stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאול ברלין
הערות שוליים

↑  כתב יושר - באתר היברובוקס.
↑  מודעה, המאסף, 15 באפריל 1789
↑  כמו מתנגדיו הראשונים, רבי מרדכי בנט ורבי רפאל זיסקינד, וכן רבי פנחס אליהו הורביץ ביצירתו ספר הברית השלם, חלק א, כתב יושר, מאמר כ, דרך אמונה, מאמר כ, פרק כה.
↑  רבי מרדכי בנט, שו"ת פרשת מרדכי, אורח חיים סימן ה.
↑  ראו דעת רבי אברהם מסוכטושוב, בתוך פסקי תשובה (פיטרקובסקי), בהערה על סימן מה: "וכל איש שיש בו ריח יראת שמים לא יחזיק ספר בשמים ראש ולענה בתוך ביתו ... ולדעתי ראוי לשרפו ביוה"כ שחל להיות בשבת".
↑  מהמפורסמים שבהם הוא רבי עקיבא איגר, שמזכירו בהגהותיו רבות לשולחן ערוך ובתשובותיו.
↑  כמו רבי חיים יוסף דוד אזולאי, בספרו טוב עין, אות ט ואות יח; שם הגדולים, מערכת הבי"ת, אות קכז (וראה שו"ת מלמד להועיל או"ח סימן ס). והרב מתתיהו שטראשון שכתב בהערות לקריה נאמנה עמוד 48 "...ואחרי כל אלה יש להעיר כי אף אם נחליט שכל הספר מראשיתו עד אחריתו מעשי ידי ר שאול הנהו לא נוכל לדחותו... הנהו מלא תורה כרמון וריח בשמיו נודף כאפרסמון בלול בחריפות ובקיאות מחברו חותר ומעמיק בפלפול ישר בדברי השס ובדברי הראשונים והאחרונים כאחד ממיוחדי גאוני זמנו...
↑  אריה לייב ברלין, הקדמה לספר אור עיניים, מהדורת ברסלוי, שנת תקס"ו 1806, עמוד 16.
↑  כן העיד אליעזר רוזנטל, יודע ספר, באתר אוצר החכמה,  הובא על ידי אליעזר לאנדסהוט, תולדות אנשי השם, ברלין ה'תרמ"ד, עמ' 110.
↑  עטרת צבי עמוד 46
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308025305171  GND: 136442099  ISNI: 0000 0000 6689 0916  LCCN: nr93027844  VIAF: 76189490   WorldCat (עם VIAF): 76189490 
שער הסאטירה "כתב יושר". ברלין ה'תקנ"ד
שו"ת "בשמים ראש", ברלין תקנ"ג 1793
נתן ג'ייאן

חתימת רבי נתן ג'ייאן
הרב נתן ג'ייאן השני (סביב ה'תק"י, 1750 - סביב ה'תקפ"ה, 1825) היה פייטן, מקובל, ראש ישיבה, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של תלמסאן שבאלג'יריה בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19.
קורות חייו

נולד בתלמסאן לאביו רבי ישראל. ככל הנראה בצעירותו היה שוחט עופות לקהילה. לא יאוחר משנת ה'תק"ס התמנה לאב בית הדין ורבה של העיר תלמסאן. חבריו לדיינות באותו הזמן היו רבי שמואל ויצאל ורבי יעקב בן יצו. לא יאוחר משנת ה'תקע"ה הצטרף לשימש עמו בדיינות תלמידו רבי חיים קצבי. בין השנים ה'תקל"ה - ה'תקל"ח התכתב עם אישים בתונס, אלג'יר, מעסכר, ותלמסאן, בין השאר התכתב עם הרב ישועה צולטאן דיין בתלמסאן. כמו כן התכתב עם חכמי מרוקו כדוגמת רבי שאול ישועה אביטבול.
מאגרת ששלח הרב נתן לרב יהושע בן גיגי רבה של תאזה, עולה כי יהודי העיר תלמסאן נרדפו באותם הימים, וברחו למרוקו. יהודי העיר תאזה אירחו אותם אצלם. רבי נתן הודה לרבי יהושע ב גיגי רבה של העיר על אדיבותם של יהודי עירו.
כמו כן עסק בענייני קבלה, והתכתב עם הרב חזקיה יצחק שרעבי (בנו של הרש"ש) בעניינים אלו.
קורות חייו > ראש ישיבה

רבי נתן היה ראש הישיבה בתלמסאן, ומבין תלמידיו נמנה הרב חיים קצבי, לימים רבה של תלמסאן.
קורות חייו > יצירתו הפיוטית

רבי נתן כתב לפחות שלשים וחמש פיוטים, חלקם בעברית וחלקם בערבית יהודית. אחד מפיוטיו המפורסמים הוא 'נורא בי עמרם' - פיוט שכתב לידידו רבי עמרם עמאר בתגובה לכך שהלה הביע את צערו על כך שרבי נתן הפסיק להתכתב עמו.
קורות חייו > השפעתו ההלכתית

