stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סימפוניה מס' 38 של מוצרט
הרכב ומבנה > הפרק השלישי

הפרק השלישי והאחרון של הסימפוניה הפראגית הוא גם הפרק המהיר ביותר שבה. הפרק כתוב במפעם הכמעט המהיר ביותר: פרסטו. הפרק עליז מאוד וקליל ומלא בחן "איטלקי", למרות שהוא כולל בתוכו גם רגעים סוערים ודרמטיים. גם הפרק הזה בנוי בצורת סונאטה טיפוסית, ובכך הוא משלים את טרילוגיית פרקי הסונאטה אשר מרכיבים את הסימפוניה הפראגית. הנושא הראשון מנוגן בכינורות ומלווה בקלילות על ידי כלי הנשיפה מעץ. הוא מנוגן פעמיים, בסקוונצה. כבר לאחר הפעם השנייה נפתח הגשר הסוער מצד אחד אך הקליל מצד השני. לאחר הגשר (שכולל מוטיבים מהנושא הראשון) מופיע הנושא השני גם הוא עליז וחינני. בנושא השני (ובפרק כולו בכלל) מובלטים מאוד כלי הנשיפה מעץ, וכמעט כל חבר בסקצית כלי הנשיפה מעץ (החלילים, האבובים והבסונים) זוכה במעין סולו קצר, מה שמקנה למוזיקה את האופי העליז והקופצני שלה. הנושא השני חוזר גם הוא פעמיים. לאחר אזכור של המוטיב של הנושא הראשון (פעם בצורה מז'ורית ופעם בצורה מינורית) נפתחות הקבוצות סיום אשר מתאימות ברוחן לשאר הפרק.
גם כן, כמו בפרק השני, הפיתוח נפתח מיד לאחר סיום האקספוזיציה ומהווה את ההמשך הטבעי לקבוצות הסיום. אקורד חזק בפורטה הוא שמסמן את תחילתו של הפיתוח. לאחר האקורד מנגנים כלי הנשיפה את מוטיב הנושא הראשון. על תבנית זו (אקורד רועם ולאחריו מוטיב הנושא הראשון) חוזר שלוש פעמים, כאשר בכל פעם האקורד חריף יותר מקודמו. לאחר קטע מעבר קצר מגיע לב הפיתוח שכולו מלא בסקוונצות סוערות על מוטיב הנושא הראשון, שמובילות אט אט את הפרק אל הרפריזה. ברפריזה מתחכם מוצרט בתעלול מיוחד: לאחר השמעת הנושא הראשון חוזרת התבנית של האקורד הרועם מתחילת הפיתוח, מה שיוצר את התחושה שהפיתוח עדיין נמשך, אך בעורמה משמיע מוצרט את הנושא השני בסולם הבית, רה מז'ור, מה שאומר שזו אכן הרפריזה. לאחר הנושא השני מופיעות קבוצות הסיום השמחות, וקודטה קצרה וחגיגית סוגרת את הפרק ואת הסימפוניה כולה.
עם כל החזרות, הן על האקספוזיציה והן על הרפריזה והפיתוח נמשך הפרק בין 7 ל-8 דקות, מה שהופך אותו לפרק הקצר ביותר בסימפוניה אשר נמשכת בין 32 ל-35 דקות.
התיבות הפותחות של ההקדמה האיטית מתחילת הפרק הראשון
סירמאנה דמבלה

סירמאנה דמבלה (בצרפתית: Siramana Dembélé; נולד ב-27 בינואר 1977) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

עד לגיל 25, דמבלה שיחק בלה לילה, מהליגות החובבניות של צרפת. בקיץ 2002, חתם אולימפיק אלס.
בקיץ 2003, דמבלה חתם בקאן, בה התאחד עם מאמנו מאלס רנה מארסיליה וכעבור שנה חתם בנים.
ביוני 2005, דמבלה חתם בוויטוריה סטובאל מליגת העל הפורטוגלית.
כעבור חצי שנה, דמבלה שוחרר מוויטוריה, עקב אי תשלום משכורות וכעבור זמן קצר חתם בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
ב-25 באוגוסט 2008, דמבלה הושאל למכבי פתח תקווה מליגת העל עד ליום העונה. דמבלה, רשם 27 הופעות במדי פתח תקווה, ובסיום העונה פרש מכדורגל.
שנה לאחר פרישתו, דמבלה מונה לעוזר מאמן של סטנדרד לייז', וכעבור שנה עזב את לייז'. בהמשך הקריירה, שימש כעוזר מאמן באולהננסה, אקדמיקה, בראגה ונאנט. בשנת 2017 מונה לעוזר מאמן בפורטו בתפקיד זה שימש 7 שנים.
הערות שוליים

