stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאופין נובי ייצ'ין
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1990, בין הקבוצות שהקימו את הליגה הצ'כית. וברוב שנותיה ממוקמת בצמרת הליגה. בעונת 1994/95 זכתה בגביע הראשון שלה. ובעונה לאחר מכן, בעוד גביע.
הקבוצה השתתפה בגביעי אירופה השונים החל מעונת 1994/95. שיחקה בין היתר בגביע קוראץ', גביע ספורטה, יורוצ'לנג' (הודחה ברבע הגמר על ידי לוקומוטיב רוסטוב  2004/05) והיורוקאפ צ'לנג', בו הגיעה בעונת 2005/06 לשלב שמינית הגמר והפסידה לאליצור אשקלון. ועונה לאחר מכן באותו המפעל הפסידה לצסק"א סמרה ברבע הגמר.
בעונת 2005/06 זכתה הקבוצה בגביע הצ'כי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת פרוסטיוב. ובעונות 2009/10, 2010/11, הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצ'כי והפסידה לנימבורק.
תארים והישגים

הליגה הצ'כית :
אליפות (1):  1999
מקום שני: 2004, 2005, 2006, 2008, 2009
חצי גמר: 2006, 2010
הגביע הצ'כי :
זכייה (5): 1995, 1996, 2000, 2002, 2006
גמר: 1994, 2010, 2011
חצי גמר: 2005
גידי קליגר

גידי קליגר (נולד ב-30 במרץ 1980 בתל אביב) הוא שייט עבר ישראלי, אשר התחרה במפרשית מדגם 470. קליגר זכה בשלוש מדליות ארד מאליפויות עולם בשנים 2006, 2007 ו-2008 וייצג את ישראל שלוש פעמים במשחקים האולימפיים באתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012.
החל מ-2013 החל קליגר לאמן שייטים, בין היתר את הזוג נועה לסרי וניתאי חסון לקראת אולימפיאדת פריז 2024.
קריירה

קליגר פרץ לצמרת השייט העולמית כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420. בשנת 1993 זכה (ביחד עם סער בר) באליפות ישראל והיה לשייט הצעיר ביותר אשר זכה בתואר זה. ב-1996 חבר לאודי גל וזכה עמו באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם. לאחר מכן עברו השניים להתחרות בדגם 470, והמשיכו להגיע להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו קליגר וגל להתבלט בתחרויות השונות. בשנת 2001 זכו במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באירלנד. שנה לאחר מכן זכו במקום הרביעי באליפות העולם בקליארי, ובאליפות אירופה הגיעו למקום השמיני. בשנת 2003 זכו במקום החמישי באליפות העולם בקדיס, אך הגיעו רק למקום ה-33 באליפות אירופה.
באולימפיאדת אתונה סיימו במקום ה-13, המאכזב מבחינתם, אך לאחר מכן שבו והגיעו להישגים בזירה הבינלאומית: מדליית כסף באליפות אירופה ב-2005, מדליות ארד באליפויות העולם שנערכו ב-2006 וב-2008, ומקום רביעי בזו שנערכה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג שוב השיגו תוצאה מאכזבת, כשסיימו במקום ה-14 בתחרות שנערכה בעיר צ'ינגדאו.
בשנת 2009 החליטו קליגר וגל להפסיק את שיתוף הפעולה, ולהתחרות עם בני זוג אחרים. קליגר חבר לערן סלע והמשיך להצליח. הוא זכה ביחד עם סלע במדליית ארד בתחרות במיאמי בראשית 2010 ובהמשך השנה זכו השניים במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול.
ב-2011 זכו קליגר וסלע במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי. בהמשך השנה זכו במדליית ארד בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה בויימות', האתר שאירח שנה לאחר מכן את תחרויות השייט באולימפיאדת לונדון (2012). הישג זה הקנה להם את הקריטריון האולימפי הישראלי. באליפות העולם בפרת' ב-2011 סיימו במקום הרביעי שהקנה להם את הקריטריון הבינלאומי והבטיחו את השתתפותם, באולימפיאדת לונדון. באפריל 2012 הגיעו קליגר וסלע למקום ה-6 בתחרות גביע העולם שנערכה בפלמה דה מיורקה.
באולימפיאדת לונדון לא הצליחו קליגר וסלע לשחזר את הישגיהם, וסיימו במקום ה-15. לאחר המשחקים הועמד קליגר לדין בפני ועדת המשמעת של הוועד האולימפי, לאחר שלא שב לישראל במועד שנקבע לו. הוא נדון להרחקה על תנאי מהנבחרת למשך שנתיים, ולקנס של 15 אלף שקל.
קריירה > פרישה וקריירת אימון

