stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יבגני זמיאטין

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1884 (יוליאני) לבדיאן, רוסיה 
 פטירה:  10 במרץ 1937 (בגיל 53) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Евге́ний Ива́нович Замя́тин 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות טיאה בפריז 
 מקום לימודים:  המכון הפוליטכני בסנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  מדע בדיוני, רומן היסטורי, תיאטרון, ספרות ספקולטיבית, סאטירה פוליטית, ספרות דיסטופית, לברית 
 יצירות בולטות:  אנחנו (רומן), בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1994) 
 חתימה:   
 
יבגני איוואנוביץ' זַמִיָאטִין (ברוסית: Евге́ний Ива́нович Замя́тин;‏ 20 בפברואר 1884 – 10 במרץ 1937) היה סופר רוסי, אשר התפרסם בזכות ספרו "אנחנו" (1921) – דיסטופיה עתידנית שהשפיעה, בין היתר, על ג'ורג' אורוול בכתיבת הספר "1984".
למרות היותו בולשביק, זמיאטין התקשה לקבל את המדיניות של המפלגה הקומוניסטית בשנים שלאחר מהפכת אוקטובר. ב-1921, "אנחנו" הפך לספר הראשון שהוחרם בידי המשטר הקומוניסטי. בשל מצב זה, זמיאטין ארגן הברחה של עותק מהרומן למערב, כדי ש"אנחנו" יתפרסם מחוץ לרוסיה, באנגלית ב-1924. השערורייה שפרצה בעקבות מהלך זה הובילה בסופו של דבר לבקשתו של זמיאטין לגלות ממולדתו - בקשה שאושרה ב-1931, בעקבות זאת עבר זמיאטן לצרפת. זמיאטין תואר כאחד מראשוני הדיסידנטים, בשל השימוש בספרות שלו כדי לבקר את השלטון הקומוניסטי.
קורות חיים

זמיאטין נולד בעיירה לבדיאן (Лебедя́нь)‏, 300 ק"מ דרומית למוסקבה (כיום במחוז ליפצק). אביו היה כומר בכנסייה האורתודוקסית הרוסית ומנהל בית-ספר, ואמו מוזיקאית.
בין השנים 1902 ו-1908 למד הנדסה ימית במוסד הפוליטכני בסנקט פטרבורג, ובתקופה זו הצטרף לתנועה הבולשביקית. במהלך מהפכת 1905 נאסר והוגלה. בשנת 1906 שהה זמן מה בפינלנד אך חזר לרוסיה באופן לא חוקי כדי לסיים את לימודיו. לאחר מכן החל לעבוד כמרצה באוניברסיטה, ובמקביל כתב ספרות בדיונית. ב-1911 נאסר והוגלה בשנית. בשנת 1913 זכה לחנינה; באותה שנה זכה לפרסום בזכות "סיפור פרובינציאלי" (Уездное, "אויזדנויה") – סאטירה על החיים בעיירה קטנה. בשנה לאחר-מכן נשפט בגין השמצת הצבא בסיפורו "סוף העולם" (На куличках, "נה קוליצ'קאח"). הוא המשיך לעבוד במקצועו, וכתב מאמרים בעיתונים סוציאליסטיים שונים. בשנת 1916 נשלח לגור בניוקאסל, אנגליה, ושימש כמפקח בבניית ספינות שוברות קרח.
עם חזרתו לרוסיה, בסוף 1917, פרסם את "אוסטרוביטיאנייה" (Островитяне;‏ The Islanders). הוא תמך במהפכת אוקטובר, אך התנגד למערכת הצנזורה של הבולשביקים. לאחר המהפכה הרוסית ב-1917 שימש כעורך במספר ירחונים, הרצה על כתיבה ועבד בתרגום לרוסית של כתבי ג'ק לונדון, או. הנרי, הרברט ג'ורג' ולס ואחרים.
במהלך שנות ה-20 הפכו כתביו יותר ויותר ביקורתיים כלפי המשטר. הוא זכה להערכה רבה ולמעמד של אמן ספרותי בקרב קהל אוהדים רחב בסנקט פטרבורג – אך במקביל נחשב לכופר, נעצר מספר פעמים, הוחרם במוסדות שונים ואולץ לפרוש מתפקידים ציבוריים.
ב-1927 הוציא לאור את "אנחנו" (Мы) ברוסית, בכתב-עת לגולים לבנים שעורכו היה מארק לבוביץ' סלונים (1976-1894). הסיפור הודפס בהמשכים בעיתון, ולמורת רוחם של השלטונות, עותקים של הסיפור הוברחו לברית המועצות. מצב זה יצר ביקורת וכעס כלפי זמיאטין, שהובילו לכניסתו ל"רשימה שחורה" של אמנים שנאסר עליהם לפרסם את יצירותיהם. הספר עובד לסרט קולנוע רוסי באותו שם בשנת 2022.
ב-1931, פנה זמיאטין ישירות לסטלין בבקשה לעזוב את ברית המועצות. במכתבו זה כתב זמיאטין "איני מעוניין להסתיר את הסיבה היסודית, שבגינה אני מבקש לצאת מחוץ למדינה יחד עם אשתי, שהיא חוסר התקווה שבמצבי כאן ככותב, שנידון לגזר דין מוות ככותב בביתו". עם תמיכה מצד מקסים גורקי, סטלין אישר את הבקשה. ב-1932 עבר להתגורר בפריז, שם הוא שיתף פעולה עם הבמאי הצרפתי ז'אן רנואר וכתב איתו במשותף את התסריט לסרט בשפל (1936) המבוסס על מחזה באותו השם מאת מקסים גורקי.
ב-1937 מת זמיאטין מהתקף לב ונקבר בדרום פריז. בעת הלווייתו מעטים נוכחו מבין מכריו. אחד מהנוכחים היה מארק סלונים, שהתיידד עם בני הזוג זמיאטין במשך השנים.
כתביו שתורגמו לעברית

