stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלזה סקיאפארלי
קריירה בעולם האופנה > בית אלזה סקיאפארלי

בעודה בפריז, סקיאפארלי, שהייתה ידועה לקרוביה גם בכינוייה "סקיאפ", החלה לעצב בגדים בעצמה. בעידודיו של פוירט פתחה סקיאפארלי עסק עצמאי, אך נאלצה לסגור אותו בשנת 1926 למרות שגרף חוות דעת חיוביות.
היא השיקה קולקציה שרוגה חדשה בתחילת שנת 1927 תוך שימוש בשיטה מיוחדת של תפירה כפולה שהביאו איתם פליטים ארמנים, והציגה על גבי השריגים ציורים בסגנון הסוריאליסטי טרומפ-לויל.
למרות שכבר עיצוביה הראשונים הוצגו במגזין הנחשב ווג, הצלחתה העסקית החלה כשהשיקה תבנית שריגה שנתנה רושם של צעיף הכרוך סביב צוואר הלובשת. הקולקציה שלה "עבור הספורט" (בצרפתית: "Pour le Sport") הורחבה בשנה העוקבת וכללה בגדי רחצה, לבוש סקי, ושמלות פשתן.
ב-1931 הוסיפה סקיאפארלי לבוש ערב לקולקציה שלה, בו השתמשה במשי היוקרתי מבית רוברט פרייר. עסקיה של סקיאפארלי המשיכו להתפתח ולהתחזק כאשר בשיא הצלחתה, העבירה את החנות שלה מרחוב האופנה המרכזי בפריז, רחוב השלום (בצרפתית: "Rue de la Paix"), לסלון של לואיז שירויט אותו קנתה, שהיה ממוקם בכיכר ונדום מספר 21. לימים נקראה החנות בשם "חנות סקיאפ".
החיים בפריז בשנת 1939 הפכו לקשים ביותר עם הכרזתה של צרפתה על מלחמה מול גרמניה. עיצוביה של סקיאפארלי באביב 1940 הציגו קולקציה עם חום "תעלה" והדפסי הסוואה. מעט לאחר נפילתה של פריז, סקיאפארלי הפליגה לניו יורק לסבב הרצאות. למעט חודשים בודדים בתחילת 1941 בהם שהתה בפריז, היא נשארה בניו יורק עד סוף המלחמה. עם חזרתה לפריז היא הבחינה שהאופנה השתנתה, כאשר "המראה החדש" של כריסטיאן דיור סימל את סופה של האופנה מתקופת טרום המלחמה.
בית אלזה סקיאפארלי התקשה להתמודד עם הצנע שליווה את אירופה בתקופה שלאחר המלחמה, ואת השפעותיו על עולם האופנה. סקיאפארלי סגרה את עסקי החייטות שלה בשנת 1951, ואת בית האופנה שלה סגרה בדצמבר 1954 באותה שנה שבה פתחה מחדש את עסקיה קוקו שאנל, כל זאת כשעסקיה של סקיאפארלי שקועים בחובות.
קריירה בעולם האופנה > בית סקיאפארלי - תקומה מחדש

בשנת 2007, איש העסקים האיטלקי דייגו דל ואלה רכש את המותג של בית סקיאפארלי אך הידיעה אודות תקומת המותג לא נודעה לציבור עד 2013 עם מינויו של מרקו זניני. המותג היה מועמד לחזור לרשימת חברי הקוטור של מועצת האופנה הצרפתית והציג את התצוגה הראשונה שלו מאז המועמדות, בינואר 2014. תוך שימוש באסטרטגיה עסקית ייחודית ובלעדית, אמור המותג למכור את הקולקציה הראשונה שלו בבלעדיות בבוטיק בפריז, הדורש קביעת פגישה בתיאום מראש.
עיצובים בולטים

