stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לעוף הביתה (סרט, 2016)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Fly Away Home! 
 בימוי:  Mirjam Unger 
 הופק בידי:  Gabriele Kranzelbinder 
 תסריט:  Mirjam Unger 
 עריכה:  Niki Mossböck 
 שחקנים ראשיים:  Ursula Strauss Denis Burgazliev איוואן שוודוף Lissy Pernthaler Hilde Dalik קונסטנטין חבנסקי Heinz Marecek Bettina Mittendorfer Gerald Votava Krista Stadler Alexander Jagsch 
 מוזיקה:  Gustav 
 צילום:  Eva Testor 
 מדינה:  אוסטריה 
 חברת הפקה:  KGP Kranzelbinder Gabriele Production
 הקרנת בכורה:  27 באפריל 2017 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי 
 תקציב:  3.4 מיליון אירו
 דף הסרט ב־IMDb
 
לעוף הביתה (בגרמנית: Maikäfer flieg) הוא סרט דרמה אוסטרי משנת 2016 בבימויה של מרים אונגר, מבוסס על הרומן הביוגרפי מאת כריסטינה נסטלינגר.
עלילה

בווינה במהלך סוף מלחמת העולם השנייה, הבית של משפחת נסטלינגר בהרנאלים נפגע במהלך הפצצות אוויריות והוא ניזוק קשה. אימה של כריסטין בת השמונה מקבלת אפוא את הצעתה של הגברת פון בראון, אלמנתו של נאצי, לעבור עם שתי בנותיה לווילה בנויוואלדג, בעוד הסבים והסבתות נשארים בדירה המופצצת. אביה של כריסטינה כחייל הוורמאכט נפצע קשה ברגליו, הוא בורח מבית החולים עם שברי רסיסים ברגלו וחוזר למשפחתו. כעריק עליו להסתתר מחיילים גרמנים ורוסיים כאחד. לאחר כניעת הוורמאכט, אנשי הצבא הרוסים מגיעים לווילה. בעוד שרובם חוששים מהחיילים באופיים הבלתי צפוי ושכרותם המתמדת, כריסטין מתיידדת עם טבח השדה הרוסי כהן, שמביא את כריסטין לסבה וסבתה בעגלה רתומה לסוסים ומבטיח שיאסוף אותה בקרוב כדי להחזיר אותה לאחוזה, אך הוא כבר לא מופיע. במקום זאת היא נאספת על ידי אביה בזמן שכהן נעצר מכיוון שהוא נחשב לעריק. לאחר עזיבת הרוסים, משפחת נוסטלינגר עוזבים את הווילה.
שחקנים ודמויות

זיטה גאייר - כריסטין
אורסולה שטראוס - אמא
ג'רלד ווטבה - אבא
קונסטנטין חבנסקי - כהן
פאולה ברונר - אחות
קריסטה סטדלר - סבתא
היינץ מארקק - סבא
בטינה מיטנדורפר - גברת פון בראון
דניס בורגאזלייב - רב-סרן
איוואן שבדוב - סמל
ליסי פרנתאלר - לודמילה
הילדה דאליק - מלאך
אלכסנדר יאגש - פורסטראט
הפקה

הצילומים נערכו מיוני עד אוגוסט 2015 בווינה, אוסטריה תחתית ודרום טירול. קונסטנטין חבנסקי נאלץ ללמוד את השורות שלו באופן פונטי על תפקידו דובר הגרמנית מאחר שהוא עצמו לא דובר את השפה.
הערות שוליים

↑  ""Maikäfer flieg": Unerschrockene Kinder". oe24.
↑  Katrin Nussmayr. "Filmkritik zu „Maikäfer flieg": Ein Abenteuer im Mauerstaub". Die Presse.
↑  Günther Baumann. "Als der Krieg zum Alltag wurde - in Wien". filmclicks.at.
↑  "FilmeA-Z — Maikäfer flieg". Austrian Film Institute. אורכב מ-המקור ב-2020-06-07. נבדק ב-2020-05-02.
↑  Silvia Kluck. "Wie in einem Western". The Gap.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1121944434  VIAF: 2854148209306400460009   WorldCat (עם VIAF): 2854148209306400460009
מיין קון

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  מיין
 תכונות
 משקל:  6.8 ק"ג 
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר
 
מיין קון בצבע ואן.
חתולת מיין קון בצבע שחור ולבן
מיין קון הוא גזע של חתול הבית. הגזע נחשב לגדול ביותר מבין גזעי החתולים המבויתים.
היסטוריה של הגזע

