stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השפלה השווייצרית

השפלה השווייצרית בין הרי האלפים והרי היורה
הַשְּׁפֵלָה השווייצרית (גרמנית Schweizer Mittelland ; צרפתית Plateau Suisse) היא אחד משלושת אזורי הנוף העיקריים של שווייץ והיא חוצצת בין שני האחרים – האלפים השווייצרים (אנ') מדרום-מזרח והרי היורה מצפון-מערב. השפלה מכסה כ-30% משטחה של שווייץ, נופה שטוח עד גבעי, והיא שוכנת בגבהים של 400 עד 700 מטר. השפלה היא האזור המיושב ביותר בשווייץ ושוכנות בה כל הערים הגדולות במדינה. באזור זה ממוקמים גם המרכזים הכלכליים, התעשייתיים והתחבורתיים של המדינה.
השפלה השווייצרית תחומה באופן ברור ממערב על ידי הרי היורה, אך בצידה הדרומי והמזרחי מתרוממים הרי האלפים בהדרגה יחסית, וקו הגבול אינו ברור לחלוטין. מקובל שזה עובר בסביבות קו הגובה של 1,500 מטר, והאזורים ההרריים יחסית, כמו בקנטון פריבור ובקנטון אפנצל משויכים לשפלה למרות שהם חלק מהרי הפרה-אלפים. בקצה הצפון-מזרחי של השפלה משתרע אגם קונסטנץ והריין תוחם אותה מצפון, ובצידה הדרום-מערבי היא תחומה באגם ז'נבה. עם זאת, גבולות אלה הם מדיניים בעיקרם, ומבחינה גאוגרפית השפלה ממשיכה אל תחומי צרפת בדרום-מערבה ואל גרמניה ואל אוסטריה בצפונה ובצפון-מזרחה. אורכה של השפלה השווייצרית בתחומי שווייץ הוא כ-300 ק"מ, ורוחבה הולך וגדל בהדרגה מכ-30 ק"מ סמוך לז'נבה בדרום-מערבה, ועד לכ-70 ק"מ ליד אגם קונסטנץ בצידה הצפון-מזרחי.
ויליאם אונרו

| --- | --- |

דר. אונרו מלמד באוניברסיטת בריטיש קולומביה (דצמבר 2008)
 לידה:  28 באוגוסט 1945 (בן 79) ויניפג, מניטובה, קנדה 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית תורת היחסות הכללית מכניקת הקוונטים
 מקום מגורים:  קנדה ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1971)  אוניברסיטת מניטובה 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון וילר 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית (1 ביולי 1976)  אוניברסיטת טקסס A&M (16 באוגוסט 2021)  אוניברסיטת מקמסטר 
 תלמידי דוקטורט:  מת'יו ו. צ'ופטויק, Jonathan Oppenheim 
 פרסים והוקרה:  המדליה לזכר ראת'רפורד בפיזיקה (1982)  פרס סטיסי (1983)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  עמית החברה המלכותית 
 תרומות עיקריות
 אפקט אונרו
 
אונרו מלמד באוניברסיטת בריטיש קולומביה (2006)
ויליאם ג'ורג' אונרו (אנגלית: William George Unruh; נולד ב-28 באוגוסט 1945) הוא פיזיקאי קנדי באוניברסיטת בריטיש קולומביה הממוקמת בוונקובר. ויליאם ג'ורג' אונרו תיאר לראשונה את אפקט אונרו בשנת ב-1976 אשר נקרא על שמו.
ראשית דרכו והשכלתו

אונרו נולד בעיר ויניפג אשר בפרובינציית מניטובה בקנדה. הוא השלים תואר ראשון (B.Sc) באוניברסיטת מניטובה ב-1967, ובהמשך גם תואר מוסמך באמנות (M.A) בשנת 1969 וכן דוקטורט בשנת 1971 באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי בהנחיית ג'ון וילר.
תחומי מחקר

אונרו ביצע תרומה משמעותית להבנת תחומי הכבידה, חורים שחורים, קוסמולוגיה ושדות קוונטים במרחבים עקומים בנוסף לגילוי אפקט אונרו. בנוסף לכך, אונרו תרם לביסוס תורת הקוונטים בתחומים שונים כגון דה-קוהרנטיות קוונטית, ושאלת הזמן במכניקה קוונטית. כמו כן, הוא תרם להבנת משמעות החוסר מקומיות בתחום הקוונטים, ובאופן ספציפי את העובדה שחוסר המקומיות הקוונטית לא נובע ממשפט בל אלא שמכניקה קוונטית הי תאוריה מקומית בפני עצמה. אונרו הוא גם אחד המבקרים הגדולים של ניסוי אפשאר. אונרו עוסק גם במוזיקה ומלמד את פיזיקת המוזיקה.
תחומי מחקר > אפקט אונרו

