stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמא הודו
פרסים

הסרט אמא הודו, השחקנית נרגיס והבמאי מהבוב ח'אן קיבלו פרסים ומועמדויות רבים. נרגיס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר של פילמפיירבשנת 1958 והפכה להודית הראשונה שקיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של קרלובי וארי בצ'כוסלובקיה. הסרט זכה בפרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר וגרף עוד כמה פרסי פילמפייר, כולל הבמאי הטוב ביותר עבור ח'אן, הצלם הטוב ביותר עבור פארדון אירני, והסאונד הטוב ביותר עבור ר. קאושיק. בשנת 1958, הסרט הפך להגשה הראשונה של הודו לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר ונבחר כאחת מחמש המועמדויות לקטגוריה. הגרסה הבינלאומית, באורך 120 דקות, נשלחה לאוסקר. בנוסף, לגרסה זו היו כתוביות באנגלית,  והוסר הלוגו של הפקות מהבוב, שהציג את הפטיש והמגל הקומוניסטיים, כדי לפייס את האקדמיה. הגרסה בת 120 הדקות הופצה מאוחר יותר בארצות הברית ובבריטניה על ידי סרטי קולומביה. הסרט היה קרוב לזכייה בפרס האוסקר אך הפסיד ללילות כביריה של פדריקו פליני בהצבעה אחת. הסרט זכה גם בשני פרסים בטקס פרסי הקולנוע הלאומי החמישי בשנת 1957: תעודת הצטיינות בכל הודו לסרט העלילתי הטוב ביותר ותעודת הצטיינות לסרט העלילתי הטוב ביותר בהינדית.
| פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל קרלובי וארי ה-11 | השחקנית הטובה ביותר | נרגיס | זכייה |
| פרסי האוסקר ה-30 | הסרט הטוב ביותר בשפה זרה | מהבוב ח'אן | מועמדות |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | הסרט הטוב ביותר בהינדי | מהבוב ח'אן | זכייה |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | הסרט הטוב ביותר | מהבוב ח'אן | זכייה |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | הבמאי הטוב ביותר | מהבוב ח'אן | זכייה |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | השחקנית הטובה ביותר | נרגיס | זכייה |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | הצילום הטוב ביותר | פארדון אירני | זכייה |
| פרסי הקולנוע הלאומי החמישי | עיצוב הסאונד הטוב ביותר | ר. קאושיק | זכייה |
מוזיקה

את המוזיקה והפסקול של אמא הודו הלחין נאושד. המילים היו מאת שאקל בדיוני. הפסקול מורכב מ-12 שירים ופלייבק של מוחמד רפי, שמשאד בגום, לאטה מנגשקר ומאנה די. הפסקול לא התקבל בצורה חיובית עם יציאתו לאקרנים, והמבקרים אמרו שהוא לא תואם את הגובה והאיכות הגבוהים של הסרט. עם זאת, הקבלה המאוחרת שלו הייתה חיובית יותר: הפסקול נכנס לרשימת "100 הפסקולים של בוליווד הגדולים אי פעם" של פלנט בוליווד, שנאספה בשנות ה-2000.
מורשת

אמא הודו תואר כ"אולי הסרט הנערץ ביותר בהודו", "אפוס קולנועי", "נושא הדגל של הקולנוע ההינדי ואגדה בפני עצמה", יצירת מופת של מהבוב ח'אן ו"שובר קופות מכל הזמנים", המדורג גבוה בין הסרטים המצליחים ביותר בהודו. הוא היה בהפצה רציפה בבתי הקולנוע במשך יותר משלושה עשורים; השיא הסתיים באמצע שנות ה-90 עם הופעת הטלוויזיה בלוויין ושינוי בהרגלי הצפייה בסרטים ההודיים.
הסרט היה בין שלושת הסרטים ההודיים היחידים שהיו מועמדים לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. האחרים הם "סלאם בומביי!" ו"לגאאן".
הערות שוליים

