stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-462 (ורמאכט)
מפקדים

גנרל מיור אוטו שילינג (5 באוקטובר - 4 בדצמבר 1942);
גנרל לויטננט ארנסט גונצל (5–17 בדצמבר 1942);
גנרל לויטננט הנס פון זומרפלד (17 בדצמבר 1942 - 14 ביולי 1944);
גנרל לויטננט ולטר קראוזה (15 ביולי - 14 באוקטובר 1944);
גנרל לויטננט פולראט ליבה (15 באוקטובר - 8 בנובמבר 1944);
גנרל מיור היינריך קיטל (8–22 בנובמבר 1944);
אוברסט יואכים וגנר (22–28 בנובמבר 1944).
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19 (ורמאכט)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  8 באוגוסט 1944 – אפריל 1945 (כ־237 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19 (בגרמנית: 19. Volks-Grenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית, ובכלל זה במבצע נורדווינד.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-8 באוגוסט 1944 בדנמרק בתור דיוויזיית הגרנדיר ה-19, על בסיס דיוויזיית יוטלנד ודיוויזיית הסער של הלופטוואפה ה-19, והיא הועמדה תחת פיקוד אוטו אלפלדט. ב-9 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-19, והיא הועברה תחת פיקוד הארמייה הראשונה בצרפת. בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד כחלק מקורפוס האס אס ה-13, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיה ההררית ה-2.
מפקדים

גינטר הופמן (8 באוגוסט 1944 - אוגוסט 1944)
ולטר ויסמט (אוגוסט 1944 - פברואר 1945)
קרל בריצלמאייר (פברואר 1945 - אפריל 1945)
ה'ם'

ה'ם' (5040)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1279 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 באוגוסט 1280. שנה מסוג זחא, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנת שמיטה.
נפטרו

כ"ח באייר – רבי יצחק מקורביל, מבעלי התוספות בצרפת, מחבר "ספר מצוות קטן".
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחא, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-276 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 בספטמבר 1944 – מרץ 1945 (כ־179 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-276 (בגרמנית: 276. Volksgrenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-4 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-580, שהוקמה ב-25 באוגוסט 1944, והועמדה תחת פיקוד קורט מהרינג. בדצמבר 1944 הוכפפה הדיוויזיה להקורפוס ה-80, כחלק מהארמייה השביעית, ולחמה עמו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בלוקסמבורג ובמערב גרמניה, ובמרץ 1945 הושמדה הדיוויזיה.
מפקדים

קורט מהרינג (4 בספטמבר 1944 - 18 בדצמבר 1944)
הוגו דמפוולף (18 בדצמבר 1944 - מרץ 1945)
ורנר וגנר (מרץ 1945)
דונלד רייס

דונלד בלסינג רייס (באנגלית: Donald Blessing Rice;‏ נולד ב-4 ביוני 1939) הוא איש עסקים אמריקאי מקליפורניה ופקיד ממשל בכיר לשעבר. הוא היה נשיא ומנהל כללי של כמה חברות גדולות, כולל מכון ראנד, וישב כחבר דירקטוריון של כמה חברות, כולל ולס פארגו. רייס גם כיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בין השנים 1989–1993.
ראשית חייו

דונלד רייס נולד בפרדריק, מרילנד כבנם של דונלד ב. רייס האב ושל מרי ס. רייס. אביו ניהל תחנת דלק, מאוחר יותר נכנס לעסקי הצמיגים ובסופו של דבר היה לראש עיריית פרדריק. אמו של רייס ניהלה את ספרי החשבונות של עסקי המשפחה. הוריו של רייס הדגישו את הצורך בחינוך טוב. גישה זו, יחד עם הגישה לעסקים ולשירות ציבורי השפיעו על רייס באופן משמעותי כאשר בגר.
ב-1961 סיים רייס את לימודי התואר בוגר במדעים בהנדסה כימית באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1962 הוא סיים תואר מוסמך במדעים בניהול תעשייתי וב-1965 הוא סיים לימודי תואר דוקטור בכלכלה באוניברסיטת פרדו. עם סיום לימודיו בנוטרדאם הוא התגייס כלוטננט-משנה בחיל החימוש של צבא ארצות הברית. ב-25 באוגוסט 1962 נשא רייס לאישה את סוזן פיצג'רלד. לזוג נולדו שלושה בנים.
קריירה ציבורית

