stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף ליב ננדיק
ביוגרפיה

נולד בסוחובולה, למד בצעירותו בישיבת טלז אצל הרב שמעון יהודה שקופ. בהמשך נסע ללמוד ב"תלמוד תורה" שבקלם והיה מראשוני תלמידי הרב שמחה זיסל זיו-ברוידא ("הסבא מקלם") ממנו קיבל את דרכו הפדגוגית. בגיל 28 נישא לבתו של הרב נח וינר, רבן של כמה ערים ועיירות. לבני הזוג נולד בן אחד, מיכאל.
בתקופה שלאחר נישואיו הקים בקלם את המכינה לתלמוד תורה, ושימש בה ר"מ יחד עם ידידיו הרב אליהו לופיאן והרב ירוחם ליבוביץ. בשנים הבאות נסע לשמש משגיח רוחני בישיבות אחדות: ישיבת בריינסק וישיבת לומז'ה, ולאחר מכן ישיבת ראדין. בשל מלחמת העולם הראשונה והחשש מפני הכיבוש הגרמני ההולך וקרב, נמלטו רוב ככל בחורי ישיבת ראדין מזרחה לעומק שטח רוסיה עם רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים"). הרב ננדיק נותר בראדין לנהל את הישיבה עם ראש הישיבה, הרב משה לנדינסקי.
אחרי שעזב את ראדין החל לפעול בקרב תלמידיו בוגרי הישיבות לארגון פעילות של לימוד תורה ומוסר. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר לשמש משגיח בישיבת שער התורה בגרודנה ועזר בכינונה. הוא פעל והביא אליה כראש ישיבה את רבו הראשון, הרב שמעון שקופ, שנותר מזוהה עם הישיבה עד פטירתו. כשכבשו הבולשביקים את גרודנה בשנת 1921, נמלט עם 40 תלמידים לישיבת פוניבז' ושימש בה משגיח במשך תקופה, עם שובו לאחר זמן לגרודנה החליפו כמשגיח בפוניבז' הרב ירוחם ליבוביץ.
ב-1923 הקים רבי פסח פרוסקין את ישיבת קוברין, הרב ננדיק הוזמן לכהן בה כמשגיח וחילק את זמנו בין ישיבת קוברין לישיבת קלצק. בשנת תרצ"א, פנה הרב ננדיק לראשי ישיבת "מרכז הרב" בירושלים בבקשה להתקבל כמחנך בה, ואף טען שהוא מסוגל להתאים את עצמו לשיטת הנהגת הישיבה, אולם בסופו של דבר לא יצא הדבר אל הפועל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשאר עם תלמידיו בקלצק ומ-1940 בווילנה, תחילה תחת הכיבוש הסובייטי ואחר כך תחת הכיבוש הגרמני. הוא נספה עם אשתו ובנו היחיד בשואת יהדות ליטא.
כתביו ושיחותיו

כתביו הרבים שהופקדו בידי תלמידו הרב ליב רוטקין נתפסו בידי הקומוניסטים ונשרפו, כל שיחות המוסר שלו שנדפסו לאחר המלחמה מקורן ברשימות של תלמידים. דברי תורתו מרוכזים בספרים "רחשי אילן" (מישיבת קלצק וקוברין; נדפס ירושלים תשמ"ד) "מוסרי קלצק" (שיחות מישיבת פוניבז' וישיבת קלצק; נדפס בני ברק תשע"ה) והערות קצרות שלו מלוקטות בסדרת "פנינים משולחן גבוה" על התורה, מפי תלמידו.
הערות שוליים

↑  לפי ערכו אצל נתן צבי פרידמן, "אוצר הרבנים", פריט 8727.
↑  בשמן רענן, עמ' כ-כא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395139305171
גירוש הגר וישמעאל (יאן ויקטורס)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 צייר:  יאן ויקטורס 
 תאריך יצירה:  1650 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  178.7 ס״מ 
 גובה:  143.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  373575 (מוזיאון ישראל) 
 מיקום:  המוזיאון לאמנות יפה, בודפשט
 
גירוש הגר וישמעאל הוא ציור מאת האמן ההולנדי יאן ויקטורס, שנוצר בשנת 1650. הציור מציג את הרגע הדרמטי שבו הגר ובנה ישמעאל מגורשים מבית אברהם, בהתאם לתיאור בספר בראשית, פרק כ"א. ויקטורס, שהיה קלוויניסט אדוק ותלמידו של רמברנדט, הרבה לצייר סצנות מקראיות בעלות מסר רגשי עמוק, תוך שימוש בטכניקות אור-צל אופייניות לאמנות הבארוק ההולנדי.
יצירה זו היא דוגמה מובהקת ליכולת האמן להביע רגשות דרך קומפוזיציה, אור וצל, והבעת פנים. היצירה מציגה את הסיפור המקראי מנקודת מבט אמפתית כלפי הגר ובנה, תוך שילוב סמלים דתיים ואלגוריים הרלוונטיים לתקופתו. היצירה נמצאת ברשות מוזיאון ישראל.
תיאור הציור

