stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החוב (סרט, 2011)

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 מבוסס על:  החוב 
 בימוי:  ג'ון מאדן 
 הופק בידי:  מתיו ווהן קריס ת'ייקר אדוארדו רוסוף
 תסריט:  מת'יו ווהן, ג'יין גולדמן, פיטר סטרוגהן 
 עריכה:  אלכסנדר ברנר 
 שחקנים ראשיים:  הלן מירן סם וורת'ינגטון ג'סיקה צ'סטיין קירן היינדס טום וילקינסון מרטון צ'וקאש יספר כריסטנסן
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  בן דייוויס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  אולפני מארב 
 חברה מפיצה:  Focus Features, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 2011
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  20 מיליון דולר
 הכנסות:  $45,636,368
 הכנסות באתר מוג'ו:   debt
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
החוב (באנגלית: The Debt) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן. הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.
עלילת הסרט

עלילת הסרט מתחילה בשנת 1965 כאשר שלושה סוכני מוסד צעירים, רייצ'ל זינגר (מגולמת על ידי ג'סיקה צ'סטיין), דייוויד פרץ (מגולם על ידי סם וורת'ינגטון) וסטפן גולד (מרטון צ'וקאש), נשלחים לברלין המזרחית כדי ללכוד את פושע המלחמה הנאצי האכזרי דיטר פוגל (מגולם על ידי יספר כריסטנסן), המכונה "המנתח מבירקנאו", שערך אלפי ניסויים קטלניים ביהודים שבמחנות הריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג. הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל. פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו. הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.
בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות. בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.
בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו. בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.
צוות השחקנים הראשי

הלן מירן – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1997), סוכנת מוסד לשעבר.
ג'סיקה צ'סטיין – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1965, 1970)
קירן היינדס – בתפקיד דייוויד פרץ (1997), סוכן מוסד לשעבר.
סם וורת'ינגטון – בתפקיד דייוויד פרץ (1965, 1970)
טום וילקינסון – בתפקיד סטיבן גולד (1997), סוכן מוסד ובעלה לשעבר של רייצ'ל
מרטון צ'וקאש – בתפקיד סטיבן גולד (1965, 1970)
יספר כריסטנסן – בתפקיד דיטר פוגל (1965, 1997)
רומי אבולעפיה – בתפקיד שרה גולד, בתם של סטיבן ורייצ'ל.
החולה המדומה

| --- | --- |

 כתיבה:  מולייר 
 מוזיקה:  מארק-אנטואן שרפנטייה 
 סוגה:  comédie-ballet 
 הצגת בכורה:  1673 
 שפה:  צרפתית 
 
"החולה המדומה" (בצרפתית: Le Malade imaginaire) היא קומדיה מאת מולייר, והמחזה האחרון שכתב, שהוצג לראשונה ב-1673. מולייר התמוטט על הבמה בהצגה הרביעית של המחזה (17 בפברואר 1673), בעת ששיחק בתפקיד הראשי, ומת מספר שעות לאחר מכן. הכיסא עליו התמוטט מולייר במהלך ההצגה ניצב עד היום בכניסה ל-Francaise, התיאטרון הלאומי של צרפת.
החולה המדומה, ציור מאת אונורה דומייה
תקציר העלילה

הדמות הראשית במחזה היא ארגן ההיפוכונדר. הוא מציית בסבלנות להוראות הרופא שלו. ארגן רוצה שבתו אנז'ליק תינשא לרופא שבקש את ידה, מסיבות ברורות - אם יתחתנו, יהיה הרופא תמיד זמין לטפל בו. אנז'ליק מאוהבת בבחור בשם קליאנט, שאינו רופא. בעצה אחת עם טואנט, המשרתת של ארגן, אחיו בראלד מנסה לרפא את ארגן מן הקיבעון שלו בדבר רופאים. יחד, הם משכנעים את ארגן להעמיד פני מת, כדי לוודא מי אוהב אותו באמת ובתמים. ביצוע התוכנית מעלה שאשתו השנייה של ארגן מעוניינת בכספו בלבד, בעוד שבתו אוהבת אותו מאוד. אחרי שארגן "שב לחיים" הוא נותן את הסכמתו לנישואי אנז'ליק עם קליאנט, בתנאי שקליאנט יהיה רופא. קליאנט מסכים, אך בראלד מציע לארגן להיות רופא בעצמו. ארגן מסכים, ובראלד אומר כי הוא מכיר אנשים המסוגלים ללמד את ארגן להיות רופא בו בערב.
תרגומים לעברית

