stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התקדמות הדיוויזיה המוטסת השישית אל נהר הסן
פריסה

שלוש דיוויזיות הרגלים של הקורפוס הבריטי הראשון נפרסו עם הדיוויזיה המוטסת ה-6 משמאל, הקרובה לחוף. במרכז הייתה הדיוויזיה ה-49 ומימין הדיוויזיה ה-51. התקדמות הקורפוס החלה ב-15 באוגוסט כאשר הדיוויזיה ה-49 כבשה את וימונט, ולמחרת לכידת סן-פייר-סור-דייב על ידי הדיוויזיה ה-51.  ב-17 באוגוסט התקדמה הדיוויזיה המוטסת ה-6. הדיוויזיה המוטסת ה-6, עם החטיבות הבלגיות וההולנדיות בפיקודה, התקדמה לאורך תוואי החוף הצרפתי. הכוחות הקלים של חטיבות הצנחנים ה-3 וה-5 ושתי חטיבות הקומנדו השתמשו בנתיב היבשה.
כשהיה ברור בשעה 03:00 שהצבא הגרמני מול הדיוויזיה נסוג, היחידה הראשונה שעקבה אחריהם הייתה חטיבת הצנחנים ה-3. עד השעה 07:00 נכבשה בורס על ידי גדודי הצנחנים 8 ו-9 ובשעה 08:00 היה גדוד הצנחנים הקנדי הראשון בבואנט. שאר הדיוויזיה החלה להתקדם בערך באותו זמן. חטיבת השירות המיוחד הרביעית פנתה לטרואן וסנט פאיר, בעוד שהחטיבה המיוחדת הראשונה עשתה לבאבנט ולרובהום. בצפון החלה החטיבה המוטסת השישית לנוע לאורך הכביש מ-Bréville ל-Merville.
פריסה > הגזרה הצפונית

החטיבה המוטסת ה-6, עם הבלגים וההולנדים בפיקודו, נאלצה להתמודד עם טקטיקת עיכוב גרמנית. הגדודים המובילים התקדמו תחת אש כבדה של מרגמות ומקלעים, עד שנעצרו על ידי עמדת הגנה חזקה בקאבורג. הגדוד הראשון, Royal Ulster Rifles, שלא היה מסוגל לאגף את העמדה, קיבל פקודה לחדור פנימה.  למחרת, הגדוד הוקל על ידי הבלגים והועבר לנקודת ריכוז חטיבתית, תחילה בלה פליין ולאחר מכן בטרואן, אליה הגיעו בבוקר 21 באוגוסט. התקדמות החטיבה המוטסת ה-6 המשיכה מכאן עם הגדוד ה-12, גדוד דבונשייר בראש. הגדוד התקדם ללא התנגדות עד לאותו אחר הצהריים, אז ספג מספר נפגעים מירי מרגמות ומקלעים גרמניים. עם התקרבות הלילה נאלץ הגדוד להתחפר, והתכונן להמשך ההתקדמות למחרת. בשעה 03:00 ב-22 באוגוסט החל הגדוד בהתקפת אגף על ברנוויל, שאותה כבשו עד השעה 08:00, ומאוחר יותר באותו יום הם שחררו את ווויל ודוביל, שם אבטחו את הקרקע הגבוהה מצפון לעיר.
ב-23 באוגוסט יחידת סיור מהגדוד הראשון, Royal Ulster Rifles חצתה את נהר הטוק בסירה, אך ההתנגדות הגרמנית באזור הייתה כבדה מכדי שהגדוד יוכל לעבור. במקום זאת הם נעו במעלה הנהר, בכוונה לחצות ב-Bonnerville sur Touques. מודיעין דיווח כי סוללת הרכבת בנהר הוחזקה בידי הגרמנים, והדבר מנע את הניסיונות לחצות את הנהר שם. במקום אחר הגיעו לנהר הגדוד השני, אוקספורדשייר ובקינגהמשייר. מייג'ור ג'ון הווארד ופלוגה D שלו שחו והקימו את ראש הגשר של הגדוד. בעזרת סיוע צרפתי מקומי ואוסף של סירות קטנות ורפסודות, הצליח גם שאר הגדוד לחצות את הנהר, להיכנס לטוק ב-24 באוגוסט. למחרת הם שחררו את סנט פיליבר, לה קורספונדנס ופטיוויל, והגיעו למאלורטי, שם הגרמנים עדיין הגנו על הגשר והקרקע הגבוהה. בשעה 13:00 תקף הגדוד וכבש את הגשר בשלמותו, אך ההתנגדות הגרמנית מנעה מהם להמשיך הלאה. ב-26 באוגוסט נמשכה ההתקדמות, ובשעה 19:00 שוחררה פולבק.  הנסיבות חילקו את כוחות הדיוויזיה המוטסת השישית, והם התקדמו כעת לאורך שני מסלולים, עם החטיבות הבלגיות וההולנדיות לאורך החוף והגדודים המוטסים יותר פנימה.  גדודי הדיוויזיה המוטסת ה-6 פנו לכיוון אונפלר ו-Berville sur Mer, נתקלו בהתנגדות גרמנית קלה, בעוד הבלגים כבשו את האזור סביב ברוויל ו-Foulbec‏.
פריסה > בנהר הסן

