stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל פרי
תערוכות > תערוכות יחיד

"מגילות של כלום", גלריה לאמנות, אוצרת דניאלה טלמור, בית האמנים, תל אביב (2009)
"ציורים", גל-און גלריה לאמנות, אוצרת דניאלה טלמור, תל אביב (2009)
"שוחה באוקיינוס אדום", גלריה פרמידה, אוצרת שרלי משולם, חיפה (2007)
"נופי תודעה", מוזיאון לאמנות בוקה-ראטון, אוצרת "'בלייזר מ. וונדי,"' בוקה-ראטון, פלורידה קטלוג (2003).
"שלמה", גלריה לאמנות תיאטרון גבעתיים, אוצר דורון פולק (2002).
"שלמה", גלריה לאמנות תיאטרון ירושלים, (2002).
"שלמה", גלריה לאמנות בית אבא חושי, חיפה (2002).
"שלמה", גלריה לאמנות בית יד לבנים, טבריה (2002).
"מגילות של כלום", מייצג סטודיו, ניו יורק (2001)
"תנועות", לוס אנגלס, קליפורניה (קטלוג) (2000)
"ציורים", מוזיאון האמנים הבינלאומי, אוצר ריצ'רד וואשקו, לודז', פולין (1996).
"ציורים מופשטים", קליפורניה גלריה קארטיו-טומפסון, בוורלי הילס, לוס אנג'לס, קליפורניה (קטלוג) (1995).
"הכתובת על הקיר", גראדק, מוזיאון לאמנות מודרנית, זאגרב, קרואטיה (קטלוג) (1994).
"הכתובת על הקיר", הגלריה הלאומית, פלובדיב, בולגריה (1994).
"ציורים," גלריה מבט, תל אביב (1994)
"שלמה", גלריה קלרפלד-פרי, ניו יורק, ניו יורק (קטלוג) (1993).
"אנשי ניו יורק", גלריה קלרפלד-פרי, ניו יורק, ניו יורק (קטלוג) (1991).
"פורטרטים", גלריה לאמנות תיאטרון ירושלים (1985).
"מיכל צדקה – ציורים," מוזיאון בית יד לבנים פתח תקווה (1985)
"ציורים," גלריה הסמטה, יפו-תל אביב (1982)
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

"זכרונות ילדות", גלריה ארליך, תל אביב (2008)
"הביקור בסטודיו" "The studio visit", גלריה אקזיט ארט, ניו יורק (2006).
"פנים", גלריה פרמידה, חיפה (2006).
"נוף אנושי", מוזיאון חיפה לאמנות, 2005
"טרור TerrorVision", גלריה אקזיט ארט Exit Art, ניו יורק, ניו יורק (2004).
"עבודות נבחרות", גלריה ביקט, ראלי, נורס קרולינה (2004).
"תערוכה שנתית בין לאומית", המכון לאמנות סאן דיגו, קליפורניה (2004).
"תערוכת קיץ", גלריה לאמנות אליין בקר, בוקה ראטון, פלורידה (2003).
"חתונות", ואדי ניס נאס, חיפה (קטלוג) (2001).
"מארקר אמנות ושירה בוונציה", פרויקט רחוב, הבינאלה בוונציה, איטליה (קטלוג) (2001).
"שכנים", גלריה לה מאמא, ניו יורק, ניו יורק (2000).
"האדמה היא פרח", מוזיאון בידגוש לאמנות, בידגוש, פולין (2000).
"דושאמפ תערוכה נודדת", ארצות הברית, גרמניה ופולין (2000).
"אבן לשלום", תערוכה נודדת (קטלוג) (2000).
"מקומי", מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה (1995).
"משטח סימבולי", גלריה לאמנות קלרפלד-פרי, ניו יורק (1995).
"אמנים לשלום", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב (1995).
"משטחים גדולים", גלריה מבט תל אביב (קטלוג) (1994).
"ארט אומי", ארטיסט רזידנסי, אומי, ניו יורק (קטלוג) (1994).
"ניו יורק, עיר ביום-עיר בלילה", הנוך גלריה לאמנות, ניו יורק, ניו יורק (1992).
"פורטרט עצמי", גלריה לאמנות קלרפלד פרי, ניו יורק, ניו יורק (1992).
"מערב, אמנות והחוק", תערוכה נודדת, וושינגטון,נורס קרולינה, קליפורניה, סן פרנסיסקו (קטלוג)
"גוף ופנים", גלריה לאמנות קלרפלד פרי, ניו יורק, ניו יורק (1991).
"גלריה אלון", ירושלים (1986).
"פסטיבל עכו לתיאטרון אחר", פרויקט אמנות (1982).
לקריאה נוספת > וידאו ארט

