stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דירה קהילתית
הערות שוליים

↑  "Saint Petersburg encyclopedia". encspb.ru. נבדק ב-8 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Adele Barker and Bruce Grant, The Russia Reader: History, Culture, Politics (Durham: Duke University Press, 2010), 615.
↑  Utekhin, Ilya. "Communal Living in Russia". נבדק ב-2015-04-14. [...] the kommunalka was a predominant form of housing for generations. By the 1970s, these crowded and uncomfortable apartments began to empty out in a noticeable way. But even now, when their location the most fashionable central districts of large Russian cities make them hot targets for real-estate buyouts, many remain in place, with life ordered in much the same way as it always was.
1 2 3 4 5  Ilya Utekhin et al., "Communal Living in Russia."
↑  Lynne Attwood, Gender and Housing in Soviet Russia: Private Life in a Public Space (Manchester: Manchester University Press, 2010), 125.
1 2  Svetlana Boym, Common Places: Mythologies of Everyday Life in Russia, (Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1994), 124–125.
↑  Lynne Attwood, Gender and Housing in Soviet Russia: Private Life in a Public Space (Manchester: Manchester University Press, 2010), 125–126.
1 2  Steven E. Harris, "‘I Know all the Secrets of My Neighbors’: The Quest for Privacy in the Era of the Separate Apartment" in Borders of Socialism: Private Spheres of Soviet Russia, ed.
↑  Lynne Attwood, Gender and Housing in Soviet Russia: Private Life in a Public Space (Manchester: Manchester University Press, 2010), 154–155.
↑  "Black entrances" often resulted from kommunalkas being created by repatitioning of the existing upper-class apartments, which usually had a separate entrances for the servants, deliveries and such.
↑  Svetlana Boym, Common Places: Mythologies of Everyday Life in Russia, (Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1994), 143.
↑  Lynne Attwood, Gender and Housing in Soviet Russia: Private Life in a Public Space (Manchester: Manchester University Press, 2010), 126.
בלוקים של חרושצ'ובקות בלפאיה
דירהם איחוד האמירויות הערביות

| --- | --- |
 משתמשים:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 סמל:  د.إ
 ISO 4217:  AED
 יחידות משנה
 1/100:  פילס
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  5, 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1,000 דירהם
 מטבעות בשימוש:  25, 50 פילס; 1 דירהאם
 בנק מרכזי
 אינפלציה:  2.5%
 בנק מרכזי:  הבנק המרכזי של איחוד האמירויות הערביות
 www.centralbank.ae
 
דִרְהַם אִחוּד הָאֵמִירוּיוֹת הָעַרְבִיּוֹת (בערבית: درهم إماراتي) הוא המטבע וההילך החוקי של איחוד האמירויות הערביות. המטבע הונפק לראשונה בשנת 1973, והוא נחלק ל-100 פילס. סימונו של הדירהם לפי תקן ISO 4217 הוא AED.
היסטוריה

שמו של המטבע מגיע משם המטבע היווני העתיק דרכמה.
דירהם איחוד האמירויות הערביות הונפק לראשונה ב-19 במאי 1973, עת החליף את ריאל קטר ודובאי, אשר היה נהוג בכל האמירויות פרט לאבו דאבי, ביחס של 1:1. הדינאר הבחרייני, שהיה נהוג באבו דאבי, הוחלף בדירהם ביחס של 0.1 דינאר ל-1 דירהם.
מטבעות

בשנת 1973 הונפקו מטבעות בעריכים של 1, 5, 10, 25 ו-50 פילס, וכן של דירהם אחד. המטבעות בערך של 1, 5 ו-10 פילס היו עשויים מארד, ואילו מטבעות העריכים הגבוהים יותר היו עשויים מקופרניקל. בשנת 1995 הוקטן גודל המטבעות של 50 פילס ושל דירהם אחד, והמטבע של 50 פילס קיבל צורת משובע שווה-צלעות.
הערכים והמספרים על המטבעות כתובים בספרות ערביות והכיתוב גם הוא בערבית. המטבעות של 1, 5 ו-10 פילס אינם בשימוש יומיומי, ולכן המחירים מעוגלים לכפולות של 25 פילס.
מאז שנת 1976 הטביעה מועצת המטבע של איחוד האמירויות הערביות מספר מטבעות הנצחה לציון אירועים שונים בהיסטוריה של המדינה ולכבוד שליטי המדינה.
שטרות

