stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנות המלחמה
תרגומים ופרשנויות מהעת החדשה > תרגומים לעברית

סון טסו, חכמת המלחמה, תרגם מאנגלית: אפרים ברוידא, תל אביב: מערכות, תש"י (1949/1950).
סון דזה אמנות המלחמה פרשנות – קבוצת דנמא, תרגם מאנגלית: רחביה ברמן, ייעוץ מקצועי ולשוני – דר' יורי פינס, אופוס הוצאה לאור, 2001.
סון טסו, אמנות המלחמה. תרגמה מאנגלית: חנה גינגולד, הוצאת ידיעות ספרים ואסטרולוג, 2008.
השפעות צבאיות

במאה ה-11 נכנס הספר "אומנות המלחמה" לספר המאגד בתוכו שבע קלאסיקות צבאיות בסינית עתיקה בשם "שבע הקלאסיקות הצבאיות" 
(The Seven Military Classics). "אומנות המלחמה" הוא הספר הראשון מבין הקלאסיקות המוצגות בספר. הספר, היווה קאנון תרבותי בתקופת "שושלת סונג", ושימש כחומר למידה חובה בקורס הקצינים של צבא סין.
גם בתקופות מאוחרות ניכרת השפעתו של הספר על אסטרטגיה צבאית בסין. הצלחתו הצבאית של מאו דזה-דונג (באנגלית: Máo Zédōng"", בסינית:毛泽东 ) אשר התפרסם כאחד האסטרטגים הצבאיים המשמעותיים של המאה ה-20, נקשרה בספרו של סון דזה. נכתב כי הרבה מהטכניקות עליהן התבסס בכיבושיו הצבאיים, שואבות השראה מטכניקות לחימה הנלמדות ב"אומנות המלחמה".
השפעות תרבותיות

ספרו של סון דזה נחשב לקלאסיקה, וציטוטים ממנו נפוצים במשחקי אסטרטגיה. שני משחקי מחשב משנות ה-80 של המאה שעברה נוצרו תחת הכותר "אמנות המלחמה" – "אומנות המלחמה העתיקה" ו"האומנות העתיקה של לוחמה בים".
הערות שוליים

↑  Lionel Giles, The Art of War by Sun Tzu (Toronto: Global language Press, 2007[1910]), pp. 11-12
↑  Lionel Giles, The Art of War by Sun Tzu (Toronto: Global language Press, 2007[1910]), pp. 30
1 2  Lionel Giles, The Art of War by Sun Tzu (Toronto: Global language Press, 2007[1910]), pp. 27-28
1 2  Lionel Giles, The Art of War by Sun Tzu (Toronto: Global language Press, 2007[1910]), pp. 31
↑  Ralph D. Sawyer, The seven military classics of ancient China  (USA: Westviw Press, 1993), p.423-424
↑  Lionel Giles, The Art of War by Sun Tzu (Toronto: Global language Press, 2007[1910]), pp. 33-34
↑  Samuel b. Griffith, The Art of War (New York: Oxford University Press, 1963), pp. 179
1 2  The entry "Military Strategy", Brill's Encyclopedia of  China, pp. 652-653, 2009 Edition
↑  Chen-Ya Tien, Chinese Military Theory, (Oakville, Ontario: Mosaic press, 1992), p. 212
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520724405171  BnF: cb144097742 (data)  GND: 4202549-7  LCCN: n81022565  MusicBrainz work: 7b859214-5fca-41df-b261-2e128b1b5396  SUDOC: 112837220  VIAF: 20999252   WorldCat (עם VIAF): 20999252
ויליאם קניון

ויליאם סקוויר קניון (באנגלית: William Squire Kenyon‏; 10 ביוני 1869 – 9 בספטמבר 1933) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מאיווה, ושופט בבית המשפט הפדרלי השמיני לערעורים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