במרכז היצירה ניצב אברהם, המתואר בדמות אצילית ולבוש בבגדים מפוארים עם סממנים אוריינטליים, כגון טורבן וגלימת פרווה, המעניקים לו מראה מכובד. הגר, הלבושה בבדים פשוטים אך מוארת באור רך, נראית במצב של תחינה ופליאה, כאשר ידיה פוכרות בתנועת ייאוש והשלמה. ישמעאל, המלווה את אמו, מתואר כילד צעיר הלבוש כצייד, עם אשפת חיצים על גבו – רמז לעתידו כקשת במדבר. שרה עומדת בסמוך לדלת הולנדית אופיינית, כשהחלק העליון שלה פתוח. היא ניצבת בצל, מבטה נוקשה ויד אחת מונחת על לִבה בתנוחה החלטית, בעוד ידה השנייה מצביעה על כיוון היציאה. תיאור זה מדגיש את דמותה כסמכות המובילה את הגירוש.
קומפוזיציה ואמצעים אמנותיים

ויקטורס יצר תחושת אינטימיות חזקה באמצעות קלוז-אפ דרמטי ודחיסת הדמויות למישור הקדמי של הציור. הוא ויתר על רקע נרחב והשתמש באור להדגשת הדמויות המרכזיות, כאשר הגר וישמעאל מוארים, ואילו שרה נותרת מוצלת, מה שמדגיש את הדיכוטומיה ביניהן.
אחד האלמנטים המרכזיים ביצירה הוא האינטראקציה בין הידיים: ידה של שרה מכוונת את הגר החוצה, בעוד ידו של ישמעאל מושטת אל אביו, כמבקשת חיבור אחרון. ידו המורמת של אברהם בתנוחת ברכה יוצרת מעגל סמלי של פרידה והגנה על בנו. השימוש בהילה של אור סביב ראשו של ישמעאל מרמז על הברכה האלוהית המובטחת לו.
משמעות ופרשנות

למרות שהסיפור המקראי אינו מציין במפורש שאברהם בירך את ישמעאל לפני גירושו, ויקטורס בחר להוסיף אלמנט זה, מה שמעניק לסצנה ממד של חסד אבהי. אהדתו של הצייר נתונה בבירור להגר ולבנה, כאשר הדמויות המוארות שלהן משדרות כאב ואצילות, בניגוד לקשיחותה של שרה המוצגת בצללים.
סגנון והשפעות

הציור נושא את חותם השפעתו של רמברנדט, בעיקר בשימוש במשחקי אור וצל להדגשת רגשות הדמויות. כמו כן, ניתן להבחין בהשפעת מורהו של רמברנדט, פייטר לאסטמן, בתיאור ההבעות הדרמטיות ובפרשנות האישית של הסיפור המקראי.
הקשרים תרבותיים והיסטוריים

ייתכן שליצירה זו, כמו לציורים הולנדיים נוספים מאותה תקופה, יש משמעות אלגורית רחבה. חוקרים מציעים כי סיפור הגר וישמעאל שימש גם כמטפורה לשחרור דתי ופוליטי – בין אם כסמל ליציאתה של הולנד מעול ספרד הקתולית לאחר הסכם וסטפליה (1648), ובין אם כהזדהות עם גורלם של יהודים אנוסים ששבו ליהדות.
לקריאה נוספת

יעל מאלי, אמנות כפרשנות: פרשת השבוע בראי האמנות, 2017, ידיעות אחרונות
הארכיון הארקטי העולמי

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  ארכיון דיגיטלי 
 מיקום:  סבאלברד 
 מדינה:  נורווגיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 27 במרץ 2017
 תאריך פתיחה רשמי:  27 במרץ 2017
 מידות
 גובה:  130 מטרים (430 רגל) מטר
 
 קואורדינטות:  78°14′18″N 15°26′49″E﻿ / ﻿78.238305555556°N 15.447083333333°E﻿ / 78.238305555556; 15.447083333333
 אתר רשמי
 he
 
הארכיון הארקטי העולמי (באנגלית: Arctic World Archive (AWA)) הוא מתקן לשימור מידע (אנ') הממוקם בשפיצברגן שבסבאלברד, ארכיפלג באוקיינוס הארקטי. המתקן מכיל מידע היסטורי ותרבותי של מספר מדינות, כמו גם של חברת הקוד הפתוח GitHub, בכספת פלדה הקבורה עמוק מתחת לפני השטח. המידע צפוי להישמר במתקן לתקופה של בין 500 ל-1,000 שנים. המתקן מופעל כעסק מכניס, על ידי חברה פרטית בשם piql, וחברת כריית הפחם SNSK (Store Norske Spitsbergen Kulkompani) שבבעלות הממשלה הנורווגית.
היסטוריה

