stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ירו פרארה
קריירת משחק

פרארה, יליד העיר נאפולי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של קבוצת נאפולי מעיר ילדותו. כשהיה בן 14 לקה במחלת אוסגוד-שלטר ונאלץ אף להשתמש בכסא גלגלים תקופה מסוימת. הוא עלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1984/1985, וערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-5 במאי 1985, שני מחזורים לסיום העונה, במשחק מול יובנטוס שהסתיים בשוויון 0-0.
בעונת 1986/1987 כבר היה פרארה לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה זכו פרארה ונאפולי בדאבל באיטליה. בגמר הקופה איטליה גברה נאפולי על אטאלנטה 4-0 בסיכום שני המשחקים, ובשניהם פתח פרארה בהרכב. שנתיים אחר כך, בעונת 1988/1989, זכתה נאפולי בגביע אופ"א. היא פגשה בגמר הכפול את שטוטגרט וגברה עליה 2-1 במפגש הראשון שהתקיים בנאפולי. בגומלין הסתיים המשחק בשוויון 3-3 שזיכה את נאפולו בגביע, ובמשחק זה כבש פרארה את שערה השני של קבוצתו, מבישול של דייגו מראדונה. היה זה השער היחיד של פרארה במדי הקבוצה במסגרת אירופית. עונה אחר כך זכה פרארה בפעם השנייה באליפות איטליה עם נאפולי. עם תחילת עונת 1990/1991 זכתה נאפולי גם בתואר הסופר קאפ האיטלקי, לאחר שהביסה את יובנטוס 5-1, עם פרארה בהרכב. בסיום אותה עונה עזב מראדונה את נאפולי, וסרט הקפטן עבר לפרארה.
לקראת עונת 1994/1995 עזב פרארה לראשונה את נאפולי, ועבר ליובנטוס יחד עם מאמנו בעונה האחרונה בנאפולי, מרצ'לו ליפי. כבר באותה עונה זכתה הקבוצה בדאבל באיטליה והעפילה לגמר גביע אופ"א, ועונה אחר כך זכתה בליגת האלופות, כשפרארה פותח במשחק הגמר מול אייאקס אמסטרדם ואף כובש את הפנדל הראשון לזכות קבוצתו בדו-קרב הפנדלים. במהלך עונת 1996/1997 המשיכה יובנטוס את הזכייה בליגת האלופות, כשזכתה בתואר הסופר קאפ האירופי לאחר שהביסה 6-1 את פריז סן-ז'רמן ובתואר הגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 1-0 על ריבר פלייט. בשני המשחקים פתח פרארה בהרכב הקבוצה.
פרארה היה לעוגן בחוליית ההגנה של יובנטוס במשך כעשור, ונחשב לאחד משחקני ההגנה האיטלקים הטובים בדורו. בתקופתו נחשבה הגנת יובנטוס לאחת הטובות ביבשת, ובנוסף לזכייה בליגת האלופות ב-1996, גם העפילה לגמר ליגת האלופות 1997, 1998 ו-2003. פרארה פתח בהרכב בשניים ממשחקי הגמר.
ב-11 העונות של פרארה ביובנטוס זכתה הקבוצה פעם אחת בליגת האלופות, וכן בשש אליפויות (האחרונה שבהן נלקחה מהקבוצה בעקבות פרשת הטיית המשחקים בסרייה א' 2006), ארבעה תארים אירופים ובינלאומיים וחמישה תארים נוספים באיטליה, והייתה מהדומיננטיות בכדורגל האירופי.
בעונה האחרונה שלו בקבוצה, עונת 2004/2005, שותף פרארה בחמישה משחקים בלבד, ארבעה מתוכם בליגה. משחק הפרישה שלו בליגה היה ב-15 במאי 2005, מול פארמה. היה זה משחק הליגה ה-500 שלו בקריירה, ובסיום העונה פרש מכדורגל בגיל 38.
בזכות 500 הופעות הליגה שלו, פרארה ממוקם במקום ה-13 במספר ההופעות בסרייה א' בכל הזמנים. הוא אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה שצברו 200 הופעות לפחות במדי שתי קבוצות שונות בסרייה א', יחד עם ג'אנקרלו דה סיסטי (פיורנטינה ורומא) ולוצ'יאנו קסטליני (טורינו ונאפולי).
קריירת משחק > נבחרת איטליה