"מה שראיתי", 4:20 דקות, על אסון התאומים, 2001, הוצג בתערוכה טרור-וויז'ן, אקזיט-ארט ניו יורק.
"הביקור בסטודיו", 5:54 דקות, הוצג בתערוכה ""הביקור בסטודיו"", אקזיט ארט, ניו יורק, ניו יורק, ינואר 2006
"אפטר שמונה", 21:13 דקות הוצג בתערוכה: "זכרונות ילדות", גלריה ארליך, תל אביב, מארס 2008
לקריאה נוספת > וידאו ארט > סרטים דוקומנטריים ותוכניות טלוויזיה

בתוכנית של פאולה וליאון מיכל פרי על אסון התאומים ו"מגילות של כלום"
"רד הד", חצי שעה תוכנית טלוויזיה על התערוכה אנשי ניו יורק
"מטב צפון", חצי שעה תוכנית על התערוכה שלמה 2000
"נברמור פרודאקשן", תוכנית טלוויזיה על מיצג סטודיו "מגילות של כלום", 2002
הערות שוליים

↑  יצחק צדקה, באתר "סימניה"
↑  רינה צדקה, באתר "סימניה
1 2 3 4 5 6 7  מאמרים
↑  מוזיאון בוקה-ראטון, קטלוג התערוכה
↑  גלריה קלרפלד-פרי, ניו יורק, שלמה, קטלוג התערוכה
↑  רבקה רז, תערוכות ניו יורק טרמינל
↑  "שוחה באוקיינוס אדום" באתר מגזין את
↑  קריסטל אמנות ותקשורת‏, מיכל צ. פרי מציגה: שוחה באוקיינוס אדום, באתר וואלה, 13 בפברואר 2007
↑  חגית פלג רותם, ‏5 5 תחנות התרבות של > מיכל צ. פרי, באתר גלובס, 13 במרץ 2007
↑  קטלוג התערוכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372133905171  GND: 174335369  ISNI: 0000 0003 6959 7012  LCCN: no2010001532  ULAN: 500478662  VIAF: 239257972   WorldCat (עם VIAF): 239257972
גל אראל

גל אראל (נולד ב-9 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. וכיום עוזר מאמן הפועל חיפה.
קריירה

אראל גדל בשכונת קריית חיים בחיפה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ובשנת 2006 היה חלק מסגל קבוצת הנוער שזכתה באליפות תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה. ב-23 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. אראל החל להשתלב במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית, ובתום העונה עלה עם הפועל חיפה לליגת העל. בהופעת הבכורה שלו בליגת העל כבש את שערו הראשון בקריירה, לאחר שעלה כמחליף במשחק מול מכבי נתניה ב-22 באוגוסט 2009 וכבש את שער הניצחון בדקה ה-80. לאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע בהפועל חיפה, ובמדיה שיחק ארבע עונות בליגת העל וכבש 16 שערים בכל המסגרות. בעונתו האחרונה בקבוצה זכה עמה בגביע הטוטו.
ביולי 2013 חתם לארבע עונות בקבוצת הפועל באר שבע. ב-21 בספטמבר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 2–1 על הפועל עכו. ב-3 בפברואר 2015 הושאל להפועל פתח תקווה עד לסיום העונה. אראל כבש שער אחד במדי הקבוצה בעונה זו, בהפסד 2–3 לבני סכנין, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-2 באוגוסט 2015 חתם אראל בקבוצת ז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה בספרד, אך שותף רק בארבעה משחקי ליגה במדי הקבוצה, וב-10 בפברואר 2016 חתם לעונה וחצי בזבישה בידגושץ' מהליגה השנייה בפולין, עמה הגיע לחצי גמר הגביע הפולני, ובמדיה כבש שער אחד ב-12 הופעות ליגה עד תום העונה. בקיץ 2016 חזר אראל לישראל וחתם בהפועל רעננה. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובתום העונה העפיל עמה העפיל לליגת העל.
לקראת עונת 2017/2018 חזר אראל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה, ובעונה זו כבש ארבעה שערי ליגה ב-23 הופעות, והיה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, עת סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים. בתחילת עונת 2018/2019 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, כאשר כבש את הפנדל המכריע בניצחון על האלופה הפועל באר שבע. בעונה זו כבש אראל חמישה שערי ליגה, כולם בפנדלים. בעונת 2019/2020 הבקיע גל אראל 6 שערים שוב כולם בפנדלים . בעונת 2020/2021 כבש אראל עוד שלושה שערים בפנדלים ובכך הפך לשיאן ישראל בכיבוש פנדלים רצופים ללא החטאה, 14 פנדלים בליגה ועוד 2 פנדלים בגביע רצופים. שיא שהוחזק   החזיק מעמד 61 שנה. בסיום עונת 2022/2023 פרש ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן הפועל חיפה.
תארים

