stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיכון הימלפרב
הערות שוליים

↑  אירועי יום הזיכרון ליצחק רבין, באתר האגודה לקידום החינוך ירושלים
↑  אילאיל שחר, בתי- ספר תיכוניים / סיימו בהצטיינות, באתר nrg‏, 27 במרץ 2002
↑  לילך שובל, בצה"ל מפרסמים את נתוני הגיוס: הירושלמים הכי קרביים, ת"א בתחתית אחוז המתגייסים, באתר ישראל היום, 13 במרץ 2022
↑  900 אלף ל"י תרם הימלפרב להקמת בתי־ספר בבירה, מעריב, 3 בנובמבר 1963
↑  ישיבת שימור אתרים מס' 99, מסמך "סדר יום" עמ' 26-27, באתר עיריית ירושלים, 18 ביוני 2023
↑  אתר הספרייה.
↑  Avirachelgoldberg (2014-11-06), גמר הכדורסל הימלפרב אלופי ירושלים, נבדק ב-2018-05-02
↑  יהודה לוינגר, ‏הימלפרב אלופת החמ"ד: הגביע עובר לירושלים, באתר "סרוגים", 6 במרץ 2018
↑  סתיו נמר, ‏מענר שפירא ועד בן זוסמן: חמישה מהלוחמים שנהרגו – בוגרי תיכון הימלפרב בירושלים, באתר מעריב אונליין, 5 בדצמבר 2023
↑  לידור סולטן, "הילד איננו": סמ"ר יובל שהם הוא החלל העשירי מתיכון הימלפרב, שנפל במלחמה, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2024
↑  עוזי ברוך, הרב אבי גולדברג, רב בית הספר הימלפרב, נפל בקרב בדרום לבנון, באתר ערוץ 7, 27 באוקטובר 2024
↑  President Reuven "Ruvi" Rivlin (2016-09-20), נשיא המדינה העניק את "אות הנשיא לחינוך לשותפות" במסגרת כנס "תקווה ישראלית בחינוך", נבדק ב-2017-07-13
↑    רחלי מלק-בודה, ‏"אי אפשר לפחד להפגיש את התלמידים עם דעות שונות", בעיתון מקור ראשון, 28 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296875805171 
'קיר יהדות': ספרי הקודש בספריית בית הספר (לשעבר)
ורטיגו (להקה)

| --- | --- |
 מייסדים:  נעה ורטהיים ועדי שעל
 תאריך הקמה:  1992 
 כוריאוגרפים:  נעה ורטהיים
 vertigo.org.il
 
וֶרְטִיגוֹ היא להקת מחול מודרני ישראלית שנוסדה על ידי נעה ורטהיים ועדי שעל בירושלים ב-1992.
היסטוריה

נעה ורטהיים נולדה בשנת 1965 בארצות הברית. בשנת 1990 סיימה נעה את לימודיה באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים, שם הופיעה בלהקת המחול הירושלמית תמר ופגשה בעדי שעל, לימים בן זוגה. צעדיו הראשונים של שעל במחול היו בעמק הירדן, הוא רקד עם אנסמבל בת שבע והופיע עם להקת המחול תמר.
היצירה הראשונה של הלהקה הייתה דואט בין שני מקימי הלהקה שנקרא "ורטיגו". הלהקה הופיעה בפסטיבלים בארץ ובעולם, זכתה להכרה ולביקורות טובות ואף בפרסים מאנשי מקצוע והקהל הרחב.
מאז 2007 הלהקה עובדת בשני בסיסים: האחד בירושלים, והשני בקיבוץ נתיב הל"ה, בכפר אומנות אקולוגי שהקימה הלהקה. בכפר מקפידים על ערכים ירוקים, מיחזור, אוכל אורגני והפחתה בצריכה. הכפר מפעיל סדנאות מחול ותנועה בשילוב עבודה חקלאית חווייתית.
בשנת 2013 זכתה הלהקה בפרס משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול.
על הלהקה

הלהקה מציגה בעיקר עבודות של נעה ורטהיים, המנהלת האמנותית של הלהקה, אך גם עם עבודות של כוריאוגרפים חיצוניים.
להקת ורטיגו מאופיינת במחול עכשווי המהווה מקום מפגש פיזי אנושי לאמנים ולקהל ומתבססת בעיקר על טכניקת ריליס, על קונטקט אימפרוביזציה ועל טכניקת בלט קלאסי.
נעה ורטהיים ועדי שעל, הם מנהלים משותפים.
הלהקה היא עמותה עצמאית "עמותת ורטיגו למחול" הנתמכת ומתוקצבת על ידי המחלקה למחול במנהל התרבות ועיריית ירושלים.
על הלהקה > רקדנים ויוצרים בלהקה

