stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס ובר
תרומות אקדמיות > הרציונליזם על-פי ובר

ובר הבחין בין שלושה סוגים של לגיטימיות שלטונית, הנובעים מתפיסות חברתיות כמו גם משפיעים על התפתחותן:
לגיטימציה מסורתית, הנשענת על "המנהג, שנתקדש משום שכוחו היה יפה משנות דור ודור" (לדוגמה שלטון העובר במשפחה).
לגיטימציה כריזמתית, הנובעת מיכולות שהן "מחוץ לשורה, של מסירות הנפש ודבקותה ואמונתה בגילויי השכינה, בגבורה או בסגולות מנהיגות אחרות של יחיד ומיוחד" (לדוגמה "נביא, מושל ואיש מלחמה שהורם בידי חייליו, הדמגוג או המנהיג המפלגה הפוליטי").
לגיטימציה רציונליות, הנובעת "מכוח 'החוקיות', בתוקף האמונה בכוחם של חוקים ומשפטים ושל תחומי 'הסמכות' העניינית הנתחמים על ידי כללים רציונליים".
בחקירתו העלה ובר כי האתיקה הפרוטסטנטית הסירה את אשליית "הקסם" שהייתה בימי הביניים, והעמידה במקומה את הרציונליזם - גישה שיטתית למציאת מטרות ופתרונן באופן אופטימלי. גישה זו דחקה את מקומן של האמוציונליות והמסורת, ויצרה מבנים חברתיים המתאימים לחתירה תכליתית לשם הגשמת מטרותיו האישיות של כל אדם.
לדברי ובר, לרציונליזם ביטויים רבים. ביטוייו העיקריים הם:
השיטה הקפיטליסטית
המדינה הבירוקרטית
המשפט הפורמלי-רציונלי
ובר העביר ביקורת על הרציונליזם, וטען כי חלק מן האנושיות אבד. לטענתו, התקופה המודרנית הרציונליסטית הפכה את האמצעים למטרות, ובכך נושלה ממטרותיה ומערכיה המהותיים והלא אינסטרומנטליים. הוא סיכם גישה זו במשפט שטבע: "אנו חיים בתוך כלוב הברזל של הרציונליות".
תרומות אקדמיות > הבירוקרטיה על-פי ובר

ביטוי בולט במיוחד לצמיחת הרציונליזם מוצא ובר בהתפתחות הבירוקרטיה והמדינה הביורוקרטית.
מושג חשוב במחקריו של ובר הוא הסמכות: שינוי התנהגותו של אדם בהתאם לרצונותיו של אדם אחר בלא הפעלה ישירה של כוח. בהתאם לחלוקה הקודמת (לפעולות אמוציונליות, מסורתיות ורציונליות), מחלק ובר את הסמכויות על פי הבסיס שעליו הן נשענות. ובר טוען כי סמכות על בסיס אמוציונלי (שעיקרה דמות מנהיג כריזמטי) היא ארעית, וכי עשוי להתקיים תהליך "רוטיניזציה של הכריזמה" – מיסוד של הסמכות האמוציונלית לבסיס קבוע. בסיס זה יכול להיות מסורת (בדומה לסמכותה של אצולה), או סמכות חוקית-רציונלית.
על-פי ובר, הסוג האחרון של סמכות, המכונה בירוקרטיה, הוא המקובל ביותר בעולם המודרני, שכן הוא נבחר כחוק בארגונים ובמשטרים שונים, ומכיוון שהוא משרת מטרות מוסכמות באופן יעיל. בהתאם לכך העמיד את הסמכות הרציונלית כעליונה עבור ניהול החברה, ועל סמך קביעה זו פיתח את המודל הטהור של הבירוקרטיה: ניסוח אוניברסלי להתנהגות רציונלית יעילה בחברה. כדוגמה למודל זה מתייחס ובר לבירוקרטיה הפרוסית.
לטענתו, עליונות זו של הבירוקרטיה נובעת משני גורמים: הפרדה בין אינטרס הארגון לבין האינטרס האישי של עובדיו, ושימוש בשיטות עבודה אפקטיביות להשגת מטרות ברורות, המייצגות את כוונתה הרציונלית המודעת של החברה. מסיבות אלו יתרחב "תהליך הביורוקרטיזציה" עד שיקיף את כל תחומי הכלכלה.
לבירוקרטיה הטהורה מספר מאפיינים עיקריים המגדירים אותה, שאותם ניסח ובר לראשונה במודל המכונה המודל הטהור של הבירוקרטיה.
תרומות אקדמיות > המשפט על-פי ובר