לאחר ארבע שנות שירות בכוחות המילואים של הצבא במקביל להמשך לימודיו, שירת רייס בין השנים 1965–1967 בשירות פעיל כלוטננט ולאחר מכן כקפטן בחיל החימוש. במהלך אותה תקופה הוא היה עוזר פרופסור לניהול וסגן מנהל ללימודים אקדמאים בפועל במרכז לניהול מערכות של הצי בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים שבמונטריי, קליפורניה.
ב-1967 היה רייס למנהל ניתוח העלויות בלשכת מזכיר ההגנה של ארצות הברית. שנתיים לאחר מכן הוא מונה כסגן עוזר מזכיר ההגנה לניתוח משאבים, שם הוא היה אחראי על ניתוח העלויות, צורכי כוח האדם והלוגיסטיקה ותכנון התקציב לתוכניות הביטחון. בשנים 1970–1972 הוא שימש כעוזר מנהל משרד הניהול והתקציב. בתפקידו זה הוא ניהל את פעולות התקציב של הממשלה הפדרלית בתחומי החקלאות, האנרגיה הגרעינית, המסחר, האנרגיה, הסביבה, משאבי הטבע, העבודות הציבוריות, המדע, הטכנולוגיה, החלל והתחבורה.
ב-1972 היה רייס לנשיא ולמנהל הכללי של מכון ראנד, שהוא שירות צוות חשיבה עצמאי ללא כוונת רווח בסנטה מוניקה, קליפורניה. מכון ראנד מבצע מחקרים וניתוחים אסטרטגיים בסוגיות ביטחון לאומי ושאר נושאי מדיניות ציבורית ומציע תוכנית לתואר דוקטור בניתוח מדיניות ציבורית. באותה תקופה מונה רייס על ידי הנשיא ג'רלד פורד גם כיושב ראש הוועדה הלאומית לאספקה ולמחסור ועל ידי הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'ימי קרטר לשתי תקופות כהונה במועצה המדעית הלאומית. לבקשתו של הנשיא קרטר, ניהל רייס מחקר מעמיק על תהליך ניהול המשאבים במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
רייס המשיך לעבוד במכון ראנד עד 1989, כאשר מינה אותו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. כמזכיר חיל האוויר, ביצע רייס תהליך ארגון והקטין את תקציבו. הוא השתתף בלחימה במלחמת המפרץ במקביל לכהונתו כמזכיר חיל האוויר. עם תום נשיאותו של בוש סיים רייס את תקופת כהונתו בת ארבע השנים כמזכיר חיל האוויר.
רייס היה נשיא המכון למדעי הניהול, חבר באגודה האמריקאית לקידום המדע, באגודה הכלכלית האמריקאית, וחבר באקדמיה הלאומית למנהל ציבורי. הוא מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כחבר בוועדה לאסטרטגיה הלאומית במאה ה-21.
הוא סייע לג'ון מקיין במערכת הבחירות שלו ב-2000 ובזו של 2008, למערכת הבחירות של ג'ורג' ווקר בוש ושל דיק צ'ייני ב-2004 ולוועדות הלאומית של המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים ולסנאט.
קריירה עסקית

