stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באלי (קמרון)
הערות שוליים

↑  Información demográfica de Camerún
↑  באלי, באתר באלי (ב־)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפויים

שפויים הוא האלבום ה-23 של הזמר היוצר הישראלי שלמה ארצי, שיצא ב-22 במרץ 2007.
הפקה

האלבום יצא חמש שנים לאחר צימאון (2002), מה שנתן לארצי זמן רב להקלטת האלבום (הוא החל להקליט מ-2004). כל השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי ארצי במקביל לסיבוב ההופעות המצליח עם שלום חנוך ולהופעות קטנות במועדון הזאפה. באלבום זה שיתף ארצי פעולה עם אמנים רבים, בהם: גילי פלדמן, לואי להב, דניאל סלומון, אבי סינגולדה, מוקי, פיטר רוט, יהודה עדר, אודי שמחון, נתן סלומון (בית הבובות), שלומי קינן וכן עם בנו, בן. הסינגלים הראשונים שיצאו מהאלבום הם "האמיתי", "איסלנד" ו"ניצמדנו". הסינגל תתארו לכם זכה להצלחה הגדולה ביותר משירי האלבום. האלבום זכה להצלחה משמכר 60,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו (כולל הזמנות מוקדמות) וזכה למעמד אלבום פלטינה כפולה. הופעת הבכורה של האלבום נערכה ב-14 ביולי 2007 באמפיתיאטרון קיסריה.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלמה ארצי.
| שפויים> מס' | שפויים> שם | שפויים> משך | שפויים>  | שפויים>  | שפויים>  | שפויים>  | שפויים>  | שפויים>  | שפויים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | תתארו לכם  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | האמיתי  | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | איסלנד  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | ניצמדנו  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | לעזאזל איך לא ידעתי  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | מתנה ליום הולדת  | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | החיים (דואט עם מוקי)   | 4:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | הבחורה שלי  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | תוכיחי לי  | 3:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | ברגע האחרון  | 3:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | דמעות שחורות - אפילו  | 4:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | הילוך חוזר  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | שפויים  | 5:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | לעולמים  | 4:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | הרחק מכאן  | 3:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 62:40 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים באלבום

משה לוי - אקורדיון, קונטרה-בס
עדי רנרט - פלוגל-הורן
רביב גזית - סינתי
אבי סינגולדה - גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, בוזוקי, מפיק מוזיקלי
לואי להב - מפיק מוזיקלי
בן ארצי - פסנתר, ויולה, צ'לו, מפיק מוזיקלי
שלמה ארצי - זמר, כותב מילים, מלחין, מפיק מוזיקלי
פיטר רוט - בס
אשר פדי - תופים
יהודה עדר - מפיק מוזיקלי
טל ברגמן - שייקר
גיל פלדמן - מפיק מוזיקלי
דניאל סלומון - קרנות-יער, מפיק מוזיקלי
אבי אלבוחר - אקורדיון
שלומי קינן - חמת חלילים
טל פורר - פסנתר פנדר
ניר מנצור - תופים
ניצן-חן רזאל - כלי מיתר
יועד ניר - צ'לו
אודי שמחון - גיטרה חשמלית, מפיק מוזיקלי
וידאו קליפים

תתארו לכם - (במאי:highlander-prod)
ניצמדנו - (במאי:ירון שילון)
איסלנד - (במאי:ירון שילון)
הערות שוליים

↑  אור ברנע, הצלחה לאלבום של שלמה ארצי, באתר ynet, 29 במרץ 2007
אוטו קלמפרר

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1885 ברסלאו, הרייך הגרמני 
 פטירה:  6 ביולי 1973 (בגיל 88) ציריך, שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות אוברר פריזנברג 
 מוקד פעילות:  גרמניה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1906 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין, הקונסרבטוריון של קלינדוורת'-שרוונקה, קונסרבטוריון הוך, קונסרבטוריון שטרן 
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  EMI 
 בן או בת זוג:  Johanna Geisler (1919–3 בנובמבר 1956) 
 צאצאים:  ורנר קלמפרר, Lotte Klemperer 
 פרסים והוקרה:  מדליית גתה לאמנות ומדעים (1933, 1932)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  פור לה מריט 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוטו קלמפרר (בגרמנית: Otto Klemperer;‏ 14 במאי 1885 – 6 ביולי 1973) היה מנצח ומלחין יהודי יליד גרמניה (קיבל אזרחות של ארצות הברית בשנת 1937 ואזרחות ישראלית בשנת 1970). הוא נחשב לאחד המנצחים הדגולים של המאה העשרים.
מעל לכול, תהילתו נשענת על פרשנויותיו לרפרטואר הגרמני, שאותו ביצע בדרך כלל בחומרה ובהדר (בין אם בקונצרטים חיים או בהקלטות). ביצועיו בשנותיו המאוחרות נודעו לא פעם בקצבם האיטי.
קורות חיים > שנים ראשונות

