stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת האזרחים (סדרת טלוויזיה)
הפקת הסדרה

ההשראה ליצירת הסדרה באה לבמאי ברנס מצפייה בתמונותיו של הצלם מת'יו בריידי אודות המלחמה. הסדרה מציגה את מלחמת האזרחים בסיועם של סיפורים אישיים ותמונות. במהלך יצירת הסדרה עשה ברנס שימוש נרחב בלמעלה מ-16 אלף פריטים ארכיוניים מימי המלחמה – תמונות, ציורים, קטעי עיתונות, מכתבים ויומנים אישיים. ברנס שילב את החומרים הארכיוניים הוויזואליים בקטעי מוזיקה וקטעי קריינות נרחבים של שחקנים, שקראו מן החומרים הכתובים וציטטו מדברי דמויות היסטוריות שהיו מעורבות במלחמה וסופרים שכתבו על המלחמה. בעקבות השימוש שעשה ברנס בחומרים הארכיוניים אף נטבע המונח "אפקט קן ברנס".
שורה ארוכה של שחקנים ואישים השתתפה בסדרה בדברי קריינות. ביניהם היו סם ווטרסטון (כקולו של הנשיא אברהם לינקולן), ג'ייסון רוברדס (גנרל יוליסס גרנט), ארתור מילר (גנרל ויליאם שרמן), וכן מורגן פרימן, ג'רמי איירונס, דרק ג'קובי, לורנס פישבורן וקורט וונגוט.
לנעימת הנושא של הסדרה נבחרה היצירה "פרידה מאשוקן" (Ashokan Farewell) שנכתבה על ידי המלחין האמריקני ג'יי אונגר (Jay Ungar) בשנת 1982. היה זה קטע המוזיקה המודרני היחיד שנכלל בסדרה, אך הוא הפך כה מזוהה עמה עד כי רבים האמינו שהוא מנגינה מימי המלחמה. היצירה מושמעת במהלך פרקי הסדרה 25 פעמים ומלווה כמעט שעה ממנה. אונגר ונגנים נוספים עמו ניגנו במסגרת הפקת הסדרה את היצירה וכן מנגינות רבות אחרות מן המאה ה-19.
ברנס הפיק את הסדרה ביחד עם אחיו ריק ברנס. היא נכתבה על ידי ג'פרי סי. וורד וריק ברנס ונערכה על ידי פול ברנס. הצלם הראשי היה באדי סקווירס.
הפקת הסדרה ארכה חמש שנים – זמן רב יותר משארכה המלחמה עצמה.
פרקי הסדרה

הסדרה כוללת תשעה פרקים, שפוצלו בעצמם למספר רב של פרקי-משנה. אורכם הכולל של הפרקים הוא למעלה מעשר שעות:
הגורם (1861) - הקדמה; הרקע למלחמה; שנת 1861;
עניין עקוב מדם (1862)
חפשיים לתמיד (1862)
פשוט רצח (1863)
יקום הקרב (1863)
גיא צלמוות (1864)
קרקע מקודשת ביותר (1864)
מלחמה היא גיהנום (1865)
טובי המלאכים של טבענו (1865) - רצח הנשיא לינקולן; לאחר המלחמה; דברי סיכום.
תגובות ופרסים

הסדרה שודרה לראשונה בערוץ PBS. בהקרנה זו צפו ארבעים מיליון צופים, שהפכו את הסדרה לאחת הנצפות ביותר בתולדות ערוץ זה.
עדות לרושם שהותירה הסדרה על הצופים מצויה בעובדה שבמהלך הקיץ שלאחר שידורה ניכר גידול רב במספר המבקרים בשדות הקרב ואתרי ההנצחה של מלחמת האזרחים.
לסדרה וליוצריה הוענקו עשרות פרסים שונים, וביניהם שני פרסי אמי, שני פרסי גראמי ופרס פיבודי.
בשנת 2002 הומרה הסדרה כולה למדיה דיגיטלית.
בחודש אפריל 2011, במלאת 150 שנים לפרוץ מלחמת האזרחים, העלתה רשת PBS את הסדרה לשידור חוזר.
הערות שוליים

