stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל קרן
ביוגרפיה

קרן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בחקר המקרא, במנהל עסקים, פילוסופיה ורואה חשבון. אחרי שחרורו מצה"ל יצא לטייל בארץ ובעולם והחל לעסוק באמנויות לחימה. קרן למד ואימן קראטה במשך 25 שנה, והוא בעל חגורה שחורה דאן 5 בשיטת שורין ריו, שהוענקה לו על ידי בנו וממשיך דרכו של גרנד-מאסטר שושין נגמיני[דרוש מקור]. ראש הארגון העולמי. קרן אף כתב ספר והפיק סרטים תיעודיים בנושא אמנויות לחימה.
במקביל לחייו כאמן לחימה החל לרוץ למרחקים ארוכים, לצאת למסעות אתגריים ולטפס על הרים וצוקים מהגבוהים בעולם. בין הישגיו ניתן למנות את הטיפוס לפסגת האוורסט (קרן הוא הישראלי החמישי שהעפיל לפסגת ההר הגבוה בעולם), הטיפוס על מצוק הגרניט הגדול בעולם אל קפיטן בקליפורניה, מסע סקי בעקבות פריטיוף ננסן לחציית כיפת הקרח של גרינלנד, מסע לקוטב הצפוני בעקבות חוקר הקוטב רוברט פירי, אולטרה-מרתון באנטארקטיקה והמרוץ הרגלי חוצה מדבר הסהרה.
קרן דורג ראשון בישראל בריצת אולטרה-מרתון למרחק 127 קילומטרים, וזכה מספר פעמים באליפות ישראל בקטגוריית הגיל במרחקים מ–10 קילומטר ועד למרתון.[דרושים מקורות]
בשנת 2007 ייסד קרן את מועדון רצי תל אביב ומועדון ריצות ארוכות (מרת"א).
בשנת 2009 נבחר על ידי האתר שוונג כאחד מספורטאי השנה. בחודש מאי של אותה השנה, העפיל לפסגת הר האוורסט בנפאל.
בשנת 2012 הוציא לאור את "ספר הריצה השלם" - העוסק בריצה ומעניק טיפים, טכניקות וכו' לרצים חובבים ומקצועיים.
מסעותיו של קרן תועדו בכעשרה סרטים דוקומנטריים[דרושים מקורות] ובכתבות ששודרו בערוצים בארץ ובעולם - בהם נשיונל ג'יאוגרפיק העולמי, ערוץ 1 ו-2 הישראליים וכן בכתבות לעיתונים מסע אחר, ידיעות אחרונות והארץ.
חיים אישיים

קרן היה נשוי למשוררת טל ניצן ולהם שני ילדים.
נולד בירושלים.
מסעות והישגים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: יש להוסיף מקורות + לבחור את הפריטים הבודדים המשמעותיים ביותר ולהשאיר אותם בלבד..
מסעות והישגים > מסעות

חציית גרינלנד - המסע לחציית כיפת הקרח של גרינלנד, האי הגדול ביותר בעולם.
הקוטב הצפוני - מסע לחציית ים הקרח הקפוא אל עבר נקודת הקוטב הצפוני.
חציית סהרה - מרוץ של 250 קילומטרים בדיונות החול של מדבר סהרה.
אנטארקטיקה אולטרה מרתון - מרוץ של 50 קילומטרים על אדמת אנטארקטיקה הקפואה.
אל קפיטן - טיפוס על אל קפיטן, ממסלולי טיפוס הסלע החשובים בעולם.
מסעות והישגים > טיפוס הרים

אוורסט (8848 מ') - קרן הוא הישראלי החמישי שטיפס על ההר הגבוה בעולם.
צ'ו–אוי (8,201 מ') - ההר השישי בגובהו בעולם, נמצא בנפאל.
אקונקגווה (6,960 מ') - ההר הגבוה ביותר באמריקה הדרומית.
מקינלי (6194 מ') - ההר הגבוה באמריקה הצפונית.
קילימנג'רו (5,895 מ') - ההר הגבוה באפריקה.
אלברוס (5,642 מ') - ההר הגבוה באירופה.
מון בלאן (4,807 מ') - ההר הגבוה במערב אירופה.
מטרהורן (4,448 מ') - ממוקם בגבול שווייץ-איטליה.
וושינגטון (1,916 מ') - ההר הגבוה ביותר באזור ניו אינגלנד.
ארגץ (4,090 מ') - ההר הגבוה בארמניה.
מסעות והישגים > תחרויות

