stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיונגיאנג סינמון
הערות שוליים

↑  "North Korea this week". Yonhap. 8 ביוני 2007. נבדק ב-21 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sung Chul Yang (2001).  Soong Hoom Kil, Chung-in Moon (ed.). Understanding Korean Politics: An Introduction. SUNY Press. p. 307. ISBN 978-0-7914-4889-2.
↑  Europa World Year Book 2. Taylor & Francis. 2004. p. 2483. ISBN 978-1-85743-255-8.
↑  "Japan-based site notes North Korean paper's pursuit of profits". Choson Sinbo. 21 במרץ 2005. נבדק ב-21 ביוני 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Yonhap News Agency, Seoul (27 בדצמבר 2002). North Korea Handbook. M.E. Sharpe. p. 416. ISBN 978-0-7656-3523-5. {{cite book}}:  (עזרה)
פיפל

| --- | --- |

מיה פארו על עמוד השער של המהדורה הראשונה של המגזין פיפל, שיצאה ב-4 במרץ 1974
מיה פארו על עמוד השער של המהדורה הראשונה של המגזין פיפל, שיצאה ב-4 במרץ 1974
 תדירות:  שבועון
 סוגה:  סלבריטאים וחדשות תרבות פופולרית
 פורמט:  digest size 
 מו"ל:  Dotdash Meredith 
 מייסד:  Andrew Heiskell, Dick Durrell, Robert Emmett Ginna 
 בעלים:  חברת טיים וורנר
 עורך ראשי:  Robert Emmett Ginna 
 תאריכי הופעה:  4 במרץ 1974 – הווה (51 שנים) 
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  ניו יורק 
 תפוצה:  3,556,753 (2011)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ISSN:  0093-7673, 2169-2157, 0093-7673
 people.com
 
פיפל (מאנגלית: People, בתרגום חופשי: אנשים) הוא שבועון אמריקאי, שעוסק בסלבריטאים ובחדשות של תרבות פופולרית ונמצא בבעלות חברת טיים וורנר.
על כריכת המהדורה הראשונה של "פיפל", אשר פורסמה ב-4 במרץ 1974, הופיע דיוקנה של השחקנית מיה פארו, וזאת בעקבות הופעתה בסרט גטסבי הגדול.
ב-1997, החל המגזין להוציא מגזין לנערים שנקרא פיפל נערים. באוסטרליה מופיע המגזין תחת השם WHO, וזאת מכיוון שקיים מגזין גברים אחר שנקרא בשם פיפל.
בכל שנה מפרסם המגזין שלושה פרסומים מיוחדים:
"50 האנשים היפים ביותר בעולם"
"המתלבש הגרוע ביותר"
"הגבר הסקסי ביותר בעולם" החל משנת 1985. לאורך השנים נבחרו דמויות בולטות כמו: שון קונרי, קיאנו ריבס, בראד פיט, מת'יו מקונוהיי, ג'ורג' קלוני, ראיין ריינולדס, דייוויד בקהאם, מייקל בי ג'ורדן פול ראד (2021), כריס אוונס (2022) ועוד.
הערות שוליים

↑  ענבל חננאל, הגבר הסקסי ביותר בעולם לשנת 2022: כריס אוונס, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 8 בנובמבר 2022
קסם של הורים - משאלה חדשה

| --- | --- |

 מבוסס על:  "קסם של הורים" מאת בוץ' הארטמן
 שיר הנושא:  "קסם של הורים - משאלה חדשה"
 סוגה:  קומדיה, הרפתקאות, משפחה, פנטזיה
 בימוי:  אשלי קריסטל היירסטון דן אברמוביצ'י דייב סטון לינדזי קאטאי
 מדבבים:  ראו כאן
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 תוכנית מקור:  "קסם של הורים"
 הפקה
 מפיקים בפועל:  בוץ' הארטמן פרד סייברט
 חברת הפקה:  Nickelodeon Animation Studio FredFilms .Billionfold Inc
 מוזיקה:  קיילב צ'אן בריאן צ'אן בוץ' הארטמן רון ג'ונס
 אורך פרק:  22-24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ניקלודיאון
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  20 במאי 2024 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  14 בנובמבר 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
קסם של הורים - משאלה חדשה (באנגלית: The Fairly OddParents: A New Wish) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מונפשת שהופקה בפועל על ידי בוץ' הארטמן ופרד סייברט. הסדרה משמשת כהמשכון לסדרה "קסם של הורים" שנוצרה על ידי בוץ', כאשר היא השנייה שהופקה אחריה לאחר סדרת הלייב אקשן "קסם של הורים - מוזר למדי".
הסדרה קיבלה הצצה מיוחדת לפרק הראשון ב-17 במאי 2024, והיא החלה רשמית את שידוריה ב-20 במאי של אותה שנה בערוץ ניקלודיאון. 10 הפרקים הראשונים של הסדרה עלו לשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-14 בנובמבר 2024, בין היתר בישראל בדיבוב עברי.
תקציר עלילה

