stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזף פילסודסקי
ימיה הראשונים של הרפובליקה השנייה

לאחר המלחמה התגבשו בפולין מספר מחנות פוליטיים. אויבו העיקרי של פילסודסקי בציבור הפולני היה רומן דמובסקי אשר עמד בראש תנועת "הדמוקרטיה הלאומית"(אנדקים) (אנ'), תנועה בעלת גוון ימני, אנטי-גרמני (בניגוד לנטייתו האנטי-רוסית של פילסודסקי), לאומני ואנטישמי. פילסודסקי היה בעל שורשים סוציאליסטים, אך הוא ומרבית אנשיו לא פעלו במסגרת המפלגה הסוציאליסטית הפולנית, והיו מצויים בספירה אידאולוגית משלהם, שתוליד לימים תנועה מעין-פשיסטית בשם "סנאציה" (מלשון "סניטציה" או "טיהור" של הפוליטיקה). פילסודסקי שהיה מנהיגה של 'המפלגה הסוציאליסטית הפולנית' (פפ"ס), אמר עם קבלת עצמאותה של פולין: "נסענו יחד (עם הסוציאליסטים), אולם בתחנת הביניים ששמה 'עצמאות', ירדתי ולא המשכתי לנסוע עמהם".
עוד בשנת 1918 מינה פילסודסקי את איש אמונו, הסוציאליסט ידז'יי מורצ'בסקי לראש הממשלה, אך תוך זמן קצר הצליח דמובסקי להפילו ולמנות במקומו את הפסנתרן בעל השם הבינלאומי איגנצי ין פדרבסקי. הייתה זו תחילת מערבולת פוליטית במסגרתה קמו ונפלו ממשלות בפולין אחת לכמה חודשים. החוקה שהתקבלה במרץ 1921 אך החריפה את המצב. לכאורה הייתה זו חוקה ליברלית ששמרה על זכויות האדם, אך למעשה, כוונת מנסחיה הייתה לבלום את פילסודסקי, בעל הנטיות הסמכותניות והנשיאותיות, ולפיכך הכפיפה חוקה זו את הרשות המבצעת להחלטות הסיים (הפרלמנט הפולני) במידה כזו שזו איבדה כל יכולת פעולה. בבחירות ב־1922 ניתנה הנשיאות לאיש השמאל גבריאל נרוטוביץ'. פילסודסקי התפטר מפעילותו הפוליטית במחאה על הבחירה. הימין הקיצוני ניהל תעמולת זוועה נגד נרוטוביץ' בטענה כי בחירתו נתמכה על ידי היהודים[דרוש מקור], ומספר ימים לאחר בחירתו נרצח. כאשר התייצבה בשנת 1923 ממשלת ימין, התפטר פילסודסקי מכל תפקידיו אף בצבא במחאה, ופרש לכפר קטן מחוץ לוורשה.
השלטון האישי > מהפכת מאי

במאי 1926 הייתה פולין נתונה במשבר כלכלי וחברתי מתמשך. ממשלתו של ולדיסלב גרבסקי אשר ניסתה במשך שנתיים לייצב את המצב הכלכלי נפלה, וקואליציה של ימין-מרכז-איכרים בראשות וינצנטי ויטוס(אנ') שלטה במדינה. ממשלה זו כמעט ולא נהנתה מתמיכה עממית כלשהי, ורבים חשו כי העת בשלה לשינוי מהותי. ב־10 במאי 1926 נוסדה ממשלתו של ויטוס, ובאותו היום פרסם פילסודסקי מאמר בעיתון נפוץ ובו התבטא כי הוא "מוכן להילחם נגד ה"סיימוקרטיה" והבטיח "סניטציה" של החיים הציבוריים. העיתון הוחרם על ידי הממשלה והורד מדוכני העיתונים. בלילה שבין 11 במאי ו־12 במאי הוכרז מצב חירום בוורשה, ומספר יחידות צבא נשבעו אמונים לפילסודסקי. בבוקר אותו היום צעדו היחידות ותפסו את הגשרים שעל הוויסלה, בעוד שממשלת ויטוס מכריזה על מצב חירום. בשעה חמש אחרי הצהריים, נפגש פילסודסקי עם הנשיא וויצ'כובסקי ודרש את התפטרות ממשלת ויטוס. הנשיא דרש את כניעתו של פילסודסקי. לאחר צאת פילסודסקי מן הפגישה החלו פעולות אלימות. כעבור יומיים הכריזו הסוציאליסטים על תמיכתם בפילסודסקי ועל שביתה כללית, דבר שהפריע מאוד לפעילות הכוחות הצבאיים התומכים בממשלה. לבסוף התפטר ויטוס על מנת למנוע מן הקרבות הספורדיים שפרצו מלהפוך למלחמת אזרחים. כארבע מאות אנשים (חיילים ואזרחים) נהרגו בפעולות האיבה, ו־900 נפצעו. פילסודסקי ראה לנגד עיניו את מעשיו של בניטו מוסוליני ב"מצעד על רומא" בשנת 1922, אך בניגוד למוסוליני סירב לקבל כל משרה פרט לזו של השר לענייני צבא. ראש הממשלה היה קאזימיש בַרטֶל. פילסודסקי סירב להצעה להיות לנשיא, ובמקומו מונה הכימאי הנודע איגנצי מושצ'יצקי. עם זאת היה כוחו של פילסודסקי רב מכוחם של ראש הממשלה והנשיא גם יחד.
השלטון האישי > מדיניות הפנים

