stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני

ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני ורוזן קינכרדין השנים עשר (באנגלית: James Bruce, 8th Earl of Elgin and 12th Earl of Kincardine;‏ 20 ביולי 1811 – 20 בנובמבר 1863) היה איש צבא, מדינאי ודיפלומט בריטי. אלגין מונה בשנות החמישים של המאה ה-19 לנציב העליון מטעם בריטניה במזרח הרחוק ובמסגרת התפקיד היה עליו לפתח את הקשרים הכלכליים של בריטניה עם הקיסרות הסינית ושוגונות טוקוגאווה (יפן). אלגין פיקד על הכוחות הבריטיים שתקפו את בייג'ינג והעלו באש את ארמון הקיץ הקיסרי במהלך מלחמת האופיום השנייה. בהמשך כיהן במספר תפקידים מנהליים כגון מושל ג'מייקה, מושל מחוז קנדה הבריטית והמושל הכללי של הודו (הראג' הבריטי).
ביוגרפיה

ג'יימס ברוס אלגין נולד בלונדון ב-20 ביולי 1811, בנו הצעיר של תומאס, הרוזן השביעי מאלגין ואשתו השנייה אליזבת, בתו של ג. ט. אוסוולד. הוא סיים את לימודיו באיטון ובכרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1840, לאחר מות אחיו הבכור, הוא הפך לבן המבוגר ביותר של הוריו ובכך היה ליורש הרוזנות. בשנת 1841, עם מות אביו, ירש את תואר האצולה השושלתי, והיה לרוזן אלגין השמיני. באותה שנה הוא נבחר לנציג מחוז סאות'המפטון בבית הנבחרים הבריטי, אך מינויים חדשים הובילו לסיום הקריירה הפרלמנטרית שלו. בשנת 1842 נבחר במסגרת המועמדות למושלות ג'מייקה.
הוא נשאר בתפקיד מושל ג'מייקה עד 1847. ממשלו המוצלח בג'מייקה הוביל לכך שלאחר סיום התפקיד הוצע לו מינוי למושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית (מושבת קנדה), אותו מילא בין השנים 1847–1854. בתקופתו שם, אלגין נקט בצעדים הראשונים להקמת "ממשלה אחראית" בקנדה. בשנת 1848 הצליחו המפלגות הרפורמיסטיות המתונות מקנדה המזרחית וקנדה המערבית, בראשות לואי-היפולטה לפונטיין ורוברט בולדווין, להשיג רוב על השמרנים. לורד אלגין ביקש ששתי המפלגות הללו יקימו ממשלה קואליציונית. לאחר הקמתה של ממשלה חדשה זו, לורד אלגין הפך למושל הראשון שהרחיק את עצמו מעיסוקי החקיקה, והשאיר את כוחה האמיתי של השלטון לנבחרי העם וסלל את הדרך לתפקיד הסמלי של המושל הכללי של קנדה שקיים היום. הוא חתם על מספר חקיקות שהוצעו על ידי לפונטיין ועברו הצבעות בפרלמנט שהעניקו חנינה לגולים פוליטיים רפובליקנים שהוגלו לארץ רופרט על כך שניסו להביא למהפכה רפובליקנית בקנדה.
נאמנים למלוכה נרתעו מחנינת הגולים, הפגינו במונטריאול והבעירו את בניין הפרלמנט בעיר. בשנת 1854 ניהל לורד אלגין משא ומתן על חוזה ההדדיות עם ארצות הברית בניסיון לעורר מחדש את הכלכלה הקנדית. בשנת 1857 הוא הפך לנציב העליון מטעם האימפריה הבריטית בקיסרות הסינית. בביקורו בסין וביפן (שוגונות טוקוגאווה) ב-1858 וב-1859, הוא פיקד על הכיבוש הבריטי של העיר האסורה בבייג'ינג במהלך מלחמת האופיום השנייה. תחילה היה אלגין סימפתי כלפי הסיניים והתנגד למלחמה אך לאחר ההתנקשות בשליחים הבריטיים הורה על פעולת תגמול שהייתה לשריפת ארמון הקיץ הקיסרי, מקום מושבו של שיאן-פנג, קיסר סין. לאחר מכן הוא מונה למנהל הדואר הכללי בממשל הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון. בשנת 1862 הוסב לתפקיד המושל הכללי של הודו (הראג' הבריטי). הוא נפטר בדורמסלה, הודו הבריטית, ב-20 בנובמבר 1863, בעודו מכהן בתפקיד, עקב התקף לב.
הרוזן אלגין השמיני.
ברק שחור (סרט, 2009)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסנדר ווייטינסקי   דמיטרי קיסליוב
 הופק בידי:  טימור בקממבטוב 
 תסריט:  דמיטרי אלייניקוב   אלכסנדר טלאל
 עריכה:  דמיטרי אלייניקוב 
 שחקנים ראשיים:  גריגורי דובריגין   ואלרי זולוטוחין   סרגיי גרמש   איוואן ז'ידקוב   יקטרינה וילקובה   ויקטור ורג'ביצקי   מיכאיל יפרמוב
 מוזיקה:  יורי פוטיינקו
 צילום:  סרגיי טרופימוב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Bazelevs
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  רוסיה דצמבר 2009   ישראל ינואר 2010
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה 
 תקציב:  $15,000,000
 הכנסות:  $21,500,000
 פרסים:  מועמדות לפרס נשר הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברק שחור (ברוסית: Чёрная Молния) הוא סרט גיבורי על רוסי, בבימוים של אלכסנדר ווייטינסקי ודמיטרי קיסליוב ובהפקתו של טימור בקממבטוב. זהו סרט גיבורי העל הראשון מסוגו שנוצר ברוסיה. ל-2012 תוכננה יציאתו לאקרנים של סרט ההמשך "ברק שחור 2" אך תוכניות אלה נגנזו.
עלילה

