stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטנה

ערך זה עוסק במדינה בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נוף בצפון מערב מונטנה, בקרבת הפארק הלאומי גליישר
מונטנה (באנגלית: Montana ‏האזנהקובץ:En-us-Montana.ogg‏Ⓘ‏) היא מדינה במערב ארצות הברית. היא מדינה גדולה בשטחה ודלילת אוכלוסין; היא הרביעית בגודל שטחה בין מדינות ארצות הברית, אך אוכלוסייתה, המונה כמיליון תושבים, היא במקום ה-44 בגודלה.
בשנת 1893 בעיר מיזולה נפתחה אוניברסיטת מונטנה והיא נחשבת לאחת מן האוניברסיטאות הציבוריות הטובות בארצות הברית.
במונטנה ניתן למצוא את הריכוז הגבוה ביותר של דובי גריזלי. במונטנה נמצא חלק מתצורת הל קריק, העשירה במאובנים מההקרטיקון העליון ובפרט במאובני דינוזאורים רבים (בהם טירנוזאורוס רקס וטריצרטופס).
מונטנה הייתה המדינה הראשונה ששלחה אישה (ג'נט רנקין) לקונגרס מטעמה.
מקור השם

מקור שמה הוא במילה הספרדית מונטניה שפירושה הר ובאופן רחב יותר "מדינה הררית". ב-1864 התלוננו נציגים נבחרים שאין לתת לה את השם הזה כי רוב השטח אינו הררי ועדיף לקרוא לעיר בשם ממקור אינדיאני ולא ספרדי. שמות אחרים כמו "שושון" שהוצעו, נדחו והוועדה החליטה לאמץ את השם המקורי, מונטנה.
גאוגרפיה

מונטנה ממוקמת במערב ארצות הברית וגובלת בצפון בפרובינציות הקנדיות קולומביה הבריטית, אלברטה וססקצ'ואן, במזרח בדקוטה הצפונית ובדקוטה הדרומית, בדרום בוויומינג ובמערב באיידהו. במונטנה שני פארקים לאומיים: גליישר בצפון מערבה וילוסטון (משותף גם לוויומינג ואיידהו) בדרום מערבה. שני הפארקים הלאומיים ממוקמים בהרי הרוקי.
אקלים

האקלים במדינה שונה מאוד מאזור לאזור בגלל גודלה והשוני בגאוגרפיה שבה. ביולי הטמפרטורות הממוצעות הן C°‏ 29.2 ובינואר C°‏ 2.2. כאמור השונות מובילה לשינוי רב באקלים, ב-20 ביולי 1893, וב-5 ביולי 1937 נמדדו במדינה C°‏ 47 חום. באזורים ההרריים במדינה נרשם שלג בכל חודשי השנה אם כי בחודשים יולי ואוגוסט זה די נדיר. הטמפרטורה הנמוכה ביותר במדינה וגם הנמוכה ביותר בארצות הברית כולה נרשמה בינואר 1954 עם C°‏ 70− באזורים ההרריים ו-C°‏ 56.7− במחנה כריית הזהב, C°‏ 37.8− ליד מעבר רוג'רס. כללית, הטמפרטורות במדינה יכולות להשתנות בצורה קיצונית תוך פחות מ-24 שעות, ההסבר לכך הוא רוח קרירה שמגיעה מכיוון דרום קנדה הלא רחוקה. כמו כן, רוחות מזרחיות יכולות להופיע ממזרח להרים ולגרום לטמפרטורות להגיע ל-C°‏ 50 ו-C°‏ 60. בלומה שבמחוז צ'וטו נרשמה התנודה הכי קיצונית ומהירה בטמפרטורות במדינה ובכל ארצות הברית כולה כאשר ב-15 בינואר 1972, בפחות מ-24 שעות עלתה הטמפרטורה מ-C°‏ 49− ל-C°‏ 9.
ממוצע הגשמים השנתי עומד על 1,580 מ"מ כאשר רוב המשקעים הם במערב המדינה, מזרח המדינה יבש בהרבה. שלגים עד גובה של 7 מטר יכולים לרדת בחודשי החורף מספטמבר עד מאי אם כי רובו יורד בין נובמבר למרץ.
האקלים בשנים האחרונות נוטה יותר ויותר להתחמם, הקרחונים במדינה לפי כל התחזיות עשויים להימס בעוד כמה עשורים. ערים רבות במדינה קבעו את שיא החום שלהם ביולי 2007 שנרשם כחודש החם בתולדות המדינה. טיפול לא נכון ואי הכרות של המצב גורמים בשנים האחרונות למספר שריפות במדינה בחודשי הקיץ. על פי הסוכנות להגנת הסביבה באוניברסיטת הרווארד בשנים הקרובות 20% משטחי המדינה עשויים להישרף והמדינה תחווה עלייה של 80% בזיהום האוויר.
היסטוריה

