stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין האשק
קריירה

מרטין החל לשחק בילדותו בסלובן ליברץ, אך לאחר שנה עבר למחלקת הנוער של ספרטה פראג.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך האשק ב-2 באוגוסט 2014 במדי פרדוביצה מהליגה הצ'כית השנייה, אליה הושאל מספרטה פראג. ב-13 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון, בניצחון קבוצתו 1–0. ב-1 בינואר 2015 הושאל לויקטוריה ז'יז'קוב וב-1 ביולי 2015 הושאל לולסים.
ב-28 ביולי 2016 הושאל לעונה אחת עם אופציה לרכישה לקבוצת בוהמיאנס 1905, ובתום העונה מימשה הקבוצה את אופציית הרכישה, כך שהאשק לא שיחק אפילו משחק אחד בספרטה פראג, אליה היה שייך מ-2006 ועד 2017. עם זאת, ספרטה הכניסה סעיף בחוזה ובו היא מקבלת עדיפות לקנות את השחקן אם תרצה בכך.
ב-28 בדצמבר 2018 רכשה אותו ספרטה פראג חזרה מידי בוהמיאנס 1905 תמורת 155 אלף אירו, כשהחוזה שנחתם הוא לשתי עונות וחצי.
בינואר 2020 ניהל האשק מגעים עם מועדון הכדורגל מכבי חיפה, ואף נחת בישראל כדי לחתום על חוזה, אך העסקה בוטלה. ב-27 בינואר סירב לנסוע יחד עם הקבוצה למחנה אימונים בספרד, ובשל התנהגותו כלפי הקהל והנהלת ספרטה פראג הפך ל"מנודה" והחל להתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון. ב-12 במרץ 2020, במהלך משבר התפרצות הקורונה, הודיע האשק למועדון כי הוא מסיים את חוזהו באופן חד-צדדי. ב-23 באוקטובר 2020 קבעה מערכת הבוררות של ההתאחדות הצ'כית לכדורגל כי ביטול החוזה מצידו של האשק היה בלתי חוקי, וחייבה אותו לשלם 800 אלף אירו לספרטה פראג.
ב-5 בינואר 2021, אחרי כמעט עשרה חודשים כשחקן חופשי, חתם עד לתום העונה בווירצבורגר קיקרס מתחתית הבונדסליגה השנייה. בסוף העונה ירדה הקבוצה ליגה, והאשק עזב את המועדון.
ב-3 בספטמבר 2021 חתם בארזורומספור היורדת הטרייה לליגה הטורקית השנייה.
חיים אישיים

אביו, שנקרא אף הוא מרטין, הוא כדורגלן עבר ששיחק בנבחרת צ'כיה וכיום מאמן כדורגל. דודו הוא דומיניק האשק, שוער הוקי קרח בעברו, שנחשב בעיני רבים לאחד השוערים הגדולים בהיסטוריה של הענף.
הערות שוליים

↑  Sparťané bez práce? Konatého lákají do Řecka, Holka chce Zlín i Slovan, iSport.cz
↑  Martin Hašek se už upsal Spartě! Okamžitě se prosadí, věří Rosický, iSport.cz
↑  Apploud Digital, Martin Hašek ml. se vrací do Sparty! | sparta.cz, AC Sparta Praha
↑  "ACS statement to Martin Hašek". AC Sparta Prague. נבדק ב-2020-01-27.
↑  "Hašek oficiálně v béčku Sparty. Ve Španělsku je rebelující záložník tabu". CNC. נבדק ב-2020-02-01.
↑  ההפסד כולו שלו: ההתרסקות של האשק, באתר ערוץ הספורט, 4 במרץ 2020
↑  "Hašek sent a one-sided dismissal". AC Sparta Prague. נבדק ב-2020-03-13.
↑  נזרק מספרטה - האשק הפך לשחקן חופשי, באתר ערוץ הספורט, 31 במרץ 2020
↑  "Hašek must pay EUR 800,000 to ACS". AC Sparta Prague. נבדק ב-2020-10-23.
↑  "Hašek se vrací k fotbalu v Německu! Jsem nadšený, řekl bývalý hráč Sparty". CNC. נבדק ב-2021-01-05.
משה אבוטבול (כדורגלן)