סצנת פתיחה: השנה היא 2009. איש העסקים קופצוב מסתכל במכונת קידוח ענקית. אחד המדענים, מסתכל על המסכים ומכריז: "זהו הבסיס הגאולוגי של מוסקבה! אם הוא ייסדק ... העיר תקרוס" כאשר איש העסקים ממלמל: "היהלומים שלי!", לפתע מהירות הקידוח יורדת ואיש העסקים עוזב את החדר עם המדענים.
סתיו 2009. סטודנט רגיל בשם דימה מאיקוב מאוניברסיטת מוסקבה מקבל מאביו מתנת יום הולדת, רכב "וולגה גא"ז-21" שחור דגם 1966. אבל מתברר שזו לא מכונית רגילה, אלא רכב חשאי מצויד במנוע סילון. דימה מאוהב בחברתו לכיתה אנסטסיה סבטלוב, דרך הרצאותיו של המרצה קופצוב הוא מתחיל באמת ובתמים להאמין כי הדרך היחידה להצלחה - היא להיות אגואיסט.
הגיבור מתחיל את הקריירה שלו הוא עובד באמצעות המכונית החדשה, תוך הובלת פרחים ללקוחות. על התכונות המיוחדות של המכונית שלו, הוא מגלה לגמרי במקרה. בתחילה, דימה נהנה מהטיסה במכונית המעופפת שלו ומרוויח כסף טוב, תוך שהוא עוקף את פקקי התנועה עתיקי היומין של מוסקבה. אבל האינטרס העצמי שלו מוביל אותו לכך שהוא לא בא לעזרתו של אדם פצוע ברחוב שנדקר מסכין, עד שמתברר כי האיש הזה הוא אבא שלו.
מות אביו, מביא לשינוי ביחס של דמיטרי לחיים. בשמי מוסקבה ישנו "ברק שחור" - המגן על אזרחי העיר מפני פושעים, תאונות ואסונות.
בינתיים, איש העסקים קופצוב מתחיל לחפש חומרי מאיצי-נאנו (נאנו-קטליזטור) הממיר דלק "ברק השחור" בדלק טילים, שיכול לשמש גם עבור קידוח תת-קרקעי. קידוח שעלול להשמיד את כל מוסקבה, אך ייקל על חשיפת שכבת יהלומים בקרקעית האדמה, תחת הלוח הטקטוני שעליו ניצבת העיר. קופצוב מוצא מדענים - אלה שבנו את הוולגה המעופפת - ומחייב אותם לייצר גרסת אחות צבאית ל"ברק השחור", כאשר הוא משתמש ברכב "מרצדס" כבסיס לשלדת הרכב. דימה מפתה את קופצוב לגגו של גורד שחקים, לאחר שהוא מאפשר לאחד המדענים - פרפלקין - להימלט. דימה אפילו לא מספיק להיאבק בנבל קופצוב, הוא דופק את טילי "הברק השחור" ומתנגש בבניין, תוך שהוא לוקח עמו את מאיצי הנאנו (הנאנו-קטליזטור) ומתדרדר עם ה"וולגה" אל מתחת לקרח של נהר מוסקבה.
חיוג הטלפון של אנסטסיה חברתו, שמבינה כי היא באמת אוהבת את דימה, מעיר אותו מתרדמתו. דימה נזכר בדלק הרזרבי של הנאנו-חום והוא עולה מן הקרח, כמו טיל בליסטי וטס אל קופצב כדי להציל את המדענים ואת העיר מוסקבה. אחר כך הוא ממהר לאנסטסיה כדי לחגוג את השנה החדשה, אלא שקופצוב מנסה למנוע זאת ממנו כאשר הוא חוטף את נסטיה ומבקש את מאיצי הנאנו בתמורה. מעל לכיכר האדומה נסטיה קופצת מתוך מכוניתו של קופצוב ודימה מציל אותה. הקרב המכריע של שתי המכוניות מעופפות בשמי מוסקבה מסתיים כאשר דימה, כמו טיל "פרוטון", דוחף את מכוניתו של קופצוב אל מעבר לאטמוספירה, שם דלק ה"מרצדס" נגמר וקופצוב נשאר לצוף במסלול סביב כדור הארץ.
סצנת סיום: 1 בינואר 2010. דימה ואנסטסיה חוגגים יחדיו את השנה החדשה.
צוות השחקנים

