stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורשת יער הגשם הטרופי של סומטרה
פאונה

ההרים בסומטרה הם מקלט חשוב עבור מגוון רב של בעלי חיים. אונסק"ו העריך בשנת 2004, עת הוכרזו הפארקים כאתר מורשת עולמית, כי האזור המוכרז הוא בית גידול עבור 201 מינים של יונקים ו-580 מינים של עופות, שמהם 21 הם אנדמיים ו-58 מינים נמצאים ברשימה האדומה של IUCN שפורסמה בשנת 2000. פאונת היונקים של סומטרה דומה מבחינת המגוון שלה לזו של בורנאו (222 מינים), ג'אווה (182 מינים) וגינאה החדשה (220 מינים). מבין כלל המינים הגדלים בפארק 22 הם ייחודיים לשטחו ואינם גדלים בשום מקום אחר באינדונזיה. סוגי הצמחייה ובתי הגידול הרבים בפארקים, התלויים בגובה ובמיקומם על פני שושנת הרוחות, גורמים לספציאציה מוגברת וליצירת פאונת יונקים מגוונת. בפארקים יש גם 200 מינים של זוחלים, 30 מינים של דגים, וחסרי חוליות. שלושת הפארקים הם עדות למחסום בין הביוטה של אסיה לבין זו של סומטרה בשל מאפייניהם הגאוגרפיים, וסביבות הגידול של בעלי החיים השונים הן עדות להתפרצות הטוף מהר טובה לפני 75,000 שנים. דוגמה לכך היא הטפיר האסייתי, שלמעט מקרים בודדים לא נמצא בכלל דרומית לאגם טובה.
הפארק הלאומי גונונג לאוסר הוכרז על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר כ"אזור אקולוגי הראוי לשימור לצורך הגנה על המגוון הביולוגי של כדור הארץ", ובהכרזה נכללו גם המערכות האקולוגיות שמסביב לפארק. השטחים הללו מהווים 47% מכלל שטח בתי הגידול של האורנגאוטן. מלבד האורנגאוטן גדלים בפארק ובסביבתו 174 מינים נוספים של יונקים, מהם 21 הנתונים בסכנה כלשהי. מבין המינים הנוספים של היונקים ניתן למנות את הדול מצוי, חתול זהוב אסייתי, טיגריס סומטרה, נמר ערפילי מצוי, סרו סומטרי, טפיר אסייתי, וקרנף סומטרה. אין כמעט מידע על היונקים הקטנים הגדלים בפארק. ידוע כי בפארק מקננים 380 מינים של עופות, מהם 52 מאוימים, ומתגוררים בו 57 מינים של זוחלים ודו-חיים. 92 ממיני בעלי החיים אנדמיים לפארק.
בפארק הלאומי קרינצ'י סבלאט תועדו למעלה מ-4,000 מינים, מהם 86 מינים של יונקים ומתוך אלה 8 מינים של פרימטים. אוכלוסיית העופות מונה 370 מינים (58 נתונים לאיום אקולוגי), 6 מינים של דו-חיים ו-10 מינים של זוחלים. דהול, טפיר אסייתי, טיגריס סומטרה, נמר ערפילי מצוי, סרו סומטרי וקרנף סומטרה, גדלים גם בפארק זה. אוכלוסיית הטיגריס סומטרה מונה כ-80 פרטים בלבד, ואוכלוסיית קרנף סומטרה מונה 4 פרטים בלבד.
בפארק הלאומי בוקיט באריסאן סלאטאן תועדו 98 מינים של יונקים (25 נתונים תחת איום אקולוגי), 379 מינים של עופות (58 נתונים תחת איום אקולוגי), 59 מינים של זוחלים, 6 מינים של דו-חיים, ו-9 מינים של צבים, בהם צב ים גילדי וצב ים ירוק. טיגריס סומטרה, טפיר אסייתי וקרנף סומטרה, גדלים גם בפארק זה. אוכלוסיית קרנף סומטרה נתונה בסכנת הכחדה משטח הפארק, ועל פי הערכת IUCN נותרו בה לא יותר מ-80 פרטים נכון ל-2010.
צמחייה על רקע הר קרינצ'י
מזמור בית ספר למוזיקה

| --- | --- |

 קונסרבטוריון
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים) 
 מייסדים:  איציק וייס, דניאל זמיר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°49′04″N 34°43′39″E﻿ / ﻿31.817666666667°N 34.727472222222°E﻿ / 31.817666666667; 34.727472222222
 אתר רשמי
  (למפת השפלה מוגדלת) מזמור בית ספר למוזיקה(למפת השפלה רגילה) מזמור בית ספר למוזיקה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מזמור בית ספר למוזיקה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מזמור בית ספר למוזיקה
 
