stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי אנילביץ'
הערות שוליים

↑  המרד בגטו ורשה באתר מט"ח
↑  איתמר אייכנר, תפילין, סידור ופמוטים: בתוך הבונקר של מרדכי אנילביץ', באתר ynet, 24 ביולי 2022
↑  אומשלגפלאץ, מגרש בגבול שבין הגטו ובין החלק הפולני של העיר, שהפך בתקופה זו למקום ריכוז ושילוח של המגורשים מהגטו.
↑  "פסל של לוחם ללא שנאה": הוחל ביציקת הברונזה של אנדרטת מרדכי אנילביץ, על המשמר, 22 בינואר 1951; הגיע פסל מפקד־המרד בגיטו־ווארשה, על המשמר, 5 באפריל 1951; ירמיהו שמואלי, אנדרטת אנילביץ' הוצבה ביד־מרדכי, על המשמר, 18 באפריל 1951, המשך; הוצבה אנדרטת מ. אנילביץ ב"יד מרדכי", דבר, 18 באפריל 1951. וראו גם: הפסל נ. רפפורט על אנדרטת מ. אנילביץ: עם גילוי הלוט ביד־מרדכי, היום, על המשמר, 3 במאי 1951; א. קולב, רצונו של קולקטיב שנתגלם בחזון אמן, על המשמר, 4 במאי 1951.
↑  שבתי קפלן, ביד מרדכי יוסר הלוט מאנדרטת מפקד המרד מרדכי אנילביץ, על המשמר, 18 באפריל 1951, המשך; זכר חללי השואה ולוחמי הגיטאות הועלה בעצרות־אבל רבות־עם: הוסר הלוט מאנדרטת מרדכי אנילביץ', דבר, 4 במאי 1951; רבבה במעמד הנשגב ביד מרדכי: בגילוי הלוט מאנדרטת מפקד גיטו וארשה, על המשמר, 4 במאי 1951, המשך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257601605171  PLWABN: 9810646147405606  BnF: cb162213224 (data)  GND: 11935392X  ISNI: 0000 0001 0782 5767  LCCN: nr94030899  VIAF: 62356648   WorldCat (עם VIAF): 62356648 
אתר ההנצחה על תל החורבות שנותר מהבונקר המרכזי ברחוב מילא 18, ורשה
פסל מרדכי אנילביץ' ביד מרדכי
פסל אנילביץ' ליד מגדל המים ההרוס ממלחמת העצמאות
חשיפת פסל מרדכי אנילביץ' ביד מרדכי, 1951
שער האמונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דניאל כפרי 
 טכניקה וחומרים:  אבן גיר 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  יפו העתיקה
 קואורדינטות:  32°03′15″N 34°45′11″E﻿ / ﻿32.0541141°N 34.7531165°E﻿ / 32.0541141; 34.7531165
 
שער האמונה הוא פסל מאת האמן דניאל כפרי, הממוקם בפארק אברשה ביפו העתיקה. הפסל, שנחנך בשנת 1977, עשוי מאבן גלילית ומתאר שלושה אירועים מקראיים מרכזיים: עקדת יצחק, חלום יעקב וכיבוש יריחו. עיצובו כשער מסמל את הכניסה לארץ ישראל ואת הגשמת הבטחת הארץ לאבות האומה. הפסל הפך עם השנים לאטרקציה תיירותית ביפו ומבטא את חזרתו של כפרי אל הדת לאחר מלחמת יום הכיפורים.
תיאור ומשמעות הפסל

הפסל "שער האמונה" מורכב משני עמודים בגובה ארבעה מטרים, עליהם מונחת קורה עליונה שאורכה זהה. השער משמש כמייצג סמלי להבטחת הארץ לאבות האומה ולמימושה. המזוזה הימנית מתארת את עקדת יצחק, כאשר בניגוד לתיאורים הקלאסיים, אברהם נראה כורע מעל האייל ומניף את יצחק כלפי מעלה. לצד זאת, חקוקה על העמוד הבטחת הזרע שניתנה לאברהם:
”כִּי-בָרֵךְ אֲבָרֶכְךָ, וְהַרְבָּה אַרְבֶּּה אֶת-זַרְעֲךָ כְּכוֹכְבֵי הַשָּׁמַיִם, וְכַחוֹל, אֲשֶׁר עַל-שְׂפַת הַיָּם; וְיִרַשׁ זַרְעֲךָ, אֵת שַׁעַר אֹיְבָיו” (בראשית, כ"ב, ט"ז–י"ח)
המזוזה השמאלית מציגה את חלום יעקב עם סולם ומלאכים העולים ויורדים בו, בליווי הפסוק המתאר את ההבטחה שניתנה לו:
”הָאָרֶץ, אֲשֶׁר אַתָּה שֹׁכֵב עָלֶיהָ--לְךָ אֶתְּנֶנָּה, וּלְזַרְעֶךָ"” (בראשית, כ"ב, י"ג)
הקורה העליונה מסמלת את מימוש ההבטחה באמצעות כיבוש יריחו, כאשר בצד אחד נראים בני ישראל תוקעים בשופרות להפלת חומות העיר, ובצד השני הם נושאים את ארון הברית.
רקע והיסטוריה

