stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקליט ראשון
רשימת הקטעים באלבום

| תקליט ראשון> מס' | תקליט ראשון> שם | תקליט ראשון> מילים | תקליט ראשון> לחן | תקליט ראשון> משך | תקליט ראשון>  | תקליט ראשון>  | תקליט ראשון>  | תקליט ראשון>  | תקליט ראשון>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שלוש בלילה בעיר  | דן מינסטר | יוני רכטר | 2:37 |  |  |  |  |  |
| 2. | העיקר זה הרומנטיקה  | עלי מוהר | יוני רכטר | 2:39 |  |  |  |  |  |
| 3. | בבוקר  | יהודה עמיחי | יהודית רביץ | 3:49 |  |  |  |  |  |
| 4. | הו איזה לילה  | דן מינסטר | יוני רכטר | 3:00 |  |  |  |  |  |
| 5. | חשבון פשוט  | יעקב גלעד | יצחק קלפטר | 3:15 |  |  |  |  |  |
| 6. | סורו מני  | אלכסנדר פן | עממי רוסי | 2:13 |  |  |  |  |  |
| 7. | התעוררות  |   | יוני רכטר | 0:41 |  |  |  |  |  |
| 8. | שיר התעוררות  | דן מינסטר | יוני רכטר | 3:00 |  |  |  |  |  |
| 9. | בואי נשאר  | יעקב גלעד | יצחק קלפטר | 3:40 |  |  |  |  |  |
| 10. | כבו האורות  | דן מינסטר | יוני רכטר | 3:29 |  |  |  |  |  |
| 11. | בלעדייך  | דן מינסטר | יוני רכטר | 2:58 |  |  |  |  |  |
| 12. | זמר לספינה (שקיעה נוגה)  | חיים חפר | דוד זהבי | 2:55 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:16 |  |  |  |  |  |
| אלבום בונוס> מס' | אלבום בונוס> שם | אלבום בונוס> מילים | אלבום בונוס> לחן | אלבום בונוס> מקור | אלבום בונוס> משך | אלבום בונוס>  | אלבום בונוס>  | אלבום בונוס>  | אלבום בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | סוס עץ  | יענקל'ה רוטבליט | שמוליק קראוס | הסרט "סוסעץ" | 4:29 |  |  |  |  |
| 2. | שירי סוף הדרך  | לאה גולדברג | שם טוב לוי | "פגישות מוזיקליות", קול ישראל | 3:43 |  |  |  |  |
| 3. | על שפת האגם  | א. א. מילן (תרגום יעקב אורלנד) | שם טוב לוי | "פגישות מוזיקליות", קול ישראל | 1:26 |  |  |  |  |
| 4. | נשבעתי עיני  | נתן אלתרמן | שם טוב לוי | פסטיבל הזמר המזרחי תשל"ז | 3:36 |  |  |  |  |
| 5. | מסע אלונקות  | יעקב גלעד | שם טוב לוי | פסקול הסרט "מסע אלונקות" | 4:48 |  |  |  |  |
| 6. | המוות בקצה מחשבותיי  | גידי רוזנטל | אבנר קנר | המופע "הכל זורם", גלי צה"ל | 4:13 |  |  |  |  |
| 7. | כשצלצלת רעד קולך  | נתן זך | אבנר קנר |   | 2:46 |  |  |  |  |
| 8. | פנס הזכרונות  | נתן יונתן | נחום היימן | תוכנית ספיישל, גלי צה"ל | 2:53 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 27:54 |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  גלי צה"ל, בוקר גוב, 17 בספטמבר 2012
↑  יואב קוטנר, למרות הכל - סיפורו של הרוק הישראלי
↑  יואב קוטנר, קצת אחרת, ישראל היום, 21.9.12
| גידי גוב |
| --- | --- | --- |
| אלבומי סולו | תקליט ראשון (1978) • 40:06 (1983) • תנו לגדול בשקט (1985) • דרך ארץ (1987) • אין עוד יום (1991) • ריקוד ירח (2003) • בקצה ההר (2005) • אם היינו (2015) |  |
| הופעות ואוספים | דרך ארץ - ההופעה (1988) • גידי גוב מגיש: לאה גולדברג (1988) • שירים שהתפזרו (1993) • שירים מלילה גוב (1995) • שירים מלילה גוב 2 (1997) • שלל שיריו (2009) |  |
| אלבומים בהשתתפותו | משירי תנועות הנוער (1974) • משירי ארץ ישראל הישנה (1975) • מסע האלונקות (פסקול) (1977) • הלהקה (פסקול) (1978) • העיקר זה הרומנטיקה (1991) |  |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • הכבש השישה עשר • גזוז • דודה • פרנסה טובה |  |
| שירים | יעלה ויבוא (1973) • זמר לספינה (1975) • שלל שרב (1987) • יורם (1987) • עניין של זמן (1992) • איזה אחלה עולם (עם מאור כהן) (1995) • חייך וחיי (עם ריטה) (1997) |  |
| סרטי קולנוע | מסע אלונקות (1977) • חרבת חיזעה (1978) • הלהקה (1978) • דיזנגוף 99 (1979)  • אל תשאלי אם אני אוהב (1979) • מגש הכסף (1983) • אירית עירית (1985) • דרך הנשר (1990) • אשה זרה (1993) |  |
| תוכניות טלוויזיה | דלת הקסמים • זהו זה! • כן מה?! • לילה גוב • הסודות של כנרת • גידי גוב הולך לאכול • יום חדש • פעם בחיים • הנרגנים • גם להם מגיע • המסע המופלא של אהרוני וגידי • השנים הכי יפות • כוכב נולד |  |
| הצגות | התשה (1981) • הג'יגולו מקונגו (1989) |  |
| שיתופי פעולה | שיתופי פעולה |  |
| מוזיקה | דני סנדרסון • יוני רכטר • עלי מוהר • יהודה פוליקר • מאיר אריאל • עמיר בניון • יהודית רביץ • רונה קינן |  |
| טלוויזיה | מוני מושונוב • שלמה בראבא • ענת גוב • אתי אנטה-שגב • ישראל אהרוני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 84682971-82cc-43dd-ad33-cfe57d6202be
אלי גולדשמידט

