stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל דנמרק
חוקים וגרסאות לדגל > דגל המדינה והדגל הימי

הן לדגל המדינה (Splifflag) והן לדגל הימי (Orlogsflag) יש מאפיינים דומים אך מדובר למעשה בשני דגלים נפרדים. הספליטפלאג הוא הדגל הדני, בעל זנב מפוצל, צבעו אדום-דנברוו והוא בשימוש יבשתי. האורלוגספלאג הוא דגל דומה, אך צבעו אדום עמוק יותר והוא בשימוש ימי בלבד.
אורלוגספלאג ללא כל סימון עליו מותר בשימוש הצי המלכותי הדני. אולם ישנם מספר חריגות מותרות, מספר חברות וארגונים אמצו את הדגל במרוצת השנים, בנוסף האורלוגספלאג מתואר ככזה רק אם הוא נקי מכל סימון, אחרת הוא פשוט ספליטפלאג.
התקנה הראשונה אשר דנה בדגל המדינה מתוארכת ל-27 במרץ 1630, שם מנחה כריסטיאן הרביעי כי לדפסניונסקיב (Defensionnskibe) הנורווגיות (ספינות סוחר חמושות) מותר להניף את הספליטפלאג רק כאשר הן לוחמות תחת הצי הדני. בשנת 1985 הופצה למספר ערים בשלדוויג פקודה המציינת כי על כל הספינות הדניות להניף את הדגל הדני ובשנת 1690 נאסר על ספינות הסוחר להניף את הספליטפלאג, למעט הספינות אשר הפליגו להודו, אמריקה ולאורך חופי אפריקה. בשנת 1741 הותר לחברת הודו המזרחית הדנית להניף את הספליטפלאג כאשר היא עוברת את קו המשווה, דבר אשר מאשר את קיומה של התקנה משנת 1690.
ברור היה כי היא בלבול כלשהו לגבי צורתו של הדגל כיוון ובשנת 1696 האדמירליות הדנית הציגה למלך הצעה לסטנדרטיזציה של מידות הדגל. באותה השנה יצא צו מלכותי אשר הורה על מידותיו וצורתו של הספליטפלאג, צו זה מכונה Kongeflaget (דגל המלך): "הצלב חייב להיות 1/7 מגובהו של הדגל, שני השדות הראשונים חייבים להיות בצורת ריבוע ובגובה שלוש פעמים עוביו של הצלב. שני השדות הנוספים חייבים להיות מלבניים ואורכם 1.5 אורכם של השדות הריבועיים. אורכם של הזנבות יהיה שווה לאורכו של הדגל"
מידות אלו הן הבסיס למידותיהם של הספליטפלאג ושל האורלגספלאג כיום. על אף שהמידות שונו במקצת. המונח "אורלגספלאג" נטבע לראשונה בשנת 1806 לציון הצי המלכותי הדני.
משנת 1750 בקירוב ועד 1800 מספר ספינות וחברות אשר היו תחת שימושה של הממשלה קיבלו אישור להנפת הספליטפלאג. ומאמצע המאה ה-19 ועד לסופה, ובמיוחד לאחר 1870 ארגונים, מוסדות וחברות פרטיות נוספות קיבלו אישור הנפה של הספליטפלאג.
בהחלטה מלכותית מה-25 באוקטובר 1939, עבור הצי המלכותי, הוחלט כי האורלגספלאג הוא למעשה ספליטפלאג בצבע אדום עמוק (Kraprød או Dybrød). כמו לדגל הלאומי, לא נקבע הגוון המדויק אך התקופה המודרנית הוא נקבע על 195u. כמו כן המידות והצורה שונו במקצת ונקבעו כך: ''הצלב חייב להיות 1/7 מגובהו של הדגל, שני השדות הראשונים חייבים להיות בצורת ריבוע ובגובה 3/7 מגובהו של הדגל. שני השדות הנוספים חייבים להיות מלבניים ואורכם 5/4 מאורכם של השדות הריבועיים. אורכם של הזנבות יהיה 6/4 מאורכם של השדות המלבניים. (מידות הדגל התקצרו במלבנים ובזנבות לאור התקנה משנת 1696).
חוקים וגרסאות לדגל > הנס המלכותי

הגרסה הנוכחית של הנס המלכותי הדני נכנסה לשימוש ב-16 בנובמבר 1972, כאשר המלכה מרגרטה השנייה אימצה גרסה חדשה לשלט האצולה האישי שלה. הנס המלכותי הוא ספליטפלאג (דגל דנמרק בעל זנב מפוצל) אשר במרכזו שלט האצולה המלכותי הנתון בתוך ריבוע לבן. גודל הריבוע הלבן הוא ביחס של 56:107 לגודלו של הדגל.
ראו גם

סמל דנמרק
המנון דנמרק
דגל צלב נורדי
דגל שוודיה
דגל פינלנד
דגל נורווגיה
דגל איסלנד
דגל האיחוד השוודי-נורווגי
לקריאה נוספת