מקורו של המיין קון ממדינת מיין שבצפון ארצות הברית, הסברה המקובלת היא שהמיין קון התפתח מזיווג של חתול בית עם חתול קצר שיער של אחד המתיישבים באמריקה וחתול ארוך שיער של אחד הסוחרים שהגיעו לאזור. האחרון הזדווג עם חתולים קצרי שיער מקומיים, ואלה, שרדו את החורף הקשה של ניו אינגלנד ויצרו דור נוסף של צאצאים, כך שהחתול נוצר בלי התערבות אדם. הגזע התפתח טבעית לחתול חסון, מתאים לחורף הקשה והאקלים המשתנה של האזור. הוא זכה לכינוי "הענק העדין" בשל אופיו הנינוח, ובשל חסינותו לאקלים השתמשו בו בחוות באזור כלוכד עכברים.
הראשונה שהחלה בתיעוד הגזע בתחרויות היא גברת א. ר. פירס. נציג רשמי ראשון בתערוכות מטעם ילידי אמריקה נרשם בינואר 1878. בתחילה זכה המיין קון לניצחונות רבים בתערוכות חתולים, אולם נציגותו בתערוכות דעכה בהדרגה עד 1950, אז פורסמה שמועה, כי הגזע נכחד. בתקופה זו אלטה סמית' ורובי דייר הקימו את "המועדון המרכזי למיין קון", במטרה לעקוב אחר רישומים של החתול ולהחזירו למודעות ולתערוכות. עד סופו של הארגון ב-1963 הוא פעל רבות למען הגזע, כולל קביעת סטנדרט הגזע. לאחר ניסיונות רבים, החל מ-1 במאי 1975 הוכר המיין קון כגזע נפרד, ולא כחלק מהפרסיים. שנה מאוחר יותר, ב-1976 הוכר סטנדרט הגזע לאליפות.
הרבה אגדות קשורות למוצאו: בובקט אמריקאי שהזדווג עם חתולי בית שהובאו לצפון אמריקה או חתולי בית שהזדווגו עם דביבונים, למרות שהברירה האחרונה אינה אפשרית גנטית. אגדה נוספת מספרת שהם צאצאי החתולים של מארי אנטואנט, מלכת צרפת לשעבר, שהתרבו עם חתולים באמריקה.
מראה כללי

פרווה עשירה ושופעת הבנויה מפרווה תחתונה רכה ופרווה עליונה מעט יותר קשה. גדול ממדים, בעל גוף חסון ושרירי, מסיבי מאוד, רחב חזה, בעל גוף ארוך ומלבני, רגליים לא מאוד ארוכות וחזקות שיוצרות מלבן עם הגוף; ראש ארוך עם קווים מלבניים. אוזניים גדולות, רחבות בבסיס ומעט עגולות בקצוות, שעירות, גם החוצה מגבולות האוזניים, מיקום האוזניים - גבוה על הראש. עיניים גדולות במבנה מעט אלכסוני, אך נראות עגולות כאשר החתול פותח אותן; מתפתח לאט, ולעיתים מגיע להתפתחות מלאה רק בגיל 3-4 שנים. גזע מאוד פופולרי בארצות הברית וגם באירופה. הפרווה ארוכה כדוגמת החתול הפרסי. כל הצבעים מותרים לגידול, כולל כל הצבעים והדוגמאות עם לבן. לא מוכרים: דוגמת הפרווה של הסיאמיים והצבעים שוקולד, לילך, קינמון ופון (סוג מסוים של קרם).
משקל נקבות 4-6 ק"ג, זכרים 5.5-7 ויותר.
מוהמדו אידריסו

מוהמדו אידריסו (בצרפתית: Mohammadou Idrissou; נולד ב-8 במרץ 1980) הוא כדורגלן קמרוני שמשחק בעמדת החלוץ בקבוצת קופשטיין מהליגה השלישית באוסטריה.
קריירה

אידריסו החל את הקריירה שלו בקמרון, ולאחר ששיחק במספר מועדונים מקומיים עבר בשנת 2000 לשחק בגרמניה בכמה מועדונים מהבונדסליגה השנייה ומהליגה השלישית. ביום האחרון של חלון ההעברות בקיץ 2011 חתם אידריסו באיינטרכט פרנקפורט ובעונה זו העפילה הקבוצה לבונדסליגה, אך אידריסו המשיך בליגה השנייה כשחתם בפ.צ. קייזרסלאוטרן.
ב-21 במאי 2014 הגיע אידריסו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי חיפה. בגביע הטוטו כבש אידריסו צמד שערים בניצחון 3–5 על בני סכנין, אך בליגה לא הצליח לכבוש בחמישה משחקים בהם שותף, וב-13 בנובמבר שוחרר מהקבוצה עקב בעיות משמעת.
ב-17 בינואר 2015 חתם אידריסו בשקנדייה מליגת העל המקדונית, במדיה ערך חמש הופעות עד תום העונה. באוגוסט 2015 חתם בקבוצת אורדינגן 05 מהליגה החמישית בגרמניה.
אידריסו משחק בנבחרת קמרון החל משנת 2003, והיה בסגל הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2004 ובמונדיאל 2010.
הערות שוליים

