stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ין שינג
הערות שוליים

↑  Francis, Rain (1 באפריל 2010). "Jin Xing's Story". Dance Informa. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rahman, Abid (1 בנובמבר 2016). "Meet the Oprah of China, Who Happens to Be Transgender". The Hollywood Reporter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sheehan, Matt (16 באפריל 2015). "Meet The Badass Transgender Talk Show Host Who Wants To Be China's Most Influential Woman". Huffington Post. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012469217605171  BnF: cb146288996 (data)  GND: 130841420  ISNI: 0000 0000 7845 2438  LCCN: n2005040894  NLG: 267167  NLK: KAC201103941  NTA: 335984908  RERO: 02-A012458469  SUDOC: 087138131  VIAF: 99035405   WorldCat (עם VIAF): 99035405
הינדה לוי-ליסנר

חיה הינדה לוי-ליסנר (ביידיש: הינדע לוי-ליסנער; 1905 או 1912 – 29 באוגוסט 1968) הייתה משוררת וסופרת לילדים ולנוער יידית ומחנכת ישראלית ממוצא פולני.
ביוגרפיה

חיה הינדה לוי-ליסנר בת מרדכי דב נולדה בעיירה ביאלצ'ב שבפולין. בעת מלחמת העולם הראשונה נמלטה עם משפחתה אל העיר הגדולה לודז', שם סיימה את חוק לימודיה ויצאה להשתלמות בהוראה ופדגוגיה בעיר קרקוב. בעת לימודיה עבדה במעונות לילדים עניים, והקדישה את עצמה לחינוך וכתיבה לילדים.
בשנת 1930 עברה לבירת פולין, ורשה, שם למדה וסיימה את בית המדרש לגננות, התוודעה למפעלו החינוכי הגדול של יאנוש קורצ'אק ואף עבדה באחד מבתי היתומים שלו בעיר. בשנת 1935 יצאה לעיר ביאליסטוק להקים גם שם בית יתומים. היא שבה ללודז' לפני המלחמה וניהלה בפרברים בתי יתומים יהודיים.
עם כיבוש פולין בידי גרמניה הנאצית בשנת 1939 נכלאה בגטו לודז', עבדה בעבודות כפייה ועברה למחנה אושוויץ. כל העת המשיכה לרכז סביבה פעילות ספרותית לנוער היהודי הכלוא. לוי-ליסנר זכתה להינצל ממחנה אושוויץ, התגלגלה כמה שנים בפולין ועלתה לישראל בשנת 1948. בעשרים שנותיה בארץ, עד פטירתה בשנת 1968, עסקה חיה הינדה לוי-ליסנר בהוראה במסגרות שונות בעיר תל אביב.
הינדה לוי-ליסנר כתבה ופרסמה כמה ספרים בשני נושאים: מורשתו החינוכית של המחנך הדגול יאנוש קורצ'אק; וסיפורת ושירה על ילדי היהודים בפולין, הן היתומים והעניים שאיתם עבדה בטרם השואה, והן ילדים שניצלו מההשמדה.
הינדה לוי-ליסנר נפטרה בשנת 1968. נקברה בבית העלמין הדרום.
ספריה

שותפים: (דערציילונגען), ורשה: יונג יידיש, 1936.
ילדי הגורל; תרגם מיידיש ש' יורם, תל אביב: א' ציוני, תשכ"ב. (בנושא השואה)
שלום שלום לעולם: עשרים ספורים; ציורים: דוד גלבע, תל אביב: דעת, תשכ"ה 1964.
במחיצתו של ינוש קורצ'ק: רשמים, תל אביב: דעת, 1965.
אני מאמין: שירים; תרגם מיידיש אפרים תלמי, תל אביב: אורה על ידי מחברות לספרות, תשכ"ו.
אין פֿיַיער און רויך, תל אביב: ארויסגעגעבן דורך א גרופע פריינט (דפוס דבר), תשכ"ז 1966. (זיכרונותיה מהשואה, כולל גם שירים ומחזות לילדים שכתבה בגטו. בכתב יד זכה בפרס רבקה פאט מטעם הקונגרס התרבות היידי הכול-עולמי, על החיבור המוקדש לילדי ישראל שנספו בשואה) (הספר, בארכיון האינטרנט)
יוני תכלת: שירים; תרגם אפרים תלמי, תל אביב: אורה, תשכ"ח. (בעמודים 65–122 נדפסו השירים "בלויע טויבן" במקורם היידי עם שער מיוחד)
מה נחמד גני: שירים אחרונים; תרגם אפרים תלמי; ציורים: תרצה, תל אביב: אורה, תשכ"ט. (הופיע לאחר מותה)
הערות שוליים

