stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכסוך הגרמני-צרפתי
השורשים ההיסטוריים של הסכסוך > מלחמת העולם הראשונה

הצרפתים מעולם לא ויתרו על השטחים שהועברו לשליטת גרמניה באזור חבל הריין. השאיפה לנקמה בגרמנים הייתה עמוקה ומושרשת ובאה לידי ביטוי בסיסמתו של המדינאי הצרפתי לאון גמבטה אודות אלזס ולורן : "לעולם לא נדבר עליהן ולעולם לא נשכח אותן".
ניצחונן של מדינות ההסכמה על גרמניה במלחמת העולם הראשונה השיב את השליטה באזור לצרפת אשר הייתה הדוחפת העיקרית לקביעת הסכמי כניעה בתנאים קשים על גרמניה בוועידת השלום בפאריס ב-1919.
בשנת 1923 כבשה צרפת את אזור חבל הריין וחבל הרוהר, מרכז התעשייה הכבדה של גרמניה, בטענה כי גרמניה לא עמדה בהתחייבויותיה בהתאם לחוזה ורסאי. הכיבוש נמשך עד שנת 1925.
בנוסף לכך ניסתה צרפת בתוקף תפקידה בראשות הוועד האולימפי הבינלאומי, לבודד את גרמניה בזירה הבינלאומית על ידי מניעת השתתפותה במשחקים האולימפיים של 1920 ו-1924.
השורשים ההיסטוריים של הסכסוך > מלחמת העולם השנייה

עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933 הביאה איתה אגרסיביות בזירה הבינלאומית אשר לא זכתה למענה הולם מצרפת החלשה והמותשת. הצרפתים והבריטים העדיפו לנקוט מדיניות של פיוס מול גרמניה, וכך לא הגיבו גם להכנסת כוחות צבא גרמניים לאזור חבל הריין, פעולה שנאסרה עליהם במסגרת ההסכמים.
כיבוש צרפת החלשה, המפולגת והמותשת לא היוותה בעיה לכוחות הגרמניים ב-1940 והיא נפלה לידיהם בתוך שישה שבועות. זמן לא רב לאחר מכן הוקמה בבריטניה תנועת המחתרת צבא צרפת החופשית. אשר סחפה אחריה חלק ממושבות אפריקה השוויונית. ואת השאר שחררה ביחד עם הצבא הבריטי. כוחות צבא זה נלחמו בין היתר בצפון אפריקה, נורמנדי, צרפת, וגרמניה. במהלך שנות המלחמה התפתח הצבא הצרפתי מכמה עשרות אלפי לוחמים של כוחות המחתרת לכ-1.3 מיליון חיילים עם סיום המלחמה אשר תחת שליטתם נמצאים דרום מערב גרמניה וחלק מאוסטריה.
לאחר המלחמה

בתום המלחמה התגלתה אי הסכמה בין בעלות הברית בדבר זכותה של צרפת על חלקים מגרמניה הכבושה. החשש היה כי הסכסוך עתיק היומין בין המדינות יפריע לשיקומה של גרמניה. על אף זאת הוסכם בסופו של דבר כי הצרפתים יקבלו שליטה באזור חבל הריין, באדן-וירטמברג, וחלקים מברלין. הכוחות הצרפתיים שהו באזורים הסמוכים לגבולם עד שנת 1955, ובחבל הסאר עד 1957.
החל משנות ה-50 של המאה העשרים והקמתה של גרמניה החדשה הוסכם בין המדינות על פתרון הסכסוך בן 300 השנים בדרכי שלום כחלק מאירופה החדשה.
הסכם האליזה משנת 1963 בין שארל דה גול, נשיא צרפת, וקונראד אדנאואר, קנצלר גרמניה, מבטיח שיתוף פעולה בין המדינות בנושאים מדיניים, כלכליים, וצבאיים.
לוח זמנים

