stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-פונדוק
הערות שוליים

↑  מפת האזור עם ציון הכפר, 1918 (באנגלית. הוכנה ע"י צבא בריטניה), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
1 2  ARIJ - The Applied Research Institute – Jerusalem, Jinsafut Village Profile (including Al Funduq Locality), 2013
↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, ת"א: עם עובד, 1976, עמ' 6060-6059
↑  Dauphin, C. (1998). La Palestine byzantine, Peuplement et Populations. p. 800 BAR International Series 726 (in French). Vol. III : Catalogue. Oxford: Archeopress (הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
↑  Adolf Neubauer (1868). La géographie du Talmud : mémoire couronné par l'Académie des inscriptions et belles-lettres Paris: Lévy.
1 2  Conder, C.R.; Kitchener, H.H. (1882). The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology, p. 164
1 2  Ellenblum, R. (2003). Frankish Rural Settlement in the Latin Kingdom of Jerusalem, p. 244, Cambridge University Press
1 2  Drory, Joseph (1988). "Hanbalis of the Nablus Region in the Eleventh and Twelfth Centuries, Asian and African Studies. 22: 93–112."

(הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
1 2  Talmon-Heller, Daniella (2002). Riley-Smith, J. (ed.). The Cited Tales of the Wondrous Doings of the Shaykhs of the Holy Land pp. 111–154, Vol. 1. published in Crusades. Aldershot, Hampshire:

ראה: https://www.academia.edu/7232922
1 2 3  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. p. 139 ,Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany

(הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
↑  Karmon, Y. (1960). "An Analysis of Jacotin's Map of Palestine" (PDF). Israel Exploration Journal. 10 (3, 4): p. 156

ראה: http://www.jchp.ucla.edu/Bibliography/Karmon,_Y_1960_Jacotin_Map_(IEJ_10).pdf
↑  Barron, J.B., ed. (1923). Palestine: Report and General Abstracts of the Census of 1922 Government of Palestine, p. 18.
↑  Mills, E., ed. (1932). Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas p. 61

(הועתק מוויקיפדיה במהדורה האנגלית)
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, p. 26
↑  Palestine Remembered, الفندق - al-Funduq -אל-פונדוק, Palestine Remembered, 2007
↑  עמית הורן, ידידיה ג, גולדין גולדין, ברכת פונדוק, באתר עמוד ענן, ‏תאריך עדכון: 3/12/2019
↑  יהושע בריינר‏, רוצחיו של זולדן: שוטרים פלסטינים, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2007
↑  אורלי הררי, טרור ביו"ש: פצוע באורח בינוני בפיגוע דקירה בשומרון, באתר ערוץ 7, ‏2022-10-25
| Flag of Senegalיישובי נפת קלקיליה |
| --- | --- | --- |
| ערים | קלקיליה |  |
| מועצות מקומיות | חבלה • כפר ת'ולת' • עזון |  |
| כפרים | אבו סלמאן • אימאתין • אל-פונדוק • באקת אל-חטב • בית אמין • ג'יוס • ג'ינסאפוט • ג'ית • עזון • חג'ה • כפר לאקף • כפר קדום • נבי אליאס • סניריא • עזון עתמה • עיזבת א-טביב • ערב א-רמאדין • פלאמה • פרעתא • ראס א-טירה • ראס עטייה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582046805171
היכל התהילה האולימפי של ארצות הברית

היכל התהילה האולימפי של ארצות הברית (באנגלית: United States Olympic & Paralympic Hall of Fame) הוא ארגון ומוזיאון הממוקם בקולורדו ספרינגס שבמדינת קולורדו בארצות הברית ובו מונצחים ספורטאים אולימפיים ופאראלימפיים, מאמנים, קבוצות ואישים אחרים שתרמו תרומה משמעותית לפיתוח הספורט האולימפי והפאראלימפי בארצות הברית.
נכון לשנת 2022, זכו להיכלל בהיכל התהילה 168 חברים בסך הכול: 118 ספורטאים אולימפיים, 11 ספורטאים פאראלימפיים, 6 מאמנים, 20 תורמים מיוחדים ו-13 קבוצות. ענף הספורט המיוצג ביותר הוא אתלטיקה (עם 46 ספורטאים), כשאחריו השחייה (עם 19 ספורטאים). הספורטאים היחידים שנכנסו להיכל ולא זכו במדליית זהב אולימפית הם הקופץ לרוחק וילי וייט, המחליקה האמנותית מישל קוואן ורץ ה-200 מטר ג'ון קרלוס.
היסטוריה