אפקט אונרו, שנהגה על ידי אונרו בשנת 1976, הוא התופעה בה צופה מאיץ יראה קרינת גוף שחור בעוד שצופה אינרציאלי לא יבחין בכזו. כלומר, צופה מאיץ ימצא עצמו בסביבה חמה, כאשר הטמפרטורה פרופורציונלית לתאוצתו. המצב הקוונטי של השדה, השווה למצב היסוד של צופה במערכת אינרציאלית, יראה כמצב התרמי לצופה המאיץ יוניפורמית. לכן, משמעות אפקט אונרו היא שעצם המושג של מצב יסוד קוונטי תלוי במסלול הצופה דרך  מרחב הזמן.
את האפקט ניתן לבטא בנוסחה המקשרת בין האנרגיה השקולה "kT" של חלקיק מאיץ לבין תאוצתו "a":
הערות שוליים

↑  http://www.odec.ca/projects/2007/joch7c2/William_Unruh.html
↑  M. Choptuik & W. G. Unruh (1986). "An introduction to the Multi-Grid Method for Numerical Relativists". General Relativity and Gravitation. 18 (8): 813–843. Bibcode:1986GReGr..18..813C. doi:10.1007/BF00770203.
↑  W. G. Unruh & R. Wald (1989). "Time and the Interpretation of Canonical Quantum Gravity". Physical Review D. 40 (8): 2598–2614. Bibcode:1989PhRvD..40.2598U. doi:10.1103/PhysRevD.40.2598.
1 2  W. G. Unruh (1976). "Notes on Black Hole Evaporation" (PDF). Physical Review D. 14 (4): 870–892. Bibcode:1976PhRvD..14..870U. doi:10.1103/PhysRevD.14.870.
↑  W. G. Unruh & W. H. Zurek (1989). "Reduction of a wave packet in quantum Brownian motion". Physical Review D. 40 (4): 1071–1094. Bibcode:1989PhRvD..40.1071U. doi:10.1103/PhysRevD.40.1071.
↑  W. G. Unruh (2005). "Is Quantum Mechanics Non-Local?". Lecture at Green College, UBC.
↑  W. G. Unruh (2004). "Shahriar Afshar – Quantum Rebel?".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330633705171  BIBSYS: 8029215  GND: 121748812X  ISNI: 0000 0001 1607 6008  LCCN: n86039664  MGP: 269038  NTA: 07315220X  ORCID: 0000-0002-7393-0482  SUDOC: 117802654  VIAF: 23321348   WorldCat (עם VIAF): 23321348
וקטור מצב (קוונטים)

במכניקה קוונטית, וקטור מצב הוא וקטור במרחב הילברט המיצג את המצב של מערכת פיזיקלית, כשמספר דרגות החופש של המערכת הוא הממד של הווקטור.
הדרך הנפוצה ביותר לכתוב את וקטור המצב היא באמצעות סימון דיראק:  |\psi \rangle .
פונקציית גל משמשת גם היא לתיאור מצב קוונטי ויש חפיפה רבה במשמעות שני המונחים.
פורמליזם > מושגים מאלגברה ליניארית

דרכי החישוב באמצעות וקטור מצב מבוססות על אלגברה ליניארית וללא ידע מוקדם בתחום זה, הבנת הפורמליזם תהיה קשה למדי. רבים מהמושגים המופשטים של האלגברה הליניארית מקבלים משמעות פיזיקלית כשווקטור המצב תואם את ההגדרה המתמטית של וקטור אך שונה מבחינות רבות מוקטור פיזיקלי. מרחב הילברט של הווקטור, המיצג את דרגות החופש של המערכת, הוא מרחב וקטורי בעל מכפלה פנימית ומרחב דואלי שבו וקטור מסומן כ־ \langle \psi |. כל משתנה שנוכל למדוד על המערכת מיוצג על ידי אופרטור הרמיטי. משוואת שרדינגר המתארת את התפתחות הווקטור בזמן היא מערכת משוואות ליניאריות, וההמילטוניאן גם הוא אופרטור הרמיטי שליכסונו ומציאת ההווקטורים העצמיים שלו מהווה לרוב חלק גדול מפתרון בעיות. אופרטור אוניטרי נותן את ההתפתחות עצמה. סופרפוזיציה של מצבים היא צירוף ליניארי של וקטורים כשהנורמה של כל וקטור המיצג מצב פיזיקלי חייבת להיות שווה אחד.
פורמליזם > מדידות

אם מערכת נמצאת במצב  |\psi \rangle  ההסתברות שנמצא אותה במצב  |\chi \rangle  נתונה על ידי הערך המוחלט של המכפלה הפנימית בריבוע:  |\langle \psi |\chi \rangle |^{2} וערך התצפית של משתנה מדיד  \ M נתון על ידי  \langle \psi |M|\psi \rangle .
דוגמאות > שתי דרגות חופש