אלי (אליעזר) גולדשמידט (נולד ב-17 באוקטובר 1953) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה.
ביוגרפיה

גדל בתל אביב. בן לאב יוצא גרמניה ולאם יוצאת פולין. בצבא עבר קורס חובלים בחיל הים ובמילואים שירת כסרן בפרקליטות הצבאית. הוא בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, עורך דין במקצועו.
מילא תפקידים בתנועה הקיבוצית (התק"מ) כחבר המזכירות וחבר הפורום פוליטי בתנועה.
בשנים 1992–2001 כיהן כחבר הכנסת בכנסות 13–15. היה חבר ועדת החוקה וועדת הכספים, יושב-ראש ועדת הכנסת, יו"ר סיעת העבודה בכנסת ה-14 ויו"ר ועדת הכספים בכנסת ה-15. בכנסת ה-13 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים. התפטר מהכנסת לאחר הבחירות לראשות הממשלה ב-2001, לאחר שלדבריו מאס בפוליטיקה ונוכח כי אנשי מפלגתו לא מתאמצים לעזור בבחירות.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, הגיש את תוכנית הבוקר של הזכיינית "רשת" בערוץ 2, "רשת על הבוקר", לצידה של עינב גלילי. בנוסף הגיש תוכנית ראיונות בערוץ 2 ובערוץ 33. במקביל לעיסוק התקשורתי, פנה לעסקים ומונה לסמנכ"ל התקשורת והרגולציה של החברה לישראל שבשליטת עידן עופר.
גולדשמידט נשוי ואב לשלוש בנות. במשך שנים רבות היה חבר קיבוץ דגניה א', אולם בשנות האלפיים עבר להתגורר בקיבוץ זיקים שבדרום.
אברהם שכטרמן

אברהם (אַבּרָשָה) שכטרמן (3 בדצמבר 1910 – 17 בדצמבר 1986, ט"ו בכסלו תשמ"ז) היה פעיל בית"ר והאצ"ל, מחלוצי התעופה העברית בארץ ישראל, סגן ראש עיריית תל אביב (1957–1959) וחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בין השנים 1969–1977.
קורות חייו

