stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשבר המזרחי הגדול
רקע > מרידות ומלחמות בבלקן

ההחלטה להגדיל את המיסים בגין תשלום חובות האימפריה העות'מאנית לנושים זרים הביאה לזעם במחוזות הבלקן, שהגיע לשיא במשבר המזרחי הגדול ובסופו של דבר למלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שהעניקה עצמאות או אוטונומיה לאומות הנוצריות. בשטחי הבלקן של האימפריה, עם הסכם ברלין שלאחר מכן ב-1878. המלחמה, לעומת זאת, הייתה הרת אסון עבור הכלכלה העות'מאנית שנאבקה ממילא ומנהל החוב הציבורי העות'מאני הוקם ב-1881, שהעניק את השליטה בהכנסות המדינה העות'מאנית לנושים זרים. זה הפך את הנושים האירופים לבעלי איגרות חוב, והקצה זכויות מיוחדות ל-OPDA לגביית סוגים שונים של הכנסות ממסים ומכס.
לאחר מכן

לאחר הסכם ברלין ב-1878, הציבה האימפריה האוסטרו-הונגרית כוחות מצב צבאיים בוילאייט בוסניה העות'מאני ובסנג'אק העות'מאני של נובי פאזאר, שרשמית (דה יורה) המשיכו להיות שטחים עות'מאניים. תוך ניצול הכאוס שהתרחש במהלך מהפכת הטורקים הצעירים ב-1908, הכריזה בולגריה על עצמאותה הרשמית ב-5 באוקטובר 1908. למחרת, אוסטרו-הונגריה סיפחה באופן חד צדדי את בוסניה ב-6 באוקטובר 1908, אך משכה את כוחותיה הצבאיים מנובי פאזאר כדי להגיע לפשרה עם הממשלה העות'מאנית ולהימנע ממלחמה (האימפריה העות'מאנית הפסידה את הסנג'ק של נובי פאזאר במהלך מלחמות הבלקן של 1912–1913).
ב-1881 כבשה צרפת את הבייליק של תוניס, בתירוץ שכוחות תוניסיה חצו את הגבול אל המושבה שלהם אלג'יריה, שהשתייכה בעבר לאימפריה העות'מאנית עד 1830. שנה לאחר מכן, ב-1882, כבשה האימפריה הבריטית את ח'דיוות מצרים, באמתלה לתת סיוע צבאי לעות'מאנים להפלת מרד עוראבי (בריטניה הכריזה מאוחר יותר על מצרים כמדינת חסות בריטית ב-5 בנובמבר 1914, בתגובה להחלטת הממשלה העות'מאנית להצטרף למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז) הממשלה העות'מאנית הכריזה תכופות על הכנסות ממסים ממצרים כערובה להלוואות מבנקים בריטיים וצרפתים. הממשלה העות'מאנית החכירה מוקדם יותר את קפריסין לבריטניה ב-1878, בתמורה לתמיכה בריטית בקונגרס ברלין באותה שנה (קפריסין סופחה מאוחר יותר לבריטניה ב-5 בנובמבר 1914, מאותה סיבה שהוזכרה לעיל בנוגע להשתתפות העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה) על ידי השגת קפריסין ומצרים, בריטניה השיגה דריסת רגל חשובה במזרח הים התיכון ושליטה על תעלת סואץ; ואילו צרפת הרחיבה את נחלותיה בחוף הים התיכון המערבי של צפון אפריקה על ידי הוספת תוניסיה לאימפריה שלה כמדינת חסות צרפתית.
ההיסטוריון Maroš Melicharek כותב כי המשבר המזרחי הגדול לא היה יכול להיפתר במלואו ללא סרביה.
כרונולוגיה של המשבר הגדול במזרח ותוצאותיו > מבשרים

מלחמת צרפת–פרוסיה
הרעב באנטוליה 1873–1875
המשבר הפיננסי של 1873
כרונולוגיה של המשבר הגדול במזרח ותוצאותיו > משברים

מרד הרצגובינה (1875–1877)
מרד סטארה זגורה (1875)
מרד אפריל (1876)
מרד רזלובצי (1876)
ב-30 ביוני 1876 הכריזו מונטנגרו וסרביה מלחמה על האימפריה העות'מאנית.
המלחמה הסרבית–עות'מאנית (1876–1878)
המלחמה המונטנגרית–עות'מאנית (1876–1878)
העידן החוקתי הראשון (1876–1878)
ועידת קונסטנטינופול (1876–1877)
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)
מלחמת העצמאות של רומניה
הממשל הרוסי הזמני בבולגריה
חוזה סן סטפנו (1878)
גירוש האלבנים, 1877–1878
קונגרס ברלין (1878)
מרד קומאנובו (1878)
1878 המרד היווני מקדוניה
מרד אפירוס של 1878
מרד כרתים (1878)
המערכה האוסטרו-הונגרית בבוסניה והרצגובינה ב-1878
מרד קרסנה-רזלוג (1878)
כרונולוגיה של המשבר הגדול במזרח ותוצאותיו > הסכמים