לאחר שהגיעה לנהר הסן, הדיוויזיה הצטוותה להחזיק מעמד בין אונפלר לפונט אודמר ולהתכונן לשוב לאנגליה. בתשעה ימי לחימה הם התקדמו 45 מיל (72 קילומטרים), למרות, כפי שניסח זאת מפקד הדיוויזיה מייג'ור גנרל גייל, יחידות החי"ר שלו היו "די לא מצוידות למרדף מהיר",  הם כבשו 400 מילים רבועים (1,000 קילומטרים רבועים) מהשטח שהוחזק בידי הגרמנים, ולכדו יותר מ-1,000 שבויים גרמנים. מאז הנחיתה ב-6 ביוני, איבדה הדיוויזיה 4,457 לוחמים, מתוכם 821 הרוגים, 2,709 פצועים ו-927 נעדרים. הדיוויזיה עזבה את צרפת, ויצאה לאנגליה בתחילת ספטמבר.
הערות שוליים

↑  Saunders, p.180
↑  Saunders, p.143
↑  Gregory, p.101
↑  Cole, p.93
↑  Otway, pp.187–188
↑  Cole, p.97
↑  Saunders, pp.196–197
↑  Stacey, Charles Perry. "Official History of the Canadian Army". Hyperwar. pp. 265–266. נבדק ב-12 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saunders, p.196
1 2 3  Harclerode, p.354
↑  Mitcham, p.192
↑  Horn and Wyczynski, p.130
↑  Stacey, Charles Perry. "Official History of the Canadian Army". Hyperwar. p. 266. נבדק ב-12 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Harclerode, p.351
↑  Harclerode, p.352
1 2 3  Harcelrode, p.353
↑  Harclerode, p.359
1 2  Harclerode, p.360
↑  Harclerode, p.361
↑  Harclerode, pp.361–362
↑  Harclerode, pp.362–363
↑  Harclerode, p.355
1 2 3  Harclerode, p.356
↑  Harclerode, p.357
↑  Harclerode, p.358
↑  Harclerode, pp.358–359
↑  Saunders, p.203
1 2  Harclerode, p.362
1 2 3  Harclerode, p.363
1 2 3  Otway, p.191
↑  Gale, p.126
חיילי קומנדו וצניחה בריטיים בנורמנדי
אנשי הדיוויזיה המוטסת ה-6 חוצים את שרידי הגשר האחרון ב-Pont L'Eveque ב-24 באוגוסט. ההרס שנגרם במהלך הקרב בן היומיים, במיוחד בשל השריפות, ברור לעין.
זחל"ם גרמני שנלכד עם תותח 20 מ"מ, ששימש את הדיוויזיה המוטסת השישית להפלת מטוס תוקף ב-28 באוגוסט 1944
וודית

| --- | --- |
 מדינות:  רוסיה
 אזורים:  מזרח אירופה
 דוברים:  80 איש
 שפת אם:  80 איש
 כתב:  אלפבית לטיני
 משפחה:  אוּראלית פינו-אוּגרית פינו-פּרמית פינו-ווֹלגית פינו-לאפּית בַלטוֹ-פינית וודית
 לאום:  אין
 מוסד:  אין
 קוד שפה:  vot 
 קוד ISO 639-2:  vot 
 קוד ISO 639-3:  vot 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ווֹדית (Vađđaa ceeli) היא שפתם של הוודים, מדוברת בפי כ-80 איש המתגוררים באזור העיר קינגיסֶפּ (מחוז סנקט פטרבורג) על-יד הגבול עם אסטוניה.
השפות הקרובות ביותר אליה הן אסטונית, פינית, קַרֶלִית (מדוברת ברפובליקת קַרֶלִיָה שברוסיה), שתי השפות הנפוצות פחות (איז'וֹרית ווֶפּסית), המדוברות במחוז סנקט פטרבורג (רוסיה) והשפה הלִיווִית (מדוברת בצפון-מערב לטביה). שבע השפות הללו מהוות את הענף הבַלטוֹ-פיני בקבוצת השפות הפינו-אוגריות (המשתייכת למשפחת השפות האוּרַאלִיוֹת). ענף זה, יחד עם שפת סאמי (או לאפּית, המדוברת במחוז לאפלנד, החולש על צפון-פינלנד וצפון-מזרח שוודיה), מהווה את קבוצת השפות הפינו-לאפּית. קרובה-רחוקה של השפה היא ההונגרית. שפה זו, יחד עם הפינו-לאפיות ושפות נוספות (38 בסך הכול, רובן ככולן מדוברות ברוסיה), מהוות את משפחת השפות האוּרַאלִיוֹת.
השורש הריבועי של 2

