stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיטוב חשמלי
הפולריזציה כאמצעי עזר לפתרון בעיות

המטען הכולל הוא סך כל המטענים, החופשיים והקשורים. לפיכך, השדה החשמלי מקיים את חוק גאוס
כלומר,
מגדירים את שדה העזר  {\vec {D}}\equiv {\vec {E}}+4\pi {\vec {P}} וכך מתקבל מעין חוק גאוס חדש, שיתרונו בכך שרק המטענים החופשיים מופיעים בו:
מאחר שהמטענים החופשיים הם בדרך כלל מה שידוע, יש תועלת רבה בהגדרה הזו כאשר רוצים לפתור בעיות באלקטרוסטטיקה, וזו אחת התועלות הגדולות שבהגדרת הפולריזציה.
ראו גם

מבנה גבישי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4295347-9
שמח בשלג

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של פרנקי וג'ון או'ריר
 בימוי:  נורמן טוקר
 הופק בידי:  רון מילר
 תסריט:  דון טייט, ג'ים פרקר
 עריכה:  לו לומברדו, מייקל פק
 שחקנים ראשיים:  דין ג'ונס ננסי אולסון קינן ווין
 מוזיקה:  רוברט ברונר
 צילום:  פרנק פיליפס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1972
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  6,100,000 ‏$
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שמח בשלג (באנגלית: Snowball Express) הוא סרט קומדיה מטורפת לכל המשפחה משנת 1972 בבימויו של נורמן טוקר, עם דין ג'ונס, ננסי אולסון וקינן ווין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "Chateau Bon Vivant" משנת 1967 והעלילה מתרחשת ברובה באזורים מושלגים בקולורדו כאשר בעל משפחה זוכה בירושה של בית מלון, מתפטר ממקום עבודתו ועובר למקום מוזנח ומרוחק.
תקציר העלילה

ג'וני בקסטר (דין ג'ונס) עובד בעבודה משעממת בחברת ביטוח גדולה מזה 11 שנים. הוא שונא את עבודתו ולכן שמח מאוד כשמתבשר לו שדודו שבקושי הכיר אותו, הוריש לו את מלון "גרנד אימפריאל" בעיירה סילבר היל (שם פיקטיבי) בקולורדו. עורך הדין אומר לו כי יוכל להרוויח מבית המלון 14,000 דולר לחודש.
הוא עובר לשם עם אשתו סו (ננסי אולסון), בנו ריצ'רד (ג'וני ויטאקר) ובתו כריס (קתרין קודי). מתברר לאכזבתם שמדובר במלון נטוש ומוזנח, שורץ עטלפים ודביבונים, ללא חשמל או חימום. הם מוצאים בבית גם את ג'ס מקורד (הארי מורגן) שמתגורר במרתף. ג'וני מרחם עליו ומרשה לו להישאר בתמורה לעבודה בבית המלון.
למקום מגיע לעזרה המכונאי וואלי פרקינס (מייקל מקגריבי) שמתאהב בכריס ומנסה ביחד עם ג'ס לתקן את דוד החימום אבל זה נגמר בהתפוצצות הדוד ונזק למלון.
ג'וני מבקש הלוואה מהבנקאי היחיד בעיירה, מרטין רידג'וויי (קינן ווין), אך מסורב. הוא מתכנן להקים במקום אתר סקי ומנסה לגייס משקיע נוסף אך אין לו ניסיון בגלישה והוא מנסה לגלוש, נסחף במורד ומוצא את עצמו חבול על עץ. הדבר מתפרסם בעיירה ורידג'וויי מציע לו כעת הלוואה של 3,000 דולר לתיקון הנזקים והשקעה במקום. ג'וני חותם על ההלוואה אף על פי שסו מזהירה אותו מפני רידיג'וויי הנכלול.
הם מפתחים את המקום באמצעים פרימיטיביים. גולשים שבאים למקום ברכבת נתקעים בגלל מפולת שלג וג'וני מסיע אותם למלון בכירכרה. וואלי שאין לו מושג בסקי הופך למדריך סקי, נתקע בעץ וג'וני מנסה לחלץ אותו. באותו הזמן ניתק ממקומו המתקן המעלה את הגולשים, גולש למטה, חודר למלון וגורם להרס גדול.
רידג'וויי דורש את החזר ההלוואה וג'וני נרשם לתחרות מרוץ אופנועי שלג בה הפרס הראשון הוא 3,000 דולר בתקווה שייזכה בתחרות אף על פי שאין לו ניסיון בכך. הוא מרכיב את ג'ס וכמעט מגיע למקום ראשון אך רידג'וויי מנצח אותו.
רידג'וויי עומד על החזר ההלוואה מיד ומאיים בסגירת המקום. כאן מתערבת מזכירתו מיס ויגינטון (מארי ויקס) ומגלה שלמעשה פרט לבניין יש שטח גדול שהדוד מסר לשבט אינדיאני במטרה שייתיישבו בו ומפני שהם עזבו השטח עובר לג'וני וכן שטח גדול של העיירה נמסר על ידי הדוד בתנאי שיקימו בו ספרייה, כנסייה ובית חולים לחיות ומפני שזה לא קויים הרי כל השטח שייך כעת לג'וני כולל הבנק של רידג'וויי...
רידג'וויי מתרכך וכעת מוכן להשתתף ולהשקיע בבית המלון ובאתר הסקי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דין ג'ונס | ג'וני בקסטר |  |
| ננסי אולסון | סו בקסטר |  |
| קינן ווין | מרטין רידג'וויי | בנקאי |
| ג'וני ויטאקר | ריצ'רד בקסטר |  |
| קתרין קודי | כריס בקסטר |  |
| הארי מורגן | ג'ס מקורד |  |
| מייקל מקגריבי | וואלי פרקינס | מכונאי |
| מארי ויקס | מיס ויגינטון | מזכירתו של רידג'וויי |
אנרי השני, רוזן שמפאן

