stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ואן מקורד
קריירה

מקורד היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת סטנפורד, תואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת הרווארד, וכן תואר שני נוסף בחינוך, גם מאוניברסיטת הרווארד. את עבודות הדוקטורט השלימה באוניברסיטת סטנפורד. את מחקריה ועבודותיה הראשונות פרסמה במשותף לבעלה הראשון, הסוציולוג מקסוול מק'קורד. ב-1987 היא מונתה לנשיאות האגודה האמריקנית לקרימינולוגיה, והייתה האישה הראשונה בהיסטוריה ששימשה בתפקיד זה. היא ידועה בעיקר בזכות מחקריה הניסיוניים המתמשכים לאורך זמן (experimental longitudinal studies) אשר עקבו אחר תוכניות סוציאליות לשיקום וסיוע אשר קידמו גורמים ליברליים וקונסרבטביים כאחד. במהלך הקריירה של מק'קורד, היא הציגה את ממצאי מחקריה אשר, בין היתר, פורסמו בכ-12 ספרים. עבודתה התרכזה במחקר ומעקב בעיקר אחר השפעות התוכניות הסוציאליות עבור בני נוער בסיכון ועברייני נוער, בה הוכח כי התוכניות היו בעלות השפעה שלילית ומנוגדת למצופה. בנוסף מק'קורד חקרה את הגורמים לעבריינות נוער, ופרסמה מחקרים אודות אלכוהוליזם ופסיכופתיה. גישתה המחקרית נחשבת מהפכנית בכך ששילבה ומיזגה מחקרים אמפיריים במדעי החברה עם חשיבה פילוסופית.
פעולת 15 באוגוסט 1915

פעולת 15 באוגוסט 1915 הייתה קרב ימי קטן, בין מפרשית בריטית חמושה לבין צוללת גרמנית, אשר התרחש בעת מלחמת העולם הראשונה, מול חופי גרייט ירמות' (Great Yarmouth) שבחוף המזרחי של אנגליה. הקרב נסתיים, בניגוד גמור ליחסי הכוחות שבין כלי השייט, בהטבעת הצוללת על כל אנשי צוותה.
רקע

במלחמת העולם הראשונה ערכו הגרמנים מתקפת צוללות במטרה להחניק את הספנות של מדינות ההסכמה. הגרמנים ניסו לפגוע במיוחד בספנות הבריטית, כיוון שבהיות בריטניה אי, הייתה תלויה במיוחד בנתיבי הים לכלכלתה.
בשנת 1915, השנה השנייה למלחמת העולם הראשונה, עמד הצי הבריטי מול מתקפת הצוללות הגרמנית כמעט חסר אונים. אבדות אוניות הסוחר הבריטיות עלו מאוד, ולצי לא היה שום אמצעי נגד הצוללות. האמצעי היעיל ביותר היה הגנת אוניות הסוחר בשיירות, ואולם אמצעי זה היה נתון בוויכוח עז והוכנס לשימוש רק ב-1917; בשלב זה פעל הצי הבריטי על פי תפיסה התקפית, שמשמעותה - ניסיון לתקוף את הצוללות. ואולם, אמצעי גילוי לא היו קיימים, ולא היה נשק שיכול היה לפגוע בצוללת מתחת לפני המים - פצצות העומק טרם הומצאו. ניתן היה לפגוע בצוללת באמצעות תותח כאשר הייתה מעל למים, או לנגוח בה, ואולם לשם כך היה צורך לגרום לצוללת לעלות אל פני המים או להפתיע אותה שם. מכאן בא הצורך לפתות את הצוללת לעלות אל פני המים. מובן שהצוללת לא תעלה כאשר תגלה כלי שיט מלחמתי, אך תתפתה לעלות כאשר תגלה אוניית סוחר תמימה למראה המפליגה לבדה.
אחד הרעיונות שהועלו, בהמשך לקו מחשבה זה, היה אוניות פתיון: אוניות סוחר שנראו תמימות, אך למעשה נשאו חימוש. המטרה הייתה לאפשר לצוללת להתקרב אל האונייה ואז לפתוח עליה באש ולהטביע אותה. כדי לפתות את הצוללת להתקרב, היה על אוניית הפתיון להיות מטרה קטנה, כזו שהצוללת לא תרצה להשקיע בה טורפדו יקר אלא תעדיף לצוף לידה ולנסות להטביע אותה באש תותחים, או להעלות עליה צוות השתלטות. כך נולדה אוניית ה-Q, אחד מן הסודות השמורים ביותר של המלחמה. אחת מאותן ספינות פיתיון הייתה ה"אינברליון" (Inverlyon), ספינת דיג המונעת בכוח מפרשים. הספינה גויסה לצורכי הצי המלכותי הבריטי בתחילת אוגוסט 1915, וחומשה בתותח שלוש ליטראות. על הספינה פיקד ארנסט מרטין ג'האן (Jehan).
הקרב

