stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרינה קסוואן
יצירתה הספרותית > תרגום

שרינה קסוואן ניהלה פעילות תרגום ענפה מצרפתית (אנטול פרנס, אמיל זולה, ז'ול ורן ועוד), רוסית (מקסים גורקי, לב טולסטוי ועוד) וגרמנית (שטפן צוויג ועוד) לרומנית ומרומנית לצרפתית. תרגומה לרומנית של סיפורי שרל פרו, שיצא לאור בשנת 1966,זכה להצלחה רבה, הודפס ופורסם מחדש עד שנת 2004. בשנת 1931 תרגמה וערכה את האנתולוגיה "Contes roumains d’écrivains contemporains" ובו תרגום לצרפתית של יצירותיהם של סופרים רומנים משפיעים ומוערכים באותה תקופה כגון טודור ארגזי, גאלה גלקטיון, מיחאיל סדובאנו ועוד.
יצירתה הספרותית > חברות בארגוני סופרים

שרינה קסוואן התקבלה לאגודת הסופרים הרומנים בשנת 1924.
היא ייסדה את Asociația Gândirii Europene (אגודת החשיבה האירופאית) אותה ניהלה במשך שמונה שנים. האגודה נתמכה על ידי אלנה וקרסקו ומומנה על ידי אישים רומנים וזרים רבים. בשל פעילותה הספרותית והפעילות שניהלה למען קידום תרבותי מחוץ לרומניה, התקבלה לארגון Société des Auteurs et compositeurs dramatiques (SACD), ארגון הפועל לשמירת זכויותיהם של המחזאים, המלחינים ועובדי הבמה בצרפת, ולארגון Académie Féminine des Lettres, ארגון צרפתי שמטרתו תמיכה בפעילות הספרותית של נשים ועידודה.
בנובמבר 1942 נכללה ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
הערות שוליים

↑  [· https://biblioteca-digitala.ro/reviste/cadran-cultural/dl.asp?filename=05-Cadran-cultural-Anul-lI-Nr-1-ianuarie-februarie-2019_12.pdf Sarina Cassvan], Biblioteca digitala romana, ‏פברואר 2019
↑  Alina PELEA, SARINA CASSVAN, TRADUCTRICE DE PERRAULT. REMARQUES EN MARGE D’UN SUCCÈS D’ÉDITION, Université « Babeş-Bolyai », Cluj-Napoca, Roumanie
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12806505c (data)  ISNI: 0000 0003 8802 173X  NTA: 129499978  SUDOC: 180031007  VIAF: 281131210   WorldCat (עם VIAF): 281131210
הסודריום מאוביידו

הסודריום של אוביידו.
הסודריום של אוביידו, או תכריך אוביידו, הוא פיסת בד מוכתמת בדם בגודל כ. 84X 53 ס"מ (33X 21 אינץ') נשמר בקמארה סנטה של הקתדרלה של סן סלבדור, אוביידו, ספרד. הסודאריום (לטינית עבור בד זיעה, ממחטה לספיגת הזעה) נחשב לבד שנכרך סביב ראשו של ישוע המשיח לאחר מותו כמתואר ביוחנן כ':6-7 .
הבד תוארך לסביבות שנת 700 לספירה על ידי תיארוך פחמן רדיואקטיבי. עם זאת, באותה ועידה בה הוצג מידע זה, צוין כי למעשה לבד יש היסטוריה מוגדרת המשתרעת עד לשנת 570 לספירה בקירוב. המעבדה ציינה כי זיהום שמן מאוחר יותר יכול היה לגרום לתיארוך מאוחר.
הקפלה הקטנה שבה מוצג, נבנתה במיוחד עבור הבד על ידי המלך אלפונסו השני מאסטוריה בשנת 840 לספירה; ארקה סנטה הוא תיבה משוכללת עם חזית מתכת רומנסקית לאחסון הסודריום ושרידים אחרים. הסודריום מוצג לציבור שלוש פעמים בשנה: יום שישי הטוב, חג ניצחון הצלב ב-14 בספטמבר, והאוקטבה שלו ב-21 בספטמבר.
רקע והיסטוריה