מחזיקת גביע הטוטו: 2012/13
גביע המדינה: 2017/2018
אלוף האלופים: 2018
הערות שוליים

↑  גידי ליפקין, ‏גל אראל חתם לשנתיים בחימנסטיק הספרדית, באתר ONE‏, 1 באוגוסט 2015
גל אראל במדי הפועל חיפה, 2018
רשף לוי

| --- | --- |

רשף לוי, 2010
 לידה:  13 במרץ 1972 (בן 52) הרצליה, ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה משפחתית
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סטנדאפיסט, קומיקאי, מפיק, תסריטאי
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון 2005  פרס האקדמיה לתוכנית הבידור 2016  פרס האקדמיה לתסריט הטוב ביותר 2020  פרס האקדמיה לתוכנית הקומית הטובה ביותר 2020  פרס האקדמיה לתוכנית הבידור הטובה ביותר 2020  פרס השחקן המצטיין בפסטיבל קאן לסדרות 2019
 http://resheflevi.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
רשף לוי (נולד ב-13 במרץ 1972) הוא תסריטאי, מחזאי, סופר, במאי קולנוע, מפיק, סטנדאפיסט, שחקן וקומיקאי ישראלי. זכה בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל קאן סדרות, בפרס התיאטרון הישראלי וארבע פעמים בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה

לוי נולד בהרצליה וגדל בכפר סבא למשפחה בת שמונה נפשות. אביו עלה מתימן והיה עיתונאי ובוגר מחתרת לח"י, ואימו עלתה מפולין, יצאה בשאלה ועזבה את העולם החרדי. שניים מאחיו הם הסופר והתסריטאי ינץ לוי וחוקר בריאות הציבור רצף לוי.
בצה"ל שירת ביחידת מגלן. למד בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן באוניברסיטת תל אביב, במסגרתה למד בין השאר ביולוגיה, מתמטיקה ופילוסופיה. לאחר שאחיו רגב (שלמד גם הוא באותה תוכנית) נפטר ממחלת האיידס ב-1998 כשהוא בן 25 בלבד, החל רשף להוסיף את שמו של אחיו המנוח לכל אחת מעבודות הכתיבה שלו, והוא חותם בשם העט "רשף ורגב לוי" כהנצחה אישית.
קריירה

לוי כתב מחזות לתיאטרון וכן תסריטים לקולנוע וטלוויזיה. כתב טורים סאטיריים ב-"ynet", במקומון "צומת השרון" וב"וואלה". בהמשך העתיק את הכתיבה הסאטירית שלו לפייסבוק, והסטטוסים השבועיים שלו זוכים לאלפי עוקבים.
קריירה > סטנד-אפ

בתחילת שנות התשעים, עוד בטרם שחרורו מצה"ל, החל להופיע במועדוני סטנד-אפ ורכש לעצמו שם ככותב בידור. בראיונות סיפר שלהופעה הראשונה שלו במועדון דומינו גרוס הגיע בזמן חופשה של 48 שעות משהות בלבנון כחייל. בתחילה התאפיינו הופעותיו בהומור שחור ובעיסוק בנושאים שנחשבו טאבו, כגון השואה ופיגועי טרור. בשנת 2005 העלה לוי מופע סטנד-אפ חדש, "משחק באש", שהורכב מחומרים אחרים, מרוככים יותר, כגון זוגיות, חוויותיו כאבא לשבעה ילדים וקטעי אלתור שעוסקים בחברה הישראלית.
לוי כתב מופעי סטנד-אפ ליעקב כהן, למוני מושונוב ולשלמה בראבא, לצביקה הדר, לחנה לסלאו, לטל פרידמן ולאחרים.
קריירה > תיאטרון