סקיאפארלי הייתה מהראשונות לייצר שמלות מעטפת כשאת השראתה שאבה מהסינר המסורתי כדי לייצר עיצובים המחמיאים לכל צורות הגוף הנשי. עיצובה, שהופיע לראשונה בשנת 1930, דגם דו-צדדי עם חורים לידיים משני צדדיו, שמתעטף סביב הלובשת ונקשר מקדימה סביב המותן. ייתכן שכבר בדגם המוקדם הזה, שולבו כפתורים בעיצוב. למרות שתחילה נתפס הפריט כלבוש משלים לבגדי רחצה, הפופולריות שלו עלתה בקרב הקונים וייצרנים החלו לייצר עותקים של הדגם, כשהם משווקים כבגדי לבוש יומיומיים. כארבעים שנה מאוחר יותר, הסגנון הפשוט ונוח ללבוש הזה הוצג מחדש כשהמעצבת האמריקנית דיאן פון פירסטנברג שאבה ממנו השראה והשיקה בשנות השבעים שמלות בסגנון דומה.
ב-1931 החצאית החצויה של סקיאפארלי, שנחשבה כעיצוב מקדים למכנסיים הקצרים, היממה את עולם הטניס כשהשחקנית לילי אלוורז לבשה אותה בזמן וימבלדון.
עיצובים חדשניים אחרים של סקיאפארלי כללו ביגדי רחצה עם חזייה פנימית מובנית וחיתוך אחורי נמוך במיוחד. החיתוך הנמוך התאפשר בעזרת רצועות מוסתרות שעברו בגב והודקו בקו המותן ונרשם כפטנט בשנת 1930 ושווק על ידי החברה "Best & Company". עיצובים אחרים שלה התאפיינו בחלקים הניתנים לפירוק והפיכה. עוד בשנת 1930היא ייצרה סט ראשון מסוגו, שכלל שמלת ערב ומעיל תואם. בתקופת היובש בארצות הברית שמלתה הפופולרית שכונתה בשם "שמלת ספיק איזי" סיפקה כיס חבוי להסתרת בקבוקון למשקאות חריפים.
עיצובים בולטים > אביזרי הידוק

סקיאפארלי הייתה מהמעצבות הראשונות בשנת 1930 להציע עיצובים עם רוכסנים הגלויים לעין. במקום להיות מוחבאים, הרוכסנים היוו אלמנט משמעותי בעיצוביה, כשהם מהדקים בצורה גלויה קווי צוואר ונראים לאורך שרוולים וחצאיות. היא השתמשה בפלסטיק גס שייצרו באופן חדשני מחומרים פלסטיים חצי סינתטיים כמו ניטרוצלולוזה ותאית אצטט. יחד עם צ'ארלס ג'יימס, סקיאפארלי הגיעה להסכמי עבודה עם יצרנים ממדינות שונות, כדי לקדם את הרוכסנים, שנבחרו בהתאם למדינה בה יימכרו בגדיה..
סקיאפארלי הייתה גם ידועה בשימוש בכפתורים יוצאי דופן שדמו פעמים רבות לחפצים שונים כמו נרות, סימני קלפים, ספינות, כתרים, צרצרים, תופי מרים, גזרים מצופי משי וכרוביות. הרבה מהכפתורים האלו עוצבו על ידי ג'ין קלמנט ורוג'ר ג'ין פייר, וזה האחרון עיצב עבורה גם תכשיטים. בשנת 1936 סקיאפארלי העסיקה גם את המעצב ג׳אן שלומברגר כמעצב כפתורים, והיא הייתה הראשונה לזהות את הפוטנציאל שלו.
עיצובים בולטים > תכשיטים

אביזרי האופנה של סקיאפארלי כללו גם מגוון רחב של תכשיטים ייחודיים בעיצובים חדשניים. אחד מעיצוביה הסוריאליסטיים ביותר היה שרשרת עשויה פלסטיק שקוף, שהייתה מעוטרת בחרקים ממתכות צבעוניות שעצב קלמנט, ונתנו את האשליה שהחרקים מטפסים ישירות על עור העונדת. במהלך שנות השלושים, ייצור התכשיטים שלה נעשה בידי ג'אן שלומברגר יחד עם קלמנט וג'ין-פייר, בנוסף לכפתורים ולשאר אביזרי ההידוק שלה. תכשיטיו של שלומברגר שילבו אבני חן יוקרתיות עם כאלו פשוטות באופן שנחשב אז לחדשני וייחודי. עיצוביו אלו התגלו כמוצלחים מה שהוביל אותו לעזוב את סקיאפארלי כדי להקים עסק תכשיטים משלו בניו יורק.
סקיאפארלי שיווקה בנוסף סיכות נוי בעיצובו של אלברטו ג'קומטי, חפתים מתכתיים מעוטרי פרווה בעיצובו של מרט אופנהיים, ותכשיטים נוספים בעיצובם של מקס בוינט, לינה ברטי, והסופרת אלזה טריולה. בהשוואה לסגנון העיצוב יוצא הדופן שאפיין את פריטיה בשנות השלושים, התכשיטים שעיצבה בשנות הארבעים והחמישים התאפיינו בסגנון יותר מופשט או פרחוני.
עיצובים בולטים > טקסטיל