משה אבוטבול (נולד ב-11 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

אבוטבול התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד. לאחר שלא זכה לדקות משחק, עבר להפועל רעננה. בקיץ 2008 חתם בהפועל רמת-גן גבעתיים והיה שותף לחזרה שלה לליגת העל לאחר שני עשורים. בקיץ 2009 חתם בהפועל אשקלון ובינואר 2010 עבר למכבי עירוני בת ים לאחר שלא זכה לדקות משחק באשקלון. בתחילת עונת 2010/2011 הבקיע 6 שערים עבור בת ים, ובינואר 2011 הצטרף להפועל ניר רמת השרון על מנת לעזור לה במאבקי העלייה לליגת העל. ב-28 בפברואר 2011 הבקיע את שער הניצחון עבור קבוצתו נגד בית"ר שמשון תל אביב בדקה ה-95. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער השוויון בדקה ה-90 נגד אחווה עראבה. בסיום העונה עלה עם המועדון לליגת העל.
ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–2 להפועל ראשון לציון. ב-21 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 3–1 נגד מכבי תל אביב. בסיום עונת 2012/2013 היה אחד מהשחקנים החשובים במערך של קבוצתו שסיימה במקום השישי בליגה, הישג השיא של המועדון.
בקיץ 2013 חתם בעירוני קריית שמונה. כבר בהופעת הבכורה שלו הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 1–3 למכבי חיפה. בדצמבר 2013 קרע את הרצועה הצולבת, וחזר לשחק רק שנה לאחר מכן.
ב-4 בפברואר 2015 חתם בהפועל רעננה, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
מרד הטורבן הצהוב

המדינות הפיאודליות תחת ממשלת האן המרכזית בשנת 189 לספירה
מפת שלוש המדינות בתום שלטון שושלת האן המאוחרת בשנת 262
מרד הטורבן הצהוב (סינית: 黃巾之亂) היה התקוממות איכרים בני המעמד הנמוך נגד קיסר סין שפרצה בשנת 184. את המרד הנהיג ג'אנג ג'יאו (張角). הסיבות למרד היו שחיתות בקיסרות ששלטה בה שושלת האן המזרחית. הגנרל צָאו צָאו דיכא את המרד באכזריות, והביא להפסקתו. המרידות חודשו ונמשכו עד שנת 205 לספירה.
הסיבות לפריצת המרד

התקוממות איכרים נגד קיסר סין ליו לינג די (ששלט בשנים 168–189), פרצה בשל התפוררות שלטון שושלת האן. שרשרת קיסרים כושלים ששלטו ברצף אחרי תור הזהב של שושלת האן המזרחית. הקיסרים לא הקדישו מספיק תשומת לב לנעשה מחוץ לארמונם (או שהיו צעירים מכדי לשלוט).
היחלשות מעמד האיכרים-חיילים והתחזקות מעמד הסוחרים המתעשרים, ומיסוי כבד עד ניצול של האיכרים.
שחיתויות שפשטו בכל רחבי הקיסרות, ובקרב הפקידות וממשלת הקיסרות.
שם המרד

המרד נקרא "מרד הטורבן הצהוב" מפני שהמורדים שהשתתפו בו קיבלו ממנהיגם ג'אנג ג'יאו (張角) טורבן (כיסוי ראש מסורתי) בצבע צהוב. המורדים היו מאוגדים באגודות סודיות של דת הטאואיזם. המרד היווה נקודת מפנה חשובה בהתפשטות דת הטאואיזם בסין (טאואיזם, או דאואיזם, היא דת הנחשבת לאחת משלוש הדתות הסיניות יחד עם הבודהיזם והקונפוציאניזם).
ראשית המרד

המרד פרץ בשלושה מוקדים עיקריים: ראשון במחוז וי מצפון לנהר הצהוב, שני במחוז יו (אזור בייג'ינג של היום), ושלישי במחוזות ינגצאן, ראונאן, ונאניאנג. לאחר קרבות שנערכו במהלך השנים 184-185, והשתלטות של כוחות הקיסרות על מוקדי המרד השונים, הגנרל צָאו צָאו דיכא את המרד באכזריות, והביא לסיומו כשנה אחרי שהחל לאחר שג'אנג ג'יאו נהרג בקרב.
התחדשות המרידות ב-185 ומחיצתם בשנת 205

המרידה התחדשה בשנת 185. בשנת 189 הדיח דונג גוו (שר-מלחמה נוסף) את הקיסר ליו שון די, ורצח אותו בכלאו. לאחר מכן הכריז דונג גוו על ליו שין די כקיסר האן המזרחית, וזה למעשה כיהן כשליט בובה אשר כיסה על פעולותיו של דונג גוו. מעשיו האכזריים של דונג גוו הביאו בסופו של דבר לאיחוד כוחות השליטים הצבאיים האחרים בקיסרות, אשר אילצו את דונג זאו לסגת מהבירה לצָ'אנְג'אָן, שם נרצח בשנת 192.
בתום המרד בשנת 205 לספירה, שנטלו בו חלק מאות אלפים (על-פי הערכות כ-360,000 איש), ניצחה שושלת האן, אך סין שילמה מחיר כבד. רבים נותרו חסרי בית, מבני ממשלה רבים נהרסו, והשליטה באזורים נרחבים נותרו מחוץ לשליטת הממשלה המרכזית.
צאו צאו מחזק את כוחו

