stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מועדון חשפנות
הערות שוליים

↑  Shteir, Rachel (2004). Striptease: The Untold History of the Girlie Show. New York: Oxford University Press. pp. 31, 39, 263–266, 350. ISBN 978-0-19-512750-8.
↑  Jeffreys, Sheila (2009). The industrial vagina: the political economy of the global sex trade. Taylor & Francis. pp. 86–106. ISBN 978-0-415-41233-9. ארכיון מ-2021-10-20. נבדק ב-2021-10-20.
↑  "Strip Clubs Industry in the US - Market Research Report". IBIS World. ארכיון מ-2021-09-14. נבדק ב-25 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Purdue, Lewis (2002). EroticaBiz: How Sex Shaped the Internet. IUniverse. pp. 23–24. ISBN 978-0-595-25612-9. ארכיון מ-2021-10-20. נבדק ב-2021-10-20.
↑  Boles, J.; Garbin, A. P. (1974). "The Strip Club and the Customer-Stripper Patterns of Interaction". Sociology and Social Research. 58: 136–144.
↑  "Legislation Bans Stripping in Iceland". Iceland Review. 2010-03-24. ארכיון מ-2013-12-01. נבדק ב-2010-06-06.
↑  Coletta, Chris (2007-12-14). "Strip club's ownership shift creates furor over payments". Triangle Business Journal. ארכיון מ-2010-05-02. נבדק ב-2010-05-07.
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיניות ובנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היפר-סקסואליות

| --- | --- |

 תחום:  פסיכולוגיה רפואית 
 סיווגים
 ICD-10:  F52.7 
 
היפר-סקסואליות (hypersexuality) או היפר מיניות היא שכיחות רבה או פתאומית של דחפים מיניים או פעילות מינית אצל אדם.
הגדרה

היפר-סקסואליות, הידועה גם כהתנהגות מינית קומפולסיבית, מיניות מופרזת או התנהגות מינית בעייתית, מאופיינת בעיסוק חוזר ונשנה ובריבוי של פנטזיות, דחפים והתנהגויות מיניות.
ניתן [דרושה הבהרה] לחלק היפר-סקסואליות לשתי קטגוריות: פראפילית ולא - פרפילית[דרוש מקור]. היפר-סקסואליות פראפילית מתייחסת להתנהגויות שנחשבות בדרך כלל בלתי-מקובלות חברתית הכוללות חפצים לא אנושיים, סבל של עצמך או בן זוג, ילדים או אדם שאינו מסכים (לדוגמה: פטישיזם, אקסהיביציוניזם ופדופיליה). היפר-סקסואליות לא פרפילית מתייחסת להתנהגויות הנחשבות מקובלות חברתית אך המינון והעוצמה גבוהים. התנהגויות אלו כוללות מעשים מיניים כפייתיים עם מספר בני זוג, קיבעון על בן זוג שבלתי ניתן להשגה, אוננות מרובה, שימוש מרובה בפורנוגרפיה, מין כפייתי מחוץ ובתוך מערכת יחסים בהסכמה.
מורכבות ההגדרה

מיניות תלויה בגורמים רבים, כולל משתנים אינדיבדואליים, מערכות יחסים, ערכים חברתיים, הבדלים תרבותיים ואמונות דתיות ואתניות[דרוש מקור]. בשל הבדלים אלו, ההבחנה בין מיניות בטווח הנורמה למיניות שאינה נורמטיבית היא סובייקטיבית ותלויית הקשר. כך, באופן דומה לאבחנות פסיכיאטריות אחרות, התנהגות מינית הנחשבת מוגזמת בחברה מסוימת, עשויה להיתפס נורמטיבית ושגרתית באחרת.
מחקר סוציולוגי שפורסם בשנת 2010, שבחן באופן ביקורתי את היחס להתנהגות מינית, הראה כי התנהגויות מיניות שהוגדרו כקומפולסיביות או כמיניות לא ענו לקטגוריות קליניות מובחנות היטיב, אלא שיקפו דפוסים נלמדים, שמוסדות חברתיים דומיננטיים תייגו באופן סטיגמטי. מנגד, מחקר אחר הראה כי ישנו דפוס מובחן של התנהגות מינית מוגברת שאינה תקינה, כמו חוסר שליטה בדחף המיני, אשר נפרד מרמות גבוהות של עוררות מינית.
במאה ה-19 "נימפומניה" הייתה אבחנה לתשוקה מינית מוגזמת אצל נשים ונחשבה למחלה. חלק מהטיפולים בנימפומניה עירבו ניתוחים כירוגיים באבר המין הנשי כמו כריתת דגדגן. התערבויות אלו הפחיתו את התשוקה המינית ואף העלימו אותה כליל באופן בלתי הפיך, והוצגו כהצלחה של ההליך הטיפולי.
נשים וגברים נשפטים באופן שונה על אותן התנהגויות מיניות[דרוש מקור]. יחס זה מוסיף לקושי להגדיר בבירור התנהגויות מיניות לא מותאמות או "קיצוניות"[דרוש מקור]
אבחון

