stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליעד אילני
ביוגרפיה

אילני נולד וגדל ברמת גן, הבכור מבין ארבעה ילדים. אביו, עודד, נהג מונית, ואמו, דורית, מזכירה רפואית. הוא השלים את לימודיו התיכוניים ב"אוהל שם" ברמת גן. בצבא שירת כמש"ק שלישות. השתחרר מצה"ל בשנת 2004, ומבצע שירות מילואים פעיל בחמ"ל הנפגעים של אכ"א.
הוא בוגר תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן ובעל תואר שני במנהיגות ציבורית ופוליטית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 החל לעבוד כיועץ לנבחרי ציבור. ייעץ לחברת הכנסת ויו"ר האופוזיציה ציפי ליבני, לסגן יו"ר הכנסת שלמה מולה, ובשנת 2013 שימש עוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת דוד צור.
לקראת הבחירות לעיריית רמת גן בשנת 2013 ייסד את רשימת "הדור הבא", שהתמודדה יחד עם רשימת הירוקים תחת השם "הירוקים – הדור הבא" וזכתה בשני מושבים במועצת העיר. לאחר הבחירות הצטרפה הסיעה לקואליציה העירונית. לפי ההסכם הקואליציוני שימש אילני כיו"ר דירקטוריון חברת הפארק הלאומי, כחבר הנהלת העיר, והחזיק בתיק נוער, צעירים וסטודנטים. במהלך כהונתו הוקמה לראשונה בעיר מנהלת נוער, צעירים וסטודנטים, הוקם מרכז הצעירים הראשון ברמת גן, ונחתם הסכם עם בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי, המזכה את תושבי העיר בהנחות ובכניסות מוזלות לתיאטראות.
אילני פרש בשנת 2014 מתפקידו כיו"ר דירקטוריון בחברת הפארק הלאומי, לטענתו, בשל "אי סדרים על גבול הפלילי בניהול הפארק", וזמן לא רב לאחר מכן פרש מהקואליציה העירונית ומהנהלת העיר.
בשנת 2014 נמנה עם מייסדי "מעבר לקשת - התנועה הציונית". התנועה הפילנתרופית, פועלת ב־15 מדינות ברחבי העולם ומיוצגת בקונגרס הציוני העולמי. התנועה פועלת לחיזוק הקהילות היהודיות בתפוצות, מקדמת הסברה פרו-ישראלית ונאבקת למיגור אנטישמיות מודרנית, בדגש על ארגוני BDS.
בשנת 2015 מונה ליועצו של שר הבינוי והשיכון יואב גלנט, אך כמה חודשים לאחר המינוי נאלץ להתפטר מתפקידו כיועץ, כיוון שהעדיף להיות חבר במועצת העיר רמת גן (מטעם רשימה עצמאית). לאחר התפטרותו הצטרף לחברת גורן-עמיר ועסק בייעוץ אסטרטגי, בניהול משברים, והיה לוביסט של ראשי עיריות, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות.
במרץ 2016 ייסד אילני את תנועת "רמת-גן שלנו" והגיש את מועמדותו לראשות עיריית רמת גן.
באוגוסט 2017 החל לכהן כיו"ר הפורום הארצי לביעור השחיתות של תנועת "יושרה לישראל" במישור המוניציפלי.
בבחירות לראשות עיריית רמת גן ב־2018, זכה אילני ב־22% מהקולות, והסיעה בראשותו הייתה לסיעה הגדולה במועצת העיר. בסיבוב השני של הבחירות העניק את תמיכתו לכרמל שאמה הכהן, שגבר על ישראל זינגר, ראש העיר המכהן.
לאחר הבחירות שימש אילני סגן ראש העיר וממלא מקומו, יו"ר הקואליציה בהנהלת העיר, יו"ר ועדת החינוך העירונית ומחזיק בתיקי התחבורה, הספורט, הבריאות והמרכזים לגיל הרך, מִנהלות הרבעים והשכונות, המטה לרפורמה עירונית ותכנון אסטרטגי ר"ג 2028. בנוסף כיהן כיו"ר התאגידים העירוניים: הפארק הלאומי ר"ג בע"מ, מפעלי בית עמנואל, החברה הכלכלית לפיתוח ר"ג בע"מ, עמותת בית ראשונים ע"ש אברהם קריניצי, וקרן ר"ג לחינוך ותרבות וחברת מוסדות חינוך ותרבות. אילני יזם את הגדלת תקציב התמיכה באגודות הספורט העירוניות בכ-30%, ואת שיפוץ מגרשי הספורט בעיר. הוא הוביל את הרפורמה לגיל הרך ואת תוכנית "רמת גניקוד", המאפשרת פיקוח על פעוטונים.
באפריל 2021 הודיע על התפטרותו מהקואליציה העירונית והפך לראש האופוזיציה. בסוף 2021 הודיע על התמודדות מול שאמה הכהן על תפקיד ראש העירייה.
בבחירות לראשות עיריית רמת גן בפברואר 2024 זכה אילני ב־45.7% מהקולות, אך הפסיד ליריבו כרמל שאמה הכהן. הרשימה בראשותו, "רמת גן שלנו", זכתה בארבעה מנדטים.
פעולות עיקריות כחבר מועצת העיר