הסודריום מראה סימנים של הידרדרות מתקדמת, עם כתמים כהים המסודרים באופן סימטרי אך אינם יוצרים תמונה, בניגוד לסימונים על תכריכי טורינו. בד הפנים מוזכר כמי שנמצא בקבר הריק ביוחנן. מחוץ לברית החדשה, הסודריום מוזכר לראשונה בשנת 570 לספירה על ידי אנטונינוס מפיאצ'נצה, הכותב שהסודאריום טופל בסביבת ירושלים במערה ליד מנזר סן מרקו.
ההנחה היא שהסודאריום נלקח מישראל בשנת 614 לספירה, לאחר פלישת המלך הפרסי הסאסאני חוסרו השני למחוזות הביזנטים. על מנת להימנע מהרס בפלישה, הוא נלקח תחילה לאלכסנדריה על ידי הבכיר פיליפ, ולאחר מכן הועבר דרך צפון אפריקה, כאשר חוסרו השני כבש את אלכסנדריה בשנת 616 לספירה והגיע לספרד זמן קצר לאחר מכן. הסודריום נכנס לספרד בקרטחנה, יחד עם אנשים שנמלטו מהפרסים. פולג'נטיוס, הבישוף של אצ'יה, קיבל את פני הפליטים ואת השרידים. הוא נתן את התיבה המכילה את הסודריום ללאנדרו, הבישוף של סביליה, שלקחה איתו לסביליה.
בשנת 657 הוא הועבר לטולדו, ולאחר מכן בשנת 718 לצפון ספרד כדי להימלט מהמורים המתקדמים. הסודריום הוחבא בהרי אסטוריאס במערה המכונה מונטסקרו עד שהמלך אלפונסו השני, לאחר שנלחם נגד המורים, בנה קפלה באוביידו כדי לשכן אותו בשנת 840 לספירה.
ב-14 במרץ 1075, המלך אלפונסו השישי, אחותו ורודריגו דיאז ויוואר (אל סיד) פתחו את התיבה לאחר ימים של צום. האירוע תועד על מסמך שנשמר בארכיון הקפיטולרי בקתדרלת סן סלבדור באוביידו. המלך ציפה את תיבת האלון בכסף עם כתובת שבה נכתב "הסודאריום הקדוש של אדוננו ישוע המשיח".
הערות שוליים

1 2  Witherington, Ben (10 בנובמבר 2014). "Aha! Praha – the Prague Report Part Five". Patheos. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Second International Conference on the Sudarium of Oviedo, April 2007, retrieved 16 June 2013.
ארון הקודש המכיל את הסודריום של אוביידו.
יאן פורטוק

יאן פורטוק (בפולנית: Jan Furtok,‏ 9 במרץ 1962 - 26 בנובמבר 2024) היה כדורגלן פולני ששיחק בעמדת החלוץ בגאקאאס קטוביצה, המבורג, איינטרכט פרנקפורט וכן בנבחרת פולין, עמה השתתף במונדיאל 1986. פורטוק נחשב לחלוץ פורה במיוחד, ובעונת 1990/91, סיים כסגן מלך השערים של הבונדסליגה עם 20 כיבושים.
קריירת מועדונים

פורטוק נולד בקטוביץ שבפולין. הוא גדל בגאקאאס קטוביצה מליגת העל הפולנית, והחל את קריירת הבוגרים בשנת 1979. פורטוק העביר בקבוצה את מרבית שנות הקריירה הראשונות שלו, והמועדון הפך למזוהה איתו ביותר. פורטוק שיחק במועדון במשך תשע עונות רצופות, וזכה עמו בגביע הפולני בשנת 1986. בשנת 1988 עזב פורטוק את קטוביצה לאחר שהבקיע 77 שערים ב-169 הופעות ליגה, וחתם בהמבורג מהבונדסליגה. פורטוק הפך במהרה לחלוץ דומיננטי, ועונת השיא שלו הייתה 1990/91, אז הבקיע 20 שערי ליגה וסיים כסגן מלך השערים, עם שער אחד פחות ממלך השערים רולאנד וולפארט. פורטוק נשאר בהמבורג עד תום עונת 1992/93, ועזב לאחר חמש עונות, בהן הבקיע 51 שערים ב-135 הופעות ליגה. לקראת עונת 1993/94 חתם פורטוק באיינטרכט פרנקפורט, וחבר בהתקפה לטוני יבואה. עם זאת, פורטוק העמיד בפרנקפורט מספרים סולידיים, ובשתי עונות הבקיע תשעה שערים בלבד. בקיץ 1995 חזר למועדון נעוריו גאקאאס קטוביצה, שם שיחק שלוש עונות נוספות. בשנת 1998 פרש פורטוק ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

פורטוק החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1984, והבקיע עבורה 10 שערים ב-36 הופעות. בשנת 1986 פורטוק נכלל בסגל פולין למונדיאל 1986, אך שיחק במשחק אחד בלבד, בתבוסה 4-0 לנבחרת ברזיל בשלב שמינית הגמר, במשחק בו נכנס כמחליף. במוקדמות מונדיאל 1994 הבקיע פורטוק שער בעזרת ידו במשחק ביתי מול נבחרת סן מרינו, שהציל את נבחרת פולין מתיקו מביך. בשנת 1994 ערך פורטוק את הופעתו האחרונה בנבחרת פולין.
לאחר הפרישה