עמים ילידים חיו בשטח מונטנה במשך זמן רב.
רוב שטחה של מונטנה נכלל בשטח שנקנה מצרפת ברכישת לואיזיאנה, ממנו נוצרו לימים 15 מדינות. בשנים שלאחר מכן ולאחר משלחת לואיס וקלארק התפתח סחר עור ופרוות נרחב באזור, שבין צרפתים ובריטים לבין העמים הילידים.
בשנים 1850–1880 החלה התיישבות אירופית באזור.
ב-26 במאי 1864 נוצרה טריטוריית מונטנה, בהחלטה של הקונגרס, שפיצלה את טריטוריית מונטנה מטריטוריות אחרות בשכנותה. הטריטוריה ריכזה את שארית השבטים האינדיאנים הלוחמים ובמונטנה הייתה זירת ההתרחשות האחרונה של מאמצי האינדיאנים במאבק נגד השתלטות המהגרים מאירופה על שטחי ארצות הברית. ב-1876 התחולל בתחומה קרב ליטל ביגהורן. אף כי צבא ארצות הברית הפסיד בקרב, הוא מסמל את קץ תקופת המלחמה באינדיאנים ואת תבוסתם הניצחת.
מונטנה הפכה למדינה ה-41 של ארצות הברית ב-8 בנובמבר 1889.
בשנת 1925 התרחשה באזור רעידת אדמה חזקה.
דמוגרפיה

מפקד האוכלוסין מעריך כי בעשור האחרון צמחה אוכלוסיות מונטנה בלפחות 8%. כמו כן, לפי מפקד האוכלוסין, נכון לשנת 2010, 89.45% מכלל האוכלוסייה הם לבנים (87.8% לבנים שאינן היספנים) 6.3% אינדיאנים וילידים מאלסקה, 2.9% היספנים ולטיניים, 0.6% אסיאתיים, 0.4% שחורים–אפרו־אמריקאים. קבוצות אירופאיות הגדולות ביותר במדינה המהוות קצת יותר מ-2% מאוכלוסיית מונטנה הם גרמנים, אירים, אנגלים, נורווגים, צרפתים ואיטלקים, עם זאת, מונטנה היא אחת המדינות עם אחוזי לידה מקומיים (אמריקאים) מהגבוהות בארצות הברית. נכון לשנת 2000, 94.8% מהאוכלוסייה מגיל חמש ומעלה דוברים אנגלית בבית כשפת אם, לאחר מכן השפה הנפוצה היא ספרדית. 47% מתושבי מונטנה הם נוצרים פרוטסטנטים, 23% קתוליים, 20% ללא השתייכות דתית, 1% בודהיסטים, 0.5% יהודים, 0.5% מוסלמים ו- 0.5% הינדים.
דמוגרפיה > בריאות

על פי סקר חברת גאלופ, מונטנה מדורגת כמדינה הכי פחות "שמנה" מכל מדינות ארצות הברית עם 19.6%.
ממשל ופוליטיקה

בבית המחוקקים המקומי ישנם שני בתים: סנאט (50 נציגים – עם רוב של 16–34 לרפובליקנים[דרושה הבהרה]) ובית נבחרים (100 נציגים – עם רוב של 32–68 לרפובליקנים[דרושה הבהרה]). הסנאטורים מכהנים קדנציות של ארבע שנים, ואילו נציגי בית הנבחרים שנתיים. למפלגה הרפובליקנית יש רוב בשני הבתים.
היום למדינה יש 2 נציגים מטעמה לבית הנבחרים של ארצות הברית. בעבר היה לה אחד מלבד, לאחר שהשני נלקח ממנה ב-1990. ב-2010 ניסתה להשיב אליה נבחר נוסף, אך סורבה. ב-2021, לאחר מפקד האוכלוסין קיבלה המדינה נבחר נוסף, והוא נבחר ונכנס לתפקידו לאחר בחירות אמצע הקדנציה של 2022.
מבחינה היסטורית, מונטנה היא מדינה מתנדנדת. בעבר בחרו בעיקר בנבחרים ליברליים אולם מ-1988 עד 2006 התהפכו קצת הנתונים והם בוחרים בדרך כלל בשמרנים יותר. נכון ל-2025 הפעם האחרונה בה ניצח מועמד דמוקרטי לנשיאות במדינה, היה ביל קלינטון במרוץ של 1992, מאז הם הצביעו תמיד בעד המועמד הרפובליקני. בבחירות למושל המדינה, מאז שנת 1889 60% מהזמן הצביעה המדינה למועמד הדמוקרטי וב-40% למועמד הרפובליקני. מבחינה היסטורית, הרפובליקנים חזקים יותר במזרח המדינה והדמוקרטים חזקים יותר במערב המדינה.
בשנת 1916 הייתה מונטנה למדינה הראשונה ששולחת אישה לקונגרס כשבחרה ברפובליקנית ג'נט רנקין.
למונטנה יש כוח של 4 אלקטורים בבחירות לנשיאות ארצות הברית, בקונגרס ה-119 מייצגים את המדינה, בבית העליון - הסנאטורים סטיב דיינס וטים שיהי, ובבית התחתון - ראיין זינקי וטרוי דאונינג כולם מהמפלגה הרפובליקנית.
מושל המדינה הוא גרג ג'יאנפורטה, המכהן כמושל ה-25 של מדינת מונטנה. קודם לכן, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המדינה.
כלכלה