1 2 3  הינדה לוי-ליסנר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  ראו ילדי הגורל, מעריב, טור 3, 23 במרץ 1962.
↑  ראו במחיצתו של יאנוש קורצ'אק, מעריב, 22 באפריל 1965.
↑  ראו אוריאל אופק, אני מאמין, דבר, 11 בנובמבר 1966.
↑  הינדה לוי-ליסנר: אין פייער און רויך, הצופה, 7 באוקטובר 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307922005171  PLWABN: 9810608463505606  ISNI: 0000 0004 0233 7563  LCCN: no2013074048  VIAF: 306401711   WorldCat (עם VIAF): 306401711
הונג יינג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בספטמבר 1962 (בת 62) צ'ונגצ'ינג, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פודן 
 שפות היצירה:  סינית, אנגלית 
 
הונג יינג (במנדרינית תקנית: 虹影; נולדה ב-21 בספטמבר 1962) היא משוררת וסופרת סינית מודרנית.
חייה

הונג יינג נולדה בימי הרעב הגדול וגדלה בשכונות העוני של צ'ונגצ'ינג שעל גדות נהר היאנגצה. החלה לכתוב בגיל 18. בגיל 19 עזבה את בית הוריה ובמשך עשר שנים ערכה מסע ברחבי סין, במהלכו כתבה את שיריה וסיפוריה הראשונים וניסתה לטוות את קווי המתאר של זהותה כסופרת וכמשוררת.
לאחר תקופה קצרה של לימודים בשנת 1989 באקדמיה על שם לו שו'ן בבייג'ינג ובאוניברסיטת פודאן בשאנגחאי, היא עקרה אל לונדון ב-1991, והמשיכה שם את עבודתה כסופרת. היא חזרה אל סין והתיישבה בבייג'ינג בשנת 2004, שם היא חיה עד היום. ספריה תורגמו לעשרים שפות וחלקם זכו להפוך לרבי מכר בסין ובמערב. בין הספרים הבולטים שכתבה: מאהבת סינית, קיץ של בגידה, אננדה, ליפסטיק פלפל אדום וספרה האוטוביוגרפי בת הנהר. כמו כן פרסמה עד היום ארבעה קובצי שירה.
בתפיסתה הונג יינג רואה את תפקידה כסופרת כשליחות חברתית: להילחם למען החלשים והשונים בחברה הסינית, בעבור חיים נסבלים ויחס הוגן מהשלטונות. בספרה "בת הנהר", המבוסס על חייה, היא אף מבקרת קשות את חוסר הצדק החברתי המצוי בחברה הסינית. בכתיבתה היא משלבת בין היסטוריה פוליטית מדינית וסיפורים אנושיים. גיבורים רבים בספריה הם גברים ונשים בעלי העדפה מינית חריגה לתקופתם (הומוסקסואלים, לסביות, חובבי פולחני מין וכדומה). כך בספרה "K: אמנות האהבה" (בגרסה העברית: "מאהבת סינית"), היא מתארת סיפור אהבה ארוטי המבוסס על רומן שהתרחש בין המשורר האנגלי ג'וליאן בל (אחיינה של הסופרת וירג'יניה וולף) והסופרת הסינית לין צ'אנג, בשנות השלושים בסין. גם באוסף הסיפורים הקצרים "ליפסטיק פלפל אדום", היא מתארת סיפורים אודות הומואים ולסביות בסין של שנות התשעים.
ספריה שתורגמו לעברית

בת הנהר - תרגום מסינית רוני שריג, כנרת זמורה ביתן 2004
מאהבת סינית - תרגום מסינית, שבע קרני, כנרת זמורה ביתן 2005 (שמו המקורי של הספר: "K: אמנות האהבה")
ארתור קוארטלי

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1839 פריז, צרפת 
 פטירה:  19 במאי 1886 (בגיל 46) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ארתור קוארטלי (באנגלית: Arthur Quartley‏; 24 במאי 1839 - 19 במאי 1886) היה צייר אמריקאי, הידוע בנופי הים שלו.
ביוגרפיה

