stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אות'ריאדיס

| --- | --- |

פסל לזכרו של אות'ריאדיס (דוד ד'אנז'ה)
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 נהרג:  546 לפנה״ס? 
 מדינה:  ספרטה 
 פעולות ומבצעים
 קרב 300 האלופים 
 
אות'ריאדיס היה החייל הספרטני האחרון מבין 300 לוחמים ספרטנים ששרד את קרב 300 האלופים. הוא התבייש כל כך בעובדה ששרד את הקרב הקשה בעוד כל מפקדיו ועמיתיו מתו עד שהחליט להתאבד בשדה הקרב.
ביוגרפיה

הספרטנים ותושבי ארגוס נלחמו על שליטתם באזור טיראה. במקום לשלוח את כל כוחותיהם הצבאיים לשדה הקרב, הוחלט שכל צד ישלח 300 מלוחמיו הטובים ביותר בלבד והקבוצה שתנצח תכריע את הכף. אות'ריאדיס היה אחד מבין 300 לוחמים שנבחרו להילחם בקרב כנגד 300 לוחמי ארגוס. כדי שהקרב יהיה הוגן, נקבע שצבאות שתי הערים יצאו מן השטח לפני תחילת הקרב כך שלא יהיו בו חיילים נוספים מעבר למספר שנקבע.
הקבוצות הלוחמות היו זהות כמעט לחלוטין בכוחן, בסוף הקרב מתוך 600 לוחמים רק שלושה לוחמים שרדו את היריבות. מצד הספרטנים השורד היחיד היה אות'ריאדיס ומצד ארגוס היו שני שורדים, אלקנור וכרומיוס. עם סיום קרב, החיילים מטעם ארגוס חזרו לעירם כדי לספר על ניצחונם בקרב. אות'ריאדיס המשיך לפעול לפי הנוהל הספרטני, נשאר בשטח הקרב והתחיל לבזוז את גופות חיילי ארגוס.
ביום שלמחרת, מפקדי הצבאות הגיעו לאזור המאבק כדי לברר מי מהם ניצח. כל צד טען לניצחונו: מפקדי ארגוס טענו שהם ניצחו כי יותר לוחמים מהצד שלהם שרדו ואילו הספרטים טענו שהם ניצחו כי חיילי ארגוס נסוגו משדה הקרב. הוויכוח הוביל למאבק כוחני נוסף שבו ניצחו הספרטנים. אות'ריאדיס, שהתבייש לחזור לספרטה כחייל היחיד ששרד קרב בו נהרגו 299 איש החליט להתאבד.
הערות שוליים

↑  אוסף ביוגרפיות מימי יוון ורומא
↑  אות'ריאדיס - מידע נוסף
אהוד שמחוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  אודי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 17 (אריות הגולן)  מפקד חטיבת הנגב  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  מפקד אוגדת יהודה  נציג משרד הביטחון בסינגפור
 פעולות ומבצעים
 מבצע ויקטוריה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל  האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון
 
אהוד (אודי) שמחוני הוא איש צבא ישראלי, השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף לאחר שפיקד על אוגדת יהודה. נולד וגדל בקיבוץ גינוסר. לאחר פרישתו מצה"ל עבד בתעשיות הביטחוניות המובילות בתפקידים בכירים שונים, כיום בעל חברת ייעוץ לתחום הביטחון.
שירותו הצבאי