במהדורה האחרונה של ה-DSM 5 לא התקבלה הגדרה אבחונית להיפר-סקסואליות. עם זאת, במהדורה הקודמת התייחסו להיפר-סקסואליות כ-"קטגוריה כוללת לתיאור הפרעה מינית שאינה עומדת בקריטריונים של הפרעה מינית ספציפית כלשהי, ואינה חוסר תפקוד או פריפיליה".
לפי ההצעה שהוגשה לוועדת האיגוד שערך את ספר האבחנות החמישי, אך לבסוף לא נכנסה, על מנת להיות מאובחן בתור מי שסובל מהיפר-סקסואליות נדרש מצב בו במשך חצי שנה או יותר נצפים דחפים, פנטזיות או התנהגויות מיניות שמתאפיינים בכך ש:
הזמן המוקדש להם בא על חשבון פעילויות אישיות וחברתיות חשובות אחרות
הם באים כמענה למצבים רגשיים בלתי נעימים או כתגובה לאירועים מלחיצים
יש ניסיונות חוזרים וכושלים לחדול מהם
קיימת התעלמות מהסיכון הכרוך בהם לפרט עצמו או לאחרים
קיימת מצוקה סביבם בתחומי חיים אחרים (תעסוקה, חיי משפחה)
ההתנהגויות אינן נובעות מתופעות פיזיולוגיות או נטילת תרופות
ההתנהגויות יכולות לכלול: יחסי מין בהסכמה בין בגירים, אוננות, צפייה בפורנו, מין ברשת, מין בטלפון, ביקור במועדוני חשפנות וכיוצא באלו.
יש צורך לשלול סיבות רפואיות להיפר-סקסואליות. הפרעות נוירולוגיות מסוימות עלולות לגרום לאדם לפעול באופן בלתי הולם ואף לגרום להתנהגות היפר-סקסואלית. גם חוסר איזון הורמונלי בעקבות מחלות שונות עשוי להוביל להיפר-סקסואליות. בנוסף, שינויים רגשיים, נפשיים והורמונליים המאפיינים את גיל ההתבגרות יחד עם הופעת עוררות מינית, עלולים להתפתח להתנהגות היפר-סקסואלית.
טיפול ומניעה

אנשים המגיעים לטיפול בהיפר-סקסואליות הם קבוצה הטרוגנית ועל כן יש צורך בהערכה יסודית לצורך בירור התנהגויות, בירור המוטיבציה לטיפול והתאמת תוכנית טיפולית. התערבויות נפוצות שנמצאו כיעילות עבור המטופל ההיפר-סקסואלי הן: טיפול קוגניטיבי - התנהגותי למניעת הישנות ההתנהגויות ההיפר-סקסואליות[דרוש מקור], פסיכותרפיה-פסיכודינאמית[דרוש מקור] וכן טיפול פסיכו-פרמקולוגי המשלב תרופות, נלטרקסון, תרופה שמשמשת בהפחתת דחפים בהפרעות דומות כמו הימורים פתולוגיים, תלות באלכוהול ובאופיאטים, נמצא כמפחית התנהגות מינית היפר-סקסואלית. בנוסף, ישנן גישות הגורסות כי חינוך מיני מיטיב המתייחס להיפר-סקסואליות ולהתנהגויות מיניות שאינן מותאמות, עשוי לקדם מודעות, מניעה והבנת עומק של ההתנהגות וכן לקדם פנייה לקבלת עזרה במידת הצורך.
טיפול ומניעה > טיפול קבוצתי