כמו הסדרה המקורית, "קסם של הורים", הסדרה מספרת את סיפורה של 'הייזל וולס', ילדה בת 10 שעברה לגור ב"דימדלפיה" בגלל שאבא שלה קיבל עבודה חדשה. בנוסף לכך שהיא בסביבה לא מוכרת, זו גם הפעם הראשונה שהיא לא נמצאת עם אחיה הגדול, אנטוני, שעזב כדי ללמוד בקולג', מה שגורם לה להרגיש בודדה וחסרת ביטחון. כל זה משתנה כשהשכנים שלה מתגלים כסנדקי-פיות, קוזמו וונדה, שחוזרים מהפנסיה שלהם כדי להפוך לסנקי הפיות של הייזל.
מדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי רוני אהרונוב והופק על ידי תומר קאופמן, טוני ברמן, דן שצברג ואמי בכר באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
| שם הדמות | מדבב/ת במקור | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| הייזל וולס | אשלי קריסטל היירסטון | מייה קדוש |
| לזייה | אשלי קריסטל היירסטון | יפורסם בהמשך |
| גברת מאק | אשלי קריסטל היירסטון | ספיר רון ארגמן |
| ראש העיר | אשלי קריסטל היירסטון | עדי ארד |
| קוזמו | דרן נוריס | ניסו שליו |
| אנטי קוזמו | דרן נוריס | יפורסם בהמשך |
| יורגן | דרן נוריס | אלי לולאי |
| ג'יימס | גארי לירוי גריי | אלי לולאי |
| וונדה | סוזן בלאקסלי | דקלה הדר |
| אנטי וונדה | סוזן בלאקסלי | יפורסם בהמשך |
| טוני | סוזן בלאקסלי | אורלי קטן |
| קוקי | ג׳נל לין רנדל | אורלי קטן |
| המנהלת קרנץ | ארין גריי ואן אוסברי | אורלי קטן |
| גברת וולאסקז | ארין גריי ואן אוסברי | ליאור נמני |
| טינה צ'רנר | דון לואיס | ליאור נמני |
| בב | ארין גריי ואן אוסברי | נעה קשפיצקי |
| דיאנה הדיווה | ג׳ניפר פושה | נעה קשפיצקי |
| אנג'לה וולס | ינטל הוקינס | טליה ברקאי |
| אפונאי 1 | קייל א. קרוזה (ניקלודיאון) ארין גריי ואן אוסברי (נטפליקס) | יובל גרבש |
| מרקוס וולס | אסאנטה ג'ונס | יובל גרבש |
| לא-טימי טרנר | אסאנטה ג'ונס | שיר כהן |
| ווין | אייריס מינאס | שיר כהן |
| אנטוני וולס | א.ג'יי. בקלס. | גל בר-און |
| קניואת | רובי דיימונד | גל בר-און |
| אפונאי 3 | קייל א. קרוזה (ניקלודיאון) ארין גריי ואן אוסברי (נטפליקס) | גל בר-און |
| אפונאי 2 | קייל א. קרוזה (ניקלודיאון) ארין גריי ואן אוסברי (נטפליקס) | עדי דר |
| ג'זמין | מרק אינגוויאן | שחר קדוש |
| פרד המלחש | מרקוס מונטגומרי | דור סרוגו |
| דייל דימאדום | ג'יי. פי. קרליאק | גילן שחף |
| דב דימאדום | קייל מקארלי | ערן מור |
| ג'נקינס | קייל מקארלי | גדי לוי |
| סאי | לא ידוע | גדי לוי |
| אבא זמן | ברוס בארקר | גדי לוי |
| סרחני-חני | אריק אדלשטיין | אמנון וולף |
| ג'ו דו | לא ידוע | אמנון וולף |
| ג'יין דו | לא ידוע | בר קליין |
| בארי | ליילאני ברט | נועם הזן |
| מר גוזמן | קרלוס אלזראקוי | ליאור חקון |
| מר קרוקר | קרלוס אלזראקוי | יפורסם בהמשך |
| אמא טבע | ג'ניפר לואיס | יפורסם בהמשך |
| שיר פתיחה | שיר פתיחה | גילן שחף |
| שיר פתיחה | שיר פתיחה | טליה ברקאי |
| שיר פתיחה | שיר פתיחה | רוני אהרונוב |
שידור

