stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדר גד
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1990-92 - תערוכות הדפס בינלאומיות - ברצלונה/ ספרד. (קטלוג)
1991 - תערוכת הדפס בינלאומית – קרקוב/ פולין. (קטלוג)
1992 - תערוכת הדפס בינלאומית - קטוביץ/ פולין. (קטלוג)
2000 - "שלום", הגלריה בגבעת חביבה. (קטלוג)
2010 - "מושאי תשוקה" – גלריה שטרן ת"א, אוצרת: דבי לוזיה. (קטלוג)
2011 - רישומים – גלריה רוטשילד אמנות, ת"א.
2011 - "Petite" – גלריה שטרן, ת"א.
2011 - "מקום שאול" –גלריה צדיק, יפו.
2012 - "בזעיר אנפין" – גלריה צדיק, יפו. אוצרת: חנה קומן. (קטלוג)
2012 - "על הקו" – גלריה שטרן, ת"א.
2012 - "שיחות" - גלריה דוויק, משכנות שאננים, ירושלים. אוצרת: אירנה גורדון.
2012 - "נופים הם לפעמים" – גלריה שטרן, ת"א.
2013 - "נופי כיס" – גלריה P8, תל אביב. אוצר: רון ברטוש.
2014 - "כסף" - גלריה צדיק, יפו, אוצרת: חנה קומן. (קטלוג)
2015 - סלון הקוביה, גלריה הקוביה, ירושלים.
2015 - "על הפנים", גלריה צדיק יפו, אוצרת: חנה קומן. (קטלוג)
2015 - "100 מטר מעל פני הים", פרויקט אמנות - מזא"ה 3 ת"א, אוצרת ד"ר סמדר שפי. (קטלוג)
2015 - "יער ישראלי !? בין זיכרון לאסקפיזם"- הסדנה לאמנות יבנה. אוצרת בת שבע גרנית. (קטלוג)
2016 - "ציור פעילים 2016", מוזיאון הנגב באר שבע, אוצר: דוד וקשטיין.
2016 - "רוח המקום", גלריה רוטשילד אמנות, תל אביב, אוצרת: ד"ר סמדר שפי.
2017 - "אנו מכריזים בזאת", תערוכת זוכי פרסי משרד התרבות, מוזיאון בת ים לאמנות. אוצר: ד"ר יהושע סימון. (קטלוג)
2017 - "תכף אשוב", גלריה צדיק יפו. (קטלוג)
2017 - סלון הקוביה, גלריה הקוביה, ירושלים.
2018 - "מאוצרות המשכן", המשכן לאמנות בעין חרוד, אוצר: יניב שפירא.
2018 - "עמק תפארת", הגלריה בית חנקין, כפר יהושע. אוצרות נטע הבר ואורנה אתקין. (קטלוג)
2018 - "אגדה מקומית", הגלריה העירונית עפולה, אוצר עוז זלוף.
2018 - "מ. ציירות נוף", בית האמנים, תל אביב. אוצרות: רותי חינסקי ורות מרקוס. (קטלוג)
2018 - "גדיש", הגלריה בית חנקין, כפר יהושע. אוצרות: עידית לבבי גבאי ונטע הבר.
2019 - "רקפות – צומח, מקום, משל", בית טיכו, מוזיאון ישראל ירושלים. אוצרת: תמר מנור פרידמן. (קטלוג)
2021 - "המוסד", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, אוצרת: סבטלנה ריינגולד.
גלריה

תפנימים, שמן על בד, 30X30, ‏2000
תפנימים, שמן על בד, 50X60,‏ 2006
עין חרוד, 120X160, ‏2008
חלקת הילדים בבית העלמין, 60×120, 2011
קומי, שמן על בד, 200X100‏, 2012
עין חרוד, שמן על בד, 20X30‏, 2013
פרדס, שמן על בד, 20x20, ‏2014
מהסדרה "אדום", שמן על בד, 145X196,‏ 2017
עין חרוד, שמן ועפרונות על בד, דיפטיך, 200×300, 2018-9
הספרים, 200×150‏, 2020
נוף בפולין, 200×150, ‏2020
תערוכת "מאה שנים לעין חרוד", 150×200,‏ 2020
הציור האחרון, 100×200, 2020
‏jeu de paume, דיפטיך, ‏100×140, ‏2021
מראה התערוכה במוזיאון היהודי בניו-יורק, 2021-2
הערות שוליים

