stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית

| --- | --- |
 סוגה:  סדרות טבע
 מנחים:  בוב בריסבן
 שחקנים:  רוי סייברה פררה בריאן פריי וידל חדד גרגורי אריקסון ג'סטין שמידט ריצ'רד רסמוסן
 זוכים:  גומצן חניתי
 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה ארצות הברית ארצות הברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 חברת הפקה:  נטפליקס
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  41-46 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  22 בדצמבר 2017 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית (באנגלית: Dangerous Animals: Latin America‏ 72) היא סדרת טבע תיעודית אוסטרלית-אמריקאית שיצאה לשידור בנטפליקס ב-22 בדצמבר 2017. סדרה זו מקוריינת בידי בוב בריסבן ומלווה בהסברים של חוקרים רבים, ביניהם: רוי סייברה פררה, וידל חדד, ג'סטין שמידט (שייצר את מדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות), גרגורי אריקסון, ריצ'רד רסמוסן ובריאן פריי וכן עדויות של ניצולי פגיעות שונות.
חוקרים אלה מתעדים ב-12 פרקים רשימה של 72 בעלי חיים מסוכנים באמריקה הלטינית (מקסיקו, אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית והאיים סביבם) ומכריעים מי החיה הקטלנית מכולם. כל פרק מכיל 5–7 חיות ומסתיים בחיה אחת המנצחת את שאר החיות. בפרק ה-12 ישנו קרב בין המנצחים על 11 המקומות הראשיים.
פרקים

פרק 1 - ג'ונגל מסוכן:
יגואר (מקום 2)
פאיירה (מקום 5)
קפוצ'ינים (מקום 4)
גומצן חניתי (מקום 1)
נמלת Dinoponera (אנ') (מקום 6)
תנין אורינוקו (מקום 3)
פרק 2 - נשיכה קטלנית:
קטלן (מקום 4)
ארמדילאים ובעיקר ארמדיל טאטו (מקום 7)
עכסנים, בעיקר עכסן אימתן ועכסן דרום-אמריקאי (מקום 2)
אלמנה (מקום 5)
כולכיתיים מהמין אדס מצרי (מקום 1)
איגואנות (מקום 6)
קיימן שחור (מקום 3)
פרק 3 - הפריקים:
דיונון הומבולדט (מקום 2)
עצלן דו-אצבע (מקום 6)
צרעות Synoeca (אנ') (מקום 4)
שפמנונים (מקום 5)
עכביש נודד ברזילאי (המין Phoneutria fera; מקום 1)
הלודרמה ארסית (מקום 7)
גומצן אינסולאריס (מקום 3)
פרק 4 - רוצח או מושיע:
טרנטולות (מקום 6)
קרציה ממין Amblyomma cajennense (אנ') (מקום 2)
אילנית עלים (מקום 4)
גומצן יאררקה (מקום 1)
עקרב צהוב אריזוני (מקום 3)
הלודרמה מרירית (מקום 5)
פרק 5 - להקות ציידים:
כריש ארך-גף (מקום 4)
נמלי אש (מקום 5)
כלבי רחוב (אנ') (מקום 2)
פיראניה (מקום 6)
בקה (מקום 3)
דבורה קטלנית (מקום 1)
פרק 6 - פלאי מכה אחת:
רב חנק מצוי (מקום 6)
עקרבנוניים (מקום 4)
נמלת הקליע (מקום 3)
דנדרובטיים (מקום 1)
טריגוני נהרות (מקום 5)
לונומיה אובליקווה (מקום 2)
לטאות טגו (מקום 7)
פרק 7 - עצור! סכנה מלפנים:
כלב ים נמרי (מקום 5)
נמלי גדוד (מקום 6)
פומה (מקום 4)
ארסן (מקום 3)
שאגן (מקום 7)
פרעוש ממין Tunga penetrans (אנ') (מקום 2)
תנין אמריקאי (מקום 1)
פרק 8 - הכי טוב להשאיר לבד:
צלופח חשמלי (מקום 2)
קפיבארה מצויה (מקום 6)
טורפניתיים מתת-משפחה Triatominae (אנ') (מקום 1)
צפעון דקל (מקום 4)
למה מצויה וכן אלפקה (מקום 5)
דוב נמלים גדול (מקום 3)
פרק 9 - האם זה אמיתי?:
פיל ים (מקום 4)
צרעות טרנטולה (אנ') (מקום 5)
פתן אלמוגי (מקום 3)
אסטרית ממין Dermatobia hominis (אנ') (מקום 2)
רבנדל אמזונאס ענק (מקום 6)
ערפד מצוי (מקום 1)
סולנודון (מקום 7)
פרק 10 - ציידים מתגנבים:
גומצן ענק (מקום 3)
ארסן מהסוג Sicarius (אנ') (מקום 6)
טיטוס סרולטוס (מקום 4)
חלזונות מים מתוקים (אנ') (מקום 2)
קרפדנוניים (מקום 5)
כריש שורי (מקום 1)
פרק 11 - רוצחים: מיתוס או מציאות:
עיט הרפיה (מקום 4)
אריות ים (מקום 3)
תראפוזה בלונדי (מקום 6)
אנקונדה כהה (מקום 1)
זאב הרעמה (מקום 7)
קנדירו (מקום 5)
לוטרת ענק (מקום 2)
פרק 12 - סיכום הספירה לאחור:
| מקום | שם | שם מדעי | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 11 | עכביש נודד ברזילאי | Phoneutria fera |  |
| 10 | אנקונדה כהה | Eunectes murinus |  |
| 9 | כריש שורי | Carcharhinus leucas |  |
| 8 | דבורה קטלנית | Apis mellifera |  |
| 7 | גומצן יאררקה | Bothrops jararaca |  |
| 6 | תנין אמריקאי | Crocodylus acutus |  |
| 5 | ערפד מצוי | Desmodus rotundus |  |
| 4 | טורפניתיים | Triatominae |  |
| ‏מקום שלישי | דנדרובטיים | Dendrobatidae |  |
| ‏מקום שני | יתוש ממין אדס מצרי | Aedes aegypti |  |
| ‏מקום ראשון | גומצן חניתי | Bothrops asper |  |
ראו גם

