stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל מאה
גיל מאה בעת העתיקה

הערכות של תוחלת החיים בעת העתיקה הן נמוכות בהרבה בהשוואה לערכים מודרניים, בעיקר בגלל כמות מקרי המוות הרבה בגילי ינקות וילדות. אלה שצלחו את שנות הילדות הראשונות היו בעלי סיכוי רב יותר להגיע לגיל מבוגר יחסית. ההגדרה של מה נחשב ל"גיל מבוגר" או ל"להיות זקן" ניכר שלא השתנתה משמעותית מאז ימי קדם. לרוב קו הזקנה סומן באזור גיל 60 או 65 שנים. בתהילים צ' י' נאמר: ”יְמֵי-שְׁנוֹתֵינוּ בָהֶם שִׁבְעִים שָׁנָה, וְאִם בִּגְבוּרֹת שְׁמוֹנִים שָׁנָה--
וְרָהְבָּם, עָמָל וָאָוֶן:”, משמע תוחלת החיים הטבעית עומדת על 70 שנים, ובמקרים מיוחדים על 80 שנים.
סקירה של תוחלת החיים בגברים על פי מילון אוקספורד הקלאסי, שכלל התייחסויות נבחרות לדמויות שצברו משמעות היסטורית, מעלה כי תוחלת החיים החציונית עמדה על 72 שנים, וכי האישים חיו בין 32 ל-107 שנים. הסקירה בחנה 128 גברים שנולדו החל מלפני 100 לפנה"ס. לשם השוואה, דמויות גבריות שנכנסו למילון צ'יימברס הביוגרפי ואשר נפטרו בין השנים 1900 ו-1949, הציגו תוחלת חיים חציונית של 71.5 שנים, והם חיו בין 29 ל-105 שנים.
כותב המחקר, שפורסם בשנת 1994, הסיק כי רק במחצית השנייה של המאה ה-20, ההתפתחויות הרפואיות אפשרו את הארכת תוחלת החיים עבור אותם אלה שהגיעו לבגרות.
התייחסויות מהימנות לדמויות שחצו את גיל 100 בעת העתיקה הן נדירות למדי, אך קיימות. לדוגמה, פליניוס הזקן טען כי טרנטיה, רעייתו של קיקרו, חיה משנת 98 לפנה"ס ועד לשנת 6 לספירה, כך שנפטרה בגיל 104. תיארוכים מלכותיים של מונרכים מעידן הברונזה ידועים לשמצה כבלתי אמינים; כך למשל נטען לעיתים כי השליט המצרי פפי השני מהשושלת השישית, חי בערך בין השנים 2278 לפנה"ס ו-2184 לפנה"ס, ובסך הכל חי ומלך 94 שנים. מקורות חלופיים טוענים כי מלך במשך 64 שנים בלבד.
אדד-גופי מחרן, אמו של המלך האחרון של האימפריה הנאו-בבלית נבונאיד, חיה בין השנים 648 לפנה"ס ו-544 לפנה"ס – בסך הכל 104 שנים, זאת על פי תעודה אוטוביוגרפית.
דיוגנס לארטיוס, בן המאה השלישית לספירה, נתן את אחת מהדוגמאות המוקדמות ביותר המתקבלות על הדעת מבחינה מדעית בעניין גיל 100. לדבריו, האסטרונום היפרכוס מניקיאה אימת כי הפילוסוף דמוקריטוס מאבדרה (נולד ב-460 או 470 לפנה"ס, נפטר ב-360 או 370 לפנה"ס), חי כ-109 שנים. כל יתר העדויות הקדומות בעניין דמוקריטוס מסכימות כי הוא חי לפחות 90 שנים. בניגוד לכל היגיון מדעי, היה זה אפימנידס מכרתים שנאמר כי חי 154, 157 ואף 290 שנים, תלוי במקור.
פילוסופים יוונים אחרים בני העת העתיקה נחשבו כמי שחצו את גיל 90. עמם נמנים קסנופנס מקולופון (נולד ב-570 או 565 לפנה"ס, נפטר ב-475 או 470 לפנה"ס); פירו מאליס (נולד בערך ב-360 לפנה"ס, נפטר בערך ב-270 לפנה"ס) וארטוסתנס מקירנה (נולד בערך ב-285 לפנה"ס, נפטר בערך ב-190 לפנה"ס).
נטען כי הוסיוס מקורדובה, האיש אשר שכנע את קונסטנטינוס הגדול לזמן את ועידת ניקיאה, חי עד גיל 102. תיעוד נדיר של אדם מן היישוב שחצה את גיל 100 ניתן למצוא על פני מצבתו של ותיק הצבא יוליוס ואלנס (נכתב שם: "VIXIT ANNIS C", ובלטינית: "חי כמאה שנים").
בימי הביניים ניתן למצוא את המקרה של אלברט אצו השני, המארקגראף השני של מילאנו, שנפטר בשנת 1097, ודווח על ידי ברנולד מקונסטנץ כמי שחצה את גיל 100 ("iam maior centenario").
מחקר

