stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית הפלדה
תולדות הקריה > מפעל הערגול בשנות ה-50

ביוני 1953 היה מפעל הערגול לקראת השלמה ותוכנן להפעילו תוך 2–3 חודשים. פורסם אז שההשקעה בו נעשתה בחופזה בטרם נקבע שהוא כדאי. בפברואר 1954 הוחל בייצור במפעל הערגול, ובעיתונות התעורר פולמוס לגבי כדאיות הקמת המפעל.
באוגוסט 1957, בתוכנית שהוצג למשרד האוצר לקראת השקעה בשדרוג המפעל, הובטח שהמפעל יגיע לאחר השדרוג לתפוקה של 100,000 טון לשנה. באוגוסט 1958 הופסק הייצור במפעל למשך כחודשיים לצורך שדרוג המפעל. בספטמבר 1959 הגיעה תפוקת המפעל רק לכ-30,000 טון לשנה. המפעל, שלצורך הפקת 100,000 טון היה אמור על פי התכנית להעסיק 320 עובדים, העסיק בספטמבר 1959 450 עובדים.
באוקטובר 1961 הגיעה תפוקת מפעל הערגול לכ-4,500 טון לחודש.
תולדות הקריה > מפעלי ההתכה

במרץ 1955 החליטה הממשלה לתמוך בהקמת מפעל ההתכה, למרות חששות לחוסר כדאיות כלכלית. ההחלטה בכל זאת להקים את המפעל נבעה מרצון לספק עבודה לתושבי עכו, רצון להבטיח אספקה סדירה של פלדה לתעשיית הנשק הישראלית, ותקווה לנצל מרבצי ברזל בישראל. תוכנן אז להקים שני מפעלי התכה: אחת רגילה ואחת המשתמשת בהתכה חשמלית.
במהלך שנת 1957, לאחר שכבר הוזמן ציוד רב להקמת מפעלי ההתכה, והושקעו כספים נוספים בהקמה, פורסם דו"ח ארדרייך של הלשכה לייעוץ תעשייתי, שקבע שמפעלי ההתכה אינם כלכליים. בהנהלת כור יצאו נגד הדו"ח וטענו שחישוב העלויות שלו מוטעה ובעקבות זאת מינה פנחס ספיר ועדה ציבורית בראשות שמחה בלאס לבדיקת כדאיות המפעלים. אחרי חודשים רבים בהם פורסמו הדלפות, פורסם דו"ח הוועדה שקבע שההשקעה בקרית הפלדה כדאית אם תתנהל ביעילות.
בספטמבר 1959 הגיעה תפוקת מפעל ההתכה ל-2500 טון לחודש, בעוד על פי התכנית הייתה אמורה התפוקה להיות כ-6000 טון לחודש. בשנים 1960–1961 הגיעה התפוקה ל 3000–4000 טון לחודש. בשנת 1962 הפסיד המפעל בין 5–6 מיליון ל"י לשנה ומחיר תוצרתו היה גבוה בהרבה משהיה ניתן להשיג בייבוא.
חלק מהותי בתוכנית להרחבת קריית הפלדה התבסס על ייצור ברזל ממחצבי רכס רמים ולצורך כך נרכש מתקן סינטור. אולם בתחילת 1961 הוחלט סופית שלא לכרות ברזל ברכס רמים וההשקעה במתקן הסינטור ירדה לטמיון.
ביולי 1961 נחנך תנור התכה חשמלי חדש. מפעל ההתכה החשמלי התברר ככישלון מיד בתקופת ההרצה לאור צריכת החשמל הגבוהה של המפעל. בנוסף, ציוד מפעלי הפלדה שהובא מאיטליה התברר כמיושן והיה הכרח להחליפו. נשקלו מספר אפשרויות להתמודד עם החובות שנוצרו בגלל ההשקעה הכושלת והוחלט שלא להרחיב את המפעל, אלא להקטין את מספר הקטרים שבהם מיוצרים בולי הברזל. בתחילת 1964 אושר הסדר בין הממשלה וחברת העובדים, למחיקת חובות של החברה שנוצרו מעלות הציוד שנזנח.
בשנות ה-60 סבלה החברה מחוסר יעילות ויחסים עכורים עם העובדים. כדוגמה פורסם במעריב שכשמנכ"ל המפעל הציע להקים במפעל מועדונים לפעילות של העובדים אחרי שעות העבודה, הם שאלו האם יקבלו תשלום של שעות נוספות על הפעילות במועדונים. המפעל סבל משביתות של הפועלים שהתנגדו לדרישות שנועדו להעלות את יעילות העבודה במפעל.
תולדות הקריה > שנות ה-70 ואילך

