stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף מנדלביץ'
ביוגרפיה

נולד בריגה שבלטביה למשה ואלה מנדלביץ. בשנת 1966 הקים בברית המועצות ארגון יהודי מחתרתי שעסק בלימוד עברית ויהדות וערך ביטאון מחתרתי בשם "העיתון". בשנת 1967, במהלך טקס זיכרון לחללי השואה בטבח יער רומבולה, החליט לחזור בתשובה. על כך כתב בספרו "מבצע חתונה":
באותו רגע שמעתי את קול ה', שקרא לי לצאת לדרך. באה שעתי לקחת על עצמי את מילוי כל המצוות שנצטוו בני ישראל. מנדל [גורדין] הראה לי את הדרך בדוגמה ובמופת אישיים. עדיין הייתי רחוק מלהיות יהודי באמת, אך ביני לבין עצמי החלטתי לבחור בדרך הישר, והחלטתי זו התקבלה אצלי מתוך הכרה מלאה. וכך, מתוך תחושה פתאומית של זיקתי לעם ישראל הגעתי לידי הבנת זיקתי לה'.
בי"א בסיוון תש"ל, 15 ביוני 1970 היה שותף ב"מבצע חתונה" – ניסיון לחטוף מטוס קטן משדה תעופה על יד סנקט פטרבורג כחלק מהמאבק למען עלייה חופשית של יהודי ברית המועצות. עם חברי הקבוצה נמנו סילבה זלמנסון ומארק דימשיץ. חברי הקבוצה הואשמו בבגידה, אישום שדינו מוות. מנדלביץ' נידון ל-15 שנות מאסר. מאסרו הופחת לשתים-עשרה שנים במחנה סגור בהרי אורל, מתוכם היה כלוא בפועל כ-11 שנים. שלוש שנות מאסר שהה בתנאים מחמירים, משום ששמר מצוות. במהלך מאסרו, הוא שבת רעב 58 ימים. בשנת 1980 אבד הקשר עמו למשך כשנה, לאחר שהשלטונות הסובייטים העבירו אותו לכלא אחר, שם לא היה לו קשר עם איש.
בכלא פגש מנדלביץ' לראשונה את נתן שרנסקי. בפברואר 1981 הוא נלקח למרכז הק.ג.ב. במוסקבה, שם הודיעו לו כי איננו ראוי עוד לשאת אזרחות רוסית וכי הוא מגורש מהמדינה. מנדלביץ' עלה לישראל ב-18 בפברואר 1981. בישראל פעל לשחרור אסירי ציון נוספים. לצורך זה נפגש עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ומנהיגים נוספים. בשנת 1986 עמד בראש הוועד הציבורי למניעת הסגרתו של ויליאם נקש לצרפת. ב-1988 הקים יחד עם שרנסקי ארגון של יוצאי ברית המועצות בשם "הפורום הציוני".
מנדלביץ' למד בישיבת מרכז הרב ובכולל "בית אריאל". הוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב שאר ישוב הכהן. הוא התנדב לשרת בצה"ל.
ב-2004 היה בין מקימי מכון "לנדר" בירושלים. הקים מכון תעסוקה לעולים הכולל אולפן מתקדם לעברית וקורסים מגוונים להכשרה מקצועית של העולים. הקים יחידה למורשת ישראל ברדיו רק"ע ובערוץ 7 בשפה הרוסית.
השתתף במאבקים למען עם ישראל וארץ ישראל, בהם למען שחרור יונתן פולארד. ב-1995 נעצר בשל תפילה בהר הבית. חבר בהנהלת אלמגור - ארגון נפגעי טרור. חבר הוועד הפועל הציוני.
בדצמבר 2022 קיבל הרב מנדלביץ' את אות החוסן מהאקדמית חמדת (2022).
חיים אישיים

מנדלביץ' הוא בעל תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל, ודוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי. פרסם ספר מחקרי אודות הקנטוניסטים.
נשוי לקטי לבית סרוסי, שהייתה פעילה במטה "שומר אחי אנוכי" מטעם ישיבת מרכז הרב, וכיום מרצה במסגרת מכון בנין שלם ומכון פועה, ואב לשבעה ומתגורר בירושלים.
ספריו

מבצע חתונה – סיפור חייו על מאבקו למען ציון, מאסרו ושחרורו. הוצאת כתר, ירושלים, 1985 (הספר בקטלוג ULI)
מקצה השמיים – שמירת תורה ומצוות בכלא הסובייטי. ירושלים, 2002
הקנטוניסטים – נערים יהודיים במוסדות הצבא הרוסי 1827–1856, תשע"א
בן חורין – שבי, אמונה וחירות בכלא הרוסי. הוצאת ספריית בית אל, 2018.
הערות שוליים