בשנת 2005, זמן קצר לאחר פרישתו מכדורגל, התמנה פרארה לעוזרו של מאמנו לשעבר בנאפולי וביובנטוס, מרצ'לו ליפי, בנבחרת איטליה. הוא היה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 2006. לאחר הטורניר, הצטרף פרארה לחברו לשעבר לקבוצה ג'אנלוקה פסוטו בקבוצת הנוער של יובנטוס, וקיבל תפקיד ניהולי באקדמיה לכדורגל של המועדון. ביוני 2008, עם שובו של ליפי לתפקיד המאמן בנבחרת איטליה, חזר פרארה לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת.
ב-18 במאי 2009 מונה פרארה לתפקיד המאמן הזמני של יובנטוס, במקומו של קלאודיו ראניירי שפוטר, לקראת שני מחזורי הסיום של העונה. פרארה הוביל את יובנטוס לניצחונות 3-0 על סיינה ו-2-0 על לאציו בשני המחזורים הנותרים, שהבטיחו לקבוצה את המקום השני בטבלה, וב-5 ביוני הוא הוכרז כמאמן הקבוע של הקבוצה.
יובנטוס של פרארה החלה טוב את עונת 2009/2010, כשניצחה את ארבעת מחזורי הפתיחה והפגינה יכולת טובה גם בשלב הבתים של ליגת האלופות. בהמשך העונה יובנטוס נחלשה מאוד. היא הפסידה 4-1 לבאיירן מינכן במחזור הסיום של שלב הבתים והודחה מליגת האלופות, ורשמה רצף של תוצאות מאכזבות בליגה. לאחר שהודחה גם מהגביע האיטלקי על ידי אינטר מילאנו ב-29 בינואר 2010, פוטר פרארה מתפקידו והוחלף על ידי אלברטו זאקרוני עד לסיום העונה.
ב-22 באוקטובר 2010 מונה פרארה לתפקיד מאמן נבחרת איטליה עד גיל 21, עם חברו לקבוצה לשעבר אנג'לו פרוצי כעוזרו. הוא הוביל בהצלחה את הנבחרת הצעירה עד שעזב אותה ב-2 ביולי 2012, כדי להתמנות לתפקיד המאמן של סמפדוריה, העולה החדשה לסרייה א'. כעבור כחמישה חודשים בלבד, ב-17 בדצמבר, הוא פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ביוני 2016 התמנה לתפקיד מאמן ווהאן זאל מליגת המשנה הסינית.
תארים

נאפולי
גביע אופ"א: 1988/1989
אליפות איטליה (2): 1986/1987, 1989/1990
הגביע האיטלקי: 1986/1987
הסופר קאפ האיטלקי: 1990
יובנטוס
ליגת האלופות: 1995/1996
אליפות איטליה (6): 1994/1995, 1996/1997, 1997/1998, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005 (נשללה)
הגביע הביניבשתי: 1996
הסופר קאפ האירופי: 1996
הגביע האיטלקי: 1994/1995
גביע האינטרטוטו: 1999
הסופר קאפ האיטלקי (4): 1995, 1997, 2002, 2003
נבחרת איטליה
אליפות העולם: 1990 (מקום שלישי)
אליפות אירופה: 2000 (מקום שני)
נבחרת איטליה
אליפות העולם: 2006 (כעוזר מאמן)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984/1985 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 2 | 0 | 0 | 0 | - | - | - | - | 2 | 0 |
| 1985/1986 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 14 | 0 | 2 | 0 | - | - | - | - | 16 | 0 |
| 1986/1987 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 28 | 2 | 8 | 0 | 2 | 0 | - | - | 38 | 2 |
| 1987/1988 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 23 | 1 | 7 | 0 | 2 | 0 | - | - | 32 | 1 |
| 1988/1989 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 27 | 0 | 8 | 0 | 12 | 1 | - | - | 47 | 1 |
| 1989/1990 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 33 | 0 | 6 | 0 | 6 | 0 | - | - | 45 | 0 |
| 1990/1991 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 29 | 2 | 8 | 2 | 3 | 0 | 1 | 0 | 41 | 4 |
| 1991/1992 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 32 | 1 | 2 | 0 | - | - | - | - | 34 | 1 |
| 1992/1993 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 31 | 4 | 5 | 0 | 3 | 0 | - | - | 39 | 4 |
| 1993/1994 | נאפולי | איטליהסרייה א' | 28 | 2 | 0 | 0 | - | - | - | - | 28 | 2 |
| 1994/1995 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 33 | 1 | 7 | 0 | 9 | 1 | - | - | 49 | 2 |
| 1995/1996 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 31 | 3 | 1 | 0 | 9 | 0 | 1 | 0 | 42 | 3 |
| 1996/1997 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 32 | 4 | 3 | 0 | 11 | 0 | 3 | 1 | 49 | 5 |
| 1997/1998 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 17 | 1 | 2 | 0 | 5 | 0 | 1 | 0 | 25 | 1 |
| 1998/1999 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 18 | 0 | 2 | 1 | 3 | 0 | 1 | 0 | 24 | 1 |
| 1999/2000 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 31 | 1 | 1 | 0 | 9 | 0 | - | - | 41 | 1 |
| 2000/2001 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 23 | 1 | 1 | 0 | 6 | 0 | - | - | 30 | 1 |
| 2001/2002 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 22 | 3 | 4 | 1 | 4 | 0 | - | - | 30 | 4 |
| 2002/2003 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 25 | 0 | 0 | 0 | 12 | 1 | 0 | 0 | 37 | 1 |
| 2003/2004 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 17 | 1 | 4 | 0 | 4 | 0 | 1 | 0 | 26 | 1 |
| 2004/2005 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 4 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | - | - | 5 | 0 |
| סך הכל | נאפולי | נאפולי | 247 | 12 | 46 | 2 | 28 | 1 | 1 | 0 | 322 | 15 |
| סך הכל | יובנטוס | יובנטוס | 253 | 15 | 26 | 2 | 72 | 2 | 7 | 1 | 358 | 20 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 500 | 27 | 72 | 4 | 100 | 3 | 8 | 1 | 680 | 35 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1987 | 3 | 0 |
| 1988 | 4 | 0 |
| 1989 | 7 | 0 |
| 1990 | 5 | 0 |
| 1991 | 6 | 0 |
1992: 0
1993: 0
1994: 0
| 1995 | 6 | 0 |
| 1996 | 4 | 0 |
| 1997 | 8 | 0 |
| 1998 | 1 | 0 |
| 1999 | 1 | 0 |
| 2000 | 4 | 0 |
| סה"כ | 49 | 0 |
הערות שוליים