קלמפרר נולד בברסלאו (כיום ורוצלב, פולין), בן לנתן ואידה קלמפרר. אביו היה סוחר לא מצליח במיוחד, אוטודידקט וזמר חובב אך חסר השכלה מוזיקלית פורמלית, ואמו הייתה פסנתרנית טובה ובעלת השכלה ספרותית רחבה. הוריו עברו להתגורר בהמבורג זמן קצר לאחר הולדתו של אוטו. שם, בהיותו בן תשע, ראה לראשונה את המלחין גוסטב מאהלר והושפע ממנו עמוקות. קלמפרר למד מוזיקה תחילה בפרנקפורט, בקונסרבטוריון הגבוה למוזיקה, ומאוחר יותר נדד לברלין, שם קיבל הדרכה בהרכב וניצוח מהמלחין הנודע הנס פפיצנר, והשתלם בנגינה בפסנתר אצל ג'יימס קווסט.
קורות חיים > עבודתו בגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה

בשנת 1905 פגש את מאהלר כשניצח על קבוצת כלי הנשיפה ממתכת מאחורי הקלעים בביצוע הסימפוניה השנייה של מאהלר (התחיה). השניים התיידדו ומהלר כתב לו המלצה על כרטיס הביקור שלו. המלצה זו פתחה לפני קלמפרר את דלתות האופרה הגרמנית בפראג, הוא מונה למנצח המקהלה שלה ושנה לאחר מכן, ב-1907, קודם למשרת המנהל המוזיקלי של בית אופרה זה. בהמשך, בשנת 1910, עזר קלמפרר למאהלר בביצוע הבכורה של הסימפוניה השמינית שלו, "סימפוניית האלף".
קלמפרר עבר ממשרה למשרה, בהן תפקידי מנצח בהמבורג (1910–1912); בברמן (1912–1913); באופרה של שטרסבורג (1914–1917); באופרה של קלן (1917–1924); ובאופרה של ויסבאדן (1924–1927).
משנת 1927 עד 1931 ניצח על ה"קרול אופרה" בברלין. במשרה זו העצים את המוניטין שלו כמעודד מוזיקה חדשה, כאשר ביצע מספר ניכר של יצירות חדשות, בהן "מבית המתים" של לאוש יאנאצ'ק, "ציפייה" של ארנולד שנברג, "אדיפוס רקס" של איגור סטרווינסקי ו"קארדיאק" של פאול הינדמית.
קורות חיים > ארצות הברית

בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב קלמפרר את גרמניה והיגר לארצות הברית. שם התמנה למנצח התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. שם גם החל להתרכז יותר ביצירות הסטנדרטיות של הרפרטואר הגרמני, שהקנו לו מאוחר יותר את תהילתו הגדולה ביותר, בעיקר יצירות משל בטהובן, ברהמס ומאהלר. הוא ביקר גם בארצות אחרות, בהן אנגליה ואוסטרליה.
עם תום מלחמת העולם השנייה חזר קלמפרר ליבשת אירופה לעבוד כמנצח עם תזמורתו בבית האופרה של בודפשט (1947–1950). המשטר הקומוניסטי בהונגריה הטריד אותו במידה גדלה והולכת, עד שקיבל לבסוף משרת מנצח התזמורת הסימפונית של מונטריאול, קנדה, ונשאר שם משנת 1950 עד 1953, לפני שעבר ללונדון והתמנה למנצח הראשי של תזמורת פילהרמוניה בשנת 1955. המעבר ללונדון העצים מאוד את הקריירה המוזיקלית של קלמפרר. הקלטותיו עם התזמורת בנגינת יצירותיהם של הקלסיקונים הגרמניים זכו לתהילה עד עצם היום הזה. בשנת 1964 החליט מייסד התזמורת, המפיק האנגלי וולטר לג, לפרקה. אולם נגני התזמורת, בתמיכתו המלאה של קלמפרר, החליטו להמשיך את קיומה בשם פילהרמוניה החדשה, וקלמפרר מונה למנצחה הראשי, משרה בה החזיק עד סוף ימיו.
הוא עבד גם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, לפעמים גם כבמאי, נוסף לניצוח, כמו בהפקת "לוהנגרין" של וגנר בשנת 1963.
קלמפרר איננו מוכר כל כך כמלחין, אבל הוא כתב לא מעט יצירות, בהן שש סימפוניות, תשע רביעיות מיתרים ואופרה בשם Das Ziel. הוא עצמו ניצח על יצירות אלה לעיתים רחוקות מאוד, והן נשכחו כמעט לגמרי מאז מותו.
בשלהי חייו סבל קלמפרר משיתוק חלקי, שהיה ברובו תוצאה של ניתוח להסרת גידול במוחו, בשנת 1939. הניתוח הזה גם הגביר את ההפרעה הדו-קוטבית שסבל ממנה.
בנוסף היה מעורב בתאונה, נכווה קשות כאשר סיגריה נשמטה מידיו במיטה והוא ניסה לכבותה עם תמיסת אלכוהול וקמפור, וגם נפילה קשה בתקופת מגוריו בקנדה השפיעו והחמירו מצבו. על אף כל זאת, ובמידה רבה הודות לתמיכת בתו, לוטה, המשיך לנצח עד לפרישתו בשנת 1971.
קורות חיים > הפרק הישראלי בחייו

