stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהלת מגנ"ט
מסלולי המנהלה > מסלול מאגד

מסלול מאגד, הידוע גם כמאגד מגנט, הוא מסלול אשר מטרתו העיקרית היא עידוד פיתוח יתרון טכנולוגי תחרותי ארוך טווח של התעשייה הישראלית. מטרה זו מושגת על ידי יצירת מאגדי חברות וחוקרים אקדמאיים בתחומים בעלי חשיבות ופוטנציאל צמיחה משמעותי בשוק הבינלאומי.
מסלול מאגד פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.5 של משרד הכלכלה
מסלולי המנהלה > מסלול מגנ"טון

מסלול מגנטון נועד לשמש כלי לעידוד העברת טכנולוגיות (Transfer Technology) ממוסדות אקדמאים לחברות עסקיות. 
מטרתו העיקרית היא הגדלת נגישות התעשייה הישראלית להישגי המחקר המדעי בעלי פוטנציאל כלכלי לתאגידים תעשייתיים בישראל. 
עידוד שיתופי פעולה מחקריים בין חוקרים אקדמאיים לבין חברות תעשייתיות מבוצע על ידי תמיכה בתוכנית מחקר ופיתוח להוכחת יכולת המעבר של המצאה מדעית, שנחקרה במוסד המחקר, למוצר תעשייתי.
בדרך כלל בכל פרויקט מעורבת קבוצת מחקר אקדמאית אחת וחברת תעשייתית יחידה.
מסלולי המנהלה > מסלול נופר

מסלול נופר נוצר על מנת לספק תמיכה בשלבי העברת מחקר אקדמי בסיסי לשלב מחקר היישומי. המסלול מספק אפשרות לקבוצת המחקר באקדמיה להמשיך ביצוע תוכנית מחקר יישומי, שעבר את שלב המחקר הבסיסי והבאתו לכדי הוכחת היתכנות מהותית בה ניתן יהיה לזהות את הפוטנציאל העסקי של הידע המפותח.
המסלול תומך במחקרים בתחומים העיקריים הבאים:
תחום הביוטכנולוגיה
תחום הננו טכנולוגיה
מכשור רפואי
טכנולוגיות מים
טכנולוגיות מתחום האנרגיה – מחקרים העוסקים באגירת אנרגיה ובהעברת הספקי אנרגיה בקרינה.
מסלול איגוד המשתמשים פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.7 של משרד הכלכלה.
מסלולי המנהלה > מסלול מימ"ד

מטרת מסלול מימד היא קידום מחקר ופיתוח בתחומים אשר יכולים לספק מענה לפערים מבצעיים/ביטחוניים ולהוות הבסיס לפיתוח מוצרים מסחריים עבור השווקים הבינלאומיים.
במסגרת המסלול פועלים שלושה תתי-מסלולים:
מסלול להוכחת היתכנות לרעיון ו/או טכנולוגיה חדשה בחברה תעשייתית
מסלול שת"פ אקדמיה-תעשייה שתכליתו העברת טכנולוגיה מהאקדמיה לתעשייה
מסלול מחקר יישומי באקדמיה, המלווה על ידי חברה תעשייתית.
מסלול מימד פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.20 של משרד הכלכלה.
מסלולי המנהלה > מסלול קמין

מסלול קמין נועד לעידוד ביצוע מחקר יישומי במוסדות המחקר בישראל. המסלול נועד לתמוך בהעברת מחקרים מהשלב הבסיסי לשלב היישומי, תוך כדי הבאתו לרמה בה חברות מסחריות יוכלו לקבל החלטה על רצונן במסחור הידע.
מסלול קמין פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.18 של משרד הכלכלה.
מסלולי המנהלה > מסלול איגוד משתמשים

איגוד משתמשים הוא התאגדות של מספר חברות וגופים בעלי עניין משותף בטכנולוגיות מתקדמות בתחום הפעילות שלהם. על הטכנולוגיות בהן מתמקד איגוד המשתמשים להיות טכנולוגיות קיימות (מסחריות, הזמינות בשוק) ואינן טכנולוגיות אשר הן בשלבי פיתוח או כאלו שמוגדרות כנכס אסטרטגי של חברה ספציפית.
על פעילות איגוד המשתמשים להתמקד בחשיפה והתעדכנות בטכנולוגיות מתקדמות.
מסלול איגוד המשתמשים פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.5 של משרד הכלכלה.
מסלולי המנהלה > מסלול צת"ם