↑  להרחבה ולשמיעת דגימה של המנגינה ראו כאן.
זורו (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  סיפורי זורו
 סוגה:  סדרת פעולה 
 שחקנים:  דאנקן רגהר (זורו) 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  88 
 הפקה
 הפצה:  Peter Rodgers Organization 
 אורך פרק:  30 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ המשפחה 
 תקופת שידור מקורית:  17 בפברואר 1990 – 30 בינואר 1993 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זורו (באנגלית: Zorro) היא סדרת דרמה-אקשן-הרפתקאות אמריקאית, בה דאנקן רגהר גילם את דמותו של זורו. הסדרה שודרה במקור בערוץ המשפחה בארצות הברית בין השנים 1990 ל-1993. הסדרה צולמה כולה במדריד שבספרד, והופקה בשיתוף פעולה בין החברה האמריקנית New World Television, ערוץ המשפחה האמריקני, ערוץ Canal Plus הצרפתי, ערוץ Beta TV הגרמני, וערוץ RAI האיטלקי. בסך הכל הופקו 88 פרקים לסדרה. ריימונד אוסטין ביים 55 מפרקי הסדרה, והפיק 37 מפרקי הסדרה.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון ובטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנות התשעים.
תקציר העלילה

הסדרה מתרחשת בקליפורניה בתחילת המאה ה-19 בתקופה בה האזור היה תחת שליטה ספרדית. כאשר ראש הפואבלו המושחת אלקלדה לואיס רמון מטיל אימה על תושבי הפואבלו ומדכא אותם, בעל הקרקע האציל דון אלחנדרו דה לה וגה שולח את בנו יחידו לספרד על מנת שיקבל את ההכשרה שתאפשר לו לסייע להציל את תושבי הפואבלו. ארבע שנים לאחר דייגו חוזר לקליפורניה על מנת שיבוא להילחם באלקלדה ואנשיו.
דייגו מחליט לפעול תחת הזהות הסודית של "זורו" כסייף רעול פנים. זורו ומשרתו האילם פליפה נלחמים לאורך הסדרה באלקלדה ואנשיו.
סקירת סדרה

| עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 25 | 25 | 5 בינואר 1990 | 25 במאי 1990 |
| 2 | 25 | 25 | 14 בספטמבר 1990 | 25 בפברואר 1991 |
| 3 | 25 | 25 | 1 בספטמבר 1991 | 25 באפריל 1992 |
| 4 | 13 | 13 | 10 באוקטובר 1992 | 30 בינואר 1993 |
שחקנים ודמויות

דאנקן רגהר בתפקיד דון דייגו דה לה וגה / זורו
פטריס מרטינז בתפקיד ויקטוריה אסקלנטה
חואן דייגו בוטו בתפקיד פליפה
ג'יימס ויקטור בתפקיד הסמל חיימה מנדוזה
מייקל טיילו בתפקיד אלקלדה לואיס רמון (בעונות 1–2)
ג'יי. ג'י הרצלר בתפקיד אלקלדה איגנסיו דה סוטו (בעונות 3–4)
אפרם צימבליסט ג'וניור בתפקיד דון אלחנדרו דה לה וגה (בעונה הראשונה)
הנרי דארו בתפקיד דון אלחנדרו דה לה וגה (בעונות 2–4)
טאבארה קארבאלו בתפקיד ספולבדה (בעונות 3–4)
הופעות אורח בולטות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אדם ווסט  אנדרה הענק  ברנרד קיי  בניטו מרטינז  בן מיילס  דניאל קרייג  דאג מקלור  דוגריי סקוט  פיית' ברוק  גארפילד מורגן  הילטון מקריי  האנטר טיילו  ג'יימס הורן  ג'סי ונטורה |  ג'ים קרטר  ג'ון האלאם  ג'ולי טי וואלאס  קווין ברופי  מייקל קלבר  ניקולס קליי  נייג'ל טרי  אוליבר האדן  אוליבר קוטון  עמרי כץ  פטריק דרורי  פטסי רולנדס  פיטר גינס  פיטר דיימונד |  פיט פוסלתווייט  פיליפ מייקל תומאס  רוברט הוי  רוג'ר לויד-פק  רודי פייפר  סון-טק או  טרי ריצ'רדס  טימותי בייטסון  טים ריד  ולנטיין פלקה  ורנון דובטשף  וינצ'נזו ניקולי  ווריק דייוויס |
פסקול

הפסקול השלם של הסדרה יצא לשווקים ב-2012. הפסקול כולל 25 רצועות אותן הלחין במקור ג'יי אשר.
הערות שוליים