843: חוזה ורדן: חלוקת האימפריה הפרנקית ל-3 ישויות מדיניות נפרדות.
869: מות לותאר השני, קיסר פרנקיה התיכונה: כתוצאה מכך מתחלקת ממלכתו בין דודיו לודוויג הגרמני, קיסר פרנקיה המזרחית (כיום גרמניה) וקרל הקירח, קיסר פרנקיה המערבית (כיום צרפת).
1214: קרב בובין: כוחות צרפתיים מביסים קואליציה גרמנית-אנגלית, וזוכים בשליטה על אזור נורמנדי וברטאן.
1250-1300: פיליפ הרביעי, מלך צרפת מנהל מדיניות תוקפנית בנושא הגבולות מול האימפריה הרומית הקדושה.
1477: נפטר שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, ושטחי דוכסות בורגונדיה מסופחים לצרפת. בתו מארי, דוכסית בורגונדיה נישאת למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובכך ניתנת דריסת רגל באזור לבית הבסבורג הגרמני.
1618-1648: מלחמת שלושים השנים.
1672-1678: מלחמת צרפת-הולנד המתפתחת לקונפליקט כלל אירופי.
1688-1697: מלחמת תשע השנים.
1701-1714: מלחמת הירושה הספרדית בין בית בורבון לבית הבסבורג.
1718-1720: מלחמת הברית המרובעת בין כוחות ספרדיים לבין קואליציה בריטית צרפתית אוסטרית והולנדית, על השלטון בצרפת ועל  שטחים באזור איטליה.
1733-1738: מלחמת הירושה הפולנית, כאשר צד אחד נתמך בכוחות בית בורבון והצד השני נתמך בכוחות בית הבסבורג. המלחמה התרחבה מפולין והגיעה עד אזור הריין וצפון איטליה.
1740-1748: מלחמת הירושה האוסטרית.
1754,1756-1763: מלחמת שבע השנים.
1792-1815: מלחמות המהפכה הצרפתית.
1792-1797: הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה.
1799-1815: המלחמות הנפוליאוניות.
1806-1807: הקואליציה האנטי צרפתית הרביעית.
1813: קרב לייפציג.
1840: משבר הריין (ראו גם: משמר הריין).
1870-1871: מלחמת צרפת–פרוסיה.
1914-1918: מלחמת העולם הראשונה.
1923-1925: כיבוש צרפתי של חבל הרוהר מידי גרמניה.
1939-1945: מלחמת העולם השנייה.
1963: חתימת הסכם האליזה לשיתוף פעולה בדרכי שלום בכל התחומים בין צרפת וגרמניה המערבית (ב-1990 גרמניה המאוחדת ירשה את הצד של גרמניה המערבית בהסכם)
לקריאה נוספת

Taylor, A.J.P. The Struggle for Mastery in Europe 1848–1918 (1954) 638pp; advanced history and analysis of major diplomacy
Wetzel, David. A Duel of Giants: Bismarck, Napoleon III, and the Origins of the Franco-Prussian War (2003)
Young, Robert France and the Origins of the Second World War (1996)
The Late Medieval Age of Crisis and Renewal, 1300-1500: A Biographical Dictionary, Clayton J. Drees, Bloomsbury Academic, 2001
חלוקת האימפריה הפרנקית בשנת 843. המקור לסכסוך ההיסטורי בין צרפת לגרמניה
הר מילטון (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הר מילטון ממוקם באמצע הרביע השלישי מימין, בשורה התחתונה של המפה
 מידע כללי
 גובה:  3,000 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°48′S 84°48′W﻿ / ﻿78.8°S 84.8°W﻿ / -78.8; -84.8
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מילטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מילטון
 
הר מילטון (באנגלית: Mount Milton) הוא הר הממוקם בדרום רכס סנטינל בהרי אלזוורת'  שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,000 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 20 קילומטרים דרומית-מזרחית להר קראדוק ו-3 קילומטרים דרומית-מזרחית להר סאות'וויק.
ההר מתנשא מעל קרחון קורניקר שמצפון מזרח לו, וקרחון סירמה שממערב לו.
היסטוריה > גילוי הקרחון

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם פטריק ג'י. מילטון (Patrick G. Milton), מכונאי מוטס בצי ארצות הברית, ששימש כמפקד טיסת סיור באזור ההר ב-28 בינואר 1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
ווסטוק גזפרום

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 חברת אם:  גזפרום 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
  
 vostokgazprom.gazprom.ru
 
ווסטוק גזפרום (ברוסית: Востокгазпром) היא חברה בת של תאגיד גזפרום (99.98% מהמניות), שהוקמה ב-8 באפריל 1999 ומקום מושבה בעיר טומסק שבסיביר.
כיום החברה מתמחה בייצור גז ונפט ומיישמת אסטרטגיה שמטרתה להשיג יתרון תחרותי בפיתוח שדות עם מבנה גאולוגי מורכב והרכב פחמימני.
חברת ווסטוקגזפרום ממלאת תפקידים מובילים ברשימת המפעלים הגדולים ביותר בתעשיית הנפט והגז של המחוז הפדרלי בסיביר.
חברות בנות:
OJSC Tomskgazprom
LLC Sibmetakhim.
מוצרי החברה הם נפט, גז טבעי, עיבוי גז, מתנול וגז פחמימני מעובה.
ווסטוקגזפרום מחזיקה ברישיונות לזכות להשתמש במשאבים של שבעה אתרים מורשים (קזאן, אוסטנינסקי, ריבלסקי, מולדז'ינסקי, סוורו-ויסיאוגן, צ'קלובסקי וסומובסקי) הממוקמים באזור טומסק לצורך חקר גאולוגי, חקר וייצור חומרי גלם פחמימניים.
הנהלה