אקו צ'אלנג' (Eco Challenge) - המרוץ האתגרי הקשה בעולם, כולל רכיבה על סוסים, רכיבה על אופניים, רפטינג, סנפלינג, ניווט ועוד.
מרתון החולות - חציית הסהרה - המרוץ הרגלי הקשה בעולם.
איירונמן - 3.8 ק"מ שחייה, 180 ק"מ רכיבה וריצת מרתון (42.2 ק"מ).
רד-בול ג'ייאנטס (Red Bull Giants of Rio) - תחרות קבוצתית הכוללת מקצה גלישה אווירית, אופני שטח, שחייה וריצה.
שלוש הפסגות (Three Peaks Yacht Race) - תחרות הכוללת הפלגה וטיפוס הרים בריצה ורכיבת אופניים.
הר לעמק 127 קילומטר - אולטרא מרתון באורך 127 קילומטר מכלא צלמון ועד היישוב תמרת.
מרתון האוורסט, אשר מתחיל בגובה 5,400 מטר.
טרנס אטלס מרתון - 300 ק"מ בהרי האטלס הגבוה במרוקו
הערות שוליים

↑  אתר מועדון "מרתא"
↑  עשרת ספורטאי השנה של אתר שוונג
האנה יונגברי

האנה קרולינה יונגברי (בשוודית: Hanna Carolina Ljungberg;‏ נולדה ב-8 בינואר 1979 באומאו) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת החלוצה. יונגברי נחשבה לאחת מהכדורגלניות האירופאיות הטובות בדורה, כשההוכחה לכך היא המקום השלישי בו סיימה בקרב על פרס כדורגלנית השנה בעולם ב-2003. בזמן פרישתה, הייתה יונגברי למלכת השערים של נבחרת שוודיה בכל הזמנים עם 72 שערים ב-130 הופעות.
קריירה

יונגברי החלה את הקריירה הבוגרת שלה כבר כשהייתה בת 15, כשהתחילה לשחק בסונאנו מליגת העל השוודית ב-1994. שנתיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר 1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק הניצחון 0-8 על ספרד. יונגברי וחברתה לחוד השוודי, ויקטוריה סוונסון, נחשבו לאחד מצמדי החלוצות הטובים בעולם, כשהן חולקות ביניהן 140 שערים בינלאומיים (72 ליונגברי ו-68 לסוונסון).
לאחר ארבע עונות בסונאנו, עברה יונגברי לקבוצת הצמרת, אומאו. באותן ימים, הייתה יונגברי אחת מהכדורגלנית המקצועיות היחידות בליגה השוודית הראשונה. בקיץ 2001, נסעה יונגברי עם נבחרתה לאליפות אירופה שנערכה בגרמניה, שם הובילה את שוודיה עד לגמר (הפסידה לגרמניה) ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר. שנה לאחר מכן, היא קבעה את שיא הכיבושים לעונה בליגה השוודית, כשהבקיעה 39 שערים ב-22 משחקים (ממוצע של 1.78 שערים למשחק), והובילה את קבוצתה לאליפות שוודיה. בעקבות הישגיה בליגה, היא נבחרה לכדורגלנית השנה בשוודיה.
שנה לאחר מכן, במסגרת הגביע העולמי, היא כבשה שלושה שערים ובישלה אחד, והצליחה להוביל את שוודיה עד לזכייה במקום השני בטורניר (דירוג השיא של הנבחרת). במשחק הגמר נגד גרמניה היא כבשה את שער היתרון, אך הגרמניות הצליחו להפוך את התוצאה ולנצח 2-1. באותה שנה ובשנה שאחריה, היא זכתה עם אומאו במפעל הקבוצות היוקרתי ביותר באותן ימים - גביע אופ"א. בזכייה הראשונה היא הייתה שותפה בכירה להישג, כשלזכותה שלושה שערים במשחקי הגמר. בעקבות יכולותיה הגבוהות, קיבלה יונגברי הצעה מפתיעה מנשיא קבוצת כדורגל הגברים האיטלקית, פרוג'ה, להצטרף אליו ולחתום בקבוצה. יונגברי וסוונסון (שגם היא זכתה להצעה דומה), דחו את העסקה מחשש ל"תעלול שיווקי".
ב-2007 זכתה יונגברי להופיע ביחד עם אגדות הכדורגל השוודי, תומאס ראבלי ונילס לידהולם, על בולי המדינה במסגרת חגיגות מאה שנים להתאחדות הכדורגל השוודית. באוגוסט 2009, לאחר שכבשה 196 שערים ב-227 משחקים באומאו, הודיעה יונגברי על פרישה מכדורגל עקב פציעה בברך. הפציעה הופיעה ליונגברי כבר ב-2004, אך הפעם היא ורופאיה החליטו לא להסתכן, ולכן היא נאלצה לפרוש. מיד לאחר פרישתה היא התמנתה לעוזרת מאמן באומאו, והחלה ללמוד פיזיותרפיה באוניברסיטת אומאו. היא סיימה את לימודיה ביוני 2012 והחלה לעבוד כמאמנת כושר אישית.
תארים > קבוצתיים