↑  קלאודיו ראניירי פוטר מיובנטוס, באתר וואלה, 18 במאי 2009
↑  רשמית: צ'ירו פרארה מאמן יובנטוס, באתר וואלה, 5 ביוני 2009
↑  זאקרוני: "המטרה לגרום למנהלי יובה לבעיה", באתר וואלה, 29 בינואר 2010
↑  צ'ירו פרארה מונה למאמן סמפדוריה, באתר ערוץ הספורט, 2 ביולי 2012
↑  צ'ירו פרארה פוטר מסמפדוריה, דליו רוסי יחליפו, באתר וואלה, 17 בדצמבר 2012
| נבחרת איטליה – אולימפיאדת סיאול 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 טאקוני •  2 קראברו •  3 קרנבאלה •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 טאסוטי •  7 קולומבו •  8 פלגריני •  9 ברמבאטי •  10 קארובי •   11 קריפה •  12 ג'וליאני • 13 וירדיס •  14 ריציטלי • 15 גאליה • 16 יאקיני • 17 דסידרי • 18 מאורו • 19 אבאני • 20 פליוקה • מאמן: רוקה |  1 טאקוני •  2 קראברו •  3 קרנבאלה •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 טאסוטי •  7 קולומבו •  8 פלגריני •  9 ברמבאטי •  10 קארובי •   11 קריפה •  12 ג'וליאני • 13 וירדיס •  14 ריציטלי • 15 גאליה • 16 יאקיני • 17 דסידרי • 18 מאורו • 19 אבאני • 20 פליוקה • מאמן: רוקה | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 1988 |
| --- | --- | --- |
|  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קראברו •  5 פרארה •  6 פרי •  7 פראנציני •  8 מלדיני •  9 אנצ'לוטי •  10 דה אגוסטיני •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 פוסי •  14 ג'אניני • 15 רומאנו • 16 אלטובלי • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 ריציטלי • 20 ויאלי • מאמן: ויצ'יני |  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קראברו •  5 פרארה •  6 פרי •  7 פראנציני •  8 מלדיני •  9 אנצ'לוטי •  10 דה אגוסטיני •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 פוסי •  14 ג'אניני • 15 רומאנו • 16 אלטובלי • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 ריציטלי • 20 ויאלי • מאמן: ויצ'יני | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1990 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 פרי •  7 מלדיני •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 ברטי •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 ג'אניני •  14 מארוקי • 15 ר' באג'ו • 16 קרנבאלה • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 סקילאצ'י • 20 סרנה • 21 ויאלי • 22 פליוקה • מאמן: ויצ'יני |  1 זנגה •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 דה אגוסטיני •  5 פרארה •  6 פרי •  7 מלדיני •  8 ורכובוד •  9 אנצ'לוטי •  10 ברטי •   11 דה נאפולי •  12 טאקוני • 13 ג'אניני •  14 מארוקי • 15 ר' באג'ו • 16 קרנבאלה • 17 דונאדוני • 18 מאנצ'יני • 19 סקילאצ'י • 20 סרנה • 21 ויאלי • 22 פליוקה • מאמן: ויצ'יני | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2000 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף |  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף | איטליה |
צ'ילסיטו