Dannebrog - Vort Flag, Lieutenant Colonel Thaulow, Forlaget Codan, Copenhagen 1943
Dannebrog, Helga Bruhn, Forlaget Jespersen og Pios, Copenhagen 1949
Danebrog - Danmarks Palladium, E. D. Lund, Forlaget H. Hagerups, Copenhagen 1919
DS 359:2005 ’Flagdug’, Dansk Standard, 2005
Danmarks-Samfundet - several rules and customs about the use of Dannebrog
Collins Gem Flags (1994). Haper Collins Publishers pp 73. ISBN 0-00-470723-0
הדנברוו נופל מן השמיים במהלך קרב לינגניס, 15 ביוני 1219. צויר על ידי כריסטיאן אוגוסט לורנצן בשנת 1809. התמונה מוצגת במוזיאון Statens Museum for Kunst בדנמרק.
הדגל הדני על חזית גרסתו של כריסטיארן פדרסן לספר "מעשי הדנים", 1514. (לגרסה מוגדלת ומלאה לחצו כאן).
ציורו של פאולו אוסלו הנסיכה והדרקון 1470, עיצובה של הגלימה של האביר דומה לדנברוו
החותם המלכותי של אריק מפומרניה כמלך איחוד קאלמאר, 1398. שימו לב לדגל דנמרק הקטן בפינה השמאלית העליונה.
צידו האחורי של ספר המגינים הדני, 1340–1370, המציג לראשונה את צבעי הדנברוו לצד סמל מלך דנמרק.
ספינה דנית באיי פארו
כילה

כילה תלויה מהתקרה מעל מיטה, מוזיאון היסטוריה מחוזי, פלורידה
עריסות בבית חולים באינדונזיה, 1930. העריסות מכוסות בכילות ורגליהן טבולות במכלים עם נוזל קוטל חרקים.
כילה היא רשת להגנה מפני יתושים, זבובים וחרקים נוספים, ולפיכך גם מפני המחלות שהם נושאים, כגון מלריה, קדחת דנגי, קדחת צהובה, דלקת המוח וקדחת מערב הנילוס. יעילות הכילה מותנית באריג שימנע חדירת חרקים אלו, ללא פגיעה מוגזמת ביכולת לראות דרכה ובחדירת אוויר. כדי להגביר את היעילות יש להשתמש גם בקוטל חרקים או דוחה חרקים.
כילות משמשות באזורים מוכי מחלות כגון מלריה, בעיקר בתצורה של מעין אוהל מעל מיטה. כדי שהכילה תהיה יעילה יש לוודא שאין בה חורים ושהיא מכסה היטב את המיטה. אסור שהכילה תונח ישירות על האדם החוסה תחתיה, שכן כך יתושים יוכלו לעקוץ בעד הכילה. כילה שצורתה עגולה מכסה את המיטה בצורה מיטבית.
כילות מיוצרות מכותנה, פוליאתילן, פוליאסטר וניילון. חרירים בגודל 1.2 מילימטר מונעים חדירת יתושים. כדי למנוע חדירת יבחושים (Ceratopogonidae), זבובוני חול וכדומה נדרשים חרירים בגודל 0.6 מ"מ.
רשתות כאלו משמשות גם לכיסוי שק שינה, לאוהלים ולהצבה על מסגרות עבור דלתות רשת ורשתות לחלונות.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פותחו כילות המכילות חומרי הדברה (ITNs), למניעת מלריה. במדינות רבות הן מוחלפות כיום בסוג כילות חדש ואמיד יותר (LLIN). כילות ספוגות בחומרי הדברה נמכרות במדינות היעד על ידי האו"ם, ארגון הבריאות העולמי וארגונים נוספים במחיר בסביבות 2–3 אירו. ארגונים פרטיים, כגון הקרן של ביל ומלינדה גייטס רוכשים כילות מסוג LLIN ותורמים אותן.
סקירה של 22 ניסויים אקראיים מבוקרים של ITNs הראתה כי כילות אלו מצמצמות תמותת ילדים בחמישית. באזורים בהם המלריה יציבה, התרחשות אפיזודות של מלריה לא מסובכת הצטמצמו ב-50% לעומת אי שימוש בכילות כלל, וב-39% לעומת שימוש בכילות ללא חומרי הדברה. באזורים עם מלריה לא יציבה, חל צמצום של 62% לעומת אי שימוש בכילות כלל, ו-43% לעומת שימוש בכילות ללא חומרי הדברה. המסקנה מהסקירה - מתוך 1000 ילדים המוגנים על ידי כילות ITNs, ינצלו כל שנה חייהם של 5.5 ילדים בזכות הכילות.
גלריית תמונות

