stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב בער מבוליחוב
ספר זיכרונות

את זכרונותיו כתב דב בער בעברית. הזכרונות מתארים את העיירה בולחוב ואת קורותיה של יהדות גליציה במאה ה-18, בתקופה של מעל 50 שנה. את זכרונותיו כתב דב בער לאחר פטירת אשתו השנייה (בשנת 1793).
בזכרונותיו סיפר דב בער על עצמו, על משפחתו, על סביבתו, ועל מסעותיו והרפתקאותיו. אגב כך הוא גם מספר על אירועים היסטוריים שונים להם היה עֵד ושותף – הוויכוח עם הפרנקיסטים; ביטולו של ועד ארבע ארצות בידי שלטונות פולין ועריכת המפקד הגדול של יהודי פולין בשנת 1764; חלוקת פולין ומשמעותה ליהודי גליציה.
הזכרונות מתעדים גם את אופן חשיבתו הטיפוסי של יהודי גליצאי בן התקופה, ואף את התמורה שחלה עם סיפוחו של האזור הפולני לממלכה מודרנית יותר. כך למשל כותב דב בער (כנראה באירוניה) כי משעה שכבשו האוסטרים את גליציה, נעלמו משם השדים שקודם לכן שרצו שם בהמוניהם. את שם המשפחה 'בירקנטל' אימץ דב בער בעקבות סיפוח גליציה לאימפריה האוסטרו-הונגרית שחייבה את נתיניה בשם משפחה.
ההיסטוריון מרק וישניצר גילה מחדש את כתב היד בשנות ה-20 של המאה ה-20 והוציאם לאור במקורם העברי ובתרגום ליידיש (ברלין 1922). הזכרונות נדפסו שוב בתרגום לאנגלית (ניו יורק 1973). כיום מצוי כתב היד המקורי בספריה הלאומית של קנדה.
ספר דברי בינה

דב בער חיבר (בשנת 1800) גם ספר פולמוסי תורני כנגד סכנת טענותיהם של נוצרים, שבתאים ופרנקיסטים, ושמו 'דברי בינה' (שם המחבר דב בער, נרמז במילה 'דברי' או בראשי התיבות של כותרת החיבור). כותרת המשנה של החיבור 'דברי בינה' היא: "למען תאלמנה שפתי שקר – נגד דתינו". גם חיבור זה משקף תיעוד היסטורי חשוב לסערות הרוחניות שפקדו את הקהילה היהודית בגליציה של המאה ה-18 על רקע הופעתן של כת הפרנקיסטים מכאן, והתנועה החסידית מכאן. ואכן, 'דברי בינה' יכול היה לשמש נשק בידי מתנגדים ומשכילים אנטי חסידיים, וכתב היד של החיבור הגיע לספרייתו של יוסף פרל בטרנופול. עם העברת ארכיון פרל לירושלים, גם כתב היד מצוי כיום באוספי הספרייה הלאומית בירושלים. ספר דברי בינה לא נדפס בשעתו (חרף תוכניתו של בן המחבר להיערך להדפסה: קשה ומסוכן היה להדפיס חיבור הכולל פולמוס אנטי נוצרי מפורש), אך קטעים ממנו נדפסו ברבות השנים, על ידי אברהם יעקב ברור בספרו 'גליציה ויהודיה' ועל ידי גרשון הונדרט. גם המחבר החסידי חיים שמואל גליקמן, כלל את החיבור בספרו 'מפיהם ומפי כתבם' (קריית יואל, תשס"ז/ח) והוסיף להם מבוא על המחבר מתוך זכרונותיו של דב בער.
לקריאה נוספת

דב בר בן יהודה בירקנטל, כרך ראשון: דברי בינה, כרך שני: זיכרונות. ההדיר מכתב היד והוסיף מבוא והערות: גרשון דוד הונדרט, מוסד ביאליק, ספריית דורות, 2023
הערות שוליים

↑   שמואל פיינר, כמו שעשו לישראל נעשה בהם, שנלקח מהם כל כבוד ארצם ונעשו עבדי עבדים, באתר הארץ, 14 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309136305171  PLWABN: 9811518354505606  GND: 119353679  ISNI: 0000 0001 1027 8266  LCCN: no2004035478  NTA: 303290234  SUDOC: 12274862X  VcBA: 495/5231  VIAF: 61253724   WorldCat (עם VIAF): 61253724
דנב

ערך זה עוסק בכוכב על-ענק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
   
 מיקומו של דנב בקבוצת הברבור
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  ברבור
 שמות נוספים:  α בברבור
 סוג:  על-ענק לבן
 בהירות נראית:  1.25
 סיווג ספקטרלי:  A2 Ia
 עלייה ישרה:  20ʰ 41ᵐ 25.9ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏49″ ‏16′ ‏45°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  6.95-
 מרחק:  1,400  שנות אור 429.24  פארסק
 רדיוס:  200-300 רדיוסי שמש
 מסה:  20-25 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 60,000 מהשמש
 טמפרטורה:  כ-8,400 K
 מהירות סיבוב:  39 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  −4.9±0.3 קילומטר לשנייה
 היסט:  2.31±0.32 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  0.23 
 
