stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאוול שטפאן
מבחר הקלטות

וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 23 בלה מז'ור ק. 488, מנצח זדנייק מאצאל, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1971
וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 27 בסי מז'ור ק. 595, מנצח זדנייק מאצאל, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1971
וולפגנג אמדאוס מוצרט: קונצ'רטו לפסנתר מס' 24 בדו מינור ק. 491, מנצח ואצלב נוימן, הפילהרמונית הצ'כית, פרס פלטנור הווינאי 1982
וולפגנג אמדאוס מוצרט: רונדו ברה מז'ור ק. 382, מנצח ואצלב נוימן, הפילהרמונית של צ'כיה, פרס פלטנור הווינאי 1982
הערות שוליים

↑  אלנה נמקובה, "פאבל שטפאן" מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272523105171  PLWABN: 9810539818905606  BnF: cb13946999s (data)  GND: 134757564  ISNI: 0000 0001 0989 8388  LCCN: n82216229  MusicBrainz: 44c5a09f-c917-4e45-aa66-7b7a591f4f9c  NKC: jk01131263  VIAF: 76505846   WorldCat (עם VIAF): 76505846
פוניקולר קבאטש-טקסים

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  טורקיה
 עיר:  איסטנבול 
 מפעיל:  מטרו איסטנבול 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  29 ביוני 2006 
 מידע על הקו
 אורך הקו:  0.594 ק"מ 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מספר נוסעים ביום:  35,000 
 אתר רשמי
 
הפוניקולר במערך התחבורה המסילתי באיסטנבול (הקו הסגול העליון)
הפוניקולר בתחנת טקסים
פוניקולר קבאטש-טקסים (טורקית Taksim-Kabataş Funiküleri) הוא קו פוניקולר תת-קרקעי בעיר איסטנבול שבטורקיה. הקו, המסומן כ-F1, נחנך ב-29 ביוני 2006 על ידי ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, והצטרף אל קו הפוניקולר הוותיק המכונה "טונל" (F2). אורכו של הקו 600 מטר, והוא כולל שתי תחנות בלבד, שהפרש הגבהים ביניהן 60 מטר. לאורך הקו נעות שתי רכבות המסוגלות להוביל עד 9,000 נוסעים בשעה, והן יוצאות אחת לחמש דקות במשך רוב שעות היום. משך הנסיעה הוא 110 שניות במהירות של כ-20 קמ"ש.
הקו מקשר בין תחנת כיכר טקסים, שם הוא נפגש עם קו הרכבת התחתית של איסטנבול, לבין תחנת קבאטש (Kabataş) שלחופי הבוספורוס, הסמוכה לקו החשמלית המודרנית ולרציף אוטובוס הים של קבאטש.
הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.)
פילאר לורנגאר

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1928 סרגוסה, ספרד 
 פטירה:  2 ביוני 1996 (בגיל 68) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Pilar Lorenza García Seta 
 שם במה:  Pilar Lorengar 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  1948–1991 (כ־43 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של מדריד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של ברלין (1994)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1991) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורנסה פילאר גארסיה סטה (בספרדית: Lorenza Pilar García Seta;‏ 16 בינואר 1928 – 2 ביוני 1996) הייתה זמרת סופרן ספרדיה (אראגונית), שנודעה בשם הבמה פילאר לורנגאר. בעיקר התפרסמה בפרשנותה לאופרות ולסוגה הספרדית סרסואלה, וכסופרן נודעה במשלב המלא שלה, שהצטיין בגוון צעיר ובוויבראטו אופייני.
ביוגרפיה