אוהל מבד כילה
כילה מקובעת על מסגרת סביב מיטה
חלון מחופה רשת כילה
ראו גם

אנופלס
הדברת יתושים
הערות שוליים

↑  All Mosquito Netting Info
↑  Insecticide-treated bed nets and curtains for preventing malaria (Review), Lengeler C
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00565255
פדריקו דה מונטפלטרו, דוכס אורבינו

פדריקו דה מונטפלטרו (באיטלקית: Federico da Montefeltro;‏ 7 ביוני 1422 – 10 בספטמבר 1482) היה קונדוטיירי בימי הרנסאנס האיטלקי ורוזן (מאוחר יותר גם דוכס) אורבינו. פדריקו אשר היה אינטלקטואל, הומניסט ומנהיג אזרחי נחשב להיות אחד השליטים החשובים ביותר שתמכו והאדירו את השפעת הרנסאנס. במהלך שלטונו על אורבינו הפכה העיר למרכז התרבות של חצי האי האפניני והוקמה הספרייה הגדולה ביותר באיטליה, שנייה רק לספריית הוותיקן במדינת האפיפיור.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

פדריקו נולד בתור בנו הלא חוקי של גוידנטוניו דה מונטפלטרו, רוזן אורבינו. עוד בצעירותו הוא הוכר כבן חוקי בידי האפיפיור, מרטינוס החמישי. אורבינו (ממוקמת מזרחית לפירנצה) הייתה בתוך האימפריה הרומית הקדושה והושפעה רבות מהרנסאנס האיטלקי שהחל באותה העת מתוך פליטים שברחו אל חצי האי האפניני מהאימפריה הביזנטית והביאו איתם כתבים קלסיים מהמזרח.
פדריקו קיבל חינוך פרטי והושפע רבות מהומניזם. עוד בהיותו ילד הפך לאסיר פוליטי ברפובליקה של ונציה במסגרת הסכם הכניעה של אביו לאחר הפסד כוחותיו במלחמות האזוריות בחבל לומברדיה (בצפון איטליה) בגיל 15 קיבל תואר אביר מידי זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ושנתיים אחר כך החל באימונים להיות קונדוטיירי אחרי אביו, (מפקד של צבא שכיר).
ביוגרפיה > קונדוטיירי

אורבינו והשטחים בסביבתה שנשלטו בידי משפחת האצולה מונטפלטרו לא הייתה עשירה ביחס לערים אזוריות שונות. השדות החקלאיים לא הביאו גידולים רבים והעיר לא הייתה ממוקמת על כל מעבר סחר מרכזי. מצב זה הביא רבים מאנשי אורבינו להתגייס לכדי צבא שכיר בשירות כוחות גדולים יותר ברחבי צפון איטליה. ראש משפחת מונטפלטרו נהג לקחת על עצמו את התפקיד של הקונדוטיירי, מנהיג הצבא השכיר.
רוב המלחמות ברחבי איטליה נוהלו בידי צבאות שכירים אלו. פעמים רבות משפחת אצולה שלטת העבירה שוחד למנהיג של צבא שכירים בשירות עוין כדי להסית אותו לצידה, דבר קבע לעיתים גורל מלחמות. לאורך שירותו הצבאי קיבל פדריקו מוניטין גם של מפקד מוכשר אך גם כמנהיג נאמן אשר לא הושפע מהצעות שוחד. מוניטין זה הביא לכך שערי מדינה רבות ברחבי צפון איטליה חתמו איתו הסכמים שלא יפעל נגדם בתמורה למחיר תשלום נאה שהעשיר את אורבינו עצמה.
במהלך הנהגתו הצבאית פעל בשכירות ונציה, ממלכת נאפולי, דוכסות מילאנו, רפובליקת פירנצה ומדינת האפיפיור. מתוך חשש לאנשיו באורבינו, פדריקו דאג להרחיק את שדה הקרב מהעיר ואזורה ובכך מנע פגיעה באנשיו. מכיוון שרוב השכירים בצבאו היו תושבי אורבינו ומכאן גם נתיניו, פדריקו נהג להעביר כספים למשפחות של פצועים ונופלים מאנשיו כדי למנוע קושי כלכלי עקב איבוד בן המשפחה.
ביוגרפיה > שליט אורבינו > הנהגה