אחרי אולימפיאדת לונדון 2012, פרש קליגר משייט תחרותי ובשנת 2013 החל לאמן את נבחרת שייטי ה-470 בסינגפור לקראת משחקי דרום-מזרח אסיה. שנה לאחר מכן חתם קליגר באיגוד השיט השוודי ואימן את נבחרת הגברים השוודית ב-470. תחת הדרכתו, סיים הצמד השוודי אנטון דלברג ופרדריק ברגסטרום במקום השישי בתחרויות ה-470 באולימפיאדת ריו 2016.
בשנת 2018 הוא עבר לאמן את נבחרת הגברים הספרדית ב-470. תחת הדרכתו של קליגר זכה הצמד ג'ורדי צמאר וניקולאס רודריגז במדליית הארד האולימפית בתחרויות ה-470 באולימפיאדת טוקיו 2020. באוקטובר 2021, מונה קליגר על ידי איגוד השייט בישראל למאמן הראשי של נבחרת ה-470, ואימן את השייטים נועה לסרי וניתאי חסון לקראת הקמפיין האולימפי לפריז 2024.
חיים אישיים

קליגר למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב, ושירת בצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין.
קליגר הוא בנם של אילן ואילנה קליגר, העוסקים בהוראת שייט. קליגר הוא אחיה של לינור קליגר, אף היא שייטת בעלת הישגים ומאמנת.
קליגר נשוי לקאמיל לקוואנטר, שייטת צרפתייה. בשנת 2017 נולד לזוג בן.
הערות שוליים

1 2   עידו רקובסקי, אחרי שהבטיחו את הכרטיס לפריז, צמד השייטים נועה לסרי וניתאי חסון מכוונים למדליה, באתר הארץ, 12 במרץ 2024
↑  אורן אהרוני, קליגר הורחק לשנתיים ע"ת מהנבחרת האולימפית, באתר ynet, 18 בנובמבר 2012
↑   אורי טלשיר, גידי קליגר על אימון בישראל: "אם יציעו לי היום, כבר לא אהיה מעוניין", באתר הארץ, 9 באוגוסט 2017
↑   איתמר קציר, הקשר הרומנטי מרחוק לא עבד, אז הוא פרש ועזב את ישראל. זה נגמר במדליה כפולה, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2021
↑  אורן אהרוני, גל פרידמן, שחר צוברי וגידי קליגר מונו למאמני נבחרות השייט, באתר ynet, 4 באוקטובר 2021
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת אתונה (2004)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • נילי אברמסקי • אסף בימרו • אירנה לנסקי • היילה סטאין |  |
|  ג'ודו | אודי וקס •  אריק זאבי • גל יקותיאל • מיכל פיינבלט • יואל רזבוזוב |  |
|  היאבקות | יורי יבסייצ'יק • יאשה מנשרוב • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות מכשירים | פבל גופמן |  |
|  התעמלות אמנותית | קטיה פיסצקי |  |
|  טאקוונדו | מאיה ערוסי |  |
|  טניס | יוני ארליך • אנה סמשנובה • אנדי רם |  |
|  טניס שולחן | מרינה קרבצ'נקו |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קיאק | רועי ילין • לריסה פסחוביץ' • מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  שחייה | ורד בורוכובסקי • אניה גוסטומלסקי |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | ורד בוסקילה • אודי גל •  גל פרידמן • לי קורזיץ • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
ג'יימס ווד (מושל וירג'יניה)

ג'יימס ווד (באנגלית: James Wood;‏ 28 בינואר 1741 –  16 ביוני 1813) היה קצין בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, ופוליטיקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל וירג'יניה ה-11 בשנים 1796–1799.
ראשית חייו