| תוצאות ההצבעה למחזור הראשון של היכל התהילה (1983)> מקום | תוצאות ההצבעה למחזור הראשון של היכל התהילה (1983)> ספורטאי | תוצאות ההצבעה למחזור הראשון של היכל התהילה (1983)> קולות |
| --- | --- | --- |
| 1 | ג'סי אוונס | 5273 |
| 2 | מארק ספיץ | 4804 |
| 3 | ג'ים ת'ורפ | 4276 |
| 4 | אריק היידן | 3600 |
| 5 | אל ארטר | 3418 |
| 6 | בוב מתיאס | 3311 |
| 7 | בייב דידריקסון | 2812 |
| 8 | וילמה רודולף | 2734 |
| 9 | ג'וני וייסמילר | 2719 |
| 10 | נבחרת הגברים בהוקי קרח 1980 | 2032 |
| 11 | רייפר ג'ונסון | 2021 |
| 12 | דון שולנדר | 1961 |
| 13 | בוב בימון | 1820 |
| 14 | דיק באטן | 1683 |
| 15 | ריי יורי | 1588 |
| 16 | מוחמד עלי | 1422 |
| 17 | בוב ריצ'רדס | 1262 |
| 18 | הריסון דילארד | 1073 |
| 19 | אדי איגן | 933 |
| - | פגי פלמינג | 933 |
הרעיון של היכל התהילה לספורטאים אולימפיים נולד בשנת 1979, לפי מודל של מוסדות דומים שכבר היו קיימים בכדורסל ופוטבול. הוועד האולימפי של ארצות הברית וקוקה-קולה שימשו כנותני החסות הראשונים, והיו מעורבים ישירות בהקמת ההיכל. החרם על אולימפיאדת מוסקבה ב-1980 עיכב מעט את יישום הפרויקט, אך ב-1982, פאנל של נציגי הוועד האולימפי ועיתונאי ספורט מרחבי ארצות הברית כבר התכנס והחל לבחור את המועמדים הראשונים להיכל התהילה. 21 החברים המייסדים הוכנסו להיכל התהילה בטקס שנערך בשיקגו באוקטובר 1983. האלוף האולימפי בריצות קצרות ובקפיצה לרוחק מ-1936, ג'סי אוונס, קיבל את מירב הקולות, לפני השחיין בעל תשע מדליות הזהב - מארק ספיץ.
במהלך תשע השנים הבאות, בין 4 ל-11 חברים הוכנסו להיכל התהילה מדי שנה, עד שב-1992 עמד מספר החברים על יותר מ-80. בנוסף לאלופים האולימפיים (זכייה במדליית זהב הייתה קריטריון קבלה מפורש לספורטאים), נכללו בהיכל גם "תורמים מיוחדים" לספורט האולימפי, כמו הנשיא לשעבר של הוועד האולימפי הבינלאומי אייברי ברנדג' או כתב הספורט ג'ים מקיי - שסיקר 12 אולימפיאדות במהלך הקריירה שלו. ב-1988, נוספה קטגוריית ותיקים (ששמה שונה מאוחר יותר ל"אגדות") כדי להוקיר ספורטאים שהצלחתם האולימפית הייתה לפני 1948. מאז 1989, ספורטאים שכבר התקבלו להיכל התהילה החלו להיות מעורבים גם הם בבחירת החברים החדשים.
לאחר הפסקה של 12 שנים (עקב הפסקת התמיכה של קוקה-קולה כנותנת חסות), היכל התהילה האולימפי הוקם לתחייה ב-2004 עם Allstate כנותנת החסות החדשה. באותה שנה, טניסאי כיסאות גלגלים רנדי סנואו היה הספורטאי הפאראלימפי הראשון שנכנס להיכל. מאז שנות ה-2000, הציבור מעורב בבחירת חברים חדשים (מתוך רשימה קצרה שנבחרת על ידי ועדה מקצועית) באמצעות הצבעה מקוונת. עם שינוי שמו של הוועד האולימפי של ארצות הברית (USOC) לוועד האולימפי והפאראלימפי של ארצות הברית (USOPC) בקיץ 2019, הורחב גם שמו של היכל התהילה.
היכל התהילה שכן במשך תקופה ארוכה במרכז המבקרים של הוועד האולימפי בקולורדו ספרינגס, לאחר שתוכניות לבניית בניין נפרד נכשלו עקב בעיות תקצוב. בשנת 2020, המוזיאון האולימפי והפאראלימפי של ארצות הברית נפתח (גם הוא בקולורדו ספרינגס), וכולל בתוכו תערוכה קבועה על היכל התהילה וחבריו.
הליך הבחירה