הפסל "שער האמונה" ממוקם בפארק אברשה שביפו העתיקה, בראש גבעה המשקיפה על נמל יפו. הפארק תוכנן על ידי האדריכל אברהם קרוון, והוא כולל שטחי צמחייה מגוונים, מדשאות, עצי תמר ותאנה, אמפיתיאטרון פתוח להופעות וממצאים ארכאולוגיים שהתגלו במקום. הפסל נבנה בעקבות חזרתו של דניאל כפרי בתשובה לאחר מלחמת יום הכיפורים, והוא היה היצירה הראשונה שפיסל לאחר מכן. כפרי, יליד צ'כוסלובקיה, עלה לישראל בשנת 1949, למד ב"בצלאל" וזכה בפרסים רבים, בהם פרס ירושלים לפיסול ופרס בתחרות בינלאומית במונקו. לאחר תקופה שבה חזר בשאלה, שב כפרי לחיים דתיים ומחלק את זמנו בין ביתו בביתר עילית לבין הסטודיו והגלריה שלו בירושלים. יצירותיו מוצגות במקומות רבים בישראל, ובהם המרכז הרפואי שיבא, מכון ויצמן, נמל התעופה בן-גוריון ויפו העתיקה.
חפירות ארכאולוגיות

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו מדרום לפסל בשטח שכונה בעבר "השטח הגדול", נחשפו שרידי שער מתקופת השלטון המצרי בארץ ישראל, המתוארך למאה ה-13 לפנה"ס – תקופתו של רעמסס השני, שעל פי המסורת היה פרעה של יציאת מצרים. הכיבוש המצרי של ארץ ישראל החל במאה ה-15 לפנה"ס, בתקופת תחותמס השלישי, ונמשך כ-300 שנה. השער שנמצא בחפירות שוחזר באתר, והוא דומה בצורה מרשימה לפסל "שער האמונה". כתובות הירוגליפיות שהתגלו במקום מציינות את שמו ותוארו של רעמסס השני, ונראה כי השער שייך לארמונו של נציג המלך המצרי.
הערות שוליים

↑  אביבה בר-עם, שמואל בר-עם, טיול וירטואלי לחג: מסע מצולם בעקבות פסלים בהשראת סיפורי התנ"ך, באתר זמן ישראל, 8 באפריל 2020
1 2 3  גן הפסגה, באתר סיורים | סע וטייל באתרי ישראל | Israel (באנגלית)
יצחק כהן (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1977 (בן 47) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  איציק
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד פלחה"ן גבעתי   מפקד גדוד צבר   ראש ענף לחימה אורבנית במל"י   מפקד בא"ח גבעתי   מפקד חטיבת הערבה   מפקד חטיבת יהודה   מפקד חטיבת גבעתי   מפקד עוצבת סיני   מפקד עוצבת אדום   מפקד עוצבת הפלדה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
יצחק (איציק) כהן (נולד ב-18 באפריל 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המיועד לתפקיד ראש אגף המבצעים בדרגת אלוף. משרת כמפקד עוצבת הפלדה, וקודם לכן שירת כמפקד עוצבת אדום, מפקד עוצבת סיני, מפקד חטיבת גבעתי, מפקד חטיבת יהודה, מפקד חטיבת הערבה, מפקד בא"ח גבעתי ומפקד גדוד צבר.
ביוגרפיה

כהן נולד וגדל בירושלים. הוא התגייס לצה"ל בשנת 1995, ושובץ בגדוד רותם של חטיבת גבעתי, עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד רותם ומונה למפקד מחלקה. בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד. בשנים 2002–2003 שירת כמפקד פלחה"ן גבעתי, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה ברצועת עזה. בשנים 2006–2007 שירת כסגן מפקד גדס"ר גבעתי. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם. בסיום הלימודים חזר לחטיבה ומונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי, ושירת בתפקיד בשנים 2008–2009, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד צבר, ושירת בתפקיד עד שנת 2011. בשנים 2011–2012 שירת כראש ענף לחימה אורבנית במפקדת זרוע היבשה. בשנים 2012–2014 שירת כמפקד בא"ח גבעתי. במהלך מבצע צוק איתן הצטרף ללחימה כקצין במטה מפקד חטיבת גבעתי.
ב-23 באוקטובר 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, ושירת בתפקיד עד יוני 2016. ב-5 ביולי 2016 מונה למפקד חטיבת יהודה, תפקיד שמילא עד 6 באוגוסט 2018. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ו (2018–2019). ב-14 ביולי 2019 מונה למפקד חטיבת גבעתי, ושירת בתפקיד עד 7 ביולי 2021. בסיום התפקיד הועלה לדרגת תא"ל.
ביוגרפיה > תפקידי תת-אלוף