השיטפון, תל אביב: בבל, תשנ"ה 1995.
אנחנו (מרוסית: מירי ליטווק), תל אביב: בבל, תשנ"ט-1999.
סיפור על הדבר החשוב ביותר ועוד סיפורים (תרגמה מאנגלית: חוה שאלתיאל), ירושלים: כרמל, תשס"א-2001.
עיבודים

אנחנו (1982), סרט מערב-גרמני
מבצר הזכוכית (2016), סרט קצר צרפתי
אנחנו (2022), סרט רוסי
הערות שוליים

↑  Bowker, Gordon (2003). Inside George Orwell: A Biography. Palgrave Macmillan. p. 340. ISBN 031223841X.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380518405171  PLWABN: 9810582428705606  BIBSYS: 90269872  BNE: XX1069855  BnF: cb11929586c (data)  CANTIC: a1164946x  CiNii: DA0033064X  GND: 118605259  ICCU: CFIV090641  ISNI: 0000 0001 2119 2847  LCCN: n50014714  LNB: 000042934  MusicBrainz: c463ad75-d8ff-47d9-af3e-f95e4fff8f13  NDL: 00461728  NKC: jn20000605696  NLA: 36570268  NLG: 64255  NLK: KAC200508235  NSK: 000090370  NTA: 067650724  RERO: 02-A000180635  RSL: 000081243  SELIBR: 103391  SUDOC: 027202453  Trove: 1298364  VIAF: 7398660   WorldCat (עם VIAF): 7398660 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זנב שביט

תרשים של כוכב שביט המראה את זנב האבק, המורכב מחלקיקים זעירים בגודל חלקיקי עשן, ואת זנב הגז המיונן, שנוצר על ידי זרימת רוח השמש.
זנב מפותח של שביט לאבג'וי - צילום משנת 2011 מתחנת החלל הבינלאומית
שביט הולמס בשנת 2007, מראה זנב גז מיונן כחול בצד ימין
אנימציה של זנב שביט
זנב השביט וההילה שלו הם מאפיינים של שביט, שניתן לראותם כאשר הם מוארים על ידי אור השמש. רק כאשר שביט עובר במערכת השמש הפנימית ניתן לצפות בו מכדור הארץ בעין בלתי מזוינת. ככל שהשביט מתקרב לשמש, קרינת השמש גורמת לחומרים הנדיפים בגרעין השביט להתאדות ולצאת החוצה. יחד איתם, משתחררים גם חלקיקי אבק שהיו כלואים בתוכו. רוח השמש ולחץ הקרינה מרחיקים מהגרעין את הגז והאבק המשתחררים ויוצרים זנב, העשוי להגיע לאורך של עשרות ועד מאות מיליוני קילומטרים.
האבק והגזים בזנב השביט נראים לעין עקב תופעות שונות: האבק מחזיר את אור השמש הפוגע בו, והגזים זוהרים עקב יינון של חלקיקי הגז. רוב השביטים חיוורים מכדי שניתן יהיה לצפות בהם ללא משקפת או טלסקופ, אבל בכל עשור יש שביטים אחדים בהירים מספיק כדי להיראות בעין בלתי מזוינת.
היווצרות הזנב