↑  Lall, Randy. "100 Greatest Bollywood Soundtracks Ever". Planet Bollywood. אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2013. נבדק ב-23 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mother India". Planet Bollywood. 2011. אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2013. נבדק ב-15 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bhopatkar, Tejashree (25 באפריל 2013). "Bollywood and Oscars over 100 years of Cinema". The Times of India. ארכיון מ-18 בדצמבר 2014. נבדק ב-11 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2003061225   WorldCat (עם LCCN): n2003-061225 
הסרט "אורת" (אישה) משנת 1940 נעשה מחדש בתור "אמא הודו". אשתו לעתיד של ח'אן, סארדאר אחטאר, שיחקה את ראדהה ב"אורת".
אולפני מהבוב במומבאי (בשנת 2006), שם צולמו רוב הצילומים הפנימיים של הסרט.
במיתולוגיה ההינדית, ראדהה היא אהובתו של האל קרישנה. חוקרים ציינו כי הדמות ראדהה בסרט מגלמת את האהבה והרומנטיקה של ראדהה המיתולוגית.
בהרט מאטה (מילולית "אמא הודו"), האנשה הלאומית של הודו. חוקרים ציינו רמיזות לאלה זו בגיבורה ראדה ובסרט "אמא הודו", שמתפרש כייצוג אלגורי של הודו לאחר העצמאות.
הקרנה מיוחדת של "אמא הודו" נערכה במעונו של הנשיא ההודי (בתמונה) ב-23 באוקטובר 1957, יומיים לפני שחרורה.
בארי מרשל

| --- | --- |
בארי מרשל, 2008
בארי מרשל, 2008
 לידה:  30 בספטמבר 1951 (בן 73) קלגורלי, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  אוסטרליה אוסטרליה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסטרליה המערבית (1974)  Newman College, Perth 
 מוסדות:  בית החולים המלוכתי בפרת' (1979)  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה (2007)  אוניברסיטת וירג'יניה (1986)  אוניברסיטת אוסטרליה המערבית (1998–2003) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1999)  עמית האקדמיה האוסטרלית למדעים (1999)  מדליית יובל המאה האוסטרלית (1 בינואר 2001)  פרס קרן וורן אלפרט  פרס הנסיך מחידול (2001)  מדליית והרצאת מקפרלן בורנט (2003)  חבר במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2007)  מדליית פלורי (1998)  מדלייית ביוקנן (1998)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (1995)  מדליית בנג'מין פרנקלין (1999)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2005)  פרס קיו למחקר רפואי (2002)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (1996)  פרס דר א"ה היינקן לרפואה (1998)  פרס פאול ארליך ולודוויג דרמשטדטר (1997)  מדלית ג'ון סקוט (1995)  חבר האקדמיה האוסטרלית לבריאות ומדעי הרפואה 
 תרומות עיקריות
 הוכחה כי החיידק Helicobacter pylori הוא הגורם למרבית מקרי כיב הקיבה (אולקוס)
 
בארי ג'יימס מרשל (באנגלית: Barry James Marshall; נולד ב־30 בספטמבר 1951, קלגורלי, מערב אוסטרליה) הוא רופא ופרופסור למיקרוביולוגיה קלינית באוניברסיטת אוסטרליה המערבית. הוא מוכר כמי שהוכיח כי החיידק Helicobacter pylori הוא הגורם למרבית מקרי כיב הקיבה (אולקוס), ובכך הפך את הדוקטרינה הרפואית שטענה כי אולקוס נגרם כתוצאה ממתח נפשי, מאוכל חריף ומעודף חומציות.
קורות חיים