שכטרמן נולד באודסה ב-1910, בנם של מרים לבית פרידמן וצבי שכטרמן, עסקן ציבור, מראשי תנועת המזרחי וגואל קרקעות בארץ.
למד בגימנסיה העברית בקישינב, ועם עלייתו ארצה כנער, במאי 1924, למד בהגימנסיה העברית "הרצליה". היה מחברי סניף בית"ר בארץ ישראל מיום הקמתו בשנת 1927 ומפעילי מפלגת הצה"ר. למד הנדסה אזרחית באוניברסיטת גנט בבלגיה. בעת לימודיו היה מדריך בסניף בית"ר באנטוורפן ויושב ראש ארגון הסטודנטים היהודים בגנט.
לאחר חזרתו לארץ היה פעיל התיישבות בכפר יעבץ, בין השנים 1932–1934. בשנת 1936 הצטרף להגנה בפלג המקורב לבית"ר, ובשנת 1938 עבר לאצ"ל. בשנת 1938 נתמנה לעורך המדיני של עיתון "המשקיף". שכטרמן פעל להקמת בית הספר לטיסה של האצ"ל בשנת 1939 והיה מפקד הקורס הראשון בו. היה גם יושב ראש ארגון הטייסים של תל אביב בין השנים 1939–1945. בין השנים 1943–1946 ניהל את מפעל האשלג בים המלח. בזמן מלחמת העצמאות יצא לצ'כוסלובקיה לרכוש נשק ואמצעי לחימה.
כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב בין השנים 1955–1965, וכסגן ראש עיריית תל אביב בשנים 1957–1959. במסגרת תפקידו פעל לפיתוח ושיקום יפו העתיקה, הפיכתה למרכז תיירות והקמת רובע האמנים שבה. תרם להקמת מתקני ספורט, בריאות ורווחה. מיום הקמת תנועת החרות היה מפעיליה, והיה ליו"ר הנהלתה ומרכז התנועה. היה חבר הכנסת בכנסת ה-7 ובכנסת ה-8 מטעם גח"ל והליכוד. יצר קשרים בין הכנסת למועצת אירופה לפני שכונן הסכם כלכלי בין ישראל לבין מדינות השוק האירופי המשותף. כיהן כיו"ר ועדת הכלכלה בכנסת השביעית, יו"ר ועדת החינוך בכנסת השמינית וחבר ועדת הכנסת.
שימש בתפקידים ציבוריים נוספים, בהם חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני וציר לקונגרסים ציוניים, חבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, חבר הנהלת בית התפוצות ומועצת יד יצחק בן-צבי. התפקיד האחרון שמילא היה יו"ר חברת הים התיכון – ים המלח (תעלת הימים).
שכטרמן נפטר בדצמבר 1986, בגיל 76. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הניח את אשתו השנייה וילדיו.
על שמו נקרא גן הפסגה (המכונה גם "גן אברשה") שביפו העתיקה. ובית הספר הממ"ד "שכטרמן" בכפר יעבץ.
באמצע שנות ה-30 נישא לשרה לבית דובובסקי (ילידת 1912). השניים היו הורים ליצחק שכטרמן (מהנדס ימי), אלינוער רבין (כותבת ספרי בישול), תמי שכטרמן-גור (אשת תיאטרון).

ב-1948 נהרגה אשתו בהתרסקות מטוס.
ב-1962 נישא בשנית, ליהודית (ג'ודי) זיו, בתו של ישראל משה זיו.
אחיו הצעיר של שכטרמן, הרצל שפיר, היה אלוף בצה"ל ומפכ"ל המשטרה.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "צבי שכטרמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יז (1968), עמ' 5184.
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות (2003-1949) | שושנה פרסיץ • אלימלך-שמעון רימלט • משה קול • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אברהם שכטרמן • אהרן ידלין • אורה נמיר • נחמן רז • מיכאל בר-זוהר • דליה איציק • אברהם בורג • עמנואל זיסמן • זבולון אורלב |  |
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט (מ-2003) | מלי פולישוק-בלוך • אברהם פורז • אילן שלגי • מיכאל מלכיאור • זבולון אורלב • אלכס מילר • עינת וילף • עמרם מצנע • יעקב מרגי • ניצן הורוביץ • רם שפע • שרן השכל • יוסי טייב |  |
שחמט מהיר

שחמט מהיר הוא סוג של משחק שחמט, שבו לכל שחמטאי ניתן זמן מוקצב קצר יותר מאשר במשחק שחמט תחרותי רגיל. שחמט מהיר מחולק, לפי הזמן המוקצב לשחקנים, לשחמט מהיר, שחמט בזק (בליץ) ושחמט קליע.
סקירה כללית