ב-14 באוגוסט תקפה הצוללת הגרמנית UB-4 את אוניית הסוחר הבריטית הקטנה בונה פידה (Bona Fide, בתרגום חופשי מלטינית: "באמונה שלמה"). הצוללת עצרה את האונייה והטביעה אותה באמצעות חומר נפץ שהונח על ידי צוות השתלטות. ג'האן, אשר שייט על ה"אינברליון" מול גרייט ירמות' (בחופה המזרחי של אנגליה), קיבל את הידיעה על ההטבעה והפנה את ספינתו למקום הידוע האחרון של ה"בונה פידה".
ואכן, בשעה 20:20 הצוללת צפה ועלתה מול ה"אינברליון" והתריעה שצוות השתלטות עומד לעלות עליה. ג'האן המתין עד שהצוללת קרבה למרחק של כ-25-30 מ', ואז פקד להניף את דגל הצי הבריטי וירה שלושה פגזים, ואחריהם עוד שישה. לאלה הצטרפו יריות של נשק קל. הצוללת נפגעה והחלה להתמלא במים, ולבסוף טבעה בהיותה במצב אנכי כמעט. כל אנשי צוותה, 14 במספר, נהרגו. עם טביעתה, נלכדה הצוללת ברשת הדיג של "אינברליון", שהייתה קרובה אליה. כיוון שכך, ג'האן הציע בשדר לאדמירליות שהצוללת תובא עמו לנמל. האדמירליות סירבה לכך, והרשת נחתכה.
אחרית דבר

על פעולה זו ג'האן זכה בצלב השירות המצוין, והועלה לדרגת סגן.
לקריאה נוספת

Colledge, J. J. (1970). Ships of the Royal Navy: An Historical Index, Volume 2: Navy-built Trawlers, Drifters, Tugs and Requisitioned Ships. Newton Abbot: David & Charles. ISBN 978-0-7153-4396-8. OCLC 60073522.
Messimer, Dwight R. (2002). Verschollen: World War I U-boat losses. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-1-55750-475-3. OCLC 231973419.
Tarrant, V. E. (1989). The U-Boat Offensive: 1914–1945. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press. ISBN 978-0-87021-764-7. OCLC 20338385.
ספינת דיג דומה לספינת ה-Q "אינברליון"
הצוללת הגרמנית UB-4
ג'ואן פיני

ג'ואן מרי פיני (באנגלית: Joan Marie Finney; 12 בפברואר 1925 –  28 ביולי 2001) הייתה פוליטיקאית אמריקאית, האישה הראשונה שכיהנה כמושלת קנזס בשנים 1991–1995. טרם היבחרה לתפקיד הייתה גזברית המדינה של קנזס מ-1975 עד 1991, והוסיפה להיות האישה הראשונה בתפקיד זה גם כן.
ביוגרפיה