ג'יימס ווד נולד בעיר וינצ'סטר שבמחוז פרדריק, מושבת וירג'יניה כבנו של ג'יימס ווד, שהיגר למושבה ועבד כמודד עבור תומאס פיירפקס, לורד פיירפקס השישי מקמרון (אנ') וסייע בהקמת העיר. ווד התחנך על ידי מורים פרטיים והיה פעיל כמו אביו במחוז הכנסייתי המקומי, כנסיית המשיח האפיסקופלית של וינצ'סטר.
בפברואר 1760 מונה ווד כסגן פקיד בית המשפט המחוזי. בשנים 1766–1775 הוא שירת כחבר בבית השועים (House of Burgesses) של וירג'יניה. הוא נשא לאישה את ג'יין מונקור, אך לשניים לא נולדו ילדים.
ב-1774 מונה ווד כקפטן בכוחות הצבאיים של וירג'יניה על ידי מושל המושבה הלורד דאנמור. הוא השתתף בקרב פוינט פלזנט (אנ') במהלך מלחמת הלורד דאנמור (אנ'), ולאחר מכן השתתף במשא ומתן על הסכם פורט פיט מול האינדיאנים משבטי השוואני.
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

ב-1776 מונה ווד כלוטננט קולונל במיליציה של מחוז פרדריק. בפברואר 1777 הוא היה למפקד הרגימנט ה-12 של וירג'יניה, ופיקד עליו במהלך מערכת פילדלפיה וקרב מונמוט (אנ'). בסוף 1777 הוא השתכן בבית שבה התגוררה משפחתה של הנערה סאלי ויסטר (אנ'), שניהלה יומן על ימי המלחמה ומהווה מקור היסטורי רב ערך, ושתיארה אותו כ"אדם ידידותי מאוד". בספטמבר 1778 שונה שמו של הרגימנט של ווד לרגימנט השמיני של וירג'יניה, והוא מונה כמפקח הראשי על הארמייה הבריטית (Convention Army) שנשבתה במהלך מערכת סרטוגה והועברה לשארלוטסוויל. הוא המשיך בתפקידו זה עד שבינואר 1783 שוחרר מהשירות, אז קודם לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של וירג'יניה.
קריירה פוליטית

בשנים 1784–1796 היה ווד חבר במועצת המושל של וירג'יניה. בבחירות לנשיאות של 1789 הוא היה חבר בחבר האלקטורים מטעם מחוז הבחירה לקונגרס הראשון של וירג'יניה. כחבר המפלגה הפדרליסטית, נבחר ווד ב-1796 כמושל וירג'יניה ה-11, וכיהן בתפקיד עד 1799. הוא גם היה חבר בתנועה לביטול העבדות בווירג'יניה.
מותו

ג'יימס ווד נפטר בריצ'מונד ב-16 ביוני 1813. הוא נטמן בכנסיית סנט ג'ון שבעיר. בית ספר תיכון וחטיבת ביניים במחוז פרדריק קרויים על שמו, וכן מחוז ווד שבווירג'יניה המערבית.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1625-1626
הערות שוליים

↑  Sally Wister, Sally Wister's Journal: A True Narrative: Being a Quaker Maiden's Account of Her Experiences with Officers of the Continental Army, 1777-1779. Applewood Books, Bedford, Massachusetts, 1994, p. 82.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175048801  LCCN: nr89018274  SNAC: w6nc6bhn  VIAF: 26911900   WorldCat (עם VIAF): 26911900
ג'ואן קרופורד

