stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי מונטנגרו – מקדוניה הצפונית
היסטוריה

שתי המדינות העצמאיות כיום של מונטנגרו וצפון מקדוניה חולקות היסטוריה משותפת, שכן שתיהן היו רפובליקות מכוננות של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
כאשר יוגוסלביה החלה להתפרק בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, שתי הרפובליקות היוגוסלביות סלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991. הרפובליקה של מקדוניה הצביעה על משאל עם ב-8 בספטמבר 1991 בעד מדינה ריבונית והכריזה גם על עצמאות. מונטנגרו ארגנה גם משאל עם לעצמאות, אך החליטה להישאר ביוגוסלביה.
באפריל 1992 הקימו הרפובליקות היוגוסלביות הנותרות מונטנגרו וסרביה את הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לרפובליקה של מקדוניה נקבעו ב-8 באפריל 1996. היחסים בין המדינות היו יציבים וידידותיים. בשנת 2003 שונה שמה של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה "לאיחוד המדינה של סרביה ומונטנגרו", דבר המשקף את שני החלקים (הרפובליקות) מהם הוא מורכב.
בשנת 2006 קיימה מונטנגרו משאל עם שני על עצמאותה. משאל העם היה מוצלח ומונטנגרו הפכה למדינה ריבונית, ובכך התפרקה סרביה ומונטנגרו וכתוצאה מכך סרביה הפכה למדינה עצמאית.
היסטוריה > היחסים בין המדינות

היחסים הדיפלומטיים בין מונטנגרו למקדוניה כוננו ב-14 ביוני 2006.
בין המדינות מתקיימים יחסים קרובים, ושתיהן חולקות את המטרה המשותפת להצטרף לאיחוד האירופי. מונטנגרו הייתה גם בין 131 מדינות בעולם שהכירו במקדוניה בשמה החוקתי לפני ששינתה את שמה למקדוניה הצפונית.
מונטנגרים בצפון מקדוניה

יש מספר קטן של מונטנגרים החיים בצפון מקדוניה. על פי המפקד האחרון שנערך במקדוניה בשנת 2002, המיעוט המונטנגרי מהווה 2,003 תושבים, שהם כ־0.1% מכלל אוכלוסיית מקדוניה.
מקדונים במונטנגרו

מיעוט מקדוני קטן קיים גם במונטנגרו. המפקד האחרון שנערך בשנת 2003 הראה כי 819 אנשים הצהירו על עצמם כמקדוניים, שהם 0.13% מכלל אוכלוסיית מונטנגרו.
נציגויות דיפלומטיות

מונטנגרו מחזיקה במקדוניה הצפונית שגרירות בסקופיה וקונסוליות בביטולה ובשטיפ. מאידך, מקדוניה הצפונית מחזיקה במונטנגרו שגרירות בפודגוריצה בלבד.
יפה זילברשץ

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1953 (בת 71) תל אביב, ישראל
 ענף מדעי:  משפטים, משפט בינלאומי, משפט חוקתי והגנה על זכויות האדם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת ניו יורק
 מנחה לדוקטורט:  פרופ' אהרן ברק ופרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן, הוועדה לתכנון ולתקצוב
 תלמידי דוקטורט:  אביחי מנדלבליט 
 
יפה זילברשץ (נולדה ב-21 בספטמבר 1953) היא פרופסור חבר למשפטים. כיהנה כדיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן וכמשנה לנשיא האוניברסיטה, וכיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. סיימה ב-1977 את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. ב-1980 סיימה את לימודי התואר השני (International Legal Studies) באוניברסיטת ניו יורק. ב-1992 סיימה את לימודי הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית פרופ' אהרן ברק ופרופ' יצחק-הנס קלינגהופר.
מתמחה במשפט בינלאומי, משפט חוקתי, הגנה על זכויות האדם (בדגש על הגירה ואזרחות).
כיהנה כדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2004 עד 2008.
כיהנה כחברת הוועדה הציבורית שבחרה את רשימת הבית היהודי לבחירות 2009.
כיהנה כמשנה לנשיא אוניברסיטת בר-אילן בשנים 2010 עד 2015.
חברת הנהלת הסוכנות היהודית בשנים 2004–2009. חברת הנהלת המכון הישראלי לדמוקרטיה בשנים 2005–2015. סגנית נשיא הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים בשנים 2004–2011.
כיהנה במספר ועדות ציבוריות, כולל הוועדה להכנת חוק אזרחות, ועדת רובינשטיין לבחינת מדיניות הגירה למדינת ישראל, ועדת נאמן להשלמת ניסוח חוקה לישראל וועדת פלסנר לקידום השוויון בנטל.
באוגוסט 2015 מונתה ליושבת ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה, האישה הראשונה בתפקיד זה. ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל, ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל. בדצמבר 2021 הסתיימה כהונתה בתפקיד זה.
נשואה ליעקב זילברשץ, אם לשלושה, מתגוררת בגבעתיים.
עמדותיה

