אלינא פיצ'רסקי
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

בשנת 1987 החלה פיצ'רסקי ללמוד לתואר ראשון במדעי הרוח, עם התמקדות בפסיכולוגיה וההיסטוריה של המזרח התיכון, באוניברסיטת תל אביב, ועברה להתגורר בעיר. במקביל ללימודים החלה ללמד שיעורי מחול מזרחי מטעם אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה. השיעורים הפכו מהר מאוד לפופולארים ותפסו גם את תשומת הלב של העיתונים. באותן שנים גם המשיכה להופיע בעצמה על במות ובאירועים. אחד ממוקדי המופע הנפוצים שלה היה המועדון הטורקי "פאמי בבק" ביפו, שם הופיעה לצד תזמורת חיה שהובאה למקום מטורקיה. החשיפה למוזיקה הטורקית השפיעה על יצירותיה של פיצ'רסקי ונשזרה לסגנונה המחולי. כמו כן, באותה התקופה הוזמנה פיצ'רסקי על ידי השגרירות האמריקאית להופיע בסדרת אירועי תרבות של הכח הרב לאומי בסיני, שבמצרים.
מסוף שנות ה-80 פיצ'רסקי נסעה פעמים רבות למצרים ובמיוחד לקהיר כדי ללמוד ולהכיר לעומק את התרבות המקומית. בביקוריה במדינה הקפידה לבקר גם מעצבי תלבושות אותנטיים וללמוד אצל מורים מקומיים נודעים כמו: מחמוד רדא (אנ'), מקים ומנהל להקת הפולקלור "רדא"; מוחמד חאליל, הכוריאוגרף של הרקדנית המפורסמת נגואה פואד (אנ'); רעיה חסאן, מנהלת פסטיבל ריקודי בטן "אהלן וסהלן"; מונה סעיד, רקדנית וכוכבת קולנוע מצרי; ועוד.
בשנת 1990, במסגרת כנס ריקודי בטן שהתקיים בירושלים שנערך ביוזמתה של פרופ' רחל מילשטיין, התקיימו סדנאות אמן של מורים ממצרים, מאירופה ומארצות הברית. בכנס זה התוודעה פיצ'רסקי לאמנים שהפכו בהמשך הדרך להיות מוריה, ביניהם: אלנה לנטיני, סרינה וילסון והאמן איברהים פאראח, מו"ל ועורך המגזין "ערבסק". בשנת 1993 נסעה לניו יורק כדי ללמוד אצלו.
בשנת 1991 החלה פיצ'רסקי ללמוד תואר שני בתרפיה בהבעה וביצירה באוניברסיטת לסלי האמריקאית. היא למדה בשלוחתה בישראל ובבוסטון שבארצות הברית, והתמחתה בטיפול בתנועה. עבודת התזה שלה עסקה באיכויות הטיפוליות של המחול המזרחי, תחום שנחשפה אליו מאז שהחלה ללמוד בעצמה את הריקוד וגם כשלימדה אותו. את הפרקטיקה הטיפולית במסגרת לימודיה עשתה בטיפול הבעתי בתנועה ומחול עם קבוצות של נשים במצוקה במסגרת פרויקט "יחדיו".
בשנת 1996 יצרה פיצ'רסקי את יצירתה הבימתית העצמאית הראשונה, "הרמון של אישה אחת", שעלתה בבכורה בתיאטרון צוותא, שבתל אביב. המופע עסק בפניה השונות של הנשיות באמצעות גילום דמויות נשים הדרות יחדיו וכולן למעשה הן אישה אחת. המופע שילב תזמורת ערבית אותנטית שבראשה עמד נגן הדרבוקה סאלח היבי. לאחר שיתוף הפעולה ביצירה, היבי הפך לשותף מרכזי ביצירותיה של פיצ'רסקי והם עובדים ביחד עד היום. "הרמון של אישה אחת" היה מופע המחול המזרחי היצירתי הראשון שהופיע על במות הממסד האמנותי בישראל. דרכו אל הבמה לא הייתה קלה, ורק לאחר שהעיתונות והקהל הראו התעניינות במופע, פיצ'רסקי הציגה אותו במרכז סוזן דלל. כך למשל, ירמי פינקוס כתב על העבודה בעיתון העיר: "היכולות הטכניות שלה [של פיצ'רסקי] וירטואוזיות. המחול שלה חושני. היא בונה כוריאוגרפיות אישיות ואינטליגנטיות המתעצמות בעזרת התזמורת הסוחפת." בהמשך המופע גם הוזמן לפסטיבל הקיץ של סוזן דלל. מאוחר יותר הפך המוסד האמנותי לאולם הבית של פיצ'רסקי.