פרופ' מרשל (לרפואה ולפרמקולוגיה) השלים את התואר הראשון שלו באוניברסיטת אוסטרליה המערבית ב־1974. הוא פגש את רובין וורן, פיזיולוג שהתעניין במחלת הגסטריטיס, במהלך הכשרה ברפואה פנימית בבית החולים המלכותי בפרת' ב־1981. יחדיו, השניים חקרו נוכחות של חיידק סלילי אצל חולי גסטריטיס. בשנה שלאחר מכן (1982), הם הצליחו לגדל את התרבית הראשונית של H. pylori ופיתחו את השערתם, הקושרת בין החיידק לבין אולקוס וסרטן הקיבה.
תיאורית ה־H. pylori זכתה ללגלוג בידי המדענים והרופאים הממסדיים, שלא האמינו שחיידק יכול לחיות בסביבה החומצית של הקיבה. במסגרת מאמציו להוכיח כי החיידק גורם לאולקוס, בשנת 1984 שתה מרשל צלחת פטרי מלאה בחיידק ופיתח במהרה תסמינים של דלקת רפידת הקיבה, שנעלמו לאחר שלקח אנטיביוטיקה, אך לא פיתח אולקוס. באותה השנה הוא גם זכה למלגת מחקר על שמו של רוברט קוך והמשיך לחקור את ה־H. pylori והגסטריטיס והפך לחוקר באוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית. הוא שב לאוסטרליה ב־1997, ועמד בראש קתדרה על שם ברנט באוניברסיטת מערב אוסטרליה בין השנים 1998–2003.
ב־2005 העניקה האקדמיה השוודית למדעים לו ולעמיתו פרופ' ורן את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על "התגלית שלהם של החיידק ה־H. pylori, ותפקידו במחלות כיב הקיבה ודלקת הקיבה". פרופ' מרשל ממשיך במחקר על H. pylori ומונה למנהל המעבדה לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת מערב אוסטרליה. בתחילת 2007 זכה לקבל אות מלכותי מיוחד לתושבי אוסטרליה ממלכת אנגליה, אליזבת השנייה.
כיום מקדם בארי מרשל יוזמות בתחום החיסון דרך מוצרי מזון בסיסיים. חלקן מתבסס על חשיפת גוף האדם לנגיפים שמקושרים ל-H. pylori.
ראו גם

דניאל אלסידס קאריון
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810529813805606  GND: 139878653  ISNI: 0000 0000 7887 5991  LCCN: n89225676  NKC: js20051010050  NTA: 203633768  ORCID: 0000-0003-4853-5015  SELIBR: 263328  SUDOC: 091503906  VIAF: 5329151778223618130005   WorldCat (עם VIAF): 5329151778223618130005
הוראות הפיקוד העליון

הוראות הפיקוד העליון (בראשי תיבות: הפ"ע) הן הוראות כלליות שמוציא הרמטכ"ל באישור שר הביטחון, והקובעות עקרונות הנוגעים לארגון הצבא, למינהל, למשטר ולמשמעת בו ולהבטחת פעולתו התקינה. הוראות הפיקוד העליון הן חלק מ"פקודות הצבא" לפי חוק השיפוט הצבאי.
חייל הפועל בניגוד להוראות הפיקוד העליון עובר עבירה ועלול לעמוד עליה לדין משמעתי או בפני בית דין צבאי.
חוק השיפוט הצבאי קובע כי אין חובת פרסום ברשומות של פקודות הצבא אך יש להביאן לידיעת הנוגעים בדבר בדרך שיורה הרמטכ"ל. פקודת מטכ"ל 33.0101 קובעת כי יש לאפשר לכל חייל, לעיין בפקודות הצבא. צה"ל מחויב להמציא הפקודות לעיון החייל ולאפשר מקום וזמן לעיון בהן. חובתם של קציני השלישות ביחידה לסייע לדרישה לעיין בפקודות הצבא.
לכל אחת מההוראות מספר ושם, המאפשרים התייחסות אליה.
הוראות הפיקוד העליון הן הפקודות הכלליות הבכירות במדרג פקודות הצבא, ולפיכך הן עדיפות על פני כל פקודה כללית אחרת.
תוכנית הפשרה לסהרה המערבית

