stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרק (מוזיקאי)
ביוגרפיה

הורוביץ גדל ביישוב שערי תקווה שבשומרון למשפחה דתית לאומית. הוא החל ליצור מוזיקה בגיל 14. החל משנת 2016 העלה קטעי ראפ שלו ליוטיוב, בהם לעיתים אירח את חבריו. בהמשך הצטרף להרכב "כנען מיוזיק גרופ", לצד הראפרים דראפט ו-SXL, ונהג להשתתף באירועי באטל ראפ לצד ראפרים נוספים מסצנת ההיפ הופ הישראלי.
בשנת 2018 חבר לראפר צוקוש, תחת הצמד "שרק וצוקוש", והוציאו את סינגל הבכורה שלהם, "בראש שלי". באוגוסט 2019 יצא אלבום הבכורה שלהם, "בראש שלי", בחברת התקליטים של הראפר סאבלימינל, "תאקט רקורדס". ב-2020 הוציא הצמד אלבום נוסף, "באנו לתקן". בשנת 2021 הודיעו על פירוק הצמד. לאחר הפירוק, השתתף שרק באלבום הבכורה של צוקוש, "שלם", בשיר "רוקסטאר".
ביולי 2022 הוציא את סינגל הסולו הראשון שלו לאחר פירוק הצמד, "רילקסי", ובספטמבר אותה השנה הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ראפרטואר", שהופק במלואו על ידי חברו לצמד לשעבר צוקוש. עוד באותו החודש, התארח באלבומו השני של צוקוש, "ילד זין", בשיר "חרטא". בהמשך השנה יצא אלבומו השני, "רילקסי". באלבום משתתפים אופק אדנק, ביג סאזו, לירון דהן, רון נשר, צוקוש ומיכאל סוויסה.
ב-12 במרץ 2023 שרק ביצע קאבר לשיר של שבק"ס "נופל וקם" ביחד עם דילן דרור לתרומת הקהילה.
ב-3 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "חייאתי" עם רואי אדם, שהגיע למקום ה-54 במצעד "היטליסט" של מאקו.
ב-26 באוקטובר 2023 יצא השיר "תרקוד לנצח" שכתב עבור הזמר הישראלי עומר אדם והרכב הטראנס הפסיכדלי הישראלי אינפקטד מאשרום. השיר יצא בצל מלחמת חרבות ברזל והוקדש לזכר נרצחי הטבח בפסטיבל נובה. ב-27 בנובמבר 2023, עומר אדם ושרק הוציאו יחד שיר חדש בשם "השמחה / מדברים על שלום", אותו הקדישו לזכרם של משה ואליעד אוחיון, שנהרגו במהלך שחילצו את תושבי אופקים במהלך טבח שבעה באוקטובר. השיר הוא למעשה מאשאפ של השיר "מדברים על שלום" ו"השמחה" של צ'ולו. השיר הגיע למקום ה-35 במצעד ה"היטליסט" של מאקו.
ב-18 בפברואר 2024 הוציא מיני-אלבום בשם "דמעות של גבר". ב-16 באפריל הוציא בשיתוף עם אודיה ועומר אדם את השיר "צמוד צמוד". ב-9 במאי של אותה השנה יצא לאור אלבום האוסף "ישראל בידור – שרים למדינה", שם ביצע שרק את השיר "איזה דבר" לצד אלקנה מרציאנו. ב-26 במאי הוציא שיר משותף עם עומר אדם בשם "ראיתי עולם".
ב-12 בינואר 2025, כחלק מהקמפיין להעלאת מודעות לבריאות הנפש על רקע מלחמת חרבות ברזל אותו השיקה עמותת ער"ן, הושק שיר בשם "S.O.S" בהשתתפות האמנים נונו, שרק, כהן, עדן דרסו והמפיק אורי שוחט.
חיים אישיים

הורוביץ נשוי לשקד ביתן ואב לבן ומתגורר בפתח תקווה.
גדל כדתי ולמד בישיבת חב''ד בני ברק
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2022: ראפרטואר
2022: רילקסי
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן > שרק וצוקוש

2019: בראש שלי (בהרכב שרק וצוקוש)
2020: באנו לתקן (בהרכב שרק וצוקוש)
הערות שוליים

↑  סלים בודהה - YouTube, באתר www.youtube.com
↑   עפר פרלמן, באטל ראפ ישראלי: מה מתחרז עם משגל נסוג, יו?, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2017
↑  אורי שלמה, הם תקועים בראש שלנו | שרק & צוקוש, באתר עולם ההיפ הופ, ‏2019-08-02
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏מעדן בן זקן ועד עוזאל: 8 שירים חדשים שיצאו השבוע, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2022
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים | היטליסט, באתר web.archive.org, ‏26 בספטמבר 2023
↑  דורית אסרף מזרחי, לזכר משה ואלעד אוחיון: שיר חדש לעומר אדם והראפר "שרק", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 במאי 2024
↑  גיל משעלי, ‏שרק משחרר אי.פי חדש, כולל שיתוף פעולה עם שחר חיון, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2024
↑  ישראל בידור - שרים למדינה, באתר Spotify
↑  עמית אטיאס, ‏המלחמה על בריאות הנפש: האומנים שהצטרפו לקמפיין של ער"ן, באתר ‏מאקו‏, 12 בינואר 2025
↑  מתן שרון, ‏מפת ההיפ הופ של ישראל, המהדורה הראשונה (אי פעם), באתר ‏מאקו‏, 7 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010473289905171  MusicBrainz: faca206a-035d-43ad-808d-2b3902cc5845  VIAF: 6967163813702739110007   WorldCat (עם VIAF): 6967163813702739110007
אולכסנדר גבוזדיק