במאה ה-21 מחקרים על אנשים שהגיעו לגיל מבוגר תופסים תאוצה, ומחקרים קליניים וכלליים באוכלוסייה נערכו בצרפת, הונגריה, יפן, איטליה, פינלנד, דנמרק, ארצות הברית וסין. בני מאה ומעלה הם פלח אוכלוסייה שצומח בקצב מהיר ברוב העולם המפותח. עד לשנת 2030 צפויים להיות כמיליון בני מאה ומעלה ברחבי העולם. מפקד אוכלוסין משנת 2010 בארצות הברית מצא שיותר מ-80 אחוזים מבני המאה במדינה הם נשים.
מחקרים שהתבצעו באיטליה מצביעים על כך שלבני מאה בריאים יש רמות גבוהות של ויטמין A ושל ויטמין E, ומראים שהוויטמינים האלו היו חלק מהגורמים לאריכות הימים שלהם. מחקרים אחרים סתרו את הטענה, ומצאו שהתיאוריה אינה חלה על בני מאה מסרדיניה, שסביר להניח שגורמים אחרים ממלאים תפקיד משמעותי יותר באריכות החיים שלהם.
מחקר שנערך בפולין הראה שבהשוואה לנשים צעירות ובריאות, בתאי דם אדומים של בני מאה שחיו באזור שלזיה הייתה נוכחות גבוהה משמעותית של גלוטתיון רדוקטז (אנ') ושל קטלאז. לעומת זאת, הכמות של ויטמין E לא הייתה גבוהה בצורה מובהקת. גם מחקר שבוצע בדנמרק תמך בממצא לגבי הפעילות המוגברת של גלוטתיון רדוקטז בתאי הדם האדומים של בני מאה. במחקר נמצאה קורלציה חיובית בין כמות האנזים לבין יכולת התפקוד הקוגניטיבית של בני המאה שנבדקו.
מחקר אחר מצא שמספר תאי הדם הלבנים מסוג לימפוציט B גדול מהרגיל אצל צאצאים של בני מאה. כמו כן, ידוע כי לצאצאים של אדם שהגיע לגיל מופלג יש סיכוי גדול יותר לחיות חיים ארוכים בבריאות טובה. הסיבה לכך לא ידועה בוודאות, אך נראה כי הגנטיקה היא שחקן מרכזי בתחום. מחקרים שנערכו באופן גלובלי על בני מאה בכל העולם מצאו כי וריאציה בגן FOXO3A (אנ') היא בעלת השפעה חיובית על תוחלת החיים של בני אדם. המוטציה נמצאת לעיתים קרובות יותר באנשים שחיים עד גיל 100 ומעלה.
על פי תומאס פרלס, ראש המחקר הנערך על בני 100 באוניברסיטת בוסטון, גברים ונשים שמגיעים לגיל 100 נוטים להיות בעלי אישיות מוחצנת. בני מאה יהיו לרוב מוקפים בחברים, ויתחזקו היטב קשרים עם קרובי משפחה. בנוסף, נמצא שלרובם תהיה הערכה עצמית גבוהה. מחקרים מסוימים מצביעים על כך שצאצאים של בני מאה נוטים להזדקן בבריאות טובה יותר מאשר בני גילם.
תיקון DNA

במסגרת מחקר שנעשה על תאים לימפוציטים שנלקחו מדגימות דם של בני מאה, התגלה כי בתאים הללו מתקיימת פעילות מפותחת של חלבון בשם PARP (אנ') שאחראי על תיקון ה-DNA. זאת בניגוד להיקף הפעילות בתאי דם שנלקחו מאנשים צעירים יותר (בני 20 עד 70). התאים מכילים מאפיינים ייחודיים שלא קיימים בתאים שנלקחו מצעירים - מנגנון תיקון ה-DNA לאחר נזק של חמצון  {\ce {H_2O_2}}, וכמות גדולה של PARP הנמצאת בהם.
פעילות PARP שנמדדה בתאי דם לבן של שלושה עשר מיני יונקים הייתה קורלטיבית לתוחלת החיים של המין. ממצאים אלו מצביעים על כך שתיקון DNA באמצעות החלבון PARP תורמת לאריכות החיים של בני מאה, בהתאם לתיאוריית נזקי ה-DNA בהזדקנות (אנ').
מחקר ביולוגי ביפן