קוארטלי נולד בפריז והתגורר בה עד גיל שתים עשרה ואז משפחתו עברה לארצות הברית. הוא למד ציור אצל אביו פרדריק ויליאם קוארטלי, שהיה ליתוגרף אנגלי. אביו דרש מהנער הצעיר שני רישומים בשבוע. בגיל 17 ארתור למד לצייר שלטים בבולטימור.
בשנת 1852 עזבו קוארטלי ומשפחתו את פריז לעיר ניו יורק ובשנת 1862 הקימו חברה לעיצוב בבולטימור. חברת אממרט וקוארטלי נחשבה לחברה הטובה ביותר בעיר בתחומה. עם זאת, קוארטלי הצעיר החל לצייר נופי ים ימיים של מפרץ צ'ספיק, והשקיע יותר ויותר זמן במשימת הציור הימי. הוא ערך תערוכה מצליחה של ציורים ימיים בסטודיו של נורבל בבולטימור. החוקרת אליזבת ג'ונס ציינה כי עבודתו של קוארטלי חושפת היכרות עם המסורת הימית ההולנדית בקומפוזיציה ובטיפול באור ובצבע.
כדי להמשיך בציוריו ברצינות רבה יותר, עבר קוארטלי לעיר ניו יורק בשנת 1875. ניו יורק באותה תקופה הפכה למרכז ראשי עבור ציירים בולטים. שם צייר נופי ים של מפרץ לונג איילנד, נמל ניו יורק, האי המפשייר בניו המפשייר ומפרץ ברוד איילנד.
בתקופה זו אסכולת נהר ההדסון הלכה ודעכה, כך שקבוצות ציירים אחרות התגבשו, ביניהן קבוצת הטילרים (אנ' ) שקורטלי היה חבר מייסד שלהם. הטילרים הייתה קבוצת אמנים וסופרים, שכללה את וינסלו הומר, ויליאם מריט צ'ייס ואוגוסטוס סנט גאודנס. הם נפגשו לעיתים קרובות כדי להחליף רעיונות ולקשט אריחי קרמיקה לקידום עבודותם. הם גם ערכו נסיעות לציור, כמו "העלייה לרגל 1878 למזרח לונג איילנד" על ידי קוארטלי ואחרים. באותה נסיעה קוארטלי צייר נוף ימי וגם אריח צבוע כחול של ילדה על החוף.
בשנת 1876 נבחר קוארטלי לאקדמיה הלאומית. הבולטות של קוארטלי במהלך חייו מומחשת בהכללתו כאחד מ -68 הציירים בפרסום "ציירים אמריקאים 1880".
הערות שוליים

1 2  Encyclopedia Americana, New York, Chicago (1919)
↑  American Painters, D. Appleton, New York (1880)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14953007f (data)  GND: 121475497X  ISNI: 0000 0000 6657 2344  LCCN: n86143726  RKD: 96690  SNAC: w6ms73ww  ULAN: 500098697  VIAF: 27334615   WorldCat (עם VIAF): 27334615 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארתור קוארטלי".
האגדה של זלדה (סדרת משחקים)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 כללי
 תאריך הוצאה:  המשחק הראשון בסדרה יצא ב-21 בפברואר 1986
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  Nintendo EAD
 הוצאה לאור:  נינטנדו 
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  נינטנדו
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  Game Boy Advance, Virtual Console, Wii U, נינטנדו סוויץ', גיים בוי, Game Boy Color, Wii, נינטנדו 64, Nintendo 3DS, נינטנדו גיימקיוב, Nintendo Entertainment System, Super Nintendo Entertainment System, Nintendo DS 
 www.zelda.com
 
קולאז' "האגדה של זלדה"
האגדה של זלדה  (באנגלית: The Legend of Zelda) היא סדרת משחקי וידאו מצליחה שנוצרה על ידי שיגרו מיאמוטו, ומיוצרת על ידי חברת נינטנדו. משחקיות הסדרה כוללת פעולה, הרפתקאות, משחק תפקידים ופתרון חידות. בחלק מהמשחקים יש אלמנטים של משחקי פלטפורמה. הסדרה נחשבת משפיעה מאוד על עולם משחקי הווידאו.
ברוב המשחקים, עלילת הסדרה מתמקדת בלינק, שצריך להציל את הנסיכה זלדה ממכשף רשע בשם גאנון, שמתכנן להשתלט על ממלכת היירול בעזרת הטרייפורס, הכוח המשולש שכדי להשלימו הוא צריך את לינק, זלדה והוא עצמו. המשחקים מתרחשים לרוב בעולם הפנטזיה היירול. בגלל הצלחתה, הפכה הסדרה לאחד מהמותגים הגדולים של נינטנדו, לצד סדרות המשחקים סופר מריו, פוקימון, מטרויד, ספלאטון ועוד. נכון ל-30 בספטמבר 2023 נמכרו ברחבי העולם 150.83 מיליון עותקים מהמשחקים בסדרה.
דמויות עיקריות > לינק

דמות הפרוטגוניסט הנראה כשדון יער בלונדיני הלובש טוניקה בצבע ירוק ומצנפת ירוקה. לינק הוא הגיבור שיוצא להציל את ממלכת היירול ואת הנסיכה זלדה משד מרושע בשם גאנון בעזרת כוחם של חרב המאסטר וטרייפורס האומץ.
ברוב המשחקים לינק הוא אינו אותו לינק שהופיע במשחקים האחרים, אלא התגשמות "רוח הגיבור" בכל דור ודור.
דמויות עיקריות > הנסיכה זלדה

