stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנות ה-20 של המאה ה-21
שנות ה-20 של המאה ה-21 בישראל > אירועים עתידיים צפויים

אירועים צפויים בולטים בישראל:
החל מאוגוסט 2023 צפויים בהדרגה להיפתח במהלך העשור הקווים השונים של המערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
החל משנת 2021 צפויים להיות קווי מטרונית לעכו, יגור, נשר וטירת כרמל.
אכלוס גורדי שחקים עתידיים הצפויים להיבנות בהם: מגדל 120 ומגדל עלית ברמת גן, מגדל בין ערים והמגדלים במתחם חסן ערפה בתל אביב ומספר גורדי שחקים בפרויקט הכניסה לירושלים.
פתיחת מבני ציבור מרכזיים בהם: מוזיאון הסובלנות, היכל עבד אל-בהאא, מוזיאון הכנסת.
פתיחת אצטדיונים חדשים בהם: אצטדיון רחובות, אצטדיון עירוני טבריה ואצטדיון עירוני כפר קאסם.
מספר בתי חולים יפתחו בהם בית החולים בית בלב, בית החולים מנחם בגין וכן המרכז הרפואי שמעון פרס.
אבי בלום

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1978 (בן 46) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת אור ישראל  הקריה האקדמית אונו  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  רדיו קול ברמה, כבירי נבו קידר בלום ושות', רדיו קול חי, קו עיתונות 
 מספר צאצאים:  4 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  AviBlumNews
 טוויטר (X):  avi__blum
 
אבי בלום עם בנימין נתניהו, ינואר 2010
אברהם (אבי) בלום (נולד בי"ח בתשרי ה'תשל"ט, 18 באוקטובר 1978) הוא עיתונאי, פובליציסט ועורך דין ישראלי-חרדי, שימש בין 2006–2019 כפרשן מדיני-פוליטי של רשת קו עיתונות דתית, וכיום פרשן פוליטי בשבועון החרדי משפחה ומגיש את התוכנית "שחור לבן" בערוץ כנסת. שותף במשרד עורכי הדין נבו קידר בלום ושות'.
ביוגרפיה

בלום נולד ברחובות, בוגר ישיבת אור ישראל בפתח תקווה. את דרכו בתקשורת החל בכתיבת תחקירים ומאמרי דעה באתר בחדרי חרדים. בשנת 2007 החל לכתוב את הטור הפובליציסטי "בית ספר לפוליטיקה" ברשת קו עיתונות דתית ובאתר "כל הזמן". בשנת 2011 החל להגיש עם הפרשן והעיתונאי יעקב ריבלין תוכנית מגזין שבועית בשם "פילפוליטיקה", ברדיו קול ברמה, והחל מ-2017 עברו שניהם לשדר את התוכנית ברדיו קול חי. בלום מרצה לתקשורת בבית הספר כותרת.
בלום סיים בהצטיינות תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, והיה שם מצטיין הדיקן. לאחר מכן המשיך במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטה העברית. [דרושה הבהרה] ב-2017 הצטרף כשותף למשרד עורכי הדין נבו קידר בלום ושות'.
החל מיולי 2019 מגיש את התוכנית "שחור לבן" בערוץ כנסת, המשודרת גם בכאן 11, ביחד עם משה גלסנר. באוקטובר 2019 פרש מ'קו עיתונות' ועבר לעיתון 'משפחה'. החל מיוני 2022 מפרסם טור פובליציסטי שבועי גם ב׳מגזין משפחה׳ באנגלית המופץ באירופה ובארה״ב.
מתגורר ברחובות, נשוי לנועה, אב לארבעה וסב לנכד ולנכדה.
פעילות והשפעה תקשורתית

בלום הצטרף למסעות מדיניים של ראש הממשלה בנימין נתניהו, בהם ביקור נתניהו אצל נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ לרגל פרסום תוכנית המאה והתארח אצל יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן במוקטעה ברמאללה.
כפובליציסט מתח ביקורת כנגד כפיית הפרדה בין גברים לנשים בקווי המהדרין ונגד הלבנת פנים של נוסעות בטיסות אל על. בפרשות עבודות הרכבת, מרכולי השבת ועוד קרא לחברי הכנסת החרדים להימנע מכפייה ולהכיר בכך שאינם חיים         במדינת הלכה.
בסקרים שנערכו בין גולשי האתרים החרדיים כיכר השבת ובחדרי חרדים, נבחר בלום כאחד משלושת העיתונאים המשפיעים במגזר החרדי. בספטמבר 2018 ציינו המגזין "שעה טובה" כאחד מחמישים האישים בעלי ההשפעה על עתיד המגזר החרדי. בנובמבר 2021 דורג באתר חרדים10 בפרויקט ״הנבחרת: 25 העיתונאים המשפיעים בתקשורת החרדית״.
פעילות משפטית וחברתית

