stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנסיך האבוד
הפקה

המיני-סדרה, שכתב וביים סטיבן פוליאקוף, עוסקת בחייו של הנסיך ג'ון, בנם הצעיר של ג'ורג' החמישי מלך אנגליה והמלכה מרי מטק. הנסיך ג'ון סבל מאפילפסיה ומלקות הדומה לאוטיזם ומת בגיל 13.
משפחת המלוכה ניסתה לסוכך עליו ולהסתיר אותו מעין הציבור ככל האפשר. התוכנית נמנעת מלהראות את בני משפחת המלוכה כמפלצות, אלא מראה עד כמה השפיע מצבו של ג'ון על בני משפחתו ובמיוחד על אמו, המלכה מרי. פוליאקוף מציג את סיפורו של ג'ון דרך יחסיו עם בני משפחתו, ובעיקר עם אחיו הנסיך ג'ורג'. כמו כן מודגשת במיוחד האהבה והמסירות של לאלה, האומנת של ג'ון, בגילומה של השחקנית ג'ינה מקי.
בדרמה מוצגים גם אירועים פוליטיים המתרחשים באותה תקופה, כמו נפילת בית רומאנוב בשנת 1917 וההוצאה להורג האכזרית של ניקולאי השני ובני משפחתו, ב-1918. היסטוריונים[דרוש מקור: מי?] ביקרו את ההצגה הסטריאוטיפית של הצאר ניקולאי ואשתו הקיסרית אלכסנדרה, הוא מוצג כאדם חלש אופי ואילו היא כסנובית ושתלטנית.
בין השחקנים המשתתפים בסרט מופיעים מירנדה ריצ'רדסון בתפקיד המלכה מרי, מייקל גמבון כאדוארד השביעי, טום הולנדר בתפקיד המלך ג'ורג' וביל ניי כלורד סטמפורדהם. את הנסיך ג'ון גילמו שני שחקנים צעירים, דניאל ויליאמס גילם את ג'ון כילד קטן, ומת'יו תומאס גילם אותו בגיל מבוגר יותר עד למותו.
מירנדה ריצ'רדסון וג'ינה מקי היו מועמדות על תפקידיהן לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה. את המוזיקה להפקה כתב אדריאן ג'ונסטון.
הדרמה שזכתה לשבחים רבים ולאחוזי צפייה גבוהים,[דרוש מקור] שווקה בווידאו וב- DVD ושודרה שוב ב- BBC One ב-2004. באותה שנה שודרה הדרמה בארצות הברית וזכתה לשבחי הביקורות. מירנדה ריצ'רדסון הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה. ב-2005 זכה הסרט בפרס אמי, זכייה יוצאת דופן להפקה בריטית. בישראל שודרה הסדרה בערוצי ה-BBC Prime ובערוץ 3 בכבלים ובלוויין.
צוות השחקנים

דניאל ויליאמס – הנסיך ג'ון (הצעיר)
מתיו ג'יימס תומאס – הנסיך ג'ון (מבוגר יותר)
ברוק אבריט-אלוויק – הנסיך ג'ורג' (הצעיר)
רולו ויקס – הנסיך ג'ורג' (מבוגר יותר)
ג'ינה מקי – ללה
טום הולנדר – המלך ג'ורג' החמישי
מירנדה ריצ'רדסון – המלכה מרי
ביל ניי – ארתור ביג, הברון הראשון מסטמפורדהם
ביבי אנדרסון – המלכה אלכסנדרה
רון קוק – דייוויד לויד ג'ורג'
פרנק פינלי – הרברט הנרי אסקווית'
ג'ון סשנס הנרי הנסל
מייקל גמבון – המלך אדוארד השביעי
דייוויד בארס – הקיסר וילהלם השני
איוואן מארוויץ' – הצאר ניקולאי השני
אינגבורגה דפקונייטה – אלכסנדרה פיודורובנה
ונסה אקרמן – הדוכסית הגדולה אולגה
הולי בויד – הדוכסית הגדולה טטיאנה
נסטיה רזדוחובה – הדוכסית הגדולה מריה
אלג'ינה ליפסקיס – הדוכסית הגדולה אנסטסיה
סמואל פייג' – הנסיך אלכסיי
רוז מקוצ'און – הנסיכה מרי אדלייד
דייוויד וסטהד – פרד
לקריאה נוספת

