stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנוח הנדל
לקריאה נוספת

יצחק לוין, 'רבי מנוח הענדל בר' שמריה, בעל "מנוח הלבבות"', בתוך: שאול ישראלי, נחום לאם, יצחק רפאל (עורכים), ספר יובל לכבוד מורנו הגאון רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, כרך ב, ירושלים: מוסד הרב קוק; ניו יורק: ישיבה-אוניברסיטה, תשמ"ד, עמ' תתקסא–תתקעה. (נדפס שוב בספרו של לוין דמויות ואירועים היסטוריים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשמ"ח, עמ' 11–27.)
אביגדור ברגר, 'תשובות רבי מנוח הענדל בעל "חכמת מנוח"', בתוך: יוסף בוקסבוים (עורך), ספר הזיכרון לכבודו ולזכרו של... רבי יעקב בצלאל ז'ולטי, ירושלים: מוריה, תשמ"ז, עמ' שלא–שמט.
הערות שוליים

↑  יעקב אלבוים, פתיחות והסתגרות: היצירה הרוחנית הספרותית בפולין ובארצות אשכנז בשלהי המאה השש-עשרה, מאגנס, 1990, עמ' 76.
↑  יעקב אלבוים, פתיחות והסתגרות: היצירה הרוחנית הספרותית בפולין ובארצות אשכנז בשלהי המאה השש-עשרה, מאגנס, 1990, עמ' 170. ואולם משה דוד צ'צ'יק, מהר"ר מנוח הענדל - בעל ה"חכמת מנוח", בתוך: ישורון - יז, ניסן תשס"ו, עמ' תרצג כותב שלא מצא לכך סימוכין.
↑  נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, אות ה' פרק עט.
↑  בספר "מצבת קודש" מופיע העתק מצבה שבעיר לבוב, ועליה השם "חנוך הנדל" ותאריך הפטירה א' בתשרי שע"א. יש שסברו שמדובר במצבתו של רבי מנוח דידן, ולכן טעו בציון תאריך פטירתו. ככל הנראה מדובר במצבה מזויפת או שזהו אדם אחר. על כך ראו: יצחק לוין, דמויות ואירועים היסטוריים, ירושלים תשמ"ח, עמ' 16-17; וכן שלמה טל, "בשאלת התאריך של הגט מווינא", סיני עו [ה/ו] (שבט–אדר תשל"ה), עמ' רנג–רנט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום) [=פרי חיים, תל אביב תשמ"ג, עמ' 143–152].
↑  כת"י בודליאנה מס. 1332.2, "לוחות קצרים ברורים, יוודעו מתוכם מקומות כל הכוכבים ולקיות המאורות וכל הקורות אותם... ע"פ מאמרי רז"ל בסוד העיבור".
↑  ביאורי הב"ח לספר פרדס רימונים של ר' משה קורדובירו, מכון מנחת ישראל, ירושלים תשנ"ט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298205205171  GND: 142380547  ISNI: 0000 0003 7127 6939  LCCN: nr93011116  NKC: zmp20231177864  NTA: 406400059  SUDOC: 127280235  VIAF: 250793021   WorldCat (עם VIAF): 250793021
יהודה ליב רוזנטל

אין תמונה חופשית
יהודה ליב (ליאון) בן משה (מויסייביץ') הלוי רוזנטל (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: לעאָן ראָזענטהאל; ברוסית: Леон Моисеевич Розенталь);‏ 16 בנובמבר 1817, תקע"ח, וילנה, רוסיה (ליטא) – 19 ביוני 1887, לוקרנו, שווייץ) היה בעל הון משכיל ועסקן ציבור יהודי-רוסי, פילנתרופ ומצנט שתמך בספרות העברית, מעשירי היהודים בבירה בסנקט פטרבורג, מראשי העסקנים בקהילה, ממייסדי חברת מרבי השכלה בישראל ומראשיה.
קורות חיים