בראיון בשנת 2017 הגדירה את חזונה בנוגע להשכלה הגבוהה בישראל:
בנוגע ללימודי המדעים אמרה:
בראיון שבו הגנה על אחד מעמיתיה שהורשע בהטרדה מינית אמרה: "אני טוענת שלנשים יש חלק במה שקורה. כמעט תמיד. למה לי זה לא קרה מעולם? אני אמנם לא גרייס קלי, אבל אני נראית לא רע לגילי. ועובדה, אף פעם זה לא קרה לי", והוסיפה: "זה נושא עדין ומורכב, רב גוני, ואני לא סבורה שהדרך הנכונה לטפל בו היא בהכרח הזירה המשפטית הפלילית. מקרים רבים זקוקים למסגרת טיפול גמישה יותר, שיכולה להכיל את המורכבות שלהם ולא לחרוץ דין בשחור לבן". בראיון מאוחר יותר התבטאה בנושא קידום נשים לתפקידי סגל בכיר באקדמיה, ציינה כי תוכנית העבודה הרב־שנתית של מערכת ההשכלה הגבוהה הציבה את קידום הנשים באקדמיה, בדגש על סגל בכיר, כיעד מרכזי. לדבריה: "האקדמיה בהובלת מל"ג וות"ת, חייבת לפעול להתרת החסמים התרבותיים, החברתיים והארגוניים אשר מונעים מנשים לעשות את קפיצת המדרגה המתבקשת ולעלות בסולם הדרגות הבכירות. מערכת ההשכלה הגבוהה בנויה על גיוס כוח אדם איכותי להוראה ולמחקר וככל שיותר נשים ישתלבו בתפקידים בכירים, כך אפשר יהיה להרחיב את המעגל ולמקסם את ההון האנושי הישראלי, לתועלת המשק בכלל והאקדמיה הפרט."
בנוגע ליחס בין לימודי המדע ללימודי הרוח, אמרה:
הקמפוס החדש

״הקמפוס החדש״ הוא תוכנית של המועצה להשכלה גבוהה והוועדה לתכנון ותקצוב לפיתוח והתאמת המוסדות האקדמיים בישראל למאה ה-21. את התוכנית ייסדה ומובילה פרופ׳ זילברשץ. התוכנית הושקה ב-6 בנובמבר 2018, במסגרת כנס ההשכלה הגבוהה ה-7.
יישום התוכנית מבטא ראייה ביקורתית של כלל המערכת והבנה כי לצד הישגים במחקר ובהוראה, המערכת חייבת להתמודד עם השינויים הגלובליים בעולמות ההשכלה הגבוהה, ולעשות את ההתאמות הנדרשות. השינוי המרכזי מקורו במהפכת האינטרנט שיש לה השפעה עצומה על עולם הלמידה בכל שלב שהוא, על מתודות המחקר, על עולם התעסוקה ובעקבות כך על היעלמותם של מקצועות מסוימים והתפתותם של חדשים, על גילאי הלמידה, וכן על העברה קלה יותר של ידע בין דיסציפלינות, בין מוסדות במדינה ומחוצה לה ועוד.
חזון "הקמפוס החדש" יוצא מנקודת הנחה שכעבור עשר שנים מערכת ההשכלה הגבוהה תראה אחרת. גם בהיבטים המבניים של הקמפוס, אבל עיקר השינוי יבוא לידי ביטוי ב"שבירת המחיצות", תוך הסתכלות אחרת על מהות העשייה האקדמית על כל היבטיה במחקר ובהוראה. לדברי זילברשץ:
זילברשץ הבהירה כי אין כוונה להחליף את כל הלימודים בקורסים מקוונים, שכן לנוכחות בקמפוס ולמפגש האנושי יש "חשיבות עצומה". עם זאת, היא הוסיפה,
פרסומים אקדמיים (רשימה חלקית)