Piql היא חברת אחסון מידע נורווגית המתמחה באחסון לטווח ארוך של מידע דיגיטלי. Piql יצרה בשיתוף פעולה עם SNSK בתוך פיר של מכרה פחם נטוש, כספת פלדה הקבורה עמוק באדמה. ב-27 במרץ 2017, עם פתיחתו של הארכיון הארקטי, הפקידו בו ממשלות ברזיל, מקסיקו ונורווגיה עותקים של מסמכים היסטוריים שונים.
תיאור

הארכיפלג סבאלברד הוכרז כאזור מפורז על ידי 42 מדינות באמנת סבאלברד שנחתמה לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוסכם כי השטח לא ישמש למטרות צבאיות, מה שהוביל את היוזמים של הארכיון למקם אותו דווקא שם, מאחר שהוא נחשב מקום בטוח מבחינה גאופוליטית. המתקן ממוקם בשפיצברגן, האי הגדול ביותר בסבאלברד. המתקן מורכב מכספת פלדה גדולה, הממוקמת בעומק של בין 150 ל-300 מטר (490–980 רגל) מתחת לקרקע או לקפאת העד, בתוך פיר של מכרה הפחם הנטוש Store Norske Gruve 3. המתקן מאובטח באמצעות קיר בטון ושער פלדה. התכולה מאוחסנת במכולות מאובטחות מאחורי השער. בשל האקלים הארקטי באי והשלכותיו, המתקן בנוי כך שגם אם תופסק העברת החשמל אליו, הטמפרטורה בתוכו לא תעלה מעל נקודת הקפיאה, ותישאר בטמפרטורה מתאימה לשימור תוכני הכספת לתקופה של כמה עשורים או יותר. הכספת ממוקמת עמוק מספיק כדי למנוע נזק לתכולה מנשקים אטומיים או אלקטרומגנטיים.
תכולה

הארכיון מאחסן טווח רחב של מידע היסטורי ותרבותי. חוקרים, ממשלות, מוסדות דתיים, חברות מדיה ואחרים אחסנו כמה מהתיעודים המשמעותיים ביותר עבורם בכספת. ברזיל ונורווגיה אירכבו בה את החוקות שלהם ומסמכים היסטוריים חשובים אחרים.
הארכיון כולל מידע על המגוון הביולוגי של אוסטרליה, ודוגמאות של עבודות אוסטרליות בעלות משמעות תרבותית. הוא מכיל את המאגר האינטרנטי Atlas of Living Australia(אנ') ומודלים של למידת מכונה שנוצרו על ידי הסוכנות האוסטרלית גיאוסיינס אוסטרליה (Geoscience Australia), המסייעים להבנת נושאים כמו שרפת יערות ושינויי אקלים.
הארכיון כולל גרסאות דיגיטליות של היצירות הצעקה - עבור המוזאון הלאומי של נורווגיה (אנ') והקומדיה האלוהית של דנטה אליגיירי- עבור ספריית הוותיקן. במרץ 2019 הפקידה תוכנית הטלוויזיה המדעית הגרמנית גלילאו את פרק הבכורה שלה, וצילמה סרט דוקומנטרי על ההפקדה עבור הערוץ הגרמני Pro7 (אנ'). באוקטובר 2020 הופקדו בארכיון 14 ספרים של זוכת הנובל אולגה טוקרצ'וק.
בנובמבר 2019 הודיעה GitHub שכל ספריית הקוד הפתוח שלה תאורכב בארכיון הארקטי, כחלק מתוכנית הארכיון של החברה. ביולי 2020, הפקידה החברה ארכוב של האתר מחודש פברואר של אותה השנה, בגודל 21 טרה־בייט, בארכיון. כמות הקוד שאוחסנה בארכיון תוארה כך: "אם מישהו מקליד בערך 60 מילים בדקה יישב וינסה למלא את המקום, זה ייקח לו 111,300 שנים".
אחסון ושימוש עתידי

המידע המאופסן לא מחוברת לרשת האינטרנט (אופליין), על גבי סלילי סרטים, שנוצרו בגרסה מעודכנת של טכנולוכיית צילום בחדר חושך. הסליל מיוצר מפוליאסטר מצופה בקריסטלי הליד כסף, ומצופה באבקה עם תחמוצת ברזל. לסליל אורך חיים של לפחות 500, וייתכן ש2000 שנים, אם יאוחסן בתנאים הנדרשים.
מתוך הבנה שאנשים בעתיד הרחוק לא בהכרח יבינו מה הם רואים בכספת, מוקמה בה מעין "אבן רוזטה" בצורת מדריך המציג את הארכיון. המדריך ניתן לקריאה בעזרת עין אנושית לאחר הגדלה, וכתוב באנגלית, ערבית, ספרדית, הינדי וסינית.
תהליך