המחזה תורגם מצרפתית לעברית כמה פעמים ויצא לאור בהוצאות שונות:
שאול טשרניחובסקי: "החולה בעיניו", 1932, בתוך "כתבי שאול טשרניחובסקי", הוצאת ועד היובל. כלה בהבימה.
נתן אלתרמן: "החולה המדמה", 1959, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
יהושע סובול: הוצאת אור-עם, 1990.
נסים אלוני: הועלה בתיאטרון הקאמרי בסוף 1990, ובתיאטרון החאן ב-2013.
אלי ביז'אווי: נוסח עברי לגרסה מחודשת למחזה שעלתה בתיאטרון הבימה בשנת 2019, בימוי: אילן רונן.
הועלה לראשונה בעברית ב-1925.
הועלה בתיאטרון "האהל" בשנת 1953 ובשנת 1965.
הועלה בעיבוד מקוצר על ידי תזמורת הבארוק ירושלים עם ששון גבאי ושבעה זמרים בשלוש הופעות שונות במרץ 2012. עיבוד זה כולל את המוזיקה המקורית שכתב למחזה מלחין הבארוק הצרפתי מארק-אנטואן שרפנטייה.
הערות שוליים

↑  א. צורף, "  החולה ־ המדומה ", הארץ, 16 באוגוסט 1934
↑  מולייר, מולייר - גברים בתפקידי נשים, חדשות, 14 בדצמבר 1990
↑  מאיה נחום שחל, ביקורת הצגה: "החולה המדומה" בתיאטרון החאן, באתר כלכליסט, 26 בפברואר 2013
מיכאל הנדלזלץ, "החולה המדומה": מכניסים את מולייר למוסך, באתר הארץ, 23 באפריל 2013
↑  דוד הופשטיין, ,החולה המדומה" בתא"י, הארץ, 20 בדצמבר 1925
↑  חיים גליקשטיין, החולה המדומה" באהל" "", למרחב, 10 בדצמבר 1965
↑  חגי חיטרון, חוש הומור גמיש, באתר הארץ, 27 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12292825p (data)  GND: 4099318-8
נראה אותך שוטר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  לוק גרינפילד 
 הופק בידי:  לוק גרינפילד
 תסריט:  לוק גרינפילד, ניקולס תומאס 
 עריכה:  ג'ונתן שוורץ
 שחקנים ראשיים:  ג'ייק ג'ונסון   דיימון ואינז ג'וניור   ג'יימס ד'ארסי   נינה דוברב
 מוזיקה:  כריסטוף בק 
 צילום:  דארין אוקאדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  TSG אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוגוסט 2014 (ארצות הברית) ארצות הברית   9 באוקטובר 2014 ישראל
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פשע
 תקציב:  17 מיליון דולר
 הכנסות:  138.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   letsbecops
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום
 דף הסרט ב־IMDb
 
נראה אותך שוטר (באנגלית: Let's Be Cops; בתרגום חופשי לעברית: בוא נהיה שוטרים) הוא סרט קומדיה- פשע אמריקאי משנת 2014 בכיכובם של ג'ייק ג'ונסון ודיימון ואינז ג'וניור ובבימויו של לוק גרינפילד (אנ'). הסרט מגולל את סיפורם של שני בחורים לא מוצלחים, האחד מובטל והשני לא מצליח בעבודתו שמתחפשים לשוטרים ובהמשך מתחזים לשוטר ומסתבכים עם המאפיה.
לסרט היה תקציב שנאמד ב-17 מיליון דולר והכנסותיו של הסרט נאמדו על סך 138.2 מיליון דולר.
עלילה