ובר מחלק את תחום החוק והמשפט לארבע שיטות, וקובע את המשפט המודרני כשיטה הראשונה:
פורמלי רציונלי
פורמלי אי-רציונלי
מהותי רציונלי
מהותי אי-רציונלי
המונח "פורמלי" מציין כי המשפט מתעניין בצורה ולא בתוכן. מערכת המשפט הפורמלית אינה עוסקת במשמעויות של הנושאים השונים (בניגוד ל"משפט המהותי"), אלא רק בתבניות המסמנות אותן.
עקרונות המשפט הפורמלי, לפי ובר, הם:
מערכת סגורה: למערכת המשפט כללי דקדוק יסודיים משלה, שאינם מאפשרים עירוב של פוליטיקה או של חשיבה ערכית ומהותית, ולכל תחום בתוך המשפט כללים משלו.
מערכת עצמאית: כל הכלים הנחוצים למציאת פתרונות לבעיות משפטיות מצויים בגבולות בית-המשפט, ואין צורך במעורבות חיצונית.
שימור החוק: על השופט למצוא תמיד את הפתרון הקרוב ביותר לחוק הקיים, ולא מוטל עליו לפתחו מעבר לנדרש.
לקוניות: על השופט להיצמד ללשון החוק, ולא לחשיבה המהותית העומדת מאחוריו.
התרחקות מחשיבה ערכית: השיפוט הערכי נדחק בפני הפרוצדורות הפורמליות.
ממשיכי דרכו

לאחר מותו של ובר עבר מרכז הכובד של הסוציולוגיה העולמית לארצות הברית, שם לא הכירו את עבודתו. מצב זה נמשך עד שנת 1937, אז תרגם הסוציולוג טלקוט פרסונס את כתביו לאנגלית, הביא לפרסומם באקדמיה האמריקאית וחשוב מכל - השתמש ביסודות מהם, בשילוב עם יסודות ממשנתו של אמיל דורקהיים, כדי לבנות גישה סוציולוגית חדשה - הפונקציונליזם. פארסונס הדגיש אצל ובר את האלמנטים ההסכמיים ואת חשיבותה של התרבות, והתייחס פחות לאלמנטים של הקונפליקט בתורתו של ובר.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך הפונקציונליזם לגישה המובילה בסוציולוגיה האמריקאית בפרט והעולמית בכלל, ובעקבותיו גם פרשנות זו של ובר. עם זאת, בשנות ה-70 החלה התנגדות לגישה זו. מתנגדים אלו קראו לעצמם נאו-ובריאנים, והשתמשו באלמנטים אחרים בתורתו של ובר, במיוחד באלמנטים של הקונפליקט, תוך שילוב של משנתו עם זו של קרל מרקס.
בישראל השפיע ובר על שורה של חוקרים והיסטוריונים, הבולטים ביניהם ההיסטוריון יעקב כ"ץ (1904-1998), והסוציולוג שמואל נח אייזנשטאדט
ביבליוגרפיה חלקית > בתרגום לעברית

מקס ובר, הפוליטיקה בתורת מקצוע (תרגום, הקדמה, הערות ואחרית דבר: אפרים שמואלי),ירושלים ותל אביב, שוקן, 1962.
מקס ובר, "הביורוקרטיה" (תרגם: אהרן אמיר), בתוך: משה ליסק (עורך) סוגיות בסוציולוגיה: מבנה וריבוד חברתי, תל אביב, עם עובד, 1973, עמ' 247-263.
מקס ובר, על הכאריזמה ובניית המוסדות: מבחר כתבים (תרגם: אהרן אמיר, ערך והקדים מבוא: ש.נ. אייזנשטדט), ירושלים, מאגנס, האוניברסיטה העברית, 1979.
מקס ובר,  האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם (תרגם: ברוך מורן, אחרית דבר: ש. נ. אייזנשטדט), עם עובד, 1984.
מקס ובר, "המדע כייעוד" (הרצאה שנשא ובר ב-1918, תרגם לעברית: אלעד לפידות), בתוך: אסף שגיב (עורך), חקירות ודרישות: מאמרי מופת על חברה, אמונה ומצב האדם, כנרת זמורה-ביתן דביר ומרכז שלם, 2011.
Max Weber, General Economic History, New Brunswick & London, Transaction Publishing, 1993
הערות שוליים