מסלול צת"ם – ציוד תומך שירותי מו"פ, נועד לתמוך ברכש של ציוד תשתיתי בתחום מדעי החיים. על הציוד שנרכש בתמיכת מסגרת זו לשמש עבור מתן שירותי מו"פ בסיסיים עבור חברות הפועלות בתחום זה.
המסלול תומך ברכישת ציוד בשני תחומים עיקריים: תחום התרפיה התאית ותחום הביו-רפואה.
מסלול צת"ם פועל תחת הוראת מנכ"ל 8.16 של משרד הכלכלה.
הערות שוליים

↑  https://www.neaman.org.il/Information-centers-MAGNET-Consortia
↑  חוברת מגנ"ט 2012
↑  מאגד הנחיות אתר מנהלת מגנ"ט
↑  הוראת מנכ"ל 8.5 של משרד הכלכלה
↑  מגנטון באתר משרד הכלכלה
↑  נופר- עקרונות מנחים באתר מנהלת מגנ"ט
↑  הוראת מנכ"ל 8.7 של משרד הכלכלה
↑  מימד- עקרונות מנחים באתר מנהלת מגנ"ט
↑  הוראת מנכ"ל 8.20 של משרד הכלכלה
↑  קמין - עקרונות מנחים באתר מנהלת מגנט
↑  הוראת מנכ"ל 8.18 של משרד הכלכלה
↑  הוראת מנכ"ל  8.5 של משרד הכלכלה
↑  צתם עקרונות מנחים
↑  הוראת מנכ"ל 8.16 של משרד הכלכלה
מצפור ערד

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  יגאל תומרקין
 תאריך יצירה:  1968
 טכניקה וחומרים:  בטון וכלי נשק פגומים
 נתונים על היצירה
 מיקום:  בקצה טיילת מואב ערד שבישראל
 קואורדינטות:  31°15′39″N 35°14′33″E﻿ / ﻿31.260833333333°N 35.2425°E﻿ / 31.260833333333; 35.2425
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) מצפור ערד(למפת צפון הנגב רגילה) מצפור ערד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור ערד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור ערד  he מצפור ערדhe מצפור ערדמפת  __ ערד (in English: Arad, Israel) [‌דרום הנגב‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית תמר (in English: Tamar Regional Council) ממערב: __ כסייפה (in English: Kuseife), הבנייה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"מצפור ערד" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין המוצב בערד.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-60, החל תומרקין להתעניין ביצירת פסלים סביבתיים אותם הוא ביקש לשלב במרחב הציבורי בערים שונות בארץ. במהלך שנות ה-60 וה-70 הצליח לממש עשרה פסלים סביבתיים, שאחד המוקדמים שבהם הוקם בקצה "טיילת מואב" שבערד. למימון הקמת הפסל גייס תומרקין תקציב ממשרד השיכון, שתיקצב בשעתו יצירות אמנות בערים ובשכונות חדשות שהקים, ושאר התקציב הושג הודות לתרומות שנתנו תושבי העיר. המצפור נחנך ב-1968.
המצפור הופיע בעבודה מאוחרת שיצר תומרקין בשנת 1975 - דיוקן עצמי 1975, והורכבה מסדרה בת חמישה הדפסים, שכל אחד מהם הוקדש לפסל אחר שיצר לאורך השנים, ובהם גם מצפה ערד. ב-2013 הופיע על בול שהוציא השירות הבולאי לכבוד 50 שנה לערד, בעיצוב זינה וצביקה רויטמן. ב-2018 נערכה במרכז לאמנות עכשווית בערד התערוכה "יובל למצפור ערד" באצירת הדס קידר, ובה הוצגו עבודות שנעשו בהשראת הפסל. את התערוכה ליווה קטלוג ובו מאמרים מאת גדעון עפרת, הדס קידר, נוגה ראב"ד, ורד נבון וכן שיחה בנושא המצפור שערך מיכאל יעקובסון עם תומרקין בשנת 2006.
תיאור