אודי שמחוני התגייס לצה"ל בשנת 1968 והתנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר שמחוני מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור. לאחר מכן עבר קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב שמחוני לסיירת כמפקד מחלקה. השתתף כמפקד כוח במבצע ויקטוריה, בהמשך השתחרר מצה"ל וחזר לקיבוצו, אולם לאחר מלחמת יום הכיפורים שב לשירות קבע בצה"ל כמפקד פלוגה בגדוד 13 (גדעון) של גולני. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 12 (ברק)., במלחמת שלום הגליל שימש כמפקד גדוד 17, קורס המ"כים של חטיבת גולני, בחטיבת ביסלמ"ח, אשר לחם תחת פיקודה של עוצבת הגליל, בין היתר בקרב לכיבוש משולש הברזל וביירות. לאחר מכן שימש כמפקד גדוד חי"ר בבה"ד 1 ושם השתתף כמפקד כח גדודי בכיבוש העיר ביירות, בשנת 1984 יצא לארצות הברית ללימודים, חזר וקודם לדרגת אלוף-משנה ומפקד חטיבה, בשנת 1986, והוא כבר אל"ם, פיקד על חטיבת הנגב. המשיך כסגן קצח"ר, ולאחר מכן פיקד שמחוני על חטיבת ביסלמ"ח (בית הספר למ"כים), בהמשך מונה למפקד אוגדה והועלה לדרגת תא"ל. בשנים 1995- 1992 פיקד על אוגדת יהודה.(אוגדה 720 בפקמ"ז), בתקופה זאת האוגדה הייתה אחראית על כלל פעילות הבט"ש בגזרת הבקעה ובגזרת עמק הירדן.
בתפקידו האחרון בצה"ל שימש שמחוני כנציג משרד הביטחון בסינגפור.
לאחר שהשתחרר מצה"ל שירת אודי שמחוני במילואים כמפקד הלחימה הפיקודי של פיקוד הצפון במשך כ-5 שנים.
תפקידים אזרחיים

לאחר השחרור מצה"ל שימש שמחוני כראש קבוצת היבשה ברפא"ל, לאחר מכן שימש סמנכ"ל לשווק בינלאומי בחברת אורד מערכות, לאחר מכן עבד בחברת NICE (נייס מערכות) שם שימש כסמנכ"ל מכירות אסיה (בחטיבת הסייבר והסיקיוריטי), בהמשך ועד 2018 שימש כדירקטור שיווק ומכירות בחברת ROBO-TEAM, לאחר מכן הקים חברה לייעוץ ביטחוני לשווקים בחו"ל, אותה הוא מנהל.
שמחוני הוא בעל תואר ראשון כללי ותואר שני במדעי המדינה, שניהם מאוניברסיטת חיפה, כמו כן בוגר פו"מ, קורס מפקדים מתקדם (בצבא ארצות הברית), המכללה לביטחון לאומי (מב"ל), וקורס מפקדי אוגדות.
חיים פרטיים

אודי שמחוני נשוי לאתי, ולהם שלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בהרצליה. הוא אחיו של האלוף במיל. אורי שמחוני.
הערות שוליים

↑  דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", כנרת, זמורה-ביתן, 2011, עמודים 41-42.
↑  יצחק מרדכי, אוגדת הגליל במלחמת של"ג, מערכות, גיליון 413, ‏ יולי 2007, "על צג"ם (צוות גדודי משוריין) - גדוד בית הספר למ"כים של גולני בפיקודו של סא"ל אודי שמחוני- הוטל לתפוס את 'משולש הברזל'".
↑  אודי שמחוני‏, אל תשפכו את "גבעתי" עם המים, באתר וואלה, 4 בינואר 2015.
↑  תא"ל שמחוני אודי 25.4.95-3.8.92, מתוך האתר הרשמי של אוגדת יהודה.
אוצרות תוכן

אוצרות תוכן (content curation) היא מעשה של איסוף, זיהוי, בחירה ושיתוף התוכן המקוון הרלוונטי ביותר מהאינטרנט וממשאבים מקוונים אחרים (מאמרים, פוסטים בבלוגים, סרטוני וידאו, תמונות, טוויטים) על נושא מסוים כדי להתאים לצרכים של קהל יעד ספציפי. יש הסבורים כי אוצר תוכן טוב מוסיף תוכן מקורי שלו: מחשבות, יצירות, פתרונות וכדומה.
מקור