קניון נולד ב-10 ביוני 1869 באליריה, מחוז לוריין, אוהיו, למד בגרינל קולג' ובאוניברסיטת איווה, ולאחר מכן למד משפטים ב-1891. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ונכנס למשרד פרטי בפורט דודג', איווה, מ-1891 עד 1911. הוא היה תובע במחוז ובסטר באיווה בין השנים 1892 ל-1896. הוא חזר למשרד פרטי במחוז ובסטר מ-1897 עד 1900, ומ-1902 עד 1904. הוא היה שופט של בית המשפט המחוזי של איווה עבור המחוז השיפוטי ה-11 בין השנים 1900 עד 1902, לפני שעזב כדי לקבל תפקיד עם חותנו, ג'. פ. דאנקומב, שהיה יועץ לענייני איווה עבור חברת הרכבת "Illinois Central Railroad". קניון ירש את חמיו בתור היועץ באיווה של החברה עם מותו של דאנקומב ב-1904. בשנת 1908, קניון קודם ושימש כיועץ המשפטי הכללי של החברה לכל הקווים מצפון לנהר אוהיו. הוא כיהן כעוזר התובע הכללי של ארצות הברית מ-1910 עד 1911.
ביוגרפיה > כהונה בסנאט של ארצות הברית

קניון, שלא היה מוכר מאוד בחוגים פוליטיים, הכריז ב-1911 על מועמדותו לבחירה לסנאט של ארצות הברית. הבחירות נערכו על ידי חברי האספה הכללית של איווה (הרשות המחוקקת של המדינה). על אף שהאספה נשלטה על ידי הרפובליקנים, בפניה עמדו מספר רב של מועמדים רפובליקנים, ועד ההצבעה ה-67 אף מועמד לא הצליח לקבל את הרוב הדרוש לבחירה. עד ההצבעה ה-23, יריבו המרכזי של קניון, שנחשב ל"שמרן עם נטיות פרוגרסיביות", היה לאפייט יאנג, רפובליקני שמונה כסנאטור על ידי המושל, בעקבות מותו של הסנאטור ג'ונתן פ. דוליבר. ב-12 באפריל 1911, נבחר קניון בהצבעה ה-67. הוא נבחר מחדש לסנאט על ידי האספה הכללית בינואר 1913. בנובמבר 1918 הוא נבחר שוב, הפעם בבחירות עממיות ישירות, לאחר אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית. בבחירות אלה הוא הביס את הדמוקרט צ'ארלס רולין קיז, גאולוג ידוע.
בסנאט, קניון נחשב לפרוגרסיבי מוביל והיה אחד מיוזמי חוק ההגבלים העסקיים של קלייטון, חוק ועדת הסחר הפדרלית וחוק עבודת ילדים. בשנת 1921, הוא הקים את "גוש החווה" הדו-מפלגתי בסנאט, מה שהוביל לחקיקת כמה הצעות חוק הקשורות לחקלאות, כגון חוק שעסק בבתי אריזה למוצרי בשר, חוק שעסק בהסדרת חוזים עתידיים על תבואה והמסחר בחוזים אלה, וחוק פורדני–מקיומבר, שהילה את המכס על מוצרים חקלאיים ותעשייתיים שונים. כתומך בחוק היובש, הוא היה שותף לכתיבת חוק וב-קניון, שנועד לחזק את יכולתן של מדינות לאכוף את חוקי היבש שלהן (לפני אימוץ חוק וולסטיד).
ערב כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, קניון היה אחד מקבוצה של שנים עשר סנאטורים שחסמו את הצעת "חוק הנייטרליות החמושה" של הנשיא וודרו וילסון, שהיה נותן לווילסון את הסמכות לחמש כלי שיט אמריקאיים. עם זאת, חודש לאחר מכן ביקש וילסון מהקונגרס להכריז מלחמה, וקניון הצביע בעד ההכרזה. בעקבות שביתת הנשק, כאשר וילסון לחץ על הסנאט לתמוך בחברות של ארצות הברית בחבר הלאומים, קניון הפך לחבר בפלג המתון המכונה "המסויגים המתונים", שחתרו לפשרה הסכימו לחברות של ארצות הברית בארגון הבין-לאומי, בתנאי שתתוקן האמנה באופן שמתייחס לרשימה מוגדרת של הסתייגויות של חברי הפלג. וילסון סירב להתפשר, וקניון המשיך להתנגד לחברות של ארצות הברית.
קניון כיהן כיו"ר הוועדה להוצאות במחלקת המדינה בקונגרס ה-62, יו"ר הוועדה להוצאות במחלקת המלחמה (גם בקונגרס ה-62), יו"ר ועדת התקנים, המשקולות ומידות (בקונגרס ה-65), יו"ר הוועדה לחינוך ועבודה (בקונגרס ה-66 ובקונגרס ה-67) ויו"ר ועדת הפיליפינים (בקונגרס ה-66). קניון התפטר מהסנאט ב-24 בפברואר 1922 כדי להתמנות כשופט פדרלי.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