| --- | --- |
ג'ואן קרופורד
ג'ואן קרופורד
 לידה:  23 במרץ 1904 סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית
 פטירה:  10 במאי 1977 (בגיל 73) ניו יורק, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 שם לידה:  Lucille Fay LeSueur 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1925–1972 (כ־47 שנים)
 בן או בת זוג:  דאגלס פיירבנקס הבן (3 ביוני 1929–מאי 1933)  פיליפ טרי (20 ביולי 1942–1946)  פרנצ'וט טון (12 באוקטובר 1935–1939)  Alfred Steele (10 במאי 1955–1959) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר   פרס גלובוס הזהב על מפעל חיים
 joancrawfordbest.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ג'ואן קרופורד (באנגלית: Joan Crawford, ‏23 במרץ 1904 (משוער) – 10 במאי 1977) הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית שזכתה להצלחה אדירה בתקופת תור הזהב של הוליווד.
מלבד הצלחתה הרבה בתחום המשחק, משכה קרופורד את עיני הציבור בשל יופייה ותדמיתה הציבורית, חיה האישיים הסוערים שכללו נישואין וגירושים רבים וסכסוכים מתוקשרים עם עמיתיה בתחום. קרופורד זכתה בתהילה רבה ובפרסים רבים, בינם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1945.
לכבוד חגיגות 100 השנים לקולנוע, בשנת 1999, דורגה במקום העשירי על ידי מכון הסרטים האמריקאי ברשימת השחקניות הטובות ביותר בכל הזמנים- מאה שנים... מאה כוכבים.
ביוגרפיה > ראשית חיה

קרופורד נולדה בשם לוסיל פיי ל׳סור בטקסס בתחילת המאה ה-20, שנת הלידה המשוערת היא 1904. אביה היה ממוצא צרפתי ועבד במכבסה, אמה הייתה ממוצא אירי- אנגלי והייתה עקרת בית. לקרופורד אח גדול בשם האל ואחות שנפטרה טרם לידתה. ילדותה הייתה קשה: אביה עזב את המשפחה מספר חודשים לפני שנולדה, אמה נישאה מחדש לאב חורג שהחל להתעלל בה מינית כשהייתה בת 11. בשל המצב המשפחתי העגום, הקשיים הנפשיים והעוני הכבד לוסיל פרשה מבית הספר לאחר סיום היסודי. אביה החורג הואשם בהונאת כספים והמשפחה גורשה למיזורי. לוסיל מימנה את עצמה והחלה ללמוד במסלול אקדמי בתחום הריקוד והתיאטרון תוך שהיא עובדת בעבודות בישול ונקיון. לאחר מספר שנים עברה להוליווד במטרה לעבוד בתחום.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה וההצלחה הראשונית

לוסיל החלה את דרכה המקצועית כרקדנית בחברות של תיאטרון נודד והופעת הבכורה שלה כשחקנית הייתה בתיאטרון ברודוויי. בשנת 1925 הוחתמה בחברת ההפקה מטרו גולדווין מאייר (MGM) והחל לפעול סביבה מנגנון הכוכבים של האולפן. תחילה שונה שמה של לוסיל ל׳סור ל-ג׳ואן קרופורד כדי להקנות בשמה זיקה לתרבות האמריקנית. לאחר מכן עברה שיעורי משחק ושיעורי ריקוד. עם סיום עידן הראינוע, נשלחה קרופורד לשיעורי דיקציה ודיבור על מנת להיפטר ממבטאה הדרומי ולהקנות לה מבטא טרנס-אטלנטי, שהיה מקובל באותה התקופה. בתחילה הייתה מתוסכלת מהיקפם ואיכותם של התפקידים אשר ניתנו לה, ועל כן החלה מסע יחסי ציבור עצמי אשר הפך אותה בשנות ה-20 לידוענית בקנה מידה ארצי כ"פלאפרית" (באנגלית: "Flapper", כינוי לנשים צעירות, מרדניות ואופנתיות באותה התקופה). בשנות ה-30 היא זכתה לתהילה והערצה לאחר שגילמה שורה של דמויות אשר התאפיינו בהגשמת החלום האמריקאי: נשים צעירות אשר מוצאות אהבה ורווחה כלכלית. הסרטים התקבלו בחום בקרב קהל נשים עצום בארצות הברית וקרופורד הפכה לאחת משחקניות הקולנוע הבולטות בהוליווד, ולאחת הנשים המרוויחות ביותר בארצות הברית. הצלחתה שקעה בסוף שנות ה-30 כאשר סרטיה החלו להפסיד כסף, והיא אף כונתה "רעל לקופות הכרטיסים".
ביוגרפיה > קאמבק והצלחה מאוחרת

