stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי סין–צ'כיה
היסטוריה > 1949–1988

היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לצ'כיה החלו ב-6 באוקטובר 1949 כאשר צ'כיה הייתה חלק מצ'כוסלובקיה. בשנת 1960, במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, צ'כוסלובקיה במשותף עם מדינות הלוויין הסובייטיות האחרות צידדה בברית המועצות. בשנת 1953 נשלחו שני יוצרים צ'כוסלובקים, ולדימיר סיס והצלם יוסף וניש, לטיבט כדי לצלם סרט תיעודי על בניית כביש מהיר המקשר בין טיבט לאזור סצ'ואן הסיני. הסרט התיעודי שהתקבל, Cesta vede do Tibetu (הדרך מובילה לטיבט) תפס היבטים רבים של התרבות הטיבטית המסורתית יחד עם מנזרים בודהיסטים שנהרסו במהלך מהפכת התרבות.
בשנת 1968 גינתה סין בתוקף את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. ב-23 באוגוסט 1968 נשא ראש הממשלה ושר החוץ ג'ואו אנלאי נאום בשגרירות רומניה בבייג'ינג, והאשים את ברית המועצות ב"פוליטיקה פשיסטית, שוביניזם רב עוצמה, אגואיזם לאומי, ואימפריאליזם חברתי". ג'ואו השווה את הפלישה לצ'כוסלובקיה בשנת 1968 עם מדיניותו של היטלר כלפי צ'כוסלובקיה בשנים 1938–1939 ועם המדיניות האמריקנית בווייטנאם. בנאומו, ג'ואו התקרב מאוד לדחוף את הצ'כים והסלובקים לנהל מלחמת גרילה נגד הצבא האדום. הסינים התנגדו למדיניות "האביב של פראג" של אלכסנדר דובצ'ק, שהואשם בהיותו "רוויזיוניסט", מאחר שמאו דזה-דונג התנגד לחלוטין למה שמכונה "דוקטרינת ברז'נייב" במסגרתה החזיקה ברית המועצות את הזכות להתערב אם מדינה קומוניסטית חורגת מהקומוניזם כהגדרתו של ברית המועצות, שלדעתו עשויה להיות מיושמת כלפיו. לאחר הפלישה הסובייטית, הביקורת העקרונית שהובעה על דובצ'ק על ידי התקשורת הסינית הייתה שהוא "נכנע" במקום לנהל מלחמת גרילה כפי שמאו רצה שיעשה. העובדה שהסינים גינו את דובצ'ק על שיזם את הרפורמות באביב של פראג, הציבה קשיים מסוימים לתעמולה הסינית לאחר הפלישה הסובייטית. כתוצאה מכך, התעמולה הסינית נטתה להתמקד בזכותם המופשטת של העמים לפתח סוציאליזם כפי שהם ראו לנכון למדינותיהם במקום המדיניות המסוימת בה נוקט דובצ'ק. בהקשר זה, דובצ'ק גונה על ידי התקשורת הסינית על העתקת "הרוויזיוניזם" שכבר נהג בברית המועצות, שלפי התקשורת הסינית חרג מקומוניזם תקין מאז מותו של סטלין בשנת 1953. התקשורת הסינית טענה כי נכון היה לדבר על "חבר העמים סוציאליסטי" במהלך חייו של סטלין, אך לאחר מותו, סין תחת מאו נותרה נאמנה לקומוניזם אמיתי בעוד ברית המועצות וכל מדינות מזרח אירופה למעט אלבניה סטו מקומוניזם תקין. בתקופות שונות השוו התקשורת הסינית את התפיסה הסובייטית של "חבר העמים הסוציאליסטי" במזרח אירופה ל"תחום השגשוג המשותף של אסיה הגדולה במזרח אסיה", "המסדר החדש באירופה" הנאצי, וה"קהילה עולמית חופשית" האמריקנית. ב-26 באוגוסט וב-5 בספטמבר 1968, הגישו הסינים רשמית מחאה נגד הכוחות הסובייטים בפראג על ידי דיפלומטים סינים. היחסים בין פראג לבייג'ינג נותרו קרים עד שנת 1987 כאשר ראש ממשלת סין ג'או זיאנג ביקר בצ'כוסלובקיה בביקור רשמי.
היסטוריה > 1989–הווה