↑  מכס ובר, הפוליטיקה בתורת מקצוע, ירושלים ותל אביב: שוקן, 1961, עמ' 10-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269774705171  PLWABN: 9810598537305606  BIBSYS: 90051997  BNC: 000034547  BNE: XX970929  BnF: cb11928969n (data)  CANTIC: a10449012  CiNii: DA00158253  GND: 118629743  ICCU: CFIV006392  ISNI: 0000 0001 2145 101X  LCCN: n79043351  LNB: 000025406  NDL: 00460377  NKC: jn19990008962  NLA: 35595835  NLG: 68433  NLK: KAC199629452  NSK: 000100677  NTA: 068441894  RERO: 02-A003961673  RSL: 000080980  SELIBR: 206862  SNAC: w6qz2hbf  SUDOC: 027194035  Trove: 1008645  ULAN: 500356925  VcBA: 495/81838  VIAF: 100180950   WorldCat (עם VIAF): 100180950
מייגן אליסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1986 (בת 39) מחוז סנטה קלרה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Margaret Elizabeth Ellison 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Sacred Heart Preparatory 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 
מרגרט אליזבת' אליסון (באנגלית: Margaret Elizabeth Ellison; נולדה ב-31 בינואר 1986) היא מפיקת סרטים ואשת עסקים יהודייה-אמריקאית, בתו של לארי אליסון. היא הבעלים של Annapurna Pictures שאותה ייסדה בשנת 2011. אליסון הפיקה את הסרטים "כוננות עם שחר", "היא", "חלום אמריקאי" ו"חוטים נסתרים", כשעל כל אחד מהסרטים הייתה מועמדת לאוסקר. ב-2014 נכללה ברשימת "טיים 100". כן זכתה בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר על הפקת המחזה "A Strange Loop".
קורות חיים

אליסון נולדה בסנטה קלרה, קליפורניה, ללארי וברברה בות' אליסון. בצעירותה התחרתה בצורה מקצועית ברכיבה על סוסים.
קורות חיים > קריירה

אליסון החלה את דרכה בתעשיית הקולנוע בשנת 2006, כשפנתה לבמאית קתרין ברוקס (אנ') והציע להשקיע בסרטה החדש. בשנת 2011 יצא הסרט "Waking Madison"(אנ'), שביימה ברוקס, ואליסון הפיקה. בהמשך השקיעה בסרט "אומץ אמיתי", שנחל הצלחה בקרב המבקרים והקהל.
בשנת 2011 היא הקימה את חברת Annapurna Pictures במטרה לקדם את יישום תאוריית האוטר. באותה השנה רכשה את הזכויות לזיכיון "שליחות קטלנית".
ב-2014 הפכה לאישה הראשונה שהועמדה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר על שני סרטים שונים מאותה שנה, "היא" ו"חלום אמריקאי". באותה השנה נכללה ברשימת "טיים 100" וברשימת "40 מתחת ל־40" של מגזין "Queerty" (אנ').
לאורך שנות פעילותה הפיקה עשרות סרטים, כשביניהם ניתן למנות את: "חורשות את הלילה", "חוטים נסתרים", "סגן הנשיא", "המאסטר", "פוקס-קצ'ר", "ג'וי", "מסיבת נקניקיות", "הבלדה על באסטר סקראבס", "דטרויט", "כוננות עם שחר", "היא" ועוד. בנוסף, הפיקה בפועל את "נוכלות בלי חשבון", "נימונה", "מילה שלה", "שליחות קטלנית: ג'נסיס" וסרטים נוספים.
חיים אישיים

אליסון לסבית מוצהרת. בבעלותה אוסף אופנועים.
הערות שוליים

↑  Julia Jacobs, Tony Awards 2022 Live Updates: 'A Strange Loop' Wins Best Musical, The New York Times, ‏June 13, 2022
↑  Matthew Symonds, Larry Ellison, Softwar: An Intimate Portrait of Larry Ellison and Oracle, 2004, עמ' 332-333
↑  Michael Cieply and Brooks Barnes, Silicon Valley Scion Tackles Hollywood, The New York Times
↑  Brent Lang,Matt Donnelly, As Annapurna Stumbles, Billionaire Larry Ellison Exerts Control, Variety, ‏2018-10-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Leigh, Danny (2011-07-08). "Megan Ellison: the billionaire heiress out to save the movies". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-12-10.
↑  Brent Lang, Oscar Nominations: Megan Ellison First Woman to Score 2 Best Picture Nods in Same Year, TheWrap, ‏2014-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  The 100 Most Influential People – Pioneers: Megan Ellison, Time
↑  40 Under 40: Megan Ellison Makes the Movies You Talk About, www.advocate.com (באנגלית)
↑  Nicole Sperling, What Happens Next for Megan Ellison’s Embattled Annapurna Pictures?, Vanity Fair, ‏2018-10-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Anne Thompson, Annapurna’s Stunning Shakeup: What the Hell Is Megan Ellison Doing?, IndieWire, ‏2018-10-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jeremy Kay, Anchor Bay takes Annapurna, Benaroya, Emmett's Catch .44, screendaily.com (באנגלית)
↑  Matthew Garrahan, Megan Ellison: Hollywood's latest player, Financial Times, ‏February 21, 2014
↑  Vanessa Grigoriadis, The Life of Megan Ellison, the 27-Year-Old Mega-Producer Who’s on Pace to Run Hollywood, Vanity Fair, ‏2013-02-06 (באנגלית אמריקאית)
שגרירות ארצות הברית בניו דלהי

| --- | --- |


 מידע כללי
 כתובת:  Shantipath, Chanakyapuri New Delhi - 110021
 עיר:  ניו דלהי
 קואורדינטות:  28°35′48″N 77°11′18″E﻿ / ﻿28.5968°N 77.1883°E﻿ / 28.5968; 77.1883
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית–הודו
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  הודו הודו   בהוטן בהוטן
 
 in.usembassy.gov
  (למפת דלהי מוגדלת) שגרירות ארצות הברית בניו דלהי(למפת דלהי רגילה) שגרירות ארצות הברית בניו דלהי he
 