מזמור - בית הספר למוזיקה גבעת וושינגטון הוא בית ספר למוזיקה הפועל בקריית החינוך גבעת וושינגטון אשר במועצה האזורית חבל-יבנה. בבית הספר לומדים בעיקר מוזיקאים דתיים ושומרי מצוות. בבית הספר מתקיימים לימודי תעודה הנמשכים כשלוש שנים במסלולי ביצוע, אמן-יוצר והפקה מוזיקלית.
בית הספר הוקם ב-2010 על ידי המוזיקאי איציק וייס, ששימש בתפקיד המנהל עד 2021, ודניאל זמיר, ששימש בתפקיד הרכז האקדמי עד 2016. כיום מנהל את בית הספר בני שוורץ, שמרכז את מסלול אמן יוצר יחד עם יעל קבסה. הרכזת האקדמית של מסלול ביצוע היא הדס טריינין. בבית הספר מלמדים מספר מוזיקאים מוכרים.
בית הספר פונה לקהל הדתי, ופועל במסגרת ההלכה. כך למשל מתקיימים שיעורי שירה לנשים בכיתות נפרדות וזמרות המעוניינות בכך יופיעו בהרכבים נשיים ומול קהל נשי בלבד.
הערות שוליים

↑  אלעד רובינשטיין, התשובה הדתית ל"רימון", באתר ynet, 22 באפריל 2010
↑  אפי אברהם, חדשות סרוגים, ‏אקורד הפתיחה של בית הספר למוזיקה יהודית "מזמור", באתר "סרוגים", 2 בנובמבר 2010
↑  "רימון" של הדתיים: סיפורי התורה ברוק כבד, באתר ynet, 29 ביוני 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגדל תורען

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מגדל תצפית
 מיקום:  הר תורען
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1970
 חומרי בנייה:  בטון
 מידות
 גובה:  15 מטר
 קואורדינטות:  32°47′46″N 35°22′29″E﻿ / ﻿32.79601944°N 35.37471944°E﻿ / 32.79601944; 35.37471944
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) מגדל תורען(למפת הגליל העליון רגילה) מגדל תורען(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל תורען(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל תורען
 
מגדל תורען
מצפור ה-17
מגדל תורען הוא מגדל תצפית אש של הקרן הקיימת לישראל. המגדל נבנה ב-1970 על פסגת הר תורען בגובה 548 מטר. הוא בנוי בטון וגובהו 15 מטר. הכניסה אליו אפשרית רק בנוכחות תצפיתן במקום.
מבקרים מדווחים כי מגדל התצפית לא נגיש. הדלת נעולה, אין זכר לשעות פתיחה והשלט האוסר כניסה ניצב במקום.
דרך נוף יער תורען

דרך הנוף יער תורען מתחילה ליד הכניסה לקיבוץ בית רימון אליו אפשר להגיע מכביש 77 בדרך החוצה את בקעת תורען ומטפסת על רכס הר תורען. בתחילת הדרך יש חניון ומצפור על שם לאודרמילק. מהמצפור יש תצפית על בקעת בית נטופה ועל התעלה הפתוחה של המוביל הארצי שחוצה אותה. כן גם נצפים מצפונה רכס הרי יודפת ואזור לב הגליל. במרחק עוד צפונה ניתן לראות את רכס הרי מירון בגליל העליון. מדרום, בקעת בית רימון (תורען) שאחריה רכס הרי נצרת. בימים של ראות טובה ניתן לראות הרחק דרומה אל תוככי השומרון ובמזרח אף את הר הדרוזים שבסוריה. מהתצפית ישנה דרך נופית מצופה אספלט לאורך הצד הצפוני של רכס תורען וממנה יש תצפיות מרהיבות על הבקעה והחלקות החקלאיות שבה. הדרך מגיעה עד למגדל תורען. משם אפשר להמשיך בדרך כורכר משובשת בחלקה, עד לכביש הגישה למצפה נטופה. את דרך הנוף אפשר לעבור בשני הכיוונים.
מצפור ה-17

