stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שנייה
סיווג > חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1

חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1, ידוע גם כ"מוביץ 1" או "ונקנבאך", הוא כמעט תמיד מחלה של קשר הפרוזדור והחדר. ההפרעה התפרסמה לראשונה במאמרו של הרופא ההולנדי קארל פרדריק ונקנבאך ב-1906, שם הוא כתב על הפרעה המתאפיינת בהתארכות הדרגתית של מרווח PR. בהמשך סווגה ההפרעה כהפרעה סוג 2 במאמרו של הרופא הרוסי-גרמני וולדרמן מוביץ ב-1924. שני השמות, "מוביץ 1" ו"ונקנבאך" מתייחסים לאותה הפתופיזיולוגיה.
במאמרו של ונקנבאך ב-1906 מתייחסת ההפרעה להיבט המכני שבהתארכות הדרגתית של פרק הזמן העובר בין התכווצות העליות לבין התכווצות החדרים. לאחר המצאת מכשיר האק"ג נעשה בו שימוש על מנת להבין את מקורה החשמלי של ההפרעה המכנית.
חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 1 מאופיין בהתארכות הדרגתית של מרווח PR, כאשר לאחר התארכות זו צפויה "נפילה" של מכלול QRS. לאחר "נפילת" המכלול, חוזר מרווח PR לטווחו התקין והמעגל חוזר על עצמו בשנית. הגורם להפרעה זו הוא התארכות הדרגתית של הרפרקטוריות (אי-היענות, או תקופת ההתאוששות) של קשר הפרוזדור והחדר לאחר כל דחף חשמלי המגיע אליו מקשר הגת, עד למצב בו כושל קשר הפרוזדור והחדר בהעברת אחד הדחפים החשמליים המגיעים אליו מהגת.
אחד התנאים הנדרשים על מנת לקבוע אם הפרעה מסוימת היא מוביץ 1 הוא הימצאות פעילות עלייתית סדירה (מרחק סדיר בין גלי P). אם הפעילות העלייתית אינה סדירה, יכולים להיות הסברים שונים לאי מעבר אחד הדחפים החשמליים מהעליות אל החדרים.
הגורמים להפרעה עשויים להיות איסכמיה של שריר הלב, שימוש מופרז בתרופות מסוימות כמו חוסמי בטא או דיגוקסין, מחלות דלקתיות, מחלת לב איסכמית, עמילוידוזיס, מחלת לב מסתמית או פגם במחיצת הלב.
מוביץ סוג 1 הוא כמעט תמיד מצב שפיר. ברוב המוחלט של המקרים לא יידרש טיפול מיידי בקצב עצמו והחולה יהיה לרוב ללא תסמינים. במצבים בהם מופיעים תסמינים, טיפול באטרופין תוך-ורידי יגרום לרוב לשיפור זמני.
סיווג > חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 2

חסם הולכה מדרגה שנייה סוג 2, ידוע גם כמוביץ 2, הוא כמעט תמיד בעיה במערכת ההולכה המרוחקת יותר - סיבי ההולכה על שם היס ופורקינייה. באק"ג מאופיין מוביץ 2 בגלי P שלאחריהם לא מופיע מכלול QRS, אך ללא התארכות או התקצרות של מרווח PR. לרוב ייראו מספר מסוים של גלי P שאינם מלווים במכלול, ומדי פעם הוא כן יופיע. כלומר, לא כל דחף חשמלי המגיע מקשר הגת והפרוזדור מצליח להמשיך אל החדרים ולעורר אותם. תבנית זו באק"ג ייחודית למוביץ 2. גם מוביץ 2 מתחלק למספר תת-סוגים, זאת על פי היחס שבין מספר הדחפים המגיעים מקשר הגת והפרוזדור לבין מספר הדחפים המצליחים לעבור דרך קשר הפרוזדור והחדר ולהמשיך אל החדרים. בפועל הדבר מתבטא ביחס בין מספר גלי ה-P לבין מספר מכלולי QRS. לדוגמה, מצב שבו על כל שני גלי P יופיע מכלול QRS אחד יכונה מוביץ סוג 2 - 2:1, ומצב שבו על כל שלושה גלי P יופיע מכלול QRS אחד יכונה מוביץ סוג 2 - 3:1.
הסכנה בחסם הולכה מסוג זה היא שהוא עלול להתפתח לחסם הולכה מדרגה שלישית (חסם הולכה מלא) עם או בלי קצב מילוט מן החדרים, מה שעלול לגרום לדום לב או לברדיקרדיה קיצונית שתלווה בלחץ דם נמוך.
סיווג > יחס P:QRS