היכל התהילה מורכב מחמש קטגוריות, שעליהן חלים קריטריוני קבלה שונים. כל השמות המוגשים נבחנים על ידי ועדה המורכבת מספורטאים, נציגי תקשורת ופקידים. הוועדה בוחרת קבוצה מצומצמת של מועמדים מתוך כלל ההצעות, ולאחר מכן מצביעים עליהן ספורטאים, איגודים לאומיים ואוהדים. הקבלה להיכל התהילה מבוססת לא רק על הישגים ספורטיביים, אלא גם על אופי המועמדים ותרומתם מחוץ לספורט.
חמש הקטגוריות הן:
ספורטאים אולימפיים ופאראלימפיים: משתתפי המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים שפרשו מספורט פעיל וחלפו לפחות ארבע שנים מאז השתתפותם האחרונה באולימפיאדה. ספורטאים מספורט קבוצתי יכולים להיכלל רק אם הם זכו במדליה בשתי אולימפיאדות לפחות.
אגדות: ספורטאים אולימפיים ופאראלימפיים שחלפו לפחות 24 שנים מאז השתתפותם האחרונה באולימפיאדה.
קבוצות: שני ספורטאים או יותר שהתחרו כיחידה במשחקים האולימפיים או הפאראלימפיים וחלפו לפחות ארבע שנים מאז השתתפותם האחרונה באולימפיאדה.
מאמנים: אישים המפקחים על משלחת או קבוצה אמריקאית במשחקים האולימפיים או הפאראלימפיים וחלפו לפחות ארבע שנים מאז השתתפותם האחרונה באולימפיאדה.
תורמים מיוחדים: אנשים שתרמו תרומות יוצאות דופן לתנועה האולימפית או הפאראלימפית בארצות הברית. החברים הנוכחיים בוועד האולימפי האמריקאי אינם יכולים להיכנס להיכל התהילה בזמן כהונתם.
חוקי היכל התהילה שנחקקו ב-2024, קובעים שכל מחזור של היכל התהילה יכלול חמישה ספורטאים אולימפיים, שלושה ספורטאים פאראלימפיים, שתי אגדות, שתי קבוצות (אחת אולימפית ואחת פאראלימפית), מאמן אחד ותורם מיוחד אחד.
רשימת הנבחרים

| שנת הצטרפות | ספורטאים | מאמנים | תורמים | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | ג'סי אוונס אדי איגן אל ארטר דיק באטן בוב בימון רייפר ג'ונסון בייב דידריקסון הריסון דילארד אריק היידן ג'וני וייסמילר ריי יורי בוב מתיאס מארק ספיץ מוחמד עלי פגי פלמינג וילמה רודולף בוב ריצ'רדס דון שולנדר ג'ים ת'ורפ | — | אייברי ברנדג' | נבחרת הגברים בהוקי קרח 1980 |
| 1984 | פרי או'בריאן פרנק ויקוף ביל טומיי בילי מילס ג'ון נייבר דיוק קהנמוקו פרנק שורטר | — | פרנסיס דון מילר | נבחרת הגברים בכדורסל 1960 |
| 1985 | רלף בוסטון דן גייבל ואיומיה טיוס שוגר ריי לאונרד קרל לואיס גרג לוגניס אדווין מוזס פט מקורמיק אלווין קריינזלין מרי לו רטון | — | הנרי איבה | — |
| 1986 | ברוס ג'נר גלן דייוויס דבי מאייר | — | רוברט קיין | נבחרת הגברים בכדורסל 1956 |
| 1987 | שירלי בבשוף דונה דה וארונה פלויד פטרסון | — | לירוי ווקר | — |
| 1988 | טנלי אולברייט צ'ארלס דניאלס מל ויטפילד | — | ג'ים מקיי | נבחרת הגברים בכדורסל 1964 |
| 1989 | לי אוונס ג'ון דייוויס בובי ג'ו מורו ג'ו פרייז'ר מל שפרד | — | רון ארלדג' | נבחרת הגברים בהוקי קרח 1960 |
| 1990 | סקוט המילטון סמי לי ג'ורג' פורמן טרייסי קולקינס טומי קונו ג'ק קלי | — | אייסה בושנל השלישי | — |
| 1991 | וילי דבנפורט דורותי האמיל פיטר וידמאר צ'ארלי פדוק בארט קונור לי קלהון | — | ויליאם אדוארד סיימון | — |
| 1992 | פיל מאהרה הלן מדיסון דיק פוסברי מיקי קינג מילט קמפבל קוני קרפנטר-פיני | — | דון הול ג'ק קלי ג'וניור | — |
| 2004 | ג'נט אוונס מאט ביונדי בוני בלייר ג'קי ג'וינר קרסי פלורנס גריפית' ג'וינר דן יאנסן רנדי סנואו אליס קוצ'מן | — | באד גרינספן | נבחרת הנשים בכדורגל 1996 |
| 2006 | אוולין אשפורד דיאנה גולדן ראודי גיינס בוב הייז קריסטי ימאגוצ'י שאנון מילר ג'ק שיי | הרב ברוקס | דיק אברסול | נבחרת הגברים בהתעמלות 1984 |
| 2008 | ברוס באומגרטנר בריאן בויטנו ג'ואן בנואה אוסקר דה לה הויה קרול הייז אמי ואן דיקן לונס ויגר ג'ון מורגן מיכאל פלאמב קארץ' קירלי דייוויד רובינסון | קרלו פאסי | פרנק מרשל | נבחרת הנשים בהתעמלות 1996 |
| 2009 | תרזה אדוארדס מייקל ג'ונסון שרה וויל וילי וייט מרי טי מאהר אנדראה מיד לורנס פיקאבו סטריט | אבי גרוספלד | פיטר אוברות' קוואן גוספר | נבחרת הגברים בכדורסל 1992 |
| 2012 | דן או'בריאן גייל דיברס ז'ין דריסקול גרי הול ג'וניור קריסטין לילי ליסה פרננדז ג'יימס קונולי ג'ני תומפסון | אד טמפל | ג'יימס איסטון טד סטיבנס | נבחרת הנשים בסופטבול 2004 |
| 2019 | אפולו אונו כריס וודל דארה טורס נסטיה ליוקין ליסה לסלי מיסטי מיי-טרינור טומי סמית' ארין פופוביץ' קנדיס קייבל ג'ון קרלוס | רון אובריאן | טימותי נוג'נט | נבחרת הנשים בהוקי קרח 1998 |
| 2022 | מריאנה דייוויס מיה האם לינדזי וון טרישה זורן מייקל פלפס גרטשן פרייזר נטלי קוגלין מישל קוואן דייוויד קילי רוג'ר קינגדום | פט סאמיט | בילי ג'ין קינג | נבחרת הנשים בשחייה 4x100 מטר חופשי 1976   נבחרת הגברים בפארא הוקי קרח 2002 |
הערות שוליים