ענפי הכלכלה המרכזיים הם חקלאות, תיירות וכרייה. ענף החקלאות העיקרי הוא גידול בקר למאכל, ענף שיש לו גם חשיבות היסטורית ותרבותית. בנוסף, מגדלים במונטנה בקר לחלב, צאן וחזירים. כשליש ההכנסות החקלאיות במונטנה הם מהצומח, והגידולים העיקריים הם שעורה, שחת, שעועית, תפוח אדמה וסלק סוכר. הפרי העיקרי של מונטנה הוא דובדבן שחור.
הכלכלה של מונטנה סבלה משפל בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 בגלל הירידה במחירי התוצרת החקלאית. בשנות ה-40 שבה כלכלת מונטנה לפרוח, אך מאמצע שנות ה-50 עד סוף שנות ה-60 סבלה מצמיחה איטית בלבד. בשנות ה-70 זכתה מונטנה לפריחה מחודשת, אך בשנות ה-80 סבלה ממשבר מתמשך.
מונטנה צמחה בשיעור ממוצע של 3.2% לשנה בשנים 2001-2008 ומשנת 2010 הייתה מונטנה בין המדינות שהראו צמיחה חזקה ביותר בדרך ליציאה מהמיתון הגדול. במאי 2015 ירד שיעור האבטלה במונטנה ל-4%, הרמה בו הייתה לפני המיתון הגדול וב-2019 ירד ל-3.8%. מונטנה היא אחת מחמש המדינות היחידות שאין בהן מס קנייה.
כלכלה > תחבורה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
עוד מהמאה ה-19 פעלו רכבות במדינה, הכביש המחבר בין מזרח למערב המדינה הוא הכביש הארוך ביותר במדינה. נכון ל-2013 נמל התעופה הבינלאומי בוזמן ילוסטון הוא העמוס ביותר במדינה.
כלכלה > הערים הגדולות

בילינגס
מיזולה
גרייט פולס
בוזמן
ביוט
סמלי המדינה

| סמלי מדינת מונטנה> דגל.דגל מונטנה Flag of Montana | סמלי מדינת מונטנה> סמל.סמל מונטנה Seal of Montana | סמלי מדינת מונטנה> מוטו. | סמלי מדינת מונטנה> כינוי. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | "זהב וכסף" "Oro y plata" | "מדינת האוצר" "Treasure State" |
| עץ | פרח | ציפור | חיה |
| ארז הזפת Ponderosa Pine | לואיסיה Bitterroot | סטורנלה נגלקטה Western meadowlark | דוב גריזלי Grizzly bear |
הערות שוליים

↑  Montana, Netstate
↑  Montana: A History of Two Centuries, page 314
↑  Montana's economy sees stronger growth in 2013, missoulian, December 29, 2013
↑  Jobs Report: Montana Ranks High for Economic Growth, September 1, 2014, flatheadbeacon
↑  Montana’s Unemployment Rate Drops to 4 Percent, flatheadbeacon
↑  "Montana", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013". census.gov. May 2014. Retrieved June 3, 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559506105171  BNE: XX456679  BnF: cb120658483 (data)  CiNii: DA04856273  GND: 4040138-8  ISNI: 0000 0004 0412 3913  LCCN: n80010207  LNB: 000339199  MusicBrainz: fb8840b9-ff2f-4484-8540-7112ee426ea7  NARA: 10045242  NKC: ge134373  SUDOC: 176552545  VIAF: 133316844   WorldCat (עם VIAF): 133316844 
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת מונטנה
זכויות להט"ב בממלכה המאוחדת
מעמד בחוק > הומוסקסואליות כעבירה פלילית