סקיאפארלי הייתה ידועה בשימוש בסוגי טקסטיל חדשניים, שנרקמו באופן שדמה למרקמים כמו של קליפת עץ ונייר קרפ, ובהדפסים חדשניים כמו פיסות עיתון.
היא עיצבה ביגוד תוך שימוש במשי מלאכותי ומקומט, עשוי זהורית, כחמישים שנה לפני שעשה זאתהמעצב היפני איסי מיאקי. סקיאפארלי נהגה לשחק עם שילובים הופכיים של צבעים, צורות ומרקמים, ואימצה במלואן את הטכנולוגיות ואת חומרי הגלם החדשים של אותה תקופה. יחד עם צ׳ארלס קולקומבט, היא התנסתה בחומרים כמו אקרילן, צלופן, חולצה עשוית־זהורית בשם "ג׳רסלה" ושילוב סיבי זהורית עם שבבי מתכת בשם "פילדיפר" והיא הייתה המעצבת הראשונה לעשות שימוש בחומרים סינתטיים באופנת הקוטור.. עיצוביה היו כה חדשניים שחלקם אף לא נשנו, כדוגמת "גלימת הזכוכית" עיצבה בשנת 1934 מפלסטיק שקוף דמויי זכוכית בשם רודופן, ממשפחת הצלופנים. ייצור הבגדים מחומרים כאלו התגלה כבעייתי וכמלווה בסכנות לא צפויות. עורכת האופנה דיאנה פרילנד העידה ששמלתה, שהייתה עיצוב של סקיאפארלי, נמסה ונהרסה כליל בניקוי יבש, כי הבדים הסינתטיים חזרו למצבם הגולמי כשבאו במגע עם חומרי הניקוי.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים

הדחף של סקיאפארלי לדמיין וליצור, יחד עם מעורבותה בתנועות האומנות הדאדא והסוריאליזם, הביאו אותה לטריטוריה חדשה ביצירתיות שלה. הרגישות האינסטינקטיבית של סקיאפארלי היא שהבדילה אותה מהיריבה המרכזית שלה קוקו שאנל. האחרונה אף נהגה להתייחס לסקיאפארלי כאל "האמנית האיטלקייה ההיא, שמכינה בגדים".
סקיאפארלי שיתפה פעולה עם מספר אמנים בני זמנה, המפורסם מביניהם סלבדור דאלי, עמו עיצבה חלק מבגדיה הבולטים ביותר. אמנים נוספים איתם הייתה בקשר היו ליאונור פיני, מרט אופנהיים ואלברטו ג'קומטי.
בשנת 1937 סקיאפארלי שיתפה פעולה גם עם האמן ז'אן קוקטו ויחד יצרו שניים מהעיצובים הבולטים והאומנותיים ביותר שלה כחלק מקולקציית הסתיו של אותה שנה. ג׳קט ערב שרקומה עליו דמות אישה כשיד אחת שלה מלטפת את מותן הלובשת, ושיערה הבלונדיני גולש לאורך אחד השרוולים. ומעיל ערב ארוך שהציג שני פרופילים זה מול זה, כך שיצרו אשליה אופטית של אגרטל ורדים. הרקמה בשני העיצובים האלו נעשתה על ידי רוקם הקוטור הצרפתי לסאז'.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים > דאלי

העיצובים שסקיאפארלי ייצרה יחד עם האמן הסוריאליסטי דאלי, היו גם מהידועים ביותר שלה. למרות שמעולם לא נתנה להם שמות רשמיים, הם מוכרים ביותר לפי השמות- כובע הנעליים, שמלת הלובסטר, הדמעות והשלד. בנוסף לארבעת העיצובים האלו שנעשו במשותף עם דאלי, השפעתו עליה ניכרת גם ביצירותיה האחרות שלא נעשו בשיתוף עמו.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים > דאלי > כובע הנעליים

בשנת 1933 צולם דאלי על ידי אשתו גאלה כשנעל הבית שלה מאוזנות על ראשו. בשנת 1937 הוא רשם עיצוב לכובע נעליים עבור סקיאפארלי, אותם הציגה סקיאפארלי בקולקציית הסתיו-חורף של 1937–1938. הכובע שהיה בצורת נעל עקב של אישה, עוצב כך שהעקב הזדקף מעלה ובוהן הנעל נתלתה מעל למצחה של החובשת. כובע זה נחבש על ידי גאלה דאלי, סקיאפארלי עצמה ועל ידי העורכת הראשית של ההרפרס בזאר, היורשת דייזי פלווז.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים > דאלי > שמלת הלובסטר

שמלת לובסטר משנת 1937 הייתה שמלת ערב פשוטה עשויה משי לבן עם חגורת ארגמן וציור של לובסטר גדול שצויר על החצאית על ידי דאלי. עוד משנת 1934 החל דאלי לשבל לובסטרים בציוריו, ועיצובו לסיקאפארלי הודפס ישירות על בד המשי. השמלה נלבשה על ידי ווליס סימפסון בסדרת צילומים של הצלם ססיל בטון.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים > דאלי > שמלת הקרעים