↑  לי בוץ, דמבלה וגרנצ'רוב חתמו במכבי פ"ת, באתר ynet, 25 באוגוסט 2008
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סירמאנה דמבלה".
סטיבן רוט

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1951 (בן 72) סרסוטה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פלורידה  Vero Beach High School 
 בן או בת זוג:  רומי רוזמונט (2008–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן רוט (באנגלית: Stephen Root; נולד ב-17 בנובמבר 1951) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידיו בסיטקום "NewsRadio" של  NBC (1995–1999), ו"האיש במצודה הרמה" (2016–2019), ובסרטיהם של האחים כהן.
ביוגרפיה

רוט נולד בסרסוטה, פלורידה, בנובמבר 1951. בנם של ליאונה אסטל ורולנד קלייר רוט, שהיה מנהל פרויקטים של הנדסה אזרחית ברחבי ארצות הברית ומקסיקו. רוט השווה את ילדותו לזו של ילדים להורים המשרתים בצבא, שכן משפחתו עברה לעיתים קרובות ממקום למקום בכל פעם שאביו סיים פרויקט בנייה.
רוט למד בתיכון בוורו ביץ', פלורידה ולאחר מכן למד לימודי אומנות באוניברסיטת פלורידה במסגרת תוכנית לתואר ראשון באמנויות יפות (BFA). למרות שעזב את הלימודים בסמסטר האחרון כדי להשתתף בהפקה בתיאטרון בברודוויי, האוניברסיטה הכירה בו כאחד מבוגריה בשנת 2008. לאחר מכן הוא אף השלים את הסמסטר החסר וזכה לקבל את התואר המלא.
קריירה מקצועית > בתיאטרון

הופעת הבכורה של רוט בברודוויי הייתה בשנת 1980 במחזה "סוף המסע", שם גילם את דמותו של סגן משנה טרוטר. הוא השתתף גם במחזה "כולם היו בניי" בתפקיד פרנק לוביי, וב-2015 גילם את דמותו של ג'ון במחזה "מרג'ורי פריים".
קריירה מקצועית > בקולנוע

הופעת הבכורה של רוט בקולנוע הייתה בסרט ההמשך ל"קרוקודיל דנדי" משנת 1988, שם גילם סוכן DEA. באותה שנה גם שיחק בסרט האימה הפסיכולוגי "Monkey Shines", וכן מופיע בהופעת קמע קצרצרה בסרט "רוח רפאים" משנת 1990. לימים הפך רוט לאחד השחקנים המועדפים על האחים כהן והשתתף ברבים מסרטיהם - "אחי, איפה אתה?" (2000), "ארץ קשוחה" (2007), והבלדה על באסטר סקראגס (2018). ב-2004 קווין סמית' כתב במיוחד עבור רוט תפקיד בסרטו "ג'רזי גירל".
קריירה מקצועית > בטלוויזיה

בין תפקידיו המוכרים ביותר של רוט בטלוויזיה הם המיליארדר האקסצנטרי ג'ימי ג'יימס בסיטקום "NewsRadio" והיועץ הפוליטי הרפובליקני בוב מאייר בשתי העונות האחרונות של "הבית הלבן". רוט הופיע בקומדיות רבים ביניהן "דודג'בול" ו"שומר ראש במבצע" בהפקת ג'אד אפאטאו ב-2008.
לזכותו של רוט רשומות גם כמה הופעות אורח בסדרות מובילות, ביניהן סיינפלד שם גילם מנהל בנק; "פרייז'ר" שם גילם אב במשפחה שמסייעת לפרייז'ר כשמכוניתו התקלקלה; "CSI", שם גילם את אביה של קורבן אונס ועוד.
בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרה הדרמה-קומית "תקופת מבחן" מבית רשת הטלוויזיה Starz.
חיים אישיים

רוט נישא לאשתו הראשונה לורה ג'ואן האסה ב-1984. השניים התגרשו באוגוסט 1997 ולהם בן משותף, קודי. רוט התחתן בשנית עם השחקנית רומי רוזמונט (Glee) ב-14 בדצמבר 2008. השניים שיחקו במקביל בסדרות "פרינג'" ו"הסקס של מאסטרס".
הערות שוליים

↑  Stephen Root, The A.V. Club, ‏2012-02-21 (באנגלית)
↑  "Distinguished Alumnus Award". arts.ufl.edu. College of Arts, University of Florida. ארכיון מ-8 בספטמבר 2015. נבדק ב-13 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stephen Root: Credits, Bio, News & More, Broadway World (באנגלית)
↑  DOUANE JAMES Special to The Sun, 'It can be done', Gainesville Sun (באנגלית)
1 2  Thomas Attila Lewis, TV Junkie: Interview with Romy Rosemont of Fox's 'Glee', masslive, ‏2010-10-05 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314795405171  PLWABN: 9810555694605606  GND: 1064289401  ISNI: 0000 0000 4159 2648  LCCN: no2001043278  MusicBrainz: f7e47769-ef48-4a3f-82a6-d28aeac1971f  NKC: xx0173729  SNAC: w62z9w8v  SUDOC: 250897113  VIAF: 56262543   WorldCat (עם VIAF): 56262543 
רוט בקומיק-קון, סן דייגו, יולי 2011
סטראולפיס

| סטראולפיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צינוניים
סוג:: סטראולפיס
שם מדעי
 Stereolepis