בתחילת 1971, בעקבות דליקה במפעל ההתכה, שופץ המפעל וכושר ייצורו הורחב מ-60 אלף טון ל-80 אלף טון בשנה.
באוגוסט 1972 שבתו עובדי מפעל הערגול אף על פי שוועד העובדים במפעל התנגד לשביתה.
בשנת 1972 ייצר המפעל כ-40% מצריכת הפלדה בישראל, ונחתם הסכם עם חברת קרופף הגרמנית על השקעה בהרחבת המפעל כך שיוכל לספק את כל תצרוכת הפלדה של ישראל.
בשנת 1980 ייצר מפעל ההתכה 12 אלף טונות פלדה ומפעל הערגול ייצר 140 אלף טונות ברזל לבנייה. בשנות ה-80 עבר המפעל שתי תוכניות הבראה לאחריהן נותר המפעל עם כ-340 עובדים.
בשנת 1984 החלו לפעול מפעלי ההתכה והערגול תחת חברה בשם "מפעלי פלדה מאוחדים", שכללה גם מפעל ערגול בקריית גת, במסגרת קבוצת המתכת של קונצרן כור תעשיות. בדצמבר 1992⁩, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 2024 סופח 70 אחוז משטחו של המפעל לקריית ים.
תולדות הקריה > פירוק החברה

בתחילת שנת 2000 נקלעה החברה לקשיים ונכנסה להליכי פירוק, בין השאר, בעקבות ירידת מחירים בשוק העולמי והיצף ביבוא לישראל. מכיוון שנקלעה לחובות של 350 מיליון שקל, החליט קונצרן כור להפסיק להזרים לה כספים, והחברה הייתה על סף כינוס נכסים. בנוסף התווספו לקשייה החלטות ממשלה על ביטול מכסות יבוא פלדה מטורקיה, והורדת מסי היבוא על מוצרי פלדה.
ביולי 2001 נאמן החברה הודיע לבורסה כי הגיש לבית המשפט המחוזי בחיפה בקשות לפירוק החברה והחברות הבנות שלה ומכירתה במכרז. עקב כך הודיעה הבורסה הודיעה על הפסקת המסחר בניירות הערך של החברה. באוגוסט 2001, בית המשפט אישר לנאמן למכור את מפעל הערגול בקריית גת לחברת "חד אסף תעשיות".
ביולי 2002, אישר שופט בית המשפט המחוזי בחיפה, גדעון גינת, את מכירת הציוד של המפעלים בעכו, שבבעלות חברת מפעלי פלדה מאוחדים, לחברת יהודה פלדות. אולם בנובמבר 2002, ועדת המיזוגים של רשות ההגבלים העסקיים לא אישרה את המכירה. הוועדה טענה כי הרכישה תהפוך את קבוצת יהודה לחברה היחידה בישראל הרוכשת גרוטאות להתכה, שבבעלותה מפעל התכה למיחזור מתכת. חודש אחר כך התקבל אישור למכירת הציוד של מפעל ההתכה בקרית הפלדה בעכו לחברת בת של "חד אסף תעשיות". ניירות הערך של חברת מפעלי פלדה מאוחדים נמחקו מהרישום למסחר בבורסה ב-29 באוקטובר 2002.
בספטמבר 2004, חוד-פלדה מקבוצת חד אסף תעשיות החלה להפעיל שוב את מפעל ההתכה בקריית הפלדה.
בדצמבר 2010, נשיאת בית המשפט המחוזי בחיפה, בלהה גילאור, הורתה למפרק חברת מפעלי פלדה מאוחדים, לנהל את פרויקט הניקוי של הקרקעות המזוהמת ששימשה את המפעל בעכו. שבהם אחסנו והטמינו לאורך שנים את תוצרי הלוואי של תהליך הייצור, פסולת וגרוטאות. סקר סביבתי שנערך במקום העלה, כי שכבת קרקע בעומק מרבי של 2.1 מטרים זוהמה מעבר לתקני איכות הסביבה ובעיית המפגעים במתחם הוצפה רק עם חדלות הפירעון של החברה.
מנהלים

בשנת 1961 מונה מאיר אילן למנכ"ל המפעל. בשנת 1965 החליף אותו שמואל אדמון. בתחילת 1968 התפטר אדמון ובמקומו כיהן בתפקיד א. צפרוני.
בשנים 1979–1988 ניהל אורי בר-רצון את קריית הפלדה. לאחריו ניהל את קריית הפלדה, אנדרי ויידה, שהתפטר בשנת 1992 לאחר שנואש מהבראת החברה. את ויידה החליף יצחק זמיר שכיהן עד 1998.
איסוזו טורקוויז