יהודה ליב (ליאון) רוזנטל נולד בנובמבר 1817 בעיר וילנה שבמערב האימפריה הרוסית (ליטא). אמו, בתו של מרדכי ליב אשר'ס, הייתה בת למשפחות המיוחסות גינצבורג–קליאצקוֹ (קליאצקא), אביו משה בן דוד רוזנטל (שכונה משה'ל מרדכי'ס, על שם חותנו) היה סוחר אמיד, מנהל הכספים של משפחת גינצבורג, פילנתרופ ומראשוני משכילי וילנה. ביתו היה בית ועד לאנשי תנועת ההשכלה היהודית בראשית המאה ה-19 (בין באי ביתו היה חיים זליג סלונימסקי הצעיר, שבשנת 1834 פרסם בסיוע משה רוזנטל את ספרו הראשון, ספר לימוד מתמטיקה בשם "מוסדי חכמה").
קיבל חינוך תורני וכללי ליברלי אצל מלמד טוב, ונודע כעילוי. הושפע מדודו אלעזר רוזנטל, שהיה בקיא במקורות היהודיים והפילוסופיים. נישא בהיותו נער בן 15, כנהוג אז בליטא, והתגורר מספר שנים בברסט ליטובסק תחת קורתו של חותנו, שמואל יואל ניימארק, שלא אהד את תנועת ההשכלה הווילנאית. בברסט היה רוזנטל לאחד מראשי המשכילים. מ-1844 נהה אחר יצחק בר לווינזון. בביקורו של משה מונטיפיורי ברוסיה בשנת 1846 הגיש לו רוזנטל ממורנדום שבו נטען כי הפתרון למצוקתם הכלכלית והחברתית של יהודי ליטא הוא הקמת בתי ספר מודרניים עבורם.
כשבגר החל לעבוד כאביו בשירותו של קרוב משפחתו יוסף גינצבורג, היה למנהל הכספים ורואה החשבון של עסקי גינצבורג, ובמחצית הראשונה של שנות ה-50 של המאה התיישב בבירה סנקט פטרבורג. בהמשך היה ליזם בקנה מידה גדול בזכות עצמו, ולאחד מהבנקאים ובעלי ההון המובילים בבירה הרוסית.
לצד עסקיו הנרחבים, ייחד רוזנטל תשומת לב ניכרת לעסקי ציבור. הוא היה מעריץ נלהב של הספרות העברית, עמד בקשר מכתבים עם רבים מהמשכילים הנודעים, בהם חיים זליג סלונימסקי ואוסיפ רבינוביץ', תמך כלכלית ובאמצעות קשריו במספר רב של סופרים, בהם סלונימסקי וקלמן שולמן, ותרם מכספו למימון לימודיהם של סטודנטים יהודים בפוליטכניון של ריגה. פעל נמרצות להפצת ההשכלה החילונית בקרב יהודי רוסיה, בסוברו כי זהו הפתרון לבעיה היהודית ברוסיה. עם זאת, לא היה קנאי, והלך בשביל הזהב.
גולת הכותרת של מפעלו הייתה ייסודה של חברת מרבי השכלה בישראל בארץ רוסיה בשנת 1863. הוא כיהן כחבר הוועד וכגזבר האגודה והיה הרוח החיה בה מעת ייסודה ועד מותו. הדגיש במיוחד את ערכה של כתיבת מדע פופולרי בעברית, ותרם מכספו להוצאתם של מספר ספרי מדע והיסטוריה.
החל ב-1871 תמך בארגון שסיפק מזון כשר לחיילים יהודים בצבא הצאר וליהודים עניים. היה מיוזמי הקמתו של בית הכנסת בסנקט פטרבורג ותרם מכספו למטרה זו.
תמך בקידום החינוך היהודי ובפרט החינוך המקצועי. היה מיוזמי הקמתה של האגודה למלאכה מקצועית ("אורט"). נוסף על פעילותו בקהילה היהודית, היה רוזנטל חבר האגודה הכלכלית החופשית הרוסית וכן החברה הגאוגרפית הרוסית, שבחסותה נערך מחקר אתנוגרפי על אודות יהודי המדינה.
בשנותיו האחרונות ערך ופרסם את תולדותיה של חברת מרבי השכלה ורשומותיה (שתרגם לצורך זה מרוסית לעברית) בין השנים 1863–1885 בשני כרכים, שהאחרון בהם ראה אור לאחר מותו (פטרבורג 1885–1890).
רוזנטל נפטר בלוקרנו שבשווייץ, לשם נסע להתרפא ממחלה. נקבר בלוצרן והוספד ברחבי רוסיה.
בתו היחידה, פליציה (1852–1908), נישאה לקארל ברנשטיין, מרצה למשפט רומי באוניברסיטת ברלין, והשניים היו מראשוני אספני הציור האימפרסיוניסטי בגרמניה.
בראשית שנות ה-90 של המאה תרם חתנו ברנשטיין לחברת מרבי ההשכלה סכום כסף שעל יסודו נוסד פרס ספרותי על שמו על סך 300 רובל, עבור חיבור על תולדות עם ישראל וספרותו. בין זוכי הפרס: שאול פנחס רבינוביץ' (1898), על ספרו "ר' יום טוב ליפמאן צונץ : חייו זמנו וספריו", ובן-ציון כ"ץ (1901).
ספרו

תולדות חברת מרבי השכלה בישראל בארץ רוסיא משנת ... תרכ"ד (1863) עד שנת תרמ"ו (1885); יוצאות לאור ע"י ... יהודא (לעאן) בהר’ משה הלוי ראזענטהאל ..., 2 כרכים, סנקט פטרבורג: דפוס צ"ה פינס, תרמ"ו 1885–תר"ן 1890.
לקריאה נוספת

יהודה לייב קנטור, 'מבוא', בתוך: תולדות חברת מרבי השכלה בישראל בארץ רוסיא ב (תר"ן). (רשימה ביוגרפית על רוזנטל)
הערות שוליים

