stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאבולאריום
מחקרים חדשים

מחקרים אחרונים, עם זאת, מאפשרים לנו להעריך מחדש את ה"טאבולאריום", במיוחד הם מאפשרים לנו לסלק שורה של דעות קדומות. מחקרים אלה נעשו על ידי שלושה חוקרים, ניקולס פרסל (1993), הנר פון הסברג (1995) ופייר לואיג'י טוצ'י (2005), שכל אחד מהם תרם תרומה חשובה לוויכוח, גם אם מסקנותיהם אינן משכנעות לחלוטין, ובמקרים מסוימים אינן נכונות.
פרסל, שהסתמך על תאוריה ישנה של תאודור מומזן (1858), סירב לקבל את הזיהוי המסורתי של המבנה עם הטאבולאריום, משום שאין לו מאפיינים אדריכליים שבדרך כלל מאפיינים ארכיון. למעשה, אנרי ג'ורדן כבר ציין שברומא, בניגוד לערים אחרות באיטליה העתיקה, לא היה רק אחד אלא מספר טאבולאריות, שכל אחד מהם היה קשור למשרד מנהלי אחר.
נקודה נוספת משמעותית מאוד עולה ממאמרו של פון הסברג, שחקר מחדש קבוצה של יצירות אדריכליות שעדיין נשמרו במקום שבו התגלו בתחילת המאה התשע עשרה. היצירות האלה מורכבות מעמודים העשויים חוליות, כותרות קורינתיות וארכיונים, כאשר הכל עשויים מאבן הטרוורטין, שבדרך כלל יוחסו לקומה השנייה של ה "טאבולאריום". הממדים המרשימים של יצירות אלה מרמזים דווקא, כי הבניין אינו בהכרח טאבולאריום. פון הסברג ייחס אותם בצורה נכונה לשני שלבים של מקדש גדול, רפובליקאי מאוחר ואחד פלאבי מאוחר. האחרון ללא ספק קשור לשחזור הדומיטיאני בעקבות השריפה של שנת 80 לספירה. פרשנות זו נראית ודאית, עם זאת, ייחוסם של היסודות האדריכליים לבניין שחורבותיו עדיין ניכרות בגן האראקואלי, אינו נכון.
מנגד, טוצ'י, אשר התחיל מנקודת המבט של פרסל ("הטאבולריום" אינו טאבולאריום), בחן מחדש את היסודות האדריכליים שנחקרו על ידי פון הסברג ואישר את ייחוסם למקדש של התקופה הרפובליקנית. הוא הדגיש, עם זאת, את נקודות החולשה של המחקר של פון הסברג. מחד גיסא זה מוכיח, אם כן, כי הטאבולאריום הוא למעשה המרתף (substructio) של המקדש המוצע, אשר בנייתו שייכת לתקופה מ-78 לפנה"ס ואילך. מאידך גיסא, השערתו של טוצ'י כי זהו בית המקדש של יוּנוֹ מוֹנֶטָה, שהועבר לכאן ושוחזר לאחר שריפת הקפיטולום בשנת 83 לפני הספירה, אינה מקובלת. שינוי במיקומו של מקדש שהיה במובן מסוים מזוהה עם המצודה לא יכול להיות מוצדק על בסיס הראיות הנוכחיות. הסיבה לך היא שהשרידים שעדיין נראים על המצודה כוללים מבנים של התקופה הקיסרית, כגון שני קירות בטון מקבילים הקשורים ליסודות העמודים, אשר שייכים לשחזור הדומיטיאני של המקדש, דבר אשר סותר את שייכותו של המבנה למקדש.
בהתייחסות לקומה הרביעית, האם היא אכן הקומה העליונה של הטאבולאריום? האם היה זה המקום שבו שיכן אספסיאנוס את "שלושת אלפי טבליות הברונזה ...", "צווים של הסנאט וחוקי האספה הפלבאית על אמנות ובריתות ומענקים אינדיבידואליים של זכויות אישיות"?
כמה חוקרים הטילו ספק בזיהוי הזה. תאודור מומזן, ההיסטוריון המפורסם ביותר של רומא העתיקה במאה התשע-עשרה, טען כי הממשלה הרומית אינה זקוקה למחסן עצום עבור "המסמכים" שלה, כל מקום, קטן ככל שיהיה, יכול לשמש כ"טאבולאריום". ויתר על כן, הכתובת המפורסמת שנמצאה על ידי קנינה לא הייתה, ככל הנראה, מקורית. רוב בני זמנו של מומזן וממשיכיהם התעלמו מההצעות הללו, אך פרסל דגל בהם באחרונה, וזיהה את הטאבולאריום כ"אטריום ליברטיס ", אטריום החירות, בניין רפובליקני ידוע.
מאוחר יותר, הציע טוצ'י כי שני חללים מרכזיים ביסודותיו של הטאבולאריום, מצביעות כי שתי הקומות הקיימות שלו היו רק היסודות של המקדש הגרנדיוזי של ג'ונו מונטה שבעבר היה אמור להיות מעל למצודה תחת הכנסייה של סנטה מריה איו ארצ'לי עם פלטפורמה כה גדולה.
קארל וימן