בשנת 1943 החוזה של קרופורד עם MGM הופסק בעקבות סכסוך עבודה בינה לבין החברה. בחוזה של קרופורד היא הייתה חתומה לעוד סרט נוסף, אך החברה שילמה לה 100 אלף דולר כדי שזו תעזוב. בשנת 1945 עשתה קרופורד קאמבק וחתמה על חוזה בחברת האחים וורנר תמורת 500 אלף דולר. סרטה הראשון באולפנים היה "מילדרד פירס" (1945), ועל תפקידה זה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 1955 היא הפכה לאשת עסקים כאשר החלה להיות מעורבת בחברת פפסי קולה דרך נישואיה לנשיא החברה אלפרד סטיל. לאחר מותו בשנת 1959 נבחרה קרופורד למלא את מקומו במועצת המנהלים של החברה אך אולצה לפרוש מהתפקיד ב-1973. ב-1957 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט סיפורה של אסתר קוסטלו. היא המשיכה להופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה במהלך שנות ה-50 אך תפקידיה התמעטו.
ב-1954 שיחקה בתפקיד ראשי במערבון ג'וני גיטאר בבימויו של ניקולאס ריי. ב-1959 שיחקה בסרט כל חלומותי בתור אמנדה פארו, עורכת קשוחה.
בעקבות ההצלחה הפנומנלית של ״פסיכו״, חיפשו האחים וורנר ליצור סרט אימה בעצמם וקרופורד לוהקה לסרט ״מה קרה לבייבי ג'יין?״ בתפקיד בלאנש האדסון יחד עם יריבתה בטי דייוויס. הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית, אך למרות זאת קרופורד לא הייתה מועמדת לאוסקר, וזה היה תפקידה הגדול האחרון.
לאחר הצלחת ״בייבי ג׳יין״ קרופורד לוהקה לסרט נוסף עם דייוויס בשם שארלוט המתוקה. בעקבות סכסוך אישי עם דייוויס ולאחר שהפקת הסרט לא נכנעה לדרישותיה של קרופורד בתחומים רבים, היא יצאה לחופשת מחלה ממושכת תוך שהיא מנסה להכניע את הפקת הסרט לדרישותיה או לבטלו עקב הוצאות חורגות. לבסוף הוחלפה בשחקנית אוליביה דה הבילנד ושמה של קרופורד הוכתם כדיווה שקשה לעבוד עימה.
ביוגרפיה > סיום הקריירה, פרישה, התדרדרות רפואית

בהמשך שנות ה-60 המשיכה קרופורד לשחק בסרטי אימה שצברו פופולריות באותה תקופה, אך לאחר צאתו של סרט האימה הכושל "Trog" בשנת 1970, היא פרשה מהמרקע. בתחילת שנות השנות ה-70 מכרה קרופורד את נכסיה בהוליווד עקב חובות ועברה לגור בדירה קטנה בניו-יורק. הופעתה האחרונה בציבור הייתה בשנת 1974, כשהלכה לבקר חברה רוזלינד ראסל חולת הסרטן. כשתמונותיהן פורסמו בעיתון הצהירה קרופורד ״אם כך הם רואים אותי, לא אראה את עצמי עוד״. קרופורד החלה מתבודדת בדירתה הקטנה בניו-יורק. בשנת 1977 היא פיטרה את העוזרת האישית שלה ועברה לגור בדירה קטנה יותר באותו הבניין. מאוחר יותר באותה השנה היא מסרה את כלבת השי טסו שלה משום שהייתה חלשה מדי מכדי לטפל בה.
ביוגרפיה > סיום הקריירה, פרישה, התדרדרות רפואית > מותה

קרופורד נפטרה ב-10 במאי 1977 כשהיא (ככל הנראה) בת 73. על-פי צוואתה בנותיה התאומות ירשו 150 אלף דולר (יחד), מתוך הונה שהוערך בכשני מיליון דולר. שאר כספה נתרם לארגונים אותם העריכה קרופורד, בינם: אגודות למען נשים, אגודות למען חיות, חקר הלב, חקר המוח ובית האבות ההוליוודי. גופתה נשרפה ואפרה נטמן יחד עם בעלה הרביעי. על פי צוואתה, קרופורד לא הורישה דבר לילדיה הגדולים, במילים: ״אין בכוונתי להותיר דבר לבני כריסטופר ובתי כריסטינה, מהסיבות הידועות להם״.
חייה האישיים