סממנים ראשונים ל"תנועת סנאציה" (מלשון "טיהור") הופיעו עוד לפני "מהפכת מאי". התנועה מעולם לא לבשה לבוש פורמלי בדומה לפשיסטים באיטליה, וזאת כיוון שפילסודסקי הביע חוסר נחת הן מהמשטר המפלגתי והן מהמפלגות, כיוון שלטענתו הן מקדמות את האינטרסים הצרים שלהן על חשבון העם. עם זאת, חברים בתנועה הצטרפו לקואליציה של גופים ומפלגות הקרויה "הגוש הבלתי מפלגתי לשיתוף פעולה עם הממשלה" (B.B.W.R. - Bezpartyjny Blok Współpracy z Rządem), אשר זכה בבחירות של 1928 ברוב בסיים, דבר שהביא למעשה לחיסולו של המשטר הפרלמנטרי בפולין. פילסודסקי מעולם לא קיבל כל תפקיד פרט לתפקיד השר לענייני צבא, אך במהלך העשור שלאחר מכן, ועד ליום מותו, שלט ביד רמה במדינה. הוא מינה את השרים בממשלה באופן אישי, ואף קיבל את השרים בטרם יקבל אותם הנשיא, עם מינויה של כל ממשלה חדשה. עיקר מטרתו הייתה יציבות פנימית. ב־1930 פיזר את הסיים, ואסר את אנשי האופוזיציה, ובראשם ויטוס. מדיניות כלכלית נבונה הביאה לסופו של המיתון, ומדיניות מיעוטים נבונה הצליחה לשמור על התסיסה של המיעוטים הרבים ברמה סבירה. התברר כי האוקראינים חשים טינה לסטלין ולמשטרו הרבה יותר מאשר חשו לפילסודסקי. למרות זאת ננקטו פעולות אכזריות לפולניפיקציה של חבלי הארץ המזרחיים, שכונו "הקרסי" (Kresy - "הספר").
משטרו של פילסודסקי היה רחוק מלהיות עריץ, בנוסח המשטרים שקמו בגרמניה או איטליה, או אף משטרו של האדמירל מיקלוש הורטי בהונגריה. היה זה משטר שמרני, אשר הותיר חופש פעולה מסוים לאופוזיציה. הממשל הביע תיעוב גלוי לחוקה של 1921 ולמעשה הפך את היוצרות, והכפיף את הסיים לממשלה עד כדי ביטול כל כוחו העצמאי, אך חירויות האזרח הבסיסיות נשמרו. אנשים לא נאסרו בשרירותיות, והמפלגות הפוליטיות המשיכו להתקיים. עם כל זאת, מתחילת שנות השלושים ועד למלחמת העולם השנייה פעל בעיר בֶרֶזַה קַרטוּסקה(אנ') (ביארוזה בבלארוס) מחנה מעצר שבו הוחזקו עצירים פוליטיים.
מדיניותו של פילסודסקי בנוגע ליהודים לא הייתה נגועה באנטישמיות של קודמיו וממשיכיו. בניגוד לגרבסקי, לא השתמש באנטישמיות לצרכיו, כמנוף לשינוי חברתי וכלכלי. עם זאת האווירה הכללית בפולין של בין מלחמות העולם לא הייתה אוהדת ליהודים, כך לדוגמה בימי הקרב על ורשה, בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, הוצאו אלפי חיילים וקצינים יהודים מיחידותיהם ורוכזו במחנה הסגר ליד העיירה יבלונה, וזאת בשל תעמולת זוועה שטענה כי היהודים מסייעים לקומוניסטים. על אף שפילסודסקי לא נודע בעוינות מיוחדת ליהודים, ככל שהתרחקה תנועת ה"סנאציה" מהאידיאלים הסוציאליסטים של ימי בחרותו של פילסודסקי והתקרבה מבחינה אידאולוגית למשטרים הרודניים האחרים באזור, הרי שחל שינוי איטי אך משמעותי באווירה, ומותו של פילסודסקי סימן מפנה לרעה ביחס השלטונות הפולנים אל האוכלוסייה היהודית.
השלטון האישי > מדיניות החוץ