השמות השונים מבחינים בין המשך הכולל המקסימלי של המשחק. באופן רגיל הזמנים הם כאלו:
קליע: דקה אחת לכל צד (ללא הארכת זמן על כל מסע שמשוחק)
בליץ מהיר: שלוש דקות לכל צד (ללא הארכת זמן על כל מסע שמשוחק)
בליץ: חמש דקות לכל צד בדרך כלל ללא הארכת זמן על כל מסע שמשוחק, לעיתים מוסיפים שנייה או שתי שניות לכל מסע שמשוחק. באליפות העולם בשחמט בליץ (אנ') של פיד"ה, לכל שחקן יש 3 דקות בתוספת 2 שניות נוספות לכל מהלך, החל מהמהלך הראשון.
משחק מהיר: בין 15 דקות ל-60 דקות לכל צד. המקובל היום הוא 25 דקות לכל צד, לעיתים עם תוספת זמן קטנה לכל מסע. באליפות העולם בשחמט מהיר (אנ') של פיד"ה, לכל שחקן מוקצבות 15 דקות, בתוספת 10 שניות זמן נוסף לכל מהלך החל מהמהלך הראשון.
אַרְמָגֶדוֹן: וריאנט של משחק הבליץ שמשמש במקרים של תיקו כדי להביא להכרעה. במשחק זה, אם ישנו תיקו, השחור מנצח. כפיצוי, ללבן יש תוספת מסוימת של זמן על שעונו.
בתחרויות מסוימות הדירוג הסופי של משתתפים שסיימו באותו מספר נקודות נקבע על ידי סדרה של משחקים קצרים, שהזמנים בהם הולכים ומתקצרים עד לקביעת התוצאה הסופית. בדרך כלל משחקים שני משחקים, כאשר היריבים מחליפים צבעים בין משחק למשחק, באותו משך זמן. מובן ששחקן שכילה את זמנו מוכרז כמפסיד, בתנאי שליריבו יש מספיק חומר כדי לנצחו (לדוגמה, מלך בלבד, או מלך ורץ או פרש לא יכולים לגרום למט ולכן במקרה כזה יוכרז תיקו). בשעה שבתחרויות רגילות נדיר יחסית ששחקן יפסיד על זמן, בשחמט מהיר ובתחרויות בליץ זה קורה לעיתים קרובות יותר.
בשחמט מהיר יש כלל שאם שחקן מבצע מסע בלתי חוקי יריבו יכול להצביע על כך ולדרוש ניצחון. לדוגמה, אם שחקן משאיר את מלכו נתון לשח, ניתן לדרוש ניצחון.
שחמט קליע הוא עוד יותר מהיר וקדחתני מבליץ. הקליע בשחמט קליע מתייחס למהירות הרבה של הקליע. שחמט קליע הוא לעיתים קרובות כה מהיר שטקטיקה וכישרון משניים למסעים המהירים. כמו בכל צורות השחמט עם בקרת זמן, ניתן לזכות על הלוח במשחק או לזכות בזמן - על השעון.
אליפות העולם בשחמט מהיר

מדי שנה נערכת אליפות העולם בשחמט מהיר (אנ'). באליפות האחרונה שנערכה בדצמבר 2021, בוורשה, פולין ניצח נודירבק אבדוסאטורוב בגברים ואלכסנדרה קוסטניוק בנשים.
אליפות העולם בבליץ

מדי שנה נערכת אליפות העולם בבליץ (אנ'), באליפות האחרונה שנערכה ב-2022 זכו באליפות מגנוס קרלסן בגברים וביביסרה אסאובייבה בנשים.
אלופים

ב-ICC האלוף בארבע תחרויות הבליץ ומחזיק שיא הדירוג בשחמט קליע הוא רב האמן הגרמני רולנד שמאלץ שכינויו ב-ICC הוא עין הנץ, אך לעיתים קרובות מאפיל עליו הכוכב העולה רב-אמן היקרו נקמורה שכינויו ב-ICC הוא סמולוויל, שמחזיק בשיאים של דקה אחת (קטגוריה מיוחדת ב-ICC בה היריבים מוגרלים בצורה אקראית כדי לשפר את דיוק המד-כושר ובשיאי דירוג של בליץ. נאקאמורה הוא גם השחקן הטוב ביותר בשרת Playchess.com שם כינויו הוא מלחמת הכוכבים. עין הנץ ממליץ על שימוש בעכבר אופטי ועל לקיחת הפסקות כדי למנוע פגיעות ביד.
חוקי פיד"ה באליפויות העולם

בתחרויות שפיד"ה עורכת החל מ-2012 יש שני סוגי מקצים באליפות העולם למשחקים מהירים :
משחק מהיר (Rapid) בו כל שחקן מקבל 15 דקות ותוספת 10 שניות למהלך החל מהצעד הראשון.
משחק בליץ (Blitz) בו כל שחקן מקבל 3 דקות ותוספת 2 שניות למהלך החל מהצעד הראשון.
תחרויות בזק