בלום הוא שותף במשרד עורכי הדין נבו קידר בלום ושות', ומתמקד בליטיגציה ומשפט מסחרי. היה מעורב בהליכי פירוק והבראה של עמותות אַגוּ"ח, צא"ח, ישיבת עץ חיים, "הוועד העולמי" ובגיבוש מתווה ראשי הישיבות הגדולות מול משרד הבריאות במשבר הקורונה.
במסגרת השירות האזרחי סייע בלום בהקמת מערך סיוע לנוער במצוקה, ובין השנים 2009–2017 היה מנהל התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון ("תוכנית שמיד")[דרוש מקור].
הערות שוליים

1 2 3 4  אודות עו"ד אבי בלום, באתר משרד נבו קידר בלום ושות'
↑  אבי רבינא, כפה עליהם הר כגיגית: מסע אל סודותיה של ישיבת 'אור ישראל', באתר "כל הזמן", 28 במאי 2017
↑  טוריו של אבי בלום באתר בחדרי חרדים
↑  טוריו של אבי בלום באתר "כל הזמן"
↑  אהרן רבינוביץ, טלטלה בעולם התקשורת החרדית: מכה קשה ל'קול ברמה', באתר בחדרי חרדים, 8 במרץ 2017
↑  ישי כהן, דרמה בתקשורת החרדית: יעקב ריבלין ואבי בלום עוברים ל'קול חי', באתר כיכר השבת, 8 במרץ 2017
↑  מצטיינים עם תעודות, באתר בחדרי חרדים, 28 במרץ 2007
↑  אבי כץ, עו"ד אבי בלום הצטרף כשותף למשרד כבירי נבו קידר, באתר חרדים 10, 12 בפברואר 2017
↑  https://www.knesset.tv/tv-shows/black-and-white לקט תוכניות שחור לבן בערוץ כנסת
↑  אלכסנדר כץ, ערוץ כנסת יעלה תכנית אקטואליה - שתועבר גם ב'כיכר השבת', באתר ביזפורטל, 7 ביולי 2019
↑  איציק אוחנה, אחרי 13 שנה: אבי בלום עוזב את קו עיתונות, באתר כיכר השבת, 17 באוקטובר 2019
↑  https://mishpacha.com/contributors/avi-blum/ טוריו של אבי בלום באתר מגזין משפחה באנגלית
↑  אבי בלום, ‏אמריקה זה כאן, באתר כיכר השבת, 30 בדצמבר 2011
↑  אבי בלום, ‏ריאיון עם נתניהו מעבר לים, באתר כיכר השבת, 23 במאי 2012
↑  ככר השבת
↑  אבי בלום, גלאט במוקטעה, באתר בחדרי חרדים, 23 בדצמבר 2010
↑  אבי בלום: רוב החרדים נגד קווי המהדרין באתר כיכר השבת, 13 בדצמבר 2011
↑  אבי בלום, הנוסע שנאבק לא לשבת ליד אשה, הלבין פנים, באתר בחדרי חרדים, 27 ביוני 2018
↑  אבי בלום, מדינת הלכה? בחליפות האיסלאמית, באתר "כל הזמן", 7 בספטמבר 2016
↑  אבי גרינצייג, מצעד עשרת העיתונאים שעשו את השנה במגזר, באתר בחדרי חרדים, 20 בספטמבר 2016
↑  אתם קבעתם: האנשים והאירועים שעשו לכם את תשע"ו, באתר כיכר השבת, 27 באוקטובר 2016
↑  יאיר אטינגר, "המשפיעים", מגזין "שעה טובה" סוכות תשע"ט, ספטמבר 2018
↑  דוד רוטנברג, פרשן ופרקליט: בשני-חמישי ‘מפרק’ פוליטיקאים, בשאר השבוע עמותות, באתר חרדים10, 27.09.2021
↑  חיים אבני, פרסום ראשון: בית הדין של חב"ד פועל בשיתוף פעולה עם המפרק באגודת צא"ח, באתר כיכר השבת, 6 בינואר 2016
↑  הוועד העולמי: המתווה שהובילו הרבנים ורשם העמותות התקבל, באתר כיכר השבת, 30 ביוני 2016
↑  ישי כהן, תקדים: בחורי ישיבות יעברו בדיקות קורונה בפתח זמן אלול, באתר כיכר השבת, 13 באוגוסט 2020
שוכרי בשארה

| --- | --- |

 לידה:  7 באוקטובר 1948 (בן 76) תרשיחא, ישראל
 שם לידה:  شكري أسعد شكري بشارة 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  תואר ראשון מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות תואר שני מאוניברסיטת לונדון
 תפקיד:  שר אוצר של הרשות הפלסטינית
 תקופת כהונה:  2013-2024
 השקפה דתית:  נצרות 
 