↑  "אני רוצה לחיות" - זועק תושב ריגה במכתב לאו"ם, מעריב, 31 בדצמבר 1970
↑   עופר אדרת, פרידה ממתכנן החתונה שלא המריאה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2015
↑  שניים מנאשמי לנינגרד נידונו למוות, למרחב, 25 בדצמבר 1970
↑  אברהם תירוש, אסיר יהודי במחנה פוטמה ערך ברית-מילה לעצמו ול-4 חבריו, מעריב, 16 בפברואר 1972
↑  חודש ימים צמו אסירי ציון במחנה באורל, דבר, 28 ביולי 1974
↑  א כנרתי, הוחמר מצב יוסף מנדלביץ, דבר, 23 במאי 1979
↑  "עקבות מנדלביץ' נעלמו", מעריב, 18 באפריל 1980
↑  יוסף וקסמן, יהודים ממוסקווה יצאו לחפש אסיר-ציון, מעריב, 14 במאי 1980
↑  היכן אתה יוסף מנדלביץ?, מעריב, 17 בפברואר 1981
↑  נתן שרנסקי, רק בצינוק הגולג, נתן שרנסקי הרגיש חופש, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2008
↑  רוני אשל, יוסף מנדלביץ נשק את אדמת המולדת, מעריב, 19 בפברואר 1981
↑  ויליאם נקש אסיר עברי, כותרת ראשית, 24 בספטמבר 1986
↑  אריה בנדר, אהרן פריאל, ועד פעולה לפעילי העליה מבריה"מ, מעריב, 2 במאי 1988
↑  "הסירובים לא חסמו אותי מלהגשים חלומות", באתר ערוץ 7, 6 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304213505171  GND: 1026075505  ISNI: 0000 0000 2102 6307  LCCN: n79018244  NTA: 354940511  RERO: 02-A021794858  SUDOC: 179363743  VIAF: 34863971   WorldCat (עם VIAF): 34863971
ברידיי הראשון, מלך הפיקטים

ברידיי הראשון או ברידיי מק מאלכון (באנגלית: Bridei I  או Bridei Mac Maelchon - "ברידיי בנו של מאלכון"; נפטר ב-584 או 586) היה מלך הפיקטים משנת 560 ועד מותו.
קורות חיים

ברידיי מוזכר לראשונה ב"דברי ימי אלסטר" בתיאור משנים 558–560 בו מתוארת בריחה מפני בנו של מאלכו - המלך ברויד (Bruide).
לא ברור מי ברח מפני המלך, אולם "דברי ימי טיגרנאך" מתאר את בריחת הסקוטים מ"ברויד בן מאלכו" בשנת 558.
ברידיי מתואר בספרו של אדומנאן מאיונה "חייו של קולומבה הקדוש" - אולם מתיאור הפגישה בין קולומבה לברידיי לא ברור אם ברידיי היה נוצרי בעת הפגישה או שהומר לנצרות על ידי קולומבה הקדוש. מחקרים ארכאולוגיים גילו שרידי מנזרים משלהי המאה השישית, דבר המעיד על קיום התיישבות נוצרית באזור בו מלך ברידיי, ויכול להעיד על פעילותו של קולומבה באזור, וייתכן על היותו של ברידיי נוצרי בעקבות פעילות זו.
ברידיי לא היה היחיד ממלכי הפיקטים בשלהי המאה השישית. מותו של גאלאם (המכונה "קנאלאת'" ב"דברי ימי אלסטר" וב"דברי ימי טיגרנאך"), קודמו של ברידיי, אירע בשנת 580 - כארבע שנים לפני מותו של ברידיי. מנתון זה נתן ללמוד כי ככל הנראה מלכו גאלאם וברידיי יחדיו.
מקום מושבו של חצרו של ברידיי אינו ידוע במדויק. קולומבה פוגש את ברידיי בסמוך לנהר נס, ומצוין שחצר המלוכה שכנה בראש מצוק. מקובל להניח שמקום מושב חצר המלוכה היה בקריי פאדריג (Craig Phadrig) מערבית לאינברנס של ימינו, בסמוך לבולי פירת'.
ברידיי נהרג ככל הנראה כנגד אויבים פירטים. "דברי ימי טיגרנאך" מציינים כי ברידיי נהרג בשנת 584, ואילו "דברי ימי אלסטר" מציינים כי האירוע קרה בשנת 585.
לאחר מותו של ברידיי מלך גרטנייט השני.
ברידיי בספרות

הטרילוגיה מאת ג'ולייט מארילייר שנקראת "דברי ימי ברידיי" היא רומן המתאר את עלייתו של ברידיי לשלטון, ואת שלטונו.
גשר סולפרינו

| --- | --- |

גשר סולפרינו
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשתות
 על שם:  קרב סולפרינו לאופולד סדאר סנגור
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  פריז
 מדינה:  צרפת צרפת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1997–1999 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1999 
 חומרי בנייה:  ברזל
 אדריכל:  Marc Mimram 
 מידות
 אורך:  140 מטר
 רוחב:  15 מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  106 מטר
 