↑  תומר לוי, ‏בגלל בעיות משמעת: מכבי חיפה שיחררה את אידריסו, באתר ערוץ הספורט, 14 בנובמבר 2014
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 ק. קאמני •  2 פרייה-דומבה •  3 טצ'אטו •  4 סונג •  5 אטובה •  6 ניאנקה •  7 אמבאמי •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 מבומה •   11 נדייפי •  12 פאלמי • 13 מטומו •  14 מאקון • 15 באהוקן • 16 טיניימב • 17 מ. קאמני • 18 אידריסו • 19 דג'מבה-דג'מבה • 20 אולמבה • 21 מזאג • 22 קומה • מאמן: שאפר |  1 ק. קאמני •  2 פרייה-דומבה •  3 טצ'אטו •  4 סונג •  5 אטובה •  6 ניאנקה •  7 אמבאמי •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 מבומה •   11 נדייפי •  12 פאלמי • 13 מטומו •  14 מאקון • 15 באהוקן • 16 טיניימב • 17 מ. קאמני • 18 אידריסו • 19 דג'מבה-דג'מבה • 20 אולמבה • 21 מזאג • 22 קומה • מאמן: שאפר | קמרון |
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2008 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 קאמני •  2 ביניה •  3 טצ'אטו •  4 ר.סונג •  5 אטובה •  6 אנגבווה •  7 אמבאמי •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 נקונג • 13 אנגמו •  14 אפלה • 15 א.סונג • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 טומו • 19 מביה • 20 אסולה • 21 ג'וב • 22 מבארגה • 23 ביקיי • מאמן: פיסטר |  1 קאמני •  2 ביניה •  3 טצ'אטו •  4 ר.סונג •  5 אטובה •  6 אנגבווה •  7 אמבאמי •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 נקונג • 13 אנגמו •  14 אפלה • 15 א.סונג • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 טומו • 19 מביה • 20 אסולה • 21 ג'וב • 22 מבארגה • 23 ביקיי • מאמן: פיסטר | קמרון |
| נבחרת קמרון – גביע אפריקה לאומות 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 קאמני •  2 ביניה •  3 נקולו •  4 ר.סונג •  5 צ'דיו •  6 א.סונג •  7 אנגמו •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 בדימו • 13 צ'וי •  14 אלו'ו • 15 וובו • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 איינו • 19 מביה • 20 מנדז'ק • 21 מאטיפ • 22 אנדי-אסמבה • 23 ביקיי • מאמן: לה גן |  1 קאמני •  2 ביניה •  3 נקולו •  4 ר.סונג •  5 צ'דיו •  6 א.סונג •  7 אנגמו •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 בדימו • 13 צ'וי •  14 אלו'ו • 15 וובו • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 איינו • 19 מביה • 20 מנדז'ק • 21 מאטיפ • 22 אנדי-אסמבה • 23 ביקיי • מאמן: לה גן | קמרון |
| נבחרת קמרון – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 קאמני •  2 אסו-אקוטו •  3 נקולו •  4 ר. סונג •  5 באסונג •  6 א. סונג •  7 אנגמו •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 בונג • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 צ'דיו • 15 וובו • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 איינו • 19 מביה • 20 מנדז'ק • 21 מאטיפ • 22 אסמבה • 23 אבובקאר • מאמן: לה גן |  1 קאמני •  2 אסו-אקוטו •  3 נקולו •  4 ר. סונג •  5 באסונג •  6 א. סונג •  7 אנגמו •  8 ז'רמי •  9 אטו •  10 אמנה •   11 מאקון •  12 בונג • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 צ'דיו • 15 וובו • 16 המידו • 17 אידריסו • 18 איינו • 19 מביה • 20 מנדז'ק • 21 מאטיפ • 22 אסמבה • 23 אבובקאר • מאמן: לה גן | קמרון |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מחזור חיים