שמלת הקרעים, הייתה שמלת ערב דקה בצבע כחול בהיר, עם הדפס של קרעים וקרעים בד אמיתיים שעיצב דאלי. השמלה באה עם רעלה תואמת שהגיעה עד הירך מעוטרת בקרעים "אמיתים" שנחתכו בקפידה בגווני ורוד ומג׳נטה. ההדפס נועד לתת אשליה של עור קרוע של בעל חיים, והקרעים נועדו לייצג פרווה בצידו השני של הבד כדי לתת אשליה שהשמלה עשויה מעור בעל חיים שהתהפך כלפי פנים.
עיצובים בולטים > שיתופי פעולה עם אומנים > דאלי > שמלת השלד

דאלי היה שותף של סקיאפארלי גם בעיצוב שמלת השלד. זו הייתה שמלת קרפ שחורה ששיטת רקמתה ריפדה את צלעות הלובשת, עמוד השדרתה ועצמות רגלייה.
עיצובים בולטים > תלבושות לסרטים

סקיאפארלי עיצבה תלבושות למספר סרטים. הבולטות שבהן היו תלבושותיה של השחקנית ז'ה ז'ה גאבור בסרט "מולן רוז'", ותלבושותיה של השחקנית מיי וסט בסרט "כל יום הוא יום חג" (באנגלית: "Every Day's a Holiday") משנת 1937.
בשמים

הבשמים של סקיאפארלי צוינו בזכות הבקבוקים יוצאי הדופן שלה. הבושם הידוע ביותר שלה היה "מפתיע!" שיצא בשנת 1936 שהגיע בבקבוק שפיסל לאונור פיני בצורת גוף אישה בהשראת צורת גופה של השחקנית מיי וסט וציורים של דאלי של מוכרי פרחים.
בשמים אחרים כללו:
סאלוט (1934)
סוסי (1934)
סקיאפ (1934)
ישן (1938)
סנאף (לגבר; 1939)
רוי סוליי (1946)
זוט! (1948)
מורשת

הכישלון העסקי של סקיאפארלי הוביל לכך ששמה לא מוכר כמו שמה של היריבה המרכזית ביותר שלה, שאנל. אך בשנת 1934 העמיד מגזין טיים את שאנל בחטיבה השנייה של האופנה, ואילו את סקיאפארלי כאחד מ-"קומץ בתים שנמצאים כעת או בקרבת שיא כוחם כפקידים של אופנת ההוט הקוטור המודרנית. משוגעת ומקורית יותר מכל מתחריה, הגברת סקיאפארלי היא זו שאליה מיוחסת המילה ׳גאונה׳ לרוב". באותה תקופה זיהה מגזין טיים כי לשאנל הון של כ-15 מיליון דולר למרות שלא הייתה לה אז "ההשפעה הדומיננטית ביותר באופנה", בעוד שסקיאפארלי נשענה על השראה ולא על יצירה כדי ליצור בגדים. לא עבר זמן רב עד ששמלותיה של סקיאפארלי זכו להערצה, וכל מפעל שמלות העתיק אותן. שמלותיה, או העתקים שלהן, נלבשו על ידי מיליוני נשים, מבלי שהכירו כלל את שמה של סקיאפארלי.
תערוכות

"מפתיע!" האמנות והאופנה של אלזה סקיאפרלי, במוזיאון לאמנות בפילדלפיה (ספטמבר 2003 – ינואר 2004) ובמוזיאון דה לה מוד, פריז (מרץ – אוגוסט 2004).
סקיאפרלי ופראדה: שיחות בלתי אפשריות; מכון התלבושות למוזיאון המטרופוליטן לאמנות (מאי – אוגוסט 2012)
קוטור "כריסטיאן לקרואה" הציג קולקציית אופנה מחווה סקיאפרלי במוזיאון לאמנויות דקורטיפים בשנת 2013
ראו גם

