stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליגה האיטולית
הערות שוליים

↑  John D. Grainger, The Expansion of the Aitolian League, 280-260 BC, Mnemosyne, Fourth Series, Vol. 48, Fasc. 3 (Jun., 1995), p. 341
↑  לעניין השם הרע שיצא לאייטולים אפשר לראות F. W. Walbank, Macedonia and Greece: the rise of Aetolia, in . W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), p. 232
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות

עשרות אלפי הצועדים מתארגנים לטקס. צילום מראש אנדרטת לינקולן, לאורך בריכת ההשתקפות.
ילדה צועדת עם דגלון המצעד
מרטין לותר קינג - יש לי חלום
סידני פואטייה, הארי בלפונטה וצ'רלטון הסטון (משמאל לימין) למרגלות אנדרטת לינקולן
המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות (באנגלית: March on Washington for Jobs and Freedom. או "המצעד הגדול לוושינגטון" - "The Great March on Washington") הייתה הפגנה למען זכויות אדם ושוויון תעסוקתי לאפרו-אמריקאים בארצות הברית. המצעד התקיים ב-28 באוגוסט 1963, במלאת מאה שנה ל"הצהרת האמנציפציה" על ידי אברהם לינקולן. המצעד אורגן על ידי קואליציה של ארגוני זכויות אדם והיווה מפעל מרכזי במאבק התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. שיא האירוע היה נאומו ההיסטורי של מרטין לותר קינג "יש לי חלום". במצעד השתתפו בין 200,000 ל-300,000 איש, רובם אפרו-אמריקאים והאחרים בני מיעוטים אחרים ולבנים. במצעד השתתפו גם ידוענים רבים בכללם ג'יימס בולדווין, מרלון ברנדו, צ'רלטון הסטון, סידני פואטייה, הארי בלפונטה, לנה הורן ועוד.
המצעד קידם את העברת חוק זכויות האזרח (1964) וחוק זכות ההצבעה (1965) בקונגרס שיזם ממשל קנדי ושהוצאו לפועל לאחר מותו על ידי ממשל ג'ונסון.
רקע

ב-12 ביוני 1963 נשא הנשיא קנדי נאום בו ביקש להבטיח את זכותם של כל האזרחים לקבל שירות ולהשתמש בכל התשתיות, בכלל זה בתי מלון, חנויות, תיאטראות, מסעדות ומוסדות דומים ומימוש הזכות להצביע בכל המדינות. לאחר מכן, ב-19 ביוני, הגיש קנדי לקונגרס הצעת חוק לשוויון זכויות. החוק היה ניסיון לבער את תופעת ההפרדה הגזעית, בעיקר במדינות דרום ארצות הברית.
נאומו של קנדי בא לאחר שורת פעולות שערכו חברי התנועות למען שוויון זכויות לאפרו-אמריקאים על מנת לבחון את יישומן של החלטות של בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע לחופש תנועה, שוויון תעסוקתי וכדומה. באותו יום בו נשא הנשיא את נאומו נרצח הפעיל מדגר אוורס (Medgar Evers) במהלך צעדת פעילי זכויות אזרח בג'קסון.
המצעד הגדול לוושינגטון אורגן על ידי שישה ארגוני זכויות אדם, בראש ההתארגנות ניצב א. פיליפ רנדולף, פעיל איגודי עובדים ונשיאם של ארגוני עובדים אפרו-אמריקאים. לצידו פעלו מרטין לותר קינג; ג'יימס פארמר (James Farmer), נשיא הקונגרס לשוויון גזעי; רוי וילקינס (Roy Wilkins), ראש העמותה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים (NAACP); ג'ון לואיס (John Lewis), יו"ר הוועדה המתאמת הלא-אלימה של הסטודנטים (SNCC) וויטני יאנג, נשיא הליגה האורבנית הלאומית (NUL). ששת ראשי הארגונים נקראו "ששת הגדולים" ("The big six").
הגדרת מטרת המצעד לא הייתה אחידה בקרב המשתתפים, ונותרה עמומה בכוונה. היו שראו בה הפגנת תמיכה בממשל קנדי ובצעד פורץ-הדרך של הנשיא לקידום חוק זכויות האזרח, היו שראו בה הפגנת מחאה חברתית וארגונים סוציאליסטים ביקשו להדגיש את נושאי השוויון התעסוקתי והכלכלי. עם זאת, כל הארגונים הסכימו שעליה להיות דוגמה לאי-אלימות. גם בקרב הציבור לא שררה תמימות-דעים בקשר להפגנה. ראש תנועת "אומת האסלאם", מלקולם אקס, סירב להשתתפות אנשיו בהפגנה וכינה אותה "פארסה", פיקניק ו"קרקס".
המצעד והטקס למרגלות אנדרטת לינקולן