72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה
72 המסוכנים של אוסטרליה
72 החיות החמודות ביותר
הערות שוליים

↑  בנוסף נראים אצטגנוניים, דגי חשמל ארסיים הצדים בדרכים דומות לשפמנונים
↑  בתחילה ניצחה בדירוג מול הלמה אך לבסוף הורדה
↑  בתחילה הפסידה בדירוג מול הקפיברה אך לבסוף הועלתה
↑  בנוסף נראה קונדור האנדים החזק שמוטת כנפיו דומה לזו של ההרפיה
| זיכיון 72 |
| --- | --- | --- |
| ראשי | 72 המסוכנים של אוסטרליה (2014) • 72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית (2017) • 72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה (2018) |  |
| אחר | 72 החיות החמודות ביותר (2016) • 72 מקומות שמסוכן לחיות בהם (2018) |  |
אהוד חנקין

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1942 קדימה, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  7 באוקטובר 1973 (בגיל 31)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1960–1973 (כ־13 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס קרב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
אהוד חנקין (16 באוגוסט 1942 – 7 באוקטובר 1973) היה טייס קרב בחיל האוויר הישראלי שנהרג במלחמת יום הכיפורים. בעל עיטור העוז.
ביוגרפיה

חנקין נולד ב-1942 במושבה קדימה. בהיותו בן עשר עברה המשפחה לנתניה. הוא למד בבית הספר היסודי ע"ש ביאליק ובבית הספר התיכון ע"ש טשרניחובסקי בעיר.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1960. סיים קורס טיס במגמת קרב, הדריך בבית הספר לטיסה ונמנה עם הצוות האווירובטי של בית הספר לטיסה. לאחר מכן שירת בטייסת 117 בבסיס רמת דוד.
ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים יצאו חנקין ויגאל ינאי בזוג מטוסי מיראז' 3 לסוריה. בקרב אוויר עם מטוסי מיג-21 הפיל חנקין את אחד המטוסים. בשובו לבסיס רמת דוד חלה תקלה במנוע המיראז', וחנקין נאלץ לנטוש את המטוס. ב-8 ביוני יצאו חנקין ואבי לניר בזוג מטוסי מיראז' 3 ללוות את הטייסים רן גורן, שבתאי בן שוע ומיכאל דביר במטוסי ווטור למשימת צילום באזור המיתלה בחצי האי סיני. שני מטוסי מיג-17 מצריים טסו לכיוונם. טייסי מטוסי הווטור חזרו וחנקין ולניר תקפו את המיגים. כשחזרו לבסיס התברר להם שאחד המיגים הופל. ב-9 ביוני יצא לפטרול בשמי סוריה שבמהלכו הפיל מיג-21 נוסף.
ב-12 באוגוסט 1968 נחתו שני מטוסי מיג-17 סוריים במנחת בצת בגליל המערבי. חיל האוויר, שביקש ללמוד את המטוס, בחר בחנקין כאחד הטייסים שיטיסו את המיג. לאחר המלחמה יצא לארצות הברית עם קבוצת הטייסים הראשונה כדי לקלוט את מטוסי הפנטום. לאחר חזרתו לישראל מונה לסגן מפקד טייסת. במלחמת ההתשה השתתף בגיחות רבות לעומק מצרים.