קוקו שאנל
סלבדור דאלי
קריאה נוספת

חלק מיצירותיה ותרומתה לעיצוב האופנה
חלק נוסף מיצירותיה
שחזור שמלת הלובסטר המפורסמת
ברז'נייב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  היסטוריה סדרת דרמה
 יוצרים:  סרגיי סנז'קין
 כותבים:  ולנטין צ'רניך, סרגיי סנז'קין 
 בימוי:  סרגיי סנז'קין 
 שחקנים:  סרגיי שאקורוב סבטלנה קריוצ'קובה מריה שוקשינה ארתור ואחה ולרי זולוטוחין וסילי לנובוי אלכסנדר פיליפנקו אנדריי קראסקו איגור יאסולוביץ' סרגיי גרמאש ולדימיר מנשוב
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  4 
 הפקה
 מפיק:  אנטולי מקסימוב קונסטנטין ארנסט
 מפיקים בפועל:  סרגיי מלקומוב
 חברת הפקה:  Slovo Production Company
 הפצה:  הערוץ הראשון (רוסיה) 
 אתר צילומים:  מוסקבה 
 צלמים:  אנדריי ז'גאלוב ולדימיר קלימוב ויקטור נובוז'ילוב ואדים אליסוב
 מוזיקה:  סביאטוסלב קוראשוב
 אורך פרק:  52 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה ערוץ 1 הרוסי
 פורמט (תמונה):  1080i (16:9 HDTV)
 פורמט (קול):  Dolby Digital 5.1
 תקופת שידור מקורית:  28 במרץ 2005 – 31 במרץ 2005
 קישורים חיצוניים
 https://www.1tv.ru/movies/statyi/hudozhestvennyy-film-brezhnev
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ברז'נייב הוא שמה של מיני-סדרה רוסית משנת 2005, המגוללת את ימיו האחרונים של המנהיג הסובייטי ליאוניד ברז'נייב. הסדרה הופקה על ידי הערוץ הראשון ברוסיה.
הסדרה שודרה לראשונה מ-28 עד 31 במרץ 2005 ושודרה שוב בדצמבר 2006, ב-27 במרץ 2011 ובדצמבר 2016, במלאת 110 שנה ללידתו.
סרגיי שאקורוב, שגילם את ברז'נייב, זכה ב-2005 בפרס TEFI בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסרט/סדרת טלוויזיה".
תקציר העלילה

אוקטובר 1982. בימים האחרונים לחייו של המזכיר הכללי, ליאוניד איליץ' מנסה ליהנות מההנאות האחרונות שעוד יש לו — הוא נובע לציד בדאצ'ה, משוחח עם הכפופים לו, אוכל ארוחת בוקר עם אשתו ומבלה שעות בצפייה בסרטים דוקומנטריים. אבל כדי לברוח מהמחשבות המדכאות שתוקפות אותו הוא מצליח רק בחלומותיו, אשר בין כה אינם מביאים להקלה. במקרים נדירים בשעות הערות ברז'נייב, נזכר בנעוריו, כיצד פגש את אשתו ותחילת הקריירה. זיכרונות כואבים במיוחד הם אלה כאשר זמם נגד חרושצ'וב, שבזמנו סייע להתקדמותו של ברז'נייב הצעיר.
בזכרונות המזכ"ל הכללי צפים האירועים החשובים ביותר בחייו ובחיי המדינה. הוא שואל שאלות ותוהה אם כל ההחלטות והפעולות היו נכונות ומנסה לענות עליהן.
צוות השחקנים

סרגיי שאקורוב — ליאוניד ברז'נייב
ארתור ואחה — ברז'נייב הצעיר
סבטלנה קריוצ'קובה — ויקטוריה ברז'נייבה, רעייתו
מרינה סולופצ'נקו — ברז'נייבה הצעירה
סרגיי גרמאש — סטפן קנדאורוב
ולרי זולוטוחין — איגור
מריה גולובקינה — סופיה
אנדריי קראסקו — טוליק, ספר
סרגיי רוסקין — רופא
מריה שוקשינה — ליזה, אחות
ולרי איבצ'נקו — ניקולאי טיחונוב, ראש ממשלת ברית המועצות מ-1980
יורי קוזמנקוב — ניקולאי פודגורני, יושב ראש נשיאות הסובייט העליון
וסילי לנובוי — יורי אנדרופוב, יושב ראש ק.ג.ב.
ולדימיר מנשוב — דמיטרי אוסטינוב, שר ההגנה
לב פריגונוב — יבגני צ'אזוב, שר הבריאות
אלכסנדר סמצ'ב — אלכסנדר בובין, כותב הנאומים של ברז'נייב
אלכסנדר פיליפנקו — גאורגי ציניוב, סגן יו"ר ק.ג.ב
ויאצ'סלב שאלביץ' — אלכסיי קוסיגין, ראש ממשלת ברית המועצות עד 1980
ואדים יאקובלב — אנדריי גרומיקו, שר החוץ
איגור יאסולוביץ' — מיכאיל סוסלוב, מזכיר המפלגה
אולג וולקו — ולדימיר מדבדב, סגן מפקד צוות האבטחה של ברז'נייב
גנאדי בוגאצ'וב — ניקולאי שצ'ולוקוב, שר הפנים
אפאנסיי קוצ'טקוב — קונסטנטין צ'רניינקו
סרגיי לוסב — ניקיטה חרושצ'וב
איגור איבנוב — אלכסנדר שלפין
סרגיי ברקובסקי — מיכאיל גורבצ'וב
בוריס סוקולוב — גאורגי צוקאנוב, עוזרו של ברז'נייב ("הקרדינל האפור")
ביקורת