קרופורד נישאה ארבע פעמים. נישואיה הראשונים הסתיימו בגירושים, ונישואיה האחרונים הסתיימו במותו של בעלה. במהלך חייה היא אימצה חמישה ילדים כאם חד הורית. בנה הראשון נלקח חזרה לאימו הביולוגית. אחריו אימצה את שני ילדיה הגדולים, כריסטינה וכריסטופר, איתם היו לה יחסים קשים וכואבים שבסופם נישלה את שניהם מהצוואה (אם כי לאחר מותה הם ערערו על הצוואה וזכו ב-55 אלף דולר כל אחד). טרם נישואיה לבעלה הרביעי, אלפרד סטיל (נשיא חברת פפסי-קולה) אימצה תאומות, איתן שמרה על קשר טוב כל חייהן.
לאחר מותה, פרסמה כריסטינה בתה הבכורה ספר זכרונות בשם ״Mommie Dearest״ (אשר עוּבד בהמשך לסרט בכיכובה של פיי דאנאוויי) ובו גוללה מסכת ארוכה של התעללויות פיזיות ונפשיות בה מצד קרופורד. הספר עורר סערה בתקשורת בכלל ובהוליווד בפרט ותרם רבות לעליית השיח בנושא התעללות בילדים. מספר שחקנים שעבדו עם קרופורד במרוצת השנים העידו כי חלק מהאירועים הכתובים בספר אכן קרו בנוכחותם וציינו כי לקרופורד היה מזג אלים וקשה והיא סבלה מבעיות אלכוהוליזם. למרות זאת, רבים מהתעשייה ההוליוודית שהכירו את קרופורד מקרוב ועבדו עימה הכחישו את ההאשמות בספר וטענו שהוא מוגזם ומופרך. אחרים האשימו את המחברת על עיתוי ״נוח״ בו בחרה לפרסם את הספר, לאחר מות אימה. בנותיה התאומות של קרופורד הכחישו גם הן את הנאמר בספר וציינו כי אימם הייתה אם מסורה ואוהבת, אם כי קשוחה לעיתים.
הערות שוליים