דֶנֶבּ (Deneb) או α בברבור הוא כוכב על-ענק, הבהיר ביותר בקבוצת הברבור ואחד הכוכבים המרכיבים את משולש הקיץ. כעל-ענק לבן, דנב הוא אחד הכוכבים הבהירים ביותר המוכרים כיום, עם בהירות מוחלטת של 6.95-. בעבר הוא זכה לשני כינויים נוספים, ארידד (Arided), וארידיף (Aridif) אך הם נדירים בשימוש.
פירוש השם "דנב", בערבית, הוא "זנב": זנב הברבור.
דנב הוא כוכב־התקן של המחלקה הספקטרלית A2Ia.
תכונות

מרחקו המדויק של דנב מהשמש אינו ודאי. המרחק שנחשב כיום כסביר ביותר הוא 1,400 שנות אור, אבל אי ודאויות במדידת הפרלקסה נותנות טווח מ-1,340 ועד 1,840 שנות אור. אי ודאות זו גם מקשה על קביעת ערכים מדויקים למאפיינים האחרים של הכוכב.
בהתבסס על הטמפרטורה, העוצמה וכן מדידות ישירות של גודלו הזוויתי (כ-0.002 שניות קשת), רדיוסו מוערך ב-200–300 רדיוסי שמש. לשם המחשה, אם דנב היה ממוקם במרכז מערכת השמש, הוא היה מגיע עד מסלול כדור הארץ. זהו אחד הכוכבים המוכרים הגדולים ביותר והכוכב הנצפה הכי גדול מטיפוס ספקטרלי A.
לדנב טמפרטורת פני שטח של כ-8,400 מעלות קלווין ומסתו מוערכת ב-20–25 מסות שמש. שני נתונים אלה מרמזים כי הכוכב כנראה יהיה בעל אורך חיים קצר ויהפוך לסופרנובה בתוך כמה מיליוני שנים, כאשר כבר היום התצפיות מעידות כי היתוך המימן בליבתו נפסק והוא מתיך יסודות כבדים יותר. רוח השמש של דנב גורמת לו לאבד מסה בקצב מהיר פי 100,000 מזה של השמש. בשל מסתו הגדולה הכוכב צפוי להתפוצץ כסופרנובה בתוך כמיליון שנים.
המחשת גודלו של דנב - פי 200–300 מגודל השמש
דגל אריתריאה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  5 בדצמבר 1995
 מוטיבים עיצוביים:  שדה, pile issuant from dexter, סמל אריתריאה 
 גרסאות נוספות
 נס הנשיא
 
 גרסאות היסטוריות

 
   דגל לאומי ודגל ימי לאומי  היסטורי
 1993 - 1995

 
   דגל לאומי ודגל ימי לאומי  היסטורי
 1952 - 1961
 
דגל אריתריאה הוא דגלה הלאומי של אריתריאה. הדגל הנוכחי אומץ רשמית ב-5 בדצמבר 1995. דגל זה דומה מאוד לדגל החזית העממית לשחרור אריתריאה, כאשר לדגל החזית העממית נוסף הזר וענף עץ הזית שהופיע גם בדגל המדינה משנת 1952.
במרכז הדגל מופיע משולש אדום שבסיסו בדופן הדגל הקרובה לניצב, וקדקודו בדופן הנגדית של הדגל. מעל המשולש האדום ישנו משולש ירוק, ומתחתיו משולש כחול. הירוק מסמל את פוריות הארץ ואת החקלאות, והכחול את האוקיינוס ההודי. האדום מסמל את הדם שנשפך במאבק המדינה לעצמאותה ולמען החופש של אזרחיה. הזר הצהוב כולל שני ענפי עץ זית ומקיף ענף עץ זית. זר זה מקורו בדגל המדינה משנת 1952 והוא מחליף את הכוכב הצהוב שהופיע בדגל החזית העממית לשחרור אריתריאה.
כיוון המשולש האדום ההולך וצר מהניצב אל הקצה הנגדי של הדגל בא לסמל את השאיפה לעתיד בו שפיכות הדמים תפחת עד שתעלם ובכך מסמל הדגל תקווה לשלום.
ראו גם

