stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לויד פירס
ביוגרפיה

פירס נולד וגדל בעיר סן חוזה שבקליפורניה, ובשנת 1994 החל ללמוד באוניברסיטת סנטה קלרה המקומית. בארבע שנותיו באוניברסיטה שיחק בקבוצת הכדורסל שלה, בה שיתף פעולה עם שחקן היכל התהילה לעתיד סטיב נאש. בין השנים 1998–2002 שיחק כדורסל מקצועי במקסיקו, באוסטרליה, בגרמניה ובטורקיה.
בשנת 2002 פרש ממשחק פעיל והחל את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סנטה קלרה.
לקראת עונת 2007/2008 צורף לצוות האימון של קבוצת קליבלנד קאבלירס, כאחד מעוזריו של המאמן מייק בראון, ובשלוש עונותיו בקבוצה רשמו הקאבלירס מאזן כולל של 172 ניצחונות ו-74 הפסדים (69.9%) אך לא הצליחו להעפיל לגמר ה-NBA. בעונת 2010/2011 שימש כעוזרו של קית' סמארט בגולדן סטייט ווריורס, אשר סיימה את העונה עם מאזן ניצחונות שלילי 36–46. בשתי העונות הבאות היה עוזר מאמן בממפיס גריזליס, תחת ליונל הולינס, והיה שותף להעפלתה הראשונה אי פעם לשלב גמר המערב בעונת 2012/2013.
בשנת 2013 מונה לעוזרו של ברט בראון, המאמן הנכנס של פילדלפיה 76', בעת שהקבוצה נכנסה לתקופה של בנייה מחדש. לאחר 4 עונות בתחתית הליגה, הציגה פילדלפיה שיפור ניכר בעונת 2017/2018 כאשר ניצחה 52 משחקים והעפילה לשלב חצי גמר המזרח.
ב-11 במאי 2018, יום הולדתו ה-42, מונה למאמנה הראשי של קבוצת אטלנטה הוקס. ב-1 במרץ 2021 פוטר מהקבוצה.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה, באתר הרשמי של ה-NBA,‏ 2013
↑  ממפיס גריזליס ממנה את פירס כעוזר מאמן, באתר הרשמי, 5 בדצמבר 2011
↑  פילדלפיה 76' ממנה את פירס כעוזר מאמן, באתר libertyballers.com,‏ 25 באוגוסט 2013
↑  אטלנטה הוקס ממנה את פירס כמאמנה הראשי, באתר הרשמי, 11 במאי 2018
↑  אטלנטה הוקס מפטרת את פירס בתור מאמנה הראשי, באתר הרשמי, 1 במרץ 2021
אוזי שכטמן

| --- | --- |

שכטמן בשנת 1946
 לידה:  30 במרץ 1919 קנזס סיטי שבקנזס, ארצות הברית
 פטירה:  30 ביולי 2013 (בגיל 94) דלריי ביץ', ארצות הברית 
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.83 מטר
 מספר:  6
 מכללה:  אוניברסיטת לונג איילנד
 קבוצות כשחקן
 1941–1946   1946–1947   1947–1948:  פילדלפיה ספאס   ניו יורק ניקס   פטרסון קרסנטס
 הישגים כשחקן
 2 זכיות באליפות ליגת ה-ABL‏ (1943, 1945)   בחירה לחמישיית העונה של ליגת ה-ABL‏ (1948)
 
אוסקר בנג'מין "אוזי" שכטמן (באנגלית: Oscar Benjamin "Ossie" Schectman;‏ 30 במרץ 1919 – 30 ביולי 2013) היה כדורסלן יהודי אמריקאי. שיחק בעונת הבכורה של ליגת ה-NBA (אז ה-BAA) במדי ניו יורק ניקס, ומוכר כשחקן שקלע את הסל הראשון בתולדות הליגה.
ביוגרפיה

שכטמן נולד ברובע קווינס שבניו יורק, להורים יהודים ממוצא רוסי. בין השנים 1938–1941 למד באוניברסיטת לונג איילנד, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן קלייר בי, חבר היכל התהילה לעתיד. בעונת 1939 זכה עם הקבוצה באליפות "מחוז מטרופוליטן ניו יורק", ובעונת 1941 נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
קריירה