ג'סטין מילר (דיימון ואינז ג'וניור) וריאן או'מאלי (ג'ייק ג'ונסון) הם שני חברים שגרים במקור בקולומבוס. הם החליטו לעבור לגור בלוס אנג'לס כדי להתקדם בחיים. ריאן וג'סטין הם לא מוצלחים ולא ממצים את עצמם בעיר הגדולה. ריאן היה קוורטרבק בקולג'. בהווה של הסרט הוא מובטל שמעביר את רובו יומו בלאמן ילדים קטנים (בעל כורחם) בפוטבול בצורה חובבנית. ג'סטין עובד במשרה זוטרה בחברה המפתחת משחק וידאו בשם "אימפריית הדיגיטל". לאחר שהם יוצאים לבלות בערב אחד, חבורה של עבריינים מהמאפיה הורסים את המכונית של ריאן וג'סטין כאשר הם עושים תאונת פגע וברח עם המכונית משוריינת שלהם.
כאשר לריאן וג'סטין יש מסיבת תחפושות, הם מחליטים להתחפש לשוטרים. הם מחליטים ללבוש את מדים מזויפים של משטרת לוס אנג'לס כתחפושת. כאשר הם מושפלים במסיבה עצמה, עוברי האורח ברחוב מאמינים שריאן וג'סטין הם אכן שוטרים אמיתיים והם זוכים לראשונה בחייהם ליראת כבוד. ראין וג'סטין מנצלים זאת ומחליטים להתנהג כשוטרים- הם מחרימים ג'וינט מנערים, בודקים אלכוהול ברכבים וכיוצא בזה.
ריאן וג'סטין להתנקם באותם עבריינים שהרסו להם את המכונית. הם עוצרים אותם ומשפילים אותם ואפילו מקללים אותם. העבריינים הזועמים מספרים כך לבוס שלהם, מוסי קאסיק (ג'יימס ד'ארסי). מוסי הכועס מבין הם אינם שוטרים אמיתיים ומאיים עליהם. ג'סטין חושש שיעצרו אותו ואת ריאן בגין התחזות לשוטר אך ראין מנסה להעצים את המשחק כשוטרים ואף קונה ניידת משטרה מ-EBay.
הם נוסעים עם הניידת המזויפת ברחבי לוס אנג'לס, ואז מבחינים בהם שני שוטרי סיור אמיתיים שמאמינים למשחק של ריאן וג'סטין. הם לוקחים אותם לאירוע משטרתי, על אף שריאן וג'סטין לא יודעים איך להתנהל באירועים מסוג זה.
בעל כורחם של ריאן וג'סטין, הם נקלעים לפרשת פשע גדולה הכוללת סחר לא חוקי בנשק ומסכנים את חייהם. המאפיה חוטפת את ריאן וג'סטין ומתכוונת להרוג אותם, אך אחד משוטרי הסיור שהם פגשו, סיגרס (רוב ריגלה) מציל אותם ונלחם כנגד המאפיה. ריאן וג'סטין נעצרים בגין התחזות לשוטרים, אך הם משוחררים לאחר שהם עזרו לסיגרס להילחם במאפיה. כאות הוקרה, ריאן מתקבל לעבודה כשוטר אמיתי ואילו ג'סטין חוזר לעבודתו ב"אימפריית הדיגיטל".
שחקנים

ריאן או'מאלי / ג'ייק ג'ונסון - חברו הטוב של ג'סטין, הופך לשוטר בסוף הסרט.
ג'סטין מילר / דיימון ואינז ג'וניור - חברו הטוב של ריאן.
מוסי קאסיק / ג'יימס ד'ארסי - ראש המאפיה. טיפוס אלים ורצחני.
ג'וזי / נינה דוברב - מושא אהבתו של ג'סטין.
הבלש ברולין / אנדי גרסיה - בלש משטרה בכיר. במהלך הסרט מתגלה כי הוא המפעיל של מוסי והאנטגוניסט האמיתי של בסרט.
סיגרס / רוב ריגלה - שוטר סיור המתיידד עם ג'סטין וריאן.
צילומים

הצילומים של הסרט החלו בחודש מאי 2013 בעיקר באטלנטה, ג'ורג'יה. חלק מהצילומים צולמו גם בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
ביקורת

ב-Metacritic ‏‏23 מבקרים נתנו לסרט ציון של 30 נקודות מתוך 100. עוד באתר נכתב על הסרט כי "הביקורות לא אוהדות בדרך כלל". באתר CinemaScore ניתן לסרט ציון ממוצע של "B" כאשר נתבקשו העונים לדרג את הסרט מ־A+ ועד F.
טיים מגזין הציב את "נראה אותך שוטר" במקום החמישי בעשרת הסרטים הגרועים ביותר של 2014.
הערות שוליים

↑  Let's Be Cops at Box Office Mojo
↑  ‘Let’s Be Cops’, starring Nina Dobrev, begins filming in Atlanta
↑  "Let's Be Cops Reviews". Metacritic.
↑  Box office update: 'Turtles', 'Guardians,' ambush 'Expendables', EW.com (באנגלית)
↑  "Top 10 Worst Movies"
הקופסונים