מומחים רבים מייחסים את תוחלת החיים הגבוהה ביפן לדיאטה היפנית האופיינית, אשר דלה במיוחד בפחמימות פשוטות ומזוקקות, כמו גם להיגיינה. מספר האנשים שחצו את גיל 100 ביחס לאוכלוסייה הכללית היה בשנת 2010 כ-114% יותר גבוה במחוז שימאנה בהשוואה לממוצע הלאומי ביפן. במחוז אוקינאווה, יחס זה היה גבוה יותר ב-92%. שם, הראו מחקרים, ישנם חמישה גורמים שתרמו למספר הגדול של בני 100 ומעלה:
דיאטה עשירה בדגנים, דגים וירקות, ודלה בבשר, ביצים ומוצרי חלב
חיים עם מעט מתחים (נכון גם לאוכלוסיית יפן בכללותה)
קהילה תומכת שבה הקשישים אינם מבודדים ומטופלים היטב
רמות גבוהות של פעילות, המתאפיינת בעבודה עד גיל מבוגר בהשוואה למדינות אחרות, ודגש רב יותר על פעילויות כגון הליכה וגינון
רוחניות ממנה נגזרת תחושת ייעוד וכן השתתפות בפעילויות רוח ותפילה, כל אלה מקלות את ההתמודדות עם מתח ובעיות
על אף שגורמים אלה שונים מאלה שהוזכרו במחקר קודם, הוכח כי בתרבות אוקינאווה יש להם חשיבות בכל הקשור לכמות הגדולה של בני 100 ומעלה.
מחקר היסטורי בדרום קוריאה מצא כי 3% מבין הסריסים בחצר הקיסרות הגיעו לגיל 100, וכי תוחלת החיים שלהם הייתה ארוכה בממוצע של כ-14 עד 19 שנים בהשוואה לגברים בלתי מסורסים.
מחקר ביולוגי ביפן > המחלוקת ביפן

בשנת 2010, מספר בני ה-100 ומעלה ביפן עמד במרכזו של דיון ציבורי. זאת בעקבות סדרה של דיווחים שהראו כי מאות אלפי קשישים "נעלמו" ברחבי המדינה. מותם של בני 100 רבים לא דווח לרשויות ובכך הטיל צל על המוניטין הלאומי היפני ככזה שמאופיין באוכלוסייה גדולה של בני 100 ומעלה.
ביולי 2010, סוגן קאטו שחצה את גיל 100 זכה לתואר "הגבר המבוגר ביותר בטוקיו", וזאת בגיל 111. אולם נמצא כי קאטו נפטר 30 שנה לפני כן. גופתו נמצאה חנוטה במיטתו, וכפועל יוצא החלה חקירת משטרה לגבי קשישים שדווח כי הגיעו לגיל 105 ומעלה. לאחר גילוי זה, משרד המשפטים היפני מצא כי לפחות 234,534 יפנים אחרים שדווחו כבני 100 ומעלה "נעלמו", והחל אחריהם חיפוש חובק עולם החל מראשית אוגוסט 2010.
מחקרים אפיגנטיים

באמצעות מדידת הגיל הביולוגי של רקמות שונות שנלקחו מאנשים שהגיעו לגיל מאה, חוקרים יכולים לנסות לאתר רקמות המוגנות מפני השפעות הזדקנות. על פי מחקר שהתבצע על שלושים חלקי גוף שונים של בני מאה ושל קבוצת בקרה, הצרבלום הוא אזור המוח הצעיר ביותר (ונראה שגם חלק הגוף הצעיר ביותר) בקרב בני מאה. באמצעות בדיקת סמן אפיגנטי של גיל הרקמה הנקרא "שעון אפיגנטי (אנ')", נמצא שאצל אנשים שחיו עד גיל מופלג, גילו הביולוגי של הצרבלום צעיר בערך ב-15 שנים מגילם האמיתי. הממצאים יכולים להסביר מדוע הצרבלום מציג פחות סימנים נוירופתולוגיים של דמנציה הקשורה לגיל, בהשוואה לאזורים אחרים במוח.
בנוסף, הגיל האפיגנטי של צאצאיהם של נבדקים שהגיעו לגיל 105–109 שנים נמוך מהגיל של קבוצת ביקורת תואמת גיל. הפרש הגילים הוא 5.1 שנים בתאים שנדגמו מהדם.
אזכורים במדיה