| --- | --- |

רחוב בצ'ילסיטו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  לה ריוחה (פרובינציה) לה ריוחה
 חבל ארץ:  צפון-מערב ארגנטינה
 תאריך ייסוד:  19 בפברואר 1715
 גובה:  1,080 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,724 (2010)
  ‑ במטרופולין:  53,247 (2010)
 קואורדינטות:  29°10′00″S 67°30′00″W﻿ / ﻿29.166666666667°S 67.5°W﻿ / -29.166666666667; -67.5 
 אזור זמן:  UTC -3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט צ'ילסיטו(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט צ'ילסיטו(למפת לה ריוחה רגילה) לה ריוחה ויז'ה אוניון צ'מיקל אאימוגסטה צ'פס קטמרקה טוקומן קורדו. סן לואיס סן חואן צ'ילהצ'ילסיטו(למפת לה ריוחה מוגדלת) לה ריוחה ויז'ה אוניון צ'מיקל אאימוגסטה צ'פס קטמרקה טוקומן קורדו. סן לואיס סן חואן צ'ילהצ'ילסיטו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
צ'ילסיטו (בספרדית: Chilecito) היא עיר בפרובינציית לה ריוחה בארגנטינה. צ'ילסיטו נמצאת במרכז הפרובינציה, בעמק בין רכס סיירה דה ולסקו במזרח ורכס סיירה דה פמטינה במערב.
היסטוריה

צ'ילסיטו נוסה ב-19 בפברואר 1715 על ידי המתיישב הספרדי דומינגו דה קסטרו אי בסאן תחת השם "ויז'ה סנטה ריטה", על שם הקדושה הנוצרית האיטלקייה ריטה מקאשה (Rita da Cascia). אחר כך שונה השם ל"ויז'ה ארחנטינה", ולאחר מכן לשם הנוכחי. מקור השם לא ברור, ואחת הדעות היא שהוא נובע מהשם הילידי של האזור.
במאה ה-19 הכלכלה המקומית הסתמכה בעיקר על כריית זהב במכרות בהרים הסמוכים. אחת העדויות שנותרו מתקופה זו היא מעין רכבל המקשר את צ'ילסיטו למכרה "לה מחיקנה" (La Mejicana) ברכס סיירה דה פמטינה, אשר הפך לאטרקציה תיירותית.
כלכלה

כיום כלכלת צ'ילסיטו מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול גפנים ובמידה פחותה יותר על גידול פירות שונים.
חינוך

בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של צ'ילסיטו, שהייתה במקור קמפוס של האוניברסיטה הלאומית של לה ריוחה.
תחנה של הרכבל בלה מחיקנה
מבצע צלבן

מבצע צלבן (Operation Crusader), שנערך בין 18 בנובמבר ל-30 בדצמבר 1941, היה שם הקוד שניתן למתקפה שערכה הארמייה השמינית של חבר העמים הבריטי נגד כוחות הציר בלוב בפיקודו של ארווין רומל, במסגרת המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה. לאחר מספר כישלונות בשלבים הראשונים של המתקפה, הצליחו כוחות הארמייה השמינית בסופו של דבר לשחרר את נמל טוברוק מן המצור הממושך שהטילו עליו כוחות הציר, ולאלץ את האחרונים לסגת מבליטת קירנאיקה. מבצע צלבן היה הניצחון הראשון של כוחות היבשה הבריטיים על הצבא הגרמני, אף על פי שהיקף הכוחות הגרמניים שנטלו בו חלק היה מצומצם יחסית, והכישלון המשמעותי הראשון של הוורמאכט במהלך המלחמה.
רקע