1 2 3  הדר גד, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
↑   בועז אהרונוביץ' ונירה פרג בין זוכי פרסי האמנות הפלסטית של משרד התרבות והספורט, באתר הארץ, 15 בינואר 2017
↑  חברי מערכת, המוסך
↑  אירנה גורדון, לסגת עד הדבר עצמו, ערב רב
↑  ענת ציזלינג, שורשי חיינו, אתר הקיבוצים, 7 בספטמבר 2009
↑  הדר גד | משכן לאמנות עין חרוד, באתר museumeinharod.org.il (ארכיון)
↑  יניב שפירא, נוף (טבע) דומם, ערב רב
↑  צלקות תחרה – על התערוכה "אדום" של הדר גד, באתר www.smadarsheffi.com (באנגלית)
↑  "ברושים", משכן לאמנות עין חרוד
↑  "גוש, חלקה, שורה", משכן לאמנות בעין-חרוד, 2009
↑  אירנה גורדון, לסגת עד לדבר עצמו, ערב רב, 9 במרץ 2011
↑  יניב שפירא, נוף (טבע) דומם, ערב רב, 2 בדצמבר 2012
↑  "אדום", גלריה רוטשילד אמנות
↑  התערוכה Afterlives, באתר המוזיאון היהודי של ניו יורק
↑  "געגוע שאין לו מפתן", מוזיאון בר דוד
↑  "אנו מכריזים בזאת", מוזיאון בת-ים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310388605171  ISNI: 0000 0000 7498 8032  LCCN: no2010015761  ULAN: 500482260  VIAF: 106930639   WorldCat (עם VIAF): 106930639
היבודונטים

| היבודונטים |
| --- | --- |
 מאובני היבודוס
תקופה
קרבון-מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: היבודונטים
שם מדעי
 Hybodontiformes ‏אוון, 1846

היבודונטים (שם מדעי: Hybodontiformes) היא סדרה של כרישים נכחדים אשר חיו בין הקרבון למיוקן ולאורך כל עידן המזוזואיקון. הכריש האחרון שחי בסדרה הוא המיוסינצ'דוס (Miosynechodus).
בני סדרה זו היו בעלי גדלים שונים שהגדול ביניהם היה הכריש הענקי פטיכודוס שהגיע לאורך 10 מטרים, דומה לאורך של כריש ענק. למינים רבים בסדרה היו שיניים שטוחות שנועדה למחוץ רכיכות קשות שריון. אחרים היו טורפים המזכירים את הכרישים המוכרים.
מאובניהם התגלו ברחבי העולם בשכבות תצורות של מינים ימיים. כמעט כל המאובנים כללו שרידי שיניים, מאחר ששלד הכרישים מורכב מסחוס רך יחסית שמתקשה להתאבן. ככל הנראה רבים מהם היו נפוצים במימי הקרטיקון והכילו מינים טורפים גדולים רבים אשר שחו בימים לצד מוסזאוריים טורפים, דמויי עמלץ אימתניים וזוחלי ים גדולים נוספים. לאחר הכחדת הקרטיקון הקבוצה דעכה יותר אך הצליחה לשרוד עד תקופת המיוקן.
משפחות

Acrodontidae
Hybodontidae - בה ההיבודוס והאסטרקנתוס
Lonchidiidae - בה הליסודוס
Polyacrodontidae
Ptychodontidae - בה הפטיכודוס
האחים גרובייס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  הפקת סרטים
 מייסדים:  יהודה גרובייס, אברהם גרובייס
 תקופת הפעילות:  1998 – 2002
 חברת אם:  גרובייס הפקות (1998 - הווה)
 מיקום המטה:  בני ברק
 שליטה בחברה:  יהודה גרובייס
 בעלות:  גרובייס הפקות
 מוצרים עיקריים:  22 סרטי קולנוע
 מנכ"ל:  יהודה גרובייס
 