הסכם רייכשטדט (1876)
אמנת בודפשט משנת 1877
חוזה סן סטפנו (1878)
אמנת קפריסין (1878)
הסכם ברלין (1878)
כרונולוגיה של המשבר הגדול במזרח ותוצאותיו > לאחר מכן

השאלה הארמנית
הליגה של פריזרן (1878–1881)
קרבות על פלאב וגוסיניה (1879–1880)
הסכם חלפה (1878)
הברית הכפולה (1879)
מרד עוראבי (1879–1882)
מרד ברשיאק (1880–1881)
הכיבוש הצרפתי של תוניסיה (1881)
הברית האוסטרו-סרבית של 1881
אמנת קונסטנטינופול (1881)
מרד הרצגובינה (1882)
הכיבוש הבריטי של מצרים (1882)
הברית האוסטרו-הונגרית-גרמנית-רומנית (1883)
מרד טימוק (1883)
משבר בולגריה (1885–1888)
משפטי ילדיז (1881)
הרעב באנטוליה 1879–1881
הערות שוליים

↑  Timothy C. Dowling. Russia at War: From the Mongol Conquest to Afghanistan, Chechnya, and Beyond. ABC-CLIO, 2014. p. 748
↑  Mernikov, A. G.; Spektor, A. A. (2005).  Всемирная история войн [World History of Wars] (ברוסית). Minsk, Belarus: Харвест.
↑  Urlanis, Boris (1960). Войны в период домонополистического капитализма [Wars during the period of pre-monopoly capitalism].  Войны и народонаселение Европы. Людские потери вооруженных сил европейских стран в войнах XVII—XX вв. (Историко-статистическое исследование) [Wars and population of Europe: Human losses of the armed forces of European countries in the wars of the 17th—20th centuries (Historical and statistical research)] (ברוסית). Minsk: Sotsekgiz. pp. 104–105, 129 § 4.
↑  Scafes, Cornel, et al., Armata Romania in Razvoiul de Independenta 1877–1878 [The Romanian Army in the War of Independence 1877–1878]. Bucuresti, Editura Sigma, 2002, p. 149 (Romence)
1 2  Boris Urlanis, Войны и народонаселение Европы [Wars and population of Europe], Part II, Chapter II
1 2  Mernikov, A. G.; Spektor, A. A. (2005).  Всемирная история войн [World History of Wars] (ברוסית). Minsk, Belarus: Харвест. ISBN 985-13-2607-0.
↑  Dixon, Jeffrey S.; Sarkees, Meredith Reid (2015). A Guide to Intra-state Wars: An Examination of Civil, Regional, and Intercommunal Wars, 1816-2014. CQ Press. p. 265. ISBN 978-1506300818. נבדק ב-25 בדצמבר 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Dünya Bülteni: "Osmanlı Devleti ilk kez dış borç aldı"". אורכב מ-המקור ב-2018-04-11. נבדק ב-2016-09-17.
1 2  Derin Strateji: "Osmanlı Borçları ve Düyun-u Umumiye İdaresi"
↑  "Yazarport: "Kırım Savaşı ve İlk Dış Borçlanma (1854-1855)"". אורכב מ-המקור ב-2018-06-15. נבדק ב-2016-09-17.
↑  "History of the Ottoman public debt". אורכב מ-המקור ב-2012-07-24. נבדק ב-2014-08-28.
↑  Douglas Arthur Howard: "The History of Turkey", page 71.
1 2 3  Mevzuat Dergisi, Yıl: 9, Sayı: 100, Nisan 2006: "Osmanlı İmparatorluğu'nda ve Türkiye Cumhuriyeti'nde Borçlanma Politikaları ve Sonuçları"
1 2 3 4 5  Niall Ferguson (2 בינואר 2008). "An Ottoman warning for indebted America". Financial Times. נבדק ב-4 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Articles 17, 18 and 19 of the Treaty of Lausanne (1923)
↑  Articles 20 and 21 of the Treaty of Lausanne (1923)
↑  Melichárek, Maroš (בינואר 2019). "Srbské nádeje a sklamania: Jovan Ristić a Berlínsky kongres /Serbia's Hopes and Disillusions: Jovan Ristić and the Congress of Berlin/". Od moravských luk k balkánským horám: Václavu Štěpánkovi k šedesátinám (באנגלית). {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4172829-4 
האימפריה ב-1875 ממש לפני המשבר
טבח באטאק שבוצע על ידי חיילים עות'מאנים בבולגריה ב-1876
הנוקם: מפת מלחמה אלגורית לשנת 1877 מאת פרד. W. Rose, 1872: מפה זו משקפת את "המשבר המזרחי הגדול" ואת מלחמת רוסיה-טורקיה שלאחר מכן בשנים 1877–1878.
המשבר הכלכלי העולמי (1929)