נחשוב על מערכת בעלת שני מצבים, נניח חלקיק היכול להימצא באחת משתי קופסאות. נוכל לייצג מצב אחד עם וקטור  |1\rangle  ואת המצב השני עם  |2\rangle  כשנדרוש שהווקטורים מנורמלים  \langle 1|1\rangle =\langle 2|2\rangle =1 ושאם המערכת נמצאת במצב אחד הסיכוי למצוא אותה בשני הוא אפס:  \langle 2|1\rangle =0. מצב כללי הוא סופרפוזיציה קוונטית של המצבים שניתן לרשום כצירוף ליניארי:  |\psi \rangle =\alpha |1\rangle +\beta |2\rangle  כש  \ \alpha  ו \ \beta  הם מספרים מרוכבים. מהנרמול של  |\psi \rangle  נקבל  \ |\alpha |^{2}+|\beta |^{2}=1 והסיכויים למצוא את המערכת במצבים  |1\rangle  ו |2\rangle  הם  \ |\alpha |^{2} ו \ |\beta |^{2} בהתאמה.
את כל זה ניתן לרשום כוקטורי עמודה
ואת המרחב הדואלי כוקטורי שורה:
כשסימן הכוכבית מיצג צמוד מרוכב.
אם קיים גודל פיזיקלי של המערכת השונה בכל מצב, לדוגמה אם האנרגיה של המערכת במצבים  |1\rangle  ו |2\rangle  היא  \ E_{1} ו \ E_{2} בהתאמה, נוכל לתאר זאת בעזרת המטריצה:
שבמקרה זה היא גם המילטוניאן של המערכת וערך התצפית שלה למצב  |\psi \rangle  נתון על ידי
דוגמאות > מרחב הקואורדינטות

נחשוב על חלקיק היכול לנוע רק על ציר ה-x. במכניקת הקוונטים מצבו מיוצג על ידי פונקציית גל המתאימה מספר מרוכב לכל נקודה על ציר ה-x. זהו למעשה וקטור מממד אינסופי, כשאיברי הווקטור הם ערכי פונקציית הגל:
המכפלה הפנימית של וקטור זה עם עצמו במרחב הדואלי נותנת את הנירמול:
ראו גם

מצב קוונטי
סימון דיראק
מצב עצמי
מכניקה קוונטית
מטריצת צפיפות
ספין
קיוביט
הערות שוליים

↑  מספר דרגות החופש, כפי שהוא מוגדר במכניקת הקוונטים, מתייחס למספר המצבים האפשריים והוא שונה מהמושג הקלאסי. לדוגמה, לחלקיק היכול לנוע באופן רציף בציר אחד בלבד תהיה דרגת חופש אחת באופן קלאסי אך אינסוף דרגות חופש קוונטיות
הקדמות לכל מטפיזיקה בעתיד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עמנואל קאנט
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 נושא:  פילוסופיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1783
 מספר עמודים:  254
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית (מהדורה ראשונה)
 תאריך:  1936
 תרגום:  אברהם יערי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002059000, 002058976, 002148718, 001338261, 001763401, 002058960
 
הקדמות לכל מטאפיזיקה בעתיד שתוכל להופיע כמדע (בגרמנית: Prolegomena zu einer jeden künftigen Metaphysik, die als Wissenschaft wird auftreten können) הוא ספר קצר מאת הפילוסוף הפרוסי עמנואל קאנט. הספר הודפס בשנת 1783, שנתיים לאחר הוצאת המהדורה הראשונה של ספרו המרכזי ביקורת התבונה הטהורה.
"הקדמות" מכיל קיצור של המסקנות החשובות ב"ביקורת". קאנט מתאר את הדרך הנגישה יותר של ספר זה כדרך מנתחת (אנליטית), בניגוד לדרך המרכיבה (סינתטית) בה כתובה ה"ביקורת" לבחינת כושרי התבונה ועקרונותיה. בספר זה קאנט מניח כי המתמטיקה, מדע-הטבע והמטאפיזיקה הם מדעים מבוססים, ושואל: כיצד מדעים אלה הם באפשר?
הספר הוא גם בעל אופי פולמוסי. קאנט התאכזב מההכרה וההבנה המועטה של ביקורת התבונה הטהורה בציבור, ובספר זה הוא מדגיש שוב ושוב את חשיבותה של ה"ביקורת" לקיומם של המדעים ושל המטאפיזיקה כמו גם את ההבדלים המהותיים לדעתו בינו לבין פילוסופים אחרים כמו ג'ורג' ברקלי ודקארט. הנספח האחרון בספר אפילו מכיל התייחסות מפורטת ומעט עוקצנית של קאנט כלפי ביקורת לא מוצלחת (לטעמו) על ספרו.
תוכן הספר > הקדמה