לקוחות המשלמים עבור האחסון, יכולים לשלוח את המידע, דיגיטלית או פיזית. המידע יכול להידלות בכל עת מהכספת, אך לא מדובר בתהליך מהיר, מאחר שהמידע לא מחובר לרשת האינטרנט. אם המידע נדרש, הוא מאוחזר ידנית, ולאחר מכן מועלה באמצעות סיב אופטי המחובר לפני השטח, אל המטה של Piql בדראמן. המהירות הגבוהה ביותר בה יכול להתרחש התהליך היא 20–30 דקות, אך הוא יכול להמשך גם עד 24 שעות עם מנוי פעיל, ו-72 שעות ללא מנוי פעיל.
הערות שוליים

↑  "Arctic World Archive - Piql", ‏18 באפריל 2018 (ארכיון)
1 2 3 4  James Vincent, Keep your data safe from the apocalypse in an Arctic mineshaft, The Verge, ‏2017-04-04 (באנגלית)
1 2 3 4 5  "In 1859 the sun fried the entire world's electronics. Next time, we'll be prepared". ABC News (בAustralian English). 2020-08-12. נבדק ב-2023-11-15.
1 2  Look inside the doomsday vault that may hold the world’s most important data, NBC News, ‏2017-06-07 (באנגלית)
↑  Diese Kohlemine soll das digitale Erbe der Menschheit schützen, 1E9, ‏2020-08-09 (בגרמנית)
↑  Paul Lawlor, Arctic 'doomsday' vault seeks to protect world's most precious data, CNN, ‏2017-04-04 (באנגלית)
↑  Nast, Condé. "Norway's Doomsday vault will now store and protect the world's data". Wired UK (באנגלית בריטית). ISSN 1357-0978. נבדק ב-2023-11-15.
↑  Alles van waarde ligt straks in een oude mijnschacht op Spitsbergen, De Groene Amsterdammer, ‏2018-03-28 (בהולנדית)
↑  Der Datenbunker Spitzbergen, https://www.prosieben.de, ‏2018-03-19
↑  "German TV program on Piql watched by millions", ‏19 באפריל 2018 (ארכיון)
↑  "Open Source Code Will Survive the Apocalypse in an Arctic Cave". Bloomberg.com (באנגלית). 2019-11-13. נבדק ב-2023-11-15.
↑  GitHub will store all of its public open source code in an Arctic vault, Engadget, ‏2019-11-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  GitHub Has Stored Its Code in an Arctic Vault It Hopes Will Last 1,000 Years, Gizmodo, ‏2020-07-17 (באנגלית)
↑  Microsoft is Storing Source Code in an Arctic Cave, Popular Mechanics, ‏2019-11-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  FAQ, Arctic World Archive (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812682187705606  VIAF: 60165570260937431855   WorldCat (עם VIAF): 60165570260937431855
חזירי בר (פרנץ מארק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ מארק 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  paperboard, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  57.5 ס״מ 
 גובה:  73.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  ML 76/2955 (מוזיאון לודוויג) 
 מיקום:  מוזיאון לודוויג
 
חזירי בר הוא ציור של פרנץ מארק משנת 1913. היצירה ידוע גם בשם "חזיר וזריעה". היצירה מוצגת במוזיאון לודוויג בקלן.
תיאור היצירה

הציור נעשה בצבעי שמן על קרטון, שהודבק לאחר מכן על בד. במרכז התמונה מופיע חזיר כחול – ליתר דיוק, חזיר יבלות, כפי שניתן לזהות מהחטים הלבנים הבולטים. ראשו של חזיר היבלות מופנה כלפי מטה וימינה במבטו. מעליו, ניתן לראות חזירה בגווני כתום-אדום. בתחתית התמונה מתוארים צמחים בגווני ירוק וצהוב, בהם שוכבים החזיר והחזירה. עיניו של חזיר היבלות עצומות, והוא נראה כישן.
חלקה העליון השמאלי של היצירה תחום בגווני כתום-אדום מוצללים עד סגול, ואילו בצדה הימני העליון מופיעה צורת עלה. קווים חצי-מעוגלים ואובאליים חלקיים יוצרים קומפוזיציה גאומטרית שמבנה את היצירה. כאשר מתבוננים בתמונה במרחק מסוים, ניתן להבחין בצורות בעלי החיים והצמחים המופשטות מצורתן הטבעית.
החיות והצמחייה משתלבים בתנועה ספירלית מסתובבת, שמתחילה באזור חטי חזיר היבלות ונפרשת כלפי חוץ. תנועה זו יוצרת תחושת עוצמה ופראות. קווי התנועה בצוואר חזיר היבלות מדגישים את המתח שבתנועה הספירלית.
גם הצבעים ביצירה מחזקים את תחושת הדינמיות, תוך שימוש במנעד צבעים רחב הכולל את כל גלגל הצבעים.
פרשנות היצירה