הפסל ממוקם בקצה "טיילת מואב" היוצאת ממרכז העיר ערד ומסתיימת בקצה ההר ממנו נשקף נוף מדבר יהודה, ים המלח והרי מואב. הוא מורכב מפלטה מעוגלת המוטה על צידה, וממנה צומחים גופים שונים. הפסל כולו מורכב מבטון חשוף, שנצבע בשלב מאוחר ביוזמת תושב ערד בצבעי כחול לבן (באישור תומרקין). כלי נשק ששולבו בפסל נגנבו. שביל צר מקשר בין חלקו המרכזי של הפסל ובין חלק נוסף שיצר תומרקין, ומרוחק כ-200 מטרים אל תוך המדבר וכולל שולחן וסביבו מושבי בטון.
לקריאה נוספת

נוגה ראב"ד (עורכת): יובל למצפור ערד, המרכז לאמנות עכשווית בערד, 2017
הערות שוליים

| יגאל תומרקין |
| --- | --- | --- |
| פיסול | שעון בארוקי (1957) • דיוקן האמן כלוחם צעיר (1965) • דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר (1966) • אנדרטת השלום (1966) הכניסיני תחת כנפך (1966) • הוא הלך בשדות (1967) • סדרת האסטרונאוטים • מצפור ערד (1968) • קצבים (1969-1968) • עידן המדע (1969) • מלנכוליה (פסל) (1972) • גן שעוני השמש (1972) • התרחשויות (1972) • קיר רפלקטיבי (1978-1975) • השיר על האדמה (1978) • מחווה לרוברט קאפה (1985) • שבת של מכשפות (1988) • ?Macht Arbeit Frei ‏(1992) • שבעת עמודי החכמה שלי (1992) |  |
| ציור והדפס | פאניקה אודות מכנסיים (1961) • דיוקן עצמי 1975 (1975) • פייטה, פייר פאולו פאזוליני (1979) • קרב העיוורים והחזירה - להיינריך פון קלייסט (1979) • מחווה לקולנוע (1979) • שר היער - מחווה למישל טרונייה (1986-1985) • סוס העץ מיכאל (1987) |  |
| אנדרטאות | ביג צ'יף (1968) • אנדרטת הבקעה (1972) • אנדרטה לנופלים (אשקלון) (1972) • אנדרטה לשואה ולתקומה (1975) • אנדרטה לזכר חללי המשחתת אילת (1994) |  |
מכתב למערכת

מכתב למערכת מהעיתון The Freeman's Journal (העיתון הארצי הוותיק ביותר באירלנד) משנת 1863 ותגובת העורך אליו.
מכתב למערכת הוא מכתב הנשלח למערכת של כתב עת או עיתון, לשם פרסומו בכתב העת. המכתב נשלח פעמים רבות כתגובה לידיעה, מאמר או מכתב קודם שפורסמו בכתב העת, ולעיתים כדרך להעלאה של נושא מסוים לסדר היום, מבלי שנדון קודם לכן באותו כתב עת.
מכתבים למערכת מקובלים ביותר בעיתונות היומית ובשבועוני חדשות, אך נהוגים גם בכתבי עת בעלי תדירות פרסום נמוכה יותר.
המכתבים המתפרסמים הם בדרך כלל רק חלק קטן מכלל המכתבים המתקבלים במערכת, עקב מגבלת המקום.
מאפיינים של מכתבים למערכת