בספטמבר 1940 תקפה הארמייה העשירית של צבא איטליה את הכוחות הבריטיים החלשים שהחזיקו במצרים, חדרה לעומק כ-100 ק"מ לשטחה, ועצרה את התקדמותה באזור סידי ביראני. בסוף אותה שנה עבר הצבא הבריטי במצרים למתקפת נגד, שקיבלה את שם הקוד מבצע מצפן, והצליח להביס את הכוחות האיטלקיים, להדוף אותם משטח מצרים ולכבוש את בליטת קירנאיקה (החלק המזרחי של לוב), כולל נמלי טוברוק ובנגאזי. המצב התהפך שוב באפריל 1941, כאשר כוחות הציר בצפון אפריקה, לאחר שקיבלו תגבורת גרמנית בפיקוד גנרל ארווין רומל, פתחו במתקפה נגד הכוחות הבריטיים והשתלטו מחדש על בליטת קירנאיקה.
על אף ההצלחה הגרמנית המשיכו הבריטים להחזיק בנמל טוברוק, בעורפם של כוחות הציר שבגבול מצרים, והדפו את כל נסיונותיו של רומל לכבוש את הנמל החיוני. במאי וביוני 1941 הצליחו כוחות הציר בפיקודו של רומל להדוף שני ניסיונות של הכוחות הבריטיים במצרים לפרוץ דרך מערך ההגנה שלהם בגבול מצרים -לוב, ולחבור אל הכוח הנצור בטוברוק. ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, הפעיל לחץ כבד על גנרל קלוד אוקינלק, מפקד הכוחות הבריטיים במזרח התיכון, לחדש בהקדם את המתקפה במטרה לסלק את כוחות הציר מבליטת קירנאיקה. אולם האחרון התנגד לפתוח במתקפה לפני שכוחותיו יתוגברו באופן ניכר, והצליח לשכנע את ראשי המטות הבריטיים לדחות את המתקפה המתוכננת עד לאמצע נובמבר. רומל ניצל את הרגיעה הזמנית בלחימה כדי לחזק את שורת העמדות המבוצרות בהן החזיקו כוחותיו על גבול מצרים - ממעבר חלפאיה, שעל כביש החוף, לסידי עומר בדרום - ולתגבר אותן בכוחות נוספים. עיקר הכוח של קורפוס אפריקה רוכז במחצית הדרך בין אזור הגבול לטוברוק, בכוננות לקראת מתקפה נוספת על הנמל המבוצר, שנועדה להתבצע לקראת סוף חודש נובמבר.
תוכנית המתקפה הבריטית ויחסי הכוחות ערב פתיחתה > יחסי הכוחות

בחינת יחסי הכוחות בין הצדדים היריבים ערב פתיחת "מבצע צלבן" מעלה כי הצד הבריטי נהנה מעדיפות גדולה על כוחות הציר כמעט בכל התחומים. הארמייה השמינית כללה 5 דיוויזיות חי"ר, דיוויזיה משוריינת אחת ומספר בריגדות עצמאיות. מולה עמדו 3 דיוויזיות גרמניות (2 דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה ודיוויזיית אפריקה לתפקידים מיוחדים), ו-7 דיוויזיות איטלקיות (כולל דיוויזיית שריון ודיוויזיה ממונעת). לכל אחד משני הצדדים היו כ-120 אלף חיילים, אך הרמה המקצועית ואיכות הציוד של יחידות חיל הרגלים האיטלקיות, שהיוו את עיקר כוח החי"ר של רומל, היו נחותות בהרבה ביחס ליחידות המקבילות בצבא הבריטי, ולכן הן לא היו מסוגלות להתמודד מולן כשווים מול שווים (כפי שהוכח במהלך מבצע מצפן).
מספר הטנקים שעמדו לרשות הארמייה השמינית היה כמעט כפול ממספר הטנקים של קבוצת הפאנצר אפריקה, ובניגוד לדעה הרווחת, לא היה לטנקים הגרמניים יתרון איכותי משמעותי על יריביהם הבריטיים. לארמייה השמינית היו 738 טנקים (ו-200 טנקים נוספים בעתודה) ערב פתיחת המתקפה. 370 מתוכם היו טנקי שיוט מדגמים שונים (כולל טנקי קרוסיידר חדישים שעל שמם נקרא המבצע), 165 טנקים אמריקנים מדגם M3 סטיוארט (שנודעו בכינוי "האני") ו-203 טנקי רגלים מדגם מטילדה וולנטין, שרוכזו בשתי בריגדות טנקים עצמאיות. לרשות רומל עמדו כ-400 טנקים גרמניים - מתוכם 55–70 טנקים קלים מדגם פאנצר סימן 2, בעלי תותח 20 מ"מ, ששימשו בעיקר כרכב סיור משוריין - ועוד כ-150 טנקים איטלקיים מדגם M13/40, שהיו נחותים לחלוטין ביחס לכל סוגי הטנקים הבריטיים. הטנקים הגרמניים הבינוניים מדגם פאנצר סימן 3 ופאנצר סימן 4 צוידו אמנם בתותחים קצרי קנה בעלי קוטר גדול יותר (50 ו-75 מ"מ בהתאמה) מאשר יריביהם הבריטיים (שצוידו בתותחי 2 ליטראות, או 37 מ"מ) אך מהירות הלוע הנמוכה שלהם, גרמה לכך שעוצמת חדירת השריון והטווח היעיל שלהם, לא עלו בהרבה על תותחי הטנקים הבריטיים.
טנק קל M3A1 סטוארט
טנק חי"ר מתילדה II
טנק בינוני פאנצר III
טנק m13/40
הבריטים גם נהנו מעליונות אווירית ניכרת על כוחות הציר. חיל האוויר המדברי, בפיקוד מרשל האוויר טדר, כלל 724 מטוסים, 616 מתוכם כשירים לפעולה (1020 מטוסים כולל עתודות). רומל יכול היה להציב מולם רק 536 מטוסים (342 מהם כשירים לפעולה), מתוכם כ-120 מטוסים גרמניים, והשאר מטוסים איטלקיים.
תוכנית המתקפה הבריטית ויחסי הכוחות ערב פתיחתה > התוכנית הבריטית