פרנץ מארק היה בין האמנים הראשונים שהציגו ביטוי אמנותי חדשני ויצירתי, חרף ההתנגדות של הממסד התרבותי והאמנותי באותה תקופה. הוא שאף לראות את העולם "בעיני החיות".
הוא "הכפיף את המוטיב, שלקח מהטבע, לעיקרון צורני קפדני, משום שרצה לייצג את האחדות הגדולה של הטבע והחיה החיה בו, כדי לעצב את שלטון הנצח כאמירה אמנותית. ...לכן זה כבר לא מפתיע כאשר צבעים נראים לנו מוזרים בהתחלה. בשירה כה חזון הם מוצדקים. צורות וצבעים הופכים לאמצעים לבטא עולם רוחני-ציורי" של דמיון.
היסטוריית בעלות

בעלים ראשון: הללה (זאלה), הגלריה הממלכתית מוריצבורג, בין השנים 1924–1937.
בעלים שני: ברלין, אוסף פרטי.
בעלים שלישי: ברלין, סוחר אמנות, גלריה גרד רוזן.
בעלים רביעי: קלן, סוחר אמנות, גלריה אנה אבלס.
בעלים חמישי: קלן, אוסף פרטי, סוכנות הרכב יעקוב פליישהאואר, עד 1954.
ניהול קודם: קלן, מוזיאון וולראף-ריכארץ וקרן קורבו, מספר קטלוגי WRM 2955, נתרם למוזיאון בשנת 1954, שם נותר עד 1976.
ביבליוגרפיה

Cathrin Klingsöhr-Leroy (Hrsg.): Franz Marc Museum. Prestel 2013.
Cathrin Klingsöhr-Leroy: Franz Marc. Klinkhardt und & Biermann 2013.
Susanna Partsch: Marc. Taschen, Köln 2005, ISBN 978-3-8228-5585-0.
בן אילון

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל, סנגל
 עיסוק:  מתופף, מוזיקאי
 סוגה:  תיפוף סנגלי, Sabar
 כלי נגינה:  תופים, כלי הקשה, Xalam, Djeli Ngoni
 שיתופי פעולה בולטים:  יוסי פיין, שי בן צור
 www.benaylon.com
בן אילון (נולד ב-1987) הוא מוזיקאי ישראלי, מפיק, נגן כלי הקשה וכלי מיתר מערב אפריקאיים, ומומחה למקצבים מסורתיים מסנגל. את דרכו החל כמתופף ג'אז, ולאחר שנחשף לתיפוף ולמוזיקה מערב אפריקאית נסע לגמביה וסנגל כדי לחקור את המקצבים המסורתיים של השבטים המקומיים. לאורך השנים יצר סגנון תיפוף היברידי המשלב טכניקות נגינה שונות עם מגוון תופים מערב אפריקאיים עליהם הוא מנגן בעת ובעונה אחת. עיקר יצירתו מתרכזת להופעת הסולו One Man Tribe, בה מבצע קומפוזיציות ומקצבים סנגליים על מערכת תופים אפריקאית המונה כעשרה תופים. בנוסף להיותו נגן כלי הקשה מוערך, בן מנגן על כלי מיתר אפריקאי מדרום הסהרה הנקרא חאלאם (Xalam), איתו מלחין ומפיק מוזיקה מקורית בשיתוף פעולה עם זמרות/ים ממערב אפריקה וישראל.
עבודה מוזיקלית

אילון התחיל את קריירת המוזיקה שלו כמתופף ג'אז. בגיל 18 החל ללמוד אצל סאבולה בנגורה, מאסטר מערב אפריקאי מגינאה קונקרי שחי בכרכור, ישראל. בשל תקלה באשרת שהייה במהלך נסיעת לימודים לגמביה שבמערב אפריקה, הועבר לגבול עם סנגל, שם גילה את מסורת התופים הסנגלית והחליט להעמיק במחקר המקצבים המקומיים הנקראים Sabar. ב-2010, אילון הכיר את Aly Ndiaye Rose, בנו של גדול מתופפי אפריקה Doudou Ndiaye Rose, וזה הפך למורהו הקרוב שהעביר לו את רזי התיפוף הסנגלי. בהשראת התיפוף הסנגלי המאופיין בנגינה מאסיבית על ידי קבוצות גדולות של מתופפים, פיתח אילון סגנון תיפוף-סולו חדשני תחת השם - One Man Tribe איתו מציג מקצבים וקומפוזיציות מסורתיות במופע יחיד. בשנת 2020, קיים אילון סיבוב הופעות סולו ראשון בסנגל. כתוצאה מסיבוב ההופעות, זכה לסיקור תקשורתי נרחב בסנגל שכלל הופעות בתוכניות טלוויזיה פופולריות ברשתות השידור RTS1 ו-TFM, אירוחים ברדיו, כתבות בעיתונים ומפגש אישי עם הזמר הסנגלי המפורסם יוסו נ'דור. כחלק מפעילותו בסנגל, הופיע בהתנדבות בבתי ספר של ילדים בעלי מוגבלויות ויתומים בשיתוף פעולה עם השגרירות הישראלית בדקאר. בינואר 2023 קיים סיבוב הופעות נוסף בסנגל שכלל שיתופי פעולה עם מוזיקאים מקומיים ועם בית הספר למחול Ecole Des Sables במאי 2023 הוזמן על ידי Aly Ndiaye Rose להופיע יחד עם תזמורת המתופפים המשפחתית בקונצרט לזכרו של אב המשפחה Doudou Ndiaye Rose, קונצרט שהתקיים ב-Grand Theatre National De Dakar.
שיתופי פעולה > יוסי פיין ובן אילון

