stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוז הדרום
הערות שוליים

↑  Statistical Abstract of Israel 2012 - No. 63 Subject 1 - Table No. 1
↑  ה' באב ה'תש"פ, 26 יולי 2020 אוכלוסייה - שנתון סטטיסטי לישראל 2020 - מספר 71, באתר הלמ"ס
↑  ""8. אוכלוסייה ביישובים ובאזורים סטטיסטיים, לפי דת, סוף 2019"". Central Bureau of Statistics (Israel).
↑  שנת יסודה של העיר העברית החדשה, אשדוד העתיקה קיימת מהאלף השני לפני הספירה
| מחוזות ונפות מדינת ישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז חיפה | נפת חיפה • נפת חדרה |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז המרכז | נפת רמלה • נפת השרון • נפת פתח תקווה • נפת רחובות |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז תל אביב | נפת תל אביב |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז ירושלים | נפת ירושלים |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז הדרום | נפת אשקלון • נפת באר שבע |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| מחוז יהודה ושומרון | נפת יהודה ושומרון |   לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה      |
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 8f51fd77-89d9-4b70-ad27-492298424037 
תפוצה גאוגרפית של הקהילות האתנו-תרבותיות העיקריות במחוז הדרום.
דלית עופר

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1957 (בת 67)
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  גלגלצ, רדיו ללא הפסקה
 
דלית עופר נולדה ב-2 במאי (1957) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, לשעבר מנהלת תחנת הרדיו גלגלצ.
זוכת פרס דירקטוריון אקו"ם על פועלה לקידום ושימור הזמר העברי ויוצריו (2020)
ביוגרפיה

עופר נולדה וגדלה בשכונת נווה שאנן בחיפה. בשנת 1976 התגייסה לחטיבת שריון בסיני ובאוגוסט 1977 הגיעה לגלי צה"ל. תחילה, כמפיקה ביומן החדשות ולימים במגוון תפקידים במסגרת שירות סדיר, שירות קבע וכאזרחית עובדת צה"ל. בשנת 1996 סיימה את לימודי התואר הראשון בניהול ותקשורת, במכללה למנהל בתל אביב ובשנת 2001 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר השני בתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית בירושלים.
מנובמבר 2006 ועד סוף דצמבר 2014, שימשה כמנהלת תחנת הרדיו גלגלצ. בסוף מאי 2015 החליטה לצאת לפרישה מוקדמת ולסיים את שירותה בגלי צה"ל.
מ־2016 עד 2020 ערכה את התוכנית "שבת עברית" ברדיו ללא הפסקה.
בשנים 2019-2023 ערכה וניהלה אמנותית את טקסי יום הזיכרון בראשון לציון "במותם ציוו" ששודרו בשידור חי ב"רשת".
בשנת 2022 חזרה לערוך במסגרת התכנית "ארבע אחרי הצהריים" בגלי צה"ל.
גלי צה"ל

"ארבע אחרי הצהריים" תוכנית שעופר ייסדה וערכה לסירוגין עם יורם רותם. התוכנית החלה את שידוריה בשנת 1980. שישה מארזים של אלבום משולש משירי התוכנית יצאו לאור בעריכתם של השניים ונמכרו בכמאה ועשרים אלף עותקים.
"אחרי המלחמה" - עופר הפיקה את התוכנית, שתיעדה שיחות שקיימה עם יהודה פוליקר ויעקב גלעד, ביחד עם הוריהם ניצולי השואה - ז'אקו פוליקר והלינה בירנבאום. התוכנית שודרה בערב יום השואה, מאי 1986, וזכתה בפרס מפקד גלי צה"ל. בעקבות המפגש המוקלט כתבו פוליקר וגלעד 3 שירים לתוכנית, שהיוו מאוחר יותר את הבסיס לאלבומם "אפר ואבק".
"המילה האחרונה" - עופר הייתה ממייסדי התכנית והעורכת הראשית של התוכנית מיום עלייתה לשידור (31 באוגוסט 1998) ועד נובמבר 2006. התוכנית, בהגשת אורי אורבך, עירית לינור, ג'קי לוי, אברי גלעד, היוותה לראשונה במה שבה שידרו בצוותא שני אישים המייצגים את שני הצדדים האידאולוגיים בחברה הישראלית - חילוני-דתי או שמאל-ימין, תוך שהם דנים על אירועי היום בשילוב הומור. בין מגישי התוכנית בתקופתה נמנו בין השאר גם גידי גוב, קובי אריאלי, חנוך דאום, נרי ליבנה, גיא מרוז ועוד.
"זאת המנגינה שלנו" - משדר בן 10 שעות ששודרו במקביל בגל"צ ובגלגלצ לזכרם של 72 חללי מבצע "צוק איתן".
תוכניות נוספות בעריכתה:"גל עברי" בצה"ל 2; "גל עברי ירוק"; הסדרה "מילים ומנגינות" עם חוה אלברשטיין, מצעדי פזמונים שבועיים ושנתיים, בהם עריכת "מצעד היובל של חיילי צה"ל", בנוסף ערכה יומני חדשות, את תוכניות הרדיו "שעתיים משתיים" ו"נכון לעכשיו" עם רפי רשף.
ניהול - ניהלה בשתי קדנציות את מחלקת המוזיקה של גלי צה"ל (1986–1991 ו-1993–1998) וכן לקחה חלק בתהליכי המיון והקבלה של המועמדים לשירות בגל"צ.
גלגלצ