| עונה | עונה | מספר פרקים | תקופת שידור מקורית ארצות הברית> שידור ראשון | תקופת שידור מקורית ארצות הברית> שידור אחרון | תקופת שידור בישראל ישראל> שידור ראשון | תקופת שידור בישראל ישראל> שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 20 במאי 2024 | 8 באוגוסט 2024 | 14 בנובמבר 2024 | יפורסם בהמשך |
הפקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ביוני 2023, trademark registrations התמזגה עם פרמאונט+ וניקלודיאון.
ביולי 2023, המדבב של קוזמו, דרן נוריס, הודיע שהסדרה בעבודות.
בינואר 2024, גרסה לא גמורה של הפרק הראשון "Fly" הודלפה.
ב-23 בפברואר 2024, ניקלודיאון הודיעו רשמית על הסדרה והזמינו 20 פרקים לעונה הראשונה. ההפקה של הסדרה התחילה על ידי Nickelodeon Animation Studio.
ב-4 ביוני 2024, לינדזי קאטאי אישרה שמספר הצופים בסדרה בנטפליקס יקבע אם ניקלודיאון תיתן אור ירוק לעונה השנייה.
נופי זיכרון

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רות קליגר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 נושא:  אוסטריה, נאציזם, אנטישמיות, גרמניה הנאצית, גרמניה, השואה 
 תקופת התרחשות:  1931–1947
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת יד ושם
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת וולשטיין (Wallstein)
 מקום הוצאה:  גטינגן
 תאריך הוצאה:  1992 
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2010
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 3423122617
 
נופי זיכרון (בגרמנית: Weiter leben. Eine Jugend, בתרגום מילולי - "להמשיך לחיות: נעורים") הוא אוטוביוגרפיה מאת חוקרת הספרות רות קליגר שפורסמה ביוני 1992 בגרמנית. בזיכרונותיה מתארת קליגר את ילדותה ונעוריה היהודיים באוסטריה ובגרמניה בתקופת הנציונל-סוציאליזם, את התנאים שבהם שרדה ואת אתגרי הקיום. קליגר החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה בסוף 1988.
חלקי האוטוביוגרפיה

האוטוביוגרפיה מחולקת לחמישה חלקים:
חלק ראשון: וינה
חלק שני: המחנות (טרזין, אושוויץ-בירקנאו, גרוס-רוזן)
חלק שלישי: גרמניה, (בריחה, בוואריה)
חלק רביעי: ניו יורק
אפילוג: גטינגן
חלקי האוטוביוגרפיה > חלק ראשון: וינה

בחלק הראשון של זיכרונותיה מתארת רות קליגר את ילדותה בווינה, שם נולדה ב-30 באוקטובר 1931, ולאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית במרץ 1938. בילדותה חוותה קליגר אנטישמיות, הדרת יהודים מהחיים הציבוריים והתחלת הרדיפה בהדרגה עד הגירוש. ככל שחייה הצטמצמו יותר ויותר עקב הרדיפות שחוותה בעולם החיצון, חיפשה קליגר יותר ויותר מקלט בעולם הספרות.
חלקי האוטוביוגרפיה > חלק שני: המחנות

בגיל אחת עשרה גורשה קליגר לטרזין עם אמה. משם נלקחה למחנה המשפחות של טרזין במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו ולאחר מכן גורשה לכריסטיאנשטט, מחנה לוויין של מחנה הריכוז גרוס-רוזן.
חלקי האוטוביוגרפיה > חלק שלישי: גרמניה

קליגר, יחד עם אמה וילדה נוספת, הצליחו להימלט בצעדת פינוי בתחילת 1945 ושרדו בזהות בדויה שהעניק להם כומר בשלב האחרון של תקופת הרייך השלישי. הן עלו על רכבת לשטראובינג (Straubing). עם השחרור בידי הצבא האמריקאי השיגה קליגר תואר נוטאביטור (Notabitur) - תעודת בגרות בתנאים מקלים - בשטראובינג והחלה ללמוד ברגנסבורג.
חלקי האוטוביוגרפיה > חלק רביעי: ניו יורק

