stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם מיכאל קירשנבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בספטמבר 1925 י"ד באלול תרפ"ה ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 נהרג:  12 בפברואר 1948 (בגיל 22) ב' באדר תש"ח ימין משה ירושלים
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 כינוי:  "תמיר"
 השתייכות:  החי"ש    ההגנה    אצ"ל
 תקופת הפעילות:  1942 – 12 בפברואר 1948 (כ־6 שנים)
 דרגה:   רב-טוראי
 תפקידים בשירות
 לוחם בחי"ש
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות
 הנצחה
 רחוב בשכונת ימין משה  ציון באנדרטאות לזכר חללי הרובע היהודי ולזכר לוחמים שנפלו במערכה על ירושלים והובאו לקבורה בהר-הזיתים.
 
אברהם מיכאל קירשנבוים (3 בספטמבר 1925 ונפל ב-12 בפברואר 1948) היה לוחם חי"ש שהתפרסם בזכות לחימתו ונפילתו בקרב בימין משה במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה

נולד ב-3 בספטמבר 1925 בירושלים למרים וניסן קירשנבוים החרדים בימין משה. הוא למד בישיבת "עץ חיים" ובבית-הספר התורני "אלומה" ובו רכש ידע גם במדעים כלליים. מסיבות כלכליות נאלץ להפסיק את לימודיו והחל לעבוד בבית-הדפוס "גשר". בצעירותו הצטרף לארגון ההגנה והצטרף גם לקבוצת הכדורסל מכבי ירושלים ולקבוצת מתאגרפים של הפועל ירושלים. בשנת 1942 התגייס לחי"ש לכוחות הרגלים והשריון. בתקופה זו כונה "תמיר". בשנת 1943 שירת בפלוגת הרובאים ובתחילת 1944 - במחלקת הנשק המסייע. עבר קורס שיטתי של מפעילי מרגמות 3 אינץ'. בסוף 1944 השתתף בקורס למקלעני "ברן" בבית הערבה. השתתף בכל מסעות החי"ש.
למרות שהיה מקורב בהשקפותיו לארגון הצבאי הלאומי, עם פרוץ מלחמת-העצמאות העמיד את עצמו מיד לרשות כוחות המגן של היישוב המאורגן ושירת בחי"ש.
בשנת 1947 הועבר למחלקה "המיוחדת" ונשלח לקורס מ"כים בכפר עציון שארך חודשיים. כשחזר, ביקש העברה לשכונת ימין משה, שהותקפה ללא הפוגה ושימשה נקודה אסטרטגית חשובה בשל קרבתה לעיר העתיקה. עסק באינטנסיביות בשמירה ובביצורים והדריך את הנוער המקומי בהגנת המקום ובשימוש במגוון כלי-נשק. ב-10 בפברואר 1948 נערכה התקפה על השכונה במשך שש שעות בפיקודו של עווד כליל אל-קוסמה, מפקד הכנופיות המחוזי. ההתקפה נפתחה משער יפו וכחמישים ערבים הצליחו להגיע עד לקצה השכונה. קירשנבוים עצמו פקד על כיתה שגויסה מתושבי השכונה והחזיקה בדרום השכונה. בשלב מסוים הוא עבר ללחום בצפון השכונה ותקף טור חבלנים של האויב, פגע במספר ערבים והצליח להניס את השאר. בשלב זה הבריטים הפעילו נגדו מכונת-יריה כבדה ממלון המלך דוד הסמוך. הוא נפגע משישה כדורים - חלקם ממלון המלך דוד וחלקם היו כדורי דום-דום שנורו מגג בניין "האחים דוד". הוא הוסיף לירות והגיע למטה האזור להודיע כי הוא פצוע. כשנישא באלונקה נפצע בכדור נוסף ומת כעבור יומיים בבית החולים הדסה (שהיה ברחוב החבצלת של היום) ביום ב' באדר א' תש"ח, 12.2.1948.
נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. שמו הונצח באנדרטה שהוקמה ב-1957 באנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור. בשנת 2022 נקרא רחוב על שמו בשכונה בירושלים.
הערות שוליים

↑  דבר, 13 בפברואר 1948, ארבעה אנשי-מגן נרצחו בירושלים לאחר שנאסרו על ידי הצבא הבריטי, באתר הספרייה הלאומית
↑  נחנך רחוב אברהם מיכאל קירשנבוים בירושלים, באתר ערוץ 7, 4 באוקטובר 2021
הוגו גולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1895 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 בנובמבר 1974 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל, הוצאה לאור 
 פרסים והוקרה:  פרס תאודור קרנר (1967) 
 
