stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי רוזנבלט
חשוד ברצח ארלוזורוב > הרצח

ב-16 ביוני 1933 נרצח בחוף ימה של תל אביב ד"ר חיים ארלוזורוב, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, משרד החוץ של המדינה שבדרך. לרצח ארלוזורוב הייתה השפעה גדולה על תולדות היישוב והדיו לא נמוגו במשך עשרות השנים שחלפו מאז. בליל שבת, בשעת ערב, יצאו חיים ארלוזורוב ואשתו סימה לטיול רגלי לאורך חוף הים לכיוון הירקון. בהתקרבם לשפך הירקון הבחינה סימה בשני גברים שהלכו בעקבותיהם, האחד גבוה והשני נמוך. בני הזוג יצאו מהחוף, נכנסו לשכונה קטנה ליד שפך הירקון ושוטטו בין בתיה. כשסברו כי נפטרו מן העוקבים, חזרו לחוף הים ופנו דרומה לכיוון מרכז העיר, ואז הבחינו שוב בעוקבים. בהתקרבם לבית הקברות המוסלמי (מקום שבו שוכן כיום מלון הילטון) פנו שני העוקבים לעבר ארלוזורוב ורעייתו. אחד מהם האיר בפנס את פני ארלוזורוב, וזה פנה אליהם ושאל "מדוע אתם מפריעים לנו?", וסימה הוסיפה "עזבו אותנו". הגבוה מבין השניים שאל בעברית "כמה השעה?" (ביטוי שאינו מקובל בשפה העברית, אך מקובל בשפות אירופה ובערבית). ארלוזורוב ענה "אין זה עסקך", ושוב שאל הגבוה "כמה השעה?" ובני הזוג החלו לפסוע לדרכם. ברגע זה שלף הנמוך אקדח וירה בארלוזורוב. שני המתנקשים הסתלקו בריצה ונעלמו.
ארלוזורוב הובל במכונית לבית החולים הדסה כשהוא פצוע בבטנו, וכעבור שלוש שעות נפטר מאיבוד דם.
חשוד ברצח ארלוזורוב > הקרע ביישוב שקדם לרצח

הרצח קרה בתקופה של קרע פנימי עמוק ביישוב, בין תנועת העבודה ומפא"י לבין התנועה הרוויזיוניסטית, שנאבקו על הנהגת היישוב. ארלוזורוב אך שב לארץ ממסעו לגרמניה הנאצית שנועד לטפל בהעלאת יהודי גרמניה לארץ ישראל, ובארגון מנגנון בשם "העברה", להצלת רכוש יהודי גרמניה ולהבאתו לארץ ישראל. תוך כדי מסעו לגרמניה התנהל בארץ, נגדו ונגד תוכניותיו, מסע הכפשה בעיתון הרוויזיוניסטי "חזית העם", שהיה ביטאונו של האגף הקיצוני והרדיקלי בתנועה הרוויזיוניסטית, תוך שימוש בביטויים כגון "ברית סטלין-בן-גוריון-היטלר", "סכין בגב האומה", "הינוקא האדום", "ערל-זה-רב", "סנבלט" ו"הדיפלומט האדום" שבא למכור את כבוד העם היהודי "בעד בצע כסף להיטלר". השיא היה במשפט: "העם היהודי תמיד ידע להעריך כראוי את מוכרי כבוד עמם ותורתם, ידע גם כיום להשיב על הנבלה הזאת הנעשית לעיני השמש ולעיני העולם כולו".
עקב התנהלות עיתונאית זו נפל חשדן של הנהגת היישוב ושל משטרת המנדט על אנשי התנועה הרוויזיוניסטית כמבצעי הרצח.
חשוד ברצח ארלוזורוב > החשוד הראשון - אברהם סטבסקי

לאחר שנפל החשד על אנשי התנועה הרוויזיוניסטית והחקירה התנהלה בכיוון זה, נעצר עד מהרה החשוד הראשון - אברהם סטבסקי. סטבסקי התגורר באותה עת בצריף יחד עם אב"א אחימאיר, שהקים ב-1930 את "ברית הבריונים", תנועה אנטי-סוציאליסטית ואנטי-בריטית, ועמד בראשה. חשדו של בעל הבית שהשכיר להם את הצריף התעורר כאשר שמע את תיאורם של הרוצחים כפי שהתפרסם על ידי הבולשת הבריטית במודעות בחוצות העיר. תיאורו של הגבוה מבין שני הרוצחים נראה לו תואם את דמותו של סטבסקי והוא הודיע על כך למשטרה, ואמנם, הלה נעצר ב-19 ביוני 1933. מפקד הבולשת הבריטית הארי רייס הראה לסימה ארלוזורוב את תמונתו של סטבסקי, כשהיא נמצאת בצרור תצלומים של אנשים נוספים והיא זיהתה את סטבסקי כגבוה מבין שני הרוצחים. אב"א אחימאיר נעצר ביחד איתו כחשוד בהסתה לרצח.
חשוד ברצח ארלוזורוב > החשוד השני - צבי רוזנבלט