קליגר היגרה לארצות הברית עם אמה ב-1947 והחלה בלימודים.
הוצאה לאור

כתב היד נדחה על ידי זיגפריד אונסלד (Siegfried Unseld), אז ראש הוצאת זורקמפ (Suhrkamp Verlag), בטענה שהוא "לא ספרותי מספיק בסטנדרטים של ההוצאה". הוצאת וולשטיין (Wallstein) בגטינגן פרסמה לאחר מכן את כתב היד.
התקבלות ופרסים

"נופי זיכרון" התקבל באהדה בקרב סוקרים וקוראים. קליגר קיבלה פרסים רבים. בספטמבר 1992 הגיע הספר למקום הראשון בדירוג מבקרי הספרים SWR-Bestenliste. (גר')
במסה משנת 2003 על הספר כתבה הרטה מילר שעבור הילדה רות קליגר, שכתוב בלדות של פרידריך שילר "[היתה] הדרך האינטנסיבית ביותר להתמודד עם הבלדות הידועות".
הנערה חייבת את חווית העיבוד לזיכרון החרוזים של שילר, ואלה סיפקו לה תמיכה בזכות צורתם המרוסנת: "הבלדות של שילר הפכו לפואמות המניעות אותי", כתבה קליגר, "כי אפשר היה לשנן אותן במהלך המסדר, בעמידה במשך שעות בחצר מחנה הריכוז. "אלו שירי ילדים, שבקביעותם, יציבותם, רצו ליצור משקל נגד לכאוס". מילר התרשמה מאמירותיה של קליגר במספר נושאים: אילו קבוצות היו במחנות הריכוז, כיצד האסירים הפוליטיים הגרמנים חשו עליונות על האסירים היהודים. מולר הוסיפה: "מפתיע שההומוסקסואלים הגרמנים שהיו גם הם במחנות המוות אינם מוזכרים בהקשר הזה. ... [הרי] גם הם, ההומוסקסואלים, כמו גם היהודים, זכו ליחס של בוז מהנאצים, בתור "תת אדם" (Untermenschen) בשל מהותם, גופם, לא בתור אויבים פוליטיים." לדברי מילר, סיפורים מרומזים של קליגר מהדהדים בראש במשך זמן רב. למשל, בפרק על ליזל הצעירה, שסמכה על רות והלכה בעקבות אביה לתא הגזים, ועליה כתבה קליגר: "ליזל לא הייתה ילדה סנטימנטלית. […] אבל היא גם הייתה ילדה, ומה שפרקה מולי היה יותר ממה שיכלה לעכל". קליגר הצליחה לשמור על קרבה אנושית כי לא הפכה אף אחד מהמתים לדמות גדולה מהחיים, אלא שמרה על האפשרות לבלבל אותם עם אנשים מהשורה. קליגר "אינה מנשאת אדם מת יותר מדי, אלא רק לרמה של קרבה אנושית."
בשנת 2008 הופצו בווינה 100,000 עותקים של הספר "נופי זיכרון" במסגרת הקמפיין Eine Stadt. Ein Buch (עיר אחת, ספר אחד). (גר')
מהדורות ושפות

Ruth Klüger: Weiter leben: eine Jugend Wallstein, Göttingen 1992, ISBN 3-89244-036-0; als Taschenbuch bei dtv, München 1997, ISBN 3-423-12261-7.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2010 בהוצאת יד ושם, תחת הכותרת "נופי זיכרון".
לקריאה נוספת