פורטוק כיהן לאחר פרישתו במספר תפקידים בגאקאאס קטוביצה, ואימן את המועדון לתקופה קצרה בשנת 2005. בהמשך, כיהן כנשיא המועדון.
נפטר ב-26 בנובמבר 2024.
תארים

עם גאקאאס קטוביצה:
הגביע הפולני: 1985/86
ירון רוזנטל

ירון רוזנטל (נולד ב-11 ביוני 1977) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי המכהן כראש מועצה אזורית גוש עציון.
ביוגרפיה

נולד וגדל בכפר עציון. שירת בסיירת צנחנים. למד תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מכן למד תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף אוניברסיטת בוסטון. ניהל את בית ספר שדה כפר עציון משנת 2002–2020. במסגרת זו נאבק נגד הקמת גדר ההפרדה.
ביוני 2014 יצא יחד עם צוות בית ספר השדה לחיפושים אחר שלושת הנערים שנחטפו והם תרמו לחיפושים מהיכרותם את השטח.
בשנים 2020 - 2024 היה מנהל קיבוץ כפר עציון.
בשנת 2016 זכה בפרס זכויות אדם של תנועת הימין אם תרצו.
בבחירות ב-2018 התמודד על ראשות מועצת גוש עציון ולא העפיל לסיבוב השני.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 גבר בסיבוב הראשון על ראש המועצה המכהן שלמה נאמן.
חיים אישיים

נשוי ואב לארבעה. מתגורר בכפר עציון.
הערות שוליים

↑    ירון רוזנטל, ‏מכפר עציון 1948 ועד כפר עזה 2023, בעיתון מקור ראשון, 12 באוקטובר 2023
↑    ירון רוזנטל, ‏השמאל לא מבין: זו לא האדמה, זו האידאולוגיה, בעיתון מקור ראשון, 10 במרץ 2019
↑  ירון רוזנטל - הגיע הזמן!, באתר דפי נחיתה זליגר שומרון
↑  ירון רוזנטל, המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, 5 בדצמבר 2022
↑  עדו בן פורת, ירון רוזנטל רץ לראשות גוש עציון, באתר ערוץ 7, 12 ביולי 2018
↑   ירון רוזנטל, מנהל בית ספר שדה כפר עציון, סיכום עשור למאבק בגדר ההפרדה בגוש עציון, סרטון בערוץ "בית ספר שדה כפר עציון", באתר יוטיוב (אורך: 31:56)
↑  שבתי בנדט‏, "היה לי קשה להאמין שמצאנו אותם מתים", באתר וואלה, 3 ביולי 2014
↑  דודו סעדה, דודו סעדה מארח את ירון רוזנטל לקראת הבחירות: "הדרך שלי להיבחר פשוטה: תסתכלו על העשייה שלי", באתר ערוץ 7, 28 בספטמבר 2023
↑  ראש מועצת יש"ע הפסיד בבחירות בגוש עציון, קרב צמוד בקדומים, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419682305171
שאול שרים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 1914 כ"ד בכסלו ה'תרע"ה חלב, סוריה 
 פטירה:  6 ביולי 1999 (בגיל 84) כ"ב בתמוז ה'תשנ"ט סאו פאולו, ברזיל 
 שם מלא:  הרב שאול (שחוד) שרים
 מדינה:  סוריה, לבנון, ברזיל
 מקום פעילות:  ביירות, סאו פאולו
 תקופת הפעילות:  ? – 6 ביולי 1999 
 השתייכות:  יהדות חלב
 רבותיו:  הרב משה טוויל מעלי הכהן
 
הרב שאול (שחוד) שרים (כ"ד בכסלו ה'תרע"ה, 12 בדצמבר 1914 – כ"ב בתמוז תשנ"ט, 6 ביולי 1999) היה רבה הראשי של ביירות ורב קהילת יוצאי חלב בסאו פאולו.
ביוגרפיה

נולד בעיר חלב שבסוריה, בכ"ד בכסלו ה'תרע"ה, לאביו משה שרם. אביו נפטר בהיותו נער.
שרים למד תורה אצל הרב משה טוויל בבית המדרש "בית נשיא" שבעיר.
שרים שימש כמורה בתלמוד התורה של בית הכנסת ג'מילה שבעיר. לאחר מכן נסע לביירות, שם שימש כרב ראשי במשך 18 שנים. לאחר סיום תפקידו הוא נסע לברזיל, שם שימש כרב הקהילה של יהודי חלב בעיר סאו פאולו.
שרים נפטר בכ"ב בתמוז ה'תשנ"ט בסאו פאולו.
הערות שוליים

1 2 3 4  הרב שאול (שחוד) שרים, באתר כארז בלבנון
יקטרינה סמנצ'וק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במרץ 1976 (בת 48) מינסק, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 
יקטרינה סמנצ'וק (ברוסית: Екатерина Семенчук) היא מצו-סופרן אופראית בלארוסית.
קריירה