הסדרה עוררה מספר ביקורות שליליות. יוצרי סדרת הטלוויזיה וראשי הערוץ הראשון ספגו האשמות בעיוות עובדות היסטוריות — נטען שהם אנטי-סובייטיים שקישטו את המציאות הסובייטית.
נכדו של ברז'נייב, אנדריי ברז'נייב טען שהסדרה אינה מעבירה את הדברים כפי שהם קרו בפועל ועבורו זו יצירה בדיונית שכל קשר בינה למציאות מקרי בהחלט.
אי דיוקים

בפרק הראשון ליאוניד ברז'נייב, נזכר שבשנת 1964 במהלך קונצרט הוא דן בקונספירציה נגד חרושצ'וב. בכתוביות אלכסנדר שלפין מצוין כיושב ראש הק.ג.ב., למרות שהוא החזיק בתפקיד זה עד 1961 ובשנת 1964 כבר היה מזכיר הוועדה המרכזית של המפלגה.
בפרק הראשון דמותו של גרמאש, סטפן א. קנדאורוב, אומר שהוא היה חבר במשלחת של משרד הגאולוגיה של הפדרציה הרוסית. בפועל הפדרציה הרוסית הוקמה עשור וחצי לאחר מכן.
גנרל ארמייה גאורגי ציניוב מוצג במדי קולונל-גנרל ופונים אליו בתואר "החבר קולונל גנרל", למרות שכבר ב-1978, הוא קיבל דרגה של גנרל הצבא, בסרט מדובר על אירועים בשנים 1981–1982.
בזכרונותיו של אלכסנדר שלפין, ברז'נייב אומר כי "כעת הוא בפרישה...". במציאות, ב-1982, שלפין היה סגן יו"ר הוועדה הממלכתית של ברית המועצות לחינוך מקצועי והוא פרש רק בשנת 1984.
בפרק השני עוזרו של ברז'נייב מקריא מתוך רישומיו נתוני מחלה של מנהיגי העולם ומציין את סיבת המוות של אורהו קקונן, נשיא פינלנד. אך קקונן נפטר ב-1986, 4 שנים לאחר מותו של ברז'נייב.
בפרק השני, כאשר חרושצ'וב תוקף את ברז'נייב על "חובבנותו" (האירועים המתרחשים ב-1947), על חזהו של חרושצ'וב מתנוססת מדליית "כוכב הזהב", תואר גיבור ברית המועצות, מה שאינו נכון. את המדליה הוא יקבל 17 שנים מאוחר יותר, ב-1964.
בפרק הרביעי, ברז'נייב המדבר על שיחה אל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, אל אלמנתו של מיכאל סוסלוב. אך אשתו של סוסלוב, יליזבטה אלכסנדרובנה, מתה בספטמבר 1972 — 10 שנים לפני אירועי הסדרה.
סימון ביילס

ביילס על דוכן המנצחים לאחר קבלת מדליית הזהב בקרב-רב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
סימון אריאן ביילס (באנגלית: Simone Arianne Biles; נולדה ב-14 במרץ 1997) היא מתעמלת אמריקאית, אלופה אולימפית בקרקע (ריו דה ז'ניירו 2016), בקרב רב אישי וקבוצתי ובקפיצות (ריו דה ז'ניירו 2016 ופריז 2024). בנוסף היא אלופת העולם בקרב-רב אישי ובעלת 43 מדליות אולימפיות ומאליפויות העולם, מהן 32 מדליות זהב. היא בעלת המספר הגדול ביותר של מדליות, ובעלת מספר מדליות הזהב הגדול ביותר באליפויות העולם בהתעמלות.
ביילס היא המתעמלת האפרו-אמריקנית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אישית באליפות עולם.
בעלת עיטור מדליית החירות הנשיאותית (2022).
ביוגרפיה

ביילס נולדה בקולומבוס שבאוהיו. אביה קלווין קלמונס סבל מהתמכרויות שונות ולא היה בקשר עם ביילס מאז לידתה. אמה הביולוגית שאנון, התמודדה עם התמכרות לאלכוהול ולסמים, נעצרה והורשעה מספר פעמים בעברות שונות, והתקשתה בגידול שמונת ילדי המשפחה. בגיל שלוש עברה ביילס עם שלושה מאחיה ליוסטון שבטקסס, שם גדלה בבית סבה וסבתה מצד אמה, רון ונלי ביילס, וב-2003, הם אימצו אותה ואת אחת מאחיותיה באופן רשמי. באותה שנה החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים, לאחר שהמאמנת איימי בורמן במועדון ספורט מקומי ביוסטון זיהתה אותה מחקה מתעמלות אחרות והמליצה לצרפה לאימונים. מאז שימשה בורמן כמאמנת של ביילס. ב-2011 החליטה לוותר על לימודים בתיכון ולהתרכז באימוני ההתעמלות.
קריירה מקצועית