מקום שני בגביע העולם: 2003
גביע אלגארבה: 2001
אליפות הליגה: 2000, 2001, 2002, 2005, 
2006, 2007, 2008
גביע המדינה: 2001, 2002, 2003, 2007
הסופר קאפ: 2007, 2008
גביע אופ"א: 2003, 2004
תארים > אישיים

כדורגלנית השנה בשוודיה: 2002
חלוצת השנה בשוודיה: 2004-05
מלכת השערים של הליגה השוודית: 2001-02
מקום שלישי בפרס כדורגלנית השנה בעולם: 2003
הערות שוליים

↑  נשיא פרוג'יה: נצרף שחקנית לקבוצת הגברים, באתר ynet, 17 בספטמבר 2003
| מלכת השערים של גביע אופ"א וליגת האלופות לנשים |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 2002: אנצ'ה • 2003: יונגברי • 2004: גסטוטנר • 2005: פוהלרס • 2006: וידרסדוטיר • 2007: פליטינג • 2008: דייטל, וידרסדוטיר, פאניקו • 2009: וידרסדוטיר |  |
| ליגת האלופות | 2010: בורקי • 2011: גרינגס • 2012: אבילי ולה סומר • 2013: רוס • 2014: ניקוליץ' • 2015: סאסיץ' • 2016: הגרברג • 2017: מידמה וג'קאבפי • 2018: הגרברג • 2019: הארדר • 2020: מידמה, אוגביאגבה ות'ורואלדסדוטיר • 2021: הרמוסו וקירבי • 2022: פוטיאס • 2023: פייור |  |
דיאן ראצ'וניצה

דיאן ראצ'וניצה (בקרואטית: Dean Računica; נולד ב-5 בדצמבר 1969), הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום עוזר מאמן בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון.
קריירה

ראצ'וניצה החל את הקריירה במחלקת הנוער של שיבניק, ובשנת 1986 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית. בשנת 1992, עם עצמאותה של קרואטיה, הצטרף להיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, ובעונתו הראשונה במועדון זכה עמה בגביע הקרואטי. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה החדשה, במשחק מול נבחרת מקסיקו בזאגרב, וכבר באותו משחק כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת. בשנת 1994 זכה עם היידוק ספליט באליפות, ורשם הופעה שנייה ואחרונה בנבחרת קרואטיה, במשחק מול נבחרת סלובקיה בברטיסלאבה. בינואר 1995 עבר לקבוצת אוסטריה זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, ועמה זכה בשתי אליפויות. לאחר שנתיים וחצי בזלצבורג חזר להיידוק ספליט, ושיחק במדיה שנתיים נוספות.
לקראת עונת 1999/2000 הובא ראצ'וניצה לישראל על ידי המאמן דרור קשטן, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש בניצחון 0-2 על הפועל באר שבע ברבע גמר גביע המדינה, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בדאבל, לאחר שבגמר הגביע כבש את השער הראשון במשחק מול בית"ר ירושלים, וכן כבש את שער הניצחון בבעיטות הכרעה. בעונה שלאחר מכן שיחק עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות, ובפברואר 2001 שוחרר מהקבוצה בעקבות החתמתו של דמיטרי מיכאלנקו, ועבר לעירוני ראשון לציון, שם שיחק עד תום העונה.
לאחר שעזב את ישראל עבר ראצ'וניצה לשחק בקבוצת צ'ונגצ'ינג ליפאן מהליגה הסינית. בשנת 2002 חזר להיידוק ספליט, זכה עמה בגביע נוסף, ובעונתו האחרונה בקריירה זכה באליפות נוספת. ב-12 ביולי 2004 פרש ממשחק פעיל, לאחר שנתגלו בעיות בלבו, וזכה למשחק פרידה חגיגי בין היידוק ספליט לנבחרת כוכבים קרואטים שכללה, בין היתר, את רוברט פרוסינצ'קי וסלאבן ביליץ'.
לאחר פרישתו שימש כעוזר מאמן בהיידוק ספליט, ואימן לסירוגין גם את קבוצות הנערים והנוער של המועדון. לקראת יורו 2008 מינה אותו מאמן נבחרת קרואטיה, סלאבן ביליץ', לסקאוט האחראי על צפייה בנבחרות היריבות. בשנת 2010 החל לשמש כמאמן ראשי בליגות הנמוכות בקרואטיה, תחילה בקבוצת NK אוסקוק. בשנת 2012 מונה למאמנה של NK ג'ונאק סינג' מליגת המשנה. בשנת 2015 שימש כעוזר מאמן קבוצת דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית. בשנת 2017 מונה לעוזר מאמן בקבוצה האוסטרלית מלבורן נייטס, ובשנת 2018 מונה לסקאוט בקבוצת אל-איתיחאד מערב הסעודית.
ביוני 2019 מונה ראצ'וניצה לעוזרו של סלאבן ביליץ', מאמן וסט ברומיץ' אלביון מליגת המשנה באנגליה, ובתום עונת 2019/2020 העפיל עם הקבוצה לפרמייר ליג.
תארים כשחקן