פילאר נולדה ברובע אל גאנצ'ו של סרגוסה. בגיל צעיר מאוד השתתפה בתוכנית רדיו לכישרונות צעירים, שארגן רדיו סרגוסה. חינוכה המוזיקלי הרשמי החל בהיותה בת ארבע-עשרה, אצל מרגריטה מרטינס. היא עברה לברצלונה ללמוד בקונסרבטוריון למוזיקה שם והחלה להופיע בשם בדוי, לורן ארסה, באולמות שונים, כדי לממן את שיעוריה. בהמשך למדה במדריד אצל זמרת הסופרן הלירי הספרדייה אנחלס אוטאין ואחר בברלין אצל קרל אברט ואצל המצו-סופרן הרטה קלוסט (מי שהייתה מורתו של דיטריך פישר-דיסקאו).
פילאר הצטרפה כחברה למקהלת "תיאטרו דה לה סרסואלה" בסביבות 1949. הופעתה הראשונה כזמרת מקצועית התקיימה ב-1950 באוראן שבאלג'יר, בתפקיד מארושה. ב-1951 הופיעה לראשונה בספרד בתפקיד הראשי בסרסואלה "סל של תות שדה" (El canastillo de fresas). בשנת 1952 שרה בברצלונה כסולנית בסימפוניה התשיעית של בטהובן וברקוויאם הגרמני של ברהמס.
קריירת האופרה הבינלאומית שלה החלה ב-1955 בפסטיבל הבינלאומי באקס-אן-פרובאנס בצרפת, שם שיחקה את כרובינו בנישואי פיגארו. משם המשיכה להופעות בלונדון, בפסטיבל גליינדבורן ובבואנוס איירס. ב-1958 חתמה על חוזה עם הדויטשה אופר ברלין, והקשר שלה עם בית אופרה זה נמשך שלושים שנה. בשנת 1963 קיבלה את תואר "זמרת הלשכה" מן הסנאט של ברלין.
ב-1961 הופיעה לראשונה בפסטיבל זלצבורג בתפקיד איליה ב"אידומניאו" של מוצרט. אחר גילמה את דסדמונה באותלו באופרה של סן פרנסיסקו, את ויולטה בלה טרוויאטה ב"דויטשה אופר" בברלין, ואת דונה אלווירה בדון ג'ובאני במטרופוליטן אופרה. במהלך הקריירה שלה הופיעה במדריד, בריסל, לה סקאלה במילאנו, ליצאו בברצלונה, שרה לעיתים קרובות עם הפילהרמונית של וינה והאופרה של וינה, בפריז ועד טוקיו הרחיקה במסעותיה.
אלבום דואט הסרסואלה שלה עם פלאסידו דומינגו בפסטיבל המוזיקה של זלצבורג החזיר אותה אל השורה הראשונה של זמרי הסרסואלה הספרדית. ניצחונה האחרון בברלין היה כולנטין בההוגנוטים של מאיירבר.
ב-1991 העניקה קרן נסיך אסטוריאס את פרס האמנויות ל"דור הזמרים הספרדים הליריים" ויקטוריה דה לוס אנחלס, תרזה ברגנצה, מונסראט קאבאייה, חוסה קאררס, פלאסידו דומינגו, אלפרדו קראוס ופילאר לורנגאר. פילאר הודיעה על פרישתה והופיעה בקונצרט האחרון שלה בתיאטרון קאמפואמור באוביידו שבאסטוריאס, ספרד. ב-1994 קיבלה את "אות השירות המצוין" ממדינת ברלין.
פילאר לורנגאר מתה ממחלת הסרטן בברלין, שם עשתה את רוב שנות הקריירה שלה ושם התגוררה עם בעלה, ד"ר יורגן שאף.I.E.S. Pilar Lorengar, בית ספר תיכון לאמנויות התקשורת בעיר הולדתה, סרגוסה, קרוי על שמה.
פוניבז' (מחוז משנה)

| --- | --- |
סמל פוניבז'סמל פוניבז'

מאגר מים גדול בשטח הכפרי של מחוז-משנה פוניבז'
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  פוניבז'
 מושל:  Povilas Žagunis
 בירת המחוז המשנה:  פוניבז'
 תאריך ייסוד:  1950 
 שטח:  2,179 קמ"ר
 גובה:  59 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  35,225 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  55°39′N 24°21′E﻿ / ﻿55.650°N 24.350°E﻿ / 55.650; 24.350
 אזור זמן:  UTC +2
 www.panrs.lt
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פוניבז' (בכתיב עברי: פּוֹנֵבֵז'; בליטאית: Panevėžio rajono savivaldybė, פָּנֵבֶזִ'יס ‏האזנהקובץ:Panevezys.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, מחוז משנה של מחוז פוניבז'.
מחוז-משנה פוניבז' משתרע על פני 2,179 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, קרוב ל-37,500 תושבים. העיר פוניבז', החמישית בגודלה בליטא ובה קרוב ל-100,000 תושבים, היא העיר הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו, אך אינה משתייכת אליו בחלוקה המנהלית של ליטא; היא מוגדרת כמחוז-משנה בפני עצמה.
פאלקו גץ

פאלקו גץ (בגרמנית: Falko Götz, נולד ב-26 במרץ 1962 ברודוויש שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני ששיחק בעיקר בדינמו ברלין, באייר לברקוזן, פ.צ. קלן וגלאטסראיי, והתפרסם בכך שערק מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית בשנת 1983, ואף הושעה לשנה בגין עריקתו.
קריירת מועדונים