גריגורי דובריגין – דימה מאיקוב/ברק שחור
יקטרינה וילקובה – נסטיה סבטלובה
ויקטור ורז'ביצקי – פרופסור ויקטור קופצוב
סרגיי גרמאש – פאבל מאיקוב, אביו של דימה
ילנה ואליושקינה – אנסטסיה מאיקובה, אמו של דימה
יקטרינה סטארשובה – טניה מאיקובה, אחותו של דימה
איוואן ז'ידקוב – מקסים
איגור סאבוצ'קין – בוריס איוואנוביץ'
ואלרי זולוטוחין – פאבל פרפלקין
יקטרינה ואסילייבה – אולגה רומנצבה
יוז'אס בודראיטיס – מיכאיל יליזארוב
דאטו בחטאדזה – בחראם מחמדוביץ'
מיכאיל יפרמוב – איש שיכור
הערות שוליים

↑  גלובוס גרופ תשווק לראשונה בישראל סרט קולנוע רוסי בהפצה ארצית
| טימור בקממבטוב |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | ואלס פשאוור (1994) • הארנה (2001) • גא"ז - רכבים רוסיים (2002) • משמר הלילה (2004) ‏• משמר היום (2006) • צחוק הגורל 2 (2007) • מבוקש (2008) • עצי אשוח (2010) • אברהם לינקולן: צייד הערפדים (2011)  • בן חור (2016) • עצי אשוח 5 (2016) • פרופיל (2018) • עצי אשוח אחרונים (2018) • דביאטאייב (2021) |  |
| סרטים שהפיק | 9 (2009) • ברק שחור (2009) • שעת האופל (2011) • אפולו 18 (2011) • עצי אשוח 2 (2011) • עצי אשוח 3 (2013) • מלכת השלג (2012) • בהצלחה, רבותיי! (2013) • מתנשקים (2013) • עצי אשוח 1914 (2014) • הוא, דרקון (2015) • הארדקור הנרי (2015) • מעבר לכוכבים (2017) • עצי אשוח חדשים (2017) דניוחה (2018) • חיפוש 2 (2021) |  |
ג'נטיביוסה

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₁₂H₂₂O₁₁ 
 מספר CAS:  5996-00-9
 