הוגו גולד (בגרמנית: Hugo Gold; ‏14 באוקטובר 1895, וינה – 20 בנובמבר 1974, תל אביב) היה היסטוריון יהודי, חוקר תולדות עם ישראל, מסאי, עורך ומו"ל, בעלי הוצאת הספרים "עולמנו" (Olamenu). זוכה פרס תאודור קרנר לספרות (1967).
ביוגרפיה

הוגו גולד נולד ב-1895 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו הונגרית. גויס לצבא האוסטרו-הונגרי לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נפל בשבי הרוסים ונכלא במחנה בסיביר. לאחר שחזר מרוסיה, סיים את לימודיו באוניברסיטה הגרמנית בברנו במוראביה שם הגן, ב-1928, על עבודת הדוקטור שלו על Die Einwanderung der Juden in Mähren ("הגירת היהודים במוראביה"). ב-1924, לאחר מות דודו מקס היקל (היקל היה חברו של הרצל ונציג בקונגרס הציוני השני ב 1898) קיבל את ניהול ההוצאה הציונית שהקים דודו בברנו Jüdischer Buch- und Kunstverlag. בהוצאה זאת המשיך את עריכת והוצאת השבועון הציוני הוותיק Jüdische Volksstimme ("קול העם היהודי") והמגזין השנתי Hickls Jüdischer Volkskalender ("לוח העם היהודי של היקל"). בנוסף הוציא את כתב העת להיסטוריה של יהודי צ'כוסלובקיה Zeitschrift für die Geschichte der Juden in der Tschechoslowakei
גולד הוציא גם יצירות של סופרים יהודיים, ביניהם הרמן אונגר, מקס צווייג ועוד.
כאשר גולד ראה את מאבקן של קהילות יהודיות קטנות רבות בסלובקיה, הציב כשאיפתו העיקרית לפרסם את ההיסטוריה שלהן. הספר הראשון בנושא זה שערך והוציא לאור היה הכרך הענק Die Juden und Judengemeinden Mährens in Vergangenheit und Gegenwart (היהודים והקהילות היהודיות של מורביה בעבר ובהווה; 1929). כרכים נוספים הגיעו בעקבותיו על ברטיסלבה (1932) ובוהמיה (1934), האחרונה עם כמה מאמרים בצ'כית.
לאחר הקמת הפרוטוקטורט של בוהמיה ומוראביה עבר גולד ב-1940 לתל אביב, שם הצליח להקים הוצאת ספרים חדשה, "עולמנו". הוא המשיך לפרסם בגרמנית את מה שהפך לכרכי זיכרון, תוך הרחבת פרסומיו לקהילות יהודיות ב-ממלכה ההבסבורגית לשעבר בכללותה. גולד עצמו כתב היסטוריה קצרה של היהודים בווינה, Geschichte der Juden in Wien (1966), וערך עבודות על בוקובינה (שני כרכים, 1958–1962), בורגנלנד (1970) ואוסטריה, תוך שימת דגש על קהילות כפריות (1971). ספרו האחרון של גולד מסוג זה, שאותו חיבר בעצמו, היה, בדומה לראשון שהוציא, על מוראביה (1974). הוא גם פרסם וערך כתב עת היסטורי חדש, Zeitschrift für die Geschichte der Juden (כתב העת לתולדות היהודים; 1964–1974). בין שאר פרסומיו היו כרכי זיכרון להיסטוריון נתן מיכאל גלבר (1963; בעיקר בעברית) ולסופר מקס ברוד (1969).
גולד נפטר ב-1974 ונקבר בבית העלמין הדרום.
כתביו (מבחר)