במשך 8 שנים, מנובמבר 2006 ועד סוף 2014, ניהלה את תחנת הרדיו גלגלצ. עופר הכניסה שינויים במאפייני השידור ובין היתר דאגה להרחיב את פּוּל המוזיקה הקיים, להכניס שירים חדשים לרצועת ההשמעה, להגדיל את אחוזי השמעת המוזיקה הישראלית, הרחבת גבולות המיינסטרים, קידום הרוק היהודי, הגדלת שעות שידור "קולות החיילים" ומיקומן בפריים טיים ולמיצוב התחנה כזרוע חינוכית משמעותית במלחמה בתאונות הדרכים.
טלוויזיה

מגוון תפקידי עריכת תוכן, ניהול אמנותי וייעוץ מוזיקלי בתוכניות שונות:
1992-1995 - חברת מערכת וייעוץ מוזיקלי בתוכנית בשידור חי עם דן שילון ("רשת").
1996-1997 - עריכת תוכנית המוזיקה "קליפופ" בהנחיית ליאור מילר ("רשת").
1996-1998 - ייעוץ מוזיקלי לתוכנית "החרצופים" ("טלעד").
2002-2003 - ייעוץ תוכן וייעוץ מוזיקלי לתוכנית "לא נפסיק לשיר" ולתוכנית "כוכב נולד" -עונה א' ("קשת").
2003 - עריכת התכנית השבועית "הצנועות והחסודות" (ערוץ "תכלת").
2003-2004 - עורכת תוכנית האקטואליה "המטבחון" עם דן שילון ("טלעד").
2005 - עורכת "דרך המוזיקה" בהנחיית קובי אוז (ערוץ המוזיקה).
2019-2023 - עריכה וניהול אמנותי - משדר "במותם ציוו" - ערב יום הזיכרון באמפי ראשון לציון ששודר בשידור חי ("רשת 13").
2023 - ייעוץ מוזיקלי לגרסה הטלוויזיונית של ההסכת "שיר אחד" ("כאן 11").
פרסים

1987 - פרס מפקד גלי צה"ל - מקום ראשון בתחום התוכניות לתוכנית "אחרי המלחמה" (עם יהודה פוליקר ויעקב גלעד).
1993 - פרס אקו"ם כעורכת השנה למוזיקה קלה, פרס מפקד גלי צה"ל - מקום שני בתחום מסגרות שידור עבור "גל עברי ירוק".
1999 - פרס מפקד גלי צה"ל – מקום ראשון בתחום מסגרות שידור עבור עריכת התוכנית "המילה האחרונה".
2014 - אלבום פלטינה מרובע על מכירת למעלה מ-100.000 עותקים מ-4 האוספים של "ארבע אחרי הצהריים" בהוצאת NMC (ביחד עם יורם רותם).
2015 - צל"ש מפקד גל"צ על עריכת יום השידורים "זאת המנגינה שלנו" ששודר במקביל בגל"צ ובגלגלצ לזכר חללי מבצע "צוק איתן".
2020 - פרס מיוחד מטעם דירקטוריון אקו"ם על פועלה לקידום ושימור הזמר העברי ויוצריו.
חיים אישיים

עופר נשואה לעו"ד אבנר (נרי) ירקוני ולהם בן משותף, בת מנישואיה הראשונים של עופר לצלם מיכה קירשנר, ובן מנישואיו הראשונים של ירקוני. מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, מנהלת גלגלצ דלית עופר עוזבת, באתר ynet, 29 באפריל 2014
↑  שלכם באהבה - דלית עופר בראיון פרידה, באתר גלי צה"ל
↑  ארבע אחרי הצהריים, באתר מוזיקה נטו
↑  מה שקרה מזמן - אהוד מנור וחוה אלברשטיין, באתר soundcloud
↑  לי-אור אברבך, אחרי 8 שנים: מנהלת גלגלצ דלית עופר פורשת מתפקידה, באתר nrg‏, 29 באפריל 2014
↑  לי-אור אברבך, ‏אחרי 8 שנים: מנהלת גלגלצ דלית עופר פורשת מתפקידה, באתר גלובס, 29 באפריל 2014
↑  מישהו ישמיע אותי?, באתר אקו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313070305171  MusicBrainz: cad48e06-b94f-4242-b8fb-4ec496784743  VIAF: 299435221   WorldCat (עם VIAF): 299435221
אמוץ זהבי