גץ החל את הקריירה במועדון פורוורטס ברלין, ובשנת 1980 החל לשחק בדינמו ברלין, שהחלה אז את תור הזהב שלה בליגת העל המזרח גרמנית. גץ זכה עם דינמו ברלין באליפויות בעונות 1980/81, 1981/82 ו-1982/83. במהלך עונת 1983/84, לפני משחק במסגרת גביע אירופה לאלופות נגד פרטיזן בלגרד, ניצל גץ את ההזדמנות וערק מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית, דבר שנחשב לנדיר ומסוכן מאוד באותם ימים, על אחת כמה וכמה כאשר מדובר בשחקן של דינמו ברלין, קבוצה שנתמכה על ידי השטאזי שחיפש עריקים בגרמניה המערבית. גץ הושעה על ידי פיפ"א לשנה אחת בגין העריקה, והיה מנוע מלשחק בהמשך עונה זו. לקראת עונת 1984/85 חתם גץ בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, שם שיחק ארבע עונות, בהן היה חלק מקבוצה שהייתה חברה בצמרת הבונדסליגה, והבקיע לפחות שישה שערים בכל עונה. גץ שיתף פעולה בבאייר לברקוזן עם שחקני התקפה כצ'ה בום קון, אנדז'יי בונצול, יורגן רובר והרברט ואס. בעונת 1987/88 זכה גץ עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על אספניול. במפגש הראשון לברקוזן הובסה בתוצאה 0–3, במשחק בו גץ החליף בדקה ה-18 את צ'ה בום קון שנפצע. בגומלין לברקוזן ניצחה 0–3, כשגץ שיחק 120 דקות והבקיע את השער השני, ולאחר מכן ניצחה בבעיטות הכרעה.
לאחר הזכייה בגביע אופ"א, חתם גץ בפ.צ. קלן ששיחקה אז בצמרת הבונדסליגה. בקלן שיתף גץ פעולה עם פייר ליטבארסקי, קלאוס אלופס, תומאס הסלר, אובה ראן ופלמינג פאולסן. עונת השיא של גץ בקלן הייתה 1989/90, בה הבקיע גץ 11 שערי ליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום השני בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן. גץ שיחק בקלן ארבע עונות, ובתום עונת 1991/92 עזב את הקבוצה וחתם בגלאטסראיי, שם חבר למאמן הגרמני קרל היינץ פלדקאמפ, ושיתף פעולה עם שני כדורגלנים גרמנים אחרים, טורסטן גוטשואו וריינהארד שטומפף. בעונתו הראשונה בגלאטסראיי זכה גץ בדאבל, ובעונה השנייה הסתפק באליפות טורקיה. לאחר מכן, לקראת עונת 1994/95, עבר גץ לפ.צ. זארבריקן מהבונדסליגה השנייה, שם שיחק שתי עונות. בעונת 1996/97 עבר גץ להרטה ברלין, גם היא שיחקה אז בבונדסליגה השנייה, וסייע למועדון להעפיל אל הבונדסליגה, כשהוא משתף פעולה עם מיכאל פריץ ואקסל קרוזה. בתום עונה זו פרש גץ ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

לגץ 18 הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך הוא מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
קריירת אימון

לאחר פרישתו, גץ החל לאמן את קבוצת המילואים של הרטה ברלין, תפקיד אותו ביצע עד לשנת 2000. בשנת 2002 מונה לתקופה קצרה כעוזר מאמן הקבוצה הבכירה. החל ממרץ 2003 אימן את מינכן 1860, והחל שם את עונת 2003/04. באפריל 2004 פוטר גץ ממינכן 1860 עקב הישגים דלים, ובתום העונה הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה. ביולי 2004 מונה גץ כמאמנה הראשי של הרטה ברלין, תפקיד אותו מילא עד לפיטוריו באפריל 2007. בינואר 2009 מונה גץ כמאמן הולשטיין קיל, ופוטר מתפקיד בספטמבר 2009. בינואר 2011 מונה גץ כמאמן נבחרת וייטנאם, אך פוטר מתפקידו לאחר חמישה משחקים. לאחר מכן אימן בארצגבירגה אווה ובפ.צ. זארבריקן. החל מאפריל 2016 גץ אימן בפ.ס.וו. פרנקפורט, שהתמודדה בתחתית הבונדסליגה השנייה בעונת 2015/16. גץ מונה לתפקיד על מנת להציל את הקבוצה מנשירה אל הליגה הגרמנית השלישית, אך לא הצליח במשימתו ועזב את המועדון.
תארים