בתחילת תקופת פילסודסקי נקטו הפולנים במדיניות חוץ אנטי-גרמנית ופרו-צרפתית. הסכם לוקרנו לפיו הכירו המעצמות בגבול שבין גרמניה לצרפת, אך קבעו כי סכסוכי גבול בין גרמניה ופולין יעברו לבוררות אך הדגיש את חוסר הביטחון שביחסי פולין וגרמניה. בעיית העיר החופשית דנציג אך החריפה, בשל העובדה כי הפולנים מצאו לנכון להקים נמל משלהם, ללא תלות בעובדי הנמל והשירותים הגרמניים שבדנציג. הפולנים פיתחו לא הרחק משם כפר קטן בן כמה מאות תושבים, גדיניה, לעיר נמל גדולה, ובסוף שנות ה־30 עברו דרך נמל זה 80% מכל המוצרים אל פולין וממנה[דרוש מקור]. נמל גדיניה היה לרקע לסכסוכים בלתי פוסקים עם גרמניה.
עם עלייתו של היטלר לשלטון בינואר 1933 ניסה פילסודסקי לגשש בצרפת אפשרויות לפעולה צבאית. משנכשל, החליט לשנות את מדיניותו. עוד בשנת 1932 הוחלף שר החוץ יוזף זאלסקי, בעל הנטייה הפרו-צרפתית בקולונל יוזף בק. בינואר 1934 חתם בק על הסכם אי התקפה עם גרמניה שתוקפו אמור היה להיות לעשר שנים, אך הוא הופר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-1 בספטמבר 1939. מבקרי ההסכם של פולין עם גרמניה האשימו את פילסודסקי בזלזל בתוקפנות של היטלר במתן זמן לגרמניה להתחמש מחדש. היטלר הציע שוב ושוב ברית גרמנית-פולנית נגד ברית המועצות, אך פילסודסקי סירב, במקום זאת חיפש זמן יקר להתכונן למלחמה אפשרית עם גרמניה או ברית המועצות. רגע לפני מותו, פילסודסקי אמר ליוזף בק כי מדיניותה של פולין חייבת להיות לשמור על יחסים נייטרליים עם גרמניה, לשמור על הברית הפולנית עם צרפת ולשפר את היחסים עם בריטניה. שני הסכמי אי התקיפה נועדו לחזק את מעמדה של פולין בעיני בעלות בריתה ושכנותיה. פילסודסקי כנראה היה מודע לחולשת ההסכמים, וקבע: "לאחר ההסכמים האלה, אנחנו משתרעים על שני שרפרפים. זה לא יכול להימשך זמן רב. אנחנו צריכים לדעת מאיזה שרפרף ניפול קודם ומתי זה יהיה".
מותו של פילסודסקי

באפריל 1935 התקבלה חוקה חדשה, אשר הייתה תפורה למידותיו של פילסודסקי, והעניקה לנשיא כוחות דיקטטוריים כמעט, תוך שהיא מרוקנת מתוכן את מוסד הפרלמנט. אך בשלב זה היה כבר פילסודסקי חולה אנוש, שכן הרחק מעין הציבור נאבק מזה שנים במחלות שונות, ומצב בריאותו הלך והידרדר. במאי 1935 מת בארמון בלוודר בוורשה. בצוואתו הורה פילסודסקי כי לבו ייטמן בווילנה, אשר הוחזקה על ידי פולין, בניגוד לדרישות ליטא וללחץ בינלאומי של חבר הלאומים, ובהתאם לחזונו בדבר הפדרציה הפולנית ליטאית. גופו נטמן בקריפטה של קתדרלת ואוול בקרקוב.
הערות שוליים

↑  Urbankowski, Bohdan (1997). Józef Piłsudski: Marzyciel i strateg [Józef Piłsudski: Dreamer and Strategist] (in Polish). 1–2. Warsaw: Wydawnictwo ALFA. ISBN 978-83-7001-914-3.

vol 1 p 50
↑  Lönnroth, Erik; Björk, Ragnar; Molin, Karl (1994). Conceptions of National History: Proceedings of Nobel Symposium 78. Berlin; New York City: Walter de Gruyter. ISBN 978-3-11-013504-6.
↑  Norman Davies,, New York, HarperCollins, 1998 (ISBN 978-0-06-097468-8 ע' 935.
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 384.
| נשיאי פולין |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת פולין (1918–1939) | יוזף פילסודסקי • גבריאל נרוטוביץ' • מאצ'יי רטאי (בפועל) • סטניסלב וויצ'חובסקי • מאצ'יי רטאי (בפועל) • איגנצי מושצ'יצקי |  |
| הממשלה הפולנית הגולה (1939–1990) | ולדיסלב רצקייביץ' • אוגוסט זאלצקי • סטניסלב אוסטרובסקי • אדוארד רצ'ינסקי • קזימירץ שבת • רישרד קאקזורוסקי |  |
| הרפובליקה העממית של פולין (1944–1989) | בולסלאב ביירוט • אלכסנדר זבצקי • אדווארד אוחאב • מריאן ספיצ'לסקי • יוסף צירנקביץ' • הנריק יבלונסקי • וויצ'ך ירוזלסקי |  |
| רפובליקת פולין (1990–היום) | וויצ'ך ירוזלסקי • לך ואלנסה • אלכסנדר קוושנייבסקי • לך קצ'ינסקי • ברוניסלב קומורובסקי (בפועל) • בוגדן ברוזניץ' (בפועל) • גז'גוז' סכטינה (בפועל) • ברוניסלב קומורובסקי • אנדז'יי דודה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305854505171  PLWABN: 9810592045005606  BIBSYS: 90247846  BNE: XX1196333  BnF: cb120671599 (data)  CANTIC: a11583423  CiNii: DA01629253  GND: 118742574  ISNI: 0000 0001 2320 6202  LCCN: n50011072  LNB: 000087428  NKC: jo20010091949  NLA: 35423409  NTA: 070290385  RERO: 02-A017121150  RSL: 000054880  SELIBR: 234785  SNAC: w6w95bwp  SUDOC: 028939727  Trove: 947442  VcBA: 495/190040  VIAF: 46782964   WorldCat (עם VIAF): 46782964 
פילסודסקי כתלמיד בית ספר
פסל של יוזף פילסודסקי בטורון
פילסודסקי בפוזנן
תצלום של פילסודסקי בעשור השני של המאה ה-20.
פסלו של פילסודסקי ליד ארמון בלוודרה בוורשה, בו התגורר משך תקופת שלטונו בפועל
הלווייתו של פילסודסקי
צוואה

