stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם הנרי פוקס טלבוט
הקלוטייפ, 1841 > תהליך הכנת הקלוטייפ

אף על פי שאחרים שינו את תהליך הצילום מאוחר יותר, הנוסחה הבסיסית שפרסם טלבוט עבור הקלוטייפ הייתה הליבה של כולם, ועד היום היא העיקרון הבסיסי של תהליך הצילום וההדפסה האנלוגיים. טלבוט הבריש צד אחד של גיליון נייר איכותי בתמיסת כסף חנקתי, ואז ייבש את הנייר. הנייר הונח, במצב לח או יבש, בתמיסת אשלגן יודי למשך שתיים-שלוש דקות, אחר כך הוטבל שוב במים ואז יובש שוב. טלבוט כינה נייר זה "נייר יודי" (iodized paper), וניתן היה לשמור אותו באפלה למשך מספר חודשים, לפני שהוכן סופית לצילום. שלב ההכנה הסופי בוצע סמוך לצילום, אז עורבבו יחדיו שתי תמיסות טריות. האחת הייתה של כסף חנקתי (תמיסה א') והשנייה של חומצה גאלית (תמיסה ב'). התערובת המשולבת של תמיסות א' ו-ב' התיישנה במהירות. טלבוט כינה אותה "תמיסת גאלו-ניטראט הכסף" (gallo-nitrate of silver). לאור נרות, צד אחד של הנייר היודי הוברש בתמיסה המשולבת, ולאחר כמחצית הדקה נשטף במים. נייר הקלוטייפ היה כעת מוכן לשימוש - הן במצבו הלח והן כשהוא מיובש. לאחר החשיפה נשטף הנייר בתמיסת מפתח כדי לחשוף את הדמות הסמויה. על פי רוב המפתח הורכב מאותה תמיסת גאלו-ניטראט הכסף שבה השתמש לציפוי הנייר.
הקלוטייפ, 1841 > פרסום ה"קלוטייפ" והוצאת פטנט

באוגוסט 1841 הודיע טלבוט על המצאת ה"קלוטייפ". הליך הקלוטייפ נבדל מהתהליך שפיתח דאגר לא רק באפשרות להדפסה של מספר עותקים כל תצלום, אלה גם בניידות רבה יותר של התצלומים ובאפשרות לרטש פרטים מסוימים בהם. עם זאת, תהליך הצילום היה ארוך יותר, והתצלומים המופקים נטו לדהות.
בפברואר באותה שנה רשם טלבוט פטנט על המצאתו. בתחילה דרש סכום של עשרים לירות שטרלינג על זיכיון להשתמש בהמצאתו, אולם מאוחר יותר הוריד סכום זה לארבע לירות שטרלינג. בנוסף ויתר טלבוט על התשלום עבור אלו שביקשו לעסוק בצילום בשיטה זו כחובבים. עבור זיכיון מסחרי ביקש טלבוט סכום של 300 לירות שטרלינג. דרישה זו עוררה תרעומת בקרב חוגים בחברה הבריטית, בייחוד לאחר שנת 1851 שבה נודע על המצאת תהליך הקולודיון (Collodion) בידי פרדריך סקוט ארצ'ר (Frederick Scott Archer). טלבוט הכריז כי מי שישתמש בתהליך זה יצטרך לשלם על זיכיון גם עבור הקלוטייפ. הד לתרעומת זו ניתן למצוא בדברי הלעג שהטיח מנהל סטודיו לצילום בממציא, כשהכריז כי טלבוט מנסה לשמור לעצמו "מונופול מלא על קרני השמש".
טלבוט הלך והסתבך בתביעות משפטיות נגד מי שהפר לדעתו את זכויות הפטנט שלו. באוגוסט 1852 פרסם עיתון "הטיימס" מכתב מאת ויליאם פרסונס (William Parsons, 3rd Earl of Rosse), נשיא "החברה המלכותית", וצ'ארלס לוק איסטליק (Charles Lock Eastlake), נשיא "האקדמיה המלכותית לאמנויות" (Royal Academy), ובו קראו לטלבוט לחשוף את הפטנט שלו, אשר נתפס כמכשול לפיתוח הצילום. בתגובה הסכים טלבוט לחלק רישיונות חופשיים לחובבים, והוריד את התשלום לצלמי פורטרטים מקצועיים ל-100 לירות שטרלינג לשנה הראשונה לרכישת הזיכיון.
בשנת 1854 הגיש טלבוט בקשה להארכת תוקף הפטנט על המצאתו ל-14 שנה.
"עפרון הטבע", 1846-1844