ב-4 באוגוסט 2021 מונה למפקד עוצבת אדום. ב-18 במאי 2022 מונה בנוסף לממלא מקום מפקד עוצבת סיני, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2022. במהלך תפקידו כמפקד עוצבת אדום ננזף לאחר פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים שבו נהרגו שלושה לוחמים, בעקבות אחריותו הכוללת והיעדר בקרה על מימוש הנהלים. בתפקיד מפקד עוצבת אדום שירת עד 6 באוגוסט 2023.
ב-20 בספטמבר 2023 מונה למפקד עוצבת הפלדה, והוא מפקד עליה במלחמת חרבות ברזל.
ביום שבעה באוקטובר 2023 הגיע תא"ל כהן לשטח עוטף עזה וקיבל פיקוד על הלחימה במספר יישובים בגזרת העוטף לאחר הקפצת כלל מסגרות האוגדה, כולל גיוס מילואים רחב. זמן קצר לאחר מכן החלה האוגדה בהכנות לתמרון ברצועת עזה. היא הראשונה שנכנסה לרצועת עזה, עם צוותי הקרב של חטיבה 401 וחטיבת גבעתי.
האוגדה החלה בקרב הבקעה למול מרחב האבטחה של חמאס. הכוחות פעלו במוצב 17 ומוצב עסקלאן, שבהם התנהלו קרבות משמעותיים והתבצעה פגיעה משמעותית בחמאס. לאחר מכן המשיכו הכוחות לקרב על שערי העיר עזה, קרב על שאטי, לחימה במרכז העיר עזה, קרב להכרעת ג'באליה, לחימה בדרג'-תופאח ועוד. בשלב הבא הובילה האוגדה מספר פשיטות ליעדים בצפון הרצועה במקביל להחזקת מסדרון נצרים על ידי חטיבת הנח"ל. בין הפשיטות התבצעה פשיטה למרחב שאטי שבמסגרתה אותר והושמד תוואי תת-קרקעי שהכיל חוות שרתים אסטרטגית של חמאס מתחת למטה אונר"א, פשיטה לזייתון להשמדת יעדי התעצמות, הפשיטה על בית החולים שיפא ששירת כמרכז טרור ובה נעצרו ונהרגו מחבלים רבים.
עם סיום משימת האוגדה בצפון הרצועה, התמקדו הכוחות בקרב להכרעת חטיבת רפיח. האוגדה לחמה חמישה חודשים בצורה אינטנסיבית למול חטיבת רפיח, והביאה להכרעת החטיבה, תוך טיהור המרחב מטרור מעל ובתת-קרקע. תוך 48 שעות מסיום המשימה ברפיח, עברה האוגדה למבצע בג'באליה שבצפון הרצועה, פעילות שבמסגרתה נהרגו ונכנעו מחבלים רבים. כמו כן, אותרו והושמדו על ידי האוגדה מרכזי כובד פיקודיים ושלטוניים של חמאס, בהם כיכר פלסטין, המרובע הביטחוני ועוד.
כחלק מפעילותה, אוגדה 162 גם ביצעה את הפעילות המקדימה במרחב שבו נתפס ונהרג מנהיג חמאס יחיא סינוואר. כמו כן ביצעה האוגדה מבצע חילוץ מורכב של החטוף פרחאן קאדי מרצועת עזה, והחזירה מספר גופות חטופים לקבר ישראל.
ביוגרפיה > תפקידי אלוף

ב-5 במרץ 2025, עם כניסתו של אייל זמיר לתפקיד הרמטכ"ל ה-24 של צה"ל, הוחלט שכהן ימונה לראש אגף המבצעים בדרגת אלוף.
כהן מתגורר בנגבה, נשוי לחווה ואב לארבעה. הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה בממשל ואסטרטגיה ומוסמך במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, 35 מחרטות בלילה אחד של "מאמץ מתמשך", באתר הארץ, 12 בינואר 2003
↑  אמיר בוחבוט‏, מי שחלם - שיתעורר: מדוע הביקוש לגבעתי רק עולה?, באתר וואלה, 4 באוגוסט 2013
↑   אושרו מינויים במטה הכללי, באתר צה"ל, 5 במרץ 2025
↑  אמיר בוחבוט‏, המח"ט שאיבד 12 לוחמים רוצה שלום ומתכונן למלחמה, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2013
↑  יהונתן גוטליב, מח"ט גבעתי החדש: אל"מ אליעד (מואטי) מאור, אב לשבעה ילדים, באתר ערוץ 7, 8 ביולי 2021
↑  עדו בן פורת, תא"ל אבי בלוט ימונה למפקד אוגדת יהודה ושומרון, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2020
↑  עמי רוחקס דומבה, ‏מפקד חדש ל-עוצבת "אדום", באתר "IsraelDefense‏", 5 באוגוסט 2021
↑   טקס חילופי מפקד עוצבת סיני, באתר צה"ל, 19 במאי 2022
↑   איה חיימוביץ', תחקיר נפילת שני לוחמים ולוחמת צה"ל בעקבות חדירת המחבל בגבול מצרים, באתר צה"ל, 13 ביוני 2023
↑   מפקד חדש לעוצבת "אדום", באתר צה"ל, 6 באוגוסט 2023
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 11 ביולי 2022
↑  יואב זיתון, הרמטכ"ל מינה אלוף פיקוד דרום חדש וראש אגף מבצעים, באתר ynet, 5 במרץ 2025
תא"ל כהן יחד עם הרמטכ"ל רא"ל הרצי הלוי במהלך התמרון הקרקעי במלחמת חרבות ברזל
כדורגלנים שכבשו 500 שערים בקריירה
כדורגלנים שכבשו 500 שערים או יותר