האחים גְרוֹבַייס הייתה חברת הפקת סרטים לקולנוע החרדי. החברה שהוקמה על ידי האחים יהודה גרובייס ואברהם גרובייס בשנת 1998, נחשבה לחלוצה בתחום הפקת סרטים בציבור החרדי, כשבדרכה עמדה - לעיתים - התנגדות חריפה של גורמים שונים במחנה החרדי. הסרטים אותם הפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד סרטי קאלט במגזר.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
האחים ביימו את הסרטים ואף בחלקם שיחקו בהם. אביהם, בן ציון גרובייס, הופיע גם הוא כשחקן בחלק מהסרטים. הסרטים הראשונים הופקו ברמת הפקה נמוכה, ועל כך התבטא יהודה גרובייס בריאיון לגיא פינס: "אם הייתי יכול למחוק מהרקורד שלי את השישה סרטים הראשונים שלי, הייתי עושה את זה בחפץ לב - ומוכן לשלם על זה הרבה כסף".
יהודה גרובייס נשוי לביתה של ברכה קנובלוביץ' - אחת מכותבות סדרת "מסיפורי צדיקים" בהוצאת ספריית מחניים. בעקבות היכרותו עם הסדרה, יצר סרטי קולנוע חרדי המבוססים על חלק מספרי הסדרה: כוחם של תהילים (מבוסס על הסיפור "בזכות אמירת תהילים"), "הדב המרקד", "הדרך לתורה", "צדקה תציל ממוות" (מבוסס על הסיפור "החתונה שהצילה"), "פדיון שבויים" (מבוסס על הספר "המחרוזת"), "דמא בן נתינה" (מבוסס על הספר "כיבוד אב"), ו"ניצוץ באפילה" (מבוסס על הסיפור "נרות באפילה")
אברהם פרש מתעשיית הסרטים לאחר שחברת הסרטים התבססה, ולפני פרישתו הפיק וביים סרט נוסף בשם "הסוכן הפלסטיני". האח השני, יהודה, המשיך לנהל את חברת הסרטים והפיק וביים סרטים רבים נוספים. יהודה גרובייס הוא הראשון שקדם והעלה את רף הקולנוע החרדי, על ידי יצירת סרטים מסוגות מגוונות יותר מאלו שהפיק עם אחיו, כגון מותחנים. עידן סרטים אלו החל בסרטו המצליח של גרובייס "הנקמה היהודית" - מותחן משולב באלמנטים של סרטי פעולה. תוך כדי החלו יוצרים נוספים ליצור ולקדם את הקולנוע החרדי כגון "ניצוצות של קדושה" (יגאל הושיאר), "האחים כהן וחצי" (אריאל כהן ושחר בן חור), "פרי עץ הדעת" (מוטי גל ושוקי בן פורת), "גל דיסק", "אולפני דינור" (ליבי אסתר ושלמה קבקוב) ועוד.
סרטים > סרטי האחים גרובייס