בין יוני 1844 ל-1846 פרסם טלבוט סדרה של שישה אלבומי צילום שנקראו "עפרון הטבע", והיו מהספרים הראשונים שאוירו בתצלומים ממשיים, ולא בהעתקי תחריט שלהם. מאחר שתהליך הקלוטייפ ייצר נגטיב, ממנו ניתן היה להכין העתקים פוזיטיביים רבים, הדפסים ממשיים הודבקו לדפי הספר. "עפרון הטבע" הדגים את רוחב מחקרו של טלבוט על יישומי הצילום; מתיאור מגוון של דוגמיות ביולוגיות, עבור דרך אדריכלות, צילום פסלים והכנת רפרודוקציות של רישומים והדפסים. לכל תצלום נלווה טקסט הסברי. כך, למשל, ביטא את שאיפותיו האמנותיות מהמדיום, כשכתב על תצלום של מטאטא שעון על דלת פתוחה שהוא "שואב את סמכותו מבתי הספר ההולנדיים לאמנות, בבחירה לייצג נושא מחיי היום יום".
אך לא רק ייעוד אמנותי ייחס טלבוט לצילום; על תצלום של "פרטי חרסינה" רשם: "אם גנב יגנוב את האוצרות - והעדות האילמת של התמונה תובא לפניו - הרי תהה זו ראיה נאצלת ביותר". טלבוט, טוען מבקר התרבות והאמן אלן סקולה, הכיר כבר בשלב המוקדם ביותר של הצילום, בפוטנציאל האינסטרומנטלי החדש של ההמצאה, היותה "עדות אילמת", כלומר, על אף שהתמונה שותקת, היא יכולה להשתיק את התירוצים והסיפורים של הגנב-הפושע. טלבוט הניח בפסקה זו בסיס לטענה על אמת חוקית חדשה: "רק הצילום יכול להתחיל לדרוש סטטוס חוקי כמסמך ויזואלי שמאשר בעלות". לצד תצלום אחר, של ספרים בספרייה, כתב טלבוט הערה מעניינת, נבואית כמעט, שייעדה למדיום יכולות לצפות עמוק יותר לתוך המציאות ולהתבונן בסודות הטבע, אך בה בעת חזתה מראש פיתוחים מאוחרים כמצלמות לילה ומעקב חשאי:
כאשר קרני השמש נשברות במנסרה ומוקרנות על גבי מסך, הן יוצרות שם קשת צבעונית יפהפייה המוכרת כספקטרום הסולארי. ניסויים גילו שאם ספקטרום זה מוקרן על גבי נייר רגיש לאור...אפקט יוצא דופן נוצר על ידי קרניים בלתי נראות לעין שמצויות מעבר לסגול...ושקיומן נגלה לנו רק דרך פעולתן זו. כעת...הפרידו קרניים בלתי נראות אלו מהשאר, ואלצו אותן להאיר חדר...חדר זה יתמלא (או שמא עלינו לומר יואר) בקרניים בלתי נראות...אם מספר אנשים יהיו בחדר זה, איש מהם לא יראה את רעהו: ואולם אם מצלמה תוצב במקום ותכוון לעברם, היא תרשום את קלסתרוניהם ותחשוף את פעולתם. אם להשתמש במטפורהעין המצלמה תראה היכן שעין האנוש תמצא רק חשיכה. אבוי!...מה תהה אחריתנו אם נניח שסודות החדר החשוך יתגלו דרך עדותו של הנייר המודפס.
עיסוקים אחרים

טלבוט היה פעיל גם בפוליטיקה, והיה רפורמטור מתון שתמך בדרך כלל בשרי המפלגה הוויגית. הוא שימש חבר פרלמנט בין השנים 1832 ו-1835, וגם החזיק במשרת שריף וילטשייר ב-1840. בין עיסוקיו המחקריים הקדיש זמן רב גם לארכאולוגיה, ופרסם את הספר "הרמס, או מחקרים קלאסיים ועתיקים" (Hermes, or Classical and Antiquarian Researches 1838-39). טלבוט היה אחד הראשונים שפענחו, יחד עם סר הנרי רולינסון וד"ר אדוארד הינקס, את כתב היתדות של נינוה. הוא גם היה מחברו של הספר "אטימולוגיות אנגליות" (English Etymologies' 1846).
טלבוט נפטר בכפר ליקוק אבי שבווילטשייר, ונטמן בחצר כנסיית הכפר. אשתו וילדיו נטמנו לצידו.
לקריאה נוספת

טלבוט, ה. פוקס, עפרון הטבע, עולם הצילום, חולון, 1989
לנגפורד, מייקל, תולדות הצילום, הוצאת פוקוס, 1994
Schaaf, Larry J., The Photographic Art of William Henry Fox Talbot, Oxford: Princeton University Press, 2000
Schaff, Larry J., "Invention and Discovery: First Images", in: Beauty of Another Order: Photography and Science, Ann Thomas (ed.), Yale University Press
Schaff, Larry J., "Herschel, Talbot and Photography; Spring 1831 & Spring 1839", History of Photography, vol. 4, no.3, July 1980
Schaaf, Larry J., "The First Fifty Years of British Photography: 1794-1884", Technology and Art: the Birth and Early Years of Photography, ed. Michael Pritchard, The Royal Photographic Society, Bath 1990
Schaff, Larry J., Out of the Shadows: Herschel, Talbot & the Invention of Photography, Yale University Press, London and New Haven 1992
Schaaf, Larry J., Sun Pictures VII: Photogenic Drawings by William Henry Fox Talbot, Hans P. Kraus, JR., Inc., New York 1995
Arnold, H.J.P., 1977. William Henry Fox Talbot: Pioneer of Photography and Man of Science, Benham: Hutchinson
הערות שוליים