אחותו של קלמפרר התגוררה בירושלים והייתה רעייתו של המנתח ברנרד יוסף. קלמפרר נהג לבקרה לעיתים קרובות. רצונו לנצח במהלך ביקורים אלה על התזמורת הפילהרמונית לא צלח עקב סירוב הפילהרמונית לבקשותיו. רשמית, עקב היותו יהודי מומר, אך למעשה חששה התזמורת שעקב נכותו ותנועותיו המוגבלות, לא יתקבל יפה על ידי מנוייה. באחד הביקורים, בשנת 1951, נפגש קלמפרר במהלך מסיבה שאורגנה לכבודו על ידי פנחס רוזן (לימים שר המשפטים בממשלת ישראל), שהיה יו"ר הנהלת התזמורת, עם אלי גורן, הכנר הראשון של תזמורת קול ישראל. הוא הביע את כעסו על סירוב הפילהרמונית לנצח עליה והציע לו לנצח על תזמורתו, שנחשבה כעלובה למדי. גורן לא האמין למשמע אוזניו וניסה להניא את קלמפרר מכך אך הוא לא ויתר. תוך זמן קצר ארגן קונצרט שנערך באולם קולנוע אדיסון בירושלים, יחד עם הסולן פרנק פלג. הקונצרט נחל הצלחה לא רגילה ובעקבותיו נערכו שני קונצרטים זהים באולם "רמה" ברמת גן והצלחתם הרקיעה שחקים. כל הביקורות בעיתונות תארו את הקונצרט כנס מוזיקלי, המבקרים שיבחו את המנצח בסופרלטיבים על הצלחתו להפיק מתזמורת בינונית ביצועים מעולים ליצירותיו של מוצרט. במשך השנים המשיך קלמפרר לבוא ולנצח על תזמורת קול ישראל, כאשר הוא ממשיך בשנים אלה לקבוע ולבטל קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ולמעשה לא ניצח עליה מעולם בקונצרט פומבי. לאחר מלחמת ששת הימים גברה הזדהותו של קלמפרר לישראל. בשנת 1967 חזר קלמפרר ליהדות, אותה נטש כאשר המיר את דתו לנצרות קתולית בשנת 1919. הוא החל לבקר בבית כנסת לונדוני והשתתף בתפילות, התעניין בקבלה וחיזק את קשריו עם ישראל ואליה בא שוב וניצח כהרגלו על תזמורת רשות השידור (קול ישראל). בשנת 1970 קיבל מידי מנכ"ל משרד הפנים אזרחות ישראלית ותעודת עולה בטקס מיוחד.
קורות חיים > מותו

אוטו קלמפרר מת בציריך כעבור שנתיים, בגיל 88, ונקבר שם בבית הקברות היהודי Israelitischer Friedhof — Oberer Friesenberg.
קלמפרר זכה בשני פרסי גראמי: ב-1963 זכה בפרס על הביצוע הקולי ליצירתו של באך "מתאוס פסיון" וב-2008 נכנס להיכל התהילה.
בן דודו הוא העיתונאי היהודי- גרמני ויקטור קלמפרר.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "אוטו קלמפרר - סבך אסונותיו של בונה קתדרלות הצלילים", עמ' 184–201.
הערות שוליים