שגרירות ארצות הברית בניו דלהי (באנגלית: Embassy of the United States, New Delhi) היא הנציגות הדיפלומטית של ארצות הברית בהודו. השגרירות מנוהלת על ידי שגריר ארצות הברית בהודו. מתחם השגרירות ממוקם ברובע צ'אנאקיאפורי, המהווה את הרובע הדיפלומטי של ניו דלהי, בו שוכנות מרבית השגרירויות הזרות.
השגרירות מוסמכת גם לייצג את ארצות הברית בממלכת בהוטן, עמה לארצות הברית אין יחסים דיפלומטיים רשמיים.
בניין השגרירות

שגרירות ארצות הברית בניו דלהי היא דוגמה לשיתוף פעולה בין הודו לארצות הברית בתחום האדריכלות והאומנות, ומהווה סמל ליחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
מתחם השגרירות תוכנן על ידי האדריכל אדוארד ד. סטון, שתכנן גם את מרכז קנדי לאמנויות הבמה בוושינגטון די.סי. המבנה משלב אלמנטים מהאדריכלות הדרום-אסייתית עם סגנון מערבי מודרני. האדריכל פרנק לויד רייט תיאר את המבנה כאחד מהבניינים המרשימים ביותר במאה השנים האחרונות.
תכנון המתחם החל בראשית שנות ה-50 עם הקצאת שטח של 28 אקרים ברובע צ'אנאקיאפורי, המשמש כמתחם הדיפלומטי של ניו דלהי. המתחם כולל את בניין הצ'נסרי, את בית רוזוולט (מעונו הרשמי של שגריר ארצות הברית), וכן משרדים ודירות מגורים.
ב-1 בספטמבר 1956, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, ארל וורן, הניח את אבן הפינה והביע תקווה כי המבנה יהפוך ל-"מקדש של שלום"
המתחם נחנך רשמית ב-5 בינואר 1959, בטקס בהשתתפות ראש ממשלת הודו ג'ווהרלל נהרו ואישים נוספים. בטקס הפתיחה אמר השגריר אלסוורת' בנקר כי "מבנה זה מסמל את הישגי שיתוף הפעולה בין שתי מדינותינו. מההתחלה ועד הסוף, זה היה מיזם משותף".
יחידות

המשרד לשיתוף פעולה ביטחוני (ODC)- אחראי על יישום תוכניות סיוע ושיתוף פעולה ביטחוני בין ארצות הברית להודו. המשרד פועל בשיתוף עם משרד ההגנה ההודי ושגרירות ארצות הברית, ותומך בפיקוד האינדו-פאסיפי של ארצות הברית (USPACOM). ה-ODC מנהל מכירות צבאיות זרות (FMS), הכשרות ביטחוניות, ותוכניות שיתוף פעולה במסגרת חוק סמכויות הכוחות המזוינים (Title 10), תוך חיזוק השותפות האסטרטגית עם הודו ופיתוח קשרים עם הממשל והתעשייה הביטחונית.
הלשכה לעניינים קונסולריים - מספקת מגוון שירותים לאזרחים אמריקאים השוהים או מטיילים באזור, כולל סיוע במקרי חירום, הנפקת דרכונים ודוחות לידה. בנוסף, מספקת שירותים למבקשי ויזה מהודו למטרות ביקור, עבודה והגירה.
הקרן לחינוך ארצות הברית–הודו (USIEF) - פועלת לקידום הבנה הדדית בין אזרחי הודו וארצות הברית באמצעות חילופי חינוך של חוקרים, אנשי מקצוע וסטודנטים מצטיינים. מאז היווסדה העניקה הקרן כ-20,000 מלגות ותוכניות יוקרתיות בתחומים אקדמיים שונים, כולל מלגות פולברייט ופולברייט-נהרו. הקרן מקיימת עשרות סדנאות אקדמיות ומקצועיות מדי שנה, תוך ניצול כישרונם של בוגרי פולברייט. בנוסף למתן תמיכה במלגות, הקרן מספקת ייעוץ לאזרחים הודיים בנוגע ללימודים גבוהים בארצות הברית וכן מסייעת לאוניברסיטאות בהודו ובארצות הברית בפיתוח שותפויות וחילופי סטודנטים.
קונסוליות