"אם נודדת" תמונה מפורסמת שצילמה דורותיאה לאנג.
המשבר הכלכלי העולמי של 1929 משבר כלכלי שפרץ רשמית, ב"יום חמישי השחור", ב־24 באוקטובר 1929, כאשר נפלה הבורסה הניו יורקית  בארצות הברית והגיע לשיאו בשנת 1933. המשבר השפיע קשות, ישירות ובעקיפין, על מדינות רבות בעולם. נחשב למשבר החמור ביותר בהיסטוריה ולאחת הסיבות לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
ארצות הברית

"השפל הגדול" היה המשבר הממושך והקשה ביותר בתולדות ארצות הברית. השפל החל כבר באמצע שנת 1929, עוד לפני נפילת הבורסה, ונמשך למעלה מעשור, עד שנת 1939. השפל הכלכלי הגיע לשיאו בשנת 1933, עם צניחה של שישים אחוז בתוצר הלאומי הגולמי וירידה של 80 אחוז בתוצר התעשייתי, האבטלה קפצה מ-12.5 אחוזים לקרוב ל-25 אחוזים ולמעלה מ־8000 פשיטות רגל של בנקים.
עם פרוץ המשבר ניסה ממשל הובר, הנשיא החדש (נבחר בסוף 1928) להתמודד עם הבעיה באמצעות הסכמים עם חברות גדולות לשמירה על גובה השכר בעינו ומניעת פיטורים, הורדה חדה של הריבית על כל האגרות לטווח קצר, דבר שהביא להוזלה ניכרת בעלות ההלוואות ושורה של צעדים פיסקליים כמו הלוואות לחקלאים ולבתי עסק במטרה למנוע פשיטות רגל, ועבודות ציבוריות בקנה מידה רחב. הרעיון שמאחרי צעדים אלו היה למנוע ירידה בביקוש המצטבר, על פי התפיסה ששימור צריכה ברמה גבוהה יוביל לשיפור מהיר גם בשאר המדדים הכלכליים. תפיסה זו עלתה בקנה אחד עם התפיסה ה"פרוגרסיבית" המקובלת לפיה שכר גבוה יוצר שגשוג. תפיסות אלו תאמו את הרעיונות הבתר-קיינסיאניים ואת תפישות "ייצוב המחירים" של כלכלנים כאירווינג פישר.
הקו האקטיבי שנקט הובר נמשך לאורך כהונתו, כשהוא מקצין והולך עם הזמן עם צעדים כמו כינון חוקי מכסים חריפים, איסור על הגירה, הקמת רשויות שיקום שהעבירו סכומי ענק לבנקים וחקלאים והורדות נוספות בשיעור הריבית (שהיה 0.7 אחוז בממוצע על כל סוגי האגרות בסוף שנת 1932). בשנת 1931, אחרי התמוטטות תקן הזהב באירופה ואחר כך בעולם כולו החריף המצב עוד יותר, ובמחצית השנייה של שנת 1932 החלה ארצות הברית מתדרדרת במהירות, כאשר גם הצעדים החריפים ביותר של הובר אינם מצליחים למנוע עוד את הצניחה בשכר, הגידול באבטלה ואובדן האמון המחריף במערכת הבנקאות ובממשל האמריקני.
הכלכלן ברנרד לונדון כתב בשנת 1932 מסמך בשם סיום המשבר הכלכלי באמצעות השבתה מתוכננת, בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי, ובו הוא הציע לחוקק חוק התיישנות מתוכננת מראש לכל מוצרי הצריכה, כדי לעודד את הכלכלה ולספק עבודה להמונים המובטלים.
המשבר הגיע לשיאו בתחילת שנת 1933, כאשר פינה הובר את מקומו לפרנקלין דלאנו רוזוולט מן המפלגה הדמוקרטית, שהבטיח "ניו דיל" (עסקה חדשה). מדיניות חדשה זו, שהייתה בקווים כלליים המשך של מדיניות הובר, עם הקצנת הצעדים, לא הניבה תוצאות משמעותיות מבחינה כלכלית, ובשנת 1937 צנחה ארצות הברית שוב למשבר חריף כמעט כמו זה של תחילת 1933.
ארצות הברית יצאה מן המשבר, לבסוף, עם הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, שסיפקה את התנאים שהובר ורוזוולט לא הצליחו לספק: ירידה חריפה בשכר וברמת החיים ותעסוקה מלאה.
בריטניה