 קואורדינטות:  48°51′43″N 2°19′29″E﻿ / ﻿48.861944°N 2.324722°E﻿ / 48.861944; 2.324722
 he (למפת פריז מוגדלת) גשר סולפרינו(למפת פריז רגילה) גשר סולפרינו
 
גשר סולפרינו (וגם גשר לאופולד סדאר סנגור, בצרפתית: Passerelle Léopold-Sédar-Senghor וגם pont de Solférino) הוא גשר הולכי רגל הבנוי מעל נהר הסן ומחבר את גני טווילרי ברובע הראשון (הגדה הימנית) למוזיאון ד'אורסה ברובע השביעי (הגדה השמאלית).
הגשר נבנה לראשונה ב-1861 ונבנה שוב ב-1961 וב-1999.
ההיסטוריה של הגשר > הגשר הראשון

בניית הגשר הראשון הסתיימה ב-1861 והוא נחנך בנוכחותו של נפוליאון השלישי. גשר זה נבנה ממתכת וכלל 3 קשתות שנשענו על בסיסים שנבנו בסן. הגשר תוכנן על ידי המהנדסים פול-מרטין גלושר דה לגאליזרי (צר') וז'ול סברין (Jules Savarin).
ההיסטוריה של הגשר > הגשר השני

ב-1961 הצביעה בדיקת הגשר על התערערות יציבותו כשהמהנדסים העריכו שנזק זה נגרם בעיקר בגלל התנגשות של דוברות בעמודי הגשר. בעקבות ממצאים אלו הוחלט על הריסת הגשר ובמקומו נבנה גשר מתכת.
הגשר החדש נבנה כ-30 מטר מהגשר הראשון והיה גשר קורות שנשען על שני עמודים שהוצבו בערוץ הסן.
ההיסטוריה של הגשר > הגשר השלישי

ב-1997 הוחלט על בניית גשר חדש. לתכנון הגשר מונה מארק מימרם (Marc Mimram) שתכנן גשר מתכת בעל קשת בודדת. בניית הגשר הסתיימה ב-1999 והוא יועד רק להולכי רגל. אורך הגשר החדש הוא 140 מטר ורוחבו 15 מטר כשמפתח הקשת 106 מטר. משקל המתכת בגשר עומד על כ-150 טון וקצות קשת הגשר עוגנו בגדות הסן בעזרת עמודי בטון שקובעו לעומק של 15 מטר. מדרך הגשר כוסה בקורות עץ איפאה מאפריקה.
בנקודות החיבור של הגשר לגדות הסן נבנו בגשר שני מפלסים המאפשרים להולכי הרגל להגיע למפלס הרחוב (הגבוה) ולמפלס הנהר (הנמוך). לאורך הגשר נקבעו ספסלים לנוחיות ההולכים עליו.
ב-1999 זכה מימרם בפרס "ריבוע הכסף" (צר') על תכנון הגשר.
ב-2007 נערך שיפוץ בגשר שנדרש לאחר שנמצא שהולכי הרגל גורמים לרעידות בגשר ולחוסר יציבותו וכן בגלל שהתברר שמדרך העץ הופך לחלקלק בזמן גשם. במסגרת השיפוץ הותקנו בגשר מערכות בולמי זעזועים ומשקולות נגד וכן כוסתה רצפת העץ בחומר מונע החלקה.
שם הגשר

עם השלמת הגשר הראשון, ב-1861, ניתן לו השם "גשר סולפרינו" שמנציח את הניצחון המשותף של צרפת ואיטליה על האימפריה האוסטרית בקרב סולפרינו שהתחולל ב-1859 בצפון איטליה.
באוקטובר 2006 שונה שם הגשר ל"גשר ליאופולד סדאר סנגור" לציון 100 שנה להולדתו של לאופולד סדאר סנגור שהיה נשיא סנגל הראשון, חבר האקדמיה הצרפתית ומיוזמי הארגון הבינלאומי של הפרנקופוניה.
הגשר באומנות

נטען שהמלחין קלוד דביסי קיבל השראה להלחנת אחת מיצירות הנוקטורן שלו לאחר צפייה בנוף הנשקף מהגשר
ב-2011 שימש הגשר לצילום וידאו קליפ של שיר של סרז' גינסבורג
הגשר שימש כרקע לצילום מספר סדרות טלוויזיה צרפתיות
גלריה

מראה מקרוב של המבנה הדו מפלסי של הגשר המאפשר גישת הולכי רגל למפלס הרחוב ומפלס הנהר
הגשר הראשון בציור של הנרי ארנסט דאבול (צר') מ-1887
הגשר הראשון בצילום מ-1889
שלט המנציח את מארק מימרם, הארכיטקט שתכנן את הגשר השלישי
שלט על הגשר
ביאורים

↑  דה לגאליזרי וסברין תכננו גשרים נוספים על הסן כמו גשר אלמה, גשר האינווליד, גשר החלפנות ועוד
↑  קרב סולפרינו היה חלק ממלחמת העצמאות האיטלקית השנייה
כתום