↑  Jay Asher – Composer & Logic Pro Author (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עולמו של ביקמן

| --- | --- |

לוגו הסדרה באנגלית
 סוגה:  חינוכי לנוער
 יוצרים:  ג'וק צ'רצ'
 בימוי:  ג'יי דובין, רוברט הית'
 מנחים:  פול זאלום 
 שחקנים:  פול זלום, מארק ריטס, אלנה אורבך, אליזה שניידר, סנטה מוזס, ברט ברדיס, אלן ברזמן
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  91
 הפקה
 הפצה:  הטלוויזיה של סרטי קולומביה 
 אורך פרק:  26 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 תקופת שידור מקורית:  12 בספטמבר 1992 – 15 במרץ 1997
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עולמו של ביקמן (באנגלית: Beakman's World) היא סדרת טלוויזיה חינוכית בנושאי מדע לילדים ונוער, בת 91 פרקים, שהופקה ושודרה בין השנים 1992–1997 בארצות הברית. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הילדים ובערוץ המזרח התיכון, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 ובערוץ לוגי במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.
בתוכנית כיכב פול זאלום בתפקיד דוקטור ביקמן, מדען תמהוני שערך ניסויים בתחום הפיזיקה והכימיה במטרה להדגים ולהסביר עקרונות בתשובה לשאלותיהם של צופים לגבי תופעות טבע שונות. במהלך עונותיה של התוכנית ליוותה את ביקמן דמות בשם לסטר שהיה אדם בחליפת עכברוש ודמויות מתחלפות בשם ג'וזי, ליזה, פיבי. בעזרתן הסביר ביקמן את העקרונות השונים שנלוו להדגמות שערך. כמו כן דמות צלם האולפן בשם ריי, שרק ידיו נראו, סייעה לביקמן בהגשת רכיבים שונים שנדרשו לו לצורך עריכת הניסויים.
דמות נוספת שגילם זאלום בתוכנית הייתה הפרופסור I.M. Boring ("אני משעמם") שהייתה פורצת לשידור בכל פעם שנשאלה שאלה על ידי אחד העוזרים לגבי משמעותו של מושג מסוים והפרופסור היה מספק את הגדרתו המילונית היבשה, שלאחריה היה ביקמן מסביר את המושג בשפה פשוטה יותר.
בשידורי הפרקים שולבו דיאלוגים קומיים בין זוג פינגווינים בשם הרב ודון, שצופים לכאורה בתוכנית מהקוטב הדרומי.
דמויות

ד"ר ביקמן/פרופסור I.M. Boring - פול זאלום.
לסטר העכברוש - מארק ריטס.
ג'וזי (אסיסטנטית בעונה הראשונה) - אלנה אורבך.
ליזה (אסיסטנטית בעונות שנייה ושלישית) - אליזה שניידר.
פיבי (אסיסטנטית בעונה הרביעית) - סנטה מוזס.
דון הפינגווין - ברט ברדיס.
הרב הפינגווין - אלן ברזמן.
ריי - רון ג'נקולה.
כנפיים (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים אמריקאית 
 יוצרים:  דייוויד אנגל, פיטר קייסי, דייוויד לי 
 שחקנים:  טים דיילי  טוני שלהוב  אמי יסבק  דייוויד שראם  קריסטל ברנרד  תומאס היידן צ'רץ  סטיבן ובר  בריאן הולי  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  מסצ'וסטס 
 מספר עונות:  8 
 מספר פרקים:  172 
 הפקה
 הפצה:  CBS מדיה ונצ'רס, הולו 
 מוזיקה:  Bruce Miller 
 אורך פרק:  23 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 תקופת שידור מקורית:  19 באפריל 1990 – 21 במאי 1997 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כנפיים (באנגלית: Wings) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שרצה במשך שמונה עונות ברשת NBC מ-19 באפריל 1990 עד 21 במאי 1997, בסך הכל 172 פרקים.
רקע