תוכנית שנים עשר הצעדים - קבוצה ברוח תוכנית 12 צעדים של 'סקסוהוליסטים אנונימיים', מציעה גם היא טיפול לבעיה. בתוכנית מקבל כל מכור גישה למדריך (ספונסר בשפת התכנית) שהוא למעשה מכור שהחלים וידריך את החבר החדש בפעולות שצריך לעשות כדי להחלים כמוהו. בנוסף יש את תמיכת הקבוצה והחברים לדרך. מטא אנליזה של 35 מחקרים, שהתפרסמה בשנת 2020[דרוש מקור], מצאה שהתוכנית של AA אפקטיבית יותר מגישות אחרות לעידוד הימנעות וההחלמה מהתמכרויות שונות, כולל טיפול פסיכותרפי.
ראו גם

אוריינטציה סוציוסקסואלית
מופקרות
הערות שוליים

↑  מה היא התנהגות היפר מינית, מתוך אתר "נגמלים"
1 2  Katherine L. Derbyshire, Jon E. Grant, Compulsive sexual behavior: a review of the literature, Journal of Behavioral Addictions 4, 2015-06, עמ' 37–43 doi: 10.1556/2006.4.2015.003
↑  Martin P. Levine, Richard R. Troiden, The myth of sexual compulsivity, The Journal of Sex Research 25, 1988-08-01, עמ' 347–363 doi: 10.1080/00224498809551467
↑  Joana Carvalho, Aleksandar Štulhofer, Armando L. Vieira, Tanja Jurin, Hypersexuality and High Sexual Desire: Exploring the Structure of Problematic Sexuality, The Journal of Sexual Medicine, Volume 12, Issue 6, June 2015, Pages 1356–1367, https://doi.org/10.1111/jsm.12865
1 2  Al Awlaqi Ahmed, Alkhayat Khalid, Akrawi Guvan, Al Awlaqi Nasser, Hormone Profile In Hypersexuality Women (Review) 4, 2016-01-01, עמ' 529–58
↑  E. Showalter, Victorian women and insanity, Victorian Studies 23, 1980, עמ' 157–181
↑  5. American Psychiatric Association., (4th ed., text revision) Diagnostic and statistical manual of mental disorder, Washington, DC, 2000
↑  Martin P. Kafka, Hypersexual disorder: a proposed diagnosis for DSM-V, Archives of Sexual Behavior 39, 2010-04, עמ' 377–400 doi: 10.1007/s10508-009-9574-7
↑  J. R. Volpicelli, A. I. Alterman, M. Hayashida, C. P. O'Brien, Naltrexone in the treatment of alcohol dependence, Archives of General Psychiatry 49, 1992-11, עמ' 876–880 doi: 10.1001/archpsyc.1992.01820110040006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00564349  NKC: ph855951
בטי פייג' הידועה לשמצה

| --- | --- |

כרזת הסרט "בטי פייג הידועה לשמצה"
 בימוי:  מארי הארון 
 הופק בידי:  כריסטין ואשון, גוויניביר טרנר, ג'ון ולס 
 תסריט:  מארי הארון 
 עריכה:  טריסיה קוק 
 שחקנים ראשיים:  גרטשן מול (בטי פייג') ג'ון קולום Molly Moore (בטי פייג') טרה סבקוף ג'ונתן וודוורד Matt McGrath קווין קרול ויקטור סלזאק מייקל גסטון ג'פרסון מייס קארה סימור דאלאס רוברטס ג'ארד האריס (John Willie) לילי טיילור כריס באואר (Irving Klaw) אן דווד שרה פולסון (Bunny Yeager) אוסטין פנדלטון (הרברט ברגהוף) דייוויד סטראתיירן (אסטס קיפאובר) נורמן רידוס Peter McRobbie 
 צילום:  ו. מוט הופפל III 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי HBO, Killer Films, John Wells Productions 
 חברה מפיצה:  פיקצ'רהאוס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2005 
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  דרום פלורידה, מיאמי, ניו יורק, טנסי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   notoriousbettiepage
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בטי פייג' הידועה לשמצה (באנגלית: The Notorious Bettie Page; יצא בישראל במקור בשם "בטי פייג': סמל סקס") הוא סרט ביוגרפי משנת 2005 בבימויה של מרי הארון. התסריט מאת אהרון וגווינביר טרנר מבוסס על חייה של דוגמנית הפין-אפ והפטיש משנות ה-1950 בטי פייג', המגולמת על ידי גרטשן מול.
עלילה