↑  H. Fox Talbot, 1884. “Brief Historical Sketch of the Invention of the Art”, The Pencil of Nature, no. 1, London
↑  Ibid. As quoted in: Larry J. Schaff, "Invention and Discovery: First Images", in: Beauty of Another Order: Photography and Science, Ann Thomas (ed.), Yale University Press, p. 28-29
↑  המאמר הראשון שפרסם על תהליך הצילום שהמציא נקרא A Brief Description of the Photogenic Drawings Exhibited at the Meeting of the British Association, at Birmingham, in August 1839
↑  תרכובת של כסף והלוגן, למשל כסף כלורי
↑  הרשל לא היה הראשון שהשתמש בשם זה. בברזיל, הקרטוגרף אנטואן הרקול רומואל פלוראנס ערך ניסויים עצמאיים משלו בחומרים רגישים לאור ואף הגיע לתוצאות מרשימות, מבלי שאיש נחשף אליהם, אלא בדיעבד, לאחר ההכרזה על המצאת הצילום. במחברותיו משנת 1832 כינה פלורנס את ניסוייו photoraphie
↑  Henry Talbot to John Herschel, 27 April 1839, HS7:293, The Royal Sociaty of London (Document 03872), quoted in: Larry J. Schaaf, 2000. The Photographic Art of William Henry Fox Talbot, Oxford: Princeton University Press, p. 19,
↑  H. Fox Talbot, 27 April 1839. quoted in L. Schaaf, Out of the Shadows: Herschel, Talbot and the Invention of Photography
↑  As quoted in: Ibid., p. 75
↑  Larry J. Schaaf, The Photographic Art of William Henry Fox Talbot, Oxford: Princeton University Press 2000. plate 64' p. 160
↑  דאגר גילה עיקרון זה קודם לכן, ככל הנראה בשנת 1835 או 1836, ואולם אין כל מסמך, ארכיב או עדות לתרומתו של דאגר לשכלול תהליך הצילום, זאת משום שמעבדתו של דאגר, שבה היו מרבית תצלומיו המוקדמים וכל רשימותיו, נשרפה ב-8 במרץ 1839. ייתכן ששותפו של דאגר, ניספור נייפס, התווה את הדרך לגילוי הדמות הסמויה לפני מותו ב-1833.
↑  לנגפורד, מייקל, תולדות הצילום, הוצאת פוקוס, רמת גן, 1994, עמ' 39.
↑  As quted in: H.J.P. Arnold, 1977. William Henry Fox Talbot: Pioneer of Photography and Man of Science, Benham: Hutchinson, p. 175
↑  W.H.F. Talbot, Pencil of Nature, as quoted in: Allan Sekula, 1989. "The Body and the Archive", The Contest of Meaning, Richard Bolton (ed.), The MIT Press,
↑  Ibid.
↑  Talbot, as quoted in: Schaaf, "Invention and Discovery", Ibid., p. 59
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313502305171  PLWABN: 9810594985705606  BIBSYS: 90379663  BNE: XX1008215  BnF: cb137443352 (data)  Botanist: Fox Talbot  CiNii: DA12988892  DSI: 5194  GND: 118753851  ICCU: CFIV001228  ISNI: 0000 0001 2026 0414  LCCN: n79138724  NDL: 00537136  NGV: 2092  NKC: xx0058759  NLA: 35538270  NLG: 62801  NTA: 068622007  PIC: 2070  RERO: 02-A000160465  RKD: 261161  SELIBR: 95878  SNAC: w6nz8brd  SUDOC: 066906040  TePapa: 47756  Trove: 988852  ULAN: 500021449  VcBA: 495/46196  VIAF: 54325833   WorldCat (עם VIAF): 54325833 
"שדרות פריז", הדפס כסף מנגטיב קלוטייפ, צולם בין 19 במאי ל-12 ביוני 1843. 16.1X21.3 ס"מ. התצלום הופיע בכרך השני של ספרו של טלבוט, "עפרון הטבע", ולצידו כתב: "תמונה זו צולמה מאחד החלונות הגבוהים של מלון דוּוֵר, שנמצא בפינת רחוב דה לה פֵּה. הצופה מביט לכיוון צפון-מזרח. השעה היא שעת אחר-הצהריים".
האטלייה של טלבוט, תצלום ימני מתוך דיפטיך, סביבות 1845. צלם מכין רפרודוקציה של פסל, ואסיסטנטים מכינים הדפסות שמש.
כריכת ספר הצילום "עפרון הטבע" שפרסם טלבוט
"פרטי חרסינה", תצלום מתוך "עפרון הטבע"
התקפת ביטול אימות ברשת אלחוטית