אנרי הראשון, מלך ירושלים ידוע גם כאנרי השני, רוזן שמפאן (Henri II de Champagne; ‏29 ביולי 1166 – 10 בספטמבר 1197) היה אציל צרפתי, וסאל של מלך צרפת, הוא השתתף במסע הצלב השלישי ושימש כמפקד המצור על עכו עד לבואם של המלכים האירופאים. לאחר נישואיו לאיזבל הראשונה, מלכת ירושלים הוא הפך לשליט דה פקטו של ממלכת ירושלים אף על פי שמעולם לא נטל את התואר "מלך ירושלים". מקורות היסטוריים מאוחרים הצמידו לאנרי את התואר אנרי הראשון, מלך ירושלים שהוא מעולם לא התהדר בו.
קורות חייו > בצרפת

אנרי היה בנו הבכור של אנרי הראשון, רוזן שאמפאן ואשתו מריה משמפאן. עם מות אביו שלטה אמו ברוזנות כעוצרת עד לשנת 1187. בשנת 1190 לאחר שהעביר את מושכות השלטון לאחיו הצעיר טיבו השלישי, יצא אנרי כצלבן לארץ הקודש והקדים את בואם של בני דודו פיליפ השני, מלך צרפת וריצ'רד הראשון, מלך אנגליה. אנרי הגיע לחופי ארץ ישראל והצטרף לצבא הצלבני שצר על עכו. הוא שימש תחילה כמפקד הכוח הצרפתי אך מעמדו ויכולתו בשדה הקרב הביאו לבחירתו כמפקד הצבא הצלבני תוך דחיקת רגליו של גי דה ליזיניאן - מי שהיה מלך ירושלים ויוזם המצור על עכו.
קורות חייו > בארץ ישראל