"המשפט הבינלאומי במשפט החוקתי" משפט וממשל ד 47 (תשנ"ז).
"על חופש הביטוי המסחרי" משפט וממשל ג 509 (תשנ"ו).
"עיכוב יציאה מהארץ על פי צו של בית משפט" מחקרי משפט יב 71 (תשנ"ה).
"זכות היציאה ממדינה" משפטים כג 69 (תשנ"ד).
"קליטת המשפט הבינלאומי למשפט הישראלי —הדין המצוי רצוי" משפטים כד 317 (תשנ"ד).
המשפט בישראל - מבט לעתיד (ידידיה צ' שטרן, יפה זילברשץ ואיתי ליפשיץ עורכים, תשס"ג)
"חופש התנועה: כניסה למדינה, שהות בה והיציאה ממנה" משפט בינלאומי 221 (רובי סייבל עורך, 2010).
"נאמנות למדינה" ספר יצחק זמיר 491 (יואב דותן ואריאל בנדור, עורכים, תשס"ה).
"חופש התנועה: כניסה למדינה, שהות בה והיציאה ממנה" משפט בינלאומי 189 (רובי סייבל עורך, תשס"ג).
he Human Right to Citizenship (Transnational) N.Y., 2002.
Response to the Article "Apartheid, International Law, and the Occupied Palestinian Territory", EJIL (2013), Vol. 24 No. 3, 915–928
Sovereign States Control of Immigration: A Global Justice Perspective, 43(1) Israel Law Review 126(2010).
The Court is not Competent to Hear Political Non-Legal Submissions, 38 Justice 10 (2004).
Universal Jurisdiction – the Waking Giant, 35 Justice 15 (2003).
Reconsidering the Concept of Citizenship, 36 Tex. Int'l L. J. 689 (2001).
Update on Human Rights Decisions in Israel, 26 Justice 23 (2000).
The Adoption of International Law into Israeli Law: The Real is Ideal, 25 Israel Yearbook of Human Rights 243 (1996).
Combating International Terrorism Through the UN Council: Security The Libyan Case, 6 The Newsletter of the International Association of Jewish Lawyers and Jurists (1992).
Housing Rights in Constitutional Legislation: A Conceptual Classification, in Contemporary Housing Issues in Contemporary Housing Issues in a Globalized World (With Rachelle Alterman and Michelle Oren)(Padraic Kenna ed., 2014), pp.141-158
Extraditing Israeli Citizens to the U.S.- Extradition and Citizenship Dilemmas, 21 Mich.J. Int'l L. 297 (2000).
הערות שוליים

↑  הדס מגן, ‏פרופ' יפה זילברשץ מונתה לדיקן הפקולטה למשפטים בבר-אילן, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2004
↑   ליאור דטל, בנט מצא מחליף לטרכטנברג: מינה את פרופ' יפה זילברשץ לתפקיד יו"ר הות"ת, באתר TheMarker‏, 5 באוגוסט 2015
↑  פרופ' יפה זילברשץ מונתה (יום ב') למשנה לנשיא אוניברסיטת בר-אילן | אוניברסיטת בר-אילן, באתר www1.biu.ac.il
↑  פרופ' יפה זילברשץ מונתה ליו"ר הוועדה לתקצוב ותכנון במועצה להשכלה גבוהה, באתר כלכליסט, 5 באוגוסט 2015
↑  שירות הידען, ‏פרופ' יפה זילברשץ מבר אילן מונתה ליו"ר הות"ת, באתר "הידען", 6 באוגוסט 2015
↑  שחר חי, לראשונה: בנט מינה אישה לבכירה במועצה להשכלה גבוהה, באתר ynet, 5 באוגוסט 2015
↑  עפר לבנת, ‏"תם העידן שבו מרצה יעמוד ליד הלוח": במל"ג מסתכלים קדימה, באתר מעריב אונליין, 28 ביולי 2017
↑  ""בתוך חמש שנים - גידול של 40% במספר הסטודנטים למדעים"". אנשים ומחשבים - פורטל חדשות היי-טק, מיחשוב, טלקום, טכנולוגיות. 2017-07-10. נבדק ב-2017-12-09.
↑  ורד לוי ברזילי, מה דינה של אשה במחשוף בבר אילן, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2004
↑  עפר לבנת, ‏הוועדה לתכנון ותקצוב תקצה 2.5 מיליון שקל לקידום נשים באקדמיה, באתר מעריב אונליין, 5 ביולי 2017
1 2  אלי ציפורי, ‏זילברשץ: "מערכת אקדמית לא יכולה להוציא אנשים בורים", באתר גלובס, 4 באוקטובר 2017
↑  עפר לבנת, ‏"תם העידן שבו מרצה יעמוד ליד הלוח": במל"ג מסתכלים קדימה, באתר מעריב אונליין, 28 ביולי 2017
↑  פרופ’ יפה זילברשץ | The Council for Higher Education of Israel, באתר lang.che.org.il(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305155305171  BIBSYS: 4067971  BnF: cb14599346r (data)  CiNii: DA13747745  GND: 106969777X  ISNI: 0000 0000 8390 3475  LCCN: n97006799  NTA: 312685440  RERO: 02-A009221598  VIAF: 66715151   WorldCat (עם VIAF): 66715151 
נשיא המדינה ראובן ריבלין ופרופ' יפה זילברשץ, משכן הנשיא, אוקטובר 2017
כלי טיס ניסיוני