Sigrid Löffler: Davongekommen. Jetzt noch über Auschwitz schreiben? In: Die Zeit vom 5. August 1993.
Stephan Braese, Holger Gehle (Hrsg.): Ruth Klüger in Deutschland. Selbstverl. H. Gehle, Bonn 1994, ISBN 3-9804056-0-5, (Kassiber 1).
Stephan Braese, Holger Gehle: Von „deutschen Freunden“. Ruth Klügers „weiter leben – Eine Jugend“ in der deutschen Rezeption. In: Der Deutschunterricht 47, 1995, H. 6, ISSN 0340-2258, S. 76–87.
Sascha Feuchert: Ruth Klüger: weiter leben. Reclam, Stuttgart 2004, ISBN 978-3-15-016045-9 (Reclams Universalbibliothek: Erläuterungen und Dokumente).
Irene Heidelberger-Leonard: Ruth Klüger, weiter leben. Eine Jugend. Interpretation. Oldenbourg, München 1996, ISBN 3-486-88680-0, (Oldenbourg-Interpretationen 81).
Clemens Kammler: Ein Ereignis im Auschwitz-Diskurs. Ruth Klügers Autobiographie „weiter leben. Eine Jugend“ im Unterricht. In: Der Deutschunterricht 47, 1995, H. 6, ISSN 0340-2258, S. 19–30.
Andrea Krauß: Dialog und Wörterbaum. Geschichtskonstruktionen in Ruth Klügers „weiter leben. Eine Jugend“ und Martin Walsers „Ein springender Brunnen“. In: Barbara Beßlich, Olaf Hildebrand, Katharina Grätz (Hrsg.): Wende des Erinnerns? Geschichtskonstruktionen in der deutschen Literatur nach 1989. Schmidt, Berlin 2006, ISBN 3-503-07980-7, (Philologische Studien und Quellen 198), S. 69–85.
Sylvia Lakämper: Ruth Klüger: weiter leben. Eine Jugend. In: Torben Fischer, Matthias N. Lorenz (Hrsg.): Lexikon der „Vergangenheitsbewältigung“ in Deutschland. Debatten- und Diskursgeschichte des Nationalsozialismus nach 1945. Bielefeld : Transcript, 2007 ISBN 978-3-89942-773-8, S. 252–254
Irmela von der Lühe: Das Gefängnis der Erinnerung. Erzählstrategien gegen den Konsum des Schreckens in Ruth Klügers „weiter leben“. In: Manuel Köppen, Klaus R. Scherpe (Hrsg.): Bilder des Holocaust. Literatur, Film, Bildende Kunst. Böhlau, Köln u. a. 1997, ISBN 3-412-05197-7 (= Literatur – Kultur – Geschlecht Kleine Reihe 19), S. 29–45.
Dagmar von Hoff, Herta Müller: Erzählen, Erinnern und Moral. Ruth Klügers weiter leben. Eine Jugend (1992), in: Erinnerte Shoah. Die Literatur der Überlebenden = The shoah remembered. Walter Schmitz (Hrsg.), Thelem, Dresden 2003, S. 203–222, ISBN 978-3-935712-32-3.
הערות שוליים

↑  Thedel von Wallmoden: Diese Schärfe des Blicks [Nachruf auf Ruth Klüger]. In: Welt am Sonntag vom 11. Oktober 2020, S.56
↑  IreneHeidelberger-Leonard: Ruth Klüger, weiter leben. Eine Jugend. Interpretation.Oldenbourg, München 1996, ISBN 3-486-88680-0, (Oldenbourg-Interpretationen 81),S. 152.
↑  Herta Müller: »Sag, daß du fünfzehn bist« – weiter leben, zweiter Teil des gemeinsamen Beitrags Dagmar von Hoff, Herta Müller: Erzählen, Erinnern und Moral. Ruth Klügers weiter leben. Eine Jugend (1992), in: Erinnerte Shoah. Die Literatur der Überlebenden=The shoah remembered. Walter Schmitz (Hrsg.), Thelem, Dresden 2003, S. 203–222, 2. Teil S. 209–221.
↑  דף הספר באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4423960-9
ספר הבדיחה והחידוד

| --- | --- |

עטיפת הספר משנת 1951 בהוצאת דבר
 מידע כללי
 מאת:  אלתר דרויאנוב 
 הוצאה
 הוצאה:  1922 (הכרך הראשון)
 
ספר הבדיחה והחידוד (בכתיב המקורי: והחדוד) הוא קובץ של בדיחות יהודיות שליקט וניסח הסופר והפעיל הציוני אלתר דרויאנוב.
המוטו של הספר

המוטו של הספר, כפי שרשם דרויאנוב בראש כל כרך:
מבנה הספר

הספר מורכב משלושה כרכים. בהקדמה לספר המופיעה בתחילת הכרך הראשון מסביר אלתר דרויאנוב כי נמשך לעיסוק בנושא, מכיוון שדרך ההומור ניתן ללמוד רבות על מנהגיהם התרבותיים של היהודים.
הכרך ראשון עוסק בעיקר בבדיחות על בעלי מקצוע שהיו אופייניים לקהילה היהודית כמו סוחרים, חנוונים, סוכנים, פקידים, גבאים, רבנים, דיינים, סופרים, רופאים ועוד. הכרך השני עוסק ברובו בטיפוסים שונים שהיו קיימים בקהילה, ביניהם, שדכנים, עמי הארצות והדיוטות, גנבים ועוד. הכרך השני עוסק גם ביחסים בתוך המשפחה, בין חברי הקהילה לבין עצמם, וביחס בין יהודים לאלה שאינם יהודים. הכרך השלישי ממשיך את העיסוק בטיפוסים בעלי אופי שוני בקהילה כמו חקרנים, מרדנים, מפולפלים. כמו כן, עוסק כרך זה באישים ידועים שונים ובמאורעות היסטוריים.
שימושים בספר