הפעולה של אצירת תוכן כוללת ניהול וקידום השימוש של הנתון מנקודת יצירתו, כדי לוודא שהוא מתאים למטרה עכשווית, וזמין למציאה ושימוש חוזר. תפקידיו של אוצר תוכן יכולים להיות מוסברים בדרך הברורה ביותר דרך השוואה לתפקיד הקלאסי של אוצרים – לדוגמה, אוצרים במוזיאונים. בדרך כלל, האוצר הוא מומחה תוכן האחראי על איסוף התוכן בשביל המוסד. במסגרת תפקידו כאחראי על האוסף, מחובתו לשמר וגם לשפר את הערך שלו ולחלוק את התוכן עם הציבור.
בשנים האחרונות, ההגדרה של אוצרות תוכן התרחבה, ככל שהמידע עבר לפורמט דיגיטלי. מכיוון שישנה כמות אדירה של מידע דיגיטלי זמין, נהייה יותר ויותר מאתגר למצוא את המידע הספציפי שבו אתם מתעניינים. במקום ליצור תוכן חדש, ישנם אתרים לעריכת תוכן המאפשרים למשתמשים לקטלג ולארגן תכנים שנוצרו בידי אחרים. אוצרות בעולם הדיגיטלי אינה מותרות, אלא צורך אמיתי. אוצרות תוכן היא נושא חדש למדי שמתחיל להתגלות בקרב אנשי תקשורת וחוקרים.
רשתות חברתיות ואוצרות תוכן

לרשתות חברתיות ומנועי חיפוש כמו פייסבוק, טוויטר וגוגל, יש תפקיד גדול בארגון המידע בפלטפורמות שלהם. משלב התכנון ועד האלגוריתם, האינטרנט חלק ממלחמות כוח שמתעסקות בגישה למידע, שליטה על תוכן, ומערכת היחסים בין הפצה וקליטה. עם זאת, למשתמש יש היום יותר גמישות באינטראקציה עם ארגון עצמי ובאצירת מידע בשפע. ארגון תוכן גורם לערך אישי עבור הפרט ובנוסף מאפשר ערך חברתי - מכיוון שתקשורת מסורתית (טלוויזיה, רדיו) אינם יכולים לפרסם תמונות וסרטונים במהירות כמו רשתות חברתיות, אנשים ומקורות חדשותיים רבים פונים אליהן כדי להשיג מידע נוסף.
הערות שוליים

↑  Nikki D. Robertson, Content Curation and the School Librarian, Knowledge Quest, 41 (2), עמ' E1, E2
↑  Palmer, Carole, et al., Foundations of Data Curation: The Pedagogy and Practice of" Purposeful Work" with Research Data., Archive Journal, Issue 3
↑  .Zhong, Changtao, et al, Sharing the Loves: Understanding the How and Why of Online Content Curation, ICWSM, עמ' 1
↑  Stephen Dale, Content curation: The future of relevance, Business Information Review, 31(4),, עמ' 199
↑  Stanoevska-Slabeva, Katarina, et al., Content Curation: a new form of gatewatching for social media, Content Curation: a new form of gatewatching for social media, עמ' 12
↑  Mihailidis, Paul, et al., Exploring curation as a core competency in digital and media literacy education, Journal of Interactive Media in Education, 2013(1)
אוסטרוב לובלסקי

| --- | --- |
סמל אוסטרוב לובלסקיסמל אוסטרוב לובלסקי

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 ראש העיר:  ירוסלב פאבל יוסקו
 תאריך ייסוד:  1548
 שטח:  29.77 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,033 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°29′N 22°51′E﻿ / ﻿51.483°N 22.850°E﻿ / 51.483; 22.850
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.ostrowlubelski.lubelskie.pl/start.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוסטרוב לובלסקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיאוסטרוב לובלסקי(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאוסטרוב לובלסקי(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהאוסטרוב לובלסקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוסטרוב לובלסקי (בפולנית: Ostrów Lubelski) היא עיירה בפרובינציית לובלין בפולין, לשעבר בשטח פולין קטן. שמה של העיירה, "אוסטרוב", נובע ממילה סלאבית שפירושה "אי". העיירה מורכבת מלמעלה מ-1,000 חוות בהן מגוון גידולים חקלאיים.
תולדות היישוב

