stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאג'ור

| --- | --- |
הכפר הערבי יאג'ור מופיע מעל המחצבה, מימין לבית החרושת נשר, צילום מ-1946
הכפר הערבי יאג'ור מופיע מעל המחצבה, מימין לבית החרושת נשר, צילום מ-1946
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז חיפה
 נפה:  נפת חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  2,720 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  25 באפריל 1948
 יישובים יורשים:  נשר, קיבוץ יגור
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  610 (1945)
 קואורדינטות:  32°45′31″N 35°03′26″E﻿ / ﻿32.7585°N 35.057305555556°E﻿ / 32.7585; 35.057305555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) יאג'ור(למפת חיפה רגילה) יאג'ור(למפת הגליל המערבי רגילה) יאג'ור(למפת הגליל המערבי מוגדלת) יאג'ור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שרידי בית הקברות של יאג'ור
יאג'ור (בערבית: ياجور), היה כפר ערבי במחוז חיפה, בגבול עמק זבולון והכרמל, כ-8 קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה, בין קיבוץ יגור ליישוב נשר (ההיסטורי), לצד הכביש מחיפה לג'נין ולנצרת במקום שנמצא בו כיום הקאנטרי קלאב של נשר מול בית חרושת נשר. הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם בעת מסעו בשנת 1816 ליד הכרמל, מזכיר את שם הכפר בספרו "Travels in Palestine" שיצא בשנת 1821.
הכפר היה קטן ולתושביו היו סביב הבתים שדות ומשקי בית. את המים הם קיבלו מבורות מים. מפעל נשר הוקם סמוך לכפר ב-1923, וחלק מהתושבים מצאו בו פרנסה.
לאחר שחפר מפעל נשר באר מים באזור מחצבת נשר הישנה מול בית החרושת, התחילו התושבים לקבל את המים מבאר זו.
בין השנים 1908-1907, סייר בכפר אברהרד פון מילינן. בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 153 תושבים. לא היה בו כל מסגד. אדמות הכפר נרכשו מספר שנים לפני ביקורו על ידי סלים אל-ח'ורי, ורק הבתים נשארו בבעלות התושבים. במישור על אדמות הכפר ניטעו עצי תות במטרה לגדל זחלי משי. בקרבת בתי הכפר הוקמו מתקנים לגידול הזחלים. בכפר לא היה קיים מפעל לטווית משי.
על פי מפקד 1931 היו בו 554 מוסלמים אריסים שחיו בבקתות רעועות ועיבדו את אדמת משפחת ח'ורי בסמוך ליישוב.
בשנת 1937 הוטל על הכפר קנס של 50 לא"י בגלל ירי מהכפר על קיבוץ יגור, שפצע תלמיד.
על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט היו שטחי אדמותיו 2,720 דונם טורקי והכפר מנה 610 נפשות. מתוך השטח הכולל של אדמות הכפר הוגדרו 1,890 דונם כקרקע ציבורית, כנראה הקדש של הווקף, 486 דונם היו בבעלות יהודית ו-344 דונם בבעלות ערבית.
לאחר כ"ט בנובמבר 1947 החלו תקריות בין תושבי נשר לתושבי יאג'ור.
ב-25 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, תושבי הכפר עזבו אותו. בני מוריס מעריך כי נפילת חיפה הערבית והידיעות על יציאת תושביה הן שגרמו לתושבי הכפר להתפנות. הכפר נזנח, וחלק מתושביו התגוררו בשנות ה-50 בפחונים ליד גשר פז ואחרים השתכנו בכפר מנדא.
לאחר שהיישוב נזנח, נחרשו האדמות שעליהן שכן בידי קיבוץ יגור, והן הפכו לחלק משדות הקיבוץ. מהכפר נשאר כשריד בית קברות קטן ובו מספר קברים וביניהם עצי זית, וכן מספר רצפות של בתים במעלה ההר. בית קברות זה שוכן בין קו הגבול של הר הכרמל והגדר הדרומית של הקאנטרי קלאב של נשר. שטחי הכפר שייכים היום לקיבוץ יגור ונמצאים על קו הגבול בין שטח השיפוט של העיר נשר ושטח השיפוט של המועצה האזורית זבולון שאליה משתייך הקיבוץ.
הערות שוליים