באפריל 2013 השתתפה לראשונה בתחרות של התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית, כשהתחרתה באמריקן קאפ. באוקטובר אותה שנה השתתפה באליפות העולם בהתעמלות, שנערכה באנטוורפן שבבלגיה. היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקרב רב ובתחרות תרגיל הקרקע. בסוס קפיצות סיימה שנייה לאחר בת ארצה מקליה מרוני, בתרגיל הקורה סיימה שלישית לאחר אליה מוסטפינה וקיילה רוס ובמקבילים מדורגים סיימה רביעית.
היא הייתה המתעמלת האפרו-אמריקנית הראשונה שזכתה במדליית זהב אישית באליפות העולם. בעקבות זכייתה בתחרות הייתה מושא להערה גזענית מצד המתחרה האיטלקית קרלוטה פרליטו, שאמרה בראיון שבפעם הבאה היא ובת ארצה יצבעו את עורן לשחור על מנת שיוכלו גם הן לזכות.
באליפות העולם ב-2014 זכתה פעם נוספת במדליית זהב בקרב רב ובתרגיל קרקע, והוסיפה לכך מדליית זהב בתרגיל הקורה ומדליית זהב קבוצתית עם נבחרת ארצות הברית. בסוס הקפיצות סיימה שנייה, לאחר הונג הן-ג'ונג' הצפון קוריאנית. היא לא העפילה לגמר בתחרות המקבילים המדורגים. היא הייתה המתעמלת הראשונה מאז לודמילה טורישצ'בה ב-1974, שזכתה בארבע מדליות זהב באותה אליפות עולם.
ב-2015, זכתה בפעם השלישית ברציפות באליפות ארצות הברית בקרב רב, וגם זכתה במקום הראשון בתרגילי הקפיצות והקורה ובמקום השני בתרגיל הקרקע. באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, זכתה פעם נוספת בארבע מדליות זהב. היא זכתה בפעם השלישית ברציפות בקרב רב, ובמדליות זהב בתרגילי הקורה, קרקע והתחרות הקבוצתית. בנוסף זכתה במדליית ארד בקפיצות.
ב-2016, זכתה בפעם הרביעית ברציפות באליפות ארצות הברית בקרב רב, וכן זכתה בשלוש מדליות זהב בתרגיל הקורה, קפיצות וקרקע.
קריירה מקצועית > אלופה אולימפית

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ביילס בארבע מדליות זהב, מהן שלוש אישיות ובמדליית ארד אחת, והייתה בכך למתעמלת האמריקאית המצליחה ביותר בכל הזמנים.
בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית זהב ביחד עם לורי הרננדז, גבי דאגלס, אלי רייזמן, מדיסון קושיאן, בתוצאה של 184.897 נקודות, לפני רוסיה (176.688 נקודות) וסין (176.003 נקודות). היא היחידה מבין המתעמלות האמריקאיות, שהתחרתה בכל ארבעת המכשירים, קפיצות (15.933 נקודות), מקבילים מדורגים (14.800 נקודות), קורה (15.300 נקודות) וקרקע (15.800 נקודות),
בקרב-רב אישי זכתה בתוצאה של 62.198 נקודות, לפני אלי רייזמן (60.098 נקודות) ואליה מוסטפינה מרוסיה (58.665 נקודות). בתחרות הקפיצות זכתה במדליית זהב נוספת בתוצאה של 15.966 נקודות, לפני מריה פאסקה (15.253), וג'וליה שטיינגרובר (15.266) ובתחרות הקרקע זכתה במדליית זהב רביעית בתוצאה של 15.966 נקודות. במכשיר הקורה זכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.733 נקודות לאחר סאנה ווברס ההולנדית (15.466 נקודות) ובת ארצה לורי הרננדז (15.333 נקודות). בעקבות הישגיה, נבחרה על ידי חברי המשלחת האולימפית האמריקאית לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הסיום.
קריירה מקצועית > לאחר אולימפיאדת ריו