אנשים שהגיעו לגיל מאה הם לעיתים קרובות נושא לכתבות חדשותיות, כאשר אלו מתמקדות לרוב בעצם הגעתם לגיל מופלג. במקביל לחגיגות יום ההולדת האופייניות, הפרסומים מספקים לחוקרים ולהיסטוריוני תרבות ראיות לגבי האופן שבו שאר החברה תופסת את האוכלוסייה המבוגרת.
הזקן בן המאה שיצא מהחלון ונעלם וספר ההמשך הזקן בן המאה ואחת שחשב שהוא חושב יותר מדי, מאת הסופר השוודי יונס יונסון, מתארים את הרפתקאותיו הבלתי רגילות של קשיש שחצה את גיל 100. ספרים אלה שזורים באירועים היסטוריים להם היה עד, לכאורה, גיבור הספר.
ישראלים שחצו את גיל מאה וחיים כיום

המנצח לסלו רוט (נולד ב-1920)
אלוף בדימוס דן טולקובסקי (נולד ב-1921)
המתמטיקאי, חתן פרס ישראל, פרופ' שמואל אגמון (נולד ב-1922)
הצלם אליהו רומנוב (נולד ב-1922)
הצייר והפסל אברהם נוחם (נולד ב-1923)
מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, פרופ' יעקב מנצ'ל (נולד ב-1923)
השחקנית רות גלר (נולדה ב-1923)
העיתונאי ושחקן הקולנוע וולטר בינגהם (נולד ב-1924)
מומחית התפלת המים, כלת פרס ישראל, פרופ' אורה קדם (נולדה ב-1924)
אלוף בדימוס עמוס חורב (נולד ב-1924)
המשורר אנדד אלדן (נולד ב-1924)
הגנאלוגית אסתר רמון (נולדה ב-1924)
הגאוגרף פרופ' יעקב מעוז (נולד ב-1924)
הפיזיקאי חתן פרס ישראל פרופ' יגאל תלמי (נולד ב-1925)
אשת החינוך רחל רבין (נולדה ב-1925)
חציית גיל 110

Supercentenarian הוא אדם שהגיע לגיל 110 - גיל שמגיעים אליו רק אחד מכל 1000 אנשים שהגיעו לגיל 100.
אנשים שמגיעים לגיל 115 הם נדירים אף יותר. נכון לינואר 2025 ישנן 3 נשים חיות שגילן מעל 115 - אינה קנבארו לוקאס, את'ל קאתרהם ואוקאגי היאשי.
ראו גם

אנטי-אייג'ינג
רשימת האנשים המבוגרים ביותר שתועדו
אזור כחול
לקריאה נוספת

Tina Koch, Debbie Kralik, Charmaine Power, 100 Years Old: 24 Australian Centenarians Tell Their Stories, Camberwell, Vic: Viking, 2005, ISBN 0-670-02872-X
Free Spirit

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
Allmusic: 
Free Spirit (בעברית: רוח חופשית) הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמרת-יוצרת הוולשית בוני טיילר. האלבום יצא לאור בשנת 1995, על ידי חברת התקליטים איסט ווסט רקורדס, וב-26 במרץ 1996, יצא מחדש. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-22 במצעד האלבומים שבנורווגיה.
רקע וביקורות

האלבום הופק על ידי אומברטו גטיקה, סטיוארט אמרסון, דייוויד פוסטר, סימון פרנגלן, אנדי היל, כריסטופר ניל, סטיבן רינקוף, ג'ים סטיינמן וצ'ארלס ווסול. מתוך המהדורה המחודשת יצא הסינגל "Limelight", אשר לא זכה להצלחה לה זכו שלושת הסינגלים שיצאו לפניו.
עבור האלבום הקליטה טיילר מחדש את הלהיט "Bridge over Troubled Water".
סיבוב הופעות