Die Juden und Judengemeinden Mährens in Vergangenheit und Gegenwart (היהודים והקהילות היהודיות של מורביה בעבר ובהווה, אוסף). ברנו 1929
Die Juden und Judengemeinden Preßburgs in Vergangenheit und Gegenwart (היהודים והקהילות היהודיות של ברטיסלבה בעבר ובהווה, אוסף). ברנו 1932
Die Juden und Judengemeinden Böhmens in Vergangenheit und Gegenwart (היהודים והקהילות היהודיות של בוהמיה בעבר ובהווה), ברנו ופראג 1934
Geschichte der Juden in der Bukowina (תולדות היהודים בבוקובינה), תל אביב כרך 1 1958, כרך 2 1962
Geschichte der Juden in Wien. Ein Gedenkbuch, תל אביב 1966
Max Brod, ein Gedenkbuch, 1969, ‏הוגו גולד, באתר OCLC (באנגלית)
Gedenkbuch der untergegangenen Judengemeinden des Burgenlandes (ספר זיכרון לקהילות היהודיות האבודות בבורגנלנד), תל אביב 1970
Zwi Perez Chajes. Dokumente aus seinem Leben und Wirken (צבי פרץ חיות- מסמכים מחייו ומעבודתו), תל אביב 1971
Geschichte der Juden in Österreich. Ein Gedenkbuch (תולדות היהודים באוסטריה - ספר זיכרון), תל אביב 1971
Gedenkbuch der untergegangenen Judengemeinden Mährens (ספר זיכרון לקהילות היהודיות האבודות במורביה), תל אביב 1974
הוגו גולד, 'כתבי ד"ר נתן מ. גלבר: רשימה ביבליוגרפית', ישראל קלויזנר, רפאל מאהלר, דב סדן (עורכים), תל אביב: "עולמנו", תשכ"ג
הערות שוליים

↑  YIVO | Hickl, Max, yivoencyclopedia.org
1 2  YIVO | Gold, Hugo, yivoencyclopedia.org
↑  הוגו גולד באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415953905171  PLWABN: 9810631608605606  GND: 105708852  ISNI: 0000 0003 5956 4348  LCCN: n81136702  NKC: mzk2005269901  NTA: 130917877  SUDOC: 194522768  VIAF: 218697969   WorldCat (עם VIAF): 218697969 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה שושן

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכון בני דוד פסגות 
 מקום פעילות:  בית שאן
 תחומי עיסוק:  הלכה, דיינות, גמרא
 רבותיו:  הרב זלמן ברוך מלמד
 
הרב שלמה שושן (נולד ב-1959) הוא דיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת. הקים את ישיבת ההסדר בבית שאן, ושימש כאב בית דין לגיור במחוז צפון.
ביוגרפיה

נולד בישראל בשנת 1959 להורים יוצאי מרוקו. למד בישיבת כפר הרואה. לאחר מכן למד שבע שנים בישיבת ההסדר כרם ביבנה ובישיבת מרכז הרב והוסמך לרבנות עיר. בין השנים 1985–1993 למד בכולל לדיינות בפסגות והוסמך לדיינות על ידי הרבנים הראשיים לישראל דאז, הרב מרדכי אליהו והרב אברהם שפירא. שימש כר"מ בישיבת "אורות הנגב", ר"מ בישיבת בית אל וראש הכולל לדיינות בישיבה, הקים את הגרעין התורני בגבעת זאב ועמד בראש הכולל.
בשנים 1995–2001 כיהן כדיין בבית הדין המיוחד לגיור בירושלים.
בשנים 2001–2003 הרצה באוניברסיטת בר-אילן במחזורים הראשונים של הקורס להכשרת טוענות רבניות היה מיוזמי ודוחפי הרעיון.
בין השנים 2000–2004 היה דיין בבית דין לענייני ממונות בירושלים.
בשנת 2006 עבר עם משפחתו מפסגות לבית שאן והקים בה את ישיבת ההסדר ואת הכולל לרבנות, דיינות ולהכשרת רבני קהילות שמשמשים כמובילי קהילות שונות בעיר.
עם השנים התפתחה הישיבה והקימה מוסדות וענפי פעילות נוספים ומגוונים בעיר בהם מרכז לזוגיות ומשפחה, פרויקט התנדבות בחקלאות בכל רחבי הארץ, פעילות לחיזוק הזהות היהודית והעצמתה בבית שאן, בעמק המעיינות, בבקעת הירדן ובכל האזור כולו – כלל הפעילות מעוגנת תחת עמותת חיבורים בית שאן והעמק.
בערב ראש השנה תשע"ו התמנה הרב שלמה שושן לדיין בבית הדין הרבני, ועתה מכהן כדיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת.
נשוי לאורה, מטפלת זוגית. בנם הרב שובאל, הוא ר"מ בישיבת ההסדר בבית שאן.
הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית 2022