ב-20 במאי 1973 הנפיקה מועצת המטבע של איחוד האמירויות הערביות שטרות בעריכים של 1, 5, 10, 50 ו-100 דירהם. שטר של 1,000 דירהם הונפק בינואר 1976. בשנת 1982 הודפסה סדרה שנייה של שטרות, ללא שטרות בני 1 ו-1,000 דירהם. שנה לאחר מכן הודפס שטר בערך של 500 דירהם, ובשנת 1989 הודפס גם שטר בערך של 200 דירהם. השטרות הנמצאים במחזור הם של 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 דירהם.
על חזית השטר כיתוב בערבית עם ספרות ערביות. בגב השטר כיתוב באנגלית עם ספרות הודיות-ערביות.
השטר של 200 דירהם הודפס בשנית ממאי 2008 בצבע צהוב-חום, במקום בשטר הקודם שהודפס בירוק-חום. כמו כן, הבנק המרכזי של איחוד האמירויות הערביות הדפיס שטר חדש של 50 דירהם, הכולל סימני ביטחון חדשים.
שערי חליפין

ב-28 בינואר 1978 הוצמד שער הדירהם לסל המטבעות של קרן המטבע הבינלאומית. בפועל, הדירהם מוצמד לדולר אמריקני ברוב הזמן. מאז נובמבר 1997 מוצמד שערו של הדירהם לדולר האמריקני לפי ערך של 3.6725 דירהם לדולר.
| שער חליפין נוכחי עבור AED |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
הערות שוליים

↑  ספר העובדות העולמי של ה-CIA
דייוויד אשוורת'

דייוויד ג'ורג' אשוורת' (אנגלית: David George Ashworth‏; 1867–1947) היה שופט ומאמן כדורגל אירי, הידוע בעיקר בשל היותו מאמן ליברפול ואולדהם אתלטיק.
אשוורת' היה למאמנה הראשון של אולדהם בשנת 1906 והחזיק בתפקיד עד עזיבתו ב-1914 לטובת סטוקפורט קאונטי, עמם נשאר בזמן מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1920 התמנה למאמנה של ליברפול ובעונתו הראשונה בתפקיד הוליך את הקבוצה למקום הרביעי בליגה האנגלית הבכירה במרחק 8 נקודות מהאלופה ברנלי.
בעונתו השנייה במועדון, 1921-22, הוליך אשוורת' את ליברפול לזכייה באליפות השלישית שלהם. הקבוצה הייתה בדרך הבטוחה להשגת אליפות שנייה ברצף גם בעונת 1922-23, כאשר החליט אשוורת' בחודש פברואר לעזוב את המועדון מראש הליגה ולהצטרף לקבוצת התחתית אולדהם אתלטיק. מעברו של אשוורת' לא עזר לאולדהם שירדה לליגת המשנה בסוף העונה, כאשר ליברפול זכתה באליפות בהפרש של 6 נקודות, למרות שניצחה רק אחד משבעת משחקיה האחרונים בעונה.
אשוורת' נשאר באולדהם מעט יותר משנה, לפני שעבר למנצ'סטר סיטי, אך התפטר מהמועדון בשנת 1925 מכיוון שהקבוצה נאבקה נגד הירידה. אשוורת' הספיק לאמן את וולסול בין השנים 1926 ו-1927, לפני שנפטר בשנת 1947, בגיל 79.
תארים כמאמן

אליפות אנגליה: 1921/1922
דיאתיל אתר

| --- | --- |

מולקולת דיאתיל אתר
 
 מולקולת דיאתיל אתר -ייצוג קווי
 שם סיסטמטי:   Ethoxyethane 
 שמות נוספים:  Diethyl ether; Ethyl ether; Ethyl oxide
 כתיב כימי:  C₄H₁₀O 
 מסה מולרית:  74.12 גרם/מול
 מראה:  נוזל שקוף
 מספר CAS:  60-29-7
 צפיפות:  0.7134 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  נוזל
 מסיסות:  69 גרם לליטר
 טמפרטורת היתוך:  -116.3 °C   156.85 K
 טמפרטורת רתיחה:  34.6 °C   307.75 K
 מקדם שבירה:  1.353
 נקודת הבזק:  -45 °C   228.15 K
 נקודת התלקחות:  160 °C   433.15 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  271.2− קילוג'ול למול
 אנטרופיה מולרית תקנית:  253.5 ג'ול למול למעלה
 NFPA 704:       4 ‏ 2 1 
 
