stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלילת הדם בווילנה
לקריאה נוספת

ישראל קלוזנר, וילנה, ירושלים דליטא: דורות אחרונים, 1881–1939, כרך א, בית לוחמי הגטאות, תשמ"ג-1983, עמ' 27–28 (ורשימת המקורות מעיתונות התקופה בהערה 36 שם).
שמעון דובנוב, דברי הימים לעם ישראל: מימי קדם עד הזמן הזה: דורות האחרונים, עברית מאת ברוך קרופניק בהשתתפות המחבר, כרך ג, ברלין: מוריה, תרפ"ד, עמ' 263 ואילך.
אָסקאַר גרוזענבערג, "דער ווילנער בלוט-בלבול געגען דוד בלאָנדעס: די געשיכטע פֿון פּראָצעס דערצעהלט פֿון בלאָנדעס'עס הויפּט-אַדוואָקאַט", די צוקונפֿט , 44, 5 (מאי 1939), עמ' 296–299 (ביידיש) (עלילת הדם בווילנה נגד דוד בלונדס: סיפור המשפט מסופר על ידי פרקליטו הראשי של בלונדס)
נספח: טיעונו של רוזנברג במשפט, שהתפרסם כאן לראשונה: "גרוזענבערג'ס באַרימטע רעדע ביים עלילת-דם פּראָצעס פֿון דוד בלאָנדעס", שם, 6–8 (1939), עמ' 345–348, עמ' 414–417, עמ' 481–486 (ביידיש)
בן-ציון כ"ץ, "דער באַרימטער בלוט-בלבול אויף יִידן אין ווילנע", דער טאָג – מאָרגען זשורנאַל, 23 במאי 1954 (ביידיש) (עלילת הדם המפורסמת על היהודים בווילנה)
בן-ציון דינור, בעולם ששקע: זכרונות ורשומות מדרך חיים (תרמ"ד–תרע"ד), ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ח 1958, עמ' 119 ואילך.
בן ציון כץ, זכרונות: חמישים שנה בהיסטוריה של יהודי רוסיה, תרגם וערך ברוך קרוא, תל אביב: נ' טברסקי, תשכ"ג, עמ' 108–112.
ירושלים דליטא: מאויר ומתועד; ליקט וערך לייזר ראן; מתרגם: אלחנן אינדלמן, ניו יורק: ועד אלבום וילנה, תשל"ד–תשל"ה.
O.O. Gruzenberg, Yesterday: Memoirs of a Russian-Jewish Lawyer, edited, and with an introd. by Don C. Rawson; translated by Don C. Rawson and Tatiana Tipton, Berkeley: University of California Press, 1981, pp. 105–106, בגוגל ספרים
“The Blondes Case, Vil’na, 1900,” in Darius Staliūnas, Enemies for a Day: Antisemitism and Anti-Jewish Violence in Lithuania under the Tsars, Budapest – New York: Central European University Press (Historical Studies in Eastern Europe and Eurasia, v. 3), 2015, pp. 47–51, בגוגל ספרים
פאנטליס קאפס

פאנטליס קאפס (ביוונית: Παντελής Καφές; נולד ב-24 ביוני 1978) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

קאפס התחיל את הקריירה המקצוענית שלו ככדורגלן בגיל 17 במועדון הכדורגל פונטי וריאס. ב-1998 הוחתם בקבוצה מהליגה הבכירה, פאוק סלוניקי. כבר באותה עונה כבש 7 שערים. הוא המשיך להרשים, והיה המסייע העיקרי בזכייה של קבוצתו בגביע היווני ב-2001.
לאחר תקופה טובה מבחינתו בפאוק, עזב את הקבוצה לטובת קבוצת אולימפיאקוס, אחת הקבוצות המובילות ביוון. לאחר עונה שבה אולימפיאקוס סיימה במקום ה-2, קאפס הופיע לראשונה בליגת האלופות. קאפס הפך לאחד משחקני המפתח של הקבוצה ועזר לה לזכות בדאבל בעונה שלאחר מכן.
ב-2006 קאפס שוחרר מאולימפיאקוס, ולאחר יומיים חתם בקבוצת א.א.ק. אתונה, בה קיבל את חולצה מספר 1. פאנטליס שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2012, עת עבר לקבוצת וריה, העולה החדשה לליגה הבכירה ביוון, ובמדיה שיחק עונה אחת עד לפרישתו ממשחק פעיל.
תארים