אליפות קרואטיה: 1993/1994, 2003/2004
הגביע הקרואטי: 1992/1993, 2002/2003
סופר קאפ: 1992, 1993, 1994
אליפות אוסטריה: 1994/1995, 1996/1997
סופר קאפ: 1995
אליפות: 1999/2000
גביע המדינה: 1999/2000
הערות שוליים

↑  גולן בר יוסף ומשה גוזגל, מיכאלנקו חתם, רצ'וניצה שוחרר, באתר ynet, 7 בפברואר 2001
↑  יניב חרמש וגולן בר יוסף, רצ'וניצה עבר לעירוני ראשל"צ, באתר ynet, 8 בפברואר 2001
↑  יעקב זיו, דיאן ראצ'וניצה פרש, כוכבי קרואטיה באו להיפרד, באתר nrg‏, 13 ביולי 2004
דלטון טרמבו

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1905 מונטרוז, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בספטמבר 1976 (בגיל 70) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולורדו בולדר, אוניברסיטת דרום קליפורניה, תיכון גראנד ג'נקשן 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1936 
 צאצאים:  כריסטופר טרומבן, Nikola Trumbo, Melissa Trumbo 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר הלאומי (1939)  פרס לורל לתסריטאות (1970)  פרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר (1957)  פרס האוסקר לסיפור הטוב ביותר (1954)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (1971) 
 
דלטון טרמבו (באנגלית: Dalton Trumbo;‏ 9 בדצמבר 1905 – 10 בספטמבר 1976) היה תסריטאי, סופר ומחזאי אמריקני.
נמנה עם העשירייה ההוליוודית – קבוצת קולנוענים שסירבה להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית שחקרה חשדות למעורבות קומוניסטית ב-1947.
הערכה

על עבודתו ב"בודדים הם הגיבורים" נכתב במעריב:
הערות שוליים

↑  מותר להכריח עד להודות שהוא קומוניסט, על המשמר, 14 ביוני 1949
↑  Dalton Trumbo: Blacklisted Hollywood Radical, page 270
↑  Communism in Hollywood: The Moral Paradoxes of Testimony, Silence, and Betrayal, page 206
↑  זאב רב נוף, המצלמות יופעלו ב-28 במר., דבר, 18 במרץ 1960
↑  סרט הנושם אוויר פסגות, מעריב, 28 ביוני 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279866605171  PLWABN: 9810627120305606  BIBSYS: 90097150  BNE: XX989293  BnF: cb119271812 (data)  CiNii: DA10189286  GND: 118956000  ICCU: PAVV058268  ISNI: 0000 0001 2281 8215  LCCN: n79060578  NDL: 00459162  NKC: xx0018862  NLA: 36425317  NLG: 88677  NTA: 069499144  RERO: 02-A003912585  SELIBR: 268277  SNAC: w68d0nnt  SUDOC: 027170535  Trove: 1255691  VIAF: 73860874   WorldCat (עם VIAF): 73860874
דמויי-פרס

| דמויי־פרס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דמויי־פרס
סוגים
 Gypaetus  Gypohierax  Neophron
שם מדעי
 Gypaetinae

דמויי־פרס (שם מדעי: Gypaetinae) היא תת־משפחה של עופות דורסים במשפחת הנציים שבסדרה דורסי יום המכונים "נשרים" ושייכים לקבוצת נשרי העולם הישן. בקבוצה זו שלושה מינים. כל אחד מהם הוא יחיד בסוגו הטקסונומי.
מינים אלה בעלי ציצת נוצות לראשם, מקורם חד ומוארך והם מעופפים חזקים המחפשים נבלות או במקרה של הפרס עצמות וניזונים לצד נשרים אחרים. לעיתים נדירות הם גם יטרפו חיות קטנות או חלשות ונשר הדקלים ייחודי בין הדורסים בתזונתו מפירות דקליים שונים.
נשרים אלה חיים בסוואנות, ביערות ובאזורים יבשים באפריקה ובאסיה. הפרס מצוי גם בהרים בדרום אירופה.
בישראל מצויים הפרס והרחם.
מיון