ביוני 2019 עמד בראש ועדת בדיקה של אירוע שבו הורדה נערה מבמה על רקע דתי, במהלך חגיגות יום העצמאות בשכונת רמת עמידר. הוועדה קבעה כי "מנהל מחלקת התרבות התורנית יועבר מתפקידו (בשל דיווח כוזב שמסר בוועדה) וכי באירועים עתידים תופיע לפחות זמרת אחת.".
ביולי 2019, לאחר הצהרת כוונות מצד העירייה לאשר את מערך ההסעות בשבת, שמחבר בין רמת גן לתל אביב, איימו גורמים אנונימיים על אילני ואף ריססו כתובות נאצה מחוץ לביתו, "אילני מחלל שבת. אילני, השבת תשלם". בעקבות הערכת מצב של משטרת ישראל הוגדר אילני כאישיות מאוימת, הרחוב שבו התגורר רושת במצלמות אבטחה, והוצמד לו מאבטח. באותו החודש נלחם אילני בהחלטת רשות האוכלוסין וההגירה לגרש עובדת פיליפינית ושני ילדיה שנולדו, גדלו והתחנכו בישראל. התכתבותו של אילני עם שר החינוך, הרב רפי פרץ, שהסכים עם עמדתו, הובילה למחלוקות בתוך מפלגת הבית היהודי.
עם תחילת שנת הלימודים באותה שנה פנו כמה משפחות חד-מיניות למחלקת החינוך בעיריית רמת גן בדרישה לשנות את נוסח החתימות על הצהרות הבריאות של בתי הספר בעיר, בטענה שהוא מיושן ולא מותאם לתקופה הנוכחית, שבה יש סוגים שונים של משפחות. אילני, בהיותו יו"ר ועדת החינוך בעיר, שלח מכתב לשר החינוך רפי פרץ בדרישה לשנות את ניסוח החתימה ל"הורה 1 והורה 2" במקום "שם האב ושם האם". במכתב נטען כי הנוסח הנוכחי מפלה ומאלץ משפחות רבות לשנות בעצמן את הנוסח לפני החתימה. הטפסים אכן שונו בהתאם לבקשתו.
אילני נשוי ואב לשני בנים ובת. מתגורר ברמת גן.
הערות שוליים