דמות "העלמה במצוקה" (לעיתים גם דמות מסייעת) במשחקי הסדרה. זלדה היא נסיכת הממלכה היירול שמחזיקה בטרייפורס החוכמה. ברוב המשחקים, על לינק להציל אותה מידיו של השד גאנון. במשחקים מאוחרים יותר קיבלה זלדה תפקיד אקטיבי והיא עוזרת ללינק להילחם נגד האויבים השונים (מלבד במשחק The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom שם היא משמשת כדמות הפרוטגוניסט).
ברוב המשחקים, זלדה היא אינה אותה הנסיכה מהמשחקים האחרים, אלא בת למשפחת המלוכה של היירול. הזלדה הראשונה הייתה הצורה הגשמית של האלה היליה שייסדה את משפחת המלוכה, ומאז כל נסיכה שנולדת נושאת את שמה.
דמויות עיקריות > גאנונדורף

גאנונדורף (גאנון) הוא האנטגוניסט המרכזי ברוב משחקי הסדרה. גאנון הוא הצורה הגשמית של דימייס, מלך השדים שניסה בעבר לכבוש את היירול בעזרת כוחו של הטרייפורס, אך האלה היליה עצרה אותו והטרייפורס התפצל לשלושה חלקים, כשגאנון מחזיק בטרייפורס הכוח.
לאחר שהלינק הראשון ניצח את דימייס והציל את האלה הילייה, דימייס הטיל קללה לפיה נשמתו תחזור לחיים ותמשיך להילחם בגלגולים של לינק וזלדה בכל דור מחדש. ובניגוד ללינק וזלדה, גאנון הוא אותו הגאנון ולא גלגול אחר שלו.
המשחקים בסדרה

| משחק | קונסולה | שנה |
| --- | --- | --- |
| The Legend of Zelda | NES | 1987 |
| Zelda II: The Adventure of Link | NES | 1988 |
| The Legend of Zelda: A Link to the Past | SNES | 1992 |
| The Legend of Zelda: Link's Awakening | גיימבוי | 1993 |
| The Legend of Zelda: Ocarina of Time | נינטנדו 64 | 1998 |
| The Legend of Zelda: Majora's Mask | נינטנדו 64 | 2000 |
| The Legend of Zelda: Oracle of Seasons | גיימבוי קולור | 2001 |
| The Legend of Zelda: Oracle of Ages | גיימבוי קולור | 2001 |
| The Legend of Zelda: A Link to the Past/Four swords | גיימבוי אדוונס | 2002 |
| The Legend of Zelda: The Wind Waker | נינטנדו גיימקיוב | 2003 |
| The Legend of Zelda: Four Swords Adventures | נינטנדו גיימקיוב | 2004 |
| The Legend of Zelda: The Minish Cap | גיימבוי אדוונס | 2005 |
| The Legend of Zelda: Twilight Princess | נינטנדו גיימקיוב, Wii | 2006 |
| The Legend of Zelda: Phantom Hourglass | נינטנדו DS | 2007 |
| The Legend of Zelda: Spirit Tracks | נינטנדו DS | 2009 |
| The Legend of Zelda: Skyward Sword | Wii | 2011 |
| The Legend of Zelda: A Link Between Worlds | נינטנדו 3DS | 2013 |
| The Legend of Zelda: Tri Force Heroes | נינטנדו 3DS | 2015 |
| The Legend of Zelda: Breath of the Wild | Wii U, נינטנדו סוויץ' | 2017 |
| The Legend of Zelda: Tears of the Kingdom | נינטנדו סוויץ' | 2023 |
| The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom | נינטנדו סוויץ' | 2024 |
המשחקים בסדרה > רימייקים

| משחק | קונסולה | שנה |
| --- | --- | --- |
| The Legend of Zelda: Link's Awakening DX | גיימבוי קולור | 1998 |
| The Legend of Zelda: A Link to the Past/Four swords | גיימבוי אדוונס | 2002 |
| The Legend of Zelda: Ocarina Of Time 3D | נינטנדו 3DS | 2011 |
| The Legend of Zelda: The Wind Waker HD | Wii U | 2013 |
| The Legend of Zelda: Majora's Mask 3D | נינטנדו 3DS | 2015 |
| The Legend of Zelda: Twilight Princess HD | Wii U | 2016 |
| The Legend of Zelda: Link's Awakening | נינטנדו סוויץ' | 2019 |
| The Legend of Zelda: Skyward Sword HD | נינטנדו סוויץ' | 2021 |
המשחקים בסדרה > משחקי ספין-אוף

| משחק | קונסולה | שנה |
| --- | --- | --- |
| Zelda | Game & Watch | 1989 |
| The Legend of Zelda Game Watch | שעון אינטראקטיבי | 1989 |
| Link's Crossbow Training | Wii | 2007 |
| Hyrule Warriors | Wii U, נינטנדו 3DS, נינטנדו סוויץ' | 2014 |
| Cadence of Hyrule: Crypt of the Necrodancer | נינטנדו סוויץ' | 2019 |
| Hyrule Warriors: Age of Calamity | נינטנדו סוויץ' | 2020 |
משחקים מושפעים מהסדרה