↑  "Joan Crawford Dies at Home; Joan Crawford, Screen Star, Dies in Manhattan Home". New York Times. May 11, 1977, Wednesday. Retrieved 2007-08-21.
↑  בהגיעה להוליווד קרופורד טענה כי היא ילידת 1908. בהמשך השנים בנותיה טענו כי היא ילידת 1904, בעוד שקיימים דיווחים סותרים על תאריך לידה מוקדם אף יותר.
| פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1928‏-1940 | ג'נט גיינור (1928) • מרי פיקפורד (1929) • נורמה שירר (1930) • מארי דרסלר (1931) • הלן הייז (1932) • קתרין הפבורן (1933) • קלודט קולבר (1934) • בטי דייוויס (1935) • לואיז ריינר (1936) • לואיז ריינר (1937) • בטי דייוויס (1938) • ויוויאן לי (1939) • ג'ינג'ר רוג'רס (1940) |  |
| 1941‏-1960 | ג'ואן פונטיין (1941) • גריר גרסון (1942) • ג'ניפר ג'ונס (1943) • אינגריד ברגמן (1944) • ג'ואן קרופורד (1945) • אוליביה דה הבילנד (1946) • לורטה יאנג (1947) • ג'יין ויימן (1948) • אוליביה דה הבילנד (1949) • ג'ודי הולידיי (1950) • ויוויאן לי (1951) • שירלי בות' (1952) • אודרי הפבורן (1953) • גרייס קלי (1954) • אנה מניאני (1955) • אינגריד ברגמן (1956) • ג'ואן וודוורד (1957) • סוזן הייוורד (1958) • סימון סיניורה (1959) • אליזבת טיילור (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סופיה לורן (1961) • אן בנקרופט (1962) • פטרישה ניל (1963) • ג'ולי אנדרוז (1964) • ג'ולי כריסטי (1965) • אליזבת טיילור (1966) • קתרין הפבורן (1967) • קתרין הפבורן/ברברה סטרייסנד (1968) • מגי סמית' (1969) • גלנדה ג'קסון (1970) • ג'יין פונדה (1971) • לייזה מינלי (1972) • גלנדה ג'קסון (1973) • אלן בורסטין (1974) • לואיז פלטשר (1975) • פיי דאנאוויי (1976) • דיאן קיטון (1977) • ג'יין פונדה (1978) • סאלי פילד (1979) • סיסי ספייסק (1980) |  |
| 1981‏-2000 | קתרין הפבורן (1981) • מריל סטריפ (1982) • שירלי מקליין (1983) • סאלי פילד (1984) • ג'רלדין פייג' (1985) • מרלי מטלין (1986) • שר (1987) • ג'ודי פוסטר (1988) • ג'סיקה טנדי (1989) • קתי בייטס (1990) • ג'ודי פוסטר (1991) • אמה תומפסון (1992) • הולי האנטר (1993) • ג'סיקה לאנג (1994) • סוזן סרנדון (1995) • פרנסס מקדורמנד (1996) • הלן האנט (1997) • גווינת' פלטרו (1998) • הילרי סוונק (1999) • ג'וליה רוברטס (2000) |  |
| 2001‏-2020 | האלי ברי (2001) • ניקול קידמן (2002) • שרליז ת'רון (2003) • הילרי סוונק (2004) • ריס וית'רספון (2005) • הלן מירן (2006) • מריון קוטיאר (2007) • קייט וינסלט (2008) • סנדרה בולוק (2009) • נטלי פורטמן (2010) • מריל סטריפ (2011) • ג'ניפר לורנס (2012) • קייט בלאנשט (2013) • ג'וליאן מור (2014) • ברי לארסון (2015) • אמה סטון (2016) • פרנסס מקדורמנד (2017) • אוליביה קולמן (2018) • רנה זלווגר (2019) • פרנסס מקדורמנד (2020) |  |
| 2021-היום | ג'סיקה צ'סטיין (2021) • מישל יאו (2022) • אמה סטון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442703905171  PLWABN: 9810532708105606  BIBSYS: 90853185  BNC: 000045736  BNE: XX1097898  BnF: cb11936318t (data)  CANTIC: a10803051  CiNii: DA11762169  GND: 118638556  ISNI: 0000 0000 8385 8029  LCCN: n80008750  MusicBrainz: 32d3f10f-d30c-4133-9af4-9c3d62e343f5  NARA: 10581370  NDL: 00620538  NKC: ola2002159032  NLA: 35908577  NLK: KAC2020M5524  NTA: 203971701  SELIBR: 182923  SNAC: w6fx7qvq  SUDOC: 027288277  Trove: 568167  ULAN: 500330926  VIAF: 59052380   WorldCat (עם VIAF): 59052380
גביע העולם למועדונים 2006

| --- | --- |
 מארחת:  יפן יפן
 תקופת התחרות:  10 בדצמבר 2006 – 17 בדצמבר 2006 (8 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:  ברזיל אינטרנסיונל
 מספר משחקים:  7
 מספר שערים:  17 (2.43 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  325,152 (46,450 בממוצע למשחק)
 → 20052007 ←
 
גביע העולם למועדונים 2006 נערך בשנת 2006 ביפן מה-10 בדצמבר עד ה-17 בדצמבר, והוא היה גביע העולם למועדוני כדורגל השלישי במספר.
הטורניר

בטורניר השתתפו 6 קבוצות, אלופת כל אחת מהיבשות. התחרות התקיימה בשיטת הנוק אאוט כך שכל קבוצה שיחקה שניים או שלושה משחקים. האלופות מארבעת האזורים ה"חלשים" יותר, צפון אמריקה, אוקיאניה, אסיה ואפריקה, שיחקו בשלב רבע הגמר כשהמפסידות התמודדו ביניהן על המקום ה-5. המנצחות הצטרפו לאלופות אירופה ודרום אמריקה לשלב חצי הגמר. המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו על המקום השלישי והמנצחות עלו לגמר שבו נקבעה האלופה.
בעקבות מעברה של אוסטרליה מ-OFC (קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה) ל-AFC (קונפדרציית הכדורגל של אסיה) אלופת אוקיאניה ונציגתה לטורניר הייתה קבוצת חובבים. לפיכך נשקלה האפשרות לקיים משחק בין אלופת אוקיאניה לאלופת המארחת יפן שהמנצחת בו תעפיל לשלב רבע הגמר של הטורניר וכתוצאה מכך גם להגביר את ההתעניינות בטורניר ביפן. ההצעה נדחתה לבסוף אך הוחלט ליישמה בטורניר הבא ב-2007.
קבוצות משתתפות