בריטניה הייתה שקועה במיתון מסוים עוד לפני פרוץ השפל הגדול, תוצר של אינפלציה מכוונת במהלך שנות העשרים, שכוונה לאפשר לאנגליה לשוב לתקן הזהב, שהומר עתה ב"חליפין הזהב". ממשלת הלייבור שהייתה בשלטון הפסידה בבחירות והוקמה ממשלה של אחדות לאומית, עם רמזי מקדונלד מהלייבור בראשה, אך סטנלי בולדווין מהמפלגה השמרנית כדמות הקובעת.
בריטניה סבלה ממגבלות קשות בגמישות כוח העבודה, תוצר של כוחם של איגודי העובדים, שלא אפשרו הורדה משמעותית בשכר. הפתרון נמצא בשנת 1931 בדמות התנתקות מתקן הזהב. ההתנתקות הביאה לצניחה דרמטית בשער השטרלינג ובעקבות זאת לצמצום מצבת החובות של המדינה (שעמלה במשך שנים לשכנע מדינות להחזיק רזרבות בשטרלינג) ולהורדה משמעותית ביותר בעלות העבודה והמחייה. נוסף על כך, נקטה הממשלה צעדים לריסון חריף של התקציב והוצאות הממשלה, בלי לפנות לערוץ של פרויקטים של עבודות ציבוריות ובלי ליצור גירעונות תקציביים.
המשבר הסתיים למעשה בשנת 1935, כאשר התוצר הגולמי חזר לרמתו משנת 1929 ובשנת 1937 היה גבוה ממנו ב־24 אחוז. האבטלה ירדה בהדרגה עד לשיעור של עשרה אחוז בשנת 1935.
גרמניה

בעקבות תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה והסקנציות שהוטלו עליה בחוזה ורסאי הייתה גרמניה נתונה במצב כלכלי רעוע. כלכלת רפובליקת ויימאר הוכתה בהיפר-אינפלציה בשנים 1923–1924 ובשנים אחרי כן מימנה את שיקום הכלכלה באמצעות הלוואות מיוחדות בריבית נמוכה מארצות הברית (acceptances). הלוואות אלו זרמו בעיקר לממשלה הגרמנית ולממשלות המדינות בתוך גרמניה, אך לא לתעשייה הגרמנית.
עם פרוץ המשבר הכלכלי בארצות הברית, לא ניתן היה להמשיך ולגלגל את ההלוואות נמוכות הריבית ורפובליקת ויימאר החלה לקרוס. באמצע שנת 1931, כאשר חתמה גרמניה על הסכם איחוד מכסים עם אוסטריה, דרשה צרפת משתי המדינות להשיב לה את הלוואותיהן ובתגובה נטשו שתי המדינות את תקן הזהב ולמעשה שמטו את חובותיהן. במצב זה, לא יכלה גרמניה לגייס הון כלשהו ובהיעדר אפשרות לסחור עם קולוניות, התמוטטה הכלכלה הגרמנית.
במחצית השנייה של שנת 1931 החלה האבטלה לגאות לשיעורים עצומים, בנקים פשטו את הרגל בכל רחבי המדינה והאינפלציה חזרה והרקיעה שחקים. מצב זה היווה הזמנה פתוחה למי שהתיימרה להציע פתרון—המפלגה הנאצית ובראשה אדולף היטלר.
עם עלייתו של היטלר לשלטון, ב־30 בינואר 1933, היו בגרמניה שישה מיליון מובטלים והיצור כמעט שהתאפס. בהנהגת הילאמר שאכט, שר הכלכלה, ננקטו מספר תעלולים פיננסיים, אך השינוי העיקרי בא בדמות סילוק הנשים באופן מוחלט מכוח העבודה, כינון מערכת רחבה של עבודות דחק ועבודות יזומות (שהידועה בהן היא רשת הכבישים המהירים "אוטובאהן"), הפחתה עמוקה בשכר ואיסור על קיום ארגוני עובדים וחשוב מכל, מעבר מהיר של גרמניה ל"כלכלת מלחמה": הגדלה של הצבא והרחבה מאסיבית של הייצור לצורכי צבא.
צעדים אלו הובילו עד שנת 1936 לירידת מספר המובטלים לפחות ממיליון, אך רמת החיים בגרמניה נותרה נמוכה במידה משמעותית מרמתה בשנת 1928 עד פרוץ מלחמת העולם השנייה וצנחה במהירות רבה אחריה.
יפן