מנכ"ל ווסטוקגזפרום הוא ויטאלי אנטולייביץ' קוטפוב. עד אוגוסט 2004 עמד בראש החברה, מי שמונה לאחר מכן למושל מחוז טומסק סרגיי ז'ווצ'קין, לאחר מכן עד סוף 2007, ניהל ויטאלי גאורגייביץ' יאקובלב את החברה.
הסומש הקטן

| --- | --- |

נהר הסומש הקטן עובר בעיר קלוז'-נאפוקה
 מידע כללי
 אורך:  178 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  21.2 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  3,773 קמ"ר
 מוצא:  הסומש החם והסומש הקר
 יובלים:  Someșul Cald, Lujerdiu, Mălăroiu, Chinteni, Gădălin, Feiurdeni, Nima, Orman, Ocna, Zăpodie, Valea Furcilor, Gârbău River, Bandău, Feneș, Becaș, Nadăș, Someșul Rece, Valea Caldă, Fizeș, Tăuți, Căpuș, Valea Mărului, Borșa, Lonea River 
 שפך:  סומש 
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה
 
 
הסומש הקטן (רומנית: Someşul Mic; הונגרית: Kis-Szamos) הוא נהר בצפון מערב רומניה הזורם במחוז קלוז' ומהווה אחד ממקורותיו של נהר הסומש. הוא נוצר מהתמזגותם של שני נהרות: הסומש החם (רומנית: Someşul Cald) והסומש הקר (רומנית: Someşul Rece), אשר נובעים ברכס ההרים האפוסניים (רומנית: Munţii Apuseni; הונגרית: Erdélyi-Szigethegység).
מאזור ההתמזגות של הסומש החם והקר, הסומש הקטן זורם מזרחה וצפונה דרך העיר קלוז'-נאפוקה ודרך יישובים קטנים נוספים, עד להתמזגותו עם הסומש הגדול (רומנית: Someşul Mare; הונגרית: Nagy-Szamos) באזור העיר דז'. משם נקרא הנהר "סומש".
הר מיטשל (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,820 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס הולנד 
 קואורדינטות:  82°43′00″S 165°36′00″E﻿ / ﻿82.7167°S 165.6°E﻿ / -82.7167; 165.6
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מיטשל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מיטשל
 
הר מיטשל (באנגלית: Mount Mitchell) הוא הר בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,820 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם דרומית-מערבית לכף גולדי, בצפון רכס הולנד.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרי טלורומטר, שנערכו בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962; ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של קומנדר ג'י. וו. מיטשל (G.W. Mitchell), שהיה מפקד אוניית צי ארצות הברית "ברטן איילנד" (USCGC Burton Island) במהלך מבצע הקפאה עמוקה של צי ארצות הברית בשנת 1964.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ניו זילנד
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
הסולם הכרומטי של פון לושאן

דוגמה לערכה קלאסית, מתוך התערוכה האנתרופולוגית במוזיאון לה-פלטה, ארגנטינה
מפת התפלגות צבע עור של "אוכלוסיות ילידיות", על פי הסולם הכרומטי של פון לושאן. נוצרה בידי רנאטו ביאסוטי (Biasutti) בשנות ה-30.
הסולם הכרומטי של פון לושאן (בגרמנית: von Luschan) הוא שיטת סיווג של בני אדם לפי צבע עורם. השיטה ידועה גם בשם "סולמו של פון לושאן". השיטה נקראה על שם ממציאה האוסטרי-גרמני פליקס פון לושאן (אנ').
הסולם בנוי מ-36 אריחי זכוכית אטומה בצבעים שונים. השיטה מבקשת לקבוע את צבע עורם של בני אדם באמצעות השוואת צבע העור, רצוי במקום שאינו חשוף לשמש, כגון מתחת לזרוע, אל אחד מאריחי הסולם. בכלי זה נעשה שימוש רב במרוצת המחצית הראשונה של המאה ה-20 במחקר המדעי אודות גזע ובאנתרופומטריה (אנ') (ענף באנתרופולוגיה פיזית העוסק במדידת בני אדם חיים כבסיס להשוואה בין אנשים וקבוצות).
השיטה נחשבה לבעייתית, אפילו בקרב המשתמשים בה, משום שהייתה בלתי-עקבית. במקרים רבים חוקרים שונים סיווגו אותו אדם באופן שונה. השיטה נזנחה כמעט לחלוטין במרוצת שנות ה-50 של המאה ה-20, והוחלפה בשיטות המשתמשות בספקטרוסקופיה (מדידת עוצמות יחסיות של חלקי הספקטרום באמצעות מכשיר הספקטרופוטומטר), על ידי מדידת בליעת האור של החומר הנבדק באורכי גל שונים.
המכון הגבוה למוזיקה בתוניס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 קואורדינטות:  36°48′05″N 10°10′51″E﻿ / ﻿36.801454°N 10.180767°E﻿ / 36.801454; 10.180767
 www.ismt.rnu.tn
 he
 