תת־משפחה דמויי־פרס (Gypaetinae )
סוג ומין יחיד פרס (Gypaetus barbatus)
סוג ומין יחיד נשר הדקלים (Gypohierax angolensis)
סוג ומין יחיד רחם (Neophron percnopterus)
בעבר שייכו לקבוצה גם את המין עיט נחשים מדגסקרי.
דלטון (ג'ורג'יה)

| --- | --- |

מרכז העיר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ג'ורג'יה ג'ורג'יה
 מחוז:  ויטפילד
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1847
 שטח:  51 קמ"ר
 גובה:  232 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  34,417 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  653 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  34°46′16″N 84°58′18″W﻿ / ﻿34.771111111111°N 84.971666666667°W﻿ / 34.771111111111; -84.971666666667 
 אזור זמן:  UTC -5
  אתר האינטרנט הרשמי של דלטון
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דלטון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דלטון(למפת ג'ורג'יה רגילה) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני וורנר רובינס ולדוסטה רום קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. דלטון(למפת ג'ורג'יה מוגדלת) אטלנטה אוגוסטה קולומבוס סוואנה את'נס מייקון אולבני וורנר רובינס ולדוסטה רום קרוליינה הדרומית  צפ. קר. טנסי אלבמה פלורידה האוק. האטלנ. דלטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דלטון (באנגלית: Dalton) היא עיר המהווה את מושב מחוז ויטפילד שבמדינת ג'ורג'יה שבארצות הברית. העיר שוכנת במרחק קצר מהכביש הבין-מדינתי 75 למרגלות רכס ההרים הכחולים (Blue Ridge Mountains) שבצפון-מערב ג'ורג'יה והיא לאחר רום היא השנייה בגודלה בחלק זה של המדינה.
בדלטון פועלים רבים ממפעלי ייצור השטיחים שבארצות הברית. היא מהווה בית לפעילויות אומנות ותרבות תוססים, למבנים היסטוריים רבים ולאתרי מלחמת האזרחים. בעיר ניצב מרכז הסחר והכנסים של צפון-מערב ג'ורג'יה, שבה שוכן היכל התהילה של מאמני הספורט של ג'ורג'יה ומתקיימים בו אירועים במשך כל השנה.
מיוני 2011 ועד יוני 2012, כאשר מפעלי שטיחים שהעסיקו אלפי עובדים בעיר, עברו תהליכים של ארגון מחדש, צמצום פעילות, ירידה בייצור וסגירה, איבדו 4,600 מתושבי העיר את מקור פרנסתם ועל פי נתוני מחלקת העבודה של ארצות הברית דלטון היא העיר שחוותה אז את היקף הפיטורין הגרוע ביותר בארצות הברית. בהמשך התאושש שוק העבודה המקומי כאשר שיעור האבטלה במטרופולין של דלטון ירד ל-5.5% במאי 2016, שכן קצב יצירת מקומות העבודה החדשים עלה על שיעור הפיטורין.
היסטוריה

שבטי המוסקוגי ואחרים ישבו באזור עד לאמצע המאה ה-18, כאשר שבטי הצ'רוקי דחקו אותם מערבה ודרומה. הצ'רוקים כינו את ההרים שבצפון ג'ורג'יה "האדמה המכושפת" עד אשר הם אולצו לעקור משם ב-1838 במסע טרגי שידוע כיום בכינוי "נתיב הדמעות".
כאשר עזבו את האזור אחרוני הצ'רוקים, הייתה כבר מסילת הברזל בעבודות הקמה. הייתה זו מסילת המערב והאטלנטי (W&A) שחיברה את עמק נהר הטנסי עם מסילת ג'ורג'יה שהייתה אז גם בהקמה. ב-1847 הוגדר כל השטח ברדיוס של מייל אחד סביב לתחנת הרכבת ששכנה במרכז העיר כשטח העירוני. החלק האחרון של קטע מסילת הברזל העיקרי הושלם ב-1850 בטנל היל שבמחוז ויטפילד. מסילת ברזל שנייה, מסילת מזרח טנסי וג'ורג'יה, הושלמה ב-1852.
דלטון קרויה על שמו של הגנרל טריסטרם דלטון, שהיה חבר בסנאט ארצות הברית מטעם מדינת מסצ'וסטס.
היסטוריה > מלחמת האזרחים