אביו של פדריקו, גוידנטוניו, נפטר במהלך פברואר 1443 ובמותו הותיר את אורבינו לירושת בנו אודנטוניו דה מונטפלטרו, אשר נבחר לרשת את אביו בהחלטתו של האפיפיור אאוגניוס הרביעי. ב-22 ביולי 1444 נרצח אודנטוניו בידי חבורת קושרים. מכיוון שלא היה חשוד במעורבות ברצח נבחר פדריקו בידי משפחתו לרוזן העיר החדש. פדריקו נבחר בין לבין הודות לכישרונו הצבאי והניהולי.
לפי תפיסתו הפילוסופית ההומנית, אשר לה הייתה השפעה רבה על פועלו, פדריקו פעל במדיניות של קרבה לעם וקרבה לאנשים הנמצאים תחתיו. כמו כן הוא ראה אצילים ובני המעמד השלישי כשווים בפני החוק. סדר היום הממוצע של פדריקו החל בהליכה לשוק העירוני ודיון עם הסוחרים לגבי צורכיהם ומצבם של העסקים השונים. בהמשך פעל אל מול מעון משפחתו ופעל בתפקיד של בורר בבעיות אזרחיות וסכסוכים אזרחיים ופליליים.
כמו כן פדריקו נהג לקבל ידיעות אקטואליה לגבי אירועים מדיניים אזוריים מפי תושבים במהלך שפעל כבורר. עם ירושת אורבינו היה פדריקו בשירות פרנצ'סקו ספורצה מדוכסות מילאנו. פדריקו העביר את העיר פזארו שכבש לידי בית ספורצה בתמורה ל-13,000 פלורנים (מטבע ששומש באותה העת ברחבי חצי האי האפניני). בשנת 1464 כבש את העיר רימיני בשם האפיפיור פאולוס השני.
ביוגרפיה > שליט אורבינו > פטרון רנסאנס

אהבתו הרבה של פדריקו ללימוד, בייחוד של פילוסופיה והיסטוריה, הביאה במהרה להכרתו בחשיבות הרבה של הרנסאנס עוד בתחילת ימיו. היחלשות האימפריה הביזנטית ונפילתה הסופית במהלך המצור על קונסטנטינופול במהלך 1453 הביאה בו בזמן לתנועה נרחבת של אינטלקטואלים ביזנטיים אל חצי האי האפניני. המידע שהביאו איתם, שכלל כתבים רבים עוד מהתקופה הרומאית המוקדמת היוו תפקיד מרכזי בתחילתו של הרנסאנס.
על כן קרא פדריקו להקים ספריית ענק בתוך אורבינו, אשר הייתה שנייה רק לספריית הוותיקן בכל איטליה. בתוך הספרייה היו מספר סקריפטוריומים שנועדו להעתקת כתבים עתיקים והוספתם לספרייה בידי סדרת כותבים שהועסקו בידי פדריקו עצמו. עם הקמת הספרייה הקים פדריקו גם ארמון מרכזי בתוך אורבינו שנועד להכיל את הספרייה אך גם את דיוני חצר המלוכה. עם הקמת הספרייה הגיעו יותר ויותר אינטלקטואלים לאורבינו עצמה והפכו אותה למרכז תרבותי ואידאולוגי אשר היה לסמל הרנסאנס האיטלקי. גדולה זאת של אורבינו תרמה רבות להתפשטות הרנסאנס ברחבי האימפריה הרומית הקדושה ומעבר לה.
על פועלו לקידום תרבות הרנסאנס ניתן לפדריקו תואר אביר מסדר הבירית מידי אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. פועלו הנרחב של פדריקו הביא לכינויו "האור של איטליה". הארמון של דוכסות אורבינו אשר בנה יכלול מאוחר יותר אוספים רבים של יצירות אומנות, כולל איורים של רפאל סאנציו. מאוחר יותר חלק מהאיורים הועברו אל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות. עם הזמן מלכים ברחבי מרכז ומערב אירופה הקיפו את חצר המלוכה שלהם באינטלקטואלים ויודעי דבר בתור סמל לרנסאנס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

רוב פועלו של פדריקו לבניית אורבינו לכדי מרכז של פאר ויוקרה נעשה ביחד עם אשתו השנייה, בטיסטה פורצה. במהלך רוב מסעות המלחמה של פדריקו נותרה בטיסטה באורבינו ומילאה תפקיד של דוכסית ועוצרת במקום בעלה. כמו כן, פדריקו נהג לערב את בטיסטה בנוגע להחלטות חשובות אודות אירועים פוליטיים ומדיניים. לאורך כל תקופת שלטונו של פדריקו בתור רוזן ומאוחר יותר דוכס (תואר שניתן לו בידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1474), אפפה השאלה לגבי היורש. מנישואיו של בטיסטה נולדו שש בנות אך בשנת 1472, בעודה בת 26 בלבד, נפטרה בטיסטה עקב סיבוכים בלידת בנה היחיד, שהיה ליורשו החוקי של פדריקו.
בנו של פדריקו, גוידובלדו, היה לאורך כל חייו חולה כרוני ולמרות זאת הוא פעל ללמוד רבות מאביו וחונך להיות מפקד צבאי. עם פטירתו של פדריקו במהלך מסע צבאי עקב חולי הדוכסות עברה לידי בנו, גוידובלדו, אשר לאורך שלטונו השפעתה נחלשה והפכה מאוחר יותר למדינת חסות של מדינת האפיפיור.
ראו גם

