stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קליפורד אדמונד בוסוורת'
ביוגרפיה

בוסוורת' נולד בשפילד, בריטניה. קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת אדינבורו. שימש כמרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז (1967-1956), וכפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר (1990-1967), ממנה פרש כפרופסור אמריטוס וכחבר כבוד. היה פרופסור אורח באוניברסיטת טורונטו (1965-6), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1969), אוניברסיטת כווית (1975), אוניברסיטת פרינסטון (1984) ואוניברסיטת הרווארד (1997), התמנה לפרופסור כבוד באוניברסיטת ויילס ב-1997. בשנת 2004 החל לשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת אקסטר.
חיבר כמאה מאמרים בכתבי עת אקדמיים וספרים. פרסומיו האחרים כללו קרוב ל-200 מאמרים באנציקלופדיה של האסלאם, כ-100 מאמרים באנציקלופדיה איראניקה, כמו גם מאמרים באנציקלופדיה בריטניקה, באנציקלופדיה אמריקנה, במילון לימי הביניים, חיבר את המאמר "Caliphate, empire of the" באנציקלופדיה בריטניקה, מהדורה 15, מאקרופדיה; כתב פרקים בהיסטוריה קיימברידג' של אירן, בכרכים 3, 4 ו-5, בהיסטוריה קיימברידג' לספרות ערבית, כרכים 1 ו-3 ובהיסטוריה של אונסק"ו לציוויליזציות של מרכז אסיה, כרכים 4 ו-5.
ספרו The Islamic dynasties תורגם לערבית ופרסית. הוא היה העורך הראשי של האנציקלופדיה של האסלאם וחבר במועצת המערכת של אנציקלופדיה איראניקה.
נפטר ב-28 בפברואר 2015.
פרסים

חבר באקדמיה הבריטית, 1992.
מדליית אבי סנה מאונסק"ו, 1998.
פרס מטעם קרן ד"ר מחמוד אפשר עבור תרומה לחקר אירן, 2001.
פרס מטעם המשרד ללימוד תרבות האסלאם, טהראן, עבור תרומה לחקר ההיסטוריה של אירן, 2003.
פרס טרייניאל, (Triennial)‏ 2003.
התמנה לאקדמיה האסיאתית המלכותית, לונדון, 2004.
חבר באקדמיה למדעים של הונגריה, 2004.
קומפטומטר

קומפטומטר משנת 1920
מודעה לבית ספר קומפטומטר מ-1919. בשיאם, פעלו כ-150 בתי ספר כאלה במדינות רבות
קומפטומטר הוא סוג של מכונת חישוב מכנית. הקומפטומטר היה התקן החישוב הראשון אשר הופעל על ידי לחיצת מקשים בלבד. המקשים סודרו בשבכה של עמודות אופקיות ואנכיות.
"קומפטומטר" היה השם המסחרי של חברת "Felt and Tarrant" משיקגו (שלימים תיקרא "חברת קומפטומטר" ולאחר מכן "חברת ויקטור קומפטומטר"). לאחר שנת 1961 השם המסחרי עבר לבעלותה של חברת Sumlock-Comptometer בבריטניה. התכנון המקורי הומצא כפטנט בשנת 1887 על ידי דור פלט האמריקני.
למרות שמטרתו העיקרית של הקומפטומטר הייתה חיבור, היה ביכולת המכונה לבצע חילוק, כפל וחיסור. גרסאות קומפטומטר מיוחדות שנבדלו במערכי המקשים יוצרו למגוון מטרות ביניהן חישוב מטבע וחישוב משקל, כשבחלקן שתי הספרות הימניות לא היו עשרוניות.
מפעיל מיומן, מסוגל יכול לחברבעזרת הקומפטומטר במהירות, בשימוש במספר אצבעות בעת ובעונה אחת והזנת מספר ספרות בו זמנית. עובדה זו הפכה את הקומפטומטר למהיר יותר ממחשבונים אלקטרוניים. זו הסיבה, שעבור מספר יישומים מיוחדים נותרו מכונות אלו בשימוש עד שנות ה-90 של המאה ה-20. אך למעט קומץ מכונות כולן הוחלפו על ידי תוכנת מחשב.
חברת Felt and Tarrant פתחה בתי ספר שלימדו את הפעלת המכונה ואימנו בה, בהדגשת מהירות מצד אחד, ומיעוט שגיאות מצד שני. בתי הספר העניקו תעודות שמשקלן היה רב בקבלה למשרת "מחשב", בדומה למשקלן של תעודות מבתי ספר לאימון בהפעלת מכונת כתיבה בקבלה למשרת כתבנית. בשיאם, בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פעלו ברחבי העולם כ-150 בתי ספר כאלו שהכשירו אלפי או עשרות אלפי מפעילי קומפטומטר מיומנים מדי שנה. כמעט כל התלמידים בבתי ספר אלו היו נשים. הזמינות של כוח אדם מיומן ומדופלם סייעה למכירת המכונות, ומשרדים גדולים כמו בנקים, חברות ביטוח, משרדי ממשלה, חברות שינוע מטענים ועוד הפעילו "חדרי חישוב" בהם עבדו "מחשבים אנושיים" שכל אחד מהם (בדרך כלל "כל אחת מהן") ביצע חישובים בעזרת קומפטומטר מתחילת יום העבודה ועד לסיומו.
הערות שוליים