|  |  | שנה | שם | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | 1998 | לא תוכל להתעלם | סרט ביכורים, עלילתי, היסטורי (על חנינא בן דוסא) |
| 2 |  | 1999 | במרתפי האינקוויזיציה | עלילתי, היסטורי (הצגה מצולמת) |
| 3 |  | 1999 | במרתפי האינקוויזיציה 2 | עלילתי, היסטורי (הצגה מצולמת) |
| 4 |  | 1999 | ניצוץ באפילה | עלילתי, היסטורי (על פי סיפור על רבי שלום דובער שניאורסון) |
| 5 |  | 1999 | דמא בן נתינה | עלילתי, היסטורי (על דמא בן נתינה) |
| 6 |  |  | אלה שלא נכנעו | עלילתי, היסטורי (חלק א'; לא יצאו חלקים נוספים) |
| 7 |  |  | פדיון שבויים | עלילתי, היסטורי (על פי סיפור על חיים פרחי) |
| 8 |  |  | החברים שלי | עלילתי, ילדים |
| 9 |  | 2000 | הדרך לתורה | עלילתי, היסטורי (על אליעזר בן הורקנוס) |
| 10 |  | 2000 | צדקה תציל ממות | עלילתי, דרמה |
| 11 |  | 2000 | מאחורי מסך הברזל | עלילתי, היסטורי (על נפילת מסך הברזל) |
| 12 |  | 2000 | יהדות הדממה | עלילתי, היסטורי (על נפילת מסך הברזל, המשך של "מאחורי מסך הברזל") |
| 13 |  | 2000 | יום אחד לפני | עלילתי, דרמה |
| 14 |  | 2002 | דמעה של שבת | עלילתי, דרמה |
| 15 |  | 2002 | נשמה של ילד | עלילתי, דרמה (על פרשת ילדי תימן) |
| 16 |  | 2002 | אין לאן לברוח | עלילתי, היסטורי (על יוסף מוקיר שבת) |
| 17 |  | 2002 | ממעמקים | עלילתי, דרמה |
| 18 |  |  | הבית שלי | דוקומנטרי |
| 19 |  |  | לה' הארץ ומלואה | דוקומנטרי, טבע |
| 20 |  | 2002 | הדב המרקד | עלילתי, היסטורי (על פי סיפור על יהודה לייב משפולי) |
| 21 |  | 2002 | החברים של שרוליק | עלילתי, ילדים |
| 22 |  | 2002 | בלתי צפוי | עלילתי, היסטורי |
סרטים > סרטים שהפיק האח יהודה גרובייס לבדו

109 סרטי קולנוע וטלוויזיה (באורך מלא או קצר), מאות פרקים לערוצי טלוויזיה, מאות סרטי תדמית וקליפים מוזיקליים
סרטים > סרטים שהפיק האח אברהם גרובייס לבדו

הסוכן הפלסטיני
ראו גם

יהודה גרובייס
קולנוע חרדי
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
גרובייס
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה פשקוויל של "הוועד לטוהר המחנה" נגד האחים גרובייס, באתר "חדשות 24"
↑   גיא פינס בכתבה על יהודה גרובייס- והקולנוע החרדי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   האחים גרובייס, בביצוע הדב המרקד - חרדים בסרט - יהודה ודיני גרובייס - הפואדקסט, סרטון  באתר יוטיוב - החל מדקה 9:00
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
פרמטרים [ https://youtu.be/X9rlHTysjtA?si ] לא מופיעים בהגדרת התבנית  הדרך לתורה | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:19:18)
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:יוטיוב 
פרמטרים [ https://youtu.be/LZqF0hJtMQU?si ] לא מופיעים בהגדרת התבנית  נשמה של ילד | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:07:40)
↑   הדב המרקד | חרדים בסרט | יהודה ודיני גרובייס | הפואדקסט, סרטון בערוץ "יהודה גרובייס", באתר יוטיוב (אורך: 01:04:30)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257384705171  LCCN: no2009174700  VIAF: 131890572   WorldCat (עם VIAF): 131890572 
"לא תוכל להתעלם" (1998) סרטם הראשון של האחים גרובייס, הסרט הראשון בקולנוע החרדי שיצא בהוצאה חרדית והתקבל במגזר
"בלתי צפוי" (2002) סרטם האחרון של האחים גרובייס
סרט הפעולה החרדי הראשון: "הנקמה היהודית" (2003) סרטו הראשון של יהודה גרובייס שיצר לבדו
"הסוכן הפלסטיני" (2002), הסרט היחיד שיצר אברהם גרובייס לבדו
המיזוג (קלף טארוט)

המיזוג, הנקרא גם המזג, המתינות, האלכימיה, או האומנות,  הוא קלף מספר 14 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
קלף המיזוג
הקלף מתאר דמות נשית (לרוב מלאכית) שיוצקת מים מגביע אחד לשני או מכד אחד לשני ולעיתים היא עומדת עם רגל אחת ביבשה ורגל אחת במים. גרסה נוספת מתארת דמות נשית שיוצקת לתוך קדרה מים מכד ולפיד אש ובצדדיה אריה ועיט/גריפון.
משמעות הקלף

הקלף מדבר על רוחניות, איזון והרמוניה, שלווה פנימית ושלום עם הסביבה. עוד מדבר הקלף על מיזוג ואיחוד, גישור ופיוס, סבלנות ואיחוד בין שני ניגודים.
הערות שוליים