לרבי נתן הייתה השפעה הלכתית על רבני תלמסאן, בכתביו משתקף תיעוד נדיר של מנהגי יהדות תלמסאן. כמו כן הייתה לו השפעתו הלכתית על הרבנים הבאים אחריו, כדוגמת הרב יוסף משאש, שהביא משמו למעלה מעשרה פסקי הלכה.
להערכת החוקרים יש לשער את פטירתו בין שנת ה'תקע"ה לשנת ה'תקפ"ה.
חיבוריו

מקבץ מכתביו ראו אור בספר:
כתבי וחכמי תלמסאן - ירושלים תש"ע.
פסקי דין - אחדים מהם ציטט הרב יוסף משאש ורובם אבדו.
חידושי תורה - הביא אחדים מהם הרב יעקב פייתוסי. ורובם אבדו.
פיוטים - מקבץ מהם נדפסו בספר 'שבח אלהים' - אוראן, תרט"ז. ופיוטים נוספים מצויים בכתבי יד.
הערות שוליים

↑  להבדילו מרבי נתן ג'ייאן הראשון שחי בשנות הת'. (והיה גם הוא מחכמי תלמסאן).
↑  ראו: מלכי ישורון - אלג'יר, עמ' 88 בערכו.
↑  ראו: נחלת אבות משאש, חלק ו סוף דרוש תעו.
↑  ראו בהסכמה של רבי נתן ובית דינו לספר 'מחזור קטן'.
↑  ראו 'מקבציאל' כרך לח עמ' תתסח.
↑  ראו: קובץ צפונות גיליון יט עמ' צה.
↑  ע"פ קטלוג אתר הספרייה הלאומית, מס' מערכת: 990034895670205171
↑  ראו: אבני שי"ש מהדורה קמא ח"ב סימן צט. וראו עוד מלכי רבנן דף עט עמוד א, שרבי שאול ישועה ביקש מרבי נתן להשתדל הוציא את הספר 'משיח אלמים' לרבי יהודה כלץ.
↑  ראו בכתב יד אתר הספרייה הלאומית.
↑  ראו: אוהל חיים חלק א' אוסף להמן, עמ' 88.
↑  ראו בספר עמודי העבודה (לאנדסהוט) עמ' 284.
↑  ראו בספרו 'תוצאות חיים' דף א עמוד ב, בד"ה ועתה פן ישלח ידו.
↑  ראו 'מקבציאל' כרך לח עמ' תתעג.
↑  כולם קובצו ב'מקבציאל' כרך לח עמ' תתעז-ט.
↑  המסמך האחרון שהגיע אלינו הוא מחשוון תקע"ה. ומשנת תקפ"ו רבי חיים קצבי חתום על פסקי דין ללא רבי נתן. מה שאומר שתאריך פטירתו נע בין תקע"ה לתקפ"ה.
↑  ראו למשל: גרש ירחים דף מט, קד.
↑  ראו: ספר ירך יעקב, ריש פרשת וישלח.
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • יהודה כלץ (השלישי) • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • דוד מועטי • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | יעקב ששפורטש • נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • סמחון חלאווה • יוסף בן וואליד • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • יחיא אמסלם • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | מימון נג'אר • סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| רבנים נוספים | שלום אביחצירא |  |
מנחם בן מכיר

מנחם בן מכיר היה פייטן במגנצא ולאחר מכן ברגנסבורג בסוף המאה ה-11. פיוטיו נאמרים בתפילות בנוסח אשכנז. כתב יחד עם אחיו את הספר מעשה המכירי.
ביוגרפיה

אביו מכיר היה נכדו של מכיר בן יהודה שהיה אחיו של רבנו גרשום. חי ופעל ברגנסבורג שבבוואריה. אחיו הם רבי נתן ורבי נחמיה.
פיוטיו

רבי מנחם בר מכיר היה מחשובי הפייטנים באשכנז בסוף המאה ה-11. רבים מפיוטיו התקבלו במחזור האשכנזי. בפיוטיו ישנה השפעה של הפיוט הספרדי, ובפרט ניתן לזהות את השפעתו של רבי יוסף אבן אביתור. היוצר "אורי וישעי" שהוא חיבר, מחקה את היוצר של אבן אביתור "אאמיר מסתתר", ועורך השוואה משולשת בין בריאת העולם, יציאת מצרים והגאולה העתידה. ר' מנחם בן מכיר גם הלך בעקבות אבן אביתור כשחיבר פיוט מסוג "נשמת" לשמחת תורה ("נשמת מלומדי מורשה"), שהוא סוג פייטני שחידש אבן אביתור, ועד לימי ר' מנחם בן מכיר לא היה מוכר כלל באשכנז.
בין פיוטיו הקינה לתשעה באב "אבל אעורר", המקוננת על גזרות תתנ"ו, היוצר לשבת שנייה של חנוכה "אודך כי עניתני" והזולת "אין מושיע וגואל", הסליחה לתענית אסתר "אדם בקום עלינו", האופן לשבת נחמו "שאו מנחה". הוא חיבר גם את הרשות לחתן בראשית שנאמרת בשמחת תורה.
לקריאה נוספת

אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים תשס"א, עמ' 361–386.
הערות שוליים