ערך זה עוסק בהוראתו של אדם בדבר חלוקת רכושו לאחר מותו. אם התכוונתם לספר מתח ישראלי, ראו .
חלקה האחרון של צוואתו של ויליאם שייקספיר, 1616. רק החתימה בכתב ידו.
"צוואה", במובן הכללי, היא כל אמרה, אמירה, ציווי, אשר מבקש ומצפה אדם שיעשה למענו או בענייניו לאחר מותו.
במובן המשפטי, "צוואה" היא מסמך משפטי בו מורה אדם מה ייעשה ברכושו לאחר מותו, אשר יהא בר-תוקף – אם נעשה באחת הדרכים הקבועות בדין, ולא נפל בו פגם שלא ניתן לתיקון.
צוואה במשפט הישראלי > החופש לצוות

חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו מכיר בזכות הקניין כזכות יסוד מוגנת. הדין מכיר כמובן באמת אנושית בסיסית כי זמן חיי האדם קצוב, ולפיכך יש צורך בהסדר חוקי הקובע מה יעשה עם רכוש האדם (המכונה עיזבון) לאחר פטירתו.
ההסדר הדיספוזיטיבי שקבע המחוקק, מקורו ברצון משוער של מוריש כי עזבונו יעבור לקרובי משפחתו. רצון היפותטי זה נקבע על-פי "המוריש הסביר" הישראלי והוא מפורט בסעיפי חוק הירושה העוסקים בירושה על-פי-דין. בד בבד התיר המחוקק לכל אדם להורות על חלוקת עזבונו כראות עיניו וזאת בצוואה, באופן הגוברות על רוב ההוראות שבחוק הירושה. ברגע שאדם ציווה את עיזבונו או חלק ממנו בצוואה, ההסדר המלא שבחוק הירושה אינו חל על אותו עיזבון או חלקו.
בהתאם ל'עקרון חופש הציווי' אדם יכול לעשות ברכושו כל מה שהוא חפץ, אחרי מותו כפי שהיה בחייו. אין דרישה שחלוקת העזבון תהיה "נכונה" או "שוויונית" או "צודקת" או כל דרישה אחרת שעשויה לקלוע לטעמם של היורשים. למשל, אדם יכול להדיר את אשתו וילדיו מרכושו, אדם יכול להעדיף ילד אחד ולהדיר מרכושו ילד אחר, ואף לצוות את כל רכושו למוסד לחתולים עזובים, ובלבד שאותו מוסד הוא גוף משפטי מאוגד כדין הכשר לזכויות וחובות.
התנאת תנאים: אדם יכול להתנות בצוואה תנאים, ולהוריש את רכושו רק למי שקיים את התנאים. תנאי לדוגמה הוא הורשת דירה והתנאה כי זו לא תימכר או לא תימכר לתקופה ארוכה.
תנאים פסולים: ישנם רבים המתנים את העברת הרכוש ליורש בקיום אורח חיים מסוים. הפסיקה הגבילה יכולת זו, הן מטעמי מוסר והן מטעמי תקנת הציבור (כפי שמגבילים פעולות אחרות דוגמת תוכנו של חוזה), והן מטעמי הגברת העבירות בנכסים, כך שלא ירבו הנכסים הקשורים לעד בהוראות צוואה ותנאים מלפני שנים רבות. תנאי רדיקלי המתנה העברת העיזבון לידי היורשים על פי הצוואה בשינוי מהותי באורח החיים (כגון גירושין, קיום אורח חיים דתי, או מתן חינוך מסוים לילדים), או הוראת צוואה המתנה אי עבירות לנכס לתקופה ארוכה, ישנם סיכויים רבים שייפסל. יש לציין שהפסיקה נתנה תוקף להוראות אשר מתנות את זכות הירושה בהתקיים תנאים מעוררי מחלוקת. כך למשל, בפרשת וינשטיין נ' פוקס בית המשפט (הישראלי) כיבד הוראה לפיה קרובי משפחתו של המנוח ירשו אותו רק אם יעלו לישראל. בפסק הדין בעניין דשת נ' אליהו, בית המשפט נתן תוקף ואף הגן על צוואה לפיה המנוח יוריש את רכושו רק לבניו (תוך שהוא מדיר את בנותיו ואת אשתו), וכן כי בניו ירשו אותו רק לאחר מות האם (ובכך מנע מן האם להנות מעיזבונו גם בעקיפין). בפרשת יונה נ' אדלמן אושרה הוראה בצוואה לפיה מי שיפנה לבית המשפט במטרה להתנגד או לתקוף חלק מהצוואה – יאבד את כל זכויותיו לפי הצוואה. למרות שההוראה מגבילה גישה לערכאות שיפוטיות, בית המשפט לא ביטל אותה, אך פרש אותה בצמצום.
רבים מוצאים בהסדר הדיספוזיטיבי של חוק הירושה, המכונה ירושה על-פי-דין, את ההסדר הראוי (במקרה הנפוץ של מי שנפטר והותיר אישה וילדים, מורה החוק כי הרכוש עובר חציו לאישה, ואילו היתר יחולק בין הילדים שווה בשווה), כך שהטורח בעשיית צוואה כדאי רק למי שרוצה לסטות במשהו מהסדר זה – להעדיף יורש אחד על פני משנהו, וכיוצא בזה.
כל עוד האדם בחיים, יכול הוא לעשות בצוואה כרצונו. לשנותה, להוסיף עליה, לגרוע ממנה, ואף לבטלה לחלוטין. הנוסח האחרון מבחינה כרונולוגית שיימצא לאחר מות המצווה, הוא המחייב. בדרך כלל נהוג לרשום בצוואה במפורש כי זו מבטלת את הצוואות שקדמו לה. כן קובע החוק כי במקרה של התנגשות בין ההוראות בשתי צוואות, מבטלת הוראת הצוואה המאוחרת בזמן את הוראות הצוואה שקדמה לה.
צוואה במשפט הישראלי > סוגי צוואות