המשבר הכלכלי בארצות הברית השפיע גם על יפן. מספר המובטלים עלה, חסרו חומרי גלם ומזון. יפן הביטה בקנאה על מנצ'וריה, שהייתה שייכת לסין ובה היו מחצבים וחומרי גלם רבים. כמו כן ההנהגה היפנית רצתה להסיט את דעת-הקהל מהמצב הפנימי.
בראשית שנות ה־30, גבר כוחו של הימין הלאומני והמיליטריסטי ביפן. הקצינים הזוטרים רצו במהפכה אלימה, הדחת הקצינים הבכירים ותפיסת השלטון. הם טענו שבאמצעות הכיבושים יפן תחלץ מהמשבר הכלכלי והחברתי בו היא מצויה. בעקבות זאת פלשה יפן למנצ'וריה.
פולין

המצב בפולין לפני המשבר היה רע מכיוון שהייתה ארץ חקלאית מובהקת שכשבעים אחוזים מאוכלוסייתה התפרנסו מחקלאות, אך רוב האדמות היו שייכות לאיכרים בודדים ושאר האזרחים לא הצליחו לספק את צורכי משפחתם, בנוסף לכך שיטות העיבוד היו נחשלות, המיכון היה רק בראשיתו ורבים מן האיכרים היו שרויים במצוקה כלכלית. יתר הכלכלה של פולין הייתה מבוססת על הפקת אוצרות הטבע אך כלכלה זו הייתה תלויה במדינות אחרות (בעיקר בחבל שלזיה עילית שהועבר מגרמניה), חלק גדול מהרווחים עבר למשקיעים החיצוניים, תלות זו מסבירה מדוע הורע המצב הכלכלי של פולין עם פרוץ המשבר הכלכלי.
צרפת

צרפת דבקה בעיקשות בתקן הזהב, ומדיניות לסה פר של אי-התערבות, איזון תקציבי והימנעות מהזרמת כספים אינפלציונית לשוק. כתוצאה מכך, המשיכה צרפת לפרוח גם כשהמשבר הכלכלי השתולל בעולם. המפנה הגיע במהלך שנת 1931, כאשר שורה של מדינות, ובראשן בריטניה וגרמניה נטשו את תקן הזהב והסבו לצרפת הפסדים כספיים ניכרים. צרפת סבלה אותה שנה גם מצניחה בביקוש למוצרי יצוא בולטים שלה כמו יין, בשמים, ביגוד ומזון ומצניחה חדה בהיקף התיירות הנכנסת.
המשבר שהחל בשנת 1931 הגיע לשיאו בשנת 1932, עם אבטלה בשיעור של 15 אחוז וירידה של 25 אחוז בתוצר התעשייתי. הממשלה הצרפתית בראשות אנדרה טרדיה, שעלתה אותה שנה, הציבה כסיסמת מסע הבחירות את האיום הקומוניסטי והמשיכה לדבוק במדיניות הקודמת, למרות תביעות משמאל להגדלת ההוצאות והטבות אחרות.
צרפת סבלה, עם זאת, מחוסר יציבות כרוני במערכת הפוליטית, שהוביל לשינויים תכופים בממשל ולרמה גבוהה של אי ודאות, כולל כינון משטרים סמי-פשיסטיים כמו "החזית העממית" ב-1936–1937 ולא התאוששה מן המשבר באופן מלא עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
שוודיה

בשוודיה החל המשבר הכלכלי להיות מוחשי ומאיים רק בשנת 1931, כשהסיבה העיקרית לכך היא התמוטטותן של גרמניה ואוסטריה, שותפות הסחר החשובות של שוודיה. התוצר העסקי במדינה נפל רק ב־10 אחוז עד 1931 והאבטלה הגיעה באותה שנה לרמה של 12 אחוז. בשנת 1932 הוחלף השלטון השמרני בממשלה של הסוציאל-דמוקרטים ובאמצע שנת 1933 הגיע המשבר לשיאו וחלף, במידה רבה, עד סוף שנת 1934.
סיבה חשובה אחת להתאוששות הייתה עליית השלטון הנאצי בגרמניה, שהביאה לחידוש ייבוא עפרות הברזל משוודיה. במהלך שנות השלושים הוכפלה תפוקת עפרות הברזל השוודית לצורך בניין מכונת המלחמה הגרמנית.
סיבות חשובות יותר היו הצעדים שננקטו לפתרון המשבר. נקודה חשובה אחת הייתה הימנעות של הממשלה מהגדלה ניכרת של ההוצאות. הממשלה הגדילה את הוצאותיה ב־1931 בפחות מאחוז, ב־1932 ב-9 אחוז, ב־1933 ב-19 אחוז והורידה אותן ב־10 אחוז ב־1934. האינפלציה הייתה שלילית בין השנים 1930–1933 ועלתה ב־0.7 אחוז ב־1934. השכר הממוצע צנח אף הוא והונח לאבטלה לעלות, כשבמקביל מופחת נטל המס במידה ניכרת.
בעקבות ההתאוששות מהמשבר החלה שוודיה לכונן מגוון צעדים לאבטלה וביטוח, בעיקר בתחום העבודה והפנסיה.
רומניה