1 2  his life and timesotto klemperer, cambridge university press, 1983
↑  Otto Klemperer - Biography - Amoeba Music, www.amoeba.com
↑  Otto Klemperer (Conductor, Arranger) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
1 2  Otto Klemperer - Biography - Amoeba Music, www.amoeba.com (באנגלית)
1 2  נתן דונביץ, מאסטרו גדולי המנצחים בכל הזמנים, זמורה ביתן, 2006, עמ' 184–197
↑  מאסטרו גדולי המנצחים בכל הזמנים, זמורה ביתן, 2006
↑  מיכל זמורה כהן, רפרטואר אישי, הוצאת דביר, 1997
↑  ""הר קוליגה – הרשה נא לי לנצח על התזמורת למשך 5 הדקות הבאות" – אוטו קלמפרר למנצח חנן שלזינגר, פברואר 1951". The Jerusalem Symphony Orchestra. 2013-01-16. נבדק ב-2018-09-15.
↑  אוטו קלמפרר בבית־כנסת לראשונה זה 70 שנה, מעריב, 7 באפריל 1967אוטו קלמפרר בבית־כנסת לראשונה זה 70 שנה, מעריב, 7 באפריל 1967
↑  יחיאל לימור, אוטו קלמפרר – אזרח ישראל; קיבל דרכון תוך 12 שעות, מעריב, 5 באוגוסט 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278466105171  PLWABN: 9810569161305606  BIBSYS: 90980636  BNE: XX988105  BnF: cb13896038z (data)  CiNii: DA10901339  GND: 118563181  ICCU: LO1V149746  ISNI: 0000 0001 0951 9034  KulturNav: 4d0b11d1-bf9c-429b-924f-4b8f77a46388  LCCN: n81094951  LNB: 000106667  MusicBrainz: d47261e7-cb6d-4bb3-8e31-4a21824a31fa  NARA: 10568578  NDL: 00445881  NKC: jn20000700906  NLA: 35275269  NSK: 000095378  NTA: 069545847  RERO: 02-A016671948  SELIBR: 193824  SNAC: w6bg30q9  SUDOC: 028316355  Trove: 893101  VIAF: 7574364   WorldCat (עם VIAF): 7574364 
!
הקבר בדצמבר 2009.
רבקה סמית' (רוצחת)

| --- | --- |
 לידה:  17 במאי 1807 
 פטירה:  23 באוגוסט 1849 (בגיל 42) 
 
רבקה סמית' (באנגלית: Rebecca Smith, נולדה בשם רבקה פריור; 17 במאי 1807 – 23 באוגוסט 1849) הייתה הבריטית האחרונה שהוצאה להורג בגין רצח בנה (אנ'). היא הודתה גם בהרעלתם למוות של שבעה מילדיה הנוספים.
ביוגרפיה

סמית' נולדה בווילטשייר לוויליאם ושרה פריור. במאי 1831 היא נישאה לפיליפ סמית', שהיה בעל מוניטין של מכור לאלכוהול. בתם הראשונה, ג'יין, נולדה בשנה שלאחר מכן, ובהמשך נולדו לשניים עשרה ילדים נוספים, שאף אחד מהם לא שרד יותר מכמה חודשים.
בשנת 1846, לאחר מות אמה, העבירה סמית' את המשפחה לווסטברי בחלק מכספי הירושה. עם זאת, בעלה בזבז את שארית הכסף, והיא נאלצה למצוא עבודה עונתית כקוטפת יבולים ומגדלת ירקות, וחיה ב"מצב גלוי של עוני ובריאות לקויה".
ביוגרפיה > מעשה הרצח

ב-16 במאי 1849 נולד ריצ'רד, בנם ה-11 של הזוג. הוא היה בריא בתחילה, אך חלה ב-7 ביוני ומת בבוקר 12 ביוני. בתחילה נכתב כי סיבת המוות אינה ידועה, אך שמועות מקומיות גרמו לכך שגופתו של ריצ'רד הוצאה מהקבר ב-22 ביוני וננתחה ב-24 ביוני, אז נתגלו עקבות של ארסן בקיבתו.
שכניה של סמית' טענו שהיא עשתה סדרה של ניסיונות לרכוש רעל לפני ואחרי הלידה, ושבבוקר 7 ביוני היא הצליחה לרכוש ארסניק טריאוקסיד. חקירות בנוגע למותם של שניים נוספים מילדיה (שרה ואדוארד) נערכו ב-18 ביולי, ובגופות שניהם נמצא גם כן ארסן.
ביוגרפיה > המשפט וההוצאה להורג