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1987 (בן 37) חרקיב, ברה"מ 
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 גובה:  1.9 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  קל כבד
 תקופת הפעילות:  12 באפריל 2014 – 18 באוקטובר 2019 (5 שנים) 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 2 
 
אולכסנדר גבוזדיק (ברוסית: Oleksandr Gvozdyk; נולד ב-15 באפריל 1987) הוא מתאגרף אוקראיני מקצועי. התחרה בקטגוריית משקל קל כבד.
קריירה

גבוזדיק נולד בחרקיב, אז נמצאה בברית המועצות, כיום נמצאת באוקראינה. אביו היה מתאגרף. גבוזדיק התחיל להתאמן בגיל 10 תחילה בקיקבוקס ותוך זמן קצר עבר לאגרוף. הוא היה אלוף אוקראינה שלוש פעמים. גבוזדיק השתתף באליפויות העולם בשנים 2009 ו-2011 אך לא זכה במדליה. באולימפיאדת 2012 הוא זכה במדליית ארד. באוניברסיאדת 2013 הוא זכה במדליית זהב (ניצחון טכני על דמיטרי ביבול). בשנים 2011–2013 הוא השתתף בקרבות של "סדרת האגרוף העולמית" וניצח בכל תשע קרבות בהם השתתף.
בשנת 2014 אולכסנדר גבוזדיק עבר לאגרוף מקצועי. בשנת 2016 בקרב שנערך בלאס וגאס הוא זכה בתואר אלוף העולם של NABF תוך ניצחון על אדוניס סטיבנסון מקנדה. לאחר הקרב סטיבנסון נזקק לטיפול רפואי הוא הצליח להגן על התואר במספר קרבות.
בשנת 2018 אולכסנדר גבוזדיק זכה בתואר של מועצת האגרוף העולמית. בשנת 2019 בקרב שנערך בפילדלפיה על הגנת התואר נגד ארתור בטרבייב הוא נפצע קשה והגיע לבית חולים. גבוזדיק לא חזר לזירה לאחר קרב זה.
גבוזדיק נשוי ולזוג נולדו שלושה ילדים. הוא סיים לימודי אוניברסיטה והמשיך ללימודי משפטים.
בסך הכול במהלך הקריירה הוא השתתף ב-18 קרבות מהם ניצח ב-17. על הישגיו בספורט לגבוזדיק הוענקו מספר עיטורים אוקראינים.
הערות שוליים

↑  161385360554578, Adonis Stevenson latest update: Promoter Yvon Michel reveals incredible progress, talkSPORT, ‏2019-05-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  BoxingScene Staff, Artur Beterbiev vs. Oleksandr Gvozdyk - Official Scorecards, BoxingScene.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Gvozdyk out of hospital two days after fight, ESPN.com, ‏2019-10-20 (באנגלית)
חטיבה טכנולוגית ליבשה

| --- | --- |
סמל החט"ל
 בחזית הטכנולוגיה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  יחידה טכנולוגית
 בסיס האם:  מחנה תל השומר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  מהנדסים, אנשי תוכנה
 פיקוד
 יחידת אם:   אט"ל
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  רמי אבודרהם 
 מפקדים:  ראו רשימה בערך
 