שוכרי אסד שוכרי בשארה (בערבית: شكري بشارة; נולד ב-7 באוקטובר 1948) הוא כלכלן ערבי-פלסטיני, שכיהן כשר האוצר של הרשות הפלסטינית בין השנים 2013 ל-2024.
ביוגרפיה

בשארה נולד למשפחה נוצרית מהעיירה תרשיחא, ישראל. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה האמריקאית בביירות, ותואר שני בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת לונדון.
בשארה מילא מספר תפקידים בחברות ערביות, ובין השאר כיהן כיו"ר דירקטוריון BH Bank (אנ'). בשנת 1979 הצטרף בשארה לבנק הערבי ועבד בסניפיו באירופה עד 1995, ולאחר מכן חזר לעבוד בסניפיו בישראל עד 2002. בשנת 2006 מונה ליו"ר הדירקטוריון של קרן ההשקעות הפלסטינית.
ב-6 ביוני 2013 הושבע בשארה לשר האוצר בממשלתו הראשונה של ראמי חמדאללה, והמשיך בתפקיד בממשלותיו השנייה והשלישית - למרות חיכוכים שהתעוררו בין השניים בתחילת הדרך, כמו כן הוא כיהן בתפקיד זה בממשלתו של מוחמד אשתייה, עד 31 במרץ 2024. בין השאר ניהל בתפקידו זה את הטיפול בתביעות כספיות שהוגשו נגד הרשות הפלסטינית בארצות הברית. כמו כן, נאלץ להתמודד עם מחאות ציבוריות סוערות אחרי שקיצץ בשכרם של עובדי הרשות הפלסטינית.
בשארה נפגש לאורך השנים מספר פעמים עם מקבילו, שר האוצר של ישראל. הוא נפגש עם יאיר לפיד בתקופת כהונתו ועם משה כחלון, בין השאר עשה זאת במהלך מגפת הקורונה, וביקש מכחלון סיוע כספי שיאפשר לרשות הפלסטינית להיאבק בהתפשטות המגפה.
עמדות

בשארה מקפיד לבטא עמדות אנטי ישראליות, ולא מהסס להביע אותן גם כשמדובר בתמיכה ישירה בטרור. כך במהלך מלחמת חרבות ברזל התעקש בשארה על המשך העברות הכספים לרצועת עזה על אף העובדה שהדבר הוביל לעימותים עם ישראל ולמרות משבר הקיזוז הישראלי בגין תשלומים למשפחות מחבלים ולרצועה. התעקשות דומה לזו שנקט ב-2018, לאחר העברתו של חוק קיזוז כספי טרור. בשארה טען גם כי המשך הקיזוז עשוי להוביל לאסון כלכלי ולקיצוץ משמעותי במשכורותיהם של עובדי הרשות.
כך גם במכתב ששלח עם עמיתו, שר הכלכלה ח'אלד אל-אוסאלי לחברת אמזון ובו דרישה שלא לבצע משלוחים חינם ברחבי יהודה ושומרון. לטענתו, "מדיניות זו גם מעודדת את הפלסטינים להתכחש לזהותם הלאומית הפלסטינית בעצם ההכרה המשתמעת שהם חלק מישראל תמורת קבלת שירות חינם מהחברה".
הערות שוליים

1 2 3  كل ما تريد معرفته عن وزراء الحكومة الـ18, web.archive.org, ‏2020-04-06
↑  דני רובינשטיין, כלכלה פלסטינית: לשלוט בשליטה, באתר כלכליסט, 24 ביוני 2013
↑  בשארה: הישג חדש בתיק של מיליארד דולר שהוגש נגד הרשות הלאומית, באתר www.alquds.com
↑  בי"מ פדראלי בארצות הברית דחה תביעות נגד הרשות הפלסטינית, באתר WAFA Agency (באנגלית)
↑   ג'קי חורי, עשרות אלפי עובדים של הרשות הפגינו בעזה בשל קיצוץ 30% ממשכורותיהם, באתר הארץ, 8 באפריל 2017
↑   מוטי בסוק, שר האוצר יאיר לפיד ייפגש עם עמיתו הפלסטיני שוקרי בשארה, באתר TheMarker‏, 15 ביוני 2013
↑  גילי כהן גילי כהן, כחלון ומקבילו הפלסטיני נפגשו לדון במצב ברצועה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 5 ביוני 2018
↑  שר האוצר כחלון נפגש עם מקבילו הפלסטיני על רקע משבר הקורונה, באתר ynet, 16 במרץ 2020
↑  השר מזהיר: "עלינו לחיות עם 20%-30% מההכנסות בלבד" - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il, ‏2024-02-14
↑  דלית הלוי, שכר המחבלים: 28 מיליון דולר בחודש, באתר ערוץ 7, ‏5.7.2018
↑  רייצ'ל, הרשות הפלסטינית: אם ישראל לא תשחרר כספים בתוך שבועיים שלושה נתקשה להמשיך לתפקד, באתר אפוק - מגזין מרחיב דעת, מעורר מחשבה
↑  דלית הלוי, הפלסטינים נגד חברת אמזון, באתר ערוץ 7, ‏26.2.2020
שריפת סדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ז'אן-בטיסט קאמי קורו 
 תאריך יצירה:  המאה ה־19 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  181.3 ס"מ 
 גובה:  92.4 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  29.100.18 (מוזיאון המטרופוליטן לאמנות) 
 מיקום:  מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
 