דיאתיל אתר (Diethyl ether; נקרא גם אתר דיאתילי או אֵתאוֹקְסִיאֵתָאן (Ethoxyethane) או בפשטות: אֶתֶר) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה  \ {\mbox{CH}}_{3}{\mbox{CH}}_{2}{\mbox{OCH}}_{2}{\mbox{CH}}_{3}. דיאתיל אתר הוא ממס בעל חשיבות גבוהה בתעשייה הכימית.
היסטוריה

גילוי התרכובת נזקף לזכותו של האלכימאי רמון ליול (בשנת 1275 לערך), אולם אין עדויות מהימנות לכך. התרכובת סונתזה לראשונה בידי הרופא הגרמני ולריוס קורדוס בשנת 1540. קורדוס כינה את האתר "שמן מתוק של חומצה גופריתית", וציין כמה מתכונותיו הרפואיות של החומר. בערך באותה תקופה גילה האלכימאי והרופא פאראצלסוס את תכונות שיכוך הכאבים של האתר.
השם "אתר" ניתן לחומר בשנת 1730, בידי הגרמני אוגוסט זיגמונד פרובניוס. דיאתיל אתר הוא דוגמה אחת לאלפי התרכובות האורגניות המוגדרות כאתר; אתר בהגדרתו הכימית הוא כל תרכובת המכילה את הקבוצה C-O-C, ואין להתבלבל בין המושגים. מצב דומה קיים במושג כוהל, שמה של קבוצת תרכובות אורגניות וכן שמו היום-יומי של החומר הידוע ביותר בקבוצה זו: אתנול.
המנתח האמריקאי קרופורד ויליאמסון לונג היה הראשון שהשתמש בדיאתיל אתר להרדמה כללית (ב-30 במרץ 1842).
סינתזה

דיאתיל אתר מיוצר בתגובה בין חומצה חזקה, לרוב חומצה גופרתית (H2SO4) לאתנול. החומצה מתפרקת במים ויוני מימן נקשרים לחמצן האלקטרו-שלילי של האתנול:

 CH_{3}CH_{2}OH+H_{3}O^{+}\Rightarrow CH_{3}CH_{2}COH_{2}^{+}+H_{2}O

בשלב הבא החמצן של מולקולת אתנול אחרת נקשר לפחמן במולקולה שעברה פרוטונציה בתגובת התמרה נוקלאופילית לקבלת דיאתיל אתר תוך שחרור מים ויון מימן

 CH_{3}CH_{2}COH_{2}^{+}+CH_{3}CH_{2}OH\Leftrightarrow CH_{3}CH_{2}COCH_{2}CH_{3}+H_{2}O+H^{+}

התגובה מתבצעת בטמפרטורה הנמוכה מ-150°C כדי למנוע יצירת אתילן מהאתנול.
התגובה ליצירת דיאתיל אתר הפיכה (רברסיסבלית) כך שייווצר שיווי משקל בין אתנול לדיאתיל אתר. כדי לקבל ניצולת גבוהה נדרש זיקוק להוצאת האתר כך שעל פי עקרון לה שטלייה תתקדם הריאקציה לכיוון התוצר הרצוי.
דגל אי הנסיך אדוארד

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  24 במרץ 1964
 מוטיבים עיצוביים:  כרזת סמל אי הנסיך אדוארד
 גרסאות נוספות
 דגל המשנה למושל של אי הנסיך אדוארד
 
  דגל מדיני, דגל הצי המדיני
דגל אי הנסיך אדוארד מכיל את סמל האבירים של האי.
שלושה עצי אלון קטנים, המסמלים את שלושת המחוזות של הפרובינציה (Prince, Queens ו-Kings), מופיעים תחת הגנתו של עץ אלון גדול, שסימל במקור את בריטניה. הסמליות חוזרת במוטו של הפרובינציה: Parva sub ingenti (קטן תחת [הגנתו של] גדול).
הפרובינציה נקראה על שמם של שני אנשים בשם אדוארד: בראש הדגל מופיע אריה מוזהב, שמופיע במקור בסמלו של הנסיך אדוארד אוגוסטוס, והשני - המלך אדוארד השביעי.
דניאל שטיין (רב)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן 
 