לקראת המצעד הגיעו מפגינים לוושינגטון די. סי. ב-2,000 אוטובוסים מיוחדים, 21 רכבות ייעודיות ו-10 קווי תעופה חכורים, זאת בנוסף למפגינים שהגיעו ברבבות מכוניות וכלי תחבורה ציבורית סדירים.
לפני המצעד נפגשו "ששת הגדולים" עם חברי קונגרס, בשעה שהמונים החלו להתקבץ בנקודת הפתיחה המתוכננת של הצעדה ליד אנדרטת וושינגטון. משהתמהמהו המנהיגים להגיע, החל ההמון לצעוד באופן ספונטני, מלווה בשירה לכיוון אנדרטת לינקולן.
לאחר התארגנות ארוכה של הקהל הרחב והמוזמנים למרגלות אנדרטת לינקולן החל טקס הסיום של המצעד בשירת המנון ארצות הברית על ידי הזמרת מריאן אנדרסון. לאחר מכן נמסרה הודעה על מותו של ההיסטוריון ופעיל זכויות האדם ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז (W. E. B. Du Bois), שנפטר בגאנה בגיל 95, במילים "ענק נפל". לאחר מכן נישאו דברים מפי פטריק או'בריין, הארכיבישוף של וושינגטון. את פרק הנאומים פתחה זמרת הג'אז ג'וזפין בייקר, כשהיא לבושה במדי צבא צרפת החופשית ועונדת את אות לגיון הכבוד ואת צלב המלחמה. אחריה הופיעה הזמרת מהליה ג'קסון.
בהמשך נאמו מנהיגי המצעד, "ששת הגדולים", כאשר נאומו של פארמר, שהיה במעצר בלואיזיאנה, הוקרא מהכתב על ידי אחר. כן נאמו כומר קתולי וכומר פרוטסטנטי והרבנים אורי מילר, נשיא התאגדות בתי הכנסת של אמריקה (Synagogue Council of America) ויואכים פרינץ, נשיא הקונגרס היהודי האמריקאי. הנואם האחרון היה מארגן המצעד, רנדולף, ולפניו נשא מרטין לותר קינג את נאומו "יש לי חלום". פרק הנאומים הסתיים בנגינת נעימת "We Shall Overcome" בעוגב ושירתה של ג'ואן באאז.
בפרק האמנותי הופיע בוב דילן בשירים "Only a Pawn in Their Game", שנכתב עקב הרצחו של הפעיל מדגר אוורס בג'קסון, "When the Ship Comes In" וביצע יחד עם באאז את השיר "Oh, Freedom" ממלחמת האזרחים האמריקנית. שלישיית פיטר, פול ומרי הופיעה בשירים "If I Had a Hammer" ("פטיש לו היה לי") ו-"Blowin' in the Wind" (שנחשב כמזוהה עם השלישייה באותה עת, יותר מאשר עם דילן).
התיעוד והייצוג במדיה

תיעוד המצעד באמצעי התקשורת היה נרחב, והונפקו 1,600 אישורי-עיתונאים שהפכו את האירוע למסוקר ביותר בבירה האמריקאית מאז הלווייתו של רוזוולט. מצלמות טלוויזיה הוצבו כך שהראו את הקהל הגדול הנאסף. רשת CBS שידרה את האירוע כולו בשידור חי וכך גם ה-BBC הבריטי, שהפך את האירוע לאחד הראשונים שהועברו באמצעות לוויין התקשורת טלסטאר.
השפעת המצעד