בנוסף לשגרירות בניו דלהי, לארצות הברית יש קונסוליות בערים מומבאי, קולקטה, צ'נאי והיידראבאד, הפועלות תחת סמכות שגרירות ארצות הברית בניו דלהי. ארצות הברית הודיעה על כוונתה לפתוח קונסוליות נוספות בערים בנגלור ואחמדאבאד.
קונסוליות > הקונסוליה הכללית במומבאי

הקונסוליה הכללית של ארצות הברית במומבאי היא שלוחה של המשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בהודו, הפועלת תחת הנחיית שגרירות ארצות הברית בניו דלהי. הקונסוליה ממוקמת במתחם בנדרה קורלה (Bandra Kurla Complex), מומבאי, ומייצגת את ארצות הברית במערב הודו, כולל המדינות מהראשטרה, גוג'ראט, מדיה פרדש, צ'הטיסגאר וגואה. הקונסוליה היא אחת מהפעילות ביותר בעולם בתחום השירותים הקונסולריים, ומספקת מגוון שירותים לאזרחים אמריקאים השוהים או מטיילים באזור, כולל סיוע במקרי חירום, הנפקת דרכונים ודוחות לידה. הקונסוליה מספקת שירותים למבקשי ויזה מהודו למטרות ביקור, עבודה והגירה, וכן מסייעת לחברות הודיות המעוניינות להשקיע או לקיים פעילות עסקית בארצות הברית. במתחם הקונסוליה פועל "Dosti House – Your American Space", מרכז מידע על ארצות הברית, המציע תוכניות תרבות, מידע על החברה האמריקאית, ותמיכה ביוזמות משותפות בין הודו לארצות הברית.
קונסוליות > הקונסוליה הכללית בקולקטה

הקונסוליה הכללית של ארצות הברית בקולקטה היא אחת הקונסוליות האמריקאיות הוותיקות בעולם והוותיקה ביותר בהודו. הקונסוליה הכללית של ארצות הברית בקולקטה פועלת לשירות האינטרסים של ארצות הברית ולהעמקת ההבנה ההדדית עם הקהילות שבתחום אחריותה. הקונסוליה פועלת לחיזוק ערכים משותפים ולבניית שותפויות המסייעות לקידום ממשל תקין, יציבות, צמיחה כלכלית ושיפור רווחת האדם.
קונסוליות > הקונסוליה הכללית בצ'נאי

הקונסוליה הכללית של ארצות הברית בצ'נאי פועלת תחת ניהולו של הקונסול הכללי ואחראית על מתן שירותים קונסולריים וייצוג האינטרסים של ארצות הברית בדרום הודו. הקונסוליה בצ'נאי היא אחת מהקונסוליות המובילות בעולם בעיבוד ויזות, והיא הראשונה בעולם בטיפול בבקשות לוויזות מבוססות תעסוקה. בנוסף, היא מספקת שירותים לאזרחים אמריקאים המתגוררים או מטיילים באזור.
קונסוליות > הקונסוליה הכללית בהיידראבאד

הקונסוליה הכללית של ארצות הברית בהיידראבאד מקדמת את האינטרסים של ארצות הברית ואת היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית להודו במדינות טלנגנה, אנדרה פרדש ואודישה. הקונסוליה בהיידראבאד הוקמה בשנת 2008, והייתה הנציגות הדיפלומטית האמריקאית הראשונה שנפתחה בהודו מאז קבלת עצמאותה. הקונסוליה פועלת לחיזוק הקשרים הדיפלומטיים והתרבותיים עם נציגי ממשל, הקהילה העסקית והציבור הרחב. כמו כן, היא מספקת שירותים קונסולריים לאזרחים אמריקאים המתגוררים או מטיילים באזור וכן שירותי ויזה עבור מבקרים המבקשים להגיע לארצות הברית לצרכים רשמיים, תיירותיים, עסקיים או חינוכיים.
הערות שוליים

↑  Office of Defense Cooperation India Office, U.S. Embassy & Consulates in India (באנגלית אמריקאית)
↑  About USIEF, www.usief.org.in
↑  U.S. Consulate General Mumbai, U.S. Embassy & Consulates in India (באנגלית אמריקאית)
↑  About the Consulate, U.S. Embassy & Consulates in India (באנגלית אמריקאית)
↑  History, U.S. Embassy & Consulates in India (באנגלית אמריקאית)
↑  U.S. Consulate General Hyderabad, U.S. Embassy & Consulates in India (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0434 8338 
הנשיא ברק אובמה משחק כדורסל במעון שגריר ארצות הברית בניו דלהי בעת ביקורו בהודו, 2010
סגן מזכיר המדינה ג'ון סאליבן יחד עם מאבטחים של חיל הנחתים המוצבים בשגרירות בניו דלהי, 2019
שרלי הבדו

| --- | --- |
לוגו שרלי הבדו
 תדירות:  עיתון שבועי
 סוגה:  מגזין חדשות סאטירי
 פורמט:  מגזין
 בעלים:  לורן סוריסו 
 עורך ראשי:  ז'ורז' וולינסקי 
 תאריכי הופעה:  1970–הווה (כ־55 שנים)
 שפה:  צרפתית
 מערכת:  הרובע האחד עשר, פריז, צרפת
 תפוצה:  45,000
 מדינה:  צרפת צרפת
 ISSN:  1240-0068, 2711-6786
 charliehebdo.fr
 