Cardwell, Sarah (2006). "Patterns, Layers and Values: Poliakoff's The Lost Prince". Journal of British Cinema and Television. Edinburgh University Press. 3 (1): 134–141. doi:10.3366/JBCTV.2006.3.1.134.
נפט במזרח התיכון

כחלק מהרחבת חיפושי הנפט ברחבי העולם במחצית הראשונה של המאה ה-20, מתגלים בהדרגה מרבצי נפט במדינות חצי האי ערב בפרט ובמדינות ערב במזרח התיכון בכלל.
היסטוריה

גילוי הנפט במזרח התיכון יוצר שינויים מרחיקי לכת במעמדן, בכלכלתן ובאופיין של המדינות בהן התגלו כמויות נפט משמעותיות. כך למשל, בזכות ההון האדיר שזורם לערב הסעודית או כוויית - שלמעלה מ-90% מההון שלהן מבוסס על נפט - מיישמות בהדרגה מודל כלכלי סוציאליסטי יוצא דופן, שמאפשר לדיקטטורים לשלוט בציבור שמורכב מחמולות שונות על ידי אספקת שירותי חינוך, בריאות, רווחה וכדומה, זאת מבלי לגבות מיסים מהתושבים.
גילוי הנפט השפיע באופן עמוק מאוד על החברה במדינות המזרח התיכון. גורמים איסלאמיסטיים שונים, ביניהם הממשל הסעודי, רואים בגילוי כמות נפט גדולה כל כך דווקא במפרץ הפרסי כהוכחה-כביכול ליד מכוונת של כוח עליון, שהציב את הנפט במקום התיישבותם של מאמיניו. חוקרי מדעי המדינה מין המערב שניסו להעריך מדוע מדינות ערב הן יוצאות דופן בהתנגדותן לקבלת סממנים דמוקרטיים בהשוואה לאזורים אחרים בעולם, בנו מודל לפיו יכולתן של ייצואניות הנפט במזרח התיכון ליצור כלכלה שמייטיבה עם כלל התושבים, "הוציאו את העוקץ" ממחאה ציבורית רחבה במטרה להחליף את שיטת הממשל, מכיוון שבשעה שישנו סדר קיים שמספק לציבור הרחב את צרכיו, טלטולו של סדר הממשל עלול אולי לשנות זאת. תמיכה במודל מתקבלת מהתאמה שנמצאה בין ירידה בהכנסות נפט של מדינות המזרח התיכון, לבין עלייה בהתנגדות הפוליטית במדינות אלו. יחד עם זאת, משקלו של המודל נמצא במחלוקת, מאחר שהוא איננו מספק לבדו הסבר לכלל המקרים של התנגדות לדמוקרטיה במדינות ערב.
בשנת 1960 יצואניות הנפט במזרח התיכון היו המובילות העיקריות להקמת ארגון אופ"ק, שהוקם כדי להפוך את יצואניות הנפט מרחבי העולם לקרטל שיקבע עבור חברות הנפט את קצב הפקת הנפט, מחיריו וזיכיונות עתידיים.
התאגדותן תחת ארגון אופ"ק העניקה כוח פוליטי וכלכלי לייצואניות הנפט בכלל, ובפרט לייצואניות הנפט במזרח התיכון שהן הקול הדומיננטי בארגון. הארגון השתמש בכוחו כקרטל מספר פעמים, וכך למשל, בתקופת מלחמת יום הכיפורים הכריזו המדינות הערביות (שהן הרוב באופ"ק) על חרם הנפט שגרם לעלייה דרמטית במחירו. אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו. החל באמצע שנות השמונים החל אופ"ק להיחלש בשל גילוי נפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי החברות.
בדצמבר 1961, העבירה ממשלת עבד אל-כרים קאסם חוק שהגביל את זיכיונות חברת הנפט העיראקית שהייתה בבעלות בריטית-עיראקית אך ורק לאזורים בהם הופק הנפט, והפקיע 99.5% מהזיכיונות.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדינות

ישנן מספר מדינות במזרח התיכון המסתמכות בעיקר על יצוא הנפט והמוצרים הנלווים לו כגון ערב הסעודית, קטר וכווית.
מדינות > סעודיה