↑  אברהם (רמי) ריינר, "בין צרפת לאשכנז בתקופת בעלי התוספות: ר' חיים כהן כמקרה מבחן", ברכות לאברהם, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשע"ט, עמ' 50, באתר אוצר החכמה.
↑  שמחה עמנואל, "ספר 'בשר על גבי גחלים' ותרומתו לחקר עולמם של חכמי אשכנז הראשונים", ברכות לאברהם, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשע"ט, עמ' 29, באתר אוצר החכמה.
↑  מעשה המכירי כתב יד פריז
↑  פרקי הכנה למסעות בני הנוער לפולין, להנחיל לדורות, באתר אוצר החכמה
↑  פבזנר, יעקב, אנצקילופדיה יהודית, באתר אוצר החכמה
↑  הרב נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים - ז, ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  הרב נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים - ז, ז, באתר אוצר החכמה
↑  שולמית אליצור, "בין יוסף ליוסף: לזהות מחברו של יוצר קדום", תרביץ עא [א–ב] (תשרי–אדר תשס"ב), עמ' 82–83, באתר אוצר החכמה.
↑  אליעזר לנדסהוט, עמודי העבודה, עמוד 190.
↑  מוסד הרב קוק, סיני, באתר אוצר החכמה
↑  יהודה ליב וינברגר, אנתולוגיה של פיוטי יוון אנאטוליה והבלקנים, סינסינטי תשל"ו, עמ' 22, באתר אוצר החכמה.
↑  ישראל דוידזון, אוצר השירה והפיוט, חלק ד: השלמות ומפתחות, באתר אוצר החכמה
↑  וויינשטוק, משה יאיר בן מרדכי דוד, סידור הגאונים והמקובלים יד<סוכות>, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511763605171  VIAF: 308281198   WorldCat (עם VIAF): 308281198 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנחם בן יעקב מוורמייזא

| --- | --- |
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בוורמס
 פטירה:  ג' באייר ד'תתקס"ג
 מקום פעילות:  וורמייזא
 השתייכות:  ראשונים 
 תחומי עיסוק:  פייטן, דיין
 בני דורו:  הראבי"ה, הרוקח
 
רבי מנחם בן יעקב מוורמייזא (נפטר בג' באייר ד'תתקס"ג, אפריל 1203) היה מגדולי הפייטנים באשכנז במאה ה-12, ודיין בבית הדין של יהדות וורמייזא לצדו של רבי אלעזר מגרמייזא בעל ספר הרקח.
ביוגרפיה

לא רבות ידוע על חייו של רבי מנחם. מוקד פעילותו היה בוורמס, אך לא ידוע מי היו רבותיו. הראבי"ה שלח לו מספר שאלות, ובתשובותיו, העביר לו רבי מנחם שמועות ששמע מפי רבי אפרים מרגנשבורג. גם הוא פנה לראבי"ה בשאלות, אף שהיה מבוגר ממנו. היה דיין בבית הדין של וורמייזא, יחד עם רבי אלעזר מגרמייזא (הרוקח) ורבי קלונימוס בן גרשום, ועל חלק מן התשובות בראבי"ה חתומים שלושתם יחד.
לדעת שמחה עמנואל, חיבר פירוש לפיוטי רבי מאיר ש"ץ, אך לדעת א"א אורבך מחבר הפירוש הוא רבי מנחם בן חלבו.
שמו נזכר לדורות בספר הזכרת הנשמות (ממורבוך) של קהילת וורמייזא.
ביוגרפיה > משפחתו

בכמה כתבי יד מיוחס רבי מנחם כצאצא של רבי שמשון הדרשן, אך הייחוס המדויק אינו ברור. הראבי"ה מזכיר אותו בכינוי "קרובי" אך לא ידועה הקרבה המדויקת. דודתו של רבי מנחם היא מרת אורגיאה, יבמתו של רבי אפרים מבונא.
ר' יצחק בן מנחם מלורכא הנזכר בראבי"ה (תתקצ"ו) הוא כנראה בנו.
מכמה מקורות נראה כי רבי אלעזר מגרמייזא היה אחיינו של רבי מנחם והוא מזכירו בכינוי "דודי". גם רבי גרשום הגוזר מזכיר את רבי מנחם בכינוי "דודי".
כפייטן

רבי מנחם חיבר יוצרות, סליחות וקינות. קינה אחת שלו נאמרת עד היום בסדר הקינות לתשעה באב במנהגי האשכנזים. מערבית שלו לשביעי של פסח נאמרת במנהג אשכנז המערבי, ובקהילתו וורמייזא נהגו לומר את היוצר שלו לשבת שובה. גם כמה מסליחותיו נכנסו למחזורי הסליחות הקבועים. פיוטים אחרים שלו נותרו בכתבי יד ולא נכנסו למחזורים הממוסדים. בין פיוטיו זמר שנכתב על הצלת העיר וורמייזא ממצור שהטיל עליה אוטו הרביעי, מלך גרמניה באדר ד'תתקס"א (1201). זמר זה זהה במבנהו של הזמר הידוע לחנוכה מעוז צור, וכנראה נכתב בעקבותיו.
על חלק מפיוטיו חתם בשמו "מנחם" או "מנחם בר יעקב", אך על חלקם חתם בכינוי "צמח" או "צמח בר יעקב". 'צמח' זהה בגימטריה לשם 'מנחם', ושניהם נחשבים משמותיו של המשיח. דבר זה הוביל חוקרים בעבר לטעות ולסבור שאלו שני פייטנים נפרדים. אברהם מאיר הברמן משער שבאמצעות חתימה זו יכול היה הפייטן לחתום את שמו באופן בולט פחות, כפסבדונים.
יהודה ליב וינברגר ייחס לו את ה"מערבית" הפרודית לפורים "ליל שיכורים" המופיעה במחזור ויטרי ומיוחסת שם לרבי מנחם ב"ר אהרן.
הערות שוליים