שרלי הבדו (בצרפתית: Charlie Hebdo, "השבועון שרלי"; נהגה: שַרְלִי אֶבְּדוֹ) הוא שבועון סאטירי חדשותי המתפרסם בצרפת. המגזין מפרסם קריקטורות, דיווחים, בדיחות ופּוֹלמיקה, ופרסומיו בעלי אופי אנטי-גזעני ושמאלני, העוסקים בימין הרדיקלי, האמונה הנוצרית והכנסייה הקתולית, אסלאם, יהדות, פוליטיקה, תרבות ועוד.
השבועון חווה שתי מתקפות טרור לאורך השנים. אחת מהן התרחשה בשנת 2011, כאשר משרד העיתון הוצת ואתרו נפרץ, והשנייה התרחשה בפיגוע במשרדי העיתון בינואר 2015.
היסטוריה

השבועון החל לצאת לאור בנובמבר 1969, במקום השבועון הסאטירי "חרה-קירי הבדו", שהשלטונות הגבילו את תפוצתו לאחר שפגע בזכרו של הנשיא המנוח שארל דה גול. כדי לעקוף את האיסור על פעילותו החליט צוות העריכה של העיתון לשנות את שמו, ואימץ את "שרלי הבדו" כשמו החדש. השם נגזר ממגזין קומיקס חודשי שנקרא "שרלי מנסואל" (בצרפתית: Charlie Mensuel - "הירחון שרלי"), שהחל לפעול בשנת 1968. העיתון אימץ את השם "שרלי" מהדמות "צ'ארלי בראון", שהיה הדמות הראשית בסדרת הקומיקס "פינאטס", שבין היתר פורסמה במקור במגזין "שרלי מנסואל". משמעות נוספת של השם "שרלי" כללה גם בדיחה פנימית על הנשיא שארל דה גול.
השבועון, בעריכתו של פרנסואה קאוונה, נסגר בדצמבר 1981.
בשנת 1992 שב השבועון לפעול, בעריכתו של פיליפ ואל, ששימש בתפקיד זה עד 2009.
בשנת 2008 עלה העיתון לכותרות עקב קריקטורה אנטישמית שצייר מוריס סינה (Siné). עורך העיתון ביקש מהקריקטוריסט להתנצל. סינה סירב להתנצל, והוא פוטר מהעיתון.
שארב (שם העט של סטפן שארבונייה) היה עורכו של המגזין משנת 2009 ועד למותו בפיגוע במשרדי המגזין בינואר 2015.
מחלוקות ופיגועים > קריקטורות מוחמד ב-2006

בשנת 2006 על רקע פרשת קריקטורות מוחמד, התעוררה מחלוקת בעקבות מהדורת השבועון מ-9 בפברואר 2006. תחת הכותרת "Mahomet débordé par les intégristes" ("מוחמד המום על ידי פונדמנטליסטים"), העמוד הראשון הציג קריקטורה של מוחמד בוכה, ואומר "קשה להיות נאהב על ידי טמבלים". העיתון הדפיס מחדש את 12 הקריקטרורות שפורסמו בתחילה על "יילנדס פוסטן", שהציתו את הפרשה (פעולה דומה ביצעו עיתונים מערביים נוספים), והוסיף כמה קריקטורות משלו. בהשוואה לתפוצה רגילה של 100,000 עותקים נמכרים, מהדורה זו זכתה להצלחה מסחרית גדולה. 160,000 עותקים נמכרו ועוד 150,000 הודפסו מאוחר יותר באותו היום.
בתגובה, גינה נשיא צרפת ז'אק שיראק את הדבר וטען כי מדובר ב"פרובוקציות גלויות" שעלולות לעורר יצרים. "יש להימנע מכל דבר שיכול לפגוע באמונות של מישהו אחר, בפרט באמונות הדתיות", אמר שיראק. המסגד הגדול של פריז, הליגה העולמית המוסלמית ואיגוד הארגונים האיסלאמיים הצרפתיים (UOIF) תבעו את העיתון בטענה שהמהדורה המצוירת כללה קריקטורות גזעניות. מהדורה מאוחרת יותר הכילה הצהרה של קבוצה של שנים עשר סופרים המזהירה מפני האיסלאמיזם.
התביעה של המסגד הגדול וה-UOIF הגיעה לבתי המשפט בפברואר 2007. המו"ל פיליפ ואל (אנ') טען "זה גזעני לדמיין שהם לא יכולים להבין בדיחה", אבל פרנסיס שפינר, עורך הדין של המסגד הגדול, טען כי "שתיים מהקריקטורות האלה מקשרות בין מוסלמים לטרוריסטים מוסלמים. יש לזה שם וזה נקרא גזענות."
ב-22 במרץ 2007, זיכה בית המשפט בצרפת את העורך הראשי ואל. בית המשפט הסכים עם נימוקיו של פרקליט המדינה לפיו שתיים משלוש הקריקטורות אינן מתקפה על האסלאם, אלא על מחבלים מוסלמים, וכי יש לראות את הקריקטורה השלישית עם מוחמד עם פצצה בטורבן שלו בהקשר של המגזין המדובר. שתקף את הפונדמנטליזם הדתי.
מחלוקות ופיגועים > פיגוע בשנת 2011