ב-1548 העניק המלך זיגמונד הראשון, מלך פולין, אישור להקמת היישוב, שהפך לעיירה בחסות מלכותית. לעיירה הוקנתה הזכות לערוך יריד מסחרי ולגבות מיסים על הדרך מלובלין לפרצ'ב. מיקומה של העיירה על צירי מסחר ראשיים בפולין ובדרך לליטא היווה יתרון שסייע להתפתחות המסחר בעיירה.
בשנת 1565 היו בעיירה כ-1,800 תושבים, רובם פולנים. עקב ניהול מושחת, מלחמות בין פולין לאוקראינה ופלישות השוודים, הידרדר מעמדה הכלכלי של העיר במאה ה-17 והעיירה ננטשה מרוב יושביה.
בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה כמה אלפי תושבים אך מספרם פחת שוב עקב ההרס שחוותה העיירה במלחמת העולם הראשונה. הגרמנים שלטו בעיירה בשנות המלחמה ולא אפשרו את בנייתה מחדש.
במלחמה הפולנית-סובייטית נהרסה העיירה אך שוקמה לאחר מכן. בשנת 1930 חיו בה כ-4,800 תושבים.
יהודי אוסטרוב לובלסקי

יהודים התיישבו בעיירה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-17. במחצית השנייה של המאה ה-18 כבר הייתה בעיירה קהילה יהודית עצמאית, ומבין רבניה הראשונים ידועים הרב שמשון זליג בר יוסף יוזפא, בעל החיבור "תשואות חן", והרב אליקום גץ. באמצע המאה ה-19 נבנה בעיירה בית כנסת מאבן.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם שמרו רוב היהודים על עיסוקיהם המסורתיים, והתפרנסו בעיקר ממסחר, ומתעשיית ההלבשה והאפייה בעיירה. בשנות העשרים נוסדו בעיירה סניפים של תנועות ציוניות, ובהן החלוץ, השומר הצעיר ובית"ר. כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של אגודת ישראל ושל הבונד, ופעלו בה מספר ספריות עבריות. בשנת 1929 נפטר בפתאומיות רבה של הקהילה, רבי משה ריבק, ומאז נותר ריק כס הרבנות בעיירה. בשנות השלושים נפגעו יהודי העיירה מהחרם הפולני על עסקי יהודים באותה תקופה.
יהודי אוסטרוב לובלסקי > בשואה