החטיבה הטכנולוגית ליבשה (חט"ל) הפועלת במסגרת אט"ל, היא גוף צבאי העוסק בפיתוח אמצעי לחימה (אמל"ח) המשמשים את כוחות-היבשה של צה"ל.
החטיבה ממוקמת במחנה דורי (תל השומר), וחלק מהיחידות הכפופות לה ממוקמות בצריפין ובבסיסים אחרים.
החטיבה מפתחת אמצעי לחימה, אמצעי סיוע לחימה ואמצעי תקשוב, משלב הפיתוח ועד לשימוש. החטיבה משמשת גם כסמכות מקצועית בתחומי הפיתוח בצה"ל, כגוף מטה לקביעת מדיניות אחזקה ומספקת מענה טכנו–מבצעי לכוחות היבשה. בנוסף, אחת ממטרות החטיבה היא לתת מענה לפעולות מבצעיות מיוחדות בלו"ז קצר ובזמינות גבוהה.
מוצרי החטיבה עוברים ניסויים מחמירים ובדיקות איכות רבות. היחידה איננה מפתחת מוצרים רק על פי בקשה, אלא מפתחת גם "מוצרי מדף" אותם אפשר להתאים לצרכים מבצעיים שונים בזמן קצר לפי מידת הצורך. אנשי היחידה מחפשים באופן תמידי למצוא "תרופה" שתקדים את "המכה" המבצעית. אחד האתגרים המרכזיים של היחידה הוא למצוא איזון בין שימוש במוצרים חדשים לבין פיתוח "מוצרי מדף" כראייה לעתיד.
פיתוח מוצר מתחיל לאחר שמהנדסי היחידה נתקלו בצורך של הדרג המבצעי או הרעיוני. במשך השנים הרכיבו מהנדסי היחידה מגוון מוצרים שונים ומסווגים הנותנים מענה לבעיות שאיתן מתמודדים הלוחמים בשטח. בשעת הצורך מגיע ליחידה קצין מאחת היחידות המיוחדות של צה"ל ומציג בפני המהנדסים את הצורך הספציפי. על-פי דרישותיו של כל מבצע משנים ומתאימים רכיבים מסוימים כדי שיתאימו למטרה המוגדרת באופן ספציפי.
בחטיבה משרתים מהנדסים ומדענים (רובם המוחלט בוגרי העתודה האקדמית), תוכניתנים בוגרי קורס תכנות, בודקי תוכנה, הנדסאים, טכנאים, ואזרחים עובדי צה"ל (אע"צים). משרתי החטיבה הם קציני וחיילי חיל הטנ"א, חיל הקשר והתקשוב וחיל הלוגיסטיקה.
ראש חט"ל הנוכחי הוא תא"ל תומר שרייבר.
היסטוריה

היחידה הטכנולוגית (יחט"ל) הוקמה על-בסיס המחלקות הטכניות במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) בשנת 1999, ומחלקת ציוד לוגיסטי במפקדת קצין תחזוקה (כיום לוגיסטיקה) ראשי (מקל"ר).
ב-2006, במהלך תהליך הארגון מחדש במפקדת זרוע-היבשה (מז"י), הוכפפה היחידה לזרוע, והפכה לחטיבת הטכנולוגיה ליבשה (חט"ל) במסגרתה. בשלב זה הוכפפו לחט"ל יחידת הניסויים (נס"א), יחידת יפת"ח ומספר ענפים מיחידת לוטם שהפכו ל"מחלקת מערכות תקשוב". בתהליך זה, מחלקת ציוד לוגיסטי נשארה באגף הטכנולוגיה (אז אלר"ם) והתווסף אליה ענף רכב לוגיסטי.
ב-2017 הוכפפה החטיבה לאט"ל בעקבות איחוד אט"ל וזרוע היבשה, וראש החטיבה הוגדר גם כרמ"ט אט"ל. כחלק מתפקיד זה הוכפפו לחטיבה שתי מחלקות נוספות מאט"ל: מע"ם ותו"ם.
מבנה היחידה

החטיבה הטכנולוגית מורכבת משמונה מחלקות, שכל אחת מהן אחראית לפיתוח וניהול משקים בתחום מסוים של אמצעי-לחימה. עם זאת, בפרויקטים מורכבים ניתן למצוא מעורבות של שתי מחלקות ואף יותר.
בשנת 2016, עקב רה-ארגון בחטיבה, שונו שמות המחלקות ומחלקת מח"מ התמזגה אל תוך מחלקת אל-אופ.
כל מחלקה אחראית על הפרויקטים והמשקים שבמסגרתה במשך כל מחזור-החיים שלהם, הכולל בין השאר את השלבים הבאים:
ייזום
מחקר ופיתוח (ליווי הפיתוח או הרכש בתעשיות הביטחוניות)
ייצור וניסויים
הצטיידות, הטמעה ותמיכה הנדסית למערכי צה"ל
אחזקה ושיקום
השבחה
מבנה היחידה > מחלקת המשקים והמטה (משקים, אחזקה ותוכניות עבודה)

המחלקה אחראית על תכנון, ניהול ובקרת המשאבים לשם מימוש התוכניות הייעודיות שבאחריות החט"ל, על מיצוי המשאבים התקציביים, על תוכניות העבודה והאחזקה של גופי הביצוע, על כשירות ומוכנות המשקים בשגרה ואורך הנשימה בחירום, ואחריות על הניהול הפרויקטלי, כמטה החט"ל. כמו כן, אחראית המחלקה על תכנון ארגון ותקינת כוח האדם ואמצעים בחט"ל, על איתור ופיתוח כוח אדם, על התשתיות הפיזיות של החט"ל, כולל תשתיות המחשוב, התקשורת ומערכות המידע הארגוניות של החט"ל, והמענה הלוגיסטי-שירותי בחטיבה - אבטחה, הסעדה, לוגיסטיקה, בינוי ומחנה. ענף ההתייעלות האנרגטית בצה״ל, המשמש כגוף מנחה מקצועי לפרויקטי התייעלות כלכליים אנרגטיים, מוכפף גם הוא למחלקה.
ראש המחלקה הנוכחי היא אל"ם אליאן קרנצלר.
מבנה היחידה > מש"א (מרכז שיקום ואחזקה)