לאחר סיום כהונתו כמזכיר חיל האוויר, היה רייס במאי 1993 לנשיא ולמנהל הכללי של טלדיין, תפקיד בו הוא שימש עד אוגוסט 1996. לאחר שסייע להוביל את הארגון מחדש של החברה וניהל משא ומתן למיזוגה עם אלגייני לדלום, הוא סיים את עבודתו בחברה כדי להתמנות כנשיא וכמנהל הכללי המייסד של תאגיד אגנסיס, חברת ביוטכנולוגיה שבסיסה בסנטה מוניקה, קליפורניה. ב-2002 הוא היה ליושב ראש מועצת המנהלים של החברה. ב-2007 ניהל רייס משא ומתן למכירת אגנסיס לחברת אסטלס וניהל אותה עד לפרישתו ב-2010.
רייס היה חבר בדירקטוריונים של כמה חברות. בין אלו ניתן למנות את תאגיד שברון, פסיפיק אנטרפרייזס, סקיוס, טלדיין, ולס פארגו, יונוקל, אמגן, וולקן מטיריאלס קומפני. הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים של סקיוס מ-1998 ועד למכירתה לג'ונסון אנד ג'ונסון ב-2003. רייס הוא חבר בחבר הנאמנים של מכון ראנד, במשך עשר שנים הוא היה יושב הראש של המועצה המנהלת של בית הספר פרדי ראנד.
תוארי כבוד

לרייס הוענקו חמש פעמים תוארי דוקטור לשם כבוד. התואר הראשון היה תואר בהנדסה מאוניברסיטת נוטרדאם ב-1975. השני היה בניהול מאוניברסיטת פרדו ב-1985. השלישי היה במשפטים מאוניברסיטת פפרדין ב-1989. הרביעי היה במדעי הרוח מאוניברסיטת ווסט קוסט ב-1993. החמישי והאחרון היה מבית הספר של מכון ראנד ב-1995.
ב-1999 הוענק לרייס פרס וואנר מהחבר למחקר מבצעים צבאיים. פרסים נוספים שהוענקו לו כוללים את פרס הציון לשבח של בית הספר להנדסה ולמדעים יישומיים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, פרס סימינגטון של אגודת חיל האוויר, ופרס מטעם הלשכה הצעירה של ארצות הברית. הוא חבר בקרן פורד. רייס קיבל גם את מדליית השירות האזרחי המצטיין ואת מדליית השירות הראוי לשבח ממזכיר ההגנה.
הערות שוליים

1 2 3  United States Air Force military biography, "Dr. Donald B. Rice" Archived January 12, 2008, at the Wayback Machine, U.S. Air Force Public Affairs Office, Washington, DC, February 8, 2008.
1 2 3  "Chairman, President, CEO Agensys, Inc." Archived November 19, 2005, at the Wayback Machine, Board of Directors, Wells Fargo & Company, San Francisco, California, 2008.
↑  RAND Corporation Board of Trustees
↑  Michael E. Leiter and Donald B. Rice Elected to RAND Corporation Board of Trustees
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444258105171  GND: 170663507  LCCN: n79063940  SUDOC: 08367196X  VIAF: 3751149   WorldCat (עם VIAF): 3751149
דקר (עיר)

דָקָר (בצרפתית: Dakar) היא עיר הבירה של סנגל. נמלהּ של דקר הוא בעל חשיבות מסחרית ואסטרטגית, ומשמש בסיס צבאי, ימי ואווירי של צרפת. בדקר חיים כ-1,440,000 (2021) תושבים.
דקר שוכנת בחצי האי קאפ-ור, שלחופי האוקיינוס האטלנטי, בערך באמצע קו החוף של סנגל.
דקר היא הנקודה המערבית ביותר באפריקה היבשתית
היסטוריה

מיד עם כיבוש סנגל החלה צרפת להרחיב ולפתח את נמלה של דקר ובשנת 1902 העיר הפכה לבירה המנהלתית של אפריקה המערבית הצרפתית. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, שלטה ממשלת וישי בעיר ובנמל. ב-23 בספטמבר 1940 ניסו כוחות בריטניה וצרפת החופשית לכבוש את העיר אך נהדפו. באוקטובר 1942 הצהיר אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן שצרפת של וישי תגן על דקר עד הסוף, אולם לאחר ההכרזה על הפסקת אש על ידי דרלאן, בנובמבר 1942, והתייצבותו לצד בעלות הברית, הודיע שליט דקר על עמידתו לפקודתו של דרלאן והושגה הסכמה על מתן אפשרות לבעלות הברית להשתמש בנמל של דקר.
כלכלה