| --- | --- |

Isuzu Turquoise, שנת 2007
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Turkuaz
 יצרן:  Anadolu Isuzu Automotive Industry & Trading A.Ş (אנ')
 שנות ייצור:  2001 - הווה
 הרכבה:  טורקיה טורקיה
 חברת אם:  איסוזו (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社)  Anadolu Group  Itochu Corporation (אנ') (חברה יפנית)  DRB-HICOM (אנ') (חברה מלזית)
 אורך:  7.67-7.62 מטר
 רוחב:  2.32-2.30 מטר
 גובה:  3.34-3.33 מטר
 משקל:  9.31 טון (ריק)  10.4 טון (ריק)
 בסיס גלגלים:  3,815 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 4,751 סמ"ק (שנת 2006, מנוע דיזל)  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 5,193 סמ"ק המפיק 190 כ"ס, מנוע איסוזו, סוג מנוע "4HK1E6C", מנוע טורבו-דיזל
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות מסוג "Isuzu MZZ-6"  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות מסוג "NESS" (אופציונלי)
 מהירות מרבית:  100 קמ"ש (מנוע 4,751 סמ"ק)
 צריכת דלק:  18 ליטר ל-100 ק"מ
איסוזו טורקוויז (באנגלית: Isuzu Turquoise; קרוי גם: Turkuaz) הוא אוטובוס תיירים מתוצרת יצרנית המשאיות והאוטובוסים הטורקית Anadolu Isuzu Automotive Industry & Trading A.Ş (אנ') אשר בבעלות יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd; ביפנית: いすゞ自動車株式会社), והחברה הטורקית Anadolu Group, ובשיתוף פעולה (Joint venture) בין התאגיד היפני Itochu Corporation  (אנ'), והתאגיד ההעוסק בתעשיית ייצור, הרכבה והפצה של כלי רכב DRB-HICOM (אנ').
"איסוזו טורקוויז"

"איסוזו טורקוויז" מוגדר בקטגוריה של "Midibus" (אנ')
מנוע דיזל 4 צילינדרים
סוג הנעה: הנעה אחורית
דלתות: 2-1, כניסה על ידי מדרגות
מספר נוסעים: 31 / 26
קיבולת מכל דלק - 160 ליטר
שלדה: Isuzu N-Series
צמיגים : 225/75 R 17,5
גלריה

"איסוזו טורקוויז"
"איסוזו טורקוויז", שנת 2010
"איסוזו טורקוויז"ʒ
"איסוזו טורקוויז"
"איסוזו טורקוויז"
"איסוזו טורקוויז"
"איסוזו טורקוויז"
"איסוזו טורקוויז" - מבט למושבי הנוסעים
"איסוזו טורקוויז" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"איסוזו טורקוויז"
ראו גם

איסוזו
הערות שוליים

↑  היצרן isuzu.com
↑  "איסוזו טורקוויז" transferonlyistanbul.com/isuzu-turquoise
↑  "איסוזו טורקוויז" eng.auto24.lv/lietoti/isuzu/turquoise
↑  "איסוזו טורקוויז" - מפרט imhd.sk/ke/vehicle-type-description/656/Isuzu-Turquoise
אנדרטת כובשי החלל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר היסטורי, מונומנט, מוזיאון 
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  נפת אוסטנקינו 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1964
 תאריך פתיחה רשמי:  1964 
 חומרי בנייה:  טיטניום 
 יוצר:  פריידיש קרנדיבסקי 
 מידות
 גובה:  110 מ' 
 
 קואורדינטות:  55°49′22″N 37°38′23″E﻿ / ﻿55.822777777778°N 37.639722222222°E﻿ / 55.822777777778; 37.639722222222
  (למפת מוסקבה מוגדלת) אנדרטת כובשי החלל(למפת מוסקבה רגילה) אנדרטת כובשי החלל
 
משפחה על רקע האנדרטה. צילום מ-1967
אנדרטת כובשי החלל (ברוסית: Монумент Покорителям космоса) היא אתר הנצחה במוסקבה, הכולל את מוזיאון החלל הרוסי ואת שדרת הקוסמונאוטים. האנדרטה הוקמה באזור אוסטאנקינסקי בשנת 1964 כדי לחגוג את הישגיהם של הסובייטים בתחום חקר החלל. אתר ההנצחה ניצב בסמוך אל מרכז התערוכה של כל רוסיה, בו ממוקם "ביתן החלל", אשר מציג תערוכות הקשורות לתוכנית החלל הרוסית.
היסטוריה