במערכת השמש החיצונית, השביטים קפואים, וקשה מאוד או בלתי אפשרי לזהותם מכדור הארץ בגלל גודלם הקטן והאלבדו הנמוך שלהם. גילויים סטטיסטיים של גרעיני שביט לא פעילים בחגורת קויפר דווחו מתצפיות טלסקופ החלל האבל, אך יש מדענים החולקים על ממצאים אלה. כאשר מתקרב השביט למערכת השמש הפנימית, קרינת השמש גורמת לחומרים הנדיפים המרכיבים אותו להתאדות ולזרום החוצה מהגרעין, ולשאת איתם אבק. זרמי האבק והגז המשתחררים כך יוצרים אטמוספירה עצומה ודלילה מאוד סביב השביט, הנקראת הילה. הכוח שמפעילים לחץ הקרינה של השמש ורוח השמש על ההילה גורמים להיווצרות זנב ארוך מאוד, הפונה הרחק מהשמש.
זרמי האבק והגז יוצרים כל אחד את הזנב המובהק שלו, המצביע לכיוונים מעט שונים:
זנב היונים, העשוי מגזים מיוננים, מצביע תמיד לאורך קווי הזרימה של רוח השמש, כיוון שהוא מושפע מאוד מהשדה המגנטי של הפלזמה של רוח השמש. זנב היונים עוקב אחר קווי השדה המגנטי ולא מסלול תנועת השביט. צבעו של זנב זה כחלחל בשל נוכחותן של מולקולות {\ce {CO+}}. הרכיב העיקרי בזנב היונים הם יוני {\ce {H2O+}}, שאינם קורנים בתחום הנראה. זנב היונים או הפלזמה ידוע גם כזנב מטיפוס I.
האבק עשוי מחלקיקים מאקרוסקופיים, לא טעונים, ולכן השפעתה של רוח השמש וקרינת השמש עליהם קטנה בהרבה מהשפעתה על יוני הגז הטעונים, המרכיבים את זנב הגז. החלקיקים נדחפים על ידי רוח השמש ולחץ הקרינה למסלול גדול יותר משל גרעין השביט, והתוצאה היא האטה שלהם, מה שגורם להם לפגר מאחורי הגרעין. האבק עוקב אחרי השביט סביב מסלולו אך בסופו של דבר מתפזר. זנב האבק ידוע גם כזנב מטיפוס II.
היווצרות הזנב > אנטי-זנב

שביטים מסוימים נראים מכדור הארץ כבעלי אנטי-זנב, זנב אשר נראה מצביע לכיוון השמש ולא הרחק ממנה. מדובר בתופעה אופטית, שיכולה להתרחש כאשר כדור הארץ חולף במישור המסלול של השביט. דוגמאות לשביטים מפורסמים שהציגו אנטי-זנב: שביט קוהוטק (1973), הייל-בופ (1997), לולין (2009) ופאנסטארס (2013).
גודל

בעוד שהקוטר הממוצע של גרעין השביט הוא בדרך כלל פחות מ-30 ק"מ, ההילה עשויה להיות גדולה מהשמש. זנב שביט אופייני גדול בהרבה ועשוי להגיע לאורך של עשרות עד מאות מיליוני קילומרים. נצפו זנבות יונים של שביט באורך מעל 3.8 יחידות אסטרונומיות.
הגשושית יוליסס עברה באופן בלתי צפוי דרך זנבו של שביט מקנוט ב-3 בפברואר 2007. עדויות על המפגש פורסמו בגיליון ה-1 באוקטובר 2007 של The Astrophysical Journal.
מגנטוספירה

התצפית על זנבות שביטים תרמה משמעותית לגילוי רוח השמש. זנב היונים הוא תוצאה של קרינה אולטרה סגולה המייננת חלקיקים בהילת השביט. החלקיקים המיוננים מהווים פלזמה, אשר יוצרת מגנטוספרה סביב השביט. השביט והשדה המגנטי המושרה שלו מהווים מכשול בפני חלקיקי רוח שמש. השביט מייצר הלם קשת (אנ') בצד הפונה לשמש, בכיוון הזרימה של רוח השמש. בהלם קשת זה, ריכוזים גדולים של יונים של השביט מצטברם ופועלים ל"טעינת" השדה המגנטי הסולארי בפלזמה. קווי השדה המגנטי "עוטפים" את השביט ויוצרים את זנב היונים.
התנתקות של הזנב

אם העמסת זנב היונים מספיקה, אז קווי השדה המגנטי נלחצים זה לזה עד לנקודה שבה, במרחק מסוים לאורך זנב היונים, מתרחש חיבור מגנטי מחדש. זה מוביל ל"ניתוק זנב". תופעה זו נצפתה במספר הזדמנויות. הבולטת ביניהן התרחשה ב-20 באפריל 2007 כאשר זנב היונים של שביט אנקה נחתך לחלוטין בזמן שהתרחשה בו פליטה של מסת הילה (אנ'). אירוע זה נצפה על ידי חללית STEREO. אירוע ניתוק נצפה גם בשביט C/2009 R1 (מקנוט) (אנ') ב-26 במאי 2010.
הערות שוליים