ההשפעה על הצועדים, בעיקר אלו שלא השתתפו קודם לכן בהפגנות, הייתה עמוקה. אפרו-אמריקאים רבים שהגיעו למצעד כתוצאה מהשתייכות לכנסיות ולאיגודי עובדים, נרתעו מהאלימות המשטרתית והגזענית ומייצוגים תקשורתיים של הפגנות, לא הביעו מחאה ציבורית פומבית ולא היו חלק מהתארגנות כלל-ארצית קודם לכן. עבור רבים מהם נחשבה הצעידה, בסולידריות יחד עם רבבות כמותם, לאירוע משמעותי מבחינת ההגדרה העצמית והכבוד העצמי.
עבור רבים מצופי הטלוויזיה הלבנים היה המצעד חשיפה ראשונה של תנועת זכויות האזרח הלא-אלימה והזדמנות ראשונה לשמוע דוברים אפרו-אמריקאים רהוטים. לפני כן נראו באמצעי התקשורת בעיקר התנגשויות אלימות של פעילים עם כוחות משטרה ומפגינים לבנים, והצופה לא נחשף באופן ברור לתביעות תנועת המחאה. עבור מיליוני צופים, נאומו של קינג והמסר הקליט "יש לי חלום", הפכו את התביעה לשוויון לנושא ברור ומאיים פחות מאשר לפני כן.
הקונגרס האמריקאי העביר בשנתיים שלאחר המצעד את שני החוקים החשובים ביותר לסיומה של ההפרדה הגזעית, חוק זכויות האזרח וחוק זכות ההצבעה. השפעתו הייחודית של המצעד, בפרט לאור הצהרות חברי קונגרס שהם לא הושפעו ממנו, אינה ניתנת למדידה, אך האווירה הציבורית שאיפשרה את המצעד ושנוצרה בעקבותיו סייעה לשינוי. עם זאת, אחד התחומים המרכזיים במחאה, נושא השוויון התעסוקתי, לא מצא את פתרונו ולא השתפר בשנים שלאחר המצעד, אלא רק כמעט שני עשורים לאחר מכן.
קינג ניסה לשחזר את הצלחת המצעד במצעד האביונים שתוכנן לתחילת מאי 1968, אך הוא נרצח באפריל, והיקף המחאה לאחר מכן היה קטן בהרבה מזה שקינג חזה ברוחו.
לקריאה נוספת

הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל 2007 עמ' 611–614
הערות שוליים

↑  באתר "ותיקי זכויות האדם"
↑  הפרק על השפעת המצעד באתר ותיקי זכויות האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6s24pw3
המוליזין

המוליזינים (באנגלית: Hemolysins) הם חלבונים וליפידים הגורמים לליזיס של תאי דם אדומים באמצעות הריסת הממברנה שלהם. אף על פי שלפעולת הפירוק המבוצעת על ידי מספר מיקרואורגניזמים יש חשיבות רבה ברכישת נוטריאנטים, המוליזינים רבים המופקים על ידי פתוגנים לא גורמים לנזק משמעותי לתאי הדם האדומים במהלך זיהום.
מרבית סוגי ההמוליזינים הם מבנים חלבוניים, אם כי קיימים גם סוגים הבנויים מליפידים פעילי שטח.
אנזים זה נמצא בחלק מהחיידקים, ונוכחותו היא קריטריון לזיהוי וסיווג החיידק.
כמו כן ברפואה הווטרינרית, אנזים זה מצוי בחיידק עיקרי בשם פסאודומונס אארוגינוזה אשר מתבטא כגורם אלימות לתא שהוא נצמד אליו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הילאנה סידארוס

| --- | --- |

הילאנה סידארוס
 לידה:  1904 טנטא, מצרים 
 פטירה:  1998 (בגיל 94 בערך) 
 מדינה:  מצרים 
 
הילאנה סידראוס (בערבית: هيلانة سيداروس; 1904–1998) הייתה רופאת נשים, הרופאה הראשונה במצרים. עסקה ברפואה בשנות ה-30 של המאה ה-20. חלוצה מנהיגה בדור ההשכלה והנאורות.
שנותיה הראשונות

סידארוס נולדה ב-13 בינואר 1904 בעיר טנטא. בתקופה זו היה חינוך הבנות רק עד כיתה ג'. לא ניתן להן רשות לגשת לבחינות הכלליות ואפילו לא הוענקה להן תעודת סיום הלימודים היסודיים. בילדותה, סידארוס סבלה מחולשה פיזית, ולכן התחילה את לימודיה רק בהגיעה לגיל שמונה, כאשר רוב הילדות סיימו את לימודיהן. היא חלמה להיות רופאה, אף על פי שלא הייתה לה דוגמה כזו או סיבה לחשוב שתצליח. בתקופה זו, נשים הוגבלו מקצועית כמעט אך ורק להוראה, ואפילו נהיגת נשים במכוניות הייתה עניין שמעורר תדהמה ותמיהה. לאחר לימודיה בבית הספר היסודי, נרשמה סידארוס ללימודים בפנימייה לבנות "אלסוניה" של המסדר הקופטי בקהיר ולאחר מכן הצטרפה למכללת הוראה, האופציה היחידה להשכלה שעמדה לרשותה. הלימודים במכללה היו ללא תשלום ונמשכו ארבע שנים. במהלכם, כל התלמידות שכנו בפנימייה. המנהלת וכל המורות במכללה היו ממוצא בריטי, מלבד המורה לערבית שהיה איש דת מאל-אזהר.
לימודים וקריירה