צ'כיה הפכה למדינה עצמאית ב-1 בינואר 1993, וממשלת סין הרחיבה את היחסים הדיפלומטיים. עם פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993, אנשי ממשל משני הצדדים חתמו והחליפו הערות להכרה באמנות ובהסכמים שנחתמו בין סין לרפובליקה הפדרלית לשעבר של צ'כוסלובקיה, אשר ממשיכים להיות מאושרים ומחייבים. היחסים בין סין לצ'כיה היו מתוחים תחת נשיאותו של ואצלב האוול שתמך מאוד במתנגדי הסינים והיה חבר של הדלאי למה.
היחסים הדו-צדדיים שקעו לשפל בשנת 1995, כאשר צ'כיה אפשרה לליאן צ'אן ולפקידים ממשלתיים טאיוואניים אחרים לערוך ביקור ממלכתי במדינתם. צ'כיה גם תמכה בגלוי בכניסתם מחדש של שתי המדינות הסיניות לאו"ם. בתחילת 1996 היחסים בין שתי המדינות השתפרו כאשר צ'כיה בראשותו של ואצלב קלאוס אישרה מחדש את מדיניות סין האחת.
מילוש זמאן, שכיהן כראש ממשלת צ'כיה בין השנים 1998–2002 ומשמש כנשיא מאז 2013, ניסה ליצור קשרים הדוקים עם סין. הנציגות הפוליטית הצ'כית פתחה את עצמה בפני ממשלת סין בשנים 2013–2014 ל"דיפלומטיה כלכלית". עד 2019, התקרבות זו קיבלה תוצאות מעורבות, כולל כמה מחלוקות כלכליות ופוליטיות.
ב-20 במאי 2009 חגגו סין וצ'כיה שישים שנות יחסים דיפלומטיים. ראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, נפגש עם נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס וראש ממשלת צ'כיה, יאן פישר, לשיחות על שיפור הסחר הדו-צדדי, הגנת הסביבה ובניית אמון הדדי.
באוקטובר 2014 פגש נשיא צ'כיה מילוש זמאן את עמיתו הסיני שי ג'ינפינג בבייג'ינג. שי הביע כי ישאף להפעלה חדשה ביחסים הבילטרליים וזמאן התייחס לנושאים בנושא שיפור העסקים והתיירות בין שתי המדינות. זמאן גם הציע חיבור טיסה ישיר בין פראג לשנגחאי, והקים קונסוליה צ'כית חדשה בצ'נגדו, סצ'ואן. מאוחר יותר פגש זמאן גם את נציגי בנק סין וראש הממשלה לי קצ'יאנג.
הנשיא שי ג'ינפינג ביקר בצ'כיה בין התאריכים 28–30 במרץ 2016, בהזמנת הנשיא זמאן. זהו ביקורו הראשון של נשיא הרפובליקה העממית של סין בצ'כיה, והדגים את שיפור היחסים בין שתי המדינות. הסכם שותפות אסטרטגי בין שתי המדינות נחתם על ידי הנשיאים.
בשנת 2018 היחסים נפגעו כאשר ראש אבטחת הסייבר הצ'כי הזהיר מפני הסיכונים הכרוכים ברכישת ציוד טלקום מחברות סיניות כמו וואווי ו-ZTE.‏
ביקורו החמישי של זמאן בסין התקיים באפריל 2019. השיחות בין שי לזמאן התייחסו בעיקר למסחר, השקעות ויחסים כלכליים. באותה שנה העיר פראג, שתאומה עם בייג'ינג, הכריזה על תמיכה בטיבט. ההחלטה הכעיסה את בייג'ינג, שהפסיקה אז את ההסכם; פראג בתורה חתמה על הסכם עיר תאומה עם טאיפיי.
בינואר 2020 שלח שגריר סין מכתב לנשיא צ'כיה במחאה על נסיעתו הצפויה לטאיוואן של ירוסלב קוברה, יושב ראש הסנאט, כהפרה של מדיניות סין האחת. עתידם של סקודה, קבוצת האשראי הביתי וקלווירי פטרוף יהיו באיום אם הביקור יימשך. הביקור מעולם לא התקיים בגלל מותו של קוברה. במרץ 2020 דרש ראש ממשלת צ'כיה, אנדריי באביש מסין להחליף את שגרירה בשל מכתב האיום.
באוגוסט 2020 הוביל מילוש וויסטרצ'יל, נשיא הסנאט הצ'כי משלחת בת 90 חברים לטאיוואן. בתגובה, דובר משרד החוץ הסיני כינה זאת "מעשה נתעב" ודיפלומט סיני איים כי מילוש וויסטרצ'יל "ישלם מחיר כבד".
יחסי סחר

היחסים הכלכליים בין המדינות עמדו על 340 מיליון דולר בשנת 1993 כאשר צ'כיה הפכה למדינה עצמאית. עם השנים הסחר הדו-צדדי גדל. בשנת 2001 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 615 מיליון דולר.
בשנת 2007 עמד הסחר הדו-צדדי בין סין לצ'כיה על 9.9 מיליארד דולר. באותה שנה הייצוא הסיני לצ'כיה עמד על 9.2 מיליארד דולר. היבוא של סין מצ'כיה הסתכם ב-700 מיליון דולר בשנת 2006.
בשנת 2016, הייצוא הצ'כי לסין עמד על 1.921 מיליארד דולר (1.19% מסך היצוא הצ'כי) והייצוא הסיני לצ'כיה עמד על 17.770 מיליארד דולר (12.66% מסך היבוא הצ'כי).
בשנת 2018, הסוכנות הצ'כית לאבטחת מידע (NUKIB) הוציאה אזהרה לרשות הביטחון הלאומית הצ'כית כי השימוש בתוכנה ובציוד החומרה הסינית של חברת וואווי מהווה סיכון ביטחוני. ביולי 2019 טענו שני עובדים לשעבר בצ'כיה של וואווי כי הם נדרשים לאסוף את הנתונים האישיים של הלקוחות, כולל המידע המשפחתי שלהם, האינטרסים האישיים והמצבים הכלכליים שלהם, שנכנסו אז למאגרי המידע המרכזיים של וואווי בסין. מידע זה ישותף גם עם פקידי השגרירות הסינית בצ'כית.
בשנת 2020 במהלך משבר הקורונה ייבאה צ'כיה 150,000 ערכות בדיקה מסין בעלות של 546,000 דולר. עם זאת, 80% מאלה נמצאו פגומים.
נציגויות דיפלומטיות