↑  וראו: רוסלאנד: ווילנא, המגיד, 2 בינואר 1862 (משה הלוי רוזנטל: נקרולוג).
↑  בעיר המלוכה, היום, 23 ביוני 1887; מכתבי סופרים: יעקאטערינאסלאוו, היום, 10 ביולי 1887.
↑  חוץ לארצנו: ברלין, המליץ, 28 באוקטובר 1894 (ידיעה על מותו של ברנשטיין).
↑  רוססלאנד: מאסקווא, המגיד, 10 ביולי 1890.
↑  בעיר המלוכה, המליץ, 1 ביוני 1898.
↑  בעיר המלוכה, המליץ, 20 באוקטובר 1901.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502536405171  LCCN: no96033586  VIAF: 16818231   WorldCat (עם VIAF): 16818231
שלמה הרברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1884 קודירקוס נאומייסטיס, ליטא 
 פטירה:  18 במרץ 1966 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 השכלה:  ישיבת כנסת ישראל (סלובודקה)  ישיבת טלז  ישיבת וולוז'ין 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 
שלמה יוסף הֶרבֶּרג (כ' בתשרי תרמ"ה, 9 באוקטובר 1884, ולָדיסלָבוב (נוישטדט-שירווינדט), פלך סובאלק, האימפריה הרוסית (פולין-ליטא) - כ"ו באדר תשכ"ו, 18 במרץ 1966, תל אביב) היה משורר, סופר ומתרגם עברי. מראשוני המתרגמים העבריים המקצועיים בארץ ישראל. חתן פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת תשי"ט. פרסם שירים, סיפורים ורשימות.
לשלמה היו אח ואחות. האח היה אריה (לייב) גרבר עלה לארץ ב-1966 ונפטר בכ"ז באב תשל'ד וקבור בסגולה פתח תקווה. אריה קבור ליד בנו יצחק. אשתו של אריה גיטה גרברג טמונה בבית העלמין היהודי בווילנה.
ביוגרפיה

שלמה יוסף בן גרשון הרברג נולד בסתיו 1884 בעיירה ולָדיסלָבוב (מפולנית: Władysławów; לימים ניישטוט שָאקי; כיום קוּדירקוֹס נאומייסטיס, Kudirkos Naumiestis) שליד העיר שאקי בפלך סובאלק שבמערב האימפריה הרוסית, באזור פולין-ליטא.
קיבל חינוך תורני מסורתי ב"חדר" ולאחריו התחנך בישיבות החשובות של ליטא, ישיבות סלוֹבּוֹדקָה, טֶלז וווֹלוֹז'ין. לאחר מכן הכשיר עצמו בהשכלה כללית, למד שנתיים ב"קורסים הפדגוגיים" העבריים למורים של אהרן כהנשטם ושלום יונה טשרנא בגרודנו, והוסמך להוראה.
נישא למרים אורינובסקי, גננת, מחלוצות גן הילדים העברי.
כציוני, ביקש לעלות לארץ ישראל. הוא הגיע לעיר קושטא שבטורקיה, וב-1920 הצליח לעלות ארצה הודות להשתדלותו של אהרן זאב בן-ישי, שעמד בראש קבוצת החלוצים שהמתינו שם לקבל סרטיפיקטים, אצל ראש ועד העלייה זאב טיומקין.
בארץ עבד תחילה במשך שנים אחדות כמורה בבתי ספר שונים בפתח תקווה ובתל אביב. אחר כך התמסר לעבודת התרגום, והיה מראשוני המתרגמים המקצועיים לעברית. תרגם משפות שונות (בעיקר מרוסית ומגרמנית, וגם מאנגלית, מיידיש ועוד). תרגם קרוב ל-40 ספרים, בהם ספרות יפה (רומנים וסיפורים), ספרות ילדים וספרי עיון.
בנוסף, שלח ידו בעבודה ספרותית מקורית. יצירותיו הראשונות הופיעו ב-1902 בעיתון הילדים "עולם קטן" שיצא בוורשה.
פרסם שירה, פרוזה ורשימות בעיתונים וכתבי עת שונים, בהם "הדים", "מאזנים", "הפועל הצעיר", "העולם", "הארץ", "דבר", ובמאספים.
בערוב ימיו כונסו יצירותיו לספרו "במעגל" (תל אביב: מחברות לספרות, 1963).
בשנת 1960 הוענק להרברג פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (ספרות יפה) לשנת תשי"ט, על תרגום "עוּל ימים" ("המתבגר") לדוסטויבסקי.
הרברג התגורר עם אשתו ברחוב חיסין 22 בתל אביב. לבני הזוג לא היו ילדים. בינואר 1953 נפטרה אשתו.
בשנותיו האחרונות התגורר בגפו בדירת חדר שבבעלותו בשדרות בן ציון 21 בתל אביב.
נפטר באביב 1966. נקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
ספריו