התקפת ביטול אימות ברשת אלחוטית (אנגלית: Wi-Fi Deauthentication Attack) נחשבת להתקפת מניעת שירות ומטרתה לשבש את התקשורת בין משתמש הקצה לנקודת הגישה האלחוטית.
בהתקפה זו, שולח התוקף מנות לניתוק כל המשתמשים המחוברים אל נקודת הגישה האלחוטית ומנצל זאת למספר מטרות:
זיהוי מזהה רשת (ESSID) מוסתר.
לכידת לחיצות ידיים (HandShakes) בפרוטוקול WPA/WPA2 ואילוץ המשתמש לבצע אימות מחדש.
יצירת בקשות ARP זדוניות.
התקפה זו היא חסרת תועלת אם אין משתמשים המחוברים אל נקודת הגישה האלחוטית.
לשם ביצוע התקפה זו על התוקף לדעת את כתובת ה-MAC של הקורבן ואת שם נקודת הגישה האלחוטית.
כלי אבחון

ניתן לאבחן תקשורת אלחוטית בעזרת מספר כלים:
Aircrack-ng
Scapy
MDK3
Void11
Zulu WiFi Tool
ראו גם

תקשורת אלחוטית
IEEE 802.11
התקפת שיבוש
Wi-Fi
זרח הכושי

זֶרַח הַכּוּשִׁי מוזכר במקרא כשר צבא שיצא למלחמה באסא ונחל תבוסה קשה:
”וַיֵּצֵא אֲלֵיהֶם זֶרַח הַכּוּשִׁי בְּחַיִל אֶלֶף אֲלָפִים וּמַרְכָּבוֹת שְׁלֹשׁ מֵאוֹת וַיָּבֹא עַד מָרֵשָׁה: וַיֵּצֵא אָסָא לְפָנָיו וַיַּעַרְכוּ מִלְחָמָה בְּגֵיא צְפַתָה לְמָרֵשָׁה:” (ספר דברי הימים ב', פרק י"ד, פסוקים ח'–ט'). אסא התפלל לה': ”ה' אֵין עִמְּךָ לַעְזוֹר בֵּין רַב לְאֵין כֹּחַ עָזְרֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ כִּי עָלֶיךָ נִשְׁעַנּוּ וּבְשִׁמְךָ בָאנוּ עַל הֶהָמוֹן הַזֶּה ה' אֱלֹהֵינוּ אַתָּה אַל יַעְצֹר עִמְּךָ אֱנוֹשׁ:” (שם, פסוק י). לאחר התפילה, אסא רדף את הכושים והכה אותם עד גרר, לקח מהם הרבה שלל, ובזז את הערים שהיו בדרכו.
זיהוי

המונח "כושי" מתפרש בדרך כלל כמתייחס לממלכת כוש או לנוביה שהתקיימו באזור סודאן של ימינו. יש המפרשים שזרח עצמו היה ממוצא נובי אך היה פרעה או שימש כשר צבא מצרי, והצבא המתואר בפלישה היה הצבא המצרי [דרוש מקור] .
לפי תיארוך אפשרי של זמן הפלישה, ישנם חוקרים המזהים את זרח עם אוסורקון הראשון (אנ') או אוסורקון השני (אנ'), שניהם פרעונים במצרים. ידוע כי אוסורקון II פלש לממלכת יהודה עם צבא גדול ב-835 לפנה"ס, אך מבלי לתקוף את יהודה אלא רק בדרכו להילחם בכוחות אשוריים. זיהוי זה בעייתי מבחינת תאריכים כשמלכותו של אסא הסתיימה ב-873 לפנה"ס. בנוסף, בספר מלכים, בו לא מוזכרת המלחמה בין אסא לזרח, צבאו של אסא מתואר כחלש ביותר כזה שאינו יכול להתמודד עם צבא מצרי. אמנם, לא ידוע על קשר של מי מהפרעונים האלה לכוש.
סברות אחרות שוללות את היחס לממלכת כוש. יש הסוברים כי הכוונה היא אל הכשים. סברה שלישית מייחסת את הפלישה לשבטים ערביים בנגב (המכונים "כושים") ושגודל הצבאות הוערך בגוזמה.
במורשת ישראל