בשל העובדה שמוביץ סוג 1 מתרחש באופן מעגלי, היחס בין גלי P לבין מכלולי QRS במעגל נשאר בדרך כלל קבוע. היחס בין מספר גלי P לבין מספר המכלולים משמש לאפיון נוסף של סוג חסם ההולכה. לדוגמה, מוביץ סוג 1 שבו יש 4 גלי P ו-3 מכלולי QRS במעגל (כלומר, קיים בו גל P אחד שלאחריו לא מופיע QRS) יכונה "מוביץ סוג 1 - 4:3".
גם מוביץ סוג 2 יתרחש לרוב באופן בו קיים יחס קבוע בין מספר גלי P לבין מספר מכלולי QRS. גם כאן משמש היחס בין מספר גלי ה-P לבין מספר מכלולי ה-QRS לצורך אפיון ספציפי של סוג חסם ההולכה. היחס יכול להיות 2:1, 3:1, 4:1, 5:1 וכו'. ככל שהיחס בין גלי ה-P לבין מכלולי QRS הוא גדול יותר, כך חסם ההולכה הוא חמור יותר. חסם הולכה מוביץ סוג 2 נחשב לחסם הולכה שאינו יציב מטבעו ועל כן נפוץ שהיחס משתנה במהלך הזמן.
יחס P:QRS הוא תמיד בתבנית של (X:(X-1 במוביץ סוג 1 ו-X:1 במוביץ סוג 2 (כאשר X מייצג את מספר גלי ה-P), זאת בגלל צורת הפעולה של כל אחד מהחסמים. מסיבה זו ניתן לרוב לוותר על ציון סוג החסם, ולקרוא לחסם ההולכה על פי יחס החסימה. למשל, "מוביץ 3:1" יתייחס בהכרח למוביץ סוג 2, כיוון שרק בו יכול להיווצר יחס כזה, ואילו "מוביץ 4:3", לעומת זאת, יתייחס בהכרח למוביץ סוג 1. יש להוציא מכלל זה מצב של יחס חסימה 2:1, שיכול להתאים גם למוביץ סוג 1 וגם למוביץ סוג 2.
במצב של חסם הולכה עם יחס P:QRS של 2:1, לא ניתן להיעזר ביחס על מנת לקבוע את סוג חסם ההולכה, וכן לא ניתן להיעזר בהתארכות של מרווח PR לשם כך (כיוון שאין אפשרות לצפות בהתארכות PR באמצעות צפייה בגל P אחד בלבד המלווה במכלול QRS). במצב כזה מרווח PR ארוך מהתקין, המלווה ב-QRS תקין ברוחבו, מצביע בסבירות גבוהה יותר על מוביץ סוג 1, ואילו מרווח PR תקין באורכו המלווה ב-QRS רחב מהתקין, מצביע לרוב על מוביץ סוג 2.
תסמינים וסימנים

חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שנייה אינו בא תמיד לידי ביטוי בתסמינים, אולם הוא עלול לגרום לברדיקרדיה, קרי דופק איטי, וכתוצאה מכך לעייפות וחולשה, עילפון ואף מוות. כמו כן, תפוקת הלב הירודה עלולה להתבטא בסימנים של אי-ספיקת לב, כגון קוצר נשימה במאמצים.
טיפול

קיצוב מלאכותי על ידי קוצב לב, בין אם זמני או קבוע, הוא הטיפול העיקרי בחסם הולכה עלייתי-חדרי תסמיני, וישנן התוויות מסוימות לקיצוב מלאכותי גם בהיעדר תסמינים, כפי שיפורט להלן. יחד עם זאת, כאשר ישנה סיבה הפיכה להופעת חסם ההולכה, כגון טיפול תרופתי המעכב את ההולכה בקשר הפרוזדור והחדר או הפרעות אלקטרוליטריות, טיפול בגורם עשוי להביא לחלוף חסם ההולכה.
במתאר חריף, כאשר הברדיקרדיה מלווה בסימנים של אי-יציבות המודינמית, כגון לחץ דם נמוך, ערפול וחוסר הכרה וסימני בצקת ריאות, קובע אלגוריתם ההחייאה במבוגרים ACLS כי יש לטפל באטרופין, ומשטיפול זה אינו מסייע יש לשקול קיצוב חיצוני. בהיעדר סימנים של אי-יציבות המודינמית מתבצע ניטור סימנים חיוניים וניטור אלקטרוקרדיוגרפי עד להחלטה על השתלת קוצב לב קבוע.
לפי הקווים המנחים של איגוד הקרדיולוגיה האמריקני (ACC) משנת 2018, חסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ II, או חסם הולכה מתקדם אחר, הוא התוויה (המלצה חזקה רמה I) להשתלת קוצב לב קבוע, ללא קשר לתסמינים, וזאת בהנחה שחסם ההולכה אינו כתוצאה מגורם הפיך. בחסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ I, ישנה המלצה בינונית (רמה IIa) לקוצב לב רק אם חסם ההולכה גורם לתסמינים. אם הוא אינו גורם לתסמינים, ההמלצה היא שלא להשתיל קוצב לב קבוע (רמה III), למעט אם מדובר בחסם הולכה שנגרם על רקע מחלת עצב-שריר, ואז זוהי המלצה חזקה (רמה I).
קווים מנחים דומים פרסם איגוד הקרדיולוגיה האירופי (ESC) בשנת 2013, כאשר לגבי חסם הולכה מדרגה שנייה סוג מוביץ I, ההמלצה להשתלת קוצב לב קבוע, גם היא ברמה בינונית (IIa) היא כאשר הוא גורם לתסמינים או כאשר חסם ההולכה נמצא בבדיקות אלקטרופיזיולוגיות בגובה צרור ההולכה על שם היס או מתחת לו.
ראו גם