השורש הריבועי של 2 הוא אורכו של היתר במשולש ישר-זווית ושווה-שוקיים שאורך ניצביו הוא 1.
השורש הריבועי של 2, ידוע גם כקבוע פיתגורס, לרוב מסומן כ-  {\sqrt {2}}, הוא המספר הממשי החיובי שכאשר יוכפל בעצמו, תהיה התוצאה שווה ל-2. זהו ככל הנראה המספר האי-רציונלי הידוע הראשון. השורש הריבועי של 2, מעוגל ל-50 הספרות הראשונות הוא:
על-פי משפט פיתגורס, השורש הריבועי של 2 הוא אורך האלכסון בריבוע שאורך צלעותיו הוא 1.
הקירוב בשברים  {\tfrac {99}{70}} עבור שורש 2 מדויק עד לספרה הרביעית אחרי הנקודה העשרונית.
המספר  \ 1+{\sqrt {2}} נקרא לפעמים "יחס הכסף".
היסטוריה

תבליט נחושת בבלי (המתוארך ל-1800 עד 1600 לפנה"ס) נותן קירוב של  {\sqrt {2}} בדיוק של ארבע ספרות סקסגסימליות שהן כשש ספרות דצימליות:
אזכור קדום נוסף של  {\sqrt {2}} בקירוב מופיע במסמך הודי עתיק הנקרא "שולבא-סוטרא": "הגדילו את אורך הצלע בשליש ממנה, הוסיפו רבע מן השליש שלה והפחיתו אחד חלקי שלושים וארבע של הרבע שהוספתם" - שזה אומר:
הקירוב ההודי העתיק הוא למעשה המספר השביעי בסדרת פל, והמספרים הבאים בסדרת פל משמשים לקירוב יותר מדויק של השורש הריבועי של 2.
בתלמוד מוזכר כי ”כל אמתא בריבועא אמתא ותרי חומשא באלכסונא” (תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף ח', עמוד א') (הקירוב 1.4), ובעל התוספות במקום מוכיח שהחישוב אינו מדויק.
גילוי המספרים האי-רציונליים מיוחס להיפאסוס, מחברי האסכולה הפיתגוראית, שמצא הוכחה שהשורש הריבועי של 2 הוא מספר אי-רציונלי. אולם, דבר הגילוי נשמר בסוד על-מנת שלא לסתור את טענת האסכולה הפיתגוראית שהעולם כולו ניתן לתיאור כיחסים בין מספרים טבעיים, והיפאסוס סולק מן האסכולה הפיתגוראית (ולפי גרסאות אחרות הוטבע על ידי פיתגורס ותלמידיו). עם זאת, אין לסיפור זה סימוכין.
חוקרים בני זמננו סבורים כי גילויים של המספרים האי-רציונליים, לא זעזע את עולמו של פיתגורס. הם מסבירים שהמקור לאגדה זו הוא שהיוונים בתקופתו של פיתגורס, השתמשו באותה מילה כדי לתאר מספרים אי-רציונליים וכדי לתאר תופעה "לא רציונלית" - תופעה שהיא בבחינת "לא תיאמן". קיומם של מספרים אי-רציונליים מוזכר לראשונה אצל אפלטון, יותר ממאה שנים לאחר מות פיתגורס.
דרכים לחישוב  {\sqrt {2}}

ישנן דרכים רבות לחישוב השורש הריבועי של 2 - ניתן להיעזר בשיטות למציאת שורש ריבועי, שהשיטה הבבלית היא אחת מהן. שיטה נוספת היא להיעזר בסדרת פל - ככל שנתקדם בחישוב איברים נוספים של הסדרה נקבל ערך מדויק יותר של השורש הריבועי של 2. למעשה, ניתן לבטא זאת באמצעות שבר משולב:
מן השבר הזה מתקבלת סדרה של קירובים בשברים:  {\tfrac {3}{2}},{\tfrac {7}{5}},{\tfrac {17}{12}},{\tfrac {41}{29}},{\tfrac {99}{70}},\dots .
בשנת 1996 חושב הערך של השורש הריבועי של 2 עד כדי 137,438,953,444 (כ-137.4 מיליארד) ספרות לאחר הנקודה, על ידי היפני יאסומסה קאנאדה. בשנת 2006 נשבר השיא של חישוב ספרות לאחר הנקודה של השורש הריבועי של 2 והגיע ל-200 מיליארד ספרות לאחר הנקודה; החישוב, במחשב ביתי, נמשך 13 ימים ו-14 שעות.
למעשה, בין הקבועים המתמטיים האי-רציונליים (שאינם שבר מחזורי), רק הקירוב של פאי חושב יותר ספרות לאחר הנקודה.
הוכחת אי רציונליות