מדי שנה מתקיימת תחרות בזק בהולנד, שם מגבלת הזמן היא 2 דקות לכל שחקן למשחק כולו. זוהי התחרות הרשמית היחידה במשחקי קליע. הזוכה בתחרות נקרא אלוף התחרות הפתוחה של הולנד בשחמט בזק. קארל ואן דר ווידה זכה בשנת 2002, בשנים 2003–2004 זכה רב האמן הגרמני שמאלץ שכינויו עין הנץ, בשנת 2005 זכה מאנואל בוסבום, אלוף 2006 הוא דניאל פרידמן ובשנת 2007 זכה פלוריס ואן אסנדלפט.
הערות שוליים

↑   ישראל שרנצל, קרלסן נפרד משני תארים: אלופי עולם חדשים בשחמט בקצב מהיר ובזק, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2021
↑  Stichting Lightning Chess
| שחמט |
| --- | --- | --- |
| שלבי המשחק | פתיחה • מציעה • סיום |  |
| כלי המשחק | מלך • מלכה • צריח • רץ • פרש • רגלי |  |
| חוקי המשחק | שח • הצרחה • הכתרה • הכאה דרך הילוכו • מט • פט • תיקו |  |
| אסכולות שחמט | האסכולה הרומנטית בשחמט • האסכולה המודרנית • האסכולה ההיפרמודרנית |  |
| תת-תחומים משיקים | שחמט בהתכתבות • חידת שחמט • בעיית שחמט • וריאציות של משחק השחמט • תוכנת שחמט • בליץ |  |
| שונות | פיד"ה • האיגוד הישראלי לשחמט • שחמט בישראל • שעון שחמט |  |
ראו גם פורטל שחמט • קטגוריית שחמט
שושלת רומנוב

.
| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה הצארית, האימפריה הרוסית 
 בית האב:  בית הולשטיין-גוטורפ (מהמאה ה-18)
 תארים:  הצאר של כל רוסיה (1613-1721)   קיסר רוסיה
 מייסד:  מיכאיל הראשון, צאר רוסיה 
 השליט האחרון:  יליזבטה פטרובנה   ניקולאי השני
 ראש הבית הנוכחי:  מריה ולדימירובנה
 תקופת השושלת:  21 בפברואר 1613 – 1917 (כ־303 שנים)
 ענפים:  ראש שושלת רומנוב 
 
סמל האימפריה הרוסית בתקופת שושלת רומנוב
בית רומנוב (ברוסית: Рома́новы) היא שושלת הצארים השנייה והאחרונה ששלטה באימפריה הרוסית שלטון אבסולוטי בין השנים 1613 ל-1762 באופן ישיר, ומ-1762 עד 1917 באמצעות שושלת הולשטיין-גוטורפ-רומנוב, שראתה עצמה כהמשך בית רומנוב.
הרומנובים זכו לגדולה כבויארים (אצולה פאודלית) של הדוכסות הגדולה של מוסקבה ואחר כך תחת שלטון הצארים של רוסיה בשושלת רוריק, שנכחדה עם מותו של הצאר פיודור הראשון בשנת 1598. לאחר קרבות ירושה בתקופת הצרות נבחר ב-21 בפברואר 1613 מיכאל רומנוב בן ה-16, לצאר של רוסיה על ידי הפרלמנט (Zemsky Sobor), ובכך נוסד בית רומנוב (Romanovs) כשושלת הצארים השנייה של רוסיה. נכדו של מיכאל, פיוטר הגדול, העביר את הבירה של רוסיה תחת רומנוב לסנקט-פטרבורג והקים את האימפריה הרוסית בשנת 1721 והפך את המדינה למעצמה גדולה באמצעות סדרה של מלחמות ורפורמות. שלטון צאצאיו הישירים של בית רומנוב הסתיים בשנת 1762, כאשר הצארית יליזבטה, קיסרית רוסיה נפטרה. יורשה, פיוטר השלישי, היה מבית הולשטיין-גוטורפ, שלוחה של בית אולדנבורג הגרמני ששלט בדנמרק, ולכן צאצאיה של יליזבטה נקראים לפעמים "הולשטיין-גוטורפ-רומנוב". עם התפטרותו של הצאר ניקולאי השני ב-15 במרץ 1917 בעקבות מהפכת פברואר הסתיימו 304 שנים של שלטון רומנוב. ב-1918 הוצאו להורג הצאר ומשפחתו על ידי הבולשביקים, ו-47 ניצולי בית רומנוב הוגלו לחו"ל.
מוצא ועלייה לשלטון