אנרי רקם קשרים עם האבירים המקומיים ובראשם קונרד ממונפראטו שליט צור בפועל ודה פקטו שליט שרידי ממלכת ירושלים, שככל הנראה תמך בבחירתו כמפקד הצבא הצלבני תמורת תמיכתו של אנרי בשאיפותיו של קונרד בממלכת ירושלים.
דרכו של קונרד למלוכה חייבה השגת לגיטימיות חוקית והדרך היחידה הייתה נישואים עם יורש עצר לממלכה אך מאחר שהיורשות היו נשואות נדרשו צעדים דרסטיים. במקביל לכריתת ברית עם אנרי משמפן, חבר קונרד למשפחת איבלין במטרה לקדם את הכתרתו כאשר הכלי להגשמת שאיפותיו הייתה איזבל הראשונה, מלכת ירושלים, בתו של אמלריך הראשון, מלך ירושלים ואשתו (השנייה) מריה קומננה, שהייתה נשואה לאונפרוא הרביעי מטורון. בסתיו של שנת 1190 נחטפה איזבל מבית בעלה על ידי שליחים של האם ואיבלין, הובאה לשכם ושם בוטלו נישואיה בטענה כי היא נישאה בגיל צעיר מדי וכי הנישואים נערכו בכפייה תחת איום של המלך באלווין הרביעי. האירוע לא עבר ללא התנגדות מצד הבעל המופתע, אך הוא כרע תחת הלחץ שהופעל עליו והסכים לביטול הנישואים ובתמורה קיבל כנחלה את מבצר טורון והשטחים הסמוכים לו.
ביום 24 בנובמבר נישאו איזבל, אשה צעירה בת עשרים, וקונרד, לוחם מנוסה בן 45, אף על פי שהועלו טענות כי קונראד לא גירש את אשתו השנייה תיאודורה שחייתה בקונסטנטינופול. כך זכה קונרד, בזכות ייחוס אשתו איזבל לתבוע את זכותו לכיסא ממלכת ירושלים. מועצה של אצילי ממלכת ירושלים התכנסה באשקלון בינואר 1191 והחליטה כי מלך ירושלים בקרב קרני חיטין גי דה ליזיניאן - איש אמונו של ריצ'רד איננו ראוי לשאת את כתר ממלכת ירושלים וכי הכתר יימסר לקונרד ממונפראטו.
הבשורה על החלטת מועצת האצילים הגיע לקונרד בצור על ידי שליחים בראשות אנרי משמפן, אך בטרם הוסדרו אירועי ההכתרה נרצח קונרד ביום 28 באפריל על ידי שני רוצחים מכת החשישיון. פרטי הרצח אינם ברורים די צרכם אך ככל הנראה נרצח קונרד ברחוב בדקירות סכין לפני ששומרי ראשו הספיקו להגיב. אחד הרוצחים נהרג והשני נתפס ועונה למוות. העדויות מעורפלות לגבי השאלה האם קונרד מת במקום או נלקח לארמונו שם נפטר מפצעיו. זהות שולח המתנקשים מעולם לא נודעה, טענה אחת מיחסת את היוזמה לכת החשישיון עצמה שקונרד - ככל הנראה - שדד מטען השייך לה.
אצבע מאשימה גם הופנתה לצלאח א-דין וריצ'רד לב הארי. קונרד נקבר בכנסייה של העיר צור שנהרסה במהלך כיבוש העיר על ידי הממלוכים.
מחקר בשם "The Assassination of Conrad of Montferrat: Another Suspect" מאת פטריק ווליאמס טוען כי אנרי משמפן, העתיד לתפוס את השלטון במדינה הצלבנית המשתקמת, הוא חשוד עיקרי וכי הרצח בוצע בהסכמה אם לא בתמיכה של ריצ'רד לב הארי. עובדה אחת ברורה, שבעה ימים לאחר הרצח ומחשש כי בהיעדר שליט לממלכת ירושלים תתפשט האנרכיה ויאבדו הישגי מסע הצלב, נישא אנרי משמפן לאיזבל והיא בהריון מקונראד.
קורות חייו > איזבל ואנרי מלכי ממלכת ירושלים