במרץ 1958, כמה חודשים לאחר ההשקה של החללית ספוטניק 1, הוכרזה תחרות עיצוב בנושא "אובליסק החלל" כדי לחגוג את תחילתו של עידן החלל ברחבי ברית המועצות של אותה התקופה. מתוך כ-350 הצעות שונות נבחרה הצעותיהם של הפסל פריידיש קרנדיבסקי ושל האדריכלים "קולצ'ין וברש". הפתיחה החגיגית של אתר ההנצחה התקיימה ב-4 באוקטובר 1964 ביום השנה השביעי לשיגורה של החללית ספוטניק 1.
האנדרטה תוכננה כדי להתאים בתוכה את מוזיאון החלל הרוסי, אך המוזיאון נפתח רק ב-10 באפריל 1981, ולאחר שלוש שנות שיפוצים נפתח שוב, הפעם מחדש, ב-12 באפריל 2009 (ביום השנה ה-48 לטיסתו של יורי גגארין לחלל).
בשנת 1967 הונצחה האנדרטה במטבע מיוחד לכבוד 50 שנה למהפכת אוקטובר.
מבנה האנדרטה

החלק העיקרי של האנדרטה הוא אובליסק ענק, שבראשו רקטה שממנה יוצאת פלומה של עשן. גובהה של האנדרטה הוא 107 מטרים והיא מצופה טיטניום. ניתן להבחין בה מכל מקום בסביבה.
פסלו של קונסטנטין ציולקובסקי, ממבשרי האסטרונומיה של רוסיה, ממוקם בצמוד אל האובליסק.
על האובליסק חקוק שיר ברוסית האומר: "והפרס על מאמצינו, הניצחון על הדיכוי והחושך, חישלנו כנפיי אש לאומה ולעידן שלנו!". מתחתיו באותיות קטנות כתוב: "אנדרטה זו נבנתה כדי לחגוג את ההישגים הבולטים של העם הסובייטי בחקר החלל". שני הצדדים של בסיס האנדרטה, בחלקים הקדמי שלהם, מעוטרים בתבליטים המתארים את הגברים והנשים שהשתתפו בתוכנית החלל הרוסית בתקופת ברית המועצות, בעלי מקצועות שונים כגון: מדענים, מהנדסים, וכמו כן גם את הכלבה לייקה, שהייתה היצור הראשון בחלל.
ראו גם

שדרת הקוסמונאוטים
מוזיאון החלל הרוסי
שעוות גבינה

שעוות גבינות גרגירית בטרם המסה
שעוות הגבינה או שעווה לציפוי גבינה הוא חומר המיועד לציפוי גבינות מסוימות. מטרת השעווה היא למנוע התייבשות של הגבינה וכמו כן למנוע היווצרות בקטריות בזמן ההבחלה על גבי הגבינה המיוצרת.
מראה השעווה הגולמי

מראה השעווה הגולמי הוא בדרך כלל גרגירי ואותו הופכים למצב נוזל על ידי התכה. הצבעים הנפוצים של השעווה הם: אדום, שחור וצהוב שהוא טבעי ולא צבוע.
אין לאכול את השעווה, אלא להסירה ולהשליכה.
גבינות נפוצות

סוגי הגבינות הנפוצות ביותר המצופות בשעווה הן גבינת גאודה וגבינת אדם.
אופן ציפוי הגבינה בשעווה

אפשר לחלק את אופן הציפוי בשעוות הגבינה לארבעה שלבים עיקריים:
ייבוש הגבינה היטב על ידי מטלית סופגת על מנת למנוע התפתחות בקטריאלית.
התכת גרגירי השעווה לנוזל בטמפרטורות הנעות בין 92 ועד 95 מעלות צלזיוס. השיטה הרצויה להתכה הנה העמדת צנצנת עם השעווה בתוך סיר מים וחימומו עד לרמה הרצויה.
מריחה מהירה של השעווה באמצעות מברשת.
הטבלה נוספת של הגבינה בשעווה ללא המברשת.
לאחר כלל השלבים הללו הגבינה צריכה לנוח מספר שבועות או חודשים בתנאים של טמפרטורה ולחות מסוימים, המתאימים לכל סוג של גבינה באופן ספציפי, וזאת עד אשר תבחיל ותהייה ראויה למאכל.
AWS Shopper

| --- | --- |
AWS Shopper
AWS Shopper
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  "Automobilwerk Walter Schätzle" (גר')
 שנות ייצור:  1971–1974
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 אורך:  3,070 מ"מ
 רוחב:  1,380 - 1,400 מ"מ
 גובה:  1,380 מ"מ 
 משקל:  415-430 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,800 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, מנוע 2 פעימות, 293 סמ"ק המפיק 13.6 כ"ס
 הילוכים:  4 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
 
AWS Shopper היא מכונית סופרמיני, 4 נוסעים, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Automobilwerk Walter Schätzle (גר') אשר יוצרה בין השנים 1971–1974, בברלין, גרמניה.
סך הכול יוצרו 1,700 יחידות.
תצורות