פיני נולדה בשם ג'ואן מרי מקינרוי (McInroy) בטופיקה בירת קנזס, בתם של לאונרד ומרי סנדס מקינרוי. אביה נטש את משפחתה זמן קצר לאחר לידתה. בשנת 1942 השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון מנהטן שבקנזס. ב-1957 נישאה לספנסר פיני הבן ובמרוצת השנים חבקו שלושה ילדים: שרה "סאלי" פיני טים, ריצ'רד פיני ומרי פיני הולידיי. במהלך 1978 השלימה לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כלכלית באוניברסיטת וושבורן.
מ-1953 עד 1969 הייתה פיני חברה בסגל של פרנק קרלסון, חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס ואיש המפלגה הרפובליקנית. בשנים 1970–1972 כיהנה כנציבת הבחירות במחוז שוני (Shawnee). בבחירות 1972, כמועמדת המפלגה הרפובליקנית, התמודדה ללא הצלחה לייצוג מחוז הקונגרס השני של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית. בנוסף, הייתה פיני עוזרת מיוחדת עבור ביל מקורמיק, ראש עיריית קנזס. לאחר שהחליפה את השתייכותה הפוליטית מרפובליקנית לדמוקרטית, הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כגזברית מדינת קנזס מ-1975 עד 1991.
לאחר שהדיחה את המושל לשעבר ג'ון קרלין (אנ') בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל קנזס ב-1990, פיני גברה על המושל הרפובליקני המכהן מייק היידן בבחירות הכלליות והפכה לאישה הראשונה בארצות הברית שהביסה מושל מכהן בבחירות כלליות. במהלך כהונתה התבלטה כתומכת נלהבת של עמים ילדים בקנזס, וב-1991 הייתה למושלת הראשונה שהכירה בריבונותם של שבטים אינדיאנים-אמריקאים בהכרזה רשמית. בנוסף להיותה האישה הראשונה בתפקיד, פיני הייתה המושלת הרומית-קתולית הראשונה, ונמנתה בין המושלים הדמוקרטים הבודדים שהתנגדו להפלות. כאשר הושבעה לתפקיד בגיל 65 הייתה לאדם המבוגר ביותר שנכנס לנעלי המושל, עד שלורה קלי הושבעה בגיל 68 ב-2019.
בבחירות 1994 פרשה מהחיים הפוליטיים לאחר תקופת כהונה אחת בלבד. בערוב ימיה התמודדה בשנת 1996 על מושב בסנאט האמריקאי שהתפנה עם עזיבתו של בוב דול, אך בפריימריז הדמוקרטים הפסידה לג'יל דוקינג, שבעצמה הובסה בידי סם בראונבק. פיני נפטרה בשנת 2001 מסיבוכים של סרטן הכבד בבית החולים סנט פרנסיס בטופיקה, ונטמנה בבית העלמין הר קלורי שבעיר הולדתה.
הערות שוליים

↑  ג'ואן פיני, באתר NNDB (באנגלית)
↑  Joan Finney, באתר Kansas Historical Society (באנגלית)
↑  מרי פירפוינט, Former Kansas Governor Joan Finney dead, באתר Indian Country Today‏, 7 באוגוסט 2001 (באנגלית)
↑  AP‏, Joan Finney; Was Kansas Governor, באתר לוס אנג'לס טיימס, 30 ביולי 2001 (באנגלית)
↑  Former Kansas Gov. Joan Finney Dies, באתר וושינגטון פוסט, 30 ביולי 2001 (באנגלית)
↑  Ex-governor of Kansas Joan Finney dies at 76, באתר Deseret News‏, 29 ביולי 2001 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197094482  LCCN: no99068067  SNAC: w6q924cs  VIAF: 78417789   WorldCat (עם VIAF): 78417789
ברוך שמעון שניאורסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1913 כ"ה באב תרע"ג 
 פטירה:  16 ביוני 2001 (בגיל 87) כ"ה בסיוון תשס"א 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 ביוני 2001 
 
הרב ברוך שמעון שניאורסון (כ"ה באב תרע"ג, 28 באוגוסט 1913 – כ"ה בסיוון תשס"א, 16 ביוני 2001) היה ראש ישיבת טשעבין, חבר מועצת גדולי התורה וחבר ה"וועד הפועל" של ועד הישיבות. חתנו של רבי דב בריש וידנפלד, "הרב מטשעבין".
תולדותיו