ערך זה עוסק בתקופת היצירה של אורגניזם דרך רבייה מינית או א-מינית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מחזור חיים ביולוגי היא ההגדרה לתקופת היצירה של אורגניזם דרך רבייה מינית או א-מינית. ישנם שלושה סוגי מחזורים המסווגים על ידי הפלואידיות שלהם:
מחזור הפלואידי (זיגוטי)
מחזור דיפלואידי (גמטי)
מחזור משולב - הפלואידי + דיפלואידי (ספורי/נבגי)
שלושת המחזורים מכילים שלב הפלואידי (n) ודיפלואידי (2n). ההגדרה מתייחסת לשלב הדומיננטי בחיי האורגניזם (כלומר הפלואידיות שלו במרבית חייו).
השלב שבו מתאחדים שני תאים הפלואידים נקרא- הפריה. חלוקת תא דיפלואידי לתאים הפלואידים נקראת מיוזה. במחזור הזיגוטי (n) המיוזה מתרחשת בזיגוטה עצמה לקבלת תאים הפלואידים שיעברו מיטוזה ויהפכו בסופו של דבר לאורגניזם הפלואידי, במחזור הגמטי (2n) המיוזה מתרחשת בגוף האורגניזם עצמו ליצירת גמטות הפלואידיות. במחזור המשולב (הספורי) המיוזה מתרחשת פעמיים הן בשלב הזיגוטה והן ליצירת גמטות.
מחזור הפלואידי

המיוזה במחזור הזיגוטי מתרחשת לאחר קריוגמי (איחוי של שני גרעיני תא מתאים שונים) ובכך מסיימת את השלב הדיפלואידי היחידי במחזור ההפלואידי. התאים ההפלואידים שנוצרו ממיוזה זו ממשיכים להתחלק על ידי מיטוזה ליצירת אורגניזם או ליצירת תאים הפלואידים נוספים. מיוזה נוספת תתרחש רק לאחר איחוי נוסף בין שני תאים שונים (למשל, נקבה וזכר).
לסיכום, במחזור ההפלואידי - זיגוטה היא התא הדיפלואידי היחיד ומיטוזה מתרחשת רק בתאים הפלואידים.
אורגניזמים הנוצרים מהמחזור הזיגוטי הם:
רוב הפטריות
חלק מירוקיות
חלק ניכר מהפרוטאזות (אאוקריוטים חד תאיים)
מחזור דיפלואידי

במחזור הגמטי הזיגוטה מתחלקת מיטוזית ליצירת אורגניזם (בניגוד למחזור ההפלואידי בו הזיגוטה מתחלקת מיוזית). תאים באורגניזם הדיפלואידי עצמו מתחלקים מיוזית ליצירת תאים הפלואידים- גמטות. תאים הפלואידים יכולים להתחלק מיטוטית כמו בחלק מהשמרים, אך השלב העיקרי בחיי האורגניזם אינו הפלואידי. אך עדיין, ברוב האורגניזמים הדיפלואידים, המיטוזה מתרחשת בתאים דיפלואידים בלבד.
לסיכום, במחזור הדיפלואידי- גמטה היא בדרך כלל התא ההפלואידי היחידי ומיטוזה מתרחשת בדרך כלל רק בתאים דיפלואידים.
אורגניזמים הנוצרים מהמחזור הגמטי הם:
בעלי חיים
חלק מאצות חומיות
חלק מהפטריות
מחזור משולב

במחזור הספורי, מיטוזה ומיוזה מתרחשות בשלב ההפלואידי ובשלב הדיפלואידי. במחזור הספורי נוצרים חילופי דורות- ישנו גם ספורופיט רב-תאי המייצר נבגים וגם גמטופיט רב-תאי המייצר גמטות.
תאים בספורופיט (הדיפלואידי) עוברים מיוזה והופכים לנבגים הפלואידים. נבגים אלו עוברים מיטוזה ליצירת גמטופיט רב-תאי (הפלואידי). תאים של גמטופיטים שונים עוברים הפריה ליצירת זיגוטה דיפלואידית העוברת מיטוזה ליצירת ספורופיט.
מחזור משולב מתרחש בצמחים ובהרבה מן האצות. באורגניזמים המחזיקים גם גמטופיטים וגם ספורופיטים באותו הגודל, קשה להבחין ביניהם אלא בבדיקה מיקרוסקופית. תופעה זו נקראת איזומורפיזם (למשל, אצות ים). בצמחים עילאיים לעומת זאת הגמטופיטים הם קטנים יותר וניזונים כטפילים מהספורופיטים- הטרומורפיזם.
מחזור זיגוטי
מחזור גמטי
מחזור ספורי
לנור בלום