ענבל אלוני, רינה ורטהיים- קורן, אלון קרניאל, רות ולנסי, זאק ולדימיר, דורי אבן, תומר נבות, גיל קרר, אייל ויזנר, יובל לב, יעל ציבולסקי, ריקי ורון, ענת יפה, אלכס שמורק, רון כהן, סנדרה בראון, מריה סלאבק, שון אולס, אמי וילונסקי, מיכה עמוס, איתי פרי, איביצה באגו, דורית טלפז, ניצן משה, רעות שייבה.
יצירות הלהקה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ורטיגו מאת נעה ורטהיים (1992)  עדשות מגע מאת נעה ורטהיים (1993)  סימביוזה מאת נעה ורטהיים (1994)  ארטוס מאת נעה ורטייהם (1995)  בורדומינו מאת נעה ורטהיים (1997)  פרה אדומה מאת נטע פולברמכר (1998)  חמסין מאת נעה ורטהיים (1998)  איש חוטים מאת גבור גודה ונעה ורטהיים (2000)  שמחת הדג מאת רמי לוי (2000)  אסתר מאת נעה ורטהיים (2000) |  כח האיזון מאת אדם בנג'מין (2001)  סלויה מאת נעה ורטהיים (2002)  לידת הפניקס מאת נעה ורטהיים (2004)  ורטיגו והיהלומים מאת נעה ורטהיים (2005)  Sunny Side Up מאת רוברטו אוליבן (2007)  רעש לבן מאת נעה ורטהיים (2008)  Roxy (ורטיגו הצעירה) מאת אלעד שכטר, רינה ורטהיים-קורן ואלכס שמורק (2009)  מאנא מאת נעה ורטהיים (2009)  נול מאת נעה ורטהיים (2011) |  ורטיגו 20 מאת נעה ורטהיים (2013)  רשימו מאת נעה ורטהיים (2014)  ורטיגו GLOBAL מאת נעה ורטהיים, אנה הלפרין ושרון פרידמן (2015)  ימה מאת נעה ורטהיים (2015)  אחת. אחת ואחת מאת נעה ורטהיים (2017)  לילא מאת נעה ורטהיים (2019)  Shape On Us מאת נעה ורטהיים (2020)  פרדס מאת נעה ורטהיים (2021)  מקום מאת נעה ורטהיים (2023)  בכורה 24 מאת נעה ורטהיים (2024) |
יורם זבה

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1941 (בן 83) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מהנדס תעשייה וניהול (B.Sc.)
 מקצוע:  מנהל ישראלי
 תפקיד:  נשיא לשכת הספנות הישראלית
 
יורם זֶבָּה (Yoram Sebba; נולד ב-9 בספטמבר 1941) הוא מנהל ישראלי, המכהן בתפקיד נשיא לשכת הספנות הישראלית. בעבר שימש נשיא ומנכ"ל חברת צים שירותי ספנות משולבים ויו"ר חברת השילוח והלוגיסטיקה UTI.
קורות חיים

זבה נולד וגדל בתל אביב. לאחר שירותו בצה"ל כמכונאי חימוש מטוסים, סיים את לימודיו והוסמך כמהנדס תעשייה וניהול (B.Sc.) מטעם הטכניון. בתקופה זו נבחר ליו"ר אגודת הסטודנטים בטכניון וליו"ר חברת הנסיעות איסתא ליינס. בהמשך סיים זבה בטכניון את התואר השני (M.Sc.) והשלישי בחקר ביצועים (.D.Sc).
בשנת 1971 החל זבה את עבודתו בחברת צים בתפקיד מנהל מחלקת התכנון. בחודש מאי שנת 1972 השתתף בהקמת שרות המכולות הבינלאומי, שנקרא ZIM Container Service ושימש סמנכ"ל תכנון ופיתוח וסמנכ"ל ספנות. בין השנים 1997 ל-2004 כיהן כמנכ"ל וכנשיא חברת צים. תקופתו בלטה בהיקף ההצטיידות באוניות מכולה חדשות וגדולות – 25 אוניות חדשות, בקנייה ובחכירה לטווח ארוך. צים מדורגת כיום במקום ה-9 בעולם, על פי הדירוג של כתב העת הבינלאומי Alphaliner שהוא כתב עת מהחשובים בעולם הספנות.
בשנת 1993 נבחר זבה לחבר בוועדות התחבורה של הסכמי אוסלו ובשנת 1994 נבחר לחבר בוועדות התחבורה של הסכמי השלום עם ירדן.
זבה שימש במשך ארבע שנים כחבר במועצת המנהלים של אחת מחברות הביטוח הגדולות בעולם לאוניות – London Steamship Owners Mutual Insurance Association Ltd. וארבע שנים נוספות כחבר במועצת הספנות העולמית בוושינגטון.
משנת 2005 ועד 2007 שימש חבר דירקטוריון צים, סגן יו"ר פעיל, ויו"ר כל חברות הלוגיסטיקה של צים בארץ. בתקופה זו הביא למיזוגן של שלוש חברות שילוח ולוגיסטיקה ישראליות לחברה חדשה בשם Uti Israel ומונה ליו"ר הראשון שלה.
פעילות ומעורבות אקדמית