במטרה לקדם את האלבום, יצאה טיילר לסיבוב ההופעות השלישי שלה "Free Spirit Tour". סיבוב ההופעות החל ב-1 באפריל 1996 והסתיים ב-11 במאי באותה השנה.
רשימת רצועות

| Free Spirit> מס' | Free Spirit> שם | Free Spirit> משך | Free Spirit>  | Free Spirit>  | Free Spirit>  | Free Spirit>  | Free Spirit>  | Free Spirit>  | Free Spirit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Nothing to Do with Love  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | You're the One  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Making Love Out of Nothing at All  | 7:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Given It All  | 5:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | What You Got  | 5:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Bridge over Troubled Water  | 4:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Time Mends a Broken Heart  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Driving Me Wild  | 5:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Sexual Device  | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Make It Right Tonight  | 5:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | All Night to Know You  | 5:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Forget Her  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Two Out of Three Ain't Bad  | 8:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Sexual Device (מיקס מאת וארי)   | 5:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 75:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| Free Spirit — מהדורה מחודשת> מס' | Free Spirit — מהדורה מחודשת> שם | Free Spirit — מהדורה מחודשת> משך | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  | Free Spirit — מהדורה מחודשת>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Limelight (פתיחה)   | 5:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Nothing to Do with Love  | 4:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You're the One  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Making Love Out of Nothing at All  | 7:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Given It All  | 5:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | What You Got  | 5:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bridge over Troubled Water  | 4:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Time Mends a Broken Heart  | 3:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Driving Me Wild  | 5:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Sexual Device  | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Make It Right Tonight  | 5:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | All Night to Know You  | 5:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Forget Her  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Two Out of Three Ain't Bad  | 8:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 75:14 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1995)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1995)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1995)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 43 |
|  נורווגיה | VG-lista | 22 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 39 |
בית הגמלים

| --- | --- |

בית הגמלים, 2013
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°04′06″N 34°46′14″E﻿ / ﻿32.0682°N 34.77045°E﻿ / 32.0682; 34.77045
 תבנית:לשוניות2
 
בית הגמלים או בית שמואל לוי הוא בית מגורים ברחוב נחלת בנימין 13 בתל אביב, המעוטר באריחי קרמיקה שיוצרו בבצלאל, ועליהם איורים המאפיינים את אסכולת ארץ ישראל שרווחה באותה העת, כגון רועי צאן ואורחות גמלים, שהעניקו לבית את שמו. המבנה כולל אלמנטים נוספים האופייניים לסגנון האקלקטי, כגון תבליטים מעוטרים, מעקות מסוגננים וחלונות בעלי סיומת בצורת קשת.
הבניין מיועד לשימור.
הבניין נבנה בשנת תרפ"ו (1926) על פי תכנונו של האדריכל דב הרשקוביץ.
בעלי הבניין היו פורטונה ושמואל לוי שהגיעו ארצה מפלובדיב שבבולגריה. לוי התפרנס ממחצבת חצץ שניהל באזור הר-טוב. לזוג לוי היו שני ילדים ויחד איתם גרו בבית גם הוריו של שמואל.
הרשקוביץ בנה את הבניין בצורת האות ח, עם פתח בחזית אשר שימש קיצור דרך להולכי רגל מרחוב נחלת בנימין  לרחוב אלנבי וממנו לרחוב בלפור. הרשקוביץ קרא לכך פסאז', וכיאה לו נפתחו חנויות משני צידיו וזכה לשם "פסז" לוי’.
לבניין שלוש קומות וגג שטוח. קומת הקרקע משמשת למסחר, כמרבית הבתים ברחוב, והיא מופרדת בכרכוב משתי הקומות העליונות, שבהן דירות למגורים.
בשתי הקומות העליונות שבחזית, הפונה לרחוב נחלת בנימין, ישנם שני אגפים בולטים סימטריים. בכל אחד מהם נקבע חלון מלבני (בקומה השנייה), מעליו תמונה באריחי קרמיקה ומעליה (בקומה השלישית) חלון בעל סיומת מעוגלת; אלה יוצרים בכל צד יחידה חזיתית אחת, שקצה הגג בה מודגש על ידי בָּלוּסטרָדות (מעקות עמודים). פנימה מן היחידות החזיתיות ישנן שתי מרפסות בעלות מעקה ברזל מסוגנן, וביניהן, מעל הכניסה הראשית, משובצת תמונת קרמיקה מלבנית מוארכת.
עבודות הקרמיקה הבולטות מתוצרת "בצלאל" (בעיצובו של זאב רבן, שאחרות כמותן עיטרו בשנות ה-20 את בתיה של תל אביב הקטנה), מעניקות לבית צביון מזרחי. נושאיהן שאובים מהנוף הארצישראלי.
באריחי קרמיקה שנקבעו משני צדי החזית מצוירות תמונות זהות של רועה צאן בסגנון הצלליות הבצלאלי נוסח ליליֶין או רַבָּן, עם אורנמנטיקה מזרחית כעיטור משני.
במרכז החזית, מעל הכניסה הראשית, קבוע האריח המרכזי, ועליו כתובת הבניין: "בית לוי – תרפ"ו" (שם בעל הבית ושנת הבנייה). משני צדיו מונחים באופן סימטרי אריחי קרמיקה שעליהם מצוירת אורחת גמלים וחמורים, המעוטרת בדגם של רימונים.
בעורפו של הבניין היה במקור מגרש ריק, אולם כבר בשנת 1931 הוקם בו מבנה שקיבל את הכתובת אלנבי 74 וכיוון שבכך נחסם המעבר, נסגר גם המעבר בחזית בית הגמלים והפך לחנות נוספת.
לוי מכר את הבניין בשנת 1933 ליעקב אברמוביץ וב-1936 נמכר שוב לאריה מסינג.
את הנכס רכשה ברגו מקבוצת ברגו הון השקעות בע"מ, חברה יזמית המתכוונת לבצע שימור מקיף למבנה.
לקריאה נוספת