הפקת נפט מסחרית בסעודיה החלה ב-1938 באזור דהראן.
ב-1947 החלה הנחת צינור הנפט הטרנס-ערבי שנמתח לאורך 1,214 מערב הסעודית ועד ללבנון. הצינור פעל מ-1950 ועד 1990, אז הפסיקו הסעודים את פעולתו בעקבות תמיכת ירדן בעיראק במלחמת המפרץ הראשונה.
על הפקת הנפט בסעודיה אחראית חברת הנפט הממלכתית עראמקו הסעודית. ב-2018 יצרה החברה 13.6 מיליון חביות נפט מדי יום.
| שם | גילוי | כמות |
| --- | --- | --- |
| שדה גוואר | 1948 | 48.25 מיליארד חביות נפט |
| שדה שייבה | 1998 | 13.61 |
| שדה ח'ורייס | 1957 | 20.1 |
| שדה ספאנייה | 1951 | 33.66 |
| שדה אבקייק | 1940 | 22.5 מיליארד חביות |
מדינות > עיראק

ב-14 באוקטובר 1927 התגלה מרבץ נפט ענקי בשדה באבא גורגור, סמוך לכירכוכ.
הצרפתים העדיפו נתיב צפוני לנפט, העובר דרך סוריה ולבנון שהיו תחת שלטון מנדט צרפתי, ומסתיים בעיר טריפולי שעל חוף לבנון. הבריטים והעיראקים העדיפו מסלול דרומי, המסתיים בחיפה שהייתה חלק מארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. בתור פשרה הותוו שני נתיבים, והונחו בהם צינורות בעלי תפוקה של שני מיליון טון לשנה. הצינור הצפוני היה באורך 856 קילומטרים, והצינור הדרומי, צינור הנפט כירכוכ-חיפה באורך של 942 קילומטרים.
ב-1972 הולאמה מרבית תעשיית הנפט העיראקית לידי חברת הנפט הלאומית העיראקית (אנ').
עיראק היא המחזיקה השנייה בגודלה של עתודות נפט במזרח התיכון.
| שם | גילוי |
| --- | --- |
באבא גורגור: 1927
מג'נון (ער'): 1975
רמילה (ער'): 1953
זביר (ער'): 
חלפיה (אנ'): 
שדה מערב קורנה (ער'): 1973
מדינות > איראן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

הפקת נפט בישראל
עתודות הנפט המוכחות
הערות שוליים

1 2  פרופסור אוריה שביט, משבר הדמוקרטיה בחברות הערביות
↑  National Geographic Society, Oil Discovered in Saudi Arabia, National Geographic Society, ‏2014-02-20 (באנגלית)
1 2 3 4 5  "Saudi Arabian Oil Company - Global Medium Term Note Programme" (PDF). Saudi Arabian Oil Company. 1 באפריל 2019. נבדק ב-4 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tech Talk - Production from Abqaiq, an Aging Queen". theoildrum.com. 2012. נבדק ב-2013-06-01.
↑  אמציה ברעם, רונן זיידל, עיראק, 1992
↑  עיראק עקפה את איראן: השנייה בעולם בעתודות נפט, באתר כלכליסט, 4 באוקטובר 2010
באר נפט שהובערה במלחמת המפרץ
שדות נפט וגז
באר 7 בדמאם, באר הנפט המסחרי הראשון בערב הסעודית החל להפיק נפט במרץ 1938
מבצע טוקאן

מבצע טוקאן (בספרדית: Operación Tucán) היה מבצע משותף של הק.ג.ב. ומינהל הביון הקובני להשפעה על דעת הקהל, המופנית נגד ממשלת צ'ילה, בראשות אוגוסטו פינושה. לדברי קצין הק.ג.ב לשעבר וסילי מיטרוחין, רעיון המבצע היה שייך ליורי אנדרופוב.
למבצע היו שתי מטרות: לארגן ארגוני זכויות אדם כדי להפעיל לחץ על ארגון האומות המאוחדות ולספק סיקור שלילי על משטר פינושה בעיתונות. בשנת 1976, עם תחילת המבצע, הדפיס הניו יורק טיימס 66 מאמרים בנושא זכויות אדם בצ'ילה, ארבעה על משטר הקמר רוז' בקמבודיה ושלושה מאמרים על זכויות אדם בקובה.
במהלך המבצע זייף הק.ג.ב גם מכתב בו הואשם ה-CIA במסע הרדיפה הפוליטית נגד מינהל הביון הלאומי הצ'יליאני. עיתונאים רבים, כולל ג'ק אנדרסון מהניו יורק טיימס, השתמשו במכתב כהוכחה למעורבות ה-CIA ברגעים המלוכלכים של מבצע קונדור.
לקריאה נוספת

Andrew, Christopher; Mitrokhin, Vasili. The World Was Going Our Way: The KGB and the Battle for the Third World. Basic Books (2005)
Horne, Alistair.Small Earthquake in Chile: A Visit to Allende’s South America. Papermac (1990)
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאשק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מטבח:  אזרבייג'ני ופרסי
 אזור מוצא:  מרכז אסיה
 מוצא:  איראן איראן, אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 מרכיבים עיקריים:  סוזמה 
 גבינות
 סוג חלב:  פרה
 
קאשק (באזרית: qurut; בפרסית: Kašk; בטורקית: Keş) היא אבן יוגורט יבשה העשויה מחלב פרה ונפוצה במדינות הקווקז ומרכז אסיה.
הכנת הקאשק נעשית באמצעות החמצה והתססת חלב (ניתן להשתמש בסוזמה), סינון נוזלים, יצירת כדורים והעברתם לייבוש בתנור או בשמש עד לקבלת מרקם קשה ויבש.
נהוג להשתמש בקאשק כתוספת לתבשילים ומרקים כאשר מפוררים את חלקי הגבינה אל תוך התבשיל.
אבני היוגורט המיובשים נוצרו על ידי נוודים במרכז אסיה, שחיפשו דרכים לשמר את החלב לתקופות ארוכות.
ראו גם

סוזמה
שנקליש
הערות שוליים

↑  CooksInfo, Qurut, CooksInfo (באנגלית)
↑  Harlan Walker, Milk-- Beyond the Dairy: Proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cookery 1999, Oxford Symposium, 2000, ISBN 978-1-903018-06-4. (באנגלית)
↑  Kashk goosfandi - Arca del Gusto, Slow Food Foundation (באנגלית אמריקאית)
↑  Susie Armitage, Make the Ancient Road Snack of Central Asian Nomads, Atlas Obscura, ‏2021-03-08 (באנגלית)
פיטי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק
 מטבח:  אזרי
 אזור מוצא:  קווקז
 מוצא:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  בשר כבש וחומוס
פיטי (באזרית: Piti) הוא מרק בשר מסורתי מהמטבח הנפוץ באזרבייג'ן, איראן ובמדינות דרום הקווקז.
המרק מורכב מבשר כבש, שומן של זנב, חומוס, בצל, עגבנייה, גזר, תפוח אדמה, סומק וזעפרן המבושלים באיטיות בכלי חרס אטום הנקרא דופו (Dopu).
נהוג להגיש את המרק עם צלחת נוספת כך שהסועד יוכל לפרק את הבשר מהמרק ויוכל לאכול אותם בנפרד כמנה ראשונה ועיקרית.
מלבד הגרסה האזרית, קיימת גם גרסה ארמנית הנקראת פוטוק (Putuk) וגרסה איראנית אבגושט (Abgoosht).
ראו גם

צ'אנאחי
גיבץ'
הערות שוליים

↑  Main dishes - Azerbaijan, www.azerbaijans.com
↑  What a pity not to taste Piti, Azernews.Az, ‏2015-02-09 (באנגלית)
↑  Piti, a rich taste of Azerbaijan, euronews, ‏2018-08-27 (באנגלית)
↑  انواع غذاهای محلی آذربایجانی (17 غذای استان آذربایجان شرقی) - 1TouchFood, ‏2021-03-25 (ב־)
לטהי

לַטְהִי (הינדית: लाठी, בנגלית: লাঠি) הוא כלי לחימה שעליו מבוססת מערכת תנועה ואמנות לחימה הודית. הלטהי ידוע כאחד מכלי הנשק העתיקים בעולם[דרוש מקור], אך זמן המצאתו המדויק אינו ידוע[דרוש מקור].
שוטרות הודיות חמושות בלטהי
כלי הנשק והשימוש בו

לטהי פירושו בשפות צפון הודו "מקל". המקל בדרך כלל בעל אורך של 6 עד 8 רגל מגובה במחט עבה בצמרתו (לא תמיד). נהוג להשתמש בלטהי בצורה סיבובית כפי שמשתמשים בחרב.
בהודו המודרנית לטהי הוא נשק עיקרי של המשטרה ההודית לפיזור הפגנות, מהומות ופרעות. השוטרים ההודים מיומנים בהסתערות תוך כדי שימוש בלטהי ובתרגילים שמתבצעים בטורים. כיוון שתרגילים אלה פצעו ואף השאירו מפגינים במצב של נכות, שיטה זו נחשבה כאכזרית וכמפירה זכויות אדם. מסיבה זו השימוש בלטהי פחת אך לא נעלם, כיום השוטרים ההודים מעדיפים לשאת איתם נשק שיפגע פחות במפגינים. לטהי משמשת רק כאשר שימוש בנשק אחר אינו עוזר.
היסטוריה

השימוש בלטהי היה נפוץ בעיקר בכפרים המזרחיים והדרומיים של האזור שבו קיימת כיום הודו. אך השימוש העיקרי בו היה לצורכי ביות חיות. מצביאים צבאיים ובעלי אחוזות מקומיים העסיקו צבאות של לוחמים על פי הלטהי כאמצעים לפתור סכסוכים ולצורכי בטיחות. צבאותיהם של לוחמי הלטהי גם שימשו פעמים רבות כצבאות עונשין כנגד הכפריים. במקביל באזורים הכפריים התפתח סוג ספורט הנעזר בלטהי כאשר הספורט התקיים בצורת טורנירים של דו-קרב.
בימי האימפריה המוגולית הופיע מערכת המיסים הזאמינדרית והמשיכה להתקיים גם  בימי השלטון הבריטי. תפקידם של הצבאות אז היה לגבות מיסים. הבריטים בתורם הציגו להודים את הרעיון של השימוש בלטהי כאמצעי לפיזור מהומות וזהו מקור השימוש המשטרתי בלטהי.
לאחר שהודו הכריזה עצמאות ב-1947 מערכת הזאמינדרי חדלה להתקיים. וזה בתורו הוביל לירידה חדה בשימוש בלטהי כנשק וכאמנות לחימה. סיבה נוספת הייתה תהליך העיור שעבר על הודו אשר גרם לנטישת דרכי הכפר ובהם גם הלטהי. כיום בהודו המודרנית הלטהי נפוץ פחות ופחות בעיקר הודות לאימוץ שיטות מודרניות יותר. למרות זאת אנשים אמידים או עשירים עדיין שוכרים לוחמי לטהי בתור שומרי ראש וכסמל לכוחם. לטהי עדיין נחשב כספורט בכפרים.
לטהי כאמנות לחימה

כאמנות לחימה, מקורו של הלטהי נמצא בתרגיל שהמציאו היוגים ההודיים. לוחם הלטהי נלחם בנשק זה באמצעות נתינת מכות מהירות וקטלניות ליריב ומגן על עצמו באמצעות נשק הלטהי מהתקפותיו. הלוחם צריך להיות מהיר ומדויק. מקובל שלוחם לטהי טוב צריך להיות מסוגל להילחם בנשק הלטהי עם אורכים וגדלים שונים.
ללטהי קיים גם פן רוחני כאשר זה בא בצורת תרגיל. התרגיל מתבצע באופן הבא: למתרגל ניתנת מנטרה שעליה עליו לחזור בקביעות. במקביל על המתרגל ללכת בצורת סימן האינסוף (סימן מתמטי הנראה כמו שמונה מאוזן) ולבצע את תנועות הלחימה. המתרגלים מאמינים שעל ידי ביצוע התרגיל יתעורר ויזרום כוח חיות בשם קונדליני בצ'קרות אשר בגופם. מאמינים שלתרגיל זה יש השפעה היפנוטית ומדיטטיבית מרפאת. התרגיל לא נחקר מפאת נדירותה של אמנות הלחימה ולכן אין להתייחס לנאמר לעיל כאל דבר אשר הוכח מדעית.
סוזמה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מטבח:  טורקי ואזרבייג'ני
 אזור מוצא:  מרכז אסיה
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 גבינות
 סוג חלב:  פרה
סוזמה (בטורקית: Süzme; בערבית: سوزما) היא גבינה טורקית, המיוצרת מחלב פרה ונפוצה במדינות הקווקז ומרכז אסיה.
הגבינה מורכבת מיוגורט, חלב וחמאה המותססים, מוכנסים לבד ונתלים למשך 5 שעות לצורך ניקוז.
נהוג לאכול את הגבינה באירועים חגיגיים וגם באופן יומיומי ולהשתמש בה כמנת פתיחה, מילוי לבורקס או פשטידות, וכממרח על לחם.
תהליך הייצור

תהליך הגיבון כולל מספר שלבים עיקריים:
התססה: יוגורט או חלב חמוץ מותססים בטמפרטורת החדר עד לקבלת מרקם סמיך.
הסרת נוזלים: החלק המותסס מועבר לבד גזה או מסננת דקה ונתלה לניקוז הנוזלים למשך מספר שעות עד ימים, בהתאם לרמת הסמיכות הרצויה.
אריזה ואחסון: הגבינה המנוקזת מוכנסת לכלי סגור ומאוחסנת בקירור וניתן להוסיף לה מלח לשימור ולשיפור הטעם.
הערות שוליים

↑  "'Greek' yoghurt Chobani firm loses legal battle". BBC News (באנגלית בריטית). 2014-01-29. נבדק ב-2024-06-29.
↑  YANIK KOKULU YOĞURT | Kültür Portalı, web.archive.org, ‏2022-09-09
↑  Alan Davidson, The Oxford companion to food, New York, NY : Oxford University Press, 2014, ISBN 978-0-19-967733-7
↑  What’s The Difference Between Regular and Greek Yogurt?, Kitchn (באנגלית)
↑  Neuman, William (2012-01-12). "Greek Yogurt a Boon for New York State". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-06-29.
קאטיק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 מטבח:  אזרבייג'ני וטורקי
 אזור מוצא:  מרכז אסיה
 מוצא:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 גבינות
 סוג חלב:  פרה
קאטיק (באזרית: Qatiq; בטורקית: Katık) הוא יוגורט סמיך המותסס באמצעות חיידקים, מיוצר מחלב פרה ונפוץ במדינות הקווקז ומרכז אסיה.
הכנת הקאטיק נעשית באמצעות חימום החלב לטמפרטורה גבוהה לצורך חיטוי והעברה לקירור בטמפרטורה של כ-40 מעלות צלזיוס, לאחר מכן מוסיפים לחלב תרבית חיידקים (בדומה ליוגורט) ומניחים לו לתסוס למשך כמה שעות עד לקבלת מרקם סמיך.
נהוג לאכול את הקאטיק כמנת פתיחה, כבסיס למרק, תוספת למנות בשריות ודגים אך גם כממרח על לחם.
למרות שקאטיק הוא מאכל אזרי מסורתי, קיימות גרסאות נוספות שלו, באיראן הוא נקרא מאסט (ماست), בטורקיה איירן (Ayran), בגיאורגיה מטסוני (მაწონი) ובבולגריה (katăk).
ראו גם

סוזמה
צזיקי
טרטור
הערות שוליים

↑  NPSelection, Fermented Milk Products From All Over the World • Qatiq, Kefir and Yogurt (Turkic countries), natprosel, ‏2021-01-11 (באנגלית)
↑  What’s The Difference Between Regular and Greek Yogurt?, Kitchn (באנגלית)
↑  NPSelection, Fermented Milk Products from All Over the World. Suzma, natprosel, ‏2018-06-07 (באנגלית)
סנגק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם שטוח, מזון 
 מטבח:  איראני ואזרי
 אזור מוצא:  איראן
 מוצא:  איראן איראן
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה מלאה
 
סנגק (בפרסית: سنگک; באזרית: səngək) הוא לחם העשוי מחיטה מלאה ונפוץ במטבח הפרסי.
פירוש המילה סאנגק הוא אבן קטנה מכיוון שהוא נאפה על חלוקי נחל קטנות בתנור על חום גבוה.
הסנגק דומה בטעמו ללחם הנאן ונהוג לצרוך אותו בתוספת שומשום, קצח או פרג.
היסטוריה