ישנן הוכחות רבות לאי-רציונליות של שורש 2. ההוכחה המפורסמת ביותר ניתנה על ידי אוקלידס והיא ניתנת כאן:
נניח בשלילה כי קיימים מספרים טבעיים זרים  m,n כך ש:
({\tfrac {m}{n}})^{2}=2. אז  m^{2}=2n^{2}, ולכן  m^{2} זוגי.
לו היה m אי-זוגי, גם  m^{2} היה אי-זוגי; מכאן ש- m זוגי, ולכן  m=2k כאשר  k מספר טבעי. נציב ונקבל  (2k)^{2}=2n^{2}, כלומר  2k^{2}=n^{2}.
באותו אופן גם  n^{2} זוגי, ולכן  n זוגי - בסתירה להנחה ש- m ו- n זרים. לכן אין ל-2 שורש רציונלי.
הוכחה לא בונה

שורש 2 משמש תפקיד מרכזי בדוגמה מפורסמת להוכחה לא בונה (הוכחה המראה קיומו של עצם מבלי להראות כיצד ניתן להשיגו). ההוכחה מראה קיום מספר אי-רציונלי בחזקת מספר אי-רציונלי הנותן תוצאה רציונלית. נתבונן בשורש 2 בחזקת שורש 2, כלומר:  {\sqrt {2}}^{\sqrt {2}}. אם הוא רציונלי, מצאנו. אחרת, נעלה מספר זה בחזקת שורש 2 ונקבל את התוצאה הרציונלית 2.
בזכות משפט גלפונד-שניידר ידוע כי במקרה הזה  {\sqrt {2}}^{\sqrt {2}} מספר טרנסצנדנטי ולכן גם אי-רציונלי.
תכונות

השורש הריבועי של 2 הוא מספר אלגברי, ויתר על כן, הוא שלם אלגברי, שכן הוא שורש של הפולינום המתוקן  \,x^{2}-2\in \mathbb {Z} [x].
{\sqrt {2}} בחזקת עצמו אינסוף פעמים שווה ל-2 (ראו מגדל חזקות).
שימושים

לגליונות נייר בתקן ISO 216 יחס של  {\sqrt {2}} בין אורכי צלעותיהם. כך יחס הצלעות נשמר בקיפול מדויק של הגיליון לשניים. לדוגמה, מידות דף A4 הן 210 על 297 מילימטרים – יחס מדויק עד הספרה הרביעית אחרי הנקודה העשרונית. סדרות הגליונות בתקן זה מוגדרות כך שכל דף קצר פי  {\sqrt {2}} במידות האורך מקודמו בסדרה (A4 קצר פי  {\sqrt {2}} מ-A3), וכך תוצאת קיפול או חיתוך גיליון לשניים מתקבלת במידותיו של הגיליון הבא בסדרה.
היחס בין תווים מוזיקליים שהמרווח ביניהם הוא טריטון בתדר שלהם הוא 1: {\sqrt {2}}.
הערות שוליים

↑  את מיליון הספרות הראשונות ניתן למצוא באתר של Robert J. Nemiroff.
↑  YBC7289 באוסף אוניברסיטת ייל
↑  תוספות, מסכת סוכה, דף ח', עמוד ב', ד"ה כל
↑  Jarden, D., Curiosa No. 339, Scripta Mathematica 19 (1953), p.229 (באנגלית)
| מספרים אי-רציונליים נודעים |
| --- | --- | --- |
| מספרים אלגבריים | 2√ • 3√ • יחס הזהב 𝜑 • יחס הכסף δAg •  היחס הפלסטי 𝜌 |  |
| מספרים טרנסצנדנטיים | בסיס הלוגריתם הטבעי 𝑒 • פאי 𝜋 • קבוע גאוס • קבוע אומגה Ω • קבוע ליוביל |  |
| מספרים אי-רציונליים, שלא ידוע האם הם אלגבריים או טרנסצנדנטיים | קבוע אפרי (3)ζ • קבוע ארדש-בורוויין |  |
| טריגונומטריה | קבועים טריגונומטריים מדויקים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15504722x (data)  SUDOC: 112539920 
תבליט נחושת בבלי (המתאורך ל-1800 עד 1600 לפני הספירה) עם הסברים
וודרף והשניבל של אזימוט