↑  Cochran, A. L.; Levison, H. F.; Stern, S. A.; Duncan, J. (1995). "The Discovery of Halley-sized Kuiper Belt Objects Using the Hubble Space Telescope". The Astrophysical Journal. 455: 342. Bibcode:1995ApJ...455..342C. doi:10.1086/176581.
↑  Cochran, A. L.; Levison, H. F.; Tamblyn, P.; Stern, S. A.; Duncan, J. (1998). "The Calibration of the Hubble Space Telescope Kuiper Belt Object Search: Setting the Record Straight". Astrophysical Journal Letters. 503 (1): L89. Bibcode:1998ApJ...503L..89C. doi:10.1086/311515.
↑  Brown, Michael E.; Kulkarni, S. R.; Liggett, T. J. (1997). "An Analysis of the Statistics of the Hubble Space Telescope Kuiper Belt Object Search". Astrophysical Journal Letters. 490 (1): L119. Bibcode:1997ApJ...490L.119B. doi:10.1086/311009.
↑  Jewitt, David C.; Luu, Jane; Chen, J. (1996). "The Mauna Kea-Cerro-Tololo (MKCT) Kuiper Belt and Centaur Survey". The Astronomical Journal. 112 (3): 1225. Bibcode:1996AJ....112.1225J. doi:10.1086/118093.
↑  McKenna, M. (20 במאי 2008). "Chasing an Anti-Tail". Astronomy Sketch of the Day. נבדק ב-25 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Comet - Atmospheres, Nucleus, Tail | Britannica, www.britannica.com, ‏2024-05-25 (באנגלית)
↑  Harry Baker published, Optical illusion gives rare green comet an 'anti-tail' that seemingly defies physics, Space.com, ‏2023-01-27 (באנגלית)
↑  Yeomans, Donald K. (2005). "Comet". World Book Online Reference Center. World Book. אורכב מ-המקור ב-29 באפריל 2005. נבדק ב-27 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A chance encounter with a comet". Astronomy. 2 באוקטובר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Neugebauer;  et al. (2007). "Encounter of the Ulysses Spacecraft with the Ion Tail of Comet MCNaught". The Astrophysical Journal. 667 (2): 1262–1266. Bibcode:2007ApJ...667.1262N. doi:10.1086/521019.
↑  Biermann, L. (1963). "The plasma tails of comets and the interplanetary plasma". Space Science Reviews. 1 (3): 553. Bibcode:1963SSRv....1..553B. doi:10.1007/BF00225271.
1 2  Carroll, B. W.; Ostlie, D. A. (1996). An Introduction to Modern Astrophysics. Addison-Wesley. pp. 864–874. ISBN 978-0-201-54730-6.
↑  "The Sun Rips Off a Comet's Tail". Science@NASA. 1 באוקטובר 2007. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2009. נבדק ב-20 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eyles, C. J.; Harrison, R. A.; Davis, C. J.; Waltham, N. R.; Shaughnessy, B. M.; Mapson-Menard, H. C. A.; Bewsher, D.; Crothers, S. R.; Davies, J. A.; Rochus, P. (2009). "The Heliospheric Imagers Onboard the STEREO Mission". Solar Physics. 254 (2): 387–445. Bibcode:2009SoPh..254..387E. doi:10.1007/s11207-008-9299-0.
↑  "Comet C/2009 R1 (McNaught) - Animation & Images". Remanzacco Observatory. 30 במאי 2010. נבדק ב-7 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
מסלול כוכב שביט המראה את הכיוונים השונים של זנבות הגז והאבק כאשר השביט חולף על פני השמש
איור המתאר כיצד כוכב שביט מציג זנב אבק קצר (זנב מטיפוס II), המצביע בכיוון ההפוך לכיוון הצפוי שלו במבט מכדור הארץ
שביט אנקה מאבד את זנבו
המילטון (ניו זילנד)