החוק האנגלי החל להגדיר קיום מין אנאלי בקרב גברים הומוסקסואלים כעבירה פלילית מאז שנת 1533 שדינה עונש מוות בתלייה בעקבות חקיקת חוק מעשה הסדום 1533 (אנ'), שנחתם על ידי מלך אנגליה, הנרי השמיני. החוק היה החוק האזרחי הראשון במדינה לאיסור "מעשי סדום" בעוד שבעבר עבירות פליליות מרקע כזה טופלו על ידי בתי משפט של כנסיות. החוק בוטל 20 שנה לאחר מכן ב-1553 עם תחילת הכהונה של מרי הראשונה (בתו של הנרי השמיני) כמלכת אנגליה, אך הוא הוטל מחדש בשנת 1563 תחת כהונתה של אליזבת הראשונה. ג'יימס פראט וג'ון סמית' היו שני האנשים האחרונים שהוצאו להורג באנגליה באשמת מעשה סדום. הם נעצרו באוגוסט 1835, לאחר שנטען כי הם נצפו מקיימים יחסי מין הומוסקסואליים. בנובמבר אותה שנה הם נתלו מול כלא ניוגייט בלונדון.
למרות שסעיף 61 שנחקק כחלק מחוק העבירות נגד האדם משנת 1861 (אנ') הסיר את עונש המוות על קיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים בחוק הבריטי, היא נותרה עבירה פלילית שנושאת עונש מאסר עבור מורשעים. בשנת 1862 נכנס לתוקף קוד העונשין ההודי שנוצר על ידי השלטונות הקולוניאליסטים הבריטים של הראג' הבריטי (הודו של היום). הקוד כלל את סעיף 377, שהפליל פעילות הומוסקסואלית בהודו ושימש כבסיס לקוד הפלילי במושבות האחרות של האימפריה הבריטית ובכך, המשיך להפליל (על פי התוכן שלו) פעילות הומוסקסואלית בשאר המושבות. כיום, קודי עונשין שמפלילים פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה בעקבות ירושה של קוד העונשין ההודי לאחר קבלת עצמאותן מהאימפריה הבריטית עדיין קיימים ב-30 מדינות שהיו בעבר קולוניות של האימפריה והיום חברות בארגון חבר העמים הבריטי. סעיף 11 לחוק הפלילי (תיקון) משנת 1885 (אנ') (שידוע לעיתים קרובות כ-"תיקון לאבויצ'רה" (אנ')) הרחיב את תוכן החוק הפלילי שהתייחס להפללה של הומוסקסואליות ברחבי האימפריה הבריטית כך שיכלול איסור על קיום של כל מעשה הומוסקסואלי בין גברים, גם כאשר לא היו קיימים עדים לכך שהמעשה התבצע בפועל. משמעות התיקון הייתה שניתן להרשיע חשודים בגין מעשים פרטיים, ולעיתים קרובות אף מכתב בין שני גברים המביע חיבה הוגדר כראיה שמספיקה עבור הרשעה. הסופר האירי אוסקר ויילד ידוע כמי שהורשע על פי תוכן התיקון שבעקבותיו נידון לשנתיים של עבודת עונשין. בסקוטלנד, למרות שלא היו חוקים שהפכו פעילות הומוסקסואלית בין גברים לעבירה פלילית בין 1424 ל-1707, מעשים הומוסקסואלים נענשו. דוגמה ידועה לכך היא הוועדה למשפטו של גאווין בל.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, המשטרה הבריטית אכפה באופן פעיל חוקים שהפלילו הומוסקסואליות גברית. עד סוף 1954, כ-1,069 גברים הומוסקסואלים נכלאו באנגליה ובוויילס, עם גיל ממוצע של 37 שנים, על רקע נטייתם המינית. מספר מעצרים מפורסמים באותן שנים שבוצעו כללו את מעצרו של המתמטיקאי, מדען המחשבים, לוגיקן, אנליטיקאי קריפטי, פילוסוף והביולוג המתמטיקאי האנגלי אלן טיורינג שהורשע ב-1952 בקיום "מעשה מגונה גס" (פעילות הומוסקסואלית). בעקבות מעצרו הוא נאלץ ליטול הורמונים נשיים (סירוס כימי) כחלופה למאסר. טיורינג התאבד בשנת 1954. בשנת 2009, בתגובה לעתירה, ראש הממשלה גורדון בראון, פרסם התנצלות בשם ממשלת בריטניה על "הדרך המחרידה שבה התייחסו לטיורינג". בשנת 1954, משפטו ומאסרו של הפוליטיקאי אדוארד מונטגו (אנ'), בעל הקרקעות מייקל פיט-ריברס (אנ') והעיתונאי פיטר ווילדבלוד (אנ') בגין ביצוע "מעשים הומוסקסואלים מגונים" עוררו סערה ציבורית והובילו להקמת ועדה שתבחן ותדווח על תוכן החוק הפלילי הקיים שכולל התייחסות ל-"עבירות הומוסקסואליות" שמונתה על ידי הפוליטיקאים דייוויד מקסוול פייף, הרוזן הראשון מקילמויר (אנ') ויו לוקאס-ט' (אנ').
מעמד בחוק > ועדת וולפנדן