ב-31 בינואר 1922 בחר הנשיא וורן הרדינג בקניון כמועמדו לשופט בבית המשפט הפדרלי השמיני לערעורים במקום השופט ולטר אי. סמית'. מינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית באותו יום. הוא כיהן כשופט עד מותו.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי > תיק בולט

בשנת 1926 כתב קניון את פסק הדין של בית המשפט השמיני לערעורים בתביעה האזרחית העיקרית שנבעה משערוריית טיפוט דום. הפסיקה הפכה את פסיקתו של בית משפט הפדרלי המחוזי בוויומינג והורתה לבית המשפט קמא לבטל את חוזי החכירה של חברת Mammoth Oil Co., לדרוש עריכת דין וחשבון של הנפט שנלקח מטיפוט דום. בנוסף, החברה נצטוותה לסגת מרכוש ממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה > הצעות פוליטיות

בעודו שופט פדרלי מכהן, קניון היה נושא להצעות רבות לתפקיד מינוי ובחירה. בינואר 1923, לפני מותו של הנשיא הרדינג, העיתונים העלו השערות שהשופט קניון יהיה יריבו המוביל של הרדינג במרוץ לנשיאות ב-1924. בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1924, הוא הוכרז כמועמד פוטנציאלי לסגן הנשיא עם קלווין קולידג', והוא קיבל 172 קולות בהצבעה הראשונה. למרות שהנשיא קולידג' ציין שקניון יהיה מקובל עליו, הוועידה בחרה במקום זאת בצ'ארלס דוז, שלא הסתדר עם קולידג' ורבים אחרים. קולידג' הציע לקניון את תפקיד מזכיר הצי, אך קניון סירב לקבל זאת. בהיותו שופט, הוא גם שימש כחבר פעיל ב"וועדה הלאומית לשמירת חוק ואכיפת חוק", הידועה יותר בשם "ועדת ויקרשאם", שמונתה על ידי הנשיא הרברט הובר להעריך את הלקחים שנלמדו בין היתר מתקופת היובש.
ביוגרפיה > מועמדות לבית המשפט העליון

בשנת 1930, לאחר מותו של שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית אדוארד טרי סנפורד, קניון נחשב בעיני אחדים כמועדף לרשת אותו, אך הנשיא הובר במקום זאת מינה את ג'ון ג'. פרקר (שלא הצליח לזכות באישור הסנאט) ולאחר מכן את אוון רוברטס (שאושר). בינואר 1932, כאשר השופט אוליבר ונדל הולמס פרש, שמו של קניון שוב נכלל ברשימות קצרות של יורשים פוטנציאליים, אך הפעם בחר הובר את שופט בית המשפט לערעורים בניו יורק בנג'מין קרדוזו.
ביוגרפיה > מותו

ב-9 בספטמבר 1933, בגיל 64, קניון מת בסבסקו אסטייטס, מיין, שם החזיק בית קיץ. הוא נקבר בבית הקברות של אוקלנד בפורט דודג'.
חיים אישיים