מוצאה של שושלת רומנוב, ושל לפחות עוד עשרים משפחות אצולה רוסיות אחרות, היה הבויאר אנדריי קובילה שחי באמצע המאה ה-14. מעמדה של השושלת עלה בזכות צאצאיתו של קובילה, אנסטסיה רומנובה, שחיה באמצע המאה ה-16 ונישאה לצאר איוואן הרביעי משושלת רוריק. שם אביה של אנסטסיה היה רומן, ומכאן נגזר שמה של השושלת. אנסטסיה הייתה הקיסרית הראשונה של רוסיה, ומותה המוקדם בשנת 1560 שינה את מזגו של איוואן, שהאמין כי הבויארים הרעילו אותה. פיודור, בנם של איוואן ואנסטסיה, שירש את מקומו של אביו, היה השליט הרוסי האחרון משושלת רוריק לאחר 700 שנות שלטון. את כתרו ירש גיסו, בוריס גודונוב, שכדי להרחיק מהשלטון את בני משפחת רומנוב הגלה אותם לקצוות המדינה.
מזלה של שושלת רומנוב חזר שוב בתקופת הצרות, לאחר פרק זמן בו שלטו בוריס גודונוב, דמיטרי הכוזב הראשון ווסילי שויסקי, כשבשנת 1613 נבחר לכתר הנער מיכאל הראשון (1596-1645), מייסד בית רומנוב (שהיה אחיינה מדרגה שנייה של הקיסרית אנסטסיה רומנובה). מיכאל רומנוב עלה לשלטון ברוסיה בזמן תקופה של תוהו ובוהו בממלכה הקפואה רחבת הידיים (שנים מעטות קודם הפולנים שלטו במוסקבה ורק התקוממות רוסית עממית שמרה על עצמאות הממלכה), הוא ייצב את הממלכה ויצר שושלת יציבה ששלטה במשך כ-300 שנה על אימפריה רחבת ידיים.
משבר ירושה

הצאר פיוטר הגדול הפך את רוסיה למעצמה אירופאית מדרגה ראשונה, שיכלה להתמודד צבאית במלחמה הצפונית הגדולה. החל מאותה תקופה רוסיה החלה בשורה של מערכות צבאיות שהביאו אותה לשלוט על שישית מיבשת כדור הארץ. לאחר מותו של פיוטר עברה המדינה תקופה של משבר ירושה, שכן בנו היחיד ויורש העצר של הצאר, אלכסיי, הוצא להורג באשמת בגידה במדינה. לאחר מות בנו של אלכסיי, הצאר פיוטר השני, בשנת 1730 נכחד בעצם הענף הגברי של שושלת רומנוב. נשות השושלת היחידות שנותרו היו דודותיו של פיוטר השני, הקיסרית אנה והקיסרית יליזבטה, ששלטה במדינה בהצלחה עד מותה בשנת 1762. משום שגם אנה וגם יליזבטה לא ילדו יורשים זכרים יורש העצר היה צריך להיבחר בין שני נסיכים: איוואן השישי, אחיינה מדרגה שנייה של אנה אותו אימצה כשהיה תינוק, או קארל פטר, דוכס הולשטיין-גוטורפ, אחיינה של יליזבטה, שהיה גם באותה התקופה יורש העצר לכס המלוכה השוודי. יליזבטה העדיפה את אחיינה, וקארל פטר הוכתר לאחר מותה כצאר פיוטר השלישי, הצאר הרוסי הראשון לשושלת הולשטיין-גוטורפ-רומנוב.
שושלת הולשטיין-גוטורפ-רומנוב