מכתבים למערכת עוסקים במגוון רחב של נושאים, וניתן לסווגם לתחומים הבאים:
תגובה למאמר המערכת או למאמר פובליציסטי אחר שהופיע בעיתון. במכתב מסוג זה מביע הכותב התנגדות למאמר או תמיכה בו, ולעיתים מציע זווית ראייה חדשה.
התייחסות לידיעת חדשות שפורסמה בעיתון, בדמות התנגדות או תמיכה בגורם המוזכר בידיעה זו, או הרחבת היריעה על סמך ידע של הכותב.
הודעה על טעות שהופיעה בעיתון.
מכתבים למערכת הם בדרך כלל קצרים יחסית, עקב מגבלות המקום בעיתון. לעיתים העיתון מציין מראש מגבלה לגודל המכתב. "ידיעות אחרונות", למשל, מגביל את קוראיו למכתבים שאורכם עד 150 מילים. "הניו יורק טיימס" מטיל הגבלה דומה, ומוסיף עוד שתי דרישות: על המכתב להישלח באופן בלעדי ל"ניו יורק טיימס" ולא לעיתון אחר, ועליו להתייחס למאמר שהתפרסם בעיתון בשבוע החולף .
פרסום המכתב נתון לשיקול דעתו של העורך, ובדרך כלל יפסלו מכתבי השמצה והסתה. לעיתים יושמטו חלקים מהמכתב או ישונה ניסוחם, לפי שיקול דעתו של העורך. בדרך כלל מתפרסם המכתב עם שם כותבו ויישוב מגוריו. לעיתים מצוין כי "פרטי השולח שמורים במערכת" - ציון זה ניתן למכתב לפי בקשת כותבו, החושש שפרסום זהותו עלול לפגוע בו.
יש המגבילים את תדירות הפרסום של מכתבים מאת כותב מסוים (למשל: פרסום מכתב אחד בחודש), כדי לאפשר לקוראים רבים להביע את דעתם מעל דפי העיתון. בעיתונים שבהם אין מגבלה כזו, ניתן לזהות כותבים פעילים במיוחד, שמכתביהם מתפרסמים בתדירות גבוהה.
המכתבים למערכת משקפים את קול העם, כלומר נועדו לבטא את דעותיהם של המוני הקוראים, אך לעיתים משמש מדור זה גם כאלה שבפניהם פתוחות דרכים נוספות אל התקשורת, כגון חברי כנסת, יחצ"נים ודוברים המגיבים בשם שולחיהם על ידיעות ומכתבים העוסקים בהם ועוד.
לעיתים, בפרט בכתבי עת המופיעים בתדירות נמוכה, מועבר המכתב למערכת לתגובתו של כותב המאמר שאליו מתייחס המכתב, והמכתב מתפרסם יחד עם התגובה לו. במקרים אחרים הופך מדור המכתבים למערכת לרב שיח בהמשכים, בדמות מכתבים המתפרסמים במשך גליונות אחדים וכל אחד מהם מגיב לקודמיו.
בדרך כלל מסתפקים כותבי המכתבים למערכת בהופעת המכתב בעיתון, אך לעיתים הם (או מוקירי זכרם) מקבצים מכתבים אלה לספר. דוגמה בולטת לכך הוא הספר "מכתבים למערכת: מבחר מכתבים שפורסמו בעיתונות הישראלית 1997-2006", שבו קיבץ אודי בוך 462 ממכתביו שפורסמו בעיתונים במשך עשור.
היסטוריה

מכתבים למערכת הופיעו בעיתונות האמריקאית כמעט מראשיתה, ובאמצע המאה ה-18 הפכו המכתבים למערכת למרכיב חשוב בשיח הפוליטי והחברתי. במהלך המאה ה-19 התגבשה המגמה להדפיס את המכתבים למערכת בעמודי הדעות שבעיתונים. אחדים מכותבי המכתבים זכו לפרסום ניכר בזכותם, ובולט בכך לאיוש קושוט, לימים נשיא הונגריה, שרכש חלק מפרסומו באמצעות מכתביו למערכת.
עד לאמצע המאה ה-20 פרסום מכתבים אנונימיים היה מקובל למדי, ואף נחשב כמתבקש במסגרת עקרון חופש הביטוי. גישה זו השתנתה בהדרגה מאמצע המאה העשרים, וכיום מאוד לא מקובל לפרסם מכתבים שהגיעו באופן אנונימי. עורך "המגיד", אליעזר ליפמן זילברמן, פנה בשנת 1856 לקוראיו בבקשה: "האיש אשר ישלח מכתבו אלי להדפיסו בל יכחיד ממני שמו ושם עירו וארצו ויודיעני אם רצונו שיקרא שמו על דבריו אם לא".
מכתבים למערכת נשלחו במשך שנים רבות בדואר, ועם התפתחות התקשורת האלקטרונית ניתן לשגרם גם בפקס ובדואר אלקטרוני. לאחר שעיתונים אחדים בארצות הברית קיבלו מכתבים החשודים כמכילים אנתרקס, היו שהודיעו שיקבלו מכתבים למערכת רק בצורה אלקטרונית.
עם פתיחתם של אתרי החדשות באינטרנט, משמש בהם הטוקבק כמקביל של המכתבים למערכת - גם בו מתפרסמות תגובות הקוראים. בעוד שבמדורי המכתבים למערכת מתקיימת סלקציה חמורה, עקב המקום המוגבל המוקצה להם, אין מגבלה כזו בטוקבק, אם כי גם בהם נהוג שלא לפרסם תגובות שיש בהם לשון הרע או הסתה. ד"ר יחיעם שורק, המרבה לכתוב מכתבים למערכת, מציע הבחנה חדה בין המכתב למערכת ובין הטוקבק:
"מה שמקלקל למכתבים למערכת את השורה הוא הטוקבקים הממלאים את רשת האינטרנט. הטוקבקים האנונימיים והפסבדוניזמיים, השטופים בפרצי אמוציות ואגרסיות מילוליות ולא ערוכים, ראויים בהחלט, מבחינת האפיון הז'אנרי, להיזרק לפח הזבל. למכתבים למערכת, עם זאת, צריך להיות שמור מקום ראוי במפת הז'אנרים."
שילוב ייחודי בין הטוקבק ובין העיתון המודפס מתבצע במוסף TheMarker של עיתון "הארץ", שבו מודפסים מדי יום קטעי טוקבק אחדים שהופיעו ביום הקודם באתר האינטרנט המקביל למוסף זה. העיתון הגדיל לעשות בגיליונו מיום 20 בפברואר 2007, שבו פרסם שני עמודים של תגובות הגולשים למאמר שהתפרסם שבוע קודם לכן במוסף המודפס ובאתר המקביל לו.
תחליף נוסף למכתב למערכת שמספק האינטרנט הוא הבלוג, שבו יכול הכותב להביע דעתו על מאמר שקרא, בלא שיזדקק לאישורו של עורך העיתון לפרסום דעה זו.
התפתחות הרשתות החברתיות המקוונות בפרט פייסבוק וטוויטר, שבה אנשים יכולים להביע את דעתם על נושאים שעל סדר היום ברשומות אליהם יכולים להיחשף קהל קוראים רב, הוריד את קרנם של המכתבים למערכת החל מהעשור השני של המאה ה-21.
מכתבים נודעים