אורבינו
הרנסאנס האיטלקי
קונדוטיירי
הערות שוליים

↑  פדריקו איבד את עינו הימנית במהלך תחרות אבירים ומכאן הסיבה שבדיוקנאות שלו הוא נראה על צד שמאל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260908905171  BnF: cb11941263c (data)  GND: 118967444  ICCU: RAVV014212  ISNI: 0000 0001 2137 9230  LCCN: n79063683  NKC: jx20101129008  NTA: 070862397  RKD: 490391  SELIBR: 255247  SNAC: w61g2kd4  SUDOC: 027352080  ULAN: 500216636  VcBA: 495/29614  VIAF: 68908276   WorldCat (עם VIAF): 68908276 
סמל אורבינו
בטיסטה פורצה, אשתו של פדריקו.
קולורדו (אוניית מעפילים)

קולורדו עצורה בנמל חיפה, צלם: קוגל
"קולורדו - מסלול ימי 1
"קולורדו - מסלול ימי 2
קולורדו הייתה אוניית מעפילים של ארגון ההגנה. היא הגיעה לחופי ארץ ישראל שבועות אחדים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נתגלתה על ידי הבריטים ומעפיליה הושמו במעצר. הבריטים העלו על הספינה מאות מעפילים נוספים שנתפסו על גבי סירות ליד חוף חיפה. מעצרם היה נושא למחאה חריפה של העיתון דבר ולתגובה שנקטו שלטונות המנדט נגד העיתון בסגירתו למשך שבוע ימים.
ההפלגות הראשונות

הספינה קולורדו הייתה ספינה קטנה ואיטית שנועדה להוביל מעפילים ללב ים לשם העברתם לספינות מהירות יותר. בשיטה זו העבירה הספינה מסוף שנת 1938 ועד אמצע 1939 אל הספינה אטרטו כ-2,500 מעפילים במספר הפלגות.
במאי 1939 יצאה הקולורדו מנמל ביוגוסלביה ועל סיפונה 379 מעפילים, למפגש נוסף עם האטרטו. אך "אטרטו" נתפסה על ידי הבריטים ולא הגיעה למפגש. על כן הקולורדו התקדמה באיטיות לכיוון חיפה.
ב-6 ביוני 1939 הצליחה "קולורדו" להוריד בחופי הארץ 118 מעפילים, אך בהתקרב כוחות בריטיים הפסיקה את ההורדה ונמלטה. ב-14 ביוני 1939 הורידה הספינה את שאר 261 המעפילים בחוף נהריה, דקות אחדות לפני שספינת מלחמה בריטית הגיעה למקום.
ההפלגה האחרונה

ב-8 ביולי 1939 יצאה הקולורדו מנמל קונסטנצה שברומניה כשעל סיפונה 377 מעפילים. בדרך התקלקלו מכונות הספינה והיא הטלטלה שלושה ימים בים עד שתוקנה התקלה. ב-25 ביולי התקרבה הספינה לחוף הרצליה והתגלתה על ידי ספינת המלחמה הבריטית "אימפריאל", שקרבה אליה וימאיה קפצו על סיפונה של הקולורדו והשתלטו עליה. המעפילים שהיו עיקרם מפולין והתחפשו בתחילה לתיירים, השמידו את המסמכים שהעידו על כך שהם מפולין וטענו שהם פליטים מגרמניה. אולם הבריטים לא קנו את הסיפור וזיהו נכונה שהם מפולין.
הספינה הובלה לנמל חיפה אליו הגיעה ב-28 ביולי. לראשונה לא שוחררו מעפילים שנתפסו באופן מיידי. המעפילים הוחזקו על ידי הבריטים במשך 12 יום על גבי הספינה ובקרב המעפילים וביישוב הועלו סברות שונות לגבי כוונות הבריטים. בין השאר הועלתה הסברה שיש כוונה להחזיר את המעפילים לרומניה ופולין, הסברה שיש כוונה לעצרם בקפריסין והסברה שיש כוונה להחזיקם במחנה המעצר בעתלית. המעפילים קבלו אוכל מועד הקהילה בחיפה, אולם לאחר כמה ימים נפסקו המשלוחים.
ב-8 באוגוסט 1939 הורדו המעפילים אל החוף בחיפה, אך עדיין לא שוחררו אלא הושמו בבית הסגר בחיפה. מעפילי הקולורדו הוחזקו בבית ההסגר בחיפה עד ה-27 באוגוסט, כאשר שוחררו והובלו לבית העולים של הסוכנות היהודית בשכונת בת גלים בחיפה ולאחריו נקלטו במקומות שונים ברחבי הארץ כאנשים חופשיים.
ב-10 באוגוסט תפסו הבריטים 5 סירות מוצפות במים ועליהן כ-300 מעפילים סובלים מצמא ושרב. מעפילים אלה הגיעו מחופי בולגריה, לאחר הפלגה של 12 יום על גבי ספינת מעפילים. רב החובל של הספינה הביא אותם עד למרחק של כ-30 קילומטרים מן החוף והודיע להם כי הספינה עומדת לטבוע ואילצם לעלות על הסירות. הם הטלטלו על גבי הסירות במשך 13 שעות עד שנתפסו על ידי הבריטים. הבריטים העלו את מעפילי הסירות על הקולורדו שעמדה ריקה לאחר שמעפיליה הושמו במחנה המעצר. הם הובאו כבר באותו יום למחנה המעצר בחיפה ובשבת 12 באוגוסט העבירו הבריטים את פליטי הסירות למחנה מעצר בצריפין.
הקולורדו הוחרמה על ידי שלטונות המנדט לאחר הליכים משפטיים ממושכים.
רב החובל וצוות הימאים