סין מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, וקונסוליות כלליות בצ'נגדו, הונג קונג ושאנגחאי.
גשם אחרון

"גשם אחרון" (מילות הפתיחה: "גשם בוא, רד עליי") הוא שיר עברי שכתב אהוד מנור והלחין יאיר רוזנבלום, ואשר מציג את בקשתו של הדובר למות ולהתאיין. השיר, שבוצע לראשונה על ידי חנן יובל בשנת 1976 עבור סרט הקולנוע הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק", מוכר בעיקר בביצועה מאותה שנה של ורדה נגה כסולנית להקת פיקוד הצפון (בשמה באותה עת: "חבורת הזמר של פיקוד צפון"). מוכר גם בביצועה של בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, ובגרסאות כיסוי נוספות.
תולדות השיר

את השיר חיבר הפזמונאי אהוד מנור לזכר אחיו הצעיר, יהודה (יהודהלה) ויינר, שנהרג בגיל 19 כשריונר בסיני בספטמבר 1968, במהלך מלחמת ההתשה. זהו אחד ממספר שירים שכתב מנור לזכר אחיו באותה תקופה, שגם בהם יש התייחסות לגשם: "בן יפה נולד" ("גשם טוב ירד כי נעתר האל"), "בשנה הבאה", "אחי הצעיר יהודה" ("...האם אתה שומע, האם אתה יודע") ו"הבית ליד המסילה". מנור, שסיפר על השיר ב-2002 בריאיון לחוקר הזמר עברי עופר גביש, הסביר בפירוש: "השיר מדבר על משאלת הלב שלי למוות, בעקבות מותו של אחי".
והים יגיע עד גגות תבל, ואין אוויר אין אש אין חול
אלו הם ארבעת היסודות של העולם, שעליו מדבר השיר.
השיר הושמע לראשונה בשנת 1976 בביצועו של חנן יובל בסרט הגעפילטע פיש הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק". הסרט, סרט המשך לדרמה הקומית המצליחה "לופו" (1970) בכיכובו של יהודה ברקן, מציג את לוּפּוֹ אברמוביץ', עגלון אלטע זאכן אשכנזי מזדקן מדרום תל אביב, שנאלץ להיפרד מבתו היחידה ומנכדו הילד, שעוברים לארצות הברית במסגרת שליחות דיפלומטית של חתנו. בעזרת כסף שאוספים עבורו חבריו משוק הפשפשים ביפו, נוסע לופו לארצות הברית לבקר את נכדו, ושם הוא פוגש בסנאטור שמתגלה כחבר ילדותו, ובעקבות הפגישה מאשר מענק סיוע לישראל. השיר "גשם אחרון" מלווה את לוּפּוֹ בפרידתו הקשה מנכדו הנוסע ובעצבונו אחריה. (מנור ורוזנבלום חיברו גם את שיר הנושא האופטימי של הסרט, "ענן לבן", שבוצע על ידי חנן יובל וסוזי מילר.)
כבר באותה שנה, 1976, מסרו המחברים את השיר ללהקת פיקוד הצפון. גרסת הכיסוי של הלהקה – שהחליפה אז את שמה ל"חבורת הזמר של פיקוד צפון" – נכללה בתוכניתה האחרונה והמצליחה "בלילה על הדשא" (1976-77), ששיריה נכתבו ברובם על ידי מנור והולחנו כולם על ידי רוזנבלום. השיר בוצע על ידי הסולנית ורדה נגה, וזוהי אחת מגרסתיו המוכרות ביותר של שיר.
בשנת 1990 ביצעה את השיר בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, בתוכנית "אולפן זמר" בערוץ הראשון שהוקדשה ליצירתו.
בשנת 1997 הקליט את השיר הזמר הים-תיכוני אבי פרץ לאלבומו "שלווה", אשר כלל גרסאות כיסוי לשיריו של רוזנבלום.
בשנת 2001 ביצע את השיר הזמר עברי לידר במסגרת פרויקט המחווה של גלגלצ לשירותרום; השיר נכלל בהמשך כרצועת בונוס באלבומו "האנשים החדשים" (2002).
בשנת 2005 הוציאה הזמרת עדי כהן גרסת כיסוי של השיר במסגרת ההצגה "כמו בסרט".
השיר נתן את שמו לאלבום האוסף הגדול של לחני רוזנבלום, "גשם אחרון: השירים היפים של יאיר רוזנבלום" (הד ארצי, 1996).
סיקורים