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1928 פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  12 במאי 2017 (בגיל 88) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  זואולוגיה, ביולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:    פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה באיכות הסביבה, ה'תש"ם
 בן או בת זוג:  אבישג זהבי 
 תרומות עיקריות
 תאוריה של עקרון ההכבדה
 
אָמוֹץ זהָבִי (14 באוגוסט 1928 – 12 במאי 2017) היה זואולוג וביולוג אבולוציוני ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ואחד ממייסדי החברה להגנת הטבע. הוא נודע בעולם בעיקר בזכות תאוריית עקרון ההכבדה שהגה ופיתח בשנת 1975. בשנת 1985 זכה זהבי יחד עם עזריה אלון, בשם החברה להגנת הטבע, בפרס ישראל.
ביוגרפיה

זהבי נולד בפתח תקווה ולמד בבית הספר "אחד העם" בעיר.
בגיל 12 פגש אמוץ לראשונה את פרופ' היינריך מנדלסון, שנחשב לאבי שמירת הטבע בישראל. והוא הגדיל את אהבת אמוץ לטבע. בשנת 1947 שכנע פרופ' מנדלסון את אמוץ להתחיל ללמוד לתואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית. עם תום מלחמת העצמאות המשיך אמוץ בלימודיו והשתלב בצוות של פרופ' יעקוב בן-תור שיצא לסקר מיפוי גאולוגי של הנגב. במהלך הסקר הכיר אמוץ את אביתר נבו, אשר הקים לימים את החוג לביולוגיה במכללת אורנים ואת המכון לאבולוציה באוניברסיטת חיפה, ואת עמירם שקולניק, מראשוני הפיזיולוגים בישראל. פרופ' מנדלסון שרק חיכה להזדמנות, שלח את אמוץ ללימודי תואר שני תוך מחקר בביצת החולה.
אמוץ הוביל את המהלך להקמת המכון לחקר שמירת הטבע במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והתחיל את לימודי הדוקטורט על התנהגות החורף של הנחליאלי הלבן בישראל. בשנת 1969 החליף עזריה אלון את אמוץ כמזכיר החברה להגנת הטבע. בשנת 1970 חזר אמוץ אל אוניברסיטת אוקספורד כמדען אורח אצל פרופ' דייוויד לאק. בשנת 1971 קיבל את תואר הדוקטור והחל להרצות באוניברסיטת תל אביב. בשנה זו החל לחקור את הזנבנים בחצבה.
אמוץ זהבי היה נשוי לביולוגית אבישג זהבי, שעמה כתב על תאוריית ההכבדה. לזוג שתי בנות ושני נכדים.
ביוגרפיה > קריירה מחקרית

זהבי ידוע בעיקר הודות לתאוריה של עקרון ההכבדה, שאותה פרסם ב-1975 בעקבות מחקר על זנבנים, ואשר מסבירה את ההתפתחות של מאפיינים, התנהגויות או מבנים שנראה כי הם מסכנים את הפרט. לדוגמה, הטווס מטפח זנב צבעוני שעלול להקשות עליו להסתתר מפני חיות טרף. התאוריה של זהבי טוענת שמאפיינים אלו התפתחו על ידי ברירה מינית, כאיתות לבנות המין המחוזר. ההתבלטות בשעת סכנה הנובעת מהתכונה המכבידה מהווה סימן שהפרט בטוח בעצמו. באופן פרדוקסלי, הביטחון העצמי המשודר על ידי מאפיינים אלה מרתיע תוקפים פוטנציאליים, ומגדיל את סיכויי ההישרדות של הפרט.
אמוץ זהבי, יחד עם עזריה אלון, יזמו והקימו את החברה להגנת הטבע בשנת 1953, מתוך מחשבה כי יש להקים חברה ציבורית, בעלת תשתית רחבה, שתרכז את הפעילויות השונות בתחום שמירת הטבע. זהבי שימש במשך שנים ארוכות כמזכיר החברה להגנת הטבע. בשנות ה-60 דחף זהבי להקמתו של מרכז למחקר מדעי בנושא שמירת טבע. הוא קיבל תמיכה לכך מהיינריך מנדלסון, שהיה דיקן הפקולטה למדעי החיים, וב-1965 הוקם "המכון לחקר שמירת הטבע" (INCR), אשר זהבי כיהן כראשו עד שנת 1984.
לאחר פרישתו לגמלאות כיהן כפרופסור אמריטוס של המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וניהל את בית-ספר שדה חצבה של החברה להגנת הטבע.
בשנת 1996 פרסמו אמוץ ואבישג זהבי את ספרם "טווסים, אלטרואיזם, ועיקרון ההכבדה". הספר מתאר את התאוריה ומביא דוגמאות רבות החל מעולם החיידקים והחד תאים, ועד לבני האדם.
ביוגרפיה > הוקרה