צבי רוזנבלט נעצר כחשוד ברצח ב-23 ביולי 1933. החשד כלפיו התעורר בעקבות הודעה במשטרה של צעירה בשם רבקה פייגין. ימים מספר לאחר מעצרו של סטבסקי פנתה פייגין לוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, יריבתה הראשית של התנועה הרוויזיוניסטית, ומסרה כי בפיה סודות על הרוצחים. היא הציגה עצמה כחברת בית"ר המקורבת ל"ברית הבריונים" ויוצאת פלוגת בית"ר בכפר סבא. לטענתה דבר הרצח קומם אותה והיא פנתה עורף לתנועתה. לדבריה, העורך הראשי של "חזית העם" גילה לה כי איש פלוגת בית"ר בכפר סבא, צבי רוזנבלט - או חבר אחר מ"ברית הבריונים", צבי שניידרמן, הוא שירה בארלוזורוב, וכי אברהם סטבסקי הוא האיש שהאיר בפנס. אנשי הוועדה שהקימה מפא"י לחקירת הרצח חקרו אותה והתברר שגרסתה מתבססת על פרטי פרטים, שמות מקומות ופגישות. למרות הסתייגות הוועדה מאישיותה של פייגין ומהרקע האישי שלה, שנראו לאנשי הוועדה, שאול אביגור ואליהו גולומב, כמצביעים על אישיות בלתי יציבה, הרי שפע הפרטים המדויקים שידעה למסור על אנשי הפלוגה ועל חברי "ברית הבריונים" הכריע את הכף והם נטו להאמין לה.
הם החליטו להביא את הדבר להכרעת הסמכות המוסרית העליונה של תנועת העבודה, ברל כצנלסון. הוא הגיע לקיבוץ אפיקים, שבו הוסתרה רבקה פייגין מחשש שאנשי בית"ר ינסו לפגוע בה, ושוחח עמה. לאור השיחה החליט ברל כצנלסון כי רבקה פייגין היא "אדם מבולבל", אך דבריה לעניין הרצח ראויים לאמון. חברי הוועדה בחרו להביא את גילויה של רבקה פייגין לידיעת השלטונות בדרך עקלקלה. הם שלחו מכתב אנונימי למשטרה שבו נאמר כי בעלה לשעבר של רבקה פייגין הוא המתנקש. הם יצאו מהנחה כי כאשר המשטרה תתחיל לחקור אותו, יגיעו דרכו לרבקה פייגין גרושתו. אנשי הוועדה נוכחו לראות כי קצין המשטרה יהודה ארזי, שהעניין התגלגל לידיו, לא הגיע בדרך זו אל רבקה פייגין. לכן, החליטו אנשי הוועדה להביא את העניין ישירות לעו"ד בכור-שלום שטרית, קצין התביעות של משטרת המנדט. שטרית פגש ברבקה פייגין בקבוצת כנרת ב-21 ביולי 1933, שמע ממנה את סיפוריה וגבה ממנה הודאה. יומיים לאחר אותה פגישה, ב-23 ביולי, פשטה המשטרה בכוח של עשרים שוטרים על פלוגת בית"ר בכפר סבא והחלה בחיפושים ובמעצרים. במקביל פשטה על בתיהם של פעילים בתנועה הרוויזיוניסטית ועצרה שלושים מהם. לאחר מיון שחררה עשרה מהם והשאירה במעצר את אלו המקורבים ל"ברית הבריונים". בין העצורים היו צבי רוזנבלט ומנהיג "ברית הבריונים", אב"א אחימאיר.
חשוד ברצח ארלוזורוב > הזיהוי המהוסס