חסם הולכה עלייתי-חדרי
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה שלישית
הפרעות קצב
הערות שוליים

↑  Fred M. Kusumoto, Mark H. Schoenfeld et al., James R. Edgerton, Kenneth A. Ellenbogen, Michael R. Gold, Nora F. Goldschlager, Robert M. Hamilton, José A. Joglar, Robert J. Kim, Richard Lee, Joseph E. Marine, Christopher J. McLeod, Keith R. Oken, Kristen K. Patton, Cara N. Pellegrini, Kimberly A. Selzman, Annemarie Thompson, Paul D. Varosy, 2018 ACC/AHA/HRS Guideline on the Evaluation and Management of Patients With Bradycardia and Cardiac Conduction Delay, J Am Coll Cardiol. 2019 Aug, 74 (7) e51-e156.
↑  Authors/Task Force Members, Michele Brignole et al., ESC Guidelines on cardiac pacing and cardiac resynchronization therapy: The Task Force on cardiac pacing and resynchronization therapy of the European Society of Cardiology (ESC). Developed in collaboration with the European Heart Rhythm Association (EHRA), European Heart Journal, Volume 34, Issue 29, 1 August 2013, Pages 2281–2329.
חדר 101

ערך זה עוסק בחדר המתואר בספר 1984 כחדר עינויים. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה סאטירית, ראו .
"חדר 101" (באנגלית: Room 101) מופיע בספרו של ג'ורג' אורוול, "1984", כחדר עינויים שבו חושפים את האסיר לסיוט הגרוע ביותר שלו. בעקבות זאת, מספר חדר זה מופיע בהקשרים תרבותיים נוספים כבעל משמעות מפחידה.
חדר 101 בספר "1984"

אין צורך לקחת אותי אל המקום ההוא! האם לא סיפרתי לכם הכל? מה עוד אתם רוצים לדעת? אין דבר שאיני מוכן להודות בו. רק כתבו ואני אחתום - על כל דבר! אל תקחו אותי לחדר 101!
"חדר 101" הוא חדר עינויים במיניסטריון האהבה, שבו חושפים את האסיר לסיוט האיום ביותר שלו. הדבר אפשרי משום שבעולם הטוטליטרי של הספר "1984", השלטון יודע הכול על כל חבר מפלגה. פחדו הגדול של וינסטון סמית' (גיבור הספר), עכברושים, מביא לכך שהוא יעונה בחדר זה בעזרת עכברושים. מכניסים אותו לחדר 101, ומציגים בפניו כלוב מוארך בעל ידית, המחולק לשני מדורים שבהם משתוללים המוני עכברושים. אל חזית הכלוב מחוברת מסכה שצידה הקעור מופנה כלפי חוץ, אליה מקרבים את פניו של סמית'. כדי להתחמק, מתחנן סמית' שיענישו בעונש זה את אהובתו, ג'וליה, במקומו. העינויים ומה שווינסטון עשה כדי לחמוק מהם מרסקים את רגשותיו לג'וליה, את האידאולוגיה בה דבקו ואת חלומותיהם לעתיד. לשלטון לא הייתה כוונה לענות את סמית' לשם עינוי גרידא, אלא לגרום לו לבגוד באדם היחיד אותו אהב, וכך לשבור את רוחו.
השם "חדר 101" נובע כנראה ממספרו של חדר הישיבות של ה-BBC שבו ישב אורוול בפגישות משעממות ומעיקות.
חדר 101 בתרבות

"חדר 101", כמו "קומה 13", משמש בתרבות הפופולרית כדי לתת משמעות מפחידה למשהו שאחרת יכול היה להיות דבר רגיל לגמרי. כך, לדוגמה, בסרט "מטריקס" משנת 1999 גר ניאו, גיבור הסרט, בחדר 101.
בסדרת הטלוויזיה "חדר 101" משליך המרואיין האורח לחדר 101 את הדברים שהוא מאס בהם ורוצה שיעלמו מהעולם.
ראו גם