מותו של קונראד העמיד את עתיד ממלכת ירושלים בסכנה - בהותירו אותה ללא מלך וללא מועמד מתאים. הבחירה נפלה על אנרי השני, רוזן שאמפאן שהיה המועמד האידיאלי מאחר שהיה מקורב הן למלך הצרפתי פיליפ השני והן לריצ'רד הראשון מלך אנגליה. על מנת לקבל את תמיכת אצילי הארץ להכתרת המועמד הזר הוחלט להשיא אותו לאלתר לאיזבל שהייתה בהריון מתקדם מקונראד ועתידה ללדת את בתם המשותפת מריה ממונפראטו.
בלחץ ברוני הצלבנים, צלבני אירופה והמלך האנגלי בעצמו התחתן אנרי משאמפאן עם איזבל בכנסיית צור ביום 5 במאי 1192 - כשבוע ימים לאחר מות קונראד, איזבל נשאה בתואר מלכת ירושלים אך בעלה אנרי מעולם לא נשא בתואר מלך ירושלים ומטבעות שהטביע אינם נושאים תואר זה.
לאחר משא ומתן מתיש עם צלאח א-דין, ולאחר עימות נוסף מול חומות העיר יפו במהלכו הציל ריצ'רד לב הארי את העיר, נחתם ביום 2 בספטמבר חוזה שלום לתקופה של שלוש שנים ושלושה חודשים בין הצדדים, לפיו מישור החוף מצור עד יפו יישאר בידי הצלבנים ואזור ההר וירושלים יישארו בידי המוסלמים. הנוצרים קיבלו זכות לעלות לירושלים כעולי רגל ללא נשק. חודש ימים לאחר מכן ביום 3 באוקטובר עזב ריצ'רד לב הארי את הארץ על ספינה שיצאה מעכו.
אם היו תקוות כלשהן בלב אבירי ממלכת ירושלים ומלכם החדש לחידוש תנופת מסעי הצלב הן נדונו לאכזבה. אנרי משאמפאן שהיה שליט מציאותי ומודע היטב למצב השברירי של ממלכתו החדשה נקט במדיניות של שמירה על הקיים והמתנה לשינוי הנסיבות בטרם תשתנה מדיניות ההישרדות של ממלכת ירושלים. כך שמר מלך ירושלים על תנאי הסכם השלום והסטאטוס קוו. הצבא הקטן של הממלכה נמנע במפגיע מלהתגרות במוסלמים ואף פעל לרסן גדודים קטנים של צלבנים אירופאיים שהגיעו לחופי הארץ לקיים את מצוות מסעי הצלב.
ביום 4 במרץ 1193 נפטר צלאח א-דין ועם מותו התפוררה האימפריה שהקים. האיום החיצוני הגדול ביותר על ממלכת ירושלים נעלם והעולם המוסלמי היושב על גבולות הממלכה החל להקדיש את מירב זמנו לסכסוכים פנימיים בין הנסיכים האיוביים. אנרי לא יכול היה לנצל תהליך התפוררות זה -הן בגין חוסר במשאבים וגם בגלל סכסוכים בתוך הממלכה הצלבנית הקטנה שלובו על ידי הקומונות האיטלקיות שדרשו נתחים הולכים וגדלים מתוך ערי הנמל והן מול הממלכה הצלבנית הצעירה - השכנה ממלכת קפריסין ומאבקי כוח מול הכנסייה.
בצפון המדינה ניסה אנרי לחזק את אחיזת הצלבנים באנטיוכיה ונסיכות טריפולי שהיו בסכנה מתמדת מהתקפה מוסלמית ותחת איום של השתלטות ארמנית, מעמדו של אנרי התחזק במהלך שנת 1195 בה פעל להשכנת שלום בצפון המדינה והידוק הקשרים בין הנסיכויות הצלבניות, מעמד זה נתחזק עם כריתת ברית בין ממלכת ירושלים לקפריסין שנתאפשר עם ירידתו של גי דה ליזיניאן מכס מלכות האי ומסירתו לדי אחיו אימרי.
לאנרי ואיזבל נולדו שתי בנות אליס משמפאן שנולדה בשנת 1196 ופיליפה משמפאן שנולדה בשנת 1197. העדר יורש זכר סיבך את שאלת המלך העתידי של ירושלים, בפגישה שערכו אנרי ומלך קפריסין אימרי דה ליזיניאן סוכם כי בנותיו של אנרי יתחתנו עם בניו של אימרי מתוך תקווה להשליט בעתיד שושלת צלבנית אחת בשתי המדינות.
קורות חייו > מותו של אנרי

במאי 1195 נטל על עצמו היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את נדר הצלבן, מתוך תקווה להשלים את מסע אביו פרידריך ברברוסה שלא זכה להגיע לארץ. ובספטמבר 1197 יצאו גדודי הלוחמים הצלבנים לארץ הקודש, בקפריסין הכתיר נציג הקיסר את אימרי דה ליזיניאן כמלך הצלבני הראשון של קפריסין - זאת על פי בקשתו של אימרי שרצה לקבל מהקיסר תואר וכשרות משפטית לשליטתו באי וזאת בתמורה להסכמתו להיות במעמד של וסל קיסרי.
על מנת לקבל את פני הסכנה יצא הצבא המוסלמי של דמשק, ותקף את יפו תוך שהוא חודר לעיר וטובח בתושביה. משנודע בעכו על ההתקפה ניסה אנרי לארגן כוח צבאי לעזור למגיני העיר. בתאונה פתאומית נפל המלך מחלון גבוה במצודת העיר אל החפיר שלמרגלותיה ומת במקום מפצעיו, על פי אחד המקורות צעד אנרי לאחור ונפל דרך הפתח אל מותו.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

אברהם (רמי) ריינר,רבנו תם ואנרי רוזן שמפניה - הילכו שנים יחדיו בלתי אם נועדו
יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963 עמוד 84
↑  קונרד ממונפראטו, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  Williams, Patrick A. "The Assassination of Conrad of Montferrat: Another Suspect?", Traditio, vol. XXVI, 1970.
↑  יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק ודביר, ירושלים 1971. כרך ב. עמוד 85
↑  yerman, Christopher (2006). God's War: A New History of the Crusades. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press עמוד 726
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1158947046  VcBA: 495/61434  VIAF: 2161159478208227990000   WorldCat (עם VIAF): 2161159478208227990000
הקופים באים, האמריקאים באים!