מכוניות נוסעים - 3 דלתות (2 דלתות צד + דלת אחורית (נדיר לתקופה)).
טנדרים.
מכוניות תחבורה תעשייתית (ראו תמונה).
דגמים

"AWS Shopper" - יוצרו 1400 יחידות.
"Piccolo" - יוצרו 300 יחידות.
"AWS Shopper"

4 מושבים.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
גוף הדגם - צינורי.
מעצורים הידראולים.
מערכת חשמל: 12 וולט.
תמונות

דגם "AWS Shopper" שנת 1974
דגם "AWS Shopper" שנת 1974
דגם "AWS Shopper" שנת 1974
דגם "AWS Shopper" שנת 1974
דגם "AWS Shopper"
דגם "AWS Shopper" - טנדר
דגם "AWS Shopper" - טנדר
דגם "AWS Shopper" - טנדר
דגם "AWS Shopper" - טנדר
דגם "AWS Shopper" - תחבורה תעשייתית
דגם "AWS Shopper" - תחבורה תעשייתית
דגם "AWS Shopper" - תחבורה תעשייתית
הערות שוליים

↑  דגמי "AWS Shopper" microcarmuseum.com/tour/aws-shopper
↑  דגם "AWS Shopper" - מפרט microcarmuseum.com/tour/aws-shopper
↑  תצורות דגמי "AWS Shopper"  archive.org/web
↑  דגם "AWS Shopper" fastestlaps.com/models/aws-shopper
אוניברסיטת לוון

| --- | --- |


מצודת ארנברג, חלק מאוניברסיטת לוון "הפלמית"
 אוניברסיטה קתולית
 תקופת הפעילות:  8 בנובמבר 1834 – הווה (190 שנה) 
 מייסדים:  גרגוריוס השישה עשר 
 מיקום
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 קואורדינטות:  50°52′40″N 4°42′02″E﻿ / ﻿50.877861111111°N 4.7006388888889°E﻿ / 50.877861111111; 4.7006388888889
  (למפת בלגיה מוגדלת) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקסמבורג הים הצפוני אוניברסיטת לוון(למפת בלגיה רגילה) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקס. הים הצפוני אוניברסיטת לוון
 
האוניברסיטה של לֵוֶון (Katholieke Universiteit Leuven או KUL) היא אוניברסיטה מודרנית שמושבה בעיר לוון שבפלנדריה (בלגיה). האוניברסיטה המודרנית נוסדה בעיר מכלן בשנת 1834 תחת השם האוניברסיטה הקתולית של מכלן ועברה לעיר לוון בשנת 1835 לאחר סגירתה של האוניברסיטה הלאומית של לוון. האוניברסיטה של לוון נחשבת לממשיכת דרכה האקדמית של האוניברסיטה העתיקה של לוון שפעלה בין השנים 1425–1797 והפסיקה לפעול לאחר העברת השליטה על השטח לידי צרפת במסגרת הסכם קמפו פורמיו. בשנת 1968 התפצלה האוניברסיטה לשתי אוניברסיטאות: פלמית וצרפתית, המזוהות עם הקבוצות האתניות המרכזיות בבלגיה. האוניברסיטה הפלמית נשארה במקום מושבה בלוון והאוניברסיטה הצרפתית עברה ללוון החדשה שבוולוניה. האוניברסיטה חסרה בוועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, בגילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר ובקבוצת קוימברה.
היסטוריה

האוניברסיטה הישנה של לוון הוקמה בשנת 1425 על פי בקשתו של יוהאן הרביעי, דוכס ברבנט לבית ולואה מהאפיפיור מרטינוס החמישי. האפיפיור נעתר לבקשה, והנפיק ב-9 בדצמבר 1425 בולה אפיפיורית המורה על הקמת מוסד ללימודים גבוהים. שפת הלימוד באוניברסיטה העתיקה הייתה לטינית והזרם המרכזי בה היה יאנסניזם. גדולתה של האוניברסיטה באה לה, בין היתר, בעקבות חברי הסגל החשובים שלה וביניהם אדריאן פלוריץ דדל (לימים האפיפיור אדריאנוס השישי), ארסמוס מרוטרדם, חואן לואיס ויוס, אנדריאס וסאליוס וגרארדוס מרקטור.
בשנת 1797, במסגרת הסכם קמפו פורמיו שחתם את מלחמת הקואליציה הראשונה, הועברה השליטה על השטח לממשלת צרפת. בעקבות חוק צרפתי מאותה תקופה שקבע איסור על קיום אוניברסיטאות בשטחה של צרפת, נסגרה האוניברסיטה ב-25 באוקטובר 1797. רכושה של האוניברסיטה וספריה הועברו ל-École centrale, שנחשב ליורשה המשפטי של האוניברסיטה. ה-École centrale נסגר בשנת 1802.
ספריית האוניברסיטה נפגעה קשות בשתי מלחמות העולם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-25 באוגוסט 1914, שרפו הגרמנים את הספרייה, ובכך השמידו 300,000 ספרים (ביניהם כתבי יד עתיקים ונדירים). אחרי מלחמת העולם שוקמה הספרייה במאמץ בינלאומי, אך נפגעה שוב במלחמת העולם השנייה ורק 15,000 מ-900,000 הספרים שהיו בספרייה בין שתי מלחמות העולם שרדו את המלחמה.
בשנות ה-60 התקיימו בלוון מחאות של סטודנטים דוברי פלמית, אשר דרשו אוניברסיטה המלמדת בשפתם. ב-1968 פוצלה האוניברסיטה לשניים. האוניברסיטה הפלמית Katholieke Universiteit Leuven והאוניברסיטה דוברת הצרפתית, Université Catholique de Louvain (UCL), שמשכנה עבר ל"לוון החדשה" (Louvain-la-Neuve) בדרום בלגיה. גם הספרייה פוצלה: ספרים עם מספר סידורי אי-זוגי נותרו בלוון, והספרים עם המספר הזוגי עברו ללוון החדשה. למרות ההריסה והפיצול, קיימים כיום יותר מארבעה מיליון ספרים בשתי הספריות.
בוגרים מפורסמים