↑  Comptometer - Comptometers - Schools, web.archive.org, ‏2003-12-20
קיטש

גמד גינה – אומנות מתקתקה בייצור המוני.
העתק של הפסל "דוד" בפיג'מה מצוירת, ניו יורק. העתקת דבר הנחשב יפה, תוך הוצאתו מהקשר.
קִיטְשׁי (גרמנית: Kitsch) מוגדר בדרך כלל כחפץ נחות ומתקתק מבחינה אסתטית, שיוצר בזול תוך העתקות גסות של מוטיבים נדושים, שתפקידו לזהות את בעליו עם סטטוס חברתי חדש, יותר מאשר להביא לתגובה אסתטית ממשית. לעיתים נעשה בו שימוש ככינוי גנאי לטעם אמנותי של האנשים הפשוטים.
מאפיינים

על פי רוב "קיטש" הוא בעל אחד מאפיינים מסוימים הבאים:
המוניות:
יצירות האהובות רק על אנשים פשוטים או על מתעשרים חדשים
פריטים אמנותיים המיוצרים בייצור המוני עם פרטים גסים
העתקה גסה:
העתק נחות של סגנון אמנות קיים
יצירה עמוסה קלישאות וגנבות אמנותיות
העתקת דבר הנחשב יפה תוך הוצאתו מהקשר
אמנות חסרת חידוש וחסרת מסר או שאינה מגרה את המחשבה
מתקתקות:
אמנות המציגה רק את הצדדים הנעימים ביותר, הזוהרים והיפים ביותר של החיים
אמנות שסובלת מעודף רגשנות – "אולטרה מלודרמה"
אמנות יומרנית אך דלת השקעה כספית או אמנות עתירת השקעה כספית אך דלת השקעה מחשבתית
היסטוריה

אם כי האטימולוגיה של המילה אינה ברורה, מקובל כי המילה הגיעה משוק האמנות במינכן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19, שם תיארה ציורים זולים שקל למוכרם. "קיטש" בגרמנית גם מתקשר לפועל "קיטשן", שפירושו "לגרד בוץ מהרחוב". הקיטש התאים לטעם של הבורגנות המינכנית החדשה, שכמו רוב המתעשרים החדשים, חשבו כי הם יכולים להגיע לסטטוס של אלה מהאליטה התרבותית בהם הם קינאו על ידי חיקוי גס של המאפיינים הבולטים ביותר בהרגלים התרבותיים שלהם. גרסה נוספת היא, כי משמעות המילה נעשתה "ליצור (אמנות) בחיפזון".
היסטוריה > אוונגרד וקיטש