סמל אריתריאה
המנון אריתריאה
דגל ארובה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  18 במרץ 1976
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול בהיר, שני פסים צרים אופקיים בצבע צהוב, כוכב מרובע בקנטון
דגל ארובה אומץ רשמית ב-18 במרץ 1976.
הדגל הוא דגל כחול בהיר (צבע דגל האומות המאוחדות). שני פסים מקבילים צרים בצבע צהוב חוצים את חלקו התחתון של הדגל. כוכב בן ארבע פינות בצבע אדום שגבולו לבן מצוי בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל).
הכחול מסמל את השמים, את הים, את השלום, ואת התקווה לעתיד טוב יותר. הפסים הצהובים מסמלים את חופי האי ואת התיירות המהווה מרכיב חשוב בכלכלת האי כיום, כמו גם את הזהב והזהב השחור שהיוו מרכיב בכלכלת האי בעבר.
הכוכב מסמל את ארבע רוחות השמים מהם הגיעו תושבי ארובה לאי, וכן את ארבע השפות המדוברות באי: פאפיאמנטו, ספרדית, אנגלית והולנדית. הכוכב מסמל את האי עצמו - כאשר האדום מסמל את אדמת האי והלבן את חופי האי. הכוכב מסמל גם את ההיסטוריה של האי - המאבק של האינדיאנים באי בכוחות שכבשו אותם. הצבע האדום מסמל אהבה פטריוטית של תושבי האי לאי, והלבן מסמל טוהר וכנות.
18 במרץ מדי שנה הוא חג לאומי בארובה שנקרא "יום הדגל".
ראו גם

סמל ארובה
דב בעריש מאושפיצין

| --- | --- |

שער הספר "דברי צדיקים"
 לידה:  ? קשאנוב
 פטירה:  18 בדצמבר 1837 כ' בכסלו ה'תקצ"ח 
 מקום קבורה:  אושוויינצ'ים
 תקופת הפעילות:  ? – 18 בדצמבר 1837 
 השתייכות:  רבני פולין
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, חסידות, מוסר
 רבותיו:  החוזה מלובלין, ר' שלמה מקשאנוב
 חיבוריו:  דברי צדיקים
 
רבי דב בעריש פרומר מאושפיצין (? – כ' בכסלו ה'תקצ"ח, 18 בדצמבר 1837) היה רב ואדמו"ר חסידי בעיירה אושוויינצ'ים (אושוויץ) שבמערב גליציה. מתלמידי החוזה מלובלין.
ביוגרפיה

נולד בעיירה קשאנוב לאביו משה ואמו הענדל. למד תלמוד והלכה אצל ר' שלמה בוכנר מקשאנוב, ותורת הנסתר מפי החוזה מלובלין. סופר עליו, כי למד מהחוזה מלובלין את מידת "התפשטות הגשמיות", הנחשבת בחסידות לדרגה רוחנית גבוהה במיוחד. היה תלמידו החשוב ביותר של ר' שלמה מקשאנוב, שהעיד עליו כי "כל מה שהיה לי, וכל מה שרכשתי אצל רבותי השקעתי בו, והוא קיבל וספג הכל ועוד הוסיף על כך". עוד אמר עליו רבו: "אם חלילה ידונו אותי בבית דין של מעלה לגיהנום, מובטחני שיהודי קטן זה, תלמידי החביב ר' בעריש, יוציאני משם ויכניסני לגן עדן". בשנת 1828 בקירוב עבר לאושפיצין בעקבות הזמנתו של אחד מעשירי העיירה, ר' נטע טיברג, להיות המלמד של בנו. פעם התארח בעיירה רבי עקיבא איגר ודב בעריש היה היחיד שידע להשיב על קושייתו, ומאז התיידד עמו.
על אף שרבותיו הכירו בגדולתו, דב בעריש עשה הכל כדי להימנע מפרסום ואף השביע את תלמידיו שלא ידברו בשבחו. האדמו"ר אריה לייב ליפשיץ, מייסד חסידות וישניצא, אמר, כי ר' בעריש ביקש להישאר צדיק נסתר: "ותפילתו תמיד שיישאר בין הצדיקים הנסתרים, וביקש מה' שלא יגלו אותו לשום צדיק בעולם, ובאמת צדיקי דורנו אינם יודעים עליו כלל." ואולם הוא עצמו הכיר בגדולתו של דב בעריש ואמר עליו: "אני הכרתי ארבע מאות צדיקים, וצדיק כמוהו לא ראיתי, גדול הדור שאין כמוהו, ואף על פי כן הוא עניו גדול שאין כמוהו". האדמו"ר משה מלעלוב אף השווה את מעלתו הרוחנית לזו של החוזה מלובלין עצמו.
תלמידיו ראו בו לא רק מורה הלכה ומדריך רוחני, אלא גם בעל מופת. בספר "שלושה עדרי צאן", שיצא לאור לאחר מותו, תיאר תלמידו, רבי מנחם מנלי סופר, אירועים שונים בהם הצליח דב בעריש לרפא חולים שהרופאים נואשו מהצילם, בהם גם רופא אפיקורוס, שבזכות מקרה זה החליט לחזור בתשובה.
לאחר שהוכרה גדולתו נודע דב בעריש כ"צדיק מאושפיצין" ואף הסכים לשמש כראש הקהילה, אולם אישור הממשלה התעכב והגיע רק לאחר פטירתו. אף על פי כן, בני העיר הוסיפו על מצבתו את התואר אב בית דין.
אמרותיו