גנטיביוסה הוא דו-סוכר המורכב משתי יחידות של D- גלוקוז המחוברות עם קישור β(1->6).זהו מוצק גבישי לבן המסיס במים או במתנול חם. משולבת במבנה הכימי של קרוצין, התרכובת הכימית שנותנת את צבעו לזעפרן. זהו תוצר של קרמליזציה של גלוקוז.במהלך תהליך הידרוליזה של עמילן לסירופ גלוקוז. ג'נטיוביוזה, בעלת מרירות, נוצרת בדרך כלל כחומר לא רצוי באמצעות תגובת עיבוי מזורזת חומצה של שתי מולקולות D- גלוקוז.התארכות יחידת β- D - גלוקוז אחת של הדו-סוכר המר מפחיתה את המרירות שלו בחמישית, לפיי שנקבע על ידי טועמים אנושיים המשתמשים בטרימר, gentiotriose.Gentiobiose מיוצר גם באמצעות הידרוליזה אנזימטית של גלוקנים, כולל pustulan ו-β-1,3-1,6-glucan.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

↑  Sugisawa, Hirqshi; Edo, Hiroshi (1966). "The Thermal Degradation of Sugars I. Thermal Polymerization of Glucose". Journal of Food Science. 31 (4): 561. doi:10.1111/j.1365-2621.1966.tb01905.x.
↑  Berlin, Henry (1926). "The Occurrence of Gentiobiose in the Products of the Commercial Hydrolysis of Corn Starch2". Journal of the American Chemical Society. 48 (10): 2627–2630. doi:10.1021/ja01421a017.
↑  Fujimoto, Yoshinori; Hattori, Takeshi; Uno, Shuji; Murata, Takeomi; Usui, Taichi (2009). "Enzymatic synthesis of gentiooligosaccharides by transglycosylation with β-glycosidases from Penicillium multicolor". Carbohydrate Research. 344 (8): 972–978. doi:10.1016/j.carres.2009.03.006. PMID 19362709.
↑  Hattori, Takeshi; Kato, Yasuna; Uno, Shuji; Usui, Taichi (2013). "Mode of action of a β-(1→6)-glucanase from Penicillium multicolor". Carbohydrate Research. 366: 6–16. doi:10.1016/j.carres.2012.11.002. PMID 23246473.
↑  Hirabayashi, Katsuki; Tashiro, Yoshiya; Kondo, Nobuhiro; Hayashi; Sachio (2017). "Production of Gentiobiose from Hydrothermally Treated Aureobasidium pullulans β-1,3-1,6-Glucan". Journal of Applied Glycoscience. 64 (2): 33–37. doi:10.5458/jag.jag.JAG-2017_002. PMC 8056935. PMID 34354494.
ג'ון היונרגארד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במרץ 1952 (בן 72) קיצ'נר, אונטריו, קנדה
 ענף מדעי:  פילולוגיה, בלשנות שמית, בלשנות היסטורית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילפריד לורייר (ב"א, 1974)  אוניברסיטת הרווארד (דוקטור, בהצטיינות, 1979)  אוניברסיטת שיקגו (דוקטור לשם כבוד, 2014)
 מוסדות:  מערכת האוניברסיטאות של טקסס  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 תלמידי דוקטורט:  אליצור בר-אשר סיגל 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 liberalarts.utexas.edu/mes/faculty/jh43939
 תרומות עיקריות
 מיון השפות השמיות
 
ג'ון היונרגארד (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא פילולוג ובלשן אמריקאי ממוצא קנדי, מומחה בשפות שמיות, ובולט בעבודתו בנושא מיון שפות, אטימולוגיה ובלשנות היסטורית.
ראשית חייו וחינוך

היונרגארד נולד בעיר קיצ'נר באונטריו שבקנדה, וגדל בעיר הסמוכה ווטרלו. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת וילפריד לורייר ב-1974 ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1979, שם למד אצל ויליאם ל. מורן, תומאס אודן למבדין ופרנק מור קרוס.
קריירה

היונרגארד החל את קריירת ההוראה שלו באוניברסיטת קולומביה כמרצה זוטר (Assistant Professor) בשנים 1978–1983. ב-1983 התקבל לעבודה באוניברסיטת הרווארד כמרצה בכיר (פרופסור חבר) וקיבל קביעות ב-1988. הוא המשיך שם כפרופסור לפילולוגיה שמית עד 2009, כולל שנת מרצה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומהרווארד עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא פרש מהוראה במאי 2017.
מחקר