עם דינמו ברלין:
אליפות ליגת העל המזרח גרמנית (3): 1980/81, 1981/82, 1982/83
עם באייר לברקוזן:
גביע אופ"א: 1987/88
עם גלאטסראיי:
אליפות ליגת העל הטורקית (2): 1992/93, 1993/94
הגביע הטורקי: 1992/93
פורד טריטורי (סין)

| --- | --- |

פורד טריטורי
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Jiangling Motors
 שנות ייצור:  2018 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  JMC-Ford מתאגיד Jiangling Motor Holding (JMH), חלק ממותג כלי הרכב הסינים Landwind (אנ') בבעלות החברה הממשלתית Changan Automobile (אנ') (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd) ו-החברה הממשלתית JMCG (אנ') (שם רשמי: Jiangling Motors Corporation Group Co., Ltd)
 סיווג:  קרוסאובר
 אורך:  4,580 מ"מ
 רוחב:  1,936 מ"מ
 גובה:  1,674 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,716 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.5 ליטר (1,468 סמ"ק) המפיק 163 כ"ס (מגדש טורבו, מתוצרת מיצובישי מוטורס מסדרת "Mitsubishi Orion engine" (אנ') מסוג "4G15")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות
פורד טריטורי (סין) (באנגלית: Ford Territory China) - הוא קרוסאובר המוגדר קומפקטי, עם מאפיינים של SUV (Sport utility vehicle) מתוצרת Jiangling Motors (אנ') (שם רשמי: Jiangling Motors Corporation Limited)(JMC), בשותפות (joint venture) עם JMC-Ford מתאגיד Jiangling Motor Holding (JMH), חלק ממותג כלי הרכב הסינים Landwind (אנ') בבעלות החברה הממשלתית Changan Automobile (אנ') (שם רשמי: Chang'an Automobile (Group) Co., Ltd) והחברה הממשלתית JMCG (אנ') (שם רשמי: Jiangling Motors Corporation Group Co., Ltd).
אין כל קשר בין דגם זה לדגמי פורד טריטורי שיוצרו באוסטרליה על ידי "פורד אוסטרליה" (אנ') בין השנים 2004 - 2016.
נתונים

5 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי
מנוע בנזין מגדש טורבו.
מחיר היחידה עומד על 80,000 - 90,000 רנמינבי (סוף שנת 2018, בסין).
מתוכנן ייצור דגם היברידי.
תמונות

דגם "פורד טריטורי"
דגם "פורד טריטורי"
דגם "פורד טריטורי"
דגם "פורד טריטורי"
דגם "פורד טריטורי"
הערות שוליים

↑  דגם "פורד טריטורי"  carnewschina.com/2018/08/08/desperate-times-new-ford-territory-suv-china-rebadged-jmc
↑  דגם "פורד טריטורי" autoevolution.com/cars/ford-territory-china-2018
↑  דגמי "פורד טריטורי" topgear.com.ph/news/car-news/ford-midsize-suv-territory-china
↑  דגם "פורד טריטורי" cnbc.com/2018/10/16/ford-territory-automaker-releases-mid-size-suv-in-china
↑  דגם "פורד טריטורי" carnewschina.com/2018/08/16/ford-territory-suv-china
פילאר ראולה

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1958 (בת 65) ברצלונה, ספרד 
 שם לידה:  Pilar Rahola i Martínez 
 מדינה:  ספרד 
 השכלה:  אוניברסיטת ברצלונה 
 תפקיד:  city councilor of Barcelona (1995–1999)  חבר קונגרס הנציגים (22 ביוני 1993–9 בינואר 1996)  חבר קונגרס הנציגים (18 במרץ 1996–18 בינואר 2000) 
 מפלגה:  השמאל הרפובליקני של קטלוניה, Partit per la Independència 
 פרסים והוקרה:  Prudenci Bertrana Prize (2024) 
 www.pilarrahola.com
 
פילאר ראולה (בספרדית: Pilar Rahola;‏ נולדה ב-21 באוקטובר 1958) היא עיתונאית, סופרת, פובליציסטית ופוליטיקאית קטלאנית. כיהנה בעבר כסגנית ראש העיר ברצלונה. ראולה ידועה בתמיכתה בישראל ובמאבקה באנטישמיות.
ביוגרפיה