↑  ראבי"ה, סימן תת"ק, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). התשובה מצוטטת גם בידי רבי יהודה בן הרא"ש בשו"ת זכרון יהודה, סימן קצב.
↑  הודפס על ידי אדולף ילינק, קונטרס ווירמייזא וקהל ווינא, וינה תר"ם, עמ' 8, באתר אוצר החכמה.
↑  ראו בדיונו של אביגדור אפטוביצר, מבוא לראבי"ה, ירושלים תשמ"ד, עמ' 383–384.
↑  אביגדור אפטוביצר, מבוא לראבי"ה, ירושלים תשמ"ד, עמ' 190.
↑  שמחה עמנואל, "חיבוריו ההלכתיים של רבי אלעזר מגרמייזא", תעודה טז–יז (תשס"א), עמ' 228.
↑  אברהם פרנקל, "הזמר על הצלת וורמייזא וזמן חיבורו של מעוז צור", המעין נד [ב] (טבת תשע"ד), עמ' 9–21; הנ"ל, "עוד על הזמר להצלת וורמייזא", המעין נד [ד] (תמוז תשע"ד), עמ' 80–82.
↑  אברהם מאיר הברמן, "סימון שם המחבר בפיוטים", בתוך: עיונים בשירה ובפיוט, ירושלים תשל"ב, עמ' 264–265.
↑  Leon J. Weinberger, Jewish Himnography: A Literary History (Liverpool University Press, 1997), p. 174.
אליהו לואנץ

ערך זה עוסק ברבי אליהו בעל שם ב"ר משה. אם התכוונתם לרבי אליהו בעל שם ב"ר אהרן יהודה מחלם, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  פרנקפורט
 פטירה:  1636 (בגיל 81 בערך) כ"א בתמוז ה'שצ"ו וורמייזא 
 כינוי:  רבי אליהו בעל שם
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בוורמס
 מקום פעילות:  פולדא הנאו, פרידברג, וורמייזא
 תקופת הפעילות:  ?–1636 
 רבותיו:  רבי עקיבא פרנקפורטר, רבי יעקב גינצבורג מפרידברג, מהר"ל מפראג
 תלמידיו:  יוזפא שמש
 בני דורו:  מהר"ם שיף, רבי משה בירגל
 
רבי אליהו בר משה לואנץ אשכנזי (כ"ג באייר ה'שכ"ד מאי 1564 – כ"א בתמוז ה'שצ"ו, 1636) נודע בשם רבי אליהו בעל שם היה רב, מקובל, דרשן ופייטן אשכנזי. אשתו בזוו"ר בלומלין בת רבי רפאל ובזוו"ש ייטלה.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט. נכדו של השתדלן יוסף לואנץ, הנודע בכינויו "רבי יוזלמן", מאנשי חצרו של קיסר גרמניה. למד בישיבתו של רבי עקיבא פרנקפורטר, אב"ד פרנקפורט,  ואצל רבי יעקב גינצבורג מפרידברג, וכן בישיבת המהר"ל מפראג. נדד לעיר קראקא שבמדינת פולין, שעליה כתב: "עיר גדולה של חכמים וסופרים, יודעי התורה ולומדיה", והצטרף לישיבה של רב העיר, הרב מנחם מנדל אביגדורש, שלימדו גם קבלה.
בהיותו בקרקוב, הגיה רבי אליהו את כתב היד של הספר "דרכי משה" מאת הרמ"א והדפיסו. כהוקרה לכך העניק לו אחיו של הרמ"א, רבי אליעזר איסרליש, כתב יד נוסף של הרמ"א על ספר הזוהר. את כתב היד שילב רבי אליהו בספרו "אדרת אליהו" על הזוהר.
בערך בשנת ה'שנ"ד (1594) שב לגרמניה. תחילה התיישב בפרנקפורט ואחר כך נדד בין ערים שונות. בשנים ה'ש"ס–ה'שס"ד נשא משרת דרשן בוורמייזא. אחר כך כיהן כמרא דאתרא ואב"ד בפולדה, הנאו ופרידברג. בשנת ה'שפ"ג בערך חזר לוורמייזא והתמנה כראש הישיבה. אחרי פטירת הרב הקודם שימש ממלא מקום אב"ד, וסמוך לפטירתו התמנה רשמית כאב"ד וורמייזא.
נודע בשל עיסוקו בקבלה ובכתיבת קמעות, והתפרסם בכינויו "רבי אליהו בעל שם". כתב גם פיוטים, בהם "ויכוח יין עם המים" (הנקרא גם בשם "אליכם אישים אקרא"). בשל ידיעותיו הרבות בחכמות חול היה נפגש לשיחות עם מלומדים נוצרים שהיו היבראיסטים וחוקרי יהדות, בהם יוהאן בוקסטורף וריצ'רד ברוטון (אנ').
רבי אליהו לואנץ נפטר בוורמס בכ"א בתמוז שצ"ו, ובה נקבר. לא הרחק מימין למצבת המהרי"ל.
משפחתו