↑  Travels in Palestine p.114
↑  אהרון גבע קלינברגר ויוסי בן ארצי, עריכה ההדרה ותרגום, הכרמל של פון מולינן, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים 2013, עמ'202
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמוד 2665
↑  בצפון, דבר, 5 בנובמבר 1937
הקנס נגבה, דבר, 9 בנובמבר 1937
↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין רממברד
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 589, סעיף 143 ברשימה.
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 133.
↑  ק. מנחם, נערה מוסלמיה נחטפה ליד גשר „של” בחיפה, דבר, 11 בפברואר 1954
קוויקי

| --- | --- |

 שיר הנושא:  זה טוב זה טוב (שוקולד מנטה מסטיק)   חג על הגג (איזוליברנד)
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  נועה פניני   אמיר דוליצקי   זאב קלאתי
 בימוי:  זאב קלאתי
 שחקנים:  נועה פניני - רוני   אמיר דוליצקי - יאיר   דביר בנדק - אריה   אלה ארמוני - סיוון (עונה 1)  מאי פלברג - סיוון (עונה 2)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 הפקה
 מפיק:  אסף אמיר   גיא לביא
 חברת הפקה:  נורמה הפקות
 אורך פרק:  כ-25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ ביפ
 קישורים חיצוניים
 אתר אינטרנט
 דף התוכנית ב-IMDb
קְוִויקִי היא סדרת טלוויזיה קומית מסוג סיטקום, אשר שודרה בערוץ 2 וביפ בשנת 2007. הסדרה עוסקת בזוג שותפים בתל אביב, רוני (נועה פניני) ויאיר (אמיר דוליצקי), ומגוללת את מערכת היחסים החברית ביניהם, בזמן שהם מחפשים בני זוג וקריירה. פניני ודוליצקי גם כתבו את העלילה לצד זאב קלאתי.
"קוויקי" הייתה סדרת הרשת הראשונה בישראל וכן סדרת הרשת הראשונה שהפכה לסדרת טלוויזיה. הסדרה החלה את דרכה כפרויקט לימודי, אחר כך כסדרת רשת, לבסוף בוצע פיילוט חדשני שכלל הצבעות ברשת ולאחר מכן הוחלט על הפקת עונה. בשנת 2012 עלתה העונה השנייה.
רקע > אטימולוגיה

מקור המילה קוויקי הוא באנגלית. Quick פירושו "מהר" ובסלנג Quickie פירושו יחסי מין חפוזים. לשם זה משמעות כפולה. מחד, כסדרת רשת, לא הייתה לקוויקי צנזורה, והיא אכן היה עסקה במין באופן שערורייתי ותוך שבירת טאבואים. המשמעות השנייה מתייחסת דווקא למשך הצפייה. לקוויקי היו פרקים קצרים במיוחד, לכל היותר שתי דקות, מה שהופך את הצפייה בה ל"חפוזה".
רקע > סדרת רשת

צמד השחקנים נועה פניני ואמיר דוליצקי הכירו בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. אחרי מספר אודישנים משותפים, וכן בעקבות הצלחה גדולה של מערכון שהעלו בבית הספר, השניים קיבלו את ההזדמנות הראשונה שלהם. בשנת 2003 הם הקימו סדרה אינטרנטית בת שתי דקות לפרק. הייתה זו סדרת האינטרנט הראשונה בישראל ובין הראשונות בעולם. קוויקי עלתה ברשת באתר "קטע קטע", המתמחה בשיווק ויראלי ובתוכן לאינטרנט ולסלולר, והפכה להצלחה.
הסדרה שמתרכזת בחייהם של זוג שותפים הייתה בין השאר תוצאה של כורח כלכלי, מאחר שצולמה בדירתו של המפיק גיל לביא, שהייתה גם המשרד הראשון של "קטע קטע". מרבית המשתתפים בסדרה, כלל ברמת ההפקה, התנדבו לכך, או שזכו לשכר בסיסי מאוד. לבסוף הסדרה נמכרה לאינטרנט זהב. החל מאפריל 2004 היא שודרה פעם בשבוע באתר "תביא חיוך" של אינטרנט זהב ובאתר MSN. כמה ימים לפני כן, אינטרנט זהב התחיל קמפיין לקידום הסדרה מבית אידיאולוג'יק בעלות של רבע מיליון שקל. הסדרה זכתה לאהדת הגולשים והקונספט שלה זכה להצלחה ניכרת וחלוצית בימיו הראשונים של האינטרנט. שתי עונות הופקו מהסדרה האינטרנטית, עם למעלה מ-20 פרקים בני שתי דקות כל אחד. בממוצע, כרבע מיליון גולשים צפו בכל פרק, והמערכונים הללו הפכו למעין קאלט. לאור הצלחתה הוזמנה גם עונה שנייה, ובשלב זה תכניה נמכרו לאורנג' וסלקום כתוכן סלולרי.
ניסיונותיהם לתרגם את הלהיט האינטרנטי לשידורים טלוויזיוניים לעומת זאת, עברו תלאות רבות. תחילה HOT רכשו לשידור את הקטעים שעלו ברשת. שם, נעשה שימוש בקטעים כמעברונים. אחר כך חברת "נורמה הפקות" הציעה להפיק סיטקום מלא עם הצמד. השניים כתבו במשך שנתיים 12 פרקים, יחד עם זאב (זאביק) קלאתי, שותפו של דוליצקי. כשסיימו, החלו לנהל משא ומתן עם קשת. שם בתחילה רצו את הסדרה, ואישרו לצלם שלושה פרקים מתוכה, אך לבסוף חזרו בהם.
בדצמבר 2004 הסדרה עוררה מהומה כאשר פניני ודוליצקי התארחו בתוכנית "כל לילה עם אסף הראל" ליד חבר הכנסת החרדי שלמה בניזרי מש"ס, וניהלו שיחה שבחוגים חרדיים נחשבה ל"שיחת זימה".
רקע > הפיילוט

