stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר סרברוב
קורות חיים

אלכסנדר סרברוב נולד במוסקבה. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד הנדסה במכון לפיזיקה טכנית במוסקבה וסיים אותו בשנת 1967. לאור הצטיינותו בלימודים הוא המשיך לעבוד באחד המעבדות של המכון, ובשנת 1970 השלים את הדוקטורט בתחום פיזיקה של נוזלים וגזים. בין ההישיגם המדעים שלו 20 פרסומים ו-4 המצאות.
בשנת 1976 הוא התחיל לעבוד בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
בשנת 1978 התקבל סרברוב ליחידת הקוסמונאוטים, והחל הכנות לטיסה לחלל.
בשנים 1982–1993 שוגר לחלל ארבע פעמיים (בסויוז T-7 וסויוז T-8 לתחנת החלל סאליוט 7 ובסויוז TM-8 וסויוז TM-17 לתחנת החלל מיר). במהלך הטיסות הוא ביצע 10 יציאות לפעילות חוץ רכבית.
בשנת 1982 נערכה הטיסה הראשונה בחללית סויוז T-7 (לאוניד פופוב היה מפקד צוות). החללית התחברה לזמן קצר לתחנת החלל "סאליוט 7". החלה פעילות משותפת ביחד עם משלחת מס' 1 שכבר פעלה בתחנת החלל. הצוות חזר לכדור הארץ בחללית סויוז T-5.
בשנת 1983 סרברוב טס בפעם השנייה בחללית סויוז T-8 (ולדימיר טיטוב היה מפקד צוות). החללית הייתה צריכה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 7. בגלל בפגיע האנטנה העגינה לא הצלחיה והם חזרו לכדור הארץ.
בשנת 1989 הוא טס לחלל בחללית סויוז TM-8 (אלכסנדר ויקטורנקו) היה מפקד צוות. החללית ביצע עגינה בתחנת החלל מיר ובכך החלה פעילות של משלחת מס' 5. במהלך פעילות המשלחת ביצע מספר פעמים פעילות חוץ רכבית, קלטה מודול חדש של תחנת החלל והשלימה תוכנית ניסויים. היא חזרה לכדור הארץ בתחילת 1990.
בשנת 1993 הוא טס לחלל בחללית סויוז TM-17 (וסילי ציבלייב) היה מפקד צוות. החללית ביצע עגינה בתחנת החלל מיר בה כבר פעלה משלחת מס' 13 בפיקוד גנאדי מנאקוב. לאחר ביצוע חפיפה משלחת מס' 14 בפיקוד ציבלייב החלה את פעילותה. במהלך פעילות המשלחת ביצע מספר פעמים פעילות חוץ רכבית והשלימה תוכנית ניסויים. היא חזרה לכדור הארץ בתחילת 1994.
בשנת 1995 עזב את השרות. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים ונפטר בשנת 2013.
אסטרואיד 365375 Serebrov נקרא על שמו
הערות שוליים

↑  "M.P.C. 118219" (PDF). Minor Planet Center. 8 בנובמבר 2019. נבדק ב-12 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "(365375) Serebrov  = 2004 TE172 = 2005 EU333 = 2009 UZ3". Minor planet center. נבדק ב-14 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7786 1223  NDL: 00976409  NKC: ntk2017964993  NLK: KAC200600898  VIAF: 255580155   WorldCat (עם VIAF): 255580155
אליה בר שמעיה