דקר היא אחת מערי התעשייה והמסחר הגדולות באזור, ובעיר ובסביבותיה מרוכזים קרוב ל-90% מכמות המפעלים בסנגל. בעיר ובסיבותיה מפעלי קמח, אריגים, רהיטים, ומפעלים לעיבוד שמנים, עורות, פוספטים ועוד. רחובות העיר הם רחבים, ובמרכזה מרובים הבניינים הגבוהים, בהם גורדי שחקים.
ספורט

העיר מזוהה בקרב חובבי הספורט המוטורי כנקודת הסיום של אירוע הראלי דקר שנערך בה מדי שנה מאז 1979 עד 2007. בשנת 2008 בוטל המרוץ המתוכנן בשל איומים לפיגועי טרור של ארגון אל-קאעידה. מ-2009 ואילך נערך המרוץ במדינות שונות באמריקה הדרומית אך שמו נשאר "ראלי דקר". עם זאת, מאז 2009 נערך מרוץ אפריקה אקו בתוואי דומה לראלי המקורי, המסתיים גם הוא בחופי דקר.
ערים תאומות

גינאה ביסאו ביסאו, גינאה ביסאו
לקריאה נוספת

ליאורה ביגון, יצירת דקר האימפריאלית: היסטוריה וארכיטקטורה, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2014.
הערות שוליים

↑  דאקאר תוגן עד הסוף, המשקיף, 28 באוקטובר 1942
↑  מושל דאקאר התייצב מרצון לפקודת דארלאן, דבר, 24 בנובמבר 1942
↑  נמל דקר ייפתח בקרוב לספינות הברית, דבר, 26 בנובמבר 1942
↑  דרלן הקים "מועצה קיסרותית" בראשותו, המשקיף, 3 בדצמבר 1942
↑  הסכם דאקאר, דבר, 9 בדצמבר 1942
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552632405171  BnF: cb11863399c (data)  GND: 4010921-5  LCCN: n79108879  MusicBrainz: 311ce77a-605b-4ca6-9b3b-c3f4ddfcbf01  NARA: 10044550  NKC: ge228967  SELIBR: 142544  SUDOC: 02637417X  VIAF: 133615639   WorldCat (עם VIAF): 133615639 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דונלד קגן

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1932 קורשן, ליטא 
 פטירה:  6 באוגוסט 2021 (בגיל 89) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 ענף מדעי:  תולדות יוון העתיקה, היסטוריה, פילולוגיה קלאסית 
 מקום מגורים:  ברוקלין 
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג' (1954)  אוניברסיטת בראון (1955)  אוניברסיטת המדינה של אוהיו (1958)  תיכון תומאס ג'פרסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת ייל 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2002)  הרצאת ג'פרסון (2005) 
 צאצאים:  רוברט קגן, פרדריק קגן 
 
דונלד קגן (באנגלית: Donald Kagan,‏ 1 במאי 1932 - 6 באוגוסט 2021) היה היסטוריון יהודי אמריקאי של העת העתיקה, שהתמחה בחקר תולדות יוון העתיקה, פרופסור באוניברסיטת ייל, נאו-קונסרבטיבי.
עיקר פרסומו נבע מסדרה בת ארבעה ספרים שכתב במשך 18 שנה (1969–1987) בהוצאת אוניברסיטת קורנל על המלחמה הפלופונסית - שני סבבי המלחמות שניהלו ספרטה ואתונה במאה החמישית לפני הספירה, ואשר הרסו את אתונה ואת יוון כולה ואיפשרו את כיבושה במאה הרביעית לפני הספירה על ידי מקדוניה. קגן כתב גם כעשרה ספרים אחרים בנושאים היסטוריים ועכשוויים כאחד, בנוסף למאמרים רבים, שהופיעו ב"וול סטריט ג'ורנל", "ויקלי סטנדרד", "הניו יורק טיימס" ו"קומנטרי".
זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 2005.
קורות חיים