המילה התפרסמה בשנות ה-30 בזכות התאורטיקנים תיאודור אדורנו, הרמן ברוך וקלמנט גרינברג, שביקשו להגדיר את האוונגרד והקיטש כהפכים. לעולם האמנות של אותו הזמן, הפופולריות העצומה של הקיטש הובנה כאיום לתרבות. הטענות של תאורטיקנים אלה הסתמכו על הגדרה של הקיטש כסוג של "תודעה כוזבת", מושג מרקסיסטי שפירושו כי התודעה הכללית של הציבור בקפיטליזם מולכת שולל לגבי רצונותיה האמיתיים. מרקסיסטים מניחים כי יש חוסר התאמה בין המצב האמיתי במציאות לבין איך שהיא נראית.
אדורנו ראה זאת במסגרת של "תעשיית התרבות", שבה האמנות נשלטת ומנוסחת על ידי צורכי השוק, ומסופקת לאוכלוסייה פסיבית שמקבלת אותה – האמנות המסופקת אינה מאתגרת ואין לה משמעות, אך היא ממלאת את התפקיד של בידור והעסקת האוכלוסייה. היא גם עוזרת לדיכוי האוכלוסייה בקפיטליזם בכך שמסיחים את דעתה מהניכור שלה. האמנות עבור אדורנו אמורה להיות סובייקטיבית, מאתגרת, ומכוונת כנגד הדיכוי של מבנה הכוח. הוא טען כי הקיטש הוא פרודיה של הקתרזיס, ופרודיה של התודעה האסתטית.
ברוך קרא לקיטש "הרעה בתוך מערכת הערכים של האמנות" – כלומר, אם אמנות אמיתית היא "טוב", הרי שקיטש הוא "הרע". ברוך טען כי הקיטש בוזז את האמנות היצירתית בכך שהוא מאמץ נוסחאות שמחקות אותה, אך מגביל את עצמו למוסכמות ודורש שלטון מוחלט של אותם מוסכמות. עבורו, הקיטש הוא לא רק אמנות גרועה – הוא יוצר מערכת משל עצמו. הוא טען כי הקיטש מנסה להגיע ל"יופי" במקום ל"אמת", וכי כל ניסיון לעשות משהו יפה מוביל לקיטש.
גם לגרינברג היו דעות דומות; במאמרו "אוונגרד וקיטש" (1939) הוא טען, כי האוונגרד קם כדי להגן על הסטנדרטים האסתטיים מפני הידרדרות בטעמה של החברה הצרכנית, וכי הקיטש והאמנות הם הפכים. אחת מהטענות היותר מעוררות מחלוקת שלו היא שהקיטש מקביל ל"אמנות אקדמית": "כל קיטש הוא אקדמי, וכל שאקדמי הוא קיטש". טענתו הייתה מבוססת על כך שהאמנות האקדמית, כמו זו של המאה ה-19, הדגישה חוקים ונוסחאות שנלמדו, וניסתה לעשות את האמנות לדבר נלמד שקל לבטאו. מאוחר יותר הוא חזר בו מעמדה זו. אם כי ייתכן שאמנות אקדמית מסוימת אכן הייתה קיטש, אין זה נכון ביחס לכולה, ולא כל הקיטש הוא אקדמי.
תאורטיקנים אחרים גם הם קשרו את הקיטש לטוטליטריות. הסופר הצ'כי מילן קונדרה, בספרו "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" (1984), הגדיר זאת כ"הכחשה המוחלטת של החרא". טענתו הייתה כי הפונקציה של הקיטש היא להסתיר כל דבר שקשה לבני אדם להתמודד עמו, ובמקום זו הוא מציע תמונת עולם מטוהרת שבה "כל התשובות ניתנות בהתחלה, ואינן מאפשרות שאלות כלל". בהקשר זה, מתייחס קונדרה גם לקיטש שבמוות: "לפני שאנו נשכחים, אנו הופכים לקיטש. הקיטש הוא תחנת-המעבר בין החיים והשיכחה."
קונדרה הציע כי הקיטש מנסה לטייח את המורכבות והסתירות של החיים האמיתיים, ולפיכך הוא קשור באופן הדוק לטוטליטריות. בדמוקרטיה בריאה, אנשים בעלי רצונות מגוונים מתחרים ודנים זה עם זה על מנת להגיע לקונצנזוס כללי; לעומת זאת, "כל דבר שמפריע לקיטש", כולל אינדיבידואליזם, ספק, ואירוניה, "יש להגלותו" כדי שהקיטש ישרוד. לפיכך, קונדרה כותב, "בכל מקום שבו תנועה פוליטית אחת משתלטת על כל הכוח בחברה, אנו מוצאים "קיטש טוטליטרי".
עבור קונדרה, "קיטש מעלה שתי דמעות זו אחר זו. הראשונה אומרת: כמה נחמד לראות ילדים רצים על הדשא! השנייה אומרת: כמה נחמד שכמו כל האנושות, גם אני מתרגש מילדים שרצים על הדשא! רק הדמעה השנייה היא שעושה את הקיטש לקיטש".
היסטוריה > אמנות אקדמית

יש רבים שעדיין מחשיבים את האמנות האקדמית בת המאה ה-19 כקיטש, אם כי דעה זו מבוקרת על ידי מבקרים מודרניים. אולי התאוריה הטובה ביותר היא זו של ברוך, שטען כי תחילתו של הקיטש הייתה ברומנטיקה, שלא הייתה קיטש בעצמה, אך פתחה לכך פתח בכך שהדגישה את הצורך באמנות רבת הבעה.
ישנה סיבה כפולה מדוע האמנות האקדמית, שהמשיכה את המסורת הזו, מקושרת לקיטש. אין זאת משום שהאמנות האקדמית הייתה נגישה לכל – למעשה, בתקופה זו האינטלקטואלים החלו להנגיד בין "אמנות גבוהה" ל"אמנות נמוכה". האמנות האקדמית ביקשה להיות חלק מהמסורת המושרשרת בחוויה האסתטית והאינטלקטואלית. בהחלט היו איכויות אינטלקטואליות ואסתטיות באמנות זו – דוגמאות טובות שלה הוערכו ביותר על ידי האמנים האוונגרדים שמרדו נגדה. אך נשמעה ביקורת על היותה "יפה מדי" ו"דמוקרטית מדי", באופן שגרם לאמנות להיראות פשוטה וחיצונית.
אמנים אקדמאיים רבים ניסו להשתמש בנושאים מהאמנות הנמוכה ולהאציל אותם כאמנות גבוהה, על ידי כך שימצאו בהם את הצורה והיופי, ובכך ניסו לעשות את עולם האמנות לדמוקרטי יותר. באנגליה, אקדמאיים מסוימים אף אמרו כי על האמן לעבוד בשוק. במובנים מסוימים מטרה זו של דמוקרטיזציה אכן הושגה, והייתה הצפה של אמנות אקדמית, והאמנות הייתה פופולרית בציבור כמו הקולנוע כיום. הבנה באמנות נעשתה לדבר נפוץ, וכך גם העשייה האמנותית עצמה, והחל להיות ערבוב בין האמנות הגבוהה לנמוכה. לעיתים אמנות שנחשבה כקיטש הציגה כישרון טכני גבוה, כגון ייצוג מדויק, אך לא הייתה בטעם טוב.
שנית, הנושאים והדמויות שהוצגו באמנות האקדמית, אם כי היו מקוריים בתחילה, הופצו בציבור בצורת גלויות והדפסים – דבר שהאמנים עצמם תמכו בו בדרך כלל – ותמונות אלה הועתקו עד אין סוף באופן קיטשי, עד שהם נעשו לקלישאות נדושות.
האוונגרד הגיב להתפתחויות אלה בכך שהרחיק עצמו מהיבטים מסוימים של האמנות כמו ייצוג ציורי והרמוניה שהציבור אהב, על מנת להדגיש את חשיבותה של האסתטיקה. מבקרים רבים מעדיפים שלא להגדיר את האמנות האקדמית כקיטש, מכיוון שהם מכירים בתפקיד ההיסטורי שלה כמקור לקיטש ולאוונגרד גם יחד.
היסטוריה > פוסטמודרניזם