כשזכתה החברה להגנת הטבע בפרס ישראל בשנת 1980 על תרומה מיוחדת לטובת המדינה והחברה בכללה, צוינו במיוחד שניים ממייסדיה: אמוץ זהבי ועזריה אלון, וכן יואב שגיא.
בשנת 1994 נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
באוגוסט 2008 קיבל, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, פרס על מפעל חיים בשל תרומתו לאיכות הסביבה. ב-2016 הוענק לו פרס על מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
עקרון ההכבדה של זהבי מוזכר בתרבות הפופולרית בסדרה ״שלדון הצעיר״ במהלך העונה השנייה פרק 20 - ״הצעת נישואין וצלב ממקלות של ארטיק״
משפחה

זהבי הכיר את אשתו, אבישג קדמן-זהבי, במהלך לימודיהם המשותפים באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לביולוגיה. השניים נישאו ב-1954. השניים שיתפו פעולה במחקרי שדה רבים, בעיקר בתחום הטימליים.
התגוררו בחצבה. 
נפטר ב-12 במאי 2017 בגיל 89, והובא למנוחות בבית העלמין של חצבה .אשתו אבישג נפטרה בשנת 2021, ונקברה לצידו .
ראו גם

עקרון ההכבדה
לקריאה נוספת

אמוץ ואבישג זהבי, טווסים, אלטרואיזם, ועקרון ההכבדה, 1996.
אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל. כרך מס' 1. מבואות ומפתחות. הוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון,1990.
הערות שוליים

↑  אליהו הכהן, "השפן הקטן" – אחרית דבר : בעקבות מכתבה של מרית פינקל (חב"ע 618), חדשות בן עזר גיליון מס' 620, 24 בפברואר 2011: "... היא זכרה כי בפורים תרצ"ד, בהיותה תלמידת כיתה א' בבית הספר אחד העם בפתח תקווה, החליט המורה בנימין כספי לעודד את תלמידיו להתחפש לבעלי חיים ואף חיבר לכל ילד שיר על התחפושת שלו על פי הלחן של נחום נרדי לשירו של לוין קיפניס "אני פורים". בין הילדים המחופשים היו חבריה לכיתה: אמוץ זהבי, מי שהיה לימים חוקר טבע נודע, והציירת המנוחה רות צרפתי."
↑  מקבלי התוארים והתעודות באוניברסיטת ת"א תשל"א, דבר, 25 ביוני 1971
↑  רשימת חברי המחלקה לזואולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב
↑  פרס ישראל - באתר "החברה להגנת הטבע"
↑  פרסי ישראל תש"ם, באתר משרד החינוך
↑  צפריר רינת, אות מפעל חיים ל-12 "אבירי הסביבה", באתר הארץ, 5 באוגוסט 2008
↑   צפריר רינת, פרס מפעל חיים לפרופ' אמוץ זהבי על שמירת הטבע, באתר הארץ, 15 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270253805171  BnF: cb136245967 (data)  CiNii: DA11383976  GND: 120668866  ISNI: 0000 0001 1606 2255  LCCN: n80090890  NDL: 00845599  NLG: 84765  NTA: 173672825  SUDOC: 076316378  VIAF: 22319086   WorldCat (עם VIAF): 22319086
עליזה בלוך

ד"ר עליזה בלוך מקבלת פרס הוקרה לאנשי חינוך מנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין
גאולה עליזה בלוך (נולדה בט' בתשרי ה'תשכ"ח, 13 באוקטובר 1967) היא פוליטיקאית ואשת חינוך ישראלית שכיהנה כראש עיריית בית שמש בשנים 2018–2024.
ביוגרפיה