קגן נולד בעיירה קורשן שבליטא. אביו נפטר בעודו תינוק, ואמו היגרה עִמו לארצות הברית בעודו בן שנתיים. הוא גדל בברוקלין שבניו יורק, בין יהודים, אך מוקף באנטישמים. לימים סיפר שלא אחת הותקף בדרכו לבית הספר בשל יהדותו, ולא עבר ולו יום אחד בו לא חשש מפני התקפה שכזו.
ב-1954 סיים את לימודי התואר הראשון בהיסטוריה בברוקלין קולג'. ב-1955 קיבל תואר שני בלימודים קלאסיים באוניברסיטת בראון שברוד איילנד. ב-1958 השלים את הדוקטורט שלו בהיסטוריה באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
בשנים 1969-1960 כיהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת קורנל שבמדינת ניו יורק, שם גם הפך ב-1969, מהסוציאליסט-שמאלי שהיה, לנאו-קונסרבטיבי, בעקבות הצלחתם של סטודנטים שחורים לשנות את תוכנית הלימודים של האוניברסיטה באיומי נשק. הוא טען שהתגובה ה"צ'מברלינית" של שלטונות האוניברסיטה הליברלים הייתה הגורם למהפך זה בדעותיו. מ-1969 ועד למותו שימש כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת ייל ואף שימש מספר שנים כרקטור האוניברסיטה. הקורס שלו על "מקורות המלחמה" היה אחד הקורסים הפופולריים ביותר באוניברסיטת ייל במשך עשרים וחמש שנים.
ב-1997 היה אחד החותמים על הצהרת העקרונות של "פרויקט המאה האמריקאית החדשה" - PNAC, מרכז חשיבה נאו-קונסרבטיבי חשוב שייסד בנו רוברט קגן יחד עם ויליאם קריסטול, מחשובי הנאו-קונסרבטיבים האמריקאים כיום. בין החותמים האחרים היו דיק צ'ייני, דן קווייל, דונלד רמספלד, ג'ב בוש, פרנסיס פוקויאמה, אליוט אברמס, נורמן פודהורץ, פול וולפוביץ, אליוט א. כהן, מידג' דקטר, פאולה דובריאנסקי ועוד, 25 מחשובי הנאו-קונסרבטיבים.
קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ניו הייבן (1988) ואוניברסיטת אדלפי (1990). ב-2002 קיבל את המדליה הלאומית למדעי החברה והרוח שמעניקה מדי שנה הקרן הלאומית למדעי הרוח וב-2005 נבחר על ידי אותה קרן לשאת את "הרצאת ג'פרסון", הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקאי למי שהגיע להישגים אינטלקטואליים במדעי החברה והרוח.
קגן התגורר בניו הייבן, קונטיקט. נפטר ב-6 באוגוסט 2021. הותיר אחריו אישה, מירנה, ושני בנים, רוברט קגן ופרדריק קגן, שני היסטוריונים נאו-קונסרבטיבים ידועים בזכות עצמם. אשתו של רוברט קגן, ויקטוריה נולנד היא תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים והייתה לפני כן דוברת משרד החוץ האמריקאי ושגרירת ארצות הברית לנאט"ו. אשתו של פרדריק קגן, קימברלי קגן היא היסטוריונית צבאית ידועה, המייסדת ויושבת ראש "המכון לחקר המלחמה" - ISW.
כתיבתו