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-1,500 יהודים. בשבוע הראשון למלחמה נכבשה העיירה בידי הגרמנים. ביום 17 בספטמבר 1939 תפסו את מקומם חיילי הצבא האדום, אך בסוף החודש הם נסוגו על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, והגרמנים שבו לעיירה. צעירים יהודים רבים נלוו לחיילים הסובייטיים, ופנו מזרחה.
בימים הראשונים לכניסת הגרמנים נשללו מיהודי העיירה זכויותיהם, עסקיהם הוחרמו, והם נתבעו לשלם סכום כופר לגרמנים. בין היתר, נאסר על היהודים בעיירה לבוא במגע עם לא יהודים, הם חויבו לענוד סרט מזהה על זרועם, ונאסר עליהם ללכת על מדרכות, ולהימצא מחוץ לבתיהם אחרי 6 בערב. העונש על העבירות היה מוות. בהוראת השלטונות לעיירה הגיעו יהושים מפירליי הסמוכה.
בשלהי 1939 הוקם בעיירה יודנרט, ומאוחר יותר הועברו יהודי העיירה לגטו. עם גירושם של יהודים מכפרי הסביבה, הגיע מספר תושבי העיירה היהודים במאי 1940 לכ- 3,300 איש. בשנת 1941 הובאו לגטו כ- 500 מגורשים מלוברטוב, ובדצמבר אותה השנה הובאו אליו עוד כ- 500 יהודים מפוזנן. במרץ 1942 הובאו לגטו כ- 200 יהודים מלובלין, ובאפריל ובמאי נוספו עליהם כ- 200 יהודים מצ'כיה ו- 307 יהודים מסלובקיה. מחמת הצפיפות, תנאי התברואה הירודים והרעב, פרצו בגטו מגפות.
באוקטובר 1942 הקיפו את הגטו אנשי ס"ס ומשטרה גרמנים ועמם שוטרים אוקראינים. היהודים נצטוו להתאסף בכיכר השוק, ושם הופקדה עליהם שמירה כבדה. במקביל נערכו סריקות בבתים, ומי שלא התייצב בכיכר, ובכלל זה חולים וקשישים, נורה במקום. היהודים שנאספו בכיכר הובלו לתחנת הרכבת בעיירה, ושולחו בקרונות בקר למחנות ההשמדה סוביבור ובלז'ץ.
זמן קצר לפני האקציה, נמלטו צעירים יהודים מן הגטו ליערות, והצטרפו ברובם ליחידות פרטיזנים. באביב 1943 התארגנה גם קבוצת פרטיזנים יהודית בפיקודו של יחיאל גרינשפן, יליד העיירה, אשר פעלה בעיקר ביערות פרצ'ב.
אוואנטי! (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה אוואנטי של סמואל טיילור
 בימוי:  בילי ויילדר,
 הופק בידי:  בילי ויילדר
 תסריט:  בילי ויילדר,  אי.איי. אל. דיאמונד
 עריכה:  ראלף וינטרס
 שחקנים ראשיים:  דין מרטין ג'ולייט מילס קליב רביל
 מוזיקה:  קרלו רוסטיצ'לי
 צילום:  לואיג'י קוברלייר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בדצמבר 1972
 משך הקרנה:  140 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית איטלקית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 תקציב:  2,750,000 דולר
 הכנסות:  1,500,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוואנטי! (באיטלקית: !Avanti, פירוש: קדימה!) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1972 בבימויו של בילי ויילדר עם ג'ק למון וג'ולייט מילס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת סמואל טיילור (אנ') שהועלה בברודוויי ב-1968.
הצילומים נעשו באי איסקיה ובעיר סורנטו. למון ומילס מופיעים בסרט בקטע עירום.
העלילה מתרחשת בעיקר בבית מלון באיסקיה ושם הסרט נובע מתהליך פתיחת הדלת. בתחילה נוקשים בדלת וקוראים "?Permesso" (אפשר?) ונענים מהחדר ב"!Avanti" (קדימה, פתוח).
תקציר העלילה

התעשיין ונדל אמברוסטר (ג'ק למון) נאלץ לטוס באופן דחוף מבלטימור לאיטליה כדי לטפל בהחזרת גופתו של אביו שנהרג בתאונת דרכים באי איסקיה. במלון אקסלציור הוא נפגש בפמלה פיגוט (ג'ולייט מילס) שהגיעה לאותו מלון כדי לטפל בקבורת אמה שנהרגה באותה תאונה.
תוך זמן קצר מסתבר לוונדל כי אביו היה מגיע מזה עשר שנים למלון הזה בכל קיץ עם אמה של פמלה. מנהל המלון קרלו קרלוצ'י (קלייב רביל) מבטיח לו לסדר את כל העניינים הביורוקרטים המסובכים.
משפחת טרוטה חוטפת את שתי הגופות ודורשת מוונדל 3200 דולר כפיצויים לנזק שנגרם לכרם שלהם מהתאונה והוא נאלץ לשלם.
בינתיים מתהדקים היחסים בין ונדל ופמלה והם שוחים בים בעירום כפי שעשו הוריהם. החדרן ברונו (ג'יאנפרנקו ברא) שצילם בזמן את ההורים עירומים, מצלם אותם כעת ומבקש מוונדל שיעזור לו לקבל ויזה לארצות הברית משם גורש בגלל עברות שביצע, כי הוא רוצה לברוח מחברתו הסיציליאנית אנה שכעת בהיריון, אחרת יפרסם את התמונות. אנה מאזינה לשיחה, נכנסת לחדר של פמלה עם אקדח, מזעיקה את ברונו, הורגת אותו ובורחת.
פמלה נאלצת לעבור לחדרו של ונדל והיחס ביניהם מתחמם. הם מחליטים לקבור את הוריהם באיסקיה ולשלוח לבלטימור ארון קבורה עם ברונו.
אשתו של ונדל מזעיקה לעזרה את איש משרד החוץ ג'יי ג'יי בלודג'ט (אדוארד אנדרוז) שמגיע למקום בהליקופטר צבאי ומזרז את כל העניינים. ונדל ופמלה נפרדים לא לפני שהם קובעים כי יגיעו למקום כל שנה בקיץ למשך חודש כמו שעשו הוריהם.
ונדל עולה להליקופטר עם הארון (ובתוכו ברונו).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ק למון | וונדל אמברוסטר | איש עסקים |
| ג'ולייט מילס | פמלה פיגוט |  |
| קלייב רביל | קרלו קרלוצ'י | מנהל מלון |
| אדוארד אנדרוז | ג'יי ג'יי בלודג'ט | איש משרד החוץ |
| ג'יאנפרנקו ברא | ברונו | עובד מלון |
פרסים