ִרבי אליה בר שמעיה היה פייטן איטלקי שחי בבארי במאה ה-11. חיבר בעיקר סליחות שעשרות מהן מצויות בידינו ורבות מהן נכנסו לסדרי הסליחות הממוסדים, בעיקר במנהגי האשכנזים. יש דמיון רב בין סגנונו לסגנונו של רבי שלמה הבבלי.
באזור פעילותו, דרום איטליה, הוא היה הפייטן החשוב והפורה ביותר מאז תקופת רבי אמיתי בן שפטיה בסוף המאה התשיעית. בשל סליחותיו הרבות כינה אותו אברהם מאיר הברמן "הַסַּלָּח האיטלקי" (על משקל כינויו של רבי משה אבן עזרא "הסלח").
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על תולדותיו של רבי אליה בר שמעיה (להלן: ראב"ש). הוא חי כנראה בבארי שבדרום איטליה ופעל ככל הנראה בראשית המאה ה-11 או באמצעה. בתקופה זו הייתה בארי עיר נמל חשובה לנסיעת עולי רגל מאירופה לארץ ישראל, וכן מרכז מסחרי, והייתה בה קהילה יהודית מפותחת שהייתה גם מרכז תורני. ראב"ש היה גם חבר בית הדין של בארי, והוא חתום בין חברי בית הדין על תשובה בענייני נדוניה, שהובאה לאשכנז בידי רבי שמואל בן נטרונאי ומשם צוטטה בספר ראב"ן ובהגהות מיימוניות.
בשל ההשפעה הניכרת של רבי שלמה הבבלי, איש צפון איטליה או מרכזה, על פיוטיו של ראב"ש, שהיא חריגה בקרב פייטנים מדרום איטליה, משער אברהם פרנקל שראב"ש חי תקופה מסוימת ברומא או למד בישיבתה ושם קיבל השפעה זו.
האזור שבו חי ראב"ש, דרום איטליה, היה נתון בתקופה זו בשלטון האימפריה הביזנטית, וסבל מניסיונות כיבוש רבים מצד צבאות מוסלמיים וממלחמות חוזרות ונשנות (בולטת בהן היא כיבוש דרום איטליה בידי ממלכת סיציליה הנורמנית). בנוסף לסבל שגרמו מלחמות אלה וחילופי השלטון הכבושים, סבלו היהודים באזורים אלה גם מגזרות קשות, בוודאי ביחס לאחיהם בצפון איטליה. כתוצאה מכך, ניתן למצוא בסליחותיו של ראב"ש תלונות רבות על קשיי הגלות, ולצדם גם קטעים רבים שעניינם קללות כנגד הגויים. ככל הנראה, אחדות מהסליחות אף נכתבו כתגובה לגזרה ספציפית שנגזרה על היהודים.
פיוטיו

ראב"ש הוא הפייטן החשוב ביותר בין פייטני דרום איטליה מאז ימי רבי אמיתי בן שפטיה, וישנם בידינו 38 פיוטים שלו. מתוכם, 37 הם סליחות, והפיוט הנותר הוא רשות שנועדה להקדים לקדושתא "אשען במעש" לרבי יוחנן הכהן ברבי יהושע, הנהוגה בנוסח איטליה בשחרית של יום הכיפורים. ייתכן שראב"ש הוא הפייטן האיטלקי הראשון הכותב רשויות.
כאמור, על אף היותו בן דרום איטליה, סגנונו הכללי דומה לשל פייטי צפון איטליה מבית מדרשם של רבי שלמה הבבלי, רבי משולם בן קלונימוס ותלמידיהם. למשל, הוא נוטה להעדיף, במרבית פיוטיו, את משקל התיבות המוקפד יותר (משקל הקובע מספר קבוע של מילים לכל שורה או צלע). אם זאת, בעוד רבי שלמה הבבלי העדיף שורות קצרות יותר, ופיוטיו כתובים במשקלים של שתי מילים עד חמש (עם העדפה לשלוש מילים), אצל ראב"ש יש העדפה למשקלים ארוכים, ופיוטיו כתובים במשקלים של שלוש מילים עד שבע מילים (עם העדפה לחמש מילים לטור).
פיוטיו > סגנונותיו

יונה דוד מבחין בארבעה סגנונות שונים בפיוטי ראב"ש, ולדעתו הם פרי התפתחות לאורך השנים. הסגנון הראשון הוא של סליחות לא מחורזות, בסגנון קדום ופשוט יחסית. תוכן סליחות אלה מתמקד בעמידת האדם לפני בוראו, בהבעת חרטה ובבקשת מחילה. לשונן פשוטה, ותבניתן (מחרוזות דו-טוריות; משקל מרובע; ללא חריזה) מצביעה על דמיון לסליחות קדומות. סליחה לדוגמה מקבוצה זו היא "אדון בשפטך":
אֱנוֹשׁ רִמָּה אָדוֹן בְּשָׁפְטְךָ / תִּזְכֹּר בְּרֹגֶז חַנּוֹת רַחֵם

בְּעָרְכְּךָ דִּין אֲשֵׁמִים לְוַכֵּחַ / שׁוֹגֶה וָפֶתִי זַכֵּה וְהַצְדֵּק
סגנון שני מאפיין סליחות המחורזות לכל אורכן בחרוז אחיד. לשונן מרוכבת יותר, וכבר אינה מבוססת על לשון המקרא כצורתה. תוכן סליחות אלה הוא התוכן הרגיל לסליחות: תחנונים ובקשות מחילה, מתובלים באזכור צרותיהם של ישראל והגלות, אך בדרך כלל ללא פירוט יתר של הגזרות. מאפיין נוסף של קבוצה זו הוא המעבר בין לשון יחיד ללשון רבים, המבטא את היותו של הש"ץ נציג עם ישראל כולו. סליחה לדוגמה מקבוצה זו היא "אליך פנינו בושנו":
אֵלֶיךָ פָּנֵינוּ בֹּשְׁנוּ לְהָרִים

