשה סבלה בעבר או שהיא אף ממשיכה לסבול ממנה בהווה. מתנגדי ההעדפה המתקנת רואים בה אפליה של אדם על סמך מוצאו או מינו.
העדפה מתקנת מקובלת במדינות רבות בעולם, למשל במדינות שונות בהודו יש העדפה בקבלה לאוניברסיטאות ולמשרות ציבוריות לבני קאסטות נמוכות, בארצות הברית יש או היו נהוגים העדפת קבלת נשים ואפרו אמריקאים לאוניברסיטאות, בישראל סעיף 18א לחוק החברות הממשלתיות מחייב קבלת נשים, על פני גברים, כחברים בדירקטוריונים בחברות ממשלתיות, לשם השגת "ביטוי הולם לייצוגם של בני שני המינים". בכל המקרים האלו יש הבחנה בין אדם שנמנה עם הקבוצה החזקה לזה שנמנה עם הקבוצה החלשה, כאשר האחרון מקבל יחס מועדף.
שיטות להעדפה מתקנת

העדפה מתקנת מתבצעת בדרכים שונות, להלן שלוש הדרכים העיקריות:
העדפה בין שווים - כאשר מספר המבקשים להיכנס למקום עבודה, מוסד או גוף מסוים גדול ממספר המקומות המוקצים, או לחלופין, ישנם מספר מועמדים לתפקיד במקום מסוים ותנאי הקבלה הם על-סמך יכולות ונתונים אישיים, ובשקלול הנתונים ישנם מספר מועמדים בעלי נתונים זהים, תינתן עדיפות לבני הקבוצות המקופחות בקבלת המקום או התפקיד על פני המועמדים שאינם משתייכים לאחת מהקבוצות טעונות הטיפוח. שיטה זו היא הנפוצה ביותר ונחשבת למתונה מבין השיטות המקובלות כיוון שרק במקרים נדירים ישנו שוויון בין המועמדים.
העדפה בין "כמעט" שווים - כאשר בן הקבוצה המקופחת הוא פחות טוב באופן מועט מבן הקבוצה הלא מקופחת, גם אם השקלול הסופי של המקופח נמוך במעט מהמועדף, בכל זאת יקבל עדיפות בקבלה.
מכסָה - קביעת מכסה של הממונים. כלומר, נקבע בדרג המחליט כי עד תאריך מסוים יש להגיע לייצוג מסוים של קבוצות, אחרת כפופים לסנקציות. למשל, בחלוף שנתיים צריך ש-25% מסגל ההנהלה תהיינה נשים.