במדרש אסתר רבה, פרשה א, פרק יב "על כיסא מלכותו" אומר רבי שמואל בר נחמן כי כיסא שלמה המלך נגזל בידי שישק, ממנו נלקח על ידי זרח הכושי, והוחזר לירושלים בידי אסא. (ואחר המשיך להתגלגל ברחבי העולם עם הכיבושים השונים). בדומה לכך אומר רבי שמעון במסכת פסחים כי שישק מלך מצרים לקח את הרכוש שהוציאו ישראל ממצרים, משם הוא עבר לזרח, ומשם לאסא, וכן הלאה.
במדרש איכה רבה פתיחתא ל' (כלומר הפתיחה השלושים למגילת איכה) מביא זבדי בן לוי ארבעה מלכים ממלכי יהודה שיכולת הלחימה שלהם יורדת. אחד מהמלכים הוא אסא שרדף את זרח הכושי אך הניצחון הסופי היה ניסי.
ראו גם

מלחמת אסא והכושים
לקריאה נוספת

בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך ב, יחידה 4 פרק 4.6.2 "המלחמה בזרח הכושי" בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה
מדרש רבה, מגילת אסתר באתר דעת
הערות שוליים

↑  הוא נזקק לבן הדד הראשון מלך ארם על מנת להילחם בבעשא. ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוקים ט"ז–כ"ב
ויליאם קנדי דיקסון

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1860 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, איל ווילן, צרפת 
 פטירה:  28 בספטמבר 1935 (בגיל 75) טוויקנהם, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  צרפת, ארצות הברית
 עיסוק:  תעשיין, ממציא
 תרומות עיקריות
 קינטוסקופ, קינטוגרף
 
ויליאם קנדי לאורי דיקסון (באנגלית: William Kennedy Laurie Dickson‏; 3 באוגוסט 1860 – 28 בספטמבר 1935) היה ממציא בריטי, מהחשובים ביותר במפתחי הקולנוע. פעל בארצות הברית ואירופה והיה זה שתכנן ובנה לחברת אדיסון (אנ') את מכונות הסרטים הראשונות ואולפן ההסרטה הראשון. דיקסון הוא ממציא המוטוסקופּ ומכשירי צילום והצגה, יוצר סרטים מצליח ופורה ומורה לדור של מסריטים בראשית דרכו של הקולנוע.
ראשית חייו

דיקסון נולד ב-3 באוגוסט 1860 ברן, ברטאן, צרפת. אמו, אליזבת קנדי-לאורי (1823?–1879), הייתה מוזיקאית מחוננת. היא ככל הנראה נולדה בווירג'יניה ומוצאה היה מסקוטלנד. אביו, ג'יימס וייט דיקסון, היה אמן סקוטי, אסטרונום ובלשן. ג'יימס טען שהוא צאצא ישיר של הצייר הוגארת, ושל השופט ג'ון וייט, האיש שדן את צ'ארלס הראשון למוות בנוסף לכך שהיה בעל קרבה משפחתית לבית סטיוארט.
קריירה

ב-1879, דיקסון יחד עם אמו ושתי אחיותיו עברו מבריטניה לווירג'יניה. בשנת 1888, הממציא האמריקאי תומאס אלווה אדיסון המציא מכשיר שיעשה "לעין את מה שפטיפון עושה לאוזן". באוקטובר, הגיש אדיסון תביעה ראשונה למשרד הפטנטים האמריקאי ובה תיאור התוכנית עבור המכשיר. במרץ 1889, תביעה שנייה הוגשה, שבה למכשיר המוצע ניתן שם קינטוסקופ. דיקסון, אז הצלם הרשמי של חברת אדיסון, שובץ כדי להפוך את הרעיון למציאות.
כי גודלו יהיה 35 מ"מ, גודל שעדיין נמצא בשימוש.
דיקסון וצוותו עבדו במעבדת אדיסון על הפיתוח של הקינטוסקופ במשך מספר שנים. אבטיפוס ראשון נחנך במאי 1891 ועיצוב המערכת הסתיים בסוף 1892. הגרסה השלמה של הקינטוסקופ נחנכה רשמית במכון ברוקלין לאמנויות ולמדעים ב-9 במאי 1893. שלא בדומה למערכת הקרנה, זו הייתה מכונת הצצה המציגה לולאה רציפה של הסרט שדיקסון המציא, מוארת על ידי מקור אור של אדיסון, וכל זה נצפה בנפרד דרך החלון של דיור ארון מרכיביו. הקינטוסקופ הציג את הגישה הבסיסית שהייתה לסטנדרט עבור כל הקרנות קולנועיות לפני הופעתו של הוידאו. 
זה יוצר אשליה של תנועה על ידי שינוע רצועת סרט מחוררת ועליה תמונות על גבי מקור אור במהירות תריס גבוהה. דיקסון וצוותו גם המציאו את הקינטוגרף, מצלמה חדשנית המעבירה תמונות במהירות לסירוגין, מפסיקה וממשיכה את תנועת הסרט, כדי לצלם סרטים עבור ניסויים ביתיים ובסופו של דבר עבור מצגות מסחריות של הקינטוסקופ.
דיקסון היה האדם הראשון שיצר סרט בשביל האפיפיור, והמצלמה שלו בורכה על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר.
בסוף 1894 או בתחילת 1895, הפך דיקסון ליועץ ראינוע של האחים לייתם ואביהם, שניהל את אחת החברות המובילות לקינוטוסקופים. בחיפושים אחר מפתח למערכת של הקרנה, הם שכרו את העובד לשעבר של אדיסון יוג'ין לאוסט, ככל הנראה בעקבות הצעתו של דיקסון. באפריל 1895, דיקסון עזב את אדיסון ומצטרף לצוות של לייתם. לצד לאוסט הוא סייע להמציא את מה שעתיד להיות מוכר כ"לולאת לייתם", המאפשרת צילום רצועות סרט ארוכה מבעבר. צוות של מקורבים לשעבר אדיסון פיתחו את מקרן האיידולוסקופ (Eidoloscope), אשר שימש בהקרנת הקולנוע המסחרי הראשונה בעולם, ב-20 במאי 1895.
יחד עם האחים לייתם היה דיקסון חלק מהקבוצה שהיוותה בסיס למוטוסקופּ האמריקאי וחברת ביוגרף, לפני ששב לצמיתות לעבוד בבריטניה בשנת 1897.
דיקסון עזב את החברה של אדיסון והקים חברה משלו שיצרה את המוטוסקופּ, מכונת הצצה עם ידית מסתובבת שמציגה את הסרט תוך כדי הסיבוב. מכונות אלה הניבו תמונות נעות באמצעות תוף מסתובב של איורים, שנלקחו בפועל מסרט. הם הופיעו לעיתים קרובות בחופי הים, והראו רצפים של נשים מתפשטות או מתנהגות כמו מודל של אמן. בבריטניה, המכונות נודעו בשם "מה שבאטלר ראה", על שם אחד הסלילים הראשונים והמפורסמים ביותר של הפורנו הרך.
פרסומים