תוכנית הפשרה הייתה הסכם בין חזית פוליסריו למרוקו לגבי משאל עם שיהווה ביטוי להגדרה עצמית של תושבי סהרה המערבית. תוצאות משאל העם היו אמורות להכריע בין עצמאות מלאה של חבל הארץ לבין השתלבות בממלכת מרוקו. התוכנית הביאה להפסקת אש שעדיין נשמרת, ולהקמת כוח שמירת השלום של האו"ם MINURSO במטרה לפקח עליה ולארגן את משאל העם, שמעולם לא יצא לפועל.
רקע

אזור הסהרה המערבית נחשב למולדתם של הסהראווים, שהפכו לנתינים ספרדיים כאשר ספרד כבשה את האזור בשנת 1884. מעורבותו של האו"ם בחבל הארץ החלה ב-16 בדצמבר 1965, לאחר שהעצרת הכללית קיבלה החלטה לדה-קולוניזציה של השטח הספרדי לשעבר. מלך מרוקו חסן השני דחה את הדרישה לעצמאות לסהרה המערבית כבר ב-1975, למרות פסיקת בית הדין הבינלאומי לפיה למרוקו אין זיקה חוקית לאזור. עם זאת, ניתן לייחס זיקה של ממלכת מרוקו לאזור עוד מתקופת ההתפשטות האסלאמית במאה ה-9. באוקטובר 1975 הורה המלך חסן על פלישה לסהרה המערבית, וארצות הברית לחצה על ספרד לסגת ממנה.
אחרי הנסיגה הספרדית מהסהרה המערבית ב-1976, החלה מחלוקת מתמשכת בין תושבי חבל הארץ לבין מרוקו. בנובמבר 1975 כוחות מרוקאיים בהוראת המלך חסן הובילו 350,000 אזרחים לסהרה המערבית במטרה "להחזיק בשטח עבור מרוקו" במה שנודע כ"המצעד הירוק". לאחר המצעד חילקה ספרד את השטח בין מרוקו למאוריטניה.
חזית פוליסריו הוקמה על ידי הסהראווים בשנת 1973, במטרה להיאבק למען עצמאותה של סהרה המערבית. היא נתמכה על ידי אלג'יריה, והובילה לכך שמאוריטניה ויתרה על תביעתה לשטחי סהרה המערבית בשנת 1978. באוגוסט 1979 חתמה מאוריטניה על הסכם שלום עם פוליסריו, אך לאחר נסיגת הכוחות המאורטיניים משטחי סהרה המערבית השתלטה מרוקו על שטחים אלה. חזית פוליסריו המשיכה לנהל מלחמת גרילה נגד צבא מרוקו עד להפסקת האש בשנת 1991. במהלך 35 שנות הלחימה "נעקרו מעל 100,000 סהראווים מהאזור".
לאחר תוכנית הפשרה

השליח המיוחד של מזכ"ל האו"ם ג'יימס בייקר ניסה להציע פתרונות נוספים במסגרת תוכנית בייקר הראשונה ב-2001, שהתקבלה על ידי מרוקו אך נדחתה על ידי אלג'יריה וחזית פוליסריו. ב-2003 תוכנית בייקר השנייה נדחתה על ידי מרוקו אך התקבלה על ידי אלג'יריה וחזית פוליסריו. ביוני 2004 התפטר בייקר מתפקידו כשליח האו"ם לסהרה המערבית.
בשנת 2006 הציגה מרוקו תוכנית לאוטונומיה של העם הסהראווי תחת שלטון מרוקאי, אך גם תוכנית זו נדחתה.
הערות שוליים