האח הגדול
1984 (ספר, מונחים)
הערות שוליים

↑  BBC - BBC Four Documentaries - Room 101, ‏2007-01-05
טבח אדנה

| --- | --- |

 תאריך:  אפריל 1909 
 מקום:  וילאייט אדנה 
 מטרה:  נוצרים ארמנים
 קואורדינטות:  37°00′00″N 35°19′17″E﻿ / ﻿37°N 35.32133°E﻿ / 37; 35.32133
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  20,000–25,000
 מבצע:  עות'מאנים
 he
 
טבח אדנה (בארמנית: Ադանայի կոտորած, בטורקית: Adana Katliamı) היה מעשה טבח המוני שבו נרצחו עשרות אלפי נוצרים ארמנים בידי עות'מאנים מוסלמים באפריל 1909, בוילאייט אדנה של האימפריה העות'מאנית בזמן ההפיכה הנגדית העות'מאנית. בסביבות 20,000 עד 25,000 בני אדם נרצחו בשורה של מעשי טבח שנמשכה כחודש שלם, באדנה ובערים הסובבות אותם, רובם ארמנים; דווח כי גם כ-1,300 אשורים נרצחו במהלך הטבח.
בניגוד למעשי הטבח הקודמים של החמידים, האירועים לא אורגנו על ידי הממשל המרכזי אלא יזמו על ידי פקידים מקומיים, אינטלקטואלים ואנשי דת איסלאמיים, כולל תומכי מועצת האיחוד והקידמה (CUP) באדנה. הפרופסור להיסטוריה רונלד גריגור סאני(אנ') מאוניברסיטת מישיגן מתאר את טבח אדנה כ"יותר כמו מהומה עירונית שהידרדרה לפוגרום ולא הרג המוני ביוזמת המדינה".
הטבח באדנה היה חלק משרשרת אירועים של התנכלויות, אלימות ומעשי טבח שהובילו בסופו של דבר לרצח העם הארמני ב-1915.
רקע

בשנת 1908 התרחשה באימפריה העות'מאנית הפיכה צבאית, כאשר "הטורקים הצעירים" תפסו את השלטון והדיחו את הסולטאן. עם עלייתם של הטורקים הצעירים קיוו הארמנים לזכות ולממש את שאיפתם לאוטונומיה. ואכן, בתחילת שלטונם של הטורקים הצעירים קיבלו הארמנים שוויון זכויות, זכות לשרת בצבא (שהייתה נתונה עד אז למוסלמים בלבד) וזכות להיבחר לפרלמנט החדש.
בתחילת 1909 נערכה הפיכת-נגד (אנ') על ידי מספר גורמים צבאיים עות'מאניים ראקציונרים, בצירוף סטודנטים לתאולוגיה אסלאמית, שמטרתם הייתה להחזיר את השליטה במדינה לסולטאן ולשלטון השריעה. מהומות וקרבות פרצו בין הכוחות הראקציונרים לבין כוחות מועצת האיחוד והקידמה, עד שמועצת האיחוד והקידמה הצליחה לבסוף לדכא את המרד באירוע 31 במרץ (אנ') (לפי הלוח היוליאני, 13 באפריל לפי הלוח הגרגוריאני).
אך בעוד שתנועת הפיכת-הנגד סימנה בהתחלה את ממשלת הטורקים הצעירים כמטרה, היא גלשה לפוגרומים נגד הארמנים, שנתפשו כמי שתמכו בהחזרת החוקה (אנ') ושימשו כשעיר לעזאזל בין הכוחות.
הטבח

כאשר נקראו כוחות צבא עות'מאניים לטפל באירועים, במקום לנסות לשכך את האלימות, הם השתתפו בביזת מובלעות ארמניות בנפת אדנה שבקיליקיה באזור החוף. בטבח אדנה נרצחו כ-20,000 ארמנים ורבעים וכפרים ארמנים נשרפו ונשדדו. בעוד שהמרד נמשך עשרה ימים בלבד, הוא גרם לפוגרום ומעשי טבח בארמנים שנמשכו למעלה מחודש.
תגובות

ארשגוהי טאוטיג היא הראשונה שדיווחה על האירוע וביקרה במקום. זאבל יסאיאן עשתה מספר כתבות על הנושא וכתבה יצירות ספרותיות בהקשר לרצח העם באדנה.
תגובות > תגובות ביישוב היהודי בארץ ישראל

