אדולף אייכמן

.
| --- | --- |

אייכמן במדי האס אס ב-1942
 לידה:  19 במרץ 1906 הקיסרות הגרמנית זולינגן, גרמניה
 הוצאה להורג:  31 במאי 1962  (בגיל 56) ישראל רמלה, ישראל
 מקום קבורה:  הים התיכון 
 מדינה:  גרמניה הנאצית, אוסטריה, רפובליקת ויימאר, גרמניה 
 השכלה:  בית הספר הממלכתי הריאלי בלינץ 
 בן או בת זוג:  ורוניקה אייכמן (1935–1962) 
 צאצאים:  ריקרדו אייכמן 
 מספר צאצאים:  4 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית    אס אס
 תקופת הפעילות:  1932–1945 (כ־13 שנים)
 דרגה:   אובר-שטורמבאנפיהרר
 תפקידים בשירות
 ראש המדור לענייני יהודים במשרד הראשי לביטחון הרייך
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה שנייה
 
אוטו אדולף אייכמן (בגרמנית: ‏Otto Adolf Eichmannקובץ:De-Adolf Otto Eichmann.oga‏Ⓘ‏; 19 במרץ 1906, זולינגן, גרמניה – 31 במאי 1962, רמלה, ישראל) היה פושע מלחמה נאצי גרמני-אוסטרי. כראש מחלקת היהודים בגסטפו, בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר (מקביל לסגן-אלוף) באס אס בגרמניה הנאצית, היה מראשי האחראים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה ובמהלך השואה. בשנת 1960 נלכד על ידי המוסד בארגנטינה והובא למשפט בישראל. הורשע על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, נידון למוות בתלייה והוצא להורג ב-31 במאי 1962.
לאחר שנכשל בלימודיו ולא סיים את התיכון עבד אייכמן לזמן קצר בחברת הכרייה של אביו באוסטריה, לשם עברה המשפחה ב-1914. אחר כך עבד כמוכר נפט נודד משנת 1927 והצטרף הן למפלגה הנאצית והן לאס אס ב-1932. הוא חזר לגרמניה ב-1933, שם הצטרף לאס דה ומונה לראש מחלקת היהודים. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 ארגנו אייכמן וצוותו ריכוז יהודים בגטאות בערים הגדולות מתוך ציפייה שהם יועברו מזרחה או מעבר לים. הוא גם ערך תוכניות לריכוז היהודים, תחילה בניסקו שבדרום מזרח פולין ואחר כך במדגסקר, אך אף אחת מהתוכניות הללו לא יצאה אל הפועל.
הנאצים פלשו לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 ומדיניותם כלפי היהודים השתנתה ממעצר או הגירה להשמדה. כדי לתאם את תכנון השמדת העם היהודי, מפקדו של אייכמן, ריינהרד היידריך, כינס את מנהיגי המשטר הנאצי בוועידת ואנזה ב-20 בינואר 1942. אייכמן אסף מידע עבור היידריך, השתתף בוועידה ורשם את הפרוטוקול שלה. אייכמן וצוותו קיבלו עליהם את האחריות לגירוש היהודים למחנות ההשמדה, שם הושמדו הקורבנות בתאי גזים. לאחר שגרמניה כבשה את הונגריה במרץ 1944 פיקח אייכמן על גירוש חלק ניכר מיהודי הונגריה. רוב היהודים נשלחו לאושוויץ, שם נרצחו כ-75% מהם עם הגעתם. עד להפסקת השילוחים ביולי 1944 נרצחו 437,000 מתוך 725,000 מיהודי הונגריה. במהלך משפטי נירנברג העיד דיטר ויסליצני כי אייכמן אמר לו: "אני אצחק ביורדי אל הקבר בזכות ההרגשה שהרגתי 5,000,000 יהודים. זה נותן לי סיפוק ונחת רוח רבה."
עם כניעת גרמניה הנאצית ב-1945 נאסר אייכמן בידי צבא ארצות הברית אך הוא נמלט ממחנה המעצר והסתתר בגרמניה במשך מספר שנים. בסופו של דבר הגיע לכפר קטן בסקסוניה התחתונה, שם התגורר עד 1950, אז עבר לארגנטינה לאחר שהשיג מסמכים מזויפים בעזרת ארגון שניהל הבישוף הקתולי אלויס הודאל. מידע שנאסף על ידי המוסד אישר את מיקומו של אייכמן בארגנטינה ב-1960. צוות של סוכני המוסד ושל שירות הביטחון הכללי לכד את אייכמן והביא אותו לישראל, שם הועמד לדין בגין 15 אישומים פליליים, כולל פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות ופשעים נגד העם היהודי. במהלך המשפט הוא לא הכחיש את השואה או את תפקידו בארגונה, אלא אמר שהוא פשוט מילא פקודות בלתי חוקיות בעליל במערכת "פיהררפרנציפית טוטליטרית". הוא נמצא אשם בכל האישומים והוצא להורג בתלייה ב-31 במאי 1962. המשפט זכה לסיקור נרחב בתקשורת הבין-לאומית ולימים נכתבו עליו מספר ספרים, כגון "אייכמן בירושלים" של חנה ארנדט ו"מול תא הזכוכית" של חיים גורי, שניהם עיתונאים שסיקרו את המשפט מירושלים.