במעגל: שירים, שירים בפרוזה ורשימות, תל אביב: מחברות לספרות, 1963.
לקריאה נוספת

'הרברג, שלמה', בתוך: אוריאל אופק, לקסיקון אופק לספרות ילדים, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ו 1985.
הערות שוליים

↑  "נוישטדט-שירווינדט", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑  ספריה על-שם מרים הרברג-אורינובסקי, דבר, 15 בינואר 1960.
↑  סתם "סופר", מעריב, 27 באפריל 1960.
↑  פרס טשרניחובסקי הוענק לאפרת, הרברג, הלוי ועצמון, דבר, 26 באפריל 1960.
↑  שלמה הרברג באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  ביקורת: מר-דרור, "תלמידות"?, דבר, 2 באוגוסט 1935.
↑  ביקורת: יוחנן פוגרבינסקי, בספרות המתורגמת: א. "ידידות שנפסקה", חרות, 23 בספטמבר 1955.
↑  ביקורת: מיכאל אוהד, ספר חדש של דוסטויבסקי, דבר, 6 במרץ 1959.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299792905171  GND: 1029906661  ISNI: 0000 0000 8337 9992  LCCN: nr96019544  NTA: 274539799  VIAF: 29432650   WorldCat (עם VIAF): 29432650
חיים הכהן רפפורט (אוסטרהא)

רבי חיים הכהן רפפורט (השני; נולד בשנת 1773 או 1774 ונפטר בל' בחשוון ה'ת"ר, 7 בנובמבר 1839) היה רב פולני בן המאה ה-19. רבה של אוסטרהא, ומחבר ספר השו"ת מים חיים.
ביוגרפיה

נולד למשפחת רבנים כהנים מיוחסת מבית רפפורט. אביו היה רבי דב בריש רפפורט אב"ד מז'יבוז', בנו של רבי אריה ליב הכהן רפפורט אב"ד ור"מ לבוב, ואמו הייתה בתו של רבי מאיר מקונסטנטין בנו של רבי יעקב עמדין. הוא נקרא על שם סב אביו - רבי חיים הכהן רפפורט, רבה של לבוב. נישא להענא ציפורה בת הגביר ר' אבא'לה הכהן זוסמן מאוסטרהא ועבר להתגורר בעירה. בני העיר כינו אותו ר' חים ציפורה'ס על שם אשתו. סמוך על שולחן חמיו העשיר, השקיע את מרצו בלימוד תורה והתכתב עם גדולי דורו, כמו רבי אפרים זלמן מרגליות, ובמשך הזמן התפרסם שמו. הוא ענה לשאלות בהלכה שנשלחו אליו ועסק גם בהתרת עגונות. בשנת ה'תקע"ה החליט ועד הקהילה המקומי ליזום צעד רשמי שיכיר בו כתלמיד חכם, ומאחר שסירב לקבלת מלגת קיום מקופת הקהילה, שלח לו הוועד "כתב סמיכת חכמים" ובו נאמר שבשל היותו תלמיד חכם החליט הוועד לפטרו מתשלום מיסי הקהילה. על מסמך זה החתימו את הדוכס, שליט העיר קרול יבלינובסקי, כדי להעצים את תוקפו והוא נמסר לידי הרב רפפורט.
עם פטירת רבה של העיר, רבי בצלאל מרגליות בשנת ה'תקפ"ב, 1822, הכתירו אותו כממלא מקומו ברבנות אוסטרהא.
נמנה עם גדולי דורו ובא בכתובים בשאלות הלכתיות עם רבים מהם. תשובותיו כונסו בספר השו"ת מים חיים. בין היתר, ישב בראש בית הדין ששפט בדין תורה שהתנהל בין מדפיסי ברדיטשוב ומדפיסי סלאוויטא על זכויות הדפסת הספר "חק לישראל".
הוא כיהן ברבנות אוסטרהא שבע עשרה שנים. בזקנותו התקשה לנהל את ענייני בית הדין המקומי ולבקשתו מונה בנו הרב יעקב הכהן רפפורט תחתיו כאב"ד העיר. הוא נפטר בל' בחשוון ה'ת"ר, 7 בנובמבר 1839, ונקבר בחלקת משפחת זוסמן באוסטרהא ועל מצבתו נכתב: "נפטר יום ה' א' דר"ח כסלו שנת ת"ר לפ"ק הרב אשר עבד עבודת הקודש פה קהילתנו משך שבע עשרה שנה הפליא עצה הגדיל תושי' מעינותיו נפוצו בקרית העיר וחוצה הורה באמת ושפט בצד' דלים וראשים מו"ה חיים הכהן רפאפורט אב"ד ומו"צ דפה ק' בהגאון המפורסם מ' דוב זצ-ללה"ה אב"ד מעזבוז נכד מאור הגולה פאר ישראל וקדושו רבים השיב מעון ושבר מלתעות רשע בהלחמו ביום קרב בוויכוחו העצום הגאון החסיד האמיתי מו"ר חיים כהן רפאפורט זצוקללה"ה אב"ד ור"מ דק' לבוב ונכד רבן שככ"ה החכם צבי זצוקללה"ה אב"ד דק' אמשטרדם יע"א ת'נ'צ'ב'ה."
לאחר פטירתו מילא בנו את מקומו גם כרבה של העיר.
משפחתו