קאנט מצהיר שה"הקדמות" נועד עבור מורים ותלמידים בתור אמצעי עזר להבנת המטאפיזיקה כמדע. בשונה ממדענים אחרים מטאפיזיקאים עדיין לא הצליחו להשיג ידע אוניברסלי וודאי. לא קיים במטאפיזיקה שום סטנדרט להבחנה בין אמת לבין טעות. קאנט בא ושואל "האם מטאפיזיקה היא בכלל באפשר?".
דייוויד יום חקר את הבעייתיות של מושג הסיבתיות. האם הסיבתיות נגזרת מהניסיון עצמו או שהיא עומדת עצמאית לו? הקשר שאנו מניחים שוב ושוב בין סיבה למסובב הוא, לדעת יום, טעון הוכחה. הוא טען שלא המדע ואף גם לא המטאפיזיקה יכולים להוכיח את מושג הסיבתיות והוא למעשה יציר של כוח הדמיון שלנו בלבד. סילוק כזה של מושג הסיבתיות שומט את הקרקע מתחת לאמיתות מדע-הטבע והמטאפיזיקה. קאנט מכריז כי הוא יסיק לוגית כיצד סיבתיות, כמו גם מושגי-שכל-טהורים נוספים מקורם בחשיבה האנושית עצמה, ולא בניסיון החיצוני לה וכך יראה כיצד מדעים אלה בכל זאת באפשר.
בשונה מהספר "ביקורת התבונה הטהורה" אשר נכתב במיתודה מרכיבה (סינתטית), כתב קאנט את "הקדמות" תוך שימוש במיתודה מנתחת (אנליטית). הוא חילק את השאלה המרכזית "כיצד מטאפיזיקה כמדע היא באפשר?" לשלושה חלקים שונים. כך, הוא חקר את שלוש השאלות בדבר אפשרותה של המתמטיקה הטהורה, מדע הטבע הטהור, והמטאפיזיקה ככלל. תוצאות שאלות אלו יאפשרו לו לקבוע את גבולות התבונה הטהורה וכך לענות על שאלת אפשרותה של המטאפיזיקה כמדע.
תוכן הספר > מבוא: על המיוחד שבכל הכרה מטאפיזית

§ 1. על מקורות המטאפיזיקה
מטאפיזיקה, מעצם הגדרתה, עקרונותיה הם א-פריורי במובן זה שאינם נגזרים מתוך ניסיון פנימי או חיצוני. ההכרה המטאפיזית היא הכרה פילוסופית טהורה - המגיעה מתוך הכרה טהורה ותבונה טהורה.
§ 2. על אופן ההכרה שרק אותה אפשר לכנות בשם הכרה מטאפיזית
§ 3. הערה על החלוקה הכללית למשפטים מרכיבים ומנתחים
חלוקה זו היא קריטית אך בו זמנית לא הוכרה כראוי על ידי פילוסופים קודמים.
§ 4. השאלה הכללית של ההקדמות: האם מטאפיזיקה היא מן-האפשר בכלל?
משפטים מטאפיזיים הם כולם מרכיבים. מושגים ומשפטים מנתחים יכולים להיות קשורים למטאפיזיקה אך הם אינם המטאפיזיקה עצמה. לדוגמה המשפט המנתח "העצם הוא מה שקיים רק כנושא" מתייחס למושגים מהתחום המטאפיזי. משפט כזה יכול לשמש למשפט "כל מה שהוא עצם בדברים הוא מתמיד", שהוא משפט מרכיב א-פריורי וגם משפט מטאפיזי ממש. לפיכך, המטאפיזיקה עוסקת במשפטים מרכיבים א-פריורי, ורק אילו הם מטרתה.
"ביקורת התבונה הטהורה" חקרה את השאלה הכללית בצורה מרכיבה. ב"ביקורת" נבחנו המושגים ועקרונות התבונה הטהורה ומהם נגזרה אפשרותה של המטאפיזיקה כמדע. לעומת זאת, "הקדמות" מתחיל מההנחה שקיים ידע מטאפיזי (מרכיב א-פריורי) אודות אפשרותם של המתמטיקה-הטהורה ושל מדע-הטבע-הטהור. מהנחות אלו, ובצורה מנתחת, נראה את שורשי אפשרותה של המטאפיזיקה.
§ 5. השאלה הכללית של ההקדמות: הכרה מתוך התבונה הטהורה כיצד היא מן-האפשר?
תוך שימוש במיתודה מנתחת, נתחיל מן ההנחה שקיימת הכרה מרכיבה א-פריורי. מתוך הנחה זו נראה את טעמה של אפשרות זו, את תנאי שימושה, היקפה וגבולותיה. למעשה נשאל עצמנו: "משפטים מרכיבים א-פריורי כיצד הם מן-האפשר?". רק כך נוכל ללמוד מהם גבולות התבונה הטהורה עצמה.
כדי לפתור את שאלה זו, ובמתודה מנתחת, נוכל להסתמך על הנחת אפשרותם של המתמטיקה ומדע הטבע.
תוכן הספר > סיום. על קביעת-גבולות התבונה הטהורה