מטוס בל X-1 המטוס הראשון שטס מעל מהירות הקול
כלי טיס ניסיוני הוא כלי טיס לא סדרתי שיוצר בהתאמה מיוחדת שלא הוסמך ולא נבחן לטיסה, ולכן דורש רישיון ייחודי. ישנם שני סוגים עיקריים של כלי טיס ניסיוניים:
כלי טיס ניסיוני למחקר- זהו כלי טיס שלא ייצרו על בסיסו כלי טיס נוספים, והוא יוצר למטרות מחקר ייחודי. בארצות הברית נהוג לסמן כלי טיס ניסיוניים למחקר שיוצרו עקב חוזים ממשלתיים באות X.
כלי טיס ניסיוני לבחינה והסמכה או אב טיפוס- זהו כלי טיס שעל בסיסו ייצרו כלי טיס סדרתיים. כלי הטיס משמש לבחינה של מערכות והסמכה של העיצוב הכללי. בארצות הברית נהוג לסמן כלי טיס ניסיוניים לבחינה והסמכה שיוצרו עקב חוזים ממשלתיים באות Y.
על פי הוראות ה-FAA לכלי טיס מוסמכי טיסה, כלי הטיס שעליהם חל סעיף כלי טיס ניסיוני הם: כלי טיס למטרות מחקר, כלי טיס למטרות הצגת והוכחת התאמה להסמכה ורישוי, מטוס אימון שמסיבה כל שהיא לא קיבל הסמכה אחרת (דוגמת מדמה מעבורת החלל), כלי טיס לבחינת שוק ומכירות (מדגימי טכנולוגיה), כלי טיס ייעודיים לתצוגה, מטוס מרוץ מותאם, כלי טיס בייצור עצמי (ידני או בערכה להרכבה) ומטוס ללא טייס שלא נופל תחת הקטגוריות האחרות.
ראו גם

מטוסי ה-X
טיסת ניסוי
יחסי ניו זילנד – צרפת

| יחסי ניו זילנד – צרפת |
| --- | --- |
ניו זילנד: צרפת


ניו זילנד: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
268,838: 643,801
אוכלוסייה
5,223,485: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
253,466: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,524: 45,527
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית למחצה דמוקרטיה פרלמנטרית למחצה

יחסי ניו זילנד–צרפת מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין ניו זילנד לרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה

היחסים בין המדינות בדרך כלל טובים, והם אף היו בעלות ברית במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, למעט תקופה קצרה בשנות ה-80 ובשנות ה-90, בשל המתיחות שנוצרה בעקבות הניסויים הגרעיניים של צרפת בפולינזיה והטבעת האונייה ריינבו וורייר בנמל אוקלנד בשנת 1985. בשנת 2003 נחתם הסכם בין המדינות לתיחום הגבול הימי בין טוקלאו וואליס ופוטונה. בעקבות הטבח בכרייסטצ'רץ' ב-15 במרץ 2019, ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן ונשיא צרפת עמנואל מקרון, ערכו יחד את ועידת קריאה לפעולה בכרייסטצ'רץ' במאי 2019, שהתחייבה להתנגד לקיצוניות אלימה באינטרנט.
יחסים כלכליים

ניו זילנד וצרפת היו שותפות סחר גדולות מאוד בשנים האחרונות, כאשר צרפת ממוקמת כשותפת הסחר ה-15 בניו זילנד בשנת 2007 עם יצוא בהיקף של 401.3 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: בשר כבש, פילה דג, בשר צבי ותרופות) והיבוא בסך 679.6 מיליון דולר ניו זילנדי (בעיקר: מכוניות, ציוד יין ומכונות).
לצרפת השקעות רבות וחלקן גדולות, בכלכלה הניו זילנדית, במיוחד בתעשיית היין הניו זילנדי הכוללת את Veuve Clicquot Deutz הדומה מאוד לתעשיית היין בצרפת. יופלה היא חברה מרכזית בניו זילנד והיא מחזיקה באחד ממותגי היוגורט הידועים ביותר בענף המזון החקלאי הניו זילנדי. השקעות צרפתיות גדולות אחרות בוצעו בתחום התחבורה והתקשורת של ניו זילנד (Alstom, Alcatel) וניהול הפסולת (ONYX).
נציגויות דיפלומטיות

ניו זילנד מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד. מאידך, צרפת מחזיקה בניו זילנד שגרירות בוולינגטון ו-5 קונסוליות באוקלנד, כרייסטצ'רץ', דנידין, הייסטינגס וקווינסטאון.
כלקותקה