נתן הרפז, 'מ'בתי חלומות' ל'בתי קופסאות' - המהפך האדריכלי של שנות השלושים בתל-אביב', בתוך: מרדכי נאור (עורך), תל אביב בראשיתה: 1909–1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד 1984, עמ' 99.
בתיה כרמיאל, בהשתתפות עדינה מאיר-מריל ואליק מישורי, אריחים מעטרים עיר: קרמיקה "בצלאל" בבתי תל-אביב, 1923–1929, תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, תשנ"ז 1996, 137.
יעקב שביט וגדעון ביגר, ההיסטוריה של תל-אביב, כרך א: משכונות לעיר (1909-1936), תל אביב: רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשס"א 2001, עמ' 238.
איאן פולסטון-דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1958 (בן 66) Flint, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 פרופיל ב-IMDb
 
איאן פולסטון-דייוויס (באנגלית: Ian Puleston-Davies; נולד ב-6 בספטמבר 1958) הוא שחקן ותסריטאי ולשי. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד המלך ת'יסל בסדרה "Ben & Holly's Little Kingdom" ובתפקיד אוון ארמסטרונג באופרת הסבון של רשת ITV "קורוניישן סטריט" בה הופיע בין 2010 ל-2015.
ביוגרפיה

פולסטון-דייוויס נולד בפלינט שבצפון ויילס.
קריירה

הוא כיכב בסדרת הדרמה "וינסנט" לצדו של ריי וינסטון, ובסרט הטלוויזיה "Ghostboat" יחד עם דייוויד ג'ייסון. עוד שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הפשע "Conviction" ובסדרה "Funland" של ערוץ BBC Three.
הוא השתתף בסדרות דרמה כגון "הולבי סיטי", "The Bill", "הוליאוקס" ו"ברוקסייד". עוד שיחק בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות בהן "הנוכלים", "חיים על מאדים", "דיאל ופסקו", "עדות אילמת", "אני אלן פרטרידג'" ו"עיר מקלט". ב-2007 כיכב בדוקו-דרמה "Richard Is My Boyfriend" של ערוץ 4.
ב-2009 לוהק פולסטון-דייוויס לדבב את המלך ת'יסל בסדרת האנימציה לילדים "Ben and Holly's Little Kingdom".
באוקטובר 2010 החל לגלם את דמותו של צ'ארלי פישר בעונה השישית של סדרת הדרמה "דרך ווטרלו" של ערוץ BBC One.
ב-2010 הצטרף פולסטון-דייוויס לתפקיד קבוע באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" לתפקיד אוון ארמסטרונג. בנובמבר 2014 עזב את הסדרה והופעתו האחרונה על המסך הייתה באפריל 2015.
ב-2005 היה שותף לכתיבה של הדרמה "אהבה מפוצלת" (Dirty Filthy Love) המבוססת על התמודדותו עם הפרעה טורדנית-כפייתית. הסרט זכה בפרס הדרמה של Royal Television Society, והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר.
פולסטון-דייוויס הוא פטרון של Red Dot Drama, סדנת משחק שהקימה הלנה ליטל, חברתו מבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. הוא פטרון גם של ארגון CALM Centre המספק שירותי ייעוץ וטיפול לקהילת הארלו וסביבותיה.
חיים אישיים