בַּעֲבוּר כִּי עִמְּךָ הָיִינוּ מַמְרִים

גִּלּוּלֵינוּ עַל לִבֵּנוּ סְדוּרִים

דָּפְיֵנוּ אָבַק דָּבַק בַּחֲדָרִים
קבוצה שלישית כוללת סליחות שבהן ניכרת השפעה של בן דורו רבי שלמה הבבלי, הן בסגנון והן בתכנים. לדעת דוד, בשלב זה נחשף רבי אליה בר שמעיה לפיוטי רבי שלמה הבבלי והחל לחקות אותו. סליחות אלה מתחלקות למחרוזות, פעמים רבות כוללות סיומות מקראיות או מילות קבע. בדומה לסגנונו של הבבלי, ראב"ש כותב סליחות אלה בלשון סתומה וקשה, ותוך רמיזות למאמרי חז"ל. השפעת רבי שלמה הבבלי ניכרת גם בתצורת הסליחות, כשבעקבותיו כותב ראב"ש סליחה במבנה של זכור ברית ופיוטי "חטאנו" משורשרים, וגם בנטייה לחרוזים פנימיים בראשי השורות ולמשחקי מילים. סליחה לדוגמה מקבוצה זו היא "אבל אשמים אנחנו":
אֲבָל אֲשֵׁמִים אֲנַחְנוּ בְּאִוַּלְתֵּנוּ הַקְּשׁוּרָה

בָּגַדְנוּ נָתִיב עִקַּלְנוּ וְעִקַּשְׁנוּ יְשָׁרָה

גַּם חֹק סִלַּפְנוּ וְחָלַפְנוּ שׁוּרָה

דַּלְנוּ וְחָדַלְנוּ נִיחוֹחַ וְחָסַרְנוּ תְּשׁוּרָה
הקבוצה הרביעית היא האחרונה בגיבוש דרכו של ראב"ש. כאן הוא התנתק מעט מהשפעת רבי שלמה הבבלי, וניתן לראות את חידושיו שלו. שלא כמו ר"ש הבבלי, הוא חיבב למדי את השימוש בסיומות מקראיות, כלומר בניית מחרוזות שהשורה הרביעית בהן היא פסוק או שבר פסוק. בנוסף, הוא מרבה להשתמש במילות קבע, ולעיתים אף משלב בין השיטות, ובונה את הסיומות המקראיות על בסיס מילה קבע המופיעה בהן. שתי הדרכים אינן נפוצות אצל ר"ש הבבלי. באשר לתוכנן, הסליחות הללו כבר מצמצמות מאוד את העיסוק בתשובה ובסליחה, ועיקר תוכנן הוא מעמדם של ישראל מול העמים, הגזרות, הצרות והגידופים שהם מנת חלקם של ישראל, ולנגד זה תפילות לראות בעונשם של הגויים. דוגמה מובהקת היא הסליחה "אויבים חייבים":
אוֹיְבִים חַיָּבִים אֵין לְנֶגְדָּם פְּחָדֶיךָ

אָצִים מְנַאֲצִים יוֹעֲצִים לְהַכְחִיד מְיַחֲדֶיךָ

בָּאִים כִּצְבָאִים וְכִלְבָאִים שׁוֹאֲגִים אֲגוּדֶיךָ

'לָמָּה נָמוּת נֶגְדֶּךָ?'
לקריאה נוספת

יונה דוד, "שירתו של ר' אליה בר-שמעיה", דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות ה (תשכ"ט), כרך ג', עמ' 95–101. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  במחזורים האשכנזיים מצויות כעשר סליחות שחיבר (אפרים ש. זייבלד, "במוצאי מנוחה קדמנוך תחילה", מוסף 'שבת קודש' של יתד נאמן, נצבים וילך תשס"ו, עמ' 25, באתר אוצר החכמה). ובדקדוק: בנוסח ליטא - 10, בנוסח פולין - תשע, ובנוסח אשכנז - 13.
↑  חיים שירמן, "השירה העברית באיטליה עד לסוף המאה ה-11", הנ"ל, לתולדות השירה והדראמה העברית, כרך שני, מוסד ביאליק, ירושלים תש"ם, עמ' 19–20.
↑  אברהם מאיר הברמן, סליחה לר' אליה ב"ר שמעיה, הארץ, 25 בספטמבר 1957.
↑  ראב"ן, סי' ל"ח, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  הגהות מיימוניות, הלכות אישות, פרק כ"ג, אות ט', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  יונה דוד, "לבחינת שירתו של ר' אליה בר שמעיה", בתוך הנ"ל, פיוטי אליה בר שמעיה, ירושלים תשס"ח, עמ' 143–144.
↑  אברהם פרנקל, "'שעיר וחותנו סערוני': מלכויות וגזרותיהן בפיוטי איטליה הקדומים", תרביץ, פ"ב [ב] (טבת תשע"ד), עמ' 280–281.
↑  אולם, נדיר מאד למצוא בסליחותיו התייחסות מפורשת לעם ספציפי, כנראה בשל החשש מהלשנות (אברהם פרנקל, "שעיר וחותנו סערוני", עמ' 287).
↑  אברהם פרנקל, "פיוטי קללה ופסוקי 'שפוך חמתך' באיטליה הקדומה", תרביץ פג [א–ב] (תשרי–אדר תשע"ה), עמ' 116–117.
↑  דוד, "לבחינת שירתו של ר' אליה בר שמעיה", עמ' 147.
↑  דוד, "לבחינת שירתו של ר' אליה בר שמעיה", עמ' 150.
↑  דוד, "לבחינת שירתו של ר' אליה בר שמעיה", עמ' 145; הנ"ל, "שירתו של ר' אליה בר-שמעיה", עמ' 96.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308467605171
אלכסנדר עזר יבזרוב