| --- | --- |

 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 חבל:  ואיקטו
 על שם:  John Hamilton 
 שטח:  110.8 קמ"ר
 גובה:  40 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  176,500 (2020)
  ‑ צפיפות:  1,600 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  37°47′00″S 175°17′00″E﻿ / ﻿37.783333333333°S 175.28333333333°E﻿ / -37.783333333333; 175.28333333333 
 אזור זמן:  UTC+12
 https://www.hamilton.govt.nz/Pages/default.aspx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהמילטון(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהמילטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המילטון (באנגלית: Hamilton) היא עיר באי הצפוני של ניו זילנד. העיר ממוקמת על גדות נהר וואיקטו, וזוהי העיר המיושבת ביותר בחבל וואיקטו. נכון לשנת 2020, בעיר מתגוררים כ-176,500 נפשות – מה שהופך את המילטון לעיר הרביעית המאוכלסת ביותר במדינה. שטח העיר הוא כ-110 קילומטרים רבועים (42 מילים רבועים). המילטון מהווה מרכז מטרופוליני הכולל את העיירות הסמוכות נגארוואאהיה, טה אוואמוטו וקיימברידג'. בשנת 2020 הוענק להמילטון התואר "העיר הגדולה היפה ביותר בניו זילנד".
אמנם בתחילה המילטון היוותה כמרכז חקלאי, אך כיום בעיר ישנה כלכלה מגוונת והיא העיר בעלת הצמיחה השלישית בגובהה במדינה לאחר פוקקוהה ואוקלנד. חינוך, מחקר ופיתוח ממלאים תפקיד חשוב בכלכלת המילטון, מכיוון שבעיר מתגוררים כ-40,000 סטודנטים לתואר שלישי ו-1,000 מדענים בעלי תואר זה.
מבין התושבים הידועים שנולדו או התגוררו בעיר, ניתן למנות את: ג'סינדה ארדרן, ג'ודית קולינס, הלן קלארק, דניאל גיליס, קימברה ג'ונסון, דניס ליל, מלווינה מייג'ור, ריצ'רד או'בריאן, פטסי רדי ומרקו רוחאס.
היסטוריה

בשנות ה-30 של המאה ה-19 הגיעו מיסיונרים לסביבת העיר. בתקופה זו התגוררו כ-200 ילידים באזור זה. בתחילה ההתיישבות האירופאית התקיימה כשתי עיירות נפרדות על גדותיו של הנהר המקומי.
בשנים 1845–1855 יוצאו יבולים כגון חיטה, פירות ותפוחי אדמה לאוקלנד. הייבוא לעיר כלל שמיכות, ביגוד, גרזנים, סוכר, רום וטבק.
הדרך מאוקלנד להמילטון נחנכה בשנת 1867 והרכבת הגיעה לעיר בדצמבר 1877. באותו חודש, שתי העיירות שמשני צידי הנהר התמזגו תחת מועצה מקומית אחת. גשר התנועה שתי גדות הנהר ("גשר האיחוד"), נפתח בשנת 1879. שמו של הגשר שונה ל"גשר ויקטוריה" בשנת 1910.
גשר הרכבת הראשון, גשר קלודלנדס, נפתח בשנת 1884. הוא לכביש למכוניות בשנת 1965. אוכלוסיית המילטון הגיעה ל-1,000 איש בשנת 1900, והעיירה פרנקטון התמזגה עם העיירה בשנת 1917. המילטון הוכרזה כעיר בשנת 1945.
דמוגרפיה

אוכלוסיית המילטון צומחת מדי שנה, ובשנת 2020 התגוררו בעיירה 176,500 תושבים, שהיוו כ-3.5% מכלל תושבי ניו זילנד. 46.5% מתושבי המילטון אינם דתיים, 36.3% הם נוצרים, ואילו 11.5% היו בעלי דתות אחרות.
לפי מפקד האוכלוסין של 2013, הקתולים הם הקבוצה הנוצרית הגדולה בעיר עם 12% מהתושבים, ואחר מכן אנגליקניזם (9.9 אחוז) ופרביטריאניזם (6.3 אחוז). ההינדואיזם (2.9 אחוז), האסלאם (1.9 אחוז) והבודהיזם (1.6 אחוז) היו הדתות הגדולות ביותר שאינן נוצריות.
ממשל ופוליטיקה

המילטון מנוהלת על ידי מועצה המורכבת משלושה עשר חברי מועצה וראש עיר (כיום פולה סאות'גייט). חברי המועצה נבחרים בשני מחוזות בחירה-מזרח ומערב. הגבול בין שני המחוזות הוא נהר וואיקטו. הבחירות למועצה מתקיימות אחת לשלוש שנים והבחירות האחרונות התרחשו באוקטובר 2019. בשנת 2020 שונתה שיטת הבחירות מהשיטה רובנית לשיטת הקול הנייד. בשיטה תמכו כ-78% מתושבי העיר.
כלכלה

החינוך והמחקר מהווים מרכיב משמעותי לכלכלת העיר. בהמילטון פועלים שני מכונים להשכלה גבוהה- אוניברסיטת וואיקטו והמכון הטכנולוגי של וואיקטו (ווינטק). מקור ההכנסות משמעותי נוסף של המילטון הוא תעשיית החלב.
המילטון מארח מדי שנה פסטיבלים חקלאיים, וכן פסטיבל המוזיקה הנוצרית, תערוכת הרכב הלאומית ותערוכת הסירות הלאומית.
בתי חולים