↑  חברי המועצה, באתר עיריית רמת גן
↑  רמת גן: הושקה מנהלת נוער, צעירים וסטודנטים, באתר לוקאל
↑  נוער רמת גן וצעירי רמת גן נהנים ממבצע מיוחד בכרטיסים להצגות!, באתר בית צבי
↑   חגי עמית, כך נהפכה רמת גן לבור של שחיתות, באתר TheMarker‏, 19 בדצמבר 2014
↑   שוקי שדה, מפלגת העבודה תומכת בלוביסט לראשות עיריית רמת גן, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2018
↑  סוגרים רשימות: ליעד אילני מציג רשימה מרשימה למועצת העיר- אנשי חינוך, אנשי צבא, אמנים, פעילי ציבור, בעלי מקצועות חופשיים ורמת גנים שורשיים, באתר ניוזים – מרכז
↑  מ"מ ראש עיריית ר"ג ליעד אילני שמקבל שכר מלא מהמדינה על תפקידו בעירייה משמש במקביל כראש מטה הבחירות של כחול לבן בר"ג, באתר רוטר
↑  מהפך ברמת גן: כרמל שאמה הכהן מנצח את ישראל זינגר בגדול, באתר ניוזים
↑  לראשונה: מצלמות אבטחה הותקנו בפארק הלאומי, באתר המקומון
↑  קואליציה מקיר לקיר: כרמל שאמה גיבש סביבו רוב מוחלט מחברי המועצה, באתר מקומונט רמת גן
↑  דניאל רוט-אבנרי, חדש ברמת גן: דירוג גני ילדים, באתר ישראל היום, 8 ביולי 2019
↑  סיון חילאי, מ"מ ראש העיר רמת גן התפטר; שאמה הכהן: "נלחם על כל שקל", באתר ynet, 27 באפריל 2021
↑  משה כהן, "אני אהיה ראש עיריית רמת גן", באתר המקומון מעריב, ‏8 בדצמבר 2021
↑  דרמה ברמת גן: שאמה הכהן כרמל ימשיך לכהונה נוספת?, באתר מעריב אונליין, 28 בפברואר 2024
↑  עידן ארץ, ‏הסיבוב השני המותח, ההדחה וההישג של המפלגות החרדיות, באתר גלובס, 28 בפברואר 2024
↑  דודי טל, ליעד אילני שהפסיד בבחירות לראשות העיר: ״ודאי שרצינו תוצאה אחרת״, באתר גל גפן
↑  איתי בלומנטל, בשיא החגיגות: מעריצה הוזמנה לבמה, ספגה צעקות - והורדה, באתר ynet, 9 במאי 2019
↑  ליעד אילני, זמרת בכל אירוע עירוני, באתר ynet, 11 ביוני 2019
↑  ליעד אילני פרסם את תוצאות ועדת הבדיקה: להדיח את מנהל המחלקה התורנית, באתר גבעתיים פלוס
↑  איתי שיקמן, "השבת תשלם": כתובות מחוץ לבית מ"מ ראש העיר רמת גן, באתר ynet, 17 ביולי 2019
↑  מי מאיים על אילני?, באתר חדשות רמת גן גבעתים
↑  אלון חכמון, יובל בגנו, ‏"אילני ישלם": כתובת נאצה מחוץ לבית מ"מ ראש עיריית ר"ג בשל מלחמות בשבת, באתר מעריב אונליין, 17 ביולי 2019
↑  בניגוד לעמדת סמוטריץ': רפי פרץ מבקש לשקול השארת ילדי העובדות הזרות, באתר ynet
↑  אפליה בחוזר מנכ"ל משרד החינוך 2019
↑  דנה ירקצי‏, זוגות חד-מיניים נגד משרד החינוך: "לא מכיר סוגים אחרים של משפחות", באתר וואלה, 25 בספטמבר 2019
↑  אמיר אטינגר, ‏משרד החינוך מאפשר למחוק את אבא ואמא מהטפסים, באתר "סרוגים", 24 בינואר 2021
↑  הורה 1 והורה 2 בצה"ל? עכשיו גם במשרד החינוך, באתר ערוץ 7, 29 בינואר 2020
ליסה קולמן (שחקנית)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביולי 1970 (בת 54) האמרסמית', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  בית הספר למשחק של אנה שר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליסה ג'קלין קולמן (באנגלית: Lisa Jacqueline Coleman; נולדה ב-10 ביולי 1970) היא שחקנית אנגלייה ועוסקת בהתנדבות בריפוי בעיסוק. קולמן ידועה מהופעתה בתפקיד ג'וד קורקניק בסדרה "חדר מיון" בשנים 1994 עד 1997, ובדמות קאם לוסון בסדרות "The Story of Tracy Beaker" ו-"Tracy Beaker Returns".
ביוגרפיה

קולמן נולדה בהאמרסמית' שבלונדון. היא למדה בבית הספר לתיאטרון אנה שר החל מגיל שש, והמשיכה ללמוד בבית ספר תיכון להשלמת בחינות A-levels. היא עבדה בטלוויזיה בתקופות שונות החל משנות השמונים של המאה העשרים. באמצע שנות התשעים התחילה ללמוד לתואר בוגר אוניברסיטה בפסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה בבריטניה. ב-1997 עזבה את הסדרה "חדר מיון" כדי להתמקד בלימודים. הדמות שגילמה בסדרה ניצלה מניסיון רצח ואחר כך נסעה לגור בכרתים.
ברדיו הופיעה קולמן ב-1999 בסדרה בת שישה חלקים של ה-BBC בשם "Old Dog and Partridge".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ליסה קולמן היא אחותה של שחקנית הקולנוע והטלוויזיה שארלוט קולמן שנפטרה ב-2001. היא הבת הצעירה של השחקנית אן ביץ' (1938–2017) ושל המפיק והבמאי פרנסיס קולמן (1924–2008).
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977 |  | Down Will Come Baby | ליאוני קליין |  |
| 1980 |  | Play For Today | זואי קלמנטס | בפרק "A Walk in the Forest" |
| 1981 |  | Loophole | בתו של דניאל |  |
| 1981 |  | BBC 2 Playhouse | ג'ניפר | בפרק "Elizabeth Alone" |
| 1985 |  | Travelers By Night | בל | מיני-סדרה |
| 1990 |  | London's Burning | האחות | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1991 |  | The Hottest Day Of The Year | מאיה |  |
| 1992 |  | A Fatal Inversion | נערה במשרד |  |
| 1992 | פשוט נהדרת | Absolutely Fabulous | ג'ואנה | בפרק "ISO Tank" |
| 1993 |  | Press Gang | פיליפה פרסקוט | בפרק "Food, Love and Insecurity" |
| 1993 |  | Scarlet and Black | אלייזה | מיני-סדרה |
| 1994–1997 | חדר מיון | Casualty | ג'וד קוקרניק / שרון דובס | סדרת טלוויזיה |
| 1995 |  | Bottom | דורין הדג'הוג |  |
| 1996 |  | Vol-au-vent | כריסטין |  |
| 1996 | פרנץ' וסונדרס | French and Saunders | שירלי | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1998 |  | Undercover Heart | שרה מיי |  |
| 2000 |  | Peak Practice | שרון וילט |  |
| 2000 |  | Catch A Falling Star | גייל |  |
| 2000 |  | McCready And Daughter | אנדי בנט | בפרק "No Bed of Roses" |
| 2003 |  | EastEnders: Perfectly Frank | טרי פיליפס | סרט טלוויזיה |
| 2005 |  | Tracy Beaker's Movie of Me | קאם לוסון | סרט טלוויזיה |
| 2002–2007 |  | The Story of Tracy Beaker | קאם לוסון | סדרת טלוויזיה |
| 1999–2005 |  | Home Farm Twins | אנג'לה בייקר | סדרת טלוויזיה |
| 2010–2012 |  | Tracy Beaker Returns | קאם לוסון | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | הוליאוקס | Hollyoaks | מוראג | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2011 |  | Ed Reardon's Week | אלי |  |
| 2011–2012 |  | Tracy Beaker Survival Files | קאם לוסון |  |
תפקידים ברדיו