לפי תוכנית המבצע, שהוכנה על ידי מפקד הארמייה השמינית, גנרל אלן גורדון קנינגהם, במהלך חודש ספטמבר, נועדה המתקפה הבריטית להתבצע בשני שלבים עיקריים:
בשלב הראשון יאגף הקורפוס ה-30 (הדיוויזיה המשוריינת ה-7, הדיוויזיה הדרום-אפריקנית ה-1 בפיקודו של גנרל ג'ורג' ברינק ובריגדת המשמר הממונעת ה-22) מדרום את מערך ההגנה של הציר באזור הגבול, ויתפוס "עמדת קרב מרכזית" בעורפו ליד ג'אבר-צלאח. קנינגהם העריך, שמהלך זה יאלץ את רומל לתקוף את כוח השריון המרוכז של הדיוויזיה המשוריינת ה-7, שכללה כ-500 טנקים, בשטח שנבחר על ידי הבריטים, ושבקרב השריון שיתפתח כתוצאה מכך, יושמדו עיקר כוחותיו הניידים.
בשלב השני של המתקפה הבריטית, שהיה אמור להתחיל רק לאחר השגת הניצחון בקרב השריון, נועדו יחידות החי"ר של הארמייה ה-8 להיכנס לפעולה. הקורפוס ה-13, בפיקוד אלפרד ריד גודווין אוסטן, שכלל את הדיוויזיה ההודית ה-4, הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 ובריגדת הטנקים ה-1, נועד לאגף מדרום את מגנני הגבול של הציר, לתקוף אותם מהחזית ומעורף, ולאחר מכן להתקדם מערבה לאורך כביש החוף לכיוון טוברוק. במקביל נועד חיל המצב של טוברוק (הדיוויזיה ה-70, בריגדה פולנית ובריגדת הטנקים ה-32) לתקוף את כוחות הציר המכתרים את מתחם טוברוק, להבקיע דרכם ולנוע מזרחה במטרה לחבור אל כוחות הקורפוס ה-30, שיתקפו במקביל לכיוון צפון-מערב. לאחר שחרור טוברוק מהמצור והבסת כוחותיו העיקריים של רומל, תמשיך הארמייה השמינית במרדף מערבה אחרי שרידי כוחות הציר, במטרה לכבוש את כל בליטת קירנאיקה, ולאחר מכן גם את טריפוליטניה.
המתקפה הבריטית > קרב סידי רזג