נולד בפודגוז'ה הסמוכה לקרקוב לרב יוסף משה שניאורסון ולנחמה בתו של רבי שמעון אלתר פרנקל-תאומים רבה של פודגוז'ה, חתנו של רבי דוד מקשאנוב ונינו של ה"ברוך טעם". היה מיוחס בארבעה דרכים לבעל התניא, וכן גם היה מיוחס לרבנים נוספים מגדולי החסידות.
בצעירותו למד בקרקוב אצל הרב משה שמידט, חסיד בלאז'וב, לאחר מכן למד שנה בישיבת כתר תורה ראדומסק אצל הרב נחמיה רוזנפלד ובהמשך אצל הרב שאול זאב אטינגר ראב"ד פודגוז'ה, מחבר ספר "אמרי שאול". לאחר מכן נסע ללמוד אצל דודו רבי חיים ענגיל רבה של רדומישלא. בשנת תרצ"א פנה לישיבת חכמי לובלין, שם קיבל מהרב מאיר שפירא, מהרב מקוז'יגלוב ומהרב שמעון מזליחוב כמו כן היה מקורב לרבי משה פרידמן האדמו"ר מבויאן קראקא שהיה מנשיאי הישיבה. רבי מאיר שפירא מינהו לבחון את הבחורים הבאים להתקבל בישיבה, תפקיד שהצריך שליטה בכל הש"ס, עקב כך שהבחינה הייתה על 200 דפים מש"ס לפי בחירת הבחור. לאחר סיום תקופת לימודיו ביח"ל, חזר לקרקוב שם למד באופן עצמאי. הוסמך להוראה על ידי הרב שמואל פירר רבה של קרסנה ועל ידי דודו רבי חיים ענגיל, ואף שימש כממלא מקום לדודו רבי יוסף טייטלבוים רבה של ניפלמיטץ בתקופות שלא שהה בעירו.
הסתופף אצל רבי חנה מקאלשיץ, רבי ישעיה מטשכויב ואצל רבי פנחס מאוסטילה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט ללבוב ומשם ניסה להבריח את הגבול לווילנה אך נתפס ונכלא לשנה בכלא הסובייטי. לאחר שנה הוגלה לסיביר שם שוכן במחנה עבודה. אף בהיותו במאסר הקפיד לא לאכול מאכלות אסורות וחמץ בפסח. לאחר שנה בסיביר שוחרר ונסע לבוכרה. בבוכרה השיג ספרי לימוד ועסק בתורה, ואף כתב מספר תשובות בהלכה. בבוכרה נפגש ברבי דב בריש וידנפלד "הרב מטשעבין" שהכירו עוד מקרקוב, שלקחו לחתן. בהיותו בבוכרה חלה בטיפוס אך החלים. לאחר שהסתיימה המלחמה, הובל לצ'כיה על פי הסכם בין ממשלות רוסיה ופולין לצ'כיה ולאחר מספר שבועות חזר לקרקוב, שם הוציא ממחבוא את כתביו וכתבי סבו הברוך טעם. עקב האנטישמיות שהייתה בעיר עבר ללודז' ושהה במקלט לפליטים ולאחר מספר חודשים נסע לפריז שם שהה כשנה, לעיירה באהי שם שהה מספר חודשים, למרסיי שם שהה מספר חודשים בהמתינו לסרטיפיקט ובשנת תש"ז לאחר שקיבלו עלה לאוניית מעפילים. למעשה הסרטיפיקטים היו מזויפים ללא ידיעת הנוסעים והבריטים תפסו את האונייה ושלחוה לקפריסין. רבי ברוך שמעון הצליח להימלט מהם, אך הוצרך להתחבא מהם לאחר שהם גילו את בריחתו וחיפשו אחריו.
בשנת תשי"ב מונה לראש ישיבת תומכי תמימים המרכזית של חב"ד בלוד. בשנת תשט"ז התבקש על ידי חמיו לבוא לכהן לצידו בישיבת טשיבין. לאחר פטירת חמיו בשנת תשכ"ו (1966) מונה לממלא מקומו בראשות הישיבה, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו. לאחר פטירת חמיו, המליץ ה"בית ישראל", האדמו"ר מגור, למנותו כחבר מועצת גדולי התורה על מקום חמיו. בשנת תשמ"ט, כשאגודת ישראל התפלגה, פרש מהמועצת ולא התערב במחלוקת. עם זאת נקרא על ידי שני הצדדים לפשר ביניהם. כמו כן כיהן כחבר ב"וועד הפועל" של ועד הישיבות, תפקיד בו החזיק עד סוף ימיו, והשתתף בישיבות הוועד אף בימי חוליו האחרונים.
היה מקורב לחסידות חב"ד ועמד בראש הוועדה להוצאת "ספר הצאצאים", וכן היה מקורב באופן אישי לרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד והתקבל ליחידויות אף בשנים שהרבי הפסיק לקבל ל"יחידות".
בראש חודש אלול תשנ"ט לקה באירוע מוחי באמצע אמירת שיעור פתיחה ולאחר כשנתיים של חולי, נפטר בשבת פרשת שלח תשס"א ונקבר לצד חמיו ורבי אהרן רוקח מבעלז בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
בניו הם הרב יוסף משה ממלא מקומו בראשות הישיבה (חתנו של הרב אלחנן הלפרין) והרב נחום נשיא הישיבה (חתנו של רבי נתן מזידיטשוב).
חיבוריו