יוזף ביצאן כבש 805 שערים לפי פיפ"א.
פלה, עם 765 שערים רשמיים לפי IFFHS, החזיק בשיא העולם במשך כ־50 שנים, ועדיין מחזיק בו לפי ספר השיאים של גינס (1,279 שערים, לטענתם).
אימרה שלוסר, הכדורגלן הראשון שכבש 500 שערים.
ליונל מסי כבש הכי הרבה שערים עבור מועדון בודד (ברצלונה), והוא גם כבש הכי הרבה שערים בשנה אחת (91).
לואיס סוארס, הכדורגלן האחרון שכבש 500 שערים.
כדורגלנים שכבשו 500 שערים או יותר > לפי IFFHS

לפי IFFHS וכלי תקשורת נוספים, 23 שחקנים כבשו 500 שערים או יותר בתחרויות הכדורגל ברמה הגבוהה ביותר.
הנתונים מעודכנים ל-17 במרץ 2025.
השחקנים המודגשים עדיין פעילים
| דירוג | כדורגלן | ליגה | גביע | יבשתי | נבחרת | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | 566 | 56 | 171 | 135 | 928 | 2002– |
| 2 | ארגנטינה ליונל מסי | 519 | 71 | 152 | 112 | 854 | 2004– |
| 3 | ברזיל פלה | 604 | 49 | 26 | 83 | 762 | 1957–1977 |
| 4 | ברזיל רומאריו | 544 | 93 | 54 | 64 | 755 | 1985–2007 |
| 5 | הונגריה ספרד (1945–1977) פרנץ פושקש | 514 | 76 | 55 | 84 | 729 | 1943–1966 |
| 6 | אוסטריה צ'כוסלובקיה יוזף ביצאן | 518 | 129 | 41 | 32 | 720 | 1931–1955 |
| 7 | פוליןרוברט לבנדובסקי | 408 | 61 | 113 | 84 | 666 | 2008 |
| 8 | צפון אירלנד ג'ימי ג'ונס (אנ') | 332 | 301 | 2 | 12 | 647 | 1947–1964 |
| 9 | גרמניה גרד מילר | 405 | 92 | 69 | 68 | 634 | 1964–1981 |
| 10 | פורטוגל אאוזביו | 422 | 97 | 59 | 41 | 619 | 1958–1981 |
| 11 | אירלנד ג'ו באמבריק (אנ') | 348 | 247 | 0 | 21 | 616 | 1926-1943 |
| 12 | אורוגוואי לואיס סוארס | 410 | 48 | 60 | 69 | 587 | 2005– |
| 13 | צפון אירלנד גלן פרגוסון (אנ') | 313 | 242 | 6 | 0 | 561 | 1987–2011 |
| 14 | שוודיה זלאטן איברהימוביץ' | 394 | 48 | 57 | 62 | 561 | 1999–2023 |
| 15 | פורטוגל פרננדו פיירוטאו (אנ') | 464 | 72 | 3 | 14 | 553 | 1937–1949 |
| 16 | סקוטלנד ג'ימי מקגרורי | 409 | 131 | 0 | 12 | 552 | 1922–1937 |
| 17 | גרמניה אווה זלר | 446 | 41 | 21 | 43 | 551 | 1954–1978 |
| 18 | ארגנטינה ספרד אלפרדו די סטפנו | 376 | 55 | 70 | 29 | 530 | 1945–1966 |
| 19 | הונגריה ג'רג' שארושי | 351 | 31 | 102 | 42 | 526 | 1930–1948 |
| 19 | ברזיל רוברטו דינמיטה | 476 | 8 | 5 | 22 | 511 | 1971–1992 |
| 20 | מקסיקו הוגו סאנצ'ס | 390 | 49 | 38 | 30 | 507 | 1976–1997 |
| 21 | הונגריה אימרה שלוסר | 417 | 18 | 10 | 59 | 504 | 1905–1928 |
| 23 | אוסטריה פרנץ בינדר | 296 | 93 | 87 | 26 | 502 | 1930–1949 |
כדורגלנים שכבשו 500 שערים או יותר > כדורגלנים שכבשו 1000 שערים