§ 57. איננו יכולים לדעת דברים כשהם לעצמם, דברים בנפרד מהדרך בה הם נגלים לנו. לעומת זאת, דברים כשהם לעצמם קיימים וייתכנו דרכים נוספות לדעת אותם, בנפרד מניסיוננו. עלינו לשמור מההנחה כי מגבלות התבונה הם גם מגבלות אפשרות הדברים כשהם לעצמם, ההנחה הדוגמטית. כדי לעשות כן, עלינו לקבוע את גבולות השימוש בתבונה. אנו רוצים לדעת על הנשמה. אנו רוצים לדעת על גודל ומקור העולם, והאם יש לנו רצון חופשי. אנו רוצים לדעת על הוויה שכלית עליונה. תבונתנו חייבת להישאר בגבולות התופעות ולהניח שתתכן הכרה של הדברים כשהם לעצמם, הקיימים מעבר לגבולות אלה. המתמטיקה ומדע הטבע נשארים בתחום התופעות ואין להם שום צורך לצאת ממנו. בטבע התבונה קיים צורך להמשיך אל מעבר לתופעות ולהכיר את בסיסם. התבונה לעולם לא תעצור מלשאול "מדוע?". התבונה לא תנוח עד שתכיר את התנאי השלם לכל טורי התנאים. התנאים השלמים הם הנחשבים כאידיאות הטרנסצנדנטליות של הנשמה הבלתי-חומרית, הייקום בכללותו וההוויה העליונה. כדי לחשוב משהו על האידאות, שהם ישויות מחשבה גרידא, אנו מצמידים להם (בהכרח) תכונות מעולם החושים, גם אם בצורה סמלית בלבד. בדרך זו האידיאה מסמנת את גבולות התבונה האנושית. הם קיימים על הגבול כי אנו מדברים וחושבים עליהם כאילו יש בהם תכונות הן של התופעה והן של הדבר כשהוא לעצמו, שיש בהם התקשרות בין המוכר (העולם התופעתי) לזה שיישאר בלתי-מוכר לעולם (עולם הנומינה).
דוגמה לכך נוכל לראות במושג ההוויה העליונה. איננו יכולים להכיר הוויה עליונה לגמרי כשהיא לעצמה. האל הדאיסטי, התאיסטי והאנתרופומורפי, כולם מוסיפים דבר מה מעולם החושים (לדוגמה שכל, רצון וצורה ממשית) לדמות האל ובכך סותרים את עצמם ונופלים לכשל דיאלקטי (בהנחה והאל המתואר הוא אכן אל טרנסצנדנטי). ובכל זאת, אנו כן יכולים להכיר את אלוהים על ידי הכרת היחס שלו אלינו ואל העולם.
§ 58. בדרך האנלוגיה נוכל להכיר את היחס בין אלוהים לביננו. היחס יכול להיות כיחס האהבה בין אב לבנו, או כיחס השען לשעוניו. אנו מכירים, בדרך האנלוגיה, רק את היחס אל הדבר הבלתי ידוע שהוא מושא היחס. דרך זו, המשמשת גבול ברור לתבונה הטהורה בין עולם-הניסיון לעולם-כשהוא-לעצמו, מאפשרת לנו לחשוב על העולם כאילו הוא נברא על ידי הוויה רציונלית עליונה.
§ 59. מהו גבול התבונה מבחינת שימושה הראוי? התאולוגיה הטבעית (זו המשתמשת באנלוגיה בלבד) יכולה לשמש גבול כזה. כיוון שאין היא בודה הוויה ואין היא קובעת את טעמו של יצור שכל זה, אלה רק קובעת את היחס אל הבלתי נודע הזה לשם אחדות הניסיון. זהו הגבול האובייקטיבי של הניסיון: קביעת היחס בינו לבין טעמו העליון, שאינו מושא הניסיון, מבלי לומר עליו דבר כשהוא לעצמו.
§ 60. מדוע יש לה לתבונה נטיית-טבע להיקשים מטאפיזיים ודיאלקטיים? כדי לחזק את המוסריות, התבונה לא מספקת בהסבר הפיזיקלי המתייחס רק לטבע ולעולם החושני. התבונה משתמשת באידיאות שמעבר לעולם החושני כאנלוגיות למושאים חושניים. האידיאה הפסיכולוגית של הנשמה מטרתה להטות אותי מן החומרנות. האידיאות הקוסמולוגיות של חירות ושל הכרחיות טבעית, כמו גם גודל ומשך הייקום, משמשים להתנגדות מהנאטורליזם, המניח כי הסבר פיזיקלי גרידא הוא מספיק. האידיאה התאולוגית של אלוהים משחררת את התבונה מהפאטאליזם.
תוכן הספר > פתרון השאלה הכללית של ההקדמות; מטאפיזיקה כמדע כיצד היא מן-האפשר?