עם עלייתו של הפוסטמודרניזם בשנות ה-80 של המאה ה-20, הגבולות בין הקיטש לאמנות הגבוהה נעשו שוב מטושטשים. התפתחות אחת הייתה דעה חיובית על מה שקרוי "טעם קאמפ". קאמפ מתייחס להערכה אירונית של מה שאחרת עשוי להיחשב כנדוש או קיטשי, כגון אירועי תרבות פופולריים מיושנים במיוחד או רציניים יתר על המידה, כמו סרטי מדע בדיוני משנות ה-50 וה-60. לעיתים קרובות, תרבות הפופ ניסתה להשתמש בדימויים מהתרבות הפופולרית והקיטש; אמנים בכל זאת נחשבו ללגיטימיים, מכיוון שאמרו שהם רק "מצטטים" דימויים, כשהציטוט הוא בדרך כלל אירוני. באיטליה, קמה תנועה שקרויה ה"חדש חדש" (נואובי נואובי), שהלכה במסלול אחר: במקום לצטט קיטש באופן אירוני, הם אימצו ישירות את הכיעור והגסות, בסוג של אנטי-אסתטיקה.
אמנות מושגית ודה-קונסטרוקטיביזם מציבות עצמן כאתגר מעניין, מכיוון שכמו הקיטש הן מחשיבות פחות את המבנה הפורמלי של האמנות, לטובת אלמנטים אחרים שנמצאים בה ומקשרים אותה לתחומי חיים אחרים. למרות זאת, רבים בעולם האמנות עדיין דובקים בדיכוטומיה כלשהי בין אמנות לקיטש, וחושבים כי אין להתייחס ברצינות לאמנות רגשנית או ריאליסטית מדי. עמדה זו מותקפת על ידי מבקרים שטוענים כי להכיר בחשיבות של אמנות אקדמית וציור פיגורטיבי מסורתי. האמן הנורווגי אוד נרדום נוקט בטקטיקה אחרת: הוא ניסח מניפסטו, "על הקיטש", ובו הוא מכריז על עצמו כ"אמן קיטש" ולא "אמן", למרות שמעט מאוד מבקרים אכן רואים את יצירתו כקיטש.
נרדום טען כי בקריירה שלו ובקריירה של אמנים רבים אחרים, הממסד האמנותי (אותו הוא מכנה "הקורייטורט"), כופה ערכים מסוימים, ומונע ביטוי אישי – הוא הופך את הנוסחאות של אדורנו וקונדרה. הוא טוען כי בזמן שהאמנות משרתת את הציבור, קיטש משרת את הביטוי העצמי; אמנות משרתת את הפוליטיקה, ואילו הקיטש מאבד עצמו בחושניות נצחית וטהורה, "כישרון עירום חושף את עצמו". נדרום מכריז: "אמנות קיימת עבור האמנות עצמה, ופונה אל הציבור. קיטש משרת את החיים, ופונה אל האדם". גם הפוסטמודרניזם מותקף על ידי נרדום, מכיוון שהוא מחזיק בטעם הקאמפ, שרק מעריך את הקיטש כאירוניה של "רצינות כושלת", ואילו הוא טוען כי יש לראות את הקיטש כביטוי אמיתי ונצחי של היופי.
דוגמאות

