מלחמת האזרחים בספרד
הצדדים הלוחמים > הרפובליקנים

"הרפובליקנים" (republicanos) הפך עד מהרה לכינויים של אלו שבמהלך שנות המלחמה תמכו בממשלה של הרפובליקה. הם עצמם לא פעם קראו לעצמם "הנאמנים" (leales) או פשוט "החזית העממית" (Frente Popular), ומתנגדיהם לעומת זאת העדיפו לכנות אותם "האדומים" (Rojos), כדרך לצייר אותם כמהפכנים קומוניסטים. הרפובליקנים כללו מנעד רחב של ארגונים לרבות ליברלים וסוציאל-דמוקרטים מתונים, סוציאליסטים, קומוניסטים, אנרכיסטים ואף בדלנים קטלונים ובסקים. במשותף הייתה לרובם התמיכה בהמשך קיומה של הרפובליקה (אם כי האנרכיסטים והבדלנים הביעו מכך הסתייגות), אך מעל הכל הייתה זאת ההתנגדות ללאומנים שאיחדה אותם. בעיני רוחם הלאומנים ייצגו שורה של גורמים ורעיונות שיש להילחם בהם: מלוכה, אצולה, כנסייה, צבא, קפיטליזם, ומעל הכל פשיזם. מרכזי התמיכה של הרפובליקנים היו הערים הגדולות, המרכזים התעשייתיים והאוכלוסייה החילונית של ספרד. בנוסף תמכו בהם איכרים חסרי קרקע מכמה אזורים, במיוחד מאסטוריאס, קטלוניה וחבל הבסקים. שני האזורים האחרונים תמכו ברפובליקנים גם עקב רצונם באוטונומיה רחבה יותר, רעיון שהלאומנים פסלו על הסף.
החזית העממית הייתה הארגון הפרו-רפובליקני הגדול בספרד, שהוביל את הממשלה הרפובליקנית המכהנת במהלך שנות המלחמה. מפלגות חשובות בחזית העממית היו האיחוד הרפובליקני והשמאל הרפובליקני, אשר ייצגו קו מתון יחסית שדגל בסוציאל-דמוקרטיה וליברליזם. מנהיגיהם, אישים כמו מנואל אסאניה, כיהנו בשורה של תפקידים בכירים בממשלות השמאל השונות בשנים שלפני פרוץ המלחמה. קיצוניים מהם היו המפלגה הסוציאליסטית הוותיקה ו-POUM הטרוצקיסטית, אשר לקחו חלק גם הן בחזית העממית, אך בדומה לאנרכיסטים דגלו במדיניות מהפכנית יותר.
מפלגת השמאל היחידה שעמד לנגד עיניה מצע פוליטי מגובש לניצחון במלחמה, והייתה מאוחדת ומאורגנת היטב, הייתה המפלגה הקומוניסטית הספרדית. הקומוניסטים תמכו באופן נלהב בביסוס ממשלה מרכזית חזקה בהשראה סובייטית ובארגון מחדש של הצבא, אך דרשו לדחות את השאיפות למהפכה לאחר המלחמה. בהנחייתו של סטלין הם התנגדו לתוכניות של האנרכיסטים וחלק מהסוציאליסטים למימוש מיידי של מהפכה פרולטרית, ובמקום זאת דבקו בקו פרגמטי של מיקוד כל המאמצים לניצחון וטענו כי צעדים מהפכניים עלולים לפגוע במאמץ המלחמתי. הקומוניסטים פחדו כי קולקטיביזציה מלאה של הכלכלה והקמה מיידית של מדינה קומוניסטית יפגעו בתמיכה ברפובליקה מצד דמוקרטים וליברלים בספרד ומחוצה לה. הקומוניסטים היו מרכיב חשוב בחזית העממית, אך גם מקור לפחד וסלידה מצד מפלגות שמאל אחרות אשר חששו מההשפעה הסטלניסטית הגוברת בספרד ומפעולותיהם של הקומוניסטים נגד מתנגדיהם בתוך השמאל.
האנרכיסטים בספרד, שאוגדו במסגרת ה-CNT הוותיק ו-FAI הקיצוני ממנו, היו לאחת התנועות הבולטות בשנות המלחמה. הם האמינו בביטול כל סמכות או ממשלה, ובשנים שטרם המלחמה התנגדו לא רק לכוחות השמרניים בספרד, אלא גם לאנשי השמאל. אי השתתפותם בבחירות 1933 נתפסה כאחת מהסיבות לתבוסת השמאל בשנה זאת, ותמיכתם בחזית העממית בבחירות 1936 הייתה לאחד הגורמים הבולטים שהביאו לניצחון החזית. נאמנים לעקרונותיהם, על אף תמיכתם בה הם לא הצטרפו לחזית העממית וגם לא לממשלה הרפובליקנית. במלחמה תמכו האנרכיסטים בהוצאה מיידית לפועל של מהפכה, עובדה אשר הביאה את הממשלה הרפובליקנית לראות בהם מקור לחוסר יציבות המסכן את הניצחון במלחמה. למרות זאת, הם היוו חלק חיוני במיליציות הפרו-רפובליקניות, בעיקר בחודשים הראשונים של המלחמה.