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1942 (בת 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lenore Carol Epstein 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מדעי האינפורמציה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  קולג' סימונס 
 מנחה לדוקטורט:  ג'רלד סאקס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קרנגי מלון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  הרצאת נתר (2002)  הפרס הנשיאותי על מצוינות בהנחית מדע, מתמטיקה והנדסה (2005)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית האיגוד לנשים במתמטיקה (2018)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע 
 בן או בת זוג:  מנואל בלום 
 צאצאים:  אברים בלום 
 www.cs.cmu.edu/~lblum/
 
לנור בלום (בשם מלא באנגלית: Lenore Epstein Blum‏; 18 בדצמבר 1942, ניו יורק, ארצות הברית) היא פרופסורית יהודית למדעי המחשב באוניברסיטת קרנגי מלון. לנור בלום מלמדת מדעי המחשב ומתמטיקה במוסדות לחינוך גבוהה כגון אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מכללת מילס ואוניברסיטת קרנגי מלון מאז שנות ה-60 המאוחרות.
ילדות

לנור נולדה לרוז ולאירווינג ויש לה אחות בשם הרייט שצעירה ממנה בשנתיים. אמא של לנור הייתה מורה למדעים ואביה עסק במסחר, והם עברו לוונצואלה כשהייתה לנור בת תשע. עקב המצב הכלכלי הקשה בביתם הוריה של לנור לא יכלו להרשות את שכר הלימוד שלה בבית הספר ולכן בשנותיה הראשונות למדה בביתה עם אמא. בהמשך, מצבה הכלכלי של המשפחה השתפר והיא למדה בוונצואלה בבית ספר יסודי ותיכון.
חינוך וקריירה

לאחר סיום לימודיה בתיכון היא שבה לארצות הברית ולמדה אדריכלות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנים 1959–1961. לאחר מכן עברה ללמוד מתמטיקה במכללת סימונס בבוסטון וסיימה את התואר הראשון שלה בשנת 1963. היא קיבלה את הדוקטורט שלה במתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשנת 1968. עבודת הדוקטורט שלה הייתה על מבנים אלגבריים כלליים. לאחר מכן, היא עברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולימדה שם מתמטיקה. בשנת 1973 היא הצטרפה לסגל המורים של מכללת מילס, ושנה לאחר מכן הקימה שם את הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב, שם היא מכהנת כיושבת הראש שלה מזה 13 שנים. בשנת 1983 לנור עבדה עם מייקל שווב במשך שנתיים באוניברסיטת ניו יורק עבור הקרן הבין לאומית למדעים. הם עבדו על מחוללי מספרים אקראיים אמינים, והערכה של פונקציות ראציונאליות. ב-1989 היא פרסמה ביחד עם מיכאל שווב וביחד עם סטפן סמיל מאמר בתחום החישוביות שעוסק במחלקת הבעיות ה-NP שלמות, בפונקציות רקורסיביות ובמכונות טיורינג אוניברסליות. בשנת 1992 לנור הפכה לסגנית המנהל של מכון המחקר המתמטי, הידוע גם כ-MSRI. לאחר ששהתה באוניברסיטה של העיר הונג קונג במשך שנה, היא עברה בשנת 1999 לאוניברסיטת קרנגי מלון ושם היא עובדת עד היום. בשנת 2002 היא זכתה בפרס ה-Noether Lecturer. בשנת 2012 הפכה בלום לראש האגודה האמריקאית למתמטיקה.
פעילות חברתית

במשך שנים רבות, לנור דגלה בהגדלה של מספר הנשים והנערות שמתעסקות בתחומים מתמטיים והייתה מעורבת באופן פעיל בקידות מטרה זו באמצעות ארגונים שונים. בשנת 1975 היא הפכה לנשיאת ההתאחדות לנשים במתמטיקה, ארגון שהיא עזרה לייסד. כמו כן, בשנת 1975 היא הפכה למנהלת שותפה ברשת של מתמטיקה ומדע אשר ארגנה כנסי "הרחבת אופקים" לבנות בחטיבת הביניים. בנוסף לארגונים אלו, לנור חברה גם באגודה האמריקאית למתמטיקה, והייתה סגן נשיא החברה בשנים 1990–1992. היא ייצגה את האגודה בקונגרס פאן אפריקה של מתמטיקאים שהתקיים בניירובי בקיץ 1991 ולאחר מכן המשיכה לעבוד על בניית קשרים בין מתמטיקאים אפריקאים לאמריקאים. היא נבחרה כחברה באגודה האמריקאית לקידום המדע בשנת 1979, והייתה יו"ר הפלג המתמטי באגודה בשנים 1998 ו-1999.
משפחה