למחרת מעצרו הובא רוזנבלט למסדר זיהוי בפני סימה ארלוזורוב. היא זיהתה אותו כרוצח, אך הזיהוי לא היה החלטי, חד וחלק, כפי שהיה זיהויה את אברהם סטבסקי. עוד לפני מעצרו של רוזנבלט השתתפה סימה ארלוזורוב בשני מסדרי זיהוי, שנערכו בבית הסוהר המרכזי בירושלים ב-4 ביולי 1933. בראשון היססה מלזהות חשוד מסוים ולבסוף הצביעה על שלושה ממשתתפי הזיהוי ואמרה כי הם מזכירים לה את היורה, אבל איננה חושבת שמישהו מהם הוא הרוצח. ב-11 ביולי נערך מסדר הזיהוי השני. הוצגו בפניה שלושה עשר אנשים, שניים מתוכם נראו לה כדומים לרוצח אך אינם המתנקשים.
במסדר הזיהוי השלישי השתתף רוזנבלט. המסדר נערך ב-24 ביולי 1933. בפני סימה ארלוזורוב הוצגו ארבע קבוצות של אנשים. צבי רוזנבלט היה השלישי בקבוצה הראשונה. בקבוצה השנייה היה צבי שניידרמן, שעליו אמרה רבקה פייגין בעדותה במשטרה כי נמסר לה כי הוא או צבי רוזנבלט הוא אחד משני המתנקשים.
כשעמד מולה צבי רוזנבלט הגיבה כי אינו האיש. בסיימה לסקור את אנשי הקבוצה, ביקשה כי יראו לה שוב את השלישי, את רוזנבלט. היא סקרה אותו שוב ואמרה כי הוא דומה ליורה אבל אינה יכולה לומר כי היא מזהה אותו בוודאות ומבקשת לראותו בעוד כיומיים כשאינו מגולח למשעי, אלא בעל זיפי שיער כפי שהיה היורה.
בהמשך הוצגו בפניה עוד שלוש קבוצות והיא לא זיהתה איש מאנשיהן. צבי שניידרמן היה בקבוצה השנייה, וכשעמד למולה, סימה ארלוזורוב הצביעה עליו. לאחר מכן ביקשה כי יתנו לשניידרמן להחזיק חפץ בידיו, משום שבליל הרצח שמה לב לידיו. שניידרמן הרים תיק ניירות שהיה מונח שם, פעם בימינו ופעם בשמאלו ואז הודיעה כי הוא אינו האיש.
משיצאה הקבוצה הרביעית הוכנסה לחדר שוב הקבוצה הראשונה. סימה ארלוזורוב הצביעה הפעם על צבי רוזנבלט ואמרה שהוא היחיד בקבוצה זו הדומה במבנה גופו וארשת פניו ליורה, אך נראה לה כצעיר יותר מן היורה מפני שהוא חיוור ממנו ומגולח.
הקצין שטרית סיכם את המסדר בכותבו כי סימה ארלוזורוב זיהתה את רוזנבלט כיורה, אך במידה מסוימת של הסתייגות.
חשוד ברצח ארלוזורוב > האליבי שהופרך

בעוד זיהויו של רוזנבלט במסדר הזיהוי לא היה החלטי, בחקירתו התברר שלא דיבר אמת כשאמר שאינו שייך ל"ברית הבריונים". גם האליבי שלו לשעת הרצח הופרך.
חקירתו של רוזנבלט החלה ב-24 ביולי 1933 וניהל אותה יהודה ארזי. רוזנבלט מסר אליבי שלפיו בעת הרצח השתתף במה שקרא "נשף ספרותי", שנערך בפלוגה, אך לא זכר פרטים ממנו, ובבירור שערכו החוקרים התברר שנשף כזה כלל לא היה. הפרכת האליבי הגבירה את ביטחונם של החוקרים כי רוזנבלט אכן נטל חלק ברצח, והחקירה הועברה לידיו של שטרית. בחקירתו על ידי שטרית הכחיש רוזנבלט כל קשר עם "ברית הבריונים" וטען כי אינו מכיר כלל איש מחבריה שנעצרו עמו ב-23 ביולי. הוא השתמש פעמים רבות בחקירתו בתשובה "לא זוכר". החוקרים סברו כי במעט שכנוע יוכלו להביאו לכלל הודאה, אם לא ברצח, לפחות בחברות ב"ברית הבריונים" ובסיוע לקשר לרצוח את ארלוזורוב. כדי לשכנעו זימנו אליו את רבקה פייגין. היא ביקרה בכלא, מסרה לו כי נשלחה לבקרו מטעם המפלגה הרוויזיוניסטית וניסתה לשדלו כי יודה ברצח ויציל את המפלגה. השידול עלה בתוהו והחוקרים החליטו להעמידו למשפט. הוא הובל למשרדו של הארי רייס, לפי בקשתה של סימה ארלוזורוב לראותו שוב כשהוא בלתי מגולח. הוא הובא לפגישה כשזיפי זקן מכסים את פניו, לאחר ימים אחדים בהם נאסר עליו להתגלח. בתום המפגש אמרה סימה ארלוזורוב לרייס שהפעם הכירה את רוזנבלט טוב יותר מאשר במסדר הזיהוי, וכי היא בטוחה לחלוטין כי הוא האיש שירה בבעלה. הצעד הסופי היה הבאתה לזהות את המקטורן שנמצא באוהלו של רוזנבלט בפלוגה. היא התבקשה לזהותו מבין עשרה מקטורנים הדומים לו בצבעם ובצורתם והצביעה על המקטורן של רוזנבלט כמקטורן שהיורה היה לבוש בו בליל הרצח. לכך הצטרף גם הזיהוי של הנעליים שנמצאו באוהלו של רוזנבלט כדומות לתבניות הגבס שיצקה המשטרה על העקבות בחול, שהתגלו בזירת הרצח. ההעמדה לדין הייתה עתה ודאית.
לקריאה נוספת