מחזהו הראשון לתיאטרון היה "עורלה", שעלה בפסטיבל תיאטרון קצר במועדון צוותא תל אביב בתחילת שנות ה-2000. למחזה אופי סאטירי, והוא מספר על רב במאה ה-14 אשר ביום אחד צומחת עורלתו מחדש.
בשנת 2000 כתב את המחזה "החולה ההודי". לפי עדותו של לוי, הרעיון למחזה התגלגל בראשו במשך שבע שנים, "ובאמצע הלילה כשהייתי לבד בחדר ברומא, פתאום הבנתי מה צריך לקרות בהצגה". לדברי לוי, המחזה מבוסס על אירועים ש"התממשו כפי שתראו אותם על הבמה... (ואילו אירועים אחרים) היו צריכים לקרות, אם העולם היה טיפה יותר מסודר". לוי שלח את המחזה פעמיים לכל התיאטראות בישראל, אולם אף אחד מהם לא הסכים להעלותו. ב-2003 פנתה מירית טובי לעמרי ניצן, המנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי, והוא רכש את הזכויות וחתם חוזה להעלות את המחזה בבימויו של אלון אופיר. לאחר שנתיים שבהן לא התקדמה ההפקה, הזכויות חזרו ללוי. ב-2005 נפגש לוי עם ציפי פינס, מנהלת תיאטרון בית ליסין והיא הסכימה להעלות את המחזה, שהוצג ב-2005 בפסטיבל פותחים מסך בתיאטרון בית ליסין. את המחזה ביים אלון אופיר, את האב גילם שלמה וישינסקי, את האם גילת אנקורי, את אבשלום חסדאי גילם יורם טולדנו/ליאור אשכנזי ואת שגב חסדאי גילם אושרי כהן. פסקול ההצגה מורכב משירים של חוה אלברשטיין. המחזה, שמשלב הומור שחור ורגעי מלודרמה ועוסק בחומרים משפחתיים אוטוביוגרפיים, זכה לתגובות חיוביות מיד עם עלייתו. המחזה זיכה את לוי בפרס התיאטרון הישראלי למחזאי השנה בשנת 2005, ואת אושרי כהן בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח.
בשנת 2012 עלה המחזה בשנית בהפקה של תיאטרון "הבימה". את המחזה ביים שוב אלון אופיר, את האב גילמו לסירוגין אורי אברהמי, דב רייזר, אהרון אלמוג, נתן נתנזון ושמיל בן ארי; את האם גילמה דוית גביש, את אבשלום חסדאי גילמו נתי רביץ, אלון אופיר ואייל שכטר ואת שגב חסדאי גילם עידו ברטל.
בפעם השלישית עלה החולה ההודי ב-2018 בתיאטרון הספרייה, בבימויו של דניאל אפרת.
בשנת 2008 עלה בתיאטרון בית ליסין מחזה נוסף פרי עטו, "סרט צרפתי". המחזה מתאר את סיפורו של זוג המתמודד עם מות בנם הקטן. המחזה – בכיכובם של קרן צור, מיכה סלקטר, יעל שרוני ודודו בן זאב – שילב קומדיה וקטסטרופה.
בשנת 2007 עלה בהבימה המחזה "החותנת", בתרגום ועיבוד של לוי (המבוסס על המחזה "עבודה סוציאלית" מאת אנדרו ברגמן) בכיכובם של דבורה קידר ואדיר מילר. ההצגה זכתה להצלחה גדולה ורצה למעלה מ-600 פעמים.
בשנת 2009, בעקבות הצלחת "החותנת", עזב רשף לוי את תיאטרון בית ליסין ומונה למחזאי הבית של התיאטרון הלאומי "הבימה". בשנת 2010 הוצג ב"הבימה" מחזהו "לרקוד ולעוף", בבימויו של אלון אופיר, בתפקידים המרכזיים שיחקו סנדרה שדה, נתי רביץ, אושרי כהן, חיים חובה, נלי תגר ורינת מטטוב. על הצגה זו זכה לוי בפרס מחזאי השנה של תיאטרון הבימה לשנת 2010.
קריירה > קולנוע

ב-2004 כתב את הסרט שביים ביחד עם שי כנות "אהבה קולומביאנית" שזכה להצלחה קופתית, והפך לסרט קאלט ישראלי.
ב-2008 כתב וביים את סרט הקולנוע "איים אבודים" אשר לדבריו, מבוסס בחופשיות על חוויות אישיותו ושל משפחתו מרובת הילדים. הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אופיר בשנת 2008, מתוכם זכה ב-4, וצפו בו בקיץ 2008 בבתי הקולנוע למעלה מ-320 אלף צופים.
בשנת 2012 כתב וביים את הסרט "לצוד פילים" המספר על שלושה זקנים וילד השודדים ביחד בנק בירושלים. הסרט בכיכובם של ששון גבאי, מוני מושונוב, יעל אבקסיס, משה איבגי, צביקה הדר. בסרט היה אמור לככב השחקן האנגלי ג'ון קליז (כאחד משלושת הזקנים לצד מושונוב וגבאי) אך הוא פרש זמן קצר לפני תחילת הצילומים עקב בעיות בליבו, והשחקן האנגלי סר פטריק סטיוארט החליף אותו. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2013.
על אף הצלחה גדולה בקופות (מאה אלף צופים לאחר ארבעה שבועות) הביקורות לסרט היו מעורבות. לצד מבקרים שהיללו את היצירה (יאיר רוה מ"פנאי פלוס", יקיר אלקריב מידיעות אחרונות, אתר מאקו, "לאישה" ואחרים) ספג הסרט בקורות לא-מחמיאות מצד המבקרים הוותיקים (יהודה סתיו, מאיר שניצר, אורי קליין). לוי הגיב למבקר הקולנוע של "הארץ" אורי קליין בעמוד הפייסבוק שלו, והאשים את המבקר בכתיבה אלימה ובנטייה רבת שנים "לקטול" כל סרט ישראלי מרגש או מצחיק. צעד זה ספג לביקורות רבות מצד עולם העיתונות,