תוכנית שחזור של המבנה שנעשתה באמצעות מחשב
כלקותקה היה מבנה שניצב בעבר על האקרופוליס באתונה. קיומו ושמו ידועים בעיקר מכתובות שהתגלו במקום, המציינות שבמקום אוחסנו כלי ברונזה (מיוונית: כלקוס פירושו נחושת), שהובאו ככל הנראה כמנחות, כגון כלי נשק, צלמיות וכלי קיבול. מזהים את מקומו של הבניין צמוד לחומה הדרומית של האקרופוליס, בין מקדש ארטמיס בראורוניה במערב ובין הפרתנון במזרח. באתר יש שרידי בנייה מעטים ויש המזהים בהם את הבניין, אך אין בכך כל ביטחון. הבניין נבנה כל הנראה במאה החמישית לפנה"ס. במאה הרביעית הוסף בחזיתו סטיו עמודים.
לקריאה נוספת

Katerina Servi, The Acropolis, The Acropolis Museum, Ekdotike Athenon, Athens,2011: pp. 8, 60; ISBN 978-960-213-452-8
יחסי ניו זילנד – פפואה גינאה החדשה

| יחסי ניו זילנד – פפואה גינאה החדשה |
| --- | --- |
ניו זילנד: פפואה גינאה החדשה


ניו זילנד: פפואה גינאה החדשה
שטח (בקילומטר רבוע)
268,838: 462,840
אוכלוסייה
5,223,485: 10,623,157
תמ"ג (במיליוני דולרים)
253,466: 30,932
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,524: 2,912

יחסי ניו זילנד–פפואה גינאה החדשה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ניו זילנד לפפואה גינאה החדשה. שתי המדינות חברות בחבר העמים הבריטי.
היסטוריה

ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה הן שתי מדינות של באוקיינוס השקט עם היסטוריה משותפת בכך שניו זילנד והטריטוריה של פפואה נשלטו על ידי הממלכה המאוחדת (בעוד גרמניה שלטה על גינאה החדשה הגרמנית). במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו חיילים ניו זילנדים בקרב על האיים הירוקים. בשנת 1949, אוסטרליה הקימה ממשל משותף על שני השטחים שנקרא הטריטוריה של פפואה וגינאה החדשה. בספטמבר 1975 קיבלה פפואה גינאה החדשה עצמאות מאוסטרליה. זמן קצר לאחר מכן, ניו זילנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם פפואה גינאה החדשה.
ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה הם חברות פעילות בפורום איי האוקיינוס השקט. נערכו ביקורים רבים של מנהיגי שתי המדינות. ראש ממשלת ניו זילנד, ג'סינדה ארדרן, ביקרה בפורט מורסבי בנובמבר 2018. בפברואר 2020 ערך ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה ג'יימס מרפה ביקור ממלכתי בן ארבעה ימים בניו זילנד.
מאז 2001, פפואה גינאה החדשה מארחת את מרכז העיבוד האזורי מאנוס באי מאנוס שהוקם על ידי אוסטרליה, שמטרתו לעצור את הגעתם הימית של מבקשי מקלט לאוסטרליה. בשנים האחרונות, ניו זילנד הציעה לקבל פליטים שנתקעו באי מאנוס.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-257 מיליון דולר ניו זילנדי. הייצוא העיקרי של ניו זילנד לפפואה גינאה החדשה כולל: מכונות וציוד חשמלי, מוצרי בשר, מוצרי חלב ומוצרי בעלי חיים. הייצוא העיקרי של פפואה גינאה החדשה לניו זילנד כולל: נפט, קפה, דיקט או לוחות פורניר. פפואה גינאה החדשה היא שוק יצוא הסחורות השני בגודלו בניו זילנד באוקיינוס השקט (אחרי פיג'י).
יצחק אייזיק בן יעקב