ב-4 במאי 1909, לאחר טבח אדנה שהחל בחודש אפריל, פרסם איתמר בן-אב"י, עורך העיתון "הצבי" של אליעזר בן-יהודה, מאמר־מערכת בשם "אנחנו", בו הוא מאשים את היהודים בעמידה מן הצד ואדישות אל מול הטבח שעורכים הטורקים בארמנים: ”חמשה־עשר אלף ארמנים נשחטו...והמספר הזה אינו אומר לנו כלום!... יש עוד עם אחר בעולם הסובל כיהודים”. בן-אב"י טוען במאמר כי היהודים בירושלים אינם אוספים כספים לתרומה, למרות בקשת העדה הארמנית, וזאת מתוך אתנוצנטריות, שאף נוספת לה מסורת עממית: "לפי מסורה בעם הפשוט, הארמנים אינם אלא עמלקים". משום כך החליט בן אב"י לפתוח בעיתון מגבית "לטובת הארמנים הנשחטים" ולפרסם קול קורא: ”הנה קוראים אנחנו לכל היהודים בארצנו למסֹר לידינו, במערכת, לשם הארמנים את נדבותיהם...נדבות עם בלי ארץ לעם בלי ארץ - הישמעו היהודים? הימלאו אחר קריאתנו?”.
ב-17 במאי 1909, במדור "חדשות אחרונות" תחת הכותרת "הטבח בארמנים" נכתב בעיתון: ”הטבח בארמנים לא חדל. מדי יום ביומו הורגים המושלמים מאות ארמנים. ארבעת אלפי החיילים אשר בכל הגליל משתתפים גם הם בטבח הנורא הזה. בעדנה עצמה נשחטו ששת אלפים וחמש מאות איש, ובשאר המדינה עוד כשלושים אלף”. כעבור יומיים, תחת כותרת זהה נכתב: ”חמישה־עשר אלף איש נשארו בלי מחסה, אלפים נהרגו... בשמונה־עשר אפריל יצאו אנשי הצבא...על בית־הספר הארמני שהכיל אלפים בורחים מהארמנים, ויחלו לירות בעם הזה. בית־הספר ניצת באש, רוב הבורחים נשרפו, ואלה אשר ניסו לצאת החוצה הומתו בכדורי החיילים... התבערה הנוראה הזאת ארכה שני ימים. אלפי איש נשרפו בה... בה בשעה הלך הטבח הלך וגדל בגליל עדנה. בימים אחדים נהרגו ונטבחו עשרים אלף איש, הממשלה חסרת אונים לעצר בעד הטבח”. למחרת, תחת הכותרת "הטבח בעדנה", עודכנו המספרים: ”הומתו מהמושלמים אלפיים איש...מספר חללי הארמנים עלה ליותר משלושים אלף”.
הערות שוליים

↑  רצח העם הארמני, הוועד למאבק ברצח עם
↑  אנחנו, הצבי, 4 במאי 1909
↑  אורון 1995, מגיבים, עמ' 123-120.
↑  חדשות אחרונות: הטבח בארמנים, הצבי, 17 במאי 1909
↑  חדשות אחרונות: הטבח בארמנים, הצבי, 19 במאי 1909
↑  חדשות אחרונות: הטבח בעדנה, הצבי, 20 במאי 1909
↑  אורון 1995, מגיבים, עמ' 119–120
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294981205171  LCCN: sh85007295 
הרובע הארמני של אדנה נבזז והרוס לאחר מעשי הטבח ב-1909.
טיבור שאראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1919 בודפשט, הרפובליקה הסובייטית ההונגרית 
 פטירה:  11 במאי 1995 (בגיל 76) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1975)  פרס פרנץ ארקל (1959)  אמן מצטיין של הונגריה (1988) 
 
טיבור שאראי (בהונגרית: Sárai Tibor;‏ בודפשט, 10 במאי 1919 – בודפשט, 11 במאי 1995) היה מלחין יהודי-הונגרי עטור פרסים, זוכה פרס האמן המצטיין, פרס פרנץ ארקל (פרס ממלכתי למלחינים מצטיינים, מנהלים מוזיקליים ולפעילות אמנותית), ופרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל), מורה פרופסור למוזיקה.
ביוגרפיה

בין 1938 לבין 1942 למד כינור אקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, ובמקביל – באופן פרטי – למד קומפוזיציה אצל פאל קדושה. בין 1942 לבין 1945 (תקופת מלחמת העולם השנייה והגבלות קשות על יהודי הונגריה) לא ידוע עליו הרבה רק זאת שהוא למד/לימד בית הספר למוזיקה גולדמארק שנתן בית למוזיקאים יהודים.
שאראי ביצע תפקידים ציבוריים רציניים בחיי המוזיקה ההונגרית לאחר 1945. בשנת 1948 – למשך שנה אחת – הפך למזכיר הכללי בפועל של האיגוד המקצועי החופשי של המוזיקאים ההונגרים. ב-1949 מונה לסגן ראש מחלקת המוזיקה של הרדיו הממלכתי ההונגרי ובין 1950 לבין 1953 היה ראש המחלקה. בין השנים 1949–1950 היה גם ראש אגף המוזיקה במשרד התרבות של הונגריה. מ-1953 עד 1959 לימד בקונסרבטוריון בבודפשט, ולאחר מכן מ-1959 הפך למורה ואחר כך לפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא פרש ב-1980.
ביוגרפיה > תפקידים ציבוריים