סטראולפיס (שם מדעי: Stereolepis) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הצינוניים, המכילים את המינים הגדולים ביותר במשפחה ומדגי הגרם הגדולים ביותר בצפון האוקיינוס השקט. בסוג ישנם 2 מינים.
מינים אלה יכולים להגיע לאורך 2.5 מטרים ולמשקל 250 ק"ג אצל המין סטראולפיס גיגאס המצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע. הם טורפים מהירים ושריריים החוטפים דגים אחרים וסרטנים.
חלק מדגים אלה נידוגים כדגי מאכל באזור חיותם, אך בכמה מדינות הדיג אסור ונאכף באדיקות.
מינים

סטראולפיס דוידרלייני (Stereolepis doederleini)
סטראולפיס גיגאס (Stereolepis gigas)
סמל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

| --- | --- |

 גרסאות
 
 סמל 1999 - 2003
 
 סמל 2003 - 2006
 פרטים
 המחזיק בסמל:  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו 
 תאריך אימוץ:  18 בינואר 2006 
 
סמל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שונה מספר פעמים לאחר ההפיכה בשנת 1997. הסמל הנוכחי אומץ ב-2006.
סמל 1999 - 2003

בשנת 1999 אומץ סופית עיצוב פשוט המתבסס על עיצובו מחדש בצורה אנכית של דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הסמל מהווה שילוב בין שישה כוכבים קטנים שתפקידם לייצג את שש הפרובינציות במדינה ודגל קולוניאלי ישן של הרפובליקה אשר עליו הופיעה כוכב צהוב על רקע כחול וללא הכוכבים בצידי הדגל.
סמל 2003 - 2006

לאחר קבלת החוקה החדשה בשנת 2003 המדינה אימצה סמל חדש.
בראש הסמל מופיע ראש של אריה, לצידי הסמל ישנה חיטה ובאמצע לחיצת ידיים משולשת המסמלת את האחדות.
בתחתית הסמל ישנה כרזה ועליה חקוק המוטו הלאומי של המדינה - "דמוקרטיה, צדק, אחדות".
ראו גם

דגל הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
המנון הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
סימפוניה מס' 34 של מוצרט

הסימפוניה מס' 34 בדו מז'ור קכל 338, נכתבה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט. נסיבות הכתיבה של היצירה כמו גם תאריך ביצוע הבכורה נותרו עלומים, ולא ידוע על הזמנה כל שהיא. ידוע שהיצירה הושלמה בזלצבורג, ב-29 באוגוסט 1780.
זו היא אחת הסימפוניות הראשונות של מוצרט שניתן להחשיבן כיצירה סימפונית "גדולה", בה מוותר מוצרט על השפעות מוזיקליות חיצוניות, וכותב מוזיקה בסגנונו הייחודי. בניגוד למוזיקה מהתקופה הקלאסית הסימפוניה כוללת רק שלושה פרקים, ללא פרק המנואט. למרות זאת, נהוג לנגן את היצירה עם המנואט ק. 409 שנכתב על ידי מוצרט בווינה בשנת 1782 לקונצרט. למרות ששאר פרקי הסימפוניה כתובים ללא חלילים, המנואט כתוב גם לשני חלילים, מאחר שנכתב בתקופה מאוחרת יותר.
הרכב ומבנה

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
2 אבובים, 2 בסונים, 2 קרנות, 2 חצוצרות, טימפאני, כינור ראשון, כינור שני, ויולות, צ'לים וקונטרבסים (כאמור, פרק המנואט כולל גם שני חלילים).
לסימפוניה יש מבנה בסיסי של ארבעה פרקים, כמקובל במוזיקה הקלאסית: פרק מהיר, פרק איטי, פרק ריקודי (כאמור בסימפוניה זו פרק המנואט נכתב בנפרד) ופרק מסיים מהיר. ארבעת פרקי הסימפוניה הם:
אלגרו ויואצ'ה.
אדאנטה די מולטו.
מנואט.
אלגרו ויואצ'ה.
הרכב ומבנה > פרק ראשון