המשפט הישראלי, על פי חוק הירושה, תשכ"ה–1965, מכיר בארבעה סוגי צוואות, (כן יש הרואים את הוראת הסעיף המקנה זכויות בעזבון לבן זוג כסוג חמישי, הנקרא "צוואה בחיים", ובהתנהגות הגורמת לכך שאדם ייחשב לבן זוג, שעיקרה קיום הרמוניה זוגית ומשק בית משותף, משום מעשה של ציווי, אם כי במקרה זה חל ההסדר האמור בחוק הירושה, ולא הסדר שעליו חשב המצווה).
צוואה בכתב יד
מסמך הכתוב כולו בכתב יד, חתום בכתב יד, ומציין את התאריך בכתב יד, המורה מה ייעשה ברכושו של האדם לאחר מותו, הוא צוואה לכל דבר ועניין. עם זאת, מכיוון שצוואה בכתב יד, שהיא הזמינה לעריכה, היא מסמך שבדרך כלל לא ייבדק על ידי עורך דין, או אדם הבקיא בחוק עד לאחר מותו של האדם, רבים הסיכויים כי אם ינסח את המסמך אדם שאינו משפטן, תתגלנה בו שגיאות שעלולות להוביל לפסילתו.
צוואה בעדים
מסמך בכתב, הנושא תאריך וחתימת המוריש וחתימתם של שני עדים אשר המוריש הביא צוואתו בפניהם. זהו הסוג הנפוץ ביותר של צוואה ונערך לרוב בסיוע עורך דין המתמחה בתחום דיני הירושה.
צוואה בפני רשות
אמירה בעל פה בפני אדם מהאנשים המנויים בסעיף 22 לחוק הירושה (שופט, רשם, נוטריון), לגביה נערך פרוטוקול, ואותו שופט או רשם מאשר על פניה כי היא נערכה בפניו, אף היא צוואה.
צוואה בעל פה או צוואת שכיב מרע
מי שרואה עצמו, בנסיבות המצדיקות זאת, אל מול פני המוות, "שכיב מרע", ומצווה בפני שני עדים בעל פה, ועדים אלו ערכו זיכרון דברים, והפקידו אותו אצל הרשם לענייני ירושה בסמוך ככל האפשר לאמירת הדברים, אף היא צוואה. צוואה זו פוקעת כעבור חודש מהרגע בו תם האיום על חיי המצווה, וככל שנותר בחיים.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > הגדרה ומטרות הצוואות ההדדיות -

צוואות הדדיות הן מסמכים משפטיים שבהם שני מצווים, לרוב בני זוג, קובעים את תוכניות ההורשה שלהם באופן משותף ותואם. מטרת הצוואה ההדדית היא להבטיח שכל צד יוכל להסתמך על התחייבויות הצד השני, ובכך לשמור על יציבות תוכנית ההורשה של הנכסים המשותפים.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > המעמד המשפטי של הצוואה ההדדית לפני ואחרי תיקון 12 > מצב משפטי לפני תיקון 12