ג'ק למון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ג'ולייט מילס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
קלייב רביל היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
בילי ויילדר היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ולפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע.
בילי ויילדר ואי. איי. אל דיאמונד היו מועמדים לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר. הם היו מועמדים גם לפרס גילדת הכותבים של אמריקה על תסריט מעובד.
אווה רידברג

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1943 (בת 81) מאלמו, שוודיה
 שם לידה:  Eva Gunilla Rydberg 
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 עיסוק:  זמרת ‏•‏‏ שחקנית ‏•‏‏ קומיקאית ‏•‏‏ אמנית רביו ‏•‏‏ רקדנית
 שפה מועדפת:  שוודית 
 בן או בת זוג:  Tony Johansson (1979–?) 
 צאצאים:  Kalle Rydberg, Birgitta Rydberg 
 פרסים והוקרה:  Edvardpriset (1988)  מלגת דיקאל קרמלו (2012)  Helsingborgsmedaljen (2001)  Piraten award (1993)  מפקד במסדר ואסה (21 במרץ 2024)  מדליית המלך  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.evarydberg.se
 פרופיל ב-IMDb
 
אווה רידברג (בשוודית: Eva Rydberg; נולדה ב-20 ביוני 1943) היא זמרת, שחקנית, קומיקאית, אמנית רביו ורקדנית שוודית.
קורות חייה

רידברג נולדה במאלמו שבשוודיה. בילדותה למדה בבית הספר לבלט ושיחקה בתיאטרון ילדים מקומי. בגיל התמחתה בריקוד בלט במאלמו סטאדסטיטר. היא התקבלה לאחת מההפקות הרביו של שפובל ראמל מתיאטראות Ideontheater בסטוקהולם. בשנת 1965 הצטרפה לתיאטרון אודנס שבדנמרק, שם גילמה טום בוי במחזמר "סיפור הפרברים". היא חתמה עמם על חוזה לשלוש שנים. בשנת 1966 רשמה את הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה במהלך קטע קומי ששודר ב-Kvitt eller dubbelt.‏ בשנת 1971 השתתפה בסרט "Sound of Näverlur".‏ בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה לעבוד עם פרנסואה ברונט, והופיעה באולימפיה בפריז. בשנת 1977 השתתפה במלודיפסטיבלן, הקדם הלאומי של שוודיה לאירוויזיון 1977, עם השיר "Charlie Chaplin", ודורגה במקום התשיעי. בשנת 2021 חזרה לתחרות עם אווה רוס עם השיר "Rena Rama Ding Dong". הוא העפיל לשלב גלגל ההצלה, אך לא עבר לשלב הגמר. בשנת 2023 שב הצמד לאירוע עם השיר "Länge leve livet". הן לא עברו את שלב המקצים הראשוניים.
הערות שוליים