- Allegro vivace- הפרק נפתח בהצהרה חגיגית ומלכותית ביותר. זה הוא גם האופי ששולט ברוב חלקי היצירה. הצירוף של צלילים ארוכים ומקצבים מנוקדים, מאפיינים פתיחות צרפתיות, אך מוצרט מוסיף על כך קישוטים מהירים, שאחר כך מזוהים עם פתיחות "מוצרטיות". לפני המעבר מקדימים, החצוצרות והאבובים. במעבר ניתן לשמוע תנועה מהירה ותמידית בכינור השני, על רקע המנגינה בכינורות הראשונים. במעבר ישנן כמה מינוריזציות לסולם סול מינור, שמקנות תחושת כובד ורצינות. המעבר נגמר בשני סולמות מהירים עולים. הנושא השני נפתח בהקדמה קצרה, עם סולם כרומטי בכלי הקשת. הנושא השני שונה במהותו ובאופיו מהנושא הראשון, למרות שמוצרט מצליח לקשר בין הנושאים.
בשני הנושאים יש מקצב מנוקד, אלא שפה הוא מקבל גוון חינני וקליל, ולא רשמי ומלכותי כמו בנושא הראשון. הירידה הכרומטית ממשיכה באבובים. הנושא השני ארוך יחסית, ובולטים בו הכינורות ב"קפיצות" שלהם. קבוצת הסיום מתחילה בטרמולו בכינורות, והם נכנסים אחד אחרי השני במעין קנון. לפתע הפורטה התזמורתי נעצר, והקודה (הארוכה למדי) נגמרת. ביצירה הזו אין קו חזרה כמקובל, וישר עוברים לפיתוח. המעבר הדרסטי לפיתוח מתחיל כאשר מודגש המעבר לתו פה, שמהווה דיסוננס לסולם בו נגמרה האקספוזיציה: סול מז'ור. כלי הנשיפה מעץ מדגישים את האקורד, בזמן שכלי הנשיפה מוסיפים צליל מונמך, ומשנים את האווירה לדרמטית ומינורית. פתאום הופכת המוזיקה לקלה ונעימה, כשעוברים לסולם לה במול מז'ור. לאחר מכן, האבוב מפתח את הצליל הארוך שעליו שהה ומגיע למעין דו-שיח עם הכינורות. כלי הנשיפה שומרים על אותה תבנית ריתמית, ואילו הכינורות משנים אותה מדי פעם, מה שיוצר גיוון. כאן מגיע המוזיקה לנקודה קודרת ביותר, והקרנות מנגנות צליל עוגב, והפיתוח נגמר בשלוש כניסות קצרות של האבובים. בריפריזה נשמעת שוב המוזיקה החגיגית, אך הפעם המעבר מבוטל כליל, ולאחר שהמוזיקה נוחתת על הצליל סול וחוזרים הסולמות העולים המהירים, הפרק עובר אל הנושא השני, שמושמע הפעם בסולם הטוניקה כמובן. גם הקודה מקוצרת, ונגמרת בחגיגיות.
הרכב ומבנה > פרק שני

- andante di molto -  הפרק האיטי בסימפוניה. הפרק מבוסס בעיקר על צליליהם של כלי הקשת. תפקיד הויולות מחולק לשניים. כל כלי הנשיפה (מלבד הבסון שמצטרף מדי פעם לקו הבאס) שותקים בפרק. הפרק בנוי כך: נושא ראשון, מעבר, נושא שני, קבוצת סיום וקודה. המבנה הזה חוזר על עצמו פעמיים. כלומר הפרק בנוי כמו  סונאטה ללא הפיתוח. הפרק מאוד לירי וזורם. בחזרה השנייה משתנה רק סולמו של הנושא השני.
הרכב ומבנה > פרק שלישי

- Menuet - כאמור היצירה נכתבה ללא פרק שלישי, אך נהוג לנגן אותה עם המנואט הזה (שנכתב עם תוספת של שני חלילים). חלק הא' של המנואט מאוד ריקודי, דבר שנזנח בסימפוניות הבאות. בחלק הב', הכינורות יוצרים קנון קטן, שנודד מעלה אל כלי הנשיפה, וזה לכבוד סיום המנואט. בחלק הטריו מובלטים כלי הנשיפה מעץ, וכלי הקשת הופכים למלווים לכל אורך הטריו. האבוב זוכה לסולו הראשון, ונענה על ידי החליל, שמנגן טריולות. בחלק הב' של הטריו זוכה החליל לסולו. לאחר מכן חוזר המנואט.
הרכב ומבנה > פרק רביעי