רב החובל היווני של הספינה, דמטריוס ורניקוס, עוזרו ושאר 22 אנשי הצוות נעצרו על ידי הבריטים, והועברו למעצר בכלא עכו.
בית המשפט המחוזי דן את רב החובל ועוזרו לשישה חודשי מאסר וזיכה את שאר אנשי הצוות. אולם עוד קודם לכן חולץ רב החובל ורניקוס ממאסרו על ידי אנשי ההגנה; כשיצא מן הכלא בלווית סמל משטרה כדי להסתפר במספרה בחיפה, השאירו הסמל במספרה ויצא לחנות סמוכה כדי לשתות. בשובו למספרה לא מצא את ורוניקוס. מכונית שחיכתה לו העבירה אותו לקיבוץ שער העמקים ממנו הועבר באמבולנס לתל אביב כשהוא מתראה כחולה אנוש, בליווי רופאה ושתי אחיות. בתל אביב חיכו לו מלחי הספינה שלא נעצרו.
רב החובל והמלחים הסתתרו בבית אריזה בכפר אזר וחיכו להזדמנות להימלט מן הארץ. כשנודע להם כי ספינה יוונית עוגנת בנמל תל אביב הם חתרו אליה בשעת לילה בסירה. אחרי חתירה מאומצת הגיעו לספינה וצעקו לעבר מלחיה כדי למשוך תשומת לבם. כשאחד ממלחי הספינה ניגש אחד מהם לדופן הספינה והם קראו לעברו כי  ביניהם יש רב חובל יווני. המלח הודיע על כך לרב החובל של הספינה ושב אליהם ואמר כי הקפטן שלו אומר שאם אפילו מלך יוון היה פה הוא לא ידבר איתו בשעת לילה במקום כזה ובצורה כזו. אנשי הקולורדו שבו ריקם ואז החליטו אנשי ההגנה לפעול ואנשי הקולורדו וקברניטה הובלו לטורקיה בספינת המנוע "טרומפלדור" של הפלוגה הימית של הפועל. מטורקיה הגיעו ליוון מולדתם.
לקריאה נוספת

בן-ציון דינור (עורך), ספר תולדות ההגנה, תל אביב: הוצאת מערכות, 1972, כרך ג', חלק ראשון, עמ' 81 - 82
הערות שוליים

↑  המעפילים באטראטו - קולוראדו, אתר העוגן שלנו
↑  דיווח בדבר מציין שאוניות מעפילים נתפסה ומעלה את האפשרות שמדובר בקולורדו - אניות המלחמה בנמל חיפה, דבר, 8 ביוני 1939
↑  בספינת המעפילים בנמל חיפה, דבר, 30 ביולי 1939
↑  מתי יעלו מעפילי קולוראדו ליבשה?, דבר, 29 באוקטובר 1939
דבר היום, דבר, 3 באוגוסט 1939
↑  The case os s.s.Colorado, פלסטיין פוסט, 17 באוגוסט 1939
↑  מה על מעפילי קולוראדו?, דבר, 7 באוגוסט 1939
↑  מעפילי קולורדו הורדו, דבר, 9 באוגוסט 1939
↑  מ.ד., דבר היום - מעפילי קולורדו, דבר, 28 באוגוסט 1939
↑  375 מעפילי קולורדו חופשיים, דבר, 28 באוגוסט 1939
↑  מעפילי ארבע הסירות הועלו לחיפה, דבר, 11 באוגוסט 1939
↑  נתפסו 4 סירות מעפילים, דבר, 11 באוגוסט 1939
↑  מלחי קולוראדו לדין, דבר, 13 באוגוסט 1939
↑  עובדי האוניה קולוראדו לדין, דבר, 15 באוגוסט 1939
↑  קולוראדו לא תוחרם, דבר, 2 באוקטובר 1939
↑  נדחתה הבקשה על צו להחרים את קולוראדו, דבר, 29 באוקטובר 1939
קהילת יהודי וולוס

קהילת יהודי וולוס שביוון היא קהילה עתיקה של יהודי יוון, שמתקיימת מימי החשמונאים עד היום, ברצף, מלבד בימי השואה, שהקהילה ברחה לחצי האי פליון.
תולדות הקהילה