The Biograph in Battle, Flicks Books, UK, reprinted in 1995.
A Brief History of the Kinetograph, the Kinetoscope and the Kinetophonograph, SMPTE Journal, Vol 21, December 1933.
An Authentic Life of Edison. The Life and Inventions of Thomas Alva Edison. (with Antonia Dickson, 8 volumes. New-York. Thomas Y. Crowell & Co. 1894).
ראו גם

מריה השחורה
לקריאה נוספת

יהודה הראל, הקולנוע: מראשיתו ועד היום, תל אביב: יבנה, 1956.
הערות שוליים

↑  "it was his Scottish protégé, William Dickson, who... ", The Scotsman, 23 March 2002
↑  "William Dickson, Scottish inventor and photographer".
↑  Oxford National Dictionary of Biography
↑  Oxford National Dictionary of Biography
↑  Carr, Jack (23 במרץ 2002). "Adventures in motion pictures". The Scotsman magazine. Johnston Press. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "History". American Mutoscope & Biograph Co. 2006. נבדק ב-2006-10-16.
↑  "Let's Go to the Movies: The Mechanics of Moving Images". Exhibit Archives. Museum of American Heritage. 17 בספטמבר 2001. נבדק ב-2006-10-16. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "An Authentic Life of Edison. The Life and Inventions of Thomas Alva Edison". New York Times. 11 בנובמבר 1894. By W. K. L. Dickson and Antonia Dickson. Illustrated with drawings and photographs. 8 vo. New-York: Thomas Y. Crowell & Co. $4.50. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439862205171  BIBSYS: 5043461  BNE: XX1276709  BnF: cb12487260w (data)  CiNii: DA14221212  GND: 137204302  ISNI: 0000 0000 8140 8964  LCCN: n50059883  NKC: xx0152469  NLA: 35035530  NTA: 164038558  PIC: 307626  SNAC: w6p27n07  SUDOC: 19748364X  Trove: 807903  ULAN: 500471739  VIAF: 61650007   WorldCat (עם VIAF): 61650007
חזרת הפלואורסצנציה לאחר הלבנתה

חזרת הפלואורסצנציה לאחר הלבנתה (באנגלית: Fluorescence Recovery After Photobleaching או FRAP) היא שיטה מיקרוסקופית אופטית למדידה של דינמיקה בתאים חיים. השיטה מבוססת על שילוב של מספר שיטות הכוללות מיקרוסקופיה פלואורסצנטית, שימוש בקרן לייזר לביצוע הלבנה של הפלואורסצנציה וכן שימוש בשיטות סימון של חלבונים (או מבנים ביולוגיים אחרים) בעזרת חלבונים פלואורסצנטיים כמו GFP. חלבון הנמצא בתא החי נע בדרך כלל בתנועה אקראית, או בדיפוזיה, ובנוסף הוא יכול להתקשר ולהתנתק לחלבונים או מבנים אחרים.
הדיפוזיה מתאפיינת על ידי מקדם הדיפוזיה D, שאכן ניתן למדוד אותו בעזרת FRAP. בנוסף, אם החלבון יכול להתקשר לחלבונים אחרים או למבנים אחרים, ניתן ללמוד בעזרת שיטת FRAP על קצב הקישור של החלבון ועל קצב ההתנתקות שלו.
מה מודדת השיטה