רק בשעות הערב של ה-20 בנובמבר הבין רומל לבסוף, שהפעולות הבריטיות במהלך הימים האחרונים היו חלק ממתקפה רבתי ולא רק סיור אלים כפי שחשב קודם. הוא חשש בעיקר מחבירה של הכוחות הבריטיים בסידי-רזג עם חיל המצב של טוברוק, ולכן הורה לשתי דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה לנוע למחרת עם שחר לסידי רזג במטרה להשמיד את הכוחות הבריטיים, שתפסו את שדה התעופה. במקביל הבין גם הפיקוד הבריטי, שאין טעם להמשיך להמתין להשמדת כוחות השריון הגרמניים, ולכן נתן הוראה לחיל המצב של טוברוק להיערך לפריצת טבעת הכיתור של הציר בגזרה הדרום-מזרחית שלה, כדי להתחבר לכוחות הקורפוס ה-30, ואילו הקורפוס ה-13 הצטווה לפתוח בתנועת האיגוף המתוכננת סביב מערך ההגנה של הציר באזור הגבול.
בשלושת הימים הבאים (21 עד 23 בנובמבר) התחוללו באזור סידי-רזג שורת קרבות שריון מבולבלים, בהם השתתפו מאות טנקים משני הצדדים. רומל ניצל את פיצול כוחות השריון של הדיוויזיה המשוריינת ה-7, כדי לתקוף כל אחת משלוש הבריגדות המשוריינות של הדיוויזיה בנפרד, באמצעות הכוחות המרוכזים של קורפוס אפריקה, וכך הצליח להשיג עדיפות מקומית מכרעת, אף על פי שלקורפוס ה-30 הייתה עדיפות של כמעט 2:1 בטנקים על קורפוס אפריקה. העליונות הטקטית של כוחות השריון הגרמניים, שיתוף הפעולה הבין-זרועי ההדוק במסגרת דיוויזיות הפאנצר והפעלה יעילה של תותחי הנ"ט (במיוחד תותחי ה-88 מ"מ) שגרמו אבדות כבדות לשריון הבריטי, אפשרו לרומל להנחיל תבוסה מוחצת לדיוויזיה המשוריינת ה-7. בליל 23 בנובמבר נותרו לדיוויזיה פחות ממאה טנקים כשירים לפעולה, אם כי חלק מהטנקים שנפגעו רק הוצאו זמנית מכלל פעולה. כוחות הציר השתלטו מחדש על שדה התעופה סידי רזג, השמידו כמעט לחלוטין את הבריגדה ה-5 של הדיוויזיה הדרום אפריקאית ה-1, ולקחו למעלה מ-2,000 שבויים. עם זאת, גם דיוויזיות הפאנצר של קורפוס אפריקה ספגו אבדות כבדות במהלך הלחימה, ונותרו עם כ-90 טנקים כשירים לפעולה (מתוך כ-250 עימם פתחו את הקרב).
במקביל לקרב השריון שהתנהל בסידי רזג נכנסו לפעולה גם יחידות הרגלים של הארמייה השמינית. בבוקר ה-21 בחודש תקף חיל המצב של טוברוק את הגזרה הדרום-מזרחית של טבעת הכיתור, גרם אבדות כבדות לדיוויזיית "בולוניה" האיטלקית והצליח להתקדם כ-6 ק"מ לכיוון אד-דודה. התקפת נגד גרמנית ייצבה זמנית של המצב ובלמה את המשך התקדמות הבריטית. תבוסת כוחות הקורפוס ה-30 בסידי רזג, שהיו אמורים לחבור אל חיל המצב של טוברוק, גרמה להפסקה זמנית של המאמץ הבריטי לפרוץ את טבעת הכיתור.
ב-22 בנובמבר החל הקורפוס ה-13 בהתקפה על שורת העמדות המבוצרות של הציר בגבול מצרים-לוב. כוחות מהדיוויזיה ההודית ה-4 תקפו שני מתחמים מבוצרים באזור סידי עומר, ששימשו כעוגן הדרומי של מערך הביצורים, וכבשו אותם לאחר לחימה קשה. אולם אבדות כבדות שספגו טנקי הרגלים שסייעו להתקפה, גרמו לדחיית המשך המתקפה על מגנני הגבול. במקביל איגפה הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 את סידי עומר מדרום, והבריגדה ה-5 שלה תקפה את עמדות הציר באזור מבצר קאפוצו, ניתקה את כביש החוף, והשלימה את כיתור כוחות הציר באזור הגבול. שתי הבריגדות האחרות של הדיוויזיה התקדמו מערבה מדרום לכביש החוף לכיוון טוברוק. ב-23 בנובמבר נתקלה הבריגדה ה-6 במקרה במפקדת "קורפוס אפריקה" ליד ביר אל חליטה, שבתה את רוב סגל המטה שלו וניתקה את דרכי האספקה של הקורפוס שלחם באזור סידי רזג.
המתקפה הבריטית > המירוץ אל גדר הגבול