בטי פייג היא צעירה שאפתנית ונאיבית מבית נוצרי אשר משתוקקת לעזוב את נאשוויל, טנסי, בעקבות ילדות של התעללות מינית, נישואים כושלים בזמן המלחמה, ואונס קבוצתי. ב-1949, היא יוצאת לניו יורק, שם היא לומדת משחק. צלם חובב בשם ג'רי טיבס מגלה אותה הולכת בחוף קוני איילנד והיא מסכימה לדגמן עבורו. הוא מציע לה לשנות את סגנון שיערה לתסרוקת עם פוני שיהיה לה לסימן היכר.
בטי הופך לחביבת צלמי הטבע, והיא לא מהססת להסיר את בגדיה לבקשת הצלמים. צילומי הצעירה החטובה מגיעים לידיהם של אח ואחות יזמים, פולה ואירווינג קלו, שמנהלים עסק מכובד בו הם מוכרים סטילס ומזכרות מסרטים, ומתחת לשולחן, גם סוחרים בחומרי פטיש, כולל תמונות, מגזינים, וסרטונים. הדוגמנית שלהם, מקסי, לוקחת את בטי תחת כנפה, ועד מהרה בטי מוצאת את מצטלמת בעירום, ומשחקת תפקידי סאדו-מאזו ובונדג' עבור "לקוחות מיוחדים" של העסק. בטי מתייחסת לעירום כדבר טבעי, והיא כה תמימה שהיא לא מודעת לאופי המיני של הצילומים שהופכים אותה במהירות לכוכבת בעולם הבונדג' המחתרתי.
אך ב-1955, מחלקת המוסר של המשטרה פושטת על העסק, וכתוצאה בטי נקראת להעיד בשימוע של ועדת סנאט החוקרת את השפעות הפורנוגרפיה על בני נוער, בראשות הסנטור אסטס קפובר, המנסה לבנות קריירה שתביא אותו לבית הלבן בעזרת סוגיות של מוסר. היא מחכה בסבלנות במשך 12 שעות כדי לענות לשאלות הוועדה, אך קפובר (מסיבות לא ידועות) מחליט לא להביא אותה בפני הוועדה ושולח אותה לדרכה ללא הסבר.
כאשר מתבהר לה כי מלהקים מעוניינים במוניטין שלה מאשר בכישורי המשחק שאולי יש לה, בטי מחליטה לפרוש למיאמי ביץ'. ללא אופק לקריירה, וכמעט ללא חיי חברה, היא נתקלת בכנסייה אוונגליסטית קטנה, נכנסת פנימה ורצה קדימה כדי לחבק את ישו במהלך מפגש התפילה. למרות שהיא מתעקשת שהיא לא מתביישת בשום דבר שעשתה, נראה שהיא שמחה להשאיר את העבר שלה מאחוריה ולחזור לשורשיה הרוחניים, והיא מתחילה להטיף את דבר האלוהים בפינות רחוב.
בניו יורק, אירווינג סובל ממתח ובריאות לקויה. הוא מחליט שהוא ואחותו חייבים לשרוף את אוסף התמונות והסרטים האירוטיים שלהם כדי להימנע מתביעה פלילית. פולה מסכימה כדי לרצות את אחיה, אבל בסתר שומרת נגטיבים רבים של צילומיה של בטי, וכך משמרת אותם לדורות הבאים.
עשורים לאחר שנעלמה מהנוף, בטי מאובחנת כסכיזופרנית, ובשני מקרים נפרדים מנסה לדקור מספר אנשים, ומתאשפזת במוסד.
שחקנים ודמויות

גרטשן מול בתפקיד בטי פייג'
מולי מור בתפקיד בטי הצעירה
אן דאוד בתפקיד עדנה פייג'
כריס באואר בתפקיד אירווינג קלו
לילי טיילור בתפקיד פולה קלו
ג'ארד האריס בתפקיד ג'ון וילי
קארה סימור בתפקיד מקסי לי
שרה פולסון בתפקיד באני ייגר
דייוויד סטראתיירן בתפקיד סנאטור אסטס קפובר
אוסטין פנדלטון בתפקיד הרברט ברגהוף
נורמן רידוס בתפקיד בילי ניל
דאלאס רוברטס בתפקיד סקוטי
הפקה