לפי RSSSF,‏ 21 כדורגלנים כבשו 1000 שערים או יותר, כולל משחקים לא רשמיים.
| דירוג | כדורגלן | שערים | משחקים | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הונגריה לאיוש טיכי | 1912 | 1301 | 1.47 | 1952–1971 |
| 2 | אוסטריה צ'כוסלובקיה יוזף ביצאן | 1813 | 1089 | 1.66 | 1930–1957 |
| 3 | גרמניה ארווין הלמכן | 1611 | 936 | 1.72 | 1924–1951 |
| 4 | הונגריה ספרד (1945–1977) פרנץ פושקש | 1571 | 1271 | 1.24 | 1943–1967 |
| 5 | גרמניה גרד מילר | 1483 | 1228 | 1.21 | 1963–1981 |
| 6 | הונגריה פרנץ בנה | 1416 | 1461 | 0.97 | 1959–1985 |
| 7 | הונגריה פרנץ דיאק | 795 | 511 | 1.56 | 1939–1959 |
| 8 | ברזיל פלה | 1303 | 1392 | 0.94 | 1956–1977 |
| 9 | הונגריה יוז'ף טאקאץ' | 1208 | 936 | 1.29 | 1920–1942 |
| 10 | אוסטריה פרנץ בינדר | 1202 | 831 | 1.45 | 1927–1949 |
| 11 | הונגריה שנדור קוצ'יש | 1183 | 904 | 1.31 | 1946–1966 |
| 12 | הונגריה פרנץ סוזה | 1132 | 1008 | 1.12 | 1940–1961 |
| 13 | הונגריה גיולה סילאג'י | 1114 | 919 | 1.21 | 1939–1960 |
| 14 | פולין גרמניה ארנסט וילימובסקי | 1077 | 688 | 1.57 | 1932–1957 |
| 15 | הונגריה גיולה ז'נגלר | 1069 | 947 | 1.13 | 1931–1953 |
| 16 | אנגליה רוני רוק | 1028 | 1104 | 0.93 | 1929–1961 |
| 17 | הולנד אבה לנסטרה | 1019 | 1077 | 0.95 | 1936–1964 |
| 18 | הונגריה פלוריאן אלברט | 1017 | 1093 | 0.93 | 1958–1974 |
| 19 | הונגריה אימרה שלוסר | 1017 | 797 | 1.28 | 1906–1928 |
| 20 | הונגריה נאנדור הידגקוטי | 1003 | 1044 | 0.96 | 1938–1958 |
| 21 | ברזיל רומאריו | 1002 | 1209 | 0.83 | 1984–2009 |
ראו גם

מלכי שערים בנבחרות כדורגל לאומיות
מלך השערים לנבחרות לאומיות
דרלינג (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון שלזינגר 
 הופק בידי:  ג'וזף יאני 
 תסריט:  פרדריק רפאל
 עריכה:  ג'יימס קלארק
 שחקנים ראשיים:  ג'ולי כריסטי דירק בוגרד לורנס הארווי
 מוזיקה:  ג'ון דנקוורת' 
 צילום:  קנת' היגינס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  Anglo-Amalgamated
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 1965
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה
 מקום התרחשות:  לונדון, אנגליה 
 תקציב:  1,100,000‏$
 הכנסות:  4,000,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (ג'ולי כריסטי)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית הטובה ביותר (ג'ולי כריסטי)  פרס באפט"א לתסריט הבריטי הטוב ביותר (פרדריק רפאל)  פרס גלובוס הזהב לסרט אנגלי הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (פרדריק רפאל)  פרס אוסקר לעיצוב תלבושות הטוב ביותר, שחור-לבן (ג'ולי האריס)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרלינג (באנגלית: Darling) הוא סרט דרמה בריטי משנת 1965 בבימויו של ג'ון שלזינגר עם ג'ולי כריסטי, דירק בוגרד ולורנס הארווי בתפקידים הראשיים.
זה סרטה השני של כריסטי בבימויו של שלזינגר. הראשון היה "בילי בדאי" (1963) והשלישי היה "הרחק מן ההמון הסוער" (1967).
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: ג'ולי כריסטי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וכן זכה הסרט בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ובפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
הסרט זכה גם בארבעה פרסי באפטא לקולנוע: השחקן הטוב ביותר והשחקנית הטובה ביותר (דירק בוגרד וג'ולי כריסטי), התסריט והעיצוב האמנותי. נוסף לכך הוא זכה במועמדויות ופרסים נוספים רבים.
ב-1999 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים הבריטי כאחד ממאה הסרטים הבריטים הגדולים של המאה ה-20.
תקציר העלילה