היונרגארד כנראה ידוע ביותר בזכות ספר הדקדוק שחיבר לאכדית, "Grammar of Akkadian" שיצא כבר במהדורתו השלישית. הוא חיבר או ערך תשעה ספרים נוספים, גיליון מיוחד של כתב העת האקדמי בנושא מגע בין שפות "Journal of Language Contact", ולמעלה מ-100 מאמרים ועשרות סקירות בנושאים המתפרסים על פני השפות והתרבויות של המזרח הקדום, ובייחוד במיון שפות, באטימולוגיה ובבלשנות היסטורית.
היונרגארד חיבר את ההגדרות האטימולוגיות של כל המילים האנגליות ממוצא שמי במילון "The American Heritage Dictionary of the English Language" במהדורות הרביעית והחמישית, כמו גם את הנספח על השורשים בשפות השמיות, ואת המאמר "השפה והתרבות הפרוטו-שמיות". ב-2019 הוא היה עורך-שותף של הספר "The Semitic Languages" וכתב בו את הפרק על פרוטו-שמית, בו סיכם את מחקר חייו בנושא.
היונרגארד מוכר גם כאחד המחברים בפרויקט וידאו התיעודי "הנרי דייוויד תורו: מדבר למען הטבע".
הוקרה ופרסים

היונרגארד היה עמית במכון הישראלי ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית ב-2002, והחזיק במלגת גוגנהיים בשנים 2005–2006. הוא זכה להקדשת ספר יובל לרגל יום הולדתו השישים ב-2012. ב-2014 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו, וב-2018 – מדליית אדוארד אולנדורף מטעם האקדמיה הבריטית.  היונרגארד שירת כנשיא האגודה האוריינטלית האמריקאית בשנים 2017–2018.
הערות שוליים

↑  Huehnergard, John (2018). A Grammar of Akkadian (3rd ed.). Winona Lake, IN: Eisenbrauns. ISBN 978-1-57506-941-8.
↑  Huehnergard, John; Pat-El, Na'ama, eds. (2019). The Semitic Languages, 2nd ed. Oxon: Routledge. ISBN 9780415731959.
↑  Henry David Thoreau: Speaking for Nature, with Richard K. Walton. DVD. Concord, MA: Three Rivers Productions.
↑  N. Pat-El and R. Hasselbach (ע), Language and Nature, University of Chicago Press, 2012
↑  "University to bestow seven honorary degrees at 519th Convocation" UChicago News, May 27, 2014
↑  "Edward Ullendorff Medal"
↑  "John Huehnergard Awarded 2018 Edward Ullendorff Medal by the British Academy", August 20, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262954505171  BnF: cb12218930b (data)  GND: 1041660391  ISNI: 0000 0001 1675 0680  LCCN: n87891731  NKC: mub20211110491  NLK: KAC200803510  NTA: 074519786  SUDOC: 030857880  VIAF: 76367337   WorldCat (עם VIAF): 76367337 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלפאטפלווה

| --- | --- |
סמל בלפאטפלווהסמל בלפאטפלווה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת בלפאטפלווה
 ראש העיר:  Péter Ferencz
 שטח:  36.17 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,864 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  48°03′00″N 20°22′00″E﻿ / ﻿48.05°N 20.366666666667°E﻿ / 48.05; 20.366666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.belapatfalva.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלפאטפלווה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלפאטפלווה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלפאטפלווה (בהונגרית: Bélapátfalva) היא עיר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה צפונית לאגר. עד לשואה הייתה בה קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבלפאטפלווה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בעיר 2,864 תושבים ובשנת 2021 רק 3,287 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מאז שנוסד בשנת 1232 והוא הפך לעיר רשמית ביולי 2004.
יהודי בלפאטפלווה

יהודים חיו בבלפאטפלווה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהעיר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 33 | 1,268 |
| 1910 | 70 |  |
| 1920 | 55 |  |
| 1930 | 43 |  |
| 1941 | 35 | 2,248 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי בלפאטפלווה שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת בלפאטפלווה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלפאטפלווה • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • מיקופלווה • מונושבל • נג'ווישניו • סילוואשווארד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535602005171  LCCN: n98017511  VIAF: 126845194   WorldCat (עם VIAF): 126845194
ברבטים אמריקאים

| ברבטים אמריקאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברבטים אמריקאים
סוגים
 Capito  Eubucco.
שם מדעי
 Capitonidae ‏בונפרטה, 1838
תחום תפוצה