מצב זה נוצל עד תום על ידי צָאו צָאו שבמטרה להשתלט על השלטון, בנה לעצמו כוח צבאי משמעותי. צָאו צָאו היה אחד מכמה שרי-מלחמה (שליטים צבאיים) ששלטו בקיסרות, ושאפו להפיל את שושלת האן-המזרחית, ולרשת אותה. צאו צאו מת ממחלה בשנת 220 לספירה.
נפילת שושלת האן המזרחית-תחילת תקופת שלוש הממלכות

בסופו של דבר שושלת האן המזרחית ששלטה 195 שנים (או 401 שנים כולל את שושלת האן המערבית) נפלה. בשנת 220 עם מותו של צָאו צָאו, הודח הקיסר האחרון של שושלת האן, ליו שין די (שלאחר הדחתו חי בנוחות עד מותו בשנת 234, בגיל 53), על ידי צָאו פִּי בנו של הגנרל צָאו צָאו. צָאו פִּי ושני גנרלים נוספים - לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, חילקו את הטריטוריה ביניהם וכך החלה תקופת שלוש הממלכות.
מפרץ מיקלסן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק במפרץ בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Ejnar Mikkelsen 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  68°43′21″S 67°10′43″W﻿ / ﻿68.7224°S 67.1786°W﻿ / -68.7224; -67.1786
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרץ מיקלסן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמפרץ מיקלסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ מיקלסן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרץ מיקלסן
 
מפרץ מיקלסן (באנגלית: Mikkelsen Bay) הוא מפרץ רחב ידיים בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
המפרץ מוקם בין הדום הקרח ברטרנד לבין כף ברטו.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרץ

המפרץ נצפה לראשונה ממרחק בשנת 1909 על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו; ואולם שארקו לא הבין כי מדובר במפרץ רחב ידיים.
המפרץ נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בהנהגת ג'ון ריימיל.
המפרץ נסקר בשנית בין השנים 1948–1949, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המפרץ הוצע על ידי חברי המשלחת הבריטית.
המפרץ נקרא על שמו של איינאר מיקלסן (Ejnar Mikkelsen), חוקר ארקטיקה ומגלה ארצות דני, אשר חקר את מזרח גרינלנד בין השנים 1934–1950.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
מרכז אנטוליה

מחוז מרכז אנטוליה (בטורקית İç Anadolu Bölgesi - "מחוז פנים אנטוליה") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במרכז אסיה הקטנה ומחולק ל-13 נפות כדלקמן:
אקסראי
אנקרה
צ'נקירי
אסקישהיר
קאראמאן
קייסרי
קרקקלה
קרשהיר
קוניה
נבשהיר
נידה
סיוואס
יוזגט
שטחו של המחוז הוא כ-151,000 קמ"ר המהווים 19.4% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 11,608,868 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
מרכז אירופה

אזורי אירופה
מרכז אירופה הוא כינוי קיבוצי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בין מזרח אירופה למערב אירופה. במהלך המלחמה הקרה, שחילקה את אירופה למזרח ולמערב, חולק מרכז אירופה לשני צידי מסך הברזל.
מדינות מרכז אירופה הן:
גרמניה גרמניה
שווייץ שווייץ
ליכטנשטיין ליכטנשטיין
פולין פולין
סלובקיה סלובקיה
צ'כיה צ'כיה
אוסטריה אוסטריה
הונגריה הונגריה
סלובניה סלובניה
סה"כ מספר התושבים במדינות מרכז אירופה הוא כ-160 מיליון איש. השטח של האזור הוא למעלה ממיליון קמ"ר.
ראו גם

מזרח אירופה
מערב אירופה
צפון אירופה
דרום אירופה
מציאות אחרת

מציאות אחרת הוא אלבומו התשיעי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-29 במרץ 2005. בין כותבי השירים באלבום היו טל שגב, מיקי שביב ופבלו רוזנברג. שיר הנושא של האלבום, שכתב דידי שחר, זכה להצלחה גדולה, ובנוסף לו בלטו גם השירים "מלכת היופי שלי" ו"מתגעגע", שהפכו ללהיטים גדולים, וכן "סרט שחור לבן".
רשימת רצועות