בנו הבכור לייב הכהן רפפורט (נפטר בגיל צעיר).
בנו רבי יעקב הכהן רפפורט - רבה של אוסטרהא.
בנו רבי יקותיאל זיסל הכהן רפפורט - גר במינסק, מחידושיו באו בספרו של אביו. היה חתנו של רבי יעקב ברוכין ומראשי חברת מקיצי נרדמים.
בתו שנישאה לדוב בער בן מרדכי קלמן היילפירסון (גלפרסון) מזסלאב ולהם נולדו, בין היתר: אברהם-שמואל הלפרסון (גלפרסון), איצק-סרול הלפרסון, יהושע (אבסיי) הלפרסון (גלפרסון), אריה-לייביש הלפרסון (גלפרסון) ויחיאל-מיכל הלפרסון (גלפרסון).
ספריו

שו"ת מים חיים, זיטומיר תרי"ח
אוצרות חיים על התורה, נספח לשו"ת מים חיים
הערות שוליים

↑  לפי גילו שמצוין ברשימת התושבים של אוסטרוג משנת 1795 "OSTROG Head Tax Record for 1795", ולפי גילו ברוויזיות של אוסטרוג מהשנים 1811 ו-1816.
↑  ישראל טוביה אייזנשטט, דעת קדושים, פטרבורג תרנ"ז, עמ' 170.
↑  מזכרת לגדולי אוסטרהא - ביבר, מנחם מנדל בן אריה ליבוש (page 322 of 366), באתר hebrewbooks.org
↑  לייב מופיע ברוויזיה של אוסטרוג משנת 1795 וגילו שנה, אך אינו מופיע בשנת 1811 - משמע הוא נפטר לפני שנה זו.
↑  שמו מופיע כך בראש הספר "אמרי שפר", מהדורת החברה. ראו עליו עוד: נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, פריט 11543
↑  מזכרת לגדולי אוסטרהא - ביבר, מנחם מנדל בן אריה ליבוש (page 320 of 366), באתר hebrewbooks.org
אנגלו נוימן

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1838 סטופבה, סלובקיה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1910 (בגיל 72) העיר החדשה, צ'כיה 
 מקום קבורה:  Evangelical Cemetery in Praha-Strašnice 
 מדינה:  גרמניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 צאצאים:  Karl Eugen Neumann 
 חתימה:   
 
אַנְגֶלוֹ נוימן (בגרמנית: Angelo Neumann; ‏ 18 באוקטובר 1838 – 20 בדצמבר 1910) היה זמר (טנור), במאי תיאטרון ואמרגן אופרה אוסטרו-הונגרי ממוצא יהודי.
קורות חיים

נולד בווינה. הופעת הבכורה שלו הייתה בברלין ב-1859. בשנים 1862–1876 הופיע בווינה, בין היתר התמחה ביצירותיו של ריכארד ואגנר. ב-1876 היה למנהל האופרה של לייפציג, לאחר מכן עבר לנהל את האופרות של ברמן (1882) ושל פראג (1885). במקביל ניהל להקת אופרה נודדת שהתמחתה בהצגת מחזור הטבעת והופיעה בין היתר בלונדון, פריז וסנקט פטרבורג עם המנצח אנטון זיידל.
יוהאן בוקסטורף הבן

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1599 בזל, שווייץ 
 פטירה:  16 באוגוסט 1664 (בגיל 65) בזל, שווייץ 
 ענף מדעי:  הבראיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בזל  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל 
 
יוהאן בוקסטורף הבן (לעיתים: הצעיר; בגרמנית: Johann Buxtorf der Jüngere; ‏13 באוגוסט 1599 - 16 באוגוסט 1664) היה הבראיסט קלוויניסט, בן למשפחת מזרחנים בבזל. בנו של ההבראיסט הנודע, יוהאן בוקסטורף.
ביוגרפיה

בוקסטורף חי כל חייו בבזל, נולד ונפטר בה. כבר לפני גיל 13 התקבל ללימודים סדירים באוניברסיטת בזל ובדצמבר 1615 סיים את לימודיו לתואר שני ונסע להשתלם באוניברסיטת היידלברג. בהיידלברג למד מפי דוד פרוז (אנ'), יוהאן היינריך אלטינג (אנ') ואחרים.
הוא ירש את כסאו של אביו בקתדרה ללימודים עבריים באוניברסיטת בזל. כאביו, קיים קשרים עם מלומדים יהודים רבים, בהם: יעקב אבנדנה מלונדון ואחיו יצחק אבנדנה, מנשה בן ישראל מאמסטרדם, מנחם ציון פורטו כהן ויוסף שלמה דלמדיגו מקנדיאה.
יעקב אייכנבוים