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #FF6600
 ייצוג RGB:  R=255, G=102, B=0
 ייצוג HSV:  H=24°, S=100%, V=100%
 ייצוג CMYK:  C=0%, M=60%, Y=100%, K=0%
 
כתום כצבע התפוז
כתום הוא צבע שנמצא בין אדום לצהוב בספקטרום האור הנראה, באורכי גל בתחום 585–620 ננומטר.
בשימוש בצבעים נוזליים, ניתן ליצור את הצבע הכתום על ידי ערבוב של אדום וצהוב שהם צבעי יסוד.
קיימים גוונים שונים של הצבע, הקרובים יותר לאדום או לצהוב בסקאלת הצבעים בהתאמה.
אטימולוגיה

בעברית, המילה "כָּתֹם" נגזרת מן המילה "כֶּתֶם", שאחת ממשמעויותיה היא "זהב". מבחינה זו, העברית שונה משפות רבות אחרות, שבהן יש קשר בין המילה "כתום" (orange או מילה דומה בהרבה שפות) לבין המילה "תפוז". אפילו בערבית קיים קשר בין שם הצבע הזה, برتقالي (בורתוקלי) לבין המילה תפוז, برتقال (בורתוקל). אולם, באנגלית, לצד המילה orange, שפירושה הפשוט הוא "כתום", קיימת גם המילה marigold, שפירושה "כתום-צהבהב" ומכילה את המילה gold – "זהב".
משמעויות ושימושים

כתום הוא צבעה הלאומי של הולנד בשל העובדה שמוצא בית המלוכה מנסיכות אורנז'-נסאו (אורנז' בשפות רבות הוא כתום). הכתום הוא הצבע הראשי של נבחרות ספורט רבות בהולנד. למשל, נבחרת הולנד בכדורגל מכונה Oranje – "כתום" בהולנדית.
כתום מסמל פרוטסטנטיות בצפון אירלנד והינדואיזם בסין.
הנזירים בתאילנד לובשים גלימה בצבע כתום.
כתום הוא צבע הדגל של העיר ראשון לציון. צבע זה נבחר בגלל הפרדסים הרבים שניטעו בראשון בתחילת ימיה.
מסיבה דומה, רקע הדגל של העיר נתניה הוא גם כתום.
כתום מקובל בעולם כצבעם של כוחות חילוץ והצלה. ולכן בצה"ל כתום הוא צבע הכומתה של פיקוד העורף.
בצה"ל, צבע הדגל של חיל ההנדסה הקרבית הוא כתום-שחור. צבעי הדגל נבחרו בעקבות מבצע עמורה (בטקטיקת "אדמה חרוכה") בו השמיד חיל ההנדסה את תשתיות הצבא המצרי בחצי האי סיני בעקבות הנסיגה ממנו אחרי מלחמת סיני. כתום מסמל את להבות הפיצוצים והשחור את האדמה החרוכה שהשאיר חיל ההנדסה.
הצבע הכתום מזוהה עם ענף רפואת החירום, והוא נמצא בשימוש נפוץ על מדיהם פרמדיקים ועל ניידות טיפול נמרץ.
באירוע הקומיקס הלילה האפל ביותר של כותרי גרין לנטרן, מתגלים חמישה חילות פקחים צבעוניים בנוסף לחיל הפקחים הירוקים ולחיל סינסטרו הצהוב. אחד מאותם חילות הוא הסוכן הכתום, אשר שואב את כוחו מהאור הכתום של הספקטרום הרגשי, המסמל את תאוות הבצע.
צבע התלבושת של קבוצת בני יהודה תל אביב בכדורגל הוא כתום בוהק ולכן הקבוצה מכונה "הכתומים" או "הזהובים".
בתחום התחבורה משמשים שלטי הכוונה וסימוני דרך כתומים לסימון אזור עבודה.
צבע המאכל כתום GGN.
הצבע הכתום משמש כדי להגביר את הנראות של עצמים. כובעים, חליפות, גופיות ואביזרים נוספים בצבע כתום מיוצרים עבור ציידים, עובדים בכביש ואחרים שבטיחותם תלויה בכך שיראו למרחק. וכמו כן במדי אסירים כדי להקל על מציאתם אם יברחו. כבלי טלפון וסיבים אופטיים בדרך כלל ארוזים בצינורות פוליאתילן בצבע כתום.
בתקשורת: הצבע היה מזוהה עם חברת פרטנר תקשורת, שהשתמשה במותג אורנג' בישראל. מאוחר יותר נפרדה פרטנר ממותג אורנג' ושינתה את צבעה לתכלת-טורקיז.
משמעויות ושימושים > בפוליטיקה