אליפות אירופה: 2004
הגביע היווני: 2001, 2003
אליפות ליגת העל היוונית: 2005, 2006, 2007
הגביע היווני: 2005, 2006
הגביע היווני: 2011
עץ המשאלות

| --- | --- |

 בימוי:  תנגיז אבולדזה 
 תסריט:  ראווז אינאנישווילי, תנגיז אבולדזה 
 שחקנים ראשיים:  סופיקו צ'יאורלי Lika Kavzharadze Zaza Kolelishvili Ramaz Chkhikvadze Kakhi Kavsadze Givi Berikashvili 
 מוזיקה:  Bidzina Kvernadze, Jakob Bobokhidze 
 צילום:  Lomer Akhvlediani 
 מדינה:  ברית המועצות, גאורגיה הסובייטית 
 חברת הפקה:  כרתולי פילם 
 חברה מפיצה:  קנון גרופ 
 הקרנת בכורה:  1976 
 משך הקרנה:  108 דק' 
 שפת הסרט:  גאורגית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס דוד די דונטלו לסרט הזר הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עץ המשאלות (בגאורגית ნატვრის ხე) הוא סרט אלגורי פואטי של הבמאי תנגיז אבולדזה, חלק מטרילוגיה שכללה גם את חרטה והתחננות.
עלילה

העלילה מתרחשת בעיירה גאורגית של תחילת שנות ה-20. 
מריטה, גיבורת הסרט, מגיעה לכפר כדי לגור עם דודתה. היא פוגשת נער צעיר בשם גדיה, ומתאהבת בו. אבל קרוביה נחושים בדעתם להשיא את הנערה למקומי עשיר.
הסרט מבוסס על סיפורים קצרים של גיאורגי לאונידזה, ואת תסריטו כתב תנגיז אבולדזה יחד עם ראווז אינאנישווילי.
תפקידים ראשיים: ליקה קאבג'ראדזה כמריטה היפה, וסוסו ג'אצ'ווליאני כגדיה הצעיר.
הסרט עץ המשאלות הוא על אנשים המונעים על ידי חלומות. לכל דמות יש את האידאל שלו, אחד סוגד לשמים, אחר לאדמה, חלק עושים אידאליזציה לגוף, והאחר מרומם את הרוח, חלק הורס את הגוף, וחלק את הרוח...
פרסים

פרס ודיפלומה בפסטיבל העשירי של ריגה בשנת 1977.
פרס "שור הזהב" לבמאי הטוב ביותר, תנגיז אבולדזה בטריאן השישי IFF, בשנת 1977.
צ'כוסלובקיה פרמיתחברים SSRK בשנת 1978 פרס קרלו ואריס בפסטיבל הבינלאומי ה-21.
פרס דויד דונטלו לסרט הזר הטוב ביותר באיטליה, 1979.
פרס ממלכתי על שם רוסתוולי מגאורגיה ב-1979.
פרס הפדרציה בינלאומית "פיפרסי" fipresi בקאבור סרטים רומנטיים.
ספנודון מצוי

| ספנודון מצוי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: מחודקי ראש
משפחה:: ספנודוניים
סוג:: ספנודון
מין:: ספנודון מצוי
שם מדעי
 Sphenodon punctatus ‏גריי, 1842
תחום תפוצה


ספנודון מצוי (Sphenodon punctatus) הקרוי גם טואטרה (Tuatara, שם שמקורו בשפה המאורית) הוא מין של זוחל ממשפחת הספנודוניים שבסדרה מחודקי ראש האנדמי ל-32 איים קטנים הסמוכים לאי הצפוני של ניו זילנד. למרות שמו הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
אורכו של הספנודון עד 40 סנטימטרים בנקבות ועד 60 סנטימטרים בזכרים ומשקלם 0.50 עד 1 קילוגרם, והזכרים גדולים מהנקבות וגם תוקפניים מהם. צבע העור אפור עם גוני ירוק ולעיתים אף אדמדם. גופם בעל קשקשים נוקשים ובמראה הספנודון מזכיר איגואנה, אך הוא כלל אינו לטאה אלא מאובן חי שנותר רק בניו זילנד. לעומת מיני הקשקשאים לספנודון ישנה לסת פרימיטיבית יותר, ואין לו איברי מין זכריים.
הוא חי רק באזורים ממוזגים בצפון ניו זילנד, שם ישנם צוקים וחורשים גבוהים בהם הוא חי. הספנודון מתחפר באדמה להתחממות, אך הוא גם נכנס למערות בהם חיים עופות ימיים כמו יסעוריים ומתחמם לצידם. הספנודון יכול גם לאכול את ביציהם, אפרוחיהם ואפילו עופות קטני ממדים. עם זאת עיקר מזונו עכבישים, תולעים, שבלולים וחרקים גדולים כמו חיפושיות או הווטה האנדמי לניו זילנד.
עין הקודקוד