קניון התחתן עם מרי דאנקומב בשנת 1893, שנה לאחר תחילת השירות כתובע במחוז ובסטר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  "Kenyon, William Squire - Federal Judicial Center". www.fjc.gov.
1 2 3  ויליאם קניון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015135203  US Congress: K000129  VIAF: 52144648395351939850   WorldCat (עם VIAF): 52144648395351939850
פאבל גויכמן

| --- | --- |

פאבל גויכמן
 לידה:  25 במרץ 1929 ברה"מ 
 פטירה:  5 בדצמבר 2024 (בגיל 95) ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מאמן מצטיין של ברית המועצות 
 
פאבל נחומוביץ' גויכמן (25 במרץ 1929 – 4 בדצמבר 2024) היה מאמן אתלטיקה רוסי-ישראלי. שימש כמאמנה הלאומי של נבחרת ברית המועצות בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

גויכמן היה בוגר מכון פ.ס. לסגאפט בסנקט פטרבורג.
אימן את יורי סטפאנוב, שיאן העולם הראשון של ברית המועצות בקפיצה לגובה בשנת 1956 (216 ס"מ).
במשחקים האולימפיים בשנות ה-70 ושנות ה-80 שימש כמאמן האתלטיקה של ברית המועצות. חניכו, יורי טרמאק, זכה ב-1972 באולימפיאדת מינכן במדליית זהב בקפיצה לגובה. אימן בנוסף את אלכסנדר גריגורייב שזכה במדליית כסף באליפות אירופה באתלטיקה ב-1978.
מאז 1974 התגורר במינסק. בסוף 1993 עלה לישראל ומאז ועד למותו גר ועבד בירושלים.
מאז 1996 נערכים בבלארוס טורנירי קפיצה לגובה נושאי פרסים על שמו ועל שם אשתו, האתלטית אליזבת סוסינה.
הערות שוליים

↑  Белорусская федерация легкой атлетики
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים דים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בספטמבר 1928 פשמישל, הרפובליקה הפולנית השנייה פולין
 פטירה:  20 ביולי 1967 (בגיל 38) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   פלמ"ח    צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים
 
חיים דים (11 בספטמבר 1928, כ"ו באלול ה'תרפ"ח – 20 ביולי 1967, י"ב בתמוז ה'תשכ"ז) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, לוחם ומפקד בפלמ"ח ובצה"ל. מפקד יחידה 30, מג"ד בחיל השריון, סמח"ט וסגן מפקד אוגדה 38 במלחמת ששת הימים.
ביוגרפיה

חיים דים נולד בפשמישל בפולין, ליהודה וגיזלה דים. היה נצר למשפחת כ"ד דורות של רבנים חשובים. אביו, ד"ר לפילוסופיה מאוניברסיטת וינה, חינכו לציונות. למד בבית ספר יסודי ואחר הצהרים למד לימודי קודש ועברית. למד בבית ספר תיכון ברוסיה, עקב גירוש משפחתו על ידי הנאצים. תקופה זו חיו בדוחק בנדודים. עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר לפולין והצטרף לתנועת נוער ציונית, ניסה לעלות לארץ ונתפס על ידי הבריטים. נכלא בקפריסין שם הצטרף לפלמ"ח ומשם הגיע לארץ ישראל.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