קרב האולימפוס – קיבל השראה מ-Zelda II: The Adventure of Link
Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas –- סגנון וצורת המשחק דומה
הערות שוליים

↑  Retrospective: The Battle of Olympus
↑  ‘Oceanhorn: Monster of Uncharted Seas’ Review – Zelda Is Better Without the Princess
| נינטנדו |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | Color TV Game ‏• Nintendo Entertainment System ‏• Super Nintendo Entertainment System ‏• Nintendo 64 ‏• GameCube ‏• Wii ‏• Wii U ‏• Nintendo Switch |  |
| קונסולות ניידות | Game & Watch • וירטואל בוי • גיים בוי ‏• גיים בוי קולור ‏•  גיים בוי אדוונס • נינטנדו DS ‏• נינטנדו 3DS |  |
| סדרות דגל | סופר מריו • האגדה של זלדה • פוקימון • מטרויד • דונקי קונג • קירבי • Star Fox • יושי • ספלטון • F-Zero • Kid Icarus |  |
| אנשי מפתח בחברה | שיגרו מיאמוטו • סאטורו איווטה • סטושי טג'ירי • יושיהירו מורי |  |
| שונות | Super NES Classic Edition • NES Classic Edition • Mii • דליפת המידע של נינטנדו • Game Freak • אמיבו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532248305171  LCCN: sh90003532  MusicBrainz: 9b36ba4a-55f1-49ef-a0e6-a53e89ca8873  SUDOC: 25839210X  VIAF: 293693151   WorldCat (עם VIAF): 293693151
ענח'

ענח' על מצבתו של פלינדרס פיטרי בהר ציון ירושלים
ענח' כחלק מסמל האגודה התאוסופית - עיטור דלת בבודפשט
הענח' (מפתח החיים, או מפתח הנילוס) היה הירוגליף מצרי דמוי צלב שפירושו "חיי נצח". ההירוגליף מבוטא באותיות עי"ן נו"ן וחי"ת. אלילי מצרים מתוארים לרוב כשהם אוחזים בענח' בלולאתו, או אוחזים ענח' אחד בכל יד כשידיהם שלובות על חזם.
היסטוריה

הענח' מופיע בציורים בקברים מצריים ובאמנות מצרית אחרת, לרוב בידיהם של אלים ואלות המייצגים את החיים שלאחר המוות, ומעניקים את מתנת החיים למומיה של האדם שמת. הענח' נלבש לעיתים כקמע, אם לבדו, או עם שני סימנים אחרים המסמנים כוח ובריאות. מראות ממתכת מלוטשת נוצרו לעיתים בצורת ענח', אם מסיבות מעשיות או כדי לסמל את המבט אל העולם שמעבר. הענח' נוצר לרוב מזהב, ייתכן שבשל זיהויו עם השמש.
לפי דעת חוקרים רבים, השם "צפנת פענח", שנתן פרעה ליוסף, מכיל את היסוד ענח'.
שימוש מודרני

סמל הענח' נפוץ גם כתכשיט בתת-תרבות הגותית, מאחר שזו מרבה להתעסק במשמעות של חיים, מוות ואלמוות.
בקומיקס "סאנדמן" מאת ניל גיימן מוות מתואר כנערה גותית עם סמל ענח' כסוף ענוד לצווארה.
בסדרת הספרים "משפחת קיין והאלים המצריים" מאת ריק ריירדן, מסופר על בית החיים בשם "פר ענח'".
בסדרת הטלוויזיה הישראלית "גאליס", בעונה החמישית, ישנו שימוש במפתח כדי להגיע אל מעיין הנשמות.
בסדרת הנוער הקנדית "נביא החושך", סמל הענח' מופיע על חוברות הקומיקס ומשמש גם כסמל הכת הסודית הקשורה במעבר בין יקומים מקבילים בה חברים דויל, אומן וורן.
סמל הענח' היה בשימוש גם על ידי הגיטריסט ויני וינסט מלהקת "קיס", אשר נהג להופיע תוך שהוא מאופר באיפור לבן ועליו סמל הענח'.
ביוניקוד וברשימת הסימנים של גרדינר