- Finale: Allegro vivace - זהו פרק  ריקודי ביותר במשקל של שש שמיניות מהיר ביותר. הפרק נפתח באוניסון, שלאחריו מנגנים רק כלי הקשת בתנועה מהירה. המשפט חוזר על עצמו. המעבר מאוד קצר ומאופיין במוזיקה מלכותית. הנושא השני מנוגן תחילה רק בידי הכינורות, ולאחר מכן מצטרפים האבובים. הפרק ניחן בתנועה מתמדת, וישר עוברים אל קבוצות הסיום. חלק הפיתוח כולל מספר מינוריזציות וגם הוא מאוד קצר. לאחר מכן עוברים אל הריפריזה, בה אין שינויים מהותיים (הנושא השני נשאר בסולם הטוניקה), והפרק נגמר בחגיגיות.
התיבות הפותחות של הפרק הראשון
סמל העיר רמת גן

| --- | --- |

סמל העיר הרשמי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית רמת גן
 תאריך אימוץ:  נובמבר 1958
 פרטים נוספים
 גרסאות קודמות:  
סמל העיר רמת גן, סמלה הרשמי של העיר רמת גן והעירייה, אומץ בנובמבר 1958. הסמל מופיע על דגלה של העיר, על רקע כחול.
תיאור הסמל

הסמל מורכב ממגן בעל שדה ירוק מוטען בצורת כוכב משושה מעוגל, המזכיר מגן דוד, ומוקף ב-7 כוכבים משושים לבנים קטנים. הצבע הירוק מסמל את גני העיר, מהם שמה, הכוכב הגדול, מגן הדוד, מסמל את העם היהודי ו-7 הכוכבים מסמלים את יום העבודה בן 7 שעות שהופיעו גם בדגל שבעת הכוכבים שהופיע בחזונו של בנימין זאב הרצל.
בתוך צורת הכוכב הגדול איור נוף המציג שמש זורחת ומאירה את הסמל. השמש מסמלת הן את האור והחום המאפיים את ארץ ישראל והן את "היום החדש המפציע לעם ישראל".
במרכז הכוכב עץ תמר, מתחתיו טנא ובו אשכול ענבים ופירות הדר ויצולי מחרשה מופיעים לרוחב הסמל, כולם מסמלים את עברה החקלאי של העיר.
בחלקו הימני התחתון של הכוכב מצוירת חומת אבן, כסמל לתנופת הבניה בעיר ושלושת העצים הצומחים ממנה מסמלים את היותה עיר גנים. בצידו השמאלי של הכוכב מבנה תעשייה עם ארובה מסמל את התעשייה שהוקמה בעיר.
בתחתית הסמל קלף ועליו שם העיר, "רמת-גן".
היסטוריה

הסמל אומץ באופן רשמי בנובמבר 1958. סמל העיר הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.80 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  סמל העיר, אתר עיריית רמת גן
↑  מידע על בול רמת גן, באתר התאחדות בולאי ישראל
| דגל ישראל סמלי מחוז תל אביב |
| --- | --- | --- |
| ערים | תל אביב-יפו • אור יהודה • בני ברק • בת ים • גבעתיים • הרצליה • חולון • קריית אונו • רמת גן • רמת השרון | מפת מחוז תל אביב |
| מועצות מקומיות | אזור • כפר שמריהו | מפת מחוז תל אביב |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
בול דואר הנושא את סמל העיר
סדר (דפוס)

מגירת סדר עם אותיות מתכת ומקל סדרים. בכל תא גופנים של אות אחרת, וגודל התא מותאם לתפוצת האות בשפה
מקל סדרים "מלא". רוחב הרווח בין המילים שונה משורה לשורה, כתוצאה מפעולת היישור. תוכן המקל המלא מועבר למגש הסדר, ומפנה את מקומו לסידור את השורות הבאות
הסַדָּר הוא האדם אשר היה מופקד על סידור האותיות על לוח הסְדָר. תמונה משנת 1958
סְדָר הוא המונח המתייחס למקצוע סידור האותיות בדפוס הבלט. השימוש במונח סְדָר, או "סְדָר דפוס" כשם עצם, מתאר את הטכנולוגיה.
סדר ידני וסדר מכני