↑  קלף המיזוג, או המזג בטארוט - פירוש, משמעויות ומסרים, באתר טאו TAO
↑  הילה טארוט, פשוטארוט
| קלפי טארוט |
| --- | --- | --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |  |
הדיוויזיה ה-202 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 ביולי 1916 – ינואר 1919 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-202 (בגרמנית: 202. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1916 בחזית המזרחית, ובשנת 1917 היא לחמה שם בקרב ריגה. לאחר שביתת הנשק הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב השלישי על האן ובמתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים מקסימיליאן פון שוורצקופן (6 ביולי 1916 – 8 בינואר 1917)
גנרל-מיור פאול ויזה (11 בינואר 1917 – 3 במרץ 1918)
גנרל-לויטננט גאורג פון קרבלינג (4 במרץ – 5 ביוני 1918)
גנרל-לויטננט גוסטב וילהלם הבל (6 ביוני 1918 – 10 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-19 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 באוקטובר 1866 – ינואר 1919 (כ־52 שנים)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-19 (בגרמנית: 19. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-11 באוקטובר 1866, ובמלחמת צרפת–פרוסיה לחמה בקרבות מארס-לה-טור, אורליאן, לה מאן, ספישרה, המצור על מץ וקרב באון-לה-רולנד כחלק מהקורפוס ה-10.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-10 בפיקוד אוטו פון אמיך, אשר היה חלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב. הדיוויזיה בקרב לייז' ובקרב סן-קנטן, ולאחר מכן בקרב המארן ובקרב על האן. באפריל 1915 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-11 במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב. בספטמבר אותה שנה הוחזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה כחלק מארמייה השלישית בקרב שמפאן השני. לאחר מתקפת ברוסילוב בשנת 1916 חזרה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אך בנובמבר אותה שנה חזרה לחזית המערבית ובאביב 1917 היא לחמה בקרב השני על האן. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

הוגו אברהרד צו מינסטר-מיינהוול (30 באוקטובר 1866 – 9 באוגוסט 1867)
אמיל פון שוורצקופן (10 באוגוסט 1867 – 21 באוקטובר 1870)
אמיל פון וינה (22 באוקטובר 1870 – 17 באוגוסט 1871)
לודוויג פון שלוטהיים (18 באוגוסט 1871 – 19 במרץ 1872)
הרמן פון טרסקוב (20 במרץ 1872 – 22 בינואר 1873)
אוטו פון סטרובברג (23 בינואר 1873 – 27 באוקטובר 1880)
ברנהרד פון דריגלסקי (28 באוקטובר 1880 – 3 בספטמבר 1884)
אלברט פון ראוך (4 בספטמבר 1884 – 1 באוגוסט 1888)
הרמן פון לטו-בורבק (2 באוגוסט 1888 – 26 בינואר 1892)
הנס פון לנקה (27 בינואר 1892 – 19 במאי 1896)
פרנץ פון דר מילבה (20 במאי 1896 – 17 באפריל 1898)
גוסטב פון בלומנטל (18 באפריל 1898 – 10 במאי 1901)
אדולף פון רוזנברג-גרוסינסקי (11 במאי 1901 – 21 במרץ 1902)
אריך לולהפה מאת לוונספרונג (22 במרץ 1902 – 21 באפריל 1905)
מוריז מאת לינקר (22 באפריל 1905 – 16 בדצמבר 1908)
ארתור פון דיטליין (17 בדצמבר 1908 – 4 בינואר 1911)
מגנוס פון אברהרדט (5 בינואר 1911 – 21 במרץ 1913)
מקס הופמן (22 במרץ 1913 – 20 ביולי 1915)
מקס פון שמטאו (21 ביולי 1915 – 30 ביולי 1916)
ולטר פון הולסן (30 ביולי 1916 – ינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-200 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  7 באוגוסט 1916 – 6 בפברואר 1919 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-200 (בגרמנית: 200. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוגוסט 1916 בחזית המזרחית ולחמה במהלך מתקפת ברוסילוב כחלק מהארמייה האוסטרו-הונגרית השביעית, ולאחר מכן לחמה בבוקובינה והשתתפה בהדיפת מתקפת קרנסקי בקיץ 1917 בספטמבר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית האיטלקית, שם לחמה בקרב קפורטו כחלק מהארמייה הגרמנית ה-14. בפברואר 1918 עברה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, וב-6 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