ב-9 באוגוסט 1849 נפתח משפטה של סמית', ובו השתתפו 18 עדים. חבר המושבעים מצא אותה אשמה ברצח, אך המליץ לחוס עליה. השופט התעלם מההמלצה, וגזר עליה גזר דין מוות. שבוע לאחר המשפט הודתה סמית' בפני כומר הכלא כי השתמשה ברעל עכברים כדי להרוג שבעה מילדיה, בנוסף לריצ'רד. מבין אחד עשר ילדיה, רק הבכורה שרדה, כששניים מתו מסיבות טבעיות ושמונת האחרים נרצחו על ידה.
ב-23 באוגוסט 1849, לאחר שנדחו שתי עתירות שהוגשו למזכיר הפנים, הוצאה סמית' להורג ונתלתה בפומבי.
ג'ונתן ספקטור

ג'ונתן מייקל פול ספקטור (אנגלית: Jonathan Michael Paul Spector; נולד ב-1 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת המגן. לזכותו 36 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית.
ראשית חייו

אביו הוא יהודי רוסי. ספקטור למד בבית ספר תיכון סנט ויאטור, ושיחק עבור קבוצת הכדורגל שלו במסגרת ליגת הכדורגל לתיכונים. לאחר מכן החל לשחק במועדונים מליגת הפיתוח של ארצות הברית, תחילה במועדון מבופאלו גרוב שבאילינוי, ולאחר מכן הצטרף למועדון שיקגו סוקרס ממקום לידתו, ארלינגטון הייטס. הוא עבר מאוחר יותר לאקדמיית ברנדטון מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, ונעשה לבוגר האקדמיה ב-2003. ייחוסו של ספקטור (סביו מצד האם נולדו בסייגן שבגרמניה) אפשר לו להשיג דרכון גרמני, מה שאפשר לו לעבור לשחק באירופה.
קריירת המועדונים

ספקטור התגלה על ידי צייד כישרונות של מועדון הצמרת האנגלי מנצ'סטר יונייטד, כאשר שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 17 בגביע החלב ב-2003. על אף ששיחק במקור בעמדת החלוץ, הוא הוסב לעמדת המגן עקב פציעות של שחקנים אחרים. צייד הכישרונות, שנועד לעקוב בתחילה אחרי שחקנים אחרים, הבחין בכישורי ההגנה של ספקטור ודיווח על כך למועדון.
בעקבות כך, ספקטור הצטרף למועדון של מנצ'סטר יונייטד בקיץ 2003. את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת הוא ערך במשחק מגן הקהילה מול ארסנל באוגוסט 2004. כעבור מספר חודשים החליט מאמן הקבוצה, אלכס פרגוסון, להשאילו לקבוצה אחרת בפרמייר ליג, בלקברן רוברס, על מנת שיצבור ניסיון. עם זאת, פרגוסון ביטל את עסקת ההשאלה מאחר שהזדקק לספקטור בשל פציעות בהגנת הקבוצה, ומכיוון שהפציעות נמשכו, ההשאלה לא הספיקה להתבצע לפני תום מועד חלון ההעברות. לבסוף הושאל ספקטור בפתיחת עונת 2005/2006 לקבוצת צ'רלטון את'לטיק, על מנת שיצבור יותר ניסיון משחק בקבוצה בוגרת. הוא סיים את העונה עם 20 הופעות במדי צ'רלטון, מתוכן ב-13 פתח בהרכב.
ביוני 2006 עבר ספקטור לקבוצת וסטהאם יונייטד. הוא ערך את הופעתו הראשונה בקבוצה במשחק בגביע אופ"א מול פלרמו, ושיחק ב-28 משחקים בכל המסגרות בעונת 2006/2007. ספקטור היה חיוני עבור וסטהאם ושיחק בכל עמדות ההגנה בעונה זו, בשל פציעות ויכולת לא טובה מצד שחקנים אחרים, ויכולתו לשחק לכל אורך חוליית ההגנה ובקישור האחורי. בתחילת עונת 2007/2008 הוא כבש את שערו הראשון בקריירה המקצוענית, בניצחון קבוצתו על דרבי קאונטי. עם זאת, היה ספק האם השער שייך לספקטור, או שזהו שער עצמי של שחקן דרבי קאונטי, אדי לואיס.
בעונת 2011\2012 עבר לשחק בקבוצת בירמינגהאם סיטי.
נבחרת לאומית