הבחירות לנשיאות קוריאה הדרומית נערכו ב-9 במרץ 2022. נשיא קוריאה הדרומית, לפי חוקת המדינה, נבחר לכהונה בת חמש שנים ואינו יכול לרוץ לבחירות לקדנציה שנייה. עקב כך, הנשיא המכהן, מון ג'יאה-אין, לא היה יכול להתמודד לכהונה נוספת. שלושת המועמדים הבולטים בבחירות היו: לי ג'יאה-מיונג מהמפלגה הדמוקרטית (מפלגת השלטון שהריצה את מון ג'יאה-אין לנשיאות ב-2012 ו-2017), יון סוק-יאול ממפלגת כח העם וסים סאנג-ג'ונג ממפלגת הצדק, שעל פי הסקרים סיכוייה להיבחר לא היו ריאליים.
המפלגה הדמוקרטית נושאת מצע שנע בין ליברליזם וליברליזם חברתי לפופוליזם. מפלגת כח העם נושאת מצע הדוגל בשמרנות חברתית וליברליזם כלכלי כאשר גם בה ניכר פלג פופוליסטי. מפלגת הצדק נושאת מצע של סוציאליזם דמוקרטי ופרוגרסיביזם. שתי המפלגות הבולטות בבחירות הן הדמוקרטית וכח העם. מועמד המפלגה הדמוקרטית, לי ג'יאה-מיונג, כיהן בעבר כראש עיריית סונגנאם ומושל מחוז קיונגי. מועמד מפלגת כח העם יון סוק-יאול כיהן בעבר בתפקיד התובע הכללי של קוריאה תחת הנשיא מון.
הבחירות התקיימו במהלך שיא גל התפרצות של מגפת הקורונה בקוריאה הדרומית. לאחר ספירת 95% מהקולות, הוכרז כי יון סוק-יאול, מנהיג האופוזיציה, ניצח בבחירות.
הערות שוליים

↑  Sang-Hun, Choe (2022-03-09). "Live Updates: Opposition's Yoon Wins Tight Race for South Korean Presidency". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-03-09.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הדרומית ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפות וימבלדון 1905

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  26 ביוני 1905 – 8 ביולי 1905 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  29 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:לורנס דוהרטי נשים:מיי סאטון (ארצות הברית) זוגות גברים:לורנס דוהרטי/רג'ינלד דוהרטי
 
 → אליפות וימבלדון 1904 אליפות וימבלדון 1906 ← 
 
אליפות וימבלדון 1905 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים. במהלך אליפות זו במקום הראשון לראשונה זכתה טניסאית מחוץ לאיים הבריטיים - מיי סאטון בונדי מארצות הברית.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון היה עולה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1904 על התואר. לתחרות זו נרשמו 71 טניסאים. בנוסף לטניסאים בריטים בתחרות השתתפו טניסאים מאוסטרליה, ארצות הברית, בלגיה, גרמניה, דרום אפריקה, דנמרק וניו זילנד. בגמר תחרות הגברים נורמן ברוקס (אוסטרליה) ניצח את סידני סמית' הבריטי. במשחק האליפות הוא פגש את לורנס דוהרטי (מנצח אליפות וימבלדון 1904) והפסיד ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 45 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. מיי סאטון (ארצות הברית). במשחק על התואר היא ניצחה את דורותי דאגלס צ'יימברס (מנצחת אליפות וימבלדון 1904) בשתי מערכות ובכך זכתה בתואר האלופה.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 31 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים דוהרטי, מנצחי אליפות וימבלדון 1904. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. בתחרות זו ניצחו פרנק ריסלי וסידני סמית' (מנצחי אליפות וימבלדון 1902). במשחק על האליפות הם הפסידו ב-4 מערכות לאחים דוהרטי. לאחים דוהרטי זה היה ניצחון שלישי ברציפות ושמיני בחישוב כולל.
לורנס דוהרטי, מנצח תחרות הגברים
מיי סאטון, מנצחת תחרות הנשים
אפטיט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   Ca5(PO4)3(F,Cl,OH)  
 מערך קריסטלוגרפי:  הקסגונלי
 צורת הגביש:  מנסרה משושה המסתיימת בפירמידה. צורת המינרל היא מחטית, גרגרית או מסיבית.
 צבע:  לרוב ירוק, אך גם צהוב, כחול, חום אדמדם וסגול
 ברק:  זגוגי עד שמנוני
 שקיפות:  הגבישים שקופים עד שקופים למחצה
 פצילות:  גרועה
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.2-3.1
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  הורנבלנדה, נציץ, נפלין, קלציט
אפטיט הוא שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם ניתנו בשל הרכבם הכימי המכיל ריכוז גבוה של הידרוקסיל (-OH)  פלואור, או כלור בהתאמה.
מקור השם אפטיט מיוונית ופירושו "לרמות", בשל דמיונו של האפטיט למינרלים יקרים הרבה יותר כדוגמת האוליבין, הפרידוט או הבריל.
אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל הוא מצוי בהם בכמויות קטנות כפיסות מפוזרות של גבישים זעירים. גבישים מפותחים גדולים של אפטיט מצויים בסלעים מותמרים מסוימים. בארץ מצוי האפטיט באזור אילת ובסלעי הפוספט של הנגב הצפוני.
אפטיט הוא אחד המינרלים הבודדים הנוצרים במערכות ביולוגיות. הידרוקסיאפטיט הוא מרכיב עיקרי באמייל השן, ומרכיב משמעותי בחומר הבונה את העצם. פלואוראפטיט חזק מעט יותר מהידרוקסיאפטיט ולכן מים שעברו הפלרה מאפשרים החלפת יוני הידרוקסיל ביונים של פלואוריד ובכך לחזק את השן.
השימוש העיקרי באפטיט הוא להפקת דשנים זרחתיים. משום שהאפטיט הוא מינרל רך יחסית, השימוש בו לשם מכירה בחנויות ובתעשיית התכשיטים אינו נפוץ.
שיטת תיארוך באמצעות אפטיט, הקרויה "תיארוך בעזרת מעקב ביקוע" (Fission track dating), מאפשרת לקבוע את ההיסטוריה של היווצרות חגורות הרים ואת ההיסטוריה של משקעים באגני שיקוע.
פוספוריט הוא השם שניתן לאפטיט שאינו טהור בצורתו המסיבית.
ד' בכסלו