על אף שפיוטר השלישי לא השתייך ישירות לשושלת רומנוב, הוא שמר על השם והדגיש את מוצאו מפיוטר הגדול. בנו של פיוטר השלישי, הקיסר פאבל הראשון, היה גאה במיוחד בהיותו נינו של הצאר הרוסי הגדול, על אף שאמו הגרמנייה, יקטרינה השנייה, רמזה בזיכרונותיה כי הוא בכלל היה בנו של מאהבה, הרוזן סלטיקוב. פאבל, שהיה מודע לסכנת היווצרות מלחמות ירושה, חוקק חוקים חדשים וקפדניים במיוחד לשושלת רומנוב, שקבעו בין השאר את חוקי הירושה המדויקים, וכן קבעו כי כל הקיסרים ונשותיהם חייבים להשתייך לדת האורתודוקסית. בנו של פאבל, אלכסנדר הראשון, הוסיף לחוקים אלו וקבע כי חברי משפחת המלוכה הרוסית חייבים להינשא בהתאם למעמדם, כלומר לחברי משפחות מלוכה אחרות.
בסך הכל שלטו ברוסיה שישה קיסרים משושלת הולשטיין-גוטורפ-רומנוב: פאבל הראשון, אלכסנדר הראשון, ניקולאי הראשון, אלכסנדר השני, אלכסנדר השלישי וניקולאי השני. כולם נישאו לנסיכות גרמניות, חוץ מאלכסנדר השלישי, שנישא לנסיכה דנית. מצב זה גרם לבעיה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אז האמין הציבור הרוסי שהקיסרית, אלכסנדרה פיודורובנה, תמכה בצד הגרמני.
בשנת 1917 גרמה מהפכת פברואר לניקולאי השני לוותר על כס המלוכה לטובת אחיו מיכאיל, שסירב לקבל על עצמו את התפקיד ובכך סיים את שלטון שושלת רומנוב, שנמשך יותר מ-300 שנים. בעוד חלק מחברי השושלת הצליחו לברוח מהמדינה לאחר תחילת המהפכה, רבים מהם נשארו ברוסיה. ניקולאי השני, רעייתו אלכסנדרה וחמשת ילדיהם נרצחו על ידי מהפכנים בולשביקים. בשנת 1991 נמצאו והוצאו מקברם גופותיהם של הקיסר והקיסרית לשעבר, יחד עם גופותיהם של שלושה מילדיהם. מכיוון ששתי גופות היו חסרות, רבים מאמינים כי שניים מילדי הקיסר הצליחו להימלט מהרוצחים, על אף שעד היום ישנה מחלוקת באשר לזהותם של שני הילדים שגופותיהם לא נמצאו. בשנת 1998 נקברו הגופות בקתדרלת פיוטר ופאבל שבסנקט פטרבורג, שם קבורים רבים מבני שושלת רומנוב.
בשנת 2007 התגלו שרידיהן של שתי גופות סמוך למקום הימצאותן של גופותיהם של שאר בני משפחת רומנוב, ולאחר בדיקות דנ"א מעמיקות, התגלה כי הגופות שנמצאו הן גופותיהם שני הילדים החסרים.
שושלת רומנוב כיום

כיום ישנם כמה טוענים לכתר הרוסי ולראשות שושלת רומנוב: מריה ולדימירובנה רומנובה, נינתו הגדולה של הצאר אלכסנדר השני ובנה גאורגי מיכאילוביץ', אנדריי אנדרייביץ' רומנוב, צאצאו של הצאר ניקולאי הראשון, וקרל אמיך, נסיך ליינינגן, נכדה של מריה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, נינתו של הצאר אלכסנדר השני.
שליטי רוסיה משושלת רומנוב > צארי רוסיה

מיכאיל הראשון (1645-1613) - השליט הראשון משושלת רומנוב
אלכסיי הראשון (1676-1645)
פיודור השלישי (1682-1676)
איוואן החמישי, אחיו (1696-1682) - שלט בשיתוף עם אחיו-למחצה פיוטר הגדול
פיוטר הראשון "הגדול", אחיו (1725-1682)
שליטי רוסיה משושלת רומנוב > קיסרי רוסיה

פיוטר הראשון "הגדול" (1725-1682)
יקתרינה הראשונה, אשתו (1727-1725) (למעשה השתייכה לשושלת רומנוב רק מתוקף נישואיה לפיוטר הגדול)
פיוטר השני, נכדו של פיוטר הראשון (1730-1727)
הקיסרית אנה, בתו של איוואן החמישי (1740-1730)
איוואן השישי, קרוב רחוק של אנה (1741-1740)
הקיסרית יליזבטה, בתו של פיוטר הראשון (1762-1741)
שליטי רוסיה משושלת רומנוב > קיסרי רוסיה משושלת הולשטיין-גוטורפ-רומנוב

פיוטר השלישי, אחיינה (1762)
יקתרינה השנייה "הגדולה", אשתו (1796-1762) (למעשה השתייכה לשושלת רומנוב רק מתוקף נישואיה לפיוטר השלישי. נולדה לבית אסקניה)
פאבל הראשון (1801-1796)
אלכסנדר הראשון "המנצח" (1825-1801)
ניקולאי הראשון, אחיו (1855-1825)
אלכסנדר השני "המשחרר" (1881-1855)
אלכסנדר השלישי "עושה השלום" (1894-1881)
ניקולאי השני (1917-1894)
מיכאיל השני, אחיו (1917) - התפטר יום אחרי התפטרותו של אחיו
ראו גם

שליטי רוסיה
רשימת הנסיכים הגדולים של רוסיה
ניקולאי השני עם משפחתו (משמאל לימין): אולגה, מריה, ניקולאי השני, אלכסנדרה, אנסטסיה, אלקסיי וטטיאנה. חצי האי קרים, 1913
מטבע זהב שהונפק בתקופת הצאר ניקולאי השני
אילן אטיאס