המהפכה הכתומה הוא כינוין של הפגנות שנערכו באוקראינה בסוף 2004 והובילו לבחירתו של ויקטור יושצ'נקו כנשיא אוקראינה.
כתום סימל התנגדות לתוכנית ההתנתקות. צבע זה נבחר כיוון שהיה צבע דגלה של המועצה האזורית חוף עזה שאיגדה את יישובי גוש קטיף.
במלחמת חרבות ברזל, כתום הוא הצבע שמסמל את תנועת השיבה לרצועת לעזה וסימל את העמידה לצד משפחת ביבס שנחטפה לרצועת עזה שבניה - אריאל וכפיר ביבס - היו בעלי שיער ג'ינג'י. גופותיהם הושבו לישראל בעסקת החטופים השנייה.
גוונים

גשר שער הזהב בסן פרנסיסקו צבוע בגוון המכונה "כתום בינלאומי".
פיגמנטי צבע כתומים בדרך כלל שייכים למשפחות האוכרה וקדמיום.
שיער ג'ינג'י הוא שיער בגוונים כתום-אדום.
למרות שהצבע חום נמצא בשימוש כשם צבע בסיסי, חום הוא כתום כהה.
הערות שוליים

↑  Why Prisoners Wear Orange Jumpsuits, Criminal (באנגלית)
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
| הספקטרום האלקטרומגנטי |
| --- | --- | --- |
| קרינה אלקטרומגנטית | גלי רדיו • גלי מיקרו • תת-אדום • אור נראה • על-סגול • קרני רנטגן • קרני גמא |  |
| אור נראה (צבע) | אדום • כתום • צהוב • ירוק • כחול • סגול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548581205171  BnF: cb12499420w (data)  LCCN: sh85095261 
שקיעה כתומה בחוף בת ים
תושבי גני טל בוכים בעת פינויים, כאשר האדם משמאל לובש חולצה כתומה, צבע המחאה נגד ההתנתקות.
פרח בצבע כתום.
סלטי שמיר

סלטי שמיר היא חברה ישראלית המייצרת ומשווקת סלטים שונים ובהם, חומוס, טחינה וכדומה. החברה הפכה לשלישית בגודלה בתחום הסלטים המצוננים בישראל.
סלטי שמיר הוקמה ב־1974 על ידי משפחת דרייזין כמתקן ייצור קטן בכפר מעש, ועם השנים הפכה לשחקנית השלישית בגודלה עם נתח שוק של כ־15%. ב-1988 עברה החברה למפעל בשטח של כ-5,000 מ"ר באזור התעשייה ברקן שבשומרון. לחברה מפעל נוסף בבית שמש, בו מרוכזת פעילות ייצור, שיווק ומכירה של מוצרי דגים. ב-1994 החברה הונפקה והפכה לציבורית.
ב־2004 מכרה משפחת דרייזין את החברה לשני שותפים, עצמון ראש ומשה גורביץ, שהתקשו לנהלה, עד שהגיעה בתוך שנה וחצי לפשיטת רגל. ב־2006 יעקב גינצבורג (לשעבר מנכ"ל קלאבמרקט) ועמי גיא רכשו את החברה מכינוס נכסים תמורת 3.75 מיליון שקל. גיא וגינצבורג קנו את החברה והכניסו אותה לשוק החרדי ובמקביל החלו לייצר סלטים ללא חומר משמר.
ב-2014 רכשה את מפעל פל דגים בסכום של 2.2 מיליון ש"ח ונכנסה לתחום הדגים, בשוק שמוערך בכ-100 מיליון ש"ח בשנה. ב-2014 גייסה החברה את השף ישראל אהרוני כפרנזטור בהשקעה של מאות אלפי שקלים.
ב-2016 נמצאו חיידקי סלמונלה במוצרים של החברה, היא הכריזה על ריקול למוצריה, ובהמשך התברר כי מקור החיידקים הם מספקית טחינה הנסיך.
בינואר 2020 אישרה רשות התחרות לחברה לרכוש את מעדני מיקי שנקלעה לקשיים. מצבה של החברה הורע בתקופת הקורונה אז רשמה הפסד של 15 מיליון ש"ח.
ב-2021 נקבע הסדר נושים לחברה שבמסגרתו חברת אס אר אקורד של עדי צים תיכנס לחברה כמשקיעה.
החברה מייצרת כ-80 מוצרים של סלטים ודגים והיא הספקית העיקרית למותג הפרטי של שופרסל, וכן מספקת מזון לצה"ל. החברה גם מייצאת אל מחוץ לישראל.
הערות שוליים