| --- | --- |

שער הספר "אוצר הספרים", וילנה 1880
 לידה:  10 בינואר 1801 ראמגולה, ליטא 
 פטירה:  2 ביולי 1863 (בגיל 62) וילנה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 
יצחק אייזיק בן יעקב (בליטאית: Isaak Benjakob; כ"ה בטבת תקס"א, 10 בינואר 1801, רמיגאלה, האימפריה הרוסית (ליטא) – ט"ו בתמוז תרכ"ג, 2 ביולי 1863, וילנה) היה ביבליוגרף יהודי ליטאי, שגם עסק בסחר והוצאה לאור של ספרים. ממנהיגי הקהילה היהודית בווילנה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה רמיגאלה (או רמגוֹלה; בליטאית: Ramygala; ברוסית: Рамигала) שליד וילנה שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), ובילדותו עבר עם הוריו לעיר הגדולה וילנה (שהייתה מרכז יהודי חשוב, וכונתה "ירושלים דליטא"), ובה גדל. למד בחדר ובנוסף למד עברית ודקדוק עברי. הוא רכש שליטה טובה מאוד בשפה וכתב שירים ומכתמים בעברית מקראית.
במשך כמה שנים חי בריגה, שם עסק במסחר ספרים. מאוחר יותר עבר ללייפציג, שהייתה באותה תקופה מרכז של מסחר בספרים, וגם שם עסק במסחר בספרים והוצאה לאור. בהיותו בלייפציג הוציא בשנת 1842 את ספרו הראשון: "מכתמים ושירים שונים, ומאמר מכתם ללמד כולל דרכי המכתם". בשנת 1848 חזר לווילנה, ושם עסק בנוסף לסחר בספרים גם בהוצאה לאור של התנ"ך עם תרגום לגרמנית באותיות עבריות. בשנים 1848–1853 הוציאו לאור בן יעקב ושותפו אד"ם הכהן את הספר בן 17 הכרכים, שבו נכלל הטקסט המקראי בעברית, פירוש רש"י והתרגום הגרמני של מנדלסון.
בזמן שהותו בלייפציג עמד בקשרים חברתיים ומדעיים עם מיטב הביבליוגרפים ואספני הספרים היהודים בגרמניה, בהם פרופ' יוליוס פירסט, והחשוב מביניהם משה שטיינשניידר, שהיה לו לעזר רב בעבודתו.
בן יעקב היה אחד ממנהיגי ונציגי הקהילה היהודית בווילנה. באִגרותיו הוא שופך אור על מצב הקהילה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
יצירתו הספרותית

אחרי חיבורו הראשון שהוציא, כאמור, בלייפציג, פרסם בן יעקב מהדורה מתוקנת של "חובות הלבבות" לבחיי אבן פקודה, עם מבוא, ביאור קצר ותולדות חיי המחבר. כמו כן הוציא מהדורה מתוקנת של "שם הגדולים" של החיד"א. בשנת 1862 הודיע בן יעקב שהוא מתכוון להוציא מחדש במהדורה עממית ספרים קלאסיים יהודים. הוא הספיק להוציא את "מאור עיניים" מאת עזריה דה רוסי (עזריה מן האדומים).
בנוסף, תרם רבות ובאופן קבוע לכתבי עת רבים, בהם "פרחי הצפון", "הכרמל", "כרם חמד", "אוצר חכמה" ועוד.
אוצר הספרים