ראולה נולדה ב-21 באוקטובר 1958 בברצלונה, למשפחה שהחזיקה בדעות רפובליקניות אנטי-פאשיסטיות. היא למדה בלשנות ספרדית וקטלאנית באוניברסיטת ברצלונה. ראולה פרסמה מספר ספרים בספרדית ובקטלאנית והיא כותבת טורים בעיתונים "Vanguardia" הספרדי, "La Nación" הארגנטינאי ו-"Diario de América" האמריקאי. כמו כן השתתפה במספר הרצאות.
בשנים 1987–1990 ניהלה ראולה את ההוצאה לאור הקטלאנית "Pòrtic". כעיתונאית סיקרה את הסכסוך באריתריאה, את מלחמות יוגוסלביה, את מלחמת המפרץ, ואת נפילת חומת ברלין.
ראולה הייתה חברה ב"מפלגה הרפובליקנית של קטלוניה", היא כיהנה כסגנית ראש העיר ברצלונה. בעבר השתתפה במספר ועדות חקירה שחקרו שחיתויות בפוליטיקה.
בשנת 1996 עזבה ראולה את "המפלגה הרפובליקנית של קטלוניה" ויחד עם אנז'ל קולום וז'ואן לאפורטה הקימה מפלגה חדשה. המפלגה לא זכתה להצלחה בזירה הפוליטית וראולה פרשה מהפוליטיקה והחלה להתרכז בכתיבה. ראולה כותבת בנושאי פמיניזם, זכויות אדם וזכויות בעלי חיים. היא ידועה כתומכת נלהבת של ישראל ובשנים האחרונות היא ביקרה את עמיתיה בשמאל על צביעותם בכך שאינם שותפים לדעותיה לגבי יהדות וציונות. ב-18 בינואר 2015 נכחה בערב מחווה לקורבנות הפיגוע במשרדי העיתון שרלי הבדו, בפריז., שהתקיים בבית הכנסת של ברצלונה.  בני דתות שונות השתתפו באירוע.
ראולה נשואה ואם לילד. בנוסף אימצה שני ילדים, אחד מברצלונה ואחד מסיביר.
פרסים

פרס מאוניברסיטת צ'ילה על מאבקה למען זכויות האדם, 2004
פרס מטעם הקהילה היהודית בצ'ילה על מאבקה כנגד האנטישמיות, 2005
חברת כבוד של אוניברסיטת תל אביב, 2006
פרס מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, 2007
פרס מטעם הוועד היהודי האמריקאי על מאבקה למען זכויות האדם, 2009
הערות שוליים

↑  "Jueus catalans i dues iniciatives interreligioses rebutgen els atacs de París". Catalunya Religió. 20 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "La comunitat jueva catalana plora els morts de París". Il Israel a Catalunya. 18 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297615705171  BNE: XX1073338  BnF: cb166542148 (data)  CANTIC: a1069190x  GND: 1075736021  ISNI: 0000 0000 6636 5273  LCCN: n84113815  NKC: jo2012696250  NSK: 000104619  NTA: 429257325  RERO: 02-A027701961  SUDOC: 110742540  VIAF: 35855980   WorldCat (עם VIAF): 35855980
ערערה

ערך זה עוסק ביישוב ערבי בצפון ישראל. אם התכוונתם ליישוב בדואי בדרום ישראל, ראו .
ערערה (בערבית: عرعرة) הוא יישוב ערבי במחוז חיפה בישראל באזור ואדי עארה במשולש (רכס אמיר). היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1970. בערערה יש שתי חמולות גדולות – יונס ומסארווה, ותושביה כולם מהזרם המוסלמי הסוני.
שם היישוב

התושבים מציינים שהשם קשור לעץ הערער שהיה נפוץ באזור בתקופות קודמות. אחרים קשרו את המקום עם העיר ערוער שנזכרת בתנ"ך, אולם בפועל השם ערוער מציין שני יישובים אחרים, שאחד מהם הוקם בנגב והשני היה ליד נחל ארנון בירדן.
עץ ערער אחד בשפה הערבית הוא נקבה (מכאן באה האות "ה" בסוף במילה) ומזה מתקבל השם ערערה.
יזיד בן אלמוהלב, מפקד הצבא המוסלמי בן המאה השביעית, השתמש במילה ערערה באיגרת ששלח למושל עיראק אל-חג'אג' בן יוסף. באיגרת, מסר כי הצבא המוסלמי נשאר ליד שפלת ההר כשאילץ את האויב לברוח למקום הגבוה שנמצא בין פסגת ההר ובין הגבעה. מפקד הצבא השתמש במילה ערערה כדי לציין את המקום הגבוה שהאויב נמצא בו, ואכן הכפר הקדום נבנה במקום הזה משלוש סיבות עיקריות:
המקום היה מבצר טבעי שהגן על התושבים מפלישות של שבטים שונים שנכחו באזור;
בניית הכפר במקום הררי אפשרה ניצול מרבי של האדמות החקלאיות שבעמק ואדי עארה;
המקום סיפק לתושבים מקורות מים כאשר נבנו הבתים העתיקים סמוך למעיין המים המרכזי בכפר (עין אל-בלד).
היסטוריה