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר "הקופים" של ג.ק. וילקינסון
 בימוי:  אנדרו מקלאגלן
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  מוריס תומברגל 
 עריכה:  מייקל מקלין, פרדריק שט
 שחקנים ראשיים:  דין ג'ונס מוריס שבלייה איווט מימיו
 מוזיקה:  רוברט ברונר
 צילום:  ויליאם סניידר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בפברואר 1967
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  3,000,000 דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקופים באים, האמריקאים באים! (באנגלית: !Monkeys, Go Home) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1967 בבימויו של אנדרו מקלגלן, עם דין ג'ונס, איווט מימיו ומוריס שבלייה בתפקידים הראשיים. זה סרטו האחרון של שבלייה.
זה הסרט הראשון של אולפני וולט דיסני שיצא לאקרנים לאחר מות וולט דיסני חודשיים לפני כן.
שבלייה שר בסרט את השיר "שמחת החיים" ("Joie de vivre") עם ילדי הכפר.
העלילה מתרחשת בכפר בפרובנס כשאמריקאי מתיישב בו ומתכוון למסוק את זיתי הכרם שלו בעזרת ארבע שימפנזות.
תקציר העלילה

הנק דוסארד (דין ג'ונס) הוא חייל אמריקאי משוחרר שמגיע לכפר קטן בדרום צרפת כדי לגור בבית ובכרם זיתים שירש מדודו. מתווך הנדל"ן אמיל פוריליס מקבל אותו בקרירות ומייעץ לו למכור את הבית והכרם אבל הנק מסרב. הוא פוגש בכפר את מריה (איווט מימיו) שמחוזרת על ידי הקצב מרסל (ברנרד וורינגר) שגם הוא אינו מרוצה מנוכחותו של הנק.
כדי לאסוף את הזיתים רוכש הנק ארבע שימפנזות - מדלין, מוניק, דלפין וסלסט ששימשו מקודם בניסוים של חיל האוויר האמריקאי ומאמן אותן באיסוף זיתים. מריה מגיעה אליו ומגלה זאת והוא מבקש ממנה לשמור זאת בסוד. השמועה מתפשטת בכפר ומרסלו ואמיל מארגנים את החקלאים נגד האמריקאי הקפיטליסט שרוצה לשבור את מטה לחמם בעזרת השימפנזות. הם יוצאים בהפגנה עם שלטים "קופים, חזרו הביתה!". רק הכומר האב סילביין (מוריס שבלייה) פועל למענו ומשתדל להנמיך את הלהבות.
הנק לא נכנע וממשיך לטפל בכרם. אמיל הערמומי שולח אליו את יולנדה (איבון קונסנט) עם מסמכים שזייף כאילו היא בת דודה רחוקה ומגיע לה חצי מהנחלה. הנק מיואש אבל מריה שולחת בלילה את השימפנזות למיטתה והיא נמלטת מהמקום בבהלה ומגלה כי זאת הייתה מזימה של אמיל. הנק מתעמת ביחד עם השימפנזות בכיכר הכפר ומתחוללת שם קטטה גדולה. לבסוף מפסיק זאת הכומר וקורא לכולם להירגע וכי הנק לא גוזל את פרנסתם אלא מוכן להלוות להם את השימפנזות שלו.
מתחילה לנשב רוח מיסטרל שמורידה את הזיתים מהעצים והתושבים מגיעים לכרם לראות איך השימפנזות מלקטות את הזיתים. הפעולה מופרעת כאשר מריה מביאה למקום "הפתעה" להנק בדמות שימפנזה זכר והשימפנזות מפסיקות לעבוד ורודפות אחריו. התושבים צוחקים בלעג אבל האב סילביין משכנע אותם לעזור להנק שהיה מוכן להשאיל להם את הקופות. כל התושבים מתחילים לאסוף את הזיתים וכולם שמחים וצוהלים והנק ומריה מתחבקים לקראת עתיד משותף.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דין ג'ונס | הנק דוסארד |  |
| מוריס שבלייה | האב סילביין | כומר |
| איווט מימיו | מריה ריסרו |  |
| ברנרד וורינגר | מרסל | קצב |
| קלמנט הררי | אמיל פוריליס | מתווך נדל"ן |
| איבון קונסטנט | יולנדה |  |
זהירות, נמר בעיר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של אריק האץ'
 בימוי:  נורמן טוקר
 הופק בידי:  ביל אנדרסון, רון מילר
 תסריט:  לואל הולי
 עריכה:  גרנט סמית'
 שחקנים ראשיים:  בריאן קית' ורה מיילס סאבו
 מוזיקה:  באדי בייקר
 צילום:  ויליאם סניידר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  12 במרץ 1964
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  1,600,000 דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
זהירות, נמר בעיר (באנגלית: A Tiger Walks) הוא סרט משפחה אמריקאי מאולפני וולט דיסני משנת 1964 בבימויו של נורמן טוקר, עם בריאן קית', ורה מיילס, סאבו ופמלה פרנקלין בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "A Tiger Walks" של איאן ניאל משנת 1960. העלילה הועברה מעיירה בוולס לעיירה בניו אנגלנד.
המסר של הסרט הוא שיש להתייחס בחמלה לבעלי חיים, אפילו אם הם שייכים למשפחת הטורפים כמו הטיגריס בסרט הזה.
זה סרטו האחרון של סאבו שמת מהתקף לב בגיל 39, לפני שהסרט יצא לאקרנים.
תקציר העלילה