בסוף השנה השנייה ללימודיה במכללה, נשלחה סידארוס ללונדון לשם התמחות במתמטיקה, ומשום כך היא וזינב כאמל חסן נחשבות לחלוצות, בתור הנשים המצריות הראשונות ללמוד באנגליה. היא סיימה את לימודי המתמטיקה ועברה בהצלחה את מבחני הבגרות. עם סיום לימודיה ב-1922, ביקשה מהשגרירות המצרית בלונדון לאפשר לה להמשיך לימודיה במצרים. נספח התרבות המצרי הציע לה במקום זאת להמשיך לימודיה בלונדון, להיות לרופאה. באותה עת נוסדה העמותה על שם קטשנר, במטרה להקים בית חולים לנשים, בהנהלת רופאות מצריות, ולשם כך הוחלט להכשיר קבוצת סטודנטיות מצריות באנגליה. סידארוס נבחרה להיות חברה בקבוצה זו, יחד עם חמש מצריות נוספות.
משפחתה של סידארוס תמכה בהחלטתה, אך מרציה האנגלים בבית הספר לרפואה היו פחות פתוחים לקבל את הרעיון. הלימודים היו קשים ומייגעים עבור סידארוס, והיא סבלה מכאבים פיזיים. אך לאחר תקופת מה היה שינוי באופן התנהלות הלימודים בפקולטה לרפואה, וכתוצאה מכך סיימה סידארוס את לימודיה בהצטיינות. היא הוסמכה כרופאה בשנת 1930.
היא שבה למצרים כדי לעסוק ברפואה בבית החולים על שם קטשנר, ובכך הפכה לרופאה הראשונה במצרים, באותם ימים בהם מקצוע הרפואה היה נחלתם של גברים בלבד. היא פתחה מרפאה פרטית לגינקולוגיה ומיילדות, וביצעה הליכים כירורגיים בבית החולים הקופטי. היא המשיכה בעיסוקה עד גיל שבעים, ולאחר שיצאה לגמלאות הקדישה זמנה לתרגום סיפורי לילדים.
פעילות פוליטית לאומית

כאשר פרצו מהומות 1919 במצרים, בהיותה בת 15, השתתפה סידארוס בהפגנות שהובלו על ידי צעירות ונשים, והמשיכה לאחר מכן להשתתף במאבק הלאומי של נשות מצרים נגד הכיבוש האנגלי. היא הייתה מבקרת רבות בביתו של מנהיג המהפכה סעד זע'לול, בביתו שכונה "בית באומה", והשתתפה בכנסים של תנועת הנשים תחת הנהגתה של ספיה זע'לול להילחם בקולוניאליזם הבריטי, כולל החלת חרם על מוצרים בריטים, ובאותה עת הצטרפה גם לארגונה של הודא שעראווי.
סוף חייה

לאחר שעברה את גיל שבעים, סברה סידארוס שאין זה לטובת המטופלים שתמשיך לעסוק ברפואה בגילה. היא הגישה את התפטרותה והצטרפה לעמותה החברתית הקופטית, עמותה שדאגה להקמת בית החולים הקופטי, שהיה גם בית החולים הלאומי הראשון במצרים. הוא נפתח בקהיר ב-1926, ומאז נבנו בתי חולים לאומיים נוספים בקהיר ובאלכסנדריה. בתקופת עבודתה בעמותה הקופטית, תרגמה ספרים רבים, בעיקר ספרי ילדים.
בבוקר יום ה, ה-15 באוקטובר 1998, הלכה לעולמה.
הערות שוליים

↑  د. سلمى جلال، د. أنجيل بطرس: هيلانة سيداروس – كتاب مصريات رائدات ومبدعات إصدار الهيئة العامة للكتاب, 1995, עמ' 67–69, סלמה גלאל: חלוצות מצריות
↑  د. مينا بديع عبد الملك: هيلانة سيداروس... من الرياضيات إلى أمراض النساء جريدة الأخبار في 23/10/1998, דר, מינה בדיע: הילנה סידראוס ממתמטיקה לרפואת נשים, עיתון אל-אכבאר, 1998 אוקטובר מס" 23
↑  جريدة الأهرام – ملحق الجمعة – صفحة المرأة والطفل, עיתון אל-אהראם: מוסף יום ששי, 1998
↑  أنجيل رضا,نساء صنعن ثورات :الدكتورة هيلانة سيداروس أول طبيبة مصرية,دار النهضة العربية (القاهرة), אנגיל רדא, נשים עשו מהפכות: הילאנה סידארוס הרופאה הראשונה, דאר אלנהדה קהיר, עמ' 213-215
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הילאנה סידארוס".
המוטואים הלא-רשמיים של פולין