חיבר את סדרת הספרים "ברכת שמעון" על הש"ס, על התורה ודרשות. כמו כן ההדיר ספרים ישנים ובהם הרוקח, חכם צבי, ברוך טעם, כוכב מיעקב, חזון נחום והוציא את הספר "מרגניתא דר' מאיר" מתורת רבו רבי מאיר שפירא, מרשימותיו ומכתבי תלמידים נוספים.
הגהות מכתב ידו לשו"ת הרשב"א נדפסו בתשל"ד.
לקריאה נוספת

מוריה, אדר תשס"ב.
כוכבי אור, ירושלים תשס"ח (נדפס גם ב ישורון כרך י"ג), תולדותיו ומדברי תורתו.
הערות שוליים

↑  העיתונות החרדית - כעץ על פלגי מים.
↑  סבו הרב נחום זלמן שניאורסון אב"ד בצ'רקס היה נכדו של רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש שהיה נכד פעמיים של האדמו"ר האמצעי, הרב נחום זלמן היה חתנו של רבי מרדכי דב מהורניסטייפול ואמו של הרב נחום זלמן הייתה נכדתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס.
↑  על הצלחתו לאפות מצות בפסח סיפר פעם סיפור פלא, איך שכנע את מפקד המחנה להביא לו קמח לאפיית מצות. ראו כאן.
↑  מודפסות בספרו ברכת שמעון על המועדים עמ' רעז.
↑  זבולוני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309407605171  ISNI: 0000 0000 6696 8242  LCCN: n91102428  VIAF: 65653617   WorldCat (עם VIAF): 65653617
פנסוניק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (6752)  הבורסה לניירות ערך בנגויה (6752)  Philippine Stock Exchange (PMPC) 
 מייסדים:  קונוסוקה מאטסושיטה
 תקופת הפעילות:  1918–הווה (כ־106 שנים)
 חברות בנות:  Panasonic Avionics Corporation  Panasonic Holding (Netherlands)  GS Yuasa Energy  Panasonic Liquid Crystal Display  סרטי יוניברסל  Panasonic Plasma Display  Panasonic System Solutions Japan  Panasonic Marketing Japan  סאניו  KDK  פנסוניק (ארצות הברית)  KMEW  Panasonic Europe Ltd  Panasonic Electric Works  Panasonic Smart Factory Solutions  PanaHome  Panasonic Environmental Systems & Engineering  Panasonic Photo & Lighting  Panasonic Marketing School  Panasonic Automotive Electronics  Panasonic Technical Services  Panasonic Welding Systems  Panasonic FS Engineering  Panasonic Heating & Ventilation Air-Conditioning Czech  Panasonic Insurance Services Japan  Panasonic Electric Works Analysis Center  Panasonic Network Services  Panasonic Hearing Instruments  Panasonic Automotive Systems Czech 
 מיקום המטה:  יפן קאדומה, אוסקה, יפן
 ענפי תעשייה:  מכשירי חשמל ביתיים, אלקטרוניקה בידורית, מוליכים למחצה
 מוצרים עיקריים:  טלוויזיה, מחשב שולחני, מחשב נייד, קונסולת משחקים, חומרה, מכשירי חשמל ביתיים, מצלמה דיגיטלית, נגן DVD, LCD projector, תוכנה 
 הכנסות:  104 מיליארד דולר (2012)
 רווח תפעולי:  276,784,000,000 ין יפני (נכון ל־2017) 
 רווח:  890 מיליון דולר (2012)
 מנכ"ל:  Kazuhiro Tsuga 
 עובדים:  366,937 (2012)
  
 Panasonic.net
 
חברת פנסוניק (באנגלית: Panasonic Corporation; ביפנית: パナソニック株式会社‏ (Panasonikku Kabushiki-kaisha); הייתה ידועה בעבר גם כ: .Matsushita Electric Industrial Co., Ltd,‏ 松下電器産業株式会社‏ (Matsushita Denki Sangyō Kabushiki-gaisha)) היא חברה יפנית רב-לאומית לייצור מכשירי חשמל ביתיים ואלקטרוניקה שממוקמת בעיר קאדומה, שבמחוז אוסקה, יפן. מאז הקמת החברה בשנת 1918‏ הפכה החברה לאחת מחברות האלקטרוניקה היפניות הגדולות ביותר, יחד עם סוני, טושיבה וקנון.
שם החברה