התוכנית מתרחשת בשדה התעופה בדיוני "טום נברס פילד", שדה תעופה קטן עם שתי חברות התעופה בננטקט, מסצ'וסטס, בו האחים האקט מפעילים את חברת התעופה סנדפייפר אייר, חברת התעופה שלהם. רוב הפרקים מתרחשים בשדה התעופה.
טים דיילי וסטיבן ובר כיכבו כאחים הטייסים, ג'ו ובריאן האקט. קריסטל ברנרד (אנ') שיחקה את הלן, חברה שלהם מאז ילדותם ואחר כך מושא האהבה של ג'ו ואשתו, שניהלה את דוכן ארוחת הצהריים בשדה התעופה אבל חלמה להפוך לצ'לנית. דייוויד שרם (אנ') שיחק את רוי ביג'ינס, שנהל חברת תעופה מתחרה בשם איירומס. רבקה שול (אנ') שיחקה את פיי, העובדת של ג'ו ובריאן ב"סנדפייפר אייר". תומאס היידן צ'רץ' גילם את המכונאי לואל בשש העונות הראשונות, טוני שלהוב היה נהג המונית אנטוניו מהעונה השלישית ואילך, פארה פורק (אנ')הייתה אלכס, מושא האהבה של בריאן, במהלך העונות 4 ו-5. איימי יאסבק (אנ') גילמה את אחותה של הלן, קייסי, מהעונה השישית עד סוף התוכנית בעונה השמינית. בריאן היילי (אנ') שיחק את המכונאי באד, שהחליף את לואל, בעונה 7.
"כנפיים" נוצרה והופקה על ידי על ידי יוצרי "חופשי על הבר" דייוויד אנג'ל, פיטר קייסי ודייוויד לי. הטריו יצר מאוחר יותר את הסיטקום "פרייזר", שהיה סיפן אוף של "חופשי על הבר". שחקנים מ"חופשי על הבר" התארחו בסדרה "כנפיים". כל שלושת הסדרות הופקו על ידי Grub Street Productions בשיתוף עם רשת פרמאונט טלוויזיה.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > ג'ו האקט

בגילומו של טים דיילי, ג'וזף מונטגומרי האקט הוא טייס אחראי מאוד, מסודר באופן כפייתי, בעל חברת התעופה של מטוס אחד סאנדפייפר אייר באי ננטקט . ג'ו הוא בדרך כלל הגבר המסודר בסדרה והבחור הנחמד. הוא חלם להיות טייס בילדותו, והפך לאחראי במשפחת האקט לאחר שאמם נעלמה, מה שגרם לאביהם להשתגע ולהתאשפז.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > בריאן האקט

בגילומו של סטיבן ובר, בריאן מייקל האקט הוא חסר הדאגות יותר מבין האחים האקט. חוסר האחריות שלו הוא לעיתים קרובות מקור לזעזוע לאחיו הגדול ג'ו; הוא התקבל לפרינסטון ונשר, התקבל לתוכנית הכשרת האסטרונאוטים בנאס"א ועד מהרה גורש משום שהוא לא אמין מספיק, ואמר שהוא היה הופך לאסטרונאוט אם היו נותנים לו לקחת את הדייטים שלו לסימולטור, ואיבד הזדמנויות רווחיות אחרות בשל חוסר האחריות הכרונית שלו.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > הלן צ'אפל

בגילומה של קריסטל ברנרד, הלן היא בלונדינית קטנטנה שמדברת במבטא טקסני אף על פי שגרה בננטקט במשך רוב חייה. בסדרה מוסבר שמשפחתה של הלן עברה לאי מטקסס כשהייתה בת עשר. אף על פי שהלן חולמת לנגן בצ'לו בתזמורת סימפונית גדולה, היא מנהלת את דלפק הצהריים בטרמינל שדה התעופה ואף פעם לא מצליחה באמת להקים קריירה מוזיקלית עד הפרק האחרון. מדי פעם הלן מרוויחה כסף מלימודי צ'לו.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > פיי קוקרן

בגילומה של רבקה שול, פיי היא העובדת הקבועה הנוספת היחידה של ג'ו מלבד בריאן (קני היה עובד לזמן קצר בעונה 2). היא דיילת בדימוס שמטפלת בדלפק הכרטיסים, בדיקת המזוודות והודעות הטיסה של סנדפייפר אייר. היא גדלה בסירקיוז, ניו יורק והתגוררה בהוואי לפני שעברה לננטקט. היא בדרך כלל מתוקה ואמהית. היא הגיעה לעבוד אצל ג'ו כשהוא פגש אותה בטיסה להוואי מיד אחרי שארוסתו של ג'ו עזבה אותו בשביל בריאן. ג'ו ופיי יוצרים ידידות ומסכימים לעבוד יחד בסאנדפייפר אייר.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > רוי ביגינס