| מציאות אחרת> מס' | מציאות אחרת> שם | מציאות אחרת> מילים | מציאות אחרת> לחן | מציאות אחרת> משך | מציאות אחרת>  | מציאות אחרת>  | מציאות אחרת>  | מציאות אחרת>  | מציאות אחרת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מציאות אחרת  | דידי שחר | דידי שחר | 3:37 |  |  |  |  |  |
| 2. | מלכת היופי שלי  | יוסי גיספן | עדי לאון | 3:54 |  |  |  |  |  |
| 3. | חוף אל חוף  | פבלו רוזנברג ורחל שפירא | פבלו רוזנברג | 3:33 |  |  |  |  |  |
| 4. | סרט שחור לבן  | יוסי גיספן | רונן ירקוני ויוסי חן | 3:38 |  |  |  |  |  |
| 5. | תרקדי  | טל שגב | טל שגב | 3:33 |  |  |  |  |  |
| 6. | מתגעגע  | רמי לב | עדי לאון | 3:31 |  |  |  |  |  |
| 7. | עוד כמה רגעים  | ירון כהן | ירון כהן | 3:48 |  |  |  |  |  |
| 8. | לב שבור  | יוסי גיספן | צ'ולי זכאי | 4:06 |  |  |  |  |  |
| 9. | כשאת צוחקת  | דוד זיגמן | שמואל אלבז | 3:20 |  |  |  |  |  |
| 10. | שער החיים  | מיקי שביב | מיקי שביב | 3:34 |  |  |  |  |  |
משתתפים

עיבוד והפקה מוזיקלית: יעקב למאי
קלידים, פסנתר, תיכונותים, והפקת קצב: עמית הראל
קלידים ותיכנותים: יעקב למאי, שי ראובני
הפקת שירה: יהודה תמיר
תופים: ישראל נחום
גיטרה בס: מיקי שביב, אילן אביב
גיטרות אקוסטיות וחשמליות: אבי סינגולדה, דודו טסה, יאיר מיכאל, מיקי שביב
כלי הקשה: יהודה תמיר
דרבוקה: רמזי קטאני
סנטור: אילן אביב
סקסופון ומלודיקה: ניצן עין-הבר
חליל: אמיר גבירצמן
בגלמה: אריק כהן
קולות: יהודה תמיר, אילעיל תמיר, מאיה מור
הוקלט באולפני "שיר"
טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה תמיר
מפלגת אירואסיה

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 אידאולוגיות:  לאומנות, בולשביזם
 מטה:  מוסקבה 
 http://www.med.org.ru
 
מפלגת אירואסיה (ברוסית: Евразия) היא מפלגה פוליטית רוסית, שנרשמה במשרד המשפטים ב-21 ביוני 2002, כשנה לאחר שהוקמה תנועת אירואסיה הפאן-רוסית על ידי אלכסנדר דוגין. אגף הנוער של המפלגה הוא איגוד הנוער האירואסייתי .
לעיתים קרובות נתפסת המפלגה כצורה של בולשביזם לאומי, אחד הרעיונות הבסיסיים העומדים בבסיס התאוריות האירואסייתיות לפיהן מוסקבה, ברלין ופריז יוצרים ציר גאופוליטי טבעי מכיוון שקו או ציר ממוסקבה לברלין יעברו בסביבות פריז אם יורחבו. דוגין והמפלגה צפו עימות עולמי נצחי בין יבשה לים, בין ארצות הברית לרוסיה. הוא מאמין: "באופן עקרוני, אירואסיה והמרחב שלנו, הארץ הלבבית (רוסיה), נותרים אזור הבמה של מהפכה אנטי- בורגנית חדשה, אנטי-אמריקאית", כשעל פי ספרו של דוגין יסודות הגאופוליטיקה (1997): " האימפריה האירואסית החדשה תבנה על העיקרון הבסיסי של האויב המשותף: דחיית האטלנטיות, שליטה אסטרטגית בארצות הברית והסירוב לאפשר לערכים ליברליים לשלוט בנו. . דחף תרבותי משותף זה יהיה הבסיס לאיחוד פוליטי ואסטרטגי ".
מפלגת אירואסיה הוקמה על ידי דוגין מעט לפני ביקורו של ג'ורג' בוש ברוסיה בסוף מאי 2002. המפלגה מקווה למלא תפקיד מפתח בניסיונות לפתור את הבעיה הצ'צ'נית, במטרה להציב את הדרך לחלומו של דוגין לברית אסטרטגית רוסית עם מדינות אירופה והמזרח התיכון, ובראשן איראן.
מצע

מפלגת אירואסיה מבוססת על חמשת העקרונות לפיהן המפלגה היא:
מפלגה גיאו-פוליטית של הפטריוטים של רוסיה והסטטיסטיקאים.
מפלגה שמרנית חברתית, מתוך אמונה שהתפתחות השוק חייבת לשרת את האינטרס הלאומי. האינטרסים של המדינה נמצאים בראש ויש להלאים את המשאבים.
מפלגה מסורתית-קומוניסטית, המושתתת על מערכת ערכים בולשביקים המורחבים על ידי הרעיונות הדתיים המסורתיים האירואסיים, כלומר הנצרות האורתודוקסית, האסלאם, היהדות והבודהיזם. הכנסייה מופרדת מהמדינה במידה מסוימת מהחברה, התרבות, החינוך והמידע ונשלטת על ידי המדינה.
מפלגה לאומנית. אנשיה נם נציגי התנועות הלאומיות - רוסים, טטרים, יקוטים, טובאנים, צ'צ'נים, קלמיקים, אינגושטים ואחרים - יכולות למצוא דרך להביע את שאיפותיהן הפוליטיות והתרבותיות.
מפלגה אזורית. התיקון והישועה של רוסיה יגיעו מהאזורים, שם האנשים הצילו את שורשיהם הקומוניסטים, את תחושת העבר ואת ערכי המשפחה.
מצע > מדיניות חוץ