לנור נשואה למנואל בלום, אותו פגשה בוונצואלה. בזמן היותה ב-MIT נולד ללנור ולמנואל בנם הראשון איברים (Avrim). גם איברים וגם מנואל הם מדעני מחשב, ושניהם למדו כמו לנור ב-MIT.
פרסים ותארים

(2002) פרס ה-Noether Lecture
(2012) ראש האגודה האמריקאית למתמטיקה
(1973) יושבת הראש של הפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת מילס
(1992) סגנית המנהל של ה-MSPI
(1975) נשיאת ההתאחדות לנשים במתמטיקה
(1990-1992) סגנית הנשיא של החברה המתמטית האמריקאית
(1979) חברה באגודה האמריקאית לקידום המדע
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'. ג'. או'קונור וא. פ. רוברטסון, לנור בלום, באתר ארכיון מק'טוטור להיסטוריה של המתמטיקה, ‏ספטמבר 2009
↑  לנור בלום, באתר ההתאחדות לנשים במתמטיקה, ‏2005
1 2  ליסה האייס, לנור בלום, באתר Agnes Scott College, ‏נכתב בדצמבר 1995, עודכן באוקטובר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424311805171  ACM DL: 81100159837  dblp: 59/879  GND: 172944104  ISNI: 0000 0001 0918 1475  LCCN: n97054130  MGP: 18313  NKC: ctu20191021452  NTA: 166992372  SUDOC: 081235151  VIAF: 77102560   WorldCat (עם VIAF): 77102560 
ֿֿ
ֿֿ
לנור ומנואל עם בנם איברים
מגילת השואה

מגילת השואה הן שמן של מספר יצירות ספרותיות, שנכתבו במטרה לשמר את זכר השואה. מגילות השואה נכתבו על מנת להוות חלק מסדר התפילות, במטרה שיקראו ביום השואה מדי שנה בשנה, בדומה לקריאת מגילת איכה בליל תשעה באב. כותבי המגילות ניסו לכתוב טקסט דתי אשר יטמיע את זיכרון השואה בחיים הדתיים וכך יבטיח כי אסון השואה לא ישכח.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה ניסיון לגבש "סדר תפילות ליום השואה". סדר זה שולב בסידור "ואני תפילתי" בהוצאת התנועה המסורתית בישראל. גם הסידור הרפורמי "שים שלום" שפורסם בארצות הברית הכיל גרסה של סדר תפילות זה.
קטע ממגילת החורבן של יהודי רומניה.
יצירות שנכתבו

מגילת השואה, קינה על חורבן בית ישראל באירופה, שנכתבה על ידי משה פראגר ויצאה לאור בירושלים בשנת תשכ"ז.
מגילת החורבן של יהודי רומניה - מגילה הבאה לסכם את האירועים הטרגיים שהתרחשו ב"רומניה הגדולה" (România Mare) בין השנים 1940–1944
מגילת היטלר בצפון אפריקה (ספרות יהודית במרוקו ובתוניסיה על מפלת הנאצים), שנכתבה על ידי אשר חסין ב-1944.
מגילות העדות שנכתבה על ידי אבא קובנר, נערכה על ידי שלום לוריא, ויצאה לאור בהוצאת מוסד ביאליק ירושלים בשנת תשנ"ג. ספר זה מכיל חמש מגילות על השואה.
מגילת השואה מאת אביגדור שנאן, בעברית ובאנגלית, יצאה לאור על ידי מכון שכטר למדעי היהדות, בירושלים בשנת 2003, 2004.
מגילת אושוויץ ביידיש מאת בער מארק, יצאה לאור בהוצאת פרולוג ישראל בוך, בתל אביב בשנת 1977;
קינה לשואת אושוויץ מאת יצחק מנחם מנדיל שטיינמץ, בעברית וביידיש, שיצאה לאור במסגרת ספר עדות חיה, בלונדון בשנת תשנ"ח.
מגילת השואה של פראגר

מגילה זו נכתבה במסגרת פועלו של משה פראגר לשימור זכר השואה, והייתה אחת ממסות וקינות רבות שכתב. פראגר, ניצול שואה, ראה בהישרדותו יעוד שהוטל עליו משמים כדי לקונן על הנרצחים בשואה ולספר עליה, והפך את כתיבת זכר השואה למפעל חייו.
מגילה זו כתובה בלשון תנכ"י, ומאזכרת בסגנונה את מגילת איכה.
איכה נבוא לקונן על זוועות השואה ומוראותיה – ושפת אנוש דלה מלהביע את תעצומות האסון והיגון, שאין אח ודמיון להם... 
 איכה נייחד את שמותיהם וננציח את זכרם של בני עם נעקד – והשטן עם כתות המשחיתים טרחו למחות מהם כל שם וצורה, תואר ויחוס, מעמד ויחוד. תחת זאת נחרתו בעור בשרם מספרים סידוריים בכתובת קעקע, וכך כבני בלי שם, נבלעו ונעלמו בלוע הכיליון.
מגילת החורבן של יהודי רומניה