בית החולים הציבורי של המילטון הוא בית החולים וואיקטו עם 600 מיטות וצוות של כ-2,500 עובדים הממוקם בין מלוויל להמילטון ווסט. ישנם שני בתי חולים פרטיים גדולים נוספים בהמילטון – בית החולים ברמר ובית החולים Southern Cross הממוקם במזרח המילטון. בהמילטון יש גם שני בתי חולים פרטיים ליולדות, הממומנים במלואם על ידי מועצת הבריאות של מחוז וואיקטו – מרכז הלידה ווטרפורד ומרכז הלידה ריבר רידג'.
ערים תאומות

ארצות הברית סקרמנטו, ארצות הברית
יפן סאיטאמה, יפן
הרפובליקה העממית של סין וושי, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין צ'נגדו, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  "Hamilton City Council". Internal Affairs. נבדק ב-9 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hamilton and Whanganui tie for most beautiful city in New Zealand". Stuff (באנגלית). 2020-10-29. נבדק ב-2020-10-30.
↑  "Subnational Population Estimates". נבדק ב-23 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hamilton's Economy". אורכב מ-המקור ב-24 ביולי 2011. נבדק ב-23 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Wises New Zealand Guide, 7th Edition, 1979. p. 129.
↑  ""Nga Tapuwae O Hotumauea" MAORI LANDMARKS ON RIVERSIDE RESERVES Management Plan" (PDF). Hamilton City Council. באפריל 2003. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Westwood, L.G. (1962). Hamilton City – Its Establishment and Development.
↑  "Claudelands Bridge". Hamilton City Council. אורכב מ-המקור ב-20 ביולי 2011. נבדק ב-31 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gibbons, P. J. (1977). Astride the river:a history of Hamilton.
↑  "2013 Census QuickStats about culture and identity – data tables". Statistics New Zealand. 15 באפריל 2014. נבדק ב-25 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2019 Elections". Hamilton City Council. נבדק ב-3 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hamilton City Council switches to STV system for elections". Stuff (באנגלית). 2020-08-06. נבדק ב-2020-08-06.
↑  "Council Agenda - Electoral System Review - 2020" (PDF). Hamilton City Council. 6 אוג' 2020. p. 35. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  admin. "Home". Waterford Birth Centre (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-13.
↑  "Sister City Programmes and International Partnerships". Hamilton City Council. נבדק ב-12 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564487405171  GND: 4493831-7  LCCN: n82140125  MusicBrainz: b30b3600-3cd6-4762-b3c6-33a0a5aff27d  VIAF: 144757840   WorldCat (עם VIAF): 144757840 
גשר ויקטוריה בשנת 1910
רחוב הוד בשנת 1962
פינת רחוב הוד.
רחוב הוד במרכז המילטון.
קמפוס אוניברסיטת וואיקטו
המדרון

| --- | --- |

 בימוי:  ניל מרשל
 הופק בידי:  כריסטיאן קולסון
 תסריט:  ניל מרשל
 עריכה:  ג'ון האריס
 שחקנים ראשיים:  שאונה מקדונלד נטלי מנדוזה אלכס ריד ססקיה מולדר מיאנה בורינג נורה-ג'יין נון
 מוזיקה:  דייוויד ג'וליאן
 צילום:  סאם מקורדי
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  CPL Productions 
 חברה מפיצה:  Lionsgate
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 ביולי 2005
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט הרפתקאות, סרטי מפלצות, סרט חבר'ה נשי, סרט הישרדות 
 מקום התרחשות:  קרוליינה הצפונית 
 תקציב:  £3,500,000
 הכנסות:  $57,051,053
 הכנסות באתר מוג'ו:   descent
 סרט הבא:  המדרון חלק 2
 www.thedescentfilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
"המדרון" (באנגלית: The Descent) הוא סרט אימה-הישרדות בריטי משנת 2005, אשר בוים ונכתב על ידי ניל מרשל.
עלילה