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1951 (בן 73) קורווליס, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה, הוראת המדעים 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1973)  אוניברסיטת סטנפורד (1977)  תיכון קורווליס 
 מנחה לדוקטורט:  תאודור הנש 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולורדו בולדר  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קולומביה הבריטית  אוניברסיטת מישיגן  JILA 
 פרסים והוקרה:  Excellence in Physics Education Award (2018)  מדליית ארסטד (2007)  פרס ארתור שולוב במדעי הלייזר (1999)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה  פרס נובל לפיזיקה (2001)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2000)  פרס ניוקומב קליבלנד  פרס רוברט וו. ווד (1999)  מדליית לורנץ (1998)  פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (1997)  פרס לזכר ריצ'טמייר (1996)  פרס על שם פריץ לונדון (1996)  פרס אינשטיין למדעי הלייזר (1995)  פרס דייוויסון-גרמר בפיזיקה אטומית ופיזיקת פני שטח (1994)  פרס ארנסט לורנס (1993)  מלגת גוגנהיים (1990) 
 אתר רשמי
 
קארל אדווין וימן (באנגלית: Carl Edwin Wieman; נולד ב-26 במרץ 1951) הוא פיזיקאי אמריקאי, שיחד עם וולפגנג קטרלה ואריק קורנל, זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 2001 על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין בפעם הראשונה.
חייו האישיים

וימן נולד לאורר ואליסון בקורווליס שבאורגון, ארצות הברית. לוימן ארבעה אחים ואחיות. אביו עבד במנסרה ואימו הייתה עובדת סוציאלית. בכיתה ז' למד בבית הספר בעיירה פלימות'. לפי וימן למורה שלו למדעים רון טוביאס, הייתה השפעה גדולה עליו והוא עדיין זוכר את השיעורים וההסברים שלו מבית הספר על מבנה האטומים והטבלה המחזורית. בהמשך נרשם לבית הספר התיכון שבקורווליס והשתתף בתחרויות שחמט ושיחק בנבחרת הטניס. אחד המורים שלו מהתיכון אמר עליו "ילד רציני שלעולם לא קיבל שום דבר רע". בשנת 1984 נישא וימן לשרה גילברט (Sarah Gilbert). הוא הכיר אותה כאשר עבדה על הדוקטורט שלה. הם רצו להתחתן זמן קצר לאחר שהכירו אך לבסוף התחתנו רק אחרי ששרה סיימה את הדוקטורט שלה.
הקריירה האקדמית והמדעית

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ב-1969, סיים תואר ראשון באוניברסיטת MIT בשנת 1973 ותואר שלישי באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1977. תחילתה של הקריירה המדעית שלו הייתה בתור מתמחה אצל חוקר באוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן וימן מונה לעוזר של פרופסור לפיזיקה. בשנת 1984 וימן עבר לאוניברסיטת קולורדו ולאחר שלימד שלוש שנים באוניברסיטה מונה לפרופסור. וימן ואריק קורנל (מהמכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה) החלו במחקר בשנת 1990 שהוביל לכך שבשנת 2001 יזכו בפרס נובל לפיזיקה ביחד עם וולפנג קטרלה (מ-MIT). הם זכו בפרס על יצירת עיבוי בוז-איינשטיין לראשונה. עיבוי בוז איינשטיין היא תופעה שמתרחשת בבוזונים, בטמפרטורות של כמה עשרות ננו-קלווין מעל האפס המוחלט (‎-273.15 מעלות צלזיוס) שבה חלקיקים רבים נדחסים לרמת האנרגיה הנמוכה ביותר של מערכת קוונטית ובעצם משנים מצב צבירה לגז בוזונים מנוון. התופעה נחזתה על ידי אלברט איינשטיין וסאטינדרה נאת בוז בשנת 1924. אבל יצירת העיבוי נעשתה לראשונה על ידי הזוכים בפרס רק בשנת 1995. משנת 1985 עד 2007 היה וימן עמית במכון JILA‏ (Joint Institute for Laboratory Astrophysics), ובין השנים 1993 ל-1995 שימש כיושב ראש המכון. וימן הקים את CWSEI‏ (The Carl Wieman Science Education Initiative) בשנת 2006. שנה לאחר מכן עזב וימן את אוניברסיטת קולורדו ועבר לאוניברסיטת קולומביה הבריטית שם היה פרופסור לפיזיקה ודירקטור ב-CWSEI. בין השנים 2010 ו-2012 וימן היה דירקטור חבר במשרד המדע והטכנולוגיה של הבית הלבן. בשנת 2013 וימן עבר למחלקת הפיזיקה ולבית הספר הגבוה לחינוך של אוניברסיטת סטנפורד.
תארים ופרסים