↑  "Eva Rydberg om att bli äldre: Måste ha action". Expressen. 7 בינואר 2014. ארכיון מ-10 בינואר 2014. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gunnarsson, Björn. "Energilöst med tanke på tidigare fullträffar" (בשוודית). hd.se. אורכב מ-המקור ב-11 בינואר 2014. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Björck, Joakim. "En allvarsam väg mot skrattet" (בשוודית). hd.se. ארכיון מ-1 באוקטובר 2013. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eva Rydberg – ett porträtt". SVT.se. ארכיון מ-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sound of Näverlur". Nyheter24.se. אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2014. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SVT sviker Eva Rydberg". Folkbladet.se. אורכב מ-המקור ב-11 בינואר 2014. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Se Eva Rydberg – ett porträtt i SVT Play". Webb-tv.nu. 19 בדצמבר 2013. ארכיון מ-11 בינואר 2014. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LISTA: De tävlar i Melodifestivalen 2021". Aftonbladet. ארכיון מ-19 במרץ 2021. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sweden: The artists for Melodifestivalen 2023 revealed". EurovisionWorld.com (באנגלית בריטית). Christian Petersen. 2022-11-29. נבדק ב-2023-03-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6205 5795  MusicBrainz: 68734555-128c-4b6e-91f8-3d1ec8b035a8  VIAF: 87149196323274791116   WorldCat (עם VIAF): 87149196323274791116
אוצרין

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,630 (2006)
 קואורדינטות:  32°07′32″N 35°18′37″E﻿ / ﻿32.125597222222°N 35.310141666667°E﻿ / 32.125597222222; 35.310141666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) אוצרין(למפת צפון השומרון רגילה) אוצרין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוצרין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אוצרין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוצרין (בערבית: أُوصرين) הוא כפר פלסטיני בנפת שכם שבמרכז יהודה ושומרון, הממוקם כ-16 קילומטר דרום-מזרחית לשכם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית הכפר מנתה 1,630 תושבים בשנת 2006. מתוקף הסכמי אוסלו 83% משטחי הכפר מוגדרים כשטח B, ואילו 17% הנותרים הם שטח C.
אוצרין גובל בעקרבה במזרח, ביתא מצפון וממערב ובקבלאן מדרום.
היסטוריה

באוצרין נמצאו רסיסים מתקופות הברזל, הצלבנית, האיובית, הממלוכית והעות'מאנית.
בסוף המאה ה-16 חיו בכפר כ-10 משפחות ו-4 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו לשלטונות העות'מאנים שיעור מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל תושבי הכפר שילמו ש-2,900 אקצ'ות. בשנת 1838 צוינה אוצרין ככפר במחוז אל-ביתאווי, מזרחית לשכם. בשנת 1870 ציין ויקטור גרן בכתביו[דרושה הבהרה].
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית אוצרין כ-87 תושבים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-122 תושבים שהתגוררו ב-34 בתים. בסקר הכפרים משנת 1945 מנתה אוכלוסיית אוצרין 200 תושבים, על שטח של כ-2,185 דונם. מתוכם 347 דונם היו מטעים ואדמות להשקיה, 1,098 שימשו לגידול דגנים, ואילו 11 דונם היו אדמות בנויות.
מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 1961 איתר 293 תושבים באוצרין.
הערות שוליים

↑  Projected Mid -Year Population for Nablus Governorate by Locality 2004- 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics
↑  Osarin Village profile, ARIJ, p. 15
↑  Osarin Village profile, ARIJ, p. 4
↑  Finkelstein et al., 1997, p. 713
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 135.
↑  Robinson and Smith, 1841, vol 3, Appendix 2, p. 128
↑  Guérin, 1875, p. 12
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 25
↑  Mills, 1932, p. 66
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 19
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 61
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 108
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 158
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 26
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584237505171
אגם לוגאנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  לוגאנו 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, איטליה איטליה
 סוג:  אגם 
 מידות
 שטח:  48.7 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  ודג'יו, Laveggio, Magliasina, Rezzo, קאסארייט, קוצ'יו, Mara 
 מקור לנהר:  טרסה 
 ‏אגן ניקוז:  565.6 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  שווייץ, איטליה 
 קואורדינטות:  45°59′N 8°58′E﻿ / ﻿45.983°N 8.967°E﻿ / 45.983; 8.967
 