זבה היה פעיל בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה והוא חבר כיום בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי רופין.
בשנת 2010 יזם את הקמת מגמת הספנות לתואר שני במרכז האקדמי רופין. בשנת 2013 יזם יחד עם פרופסור יהודה חיות את הקמת התוכנית ללימודי MBA בהתמחות לניהול ספנות ונמלים במסגרת הפקולטה לניהול, אוניברסיטת חיפה.
לשכת הספנות הישראלית מקיימת בהנחיתו קורס שנתי אינטנסיבי, להשלמת הידע בספנות. כיום הוא פעיל בדירקטוריון הטכניון, בוועד המנהל ובוועדות נוספות של המוסד.
פעילות ציבורית

בין השנים 2008 ל-2016 שימש יו"ר עמותת הידידים של המרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה. בשנת 1997 מונה זבה לקונסול כבוד של פינלנד בחיפה ובצפון. וקיבל את האות "אביר, דרגה ראשונה של מסדר האריה של פינלנד" מידי נשיא פינלנד סאולי ניניסטה על פועלו. בשנת 2015 קיבל זבה את התואר יקיר חיפה ובשנת 2018 הצטרף כחבר הוועד של הקרן לחיפה.
בינואר 2012 נבחר זבה לנשיא לשכת הספנות הישראלית. "יום הספנות", המפגש המקצועי השנתי של ענף הספנות בישראל, מתקיים ביוזמתו מאז שנת 2014 בהשתתפות שר התחבורה וצמרת הענף. בשנת 2018 הוא נבחר ליו"ר פורום לקוחות הנמלים בישראל, המייצג את התאחדות התעשיינים, איגוד לשכות המסחר, מועצת המובילים ולשכת הספנות הישראלית.
חיים אישיים

זבה מתגורר בשכונת ורדיה שבחיפה, נשוי לפרופ' רחל זבה (קולודני) ואב לשלושה. בנו, המוזיקאי והמנצח דוד זבה, הוא מנצח הבית של סימפונט רעננה ומנהל את הסטודיו לאמנים צעירים של האופרה הישראלית.
רודי ויסנשטין

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1910 ייהלבה, צ'כיה 
 פטירה:  20 באוקטובר 1992 (בגיל 82) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הישן בהרצליה 
 תחום יצירה:  צילום 
 
רוּדי וַיסנשטין (Rudi Weissenstein;‏ 17 בפברואר 1910 – 20 באוקטובר 1992) היה צלם ישראלי. ידוע בעיקר בזכות התיעוד הנרחב של חיי היומיום של העולים לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. צילם את התצלומים היחידים של מעמד הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ב-1948, והנציח בכרבע מיליון תשלילים את שנות הקמת המדינה, תמונות שהיו לאבני דרך בחברה הישראלית.
טקס הכרזת העצמאות, מתצלומיו הנודעים של ויסנשטין
קולנוע מוגרבי בצילום של רודי ויסנשטין
רודי ומרים ויסנשטין בפתח הצלמניה, 1978
הנצחה

בשנת 2002 יצא לאור ספר תצלומיו "צלמניה - רטרוספקטיבה" בהוצאת "עם עובד".
בשנת 2007 יצא לאור הספר "רודי ויסנשטין - צילום עברי", בעריכתו של אורי דביר, ובו מבחר עשיר מתצלומיו של ויסנשטין: תצלומי נוף, תצלומי אישים, ותצלומיה אנשיה של ישראל.
בשנת 2011 יצא הסרט התיעודי "הצלמניה" בבימויה של תמר טל, המתעד את מסעם המשותף של אשתו של רודי, מרים בת ה-96, ונכדה בן פטר, המנסים להציל את חנות הצילום מהריסה. הסרט זכה בפסטיבל דוקאביב 2011.
לקריאה נוספת