ב-11 בנובמבר 1969 הוזנקו מטוסי מיראז' ושני מטוסי פנטום מבסיס חיל האוויר חצור, למשימת פיטרול באזור ג'בל עתקה, שם תקפו עמדת מכ"ם מצרית. באחד ממטוסי הפנטום היו הטייס חנקין והנווט רס"ן אייל אחיקר. מטוס מיג-21 של חיל האוויר המצרי יצא לקראת מטוסם ולאחר זמן קצר הפילו את המטוס המצרי. בכך היה חנקין לטייס הראשון שהפיל מיג-21 עם מטוס פנטום. אחיקר סיפר מאוחר יותר: "חנקין שיגר טיל מדויק. המיג נפגע, נדלק והחל להסתחרר למטה בפראות. הטייס נטש. למרות העובדה שהיינו מצוידים במלאי גדול של דלק ויכולנו לדלוק אחר מיגים נוספים, הורה לנו הבקר לחזור מיד הביתה."
חנקין עבר עם משפחתו לבסיס חיל האוויר לאחר שקיבל את הפיקוד על טייסת הפנטום.
במלחמת יום הכיפורים, ב-7 באוקטובר 1973, הובילו חנקין והנווט, סרן שאול לוי מבנה של מטוסי פנטום במטרה לתקוף סוללת טילים בסוריה. במהלך הטיסה גילו כי המטרה שרצו לתקוף נמצאת במקום שונה מהמתוכנן וקרובה למטוס. למרות הסכנה החליטו השניים לרדת לכיוון הסוללה כדי לתקוף. הם הפציצו את המטרה, אך עקב הירידה לגובה נמוך נפגע מטוסם מאש נ"מ של הצבא הסורי.
אהוד חנקין הובא למנוחות בבית הקברות בנתניה. השאיר אחריו אישה ושני בנים, הורים ואח.
במאי 1975 העניק הרמטכ"ל מרדכי גור לחנקין את עיטור העוז:
סא"ל חנקין אהוד גילה גבורה. סא"ל אהוד חנקין ז"ל שימש כטייס במטוס "פאנטום", וסרן שאול לוי ז"ל נווט. ב-7 באוקטובר 1973 הם הובילו מבנה של מטוסי "פאנטום" לתקיפת סוללת-טילים בסוריה. במהלך זיהוי המטרה גילו אותה במקום שונה מהמתוכנן וקרוב מאוד למטוס, למרות-זאת, ביודעם את חשיבות המבצע החליטו לצלול כדי לתקוף את המטרה. הם הפציצו אמנם את המטרה, אולם בגלל הירידה לרום נמוך-מדי נפגע כנראה מטוסם מאש-נ"ט והתרסק. סא"ל אהוד חנקין ז"ל וסרן שאול לוי ז"ל גילו בפעולתם זו אומץ-לב, קור-רוח ודבקות במשימה.
הנצחה

שמו מונצח באנדרטה בחורשה לזכר הנופלים מיישובי המועצה האזורית חוף הכרמל בעתלית, אנדרטה לנופלים בוגרי בית הספר היסודי ביאליק בנתניה, באנדרטה לנופלים במערכות ישראל באשקלון, פינת זיכרון לנופלים מבית ספר תיכון טשרניחובסקי בנתניה, אנדרטה לזכר לוחמי חיל האוויר בהר הטייסים, בית יד לבנים בנתניה, מרכז מורשת הקרב של חיל האוויר בבסיס רמת דוד, וביד לנופלים בני התנועה הקיבוצית ליד משמר העמק.
הערות שוליים

↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלת מיג 21 סורי, 5.6.1967, באתר "מרקיע שחקים"
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלת מיג 17 מצרי, 8.6.67, באתר "מרקיע שחקים"
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלת מיג 21 סורי, 9.6.1967, באתר "מרקיע שחקים"
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏הפלה ראשונה לקורנס, 11.11.1969, באתר "מרקיע שחקים"
↑  פאנטום, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  סא"ל אהוד חנקין ז"ל, באתר הגבורה
↑  אהוד חנקין באתר GRAVEZ
אנמיה חרמשית

| --- | --- |

תאי דם אדומים של חולה אנמיה חרמשית
 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  סודיום פנילבוטיראט 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/205926 
 DiseasesDB:  12069
 MeSH:  D000755
 MedlinePlus:  000527
 OMIM:  603903
 סיווגים
 ICD-11:  3A51 
 