אדריאן דדל - האפיפיור אדריאנוס השישי.
ארסמוס מרוטרדם
גרארדוס מרקטור
קורנליוס יאנסן
גלוריה-וייל

חברי הקהילה בהפגנה
הקהילה הנוצרית גלוריה-וייל (Gloriavale) היא כת נוצרית בהאופירי על החוף המערבי באי הדרומי בניו זילנד. אוכלוסייתה מוערכת ב-550 איש, לערך.
זו קהילה נוצרית שמרנית, שבה מנהיגיה קובעים לנשות הקהילה עם מי עליהן להינשא. הקהילה, שיש הרואים בה כת דתית, נוסדה על ידי נוויל קופר, שבעבר נאסר לאחר שהורשע במעשים מגונים בבני 12-19.
הקהילה נוסדה בשנת 1969 על ידי האוונגליסט יליד אוסטרליה, נוויל קופר. הוא ייסד בניו זילנד את מה שנודע בשם הקהילה נוצרית של ספרינגבנק (Springbank Christian Community), סמוך לכרייסטצ'רץ'. כשהקהילה צמחה מאוד חברי הקהילה רכשו אדמה בחוף המערבי ועברו אליה בשנים 1991–1995 וקראו לעמק האופירי בשם "גלוריה-וייל" (Gloriavale). השטח נמצא במרחק 60 ק"מ מהעיר גריימות'.
ב-1995 קופר נכלא למשך כשנה באשמת ניצול מיני והורשע על סמך עדות בנו ואישה צעירה שנמלטו מהקהילה. מאוחר יותר קופר שינה את שמו ל"נוצרי בן התקווה" (Hopeful Christian). הוא נפטר מסרטן ב-15 במאי 2018 בגיל 92.
יש שטוענים כי הכת היוותה השראה לסדרה סיפורה של שפחה
לקריאה נוספת

יעקב עובד, קומונות וקהילות שיתוף במחצית השנייה של המאה ה-20, הוצאת יד טבנקין - המרכז המחקרי, רעיוני, תיעודי ומוזיאלי של התנועה הקיבוצית, 2009
הערות שוליים

↑  http://www.newshub.co.nz/home/new-zealand/2018/05/gloriavale-leaders-in-battle-for-control-after-hopeful-christian-s-death.html
↑  מיכל רשף‏, סיפור בדקה | סודות הכת נחשפים: "המנהיגים קובעים עם מי להתחתן", באתר וואלה, 10 באוגוסט 2015
1 2  כת סודית נחשפה בניו זילנד: איסור דיבור ושידוכים בין ילדים, באתר ‏מאקו‏, 11 באוגוסט 2015
↑  Inside the creepy world of Gloriavale: Secretive New Zealand cult where teenagers are banned from speaking to each other until they marry - and the men choose who can have children with whom
↑  Quilliam, Rebecca (23 באפריל 2009). "Father tells of rescuing kids from West Coast cult". APN New Zealand. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ashleigh Stewart (1 במאי 2015). "Men 'groomed' to have underage sex in Gloriavale, ex-member says". The Press. Stuff.co.nz. נבדק ב-20 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gloriavale founder Hopeful Christian dies aged 92". Newshub. 15 במאי 2018. נבדק ב-15 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  הכת שהיוותה השראה ל"סיפורה של שפחה", רשת 13
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גלוריה-וייל".
המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 מוטו:  Vetenskap och Konst 
 תקופת הפעילות:  1827–הווה (כ־198 שנים)
 בעלי תפקידים
 מנהל:  Anders Söderholm (1 בדצמבר 2022) 
 צוות:  3,600
 סגל:  900
 סטודנטים
 :  13,500
 סטודנטים לתואר שלישי:  1,700
 מיקום
 מיקום:  סטוקהולם, שוודיה
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 קואורדינטות:  59°20′50″N 18°04′22″E﻿ / ﻿59.347222222222°N 18.072777777778°E﻿ / 59.347222222222; 18.072777777778
 www.kth.se
  (למפת סטוקהולם מוגדלת) המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH(למפת סטוקהולם רגילה) המכון המלכותי לטכנולוגיה KTH he
 
המכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH (בשוודית: Kungliga Tekniska högskolan) הוא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בסטוקהולם, שוודיה, אשר הוקמה בשנת 1827. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-13,000 סטודנטים והיא האוניברסיטה הטכנית הגדולה בשוודיה. נכון ל-2020 המכון מורכב מחמישה בתי ספר עם ארבעה קמפוסים בסטוקהולם וסביבתה.
האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם ובברית N5T. מבין בוגריה הידועים ניתן למנות את גוסטב לרסון ודולף לונדגרן. בנוסף, זוכי פרס נובל קאי סיגבאן והאנס אלפוון לימדו במכון.
היסטוריה

שורשיו של המכון המלכותי נמצאים בבית ספר טכנולוגי שהוקם בסטוקהולם עוד בשנת 1798. בשנת 1827 בית הספר הפך למכון גדול ורשמי יותר. הקמת המכון הושפעה (כמו מכללות טכניות רבו אחרות באירופה שקמו בשנים אלו) מהאקול פוליטקניק בפריז. בפתיחתו, למכון היה פרופסור אחד לכימיה ואחד בפיזיקה, וכיתה אחת בהנדסת מכונות ואחת להנדסה כימית. בשנת 1851 הורחבה תוכנית ההנדסה משנתיים לשלוש. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-19 נכנס המכון לתקופת התרחבות. בשנים אלו מבנים רבים נבנו או שופצו לטובת האוניברסיטה.
בשנת 1877 קיבל המכון את שמו הנוכחי. בשנה זו החלו גם לימודי אדריכלות במוסד. בשנת 1927 הוענקה סופית למכון את הזכות להעניק דוקטורט משלה, וחמשת הרופאים הראשונים סיימו את הכשרתם בשנת 1929. בשנת 1970 נחנך הכור הגרעיני של המכון.
דירוגים בינלאומיים

Times Higher Education: מקומות 201–250 (2020)
דירוג QS לאוניברסיטאות: 98 (2020)
בין עולמות

בין עולמות הוא אלבומו החמישי של הזמר הישראלי אליעד. הוא יצא לאור ב-23 במאי 2023 תחת הפצת חברת D-Music.
רקע והרכב

אליעד הקדיש שנתיים ליצירת האלבום, בשיתוף פעולה הדוק עם יוצרים ומפיקים בעלי שם מתעשיית המוזיקה הישראלית. המוזיקאים ששיתפו פעולה עם אליעד על האלבום כוללים, בין היתר, את ג'ורדי, אבי אוחיון, מתן דרור, צמד המוזיקאים Triangle, נעם חורב, איתי שמעוני ונועם עקרבי. האלבום מורכב מ-12 שירים חדשים, כולל שני שיתופי פעולה. ברצועה "חמסה" אליעד חובר לראפר פלד, ומציג את הקשר שלו לעולם הייחודי של ההיפ הופ והראפ. שיתוף הפעולה השני, "פה", הוא שיתוף פעולה עם המוזיקאי הפוארטו ריקני מטרו דה סאבאג', המציין את הפרויקט השני שלהם יחד בעקבות הצלחת השיר "אל תגלי" שיצא ביוני 2021. עם יציאת האלבום, נחשפו ארבעה קליפים לרצועות "בין עולמות", "חמסה", "טיפת גן עדן" ו"אל תיקחי ללב".
שם האלבום "בין עולמות" מייצג את החקירה של אליעד בסוגות מוזיקליות חדשות, בין היתר במוזיקה לטינית וברגאיי בשילוב השפעות מפופ, R&B, דריל, היפ הופ ואפרוביט. הסקרנות של אליעד לגבי האופן שבו מעריציו והקהל הרחב יקבלו את השירים החדשים הללו היא ההשראה לשם ולקונספט של האלבום.
הוצאה