האירוע הראשון שהתרחש בדלטון במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית היה "מרדף הקטרים הגדול" (Great Locomotive Chase) ב-12 באפריל 1862. יותר משנה לאחר מכן, ב-19-20 בספטמבר 1863, התחולל קרב בין כוחות גדולים של האיחוד ושל הקונפדרציה כמה ק"מ מערבית לדלטון, בצ'יקמוגה ומאוחר יותר בצ'טנוגה. המלחמה הגיעה למחוז ויטפילד באביב 1864, בפרוץ מערכת אטלנטה. קרב דלטון הראשון התנהל ב-7 במאי אותה שנה והסתיים כאשר ב-12 במאי השלים הגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון את נסיגתו מהעיר. ב-14-15 באוגוסט אותה שנה התנהל קרב דלטון השני. במערכה של גנרל צבא הקונפדרציה, ג'ון בל הוד בטנסי, תקפו כוחות הפרשים של ג'וזף ווילר את מעוז האיחוד בטילטון לפני שעברו דרך דלטון ופניהם מערבה.
תעשיית השטיחים

דלטון קרויה לעיתים בשם "ברית שטיחים של העולם" והיא משכנת בתוכה יותר מ-150 מפעלים לייצור שטיחים. התעשייה מעסיקה יותר מ-30,000 עובדים במחוז ויטפילד. יותר מ-90% של השטיחים בעולם מיוצרים כיום בשטח של 100 ק"מ סביב לעיר.
הערות שוליים

↑  "American FactFinder". United States Census Bureau.
↑  Lohr, Kathy (August 10, 2012). "Georgia Town Ranks As City With Worst U.S. Job Loss". NPR. Retrieved March 30, 2016.
↑  Metro Dalton’s Unemployment Rate Drops To 5.5 percent In April, The chattanoogan.com, May 26, 2016
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. p. 99.
↑  The Evolution of the Carpet Industry in Dalton, Georgia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531966605171  BNE: XX5544378  BnF: cb15282266t (data)  GND: 1196632308  ISNI: 0000 0004 0408 685X  LCCN: n81078222  MusicBrainz: 0a83fa9d-9dc7-40c1-b761-1ac0fc4f8b38  SUDOC: 196246679  VIAF: 157116483   WorldCat (עם VIAF): 157116483
דייוויד מונרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1942 ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת 
 התאבד:  15 במאי 1976 (בגיל 33) Chesham Bois, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  David John Munrow 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית ספר קינד אדוארד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, early music revival 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חלילית, בסון 
 חברת תקליטים:  Virgin Veritas 
 www.davidmunrow.org
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד ג'ון מונרו (באנגלית: David John Munrow;‏ 12 באוגוסט 1942 - 15 במאי 1976) היה מוזיקאי והיסטוריון של מוזיקה עתיקה.
חייו > לימודים

מונרו נולד בברמינגהאם להורים, ששניהם לימדו באוניברסיטת ברמינגהאם. הוא סיים בהצטיינות את בית הספר המלך אדוארד בשנת 1960, אז נסע לפרו, שם לימד אנגלית במסגרת תוכנית מורים-סטודנטים של המועצה הבריטית. בשובו לאנגליה הביא עמו חלילים בוליביאנים ושאר כלים מסתוריים. בתקופת לימודיו בפמברוק קולג' בקיימברידג' ראה קרומהורן על קיר בבית חבר, והחליט להתחיל במחקר עצמאי בכלי נגינה עתיקים. מנקודת התחלה כפסנתרן, זמר ונגן בסון, למד בכוחות עצמו נגינה ב-43 כלים עתיקים.
חייו > קריירה