דגל ועליו המוטו "Za naszą i waszą wolność" בימי מרד נובמבר, 1831
לרפובליקה הפולנית אין מוטו מדינתי רשמי, כלומר, מוטו הקבוע מתוקף חוק.
יחד עם זאת, קיימים בפולין מספר מוטואים הנפוצים על פני כרזות, דגלים וסמלים שונים.
הביטוי "אלוהים, כבוד, מולדת" (בפולנית: "Bóg, Honor, Ojczyzna") הוא המוטו הנפוץ ביותר המודפס כיום על דגלים צבאיים בפולין.
ביטוי נוסף המתנוסס לעיתים קרובות על דגלים צבאיים הוא "עבור החופש שלנו ושלכם" (בפולנית: "Za naszą i waszą wolność"). הביטוי לקוח מהתקופה שבה חיילים פולנים שגלו מתחומי פולין המחולקת, נלחמו במסגרת תנועות עצמאות שונות ברחבי העולם.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העלמה בלובשטיין, רחל

| --- | --- |

 בימוי:  סיון ארבל
 הופק בידי:  יאיר קדר מיכל ויץ גילי נדב
 עריכה:  אילת עופרים
 מוזיקה:  אביב אלדמע
 צילום:  טוליק גלאון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2015
 משך הקרנה:  57 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דוקומנטרי
 rachelfilm.wordpress.com
 דף הסרט ב־IMDb
העלמה בלובשטיין, רחל (באנגלית: Miss Bluwstein) הוא סרט תיעודי על חייה של רחל המשוררת, בבימויה של סיון ארבל. הקרנת הבכורה הייתה בבית גבריאל בכנרת בשנת 2015. זהו הסרט השישי במסגרת פרויקט הָעִבְרִים. הסרט הופק בתמיכת קרן רבינוביץ, שירות הסרטים הישראלי, קרן אבי חי ורשות השידור.
במלאת 125 שנה להולדת רחל המשוררת, הופק סרט תיעודי המחזק את דמותה כמשוררת העברית הראשונה. בין האמנים המשתתפים בסרט: דנה אולמרט, ענת וייסמן, אפרת מישורי, מוקי צור, אורי מילשטיין, יהודית רביץ, קרני פוסטל ואחרים. אנימציה: שמרית אלקנתי, אורי טור ורוני פחימה.
הנרי מקארטר

| --- | --- |

"גבולות העיר", 1901
 לידה:  5 ביולי 1864 נוריסטאוון, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בנובמבר 1942 (בגיל 78) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 
הנרי מקארטר, באנגלית: Henry McCarter ‏ (1864–1942) היה מאייר וצייר אמריקאי הידוע בהשפעתו על תנועות האמנות המודרניסטיות. מקארטר עבד כמאייר בניו יורק לפני שהפך למדריך באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה במשך ארבעים שנה. הוא זכה במספר מדליות עבור איור, צבעי מים וציור שמן, כולל מדליית הזהב בשנת 1938.
ראשית חייו

מקארטר נולד ב-5 ביולי 1864 בנוריסטאון, פנסילבניה. בשנת 1879, הוא החל ללמוד באקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות, שם אחד המדריכים שלו היה תומאס אייקינס. עם זאת, הוא תיאר את חמש שנות לימודיו שם כ"שנים אבודות." בשנת 1887, הוא נסע לפריז, שם למד עם ליאון בונה ותומאס אלכסנדר הריסון.
קריירה

בעודו בפאריס, מקארטר הפך לחניך בליתוגרפיה של טולוז לוטרק. לאחר מכן חזר לארצות הברית ועבר לניו יורק כדי לעבוד כמאייר גרפי. מקארטר צייר איורים עבור כתבי העת Scribners, Harpers, McClure's ו-Colier's, בין היתר. הוא גם לימד בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק. ב-1902 קיבל תפקיד כמורה לציור בצבעי מים וכמורה הראשון לאיור בבית ספרו הקודם, האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה בפילדלפיה. הוא היה מדריך שם במשך ארבעים השנים הבאות. אף שהחל כמאייר, בשנות ה-20 מקארטר התרכז בהמשך הקריירה בצבעי מים ובציורי שמן של טבע דומם ונופים.
לדברי אוצר האמנות W. Douglass Paschal, מקארטר "חיפש נתיב הממזג את הקומפוזיציה, עבודות המכחול והצבעוניות החזקה של הפוסט-אימפרסיוניסטים והפוביזם שהוא העריץ."[1] מקארטר הפך לתומך חזק במודרניזם בקרב תלמידיו ב-PAFA. סטודנטים שמקארטר השפיע עליהם כללו את פרנקלין ווטקינס, צ'ארלס דמות', נורמן קרטון וארתור ביצ'ר קרלס.
פרסים