ב-2003, ספקטור שיחק עם נבחרת הנערים של ארצות הברית בגביע העולם עד גיל 17 בפינלנד. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית בשנת 2004, במשחק מוקדמות גביע העולם מול נבחרת ג'מייקה.
ב-2005 ספקטור שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 באליפות העולם לנוער שנערכה בהולנד. במהלך עונת 2005/06 הוא שיפר את מעמדו בנבחרת הלאומית, והוזכר כמועמד להכללה בסגל ארצות הברית למונדיאל 2006. אף על פי כן, פציעה במשחק מול פורטסמות' באפריל 2006 מנעה ממנו לשחק בגביע העולם. בשנת 2007 זכה ספקטור עם נבחרת ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון ומרכז אמריקה), ושיחק גם במשחק הגמר, שבו ניצחה ארצות הברית את נבחרת מקסיקו.
לאחר פציעותיהם של סטיב צ'רונדולו ופרנקי היידוק, ספקטור נכלל כמגן הבכיר בסגל ארצות הברית לגביע הקונפדרציות 2009, והיה חלק מההפתעה של הנבחרת שזכתה במקום השני בטורניר. הוא פתח בכל שלושת משחקי נבחרתו בשלב הבתים, ובישל שער לקלינט דמפסי בניצחון על מצרים במחזור האחרון של שלב הבתים. שער זה היה השער לו הייתה זקוקה ארצות הברית על מנת להעפיל לחצי הגמר. הוא בישל שער נוסף לדמפסי במשחק הגמר מול נבחרת ברזיל, כאשר מסר מהאגף הימני לדמפסי, שעמד ברחבת העונשין. השער העלה את ארצות הברית ליתרון 0-1, מה שלא הספיק לה כדי לנצח במשחק.
הבחירות לנשיאות אפגניסטן 2019

הבחירות לנשיאות אפגניסטן נערכו ב-28 בספטמבר 2019. על פי התוצאות הראשוניות שהוצגו, עליהן ערער עבדאללה עבדאללה, נבחר מחדש אשרף גאני, הנשיא המכהן, עם 50.64% מהקולות. לבסוף, לאחר כמה עיכובים שנוצרו בשל הצבעות שנויות במחלוקת, פורסמו התוצאות הסופיות ב-18 בפברואר 2020 ואשרף גאני ניצח.
עבדאללה עבדאללה דחה את התוצאות ופנה להקים ממשלה מקבילה משלו, שלה גם התקיימה השבעה נפרדת. גאני, לעומת זאת, הושבע רשמית לקדנציה השנייה שלו ב-9 במרץ 2020.
המשבר הפוליטי נפתר רק ב-16 במאי 2020, כאשר גאני ועבדאללה חתמו על הסכם בו נקבע שגאני יישאר נשיא ועבדאללה יוביל את שיחות השלום עם הטאליבן לכשיתחילו.
רקע

הבחירות במקור נקבעו ל-20 באפריל, אך ועדת הבחירות העצמאית הודיעה ב־26 בדצמבר 2018 כי יידחו עד 20 ביולי, על מנת לפתור בעיות שהתבררו במהלך הבחירות לפרלמנט באוקטובר 2018. הזמן הנוסף נוצל לאימות רשימות המצביעים והכשרת עובדי הבחירות במערכת הזיהוי הביומטרית החדשה. ב-20 במרץ 2019 חברת החשמל עיכבה שוב את הבחירות, הפעם בחודשיים מה-20 ביולי ל-28 בספטמבר. דובר האשים את העיכוב בשינויים בחוקי הבחירות לצד ניהול ובעיות טכניות. ההצבעה לנשיאות חפפה אז עם הצבעות המועצה המקומית ועיכבה את הבחירות לפרלמנט במחוז גאזני.
מערכת הבחירות

הבחירות לנשיאות באפגניסטן נערכות באמצעות מערכת דו-סיבובית. אם אף מועמד לא זוכה לרוב הקולות בסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני ובו שני המועמדים הראשונים מהסיבוב הראשון.
מערכת הבחירות לוותה בפיגועים ומצב ביטחוני רעוע. בשנת 2019 כולה התרחשו כ-1750 פיגועי טרור. בחודש אוגוסט 2019 התפוצץ מחבל מתאבד בחסות ארגון דאעש בחתונה בקאבול. בפיגוע נרצחו 63 בני אדם, רובם ילדים.
הטאליבן ביצע פיגועים לשיבוש מערכת הבחירות. ב-17 בספטמבר 2019 תקף מחבל מתאבד את עצרת הקמפיין של הנשיא אשרף גאני. בפיגוע נרצחו 26 בני אדם ונפצעו 42. פחות משעה לאחר מכן ביצע הטליבאן פיגוע התאבדות נוסף ליד שגרירות ארצות הברית ומשרד ההגנה האפגני. בפיגוע זה נרצחו 22 בני אדם ונפצעו בסביבות 38.
קמפיין

אחד המועמדים המובילים, מוחמד חניף אטמר, השעה את הקמפיין שלו באוגוסט 2019. בקמפיין של אטמר נכתב כי ההשעיה נובעת מהמצב הביטחוני הירוד ותהליך השלום המתמשך.
יום הבחירות