שריפת סדום (באנגלית: The Burning of Sodom, בעבר נקראה "חורבן סדום") היא יצירה של הצייר הצרפתי ז'אן-בטיסט קאמי קורו. הציור נוצר בין השנים 1843–1857 והוא מוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, בגלריה 803.
תיאור היצירה

תיאור היצירה
הציור מתאר סצנה מתוך ספר בראשית (י"ט: ט"ו–כ"ו). מלאך מופיע בשמיים ומשליך אש וגופרית על העיר סדום כדי להחריבה בשל חטאיה. בצד שמאל של התמונה, מלאך נוסף מוביל את לוט ושתי בנותיו למקום מבטחים. מאחוריהם, אשת לוט, שהתעלמה מהאזהרה והביטה לאחור, מתוארת ברגע הפיכתה לנציב מלח.
שינויים בציור

הציור הוצג לראשונה בסלון של פריז בשנת 1844. שנים לאחר מכן, קורו חתך חלק מהיצירה, הקטין את השמיים ואת חלק הנוף בצד הימני, וצייר מחדש את החלק הקדמי בצבעים כהים יותר. הגרסה החדשה הוצגה בסלון של 1857, שם התקבלה בצורה חיובית יותר, בין היתר בשל מעמדו האמנותי שהתבסס באותן שנים.
השפעות אמנותיות

קורו ביסס את הדמויות בציור על יצירות של רפאל (בותיקן) וורונזה (במוזיאון הלובר בפריז). פרט נוסף בציור, בעל צורה יוצאת דופן, מבוסס על מבנה מזרקה שקורו ראה בכפר "Mûr-en-Bretagne" בו התגורר בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19.
הערות שוליים

1 2  The Burning of Sodom (formerly "The Destruction of Sodom"), 1843–1857, נבדק ב-2025-03-06{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: date format (link)
↑  The Burning of Sodom by Corot in the Metropolitan Museum of Art, August 2010, ipernity (באנגלית)
היהדות החרדית בארצות הברית

היהדות החרדית בארצות הברית היא הקהילה החרדית השנייה בגודלה בעולם, אחרי ישראל. החרדים בארצות הברית מונים כ־630,000 נפש.
היסטוריה > שורשים (1881–1940)

התנגדות הרבנים באירופה להגירה לארצות הברית של שני מיליון יהודים בסוף המאה ה־19 ובתחילת המאה ה־20 הייתה נחרצת כמו התנגדותם לעלייה הציונית הקטנה בהרבה לארץ ישראל. בשני המקרים, ביטאה השלילה חשש מהמעבר לעולם חדש ומודרני שהנורמות בו שונות מאוד מהנורמות שנהגו בחברה היהודית המסורתית במזרח אירופה. הרבנים ראו באמריקה "מדינה טרֵפה", בניגוד נחרץ לחלום של המוני המהגרים לזכות בחירות אישית ובשגשוג כלכלי בארץ החופש וההזדמנויות. החשש של הרבנים מההגירה מעבר לים היה מוצדק. היטמעות חלקית או מלאה בחברה האמריקאית קרצה לרוב הגדול, וגם מי שנותרו אדוקים נאלצו למשל לעבוד בשבת כדי לשרוד כלכלית, ונחשפו לתרבות החדשה. היקף עוזבי אורח החיים המסורתי בשנות ההגירה הגדולה היה לפיכך גבוה מאוד, והפער בין דור האבות לדור הבנים "האמריקאי" היה בולט. בתחילה נכשל אפילו הניסיון למסד הנהגה מוסכמת לקהילות האורתודוקסיות. הרב הראשי היחיד שהיה אי פעם לניו יורק, הרב יעקב יוסף, לא הצליח לגבש את הקהילה; הכוח של "אגודת הרבנים", שהוקמה בשנת 1902 כדי לייצג את האורתודוקסים מול הרשויות ולאחד את הקהילה, היה מועט.
ההתפתחות הבולטת ביהדות האורתודוקסית האמריקאית עד השואה הייתה הפיצול לשני זרמי משנה, האחד ייקרא לימים "אורתודוקסי־מודרני", והשני "חרדי", או "אולטרה-אורתודוקסי". הזרם האורתודוקסי מודרני החל להתגבש כבר בשנת 1898, עם הקמת איחוד הקהילות האורתודוקסיות של אמריקה. בשנות הארבעים של המאה ה־20 הופרד החלק של ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק מהחלק האקדמי של ה"ישיבה יוניברסיטי", ובכך הפך המוסד הזה למוסד הדגל של האורתודוקסיה המודרנית. אלטרנטיבה אורתודוקסית חרדית לזרם הזה התגבשה רק בשנות השלושים. הרב אליעזר סילבר, מראשי אגודת הרבנים האורתודוקסים בארצות הברית, הקים בשנים אלו, בהשראת תנועת האם באירופה, את "אגודת ישראל של אמריקה".
היסטוריה > השואה ואחריה (1940–1975)