דניאל שטיין (באנגלית: Daniel Stein; נולד ביולי 1976) הוא רב וראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן המסונפת לישיבה יוניברסיטי בניו יורק, שם הוא מחזיק בקתדרה על שם פרז ופרידה פרידברג בתלמוד.
חייו

הרב שטיין קיבל את התואר הראשון מישיבה יוניברסיטי בשנת 1998 וסמיכה לרבנות מישיבת רבינו יצחק אלחנן בשנת 2002, שם למד אצל הרב צבי שכטר. הרב שטיין היה חבר בתוכנית למצטיינים לסמיכה של כולל וקסנר, ומאוחר יותר למד בכולל עליון ע"ש וקסנר בראשות הרב מרדכי וויליג והרב מיכאל רוזנצווייג. הוא מונה לראש ישיבה בשנת 2009.
הרב שטיין גם מנהל את תוכנית הלימודים "הלכה למעשה" של תלמידי השנה הרביעית של לימדי הסמיכה (4th Year Halacha Lemaaseh) בישיבת רבינו יצחק אלחנן מאז שנת 2007. בתוכנית זו הוא מלמד תחומי התמחות בהלכה מעשית ומנהל מבחנים לסמיכה, תפקיד בו כיהן בעבר הרב יעקב הבר ולפני כן הרב שלמה דרילמן.
מאז 2014, שטיין מכהן כרב של קהילת אהבת חסד, המכונה "רידניקר שטיבל", בית כנסת היסטורי באפר וסט סייד, מנהטן, שם הוא החליף את מקומו של הרב שמואל אורנשטיין, תלמידו של הרב ברוך בר ליבוביץ, והרב בנימין הלברשטאם, צאצא של הרב חיים הלברשטאם. לפני כן, שטיין היה הרב המייסד של קהילת בית שלום בקליפטון, ניו ג'רזי (אנ'), שם כיהן במשך ארבע שנים.
מאמרים

The Limits of Religious Optimism: The Hazon Ish and the Altar of Novardok on Bittahon ב- Tradition 43: 2 2010
"Halachic Aspects of Visiting the Temple Mount" in Journal of Halacha and Contemporary Society,", סתיו 2002
"Relying on Kashrut Organizations for Separation of Terumot and Maasrot" in Journal of Halacha and Contemporary Society, Fall 2000.
Are Vaping and E-Cigarettes Kosher?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009538863605171  LCCN: no2021148314  VIAF: 3161693836215931151   WorldCat (עם VIAF): 3161693836215931151
הערות שוליים

↑  "RIETS Roshei Yeshiva".
↑  "YU News". נבדק ב-1 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  השיעורים של תוכנית זו מוקלטים, וזמינים ב-YUTorah (באנגלית).
↑  "RIETS Faculty".
↑  "RIETS".
↑  "Ridniker Shteibel".
↑  "Kehillas Beis Sholom".
דן גולדברג

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1915 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  16 בספטמבר 1993 (בגיל 77) 
 ענף מדעי:  אגרונומיה 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון 
 מוסדות:  הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית 
 צאצאים:  אמיר גבע 
 
דן (שלמה) גולדברג (23 באוקטובר 1915, ט"ו בחשוון תרע"ה – 16 בספטמבר 1993, א' בתשרי תשנ"ד) היה פרופסור מן המניין וראש מחלקת השקיה בפקולטה לחקלאות ברחובות, אחד מאבות שיטת ההשקיה בטפטוף.
ביוגרפיה

דן גולדברג נולד בירושלים לד"ר אריה (לובה) גולדברג, מנהל תחנת הבריאות העברית בירושלים ולמרים גולדברג, בוגרת "בצלאל", ציירת ואשת חברה.
בשנת 1921 עזבה המשפחה את ירושלים והשתכנה בתל אביב, שם הקים אביו (שהיה ממייסדי בית חולים אסותא), את המעבדה הבקטריולוגית הראשונה והשתתף בביעור הבילהרציה בנחל הירקון. אמו התנדבה בליגה למלחמה בשחפת, והפכה לפעילת ציבור מוכרת בעיר.
בשנת 1933, עם סיום לימודיו התיכוניים, נשלח גולדברג על ידי הוריו לאנגליה, כדי להשתלב בפקולטה ללימודי רפואה; אך על אף המסורת המשפחתית, הוא בחר להתמקד בלימודי הנדסה. את לימודי התואר הראשון סיים בהצטיינות יתרה במוסד הלימודים "קווין מרי קולג'" שבלונדון, מה שאפשר לו בשנת 1936 להמשיך ללימודי תואר שני בהנדסה אזרחית תחת מלגה מלאה באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, אותם השלים בהצלחה בשנת 1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, שב גולדברג ללונדון והתגייס לשירות הצבא הבריטי, "הרויאל אינג'נירס" (הנדסה קרבית), ושימש כקצין קרבי. השירות הצבאי נמשך 6 שנים, מתוכן שהה 3 שנים בדרום איטליה. גולדברג השתחרר מהצבא הבריטי בשנת 1945 בדרגת מייג'ור; לאורך השירות קיבל מספר עיטורים צבאיים.
בשנים 1948-1953 עבד כמהנדס מים בסוכנות היהודית. ב-1953 הקים יחד עם שני חבריו את "איחוד מהנדסים לעבודות מים והנדסה אזרחית", במסגרתו פעל בארץ ובעולם בתחום הנדסת מים.
תרומתו לתחום ההשקיה בטפטוף