רומניה גם נפגעה מהשפל הגדול . רומניה גם נאלצה להתמודד עם אינפלציה גבוהה בזמן הזה. השפל הגדול הוביל לירידה של 50% בייצור התעשייתי של רומניה ולעלייה של 300,000 נפשות באבטלה. שביתת הכורים בעמק הז'יו (1929) דוכאה באכזריות וגם שביתת גריוויצה של 1933 (אנ') דוכאה באכזריות. עד אמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 כלכלת רומניה התאוששה.
קנדה

קנדה נחשבת לפעמים למדינה שנפגעה בצורה הקשה ביותר מהשפל הגדול. הכלכלה נפלה באופן משמעותי יותר מאשר כל מדינה מלבד ארצות הברית, ולקח לה הרבה יותר זמן להתאושש. עם זאת, בניגוד לארצות הברית, לא היו בקנדה פשיטות רגל של בנקים.
אוסטרליה

אוסטרליה, שכלכלתה הייתה תלויה מאוד בייצוא, במיוחד של חומרי גלם כמו צמר וחיטה, נחשבת לאחת המדינות המערביות שספגו את המכה הקשה ביותר יחד עם קנדה וגרמניה. האבטלה הגיעה לשיא של 29% ב-1932, שעור האבטלה מהגבוהים בעולם. היו בה גם מקרים של מרי אזרחי, במיוחד בסידני.
הערות שוליים

↑  London (1932) Ending the depression through planned obsolescence.pdf
↑  Blejan, Elisabeta; Costache, Brîndușa; Aloman, Adriana (2009). "The National Bank of Romania during the Great Depression – 1929–1933" (PDF). Fourth Conference of Southeast Europe Monetary History Network (SEEMHN). National Bank of Serbia (8): 1–34. ארכיון (PDF) מ-19 בנובמבר 2021. נבדק ב-21 במרץ 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Chiappini, Raphaël; Torre, Dominique; Tosi, Elise (2009). "Romania's unsustainable stabilization: 1929–1933" (PDF). GREDEG Working Papers. Groupe de Recherche en Droit, Economie, Gestion (2019–43): 1–32. ארכיון (PDF) מ-8 ביולי 2021. נבדק ב-18 בפברואר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
יותר מאלף מובטלים צועדים למפגש עם ראש הממשלה, ג'יימס מיצ'ל, 1931
הפרעת קצב מסוג DAD

הפרעת קצב מסוג DAD's (באנגלית: Delayed AfterDepolarizations) היא הפרעת קצב טכיקרדית נדירה, מטיפוס triggered activity, שמקורה בתנודות (אוסצילציות) ממברנליות, הנגרמת בעיקר בהשראת תרופות. בהפרעות מטיפוס AfterDepolarizations, מתרחש עירור מוקדם של פוטנציאל פעולה בתאי שריר הלב, טרם הגעתו של האות התקין. הפרעה מסוג DAD's מתרחשת במהלך השלב ה-4 של מחזור הדפולריזציה החשמלית בתאי שריר הלב, המכונה פוטנציאל המנוחה (ומכאן שמה), זאת בניגוד ל-EAD's (ראשי תיבות של Early AfterDepolarizations), שהיא הפרעת קצב המתרחשת בשלב ה-2 (שלב הפלאטו) או ה-3 (שלב הרפולריזציה) של מחזור הכיווץ. הגורם השכיח להופעת DAD's, הוא בעיקר הרעלת דיגוקסין - תרופה הגורמת להעלאת ריכוז הסידן בתאים, מה שמביא להגברת יכולת הכיווץ של שריר הלב, ובמצבים פתולוגיים עלול לגרום להתפרצות של פוטנציאל פעולה מוקדם בשלב 4, הגורר פרצי פוטנציאלי פעולה נוספים ומביא לטכיקרדיה ואף לפרפור חדרים.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
וילאייט בצרה