ד' בכסלו הוא היום הרביעי בחודש השלישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הרביעי בחודש התשיעי 
למניין החודשים מניסן.
חגים ומועדים

פורים שני בקהילה היהודית בטבריה
החתם סופר כותב שיום זה הוא יום שמחה, לפי ביאורו שא' בכסלו שקול כנגד יום כיפור, ולפיכך יום זה מכוון כנגד חג הסוכות ולכן יש לתת צדקה ביום זה.
אירועים היסטוריים

ג'תי"א – בעקבות השאלה האם יש להמשיך לצום בתשעה באב לאחר התחלת בניין בית המקדש השני, מתנבא זכריה הנביא כי העיקר אינו הצום אלא תיקון החטאים שהביאו לחורבן, אך מוסיף כי לעתיד לבוא יהפכו הצומות לימי שמחה.
ה'תק"ג – הסרת המצור שהטיל על טבריה סולימאן אל-עדאם ואלי דמשק. לזכר המאורע קבעו יהודי טבריה פורים שני.
ה'תשס"ו – 5 הרוגים ו-54 פצועים בפיגוע התאבדות שביצע מחבל מתאבד בקניון השרון שבנתניה
נולדו

ה'תש"ו – זבולון אורלב, חבר הכנסת
ה'תשי"ג – עודד בן עמי, עיתונאי ישראלי. דובר צה"ל לשעבר
ה'תשט"ו – ג'ואל כהן, במאי, מפיק ותסריטאי אמריקאי
ה'תשל"א – רון שחר, דוגמן ומנחה טלוויזיה ישראלי
נפטרו

ה'תקע"א – רבי יוסף מייא, אב"ד ומרא דאתרא בברסלאו, ומדפיס עברי. (נולד בה' בטבת ה'תקכ"ה)
ה'תרל"ח – רבי יעקב דוד קאליש, מייסד חסידות אמשינוב (נולד ב-ה'תק"ע)
ה'ת"ש – הרב נחום ווידנפלד, רב בדומברובה שבגליציה ומחבר שו"ת "חזון נחום" (נולד ב-ה'תרל"ה)
ה'תש"ה – חביבה רייק, פרטיזנית יהודייה, מצנחני היישוב, אשר הוצאה להורג על ידי הגרמנים (נולדה ב-ה'תרע"ד)
ה'תשל"ו – ד"ר אברהם יעקב ברור, רב, גאוגרף והיסטוריון ישראלי (נולד ב-ה'תרמ"ד)
ה'תשנ"ה – הרב רפאל כדיר צבאן, זקן רבני תוניס, רב העיר נתיבות וחבר מועצת הרבנות הראשית (נולד ב-ה'תר"ע)
ה'תשע"ט – סא"ל מחמוד ח'יר א-דין, נהרג במהלך מבצע סודי בח'אן יונס
ג' בכסלו – ה' בכסלו
כסלו
הערות שוליים