במקביל לעבודתו בארגון "איחוד מהנדסים לעבודות מים והנדסה אזרחית", החל גולדברג להרצות וללמד השקיה בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות, בתחילה במשרה חלקית ובחלוף הזמן מונה לפרופסור מן המניין ולראש החוג להשקיה. בשנת 1969, במסגרת עבודתו בפקולטה לחקלאות, התוודע לשיטת ההשקיה בטפטוף; מאז ועד מותו פעל למען הפצת הידע ויישום השיטה ברחבי העולם, באמצעות כתיבה מקצועית בנושא והשתתפות בכנסים בינלאומיים.
במהלך השנים יצא גולדברג בהתנדבות לשליחות מש"ב (מחלקה לשירותים בינלאומיים), מטעם משרד החוץ, למדינות שונות בדרום-מזרח אסיה, מרכז ודרום אמריקה ואפריקה, שם הפיץ את שיטת ההשקיה בטפטוף, כחלק ממדיניות הסיוע החקלאי הישראלי בקרב מדינות מתפתחות. פעילותו זכתה להערכה; בשנת 1970 התפרסם מאמר אותו כתב גולדברג עם תלמידו מנחם שמואלי, על המצאת והפצת שיטת ההשקיה בטפטוף, בספר "אוסף המאמרים הקלאסיים שהביאו למהפכה בחקלאות ב-200 השנים האחרונות" שראה אור בארצות הברית וזכה להצלחה בשל חשיבותו.
פרסומיו

ספרו של גולדברג, אותו כתב בשיתוף עם ד"ר ברוך גורנת וד"ר דניאל רמון, נחשב לראשון והחשוב בתחום ההשקיה בטפטוף. הספר נלמד ברחבי העולם על ידי העוסקים בתחום. בספר מפורטים רקע היסטורי ולימוד מעשי אודות השקיה בטפטוף, בין השאר באמצעות אילוסטרציות ותמונות רבות.
נוסף על ספרו זה, כתב גולדברג עשרות מאמרים בתחום ההשקיה בטפטוף, בשיתוף עם תלמידיו וממשיכי דרכו.
חייו האישים

גולדברג נישא למרים לבית כרסנטי מראש פינה. לזוג נולדו שני בנים ובת: עודד גבע עו"ד ונוטריון, ד"ר אמיר גבע (מינהל עסקים) ואריאלה גלמן.
לקריאה נוספת

Dan Goldberg, Baruch Gornat, Daniel Rimon, Drip Irrigation: Principles, Design and Agricultural Practice, 1976
הערות שוליים

↑  "איחוד מהנדסים לעבודות מים והנדסה אזרחית", באתר דנסגייד
↑  פרטי הספר Drip irrigation: Principles, design, and agricultural practices
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294900705171  ISNI: 0000 0000 6698 7590  LCCN: nr91024606  VIAF: 73710551   WorldCat (עם VIAF): 73710551
דומנק בלמניה

דומנק בלמניה אי פררה (בקטלאנית: Domènec Balmanya i Perera, נודע גם בשם הספרדי דומינגו בלמניה ("Domingo Balmaña"); 29 בדצמבר 1914 - 14 בפברואר 2002) היה כדורגלן ומאמן ספרדי-קטלאני. כשחקן, שיחק בלמניה כקשר בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 והוא נודע בזכות תקופתו בברצלונה. לאחר פרישתו ממשחק החל בקריירת אימון שנמשכה עשרות שנים. הוא זכה עם ברצלונה בגביע הספרדי ובגביע ערי הירידים הראשון בתולדותיה ועם אתלטיקו מדריד באליפות ספרד. בין תפקידי האימון הנוספים שמילא ניתן למנות את הקבוצות ולנסיה, ריאל בטיס ומאלגה ואת נבחרת ספרד. לאחר פרישתו מאימון עסק בניהול ספורטיבי.
תארים > כשחקן