וילאייט בצרה (בטורקית עות'מאנית: ولايت بصره) הייתה חטיבה מנהלית מהרמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. הוא כיסה היסטורית שטח המשתרע מנאסריה ואמארה בצפון ועד כווית בדרום. מדרום וממערב, תאורטית לא היה גבול כלל, אך אף אזורים מעבר לקטר בדרום וסנג'ק נג'ד במערב נכללו מאוחר יותר במערכת הניהולית.
בתחילת המאה ה-20, לפי הדיווחים, שטחו היה 16,482 מילים רבועים (42,690 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (שפורסם בשנת 1908) נתנו כי האוכלוסייה מונה 200,000 נפש. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו.
בירת הווילאייט, בצרה, הייתה מרכז צבאי חשוב, עם חיל מצב קבוע של 400 עד 500 חיילים, והיוותה את בסיס הצי העות'מאני במפרץ הפרסי.
היסטוריה

הווילאייט התקיים בין השנים 1875–1880, ושוב לאחר 1884, כאשר הוא הוקם מחדש מהסנג'קים הדרומיים של וילאייט בגדאד.
לאחר 1884 הורחב הווילאייט לזמן קצר לאורך שפת המפרץ כדי לשלב את נג'ד ואל-חסה, כולל חופוף, קטר וקטיף, הכללתה של נג'ד נמשכה רק עד 1913 לפני סופו של הווילאייט.
בשנת 1899 סיכם שייח מובארכ א-סבאח הסכם עם בריטניה, שקבע כי בריטניה תגן על כווית מפני כל תוקפנות חיצונית, מה שהפך אותה למעשה לפרוטקטורט בריטי. למרות רצונה של ממשלת כוויית להיות עצמאית או תחת שלטון בריטי, הבריטים הסכימו עם האימפריה העות'מאנית בהגדרת כווית כחלק אוטונומי של האימפריה העות'מאנית. מצב זה נמשך עד מלחמת העולם הראשונה.
בצרה נפלה בידי הבריטים ב-22 בנובמבר 1914, וכוח המשלוח המסופוטמי כבש כמעט את כל המחוז עד יולי 1915.
חטיבות מנהליות

הסנג'קים של הווילאייט:
סנגק אמארה
סנג'ק בצרה
סנג'ק דיוואניה
סנג'ק מונטאפיק
סנג'ק נג'ד; משנת 1875,  נכבש על ידי הסעודים בשנת 1913.
הערות שוליים

↑  Reidar Visser (2005). Basra, the Failed Gulf State: Separatism And Nationalism in Southern Iraq. LIT Verlag Münster. pp. 18, 179. ISBN 978-3-8258-8799-5. נבדק ב-2013-06-08.
1 2  Asia by A. H. Keane, page 460
1 2  Madawi al-Rasheed (2002-07-11). A History of Saudi Arabia. Cambridge University Press. pp. 41–42. ISBN 978-0-521-64412-9. נבדק ב-2013-05-20.
↑  David H. Finnie (1992). Shifting lines in the sand: Kuwait's elusive frontier with Iraq. I.B.Tauris. p. 7. ISBN 978-1-85043-570-9. נבדק ב-2013-05-22.
↑  Jasim M M Abdulghani (23 באפריל 2012). Iraq and Iran (RLE Iran A). CRC Press. p. 108. ISBN 978-1-136-83426-4. נבדק ב-8 ביוני 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  John de Vere Loder Baron Wakehurst (1923). The Truth about Mesopotamia, Palestine & Syria. G. Allen & Unwin Limited. p. 35. נבדק ב-2013-06-08.
↑  Nakash, Yitzhak. The Shiʻis of Iraq: With a New Introduction by the Author. p. 13.
↑  Worldstatesmen — Saudi Arabia
מפה המציגה את המחוזות המנהליים של האימפריה העות'מאנית בשנת 1899, כולל וילאייט בצרה והסנג'קים שלה
ערב לפני מלחמת העולם הראשונה 1914
ויז'ון

| --- | --- |
סמל ויז'וןסמל ויז'ון

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז אוטנה
 מחוז משנה:  אוטנה
 תאריך ייסוד:  המאה ה־12 
 גובה:  105 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  581 (2001)
 קואורדינטות:  55°35′N 25°29′E﻿ / ﻿55.583°N 25.483°E﻿ / 55.583; 25.483
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ויז'ון(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ויז'ון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויז'ון (בליטאית: Vyžuonos, ויז'ואונוס, ביידיש: וויזשון) היא עיירה במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
ויז'ון נזכרת בשמה מהמאה ה-15, ובמהלך המאות ה-16 וה-17 התקיימה בה פעילות קלוויניסיטית. בפלישת האימפריה השוודית לאזור נשרפה העיירה.
יהודי ויז'ון

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-50 משפחות יהודיות, ופעלו בה מוסדות יהודיים וציוניים, כמו גם בית ספר עברי. עם כניסת הסובייטים לעיירה נסגרו בה מוסדות אלו, ועסקי היהודים בה הולאמו.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכנסו לעיירה הגרמנים, ותוך מספר ימים צוו יהודי העיירה לעבור לגטו קטן שהוקם בה. מגטו זה נלקחו תוך ימים ספורים יהודים רבים, ונרצחו בידי הגרמנים ובידי ליטאים, לאחר מעשי התעללות. ב-7 באוגוסט 1941 נרצחו אחרוני יהודי הגטו ביער סמוך.
הצבא הרומי