דיאנה סקוט (ג'ולי כריסטי) היא דוגמנית צעירה ומשועממת הרוצה לפרוץ ולהצליח בעולם השעשועים אך היא תקועה בנישואי בוסר עם בעל עצלן ומשעמם. יום אחד היא מתראיינת ברחוב על ידי כתב הטלוויזיה רוברט גולד (דירק בוגרד). רוברט נשוי ואב לשני ילדים רוצה גם הוא ריגושים בחייו. בין השניים מתפתח רומן אהבה והם עוברים לגור ביחד לאחר שרוברט נפרד מאשתו וילדיו.
דרך רוברט היא מתוודעת לחוג החברה הגבוהה, משתתפת כנערת הגרלה בנשף צדקה לרעבים באפריקה באירוע בו כולם זוללים סובאים ומהמרים. באירוע זה היא פוגעת במיילס ברנד (לורנס הארווי) מנהל שיווק של מפעל גדול לזכוכית ורודף נשים. הוא ההפך מרוברט. בעוד שרוברט הוא אדם משכיל המתעמק בעבודתו העיתונאית ומשאיר אותה משועממת, מיילס מקסים אותה בחיזוריו. יחסיה עם רוברט מתערערים לאחר שהיא נכנסת להריון ממנו ועוברת הפלה.
מיילס לוקח אותה לפריז, מראה לה את נפלאות העיר ומשתף אותה במסיבת חשק. לאחר שהיא חוזרת ללונדון היא נפגשת עם רוברט שמכנה אותה זונה ועוזב אותה.
צלם הומוסקסואל (רולנד קוראם) מצלם סדרת תמונות מוצלחות שלה ומיילס משכנע את הנהלת המפעל לבחור בה בתור שחקנית בסרט פרסומת של החברה המצולם באיטליה.
הצילומים נערכים בארמון מפואר של הנסיך צ'זארה דה לה רומיטה (חוסה לואיס דה וילאלונגה). הנסיך הוא אלמן עם שבעה ילדים שהגדול מביניהם הוא בגילה של דיאנה.
הנסיך מציע לה נישואים ואחרי התלבטות היא מסכימה. החתונה מתפרסמת בכל אמצעי התקשורת ודיאנה זוכת לתואר "הנסיכה".
דיאנה משתעממת בארמון הגדולה כשהיא מוקפת משרתים ובעלה נעדר משם לרגל עסקיו. היא יוצרת קשר עם רוברט ומגיעה ללונדון. הם שוכבים ביחד והיא מודיעה לו שהחליטה לא לחזור לאיטליה. רוברט מזמין לה כרטיס טיסה לרומא, מסיע אותה בכוח לשדה התעופה ושם נפרד ממנה.
חסן מוסתוופי אל-ממאלכ

מִירְזָא חַסַן אשתיאני (נודע יותר בתוארו חַסַן מוּסְתוֹוְפִי אל-מַמָאלֶכּ, בפרסית: مستوفی‌الممالک – "קנצלר הממלכה"; 5 באוקטובר 1871 – 28 באוגוסט 1932) היה מדינאי ופוליטיקאי איראני, אשר שירת כראש ממשלת איראן בשש קדנציות בתקופת המדינה הנשגבת של פרס והמדינה האימפריאלית של איראן. נודע בהיותו מראשי התמיכה במהפכה החוקתית נגד שלטונו של מוחמד עלי שאה קאג'אר.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

משפחת אשתיאני הייתה מקורבת זה זמן רב למלוכה הקאג'ארית, התואר המלכותי 'מוסתוופי אל-ממלאכ' ניתן להם בידי מוחמד שאה קאג'אר לקראת אמצע המאה ה-19. מירזא חסן היה יליד טהראן, בירת השושלת הקאג'ארית וכמו רוב המלומדים של התקופה, הוא קיבל את הכשרתו הדתית הגבוהה בנג'ף.
לאחר סיום לימודיו, שב לטהראן והחל בקריירה פוליטית ממנה התפרסם לראשונה עקב תמיכתו במרד הטבק באיראן. עם הבנתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר כי פעולה צבאית לא תביא לסיום המרד, שליחיו נפגשו עם מירזא חסן למען משא ומתן. מירזא חסן התעקש לא רק על ביטול זכויות האימפריה הבריטית על סחר הטבק באיראן אלא גם על כל היתרונות הכלכליים האחרים שהוענקו למעצמות זרות; כל הדרישות הללו נענו, למעט ביטול זיכיונות פרט לוויתור הטבק, אך רק ב-25 בינואר 1892 הותר העישון בכל המדינה.
ביוגרפיה > פוליטיקה

עם חלוקת איראן לאזורי השפעה של האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית בשנת 1907 והסדר הפרלמנט (מג'לס) לאחר הפיכה נגד מוחמד עלי שאה קאג'אר, הפוליטיקה המדינית גערה בסכסוכים פנימיים, חלוקת סמכויות לא סדירה ועוד. עם הזמן, תחת שלטונו הרעוע של אחמד שאה קאג'אר היה מוסתוופי אל-ממלאכ חמש פעמים ראש ממשלת איראן והסדיר מרכז כוח במשהד. עם ההפיכה הצבאית של רזא ח'אן ועליית שושלת פהלווי, מחשש לכוחו, מוסתוופי אל-ממלאכ נשלח זמן מה לבית סוהר אך כאשר שוחרר ניתן לו לשוב מתפקיד ראשות הממשלה פעם שישית ונוספת.
בשלטונו תמך בשמרנות ולאומיות איראנית אך מעבר לכך ידע את הצורך במודרניזציה נגד השפעות הקולוניאליזם ועל כן הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית האיראנית.
ביוגרפיה > מורשתו