Go To Statement Considered Harmful, מכתבו של אדסחר דייקסטרה שפורסם בגיליון מרץ 1968 של הירחון Communications of the ACM, יצר תפנית בתחביר של שפות תכנות, בהסבו את תשומת הלב לקושי שגורם השימוש בפקודת goto לקריאותן של תוכניות. בעקבות מכתב זה נוצר התכנות המובנה, שבו יש מבני בקרה המאפשרים קריאות גבוהה.
הדיסכותל, מכתבו של ישעיהו ליבוביץ למערכת "הארץ", שפורסם ב-21 ביולי 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, ובו נעץ ליבוביץ סיכה בבלון האופוריה הדתית סביב הכותל המערבי.
בתרבות

ב-1975 העלו יהונתן גפן ודני ליטני את המופע "מכתבים למערכת", בו השתתפו חיים רומנו (תופים וגיטרה חשמלית) דני פאר (קלידים) ומיקי גבריאלוב (בס וקולות רקע). בין השירים שהרכיבו את המופע היו קטעי מעבר אשר נקראו "מכתבים למערכת", אשר במסגרתם גפן וליטני הקריאו מכתבים פיקטיביים שכוונו לעורך עיתון. אלבום המופע יצא ב-1976.
לקריאה נוספת

עמית קמה, חטיבה אנושית אחת, עם ישראלי אחד: על כינון זהויות קיבוציות במכתבים למערכת "הארץ", הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005
הערות שוליים

↑  נורית אונגר, איגרות יהונתן, מעריב, 5 בספטמבר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529569305171  BnF: cb11980987w (data)  GND: 4035442-8  LCCN: sh85091625
מלחמת המינים (תורת המשחקים)

מלחמת המינים היא בעיה בתורת המשחקים.  הבעיה היא מסוג בעיות הקואורדינציה, בהן החלטתו של משתתף אחד במשחק תלויה תמיד בהחלטתו של השני, ואין למשתתף אפשרות מועדפת לא-תלויה (כמו שקיימת בדילמת האסיר).
גרסה נפוצה לבעיה זו: זוג נשוי, דן ודנה, הולכים לבלות. דן מעדיף ללכת למשחק כדורגל, דנה מעדיפה ללכת לאופרה. שניהם מעדיפים ללכת לאותו מקום מאשר ללכת למקומות שונים. דן ודנה לא יכולים לתקשר ביניהם. ניתן לסכם סיטואציה זו בטבלה הבאה (בכל משבצת מצוין הרווח של דן מימין ואחריו הרווח של דנה):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | דן | דן |
|  |  | כדורגל | אופרה |
| דנה | כדורגל | 1,2 | 0,0 |
| דנה | אופרה | 1,1 | 2,1 |
בגרסה נוספת של המשחק (נקראת גם מלחמת המינים 2) אם הם הולכים בנפרד למקום שהם פחות מעדיפים (דן לאופרה ודנה לכדורגל) נגרם להם "נזק" יותר גדול מאשר אם הם הולכים בנפרד למקום שהם יותר מעדיפים (דן לכדורגל ודנה לאופרה). ניתן לסכם סיטואציה זו בטבלה הבאה (בכל משבצת מצוין הרווח של דן מימין ואחריו הרווח של דנה):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | דן | דן |
|  |  | כדורגל | אופרה |
| דנה | כדורגל | 1,2 | 1-,1- |
| דנה | אופרה | 1,1 | 2,1 |
ראו גם