ביחס למדיניות החוץ, מפלגת אירואסיה מאמינה כי:
הדרך שעשה המערב הרסנית. התרבות ריקה מתוכן, שקרית ומפלצתית. מאחורי השגשוג הכלכלי קיימת השפלה רוחנית מוחלטת.
מקוריותה של רוסיה, ההבדל ממערב ומזרח היא ערך חיובי. יש להציל אותו, לפתח אותו ולדאוג לו.
ארצות הברית ניצלה את צער הפיגועים של-11 בספטמבר כדי לחזק את עמדתה במרכז אסיה. בחסות מלחמת הטרור, היא השתרשה באזור ההשפעה הרוסי ובשטחי חבר המדינות העצמאיות.
מבחינה תרבותית, חברתית ופוליטית אירופה קרובה לארצות הברית, אך חששותיה הגאו-פוליטיים, הגיאו-אסטרטגיים והכלכליים הם להפך, קרובים לרוסיה ואירואסיה.
מצע > מדיניות פנים

ביחס למדיניות הפנים של רוסיה, מפלגת אירואסיה מתכוונת:
לחזק את האחדות האסטרטגית של רוסיה, ההומוגניות הגאו-פוליטית שלה, צמצום השפעתם של החמולות האוליגרכיות, תמיכה בעסקים לאומיים ומאבק בבדלנות, קיצוניות ובדלנות.
לקדם את הפדרליזם האירו-אסיסטי על ידי הקצאת מעמדם של נושאים פוליטיים על התצורות האתנו-תרבותיות ועל ידי אכיפת עקרונות זכויות העמים.
קידום כלכלה אירואסייתית על ידי עידוד שלטון מוחלט של חללים גדולים,[דרושה הבהרה] לאומנות כלכלית וכפיפות של מנגנוני השוק לדאגות המשק הלאומי.
ראו גם

אלכסנדר דוגין
בולשביזם
רוסיה האחרת (מפלגה)
הערות שוליים

↑  "The Pan-Russian Social-Political Movement EURASIA: stages of our path". Eurasia. 1 במרץ 2002. נבדק ב-24 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
מרד הרוהר

מרד הרוהר (בגרמנית: Ruhraufstand) או מרד מרץ (Marsaufstand) היה מרד פועלים שמאלני בחבל הרוהר בגרמניה במרץ 1920. הוא התקיים בתחילה כתמיכה בקריאה לשביתה כללית שהוציאו חברי הסוציאל-דמוקרטים בממשלת גרמניה, האיגודים והמפלגות האחרות בתגובה לפוטש של קאפ הימני ב-13 במרץ 1920.
קומוניסטים וסוציאליסטים אחרים ברוהר הכינו בעבר תוכניות "לזכייה בכוח פוליטי על ידי דיקטטורה של הפרולטריון" במקרה של שביתה כללית, אך לאחר התמוטטות הפוטש של קאפ, שלחה ממשלת גרמניה את הרייכסווהר (הצבא הגרמני) והפרייקור הימני כדי למחוץ את ההתקוממות המתמשכת של 50,000 חברי "צבא הרוהר האדום". הדבר היה כרוך בברוטליות ניכרת ובהוצאות להורג ללא משפט של אסירים. לפי הערכות, נהרגו כ-1,600 בני אדם.
רקע