קרל פרידריך בס (7 באוגוסט 1916 – 8 באפריל 1917)
קרל קריינברג (10 בספטמבר 1917 – 14 בספטמבר 1917)
ארנסט פון בלוב (14 בספטמבר 1917 – 8 באפריל 1918)
קרל פון קליינהנץ (9 באפריל 1918 – 28 במאי 1918)
ארנסט פון בלוב (29 במאי 1918 – 6 בפברואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הדיוויזיה ה-203 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 ביולי 1916 – 1 בפברואר 1919 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה ה-203 (בגרמנית: 203. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1916 בחזית המזרחית, ובשנת 1917 היא לחמה שם בקרב ריגה. לאחר שביתת הנשק הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה בקרב השלישי על האן ובמתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-1 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

פרידריך פון אוורטר (6 ביולי 1916–24 באוקטובר 1916)
הינקו פון ליטוויץ (25 באוקטובר 1916–30 בספטמבר 1917)
וילהלם קאופרט (1 באוקטובר 1917–1 בפברואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היבר מאנינג ולס

היבר מאנינג ולס (באנגלית: Heber Manning Wells; 11 באוגוסט 1859 –  12 במרץ 1938) היה פוליטיקאי ובנקאי אמריקאי שכיהן כמושל יוטה הראשון ודמות מפתח בעיצוב המדינה החדשה שהתקבלה לארצות הברית.
ביוגרפיה

ולס נולד בסולט לייק סיטי ב-11 באוגוסט 1859, בנם של דניאל ה. ולס ומרתה גיבנס האריס. הוא צאצאם של שניים ממושלי קולוניית קונטיקט לשעבר, תומאס ולס וג'ון ובסטר. אביו היה דמות בולטת בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים וכיהן כראש עיריית סולט לייק סיטי. אחיו היה בריאן ה. ולס, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. היבר ולס למד בבתי הספר של סולט לייק סיטי, סיים את לימודיו באוניברסיטת יוטה ב-1875 ולאחר מכן השתלב בעולם הבנקאות ובשלטון מקומי. ולס היה מנהל "חברת יוטה לחסכון ונאמנות" ודירקטור בבנק המדינתי של יוטה. הוא גם היה פעיל בחייה האזרחיים של סולט לייק סיטי, כולל חברות במועדון הגברים "אלטה", פעלתנות בארגון "בני המהפכה האמריקאית" ו"בני חלוצי יוטה".
לאחר ששימש כסגן מתעד העיר ומבקר העירייה ג'ון תומאס קיין, ולס מילא תפקיד זה בעיריית סולט לייק סיטי מ-1882 עד 1890, וב-1887 היה מזכיר הוועידה החוקתית של טריטוריית יוטה. הוא נבחר לכהונה במועצת העבודות הציבוריות של העיר ב-1890 וב-1893. ב-1892 התמודד לא הצלחה לראשות העירייה. בשנת 1895 היה ציר בוועידה שניסחה את חוקת המדינה, מה שהביא לקבלתה של יוטה כמדינה ה-45 בארצות הברית.
ב-1895 ניצח ולס את יו"ר המפלגה הרפובליקנית של יוטה, צ'ארלס קריין, ואת מושל הטריטוריה לשעבר ארתור לויד תומאס בבחירות למועמדות הרפובליקנית לתפקיד מושל יוטה. בבחירות הכלליות גבר על ג'ון תומאס קיין (אנ'), מועמד המפלגה הדמוקרטית. ולס נבחר לתקופת כהונה בת חמש שנים, אשר נקבעה לתקופה זו כדי לקבוע בחירות אחת לארבע שנים בשנים זוגויות החל משנת 1900. ב-1900 נבחר מחדש לכהונה בת ארבע שנים, והביס את המועמד הדמוקרטי ג'יימס מויל. ולס, שהושבע לתפקידו בגיל 36, הוא האדם הצעיר ביותר שכיהן כמושל יוטה.
כהונתו הראשונה של ולס עסקה בהרכבה ובארגון של ממשלת המדינה החדשה, כולל מיסוד הרשות השופטת ומחלקות הרשות המבצעת. דאגה מתמשכת לגבי זמינות המים הן לחקלאות והן לאוכלוסייה הגדלה בהתמדה הובילה בשנת 1897 לחקיקת החוקים הראשונים ביוטה הנוגעים להשקיה ולזכויות מים. ולס גם היה תומך בהקמת המוסד הלימודי "Branch Normal School" להכשרת מורים, שהפך מאוחר יותר לאוניברסיטת דרום יוטה. בנוסף, הוא תמך ביצירת הארגון הראשון במימון המדינה לתמיכה באומנויות, שהפך בסופו של דבר למועצת האומנויות של יוטה. במהלך כהונתו הראשונה קיבלה המדינה מהממשלה הפדרלית של ארצות הברית אדמות פדרליות של הבסיס הצבאי פורט דאגלס למען הקמת אוניברסיטת יוטה. ב-1900 מינה את אמה ג'. מקוויקר כמפקחת המדינתית על הוראה ציבורית, ובכך נהייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד ציבורי במדינה.
בשלהי כהונתו השנייה התכוון להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית, אך ויתר על כך לבקשתו של חבר הקונגרס ג'ורג' סאת'רלנד, שלבסוף נבחר לסנאט. ב-1904 התמודד ולס לתקופת כהונה הנוספת כמושל אך הפסיד את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לג'ון כריסטופר קטלר. לאחר הפסדו בבחירות המקדימות שב לעסוק בבנקאות ולתפקידיו בעיריית סולט לייק סיטי. בערוב ימיו היה עורך-שותף של העיתון "Deseret News".
ב-12 במרץ 1938 לקה בשבץ מוחי ומת. הוא נטמן בבית העלמין של סולט לייק סיטי.
הערות שוליים