↑  דרשות חלק ב'
↑  ספר זכריה, פרק ז'–פרק ח'.
חביבה רייק
ג'רארד קלוסון

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1891 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1974 (בגיל 83 בערך) הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קורפוס קריסטי קולג'  איטון קולג'  סאמר פילדס סקול 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 
סר ג'רארד לסלי מייקינס קלוסון (באנגלית: Sir Gerard Leslie Makins Clauson,‏, 28 באפריל 1891 – 1 במאי 1974) היה איש מנהל, איש עסקים, בלשן ומזרחן שהתמחה בחקר השפות והעמים הטורקיים (טורקולוג) והשפות המונגוליות.
ביוגרפיה

ג'רארד קלוסון נולד בשנת 1891 בלונדון כאחד משלושת ילדיהם של ג'ון יוג'ין קלוסון (1866–1918), איש צבא ומנהל בריטי, לימים נציב עליון של קפריסין ומפקד הכוחות הבריטים בקפריסין, ושל מרי אליזבת לבית מייקינס.
קלוסון למד במכללת איטון, בה כיהן כנציג הבכיר של הסטודנטים. כתלמיד, בגיל 15 או 16 פרסם מהדורה בקורתית של הטקסט וידוי בודהיטסי קצר בשפת הפאלי "A New Kammavācā" בכתב העת Journal of the Pali Text Society.
בשנת 1906 כשהתמנה אביו למזכיר ראשי לענייני קפריסין, למד קלוסון כאוטודידקט טורקית כתוספת לשליטתו ביוונית שרכש בבית הספר. הוא למד בהמשך לימודים קלאסיים (Literae humaniores או greats) במכללת קורפוס כריסטי באוקספורד. אחרי סיום התואר, ב-1911 הוא למד בעזרת מלגות את שפת הסנסקריט (מלגת בודן), את הארמית (מלגת הול-האוטמן) הסורית ואת הערבית (מלגת ג'יימס מיו)
בימי מלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי, אולם את רוב השירות ביצע ביחידת מודיעין אותות במאמצים לפענח את הקודים הסודיים הגרמנים והעות'מאנים.
באותה תקופה מסעות מחקר של סוון הדין, סר אורל שטיין ואחרים במרכז אסיה גילו טקסטים רבים במגוון שפות, לגבות טוכארית, חוטאנית וטומשוקית.
קלוסון התגייס בחקר שפות אלה ובמחקר הטקסטים הבודהיסטים שנכתבו בכתב טיבטי.
קלוסון חקר גם את שדת טנגוט ובשנים 1938–1939 כתב מילון מקוצר של שפת שי-שיה. כתב היד נמצא בבית הספר ללימודי מזרח ואפריקה בלונדון ופורסם במהדורת פקסימיל בשנת 2016.
החל משנת 1919 התחיל קלוסון לעבוד בשירות הממשלתי הבריטי והגיע במהלך השנים לתפקיד עוזר של תת-מזכיר המדינה במשרד המושבות (1940–1951). מתוקף תפקיד זה עמד קולסון בראש הכנס הבינלאומי לחיטה בשנת 1947 והכנס הבינלאומי לגומי בשנת 1951. אחרי פרישתו הרשמית בגיל 60 פנה לקריירה עסקית ושימש זמן מה כיושב ראש חברת פירלי בשנים 1960–1969.
בתחום הטורקולוגיה התעניין קלוסון בעיקר בנושאי אוצר מילים כולל פונולוגיה. חקר במיוחד את סוגיית מקורן של מילים רבות בטורקית המוקדמת בשפות של עמים שכנים בעלי תרבות משפיעה כמו הסינים, האיראנים וההודים, ואחרי התאסלמות הטורקים – מערבית והפרסית החדשה.
מבחר כתביו