אמילי בדרמה "No Commitments"
ניקולה ב-"Old Dog and Partridge"
הערות שוליים

↑  "Lisa Coleman". The Casualty Files. holby.tv. אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2007. נבדק ב-9 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sumner, James B. (9 בפברואר 1999). "Old Dog and Partridge". radiohaha. נבדק ב-8 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
ליעוז לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1984 (בת 39) פתח תקווה, ישראל 
 שם במה:  Oz
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 פרופיל ב-IMDb
 
ליעוז לוי (נולדה ב-6 בנובמבר 1984) היא שחקנית ואמנית דראג טרנסג'נדרית ישראלית.
ביוגרפיה

לוי נולדה בפתח תקווה לאם מטפלת ולאב קבלן שיפוצים, בכורה ל-2 אחים ואחות. בנעוריה למדה במגמת תיאטרון.
בגיל 17 החלה תהליך להתאמה מגדרית תוך קבלת תמיכה ועידוד מצד משפחתה והסביבה הקרובה.
קריירה מקצועית > משחק

ב-2017 השתתפה ב"על הרצף - תנועה מגדרית חדשה בישראל", סדרה דוקומנטרית שיצרו זוהר מלינק עזרא ואפק טסטה לאונר. הסדרה מציגה את עולמן הרגשי והחברתי של 10 דמויות שונות מהקהילה הטרנסג’נדרית בישראל. הסדרה הייתה מועמדת בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי של פורום היצירה הדוקומנטרי לשנת 2017 והוצגה בפסטיבלים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "המדובב" בתפקיד שיי, אישה טרנסית קשת יום בשנות ה-30 לחייה המנהלת טמבוריה שהייתה בבעלות אביה שנפטר. לוי היא אחת מהטרנסג'נדריות הראשונות בישראל שנבחרו לגלם תפקיד של אישה טרנסית, לאחר ביקורת שהועלתה כנגד הנטייה ללהק נשים סיסג'נדריות לתפקידים מסוג זה ביצירות ישראליות.
ב-2020 השתתפה בסרט העלילתי הקצר "ריקוד חסידי" שביימה בר כהן.
ב-2022 נבחרה לראשונה לגלם דמות ראשית בסדרה "מלאך משחית", ששודרה החל מאפריל 2023 בערוץ "כאן 11".
בנובמבר 2022 השתתפה בצילומי סרטו של דורון ערן "10 קילו קוקאין" בגואטמלה וגילמה את דמותה של טרי. הסרט מיועד להקרנה בסוף 2023.
קריירה מקצועית > פעילות חברתית