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1796 צ'רבונוהראד, אוקראינה 
 פטירה:  27 בדצמבר 1861 (יוליאני) (בגיל 65) קייב, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Jacob Gelber 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, פדגוגיה, תרגום, שירה 
 
יעקב אייכנבוים ברוסית: Яков Моисеевич Эйхенбаум; (ביידיש: אייכענבוים; Eichenbaum; ‏12 באוקטובר 1796, יום הכיפורים תקנ"ז, קרסנופוליה, גליציה – 27 בדצמבר 1861, כ' בטבת תרכ"ב, קייב, האימפריה הרוסית) היה מחנך, משורר ומתמטיקאי יהודי-רוסי, איש תנועת ההשכלה, מחלוצי החינוך המודרני בקרב יהודי רוסיה.
קורות חיים

הדפיס ספרים בתחומים שונים, והשקיע את מרצו בחינוך הנוער להשכלה.
עמלו הפדגוגי והספרותי משך את תשומת הלב של הממשלה הרוסית, ובשנת 1844 הוא מונה למפקח בית הספר הרוסי-יהודי בקישינב, שש שנים לאחר מכן מונה כמפקח ראשי של בית המדרש לרבנים בז'יטומיר שנפתח אז על ידי הממשלה הרוסית. בתפקיד זה החזיק עד מותו.
ספריו

קול זמרה: ובו קבוצת שירים שונים. לייפציג, 1836
הקרב: שיר , אדעסא, תקצ"ט (1839)
הקרב: תחבולות צחוק השאך... לכל משפטיו וחקותיו... בדרך שיר. לעמבערג: ד'ה' שרענצעל, 1860
הקוסם: חזון בחמשת שירים. אדעסא: ל' ניטצשע וא' צעדערבוים, 1863
דוד גרובי

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1810 Bačko Dobro Polje, סרביה 
 פטירה:  14 בנובמבר 1898 (בגיל 88) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה 
 מקום קבורה:  Saint-Vincent Cemetery 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1890) 
 
קברו של דוד גרובי בבית הקברות סן-ונסן בפריז
דוד גרוּבִּי (בהונגרית: Gruby Dávid;‏ 20 באוגוסט 1810 – 14 בנובמבר 1898) היה רופא וחוקר יהודי-הונגרי, מאבות הפרזיטולוגיה הרפואית, ומחלוצי המיקרוביולוגיה והמיקולוגיה.
חייו

גרובי נולד בכפר קיס-קר שבדרום הונגריה בשנת 1810. בגיל צעיר היגר בגפו לבודפשט, בתקווה להשביע את צמאונו לידע. בשל יהדותו, לא הורשה להירשם לבית הספר הקתולי, שהיה התיכון היחידי בעיר, ונאלץ להסתפק בעמידה מאחורי הדלת והאזנה בעת השיעורים, עד שאחד הכמרים שם לבו לעלם המסור והכניסו על דעת עצמו.
לאחר שסיים את חוק לימודיו, עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת וינה, הוכתר בתואר דוקטור לרפואה ואופתלמולוגיה בשנת 1839, והצטרף לצוות ההוראה עוד באותה השנה. פרסומיו החלו ליצור עניין, ולגרובי הצעיר הוצעה פרופסורה בפקולטה לרפואה – בתנאי שיוטבל לנצרות. גרובי סירב, ובתוך זמן קצר עזב את האוניברסיטה. נדודיו הביאוהו לאנגליה, וזמן קצר לאחר מכן לפריז, שם השתקע.
בצרפת עסק במחקר ובהוראה פרטית. שמונה שנים לאחר הגירתו התאזרח, ושש שנים לאחר מכן הורשה לעסוק ברפואה בצרפת. בשלב זה זנח את עיסוקיו הרפואיים ופיתח עניין במטאורולוגיה. בין השאר, ייסד מצפה כוכבים, ששימש כעמדת תצפית במצור על פריז במלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870-71. בשנת 1890 הוכר פועלו והוא זכה באות לגיון הכבוד.
גרובי נמצא מת במיטתו ב-14 בנובמבר 1898.
פועלו המדעי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כאשר גילה גרובי את הפטרייה האחראית למחלת היערת (Favos), הייתה זו הפעם הראשונה בה הוכח שפטרייה יכולה לגרום למחלה אנושית.
יוסף קולישר