בריאיון עם חנן יובל בהארץ בשנת 2016 החמיא יובל ללחנו של רוזנבלום לשיר ואמר שלדעתו "המוזיקה הנפלאה מעבירה את כל בקשת המוות העצומה במילים של אהוד מנור".
השיר בדפוס

השיר הופיע בדפוס פעמים מספר:
בתוך: אפי נצר, דן אלמגור (עורכים), שירים לאוהבים לשיר, אור יהודה: הד ארצי הוצאה לאור, תשנ"ט 1999, עמ' 314.
בתוך: שירים וגיטרה [חלק י]: להיטים ישראליים, בן שמן: מודן; מפעלי תרבות וחינוך, 2001, עמ' 87.
בתוך: יורם טהרלב (עורך), שיר ישראלי: ארץ ישראל בצליל וצבע, ציורים: נחום גוטמן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ה 2005, עמ' 117.
בתוך: יואב גינאי, עפרה פוקס מנור (עורכים), מילים: אהוד מנור: אמנים מאיירים משיריו, עורך אחראי: דב איכנולד, תל אביב: משכל, 2006, עמ' 162.
בתוך: שמואליק טסלר, שירים במדים: סיפורן של הלהקות הצבאיות, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ז 2007, עמ' 175.
בתוך: קרן רוזנבלום-פולק (עורכת), תמיד עולה המנגינה: משירי יאיר רוזנבלום, תל אביב: משכל, 2013, עמ' 176–177.
הערות שוליים

↑  אורי הייטנר, גשם אחרון / להקת פיקוד צפון: פינתי השבועית ברדיו "אורנים", 16.1.12, הבלוג של אורי הייטנר באת ישראבלוג, 17 בינואר 2012.
↑  עופר גביש, גשם אחרון, באתר של גביש.
↑   "גשם אחרון" מתוך "לופו בניו יורק", סרטון  באתר יוטיוב.
↑  בלילה על הדשא - חבורת הזמר של פיקוד צפון, באתר "שרים במדים: הלהקות הצבאיות".
↑   איתמר זהר, הצלילים שהותיר אחריו יאיר רוזנבלום, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2016
↑  רשומה בקטלוג הספרייה הלאומית.
החייל העות'מאני האחרון בירושלים

חיילים עות'מאנים מיחידת השמירה על הר הבית
החייל העות'מאני האחרון בירושלים היה קורפורל (רב-טוראי) חסן אל-איג'דרי, חייל בצבא העות'מאני שלחם במהלך המערכה בסיני ובארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה והיה חלק מיחידה צבאית שנשארה בירושלים כשומרי הר הבית לאחר נסיגת הצבא הטורקי מהעיר. ב-1972 נפגש חסן, שהיה אז החייל האחרון שנשאר בחיים מאותה יחידה, עם עיתונאי טורקי שביקר בהר הבית. העיתונאי פרסם את הסיפור בטורקיה ומשם בכל העולם הערבי ועורר גל הערכה לנחישותם של אותם חיילים עות'מאנים ובמיוחד של חסן שעמד על משמרת המקומות הקדושים במשך 55 שנה. ב-2017 הקים הסניף העזתי של ארגון IHH הטורקי מסגד ברצועת עזה על שמו של רב-טוראי חסן.
רקע

בדצמבר 1917 נסוגו הטורקים מירושלים לאחר תבוסתם בקרב ירושלים. כחלק מהצעדים להחלפת אנשי הממשל הטורקי באנשי ממשל בריטים נדרשו הבריטים להחיל את מרותם גם במקומות הקדושים למוסלמים. על מנת להקטין את ההתנגדות של התושבים המוסלמים בירושלים לשהות של חיילים ושוטרים נוצרים במקומות הקדושים מינו הבריטים יחידות של הודים מוסלמים שימלאו תפקיד זה. עם זאת, ייתכן שהבריטים הסכימו, במסגרת הסכם הכניעה של הטורקים, להשארת יחידה טורקית לסייע בשמירת מקומות אלו.
פרשת החייל העות'מאני האחרון בירושלים > תקופת מלחמת העולם הראשונה

חסן אל-איג'דרי, קורפורל (רב-טוראי) בצבא העות'מאני, היה מעורב במערכה בסיני ובארץ ישראל עוד מראשית המערכה על תעלת סואץ ב-1915 ובשלב הנסיגות של הצבא הטורקי הוצב בירושלים במסגרת פלוגה 8 של צוות המקלעים הכבדים בגדוד 36 של הקורפוס ה-20.
בדצמבר 1917, לאחר כיבוש ירושלים על ידי הבריטים, העיד חסן שיחידתו, בפיקודו של לוטננט מוסטפא אפנדי, נשארה בירושלים לשמור על המקומות הקדושים. בנובמבר 1918, לאחר חתימת הסכם הפסקת האש של מודרוס אסף מוסטפא את חייליו והודיע להם שקיבל פקודה לחזור לאיסטנבול אך מפני שהר הבית עדיין באחריותו של הסולטן הוא ביקש מהם להישאר כשומרי הר הבית מטעם הסולטן וכך נשארו במקום 53 חוגרים.
פרשת החייל העות'מאני האחרון בירושלים > לאחר המלחמה