המכון הגבוה למוזיקה בתוניס (בערבית: المعهد العالي للموسيقى بتونس) הוא אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה בתוניס. מכון זה הוקם בשנת 1982.
במהלך השנה האקדמית 2007–2008 מנה המכון 431 סטודנטים, ומתוכן 130 סטודנטיות.
בוגרים בולטים

בין הבוגרים הבולטים של המכון היא נביהה כרולי (ער').
הערות שוליים

↑  "معلومات عن المعهد العالي للموسيقى بتونس على موقع id.loc.gov". id.loc.gov.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98126462  VIAF: 145738550   WorldCat (עם VIAF): 145738550 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המלחמה של קלרה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  Clara Kramer, Stephen Glantz 
 שפת המקור:  English
 סוגה:  Autobiography, memoir,
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 תאריך הוצאה:  21 באפריל 2009 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-06-172860-0
 
המלחמה של קלרה (באנגלית: Clara's War: One Girl's Story of Survival) הוא ספר זיכרונות משנת 2009 מאת קלרה קרמר וסטיבן גלנץ, המספר את סיפור חייה של קרמר בפולין הכבושה בידי הנאצים, שם הסתתרה עם יהודים פולנים אחרים 20 חודשים בבונקר מתחת לבית בעיירה ז'ובקבה. הספר פורסם בארצות הברית על ידי Harper/Ecco ב-2009. קרמר היא מייסדת מרכז המידע אודות השואה (Holocaust Resource Center) באוניברסיטת קין ביוניון, ניו ג'רזי.
סקירה

קלרה קרמר הייתה בתו המתבגרת של בעל מפעל יהודי בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עיר הולדתה ז'ולקייב-ז'ובקבה נמצאה בחלק הכיבוש הרוסי של פולין. היא הייתה עדה להרג או גירוש חברים ובני משפחה על ידי הסובייטים, ושמעה שגויסו לעבודות כפייה.
עם פלישת גרמניה לברית המועצות, הצבא האדום נסוג, והעיירה נכבשה על ידי הנאצים. נכסי יהודים נלקחו והם הצטוו לעבור לגטו, אך לאחר ששמעו בני משפחתה של קלרה על היחס שקיבלו יהודים מידי הנאצים, החליטו להסתתר.
בעזרת ולנטין בק, גרמני אתני, ומשפחתו, קלרה, משפחתה וחברים הוסתרו בבונקר ייעודי מתחת לבית משפחת מלמן שגרה גם היא בבונקר עם קלרה ומשפחתה. הבונקר מתואר בספר כ"חלל שאינו גדול ממתקן לקשירת סוסים". בק מועסק על ידי כוחות הכיבוש כמחסנאי במחסן אלכוהול. יש לו מוניטין של אנטישמי, שיכור ופלרטטן אלים. 18 אנשים חיו בבונקר. מעליהם שימש ביתו של בק לעיתים קרובות למגורים עבור חיילי ורמאכט וקציני אס אס. בבונקר, אמה של קלרה דחקה בה לכתוב יומן כדי שאם לא ישרדו את המלחמה, העולם יידע מה קרה להם.
קרמר מתארת את חיי היום-יום שלה בבונקר והמאבק לשרוד. בק הביא להם אוכל וחדשות על המלחמה. היא למדה מבק על גירוש רבים מחבריה למחנות ההשמדה ואירועים נוספים הקשורים לשואה בפולין. היא כתבה על רומן שבק מנהל עם אחת הדיירות, ועל כך שכולם מועמדים בסכנה כשאשתו של בק, יוליה, מתוודעת לקשר. יש מקרים רבים שבהם הם כמעט מוסגרים.
כל הדיירים מלבד אחד שורדים עד שחרור ז'ולקייב על ידי הצבא האדום. כשהבית עלה באש, אחותה של קלרה ברחה בבהלה ונלכדה על ידי הנאצים. קרמר טענה שמתוך 5,000 יהודים בז'ולקייב לפני המלחמה, רק 50 שרדו.
הערות שוליים