בין השנים 1935 ו-2008 היה שם החברה הרשמי "Matsushita Electric Industrial Co., Ltd.". ב-2008 שינתה החברה את שמה לפנסוניק, שהיה שם המותג הגלובלי שלה. משפחת מאטסושיטה, משפחתו של מייסד החברה שעל שמו נקראה החברה, הסכימה עם שינוי השם.
בשנת 1927 אימץ מייסד החברה את שם המותג "National". בשנת 1955, החברה מיתגה את הרמקולים שלה בשם "Panasonic", הלחם של המילים "Pan" ו-"Sonic". והייתה זו הפעם הראשונה שהשתמשו בשם זה. החברה החלה בשנת 1965 להשתמש גם בשם המותג "Technics". במאי 2003 איחדה החברה את כל המותגים תחת השם פנסוניק.
מוצרים

פנסוניק מייצרת מכשירי חשמל ביתיים ובפרט מוצרי אלקטרוניקה ביתית כגון טלוויזיות, מסכי LCD ומסכי פלזמה, מערכות סטריאו ועוד.
פנסוניק מייצרת גם ציוד צילום ומצלמות דיגיטליות בשיתוף עם חברת לייקה קמרה, תחת שם המותג Lumix.
בישראל

לפנסוניק בישראל מלבד יורוקום ישנה עוד חברה הממוקמת ביקנעם עילית. החברה מייצרת מערכות תקשורת אלחוטיות למטוסים אזרחים
ראו גם

JVC
הערות שוליים

1 2 3  Panasonic on the Forbes Global 2000 List באתר המגזין הכלכלי פורבס, אפריל 2012.
↑  אודות פנסוניק באתר יורוקום-פנסוניק.
↑  Brand History, היסטוריית המותג באתר חברת פנסוניק העולמית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810694246205606  BNE: XX108443  BnF: cb38533430q (data)  CiNii: DA19452303  GND: 10315146-1  ISNI: 0000 0004 0447 7842  LCCN: no2009093753  NDL: 01140246  NKC: stk2007407151  The NLK id CNTS-00071089665 is not valid.  SNAC: w61w0f3t  Trove: 1587255  ULAN: 500356042  VIAF: 147624258   WorldCat (עם VIAF): 147624258 
מצלמה דיגיטלית של פנסוניק מסוג Lumix
בקצה ההר (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע גידי גוב
 מתוך האלבום "בקצה ההר"
 יצא לאור:  2005
 מקום הקלטה:  אולפני DB‏
 שפה:  עברית
 אורך:  4:25
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  אסף אטדגי
 לחן:  עמיר בניון
 הפקה:  אלון אולארצ'יק
 עיבוד:  אלון אולארצ'יק
 
"בקצה ההר" הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי גידי גוב, שהתפרסם ב־2005 כסינגל וכשיר הנושא של אלבומו של גוב "בקצה ההר".
יחס הביקורת

בתוך ביקורת מעורבת שלו על האלבום, ציין עופר סקר מוואלה! לטובה כמה שירים ובעיקר את שיר הנושא: "גם רגעים של נס שבהם אפשר רק להיאנח בנחת נמצאים כאן, להתמלא מהקסם הנצחי של גידי ולחשוב שהיה שווה לחכות. [...] ובעיקר, שיר הנושא הנפלא שחיברו בניון ואסף אטדגי – שיר שאמור וצריך להיות להיט המחץ והקלאסיקה המיידית מהאלבום הזה – אין לטעות במי שסוחב את העגלה. כי לא משנה כמה אנשים בוחשים בקדירה, כשגידי גוב מחליט לקחת שיר לידיים, הוא שלו ורק שלו".
מצעדי פזמונים

השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־10 בפברואר 2005 וצעד שבעה שבועות, עד 7 באפריל 2005, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השביעי ב־10 במרץ 2005.
מצעדי פזמונים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2005)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2005)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2005)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2005)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 7 |  |
משתתפים

גידי גוב – זמרה
אלכס פולק – גיטרה
בנצי גפני – בס
אלון הלל – תופים
רוני עברין – כלי הקשה
אורי סנדר – פסנתר
אלון אולארצ'יק – דוגם צלילים, קולות רקע
נמרוד מור – תכנותים
משתתפים > הפקה

מפיק מוזיקלי ומעבד – אלון אולארצ'יק
הקלטה, מיקס – יואב שדמה
טכנאי הקלטה – עדי דרוקר, שחר שיין
מאסטרינג – יעקב מורנו
הערות שוליים

1 2 3 4  בקצה ההר (אלבום), באתר Discogs
1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
↑  גוביינא יקירי, באתר וואלה, 4 במרץ 2005
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 10 בפברואר 2005, באתר פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 7 באפריל 2005, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 10 במרץ 2005, באתר פזמונט
ג'ואן קירנר