אורי דביר, רודי ויסנשטין צילום עברי - תמונות מהצלמניה, הוצאת מודן, 2007
מיכל עמרם, בן פטר ואנה פטרישיה כהאן (עורכים),רודי: לגלות מחדש את הארכיון (Rudi, Discovering the Weissenstein Archive), הוצאת Kehrer גרמניה, 2017
עשר הלירות עם דיוקן המבוסס על תמונתו
דנה בנטון

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1992 (בת 32) ווינטר פארק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2014 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרנגי מלון  Trinity Preparatory School 
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה איאנה בנטון (באנגלית: Denée Ayana Benton; נולדה ב-1991 או ב-1992) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות הופעתה כנטשה רוסטובה במחזמר "נטשה, פייר והשביט הגדול משנת 1812" בברודוויי ב-2016, עליו הייתה מועמדת לפרס טוני. בנטון קיבלה על עצמה את התפקיד של אליזבת' המילטון בהפקה בברודוויי של המחזמר "המילטון", החלה בהופעות ב-30 באוקטובר 2018. הקרדיטים שלה למשחק בטלוויזיה כוללים את "Unreal" ו"העידן המוזהב".
ביוגרפיה

בנטון נולדה וגדלה באוסטיס, פלורידה. אמה הייתה עיתונאית, מטפלת ואשת עסקים; אביה היה ראש עיריית יוסטיס ובכיר בשדה התעופה.
היא למדה בבית הספר למכינה טריניטי בווינטר פארק, פלורידה, לפני שסיימה את לימודיה באוניברסיטת קרנגי מלון ב-2014.
קריירה

תפקידה המקצועי הבולט הראשון של בנטון היה תפקידה כנבולונגי בסיבוב ההופעות הלאומי בווסט אנד ובארצות הברית ב"ספר המורמונים". מאוחר יותר היא לוהקה לתפקיד הראשי של נטשה ב"נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812" עם התיאטרון הרפרטוארי האמריקאי. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בתיאטראות ברודוויי כשהמופע נפתח בתיאטרון האימפריאל ב-14 בנובמבר 2016. בנטון קיבלה מועמדות לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקידה בתוכנית. היא הופיעה ב"לייט שואו עם סטיבן קולבר" ב-12 בדצמבר 2016, כדי לדון בתפקיד.
בנטון זכתה לפרסום רחב יותר בתפקידה החוזר בעונה השנייה של סדרת לייפטיים, "Unreal", בתור רובי קרטר בשנת 2016.
ב-17 באוקטובר 2018, הוכרז שבנטון תכנס לתפקיד אליזבת' המילטון בהפקה בברודוויי של "המילטון" היא עזבה את המחזה ב-24 בפברואר 2019.
החל משנת 2022, בנטון היא משתתפת בסדרת הדרמה ההיסטורית של HBO "העידן המוזהב", בתפקיד פגי סקוט. בסדרה היא משחקת לצד סינת'יה ניקסון, כריסטין ברנסקי ולואיזה ג'ייקובסון.
במאי 2022, בנטון שיחקה את התפקיד של סינדרלה במחזמר "אל תוך היער" של סטיבן סונדהיים במרכז העיר ניו יורק, יחד עם הת'ר הדלי, ניל פטריק האריס, שרה ברליס וגווין קריל.
חיים אישיים