המרכז אחראי על שיקום ואחזקת רק״מ פגוע, יצור ומיגון רק"מ הוא מרכז לוגיסטי הכפוף לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל. הגוף האחראי בצה"ל על אחזקתם, תיקונם, הסבתם והשבחתם של כלי רכב קרביים, מכשירי קשר, אמצעי תצפית ועוד. בין מגוון תפקידיו, המש"א מייצר את טנק מרכבה סימן 4.
מפקד המש"א הנוכחי הוא אל"ם אסף אורן.
מבנה היחידה > מחלקת תקיפה ותמרון (לשעבר מערכות מתמרנות)

המחלקה עוסקת בפלטפורמות ומערכות-הנעה המשמשות ב:
רק"ם (טנקים, נגמ"שים וכלי ארטילריה)
רכב
ציוד מכני הנדסי (צמ"ה)
מערכות ייעודיות
תחום כטב"ם (רוכב שמיים דוהר שמיים, מדור פיתוח, ומדור רחפנים)
אמצעי סער וגישור ועוד
נשק קל (נק"ל), נשק כבד ועמדות נשק
תחמושת מכל הסוגים (מנק"ל ועד תחמושת ארטילרית)
טילים ורקטות
מערכות אנרגיה וגנרציה
ראש המחלקה הנוכחית היא אל"ם דלית ציון.
המחלקה שוכנת במחנה דורי.
מבנה היחידה > מחלקת גבולות וחשיפה (לשעבר נקראה "הנדסה", ולפני "תקיפה ואיסוף", שהייתה מיזוג של "אל-אופ" ו"מח"מ")

המחלקה עוסקת בתחומי:
אמצעי תצפית (ציוד אופטי ואמצעי ראיית לילה)
מערכות מכ"ם
טכנולוגיות לייזר
מערכות לוחמת תת-קרקע
מערכות ייעודיות למערך המתמרן (בהן מערכות בקרת ירי ומערכות שו"ב לכוחות מתמרנים – מענ"ק וצק"ם-חי"ר) ועוד
מערכות נגד והגנה
מערכות אנרגיה
ראש המחלקה הנוכחי הוא אל"ם עידו כהן.
המחלקה שוכנת במחנה דורי.
מבנה היחידה > מחלקת לי"ד (לוחמת יבשה דיגיטלית, לשעבר לומ"ר)

המחלקה עוסקת בתחומי:
אמצעי תקשורת טקטית (תט"ק)
מערכות שו"ב ("משואה" ו"שדר חם")
תקשורת ומערכות למפקדות טקטיות
מערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א)
מערכות הגנת גבולות
מענה הגנה בסייבר לכלל מערכות החטיבה
סימולטורים
מערכת ניווט
מחשב טקטי מוקשח
פיתוח עצמאי למערכות מידע לדרג הלוחם (בענף בית התוכנה המבצעי)
מערכות מידע לתמיכה בתהליכי ניהול הזרוע
מקורות אנרגיה ועוד
ראש המחלקה הנוכחי הוא אל"ם רועי חלילי.
המחלקה שוכנת במחנה ידין.
מבנה היחידה > מחלקת מע"ם (מערכות מידע)

המחלקה אחראית על ניהול כלל מערכות המידע של אט"ל כגון מערכת ERP לשגרה ומערכות לשליטה לוגיסטית-מבצעית בחירום. בנוסף לניהול הפרויקטים, המחלקה עוסקת בהדרכת משתמשי המערכות מכל רחבי צה"ל.
המחלקה שוכנת במחנה ידין ובמחנה דורי.
מבנה היחידה > נס"א - ניסויים ואבטחת איכות

בעבר נקראה יחידת מטמו"ן - מבצעים, טכנולוגיה, מחקר ופיתוח וניסויים.
היחידה עוסקת בתכנון, ביצוע וניתוח מערך הניסויים החימושיים והבטחת האיכות בכל שלבי הפיתוח של כל אמצעי-לחימה המפותח בחט"ל או הנרכש על ידי זרוע היבשה. לצורך כך, היחידה מורכבת מענפים מקבילים למחלקות החט"ל: מע"ם, ונשק ותחמושת. לרשות היחידה עומדים שטחי-ניסוי כגון מטווח 24 ובהם מעבדות-ניסוי ואמצעים מתקדמים לביצוע ותיעוד הניסויים.
היחידה מתמחת בתחומים:
שדה ניסויים לחימושים מונחים
מיגון ואב"ך
כימיה וחומרים
הנדסת אנוש
הבטחת איכות
ראש היחידה הנוכחי הוא אל"ם ואדים גוז.
בסיס האם של היחידה נמצא במחנה דורי, והיחידה פרוסה במגוון בסיסים ברחבי ישראל.
מבנה היחידה > יפת"ח