אלכסנדר עזר-יבזרוב
אלכסנדר עֵזֶר (יֶבזֶרוֹב) (ברוסית: Александр Мануилович Евзеров;‏ 10 במאי 1894 – 25 בדצמבר 1973) היה יזם ציוני שפעל בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחר קום מדינת ישראל, והיה פעיל בארגון תערוכות כיריד המזרח, ותערוכות רבות נוספות. חבר הפרלמנט הרוסי במלחמת העולם הראשונה, חבר אספת הנבחרים השלישית מטעם הרוויזיוניסטים, מייסד "מרכז התיירות" במשרד המסחר והתעשייה וראשו. פעל בתחומי התעשייה והתיירות, ונמנה עם היזמים שהביאו להקמת בנייני האומה בירושלים.
הערות שוליים

↑  רשימת צירי אספת הנבחרים לכנסת ישראל, דואר היום, 3 בפברואר 1931.
↑  אלכסנדר עזר יבזרוב, בקטלוג הארכיון הציוני המרכזי בירושלים
↑  הפתרון בקפריסין, מעריב, 25 בפברואר 1955.
↑  טל עזר באתר אוניברסיטת אולד דומיניון (באנגלית).
↑  נחמן גלבוע], השופטים החדשים, אור אדם ואיתי ברסלר, הם חברי קיבוצים בדרום, הזמן הירוק, 18 במרץ 2010; אורי גבאי, גאווה גדולה בשדרות: עו"ד אור אדם מונה לשופט, בפורטל שדרונט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306816305171  ISNI: 0000 0004 0214 6345  VIAF: 6331167025458053390002   WorldCat (עם VIAF): 6331167025458053390002 
שער הגיליון הראשון של כתב העת "מסחר ותעשייה", 1 בינואר 1923
אסון טיינג'ין

| --- | --- |

כדור אש שנוצר כתוצאה מהפיצוץ הראשון
 סוג:  שרפה, פיצוץ אמוניום ניטראט
 תאריך התרחשות:  12 באוגוסט 2015 
 במדינות או באזורים:  הרפובליקה העממית של סין בינהאי, טיינג'ין, סין העממית
 גורם:  הצתה ספונטנית של ניטרוצלולוזה
 הרוגים:  173
 פצועים:  797 
 נעדרים:  44 
 קואורדינטות:  39°02′23″N 117°44′11″E﻿ / ﻿39.039722222222°N 117.73638888889°E﻿ / 39.039722222222; 117.73638888889
  (למפת טיינג'ין מוגדלת) אסון טיינג'ין(למפת טיינג'ין רגילה) אסון טיינג'ין he
 
אסון טיינג'ין הוא אירוע רב-נפגעים שאירע בעיר טיינג'ין בסין ב־12 באוגוסט 2015. באסון נהרגו כ-173 איש, ונפצעו יותר מ-700. בהרוגים נמנו לפחות 21 כבאים, שהוזעקו לטפל באירוע.
מהלך האירוע