↑  Harayda, Janice (3 באוגוסט 2009). "Clara Kramer's 'Clara's War: One Girl's Story of Survival' – A Teenager's Holocaust". One Minute Book Reviews. נבדק ב-26 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
הגבעה הצרפתית

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1971
 על שם:  כנסיית סנטה אנה הצרפתית
 קואורדינטות:  31°48′21″N 35°14′20″E﻿ / ﻿31.8057°N 35.238991666667°E﻿ / 31.8057; 35.238991666667
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) הגבעה הצרפתית(למפת ירושלים רגילה) הגבעה הצרפתית(למפת הרי ירושלים רגילה) הגבעה הצרפתית(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הגבעה הצרפתית
 
הגבעה הצרפתית
צומת הגבעה הצרפתית
הגבעה הצרפתית, בשמה הרשמי גבעת שפירא, היא שכונה בצפון מזרח ירושלים, שנוסדה בשנת 1971. יחד עם צמרת הבירה מתגוררים בגבעה הצרפתית כ-7,000 איש. השכונה הוקמה על שטח שנכבש מירדן במלחמת ששת הימים. היא נבנתה במסגרת תוכנית שכונות הבריח ליצירת רצף התיישבות עברי בין ירושלים המערבית להר הצופים (יחד עם השכונות גבעת המבתר, רמת אשכול ומעלות דפנה), שהיה עד המלחמה מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני.
מקור השם

גרסה עממית שגויה מספרת כי הגבעה שעליה נבנתה לימים השכונה כונתה בידי הבריטים באנגלית "French Hill" (גבעת פרנץ') על שמו של חייל בכיר בשם ג'ון או דאגלס פרנץ' מימי מלחמת העולם הראשונה אך לדברים אין שחר. שם השכונה נובע מכך שאדמותיה היו שייכות לכנסיית סנטה אנה הצרפתית ולכן כינו אותה הבריטים בשם "French Hill" – גבעת הצרפתים. בראש הגבעה קיימו נזירים צרפתים ממסדר האבות הלבנים משק חקלאי, ובפי הערבים נקרא המקום "כרם אל-וז" ("כרם האווזים"). בעיתון הארץ מ-16 ביולי 1926, בדיווח על חנוכת מפעל המים של מעין פארה, נקראה הגבעה "גבעת הצרפתים". הכנסייה תרמה שטח קרקע להקמת מאגר מים שממנו זרמו מים לכל חלקי העיר בכוח הכבידה. השם העברי "הגבעה הצרפתית" הופיע לראשונה בעיתונות העברית ביולי 1948. בערבית רווח שם דומה: "א-תלה אל-פראנסייה".
ב-1971 ניתן לשכונה השם גבעת שפירא, על שם איש תנועת "המזרחי", השר לשעבר משה חיים שפירא. שם זה לא נקלט היטב בפי הציבור, הממשיך להשתמש בשם "הגבעה הצרפתית". הסיבה לגרסה המוטעית היא כנראה כתבה בעיתון "מעריב" מ-1971, בה נכתב על הכרזת שם השכונה כ"גבעת שפירא", וסופר שם על קצין בריטי בשם "פרנץ'" כביכול בלי לציין שום פרטים עליו.
מיקום וטופוגרפיה

הגבעה הצרפתית שוכנת על גבעה בגובה של 838 מטר, מה שהופך אותה לשכונה גבוהה יחסית לשכונות ירושלים, ולגבוהה ביותר באזור צפון העיר. בצפון היא גובלת בכביש 1 ושכונת שועפט, במערב בכביש 60, בדרום בקריית הממשלה שבמזרח ירושלים ובקמפוס אוניברסיטה העברית שבהר הצופים ובמזרח בשכונת צמרת הבירה. ביחד עם שכונה זו, משתרעת הגבעה הצרפתית על פני 970 דונם. ברום השכונה, בגובה 838 מטר, מתרוממת גבעת תצפית, בליבה מתנשאים שני רבי קומות בשם "ברוש הגבעה" גבוהים המוקפים בשרידי חורשת אורנים.
התחבורה בשכונה