בשנות השמונים הופיע השחקן שלמה ניצן בפינה סאטירית בתוכנית הטלוויזיה "סיבה למסיבה" בערוץ הראשון. בפינה זו הוא ביקר את הפוליטיקה הישראלית באמצעות הקראת ידיעות מהעיתונות ותגובה הומוריסטית עליהן. ניצן היה מקנח את הפינה בסיפורים שהתחילו ב"על זה אבא שלי היה אומר" ומספר בדיחה. רוב הבדיחות היו לקוחות מספר הבדיחה והחידוד, ניצן העבירן לשפה מודרנית ומובנת יותר לקהל הרחב.
משנת 2009 כותב גונן גינת טור קבוע במוסף סוף שבוע של ישראל היום, טור זה אמנם עוסק בנושאים אקטואליים אך גינת נוהג לתבל את דבריו בבדיחות שרובן לקוחות מספר הבדיחה והחידוד.
בשנת 1995 הוציא לאור המאייר דני קרמן ספר בשם "שני יהודים נוסעים ברכבת", ובו כ-150 בדיחות מתוך ספר הבדיחה והחידוד, מסופרות בלשון עדכנית, בתוספת איורים מאת דני קרמן.
דרויאנוב בטוויטר: בשנת 2022, לכבוד חגיגות מאה שנה לספר, הוקם חשבון טוויטר בשם בדיחת דרויאנוב אחת ביום, המצייץ בכל יום בדיחה אחת מספר הבדיחה והחידוד.
ראו גם

הומור בתרבות היהודית
לקריאה נוספת

דני קרמן, שני יהודים נוסעים ברכבת: סיפורים נבחרים מתוך ספר הבדיחה והחידוד של דרויאנוב, סיפר וצייר דני קרמן, הוצאת זמורה ביתן, 1995
הערות שוליים

↑  כמה מבדיחות אלו פורסמו במאמריה של צפי זבה-אלרן (ראו בקישורים החיצוניים).
↑  דרויאנוב אחד ביום, באתר twitter, ‏מרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380469505171  VIAF: 3938151717060513900005   WorldCat (עם VIAF): 3938151717060513900005 
שער הכרך השני של "ספר הבדיחה והחידוד"
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ספר מקבים ד'

| --- | --- |

דף מתוך גרסה קופטית של ספר מקבים ד'
 מידע כללי
 שפת המקור:  יוונית קוינה יהודית 
 סוגה:  שיח 
 סדרה
 ספר קודם:  ספר מקבים ג 
 
ספר מקבים ד' הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר אירועים שונים מימי גזירות אנטיוכוס, שהוטלו על היהודים על ידי אנטיוכוס הרביעי "אפיפנס" בשנת 167 לפנה"ס. הספר השתמר בגרסאות אחדות של תרגום השבעים, אך לא נכלל בקאנון של הכנסיות הנוצריות, מלבד הכנסייה הגאורגית.
זמנו ומקומו של החיבור