הקהילה היהודית בעיר וולוס שביוון, היא קהילה עתיקה שהחלה את התיישבותה עוד בימי החשמונאים. במאה ה-12 ההתיישבות היהודית בעיר מנתה כ-400 משפחות יהודיות.
בדעיכתה של האימפריה העות'מאנית הגרו יהודים רבים מהעיר לארצות אחרות כמו סלוניקי, איסטנבול וארץ ישראל בעקבות משבר כלכלי וסכסוכים אזוריים. במאה ה-19 לא גרו הרבה משפחות בעיר וולוס, ולאחר מלחמת העצמאות היוונית הגיעו עוד משפחות להתיישב בעיר. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר וולוס מנתה 882 יהודים בקהילה ולאחר שהנאצים רדפו אחריהם חזרו כ-300 יהודים לעיר לשקם את הקהילה.
אישיים מרכזיים בתולדות הקהילה

בשנים 1892–1955, עמד בראשותה של הקהילה היהודית רב הקהילה משה שמעון פסח. הרב ביסס את מעמד הקהילה היהודית בעיר והקים מוסדות שקשורים לזרם היהודי כמו בתי כנסת, ישיבה וסייע לרווחת בניה שסבלו מבעיה כלכלית קשה. אשתו ושני בניו של הרב נספו במחנות ההשמדה. העשייה של הרב פסח לא תמה, בתבונתו הוא הצליח לעכב את גזר הדין של הנאצים במספר ימים והוביל את יהודי העיר אל מחוצה לה, בתמיכת התושבים היוונים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ניצלו משפחת חכים על ידי בני זוג מקומיים בשם מריה ואפוסטולוס ווליוטיס בכך שהסתירו אותם בבית אריזה שברשותם. מריה ואפוסטולוס ווליוטיס הוכרו בשנת 2016 כחסידי אומות העולם.
מוסדות מרכזיים בקהילה

הרב משה שמעון פסח הקים ב-1894 ישיבה לאנשי הקהילה שסבלו מבעיות כלכליות. בשנת 1864 הוקם בעיר בית ספר יהודי וב-1865 הוקם בית הכנסת של הקהילה. בנוסף, בשנות ה-30 הוקמו אגודות נוער וספורט.
אחרי מלחמת העולם השנייה הרב חזר לעיר ועסק בשיקום מוסדות יהודיים.
גורל יהודי הקהילה בשואה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הייתה העיר וולוס בשליטת האיטלקים. בשנת 1943 האיטלקים נכנעו לגרמנים הנאצים והם רדפו אחרי הקהילה היהודית בעיר. רובו המוחלט של יהודי העיר (746 מתוך 882), נמלטו לכפרי הסביבה והוסתרו על ידי מקומיים. שאר הקהילה (136) שלא הצליחו להימלט נתפסו על ידי הגרמנים הנאצים ובסופו של דבר נשלחו ב-1944 עם יהודי העיר לאריסה אל מחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ.
לאחר השואה

אחרי מלחמת העולם השנייה חזרו לעיר כ-300 יהודים כולל רב הקהילה ושיקמו את המוסדות הקהילתיים שלהם אשר נפגעו.
לזכרם של היהודים הנרצחים בשואה, הקימו במרכז העיר אנדרטה לזכרם.
הערות שוליים

↑  הרב פסח: מציל קהילת וולוס ביוון, באתר greenwin.kkl.org.il
↑  מורשת קהילת וולוס
מרווח (מוזיקה)

בתאוריית המוזיקה, המונח מרווח מציין את היחס בגובה בין שני צלילים. במוזיקה הטונאלית, המרווח מוגדר בדרך כלל כיחס בין התדירויות של שני הצלילים או על פי המרחק בין התווים המייצגים אותם על הסולם הדיאטוני. באתנומוזיקולוגיה נהוג למדוד את המרווחים בסנטים, ובמוזיקה לא טונאלית ישנן שיטות רבות אחרות.
היחידה הבסיסית למדידת מרווחים מוזיקליים היא ה"טון". היחידה הקטנה ביותר במוזיקה המערבית היא חצי טון, ולפיה מכוונים כלי הנגינה המערביים. במוזיקה מזרחית לסוגיה משתמשים גם ברבעי טונים.
מרווחים קטנים מאוקטבה נקראים מרווחים פשוטים ואילו מרווחים גדולים ממנה נקראים מורכבים. בשיטה הטונאלית, לכל מרווח יש כמה גרסאות – זך או קטן או גדול, וכן מוגדל או מוקטן – שההבדל ביניהם הוא המרחק בין התווים (הגרסאות השונות מרוחקות זו מזו כדי חצי טון). שיטת השיום הנהוגה מביאה לקיומם של מרווחים זהים מבחינה פיזיקלית אך בעלי שמות שונים, למשל פרימה מוגדלת, סקונדה קטנה או טרצה מוגדלת. זאת בגלל הכורח לשמור על רצף שמותיהם של הצלילים: המרווח בין מי לפה תמיד יכונה סקונדה (המרווח בין מי במול ופה דיאז, לדוגמה, תמיד יכונה סקונדה – אך אילו היינו משיימים את התווים הללו כרה דיאז וסול במול, היינו מכנים אותו "קוורטה מוקטנת").
סוגי המרווחים > מרווח זך