מ-1959 עד 1978, הוא היה המזכיר הכללי של אגודת המוזיקאים ההונגרית
בשתי קדנציות – 1972–1977, 1980–1985 – היה חבר בוועד הפועל של מועצת המוזיקה הבינלאומית הפועלת תחת אונסק"ו
בשנים 1975–1977 כיהן גם בתפקיד סגן נשיא המועצה
בשנים 1980–1982 כיהן בתפקיד המזכיר הכללי של המועצה
ביוגרפיה > מלחין וסופר

שאראי היה פעיל גם כמלחין והלחין כמעט בכל הז'אנרים למעט אופרה: הוא הלחין אורטוריה, שלוש קנטטות, שתי סימפוניות, שמונה קטעי תזמורת נוספים, שלוש רביעיות מיתרים ויצירות מוזיקה קאמרית אחרות, יצירות מקהילה א-קפלה, שירים, קטעי סולו. לכינור, לפסנתר, לויולה, לחליל ועוד. שאראי כתב גם ספר בשם "תולדות המוזיקה הצ'כית" שיצא לאור ב-1959. מיצירותיו נעשו מספר הקלטות רדיו ודיסקים.
הוא נפטר ב-1995, יום אחד לאחר יום הולדתו ה-76.
פרסים

פרס פרנץ ארקל (1959)
פרס קושוט (1975)
פרס האמן המצטיין (1988)
לקריאה נוספת

עורך אנדראש סקיי: מי זה מי במוזיקה ההונגרית? הוצאת מוזיקה, בודפשט, 1988. מסת"ב 9633306728
טיבור שאראי
itunes - יצירותיו של טיבור שאראי - סדרת המחברים ההונגרים של היום
הערות שוליים

↑  בית הספר אנני פישר ששמה היה במלחמת העולם השנייה בית הספר למוזיקה גולדמארק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810569745905606  BnF: cb16431154r (data)  GND: 1089765983  ISNI: 0000 0001 0968 2456  LCCN: n85374824  NKC: mzk2010589787  NTA: 296983799  SELIBR: 300281  VIAF: 44725302   WorldCat (עם VIAF): 44725302
טבח אגם מאג'ורה

טבח אגם מאג'ורה הוא שם כולל לקבוצה של פשעי מלחמה שהתרחשו בסמוך לאגם מאג'ורה בצפון איטליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
במהלך ספטמבר-אוקטובר 1943 רצחו חברי דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה 56 יהודים, מרביתם יהודים יוונים בעלי אזרחות איטלקית. רבות מהגופות הוטבעו באגם כדי למנוע גילוי אך אחת הגופות נשטפה לחוף אגם בשווייץ השכנה, והובילה לתשומת לב בינלאומית לטבח ולחקירה חלקית.
פשע המלחמה היה נתון למשפט במערב גרמניה בשנת 1968 שבו חמישה מהנאשמים נמצאו אשמים אך מאוחר יותר שוחררו באופן שנוי במחלוקת לאחר פסק דין של בית המשפט הגבוה בגרמניה שקבע כי האישומים בתיק התיישנו.
רקע

לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, ב-8 בספטמבר 1943 נכנסה דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה לאזור אגם מאג'ורה בצפון איטליה, לאחר שהות בחזית המזרחית. בשלב זה היו לדיוויזיה הוראות קפדניות שלא לבצע מעשי אלימות כלפי אזרחים. למרות זאת, אחת היחידות בפיקודו של יואכים פייפר ביצעה את טבח בובס (אנ') ב-19 בספטמבר כנקמה ללכידת שני חיילים גרמנים ורצחה 23 אזרחים למרות שחרורם של שני החיילים.
בניגוד להסכמים, היחידה צדה פליטים יהודים שניסו למצוא ביטחון באיטליה. היחידה עצרה והוציאה להורג יהודים ובזזה רכוש יהודי, ובסופו של דבר, הורתה לעצור את הנוהג הזה על ידי מפקד האס אס פול האוסר שהבהיר כי מעצרם של יהודים והחרמת רכושם שמורות אך ורק למשטרת הביטחון ולמשטרה, ה-אס דה.
מעשי הטבח