מקבים ד' מתוארך לתקופה שבין המאה ה-1 לפני הספירה לבין המאה ה-1 לספירה. הוא נתחבר ביוונית קוינה, ככל הנראה באזור סוריה, ומחברו היה יהודי הלניסטי, שהושפע מן הפילוסופיה היוונית ומרעיונות סטואים בני התקופה.
מנחם שטרן מתארך את הספר למאה ה-1 לספירה, לפני חורבן בית המקדש בשנת 70. לטענתו, אין להקדים אותו לתקופה ההלניסטית, משום שהוא כולל שימושי לשון מסוימים שלא היו שגורים בתקופה זו. מלבד זאת, שטרן מצביע על כך שהמחבר מדגיש כי חוניו השלישי קיבל את הכהונה הגדולה "לכל ימי חייו" (פרק ד, פסוק א), והדבר מוכיח, לדבריו, כי המחבר לא קדם לתקופת שלטון הורדוס (37–4 לפנה"ס), מאחר שרק בתקופה זו "נתגבש הנוהג להחליף כהנים גדולים בעודם בחיים".
בניגוד לספרי מקבים א' ו-ב', מקבים ד' אינו עוסק כלל במרד החשמונאים, אלא ברדיפה הדתית שקדמה לו. שמו המקורי של החיבור היה, ככל הנראה, "על שלטונה הבלעדי של התבונה" (περι αυτοκρατορος λογισμος), וכך הוא מכונה בכתביהם של אבות הכנסייה אוסביוס מקיסריה והירונימוס, אם כי אוסביוס מציין כי הוא כונה בעבר גם "ספר המקבים". אוסביוס והירונימוס אף ייחסו אותו, שלא בצדק, ליוסף בן מתתיהו, והוא נכלל בכמה מהדורות מוקדמות של חיבוריו.
למרות השימוש ברעיונות ובתבניות סגנוניות הלניסטיות, החיבור פונה בבירור לקהל יהודי. האופי הלשוני והרטורי של החיבור, השימוש התכוף בגוף ראשון והפנייה לנמען בגוף שני רבים מציעים שהטקסט נכתב כדרשה שנועדה להינשא בציבור, והיו ששיערו שמקבים ד' אינו אלא דרשה לכבוד חנוכה. אך העובדה שהטקסט אינו מצטט פסוקים מקראיים מקשה על ההנחה שמדובר בדרשה שנועדה להינשא בבית הכנסת, ועל כן דחו חוקרים רבים את ההשערה.
מבנה החיבור ותוכנו

הספר בנוי כדרשה פילוסופית המהללת את עליונות השכל והאמונה על היצרים. בהתאם לסטנדרטים מקובלים של הרטוריקה ההלניסטית, הוא מורכב מפתיח ומשני חלקים מרכזיים. בפתיח (פרק א עד פסוק יב) מעלה המחבר את הטענה הפילוסופית בדבר שלטון התבונה האמונית על היצרים. בחלק הראשון (פרק א, פסוק יג עד פרק ג, פסוק יח) הוא מפתח אותה ומגדירה באופן מפורט יותר, ומציג דוגמאות מהמקרא ומחוקי התורה.
החלק השני הוא רובו של הספר (פרק ג, פסוק יט ואילך) ובו הוא מציג דוגמאות נרטיביות המוכיחות את תקפותה. לאחר סקירה קצרה של תולדות ארץ יהודה עד לגזירות (פרק ג, פסוק יט עד פרק ד, פסוק כב), מתוארות הגזירות עצמן. התיאור כולל את שתי הדוגמאות המרכזיות: סיפורו של אלעזר הזקן, שמסר את חייו על קידוש השם, כשסירב לאכול בשר טרף בפרהסיה (פרק ה, פסוק ד עד פרק ז), וסיפור האם ושבעת בניה, שבו מעודדת האם היהודיה את בניה להפר את צו אנטיוכוס ולמות בעינויים כדי לא לעבור על מצוות התורה (פרק ח עד פרק יז, פסוק ו). לאחר מכן ישנם דברי סיכום (פרק יז, פסוק יא עד פרק יח, פסוק ה; פרק יח, פסוקים כ עד כד), שבאמצעם מופיעים דברים מפי אם שבעת הבנים (פרק יח, פסוקים ו עד יט), אולם קטע זה של דברי האם נראה כתוספת מאוחרת.
מבחינה סגנונית, מדובר בחיבור יהודי-הלניסטי מובהק, המשלב מוטיבים יהודיים במוטיבים השאולים מן הפילוסופיה היוונית, ועושה שימוש בתבניות אופייניות לרטוריקה היוונית. תורת משה מוצגת בו כתורה הפילוסופית של היהודים, ומצוותיה הן אמצעי להשגת התכלית הסטואית של ריסון היצרים, שליטה עצמית ושלמות רוחנית.
הספר מופיע בשלושה מכתבי היד של תרגום השבעים: קודקס סינאיטיקוס, קודקס אלכסנדרינוס (אנ') וונטוס (Venetus, מהמאה ה-8). הוא אינו נכלל בתרגום הוולגטה ללטינית, אך קיים בתרגום לטיני עתיק ותורגם לסורית.
השפעתו וחשיבותו