לדברי חסן על אף שנשכחו מאחור על ידי הצבא הטורקי המשיכו הוא וחבריו לשהות על הר הבית כל יום במהלך השנים הבאות כשהם משתדלים לשמור על מדיהם שהלכו והתרפטו. עם הזמן הלכו חבריו לעולמם ונקברו בירושלים וסביבתה.
פרשת החייל העות'מאני האחרון בירושלים > המפגש עם העיתונאי

במאי 1972 אירח משרד החוץ בישראל משלחת של פוליטיקאים, פקידי-ממשל ואנשי-עסקים טורקים בליווי עיתונאים וביניהם העיתונאי אילהאן ברדקצ'י (טר'). במהלך הביקור סיירה המשלחת בהר הבית שם הבחין אילהאן בזקן כבן 90 לבוש בבגדי צבא מרופטים ולראשו קלפאק בסגנון טורקי. העיתונאי פנה אליו בטורקית והזקן הזדהה כחייל הצבא העות'מאני קורפורל (רב-טוראי) חסן אל-איג'דר וסיפר את קורות יחידתו שנשארה בירושלים, בפקודת מפקדה, מאז 1917. חסן, שהבין שלא יחזור עוד למולדתו, ביקש מאילהאן לסור למפקדו, לוטננט מוסטפא אפנדי, בכפר סנג'ק טוקט ולמסור לו ש”קורפורל חסן ממחוז איגדיר (מזרח אנטוליה), מצוות המקלעים 11, עדיין נשאר בקודס, במקום שהצבת אותו… הוא לא עזב את משמרתו ולא שב לטורקיה שכן 'ירושלים היא מעבר לפקודות' והוא חשש כי רסול אללה (מוחמד, שליח האל) יתעצב באם יעזוב את משמרתו ולכן הוא מייחל לברכתך, המפקד”.
אילהאן חזר לטורקיה ועל בסיס רישומים צבאיים הגיע לסנג'ק טוקט שם גילה שלוטננט מוסטפא אפנדי נפטר שנים רבות לפני כן ולכן לא מסר את דבריו של חסן.
ב-1982 קיבל אילהאן מברק שמודיע לו שחסאן נפטר בירושלים כשהוא קרוב לגיל 100. בעיתון בו כתב ספד לו: ”קורפורל חסן היה אחד מאיתנו… גורלו היה להישכח. זה בדיוק מה שאירע. אפילו לא חיפשנו אחריו ובוודאי שלא מצאנו אותו. הוא לא היה בר-השגה. הוא היה כמו עץ ברוש מפואר המתנשא השמיימה. ואנו, גם אם נישא ראשנו מעלה, ניראה כמו הדשא הנמוך שלצד שורשיו. אנו יודעים רק כיצד לשכוח. כמו האחרים, גם אנו שכחנו, כך שיהלום זה נשאר עומד על משמרתו… קורפורל חסן”
פרשת החייל העות'מאני האחרון בירושלים > הנצחתו

סיפורו של חסן ובמיוחד דברי התוכחה של אילהן בעם הטורקי על ששכח את לוחמיו ששמרו על קודשי האסלאם נגע לליבם של רבים. ב-2017 הקים הסניף העזתי של ארגון IHH הטורקי מסגד בעזה בשם "מסגד רב"ט חסן" (Onbaşı Hasan Camii) על שמו של השומר הנאמן.
דיוק היסטורי

פרשה זו מעלה מספר שאלות ותהיות מאחר שלא הייתה מוכרת בירושלים או בטורקיה עד לחשיפתה ב-1972. אין מידע איך חיו החיילים לאחר סיום המלחמה, איפה חיו, ממה התפרנסו, האם הקימו משפחות, האם קיימו קשר עם משפחותיהם בטורקיה והיכן נקברו לאחר מותם (כולל חסן).
ייתכן שאכן היה קיים הסכם ב-1917 בין הטורקים והבריטים להמשך שהייתה של יחידת משמר מוסלמית טורקית בהר הבית (אף על פי שהבריטים הקימו יחידות הודיות מוסלמיות למטרה זו) אך לא ברור איך התירו המשך השהות של החיילים הטורקים עד סיום המנדט ב-1948.
Tonight

ערך זה עוסק באלבום של דייוויד בואי. אם התכוונתם לשיר של ליאונרד ברנשטיין וסטיבן סונדהיים, ראו .
Tonight הוא אלבום אולפן של המוזיקאי דייוויד בואי משנת 1984.
באלבום מתארחים הזמרת טינה טרנר בשיר הנושא, ואיגי פופ בשיר Dancing with the Big Boys. כמו כן כלולה בו גרסת כיסוי של בואי לשיר God Only Knows של להקת The Beach Boys.
בואי קיווה לשחזר את ההצלחה של האלבום הקודם Let's Dance, אותו הוציא שנה קודם לכן, אך Tonight לא עמד בציפיות. הווידאו קליפ החדשני של השיר Blue Jean נמשך 21 דקות. קליפ זה זיכה בואי בפרס גראמי היחיד שלו.
רשימת שירים