לפני אוגוסט 2005, חוק הירושה לא כלל הסדר ברור או מנגנון מפורש לטיפול בביטול או שינוי חד-צדדי של צוואות הדדיות. הדבר גרם למחלוקות משפטיות רבות בבתי המשפט, שבהן נדרש להכריע בין עקרון ההסתמכות לבין זכות המצווה לשנות את צוואתו.
במקרים שנדונו לפני תיקון 12, בתי המשפט בחנו כל מקרה לגופו. אחת הפסיקות הבולטות בתקופה זו הייתה הלכת זמיר, שבה נפסק כי בן זוג שנשאר בחיים רשאי לשנות את צוואתו, אלא אם הוכח שהייתה מגבלה מפורשת או משתמעת בצוואה המונעת זאת. פסק דין זה עורר ביקורת רבה בשל התעלמותו מהעקרונות ההדדיים שעליהם מבוססות צוואות אלו.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > המעמד המשפטי של הצוואה ההדדית לפני ואחרי תיקון 12 > תיקון 12 לחוק הירושה

תיקון 12, שנכנס לתוקף באוגוסט 2005, הוסיף לחוק הירושה את סעיף 8א, המסדיר את נושא הצוואות ההדדיות באופן מפורש וקובע שני מנגנונים עיקריים לביטולן:
בחיי שני בני הזוג: בן זוג המעוניין לבטל את הצוואה ההדדית חייב להודיע על כך לבן הזוג השני בכתב.
לאחר מות אחד מבני הזוג: בן הזוג הנותר בחיים רשאי לבטל את הצוואה ההדדית, בתנאי שיוותר על חלקו בעיזבון בן הזוג שנפטר.
תיקון זה הביא להסדרה משפטית של הנושא והבהיר את החובות והזכויות של המצווים, תוך חיזוק עקרון ההסתמכות.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > המעמד המשפטי של הצוואה ההדדית לפני ואחרי תיקון 12 > פרשנות צוואות הדדיות שנכתבו לפני תיקון 12

צוואות הדדיות שנכתבו לפני תיקון 12 ממשיכות להוות אתגר פרשני, במיוחד כאשר עולה השאלה האם ניתן לבטלן או לשנותן. בתי המשפט בחנו שאלות כגון:
האם נוסח מקובל של הצוואה ההדדית בה מוריש בן הזוג את הרכוש לאחר השני ובסעיף השני אם שניהם לא יהיו בין החיים הוא מוריש את הרכוש לילדיהם או לקרוביהם מכוון להוראת "יורש במקום יורש" או "יורש אחר יורש".
האם יש לראות את הצוואות ההדדיות כחוזה.
בפסקי דין מאוחרים, כגון זה שניתן על ידי השופטת שירי היימן בשנת 2024, נקבע כי יש לפרש צוואות הדדיות שנכתבו לפני תיקון 12 בהתבסס על עקרון ההסתמכות ועל לשון הצוואה. באותו פסק דין קבעה השופטת כי במקרה שבו לשון הצוואה מצביע על כוונה משותפת להוריש את הרכוש תחילה לבן הזוג ולאחר מכן לילדים, מדובר בתוכנית הורשה להשארת הנכסים במשפחה ועל כן זו התחייבות הדדית המחייבת גם את היורש השני.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > עקרון ההסתמכות

אחד המאפיינים המרכזיים של צוואות הדדיות הוא עקרון ההסתמכות, שבו כל צד נשען על התחייבות הצד השני לקיום ההוראות שנקבעו בצוואה ההדדית. השופט אהרן ברק, בפסיקה קודמת לתיקון 12, ציין כי צוואה הדדית דומה במובנים רבים לחוזה, בשל גמירות הדעת וההתחייבות ההדדית הגלומה בה. לפיכך, ביטול חד-צדדי של צוואה הדדית עלול להיחשב כהפרת חוזה.
צוואה במשפט הישראלי > צוואה הדדית > אפשרויות להתמודדות עם צוואות מאוחרות

לצד הוראות החוק, בתי המשפט מאפשרים להתמודד עם צוואות מאוחרות בניגוד לצוואות הדדיות שנכתבו לפני תיקון 12 באמצעות:
הדגשת עקרון ההסתמכות.
פרשנות הוראות הצוואה.
טענות מניעות המבוססות על התנהלות הצדדים.
בחינת פגמים בצוואה המאוחרת (כגון אי-כשירות או השפעה בלתי הוגנת).
צוואות הדדיות שנכתבו לפני תיקון 12 מהוות נושא מורכב במשפט הישראלי. בעוד תיקון 12 הביא להסדרה מסוימת של הנושא, מקרים רבים עדיין מתבססים על פרשנות של בתי המשפט לעקרון ההסתמכות ולכוונת הצדדים כפי שהיא משתקפת בלשון הצוואה ובנסיבות עריכתה. פסיקות עדכניות מחזקות את מעמדה המחייב של צוואה הדדית, תוך איזון בין זכויות המצווים לעקרונות של צדק והגינות.
צוואה במשפט הישראלי > פגמים בצוואות