התחבורה הציבורית בשכונה נחשבת למפותחת אשר חולפים בה קווי אוטובוס רבים ואף הרכבת הקלה חולפת בשכנות ומהווה עורק תחבורתי מרכזי לשכונה וליציאה מהעיר בכלל.
בשל קרבת השכונה לכביש 1 וליציאה לכיוון ים המלח סובלת השכונה מעומס כבד ביציאה ממנה בשעות היום העמוסות.
ארכאולוגיה

בעת חציבת היסודות לבנייני המגורים שנבנו עם הקמת השכונה נתגלו שרידים ליתיים שיוחסו לתרבות האשלו-יברודית, מה שמעיד כי התיישבות אנושית קדומה במקום הייתה בתקופת האבן. בנוסף, בעת הקמת השכונה נחשפה במרכז הגבעה הצרפתית, ליד מאגר המים, שרידי מצודה (המכונה היום מצד גבעת שפירא) מתקופת הברזל. האתר נחפר על ידי הארכאולוגית אורה נגבי מאוניברסיטת תל אביב ב-1969.
בנוסף, במקום בו הוקם הגשר בצומת המובילה לרמת אשכול, נתגלתה מערת קבורה עם 13 גלוסקמאות מתקופת בית שני, אחת מהן הכילה את השם: "יהוסף בן חגי".[דרוש מקור] בשכונה נחשפו גם שרידים מן התקופה הביזנטית.[דרוש מקור].
היסטוריה > הקמת השכונה

התוכנית להקמת השכונה אושרה במועצת עיריית ירושלים בפברואר 1969, כשכונה ל"יוצאי אמריקה" ביוזמת התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל.
השכונה הוקמה ב-1971, על שטח שנכבש מירדן במלחמת ששת הימים. היא נבנתה, יחד עם השכונות גבעת המבתר, רמת אשכול ומעלות דפנה, במסגרת תוכנית שכונות הבריח ליצירת רצף התיישבות עברי בין ירושלים המערבית להר הצופים, שהיה עד מלחמת ששת הימים מובלעת ישראלית בתוך השטח הירדני.
בניגוד למקובל בשכונות ירושלים, רוב הבתים בשכונה נבנו כמבנים בני 6–7 קומות. היתר בניה זה היה תגובת ממשלת ישראל ל"תוכנית רוג'רס" – שיזם מזכיר המדינה האמריקני ויליאם רוג'רס, להחזרת נוכחות ירדנית סמלית לעיר.
היסטוריה > בשנות ה-2000

בשנת 2003 החלה הקמת פרויקט "ברוש הגבעה" במגרש הפנוי האחרון בשכונה, על קרקע של 25 דונם בבעלות המסדר הנוצרי משמורת ארץ הקודש, קרקע אותה רכש מהמסדר הצרפתי "האבות הלבנים" ב-1960. ב-1996 נכנס המסדר לעסקת קומבינציה עם הקבלן משה סטולר לבניית חמישה מגדלים במקום בגובה של כ-20 קומות, אף על פי שבתוכנית המתאר הוגדר כשטח ציבורי פתוח. התוכנית נתקלה בהתנגדויות רבות מצד תושבי השכונה, הן בשל גובה המגדלים והן מחשש לצפיפות תחבורתית בשכונה. ב-1998 הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בירושלים אישרה את שינוי ייעוד הקרקע בתנאי שהיזם יבנה מתנ"ס חדש לתושבי השכונה, לפני התחלת בניית הדירות שאישרה העירייה. המתנ"ס שנבנה בסופו של דבר היה בשטח של 2,000 מ"ר בלבד במקום 4,500 מ"ר, כפי שסוכם, והיזם שילם היטל השבחה נמוך, לאחר התערבותו של ראש העירייה אהוד אולמרט. הפרויקט היה גם נושא לסכסוך משפטי בין משמורת ארץ הקודש לעורך הדין שייצג את המסדר, בטענה שעשה יד אחת עם הצד השני לעסקה; הכנסייה ויתרה בסוף על זכויותיה במקרקעין, במחיר לא משתלם. הכנסייה פתחה בחקירה, אותה ניהל שופט בית-המשפט העליון של הוותיקן, האב דוד יגר שהובילה לתביעה בסך של כ-100 מיליון ש"ח מצד הכנסייה. בית-המשפט המחוזי פסק לבסוף כי המסדר הנוצרי זכאי לקבל בפרויקט שווי של 29 דירות, בניכוי של 6 מיליון דולר.
ב-2006 נחנך בשכונה פרויקט "כפר הסטודנטים", על ידי חברת אפריקה ישראל. 4 שנים קודם לכן זכתה חברת אפריקה ישראל נכסים בשותפות עם חברת מנרב אחזקות במכרז של האוניברסיטה העברית לבנייה ולהפעלה של מעונות סטודנטים. בפרויקט נבנו 11 בניינים, שטח נוסף של כ-18 אלף מ"ר למסחר וחניון לכ-450 כלי רכב. בכפר מתגוררים כ-1,000 סטודנטים, המשפיעים על אופייה הצעיר של השכונה. עוד בטרם הקמת הכפר היו קיימים בשיפוליה הדרומיים של הגבעה הצרפתית מעונות אידלסון-ברונפמן לסטודנטים, שהכילו 29 מבנים בגבהים שונים לצד בתים פרטיים, בבעלות ערבים שנשארו במקום מ-1967. ב-2012 ביקשה האוניברסיטה לצמצם את מעונות הסטודנטים לטובת פרויקטי מגורים, בטענה שהיצע המעונות בקמפוס הר הצופים גדול מהביקוש.
אופי השכונה