בגילומו של דייוויד שרם, רוי פיטרמן ביגינס הוא הבעלים של אירומאס, חברת התעופה האחרת היחידה בננטקט, ועם שבעה מטוסים, הוא בעל עסק גדול יותר מסנדפייפר, אף על פי שלא הצליח לפרוץ לעסק הרווחי של טיסות שכר. הוא גם חבר במועצת העיר של ננטקט. מתברר שהוא התחיל את אירומאס עם כסף שקיבל בירושה מדודו.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > לואל מאדר

(עונה 1–6, אורח בעונה 7) בגילומו של תומאס היידן צ'רץ', לואל הוא מכונאי/שיפוצניק אפלולי שעובד בשדה התעופה. הוא סוג של "סוכן חופשי" שנמצא במשכורת של סאנדפייפר ושל חברת התעופה המתחרה שלה, אירומאס, כמו גם של כל אדם אחר שמוכן לשלם לו עבור תיקונים. הוא ידידותי עם כל הצוות. לואל הכיר את בריאן, ג'ו והלן מאז שהיו ילדים והיו חברים. הוא היה נשוי לאישה בשם באני איתה היו לו כמה ילדים, אבל הם התגרשו כאשר לואל נודע שבאני בגדה בו.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > אנטוניו סקרפצ'י

(אורח בעונה 2, ראשי עונות 3–8) בגילומו של טוני שלהוב, אנטוניו סקרפצ'י הוא מהגר איטלקי מאפצ'יו, בעל ומפעיל שירות מוניות משדה התעופה וממנו. אנטוניו הוא עדין הליכות ורומנטי חסר תקנה; הוא מתאהב עד מעל הראש באחותה הגדולה של הלן, קייסי כשהיא חוזרת לננטקט, אם כי רגשותיו אינם יוצאים החוצה. אנטוניו היה מלצר במקור, וערך הופעת אורח בעונה השנייה בתפקיד זה לפני שהפך לחבר צוות רשמי בעונה השלישית (באותה תקופה הוא החליף מקצוע). הלן נישאה לו כדי להצילו מגירוש. הנישואים נמשכו בטעות שלוש שנים (ללא ידיעת אף אחד מהם) הרבה אחרי שאנטוניו קיבל את הגרין קארד שלו בגלל טעות מצידה של הלן. אנטוניו גם חבר עם ג'ו, הלן, בריאן, לואל ופיי.
לאחר שהסדרה הסתיימה, כנפיים מוזכרת בעונה הראשונה של הסדרה "מונק" בפרק "מר מונק והמטוס", שם דמותו של שלהוב אדריאן מונק ועוזרתו שרונה פלמינג (ביטי שרם) נתקלות בטים דיילי (המשחק את עצמו), כששרונה מציינת שהוא הכוכב של "כנפיים" מונק מגיב "מעולם לא ראיתי את זה, אבל שמעתי שזה טוב" בבדיחה פנימית.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > אלכס למברט

(עונות 4–5, אורח בעונה 6) בגילומה של פארה פורקה, אלכס היא טייסת מסוקים שעוברת לננטקט כדי לפתוח עסק משלה לטיולי מסוקים. היא הטיסה בעבר מסוקי אפאצ'י של צבא ארצות הברית במלחמת המפרץ. מאוחר יותר מתגלה שהיא הצטלמה לפלייבוי. אף על פי שבתחילה היא דוחה את תשומת הלב של שני האחים האקט, היא בסופו של דבר נופלת בקסמיו של בריאן. היא ובריאן חיים יחד לזמן קצר, אבל אחרי שבריאן מבלה לילה פרוע בניו יורק עם ג'ו וחבר ותיק, אלכס זורקת אותו מהדירה ועוזבת את ננטקט לתמיד. היא חוזרת עונה לאחר מכן כדי לפתור חלק מהכאב בפרידתם; היא ובריאן חוזרים לזמן קצר לפני ששניהם מחליטים שעדיף להם להיפרד.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > קייסי צ'אפל

(עונה 6–8) בגילומה של איימי יאסבק, קסנדרה "קייסי" (צ'אפל) דבנפורט היא אחותה הגדולה של הלן. היא חוזרת לננטקט לאחר שננטשה על ידי בעלה, סטיוארט דבנפורט (בגילומו של ג'ון ריטר, שהיה בן זוגה האמיתי של יאסבק ולימים בעלה), אך אף על פי שגדלה שם להסתגל לחיים על האי הקטן. אנטוניו מתאהב בטירוף בקייסי, אבל היא לא שמה לב אליו כמעט. בניגוד להלן, קייסי שמטה את המבטא הדרומי שלה כשעברה לננטקט. היא מבלה חלק ניכר מהעונה השישית מובטלת עד שהיא מתחילה לעבוד בארגון התיירות של ננטקט בעונה השביעית.
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות > באד ברונסי