שבתי טבת, רצח ארלוזורוב, הוצאת שוקן, תל אביב, 1982.
אבא אחימאיר, המשפט, בהוצאת הוועד להנצחת כתביו, 1968.
דוד תדהר, בשירות המולדת, הוצאת ידידים 1961, עמ' 377 - 427.
משפט רצח ארלוזורוב נאום הקטגור והסנגור והמסמכים, הוצא לאור מטעם ועדת הסנגוריה 1934, הדפסה חוזרת, 1982.
יוסף נדבה, הנאשם השני - מאבקו של צבי רוזנבלט לגילוי האמת, הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 1986.
הערות שוליים

↑  הודעתו השנייה של עבדול מג'יד, דבר, 7 בפברואר 1934
↑  סימה ארלוזורוב מעידה על פרטי הרצח - אישרה וחזרה ואישרה כי סטאבסקי ורוזנבלאט הם הרוצחים, דבר, 10 באוגוסט 1933, המשך
↑  פסק הדין במשפט רצח ארלוזורוב, דבר, 8 ביוני 1934
↑  רק המבטים נפגשו..., מעריב, 2 ביוני 1964
↑  שאול אביגור, עם יהודה ארזי, מולד 194-193, אוקטובר 1964, עמ' 414-394
↑  מ. שמריהו, תביעת דיבה בקשר לרצח ארלוזורוב הוגשה נגד שאול אביגור ומפא"י, מעריב, 29 בדצמבר 1964, המשך
מאיר נחתומי, המכתב האישי לא ביטל התביעה על הוצאת דיבה, מעריב, 31 בינואר 1965
↑  מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578847305171  ISNI: 0000 0000 5032 3028  LCCN: no91022871  VIAF: 2032029   WorldCat (עם VIAF): 2032029 
סוניה אחימאיר עם אברהם סטבסקי משמאל וצבי רוזנבלט מימין, לאחר שחרורם מן הכלא. על השולחן דיוקנו של סנגורם הוראס סמואל.
הספקטרום הטורדני כפייתי

הפרעות הספקטרום האובססיבי קומפולסיבי (טורדני כפייתי) הוא שם כולל למספר הפרעות שיש להן מרכיבים דומים להפרעה טורדנית-כפייתית. הפרעות הספקטרום מאופיינות במחשבות טורדניות או בהתנהגות כפייתית. יש מחלוקת בין חוקרים בתחום לגבי אילו הפרעות צריכות להיכלל בספקטרום, לרוב יש הסכמה כי חרדת בריאות, הפרעת גוף דיסמורפית (BDD) תלישת שיער כפייתית (טריכוטילומניה), חיטוט בעור, התמכרות לאינטרנט וקניות כפייתיות שייכות לספקטרום. מצבים נוספים שיש מחלוקת לגביהם כוללים בין היתר הפרעות אכילה, פיקה, פרפיליה ותסמונת טורט.
הבדלים בין הפרעות הספקטרום

הפרעות הספקטרום שונות זו מזו הן בתוכן והן ביחס בין טורדנות לכפייתיות.
תוכן. חלק מההפרעות מאופיינות הן במחשבות טורדניות והן בכפייתיות, בדומה ל-OCD וההבדל ביניהן ל-OCD הוא בתכנים שהאדם עוסק בהם. כך למשל, אנשים עם חרדת בריאות סובלים ממחשבות טורדניות הקשורות לבריאותם ומבצעים קומפולסיות שונות שנועדו לוודא כי אינם חולים (למשל בדיקות תכופות אצל רופאים או קריאה באתרי בריאות) ואילו אנשים עם BDD מוטרדים מפגם שולי או לא קיים במראם החיצוני ומבצעים טקסי בדיקה או תיקון (למשל ניתוחים פלסטיים או בחינות קפדניות במראה). ניתן לומר שהפרעות אלו הן מעין ביטוי ייחודי של OCD.
יחס בין טורדנות לכפייתיות. חרדת בריאות ו-BDD מאופיינות כאמור הן במחשבות טורדניות והן בכפייתיות, לעומתן, בהפרעות אחרות כמו חיטוט בעור או טריכוטילומניה אין מחשבות טורדניות אלא אך ורק דחף לבצע את הפעולה.
טיפול בהפרעות הספקטרום

הטיפולים בהפרעות הספקטרום דומים למדי וכוללים טיפול קוגניטיבי התנהגותי (CBT) וטיפול תרופתי במידת הצורך. אופי הטיפול, הן התרופתי, והן הקוגניטיבי התנהגותי, משתנה בהתאם להפרעה. כך למשל, בחרדת בריאות ו-BDD נעשה שימוש בטיפול בחשיפה ומניעת תגובה במסגרתו האדם נחשף לתכנים וטריגרים הגורמים לו מצוקה ולומד לא להגיב בצורה טקסית, ואילו בטריכוטילומניה נעשה שימוש בטכניקה של היפוך תגובה במסגרתה האדם לומד לבצע פעולות אחרות במקום תלישת שיער כשהדחף תוקף אותו.
ראו גם

הפרעת גוף דיסמורפית
חרדת בריאות
טריכוטילומניה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סמכות מקומית