1 2 3  היבר מאנינג ולס, באתר Utah History Encyclopedia (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192310330  LCCN: nr2002015101  SNAC: w6g747g8  VIAF: 71326721   WorldCat (עם VIAF): 71326721
הכל אבוד

ערך זה עוסק בסרט קולנוע אמריקאי משנת 2013. אם התכוונתם לתוכנית אירוח ישראלית בערוץ 10, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'יי. סי. צ'נדור
 הופק בידי:  ג'סטין נאפי טדי שוורצמן ניל דודסון אנה גרב
 תסריט:  ג'יי. סי. צ'נדור
 עריכה:  פיט ביודריו
 שחקנים ראשיים:  רוברט רדפורד
 מוזיקה:  אלכס איברט
 צילום:  פרנק ג' דמרקו   פיטר זוקאריני
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Lions Gate Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 באוקטובר 2013   ישראל 12 בדצמבר 2013
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הישרדות, סרט דרמה, סרט פעולה 
 תקציב:  $8,500,000
 הכנסות:  $10,581,817
 הכנסות באתר מוג'ו:   allislost
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכל אבוד (באנגלית: All Is Lost) הוא סרט הישרדות אמריקאי בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור. השחקן הראשי והיחידי בסרט הוא רוברט רדפורד. זהו סרטו השני של צ'נדור לאחר "התמוטטות" משנת 2011. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2013 וזכה לביקורות מהללות.
עלילה