ב-24 באוגוסט 1954 הוקמה ועדת וולפנדן כדי לבחון את החוק הפלילי הבריטי שמתייחס ל-"עבירות הומוסקסואליות". הדו"ח של הוועדה המחלקתית לעבירות הומוסקסואליות וזנות (שידוע לרוב כדו"ח וולפנדן (אנ')) פורסם ב-3 בספטמבר 1957. הוא המליץ כי "התנהגות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה באופן פרטי לא צריכה להיות עוד עבירה פלילית" ומצא כי "לא ניתן להתייחס להומוסקסואליות באופן לגיטימי כמחלה, מכיוון שבמקרים רבים היא הסימפטום היחיד, ותואמת לבריאות נפשית מלאה מבחינות אחרות".
באוקטובר 1957, הארכיבישוף מקנטרברי, ג'אופריי פישר (אנ'), הצהיר את תמיכתו בהמלצות דו"ח וולפנדן, בה אמר כי "יש תחום קדוש של פרטיות... שהחוק, באופן כללי, לא חייב לחדור לתוכו. זהו עיקרון של חשיבות עליונה לשמירה על חירות האדם, הכבוד העצמי והאחריות". הדיון הפרלמנטרי הראשון על דו"ח וולפנדן נערך ב-4 בדצמבר 1957 על ידי הפוליטיקאי פרנק פאקנהאם (אנ'). מתוך 17 עמיתים שדיברו בדיון, 8 תמכו באופן נרחב בהמלצות בדו"ח וולפנדן. מקסוול פייף, שבאותה תקופה כיהן כלורד צ'נסלור ודיבר בשם הממשלה, הטיל ספק בכך שתהיה תמיכה ציבורית רבה ביישום ההמלצות והצהיר כי נדרש מחקר נוסף. ב-12 במאי 1958 ארגון החברה לרפורמה בחוק ההומוסקסואלי (אנ') נוסד כדי לקדם את יישום המלצות ועדת וולפנדן.
מעמד בחוק > הכשרה

בשנת 1965, הציע הפוליטיקאי לורד אראן (אנ') מהמפלגה השמרנית הכשרה של קיום פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה בבית הלורדים (הבית העליון בפרלמנט הבריטי). שנה לאחר מכן, הפוליטיקאי האמפרי ברקלי (אנ') חזר על ההצעה גם כן בבית הנבחרים הבריטי (הבית התחתון) אבל לא נבחר שנית בבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה וייחס את תבוסתו להשלכות של חוסר הפופולריות של ההצעה. עם זאת, בבית הנבחרים החדש שנבחר, הפוליטיקאי ליאו אבסה (אנ') ממפלגת הלייבור המשיך לקדם את הסוגיה והציע את הצעת חוק עבירות המין 1967 (אנ') בפני בית הנבחרים על מנת ליישם חלק מהמלצות ועדת וולפנדן לאחר כמעט 10 שנים של מסע הסברה בנושא.
חוק עבירות המין 1967 התקבל וקיבל הסכמה מלכותית (אנ') ב-27 ביולי 1967 לאחר ויכוח אינטנסיבי בשעות הלילה המאוחרות בבית הנבחרים. החוק שמר על הפללה של נושאים כלליים של "מעשי סדום ומעשים מגונים" בין גברים, אבל הכשיר באופן מוגבל פעילות הומוסקסואלית כאשר מתקיימים שלושה תנאים, בהם: המעשה צריך להיות מבוצע בהסכמה, המעשה צריך להתרחש בפרטיות והמעשה יכול להיות מעורב רק בין זוג אנשים שהגיעו לגיל הסכמה של 21 שנים. גיל ההסכמה נקבע לגיל גבוה יותר עבור זוגות הומוסקסואלים מזה של זוגות הטרוסקסואלים שעמד על גיל נמוך יותר של 16 שנים באותה תקופה. בנוסף, התרת קיום המעשה "באופן פרטי" הוגבלה בהשתתפות לשני אנשים בלבד. התנאי הזה פורש בקפדנות על ידי בתי משפט שנקטו בו כדי להפליל מעשים מיניים שיתבצעו לדוגמה בחדר מלון או בבתים פרטיים שבהם נכח אדם שלישי (גם אם אותו אדם היה נוכח בחדר אחר). עם זאת, הגבלות אלו בוטלו על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2000.
תוכן חוק עבירות המין 1967 נכלל רק בשטחי אנגליה וויילס. בעקבות זאת, ארגונים שונים המשיכו לפעול למען ההרחבה של תוכן החוק גם על שטחי סקוטלנד וצפון אירלנד בהן כל פעילות הומוסקסואלית שהיא נותרה עבירה פלילית. פעילות הומוסקסואלית גברית הוכשרה בסקוטלנד על בסיס זהה לזה של חוק 1967 על ידי סעיף 80 של חוק הצדק הפלילי (סקוטלנד) 1980 (אנ'), שנכנס לתוקף ב-1 בפברואר 1981. תיקון מקביל נעשה גם לחוק בצפון אירלנד, בעקבות הכרעה על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בתיק דדג'ון נגד הממלכה המאוחדת (אנ'). החקיקה בנושא הועברה באמצעות דבר המלך במועצה עם צו העבירות ההומוסקסואליות (צפון אירלנד) 1982 (אנ') שנכנס לתוקף ב-8 בדצמבר 1982.
באפריל 2017, הפרלמנט הבריטי העביר את חוק השילוח המסחרי (התנהגות הומוסקסואלית) 2017 (אנ'). הצעת החוק נוסחה על ידי חבר הפרלמנט ג'ון גלן (אנ') מהמפלגה השמרנית שביטלה את הסעיפים 146(4) ו-147(3) של חוק המשפט הפלילי והסדר הציבורי משנת 1994 (שקבעו פיטורים של אדם מצי הסחר הבריטי (אנ') אם הוא ביצע מעשה הומוסקסואלי במהלך השירות שלו בתפקיד, וההרחבה של הסעיף לכל חבלי הארץ של הממלכה המאוחדת, בהתאמה) אשר הוגדר לעיתים כ-"חוק האחרון נגד הומוסקסואליות" של בריטניה. החוק נכנס לתוקף מיד לאחר שקיבל הסכמה מלכותית.
מעמד בחוק > ביטול הרשעות פליליות