נולדה לחנה וליצחק בן חמו שעלו לישראל מתאפילאלת שבמרוקו. החמישית מבין שבעה אחים ואחיות. גדלה בקריית גת, ולמדה באולפנת בני עקיבא "נאות אברהם" בערד.
שימשה כקומונרית בסניפי בני עקיבא בערד ובטבריה במסגרת השירות הלאומי.
בעלת תואר ראשון במתמטיקה ותואר ראשון שני ושלישי מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט שלה כתבה בהנחיית פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן ופרופ' יאיר זלטנרייך ובסיועו של ד"ר צבי צמרת בנושא "עיצוב מערכת החינוך העל-יסודית בעיירות הפיתוח בתקופה שבין הרפורמות (1968–1995), סוגיות, התמודדויות ודילמות".
בשנת 1991 הקימה את המחלקה לקליטת עלייה בבני עקיבא, שבמסגרתה הוקמו עשרות סניפים ברחבי ישראל. באותה שנה נישאה לאהרן בלוך, והם השתקעו בבית שמש. בהמשך הקימה את פרויקט "השחר" של בני עקיבא, הפועל להעצמת עולי אתיופיה. חברה במליאת ההנהלה הארצית של "בני עקיבא".
שימשה שש שנים כמחנכת וסגנית מנהלת בבית הספר "גבעת גונן" שבשכונת קטמון בירושלים.
בשנת 1998 הקימה את החטיבה העליונה בבית הספר התיכון "ברנקו וייס" בבית שמש, ושימשה כמנהלת בית הספר במשך 14 שנים. הייתה מרצה במכללת לוינסקי לחינוך ומנהלת תוכנית להכשרת מנהלים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2013) הודיעה על התמודדותה לראשות עיריית בית שמש מטעם מפלגת "הבית היהודי", בניסיון לנצח את ראש העיר המכהן משה אבוטבול, אך פרשה מן המירוץ לראשות העירייה ולמועצה לאחר שמפלגת "הבית היהודי" העבירה את תמיכתה ממנה לאלי כהן כמועמד לראשות העירייה והציעה לה להתמנות למקום השני ברשימתו.
ב-2014 מונתה למנהלת רשת תיכוני "ברנקו וייס". באותה שנה נבחרה לאשת השנה של תנועת אמונה.
ביוני 2018 הודיעה על התמודדותה לראשות עיריית בית שמש בבחירות 2018 מטעם מפלגת 'עיר מאוחדת', וב-30 באוקטובר 2018 ניצחה בבחירות את ראש העיר המכהן, משה אבוטבול, ברוב של 50.6% ומפלגתה זכתה בשני מנדטים.
בלוך התמודדה לתקופת כהונה נוספת בבחירות המקומיות ב-2024, וקיבלה 33.3% הצבעה לעומת 35.7% הצבעה לשמואל גרינברג, מ"דגל התורה", ובעקבות כך עלתה לסיבוב השני. בו זכתה ל-42.1% מהקולות והפסידה לשמואל גרינברג לאחר שזכה לתמיכת כלל הרשימות החרדיות בעיר. סיעתה של בלוך 'בית שמש מאוחדת' זכתה ב-3 מנדטים. ב-31 במרץ 2024 סיימה את תפקידה כראש העיר והגישה את התפטרותה ממועצת העיר ומרשימת "בית שמש מאוחדת".
בספטמבר 2024 בחר המרכז הישראלי למצוינות בחינוך (יאסא), בבלוך לנשיאת המוסד.
פרסים ואותות

בשנת 2011 זכתה בפרס רוטשילד לחינוך "על גיבושו של חזון חינוכי ויישומו תוך דיאלוג, בחינה והערכה דמוקרטית, על בנייתה של שיטת הערכה ותמריצים ועל סימון האתגרים ושאיפה מתמדת לעמוד בהם".
ב-4 ביוני 2019 קיבלה את פרס מוסקוביץ' לחינוך – "עוז ציון" בנימוק: "ד"ר עליזה בלוך מהווה מודל של מנהיגה ציונית המעורבת בעשייה חינוכית-חברתית הפונה לכל שבטי ישראל".
בשנת 2019 קיבלה תואר ד"ר לשם כבוד מהמרכז האקדמי שלם.
ד"ר בלוך היא זוכת אות אביר איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית הרשות המקומית.
בשנת 2020 קיבלה את אות החלוצים החדשים מטעם האיגוד הספרדי העולמי.
בשנת 2022 קיבלה את אות מופת גשר יחד עם אירנה נבזלין וקובי אוז.
בשנת 2023 קיבלה את אות המכללה האקדמית הדסה למצוינות "לאור תרומתה רבת השנים לחברה ולמדינה. לאור אמונתה הבלתי מתפשרת בתלמידיה וביכולותיהם, ולאור יכולותיה בהנהגת עיר מורכבת כבית-שמש, לאור חזון חינוכי, חברתי ואנושי של בניין גשרים בין בני אדם, גשרים החוצים מגזרים ואמונות ומחברים בין הלבבות".
ספרים