סמכות מקומית היא סוגיה בסדר הדין האזרחי, ואחת הטענות המקדימות, אשר יש להעלות אותן בהזדמנות הראשונה. קביעת הסמכות המקומית עונה על השאלה באיזה מחוז שיפוט יתנהל הדיון. לכל בתי המשפט של אותו המחוז, יש סמכות מקומית מקבילה לאותו תיק.
כאשר בית משפט עורך את המשפט בלא סמכות מקומית, אין לכך כל השפעה על התקפות של פסק הדין שלו, או על עצם ניהול המשפט. אם הדיון נערך בבית משפט השלום בבאר-שבע, למשל, במקום בבית משפט השלום בהרצליה, והסמכות העניינית היא אכן של בית משפט השלום, הרי שאין זה משנה היכן ניתן פסק הדין והיכן נערך הדיון, כל עוד הצדדים לא העלו את הסוגיה בהזדמנות הראשונה.
בית המשפט, בניגוד למצב בסמכות עניינית, אינו חייב לבדוק האם הוא שופט בסמכות מקומית.
טרם הרפורמה בתקנות סדר הדין האזרחי, ההלכה הייתה שצד שלא טען בהזדמנות הראשונה טענה של חוסר סמכות מקומית נחשב למסכים לסמכות זו. לאחר הרפורמה, מצבה של פסיקה זו טרם בואר. הלכה זו לכאורה לא בוטלה, אך בתקנות קיים סעיף המסמיך את בית המשפט להורות לצד שטען טענה זו באיחור לשלם פיצויים לטובת אוצר המדינה, בסתירה לכלל לפיו יראוהו כמסכים (שאז הדרך לטעון לחוסר סמכות מקומית ממילא חסומה בפניו).
אם ישנה הוראה בחוק, אשר מסמיכה בית משפט מקומי ספציפי לצורך עניינים מסוימים, הרי שלא תהיה משמעות לדברים האמורים בתקסד"א לעניין הסמכות המקומית. למשל, קיימים כללים נפרדים לענייני משפחה ירושה ופירוק חברות.
הסכמת הצדדים

בנושא הסמכות המקומית, יש משמעות רבה להסכמת הצדדים טרם המשפט. הנושא קבוע בפרק ב׳, תקנה 7(א) לתקסד"א (תקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018):
"אם קיים הסכם בין בעלי הדין על מקום השיפוט, תוגש התובענה לבית המשפט שעליו הוסכם."
כאמור, יש לזכור כי הסכמת הצדדים תיבחן רק אם אין הוראה בחוק, אשר נותנת את הסמכות לבית משפט ספציפי.
בבית משפט לתביעות קטנות, לדוגמה, אין תוקף להסכם שיפוט, והסמכות תיקבע על פי הדין.
בדרך כלל, אם ישנה הסכמה מוקדמת, היא באה לידי ביטוי בתור סעיף בחוזה. ישנם 2 סוגים של סעיפי הסכמי שיפוט:
הסכמת הצדדים > הסכם שיפוט כללי / מקביל / תניית שיפוט מקבילה

דוגמה להסכם שיפוט מסוג זה, הוא סעיף האומר כי:
הפרשנות של בתי המשפט לסעיף מסוג זה, היא כי מותר לכל אחד מהצדדים, אך לא חובה עליו, לפנות אל בתי המשפט של מחוז דרום, גם אם הסוגיה הרלוונטית אינה אמורה להתברר שם על פי כללי הסמכות המקומית.
הסכמת הצדדים > הסכם שיפוט ייחודי / תניית שיפוט ייחודית

הסכם שיפוט ייחודי יאמר דבר אחר, למשל:
במקרה זה, לא משנה לאיזה בית משפט תהיה הסמכות המקומית, הרי שהשיפוט יהיה בסמכותם של בתי המשפט במחוז ירושלים.
תובענה במקרקעין

מדובר בתקנה 7(א) לתקסד"א (2018), והכוונה היא לתובענה שכולה במקרקעין.
תניית שיפוט ייחודית גוברת על קביעה זו, ובמידה ותניית השיפוט היא מקבילה, ניתן להגיש את התובענה גם במחוז השיפוט הקבוע בתניית השיפוט.
מחוזות השיפוט

לבתי משפט שלום באותו מחוז, יש סמכות מקומית מקבילה. כך, אם יש סמכות מקומית לבית משפט השלום בטבריה, ניתן להגיש את התביעה גם בבית משפט השלום בצפת.
מחוזות השיפוט > מחוז תל אביב

בית המשפט המחוזי בתל אביב
בית משפט השלום בתל אביב
בית משפט לעניינים מקומיים בחולון ובית משפט השלום בבת-ים
בית משפט השלום בהרצליה
מחוזות השיפוט > מחוז מרכז

בית המשפט המחוזי מרכז בלוד
בית משפט השלום בראשון-לציון
בית משפט השלום ברחובות
בית משפט השלום ברמלה
בית משפט השלום בכפר-סבא
בית משפט השלום בנתניה
בית משפט השלום בפתח-תקוה
מחוזות השיפוט > מחוז ירושלים