אחד מהציירים הראשונים ששימש כדוגמה לקיטש היה ההונגרי צ'ארלס רוקה. אף שעולם האמנות שנא אותו, העם אהב אותו. הוא התפרסם בשל הווריאציות הרבות שלו לציורו "ילדה צוענית", שבו הוא צייר צוענים בסגנון "פינ-אפ", ועבור הפורטרטים הסנטימנטליים שלו של ילדים עם כלביהם.
דוגמה מודרנית יותר של צייר שנחשב בעיני רבים כיוצר קיטש הוא הצייר האמריקאי המצליח תומאס קינקדה, שקורא לעצמו "צייר האור", וטוען כי הוא "האמן החי הנאסף ביותר באומה". קינקדה מצייר נופים של בתי אבן, מגדלורים, רחובות מרוצפים אבן, כפרים שלווים, עם הדגשה על משחק עם האור והצמחייה הטבעית. יצירתו אמורה להיות סנטימנטלית, פטריוטית, חמודה ורוחנית.
כמה ציורים של "כלבים משחקים פוקר" שצוירו בתחילת המאה על ידי ק.מ. קולידג' נחשבים כקיטש. עוד ציירת קיטש היא מרגרט קין, שפעלה בשנות ה-50 וה-60, וציירה בעיקר פורטרטים של ילדים; בין אם מושא הציור היה ילד, מבוגר או בעל חיים, תמיד היו להם עיניים ענקיות ובוהות המסתכלות ישירות על הצופה.
"הילד הבוכה" – כינוי שניתן לסדרת ציורים מהם הודפסו עותקים רבים, שהיו נפוצים מאוד בישראל ובמקומות אחרים בשנות ה-70 וה-80. במוכר מכולם מוצגת דמותו של ילד לבוש סחבות, שדמעות זולגות על לחייו. הציור מיוחס לצייר מסביליה שבספרד בשם ברונו אמאדיו (Bruno Amadio), שחתם על ציוריו גם בשמות ג'ובאני בראגולין (Bragolin) או פראנשוט סביי (Franchot Seville).
אופרות סבון, במקורן, היו קיטש מובהק. הן נכתבו על ידי תסריטאים זולים שקיבלו הנחיה יחידה – יצירת עלילה מסועפת שלא נגמרת לעולם והן שוחקו על ידי שחקנים זולים שלא השקיעו כמעט זמן בחזרות. באופרות סבון אין תפאורה יקרה, אין פעלולים, אין מוזיקה ואין כוריאוגרפיה.
זמר מתורגם לעברית בסגנון טורקי הוא הרבה פעמים קיטש. ישנם זמרים עבריים ששרים כמעט רק שירים טורקיים ישנים שעל הלחן שלהם אבדו זכויות היוצרים והם תורגמו לעברית על ידי אלמוני ששוגה בדקדוק. השירים הנ"ל גם מוקלטים על פי רוב בפרק זמן קצר מהמקובל. המלחין אביהו מדינה התרעם על מבצעי סוגה זו וטען שהם לא יוצרים כלום.
לקריאה נוספת

גרינברג, קלמנט, "אוונגרד וקיטש", המדרשה, גיליון מס' 3, 2000.
קולקה, תומאס, על קיטש ואמנות, מוסד ביאליק, ירושלים, 2001.
הספרים "דודה חוליה והכתבן", "כמעיין המתגבר ו"הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" דנים במושג הקיטש כחלק מהעלילה שלהם.
כלי רכב בצורת נעל עקב
תחנת הרכבת העילית שברחוב אשלנד שבשיקגו. על כל אחד מהרציפים, מאחורי הסככות, עומד מבנה, חסר התאמה לשאר המבנים בתחנה, חסר התאמה לנוף העיר וחסר כל היגיון ארכיטקטוני. אחד המבנים האלה מכיל את גרם המדרגות אל התחנה ואל דוכן הכרטיסים. המבנה השני סגור וחסר שימוש. המבנים, בצבעי לבן וירוק בהיר, דומים לבניין כפרי אירופאי. בגגות הרעפים מותקנות קוקיות, המובילות אל משטח עץ דמוי חלון ועל גגות הרעפים יש מגדלים צרים, שאינם מתאימים לכל שימוש שהוא. תחנה זו נחשבת יפה בעיני אנשים רבים ומודל שלה מוצג כחלק מדגם הרכבות במוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו.
קוד מצב של HTTP

בתגובה לבקשת HTTP ‏(Hypertext Transfer Protocol) של לקוח מחזיר השרת תשובת HTTP המכילה קוד מצב המציין את התוצאה של ניסיון השרת למלא את הבקשה שנשלחה. הקוד מורכב ממספר תלת-ספרתי והסבר טקסטואלי קצר על משמעותו.
מחלקות

המספרים מחולקים ל-5 מחלקות, בהתאם לספרה הראשונה שלהם:
1xx – ההודעה מכילה מידע בלבד.
2xx – הבקשה ששלח הלקוח בוצעה בהצלחה על ידי השרת, והתשובה מכילה את מה שהשרת נתבקש לשלוח בהתאם לשיטת הבקשה.
3xx – הבקשה פוענחה בהצלחה, אך מסיבות כלשהן התשובה אינה כוללת את האובייקט המבוקש (למשל, משום שהעמוד מפנה אוטומטית לעמוד אחר).
4xx – נמצאה שגיאה כלשהי בבקשה עצמה.
5xx – השרת לא הצליח למלא אחר הבקשה כתוצאה מכשל פנימי.
1xx מידע