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  "זהירות! מפלצות!" מאת אלן סנו
 בימוי:  Graham Annable, אנטוני סטאצי 
 הופק בידי:  טראוויס נייט 
 תסריט:  אירנה בריגנול ואדם פבה
 מדבבים:  אייזיק המפסטד-רייט ניק פרוסט ריצ'רד איואדי טרייסי מורגן סיימון פג ג'ארד האריס די בראדלי בייקר טוני קולט בן קינגסלי אל פנינג ‏ ג'יימס אורבניאק 
 מוזיקה:  דאריו מרינלי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לייקה 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Focus Features, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוקטובר 2014 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   laika2014
 www.theboxtrolls.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקופסונים (באנגלית: The Boxtrolls) הוא סרט אנימציה בטכניקת סטופ מושן עם בובות. סרט יצא לאקרנים בשנת 2014 על ידי אולפני לייקה. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-26 בספטמבר 2014, בישראל ב-9 באוקטובר 2014, וקיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים.
הסרט  הופק בתקציב של 60 מיליון דולר, והכניס 108 מיליון דולר. הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט האנימציה הטוב ביותר ופרס באפט"א לסרט האנימציה הטוב ביותר.
עלילת הסרט

בתחילת הסרט נחטף התינוק של משפחת טרובשאו, חטיפת התינוק גורמת לאנשי העיר להסתגר בלילות בבתים מאימת הקופסונים. המדביר העירוני סנאצ'ר מבטיח להדביר את הקופסונים עד האחרון שבהם, בתנאי שיקבל בתמורה כובע לבן, שהוא סמל למעמד הגבוה וכרטיס כניסה לחדר טעימות הגבינה היוקרתי. אגס הוא ילד שגודל על ידי הקופסון פיש, הם יוצאים למסע חיטוט בזבל בעיר, המדבירים רודפים אחריהם ותופסים את פיש. אגס מחליט לחפש את פיש, הוא פוגש את וינפריד פורטלי, בתו של ראש העיר, שמספרת לו היכן שוכנים המדבירים. אגס מגיע למשכנם של המדבירים ומגלה שסנאצ'ר מחזיק בקופסונים חטופים ומעסיקם בעבודות כפייה על מנת שיבנו לו משהו. וינפריד מגיעה גם היא למקום וסנאצ'ר ואנשיו מאיימים עליה. היא בורחת עם אגס למערת המגורים של הקופסונים. וינפריד ואגס מנסים לגלות למר פורטלי את האמת - שסנאצ'ר מנצל את הקופסונים ושהם בכלל לא חטפו תינוק, אלא אגס הוא התינוק והוא נמסר להם בגלל איום מסנאצ'ר. פורטלי לא מתעניין בגילוי. סנאצ'ר נכנס עם מכונה מפחידה שבנה לתוך מערת הקופסונים ולוכד אותם. בסדנת עבודות הכפייה אגס פוגש את אביו שמסביר לו שהקופסונים בשלים להתמרד ולעמוד על נפשם. ואכן אחרי שכבר היה נראה שהושמדו, הקופסונים יוצאים למאבק בסנאצ'ר ומתחילים לפרק את המכונה האימתנית שבנו עבורו. עוזריו של סנאצ'ר שמטילים ספק במוסריות פקודותיו מתחילים לסייע לקופסונים. סנאצ'ר חוטף את וינפריד ודורש ככופר גבינות משובחות. פורטלי שדואג לביתו מספק לסנאצ'ר גבינות שגורמות לו התקף אלרגיה קטלני.
הערות שוליים

↑   אליחי וידל, "הקופסונים", סרט באנימציית סטופ-מושן מסורתית, הופך ללהיט בקופות, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 6d1c32e4-5e97-429e-a0ed-d0d15b35a526
רחוב בצלאל

| --- | --- |

רחוב בצלאל חוצה את בתי שכונות נחלאות
 מידע כללי
 על שם:  בית הספר בצלאל
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  בעיקר נחלאות
 קואורדינטות:  31°46′54″N 35°12′41″E﻿ / ﻿31.7816°N 35.21149°E﻿ / 31.7816; 35.21149
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מדרחוב רחוב בצלאל מימין ורחוב בן-יהודה משמאל
קמפוס ירושלים לאמנויות ברחוב בצלאל
מפת מרכז ירושלים משנת 1946, רחוב הלל היה במקור חלק מרחוב בצלאל
רחוב בצלאל הוא רחוב עירוני בשכונת נחלאות שבירושלים, המחבר את רחוב המלך ג'ורג' שבמרכז העיר לשדרות בן צבי ולאזור רוממה והכניסה לעיר. הרחוב קרוי על שם בית הספר לאמנות "בצלאל", שהוקם על ידי פרופ' בוריס שץ ב-1906 ושכן בשני מבנים בקצה המזרחי של הרחוב.
מהלך הרחוב