פרס לורנס לפיזיקה 1993
פרס דייויסון-גרמר 1994
מדליית איינשטיין לחקר הלייזר 1995
נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים 1995
פרס Newcomb Cleveland 1996
פרס פריץ לונדון לפיזיקה בטמפרטורות נמוכות 1996
פרס בינלאומי למדע ע"ש המלך פייסל 1997
מדליית לורנץ 1998
נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנות ומדעים 1998
פרס Schawlow למדעי הלייזר 1999
מדליית בנג'מין פרנקלין לפיזיקה 2000
פרס נובל לפיזיקה 2001
פרס ה-NSF למורים מכובדים בתחום ה-SMET‏ 2001
פרופסור השנה בארצות הברית 2004
מדליית Oersted 2007
נבחר לאקדמיה הלאומית לחינוך 2008
פרס Vollum על הישג מכובד במדע ובטכנולוגיה 2009
פרס על מחקר בתחום החינוך המדעי 2011
פרס מפעל חיים על חינוך מדעי 2012
ערן זרחוביץ'

| --- | --- |

זרחוביץ' ביולי 2011
 לידה:  15 בנובמבר 1974 (בן 50) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
ערן זרחוביץ' (נולד ב-15 בנובמבר 1974) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי, שחקן ושדרן רדיו ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
חיים אישיים

זרחוביץ' מתגורר ברמת השרון, נשוי ללירון ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  פגישה עם רוני קובן עונה 9 | ערן זרחוביץ', באתר יוטיוב, ‏9 בנובמבר 2024
↑  אמיר בוחבוט, סיירת מטכ"ל בת 50, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2011
↑    רז שכניק, מי היה משחק אותי בסרט על חיי? עוז זהבי. מודעות עצמית זה לחלשים, באתר "ידיעות אחרונות", 6 במרץ 2017
↑  גילי איזיקוביץ, ערן זרחוביץ עובר לקדמת הבמה, באתר הארץ, 4 במאי 2012
↑  ויטה קיירס, ‏"הייתי במסעדה ונתנו לי עם החומוס כוס יין, ואמרו 'זה מאיתנו'. זאת הכוכבוּת בארץ", באתר ‏מאקו‏, 10 בינואר 2019
↑  סמדר שילוני, ערן זרחוביץ': "אין לי תעודת שחקן. לקבל אישור מאבי נשר זה משהו שרציתי מאוד", באתר ynet, 27 בספטמבר 2023
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד • טל פרידמן |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2006 - תמר מרום ("אמא'לה") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית  2007 - אסף הראל, דוד ליפשיץ, איתי רייכר, בני בשן, דניאל נקסטרד וערן זרחוביץ' ("מסודרים") | הבא: 2008 - יעל פוליאקוב ועומר תדמור ("הכל דבש") |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2013 - סייד קשוע ("עבודה ערבית") | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה - התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית  2014 - ערן זרחוביץ', אסף הראל, אסי כהן, מאור כהן ("הפרלמנט") | הבא: 2015 - יוסי מדמוני (להרוג את הסבתא) |
ספריא

| --- | --- |

 סוג:  ספרייה דיגיטלית 
 סלוגן:  ספריה חיה של טקסטים יהודיים
 מייסדים:  ג'ושוע פואר ברט לוקשפייזר
 www.sefaria.org
 
ספריא (באנגלית: Sefaria) הוא מלכ"ר המפעיל אתר אינטרנט המשמש כספרייה דיגיטלית מקוונת של טקסטים יהודיים חופשיים ובקוד פתוח. היא נוסדה בשנת 2011 על ידי ברט לוקשפייזר (Brett Lockspeiser), לשעבר מנהל מוצר בחברת גוגל, והעיתונאי והסופר ג'ושוע פואר. הטקסטים ניתנים ברישיון שמאפשר הפצה לא מסחרית הן בעברית והן בתרגום. האתר מספק גם כלי ליצירת דפי מקורות.
היסטוריה