בנו רבי יוסף יהודה (ייזלין) היה שליח ציבור במגנצא.
י"א בתו הינדלין אשת רבי אורי שרגא פייבוש רוזנבוים, וי"א שהיא נכדתו
חיבוריו

רבי אליהו לואנץ חיבר ספרים רבים אשר רק חלקם ידועים ומיעוטם יצאו לאור, כמו כן ההדיר והוציא לאור כת"י ממחברים שונים.
ספריו הידועים לנו:
רנת דודים על שיר השירים.
מכלול יופי על קהלת. (נדפס לראשונה בתנ"ח .62 שנים לאחר מותו)
אדרת אליהו על הזוהר.
עדיין לא נדפסו:
פירוש על מדרש בראשית רבה.
מעגלי צדק על פירוש רבי בחיי בן אשר על התורה.
פירוש על ספר חובות הלבבות.
צפנת פענח על תיקוני זוהר.
כתבי יד שההדיר והוציא לאור:
דרכי משה לרמ"א.
פירוש לזוהר לרמ"א. (נדפס בספר אדרת אליהו)
מכונת שלמה למהרש"ל. (פירוש לספר שערי דורא)
אליהו לואנץ, תחינות בכל יום, באסיליאה, שנ"ט (1599), באתר היברובוקס לרבי עקיבא פרנקפורט.
הערות שוליים

↑  נהג לכתוב את שמו הפרטי "אליא", על מנת לא לחתום באותיות י-ה, שהן אחד משמותיו של הקב"ה.
↑  יש הסוברים כי נולד בה'שט"ו או בה'שכ"ה. בספר "די יודען אי ווארמס" מופיע שנולד ב-1555.
↑  Loanz, Elijah ben Moses | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  שם הגדולים, מערכת גדולים אות מ', ערך מהר"ם איסרלס.
↑  ספר die monatstage des Kalenberjahres, עמ' 41, בגרמנית; הובא באנציקלופדיות שונות בעברית, למשל ברבי יוסף איש רוסהיים, עמ' 152.
↑  ראו לודוויג לויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 32, באתר היברובוקס.
↑  נזכר על ידי ר' יאיר חיים בכרך בספרו כתב יד 'יאיר נתיב', עמ' קכג ע"ב, וז"ל: קונטרסים כ"י הגאון מוהר"ר אלי' בעל שם, על הזוהר, מספרו אדרת אליהו והקדמתו. ולפי הנשמע כל הספר ביד יוצאי חלציו, והיה בנו ר' ייזלין במענץ.
↑  הרב שמואל חיים יעקב גרובער, שלשלת היוחסין, ספר שיו"ל לרגל חתונה בבית האדמו"ר מאליכסנדר וקאפישניץ ד' תמוז תשפ"ד, תשפ"ד 2024, עמ' תסג
↑  בספר מובאות תחינות, זמירות, ושירים לשבת מר' עקיבא פרנקפורט ומקצתם שחיבר המוציא לאור עצמו, במהדורת באזיל שנ"ט צורף הפיוט "ויכוח היין עם המים".
↑  עמודי העבודה, ברלין: אליעזר ליזר לאנדסהוטה, תרי"ז 1857, עמ' 16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264768005171  GND: 173971776  ISNI: 0000 0000 6699 0378  LCCN: nr94043606  NTA: 238165949  SELIBR: 72153  VIAF: 22028697   WorldCat (עם VIAF): 22028697
ביירות

ערך זה עוסק בבירת לבנון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בֵּיירוּת (בערבית: بيروت; בצרפתית: Beyrouth; בסורית: ܒܝܪܘܬ) היא בירת לבנון והגדולה שבעריה. מספר תושבי העיר רבתי, כולל הפרברים, עומד על כשני מיליון נפש ושטחה כ-20 קמ"ר, ובצירוף הפרברים – כ-67 קמ"ר.[דרוש מקור]
העיר שוכנת לחופי הים התיכון על חצי אי, וממזרח לה הרי הלבנון. בעבר הייתה עיר נמל מפורסמת ועד שנות ה-70 מרכז תרבותי ופיננסי של המזרח התיכון. ביירות ספגה נזק קשה במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, אולם במהלך שנות ה-90 חל שיפור הדרגתי במצבה הכלכלי והיא שבה להיות מרכז כלכלי ותיירותי. שיפור זה נעצר במלחמת לבנון השנייה שבה נגרם נזק ניכר לעיר עצמה ולמעמדה כאתר תיירות, ובקיץ 2007 לא הגיעו לעיר אלא תיירים מועטים.
שמה של העיר הוא גלגול של השם הפיניקי הקדום בְּאֵרוֹת, ממנה הגיעה לבאר העברי. זה היה שמה של העיר הכנענית העתיקה שנבנתה במקום שבו נמצאת ביירות. ביירות שימשה בירת התרבות הערבית לשנת 1999 ובין היתר הוכרזה על ידיי תאגיד שווייצרי כאחת משבע הערים המופלאות של העולם ב-2014.
היסטוריה > העת העתיקה