"אם יאמר לך אדם שיש לו אהבת ה' ואין לו אהבת ישראל – שקר יאמר, כי אהבת ה' גם כן אין לו, רק משטה את עצמו."
ספריו

דברי צדיקים - חידושים על התורה, נכתבו מפיו על ידי תלמידיו, זולקובה, תקפ"ו (1826)
צאצאיו

הרב אריה צבי פרומר (הרב מקוז'יגלוב), שעמד בראש ישיבת סוכטשוב וישיבת חכמי לובלין.
דב פרומר, פעיל ציבור, איש עסקים ונדבן, ממייסדי קריית שמואל.
הערות שוליים

1 2  חיים וולנרמן, אביעזר בורשטין ושמעון גשורי, ספר אושפיצין, ירושלים, 1977, עמ' 95
↑  "יומא דנשמתא", עלים לתרופה, שנה י"ב, גיליון תקס"ח, ט"ז אייר תשס"ז. ומפורש שם כי ר' בעריש היה קטן קומה.
1 2  מנחם מנלי סופר, שלושה עדרי צאן, ה'תר"ץ, עמ' ל"ג-ל"ד
↑  הקדמת המו"ל למהדורה השלישית של הספר "דברי צדיקים", ה'תרפ"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309223805171  LCCN: nr96009714  VIAF: 58977761   WorldCat (עם VIAF): 58977761
האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים

המוזיאון והספרייה של האגודה.
‏ צולם על ידי אלכסנדר רוינאשווילי
האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים (בגאורגית: ქართველთა შორის წერა-კითხვის გამავრცელებელი საზოგადოება) הייתה ארגון צדקה שנוסד על ידי אינטלקטואלים גאורגים מובילים במאי 1879, במטרה לקדם את התחייה התרבותית בקרב איכרי גאורגיה, שהייתה אז חלק ממלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית. הארגון המשיך להתקיים גם בתקופה הסובייטית, עד לשנת 7‏/1926.
בהתארגנותם של האצילים איליה צ'בצ'בדזה ודימיטרי קיפיאני והמחנך יעקב גוגבשווילי, הופעלו, רשת של בתי ספר, חנויות ספרים וספריות ברחבי גאורגיה; אימנו מורים ותמכו בעיתונות הגאורגית. הנסיך צ'בצ'בדזה, סופר בולט, המשיך לשחק תפקיד מפתח באגודה, ובשנת 1885, הוא ירש את היושב ראש הראשון של האגודה, דימיטרי קיפיאני, עד שנפטר בהתנקשות בשנת 1907. הארגון, שאושר על ידי השלטונות האימפריאליים, התערב למעשה בכל פעילויות המשכילים הגאורגים, במספר פעולות נדבנות ורשמיות, והיה אחד מהמרכיבים שתרמו להתעוררות הלאומית הגאורגית במחצית השנייה של המאה ה-19.
בשנת 1923 נפתחה מחדש ספריית הפרלמנט הלאומית של גאורגיה, ועם פירוק האגודה, מספר שנים לאחר מכן, הועברו הספרים של ספריית האגודה אליה.
ד'תתקל"ב

ד'תתקל"ב (4932)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 בספטמבר 1171 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1172. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
גזרות יהושע

כיבוש יריחו
גזרות יהושע הם שני איסורים שאסר יהושע בן נון בשעת כיבוש יריחו, האחת אוסרת לקיחת ביזה מהעיר והשניה אוסרת את בניית העיר יריחו. שתי הגזירות הופרו: על האיסור על הביזה עבר עכן בן כרמי, ועל גזרת בניית העיר עבר חיאל בית האלי, מאות שנים לאחר גזרת הגזרות. המקרא מתאר את העונש על הפרת הגזרות.
הגזרות, חילולן והעונש עליהן