האירוע התרחש בשעה 23:30 (שעון מקומי) ב־12 באוגוסט 2015, כאשר שני פיצוצים עזים אירעו במחסן באזור התעשייה של העיר. המחסן נוהל על ידי חברת זְ'ווֵיְהָאי לוגיסטיקה (瑞海物流, בפין-יין: Ruìhǎi wùliú), שהוקמה בשנת 2011 כדי לתחזק חומרים כימיים מסוכנים מאוד בנמל טיינג'ין, ביניהם אמוניום חנקתי, והייתה האחראית לניהול מחסן חומרי הנפץ, באישור הממשלה הסינית.
על פי דיווחים, הגורם לפיצוצים היה התלקחות של חומרים דליקים וחומרי נפץ. הפיצוץ הראשון הוערך בסדר גודל של כ־3 טונות TNT, והשני בכ־21 טונות TNT. בעקבות עוצמת הפיצוצים נמדדו רעידות אדמה קלות (עוצמה 3 בסולם ריכטר) במכשירי המדידה, ובשל גודלו, הפיצוץ נצפה אף מלווייני צילום מהחלל. בעקבות הפיצוץ התלקחה באזור שרפה גדולה, ועקב השרפה וגל ההדף העצום שליווה את הפיצוצים נגרם נזק גדול לרכוש.
השרפה הובילה לפגיעה במתקנים סמוכים, ולפיצוצי משנה קטנים ושריפות נוספות באזור בימים שלאחר האירוע הראשוני. עקב זיהוי נתרן ציאניד באזור הוכרז על פינוי האוכלוסייה ברדיוס של כ־3 ק"מ ממקום האירוע.
השלטון בסין נקט במדיניות של מידור לגבי האירוע והגורמים לו בימים הראשונים שלאחר האירוע, והטיל צנזורה לגבי דיווחים בתקשורת המקומית.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, ‏"כמו רעידת אדמה": לפחות 7 הרוגים בפיצוץ אדיר בסין, באתר מעריב אונליין, 13 באוגוסט 2015
1 2  שירות כלכליסט, הפיצוץ בטיאנג'ין: הצבא הסיני מפנה אזרחים - מחשש לרעלים, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2015
אסון חודינקה

| --- | --- |

 תאריך:  18 במאי 1896 (יוליאני) 
 מיקום:  שדה חודינקה 
 קואורדינטות:  55°47′14″N 37°31′52″E﻿ / ﻿55.78722222°N 37.53111111°E﻿ / 55.78722222; 37.53111111
 הרוגים:  1,379 
 פצועים:  1,300 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) אסון חודינקה(למפת מוסקבה רגילה) אסון חודינקה
 
מקורבנות האסון
אסון חוֹדִינְקָה (ברוסית Ходынская катастрофа) היה אירוע של תדחוקת קהל שהתרחש בבוקר 18 במאי 1896, בשטחו של שדה חודינקה, בצפון-מערב מוסקבה שבאימפריה הרוסית, במהלך החגיגות לרגל הכתרתו של הצאר ניקולאי השני. כתוצאה מהאירוע נרמסו למוות 1,389 בני אדם.
תקציר האירועים

ניקולאי השני הוכתר לצאר האימפריה הרוסית ב-13 במאי 1896. ארבעה ימים לאחר מכן, תוכנן להיערך בשדה חודינקה (באותם ימים בשולי העיר מוסקבה) משתה המוני עבור העם, לרגל ההכתרה.
בעקבות שמועות שנפוצו, שבאירוע כביכול יחולקו מתנות ומטבעות, המון מכל רחבי מוסקבה והסביבה החל להתקבץ כבר ערב לפני האירוע.
לקראת שעה 5 בבוקרו של 18 במאי, כבר נקבצו בשדה חודינקה כ-500 אלף איש.
לאחר שבקרב ההמון נפוצה שמועה כי עובדי נקודות החלוקה הארעיות, שהוצבו לכבוד האירוע, מחלקים את המתנות קודם כל למקורבים להם, ולכן לא יספיק לכולם, החלה נהירה המונית לכיוון נקודות החלוקה,
בעוד אלה שלא הצליחו לעמוד בקצב, בהם נשים וילדים (חלק מהנוכחים הביאו עמם את כל משפחותיהם) נמחצים תחת רגלי ההמון.
1,800 השוטרים שהוצבו באזור האירוע מבעוד מועד לא הצליחו להשתלט על ההמון.
עובדי נקודות החלוקה, שהבינו שההמון עלול למוטט את המבנים הארעיים, ולמחוץ את העובדים תחתיהם, החלו להשליך שקיות מזון לתוך ההמון הדוהר, מה שהגביר עוד יותר את ההיסטריה, והגדיל את כמות הנפגעים.
לאחר האירוע