הסרט עוקב אחר שרה קרטר, אשר איבדה את בעלה ובתה בתאונת דרכים בעת חופשה משותפת עם חברותיה - ג'ונו ובת'. שנה לאחר מכן, שרה מצטרפת לשאר החברות, יחד עם שלוש נוספות - סאם, רבקה והולי - לטיול בהרי האפלצ'ים של קרוליינה הצפונית. במסגרת הטיול, שש הצעירות חוקרות מערה עמוקה, אשר במהלך הסיור מתמוטטת. במהרה מבינות החברות כי חדרו למערכת מערות שאיננה במפותיהן, ושאינן יודעות כיצד לחזור. ג'ונו מתוודה בפני שרה כי הובילה אותן בכוונה למערכת המערות הלא ידועה כדי לשחזר את החברות שלהן בטרם התאונה.
הצעירות מתחילות לתור את המערה ומגלות ציור מערות שמצביע על יציאה נוספת, וכן ציוד טיפוס שנותר במקום ממבקר קודם. אט-אט סכנות המערה מתגלות - הולי נופלת לבור ושוברת את רגלה ושרה הולכת לאיבוד. בשיטוטיה היא מבחינה ביצור דמוי-אדם חיוור, אשר שברגע ששמע אותה - נמלט. זמן קצר לאחר מכן, החבורה מותקפת על ידי אותם יצורים, המזדחלים על קירות המערה. הבנות מתפזרות לכל עבר במערות אך הולי הפצועה נהרגת על ידי אחד ה"זוחלים". ג'ונו מנסה להגן על הולי מהזוחלים באמצעות ציוד הטיפוס שלה ובטעות דוקרת את בת' עם מכוש. בת' חוטפת את התליון של ג'ונו כשהיא נופלת לקרקע, אבל ג'ונו בורחת משם בהלם בעוד בת' מושיטה יד לעברה. בסופו של דבר ג'ונו מאתרת את סאם ורבקה ומצילה אותן מזוחל. ג'ונו מספרת להם שהיא אולי מצאה דרך החוצה, אבל היא לא תעזוב בלי שרה. האחרות מסכימות באי רצון לעזור בחיפוש שלה. בינתיים, שרה, אשר נפלה לתוך בור במהלך ההתקפה והתעלפה, מתעוררת ונתקלת בבת' הפצועה אנושות, האומרת לה כי ג'ונו פצעה אותה ועזבה אותה. שרה אינה מאמינה לה עד שבת' נותנת לה את התליון של ג'ונו, שעליו חרוט המילים "תאהבו כל יום". בת' מגלה שלבעלה של שרה היה רומן עם ג'ונו. בת', בכאב קיצוני, מבקשת משרה להרוג אותה, ושרה באי רצון מצייתת. שרה בקרוב נתקלת והורגת זוחל צעיר, זוחל נקבה וזוחל זכר ברצף מהיר. בינתיים, במקום אחר, ג'ונו, סאם ורבקה נרדפות על ידי קבוצה גדולה של זוחלים. הזוחלים הורגים את סאם ואת רבקה, וג'ונו קופצת לתוך מי התהום כדי להימלט.
ג'ונו מטפסת מתוך מי התהום ונתקלת בשרה, ששואלת אותה אם היא ראתה את בת' מתה. ג'ונו מהנהנית בשלילה. השתיים חוקרות בזהירות את מערכת המערה עד שהן נתקלות בקבוצה של הזוחלים ומביסות אותם. שרה לאחר מכן פונה לפני ג'ונו, ומגלה שיש לה את התליון של ג'ונו. שרה תוקעת את המכוש בג'ונו, אשר מוסחת על ידי הצעקות של הזוחלים ולא מסוגלת למנוע בזמן את הפגיעה ונושאת פציעה ברגל. ג'ונו מוציאה את המכוש ומסתובבת להתמודד עם קבוצה גדולה של זוחלים ושרה עוזבת בנקמנות את ג'ונו לבדה. היא שומעת את הצרחות של ג'ונו, אשר לפתע משתתקים. שרה נופלת לתוך בור, ומאבדת את ההכרה. שרה מתעוררת, מטפסת למעלה על גבי ערמות של עצמות לעבר אור יום, היא נחלצת דרך פתח צר על פני השטח, רצה אל הרכב שלה ונוסעת במהירות המרבית. לפתע, שרה רואה את ג'ונו יושבת לידה, פניה מוכתמות בדם. שרה צורחת ומתעוררת למצוא את עצמה עדיין במערה. היא רואה את בתה המחייכת קרוב וכן עוגת היער השחור ביניהן. שדה הראייה מתרחב לגלות כי שרה הוזה, והיא בעצם בוהה בלפיד. הקריאות של הזוחלים מתגברות, אבל שרה מתעלמת.
שחקנים

שונה מקדונלד – שרה קרטר
נטלי מנדוזה – ג'ונו קפלן
אלכס ריד – אליזבת "בת'" או'בריאן
ססקיה מולדר – רבקה ורנט
נורה-ג'יין נון – הולי מילס
מיאנה בורינג – סמנתה "סאם" ורנט
אוליבר מילבורן – פול קרטר
מולי קייל – ג'סיקה קרטר
הפקה