במלחמת העצמאות לחם בשורות הפלמ"ח בגדוד הרביעי בחטיבת הראל. בסיומה היה מפקד מחלקה. מיד לאחר המלחמה נשלח לבית הספר לקצינים. חיים נודע כמפקד נועז, בעל מעוף ודמיון. פיקד על יחידה 30, יחידה מיוחדת שפעלה נגד המסתננים. במסגרת שירותו ביחידה גם יצא למסע בפטרה עם סגנו אהרון קמארה[דרוש מקור]. על בסיס יחידה 30 הוקמה יחידה 101. לאחר מכן עבר לחיל השריון והיה בין בוניו ומיסדיו של חיל זה. במבצע קדש היה סגן מפקד גדוד 9 ובהמשך ממלא מקום מפקד בגדוד. לאחר מכן פיקד על גדוד 61 ובהמשך מונה לראש ענף תורת לחימה במפקדת גייסות השריון. בשנת 1959 נשלח לפו"ם ונחשב בין המצטיינים במחזורו. היה מפקד קורס קציני שריון ומפקד קורס מפקדי פלוגות בחיל השריון. לאחר שפיקד על גדוד טנקים 82 בחטיבה 7 נשלח לשנת לימודים והשתלמות לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס, קנטקי בארצות הברית לאחר מכן מונה סמח"ט חטיבה 37 וחטיבה 200. דים עסק רבות בתורת הלחימה של השריון והיה בין מומחי הגייס בתחום הסיור המשוריין. לפני מלחמת ששת הימים מונה לראש מה"ד תו"ל במחלקת הדרכה תחת אריק שרון שהיה ראש מחלקת הדרכה בצה"ל. בפרוץ מלחמת ששת הימים היה ראש המטה באוגדה 38 של אריאל שרון, אחת משלוש האוגדות שלחמו בסיני. דים תכנן את קרב אום כתף במלחמת ששת הימים שנערך בין צה"ל והצבא המצרי, במתחם המבוצר שבאום כתף בחלקו המזרחי של חצי האי סיני. הכוח הישראלי, בפיקוד אריאל שרון, הצליח לכבוש את המתחם הנמצא ממזרח לצומת אבו עגילה לאחר שבמהלך הקרב שילב בהצלחה מסגרות גדולות של שריון וחיל רגלים בסיוע יחידות הנדסה, תותחנים וחיל אוויר תוך שימוש בהונאה צבאית ובתחבולנות. הקרב נחשב לאחד המוצלחים בתולדות צה"ל ונלמד לאחר מכן באקדמיות צבאיות ברחבי העולם. בתום מלחמת ששת הימים הוענקה לו דרגת אלוף-משנה על ידי הרמטכ"ל יצחק רבין.
נפטר ממחלת הסרטן לאחר המלחמה בי"ב בתמוז תשכ"ז, 20 ביולי 1967. בן 38 בפטירתו. התגורר בשכונת נווה מגן ברמת השרון. הניח אשה, יהודית דים, בן ובת.
בדברי ההספד אמר האלוף אריק שרון:
את חיים ז"ל הכרתי תקופה ארוכה, אך במחצית השנה האחרונה, ובעיקר כששרת כסגני במפקדת האוגדה במלחמת ששת הימים ובתקופה שלפניה, הכרתיו  מקרוב. עמדתי על תכונותיו כמפקד, כחבר וכאדם ולמדתי להעריכו ולהוקירו. במשך תקופה זו עשה את הנדרש ממנו והרבה מעל זאת – בעז רוח, בדבקות ובנאמנות ללא סייג, בעקשנות ומסירות ללא גבול. בימים הקשים והגורליים ביותר היה ליד ימיני וחלקו בהשגת הניצחון היה רב.
הובא למנוחת בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.
הערות שוליים

↑  קורות החיים של חיים דים, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
שמואל ללקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1926 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בנובמבר 2020 (בגיל 94) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 ידוע בשל:  מנכ"ל ההתאחדות לספורט בישראל (1962–1995)  ראש ארבע משלחות אולימפיות של ישראל
 
שמואל ללקין (8 בפברואר 1926 – 26 בנובמבר 2020) היה מבכירי עסקני הספורט בישראל, מנכ"ל ההתאחדות לספורט בישראל בשנים 1962–1995, שעמד בראש ארבע משלחות אולימפיות של ישראל – מקסיקו (1968), מינכן (1972), מונטריאול (1976), לוס אנג'לס (1984). ללקין נשא את הנאום המפורסם לאחר פרשת טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בו הצהיר כי ישראל תמשיך להשתתף במשחקים האולימפיים. בצעירותו היה ללקין שחקן כדורעף וטניס שולחן במסגרת מועדון הפועל תל אביב, ואף לחם במסגרת הפלמ"ח כמפקד כיתה, ומאוחר יותר במלחמת השחרור כקצין.
ביוגרפיה