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1878 קייב
 פטירה:  17 בנובמבר 1933  (בגיל 55) לנינגרד
 מדינה:  האימפריה הרוסית←הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית←ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פריאוברז'נסקי 
 פעילות בולטת:  כלכלן
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מעסיק:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 
יוסף קוֹלִישֶר (ברוסית: Ио́сиф Миха́йлович Ку́лишер (יוסיף מיכאילוביץ' קולישר); 1 באוגוסט 1878 – 17 בנובמבר 1933) היה כלכלן יהודי רוסי וסובייטי. דוקטור לכלכלה, פרופסור באוניברסיטת פטרוגרד שפעל בתחילת המאה ה-20.
ביוגרפיה

קולישר נולד במשפחתו של עורך הדין היהודי מיכאל קולישר. בשנת 1896 סיים את לימודיו בגימנסיה של סנט אנה (אנ') בסנקט פטרבורג עם מדליית זהב. הוא סיים בשנת 1900 קורס בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג. הוא המשיך ללמוד ולחקור כלכלה במוסדות להשכלה גבוהה בגרמניה ובאוסטריה באוניברסיטאות ברלין, האלה, וינה ולייפציג.
לאחר שחזר לרוסיה עבר את בחינת התואר השני בכלכלה פוליטית, סטטיסטיקה ומשפט פיננסי. בשנת 1905 הוא הוענק לו תואר פריבט-דוצנט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג במחלקה לכלכלה פוליטית והוא החל ללמד קורס בהיסטוריה של הכלכלה. משנת 1905 שובץ למדור המסחר במשרד האוצר בדרגת מזכיר מכללה (коллежского секретаря), ובשנת 1907 הועבר לשירות משרד האוצר כפקיד בכל מטלה, והותיר אותו כפריבט-דוצנט של האוניברסיטה.
ב-1908 הוא הגן על עבודת המאסטר שלו "מסות על ההיסטוריה של צורות תעשייתיות במערב אירופה מהמאות ה-13 עד ה-18".
במקביל לעבודתו באוניברסיטה, משנת 1910 הוא הרצה בקורסים המסחריים הגבוהים, לאחר מכן הפך למכון המסחרי, שבו הפך לפרופסור בשנת 1916. בשנת 1915 נבחר לפרופסור במכון הפסיכונאורולוגי.
קולישר פרסם מאמרים ב"עושר רוסי" (Русском богатстве), "מחשבה רוסית" (Русской мысли), "סקירה כלכלית רוסית" (Русском экономическом обозрении), "שנתון לכלכלה לאומית וסטטיסטיקה" ( בגרמנית: Jahrbucher fur Nationalokonomie und Statistik) ואחרים. השתתף בפיתוח הצעות חוק על הכנסה, על סחר וסוגים אחרים של מיסים שהוגשו לדומה הממלכתית של האימפריה הרוסית.
בשנים 1921–1924 היה מנהל המכון למחקר כלכלי באוניברסיטת פטרוגרד.
בשנים 1930–1932 לימד במכון לנינגרד למימון ולכלכלה.
הוא נקבר בבית העלמין היהודי פראוברז'נסקי.
פעילות מדעית

מחבר עבודות על ההיסטוריה הכלכלית של ימי הביניים והתקופה הראשונית של העת החדשה שיצאו בשני כרכים, הראשון יצא במקור בגרמנית והשני ברוסית ותורגם לגרמנית בכותרת "Allgemeine Wirtschaftsgeschichte des Mittelalters und der Neuzeit".
מחקריו של יוסף קולישר צוינו על ידי כלכלנים מפורסמים רבים, כולל הכלכלן הרוסי מיכאיל טוגאן-ברנובסקי (אנ') וההיסטוריון הכלכלי הצרפתי פרנאן ברודל. טוגאן-ברנובסקי דיבר על "הרצאות על תולדות החיים הכלכליים של מערב אירופה" (Лекциях по истории экономического быта Западной Европы), שהיה סיכום הרצאותיו לתלמידים באוניברסיטה (שעודכן ויצא מאוחר יותר לאור כ"ההיסטוריה של החיים הכלכליים של מערב אירופה") :
כהיסטוריון כלכלי, יוסיף מיכאילוביץ' צריך להיות מוכר כאחד הכלכלנים הרוסים הבולטים. הקורס שלו לתולדות החיים הכלכליים במערב אירופה, שהוא יצירה עצמאית לחלוטין, שבה אסף המחבר את יצירותיו הרבות על תולדות ההתפתחות הכלכלית של המערב, התקבל כמדריך במוסדות להשכלה גבוהה רבים והודפס במספר מהדורות.
ההיסטוריון הכלכלי הצרפתי המפורסם פרנאן ברודל השתמש בהרצאות כשעבד על הספר בן שלושה הכרכים: "הציוויליזציה החומרית, כלכלה וקפיטליזם במאות XV-XVIII"‏ (Civilisation matérielle, économie et capitalisme, xve et xviiie siècles ), ורואה בהן "עד היום את המדריך הטוב ביותר והאמין ביותר מבין היצירות הכלליות".
יבגני מיכאילוביץ' מייבורד (Евгений Михайлович Майбурд), החוקר הרוסי של תולדות המחשבה הכלכלית מסווג את יוסף קולישר בין נציגי הדור השני של האסכולה ההיסטורית של הכלכלה (אנ') ברוסיה.
המהדורה המחודשת של הספר, שפורסמה לראשונה ב-1909 "תולדות החיים הכלכליים של מערב אירופה", כרך 1 "ימי הביניים" (2016) הוא, כפי שמציין א.פ. בליקוב, "מונוגרפיה בסיסית, שימושית וכלל לא מיושנת מאת י. מ. קולישר".
בין ספריו שיצאו ברוסית: "מצבם הכלכלי של היהודים בימי הביניים" (1901) ו"היהודים בתעשיית המשי בפרוסיה במאה ה-18" (1924).
פעילות מדעית > משפחה