אנמיה חרמשית היא מחלת דם תורשתית הגורמת להמוגלובין, המצוי בתאי הדם האדומים ואשר נושא חמצן לכל תאי הגוף, להיווצר בצורה לקויה. שם המחלה נובע מצורתם האופיינית החרמשית של תאי הדם האדומים.
בשנת 2019 דווח על טיפול רפואי ניסיוני אשר, ככל הנראה, הצליח לרפא צעירה שסבלה מאנמיה חרמשית. בשנת 2023 אישרו מנהל המזון והתרופות האמריקאי והסוכנות הבריטית לרגולציה של תרופות ומוצרי בריאות שימוש בתרופה לטיפול באנמיה חרמשית המבוססת על עריכה גנטית.. 

נכון לתחילת 2024 מחיר הטיפול עולה על 2 מיליון דולר, הוא נמשך חצי שנה ומחייב טיפול כימותרפי כדי להשמיד את הכדוריות הפגומות שנותרו.
גנטיקה

אנמיה חרמשית נובעת בעיקר מאלל פגום של הגן HBB שנמצא בכרומוזום 11, ומכיל בבני אדם בריאים הוראות לייצור תת-יחידה של חלבון ההמוגלובין. כשמתחוללת מוטציה או כשמורש אלל מוטנטי, החומצה האמינית גלוטמט הנמצאת בחלבון מוחלפת בוולין, מה שגורם להפקת המוגלובין לקוי, שנושא כמות בלתי מספקת של חמצן. כיוון שבכל תא ישנם זוג כרומוזומים הומולוגים, במקרה בו רק אחד מהם נושא גן פגום, הגוף יפיק גם המוגלובין תקין. כשבשני הכרומוזומים יימצאו גנים פגומים, כל התאים האדומים יישאו המוגלובין פגום ואספקת החמצן הלקויה תסכן את חיי החולה.
גנטיקה > אנמיה חרמשית באפריקה שמדרום לסהרה

עקב היותה מחלה תורשתית, האנמיה החרמשית נפוצה הרבה יותר במקומות מסוימים בעולם, כגון באפריקה.
התפתחות מחלה זו דווקא באזורים אלו נובעת, בין השאר, ממוטציה גנטית שמעניקה עמידות מסוימת בפני מלריה לנשאי הכרומוזום המוטנט. החולשה היחסית של התאים המוטנטים גורמת להפרעה במעברו של טפיל המלריה במחזור הדם. כך מושגת הגנה חלקית מפני מלריה באפריקה שמדרום לסהרה.
תסמינים

כאשר ההמוגלובין הפגום נמצא במצבו הלא מחומצן (לאחר פריקת החמצן בתאי הגוף), שיירי הוואלין יוצרים ביניהם קשרים שנקראים סטיקי-פאטצ', שגורמים להמוגלובין לשנות את צורתו המרחבית ולהפוך לבלתי מסיס. ההמוגלובין הפגום גורם לתאי הדם האדומים לשנות את צורתם מדיסקית-דו-קעורה לצורת חרמש (תהליך שאורך כ-30 שניות). אם ליבו של חולה באנמיה חרמשית מספיק חזק כדי לגרום לתאי הדם האדומים להגיע חזרה לריאות לפני שהם מספיקים לשנות את הצורה, המחלה לא צפויה לעורר בעיות. מרגע שמפעפע חמצן על ההמוגלובין הפגום, הוא חוזר לצורתו ה"תקינה" והמתפקדת.
התאים האדומים החרמשיים הופכים "דביקים" ויוצרים צברים המפריעים לזרימת הדם. כך המחלה עצמה גורמת להחרפתה, כי אספקת הדם (ועמו החמצן) אל האזור נחסמת, ונוצר חוסר חמצון, שגורם לתאים נוספים להפוך לחרמשיים.
בנוסף, התאים החרמשיים הם בעלי אורך חיים קצר למדי, אשר גורם לאנמיה.
עקב היווצרות הצברים ייווצרו כשלים באספקת הדם לרקמות אשר יגרמו לתופעות הבאות:
כשל כלייתי
כאבי בטן
שיתוק
שיגרון
דלקת ריאות
מחלות לב
עקב היווצרות הצברים בטחול, ייווצר טחול מוגדל.
עקב האנמיה יתרחשו מגוון תופעות מהן סובלים חולי האנמיה, בהן חולשה, תפקוד מוחי פגום והתפתחות נמוכה של הגוף.
בנוסף, מתפתחת אנמיה המוליטית. זהו תהליך בו תאי החיסון בטחול אינם מזהים את תאי הדם כתאים עצמיים עקב העיוות שנוצר בהם, מה שמוביל לתקיפתם ולירידה בכמות תאי הדם האדומים.
אנמיה חרמשית בישראל