הרחוב הוא דרך הגישה החשובה ביותר למרכז העיר לכלי רכב פרטיים. בחלקו המערבי בעיקר בתי מגורים נמוכים מסוף המאה ה-19, המאפיינים את שכונת נחלאות. בחלקו המזרחי, הנמצא בשולי מרכז העיר, בנייני מגורים, משרדים וחנויות גבוהים יותר. מעט לפני קצהו המזרחי מתמזג רחוב בצלאל עם רחוב בן-יהודה אליו זורמת התנועה, ומשם ועד לחיבור עם רחוב שמואל הנגיד הוא הופך למדרחוב.
לאורך הרחוב מוסדות תרבות ואמנות שונים, בהם בית העם, מתחם "מעצבים בעיר" ובית האמנים.
היסטוריה

הרחוב נסלל החל מסוף המאה ה-19 לאורך תוואי שהוביל מהעיר העתיקה לכפרים שייח' באדר ועין כרם. האזור התפתח כחלק מתהליך היציאה הנוצרית מהחומות החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בני הקהילה הנוצרית, אשר ניצלו את הסכמי הקפיטולציות - היתרים ותנאים מפליגים לבני מיעוטים דתיים - והקימו בתחילה בעיקר מבני ציבור. הבניין הראשון שנבנה באזור היה בית טליתא קומי, בית יתומות לנערות נוצריות, שנחנך ב-1868. את הבית יסד מסדר הדיאקוניסות הגרמני, והוא תוכנן בידי האדריכל קונראד שיק. מבנים נוספים שהוקמו באזור באותה עת היו בית פארווג'י (היום רחוב מסילת ישרים 11 פינת בצלאל) - ביתה של משפחת אל פארווג'י, ראש המשפחה עסק במסחר צאן והיו לו 12 בנים ובנות. בית בטאט - ביתו של ערבי נוצרי בשם בטאט שבשנות ה-20 הושכר להסתדרות "חלוצי המזרח". המקום התפרסם לאחר הרצאה של חיים נחמן ביאליק בה דיבר על "החולשה שתקפה את העדה הספרדית בהווה" שבעקבותיה הואשם ב"עליונות אשכנזית" על הספרדים.
המוסד היהודי הראשון שהוקם באזור היה "בצלאל" ועל שמו נקרא הרחוב. ב-1908 נרכשו עבורו שני בתיו של הסוחר הערבי אבו שאכיר ברחוב שמואל הנגיד 12. עוד בית ערבי שעבר לידיים יהודיות באותה עת הוא הבית שנמצא מאחורי שני בתי בצלאל והיה לבית המגורים של בוריס שץ. האזור כולו הושפע מנוכחות המוסד. בקרבת המוסד החלו משפחות יהודיות שוכרות מגורים בבתים הערביים מסביב. המחסור בדירות בעיר באותם ימים, לפני תחילת הבנייה של השכונות היהודיות החדשות בה, כמו רחביה, בית הכרם, תלפיות ושכונות אחרות, גרם ליהודים לשכור דירות בבתי הערבים ובעלי הבתים הערבים הצליחו לקבל מהיהודים דמי שכירות גבוהים.
בתקופת המנדט רחוב הלל היה חלק מרחוב בצלאל, לאחר קום המדינה שונה שמו לרחוב הלל ומספרי הבתים ברחוב שונו בהתאמה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הורחב הרחוב על חשבון חצרות הבתים, ועל ידי הצרת המדרכות, כך שיהיו בו שני נתיבי נסיעה לכל כיוון. בשנת 2006 הפך קטע הרחוב בין המשכו כרחוב בן-יהודה ועד לחיבור עם רחוב שמואל הנגיד למדרחוב. בשנת 2019 שוב שופץ הרחוב וחודשו בו התשתיות.
אתרים ומבנים לאורך הרחוב