העיר נוסדה על ידי הפיניקים. מועד ייסודה אינו ברור, אך יש עדויות ברשימות תחותמס השלישי, כי "בְּאֵרוֹת", היא ביירות, הייתה קיימת כבר בשנת 1500 לפני הספירה. כמו כן מופיע שמו של שליט "בארות" במכתבי אל עמרנה. באותה העת נודעה העיר כמרכז מסחר ובו נמל.
בתקופה ההלניסטית נקראה העיר "בריטוס" (ביוונית: Βηρυτός). בתקופה הרומאית היא הפכה לעיר חשובה וזכתה למעמד של קולוניה. במקביל נמשך הסחר ביין ובפשתן מנמל ביירות. הורדוס, מלך יהודה, בנה בעיר מבנים רבים. בביירות אף נערך משפטו של הורדוס כנגד שני בניו ממרים החשמונאית שהאשימם בבגידה ובניסיון לרצוח אותו. גם יורשיו של הורדוס אגריפס הראשון ואגריפס השני בנו בעיר מבני ציבור רבים כגון תיאטרון ואמפיתיאטרון. לאחר חורבן הבית השני הורה טיטוס לערוך במקום קרבות בין לודרים מקרב שבויי המלחמה היהודים שהשתתפו במרד.
במאה השלישית לספירה שכן בעיר בית ספר מפורסם וחשוב ללימודי משפטים. בבית הספר לימדו המלומדים אנטוליוס ודורותיאוס אשר השתתפו בכתיבת החלק השלישי של קוד יוסטיניאנוס. רעידת אדמה שאירעה בעיר בשנת 529 הביאה לסגירת בית הספר והעברתו לצידון. בשנת 551 אירעה בעיר רעידת אדמה אשר גרמה לירידתה של העיר מגדולתה.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 625 כבשו הערבים את העיר. במאי 1100 נכבשה העיר על ידי הצלבנים. העיר הייתה רוזנות ("סניורה") עצמאית במסגרת ממלכת ירושלים הצלבנית עד לשנת 1291. העיר אמנם נפלה לאחר מצור שהוטל עליה על ידי צלאח א-דין בשנת 1187 אך שבה ונכבשה על ידי הצלבנים בשנת 1196. בתקופה הצלבנית חזרה ביירות ושימשה עיר מסחר עם אירופה אך לא השתוותה בחשיבותה לעכו, יפו, צור, צידון וטריפולי. בשנת 1291 נכבשה העיר על ידי הממלוכים. במאה ה-14 חזרה הנוכחות הנוצרית לביירות שכן התחדש המסחר בין סוריה לקפריסין. קפריסין הייתה באותה העת ממלכה נוצרית. בביירות התמקמו סוחרים שהיו אזרחים של ממלכת קפריסין, וניתנו להם זכויות שונות אשר הבטיחו את רכושם וחופש הדת שלהם. בשנת 1517 נכבשה העיר על ידי האימפריה העות'מאנית. מאותה העת ואילך שלטו בעיר לפרקים אמירים דרוזים. בשלוש מאות השנים הראשונות לשלטונה של האימפריה העות'מאנית על ביירות ירדה העיר ממעמדה ואילו כוחן של טריפולי וצידון עלה.
היסטוריה > העת החדשה

בשנת 1830 כבש את העיר בנו של מוחמד עלי, אבראהים פאשא. בשנות ה-30 של המאה ה-19 הייתה ביירות בסיס לצבאו של מוחמד עלי במלחמתו נגד הצבא העות'מאני. בשנת 1840 גורש צבאו של עלי מהעיר על ידי חיל משלוח בריטי-צרפתי והעיר הועמדה תחת שלטון עות'מאני ישיר. באוגוסט 1860 חזר לעיר הצבא הצרפתי על מנת למנוע את התמשכות הטבח של הדרוזים בנוצרים בהר הלבנון.
בשנת 1866 ייסדו מיסיונרים אמריקאים את האוניברסיטה האמריקנית של ביירות. בתחילה נקראה האוניברסיטה 'הקולג' הסורי פרוטסטנטי' ועסקה בהקניית השכלה גבוהה לתלמידים בני הלבנט. בכך הפכה ביירות למרכז אקדמי בולט במזרח התיכון כולו. בשנת 1888 הקימה האימפריה העות'מאנית את וילאייט ביירות אשר בירתה הייתה ביירות. עד לאותה העת הייתה ביירות חלק מווילאייט דמשק. וילאייט ביירות חלשה אף על שטחים בצפונה של ארץ ישראל. בכך הפכה ביירות גם למרכז שלטוני חשוב.
היסטוריה > המאה ה-20