 אולם גם לתגובות תמיכה מצד יוצרי קולנוע אחרים כפרופסור ענר פרמינגר והבמאי נפתלי גליקסברג. בתחרות פרסי אופיר, הסרט זכה לשבע מועמדויות ובהן לסרט הטוב ביותר, ומועמדות לרשף על כתיבת התסריט.
קריירה > ספרות

בשנת 2016 רשף לוי חתם הסכם עם הוצאת עם עובד על פרסום של ספר ילדים מצויר בשם הגמד משה ומכונית הממתקים, הספר, באיורו של ליאור ארדיטי, יצא לאור בסוף אוגוסט 2017. הספר מספר על גמד שמגלה שמכונית הממתקים שלו נגנבה והוא יוצא למסע חיפושים אחריה. רשף תיאר את הספר "כסיפור שמיועד אך ורק לילדים שאוהבים ממתקים וסיפורי מתח". הספר נבחר על ידי עיתון הארץ לאחד מעשרת ספרי הילדים המומלצים של השנה.
חיים אישיים

לוי נשוי לטלי ולהם שבעה ילדים, בהם תמוז לוי, שגילמה את בתו בסדרת הטלוויזיה "נחמה". הוא מתגורר בכפר סבא.
שניים מאחיו הם רצף לוי, פרופסור באוניברסיטת MIT, והסופר ינץ לוי.
הערות שוליים

1 2  טלי ליברמן, נכון לעכשיו, עם רשף, באתר ynet, 12 במרץ 2015
↑  איתן בר יוסף, עכבר העיר אונליין, המשפחה הלוחמת, באתר הארץ, 21 במרץ 2006
↑  דוד רוזנטל‏, הסחטנות הרגשית של רשף לוי גורמת למחזה שלו לעבוד שוב ושוב, באתר וואלה, 27 במאי 2018
↑  רשף לוי, רשף לוי: "אני זוכר שהבנתי שזה לא סטוץ. זה קרה בלידה של הילד השישי שלנו", באתר ynet, 12 באוגוסט 2008
↑   בן מיטלמן, ‏רשף לוי ואושרי כהן יחד בתיאטרון, באתר ‏מאקו‏, 11 במאי 2010
↑   רוגל אלפר, חצי השעה המעשירה ביותר שראיתי בערוץ 2 מזה שנים, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2016
↑  צאלה קוטלר , ‏רשף לוי: יוצר את "הבורר" אבל חולם על פרס נובל לספרות, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2010
↑  רשף ורגב לוי, קומדיה היא הפורנו החדש, באתר ynet, 2 ביולי 2008
↑  בעקבות האיים האבודים, באתר nrg‏, 8 באפריל 2008
↑  חיים אברהם‏, רשף לוי מעלה זכרונות, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2008
↑  מערכת גיא פינס, צפו: כך שכנע רשף לוי את ג'ון קליז להשתתף בסרט החדש שלו, באתר nana10‏, 17 במאי 2012
↑   אורי קליין, הפיל הלבן של רשף לוי, באתר הארץ, 5 ביולי 2013
↑  הפוסט של רשף לוי נגד אורי קליין, באתר פייסבוק
↑  אילן קפרוב, ‏קרב פילים: רשף לוי נגד אורי קליין, באתר ‏מאקו‏, 17 ביולי 2013
↑  דבורית שרגל, רשף לוי VS אורי קליין, באתר "ולווט אנדרגראונד" 17 ביולי 2013
↑  פיני אסקל‏, שי גבסו ורשף לוי תוקפים עיתונאים: התבכיינות מיתממת ומסוכנת, באתר וואלה, 21 ביולי 2013
↑   ענר פרמינגר, מה שאורי קליין לא הבין, באתר הארץ, 25 ביולי 2013
↑  דלית כהן, 10 ספרי ילדים מומלצים, באתר הארץ, 4 ביוני 2019
1 2  אריאל שנבל, מקור ראשון, אבא, סיפור: רשף לוי כובש תחום חדש, באתר nrg‏, 17 בנובמבר 2017
↑  צאלה קוטלר, ‏רשף לוי: יוצר את "הבורר" אבל חולם על פרס נובל לספרות, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2010
↑  איילת רוזן, ‏"גבר הוא יצור אבוד שצריך הכוונה", באתר ‏מאקו‏, 23 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310503005171  LCCN: no2012005121  NLK: KAC2018L4153  VIAF: 231700268   WorldCat (עם VIAF): 231700268
יום חמישי

בריאת כל יצורי המים והשמיים.
יום חמישי הוא היום החמישי מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601 הוא היום הרביעי בשבוע.
יום חמישי ביהדות

שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים כ'–כ"ג) כיום שבו נבראו חיות המים והעופות.
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים--יִשְׁרְצוּ הַמַּיִם, שֶׁרֶץ נֶפֶשׁ חַיָּה; וְעוֹף יְעוֹפֵף עַל-הָאָרֶץ, עַל-פְּנֵי רְקִיעַ הַשָּׁמָיִם. וַיִּבְרָא אֱלֹהִים, אֶת-הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים; וְאֵת כָּל-נֶפֶשׁ הַחַיָּה הָרֹמֶשֶׂת אֲשֶׁר שָׁרְצוּ הַמַּיִם לְמִינֵהֶם, וְאֵת כָּל-עוֹף כָּנָף לְמִינֵהוּ, וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב. וַיְבָרֶךְ אֹתָם אֱלֹהִים, לֵאמֹר: פְּרוּ וּרְבוּ, וּמִלְאוּ אֶת-הַמַּיִם בַּיַּמִּים, וְהָעוֹף, יִרֶב בָּאָרֶץ. וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם חֲמִישִׁי.
בתפילת שחרית של יום חמישי נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע.
המשנה מזכירה חובה הלכתית לקיים טקסי נישואין ביום חמישי כאשר האישה היא אלמנה, אך דין זה אינו נוהג בימינו.
שמו ברחבי העולם

מקובל לקשר את יום חמישי עם כוכב הלכת יופיטר והאל יופיטר. בלטינית נקרא היום "דיאס יוביס" (Dies Iovis; יוביס הוא שם אחר לאל יופיטר) ומכאן שמו בחלק מלשונות אירופה: בצרפתית Jeudi, בספרדית Jueves ובאיטלקית Giovedì. לעומת זאת, בפורטוגזית השם הוא Quinta-feira, שפירושו "יום-החג החמישי", משום שימי השבוע בפורטוגזית נקראים על שם שבעת ימי השבוע הקדוש של חג הפסחא.
בלשונות הגרמאניות, השם מקושר עם האל הנורדי תור, אל הרעם במיתולוגיה הנורדית שנתפש כמקביל ליופיטר. באנגלית שמו Thursday, בגרמנית Donnerstag (שמקורו בשמו הגרמני של תור), בהולנדית Donderdag, בשוודית ובדנית Torsdag. בכמה משפות אלו (למשל גרמנית והולנדית) פירוש שמו של היום הוא "יום הרעם".
בלשונות המזרח הקרוב משמעות השם היא "יום חמישי". כך בעברית, בערבית (يوم الخميس - יום אלח'מיס), וביוונית (Πέμπτη, "פֶּבְּטִי").
בלשונות סלאביות שונות קיבל יום חמישי את השם "רביעי", על מנת לציין שהוא היום הרביעי בשבוע המתחיל ביום שני. כך ברוסית השם הוא Четверг (צ'טברג), ובצ'כית השם הוא čtvrtek (צְ'טְבְרְטֶק).
בלשונות המזרח יש לשם משמעויות שונות: ביפנית הוא נקרא "מוקויובי" (木曜日), שפירושו "יום האילן", ובסינית "שינג צ'י סי" (星期四), שפירושו "יום רביעי".
מנוחה ביום חמישי

כיום מקובל במקומות עבודה רבים בישראל לראות ביום חמישי היום האחרון בשבוע-העבודה, למעט במקומות בהם נהוגה עבודה ביום שישי, כסניפי בנקים, מרכולים, חנויות ומסעדות. עד שנות התשעים היה נהוג בישראל שבוע עבודה בן שישה ימים, שהסתיים ביום שישי, אך מצב זה שונה עם המעבר לשבוע עבודה מקוצר.
בחלק מהמדינות המוסלמיות נהוג יום חמישי כיום מנוחה נוסף על יום שישי. בעבר כך היה נהוג ברוב המדינות המוסלמיות, אולם בשנים האחרונות הוחלט בכמה מהן לקבוע את יום השבת כיום מנוחה במקום יום חמישי. זאת כדי לשפר את התיאום בלוחות הזמנים עם אירופה ועם ארצות הברית.
יום חמישיזם

יום חמישיזם (או: יום חמישי האחרון) הוא טענה פילוסופית מסוג הוכחה בדרך השלילה לקריאת תיגר על הבריאתנות. לפי הטענה, גיל היקום אינו קדום ליום חמישי שעבר; כל הידוע לנו על מה שקדם ליום חמישי האחרון אינו אלא אשליה, שכן באותו יום נוצרו כל העדויות לקדמותו של העולם, כולל הזכרונות האנושיים והרישומים הפיזיים לכך.
ראו גם