ברבטים אמריקאים (שם מדעי: Capitonidae) הם משפחת עופות מסדרת הנקראים הנפוצים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
עופות אלה הקרובים לנקרים בעלי ראש גדול ביותר ומקור חזק ומעוקל בקצוות. הם בעלי מסיכה שחורה סביב עיניהם. הנוצות של הגוף צבעוניות והראשים בולטים. עופות אלה בעלי רגליים קטנות ומפושקות לשניים, מה שעוזר להם לאחוז בענפים. הם חיים בין העצים ביערות טרופיים וניזונים מחרקים ומפירות. הם מקננים בעצים מתים.
מיון

משפחה ברבטים אמריקאים (Capitonidae )
סוג Capito - בו 11 מינים.
סוג Eubucco - בו 4 מינים.
ברנדייס (שכונה)

| --- | --- |

רחוב ההדר בשכונה, שהיה הרחוב הראשי בכפר החוצה אותו מצפון לדרום. ברקע נראים מגדלי מגורים בשכונת ניסן.
 מידע
 עיר:  חדרה
 תאריך ייסוד:  1927
 על שם:  לואי ברנדייס 
 קואורדינטות:  32°25′26″N 34°55′20″E﻿ / ﻿32.42387778°N 34.92214722°E﻿ / 32.42387778; 34.92214722
 שכונות נוספות בחדרה
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) ברנדייס(למפת נתניה רגילה) ברנדייס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ברנדייס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ברנדייס  he ברנדייסמפת  __ חדרה (in English: Hadera) [‌השרון (in English: Sharon plain)‌]מצפון: __ מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council), __ אור עקיבא (in English: Or Akiva) ממזרח: __ מועצה אזורית מנשה (in English: Menashe Regional Council), __ פרדס חנה-כרכור (in English: Pardes Hanna-Karkur) מדרום: __ אליכין (in English: Elyakhin), __ מועצה אזורית עמק חפר (in English: Hefer Valley Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר ברנדייס בשנת הקמתו - 1927
שכונת ברנדייס היא שכונה בעיר חדרה שהוקמה ככפר ברנדייס בשנת 1927 וצורפה לעיר חדרה לאחר קום המדינה.
כפר ברנדייס