ספריא הוקמה ב-2011, על ידי העיתונאי ג'ושוע פואר יחד עם ברט לוקשפייזר, לשעבר מנהל מוצר בגוגל. גרסת הבטא הראשונה יצאה לאור ב-2012, וב-2013 היא הפכה רשמית למלכ"ר, בעזרת מימון מקרן נתן, Jonathan and Tamar Koschitzky, וקרן ג'ים ג'וזף. ב-2015, היו כבר שתים-עשרה אפליקציות שעשו שימוש ב-API ובמסד הנתונים של ספריא, וחתמו על עסקה לשימוש בתרגומים שפורסמו בעבר על ידי הוצאת "אורים". האתר של ספריא עבר עיצוב מחדש ב-2016, לצד פרסום יישומים חדשים עבור iOS ו-Android, ותרגום מלא לאנגלית של פירוש רש"י על התורה. בשלב זה, היו למעלה מעשרה אנשים בצוות המקצועי של האתר. ציון דרך משמעותי לאתר הגיע ב-2017, עם הוצאת מהדורת ויליאם דוידסון לתלמוד, אשר כוללת את פירושו של הרב עדין אבן-ישראל (שטיינזלץ) בעברית ובאנגלית, תחת הרישיון CC BY-NC.
תוכן

לספריא יש ספרייה רחבת היקף של טקסטים יהודיים, ובכללם התנ"ך, התלמוד, סידורים, וכן יצירות חדשות יותר. התוכן של ספריא מגיע ממגוון מקורות: ספרים בנחלת הכלל נסרקים ומעובדים על ידי תוכנת OCR, ואחר כך מוגהים ומסודרים על ידי צוות מטעם האתר. מקורות מקוונים אחרים, כגון "בלכתך בדרך" משמשים גם הם כמקור. בנוסף, יש מוציאים לאור העובדים ישירות מול ספריא.
תוכן > תרגומים

לכמה יצירות, כגון התנ"ך והתלמוד, יש תרגומים לאנגלית. תרגומים אלו באו או ממיקור המונים, או ממוציאים לאור, או שהיו כבר בנחלת הכלל. כמה מהתרגומים בוצעו על ידי ספריא עצמה.
תכונות > קישוריות

יצירות רבות מקושרות לפירושים שניתנו להן במשך הדורות. לדוגמה, לחיצה על קטע מכל סוג תפתח חלונית צד, המאפשרת למשתמש לצפות בפרשנות על הקטע.
תכונות > דפי מקורות

בונה דפי המקורות של ספריא מאפשר למשתמשים ליצור דף עם מקורות מתוך ספריא. ניתן להפוך את דפי המקורות לציבוריים, כך שיהיו זמינים עבור משתמשים אחרים; ניתן להוריד את דפי המקורות כקובץ PDF.
ביקורת

על האתר נמתחה ביקורת על כך שהוא מכיל ביאור לגמרא המשלב גם תכנים נוצריים. בתגובה טענו באתר כי הם מגישים טקסטים ממקורות מגוונים, וייתכן שחלק מהתכנים אינם מתאימים לכל קורא.
באייר ה'תשפ"ב (מאי 2022) חסמה נטפרי את האתר וכן הסירה את האפליקציה מהחנות שלה לאנדרואיד, בהוראת ועדת הרבנים לביצור חומות הדת, בטענה שהאתר מלא בדברי נצרות וכפירה.
הערות שוליים

↑  Maier, Lilly (8 בפברואר 2017). "You Can Now Read The Whole Talmud Online - For Free". The Forward. נבדק ב-25 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schifrin, Dan (11 ביולי 2014). "Locally fueled Sefaria project has radical ambitions for traditional Jewish texts". J. The Jewish News of Northern California. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "אודות ספריא". אתר ספריא. נבדק ב-2018-04-21.
↑  "Sefaria and Urim Publications Strike Unprecedented Agreement". The Sefaria Blog (באנגלית אמריקאית). 2015-02-11. נבדק ב-2017-10-04.
↑  אתר בלכתך בדרך
↑  "Content FAQ". GitHub. נבדק ב-4 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  T. L. S. Editor, Rabbi Aaron Lankry Rips Sefaria App Over "Treif Content" [UPDATED], The Lakewood Scoop, ‏2022-05-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  מה קרה שחסמו את ספריא?, באתר פורום נטפרי, ‏2022-05-10
↑  NetFree - ספריא בנטפרי, באתר netfree.link
| ספריות דיגיטליות בנושאי יהדות |
| --- | --- | --- |
| ספרות מקור - טקסט | ויקיטקסט • ספריא • על התורה • פרויקט השו"ת • דעת • סנונית • אוצר הספרים היהודי השיתופי • המילון ההיסטורי ללשון העברית • מכון ממרא • פרויקט בן-יהודה • הזמנה לפיוט • Grimoar |  |
| ספרות מקור - סרוקה | היברובוקס • אוצר החכמה • הספרייה הלאומית • ספריית אסיף • אוצרות התורה |  |
| כתבי יד | המכון לתצלומי כתבי יד עבריים |  |
| ספרים סרוקים - כללי | ארכיון האינטרנט • גוגל ספרים • פרויקט גוטנברג |  |
| ביבליוגרפיה | מפעל הביבליוגרפיה העברית • רמב"י • רמבי"ש • הלכה ברורה ובירור הלכה |  |
ספריות דיגיטליות בנושאים נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2866154801898256310006   WorldCat (עם VIAF): 2866154801898256310006
ארצות הדרום (טולקין)