לחורבן של שואת יהודי אירופה הייתה השפעה על התרחבות היהדות החרדית בארצות הברית. השואה הביאה להגירה רחבה של יהודים אורתודוקסים לארצות הברית, ולהבדיל מדור המהגרים הקודם, זהותם של המהגרים החדשים הייתה זהות חרדית מוגדרת יותר, ולרבים מהם לא היה רצון לעבור את "כור ההיתוך" האמריקאי. שיעור האורתודוקסים בקרב המהגרים היהודים בשנים 1938–1956 עמד על 25% ,ומספרם עמד על עשרות אלפים. בתוך שני עשורים הוכפל מספר היהודים האורתודוקסים בארצות הברית. השואה הביאה גם להגירתם של ראשי ישיבות ואדמו"רים חסידיים עם שרידי התלמידים והקהילות שלהם מאירופה לארצות הברית, מה שאפשר להם להקים סביבם מוסדות והנהגה חזקה בארץ החדשה. בשנים שלאחר השואה צמחה האורתודוקסיה החרדית בארצות הברית בהובלת ר' אהרן קוטלר ור' משה פיינשטיין. המנהיגות החדשה דחתה בתוקף תמיכה בציונות ושאפה לצמצם את לימודי החול במוסדות החינוך שלה. בשנת 1956 אף פרסמו 11 ראשי ישיבות מכתב האוסר על שיתוף פעולה עם זרמים יהודיים אחרים. צעדים אלו הביאו לדחיקת "אגודת הרבנים", שהייתה המוסד הדומיננטי באורתודוקסיה, ולהתגבשותן הסופית של שתי אורתודוקסיות שונות זו מזו בתכלית: "אגודת ישראל" החרדית, ו"הסתדרות הרבנים דאמריקא" וה־OU, שאיגד בתי ספר יהודיים פרטיים וישיבות אורתודוקסיות מודרניות, כמו ישיבה יוניברסיטי.
כפי שקרה גם בישראל, לצד עזיבת הדת, אחת התגובות לשואה הייתה התפרצות של רצון עז ואנרגיות מחודשות לשיקום הקהילה החרדית. חלק מהניצולים שהיגרו לארצות הברית ראו בשואה עונש שהגיע לעם היהודי בשל ההתבוללות או הציונות החילונית, ובהצלתם נס משמיים. החורבן הגדול העצים אצלם את המחויבות לשמירה על המסורת, ואת האמונה בצורך בבידול חברתי מהגויים ובהקמת דור חדש שיישא בגאון את המורשת הדתית. הקמה מהירה של ישיבות ובתי כנסת והעמדת משפחות מרובות ילדים מיסדו את השינוי ותיקנו תיקון מסוים את תחושת האסון שליוותה את זיכרון השואה.
היסטוריה > מיסוד לשגשוג (1975–2019)

עד שנות השישים העמידו כמה סוציולוגים בסימן שאלה את עתידה של האורתודוקסיה בארצות הברית. רוב בוגרי החינוך האורתודוקסי לא נשארו בקהילה, ואפילו בסקר שנערך בשנת 2013 טענו מחצית מהנשאלים שגדלו בקהילה האורתודוקסית שהם כבר אינם משתייכים לזרם הזה. אולם לטווח ארוך המציאות הפריכה את התחזיות. בדור שלאחר השואה הושלם מיסוד הקהילה החרדית בהקמת מוסדות וגיבוש הנהגה, ומשנות השבעים ניכרים צמיחה ושגשוג בקרב הקבוצה הזאת. כמו בישראל, הקפיצה המספרית שתתואר להלן נשענת על נישואין בגיל צעיר, שיעור ילודה גבוה, ועל היקף נמוך מבעבר של עזיבת הקהילה.
בשנות האלפיים "עקפה" הקהילה החרדית את הקהילה האורתודוקסית המודרנית ונעשתה הקהילה הגדולה ביותר בזרם האורתודוקסי. בשנת 2000 הוערך מספר החרדים בארצות הברית בכ־200,000 בלבד, פחות ממחצית הקהילה האורתודוקסית כולה, אולם בסקר משנת 2020, שייכו את עצמם 6% מיהודי ארצות הברית בני 18 ומעלה לזרם החרדי, לעומת 4% שהשתייכו לזרם האורתודוקסי מודרני.
דמוגרפיה > מספר חרדים

| הערכה | שנה | שיטה |
| --- | --- | --- |
| 200,000 | 2000 | מפקד האוכלוסין האמריקאי |
| 652,000 | 2020 | נתונים מינהליים על החינוך החרדי |
דמוגרפיה > פיריון