לאחר המשחקים האולימפיים יצאה להפסקה בת שנה, במהלכה השתתפה בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" וסיימה במקום הרביעי.
בנובמבר 2017 שבה להתאמן, הפעם תחת מאמן חדש, לורן לנדי.
ביילס חזרה לנבחרת הלאומית באופן רשמי במרץ 2018, כאשר בתחרות הראשונה בה השתתפה, אליפות ארצות הברית הקלאסית, זכתה במדליית הזהב בקרב-רב בתוצאה כוללת של 58.700. בנוסף זכתה בזהב במכשיר הקרקע, בתרגיל הקורה וקיבלה את הציון הגבוה ביותר בקפיצה בודדת במכשיר הקפיצות. באליפות הלאומית של ארצות הברית, שהתקיימה באוגוסט, זכתה ביילס במקום הראשון בכל אחד מהמכשירים, לראשונה בתולדות האליפות, ובמקום הראשון בתחרות הקרב-רב כשהיא מקדימה את המקום השני, מורגן הורד, ב-6.55 נקודות.
בערב פתיחת אליפות העולם, שנערכה בדוחא בנובמבר 2018, סבלה ביילס מכאב בטן וקיבלה טיפול בבית חולים בעקבות אבן, שהתגלתה באחת מכליותיה. באליפות עצמה היא הובילה את נבחרת ארצות הברית לזכייה במדליית זהב קבוצתית, היא זכתה בפעם הרביעית בתחרות הקרב רב, במדליות זהב בתרגילי הקפיצות והקרקע, במדליית כסף במקבילים מדורגים, ובמדליית ארד בתרגיל הקורה.
ביולי 2019, התחרתה ביילס באליפות ארצות הברית הקלאסית, בה זכתה במדליית הזהב בקרב-רב בהפרש של 2.1 נקודות מהמקום השני בו זכתה המתעמלת ריילי מקוסקר. בנוסף, זכתה במדליית זהב במכשיר הקרקע, מדליית ארד במכשיר הקורה והגיעה למקום חמישי במקבילים מדורגים.
קריירה מקצועית > תרגילים בביצוע בכורה לנשים

באוגוסט 2019, זכתה בפעם השישית באליפות ארצות הברית בקרב רב, וזכתה במדליות זהב בתרגילי סוס הקפיצות, הקורה (עם תרגיל בו הייתה הראשונה שביצעה דאבל-דאבל: ירידה מהקורה בשתי סלטות ובשני ברגים יחד), קרקע (עם תרגיל בו הייתה לאישה הראשונה שביצעה קפיצה משולשת כפולה, סלטה עם בורג אחד, וסלטה שנייה עם שני ברגים) ובמדליית ארד במקבילים המדורגים.
באליפות העולם ב-2019, זכתה בחמש מדליות זהב: בתחרות הקבוצתית עם נבחרת ארצות הברית, בקרב-רב אישי, בתרגיל הקפיצות, בתרגיל הקורה ובתרגיל הקרקע.
קריירה מקצועית > אולימפיאדת טוקיו 2020

באולימפיאדת טוקיו 2020 הפסיקה ביילס את השתתפותה בתחרות הקבוצתית לאחר תרגיל הקפיצות במהלך מקצה הגמר, וציינה שהיא "צריכה להתמקד בבריאות הנפשית שלי". היא זכתה עם הנבחרת במדליית כסף. בהמשך הודיעה שהיא מסירה את השתתפותה מגמר התחרויות האישיות בתרגילי הקרקע, קורה ומקבילים מדורגים. עם זאת, ביילס החליטה להשתתף בגמר הקורה, וזכתה במדליית ארד בתוצאה של 14.000 נק'.
קריירה מקצועית > לאחר אולימפיאדת טוקיו

ביילס לקחה הפסקה בתחרויות לאחר האולימפיאדה בטענה שהיא סובלת מקשיים מנטליים.
ביוני 2023 הודיעה על השתתפותה באוגוסט בתחרות ה-U.S. Classic לקראת אולימפיאדת פריז (2024) וזכתה במדליית זהב.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה באנטוורפן, בלגיה באוקטובר 2023 זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ואחת כסף. במדליות זהב זכתה בתחרות הקבוצתית, בתחרות הקרב רב בפעם השישית ברציפות, בתרגיל הקרקע ובתרגיל הקורה ובמדליית כסף זכתה בתרגיל הקפיצות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל המקבילים המדורגים. במהלך האליפות היא ביצעה לראשונה בעולם את אלמנט יורצ'נקו דאבל-פייק על שולחן הקפיצות, והאלמנט ייקרא מעתה ואילך "ביילס 2". היא גם הופיעה בתרגיל הקרקע עם השיר "יוניקורן" של נועה קירל, כפי שהופיעה עם השיר באליפות ארצות הברית 2023.
קריירה מקצועית > אולימפיאדת פריז 2024

באולימפיאדת פריז ב-2024 זכתה בשלוש מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בקרב-רב ובקפיצות. בנוסף, זכתה במדליית כסף בתרגיל הקרקע.
חיים אישיים

מחודש אוגוסט 2020 נמצאת בזוגיות עם שחקן הפוטבול ג'ונתן אוונס. בפברואר 2022 השניים התארסו, ובאפריל 2023 התחתנו.
פרסים, מועמדויות והוקרה

מקום רביעי בתוכנית "רוקדים עם כוכבים", בה השתתפה לאחר אולימפיאדת ריו
ב-2017 זכתה בפרס ESPY לספורטאית השנה
ב-2018, חשפה, כי אף היא הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה, בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט
ביילס הופיעה ברשימת 40 Under 40 לשנת 2021 של מגזין פורצ'ן.
2022 מדליית החירות הנשיאותית