מפת הארץ התיכונה, כשהחלקים הצבועים מסמנים את דרום הארץ התיכונה


  מורדור ודרום גונדור   אזור קהנד, הרד הקרובה, ומפרץ אומבר   הרדוית   הרד הרחוקה, חלקה הרחוק של הרד
ארצות הדרום הן מספר ארצות וחבלי ארץ שנמצאים בדרום הארץ התיכונה הבדיונית ומופיעים בעולמו של טולקין. רוב יושבי הארצות הללו נודעו ככאלו שסרו למרותו של סאורון, שיתפו איתו פעולה ואפילו נלחמו במלחמותיו. רוב יושבי הארצות הללו הם אנשים שחומי עור, שנקראים בני המזרח והרדרים.
גאוגרפיה

רוב ארצות הדרום הן מדבריות ושוממות למעט כמה שבטים פראיים, עם זאת צפונן הוא האזור הפורה ביותר, ישנו את ים נורנן הפנימי וסביבו שדות חקלאיים רבים במורדור וגם כן את מפרץ אומבר, שבו מתקיימת העיר הדרומית ביותר הידועה-עיר שודדי הים שנבנתה לראשונה על ידי הנומנורים.
תושבי האזור

לאורך השנים, נגלו עמים רבים ומשונים ששכנו בארצות הללו, עם זאת ישנם כאלו שבלטו באופן מיוחד מעל כל השאר, רובם שיתפו פעולה עם מורגות בעידנים הקדומים ולאחר מכן גם עם סאורון, העם היחיד שמעולם לא שיתף פעולה עם סאורון הם אלו תושבי דרום גונודר, למעט הנומנורים השחורים.
תושבי האזור > עמי ארצות הדרום > הרדרים

הרדרים, המכונים בלשון המערב כ"דרומיים" ו"שחומי-העור" על ידי בני המחצית, הם עמים אשר מוצאם מהרד שבארץ התיכונה ישירות מדרום לגונדור. אנשים אלו נשלטו על ידי אדונים רבים, עד שעם הזמן סאורון השחית אותם וקרא להם למלחמה. הם היו בעלי בריתו האנושיים הבולטים ביותר בעידן השלישי.
תושבי האזור > עמי ארצות הדרום > רוכבי הקרונות

רוכבי הקרונות היו ברית של שבטי בני מזרח שהיו מאוחדים בשנאתם לגונדור, והוסתו על ידי אדון האופל סאורון לתקוף את גונדור. רוכבי הקרונות תקפו את גונדור בשנת 1856 לעידן השלישי והביסו את צבא גונדור והרגו את מלכם נרמקיל השני, עם זאת, לבסוף הם הובסו על ידי קלימטר, בנו של נרמקיל בשנת 1944 לעידן השלישי בקרב באזור נהר הקלברנט ומאז לא שבו להטריד את גונדור.
תושבי האזור > עמי ארצות הדרום > הנומנורים השחורים

הנומנורים השחורים, שנקראו בתחילה בפיהם "אנשי המלך", היו קבוצה שנפלה של נומנורים שנבעה מאלה שהיו נאמנים לכתר הנומנורי, והתנגדו ל"חרם המערב" ולולאר והיחסים עם העלפים. לאחר עלייתו של סאורון בנומנור כ"אנטר", האזינו נומנורים לדבריו, ועד מהרה הושחתו על ידו. הם סגדו לחושך ולאדוניו (מורגות ואחר כך סאורון) ודיכאו את האנשים שנותרו בארץ התיכונה. מאז, הם היו משרתי האויב ויריביהם
המרים של דונדין.
תושבי האזור > עמי ארצות הדרום > הפיראטים של אומבר

פיראטי אומבר היו ערבוביה של עמים שהנודעים בהם היו הנומנורים השחורים וחיו בארץ התיכונה. עמים אלו היו ידועים בפיראטיות ותקפו ספינות לאורך חופי גונדור. עירם העיקרית הייתה עיר שודדי הים שבמפרץ אומבר. בשר הטבעות הם נודעו לרוב כאשר אראגורן, לגולאס, גימלי, וצבא המתים מדונהארו השתלט על ספינותיהם שהיו בדרך לעזור לחיילי סאורון.
תושבי האזור > עמי ארצות הדרום > אנשי קהנד

