פולמוס הפרדת הקהילה בפרנקפורט
דעות נוספות > התומכים בפרישה

רבי משה סופר בעל ה'חת"ם סופר' שנפטר 26 שנים לפני חוק הפרישה: "ואלו הי' דינם מסור בידינו הי' דעתי להפרישם מעל גבולנו לא יותן מבנותינו לבניהן ומבניהם לבנותינו כי היכי דלא ליתי לאמשוכי אבתרייהו ויהי' עדתם כעדת צדוק ובייתוס ענן ושאול אינהו בדידהו ואנן בדידן".אם כי אחד מגדולי תלמידיו של החתם סופר הרב חיים צבי מנהיימר רבה של אונגוואר עודד את הרב מרדכי הורוויץ וברכו על קבלת המשרה כרבה של הקהילה הגדולה בפרנקפורט ושלא פרשה  מכתבו משנת 1879 פותח בדברי שבח ל"תלמידי ורב חביבי הרב הגדול החכם הכולל חריף ובקי כמו"ה מרדכי הורוויץ סג"ל אב"ד דק"ק פרנקפורט דמיין .... ויהי ד' בעוזרו להגדיל תורה וטלהאדירה ולגדור גדר ולעמוד בפרץ .."
המהר"ם שיק (גדול תלמידיו של החתם סופר): "הנה שמעתי שהדר"ג נ"י פסק והורה שאם הריפורם גמינדע בפרנקפורט מבטיחים להאנשים היראים כי אין רצונם להיות פרוד ... לדעתי פשוט וברור דזה אסור לנו מן התורה, מן הכתובים, ומדברי חז"ל ומן המוסכם, וכן הוא הניסיון... גם אני קיבלתי ממרן החת"ם סופר להרחיק מהם ומהמונם כל מה דאפשר ושלא להיות באגודה אחת עמהם".אם כי הוא הסתייג במכתבו אל הרב במברגר מתקיפותו של הרב הירש וכתב שהרב הירש הגזים כשקבע שכל מי שאינו פורש "אין לבו נכון עם השם ותורתו דזה אינו"
הרב עזריאל הילדסהיימר כתב ש-'ללמד סנגוריה (-על הרב במברגר) כלל אינו בא בחשבון, כמובן', ושהתערבותו הייתה 'מעשה שטן העשויה להביא - ובדרך כלל כבר הביאה- לידי תוצאות שהיו בזמנו לריב בין מורינו רבי יהונתן ובין הגאון רבי יעקב עמדין". בו' אייר שלח מכתב עידוד לרב הירש, ובט"ו תמוז אחרי קבלתו את האיגרת האחרונה של הרב הירש כתב "לא אוכל להביע במילים מה גדולה הייתה הנאתי בקראי את נימוקיו החריפים הממצים את הכל, ושאין עליהם פרכה". כמו כן אחרי פרסום האגרות יצאו שני השבועונים החרדיים של גרמניה - ה"איזראעליט" של רבי מאיר להמן וה"יודישע פרעססע" של רבי עזריאל הילדסהיימר בתמיכה חד משמעית בעמדת הרב הירש. בנוסף, אסר הרב הילדסהיימר על תלמידיו לכהן כרבנים בקהילות כלליות שבהן שומרי התומ"צ לא פרשו מהקהילה הרפורמית, ואחד מתלמידיו שלא שעה להוראה זו קיבל ממנו מכתב חריף ותקיף על כך.
רבי ישראל מסלנט - מעדות: "...הלכתי עם הה"ג ר' ישראל מסלנט לבקר את הרב הג' ר"ש רפאל הירש. ... והגאון רבי שמשון רפאל הירש סיפר סיבת ביאתו לבערלין (להשתדל בעד חוק שיאשר לקהילה היהדות האורתודוקסית להפרד מהקהילה הרפורמית) ואמר "אנן בדידן ואינהו בדידהו", והגאון ר' ישראל מסלנט נענה לו בראשו ואמר אמן בכל כחו כן יאמר ה'".
בשנת ה'תרל"ב יצא פסק דין חתום על ידי 389 רבנים מהונגריה, פולין וגרמניה, שהורה לפרוש מן הקהילה הכללית בווינה ואוסר השתייכות אליה (אף שהתנאים לחרדים בה היו טובים יותר מאשר בפרנקפורט אחרי השינוי, כנ"ל). בין החותמים: 'הכתב סופר', 'המכתב סופר' (אחיו), האדמו"ר מויז'ניץ, האדמו"ר מצ'ורטקוב, הרב צבי הירש קלישר, הרב אליהו גוטמכר, הרב פרוינד (מפרג), הרב גזונדהייט (מוורשה), הרב גלזנר (מקלויזנבורג), הרב מייזל (מלומז'ה), ומתוך רבני גרמניה החותמים: הרב במברגר, הרב הילדסהיימר, הרב קרליבך, והרב להמן.
רבי עקיבא איגר השווה את הרפורמים לצדוקים וכתב ש-'אין לנו עסק בהן', ובנו, רבי שלמה איגר אף הורה עם רבני פוזן שיש להוציא את הרפורמים מכלל ישראל לחלוטין .
הרב שלמה גאנצפריד היה מראשוני התומכים בהפרדת הקהילות.
בדור שאחרי, הרב אלחנן וסרמן, תלמידם של בעל החפץ חיים ורבי חיים מבריסק, שהיה גם מעסקניה החשובים של היהדות החרדית  צידד בתוקף באי השתייכות לכל שותפות עם הציונות או כו תנועה אחרת המאגדת יחד יהודים שומר תורה ומצוות ושאינם כאלה, ובספרו קובץ מאמרים (ח"א) הוא מצטט דעת גדולי ישראל בדורות קודמים שהורו כך.