עם כניסת הסכם ורסאי לתוקף ב-10 בינואר 1920, נאלצה ממשלת גרמניה לצמצם באופן דרסטי את מספר הכוחות המזוינים הרגילים שלה, ולפרק יחידות צבאיות למחצה כמו הפרייקור הימני. כתוצאה מכך, הורה שר ההגנה הגרמני (שר ההגנה) גוסטב נוסקה על פירוק ה-Freikorps Marinebrigaden "ארהארדט" ו"לוונפלד".
הגנרל הבכיר ביותר של הרייכסווהר, ולטר פון ליטוויץ, סירב להיענות. הוא תרם למה שנודע בשם הפוטש של קאפ, או Lüttwitz-Kapp-Putsch, מאמץ של כוחות צבא וימין להפיל את הממשלה הנבחרת ולהחזיר את המלוכה. ב-13 במרץ 1920 צעדה בריגדת ארהארדט הימנית בראשות פון ליטוויץ לתוך ברלין, כבשה את בנייני הממשלה ומינתה את וולפגנג קאפ כקנצלר חדש, בקריאה להחזרת המלוכה. כדי להשיב את הסדר על כנו, נוסקה ביקש מהנס פון זקט, שהיה אז ראש ה-Trupnamt im Reichswehrministerium, להורות לצבא הסדיר, "הרייכסווהר", לדכא את הפוטש. פון זקט ושאר המפקדים הבכירים, למעט הגנרל ולטר ריינהרדט, סירבו והממשלה נאלצה לברוח מברלין.
עם זאת, מאחר שהביורוקרטיה המיניסטריאלית לא שיתפה פעולה עם ממשלת קאפ, היא לא יכלה לשלוט ביעילות. ממש ביום הפוטש חתמו חברי הממשלה הסוציאל-דמוקרטים ואוטו ולס, ראש ה-SPD, על קריאה לשביתה כללית כדי להפיל את המורדים. היא נתמכה על ידי ה-Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund ‏(ADGB) בראשות קרל לגיין, ה-Arbeitsgemeinschaft für Angestellte (AfA) וה-Deutsche Beamtenbund. בנפרד, גם ה-KPD‏, USPD וה-DDP קראו לשביתה. למרות שהמחאות של קבוצות שמרניות כולל הרייכסווהר גרמו עד מהרה ל- Reichsregierung להתרחק מקריאה זו לשביתה, השביתה הכללית של כ-12 מיליון עובדים סייעה להביא להתמוטטות הפוטש ב-17 במרץ 1920.
שביתה והתקוממות באזור הרוהר

ההפגנות הראשונות נגד הפוטש נערכו בחבל הרוהר ב-13 במרץ 1920. לדוגמה, בבוכום הגיעו 20,000 איש. בזמן שהפוטש של קאפ התקיים בברלין, ב-14 במרץ 1920, באלברפלד נערך מפגש של נציגי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה (USPD), והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). מפלגות פועלי השמאל החליטו על ברית ספונטנית נגד הפוטשיסטים. ה-SPD‏, USPD ו-KPD ניסחו פנייה משותפת ל"זכייה בכוח פוליטי על ידי דיקטטורה של הפרולטריון".
בעקבות פנייה זו ובהקשר של השביתה הכללית, ניסו כמה ארגוני עובדים לתפוס את כוח המדינה בקנה מידה אזורי. ברחבי אזור הרוהר השתלטו באופן ספונטני "מועצות ביצוע" מקומיות על השלטון הפוליטי. אלה נשלטו בעיקר על ידי ה-USPD, כאשר גם ה-KPD השתתפה. איגוד העובדים החופשי של גרמניה האנרכי-סינדיקליסטי (FAUD) גם יוצג. נפרסו פועלים-חיילים, ששלטו בערים.
צבא הרוהר האדום, שכוחו נאמד בכ-50,000 חברים על פי מספר הרובים שהוחרמו מאוחר יותר, גבר על כוחות הממשלה באזור תוך זמן קצר מאוד.
ב-17 במרץ 1920, יחידות של הצבא האדום של הרוהר ליד וטר תקפו פלוגה קדמית של פרייקור ליכטשלאג בפיקודו של האופטמן האזנקלבר. כשנשאל, הוא הזדהה כתומך בממשלת קאפ החדשה. העובדים לקחו את נשקו של הכוח שלכדו, תפסו 600 חברי פרייקור וכבשו את דורטמונד. ב-20 במרץ 1920 באסן, הוקם ועד מרכזי (Zentralrat) של מועצות הפועלים, שהאחרון נמצא בתהליך של השתלטות על השלטון בחלקים מהרוהר. עוגב מרכזי נוסף היה בהאגן. למרד לא הייתה מנהיגות משותפת ולא תוכנית פוליטית משותפת, אם כי העברת הבעלות על תעשיות חשובות לידי הפועלים הייתה נושא חשוב.
לאחר תבוסת הפוטש של קאפ