הסדר הידני השתנה במעט מאז גוטנברג ועד להופעת הסדר המכני, או הממוכן. עיקר השינויים היו בהתמקצעות. בדפוס של גוטנברג, כל הפעולות נעשו בבית הדפוס, על ידי אותו צוות, החל מיציקת הגופנים מאמהות, הסידור, ההדפסה עצמה, ועד לכריכה. בהמשך, יצא תהליך היציקה מבתי דפוס לבתי יציקה ייעודיים ליצירת גופנים, שמכרו אותם לבתי דפוס. שחרור בית הדפוס ממערכת היציקה פתח את הדלת לבתי דפוס זעירים, עד כדי עובד יחיד, בהם המשיך הצוות הקטן לבצע את כל פעולות הדפוס, החל מכתב יד, נייר ודיו, וכלה בספר כרוך, מודעה, או כל מוצר מוגמר אחר. לצידם התפתחו בתי דפוס גדולים, בהם פעלו עשרות, לעיתים מאות סדרים שכל עבודתם הייתה הסדר, ולצידם עובדים רבים נוספים המבצעים את שאר הפעולות. בצורת עבודה זו, ניתן לסדר עיתון שלם בשעות ספורות, חרף העובדה שסדר אחד יכול לסדר כמה עשרות שורות בשעה, וטורים בודדים ביום אחד. כמה מבתי הסדר הגדולים ביותר היו במערכות העיתונים היומיים, והעבודה בהם הייתה קדחתנית. עם כל זאת, תפוקת הסדר הגבילה למעשה את גודל העיתון לארבעה דפים, יותר מזה לא היה מעשי לסדר ביום אחד.
במהלך המאה ה-19 נעשו ניסיונות רבים למכן את הסדר. המכונה הראשונה שעבדה והצליחה לסדר נבנתה ב-1822, באנגליה, על ידי ויליאם צ'רץ'. ניסיונות בודדים נעשו בשנות ה-30 וה-40 של המאה, ולקראת סוף שנות ה-50, החלו להופיע מכונות רבות נוספות, לפעמים מספר מכונות באותה שנה.
מכונות הסדר היו המתקנים הראשונים שהציגו מקלדת בצורתה המוכרת לנו היום, והקדימו בכך את מכונת הכתיבה. רוב המכונות הללו ניסו לחקות את פעולתו של הסדר הידני, וסדרו את השורות מ"מחסנית" שהכילה את הגופנים, ושימשה בתפקיד דומה לתפקיד מגרת הסדר. בתחילה המכונות ביצעו את הסידור בלבד, כשפעולת היישור והמיון עדיין נעשו ידנית. בהמשך הופיעו מכונות שביצעו גם יישור, מכונות ייעודיות למיון הגופנים לעבודה הבאה, ולצידן מכונות סידור שכללו גם יחידת מיון.
עד 1875 הוצגו כבר עשרות מכונות שונות, שפעלו על עקרונות שונים, והונעו בכוח המשיכה, בעזרת משקולות (בדומה לשעון מטוטלת), או בכוח הקיטור.
אחת המכונות הראשונות שזכו להצלחה, של Burr האמריקאי, הופיעה ב-1875. מכונה זו ביצעה סידור בלבד, והשתמשה בשלוש מחסניות גופנים, כך שניתן היה לסדר, ובאותו זמן להכין את המחסניות הבאות. המכונה הייתה מצוידת ב"עמדת מיישר", עם עזרים שהאיצו וייעלו את פעולת היישור, שעדיין נעשתה ידנית. כחמש שנים לאחר מכן, ב-ב-1880 הציג Frank McClintock דגם משופר של מכונתו של Burr, בשם Empire. בו היישור נעשה באופן אוטומטי, ולצידה הוצג גם ממיין אוטומטי, שממלא את המחסניות בגופנים בעזרת חריצים ב"רגל" של הגופן, שאפשרו לממיין זיהוי הגופן והפלתו לערוץ המתאים במחסנית. יותר ממאתיים מכונות מדגמים אלו פעלו בבתי דפוס לאורך 25 שנים או יותר, והן יכולות להיחשב מכונות הסידור המוצלחות הראשונות. בשנות ה-80 וה-90 התנהל מרוץ קדחתני למיכון הסדר, כשבשנות ה-80 הוצגו עשרים דגמים או יותר של מכונות סידור, שונות זו מזו, כשכל אחת מציגה רעיונות חדשים ופתרונות מוצלחים פחות או יותר לאתגר. בשנות ה-90 הוצגו יותר מ-40 דגמים חדשים, כאשר ממציאים מאמצים במידה זו או אחרת רעיונות שלמדו ממכונות אחרות לצד רעיונות מקוריים לפתרון האתגר. בשנים אלו עלה בהתמדה מספר המכונות הפועלות ומייצרות דפוס, בארצות הברית, אנגליה ואירופה, והגיע לכמה אלפים.
סדר אופטי