כל השירים - דייוויד בואי למעט הערות בסוגריים:
Loving the Alien – 7:11
4:11 - Don't Look Down (איגי פופ, ג'יימס ויליאמסון)
3:08 - God Only Know (בריאן וילסון, טוני אשר)
3:46 - Tonight (בואי, פופ)
3:12 - Neighborhood Threat (בואי, פופ)
Blue Jean - 3:11
Tumble and Twirl - 5:00
2:34 - I Keep Forgettin (ג'רי ליבר, מייק סטולר)
3:34 - Dancing with the Big Boys (קרלוס אלומר, בואי, פופ)
משתתפים

קרלוס אלומר: גיטרות
דרק ברמבל: גיטרה בס, גיטרה, סינתיסייזר, קולות רקע
כרמיין רוחאס: גיטרה בס
סמי פיגרואה: כלי הקשה
עומר חכים: תופים
גיא סנט ואנג': מרימבה
רובין קלארק, ג'ורג' סימס, קרטיס קינג: שירה
סטנלי הריסון: סקסופון אלט, סקסופון טנור
סטיב אלסון: סקסופון בריטון
לני פיקט: סקסופון טנור, קלרינט
אריף מרדין: תזמור מחרוזות Synthesizers
טינה טרנר: שירה - Tonight
איגי פופ: שירה - Dancing with the Big Boys
הערות שוליים

1 2  אילן וירצברג, תקליטים /רוק/ בעגלה, ובזמן קריב - דייוויד בואי "הלילח" DAVID BOWIE,"TONIGHT" סי.בי.אס., כל העיר, 19 באוקטובר 1984
| דייוויד בואי |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | David Bowie (1967) • David Bowie (1969) • The Man Who Sold the World • Hunky Dory • The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars • Aladdin Sane • Pin Ups • Diamond Dogs • Young Americans • Station to Station • Low • "Heroes" • Lodger • Scary Monsters (and Super Creeps)‎ • Let's Dance • Tonight • Never Let Me Down • Tin Machine (עם Tin Machine) • Tin Machine II (עם Tin Machine) • Black Tie White Noise •‏ Outside •‏ Earthling • ‎'hours...'‎ • Heathen • Reality • The Next Day • Blackstar |  |
| אלבומי הופעה | David Live • Stage • Ziggy Stardust - The Motion Picture • Tin Machine Live: Oy Vey, Baby (עם Tin Machine) • LiveAndWell.com • Live EP (Live at Fashion Rocks) • Live Santa Monica '72 • Glass Spider Live  • VH1 Storytellers • A Reality Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2d0af79a-cb12-32e3-9cae-21696b910d53
תותח תעש 120 מ"מ

| --- | --- |

תותח תע"ש 120 מ"מ מדגם MG253
 מידע כללי
 סוג:  תותח טנק
 מדינה מייצרת:  ישראל ישראל
 יצרן:  תעש מערכות 
 שנת ייצור:  1989
 תקופת השימוש:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 דגם קודם:  תע"ש MG251
 מידע טכני
 אורך:  5.3 מ' 
 משקל:  3300 ק"ג
 מרכב:  טנק
 צוות:  4 לוחמים (צוות טנק)
 מערכות נשק
 קליבר:  120 מילימטרים (4.7 אינץ')
 אורך קנה:  5.56 מטר / L46
 סוגי תחמיש:  כדור טנק 120 מ"מ
 זווית צידוד:  360 מעלות (צריח הטנק)
 זווית עלרוד:  עד שיפוע של 50% בהגבהה
 
תותח MG253 עם שרוול תרמי ומפנה גזים על מרכבה סימן 4.
תותח תעש 120 מ"מ הוא סדרה של תותחי טנקים חלקי-קדח בקליבר 120 מילימטרים (4.7 אינץ') שפותחה ומיוצרת על ידי התעשייה הצבאית (אלביט תעש מערכות), ישראל. תותחים אלה מותקנים על גבי טנקי מרכבה סימן 3 (תותח דגם MG251) וסימן 4 (תותח דגם MG251-LR) הישראלים.
התותח פותח על בסיס תותח בקליבר 120 מ"מ ריינמטאל L44 של ריינמטאל הגרמנית אך לא מדובר בהעתק ברישיון, אלא פיתוח עצמאי של תעש. הדגם הראשון MG251 פותח בשנים 1983–1988 והוצג על מרכבה סימן 3 ב-1990, ואילו הדגם השני MG251-LR הוצג ב-2003 על מרכבה סימן 4. דגם נוסף, MG253, פותח עבור ה-M60T סברה. בשנת 1998 זכתה תעש בפרס ביטחון ישראל עבור פיתוח התותח, שהגביר את יכולתה של ישראל לייצר טנקים ללא תלות במדינות זרות (למעט תלות, שעדיין נותרה, בייצור חטיבת הכוח של הטנק). שני דגמי התותחים הם מתותחי הטנקים הטובים ביותר בעולם, ובמספר פרמטרים (כגון שרוול תרמי ומידות קומפקטיות) אף נמצאים ביתרון ניכר על מתחריהם.
עם מכירת תעש מערכות לאלביט מערכות המשיך פיתוח וייצור התותח באלביט.
היסטוריה > רקע

כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 הפך התותח מחורק-הקנה בקליבר 105 מ"מ לכלי הנשק הראשי של רוב הטנקים המערביים. תותח בעל קנה-מחורק הוא תותח שבו על החלק הפנימי של הקנה חרוטים סלילים בורגיים שמטרתם לסובב את הקליע ובכך להקנות לו יציבות בעת מעופו באוויר (עקרון שימור תנע זוויתי ומומנט התמד). כושר החדירה של תחמושת חודרת שריון מסוג חץ המבוססת על חץ ממתכת בצפיפות גבוהה, תלוי באנרגיית הלוע שמספק התותח. עם התפתחות השריון של הטנקים, המוגבלות של אנרגיית הלוע שסיפק תותח ה-105 מ"מ נהייתה קריטית יותר למפתחי הטנקים. אומנם נעשו שיפורים בתותח ובתחמושת הקיימת, אך חברת ריינמטאל, אחת מחברות הנשק המובילות באירופה, החלה לפתח בשנת 1964 תותח חלק קדח (תותח עם קנה בו החלק הפנימי, הקדח, חלק) בקליבר 120 מ"מ, שהותקן לבסוף על טנקי הלאופרד 2 כעבור 15 שנה. תותח ה-120 מ"מ סיפק 50% יותר אנרגיית לוע, ובכך העלה את כושר החדירה של פגזי החץ. ישראל רצתה לרכוש את התותח, אך הדבר לא התאפשר מסיבות מדיניות, ולכן הטיל משרד הביטחון על תע"ש לפתח תותח 120 מ"מ ישראלי. הפיתוח החל ב-1983.
היסטוריה > אפיון תכונות

צה"ל אפיין את הדרישות מהתותח:
מידות חיצוניות שלא יחרגו מאלה של תותח ה-105 מ"מ, על מנת לאפשר הסבת טנקים קיימים לתותח החדש.
כוח רתיעה ואורך רתיעה שלא יעלה על הקיים בתותח ה-105 מ"מ, למרות אנרגיית הלוע הגדולה יותר.
צורת תפעול וירי הדומה לזו של תותח ה-105 מ"מ על מנת להקל על הקליטה והסבת צוותי חיל השריון.
יכולות ירי בזוויות הגבהה גבוהות.
התקנה חיצונית של התותח בטנק המאפשרת החלפת התותח ללא פירוק הצריח מתוך הטנק.
היסטוריה > הפיתוח והשימוש

התותח MG251 פותח בשנים 1983–1988 עבור טנק מרכבה סימן 3 והצליח לעמוד בכל הדרישות שהציב צה"ל. התותח נחשף לראשונה ב-1989 אז הוכרז כנשק הראשי של מרכבה סימן 3. בשנת 2003 הותקן דור ב' של ה-MG251, דגם MG251-LR, על מרכבה סימן 4. עם מכירת תעש מערכות (התעשייה הצבאית IMI) לאלביט מערכות, המשיך ייצור התותח בחטיבת אלביט מערכות יבשה (שרכשה גם את סולתם מערכות).
תכנון, הנדסה וגרסאות