(עונה 7) בגילומו של בריאן היילי, באד הוא חייל מארינס אמריקאי בדימוס שנשכר להחליף את לואל. באד הוא מכונאי מיומן ועובד רציני, אבל גם דמות מוזרה. הוא קופצני וחסר ביטחון, והוא רדוף על ידי תקרית בעברו כאשר מטוס שעליו עבד התרסק, מה שגרם לו לעמוד בפני משפט צבאי. אף על פי שהצבא ניקה אותו מהאשמות, באד ממשיך להאשים את עצמו בתקרית עד שבריאן משכנע אותו לשחרר את זה. מדי פעם באד מדהים את כולם עם קסמים, אבל חוץ מזה הוא מתקשה באינטראקציה עם אחרים. לאחר שהוצג בתחילת העונה השביעית, באד נעלם לקראת סוף העונה ולא מוזכר שוב.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | המקבל | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | פרסי אמי | פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת קומדיה | קלסי גראמר כד"ר פרייזר קריין ב"מטוסים, רכבות וקרונות ביקור" | מועמדות |
| 1992 | פרסי אמי | פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת קומדיה | טיין דיילי בתור מימסי בורוגרובס ב"שומר אחי" | מועמדות |
| 1992 | פרס BMI לסרטים וטלוויזיה | פרס BMI TV למוזיקה | ברוס מילר | זכייה |
| 1994 | פרס BMI לסרטים וטלוויזיה | פרס BMI TV למוזיקה | ברוס מילר | זכייה |
| 1995 | עורכי קולנוע אמריקאים | סדרת חצי שעה הכי טובה לתוכנית הטלוויזיה | דריל בטס | מועמדות |
| 1996 | פרסי אמי | הופעה מצוינת עבור סדרה | טומי קול וקן ונסביץ' ל"המוות הופך אותו" | מועמדות |
| 1997 | פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | פרק פרטי יוצא דופן | "בנים ומאהבים" | מועמדות |
| 2005 | TV Land Award | דמות אווירית מועדפת | טים דיילי, סטיבן ובר | זכייה |
מוזיאון תל אביב לאמנות

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  שד' שאול המלך 27
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מאיר דיזנגוף
 מבקרים בשנה:  1,070,714 (נכון ל־2022)
 מנהל:  טניה כהן עוזיאלי
 אוצר ראשי:  מירה לפידות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 2 באפריל 1932
 תאריך פתיחה רשמי:  2 באפריל 1932 
 אדריכל:  דן איתן, קרל רובין, יעקב רכטר, פרסטון סקוט כהן, יצחק ישר, רם כרמי 
 
 קואורדינטות:  32°04′39″N 34°47′12″E﻿ / ﻿32.0775°N 34.786666666667°E﻿ / 32.0775; 34.786666666667
 www.tamuseum.org.il
 תבנית:לשוניות2
 