באפריל 1996 הוזמנה פיצ'רסקי להופיע בפסטיבל "Cirkus Prinsessan Festival" בסטוקהולם, שבשוודיה, שהוקדש לנסיכה כריסטינה, אחות המלך. הפרמיירה של הפסטיבל התקיימה בנוכחות כל בית המלוכה ושודרה בשידור חי בערוץ הסקנדינבי המרכזי.
בשנת 1997 הצטרפה פיצ'רסקי כחברה לעמותת הכוריאוגרפים.
בשנת 1998 שימשה כסולנית ב"להקת כרמון" ביצירה המקורית "תמנע" על פי סיפור מאת דוד פרישמן. היא הוזמנה לתפקיד על ידי הכוריאוגרף ומנהיג הלהקה יונתן כרמון. במסגרת המופע היא גילמה את דמותה של תמנע במחול מזרחי, והשתתפה בסיבוב ההופעות עם הלהקה ברחבי הארץ ובהופעה ייצוגית בתערוכת האקספו בליסבון, שבפורטוגל, באותה השנה.
בשנים 1999 ו-2000 הוזמנה פיצ'רסקי על ידי מרכז סוזן דלל לנהל אמנותית את ההפקות "רוקדים מזרח" ו"אגן של שושנים".
בשנת 1999 יצרה יחד עם אמנית הפלמנקו נטע שיזף את המופע "מורנה אמורה", שמתאר דיאלוג נשי בין המחול המזרחי לפלמנקו ומפגיש בין התרבות הערבית לבין התרבות הספרדית. הפרימיירה של המופע עלתה ב"פסטיבל אישה" בתיאטרון חולון, בחודש מרץ באותה השנה. היצירה הופיעה במשך 20 שנים על במות מרכזיות, אירועי תרבות ופסטיבלים רבים בישראל וברחבי העולם, וזכתה לביקורות משבחות רבות. בין המקומות בהן היא הופיעה: הפקה אירופאית חגיגית לרגל המעבר למילניום החדש בסן מוריץ – שווייץ בדצמבר 1999, "פסטיבל ישראל" בירושלים ביוני 2000,"פסטיבל המחולות כרמיאל" בשנים 2000–2001, "פסטיבל האביב" שבקייב אוקראינה 2001, "חשיפה בינלאומית" במרכז סוזן דלל 2002, "פסטיבל מחולוהט" בסוזן דלל בחודש אוגוסט 2001–2004, ופסטיבל "ביולו" באיסטנבול שבטורקיה בשנת 2004. כמו כן, המופע גם יצא לסיבוב הופעות וסדנאות בארצות הברית בשנים 2004 וב-2006, ובשנת 2013 אף הופיע בפסטיבל הבינלאומי BDC בנינגבו – סין.
בשנת 2002 יצרה את המופע "געגועים ללולו", העוסק באחת מהדמויות מהמופע "הרמון של אישה אחת". גם בהפקה הזו נמשך שיתוף הפעולה בין פיצ'רסקי לתזמורת האותנטית. היצירה הופיעה עד 2005 בעיקר במרכז סוזן דלל, במוסדות תרבות ברחבי הארץ, וגם הוצגה בפסטיבל "חשיפה בינלאומית".
במקביל לעבודה על המופע צילם אותה הבמאי אבי נשר לסרטו הדוקומנטרי "אוריינטל" שיצא לאקרנים שנה מאוחר יותר. במסגרת הצילומים לסרט תיעד נשר את פיצ'רסקי והנגנים בעבודתם. בסרט, עשייתם מוצגת לצד סדרת שיחות עם פוליטיקאים ישראלים ופלשתינאים, בעקבות קריסת שיחות השלום הישראליות-פלשתינאיות בקמפ-דויד בשנת 2000. הסרט זכה בפרס "רוח החופש" והוצג בפסטיבלים ברחבי העולם.