1 2  Samir Bennis-Morocco World News, Western Sahara: Why the Referendum Has Been Impossible Since Day One, https://www.moroccoworldnews.com/ (באנגלית)
1 2  'Morocco Knows They're Going To Lose', International Business Times, ‏2015-10-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  The General Assembly, Resolution 2983 (XXVII) Question of Spanish Sahara, UN
↑  International Court of Justice, Summary of the Advisory Opinion of 16 October 1975
↑  Why the Western Sahara Matters, American Enterprise Institute - AEI (באנגלית אמריקאית)
↑  Jacob Mundy, "Seized of the Matter": The UN and the Western Sahara Dispute, Mediterranean Quarterly 15, 2004, עמ' 130–148
1 2 3  Background, MINURSO, ‏2016-10-26 (באנגלית)
1 2 3 4  Stanley Meisler, Failure Feared for W. Sahara Truce : United Nations: A little-known peacekeeping operation is in trouble at a moment of concern about cost of such programs., Los Angeles Times, ‏1992-03-07 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Western Sahara, archive.globalpolicy.org
↑  John Damis, The Western Sahara Conflict: Myths and Realities, Middle East Journal 37, 1983, עמ' 169–179
↑  Kim Murphy, Moroccan Throne Appears at Stake in a Historic Western Sahara Vote : North Africa: A 16-year war has been waged over control of the region., Los Angeles Times, ‏1991-11-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Africa Should Slap Sanctions on Morocco, archive.globalpolicy.org
1 2 3 4 5  Anna Theofilopoulou, The United Nations and Western Sahara: A Never-ending Affair
↑  Keeping It Secret: The United Nations Operation In The Western Sahara, Human Rights Watch
↑  Toby Shelley, Endgame in the Western Sahara: What Future for Africa's Last Colony, Zed Books, 2004-08, ISBN 978-1-84277-341-3. (באנגלית)
↑  UNDOCS, Resolution 658 of 27 June 1990, documents-dds-ny.un.org
↑  Ceasefire Monitoring, MINURSO, ‏2016-11-03 (באנגלית)
↑  UNDOCS, Resolution 690 of 29 April 1991, daccess-ods.un.org
↑  Bruce Maddy-Weitzman, Conflict and Conflict Management in the Western Sahara: Is the Endgame near?, Middle East Journal 45, 1991, עמ' 594–607
↑  David Seddon, Western Sahara Referendum Sabotaged, Review of African Political Economy, 1992, עמ' 101–104
↑  Amanda Ufheil-Somers, Behind the Baker Plan for Western Sahara, MERIP, ‏2003-08-01 (באנגלית אמריקאית)
1 2  "Keeping It Secret: The United Nations Operation in the Western Sahara". Human Rights Watch. 7 (7). באוקטובר 1995. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Meisler, Stanley (7 במרץ 1992). "Failure Feared for W. Sahara Truce : United Nations: A little-known peacekeeping operation is in trouble at a moment of concern about cost of such programs". Los Angeles Times. נבדק ב-20 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miguel, C. Ruiz (2005). "El largo camino jurídico y político hacia el Plan Baker II. ¿Estación de término?". Anuario Mexicano de Derecho Internacional. 5: 461.
↑  Theofilopoulou, Anna (28 במרץ 2016). "Ban's Misstep in Western Sahara". Foreign Policy in Focus. נבדק ב-17 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
מלחמת האזרחים הרומית (432)

מלחמת האזרחים הרומית (432) הייתה סכסוך צבאי בין הגנרלים הרומאים אאטיוס ובוניפאטיוס בתקופת שלטונו של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. מלחמה זו התרחשה על אדמת איטליה והוכרעה בקרב רימיני. למרות שאאטיוס הפסיד בקרב, מלחמת האזרחים הסתיימה לטובתו, מכיוון שבוניפאטיוס נפצע בקרב ולבסוף מת מפצעיו.
מלבד שני הגנרלים, גאלא פלקידיה הייתה שחקנית חשובה בתור עוצרת. היא תרמה תרומה לא מבוטלת לסכסוך הזה בתקופת התעוררות הסכסוך בשנים 429 עד 432. היא לא הצליחה למנוע משני הגנרלים הראשיים שלה להילחם זה בזה במקום להילחם בוונדלים בצפון אפריקה של היום וההונים בפאנוניה. עם החלטתה בשנת 432 לשלול מאטיוס את פיקודו על הצבא הרומי לטובת בוניפאטיוס, היא יצרה למעשה את הבסיס להתעוררות הסכסוך הזה.
רקע > התפיסה של יואנסוס