קבוצות אחרות שתמכו בחזית העממית היו בדלנים קטלונים ובסקים. אלו ייחלו במשך שנים לאוטונומיה כלשהי לחבלים הבדלניים שלהם אשר נבדלו משאר ספרד מבחינה תרבותית, אתנית ולשונית. חלקם תמכו באוטונומיה כחלק מפדרציה ספרדית, ואחרים תמכו בהיפרדות מוחלטת ובעצמאות מדינית. אף שרבים מהבדלנים הזדהו אידאולוגית עם מפלגות השמאל הספרדיות ואף השתייכו לשורותיהן, רבים אחרים סלדו מהמסרים המהפכניים שלהם. בעיקר בחבל הבסקים הייתה האוכלוסייה שמרנית ודתית ברובה, אך עבור רובם לא היה זה מכשול לשיתוף פעולה עם השמאל. עם זאת, מיעוטם כן ראה בקו האנטי-דתי של חלק מהשמאל סיבה לתמוך בלאומנים, וכך למשל עשו כשליש מהבסקים.
| ארגונים פוליטיים בולטים המזוהים עם הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד> מפלגה.מפלגות החזית העממית | ארגונים פוליטיים בולטים המזוהים עם הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד> אידאולוגיה.מפלגות החזית העממית | ארגונים פוליטיים בולטים המזוהים עם הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד> חברים בולטים.מפלגות החזית העממית | ארגונים פוליטיים בולטים המזוהים עם הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד> שנת הקמה.מפלגות החזית העממית |
| --- | --- | --- | --- |
| מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) Partido Socialista Obrero Español | סוציאליזם, מרקסיזם, פרוגרסיביזם, אנטי-קלריקליזם | פרנסיסקו לרגו קביירו, חואן נגרין, אינדאלסיו פרייטו | 1879 |
| השמאל הרפובליקני (IR) Izquierda Republicana | רפובליקניזם, ליברליזם חברתי, אנטי-קלריקליזם, רדיקליזם | מנואל אסאניה, סנטיאגו קסארס קירוגה, חוסה חירל | 1934 |
| האיחוד הרפובליקני (UR) Unión Republicana | רפובליקניזם, פרוגרסיביזם, ליברליזם חברתי, אנטי-קלריקליזם | דייגו מרטינס בריו | 1934 |
| השמאל הרפובליקני של קטלוניה (ERC) Esquerra Republicana de Catalunya | בדלנות קטלנית, רפובליקניזם, סוציאליזם | ליואיס קומפאניס | 1931 |
| המפלגה הקומוניסטית של ספרד (PCE) Partido Comunista de España | קומוניזם, מרקסיזם, סטליניזם | חוסה דיאס, דולורס איברורי | 1921 |
| המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה (PSUC) Partit Socialista Unificat de Catalunya | בדלנות קטלנית, קומוניזם, מרקסיזם, סטליניזם |  | 1936 |
| המפלגה הגליסיאנית (GP) Partido Galeguista | בדלנות גליסיאנית, פציפיזם, ליברליזם חברתי, סוציאליזם |  | 1931 |
| המפלגה הסינדיקליסטית (PS) Partido Sindicalista | אנרכו-קומוניזם, סינדיקליזם | אנחל פסטנה | 1932 |
| מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי (POUM) Partido Obrero de Unificación Marxista | קומוניזם, מרקסיזם, טרוצקיזם | אנדראו נין, ג'ורג' אורוול | 1935 |
מפלגות מחוץ לחזית העממית
| הקונפדרציה של העבודה-פדרציית האנרכיסטים (CNT-FAI) Confederación Nacional del Trabajo | אנרכו-סינדיקליזם, אנרכו-קומוניזם, אינטרנציונליזם, מהפכנות | בואנוונטורה דורוטי | 1910 |
| המפלגה הלאומית הבסקית (PNV) Partido Nacionalista Vasco | בדלנות בסקית, דמוקרטיה נוצרית, שמרנות | חוסה אנטוניו אגירה | 1895 |
| השותפות הלאומית הבסקית (ANV) Acción Nacionalista Vasca | בדלנות בסקית, סוציאליזם, אנטי-קפיטליזם |  | 1930 |
דגל החזית העממית, שאיחדה את מרבית המפלגות הרפובליקניות
דגל ה-CNT-FAI, הארגון האנרכיסטי הגדול בספרד
דגל חבל הבסקים, אשר התגייס ברובו לצד הרפובליקני