לרגל יציאת האלבום, אליעד ערך "מסיבת האזנה" לשירי האלבום בסוהו ביפו העתיקה. במהלך האירוע, הוא שיתף תובנות לגבי תהליך יצירת האלבום והעבודה עם מוזיקאים שונים. כשנשאל על רצונו לחקור סוגות מוזיקליות חדשות למרות היותו בשיא הקריירה שלו, הדגיש אליעד את סלידתו משעמום, הן כלפי עצמו והן כלפי הקהל שלו. הוא מאמין שאחרי ארבעת אלבומיו הראשונים, הקהל שלו מבין את הסגנון והזהות המוזיקלית שלו. ב"בין עולמות" הוא שאף לפרוץ גבולות באמצעות שיתופי פעולה שונים וגישות ניסיוניות, כולם מונעים על ידי המטרה להשאיר את עצמו מעורב בתהליך היצירה.
מופע השקה לאלבום מתוכנן ל-2 בספטמבר 2023 בלייב פארק בראשון לציון, לציון אירוע חגיגי לציון קריירה של כעשור במוזיקה הישראלית.
ביקורות

דודי פטימר סקר את האלבום והעריך את יכולתו של נחום לשמור על גישתו האותנטית תוך שילוב אלמנטים מז'אנרים שונים. הביקורת משבחת עוד את התעוזה של נחום בשירים כמו "למה את מחכה", ששוברת את התבנית עם טקסטים שובבים ולחנים קליטים. תחושות דומות עולות עם רצועות הפופ "ואולי" ו"וי איי פי" האופטימיות והקיטשיות, למרות שביחס לאחרון ציין כי אין עומק רגשי מסוים. פטימר מוצא רגעים בולטים בשיתוף הפעולה המקורי והמופק היטב עם פלד ב"חמסה" ובשילוב המוצלח של פופ והיפ הופ ב"שיר אחר". פטימר גם צפה כמה להיטים פוטנציאליים מהאלבום: שיתוף הפעולה עם מטרו דה סאבאג', "פה", לו צפה כי יכה גלים ברשתות החברתיות, ברדיו ובמועדונים בשל הפזמון הקליט שלו והכימיה בין שני האמנים. "מאמאסיטה" בהשראה המוזיקה הלטינית הוא עוד רצועה שצפה שתהיה להיט מובטח. עם זאת, הביקורת מציינת שלא כל השירים באלבום מביאים משהו רענן או יוצא דופן. שירים מסוימים, כמו "זוג השנה", "טיפת גן עדן" ו"אל תקחי ללב", דבקים בנוסחה מבלי להציע אלמנטים ייחודיים. למרות זאת, האלבום נחשב למצוין, ומציג את האקלקטיות של אליעד מבחינת השפעות ויכולות מוזיקליות. פטימר הכיר בהשקעה וביצירתיות שהושקעו ביצירתו אך מביע רצון לשמוע צד אחר של אליעד, כזה שמתייחס לנושאים חברתיים מעבר לנושאים רומנטיים או אוטופיים.
הופעות במצעדים

"מאמאסיטה" הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט בשבוע שבין ה-4 ל-10 ביוני 2023.
"בין עולמות" הגיע למקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט בשבוע שבין ה-11 ל-17 ביוני 2023.
רשימת רצועות

| מס' | שם | כותב(ים) | מפיק(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בין עולמות  | אליעד נחום ואבי אוחיון | מתן דרור | 3:22 |
| 2. | למה את מחכה  | אליעד נחום וצאלון בוחבוט | צאלון בוחבוט | 2:56 |
| 3. | וי איי פי  | אליעד נחום, איתי שמעוני וירדן פלג | ג'ורדי | 2:33 |
| 4. | חמסה (בהשתתפות פלד)   | עמית מרדכי, אליעד נחום, עידו נצר ואיתי פלד | Triangle | 2:35 |
| 5. | תזמורת  | אליעד נחום וסהר טוויטו | Moon | 3:04 |
| 6. | ואולי  | אליעד נחום, איתי שמעוני וירדן פלג | ג'ורדי | 3:08 |
| 7. | פה (בהשתתפות מטרו דה סאבאג')   | אליעד נחום ומטרו דה סאבאג' | ג'ורדי | 2:40 |
| 8. | מאמאסיטה  | אליעד נחום ויובל מעיין | יובל מעיין | 2:25 |
| 9. | שיר אחר  | אליעד נחום ואבי אוחיון | מתן דרור | 2:41 |
| 10. | אל תקחי ללב  | נעם חורב ונועם עקרבי | מתן דרור | 2:45 |
| 11. | טיפת גן עדן  | אליעד נחום ואבי אוחיון | מתן דרור | 3:39 |
| 12. | הזוג של השנה  | משה בן אברהם, אופק יקותיאל ורותם חן | משה בן אברהם ואופק יקותיאל | 2:44 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:35 |