יקטרינה סמנצ'וק נולדה ב-24 במרץ 1976 במינסק. למדה בקונסרבטוריון הממלכתי של רימסקי-קורסקוב בסנט פטרבורג. הופעת הבכורה שלה הייתה באופרה מרינסקי בשנת 2000, שם ביצעה תפקידים רבים. בקריירה הבינלאומית שלה הופיעה ברבים מבתי האופרה המובילים בעולם, כולל האופרה המלכותית, לונדון, שם הופיעה לראשונה ב-2008 כאולגה ב"יבגני אונייגין" ומאז חזרה בתור הצועניה ב"הטרובדור" והנסיכה אבולי בדון קרלוס. בשנת 2005 היא שרה בחתונתם של הנסיך צ'ארלס וקמילה, הדוכסית מקורנוול. סמנצ'וק מזוהה במיוחד עם תפקידים באופרות ורדי ובנוסף לאזוצ'נה ולאבולי הופיע ב"נבוקו" של המלחין הזה בתור פננה, כליידי מקבת' ב"מקבת'", בתור פדריקה ב"לואיזה מילר", פרציוזילה ב"כוחו של גורל" ואמנריס ב"אאידה", הופיעה באחד או יותר מתפקידים אלה במרינסקי, בפסטיבל זלצבורג, בתיאטרון ריאל מדריד, באופרה הלאומית של וושינגטון, באופרה הלאומית של פריז, באופרה של סן פרנסיסקו ובתי אופרה רבים אחרים. יקטרינה סמנצ'וק ערכה את הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתור סוניה במלחמה ושלום ב-2002 ומאז חזרה לשם בתור פאולינה ב"פיק דאם", מרינה בבוריס גודונוב, סולנית המצו-סופרן ברקוויאם של ורדי, סנטוצה באבירות כפרית, ואף עברה לרפרטואר סופרן דרמטי כמו התפקיד הראשי ב"טורנדוט".
סמנצ'וק זכתה במספר פרסים ברוסיה
דיסקוגרפיה נבחרת

בתור מרינה ב־Boris Godunov (2010), וידאו HD: Met Opera on Demand
בתור אבולי בדון קרלו (2013), DVD: Sony Classical, Cat: 88843005769; Blu-ray: 88843005779
כאמנריס באאידה (2015), תקליטור: Warner Classics, 2564610663
בתור Santuzza ב־Cavalleria Rusticana (2018), אודיו בסטרימינג: Met Opera on Demand
הערות שוליים

↑  "BBC Cardiff Singer of the World: Ekaterina Semenchuk". BBC. 4 ביולי 2001. ארכיון מ-28 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "Ekaterina Semenchuk". www.mariinsky.ru. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Ekaterina Semenchuk — People — Royal Opera House". www.roh.org.uk. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2020. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Ekaterina Semenchuk | LA Opera". www.laopera.org (באנגלית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Metropolitan Opera Association". archives.metoperafamily.org. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ekaterina Semenchuk, Mezzo-soprano - 258 Past Productions on Operabase". Operabase (באנגלית). נבדק ב-2024-08-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162538903 (data)  GND: 1072793288  ISNI: 0000 0003 7444 0968  LCCN: no2006080555  MusicBrainz: 1b4340b8-0947-40ad-9818-2cb62fec8b8b  SUDOC: 241732093  VIAF: 31754129   WorldCat (עם VIAF): 31754129 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יקטרינה סמנצ'וק".
לינבורג

| --- | --- |
סמל לינבורגסמל לינבורג

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  סקסוניה התחתונה סקסוניה התחתונה
 ראש העיר:  Claudia Kalisch
 שטח:  755 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  77,511 (31 בדצמבר 2023)
 קואורדינטות:  53°35′00″N 9°59′00″E﻿ / ﻿53.5833333333333°N 9.98333333333333°E﻿ / 53.5833333333333; 9.98333333333333
 אזור זמן:  UTC+1
 www.lueneburg.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונילינבורג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונילינבורג(למפת סקסוניה התחתונה רגילה) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדלינבורג(למפת סקסוניה התחתונה מוגדלת) הנובר אוסנבריק אולדנבורג גטינגן וולפסבורג זלצגיטר הילדסהיים וילהלמסהאפן דלמנהורסט שלזוויג-הולשטיין ה. מקלנבורג מערב פומרניה  בר. סקסוניה אנהלט  תורינגיה הסן נורדריין וסטפאליה  הולנדלינבורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לינֶבּוּרג (בגרמנית: Lüneburg) היא עיר במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה ובירת מחוז לינבורג, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר המבורג. היא ממוקמת על נהר האילמנאו, כ-30 קילומטר לפני שהוא נשפך לנהר האלבה.
בלינבורג מתגוררים כ-73,000 בני אדם. בכרך עצמו, הכולל כמה יישובים נוספים, מתגוררים בסך הכל כ-103,000 תושבים.
היסטוריה