לא כל מסמך שעורכו התכוון שיהווה צוואה הוא אכן צוואה, וקיימים מספר פגמים הפוסלים צוואה. ישנם ארבעה סוגי פגמים:
פגם בכשירות המצווה
ברור כי רק מי שכשיר לכך מבחינת גילו, צלילות דעתו וכיוצא בזה יכול לערוך צוואה. ילד אינו יכול לערוך צוואה, וגם אדם הלוקה בשכלו, או שאינו מבין את משמעות מעשיו אינו יכול לערוך צוואה. כך שצוואה שנערכה, למשל, על ידי אדם שהיה נתון להשפעת תרופות שפגעו בצלילות דעתו בימיו האחרונים, על אף שהיא יכולה להיות כשירה מחמת צורתה, תכנה או נסיבות עשייתה, תהא בטלה מסיבת אי הכושר של המצווה לצוות.
פגם צורני בצוואה
בעבר הקרוב היו הוראות חוק מסובכות שלא איפשרו מתן הכשר לצוואות שבהן נפל (לעיתים בתום לב ובטעות) פגם או חסר, כדוגמת תאריך חסר, או בעיה הנוגעת לחתימה. ב-4 במרץ 2004 אישרה הכנסת את תיקון מס' 11 לחוק הירושה הקובע כי אם "התקיימו מרכיבי היסוד בצוואה ולא היה לבית המשפט ספק כי היא משקפת את רצונו החופשי והאמיתי של המצווה רשאי הוא לקיימה" אף אם נפל בה פגם מן הפגמים המנויים בחוק. תיקון זה בא בעקבות שורת תיקונים בעשרים השנים האחרונות שנבעו מן המקרה הטראגי המתואר בפרשת קניג נ' כהן. במקרה זה התאבדה אישה צעירה והותירה אחריה צוואה, בה היא מדירה את בעלה מרכושה. הבעל פנה לבית המשפט וביקש את פסילת הצוואה מן הסיבה שהיא הייתה ערוכה בכתב יד ולא היה עליה תאריך או חתימה. לבית המשפט לא נותר אלא לפסול את הצוואה, על אף שברור היה כי המדובר בפעולה העומדת כנגד רצונה האחרון של המתאבדת. על פי החוק כיום היה לבית המשפט שיקול דעת להתגבר על החסר שנפל בצוואה.
פגם הנוגע להוראת הצוואה
החוק מונה מספר הוראות צוואה שאין לקיימן, והמקרה החשוב ביותר הוא הוראת צוואה המזכה את מי שלקח חלק בעריכתה. במקרים רבים יש לזוכה על פי הצוואה חלק מסוים באירועים שהובילו לכתיבתה. יש ואחד הילדים לוקח את ההורה הזקן אל עורך הדין, או האחיין משוחח עם הדוד הערירי, ולעיתים דואג לכך שתירשם צוואה. במקרים אלו על עורך הצוואה להקפיד כי בכל הנוגע לניסוח ועריכת הצוואה עצמה תהיה הפרדה מפורשת בין המצווה ובין כל אדם אחר. רצוי מאוד שהמצווה ישב ויסביר את רצונו לעורך הדין העורך את הצוואה כשאין בחדר איש מלבדם. רצוי מאוד שבעת החתימה לא יהיה נוכח במקום איש מן הזוכים על פי הצוואה. במקרים אלו ניתן יהיה לרוב לומר שהצוואה אכן שיקפה את רצונו של המצווה, ושפרט לו ולעורך הדין שנתן לה צורה משפטית לא היה איש שלקח חלק בעריכתה.
פגם הנוגע לנסיבות עריכת הצוואה
צוואה שנערכה תחת איום, מרמה, או השפעה בלתי הוגנת, וכיוצא בזה, בטלה. במקרים רבים טוענים בני משפחה כי השפעתו של אדם מסוים על המצווה הייתה כה גדולה עד שהמצווה הושפע ממנו השפעה בלתי הוגנת, וביטל את רצונו החופשי בפני רצונו של אותו אדם. צוואה מסוג זה יכולה להיות כשרה לחלוטין מכל בחינה אחרת, אך אם יקבע בית המשפט כי לעושה הצוואה לא היה רצון חופשי בעת עריכתה, הרי שזו בטלה.
צוואה במשפט הישראלי > התנגדות לצוואה