ברצועת הבונוס ב-DVD של הסרט, הארון והמפיקה פמלה קופלר מדברות על ההחלטה לצלם את רוב הסרט בשחור-לבן, מכיוון שהרגישו שזה תופס את רוח התקופה הנוסטלגית, ובעיקר עבור ההשפעה הפסיכולוגית על הקהל. תוך כדי כתיבת התסריט, הארון ידעה שהיא רוצה לצלם את הסצנות במיאמי בצבע על מנת לספק ניגוד חריף בין חייה המקצועיים של בטי לבין בריחתה מהם. צלם הקולנוע. ו מוט הופפל III השתמש בפילם צבעוני ישן כדי לדמות את צבעי הטכניקולור העזים והעליזים של סרטי שנות ה-1950.
השחקנית/תסריטאית גווינביר טרנר, שכתבה את התסריט לסרט יחד עם מרי הארון, הייתה אמורה במקור לככב בתפקיד בטי פייג, אך התפקיד ניתן לגרטשן מול כאשר ההפקה התקשתה לגייס מימון. הארון אמרה שמהאודישן הראשון של מול היא הייתה בחירתה הראשונה. מול לא רק הייתה דומה מאוד לפייג', אלא גם הצליח ללכוד את הרוח התמימה שלה והטבעיות שלה, בעוד שחקניות אחרות ניסו לשחק אותה "סקסית באופן כבד ובוטה".
יציאה לאקרנים

בכורת הסרט התקיימה ב-2005 בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של טורונטו, והוצגה גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וב-South by Southwest Film Festival לפני שיצה בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-14 באפריל 2006.
קבלה וביקורת

הסרט קיבל דירוג של 56% באתר Rotten Tomatoes.
מנולה דרג'יס, מבקרת של הניו יורק טיימס, שבחה את הופעתה של מול בסרט.
רוג'ר איברט, בטור הביקורת שלו בשיקגו סאן-טיימס אמר "הטון של הסרט הוא מאופק ורפלקסיבי. הסרט לא מגן על פורנוגרפיה, אך רואה אותה (בגרסת שנות ה-1950 שלה) בנוסטלגיה עמומה לזמנים נאיביים יותר".
גם מיק לאסאל בביקורת בסן פרנסיסקו כרוניקל הרעיף שבחיו על מול, ואמר שהביצוע שלה לבד הוא סיבה לראות את הסרט.
בבקורתו ברולינג סטון, פיטר טרוורס דירג את הסרט עם שלושה מתוך ארבעה כוכבים, וציין שהיה קל "להפוך את חייה של בטי להתבוססות בקינק וסאדו-מאזו... לא שיש משהו לא בסדר עם זה. רק שהבמאית, מרי הארון, אשר כתבה את התסריט המפולפל יחד עם גווינביר טרנר, לא עושה את הצפוי. היא מתוחכמת מדי לזה, וגם מצחיקה באופן חתרני.... היא פשוט הייתה צריכה את השחקנית הנכונה שתגלם את בטי. והתמזל מזלה, בגדול. גרטשן מול היא הדבר החם בכל מובן של המונח. היא מספקת את ההופעה הראשונה על ידי שחקנית השנה שראויה לשיקול רציני לפרס אוסקר".
פרסים

גרטשן מול הייתה מועמדת לפרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, אך הפסיד להלן מירן בסרט המלכה.
לקריאה נוספת

Sicinski, Michael (Fall 2006). "The Notorious Bettie Page by Lori Keith Douglas; Pamela Koffler; Katie Roumel; Christine Vachon; John Wells; Mary Harron; Guinevere Turner". Cineaste. Vol. 31, no. 4. pp. 70–1. doi:10.2307/41690408. JSTOR 41690408.
הערות שוליים

↑  Guinevere Turner interview
↑  Borgeson, Kelly (באפריל 2006). "The Notorious Gretchen Mol". Premiere. Hachette Filipacchi Media U.S.: 84. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  BoxOfficeMojo.com
↑  The Notorious Bettie Page. Rotten Tomatoes.
↑  New York Times review
↑  Chicago Sun-Times review
↑  San Francisco Chronicle review
↑  Rolling Stone review
תיאטרון צלליות