בתקן יוניקוד מושג סמל הענח' (☥
) באמצעות הקלדת U+2625 או U+132F9. ברשימת הסימנים של גרדינר מספרו S34.
ראו גם

תות ענח' אמון
אלגיז - סמל חיים רוני היסטורי בתרבות הגרמנית
סמלה של ונוס - סמל הדומה לענח'
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מקראית, הערך "צפנת פענח"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14454960r (data)  LCCN: no2001016053  SUDOC: 077069056   WorldCat (עם LCCN): no2001-016053
טו יויו

| --- | --- |
יויו ב-2015
יויו ב-2015
 לידה:  30 בדצמבר 1930 (בת 93) נינגבו, ג'ג'יאנג, הרפובליקה הסינית 
 ענף מדעי:  רפואה
 מקום מגורים:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מקום לימודים:  Ningbo High School (1951)  אוניברסיטת פקין (1955)  Peking University Health Science Center  Beijing University of Chinese Medicine  Xiaoshi Middle School 
 פרסים והוקרה:  UNESCO-Equatorial Guinea International Prize for Research in the Life Sciences (2020)  מסדר הרפובליקה (17 בספטמבר 2019)  חלוץ הרפורמה (18 בדצמבר 2018)  State Preeminent Science and Technology Award (2016)  פרס קרן וורן אלפרט (2015)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2015)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2011) 
 תרומות עיקריות
 גילוי הארטמיצינין (אנ'), תרופה למלריה
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
טו יויו (במנדרינית: 屠呦呦; נולדה ב-30 בדצמבר 1930) היא רופאה סינית שהתמחתה בפרמקולוגיה ובטיפול התרופתי במלריה.
בשנת 2015 זכתה טו בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה על גילוי החומר ארטמיסינין, המשמש תרופה למלריה. הגילוי היווה פריצת דרך בתחום הרפואה הטרופית ואפשר ריפוי של מיליוני בני אדם.
טו היא הסינית הראשונה שזכתה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה וכן הראשונה מהרפובליקה העממית של סין שזכתה בפרס נובל במדעי הטבע. היא נולדה, התחנכה וביצעה את כל עבודתה המדעית בסין.
ביוגרפיה

טו נולדה בנינגבו בג'ג'יאנג שברפובליקה הסינית. ב-1955 החלה ללמוד כימיה רפואית בבית הספר לרפואה שבאוניברסיטת בייג'ינג. לאחר מכן למדה רפואה סינית במשך שנתיים וחצי. לאחר לימודיה החלה טו לעבוד באקדמיה הסינית לרפואה.
טו יויו המשיכה בעבודתה גם בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה העשרים, כאשר החלה בסין מהפכת התרבות. באותה תקופה, גינו את המדענים בסין. עם זאת, נשיא וייטנאם הו צ'י מין שכנע את ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי לנסות לפתח תרופה למלריה, והוקמה במאי 1967 תוכנית סודית לפיתוח תרופה. במסגרת זו, טו נשלחה להאינאן לחקור חולי מלריה.
ב-1969, תקופה בה סרקו מדענים ברחבי העולם כבר חומרים רבים כדי לנסות לטפל במחלה עם הצלחה מוגבלת על בסיס כינין, עלה בראשה של טו רעיון לחפש חומרים פעילים של צמחי מרפא סיניים. ב-1971, החלו לטפל עם אחד החומרים הפעילים שעלו בסריקה, וטיפלו בעכברים שהודבקו במלריה היה לענה חד-שנתית (Artemisia annua), ששימש ברפואה הסינית לטיפול נגד חום, שהוא תסמין של מלריה. בהתחלה זיקקו את החומר בשיטה מסורתית של הרתחה והוא לא הצליח לטפל במחלה, אולם אז עלה הרעיון שזיקוק יעיל יותר עשוי לשפר את התגובה לתרופה. הם החלו לזקק אותו בעזרת קור והחומר הפעיל זוקק בצורה טובה והיה יעיל נגד המחלה בעכברים ובקופים, ונמצא יעיל מאוד. מאוחר יותר היא התנדבה להיות האדם הראשון שמודבק במחלה לצורך ריפויה.
ב-1971–1972 ביצעו מבחנים קליניים שגם הם נחלו הצלחה. ב-1972 בודדו במעבדתה את החומר הפעיל, וניתחו אותו בשיטות שונות ובהן ספקטרוסקופיית מסה[דרושה הבהרה], ספקטרופוטומטריה ועוד. מאוחר יותר מעבדתה שיתפה פעולה עם מעבדות נוספות לפענוח מבנה החומר באמצעות קרני X. ב-1973 יצרו נגזרות של החומר על מנת לבדוק מהם האתרים הפעילים שלו. עבודתה פורסמה ב-1977 בצורה אנונימית.
ב-1980 היא קודמה לתפקיד חוקרת, לאחר תחילת הרפורמה בכלכלת סין. ב-1981 נערך כנס בבייג'ינג לחקר המלריה אליו הגיעו גם נציגים של ארגון הבריאות העולמי ושל האומות המאוחדות. כמה מחקרים על השימושים של הלענה הוצגו בכנס וזכו לתגובה אוהדת. בשנות ה-80 אלפי אנשים ברחבי סין רופאו באמצעות התרופה.
בשנת 2001 קודמה לתפקיד של יועצת אקדמית לדוקטורנטים. כיום היא מכהנת כמדענית הראשית של האקדמיה הסינית.
פרסים והוקרות