בישראל המחלה נצפית בעיקר באוכלוסייה הערבית.
הערות שוליים

↑  Gina Kolata, At 16, She’s a Pioneer in the Fight to Cure Sickle Cell Disease, The New York Times, ‏January 11 2020
↑   רותי לוי, ה-FDA אישר טיפול בעריכה גנטית שעשוי לשנות את מסלול חייהם של החולים, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2023
↑  Gina Kolata, F.D.A. Approves 2 Sickle Cell Treatments, One Using CRISPR Gene Editing, The New York Times, ‏8 בדצמבר 2023
↑   לכתוב מחדש את ה-DNA: טיפול פורץ דרך באנמיה חרמשית מבשר על עידן חדש, באתר הארץ, 18 באפריל 2024
↑  Genetics Home Reference, HBB gene, Genetics Home Reference (באנגלית)
↑  אהוד אמיר, ‏מה עושה אלוהים בשיעורי מדע?, באתר "הידען", יוני 19, 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541344505171  BnF: cb11964930g (data)  GND: 4181157-4  LCCN: sh85122294  NARA: 10666376 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מטה רוטור

בל XV-15 הוא טילט-רוטור שפותח בארצות הברית בשנות השבעים
בל-בואינג V-22 במצב ריחוף, יוצר מערבולות קצה כנף ספירליות
מַטֵּה-רוטור או טילט-רוטור (באנגלית: Tiltrotor) הוא כלי טיס שבו כוח העילוי וכוח הדחף נוצרים ממדחפים שכיוונם ניתן לשינוי, ובכך משלב את יכולת ההמראה ונחיתה אנכית, עם המהירות וטווח הטיסה של מטוס.
היסטוריה