התקבלה בקשה ממשיך תהליך.
זהו קוד סטטוס מותנה וכולל רק שורת מצב וכותרים מסוימים והוא נעצר על ידי שורה ריקה. מאז HTTP/1.0 אין הגדרה של 1xx ושרתים מחויבים לא לשלוח ללקוח סטטוס 1xx אלא בתנאים ניסיוניים.
3xx העברה

הלקוח חייב לבצע פעולה נוספת כדי להשלים את הבקשה. זוהי תגובה מסוג שכל פעולה נוספת חייבת להתבצע על ידי התוכנה של המשתמש כדי למלא את הבקשה. הפעולה הנדרשת יכולה להתבצע על ידי סוכן המשתמש ללא אינטראקציה עם המשתמש אם ורק אם השיטה בה משתמשת הבקשה השנייה היא GET או HEAD. לקוח שמקבל תגובת סטטוס מסוג זה יותר מ-5 פעמים אמור להניח שזוהי בעצם הפניה אינסופית.
4xx שגיאות צד לקוח

מחלקת קוד סטטוס זו מיועדת למקרים בהם הלקוח כנראה טעה. למעט כאשר להגיב לבקשת HEAD, השרת צריך לכלול ישות המכילה הסבר על המצב שגיאה, וציון אם זהו מצב זמני או קבוע. אלו קודי מצב החלות על כל שיטה הבקשה.
אלה הם בדרך כלל קודי השגיאה הנפוצים ביותר בהם נתקל בגלישה באינטרנט.
הערות שוליים

↑  HTTP Extensions for Distributed Authoring -- WEBDAV
↑  "Reference of method redirect_to in Ruby Web Framework "Ruby on Rails". It states: The redirection happens as a "302 Moved" header unless otherwise specified". אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
שגיאת 503 שהוחזרה משרתי ויקימדיה מוצגת בדפדפן Lynx (לחצו להגדלה)
קומפטיביליזם למחצה

קומפטיביליזם למחצה (באנגלית: Semicompatibilism) היא ההשקפה שאין סתירה בין דטרמיניזם לבין אחריות מוסרית, אך מבלי לקבוע אם קיים דטרמיניזם ואם קיים רצון חופשי. המונח נטבע על ידי ג'ון מרטין פישר (אנ'). קומפטיביליסטים למחצה בולטים כוללים את סם האריס והארי פרנקפורט.
הביקורות על תפיסה זו כוללות את עקרון האפשרויות החלופיות מבין הדוגמאות של פרנקפורט.
ראו גם

קומפטיביליזם
הערות שוליים

↑  "Semicompatibilism". www.informationphilosopher.com.
↑  "Semi-Compatibilism - Bibliography - PhilPapers". philpapers.org.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קוד נקי

בפיתוח תוכנה קוד נקי (באנגלית clean code) הוא קוד שקל לקרוא, להבין ולתחזק. קוד נקי כתוב בצורה פשוטה ותמציתית, לפי סדרה של מוסכמות שמקלות על הקריאה ועל המעקב.
המונח הפך לפופולרי בעקבות רוברט ססיל מרטין (אנ'), שכתב את הספר "Clean Code: A Handbook of Agile Software Craftsmanship" בשנת 2008. בספר זה, הוא הציג סדרה של עקרונות ושיטות עבודה מומלצות לכתיבת קוד נקי, כמו מתן שמות משמעותיים למשתנים, פונקציות קצרות, הערות ברורות ופורמט עקבי.
הגדרה לא רשמית שטבע מרטין פאולר היא: כל טיפש יכול לכתוב קוד שמחשב יכול להבין, מתכנתים טובים כותבים קוד שבני אדם יכולים להבין.
יתרונות

קריאה ותחזוקה: קוד נקי מקל על קריאת, הבנת ושינוי הקוד. כתיבת קוד קריא מפחיתה את הזמן הדרוש לתפיסת הפונקציונליות של הקוד, מה שמוביל לזמני פיתוח מהירים יותר.
שיתוף פעולה בצוות: קוד ברור ועקבי מקל על תקשורת ושיתוף פעולה בין חברי הצוות. על ידי הקפדה על מוסכמות קידוד וכתיבת קוד קריא, מפתחים מבינים בקלות זה את עבודתו של זה ומשתפים פעולה בצורה יעילה יותר.
איתור באגים ופתרון בעיות: קוד נקי כתוב בבהירות ובפשטות, מה שמקל על איתור והבנת חלקים ספציפיים של בסיס הקוד. מבנה ברור, שמות משתנים משמעותיים ופונקציות מוגדרות היטב מקלים על זיהוי ופתרון בעיות.
איכות ואמינות משופרים: קוד נקי מקטין את הסיכון לשגיאות, מה שמוביל לתוכנה איכותית ואמינה יותר בהמשך.
עקרונות ה-TED > Terse - תמצות

הקפדה על אורך קוד קצר ומתומצת. יש לחסוך במשתנים שאינם שימושיים בקוד או כאלו שאפשר להמיר אותם במשתנים קיימים או קלים להשגה.
לדוגמה, במקום לכתוב:
int users_count = users_list.size();
if (users_count == 0) {
    // do something
}
נעדיף:
if (users_list.isEmpty()) {
    // do something
}
עקרונות ה-TED > Expressive – ביטוי הצורך באופן מדויק וברור