רומל, שחשב שכוחותיו השמידו את רוב כוחות הקורפוס ה-30 ועדיין לא היה מודע לחומרת האבדות שספגו יחידות הפאנצר של קורפוס אפריקה בקרב סידי רזג, החליט בלילה שבין 23 ל-24 בנובמבר להעביר את מרכז הכובד של המערכה לגבול לוב-מצרים. הוא השאיר את הדיוויזיה הקלה ה-90 להשלים את טיהור אזור סידי רזג והורה לדיוויזיות הפאנצר ה-15 וה-21 לנתק מגע ולנוע במהירות מזרחה לכיוון מגנני הגבול של הציר. היעדים העיקריים שלו היו לנתק את קווי האספקה של הבריטים, לחבור לכוחות הציר המכותרים באזור הגבול, לאגף ולהשמיד את כוחות הקורפוס ה-13 ואולי אף לפלוש לשטח מצרים. ייתכן שרומל האמין שעצם האיום בכיתור כוחות הארמייה השמינית, שחדרו לשטח לוב, יגרום לפיקוד הבריטי להורות על נסיגה כללית, כפי שאירע במהלך מבצע קרדום קרב ביוני 1941.
התנועה המהירה והמפתיעה של קורפוס אפריקה לאזור הגבול בשעות הבוקר של ה-24 בנובמבר גרמה בהלה המונית בדרגי התובלה של הכוחות הבריטיים, ויצרה איום על מצבורי האספקה המרכזיים של הארמייה השמינית והמפקדות של הקורפוסים ה-13 וה-30 שנמצאו בנתיב תנועתו. אולם תמונת המודיעין עליה נשענה תוכניתו של רומל הייתה מוטעית. רוב כוחות הקורפוס ה-13 כבר לא נמצאו באזור הגבול, והבריגדה ההודית ה-7 כבר התבצרה במשלטים שנכבשו מידי כוחות הציר באזור סידי עומר, כך שהמתקפה הגרמנית ניחתה במידה רבה בחלל ריק.
בנוסף לכך, מנהגו של רומל לפקד מלפנים על כוחותיו פעל הפעם לרעתו. הוא איבד קשר עם מפקדת קורפוס אפריקה ועם מפקדת קבוצת הפאנצר אפריקה, תעה בדרך מספר פעמים, והפקודות שהעביר לגיסותיו היו במקרים רבים בלתי מציאותיות לחלוטין. במשך 3 ימים (24 עד 26 בנובמבר) שוטטו כוחות קורפוס אפריקה ללא תכלית באזור הגבול. הם ספגו אבדות ניכרות במספר היתקלויות עם יחידות חי"ר וארטילריה של הארמייה השמינית, ומהתקפות כבדות של חיל האוויר המדברי, נותקו מדרגי האספקה שלהם, ולא היו מסוגלים לתקן ולהשמיש טנקים שנפגעו בקרבות. כתוצאה מכך נותרו לקורפוס רק כמה עשרות טנקים כשירים לפעולה, והוא נחלש מאוד. ב-26 בנובמבר נואש זיגפריד ואסטפל, קצין האג"מ של "קבוצת הפאנצר אפריקה", מנסיונותיו לחדש את הקשר עם רומל. הוא הורה לשתי דיוויזיות השריון של "קורפוס אפריקה" לחזור מיד לאזור טוברוק. רומל זעם על הפקודה, אך אישר אותה בדיעבד, ועד צהרי ה-27 בחודש חזרו כל כוחות הקורפוס מאזור בארדיה וחנו ממזרח לסידי-רזג.
הבריטים ניצלו היטב את היעדרותו של קורפוס אפריקה מזירת הקרב העיקרית. כוחות הדיוויזיה הניו זילנדית ה-2 כבשו מחדש את שדה התעופה בסידי-רזג ואת המתלול מצפון לו, גרמו אבדות כבדות לדיוויזיה הקלה ה-90, ובלילה שבין 26 ל-27 בנובמבר הצליחו לחבור עם חיל המצב של טוברוק באזור אד-דודה. הדיוויזיה המשוריינת ה-7 ניצלה את ההפוגה בלחימה לצורך התארגנות מחדש, קליטת תגבורות ותיקון טנקים פגועים, וחזרה להיות כוח לוחם ראוי לשמו. כתוצאה מכך, רומל חידש את הקרב באזור סידי רזג ב-27 בנובמבר בתנאים הרבה פחות נוחים לכוחותיו. מומחים צבאיים רבים מאמינים שאילו רומל היה משאיר את קורפוס אפריקה מרוכז באזור סידי רזג במקום לשלוח אותו לאזור הגבול, היה לו סיכוי טוב להביס שוב את הארמייה השמינית. הפיקוד הבריטי נהג להכניס את כוחותיו למערכה טיפין טיפין ולפזר אותם על פני המדבר, ורומל יכול היה לנצל טעות זו ולהשמיד אותם בזה אחר זה מעמדת הקרב המרכזית שלו בסידי רזג.