חמשת האחים פאנדבה מאפוס המהאבהארטה, צלליות "וויאנג קוליט", אינדונזיה
צלליות מהצגת רומיו ויוליה של תיאטרון צלליות נשר את נשר
תיאטרון צלליות הוא סוג של תיאטרון בובות, המתקיים אלפי שנים במסורות עתיקות של פולחן ומספרי סיפורים, שמקורן במזרח ומתחדש בימינו. בתיאטרון הצלליות המסורתי מופיעות הבובות מאחורי מסך, כאשר אור מטיל את הצללים שלהן, הנראים על המסך מלפנים.
היסטוריה

מקורותיו של תיאטרון הצלליות הם בהודו ובמזרח הרחוק, שם הוא מתועד כבר מלפני כ-1,000 שנה, אך בוודאי התקיים עוד הרבה לפני כן.
סיפור סיני עתיק מהמאה השנייה לפנה"ס, מבטא את כוחה של אומנות זו כמעניקת חיים: בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס – 220 לספירה), מתה אחת מאהובותיו של הקיסר ולבו נשבר. הוא ציווה על פקידי חצרו להחזיר את אהובתו לחיים. הם יצרו את צורתה מ-11 פיסות עור נפרדות ובעזרת מנורת שמן – הניעו את צלליתה והחזירוה לחיים.
סוג זה של תיאטרון התפתח מטקסים דתיים וההקשר הדתי נשמר שם עד היום. מפעיל הצלליות במזרח הרחוק היה כוהן דתי, שהפעיל את דמויות האלים ותיווך ביניהם לבין האדם, כשהוא מספר את עלילותיהם.
התכנים הדתיים של תיאטרון הצלליות המסורתי בהודו, אשר התפשטו ממנה לאינדונזיה, תאילנד ומאלזיה, היו בדרך כלל משני האפוסים הגדולים: ה"ראמאיאנה" וה"מהאבהארטה". בסין – התכנים הדתיים היו ממקורות בודהיסטים.
מלבד ההקשר הדתי – תיאטרון הצלליות שימש להנאת העשירים והציבור הרחב באירועים חגיגיים, ולעיתים אף השתמשו בו לסאטירה כנגד השלטונות, כמו במחזות ה"קאראגוז" בטורקיה.
במאה ה-17 הובא תיאטרון הצלליות לאירופה על ידי סוחרים שהגיעו דרך פרס, חצי האי ערב וטורקיה. מטורקיה הוא הגיע ליוון, לבלקנים ולמצריים. מאיטליה הוא הגיע לצפון אירופה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הוא הפך פופולרי בצרפת, איטליה, גרמניה ואנגליה, אולם בהשוואה למקומו בתרבות המזרח – ניכרה חולשתו בתרבות המערב. הפופולריות שלו דעכה במידה ניכרת לאחר סוף המאה ה-19 והוא אף כמעט ונכחד בראשית המאה ה-20 בעקבות המצאת הקולנוע ומאוחר יותר הטלוויזיה שהפכו לאמצעי הבידור הפופולריים בעולם, וגם בעקבות שתי מלחמות העולם.
למרות נחיתות הצלליות ביחס לקולנוע ולטלוויזיה – הקדימה ההנפשה בצלליות את ההנפשה של וולט דיסני בכעשור: בשנים 1923–1926 יצרה לוטה רייניגר (Lotte Reiniger) את סרט ההנפשה הראשון באורך מלא מצלליות מצולמות: "הרפתקאות הנסיך אחמד" (אנ').
והנה בשנות ה-70 של המאה ה-20, בזכות טכנולוגיות חדשות, חל במערב מהפך בתיאטרון הצלליות ונוצר סוג חדש, שבו מרחב תמרון יצירתי מאין כמותו ואפשרויות מטמורפוזה בלתי מוגבלת של הצל.
בעיקר היה זה בזכות המצאת נורת ההלוגן, אשר הובילה ל"שחרור הצל" ולאפשרויות הבעה חדשות באמצעות: הרחקת הבובה מהמסך תוך שמירה על חדות הצל, יצירת שינויים בצורת הצל כך שאיננו יותר העתק הבובה, והזזת מקור האור כאמצעי חדש להזזת הצל.
בימינו, אמנים עצמאיים מעלים הצגות תיאטרון צלליות בדרכם המיוחדת, אם במופעים שלמים, כמו ריצ'רד ברדשואו (אנ') האוסטרלי, וכמו Teatro Gioco Vita האיטלקי, ואם כחלק מטכניקה מעורבת, כמו במופע "נקודת אור" של פטריסיה או דונובן הישראלית. הצלליות מגיעות כיום גם אל תוכניות הבידור והפרסומות, כמו להקת השחקנים פילובולוס.
בשווביש גמונד (Schwäbisch Gmünd) שבגרמניה מתקיים מדי 3 שנים פסטיבל בין-לאומי לתיאטרון צלליות.
מן המסורות