הפרסים שהוענקו למקארטר כללו: מדליית ארד בתערוכת באפלו (1901), מדליית כסף בתערוכת הרכישה של לואיזיאנה (1904), מדליית זהב בתערוכת פנמה-פסיפיק הבינלאומית (1915), פרס בק באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. (PAFA), פרס ג'וזף פנל לצבעי מים, PAFA (1940), מדליית הזהב ממועדון האמנות של פילדלפיה (1936), מדליית הזהב בתערוכה השנתית ה-134 של האקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה (1938).
חיים אישיים

מקארטר לא התחתן ולא הוליד ילדים. הוא מת מהתקף לב ב-20 בנובמבר 1942 בנוריסטאון, פנסילבניה, בגיל 76. מקארטר נקבר בבית הקברות של כנסיית משיח בגווינד, פנסילבניה.
הערות שוליים

1 2  Marter, Joan M. (2011). McCarter, Henry. Oxford University Press. pp. 205–206
↑  Berardi, Marianne (1 May 2007). Henry McCarter (American 1864-1942). Heritage Auctions. pp. 74–75.
↑  Pictures That 'Talk Dutch,' County's Inheritance From Artist that Liked Us Best". Sunday News. Lancaster, Pennsylvania. 13 December 1942. p. 17.
↑  Foster, Kathleen A. (7 March 2017). American Watercolor in the Age of Homer and Sargent. Yale University Press. p. 449.
↑  Suicide in Costume, philamuseum.org (באנגלית)
↑  McCarter, Henry, woodmereartmuseum.org (באנגלית בריטית)
↑  Water Color Medal Won by Phila. Artist: Henry McCarter of Academy Faculty, Wins Joseph Pennell Memorial Prize". The Philadelphia Inquirer. 25 November 1930. p. 4.
↑  Bonte, C.H. (6 April 1941). "Academy's Fellowship Holding Its Oil Annual". The Philadelphia Inquirer. p. 159.
↑  Noted Artist Dies". Republican and Herald. Pottsville. 21 November 1942. p. 8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1702 2351  LCCN: no2009023989  RKD: 88030  ULAN: 500024822  VIAF: 122074034   WorldCat (עם VIAF): 122074034 
שלוש נשים בגן, 1922
הילברסום

הילברסום (בהולנדית: Hilversum) היא עיר ורשות מקומית שנמצאת במחוז צפון הולנד, הולנד. בשטח העיר נמצא מוזיאון הילברסום (הו').
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העיר אירחה את אולימפיאדת הקיץ אמסטרדם ב-1928 בתחרויות הרכיבה על סוסים וקרב חמש מודרני.
ב-12 במרץ 1958, התקיימה בעיר תחרות האירוויזיון.
ב-6 במאי 2002, נרצח בעיר, בעת מסע בחירות, הסופר, איש עסקים ופוליטיקאי הולנדי מן הימין הלאומני, פים פורטאון.
העיר מהווה מרכז תקשורת ארצית חשוב. בשנת 1920 בעיר החלו שידורי רדיו ארציות. בהמשך בעיר הוקמה תחנת טלוויזיה ראשונה של הולנד. גם תחנות רדיו וערוצי טלוויזיה פרטיות החליטו למקם את האולפנים בעיר.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-23.5 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-40 ק"מ מבירת המחוז, הארלם.
אקלים

| אקלים בהילברסום> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בהילברסום> ינואר.5.2.56.4 | אקלים בהילברסום> פברואר.6.2.43.7 | אקלים בהילברסום> מרץ.10.4.41.7 | אקלים בהילברסום> אפריל.14.6.29.7 | אקלים בהילברסום> מאי.17.9.50 | אקלים בהילברסום> יוני.20.12.66.5 | אקלים בהילברסום> יולי.22.14.73.2 | אקלים בהילברסום> אוגוסט.22.15.79.3 | אקלים בהילברסום> ספטמבר.19.12.60.7 | אקלים בהילברסום> אוקטובר.14.9.60 | אקלים בהילברסום> נובמבר.10.6.56.6 | אקלים בהילברסום> דצמבר.6.3.60.4 | אקלים בהילברסום> שנה.13.9.7.8.678.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: וורלד וות'ר
תנועה ותחבורה