דילמת האסיר
מונחים בתורת המשחקים
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משפחת פיירלאוני

סמל משפחת פיירלאוני
משפחת פיירלאוני, (באיטלקית: Pierleoni) כלומר "בני פיטר ליאו", הייתה שושלת אצילים איטלקית ממוצא יהודי בימי הביניים. בני המשפחה הם צאצאים של היהודי המומר ליאו דה בנדיקטו (אנ'). ראשי המשפחה נשאו לעיתים קרובות את התואר "קונסול הרומאים".
בני המשפחה היו בנקאים וגיבו כלכלית את הרפורמות של האפיפיור לאו התשיעי.
בעוד שבני משפחת פיירלאוני בתקופת גדולתם טענו בשקר כי הם צאצאים ממשפחת האצילים הרומית העתיקה של בני האניצ'ים (אנ'), אויביהם ברומא עשו הרבה ממוצאם היהודי ועיסוקם כמלוים בריבית. בנו של ליאו היה פיטר ליאו פיירלאוני (אנ'), ובניו גרפו למשפחה תהילה כמגיני האפיפיורים: אורבנוס השני מת ביולי 1099 באחד מבתי המשפחה.
כשהקיסר הנרי החמישי הגיע לרומא (1111), עמד פטרוס לאוניס בראש משלחת האפיפיור שבאה להתפייס עם הקיסר. האפיפיור פסקליס השני הפך את בנו של פיירלאוני, פיטר פיירלאוני, לקרדינל, וכן העניק את טירת סנטאנג'לו לפטרוס. ניסיונו של פיירלאוני להעמיד את אחד מבניו כנציב רומא ב-1116, אף על פי שנתמך על ידי פסקל השני, עורר התנגדות שלוותה במהומות ושפיכות דמים. פטרוס, יהפוך מאוחר יותר לאנטי אפיפיור אנקלטוס השני, ואחיו, ג'ורדנו פיירלאוני (אנ'), עם תחיית הקומונה של רומא ב-1144, הפך לראש הרפובליקה כפטריק. המשפחה תמכה בדרך כלל באפיפיור וייצגה את פלג הגואלפים בעיר נגד הגיבלינים, לעיתים קרובות בהנהגתם של משפחת פרנג'יפאני.
שטח המשפחה רחב וכולל את אי הטיבר ובית מגדל נוסף ליד תיאטרון מרקלוס.
שני ענפים של משפחת פיירלאוני עדיין קיימים. הראשון הוא זה של מטליקה ופזארו במרקה והשני הוא של צ'יטה די קאסטלו באומבריה. שניהם עדיין בני האצולה האיטלקית.
מפרץ זימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  66°33′00″S 62°37′00″W﻿ / ﻿66.55°S 62.6167°W﻿ / -66.55; -62.6167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרץ זימן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרץ זימן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ זימן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ זימן
 
מפרץ זימן (באנגלית: Zimen Inlet; בבולגרית: Зименски залив)  הוא מפרץ בחוף המזרחי של חצי האי צ'רצ'יל, בחוף אוסקר השני בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרץ 12.8 קילומטרים. המפרץ הוא חלק מלשון הים אדי, ומצוי בין נקודת סלאב ונקודת קאווארוס.
היסטוריה > מקור השם

המפרץ נקרא על שם הכפר זימן (בבולגרית: Зимен), במחוז בורגס, שבדרום מזרח בולגריה.
לקריאה נוספת

הגאזט הבולגרי האנטארקטי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גזאט השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת בולגריה
מפרץ סן רפאל

| --- | --- |

מפרץ סן רפאל ממבט אווירי
 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  San Rafael Creek 
 מדינות באגן הניקוז:  קליפורניה קליפורניה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°57′50″N 122°28′39″W﻿ / ﻿37.96381°N 122.47747°W﻿ / 37.96381; -122.47747
  (למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן רפאל(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטמפרץ סן רפאל
 