מעט מאוד ידוע על אנשי קהנד למעט ששמם בשפתם הוא וריאגים (Variags), רוב המידע עליהם הוא מידע אשר מבוסס על השערות, אך ידוע שהם היו גם כן בני בריתו של סאורון ונלחמו בקרב בשדות פלנור ביחד עם ההרדרים ושאר צבאו.
ארצות הדרום > דרום גונדור

דרום גונדור, הידוע גם בשם הרונדור, הוא אזורה הדרומי של גונדור ונמצא מצפון להרד ואומבר.
ארצות הדרום > דרום גונדור > גאוגרפיה

דרום גונדור נמצא דרומית לגונדור ומצפון להרד ושתי המדינות נלחמו על השליטה באזור. חבל הארץ דרום גונדור נתחם בין שני הנהרות פורוס והארן. האקלים באזור התאפיין בחורפים מתונים וקיצים חמים ויבשים, והאזור הורכב מיערות מפוזרים.
בשיא פריחתה, חלקה הדרומי של גונדור כלל גם את הרד הקרובה וית'יליין. האזור נשלט מאוסגיליאת בעידן הזהב של גונדור. אנשי ית'יליין בדרך כלל לא הכירו בשלטון אוסגיליאת כשלטון החוקי עליהם. אנשי הרדווית מחו ודרשו מאיסילדור שישחרר את אדמותיהם. העיר אוסגיליאת הייתה בשלב זה עיר משגשגת שממנה שלט איסילדור. שדות פלנור סווגו גם כן כדרום גונדור, ואילו אנדוויית והאזורים הצפוניים כמו לבנין ולמדון לא היו.
ארצות הדרום > דרום גונדור > היסטוריה

דרום גונדור היה חלק מממלכת גונדור בתחילת העידן השלישי. דרום גונדור נחשבה לחלק מגונדור עד לסכסוך משפחתי שפרץ בין מלכיה, לבין פיראטים מאומבר. במהלך מלחמת הטבעת תוארה דרום גונדור כ"ארץ שנויה במחלוקת ומדברית" (במפה). בעידן הרביעי התאחד שוב עם גונדור ונהפך לחלק מהממלכה המאוחדת.
ארצות הדרום > קהנד

קהנד היה שמה של ארץ ששכנה מדרום-מזרח למורדור וממזרח להרד. כמעט שום דבר לא ידוע על קהנד או על אנשיה, אלא שהם נקראים וריאגים, ושלחמו למען צבא סאורון, אך שום דבר מלבד שמם לא מוזכר בספרים.
ארצות הדרום > קהנד > היסטוריה

בעידן השלישי, קהנד נמצאה בהשפעת מורדור והשר האפל וידוע שסיפקה לו סוסים.
בשנת 1944 לעידן השלישי הגיעו רוכבי הקרונות לדרום מורדור וגייסו את ההרדרים ואת הוריאגים, תוך שימוש במספרם לביצוע תקיפה בגונדור.
מאוחר יותר, במהלך מלחמת הטבעת, הם צעדו עם כוחות סאורון למינס טירית, והשתתפו בקרב בשדות פלנור.
ייתכן שקהנד נפלה בהדרגה לשליטת גונדור במהלך העידן הרביעי ולא הייתה עוינת כלפי השלטון כמו אנשי הרד במהלך השנים המוקדמות של העידן השלישי. בהתבסס על מפת האזור וקרבתה להרד, קרוב לוודאי שקהנד הייתה ארץ יבשה ועקרה מכוסה במדבר. ידוע מעט על הגאוגרפיה שלה, אם כי סביר להניח שהארץ כוסתה אדמה יבשה או חול.
ארצות הדרום > אומבר

אומבר הייתה ממלכת אדם בדרומה הרחוק של גונדור שבארץ התיכונה, שם התגוררו צאצאי אמנדיל בשנות פריחתה של גונדור, עריה ונמליה נבנו בתקופת מלכי גונדור.
מפרץ אומבר מדרום למפרץ בלפלס היוה נמל טבעי מוגן, אך "המבצר הגדול של נומנור" שנמצא בתוכו לא נבנה עד שנת 2280 לעידן השני, רק בזמן שסאורון העז לקרוא תיגר על נומנור.
ארצות הדרום > הרד הקרובה

הרד הקרובה הוא אזור גדול מאדמת הרד מדרום-מזרח לגונדור.
אנשי גונדור וההרדרים נלחמו דרך קבע מעל השטח שכותרתו במפות דרום גונדור. הרד הקרובה גובלת בקהנד במזרח, אם כי גבול זה לא תואר על ידי טולקין. הרדווית ממוקמת דרומית להרד הקרובה.
ארצות הדרום > גאוגרפיה