↑  U.S. Olympic & Paralympic Committee announces U.S. Olympic & Paralympic Hall of Fame, class of 2019, באתר Team USA‏, 23 בספטמבר 2019
↑  US Olympic Hall of Fame -- an idea whose time is here, באתר The Christian Science Monitor‏, 30 באוגוסט 1982
↑  Tough decisions, controversy mark Olympic Hall of Fame voting, באתר The Christian Science Monitor‏, 6 באפריל 1984
↑  Allstate, Kimberly-Clark back hall of fame’s revival, באתר Sports Business Journal‏, 22 בדצמבר 2003
↑  Colorado Springs' role in the Olympic movement leads to opening of museum: Timeline, באתר Colorado Springs Gazette‏, 30 ביולי 2020
↑  Nomination Criteria, באתר Team USA‏, 9 בדצמבר 2024
ג'סי אוונס, מחזור 1983
קרל לואיס, מחזור 1985
דונה דה וארונה, מחזור 1987
ג'ו פרייז'ר, מחזור 1989
צ'ארלי פדוק, מחזור 1991
ג'קי ג'וינר קרסי, מחזור 2004
דייוויד רובינסון, מחזור 2008
קריסטין לילי, מחזור 2012
מישל קוואן, מחזור 2022
אל-פראדיה

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 שטח:  20 קמ"ר
 תאריך נטישה:  פברואר 1949 
 קואורדינטות:  32°55′54″N 35°25′42″E﻿ / ﻿32.93157222°N 35.42825556°E﻿ / 32.93157222; 35.42825556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) אל-פראדיה(למפת הגליל העליון רגילה) אל-פראדיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-פראדיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-פראדיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-פראדיה היה כפר ערבי דרומית-מערבית לצפת. תושבי הכפר ברחו בפברואר 1949, וסמוך לו נבנה קיבוץ פרוד.
אל-פראדיה היה ממוקם במורדות הדרומיים של הר זבוד בגובה ממוצע של 375 מטרים (1,230 רגל) מעל פני הים. כביש צפת-נצרת (כביש 866) עבר בצפונו. שטחו הכולל היה 19,747 דונם, מתוכם 25 דונם שטחים בנויים ו-5,365 דונם לעיבוד חקלאי.
שמו דומה ל"פרוד", בהתבסס על שם היישוב היהודי הקדום פרוד שהיה קיים במקום זה בתקופת התלמוד, ובימי הביניים. משמעות השם מצביעה ככל הנראה על מיקומו הגאוגרפי – מפריד בין הגליל העליון לגליל התחתון ובין הגליל המזרחי לגליל המערבי.
היסטוריה > העת העתיקה