מפרץ סן רפאל (באנגלית: San Rafael Bay) הוא מפרץ הממוקם בחופה המערבי של מדינת קליפורניה שבארצות הברית. המפרץ נשפך אל מפרץ סן פבלו, אשר נשפך אל מפרץ סן פרנסיסקו.
המפרץ ממוקם בשטח מחוז מרין ובצפון אזור מפרץ סן פרנסיסקו, ולחופו ממוקמת העיר סן רפאל. במפרץ ממוקמים איי מרין. נחל סן רפאל נשפך אל מימי המפרץ.
מפרץ ולורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ולורה 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אלבניה 
 קואורדינטות:  40°25′42″N 19°25′41″E﻿ / ﻿40.42833333°N 19.42805556°E﻿ / 40.42833333; 19.42805556
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרומפרץ ולורה(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרומפרץ ולורה
 
מפרץ ולורה (באלבנית: Gjiri i Vlorës) הוא מפרץ בים האדריאטי באלבניה. האזור מסווג כאזור עופות חשוב (אנ') וכאזור צמחים חשוב (אנ').‏
היסטוריה

בעת העתיקה (לפני 400 לפני הספירה), הגבול הצפוני ביותר של השלטון הצ'אוני (אנ') היה ממוקם בקצה הצפוני של מפרץ ולורה.
בתקופת רומא העתיקה, האזור היה מקום משמעותי והיו בו מספר קרבות בניהולו של יוליוס קיסר.
בתקופת המלחמה הקרה, היה באזור המפרץ בסיס ימי סובייטי.
לקריאה נוספת

Bejko, Lorenc; Morris, Sarah; Papadopoulos, John; Schepartz, Lynne (2015). The Excavation of the Prehistoric Burial Tumulus at Lofkend, Albania. ISD LLC. ISBN 1938770528.
De Simone, Carlo (2017). "Illyrian".  In Klein, Jared; Joseph, Brian; Fritz, Matthias (eds.). Handbook of Comparative and Historical Indo-European Linguistics (באנגלית). Vol. 3. Walter de Gruyter. pp. 1867–1872. ISBN 978-3-11-054243-1.
Hammond, N.G.L. (1997). "Hammond The Tribal Systems of Epirus and Neighbouring Areas down to 400 B.C.". Epirus, 4000 Years of Greek History and Civilization.
Hatzopoulos, M. B. (1997). "The Borders of Hellenism in Epirus during Antiquity".  In M. V. Sakellariou (ed.). Ηπειρος: 4000 χρόνια ελληνικής ιστορίας και πολιτισμού. Ekdotike Athenon. ISBN 9789602133712.
Longhurst, Ian (2016). Caesar's Crossing of the Adriatic Countered by a Winter Blockade During the Roman Civil War. The Mariner's Mirror. Vol. 102. Routledge. pp. 132–152. doi:10.1080/00253359.2015.1054681.
הערות שוליים

↑  "Management Plan for National Marine Park Karaburun-Sazan" (PDF). mcpa.iwlearn.org (באנגלית). p. 10. ארכיון מ-2021-03-19. נבדק ב-2021-11-27.
↑  BirdLife International. "Vlora Bay, Karaburun Peninsula and Cika mountain". datazone.birdlife.org (באנגלית). p. 1. ארכיון מ-2018-06-12. נבדק ב-2021-11-27.
↑  IUCN, World Wide Fund for Nature, Plantlife. "Important Plant Areas of the south and east Mediterranean region" (PDF). portals.iucn.org (באנגלית). p. 75. ארכיון (PDF) מ-2017-06-06. נבדק ב-2021-11-27.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Hammond 1997, p. 55: "Chaonian power thus ran from the northern end of the Gulf of Aulon (adjacent to Apollonia) to the southern end of the plain by Konispolis"
↑  Longhurst 2016, p. 132: "The most significant problem is the identification of Caesar’s landing place for his army with Palaeste, when it can be shown that he probably landed inside the Gulf of Valona." 134: "Pompey’s army was dispersed in winter quarters leaving his main supply base of Dyrrachium (Durazzo or Durrës) potentially vulnerable to a surprise attack. Caesar planned to land his army on the coast of Illyricum (Albania), as near as he could to Dyrrachium, march on the city and seize Pompey’s supplies."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 231144782963413231910   WorldCat (עם VIAF): 231144782963413231910
מפרץ טאג'ורה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Oued D'Ambouli 
 מדינות באגן הניקוז:  ג'יבוטי ג'יבוטי סומליה סומליה
 קואורדינטות:  11°42′N 43°00′E﻿ / ﻿11.7°N 43°E﻿ / 11.7; 43
  (למפת ג'יבוטי מוגדלת) ג'יבוטי עלי סביח טאג'ורה סומליה אתיופיה אריתריאה מפרץ עדןמפרץ טאג'ורה(למפת ג'יבוטי רגילה) ג'יבוטי עלי סביח טאג'ורה סומליה אתיופיה אריתריאה מפרץ עדןמפרץ טאג'ורה
 