לגיונרים בחימוש מלא (שיחזור)
לגיונרים בהיפודרום בג'רש, ירדן (שיחזור)
קסדת חייל רומאי, כפי שמוצגת במוזיאון ישראל
הצבא הרומי (בלטינית: Exercitus Romanus) כלל את הכוחות המזוינים של רומא העתיקה. הצבא הרומי התפתח לאורך הזמן החל ממבנים פשוטים בתקופת השלטון האטרוסקים (המאות ה-8 – תחילת 6 לפנה"ס) עד שיא פריחתה של מכונת הלחימה הרומית בתקופת הרפובליקה המאוחרת והקיסרות. אופיו של הצבא השתנה גם הוא, מצבא מיליציה המבוסס על אזרחי רומא, המממנים את כלי הנשק שלהם, דרך צבא המבוסס ברובו על מתנדבים מקרב בני המעמד התחתון, ועד לצבא מקצועי של שכירי חרב, שנתמך באופן מאסיבי על ידי חיילים זרים ובני חסות למיניהם.
אחד הקווים המאפיינים של התפתחות של הצבא הרומי היא יכולת להסתגל למציאות חדשה, לאמץ תורת לחימה וכלי נשק זרים ולשכלל את אומנות המלחמה שלו. כבר בתחילת דרכם למדו הרומאים דרך האטרוסקים להשתמש בכלי הנשק ובשיטות הלחימה של ההופליטים והפלאנקס היוונים. מאוחר יותר אימצו הרומאים כלי נשק סאמניטיים ואיברים כגון כן כמו מגן וחרב והפילום, ובמכונות המצור של הצבאות ההלניסטיים. הצבא הרומי פיתח ושיכלל גם רעיונות מקוריים כגון מערכת הקרב המאניפולארית, הטקטיקה של הקהורטות, וחשיבותו של שימוש במחנה מסודר כמרכיב יסוד בשדה הקרב.
ענפים עיקריים > כוחות היבשה

כוחות היבשה של הצבא הרומי היוו את מוקד הכוח של צבא זה ושל המדינה הרומית בכלל. כבר משלב מוקדם בהיסטוריה של רומא התבססה מכונת הלחימה הרומית על חיל רגלים כבד. החיילים הרומים נלחמו במסגרת הלגיון, ובמסגרת יחידות המשנה של הלגיון, הקנטוריה, הקוהורטה והמניפול. הלגיונרים הרומים היו חיילים רגליים מצוינים שאומנו באופן נוקשה והיו בעלי משמעת סדר וכוח סיבולת גבוה במיוחד.
חיל הפרשים הרומי היווה באופן מסורתי זרוע משנית ולא מפותחת בקרב הצבא הרומי. בשלבים מאוחרים של התפתחותו של הצבא הרומי גויס צבא זה מקרב בעלי הברית של רומא, כגון הפרשים הנומידים וההיספנים.
במקביל לכוחות של אזרחי רומא, שלחמו במסגרת הלגיונות, עמדו לרשות רומא גדודי צבא שגויסו מקרב בעלות הברית הלאטיניות והאיטלקיות. מספרם של אלה נקבע ככל הנראה לפי כוח האדם הפנוי של מדינות אלה וצרכיה המלחמתיים של הרפובליקה. כוחות אלו באו לעיתים קרובות בתור חיילים קלים, פרשים וקשתים, אם כי גויסו לגיונות גם מקרבם.
במאה הראשונה לספירה הוכנסו חיילים קלים נוספים כגון זורקי כידונים, קלעים וקשתים לתוך מערך הלחימה הרומי. הלגיון הרומי נשאר היסוד השליט בכוחות הקרקע, אבל מימיו של יוליוס קיסר הוא החל להילחם בכוחות משולבים של רגליים כבדים, קלים ופרשים.
גודלו של הצבא היבשתי של רומא השתנה באופן דרסטי במהלך ההיסטוריה. בעוד בראשיתו כוח זה היה מבוסס על לגיון אחד, שכלל כ-3,300 איש וגויס רק במקרה הצורך ולמשך עונת המלחמה, בשיאה של האימפריה הרומית מנה הצבא הרומי כ-28 לגיונות קבע, שמנו כל אחד בסביבות 5,000 עד 8,000 חיילים רגלים. בנוסף לגיונות אלו לוו בכוחות עזר, שגודלם הכולל היה שווה לזה של הלגיונות.