לוי הופיעה תחת שם הבמה Oz בערבי דראג ומסיבות של קהילת הלהט"ב ומופעיה עוסקים באתגור תפיסות מגדר ובנושאים חברתיים ופוליטיים. היא מרבה לדבר בפתיחות על תהליך ההתאמה המגדרית שעברה ולהשתמש בסיפור חייה למטרות הסברה.
במסגרת מחאת הלהט"ב בקיץ 2018 לוי פעלה לרתום עסקים וחברות לתמוך בשביתה שיזמו ארגוני הקהילה, ונבחרה לשאת דברים בעצרת המרכזית בכיכר רבין בה השתתפו כ-80 אלף איש.
לוי מרצה ומנחה סדנאות הכשרה לאנשי מקצוע מתחום הרפואה מטעם ארגון "חוש"ן", ומלווה נערות ונערים הנמצאים בתהליך התאמה מגדרית.
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, לאחר המחאה: שחקנית טרנסית לוהקה לסדרה הישראלית "המדובב", באתר הארץ, 31 בדצמבר 2018
↑  תומר אלדובי, ‏"ההורים שלי הפסידו בן, אבל הרוויחו בת", באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2020
↑  כששחקנית טרנסג'נדרית מגלמת אישה חרדית - זו בשורה על גאולה ושינוי | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il
↑  טל שניידר, ‏מחאת הלהט"בים: 80 אלף איש הפגינו למען שוויון בכיכר רבין, באתר גלובס, 22 ביולי 2018
לילי רייך

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1885 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  14 בדצמבר 1947 (בגיל 62) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 תחום יצירה:  עיצוב 
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית 
 יצירות ידועות:  ביתן ברצלונה, וילה טוגנדהאט, כיסא ברצלונה, MR 10, Brno chair 
 
לילי רייך (בגרמנית: Lilly Reich;‏ 16 ביוני 1885 – 14 בדצמבר 1947) הייתה מעצבת מודרניסטית גרמנייה. היא עבדה בשיתוף פעולה קרוב עם לודוויג מיס ון דר רוהה במשך יותר מעשור שנים בסוף שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
"כיסא וייסנהוף", מאת מיס ואן דר רוהה עם ריפודי עבודות קנים מאת רייך (בערך 1927)
הכיסא של ברצלונה
רייך הייתה דמות בתנועה המודרנית המוקדמת בארכיטקטורה. היא התפרסמה לאחר מותה בגלל קשריה עם אחד האדריכלים המפורסמים ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה

לילי רייך נולדה בברלין, גרמניה. בשנת 1908 נעזרה בהכשרתה בתחום הרקמה כשנסעה לווינה לעבוד ב"סדנת וינה" של האדריכל והמעצב האוסטרי יוזף הופמן, שעסקה בהפקת אמנות חזותית של מעצבים, אמנים ואדריכלים. היא שבה לברלין ב-1911, שם החלה לעצב רהיטים ובגדים. באותה תקופה עבדה גם כמעצבת חלונות ראווה. בשנה שלאחר מכן הצטרפה לוורקבונד – האיגוד המקצועי הגרמני של מעצבים, אדריכלים ותעשיינים, קבוצה דומה לסדנת וינה שמטרתה לסייע בשיפור התחרותיות של חברות גרמניות בשוק העולמי. באותה שנה היא תכננה דירה לדוגמה עבור מעמד הפועלים בבית האיגודים המקצועיים של ברלין, שזכתה לשבחים רבים על הבהירות והפונקציונליות של הריהוט. היא תרמה עבודות לתערוכת ורקבונד בקלן בשנת 1914. בשנת 1920 הפכה לילי לאישה הראשונה שנבחרה לוועד המנהל של ה-וורקבונד הגרמני.
בין השנים 1924–1926 עבדה במשרד הירידים, בפרנקפורט. שם הייתה אחראית על ארגון ועיצוב ירידים. שם פגשה את לודוויג מיס ון דר רוהה, סגן נשיא ארגון ורקבונד הגרמני. מפגש זה הוליד פרק של עיצוב רהיטים עבור ואן דר רוהה כאשר השניים שיתפו פעולה בפרויקטים רבים יחד. בשנת 1927 עבדו השניים על תערוכת "הדירה" ("Die Wohnung") בשטוטגרט עבור האיגוד המקצועי הגרמני. היא עיצבה חללי פנים רבים לתערוכה זו, כולל "חלל מגורים בזכוכית מראה". במהלך הקריירה שלה עיצבה חלונות ראווה, חללי תצוגה ואופנה. בשנת 1929 היא הפכה למנהלת האמנותית של התרומה הגרמנית לתערוכת העולמית של ברצלונה (1929), שם תכנן ואן דר רוהה את הביתן המפורסם בעולם שלו. כאן הופיע לראשונה כיסא ברצלונה המפורסם. ביתן זה נחשב לגולת הכותרת של מאמצי העיצוב המשותפים שלהם.
בשנת 1932 התבקשה לילי על ידי ואן דר רוהה ללמד בבאוהאוס ולהנחות את סדנת עיצוב הפנים. הבאוהאוס נסגר זמן קצר לאחר מכן בשנת 1933 על ידי הנאצים שראו ביצירתם "אמנות מנוונת, שכנראה מושפעת מיהודים".[דרוש מקור]
היא לימדה באוניברסיטה לאמנויות בברלין דר קונסט, לאחר מלחמת העולם השנייה, אך פרק זה לא נמשך זמן רב משום שהיא חלתה ונאלצה להתפטר. היא נפטרה כעבור כמה שנים בשנת 1947 בברלין.
ניסיון מקצועי מכונן