יחידת יפת"ח עוסקת בפיתוח אמצעים ליחידות מיוחדות של זרוע היבשה בלוח-זמנים קצר.
מבנה היחידה > מחלקת אדר"ת (ארכיטקטורה דיגיטלית, רשת ותשתיות)

המחלקה עוסקת בהובלה טכנית של פרויקטים רחבי היקף של היחידה כגון צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד).
ראש המחלקה הנוכחי הוא אל"ם שמוליק סתיו.
המחלקה שוכנת במחנה ידין.
ראשי החטיבה לדורותיהם

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
אבי עובדיה: 2000–2002
יעקב נקש: 2002–2005
גלעד רז: 2006–2009
שחר קדשאי: 2009–2011
חיים רובין: 2011–2014
מיכאל לוריה: 2014–2017
זיו אבטליון: 2017–2019
טל אהרון: 2019–2022
רמי אבודרהם: 2022–2024
תומר שרייבר: 2024-
ראו גם

חיל הקשר והתקשוב
חיל הטכנולוגיה והאחזקה
זרוע היבשה
אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
סמל יחט"ל בין השנים 1999 ל-2006
הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים

מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם ומפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם מיכאל ברקאי בנמל חיפה בבוקר שלאחר קרב לטקיה, 7 אוקטובר 1973.
בזירה הימית במלחמת יום הכיפורים השיג חיל הים הישראלי שליטה ימית מלאה בזירת הים התיכון תוך שהוא מנצח את ציי סוריה ומצרים בכל הקרבות. עם זאת, ההצלחה הטקטית לא הניבה הישג אסטרטגי – נמלי סוריה ומצרים לא נחסמו והמשיכו לקלוט סיוע צבאי מברית המועצות במהלך המלחמה. בזירת מפרץ סואץ, סוכלה תקיפה מצרית בדרום סיני, ובסוף המלחמה נעשתה הכנה לאיגוף ימי של כוחות היבשה המצריים בסיני באמצעות נחיתה של כוחות משוריינים בצידו המצרי של המפרץ. עם זאת, בהיעדר כוח ימי ישראלי מספק בזירה, הוטל הסגר ימי מצרי בים סוף (הנתיב לכניסת דלק מאיראן) בואכה נמל אילת שנמשך מתחילת המלחמה אל מעבר להפסקת האש ב-24 באוקטובר.
הניצחונות הימיים של ישראל אפשרו אספקה צבאית וסחר חוץ ללא הפרעות דרך הים התיכון לישראל וממנה, ונמנע מהצי הסורי ומהצי המצרי להשפיע על זירות הלחימה ביבשה. העליונות בזירה הימית הייתה חיונית לניצחון ישראלי במלחמה, שכן כ-94% מהייבוא הביטחוני לישראל הגיע בדרך הים.
מלחמת יום הכיפורים הייתה נקודת ציון בתולדות הלחימה הימית. כלי הנשק המכריעים בה היו ספינות קטנות חמושות בטילים נגד ספינות. כמו כן נעשה לראשונה שימוש אפקטיבי בלוחמה אלקטרונית. כחמישים טילים נורו על ידי כל אחד מהצדדים. הצי המצרי והסורי הפעילו בכל זירות הלחימה באופן יעיל תותחי חוף מבוקרי מכ"ם. לא הייתה פגיעה משמעותית בספינות חיל הים הישראלי, אך המכלית ״סיריס״ נפגעה ממוקש ימי וטבעה.
הפגנת היכולת הטכנולוגית והמבצעית של חיל הים הישראלי כנגד הצי הסורי והצי המצרי, שעשו שימוש בציוד סובייטי מתקדם, תרמה לביסוס מעמדה של ישראל כבעלת כוח ימי משמעותי במזרח התיכון.
רקע > חיל הים המצרי