מרבית אוכלוסיית ערערה עד התקופה הצלבנית הייתה כנראה שומרונית. אל-מסעודי, ההיסטוריון והגאוגרף המוסלמי בן המאה העשירית, ראה שרוב התושבים בכפר השתייכו לדת השומרונית. גילוי מערכות קבורה לשומרונים בערערה מחזק טענה זו, לצד הדעה הרווחת במחקר שמרבית תושבי השומרון היו שומרונים. אחרי הכיבוש הצלבני הקימו הצלבנים מבצר על פסגת ההר שנקרא בשם Castallum שבא להגן על דרך ואדי עארה שחיברה בין העיר קיסריה ובין הגליל.
בשנת 1265 השתלט על הכפר השליט הממלוכי ביברס, אחרי שכבש את מבצר אפולוניה (רשפון, שליד הרצליה) מידי הצלבנים. ההיסטוריון המוסלמי אל-מקריזי התייחס לכפר באומרו שביברס חילק את אדמות הכפר לשני נסיכים מוסלמים, האחד בשם עלאא אלדין אל-דוידאר והשני בשם סיף אלדין קפג'. חלוקת האדמות לנסיכים ולמפקדי צבא הייתה דרך מקובלת לתשלום שכר ואמצעי חשוב בהידוק הקשרים בין השליטים הממלוכים ובין אנשים שהשתייכו לאליטה הממלוכית.
בתקופה העות'מאנית הוזכר הכפר ערערה בספר המיסים של המדינה העות'מאנית והיה אזכור ראשון למשפחות שהתגוררו בכפר במאה ה-17. משפחות אלה לא התקיימו בסוף המאה ה-18 כאשר הוחלפו במשפחות אחרות שעדיין קיימות בכפר. בראשית המאה ה-19 התרחשה הגירה מצרית שנבעה מעליית מוחמד עלי לשלטון וניהול מדיניות מיסים חדשה שפגעה במשפחות רבות וגרמה להן לעזוב את הדלתא של הנילוס ולהגר לאזור המשולש. מקור נוסף להגירה מצרית היו חיילים מצרים שהעדיפו להישאר במקום אחרי הכיבוש המצרי של האזור בשנת 1831. מצב זה הוביל לכך שכחצי מתושבי ערערה נקראים עד היום בשם מצארוה, כלומר המצריים.
בתקופת המנדט הבריטי, ב-17 באוגוסט 1936, התנהל בכפר קרב קשה בין המורדים הערבים ובין החיילים הבריטים, שאילץ את הצבא הבריטי לתגבר את כוחותיו באזור כדי להתגבר על המרידות השונות שהיו באזור השומרון. בראש המורדים בקרב ואדי ערערה עמד אלשיח' עטיה עוד' אל-מצרי (המצרי) שהיה תלמידו של עז א-דין אל-קסאם, מראשי המורדים בבריטים, וגייס תושבים רבים מן הכפר כלוחמים נגד הבריטים באמצעות הטפה דתית לאומית. בעקבות דיכוי המרידות בשומרון הוקמו באזור בסיסי משטרה בריטים על מנת למנוע מרד עתידי.
במלחמת העצמאות היה בכפר בסיס צבאי לצבא העיראקי, שפעל עם הלגיון הירדני. נוכחות הצבא העיראקי בכפר גרמה לכך שפליטים רבים מאזור חיפה והכרמל שהו באופן זמני בכפר עד שסולקו בשנת 1949 על בסיס הסכמי רודוס בין מדינת ישראל ובין ירדן, שבמסגרתם הועבר הכפר לשלטון ישראלי עם תושביו המקוריים ובכך נאלצו הפליטים הרבים לעזוב את הכפר.
בשנת 1958 נסלל כביש מן הכפר לכביש 65.
בשנת 1985 צורף הכפר עארה למועצה המקומית ערערה.
אתרים ארכאולוגיים