| --- | --- |

עטיפת המשחק בעברית
 כללי
 תאריך הוצאה:  1994
 סוגה:  משחק הרפתקאות גרפי
 פיתוח:  קוקטל וויז'ן
 הוצאה לאור:  Sierra Entertainment 
 ארץ מקור:  צרפת 
 הפצה:  Sierra Entertainment
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Gob 
 מצבי משחק:  יחיד
 דירוג:  לכל הגילאים
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 
וודרף והשניבל של אזימוט הוא משחק הרפתקה ממוחשב ("קווסט") משנת 1994 שפותח על ידי חברת קוקטל וויז'ן והופץ על ידי חברת Sierra Entertainment.
המשחק מתרחש בעולם שעבר שואה גרעינית, מספר מצומצם של בני אדם ניצלו בזכות העובדה שירדו למעמקי האדמה. כשיצאו לעולם לאחר שהסכנה עברה הם גילו עיר מיושבת על ידי גזע מוטנטים פציפיסטי בשם הבוזוקים. בני האדם כבשו את העיר ושיעבדו את הבוזוקים במין משטר אפרטהייד.
הפרוטגוניסט של המשחק הוא וודרף, בנו של פרופסור אזימוט, ממציא גאוני ודיסידנט כנגד המשטר הנוכחי. יום אחד אזימוט נחטף על ידי סוכני המשטר אולם לפני שהם תופסים אותו הוא מצליח להפעיל מכונה שגורמת לגידול מואץ על בנו הפעוט וודרף עד שהוא מגיע לגיל של נער בשנות העשרה המאוחרות.
מכאן המשחק מתחיל ומשימתו של וודרף הוא למצוא את אביו ואחר כך לעזור לבוזוקים לשחרר את שלשלאות השעבוד שהם נתונים בהם על ידי כך שיכנס מחדש את ההנהגה של עמם.
הצוללות מסדרת ואנגארד

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סדרת צוללות 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי 
 דגל הצי:  
 סדרה:  ואנגארד
 אוניות בסדרה:  Vanguard  Victorious  Vigilant  Vengeance
 חלק מסדרה:  Trident 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Vickers Shipbuilding and Engineering 
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 מידות
 אורך:  149.9 מ' 
 רוחב:  12.8 מ' 
 שוקע:  12 מ' 
 נתונים טכניים
 מהירות:  25 קשר
 הנעה:  Rolls-Royce PWR 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  Spearfish torpedo, UGM-133 Trident II 
 
צוללות מסדרת ואנגארד הן צוללות טילים בליסטיים המונעות בעזרת אנרגיה גרעינית בשירות הצי המלכותי הבריטי. הסדרה הוצגה בשנת 1994 כחלק מתוכנית הגרעין הבריטית, והיא וכוללת 4 צוללות: ואנגארד‏, צה"מ ויג'ילנט, צה"מ ויקטוריוס וצה"מ ונג'נס, שנבנו בין 1986 ל-1999 על ידי חברת ויקרס שבבעלות BAE סיסטמס. בסיסן של כל 4 הצוללות הוא בסיס הצי המלכותי קלייד, כ-40 קילומטרים ממערב לגלאזגו, סקוטלנד.
במרץ 1998 הושבתה פצצת ההטלה מהאוויר התרמו-גרעינית (WE.177) של חיל האוויר המלכותי, ומאז 4 צוללות הוואנגארד הן הפלטפורמות היחידות לנשק הגרעיני של הממלכה המאוחדת. כל צוללת חמושה בעד 16 טילי טריידנט. הסדרה מתוכננת להיות מוחלפת משנות ה-2030 המוקדמות בצוללת מסדרת דרדנוט.
מאפיינים > כלי נשק ומערכות

הצוללות מצוידות ב-16 צינורות לטילים בליסטיים. עם זאת, על פי סקירת הביטחון משנת 2010 של ממשלת בריטניה, הצי המלכותי טוען רק 8 מצינורות הטילים בטילים בליסטיים מסוג טריידנט, כשכל אחד חמוש בעד 8 ראשי נפץ גרעיניים. בנוסף לצינורות הטילים, הצוללות מצוידות ב4 צינורות טורפדו 533 מ"מ, המאפשר להם לפגוע במטרות שקועות או על פני השטח בטווחים של עד 60 קילומטרים (35 מייל ימי).
מאפיינים > הנעה

בסדרת הצוללות קיים כור בלחץ מים מדגם PWR 2 מתוצרת רולס רויס, אשר תוכנן במיוחד עבור סדרת ואנגארד. ל-PWR 2 משך שירות כפול מדגמים קודמים, וההערכה היא שצוללת מסדרה זו יכולה להקיף את העולם 40 פעמים מבלי לתדלק. הכור מניע שתי טורבינות קיטור של חברת ג'נרל אלקטריק, מה שמעניק לצוללות מהירות מקסימלית של למעלה מ-25 קשר (46 קמ"ש). כוח עזר מסופק על ידי זוג גנרטורים בעלי טורבינות קיטור בהספק של 6 מגה וואט, ושני דיזל גנרטורים בהספק 905 קילוואט לאספקת חשמל לגיבוי.
מאפיינים > ראשי נפץ גרעיניים