בתיאטרון הצלליות המסורתי מדובר בדרך כלל בבובות שהן מגזרות שטוחות מעור חיה, המופעלות באמצעות מקלות. עיבוד העור כ-קלף מאפשר את חדירת האור, וכאשר הוא נצבע בצבעים שקופים ניתן לקבל צלליות צבעוניות. המסך עשוי מבד, ומקור האור שהיה בעבר מנורת שמן, מוחלף כיום בדרך כלל בחשמל.
מן המסורות > המסורת ההודית

בובות הצלליות הן מצורות האומנות העתיקות ביותר בהודו, צורה שהתפתחה מאומנות המופע הוויזואלי של ציורים (ציורי מגילה או בודדים). הצלליות כסוג של תיאטרון – התפתח כנראה מהמחזה של דמויות שנגזרו מציורים. המסורות הופצו לאזורים שונים על ידי שבטים נודדים ונתמכו וחודשו על ידי בעלי שררה ושליטים מלכותיים.
מקורות תיאטרון הצלליות הם האפוסים אשר שימשו במשך שנים רבות כאמצעי אודיו-ויזואלי לחינוך המעורב בבידור. נושאי הראמאיאנה והמהאבהארטה, חדורי מחשבה דתית ונושאים אתיים, מסופרים באירועים נבחרים במשך לילה אחד. האפוס כולו מסופר במרתון של כמה לילות רצופים. המסר הפילוסופי הוא: הטוב משתלט על הרע והאלים לעולם לא מתערבבים עם השדים הרעים. את הבובות המייצגות אלים ויצורים שמימיים מחשיבים מאוד ושומרים בנפרד מבובות השדים.
מן המסורות > המסורת הסינית

תיאטרון הצלליות נוצר בתקופת שושלת האן (206 לפנה"ס – 220 לספירה). הוא הפך די פופולרי כבר בתקופת שושלת סונג (960–1279), אז צוינו החגים במופעים רבים של הצגות צלליות. בתקופת שושלת מינג (1368–1644), היו בעיר בייג'ינג בלבד בין 40 ל-50 להקות תיאטרון צלליות. במאה ה-13 הפכה הצגת הצלליות לבידור רגיל במחנות הצבא המונגולי. המונגולים הכובשים הפיצו אותה לארצות רחוקות כמו פרס, חצי האי ערב וטורקיה. מאוחר יותר היא הגיעה לארצות אחרות בדרום מזרח אסיה.
מסכי הצלליות הקדומים ביותר נעשו מנייר אורז. מספרי הסיפורים השתמשו באומנות זו לספר על אירועי מלחמה בין ממלכות או סיפורים ממקורות בודהיסטים. כיום, משתמשים בבובות שנעשות מעור ונעות באמצעות מקלות להצגת סיפורי מעשיות ומיתולוגיות מסורתיים.
תיאטרון הצלליות הסיני מופיע בסרט "לחיות" של Zhang Yimou משנת 1994.
מן המסורות > המסורת האינדונזית – ה"וויאנג קוליט"