בשנים 2016-2019 חבר בן למפיק והמוזיקאי הישראלי יוסי פיין. השניים יצרו פרויקט חדש הנקרא ׳מוזיקה מהמדבר הכחול׳ ואיתו הופיעו בפסטיבלים ומועדונים ברחבי אירופה, סין, ארצות הברית, קנדה וישראל.
שיתופי פעולה > שי בן צור

החל משנת 2019 ועד היום, בן מלווה את שי בן צור בהופעותיו בישראל. בהופעה זו בן מבצע מקצבים מראג׳אסטן על ידי שילוב תופים הודיים מסורתיים במערכת התופים האפריקאית שיצר. בצדמבר 2022 הופיעו יחד בהודו.
שיתופי פעולה > שיתופי פעולה נוספים

Estas Tonne, Cheikh Lo, Khaira Arby, Amy Sacko, Bombino
דיסקוגרפיה > סולו

Xalam (2021) - לייבל: World Music Network
דיסקוגרפיה > כשותף

Blue Desert (2018) - עם יוסי פיין
Blue Desert Live (2019) - עם יוסי פיין
דיסקוגרפיה > קרדיטים כנגן ליווי

Notes With Attachments (2021) - פינו פלדינו ובלייק מילס
Kids (Against The Machine) (2021) - נגה ארז
חגי חנוך פרנקל

| --- | --- |
 לידה:  1620 ה'ש"פ אייזנשטאדט, האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  6 בספטמבר 1690 (בגיל 70 בערך) י"ג בתשרי ה'תנ"א הנאו, האימפריה הרומית הקדושה
 מקום מגורים:  אייזנשטאדט, וינה, פירט, במברג, הנאו
 תחומי עיסוק:  רב   אב בית דין
 בני דורו:  גרשון אשכנזי
 בת זוג:  ריטשל (לבית פרנקל)
 מספר צאצאים:  5
 חותנים:  יעקב קופיל סג"ל פרנקל
 
הרב חגי חנוך סג"ל פרנקל (או: העניך פרנקל; 1620, ה'ש"פ – 6 בספטמבר 1690, י"ג בתשרי ה'תנ"א) היה רב ואב בית דין בבמברג והנאו (בתחומי גרמניה של ימינו). פרנקל היה מגולי גירוש וינה ושימש כמורהו של ההבראיסט יוהאן כריסטוף וגנזייל למשנה ולתלמוד.
ביוגרפיה