שיירת קרקס עווברת בעיירה סקוטיה בניו אנגלנד. במשאית הגוררת כלוב ובו משפחת טיגריסים יש תקר בגלגל. בתא הנהג נמצאים הנהג ג'וזף פיטס (תיאו מרקוז) ומאלף הטיגריסים ראם סינג (סאבו). הנהג נכנס בינתיים למלון הסמוך, שותה ומשתכר. הוא חוזר לכלוב הטיגריסים שמסביבו ילדי העיירה, מתגרה בטיגריסים ופותח קצת את הדלת. הטיגריס ראג'ה מנצל את המצב ונמלט. כל התושבים בורחים והשריף פיט ויליאמס (בריאן קית') מתחיל לארגן מתנדבים לתפיסת הטיגריס.
פיטס תופס רובה מאחד התושבים, יורה לכיוון ראג'ה ומחטיא. הוא לא יודע שברובה יש קליע אחד ובמפגש עם הטיגריס הוא נהרג בשיני החיה שנוקמת בו על התאכזרותו.
המבצע מתנהל בערפל סמיך וכשמגלים את גופת הנהג עוזבים בבהלה כל המתנדבים המפוחדים. המושל (אדוארד אנדרוז) עומד לפני בחירות ומוצא לנכון לנצל את המצב לטובתו. הוא מכריז מצב חירום ומגייס כוח גדול של המשמר הלאומי מצויד היטב ברובים, מקלעים ומרגמות. לעיתונאים המתגודדים סביבו הוא נושא נאום בחירות ומסביר כי "כעת יודעים התושבים למה נועדו כספי המיסים שלהם".
ג'ולי ויליאמס, בתם של פיט ודורותי (ורה מיילס) אוהבת חיות ומתנגדת בתוקף להריגתו של ראג'ה. היא אף מופיעה על כך בטלוויזיה ומארגנת איסוף תרומות בכל המדינה בשם "הצילו את הנמר".
גם השריף עומד לפני בחירה מחדש ותומכיו דורשים ממנו שיצא נגד דבריה של ג'ולי ויצהיר כי בכוונתו להרוג את הנמר. הוא מסרב אף על פי שזה עלול לעלות לו במשרתו.
עשרות חיילים מתפרסים באזור ומתחילים להפגיז לפי הוראות שהם מקבלים ממסוק החג באוויר. ויליאמס מבקש מהווטרינר רובה עם כדורים שירדימו את הנמר ויוצא למקום עם עוזרו ועם ראם סינג. הם מגלים את הנמר וכאשר הוא מזנק על ויליאמס הוא יורה עליו כדורי הרדמה והשניים האחרים לוכדים אותו ברשת.
כעת נתפס הנמר, מצב החרום נגמר, השריף הוכרז כמנצח ונבחר מחדש. הכסף שנאסף במבצע משמש לפדות את משפחת הטיגריסים מהקרקס ולשכן אותם בגן החיות המקומי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| בריאן קית' | פיט ויליאמס | שריף |
| ורה מיילס | דורותי ויליאמס |  |
| סאבו | ראם סינג | מאלף נמרים |
| פמלה פרנקלין | ג'ולי ויליאמס |  |
| אדוארד אנדרוז |  | מושל |
| תיאו מרקוז | ג'וזף פיטס | נהג בקרקס |
איתמר רבינוביץ