מחוז ירושלים הוא "מחוז ברירת המחדל", במקרים בהם ישנה תובענה אשר אין לה מקום שיפוט מתאים לפי תקסד"א או כל דין אחר. זאת, על פי תקנה 8 לתקסד"א. על פי תקנה זו בפועל כל יישוב ביהודה ושומרון נחשב כמקום שאינו כלול באזור שיפוט מוגדר במחוזות האחרים. לפיכך, כל תביעה הנוגעת ליישובי יהודה ושומרון נדונה בבתי המשפט במחוז ירושלים.
בית המשפט המחוזי בירושלים
בית משפט השלום בירושלים
בית משפט השלום בבית-שמש
מחוזות השיפוט > מחוז דרום

בית המשפט המחוזי בבאר-שבע
בית משפט השלום בבאר-שבע
בית משפט השלום באשקלון
בית משפט השלום באשדוד
בית משפט השלום באילת
בית משפט השלום בדימונה
בית משפט השלום בקריית-גת
מחוזות השיפוט > מחוז חיפה

בית המשפט המחוזי בחיפה
בית משפט השלום בחיפה
בית משפט השלום בקריות
בית משפט השלום בעכו
בית משפט השלום בחדרה
בית משפט השלום בנהריה (נסגר)
מחוזות השיפוט > מחוז צפון

בית המשפט המחוזי בנצרת
בית משפט השלום בנצרת
בית משפט השלום בטבריה
בית משפט השלום בבית-שאן
בית משפט השלום בעפולה
בית משפט השלום בקרית-שמונה
בית משפט השלום בקצרין
בית משפט השלום בצפת
בית משפט השלום במסעדה
ראו גם

בתי המשפט בישראל
הערות שוליים

↑  בית המשפט בנהריה נסגר עקב מצבו הפיזי, באתר ערוץ 7
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
היכל המשפט חיפה - מקום משכנם של בית המשפט המחוזי, בית משפט השלום, בית המשפט למשפחה ובית הדין לעבודה בעיר
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה

אדמות ג'נג'ריה (מתחם שהשתרע בין רחוב הקרן הקיימת בצפון, רחוב בן מימון בדרום, רחוב המלך ג'ורג' במזרח ועמק המצלבה במערב), בבעלות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, שעליהן הוקמה שכונת רחביה א', אחרי שנמכרו לחברת הכשרת הישוב ב-1950. מכירת השטח גרמה לכעס רב מצד מנהיגות היישוב הערבי וכנסיות אחרות. כתוצאה מכך, עברה הפטריארכיה לשיטת חכירה במקום מכירה.
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה היא פרשת הונאה משנת 2000, בה הרב יעקב רבינוביץ ביים עסקת מקרקעין רחבת היקף בין בין מדינת ישראל והקרן קיימת לישראל לבין הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, תוך שהציג מצג שווא כאילו הוא מתווך בין הצדדים. ההצעה כללה הארכה אוטומטית של תקופת החכירה של קרקע ברחביה, בשטח כ-520 דונם אשר בבעלות הפטריארכיה, לתקופת חכירה של 999 שנים. במהלך העסקה העלים הרב רבינוביץ סכום של 20 מיליון דולר שהמדינה הקצתה לעסקה.
רקע > עסקאות חכירה עם הפטריארכיה

הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים מחזיקה ברכוש מקרקעין רב ברחבי מדינת ישראל. כפועל יוצא מכך היא מעורבת במספר רב של עסקאות שכירות עם שוכרי נכסים, יהודים וערבים, כמו גם עם נציגי המדינה והקרן קיימת לישראל. דוגמה מובהקת היא עסקת הקומבינציה בגבעת אנדרומדה, תמורתה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות. שטחי קרקע רבים השייכים לפטריארכיה, ונמצאים באזור ירושלים רבתי, הוחכרו לקק"ל לתקופה של 100 שנים. בראשית המאה ה-21, בהתקרב תקופת החכירה לסיומה, נוצר הצורך לחדשה לתקופה נוספת. עם זאת, בעקבות התנגדותם של גורמים יוונים-אורתודוקסים פרו-פלסטינים, וכדי למנוע את הכשלתן, עסקאות חידוש החכירה בין הפטריארכיה לבין רשויות מקרקעי המדינה חייבות היו להתבצע בחשאיות ובסודיות. ההכרח בחשאיות הוביל לשימוש בשירותיהם של מתווכים למיניהם, אשר לא תמיד הייתה ערבות ליושרם. באותם ימים, ראש הפטריארכיה היה הפטריארך דיאודורוס הראשון, אדם זקן, חולה ותשוש, המוטל על ערש-דווי.
בתחילת שנת 2000 פנה עו"ד יעקב וינרוט בשם לקוחותיו יעקב רבינוביץ, דוד מורגנשטרן ובנו זוסמן, אל שרי האוצר והתשתיות, ומסר להם כי ללקוחותיו יש קשרים עם הפטריארכיה היוונית, וכי הם יכולים להביא לפתרון בעיית הקרקעות בירושלים; כך שתמורת תשלום של 20 מיליון דולר במזומן, תסכים הפטריארכיה להחכיר אותן לתקופה של 999 שנים. לדברי וינרוט, רבינוביץ פנה אליו, והציג בפניו מסמך על ביצוע עסקה קודמת עם הפטריארך בבית שמש, בשווי של 300 מיליון דולר. כן הציג בפניו מכתב המלצה מעו"ד אברהם הללי ראש אגף המקרקעין של הקק"ל, ועל כן אמינותו לא הייתה מוטלת בספק.
רקע > חברת הימנותא