הסמליל הישן של המוזיאון שעיצב דן ריזינגר
מוזיאון תל אביב לאמנות הוא אחד ממוזיאוני האמנות החשובים בישראל. המוזיאון פועל בלב מטרופולין גוש דן ומהווה מאז הקמתו ב-1932 ועד היום מוסד אמנות ותרבות מרכזי בארץ.
המוזיאון מתמקד בתחומים של אמנות מודרנית ועכשווית. בבעלותו אוסף לאמנות ישראלית מהגדולים בעולם ואוספים לאמנות מודרנית, רישום והדפס, אמנות עכשווית, צילום, עיצוב ואדריכלות ואוסף לאמנות אירופאית מהמאה ה-16 עד המאה ה-19. בשבעת האוספים ניתן למצוא, בין השאר, יצירות של האמנים פטר פאול רובנס, מאוריצי גוטליב, ג'יימס אנסור, אלכסנדר ארכיפנקו, פבלו פיקאסו, מארק שאגאל, נחום גוטמן, אריה ארוך, פרנסיס בייקון, לאה ניקל, אביבה אורי, משה קופפרמן, מיכה בר-עם, יעקב קאופמן, מיכל נאמן, אבנר בן גל, אניש קאפור, עדי נס וסיגלית לנדאו.
המוזיאון ממוקם באזור הצפוני של מרכז העיר תל אביב-יפו ומשתרע על פני שלושה בניינים: הבניין הראשי והבניין ע"ש שמואל והרטה עמיר ממוקמים בשדרות שאול המלך בסמוך לבתי המשפט, ספריית בית אריאלה והמשכן לאמנויות הבמה. מבנה נוסף של המוזיאון, ביתן איל עופר (לשעבר ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו), שוכן לצד היכל התרבות ותיאטרון הבימה ברחוב תרס"ט.
משכנו הראשון של המוזיאון היה ב"בית דיזנגוף", ביתו הפרטי של מאיר דיזנגוף, ראש העירייה הראשון של תל אביב, אשר יזם וייסד את הקמת המוזיאון. בשנת 1948 נערך בבית דיזנגוף טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל.
בשנת 2018 נשבר שיא המבקרים במוזיאון עם מספר של 1,018,323 כניסות למוזיאון במהלך השנה. בזכות נתון זה נכנס המוזיאון לרשימת 100 המוזיאונים לאמנות עם כמות המבקרים הגבוהה ביותר לשנת 2018 ודורג במקום ה-70 בדירוג השנתי שהתפרסם במגזין האמנות הבין-לאומי The Art Newspaper (אנ'). ב-2019 עלה דירוג המוזיאון למקום ה-49 כשמספר הכניסות באותה השנה עמד על 1,322,439 (אנ').בשנת 2021 דורג המוזיאון במקום ה-56 עם 478,169 מבקרים. הייתה זו השנה הרביעית ברציפות שהמוזיאון הופיע ברשימת המוזיאונים הפופולריים ביותר בעולם, זאת למרות תקופה ממושכת שהיה סגור עקב מגפת הקורונה. בשנת 2022 עלה דירוג המוזיאון למקום ה-48 כשמספר המבקרים בו עמד על 1,070,714 (אנ').
היסטוריה > תהליך הקמת המוזיאון

בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 חוותה תל אביב פריחה כלכלית ותרבותית ומרכז הפעילות האמנותית ביישוב העברי עבר מירושלים אליה. בהיעדר חלל תצוגה קבוע פנו מספר אמנים לראש העירייה מאיר דיזנגוף, בבקשה לפעול למען הקמת מוזיאון בתל אביב. מ-1930 ועד פתיחת המוזיאון ב-1932 קידם דיזנגוף את היוזמה בדרכים שונות: הוא הקים ועד זמני בישראל שהיה אחראי על יישום הרעיון בראשותו של חיים נחמן ביאליק; פעל להקמת ועדים מקומיים בקהילות היהודיות ברחבי העולם לגיוס כספים ותרומה של יצירות אמנות; וכן קבע קווים מנחים לפיתוח האוסף של המוזיאון העתידי. כך הציג דיזנגוף את חזונו:
כשתל אביב קיבלה פיקדון של עיר בנויה עם סיכויים לקריה גדולה ייחודית, עם נטייה להיות מרכז היהדות המודרנית של הארץ ושל התפוצות, החילונו להרגיש את הצורך בפיתוח היופי וכל האמנויות התלויות בו. הוברר לנו שאי-אפשר לבנות בתים, לסלול רחובות ולשכלל עיר מבלי שנדאג לאסתטיקה ולהרמוניה, ומבלי לפתח בתוך האוכלוסייה את הטעם הטוב לכל יצירת אנוש. תחת לחץ ההשקפה הזו נוסד מוזיאון תל אביב.
אירוע חנוכת המוזיאון נערך ב-2 באפריל 1932 בהשתתפות מכובדים רבים וביניהם מושל המחוז הבריטי רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, שהתייחס בנאומו להקמת המוזיאון כביטוי לחשיבותה של העיר תל אביב בתרבות המקומית ובתרבות היהודית שבתפוצות.
לרגל הפתיחה הוצג מבחר יצירות מהאוסף, תערוכה של אמנים ארץ-ישראליים והעתקי פסלים ידועים של דמויות תנכ"יות.
היסטוריה > בית דיזנגוף (1932–1971)