↑  גולן חזני, מנכ"לית ישראייר לשעבר ומנכ"ל שטראוס מים לשעבר קונים 50% מסלטי שמיר, באתר כלכליסט, 12 בינואר 2020
↑  תוספת תפוקה ותחזוקה שוטפת ב'טונל', באתר GVK
↑  גולן חזני, מנכ"לית ישראייר לשעבר ומנכ"ל שטראוס מים לשעבר קונים 50% מסלטי שמיר, באתר כלכליסט, 12 בינואר 2020
↑  נורית קדוש, סלטי שמיר גייסה את השף ישראל אהרוני כפרזנטור, באתר כלכליסט, 30 בספטמבר 2014
↑  שני מוזס, ‏רשות התחרות אישרה לסלטי שמיר לרכוש את מעדני מיקי, באתר גלובס, 28 בינואר 2020
↑  נווית זומר, קריסת סלטי שמיר: ביהמ"ש אישר הקפאת הליכים ל-30 יום, באתר ynet, 6 במאי 2021
↑  ליטל דוברוביצקי, ביהמ"ש אישר הסדר הנושים לסלטי שמיר - עדי צים ישקיע ברשת, באתר ynet, 25 באוגוסט 2021
↑  גאווה ישראלית: מוצרי המזון שכבשו את העולם, באתר ynet, 10 במאי 2016
ממלכת סואסון

| --- | --- |

 
 ממשל
 שפה נפוצה:  לאטינית   גאלית עתיקה
 עיר בירה:  נוביאודונום (סואסון)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  הכרזת אגידיוס כמלך הרומאים
 תאריך:  457
 פירוק:  כיבוש הממלכה על ידי כלוביס הראשון
 תאריך:  486
 ישות קודמת:   האימפריה הרומית המערבית
 ישות יורשת:   נויסטריה
 
ממלכת סואסון או "הטריטוריה הגאלו-רומית" (Domaine gallo-romain) וכן "ממלכת סיאגריוס", "ממלכת אגידיוס" ו"דומיין סואסון" הם כינויים ליישות פוליטית ששלטה על טריטוריה בגאליה במשך 25 שנה (461–486).
היסטוריה

כאשר הקיסר מיוריאנוס (Iulius Valerius Maiorianus) עלה לשלטון ב-457, אחרי שביסס את מעמדו ברומא, הייתה המשימה הראשונה על סדר יומו להתעמת עם הרומים הגאלים, שהקרע בינם לבין הרומים האיטלקים היה ממשי משך שנים, והוחרף עוד יותר אחרי מותו של הקיסר הקודם אוויטוס, שהיה רומי-גאלי במוצאו, עד כדי כך שהם סירבו להכיר במיוריאנוס כיורשו. ממצאים אפיגרפים מאותה תקופה מן העיר ליון מציינים רק את לאון הראשון, קיסר האימפריה הרומית המזרחית, ולא את שמו של מיוריאנוס.
ב-458 נכנס מיוריאנוס לגאליה בראש צבא המחוזק על ידי חיילים ברברים, תוך שיתוף פעולה מצדם של הגנרלים (magister militae) אגידיוס ונפוטיאנוס (Nepotianus). כוחותיו הכניעו את צבא הוויזיגותים של תאודוריק השני, ושחררו את העיר ארל שהוחזקה על ידי הוויזיגותים, שהוחזרו לסטטוס של פוידרטוס. בנוסף, קיבל מיוריאנוס חזרה מידיהם את החזקה על היספניה, שנכבשה על ידי הוויזיגותים 3 שנים קודם לכן בשמו של הקיסר אוויטוס.
כגמול על שירותיו העניק מיוריאנוס לאגידיוס את התואר מגיסטר מיליטום של גאליה. כך, עם שקיעת האימפריה הרומית בשלהי העת העתיקה עוד נותר בגאליה כוח שלטוני וצבאי משמעותי ובעל ניסיון קרבי שעליו פיקד אגידיוס.
ב-461, הגנרל הגרמאני-רומי ריקימר בחר כשליט בובה את ליביוס סוורוס ומינה אותו כקיסר, וחיסל את מיוריאנוס. אגידיוס, שמונה לתפקידו על ידי הגנרל פלביוס אאטיוס והיה מיודד עם מיוריאנוס, סירב לקבל את סמכותם של ריקימר וסוורוס והכתיר עצמו כקיסר גאליה. ריקימר, שהיה עסוק בשמירה על שלטונו ובמאבק באויבים אחרים - הגנרל מרקלינוס, הוונדלים והמאורים, גאיזריק ואוליבריוס, לא הצליח לכפות את שלטון רומי על הטריטוריה של אגידיוס וכך נוצר הדומיין של סואסון כממלכה עצמאית. שליט דומיין סואסון כינה עצמו מלך, במובן מלכי הגרמאנים (הקניג). בנו של אגידיוס, סיאגריוס, כינה עצמו מלך הרומים, במובן של שליט האוכלוסייה הגאלו-רומית באזור, בעוד מלכי הפרנקים שולטים על הפרנקים.
אגידיוס נלחם הן בפרנקים ממזרח ובוויזיגותים מדרום. יחסיו עם דוכסות ברטאן היו כנראה טובים כיוון שאין עדויות על מאבק ביניהם. ב־463 שיתף אגידיוס פעולה עם כילדריך הראשון, מלך הפרנקים הסאלים. הם הביסו בקרב אורליאן את הוויזיגותים שקיוו להרחיב את שלטונם לאורך נהר הלואר. כילדריך ואנשיו גירשו את הבורגונדים מן העיר ליון וחברו אל כוחותיו של אגידיוס בעיר ארל.
ב-464 נרצח אגידיוס, ופאול מאנז'ה, שהיה בן לווייתו, תפס את מקומו. כילדריך מלך הפרנקים בא לעזרתו של פאול מאנז'ה, ולחם בוויזיגותים בראש כוחות משולבים פרנקים וגאלו-רומים. ב-469, לאחר שפאול מאנז'ה נהרג בקרב נגד אודואקר, שליט איטליה, תפס סיאגריוס, בנו של אגידיוס, את מקומו.
השטח בו החזיק סיאגריוס השתרע בין הנהרות סום והלואר, ובירתו הייתה סואסון (במחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת).
ב-486, בעקבות קרב סואסון, כבש כלוביס הראשון, מלך הפרנקים, ובנו של כילדריך, את ממלכתו של סיאגריוס. כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה.
האגרטל מסואסון