ליד המגדל נמצא אתר זיכרון "מצפור ה-17".
ב-9 באוקטובר 1999 נסעו 53 מטיילים בטיול פו"פ (פנויים ופנויות) לטיול לגליל. בכביש 65 ליד צומת נטופה החליק האוטובוס ונפל לתהום. 17 מטיילים נהרגו ו-37 נפצעו. ב-6 בדצמבר 2006 זיכה בית המשפט את הנהג וחברת האוטובוסים מהריגה בנסיבות מחמירות וקבע כי יש לראות כגורם התאונה את השפיכה של חומר ניסיוני על הכביש על ידי עובדי מע"ץ לפני התאונה. אחד מהנחקרים ממע"ץ התאבד והשני נפטר במהלך המשפט.
הערות שוליים

↑  תצפית מהר תורען, באתר "טיולי"
מה נשים רוצות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ננסי מאיירס
 הופק בידי:  סוזאן קרצוניס
 תסריט:  ג'וש גולדסמית' קטי יוספא דיאן דרייק
 עריכה:  תומאס נורדברג סטיבן רוטר
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון הלן האנט מריסה טומיי אלן אלדה מארק פויארסטין
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי
 צילום:  דין קנדי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Icon Productions, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 2000, ארצות הברית
 משך הקרנה:  127 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, קומדיה מטורפת, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה, מלודרמה 
 תקציב:  70,000,000‏$
 הכנסות:  374,111,707‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   whatwomenwant
 פרסים:  מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן ראשי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מה נשים רוצות (באנגלית: What Women Want) הוא סרט קולנוע אמריקאי, בבימויה של ננסי מאיירס ובכיכובם של מל גיבסון והלן האנט, אשר יצא לאקרנים בשנת 2000. הסרט, אשר זכה להצלחה גדולה בקופות, עם הכנסות של כ-374 מיליון דולר, הוא פנטזיה קומית.
תקציר העלילה

ניק מרשל (מל גיבסון) הוא איש שיווק שחצן, שוביניסטי ויאפי. חייו מורכבים מקריירה מוצלחת בחברת פרסום משגשגת, רומנים ופלירטוט עם נשים שונות וגידול בתו מאשתו לשעבר. מרשל, הרגיל לעולם בו שולטים הגברים במשרות הבכירות, מוצא עצמו תחת ניהולה של דרסי מק'גווייר (האנט), אשת פרסום מצליחה שעברה לחברה ותפסה את המשרה בה חשק. ניק, שדעותיו השובינסטיות ידועות לכל, לא מרוצה, בלשון המעטה, מכך שאישה זכתה בתפקיד. מרשל נחוש בדעתו לערער את ניהולה של מק'גווייר, שמנסה לדחוף את החברה לשווק לקהל הנשים, בעוד שמרשל תמיד כיוון את מסעות הפרסום שלו לגברים.
מרשל מחליט להענות לאתגרה של מק'גווייר ולנסות מוצרים "נשיים", כגון גרביונים, שפתון ומסקרה. בעת הניסוי הוא מוכה ממכת חשמל אשר גורמת לו להתעלף. מששבה אליו הכרתו מרשל מגלה שהוא מסוגל לשמוע את מחשבותיהן של הנשים אשר מסביבו.
בתחילה מרשל נבהל מיכולתו החדשה, אך במהרה בוחר לנצלה למניעיו שלו, ביניהם ערעור מעמדה של מק'גווייר, ומערכות היחסים שלו. עם הזמן לומד מרשל כי הוא מאוהב במק'גווייר ומתחרט על הדרך בה הוא מנצל אותה, אך המאורעות כבר גלשו מעבר לידיו, שכן הוא כבר נטל את הקרדיט עבור רעיונות שבאו במקור ממחשבותיה, אותן שמע בהיחבא. מרשל לבסוף נגאל, כאשר הוא משנה סופית את גישתו המאצ'ואיסטית והחומרנית בעוד הוא מנסה לעזור למתמחָה צעירה כשהוא חושב שייתכן והתאבדה. במהלך חיפושיו הקדחתניים אחר המתמחה הוא שוב מוכה בזרם חשמל ומאבד את יכולתו המופלאה.
תגובות לסרט