לספנודון, יש עין שלישית במעלה הראש, הידועה גם כעין הקודקוד.
לעין עדשה, רשתית וקרנית משלה, וקישור עצבי חלש למוח, עובדה אשר יכולה להעיד על התפתחות אבולוציונית מעין שלישית מתפקדת.
עין הקדקוד ניתנת להבחנה רק באבקועים (צאצאים צעירים), אשר להם רקמה שקופה בקודקוד. לאחר 4–6 חודשים, הרקמה מתכסה בקשקשים בהירים ופיגמנט.
המטרה של עין הקודקוד לא ידועה, אבל קיימת סברה לפיה היא שימושית לספיגת קרני UV ליצירת ויטמין D, לקביעת מחזורי יום ולילה (מחזורים צירקדיים), עוזרת לבקרת חום, ומסיעת לניווט על ידי קביעת מיקום השמש.
מכל הטטרפודים הקיימים (בעלי ארבע רגליים), עין הקודקוד ניתנת לראות בבירור בעיקר בספנודון.
הערות שוליים

↑  ספנודון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553514905171  BnF: cb12368648s (data)  LCCN: sh85138368 
בהשוואה לאדם
סם בסקוב

אין תמונה חופשית
סמואל (סם) בֶּסֶקוֹב (בדנית: Sam Besekow (לעיתים נכתב Besekov);‏ 26 בינואר 1911 – 21 באפריל 2001) היה במאי תיאטרון ושחקן דני-יהודי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בסקוב (בשמו המקורי: שמואל בית יעקב) נולד ב-1911 בקופנהגן בירת דנמרק, בנם של הורים יהודים שהיגרו מרוסיה. בסקוב נולד בקופנהגן. בגיל חמש החל לנגן בפסנתר, בבית הספר למד בחוגים לדרמה ושיחק בתפקידים ראשיים. בגיל העשרה זכה במלגה ונסע ללמוד בגרמניה תיאטרון אצל ארווין פיסקטור ומקס ריינהרדט. למד תיאטרון, היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת מינכן. כשהיה ברטולט ברכט בגלות בדנמרק, בסקוב הצעיר היה נוסע לעיירה סוואמבורג, על מנת לקחת חלק בחוג הדרמה שהנחה ברכט. לאחר שובו לדנמרק למד במשך שנתיים בבית הספר לדרמה שליד התיאטרון המלכותי בקופנהגן. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בתיאטרון. תחילה היה רקדן, אחר-כך שחקן ובמאי. המחזה הראשון שביים היה "ירמיהו" מאת שטפן צווייג. בגיל עשרים ושלוש עזב את התיאטרון והצטרף לקרקס שנדד ברחבי סקנדינביה, בו שהה במשך כמה חודשים.
בסקוב היה הבמאי והמנהל האמנותי של התיאטרון הממלכתי בקופנהגן. הרבה לביים בשוודיה, בנורווגיה ובפינלנד. בתחילת דרכו נהג לשחק בהצגות שביים, אחר-כך רק ביים.
לישראל הגיע לראשונה ב-1962 כדי לביים את המחזה "גלילאו", פרי עטו של ברטולט ברכט, בכיכובו של זלמן לביוש בתפקיד הראשי של גליליאו גליליי. אחר-כך ביים במהלך השנים הצגות נוספות בתיאטרון חיפה.
נפטר בקופנהגן, בגיל 90.
הצגות בבימויו

| הצגה | מחזאי | תיאטרון | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- |
| גלילאו | ברטולט ברכט | תיאטרון הקאמרי | 21 ביולי 1962 |
| מפלט - ים | אדוארד אלבי | תיאטרון חיפה | 7 ביולי 1976 |
| המשוגעת משאיו | ז'אן ז'ירודו | תיאטרון חיפה | 16 ביולי 1977 |
| המוקד | צבי הרמן | תיאטרון חיפה | 6 בספטמבר 1976 |
פרסומיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספר יובל

Niels Barfoed [et al], Til Sam Besekow, København: Borgen, 1981. (למלאת לו 70)
לקריאה נוספת

רשימת הצגותיו:
"Niels Peder Jørgensen, 'Fortegnelse over Sam Besekows iscenesættelser 1934-1981,' in: Til Sam Besekow (1981), pp. 162-210.
הערות שוליים

↑  התוכן באתר bibliotek.dk.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306122805171  GND: 119235889  ISNI: 0000 0000 7861 2147  LCCN: n80023028  NTA: 070623686  VIAF: 79415726   WorldCat (עם VIAF): 79415726
סרפנטינות מעלה העקרבים

| --- | --- |

 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 מיקום
 ערים ראשיות:  מועצה אזורית תמר 
 קואורדינטות:  30°54′24″N 35°07′54″E﻿ / ﻿30.906607°N 35.13166°E﻿ / 30.906607; 35.13166
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) סרפנטינות מעלה העקרבים(למפת צפון הנגב רגילה) סרפנטינות מעלה העקרבים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סרפנטינות מעלה העקרבים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סרפנטינות מעלה העקרבים he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סרפנטינות מעלה העקרבים
סרפנטינות מעלה העקרבים (בכביש 227 המחבר בין כביש 206 וכביש 90) הוא שמה של הדרך היורדת ממעלה עקרבים לערבה שסללו הבריטים בשנת 1927. הדרך שימשה כנתיב התחבורה העיקרי ממרכז הארץ לאילת מקום המדינה ועד לטבח מעלה עקרבים שהתרחש ב-1954 שבעקבותיו נסגרה הדרך, ונסלל מעלה העצמאות במצפה רמון בשנה שלאחריו.
סרפנטינות היא שיטת בניה דרכים בירידה מפותלת בצלע הר המחוזקת בטרסות. דרך מעלה עקרבים מסומנת בצדדיה גם כן בחביות שהוצבו בידי חיילי צה"ל לאחר מלחמת העצמאות.
רקע היסטורי