לדברי ההיסטוריון הגאלו-רומי גרגוריוס מטור, לאחר כיבוש הממלכה, נלקח כחלק מן השלל מכנסיית העיר סואסון אגרטל (כד). רמיגיוס בישוף ריימס ביקש מהמלך כלוביס שיחזיר לו רק אגרטל זה מכל השלל שנלקח. אחרי הקרב, כפי שהיה מקובל אצל השבטים הגרמאנים, חולק השלל בין הלוחמים. באספת חלוקת השלל ביקש כלוביס כי חוץ מחלקו יינתן לו גם האגרטל על מנת שיוכל להחזירו לכנסייה. רוב הלוחמים הסכימו לכך אולם חייל אחד התנגד, זרק את גרזנו על האגרטל וניפץ אותו. כלוביס הבליג ומסר לבישוף את האגרטל השבור. כעבור שנה ניצל הזדמנות בה התכנס כל צבאו על נשקו למסדר ביקורת, האשים את החייל השובר בכך שנשקו לא תקין והשליך את הנשק על האדמה. כאשר התכופף החייל להרים את נשקו, הרג כלוביס את החייל כנקמה על המעשה באומרו "כך עשית אתה לאגרטל בסואסון".
הסיפור מתאר את הצורך בנקמה אצל הפרנקים. גם מלך נקם על פגיעה בכבודו, והנקמה יכולה להמתין להזדמנות המתאימה.
לקריאה נוספת

סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים: אידאולוגיה ופוליטיקה, כרך 2, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
הערות שוליים

↑  אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים (כרך ב), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 21–22
איל או סין

| --- | --- |

האי איל או סין. מבט מכוון צפון. בקדמת התמונה גשר ביר-חכים.
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  פריז
 קואורדינטות:  48°51′06″N 2°16′55″E﻿ / ﻿48.851666666667°N 2.2819444444444°E﻿ / 48.851666666667; 2.2819444444444
 סוג:  אי מלאכותי
 שטח:  13 דונם קמ"ר
 אורך:  850 מטר ק"מ
 רוחב:  11 מטר (ממוצע) ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת צרפת
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  ברבור 
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי איל או סין(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי איל או סין
 he
 
איל או סין (בצרפתית: Île aux Cygnes, בתרגום: אי הברבורים) הוא אי מלאכותי שנבנה במאה ה-19 בנהר הסן, בפריז, כדי לשפר את משטר זרימת המים בנהר. האי נמצא על הגבול בין  הרובע החמישה-עשר ו הרובע השישה-עשר ומשמש כבסיס תמיכה לשלושה גשרים שחוצים את הנהר (גשר ביר-חכים, גשר הרכבת רואל וגשר גרנל).
לאורכו של האי נבנתה טיילת ומצידיה נשתלו מאות עצים והיא משמשת כפארק התרעננות לתושבי פריז.
ההיסטוריה של הגשר