מטאפיזיקה, כנטיית טבע של התבונה, היא ממשית. אך המטאפיזיקה לעצמה מובילה לטענות משלות ודיאלקטיות. כדי שמטאפיזיקה תהפך למדע, ביקורת התבונה הטהורה צריכה לחקור בצורה מרכיבה את מקומם של המושגים א-פריורי של השכל. ניתוח גרידא של מושגים אלה אינו מועיל במאומה להפיכת המטאפיזיקה למדע. כאן נדרשת ביקורת שתוכל להראות את מקורות מושגים אלה בחושניות, בשכל ובתבונה. לוח שלם של מושגים חייב להיכתב, ואיתו הסבר לגבי אפשרות ההכרה המרכיבה א-פריורי הנוצרת ממושגים אלה. הביקורת חייבת לסמן בצורה ברורה את גבולות התבונה. שימוש ב"שכל הישר" או שימוש בטענות של הסתברות ושל השערות לא יוביל למטאפיזיקה כמדע. רק ביקורת התבונה הטהורה יכולה להראות כיצד התבונה חוקרת את עצמה ולהיות הבסיס למטאפיזיקה כמדע שלם, כללי וודאי.
תוכן הספר > נספח > על מה שאפשר לעשות כדי לממש את המטאפיזיקה כמדע

נדרשת בדיקה מדויקת וקפדנית של "ביקורת התבונה הטהורה". אחרת עלינו לנטוש את כל יומרות המטאפיזיקה. ביקורת התבונה הטהורה יכולה להישפט רק לאחר שהיא נחקרה. כשהוא בא לשפוט את הביקורת, על הקורא לשכוח לזמן מה את ההשלכות הסופיות של החקירה הביקורתית שבספר. מסקנות הספר עלולות אולי להתנגד למטאפיזיקה המקובלת של הקורא, אך הקרקע ממנה הוא מסיק את טענותיו ראויה לבדיקה. כמה משפטים מטאפיזיים הנראים בסיסיים סותרים זה את זה כיום וחסרה אבן בוחן בין אמת לשקר בין משפטים אלה. מצב זה מחייב, שחקירה של ביקורת התבונה הטהורה תעשה לפני חריצת הדין לגביה, ולו בשל חיוניותה להפיכת המטאפיזיקה כמדע.
תוכן הספר > נספח > דוגמה של משפט על הביקורת הקודם לחקירה

את ההקדמות כתב קאנט לאחר קריאת הסקירה, השטחית והבורה לטענתו, על "ביקורת התבונה הטהורה".
הסקירה הודפסה באנונימיות בכתב עת ונכתבה על ידי ג'והן פדר (Feder) ובעריכתו ועזרתו של כריסטיאן גרבה (Garve). ה"ביקורת" תוארה על ידיהם כ-"שיטה של אידיאליזם עליון (טרנסצנדנטלי)". בהצגה זו נדמה כאילו קאנט מתעסק בדבר העובר מעל כל ניסיון. קאנט, לעומת זאת, הדגיש שמטרתו בביקורת היא להגביל את חקירתו לגבולות הניסיון ולהכרה המאפשרת אותו בלבד. בנוסף לטעויות נוספות, הסקירה טענה שלוח עיקרי השכל של קאנט וגזירת-הקטגוריות שלו הם "עיקרים ידועים ומקובלים על ההגיון ותורת היש, מובעים בדרך אידיאליסטית". קאנט האמין שה"ביקורת" שלו היא בעלת אמירה משמעותית לאפשרותה של המטאפיזיקה בכלל. הוא ניסה להראות בהקדמות שעל כל הכתיבה המטאפיזית להיפסק עד שהביקורת שלו תילמד ותתקבל, או לחלופין תוחלף בביקורת טובה יותר. כל מטאפיזיקה בעתיד שתטען להיות מדע חייבת לקחת בחשבון את קיומם על העיקרים המרכיבים א-פריורי ושל האנטינומיות הדיאלקטיות של התבונה הטהורה.
תוכן הספר > נספח > הצעה לחקירת הביקורת שבעקבותיה יוכל לבוא פסק-דין