מעלה עקרבים שוכן סמוך למכתש הקטן, על רכס חצרה היורד בתלילות אל בקעת צין. רכס זה מהווה חומת הרים בצורה ומכשול טבעי למעבר אדם ובעלי חיים מהערבה אל צפון הנגב. במשך ההיסטוריה נפרצו שלושה מעלות שונים על מנת להתגבר על מכשול זה, החל מתקופת המקרא ועד לימינו.
רקע היסטורי > בתקופת המקרא

כבר בתקופת המקרא היה ידוע על קיום מעלה בשם מעלה עקרבים הנזכר בכמה מקומות בתנ"ך (ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק ד' ועוד). כיום מעלה זה מזוהה עם שביל קדום המכונה בפי הבדואים – "המעלה הבהיר" (נ'קב צפעי בערבית), כנראה בגלל המדרון הקירטוני עליו הוא מטפס. המעלה הזה לא נבדק ביסודיות, וקשה לתארך אותו, אך ניתן להניח שהוא המעלה הנזכר במקרא.
רקע היסטורי > בימי הביניים

דרך מעלה עקרבים נפרצה לראשונה כדרך רשמית (המוכרת במחקרים היסטוריים) בתקופה הרומי-ביזנטית, בה שימשה דרך זו ככביש גישה בין חצבה לממשית. פריצת הדרך הייתה משימה הנדסית מסובכת במיוחד בתקופה זו עקב הצורך לחצוב בסלע קשה, במדרון תלול ובלב המדבר, והקמתה מעידה על חשיבותה המיוחדת.
אורך התוואי של הכביש הרומי-ביזנטי מתחילת המעלה עד סופו הוא 7 ק"מ והוא עובר ממערב לערוצו של נחל גוב. על מנת להתגבר על התלילות הרבה (שיפוע של 36%) נעשו בדרך פיתולים רבים ונחצבו מדרגות בסלע. במקומות תלולים במיוחד הדרך נתמכה בגדרות אבנים על מנת למנוע סחף של הדרך. הדרך שימשה בעיקרה למעבר נוח בין הים התיכון למפרץ אילת לשם העברת סחורות והיא הייתה הנוחה ביותר למסעות כאלו בקרב דרכי הנגב העתיקות. תוואי דרך זה השתמר כמעט לחלוטין מהתקופה הביזנטית עד לעת החדשה.
רקע היסטורי > בתקופת המנדט הבריטי

בשנת 1927 שלטונות המנדט הבריטי רצו לחזק את שליטת המשטרה בשטח ההפקר שבין הנגב (משטרת כורנוב - ממשית) לערבה (משטרת עין חוצוב - עין חצבה) ולהקל על הגישה ביניהן. לשם כך נסללה דרך "מעלה העקרבים", בצלע ההר שמול שרידי הדרך הביזנטית העתיקה שעברה במקום, וסמוך לנ'קב צפעי המזוהה כמעלה המקראי. הדרך נסללה כדרך סולינג (דרך עפר עם אבני שפה בצידה: הסולינג הן אבנים גדולות שהוצבו בעומק 18–45 ס"מ לאורך שולי הדרך. לרוחבה דחסו חצץ, חלוקים ושברי אבנים. דרכים רבות כאלה נסללו ברחבי הארץ בימי המנדט הבריטי.), בשיטת הסרפנטינות (סרפנטין, serpens = נחש בלטינית) שנועדה להתגבר על תלילות הדרך בעזרת פיתולים רבים בכביש. פיתולים אלו (הסרפנטינות) יוצבו בעזרת קירות תמך מאבן. הדרך מתחילה ברכס חצרה בגובה 402 מ' מעל פני הים ומסתיימת בבקעת צין בגובה 80 מ' מעל פני הים. הדרך יורדת גובה זה לאורך 3.6 ק"מ בלמעלה מ-36 פיתולים בכביש.
בנובמבר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, חיילי צה"ל השתלטו על דרך מעלה עקרבים במסגרת "מבצע לוט" שנועד להשיג שליטה ישראלית מבאר שבע ועד לסדום וחוף ים המלח. בהמשך המלחמה הדרך שימשה את כוחות חטיבת אלכסנדרוני במבצע ייצוב לכיבוש ים המלח ואת כוחות חטיבת גולני במסגרת מבצע עובדה שסיים את מלחמת העצמאות. על מנת שחיילי גולני לא יזוהו בידי הירדנים, לוחמי החטיבה ירדו בדרך בלילה ללא אורות למרות הסכנה הגדולה בירידה בדרך זו בתנאים אלו.
רקע היסטורי > לאחר הקמת המדינה