ב-2017 פרסמה את ספרה "לבנות את הגשר הזה", על סוגיות בחינוך מתוך האתגרים וההצלחות שחוותה בזמן שניהלה את בית הספר "ברנקו וייס" בבית שמש.
ב-2023 פרסמה את הספר "גשרים של אור - מנהיגות מחברת", ספר על מנהיגות, סוגיות בניהול והנהגה מתוך ניסיון ליצירת חיבורים וחזון משותף, בעקבות תפקידה כראש עיריית בית שמש.
משפחתה

נשואה לד"ר אהרן בלוך, נפרולוג המשמש כמנהל המחלקה לדיאליזה בבית החולים הדסה עין כרם. אם לארבעה.
באוקטובר 2005 אחייניתה מתת רוזנפלד-אדלר נרצחה בפיגוע בצומת גוש עציון.
הערות שוליים

↑  אבי שיף, ‏בנט שולף שפן בבית שמש: עליזה בלוך תתמודד מול אבוטבול לראשות העיר, באתר אקטואליק, 25 ביוני 2013
↑  עדו בן פורת, עליזה בלוך מאוכזבת: קומבינה מאחורי הגב, באתר ערוץ 7, 8 באוגוסט 2013
↑  ליאת עפרי, עליזה בלוך – אשת השנה תשע"ד של תנועת "אמונה", באתר דתילי, 26 בפברואר 2014
↑  חזקי ברוך, עליזה בלוך מתמודדת: "בלי שנאת חינם", באתר ערוץ 7, 24 ביוני 2018
↑  ענבר טויזר, מהפך בבית שמש: הדתייה ניצחה את ראש העיר החרדי, באתר ynet, 1 בנובמבר 2018
↑  עדכון תוצאות האמת: קרב צמוד בבית שמש, מהפך דרמטי בחולון לאחר 30 שנה, באתר ישראל היום, 27 בפברואר 2024
↑  ינון שלום יתח‏, לאחר שהפסידה בבחירות לראשות בית שמש: עליזה בלוך פורשת ממועצת העיר, באתר וואלה, 31 במרץ 2024
↑  עמוד הפייסבוק של המרכז הישראלי למצוינות בחינוך, באתר www.facebook.com, ‏2024-09-23
↑  הג'וב החדש של עליזה בלוך, לשעבר ראשת העיר בית שמש, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2024
↑  ילדות בקרית גת ופרס רוטשילד לחינוך: הצצה לחייה הסוערים של עליזה בלוך, סרטון באתר של מכון מאיר, 10 בפברואר 2014 (26 דקות)
↑   ד"ר עליזה בלוך – זוכת פרס מוסקוביץ' לחינוך תשע"ט, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:56)
↑  המרכז אקדמי שלם העניק תואר כבוד לראש עיריית בית שמש, ד"ר עליזה בלוך, באתר עיריית בית שמש, ‏30/06/2019.
↑  רשימת זוכי אות אביר השלטון לשנת 2020, באתר התנועה לאיכות השלטון.
↑  מקבלי אות החלוצים החדשים, באתר האיגוד הספרדי העולמי.
↑  זוכי אות "מופת גשר" לשנת 2022: אירינה נבזלין, קובי אוז ועליזה בלוך, באתר מקור ראשון, ‏13/10/2022.
↑  אות המכללה האקדמית הדסה למצוינות, באתר מכללת הדסה, ‏28/06/2023.
↑    חבצלת דמארי, גשר לחינוך, באתר "ידיעות אחרונות", 29 במרץ 2017
↑  גשרים של אור - מנהיגות מחברת, באתר ידיעות ספרים
↑   ראש העיר בית שמש ד"ר עליזה בלוך נואמת בטקס יום הזכרון תשע"ט, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 10:51)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332140205171  LCCN: no2017077450  VIAF: 334149617076503751663   WorldCat (עם VIAF): 334149617076503751663
מוצרי צריכה שוטפים

מדפי סופרמרקט עם מוצרי צריכה שוטפת
"אריזה מוכנה למדף" של מים מינרלים
מוצרי צריכה שוטפים (באנגלית: Fast-moving consumer goods או בקיצור FMCG) הם מוצרי צריכה, שנמכרים במהירות ומחירם נמוך יחסית. דוגמאות לכך כוללות מוצרים ביתיים כגון: מזון ארוז, משקאות, מוצרי טיפוח וניקיון, ממתקים, מוצרי קוסמטיקה, תרופות ללא מרשם, מוצרים יבשים וחומרים מתכלים אחרים.
מאפיינים

המאפיינים העיקריים של מוצרי צריכה שוטפים:
מנקודת המבט הצרכנית:
רכישות תכופות
מעורבות נמוכה (מעט או ללא מאמץ לבחור את הפריט)
מחירים נמוכים
צריכה מהירה
גמישות ברכישה וזמינות רבה במכולת, בסופרמרקט או בקניות ברשת
מנקודת המבט של הקמעונאי:
נפחים גבוהים
רווח גולמי נמוך פר יחידה (Contribution margin)
הפצה רחבה
סבבי מלאי מהירים
אריזה מוכנה למדף
מאפיינים > אריזה מוכנה למדף