*1962, 2002. Turkish and Mongolian Studies. Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland. Rpt. as Studies in Turkic and Mongolic Linguistics, RoutledgeCurzon. ISBN 0-415-29772-9.
(מחקרים טורקיים ומונגוליים)
1964. "The Future of Tangut (Hsi Hsia) Studies" Asia Major (New Series) volume 11, part 1: 54–77.
(מחקרי שפת הטנגוט (שי-שיה))
1972. 'An Etymological Dictionary of Pre-Thirteenth-Century Turkish'. Oxford: Clarendon Press.
(מילון אטימולוגי של הטורקית מלפני המאה ה-13)
2016. Gerard Clauson's Skeleton Tangut (Hsi Hsia) Dictionary: A Facsimile Edition. With an introduction by Imre Galambos. With Editorial notes and an Index by Andrew West. Prepared for publication by Michael Everson. Portlaoise: Evertype. ISBN 978-1-78201-167-5.
לקריאה נוספת

C. Edmund Bosworth, "Introduction" to Clauson's Studies in Turkic and Mongolic Linguistics
Grinstead, Eric Analysis of the Tangut Script. Scandinavian Institute of Asian Studies.1972, p. 38.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה קצרה של ג'ון יוג'ין קלוסון באתר Find a Grave
↑  Mavi Buncuk's blog 13.11.2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272241805171  BnF: cb12668114m (data)  CiNii: DA00225113  GND: 13182399X  ISNI: 0000 0001 0899 1169  LCCN: n87119833  NTA: 072973544  SUDOC: 074226940  TDVİA: clauson-sir-gerard  VcBA: 495/357550  VIAF: 49346897   WorldCat (עם VIAF): 49346897
פליימוביל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  הורסט בראנדשטטר 
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה) 
 מיקום המטה:  צירנדורף 
  
 www.playmobil.com
 
דמויות פליימוביל
פליימוביל (באנגלית: Playmobil) הוא מותג של צעצועים המיוצר על ידי החברה הגרמנית גאוברה ברנדשטטר (גר') (geobra Brandstätter) אשר ממוקמת בצירנדורף, גרמניה.
החברה הייתה בבעלותו של הורסט בראנדשטטר (גר') עד מותו ב-3 ביוני 2015.
היסטוריה

יוצר דמויות הפליימוביל הוא הנס בֶק (Hans Beck). בק בנה תחילה דגמי מטוסים בחברת ברנדשטטר ובשנת 1971 הוטל עליו להמציא צעצוע שיתאים לילדים. לאחר שלוש שנות מחקר הצליח בק לייצר צעצוע לא מורכב אך גמיש למדי - בובת צעצוע בגודל 7.5 ס"מ עם ראש וגפיים שניתן לסובבם.
רק לאחר משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973 התחילה החברה בשיווק המוצר. זאת מאחר שעליית מחירי הנפט גרמה לכך שמוצרים אחרים הפסיקו להיות רווחיים. ב-1974 הוצגו "עולמות המשחקים" הראשונים: "המערב הפרוע", "האבירים" ו"עובדי בניין". בסוף 1974 הוצגו עולמות נוספים כגון "המשטרה". ב-1975 חברת גאוברה בראדדשטר החלה להפיץ רישיונות שיווק לחברות צעצועים במדינות שונות.
בחלק מהמדינות משחק הפליימוביל נקרא בשמות אחרים, כך לדוגמה בממלכה המאוחדת עד שנת 1981 נקרא הצעצוע "playpeople" (תרגום חופשי: "אנשי משחק").
ב-1982 יוצרו בובות הפליימוביל הראשונות שכפות ידיהן יכלו לזוז.
ב-2000 החל לפעול האתר הרשמי של המותג והיה לאחד אתרי מותגי הצעצועים הראשונים בעולם.
ב-1988 הדמויות של פליימוביל עברו עיצוב מחודש, ורקע הקופסאות של פליימוביל עבר שינויים משמעותיים ב-1993 וב-2002.
כיום פליימוביל נחשב לאחד המותגים המצליחים ביותר בתעשיית הצעצועים הגרמנית בפרט ובעולם בכלל. גם בישראל המותג זכה להצלחה ומשווק על ידי חברת "יצירה".
כל פריט של פליימוביל מסומן על ידי ארבע ספרות, כאשר פעמים רבות פריטים השייכים לאותה סדרה נמצאים ברצף ספרתי (למשל 3887 ו-3888)
ספרים