בכיבוש יריחו גזר יהושע שתי גזרות – הראשונה להווה והשנייה לעתיד:
איסור לקיחה מביזת העיר – בהווה:
וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל הָעָם: "הָרִיעוּ! כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָעִיר. וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם – הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'... וְרַק אַתֶּם שִׁמְרוּ מִן הַחֵרֶם פֶּן תַּחֲרִימוּ וּלְקַחְתֶּם מִן הַחֵרֶם וְשַׂמְתֶּם אֶת מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל לְחֵרֶם וַעֲכַרְתֶּם אוֹתוֹ"...
איסור בניית יריחו – לעתיד:
וַיַּשְׁבַּע יְהוֹשֻׁעַ בָּעֵת הַהִיא, לֵאמֹר: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר יָקוּם וּבָנָה אֶת הָעִיר הַזֹּאת...".
אנשים מישראל עברו על שתי הגזרות:
עכן לקח מהחרם במהלך כיבוש העיר.
חיאל בית האלי בנה את יריחו מאות שנים לאחר מכן.
הפרת איסור הביזה על ידי הביאה לתבוסת ישראל במערכה נגד העיר עי. יהושע פנה בתפילה לה', ונענה שיש חוטא עבר על איסור הביזה. הוטל עליו לגלות את החוטא באמצעות גורל. ואכן, בגורל התגלה עכן שהסכים להודות בחטאו. הוא נענש בסקילה ובשרפת כל נכסיו (ולפי כמה מהשיטות אף צאצאיו נהרגו עימו).
חיאל נענש בעונש אלוהי במיתת כל בניו במהלך בניית העיר. הכתוב מסמיך את חטא חיאל לגזרת הבצורת של אליהו. מסמיכות זו למדו חז"ל שבניית העיר הובילה את אליהו לגזור את גזרתו. נמצא מכאן, שהפרת שתי הגזרות הובילה הן לעונש פרטי לחוטא והן לעונש לאומי לכלל האומה.
יוזם הגזרות > כיוונים מנוגדים בפסוקים

מהכתוב לא ברור אם יהושע גזר את הגזרות מיוזמתו או שצווה על כך.
מצד אחד, במסירת הגזרות לישראל, יהושע אינו מזכיר שהגזרות הן בשם ה':
וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ אֶל הָעָם: "הָרִיעוּ! כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָעִיר. וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם – הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'... וְרַק אַתֶּם שִׁמְרוּ מִן הַחֵרֶם פֶּן תַּחֲרִימוּ וּלְקַחְתֶּם מִן הַחֵרֶם וְשַׂמְתֶּם אֶת מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל לְחֵרֶם וַעֲכַרְתֶּם אוֹתוֹ"...
וַיַּשְׁבַּע יְהוֹשֻׁעַ בָּעֵת הַהִיא, לֵאמֹר: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר יָקוּם וּבָנָה אֶת הָעִיר הַזֹּאת...".
מצד שני, מתיאור חילול הגזרות הללו עולה דבר אחר:
א. לאחר התבוסה של ישראל בקרב הראשון עם העי, ה' מגלה ליהושע שהייתה הפרה של החרם: "חָטָא יִשְׂרָאֵל וְגַם עָבְרוּ אֶת בְּרִיתִי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתָם וְגַם לָקְחוּ מִן הַחֵרֶם..." - מהכתוב עולה שישראל עברו על ברית ה' ולא על גזרת יהושע.
ב. בספר מלכים, כשמסופר על עונשו של חיאל על בניית יריחו, נאמר: "בַּאֲבִירָם בְּכֹרוֹ יִסְּדָהּ וּבִשְׂגוּב צְעִירוֹ הִצִּיב דְּלָתֶיהָ – כִּדְבַר ה' אֲשֶׁר דִּבֶּר בְּיַד יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן". מהכתוב עולה לכאורה שה' גזר את הגזרה, ויהושע רק מסרה לישראל.
חז"ל והפרשנים העלו מגוון הצעות ליישוב הפסוקים.
יוזם הגזרות > עשה מדעת ה'

היו פרשני מקרא שסברו שהגזרות מקורן בדבר ה':
א. הרד"ק אינו רואה קושי בכך הפירוש אינו מזכיר את דבר ה' - פעמים רבות המקרא אינו מפרש הכול, והדברים נלמדים מאליהם.
ב. האברבנאל סבור שמקור הגזרות הוא אלוהי. אך בשונה מהרד"ק, הוא סובר שהציווי האלוהי עליהן מובא בכתובים. לפני כיבוש יריחו מתגלה מלאך ה' אל יהושע ואומר לו: "שַׁל נַעַלְךָ מֵעַל רַגְלֶךָ כִּי הַמָּקוֹם אֲשֶׁר אַתָּה עֹמֵד עָלָיו – קֹדֶשׁ הוּא". האברבנאל סבור שבהוראה זו ציווהו המלאך על שתי הגזרות: "'כי המקום אשר אתה עומד עליו קודש הוא' - שיהי חרם המקום וכל אשר בו, וזה: אם לשעתו ואם לדורות, שתמיד יהיה חרם לא תבנה", ולכן יהושע אומר לישראל "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'" – כי ה' ציווה על כך.
ג. החזקוני אף לומד כלל מהמילים: "אָרוּר הָאִישׁ לִפְנֵי ה'", שכל מקום שנאמר הביטוי: "לפני ה'" משמעו שהדבר היה על פי הדיבור האלוהי.
ד. עוד הסבורים שעשה כן על פי ה': רבי אברהם בן הרמב"ם רבי משה אלשיך.
יוזם הגזרות > עשה מדעתו וה' הסכים עימו