מגילת החורבן של יהודי רומניה באה לציין את האירועים הטרגיים שהתרחשו ב"רומניה הגדולה" (România Mare) בין השנים 1940 - 1944. כותב המגילה אנונימי אולם דוקטור יעקב גלר מה"מרכז ללימודי יהדות" באוניברסיטת בר-אילן סבור כי מדובר ברב בנימין וילנר. בסיום המגילה משבח מחברה את המשטר הקומוניסטי, שהביא לשחרור היהודים. ככל הנראה מסיבה זו העדיף כותבה של המגילה להישאר אנונימי.
ראו גם

קינות לזכר חללי השואה
מיין (BB-10)

| --- | --- |

USS מיין בלב ים ב-1918
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  מיין
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  William Cramp & Sons 
 תחילת הבנייה:  15 בפברואר 1899
 הושקה:  27 ביולי 1901
 תקופת הפעילות:  29 בדצמבר 1902 – 15 במאי 1920 (17 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-1922
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 12,560 טון, מקסימלי: 13,900 טון
 אורך:  120.04 מטר
 רוחב:  22.02 מטר
 שוקע:  7.24 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  561 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  10,480 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  24 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים בהספק 16,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 8–11 אינץ' (203–279 מ"מ)   ברבטות: 12 אינץ' (305 מ"מ)   צריחים: 12 אינץ' (305 מ"מ)   קזמטים: 6 אינץ' (152 מ"מ)   מגדל הניווט: 10 אינץ' (254 מ"מ)
 חימוש:  4 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)   16 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)   8 תותחי 3 פאונד 47 מ"מ (1.9 אינץ')   6 תותחי 1 פאונד 37 מ"מ (1.46 אינץ')   4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אוניית המערכה מיין (BB-10), הייתה אוניית מערכה הראשונה מסדרת מיין, והספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה לכבוד המדינה ה-23. מיין הונחה בפברואר 1899 במספנת ויליאם קרמפ ובניו בפילדלפיה. היא הושקה ביולי 1901 והוכנסה לשירות בצי בדצמבר 1902. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מילימטרים) ויכלה להפליג במהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
מיין שירתה במשך כל שנות שירותה בצי הצפון-אטלנטי באוקיינוס האטלנטי, שהפך מאוחר יותר לצי האטלנטי; בשנים הראשונות לשירותה, היא הייתה אוניית הדגל של הצי, עד שהוחלפה ב-1907. מאוחר יותר באותה שנה, היא הצטרפה לשייט של הצי הלבן הגדול, אם כי צריכת הפחם הגבוהה שלה מנעה ממנה להמשיך עם הצי על פני סן פרנסיסקו. לאחר שחזרה לארצות הברית, היא שירתה כאוניית הדגל של השייטת השלישית. במהלך השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה מאפריל 1917 עד נובמבר 1918, מיין שימשה כספינת אימונים. היא נשארה בשירות פעיל עד מאי 1920, אז הוצאה משירות. האונייה נמכרה בסופו של דבר לגריטה בינואר 1922 ונגרטה תחת תנאי הסכם הצי של וושינגטון שנחתם באותה שנה.
תיאור