בנטון החלה לצאת עם קרל לונדסטדט ב-2014, אותו הכירה בתוכנית המשחק שלה באוניברסיטת קרנגי מלון. הם התחתנו בשנת 2020.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | חלב אמא | לְהִשְׁתַעֲשֵׁעַ |  |
| 2019 | החברה שלנו | שרלוט |  |
| 2023 | Genie | ג'ולי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Unreal | רובי קרטר | 10 פרקים |
| 2018 | 25 | מורגן | סרט טלוויזיה |
| 2022–הווה | העידן המוזהב | פגי סקוט | תפקיד ראשי  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנים | מחזה | תפקיג | מקום | קטגוריה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–2015 | ספר המורמונים | נאבולונגי | תיאטראות שונים | סיור לאומי בארצות הברית |
| 2014–2015 | ספר המורמונים | נאבולונגי | תיאטרון הנסיך מוויילס | הקצה המערבי |
| 2015–2016 | נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 | נטשה רוסטובה | תיאטרון רפרטוארי אמריקאי | אזורי, טרום ברודוויי |
| 2016–2017 | נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 | נטשה רוסטובה | תיאטרון אימפריאלי | ברודוויי |
| 2017 | בשבילך אני שר | מרי טרנר | קרנגי הול | קונצרט MasterVoices |
| 2018–2019 | המילטון | אליזבת' המילטון | תיאטרון ריצ'רד רודג'רס | ברודוויי |
| 2022 | אל תוך היער | סינדרלה | מרכז העיר ניו יורק | הדרנים! |
| 2022 | אל תוך היער | סינדרלה | תיאטרון סנט ג'יימס | ברודוויי |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרסי טוני | השחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר | נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 | מועמדות |
| 2017 | פרסי ליגת הדרמה | ביצועים נכבדים | נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 | מועמדות |
| 2017 | פרסי עולם התיאטרון | פרסי עולם התיאטרון | נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812 | זכייה |
הערות שוליים

↑  "Denee Benton Theatre Credits". www.broadwayworld.com. נבדק ב-18 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Austin, Ellie. "Denée Benton on her role in The Gilded Age, the Royal Family and not feeling like 'the right type of black girl'". Tatler.
1 2 3 4  Condé Nast, How ‘Gilded Age’ Star Denée Benton Made Sure Peggy Scott’s Story Was Told Right, Glamour, ‏2022-01-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Soloski, Alexis (2017-05-11). "Denée Benton, Tony Nominee, Embraces Her Inner Natasha". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-02-15.
↑  Bastién, Angelica Jade (10 באוגוסט 2016). "UnREAL's Denée Benton on Why a Character Like Ruby Is Important and Representation in Hollywood". Vulture. נבדק ב-22 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (29 בינואר 2016). "'UnReal': Monica Barbaro, Denée Benton & More Join Season 2 Cast On Lifetime". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Denée Benton (Performer)". Playbill (באנגלית). נבדק ב-2022-03-05.
↑  Yaron Ten Brink, הסדרה הזאת כל כך רוצה להיות אחוזת דאונטון. ויש לה סיכוי, באתר הסדרה הזאת כל כך רוצה להיות אחוזת דאונטון. ויש לה סיכוי | טיים אאוט, ‏2022-01-25
↑  "Into the Woods | New York City Center".
↑  "Denee Benton Will Reprise Role of Cinderella in INTO THE WOODS on Broadway".
↑  "This Actor Couple's Florida Wedding Was Filled With Sunset-Color Flowers and the Sounds of a Junkanoo Band". Vogue (באנגלית אמריקאית). 2020-06-10. נבדק ב-2022-02-15.
↑  Petski, Denise (19 בנובמבר 2019). "'The Gilded Age': Denée Benton, Louisa Jacobson, Taissa Farmiga, Blake Ritson & Simon Jones Join HBO Period Drama". deadline.com/. נבדק ב-18 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017070388  MusicBrainz: a7954a0a-7b80-4a1a-ad40-6ff5a3294c4a  VIAF: 103149659943806831792   WorldCat (עם VIAF): 103149659943806831792
קרני צ'וקוואמקה

קרני צ'יבוז צ'וקוואמקה (באנגלית: Carney Chibueze Chukwuemeka; נולד ב־20 באוקטובר 2003) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקשר בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה הגרמנית בהשאלה מצ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירה > קריירת מועדונים

צ'וקוואמקה הצטרף לאקדמיה של אסטון וילה מהאקדמיה של נורת'המפטון טאון במרץ 2016. הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו באסטון וילה ביולי 2020.
צ'וקוואמקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-19 במאי 2021 בניצחון 1–2 על טוטנהאם הוטספר. במאי 2021 נבחר לשחקן העונה באקדמיה של אסטון וילה לעונת 2020/2021.
ב-2 באוגוסט 2022 צ׳לסי ואסטון וילה הודיעו על סיכום העברתו של צ׳וקוואמקה תמורת 20 מיליון יורו, ב-4 באוגוסט 2022 חתם רשמית בצ׳לסי לשש שנים.
ב-3 בפברואר 2025 הושאל צ'וקוואמקה לבורוסיה דורטמונד עד לסיום עונת 2024/2025 עם אופציה לרכישה בסיום תקופת ההשאלה.
קריירה > קריירת בינלאומית