עקרון הפעולה של שיטת FRAP תקף עבור חלבונים, אך ניתן להשתמש בשיטה זו גם לחקר הדינמיקה של מולקולות ומבנים אחרים.
על מנת לבצע את פעולתם בתאים חיים, החלבונים צריכים ליישם שתי יכולות: להגיע לאתר שבו הם צריכים לפעול; להתקשר לאתר ובדרך כלל גם להתנתק ממנו.
ההגעה של חלבונים לאתר שבו הם פועלים נעשית בדרך כלל בתנועה אקראית, או דיפוזיה, כפי שנקרא התחום העוסק בתנועה האקראית של חלקיקים. תנועה זו איטית יחסית וחסרת כוון מוגדר היטב, אך היא עדיין יעילה מאוד כאשר התחום שבו נע החלקיק קטן יחסית. כאשר חלקיק או גוף כלשהו נע בתנועה קבועה, ניתן לאפיין את התנועה על ידי מהירות החלקיק; באופן דומה, כאשר חלקיק נע בתנועה אקראית, ניתן לאפיין את תנועתו על ידי מקדם הדיפוזיה, שבדרך כלל מסומן בעזרת האות D. מקדם הדיפוזיה הוא אחד מהמשתנים שאותם ניתן למדוד בעזרת שיטת FRAP.
כשהחלבונים נמצאים בסביבת האתר שאליו הם נקשרים, כמו למשל חלבונים הנקשרים לממברנה של התא, אזי קיים קצב התחברות שקובע כמה זמן יעבור בממוצע עד שחלבון בודד יקשר לאתר. קצב זה מאופיין על ידי קבוע הקישור. בנוסף, כאשר החלבון קשור כבר לאתר, יהיה לו גם קצב התנתקות כלשהו, שאופייני לסוג הקשר ולחוזק שלו. קצב הניתוק מאופיין על ידי קבוע ההתנתקות. שיטת FRAP מאפשרת גם למדוד את קבוע ההתחברות וההתנתקות של חלבון.
חייהם הסודיים של הצמחים

| --- | --- |
 סוגה:  סדרות טבע
 מנחים:  דייוויד אטנבורו 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  דייוויד אטנבורו
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One 
 תקופת שידור מקורית:  11 בינואר 1995 – 15 בפברואר 1995
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
רפלסיה, הפרח הגדול בעולם.
הסגווארו המצליח לשרוד במדבר סונורה היבש.
חייהם הסודיים של הצמחים (באנגלית: The Private Life of Plants) היא סדרת-טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC שקוריינה בידי המגיש הבריטי דייוויד אטנבורו. הסדרה עוסקת בחיי הצמחים לאורך העולם והאתגרים עימם הם מתמודדים ובחלק מהפרקים גם בפטריות ואצות. לצורך צילום הצמחים השתמשו בשיטות של הנפשה ממוחשבת ושל סטופ מושן ובחלק מהמקרים גם במערכת בקרת תנועה בצילום.
סדרה זו הופקה לצד סדרות על חיי בעלי חיים שונים (כמו חיי הציפורים, חיי היונקים והחיים במקפיא), במהלך ינואר עד פברואר 1995 והיא כוללת 6 פרקים באורך 50 דקות. היא זכתה ב-1995 בפרס פיבודי.
פרקי הסדרה