סקר שערכה בשנת 2011 פדרציית ניו יורק, גילה שלנשים חרדיות בנות 35–44 יש בממוצע 5.5 ילדים, מסקר זה עולה גם שלנשים בנות 35–44 מהזרם החסידי יש כ־5.8 ילדים, לעומת חמישה ילדים לנשים מהמגזר הליטאי. פער זה מצביע על הנטייה של הזרם הליטאי לאמץ דפוסים מודרניים מעט יותר בהשוואה לזרם החסידי.
דמוגרפיה > פרישה גאוגרפית

89% מהאוכלוסייה החרדית בארצות הברית מרוכזת בצפון־מזרח ארצות הברית, ובעיקר בשתי מדינות: ניו יורק וניו ג'רזי. הריכוז החרדי החשוב ביותר בארצות הברית נמצא ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובמיוחד בשכונות בורו פארק, פלטבוש וויליאמסבורג. בברוקלין גרים יותר משליש מהיהודים החרדים בארצות הברית. הריכוז השני בחשיבותו כיום הוא לייקווד, עיר בניו ג'רזי שחרדים רבים מניו יורק, בעיקר מהזרם הליטאי, מהגרים אליה. בריכוז הזה חיים כיום למעלה מ־15 אחוז מהחרדים בארצות הברית. ריכוזים חשובים נוספים נמצאים בעיירה מונסי שמצפון לעיר ניו יורק, שבה גרה אוכלוסייה חסידית וליטאית, ובעיר פאלם טרי, שבה מתגוררים חסידי סאטמר. מחוץ לניו יורק ולניו ג'רזי בולטות קהילות חרדיות בערים גדולות, ובהן שיקגו, בולטימור, לוס אנג'לס ומיאמי. בערים אלו מתגוררות בדרך כלל אוכלוסייה ליטאית או קהילות של חסידי חב"ד.
הזרמים החרדיים בארצות הברית > ליטאים

הקהילה הליטאית פתוחה יחסית מבחינה חברתית כלפי אורח החיים האמריקאי, והמשתייכים אליה נוטים לעבוד במקצועות חופשיים. עם זאת, גברים בקהילה זו נוטים להקדיש כמה שנים ללימוד תורה בשנות העשרים לחייהם. מבחינה גאוגרפית, הקהילה הליטאית מפוזרת יותר מהקהילה החסידית, וליטאים נוטים להתגורר גם באזורים ובשכונות שבהם חיה גם אוכלוסייה לא יהודית ובכמה מדינות בארצות הברית. החרדים הליטאים בארצות הברית גם אימצו את האנגלית לשפת הדיבור שלהם במקום היידיש.
מבחינת דפוסי ההשכלה של הקהילה הליטאית, הבנות לומדות מקצועות חול בהיקף רחב למדי, ואף נבחנות במבחני הבגרות האמריקאיים, ואילו בקרב בנים היקף לימודי החול מצומצמים יותר, אך גם הם לומדים מקצועות חול, אפילו בגיל תיכון. במקרים רבים ההשכלה הכללית במגזר הליטאי כוללת לימודים אקדמיים, לעיתים במוסדות המציעים מסלולים ייעודיים לחרדים כמו טורו קולג', ולעיתים גם במוסדות כלליים. היחס ללימודים אקדמיים לגברים בישיבות "פתוחות" שונה מהיחס בישיבות שמרניות. למשל, בישיבת נר ישראל בבולטימור מקובל ללמוד לתואר אקדמי לצד הלימודים בישיבה. אפשרות נוספת ללימודים אקדמיים העומדת בפני בוגרי ישיבות ליטאיות היא לקבל נקודות זכות על הלימודים בישיבה, ובכך לקצר את המסלול האקדמי.
הזרמים החרדיים בארצות הברית > חסידים