| --- | --- |

איתמר רבינוביץ
 לידה:  8 באוקטובר 1942 (בן 82) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  האוניברסיטה העברית בירושלים  אהל שם (בית ספר) 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת תל אביב 
 תפקיד:  שגריר 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 אתר רשמי
 
איתמר רבינוביץ (נולד ב-8 באוקטובר 1942) הוא פרופסור אמריטוס להיסטוריה של המזרח התיכון, נשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב ושגרירה לשעבר של ישראל בארצות הברית.
ביוגרפיה

רבינוביץ נולד בירושלים לגוטמן רבינוביץ, איש אצ"ל, ששימש שנים רבות מנכ"ל "מעריב". דודו היה האלוף אהרן יריב. רבינוביץ גדל ברמת גן, היה חניך תנועת הצופים ולמד בתיכון אהל שם.
השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

סיים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. הוא השלים עבודת דוקטורט על סוריה, באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1971, והתמנה למרצה להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר ב"מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
בשנת 1972 פרסם באנגלית את הספר "סוריה תחת שלטון הבעת (1963–1966)". הספר התבסס על עבודת הדוקטורט שלו, על עליית מפלגת הבעת' הסורית במהלך הפיכת 1963. רבינוביץ סבר שראשי ההנהגה הסורית שעלו בהפיכה זו הם חסרי רסן וניסיון מדיני והם מוכנים "להמר גבוה", תוך שימוש בבעיה הפלסטינית, כפרובוקציה נגד ישראל. ומאחר שמנהיגי הבעת' הסורי משתייכים למיעוט העלווי, הם מנותקים משכבות רחבות של האוכלוסייה הסורית, דבר "המאלץ" אותם ליצור מוקדים של חיכוך בגבול עם ישראל. כפי שאכן קרה שנה אחר כך במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1973 שימש מנהל בפועל של "מכון שילוח לחקר המזרח התיכון".
בשנת 1976 התמנה לראש החוג להיסטוריה של המזרח התיכון.
בשנת 1979 ערך את הספר "המזרח התיכון וארצות-הברית", ספר הסוקר בהרחבה את מערכת היחסים של ארצות-הברית עם מדינות המזרח-התיכון, שופך אור על האינטרסים שלה ועל מניעיה, ומנתח את מהלכיה כמעצמת-על, המיחסת למזרח-התיכון עדיפות גבוהה ביותר והחותרת להשליט בו את ה"פאקס אמריקנה".
בשנת 1983 התמנה לראש מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה שהוקם באותה עת.
בשנת 1989 מונה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח ולאחר מכן לרקטור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 רבינוביץ נבחר לכהן כנשיאה השישי של אוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו שימש שתי כהונות עד שנת 2007. בתקופת נשיאותו התמודד עם הקיצוץ בתקציבים הממשלתיים לאוניברסיטה וגירעונות שצברה. רבינוביץ עסק רבות בגיוס תרמות מאנשי עסקים, בין השאר ערך אירוע רב משתתפים לכבוד הענקת דוקטור לשם הכבוד לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, והקמת התוכנית ללימודים אמריקניים על-שם קלינטון, בו גויסו מיליוני דולרים ממשתתפי האירוע, אנשי עסקים בולטים מישראל והעולם. אירוע דומה נערך לכבוד המיליארדר פרנק לואי, שתרם עשרות מיליוני דולרים לאוניברסיטה.
רבינוביץ כיהן גם כפרופסור וכעמית אורח באוניברסיטת ניו יורק (NYU), באוניברסיטת קורנל, באוניברסיטת פנסילבניה, במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, באוניברסיטת טורונטו, באוניברסיטת קרלטון באוטווה, ובמרכז וילסון במכון הסמיתסוני שבוושינגטון הבירה.
לאחר פרישתו מאוניברסיטת תל אביב החל לכתוב מאמרים בעיתון ישראל היום, לזמן קצר עם הקמתו, והצטרף לחברת הייעוץ הבינלאומית APCO. בנוסף כתב שני ספרים על תהליך השלום: "חבלי שלום - ישראל והערבים 1948–2003" (2004) ו"האופק המתרחק: ישראל, הערבים והמזרח התיכון, 2012-1948" (2012). בשנת 2017 פרסם ביוגרפיה של יצחק רבין.
ביוגרפיה > קריירה דיפלומטית