ב-1 בנובמבר 2011 הוציא השבועון את גיליון בשם "Charia Hebdo" כלומר "שריעה הבדו", כאשר מוחמד רשום באופן סאטירי כ"עורך הראשי". השער כולל קריקטורה של מוחמד שאומר: "100 מלקות שוט אם אתה לא מת מצחוק" מאת לוז (רנאלד לוזייר)(אנ'), שהופצה גם ברשתות החברתיות במשך מספר ימים. גיליון זה היה תגובת העיתון לחדשות מאותו זמן על הנהגת חוקי השריעה בעקבות הבחירות בלוב ועל ניצחון המפלגה האסלאמית בתוניסיה. הגיליון התמקד במיוחד בדיכוי נשים תחת השריעה, בדגש על אלימות במשפחה, חובת לבישת רעלות ובורקות, הגבלות על חירות נשים, נישואים בכפייה וסקילה של נאשמים בניאוף. הגיליון עסק גם בדיכוי של הומוסקסואלים ומתנגדים, ושיטות ענישה כגון סקילה, מלקות, קטיעות יד/רגל/לשון, וכן בפוליגמיה, ואינדוקטרינציה מוקדמת של ילדים. ה"עורך אורח" מוחמד מצטייר בעיתון כקול הומור קליל, המגנה את הבחירות האחרונות וקורא להפרדה בין פוליטיקה לדת, תוך שהוא קובע כי האסלאם תואם הומור.
למחרת, ב-2 בנובמבר 2011 הושלכה על משרדי מערכת שארלי הבדו, בברובע ה-20 של פריז, פצצת תבערה, בנוסף נפרץ האתר העיתון. לאחר מתקפה זו קיבלו עורך העיתון, שארב ושני עובדים של המגזין אבטחה משטרתית.
שארב צוטט על ידי סוכנות הידיעות AP וקבע כי ייתכן שהמתקפה בוצעה על ידי "אנשים טיפשים שלא יודעים מה זה אסלאם" וכי הם "אידיוטים שבוגדים בדת שלהם". מוחמד מוסאוי, ראש המועצה הצרפתית של האמונה המוסלמית, אמר כי ארגונו מצר על "עצם הטון המלגלג של העיתון כלפי האסלאם ונביאו, אך מאשר מחדש בכוח את התנגדותו המוחלטת לכל המעשים ולכל צורות האלימות." פרנסואה פיון, שהיה אז ראש ממשלת צרפת, וקלוד גואן, שר הפנים, הביעו תמיכה בשרלי הבדו, וכך גם הסופרת הפמיניסטית איאן הירסי עלי, שביקרה את הקריאות לצנזורה עצמית.
מחלוקות ופיגועים > הפיגוע במערכת העיתון ב-2015