בוניפאטיוס ואאטיוס היו שניהם גנרלים שאפתניים שצמחו בתקופה הסוערת לאחר מותו של הקיסר הונוריוס ב-423. הם היו מעורבים בסדרה של עימותים פוליטיים וצבאיים, כולל יואנסוס (423–425) שהוכרז כקיסר על ידי הסנאט נגד יורשי הונוריוס: אשתו גאלה פלקידיה עם בנה הקטין ולנטיניאנוס ובן דודו תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הרומית המזרחית. בשנת 425 פרצה מלחמת אזרחים בה ניצחו יורשי הונוריוס. לאחר מכן, אאטיוס, שתמך ביואנסוס, קיבל את השלטון במחוז גאליה ובוניפאטיוס, תומך של גאלה פלסידיה, נותר בצד.
רקע > מלחמת האזרחים בין בוניפאטיוס ופליקס

בוניפאטיוס לא הסכים למהלך האירועים כפי שהתנהל לאחר נפילת יואנסוס. לכן הוא סירב לעזוב את תפקידו בצפון אפריקה. דרך נישואיו לנסיכה הגותית פלאגיה, היה לו צבא פרטי של בעיקר בוקלאריוס הגותי והצבא הסדיר באפריקה, הקומיטטנסים, נשאר נאמן עבורו. זה איפשר לו להיות עצמאי וללכת בדרך משלו.
עימות חדש התעורר כאשר מזימה נגד בוניפאטיוס נרקמה בשנת 427. בוניפאטיוס הפריד בין צפון אפריקה לבין האימפריה. תקופה זו ידועה כמלחמת מלחמת האזרחים הרומית (427–429) . בעימות זה, בוניפאטיוס והמפקד העליון של הצבא הרומי פליקס התנגדו זה לזה. הסכסוך הזה הסתיים כאשר גאלא פלקידיה השלימה עם בוניפאטיוס. אאטיוס שמר את עצמו במהלך הסכסוך הזה בצד עד שדורג לדרגת magister militum בשנת 429. זו הייתה הדרגה הזוטרה מבין שני התפקידים של comes et magister utriusque militiae, שבתפקידו הבכיר מילא פליקס, שהיה אם כן האיש המשפיע ביותר באותן שנים, וגם תומך של גאלא פלקידיה.
פתיחה > המלחמה נגד הוונדלים באפריקה

לאחר שבוניפאטיוס עזב את רוונה בשנת 429 כדי להתפייס עם גאלא פלקידיה, הוא חזר לצפון אפריקה כדי לערוך מסע נגד הוונדלים. הם כבשו את מאוריטניה טינגיטאנה ומאוריטניה עד שנת 430 וכעת החלו לפלוש לאזור נומידיה, שם חיכה להם בוניפאטיוס עם צבאו. בקרב קלמה, הרומאים הובסו על ידי הוונדלים בתחילת 430, ולאחר מכן נסוג בוניפאטיוס לעיר היפו רגיוס שהייתה נצורה ממאי 430. במהלך המצור מת אבי הכנסייה המפורסם אוגוסטינוס. לאחר 14 חודשי מצור, עזב בוניפאטיוס את העיר למלך הוונדלים ונסוג כדי לאחד כוחות עם הגנרל המזרח רומאי אספאר, שהגיע מקונסטנטינופול עם צבא דרך הים. בתחילת 432 הם הצטרפו נגד גאיזריק, אך הרומאים שוב הובסו.
פתיחה > הקונספירציה נגד אאטיוס