יש להסביר באופן המדויק ביותר מה הקוד עושה, ולכן:
יש להעדיף שמות כלליים שישמשו לטווח רחוק (לדוגמה: אין להוסיף לשם המשתנה את הסוג שלו).
יש להימנע משמות בעלי משמעות כפולה או רחבה.
אין לכלול מספר בשם המשתנה, כיוון שלא ברור מה המספר אמור לבטא.
יש שממליצים לפתוח את כל שמות הפונקציות באחד מהשלושה is,get,do:
is_XXX - הפונקציה תחזיר ערך בוליאני
get_XXX - הפונקציה תחזיר ערך כלשהו
do_XXX - הפונקציה תבצע פעולה מסוימת בלי להחזיר ערך
עקרונות ה-TED > Do one thing - עשה דבר אחד בכל פעם

כל שורת קוד או פונקציה אמורה לבצע פעולה אחת בלבד.
הערות שוליים

1 2  What Is Clean Code? A Guide to Principles and Best Practices, blog.codacy.com, ‏19 בדצמבר 2023
↑  Digitilizeweb, Any fool can write code that a computer can understand. Good programmers write code that humans can understand — Martin Fowler, Medium, ‏9 בספטמבר 2023
קרב קייברן (1792)

קרב קייברן היה צמד עימותים שהתרחשו בהפרש של יומיים, בין האימפריה הרומית הקדושה לממלכת צרפת בסוף אפריל 1792 ומזוהה כקרב השני במלחמת הקואליציה הראשונה .
ב-28 באפריל, אירעה התנגשות כוחות קלה בקייברן (אנ'), ממש מעבר לגבול הצרפתי-בלגי, שהובילה לניצחון של הצבא הצרפתי בפיקודו של הגנרל ארמן-לואי דה גונטאו בירון (אנ'). עם זאת, למרות שבירון התקדם ותכנן לכבוש את העיר מונס ובסופו של דבר את בריסל, הוא קבע שכוחותיו, (שמנו בערך 15,000 איש) אינם חזקים מספיק והחליט לסגת למקום מבטחים. ב-30 באפריל, כשחייליו שוב עברו ליד קייברן, נשמעו קריאות שווא של מתקפה אוסטרית על העיר. החיילים נבהלו, והם נמלטו בחזרה לוולנסיין בבהלה והיסטריה. בעל בריתו של גנקל בירון, תיאובלד דילון, ששירת עימו תחת המרשל רושאמבאו במהלך הפלישה הזו, סבל מגורל חמור עוד יותר במהלך קרב מרקן (ב-29 באפריל), כ-35 קילומטרים מצפון-מזרחה מהעיר.
הערות שוליים

↑  Connelly, Owen, . The Wars of the French Revolution and Napoleon, 1792-1815, 30 ביולי, 2018, עמ' עמוד 23
↑  Gallaher, John G. (1997). General Alexandre Dumas: Soldier of the French Revolution. Carbondale, Illinois: Southern Illinois University Press. p. 18. ISBN 9780809320981. נבדק ב-29 ביולי 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קרבות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפטן הוק (משחק וידאו)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  30 בספטמבר 1997.
 סוגה:  משחק פלטפורמה
 פיתוח:  Takarajimasha
 הוצאה לאור:  Monolith Productions
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, משחק רשת
 פלטפורמות:  Windows
 מדיה:  תקליטור
 אתר רשמי
 
קפטן הוק (באנגלית: Captain Claw, קפטן קלאו; בתרגום מילולי: "רב חובל טופר") הוא משחק פלטפורמה בהוצאת חברת מונולית' שיצא לאור בשנת 1997 למחשב האישי.
גיבור המשחק הוא חתול בשם קפטן קלאו (שמו המלא באנגלית: Captain Nathaniel Joseph Claw; קפטן נת'ניאל ג'וזף קלאו), שודד ים ומפקד על ספינת שודדים.
למרות השם שבו הופץ ונודע המשחק בישראל, לגיבור או למשחק בכללותו אין קשר, ישיר או מרומז, לקפטן הוק מספרי פיטר פן.
העלילה ומהלך המשחק