ללקין נולד בתל אביב ומצעירותו היה ספורטאי פעיל בענפי הכדורעף, כדורסל, טניס וטניס שולחן במסגרת מועדון הפועל תל אביב.
בגיל 17 הצטרף להגנה, סיים קורס מפקדי כיתות בשפיה והדריך בגדודי הנוער (גדנ"ע). התגייס לפלמ"ח באוקטובר 1943 ושירת בקיבוץ קריית ענבים, ברמת רחל ובבית הערבה. בנובמבר 1945, כאשר היה מפקד כיתה בבית הערבה, הוביל יחידת סיור מבית הערבה לרמת רחל, כאשר מארב בריטי תפס את היחידה וגרם לכך שהחוליה נידונה לשבע שנות מאסר באשמת נשיאת נשק. ללקין שוחרר מהמאסר באוגוסט 1947, והמשיך לשרת כמפקד מחלקה בחטיבת הראל. במלחמת העצמאות עלה כמפקד פלוגה בשיירה האחרונה שעלתה לירושלים, השתתף בקרבות על שועפאט, אזור הר הצופים - האוניברסיטה העברית, ובניסיון כיבוש של אוגוסטה ויקטוריה. לאחר המלחמה גויס לצה"ל וסיים קורס מפקדי גדודים ואת בית ספר לפיקוד ומטה. היה מדריך בקורס מג"דים, קצין אג"ם חטיבה 7 בשנים 1951–1953, מפקד יחידת סיור 7, עוזר קצין אג"מ בפיקוד דרום בשנת 1955, וקצין אג"ם הגנה מרחבית של פיקוד דרום.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1962, מילא שורה של תפקידים בספורט הישראלי, ביניהם חבר ההנהלה של איגוד הטניס, יו"ר הקרן לעידוד ספורטאים של הוועד האולימפי ומנכ"ל ההתאחדות לספורט בישראל במשך שנים רבות. במס
לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן הודיע ללקין, לאחר התייעצות עם ראש הממשלה גולדה מאיר, בנאום שנשא בשפה העברית, כי משלחות ישראל ימשיכו גם בעתיד להתחרות במשחקים האולימפיים. לימים סיפר ללקין כי בסיור שערך בכפר האולימפי במינכן כחודש לפני האולימפיאדה התריע על מחדלי אבטחה רבים, אך איש לא לקח את דבריו ברצינות. בשנים שלאחר הטבח, פעל רבות להנצחת הספורטאים הישראלים שנרצחו, בטקסים הרשמיים במשחקים האולימפיים.
מיזם נוסף של ללקין, במסגרת תפקידו כמנכ"ל ההתאחדות לספורט היה הקמתו של מטווח הקליעה האולימפי בהרצליה. כמו כן היה פעיל שנים רבות במכון הלאומי למצוינות בספורט וינגייט.
ללקין, שהיה שנים רבות תושב שכונת צהלה בתל אביב, היה נשוי לירדנה עד למותה ב-2017 ואב לשני ילדים. כיהן במשך 10 שנים כיו"ר השכונה, וכיו"ר מרכז הספורט (הקאנטרי) השכונתי והיה ממייסדי מועדון הטניס של הפועל צהלה.
בשנותיו האחרונות התגורר ללקין בדיור מוגן בכפר סבא. הוא נפטר ב-26 בנובמבר 2020 והובא למנוחות בבית הקברות מנוחה נכונה בכפר סבא.
לקריאה נוספת

אודי כרמי, עלייתה ושקיעתה של ה'עסקונה' הפוליטית בספורט הישראלי
הערות שוליים

1 2  הלך לעולמו שמואל ללקין, ראש המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן 1972, באתר וואלה, 26 בנובמבר 2020
↑  אורן אהרוני, אבל בספורט הישראלי: שמואל ללקין הלך לעולמו, באתר ynet, 26 בנובמבר 2020
↑  ספורט 1, ‏שמואל ללקין, מנכ"ל ההתאחדות לספורט לשעבר, נפטר בגיל 94, באתר מעריב אונליין, 26 בנובמבר 2020
↑  רפאל נאה, שמואל ללקין: "לא אשכח איך לא שמעו בקולי", באתר ynet, 23 באוגוסט 2016
↑  מרכז הפועל חגג 90 לשמואל ללקין
אלכסנדרה (זמרת)