בתאוריית המוזיקה, מרווח זך הוא מרווח שנעים לאוזן לשמוע אותו, והוא מרווח "צלול". למעשה, הצלילים הזכים מתיימרים להיות צליל אחד, אף שאפשר להבחין בכך שהם שניים. המרווחים הזכים שקיימים במוזיקה הם הפרימה, הקוורטה, הקווינטה והאוקטבה. מרווחים זכים נחשבים לקונסוננסים מקטגוריית "קונסוננסים מושלמים". המרווחים הזכים מופיעים בתחילת סדרת הצלילים העיליים (אנ').
סוגי המרווחים > מרווח קונסוננט בלתי מושלם

בתאוריית המוזיקה, מרווח קונסוננט בלתי מושלם הוא מרווח בין צלילים המתאימים זה לזה בצורה חלקית.
סוגי המרווחים > מרווח קונסוננט מושלם

במוזיקה של ימי הביניים, הפרימה, הקוורטה, הקווינטה והאוקטבה נחשבו המרווחים הקונסוננטים היחידים. במהלך ימי הביניים המאוחרים והגלישה אל הרנסאנס עם המעבר למוזיקה טונאלית, הפכו הטרצה והסקסטה (שמשלימה אותה לאוקטבה) במוזיקה המערבית למרווחים קונסוננטים אף הם. המרווחים הללו מופיעים בכל יצירה וכמעט בכל אקורד במערכת הטונאלית. קונסוננטים בלתי מושלמים מתפקדים באופן מושלם בהולכת קולות מסורתית של המוזיקה המערבית, גם כמרווחים מקבילים:

 

כך כותבים טרצות מקבילות: 

 

כך כותבים סקסטות מקבילות:
סוגי המרווחים > מרווח דיסוננטי

בתאוריית המוזיקה, מרווח דיסוננטי הוא מרווח שצורם לאוזן, בו שני צלילים "מתנגשים" כביכול. המרווחים הדיסוננטיים שקיימים במוזיקה הם הסקונדה, הטריטון והספטימה. כשדיסוננט מופיע ביצירה הוא נדרש להיפתר, בדרך כלל אל הצליל שמתחתיו, בהתאם לחוקי הולכת הקולות.
סוגי המרווחים > מרווח דיסוננטי > המרווח הדיסוננט באקורדים

במוזיקה הקלאסית, מופיעים מרווחים דיסוננטיים במספר סוגי אקורדים:
בספטאקורד דומיננטי, כמו סול, סי, רה ופה (אקורד G7), פה יוצר מרווחים דיסוננטיים עם סי (טריטון) וסול (ספטימה), ונפתר לדו.
באקורד עם צליל שוהה (Sus 4 או Sus2), כמו דו, פה וסול, הפה והסול יוצרים מרווח דיסוננטי, במקרה זה נפתר פה למי.
בקוורטסקסטאקורד – הקוורטה נחשבת לדיסוננס כשהיא יוצרת מרווח זה עם צליל הבס.
ראו גם

מונחים בתאוריית המוזיקה
הערות שוליים

↑  או באופן אנלוגי כהפרש בין הלוגריתמים של התדירויות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555760905171  BnF: cb11940596x (data)  GND: 4162149-9  LCCN: sh85089007  NKC: ph120909 
כיצד הדיסוננטים נפתרים – בסולם דו מז'ור
האימפריה הבבלית הראשונה

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית
 ראש המדינה:  מלך
 שפה נפוצה:  אכדית
 עיר בירה:  בבל
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  1894 לפני הספירה
 פירוק:   
 פירוק:  1595 לפני הספירה
 דמוגרפיה
 דת:  דת בבל העתיקה
 
האימפריה הבבלית הקדומה או האימפריה הבבלית הראשונה (1894–1595 לפני הספירה) הייתה אימפריה שקמה לאחר נפילת שומר.
הכרונולוגיה של מלכיה אינו ידוע בוודאות, מכיוון שנמצאו רשימות שונות למלכים.
קושי בחיפוש אחר מקורות האימפריה הראשונה

קשה להצביע על מקורות אמינים לגבי האימפריה הבבלית הראשונה. כמות הראיות המינימלית במסמכים כלכליים ומשפטיים מקשה על הדגמת ההיסטוריה הכלכלית והחברתית של האימפריה הבבלית הראשונה, אך עם אירועים היסטוריים המתוארים בספרות וקיומן של רשימות שמות שנה, ניתן לקבוע כרונולוגיה.