מונרו הצטרף ללהקה השייקספירית המלכותית כנגן בסון, אבל תוך זמן קצר עבר לנגן בכלי נגינה מתקופת שייקספיר. אף כי הוכיח כישרון במגוון רחב של כלים, הייתה לו השפעה מיוחדת ומתמשכת כנגן חלילית. סגנון הביטוי האנגלי שלו, המאופק והמרוסן, עומד בסתירה לגמישות הטונאלית הגדולה יותר של הסגנון הקונטיננטלי של נגן החלילית ההולנדי פראנס בריכן ואחרים.
בשנת 1967 היה מונרו מרצה למוזיקה עתיקה באוניברסיטת לייסטר ונשא לאישה את ג'יליאן רייד. הוא הקים יחד עם כריסטופר הוגווד את קונסורט המוזיקה העתיקה, שכל אחד מחברי הגרעין הראשוני שלו היה מומחה בכלי הנגינה הייחודי לו. לעיתים הוזמנו נגנים מקצועיים אחרים לפי הצורך, כגון נייג'ל נורת' ורוברט ספנסר, שניהם נגני לאוטה ידועי-שם. משנת 1968, יצא מונרו לסיורים בעולם וגילה כלי נגינה נשכחים בכל ארץ שבה ביקר. הוא הזמין שחזורים של כלי נגינה, המקורבים לקורנט וראקט מאת אוטו שטיינקופף ואחרים. שתי תוכניות טלוויזיה הפיצו את שמו של מונרו בציבור הרחב: "שש נשותיו של הנרי השמיני (1970) ו"אליזבת המלכה" (1971).
שתי תרומותיו של מונרו למוזיקה לסרטים היו לבמאים בריטים: "השדים" של קן ראסל (1971) ו"זארדוז" (1974), שכתב וביים ג'ון בורמן. הסרט השני כולל עיבודים של הסימפוניה השביעית של בטהובן לכלים אותנטיים.
במהלך חייו הקצרים, הוציא מונרו מעל חמישים תקליטים, שחלקם זמינים כיום על תקליטורים. נוסף להקלטותיו עם קונסורט המוזיקה העתיקה, הקליט עם מוזיקה רזרוואטה של מייקל מורו, אלפרד דלר וקינגס סינגרס. מונרו הקליט פעמים רבות את באך ומונטוורדי, אבל השפעתו העיקרית הייתה בתקופות ימי הביניים והרנסאנס. למערך שלושת התקליטים שלו עם קונסורט המוזיקה העתיקה, "אמנות ארצות השפלה", שיצא בשנת 1976 (EMI SLS5049) הייתה השפעה רבה במיוחד בהבאת הסוגה לציבור הרחב.
ברדיו בי.בי.סי. 3 הגיש את "חליל הקסמים" (Pied Piper), תוכנית רב-אתנית שהתפרסה על פני מאות שנות מוזיקה, ממונטוורדי עד קבוצת הרוק "תזמורת אור חשמלי". מונרו היה בקשר גם עם Young Traditiom ועם שירלי ודולי קולינס.
לצד השעה הקבועה שלו ברדיו ותוכניות אחרות, הופיע גם בטלוויזיה, בשידורים שהידועה בהם הייתה סדרת בי.בי.סי. 2 בשם Ancestral Voices באולפן בלונדון, וב"כלי נגינה עתיקים ב-ITV, שצולמה באתר באורדסל הול בסאלפורד. כמו כן כתב ספר בשם "כלי הנגינה של ימי הביניים והרנסאנס". במקור, צורף ספר זה לסט תקליטים באותו שם.
חייו > חיים אישיים

תחומי העניין האישיים של מונרו היו מסעות, הפלגות, ג'אז ועתיקות. נוסף לכך, כתב כמה מאמרים על מוזיקה, בייחוד להקלטות שלו עצמו.
חייו > מוות

מונרו התאבד בתליה בשנת 1976, כשהיה שרוי בדיכאון; משערים שמותם, זמן קצר קודם לכן, של אביו ושל חותנו, שלהם הקדיש את ספרו היחיד, תרם להחלטתו לשים קץ לחייו. עם זאת, הוא ניסה להתאבד במנת-יתר של סמים שנה קודם לכן.
מורשת

מונרו עשה אולי יותר מכל אדם אחר במחצית השנייה של המאה ה-20 להבאת המוזיקה העתיקה לציבור הרחב בבריטניה, אם כי הקריירה שלו ארכה בקושי עשר שנים. לתרומתו זו ניתן דגש כאשר ועדת גשושית החלל "ווייג'ר" בחרה אחת מהקלטותיו להיכלל במסע החללית כחלק מ"תקליט הזהב של ווייג'ר".
מונרו הותיר אחריו לא רק את הקלטותיו אלא גם אוסף גדול של כלי נגינה. "גנזך מונרו" באקדמיה המלכותית למוזיקה כולל מכתבים, מסמכים, תסריטי טלוויזיה, פרטיטורות, יצירות מוזיקליות וספרים. האוסף פתוח לקהל. בקטלוג המקוון של "גנזך המוזיקה של הספרייה הבריטית" מופיעים רישומי הקלטותיו הרבות, לצד אלה של עוד אישים רבים.
מידע על חייו ויצירתו של דייוויד מונרו אפשר למצוא בהספדים שנכתבו לזכרו בשנת 1976 (בייחוד בכתב העת Early Music של OUP), ובמקורות הבאים: מאמר מפורט במילון אוקספורד לביוגרפיה לאומית מאת כריסטופר הוגווד; מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים; "אמנותו של דייוויד מונרו", סט תקליטים עם ביוגרפיה מאת ארתור ג'ונסון, מפיק "חליל הקסמים", ועל עטיפת תקליט הוויניל הישן של "סוויטת רנסאנס".
הקלטות חשובות > הקלטות עם "מוזיקה רזרוואטה"