בשנת 2005 הפסידה הזכיינית טלעד את זכויותיה בשידורים בערוץ 2 לזכייניות קשת ורשת. אז, לקשת היו ארבעה ימי שידור רצופים, מה שהפך את לוח השידורים של הזכיינית לארוך מאי פעם. לפיכך, היא נאלצה לבצע מספר ניסויים טלוויזיוניים בשידור חי, ואף עלו לשידור פורמטים שלא זכו לשביעות רצונם של האחראים. בקשת לא היו בטוחים האם הפורמט של קוויקי מתאים להם. אחרי שכבר הפיקו שלושה פרקים הם ירדו מן הרעיון.
לבסוף קשת חשבו על פתרון יצירתי שלא ניסו בעבר. הם שידרו את שלושת פרקי הפיילוט המצולמים והותירו לצופים להחליט אם הם אוהבים אותו או לא. הפיילוט, שנקרא "נעשה קוויקי או לא?" שודר בקשת, ואז נפתח אזור באתר הבית של הזכיינית. באתר יכלו הצופים להשפיע החלטתה של קשת בנוגע לסיטקום. הצופים חוו את דעתם על הסדרה באתר האינטרנט, והפקת פרקים נוספים לסדרה הייתה תלויה בתוצאות הפיילוט.
צוות התוכנית גייס ידוענים שונים כדי לשכנע את הצופים להשאיר את התוכנית באוויר. תוצאות הפיילוט היו טובות. אף על פי שהסדרה שודרה בשעה מאוחרת וללא פרומואים, היא זכתה ל-12% רייטינג ולהצלחה גורפת בהצבעה האינטרנטית. בזכות כך בקשת החליטו לאשר את התוכנית והעונה הופקה במלואה. בכך, הפכה קוויקי לסדרת הרשת הישראלית הראשונה שזכתה להגיע לטלוויזיה.
עלילה > עונה ראשונה

הסדרה נפתחת כשרוני, סטודנטית לצילום, נפרדת מבן זוגה עידו. בניגוד לרצונה הוא מותיר אצלה אגרטל עתיק שקיבל כירושה משפחתית ואשר שרד את התלאות במחנה הריכוז ברגן-בלזן. אחרי הפרידה הרועשת, רוני יורדת לבר של אריה אשר נמצא בסמיכות לביתה, ומספרת לו את שאירע. היא מתלבטת מה לעשות אם האגרטל ומסבירה שמפאת חשיבותו הסנטימנטלית, היא לא יכולה לזרוק אותו. רוני מחפשת שותפה אך בוררת את המועמדות בקפידה. למרות הסינון, היא מציעה למועמדות העוברות והשבות את האגרטל. בתהליך הסינון יושבת עמה סיוון, נערה מתבגרת ומרדנית שגרה שבשכנות לרוני.
בינתיים יאיר, טיפוס שקט, מסודר וכנוע, מחפש דירה ובטעות מגיע לכתובת של רוני. רוני מסבירה לו שהוא לא יכול להיות השותף שלה מאחר שהיא מחפשת אך ורק שותפה נשית. במקביל, סיוון פורצת לדירה בסערה לאחר ריב בביתה. סיוון, אשר רוצה שרוני תחזור לעידו, תוקפת את יאיר אשר לבסוף עוזב את הדירה, לא לפני שהוא משאיר את מספר הטלפון שלו לרוני, למקרה שתתחרט. רוני מציעה גם לו את האגרטל, וכשהוא מסרב, היא מבקשת ממנו לזרוק אותה במקום רחוק.
בסופו של דבר רוני מתקשרת אל יאיר ומזמינה אותו לביתה. היא מסכימה שהם יהיו שותפים, אך מבהירה לו בתקיפות שבינו לבינה לא תתפתח שום צורה של מערכת יחסים רומנטית. יאיר בתגובה אומר לה שאינו נמשך אליה בכלל, אך מספר לה שראה דירה אחרת והוא מעוניין בה. לאחר מכן רוני יורדת לבר של אריה, וכשהיא חוזרת לביתה היא מגלה שעידו הכין לה ארוחה רומנטית והוא רוצה לחזור אליה. לפתע מצלצל יאיר בפעמון ומודיע שבדירה השנייה כבר סגרו עם שותף אחר. לאחר מכן נכנסת לדירה גם סיוון ומחבקת את עידו. בזמן השיחה ביניהם מצלצל בדלת אריה, אשר נכנס עם האגרטל של עידו אותה מצא ברחוב. עידו זועם שרוני זרקה את האגרטל, ובלהט הוויכוח מכנה אותה "בת זונה!". האירוע מסעיר את אריה, אשר מבריח את עידו. לבסוף יאיר עובר לגור בדירתה של רוני ואריה לוקח את האגרטל ומשתמש בה ככלי לטיפים אצלו בבר.
מונולוגים