חיבורו החשוב ביותר של בן יעקב הוא הספר 'אוצר הספרים', - ביבליוגרפיה מקיפה לספר העברי, שהיא למעשה סיכום מחקריו הביבליוגרפיים שכתב במשך עשרות שנים. בספרו זה רשם, על פי דבריו, 17,000 ספרים עבריים מראשית הדפוס ועד 1863.
בביקורת על הספר שפרסם מרדכי בראנן (גר') ב-1881 ב-Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums (כתב העת לתולדות ישראל ומדעי היהדות) הובאו דבריו של צונץ, שטען כי ספר זה הוא הכרחי לכל מי שעוסק בספרות העברית. בניגוד לפירסט, שהוציא גם הוא ביבליוגרפיה מקיפה (Biliotheca Judaica) במטרה להקיף את כל הספרות היהודית ומה שנכתב עליה עד 1840, בן יעקב התמקד רק בספרות שנכתבה בעברית ובמספר קטן של ספרים ביידיש. הוא התבסס בכתיבת הביבליוגרפיה על מקורות קודמים לו כמו "שפתי ישנים" של שבתי בס, וראה בחיבורו השלמה של ספר זה, אך בפועל יצר יצירה חדשה העומדת בזכות עצמה. כמו כן, הסתייע בהוספות ובהערות הרבות שהוסיף במשך השנים לספרו של החיד"א, "ספרי שם הגדולים ועד לחכמים".
ספרו כלל הן ספרים מודפסים והן כתבי יד. הספר מצטיין בהגהה מדויקת של המקורות ובשיטה מדעית של רישום הפריטים הביבליוגרפיים.
הספר לא יצא על ידו; בן יעקב נפטר לפני שהספיק להשלים את חיבורו. רק בשנת 1880, 17 שנה אחרי מותו, הוציא את הספר בנו, יעקב בן יעקב, בווילנה, בבית הדפוס של האלמנה והאחים ראם (רוֹם). הספר כלל הערות של שטיינשניידר, רפאל נתן נטע רבינוביץ (בעל "דקדוקי סופרים") וחוקרים נוספים שאיתם התייעץ הבן בטרם הוציא את הספר לאור. הספר משלב ידע תורני מקיף יחד עם השכלה ומחקר יהודי מודרניים. במחקר זה שעשה על הספרים ובאינפורמציה המלאה שמסר על כל ספר נבדל משבתי בס.
במשך 40 השנים הבאות הוסיף גם הבן על ספרו של אביו והגיע עד כדי 60,000 ערכים, אך גם בנו לא זכה לראות את מפעל ההמשך שלו יוצא לאור. חתנו של הבן, פרופ' משה שור, פנה למספר מוסדות אקדמיים בארץ ישראל ובעולם, לרבות החברה לקידום מדע היהדות בברלין (Gesellschaft zur Forderung der Wissenschaft des Judenthums) ואף האוניברסיטה העברית בירושלים, בבקשה להדפיס את הספר – אך לא נענה. כתב היד אבד בשואה.
לבנו יעקב, הייתה אידאולוגיה מאחורי כתיבת הספר, שאותה פרט בהקדמה. לדבריו, האדם מחויב לדעת את ההיסטוריה של עמו וארצו; הואיל ולעם ישראל אין מדינה, הרי ספרותו היא ארצו; ולכן בכתיבת ביבליוגרפיה כזו הוא בעצם כותב את תולדות ארצו:
הן נודע כי איש איש עליו לדעת קרות עמו ארצו ומולדתו היה ויהיה בה... מאז התהלכו בגולה מגוי אל גוי וספרותו בידו רק על שרידי חמודותיה וגאון תפארת תולדות עמו יחיה, היא משאת נפשו, אדמתו, ממשלתו, היא מצבת עזו מימי קדם, והיה בְּהִוָּדֵעַ לו תכניות ספריו מדורות עולמים יכונן לבו לחקר רוח אבותיו ותולדות קדמוניות ישורון עד שנות דור ודור, דרכי חכמיו וקדושיו, גדוליו וטפסריו אשר הציבו למו יד ושם בקורות לאומתם סובב סובב קורות הגוי כולו, החומרי והרוחני, שפרשו מוטות כנפיהם בזמנים ומקומות שונים, וממנה פנה ממנה יתד לאיש היהודי ללמוד ולדעת בינה לעתים – היא תלמדנו תנחנו ארחות חיים בקדש ובחול, הלא בספרתו.
אוצר הספרים > מבנה הספר

הספר מסודר לפי אלפבית של חיבורים. בכל עיול מפורטים:
שם הספר.
מחבר, כולל מסדר, מתרגם, מגיה ומו"ל.
סוג הכתב: כתב מרובע, רש"י, אשכנזי, ספרדי.
שפה: האם כתוב רק בעברית או ארמית או מעורב.
תוכן ומהות הספר ואם נוספו בו הוספות שלא של המחבר.
פירושים הנמצאים בו.
סדר, החלקים, השערים והפרקים שבו.
תרגום. לאיזה שפות תורגם הספר.
מקום הדפוס.
זמן הדפוס.
תבנית הספר.
בכתבי יד, מקום זמן חיבורם וכתיבתם וכן באיזה ספרייה הם נמצאים.
בספרים שאין מקום הדפסה או שנה, מביא את הדיונים לגבי שנת ההדפסה או המקום ולבסוף מכריע.
למן מות המחבר ועד להדפסת הספר נוסף עוד חומר ביבליוגרפי. בנו יעקב עבר על הספר "והוספתי אל תוכו מ"מ (=מראי מקום) וערכים חדשים. גם כנסתי לי מבחירי רשימות החדשות שראו אור אחרי מות אבי המחבר ז"ל".
רשימת חיבוריו

מכתמים ושירים שונים: ומאמר מכתם ללמד כולל דרכי המכתם חקיו ומשפטיו, לייפציג: ק"ל פריטצשע, 1842.
טוב אחרית דבר מראשיתו, נאום אברהם דובער הכהן לעבענזאהן [=לבנזון] ונאום יצחק אייזיק בן יעקב (על הדפסת תנ"ך "מקראי קדש"), וילנה תרי"ג.
מקראי קדש : תורה נביאים וכתובים : עם פירש"י ותרגום אשכנזי ובאור... ונלוה עליהם העתקות מלות הלועזית ברש"י ופתרונן מאת הרב רמ"ל [ר’ משה הלוי לנדא]... נדפס מחדש בתקון הבאור ובתוספת באורים ... על ידינו אברהם דובער הכהן לעבענזאהן ויצחק אייזיק בן יעקב, וילנה: דפוס י"ר ראם, תרט"ז.
אוצר הספרים: ספר ערוך לידיעת ספרי ישראל נדפסים וכתבי יד עד שנת התרכ"ג 1863 / מאת הרב... יצחק אייזיק בן-יעקב...; עם הגהות והערות הרב... משה שטיינשניידער...; יצא לאור... על ידי בנו... יעקב בן-יעקב, וילנה: ראם, תר"ם (הדפסת צילום שנייה: ניו יורק, ומאז בהדפסות צילום נוספות ובגדלים שונים, לרבות מהדורת כיס).
לקריאה נוספת