במלחמת האזרחים הלבנונית השנייה, בין השנים 1975–1992, נחלקה העיר לאזורים שונים אשר בכל אחד מהם שלטה מיליציה שונה, בעיקר לפי המאפיין האתני של תושבי אותה שכונה. כך למשל באזורים הנוצריים שלטו הכוחות הלבנוניים ואילו בשכונות השיעיות בדרום העיר שלטו הארגונים השיעיים אמל ולאחר מכן בלט גם כוחו של ארגון החזבאללה.
מלחמת האזרחים פגעה קשות בתשתית הפיזית והכלכלית של העיר. מלונות הפאר שהיו בעיר נהרסו ונזנחו, ורובעי המסחר והבילוי של ביירות בימי טרום-המלחמה נהרסו גם הם.
במבצע "שלום הגליל" בחודש יוני 1982 הגיע צה"ל לביירות, כיתר אותה והפגיז את מערב העיר (הרבעים המוסלמיים). טבח סברה ושתילה עורר סערה ציבורית גדולה וביקורת חריפה. בלחץ ארצות הברית יצא צה"ל מביירות ב-27 בספטמבר 1982.
לאחר המלחמה החל פרויקט שיקום נרחב של מרכז העיר ביירות, במימון סעודי ובהנהגתו של הפוליטיקאי הלבנוני רפיק אל-חרירי, שגם כיהן בתקופות מסוימות כראש ממשלת לבנון. תעשיית המלונאות בביירות השתקמה ובעיר הוקמו מלונות מפוארים, במיוחד באזור הצפון-מערבי של העיר. ביירות חזרה להיות יעד תיירותי מועדף על רבים מעשירי מדינות הנפט במפרץ הפרסי ואף על תיירים ממערב אירופה.
היסטוריה > המאה ה-21

בשנת 2006, כחלק ממלחמת לבנון השנייה, הפציץ חיל האוויר הישראלי מבנים בדרום ביירות (בעיקר ברובע הדאחייה) אשר תפקדו כמעוזים ומשרדים של ארגון החזבאללה. המלחמה העצימה את המשבר הפוליטי שהחל להיווצר בלבנון עוד קודם לכן, וביירות כבירת לבנון הפכה מוקד להפגנות ולאלימות. המלחמה והמשבר הפוליטי הסבו נזק קשה לתיירות בעיר ולתשתית הכלכלית שלה. בקיץ 2007, שנה לאחר המלחמה, לא נרשמו במלונות העיר אלא תיירים מועטים, כמעט כולם לבנונים העובדים מחוץ למדינה. כמו כן נסגרו משרדים של חברות בינלאומיות שהעדיפו להעביר את משרדיהן למרכזים אחרים במזרח התיכון.
ב-4 באוגוסט 2020 אירע בנמל ביירות שבדרום העיר פיצוץ אדיר שגרם למותם של כ-218 בני אדם ולאלפי פצועים. כתוצאה מהפיצוץ בנמל ביירות הנמל וסביבתו הקרובה נחרבו, והנזק לרכוש בכל רחבי הבירה הלבנונית נאמד ב-10–15 מיליארד דולרים אמריקניים.
בשנת 2021 התרחשו בעיר עימותים צבאיים.
ב-30 ביולי 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל - צה"ל תקף לראשונה מאז 2006 ברובע הדאחייה בביירות, פיצוצים עזים אירעו ולאחר מכן התברר שצה"ל התנקש בפואד שוכר - רמטכ"ל חזבאללה בפועל, בתקיפה חוסל גם יועץ של משמרות המהפכה האיראנים, נהרגו מספר אזרחים ויותר מ־80 נפצעו, קודם לתקיפה מדינות רבות ביקשו מאזרחיהן לעזוב את לבנון מיידית והכוננות הייתה בשיאה לאחר שישראל איימה בתגובה קשה לאחר טבח הילדים במג'דל שמס 3 ימים קודם לכן.
בהמשך המלחמה, במיוחד לאחר פרוץ מבצע חיצי הצפון - צה"ל העצים מאוד את התקיפות בביירות וברובע הדאחייה, כאשר התמקד בחיסול בכירי חזבאללה ביניהם חסן נסראללה במבצע סדר חדש וכן לאחר מכן בחיסול בכירים נוספים בארגון וכן תקיפת נכסים אסטרטגיים וכלכליים של חזבאללה. התקיפות גרמו לרבים לנטוש את הרובע והטיילת בביירות הפכה לעיר אוהלים עקב העקורים הרבים מדרום המדינה ומהדאחייה.
גאוגרפיה > מאפיינים טבעיים

ביירות היא עיר חוף השוכנת על חצי אי באמצעה של רצועת החוף של לבנון. הים התיכון תוחם את העיר מצפונה וממערבה, וגבולה המזרחי של העיר הוא נהר ביירות (אנ') שממזרח לו נישא רכס הר הלבנון. לעיר אין גבול דרומי טבעי והיא נתחמת מדרום על ידי הפרבר הדרומי הצמוד אליה.
מבחינה טופוגרפית העיר בנויה על שתי גבעות: אל-אשרפייה ואל-מציטבה. חופיה של העיר הם מגוונים ויש בהם סלעים, חול וצוקים.
שטחה של ביירות הוא 18 קמ"ר. יחד עם פרבריה, שטחה המטרופוליני של העיר הוא 67 קמ"ר.
גאוגרפיה > חלוקה מנהלית