לאחר מלחמת העצמאות, בשנת 1950, חיל ההנדסה הישראלי שיפץ את דרך מעלה עקרבים במסגרת מבצע "ערבה" שנועד ליצור עורק תחבורה בין מרכז הארץ לאילת המבודדת. חיל ההנדסה סלל את הכביש באספלט והציב חביות בצידי הדרך כדי להתאים את הדרך לתחבורה אזרחית. בראש המעלה הציב חיל ההנדסה אנדרטה בצורת צריח, סמל חיל ההנדסה הקרבית, לציון המבצע. כביש צר ומפותל זה שימש במשך שנים כדרך הבלעדית היורדת לאילת. עקב כך, בשנת 1954, ניצלו מחבלים את תנאי הדרך הקשים, הריחוק שלה מנקודות יישוב ואת היותה דרך בלעדית לאילת כדי לבצע פיגוע קטלני הנודע בשם "טבח מעלה עקרבים".
בעקבות טבח זה ובשל קרבתה של הדרך לגבול הירדני, כביש מעלה עקרבים נסגר בשנת 1955. בהמשך אותה השנה נסלל על ידי חיל ההנדסה מעלה העצמאות במכתש רמון (כביש 40), שהחליף את מעלה עקרבים כדרך הבלעדית ממרכז הארץ לאילת, ומעלה עקרבים נזנח לחלוטין. בעקבות מלחמת ששת הימים והרחקת הגבול הירדני מאזור מעלה עקרבים, הכביש נפתח מחדש לתנועת מטיילים.
דרך מעלה עקרבים כיום > נתוני הדרך כיום

אורכו של כביש מעלה עקרבים הוא כ-20 ק"מ, מתוכם כ-4 ק"מ בסרפנטינות. רוחב הכביש נע בין 5.3 ל-6 מ', והוא כולל 36 עיקולים תלולים (18 סרפנטינות) מגובה 402 מ' מעל פני הים ועד לגובה 80 מ'.
דרך מעלה עקרבים כיום > התדרדרות מצב הדרך

במהלך השנים ירדה רמת ההשקעה בתחזוקת הכביש, ועקב כך מצבו ההנדסי והבטיחותי, שמלכתחילה לא היה טוב, הלך והתדרדר. בשנים האחרונות חלקים מהכביש נסגרו על ידי משרד התחבורה והכביש הוכרז כ"כביש ללא אבא" (כבישים ברמה בטיחותית נמוכה מאוד שמשרד התחבורה נמנע מלהשקיע בהם).
הכביש נסגר לראשונה בשנת 2007 עד שנת 2014, והחל ממרץ 2017 הוא סגור לתנועה עד היום.
פרט לחביות שהציב חיל ההנדסה במקום, הכביש חסר מעקה בטיחות והוא גם כן חסר שוליים. הכביש מאופיין בשיפועים משתנים, ובפיתולים רבים בזוויות חדות מעל תהום עמוקה, שלא מאפשרים תנאי נהיגה ראויים לנוסעים בכביש. בנוסף לכל אלו, הכביש סובל גם מפגיעת שיטפונות, ניקוז בעייתי וסחף שגורמים לו נזקים רבים.
דרך מעלה עקרבים כיום > שיקום ושימור

באוקטובר 2012, הוועדה לשימור אתרים בערבה תיכונה הכריזה על ארבעה אתרים לשמור בתחום מועצה אזורית ערבה תיכונה: סרפנטינות מעלה עקרבים, משטרת הרוכבים בעין חוצוב, דרך סולינג מנדטורית לאום רשרש ועין אמציה.
במעלה עקרבים נמצאות נקודות תצפית על הערבה, נחל צין והדרך הרומית-ביזנטית העתיקה, יחד עם הסברים קצרים.
בשנת 2016 רשות ניקוז ונחלים ערבה החליטה להוביל מהלך לשיקום ולשימור הכביש יחד עם גופים נוספים: רשות ניקוז ים המלח, מועצה אזורית ערבה תיכונה, מועצה אזורית תמר, משרד התחבורה, נתיבי ישראל, רשות הטבע והגנים והמועצה לשימור אתרים. במסגרת הפרויקט שהושקעו בו כ-11 מיליון ש"ח (נכון לסוף 2016), יבוצעו פעולות מקומיות לאורך הכביש לשיפור תנאי הדרך מבחינה בטיחותית (כמו התקנת מעקות והרחבת הכביש) ומבחינה תשתיתית (כמו שיפור האספלט וגיזום צמחייה).
בקטע הסרפנטינות שהוא עיקר אתר המורשת, נבחנו כמה דרכי שיפור על מנת שלא לשנות מן המבנה המקורי שלו. בעתיד מתוכנן קטע זה להפוך לחד סטרי ותוגבל בו מהירות הנסיעה על מנת שיהיה אפשר להשאיר את הדרך כמות שהיא יחד עם החביות בצדדיה. בנוגע להקמת מעקות בטיחות בקטע הסרפנטינות קיימת מחלוקת בין משרד התחבורה שתומך בהקמתן, למועצה לשימור אתרים שרואה בהקמת מעקות חדשים פגיעה קשה בשימור של אתר מורשת זה.
בשנים האחרונות נעשים ניסיונות רבים לפתיחת הכביש או לפחות חלקים ממנו מחדש על מנת שיהיה ניתן לסייר בו ובאתרי הטבע הסמוכים אליו ושיוצאים ממנו.
ראו גם