במקום התקיימה הקהילה היהודית ב"פרוד" במאה ה-2 לספירה, שמוזכרת בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"א כמקום מגוריו של בר קפרא. מסורת יהודית מציבה את אתר קבורתו של נחום איש גמזו על הכביש הראשי בדרך לאל-פראדיה.
היסטוריה > ימי הביניים

תחת הח'ליפות העבאסית, אל-פראדיה היה חלק מג'ונד אל-אורדון. בשנת 985 לספירה, הגאוגרף הערבי מוקדסי מתאר אותו ככפר גדול בין עכו לטבריה, עם מסגד לדרשות יום השישי.
היסטוריה > בעידן העות'מאני

אל-פראדיה סופח באימפריה העות'מאנית בשנת 1517, לאחר שנשלטה על ידי הצלבנים, האיובים והממלוכים. לפי רישום המס של 1596, הכפר היה חלק מנפת ג'ירה, חלק מסנג'ק צפת (אנ'). הכפר כלל 40 משקי בית ו-3 רווקים, 237 מוסלמים. תושבי הכפר שילמו מיסים על חיטה, שעורה, זיתים, פירות, כוורות, עיזים ומרעה.
במפה מפלישת נפוליאון ב-1799 שצוירה על ידי פייר ז'קוטין מופיע המקום, שנקרא בשם "פארוד". בשנת 1875 ציין ויקטור גרן את המעיין, עין פראדיה. הוא מצא בכפר כ-150 תושבים מוסלמים.
בשנת 1881, מפת הקרן לחקר ארץ ישראל תיארה את הכפר כבנוי מאבן ועם תושבים מגדלי זיתים ותאנים. האוכלוסייה עדיין הוערכה ב-150 תושבים.
מפקד אוכלוסין משנת 1887 הראה שאל-פראדיה היו כ-455 תושבים מוסלמים.
היסטוריה > עידן המנדט הבריטי

לאחר שהבריטים כבשו את ארץ ישראל בשנת 1917, אל-פראדיה הפכה לחלק מהמנדט הבריטי בשנת 1922. היה לה מגזר חקלאי משגשג, שנודע בזכות חווה ששטחה 300 דונם. החווה הוקמה במטרה לשפר את מגוון התפוחים, המשמשים, השקדים, התאנים, הענבים, האגסים ולפיתוח זני זרעים חדשים. היה בו ארבורטום שבו גידלו וחולקו 2,000 צמחים לפלאחים מקומיים, והחווה סיפקה שירותי ייעוץ כדי ללמד חקלאים ממחוזות עכו וצפת כיצד לגדל עופות וכוורות. מלבד החווה היו בסביבת אל-פראדיה כמה טחנות רוח מונעות במים.
במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922), היו בכפר 362 תושבים מוסלמים. מספרם עלה ל-465 במפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1931).
הבריטים הקימו בסמוך לכפר תחנת משטרה מבוצרת אשר הייתה חלק מהגבול העורפי של מצדיות גדר הצפון. המצודה נבנתה על ידי חברת סולל בונה, אשר אמונה על הקמתם של מספר רב של מצודות טיגארט ברחבי הארץ ובצפון בפרט.
במפקד 1945 היו בכפר 670 מוסלמים, ו-19,747 דונם של אדמה. מתוכם 1,182 דונם מטעים ואדמות השקיה, 4,137 לדגנים, ו-25 דונם היה שטח בנוי.
היסטוריה > אחרי 1948

אל-פראדיה נכבשה על ידי חטיבת גולני במבצע חירם ב-30 באוקטובר 1948. היא לא הותקפה ישירות, אך כשהתקדמה החטיבה צפונה מהעיירה הערבית עיילבון בדרום לכיוון סעסע בצפון, הוקפת אל-פראדיה בכוחות ישראליים.
לפני לכידתו, בתחילת מאי, מצאו מקלט בכפר ערבים מעכברה ומאז-זהיריה. מכיוון שלא הותקף, נשארו רבים מתושבי אל-פראדיה בכפר עד פברואר 1949. ב-15 בדצמבר 1948 החליטו שלטונות ישראל לגרש את 261 התושבים הנותרים, אך התוכנית יצאה לפועל בפברואר. כוחות ישראליים פינו את רוב תושבי הכפר לכפרים ערביים אחרים בגליל שבשליטתם או לצפון יהודה ושומרון.
בשנת 1949 נוסד קיבוץ ישראלי בשם פרוד, על שמו העתיק של הכפר, על אדמות הכפר, 300 מטרים (980 רגל) מזרחית למיקומו המדויק, ובשנת 1950 הוקם הכפר שפר צפונית לאל-פראדיה.
היסטוריה > ממצאים ארכאולוגיים