סיפור העלילה מתחיל כאשר ספינתו של קפטן קלאו מותקפת בלב ים על ידי הארמדה הספרדית, בשליחות הממלכה שבה קלאו הוא פושע מבוקש. במהלך הקרב מובסים קלאו וצוותו, וקלאו נלקח בשבי. בתא כלאו מוצא קלאו מכתב הטוען בתוקף לקיומו של "קמע תשע הנשמות" – חפץ קסום שבכוחו להעניק לבעליו כמעט-אלמוות ושהאגדה על אודותיו מוכרת לכול – וכן מצורפת למכתב פיסת מפה למציאת תשע אבני החן המרכיבות אותו. קלאו מצליח לפרוץ את שלשלאותיו, להתגבר על שומר תאו ולברוח מהכלא.
המשחק מתחיל כאשר קפטן קלאו פותח במסעו מחוץ לתא, בכלא "לה-רוקה" (La Roca) שם הוא נאבק בחיילי הממלכה, לעבר היעד המסומן בפיסת המפה שבידו. כך הוא ממשיך כאשר בכל פעם לקראת היעד הבא הוא מוצא פיסה נוספת מתוך המפה השלמה עם יעד נוסף, ובכל יעד ניצב קלאו מול דמות המחזיקה באחת מאבני החן של הקמע, וכדי להשיג את אבני החן יאלץ להביס את אותה דמות בקרב פנים אל פנים. הדמות הראשונה היא לה-רו (LeRauxe), האדמירל שהביס את קלאו בלב ים ושבה אותו. במהלך מסעו בעקבות פיסות המפה שבידיו קלאו מגיע לעיירה ובה הוא מגלה פרטים נוספים על חיפושי הקמע. אויבו משכבר הימים, שודד הים אדום-זנב (Red Tail), גם הוא בדרכו להשיג את הקמע ובידיו שתיים מאבני החן. היעד הסופי הוא אי הטיגריס (Tiger Island), בו נמצא המקדש – מקום משכנו של קמע תשע הנשמות. קלאו מביס את אדום-זנב, נכנס למקדש ושם זוכה בקמע.
מבנה המשחק

המשחק מכיל ארבעה עשר שלבים, כאשר באופן מכליל, כל זוג של שני שלבים עוקבים מתרחש באזור אחד במפה שקפטן קלאו מרכיב במהלך התקדמותו (אך לא באותו מקום, כך שיש שינוי בסגנון הסביבה בין שני השלבים למרות הדמיון ביניהם). סופו של השלב הראשון הוא בהשגת פיסת המפה הבאה, וסופו של השלב השני הוא בקרב-בוס שיזכה אותו באבן אחת מתוך תשע אבני החן של הקמע. בסוף כל זוג שלבים מופיע קטע אנימציה המגולל את עלילת המשחק וההגעה לאזור ההתרחשות הבא (פרט לזוג השלבים האחרון שבסופו של כל אחד מהם יש קרב-בוס).
זהו משחק פעולה מסוג פלטפורמה. הוא מבוסס בעיקרו על קטעי פלטפורמה מאתגרים, בהם משטחים נעים ונעלמים, הדורשים תזמון ודיוק רב. לצד הבט מרכזי זה, הבט עיקרי נוסף הוא לחימה. במשחק אויבים רבים כאשר הנשק העיקרי של קפטן קלאו הוא מכות מטווח קרוב. לצד הנשק לטווח הקרוב, לקלאו יש אקדח, "טופר-קסם" ומקלות דינמיט בעלי תחמושת מוגבלת, או חרב אש, חרב קרח וחרב חשמל העומדות לרשותו למשך זמן מוגבל החל מרגע השגתן.
לצד משחק העלילה לשחקן יחיד בן ארבעה עשר השלבים, קפטן הוק מציע עורך שלבים בהתאמה אישית על פי נושאי ארבעה עשר השלבים המקוריים, וכן אפשרות למשחקי רשת.
הערות שוליים

↑  מבוטא באנגלית: קְלוֹ [klo]
↑  לקפטן קלאו אף אין קרס במקום כף יד – המאפיין שהעניק לקפטן הוק (Hook - "קרס") מספרי פיטר את שמו – אלא שתי כפות ידיים שלמות.

נראה כי רק בארץ תורגם שם המשחק לשם כמו "קפטן הוק". ברוסיה תורגם שם המשחק Капитан Клык, ובפולין Kapitan Pazur. שניהם בתרגום חופשי לעברית: "רב-חובל טופר".
↑  זהו הרמז לאמונה העממית לפיה לחתול תשע נשמות, שעשוע המתייחס לכך שגיבור המשחק הוא חתול.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb177609122 (data)
קליפורד ג'וי רוג'רס

קליפורד ג'וי רוג'רס (באנגלית: Clifford Joy Rogers;‏ 20 בדצמבר 1897 –  18 במאי 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויומינג ה-22 בשנים 1953–1955. לפני כן הוא כיהן כמזכיר המדינה של ויומינג וכגזבר שלה.
ראשית חייו

קליפורד ג'וי רוג'רס נולד בעיר קלריון שבאיווה. הוא התייתם בגיל שבע וגודל על ידי דודו שהיה בעל תארים ברפואה וברפואת שיניים. לפיכך הוא זכה לכינוי "דוק הקטן" (Little Doc) כדי להבחינו מדודו. לאחר שלמד באוניברסיטת איווה הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בגבול ארצות הברית–מקסיקו ובאירופה במלחמת העולם הראשונה. רוג'רס רכש נחלה במחוז קמפבל שבוויומינג. הוא לימד בבית ספר תיכון ושימש כמאמן פוטבול לפני שקיבל משרה בחטיבת כלי הרכב של המדינה.