עם ההתקדמות בתחום הדפוס, הופיעו טכנולוגיות חדשות בתחום הדפוס, שהחלו להחליף את דפוס הבלט, ועשו שימוש בטכנולוגיה צילומית. בראשן דפוס אופסט, ולצידו טכנולוגיות אופטיות פשוטות יותר.
שילוב של סדר מכני ודפוס אופטי נעשה בדרך כלל בעזרת ההגהות: את ההגהה הסופית מעבירים למדיה אופטית, על ידי צילום או בשיטות אחרות, וזו משמשת לדפוס.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 התחילו להופיע מערכות סדר שמיועדות לשיטות החדשות, ומייצרות את המדיה האופטית בלי צורך במעבר דרך "מתכת חמה".
המכונות הראשונות השתמשו בסרט צילום או נייר צילום, עליו הוקרנו התווים השונים, אחד אחד, ויצרו את שורות הטקסט. ה"תוצרת" הייתה סרט רציף, כשפעולת העימוד מתבצעת בעזרת חיתוך וסידור של קטעים מהסרט הזה, תוך שילוב תוכן לא טקסטואלי, כמו תמונות, כותרות, מודעות ומסגרות, בעמוד מוכן לצילום שמשמש להדפסה.
אחת המכונות הראשונות, Fotosetter של חברת אינטרטייפ, הייתה מבוססת על מערכת האינטרטייפ/לינוטייפ הקיימת, ובה הוחלפה מערכת היציקה במערכת צילום. הופיעו מערכות חדשות, ביניהן גם של חברות מרגנתלר לינוטייפ, חברת מונוטייפ, ויצרנים רבים נוספים.
לסדר האופטי יתרונות רבים על המתכת החמה: בראש וראשונה, השחרור מהמתכת עצמה, וממכונות היציקה שלה. כמו כן, האופטיקה מאפשרת להשתמש באותם שקפים של תווים לסידור דפוס בגדלים שונים, בעזרת מערכות אופטיות של הגדלה והקטנה. הסדר המכני דורש מערכת מטריצות נפרדת לכל גודל אות.
בהמשך הפיתוח הופיעו מערכות סדר שוויתרו אף על השקפים, והחליפו אותם במתקנים כמו שפופרת קרן קתודית, ובכך קירבו את הסדר עוד צעד בדרך למחשוב מלא.
המעבר לטכנולוגיה החדשה התנהל בהדרגה, משנות ה-50 של המאה, ועד לאמצע או סוף שנות ה-70. אחד ה"פיגומים" ששימש להקלת מעבר מהמתכת החמה לסדר האופטי, הייתה העובדה שהחל בשנות ה-30 של המאה, וביתר שאת בשנות ה-50 שלה, מערכות הסדר עברו בקצב גובר והולך להפרדה בין הקלדת הטקסט לסידורו, בעזרת שימוש בסרט מנוקב, שנוצר במקלדת נפרדת, והוזן למכונות הסדר. מערכות הסדר האופטי מראשיתן ידעו לקבל את סרטי הנייר הללו כקלט, דבר שהקל על השתלבותן במערכות דפוס קיימות.
לאורך תקופה זו, גדל בהתמדה התפקיד שמילאו מחשבים בתהליך, ועם הופעת ההוצאה הממוחשבת, שמכונה גם הוצאה לאור שולחנית, נעלם סופית הסדר כשלב בהבאת דברי כתב לדפוס, והמערכות מעבירות את "חומר הגלם", כלומר המלל שנכתב על ידי הכותבים, היישר לשלב העימוד, שמתבצע כולו על גבי המחשב, תוך "דילוג" על שלב הסדר המסורתי, שכעת מבוצע במלואו על ידי התכנה.
הערות שוליים

↑  Doug Kerr, Teletypes in Typesetting
↑  מילון דפוס (תרצ"ג), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Richard E. H uss, A Chronological List of Type-setting Machines and Ancillary Equipment, 1822-1925
↑  היוצאת מן הכלל היא "אינטרטייפ" - מכונה תואמת לינוטייפ באופן כמעט מושלם, המאפשר למשל להשתמש באותן מטריצות בשתי המכונות. אינטרטייפ החלה לפעול כאשר הפטנטים המקוריים של לינוטייפ פגו, והיא נחשבת למעשה זהה לה. מפעיל אינטרטייפ מיומן ומפעיל לינוטייפ מיומן יכולים להתחלף ביניהם ללא קושי.
↑  מכונות כאלו הן למשל מכונות יציקה מיוחדות לסידור הכותרות, בגודלי גופנים שחורגים מהמגבלות של לינוטייפ ומונוטייפ, מכונות להזנת עופרת אוטומטית ורציפה לכורי המכונות, ציוד לטיפול בהתכת הגופנים שסיימו את עבודתם ויציקת מטילי עופרת לשימוש חוזר, מכונות מיוחדות ליציקת "גופנים" למסגרות וגבולות, וכן הלאה.
↑  igalz, ימי עופרת יצוקה ||| על אנשי הבלט והסדריה, פועלי דפוס הבלט שהיה פעם, באתר קווים ונקודות, ‏2013-02-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558291105171  GND: 4077033-3  LCCN: sh85139123  NDL: 00572233  NKC: ph239905 
שרטוט סכמטי של גופן, של האות הלטינית H. צורת האות מופיעה ב"כתב ראי", עובדה שלא נראית בשרטוט משום שזו אות סימטרית
סטראולפיס דוידרלייני

| סטראולפיס דוידרלייני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צינוניים
סוג:: סטראולפיס
מין:: סטראולפיס דוידרלייני
שם מדעי
 Stereolepis doederleini