חיל הים המצרי, שפעל ביוזמה התקפית מול ישראל בכל המלחמות, התחמש מתחילת שנות ה-60 בכלי שיט מתוצרת סובייטית. בתחילת שנות ה-70 כבר נשענו ציי מצרים וסוריה באופן מלא על ציוד ודוקטרינה סובייטית, אם כי בצי המצרי עדיין נותרו כלים מתוצרת מערבית, בעיקר בריטית. לאחר הקרע בין ברית המועצות לאינדונזיה ב-1965 הפכה מצרים ללקוח הזר הגדול ביותר של טכנולוגיה סובייטית. הסובייטים ראו חשיבות רבה במיקומה הגאופוליטי של מצרים, ששלטה על נתיב סחר עולמי מרכזי – תעלת סואץ. בנוסף, חוף הים הצפוני של מצרים איפשר שליטה על נתיבי הים לישראל, וכך איפשר הסגר ימי. לאחר תבוסתה של מצרים במלחמת ששת הימים נסגרה תעלת סואץ לתנועת אוניות ופחתה חשיבותה לברית המועצות. עם זאת, ברית המועצות עדיין ראתה במצרים בעל ברית חשוב לשליטה על נתיבי הים בים התיכון.
בחיל הים המצרי שירתו כ-14,000 חיילים. עיקרו של צי אוניות השטח המצריות היה חמש משחתות. ארבע מהן היו מתוצרת ברית המועצות, והיוו את אמצעי הלחימה המאיים העיקרי בידי חיל הים המצרי – משחתות מסדרת "סקורי". בנוסף, שירתה בצי המצרי משחתת אחת מתוצרת בריטניה, מסדרת Z. המשחתות מתוצרת ברית המועצות יוצרו בסוף שנות ה-50, והמשחתת הבריטית הושקה בשנת 1944. בנוסף למשחתות היו בצי המצרי ארבע פריגטות וקורבטות, כולן מתוצרת בריטניה מתקופת מלחמת העולם השנייה.
כוח התקיפה העיקרי של הצי המצרי היה מורכב מ-19 ספינות טילים מתוצרת ברית המועצות, מסדרות "קומאר" ו"אוסה". בנוסף להן היו בצי המצרי 38 ספינות טורפדו, שש ספינות מהירות נגד צוללות, שולות מוקשים, נחתות, ומספר סירות משמר. בעת המלחמה הלאימו מפקדי הצי המצרי מספר רב של כלי שיט אזרחיים קטנים, בשל החוסר בכלי שיט בגזרת ים סוף. לצי המצרי הייתה יכולת להניח מוקשים ימיים מסוגים מתקדמים מתוצרת מברית המועצות. בנוסף לכלי השיט העל-מימיים, היו למצרים 12 צוללות בינוניות מונעות בדיזל מתוצרת ברית המועצות. צוללות אלו יוצרו בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בנוסף לכלי השיט הפעיל החיל סוללות קרקעיות של ארטילריה וטילים נגד ספינות.
סגירתה של תעלת סואץ למעבר אוניות לאחר מלחמת ששת הימים ניתקה בין שתי גזרות הפעולה של חיל הים המצרי: הים התיכון, שם היו הבסיסים העיקריים של הצי המצרי – אלכסנדריה ופורט סעיד, ומפרץ סואץ. מצב זה אילץ את המצרים להעביר כלי שיט קטנים למפרץ סואץ בדרך היבשה. כלי שיט גדולים ניתן היה להעביר רק בשיט סביב יבשת אפריקה. בשל כך היו הכוחות הימיים המצריים בבסיס סואץ מצומצמים, וכללו את כלי השיט שהיו בו לפני מלחמת ששת הימים: שתי צוללות, שתי משחתות, פריגטה, ארבע ספינות קומאר ושבע טרפדות.
הצי המצרי הפעיל חוליות קומנדו ימי במידה רבה של הצלחה במלחמת ההתשה. למרות כלי השיט החדישים יחסית, מצאו מבקרים מברית המועצות שיש מקום רב לשיפור במצבו הטכני של הציוד ושל כלי הנשק. כן סיפרו שרמת האימונים של אנשי חיל הים המצרי הייתה בדרך כלל נמוכה, בהשוואה לצי הסובייטי. וכך גם רוח הלחימה של הצוותים. ב-1973 הוחל בנקיטת צעדים כדי לשפר את המוכנות הקרבית של הצי. לדעת אותם יועצים, הניסיון הקרבי של הצי המצרי היה מצומצם, וגם ההצלחות בהטבעת "אח"י אילת" וספינת הדיג "אורית" לא דרשו יכולת קרבית גבוהה. "אורית", שהותקפה כנראה בטעות, הייתה חסרת הגנה, ואילו הטילים שנורו לטיבוע המשחתת אילת נורו באמצע היום ממצב סטטי מקרבת נמל פורט סעיד, ללא צורך בתמרון ימי או במהלכים קרביים.
רקע > סוריה

הכוח הימי הסורי ערב המלחמה היה עדיין בשלבי הקמה והתעצמות. הצי הסורי היה קטן יחסית, והתמקד בעיקר בהגנת החוף ובאבטחת התעבורה הימית. הצי הסורי כלל שתי מקשות מדגם T-43 מתוצרת ברית המועצות, שמונה או תשע ספינות טילים מסדרות "קומאר" ו"אוסה", 14 ספינות טורפדו, שלוש ספינות למלחמה בצוללות, ועוד מספר ספינות קטנות. בנוסף הפעיל חיל הים הסורי סוללות קרקעיות של תותחים מבוקרי מכ"ם להגנת החוף.
בסיסי הצי הסורי היו מינת אל-ביידה בצפון החוף הסורי, בסיס התחזוקה והמפקדה של הצי הסורי, הנמל העיקרי בלטקיה, שבו רוכזו ספינות הטילים והמקשות, נמל טרטוס, שהיה בבניה והרחבה ושימש כבסיס הפריסה הקדמי של הצי הסורי ואת הצי הרוסי. מעגן בניאס, בין לטקיה וטרטוס, שהיה מסוף של קו הדלק מכירכוכ, בעיראק, ומאגר דלק איפשר רק פריסה של כלי שיט קטנים.
רקע > המעורבות הרוסית