הצאר ניקולאי השני ואשתו עודכנו לגבי האירוע, ובילו את שארית יום ההכתרה בביקור בבתי חולים, שבהם היו מאושפזים חלק מהנפגעים.
באותו ערב תוכנן להיערך אירוע חגיגי בבית שגרירות צרפת. הצאר ניקולאי תכנן תחילה לא להשתתף, מכיוון שהוא יכול להיראות כמי שלא שועה לצערם של נתיניו שנפגעו באסון, אולם אחיו הצעירים של הצאר אלכסנדר השלישי, אביו של ניקולאי, שהייתה להם השפעה מסוימת בנושאים מדיניים, גרמו לניקולאי לשנות את דעתו, שכן סברו שתהיה זו סטירת לחי עבור צרפת אם הצאר הטרי לא יופיע לאירוע שעורכים לכבודו, מה שיכול להוביל לתוצאות גרועות משמעותית מאשר הדימוי השלילי שייתכן שידבק בו בקרב העם.
לאחר האסון הוגש סיוע ממשלתי נרחב למשפחות נפגעי האסון, ומספר נושאי משרות ציבוריות הודחו מתפקידם.
למרות זאת, הורגשה התמרמרות בקרב העם על ההזנחה של השלטונות ובית המלוכה את פשוטי העם, שלדעת רבים הייתה הסיבה העקיפה לאסון.
מיסטיקנים ניבאו כי העובדה שהצאר לא נמנע מלהופיע באירוע שערכה לכבודו צרפת, תוביל אותו לאבדון. 
המשורר קונסטנטין בלמונט כתב ב-1905 כי ”מי שהחל את שלטונו עם חודינקה (כך מכונה לעתים האסון ברוסיה), יסיים אותו בעלייה לגרדום”. הנבואה התגשמה – אף שלא במובנה המילולי – 13 שנים לאחר מכן, ב-1918.
אלכסנדרה ונדרנוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1965 (בת 59) אוקלה, בלגיה 
 מדינה:  בלגיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של בריסל 
 בן או בת זוג:  Bernard Uzan 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדרה ונדרנוט (בצרפתית: Alexandra Vandernoot; נולדה ב-19 בספטמבר 1965) היא שחקנית בלגית.
ביוגרפיה

ונדרנוט נולדה בבריסל לבלרינה היוגוסלבית-סרבית דוסנקה סיפניוס ולמנצח הבלגי אנדרה ונדרנוט.
היא למדה בקונסרבטוריון המלכותי של בריסל (Conservatoire royal de Bruxelles) ולאחר מכן החלה להופיע בתיאטרון.
היא אמא לשני ילדים.
קריירה

ב-1991 הופיעה בתפקיד קטן בסרט "Les secrets professionnels du Dr Apfelglück", המורכב מחמישה סיפורים קצרים העוקבים אחר פסיכיאטר ומטופליו.
ב-1992 גילמה דוכסית בדרמה התקופתית "Le Souper".
ב-1994 שיחקה כתבת טלוויזיה צרפתייה בסרט האופנה האמריקאי משהו ללבוש.
ב-1998 שיחקה בסרט "Le Dîner de Cons" המבוסס על מחזה של פרנסיס ובר.
ב-2001 גילמה את אשתו לשעבר של דניאל אוטיי בסרט הקומדיה "לצאת מהארון".
ב-2007 שיחקה ב-"Ondes de choc", מיני סדרה שהופקה על ידי "France 3" העוקבת אחר תאונה במפעל כימי שאירעה בטולוז ב-2001. ב-2019–2021 שיחקה בסדרה של נטפליקס "עסק משפחתי". היא הופיעה גם במספר סדרות טלוויזיה נוספות.
אסון טביעת הנערות בחוף שרתון

| --- | --- |

פעילות כוחות ההצלה בחוף מיד לאחר האסון
 תאריך:  22 באפריל 1963 
 גורם:  טביעה 
 קואורדינטות:  32°05′38″N 34°46′13″E﻿ / ﻿32.093944444444°N 34.770277777778°E﻿ / 32.093944444444; 34.770277777778
 הרוגים:  תשע נערות מסמינר בית יעקב בבאר יעקב
 ניצולים:  14 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) זירת האסון(למפת תל אביב רגילה) זירת האסון(למפת גוש דן רגילה) זירת האסון(למפת גוש דן מוגדלת) זירת האסון  he זירת אסון טביעת הנערות בחוף שרתוןhe זירת אסון טביעת הנערות בחוף שרתוןמפת  צפון __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הרצליה (in English: Herzliya) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פינוי גופות הנספות מחוף תל אביב
אסון טביעת הנערות בחוף שרתון אירע ב-22 באפריל 1963 בקטע החוף שלמרגלות מלון שרתון הישן, ששכן מצפון לגן העצמאות בתל אביב, וידוע כיום בשם "חוף מציצים". כיתת בנות מסמינר בית יעקב בבאר יעקב שהגיעה לבלות בחוף, נקלעה למצוקה בשל מערבולות בים בסמוך לחוף, ותשע מהן מצאו את מותן בטביעה באסון.
האירוע