יוסף קולישר היה צאצא למשפחת קולישר, משפחה של יהודים מלומדים ואנשי ציבור, שכללה מלבדו את:
אביו: מיכאל קולישר (1847-1919) – היסטוריון, פובליציסט ואתנוגרף
דודו של אביו: ראובן קולישר (1828–1896) – שהיה רופא רוסי, דוקטור לרפואה ופובליציסט.
אחיו:
יוג'ין קולישר (אנ') (במקור יבגני קולישר) – עורך דין וסוציולוג רוסי-אמריקאי.
אלכסנדר קולישר (1890-1942) – עורך דין וסוציולוג.
הערות שוליים

1 2  И. М. Кулишер: Очерк жизни и творчества
↑  На Еврейском кладбище восстановлены могилы ученых-экономистов
↑  Josef Kulischer, Allgemeine Wirtschaftsgeschichte des Mittelalters und der Neuzeit
↑  האנציקלופדיה העברית הערך קוֹלִישֶר,, כרך כ"ט, עמוד 295
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264053805171  PLWABN: 9810669869105606  BnF: cb15051804q (data)  GND: 124091342  ISNI: 0000 0000 8076 4924  LCCN: n82277746  LNB: 000338315  NKC: js2008469476  SUDOC: 079370926  VcBA: 495/205049  VIAF: 236024562   WorldCat (עם VIAF): 236024562
ישמעאל הכהן טנוג'י

רבי ישמעאל הכהן טנוג'י (חי במאה ה-16) היה מגדולי רבני מצרים וראש רבני קהיר, וחיבר ספרים בתוניסיה ובמצרים.
שלמה אברהם רוזאניס מצטט מדברי רבי דוד קונפורטי, ולפיו לאחר שהגיע למצרים ולאחר שחיבר את "ספר הזיכרון" בשנת ה'ש"ג (1543), עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, בה נולד בנו רבי יהודה הכהן טנוג'י. שנים רבות לאחר מכן, חזר רבי ישמעאל הכהן טנוג'י למצרים עם שני ילדיו, יהודה, ובן נוסף, רבי שמואל הכהן.
אין להחליף בינו לבין רבי ישמעאל הכהן ממודנה המאוחר לו.
מכתביו נשתמר ספר הזיכרון (נדפס פיררה ה'שט"ו) שהביא לפרסומו.
לקריאה נוספת

Denis Cohen-Tannoudji, Les enfants d'Yishmaël : itinéraires séfarades maghrébins, du Moyen Age à nos jours : essai historique, Hermann, Paris (2010).
חיד"א, שם הגדולים, א, מערכת י, פריט שפ"ט: הגאון מהר"ר ישמעאל הכהן.
בנימין רפאל כהן, מלכי תרשיש, נתיבות תשמ"ו. הפרק משפחת "כהן טנוג'י", עמ' קפ"ד-קפ"ה.
הערות שוליים

↑  לפי הרב נתן צבי פרידמן (ערכו באוצר הרבנים, 11640).
↑  שלמה אברהם רוזאניס, קורות היהודים בטורקיה וארצות הקדם, ד, פרק ו, עמ' 370, באתר היברובוקס.
↑  ראו בהרחבה: אברהם מימון, לב חנון, ב, ירושלים תשנ"ט, סימן סג (פרק שלם העוסק ברבי ישמעאל טנוג'י).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296182005171  BnF: cb14601805x (data)  ISNI: 0000 0003 5907 7523  LCCN: nr96035441  NTA: 239320107  SUDOC: 087924021  VIAF: 215004416   WorldCat (עם VIAF): 215004416
לזרוס גולדשמידט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1871 פלונגה, ליטא 
 פטירה:  18 באפריל 1950 (בגיל 78) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גרמניה 
 
אליעזר לָזָרוּס גולדשמידט (בגרמנית: Lazarus Goldschmidt, לצרוס גולדשמידט;‏ 17 בדצמבר 1871, פלונגה, פלך קובנה, רוסיה (ליטא) – 18 באפריל 1950, לונדון) היה חוקר יהדות ומזרחן יהודי-ליטאי, מתרגם התלמוד הבבלי לגרמנית.