"בן יעקב, יצחק איזיק", האנציקלופדיה העברית (כרך ט, עמ' 180 -151), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ד.
א. מ. הברמן, יצחק אייזיק בר יעקב, בעל "אוצר הספרים", יד לקורא, תשי״ב, עמ' 6-1
אברהם מאיר הברמן, "יצחק אייזיק בן יעקב בעל 'אוצר ספרים'", אנשי ספר ואנשי מעשה: סופרים, חוקרים, ביבליוגרפים, מדפיסים ומוכרי ספרים, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"ד-1974, עמ' 30–35.
גצל קרסל, "יצחק אייזיק בן יעקב", סתרי ספר וסופר (מחקרים ומסות), צפת: הוצאת מוזיאון אמנות הדפוס, תשל"ה-1975, עמ' 96–100.
Rachel Heuberger, Aron Freimann und die Wissenschaft des Judentums, pp. 195-202 (Conditio Judaica 51), Tübingen: Niemeyer 2004. ISBN 3-484-65151-2(בגרמנית)
M. Brann, Recension: Benjakob J. A., ספר ערוך לידיעת ספרי ישראל, אוצר הספרים..., Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, 1881, Heft 8, pp. 375-384, Heft 12, pp. 570-572. (בגרמנית)
הערות שוליים

↑  גם Eisig Ben Jakob וכו'; באנגלית מקובל Isaac Ben Jacob או Benjacob.
↑  קרסל, עמ' 96.
↑  קרסל, עמ' 98.
↑  מרדכי בראנן (גר'), Rezension, MGWJ Heft 8, 1881
↑  R. Heuberger, p. 193.
↑  R. Heuberger, p. 196.
↑  קרסל, עמ' 98. את ספרו של החיד"א הוציא לאור כאמור בווילנה בשנת תרי"ג. מהדורתו נחשבת למהדורה הטובה ביותר לספר זה.
↑  הערותיו של שטיינשניידר ('תוספת רמש"ש'), מהאות א' לאות ח', נדפסו כבר בחיי המחבר; ראו הברמן, עמ' 33.
↑  קרסל, עמ' 99.
↑  קרסל, עמ' 100; הברמן, עמ' 35.
↑  אוצר הספרים, עמ' XVI.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310599705171  BnF: cb10462842q (data)  GND: 136558585  ISNI: 0000 0000 6136 8408  LCCN: n82219593  NKC: ola20231202473  NTA: 136256902  RERO: 02-A012537200  SUDOC: 118218395  VcBA: 495/30579  VIAF: 40735243   WorldCat (עם VIAF): 40735243 
שער הספר "אוצר הספרים" בלטינית ובגרמנית, וילנה 1880
כ"ט בניסן

כ"ט בניסן הוא היום העשרים ותשעה בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ותשעה בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. כ"ט בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שני, רביעי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא בדו".
חגים ואירועים

היום הארבעה עשר (שני שבועות מלאים) של ספירת העומר
אירועים היסטוריים

ה'תשנ"ו – מבצע ענבי זעם: יותר ממאה פליטים מדרום לבנון נהרגים בכפר קאנא מפגז של צה"ל שנורה לעבר אנשי חזבאללה
ה'תשמ"ח – כוח של סיירת מטכ"ל מחסל את אבו ג'יהאד בביתו שבפרברי תוניס
נולדו

ה'תר"ז – רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור, בעל ה"שפת אמת" (נפטר ב-ה'תרס"ה)
ה'תרפ"ד – יהודה עמיחי, משורר ישראלי, זוכה פרס ביאליק ופרס ישראל (נפטר ב-ה'תש"ס)
ה'תרפ"ז – גארי ברתיני, מנצח ומלחין ישראלי, זוכה פרס ישראל (נפטר ב-ה'תשס"ה)
ה'תש"ל – יעקב אביטן, שר הדתות מטעם מפלגת ש"ס
ה'תשל"ו – תמר זנדברג, חברת כנסת ויו"ר מרצ
ה'תשמ"ד – ישראל ברדוגו, צלם ישראלי, זוכה בפרס ראש הממשלה בשנת 2014 ומנהל חברת המסוקים ישראל באוויר