ב-31 בינואר 2017, חוק השיטור והפשיעה 2017 (אנ') נכנס לתוקף לאחר שקיבל הסכמה מלכותית. סעיף בחוק המכונה חוק אלן טיורינג נתן חנינה רשמית לאחר מותם של אלפי גברים הומוסקסואלים מאנגליה וויילס שהורשעו על פי החוקים לאיסור ביצוע מעשי סדום (פעילות הומוסקסואלית) של אותם אזורים בעבר, ונתן לאלו שעדיין בחיים את האפשרות להגיש בקשה למחיקת ההרשעות הפליליות שלהם. למרות ההעברה הרשמית של הצעת החוק ב-2017, התעלמות מההרשעות בנושא הפכה לזמינה כבר מאז 2012 בחבלי הארץ. סקוטלנד העבירה חוק מקיף יותר בנושא ביוני 2018, שבו מחיקת ההרשעות היא אוטומטית עבור מי שעדיין בחיים ללא חיוב של הגשת בקשה קודם לכן. האספה של צפון אירלנד העבירה חוק דומה ב-2016, והוא נכנס לתוקף ב-28 ביוני 2018. עם זאת, גם בצפון אירלנד נדרשת הגשת בקשה עבור מחיקת ההרשעות שאמורה להתבצע עם משרד המשפטים של צפון אירלנד (אנ').
לדברי עיתון הלהט"ב הבריטי פינקניוז, פחות מ-200 חנינות ניתנו באנגליה ובוויילס עד יולי 2018. ביוני 2019, נחשף שרק שני גברים ביקשו חנינה על עבירות מין היסטוריות של ביצוע פעילות הומוסקסואלית בצפון אירלנד וגם שניהם לא הצליחו לבטל את ההרשעות ברישומים הפליליים שלהם. ברחבי שאר הממלכה, יותר ממחצית מאלה שביקשו לבטל את ההרשעות שלהם, לא בוטלו. בעקבות הדיווחים, בינואר 2022, דווח כי כל ההרשעות הפליליות בעבר על רקע הומוסקסואליות ברחבי הממלכה המאוחדת יקבלו "חנינה רשמית באופן מיידי" על ידי ממשלת בריטניה במסגרת תוכנית חדשה. ביוני 2023, הממשלה הכריזה כי החנינה תהיה זמינה גם לנשים שהורשעו בהומוסקסואליות. הומוסקסואליות נשית מעולם לא הייתה מוגדרת כעבירה פלילית בממלכה המאוחדת, אך נשים לסביות ששרתו בכוחות המזוינים של בריטניה עדיין יכלו לשאת בעונשים לאיסור הומוסקסואליות על פי הוראות הכלולות בחוק הצבא 1955, חוק חיל האוויר 1955 ובחוק המשמעת הימית 1957.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות > שותפויות אזרחיות

לא הייתה קיימת שום הכרה משפטית בזוגיות חד-מינית בממלכה המאוחדת עד שנת 2005, לאחר ההכשרה בחוק של שותפויות אזרחיות בקרב זוגות חד-מיניים במסגרת חקיקת חוק השותפות האזרחית 2004 בחודש נובמבר של אותה שנה. שותפויות אזרחיות הן איחוד נפרד שמעניק את רוב (אך לא את כל) הזכויות והחובות של נישואים, אך הוא כולל בעיות הכרה במדינות אחרות ועם שימוש ב-"תוארי נימוס" (אנ'). שותפויות אזרחיות יכולות להיווצר בכל מקום מאושר בבריטניה לאחר שהזוג חתם על מסמך השותפות האזרחית בנוכחות רשם ושני עדים ובמקומות דתיים מאושרים באנגליה ובויילס מאז 2011 (אם כי מקומות דתיים אינם מחויבים משפטית להעניק את מעמד הזוגיות עבור זוגות חד-מיניים) אך הן אינן יכולות לכלול קריאות, מוזיקה או סמלים דתיים בעת טקס כריתת השותפות. חוק השותפות האזרחית נכנס לתוקף ב-5 בדצמבר 2005.
טקס השותפות האזרחית הראשון התקיים ב-5 בדצמבר 2005 בעיירה וורטינג (אנ') במערב סאסקס. תקופת ההמתנה הרגילה של 14 יום לכניסת החוק לתוקף בוטלה כלפי האירוע מכיוון שאחד מבני הזוג סבל ממחלה סופנית (ונפטר יום למחרת ציון הטקס). טקסי השותפות האזרחיים הראשונים לאחר סיום תקופת ההמתנה הקבועה בחוק התקיימו בצפון אירלנד ב-19 בדצמבר, עם טקסים שלמחרת בסקוטלנד ולמחרת באנגליה ובוויילס.
הורות ואימוץ