צ'וקוואמקה זכאי לשחק בנבחרות של אנגליה, ניגריה ואוסטריה, כיוון שנולד באוסטריה להורים ניגרים. אחיו הגדול, קיילב צ'וקוואמקה, משחק גם הוא באסטון וילה.
לאחר שערך שתי הופעות בנבחרת אנגליה עד גיל 17, ב-29 במרץ 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 18. ב-2 בספטמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 19.
הערות שוליים

↑  Ashley Preece, Aston Villa tie down 'best 16-year-old in England' Chukwuemeka, BirminghamLive, ‏27 ביולי 2020 (באנגלית)
↑  Chukwuemeka signing confirmed, Chelsea F.C. 4 August 2022
↑  ברייטון מכחישה סיכום על קוקורייה, רכש לצ'לסי, באתר ONE‏, 4 באוגוסט 2022
1 2  Carney Chukwuemeka: Aston Villa wonderkid that Europe's top clubs are queuing up to sign | Goal.com, www.goal.com
ג'ון צ'ייפי

ג'ון לסטר הובארד צ'ייפי (באנגלית: John Lester Hubbard Chafee‏; 22 באוקטובר 1922 – 24 באוקטובר 1999) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית, כמושל רוד איילנד ואחר כך כנציגהּ בסנאט של ארצות הברית. צ'ייפי שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה, והיה אביו של לינקולן צ'ייפי.
ביוגרפיה > ראשית חייו ושירות צבאי

צ'ייפי נולד בפרובידנס, בירת רוד איילנד, נצר למשפחה ממנה יצאו פוליטיקאים רבים. הוא היה בנם של ג'נט מליסה (לבית האנטר) וג'ון שארפ צ'ייפי. סבא רבא שלו, הנרי ליפיט, היה מושלה ה-33 של רוד איילנד בשנים 1875–1877 ובין דודיו מדרגה שנייה נמנים המושל ה-44 צ'ארלס וורן ליפט, והנרי פרדריק ליפט, שייצג את רוד איילנד בסנאט של ארצות הברית בשנים 1911–1917. דודו זכריה צ'ייפי, היה פרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד, ופעיל זכויות אזרח בולט. בן דודו היה פרדריק ליפיט, לשעבר מנהיג המיעוט בבית הנבחרים של רוד איילנד. לצ'ייפי שתי בנות וארבעה בנים, בהם לינקולן צ'ייפי, שכיהן גם הוא כמושל רוד איילנד וכסנאטור מטעמה.
ג'ון צ'ייפי סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר גורדון שבפרובידנס ב-1931 ואז למד בתיכון קאונטרי דיי שבאותה העיר. ב-1940 סיים את לימודיו באקדמיית דירפילד במסצ'וסטס. כאשר האימפריה היפנית הובילה את המתקפה על פרל הארבור היה צ'ייפי סטודנט בשנה השלישית שלו ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת ייל. בעקבות המתקפה וכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, קטע צ'ייפי את לימודי התואר הראשון שלו והתגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא בילה את יום הולדתו ה-20 בלחימה בקרב גוודלקנל, מ-8 באוגוסט ועד נובמבר 1942, אז דיוויזיית הנחתים הראשונה הצטרפה לקרב במקום יחידתו של צ'ייפי. לאחר שקיבל דרגת לוטננט משנה (Second Lieutenant), לחם בקרב אוקינאווה ב-1945.
לאחר המלחמה, הוא השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ייל ב-1947 ושלוש שנים אחר כך, ב-1950 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. באוניברסיטת ייל היה חבר באחווה דלתא קאפה אפסילון באחוות הגולגולת והעצמות. ב-1951 שב לשירות בפעיל בחיל הנחתים ושירת במלחמת קוריאה, ולחם כמפקד פלוגה ד' בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים השביעי. על שירותו הצבאי של צ'ייפי בכוחות המזוינים של ארצות הברית עוטר במספר עיטורים צבאיים, בהם מדליית השירות הקוריאני, מדליית המערכה באוקיינוס השקט, מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה, והמדליה הקוריאנית של האומות המאוחדות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת

צ'ייפי נעשה לראשונה פעיל בפוליטיקה מאחורי הקלעים כאשר סייע בבחירת ראש עיר לפרובידנס בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא התמודד למושב בבית הנבחרים של רוד איילנד ב-1956 ובהמשך נבחר גם לתפקיד מנהיג מפלגת המיעוט. הוא נבחר מחדש ב-1958 וב-1960, שנה שבה רפובליקנים רבים נחלו הפסדים ברוד איילנד.
צ'ייפי נבחר למושל המדינה ב-1962. הוא סייע בייסוד מִנהל התחבורה הציבורית של רוד איילנד וביצירת התוכנית "האקר הירוק", מאמץ שימור סביבתי. ב-1968 שימש כיושב ראש אגודת המושלים הרפובליקנים. הוא כיהן בתפקידו כמושל עד לשנת 1969, במהלכה הפסיד באורח מפתיע למועמד המפלגה הדמוקרטית פרנק ליצ'ט, שנשב לאנדרדוג במערכת הבחירות. הגורמים שהובילו להפסדו בבחירות כוללים את העובדה שצ'ייפי התמודד שלוש פעמים עם מצע המתנגד נמרצות למס הכנסה, אמר כי גביית מס הכנסה היא הכרחית, ואת השהיית מסע הבחירות שלו לאחר שבתו טריבי בת ה-14 נהרגה בתאונת רכיבה.
ב-1969, מעט אחרי שהפסיד בבחירות על תפקיד מושל רוד איילנד, מונה צ'ייפי למזכיר הצי של ארצות הברית בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון. כהונתו של צ'ייפי כמזכיר הייתה בסימן נכונות לקבל החלטות נועזות ולדבוק בהן. סימן זה התבטא בהחלטתו למנות את האדמירל אלמו זומוולט לראש המבצעים הימיים על פני 33 קצינים בכירים נוספים, והתמודדותו עם פרשת פואבלו. אחת מן הפעולות הזכורות ביותר שלו כמזכיר הצי היא הסתייגותו מההמלצה למפקד הפואבלו לויד מ. באצ'ר בידי בית דין צבאי לשחרר את סגל אניית הביון רק אחרי שיבטח ביטחונה. מכיוון שהיה ברור כי קוריאה הצפונית היא אשמה בפרשה ולא באצ'ר או הספנים בסיפון הפואבלו, אמר צ'ייפי כי "באצ'ר ואנשיו סבלו מספיק", וכי חקירת העניין בבית דין צבאי רק תזרה מלח על הפצעים. הוא שימש כמזכיר הצי עד 1972, אותה שנה בה התפטר כדי להתמודד לסנאט.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם רוד איילנד

אחרי שהפסיד בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוד איילנד ב-1972 לסנאטור הדמוקרט המכהן קלייבורן פל, נבחר צ'ייפי לסנאט ב-1976, ונהיה לרפובליקני הראשון שזכה בבחירות לסנאט ברוד איילנד מאז 1930. הוא הצטרף לוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות של הסנאט ב-1977 ושם את איכות הסביבה בראש מעייניו, ולעיתים קרובות התייצב נגד עמדות מפלגתו בענייני סביבתנות לשמחת ארגוני שימור סביבתי. הוא כיהן כיו"ר הוועדה בתקופת כהונתו האחרונה בשנים 1995–1999. כאות הוקרה לפעילותו בתחום הסביבתנות, זכה צ'ייפי בפרס הסביבה ע"ש ליידי בירד ג'ונסון.
בין הצעות החוק שצ'ייפי דחף נמנה "חוק המים הנקיים" משנת 1986, ותיקון "חוק האוויר הנקי" ב-1990. הוא גם היה אדריכל "תוכנית הסופרפאנד" לניקוי אתרים בעלי פסולת רעילה וממנסחי "חוק זיהום נפט" משנת 1990. צ'ייפי דגל בזכות להפלה מלאכותית ותמכה בהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה. הוא נקט עמדה מתונה בכל הנוגע למסים ולסיוע ממשלתי לנזקקים. בנושאים חברתיים, צ'ייפי היה בין חברי הסנאט הליברלים ביותר. הוא התנגד לעונש מוות, להנהגת תפילות בבתי ספר ציבוריים ולאיסור על הומוסקסואלים לשרת בצבא ארצות הברית. צ'ייפי היה אחד הרפובליקנים הבודדים שהביעו את תמיכתם בחוקים נוקשים לפיקוח על נשק. הוא נתן חסות להצעת חוק שלו הייתה עוברת הייתה אוסרת על "ייצור, יבוא, יצוא, מכירה, רכישה, העברה, קבלה, החזקה או שינוע של אקדחי יד ותחמושת ידנית."
בשלהי שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נהיה צ'ייפי תומך נלהב בשיפור מערכת הבריאות בארצות הברית. הוא תמך בהרחבת תוכנית ה"מדיקייד" לילדים ממשפחות עם הכנסה נמוכה ולנשים בהיריון, נתן את חסותו לחקיקה שמטרתה הייתה להרחיב את הזמינות של שירותים ביתיים וקהילתיים לאנשים עם מוגבלויות ופעל להקמת מרכזי הכשרה בריאותית פדרליים. ב-1992 מונה ליו"ר כוח המשימה הרפובליקני של הסנאט לבריאות, וחתר לביסוס קונצנזוס בקרב הרפובליקנים בשאלת שירותי הבריאות הציבוריים. ב-1993 הוא הצטרף לסנאטור הדמוקרטי ג'ון ברו (אנ') מלואיזיאנה בהקמת "הקואליציה המרכזית של הסנאט": קואליציה המורכבת משישה סנאטורים דמוקרטים וששה רפובליקנים התומכים הסכמה דו-מפלגתית ברפורמת הבריאות. הוא נתן חסות לחקיקה שהרחיבה את המימון למדינות ארצות הברית המסייעות לבני נוער לצאת ממעגל האומנה לחיים עצמאיים.
ב-12 בפברואר 1999 הצביע צ'ייפי נגד שני הסעיפים בהם הואשם הנשיא ביל קלינטון במסגרת הליך ההדחה נגדו. צ'ייפי היה חבר בוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית והיה יו"ר ועדת המשנה של ועדת הכספים לענייני בריאות, אם כי החותם הגדול ביותר שהשאיר אחריו היה בענייני איכות והגנת הסביבה. הוא מילא בנוסף תפקידי הנהגה בסיעה הרפובליקנית בסנאט, כיו"ר הוועידה הרפובליקנית בסנאט בשנים 1985–1990. פחות משבועיים לפני מותו, צ'ייפי היה אחד מארבעה הרפובליקנים היחידים בסנאט שהצביעו בעד אשרור האמנה למניעת ניסויים גרעיניים. האמנה נועדה לאסור ניסויים גרעיניים תת-קרקעיים והייתה האמנה הבינלאומית הראשונה שלא עברה בסנאט מאז הסכם ורסאי.
ביוגרפיה > מותו