לינבורג מוזכרת לראשונה בימי הביניים בשנת 956 בתעודה של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. מעדויות ארכאולוגיות נראה כי כבר בסוף האלף הראשון החלה בלינבורג הפקת המלח מהאדמה, שתהווה במשך כאלף שנים מקור הכנסה חשוב לעיר (כריית המלח הופסקה רק בשנת 1980, למעט כרייה סמלית למטרות טקסיות ותיירות). לצד ברגן, ויסבי וליבק עלתה לינבורג למעמד של אחת הערים החשובות והעשירות של ההאנזה, והייתה חלק מברית ערי הנזה, אשר שלטה בנתיבי הסחר של צפון אירופה בתקופת ימי הביניים המאוחרים.
מרכזה של העיר לינבורג הוא אחד ממרכזי הערים הבודדים בצפון גרמניה אשר לא נהרסו בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר כניעת גרמניה הנאצית, התאבד בעיר, ב-23 במאי 1945, ראש האס.אס היינריך הימלר, בבליעת גלולת ציאניד, לאחר שנתפס בידי הבריטים. לאחר תום המלחמה התקיימו בה, עוד בטרם פתיחת משפטי נירנברג, משפטים נגד 45 אנשי אס.אס וקאפואים ממחנות הריכוז וההשמדה ברגן-בלזן ואושוויץ.
רבים מהמבנים שבלינבורג נותרו מימי הביניים, וניתן לראות בה מבנים מתקופות היסטוריות שונות, עובדה שמושכת אליה תיירים רבים מגרמניה ומחוצה לה, וזו מהווה תרומה משמעותית לכלכלת העיר. העיר סבלה מהזנחה לאחר המלחמה ועד לשנות השישים, ולכן כמה בניינים עתיקים בה קרסו, אך מאז אמצע שנות ה-70 החלה בה תוכנית נרחבת לשיקום ושימור מבניה ההיסטוריים. בעיר ממוקמות מספר כנסיות עתיקות, אשר העתיקה שביניהן החלה להיבנות כבר בשנת 1300.
בין המוזיאונים הנמצאים בה ניתן למנות את מוזיאון המלח העולמי במכרה הישן, המוזיאון המזרח-פרוסי, המציג את התרבות וההיסטוריה של מזרח פרוסיה מראשית ההיסטוריה ועד שנת 1945, ומוזיאון מבשלות הבירה הצפון גרמני. בלינבורג פועל גם תיאטרון תלת-בימתי (בעל שלושה אולמי הופעות) מהקטנים בגרמניה, שלו גם תזמורת סימפונית קטנה. בנוסף קיימות בעיר מספר מבשלות בירה קטנות אשר בהן תהליך ייצור הבירה פתוח לקהל הרחב.
בני העיר נוהגים להתגאות בכך, שיוהאן סבסטיאן באך שהה בעיר כשלוש שנים בצעירותו, במהלכן היה זמר מקהלה, והשתלם ככל הנראה אצל העוגבר הידוע שעבד בלינבורג, גאורג בהם. על שמו של באך קרויה כיכר במרכז בעיר, וכן מקהלה ותזמורת חובבים. אורח מפורסם נוסף אשר נהג להגיע ללינבורג הוא המשורר היינריך היינה, אשר ביקר שם מעת לעת את משפחתו. יש הסוברים ששירו הידוע "לורליי" נכתב על אחד מהפלגים הפסטורליים שזורמים בעיר ובחוצותיה.
בלינבורג נמצאת אוניברסיטת "לויפאנה", שנוסדה בשנת 1946, ובה לומדים כ-8000 סטודנטים.
ערים תאומות

בריטניה סקונת'ורפ, בריטניה
יפן נארוטו, יפן
צרפת קלמארט, צרפת
איטליה איווריאה, איטליה
דנמרק ויבורג, דנמרק
אסטוניה טרטו, אסטוניה
גלריה

בית העירייה
מראה מגשר בראוזבריקה
תצלום אווירי של חלקו הדרומי של מרכז העיר
כנסיית ניקולאס הקדוש
נמל לינבורג
עגורן בבית המכס הישן
הלכה למשה מסיני