תיאטרון הצלליות הנקרא באינדונזיה "וויאנג קוליט" הוא הידוע ביותר מבין סוגי התיאטרון האינדונזי, ופופולרי במיוחד ביאווה ובבאלי. המושג נגזר מן המילה "וַואיַנְג", שפירושה המילולי בשפת הג'אווה הוא "צל" או "דמיון", והיא גם מרמזת על "נשמה". המילה "קוּלִיט" פירושה "עור", כיוון שהבובה עשויה מעור של תאו (באפלו), דק ומחורר.
הסיפורים לקוחים בדרך כלל מהאפוס ההודי – הראמאיאנה והמהאבהארטה, או מסיפור הגבורה של הגיבור האיסלמי אמיר האמזה.
מופעי הצלליות לוו בלהקת מוזיקאים מסורתית, ובמקורם נמשכו עד 6 שעות או עד השחר. להקת ה"וַואיַנְג קוּלִיט" כוללת את ה"דַלַנְג" – רב-אומן הצלליות, את הנגנים ואת הזמרות. הדלנג הוא המספר והמפעיל היחיד של בובות הדמויות הרבות. הוא מפעיל את הצלליות מאחורי מסך מכותנה, המואר במנורת שמן או מנורת הלוגן מודרנית, ויוצר אפקטים ויזואליים הדומים לאנימציה. לצללית השטוחה יש איברים המונעים ביד בעזרת מוטות המחוברים אליה. ידית המקלות חטובה מקרן של תאו.
ב-7 בנובמבר 2000, הכירה אונסק"ו ב"וַואיַנְג קוּלִיט" מאינדונזיה כ"יצירת מופת של המורשת האנושית בעל פה" (אנ').
מן המסורות > המסורת הטורקית שעברה גם ליוון – תיאטרון הקאראגוז

המסורת הטורקית של תיאטרון הצלליות הנקראת "קָארָאגוֹז (Karagöz) וחָאגִ'יבַאט", התפשטה באימפריה העות'מאנית והופיעו בה טיפוסים המייצגים את כל הקבוצות העיקריות האתניות והחברתיות של תרבות זו. תיאטרון זה הוצג על ידי אומן צלליות אחד, אשר שיחק בקולו את כל הדמויות ולווה על ידי תוף מרים (טמבורין).
תיאטרון זה היה אחת מצורות בילוי הפנאי החשובות בערים העות'מאניות ומופעיו התקיימו בין היתר בבתי הקפה.
במאה ה-19 הותאמו דמויות אלה לשפה ולתרבות היוונית, כשהפכו לקאראגיוזיס וחאג'יבאטיס, וכל אחד מהם הפך בעל אישיות סטריאוטיפית יוונית. מסורת זו פרחה ביוון אחרי קבלת עצמאותה, כבידור פופולרי בעיקר למבוגרים, במיוחד לפני עידן הטלוויזיה. עם זאת, הסיפורים שמרו על סממנים אופייניים לסוף התקופה העות'מאנית. תיאטרון זה עבר תחייה מסוימת בשנים האחרונות, כשהוא פונה בעיקר לקהל הצעיר.
תיאטרון צלליות ללא מגזרות > תיאטרון צלליות ידיים

אומנות צלליות ידיים (Shadowgraphy) הייתה פופולרית במאה ה-19 באירופה. באומנות זו מציבים את הידיים והאצבעות באופנים מיוחדים, כדי ליצור צלליות הנראות כבעלי חיים, צמחים, אישים מפורסמים ועוד. גמישות הידיים ויכולת השליטה על התנועתיות שלהן – מאפשרות החייאה של דמויות הצלליות, המפתיעה את הצופים.

האומן הישראלי אלברט אלמוזנינו התפרסם בעולם בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 במופע צלליות ידיים, ואף הוציא ספר דוגמאות בשם "The Art of Hand Shadows".
תיאטרון צלליות ללא מגזרות > צלליות שחקנים

בתיאטרון זה מופיעים שחקנים מאחורי מסך ויוצרים בגופם את הצלליות. התנועה החיה והמיחברים המרתקים של חלקי גוף האדם בצלליות, המשתנים ללא הרף והופכים לבעלי חיים, לנופים, לכלי תחבורה ועוד – יוצרים חיזיון מרהיב ומרתק לקהל גדול. למשל פילובולוס – להקת ריקוד מודרני אמריקאית מפורסמת, שהופיעה בצלליות ב-2007 בטקס פרס האוסקר (אנ') ששודר בטלוויזיה ולאחר מכן יצרה מופע של ערב שלם שנקרא "Shadowland".
תיאטרון צלליות ללא מגזרות > צלליות חפצים

בתיאטרון זה משתמשים בחפצים מחיי יומיום, אשר הטלת צלליהם בזוויות שונות ובמקצבים מוזיקליים, יוצרת מראות חדשים ומרתקים, כאשר ההרפתקה האמנותית מנצלת את מבניות החפץ וחומריותו. למשל להקת תיאטרון החפצים מספרד "La Conica teatre d'ombre", שהופיעה ב-2000 בפסטיבל בשווביש גמונד עם המופע "צלליות של חפצים", בו חפצי יומיום הפכו שחקנים.