עקב היותה שכונת קצה, הגבעה הצרפתית היא שכונה שלווה ושקטה. המצב הסוציו-אקונומי של דיירי השכונה הוא בינוני-גבוה, והיא נחשבת לאחת משכונות היוקרה של ירושלים, ויש בה דירות יוקרה רבות. בשל הקרבה לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, מתגורר בשכונה חלק ניכר מהסטודנטים וסגל האוניברסיטה.
בגבעה הצרפתית ישנה אוכלוסייה מגוונת, בעבר רוב תושבי השכונה היו חילונים ומיעוט דתיים אך מתחילת שנות האלפיים הרבה זוגות צעירים דתיים וחרדים מתגוררים בשכונה, ובעקבות כך הוקמו בשכונה כמה קהילות דתיות פעילות מזרמים מגוונים. בשכונה מתגוררות כמה מאות משפחות ערביות, לרוב משפחות ערביות-ישראליות שעברו לירושלים מהמשולש או מהגליל, והן מהוות כ-20% מתושבי השכונה. רבות מהמשפחות הערביות גרות ברחוב ג'ורג' אדם סמית – רחוב שלפני מלחמת ששת הימים היה רחוב קטן בסמוך לשכונת שייח ג'ראח הערבית[דרוש מקור] ובמהלך בניית שכונת הגבעה הצרפתית הוכלל בשטחה. הרחוב הוקם בשנת 1948 בידי משפחות פליטים מהכפר ליפתא, על אדמה שבבעלותן במקום. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הוכפל מספר הבניינים ברחוב זה בשל הגידול הטבעי באוכלוסייתו. חלק מהמשפחות הערביות עברו אל השכונה משכונות ערביות במזרח ירושלים וכן מהגליל.
מוסדות בשכונה > בתי כנסת

בתי הכנסת המרכזיים של השכונה נמצאים ברחוב ההגנה, "אהל שמואל" האשכנזי ו"נווה דוד" הספרדי. בקמפוס נמצא גם המקווה השכונתי, וכן בית מדרש וכולל אברכים.
בית כנסת "רמות ציון" ברחוב בר-כוכבא
בית הכנסת "שערי רחמים ושמחה" ברחוב החי"ל
בית הכנסת "חניכי הישיבות" ברחוב בר כוכבא
בית הכנסת "גבורת יוסף" ברחוב בר כוכבא
מכון סדנת אנוש ברחוב אצל אשר מתקיימות בו תפילות מידי שבת ובחול המועד
מוסדות בשכונה > חינוך

בית הספר היסודי ממלכתי ע"ש "יאנוש קורצ'אק", בי"ס לחדשנות חינוכית ולאמנויות
בית הספר היסודי ע"ש פרנקל – בית הספר הקונסרבטיבי הראשון שהוקם במדינה, מרשת תל"י.
בית הספר היסודי "באר".
חטיבת ביניים "תבל".
תנועות הנוער – נוע"ם – נוער מסורתי, והנוער העובד והלומד.
בית אחווה של אלפא אפסילון פאי
שלוחת המכינה הקדם-צבאית "הירושלמית"
מוסדות בשכונה > קהילה

דיור מוגן
מינהל קהילתי לתושבי השכונה, שכונות צמרת הבירה, גבעת המבתר ורמת אשכול – מכיל מכון כושר פרטי ומשמש כמתנ"ס.
ספרייה ציבורית תורנית
דואר ישראל
תחנת משטרה
מרכז הספורט ע"ש לרנר
מטה האו"ם בירושלים
בקרבת השכונה שוכן בית החולים הדסה הר הצופים.
מוסדות בשכונה > בתי עסק