אריזה מוכנה למדף (Shelf-ready packaging) או אריזה מוכנה לקמעונאות (retail-ready packaging) (נקראת גם לפי השם בצרפתית prêt-à-vendre) מתייחסת לאריזות של מוצר כך שהוא נמסר לקמעונאי מוכן לאחסון ומכירה על המדף. קמעונאים רבים רוצים לרוב להעביר משלוחים ממרכזי ההפצה שלהם לחנויות ביחידות ובתיבות כך שניתן להניח סחורות ישירות על המדפים מבלי לטפל בנפרד בחבילות היחידות או באריזות. קמעונאים דורשים לעיתים קרובות שמוצרים יגיעו באריזה מוכנה למדף כדי להפחית את הוצאות העבודה. לדוגמה, עמדות תצוגה מוכנות לשימוש המוצבות במקום המכירה הקמעונאית על ידי מלגזה ללא הרכבה או טיפול ידני בחבילות יחידות. אריזה מוכנה למדף, לעיתים נמכרות כ"אריזות חיסכון", שמטרתן לשווק לצרכן את המוצר שהוא מעוניין בו בכמות גדולה יותר תמורת מחיר נמוך יותר ליחידה.
יצרנים

בתחילת המאה ה-21, כחלק מהתהליך הגלובליזציה הכלכלית, החל מהלך מהיר של איחוד של שוק מוצרי הצריכה השוטפים בידי מספר תאגידים רב-לאומיים, בעיקר על ידי רכישות ומיזוגים. תאגידים אלו גם החלו משווקים מותגים אחדים בכל העולם. דוגמה בולטת היא חברת קוקה-קולה המשווקת משקה קל ממותג באופן זהה בכל העולם עשרות שנים.
בשנת 2018, יצרני מוצרי הצריכה השוטפים הגדולים בעולם היו:
| חברה | הכנסות | מיקום המטה |
| --- | --- | --- |
| נסטלה | 93 מיליארד דולר | שווייץ |
| פרוקטר אנד גמבל | 66 מיליארד דולר | ארצות הברית |
| פפסיקו | 64 מיליארד דולר | ארצות הברית |
| יוניליוור | 60 מיליארד דולר | לונדון |
| אנהאוזר-בוש אינבוו | 54 מיליארד דולר | ניו יורק |
| JBS | 49 מיליארד דולר | ארצות הברית |
| חברת קוקה-קולה | 31 מיליארד דולר | ארצות הברית |
| לוריאל | 31 מיליארד דולר | צרפת |
| דנונה | 29 מיליארד דולר | צרפת |
| היינקן | 26 מיליארד דולר | הולנד |
בישראל

נכון לתחילת המאה ה-21, בישראל קבוצה דומיננטית של 10 ספקים השולטים ב-57.2% משוק מוצרי הצריכה השוטפת.. בחלק מהמקרים מחזיק יצרן בודד ב-70%-90% מקטגוריות מסוימות.
בשנת 2020, יבואני וסיטונאי מוצרי הצריכה השוטפים הגדולים בישראל היו:
| חברה | הכנסות | מותגים |
| --- | --- | --- |
| דיפלומט מפיצים | 2,865 מיליון שקל | מותגי חברת פרוקטר אנד גמבל |
| גלוברנדס גרופ | 2,380 מיליון שקל | יוניליוור, מרס, סאליסול |
| החברה הדרומית לשיווק | 1,229 מיליון שקל | מפיצה את מוצרי חברת האם סנו |
| קבוצת שסטוביץ | 941 מיליון שקל | קולגייט-פלמוליב, ספיד סטיק, קלווין קליין, ברילה |
| גורי יבוא והפצה | 348 מיליון שקל | רקיט בנקיזר, הנקל, פרסיל |
| א.פ.י חורי הפצה | 348 מיליון שקל | לוריאל, סנו, יוניליוור, לילית ומותגים פרטיים |
הערות שוליים

↑  Leading  FMCG companies worldwide in 2018, based on net sales
↑   צבי זרחיה, דו"ח: מחירי המזון בישראל גבוהים ב-25% מהמחירים באיחוד האירופי, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2014
אילנית חיות, ‏למה כל-כך יקר בישראל ומדוע כלום לא ישתנה בקרוב?, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2014
↑  אילנית חיות, ‏יצרני המזון הקטנים: "ריכוזיות היצרנים הגדולים והרשתות חונקת", באתר גלובס, 27 ביולי 2011
שני מוזס, ‏המחירים במשק עולים, והצרכנים עומדים להרגיש את זה בכיס פעמיים, באתר גלובס, 13 בדצמבר 2018
↑  דירוג סיטונאיות מוצרי הצריכה ע"פ סה"כ הכנסות, באתר DUN'S 100 - דירוג החברות המובילות במשק הישראלי
יוסף דוידסקו