הדפוסים הכלכליים והחברתיים של הקהילה החסידית שונים בתכלית. הקהילה החסידית סגורה מאוד ביחסה אל החברה האמריקאית הסובבת, ושפת האם של חבריה היא יידיש. הגברים בה נוטים להינשא ולצאת לעבודה בגיל צעיר, לרוב במקצועות שאינם חופשיים. להבדיל מישראל, שיעור הנשים העובדות בקרב קהילה זו איננו גבוה. כמו כן, הקהילה החסידית מפוזרת פחות מבחינה גאוגרפית, וקהילות חסידיות יש כמעט אך ורק במדינות ניו יורק וניו ג'רזי.
היקף ההשכלה הכללית במגזר החסידי מצומצם יותר בהשוואה למגזר הליטאי. בנים במגזר החסידי אינם לומדים מקצועות חול בגיל התיכון, אולם הבנות לומדות מקצועות חול, ובמקרים רבים אף נבחנות בבחינות גמר. שכיחות הפנייה של צעירים וצעירות מהקהילה החסידית ללימודים אקדמיים נמוכה, ומי שפונים ללימודים אלו, רובם ככולם, יעשו זאת במסגרות אקדמיות חרדיות, כמו טורו קולג'.
שיעור התעסוקה של הגברים בקריית יואל החסידית, עומד על 75% ,ושל נשים 38% בלבד. נתונים אלו הפוכים כמעט מדפוסי התעסוקה של חרדים בישראל, שבה שיעורי התעסוקה של הגברים החסידים עומדים על 52% ,ושל נשים על 77%.
חרדיות אמריקאית אל מול חרדיות ישראלית > חרדיות רכה

מרבית החברה החרדית ובעיקר הליטאית בארצות הברית, אימצה היבטים רבים יותר של העולם המודרני לעומת זו הישראלית. השפעת המודרניות על החרדיות האמריקאית כוללת רמת חיים גבוהה, תרבות ופנאי. בחרדיות האמריקאית התפתח גם מעמד ביניים של חרדים המתגוררים בבתים מרווחים, מחזיקים מכוניות ותחומי התעסוקה שלהם דומים למקביליהם במעמד הביניים האמריקאי. בישראל, לעומת זאת, הזרם החרדי מודרני רק החל להיווצר, ולעת עתה הנפח שלו מצומצם.
חרדים אמריקאים עשויים להיות חשופים יותר לתרבות פופולרית, כמו מוזיקה וקולנוע, ולאמץ דפוסי בילוי הכוללים קניות בקניונים ואכילת מזון אמריקאי מהיר. גם ההכרה בחשיבות השמירה על כושר גופני, ההתעניינות בספורט, לרבות אהדה של קבוצות פוטבול, הן תופעות שיש להן יותר לגיטימציה בקרב חרדים בארצות הברית, בעיקר בחוגים הליטאיים. גם בתחום ההשכלה יש פערים בין החרדיות האמריקאית לחרדיות הישראלית. ל־25% מהחרדים בארצות הברית יש תואר אקדמי. הבדלים ניכרים יש גם ביחס לעוני, החרדים בארצות הברית רואים בעוני כישלון חברתי, ואילו החרדים בישראל בוחרים בו ואף מוצאים בו ערך דתי.
ניתן להציע כמה סיבות להבדלים בין החרדים בארצות הברית לחרדים בישראל:
סיבה חוקית — לגברים חרדים בארצות הברית אין חובת שירות צבאי או לימוד תורה כתחליף אליו. משום כך רובם יצאו לעבוד או לרכוש הכשרה מקצועית בגיל צעיר יותר. בישראל לעומת זאת דחיית השירות לבני ישיבות הותנתה באי־יציאה לעבודה עד גיל מאוחר ותוצאה שלה הייתה התפתחות "חברת הלומדים" החרדית־ישראלית.
סיבה היסטורית — בארצות הברית התבססה החברה החרדית לאחר מלחמת העולם השנייה, ואילו בישראל נבנתה החברה החרדית על בסיס שורשים קנאיים של היישוב הישן שהתגבשו כבר בסוף המאה ה־19.
סיבה תאולוגית — החרדים בארצות הברית התמודדו בעיקר מול אתגרי העולם המודרני, ואילו התמודדות החרדים בישראל הייתה כפולה, עם המודרניות ועם הצלחת מדינת ישראל החילונית. הממד התאולוגי באתגר השני מחִייב ניכור מהמדינה, אך באופן שונה מהמודל "המוכר" של חיים יהודיים בגלות.
סיבה אידאולוגית — האוכלוסייה החרדית שהגיעה לארצות הברית, בעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה אוכלוסיית פליטים שהיגרה מסיבות כלכליות בלבד. לעומת זאת, ההגירה לישראל נבעה גם מסיבות דתיות הקשורות בקדושת הארץ.
סיבה חברתית — הגבולות בין החברה החרדית לחברה הסובבת ברורים יותר בארצות הברית. ההבחנה בין יהודים לגויים שם מובהקת, ולכן גם עבודה משותפת עימם אינם סודקים אותה. חרדים בישראל, לעומת זאת, חיים ועובדים לצד יהודים אחרים, לעיתים יהודים דתיים, ולכן החשש מזליגה גדול יותר, ובעקבותיו הצורך בהגברת ההסתגרות.
סיבה כלכלית — תנאי החיים וההזדמנויות הכלכליות אפשרו לחברה החרדית בארצות הברית שגשוג כלכלי מותנה בתעסוקה. כמו כן, היקף מדינת הרווחה בארצות הברית מוגבל יותר, במיוחד בתחומי החינוך, ההשכלה התורנית (ישיבות וכוללים) וקצבאות הילדים. אילוץ זה מחייב את החרדים בארצות הברית לצאת לעבודה בגיל צעיר.
חרדיות אמריקאית אל מול חרדיות ישראלית > שוליות פוליטית מול משקל פוליטי מכריע