מעלה עקרבים
טבח מעלה עקרבים
מבצע לוט
כביש 227
הערות שוליים

1 2 3 4 5  יעקב עיני וערן דורון, אודי רן (ע), נחל גוב, מטיילים בנגב, טבע הדברים - החברה לחקר האדם והסובב בע"מ, 2004, עמ' 147
↑  מ. הראל, כביש מעלה עקרבים הרומי, ידיעות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ג/ד, 1958 (תשי"ח), עמ' 148-152
↑  אסתי סלע, אתרים היסטוריים בערבה, באתר תיירות ערבה, ‏יוני 2007
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כו, ירושלים, תל אביב: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, עמ' 557-558
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כד, ירושלים, תל אביב: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, עמ' 49-50
1 2  צירים היסטוריים - מעלה עקרבים, באתר מועצה אזורית תמר, ‏ינואר 2017
1 2  אילנה קוריאל, החברה להגנת הטבע בפנייה למשרד התחבורה: לפתוח את כביש 227 לנוסעים, באתר ynet, 24 בנובמבר 2019
1 2  עפר יוגב, שיקום "מעלה עקרבים", אתרים לגעת בעבר ולשמרו למחר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, אפריל 2018 (אייר תשע"ח), עמ' 8
↑  שימור אתרים, באתר מועצה אזורית ערבה תיכונה, ‏15.10.2012
↑  שיקום מעלה עקרבים - תשתיות וניקוז, באתר רשות ניקוז ים המלח, ‏6.11.16
החביות בצד מעלה עקרבים
עלילת הדם בגאלאץ (1859)

עלילת הדם בגאלאץ ב-1859 החלה בסמוך לחג הפסח ה'תרי"ט (אפריל 1859), בתלונה שקרית על ניסיון של יהודים בגאלאץ לקחת דם מילד נוצרי עבור הכנת מצות לפסח. התפשטות העלילה בין תושבי גאלאץ הביאה לפרוץ פרעות נגד יהודי העיר. במהלך הפרעות המון מוסת גרם נזקים לבתי כנסת, חנויות של יהודים ובתי יהודים, עשרות רבות של יהודים הוכו קשות ובודדים נהרגו. 15 יהודים נכלאו ושוחררו בהדרגה לאחר חודשי מעצר ממושכים.
עלילת הדם

לפי התלונה, ביום 12 באפריל בסביבות השעה 17.00, ילד בן 11, בשם אנטוניו, בנה של אלמנה יווניה, שחזר מבית הספר, נעצר על ידי יהודי בקרבת בית הכנסת הגדול ובאמתלה של החלפת מטבע, הוחזק בניגוד לרצונו במקווה או מחסן, שם עשו לו חתכים בצוואר וביד. נער יווני כבן 15, ספירו רזנגלו, טען שהוא יחד עם משרת של הבויאר אפיניאדס, הצילו את הילד מידי היהודים. יווני אחר, ניקולו קאנולאטו, טען שהוזעק בסביבות 20.00 בערב לבית הילד, כדי להגיש לו עזרה רפואית. כשהגיע לשם קאנולאטו כבר היו במקום קומיסר המשטרה בובולי ושני ז'נדרמים. לאחר שהילד אמר שיוכל לזהות את היהודים, נלקח על ידי בובולי לבית הכנסת הגדול, שם נעצרו 15 יהודים. לפי דיווח של היהודי יעקב ישראל כל הלילה ערכו בובולי ואנשיו חיפושים בבתי היהודים.
הפרעות