חגי חנוך ב"ר דוד הלוי אבנער נולד באייזנשטאדט שבאימפריה הרומית הקדושה (בתחומי אוסטריה של ימינו) לרב דוד הלוי, ששימש שם כאב"ד.
נשא לאשה את ריטשל, בתו של היהודי העשיר מווינה, יעקב קופיל סג"ל פרנקל, והתגורר אצל חותנו בווינה ברחוב באדהגאססה 39. הוא אימץ את שם משפחת חותנו, וכונה מאז 'פרנקל'.
מונה לדיין, בבית דינו של רבי גרשון אשכנזי בעל "עבודת הגרשוני", שהיה אז מרא דאתרא ואב"ד וינה.
בשנת 1670 (ה'ת"ל), בעת גירוש וינה על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הוציא מכתב עם יתר טובי העיר אל השר ר' יצחק סיניור טיג'ירה (או: מנואל יצחק טקסירה), נציגה של כריסטינה, מלכת שוודיה, כדי שישתדל לבטל את הגירוש. כשלא הועיל, התנדבו רבי חגי חנוך וגיסיו ממשפחת פרנקל לממן מכספם את תשלום חובות הקהילה וחובותיהם הפרטיים של חלק מיהודי וינה שנדרש מהם ערב הגירוש. היגר עם משפחת פרנקל לפירט, ושם המשיכו את הבנק המשפחתי ועלו לגדולה. רבים מבני המשפחה הפכו לימים לרבנים ותלמידי חכמים.
ביתו היה מרכז למפגש וללימוד עבור חכמים רבים. בשונה ממרבית היהודים בדורו, ידע קרוא וכתוב גם בגרמנית, ועמד בקשר עם מלומדים נוצרים, וההבראיסטים הנוצרים מנירנברג ומאלטדורף היו מבקרים בביתו, כגון כריסטוף ארנולד (אנ') וקונרד פרונמולר (אנ'). הוא גם שימש כמורה למשנה ולתלמוד של ההבראיסט יוהאן כריסטוף וגנזייל מאוניברסיטת אלטדורף, והתכתב איתו רבות. ההתכתבות ביניהם נמשכה גם כשהיה בבמברג ובהנאו. בשנת 1683, לאחר שווגנזייל פרסם את ספרו האנטי-יהודי Tela ignea satanae, שלח לו מכתב מאוכזב בו כתב: "מדוע נהפך הוא לאכזר עלינו".
ארבעים שנה ישב בתענית.
בשנת ה'תל"ד עבר לבמברג לשמש כאב"ד שם. בתקופה זו הוא תיקן תקנות רבות, בין השאר בתחומי החינוך והצדקה, המופיעות בפנקס הקהל של במברג. ובשנת ה'תל"ח שימש כאב"ד בהנאו עד יום מותו, בשנת ה'תנ"א.
הוא כתב תשובות רבות וחיבר ספר שו"ת, אך ספרו לא נדפסו מעולם. הוא עמד בקשרי שו"ת עם רבי גרשון אשכנזי (אז רבה של מץ) ועם רבי שמואל הלוי בעל נחלת שבעה, ותשובות הלכתיות שלו פורסמו בספרי השו"ת שלהם. בשנותיו האחרונות היה מעורב בפולמוס על נישואי ר' מרדכי מודל (גר') מאנסבך לדודתו, והיה מחריפי המתנגדים לנישואין אלה ולרבנים שהתירו אותם.
בספר זיכרון של ביהכ"נ הישן בהנאו נכתב עליו:
יזכור א' נשמת אדונינו ורבנו הרב מהור"ר חגי חנוך, בן הרב ר' דוד הלוי הגאון הגדול, מעוז ומגדול, החכם כארזים, בתורה ובחסידות לו הי' עשר ידות, שקד על דלתי בית ה"כ ובה"מ שחרית וערבית, כל מעשיו הי' זכאין, גבר דחיל חטאין, אבהון בר אבהון העמיד תלמידים כטל וכרביבים, מהוגנים וחביבים, הי' נהג רבנות בקהלתנו, הי' מחזיק כל בדק, הרב המובהק בכל דרכיו, הי' תמים בחריפותו, היה יודע לטהר שרץ בק"ן טעמים, ודרש את התורה במ"ט פנים, בעבור זה ובעבור שנתנו יורשיו צדקה לעניים, היושב על חוג שמים, יצרור נשמתו בצרור החיים וכו'. נפטר ביום ש'[בת] י"ג תשרי, ונקבר ביום א' י"ד תשרי תנ"א
ילדיו

אלחנן פרנקל (גר') - יהודי החצר של נסיכות אנסבך.
הרב צבי הירש פרנקל - אב"ד שוואבך בין השנים תס"ט-תע"ב, 1709–1712.
הרב משה - ממינדן בוסטפאליה.
בנימין - מפרנקפורט.
הרב בערמן - דיין בהנאו.
לקריאה נוספת

ר' משה ב"ר מאיר שוחט, מגילת יוחסין למשפחת פראנקל-שפירא, בתוך: קובץ קרן ישראל, א, עמ' קיז, ומקורו ב: Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums, 1911, עמ' 350–351
חיים מיכל, אור החיים, פרנקפורט תרנ"א, פריט 833, עמ' 371–372.
בנימין שלמה המבורגר, הישיבה הרמה בפיורדא, מכון מורשת אשכנז תש"ע, כרך א, עמ' 257
פנחס זליג גליקסמן, תפארת אדם, עמ' פד-צח, לוד'ז, תרפ"ד, באתר היברובוקס (קצת עליו ובהרחבה על משפחתו).
הערות שוליים

↑  דוד קופמאן, כתב עליו ב"גולי ווינא", עמ' 88 שהוא היה מפראג, וכן חתם במכתבו שבתוך "אהל יעקב" - קיצור ציצת נובל צבי, סימן ע"ז.
↑  המכתב נדפס בתוך "אהל יעקב" - קיצור ציצת נובל צבי, סימן ע"ז.
↑  יצחק נתנאל גת, המכשף היהודי משואבך, הקיבוץ המאוחד 2013, עמ' 28.
↑  דוד קופמאן, "גולי ווינא", עמ' 196.
↑  גת, המכשף היהודי משואבך, עמ' 30–31. תצלום המכתב שם בעמ' 36.
↑  צמח דוד, חלק ב', אחרי שנת ת"נ.
↑  נדפס בידי דוד קויפמאן, בתוך קבץ על יד ז (תרנ"ז), עמ' 1–9.
↑  נכדו הביא את דברי תורתו בסוף הקדמתו ל"אספקלריא המאירה", פירט, תקל"ו.
↑  ראו למשל שו"ת נחלת שבעה מהדורא בתרא, פרנקפורט תמ"א, סימנים עז–עח.
↑  הרב אלעזר הורביץ, "הנושא אשת אחי אמו: חרם וחלוקת בין חכמי אשכנז ופולין", בתוך: יוסף בוקסבוים (עורך), ספר הזיכרון לרבי משה סוויפט, מכון ירושלים תשמ"ו, עמ' פז–פח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591118205171
המגהצת