פולסטון-דייוויס חי באדג'וורת', לנקשייר, עם בת זוגו סו, ושני ילדיהם, מגי וצ'ארלי.
תפקידים בתיאטרון

"הטחנה על הנהר פלוס" (1994) – תיאטרון Shared Experience
הדודה של צ'ארלי (1994) – תיאטרון רויאל אקסצ'נג'
(1995) She Stoops to Conquer – תיאטרון בריסטול אולד ויק
(1995) A Passionate Woman – תיאטרון הקומדיה
(1998) Lebenstraum – תיאטרון The King's Head
(2009) Everyone Loves a Winner –– תיאטרון רויאל אקסצ'נג'
הערות שוליים

↑  Mainwaring, Rachel (22 באוגוסט 2010). "Puleston-Davies: My battle to beat OCD". Media WalesOnline. Media Wales Ltd. נבדק ב-2 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ian Puleston-Davies joins Waterloo Road
↑  "Bafta TV Awards 2005". BBC. 17 באפריל 2005. נבדק ב-22 בספטמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Crawford, Sue (2 באפריל 2014). "Coronation Street star Ian Puleston-Davies: 'How fellow cast members help me control my OCD on set'". Mirror. נבדק ב-1 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011066230  VIAF: 170339020   WorldCat (עם VIAF): 170339020
מנו מרטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באפריל 1874 קאפושוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1928 (בגיל 54) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 כינוי:  Árva Pál 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מעסיק:  נאג'ווארד 
 
מנו מרטון (שמו הבדוי היה פאל ארווה; בהונגרית: Marton Manó; קאפושוואר, 4 באפריל 1874 – בודפשט, 22 בדצמבר 1928) היה עיתונאי, עורך עיתון, משורר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

מנו מרטון נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל מרטון, בעל הפונדק ושל צציליה פישר. כבר בגיל צעיר היה כתב של היומון "יומן פץ'", ומאז 1897 היה העורך של היומון נאג'ווארד (Nagyvárad) שהיה יומון חברתי וכלכלי בין 1870 לבין 1944. הוא השיק את העיתון היומי שלו ב-1912 למעשה ייסד את "אוי נאג'ווארד" (נאג'ווארד החדשה) שלימים שמר על אופיו הצבעוני והזריז גם כ"עיתון הערב של נאג'ווארד". ב-1902 היה לו ויכוח מתוקשר עם אנדרה אדי שמהותו לא נמסר. ב-1912 ארגן את שביתת העיתונות הראשונה בהונגריה. מחזהו בן המערכה האחת הוצגה על ידי "האגודה הספרותית מחר" באוראדיה ב-20 במרץ 1909. עד לחתימת חוזה טריאנון (שניתק את אוראדיה מממלכת הונגריה), היה הכתב באוראדיה של היומון אשט.
אשתו הייתה מריה פאונץ, בתם של הסוחר שמואל פאונץ ושל קרולינה דגן, אותה נשא לאישה ב-4 באפריל 1897, בדומבובאר. מנו מרטון הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
יצירתו

הניסיונות הספרותיים ראשונים של מרטון בשנות ה-90 של המאה ה-19 קיבלו ביטוי בעיתון "אַ הֵט" (A Hét) כלומר "השבוע" של יוז'ף קיש.
מחזותיו בשם "במגרש פתוח" (1909), "בְּנִי ההוסאר" (1910) ו"השמש זורחת בבית הכומר" (1914) הוצגו בתיאטרון סיגליגט באוראדיה והצגותיו הקטנות יותר הוצגו על ידי שחקנים חובבים.
מאמרו "הצנזורה הבימתית באוראדיה לפני מאה שנה" הופיע באוראדיה, 25 באוקטובר 1925.
הוא היה חבר מערכת במגזינים "המילה ההונגרית" (Magyar Szó) ו"אביב" (Tavasz)
תחת הכותרת של "אוצר האנקדוטה ההונגרית החדשה" השלים את האוסף "מפה לאוזן" של בלה טוט (בודפשט, 1901) ופרסם אותו בגליונות כתב העת של "אביב" (1919-1920) בארבעה פרסומי המשך.
ספריו