א. במדרש במדבר רבה מובאים שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
משום שיריחו נכבשה בשבת.
מעין דין עיר הנידחת.
על פי עיקרון מצוות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.
אבל גם אם יהושע גזר זאת משיקול דעת אישי מתגובת ה' לחילול הגזרות מוכח שה' אשרר אותן למעשה ונתן להם מעמד מחייב לחלוטין.
ב. כך מפורש בתלמוד הירושלמי: "שלושה דברים גזרו בית דין של מטה והסכים בית דין של מעלה עמהם... חרמה של יריחו", וכן במקום אחר בבמדבר רבה: "דבר זה עשה יהושע מדעתו, והסכים הקדוש ברוך הוא על ידו... ומנין שהסכימו על ידו? שנאמר: 'וְהָיְיתָה הָעִיר חֵרֶם, הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לַה'".
ג. כך גם סברו הרלב"ג והמלבי"ם.
יוזם הגזרות > ה' אישר אך לא הסכים עקרונית

בתלמוד הבבלי גורסים שיהושע גזר את הגזרות מדעתו, וה' אישר אותן. אולם למרות האישור דעת ה' לא הייתה נוחה מהגזרהו: "'וַיֹּאמֶר ה' אֶל יְהוֹשֻׁעַ: קֻם לָךְ' – מה תלמוד לומר: 'קֻם לָךְ'? – אמר ליה: 'אתה גרמת להם!'", וביאר שם רש"י: "שלא היה לך לאסור עליהם ביזת יריחו". הגמרא מוכיחה זאת מכיבוש העי, ששם אישר ה' לישראל ליהנות מהביזה: "וְעָשִׂיתָ לָעַי וּלְמַלְכָּהּ כַּאֲשֶׁר עָשִׂיתָ לִּירִיחוֹ וּלְמַלְכָּהּ – רַק שְׁלָלָהּ וּבְהֶמְתָּהּ תָּבֹזּוּ לָכֶם".
אכן, אף אם יהושע טעה ולא היה צריך לגזור, ודווקא עכן צדק וכיוון לדעת האל, עדיין נענש על שעבר על הגזרה משום שסמכות הנהגה על העם ניתנה ליהושע על ידי ה'..
לפי זה היה מי שרצה ללמד זכות על עכן, שלא חטא מרשעות, אלא מטעות. כך הסביר למשל הרב יחזקאל פנט:
גם שמעל (‑עכן) בחרם לא נדמה משום זה שהיה רשע ח"ו, רק טעות נזדקר לפניו, שהיה סבור ששלא כדין עשה יהושע במה שהחרים את יריחו, משום שנאמר: "וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ"...
בפירוש "כלי יקר" מובאת דרשת חז"ל המחזקת הבנה זו: "ואראה (-עכן) שכתוב בתורה: 'וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ' - וערבו לי דברי תורה מדברי סופרים גזרתך (-יהושע) שגזרת!". דרשה זו מתבססת על היתר התורה המפורש לקחת משלל הערים הכבושות.
מטרת הגזרות

מדרש במדבר רבה מביא שלושה הסברים מדוע החרים יהושע את יריחו:
משום שיריחו נכבשה בשבת.
מעין דין עיר הנידחת.
על פי עיקרון מצות חלה, משום שנכבשה ראשונה מכל הארץ.
הסברים אלו נכונים לשתי הגזרות.
הרמב"ם מסביר שיהושע אסר את בניית יריחו כדי שהחומות ששקעו בנס במהלך הכיבוש תישארנה בארץ ותהיינה עד לנס שאירע לישראל. לפי הסברו היו פוסקים שלמדו הלכה למעשה שאחרי שיריחו נבנתה פעם אחת, שוב לא חל איסור הבנייה, כי החומות השקועות כבר אינן קיימות.
הרלב"ג מציע שלושה טעמים לגזרות יהושע:
ציווה שלא ייהנו משלל העיר כדי שלא יטעו ישראל בהצלחה שתבוא להם וייחסוה לשלל העיר, ואולי יחשבו שאמונת בני יריחו הייתה טובה שגם הביזה שלהם מביאה הצלחה. לכן גזר על בניית העיר.
ייתכן כי פעולות יושבי יריחו ואמונתם היו מגונות יותר משל שאר יושבי הארץ, ולכן ציווה שלא יישאר מהם ומעירם שום זכר.
כדי לתת מורך לשאר הגויים.
תוקף הגזרות בימינו

גזרת הלקיחה מהחרם הייתה לשעתה, אך גזרת בניית העיר הייתה לדורות. חכמי ישראל דנו אם יש לחוש לגזרה זו גם בימינו. לשאלה זו אף הייתה משמעות מעשית בעשרות השנים שלפני קום המדינה, כשיהודים פעלו לרכישת אדמות הארץ ויישובן, והפוסקים התבקשו לחוות דעתם הלכה למעשה.
ראו גם