בחפירות שנערכו במקום בשנת 1996 נחשפו שובך ומערות קבורה המתוארכות לתקופות הרומית הקדומה-מאוחרת והביזנטית הקדומה. נמצאו קרמיקות מהתקופה הביזנטית. בשנת 2010 נערך סקר באתר על ידי צינמון גלעד והברון הנדריק מטעם רשות העתיקות.
גלריה

טחנת קמח באל-פראדיה
אמת מים עתיקה באל-פראדיה
קטע מאמת מים
אמת מים עתיקה באל-פראדיה
קטע מאמת מים
בית הרוס באל-פראדיה
טחנת קמח באל-פראדיה
טחנת קמח באל-פראדיה
טחנת קמח באל-פראדיה
אל-פראדיה
אמת מים עתיקה
הערות שוליים

↑  בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"א מוזכר המקום כעירו של התנא בר קפרא
1 2  יצחק בן צבי, שאר ישוב, יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשכ"ו, עמ' 124–131
↑  Israel Antiquities Authority, Excavators and Excavations Permit for Year 2010, Survey Permit # A-5822
משטרת פארדיה
שפות אנטוליות

אזור אנטוליה
השפות האנטוליות הן קבוצת שפות שנכחדו המשויכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות, או לפי חלק מהסיווגים קרובה מאוד למשפחה זו.
היסטוריה

השפות האנטוליות דוברו באסיה הקטנה בעת העתיקה. השפה האנטולית המוכרת ביותר היא החתית. שפות נוספות המשתייכות למשפחה זו הן הלוּוִִית, השפה שכנראה הייתה בשימוש "כתב הירוגליפים חתיים", והפאלאית. כן מוכרות לחוקרים מספר כתובות וטקסטים קצרים בלידית וליקית, שתיהן שפות מאוחרות מהשפות שהוזכרו עד כה. שפות נוספות ששייכות כנראה לקבוצה הן קרית, מיסית, קפדוקית (שדוברה בחבל קפדוקיה), פיסידית (לשון פיסידיה) ופּפלאגונית.
בשנת 1906 חשפה משלחת גרמנית לאסיה הקטנה שרידים של התרבות החיתית. בבוגאזקוי נמצאה עיר הבירה של החתים. השלטון החתי באזור נמשך משנת 1900 לפנה"ס ועד לשנת 1200 לפנה"ס. בין השרידים נמצאו אלפי לוחות חרס, עליהם כתובות בכתב יתדות. לוחות אלו נוצרו ברובם בין 1700 לפנה"ס ל־1400 לפנה"ס. בשנים 1916–1917 פענח בדז'יך הרוזני עת הכתובות שעל לוחות החרס. הרוזני קבע כי שפה זו שייכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות. המורפולוגיה של השפה החתית פשוטה יותר מזו של שפות הודו־ארופיות עתיקות אחרות.
לא ברור מתי בדיוק נכחדו השפות האנטוליות; על כל פנים, השפעה הלניסטית ניכרת חדרה לאזור אסיה הקטנה בימי אלכסנדר מוקדון, וההשערה המקובלת היא שעד תקופת הרומאים השפות האנטוליות כבר לא היו בשימוש.
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביולי 1899 נג'ף, עיראק 
 פטירה:  27 ביולי 1997 (בגיל 98) דמשק, סוריה 
 מדינה:  עיראק 
 מקום מגורים:  Al-Jawahiri House 
 שפות היצירה:  ערבית 
 צאצאים:  Khayal Al-Jawahiri 
 
מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי (בערבית: محمد مهدي الجواهري; בתעתיק מדויק: מחמד מהדי אלג'ואהרי) היה משורר עיראקי. נחשב בעיני רבים לאחד המשוררים הערבים הגדולים של המאה ה-20, וכן למשורר הלאומי של עיראק.
קורות חייו

מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי נולד ב-1899 בנג'ף, עיראק. קיבל בילדותו חינוך דתי מוסלמי מאביו, עבד אל-חוסיין, שהיה איש דת חשוב בנג'ף. לאחר מכן למד ספרות ופילוסופיה, ובין השאר למד את כתביהם של נהג' אל-בלאע'ה, אל-ג'אחז, אל-מתנבי, ואת הספר אקדמות למדע ההיסטוריה מאת אבן ח'לדון.
בשנת 1920 השתתף באירועי המחאה נגד השלטון הבריטי בעיראק המנדטורית (אנ').
בשנת 1924 החל לכתוב שירה, וב-1928 פרסם את ספרו הראשון "בין תחושות לרגשות". לאחר מכן כיהן תקופה קצרה כמשורר החצר של פייסל הראשון, מלך עיראק, אך פרש עקב חילוקי דעות על רקע פוליטי, וכתב שיר בשם "תשפטו אותי" בו הוא מפרט את מניעיו. לאחר מכן פרסם ספרי שירה נוספים. הוא התגורר בבגדאד ואל-חלה, ועבד כמורה בבית ספר תיכון וכעיתונאי ועורך של מספר עיתונים בעיראק.
בשנת 1936 התרחשה הפיכה צבאית בעיראק, בראשות בכר סדקי. לאחר שפרסם בעיתונו מאמר בגנות ההפיכה הוא נכלא לשלושה חודשים והעיתון נסגר, אך נפתח מחדש לאחר קריסת המשטר הצבאי. עם זאת, אל-ג'וואהירי היה לא פעם ביקורתי כלפי השלטונות, ואלה סגרו שוב את עיתונו מספר פעמים. רדיפתו על ידי השלטון גרמה לו להגר לאיראן ולחזור לאחר זמן מה.
בשנת 1946 חבר לתאופיק א-סווידי וניסה לקדם עמדות דמוקרטיות וליברליות בעיראק. בשנת 1947 נבחר לפרלמנט העיראקי, אך פרש לאחר שנה כמחאה על הסכם פורטסמות'.
בשנות החמישים תמך במפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית. בשל כך הוא נרדף על ידי ממשלת עיראק וקיבל מקלט מדיני בסוריה.
ביוני 1957 השתתף בדמשק באזכרה לזכרו של עדנאן אל-מאלכי (אנ'), קצין בצבא סוריה שנרצח על ידי מחתרת מורדים, והקריא שיר שמילותיו: ”אני – עיראק, לשוני – לבבה, דמי – ריחוקה, ויישותי – איברים מגופה.”
עם הקמת הרפובליקה העיראקית ב-1958 שב לעיראק והתקבל בהתלהבות. באותה תקופה התבסס מעמדו כמשורר לאומי. בינואר 1960 הצטרף למספר פוליטיקאים שפרשו מהמפלגה הקומוניסטית העיראקית וביקשו להקים בעיראק מפלגה פרוגרסיבית בשם "המפלגה הרפובליקנית". יוזמה זו לא יצאה לבסוף לפועל. ב-1961 הוא שוב נרדף על ידי השלטונות, ונאלץ לברוח ללבנון ולאחר מכן לצ'כיה, שם קיבל מקלט מדיני.
ב-1963 שוב התחוללה הפיכה צבאית בעיראק, והמשטר הצבאי שלל מאל-ג'וואהירי את אזרחותו העיראקית. ב-1968 תם המשטר הצבאי, ובמקומו עלו לשלטון אחמד חסן אל-בכר ועבד א-רזאק א-נאיף. הם החזירו לאל-ג'וואהירי את אזרחותו והוא שב להתגורר בעיראק. בשנות השמונים עבר לדמשק.
בשנת 1994 השתתף בפסטיבל ג'נדריה (אנ') בערב הסעודית, אירוע תרבותי שממשלת עיראק אסרה על אזרחיה להשתתף בו. כתוצאה מכך שוב נשללה ממנו אזרחותו העיראקית.
פרסם ספרי שירה רבים, ונבחר מספר פעמים לראש איגוד הסופרים בעיראק. היה ידיד קרוב של איליא אבו מאדי ושל אחמד שאוקי.
אחיו ג'עפר נהרג במהלך מרד בגדאד (1948), והוא כתב לזכרו את השיר "אחי ג'עפר", אחד משיריו המפורסמים. זמן קצר לאחר המרד הקריא את השיר במסגד בבגדאד לפני קהל של סונים, שיעים ויהודים. חלקים מהשיר נחשבים לאבני יסוד בשירה העיראקית המודרנית.
אל-ג'וואהירי מת בדמשק ב-1997 ונקבר בה, לצד קבר אשתו, בטקס ממלכתי ובנוכחות קהל רב. על קברו נחצבה מפת עיראק מאבן גרניט, ועליה שורה מאחד משיריו: ”שוכב כאן הרחק מהחידקל הטוב.”
שירתו

על פי פרופ' ששון סומך, שחקר את השירה העיראקית החדשה, שירתו של אל-ג'וואהארי נחשבת "נאו-קלאסית" וקשה לתרגום, והיא משופעת ברמיזות מן השירה האסלאמית הקלאסית, מהמאה ה-10. סומך תרגם מספר משיריו לעברית.
המשורר דוד צמח הושפע רבות מאל-ג'וואהירי, ובשנת 1959 הקדיש לו שיר בספר "עד יבוא האביב", בו פורסמו שירים בערבית ובעברית, זה לצד זה:
זֶה סֵפֶר הַשִּׁירִים – עֵת הַגְּבוּלוֹת חָצִיתִי

לוֹ הֶעֱתַרְתִּי שִׂיחַ לְבָבִי

בְּשַׁעַר סִפְרְךָ הֻשְׁבַּעְתִּי אֵת שִׁירַי

הַקְדֵּשׁ לָעַם מָרוּד, כָּפוּן וָמַך.