על פי הדיווחים פליקס החל לאחר קידומו של אאטיוס, קונספירציה נגדו, אך אאטיוס הקדים את פליקס ותכנן ניסיון התנקשות.  במאי 430 נרצחו פליקס ואשתו בבזיליקת אורסיאנה ברוונה. לאחר מותו של פליקס קיבל אאטיוס את תפקיד המגיסטר מיליטום. אף על פי כן, הוא עזב את איטליה כדי לחזור לגאליה, שם הביס צבא של גותים שודדים ליד ארל, הסתובב והחל במערכה נגד ביזת יוטונגי ובגאודה ברייטיה ובנוריקום. לדברי וייננדאלה, פעולות אלו של אטיוס בוצעו ללא אישור הממשלה הקיסרית ברוונה, ומסעותיו בגאליה ובנוריקום היו תוצאה של חוסר רצונם של הצבא או של ההונים שלו להשתתף במערכה מעבר לים נגד הוונדלים. באפריקה. במקום זאת הוא דיכא את הפשיטות בצפון, משם יכול היה בקלות לפקח על המושב הקיסרי של רוונה, לפני מערכה נגד הפרנקים.
פתיחה > יריבות בין אטיוס לבוניפאטיוס

לאחר הוצאתו להורג של פליקס בשנת 430, נשארו אטיוס ובוניפאטיוס כגנרלים המשפיעים ביותר של האימפריה, שניהם נלחמו לטובת פלקידיה. בשנת 432, אאטיוס קיבל את תפקיד הקונסול, תפקיד של כבוד, אך בוניפאטיוס הוחזר לאיטליה באותה שנה, התקבל בחום על ידי פלקידיה וקיבל דרגת פטריקי, גם הוא תפקיד של כבוד. בנוסף, היא העניקה לו את תפקיד המפקד העליון (come et magister utriusque milities), בעוד שאטיוס נשלל מפיקודו הצבאי.  עם ההחלטות האלה היא יצרה מצב נפיץ.
המלחמה בין בוניפאטיוס לאאטיוס

אאטיוס, שהאמין שנפילתו קרובה כעת, התקומם בגלוי נגד הסמכות האימפריאלית ברוונה. הוא צעד מגאליה נגד בוניפאטיוס ששהה ברוונה. אאטיוס הביא צבא משלו מהמערב שאותו התכוון במקור לפרוס נגד הסואבים בספרד, בעוד שבוניפאטיוס היו איתו כמה מחייליו מאפריקה, רובם של הבוקלאריוס וצבא השדה האיטלקי. שני אדוני המלחמה התחרו זה בזה חמישה מיילים רומיים מחוץ לארמיניום (העיר הנוכחית רימיני) בשנת 432.
כשהקרב הסתיים, בוניפאטיוס ניצח, אך הוא לא נהנה מניצחונו לאורך זמן. הוא נפצע במהלך הקרב וכמה חודשים לאחר מכן הוא מת מפצעיו.
תוצאות וסיום המלחמה

לאחר מותו של בוניפאטיוס, חתנו סבסטינוס השתלט על תפקידו כמפקד העליון והמשיך בקרב באיטליה. הוא ניסה ללכוד את אאטיוס שנסוג לאחת מאחוזותיו המבוצרות באיטליה לאחר הקרב האבוד. עם זאת, אאטיוס הצליח להימלט וחיפש פתרון טוב עם ההונים בפאנוניה. כאן הוא נסע לחצר חברו, המלך ההוני רוגה, ולאחר שרכש צבא חדש, חזר לאיטליה.
בעזרת הצבא הזה הפך אאטיוס למפלגה המנצחת.  הוא השלים עם גאלא פלקידיה שהציעה לו שוב את התואר es et magister utriusque militias (המפקד העליון). אז הוציא אטיוס את סבסטינוס מאיטליה, תפס את רכושו של בוניפאטיוס והתחתן עם אלמנתו פלאגיה. אאטיוס הפך בסופו של דבר למנצח הגדול של מלחמת האזרחים הזו והפך גם לרומי החשוב ביותר במערב. גאלא פלקידיה כבר לא מילאה תפקיד משמעותי ובשנת 437 היא נאלצה לתפוס מקום כשבנה ולנטיניאנוס השלישי הפך למבוגר. ולנטיניאנוס יתגלה כקיסר חלש.
תוצאות וסיום המלחמה > השלכות