כיבוש יריחו
יריחו
יהושע בן נון
עכן בן כרמי
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ו', פסוקים י"ז–י"ט.
↑  ספר יהושע, פרק ו', פסוק כ"ו.
↑  ספר יהושע, פרק ז', פסוק א'.
↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוק ל"ד.
↑  ספר יהושע, פרק ז', פסוקים י"א–י"ב.
↑  ספר מלכים א', פרק ט"ז, פסוק ל"ד.
↑  ספר יהושע, פרק ו', פסוק י"ז.
↑  ספר יהושע, פרק ו', פסוק י"ז; כ"ו.
↑  ספר יהושע, פרק ה', פסוק ט"ו.
↑  ספר בראשית, פרק י', פסוק ט'.
↑  "ציוויו יתעלה בעניין יריחו שתהיה היא ושללה חרם" (ספר המספיק לעובדי ה', י').
↑  בקשר לביטול גזרת הקמת העיר: "'כדבר ה' אשר דבר ביד יהושע בן נון' – לומר כי גם קללת יהושע לא מלבו כי אם מרוח ה' דיבר בו" (אלשיך, ספר מלכים א', פרק י"ז, פסוק א'). אכן, במקומות אחרים משמע מדבריו שיהושע גזר זאת מדעתו, ראה למשל בפירושו לבמדבר ל"א, א'‑ו'; שמות י', ט"ז; דברים ל"ב, י"ט; תהילים י', ט"ו.
1 2  במדבר רבה י"ד, א'.
↑  מסכת ברכות פרק ט', הלכה ה'.
↑  במדבר רבה כ"ג, ו'.
↑  מסכת סנהדרין מ"ד, א'.
↑  יהושע פרק ז', פסוק י'.
↑  ספר יהושע ח', ב'.
↑  "עַל פִּיו יֵצְאוּ וְעַל פִּיו יָבֹאוּ הוּא וְכָל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אִתּוֹ וְכָל הָעֵדָה" (במדבר פרק כ"ז, פסוק כ"א).
↑  יהושע ז', כ"א.
↑  דברים פרק כ', פסוק י"ד.
↑  "כִּי תִקְרַב אֶל עִיר לְהִלָּחֵם עָלֶיהָ... כָּל שְׁלָלָהּ תָּבֹז לָךְ, וְאָכַלְתָּ אֶת שְׁלַל אֹיְבֶיךָ" (דברים פרק כ', פסוקים י'‑י"ד). ואף שכתוב אחר כך (שם שם, ט"ז‑י"ז): "רַק מֵעָרֵי הָעַמִּים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר ה' אֱ-לֹהֶיךָ נֹתֵן לְךָ נַחֲלָה... הַחֲרֵם תַּחֲרִימֵם...", כבר אמרו חז"ל (ספרי דברים, ר"א): "יכול תהא ביזתם אסורה לך? תלמוד לומר (דברים פרק ו', פסוק י"א): 'וּבָתִּים מְלֵאִים כָּל טוּב'".
↑  מורה הנבוכים ג', נ'.
↑  יהושע ו', י"ז.
| ספר יהושע |
| --- | --- | --- |
| הכניסה לארץ | שליחת המרגלים ליריחו • מעבר הירדן • ברית המילה בגלגל • מפגש יהושע עם המלאך |  |
| כיבוש הארץ | מלחמת יריחו • מעשה עכן ולכידתו • כיבוש העי • מעמד הר גריזים והר עיבל • ברית הגבעונים • מלחמת מלכי הדרום • שמש בגבעון דום • מלחמת מלכי הצפון |  |
| חלוקת הארץ לשבטים | נחלת שבט ראובן • נחלת שבט שמעון • נחלת שבט יהודה  (רשימת ערי יהודה) • נחלת שבט יששכר • נחלת שבט זבולון • נחלת שבט דן • נחלת שבט נפתלי •  נחלת שבט גד • נחלת שבט אשר • נחלת שבט אפרים • נחלת שבט מנשה •  נחלת שבט בנימין • ערי הלויים • ערי המקלט |  |
| סיום ספר יהושע | מזבח שניים וחצי השבטים • נאום יהושע • הברית בשכם |  |
| דמויות בספר יהושע | יהושע בן נון • רחב • עכן בן כרמי • אדני צדק • הוהם מלך חברון • דביר מלך עגלון • יפיע מלך לכיש • פראם מלך ירמות • הורם מלך גזר • יבין מלך חצור • כלב בן יפונה • אלעזר הכהן • עתניאל בן קנז • עכסה |  |
סקילת עכן על חילול גזרת יהושע
דנאריוס