הבנות יצאו ליום בילוי עם שתי מדריכות מטעם המוסד שבו למדו, בילו את שעות הבוקר בפארק הלאומי ברמת גן, ובשעות הצהריים נסעו לתל אביב לרחוץ בים. הן נכנסו לים בקטע חוף שהיה אסור לרחצה, למרגלות מלון שרתון הישן, ונקלעו למצוקה; רובן לא ידעו לשחות. עוברי אורח הצליחו למשות את כל הבנות למעט אחת, והשתתפו במאמצי ההחייאה. מותן של שמונה בנות נקבע בשעות שלאחר האירוע, ו-14 בנות ניצלו מטביעה ופונו לבית החולים איכילוב. בת אחת הוכרזה כנעדרת, וגופתה נפלטה למחרת לחוף הים סמוך למתחם תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב.
מיד לאחר האסון דווח שהיציאה לטיול הייתה בעקבות היעדרותה מהלימודים של מורתן שהייתה בהריון, אך למחרת הוברר שהטיול נערך בשל הצתה במבנה הסמינר שבוצעה בידי אלמוני יום קודם לכן.
בעיתון "מעריב" נדחק האירוע לעמודים האחרונים בשל פטירת נשיא המדינה השני יצחק בן-צבי, שאירעה באותו יום סמוך לסגירת גיליונות היומונים לאחר חצות. מרכז אגודת ישראל מינה ועדת חקירה לבדיקת נסיבות האסון, וראש עיריית תל אביב-יפו מרדכי נמיר הורה למבקר העירייה לבדוק את הטענות שלפיהן לא היו שלטי אזהרה בקטע החוף שבו טבעו הנערות.
המדריכות שנכנסו עם הבנות לים נעצרו בידי המשטרה מיד לאחר האירוע, ושוחררו בערבותו של מנהל הסמינר, רבה של באר יעקב, משה מנחם יעקבזון, בראשית חודש מאי.
למחרת האסון, ב-23 באפריל 1963, נערכו הלוויותיהן של שמונה התלמידות שטבעו בחוף שרתון בתל אביב. הבנות הובאו לקבורה כל אחת במקום מגוריה. ואלה שמותיהן: מזל טייב בת 15 מבאר יעקב, מרים אוזן, בת 15 מעכו, צדקה הרמז בת 14 מגן יבנה, ג'ינה מימון בת 17 מצפת, מרים קעיד בת 14 מגן יבנה, רחל עדני-שלום בת 15 מגן יבנה, שושנה בן חיים בת 14 מחצור הגלילית, פנינה ממן בת 17 מצפת.
ביום 25 באפריל 1963 הובאה לקבורה בבית העלמין בגן יבנה, מזל ניסים, ההרוגה התשיעית באסון, שגופתה נפלטה לחוף. היא נקברה בסמוך לשלושת חברותיה מגן יבנה שנספו אף הן באסון זה.
בעקבות האסון הורה ראש עיריית רמת גן אברהם קריניצי על הקמת בריכת שחייה לימודית, כדי להקנות ידע בשחייה לתלמידי מערכת החינוך העירונית.
הערות שוליים

↑  לימים, פאלאס. ראו עליו: אלי מאיוס, הבניין שנהרס, בכתב העת יקינתון של יוצאי מרכז אירופה
↑  אין להחליף עם מלון שרתון תל אביב הנוכחי
↑  סופר "מעריב", מחפשים גופת הנעדרת באסון הטביעה בתל־אביב, מעריב, 23 באפריל 1963
↑  גופת נערה נתגלתה ליד "רידינג" בתל־אביב, מעריב, 24 באפריל 1963
↑  דליקה במוסד "בית יעקב" גרם לטיול שנסתיים באסון, מעריב, 24 באפריל 1963
↑  בעיתונים אחרים דווח על פטירת הנשיא רק למחרת.
↑  חוקרים עניין שלטי אזהרה בחוף "שרתון" בת"א, מעריב, 30 באפריל 1963
↑  א. פלג, למדריכה סימונה כהן מבאר יעקב תעודת הצטיינות בשחיה ועזרה ראשונה, מעריב, 2 במאי 1963
↑  ישעיהו אביעם, 25 אלף ילמדו השנה ברמת־גן, מעריב, 27 באוגוסט 1964
אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

אלכסנדרה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (Александра Павловна Рома́нова, ‏9 באוגוסט 1783 - 16 במרץ 1801) הייתה בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ורעייתו של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה.
ביוגרפיה