העיר נמצאת ליד הכבישים הלאומיים A1‏, A27‏, N201‏, N236‏, N415‏, N417‏, N525‏, N526 ו-N527. בנוסף, בשטח העיר נמצאים שדה התעופה הילברסום (אנ'), תחנת הרכבת הילברסום (אנ') תחנת הרכבת הילברסום מדיה פארק (אנ') ותחנת הרכבת הילברסום ספורטק (אנ').
גלריה

תחרות הרכיבה על סוסים באולימפיאדת הקיץ אמסטרדם, הילברסום, 1928
מרכז העיר הילברסום
מכון Sound and Vision בהילברסום
מרכז קניות בהילברסום
מדיה פארק, הילברסום
בית העירייה ומדיה פארק, הילברסום
הערות שוליים

1 2  Hilversum (Municipality, Noord-Holland, Netherlands) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de
1 2  Hilversum, Hilversum (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Hilversum Monthly Climate Averages, WorldWeatherOnline.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564348605171  GND: 4242521-9  LCCN: n79070135  MusicBrainz: 19c7f0b4-24b7-4e07-a6c6-b8eafa8dd070  NKC: xx0165934  VIAF: 144233774   WorldCat (עם VIAF): 144233774 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ובנושא הולנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המוטאנטים החדשים

| --- | --- |

קבוצת המוטאנטים החדשים, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת New Mutants Vol.4 #1 מנובמבר 2019, אמנות מאת רוד ריס.
 סוג:  קבוצת גיבורי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Graphic Novel #4 (אוקטובר 1982)
 יוצרים:  כריס קלרמונט, בוב מקלאוד
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 בסיס:  רחוב המשימות 1128, סן פרנסיסקו, קליפורניה
 חברוּת בקבוצה:  ארמור, מיראז', סאן-ספוט, מג'יק, בום-בום, קארמה, מאגמה, סייפר, וולפסביין, צ'יימבר, וורלוק, גלוב הרמן, מונדו, מקסים
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  קאנונבול, קייבל, ספרייט, מגנטו, פרופסור אקס, קופיקאט (כדומינו), וורפאת', שאטרסטאר, בלינק, ריקטור, פרודיג'י, סטרונג גאי, איש אקס, סקידס, ראסטי קולינס (פרטים נוספים באקס-מן - דמויות)
 דמויות קשורות
 אויבים:  אמה פרוסט, סלנה, סבסטיאן שו, Donald Pierce 
 
המוטאנטים החדשים (באנגלית: New Mutants) הייתה קבוצה בדיונית של גיבורי-על מוטאנטים שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. לקבוצה היו שלושה גלגולים, שהחלו עם הרצתו של הכרך הראשון בחוברת Marvel Graphic Novel #4 תחת כתיבתו של כריס קלרמונט ואיורו של בוב מקלאוד. הכרך הראשון החל בהרצה ממרץ 1983 ועד לאפריל 1991 למשך 100 חוברות, כאשר בסיומו החלה בהרצה סדרת חוברות אקס פורס.
הכרך השני של המוטאנטים החדשים החל בהרצה ביולי 2003 וכלל קבוצה חדשה של מוטאנטים צעירים, אך בשונה מהקבוצה המקורית חבריה היו רק חלק קטן מקבוצת תלמידים רחבה של מכון אקסבייר. הרצה זו נמשכה כ-13 חוברות ונמשכה ככרך שני של חוברות "אקס-מן החדשים" ביולי 2004 בשם New X-Men: Academy X. השלכות אירועי "בית אם" מסוף שנת 2005 הביאו לאיחודם של חברי הקבוצה הנותרים לתוך חברי האקס-מן החדשים.
כרך שלישי של המוטאנטים החדשים החל במאי 2009 וכלל את רוב חברי הקבוצה המקורית - הרצה שנמשכה עד לדצמבר 2012.
עיבוד קולנועי אודות הקבוצה, תחת השם "המוטנטים החדשים", יצא לאקרנים ב-2020.
הנזיר (קלף טארוט)

קלף הנזיר
הנזיר  הקרוי גם הזמן  והמתבודד, הוא קלף מספר 9 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט. הוא מתאר לרוב נזיר מתבודד בעל ברדס שמחזיק מקל הליכה ועששית, שעון חול או ספר וניצב על הר מושלג או על אדמה מדברית.
משמעות הקלף