כלי נשק גרעיניים בריטיים מתוכנים ומפותחים על ידי מכון הנשק האטומי של בריטניה. הצוללות מסוגלות לפרוס מקסימום 192 ראשי נפץ, או MIRVs, עם מוכנות מיידית לירי. עם זאת, כתוצאה מהחלטה שהתקבלה ב-1998, המספר צומצם ל-48 ראשי נפץ עם מוכנות לירי "לימים ולא לדקות". יתרה מזאת, המספר הכולל של ראשי נפץ שנשמרו על ידי הממלכה המאוחדת הצטמצם לכ-200, עם סך של 58 טילי טריידנט. סקירת ההגנה והביטחון האסטרטגית לשנת 2010 הפחיתה מספר זה עוד יותר והצוללות שטות בים עם 40 ראשי נפץ וכמות טילים מופחתת של 8 בלבד (ממקסימום 16 אפשריים).
ב-16 במרץ 2021 חשף ראש הממשלה בוריס ג'ונסון את תוכנית 10 השנים של ממשלתו להגביר את הסחר הבינלאומי ולפרוס כוח רך ברחבי העולם מתוך שאיפה ליצור "בריטניה גלובלית". במסגרת תוכנית שהופיעה במסמך בשם בריטניה גלובלית בעידן תחרותי, כללה את העלאת המכסה על מספר ראשי הנפץ הגרעיניים על סיפון צוללות הצי המלכותי מ-180 ל-260. המסמך גם נשבע לשמור על צי של 4 צוללות גרעיניות כך שלבריטניה תהיה תמיד אחת בים.
הצוללות מהסדרה

| שם | מספר | הוזמן | הושק | כניסה לשירות | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vanguard | S28 | 3 בספטמבר 1986 | 4 במרץ 1992 | 14 באוגוסט 1993 | בשירות פעיל |
| Victorious | S29 | 3 בדצמבר 1987 | 29 בספטמבר 1993 | 7 בינואר 1995 | בשירות פעיל |
| Vigilant | S30 | 16 בפברואר 1991 | 14 באוקטובר 1995 | 2 בנובמבר 1996 | בשירות פעיל |
| Vengeance | S31 | 1 בפברואר 1993 | 19 בספטמבר 1998 | 27 בנובמבר 1999 | בשירות פעיל |
בתרבות הפופולרית

סדרת הטלוויזיה חקירה במצולות של ה-BBC משנת 2021 ממוקמת על סיפון צוללת בדיונית מסוג ואנגארד בשם Vigil. בסדרה מוזכרות צוללות נוספות מסוג ואנגארד: Virtue ,Vanquish יחד עם Vanguard האמיתית.
ראו גם

מכתבי המוצא האחרון
תוכנית הגרעין של הממלכה המאוחדת
הערות שוליים

↑  Strategic Defence Review White Paper of July 1998, published by National Archives – re-access made 2020-03-09
↑  "Everything you need to know about Trident – Britain's nuclear deterrent". ITV News. ITV plc. 18 ביולי 2016. נבדק ב-20 ביולי 2016. The £40 billion construction of a new fleet, Successor, could begin this year and be operational by 2028, however it will more than likely be at a later date given the MoD's complex procurement procedures. while the current fleet will be phased out by 2032. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BAE Systems to begin building new British nuclear submarines". Reuters. 1 באוקטובר 2016. נבדק ב-1 באוקטובר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Royal Naval Website. "Vanguard Class Ballistic Subs (SSBN)". אורכב מ-המקור ב-23 ביוני 2007. נבדק ב-18 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richard Carr (19 בנובמבר 2014). "Paxman Submarine Engines". Paxman History Pages. נבדק ב-24 בספטמבר 2015. One engine drives a Brush alternator with a rating of 850 kW. The AC output from this provides auxiliary power for the ship's service (hotel) load. The other Valenta is coupled to a Brush generator with a rating of 750 kW, providing DC output for propulsion in the event of failure or non-availability of the main propulsion system (emergency "get you home"). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Securing Britain in an Age of Uncertainty: The Strategic Defence and Security Review" (PDF). HM Government. 19 באוקטובר 2010. אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 בדצמבר 2010. נבדק ב-19 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  William Booth, Boris Johnson’s vision for post-Brexit ‘Global Britain’ includes more nuclear weapons, The Washington Post, ‏16 במרץ 2021
↑  "BBC One announces brand new thriller Vigil (w/t)". BBC. 17 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
שיגור ניסוי של טיל Trident II על ידי צוללת מסוג ואנגארד
צוללת Victorious
הקוראן הכחול