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בן 56 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט גולני  מפקד גדוד 51  מפקד בא"ח גולני  סגן מפקד חטיבת גולני  מפקד חטיבת כרמלי  נספח צה"ל בצרפת
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה הראשונה   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה
 
אילן אטיאס (נולד ב-1968) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת כרמלי במלחמת לבנון השנייה.
קורות חייו

אטיאס גדל בלוד ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בגדוד 13 (גדעון). לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה מסלול, ובהמשך מפקד פלוגה ותיקה. בתפקידו הבא פיקד על פלנ"ט גולני. בשנת 1992 פיקד על מבצע במהלכו הרג כוח מן הפלוגה באמצעות טיל טאו שני חיילים מצבא לבנון ושלושה אנשי חזבאללה. לאחר מכן שימש כסמג"ד בחטיבה. בתפקידו הבא מונה לקצין אג"ם חטיבתי תחת פיקוד המח"ט, ארז גרשטיין.
לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל ובאפריל 1998 מונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. באותה שנה התרחש ירי דו צדדי תחת פיקודו, כאשר כוח מן הגדוד שביצע מארב ירה והרג את אחד מחיילי הכוח אוהד זך, בשל טעות בזיהוי, לאחר שהכוח התפצל. בעקבות זאת קבע הרמטכ"ל, שאול מופז, בשנת 2000 כי אטיאס לא יקודם בדרגה למשך שלוש שנים ולא ישמש בתפקיד פיקודי-מבצעי. באוגוסט 1999 במהלך מבצע שבר ענן, נפצע אטיאס בהתקלות עם חוליית חזבאללה בקרבת המבצר הצלבני קלעת דובאי. בעקבות הפציעה הוא סיים את תפקידו כמפקד גדוד 51. לאחר ההחלמה, מונה למפקד בא"ח גולני, ובהמשך לסגן מפקד חטיבת גולני.
בשנת 2005 מונה למפקד חטיבת כרמלי, חטיבת חיל רגלים במילואים, ובמלחמת לבנון השנייה הוביל את החטיבה בלחימה בגזרות המרכזית והמערבית בדרום לבנון, ובקרב עייתא א-שעב. לאחר המלחמה שימש כנספח צה"ל בצרפת.
הערות שוליים

↑  אילן אטיאס, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  אביחי בקר, "שמע, הייתה לי טעות", הארץ, ‏ 26.03.1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  עמוס הראל, בפלוגה שלנו אין הומור שחור, הארץ, ‏ 15.12.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אביחי בקר, אייזן פטון, הארץ, ‏ 10 בספטמבר 1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  מסקנות אישיות בצה"ל בעקבות מותו של חייל מאש כוחותינו לפני שנתיים, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2000.
↑  משה (צ'יקו) תמיר. מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 228-234.
↑  עפר שלח, יואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה (עורך: איתי כץ), תל אביב: משכל, 2007, עמוד 237.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 360.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמוד 383.
↑  אמיר בוחבוט, הרמטכ"ל יצא לצרפת לביקור בזק בן יום אחד, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2009.
תשתיות אנרגיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב (PTEN) 
 מייסדים:  חברת I.P.C
 תקופת הפעילות:  1930–הווה (כ־94 שנים)
 משרד ראשי:  הסדנאות 3, הרצליה, ישראל
 מוצרים עיקריים:  אחסון הולכה וניפוק של תזקיקי דלק
 מנכ"ל:  עוזי לוין
  
 www.pei.co.il
 
צילום אוויר - מסוף קריית חיים (טרמינל)
חברת "תשתיות אנרגיה בע"מ" היא חברת התשתית הלאומית של משק האנרגיה בישראל (100% בבעלות המדינה) ומטרתה לספק את צורכי תשתית משק האנרגיה של מדינת ישראל.
פעילות החברה חולשת על קשת רחבה של תחומים במשק הדלק: שירותי נמל לייבוא ולייצוא; אחסון דלקים לסוגיהם, הולכה ואספקה של דלקים, בעיקר של תזקיקים, באמצעות צנרת תת-קרקעית לכל רחבי הארץ. טיפול במוצרי דלק גולמי ובתזקיקים, וניפוק למכליות כביש.
חברת "קו מוצרי דלק בע"מ", הנמצאת בבעלותה המלאה של חברת תשתיות אנרגיה עוסקת בהפעלה ובתחזוקה של מערכות וקווי הדלק להולכת תזקיקים.