לילי רייך נולדה בברלין. היא החלה את דרכה כמעצבת טקסטיל ובגדי נשים. חוויה זו הייתה מכוננת עבורה ועוררה בה עניין מיוחד בטקסטורות וחומרים ניגודיים, כמו גם במיומנויות ספציפיות בכל הקשור לשימוש בטקסטיל ברהיטים.
היא עבדה בסטודיו של יוזף הופמן בווינה משנת 1908. הופמן היה מעצב מודרניסטי מהולל, האחראי על עיצובים כמו כיסא קובוס (1918), הקבינט (1915 בקירוב), קולר (1911), וכיסאות ברונציה (1912).
בשנת 1912 היא הצטרפה לוורקבונד, הארגון שמומן על ידי ממשלת גרמניה והתמקד בקידום מוצרים ועיצובים מתוצרת גרמנית. זה הפך למושא תשוקה מתמשך עבורה ונושא חוזר בקריירה שלה.
הוקרה ושם בינלאומי

בשנת 1914, רייך הסבה את הסטודיו שלה לחנות עיצוב שמלות ותיחזקה אותה לאורך כל תקופת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1912, התרחשו שני אירועים מכוננים שעזרו לה לבסס את המוניטין שלה כמעצבת משפיעה ומפיקת תערוכות. ראשית, היא עיצבה חללי פנים עבור דירת פועלים ושתי חנויות לתערוכת "נשים בבית ובעבודה" ("Lyzeum-Klub Die Frau") שזכו להערכה רבה. באותה שנה היא נבחרה לחברות בארגון ורקבונד הגרמני, שהוקם בשנת 1907, שמטרתו הייתה לבנות ברית בין אמנות לתעשייה כאמצעי לשיפור מוצרים ועיצובים מתוצרת גרמניה. הוורקבונד מימן הרצאות עבור חנוונים וצרכנים וכן ביקש את עזרתם של מוזיאונים כדי להשפיע על טעם הציבור באמצעות תערוכות. ב־25 באוקטובר 1920, לילי רייך הוכרה רשמית על ידי חבריה כאשר מונתה לוועד המנהל של הוורקבונד. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לוועד המנהל של ארגון זה. באחריותה היה לתכנן ולאצור תערוכות עיצוב מטעם ה-ורקבונד שנועדו לקדם מעצבים גרמנים בגרמניה ומחוצה לה.
בשנים 1921–1922, לילי רייך ארגנה והפיקה שתי תערוכות גדולות שהוצגו במוזיאון ניוארק בניוארק, ניו ג'רזי. התערוכה הראשונה, שכותרתה "האמנויות היישומיות", התמקדה כולה בלבוש ואביזרי נשים, שתכליתה היה לקדם את תחיית האופנה הגרמנית ולהגביר את שיתוף הפעולה בין אמנים ליצרנים. התערוכה השנייה הייתה מיזם עצום שכלל למעלה מ-1,600 פריטים, שרובם נבחרו על ידי לילי רייך, במטרה להציג את האיכות והמגוון של העיצוב התעשייתי הגרמני. למעלה מ-4,000 איש ביקרו בתערוכה בין התאריכים 18 באפריל ל-31 במאי 1922 ומוזיאון ניוארק רכש למעלה מ-65 פריטים מהתערוכה, כולל עיצוב בגדי ילדים של רייך עצמה. התערוכה לא נדדה ברחבי ארצות הברית כפי שקיוו, לאור הרגש האנטי-גרמני החזק שהתפתח שם בעקבות מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, לתערוכה הייתה השפעה עמוקה על העיצוב האמריקני והיא ניכרת בעבודתם של מעצבים אמריקאים לאחר תאריך זה.
לילי רייך ולודוויג מיס ואן דר רוהה