הַכֹּל יָעִידוּ: עוֹד אֲנִי אֵיתָן:

לָעַם הִפְנֵיתִי דֶּבֶב חֳרוּזַי
הערות שוליים

↑  בתרבות הערבית, למרחב, 14 ביוני 1957.
↑  המזרח החדש: Vol. 19, Nos. 1-2/כרך י״ט, חוברות 1–2, באתר גוגל ספרים, ‏2 במאי 2023, עמ' 166.
↑  ששון סומך, מה לתרגם מן השירה הערבית, מעריב, 11 במאי 1979.
↑  כוכבי-עמית חנה, שיטרית אריאל, סומך ששון, באתר לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית.
↑  ששון סומך, שירה עיראקית בהגשה פלורליסטית, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296451805171  PLWABN: 9810684018605606  BnF: cb135479295 (data)  CiNii: DA12971470  GND: 11931178X  ISNI: 0000 0001 2284 3672  LCCN: n82011019  NKC: jo20010087130  NLA: 35208649  NTA: 080532012  RERO: 02-A017733251  SUDOC: 071340882  Trove: 865943  VIAF: 117239235   WorldCat (עם VIAF): 117239235
אבראהים נאג'י

| --- | --- |

איבראהים נאג'י
 לידה:  31 בדצמבר 1898 קהיר, ח'דיוות מצרים 
 פטירה:  27 במרץ 1953 (בגיל 54) 
 מדינה:  מצרים 
 לאום:  מצרי
 עיסוק:  רופא, משורר ומתרגם
 שפות היצירה:  ערבית
 יצירות בולטות:  אל-אטלאל
 
איברהים נאג'י (בערבית: إبراهیم ناجي) (1898–1953) היה משורר, סופר, מתרגם ורופא מצרי.
נאג'י היה רופא שהתמחה ברפואה פנימית.
שירו המפורסם ביותר של נאג'י הוא אל-אטלאל (الأطلال – "ההריסות") אשר הושר על ידי הזמרת המצריה אום כלתום. הוא היה מייסד שותף של החברה הקהירית לשירה רומנטית.
נישא לסמיה ונולדו לו שלוש בנות.
רשימת ספריו

وراء الغمام، מאחורי הערפל, 1934.
ليالي القاهرة، לילות קהיר, 1944.
في معبد الليل، במקדש הלילה, 1948.
لطائر الجريح، הציפור הפצועה, 1953.
חיבר יצירות ספרותיות נוספות בפרוזה וכן תרגם מצרפתית ורוסית.
תרגומים לעברית

שירו "אל אטלאל" תורגם בידי סלמאן מצאלחה וכן תורגם על ידי צבי גבאי ופורסם בעתון 77.
שירו "צִפִּיָּה" (الانتظار) תורגם בידי אליהו מנצור.
הערות שוליים

↑  הארץ, 25 באפריל 2000, ראה כאן
↑  גיליון 374 מרץ-אפריל 2014
↑  אליהו מנצור, אסופת שירה ערבית קלאסית ומודרנית, 2004, עמ' 246
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305537105171  BNE: XX1601205  BnF: cb144940425 (data)  GND: 119114798  ISNI: 0000 0001 0170 3232  LCCN: n82164368  NTA: 073504688  SUDOC: 071515119  Trove: 1171312  VIAF: 22371045   WorldCat (עם VIAF): 22371045
אבו אל-עתאהיה

| --- | --- |
 לידה:  748 Ayn al-Tamr, עיראק 
 פטירה:  828 (בגיל 80 בערך) בגדאד, בית עבאס 
 שם לידה:  إسماعيل بن القاسم بن سويد العنزي 
 מדינה:  בית עבאס 
 תחום כתיבה:  שירה
 סוגה:  שירה ערבית
 
אַבּוּ אלְ-עַתַאהִיַּה אַבּוּ אִסְחַאק אִסְמַאעִיל בְּן אלְ-קַאסִם אלְ-עַנְזִי (בערבית: أبو العتاهية أبو إسحاق إسماعيل بن القاسم العنزي; פירוש הכוניה שלו הוא "בעל השיגעון"; 748–828) היה משורר ערבי מהתקופה האסלאמית המוקדמת אשר פעל בחצר מלכותם של הח'ליפים לבית עבאס, בן זמנם של בשאר בן בורד ואבו נוואס. שירתו בלטה בעיסוק בסיגוף ובמיאוס בהבלי העולם הגשמי.