אגם לוגאנו (באיטלקית: Lago di Lugano או Ceresio) הוא אגם קרחוני הנמצא על הגבול בין דרום שווייץ וצפון איטליה. האגם, הנקרא על שם העיר לוגאנו, ממוקם בין אגם קומו לאגם מאג'ורה. האגם הוזכר לראשונה על ידי גרגוריוס מטור בשנת 590 בשם "Ceresio", שם שככל הנראה נגזר מהמילה הלטינית "Cerasus", שמשמעה דובדבן, ומתייחס לשפע של עצי דובדבן שפעם עיטרו את חופי האגם. האגם מוזכר במסמכים בשנת 804 תחת השם "Laco Luanasco".
לאורך חופיו של האגם ניצבים הרים ויעדים תיירותיים ידועים ובהם: מונטה ברה (בגובה 925 מטר) ממזרח, סן סלווטורה (912 מטר) ממערב לוגאנו, ומונטה ג'נרוסו (1,701 מטר) על החוף הדרום-מזרחי. אתר המורשת העולמית סן ג'ורג'ו (1,097 מטר) ממוקם מדרום לאגם.
האזור האיטלקי של האגם לוגאנו אינם כלול באזור המע"מ של האיחוד האירופי (EU VAT).
היסטוריה

מקורו של אגם לוגאנו הוא בקרחונים יבשתיים שהפשירו לאחר עידן הקרח האחרון, שהסתיים לפני כעשרת אלפים שנה. העדות הוודאית הראשונה לגוף פוליטי המסדיר את השימוש בחופי האגם היא משנת 818. השליטה באזור האגם, שהיה בעל חשיבות אסטרטגית, הייתה אז בחלקה בידי השלטון הפיאודלי של מחוז ספריו. בשנת 1000 לערך, עבר האזור לשליטתו של הבישוף של קומו. האזור הפך לשדה קרב במלחמה בין קומו ומילאנו על שליטת בתנועה באזור הרי האלפים בשנים 1227-1218. כאשר האגם וחופיו שולבו בהדרגה לתוך דוכסות מילאנו, הם הפכו לנושא שנוי במחלוקת פוליטית וטריטוריאלית במהלך המאה ה-15, ולוגאנו הפכה לעיר הראשית של האגם.
האגם חדל להשתייך באופן בלעדי לישות פוליטית ריבונית אחת לאחר הקמת הקנטונים של שווייץ בתחילת המאה ה-16. הגבול האיטלקי-השווייצרי הוסדר בשנת 1752 על ידי האמנה של וארזה, ומאז נשאר למעשה ללא שינוי.
בשנת 1848, נבנה גשר (סכר) "מלייד" (Melide causeway) על מורנה בין מלייד, שווייץ (אנ') וביזונה (אנ'), על מנת לאפשר סלילת כביש לרוחב האגם, ולספק קשר ישיר בין לוגאנו וקיאסו (אנ'). היום בגשר עוברים גם רכבת גוטהרד (אנ') והכביש מהיר A2 (אנ').
גאוגרפיה

שטחו של האגם הוא 48.7 קמ"ר. 63% משטחו נמצא בשווייץ ו-37% באיטליה. לאגם יש רוחב ממוצע של קילומטר אחד לערך, ועומקו המרבי הוא 288 מטר באזור הצפוני. נקודת השיא של אגן הניקוז של האגם היא בפסגת פיזו דה ג'ינו (אנ') בהר לוגאנו פריפלס (אנ') (2,245 מטר). הרחצה באגם מותרת בכל כ-50 חופי הרחצה באזור השווייצרי.
חלקו האיטלקי של האגם נחשב על פי החוק האיטלקי כאזור אקס טריטוריאלי למטרות פיננסים, וכך נהנה ממעמד מס מיוחד כאזור פטור ממכס, פטור ממע"מ של האיחוד האירופי ומציע לתושבים אחרים יתרונות מס אחרים.
גשר מלייד מפריד בין האזור הצפוני (27.5 קמ"ר) והדרומי (21.4 קמ"ר) של אגן ניקוז, אם כי הגשר מאפשר זרימת מים ומעבר. "זמן שמירת המים" בחלקו הצפוני של האגם (11.9 שנים) גבוה משמעותית מדרומי (2.3 שנים), ואורך בממוצע כ-8.2 שנים.