קאנט מציע שעבודתו תיבדק קטע אחר קטע, החל מן ההנחות הבסיסיות ביותר. ההקדמות יכול לשמש כסקירה כללית אליה ניתן להשוות את הביקורת. קאנט איננו מסופק מבהירותם של חלקים שונים בביקורת ומציע להשתמש בהקדמות להבהרת חלקים אלו. החלקים מהם קאנט לא מסופק הם הגזירה של הקטגוריות והפאראלוגיזם של התבונה הטהורה. אם הביקורת וההקדמות יחקרו ויבדקו במאמץ משותף של אנשים חושבים, אזי המטאפיזיקה תוכל להפוך לבסוף למדע. בדרך זו, הכרה מטאפיזית תוכל להיבדל מהכרה שגויה. התאולוגיה תרוויח גם היא ממעמד זה כי כך היא תהא עצמאית מספקולציות מיסטיות ודוגמטיות.
הערכה

ההקדמות, בסגנונו הבהיר ואורכו הקצר, השפיע באופן משמעותי להפצת שיטתו הפילוסופית של קאנט. שופנהאואר הצהיר, בשנת 1819, שההקדמות הוא "היפה ביותר והמובן ביותר מבין כל כתביו העיקריים של קאנט, ספר המקל בהרבה על לימוד הפילוסופיה הקאנטאנית".
הספר תורגם לעברית בשנת 1936 על ידי אברהם יערי ובעריכתו של שמואל הוגו ברגמן, בהוצאת מאגנס. מאז יצאו מהדורות רבות לתרגום זה.
ראו גם

עמנואל קאנט
מטאפיזיקה
תורת ההכרה
פילוסופיה של המדע
פילוסופיה של המתמטיקה
קטגוריה (פילוסופיה)
אידיאליזם טרנסצנדנטלי
לקריאה נוספת

עמנואל קאנט, הקדמות לכל מיטאפיזיקה בעתיד שתוכל להופיע כמדע, תרגם אברהם יערי, בעריכת שמואל הוגו ברגמן, הוצאת מאגנס, תשנ"ח 1998.
עמנואל קאנט, ביקורת התבונה הטהורה, תרגמו והוסיפו מבוא ונספחים ש"ה ברגמן, נתן רוטנשטרייך, העריכה הסגנונית - דב סדן, מוסד ביאליק, תשי"ד 1954.
וינריב אלעזר, עיון בהקדמות של קאנט, האוניברסיטה הפתוחה.
שמואל הוגו ברגמן, הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוצאת מאגנס.
ירמיהו יובל, קאנט וחידוש המטאפיזיקה, מוסד ביאליק.
הערות שוליים

↑  מיתודות מנתחות ומרכיבות אינן שקולות במדויק למשפטים מנתחים ומרכיבים. מיתודה מנתחת מתחילה מן המוכר אל הלא-מוכר. מיתודה מרכיבה מתחילה מן הלא-מוכר לעבר המוכר. ב§4 ו-§5, קאנט מתחיל בכך שהמיתודה המנתחת מניחה שהכרות התבונה הטהורה מוכרים וקיימים. אנו מתחילים מהכרה בטוחה זו וממשיכים למקורותיה, שאינם ידועים לנו. במקרה ההפוך, המיתודה המרכיבה מתחילה מהלא-מוכר וחודרת מעלה  עד שהיא מגיעה לשיטה של הכרה המבוססת על תבונה.
↑  ראו את הפרק "על הסכימאטיזם של מושגי-השכל הטהורים", עמודים 108–112 במהדורה העברית.
↑  ראו את הפרק "על טעם ההבחנה בין כל המושאים בכלל לפינומנה ונואומנה", עמודים 159–168 במהדורה העברית.
↑  ראו עמודים 204–217 במהדורה העברית של הביקורת ("על הפאראלוגיזמים של התבונה הטהורה").
↑  ראו עמודים 219–224 במהדורה העברית של הביקורת ("שיטת האידיאות הקוסמולוגיות").
↑  ראו עמודים 181–182 במהדורה העברית של הביקורת (תחת הפרק על דו-המשמעות של מושגי-ההחזרה).
↑  בפתרון האנטינומיה השלישית ניתן לראות רמיזה, גם אם שטחית, למשנתו של קאנט בדבר "התבונה המעשית", או תורת המוסר שלו. להרחבת משנה זו ראו "ביקורת התבונה המעשית" ו-"הנחת יסוד למטאפיזיקה של המידות".
↑  קאנט אינו מרחיב בספר זה את טענותיו כנגד ההוכחות לקיומו של אלוהים. הוא כן עושה זאת בפרק "האידיאל של התבונה הטהורה" בביקורת, עמודים 292–326 של המהדורה העברית.
↑  Göttingische Gelehrte Anzeigen, ינואר 1782, נספח 3, עמ' 40.
↑  העולם כרצון וכייצוג, כרך I, נספח.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4291057-2  VIAF: 182361723   WorldCat (עם VIAF): 182361723
הקורפוס ה-16 (האימפריה העות'מאנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 שיוך:   צבא האימפריה העות'מאנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915–1918 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 
הקורפוס ה-16 של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: 16 ncı Kolordu או On Altıncı Kolordu) היה קורפוס של הצבא העות'מאני. הוא הוקם במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הקורפוס לחם במהלך קרב ביטליס, כחלק מהמערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה, תחת פיקודו של מוסטפא כמאל פאשה, אשר הביא לעצירת ההתקדמות הצבאית הרוסית לעבר אסיה הקטנה. לאחר הקרב מונה מוסטפא כמאל למפקד הארמייה השנייה.
סדר הכוחות > סדר הכוחות, אוגוסט 1916, דצמבר 1916