הסרט זכה להצלחה בקופות, אך לביקורות צוננות בעיקרן: "טעים אך ריקני" כתבה סוזן ולושצ'ינה עבור היומון USA Today. "קומדיית מצבים מצחיקה למדי, אך צפויה מראש" כתב ג'ונתן פורמן עבור הניו יורק פוסט. "מתחיל טוב, אך נגמר כמו סרט הוליוודי קיטשי וצפוי" כתב המבקר של ידיעות אחרונות.
אף על פי שהסרט בוים בידי אישה, ננסי מאיירס, עלילת הסרט מלאה בסטריאוטיפים פוגעניים כלפי נשים, והיא תוארה כסקסיסטית.
הערות שוליים

↑   אורי קליין, הוליווד סלחה למל גיבסון מוקדם מדי, באתר הארץ, 23 בפברואר 2017
מזמור חג המולד (סרט, 1910)

| --- | --- |

 מבוסס על:  מזמור חג המולד מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  צ'ארלס קנט, אשלי מילר, ג'. סירל דאולי 
 תסריט:  ג'. סירל דאולי 
 שחקנים ראשיים:  מארק מקדרמוט צ'ארלס ס. אוגל
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני אדיסון 
 חברה מפיצה:  Edison Manufacturing Company
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1910
 משך הקרנה:  10 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם, סרט פנטזיה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט חג המולד, סרט רוחות רפאים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מזמור חג המולד (באנגלית: A Christmas Carol) הוא סרט אילם משנת 1910 שביים ג'. סירל דאולי עבור חברת אדיסון סטודיוס. משך ההקרנה הוא 10 דקות. הסרט הוא אחד העיבודים הראשונים לנובלה המפורסמת "מזמור חג המולד" מאת צ'ארלס דיקנס שיצאה לאור ב-1843. בתפקיד אבנעזר סקרוג' מופיע מארק מקדרמוט, ובדמות בוב קרצ'יט מופיע צ'ארלס ס. אוגל.
תקציר עלילה

ביום שלפני חג המולד מגיעים למשרדו של סקרוג' אנשי אגודת צדקה כדי שיתרום כסף לעניים, אבל הוא מסרב להם. אחר כך הוא מגרש בגסות את אחיינו פרד. כשסקרוג' חוזר לביתו הוא רואה רוח רפאים של שותפו בעבר ג'ייקוב מארלי. מארלי מזהיר את סקרוג' שאם לא ישנה את דרכיו הוא יענש בעולם הבא. באותו לילה מבקרות את סקרוג' שלוש רוחות נוספות, שמראות לו את העבר, ההווה והעתיד שלו.
צוות השחקנים

מארק מקדרמוט – אבנעזר סקרוג'
צ'ארלס ס. אוגל – בוב קרצ'יט
ויליאם בכטל – ללא קרדיט
ויולה דאנה – ילדה בת 13 (ללא קרדיט)
קארי לי – ללא קרדיט
שירלי מייסון – ילדה בת 10 (ללא קרדיט)
מטרופולין מיניאפוליס–סנט פול

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 גובה:  263 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במטרופולין:  3,690,261 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  44°57′N 93°12′W﻿ / ﻿44.95°N 93.2°W﻿ / 44.95; -93.2 
 אזור זמן:  UTC -5
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מטרופולין מיניאפוליס–סנט פול (באנגלית: Minneapolis–Saint Paul), הידוע גם בכינוי הערים התאומות (באנגלית: Twin Cities), הוא האזור העירוני המאוכלס ביותר במדינת מינסוטה אשר ממוקם במפגש הנהרות מיסיסיפי, מינסוטה וסנט קרואה אשר במדינת מינסוטה שבארצות הברית. האזור כולל 11 מחוזות במינסוטה ו-2 מחוזות בוויסקונסין.
על פי מפקד האוכלוסין של 2020 אוכלוסיית המטרופולין מנתה באותה העת 3,690,261 תושבים. המטרופולין משתרע בסך הכל על פני 16,483 קמ"ר.
הערות שוליים