מפרץ טאג'ורה (בערבית: خليج تدجورا; בסומלית: Badda Tajuura) הוא מפרץ בחוף האוקיינוס ההודי בקרן אפריקה. המפרץ קרוי על שם העיר הסמוכה למפרץ, העיר טאג'ורה שבג'יבוטי. המפרץ נמצא דרומה למצרי באב אל-מנדב. במפרץ שטחי דיג רבים, שוניות אלמוגים נרחבות, וצדפות פנינים בשפע. מרבית קו החוף של המפרץ הוא שטחה של ג'יבוטי, למעט בחלק הדרומי, המהווה חלק מהשטח של סומליה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 29 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (26 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 157 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש הגשום ביותר (60 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש היבש ביותר (2 מ"מ גשם).
לקריאה נוספת

Faurot, Voyage au golfe de Tadjoura, París 1888
Sur les sédiments quaternaires de l'île de Karamane et du golfe de Tadjoura, Butlletí de la societat geològica de França, 1888
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551468105171  GND: 4580159-9  LCCN: sh91001518  VIAF: 246960218   WorldCat (עם VIAF): 246960218 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפרצים ובנושא גאוגרפיה של אפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפרץ ונצואלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים הקריבי 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ונצואלה ונצואלה קולומביה קולומביה
 קואורדינטות:  11°30′N 71°00′W﻿ / ﻿11.5°N 71°W﻿ / 11.5; -71
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריבימפרץ ונצואלה(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריבימפרץ ונצואלה
 
מפרץ ונצואלה (לפני כן נודע גם בשם "מפרץ מרקאיבו") הוא מפרץ בים הקריבי, אשר תחום על ידי ונצואלה וקולומביה.
מיקום

המפרץ ממוקם בצפון דרום אמריקה, בין חצי האי פרגואנה של מדינת פלקון הוונצואלנית וחצי האי לה גואחירה שבקולומביה, והוא מחובר לאגם מרקאיבו שדרומה לו על ידי תעלת שיוט מלאכותית. קיים ויכוח מתמשך בין ונצואלה וקולומביה על המפרץ, ויכוח שטרם יושב, למרות המשא ומתן בן עשרות השנים אשר מנוהל על ידי משלחות שתי המדינות.
היסטוריה

המפרץ "התגלה" על ידי תרבות המערב בשנת 1499, כאשר משלחת בפיקודו של אלונסו דה אוחדה ובליוויו של אמריגו וספוצ'י חקרה את חופי ונצואלה תוך קיבוץ מידע ומתן שמות לארץ החדשה.
חשיבות כלכלית

הגורם העיקרי שנותן חשיבות כלכלית למימיו של מפרץ ונצואלה הוא העובדה שהמפרץ מהווה חיבור בין אגם מאראקאיבו והים הקריבי. על פי הידוע, באגם ובאזור הסמוך לו מנצלים כמויות גדולות של נפט, המגיע ממקור נביעתו דרך בתי הזיקוק אל האגם, ממנו הוא מיוצא אל שוקי העולם. קיימות כמויות גדולות של גז טבעי ונפט אשר אינן מנוצלות ונשמרות כעתודה אסטרטגית.
מעגל חסום

בגאומטריה של המישור, מעגל חסום במצולע הוא מעגל המשיק לכל הצלעות של המצולע. בין המצולעים שיש להם מעגל חסום: כל המשולשים וכל המצולעים המשוכללים. מלבן (שאינו ריבוע) הוא דוגמה למצולע שאין לו מעגל חסום.