עד בניית האי גרם משטר הזרמים בסן, באזור זה, לכך שתנועת הספינות התאפשרה רק לאורך הגדה השמאלית מאחר שהזרמים החזקים לאורך הגדה הימנית גרמו להתחתרות, סחיפת אדמה ויצירת בריכות מים שהתעפשו במהלך הקיץ.
מתוך רצון לתקן מצב זה הורה נציב נהר הסן על הקמת מנהלת פרויקט וזו הגישה תוכנית להקים סוללה באמצע הסן שתפריד בין שתי הגדות ותשנה את משטר הזרימה. כן הציעו המהנדסים להקים מזח שיחבר את הסוללה לקה ד'אורסה (כיום קה ז'אק שיראק).
הבניה החלה ב-1825 והסתיימה ב-1827. במסגרת הקמת הסוללה נבנה מזח פריקת סחורות בגדה הימנית וכן נבנה גשר גרנל שחצה את הסן ונתמך על הסוללה החדשה.
לאורך הסוללה נבנתה טיילת לה ניתן השם "סמטת הברבורים". (צר') וב-1830 נשתלו משני צידי הטיילת עצים שונים והוצבו ספסלים.
ב-1873 התמוטט גשר גרנל וב-1874 הוקם גשר חדש שגם הוא נתמך בחלקו הדרומי של האי.
ב-1900 נבנה גשר רואל שמשמש למעבר רכבת וחצה את הסוללה באמצעיתה. באותה שנה התקיימו בפריז הן  התערוכה העולמית והן  אולימפיאדת פריז ועל גדות האי התקיימו תחרויות הדייג (אנ').
בשנים 1905-1903 נבנה גשר ביר-חכים שחצה את חלקה הצפוני של הסוללה ונתמך עליה.
ב-1932 נדונה הצעה להפוך את האי לשדה תעופה על ידי יצירת מסלול מוגבה לאורך האי (מעל הגשרים). ההצעה נפסלה לאחר שארגונים ירוקים התנגדו להרס העצים שגדלים על האי.
ב-1937, במסגרת התערוכה העולמית שנערכה בפריז השתמשו מהנדסים בכלונסאות כדי להרחיב את שטחו של האי. הרחבה זו איפשרה למארגני התערוכה להציב על האי חלק מהדוכנים
ב-1968 נבנה מחדש גשר גרנל ובמסגרת פרויקט זה הורחב חלקו הדרומי של הגשר.
מבנה האי ואתריו

עם הקמתו היה אורך האי כ-890 מטר ורוחבו כ-11 מטר כשעם הזמן הוא הורחב בחלקים ממנו. ב-1937 הורחב שטח האי, זמנית, משמונה דונם ל-32 דונם על ידי שימוש בכלונסאות תמיכה לביתנים שנבנו עליו עבור  התערוכה העולמית.
האתרים המשמעותיים על האי:
הטיילת: לאורכו של האי נבנתה, עם הקמתו, טיילת ומצידיה נשתלו מעל 300 עצים.
כיכר סוזן טרוורס (צר'): כיכר שנבנתה בקצהו הצפוני של האי ומנציחה את סוזן טרוורס שהייתה פעילה בצבא צרפת החופשית, האישה היחידה בלגיון הזרים ומגיבורות קרב ביר חכים שהתחולל ב-1942 בלוב. מהכיכר קיימת תצפית טובה על מגדל אייפל.
במרכז הכיכר הוצב ב-1958 פסל מכונף המכונה "צרפת המתחדשת" (La France renaissante) (צר').
גשר ביר-חכים, המנציח את קרב ביר חכים, חוצה את חלקו הצפוני של האי על גבי תמוכות. גרמי מדרגות מחברות את האי לגשר.
גשר רואל הוא גשר רכבת החוצה את מרכז האי. בנקודת החציה נבנה גשר מעל הטיילת לאורך האי.
גשר גרנל הוא גשר רכב החוצה את חלקו הדרומי של האי על גבי תמוכות הנשענות על האי. גרם מדרגות מוליך מהטיילת של האי למדרכה במפלס הגשר.
העתק פסל החירות: בקצהו הדרומי של האי הוצב ב-1889 העתק מוקטן של פסל החירות שצרפת העניקה לניו יורק ב-1886.
שם האי

בנוסף לשמו הרשמי של האי "איל או סין" (אי הברבורים), ניתנו לאי, לאורך השנים, מגוון שמות כמו "סוללת גרינל" (Grenelle dike), "האי גרינל" (Grenelle island), "האי פאסי" (Passy island), "סמטת הברבורים" (allée aux Cygnes) ועוד.
האי באומנות

האי שימש אתר צילומים במספר סרטים כמו המקצוען (1981), פרנטיק של רומן פולנסקי (1988) ועוד.
גלריה

גשר רואל של הרכבת במעבר מעל טיילת "סמטת הברבורים" העוברת לאורך האי
כיכר סוזן טרוורס בקצהו הצפוני של האי ובמרכזה פסל "צרפת המתחדשת" (צר')
הטיילת ושדרות העצים משני צידיה
העתק פסל החירות בקצה הדרומי של האי
מפת האי
המדרגות העולות מהטיילת לגשר גרנל
ביאורים

↑  נכון ל-2004 נספרו על האי 322 עצים מ-61 סוגים
↑  גשר גרנל שנבנה ב-1874 היה בן שש קשתות כך שהוא נתמך על ידי עמודים נוספים בסן
↑  בהמשך ביטל הוועד האולימפי הבין-לאומי את מקצוע הדייג
↑  זה השם המקורי של האי
לקריאה נוספת

Jacques Hillairet, Historical Dictionary of the Streets of Paris, Les Éditions de minuit, seventh edition, 1963, vol. 1 (“AK”), “Bridge and Port of Grenelle”, p. 605.