בכיוון מערב-מזרח:
מבנה תיאטרון פרגוד הנטוש, שהיה במקור "מרחצאות מרפא ווינה"
"שלום פלאפל" - הסניף הראשון של הרשת שהוקם בשנת 1947 על ידי שלום ושדי
בית הכנסת "תפארת ישראל"
בית הכנסת "ויאמר אברהם"
בית "משכן המלאכה" ע"ש מנחם ברסלר של "התאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה בירושלים" שהוקם בשנת 1955
בית העם - מרכז תרבות עירוני הכולל ספרייה גדולה, כיתות, חדרי חוגים ואולם מופעים, המארח הופעות תיאטרון ומחול.
קמפוס ירושלים לאמנויות - כולל ארבעה בתי ספר: סטודיו למשחק ניסן נתיב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
מתחם "מעצבים בעיר" בבצלאל 7
בית שץ - בית המגורים ההיסטורי של בני משפחת שץ
בניין בצלאל - מבנה היסטורי מתחילת המאה ה-20, שימש כמשכנו של "בצלאל". כיום מאכלסת אותו המחלקה לאדריכלות של "בצלאל".
רחוב בצלאל 1, פינת רחוב שמואל הנגיד
תיאטרון פרגוד, שפעל ברחוב בצלאל 94 במשך שנים רבות
צומת בצלאל - בן-צבי ביום מושלג, 13 בדצמבר 2013
בית העם ברחוב בצלאל בירושלים, 1961
לקריאה נוספת

ירושלים - מבט ארכיטקטוני, מדריך טיולים בשכונות ובתים, כתר, 1996.
הערות שוליים

↑  יהושע בן אריה, ירושלים היהודית החדשה בתקופת המנדט : שכונות, בתים, אנשים
, ירושלים, יד יצחק בן-צבי, 2011,עמודים: 476-482
↑  מאת שמואל אבנרי, ביאליק ועדות המזרח: אנטומיה של עלילה ועלבון שווא, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2003
↑  ראו: שילה-כהן, נורית (עורכת), "בצלאל של שץ", 1903-1929, מוזיאון ישראל, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 235.
1 2  כך לדוגמה במודעה זו למרחצאות מרפא ווינה שהפכו אחר כך לתיאטרון פרגוד מספר הבית הוא רחוב בצלאל 189, כיום מספר הבית הוא 94 ראה:  מרחצאות מרפא ווינה-ירושלים, דואר היום, 2 בדצמבר 1935
↑  דנה גילרמן, ילדיו הסוררים של הפרופסור שץ, באתר הארץ, 4 בינואר 2006
↑  שלומי הלר, הפארסה ברחוב בצלאל: חוסר תיאום הוביל לעיכוב בעבודות, באתר כל העיר, 4 באוגוסט 2019
↑  סוד הפלאפל של שלום וואשדי, מעריב, 13 בינואר 1984
↑  משכן המלאכה בירושלים, חרות, 19 בדצמבר 1954
ציפי גון-גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1952 (בת 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  תיכון א' לאמנויות תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים  פרס אקו"ם 
 
ציפי גון-גרוס (נולדה ב-30 בנובמבר 1952) היא שדרנית רדיו, פסיכולוגית חינוכית קלינית והתפתחותית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב, למדה בבית הספר היסודי "דובנוב" ובתיכון עירוני א'. הייתה פעילה בשבט צופי "דיזנגוף".
בראשית שנות ה-70 התגייסה לצה"ל לשירות במחלקת התעודה והאומר של גלי צה"ל, שם שימשה כעורכת ומגישת תוכניות.
גון-גרוס היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בפסיכולוגיה (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב, עבודתה לתואר שני נכתבה ב-1979 על "אקספרסיביות ואינסטרומנטליות בקבוצות הכנה ללידה" בהדרכת רות שרבני וסופי קב-ונקי.
נוסף על עבודתה בגלי צה"ל, גון-גרוס עובדת כפסיכולוגית קלינית, התפתחותית וחינוכית ומשתתפת בקביעות בתוכניות רדיו וטלוויזיה בנושאים אלו. היא פעילה ומרצה בנושא בני הדור השני לשואה. מרצה בבתי ספר ובפורומים שונים בנושאי ספרות.
זכתה 6 פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל. סיפורה "כבר גדולה" זכה בפרס בתחרות בינלאומית לסיפור הקצר לנשים מאגן הים התיכון (1999). זוכת פרס אקו"ם לספרות ילדים (2008) על סיפרה "אף פעם לא מלכה". זוכת פרס אקו"ם על שם דבורה עומר (2014) על סיפרה "פעם היינו משפחה". זוכת פרס היצירה לסופרים ומשוררים על שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת 2014. זוכת פרס אקו"ם למפעל חיים לשנת 2021.
בעשור השני של המאה ה-21, היא המשיכה לעבוד בתחנה הצבאית, ולמעלה מ-35 שנה עורכת ומגישה את מגזין הספרות השבועי של גלי צה"ל "ספרים רבותי, ספרים".
חיים אישיים