ספרו הראשון של קגן "הדיאלוג הגדול: היסטוריה של המחשבה הפוליטית היוונית, מהומרוס עד פוליביוס" (הוצאת פרי פרס) יצא לאור ב-1965. לאחר מכן ובמשך 18 שנים (1969-1987) יצאה לאור בהוצאת אוניברסיטת קורנל סדרת ספריו על המלחמות הפלופונסיות. ב-1991 הוא פרסם את ספרו "פריקלס של אתונה: לידתה של דמוקרטיה" (הוצאת פרי פרס) וב-1995 יצא לאור ספרו "על מקורותיה של המלחמה ועל שמירת השלום (הוצאת דבלדיי)", המבוסס על תוכני הקורס הפופולרי שלו בייל. ספרים נוספים: "על מורשתן של ציוויליזציות כלל עולמיות" (2000), ו"על מורשתו של המערב" (2003), שנכתבו עם מחברים נוספים, ועוד.
אחד מספריו הידועים ביותר של קגן בשדה האידאולוגיה הנאו-קונסרבטיבית הוא "בשעה שאמריקה ישנה", שיצא לאור בספטמבר 2000 (הוצאת סיינט מרטין), ערב בחירת ג'ורג' בוש (הבן) לנשיאות ארצות הברית, ונכתב יחד עם בנו השני פרדריק קגן. שמו של הספר מבוסס על ספרו של צ'רצ'יל "בשעה שאנגליה ישנה", שנכתב ב-1938 ערב מלחמת העולם השנייה וכמו קודמו הצ'רצ'יליאני הוא טען כי המעצמה הרלוונטית, במקרה של קגן ארצות הברית, נתונה לאשליה עצמית שיש לה כוח, בעוד שבעצם אין לה אותו, ממש כמו שהיה המצב של אנגליה בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קגן ובנו קראו בספר זה להתעוררותה של ארצות הברית, חיזוק הגנתה וחידוש נכונותה לפעול גם בכוח הזרוע, משום שחולשתה הצבאית היא האיום האמיתי על השלום. הספר נחשב ומוערך כל כך, משום שיש הטוענים שניבא בדיוק את שהתרחש שנה לאחר מכן, בספטמבר 2001 - ההתקפה על מגדלי התאומים והוא אכן השפיע על מדיניות ממשל בוש (הבן).
קגן כתב ספרים נוספים, הן בתחומי ההיסטוריה העתיקה והן היסטוריה עכשווית. ספרו האחרון היה "תוקידידס: יצירתה מחדש של ההיסטוריה" (הוצאת ויקינג פרס, 2009).
ספריו

דונלד קגן, קיצור תולדות המלחמה והשמירה על השלום, מאנגלית: אביעד שטיר. סלע מאיר, 2021.
Kagan, Donald. (1965). The Great Dialogue: A History of Greek Political Thought from Homer to Polybius. New York: Free Press.
Kagan, Donald. (1969). The Outbreak of the Peloponnesian War. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 0-8014-0501-7.
Kagan, Donald. (1974). The Archidamian War. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 0-8014-0889-X.
Kagan, Donald. (1981). The Peace of Nicias and the Sicilian Expedition. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 0-8014-1367-2.
Kagan, Donald. (1987). The Fall of the Athenian Empire. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 0-8014-1935-2
Kagan, Donald. (1991). Pericles of Athens and the Birth of Democracy. New York: The Free Press. ISBN 0-684-86395-2.
Kagan, Donald. (1995). On the Origins of War and the Preservation of Peace. New York: Doubleday. ISBN 0-385-42374-8.
Kagan, Donald and Kagan, Frederick. (2000). While America Sleeps. New York: St. Martin's Press. ISBN 0-312-20624-0.
Kagan, Donald, Craig, Albert M., Graham, William A., Ozment, Steven, and Turner, Frank M. (2000). The Heritage of World Civilizations.
Kagan, Donald, Ozment, Steven, and Turner, Frank M.. (2003). The Western Heritage. New York: Prentice Hall. ISBN 0-13-182839-8.
Kagan, Donald. (2003). The Peloponnesian War. New York: Viking Press. ISBN 0-670-03211-5.
Kagan, Donald. (2009). Thucydides: The Reinvention of History. New York: Viking Press. ISBN 0-670-02129-6.
ראו גם