מטיילים: הפארק הראשון מתאר את יכולתם של כמה צמחים להניע את עצמם. נראים צמחי פטל המעגנים את עצמם לגדר ונתפסים בחוזקה עליה, נר-הלילה המפיץ את זרעיו בעזרת הרוחות של חולות קליפורניה, נבגי פטריות העפים ברוח בצורה דומה, הצמח שינן המפזר זרעים בעלי "מצנח" וכך גם מתנהלים חלק מזרעי העצים כמו Alsomitra macrocarpa מבורניאו והצפצפה, עצי אדר בעלי זרעים עם "כנפי מסוק", ירוקת חמור מצויה, הצמח Entada gigas שזרעיו צפים על המים וזרעים המשתמשים בבעלי חיים כדי לנוע.
גדלים: הפרק מציג איך הצמחים מנצלים את אור השמש לגדילתם. נבטי Monstera מטפסים ביער הגשם הלאה לעבר השמש ואז מייצרים עלים הקולטים את האור ומייצרים פוטוסינתזה, הבגוניה מסתדרת ללא אור רב בעזרת שורשיה הקולטים חומרים מהקרקע, עצים כמו הדולב היכולים לדלות כמות מים גדולה מהקרקע במהירות גבוהה, עלים בעלי פיונית המתגוננות מגשמים והגנת צמחים מחיות אוכלות צמחים באמצעים כמו קוצים, רעלים ואף הסוואה והצמח Mimosa יכול לקפל את פרחיו ברגע שנוגעים בו. עם זאת חלק מהצמחים טורפים בעלי חיים כמו הדיונאה, הנבלית (Sarracenia) ובבורניאו כדנית מהמין Nepenthes rajah בעלת מלכודת צוף שיכולה לטרוף מכרסמים קטנים.
פורחים: הפרחים נוצרו כדי לתרום להאבקה בין האבקה לעלי ומושכים חיות יונקי צוף לעברם בצורת צוף מתוק. מספר עופות כמו צופיות וקוליבריים עוזרים לצמח ומעט מיני יונקים וזוחלים אך בעיקר מיני חרקים כמו הגנציאנה ודבורת העץ, סחלביים המפתים חרקים באמצעי הטעיה והלוף ממין Helicodiceros muscivorus המושך זבובים בעזרת ריח בשר נרקב, כולא אותם בתוכו ובבוקר משחרר אותם מלאי אבקה. לבסוף נראה הפרח הגדול ביותר - לוף ענק.
המאבק החברתי: הפרק מציג את התחרויות בין צמחים. סערה מ-1987 גרמה לפגיעה בעצים רבים שנפלו אך היוותה הזדמנות לזרעים רבים לשגשג ולגדול לעבר האור. האלון מפיץ עלים רחבים שסוגרים את האור ביער, כך שפרחים נמוכים חייבים לפרוח באביב לפני הבשלת העלים, ביערות הגשם הצמחים אגרסיביים יותר ומשתמשים בקנוקנות אחיזה, שורשים חונקים וחלק בגזעים רחבים כמו של הראטאן, כשאחרים נאחזים בקליפה כמו טחבי עלים ופטריות שונות ואקליפטוס ממין Eucalyptus regnans המצליח בסביבתו עד שהוא צריך למות בשריפת יערות כדי שזרעיו יצליחו לשרוד.
חיים ביחד: הפרק מציג יחסי סימביוזה בין צמחים לחיות שונות. בשונית המחסום הגדולה האלמוגים חיים בשיתוף עם אצות החיות בעורם ומפיקות להם חומרי תזונה, עצי שיטה המוגנים בידי נמלים מטורפי צמחים, פטריות הניזונות מהצומח אך גם יכולות להיות במיקוריזה ופטריות אחרות ניזונות מקליפת עצים, מה שמפרה את העץ, חיי החזזיות הצומחות לאט, צמחים טפילים כמו הדבקון הסופג לחות מצמח אחר ומופץ בידי ציפורים, הכשות הנטפלת לעלי סרפדים ומוצצת את לשדם והגדול שבצמחים הטפילים - הרפלסיה הענקית והמצחינה שפרחה יכול להגיע לרוחב של מטר.
שורדים: הפרק האחרון מציג צמחים החיים בתנאים קשים ביותר. באלסמיר הקפוא מספר חזזיות ואצות נדבקים היטב לסלעים כדי לשרוד ופורחים באביב, צמחים בהרי טסמניה גדלים בעזרת כריות פוטואלקטריות ובהר קניה צמחי Lobelia בעלי "פרווה" צפופה, הסגווארו במדבר סונורה יכול לקיים עמו בזכות אגירת מים במבנהו העצום, בהר רוריימה המצב הפוך וגשם בלתי פוסק הורס את הקרקע בה נאחזים הצמחים והם נאלצים להסתגל עם שורשים מעוגנים היטב, וצמחי אגמים השקועים במים כמו הנאדיר, הנופריים הצפים והברומליים. עם זאת יש סכנת אחת קשה ביותר לצמחים כיום - פגיעה אנושית באמצעות כריתת יערות, זיהומים, הרעלות ושריפות היכולות לגרום לנזק גדול בהרבה.
זילקה רנק

זילקה רנק (בגרמנית: Silke Renk; נולדה ב-30 ביוני 1967) היא אתלטית עבר מגרמניה המזרחית, אלופה אולימפית (ברצלונה 1992) וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (טוקיו 1991) בהטלת כידון.
ביוגרפיה

רנק נולדה בקוורפורט שבמחוז האלה, גרמניה המזרחית.
ביוגרפיה > 1988

בתחרות שנערכה ברוסטוק בחודש יוני קבעה את שיאה האישי בהטלת כידון, 71.00 מטר.
באולימפיאדת סיאול שנערכה בספטמבר סיימה במקום חמישי בהטלת כידון בתוצאה של 66.38 מטר.
ביוגרפיה > 1989 > אלופת האוניברסיאדה

באוניברסיאדת דיסבורג שנערכה באוגוסט זכתה במדליית זהב בתוצאה של 66.09 מטר.