חוק הירושה חולש גם על הכללים להגשת תובענות שעניינן התנגדות למתן צו קיום צוואה. הפגמים שעשוים לנפול במסמך הצוואה, ואשר חלקם מפורטים לעיל, מכונים גם עילות לתקיפתה של צוואה. רשימת העילות המופיעה בחוק הירושה משמשת כרשימה סגורה של טענות משפטיות שניתן להעמיד כנגד קיומה של צוואה בכתב ההתנגדות. בין העילות המנויות בחוק הירושה ניתן למנות "כשרות לצוות", עילה המתמקדת באי יכולתו של המצווה להבין טיבה של צוואה; "צוואה סתומה", צוואה שלא ניתן להבין מתוכנה את הוראת המצווה; "צוואה בלתי חוקית", צוואה המכילה הוראה בלתי חוקית, בלתי מוסרית ובלתי אפשרית לביצוע, "אונס"\"איום", צוואה שנערכה תחת השפעה בלתי הוגנת ואסורה; "צוואה לטובת עדים", צוואה שאחד או יותר מן הזוכים בה היו מעורבים בעריכתה באופן שהשפיע על תוכנה לטובתם. חרף העובדה שרשימת העילות להתנגדות לצוואה היא רשימה סגורה המפורטת בהוראות חוק הירושה, קיימים מקרים חריגים שבהם התקבלה התנגדות לצוואה לאחר שבית המשפט השתכנע כי רצון המצווה היה שונה בתכלית מהרצון שבוטא בצוואתו. מקרה שכזה התרחש בת"ע 32072-10-13 בבית משפט לענייני משפחה בחיפה, בו נפסק כי יש לבטל צוואה שנשתכחה מזכרונה של אמם של הצדדים.
התנגדות לצו קיום צוואה תוגש לרשם לענייני ירושה אליו הוגשה הבקשה לקיום הצוואה, ובהתאם לסעיף 67 לחוק הירושה, יועבר הדיון בבקשה ובהתנגדות לבית המשפט לענייני משפחה.
צוואה במשפט הישראלי > ביטול צוואה

סעיף 36 של החוק קובע לעניין ביטול צוואה:
(א) המצווה רשאי לבטל צוואתו, אם על ידי ביטול במפורש באחת הצורות לעשיית צוואה, ואם על ידי השמדת הצוואה; השמיד המצווה את הצוואה, חזקה עליו שהתכוון בכך לבטלה.
(ב) צוואה חדשה, אף אם אין בה ביטול מפורש של צוואה קודמת, רואים אותה כמבטלת את הקודמת במידה שהוראות הצוואה החדשה סותרות את הוראות הצוואה הקודמת, זולת אם אין בצוואה החדשה אלא הוספה על האמור בצוואה הקודמת.
בשנת 2005, ברוב של 4 כנגד 3 שופטים, קבע בית המשפט העליון שכאשר כוונת המצווה לבטל את הצוואה ברורה, הצוואה מבוטלת גם אם המצווה לא עמד בכל הדרישות הפורמליות של קיום הצוואה. לעומת זאת, כאשר טענה לביטול צוואה הסתמכה על הצהרות לא לגמרי ברורות של המצווה שהוא ביטל את הצוואה, סירב בית המשפט לותר על הדרישות הפורמליות וקבע שהצוואה לא בוטלה.
צוואה במשפט הישראלי > פרשנות

סעיף 54 לחוק הירושה קובע:
בע"א 239/89 שורש נ' גלילי, פ"ד מו(1) 861, 866 (1992) נקבע על ידי בית המשפט העליון מבחן דו שלבי בפרשנות צוואה: ראשית נבדק לשון הצוואה ורק אם נמצא בו תוכן לא ברור פונים אל הנסיבות החיצוניות. השופט אהרן ברק ציין שיש מקום לפרשנות במובן הרחב אשר אינו נצמד ללשון החוזה, והביא ארבע דוגמאות: תיקון טעות, השלמת חסר, מימוש בקירוב והגשמת אומד דעת המצווה בתחליף. השופט ברק השאיר ב"צריך עיון" את השאלה האם כללי הפרשנות הדו שלבית של צוואות התבטלו בעקבות פסק דין אפרופים. השופט ניל הנדל ציין הבדלים שונים בין דיני חוזים לדיני ירושה, בעקבותיהם הוא טוען שהפרשנות של צוואה צריכה לדבוק יותר בלשון הכתוב מאשר בפרשנות חוזים.
צוואה כפויה

עקרון "החופש לצוות" חל בישראל וכן בארצות דוברות אנגלית, אך אינו חל בכל מקום. בארצות רבות באירופה, למשל, חלק מעזבונו של אדם עובר באופן אוטומטי למשפחתו (בן/בת זוג, ילדים) ללא קשר לרצונו של הנפטר. המצווה רשאי לצוות רק על יתרת עזבונו, אך לא על החלק שיוחד לבני המשפחה.
תומכי השיטה מציינים כי היא מבטיחה לבני המשפחה אמצעי קיום מינימליים. תומכי השיטה סבורים כי יש להתחשב גם באינטרסים של היורשים בני משפחת הנפטר, ולא רק באינטרסים של הנפטר. מתנגדי השיטה לעומת זאת מציינים כי היא פוגעת בזכותו העקרונית של האדם לעשות ברכושו כל אשר יחפץ (עקרון "החופש לצוות"). על פי עקרון החופש לצוות, זכותו של אדם לעשות ברכושו כפי רצונו חזקה יותר מזכויותיהם של יורשיו. על פי עקרון הצוואה הכפויה, זכותם של בני המשפחה ברכושו של הנפטר חזקה יותר מזכותו לאחר מותו.