בכפר נמצא אתר קדוש – מקאם א-שיח' ח'לף. מבנה מקאם עתיק עם כיפה בצורת מסגד. בתוך המבנה נמצאים שלושה קברים. המבנה היה חלק ממערכת ההגנה של האיובים ושל הממלוכים נגד הצלבנים. כך שהמבנה שימש בעיקר כמקום גבוה לתצפית על אזור נחל עירון, שנחשב כאזור מעבר עיקרי לתנועות הצבא בימי הביניים. אולם היה ניסיון מצד השלטונות הממלוכיים לתת הילה דתית למקום, כדי לשמור עליו במהלך הדורות על ידי התושבים המקומיים. לצורך זה יוחס המקום לדמות קדושה מדרגה ראשונה המכונה "וַלִי", מילה שפירושה – הנאמן של האל. כך הוא נתפס כמחולל נסים הן במהלך חייו וגם לאחרי מותו. כדי לחזק טענה זו יוחסו שלושת הקברים שבמבנה לאישיות הדתית של א-שיח' ח'לף ובניו.
אף על פי שנראה שא-שיח' ח'לף היה מיתוס ולא היה לו שום זכר בספרות הדתית הרי אתר א-שיח' ח'לף הפך במהלך הדורות למוקד לעלייה לרגל אצל תושבי הכפרים הסמוכים. במקום נערכו טקסים שונים להתרת נדרים שונים שנגעו לחיי היומיום של התושבים אשר כללו גם הקרבת קורבנות לקדוש אשר נתפס כמתווך בין האל ובין המאמין. קדושת המקום לא התייחסה רק למבנה הקבר עצמו אלא גם לעצים אשר נמצאו מסביבו. התושבים ייחסו לעצים סגולות רפואיות רבות בשל קרבתם למקום הקדוש. בשנות ה-80, לאור השפעת התנועה האסלאמית, חדלו התושבים להקריב קורבנות במקום, דבר שנחשב בעיניהם כאסור מבחינה דתית. למרות זאת, אחרי חילול הקברים על ידי אלמונים בשנת 2001, חוללה התנועה האסלאמית סערה פוליטית באזור כאשר האשימה את מוסדות המדינה שהם אחראים לנזק שנגרם לקברים. התנועה ניסתה גם לגייס את תמיכת תושבי ערערה והכפרים הסמוכים על ידי שיקום המבנה מחדש והכרזתו כמקום הקדש (ווקף) אשר שייך לכלל המוסלמים בעולם. האתר משמש היום כסמל תרבותי ודתי עיקרי לכפר ערערה ולכפר עארה.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בערערה 26,584 תושבים (מקום 84 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.9%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 61.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,994 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  כבישי גישה לכפרים ערביים, בעיתון דבר 17 בנובמבר 1958, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  פרופיל ערערה באתר הלמ"ס
| דגל ישראל מחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת חיפה • נפת חדרה | מפת מחוז חיפה |
| ערים | אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל-גרבייה • חדרה • חיפה • חריש • טירת כרמל • כפר קרע • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • בסמ"ה • ג'סר א-זרקא • ג'ת • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • מעלה עירון • עספיא • ערערה • פוריידיס • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון • רכסים | מפת מחוז חיפה |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה | מפת מחוז חיפה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498915205171 
ערערה – מבט לכיוון דרום-מזרח, מכביש 65
פילאר, נסיכת בוואריה

פילאר, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Pilar von Bayern;‏ 13 במרץ 1891 - 29 בינואר 1987) הייתה נסיכה גרמניה-ספרדייה, וחברה בבית ויטלסבאך.
ביוגרפיה

פילאר נולדה ב-13 במרץ 1891 במינכן, ללודוויג פרדיננד, נסיך בוואריה ומריה דה לה פאס, נסיכת ספרד, בתם הצעירה ביותר של פרנסיסקו, דוכס קדיס ואיזבלה השנייה, מלכת ספרד. היא נקראה על שם מריה דל פילאר, נסיכת ספרד (1861–1879), אחותה האהובה של אמה, שמתה כמה שנים לפני כן.
הנסיכה פילאר הייתה שותפה לכתיבת ביוגרפיה מ-1932, Every Inch a King, על בן דודה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.  היא הייתה גם אמנית ועמדה בראש השלוחה הבווארית של הצלב האדום הגרמני במשך 40 שנה.
היא מעולם לא נישאה ומתה במינכן ב-29 בינואר 1987 ללא ילדים.
פול מושן

| --- | --- |

משמאל לימין: ג'ו לובאנו, פול מושן וביל פריזל
 לידה:  25 במרץ 1931 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בנובמבר 2011 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Stephen Paul Motian 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 סוגה:  ג'אז, ג'אז חופשי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  ECM 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן פול מושן (באנגלית: Stephen Paul Motian;‏ 25 במרץ 1931 - 22 בנובמבר 2011) היה מתופף ג'אז אמריקאי.
ביוגרפיה