למחרת התפשטה הידיעה על קורות הילד והיהודים והתחילו מהומות. בבוקר, בעקבות שיחה בבית קפה, הותקפו מוכרי הפירות היהודים בשוק מאנולי וסחורתם פוזרה ברחוב.
הילד היווני הובא למחסן של יווני במרכז העיר ושם תושאל על ידי זאמאני, מזכירו של הקונסול היווני, בנוכחות ראש המשטרה ומזכיר הפרקלאב, באלאבאן. בהמשך הגיע גם הקונסול היווני וכשההתרגשות גברה הועבר הילד לתחומו של הקונסול היווני.
סגן הקונסול הבריטי, קנינגהם, סיפר שהמון צעירים רומנים ויוונים הרסו את בית הכנסת ואת בתי היהודים בקרבת בית הכנסת, כ-60 יהודים הוכו קשה ו-2 עד 4 נרצחו. התנהגותו של הפרקלאב של גאלאץ, הנסיך אלכסנדרו קנטקוזינו, ספגה ביקורת קשה מהקונסולים הזרים. הפרקלאב הסתובב ברחובות גאלאץ ונתן תוקף לטענה שנעשו חתכים בידו ובצווארו של הילד. לדברי קנינגהם הקונסולים בחנו את מצב הילד ולא מצאו חתכים בגופו, אלא רק סריטה על ידו, סריטה כזאת שיכולה להיגרם מנפילה.
בתגובה לטענות שלא ניסה להגן על היהודים, אמר הפרקלאב שעמדו לרשותו רק פלוגת חיילים ועוד כ-40 דורובנצים, אך התלונות השפיעו והוא דאג להביא לעיר, בעזרת ספינה אוסטרית, 200 חיילים מונטנים ובהמשך הגיעו עוד 200 חיילים ממולדובה. ביום חמישי, כשהתחדשו המהומות - הפורעים ניסו להמשיך בהריסת בית הכנסת ובשדידת חנויות היהודים - החיילים התערבו ועצרו 50 עד 60 פורעים. סוחר רומני טען שהנזקים מגיעים לסכום של עשרת אלפים לירות שטרלינג ושגם סוחרים נוצרים, ספקים של היהודים, נפגעו מהאירוע.
כשהקונסולים תחקרו את הילד על הדרך שלו למקווה, הילד טען שהורד במדרגות מאבן, בתוך המבנה, אך הדרך למקווה היא במדרגות עץ, מחוץ למבנה.
לאחר הפרעות

שבוע לאחר האירוע עדיין היו מאושפזים בבית חולים היהודי שבעה גברים ואישה אחת, שנפגעו בפרעות. למרות הלחצים שהופעלו לא שוחררו היהודים שנעצרו בהתחלה. במהלך החקירה הילד זיהה 4 יהודים, לכן היתר שוחררו על תנאי. הידיעות על מספר היהודים שמתו באירועים היו שונות מאוד, סגן הקונסול הבריטי, תיקן את עצמו וטען שאף יהודי לא נהרג והעיתון Lloyd, שהופיע ב"פשט", ב-15 באפריל, טען שנהרגו קרוב למאה יהודים.
לאחר התערבותם של בכירים זרים בנושא, שוחררו כעבור כמה חודשים כל היהודים.
ענבר לבנוני

Tragichrysa ovoruptora, a green lacewing larvae
Tyruschrysa melqart, a green lacewing larvae
ענבר לבנוני הוא השם שניתן לענבר שנמצא בשטחי לבנון ודרום מערב סוריה וצפון ישראל. הענבר הלבנוני נוצר במחצית הראשונה של הקרטיקון ונחשב לענבר העתיק ביותר, בן 125 עד 130 מיליוני שנים. בענבר הלבנוני נמצאו דוגמאות רבות של יצורים כלואים בו, שעזרו למדע בלמידת התקופה. דוגמאות של ענבר דומה נמצאו גם בירדן.
ענבר לבנוני נוטה להישבר ואינו מתאים ליצירת תכשיטים וחפצי נוי.
הערות שוליים

↑  Andrew Ross, Amber, Harvard University Press, 1998
עץ המוצצים

ערך זה עוסק בספר ילדים. אם התכוונתם לעץ עליו תולים מוצצים כחלק מתהליך הגמילה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  לי טרכטמן
 איורים:  הדס שדה
 סוגה:  ספרות ילדים
 נושא:  עץ מוצצים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דובדבן
 תאריך הוצאה:  2011
 מספר עמודים:  19
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789659104185
 הספרייה הלאומית:  003151888
 
עֵץ הַמּוֹצְצִים הוא ספר ילדים שיצא לאור בשנת 2011 על ידי הסופרת לי טרכטמן שזהו לה ספר ביכורים, את הספר איירה הדס שדה.
במרכז הספר נועה, ילדה החוגגת יום הולדת שלוש ובעזרת עץ המוצצים בגן שלה היא נפרדת מהמוצץ. הספר מבוסס על חוויה אישית של הסופרת, שהיא גננת במקצועה, עם אחייניתה נועה, בה טיפלה ובגיל שלוש נפרדה מהמוצץ ותלתה אותו על עץ המוצצים בקיבוץ אפק בו התגוררה. הספר משמש כלי עזר עבור הורים, כדי לגמול את ילדיהם ממוצצים, על ידי תהליך של קריאת הסיפור ולאחר מכן הליכה אל העץ ותליית המוצץ עליו. בסוף הסיפור יש טקסט שהילד אמור לחזור אחריו לאחר שהוא נפרד מהמוצץ ”להתראות מוצץ, תהנה על העץ!” וכך תהליך הפרידה הופך לחיובי.
קבלת הספר