הימנותא בע"מ היא חברת בת של הקרן הקיימת לישראל, שנוסדה בשנת 1938 במטרה להוות מכשיר משפטי לקנייה וניהול של קרקעות שהקרן הקיימת שוקלת למכרם הלאה, דבר הנוגד את עקרונות הקרן. כן נועדה חברת "הימנותא" להחזיק בנאמנות קרקעות שנמסרו לקרן הקיימת עד למסירתם חזרה לבעליהם. "הימנותא" היא זו שמימנה את עסקת הקרקעות ברחביה, באמצעות כספי הלוואה שהעמידה המדינה לקק"ל, ואלו הועברו להימנותא לשם ביצוע העסקה.
רקע > התאגיד הזר

תאגיד זר בשם "Christian Lands in Israel Ltd" הוקם במיוחד לצורך העסקה על ידי עו"ד יעקב וינרוט, ונשלט על ידי רבינוביץ. על פי ההסבר שנמסר, התאגיד הוקם כדי להתגבר על הרגישות הפוליטית הכרוכה בביצוע העסקה במישרין עם רשויות המדינה, וכדי שזו תחשב עסקה עם גורם פרטי זר. על פי המוסכם, התאגיד הזר הוא זה שיחכור את הקרקעות מאת הפטריארכיה.
החתימה על ההסכם

"הימנותא" העבירה לחשבונו של הנאמן עו"ד וינרוט 20 מיליון דולר, מתוכם 16 מיליון יועדו לפטריארך, ו-4 מיליון לכיסוי שכר טרחת עורכי הדין, המתווכים והוצאות שונות. על פי הנחיות רבינוביץ, בהתאם למה שהציג כהוראות שקיבל מהפטריארך, הכין וינרוט 13 שיקים בנקאיים, משוכים על שמו, ומוסבים על החָלָק. את השיקים אמור היה רבינוביץ להעביר לפטריארך. את השיקים ביקש רבינוביץ לקבל ב-2 מעטפות.
הליך החתימה תוכנן ונוהל על ידי רבינוביץ. היה זה הליך בו כל צעד נשקל מראש במטרה להטעות את המשתתפים, ולמנוע מהם להבחין בתרמית. לאחר שנדחה מספר פעמים על ידי גורמים עלומים, שהתקשרו לרבינוביץ בשם הפטריארך, נקבע מועד החתימה על העסקות ליום שישי, ה-14 באפריל, סמוך לכניסת השבת, בזמן שהפטריארך מתאושש מטיפול דיאליזה שעבר באותו יום. רבינוביץ, שותפו מורגנשטרן וכן עו"ד וינרוט הם חרדים, עובדה שיצרה לחץ לסיים את העסקה במהירות, טרם כניסת השבת. השילוב בין הצורך לסיים את העסקות במהירות ובין מצבו הבריאותי של דיאודורוס, תרם לכך שהנתונים לא נבדקו כראוי, והתאפשרה הצגת מצג השווא כאילו הפטריארך חתם על המסמכים וקיבל לידיו את התמורה.
החתימה על ההסכם > הפגישה בבית הפטריארך