הלכה למשה מסיני הוא מונח המתאר לפי המסורת היהודית את התגלות הקב"ה לתת תורה לישראל במעמד הר סיני באמצעותו של משה רבנו. כל הלכות התורה שבעל פה שניתנו בסיני מהקב"ה למשה, כביאור לתורה שבכתב, נקראות הלכה למשה מסיני.
אמנם ברוב המקומות, הושאל מונח זה לתאר דווקא הלכות שאין לנו דרך לדורשן מפסוקים מפורשים (באמצעות המידות שהתורה נדרשת בהן) או מההיגיון האנושי, ויש צורך עבורן למסורת הנ"ל שכל התורה ניתנה בסיני. לפיכך, המונח מתאר למעשה סוגה הלכתית. הרמב"ם מגדיר את סוגת ההלכות הזאת במילים הבאות: "כל דבר שאין לו רמז במקרא, ואינו נקשר בו, ואי אפשר להוציאו בדרך מדרכי הסברה – עליו לבדו נאמר 'הלכה למשה מסיני'".
יש שכתבו שאף הלכה שהיא ברורה ומוסכמת, מכונה בצורה מושאלת 'הלכה למשה מסיני', כלומר שדין זה הוא ללא ספק. ייתכן שמכך השתרבב השימוש כיום בביטוי זה גם כמטבע לשון לחוק או כלל אותו יש לבצע ללא עוררין, ללא בקשת טעם.
גבולות המונח

במסורת היהדות מונח זה מציין שהלכות אלה נמסרו למשה ישירות מהקב"ה כשקיבל את התורה, וממנו עברו מדור לדור, מרב לתלמיד. בדומה לכך, המשנה אומרת: "...מקובל אני מרבן יוחנן בן זכאי, ששמע מרבו, ורבו מרבו, ורבו מרבו – עד הלכה למשה מסיני..."
הגר"א, בהתייחסו לכוחה של הלכה למשה מסיני, כותב את הדברים הבאים: ”פשטא דקרא (פשט המקרא) גם המזוזה כשרה, אבל הלכה עוקרת את המקרא, וכן ברובה של פרשה זו וכן בכמה פרשיות שבתורה; והן מגדולת תורתנו שבעל-פה שהיא הלכה למשה מסיני והיא מתהפכת כחומר חותם.” דברי הגר"א הללו מבוססים על דברי הגמרא הקובעים שלעיתים "הלכה עוקבת (עוקרת) מקרא", כלומר שלמרות שפשט הפסוק מורה עניין אחד, מסורת התורה שבעל פה מכריעה שכוונת התורה אחרת ומפרשת את הפסוק נגד פשוטו – ומביאה שם הגמרא מספר דוגמאות אחרות לכלל זה.
יש מהראשונים שכתבו שלעיתים נאמר בתלמוד 'הלכה למשה מסיני' אף על הלכות וגזירות חז"ל כשהכוונה בזה שהלכות אלו הם דבר ברור ומוסכם, כך למשל כותב הרא"ש (על טענת רבינו תם לעניין פסול מקווה במים שאובים שהוא הלכה למשה מסיני):
יש לפרשו כמו הלכה למשה מסיני עמון ומואב מעשרין מעשר עני בשביעית דברייתא דמסכת חגיגה שאינה אלא כלומר דבר ברור כהלכה למשה מסיני וכן כל באמת הלכה היא שאומר בש"ס גבי מילי דרבנן כההיא ריש פרק קמא בשבת לא יקרא לאור הנר באמת אמרו החזן רואה היכן התינוקות קורין ומפרש רבינו תם התם כל באמת הלכה. כתוב בירושלמי הלכה למשה מסיני. אף על גב דאיסור רואה לאור הנר מדרבנן אלא דבר ברור כהלכה למשה מסיני קאמר
הרמב"ם מנה (ראה להלן) בכלל ההלכות שנאמרו למשה בסיני כלל אף איסורים דרבנן כגון איסור קריאה לאור הנר ועוד, הנצי"ב בעמק שאלה כתב שמשמע שלדעתו אף הן הלכה למשה מסיני ממש, וכתב לבאר שאכן בסיני נאמר שורש הדברים: "ובסיני נאמר שאם יגזרו על חו"ל מעשרות משום והבדלת' שלא יבאו לאיסור טבל בארץ ישראל, יהא בשביעית מעשר עני. וכן אם יגזרו על קריאה לאור הנר לא יגזרו על החזן ותינוקת".
במחקר