הרעיון לבניית כלי טיס בעל יכולת המראה ונחיתה אנכיים שעושה שימוש ברוטורים המותקנים בקצות הכנפיים מקורו בשנות השלושים של המאה העשרים. העיצוב הראשון המזכיר את מטי הרוטור המודרניים, נרשם כפטנט על ידי ג'ורג' לברגר במאי 1930, אולם הדגם לא פותח.
במלחמת העולם השנייה פיתחו הגרמנים אב טיפוס בשם פוקה-אכגליס FA-269, הדגם שפיתוחו החל בשנת 1942 מעולם לא טס.
שני האבות-טיפוס הראשונים שטסו, היו טראסדנטל מודל 1-G (‏Transcendental Model 1-G) וטראסדנטל מודל 2. פיתוח דגם ה-1-G החל בשנת 1947 בניו קאסל שבדלאוור, על ידי שני עובדי יצרנית המסוקים קלט אוטוג'ירו (Kellett Autogiro). הפיתוח ארך כשבע שנים, וטס את טיסת הבכורה שלו ב-6 ביולי 1954. הכלי טס כשנה עד ה-20 ביולי 1955, אז נהרס כשהתרסק למפרץ צ'ספיק.
בשנת 1956 קיבלו שני המפתחים תקציב מחיל האוויר של ארצות הברית עבור פיתוח דגם מחליף לזה שהתרסק. הדגם השני פותח וטס זמן קצר לאחר מכן, אך חיל האוויר האמריקאי העדיף את הפיתוח של בל הליקופטר; הבל XV-3 על פני הטראסדנטל, נסוג ממימון הפרויקט, ופיתוח הדגם המחליף בוטל. הטראסדנטל  היה הטילט-רוטור הראשון שהמריא כמסוק, המשיך לטוס כמטוס, והצליח להטות את מדחפיו עד לזווית של 82°.
באוקטובר 1953 זכתה בל הליקופטר בחוזה פיתוח לשני כלי טיס למטרות בדיקה, הכלי המריא לראשונה ב-11 אוגוסט 1955. בין דצמבר 1958 ליולי 1962 צברו הבל XV-3 ‏125 שעות טיסה ב-250 טיסות, וכן הצליחו לעבור למצב אופקי 110 פעמים. באפריל 1966 ניזוקו המטוסים בעת בדיקות שנערכו להם במנהרת רוח, ומרכז המחקר איימס הודיע על השלמת המחקר.
במקביל התפתחה טכנולוגיה קשורה היא המטה כנף (טילט-ווינג tiltwing), שבה שתי הכנפיים מסוגלות להסתובב אנכית ואופקית, בניגוד למטה-רוטור שבו מסתובבים המדחפים בלבד.
בסלון האווירי בפארנבורו שהתקיים בשנת 1968, הציגה יצרנית המטוסים הבריטית; וסטלנד דגם אזרחי ניסיוני בעל 68 מושבים בשם We 01C.
בשנת 1972 החלה חברת בל הליקופטר במימון נאס"א וצבא ארצות הברית בפיתוח ה-XV-15, מטוס מחקר בעל שני מנועים. מדגם זה נבנו שני מטוסים, במטרה לחקור את ביצועיו המבצעיים של המטוס.
בשנת 1980 נכשל מבצע ציפורן הנשר שנועד לחלץ את 52 בני הערובה באיראן, כישלון המבצע הביא למסקנה כי יש צורך בכלי טיס חדש בעל יכולת הטיית-רוטור. בשנת 1981 התקבלה החלטה על פיתוח כלי טיס שכזה, בדצמבר 1982 פתח משרד ההגנה במכרז לקבלת הצעות לעיצוב הראשוני, ובאפריל 1983 זכה במכרז הדגם של בל הליקופטר ובואינג. הדגם אותו פיתחו החברות במשותף הוא הבל-בואינג V-22 אוספריי, מטה-רוטור בעל שני מנועי טורבו-ציר (Turboshaft) המתבסס על הניסיון שנרכש בפיתוח ה-XV-3 וה-XV-15.
בשנת 1996 חברו יחד בל ובואינג במטרה לייצר מטה-רוטור אזרחי שיתבסס על האוספריי, אולם במרץ 1998 זנחה בואינג את התוכנית. בספטמבר 1998 הודיעה בל כי תייצר את הכלי יחד עם החברה האיטלקית אגוסטה (כיום אגוסטה וסטלנד), לשם כך הקימו חברה משותפת בשם בל/אגוסטה וסטלנד (BAAC), המטה-רוטור שמייצרת החברה נקרא לאונרדו AW609 (נקרא במקור אגוסטה וסטלנד AW609).
בשנת 1993 החלה בל לפתח כלי טיס בלתי מאויש מטה-רוטור, בשם אייגל איי (Eagle Eye). הכלי טס לראשונה ב-6 במרץ 1998.
בשנת 2013 הודיעה אגוסטה-וסטלנד כי פיתחה מטה-רוטור היברידי שבו הרוטורים מותקנים בתוך הכנפיים, ואשר טס בשנת 2011. השם שניתן לתוכנית הוא "פרויקט זירו".
בספטמבר 2005 חברו בל ובואינג שוב על מנת לבצע מחקר רעיוני לפיתוח מטה רוטור גדול בעל ארבעה מדחפים, שניים על הכנף הקדמית ושניים על האחורית, כלי זה נקרא מטה-רוטור מרובע (Quad Tiltrotor).
בינואר 2013 נכנסו לתוקף תקנות חדשות של רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, הנוגעות לצמצום הרעש ממטי-רוטור.
רשימת מטי רוטור

אוגוסטה וסטלנד AW609
אוגוסטה וסטלנד פרויקט זירו
אמריקן דיינמיקס AD-150
בל XV-3
בל XV-15
בל אייגל איי
בל-בואינג V-22
X-19
פוקה-אכגליס FA-269
פנתר (כטב"ם)
הערות שוליים

↑  Transcendental באתר helis.com
↑  Meet Project Zero, the World’s First Electric Tilt-Rotor Aircraft באתר wired,‏ 3 ביוני 2013
↑  Quad Tiltrotor QTR באתר globalsecurity
↑  Noise Certification Standards for Tiltrotors באתר רשות התעופה הפדרלית האמריקאית, 8 בינואר 2013
קור (תחושה)

