מבצע רוזנברג
פעולות מבצע רוזנברג > צרפת

גיאורג אברט, שהיה עובד מבצע רוזנברג, גילה כי בית הבונים החופשיים, Grand Orient de France, ננטש בפריז. הייתה זו אחת האכסניות החשובות ביותר של הבונים החופשיים באירופה. אברט שמר באופן אישי על הבניין, ובו ספרייה, מוזיאון וארכיון, עד שמסר אותו לצבא. זה היה אחד מהמטות הראשונים של מבצע רוזנברג, שלבסוף קיבל מטה מרכזי בברלין, עם משרדי משנה (Hauptarbeitsgruppen (קבוצות עבודה עיקריות) בפריז, אמסטרדם, בריסל, בלגרד, ריגה וערים אחרות.
"בינואר 1940 הטיל היטלר על רוזנברג לבזוז אוצרות תרבות של יהודים ובונים חופשיים, כולל בתי כנסת, ספריות וארכיונים במערב אירופה. בסתיו 1940 ציווה היטלר על רוזנברג להחרים את כל אוספי האמנות היהודיים מכיוון שחומרים אלה נחשבו כעת "חסרי בעלים" על פי הצו הנאצי. יהודים בצרפת, כברוב אירופה, תויגו כעת "חסרי מדינה" ולא היו להם זכויות קניין. באותו חלק של צרפת שהיה כבוש על ידי גרמניה (צפון גרמניה), היה כעת מבצע רוזנברג תחת סמכותו ושליטתו של הרמן גרינג, והגסטפו חיפש בבתים יהודיים, דירות וחנויות בתקווה למצוא יצירות יקרות ערך."
"אלפרד רוזנברג דיווח להיטלר כי מטה המבצע שלו (איינזצשטאב) החל להחרים בפריס באוקטובר 1940..." "צוות אמנויות מיוחדות" (Sonderstab Bildende Kunst), מדור במבצע רוזנברג, החרים אוספי אמנות יהודיים רבים, לרוב בעלי שם בינלאומי (למשל אוסף רוטשילד). בהולנד החרים מטה זה תפס מעל אלף יצירות אמנות. צוותי מבצעים מיוחדים עבור יצירות מוזיקליות, כנסיות, המזרח, בית הספר הגבוה לשאלות הגזע - כל אחד מהם לחם על חלקו. עד 1942, 3,500 אוספים, ספריות וארכיונים "אובטחו" על ידי "קבוצת העבודה הראשית, צרפת" (Hauptarbeitsgruppe Frankreich) של מבצע רוזנברג, כאשר צרפת מחולקת לחמישה מחוזות לצורך המבצע.
הספריות של "כל ישראל חברים" (כי"ח) והסמינר הרבני הצרפתי (SIF) היו יעד ראשי לביזה. כי"ח בנה ספרייה חדשה בשנת 1937, ובה מגדל וחדר קריאה בגובה שמונה קומות, וכן 50,000 ספרים. עד מרץ 1940, 647 ארגזי ספרים נלקחו מכי"ח ו-243 ארגזי ספרים נלקחו מ-SIF. מרשימה של מבצע רוזנברג ממרץ 1941 עולה כי 81 ספריות נבזזו בפריס בלבד. רשימה משלימה, מאוחרת יותר, כללה כ-30 ספריות נוספות של אוספים יהודיים, בונים חופשיים, סוציאליסטים ומהגרים.
"אלבומים אלה נוצרו על ידי צוות מבצע רוזנברג. יחידה מיוחדת זו אורגנה בקיץ 1940 תחת מנהיג הרייך אלפרד רוזנברג, בתחילה לשם איסוף חומר פוליטי במדינות הכבושות לצורך ניצול "המאבק ביהדות ובבונים החופשיים". מטה מבצע רוזנברג הקים את בסיס פעילותו בפריס ביולי 1940. ב-5 בנובמבר הטיל הרמן גרינג על מבצע רוזנברג את האחריות להחרמת אוספי אמנות יהודיים "חסרי בעלים". ב-18 בנובמבר הורה היטלר על הבאת כל יצירות האמנות שהוחרמו לגרמניה והעמדתן לרשותו.
לפני המלחמה הייתה פריז שוק אמנות גדול, מהחשובים בעולם. בה סחרו אספנים צרפתים, אירופיים ואמריקאים אמידים. מתחילת המאה מיצבו עצמם סוחרים יהודיים כמיטב סוחרי האמנות והמומחים לאמנות. הם החלו להשפיע על הטעם העולמי. בין הסוחרים נכללו בני משפחת וילדנשטיין. ז'ורז' וילנשטיין סחר ביצירותיהם של רבי האמנים הקלאסיים. בני ברנהיים-ז'ן התמחו בציורי אימפרסיוניסטים וציירים פוסט-אימפרסיוניסטים. בשנת 1901 פתחו את התערוכה הראשונה של ואן גוך. פול רוזנברג, היה מייצגם של פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק.
מבצע רוזנברג עסק במבצע בזיזת יצירות אמנות נרחב ומשוכלל בצרפת, חלק מתוכניתו הרחבה של היטלר לבזיזת אוצרות אמנות מעמים כבושים. זמן קצר לאחר כיבוש צרפת בשנת 1940, התמקד הצבא הגרמני, ולאחר מכן מבצע רוזנברג, בהחרמת אוספי אמנות ידועים בבעלות יהודים, בהם משפחת רוטשילד, וייל-פיקאר (Veil-Picards), אלפונס קאן, ובני משפחת זליגמן. על פי מסמכי מבצע רוזנברג משנת 1944, יצירות האמנות השדודות בצרפת הסתכמו ב-21,903 חפצים מ-203 אוספים. 5,009 פריטים הוחרמו מאוספי משפחת רוטשילד, 2,687 פריטים מאוסף דוד-וייל ו-1202 מאוסף אלפונס קאן. לאחר המלחמה העריכו פקידים צרפתים כי שליש מכל יצירות האמנות שהיו בידיים פרטיות צרפתיות הוחרמו בידי הנאצים.