פרס לסקר ב-2011
פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-2015
פנג לי-יואן

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1962 (בת 62) Yuncheng County, הרפובליקה העממית של סין 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה העממית של סין 
 מקום לימודים:  China Conservatory of Music 
 סוגה:  מוזיקת פולק סינית
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  סינית 
 בן או בת זוג:  שי ג'ינפינג (1 בספטמבר 1987–?) 
 צאצאים:  Xi Mingze 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
פֶּנג לי-יואן (בסינית: 彭丽媛; נולדה ב-20 בנובמבר 1962) היא זמרת ואמנית במה סינית מפורסמת במולדתה. פנג היא אשתו של נשיא סין שי ג'ינפינג ולכן מכונה בתקשורת המערבית והסינית "הגברת הראשונה של סין".
חייה

פנג התפרסמה כזמרת בשנות השמונים והתשעים, אז החלה להופיע במופעי הגאלה לרגל ראש השנה הסיני, שמשודרים בשידור ישיר לכל בית בסין וזוכים לרייטינג אדיר. הרפרטואר של פנג מכיל שירי הלל לצבא, למפלגה ולמולדת הסינית.
לאחר ששי ג'ינפינג התמנה בשנת 2007 לחבר הוועדה המתמדת של המפלגה הקומוניסטית הסינית, פנג הפחיתה בהדרגה את הופעותיה, ולבסוף הפסיקה להופיע באירועים מסחריים.
בשנת 2011 פנג החלה לעבוד בהתנדבות כשגרירה של רצון טוב בארגון האו"ם נגד איידס.
בתקשורת

פנג לי-יואן זוכה לתשומת לב תקשורתית וציבורית, ובכך שונה מהמקובל בין חלק ממנהיגי סין, שעד כה חלקם הקפידו להרחיק את נשותיהם מאור הזרקורים (יוצאי דופן בולטים הם יושב הראש מאו שבמשך עשור הציב את אשתו ג'יאנג צ'ינג בעמדה מובילה על פי ההיסטוריוגרפיה הסינית הרשמית, וצ'יאנג קאי שק שאשתו סונג מיילינג עמדה בראש מערך ההסברה של סין).
עם זאת, פנג לא נוטה להתבטא באופן פומבי בתקשורת, והתקשורת המערבית מתעסקת בעיקר באנינות טעמה האופנתי. מגזין האופנה Vanity Fair, למשל, בחר בפנג כאחת הנשים האופנתיות ביותר לשנת 2013.
יאללה ביי

ערך זה עוסק בברכת פרידה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יאללה ביי היא ברכת פרידה שנמצאת בשימוש שגור בעברית הישראלית החל מסוף המאה ה-20 (שנות ה-80 לכל המאוחר) ועד ימינו. נהוג להשתמש בביטוי על מנת להביע פרידה פמיליארית פרגמטית, או כדי לסיים שיחה שהתארכה יתר על המידה. עם השנים, הברכה הפכה נפוצה אף בקרב דוברי ערבית בישראל.
אטימולוגיה

הביטוי מורכב מהמילה הערבית "ילא" (בלבוש העברי שלה בסלנג העברי: יאללה), המשמשת לדירבון, ומהמילה האנגלית "ביי", המסמנת פרידה. הרכב זה משקף שני מקורות בולטים של הסלנג העברי: הערבית והאנגלית. קדם לו המעבר בקרב דוברי עברית רבים, בעיקר צעירים, לשימוש במילה "ביי" כתחליף למילה העברית "להתראות".
מקור המילה "ביי" (bye) באנגלית תיכונה, שדוברה באנגליה בימי הביניים המאוחרים ובתקופת הרנסאנס (המאות ה-11 עד ה-16). בתקופה זו נהגו לברך איש את רעהו בברכת הפרידה "יהא אלוהים איתך", ובאנגלית – "God be with ye". עם השנים התקצרה הברכה והפכה ל-good bye (גוּד בָּיי), ואחר כך התקצרה עוד יותר והפכה ל-bye (בָּיי).
מקור המילה "יאללה" במילת הזירוז הערבית "ילא" (يَلا). המילה נתפסה כקשורה לביטוי "יא אללה", ומכאן הכתיב הרווח בעברית בלמ"ד כפולה.
ייצוגים תרבותיים