כאשר סרטו של ניל מרשל צבא הכלבים (2002) זכה להצלחה מתונה, הבמאי קיבל פניות רבות לביים סרטי אימה אחרים. הבמאי היה בהתחלה זהיר בלהיות מוצג כבמאי סרטי אימה, כי אם בסופו של דבר הוא הסכים לביים את The Descent, והדגיש, "הם סרטים שונים מאוד." מרשל החליט ללהק רק נשים לתפקידים הראשיים, ובכך הלך נגד התוכנית המקורית של צוות שחקנים מגוון.
הפקה > ליהוק

יוצרי הסרט תכננו במקור שצוות השחקנים יכלול גם גברים וגם נשים, אבל השותף העסקי של ניל מרשל הבין שבסרטי אימה כמעט ואין רק צוות שחקנים נשיים. למרות החלטת הוועידה, מרשל ליהק רק נשים לתפקיד, ועל מנת למנוע מהן להיות קלישאות, הוא לקח עצות בסיסיות מידידותיו. הוא הסביר את ההבדל, "הנשים דנות איך הן מרגישות לגבי המצב, מה שהחיילים ב'צבא הכלבים' לעולם לא עשו." הוא גם נתן לדמויות אופי שונה כדי לאפשר לקהל להבחין בהבדל בין הנשים ולבסס יותר "הרגשה קוסמופוליטי" מהשיווק הבריטי של 'צבא הכלבים'.
הפקה > צילום

בעוד ש-The Descent היה ממוקם בצפון אמריקה, הסרט צולם כולו בממלכה המאוחדת. סצנות חוץ צולמו בסקוטלנד, וסצנות פנים צולמו בסטים בנויים ב-"Pinewood Studios" ליד לונדון. המערה נבנתה ב-"Pinewood" מפני שיוצרי הסרט חשבו שזה מסוכן מדי ולוקח הרבה זמן לצלם במערה אמיתית. חתיכות סטים היו בשימוש שוב עם טיפול, ויוצרי הסרט דרשו להגביל את התאורה למקורות שהדמויות מביאות איתן אל תוך המערה, כגון אורות הקסדה.
מרשל ציטט את הסרטים "המנסרים מטקסס", "הניצוץ", ו"שליחות" כהשפעות יסוד המתח ב־The Descent. הבמאי פירט, "אנחנו רוצים להעלות את המתח לאט לאט, שלא כמו כל סרטי האימה האמריקאיים שאתה רואה עכשיו. הם לוקחים את זה עד 11 הדקות הראשונות ולאחר מכן פשוט לא יכולים לשמור את זה. רצינו להראות את כל הדברים הנוראיים האלה במערה: אפלה, טביעה, קלאוסטרופוביה. ואז, כשזה לא יכול להיות גרוע יותר, לעשות את זה יותר גרוע.".
סימון בולס עיצב את המבוך של המערות ל-The Descent. סוקרים זקפו לזכותו של בולס: "הסטים של המערות שעוצבו על ידי סימון בולס נראים בדיוק כמו הדבר האמיתי" ו"עיצוב המערה הנפלא של בולס מעלה עולם חדש של חשכה תת-קרקעית."
עיצוב היצור

בסרט, הנשים נתקלות ביצורים תת-קרקעיים המכונים כזוחלים על ידי צוות ההפקה. מרשל תיאר את הזוחלים כאנשי מערות אשר נשארו מתחת לאדמה. במאי הסביר, "הם התפתחו בסביבה הזו במשך אלפי שנים. הם הסתגלו היטב לשגשג במערה. הם איבדו את הראייה שלהם, יש להם שמיעה חדה וריח ותפקוד מושלם במערה. הם טפסנים מעולים כך שהם יכולים לעלות על כל פני סלע וזה העולם שלהם". יוצרי הסרט שמרו את עיצוב הזוחל סמוי מן השחקניות עד שהן נחשפו בסצנות שבהן הדמויות נתקלות ביצורים, כדי לאפשר את המתח הטבעי.
סרט המשך

סרט המשך ל-The Descent צולם באולפני אילינג בלונדון במשך 2008 ועלה לאקרנים ב-4 בדצמבר 2009 בבריטניה.
הערות שוליים

↑  Macnab, Geoffrey (2005-07-04). "Brace yourself: the British horror film is about to rise from the grave‏ (הגארדיאן)
1 2 3  Clarke, Donald (2005-07-09). "Subterranean sick blues
↑  Derek Elley in Variety
↑  Mark Kermode in The Observer
↑  Millar, John (2005-07-03). "Millar's movie: Shauna loved working in dark
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1038491061  LCCN: no2014097123  VIAF: 305148746   WorldCat (עם VIAF): 305148746