השטחים מדרום למושבה חדרה נקראו "ח'ור אל וסעא" (בעברית "נקיק רחב"), והיו בבעלותם של תושבי כפר זיתא. בשנות ה-20 נרכשו הקרקעות מערביי הכפר על ידי ניסן רוטמן ובמימונה של הנדבנית היהודיה מרי פלז (Fels), בעסקה מפוקפקת שהסתיימה בהסכם פשרה, אך הובילה להדחתו של השופט המנדטורי היהודי יוסף סטרומזה. חלק מהקרקעות שנרכשו הוקצו לטובת "החברה הכלכלית לארץ ישראל" לטובת ייסוד יישוב עברי.
על אדמות אלה הוקם הכפר בשנת תרפ"ז (1927). הכפר כונה על ידי הערבים "ארבעים בית", על שם ארבעים בתיו הראשונים, ומתיישביו כונו "מוליסטים", על שמו של מול, נציג החברה המיישבת. מספר שנים לאחר מכן נבחר לו שם רשמי - "כפר ברנדייס", על שם השופט היהודי הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, לואי ברנדייס, מקים "החברה הכלכלית לארץ ישראל".
אדמות הכפר חולקו ל-40 חלקות בנות 2.5 דונם, ועליהן נבנה בית קטן הכולל חדר של 14 מ"ר, מטבחון ומרפסת קטנה, כאשר השירותים והמקלחת נמצאו במבנה נפרד. לצד הבית עמד משק עזר, הכולל פרה ערבית ולול של 20 עופות. לקראת סוף שנת 1928 עמדו 40 הבתים מוכנים לקלוט את המתיישבים, ונציגי החברה הכלכלית לארץ ישראל, ובראשם צבי בוטקובסקי, שיווקו אותם למתיישבים מקבוצות שונות ביישוב באמצעות תנאי רכישה נוחים.
קשיי הקיום של המתיישבים היו ניכרים. אף שהחלו משקי העזר להתפתח, לא נמצאה עבודה לצורך הקיום היומיומי, ותושבי הכפר נאלצו לעבוד רק ימים ספורים בשבוע בחדרה הסמוכה. ניסיון ליצור משק עצמאי על ידי גידול יסמין כחומר גלם לבית החרושת לבושם בבעלות הברון רוטשילד בבנימינה לא צלח, בין היתר לאור הריחוק מהמפעל והקושי בהובלת התוצרת. בנוסף, סבלו המתיישבים ממחסור במים ומקשיים שהערימה עליהם חדרה, עד לחפירתה של באר הכפר שהפכה אותם לעצמאיים בענייני מים (כיום בקצהו המזרחי של רחוב ברנדייס).
במהלך מאורעות תרפ"ט נקראו המתיישבים להתפנות למרכז המושבה חדרה, אבל הגברים חזרו לשמור על המשקים כשלרשותם רובה ציד אחד בלבד ומספר כידונים. לאחר המאורעות עזבו תושבים רבים את בתיהם בשל הקושי הביטחוני והכלכלי מהם סבלו. עם הקצאתן למתיישבי הכפר של קרקעות הקק"ל באזור וואדי חווארית' (כיום עמק חפר), אשר נרכשו קודם לכן על ידי יהושע חנקין, השתפר מצבם הכלכלי של המתיישבים, אשר השתמשו בקרקעות להרחבת הפעילות החקלאית, והכפר שב והתמלא. לימים נמכרו קרקעות אלה לטובת הקמת היישוב חרב לאת. במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936 - 1939) סבלו המתיישבים מתקיפות הערבים, שגדעו חלק מהפרדסים ורצחו מספר מתושבי הכפר.
ב-1944 נוסד בשכונה בית ספר תיכון. תיכון עמל חדרה פעל במקום עד לאמצע שנות ה-90, אז עבר למשכנו החדש.
ב-1945 הוערך מספר תושבי הכפר בכ-150 תושבים.
בית הביטחון של הכפר, בקצהו המערבי של רחוב האתרוג, משמש כיום כבית כנסת.
שכונת ברנדייס

במהלך תקופת המנדט הבריטי היווה כפר ברנדייס חלק ממחוז טולכרם. ב-1948, עם הקמת המדינה, נקראו נציגים מכפר ברנדייס ובעלי קרקעות נוספים באזור חדרה (ובכללם ניסן רוטמן) לצד נציגי המושבה חדרה להעלות את טענותיהם בעניין סיפוח הכפר למושבה. על אף התנגדויותיהם של נציגי הכפר, והתעניינותו של נציג משרד הפנים ברעיון להקים רשות נפרדת מחדרה על כל שטחי ח'ור אל וסעא ובכללם כפר ברנדייס, הוחלט לספח את שטחי הכפר לחדרה, והוא סופח באופן רשמי ב-1951. עם זאת, בענייני מים המשיך הכפר לשמור על עצמאות לאורך שנים רבות לאחר מכן באמצעות "אגודת המים כפר ברנדיס". למרות עצמאותו, בתחומים רבים היה הכפר חלק אינטגרלי מחדרה מאז היווסדו, ויש שראו בו חלק מהמושבה עוד בטרם סופח אליה. גבולות היישוב המקורי הם הרחובות ער-אציל בצפון, האלון במערב וברנדייס בדרום.
עם העלייה ההמונית של שנות ה-50 הוסבו מבני המחנה הבריטי הסמוך לשכונה ל"מעברת ברנדייס", אשר לבסוף פורקה בראשית שנות ה-60 וחלק מתושביה הפכו לתושבי השכונה. בין השנים 1949–1950 בנתה חברת "נוה עובד" "שכונת פועלים חקלאית" בצמוד לכפר המקורי, שצורפה לשכונה.
עם השנים התפתחה השכונה, אך שמרה על אופייה הכפרי ועל בנייה צמודת-קרקע. ב-1987 הוקם בשכונה בית הספר הדמוקרטי הראשון בישראל, בו לומדים תלמידים מכל האזור. החווה החקלאית הלימודית מדרום לשכונה נקראת "ערוגות פלז", על שם מרי פלז.
הערות שוליים