בכל פרק דמות משנית אשר משתלבת בעלילה שוברת את הקיר הרביעי ופונה אל הצופים במונולוג אישי. לרוב המונולוגים הללו מסתיימים בסתירה קומית. למשל סוחר הסמים אשר מצהיר שהוא לא נוגע בסמים מתוך אחריות, אך מיד לאחר מכר מתאר כמה הוא אוהב לשתות וודקה ואז לעלות על האופנוע שלו ללא קסדה ולנסוע במהירות של 220 קמ"ש. בפרק אחר, מרסל שהולך לסדנה לניהול כעסים מתאר איך הוא כובש את כעסיו. הוא מתאר איך כשאדם אשר צפצף לו ברמזור באובססיביות, הוא ספר עד עשר, ורק לאחר מכר יצא אליו, הכה אותו נמרצות, תפס אותו בחולצתו וצעק "למה?! למה אתה לא שולטים בכעסים שלך?!".
דמויות

| דמויות | שחקנים | תיאור |
| --- | --- | --- |
| רוני | נועה פניני | סטודנטית לצילום וקופאית בצוותא, רווקה פרועה ופתוחה, לא מעוניינת בקשר רציני ומחליפה גברים במהירות. שותפה של יאיר. |
| יאיר | אמיר דוליצקי | טיפוס שקט, חנון במידת מה, מחפש נואשות אהבה, אך אין לו שום הצלחה עם נשים. שותף של רוני. |
| אריה | דביר בנדק | ברמן, הבר שלו, "Arie's", נמצא בקרבת ביתם של רוני ויאיר. |
| סיוון | אלה ארמוני/מאי פלברג | מתבגרת מרדנית שגרה בשכנות לרוני ויאיר, שוהה רבות בביתם ומתערבת בחייהם. |
| אבנר | אבי פניני | אבא של יאיר, מתחבב על רוני אך מרבה להביך את יאיר. |
| מיקי | מיכל פורס | הבוסית של יאיר. בחורה קשוחה, "ביצ'ית", ונוטה לדבר במשפטים קצרים. |
|  | דניאל ברונפמן |  |
| תמר | ליאת הר לב | מחפשת דירה אך רוני דוחה אותה. |
| ניב | מיקי לאון | פרילנסר. הוזמן על ידי מיקי, הבוסית של יאיר, לתקופה קצרה. |
|  | איריס פן |  |
|  | ליר כץ |  |
| עידו | יונתן עוזיאל | בן זוגה של רוני, נפרדים בסצנה הראשונה של הפרק הראשון. |
|  | מיכה אוזין סליאן | נהג מונית. נושא מונולוג על כך שבסדרות קומיות צוחקים על נהגי מוניות. |
|  | ענת אייזיק |  |
| ניר | ירון ברובינסקי | מאהב של רוני, מתואר כמוצלח במיוחד בחדר המיטות. |
|  | אלי גלפרין | ליצן רפואי. |
| ניב | ניב רז |  |
| עדי | אביטל אברג'יל | מלצרית בבר של אריה, יצאה עם יאיר אך הם התקוטטו ללא הפסקה. |
| איילת | רוני דואני | סטודנטית לצילום, לומדת יחד עם רוני. יוצאת עם יאיר לדייט אשר משתבש. |
| מרסל | חיים זנאתי | כועס על אריה ולאחר שעבר סדנה לניהול כעסים והוא נותן לאריה את הדג שלו. כמו מרסל, גם הדג אלים במיוחד. |
| אלונה | אודליה מורה-מטלון | בת הזוג של אריה במערכת יחסים פתוחה. נכנסת ממנו להיריון. |
| כרמית | עדי אבן טוב | אחות של רוני, יאיר ורוני שומרים על הכלבה שלה "במבה" כשהיא בחופשה, אך מאבדים אותה במהרה |
| עמיחי | גולן אזולאי | בן זוגה של כרמית, אחות של רוני |
| (ללא) | לירית מאש | מזכירה |
| רובי | לירון ברנס | חבר של יאיר מהצבא, שכב עם רוני |
| טלי | שרי אלפי | בת הזוג של רובי, חבר של יאיר |
| (ללא) | לימור פנחס | פקחית הקונסת את יאיר ורוני פעמיים כשהם שומרים על "במבה", הכלבה של כרמית אחותה של רוני |
| גיא עצמון | גיא עצמון | סטנדאפיסט, רוני התאהבה בו באופן חד צדדי כשהייתה בתיכון. גרם לה, לטענתה, להפרעות אכילה כשהייתה בי"א |
ביקורות ופרסים