הקוראן הכחול, דף מתוך סורת אל-בקרה, פסוקים 37–42 (אוסף המוזיאון לאמנות אסלאמית בדוחה, קטר)
הקוראן הכחול (בערבית: المصحف الأزرق) הוא כתב-יד יחידאי של הקוראן, הנחשב לאחד מיקרי הערך בעולם האסלאמי. המִצחָף, שכלל במקורו כ-600 דפים, נכתב בדיו מוזהבת על גבי קלף משוח באינדיגו. מקורו וזמנו אינם ידועים בבירור גמור, אולם רוב החוקרים מסכימים לתיארוכו למחצית הראשונה של המאה ה-10. המצחף נמצא עד שלהי המאה ה-19 בספריית המסגד הגדול של קירואן בתוניסיה, שאז נבזז ודפיו נפוצו. שרידיהם מפוזרים במוזיאונים ובאוספים פרטיים.
תיאורו

על פי רשוּמוֹת ספריית המסגד הגדול של קירואן מ-1292–1293 (693 למניין השנים המוסלמי) אוגדו דפי הקוראן הכחול בשבעה כרכים. על פי הערכה המסתמכת על מניין הפסוקים (אַיַא֫ת) הכיל המצחף בשלֵמותו כ-600 דפים. הכתוב נרשם בכתב כופי, ללא סימני הבחן, הן תשכיל והן אִעְגַ'אם (إعجام), בדיו מוזהבת על גבי קלף משוח באינדיגו. קווי השורות נחרצו בחֶרֶט עדין קודם לכתיבה. מִתאר האותיות הותווה בדיו חומה, וחלקן נעשו בהדבקת עלעלי זהב דקיקים. הדפים ששרדו, כמאה במספר, אינם אחידים בגודלם, אולי כתוצאה מגיזום שוליהם בתהליך הכריכה. מידותיהם של רוב הדפים האצורים במוזיאון לאמנות אסלאמית ברקאדה (צר') שבתוניסיה הן כ-41 ס"מ ברוחב ו-31 ס"מ בגובה. מידות הדף שברשות מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, לדוגמה, הן 37.46 ס"מ על 28.25 ס"מ. הכתוב בדפים נתון ב-15 שורות. חלק מהאותיות מתוחות לרוחב. כל קבוצת עשרה פסוקים מסומנת בשוֹשֶנֶת כסף, שהתחמצן במרוצת השנים והתכהה. הסורות מופרדות ברצועה מוזהבת מורכבת ממוטיבים פרחוניים מנוקדים בגוונים ומסתיימת בעיטור פַּלמֶטָה (אנ') מוזהב. לא נמצא תקדים לבחירה בצבע הכחול בכתבי יד אסלאמיים קודמים.
תולדותיו

שאלת מוצאו ויוצריו של הקוראן הכחול אינה פתורה במלואה, בעיקר בשל העדר יצירות דומות לשם השוואה והעדר מקורות ראשוניים לביסוס ההשערות השונות. יש חוקרים הקובעים את מקום יצירתו בקירואן במגרב הפאטמי במחצית הראשונה של המאה ה-10 (Jonathan Bloom), ויש המייחסים אותו לתקופת בית עבאס בראשית דרכו ומקדימים את זמנו של המצחף בכמאה שנים (Alain George). לא נעדרו בהצעות מקומן של קורדובה באל-אנדלוס ושל סיציליה האע'לבית והכלבית (אנ').
הכול מסכימים שיצירת הקוראן הכחול תבעה משאבים שרק פטרון רם מעלה, אולי שליט, היה מסוגל להציעם. לא מן הנמנע שהמצחף נועד להתעלות על כתבי היד הביזנטיים המהודרים שנכתבו על גבי קלף צבוע ארגמן יקר המציאות, ובכך לרומם את מעמדה של הח'ליפות הפאטמית. משערים שמצחף הקוראן הכחול הוענק כהקדש למסגד הגדול של קירואן, שבספרייתו היה אצוּר לפחות מאז המאה ה-13. הספרייה נבזזה בשלהי התקופה העות'מאנית, בסביבות ייסוד הפרוטקטורט הצרפתי בתוניסיה (1881), ורוב דפי הקוראן הכחול נפוצו. הדפים ששרדו במקומם הולאמו ב-1967 ונמסרו לספרייה הלאומית של תוניסיה, וב-1983 הועברו אל המוזיאון הלאומי לאמנות אסלאמית ברקאדה.
הקוראן הכחול זכה לתשומת לב במערב אחרי שהמזרחן והאספן השוודי פרדריק מרטין רכש צרור דפים באיסטנבול והעמידם למכירה ב-1912. חקר הקוראן הכחול הואץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 בעקבות פרסום דפים רבים בתערוכות בינלאומיות, כגון זו שהוקדשה לאמנויות האסלאם בגלריית הייוורד (Hayward Gallery) בלונדון ב-1976.
מתוך 600 הדפים המקוריים של הקוראן הכחול מוּכּרים כ-100 דפים. חלקם הגדול, כולל חצאי דפים וקרעי דפים, נמצאים במוזיאון הלאומי של תוניסיה לאמנות אסלאמית ברקאדה; שלושה דפים אצורים במוזיאון בארדו בעיר תוניס. יתר הדפים מצאו את דרכם לאוספים שונים ברחבי העולם.
נדירותם של דפי הקוראן הכחול מוצאת ביטוי במחיריהם. ב-2015 נמכר דף בודד של הקוראן הכחול בבית המכירות סותבי'ס ב-365,000 ליש"ט, ובאוקטובר 2018 נמכר דף אחד בבית המכירות כריסטי'ס ב-512,750 ליש"ט.
הערות שוליים