↑  "Census Urban Area List". United States Census Bureau. נבדק ב-26 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| דגל מינסוטה מדינת מינסוטה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | סיינט פול |  |
| אזורים גאוגרפיים | עמק הנהר האדום • מטרופולין מיניאפוליס–סנט פול |  |
| היישובים הגדולים ביותר | מיניאפוליס • סיינט פול • רוצ'סטר • בלומינגטון • דולות • ברוקלין פארק • פלימות' • סנט קלאוד • וודברי • איגן • מייפל גרוב • אידן פריירי • קון רפידס • בורנסוויל • בליין • לייקוויל • מינטונקה • אפל וואלי • אדינה • סנט לואיס פארק |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות מינסוטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536216505171  GND: 4282029-7  LCCN: sh85085753  MusicBrainz: d8fc057d-c584-476a-94dc-ac640c5500ea  NARA: 10044443 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מורתזא ניי-דאווד

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1900 טהראן, איראן 
 פטירה:  31 ביולי 1990 (בגיל 90) 
 מוקד פעילות:  איראן 
 
מורתזא ניי-דאווד (בפרסית: مرتضی نی‌داوود;‏ Morteza Neydavoud;‏ 1900 – 31 ביולי 1990) היה מוזיקאי ונגן טאר יהודי-איראני, הנחשב לאחד מגדולי היוצרים של מוזיקה פרסית קלאסית במאה ה-20.
ביוגרפיה

מורתזא ניי-דאווד נולד באספהאן בשנת 1900 למשפחת מוזיקאים. אביו, באלא ח'אן, היה נגן טומבק (אנ') (סוג של תוף פרסי). אביו לא רצה שיהפך למוזיקאי, אך לאחר שהתעקש, אביו התרצה והביא אותו ללמוד מכמה מהמוזיקאים הפרסים הגדולים של התקופה, כגון אקא חוסיין-קולי ודרוויש ח'אן. הוא החל ללמוד נגינה על טאר בגיל 16, ובאופן יוצא דופן הגיע לרמת מאסטר ("אוסתאד") כבר בגיל 20. אחיו מוסא ניי-דאווד היה גם הוא מוזיקאי ידוע, והאחים שיתפו פעולה בהופעות ובהקלטות רבות.
ניי-דאווד פתח בית ספר למוזיקה בטהראן, בשם "מדרסה דרוויש" על שם המורה שלו דרוויש ח'אן. הוא גילה, לימד ושיתף פעולה עם כמה מהמוזיקאים הפרסים הגדולים של המחצית הראשונה של המאה ה-20. הופעתו המשותפת הראשונה בשנת 1924 עם הזמרת קמר אלמלוכ וזירי (قمرالملوک وزیری) (אנ') נחשבת לציון דרך בהיסטוריה של המוזיקה האיראנית, שכן הייתה זו הפעם הראשונה שבה אישה הופיעה ללא רעלה בפני קהל מעורב של נשים וגברים. משנת 1926 ועד סיום שיתוף הפעולה המוזיקלי ביניהם, ניי-דאווד ווזירי פרסמו למעלה מ-100 אלבומים משותפים בקסטות והיו המוזיקאים האיראנים המוקלטים ביותר בזמנם. בהמשך נידאוויד שיתף פעולה גם עם מספר זמרות ומוזיקאים מפורסמים נוספים.
בשנת 1940, ביחד עם עוד מספר מוזיקאים איראנים מפורסמים, הוא הצטרף לסגל של "רדיו טהראן", שם עבד כשש שנים. לאחר מכן הוא צמצם את פעילותו המוזיקלית ואת הופעותיו מול קהל, ועבר ללמד מוזיקה לקבוצה נבחרת של תלמידים במקביל לניהול חנות קסטות ורדיו בשדרות פירדוסי בטהראן. הופעתו הפומבית האחרונה בפני קהל הייתה בשנת 1959, לזכר תלמידתו ושותפתו לשעבר קמר אלמלוכ וזירי, שנפטרה מעט קודם לכן בגיל צעיר.
סגנונו של ניי-דאווד בנגינה בטאר היה ייחודי. למעשה, הוא יצר סגנון חדש הנקרא על שמו. אחת מיצירותיו הנודעות ביותר היא תסניף (מקביל לבלדה) בשם "ציפור של שחר" (مرغ سحر) עם מילים מאת המשורר הפרסי מוחמד תקי בהאר (محمد تقی بهار) (אנ'), בלדה הנחשבת לקאנונית במוזיקה הפרסית הקלאסית. בתוכנית בטלוויזיה האיראנית ששודרה בשנת 2013 ועסקה בשירים האיראניים האהובים ביותר של כל הזמנים ("ماندگارترین ترانه‌های ایرانی" בערוץ הבידור הפרסי מנוטו), השיר "ציפור של שחר" דורג במקום ה-16.
תרומתו לשימור מסורות המוזיקה הפרסית