השביתה הכללית הוכרזה רשמית ככזו שהסתיימה ב-22 במרץ על ידי האיגודים (ADGB), ה-USPD וה-KPD לאחר ויתורים נוספים מצד ממשלתו של הקנצלר גוסטב באואר. אלה כללו את פיטוריו של שר הרייכסווהר נוסקה, וכן שינויים במדיניות החברתית והכלכלית. גם הגנרל ריינהרדט התפטר. אוטו גסלר ירש את נוסקה; פון זקט הפך ל-Chef der Heeresleitung. הדרישות של ה-USPD להקים ממשלת פועלים סוציאליסטית כדי למנוע מעבר של גרמניה ימינה נדחו.
הממשלה הלגיטימית, שהוחזרה לאחרונה לברלין, הציבה אולטימטום ב-24 במרץ, בדרישה ממועצות העובדים לשים קץ לשביתה ולמרד עד ה-30 במרץ (מאוחר יותר הוארך ל-2 באפריל); המועצות לא עמדו בכך. ב-25 במרץ התפטרה ממשלתו של גוסטב באואר, וב-26 במרץ מינה נשיא הרייך פרידריך אברט את הרמן מילר לקנצלר החדש.
הניסיון ליישב את הסכסוך ליד שולחן המשא ומתן בהסכם בילפלד נכשל, בסופו של דבר עקב פעולות בלתי מורשות של המפקד הצבאי האזורי, אוסקר פון ואטר.
התוצאה הייתה הכרזת שביתה כללית מחודשת. יותר מ-300,000 כורים הצטרפו לכך (הם היוו כ-75% מכוח העבודה בכרייה). המרד הקומוניסטי העביר את דיסלדורף ואלברפלד לידי הקומוניסטים. עד סוף מרץ נכבש כל אזור הרוהר.
המעורבים במרד, שלעיתים קרובות היו יוצאי המלחמה הגדולה, קיבלו שכר ממועצות העובדים. לעיתים קרובות הם פעלו בקבוצות קטנות, ונסעו באופניים. הם תקפו את "ציטאדל וסל" ב-24 במרץ, אבל כאן ספג צבא הרוהר את התבוסה הראשונה שלו.
המבנה של צבא הרוהר היה, כמו הדרישות והעמדות הפוליטיות של מועצות העובדים השונות, הטרוגני מאוד ונתון לשינויים תכופים. באופן כללי, היה הבדל חזק בין העובדים במזרח ובמערב. אזור הרוהר המזרחי, שנשלט על ידי USPD, התארגן והתחמש מוקדם יותר, אך הוא לא תמך בהמשך הפעולה החמושה נגד הממשל הפדרלי החדש שחזר לשלטון. מצד שני, ההתגייסות הייתה איטית יותר באזור הרוהר המערבי שנשלט על ידי האיגודים המקצועיים, אך המשך המרד בשלבים המאוחרים יותר מצא כאן תמיכה גדולה יותר.
ב-2 באפריל 1920 צעדו יחידות הרייכסווהר הממשלתיות לאזור הרוהר כדי לדכא את המרד. כוח זה הכיל גם יחידות שתמכו בפוטש רק ימים קודם לכן, כמו Marinebrigade von Loewenfeld ו-Marinebrigade Ehrhardt.
דיכוי עקוב מדם

בתמיכת הממשלה הפדרלית דוכא המרד על ידי הגנרל ואטר, שהתקרב מצפון. במינסטר, הצוות שלו הוביל את מלחמת האזרחים באזור הרוהר. יחידות הרייכסווהר והפרייקור דיכאו בהצלחה את הצבא האדום של הרוהר.
הלחימה גררה גזרי דין מוות והוצאות המוניות להורג. אלה שנמצאו נושאים נשק בזמן מעצרם נורו, כולל הפצועים. ב-3 באפריל 1920 אסר נשיא המדינה אברט על ההוצאות להורג ללא משפט הללו. ב-12 באפריל 1920, גנרל פון ואטר אסר על חייליו לעסוק ב"התנהגות בלתי חוקית". אולם בשלב זה המרד הסתיים. הפעולות של שני הצדדים בלחימה תוארו כמראות "מקסימום אכזריות".
ב-5 באפריל, חלק גדול מצבא הרוהר ברח מפני הרייכסווהר לאזור שנכבש על ידי הצבא הצרפתי. בתגובה לנוכחות הרייכסווהר ברוהר, שהפרה את חוזה ורסאי, כבשו הצרפתים ערים כמו פרנקפורט, הנאו ודרמשטאדט ב-6 באפריל.
הרייכסווהר עצר רק בנהר הרוהר. כוחות הכיבוש הבריטיים איימו לכבוש את ארץ ברגישה עקב הפרת הסכם ורסאי. עד 8 באפריל, הרייכסווהר שלט בכל אזור הרוהר הצפוני.
עד תום הקרבות איבד הרייכסווהר 208 הרוגים ו-123 נעדרים, והפרייקור כ-273 הרוגים. לפי הערכות, נהרגו כ-1,000 עובדים. מאוחר יותר הוזמנה והותקנה בהאגן אנדרטה לזכר מרד הרוהר.
הערות שוליים