פליימוביל השיקה שלושה ספרים המתעדים את מגוון פריטי הפליימוביל שיוצרו מאז 1974 ברחבי העולם:
Playmobil Collector, 1. Edition, 2004
Playmobil Collector, 2. Edition, 2006
Playmobil Collector, 3. Edition, 2009
קהל היעד העיקרי של ספרים אלו הוא אספני פליימוביל. ספרים אלו מכילים בתוכם גם קטעי הסברים לאספנים וליד כל פריט מוצג מדד המתאר את רמת הקושי להשיג את אותו הפריט באריזתו המקורית ובשלמותו. ספרים אלו אינם כוללים את הסדרות המתחילות במספרים 6 (פליימוביל לגיל הרך) ו-7 (פריטי עזר שניתן לרכוש ישירות מפליימוביל בלבד)
פליימוביל לגיל הרך

בנוסף לסדרות הפליימוביל הרגילות, קיימת גם סדרת "1-2-3" לילדים עד גיל 4. סדרה זו מכילה ערכות מופשטות של פליימוביל, שמורכבת מדמויות פשוטות יותר וללא חלקים קטנים. הסדרה מכילה פריטים מנושאים שונים. סימוני כל הפריטים מסדרה זו מתחילים בספרה 6.
בנוסף, בשנים 2000–2002 הייתה קיימת סדרת פליימוביל לתינוקות בשם "First Smile".
קטלוג השירות הישיר

סדרה זו, המצויה בחוברת קטנה ונפרדת בתוך חוברת הפליימוביל המרכזית, מכילה פריטים שונים שמשלימים ומרחיבים פריטים מסטים קיימים. חלק גדול מהפריטים שבחוברת זו הם פריטים שהופסק ייצורם והושקה גרסה מצומצמת שלהם. סדרה זו משווקת על ידי פליימוביל באופן ישיר בלבד, ואינה מצויה בחנויות. בשנים האחרונות, בעמוד האחרון של חוברת זו, נמצאת "המהדורה הקלאסית" של פליימוביל, שמציגה אף היא גרסאות מצומצמות של פריטים משנות ה-1970 וה-1980.
סרטי הנפשה

פליימוביל: הסרט
פליימוביל המיוצר במותגים של סדרות

פליימוביל: היידי בת ההרים
פליימוביל: מכסחי השדים
פליימוביל: סקובי דו
פליימוביל: הדרקון הראשון שלי
פליימוביל: ספיריט: לרכוב חופשי
פליימוביל: שלדים :לאכול לב
כרמלהיים

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך ייסוד:  שנות ה-20 של המאה ה-20
 קואורדינטות:  32°48′12″N 34°59′02″E﻿ / ﻿32.80346389°N 34.98395556°E﻿ / 32.80346389; 34.98395556
 שכונות נוספות בחיפה
  (למפת חיפה מוגדלת) כרמלהיים(למפת חיפה רגילה) כרמלהיים(למפת הגליל המערבי רגילה) כרמלהיים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) כרמלהיים
 
בית תרבות ואמנות ע"ש ראובן ואדית הכט (לשעבר "בית רוטשילד")
מכון שומאכר
כרמלהיים (בגרמנית: Karmelheim, שמשמעותו "מעון הכרמל") הייתה פרוור של המושבה הגרמנית בחיפה שנבנה על ידי תנועת הטמפלרים על הכרמל בחיפה, במקום בו מצויה כיום שכונת מרכז הכרמל.
היסטוריה

שאיפתם המקורית של הטמפלרים הייתה להתיישב באופן קבוע על הר הכרמל בקרבת העיר חיפה. אולם הטמפלרים לא הצליחו לקנות אדמות באתר שיועד לשכונה בשל התנגדותם של הנזירים הכרמליטים, שראו עצמם כ"שליטי ההר". פרידריך קלר, ממנהיגי הטמפלרים, אשר הגיע לחיפה כקצב והפך לסגן קונסול פרוסיה בצפון ארץ ישראל, שכנע את הכרמליטים להסכים להקמת הפרוור ולמכור את אדמותיהם לטמפלרים, ואף השיג בשנת 1887 מימון להקמת הפרוור, מתוכם 7,000 מארק מכספיה של האצילה הגרמנית פון באנוורת, שבהמשך בנתה לעצמה בית אחוזה במקום. ביתו של קלר היה בית המגורים הראשון שנבנה באזור, ובנייתו הושלמה בשנת 1890. בהמשך נבנו מבנים נוספים בשכונה, וכן אכסניות ובתי מלון. בשנת 1905, בתקופת העלייה השנייה, החלו גם יהודים להתיישב בכרמלהיים.