הגביע הספרדי (1): 1941/1942
אליפות קטלוניה (1): 1935/1936
אליפות צרפת (1): 1938/1939
תארים > כמאמן

הגביע הספרדי (1): 1956/1957
גביע ערי הירידים (1): 1955/1958
אליפות ספרד (1): 1965/1966
הערות שוליים

↑  Historique, באתר הרשמי של סט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 304119086   WorldCat (עם VIAF): 304119086
דפנה רז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958 (בת 66 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקצוע:  עורכת מתרגמת
 
דפנה רז (נולדה ב-1958) היא עורכת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

רז היא בתם של שפרירה זכאי והמפיק מתי רז, אחותה היא אורלי רז העוסקת בבימוי לטלוויזיה.
היא דיבבה בסדרת הטלוויזיה "הדבורה מאיה".
בשנים 1998–2018 שימשה כעורכת המהדורה העברית של המגזין "נשיונל ג'יאוגרפיק".
היא תרגמה ספרים לעברית, ובין תרגומיה נמנים הספרים של ג'ודית באטלר "טענת אנטיגונה", תרגום אשר זכה לתשבחותיו של מבקר הספרות יצחק לאור, ו"קוויר באופן ביקורתי", וכן "גיתאי X2X3", ספר המנתח את יצירותיו של עמוס גיתאי.
היא ערכה את שני אוספי האלבומים שהוציא המוזיאון הרצלילינבלום.
בתה, אלה בן דוד, דיבבה בסרט "במבי".
דפנה שפיגלמן

| --- | --- |

דפנה שפיגלמן, 2005
 לידה:  24 באפריל 1969 (בת 55)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
דפנה שפיגלמן דמבינסקי (נולדה ב-24 באפריל 1969) היא אשת תקשורת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

שפיגלמן גדלה בסביון. יש לה תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למינהל בת"א, והיא בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.
בתחילת דרכה, בראשית שנות התשעים, ערכה שפיגלמן את מגזין "את". בהמשך הייתה לסגנית עורך במגזין "בלייזר" וכותבת מדור בעיתון "נשים" של מעריב. היא שידרה לצד יאיר לפיד את "ציפורי לילה" בגלי צה"ל במשך כשמונה שנים ולאחר מכן אף ערכה את תוכנית האירוח שלו "יאיר לפיד" בערוץ 2. בנוסף, היא הגישה פינת עיתונות בתוכנית הבוקר של הערוץ הראשון והגישה בערוץ את "בחזרה לעתיד" לצד אפרים סידון. כמו כן, הגישה פינה בתוכנית "רייכר יסדר" בהנחייתו של גדעון רייכר בערוץ 10. היא נבחרה להיות המגישה המחליפה של תוכנית הבוקר של רשת והנחתה את התוכנית "הבוקר השביעי" לצד נטשה מוזגוביה.
בשנת 2004 שיחקה שפיגלמן בסדרת הדרמה "חדר מלחמה" בערוץ 2. ב־2005 הגישה את תוכנית הבריאות של ערוץ 10 "I Fill" והחלה לכתוב למגזין "עלמה". בשנת 2006 הצטרפה לצוות השחקנים של תוכנית הנוער "השמיניה" בערוץ הילדים. בשנת 2007 שיחקה שפיגלמן בסרט "נודל" בבימויה של איילת מנחמי.
ב-2010, החלה לכתוב בלוג באתר סלונה, אשר הייתה מבין מקימיו.
שפיגלמן נשואה ליורם דמבינסקי, מנכ"ל משרד הפרסום "JWT". לזוג שלושה ילדים: יובל, עמליה וליאנה.
היא נמנית עם קבוצת מייסדי מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד ופעילה בה לקראת הבחירות לכנסת ב-2013. בבחירות ברשויות המקומיות בשנת 2013 נבחרה כחברת מועצת היישוב סביון בראש רשימת "בעד סביון" (בסך הכל זכתה הרשימה בשני מושבים). בבחירות 2018 התמודדה לראשות מועצת סביון מול מוטי לנדאו וזכתה ב-34.2% מהקולות ורשימתה זכתה בשנית ב-2 מנדטים.
מאז 7 באוקטובר 2023, פעילה שפיגלמן במטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים בתחומי ההסברה, הדוברות והפרסום.
דירהם