ספר פואטי. (שירה, 1899)
במגרש הפתוח (אוראדיה, 1909)
מארי ומריקה וסיפורים נוספים (בשמו הבדוי, אוראדיה, 1919)
ראו גם

בלה ז'ולט: על עשרים וחמש שנות העיתונות של מנו מרטון. אוראדיה, יומון, 31 באוגוסט 1920
ספרות הבונים החופשיים ההונגרים ברומניה
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1969)
Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés III. (Kh–M). Főszerk. Dávid Gyula. Bukarest: Kriterion. 1994. ISBN 973-26-0369-0 (לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה)
Új magyar irodalmi lexikon II. (H–Ö). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. 1336. ISBN 963-05-6806-3 (לקסיקון ספרותי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a kaposvári izraelita hitközség születési akv. 20/1874. folyószáma alatt".
↑  "Marton Manó halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi állami halotti akv. 2988/1928. folyószáma alatt".
↑  "Marton Manó nagyváradi szerkesztő meghalt". Az Est. 1928-12-25. p. 14.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a dombóvári állami házassági akv. 18/1897. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7960 6291  VIAF: 121381108   WorldCat (עם VIAF): 121381108 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מנו מרטון".
נציבות תלונות הציבור על שופטים

נציבות תלונות הציבור על שופטים היא יחידה שהוקמה ב-2002 וכפופה למשרד המשפטים. תפקידה לברר תלונות על שופטים במסגרת מילוי תפקידם וניהול משפט על ידם. כיום אין נציב ונציב האחרון שכיהן הוא השופט בדימוס אורי שהם. שופטים, לעניין זה, הם גם דיינים, קאדים, שופטים צבאיים משפטאים ונושאי משרה נוספים בעלי סמכות שיפוט מכוח חוק.
הקמת הנציבות

הקמת נציבות תלונות הציבור על שופטים הייתה כרוכה בדיונים ממושכים בוועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת, שבמהלכם הוצגו נתונים על הטיפול בתלונות נגד שופטים ועל מספר התלונות המוגשות מדי שנה לגופים שונים באשר לתפקודם של שופטים – ובהם מנהל בתי-המשפט, נציב תלונות ציבור במשרד מבקר המדינה וגורמים נוספים. טרם הקמת הנציבות לא היה קיים בישראל גוף שריכז באופן מסודר ורשמי את הטיפול בתלונות הציבור על שופטים. חוק נציב תלונות הציבור על שופטים, התשס"ב-2002 הקים גוף כזה, ואיפשר למתלוננים פוטנציאליים כתובת אחת לפניותיהם ולטיפול מקצועי בתלונות. את החוק יזם חבר הכנסת יוסף פריצקי בכנסת ה-15, והוא נכנס לתוקף בתקופת כהונתו של מאיר שטרית כשר משפטים.
הנציב

ע"פ החוק, מי שכשיר לכהן כשופט בית המשפט העליון רשאי לכהן כנציב, לאחר שיבחר לתפקיד. בחירת הנציב נעשתה עד מרץ 2025 על ידי הוועדה לבחירת שופטים (נכון ל-2008, מכהנים בה שני נציגי ממשלה, שני חברי כנסת, שני נציגי לשכת עורכי הדין ושלושה נציגי נשיא בית המשפט העליון). במרץ 2025 תוקן החוק ונקבע שבחירת הנציב תתבצע על ידי ועדה שתורכב משר המשפטים, שר העבודה, חבר הכנסת, שופט בדימוס שייבחר על ידי שופטי בית המשפט העליון, שופט בדימוס שייבחר על ידי נשיאי בתי המשפט המחוזיים, דיין בדימוס שייבחר על ידי הרבנים הראשיים לישראל והסניגור הציבורי הארצי.
הנציב מתמנה לתקופה של 5 שנים, ולאחר כהונתו הוא אינו רשאי להתמנות לשופט.
משנת 2003 ועד 2008 כיהנה בתפקיד השופטת בדימוס טובה שטרסברג כהן, שהייתה הנציבה הראשונה.
משנת 2008 ועד 2013 כיהן בתפקיד השופט בדימוס אליעזר גולדברג.
משנת 2013 ועד 2018 כיהן בתפקיד השופט בדימוס אליעזר ריבלין.
משנת 2018 ועד 2024 כיהן בתפקיד השופט בדימוס אורי שהם.
מאז מאי 2024 אין נציב בגלל אי הגעה למועמד מוסכם בין שר המשפטים יריב לוין לבין מ"מ נשיא בית המשפט העליון.