משקלם הדמוגרפי והפוליטי של החרדים בארצות הברית שולי, ולכן יכולתם להישען על תמיכת המדינה, וגם להשפיע על צביונה של המדינה אפסי. שוליות זו מפחיתה את המתח עם החברה הסובבת, שכן היעדר היכולת להשפיע מביא גם להיעדר ניסיון לשנות את אופייה ואת צביונה של המדינה. במדינת ניו יורק יש לחרדים משקל פוליטי ניכר, וניסיונם להפעילו בסוגיות הקשורות לחינוך אכן מעורר מתחים פוליטיים. נוסף על כך, ההפרדה בין דת למדינה בארצות הברית יוצרת קבלה שלה כחלק מהפסיפס החברתי והתעסוקתי המגוון במדינה. בישראל, לעומת זאת, לחרדים יש משקל דמוגרפי נכבד וכוח פוליטי חשוב במעלה, ולפיכך יש להם גם כוח להשפיע על צביונה של מדינת ישראל. ניסיונות אלו יוצרים התנגדות של החילונים וגורמים למתח גבוה בין הקבוצות. מתח כזה אינו קיים בארצות הברית, בוודאי שלא במישור הפוליטי.
להתאגדות הפוליטית והמפלגתית של החרדים בישראל קיימות השלכות גם על החברה החרדית עצמה. תלותם של משקי הבית החרדים בגורמים הפוליטיים לשם שגשוגם החברתי והכלכלי גבוהה יותר מתלותם של החרדים האמריקאים בגורמים פוליטיים חרדיים בארצות הברית. בשל המצב הפוליטי בישראל, חלקם של תשלומי ההורים במימון מערכת החינוך החרדית משני ביחס לתקציב שהיא מקבלת מהמדינה, ולכן ההורים נאלצים לעמוד בדרישותיה של המערכת הרבנית.
לימודי חול > היסטוריה

ישיבת עץ חיים, שהוקמה בשנת 1886 בלואר איסט סייד שבמנהטן, הייתה הישיבה הראשונה שקמה בארצות הברית. הישיבה הוקמה בשנות ההגירה היהודית הגדולה ממזרח אירופה שהביאה לצורך במוסד יהודי. בניגוד לישיבות במזרח אירופה, בישיבת עץ חיים כללו הלימודים גם לימודי חול בהיקף מצומצם. עם השנים הלכו לימודי החול והתרחבו בשל דרישה של ההורים, דרישות החוק של מדינת ניו יורק, ופתיחת מוסד מתחרה, בית הספר תפארת ישראל, שלימד לימודי חול בהיקף המותאם לצורכי החיים באמריקה. בעתיד הפכה ישיבת עץ חיים לישיבה יוניברסיטי, מוסד הדגל של הזרם האורתודוקסי־מודרני, ותפארת ישראל נעשתה לישיבה חרדית שמרנית. בשנת 1916 היו בארצות הברית ארבע ישיבות. אך בעשור שבין תום המלחמה למשבר הכלכלי הגדול, בעקבות התבססות המהגרים בארצות הברית, חלה קפיצה במספר בתי הספר היהודיים כך שבזמן מלחמת העולם השנייה היו כבר 30 ישיבות. הגידול המהיר עורר צורך בהקמת מסגרת ארצית למוסדות.
במלחמת העולם השנייה יזם הרב שרגא פייבל מנדלוביץ', את הקמת ארגון החינוך לבתי הספר היהודיים בארצות הברית תורה ומסורה. מוסדות הארגון אימצו מרכיבים של המודרנה, והלימודים בהם כללו גם לימודי חול. המדיניות של הארגון הייתה שלא להתערב בשאלת היחס לציונות. תחושת האובדן בעקבות השואה, חיזקה את הזהות היהודית בקרב הורים רבים והביאו אותם לרצות לשלוח את ילדיהם לחינוך יהודי. ההגירה החדשה הביאה גם לפתיחת מוסדות חינוך מסוג חדש, מוסדות שדמו יותר לישיבות באירופה. במרבית מוסדות תורה ומסורה הקדישו זמן ניכר ללימודי חול, המכונים בארצות הברית "לימודי אנגלית", ואילו במוסדות שהקימו החסידויות היה היקף לימודי החול מצומצם יותר ובכיתות הנמוכות בלבד. תלמידי הישיבות הליטאיות כמו טלז שמצאו את עצמם באמריקה, העדיפו שבניהם ילמדו לימודי חול במתכונת מצומצמת ביותר, והקשר שלהם לרשת תורה ומסורה היה מוגבל.