האינטלקטואלים של ניו יורק
הערות שוליים

↑  ברוס פלמן, המגזין של ייל, אפריל 2002
| זוכי הרצאת ג'פרסון |
| --- | --- | --- |
| 1972–1980 | ליונל טרילינג • אריק אריקסון • רוברט פן וורן • פול א. פרוינד • ג'ון הופ פרנקלין • סול בלו • סי. ון וודוורד • אדוארד שילס • ברברה טוכמן |  |
| 1981–1990 | ג'רלד הולטון • אמילי ורמול • ירוסלב פליקן • סידני הוק • קליאנת' ברוקס • לשק קולקובסקי • פורסט מקדונלד • רוברט ניסבט • ווקר פרסי • ברנרד לואיס |  |
| 1991–2000 | גרטרוד הימלפרב • ברנרד נוקס • רוברט קונקווסט • גוונדולין ברוקס • וינסנט סקלי • טוני מוריסון • סטיבן טולמין • ברנרד ביילין • קרוליין ביינום • ג'יימס מק'פרסון |  |
| 2001–2010 | ארתור מילר • הנרי לואיס גייטס (הבן) • דייוויד מק'קלו • הלן ונדלר • דונלד קגן • טום וולף • הארווי מנספילד •  ג'ון אפדייק • לאון קס • ג'ונתן ספנס |  |
| 2011 ואילך | דרו גילפין פאוסט • וונדל ברי • מרטין סקורסזה • וולטר אייזקסון • אנה דיאוור סמית • קן ברנס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263454705171  PLWABN: 9811714690105606  BIBSYS: 90233448  BNE: XX1053681  BnF: cb12021710b (data)  CANTIC: a11952374  CiNii: DA01632972  GND: 119557010  ICCU: RAVV063824  ISNI: 0000 0001 2142 2809  LCCN: n50042593  LNB: 000226295  NKC: xx0084353  NLA: 35256844  NLG: 93622  NLK: KAC200607949  NSK: 000076969  NTA: 069133727  RERO: 02-A023692578  SUDOC: 02836712X  Trove: 884947  VcBA: 495/146866  VIAF: 85858116   WorldCat (עם VIAF): 85858116
דייוויד פטרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1879 באנפשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 באוגוסט 1961 (בגיל 81) סידמות', הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הודו, הראג' הבריטי, הדומיניון של הודו 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  1900–1946 (כ־46 שנים)
 תפקידים בשירות
 המנהל הכללי השלישי של שירות הביטחון הבריטי
 עיטורים
 חבר מסדר האימפריה ההודית  מפקד מסדר האימפריה הבריטית  מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי  אביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  עיטורים של ארצות הברית, הולנד וצ'כוסלובקיה.
 
סר דייוויד פטרי (באנגלית: David Petrie;‏ 9 בספטמבר 1879 – 7 באוגוסט 1961) היה מומחה מודיעין, מבכירי משטרת הודו הבריטית, והמנהל הכללי השלישי של שירות הביטחון הבריטי (MI5) בשנים 1941-1946.
שירותו בהודו