מיד לאחר הכניעה האיטלקית הוצב גדוד של הלייבסטנרטה בצד המערבי של אגם מאג'ורה כדי לסייע בפירוק הצבא האיטלקי. מספר משפחות יהודיות התגוררו בכפרים בצד זה של האגם, חלקן משפחות פליטים יהודים יוונים, אחרים יהודים איטלקים שנמלטו מהערים. זהותם ומיקומם הועברו לגרמנים על ידי הפשיסטים האיטלקים המקומיים.
חברי היחידה הנאצית עצרו למעלה מ-50 יהודים והחזיקו אותם במספר מלונות מקומיים. הידוע מבין מעשי הטבח הללו היה זה של שישה עשר האסירים שהוחזקו במלון בעיר מיינה הנושא שם זהה. ב-19 בספטמבר קיימו קציני היחידה המעורבים פגישה בה הוחלט לירות בגברים, נשים וילדים יהודים ולהטביע את גופותיהם באגם מאג'ורה.
האסירים היהודים נלקחו בקבוצות קטנות ממלונותיהם בלילה בין ה-22 ל-23 בספטמבר ונלקחו ליער מקומי בו נורו. לאחר מכן הונחו הגופות בשקים מלאים באבנים והוטבעו באגם.
מספר אסירים יהודים נוספים נרצחו ולאחר מכן נקברו בקברי אחים. רק מעטים מהאסירים נמלטו, כשמשפחה אחת, משפחת בהר מבעלי המלון שרדה בזכות היותם אזרחים של טורקיה והסיוע של הקונסול הטורקי שארגן עבורם מעבר לשווייץ.
מלבד מעשי הרצח במלון מיינה נרצחו בכפר סמוך עוד 14 יהודים, שניים בפיאן די נאווה, ליד פרמנו, תשעה בארונה, שלושה במרגוזו ושניים באורטה סן ג'וליו ב-16 בספטמבר. למחרת, 17 בספטמבר, נרצחו ארבעה יהודים בסטרסה.
באוקטובר 1943 רצחו חברי אותה יחידה את הבנקאי היהודי אתורה אובזה (אנ') ושלושה מבני משפחתו באינטרה סמוך לורבניה באזור אגם מאג'ורה, וקברו את הגופות.
מספר הקורבנות המדויק לא ידוע, אך לפחות 50 יהודי יוון ואיטליה נרצחו על ידי היחידה בספטמבר ובאוקטובר 1943 במהלך מעשי הטבח באגם מאג'ורה בניהם בני משפחת פרננדס-דיאס וקרוביהם ממשפחת מודיאנו, וכ - 56 קורבנות נאמדים במה שתואר כטבח הגרמני הראשון ביהודי איטליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
השלכות

מעשי הטבח זכו לתשומת לב בינלאומית לאחר שאחת הגופות נשטפה לגדות אגם בשווייץ והמקרה דווח בעיתון שווייצרי מקומי. הדבר הוביל לחקירת האירועים על ידי שני שופטים של חטיבת ליבנסטארטה אך ללא סנקציות על חברי היחידה שהייתה אחראית לטבח.
חמישה מחברי הלייבסטנדרטה, האנס קרוגר, הרברט שנל, האנס רוהוור, אוסקר שולץ ולודוויג לייטה, הואשמו על ידי בית משפט באוסנברוק בשנת 1968 ב-22 מקרי רצח.
בית המשפט מצא את שלושת הראשונים אשמים ברצח וגזר עליהם מאסר עולם ואילו השניים האחרים קיבלו עונש מאסר של שלוש שנים באשמת סיוע לפשע. התיק הועבר לבית המשפט הגבוה בגרמניה, ה-Bundesgerichtshof, שקבע כי על אף שאינו מבטל את פסק הדין במהותו, יש לשחרר את פושעי המלחמה הנאצים מסיבות טכניות. מכיוון שהפשע בוצע בשנת 1943 ולמעשה נחקר על ידי היחידה כבר אז, גם ללא מסקנה, תאריך ההתחלה הרגיל להתיישנות על פשעים נאצים, תאריך הכניעה הגרמני בשנת 1945, לא חל, כלומר חלה על מעשי הטבח התיישנות.
פסק דין זה גרם לתסכול רב בגרמניה מצד דור צעיר יותר של תובעי מדינה שהיו מעוניינים להעמיד לדין את הפושעים הנאצים ואת עוזריהם.
בגין רצח משפחת אובזה, הועמד לדין בשנת 1954 האוסטרי גוטפריד מאיר בקלגנפורט, אך לא נמצא אשם.
מעשי הטבח בתרבות

על מעשי הטבח במלון מינה הופק סרט (Hotel Meina)(אנ') שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט עורר מחלוקת מכיוון שהוא סטה מהסיפור, שנכתב על ידי מרקו נזה, וגם מהאירועים האמיתיים. יוצרי הסרט הואשמו בכך שהציגו את הגרמנים באור חיובי.
בקי בהר-אוטולנגי, בתו של בעל המלון ועד ראייה לאירועים, אז בת שלוש עשרה, פרסמה את זכרה לאירועים בספר שכותרתו "הטבח הנשכח".
הערות שוליים