היוצר אריאל הורוביץ כתב בשנת 1998 פזמון בשם "יאללה ביי" (הנכלל באלבום בעל שם זהה), העוסק בצורך להיפרד מקשר זוגי ללא הסתבכויות מיותרות. הבית החוזר בפזמון זה הוא:
לא, אל תעשי לו סצנה

לא, זה לא כדאי

אם זה גמור תאמרי לבחור

אמרת שדי אז יאללה ביי.
נעמי שמר, אמו של הורוביץ, הביעה את הערכתה לשם האלבום ושיר הנושא, שלדבריה - בשילוב אנגלית וערבית לביטוי סלנג אחד - מייצג את הישראלי העכשווי. בשירו של אהוד מנור "שלום היא מילה שימושית" (הולחן על ידי קובי אושרת) מופיעה בין היתר השורה "כי שלום זה לא רק 'היי' ו'יאללה ביי' ו'מה נשמע?' שלום זה גם ההפך ממלחמה". בספר "כתבים" שהוציאו בני משפחתו של מאיר אריאל לאחר מותו מופיע בין היתר, השיר שהוצג גם בסדרת הטלוויזיה של מיכה קירשנר "הישראלים" ובו נאמר: "איניות סחבקסיטית, אאוטיות בארדית, חארטה פוסטמודרנית, מבסוטית הוירצ'ואל, שארמוטית הויז'ואל, אהלן - היי, יאללה - ביי". שירו של יענקל'ה רוטבליט "חוזרת ערב החג חכו לי בנתב"ג" נפתח במילים "ייאללה ביי אמריקה היית גדולה / צ'או אירופה כל הכבוד".
בתוכנית הטלוויזיה "העולם הערב", אשר שודרה בתחילת שנות התשעים, נודעה דמות של זמרת מזרחית בשם נאוה רן (גולמה על ידי שרית ברוך סרי), בין היתר, בזכות הלהיט "יאללה ביי". המקפלות, דמויות פופולריות בתוכנית "ארץ נהדרת", אופיינו בנטייתן לסיים שיחות ב"טוב יאללה ממממ ביי".
שירים הנקראים "יאללה ביי" יצאו על ידי קובי מרימי (2019), לואי עלי (2020) ומאיה דדון (2022).
ביקורת

הפילוסוף אסא כשר אינו מוצא טעם בשימוש בביטוי זה:
יש ביטויים שיש בהם עקמומיות ואף למעלה מזה. אני לא מוצא שום טעם, בלשון המעטה, בצירוף החדיש "יאללה, ביי", לא רק בהשוואה לביטוי המקביל, הפשוט, העמוק והיפהפה, "שלום", אלא גם כשלעצמו. ראשית, הוא ממש חורק, באותו קול צורם שהיה עולה מן הצירוף "ובכן, צ'או", ושנית, הוא גם נראה עקר. מן החידוש המרהיב "תוכנה", נולדו כבר "חומרה" ו"לומדה", וגם "שותפה" ו"גונבה", אבל מה יצמיחו "יאללה, ביי" - "יאללה, יאללה, ביי ביי" או "יאללה, ביי טוב"?
בישיבה מיוחדת של הכנסת לציון יום השפה העברית, שנערכה ב-4 במאי 2004, נדרש גם ראש הממשלה אריאל שרון לביטוי זה, ואמר:
אינני מבין, למשל, מדוע רשתות שידור ישראליות צריכות לתייג את עצמן בשמות לועזיים חסרי הוד והדר כ"HOT" ו"yes", וכיצד נוצר יצור הכלאיים "יאללה ביי" במקום המילה היפהפייה - "שלום".
הלשונאי מוטי רוזן ביקר אף הוא את השימוש בביטוי:
השפה נצטמצמה, והיא נרמסת ברגל גסה... מילים כמו 'סבבה', 'אחלה', 'פדיחה', הפכו שמישות גם בקרב שדרני רדיו, שחותמים שידור ב'יאללה ביי' - המילה הראשונה מקורה בערבית, והשנייה באנגלית
מאידך גיסא, יש הסבורים כי ביטוי זה עדיף על ביטויי פרידה פחות "עממיים" שגם מקורם למעשה בשפות זרות, כגון "שיהיה לך יום נעים".