המוזיאון החל לפעול ב"בית דיזנגוף" שבשדרות רוטשילד 16. בניין זה הוקם ב-1918 כבית המגורים הפרטי של מאיר דיזנגוף ורעייתו צינה. למבנה המקורי החד-קומתי נוספה קומה שנייה ב-1920 ובין השנים 1930 ל-1931 הותאם המבנה לצרכיו של המוזיאון העתידי על ידי אדריכל העיר דב הרשקוביץ. השינויים כללו בניית קומה שלישית והוספת חדרים פרטיים על הגג, אליהם העתיק דיזנגוף את מגוריו. לאחר פתיחת המוזיאון נערכו בבניין התאמות נוספות שהותירו אותו בתערובת צורמת של סגנונות אדריכליים.
עם כניסתו לתפקיד ב-1933 הזמין מנהל המוזיאון קרל שוורץ את האדריכל קרל רובין לביצוע תיקונים במבנה. תיקונים אלה התבצעו בין 1935 ל-1936 ובמהלכם הורחב שטח התצוגה של המוזיאון. במסגרת השיפוצים עיצב רובין את החזית ברוח הסגנון הבין-לאומי, סגנון אדריכלי שאומץ בבנייה שהתבצעה ברחבי תל אביב בהשפעתו של מהנדס העיר יעקב בן-סירה. עיצוב החזית היה השינוי המשמעותי ביותר בבניין והוא העניק לו מראה שלם ואחיד. המוזיאון נפתח מחדש ב-23 בפברואר 1936 בטקס חגיגי בחסות הנציב העליון שנשא דברים בשבח הפעולות הנמרצות של דיזנגוף למען הקמת המוזיאון. בספטמבר 1936 נפטר דיזנגוף. בצוואתו הועיד את הבית לשמש מוזיאון והורה על ייסודה של קרן לתמיכה כספית בתפקוד המוסד.
בשנת 1959, עם פתיחתו של ביתן הלנה רובינשטיין, עברה רוב הפעילות של המוסד אל הביתן, אך גם ב"בית דיזנגוף" המשיכו להציג תערוכות. לאחר הקמת מבנה המוזיאון בשדרות שאול המלך ב-1971 עברה הפעילות כולה אל הבניין החדש, כשהביתן מתפקד כאגף עצמאי נוסף. בעקבות כך, חדל בהדרגה "בית דיזנגוף" מלשמש מוזיאון לאמנות.
בשנת 1938 הוקמה ספריית האמנות של המוזיאון ובה כ-50,000 ספרים, כ-140 כתבי-עת וכ-7,000 צילומים. הספרייה פועלת במבנה המרכזי של המוזיאון. לצד המבנה פועל גם גן פסלים, והורחבו שטחי התצוגה במוזיאון והוצגו גלריות חדשות באגף חדש שבצדו המערבי.
התרחבות המוזיאון הביאה להתפתחות פעילותו, לעלייה ברמתן ובהיקפן של תערוכותיו ולפעילות תרבותית מקיפה, הכוללת אירועי מוזיקה קלאסית, ג'אז, קולנוע, סדרות הרצאות, הצגות ילדים ועוד.
היסטוריה > בית דיזנגוף (1932–1971) > הכרזת העצמאות של מדינת ישראל

ב-14 במאי 1948 התקיים בגלריה המרכזית של "בית דיזנגוף" טקס הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. ההכרזה התקיימה במהלך ישיבה של מועצת העם בנוכחות 350 מוזמנים. במהלך האירוע החגיגי התקבץ קהל רחב מחוץ למוזיאון והאזין לקולות באמצעות רמקולים שהוצבו מחוץ למבנה. כך דווח על ההכנות לטקס בעיתון מיוחד שיצא לאור לרגל המאורע ההיסטורי:
תמונתו של הרצל מתנוססת על תכלת לבן. [...] על קיר המזרח תלויות תמונות של אמנים יהודים והתמונות הללו מסמלות את הקשר בין הגולה והארץ. מזעזעת תמונתו של מינקובסקי על פרעות בגולה. מרהיבה בצבעיה תמונתו של מרק שגל של יהודי, המחזיק במסירות וחיבה ספר תורה. איזראעלס מדגים את ההוי היהודי של טוהר ושמחה ב"חתונה יהודית". כמו כן מוצגות תמונותיהם של ליברמן, לסר אורי, מקס בנד ומייסדי "בצלאל" בירושלים בוריס שץ ושמואל הירשברג. תערוכה זו של אמנות, מן האוסף של מוזיאון ת"א, מוסיפה גיוון חגיגי.
בעשור השני של המאה ה-21, משמש "בית דיזנגוף" משכן למוזיאון העצמאות ובמרכזו שחזור של האולם בו נערך טקס הכרזת העצמאות.