חודשים ספורים לאחר שהצהיר כי לא יתמודד מחדש לסנאט בבחירות שייערכו ב-2000, נפטר צ'ייפי באופן פתאומי בעקבות אי-ספיקת לב ב-24 באוקטובר 1999 — יומיים בלבד לאחר יום הולדתו ה-77 — במרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד שבבת'סדה, מרילנד. הוא הותיר אחריו את רעייתו וירג'יניה קואטס צ'ייפי ואת חמשת ילדיו, בהם לינקולן, שמונה למלא את מקומו של אביו בסנאט ואחר כך זכה בכהונה מלאה בבחירות 2000. ב-2000 הוענקה לצ'ייפי מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא קלינטון.
הערות שוליים

↑  Boyden, Deerfield Headmaster 66 Years, Will Retire in June, מתוך העיתון Fulton History (באנגלית)
↑  קוויים הולמן, A VOICE OF MODERATION, באתר Wayback Machine‏, 25 באוקטובר 1999 (באנגלית)
↑  ריצ'רד ה. קרטיס, Senator John H. Chafee (1922-1999), באתר וושינגטון ריפורט, דצמבר 1999 (באנגלית)
↑  הלן דיוור, Senate Rejects Test Ban Treaty, באתר וושינגטון פוסט, 14 באוקטובר 1999 (באנגלית)
↑  אליסה ג'. רובין, Senate Centrist John H. Chafee Is Dead at 77, באתר לוס אנג'לס טיימס, 26 באוקטובר 1999 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135922968  ISNI: 0000 0000 5556 4867  LCCN: n87945313  NARA: 10573057  NTA: 25826909X  SNAC: w63209vc  US Congress: C000269  VIAF: 28607990   WorldCat (עם VIAF): 28607990 
דיוקנו הרשמי של צ'ייפי כמושל רוד איילנד
אילן שחורי

| --- | --- |

שחורי באפריל 2019
 לידה:  12 בינואר 1954 (בן 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה  קריית החינוך אורט סינגאלובסקי 
 מעסיק:  מעריב לנוער, מעריב, הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה (1993) 
 
שחורי במרץ 2008
אילן שחורי (נולד ב-12 בינואר 1954) הוא עיתונאי, איש תיירות וחוקר תולדות ארץ ישראל, המתמחה בהיסטוריה של העיר תל אביב.