↑  מצב המחקר של הקוראן הכחול, 2018
↑  הפניות למחקריהם נתונות בפרק "קישורים חיצוניים"
↑  לדבריו של מרטין, הדפים שייכים למצחף קוראן מן המאה ה-9 שהוזמן על ידי הח'ליף העבאסי השביעי אל-מאמון כהקדש לקברו של אביו הארון אל-רשיד במשהד
↑  בהם מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון ברוקלין, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, המוזיאון לאמנות של בוסטון (אנ'), ספריית צ'סטר ביטי בדבלין, המוזיאון לאמנות אסלאמית בדוחה (אנ') שבקטר, מוזיאון טארק רג'ב (אנ') בכווית סיטי, וכן אוספים פרטיים כגון אלה של נאסר דויד חלילי (אנ') בלונדון ושל אגא ח'אן (אנ') בטורונטו, ועוד
↑  דף המכירה ב-סותבי'ס 2015
↑  דף המכירה בכריסטי'ס 2018
וולגודונסק

וולגודנסק (ברוסית: Волгодонск) היא עיר במחוז רוסטוב ברוסיה.
וולגודנסק היא אחת הערים הצעירות בדרום רוסיה, הוקמה ב-27 ביולי 1950 כמרכז מדעי ותעשייתי המאגד 12 אזורים חקלאיים. העיר נחשבת לעיר-לוויין של תחנת הכוח הגרעינית "רוסטוב", השוכנת במרחק של כ-12 ק"מ מהעיר והחל מדצמבר 2015 מספקת את החשמל לחצי האי קרים.
היסטוריה

יסוד העיר קשור להקמה של תעלת וולגה-דון. עם סיום בניית התעלה העיר המשיכה להתפתח. בשנות ה-80 של המאה ה-20 ממשלת ברית המועצות החליטה להקים בעיר מפעל ענק לייצור מרכיבים של תחנות כוח גרעיניות. הקמת מפעל זה נתנה דחיפה גדולה לפיתוח העיר. אבן דרך נוספת בפיתוח העיר הייתה תחילת הקמה של תחנת כוח גרעינית באזור בשנת 1977. לאחר אסון צ'רנוביל היקף הייצור במפעל לייצור רכיבים תחנות כוח גרעיניות קטן בהרבה והקמת תחנת כוח בקרבת העיר הופסקה.
גאוגרפיה

העיר וולגודנסק (שנקראה וולגו-דונסק בעבר) שוכנת בחלק המזרחי של מחוז רוסטוב, בין העיר רוסטוב על הדון ווולגוגרד והיא סמוכה לערים גדולות נוספות כסטברופול, קרסנודר ואליסטה.
אקלים

העיר מתאפיינת באקלים יבשתי וקר - שהוא לח מאוד בקיץ, כשהטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי עומדת על 23+ מעלות, כשהטמפרטורה השנתית הממוצעת היא +8,9 °C.
מדי שנה כמות המשקעים הממוצעת מגיעה ל-433 מילימטר בשנה.
ערים תאומות

הונגריה טמאשי, הונגריה
התנועה האתית

התנועה האתית (קרויה גם תנועת התרבות האתית או התרבות המוסרית) היא גישה פילוסופית הדוגלת במוסר שאינו מתבסס על דת מסוימת.
התנועה נוסדה ב-1876 על ידי פליקס אדלר. התנועה נועדה להוות חלופה לאמונה דתית המתאימה לתקופה המודרנית. בהתחלה לא כללה התנועה טקסים ומנהגים דתיים, אך מאוחר יותר חלק מקהילות התנועה הוסיפו לה חגים ומועדים המציינים ערכים הומניסטיים.
התנועה האתית התפתחה מתנועות שקידמו הומניזם חילוני בארצות הברית ובאירופה במאה ה-19. התנועה שימשה כבסיס לתנועות אחרות שצמחו ממנה, שהבולטות בהן הן האגודה ההומניסטית הבריטית והאיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי.
התנועה האתית מבוססת על מספר עקרונות מוסר אוניברסליים הנדרשים כדי לחיות חיים משמעותיים ומספקים וליצור עולם בו טוב לכולם.