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ריק ואוטרס 
 תאריך יצירה:  1912 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  124.8 ס״מ 
 גובה:  108.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1932 (מוזיאון המלכותי לאמנויות היפות באנטוורפן) 
 מיקום:  מוזיאון המלכותי לאמנויות היפות באנטוורפן
 
המגהצת (בהולנדית: De strijkster) הוא ציור מאת הצייר והפסל הבלגי ריק ואוטרס, המוצג במוזיאון המלכותי לאמנויות היפות באנטוורפן (אנ'). הציור הוא אחד מרבים שבהם תיאר ואוטרס סצנות מהחיים היום-יומיים, ששימשו לו מקור השראה ונושא ליצירתו. אשתו, מוזתו והדוגמנית האהובה עליו הייתה הלן דורינקס.
תיאור היצירה

בציור מתוארת אישה בסביבה ביתית נוחה, כפופה מעל שולחן ומגהצת בגד כחול. היא לובשת שמלה ורודה מעל חולצה לבנה ומרימה את מבטה מעבודתה לעבר הצופה.
סגנון

הצבעים ביצירה עזים, והמשיכות המכחול חופשיות ואקספרסיביות. סגנונו של הציור קשור לאימפרסיוניזם, לפוביזם ולאקספרסיוניזם, וכל אחת מהגישות הללו הוזכרה בהקשרו. בשנת 1912, עת צייר ואוטרס את היצירה, שהה בפריז, שם נחשף לצבעיו של פול סזאן ואנרי מאטיס, לנופי קלוד מונה ולדמויות הנשים של אוגוסט רנואר. לוח הצבעים שלו הפך לחי ותוסס יותר, ועוצמת הצבעים לצד התנועה הסוערת על פני הבד מזכירים את סגנון הפוביזם. באותה שנה ביקר ואוטרס גם בקלן ובדיסלדורף, שם התרשם מעבודותיו של וינסנט ואן גוך ומהאקספרסיוניזם הגרמני.
הנושא והתקדימים האמנותיים

נושא הכובסות והעובדות במכבסות עניין את ציירי האימפרסיוניזם הצרפתי, שהחלו להתמקד בתיאור חיי היומיום של מעמד הפועלים. יצירות רבות בנושאים אלה הושפעו מההקשרים החברתיים בני הזמן וממגמות של המודרניות התעשייתית.
בין הציירים שעסקו בנושא זה ניתן למנות את אדגר דגה, אנרי דה טולוז-לוטרק וברת מוריזו. מוריזו יצרה בשנת 1875 את הציור "תליית הכבסים לייבוש" וכן את "האיכר תולה כביסה". בעוד שביצירותיה של מוריזו נעשה שימוש בגוונים רכים יותר של ורוד וכחול, אצל ואוטרס הצבעים חיים וסוערים בהרבה.
דגה, בין השנים 1869–1895, הקדיש סדרת ציורים לדמותן של כובסות. בציורו "מגהצות" (Repasseuses), השלישי בסדרה בת ארבע יצירות, מוצגת אישה אחת מפהקת ואחרת הנשענת בכבדות על מגהץ. בניגוד לציורו של ואוטרס, הכובסות של דגה ושל ציירים צרפתים אחרים מתוארות בהקשר מסחרי ותעשייתי יותר.
גם ג'ורג' וושינגטון למברט יצר את "הכובסות" (1901) ואת "המכבסה" ("הפונדקאית הצרפתייה"). בשנת 1904 צייר פבלו פיקאסו את "אישה מגהצת", בגוונים נייטרליים של כחול ואפור. בעוד שהציור של ואוטרס מואר וצבעוני באופיו, יצירתו של פיקאסו משדרת תחושת מלנכוליה. באותה שנה שבה יצר ואוטרס את "המגהצת", ציירה האמנית האוסטרלית וידה להיי (אנ') ציור נרטיבי שתיאר את שגרת הכביסה הביתית, אשר באותה תקופה נערכה לרוב בימי שני. הציור, ששמו "בוקר יום שני", הדגיש את המאמץ הפיזי הכרוך בעבודה זו.
קישוריים חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף