stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינקונבולה
אינקונבולים עבריים

ידועים היום כ-150 מהדורות שונות של דפוסי ערש עבריים, ובנוסף להם עוד כמה שלא ברור האם נדפסו לפני או אחרי 1500, וכן ידועים ספרים נוספים שנדפסו אך לא שרדו. לפי העדויות במקורות העבריים, מכל מהדורה הודפסו 200 עד 400 עותקים, בדומה למקובל בעולם הנוצרי. בחלק מהמקרים הודפסו חלק קטן מהעותקים על קלף ולא על נייר, וכנראה נמכרו במחיר גבוה יותר לבעלי ממון.
מעבר לכך שזו אחת השפות הראשונות שהדפיסו בהן, ואף אחת מ-10 השפות שהדפיסו בהן הכי הרבה עד שנת 1500, לדפוס העברי יש חשיבות מיוחדת - בכמה ערים, כמו גם בממלכת פורטוגל, הדפוס העברי היה הראשון ומי שהביא את ההמצאה החדשה למקום. כמו כן, זו האות הלא לטינית הראשונה שהדפיסו בה. דפוסי הערש העבריים יצאו לאור לפחות ב-17 ערים שונות, בארבע מדינות: איטליה, ספרד, פורטוגל והאימפריה העות'מאנית.
כיום מקובל לומר שהספרים העבריים הראשונים שהודפסו היו קבוצת דפוס רומא, אף על פי שאין הם מתוארכים. מהדורות הספרים של פירושי רש"י ורמב"ן לתורה, רלב"ג לדניאל וספר הערוך - כולם נדפסו על נייר עם אותו סימן מים, אותן אותיות ואותה מתכונת דף. אלה מתוארכים לשנים 1469-1470, אך לא ידוע מי בדיוק היה הראשון.
הספר העברי הראשון המתוארך הוא פירוש רש"י לתורה שהודפס בעיר רג'ו די קלבריה, שבדרום איטליה, בשנת רל"ה (1475). המדפיס השתמש בכתב הספרדי הבינוני בספר, ומדפיסי משפחת שונצינו אימצו אותו בהמשך עבור חלקי הפירושים בספרים שהדפיסו, ובעקבות זאת נודע בשם כתב רש"י, אף על פי שאין לו שום קשר לרש"י עצמו. במקביל לספר זה הודפס גם ספר ההלכה ארבעה טורים, שהדפסתו הסתיימה קצת אחר כך, אך לאור גודלו יש להניח שהתחילו עוד לפני הדפסת פירוש רש"י.
ב-1477 הודפסו לראשונה פסוקי תנ"ך - יחד עם פירוש רד"ק לתהלים. בספר זה גם נעשה ניסיון להדפיס את ניקוד הפסוקים, אך הוא נזנח אחרי העמודים הראשונים.
בשנת גמר"א - רמ"ד (1484) הודפסו בדפוס של משפחת שונצינו מסכתות יחידות על פי ענף הנוסח הצרפתי-אשכנזי.
הספרים שאותם נטו להדפיס היו ספרים שזכו לביקוש באופן קבוע ונעשה בהם שימוש רב - כלומר ספרים שימושיים ללימוד בבית המדרש, לתפילה ולשימוש בבית הכנסת או לשימוש תדיר בקביעת מנהג והלכה כגון מקרא ופירושיו, ספרי תפילה (סידורים) וספרי הוראת הלכה פרקטיים. במשך שלושים שנות דפוס הערש העברי הודפסו 17 מהדורות של חומשים (חלקן עם תרגום אונקלוס ופירוש רש"י לתורה); 8 מהדורות של סידורים; 7 מהדורות של ספרי תהילים עם ברכת המזון ו-4 מהדורות של מחזורי תפילה, הגדה של פסח וחמש מגילות. קובץ ההלכה ארבעה טורים לא הודפס בשלמותו בפעם אחת, אך נמצאו 4 מהדורות של טור אורח חיים ומהדורות בודדות של אבן העזר, חושן משפט ויורה דעה כן נמצאו חמישה שרידי מהדורות של הדפסת פירוש רש"י על התורה ומהדורות בודדות של הדפסת מסכתות מן התלמוד - אלו שנלמדו בישיבות איטליה וספרד באותו זמן.
אינקונבולים עבריים > דפוסי איטליה

כמצוין לעיל, ראשיתו של הדפוס העברי באיטליה, סביב 1470, והיא מרחב ההדפסה העיקרי, עם כ-100 מהדורות מתוך 150 בתקופה זו. מלבד דפוסי רומא ורג'יו די קלבריה, יש לציין בין חלוצי הדפוס את דפוס אברהם כונת במנטובה, שפעל בשנות השבעים.
בשנות ה-80 הדפוס העברי עובר לשלב ממוסד יותר עם כניסת משפחת שונצינו לתחום. בני שונצינו הדפיסו כ-50 ספרים עד סוף המאה ה-15, והם גם אלו שהדפיסו לראשונה את התלמוד הבבלי. מאפייני מהדורת התלמוד שלהם, "צורת הדף" והשימוש באותיות ספרדיות מרובעות לטקסט התלמוד ובינוניות (כתב רש"י) לפירושים, אומצו על ידי מדפיסים אחרים והפכו לסטנדרט שמתקיים עד היום.
רק באיטליה הודפסו כבר בשלב זה גם ספרים שאינם מהנדרשים והשימושיים ביותר - בהם ספרי מדע וספרות יפה. בין הספרים שאינם ספרים שימושיים נמצאו ספרי מוסר שהיו ככל הנראה חביבים על הקהל. בהם שתי הדפסות של ספר "משל הקדמוני", המכיל סיפורים משעשעים בחרוזים, שנכתב על ידי הפילוסוף, הרופא והמקובל רבי יצחק בן שלמה אבן סהולה, נכתב בשנת 1281 והודפס לראשונה בשנת 1491 בעיר ברישא באיטליה והיה הספר העברי הראשון שהכיל ציורים. בדפוס אברהם כונת שהוזכר, הודפסו "אבן בוחן" לר' קלונימוס בן קלונימוס, "חובות הלבבות" לר' בחיי אבן פקודה, ספר "בחינת עולם" לידעיה הפניני, ספר "נופת צופים" ליהודה מסר לאון וספר אלדד הדני. ספר בחינת עולם הופק על ידי אשתו של אברהם, אשטלינה, והוא הספר הראשון בעולם שידוע שהודפס בידי אשה.
גם ספרי חול עבריים נדפסו בתקופה זו באיטליה, ביניהם "ספר המחברות" של עמנואל הרומי, הידוע כ"מחברות עמנואל", שהודפס לראשונה בשנת 1492.
אינקונבולים עבריים > חצי האי האיברי

שני הדפוסים הראשונים והחשובים היו בספרד, בה תקופת דפוסי הערש מסתיימת כמובן עם גירוש ספרד ב-1492. בגלל הגירוש רבים מדפוסי ספרד שרדו רק בעותק יחיד או בקטעים בלבד.
דפוס ואדי אל חיגארה (גואדלחרה) - כעשרה ספרים, החל מפירוש רש"י לתורה ב-1476. ביניהם ההגדה המודפסת הראשונה.
דפוס אייחאר - של המדפיס אליעזר בן אלאנתיסי, שהוא הראשון שהיה לו דגל מדפיס, שכלל אריה עומד.
בפורטוגל הדפיסו בעיקר בליסבון (אישבונה) - למשל את פירוש התפילות של אבודרהם, וחומש עם רש"י.
אינקונבולים עבריים > טורקיה

בתחומי האימפריה העות'מאנית הודפס ספר עברי אחד - ארבעה טורים, באיסטנבול (קושטא) על ידי האחים נחמיאס ב-1493. כיוון שהאחים חידשו את פעילות ההדפסה שלהם רק ב-1503, היו שטענו כי התאריך שנכתב בספר הוא טעות סופר, ולמעשה לא מדובר בדפוס ערש.
אינקונבולים עבריים > הסליחות מאביניון

בשנת 2015 הועלתה הטענה שבדפוס עברי החלו כבר באביניון, יותר מעשרים שנה לפני הדפסת הספרים הראשונים בעברית, ושנים ספורות לפני הדפסת המקרא על ידי גוטנברג. אם כך היה, זה נעשה באותיות של פרוקופ ולדפוגל (אנ') מפראג, אשר יש הטוענים שהמציא או החל בדפוס לפני גוטנברג.
ב-1891 כתב האב רקין חוברת בה הביא תעודות משפטיות שנמצאו בארכיון העיר אביניון שבפרובנס, שעל פיהן ביקש לטעון כי הדפוס הומצא שם על ידי ולדפוגל ולא על ידי גוטנברג. בין המסמכים נאמר גם שהיהודי דווין דה קדרוסה למד מולדפוגל את אמנות הכתיבה המלאכותית, ואף רכש ממנו 27 אותיות עבריות חרוטות בעופרת, לצורך הדפסת פיוטים. בתמורה לאותיות הדפוס הבטיח דווין לולדפוגל שילמד אותו את מלאכת צביעת הבדים. הסכם זה לא כובד והגיע לבית המשפט.
עד שנת 2015 לא נמצאה ראיה שנעשה שימוש כלשהו באותיות אלו. בשנת 2015 הביא סוחר ספרים ירושלמי למפעל הביבליוגרפי בראשות יצחק יודלוב שני גליונות מודפסים שנעשה בהם שימוש ליצירת כריכה עבור ספר אחר שהודפס בפראג בשנת 1515. בגליונות אלו נמצאו 32 עמודים מודפסים בעברית של סליחות, ויש הטוענים כי אלה הודפסו על ידי קדרוסה באביניון, בין השנים 1444-1446. אם טענה זו נכונה, הרי שהדפוס הומצא שם ולא על ידי גוטנברג, וגליונות הדפוס המוקדמים ביותר הם בעברית.
פרופ' מלאכי בית-אריה, מנהל הספרייה הלאומית לשעבר, צילם את הגיליונות במכשיר רדיו-טרמי וזיהה בהם סימן מים ייחודי (שלוש גבעות בתוך שני חישוקים) שיוצר על ידי מפעל הנייר בפבריאנו שבאיטליה. יצחק יודלוב, מנהל המפעל הביבליוגרפי, הסיק על פי סימני המים בגליונות ועל פי צורת האותיות והכתיבה (הטיפוגרפיה) שגליונות אלה הודפסו בשנת 1444-1446 באביניון, כלומר שנעשה שימוש באותיות אשר תיאר האב רקין 125 שנה קודם. בשנת 2018 הביא אותו סוחר ספרים את הגליונות לבחינתם של משה רוזנפלד וישעיהו וינוגרד אשר הגיעו לאותה מסקנה. סימן המים אומת על ידי צוות מחקר בראשות משה רוזנפלד וד"ר אליקים קסאל בשיתוף עם צוות ארכיון מפבריאנו, כסימן מים שיוצר על ידי היצרן בפבריאנו בתחילת המאה ה-15. לאחר שסוחר הספרים מכר את הספר הופיעו שמועות לפיהן הדפים מזויפים. הדפים נבדקו על ידי המכון הפורנזי בירושלים, בהנהלת אבנר רוזנגרטן, מומחה בתחום הזיוף ובכיר לשעבר במז"פ (המעבדה לזיהוי פלילי של המשטרה). רוזנגרטן בדק את החומר ממנו עשויים הדפים וקבע ב–2019: "לא מצאתי ראיה לזיוף".
עם זאת, סימני מים דומים מאוד נמצאו גם בדפים מאוחרים הרבה יותר ובספריה הלאומית דוחים את מחקריו: "עמדת הגורמים המקצועיים המוסמכים כיום בספריה היא שאין עדות לכך שהדפים הנדונים הם מספר שנדפס במאה ה–15". בית אריה הגיע בסופו של דבר למסקנה שלא סביר שהסליחות הודפסו באותן שנים או באביניון, וכמוהו גם פרופ' שמעון יקירסון, המומחה הבולט ביותר היום בתחום דפוסי הערש העבריים.
אוספים עיקריים

| ספרייה | מיקום | פריטים | כותרים |
| --- | --- | --- | --- |
| ספריית מדינת בוואריה | מינכן | 20,000 | 9,756 |
| הספרייה הבריטית | לונדון | 12,500 | 10,390 |
| הספרייה הלאומית של צרפת | פריז | 12,000 | 8,000 |
| ספריית הוותיקן | קריית הוותיקן, רומא | 8,600 | 5,400+ |
| הספרייה הלאומית של אוסטריה | וינה | 8,000 |  |
| ספריית המדינה של וירטמברג | שטוטגרט | 7,000 |  |
| הספרייה הלאומית הרוסית | סנקט פטרבורג | 7,000 |  |
| הספרייה הבודליינית | אוקספורד | 6,755 | 5,623 |
| ספריית הקונגרס | וושינגטון די. סי. | 5,600 |  |
| הספרייה הממלכתית של רוסיה | מוסקבה | 5,300 |  |
באוסף דפוסי הערש העבריים שבספרייה הלאומית בירושלים יש 100 הדפסות שונות של כותרי ספרים ב-194 עותקים; חלקם שלמים, חלקם פגומים, ומקצתם כוללים דפים אחדים בלבד.
ראו גם

דפוס
לקריאה נוספת

מנחם כשר ויעקב מנדלבוים, שרי האלף, ניו יורק תשי"ט
פרץ תשבי, דפוסי ערש (אינקונבולים) עבריים באיטליה קריית ספר ס' (1985), מס' 17, עמ' 893–900
שמעון יקירסון, קטלוג האינקונבולים העבריים מאוסף ספריית בית המדרש לרבנים באמריקה, בית המדרש לרבנים באמריקה, ניו יורק וירושלים תשס"ד-תשס"ה
פרץ תשבי, "האינקונבולים העבריים בישראל", קריית ספר, נט, ד (תשמ"ד), עמ' 946–958
L. Favre and H.J. Martin, The Coming of the Book, London 1984
Adri K. Offenberg, Hebrew Incunabula in Public Collections: a First International Census (in Collabration with C. Moed-Van Walraven), DeGraaf Publishers, Nieuwkoop 1990
הערות שוליים

↑  קטלוג אינקונבולים בינלאומי מקוון
↑  זאב גריס, הספר העברי - פרקים לתולדותיו, מוסד ביאליק, 2015. עמ' 50
↑  אולם, ישנה עדות על חומש עם פירוש רש"י שנדפס על קלף בליסבון שנתיים קודם לכן, בשנת רל"ג (1473), ראה: י"ש שפיגל, 'עדויות על ספרי דפוס בלתי ידועים', עלי ספר, א (תשל"ה), עמ' 165.
↑  זאב גריס, הספר העברי - פרקים לתולדותיו, מוסד ביאליק, 2015. עמ' 53-50
↑  הגדה מ-1480, מוואדי אל חגארה
↑  על פי מחקרו של האב רקין. וראו להלן
↑  Origines de l'imprimerie en France (Avignon, 1444)
↑  (באנגלית) כשהדפוס כמעט הומצא בעברית דוד יעקבסון, 18 במרץ 2021 (טיימס אוף איזראל)
↑  (בצרפתית) ספרו של האב רקין "תולדות הדפוס בצרפת" P. Requin, Origines de l'imprimerie en France (1891). (באתר גוגל לספרים). על דיווח התעוד הזה של רקין נודע לחוקרים מספרו (באנגלית) של ססיל רות משנת 1957 יהודים בשנות הרנסאנס עמודים 8–167 (הקישור לכרטסת הספרייה הלאומית)
1 2  מאמר בעיתון היומי של סקרמנטו שבקליפורניה ארצות הברית על המאמר של רקין, והדפוס העברי הראשוני באביניון (אתר העיתונות של אוניברסיטת קליפורניה)
↑  מחקר ביבליוגרפי על ידי המכון לביבליוגרפיה ממוחשב על הספר העברי הראשון
↑  המחקר המשותף של המכון הביבליוגרפי וארכיון פבריאנו
↑  גליה ריצ'לר-גרבלר וגילה פריבור, "יצירתו של אוסף דפוסי הערש העבריים בספרייה הלאומית בישראל", עיונים בתקומת ישראל, כרך 26 (2016). עמ' 175
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543301105171  BNE: XX4576407  BnF: cb119321007 (data)  GND: 4027041-5  LCCN: sh85064810  NDL: 00564142  NKC: ph115906 
אחד משני הגליונות שנטען כי הודפסו באביניון בשנת 1444
ממצאי בדיקת יודלוב מהמכון לחקר כתבי יד של הספרייה הלאומית עמ' 1
ממצאי בדיקת יודלוב מהמכון לחקר כתבי יד של הספרייה הלאומית עמ' 2
כנסיית הקבר מתוך ספרו של ברנהרד פון בריידנבאך (1486) השמור בספריית הגימנסיום הנוצרי באלטונה, המבורג
אסטבן רכב השמש - צוות

|  מאפיינים כלליים |
| --- | --- |
 יצרן:  אוניברסיטת  מונטריאול, בית הספר להנדסה
 שנות ייצור:  1998
 הרכבה:  קנדה קנדה
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי (פאנל סולארי)
 
אסטבן רכב השמש - צוות (באנגלית: Esteban Solar Car Team) היא מכונית סולארית (מכונית ירוקה) אשר יוצרה והוצגה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת מונטריאול, מבית הספר להנדסה (École Polytechnique de Montréal).
תחרויות "Esteban"

Esteban (שנת 1998)
Esteban V (שנת 2009)
Esteban VI (שנת 2011)
מיולי 2012 "אסטבן" נטל חלק בתחרות "Formula Sun Grand Prix" במסגרת "American Solar Challenge".
תמונות מכוניות סולאריות מדגמים שונים ממרוצי מכוניות סולאריות

דגם HansGo imZiel מאוניברסיטת Hochschule Bochum
דגם 2011 Tokai Challenger
מכונית מרוץ סולארית
מכונית מרוץ סולארית מופעלת על ידי צוות מאוניברסיטת מישיגן
דגם Sasc2010
ראו גם

מכונית ירוקה
PowerCore SunCruiser
הערות שוליים

↑  מכונית סולארית היא מכונית הממירה את אנרגיית השמש לאנרגיה חשמלית באמצעות תאים פוטו-וולטאיים.
↑  אסטבן רכב השמש - צוות
↑  דגם אסטבן רכב השמש - צוות
↑  דגם "אסטבן רכב השמש - צוות" סיים את תחרות "american-solar-challenge"
אנסמבל ליריקה

אנסמבל ליריקה היה אנסמבל (מקהלה מעורבת יחד עם תזמורת קאמרית) שהוקם על ידי מאסטרו נילי הרפז ופעל במסגרת מנהל התרבות של עיריית פתח תקווה. האנסמבל פעל בין השנים 1992–2020.
התמחותו של האנסמבל בתחום האופרה האיטלקית ומשתתפיו לומדים פיתוח קול יחידני בסגנון ה"בל קנטו". לא אחת נהנה משיתוף פעולה עם המכון האיטלקי לתרבות ושגרירות איטליה. האנסמבל מבצע רפרטואר מגוון ביותר מהאופרה אל הפופ ומהליטורגיקה אל מוזיקה מסרטים, ברודוויי ושירים ישראלים בעיבודים אמנותיים.
לאנסמבל ביצועי בכורה של יצירות ישראליות בנות זמננו.
ציוני דרך

הופעתו הראשונה של אנסמבל ליריקה הייתה בחודש מאי 1992 במספר פרקי מקהלה מתוך אופרות בשיתוף עם תזמורת "הפגנינים".
בעונת הקונצרטים 1992–1993 השתתף האנסמבל בפתיחת העונה של התזמורת הקאמרית רמת גן, בתוכנית שהוקדשה ברובה לרוסיני לכבוד שנת ה-200 להולדתו.
באותה השנה ביצעה קבוצת הנשים של האנסמבל את יצירתה של ציפי פליישר "קינה" לסופרן סולו, מקהלת נשים, 2 נבלים וכלי הקשה.
האירוע התקיים באודיטוריום של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
ב- 1993 התקיימה סדרת קונצרטים בה בוצעה "גלוריה" מאת ויוואלדי בשיתוף עם תזמורת "אקדמיה". בהפקה זאת השתתפה המקהלה הקאמרית של רמת השרון.
בשנת 1994 בוצעה ה"מיסה הקטנה" מאת רוסיני בהשתתפות סולנים מאיטליה, פסנתר והרמוניום.
בשנת 1995 בוצעו פרקי אופרה בשיתוף עם נגנים מהתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
1995 בכורה של הקנטטה "רגשות בריאה" מאת בנימין יוסופוב, אשר חוברה במיוחד עבור האנסמבל והוקלטה בביצועו עבור תחנת הרדיו קול המוסיקה.
ביצוע זה נבחר לייצג את ישראל במסגרת השידורים הבינלאומיים ברדיו הוינאי, הצלחתו שם הביאה לשידורו גם בגרמניה וגם ברדיו של הוותיקן.
בשנת 2000 ערך האנסמבל סיור הופעות באיטליה וביצע את ה"סטאבט מאטר" מאת פרגולזי ואף השתתף בפסטיבל מקהלות מטעם הוותיקן במוזיקה ליטורגית א-קפלה.
שנת 2001 – בסימן ג'וזפה ורדי – אנסמבל ליריקה עם מקהלות אורחות, התזמורת הסימפונית של הקונסרבטוריון העירוני ונגנים מתזמורת צה"ל ביצעו ממיטב יצירותיו של המלחין.
ב-2002 הוזמן האנסמבל לקונצרט באיסטנבול בו זכה לתשואות הקהל והביקורת.
במהלך 2003–2004 הופק מופע "ממיטב ברודוויי" בשיתוף עם נגני הביג בנד של הקונסרבטוריון העירוני של פתח תקווה ונבחר לפתיחת היכל התרבות החדש של העיר. בתוכנית קטעים מאת: אלינגטון, גרשווין, פורטר, ברנשטיין, לנון-מקרטני.
ב- 2007 עלתה לבמת היכל התרבות פתח תקווה "חגיגה איטלקית" הקול והכלי קודש וחול
לאנסמבל הצטרפו: חמישית כלי קשת, אבוב ופסנתר. 
הקונצרט לווה בתפאורה מוקרנת על מסך ענק. 
בתוכנית יצירות מאת: מרצ'לו, פרגולזי, רוסיני, פוצ'יני, ורדי ונינו רוטה מתוך הסרטים של פליני.
2012 - " חלום איטלקי" בקונצרט
קונצרט חגיגי לציון 20 שנה להיווסדו של אנסמבל ליריקה.
במעמד אורח הכבוד מגדי כריסטיאנו עלאם –חבר הפרלמנט האירופי.
אל האנסמבל הצטרפו: חמישיית כלי קשת, פסנתר וחליל. 
במרכז הערב ביצוע הבכורה של יצירתה של נילי הרפז ,"לדוד" לשירו של מ.כ. עלאם. ועוד בתוכנית מוזיקה מאת: רוטה, מוריקונה, ביזה, אלבינוני, ארגוב, זעירא, פיובני וגרשווין.
2013- מתוך קונצרט "חלום איטלקי" בנתניה פסטיבל "עיר פוגשת מוזיקה" אנסמבל ליריקה בניצוח נילי הרפז בשילוב עם מקהלת צליל המעיין בניצוח מרינה קלוייזנר.
במהלך שנים אלו בוצעו קונצרטים ברחבי הארץ, השתתפויות בתוכניות שונות כגון: ערבי דן אלמגור, אגודת דנטה אליגיירי, אירועים וטקסים עירוניים ובתי שגרירים.
בנוסף לכל אלו מתקיימים הערבים הפתוחים לקהל של האנסמבל בבית שפירא
בפתח תקווה ומפגשים עם מקהלות שונות.
האנסמבל מרבה להופיע במסגרות שונות בארץ.
אסטבן גראנרו

אסטבן גראנרו מולינה (ספרדית: Esteban Granero Molina; נולד ב-2 ביולי 1987 במדריד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר. ידוע בכינויו "El pirata" (הפיראט). הרבה לשחק בתור קשר התקפי או בתור שחקן בודד מאחורי החלוצים.
קריירה

אסטבן גראנרו החל את דרכו כבר בגיל 8 עם הצטרפותו לקבוצת הנוער של ריאל מדריד, ובמהרה הראה את כישרונו כאשר הוא מתקדם לקבוצות הבוגרות יותר במועדון. החל מגיל צעיר נחשב גראנרו לכדורגלן מבטיח בעל משחק טכני משובח. בגיל 17 הצטרף הספרדי הצעיר לקבוצות המילואים, וזאת לאחר שזכה במספר תארים אישיים כשחקן מצטיין בתחרויות שונות.
בעונת 2006-2007 הצליח גראנרו להעפיל עם קבוצתו ריאל מדריד קסטיליה לליגה השנייה בספרד ובדרך זכה באמונו של מאמנו מיצ'ל.
לאחר שלא הצליח להצטרף לקבוצת הבוגרים, הושאל גראנרו ליריבה העירונית חטאפה, שם ערך את הופעה הבכורה שלו בליגה הראשונה בספרד. אחרי עונה טובה החליט גראנרו להישאר בקבוצתו החדשה לעוד עונה וחתם על חוזה, בו לריאל מדריד יש אפשרות לקנות את כרטיסו חזרה אם תרצה בכך.
ב-21 ביוני 2009, כתוצאה מעונה מוצלחת עוד יותר שלו, בה הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצתו, החליטה ריאל מדריד לנצל את אופציית הקניה שלה, והחתימה את גראנרו בעסקה בשווי 4 מיליון אירו.
ב-30 באוגוסט 2012, עבר גראנרו תמורת סכום שלא פורסם לקווינס פארק ריינג'רס וחתם על חוזה לארבע שנים וקיבל את חולצה מספר 14. בסיום העונה כשהקבוצה ירדה ליגה, הוא הושאל לקבוצת ריאל סוסיאדד. לאחר משחק אחד בו שותף, הוא נפצע והושבת לשישה חודשים. ב-28 ביולי 2014 חתם על חוזה ארוך טווח עם סוסיאדד תמורת סכום שלא פורסם.
ב-7 ביולי 2017 חתם גרנארו על חוזה לשלוש שנים באספניול. את שער הבכורה שלו בקבוצה כבש ב-18 בפברואר 2018, במשחק מול ויאריאל שהסתיים בתוצאה 1-1. ב-30 בינואר 2020 נפרד גרנארו מהקבוצה בהסכמה הדדית והפך לשחקן חופשי.
באותו יום חתם גרנארו בקבוצת מרבלה מהליגה השלישית בספרד עד יוני 2021, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 בפברואר 2020.
ב-5 ביולי 2021 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית

אחרי שעזר לספרד להגיע לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2006, ערך גראנרו את בכורתו בנבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21, ב-6 בפברואר 2007, במשחק ידידות מול אנגליה (2-2).
ב-2009 הגיע גראנרו עם נבחרתו לשלב הבתים באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה אותה שנה בשוודיה.
הערות שוליים

↑  ynet ספורט, חבר חדש לשכטר: פאבלו הרננדס עבר לסוונזי, באתר ynet, 30 באוגוסט 2012
↑  באתר סקיי ספורט
גראנרו ב-2007
אלי ביז'אווי

| --- | --- |

ביז'אווי במרץ 2013
 מדינה:  ישראל, צרפת 
 עיסוק:  מתרגם, במאי תיאטרון, תסריטאי
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית 
 
אלי ביז'אווי (Eli Bijaoui; נולד ב-24 באוקטובר 1978) הוא מתרגם, במאי תיאטרון ותסריטאי ישראלי; זוכה פרס התיאטרון למתרגם השנה 2015, 2016 ו-2017, פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2020 ופרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית העברית לשנת 2022.
יצירתו > כתיבה

אריה הספרייה - מחזה מוזיקלי על פי ספרה של מישל קנודסן, תיאטרון המדיטק, 2014
לא דובים ולא יער - מחזה מוזיקלי בעקבות "זהבה ושלושת הדובים", תיאטרון המדיטק, 2015
יצירתו > ערבים מוזיקליים

2007, "הקומפניון דה לה שנסון" - תרגום שירי המופע תיאטרון הספרייה
2006, "אריוודרצ'י רומא" - תרגום כל שירי המופע תיאטרון הספרייה
2005, "שרים סינטרה וחברים" - תרגום כל שירי המופע תיאטרון הספרייה
יצירתו > בימוי

| הצגה | מחזאי | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| לא דובים ולא יער | אלי ביז'אווי | תיאטרון המדיטק | 2015 |
| תעלת בלאומילך היפה והחיה | אלי ביז'אווי וגורי אלפי על פי אפרים קישון הווארד אשמן, אלן מנקן וטים רייס | הקאמרי תיאטרון הספרייה | 2014 2010 |
| פיאף | פאם ג'יימס | תיאטרון באר שבע | 2009 (זוכת פרס התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר 2009) |
| ספון ריבר | אדגר לי מאסטרס | בית צבי | 2009 |
| פיאף | פאם ג'יימס | תיאטרון הספרייה | 2007 |
| פרח לב הזהב (עם טל ברנר) | סמדר שיר | תיאטרון המדיטק | 2007 |
| השגחה עליונה | ז'אן ז'נה | בית צבי | 2007 |
| PASSION (תשוּקָה) | סטיבן סונדהיים וג'יימס לפין | בית צבי | 2006 |
| אנדורה | מקס פריש | בית צבי | 2004 |
| בדלתיים סגורות | ז'אן-פול סארטר | תיאטרון הספרייה | 2004 |
פרסים ומלגות בהם זכה

ארבע מלגות קרן אמריקה ישראל (שרֵת) לבימוי (2002–2006).
צל"ש על 'תרגום משובח בעל עושר לשוני משובב לב' של המחזה 'צפרדי וקרפד'- פרס הבמה לילדים ונוער 2013
פרס קרן רבינוביץ' לתרגום מחזות על שם עדה בן נחום לשנת 2014 על תרגומו ל'טרטיף' של מולייר
פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית מתרגם השנה לשנת 2015 על תרגומו לרומיאו ויוליה של שייקספיר
פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית מתרגם השנה לשנת 2016 על תרגומו להורים איומים של ז'אן קוקטו
פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית מתרגם השנה לשנת 2017 על תרגומו ל-1984 על פי ספרו של ג'ורג' אורוול
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 2020 על תרומתו לתחום תרגום מחזאות בינלאומית וחשיפתה לקהל הישראלי
פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית, פרס היצירה למתרגמים 2022
הערות שוליים

↑  אלי ביז'אווי, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  ליאת רון, ‏"העברית שתקה המון שנים, ולכן מותר להמציא ולהדביק בין ישן לחדש", באתר גלובס, 30 ביוני 2016
↑  "טבלת הזוכים מכל השנים". "פרס התיאטרון הישראלי"
↑  מאיה נחום שחל, "ציפורים כולם": מחזה שחוצה את הקו האדום, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2017
↑  דפנה לוי, "מחזה שלא מצליח להיות מדובר וחי - אין לו מקום", באתר ישראל היום, 20 ביוני 2024
↑  אני לא רפפורט, הבימה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300206805171  VIAF: 315248362   WorldCat (עם VIAF): 315248362
אנסטסיה בריזגאלובה

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1992 (בת 31) סוסנובי בור, רוסיה 
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הממלכתית הלאומית לתרבות גוף, ספורט ובריאות על שם לסגאפט בלנינגרד 
 משקל:  59 ק"ג 
 גובה:  1.66 מטרים
 בן או בת זוג:  אלכסנדר קרושלניסקי 
 ספורט
 ענף ספורט:  קרלינג 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  תואר של כבוד בספורט של רוסיה (12 בספטמבר 2016) 
 
אנסטסיה קונסטנטינובנה בריזגאלובה (ברוסית: Анастаси́я Константи́новна Брызга́лова; נולדה ב-13 בדצמבר 1992, סנקט פטרבורג, רוסיה) היא שחקנית קרלינג רוסייה, אלופת העולם בקרלינג לזוגות מעורבים לשנת 2016. כלת פרס אמנית הספורט.
בוגרת בית הספר האולימפי מספר 2 בסנקט פטרבורג. בנוסף, סיימה ב-2016 את לימודיה באוניברסיטה הלאומית הממלכתית לתרבות גוף, בריאות וספורט על שם לסגאפט.
ביוני 2017, נישאה לשותפה ובן זוגה אלכסנדר קרושלניסקי. בפברואר 2018 השניים זכו במדליית ארד בתחרות הזוכות המעורבים בקרלינג, אך זו נשללה מהם לאחר שבבדיקות סמים של בעלה נמצאו שאריות תרופת המלדוניום, האסורה לשימוש בספורט.
הערות שוליים

↑  מה זה קרלינג? תכירו את אנסטסיה בריזגלובה, באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2018
↑  Приказ Министерства спорта РФ от 12 сентября 2016 года № 135-нг
↑  Брызгалова Анастасия Константиновна — заслуженный мастер спорта РФ! 19.09.2016 | Санкт-Петербургское училище олимпийского резерва № 2 — Новости
↑  Санкт-Петербургское училище олимпийского резерва № 2 — Керлинг
↑  49.04.01 Физическая культура. Заочная форма обучения | НАЦИОНАЛЬНЫЙ ГОСУДАРСТВЕННЫЙ УНИВЕРСИТЕТ ФИЗИЧЕСКОЙ
↑  "Чемпионы мира Крушельницкий и Брызгалова стали мужем и женой". Чемпионат.com.
↑  Who is Anastasia Bryzgalova? Is the stunning Russian curling star accused of doping and why was she stripped of bronze medal?
אסטבן ויסנטה

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1903 Turégano, ספרד 
 פטירה:  10 בינואר 2001 (בגיל 97) Bridgehampton, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1999) 
 
אסטבן ויסנטה (באנגלית: Esteban Vicente; ‏ 20 בינואר 1903 - 10 בינואר 2001) היה צייר אמריקאי ספרדי יליד טורגאנו, ספרד. הוא היה אחד מאמני הדור הראשון של אקספרסיוניזם מופשט של אסכולת ניו יורק. הוא הזדהה כאנטי-פשיסט.
ראשית חייו

אסטבן ויסנטה נולד בטורגאנו, ספרד ב-20 בינואר 1903. אמו, סופיה פרז אי-אלווארז הגיעה ממשפחה אסטוריאנית ונולדה בויאדוליד. אביו, טוריביו ויסנטה רואיז, הגיע ממשפחה אנשי צבא ליד סלמנקה והיה קצין צבא. לאסטבן ויסנטה היו שתי אחיות ושלושה אחים. הוא היה הילד השלישי והבן השני. אביו של ויסנטה התפטר מתפקידו והעביר את משפחתו לבירה מדריד, שם עבד עבור בנקו דה אספנייה כדי שהילדים יוכלו להתחנך בבתי ספר ישועיים טובים. ויסנטה נלקח למוזיאון פראדו על ידי אביו, חובב אמנות, כמעט בכל יום ראשון מגיל ארבע והחל לצייר כשהיה בן שש עשרה. ציפו ממנו ללכת לפי המסורת המשפחתית ולהתגייס לצבא. לאחר שלושה חודשים בבית ספר צבאי החליט להיות אמן.
חינוך

ויסנטה נרשם לריאל אקדמיה דה בלאס ארטס במדריד בשנת 1921 בכוונה ללמוד פיסול. הוא השלים את הכשרתו בשנת 1924. בהתייחסו לניסיונו באקדמיה אמר "זה לא נותן לך רעיונות על שום דבר. זה נותן לך כלים, ומלמד אותך על חומרים. הכשרה אקדמית בטוחה. זה מכין אותך להיות נגד."