ניי-דאווד נחשב לבעל בקיאות עצומה במוזיקה הפרסית הקלאסית. המוזיקה הפרסית מבוססת על מספר מלודיות ("גושה") קלאסיות, שנלמדו ממורה לתלמיד והשתמרו לאורך דורות רבים כמסורת אוראלית. רפרטואר של המלודיות הקלאסיות נקרא רדיף (אנ'). היות שניי-דאווד נחשב לאחד המוזיקאים הבקיאים ביותר במלודיות הללו, הוא התבקש על ידי משרד החינוך והתרבות של איראן להקליט רדיף המורכב מהמלודיות שהוא מכיר. "רדיף ניי-דאווד" הוא הארוך ביותר שהוקלט עד היום, וכולל 297 מהמלודיות המסורתיות. הוא שודר בהמשכים מדי שבוע במשך 18 חודשים ברדיו האיראני משנת 1969, והקלטה מלאה שלו שמורה בארכיון משרד החינוך האיראני. בכך הוא הרים תרומה משמעותית לשימור המסורת המוזיקלית הפרסית שהשתמרה עד אותה עת רק כמסורת אוראלית ולכן הייתה מצויה בסכנת שכחה. "רדיף ניי-דאווד" אף יותר ארוך ושלם מאלה שחיברו המאסטרים הגדולים של המוזיקה הפרסית במאה ה-19. התמורה היחידה שקיבל ניי-דאווד עבור הקלטת ה"רדיף" היא עותק יחיד שלם משל עצמו של ההקלטות. את העותק הזה החליט לתרום לאוניברסיטה העברית בירושלים בשנות השמונים. בשנת 2005 "מכון מהור" לתרבות ואמנות בטהראן לקח את ההקלטות ולראשונה עשה מהן העתקים להפצה.
לאחר המהפכה האסלאמית באיראן בשנת 1979 היגר לארצות הברית והתיישב בסן פרנסיסקו. הוא נפטר שם בשנת 1990, בגיל 90.
יצירות נודעות

تصنیف مرغ سحر
تصنیف شاه من، ماه من
تصنیف مرغ حق
تصنیف آتش دل
پیش درآمد اصفهان
اجرای مفصل گوشه‌ها که توسط مؤسسهٔ ماهور منتشر شده‌است.
הערות שוליים

1 2 3  Houman Sarshar. "Naydāvūd, Murtażā Khān." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.
↑  ماندگارترین ترانه‌های ایرانی (برنامه تلویزیونی) ویکی‌پدیا
↑  ניתן להאזין ליצירה דרך אתר "מרחב" של הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290877305171  BnF: cb16713561q (data)  ISNI: 0000 0000 4721 0997  LCCN: no2008178642  VIAF: 63838033   WorldCat (עם VIAF): 63838033
מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 על שם:  דאלאס, פורט וורת', ארלינגטון 
 גובה:  417 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במטרופולין:  7,637,387 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  32°45′47″N 97°01′57″W﻿ / ﻿32.763°N 97.0326°W﻿ / 32.763; -97.0326 
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון (באנגלית: The Dallas–Fort Worth metroplex) הוא אזור מטרופוליני במדינת טקסס שבארצות הברית אשר משתרע על פני 11 מחוזות שונים. המטרופולין מהווה את המרכז הכלכלי והתרבותי של החלק הצפוני של מדינת טקסס. תושבי האזור הזה מכנים לעיתים את האזור בשם DFW על שם שדה התעופה הבינלאומי של האזור או המטרופלקס.
המטרופולין מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של מכללות ואוניברסיטאות במדינת טקסס.
על פי מפקד האוכלוסין של 2020 אוכלוסיית המטרופולין מנתה באותה העת 7,637,387 תושבים, מה שהופך אותו למטרופולין המאוכלס ביותר במדינת טקסס ובדרום ארצות הברית, ולמטרופולין הרביעי בגודלו בארצות הברית כולה. המטרופולין משתרע בסך הכל על פני 24,000 קמ"ר. בשנת 2016 היה לאזור זה את קצב גידול האוכלוסין הגבוה ביותר בכל ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Bureau, U.S. Census. "U.S. Census website". United States Census Bureau (באנגלית). נבדק ב-2020-05-14.
| דגל טקסס מדינת טקסס |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אוסטין |  |
| אזורים גאוגרפיים | ביג בנד • עמק ריו גראנדה • מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון |  |
| היישובים הגדולים ביותר | יוסטון • סן אנטוניו • דאלאס • אוסטין • פורט וורת' • אל פאסו • ארלינגטון • קורפוס כריסטי • פלאנו • לארדו • לאבק • גרלנד • אירווינג • אמרילו • גרנד פריירי • בראונסוויל • פסדינה • מקיני • מסקיט • קילין |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות טקסס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7563061-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מורשת של מרגלים