התותח (בשני דגמיו) דומה מאוד לתותח L44 של ריינמטאל המותקן על גבי טנקי המערכה לאופרד 2 הגרמני, M1 אברהמס, K1A1 של קוריאה הדרומית ו-Type 90 היפני. התותח שומר על הממדים הקומפקטיים יחסית של התותח הבריטי M68 בקליבר 105 מ"מ מחורק-הקנה המותקן על טנקי מרכבה סימן 1, מרכבה סימן 2 וטנקי ה-M60 פטון.
התותח מורכב מפלדה שחושלה בתהליך מיוחד על מנת לאפשר לו לעמוד בלחצים גבוהים יותר, מבלי לעבות את הדופן בצורה משמעותית לעומת תותח ה-105 מ"מ. קדח התותח (החלק הפנימי של הקנה) מצופה בכרום קשה כדי למנוע בלאי מכני ולהגדיל את אורך חיי הקנה.
התותח הוא חלק קדח על מנת להגדיל את אורך חיי הקנה וכן לאפשר ירי תחמושת חודרת שריון חזקה יותר, שמיוצבת על ידי סנפירים ולא על ידי ייצוב באמצעות סיבוב המגביל את ממדי וביצועי הפגז. כמו כן, תותח חלק קדח מאפשר, במידת הצורך, גם ירי של טילי נ"ט כגון להט.
תותח תע"ש משתמש במערכת רתיעה והחזרה שונה, המורכבת ממעכב (Retarder) קונצנטרי וריקופרטור (התקן שתפקידו לקלוט את החום המופק ולנצלו) פנאומטי, המחוברים לאצילי התותח. בתהליך החזרה מהרתיעה מופעל מנגנון פתיחת סדן אוטומטי. מערכת הרתיעה הייחודית מאפשרת עמידה ברתע גדול יותר (האופייני לתותחי 120 מ"מ) גם בזוויות הגבהה גדולות.
ישנם שני דגמים לתותח: MG251 ו-MG251-LR (שמכונה לעיתים תותח תע"ש דור ב'). הדגם ראשון הוא בעל שרוול תרמי שפותח בידי וישאי (אנ'), שבא עם מפנה גזים שניתן להסירו לתחזוקה ללא הסרת כל השרוול התרמי, בעוד שהדגם השני הוא בעל מערכת רתיעה מופעלת-גזים ושרוול תרמי חדש שפותח בידי חברת וישאי (אנ'). השרוול התרמי של התותח הישראלי נחשב לייחודי וביצועיו הם מהטובים בעולם בהפחתת אפקטים כמו כיפוף הקנה עקב הבדלי טמפרטורות והגברת דיוק הירי. הדגם MG251-LR הותאם לירי תחמושת חזקה יותר, והציון LR מציין Long Recoil ("רתע ארוך").
דגם מקוצר של התותח, MG253, פותח כדי להתאים לצריח של ה-M60 פטון והותקן על טנקי ה-M60T סברה שהושבחו לצבא טורקיה על ידי ישראל.
תכנון, הנדסה וגרסאות > תחמושת

שני התותחים יורים תחמושת 120 מ"מ המבוססת על פגזים שפותחו ומיוצרים בידי תע"ש, בהם:
פגז חץ-ח"ש שיכול לחדור כל שריון קיים (נכון ל-2010), גם בטווחים של מספר קילומטרים.
פגז חלולן מיוצב סנפירים בעל דיוק גבוה גם בטווחים ארוכים וכושר הרס גבוה ביותר.
פגז הכלנית - פגז רב-תכליתי היעיל כנגד חי"ר, חי"ר מחופר, חי"ר מבוצר, מבנים, בונקרים וביצורים, רק"מ רך ואף מסוקים מרחפים.
פגז החצב - פגז בעל רש"ק נפיץ הכולל חומר נפץ IM ויחידות רסס מבוקר שנועד בעיקר כנגד מבנים וביצורים, אך יעיל גם כנגד רכב קרבי משוריין.
כל הפגזים כוללים תרמיל מתכלה על מנת לחסוך מקום בטנק וכרכוב ממתכת על מנת לעמוד בלחצי הירי הגדולים.
בנוסף מסוגלים התותחים לירות גם תחמושת 120 מ"מ תקנית של נאט"ו תוצרת גרמניה או ארצות הברית. שני הדגמים מסוגלים לירות את טיל הנ"ט להט.
מפעילים

MG251:
ישראל ישראל: מרכבה סימן 3
MG251-LR:
ישראל ישראל: מרכבה סימן 4
MG253:
טורקיה טורקיה: M60T סברה (השבחה ישראלית ל-M60 פטון)
הערות שוליים

1 2  "Elbit Systems Land Tank Ammunition Portfolio" (PDF). Elbit Systems. אורכב מ-המקור (PDF) ב-12 בינואר 2020. נבדק ב-12 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פגזי 120 מ"מ של תע"ש שפותחו עבור התותח
פנג באו 1

פנג באו 1 (בסינית: 风暴‏, Feng Bao 1) היה משגר שפותח בסין על ידי משרד תכנון שמבוסס בשנחאי. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי DF 5. זה היה משגר דו-שלבי מבוסס על ניצול דלק נוזלי. המשגר היה יכול להביא מטען של כ-2,500 ק"ג למסלול לווייני נמוך בגובה של כ-200 ק"מ.
פיתוח המשגר בוצע במקביל לפיתוח משגרים דומים מסדרה "צ'אנגג'נג". הפיתוח נתמך על ידי כנופיית הארבעה. אחרי שהם נושלו מעמדות מפתח והואשמו בבגידה הפרויקט נסגר.
בסך הכול בוצעו 11 שיגורים מהם 4 נכשלו. חלק מהשיגורים היו שיגורי מבחן לטיסה תת-מסלולית.
כל השיגורים בוצעו מכן שיגור LA-2B במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן. השיגור הראשון בוצע בשנת 1972 ונכשל. רק בשיגור הרביעי בשנת 1974 המשגר הצליח להביא לוויין למסלול. זה היה לוויין למטרות צבאיות. השיגורים הופסקו בשנת 1981. בהמשך סין עברה לשימוש במשגרים מסדרת "צ'אנגג'נג".
אדמה (שיר)

"אדמה" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עפרה חזה. אהוד מנור כתב את מילותיו ויאיר קלינגר הלחין אותו. השיר הוא שיר הנושא של אלבום הסולו התשיעי של חזה, "אדמה", שהתפרסם ב־1985.