רוב שטח הרד הקרובה הוא מדבר, שתואר על ידי גולום כמקום בו "הפנים הצהובות בהירות ונוראיות". בדרום-מזרח הרד הקרובה, ישנו מפרץ טבעי אשר מרחיק עמוק אל הארץ, ונהר גדול זורם פנימה משם לכיוון צפון-מערב, מזרחה יותר הנהר מתפצל. פלג אחד של הנהר זורם מערבה לכיוון אומבר, הפלג השני זורם לכיוון צפון-מזרח. המפרץ וגם הנהרות הם חסרי שמות. אף כי לא תוארו ערים או בתי מגורים קבועים של הרדרים על ידי טולקין, יש להניח שהם היו ממוקמים ליד נהרות אלה, שם ייתכן שהאקלים היה מתון יותר והיכן שהם יכולים להשתמש בהשקיה.
ארצות הדרום > הרדווית (ארץ הדרום)

הרד, בשמה המלא" הרדווית, היא ארץ עצומה שנמצאת מדרום לגונדור ולמורדור. אנשי הרד היו ידועים כאנשי הדרום או הרדרים.
ארצות הדרום > הרד הרחוקה

הרד הרחוקה היא חלקה הדרומי של הרדווית. זהו אזור עצום בגודלו, למעשה יבשת שלמה. הגבול בין הרד קרובה להרד רחוקה אינו מסומן.
ארצות הדרום > הרד הרחוקה > גאוגרפיה

הרד הרחוקה הייתה גדולה מספיק כדי להניח שיש בה כמה אזוריי אקלים שונים, אם כי חלק גדול ממנה היה מכוסה בג'ונגלים. כמה נהרות גדולים זרמו דרך היבשת. חלק גדול מקצה המערבי של היבשת גבל ברכס הרים שנקרא "ההרים האפורים", (אין לבלבל אותו עם ארד מיתרין). במהלך העידן הראשון, המישורים השטוחים שממערב להרי האפורים שקעו מתחת למים, אולי במהלך מלחמת החרון כשרוב בלריאנד שקעה גם כן.
ארצות הדרום > הרד הרחוקה > העידן השלישי

לפחות חלק מאנשי הרד הרחוקה היו בעלי ברית לסאורון במלחמת הטבעת, וחלקם לחמו בקרב בשדות פלנור. אנשי הרד הרחוקה תוארו ב"שיבת המלך" כ"גברים שחורים כמו חצי טרולים עם עיניים לבנות ולשונות אדומות", כמו גם מכונים אנשי טרול. שום דבר לא ידוע על תרבותם או שפתם של אנשים אלו, או אפילו באיזה חלק של הרד הרחוקה הם חיו.
מקורם של המומקיל הענקיים הוא בג'ונגלים של הרד הרחוקה, שם בייתו אותם ההדרדרים.
ראו גם

ממלכות הארץ התיכונה
הערות שוליים

↑  למרות השם המטעה, אנשים אלו נקראו על ידי העלפים "בני המזרח" בזמנים קדומים כי מבחינתם אנשים אלו חצו את ההרים הכחולים ממזרח למערב, וכאילו באו מהמזרח, למרות זאת מקום מושבם של האנשים הללו היה למעשה בדרום הארץ התיכונה, וכינוי זה נשאר מאז.
↑  הרדרים הוא שמם של האנשים שמוצאם מהרד, שם זה משמש גם ככינוי יחיד וגם ככינוי רבים.
↑  הסילמריליון, על טבעות הכוח והעידן השלישי.
1 2  The Atlas of Middle-earth, Thematic Maps, "Climate"
↑  The Atlas of Middle-earth, Thematic Maps, "Vegetation"
ספר השמות

ערך זה עוסק בספר הנצחה של קורבנות השואה. אם התכוונתם לספר השני בתורה, ראו .
| --- | --- |

קריאה בספר
 מידע כללי
 מאת:  יד ושם
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  לקסיקון ביוגרפי
 נושא:  שואה
 הוצאה
 הוצאה:  יד ושם 
 מקום הוצאה:  ירושלים 
 תאריך הוצאה:  2023
 תאריך הופעה ראשונה:  2013
 מספר עמודים:  20,000
 עורך:  עובדי יד ושם מאז הקמתו
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  2013
 מספר כרכים:  70 (מוצבים יחדיו)
 מקורות לכתיבת הספר:  מפעל איסוף השמות במסגרת „לכל איש יש שם”
 
| --- | --- |

חלל הקבע
 מידע כללי
 מעצב:  חנן דה לנגה
 תאריך יצירה:  2023
 טכניקה וחומרים:  הדפסה על גליונות רחבים, תאורה רכה ותחומה, ניגודיות שחור–לבן
 ממדים בס"מ
 אורך:  800
 רוחב:  100
 גובה:  200
 נתונים על היצירה
 צבעים:  שחור, לבן, צהוב חלש
 מיקום:  מוזיאון יד ושם לתולדות השואה ירושלים שבישראל
 קואורדינטות:  50°01′34″N 19°12′08″E﻿ / ﻿50.02606°N 19.20212°E﻿ / 50.02606; 19.20212
 