באוגוסט 1916, בדצמבר 1916, הקורפוס נבנה כך:
הקורפוס ה-16 (קווקז)
הדיוויזיה ה-5, הדיוויזיה ה-8
סדר הכוחות > סדר הכוחות, אוגוסט 1917

באוגוסט 1917 נבנה הקורפוס כדלקמן:
הקורפוס ה-16 (קווקז)
הדיוויזיה ה-5, הדיוויזיה ה-8
הערות שוליים

↑  Edward J. Erickson, Order to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 134, 154.
↑  Edward J. Erickson, Order to Die: A History of the Ottoman Army in the First World War, Greenwood Press, 2001, ISBN 0-313-31516-7, p. 170.
הקייטנה של קנלר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אתגר קרת
 איורים:  גת בן עמי ‏ רענן אליזוב
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  1998
 מספר עמודים:  107
 עורך:  חיים פסח
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789650707866
 הספרייה הלאומית:  001881926
 
הקייטנה של קנלר הוא סיפור מאת אתגר קרת, המופיע באסופת סיפורים, הקרויה באותו שם, שיצאה לאור בשנת 1998.
הספר עוסק, באופן הומוריסטי ושנון, בנושאים הרגישים של מוות, העולם הבא, התאבדות ואלוהים.
בשנת 2004 יצא קומיקס בשם "פיצריה קמיקזה" שהוא עיבוד לספר. העיבוד נכתב על ידי קרת, והקומיקס צויר על ידי אסף חנוכה.
בשנת 2006 יצא סרט על פי הספר בשם "חותכי ורידים: סיפור אהבה". הסרט בוים על ידי הבמאי גוראן דוקיק.
רשימת הסיפורים

נהג האוטובוס שרצה להיות אלוהים
הג'ננה של נמרוד
שפריץ מהגיהנום
רחם
הקייטנה של קנלר
סיפור העלילה של הסיפור המרכזי

חיים הוא בחור צעיר שהתאבד והגיע לעולם הבא. מתברר לו שהעולם הבא כמעט זהה למציאות שאותה הכיר בחייו, מציאות משעממת ומדכאת של אנשים שהתאבדו ומצאו את עצמם באותו מצב מדכא שבו היו קודם לכן. חיים מגלה שחברתו התאבדה גם היא, והוא מחליט לצאת ולחפש אותה. הוא יוצא למסע בעולם הבא, ופוגש דמויות שונות, ביניהן דמותו של קנלר, בחור חביב אך מוזר המנהל מעין קייטנה פלאית לנודדים. הקייטנה של קנלר מעומתת עם קייטנה מקבילה, כת של מתאבדים, שבה חברה גם חברתו של חיים. מנהיג הכת מנסה להתאבד בשנית, בציפייה לשוב לחיים ולגאול את כל המתאבדים, אלא שתוכניתו נכשלת, והוא פשוט מת שוב.
ויליאם אוסלר

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1849 בונד הד, קנדה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1919 (בגיל 70) אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מקגיל  טריניטי קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת מקגיל  אוניברסיטת אוקספורד 
 תלמידי דוקטורט:  Adelaide Dutcher 
 פרסים והוקרה:  ההרצאות לזכר סילימאן (1913)  הרצאת הארווי (1906)  היכל התהילה הקנדי של הרפואה (1994)  Goulstonian Lectures (1885)  עמית הקולג' המלכותי לרופאים  עמית החברה המלכותית 
 בן או בת זוג:  Grace Linzee Revere 
 צאצאים:  [Edward] Revere Osler 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
סר ויליאם אוסלר (באנגלית: Sir William Osler, 1st Baronet;‏ 12 ביולי 1849 – 29 בדצמבר 1919) היה רופא קנדי המכונה "אבי הרפואה המודרנית". אוסלר היה איש מקצוע, אשר בלט בעשייתו במגוון היבטים של הרפואה, כרופא מטפל, פתולוג, מורה, איש ארגון רפואי, כותב מאמרים, מנהל מוסד רפואי ומחבר ספרים.