| --- | --- |
כריכת הספר בעברית
כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון לה קארה 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 תאריך הוצאה:  2018 
 סדרה
 ספר קודם:  אמת שברירית 
 הספר הבא:  איש שטח 
 
מורשת של מרגלים (באנגלית: A Legacy of Spies) הוא רומן ריגול משנת 2017 מאת ג'ון לה קארה. הספר תורגם לעברית על ידי קטיה בנוביץ', בהוצאת כנרת, זמורה-ביתן שיצא לאור בינואר 2018.
פיטר גווילם, תלמידו של ג'ורג' סמיילי ועמיתו הנאמן בשירות החשאי הבריטי, המכוּנה גם 'הכיכר', פרש לחווה המשפחתית שלו בחוף הדרומי של בריטני. כעת הוא מקבל מכתב מהשירות המזמן אותו ללונדון, כשעברוֹ במלחמה הקרה רודף אחריו. מבצעי מודיעין שפעם זכו לתהילה בלונדון עומדים להיחקר בידי דור חדש, שלא ידע את המלחמה הקרה. מישהו חייב לשלם על דם חפים מפשע שנשפך בשם המטרה הגדולה.
רקע

"מורשת מרגלים" מהווה גם פריקוול וגם המשכון לרומן "המרגל שחזר מן הכפור" שכתב ג'ון לה קארה. בספר ההוא, סוכן MI6 אלק לימאס, המושפע ממותו של הפעיל שלו קארל רימק במזרח ברלין, מסכים לצאת למשימה אחת אחרונה כדי לנקום באדם שלדעתו הוא רוצחו של רימק, חבר בכיר בשטאזי בשם האנס דיטר מונדט.
במהלך משימתו של לימאס, שמגלה אותו נוסע למזרח ברלין, הוא - יחד עם אהובתו, אוהדת קומוניסטית צעירה בשם ליז גולד - נורית למוות בחומת ברלין. האחראי לשליחתו של לימאס - ראש בקרת המודיעין ויד ימינו של ג'ורג סמיילי, פיטר גווילאם - נמלט ללא פגע.
בריאיון לסדרה של הרדיו הציבורי הלאומי "Fresh Air" ששודרה בארצות הברית ב-5 בספטמבר 2017, אמר לה קארה למנחה טרי גרוס כי אחת הסיבות לכתיבת הרומן הייתה רצונו "למלא תיק על אירופה" בעקבות משאל העם הבריטי ב-2016, שהביא להצבעה בעד עזיבת האיחוד האירופי.
עלילה

כעת, מבוגר וחי בפנסיה בחווה בבריטניה מולדתו, פיטר גווילאם - המספר את הסיפור בגוף ראשון - זומן למטה MI6 כדי להסביר את מעשיו במהלך מבצע Windfall, משימת הריגול המתוארת בספר "המרגל שחזר מן הכפור". לאחר שנודע כי בנו הבוגר של לימאס, כריסטוף, תובע את ממשלת בריטניה בגין מוות שלא כדין, משמיע גווילאם את מהלך האירועים שהביאו למותו של הסוכן קארל רימק ואיך גווילאם ולימאס פעלו יחד כדי לנסות להציל לא רק את חייו של רימק אלא את חייהם של כמה אזרחים גרמנים אחרים העובדים איתו על מנת לספק מידע מודיעיני לבריטניה.
הספר מתחלף בין זיכרונותיו של גווילאם מהאירועים שקדמו למותו של לימאס לבין ניסיונותיו עכת להפסיק לחוש אשמה על תפקידו; הימנעותו מכריסטוף שרוצה לסחוט אותו; ומאמציו ללמוד היכן נמצא סמיילי, שנעלם לאחר פרישתו.
ביקורת