אף על פי שהסדרה שודרה בשעה מאוחרת והכילה לא מעט גסויות היא זכה להצלחה רבה, אם כי היא התקבלה בביקורות מעורבות. המבקר ירון פריד מ"הארץ" כתב: "קשה שלא להתאהב בנועה פניני [...] קשה שלא להעריך את הגישה הבריאה והמשוחררת לסקס [...] ואי אפשר שלא להתבדר מטריק המונולוגים-בהפתעה של דמויות משנה". לעומת זאת, פיני אסקל, העורך האחראי על ערוץ התרבות של וואלה!, אמנם החמיא לכישרון הכתיבה והמשחק של פניני ודוליצקי, אולם טען ש"הניסיון של השניים לאפיין דמויות לא מספיק טוב, ומסתיים ברמה שטחית ולא מעניינת".
בשנת 2008 הצמד רוני ויאיר זכו בתואר "צמד השנה" בתחרות אנשי השנה של ערוץ ביפ. אריה הברמן (דביר בנדק) היה מועמד בקטגוריית "דמות המשנה".
בשנת 2009 יוצרי הסדרה אף היו מועמדים לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה במספר קטגוריות. הסדרה הייתה מועמדת בקטגוריית "הסדרה הקומית", אמיר דוליצקי הועמד בקטגוריית "שחקן בסדרה קומית", נועה פניני הועמדה בקטגוריית "שחקנית בסדרה קומית", השניים היו מועמדים יחד בקטגוריית "תסריט בסדרה קומית" וזאב קלאתי בקטגוריית "בימוי בסדרה קומית".
הערות שוליים

↑  יואש פלדש, חפוז בעיר הקטנה, באתר הארץ, 28 במרץ 2004
1 2 3  דניאל רבנר, מהאינטרנט לטלוויזיה ב"קוויקי", ראיון עם גיל לביא, באתר קרוס מדיה – דניאל רבנר, ‏13 ביולי 2008
1 2 3  קרן בר לב, ‏כך הכל התחיל, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2008
↑  קרן בר לב, ‏מוכנים לקוויקי?, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2008
1 2  ענת באלינט, סיטקום ישראלי באינטרנט, באתר הארץ, 23 במרץ 2004
↑  מאיה כהן, מבחן ערוץ 2, באתר ישראל היום, 20 בינואר 2012
↑  שירות גלובס, ‏סדרת סיטקום באינטרנט עולה לאוויר: תשודר באתר "תביא חיוך" של אינטרנט זהב, באתר גלובס, 22 במרץ 2004
↑  רוני קורן-דינר, לגלוש עם חיוך: אינטרנט זהב ו-MSN יעלו סדרת סיטקום באינטרנט, באתר TheMarker‏, 22 במרץ 2004
↑  שירות גלובס, ‏אינטרנט זהב מעלה קמפיין אינטרנט לקידום סדרת הסיטקום האינטרנטית - "קוויקי", באתר גלובס, 24 במרץ 2004
↑  נועה שי, עכבר העיר אונליין, סדרות האינטרנט יהרגו את הטלוויזיה?, באתר הארץ, 14 במרץ 2011
↑  אסף שניידר, קוויקי היא סדרה מהבוידעם, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2008
↑  אבישי בן חיים, אורוות שלמה, באתר nrg
↑  רותי זוארץ, 22 דברים שצריך לדעת על ערוץ 2 החדש, באתר ynet, 26 באוקטובר 2005
↑  מערכת עכבר און ליין, לא בקטע של קוויקי, באתר הארץ, 21 ביוני 2007
↑  לירון שמם, תחליטו אתם, באתר ynet, 6 ביוני 2007
↑  מירב קריסטל, בא לכם קוויקי, באתר ynet, 25 ביולי 2007
↑  עדיה אמרי אור, הרבה יותר מסתם קוויקי, באתר nrg
1 2  קרן נתנזון, מי מצטרף ל"קוויקי"?, באתר ynet, 23 בדצמבר 2007
↑  ירון פריד, הארץ, קוויקי עם פוטנציאל לרומן אמיתי, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2008
↑  קרן בר לב, ‏אנשי השנה של ביפ 2008, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2008
בינדוסארה קיסר מאוריה

בינדוסארה מאוריה (בסנסקריט: बिन्दुसार मौर्य) היה קיסר הודו השני משושלת מאוריה. הוא ירש את אביו צ'נדרגופטה מקים השושלת, ובנו היה הקיסר המפורסם ביותר בתולדות הודו, אשוקה. בחייו לא היו רישומים רבים על תולדותיו ורק מאות שנים מאוחר יותר נרשמו אגדות על שלטונו.
שלטונו