סטראולפיס דוידרלייני (שם מדעי: Stereolepis doederleini) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הצינוניים, המצוי בטבע במערב האוקיינוס השקט הממוזג שלחופי יפן, קוריאה ומזרח רוסיה. הוא קרובו לסוג של הדג הענקי סטראולפיס גיגאס והוא תואר למדע ב-1969.
תיאור

זהו דג גדול דמוי דקר שיכול להגיע לאורך של 210 ס"מ ולמשקל 84 ק"ג. הוא בעל לסתות גדולות בולטות בעלות שיניים חדות ובעל סנפיר גבי פרוק הפונה אחורה ובעל סנפירי חזה קצרים ומשולשים וזנב רחב ושרירי.
הדג הוא טורף של דגים אחרים קטנים יותר וחסרי חוליות מימיים. את הטרף הוא תופס בלסתותיו או שואב במהירות ללועו.
ביפן דגים אותו להכנת סושי או סשימי אך בשרו עלול לגרום להרעלות. לא ידע על ירידה באוכלוסייתו הכללית והוא אינו מצוי בסכנת הכחדה חמורה.
סמל העיר רמלה

| --- | --- |

סמל העיר הרשמי
 פרטים
 המחזיק בסמל:  עיריית רמלה
 תאריך אימוץ:  1952
סמליל העיר הממותג
סמל העיר רמלה, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1952 ואושר ב-13 בנובמבר 1958.
תיאור הסמל

סמל העיר מורכב ממגן בעל שדה ירוק כהה, ובו נראים בלבן ענף ועלי עץ זית, זכר לכרמי הזית הנרחבים מהם ייצרו הן שמן והן סבון ושהיו מרכיב משמעותי בכלכלת העיר, גלגל שיניים המדגיש את פיתוחה התעשייתי של העיר ומגן דוד המסמל את זהותה של העיר כעיר עברית הקולטת עלייה.
היסטוריה

במסגרת תחרות שפורסמה על ידי העירייה לעיצוב סמל העיר נבחרה עיצובו של הגרפיקאי תושב ירושלים צבי נרקיס ונבחר ב-1952 על ידי ועדה בראשות יעקב בן-סירא. על הזכייה בתחרות זכה ב-150 לירות ישראליות. הסמל אומץ רשמית על ידי הכנסת ב-18 באוקטובר 1970.
סמל זה הונצח על בול של דואר ישראל שהונפק ב-9 ביולי 1969 בערך נקוב של 0.18 ל"י בעיצוב האחים שמיר.
בשנת 2012, מותגה העיר מחדש עם סמל חדש המכיל את מגדל העיר העתיק תחת הסלוגן "קרובה ללב שלך". בשנת 2021 שונה הסלוגן ל"עיר עולם".
הערות שוליים

1 2 3  סמל העיר, אתר עיריית רמלה
↑  נקבע סמל עירית רמלה, באתר www.jpress.nli.org.il
↑  מידע על בול רמלה, באתר התאחדות בולאי ישראל
↑  רמלה קרובה ללב שלך. מיתוג עירוני, בלוג "מיתוג ערים ומדינות" 18 באפריל 2012
| דגל ישראל סמלי מחוז המרכז |
| --- | --- | --- |
| ערים | אלעד • גבעת שמואל • הוד השרון • טייבה • טירה • יבנה • יהוד-מונוסון • כפר יונה • כפר סבא • כפר קאסם • לוד • מודיעין-מכבים-רעות • נס ציונה • נתניה • פתח תקווה • קלנסווה • ראש העין • ראשון לציון • רחובות • רמלה • רעננה | מפת מחוז המרכז |
| מנהלות מקומיות | נוה מונוסון • מכבים-רעות | מפת מחוז המרכז |
| מועצות מקומיות | אבן יהודה • אליכין • באר יעקב • בית דגן • בני עי"ש • גדרה • ג'לג'וליה • גן יבנה • גני תקווה • כוכב יאיר צור יגאל • כפר ברא • מזכרת בתיה • סביון • קדימה-צורן • קריית עקרון • שוהם | מפת מחוז המרכז |
| מועצות אזוריות | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן | מפת מחוז המרכז |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
בול הנושא את סמל העיר
סטראטון מלאמפסאקוס

| --- | --- |

ציור של סטראטון המופיע ב"כרוניקה של נירנברג", כתב יד גרמני בן המאה ה-15
 לידה:  335 לפנה״ס? למפסקוס, טורקיה 
 פטירה:  269 לפנה״ס? (בגיל 66 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 זרם:  האסכולה הפריפטטית 
 תחומי עניין:  פילוסופיית הטבע, פיזיקה 
 עיסוק:  פילוסוף, איש חינוך, פיזיקאי 
 
סטראטון מלאמפסאקוס (Strato of Lampsacus, ביוונית: Στράτων בערך 335 - 269 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.