הלחם מוזכר לא מעט בתרבות האיראנית וקיימת מחלוקת רב שפתית על ההיסטוריה שלה.
יש הטוענים שהלחם היה נפוץ באיראן לפני תקופת האסלאם והוזכר כאשר אחד המלכים הסאסנים חלה ורופאו הורה להכין למלך לחם שנאפה על חול.
טענה נוספת עלתה ביידי החוקר סייד דאוד רוג'אני שהציג כתובת עתיקה משנת 1062 לספירה בה נכתב על לחם שנאפה על חלוקי נחל חמים.
אזכור נוסף מהמאה ה-11 הוא שחיילי הצבא הפרסי נשאו עימם כמות קטנה של חלוקי נחל כדי לבנות תנור סנגאק ובעזרתם יוכלו לאפות לחם.
הסנגק נחשב למוצר בפופולרי גם באזרבייג'ן ונהוג לאכול אותו עם קבב טלה, אך לאחר השתלטות ברית המועצות בשנת 1920 הפך לפחות נפוץ.
כיום, הסנגק משמש כלחם שולחן לחתונות המוגש עם דבש ושומשום.
הערות שוליים

↑  Breads of Iran - Food Reference Bread Article by Annie S. Wesley, www.foodreference.com
↑  Sangak bread - Tourism of Persia | Iran tourism, Tourism of Persia, ‏5 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  رادیو زمانه | خارج از سیاست | پرسه در متن | «نان‌ سنگک»، ‌بهترین‌ نان‌ دنیا, zamaaneh.com
↑  About Sangak, ifood.tv (באנגלית)
↑  8.3 Bread - Chorak, www.azer.com
המיתוס של סיזיפוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלבר קאמי
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  פילוסופיה
 נושא:  אבסורדיזם
 הוצאה
 הוצאה:  Hamish Hamilton 
 מקום הוצאה:  פריז 
 תאריך הוצאה:  1942
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-4-10-211402-5, 978-2-07-032288-6
 
המיתוס של סיזיפוס (בצרפתית: Le Mythe de Sisyphe) היא מסה פילוסופית מאת אלבר קאמי שהתפרסמה לראשונה בשנת 1942. בחיבור זה קאמי מתאר תאוריה אקזיסטנציאליסטית. הספר תורגם לעברית על ידי צבי ארד בשנת 1978 ויצא לאור בישראל בהוצאת עם עובד.
המיתוס של סיזיפוס נחשב למוביל בפילוסופיית האבסורד, והשפיע עליה רבות.
פרשנויות וביקורות על הספר

במסה עוסק קאמי בשאלת משמעות קיומו של האדם ותאוריית האבסורדיזם. כיוון שכך, לאורך השנים עלו פרשנויות שונות והסברים שונים למשמעות של הספר, והוא ממשיך להעסיק רבים גם כיום.
פרשנויות וביקורות על הספר > פרשנותו של סארטר

המסה עוררה תגובות רבות, וכעבור זמן קצר ז'אן-פול סארטר כתב מאמר בשם 'פירוש על הזר', המנתח את הספר 'הזר' לאור הדברים שקאמי כתב במסה 'המיתוס של סיזיפוס'. מאמר זה נחשב עד היום לאחד מהיסודות שעליהם נשענים כל העוסקים בהגותו של קאמי. על פי ניתוח זה "הגיבור של היצירה אינו טוב ואינו רע, אינו מוסרי ואינו לא-מוסרי. הקטגוריות האלה אינן תואמות אותו: מינו מיוחד מאוד הוא, זה המין שהסופר מייחד לו את השם אבסורד."
בהמשך כותב סארטר כי "אפשר לומר שהמיתוס של סיזיפוס מכוון לתת לנו את התפיסה, והזר מבקש לעורר בנו את התחושה. סדר הופעתן של שתי היצירות מאשר כמדומה את ההנחה הזאת. הזר, שהופיע תחילה, משליך אותנו, ללא דברי פרשנות, אל ה"אקלים" של האבסורד. ואחר-כך באה המסה ומאירה את הנוף."
פרשנויות וביקורות על הספר > ביקורתו של הרברט הוכברג