דייוויד פטרי נולד בסקוטלנד ב-1879. לאחר שסיים את לימודיו לתואר מוסמך באוניברסיטת אברדין התגייס בשנת 1900 למשטרת הודו הבריטית. הוא שירת בתפקידי מנהלה וחקירות פליליות בחבל פנג'אב ובאחד מחבלי פקיסטן דהיום. פטרי ניהל את חקירת ניסיון ההתנקשות במשנה למלך הלורד הרדינג ב-1912 ושנתיים אחר כך הצליח ללכוד את מבצעיו. על כך הוענקה לו מדליית משטרת המלך (King's Police Medal). באותה שנה נפצע בקרב יריות עם מורדים סיקים ונשלח לבריטניה להחלמה.
ב-1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב להודו ונשלח לשרת כקצין מודיעין בבנגקוק שבתאילנד עד 1916, שם חקר את הקשרים בין מורדים לאומנים הודים לבין שירותי המודיעין של הקיסרות הגרמנית. בעקבות עבודתו שם הוא הוזמן על ידי ממשלת הודו הבריטית להקים עבורה שירות מודיעין עצמאי, שבראשו עמד עד 1919. הוא גייס עבורו סוכנים ומודיעים בסינגפור, אינדונזיה, הפיליפינים הונג קונג, סין ויפן. בעקבות שירותו זה הוענקו לו תוארי חבר מסדר האימפריה ההודית ומפקד מסדר האימפריה הבריטית.
ב-1920 הוצע לפטרי תפקיד ניהול המחלקה לחקירות פליליות במשטרת הודו הבריטית, אך הוא סירב לקבלו. עד 1924 שירת בתפקידים בכירים שונים במשטרת הודו הבריטית, ואז קיבל על עצמו את התפקיד שדחה קודם לכן. תחתיו זכתה המחלקה לשם חדש – "לשכת המודיעין של משרד הפנים של ממשלת הודו". בניהולו פעלה המחלקה לסיכול טרור ואלימות בחבליה השונים של הודו בתיאום עם ארגוני המשטרה המקומיים שלהם. ב-1929 הוענק לפטרי תואר מפקד המסדר הוויקטוריאני המלכותי. ב-1931 הוא סיים את תפקידו כמנהל לשכת המודיעין ההודית והיה לחבר בנציבות השירות הציבורי ההודית (Indian public services commission) ובהמשך הועמד בראשה. כמו כן עמד בראש אגודת הצלב האדום ההודית. ב-1936 פרש מן השירות הציבורי בהודו.
לאחר פרישתו בילה זמן מה במזרח התיכון ובמזרח אפריקה. בשלהי 1937 סייע לחברו ועמיתו צ'ארלס טגארט בניסוח ההמלצות לארגון מחדש של משטרת המנדט בארץ ישראל בימי המרד הערבי הגדול. אז שב לבריטניה ונראה היה כי הקריירה המקצועית שלו הגיעה לסיומה, אך ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל המודיעין של הצבא הבריטי והוצב בקהיר שבמצרים.
מנהל MI5

בשלהי 1940 נקרא פטרי ללונדון בהמלצתו של סטיוארט מנזיס, ראש שירות המודיעין החשאי של בריטניה (MI6) והוצע לו תפקד המנהל הכללי של שירות הביטחון הבריטי. שירות זה נחשב אז כמצוי במצב עגום. מייסדו ומנהלו סר ורנון קל (Vernon Kell) הועבר מתפקידו באביב 1940, ובהמשך השנה פוטר גם ממלא מקומו אוסוולד אלן הארקר (Oswald Allen Harker).
פטרי ביקש לבחון תחילה את מצבו של שירות הביטחון. הדו"ח שלו מפברואר 1941 הראה כי התרחבותו המהירה של הארגון – כח האדם שלו גדל פי שבעה בשנתיים שלפני כן – הביאה לשורה של בעיות ניהוליות קשות ודמורליזציה בקרבו. פטרי הסכים לקבל את ניהול הארגון לידיו מאפריל 1941 מתוך ההבנה שתינתן לו סמכות מלאה לפעול לפי הבנתו.
תחת מנהיגותו ההחלטית והישירה של פטרי, שמיזג יכולת ניהולית עם הבנה של עבודת המודיעין בשטח, השתפרו תפקודו ויעילותו של השירות. הוא ערך ארגון מחדש של השירות, שהצליח בתקופתו בין השאר לשלוט בכל רשת המרגלים שהחדירה גרמניה לבריטניה ולנצל רבים מהם כסוכנים כפולים על מנת להזין את הגרמנים במידע כוזב ומטעה (פעולה זו זכתה לשם Double Cross System). הצלחה זו התאפשרה למרות מחלוקת בין השירות לבין MI6 לגבי סוגיות בהפעלת הסוכנים, שפטרי ניסה אך לא הצליח ליישב. לעומת זאת נכשל השירות בתקופתו בסיכול פעילות הריגול הסובייטית בבריטניה.
בסיום המלחמה הוענקו לפטרי תואר אביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש ועיטורים של ארצות הברית, הולנד וצ'כוסלובקיה. ב-1946 פרש מניהול שירות הביטחון.
פטרי היה נשוי ללא ילדים. הוא נפטר בבריטניה ב-1961.