מלון דן ירושלים
שני ברים: ה"איינשטיין" של אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בתוך כפר הסטודנטים ו"הארטישוק" של תנועת "רוח חדשה" מאחורי המרכז המסחרי בשכונה.
בשכונה נבנה מתחם פרטי בשם ברוש הגבעה, הכולל שני מגדלי יוקרה בני 12 קומות כל אחד ומדורגים.
מחלף שער מזרח

מחלף שער מזרח, הידוע בשם "צומת הגבעה הצרפתית", נמצא בגבול הצפון-מערבי של השכונה. צומת זה הוא צומת חשוב בירושלים, המקשר בין פסגת זאב והיישובים מצפון לירושלים, מרכז העיר וכביש 1. הצומת הומה אדם ופקוק במשך רבות משעות היום, ויש בו טרמפיאדה לחיילים ולתושבי חבל בנימין. בצומת התחוללו מספר פיגועים בזמן האינתיפאדה השנייה שהחלה בשנת 2000.
הערות שוליים

↑  שכונת הגבעה הצרפתית, באתר האתר הרשמי של עיריית ירושלים
↑  זאב וילנאי, ירושלים שכונות סביב לה
↑  שמחת המים בירושלים, הארץ, 16 ביולי 1926
↑  יונה כהן, 60 ימי מצור על הר הצופים, הצופה, 11 ביולי 1948
יונה כהן, סיור בזק בקווי היהודים, הצופה, 22 ביולי 1948
↑  הגלגול הצרפתי של פרנץ האנגלי, מעריב, 12 ביולי 1971
↑  ליתוס – אבן
↑  נגבי א' תש"ל. שרידי מיצד ליד הגבעה הצרפתית. חדשות ארכיאולוגיות לא–לב:18
↑  גבעת שפירא, מצד
↑  אושרו תכניות לפיתוח הבירה, הצופה, 24 בפברואר 1969
↑  רובע מגורים ליוצאי אמריקה יבנה ב"גבעה הצרפתית", על המשמר, 31 בדצמבר 1968
↑  רובע מגורים ליוצאי קנדה ואמריקה יוקם במזרח־ירושלים, הצופה, 1 בינואר 1969
↑  ניר חסון, סמווד קונסטרקשיין מקימה 300 יח"ד בגבעה הצרפתית בירושלים, באתר הארץ, 20 במרץ 2003
↑  שוקי שדה, גיבורי הולילנד נפגשים שוב: כך הפך שטח פתוח ל-5 מגדלים בגבעה הצרפתית בירושלים, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2010
↑  תומר זרחין, מביה"ס הדתי לצמרת השיפוט של הכס הקדוש, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2011
↑  גור מגידו, ‏המשפטן מהוותיקן, העו"ד שגרף מיליונים והמסדר הפרנציסקני, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2016
↑  אפריקה מכרה 51% ממגדל הקריה בת"א ואת מעונות הסטודנטים בי-ם ב-433 מ' ש', באתר גלובס, 11 בינואר 2009
↑  רנית נחום-הלוי, האונ' העברית עשויה להכשיל העסקה של אפריקה למכירת מעונות הסטודנטים, באתר הארץ, 14 בינואר 2009
↑  רנית נחום-הלוי, האוניברסיטה העברית תצמצם מעונות סטודנטים לטובת פרויקטי מגורים, באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2012
↑  רנית נחום-הלוי, הגבעה הצרפתית בדרך להתייצבות, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2009
↑   ניר חסון, המתיחות בירושלים הותירה את נקודות המפגש בין יהודים לערבים במעמד צד אחד, באתר הארץ, 31 במאי 2021
↑  עמירה הס, עיריית ירושלים מתכוונת להרוס בתי פלשתינאים, באתר הארץ, 14 באפריל 2001
↑  משה שטיינמץ‏, ירושלים של בורגנים, חרדים וערבים: כך שינתה בירת ישראל את פניה, באתר וואלה, 5 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493934605171 
בניית מאגר המים ב"גבעת הצרפתים" – 1926
טקס חנוכת המאגר (המתקן נקרא בשם "אוצר המים הכללי"), 16 ביולי 1926
מראה הגבעה הצרפתית מטיילת ארמון הנציב, על קו האופק מעל הר הבית ומוזיאון רוקפלר
מלון דן ירושלים, המלון הגדול בעיר
הרכבת הקלה בצומת הגבעה הצרפתית, בין השכונה לשכונת גבעת המבתר