ג'ואן אליזבת קירנר AC (באנגלית: Joan Elizabeth Kirner; שם נעורים: הוד; 20 ביוני 1938 – 1 ביוני 2015) הייתה פוליטיקאית אוסטרלית, שכיהנה כמושלת מדינת ויקטוריה ה-42 מטעם מפלגת הלייבור. קירנר הייתה האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד מושלת מדינת ויקטוריה וגם היחידה. לפני כניסתה לפוליטיקה, קירנר הייתה מורה ופעילה חברתית בנושא החינוך הציבורי בוויקטוריה.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ואן אליזבת הוד למשפחה ממעמד הפועלים בפרוור אסנדון (Essendon) של מלבורן, אוסטרליה. היא הייתה בת יחידה לבריל (לבית קול) ולג'ון הוד. אביה היה מכונאי ואמה הייתה מורה למוזיקה וגננת. בשנת 1957 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מלבורן, ובנוסף קיבלה רישיון לעסוק בהוראה. היא לימדה בבתי ספר ציבוריים ונישאה ב-1960 לרון קירנר, מורה שהכירה במהלך עבודתה בבית הספר. כשבנה הלך לגן, קירנר גילתה כי יש רק מורה אחד על יותר כיתה של 50 ילדים. היא החלה במחאה עד שבתי הספר והגנים יקבלו עוד כיתות ומורים נוספים. היא הייתה פעילה בארגוני חינוך שונים בוויקטוריה. היא הייתה חברה בהנהגת ההורים של בתי הספר הציבוריים בוויקטוריה, וכיהנה כנשיאת הארגון בין השנים 1971–1977.
בשנת 1978 הצטרפה למפלגת הלייבור ובשנת 1982 היא נבחרה לבית העליון של הפרלמנט של ויקטוריה מטעם מחוז מערב מלבורן. בשנת 1985 מונתה לשרת שימור היערות והאדמות בקבינט מדינת ויקטוריה, ב-1988 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט של ויקטוריה מטעם אזור הבחירה ויליאמסטאון (Williamstown). היא מונתה לשרת החינוך ולסגנית מושל ויקטוריה. במהלך כהונתה כשרת חינוך, היא השיקה את תעודת ההשכלה של ויקטוריה (Victorian Certificate of Education). תעודת השכלה זו, שמטרתה הייתה להפחית את אחוזי הנשירה מבתי הספר בוויקטוריה, התמקדה פחות בבחינות החיצוניות ויותר בפרויקטים בבית הספר.
בשנת 1990 פרש המושל ג'ון קיין מתפקידו, וקירנר מונתה במקומו למושלת מדינת ויקטוריה. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה במדינת ויקטוריה, והאישה השנייה בכל אוסטרליה שכיהנה כמושלת. בתחילת כהונתה סבלה ויקטוריה ממיתון, והמהלכים הכלכליים שביצעה הממשלה בראשותה, נתקלו בהתנגדות מצד איגודי העובדים. התמיכה הציבורית במפלגת הלייבור פחתה ובשנת 1992, קירנר הפסידה בבחירות למושלות מדינת ויקטוריה למועמד המפלגה הליברלית, ג'ף קנט. בשנת 1994, היא פרשה מפוליטיקה.
לאחר פרישתה מהפוליטיקה, הקימה קירנר את הקבוצה האוסטרלית של רשימת אמילי, ארגון התומך בזכויות נשים להפלה מלאכותית ותומך בנשים הרצות לפוליטיקה.
ב-11 ביוני 2012 היא הפכה לעמיתה (Companion, AC) במסדר אוסטרליה.
בשנת 2013 לקתה בסרטן הוושט וב-1 ביוני 2015, היא נפטרה.
הערות שוליים

↑  Joan Kirner obituary, באתר הגרדיאן, ‏1 ביוני 2015 (באנגלית)
↑  Geoffrey Robinson, Joan Kirner, a pioneering leader for the Left as well as women, The Conversation (באנגלית)
↑  Biography - Joan Elizabeth Kirner - Labour Australia, labouraustralia.anu.edu.au (באנגלית)
↑  About, EMILY's List Australia (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373839905171  AWR: AWE0359b  GND: 120739632X  ISNI: 0000 0000 6394 3066  LCCN: n94005893  NLA: 36076131  NLK: KAC2018M7011  Trove: 613073  VIAF: 78003076   WorldCat (עם VIAF): 78003076
ג'ואן מהמצודה

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1321 מצודת לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1362 (בגיל 41) Hertford Castle, ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  Christ Church Greyfriars 
 בן או בת זוג:  דייוויד השני (17 ביולי 1328–?) 
 