דירהם כסוף מהח'ליפות האומיית, שהוטבע בעיר בלך באח (729/730 לספירה)
מדינות באדום משתמשות כיום בדירהם. מדינות בירוק משתמשות במטבע עם תת-מטבע בשם דרהם
דירהם (בערבית: درهم; תעתיק מדויק: דרהם) הוא מטבע ערבי עתיק העשוי מכסף. כיום המטבע משמש מספר מדינות ערביות, כמו איחוד האמירויות הערביות, מרוקו וארמניה. ומספר מדינות נוספות משתמשות בתת-מטבע בשם דירהם, לוב, קטר, ירדן וטג'יקיסטן.
היסטוריה

שמו של המטבע מגיע משם המטבע היווני העתיק דרכמה.
המטבע היה במשקל אחד מארבעים מהאונקיה.
כבר בקוראן הוזכר מטבע הדירהם כדבר זול ”והם קנו לו מחיר נמוך, מספר דירהם, והיו בו בין הסגפנים”. גם במקורות היהודיים מופיע המטבע, הרמב"ם בבואו לחשב את מידת רביעית עושה זאת על ידי הדירהם (27 דירהם) ככל הנראה הכוונה לדירהם מצרי עתיק. השולחן ערוך מתאר את שיעור חמש סלעים לפדיון הבן, כ”שלשים דירהמים כסף מזוקק”.
משקל

באימפריה העות'מאנית המאוחרת (הטורקית העות'מאנית), משקל דירהם סטנדרטי היה 3.207 גרם. במצרים בשנת 1895, זה היה שווה ערך ל 47.661 גרגירי חיטה (3.088 גרם).
כיום ישנה תנועה בעולם האיסלאמי להחיות את הדירהם כיחידת מסה למדידת כסף, אם כי ערכו המדויק שנוי במחלוקת (3 או 2.975 גרם).
כיום > באיחוד האמירויות הערביות

דירהם איחוד האמירויות הערביות הוא המטבע וההילך החוקי של איחוד האמירויות הערביות. המטבע הונפק לראשונה בשנת 1973, והוא נחלק ל-100 פילס. סימונו של הדירהם לפי תקן ISO 4217 הוא AED.
כיום > במרוקו

דירהם מרוקאי הוא המטבע וההילך החוקי של מרוקו, מאז 1959. דאר סיקה (הסוכנות האחראית על ייצור המטבע), הממוקמת בבירה רבאט, מפקחת על תהליך אספקת השטרות והמטבעות לבנק אל מג'ריב (הבנק המרכזי של מרוקו), שאחראי לחלק אותם לבנקים מרוקאים שונים.
כיום > בארמניה

בארמניה קיים מטבע בשם דראם שמקורו במילה דירהאם.
במדינות אחרות
במדינות אלו קיים תת-מטבע:
דינר לובי אחד מחולק ל-1,000 דירהם.
ריאל קטרי אחד מחולק ל -100 דירהם
סומוני טג'יקיסטני אחד מחולק ל-100 דיראם.
הערות שוליים

↑  מילון אנגלי באוקספורד, מהדורה ראשונה, sv 'dirhem'
↑  סורה יוסף - פסוק 20
↑  פירוש המשנה, עדויות, א, ב.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן ש"ה
↑  מילון אוקספורד, ערך דירהם.
↑  אשטור, (אוקטובר 1982). "משקולות לבנטיות וחבילות סטנדרטיות: תרומה למטרולוגיה של ימי הביניים המאוחרים יותר"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: dirhem 
מטמון כסף מלובלין, הכולל 214 דראמות כסף שהונפקו בין השנים 711/712 ו-882/883 לספירה, מוזיאון לובלין
דיאנקס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס ספרטה, יוון 
 פטירה:  480 לפנה״ס תרמופילאי, יוון 
 מדינה:  ספרטה 
 דרגה:  קומנדר 
 פעולות ומבצעים
 קרב תרמופילאי 
 