מושן נולד בפילדלפיה, פנסילבניה וגדל בפרובידנס, רוד איילנד. הוא היה מתופף ג'אז, נגן כלי הקשה ומלחין ממוצא ארמני. מושן היה אחד מהמתופפים המודרניים המשפיעים ביותר בעולם. הוא מילא תפקיד חשוב ב"שחרור" המתופף מחובתו לשמור על הקצב. שם משפחתו ארמני ולכן יש הטוענים כי ראוי היה לבטאו מו-טי-אן, אולם הוא עצמו ביטא את השם מו-שן (Mo-shun). מושן הירבה להופיע עם הגיטריסט ביל פריזל, בהרכבים שונים. מושן הופיע איתו עד שנותיו המאוחרות.
בשנת 1983 ניגן בהרכב יחד עם ביל פריזל ולני סטרן.
בשנת 2004 הוא הקליט עם הפסנתרנית הישראלית ענת פורט את האלבום "A long story".
ב-2012 נבחר במשאל מבקרי המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז.
מושן נפטר כתוצאה מסיבוכים הקשורים למחלת התסמונת המיאלודיספלסטית.
הערות שוליים

↑  התפרסמו הזוכים במשאל מבקרי דאון ביט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342095205171  PLWABN: 9810610942805606  BIBSYS: 1006462  BNE: XX1459213  BnF: cb13897754c (data)  GND: 134467388  ICCU: RAVV244811  ISNI: 0000 0001 1468 1618  LCCN: n82149119  MusicBrainz: 9be59e25-f609-46b2-90cb-2db39b1a1910  NKC: xx0014133  NLA: 36037710  NSK: 000555486  NTA: 070847266  RERO: 02-A003613346  SUDOC: 082303894  VIAF: 14959149   WorldCat (עם VIAF): 14959149 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 2021/2022 בליגת העל בהוקי קרח

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  19 בנובמבר 2021 – 20 באוגוסט 2022 (275 ימים)
 מספר משתתפות:  6
 הזוכה:  מכבי צעירי מטולה (פעם שנייה)
 → 2020/20212022/2023 ←
 
עונת 2021/2022 בליגת העל בהוקי קרח - זה עונה 31 של אליפות ישראל בהוקי קרח בליגת העל.
הליגה הסדירה כללה 6 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך שני סיבובים. לאחר מכן ארבע קבוצות ראשונות עברו לשלב פלייאוף.
תוצאות העונה

קבוצה נינג'ס חולון השתתפה רק בשלושה משחקים ועזבה תחרות. בכל המשחקים שלא השתתפה זכתה בהפסד טכני 5 : 0.
בגמר קבוצה ממטולה מכבי צעירי מטולה ניצחה בתוצאה 1 : 2 את אלופה של עונה שעברה ראשון דווילס.
במדליית ארד זכו ספורטאי קבוצה מועדון הוקי בת ים הם קיבלו ניצחון טכני מול קבוצה מגדרה ראשון טייגרס.
תוצאות העונה > מכבי צעירי מטולה

ספורטאים ממטולה זכו באליפות בפעם השנייה בהיסטוריה. הם גם זכו בתחרויות צעירים ונוער.
בוריס מינדל – המנהל המקצועי של המועדון ומאמן קבוצת הבוגרים.
איתי בן טוב, מאמן קבוצות הנוער והנערים, חגג כשחקן קבוצת הבוגרים על המגרש וחגג מהקווים אליפויות עם שתי קבוצות.
בקבוצת הנוער בלטו ארתור צרנייק, איב קזנצ׳ייב, דניאל פוקס, דייוויד רביניאגה, בן של אדוארד רביניאגה (אלוף ישראל 7 פעמים, חניך הוקי של לטביה).
השתתפו גם שחקניות: פנינה בסוב ויעל פטייב (השתתפו בנבחרת ישראל).