אלכסנדרה בשנת 1970
אלכסנדרה (נולדה ב-20 בדצמבר 1948) היא זמרת ישראלית. התפרסמה בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70.
נולדה בבוקרשט ברומניה כאלכסנדרה פרידמן.
כילדה השתתפה במקהלת הילדים של הרדיו הרומני. ב-1965 עלתה לישראל יחד עם אמה.
בסוף 1967 הופיעה בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" וזכתה לפרסום ראשון. ב-1968 החלה להופיע יחד עם עודד זמיר כצמד, "אלכסנדרה ועודד". באותה שנה הם הוציאו תקליט אריך נגן שכלל בין היתר ביצוע מחודש ללהיט "בתי את בוכה או צוחקת". באותה שנה הקליטה שירים לפסקול הסרט הישראלי, "איריס" ולתקליט ובו שירי הסרט "דוקטור דוליטל (סרט, 1967)|דוקטור דוליטל" (אנ') מתורגמים לעברית בו השתתפו גם שייקה אופיר וגדעון זינגר.
כמו כן, הוציאה ב-1968 אריך נגן ראשון בשם "אלכסנדרה", שכלל שירים מאת מיטב הכותבים בישראל באותה עת. בין היתר נכלל בו השיר "בועז בבלי" (מילים: אמנון אחי נעמי, לחן: אריה לבנון) שהיה הפתיח לתסכית רדיו באותו השם שהיה הגרסה הישראלית לבלש הבדיוני פול טמפל.
ב-1969 הוציאה אריך נגן ובו שירי ילדים, "ילקוט מלא שירים", שעובדו כולם על ידי אריה לבנון, שהלחין גם חלק מהשירים. אלכסנדרה אף היא חיברה את הלחן לשלושה שירים ולשניים מהם אף כתבה את המילים.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 היא שרה את השיר "שיר ערש 1969" .
בתחילת 1970 השתתפה באחד התפקידים הראשיים במחזמר "לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ", בהפקתו של גיורא גודיק באולם אלהמברה. אולם ההפקה התבררה ככישלון מסחרי וגודיק הוריד את ההצגה אחרי כשבועיים.
ב-1974 הוציאה את השיר "תקוות ימי" למילים ולחן של שייקה פייקוב, שביטא את רגשות האכזבה של המחבר מהמצב בישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים. השיר זכה להצלחה רבה.
בסוף 1976 התפרסם שיר נוסף שלה שזכה להצלחה; "נפשי כלתה לחרוזים", למילים של המשוררת אלישבע וללחן של שייקה פייקוב.
בסוף שנות ה-70 נסעה לארצות הברית כדי להופיע במועדונו של אריס סאן ובמועדונים נוספים. היא השתקעה בארצות הברית ופרשה מעולם המוזיקה.
כיום מתגוררת בלוס אנג'לס בשם אלכסנדרה פסטור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  תמר אבידר, אלכסנדרה - זמרת מצליחה ובודדה, מעריב, 13 באוגוסט 1968
↑  מבחר תוכניות השבוע (יום א'), למרחב, 15 בדצמבר 1967
↑  אלכסנדרה ועודד באתר סטריאו ומונו
↑  דוקטור דוליטל, שירים מהסרט באתר סטריאו ומונו
↑  אלכסנדרה באתר סטריאו ומונו
↑  זאב רב-נוף, ילקוט מלא שירים, דבר, 16 ביוני 1969
↑  ילקוט מלא שירים באתר סטריאו ומונו
↑  סטריפטיז חלוצי, "העולם הזה", גיליון 1689 מ-14 בינואר 1970, עמוד 30
↑  רפאל בשן, איך להוריד הצגה בלי להתאמץ, מעריב, 20 בפברואר 1970
↑  סיפורו של שיר- תקוות ימי.
↑  משלנו (מצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל), דבר, 3 בדצמבר 1976
↑  פוסט בפייסבוק של דודי פטימר מתאריך 12 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308921305171  MusicBrainz: d71c8e63-bd6d-4e21-b5bf-79fdd69e9d7e  VIAF: 248336237   WorldCat (עם VIAF): 248336237
מצב הישרדות