במסורת היהודית לא השתמרה כל התייחסות למקבים ד', אך בנצרות הקדומה מילא החיבור תפקיד חשוב. במאות הראשונות לספירה, כאשר נרדפו הנוצרים בשל אמונתם, שימשו אלעזר והאם ושבעת בניה מופת לדבקות באמונה בתקופה של גזרות דתיות. בדרשות של אבות כנסייה רבים, בהם אוגוסטינוס וגרגוריוס מנזיאנזוס, הם הוצגו כפרוטו-מרטירים שהעידו במותם על כוח אמונתם.
ראו גם

ספר מקבים א'
ספר מקבים ב'
ספר מקבים ג'
גזירות אנטיוכוס
מרד החשמונאים
לקריאה נוספת

חשמונאים ד, מתורגם ומפורש על ידי א. ש. הרטום, בתוך: הספרים החיצונים, הוצאת יבנה תל אביב, עמ' 1–46.
אן אליזבט גרדנר, מקבים ג’ ומקבים ד' והמשבר בימי המקבים, ציון נג, ג (תשמח), 1988, עמ' 291–301
מנחם שטרן, ימי הבית השני – חיי הדת והספרות, בתוך: אברהם מלמט, חיים תדמור, מנחם שטרן, שמואל ספראי (עורכים), תולדות ישראל בימי קדם, הוצאת דביר, תשכ"ט – 1969, עמ' 285–286.
הערות שוליים

1 2  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, מקבים, ספרי מקבים, עמ' 359.
↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, מקבים, ספרי מקבים, עמ' 360.
↑  אוסביוס, תולדות הכנסייה, ספר 3, פרק 10, סעיף 6.
↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, מקבים, ספרי מקבים, עמ' 361.
| הספרים החיצוניים |
| --- | --- | --- |
| לתורה | מגילה חיצונית לבראשית • ספר אדם וחוה • צוואת קהת • חזון עמרם (אנ') • ספר היובלים • ספר חנוך א' • ספר חנוך ב' • ספר חנוך ג' • צוואות השבטים • צוואת אברהם • חזון אחרית הימים של אברהם • עליית משה • יוסף ואסנת |  |
| לנביאים | צוואת יהושע • חכמת שלמה • מזמורי שלמה • איגרת ירמיהו • עליית ישעיהו • ספר ברוך • חזון ברוך א' • חזון ברוך ב' |  |
| לכתובים | דברי איוב • חזון עזרא • עזרא החיצוני • תהילים קנ"א • מזמורים קנ"ב–קנ"ה • תוספות למגילת אסתר • תוספות לספר דניאל • תפילת מנשה |  |
| שאר הספרים | ספר בן סירא • ספר יהודית • ספר טוביה • ספר מקבים א' • ספר מקבים ב' • ספר מקבים ג' • ספר מקבים ד' • איגרת אריסטיאס • חזיונות הסיבילות • קדמוניות המקרא |  |
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיהו • ירמיהו • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286501705171  BnF: cb133308498 (data)  GND: 4168670-6  LCCN: n88282497  NSK: 000521059  SUDOC: 12474219X  VcBA: 492/71796  VIAF: 204959731   WorldCat (עם VIAF): 204959731
פיליפוס מתסלוניקי

פיליפוס מתסלוניקי (ביוונית: Φίλιππος ὁ Θεσσαλονικεύς, או פיליפוס אפיגרמטיקוס; המאה ה-1 לספירה) היה המחבר של אנתולוגיה של כותבי מכתמים שבאו אחרי מלאגרוס מגדרה, והוא עצמו מחברם של 72 מכתמים באנתולוגיה היוונית.
פיליפוס מכנה את חיבורו "אוליוגוסטיכיה", אוסף שירים שאינם ארוכים יותר ממספר שורות. המכתמים של פיליפוס עצמו הם בדרך כלל די יבשים, בעיקר תרגילים לבית הספר. אולם בזכותו נשמרה כמות גדולה של יצירות מהתקופה הרומית.
אוסף המכתמים שלו מכונה "הזר של פיליפוס", בעקבות "הזר של מלאגרוס", שחי במאה ה-1 לפנה"ס ואסף מכתמים מהתקופה הקלאסית והתקופה ההלניסטית.
לקריאה נוספת

מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LIX. Philip of Thessalonica, pp. 375-376
הערות שוליים

↑  ההגייה ביוונית: פיליפּוֹס הוֹ תסלוניקאוּס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12321328t (data)  GND: 102402701  ISNI: 0000 0004 3156 9216  NTA: 069888248  SUDOC: 032122209  VIAF: 285644518   WorldCat (עם VIAF): 285644518 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.