ב-7 בינואר 2015, במהלך פגישת עבודה שבועית של מערכת העיתון, פרצו שני מחבלים אסלאמיסטים רעולי פנים למשרדי המגזין ורצחו עשרה עיתונאים ושני שוטרים, ופצעו עוד עשרה. לאחר מכן נמלטו מהמקום תוך שהם פוגעים באנשים נוספים. הפיגוע בא על רקע קריקטורות הלועגות לנביא מוחמד, שהתפרסמו במגזין בעבר. בהמשך התברר שהמחבלים נשלחו על ידי תא אל-קאעידה בתימן. בין קורבנות הפיגוע היו סטפן שארבונייה, עורך העיתון, האמן ז'ורז' וולינסקי, וקריקטוריסטים נוספים שעבדו בעיתון. באותו יום התקיים מצוד אחר המחבלים. למחרת התקיים הפיגוע במרכול היהודי בפריז ולקח בני ערובה, דבר שהתפתח לפיגוע מיקוח. המחבל הציב אולטימטום ובו דרש לשחרר את המחבלים שביצעו את הפיגוע ב"שרלי הבדו" ורצח 4 יהודים שהיו במקום.
לאחר המתקפה, צוות מערכת העיתון שנותר בחיים המשיך בעבודתו לפרסום המגזין. ז'ראר ביאר מונה לעורכו של העיתון, במקום שארב.
הפיגוע נגד "שרלי הבדו" לא נתפש רק כפיגוע גרידא אלא כמתקפה מכוונת על אחד מערכי היסוד של הליברליזם האירופאי והדמוקרטי: חופש הביטוי. בעקבות הפיגוע התעוררו קשיים בהמשך הדפסת המגזין, לאחר שכמעט כל שדרת העריכה והכתיבה שלו נהרגה או נפצעה. מו"לים שונים ברחבי צרפת הכריזו כי יפעלו להמשך הדפסת והפצת העיתון כדי לא לאפשר למחבלים להשיג את מטרתם: סגירת העיתון, בשל קריקטורות הלועגות לאסלאם שפרסם. ברשתות החברתיות ובהפגנות נפוץ הסלוגן "Je suis Charlie" ("אני שרלי") לאות הזדהות עם העיתון ועם הנרצחים בפיגוע. ב-10 בינואר 2015 נכחו מאות אלפי בני אדם בעצרות ספונטניות בצרפת לזכר קורבנות הפיגועים (ב"שרלי הבדו" וב"היפר כשר"). למחרת נכחו יותר משלושה מיליון בני אדם בעצרות זיכרון וצעדות ברחבי צרפת, כאשר העצרת המרכזית נערכה בכיכר הרפובליקה במעמד נשיא צרפת פרנסואה הולנד ומנהיגים רבים מרחבי העולם. הסלוגן נישא במפגני הזדהות בכל העולם.
ב-14 בינואר יצא המגזין "שרלי הבדו", שתפוצתו הרגילה 60,000 עותקים, בגיליון מיוחד וראשון לאחר הפיגוע במשרדיו. שער הגיליון כלל קריקטורה של מוחמד דומע ומחזיק כרזת "אני שרלי" תחת הכותרת "הכל נסלח". הגיליון נמכר בכ-3 מיליון עותקים ברחבי צרפת, שאזלו כבר ביום הראשון לפרסומו. הכנסות מכירת הגיליון יוקדשו להקמת קרן למען משפחות הנרצחים. סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה שמערכת העיתון תדפיס 5 מיליון גיליונות נוספים.
ראו גם

פרשת קריקטורות מוחמד (2006)
פיגועי נובמבר 2015 בפריז
פסוקי השטן
מהומת אלוהים
הערות שוליים

↑  Charb. "Non, "Charlie Hebdo" n'est pas raciste !". Le Monde. נבדק ב-4 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cavanna et "les cons", Le Monde, 14 February 2014
↑  מאיה שני, קריקטורה אנטישמית: בנו של סרקוזי ומאהבת יהודייה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוגוסט 2008
↑  Stefan Simons (20 Sep 2012). "'Charlie Hebdo' Editor in Chief: 'A Drawing Has Never Killed Anyone'". Spiegel Online.
↑  Trois «Charlie» sous protection policière Libération, 3 November 2011. (בצרפתית)
↑  פריז: טבח במשרדי מגזין שלעג למוחמד, באתר ynet, 7 בינואר 2015
↑  "Al-Qaeda". Heavy Online. נבדק ב-2015-01-12.
↑  "כולנו שרלי": קריקטוריסטים בעולם מגיבים לטבח בצרפת, באתר Feeder, ‏8 בינואר 2015
↑  אמיר תיבון, שליחנו לפריז‏, 3.7 מיליון בצעדות הזיכרון לנרצחי מתקפת הטרור בצרפת, באתר וואלה, 11 בינואר 2015
↑  ברחבי העולם זוכרים את נרצחי הפיגוע בפריז, באתר וואלה, 8 בינואר 2015
↑  יאיר אטינגר, התנפלות על דוכנים בצרפת: מהדורת "שרלי הבדו" אזלה בתוך דקות, באתר הארץ, 14 בינואר 2015
↑  היסטריה בצרפת: אזלו כל העותקים של "שרלי הבדו" החדש, באתר וואלה, 14 בינואר 2015
↑  http://twitter.com/AFP/status/555318871486631936, 14 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381872605171  PLWABN: 9810557354905606  BIBSYS: 1450443203921  BnF: cb12577286j (data)  GND: 7861213-5  LCCN: n2009063303  MusicBrainz: f5b3e16f-139a-4c50-827f-3d18aebf8aca  NKC: unn2016900339  SUDOC: 027510328  VIAF: 180811030   WorldCat (עם VIAF): 180811030 
"גם אני שרלי", תמונה המשמשת ברשת כסימן הזדהות עם קורבנות הפיגוע במשרדי המגזין
הרס במשרדי העיתון בעקבות הפצצת המקום בפיגוע בנובמבר 2011
עמוד השער של הגיליון שיצא לאחר הפיגוע במשרדי העיתון, בו מוצג הנביא מוחמד עם הכיתוב "גם אני שרלי", ומעליו נכתב "הכל נסלח"