יוסף דוידסקו עם סוסו בזכרון יעקב
הודעת לח"י על הוצאתו להורג של דוידסקו
יוסף דוידסקו (31 בדצמבר 1891 – 21 באוגוסט 1945), היה תושב זכרון יעקב ואיש ניל"י. הוצא להורג בידי מחתרת לח"י באשמת בגידה ומסירת ידיעות לבריטים.
תולדות חייו

נולד בזכרון יעקוב כבן בכור במשפחה בת שלושה ילדים, אביו אברהם הגיע למושבה בשנת 1877 מרומניה כתלמיד אצל הברון רוטשילד, קיבל נחלה והשתקע במקום.
בבית הספר בלט בכישורי הכתיבה והאנגלית בגיל צעיר הצטרף דוידסקו לקבוצת הגדעונים שנטלה על עצמה את השמירה במושבה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הטורקי אך לאחר תקופה מסוימת נפדה בכסף על ידי המושבה וחזר לעבודת האדמה במושבה. עם הקמת מחתרת ניל"י החל להעביר ידיעות למודיעין הבריטי. הוא נטל חלק בעדכון המפה הצבאית של ארץ ישראל שהוכנה על ידי המחתרת ניל"י ובספטמבר 1918 הוביל את דיוויזיית הפרשים החמישית משרונה לכיבוש בית שאן.
באוגוסט 1919 קיבל מהבריטים את עיטור מסדר האימפריה הבריטית ה-O.B.E על זה שעזר לבריטים לכבוש את הגליל התחתון.
לאחר המלחמה ועד מותו עבד כבלש ב-C.I.D בחיפה ובירושלים. בעקבות רצח ידידו בנימין קרופיק במאורעות תר"פ בגבעת עדה, יצא לחורן מחופש לבדואי כדי לעלות על עקבות הרוצחים והביא לתפיסת שניים מהם. בוועדת החקירה שהוקמה לאחר מאורעות תרפ"ט העיד ערבי שלאחר המאורעות ניסה דוידסקו לארגן הברחת נשק לארץ ישראל. הוא הצליח לאתר את קבוצת היד השחורה של שייח' עז א-דין אל-קאסם שרצחו שלושה מתושבי יגור.
במהלך השנים העביר דוידסקו ידיעות להגנה, לאצ"ל וללח"י, בעיקר ידיעות על הערבים. הדעות חלוקות האם עשה זאת כסוכן כפול מתוך נאמנות לבריטים, או מתוך נאמנות ליישוב היהודי.
בשלב מסוים חשדו באצ"ל שדוידסקו הוא סוכן כפול שהסגיר את מקום האימונים בשוני וגרם ב-16 באוגוסט 1945 למאסרם של 20 לוחמים שהתאמנו שם. דוידסקו תכנן לנסוע לאנגליה והאצ"ל אף שיגר לו מכתב איום "שלא יחשוב שיגיע בשלום לאנגליה".
ב-27 ביולי 1945 נפגש סיטנר, אחד המעורבים בהתנקשות בלורד מוין עם דוידסקו בבית קפה בתל אביב למטרת קבלת אינפורמציה על הבריטים. מיד לאחר שדוידסקו עזב התנפלו שבעה בלשים בריטיים על סיטנר ועצרו אותו. בעקבות זאת דנה מפקדת לח"י את דוידסקו למוות. המשימה הוטלה על יעקב אליאב. ב-21 באוגוסט 1945 ישב דוידסקו בביתו, יחד עם שכנו. שני אנשי לח"י - משה בר גיורא (נהרג אחר כך בניסיון לפיצוץ בתי הזיקוק) ואברהם יהודאי (נהרג אחר כך בהתקפה על בתי המלאכה של הרכבת) הגיעו לביתו. הם נעמדו ליד החלון המסורג ובר גיורא ירה משם מספר יריות שפגעו בדוידסקו והרגו אותו מיד.
דוידסקו נקבר בזכרון יעקב. על מצבתו נכתב כי "נרצח בידי אלמונים".
היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה הייתה חביבה (בתו של סנדר חדד). לשניים נולדה הבת רחל. חביבה נפטרה ב-1937.
נישא בשנית לג'ולי (לבית בריל), אלמנה מאנגליה.  לשניים נולדו הבן ג'קי (שנקרא ע"ש סבו, אביה של ג'ולי) והבת שרה. הותיר אחריו את רעייתו, ג'ולי וילדיו.