בשנת 2005 יצרה את "דלישס", וב-2006 את "דהב", שני מופעי יחיד בליווי תזמורת אותנטית שעלו במרכז סוזן דלל.
בשנת 2008 יזמה פיצ'רסקי את ערב מופעי המחול "טורקיז וארגמן",מסגרת שמזמינה מדי שנה רקדנים ויוצרים להגיש עבודות שעוסקות במחול המזרחי המסורתי, בפולקלור ובפרשנויות עכשוויות ואישיות למחול המזרחי. המיזם נחשב לפרויקט הדגל של פיצ'רסקי בתחום המחול המזרחי, ומהווה עד היום אמצעי לקידום ופיתוח הז'אנר בישראל. ערב הבכורה של המיזם התקיים במרכז סוזן דלל באוגוסט 2008, והוא ממשיך לייצר ערבים חדשים מדי שנה, וגם להופיע ברחבי הארץ. פיצ'רסקי משמשת כמנהלת האמנותית של הפרויקט וגם יוצרת במסגרתו כוריאוגרפיות להרכבים וסולניות. במסגרת העבודה על הפרויקט בשנת 2008, הקימה את הרכב המחול "המוזות של אלינא", שהופיע ביצירה חדשה באותו השם ב"טורקיז וארגמן" של אותה השנה.
בשנת 2010, בעקבות לידת בתה הבכורה שירז, יצרה את המופע "אום שירז" (מערבית: אמא של שירז). המופע עלה בבכורה במרכז סוזן דלל, ובמסגרתו יצרה פיצ'רסקי קטעי סולו עבור עצמה ומחולות שבוצעו על ידי ההרכב "המוזות של אלינא", ביניהן עבודת המחול "פאן פנאן".
בשנת 2013 הוזמנה פיצ'רסקי לנהל אמנותית את הפסטיבל הבינלאומי למחול מזרחי BDC, שהתקיים בנינגבו שבסין. בפסטיבל התקיימו כיתות אמן רבות של אמנים מובילים בתחום, ביניהם: פיפי עבדו (אנ'), יוסרי שריף, רייצ'ל ברייס (אנ'), טיטו סייף ודידם קינלי (אנ'). גם פיצ'רסקי לימדה את שיטתה בכיתת אמן בפסטיבל, והופיעה בכוריאוגרפיה לסולו תופים ובדואט עם האמנית נטע שיזף (מתוך המופע "מורנה אמורה").
בין השנים 2013 – 2019 הוזמנה ללמד ולהופיע בכנסים ופסטיבלים למחול מזרחי ברחבי העולם, ביניהם הפרויקט של סימונה גוזמן MEDITERRANEAN DELIGHT FESTIVAL.
בשנת 2019 יצרה את עבודת המחול "טביעי" (מערבית: טבעי). היא נוצרה בעקבות חקירה של תנועתיות ריטואלית וטראנס מעולמות המזרח, מוטיבים שמופיעים רבות ביצירותיה של פיצ'רסקי. היצירה הנוכחית נוצרה בהשראת טקסי גירוש שדים והזדככות. הפרימיירה של העבודה התקיימה באוגוסט 2019 במרכז סוזן דלל במסגרת "TEL AVIV DANCE" כחלק מהמיזם טורקיז וארגמן. היא עלתה שוב ב-2021 ב"פסטיבל סמילנסקי" וגם במרכז תרבות סביון וב-2022 בהיכל התרבות כרמיאל.
במקביל לעשייתה הבימתית ולהוראה, השתתפה פיצ'רסקי בתוכניות תרבות ואירוח רבות בטלוויזיה, בפרסומות, בתפקידי רקדנית בסרטים ("זוהר" 1993, "סיפור חצי רוסי" 2006) וכן בסרטים תיעודיים (Dance of life" 2001", "אוריינטל" 2003).