את אירוע החתימה ניהל רבינוביץ ביד רמה, כאשר הוא קובע באופן בלעדי את סדריו. בעת שהוא, מורגנשטרן וזוסמן נמצאו כבר בבית הפטריארך, הגיעו גם עו"ד יעקב וינרוט ואחיו עו"ד אברהם וינרוט, הנוטריון - עו"ד אברהם פרי, הרופא - ד"ר ברונו אוסטפלד, ונציג קק"ל מר מרדכי תנורי. כדי לא לעורר חשד, הם הגיעו בשתי מכוניות נפרדות, והתבקשו על ידי רבינוביץ להמתין בחדר האורחים שבקומת הכניסה, בעוד שחדר המגורים של הפטריארך ממוקם בקומה גבוהה יותר. רבינוביץ הראה לנוכחים את מסמכי העסקות שנוסחו על ידי וינרוט, שנשאו 2 חותמות, אך לא היו חתומים.
רבינוביץ הסביר כי לנוכח מצבו הבריאותי של הפטריארך, יימנע מהם לעלות יחד לחדרו. הפטריארך, שאך חזר מטיפול דיאליזה מעייף, והיה משוכנע כי מדובר במשלחת שבאה לבקרו ולדרוש בשלומו. לצידו של הפטריארך נמצאה המטפלת שלו, שהעידה כי הוא הוא אדם חכם וצלול. רבינוביץ ניהל את העלייה לרגל לחדרו. ראשונים עלו רבינוביץ, זוסמן וד"ר אוסטפלד. הרופא התחיל לטפל ברגלו של הפטריארך, ולא ביצע כל בדיקת כשירות. בבית המשפט הועלתה ההשערה כי דיאודורוס כלל לא ידע שהוא אמור לעבור בדיקת כשירות, וחשב כי רבינוביץ ארגן לו רופא לטפל בבעיית הנמק ברגלו. לאחר מכן עלה הנוטריון, עו"ד פרי. עם כניסתו לחדר ראה את הפטריארך במיטתו, ורבינוביץ מסר לו את המסמכים כשהם כבר חתומים. פרי, שלדבריו הבין שהמסמכים נחתמו לפני דקות ספורות, אישר שהמסמכים נחתמו בפניו. אחרון עלה לחדר יעקב וינרוט שברך את הפטריארך באנגלית על ביצוע העסקה, ודיאודורוס ענה לו באנגלית: "כן, כן, תבוא שוב". מתשובה זאת למד וינרוט כי אכן הפטריארך מודע לכל התהליך שנעשה, קיבל את השיקים הבנקאיים לידיו, וכי הכל כשורה.
החתימה על ההסכם > לאחר הפגישה

ע"וד ווינרוט פנה ללשכת רישום המקרקעין בירושלים, על פי ייפוי הכוח שמזוהה כחתום על ידי הפטריארך. הוא רשם בלשכת הרישום "הערת אזהרה" לטובת התאגיד הזר בנכסי המקרקעין הקשורים לעסקה. אולם בדיעבד התברר כי ביום ראשון, 16 באפריל, נמצאו עדיין השיקים הבנקאיים בידיו של רבינוביץ. רבינוביץ ניסה להסביר עובדה זאת, וסיפר ששני כמרים הגיעו אליו עם השיקים, תוך שהם מבקשים להמירם למזומנים, באומרם שהפטריארך "עובד רק במזומן". דא עקא, הכספים לא הגיעו מעולם לידי הפטריארך ונפדו על ידי רבינוביץ וזוסמן בחשבונותיהם בישראל ומחוצה לה.
המשפט

במסגרת רישום העסקה, נודע לעיתונאי על קיומה, והוא פרסם את פרטיה באמצעי התקשורת. בעקבות זאת, נודע הדבר גם לאנשי הפטריארכיה, אשר פנו לבית המשפט בבקשה לבטל את הרישום בלשכת רישום המקרקעין, בטענה כי חתימות הפטריארך על מסמכי העסקה וייפוי הכוח זויפו. בשלב ראשון, ביקשה הפטריארכיה צו מניעה למניעת ביצוע דיספוזיציה (שינוי מעמד) בקרקעות. בנוסף, הגישה הפטריארכיה תלונה במשטרה כנגד המעורבים בפרשה. תלונה זו הובילה, בסופו של דבר, להגשת כתב אישום נגד רבינוביץ' ומורגנשטרן, בעוד שזוסמן נמלט מהמדינה, מצא מקלט ברומניה והוסגר לישראל רק בנובמבר 2011.
המשפט > בית המשפט המחוזי

המשפט התקיים בבית המשפט המחוזי בירושלים בפני השופט משה גל. רבינוביץ הורשע בעבירות של זיוף בכוונה לקבל דבר בנסיבות מחמירות ובשיבוש מהלכי משפט. כעונש הוטל עליו מאסר של שבע שנים, מתוכן ארבע וחצי שנים לריצוי בפועל, ושנתיים וחצי על תנאי. כן, הוטל עליו קנס בסך של 20 מיליון ש"ח, או שלוש שנות מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 800,000 ש"ח. מורגנשטרן הורשע בכך שסייע לרבינוביץ לבצע את העבירות הנזכרות, וכן בשיבוש מהלכי משפט. כעונש הוטל עליו מאסר של שנתיים, מתוכן שנה וחצי בפועל והיתרה על תנאי. כן הוטל עליו קנס בסך של 2 מיליון ש"ח, או שנת מאסר תמורתו, ופיצוי קק"ל בסך של 300,000 ש"ח.
ב-11 בספטמבר 2012, לאחר שכאמור, כשנה קודם לכן הוסגר זוסמן לישראל, הרשיע אותו בית המשפט המחוזי בירושלים על חלקו בעסקה. הוא הורשע בעבירות של קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף בנסיבות מחמירות והלבנת הון. בהכרעת הדין כתב עליו השופט רפי כרמל: "הוא היה בלב ליבו של המעגל הפנימי המבצע. היה אמון על הרעיון כולו".