במהלך מלחמת לבנון הראשונה שימש כיועץ מיוחד לוועדת המשנה לענייניי לבנון של ועדת החוץ והביטחון. במאי 1984 הוזמן להרצות בפני נציגי ממשלת לבנון, בנציגות ישראל שהוקמה בעיירה ג'וניה.
במאי 1987 החליט שר החוץ שמעון פרס, בהסכמת ראש הממשלה יצחק שמיר, למנות את רבינוביץ לשגריר בארצות הברית, אך הוא ביקש להסיר את מועמדותו.
לאחר כינון ממשלת רבין השנייה, מונה בקיץ 1992 לעמוד בראש צוות המשא ומתן לשיחות עם סוריה במקומו של יוסי בן אהרון. שיחות דו-צדדיות שהחלו בעקבות ועידת מדריד בסוף 1991. בסבב השיחות הראשון שניהל ניכר שהייתה התקדמות, אך סבב השיחות שנערך בדצמבר 1992 נקלע למבוי סתום בנושאי הליבה של השיחות: נסיגה, פרטי הסכם השלום והסדרי ביטחון ואחר כך השיחות הופסקו.
ב-29 בנובמבר 1992 אישרה ממשלת ישראל את מינויו כשגריר ישראל בארצות הברית. הוא כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית בשנים 1993–1996.
חיים אישיים

רבינוביץ נשוי לאפרת (לבית קדיש). בתם איריס רבינוביץ ברון היא שופטת בבית המשפט המחוזי מרכז ונשואה לתת-אלוף במילואים איתי ברון. בתם השנייה, ארנה רבינוביץ עיני, היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת חיפה.
פרסים והוקרה

ב-1974 זכה בפרס מפעל הפיס למדעים ולמחקר ע"ש לנדאו.
ב-1992 זכה בפרס הלאומי לספרים יהודיים על ספרו "השלום שחמק".
ב-2008 נבחר רבינוביץ לחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית. חבר זר של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, הוא עוטר על ידי הרפובליקה האוסטרית ב-Honorary Grand Golden Cross ועל ידי ממשלת צרפת למפקד במסדר הדקלים של האקדמאים
ב-2009 זכה בפרס השלום של "קרן קורן וגרסטנמן", ביחד עם סרי נוסייבה, נשיא אוניברסיטת אל-קודס.
ספרים ומחקרים > באנגלית

Syria under the Baʻth, 1963–66. Israel Universities Press. 1972. ISBN 0-70-651266-9.
With Haim Shaked (1978). From June to October: The Middle East between 1967 and 1973. Transaction Books. ISBN 0-87-855230-8.
With Haim Shaked (1980). The Middle East and the United States: Perceptions and Policies. Transaction Books. ISBN 0-87-855752-0.
The War for Lebanon, 1970–1985. Cornell University Press. 1985. ISBN 0-80-149313-7.
The Road Not Taken: Early Arab–Israeli Negotiations. Oxford University Press. 1991. ISBN 978-0-19-506066-9.
The Brink of Peace: The Israeli–Syrian Negotiations. Princeton University Press. 1999. ISBN 0-69-101023-4.
Waging Peace: Israel and the Arabs, 1948–2003. Princeton University Press. 2004. ISBN 0-69-111982-1.
With Jehuda Reinharz (2008). Israel in the Middle East: Documents and Readings on Society, Politics, and Foreign Relations, Pre-1948 to the Present. Brandeis University Press. ISBN 978-0-87-451962-4.
The View from Damascus: State, Political Community and Foreign Relations in Twentieth-Century Syria. Vallentine Mitchell. 2008. ISBN 978-0-85-303800-9.
The Lingering Conflict: Israel, The Arabs, and the Middle East, 1948–2012 (revised ed.). Brookings Institution Press. 2013. ISBN 978-0-81-572437-7.
Rabinovitch, Itamar (2017). Yitzhak Rabin : soldier, leader, statesman. Yale University Press.