לאחר סיום חייו הפוליטיים בשנת 1927, מוסתוופי אל-ממלאכ פעל להעשרת הערך הספרותי, התרבותי והלימודי באיראן, בכך הוא אף הקים את אוניברסיטת א-זהרא אשר הייתה בנויה על רעיונות החינוך המערביים ובה הוא למסוף נקבר עם פטירתו עקב התקף לב ב-28 באוגוסט 1932.
האגודה למורשת לאומית הוקמה בשנת 1921 במטרה לשמר, להגן ולקדם את "האבות של איראן". החברה בנתה מוזיאון ממלכתי, ספרייה ממלכתית וכמה אתרי שימור ומורשת לאומיים, ששילבו מוטיבים מהאדריכאלות האיראנית העתיקה. החברה הוקמה על ידי פקידי ממשל מודרניסטים ואינטלקטואלים מערביים, ומוסתוופי אל-ממלאכ היה ביניהם.
מורשתו הגדולה ביותר של מוסתוופי אל-ממלאכ נגעה לספרי ההיסטוריה והתרבות אשר כתב.
הלחנה

סקרצו בלה במול מז'ור של אלכסנדר בורודין
הלחנה (בלועזית: קומפוזיציה) היא השם הכולל למגוון פעולות יצירתיות הקשורות ביצירת מוזיקה: המצאה או חיבור של מוזיקה חדשה. הגדרה נוספת של הלחנה היא ארגון מראש של יחידות צלילים ויחידות שקט לאורך יחידת זמן. מקור המילה הלחנה היא בערבית لَحْن (מבוטאת: "לַחְן"), ומשמעותה היא לחן. המוזיקה המולחנת נכתבת בדרך כלל בתווים, אולם ניתן גם להעביר אותה בעל פה באמצעות זיכרון, או לשמר אותה באמצעות הקלטה. אדם המלחין מוזיקה לא חייב להיות מלחין במקצועו. מוזיקה יכולה להיכתב לכל הרכב מוזיקלי שהוא, מכלי נגינה או קול יחיד ועד למקהלה או תזמורת סימפונית. המונח הלחנה מתייחס לרוב לשני רכיבים מוזיקליים: לחן (קרוי גם מנגינה או מלודיה), והרמוניה, אם כי ניתן להלחין גם מוזיקה שיש בה קצב ללא מלודיה וללא הרמוניה. בכך יש בלבול מסוים, היות שהמונח הלחנה מתייחס לא רק לתחום של יצירת לחנים, אלא לתחום שלם נוסף ונפרד – הרמוניה, וכן ליצירת מוזיקה קצבית שבה אין בהכרח לחן. חלק נוסף ביצירת מוזיקה שלרוב אינו נכלל במונח הלחנה הוא עיבוד מוזיקלי, אם כי מלחינים רבים מעבדים את המוזיקה שהלחינו.
מקור היצירה

כמו בכל יצירת אמנות, היצירה יכולה לנבוע ממגוון מקורות השראה. יצירת מוזיקה יכולה להתחיל בכמה צלילים שמתנגנים באופן ספונטני בראש המלחין, שאותם הוא מחליט לפתח ליצירה; היא יכולה להתחיל בהשראת מילים שהמלחין שמע, קרא, כתב או חשב עליהן; היא יכולה לנבוע מתוך מצב נפשי או פיזי בו שרוי המלחין; היצירה יכולה להיוולד מתוך יצירה קיימת אחרת, או הקשר מוזיקלי כמו הרכב מוזיקלי מסוים, תקופה מוזיקלית או סגנון מוזיקלי; היא יכולה לנבוע מתוך כל הקשר: חברתי, פוליטי, מקצועי, משפחתי ועוד; היא יכולה לנבוע מתוך התבוננות בטבע.
טכניקה

כמו בכל אמנות, יש גישות ושיטות רבות ליצירת מוזיקה, והן תלויות לרוב במקור ההשראה, בתקופה בה יוצר המלחין, בסגנון המוזיקלי, ועוד. היות שהלחנה מורכבת משני רכיבים – מלודיה והרמוניה – ניתן להפריד ביניהם, להתחיל באחד ולעבור לאחר, או ליצור את שניהם במקביל או לסירוגין. לחלופין ניתן לבודד את אלמנט הקצב וליצור באמצעותו או מתוכו את כל היצירה או את חלקה, בנפרד, במקביל או לסירוגין.
טכניקה > חשיבותן היחסית של המלודיה וההרמוניה בהלחנה

ישנם מספר גורמים שהופכים את המלודיה, הלחן, לחלק חשוב יותר, לכאורה, בעבודת ההלחנה, מאשר ההרמוניה. כאשר מוזיקה נכתבת למילים, יש חשיבות מיוחדת ובלתי נמנעת ללחן (אפילו אם המלחין מתעלם – בכוונה או ללא כוונה – מחשיבות זו), כיוון שהפרוזודיה, ההברות, המשקל, והמשמעות הקיימים בהן באופן אינהרנטי, מכתיבים התייחסות מוזיקלית מסוימת. לפיכך מלחינים רבים שכותבים מוזיקה למילים, כותבים קודם את הלחן ורק אחר כך, אם בכלל, את ההרמוניה. החשיבות הניתנת למלודיה בתרבויות רבות, בעיקר במוזיקה מהמזרח, גבוהה באופן משמעותי מזו הניתנת להרמוניה, או שאין אף התייחסות להרמוניה כלל. לבסוף, מבחינה היסטורית, המלודיה קדמה להרמוניה. בהקשרים אלה, המלחין הוא לרוב יוצר לחנים בלבד, ובמובן זה, ללא הרמוניה אין גם בלבול בין משמעות המונחים הלחנה ולחן. עם זאת, בסגנונות מוזיקליים מסוימים, בעיקר במוזיקה מערבית, ובוודאי ביצירות מסוימות, חשיבות ההרמוניה משתווה ואף עולה על זו של המלודיה, עד כדי יצירות שבהן או בחלקן יש הרמוניה ללא מלודיה כלל.
תהיה הטכניקה אשר תהיה, אם המלחין מתחיל במלודיה, הוא יכול להתחיל בצליל בודד מסוים, במרווח מסוים, או ברצף מלודי של צלילים עם מרווחים ביניהם. אם הוא מתחיל דווקא בהרמוניה, הוא יכול להתחיל במרווח הרמוני או אקורד מסוים, או במהלך הרמוני מסוים. אם הוא מתחיל בקצב נטול מלודיה והרמוניה, הוא יכול להתחיל במקצב מסוים. ליחידה הראשונית הזו המלחין יחבר יחידות נוספות כאלה, עד ליצירת היצירה המוגמרת. לשקט ולמיקומו בזמן יש חשיבות כמעט זהה בהלחנה לזו של הצלילים. המלחין קובע היכן למקם שקט או הפסקות בין צלילים או בין קטעים וכן מה יהיה משכו של כל שקט. לאחר או במקביל לעבודה זו, המלחין יכול לקבל החלטות שאינן חלק מובהק והכרחי מעבודת ההלחנה, לגבי העיבוד ובפרט התזמור, הדינמיקה, הארטיקולציה, האקוסטיקה והיבטים מוזיקליים ואחרים הקשורים ליצירה. לאחר או במקביל לעבודת ההלחנה, המלחין יבחר אם וכיצד לשמר או לתעד את יצירתו.
הלחנה לעומת אלתור

בין שני מושגים אלה קיימת חפיפה מסוימת ולפיכך גם מספר הבדלים. שניהם מהווים יצירת, המצאת או חיבור מוזיקה חדשה. עם זאת, בשונה מהלחנה, אלתור נוצר בזמן הביצוע, בעוד הלחנה נוצרת לפניו. לפיכך, מוזיקה מולחנת לרוב נכתבת לפני ביצועה, ומוזיקה מאולתרת לא יכולה להיכתב לפני ביצועה, ולרוב היא אינה נכתבת גם לאחר מכן. לבסוף, אלתור מוזיקלי הוא לרוב פעילות קבוצתית, בעוד שהלחנה היא לעיתים רחוקות פעילות קבוצתית.
היבטים נוספים בהלחנה

מלחין מקצועי צריך להכיר את תכונות הכלים שהוא כותב להם, סגולותיהם ומגבלותיהם. מלחינים רבים נוהגים להלחין ליד כלי מקלדת, הודות לקלות הנגינה בו, הודות ליכולת שהוא מאפשר לראות את כל הצלילים ואת היחסים ביניהם באופן המסודר והברור ביותר, מול העיניים, ולנגנם, והודות לאפשרות שהוא מציג לשימוש בהשמעת הרמוניה. מלחינים רבים כתבו לכלי מקלדת ואחרים עיבדו את יצירותיהם לתזמורת מלאה (לדוגמה, "תמונות בתערוכה" של מודסט מוסורגסקי בתזמור מוריס ראוול, לפי הזמנת סרגיי קוסביצקי). דבר מקובל הוא לעבד לכלי אחד יצירות שנכתבו לכלי אחר, ויש יצירות שנכתבו מלכתחילה לכמה צירופים אפשריים – כינור ופסנתר או חליל ופסנתר, למשל. דוגמה ידועה היא ה"סונאטה ארפג'ונה" של שוברט, שנכתבה בשנת 1823 לכלי מיתר מוזר ומיוחד במינו, שהמציא גיאורג שטאופר שנה קודם לכן. הארפג'ונה היה בעל שישה מיתרים, כלאיים של צ'לו וגיטרה, ונעלם מחיי המוזיקה לאחר שנים לא רבות. כיום מבצעים את היצירה בכלים המתאימים לאופיה, ויולה, צ'לו או קלרינט, בליווי פסנתר.