זכויות האדם בישראל
מצב זכויות האדם בישראל > הזכות להליך משפטי הוגן

הזכות להליך הוגן משמעותה שבמקרים בהם רשות שלטונית עושה שימוש בכוחה כלפי הפרט, עליה לקיים הליך הוגן שמצדיק את האמצעים שננקטים נגדו ואת הגבלת זכויותיו ושבמסגרת הליך העמדתו לדין תינתן לפרט היכולת להתגונן ושהפגיעה בזכויותיו תהיה מוצדקת ומידתית. הזכות להליך משפטי הוגן כלולה בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם וכן באמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות אותה אשררה ישראל. החוק בישראל מעגן את הזכות להליך הוגן על ידי מערכת משפט עצמאית.
דו"ח זכויות האדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית מ-2022 מציין שהחוק מגדיר מערכת משפט עצמאית ושהממשלה כיבדה, בדרך כלל, את העצמאות השיפוטית וחוסר משוא הפנים של המערכת. יחד עם זאת מצביע הדו"ח על חריגים בשמירת הזכות להליך משפטי הוגן:
הליך מינוי פרקליט המדינה פגום וקיים טשטוש בגבול שבין תחומי האחריות של יחידות החקירה והפרקליטות.
במקרים מסוימים נמנעה גישה מאסירים לעורכי דינם.
בית המשפט הסתמך על תקנות שעת חירום כדי לאשר כליאת אסירים פלסטינים תוך הפרה של החוק הבינלאומי, לטענת הדוח.
ארגוני זכויות אדם הציגו דוגמאות להריסת בתים כעונש קולקטיבי. הדו"ח מציין מקרה בו נהרס ביתם של נאשמים עוד לפני שהורשעו.
הדו"ח מצביע על גידול במספר הריסות הבתים (כולל הריסה עצמית) כתוצאה משינויי חוקים כמו קיצור זמני טיפול מינהליים בהריסות, חסימת התערבות של בתי המשפט והגדלת הקנסות למי שלא מצליח להרוס את הבניינים שלהם בזמן שהוקצב (בעקבות חוק קמיניץ). הדו"ח מציין גם מקרים שהתושבים שבתיהם נהרסו נאלצו לשלם תמורת ההריסה.
רשויות עירוניות בירושלים מערימות מכשולים בפני תושבים פלסטינים בירושלים המזרחית שהגישו בקשה להיתרי בנייה כשבנוסף נטען שהן לא מקצות שטחי ציבור, דורשות תיעוד בעלות למרות שלא בוצע מאז 1967, מטילות דמי בקשה גבוהים ודורשות לחבר מבנים לתשתיות עירוניות למרות שהעירייה לא הכינה תשתיות אלו או לא הנגישה אותן.
הוועדות האזוריות לתכנון אינן כוללות נציגים ערבים וקצב אישור תוכניות ליישובים ערבים איטי בהרבה ביחס ליישובים יהודים. דבר זה מוביל לבנייה בלתי חוקית וחושף משפחות לצווי הריסה.
הליך הטיפול בישובי הבדואים הלא מוכרים בנגב לוקה בבעיות ובחוסר צדק דבר שהביא לבניית ערי בדואים צפופות ובעלות תשתית באיכות נמוכה וגישה לקויה לשירותי בריאות, חינוך, רווחה, תחבורה ציבורית, דואר ופינוי זבל. כמו כן נטען שעל אף שהבדואים מהווים 35% מאוכלוסיית הנגב הוקצו לבדואים רק 12.5% מהשטחים.
השלטונות לא טיפלו כיאות ברכוש בישראל שבעליו נספו בשואה ולא דאגו להפנות את תשומת לב היורשים לזכויותיהם על הרכוש.
הממשלה צמצמה את מתן האישורים לאיחוד משפחות וגם כשניתן אישור הוא לא לישיבת קבע.
החוק מאפשר לשב"כ לאסוף נתונים של כל משתמשי שירותי הטלקום בישראל ללא צו בית משפט. בעתירה לבג"ץ בנושא טענה המדינה כי האיסוף קריטי להצלת חיים וכי השב"כ אוסף נתונים על אנשים רק כאשר הדבר נדרש לביטחון המדינה ובאישור מיוחד מבכירים. יחד עם זאת הודתה המדינה כי השב"כ אסף נתונים ממספר עיתונאים ללא אישור כזה.
נטען כי המדינה משתמשת בטכנולוגיית זיהוי אוטומטי של לוחיות רישוי וכן זיהוי פנים למרות שהנושא לא הוסדר בחוק.
ארגוני זכויות אדם ובהם האגודה לזכויות האזרח מבקרים באופן חריף את קיומן של שתי מערכות חוק ביהודה ושומרון ומציגים טענות להפרה בוטה של הזכות להליך משפטי הוגן בקרב פלסטינים תושבי יהודה ושומרון. עיקר הביקורת נסוב סביב האפליה הנוצרת מהמצב בו אנשים החיים באותו מקום נשפטים בשתי מערכות משפט שונות - בעוד אזרחי ישראל תושבי יהודה ושומרון נשפטים במערכת ישראלית-אזרחית, התושבים הפלסטינים נשפטים במערכת משפט צבאית.
האגודה מציינת שהאפליה נוצרה מכיוון שבמערכת המשפט האזרחי הזכות להליך הוגן כוללת שורה ארוכה של זכויות ושל הגנות מהותיות ודיוניות כאחת, ובכלל זאת מתן אפשרות אמיתית להתגונן, באופן סביר, מפני האישומים. כפועל יוצא ממעמדה של הזכות להליך הוגן, נחקקו בדין הישראלי האזרחי הוראות חוק שונות אשר נועדו להבטיח זכות זו. בניגוד למערכת מערכת המשפט האזרחי, מערכת המשפט הצבאית אינה מעניקה לזכות להליך הוגן ולזכויות הנגזרות ממנה מעמד דומה כך שרבות מההוראות הקיימות בדין הישראלי שעניינן הזכות להליך הוגן נעדרות מן התחיקה הצבאית. פער זה מתבטאת בין השאר בהתייחסות השונה של המערכות לאותה עברה ולענישה חמורה יותר במערכת הצבאית דבר הפוגע באוכלוסייה הפלסטינית. דוגמאות שמביאה האגודה לזכויות האזרח בהקשר של הפער בין שתי המערכות כוללת, בין השאר, את:
זמני המתנה ארוכים יותר עד פגישה ראשונה עם עו"ד (48 שעות במשפט האזרחי מול 96 שעות במשפט הצבאי, 21 יום במשפט האזרחי לחשד ביטחוני מול 60 יום במשפט הצבאי).
פגיעה בייצוג על ידי עו"ד במקרים בהם נכלאו עצירים בתחומי הקו הירוק (כך ברוב המקרים) ואי מתן אישורי כניסה לישראל לעורכי דינם.
אישור בג"ץ לתרגום חלקי בלבד של מסמכי המשפט מעברית לערבית דבר המונע מעורכי הדין יכולת להעמיק בחומרי החקירה ובראיות.