↑  "BOVES, 19.09.1943" (באיטלקית). Atlas of Nazi and Fascist Massacres in Italy. נבדק ב-24 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ARONA, 15-16.09.1943" (באיטלקית). Atlas of Nazi and Fascist Massacres in Italy. נבדק ב-29 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Meina" (בגרמנית). Gedenkorte Europa 1939–1945. נבדק ב-29 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "INTRA, VERBANIA, 05-17.10.1943" (באיטלקית). Atlas of Nazi and Fascist Massacres in Italy. נבדק ב-29 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גילה הדר, נישואים כאסטרטגיה של קיום והישרדות בקהילת שאלוניקי בתקופת מלחמת העולם השנייה, עמ' 213 (הערת שוליים 31)
1 2  Mane, Saviona (12 במרץ 2007). "Reconstructing a Massacre". Haaretz. נבדק ב-29 בספטמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
מפת אגם מאג'ורה משנות השלושים עם מיקומי הטבח המסומנים באדום
מאמר בעיתון השווייצרי על טבח מאג'ורה, 23 באוקטובר 1943.
טאצ'בק

מגרש פוטבול, בקצותיו האנכיים ממוקמים האנד זונים
טאצ'בק (באנגלית: Touchback) הוא מצב במשחק פוטבול בו הכדור יוצא מהאנד זון אל מחוץ למגרש כשהכדור לא בשליטת אחד השחקנים. אחרי טאצ'בק, הקבוצה שבאנד זון שלה התרחש הטאצ'בק מקבלת את הכדור בקו ה-20 יארד שלה.
מהלך ייחשב לטאצ'בק במקרים הבאים:
בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ויוצאת מחוץ לקווי המגרש.
בעיטת פתיחה או בעיטת הרחקה נכנסת לאנד זון ונשארת בו או נתפסת על ידי שחקן שלא מחזיר את הכדור ונשאר באנד זאון.
חטיפת מסירה על ידי שחקן הגנה באנד זון של הקבוצה שלו, שהופל באנד זון או לא התקדם מהאנד זון.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוטבול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זכוכית משוריינת

חלון עשוי מזכוכית משוריינת, ובו סימני פגיעת כדורים שנעצרו על ידיו
חלון ראווה עשוי זכוכית משוריינת לאחר ניסיון שוד של חנות תכשיטים
חלונות מזכוכית משוריינת על דחפור די-9 צה"לי משוריין. החלונות עשויים מזכוכית משוריינת מתקדמת המשלבת בין ראות ומעבר אור לבין חסינות לירי נק"ל ואף עמידות לנשק כבד.
תקריב על תא המפעיל של דחפור די-9 בשירות צה"ל משוריין הכולל לוחות שריון, מיגון כלוב וחלונות מזכוכית משוריינת.
זכוכית משוריינת היא זכוכית מחוסמת המיועדת לבלום קליעים של תחמושת קלה שנורית לעברה. היא נראית זהה לזכוכית רגילה, אך בעוד שכדור בודד חודר בקלות דרך זכוכית רגילה, זכוכית משוריינת מסוגלת לעצור מספר רב של כדורים, כשהכמות נקבעת על פי עוביה ועל פי עוצמת הנשק שיורה לעברה.
מאפיינים

ייצור זכוכית משוריינת נעשית בתהליך ריבוד (למינציה), שעקרונו הוא הנחת שכבה של חומר תרמופלסטי מסוים (לרוב – פוליקרבונט) בין שתי שכבות של זכוכית רגילה. תהליך זה יוצר חומר עבה דמוי זכוכית, בעל גמישות גבוהה יותר מזאת של זכוכית רגילה. החומר התרמופלסטי שמשמש לכך הוא חומר שקוף וקשיח ולעיתים מכונה Tuffak או Cyrolon. עובייה של זכוכית משוריינת הוא בין 7 מילימטרים ל-75 מילימטרים. כאשר כדור נורה על זכוכית משוריינת הוא מנקב את השכבה החיצונית של הזכוכית אך השכבה התרמופלסטית סופגת את אנרגיית הכדור ומונעת ממנו לחדור אותה דרך צידה השני.
מאפיינים > יכולותיה של זכוכית משוריינת

היכולת של זכוכית משוריינת לעצור כדורים תלויה בעובייה, ומכיוון שכדור של רובה פוגע בזכוכית בעוצמה גדולה יותר מזו של כדור אקדח-יד פשוט, דרושה זכוכית עבה יותר כדי לעצור כדור של רובה.
מאפיינים > זכוכית משוריינת חד-כיוונית

זכוכית משוריינת חד-כיוונית קיימת גם היא, ובה צד אחד עוצר את הכדורים והצד השני מאפשר להם לעבור דרך הזכוכית. דבר זה מאפשר לאדם הנמצא תחת מתקפה לתקוף בחזרה. סוג זה זכוכית משוריינת מיוצר על ידי ריבוד חומר שביר בחומר גמיש.
שמשות אלו מתאימות לרמות איום נמוכות במיוחד (אקדחים וכדומה) ובאיומים גדולים יותר אינן יעילות כלל. ירי הגנתי דרך השמשה הורס אותה ומפחית את עמידותה בפני ירי התקפי מבחוץ.