על פי חוק האימוץ והילדים 2002 (אנ'), הפרלמנט הבריטי קבע כי בקשה לאימוץ ילד באנגליה ובוויילס יכולה להיעשות על ידי אדם בודד או זוג, וביטל את התנאי הקודם שחייב בני זוג להיות נשואים קודם לכן לפני הגשת הבקשה. בכך, החוק החל לאפשר לזוגות חד-מיניים להגיש בקשות אימוץ באזורים. לפני העברת החוק, בית הלורדים דחה את הצעת החוק בהזדמנות אחת לפני שהתקבלה באופן סופי. תומכי החקיקה בפרלמנט הדגישו כי אימוץ אינו נושא של "זכויות הומוסקסואלים" אלא "עניין של מתן סביבה משפחתית יציבה לילדים רבים ככל האפשר במקום לראות אותם בבית יתומים". המתנגדים העלו ספקות לגבי היציבות של מערכות יחסים מחוץ לנישואים, וכיצד חוסר היציבות לדבריהם "תשפיע על רווחתם של ילדים מאומצים". עם זאת, הצעת החוק התקבלה לבסוף ונכנסה לתוקף ב-30 בדצמבר 2005. חקיקה דומה אומצה בסקוטלנד, שנכנסה לתוקף ב-28 בספטמבר 2009. צפון אירלנד הלכה בעקבותיה בדצמבר 2013.
חוק ההפריה והאמבריולוגיה האנושית שהועבר בשנת 2008 (אנ') קיבל הסכמה מלכותית ב-13 בנובמבר 2008 ונכנס לתוקף ב-6 באפריל 2009. החוק מאפשר לזוגות נשים לסביות גישה שווה להכרה משפטית של הורות במקרים של הפריה חוץ-גופית או הזרעה בסיוע/עצמית (שלא בבית) מרגע לידת הילד, שכוללת הגדרה של שני בנות הזוג בתעודת הלידה של הילד במונח "הורה", אף על פי שהכרה מסוג כזה עדיין לא הייתה כלולה בתקנות שמתייחסות לנושא בתקנות הרישום של לידות ומוות 1987. תוכן החוק איננו חל על אירועים שהתקיימו לפני תאריך כניסתו לתוקף באפריל 2009. ב-31 באוגוסט 2009, נכנס לתוקף תיקון לתקנות הרישום של לידות ומוות 1987 שמעניק זכויות לידה שוות לזוגות נשים לסביות באנגליה ובוויילס בדומה לזוגות הטרוסקסואלים לאחר טיפולי פוריות שמאפשר למנות את שמות שני האימהות כהורים בתעודת הלידה של הילדים שלהן.
ב-6 באפריל 2010 נכנסו לתוקף צווי הורות לגברים הומוסקסואלים ובני זוגם שניתנים על ידי בתי משפט להורים מיועדים של ילד שנולד באמצעות הליך פונדקאות, שמבטלים את ההורות המשפטית של הפונדקאית ובן זוגה (אם קיים) ומעבירים את ההורות המשפטית והאחריות ההורית להורים המיועדים. פונדקאות אלטרואיסטית הפכה לחוקית בבריטניה עבור יחידים וזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד משנת 2010 (פונדקאות מסחרית מוגדרת בלתי חוקית מאז חוק הסדרי פונדקאות 1985 (אנ') עבור זוגות מהמין השני, חד-מיניים ויחידים).
בשנת 2016 דווח כי 9.6% מכלל האימוצים שנעשו באנגליה נעשו על ידי זוגות חד-מיניים. נתון שהוגדר כעלייה מ-8.4% שנה קודם לכן ב-2015. בשנת 2018 דווח ש-450 מתוך 3,820 כלל האימוצים שנעשו באנגליה כללו זוגות חד-מיניים, נתון שעלה ל-12% משנת 2016.
בנובמבר 2021, זוג לסביות פתח בעתירה עבור ביקורת שיפוטית כלפי קבוצת הזמנה קלינית (אנ') מטעם שירות הבריאות הלאומי (NHS) בעיירה פרימלי (אנ') על רקע "מדיניות טיפולי פוריות מפלה". בקבוצות, רוב הזוגות מהמין השני נדרשו לעבור הליך של "ניסיון להרות" במשך שנתיים בלבד לפני שהם היו זכאים לטיפול ממומן על ידי שירות הבריאות הלאומי, בעוד שזוגות חד-מיניים נדרשו לעבור 12 סבבים של טיפול הפריה חוץ-גופית פרטיים לפני שהם הפכו לזכאים. קבוצות ההזמנה הקליניות היו ארגונים של שירות הבריאות הלאומי שהוקמו על ידי חוק הבריאות והטיפול החברתי 2012 (אנ') כדי לארגן את אספקת שירותי ה-"NHS" בכל אחד מהאזורים המקומיים שלהם באנגליה. עם זאת, ב-1 ביולי 2022 הן בוטלו והוחלפו במערכות טיפול משולבות בעקבות תוכן חוק הבריאות והטיפול 2022 (אנ').
הגנה מפני אפליה