מצב הישרדות, או מצב עדר (באנגלית: Survival Mode), הוא מצב משחק במשחק וידאו, בו על השחקן להמשיך לשחק כמה שיותר זמן מבלי למות, בזמן שהמשחק מציב בפניהם אתגרים קשים יותר ויותר. גרסה של המצב מחייבת שהשחקן יחזיק מעמד למשך זמן סופי מסוים, שלאחריו מושג ניצחון והמצב מסתיים. המצב נפוץ במיוחד בקרב משחקי הגנת מגדלים, שם על השחקן לשפר את ההגנות של מיקום מסוים, על מנת להדוף את כוחות האויב זמן רב ככל האפשר. מצב הישרדות הושווה למשחקי הארקייד הקלאסיים, שם השחקנים מתמודדים מול גלי אויבים חזקים יותר ויותר. מצב זה נועד לתת למשחק סוף מוגדר ולעיתים פתאומי, כך ששחקנים אחרים יוכלו לשחק גם במשחק הארקייד. לעיתים מצב זה מופיע במשחקי ארקייד בתוך משחקי וידאו אחרים, כמו במשחק ספיידרמן המופלא 2.
Street Fighter II: The World Warrior על ה-Game Boy התחיל את מצב ההישרדות בשנת 1995, וגם Tekken 2 ו-Street Fighter EX שיצאו לאור ב-1996 וב-1997 בהתאמה גם כללו את המצב. משחקים פופולריים בעלי מצב הישרדות כוללים משחקי זומבים כמו אלה בסדרת Left 4 Dead, משחקים בסדרת Call of Duty בעקבות Call of Duty: World at War, משחק הגנת מגדלים Plants vs. Zombies, ו-Gears of War 2. בנוסף, משחקי ארגז חול רבים, כמו מיינקראפט, מנצלים את מצב המשחק הזה בכך ששחקנים שורדים את הלילה בזמן שנלחמים במגוון מפלצות, כגון שלדים וזומבים. משחק ארגז חול נוסף, Rust, משתמש בדמויות שאינן שחקנים ובשחקנים אחרים כאויבים, ומזמין לחימת שחקנים נגד שחקנים על מנת לשרוד בסביבת המשחק.
הערות שוליים

1 2  Glasser, Aj (15 באוקטובר 2008). "Gears of War 2 – Horde Mode Is The Way To Go". Kotaku. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rodgers, Scott (2010). Level Up!: The Guide to Great Video Game Design. John Wiley and Sons. p. 383.
↑  Walker, John (5 במאי 2009). "The Plants Vs. Zombies Review". Rock Paper Shotgun. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Osborne, Joe (11 באוקטובר 2011). "Empires & Allies Survival Mode: Everything you need to know". Games.com. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kuchera, Ben (22 באפריל 2009). "First impressions of Left 4 Dead's survival mode". Ars Technica. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McElroy, Griffin (25 באוקטובר 2008). "Call of Duty: World at War co-op mode pits players against Nazi zombies". Joystiq. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keyes, Rob. "Survival Multiplayer Adding The Nether". Game Rant. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hatfield, Daemon (18 בינואר 2011). "Plants vs. Zombies DS Review". IGN. נבדק ב-18 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller-Watt, Josh. "Minecraft beginner's guide". GamesRadar. Future plc. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Caldwell, Brendan (28 במרץ 2014). "To Hell With Other People: Nine Lives in Rust". Rock, Paper, Shotgun. נבדק ב-27 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)