הפילוסוף הרברט הוכברג (Herbert Hochberg) הוא אחד ממבקרי 'המיתוס של סיזיפוס'. הוכברג מוצא בטיעון האבסורד של קאמי שתי טעויות: הראשונה היא התפיסה שלפיה הכרה באבסורד מחייבת שימור שלו. הוא מביא דוגמה של יבלת וטוען שהסרת היבלת אין משמעה התכחשות לעובדת קיומה. הטעות השנייה היא גזירת ערכים מעובדות, המהווה לדעת הוכברג קפיצה לוגית. קאמי גוזר מעובדת האבסורד את שימור האבסורד כערך. לגזירה זו אין צידוק, לדעת הוכברג. הוכברג מותח ביקורת גם על מה שהוא מכנה 'האתיקה של האדם האבסורדי'. קאמי גוזר מערך שימור האבסורד שני ערכים נוספים: את ערך החיים וערך החירות. לדעת הוכברג, אתיקה זאת קורסת מאליה, משום שערך החירות לעיתים מנוגד לערך החיים. הוכברג מביא את דוגמת "המתנקש הצודק" מן 'האדם המורד' של קאמי כדי להוכיח קריסה זו של האתיקה. "המתנקש הצודק" הורג למען ערך החירות (מתנקש בעריץ). מכיוון שבמעשה זה הוא לא שמר על ערך החיים, הוא גוזר על עצמו עונש מוות ומתאבד. בכך, לדעת הוכברג, הוא ביצע שלושה מעשים שהאתיקה של קאמי שוללת: רצח, גזר דין מוות והתאבדות.
פרשנויות וביקורות על הספר > ביקורתם של דוף ומרשל

גם חוקרי הפילוסופיה דוף ומרשל (R. A. Duff & S. E. Marshall) מוצאים ב'מיתוס של סיזיפוס' ניסיון לתאר את האבסורד שבמציאות האנושית ולבנות אתיקה על בסיס אבסורד זה. אולם אין הם מסכימים עם הוכברג שערך שימור האבסורד נגזר מעובדת האבסורד. לטענתם, ערך זה נגזר מערכי ההגינות והיושר, המונחים ב'מיתוס של סיזיפוס' כהנחת יסוד. כאן, לטענתם, נמצא הכשל של קאמי, משום שבעולם האבסורדי של 'המיתוס של סיזיפוס', אין ערכים כלל. ההגינות והיושר, כמו גם השאיפה לאושר, הם ערכים מטפיזיים שקאמי מחזיק בהם חרף העולם האבסורדי שהוא מציג. הואיל והעולם האבסורדי של 'המיתוס של סיזיפוס' לא מאפשר ערכים כאלה, קאמי דוחה עולם זה ובונה ב'האדם המורד' עולם אחר, שיאפשר לו לבנות את אתיקת המרד שלו.
פרשנויות וביקורות על הספר > פרשנותו של שגיא

פרופ' אבי שגיא מתאר את ספרו 'אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד' כפרי "שנים ארוכות של מחקר קאמי והוראתו". בספרו הוא מגיב לפרשנויות ולביקורות של סארטר, הוכברג ודוף ומרשל. בעניין פרשנותו של סארטר, שגיא כותב כי אף על פי שהפרשנות של סארטר הגיונית, אין היא מעוגנת כמו שצריך בתוך הכתובים: "קיים פיתוי רב לפרשנות הזאת, שכן שתי היצירות הופיעו בסמיכות זמנים, וקאמי עצמו ראה בהן מעין מקשה אחת. עם זאת, קשה לעגן את הפרשנות הזאת בתוך הסיפור. אמנם המונח אבסורד מופיע בסופו של הסיפור. אולם אופן השימוש של קאמי במונח הזה בסיפור דומה לאופן השימוש של סרטר – האבסורד הוא ביטוי לאקראיות שבקיום... ואולם מכאן לא נובע, שהמערכת המושגית ההולמת את שני הסיפורים זהה." בהמשך מציג שגיא את פירושו החלופי וכותב כי "להערכתי, זו המשמעות העמוקה של הסיפור ולא ההתנסות בתחושת האבסורד. זווית התיאור היא אפוא חברתית מובהקת. מרסו זר לחברה. אין ביצירה זו רמיזה כלשהי למושגי האבסורד המטפיזיים נוסח המיתוס של סיזיפוס".
אשר לביקורתם של הוכברג ודוף ומרשל, שגיא מערער על קריאת 'המיתוס של סיזיפוס' כטקסט אתי, ומבקש לקראו כטקסט "שמשמעותו אונטולוגית-אקזיסטנציאלית". לטענתו, הכרה במצב האבסורד היא עבור קאמי לא חובה מוסרית אותה הוא מבקש להוכיח ולהצדיק, אלא "המימוש של התודעה האנושית". אימוץ האבסורד הוא לא ערך, אלא תהליך של הכרה עצמית.