העיר ביירות מחולקת ל-13 רבעים[דרושה הבהרה] המחולקים לכ-50 שכונות.[דרוש מקור] פרט לרבעים אלה, לביירות יש פרברים רבים הצמודים לה ממזרח ומדרום אשר נחשבים במקרים רבים כחלק מהעיר, אף על פי שמנהלית הם אינם שייכים לעיר ביירות או למחוז ביירות (שמורכב מהעיר בלבד). על כן, הגדרת תחומי העיר נזילה ותלויה בנקודת מבט. בנוסף, מטרופולין ביירות כוללת גם ארבעה מחנות פליטים פלסטיניים.
גאוגרפיה > חלוקה מנהלית > רבעי ביירות

אל-אשרפייה – רובע מגורים ומסחר במזרח העיר המאופיין ברחובות צרים ומגדלי יוקרה
אל-באשורה – רובע במרכז העיר
אל-מדַוַר – רובע בצפון-מזרח העיר
אל-מזרעה – רובע גדול בדרום העיר
אל-מצֵיטְבה – רובע גדול בדרום-מערב העיר
אל-מרפא (הנמל) – רובע בצפון העיר הכולל את מתחם נמל ביירות
א-סייפי – רובע מגורים יוקרתי במזרח העיר: ברובע ישנן גלריות וחנויות אומנים ובשל כך נקרא גם לעיתים "רובע האומנויות"
א-רמֵיל – רובע במזרח העיר
דאר אל-מרֵיסה (נקרא גם: עין אל-מריסה) – רובע בצפון מערב העירקורניש (טיילת) ביירות ביום חורף
זקאק אל-בלאט – רובע במרכז העיר
מינאא' אלחֻצן – רובע בצפון העיר
מרכז העיר – המרכז השלטוני של העיר: ממוקם בצפון העיר, דרומית לנמל; במרכז ממוקמים מוסדות השלטון הלבנוניים והעירוניים
ראס ביירות – רובע גדול במערב העיר: זהו רובע תיירותי ומסחרי מאוד, אשר כולל חופי רחצה, טיילות וחנויות רבות, במיוחד ברחוב חמרא.
גאוגרפיה > חלוקה מנהלית > פרברי ביירות

בורג' חמוד – פרבר תעשייתי וצפוף צפונית-מזרחית לביירות, בעל אוכלוסייה ארמנית גדולה
סִן אל-פיל – פרבר עסקים ומגורים מזרחית לביירות
פֻרן א-שֻבאכּ – פרבר דרומית-מזרחית לביירות
א-שיאח – פרבר מגורים ועסקים דרומית-מזרחית לביירות
הפרבר הדרומי (אלצ'אחיה אלג'נוביה, או בהגייה הנפוצה: דאחייה) – פרבר שיעי גדול, הנמצא דרומית לביירות ובסמיכות לשדה התעופה; נמצאים בו מרכזי חזבאללה בביירות וכן מחנות פליטים פלסטיניים ובחלקיו המזרחיים מתגוררת גם אוכלוסייה נוצרית
אוכלוסייה

ביירות רבתי מגוונת מאוד באוכלוסייתה ומתגוררים בה נוצרים, מוסלמים (סונים ושיעים), מיעוט דרוזי ואף מיעוט ארמני גדול, המתגורר בשכונת בורג' חמוד במזרח העיר.
אוכלוסיית המטרופולין מתגוררת ברבעים ופרברים המתאפיינים במוצא האתני-דתי של תושביהם. זאת, כתוצאה ממלחמת האזרחים השנייה שבה כל עדה התרכזה בשטחים שבשליטתה. הנוצרים גרים במזרח ביירות ובפרברים המזרחיים, האוכלוסייה המוסלמית הסונית מתרכזת במערב העיר והאוכלוסייה המוסלמית השיעית גרה בדרומה של העיר, במיוחד בפרבר הדרומי.
אוכלוסייה > נוצרים

הנוצרים בביירות משתייכים לעדות נוצריות שונות. העדה הגדולה ביותר היא הנוצרית המרונית, ובנוסף לה ישנם גם יוונים אורתודוקסים, מלכיתים, ארמנים קתולים, ארמנים אורתודוקסים ופרוטסטנטים.
נוצרים רבים בביירות הם מהמעמד הכלכלי הגבוה, ושכונות בעלות אופי נוצרי בולטות ביוקרתן וכן במיעוט נשים עם רעלות. מספר משפחות נוצריות עשירות שלטו בעבר על חיי העיר: משפחת פיאד, פרנייני, בוסטרוס, סורסוק, טראד, תוויני ואראמאן. משפחות אלו, בנות העדה היוונית-אורתודוקסית, היו האליטה של ביירות במשך מאות שנים.