הקבוצות שהשתתפו בטורניר הן:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם הקבוצה | מדינה | תואר |
| קוריאה ג'ונבוק יונדאי מוטורס | קוריאה | אלופת אסיה 2006 |
| ספרד ברצלונה | ספרד | אלופת אירופה 2005/06 |
| מקסיקו קלוב אמריקה | מקסיקו | מחזיקת גביע CONCACAF לאלופות 2006 |
| מצרים אל-אהלי | מצרים | אלופת אפריקה 2006 |
| ברזיל אינטרנסיונל | ברזיל | מחזיקת גביע ליברטדורס 2006 |
| ניו זילנד אוקלנד סיטי | ניו זילנד | אלופת אוקיאניה 2006 |
המשחקים > רבע הגמר

10 בדצמבר: אוקלנד סיטי - אל-אהלי: 2-0
11 בדצמבר: ג'ונבוק יונדאי מוטורס - קלוב אמריקה: 1-0
המשחקים > מקומות 5-6

המשחק על המקום החמישי נערך ב-15 בדצמבר:
אוקלנד סיטי - ג'ונבוק יונדאי מוטורס: 3-0
המשחקים > חצי הגמר

13 בדצמבר: אל-אהלי - אינטרנסיונל: 2-1
14 בדצמבר: קלוב אמריקה - ברצלונה: 4-0
המשחקים > מקומות 3-4

המשחק על המקום השלישי נערך ב-17 בדצמבר:
אל-אהלי - קלוב אמריקה: 1-2
המשחקים > הגמר

משחק הגמר נערך ב-17 בדצמבר:
ברזיל אינטרנסיונל - ספרד ברצלונה: 0-1
אינטרנסיונל זכתה באליפות העולם בכדורגל לשנת 2006.
מלך השערים

בתואר מלך השערים של הטורניר זכה מוחמד אבו תריכה (אל-אהלי) שהבקיע שלושה שערים ובמקום השני זכה בן קבוצתו פלביו אמדו שהבקיע 2 שערים. 12 שחקנים הבקיעו שער אחד בטורניר.
שחקנים מצטיינים

| כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- |
| פורטוגל דקו  (ברצלונה) | ברזיל פדרו ירלי  (אינטרנסיונל) | ברזיל רונאלדיניו   (ברצלונה) |
ראו גם

גביע העולם בכדורגל
משחק רבע הגמר בין קלוב אמריקה לג'ונבוק יונדאי מוטורס
גיירה

גיירה (בהונגרית: Gyüre) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גיירה קטנה עם השנים. כך, בשנת 1990 היו בכפר 1,246 תושבים ובשנת 2020 רק 1,241 תושבים.
יהודי גיירה

יהודים החלו להתיישב בגיירה בסוף המאה ה-18. רובם היו סוחרים ומיעוטם עסקו במלאכה. במקום היו חברה קדישא ובית קברות יהודי.
משנת 1867 היו יהודי הכפר תחת קהילת מאנדוק.
בשנת 1941 נשלחו צעירים יהודיים מהכפר לעבודות כפייה ורובם נספו.
בשנת 1944, אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, נעצרו כמה יהודים מהכפר ונלקחו לנירג'האזה, שאר היהודים הועברו לגטו קישווארדה שם רוכזו כ-7,000 יהודי המחוז. משם שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה שרדו וחזרו לכפר רק יהודים אחדים, הם עזבו תוך זמן קצר. ובשנת 1963 כבר לא חי אף יהודי אחד בגיירה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 77 |  |
| 1880 | 150 | 904 |
| 1910 | 83 |  |
| 1920 | 116 |  |
| 1930 | 122 |  |
| 1941 | 91 | 1,107 |
לקריאה נוספת

גיירה בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 226
גיירה, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 102. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)