תקנות להגנה מפני אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה הונהגו בכל שטחי הממלכה המאוחדת ב-1 בדצמבר 2003, בעקבות ציות להוראת השוויון 2000 (אנ') של האיחוד האירופי בנושא, שקובעת איסור על אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית. תקנות אפליה מינית (תיקון חקיקה) 2008 הרחיבו את ההגנות האלו לאיסור אפליה במתן סחורות, מתקנים ושירותים. תקנות אפליית מין (שינוי מין) 1999 יצרו הגנות משפטיות מסוימות עבור טרנסג'נדרים לראשונה בהיסטוריה הבריטית. התקנות אסרו על אפליה של אנשים שעוברים "שינוי מין" בהכשרה תעסוקתית ובהכשרה מקצועית באנגליה ובויילס. חקיקה דומה, תקנות אפליית מין (שינוי מין) (צפון אירלנד) 1999, התקבלו בצפון אירלנד.
באוקטובר 2007 הודיעה הממשלה כי תבקש להכניס תיקון לחוק המשפט הפלילי וההגירה ליצירת עבירה חדשה של הסתה (דברי שטנה) על רקע נטייה מינית באנגליה ובוויילס. זאת, בעקבות יצירת עבירה על שנאה דתית שהתבררה כשנויה במחלוקת בשנת 2006 באמצעות חוק השנאה הגזעית והדתית 2006 (אנ'). הסתה לשנאה על רקע נטייה מינית כבר הייתה מוגדרת כפלילית בצפון אירלנד. סקוטלנד חוקקה חקיקה דומה בשנת 2009, שכוללת גם זהות מגדרית כעילה מוגנת מפני הסתה.
חוק השוויון 2010 (אנ') קיבל הסכמה מלכותית ב-8 באפריל 2010. המטרה העיקרית של החוק הייתה לקודד את המערך המסובך והרב של חוקים ותקנות, שהיוו את הבסיס המשפטי נגד אפליה בבריטניה, לרבות חוק שכר שווה 1970 (אנ'), חוק האפליה המינית 1975 (אנ'), חוק יחסי הגזע 1976 (אנ'), חוק אפליה על מוגבלויות 1995 (אנ') ושלושה מכשירים סטטוטוריים (אנ') עיקריים שמגינים על אפליה בתעסוקה, בין היתר על רקע נטייה מינית. החוק חוקק עבור אותן מטרות כמו של חוק זכויות האזרח 1964 בארצות הברית, וארבע הנחיות עיקריות ליחס שוויוני של האיחוד האירופי, שההוראות שלהן מיושמות בתוכן החוק שמחייב בין היתר דרישת יחס שווה בגישה לתעסוקה כמו גם לשירותים פרטיים וציבוריים ללא אפליה על רקע נטייה מינית ו-"מעמד טרנסג'נדרי". החוק שינה בנוסף את תקנות הנחות מאושרות (נישואים ושותפות אזרחית) 2005 כדי לאפשר טקסי כריתת שותפות אזרחית בין זוגות חד-מיניים בטקסים דתיים באנגליה ובוויילס (שנאסרו משפטית קודם לכן) והרחיב את איסור האפליה המשפטית על טרנסג'נדרים בכך שהפליל אפליה על ידי בתי ספר על רקע הליכי שינוי מגדר.
יוזמות אחרות להגנה על אזרחי להט"ב בריטים מפני אפליה כללו את הקמת הוועדה לשוויון וזכויות אדם ב-1 באוקטובר 2007 אשר מופקדת לפעול למען שוויון בכלל התחומים (והחליפה את הוועדות הקודמות שהוקדשו בנושאי מין, גזע ונכות בלבד), הקמת הקבוצה המייעצת לנטייה מינית ומגדר בתוך משרד הבריאות הבריטי, תיקון לחוק המשפט הפלילי 2003 (אנ') שהוסיף הוראה לפיה בתי משפט מחויבים להתייחס לעוינות המבוססת על רקע נטייה מינית כגורם מחמיר (אנ') במתן פסק הדין לעבריין, הוספת הנחיה לשירות התביעה של הכתר הבריטי (אנ') על התמודדות עם פשעים הומופובים, והתחייבות מממשלת בריטניה לפעול למען קידום זכויות להט"ב ברמה בינלאומית.