צילום מאקרו של פתית שלג, אשר לעיתים נחשב כסמל לקור
קור היא תחושה אותה חשים בני אדם או בעלי חיים כאשר הם שוהים באזור שבו הטמפרטורה נמוכה יחסית, או בעת שהם נוגעים בחפץ שהטמפרטורה שלו נמוכה יחסית. תחושת קור קלה אצל האדם הממוצע מתחילה בטמפרטורה של 17–20 מעלות צלזיוס, והיא הולכת וגוברת ככל שהטמפרטורה נמוכה יותר. קור אינו גודל פיזיקלי, אלא תחושה הנובעת מפליטה מוגברת של חום מגוף האדם.
קור הוא תוצאה של איבוד חום מהגוף. לדוגמה, כאשר פועל מזגן בתוך חדר, ופותחים את החלון, החום נכנס אל החדר אבל הקור לא יוכל לצאת לסביבה.
במשך שנים רבות, שימשו את בני האדם להגנה מפני הקור בגדים, המבודדים את האדם מסביבתו ושומרים על חום גופו (ובפרט מעילים וכפפות), מבנים המבודדים את האדם מהטמפרטורה החיצונית ומאפשרים חימום שיביא את הטמפרטורה בתוך המבנה לרמה רצויה, וכן הבערת אש. החל מהמהפכה התעשייתית החל האדם לפתח גם מכשירי חימום חשמליים דוגמת תנור חימום.
השפעת הקור על הגוף

רוב היונקים והעופות שומרים על חום גוף שנע סביב 37 מעלות, מצב בו האנזימים בגוף פועלים באופן מיטבי. לאורך התפתחותם של יצורים אלו פיתחו שיטות שונות, דוגמת רעידות, כדי להתמודד עם קור, ועליהם לצרוך כמות גבוהה של מזון כדי לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה.
כאשר תחושת הקור מתגברת היא עלולה להיות בלתי נעימה, ובטמפרטורות נמוכות מאוד קיימת סכנה של כוויית קור ואף היפותרמיה ומוות.
גם קור שאינו קיצוני עלול להגביר סיכוי למחלות, מכיוון שמשפיע לרעה על מערכת החיסון. מחקרים שונים מצאו קשר בין חשיפה ממושכת לקור לבין הופעת תסמינים של התקררות, וכן ישנם חיידקים ונגיפים שהופכים לאלימים יותר בטמפרטורה קרה יותר.
ראו גם

חום (פיזיקה)
הערות שוליים

↑  ענת פלורנטין, איך נוצר חום גוף ומדוע הוא דווקא 36.5 מעלות ואיך מסתדרות חיות בעלות דם קר ?רונן, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 21 במרץ 2010
↑  דנה פלורנטין, לצאת מהבית בלי סוודר? זה לא בסדר!, באתר קופת חולים כללית
↑  תגלית: חשיפה לקור פוגעת בחסינות האנטי-ויראלית של האף | דוקטורס אונלי Doctors Only, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only, ‏4 בנובמבר 2022
↑  דברת כהן, הקשר בין קור לבין התקררות מה הקשר בין קור לבין התקררות? מיכל, במדור "שאל את המומחה" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 21 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283896305171  BnF: cb13319087c (data)  LCCN: sh85027909  NKC: ph249454 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם יצחק לנאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  י' בתשרי תרצ"ב
 פטירה:  כ"ג בשבט תשע"ג (בגיל 81)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 רבותיו:  הרב אייזיק שר, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הרב יוסף שלום אלישיב
 
הרב אברהם יצחק לנאל (י' בתשרי ה'תרצ"ב, 1931 – כ"ג בשבט ה'תשע"ג, 3 בפברואר 2013) היה אב"ד רחובות ולאחר מכן חבר בית הדין הרבני הגדול.
תולדותיו

נולד בירושלים במוצאי יום הכיפורים ה'תרצ"ב, בנם של באשה-רייזל ושרגא-פייבל לנאייל, שהיה ראש המלמדים בבית היתומים דיסקין, וגיסו של שלמון שפירא, בעלה של אחותו מרים. בגיל 15 זכה בפרס מצטיין ארצי במבחנים על ידיעת מסכתות בש"ס שערכה אגודת ישראל, אחר כך עבר ללמוד בישיבת עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק, שם היה מתלמידיו הקרובים של הרב יחזקאל אברמסקי. כעבור כמה שנים נמנה עם קבוצת תלמידים ששמעו שיעורים בקביעות מפי הרב יצחק זאב סולובייצ'יק ובנו הרב יוסף דב סולובייצ'יק, והם היוו את גרעין היסוד של ישיבת בריסק בירושלים. לאחר שנים ארוכות פנה אליו הרב יוסף דב סולובייצ'יק וביקש ממנו את המחברות שרשם את השיעורים, שהיוו אבן יסוד לספריו על קדשים.
בשנת ה'תשי"ז (1957) נישא לאיטה-דינה, בתו של הרב אברהם דוד רוזנטל, רבה של שכונת שערי חסד. גיסו היה הרב יעקב ניסן רוזנטל. לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת מיר בירושלים.
בשנות ה-60 התמנה כדיין ולאחר מכן כאב"ד בבית הדין ברחובות, ובעקבות זאת עבר להתגורר בה. היה מהדמויות התורניות הבולטות ברחובות. בשנת ה'תש"ן (1990) עבר להתגורר בירושלים, וכעבור שנה התמנה כחבר בבית הדין הרבני הגדול. ביום הולדתו פרש מעבודתו בבית הדין והקדיש את זמנו ללימוד תורה. משנישא שנית עבר להתגורר בשכונת שערי חסד בירושלים, ושם נהג ללמוד בחברותא עם גיסו הרב יהושע מאיר רוזנטל, רב השכונה. בשנת ה'תשס"ג (2003) נפטרה אשתו, נישא בשנית למאטל-לאה קוטקס.
עסק בנושאי טכנולוגיה והלכה ופרסם מאמרים בתחום זה בפרסומי המכון המדעי הטכנולוגי לבעיות הלכה.
הלווייתו יצאה מבית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד. בהספדו אמר גיסו, רב השכונה יהושע מאיר רוזנטל, כי אינו צריך לבקש ממנו מחילה בשם הציבור, כנהוג בהלווייה, שכן מעולם הוא לא פגע באיש ואיש לא פגע בו. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
בשנת ה'תשע"ה הוציאו נכדיו ספר זיכרון לזכרו ולעילוי נשמתו בשם 'כאיל תערג', ובו חידושי תורה ממנו ומצאצאיו וקורות חייו.
משפחתו