דיאנקס (ביוונית עתיקה: Διηνέκης; המאה ה-5 לפנה"ס) היה ספרטני, שלקח חלק בקרב תרמופילאי.
ביוגרפיה

מלך פרס חשיארש הראשון פלש ליוון, ו-300 חיילים ספרטנים תחת פיקודו של המלך לאונידס הראשון נשלחו אל תרמופילאי לעכב אותו. טרם הקרב אחד החיילים התלונן בפני לאונידס שהפרסים כה רבים עד ש"כשיורים הברברים את חיציהם, מאפילים הם על השמש בהמון החצים, כה גדול המונם." דיאנקס ששמע את השיחה השיב שהחייל: "מודיע רק טובות, שאם המדים יסתירו את השמש, יהיה להם הקרב בצל ולא בחום השמש." הרודוטוס טוען גם שדיאנקס היה החייל האמיץ ביותר שלחם בקרב, ומציין גם שהוא נודע באמרותיו השנונות.
פלוטרכוס מזכיר סיפור דומה אם כי אחרת. לפי פלוטרכוס, לאונידס עצמו היה זה שאמר את המשפט המפורסם: "האם לא יהיה זה נחמד אם יהיה לנו צל כשנלחם בהם?"
בתרבות

משפטו ההרואי של דיאנקס מפורסם עד ימינו. בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש", דיאנקס הוא אחת הדמויות המרכזיות. וכך גם בספר "הספרטאי" של קרולין דל סנידקר. בסרט 300 הספרטנים המשפט נאמר בידי המלך לאונידס עצמו בתגובה לאיום מצד הגנרל הפרסי הידרנס, ולא בעקבות תלונה של חייל יווני. בקומיקס הגרפי של פרנק מילר הוא אינו נזכר, ובסרט "300" המשפט נאמר בידי דמות בדיונית בשם סטליוס.
בעיר המודרנית ספרטה השוכנת בסמוך לספרטה ההיסטורית קיים רחוב הקרוי על שמו, בסמוך לקבר לאונידס.
לקריאה נוספת

הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
פלוטרכוס. ספרטה - אמרות ומנהגים. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשע"א.
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר שביעי, 226.
↑  פלוטרכוס, "ספרטה אמרות ומנהגים". תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא ופירוש דבורה גילולה. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשע"א.
דייוויד אתרטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1944 (בן 80) בלקפול, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  פיצוויליאם קולג' 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד אתרטון (באנגלית: David Atherton;‏ 3 בינואר 1944) הוא מנצח אנגלי.
חייו

אתרטון נולד בבלקפול, לנקשייר למשפחה מוזיקלית. אביו, רוברט אתרטון, היה המורה למוזיקה בסנט ג'וזף קולג' בבלקפול וכן היה מנצח. אמו הייתה זמרת.
אתרטון למד מוזיקה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1962-66 ובאקדמיה המלכותית למוזיקה. בשנת 1967 הכניס אותו גאורג שולטי לסגל של קובנט גארדן, שם ניצח לראשונה על טרובאדור בשנת 1968 וכיהן כמנצח הבית עד 1980. בשנת 1976 הופיע לראשונה בלה סקאלה ובשנת 1978 באופרה של סן פרנסיסקו. בשנים 1968 עד 1973 ושוב מ-1980 עד 1983 כיהן כמנהל מוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון. בתקופת כהונתו השנייה בסינפונייטה כיהן במקביל גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, שם המשיך וכיהן כמנצח אורח ראשי בשנים 1983 עד 1986. באותן שנים היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בשנת 1989 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג ואף ייסד את פסטיבל "בעיקר מוצרט" בסן דייגו. בשנת 1991 ניצח בקובנט גארדן על הפקה בימתית מלאה של "ההוגנוטים" מאת מאיירבר, הראשונה בלונדון מאז מלחמת העולם השנייה.
אתרטון התבלט בהתלהבותו למוזיקה חדישה, שהתבטאה בין השאר בביצועי בכורה ל"הלוויתן" של ג'ון טאוונר (1968), "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל (1968) ו"אנו באים אל הנהר" של הנס ורנר הנצה (1976). כמו כן ערך והקליט את מכלול יצירותיו של שנברג להרכב קאמרי והקליט יצירות משל לאוש יאנאצ'ק, מוצרט, שוברט, וייל ואחרים עם תזמורות ידועות-שם. פרשנותו ל"המלך פריאם" של מייקל טיפט זכתה לשבחי המלחין.