ברית המועצות החזיקה כוח ימי רב בים התיכון. ומשימתו העיקרית הייתה כנגד הצי השישי של ארצות הברית. אניות אלה שייטו במרחבי הים וסייעו באופן פעיל למצרים וסוריה. לפני המלחמה העבירו כוחות ממרוקו לסוריה ובעת המלחמה אבטחו את אניות האספקה שנשלחו למצרים וסוריה כחלק מהרכבת האווירית והימית הסובייטית במלחמת יום הכיפורים. הכוח הסובייטי נקרא הצי החמישי והיה חלק מצי הים השחור, ובתקופה זאת צורפו אליו כלי שיט מהצי הצפוני ומהצי הבלטי. מפקדו היה אדמירל יבגני וולוביב באנית הדגל הסיירת "מוסקבה". מספר כלי השיט הסובייטים ערב המלחמה היה כפול מהרגיל, משום שהצוללות שבאותה עת סיימו תקופת שירות והיו אמורות להתחלף קיבלו הוראה להישאר שבועיים נוספים. באזור מזרח הים התיכון שהו 3 סיירות, 7 משחתות טילים, 9 פריגטות, שתי אניות נחיתה 2 מקשות ו-16 צוללות, 4 מתוכן בהנעה גרעינית.
חיל הים השתדל מאוד להימנע ממגע עם כלי שיט רוסיים. ולא מנע מאוניות שהביאו אספקה צבאית לסוריה ומצרים. אך בקרב טרטוס שנערך בלילה שבין 11 ל-12 באוקטובר, במהלך תקיפה של ארבעה ספינות סער על מכלי הדלק בטרטוס, יצאו שני סטי"לים סוריים מהנמל וירו טילים, בבריחתם הסתתרו מאחורי אוניות עוגנות. מהירי שכוון אל הסורים נפגעה אוניית משא סובייטית "איליה מצ'ניקוב" בשני טילי גבריאל. היא נגררה לעומק רדוד ושקעה ללא אבדות לצוותה. היה חשש מפעולת נקמה אך התגובה הרוסית הייתה דיפלומטית בלבד.
רקע > מדינות אחרות

לרוב מדינות ערב האחרות היה צי ימי קטן. לירדן לא היה כוח ימי כלל. משמר החופים הירדני הוקם רק ב-1974. לסעודיה היו מספר ספינות קטנות: שלוש ספינות טורפדו, שלוש ספינות סיור ושמונה רחפות קטנות. כל הספינות הללו היו ממוקמות בנמלים הסעודיים במפרץ הפרסי. חיל הים העיראקי היה קטן בהיקפו. גם הצי האלג'ירי היה קטן בהיקפו ומרוחק מאוד מזירת הלחימה.
תמיכה לצי המצרי הייתה עשויה לבוא מהצי הלובי. צי זה כלל פריגטה מהירה, קורבטה, שלוש ספינות טילים, 11 ספינות סיור גדולות ושתי ספינות עזר. גודלו של הצי הלובי איפשר סיוע לצי המצרי, במיוחד בהטלת הסגר ימי על נתיבי השיט לישראל. אולם בפועל לא נטלו הלובים כל חלק במערכה הימית.
חיל הים הפלסטיני השתתף בחזית המצרית במלחמת יום הכיפורים. לפלסטינים היה בסיס ימי בראס הלאל שעל החוף המזרחי של לוב. חלק מהכוחות הימיים הפלסטינים הועברו לחזית המצרית, כדי להשתתף יחד עם חיל הים המצרי, בלחימה בפורט סעיד ובסואץ. האנשים בסואץ הפכו לנצורים יחד עם כוחות הארמייה השלישית המצרית.
בזירה הסורית השתתף חיל הים הפלסטיני בהגנת החוף הסורי בגזרות לטקיה, טרטוס ואחרות.
ההיערכות למלחמה