באמצעות מעורבותה בורקבונד פגשה לילי גם את לודוויג מיס ון דר רוהה. בשנת 1926 היא עברה מפרנקפורט לברלין לעבוד עימו והייתה לבת זוגו האישית והמקצועית של ואן דר רוהה במשך 13 שנים – משנת 1925 ועד הגירתו של ואן דר רוהה לארצות הברית בשנת 1938. נאמר עליהם שהם היו בני לוויה קבועים האחד לשני, שעבדו יחד על אוצרות תערוכות והפקתן עבור הוורקבונד, וכן תכננו רהיטים מודרניים כחלק ממשימות אדריכליות גדולות יותר שעסקו בהן, כמו ביתן ברצלונה בשנת 1929 ווילה טוגנדהאט בברנו, צ'כיה. שניים מעיצובי הרהיטים המודרניים הידועים ביותר שלהם מתקופה זו הם כיסא ברצלונה וכיסא ברנו.
אלברט פייפר, סגן נשיא לעיצוב וניהול בקנול, חוקר ותיק ומרצה על לילי רייך מזה זמן, מציין כי: "זה היה יותר מאשר מקרי שמעורבותו והצלחתו של מיס ואן דר רוהה בתערוכות עיצוב החלה בה בעת בו החלו יחסיו עם לילי רייך... מעניין לציין ש-ון דר רוהה לא פיתח בהצלחה אף רהיט בן זמננו לפני ואחרי שיתוף הפעולה שלו עם רייך.
כאשר מיס ואן דר רוהה הפך למנהל בית הספר לעיצוב ואדריכלות – הבאוהאוס בשנת 1930, לילי רייך הצטרפה אליו כאחת המורות המעטות בצוות. רייך לימדה עיצוב פנים ועיצוב רהיטים.
בשנת 1996 הציג המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק תערוכה על עבודתה "לילי רייך: מעצבת ואדריכלית" שעוררה לראשונה תשומת לב למעצבת משפיעה אך כמעט נשכחת זו. רייך החלה את דרכה בעיצוב טקסטיל שהייתה הדרך המקצועית המקובלת עבור מעצבות בתחילת המאה ה-20. היא מילאה חלק בלתי נפרד במהלך תנועת הבאוהאוס בדסאו ובברלין בגרמניה וכיהנה בדירקטוריונים מקצועיים, כמו התאחדות העבודה הגרמנית. לילי רייך ניהלה חברת עיצוב פנים משלה והייתה חברת סגל באוניברסיטת ברלין לאמנויות.
לילי רייך שיתפה פעולה ועיצבה בשיתוף עם מיס ואן דר רוהה את כיסא ברנו, כיסא ברצלונה המפורסם, ואת ביתן ברצלונה מטעם ממשלת גרמניה בתערוכה העולמית של ברצלונה, ספרד בשנת 1929. ביתן ברצלונה נחשב ליצירת מופת של עיצוב מודרני, אולם לעיתים נדירות מוזכרת לילי רייך בספרי הלימוד, והיא גם אינה זוכה לקרדיט הולם על תרומתה. היא גם עבדה עם יוזף הופמן האוסטרי על עיצוב הכורסה והספה של קובוס.
בשנת 2018, קרן מיס ואן דר רוהה בספרד הציגה את המהדורה הראשונה של מענק לילי רייך לשוויון בארכיטקטורה. המענק יועד במיוחד לחקר יצירתה של לילי רייך עצמה, ולהתעמקות בידע והפצה של דמות מהותית בתולדות האדריכלות המודרנית.
תערוכות ומיצגים

בשנת 1911, לאחר שעבדה ברבות מחנויות הכלבו האופנתיות ביותר בברלין, עיצבה רייך מתקני בגדים עבור ורטהיים. היא גם הייתה חברה ב-ורקבונד מאז 1912, ועבדה בשיתוף פעולה עם קמעונאים גרמנים לייצור תצוגת חלונות מודרניות. שנתון 1913 שלהם מציג תצלומי סדרה שכללו תצלום אחד מאת רייך. אחת המיצגים הגדולים שלה היה במהלך התערוכה הבינלאומית בשנת 1929 בברצלונה. במהלכה היא הדגישה את הצורך בחיבור לתעשייה וליצור סדרתי. בהתאם, היא יצרה אובייקטים לייצור המוני, שנערמו זה לצד זה במאות בחיבורים אלגנטיים ומותאמים, רייך למעשה העלימה ומוססה את יצור היחידה האינדיבידואלית באופן מופשט ועולמי.
מאוחר יותר, בשנת 1937, הציגה רייך את המתקן שיצרה לייצור המוני בתערוכה העולמית של פריז בשנת 1937. המיצג שלה הפך בסופו של דבר לחלק מהביתן הנאצי של אלברט שפר, במהלך יריד עולמי מתוח במיוחד.
עבודות אחרות שלה כוללות:
העם הגרמני – עבודה גרמנית, 1934
המגורים בברלין של זמננו, 1931. "מופע חומרים": תערוכת עץ.
לילי רייך, בית מרקחת הפילים, ברלין 1913. "ספר השנה של ה-ורקבונד הגרמני"
שנות המלחמה