חוקרים מסוימים הסתמכו בין השאר על דברי הרא"ש והגר"א שהוזכרו לעיל, והרחיבו את משמעות המונח 'הלכה למשה מסיני'. פרופסור ישעיהו ליבוביץ משתמש בדברים אלו של הגר"א, כדי לקבוע: ”כי מה פירוש של הדבר, מה "הלכה למשה מסיני"? לא התוכן של התורה שבעל־פה, אלא עצם העובדה שיש תורה שבעל־פה שהיא מוסמכת מכוח עצמה לקבוע הלכות; זאת היא "הלכה למשה מסיני”.
תופעה המשמשת לעיתים לדיון באשר להתייחסות למקורן ההיסטורי של הלכות אלה, היא העובדה כי להלכות מסוימות חז"ל ציטטו רמז בפסוקים, בצורת דרש (מה שמכונה בהלכה "אסמכתא"), אף על פי שהמקור שלה אינו בפסוקים אלא במסורת בעל-פה. יש שטענו כי עובדה זו תומכת בטענה כי להלכות אלו אין מקור היסטורי מוסמך.
נחמן קרוכמל פירש שהניב "הלכה משה מסיני", משמעו שזו הלכה עתיקה ומוסכמת על הכול שמקורה אינו ידוע, אך אין בו כדי לבטא אמונה שהלכה זו נמסרה למשה. אחריו טען כך גם זכריה פרנקל, שהתבסס על כך שהדבר נאמר גם על מחלוקת בית הלל ובית שמאי, והחיל את דברי הרא"ש על כל הדינים המוצגים כהלכה למשה מסיני.הרב ראובן מרגליות כתב כי הלכות שהוכרעו במושב בית הדין הגדול שבירושלים (הסנהדרין), נקראות אף הן לעיתים 'הלכה למשה מסיני',כיוון שעליהן נאמר: כי מציון תצא תורה ודבר ה' מירושלים" ואף על פי שוודאי לא משה אמרם, תוקפם שווה לנאמר למשה בסיני.
באגדה

אזכור ייחודי למונח, הוא באגדה המובאת בתלמוד, לפיה בטרם קיבל את פרטי התורה, ביקש משה לראות את רבי עקיבא, והקב"ה הראה לו אותו כשהוא דורש בהלכות לפני תלמידיו. התלמוד מספר: ”אמר (הקב"ה למשה): אדם שעתיד להיות בסוף כמה דורות, ועקיבא בן יוסף שמו, עתיד לדרוש על כל קוץ וקוץ תלי-תלים של הלכות. אמר לפניו (משה לקב"ה): ריבונו של עולם, הראהו לי! אמר לו: חזור לאחוריך. הלך וישב לסוף שמונה עשר שורות (שבבית המדרש של רבי עקיבא), לא היה יודע מה הם אומרים. תשש כוחו. כיוון שהגיעו לדבר אחד, אמרו לו תלמידיו: רבי, מניין לך? אמר להם: הלכה למשה מסיני! נתיישבה דעתו (של משה). חזר לפני הקדוש ברוך הוא, ואמר לפניו: ריבונו של עולם, יש לך אדם כזה (כרבי עקיבא), ואתה נותן התורה על ידי?! אמר לו: שתוק! כך עלה במחשבה לפני”.
רשימת ההלכות

הרמב"ם בהקדמתו למשנה מבחין בין ההלכות למשה מסיני, שלשיטתו הן רק הלכות שלא ניתן ללומדן מהתורה שבכתב, לבין 'הלכות מקובלות', שהן כלל ההלכות שנמסרו למשה, ולשיטת הרמב"ם כוללות את כל פרטי המצוות הרגילים. את ההלכות המשתייכות לסוג הראשון, ליקט הרמב"ם, בעיקר מהתלמוד, והציגן כרשימה, תוך שהוא כותב שהיא כוללת את רוב ההלכות, אם לא את כולן: ”לוג שמן לתודה ורביעית יין לנזיר, י"א ימים שבין נדה לנדה, גוד, לבוד ודופן עקומה, שיעורין, חציצין ומחיצין, תפילין על קלף ומזוזה על דוכסוסטוס, ספר תורה על הגויל, שי"ן של תפילין, וקשר של תפילין, ורצועות שחורות, ותפילין מרובעות, ומעברתא דתפילין, נכרכות בשערן, ונתפרות בגידין, כותבין ס"ת בדיו, ומסורגל, פחותה מבת שלוש שנים אין ביאתה ביאה, העושה שדהו שני מיני חטין, עשאן גורן אחת נותן פאה אחת, שתי גרנות נותן שתי פאות, זרעוני גינה שאינן נאכלין, מצטרפין אחד מעשרים וארבעה בנופל לתוך בית סאה, עשר נטיעות מפוזרות לבית סאה, חורשין כל בית סאה בשבילן, עגול של דבילה שנטמא מקצתו, תורמין מן הטהור שיש בו, החזן רואה מאין התינוקות קוראים, האישה חוגרת בסינר, בין מלפניה בין מלאחריה, ביין התירו לערב קשה ברך, עמון ומואב מעשרים מעשר עני בשביעית.” בתלמוד מכנים את כלל ההלכות שנמסרו למשה בתואר "הלכה למשה מסיני".
אם אדם אכל דבר איסור כגון חזיר, מה שיעור האכילה שיהיה חייב עליה? – הלכה למשה מסיני ש"כזית".
אם אדם אכל ביום הכיפורים, מה שיעור האכילה שיהיה חייב עליה? – הלכה למשה מסיני ב"ככותבת".
לגבי תפילין לא כתוב בתורה דבר על צורתן; הלכה למשה מסיני היא שתהיינה מרובעות ושצבען יהיה שחור.
בהמה שבעטה צרורות והזיקה, משלמת חצי נזק.
רשימת ההלכות > מחלוקת בהלכה למשה מסיני