עם מותו של בוניפאטיוס, הגיעה לסיומה תקופה שבה כמה גנרלים נלחמו על כוחה של האימפריה הרומית המערבית. פרק זה לא יהיה ללא השלכות, כי בסופו של דבר הוא גרם לאימפריה לאבד את המחוזות החשובים מאוריטניה טינגיטנה, מאוריטניה קיסארינסיס, אפריקה ופאנוניה. אאטיוס נשאר כיחיד מבין 'אדוני המלחמה' ובכך הפך לשליט בפועל, אולם הוא בחר שלא להפוך לקיסר בעצמו. עם החלטה זו, הוא שבר את המונופול של הממשלה האימפריאלית המערבית על אלימות, וסלל את הדרך למפקדי מלחמה עתידיים ולהתפוררות הצבא המערבי במחצית השנייה של המאה החמישית.
הערות שוליים

↑  Wijnendaele (2016), pag. 197
↑  Hydatius, chronics, VIII (Olympiad 303, era 470).
↑  source reference needed
↑  Prosper s.a. 430; Hydatius, chronicles 84
↑  Addit. Prosper Haun. s.a. 432; Hydatius 89 (99); arcell.com s.a. 432; Joh. Ant. fr. 201).
↑  Prosper s.a. 432; Chronica Gallica of 452, 112
↑  Hughes 2020, pp. 86–87 There is no real evidence that Aëtius brought an army of the Huns.
מרחב רגולרי לחלוטין

בטופולוגיה, מרחב רגולרי לחלוטין ומרחב טיכונוף הם מרחבים טופולוגיים המקיימים תכונות הפרדה מסוימות. מרחב רגולרי לחלוטין הוא מרחב שבו אפשר להפריד בין קבוצה סגורה לנקודה באמצעות פונקציה רציפה. מרחב רגולרי לחלוטין שבו כל נקודה מהווה קבוצה סגורה, נקרא מרחב טיכונוף, או מרחב  T_{3{\frac {1}{2}}}.
מרחב טופולוגי  X הוא רגולרי לחלוטין, אם לכל קבוצה סגורה  F ונקודה  x שאיננה ב- F, קיימת פונקציה רציפה  f:X\rightarrow \mathbb {R} , כך ש- f(F)=\{0\} ו- f(x)=1. הפרדה כזו נקראת 'הפרדה באמצעות פונקציה רציפה'. במקרה כזה ברור שאפשר להפריד בין  F ו- x גם באמצעות קבוצות פתוחות, ולכן מרחב רגולרי לחלוטין הוא בפרט מרחב רגולרי. מאותה סיבה, כל מרחב  T_{3{\frac {1}{2}}} הוא בפרט מרחב T3. בנוסף לזה, מרחב  T_{3{\frac {1}{2}}} הוא גם מרחב האוסדורף לחלוטין, שבו אפשר להפריד נקודות באמצעות פונקציות רציפות, ולכן גם מרחב האוסדורף. מרחב טופולוגי הוא רגולרי לחלוטין אם ורק אם קיימת לו קומפקטיפיקציה מקסימלית.
כל חבורה טופולוגית היא רגולרית לחלוטין. חבורה טופולוגית המקיימת את תכונת ההפרדה T0 מקיימת את תכונת טיכונוף.