יום חמישי השחור
יום חמישי השחור (פירושונים)
יום חמישי האחרון
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת כתובות, פרק א', משנה א'.
↑  בין השאר בעקבות ברכת "פרו ורבו" שנאמרה לדגים ביום זה (תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ה', עמוד א').
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ג', עמוד א'.
↑  Dr Jack Dikian, The problem with last Thursday (thursdayism)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4275828-2 
האל תור
צבי גלינקה

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1924 כ"ז חשוון ה'תרפ"ה לומז'ה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 בנובמבר 2015 (בגיל 90) כ"ז חשוון ה'תשע"ו חולון, ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה של צמחים
 מקום מגורים:  פולין, ישראל
 מקום קבורה:  חולון 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  דר' לאונורה ריינהולד
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב
 תלמידי דוקטורט:  דר' שרי אנוך, דר אביטל יהלום
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר חולון
 תרומות עיקריות
 תהליכי צמיחה בסביבה שחונה
 
צבי גלינקה (24 בנובמבר 1924 - 9 בנובמבר 2015) היה פרופסור לבוטניקה; מראשוני חוקרי הפיזיולוגיה של הצמח בישראל.
ביוגרפיה

צבי גלינקה נולד בלומז'ה, פולין, וגדל במשפחה ציונית דתית. אביו, מאיר, הוסמך לרבנות ואימו, שיפרה, ניהלה גן ילדים בשפה העברית. בהיותו בגיל 8 עלה עם הוריו ואחותו יפה (כיום סלוצקי) לארץ ישראל. המשפחה התגוררה ברמתיים (כיום חלק מהוד השרון).
גלינקה למד בבית-ספר יסודי דתי, ובסיומו למד בתיכון בתל אביב והיה חבר בתנועת "השומר הצעיר".
בשנים שלפני הכרזת המדינה הצטרף גלינקה ל"הגנה" ויצא להכשרה בקיבוץ אילון. בקיבוץ חלה במלריה שסיכנה את חייו, וחזר לאזור השרון.
בין השנים 1946–1943 שירת גלינקה כנוטר ב"משטרת היישובים העבריים" ובמקביל היה אחד ממפקדי הגדנ"ע בשרון. במסגרת זאת היה אחראי על ביטחונם והעברתם של מעפילים שירדו מספינותיהם צפונה משפיים. משנת 1946 ועד קום המדינה פיקד גלינקה על הגדנ"ע בנפת פתח תקווה.
עם הקמת המדינה השתתף בקורס הקצינים הראשון של צה"ל. במלחמת יום כיפור, בגיל 49, גויס לשמונה חודשי מילואים, השתתף בכוח שחצה את תעלת סואץ, ושירת כמ"פ מפקדה בגדוד מילואים מעבר לתעלה. גלינקה המשיך ושירת במילואים בדרגת סרן עד אחרי גיל 50.
נטייתו להדרכה והוראה משכה אותו ללימודי הוראת טבע בסמינר למורים בגבעת השלושה. בסיום לימודיו בסמינר החל גלינקה לעבוד כמורה לטבע.
בשנת 1957 נפתחה שלוחה של האוניברסיטה העברית באבו כביר, תל אביב, וגלינקה החל ללמוד במחלקה לביולוגיה.
ביוגרפיה > פעילות אקדמית