הצי המצרי החל להגביר מוכנותו לעימות כבר באוגוסט 1973. שתי משחתות נשלחו מבסיס סואץ לעדן, בתימן, כדי שיסייעו בהטלת הסגר ימי על ישראל על ידי חסימת מצרי באב אל מנדב, בין תימן לקרן אפריקה. ב-1 באוקטובר 1973 ניתנו לצי הפקודות הסופיות לקראת יציאה למלחמה, והוחל בהיערכות בהתאם. צוללות התפרסו בעמדות וסיורים במבואות הנמלים החלו לפעול. משחתת וצוללת הגיעו לנמל בנגזי בלוב כדי לעקוב ממנו אחר התנועה הימית לישראל.
המודיעין הימי הישראלי הכין רשימת סימנים מעידים כהתרעה למלחמה. מחלקת המודיעין בחיל הים קיבלה ידיעות מאמ"ן. לפי הידיעות העריכו אנשי המודיעין הימי שקיים סיכוי ממשי למלחמה. ראש מחלקת המודיעין, רמי לונץ, ניסה לשכנע את ראש אמ"ן, אליהו זעירא, על המלחמה בפתח אך ללא הצלחה. ב-4 באוקטובר, יומים לפני פרוץ המלחמה, נערך לשייטת ספינות הטילים כולה אימון הגנת החוף בסיוע מטוסים. מפקד חיל הים, בנימין תלם, נפגש באותו יום עם הרמטכ"ל והביע את הערכתו של לונץ. תשובתו של דוד אלעזר הייתה ”אתה אחראי על הגזרה הימית תעשה מה שאתה מבין”
קורס קצינים לפיקוד ימי ערך תרגיל מסכם במתקן הטקטי בבה"ד חיל הים. הקורס הסתיים והקצינים יצאו לחופשה.
למחרת, ב-5 באוקטובר בצהריים נתקבלה ההתרעה מהמטה הכללי. חופשות בוטלו, והספינות שהיו בתצורה של פח"ע, החלו בהשלמת טילים, תחמושות ובטעינה של אמצעים להטעיית טילים ("אמנון" ו"אבשלום").
בערב יום הכיפורים נשלחו "געש" בפיקוד רס"ן אריה שפר, גם כמוביל זוג, ו"חרב" בפיקוד סרן שמואל פרס לסיור מודיעין בגזרה צפונית מזרחית לפורט סעיד. הסיור בוצע בדממת מכ"ם ותקשורת מוחלטת ומחוץ לטווחי הגילוי של מערך המכ"מים המצרי. לא התגלתה פעילות מצרית כלשהי והספינות חזרו בבוקר לנמל חיפה.
בבוקר יום הכיפורים בסביבות 1000 הוחל בפריסת יחידות חיל הים: שתי ספינות בפיקוד מפל"ג סער 4, אלי רהב "קשת" מדגם סער 4 בפיקודו ו"אילת" מדגם סער 2 בפיקוד אילן שדה נשלחו להתרעה נגד מטוסים מול דרום המדינה. כמו כן שתי ספינות, "מבטח" בפיקוד דני מלמד, עם מפל"ג 31 מיכה לצרוס ו"רשף" בפיקוד מיכה רם, נשלחו צפונה, לאזור מצפון לראש הנקרה להתרעה נגד מטוסים וכן למניעת הגעת סטי"לים סוריים לאזור צור לביצוע ירי טילים על אזור מפרץ חיפה.
ב-6 באוקטובר בשעה 14:00 פרצה המלחמה בגזרת התעלה. עד שעות הערב יצאו גם שאר הספינות לים.
ארבע ספינות: אח"י סופה (סער 3) בפיקוד גדעון רז מפל"ג 33 גם כמוביל זוג לאח"י חרב (סער 3) בפיקוד שמואל פרס יחד עם אח"י סער בפיקוד דוד עזר ועליה יעקב ניצן יעקב מפל"ג 32 כמוביל זוג לאח"י משגב בפיקוד פנחס מילוא, יצאו לתגבר את הכוח הימי בגזרת סיני. שלוש ספינות, אח"י געש (סער 3) בפיקוד אריה שפר, אח"י חנית (סער 3) בפיקוד זאב יחזקאלי ואח"י מזנק בפיקוד משה בן ישי ועליה מפקד השייטת מיכאל ברקאי יצאו מנמל חיפה. באזור ראש הנקרה, אספו בדרכן את אח"י מבטח ואח"י רשף ויחד הפליגו צפונה, במטרה לתקוף את הכוח הסורי בלטקיה.
במבואות נמל חיפה בוצעה היערכות להגנה כנגד פעילות נגד צוללות. (נצ"ל).
בזירת ים סוף הוחלט ביום רביעי להוציא מחצית מחיילי וקציני הזירה לחופש. פעילות זו נפסקה ביום ששי בבוקר, ואז הונחו מפקדי היחידות להחזיר את אנשיהם – פעילות שנמשכה עד שבת בערב.
המלחמה בזירת הים התיכון

מפקדת חיל הים הפעילה את הכוחות ביוזמה התקפית ותכננה את הקרבות לשעות הלילה לניצול הפתעה והטעיה. נקיטת היוזמה ההתקפית הייתה שונה מהדוקטרינה שהייתה מקובלת עד אז וגרמה לכך שבקרבות הייתה לחיל הים גם עדיפות כמותית. בלילה הראשון חולק הכוח הישראלי לשתי הגזרות: מצרים וסוריה, ואולם בלילות הבאים נעשה ריכוז מאמץ: בלילה השלישי רוכזו 10 ספינות בזירה המצרית, ובלילה הרביעי רוכזו 7 ספינות מול החוף הסורי. בהמשך המלחמה, כאשר השליטה הישראלית בים הייתה ברורה, הופעלו כוחות קטנים יותר להפגנת שליטה ושמירת הלחץ. חיל הים היה מודע למאמצים בזירות הלחימה האחרות, ולפיכך, פרט ללילה הראשון בקרב פורט סעיד מול חוף סיני, לא דרש סיוע אווירי.