בשנת 1938, רגע לפני מלחמת העולם השנייה, היגר מיס ון דר רוהה לארצות הברית, ולילי רייך המשיכה לנהל את ענייניה בגרמניה, עד מותה. היא ביקרה אותו בארצות הברית בספטמבר 1939, אך לא נשארה שם ושבה במקום זאת לברלין.
הסטודיו שלה הופצץ בשנת 1943 והיא נשלחה למחנה עבודות כפייה בו שהתה עד 1945. לאחר שחרורה בסוף המלחמה, היא סייעה לתחייתו של הוורקבונד הגרמני, אך נפטרה בברלין לפני הקמתו הרשמית מחדש ב-1950.
שנות המלחמה > לקריאה נוספת

McQuaid, Matilda (1996). Lilly Reich: Designer and Architect (PDF). New York: The Museum of Modern Art. ISBN 0-87070-144-4.
הערות שוליים

↑  "MR20 armchair". Carnegie Museum of Art.
↑  Sherin, Aaris (2018). "Oxford Art Online". Oxford University Press. doi:10.1093/gao/9781884446054.article.t2021963.
↑  "Ketterer Kunst, Art auctions, Book auctions Munich, Hamburg & Berlin". www.kettererkunst.com. נבדק ב-2017-03-30.
↑  "Biographies: Lilly Reich". www.kettererkunst.com. נבדק ב-2016-03-07.
1 2 3 4  McQuaid 1996, p. 60.
1 2 3  McQuaid 1996, pp. 14–17.
↑  Pfeiffer, Albert (1997). "Lilly Reich". Association of Women Industrial Designers. אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2013. נבדק ב-2016-03-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lilly Reich: Designer and Architect" (PDF). The Museum of Modern Art. 1996.
↑  Muschamp, Herbert (9 בפברואר 1996). "A Modernist Steps Out Of the Shadows". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Lilly Reich". 100 Years of Bauhaus. Bauhaus Kooperation.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Lilly Reich Grant for equality in architecture". Fundació Mies van der Rohe. נבדק ב-10 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mies van der Rohe Foundation Launches Lilly Reich Grant for Equality in Architecture". Archdaily. נבדק ב-1 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lilly Reich Grant for equality in architecture". Fundació Mies van der Rohe. נבדק ב-1 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  da Costa Meyer, Esther (Winter 1999). "Cruel Metonymies: Lilly Reich's Designs for the 1937 World's Fair". New German Critique. Duke University Press (76): 161–189. JSTOR 488661.
↑  McQuaid 1996, p. 61.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431532705171  PLWABN: 9811796745805606  BnF: cb15862012z (data)  CANTIC: a11321076  CiNii: DA0828989X  GND: 118837818  ICCU: VEAV039776  ISNI: 0000 0001 2278 9143  LCCN: n88167231  NKC: jx20080604005  NTA: 073602329  RKD: 254195  SNAC: w68h0g42  SUDOC: 130443999  ULAN: 500248275  VIAF: 42634917   WorldCat (עם VIAF): 42634917
ישראל במשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)

אסף יסעור, האלוף הפאראלימפי בטאקוונדו בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג, עונד מדליית זהב ושר את התקווה
המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024) הם המשחקים הפאראלימפיים ה-17 שבהם משתתפת משלחת ישראלית. על פי החלטת הוועד הפאראלימפי הישראלי, נושאי דגל ישראל במשחקים היו חברת נבחרת ישראל בכדורשער נשים ליהיא בן-דוד והטניסאי אדם ברדיצ'בסקי. לנשיאת הדגל בטקס הסיום נבחרו השחיין עמי דדאון וקפטנית נבחרת ישראל בכדורשער נשים, גל חמרני.
הרכב המשלחת הישראלית

המשלחת הישראלית כוללת 27 ספורטאים מעשרה ענפי ספורט פאראלימפי.
| ענף | נשים | גברים | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- |
| אופני יד | 0 | 1 | 1 |
| בדמינטון | 1 | 1 | 2 |
| בוצ'ה | 0 | 1 | 1 |
| חתירה | 2 | 2 | 4 |
| טאקוונדו | 0 | 2 | 2 |
| טניס בכיסאות גלגלים | 1 | 3 | 4 |
| ירי תחרותי | 1 | 0 | 1 |
| כדורשער | 6 | 0 | 6 |
| קיאק | 2 | 0 | 2 |
| שחייה | 1 | 3 | 4 |
| סך הכל | 14 | 13 | 27 |
ענפים > אופני יד

עמית חסדאי הבטיח את מיקומו במשלחת לאחר הופעתו המוצלחת באליפות אירופה (מקום רביעי) ובאליפות העולם (מקום שישי).
אופני כביש
| שם | תחרות | תוצאה | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| עמית חסדאי | מרוץ נגד השעון H2 | 29:06.63 דקות | 4 |
| עמית חסדאי | מרוץ כביש H1–2 | לא סיים | לא סיים |