אי שם באוקיינוס ההודי, הדמות הראשית המגולמת על ידי רוברט רדפורד מקריאה: "אני מצטער. אני יודע שזה בעל משמעות מועטה כרגע, אבל אני באמת מצטער. ניסיתי. אני חושב שתסכימו שניסיתי. ניסיתי להיות אמיתי, להיות חזק, להיות אדיב, לאהוב ולהיות צודק. אבל לא הצלחתי. הכל אבוד".
שמונה ימים קודם, מתעורר הגיבור ביאכטה "ורג'יניה ג'ין" המוצפת במים. הוא עולה לסיפון ומגלה שבספינתו נפער חור כתוצאה מהתנגשות במכולה תועה. הוא מרחיק את הספינה מהמכולה ומתקן את הנזק על ידי הדבקת חתיכות עץ לחור. לאחר מלאכת התיקון, הוא מגלה שמערכת הניווט נהרסה. הוא עולה על התורן כדי לחבר מחדש את מערכת התקשורת. אך חרף ניסיונתיו הוא לא מצליח להפעיל את המכשיר לאורך זמן.
מאוחר יותר מתחילה סערה והוא מנסה בכל כוחו להשאיר את הספינה במסלולה הנוכחי. במהלך ניסיונותיו הוא מועף מהסיפון אל האוקיינוס, ורק לאחר מאבק ממושך הוא מצליח לעלות חזרה לספינה. לאחר שהסערה שוככת, הוא מגלה את הנזק המרובה שנגרם לגוף הספינה. הגיבור מחליט לנטוש אותה לטובת סירת הצלה מתנפחת. הוא אוסף מהספינה ההרוסה ציוד חירום, ומיד לאחר עזיבתו היא שוקעת.
הגיבור מנסה ללמוד איך לתפעל את מכשיר הניווט סקסטנט, הוא מעריך שסיכויו להימצא יגדלו כאשר הוא יגיע לנתיב הספינות המסומן במפה. במהלך מסעו הספקתו מתמעטת, והוא מגלה שהמים שהוא לקח מהספינה אינם ראויים לשתייה. הוא מאלתר ומצליח לאדות חלק מהמים תוך שימוש ביריעת פלסטיק.
כשהוא מגיע לנתיב, שתי ספינות סוחר חולפות על פניו למרות ניסיונותיו לאותת להם באמצעות נורים. הוא נסחף מחוץ לנתיב כשההספקה שלו הולכת ואוזלת. במהלך היום השמיני לתאונה הוא כותב מכתב (אשר הוא הקריא בתחילת הסרט), ומכניס אותו לצנצנת שאותה הוא זורק לאוקיינוס.
באותו הלילה הוא מבחין באור קלוש, נראה של ספינה הנמצאת במרחק. ללא נורים נוספים הוא מדליק אש בתוך סירת ההצלה. האש יוצאת במהרה משליטה ומתפשטת בסירת ההצלה. הסירה נהרסת והוא נאלץ לקפוץ למים. הגיבור שאיבד כל תקווה מניח לעצמו לשקוע למצולות, אולם לאחר רגעים ספורים הוא מבחין שהספינה התקרבה אליו ושוחה לפני המים, שם הוא אוחז ביד המושטת לעברו.
תגובות

הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 94% בהתבסס על 156 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 87 מתוך 100 על בסיס של 43 ביקורות.
הסרט זכה להשוואות לסרט "חיי פיי" (2012) שגם כלל סט צילום מצומצם והתרחש ברובו בלב ים. השחקן רוברט רדפורד והמלחין אלכס איברט זכו לביקורות מהללות על חלקם בסרט. כאשר הסרט הוקרן בפסטיבל קאן רדפורד זכה ל"קימת כבוד".
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מועמדים ומקבלי הפרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי גלובוס הזהב | 12 בינואר 2014 | השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה | רוברט רדפורד | מועמדות |
| פרסי גלובוס הזהב | 12 בינואר 2014 | הפסקול מקורי הטוב ביותר | אלכס אברט | זכייה |
| פרסי אינדפנדנט ספיריט | 1 במרץ 2014 | הסרט הטוב ביותר |  | מועמדות |
| פרסי אינדפנדנט ספיריט | 1 במרץ 2014 | הבמאי הטוב ביותר | ג'יי. סי. צ'נדור | מועמדות |
| פרסי אינדפנדנט ספיריט | 1 במרץ 2014 | השחקן הראשי הטוב ביותר | רוברט רדפורד | מועמדות |
| פרסי אינדפנדנט ספיריט | 1 במרץ 2014 | הצילום הטוב ביותר | פרנק ג' דמרקו | מועמדות |
| פרסי האקדמיה האמריקאית | 2 במרץ 2014 | עריכת הסאונד הטובה ביותר | סטיב בודקר וריצ'רד היימנס | מועמדות |
הערות שוליים

↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "הכל אבוד": הפאדיחה של רוברט רדפורד, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2013