ב-28 בספטמבר 2019, פנו אנשים להצביע למרות האיומים הישירים על האזרחים מצד הטליבאן. אירועי אלימות, איומי טליבאן וטענות נרחבות על ניהול כושל והתעללות פגמו בבחירות ובנכונות האזרחים להצביע. שיעור ההצבעה בבחירות אלה הוא בין הנמוכים בהיסטוריה של אפגניסטן, ורק כ-1.6 מיליון התייצבו מתוך 9.7 מיליון המצביעים הרשומים.
ועדת הבחירות עשתה שימוש לראשונה במכונות ביומטריות לאימות בוחרים, שצילמו את טביעות האצבע והתמונה של כל בוחר ורשמו את הזמן בו הצביעו. המערכת נבחרה להילחם במקרי ההונאה הגוברים במהלך הבחירות באפגניסטן.
יום הבחירות > בעיתונות הערבית

למרות אחוז ההצבעה הנמוך, ההצבעה תוארה על ידי רויטרס כמוחזקת במצב "רגוע יחסית", עם 3 נרצחים ו-37 פצועים שהתרחשו עקב התקפות טאליבן "בקנה מידה קטן". רשת אל-ג'זירה גם ציינה כי למרות אחוז ההצבעה הנמוך, האלימות הייתה רק "ספוראדית". עיתונאי החדשות הערביות סייד סלאחודין אף הצהיר כי "מספר ההרוגים היה נמוך מימי הבחירות הקודמים" וכי משיחות עם תושבי אפגניסטן עולה כי "הייתה פחות אלימות מאשר בבחירות לפרלמנט בשנה שעברה". סלאחודין גם הצהיר כי "בחלק ממרכזי הקלפי כוחות הביטחון גברו על המצביעים."
יום הבחירות > בעיתונות המערבית

עם זאת, בשיחות שערך הניו יורק טיימס עם גורמים מקומיים, נמצא מספר הרוגים של "לפחות 30 אנשי ביטחון ועשרה אזרחים", ומספר "לפחות 40 כוחות ביטחון ו-150 אזרחים". לטענת הטיימס מספר הנפגעים "היה גבוה בהרבה מהדיווחים הרשמיים, אך בהתאם לממוצע היומי הממוצע של המלחמה הארוכה במדינה." הוושינגטון פוסט וחדשות הערב דיווחו על מספר נפגעים נמוך.
מועמדים

היו 18 מועמדים לנשיאות:
| שֵׁם | שייכות למפלגה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אשרף גאני |  | נשיא מכהן |
| עבדאללה עבדאללה | הקואליציה הלאומית של אפגניסטן | מנכ"ל מכהן |
| גולבודין הקמטיאר | Hezb-e Islami Gulbuddin | ראש ממשלה לשעבר, אדון מלחמה לשעבר, ומנהיגו הנוכחי של חיזב-אי אסלאמי |
| רחמטוללה נביל |  | לשעבר ראש המנהל הלאומי לביטחון |
נורולה ג'לילי: 
| פאראמרז תמנא |  | לשעבר מנכ"ל המרכז ללימודים אסטרטגיים (משרד החוץ) |
| שיידה מוחמד עבדאלי |  | שגריר בהודו |
אחמד וואלי מסעוד: 
| נור רחמן ליוואל |  | מומחה IT ואיש עסקים |
מוחמד שואב חכימי: 
מוחמד חכים טורסון: 
| עבדול לטיף פדרם |  ארגון פדיין האפגניסטן של העמלים  מפלגת הקונגרס הלאומית של אפגניסטן | חבר הפרלמנט |
| נור אול-הק אולומי | המפלגה המאוחדת הלאומית של אפגניסטן | שר הפנים לשעבר |
מוחמד איברהים אלוקוזאי: 
אנייתוללה חאפיז: 
| מוחמד חניף אטמר | אמת וצדק | לשעבר יועץ לביטחון לאומי ושר פנים (הושעה הקמפיין) |
גולאם פארוק נג'רבי: 
| זלמאי ראסול |  | שר החוץ לשעבר (קמפיין הושעה ותמך באשרף גאני) |
סקרי דעת קהל