הראשונים נחלקו האם ייתכן שתהיה מחלוקת בהלכה למשה מסיני, הרמב"ם כתב ש"דבר שתמצא בו מחלוקת בידוע שאינו קבלה ממשה רבינו". ויש מן הראשונים שחלקו עליו וסברו שתיתכן מחלוקת בהלכה למשה מסיני.
לקריאה נוספת

נח עמינח, "על הלכה למשה מסיני", בשדה חמ"ד (ביטאון ארגון המורים הדתיים בישראל), תשרי, ה'תשמ"ג
הלכה למשה מסיני, האנציקלופדיה התלמודית כרך תשיעי
חוות יאיר, סימן קצ"ב.
הערות שוליים

↑  בפירוש רבי עובדיה מברטנורא על אבות, פרק א' משנה א':
משה קיבל תורה מסיני – "ממי שנגלה בסיני".
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדה, דף מ"ה, עמוד א'
↑  רא"ש הלכות מקוואות סימן א'.
↑   שרה ליפקין; ניני גוטספלד-מנוח, הלכה למשה מסיני, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  ראו לדוגמה: יהודה חיון, "האנציקלופדיה התורנית המרוכזת", הלכה למשה מסיני; מצוטט ב אתר ויקישיבה.
↑  משנה, מסכת עדיות, פרק ח', משנה ז'
↑  ע"פ ספר איוב, פרק ל"ח, פסוק י"ד: "תתהפך כחומר חותם..."
↑  רבי אליהו מווילנא, אדרת אליהו על פרשת משפטים, בפסקה "או אל המזוזה".
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ט"ז, עמוד א'
↑  וכעין זה בתלמוד בבלי, מסכת מכות, דף כ"ב, עמוד ב': "דאילו בספר תורה כתיב ארבעים (מלקות), ואתו רבנן בצרו חדא (הפחיתו אחת)" – ולכן להלכה מלקים 39 מלקות ולא כפשט הפסוק שמורה שיש להלקות 40.
↑  קלז ב
↑  ראו להלן בקישוריים חיצוניים הפניה לנושא בפורום אוצר החכמה.
↑  ויכוחים על אמונה ופילוסופיה – דיאלוג עם פרופסור אבי רביצקי, אתר 'ליבוביץ'.
↑  "הלכה למשה מסיני" כאבן בוחן אידאולוגי, מנחם כ"ץ
↑  אורי מאיר פיש, מדוע בחר הרב שמשון רפאל הירש דווקא בפרשנות על התורה כמדיום חינוכי יעיל במאבקו כנגד התנועה הרפורמית?, אתר דעת.
↑  ראובן מרגליות, יסוד המשנה ועריכתה, ירושלים: מוסד הרב קוק
↑  רש"י ד"ה "נתיישבה דעתו": "של משה הואיל ומשמו אומר אף על פי שעדיין לא קיבלה".
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף כ"ט, עמוד ב'.
↑  פרק ד'
↑  הרמב"ם מדגים טענה זו תוך שימוש במצוות סוכה: ”הנה לך משל: שהקב"ה אמר למשה, בסכות תשבו שבעת ימים (ויקרא כג). אחר כן הודיע שהסוכה הזאת חובה על הזכרים לא על הנקבות, ושאין החולים חייבים בה ולא הולכי דרך, ושלא יהיה סיכוכה אלא בצמח הארץ, ולא יסככנה בצמר ולא במשי ולא בכלים, אפילו מאשר תצמח הארץ, כגון הכסתות והכרים והבגדים. והודיע שהאכילה והשתייה והשינה בה כולו חובה, ושלא יהיה בחללה פחות משבעה טפחים אורך על שבעה טפחים רוחב, ושלא יהיה גובה הסוכה פחות מעשרה טפחים.”
↑  הקדמה לפירוש המשנה לרמב"ם.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ח, עמוד ב'. בתלמוד הוזכר שרצועות העור הקשורות לתפילין תהיינה שחורות, וקיימת מחלוקת בפוסקים האם גם בתי התפילין צריכים להיות שחורים, או שזהו עניין של נוי בלבד; ראו: שולחן ערוך, חלק אורח חיים, סימן ל"ב, סעיף מ', ומשנה ברורה, סעיף-קטן קפ"ד.
↑  הלכות ממרים פ"א ה"ג. מופיע גם בהקדמת הרמב"ם לפירוש המשנה, ספר המצוות שורש ב.
↑  רמב"ן בהשגות לספר המצוות שורש א, וכן מוכח שכך היא שיטת רש"י ועוד ראשונים עיין בבא קמא יז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007571054605171