גון-גרוס, המתגוררת בתל אביב, הייתה נשואה לד"ר מירון גרוס, מרצה באוניברסיטת תל אביב ואיש עסקים, עד פטירתו ב-20 במאי 2017. היא אם לארבעה וסבתא לשבעה.
ספריה

"גלי צה"ל כל הזמן" (עם רפי מן), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991
"גלי צה"ל מדברים מהשטח" (עם רפי מן), הוצאת ידיעות אחרונות, 2002
"הורים מתגייסים", הוצאת כתר, 2003
"כבר לא ילדה של אף אחד", הוצאת זמורה-ביתן, 2001, רומן אוטוביוגרפי, שעובד ובוים על ידי בנצי אידיסיס להצגת יחיד, ועלתה בתיאטרון "תמונע". מבצעת - אסתי זקהיים.
"יום ויומולדת" (עם עשי ויינשטיין), הוצאת מסדה-פרס, 1981
"אמא ואבא נוסעים לחוץ לארץ" (עם עשי ויינשטיין), הוצאת עם עובד, 1990
"כאן זאת לא קייטנה", הוצאת מעריב, 1992
"הסוד של מיכל", הוצאת מעריב, 1994
"לא עובר דירה, ודי!" הוצאת מודן, 1995
"יש רגעים שאני לא חושבת עלייך", הוצאת אריה ניר-מודן, 1996
"למה ולא", הוצאת קוראים, 2007
"אף פעם לא מלכה", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008. הספר עובד להצגת יחיד בשם "אף פ'ם לא" שכתבה וביימה סיוון בן ישי. שחקן - ידידיה ויטל. ההצגה זכתה בפרס הצגת השנה לנוער, וכן בפרסים על המשחק, הבימוי והעיבוד הטובים ביותר בתחרות משרד התרבות וארגון התיאטרון אסיטז' (2013).
"פעם היינו משפחה", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2015. זוכה פרס אקו"ם לספרות ילדים לשנת 2014
"מי זה אבא שלי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2023.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-1158
↑  גל אפלרויט וגילי איזיקוביץ, פרס אקו"ם למשוררת רחל חלפי ולמלחין ארי בן שבתאי, באתר הארץ, 27 בינואר 2016
↑  מיה סלע, הוכרזו 14 הזוכים בפרס היצירה לסופרים: 65,000 שקל לכל אחד, באתר הארץ, 11 במאי 2014
↑  שירי לב-ארי, 20 שנה ל"ספרים רבותי, ספרים", באתר הארץ, 1 בנובמבר 2006
↑  יגיל לוי, ההורות הצבאית, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2003
↑  עמיה ליבליך, קול נשי-אישי של הדור השני, באתר הארץ, 30 במאי 2001
↑  טלי רבן, עכבר העיר, השקט שנשאר, באתר הארץ, 13 בפברואר 2007
↑  יעל דר, ספרים, הארץ, מה קורה כשילדים מפתחים עצמאות?, באתר הארץ, 14 במרץ 2007
↑  אפרת אבן צור, אף פעם לא מלכה, ציפי גון-גרוס דרך ארוכה, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307971405171  GND: 1159140421  ISNI: 0000 0000 6667 9870  LCCN: no91018457  VIAF: 59507791   WorldCat (עם VIAF): 59507791
טינקרבל ופיית הפיראטים

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  פגי הולמס 
 הופק בידי:  ג'ני מגי-קוק
 תסריט:  ג'פרי מ. הווארד קייט קונדל
 שחקנים ראשיים:  מיי ויטמן כריסטינה הנדריקס טום הידלסטון
 מדבבים:  מאי ויטמן רייבן-סימונה מייגן הילטי לוסי לו כריסטינה הנדריקס טום הידלסטון פמלה אדלון 
 מוזיקה:  ג'ואל מקנילי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני דיסניטון Prana Studios
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 1 באפריל 2014
 משך הקרנה:  78 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט שודדי ים, סרט סייפים נועזים 
 הכנסות:  $64,942,074
 סרט קודם:  טינקרבל וסוד הכנפיים
 סרט הבא:  טינקרבל ואגדת לעולם לא
 סרטים בסדרה:  טינקרבל (סרט) טינקרבל והאוצר האבוד טינקרבל והסוד הקסום טינקרבל וסוד הכנפיים טינקרבל ואגדת לעולם לא
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
טינקרבל ופיית הפיראטים (באנגלית: The Pirate Fairy) הוא סרט באנימציית 3D של חברת וולט דיסני, אשר משמש כספין אוף לסרט "פיטר פן", וכסרט המשך לסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים". הסרט יצא לראשונה בדנמרק ב-13 בפברואר 2014, ובישראל ב-13 במרץ 2014. הסרט הוא הסרט החמישי בזיכיון "פיות דיסני", ואורכו כ-78 דקות.
תקציר העלילה