ג'ואן מאנגליה (באנגלית: Joan of England;‏ 5 ביולי 1321 - 7 בספטמבר 1362), הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני.
קורות חיים

ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.
בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר הטוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.
בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת. דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי.
פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.
ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.
ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.
צ'אבוסי (מחוז משנה)

מחוז משנה צ'אבוסי (בבלארוסית: Чавускі раён; ברוסית: Чаусский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר צ'אבוסי.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'אבוסי 21,242 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2019 נמנו במחוז המשנה 17,907 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.32% בלארוסים, 4.1% רוסים, ו-1.58% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (60.79%) ורוסית (38.57%).
ברטלאן גאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1860 קושיצה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  9 בפברואר 1915 (בגיל 54) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Grün Bertold 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
ברטלאן גאל (במקור עד 1886 ברטולד גרין, בהונגרית: Gaál Bertalan;‏ קאשה, 9 בספטמבר 1860 – בודפשט, 9 בפברואר 1915) היה אדריכל יהודי-הונגרי שפעל בעיקר בבודפשט. הוא היה אדריכל מיוחד בסגנון האר נובו ובנוסף לבנייני מגורים עצומים בסגנון זה באזורים מרכזיים של בודפשט, תכנן גם מפעלים, תיאטרון וחוילות לחלק מעשירי הונגריה.
קורות חיים

ברטלאן גרין נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט גרין ושל האני (חנה) מגזינר. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית של וינה. משנת 1900 ועד מותו, עם אשתו, הרמינה שווייצר גר, בשדרת ליפוט (היום שדרת סנט אישטוואן) 1. גאל ברטלאן תכנן את הבניין לעצמו, וגם הפעיל את שם את משרד התכנון שלו.
חבר ההנהלה הנבחרת של איגוד האדריכלים ההונגריים, גזבר.
הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
מתוך "בתים מספרים":
כשנכנסים לבנין, שלא מבטיח שום דבר מיוחד מבחוץ, הרושם הראשוני הוא האור, על אף מזג האוויר הסגרירי. הקירות בצבע צהוב, העיטורים הרבים לבנים כקצף, מול הניגודיות השחורה של מעקה הברזל. האווירה עליזה וידידותית. רק כשמביטים לתקרה העליונה המעוטרת להפליא, מתברר שהטיח כבר מתבלה וגם השיפוץ של הבניין לא ממש הצליח, ולא החזיר את הפאר המקורי....
המבנים בתכנונו (חלקי)

תכנן מבנים בעיקר בהזמנות פרטיות בבודפשט.
1895–1896: בניין דירות, בודפשט, Alkotmány utca 3.
1896: בניין דירות, בודפשט, Alkotmány utca 5.
1897: בניין דירות, בודפשט, Szent István körút 20.
1899: בניין דירות, בודפשט, Szent István körút 1.
1898: בניין דירות, בודפשט, Szent István körút 13–15. (בניין המגורים של הנריק האגנמאכר)
1904: בית היתומים ארז'בט, בלטונללה
1906: בניין דירות אנטל הוואש, בודפשט, Váci utca 18.
1908: רויאל אורפאום (היום: תיאטרון מדאץ'), בודפשט, שדרת ארז'בט 31 השדרה הגדולה.
1909–1910: בניין דירות, בודפשט, Szondi utca 93.
1911: ארמון העם בכיכר קלמן טיסה דאז, בודפשט (מכרז, זכייה ברכישה)
1912: וילת המגורים של הוגו ורטש, בודפשט, Ilka utca 61.
1913: המפעל של מבשלת בירה, Fővárosi Serfőző Rt, בודפשט, Maglódi út 47.
1915: בניין וילה, בודפשט, Nagy János út (היום רחוב בנצור) 34.
? : בניין הדירות של איגנץ זאמן, Budapest, רחוב קיראי 112.
גלריה

שדרות סנט אישטוואן 1.
שדרות סנט אישטוואן 1.
שדרות סנט אישטוואן 13.
שדרות סנט אישטוואן 15.
שדרות סנט אישטוואן 20.
רחוב סונדי 93.
רחוב אילקה 61.