בניו: הרב שרגא פייבל, חתנו של חיים ברילנט מראשי תנועת צא"י, והרב ישראל יוסף. חתניו: הרב אריה גולדשמידט, מהדיר ספר התרומות ומחזור ויטרי; הרב יעקב משה זק"ש, ראש ישיבת בית זבול בשכונת שערי חסד; הרב אברהם ישעיהו פפויפר, מחבר הספר "אשי ישראל" על הלכות תפילה; הרב דוד פלק, מחבר הספרים "בתורתו יהגה", "עניינו של יום" ועוד; הרב שלמה קלגסבלד, רב ומו"צ בשכונת הר נוף; והרב ניסן בן ציון תלמיד חכם בבני ברק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496359805171  VIAF: 298953787   WorldCat (עם VIAF): 298953787
ג'יימס פולק

ג'יימס נוקס פולק (באנגלית: James Knox Polk‏; 2 בנובמבר 1795 – 15 ביוני 1849) היה נשיאה ה-11 של ארצות הברית (1845–1849). הנשיא היחיד בתולדות ארצות הברית שהכריז כבר בבחירתו לנשיאות שיכהן קדנציה אחת בלבד ויוותר על התפקיד לאחריה.
פולק כיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית בין 1835 ל-1839, והוא הנשיא היחיד שכיהן כיושב ראש הבית. לאחר מכן כיהן כמושל טנסי בין 1839 ל-1841, אך הפסיד בבחירות לתפקיד המושל ב-1840 ושוב ב-1842. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1844 נבחר כמועמד פשרה בין הפלגים השונים של המפלגה הדמוקרטית ובבחירות הכלליות ניצח את הנרי קליי מהמפלגה הוויגית היריבה, בעיקר בגלל הבטחתו לספח את רפובליקת טקסס. נאמן להבטחתו לשרת רק כהונה אחת כנשיא, עזב פולק את התפקיד במרץ 1849 וחזר לטנסי. הוא מת מכולרה כעבור שלושה חודשים.
פולק נחשב לנשיא החזק האחרון לפני מלחמת האזרחים האמריקאית. כשמקסיקו התנגדה לסיפוחה של טקסס, פתח פולק במלחמת ארצות הברית–מקסיקו וניצח, תוך שהוא מרחיב את שטחי המדינה ולוקח ממקסיקו כמעט את כל דרום-מערב ארצות הברית. הוא איים במלחמה על הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, בנוגע לאורגון והגיע איתה להסכם למכירת השטח. הוא בנה מערכת אוצר עצמאית, ששרדה עד 1913. תקופת נשיאותו של פולק נחשבת לשיאה של ההתפתחות האמריקאית מערבה, שנודעה בכינוי "הייעוד הגלוי", אשר לפיה היה על ארצות הברית לשלוט בכל השטחים מהאוקיינוס האטלנטי ועד לאוקיינוס השקט.
היסטוריונים דירגו את פולק כאחד הנשיאים הגדולים בתולדות ארצות הברית והוא נודע גם בכינוי "הנשיא החשוב האלמוני ביותר". בתקופת כהונתו הוסדרו כל גבולותיה של ארצות הברית היבשתית (מלבד רכישת גדסדן).