זארינה היא פיה חכמה וסקרנית, שאחראית יחד עם חברותיה לשמירה על אבקת הפיות. זארינה נחושה בדעתה לגלות מה הן הכוחות המיוחדים של אבקת הפיות, היא מנסה את האבקה, גורמת לבלגן ומחליטה לברוח מפיקסי הולו, כפר הפיות. בעקבות המעשה היא מודחת מחבורת הפיות.
כעבור שנה, פיקסי הולו חוגגת בפסטיבל עם פיות מהעולם כולו. במהלך הפסטיבל, טינקרבל וחברותיה מזהות את חברתן זארינה מתעופפת בין האנשים ומפזרת אבקת שינה. זארינה נעלמת, וטינקרבל וחברותיה מבינות שהיא גנבה את האבקה הכחולה, האבקה היחידה שדרכה פיות יכולות לעוף. בעקבות זאת, טינקרבל וחברותיה מחליטות להשיב את האבקה. בדרך הן מגלות שזארינה הפכה לקפטן של ספינת שודדי ים. כשהן מגיעות לשם, הן פוגשות נער סיפון בשם ג'יימס - קפטן הוק.
טלמכוס קליי

| --- | --- |
 כתיבה:  לואיס ג'ון קרלינו 
 הצגת בכורה:  1963 
 
טלמכוס קליי (באנגלית: Telemachus Clay) הוא מחזה ("קולאז' לקולות" לפי הגדרת כותרת המשנה שלו) מאת לואיס ג'ון קרלינו, שראה אור לראשונה ב-1963.
עלילה

המחזה הוא סיפור פיקרסקי המגולל את עליליתיו של טלמכוס מודרני (כשמו של טלמאכוס, בנו של אודיסאוס, גיבור האודיסיאה), "ממזר ושוגה בחלומות" היוצא במסע מעיירת הולדתו אל הוליווד במטרה לאתר את אביו ובדרכו עובר מספר רב של אתרים ונפגש עם מספר רב של דמויות. המחזה מיועד ל-11 שחקנים המשחקים 88 קולות שונים (ה"קולות" הם מכפלת מספר הדמויות במספר התמונות), כולל טלמכוס עצמו ודמות ה"נביא" שהוא גם המספר. אחד-עשר השחקנים נמצאים כל העת על הבמה. בשל התאמתו להצגת אנסמבל שחקנים, הוא מועלה פעמים רבות בבימות חובבים, בתי ספר למשחק וכדומה ואף חובר כתרגיל לכיתת משחק.
בישראל

המחזה תורגם על ידי תרצה אתר בשם "עלילות טלמכוס קליי" והועלה לראשונה בישראל באוגוסט  1967 על ידי במת השחקנים, בבימוי אמנון מסקין ובכיכובם של אסי דיין ולבנה פינקלשטיין, לשניהם היה זה תפקיד ראשון על הבמה. בנובמבר 1967 החליף השחקן מוטי ברכאן את אסי דיין בתפקיד הראשי.
המחזה על שוב ב-2003 ב"בית צבי" בבימוי אתי רזניק.
ב-2007 עלה בבית ספר למשחק "הדרך" בבימוי איל כהן.
הערות שוליים

↑  משה בן שאול, בנו של אודיסוס הולך להוליבוד, מעריב, 4 באוגוסט 1967
↑  חוה נובק, מוטי ברקן במקום אסי דיין, דבר, 8 בנובמבר 1967
↑  בית הספר בית-צבי	 - טלמכוס קליי, באתר "הבמה"
הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב

הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב על שם יהודה נפתלי הם גנים בוטניים באוניברסיטת תל אביב שברמת אביב שזכו לחסות האוניברסיטאית על חשבון הגן הבוטני בשכונת אבו כביר. הגנים הוקמו בשנת 1973, בניהולו של פרופ' יעקב גליל, בראש רכס הכורכר הצופה כיום אל נתיבי איילון, כמורשתו של הבוטנאי נח נפתולסקי. הגנים משתרעים על-פני שטח של 34 דונם והם מוקדשים להצגת חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומחוצה לה. הגנים הם מרכז להוראה ולמחקר, וגן מקלט למיני צמחים בסכנת הכחדה.
בשנת 2019 נקראו הגנים על שמו של התורם יהודה נפתלי.