הקלף מסמל התבודדות וחשבון נפש, תקופה של הסתגרות והקשבה לאינטואיציה ללא רעשי רקע חיצוניים.
יש הגורסים כי קלף הנזיר מייצג את הצורך בסבלנות, בעוד אחרים מאמינים כי קלף הנזיר הוא בראש ובראשונה קלף של קביעת סדרי עדיפויות בחיים. סברה נוספת היא שקלף הנזיר מייצג את הקשר בין האדם לנשמתו, ושהוא מייצג שלב בו האדם לומד לכאורה טוהר ושלמות פנימית, התבוננות ללא שיפוט, הכרה והבנת מהות הדברים[דרוש מקור].
בספרו המלווה את חבילת הריידר, ווייט מפרש את קלף הנזיר כמו במסדר השחר המוזהב - כמי שהגיע להישגים, ומשמש כמדריך ומורה דרך לאחרים המעוניינים להגיע אליהם. ככזה, הוא אינו מתבודד או נחבא, אלא גלוי ועובד יד ביד עם ההולכים איתו.
הערות שוליים

↑  אורי רז, טארוט – קלף הנזיר, באתר הטארוט של אורי רז
| קלפי טארוט |
| --- | --- | --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |  |
המשפט האחרון של פרמה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סיימון סינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע פופולרי, מתמטיקה
 נושא:  Modular Elliptic Curves and Fermat's Last Theorem 
 הוצאה
 הוצאה:  dtv Verlagsgesellschaft 
 הוצאה בשפת המקור:  Fourth Estate
 תאריך הוצאה:  1997
 מספר עמודים:  403 (מהדורה ראשונה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות אחרונות
 תאריך:  2000
 תרגום:  עודד שכטר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-90-295-6251-5
 הספרייה הלאומית:  002578665, 001970927
 
המשפט האחרון של פרמה (באנגלית: Fermat's Last Theorem) הוא ספר מדע פופולרי מאת סיימון סינג, העוסק בהיסטוריה של המתמטיקה דרך תולדותיו של המשפט האחרון של פרמה. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1997. המהדורה העברית יצאה בשנת 2000 בהוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, בקטגוריית "פילוסופיה ומדע".
מהו המשפט האחרון של פרמה

על פי משפט פיתגורס במשולש ישר-זווית שבו הניצבים הם a ו-b והיתר הוא c מתקיים:  \ a^{2}+b^{2}=c^{2}.
קל למצוא אינסוף שלשות פיתגוריות – שלשות של מספרים טבעיים b ,a ו-c שמקיימים את השוויון הזה. באופן טבעי עולה השאלה האם יש שלשות של מספרים טבעיים שמקיימים את השוויון  \ a^{3}+b^{3}=c^{3} או את השוויון  \ a^{4}+b^{4}=c^{4} או באופן כללי את השוויון  \ a^{n}+b^{n}=c^{n} כאשר n טבעי וגדול מ-2.
על פי המשפט האחרון של פרמה לא קיימות שלשות כאלה.
הרקע לכתיבת הספר

ביוני 1993 עורר המתמטיקאי אנדרו ויילס התרגשות רבה, שחרגה מתחומי עולמם של המתמטיקאים, כאשר הודיע שמצא הוכחה למשפט האחרון של פרמה, בעיה שנוסחה 358 שנים קודם לכן על ידי פייר דה פרמה, ומאז העסיקה מתמטיקאים וחובבי מתמטיקה ברחבי תבל. הדרמה שבמציאת ההוכחה התעצמה כאשר במהלך ביקורת עמיתים התגלה פגם בהוכחה זו, אך הפגם תוקן על ידי ויילס ותלמידו, ריצ'רד טיילור, וההוכחה פורסמה בגיליון חודש מאי 1995 של כתב העת Annals of Mathematics.
בשנת 1996 ביים סיימון סינג את "המשפט האחרון של פרמה", סרט דוקומנטרי שזכה בפרס, על המשפט וההוכחה שניתנה לו. הסרט זכור לצופיו בעיקר בשל קטע הפתיחה שלו בו נראה המתמטיקאי אנדרו ויילס, פורץ בבכי כשהוא נזכר ברגע בו חשב שפתר את הבעיה לאחר שנים של עבודה בסתר, ופרסם את עבודתו לעולם, אך התגלה שעדיין היה בה חסר. בארצות הברית נקרא הסרט "ההוכחה", והיה מועמד לפרס אמי.
לאור הצלחת הסרט החליט סינג לכתוב ספר על הנושא.