ספר השמות הוא ספר הנצחה גדול ממדים, שעל דפיו מפורטים שמות ופרטי מידע קצרים על אודות כ־4,800,000 היהודים קורבנות השואה שנודעו ליד ושם ותועדו, מתוך כלל 5.8 מיליון הנספים. הספר הודפס בשתי מהדורות, ב־2013, ובחלוף עשור.
יוזמה

הרעיון להקים את ספר השמות נבע מכך שאנשים באו להיכל השמות ביד ושם ורצו לגעת במו ידיהם בדפי העד, להמחשת ההנצחה – מה שלא התאפשר כי הדפים הם מקורות ארכיוניים בשימור. המקור וההשראה לאופן ההנצחה בספר השמות הם בתי כנסת באירופה כמו בית הכנסת פינקס שבמוזיאון היהודי בפראג, שם כתובים על הקירות עשרות אלפי שמות של נרצחים בשואה. הנגישות של השמות, באופן בלתי אמצעי, היוו השראה לספר השמות, שבו אפשר לגעת בכל שם ושם של הנרצחים בשואה.
מאגר השמות

במסגרת מפעל ההנצחה „לכל איש יש שם”, רוכזו שמותיהם של קורבנות השואה הרבים שמידע על אודותם הגיע לידי יד ושם, בדרך כלל בעקבות גביית עדות מניצולים באמצעות דפי עד. מאגר השמות זמין במקום ובאינטרנט, אך בניגוד למאגר המידע הדיגיטלי, ספר השמות הוא בגדר אנדרטה פיזית מונומנטלית שמנציחה את הנספים באופן מוחשי. הוא מדגיש את כמותם לצד האינדיבידואליות שלהם באמצעות הפגת האנונימיות של כל שם והתמקדות קצרה במהלך החיים של מי שנשא אותו, בנפרדות רגעית מהמכלול.
תיאור הספר

בשנת 2013, הספר הודפס בעותק אחד, ובו כ־4,300,000 שמות. הוא מוצג בתערוכת קבע בבלוק 27 שבמוזיאון אושוויץ בירקנאו, בתחנה האחרונה.
ב־2023 הוצא הספר מחדש בגרסה מעודכנת שבה כ־4,800,000 שמות. ב־26 בינואר, ערב יום הזיכרון הבין־לאומי לשואה, הוא הוצג בתערוכה במטה האומות המאוחדות, בהשתתפות מזכ״ל הארגון אנטוניו גוטרש, שגריר ישראל גלעד ארדן ויו״ר מועצת יד ושם דני דיין. התערוכה הוצגה למשך מספר שבועות, עד ל־17 בפברואר. בחודש מרץ הוא הועבר לישראל, ובערבו של יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ״ג הוצב בתצוגת קבע במוזיאון יד ושם לתולדות השואה, בנוכחות הנשיא יצחק הרצוג.
השמות מופיעים באנגלית, בסדר אלפביתי. לצידם מופיעים פרטי תאריך הלידה ומקומה, ומקום הירצחם, ככל שהם ידועים. דפי הספר גבוהים וקשיחים, רוחבם 30 סנטימטר וגובהם מטר. 20 אלף העמודים כרוכים ב־70 כרכים של כ־80,000 שמות האחד. הכרכים שובצו לאורך 8 מטרים בשני צידיו של מעמד שחור, ומוארים מתחתיתו. בחזית המעמד מצוין שם הספר וייעודו. ביד ושם הוא נגיש לקריאה במרכזו חלל קבע שספסלי עץ הוצבו לאורך קירותיו, במרוחק משני עברי הספר.
בסופו של הספר הושארו עמודים ריקים כמקום לנספים נוספים שיתגלו, וכסמל לאלו שלא ייוודעו עוד בזהותם על אף מאמצי החקר וההנצחה. מוערך כי כ־200–300 אלף שמות נוספים יתגלו ויתווספו אליו בחלוף השנים, ושיגיעו לסך כולל של כ־5–5.1 מיליון שמות מתוך כלל 5.8 מיליון הנספים, זאת לצד הכנסת איחודי כפילויות ותיקוני שגיאות.
גלריה

תמונה של עמוד בספר
לוחית תיאור
ראו גם

היכל השמות
פנקס הקהילות
הנצחת זכר השואה
השואה באמנות, וספרות השואה