הקונגרס של ארצות הברית העביר תוכנית בנייה ימית גדולה בתגובה לפרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898; התוכנית כללה שלוש אוניות מערכה חדשות, שהיו אמורות להפוך לסדרת מיין. הסדרה שילבה כמה פיתוחים טכנולוגיים משמעותיים, לרבות תותחים ראשיים בקליבר קטן יותר שהשתמשו באבק שרפה נטול עשן כדי להשיג מהירות לוע גדולה יותר (ובכך עוצמת חדירה גדולה יותר), שריון מוצק של קרופ שהיה חזק יותר משריון הארווי ששימש בכלי שיט קודמים, ודוודי צינור מים שסיפקו יותר כוח למנועים.
מיין הייתה באורך כולל של 393 רגל 11 אינץ' (120.07 מטרים), רוחב של 72 רגל 3 אינץ' (22.02 מטרים) ושוקע של 23 רגל 9 אינץ' (7.24 מטרים). ההדחק הסטנדרטי של האונייה היה 12,362 טונות ארוכות (12,560 טונות) וההדחק המרבי היה 13,700 טונות ארוכות (13,900 טונות). האונייה הונעה על ידי מנועי קיטור תלת דרגתיים בדירוג של 16,000 כוחות סוס (12,000 קילוואט), שהניעו שני מדחפים. קיטור סופק על ידי עשרים וארבעה דוודי ניקלאוס המופעלים על ידי פחם, אשר נפלטו לשלוש ארובות. מערכת ההנעה העניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). כפי שנבנתה, הותקנו לה תרנים צבאיים כבדים, אך אלה הוחלפו במהירות בתרני כלוב ב-1909. היה לה צוות של 561 קצינים ומלחים, שגדל ל-779–813.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) /40 קליבר בשני צריחי תותחים תאומים על קו האמצע, מקדימה ומאחורה. הסוללה המשנית כללה 16 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) /50 קליבר Mark 6, אשר הונחו בתאים משוריינים בגוף האונייה. להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה שישה תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר המורכבים בתאים משוריינים לאורך דופן הגוף, שמונה תותחי 3 פאונד ושישה תותחי 1 פאונד. כפי שהיה מקובל עבור אוניות ראשה של התקופה, היא נשאה שני צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מילימטרים), שקועים בגוף שלה בצד הרוחב.
חגורת השריון הראשית של מיין הייתה בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים) במקום אחר. לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים), והברבטות התומכות היו בעלי אותו עובי של חיפוי שריון בצדדים החשופים. הסוללה המשנית הייתה מוגנת עם שריון בעובי 6 אינץ'. למגדל הניווט היו דפנות בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים).
מוריס פוקס

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 ביוני 1988 (בגיל 90) מונטריאול, קנדה 
 הישג בולט:  זכה 8 פעמים באליפות קנדה בשחמט
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון 
 מדינה:  רוסיה, אנגליה, קנדה
 הערות:  יהודי
 
מוריס פוקס (באנגלית: Maurice Fox‏; 14 בינואר 1898 האימפריה הרוסית – 25 ביוני 1988 קנדה) היה שחמטאי יהודי-קנדי. זכה שמונה פעמים באליפות קנדה בשחמט.
קורות חיים

בסוף 1898 משפחת פוקס עברה ללונדון, אנגליה. לאחר שסיים את אוניברסיטת לונדון בשנת 1921 היגר פוקס לקנדה בשנת 1923. שנה לאחר מכן סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה לשחמט אחרי ג'ון מוריסון.
בשנת 1926 סיים שוב במקום השני. בשנים 1927, 1929, 1931, 1932, 1935, 1938, 1940 ו-1949 זכה באליפות קנדה. פוקס השתתף מספר פעמים גם באליפות הפתוחה של ארצות הברית.
בשנים 1928 ו-1929 ניצח פוקס באליפות מונטריאול. בשנת 1929 סיים במקום החמישי בתחרות בריידלי בארצות הברית (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1930 ניצח באליפות הקיץ במונטריאל. בשנת 1931 סיים במקום ה-12 בתחרות ניו-יורק (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1933 סיים במקום התשיעי באליפות הפתוחה של ארצות הברית (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1935 ניצח בתחרות הבזק הראשונה שהתקיימה במונטריאול, את אליפות העיר ואת אליפות קנדה. בשנת 1936 סיים במקום השני בתחרות אליפות קנדה אחרי בוריס בלומין. באליפות הפתוחה של ארצות הברית סיים במקום השני בשלב המוקדם אחרי ארתור דייק ובגמר חלק מקום 8–10 (ניצח: ישראל הורוביץ).
בשנת 1937 סיים פוקס במקום השני באליפות קנדה שהתקיימה בקוויבק (ניצח: בוריס בלומין). פוקס ניצח באליפות קנדה בשנים 1938 ו-1940. ניצחונו האחרון באליפות היה בשנת 1949, כשהקדים את דניאל ינופסקי ופדור בוגאטירצ'וק. בשנת 1945 פוקס ניצח את מוריסון בלוח הראשון בדו-קרב באמצעות הטלגרף בין טורונטו למונטריאול. בשנת 1954 השתתף פוקס בנבחרת האולימפית של קנדה, בלוח המילואים הראשון, באולימפיאדה שהתקיימה באמסטרדם. +5 -2 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). פוקס ניצח את בובי פישר באליפות קנדה הפתוחה שהתקיימה בשנת 1956 במונטריאול.
פוקס היה אמור לקבל תואר אמן בינלאומי על הישגיו הרבים, אך מעולם לא הועברה פניה בנושא לפיד"ה[דרוש מקור].
תחרויות לדוגמה בה השתתף

תחרות ניו יורק 1931