↑  נתן ברון, שופטים ומשפטנים בארץ ישראל - בין קושטא לירושלים (1900-1930), הוצאת מאגנס, 2008
1 2 3  מאיר צאן, כפר ברנדיס - תולדותיו ולבטיו של ישוב לא נודע, 1978
↑  סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל
↑  מפת גושים של כפר ברנדיס, הוכנה ע"י משרד טכני עמנואל רר - א. אקשטיין, שנות ה-40 של המאה ה-20, עם ציון 'נ. רוטמן' למעלה מימין, באתר הספרייה הלאומית, ארכיון עזרא רוטמן, מפות מדידה - אזור חדרה וחיפה, מפה מס' 7
↑  שר־הפנים אישר סיפוח השכונות לחדרה, הַבֹּקֶר, 2 במרץ 1949
↑  קובץ רשימת השינויים מאז 1948
↑  למצב שכונת ברנדיס בחדרה, דבר, 9.6.1931
↑  חג העבודה - בסימן מפעלי בנין, דבר, 2.5.1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467850805171 
צריף בשכונת ברנדיס
ג'ובאני בנדטו פלאטי

| --- | --- |
 לידה:  9 ביולי 1697 פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  11 בינואר 1763 (בגיל 65) וירצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית, איטלקית 
 כלי נגינה:  אבוב, צ'מבלו, עוגב, פורטה-פיאנו, צ'לו, כינור, קונטרה-טנור, חליל קונצרט מערבי 
 
ג'ובאני בנדטו פלאטי (באיטלקית: Giovanni Benedetto Platti, פדואה, אולי 9 ביולי 1697 – 11 בינואר 1763 בווירצבורג) היה אבובן ומלחין איטלקי.
חייו

לא הרבה ידוע על חייו לפני 1722, אבל בוונציה למד מוזיקה וייתכן שבין מוריו היו פרנצ'סקו גספאריני, תומאזו אלבינוני, אנטוניו ויוואלדי, אנטוניו לוטי, אלסנדרו מרצ'לו או בנדטו מרצ'לו. בעיקר למד שירה, אבוב וכינור. אפשר שגם אביו, קרלו, שהיה נגן בבזיליקת סן מרקו, היה בין מוריו. ממכתבו של פאלאפוטי אל מרטיני עולה עוד, כי פלאטי נסע לפני שנת 1722 לסיאנה, שם הכיר את המצאתו האחרונה של ברתולומאו כריסטופורי, הפורטה-פיאנו, למד לנגן בו וחיבר סונאטות במיוחד לכלי זה.
בשנת 1722 הוזמן פלאטי לווירצבורג לעבוד כמוזיקאי בחצר הנסיך-בישוף של במברג ווירצבורג, יוהאן פיליפ פרנץ פון שנברן. הוא הכיר שם ונשא לאישה את תרזיה לאנגפריקנר, זמרת סופרן שילדה לו שמונה ילדים, שאחדים מהם היו מוזיקאים, אך לא נשאר זכר ליצירתם. פלאטי נשאר עד סוף ימיו בווירצבורג, כזמר, נגן וירטואוז ומלחין.
יצירותיו

על פי השמועה, חיבר פלאטי כמה אורטוריות, שאף לא אחת מהן התגלתה. רק חלק מיצירותיו נערכו:
מיסה בפה מז'ור
סטאבאט מאטר
קונצ'רטי גרוסי, בעקבות אופוס 5 של ארכאנג'לו קורלי
קונצ'רטו בסול מז'ור לפסנתר, אבוב ותזמורת מיתרים
קונצ'רטו בדו מינור לפסנתר, כלי מיתר ותזמורת
6 סונאטות לחליל אופוס 3
6 סונאטות לצ'מבלו אופוס 4
סונאטה בלה מז'ור לחליל ופסנתר
טריו סונאטה בסול מז'ור לחליל צד, כינור ובסו קונטינואו
טריו סונאטה בדו מינור לאבוב, בסון ובסו קונטינואו
סונאטה בסול מינור לאבוב, צ'לו ובסו קונטינואו
12 סונאטות לצ'לו ובסו קונטינואו
סונאטה בדו מינור לאבוב ובסו קונטינואו