מוזיקת חצר צרפתית מן המאה ה-13 1967
מוזיקה ממלחמת מאה השנים 1968
מוזיקה מן הדקמרון 1969
מוזיקת מחולות איטלקית מן המאה ה-16 1970
מוזיקה מחצר בורגונדיה 1971
הקלטות חשובות > הקלטות עם "קונסורט מוזיקה עתיקה", בהנהגת דייוויד מונרו

"הד האביב" ("אקו לה פרימוורה") - מוזיקה פלורנטינית מן המאה ה-14 1969
"מוזיקה של מסעות הצלב" 1971
"ניצחונות מקסימיליאן הראשון" 1970
מוזיקה לפרדיננד ואיזבלה מלכי ספרד" 1972
"אמנות אהבתם של אנשי החצר" 1973
פרטוריוס - מחולות ומוטטים 1973
מוזיקה מאת גיום דופאי: מיסה "Se La Face Ay Pale" ‏ 1974
"כלי הנגינה של ימי הביניים והרנסאנס" 1976
"בני תקופתו של מונטוורדי" 1976
"מוזיקה של התקופה הגותית" 1976
"שרוולים ירוקים לבס יסודי" 1976
פסטיבל מוזיקה עתיקה - מוזיקה פלורנטינית מן המאה ה-14, מוזיקה של מסעות הצלב וניצחונות מקסימיליאן 1976
הנרי פרסל: "אודות ליום הולדת המלכה מרי" 1976
"אמנות ארצות השפלה" 1976
1975 שתי תזמורות מחול מן הרנסאנס/ בני תקופתו של מונטוורדי (1996; הקלטות מ-1971 ו-1975
הקלטות חשובות > "יאנג טראדישן" וקונסורט מוזיקה עתיקה

"גלריות" 1968
"השולחן העגול ודייוויד מונרו "גלגל הכישור" 1969
"סאטרדיי ג'יג/סקרבורו פייר" (סינגל) 1969
שירלי ודולי קולינס עם קונסורט מוזיקה עתיקה מלונדון,
תזמורת כלי הנשיפה רויאל שייקספיר, בהנהגת גאי וולפנדן,
דייוויד מונרו, ג'יליאן רייד, כריסטופר הוגווד,
דייוויד מונרו, אוליבר ברוקס, רוברט ספנסר, כריסטופר הוגווד,
דייוויד מונרו, סולו או בהרכבים שונים,
אמנותו של דייוויד מונרו 1971–1976
הקלטות חשובות > מוזיקה לרדיו, לטלוויזיה ולקולנוע

"שש נשותיו של הנרי השמיני" BBC TV ‏ 1970
"אליזבט המלכה" BBC TV ‏ 1970
"השדים" במאי קן ראסל) 1971
"זארדוז" (במחאי ג'ון בורמן 1973
"הנרי השמיני ושש נשותיו", במאי ואריז חוסיין 1972
"ההוביט" מאת ג'.ר.ר. טולקין רדיו BBC ‏ 1973
"La Course en tête", סרט דוקומנטרי על רוכב האופניים הבלגי אדי מרקס. הפסקול יצא כ"סוויטת רנסאנס"
פרסים ואותות הוקרה

פרס גראמי על ביצוע קאמרי מצטיין:
הערות שוליים

↑  איוואן יואט, "דייוויד מונרו, הגאון הטראגי שהביא מוזיקה עתיקה להמונים", הטלגרף, 23 במאי 2012
↑  איוואן יואט, הטלגרף, 23 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280632005171  PLWABN: 9810536321905606  BIBSYS: 90227766  BNE: XX1043130  BnF: cb13897803r (data)  CiNii: DA02293974  GND: 134469291  ISNI: 0000 0001 0919 214X  LCCN: n82099761  MusicBrainz: dce3777d-cb49-49af-958b-4feccd9f659c  NDL: 00450816  NKC: pna2017972117  NLA: 35306157  NSK: 000044946  NTA: 069926549  RERO: 02-A003618771  SNAC: w6n919m0  SUDOC: 103919341  Trove: 905324  VIAF: 79167308   WorldCat (עם VIAF): 79167308
דולסה מריה

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1985 (בת 38) מקסיקו סיטי, מקסיקו מקסיקו 
 שם במה:  Dulce María, Dul 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  המוסד לתיאטרון ע"ש לי סטרסברג 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
דולסה מריה
דולסה מריה אספינוסה סאביניון (בספרדית: Dulce María Espinoza Saviñón; נולדה ב-6 בדצמבר 1985) היא שחקנית וזמרת מקסיקנית, חברה לשעבר בלהקת "RBD".
ביוגרפיה

דולסה מריה, ואחיותיה בלנקה וקלאודיה. נולדו במקסיקו סיטי, בירת מקסיקו למשפחה ממוצא גרמני, ספרדי ומקומי.