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: תרגמת, טכנית.
הבחירות לנשיאות 2019 היו הראשונות באפגניסטן בה מומנו סקרי דעת קהל על ידי מוסדות אפגניים. (נדרש תיקון טכני בטבלה)
| עוֹרֵך מִשׁאָלִים> עוֹרֵך מִשׁאָלִים.עוֹרֵך מִשׁאָלִים | תאריך / ים שהועברו> תאריך / ים שהועברו.תאריך / ים שהועברו | מדגם> מדגם.מדגם | גאני> אינד. | עבדאללה> NCA. | הקמטיאר> אינד. | טמאנה> אינד. | נביל> אינד. | פדרם> אינד. | חניף אטמר> אינד. | אַחֵר> אַחֵר.אַחֵר | לֹא הֶחלֵטִי> לֹא הֶחלֵטִי.לֹא הֶחלֵטִי | הובלה> הובלה.הובלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OSRA | 5 באוגוסט –28 בספטמבר 2019 | 11,337 | 40.9% | 7.0% | 0.6% | 0.7% | 0.6% |  |  | 1.5% | 20.4% | 33.9% |
| OSRA | 30 במרץ –25 במאי 2019 | 2,405 | 35.1% | 5.8% | 2.5% | - | - | 1.2% | 3.3% | 3.0% | 43.3% | 29.3% |

| תוצאות ראשוניות | 22 Dec 2019 | 1,824,401 | 50.6% | 39.5% | 3.9% | 1.0% | 1.9% | 0.7% | 0.1% |  |  |  |
תוצאות

ב-27 באוקטובר 2019 ראש ועדת הבחירות העצמאית (חברת החשמל), הווא עלם נוריסטאני, הודיע כי תוצאות הבחירות המקדימות לנשיאות יפורסמו ב-14 בנובמבר, וכי התייעצויות עם נציבות הבחירות האחרות שננקטו כדי להפוך את התוצאות לשקופות יותר הושלמו. הוא גם הצהיר כי שני אירועים גרמו לעיכוב בפרסום תוצאות: ניסיון לפרוץ לשרת הנציבות ובחירת הנעילה הדיגיטלית של המרכז הדיגיטלי של הוועדה.
ב־13 בנובמבר הוועדה הודיעה כי התוצאות מתעכבות בפעם השנייה, ללא הגבלת זמן.
התוצאות הראשוניות הוכרזו ב־22 בדצמבר 2019, והתוצאות הסופיות ב-18 בפברואר 2020.
| מוּעֲמָד | הצבעות |  % |
| --- | --- | --- |
| אשרף גאני | 923,592 | 50.64 |
| עבדאללה עבדאללה | 720,841 | 39.52 |
| גולבדין הקמטיאר | 70,241 | 3.85 |
| רחמטוללה נביל | 33,919 | 1.86 |
| פאראמרז תמנה | 18,063 | 0.99 |
| אמר נורוללה ג'לילי | 15,519 | 0.85 |
| עבדול לטיף פדרם | 12,608 | 0.69 |
| אנייתוללה חאפיז | 11,375 | 0.62 |
| מוחמד חכים טורסן | 6,500 | 0.36 |
| אחמד וואלי מסעוד | 3,942 | 0.22 |
| מוחמד שהאב חכימי | 3,318 | 0.18 |
| גולאם פארוק נג'רבי | 1,608 | 0.09 |
| מוחמד חניף אטמר | 1,567 | 0.09 |
| נור רחמן לוואל | 855 | 0.05 |
| הצבעות לא חוקיות / ריקות |  | - |
| סה"כ | 1,823,948 | 100 |
| מצביעים רשומים / אחוז הצבעה | 9,665,745 | ≥18,87 |
מקור: חברת החשמל
לאחר הבחירות

הכרזת התוצאות עוררה משבר פוליטי. עבדאללה עבדאללה דחה את התוצאות וקרא להקים ממשלה מקבילה בצפון אפגניסטן. ב-22 בפברואר מינה עבדאללה מושל חדש הנאמן לו במחוז סאר-פול. הדיפלומט האמריקני למעי ח'לילזד ניסה לתווך בין גאני ועבדאללה, אך השניים לא הצליחו להגיע להסכמה, וב-9 במרץ נערכו טקסי השבעה נפרדים לשניהם, כאשר גאני הושבע לכהונה שנייה. זמן קצר לאחר מכן ביטל גאני את תפקיד המנכ"ל, שהוחזק על ידי עבדאללה, ועבדאללה פרסם הודעה בה נאמר כי "גאני כבר אינו נשיא, וגזירותיו אינן תקפות".
ב-23 במרץ 2020 הודיעה ארצות הברית כי כתוצאה מהמשבר הפוליטי היא תפחית את הסיוע לאפגניסטן במיליארד דולר, וכי אם גאני ועבדאללה לא יגיעו להסכמה, זה עשוי להפחית את הסיוע עוד יותר. המשבר הפוליטי הגיע לסיומו ב-17 במאי 2020, כאשר גאני ועבדאללה חתמו על הסכם חלוקת כוח.