אלכסנדרה פבלובנה נולדה ב-9 באוגוסט 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט. אלכסנדרה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנקט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון. אלכסנדרה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות, והיה לה קשר חזק במיוחד עם אחותה ילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (שמתה גם היא בצעירותה). כמו כן היה לה קשר חזק במיוחד עם סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, אשר טענה כי אלכסנדרה חכמה באופן מיוחד יותר מאחיותיה.
בשנת 1792 נחתם הסכם אירוסין בין אלכסנדרה לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, אשר עלה לשלטון לאחר רצח אביו גוסטב השלישי, מלך שוודיה. באוקטובר 1793 הגיע הרוזן סטנבוק לרגל חתונת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ולואיזה מבאדן, והחלו שיחות רשמיות בנוגע לנישואין, ואלכסנדרה החלה בלימוד השפה השוודית. באוגוסט 1796 הסדיר קרל, דוכס סדרמאנלנד ביקור לגוסטב אדולף בסנקט פטרבורג כדי להסדיר את נישואיו לאלכסנדרה, אולם, לבסוף כשל ההסדר, בשל סירובו העיקש של גוסטב לאפשר לאלכסנדרה את חופש הפולחן על פי עיקרי אמונתה הפרבוסלבית. אלכסנדרה נפגעה מאוד מביטול האירוסין, וכעבור זמן קצר ספגה מכה נוספת עם מות סבתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. המשא ומתן נמשך כמה חודשים, אולם לבסוף התחתן גוסטב אדולף עם פרדריקה מבאדן, מה שגרם לאמה של אלכסנדרה - סופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג להאשים את כלתה בתככים כלפי חצר המלוכה הקיסרית.
בשנת 1798 הגיעו פרדיננד פרידריך אוגוסט, דוכס וירטמברג ואלכסנדר, דוכס וירטמברג לרוסיה, והם הציעו לרוסיה לכרות ברית עם האימפריה האוסטרית נגד נפוליאון, ועל מנת לחזק את הברית הוחלט על נישואין בין אלכסנדרה והארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, אחיו הצעיר של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-30 באוקטובר 1799 התחתנו השניים בסנקט פטרבורג (כשאלכסנדרה הייתה רק בת 15), ולאחר מכן נסעו בני הזוג לווינה, אולם שם היא התקבלה בקבלת פנים צוננת על ידי הקיסרית מריה תרזה מנאפולי וסיציליה, אשר התקנאה ביופייה ובתכשיטיה. לאחר שהות קצרה בווינה עברו הזוג להתגורר בהונגריה, שם כיהן בעלה כפלטין הונגריה.
ב-8 במרץ 1801 ילדה אלכסנדרה בת מתה, וכמה שעות לאחר מכן נפטרה אף היא כתוצאה מזיהום לידה. מותה היווה מכה קשה הן למשפחתה, משום שבאותו שבוע גם נרצח אביה פאבל הראשון, קיסר רוסיה, והן לבעלה שנשאר אלמן למשך שנים רבות, ורק בשנת 1815 התחתן עם הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ולאחריה עם מריה דורותיאה, דוכסית וירטמברג.
אלכסנדרה ליסובסקה

אלכסנדרה ליסובסקה (בפולנית: Aleksandra Lisowska; נולדה ב-12 בדצמבר 1990 בפולין) היא אתלטית פולנייה, אלופת אירופה (מינכן 2022) בריצת מרתון.
ביוגרפיה

ליסובסקה נולדה וגדלה בפולין.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה בחודש אוגוסט 2022 זכתה ליסובסקה במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28.36 שעות, לפני מתאה פרלוב קושטרו מקרואטיה (2:28.42 שעות) וניינקה ברינקמן מהולנד (2:28.52 שעות).
אנדרה שאגווארי

| --- | --- |

פסלו בעיר מאקו
 לידה:  4 בנובמבר 1913 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  27 ביולי 1944 (בגיל 30) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1936) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית 
 
אנדרה שאגווארי
אנדרה שאגווארי (במקור שפיצר, בהונגרית: Ságvári Endre; בודפשט, 4 בנובמבר 1913 – בודפשט, 27 ביולי 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, חבר בולט בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. בתקופת הרפובליקה העממית ההונגרית (אחרי מלחמת העולם השנייה) דמותו הייתה מקור לדוגמה ולמופת על רקע תפקידו הפעיל בתנועה לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה ופעילותו האנטי-פשיסטית שנשזרה באגדות רבות. אחרי חילופי המשטר בהונגריה בשנת 1990, הדעה החיובית עליו הפכה לשנויה מאוד במחלוקת. בסוף העשור השני של המאה ה-21 מוסדות שנקראו על שמו שינו את שמם, אך שמות חדשים אלה נתקלו שוב ושוב בהתנגדות חברתית.
ביוגרפיה > מוצאו

שאגווארי נולד במשפחה יהודית בבודפשט. אביו, דר' שאנדור שאגווארי, היה עורך דין מפורסם ואמו שהייתה מורה, רוזאליה ארדש, הייתה פטרונית ידועה, נשיאת קבוצת הנשים של בית הכנסת ברחוב נאג' פובארוש וסגנית נשיא MINOSZ (הברית הלאומית של הנשים היהודיות בהונגריה). אחותו הצעירה של אנדרה, אגנש שאגווארי, הייתה היסטוריונית וארכיבאית חוקרת בעיקר את שואת יהודי הונגריה. משנת 1970 עד 1985 הייתה מנהלת ארכיון העיר בודפשט. דודתו יוזפינה שפיצר שאגווארי הייתה אמו של הפיזיקאי היהודי-הונגרי בעל השם העולמי אגון אורובאן.