בינדוסארה ירש את השלטון מאביו שנדד דרומה בשנת 297 לפנה"ס. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון, הגורו הדגול של אביו, צ'אנקיה התפטר מראשות הממשלה והעביר את סמכויותיו של ראש הממשלה לקיסר החדש.
מועד סיום כהונתו אינו ברור ומתוארך בין 273 ל-268 לפני הספירה. ישנה גרסה בודהיסטית שהוא שלט לכ-70 שנה שאינה הגיונית מבחינה כרונולוגית.[דרוש מקור] רוב המידע על בינדוסארה נכתב בידי נזיר בודהיסטי טיבטי מהמאה ה-16. כינויו "אמיטאגאתה" (שוחט היריבים). במסעותיו לכיבושים כבש הקיסר אזורים ממפרץ בנגל ועד הים הערבי. כיבושיו היו המשך פעולותיו של אביו. שיא כיבושיו היה באזור ג'מו וקשמיר, משם התקדם לעבר מרכז אסיה עם בנו ויורשו אשוקה, שהכניעו בין השאר גם כמה מרידות משמעותיות.
בינדוסארה שמר על יחסים טובים עם הממלכה הסלאוקית ואירח את המלך הסלאוקי אנטיוכוס הראשון בבית המשפט העליון של האימפריה המאורית.
מבחינה דתית התקרב בינדוסארה אל הדתות הברהמיות מהמערב, בשונה מהשליטים ההודים שקדמו לו. בתקופת שלטונו היה חופש דתי מלא והאימפריה כללה בודהיסטים, הינדים, ג'יינים ודתות ברהמיות.
בתקופת שלטונו של בינדוסאה חלה התקדמות בסגנון הבנייה והארכיטקטורה, ונבנו מקדשים ומבנים ייחודיים שלא נראו במקומות אחרים בעולם.
שנת מותו אינה ברורה, אך בסופו של דבר עד שנת 268 לפני הספירה בנו האמצעי אשוקה ירש את הכס והפך לקיסר ההודי הידוע בהיסטוריה.
דריו מורנו

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1921 איזמיר 
 פטירה:  1 בדצמבר 1968 (בגיל 47) איסטנבול, טורקיה 
 מקום קבורה:  ישראל 
 מוקד פעילות:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  1950–1968 (כ־18 שנים) 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  צרפתית, טורקית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, פונטנה רקורדס, פיליפס רקורדס, ברקלי רקורדס 
 פרסים והוקרה:  גראן פרי די דיסק  של אקדמיית שארל קרו (1958) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דריו מורנו
דריו מורנו (Darío Moreno; ‏3 באפריל 1921 – 1 בדצמבר 1968) היה זמר רב לשוני, מלחין, משורר וגיטריסט יהודי טורקי. זכה לפרסום והייתה לו קריירה בלתי רגילה בצרפת, שכללה גם משחק בסרטים בשנות החמישים והשישים.
ביוגרפיה

נולד באידין בשם דוד ארוגטה למשפחה יהודית ענייה. הוא התייתם בגיל צעיר, אביו שעבד בתחנת רכבת נורה בראשו ומת בנסיבות טרגיות. אימו שמה אותו בבית היתומים הספרדי של איזמיר (Nido De Guerfanos) עד גיל ארבע.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר העממי של הקהילה היהודית באיזמיר, הוא התקבל לעבודה כנער שליחויות במשרד עורכי דין ובערבים למד צרפתית. לגמרי במקרה הגיעה לידיו גיטרה, הוא התחיל ללמוד לנגן בעצמו ונעזר מעט במורה פרטי.
דריו מורנו החל לשיר במסיבות בר מצווה, כעיסוק משני. בגיל עשרים הוא כבר נודע כזמר באיזמיר ובמיוחד בקהילה היהודית בעיר. הוא שימש כזמר בתקופת שירותו בצבא הטורקי. ההופעות המקצועיות הרציניות שלו החלו באיזמיר, לאחר סיום השירות הצבאי. פרסומו כזמר אפשר לו לעבור לרובע היהודי קרטש, ברחוב שהוביל לבניין ה-Asansör (המעלית) ההיסטורי, שהיוותה אחת מסימני ההיכר של העיר, ושימשה את האנשים לעלות לבתים שהיו על צוק ההר. הרחוב בו גר שונה לשם דריו מורנו, לזכרו.
דריו מורנו נפטר מהתקפת לב בעת נסיעה במונית לשדה התעופה באיסטנבול ב-1 בדצמבר 1968, הוא היה בן 47 במותו. הוא נקבר בחולון על ידי אימו מאדאם רוזה.
סרטים