הספר יצא לאור בשנת 2011, בהוצאת דובדבן, והמהדורה נמכרה כולה בזמן קצר בחנויות. עיריות רבות בארץ שמעו והכירו את הסיפור ובחרו ליצור מקום מיועד לעץ מוצצים בעירם.
בישראל ביישובים רבים קיים עץ מוצצים.
הערות שוליים

↑  עץ המוצצים של ילדי חיפה
↑  חדש לילדים: 'עץ המוצצים' באתר מגדל העמק
↑  עץ המוצצים בפארק פרס בחולון
↑  גמילה ממוצץ: הכירו את עץ המוצצים הראשון בלוד
↑  עץ המוצצים של ילדי אילת
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פדרו לופס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוקטובר 1948 (בן 75) Venadillo, קולומביה 
 מדינה:  קולומביה 
 
פדרו אלונסו לופס (בספרדית: Pedro Alonso López; נולד ב-8 באוקטובר 1948 בסנטה איסבל, קולומביה) הוא רוצח סדרתי קולומביאני, שהורשע ברצח של 80 ילדות ברחבי דרום אמריקה.
לופס קיבל את הכינוי "המפלצת מהאנדים" לאחר שהוביל את המשטרה בשנת 1980 לקבריהן של 53 מקורבנותיו באקוודור, כולן ילדות בין הגילאים 9 עד 12. בשנת 1983 הואשם ברציחתן של 110 ילדות באקוודור לבדה, והודה ב-240 רציחות נוספות של ילדות שנחשבו לנעדרות בפרו השכנה ובקולומביה. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1998.
ביוגרפיה

לדבריו של לופס, אמו שהייתה פרוצה עם 13 ילדים, תפסה אותו מלטף את אחותו הקטנה בשנת 1957 כשהיה בן 8 והעיפה אותו מהבית. הוא נלקח על ידי אדם זר לבית נטוש ועבר שוב ושוב מעשי סדום. בגיל 12 הוא אומץ על ידי משפחה אמריקאית והיה רשום בבית ספר ליתומים. הוא ברח ממשפחתו המאמצת מפני שמורהו בבית הספר הטרידו מינית. בגיל 18 הוא גנב רכבים למחייתו ומכר אותם למוסכים אזוריים. פעולות אלו הובילו לכך שהרשויות תפסו אותו בשלב מאוחר בחייו. בזמן מעצרו טען שעבר אונס קבוצתי בכלא ושהוא צד את התוקפים והרג אותם עוד כשהיה במאסר.
הוא סיפר שלאחר תקופת המאסר שלו החל לתקוף ילדות צעירות בפרו. לדבריו, עד לשנת 1978 רצח מעל 100 ילדות ונתפס על ידי שבט מקומי שרצה להוציאו להורג. מיסיונר אמריקאי שהיה באזור התערב ושכנע את אנשי השבט להסגירו למשטרה המקומית. המשטרה שחררה אותו לאחר זמן קצר. הוא עבר לקולומביה ולאחר מכן לאקוודור בהן הרג כשלוש ילדות בכל שבוע. בריאיון עמו אמר "אני אוהב את הילדות באקוודור, הן הרבה יותר עדינות וסומכות, יותר תמימות".
לופס נעצר כשניסה לחטוף ילדה ונפל במלכודת שטמנו לו סוחרים בשוק. הוא הודה ביותר מ-300 רציחות שביצע. המשטרה האמינה לו רק לאחר ששיטפון בזק חשף את קבריהן של עשרות מקורבנותיו. על פי הבי.בי.סי: "הוא נעצר בשנת 1980 אך שוחרר מהכלא על ידי ממשלת אקוודור בסוף שנת 1998 וגורש לקולומביה. בראיון מתאו בכלא, לופס תיאר את עצמו כאיש המאה ואמר שהוא משתחרר על התנהגות טובה".
דווחו שהוא שוחרר מהכלא באקוודור ב-31 באוגוסט 1994, נעצר כשעה לאחר מכן כמהגר לא חוקי ונמסר לרשויות קולומביה, שהרשיעו אותו בפרשת רצח מלפני 20 שנה. הוא אובחן כחולה נפש ואושפז במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בבוגוטה. בשנת 1998 הוצהר שהוא שפוי והוא שוחרר בערבות של 50 דולר. כמו כן, ישנם דיווחים שאומרים שהאינטרפול יעץ לרשויות בקולומביה לעצור אותו באשמת רצח משנת 2002.
ראו גם

המרטש מאטלנטה
המפלצת מפירנצה