1 2  "Biografie Gustav Noske (German)". Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Der Generalstreik 1920 (German)". Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Der Militärputsch 1920 (Lüttwitz-Kapp-Putsch)(German)". Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  "Chronologie 1920 (German)". Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Der Märzaufstand 1920(German)". Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-12 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winkler, HA (2006) Germany: The Long Road West, Vol 2 OUP, Oxford, p.371
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7792472-1 
מפה המציגה את הנתיב שעבר "הצבא האדום של הרוהר", 17–23 במרץ 1920.
חברי הרייכסווהר וחברי הצבא האדום של הרוהר שנורו, 2 באפריל 1920, מולן ליד דואיסבורג
מצטערת, אם אני אוהבת אותך (סרט, 2008)

| --- | --- |
כרזת הסרט בישראל
כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  סיפור מאת פדריקו מוסיה
 בימוי:  פדריקו מוסיה 
 הופק בידי:  Rita Rusić 
 תסריט:  פדריקו מוסיה  קיארה ברזיני  לוקה אינפצ'לי
 עריכה:  פטריציו מארונה
 שחקנים ראשיים:  ראול בובה  מיכאלה קוואטרוצ'יוקה
 מוזיקה:  קלאודיו גידטי 
 צילום:  מרצ'לו מונטרסי
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Medusa Film, Cecchi Gori Group 
 חברה מפיצה:  Medusa Film, Cecchi Gori Group
 הקרנת בכורה:  איטליה 25 בינואר 2008
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 הכנסות:  12,657,000 אירו
 סרט הבא:  Sorry If I Want to Marry You 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מצטערת, אם אני אוהבת אותך (באיטלקית: Scusa ma ti chiamo amore, באנגלית: Sorry if i love you) היא קומדיה רומנטית, שיצאה לאקרנים ב-2008.
הסרט בוים על ידי פדריקו מוסיה, בסרט מככב ראול בובה, בתור גבר בן 37 שעקב פרידה מחברתו, מכיר נערה שמשנה את חייו.
ב-2010 יצא לאקרנים סרט המשך- "מצטער, אם אני רוצה להתחתן איתך".
עלילה

אלכסנדרו בלי(ראול בובה) עובר פרידה מבת זוגו, אלנה, באופן פתאומי. הוא נעשה מדוכא ועצוב בתחילת הסרט ותמיד חבריו מנסים לעודד אותו.
בבוקר יום עבודה רגיל באמצע נסיעתו לעבודה הוא מתנגש בקטנוע. על הקטנוע רכבה ניקי.
כשגילתה ניקי שלא יכולה לנסוע על הקטנוע מכיוון שהוא נהרס בהתנגשות, היא הכריחה את אלכס לתת לה טרמפ לבית הספר.
-אלכס נתן לה כרטיס ביקור למקרה ויהיו לה בעיות נוספות, ניקי לא זנחה את הקשר ביניהם והתקשרה אליו כדי שישים אותה במוסך יום למחרת.
מאוחר יותר התגלה כי המוסך סגור, וניקי רצתה בסך הכל לבלות עם אלכס, בהמשך הסרט הזוג מתאהב לו.
הסיפור הכללי מדבר גם על דמויות נוספות-
לדוגמה: אנריקו שחושד באשתו שבוגדת בו ומבקש מאלכס שישכור עבורו חוקר פרטי, או למשל סיפור האהבה של חברותיה של ניקי.
לבסוף, בת זוגו של אלכס חוזרת ומנסה לגרום לאלכס להבין שהיא טעתה, אלכס נפרד מניקי, ניקי עוברת ימים קשים עקב הפרידה.
אלכס מגלה, שבת זוגו אלנה שיקרה לו וכי הייתה סיבה אמיתית לכך שעזבה אותו.
אלכס זורק את אלנה ומנסה לגרום לניקי לסלוח לו, ניקי סולחת לו והשניים הולכים לגור במגדלור כמו החלום שרצו לממש.
צוות שחקנים

ראול בובה בתור אלכסנדרו בלי, השחקן הראשי, הסיפור מדבר בגדול על אלכס ועל התאהבותו בניקי.
מיכאלה קוואטרוצ'יוצ'ה בתור ניקי, הנערה בה אלכס מתאהב.
ורוניקה לוגאן משחקת בתור אלנה, בת זוגו של אלכס שנפרדת ממנו בתחילת הסרט.
לוקה אנג'לטי אנריקו, חברו הטוב של אלכס ששולח אותו לשכור חוקר פרטי, על מנת שיחקור האם אשתו של אנריקו בוגדת בו.
איגנציו אוליביה משחק בתור פאביו, בן הזוג לשעבר של ניקי, שמנסה לגנוב את לבה בחזרה.
לורנזו פאדריצ'י משחק בתור מתאו, האח הצעיר של ניקי.
פרנצ'סקו אפולוני בתור פייטרו, חברו של אלכס שמנסה לעודד את אלכס עקב פרידת בת זוגו.
צ'צ'ילייה דאצ'י בתור סימונה, אמה של ניקי ושל מתאו.