שניים מהטייסת (Deux de l'escadrille) 1953
שכר הפחד (Le Salaire de la peur) 1953
הילד האגדי (La Môme vert-de-gris) 1953
מזח הבלונדיניות (Quai des blondes) 1954
לנשים לא אכפת (Les femmes s'en balancent) 1954
הכבשה בעלת חמש הרגליים (Le Mouton à cinq pattes) 1954
סלח לנו על עבירותינו (Pardonnez nos offenses) 1956
הבזק אבק השריפה (Le Feu aux poudres) 1957
עין תחת עין (Oeil pour oeil) 1957
כל אחד מסוגל להרוג אותי (Tous peuvent me tuer) 1957
בעילום שם (Incognito) 1958
נטלי, סוכנת חשאית (Nathalie, agent secret) 1959
האישה 1959
הו! איזה ממבו (Oh! Qué mambo) 1959
את רוצה לרקוד איתי? (Voulez-vous danser avec moi) 1959, עם בריז'יט בארדו
מרי מהאיים (Marie des Isles) 1960
אל תיגע בבלונדיניות (Touchez pas aux blondes) 1960
קנדיד, או אופטימיות במאה ה-20 (Candide ou l'Optimisme au XXe siècle) 1960
מרד העבדים (La rivolta degli schiavi) 1960
טינטין ותעלומת גיזת הזהב (Tintin et le Mystère de la Toison d'or) 1961
האלמנה העליזה (Die Lustige Witwe) 1962
נשים קודם כל (Les Femmes d'abord) 1963
המלך הטוב דגוברט (Le Bon roi Dagobert) 1963
הכל למען הכל (Le Tout pour le tout) 1963
אל תפחד מהחוק (No teams a la ley) 1963
ההימור המשולש האחרון (Le Dernier tiercé) 1964
אמור לי את מי להרוג (Dis-moi qui tuer) 1965
המלאכים היקרים (Les Saintes chéries) 1965
המלאך בתצפית (Le Saint prend l'affût) 1966
מלון פרדיסו (Hotel Paradiso) 1966, עם ג'ינה לולובריג'ידה
האסיר (La Prisonnière) 1968
אלבומים

Granada- Adios Amigos
Bossa Nova
Calypso
Le coco
Canım İzmir
Si Tu Vas A Rio / Viens
Long Bos
Moreno Poy poy
Mulata Ye Ye Ye
Hatıralar Hayal Oldu / Olam Boyun Kurbanı
Tropical Dario
Oh Que Dario
Deniz ve mehtap
הערות שוליים

↑  "Nido de Guerfanos para kriaturas sin padre o madre" http://www.turkisrael.org/TurkishMain/index3.htm
↑  ורדיגריס הוא הצבע הירוק של פסלי ברונזה.
↑  כל מה שצריך לדעת על הימורי מירוצי סוסים, באתר Rabet777israel.com, "הימור משולש: מציע אפשרות להמר אילו מהסוסים יגיעו לשלושת המקומות הראשונים. האתר הוא בשפה העברית אך אינו מיועד לתושבי ישראל".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402346105171  PLWABN: 9810683669005606  BNE: XX838567  BnF: cb13897703g (data)  GND: 1061581438  ISNI: 0000 0000 5940 5206  LCCN: no2005025004  MusicBrainz: 839adac2-084f-4d31-92c5-40e83d8dd756  SNAC: w6rv215p  SUDOC: 070744912  VIAF: 2657079   WorldCat (עם VIAF): 2657079
בלייר האוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית הארחה, קומפלקס מבנים, chancery 
 כתובת:  1651 Pennsylvania Avenue
 מיקום:  וושינגטון די. סי.
 מדינה:  ארצות הבריתארצות הברית
 בעלים:  ארצות הברית
 מפעיל:  ראש הטקס של ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1824–1989 (כ־165 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1824 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פדרלית, אדריכלות ויקטוריאנית 
 מידות
 קומות:  4 
 
 קואורדינטות:  38°53′56″N 77°02′19″W﻿ / ﻿38.898889°N 77.038611°W﻿ / 38.898889; -77.038611
 אתר רשמי
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) בלייר האוס(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) בלייר האוס
 
מכלול בלייר האוס בעת ביקורה בוושינגטון של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ב-2007, כאשר הנס המלכותי מונף בחזית המבנה. הבניין המקורי במכלול הוא בעל החזית הלבנה
בלייר האוס (באנגלית: Blair House) הוא בית ההארחה הרשמי של נשיא ארצות הברית לאורחיו המבקרים בבירה וושינגטון, המנוהל על ידי משרד ראש הטקס. הבלייר האוס מורכב מארבעה בניינים מחוברים, היוצרים מתחם בן 120 חדרים המשתרע על שטח של 70,000 רגל רבוע. הבלייר האוס הוא שוכן בשדרת פנסילבניה, במרחק קצר מן הבית הלבן.
תולדות הבית