בשנת 1966 סיים גלינקה את לימודיו לתואר השלישי באוניברסיטה העברית, בהנחיית דר' לאונורה ריינהולד. הוא היה מראשוני הסגל האקדמי של המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1977 מונה לפרופסור מן המניין.
בין השנים 1978–1982 עמד בראש המחלקה לבוטניקה, ובשנים 1985–1988 ניהל את מכון הדגנים.
גלינקה עסק במחקר בסיסי, שתרם להבנת הגורמים המשפיעים על תנועת מים בצמחים. הבנת הגורמים והתהליכים הללו יכולה לתרום לגידול צמחים לתועלת האדם בסביבה שחונה ודלת מים. בתמצית, מצביעים מחקריו על כך ש:
פחמן דו-חמצני מעכב תנועת מים בגבעול (נבטי חמניות), בהתאם לפוטנציאל המים בגבעול.
ההורמון הצמחי ABA מגביר תנועת מים דרך הממברנות בשורשים (גזר) וגם בגבעולים (חמניה), כתוצאה מהשפעתו על התכונות של הממברנות של התאים בצמחים אלו. נושא זה נחקר מכיוונים שונים, ומצביע על כך שהשפעת ההורמון ABA תלויה ב-ATP (מקור אנרגיה), וכי יש הבדלים בתגובה ל-ABA בין סוגי תאים שונים. כמו כן, השפעת ABA על תנועת מים תלויה בריכוז היונים בתמיסה, והיא גבוהה יותר ככל שיורד ריכוז היונים בתמיסה.
נבחנה החַדירוּת של ממברנות של תאי צמחים שונים למים וליונים, ונתגלה כי היא מצביעה על תהליכי חדירה שונים בממברנות של תאים שונים. עוד נמצא שיש השפעה גם לטמפרטורה.
במספר ניסויים שערכו פרופ' גלינקה ושותפיו נחקרו התנאים לחדירוּת הממברנה לאשלגן, ונמצאה השפעה של הלחץ האוסמוטי החיצוני, השפעה של יוני סידן והשפעה של לחץ הטורגור (לחץ על דופן התא שנוצר בגלל כניסת מים). נמצא שכניסת יוני אשלגן לתאים מושפעת באופן בלתי-תלוי הן ביוני סידן והן בטורגור של התאים.
תחום אחר שאותו חקר פרופ' גלינקה היה השפעת האור הנקלט על ידי הפיגמנט הצמחי פיטוכרום וההורמון הצמחי IAA על התארכות מזוקוטיל (הגבעול שמתחת לפסיגים) של נבטי תירס.
לאחר פרישתו לגמלאות, שימש בהתנדבות כחבר בוועדת המלגות לתלמידים מצטיינים בעיריית חולון.
בשנת 1998 הוענק לפרופ' צבי גלינקה התואר "יקיר העיר חולון".
גלינקה נפטר ב-9 בנובמבר 2015, ביום הולדתו ה-91, על פי התאריך העברי. בלכתו לעולמו השאיר אחריו אשה, רותי לבית דשא (דויטש), בת למשפחת מייסדי כפר ביל"ו, אותה פגש בעת לימודיו בסמינר בגבעת השלושה ושלושה ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון .
הערות שוליים

↑  פרופ' צבי גלינקה יקיר העיר חולון, 1998 באתר העירייה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261717905171  ISNI: 0000 0004 0271 4699  VIAF: 298434681   WorldCat (עם VIAF): 298434681
דמא בן נתינה

דמא בן נתינה הוא דמות המופיעה בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, כמופת לכיבוד הורים. דמא היה גוי בעל מעמד חשוב שישב בראשות מועצת העיר אשקלון.
הסיפור הידוע ביותר על דמא בן נתינה מצוי בתלמוד הבבלי במסכת קידושין ובמסכת עבודה זרה ובתלמוד הירושלמי במסכת קידושין ובמסכת פאה. הסיפור עוסק בחכמים שיצאו לחפש אבן ישפה לחושן של הכהן הגדול במקום זו שאבדה. הגיעו לדמא ורצו לקנות ממנו את האבן, אך זה סירב מכיוון שהוצאת האבן מהתיבה שבה היא נמצאת תעיר את אביו (ישנה מחלוקת בתלמוד האם מפתחות התיבה היו בידי אביו או מתחת לכריתו, או שמא רגלי אביו היו מונחות על התיבה). החכמים ניסו שוב ושוב להעלות את המחיר שהם מוכנים לשלם עבורה. לאחר מכן, כשהחכמים פנו לדרכם ללא האבן, בא אליהם דמא בן נתינה עם האבן. החכמים רצו לשלם את מלוא הסכום כפי שעמד לאחר שהעלו אותו. דמא בן נתינה סירב באומרו לחכמים, "מה מוכר אני לכם את כיבוד אבותי במעות כסף?". על כך זכה דמא בכך שנולדה בעדרו פרה אדומה, פרה מסוג מיוחד הנדרשת לעבודת בית המקדש. החכמים שבו לביתו ורכשו אותה בכסף רב.
דמא בן נתינה היה גוי, ולכן לא היה חייב במצוות כיבוד אב ואם, ועל כך אומר התלמוד במסכת קידושין: "ואמר רבי חנינא: ומה מי שאינו מצווה ועושה כך, מצווה ועושה על אחת כמה וכמה".
סיפור מפורסם נוסף על דמא בן נתינה, מספר על מקרה שקרה כשישב עם נכבדי רומא ולבוש בבגד מיוחד (סירקון של זהב). אמו, שלקתה בנפשה, נכנסה, קרעה את בגדו וירקה בפניו לעיני כל חכמי רומא. למרות הבושות הגדולות, שתק דמא ולא ביישה, ואפילו לא גער בה. בתלמוד מובא סיפור זה כמופת לכיבוד הורים, למרות התבזות עצמית.
בתרבות

בשנת 1999 יצא סרט קולנוע חרדי של האחים יהודה ואברהם גרובייס בשם 'דמא בן נתינה' אודותיו.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ל"א, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף כ"ג, עמוד ב'
1 2  תלמוד ירושלמי, מסכת קידושין,  פרק א', הלכה ז'; תלמוד ירושלמי, מסכת פאה,  פרק א', הלכה א' (דף ג' עמוד א')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527254905171