בכתב העת הגרדיאן כינה הסוקר רוברט מקרום את הרומן "נוקב ומבריק". הסוקר דווייט גרנר מהניו יורק טיימס תיאר את הרומן כ"תוסס".
לקריאה נוספת

יונתן דה שליט, קסמו האפל של הכפור: על בלשים ומרגלים, הוצאת כתר, 2022. עמ' 23–28
הערות שוליים

↑  אייל אברהמי, ‏ספר | "מורשת של מרגלים" של לה קארה סגר מעגל בן 30 שנה, באתר גלובס, 12 במאי 2018
↑  "Novelist John Le Carré Reflects On His Own 'Legacy' Of Spying". National Public Radio website. 28 בדצמבר 2017. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robert McCrum (10 בספטמבר 2017). "A Legacy of Spies review – a final turn from Smiley's Circus?". The Guardian. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dwight Garner (28 באוגוסט 2017). "George Smiley and Other Old Friends Return in John le Carré's 'A Legacy of Spies'". The New York Times. נבדק ב-17 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1141931907  MusicBrainz work: 53f51e5f-b566-4419-8464-2df51bfa3597  VIAF: 70150869790522190003   WorldCat (עם VIAF): 70150869790522190003
מיון חיצוני

מיון חיצוני הוא שם כולל לקבוצה של אלגוריתמי מיון המסוגלים להתמודד עם כמויות גדולות של מידע. מיון חיצוני נדרש כאשר המידע שצריך למיין לא נכנס לזיכרון הראשי של המחשב (לרוב ה-RAM) ומשתמשים בהתקן זיכרון איטי יותר (לרוב דיסק קשיח).
דוגמה נפוצה למיון חיצוני הוא מיון מיזוג חיצוני. נניח שיש לנו 900MB  של מידע המאוחסנים בדיסק הקשיח שצריך למיין בשימוש של 100MB של RAM בלבד.
קרא 100MB לזיכרון הראשי ומיין בשיטה רגילה (לרוב מיון מהיר)
כתוב את המידע הממוין
חזור על צעדים 1 ו-2 עד שכל המידע נמצא במנות ממוינות בגושים של 100MB. צריך עכשיו למיין אותם לקובץ אחד.
קרא את 10MB הראשונים של כל מנה ממוינת (נקרא להם חוצצי קלט) לזיכרון הראשי (90MB) והקצה את 10MB הנותרים לחוצץ הפלט.
בצע מיזוג של 9 המנות והתחל לאחסן את התוצאה בחוצץ הפלט. אם חוצץ הפלט מלא כותבים את תוכנו לקובץ הממוין הסופי. אם חוצץ קלט מתרוקן, קוראים אליו 10MB הבאים מהמנה הממוינת המתאימה לו.
האלגוריתם הנ"ל ניתן להכללה בצורה הבאה: נניח שהמידע למיון גדולה מכמות הזיכרון הראשי בפקטור של K. אז ניצור K מנות ממוינות שצריך למזג. אם X הוא כמות הזיכרון הראשי הפנוי, אז יהיו K  חוצצי קלט וחוצץ פלט אחד. כל חוצץ יהיה בגודל של  (X/(K+1.
מיי פיקריי

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1898 סבניי, הלואר האטלנטי, צרפת 
 פטירה:  3 בנובמבר 1983 (בגיל 85) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Marie Jeanne Picqueray 
 מדינה:  צרפת 
 מעסיק:  לה קנאר אנשנה 
 
מארי ג'יין 'מיי' פיקריי (בצרפתית: Marie Jeanne 'May' Picqueray; ‏8 ביולי 1898 – 3 בנובמבר 1983) הייתה אנרכיסטית צרפתייה, מאגדת מקצועית ופעילה פציפיסטית. הוציאה לאור את כתב העת הפציפיסטי Le Réfractaire (צר') בין השנים 1974–1983.