בלייר האוס המקורי נבנה בשנת 1824 ומהווה דוגמה של הסגנון הארכיטקטוני הפדרלי. הוא נבנה כבית מגורים עבור ג'וזף לובל, הרופא הראשי של צבא ארצות הברית. ב-1836 רכש אותו פרנסיס פרסטון בלייר, מוציא לאור של עיתון ויועץ קרוב של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'קסון. ב-1859 בנה בלייר עבור בתו וחתנו בית בצמוד לביתו. שני הבתים חוברו בהמשך למכלול אחד.
בשנת 1942 רכשה ממשלת ארצות הברית את הבית המאוחד על מנת שישמש כבית הארחה רשמי לאורחי הנשיא. הוא מיועד לאירוח ראשי מדינות המבקרים בארצות הברית (ואז מונף דגל מדינתם על הבית) אך משמש גם לצרכים פנימיים. כך, מספר נשיאים נבחרים של ארצות הברית ובני משפחותיהם התגוררו בבית בימים האחרונים שלפני כניסתם לתפקידם.
במשך מרבית תקופת כהונתו השנייה של הנשיא הארי טרומן (1949–1952) הוא התגורר בבניין, בשל השיפוצים הרבים שבוצעו אז בבית הלבן (למעשה נהרס תוכו של הבית הלבן ונבנה מחדש, במה שמכונה "שיקום טרומן"). אגפו המזרחי ואגפו המערבי של הבית הלבן המשיכו לפעול במהלך השיפוץ והנשיא טרומן נע מדי יום בינם לבין הבלייר האוס. ב-1 בנובמבר 1950 ניסו שני לאומנים פוארטוריקנים להתנקש בחייו של טרומן בעת שהותו במבנה. לוחית זיכרון נקבעה בבניין לזכר השוטר לזלי קופלט, שנהרג באותה התקפה.
כיום הבלייר האוס הוא מכלול של ארבעה מבנים, ששלושה מהם צורפו למבנה המקורי. שטחו הכולל מגיע ל-6,500 מטרים רבועים, ולמעשה הוא גדול מזה של הבית הלבן. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 נערך בו שיפוץ נרחב. המבנה האחרון שצורף אליו הוא בית טרוברידג' – מבנה ששימש כבניין משרדים ממשלתי ומצוי כעת בשיפוץ לקראת הסבתו לבית הארחה לנשיאי ארצות הברית לשעבר בעת ביקוריהם בוושינגטון (כיום הם מתארחים במבנה סמוך, הנפרד ממכלול בלייר האוס).
בשנת 1966 צורף המבנה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית וב-1973 הוכר כאתר היסטורי לאומי (אנ').
בספטמבר 2020 התארח בבית בנימין נתניהו בעת הגעתו לקראת טקס החתימה על הסכמי שלום עם בחריין ואיחוד האמירויות הערביות. גם בפברואר 2025 התארח נתניהו במעון, לקראת פגישתו עם הנשיא דונלד טראמפ.
תכולת הבית

מכלול בית ההארחה כולל 119 חדרים ובהם:
14 חדרי שינה לאורחים
9 חדרי שינה לאנשי סגל של האורחים
35 חדרי רחצה
ארבעה חדרי אוכל
מספר חדרי ישיבה וחדרי ישיבות וכנסים
מטבח מוסדי
שירותי כביסה וניקוי יבש
חדר כושר
מספרה
חנות פרחים
הבלייר האוס מנוהל על ידי משרד הממונה על הפרוטוקול, שהוא מדור במסגרת מחלקת המדינה של ארצות הברית.
צוות

צוות הבלייר האוס שייך למשרד ראש הטקס במחלקת המדינה. הצוות מעניק אירוח יוקרתי ברמת מלון חמישה כוכבים, תוך הקפדה על מתן שירות אישי לכל אורח. במקום מועסק צוות שפים מומחים, המציעים את מיטב המטבח האמריקאי, בשימוש ברכיבים מקומיים וביינות אמריקאיים מובחרים. הצוות שומר את הבלייר האוס במצב מתמיד של מוכנות, ופועל ללא הרף כדי להבטיח שהאורחים ייהנו מחוויית אירוח יוקרתית ונוחה, בהתאם למסורת הדיפלומטית האמריקאית.
גלריה

חדר דילון
הספריה
חדר האמנה
חצר הבלייר האוס
חצר רוס
חצר רוס
חדר אייזנהאואר
שר החוץ הסיני וונג לי בשיחות עם היועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן בבלייר האוס, 2021
הערות שוליים

↑  חדשות 0404, שיא של ראש מדינה | בנימין נתניהו הוא ראש הממשלה הראשון שהתארח 11 פעמים בבלייר האוס, באתר חדשות 0404‏, 17 בספטמבר 2020
↑  ג'וד טרגין, ‏120 חדרים, צוות של 18 איש ומנהיג ישראלי אחד: נתניהו שובר שיא בבלייר האוס, באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2025
↑  Blair House Division, United States Department of State (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294686605171  LCCN: sh85014750  VIAF: 246320516   WorldCat (עם VIAF): 246320516