דנאריוס כסף של הקיסר הרומי גטה
דנארי מתקופות שונות
דנאריוס או דנריוס (בלטינית: denarius, ריבוי: denarii) היה שמו של אחד המטבעות במערכת הכספים הרומית. דנאריוס היה מטבע כסף ששימש את הרומים אחרי שנת 211 לפנה"ס. הדנאריוס היה מקבילו של הדרכמה היוונית ברפובליקה הרומית. במקורות העבריים הוא נקרא דינר, ולעיתים זוז, ושוויו הגיע ל-1/4 סלע.
הדנאריוס הוכנס לשימוש בתקופת המלחמה הפונית השנייה ולצורך מימונה. משמעות שמו היא "מכיל עשר", והדינאריוס היה אמור לשקול כמו 10 יחידות אס. בראשיתו, היה קוטרו של המטבע כסנטימטר, הוא הוטבע בכסף טהור ומשקלו היה כ-3.5 גרם. 6250 דנארי שוו כיכר בארץ ישראל. במשך השנים הופחת בהתמדה חלקו של הכסף במשקלו של הדנאריוס, ובמשקל האס, לא תמיד היה כך, ובסביבות 141 לפנה"ס הדנאריוס היה שווה ערך ל-16 אס. בהמשך, חלקו של הכסף הופחת עד כדי מחצית משקלו בשנת 200, ועד כדי אחוז אחד בסוף המאה ה-3.
באמצע המאה ה-3, איבד הדנאריוס את מקומו לטובת האנטוניניאנוס.
הפעם האחרונה בה הוטבע דנאריוס הייתה בשנים 270 ל-275, בתקופת שלטונו של אורליאנוס ובשנים הראשונות לשלטונו של דיוקלטיאנוס.
אולם השימוש בו המשיך גם בתקופה הקרולינגית ובמהלך ימי הביניים.
במערב אירופה ובעיקר בצרפת המשיך תיאור מטבעות מסוימים כ"דֶנְיֶיה" (denier, דנריוס בצרפתית) עד למהפכה הצרפתית. הסימן d לפני המטבע הבריטי עד 1971 נבע ממורשת זו. שמו של המטבע המודרני דינר נובע משמו של הדנאריוס.
לקריאה נוספת

John R. Melville-Jones, A Dictionary of Ancient Roman Coins (1990)
הערות שוליים

↑  יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006, עמ' 57-56.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548139805171  BnF: cb15117873b (data)  GND: 4257529-1  LCCN: sh85036691  NKC: ph534658 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומא העתיקה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דלקת מפרקים ניוונית

| --- | --- |

 תחום:  רפואת משפחה 
 תסמינים:  דלקת מפרקים 
 טיפול:  (+-)-flurbiprofen  tepoxalin  tolmetin  פירוקסיקאם  (RS)-etodolac  (RS)-fenoprofen  sulindac  קטופרופן  נבומטון  פירוקסיקאם  אספירין  סלקוקסיב  נבומטון  רופקוקסיב  נפרוקסן  (RS)-etodolac  קטופרופן  oxaprozin  (+-)-flurbiprofen  גלוקוזאמין  valdecoxib  diflunisal  meloxicam  דיקלופנק  tolmetin  אינדומטצין  sulindac  (RS)-fenoprofen  איבופרופן 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  330487 
 MeSH:  D010003
 סיווגים
 ICD-10:  M15, M19, M47 
 
דלקת מפרקים ניוונית (Osteoarthritis - אוסטאוארתריטיס, או בקיצור OA, מוכרת גם כ"שחיקת סחוס" או "שחיקת מפרקים") היא הפרעה במפרקי הגוף הדומה לתסמונת הנדירה אצבלוגוס קראקוס, הכוללת אובדן סחוס מפרקי, צמיחת בליטות עצם במפרקים, ותופעת לוואי דלקתית. בעיית הדלקת במחלה זו היא משנית, ועל כן המינוח אינו מדויק ויש רופאים המעדיפים את המונח אוסטאוארתרוזיס. דלקת מפרקים ניוונית היא הפגיעה המפרקית הנפוצה ביותר. המחלה מופיעה עם הגיל בתפוצה רחבה. בכ-80 אחוזים מהאוכלוסייה מעל גיל 65 ימצאו סימנים לדלקת מפרקים ניוונית בצילום רנטגן, אך רק ב-60 אחוזים מהם יופיעו תסמינים. דלקת מפרקים ניוונית המופיעה בגילאים צעירים יותר היא לרוב משנית לפגיעה טראומטית במפרקים, אך לא בהכרח.
אין תרופה לדלקת מפרקים ניוונית, אך נהוגים טיפולים תומכים ומשמרים לסובלים מהמחלה.
במהלך דלקת מפרקים ניוונית מופר שיווי המשקל המבני בין בנייה ושחיקה בסחוס המפרקי. תאי הסחוס פועלים לייצור מוגבר של חומרי גלם חדשים ליצירת סחוס אך במקביל הם מייצרים אנזימים המאכלים את הסחוס. מעגל הייצור והאיכול המוגבר של הסחוס מסתכם בירידה בכמות הסחוס. רקמת העצם הסמוכה הופכת אוסטאופורוטית וחסרה. תהליכי ריפוי העצם המופעלים בעקבות הפגיעה בעצם מסתכמים בהופעת בליטות עצם (אוסטיאופיטים) באזור המפרק.