בסיום לימודיו האקדמיים שיחק באופן מקצועי בקבוצת "פילדלפיה ספאס" מליגת ה-ABL, תחת אדי גוטליב – מאמן נוסף שהוצג בהמשך הקריירה בהיכל התהילה של הכדורסל. שכטמן שיחק בקבוצה במשך 5 עונות, וזכה עמה בשתי אליפויות בעונת 1943 ו-1945.
בקיץ 1946 חתם שכטמן בקבוצת ניו יורק ניקס לקראת עונת הבכורה שלה ושל ליגת ה-BAA בה השתתפה. במשחק הבכורה של הליגה התמודדו הניקס מול טורונטו האסקיז באולמה הביתי של טורונטו – המייפל ליף גארדנס – בפני כ-7,090 צופים, ואת הנקודות הראשונות במשחק קלע שכטמן כשסיים התקפה מתפרצת ב"צעד וחצי". בשנת 1949 התרחבה ליגת ה-BAA והפכה לליגת ה-NBA, ובאופן רשמי נחשבות עונות ה-BAA כחלק מההיסטוריה של ה-NBA, כך שהמשחק בין טורונטו לניו יורק נחשב גם למשחק הבכורה של ליגת ה-NBA, והסל של שכטמן נחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ה-NBA. עד סיום אותה עונה קלע שכטמן 8.1 נקודות בממוצע למשחק, ומסר 2.0 אסיסטים למשחק אשר הציבו אותו במקום השלישי ב-NBA.
לאחר עונה אחת בלבד בניו יורק עבר שכטמן לשחק בקבוצת "פטרסון קרסנטס" מהעיר פטרסון שבניו ג'רזי, אשר השתתפה בליגת ה-ABL. בעונתו היחידה בקבוצה, והאחרונה בקריירה, נבחר לחמישיית העונה של הליגה לאחר שהוביל את פטרסון למעמד גמר ה-ABL.
בשנת 1998 הוצג שכטמן כחבר בהיכל התהילה הלאומי של הספורטאים היהודים אשר בלונג איילנד. ב-30 ביולי 2013 נפטר שכטמן בעיר דלריי ביץ' שבפלורידה, בהיותו בן 94.
הערות שוליים

1 2 3 4  ההודעה על פטירתו של שכטמן, באתר וושינגטון פוסט, 31 ביולי 2013
1 2  פרופיל, באתר jewsinsports.org
↑  היסטוריית טורונטו האסקיז, כולל תיעוד הסל של שכטמן, באתר nbahoopsonline.com
↑  "הסיפור", בארכיון אתר הסרט "The First Basket",‏ 25 ביוני 2003
↑  המובילים הסטטיסטיים של עונת 1946/1947, באתר basketball-reference.com
עקביא בן מהללאל

| --- | --- |
 לידה:  הגליל
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  דור חמישי לזוגות
 
עקביא בן מהללאל היה תנא שחי בימי הלל הזקן, בסוף תקופת הזוגות. מעטים המקומות בהם מובאים דבריו בש"ס, אך אמרה מפורסמת שלו מופיעה בפרקי אבות ומוכרת מאוד בהיותה חלק מסדרי ההלוויה היהודית בארץ ישראל.
במקורות > משנת עקביא בן מהללאל

במשנת פרקי אבות מופיעה אמרה זו:
הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה: דע מאין באת, ולאן אתה הולך, ולפני מי אתה עתיד ליתן דין וחשבון
משנה זו של עקביא בן מהללאל ידועה גם בשל היותה חלק מסדר הלוויה היהודית במסורת הספרדית והאשכנזית.
במקורות > מחלוקות וסירובו להתמנות

עקביא בן מהללאל הביע ארבע עמדות בנושאים שונים עליהן התעוררה מחלוקת בינו לבין החכמים בני דורו, והן:
הוא היה מטמא שער הפקודה וחכמים מטהרין. (מסכת נגעים).
דם הירוק - עקביא מטמא, שסבר שהוא דם נידה ועיקרו אדום, אלא שלקה במראהו, וחכמים מטהרין. (מסכת נידה).
שער (צמר) בכור בעל מום שנשר והניחו בחלון ואחר כך שחטו, היה עקביא מתיר הצמר לכהן בהנאה וחכמים אוסרים. (מסכת בכורות).
הוא היה אומר, אין משקין מי סוטה לא את הגיורת ולא את שפחה המשוחררת, וחכמים אומרים משקין. (מסכת סוטה).
המשנה, מסכת עדיות, פרק ה', משנה ו' מספרת כי החכמים הציעו לעקביא בן מהללאל להתמנות לאב בית הדין, בתנאי שייכנע לדעת הרוב במחלוקות הנ"ל:
”אמרו לו: עקביא חזור בך בארבעה דברים שהיית אומר, ונעשך אב בית דין לישראל”.
עקביא סירב בתוקף להצעה וענה:
מוטב לי להקרא שוטה כל ימי, ולא לעשות שעה אחת רשע לפני המקום. שלא יהיו אומרים בשביל שררה חזר בו.
הרב טוביה יהודה טביומי טען שעקביא בן מהללאל היה מוכן לחזור בו כפי שהורה לבנו לעשות, אך סירב כי חשש שהעם ירנן אחריו שהוא ויתר על האמת בשביל התפקיד.
במקורות > נידויו

בעקבות המחלוקת הרביעית, מסופר במשנה כי החכמים אמרו לו: "מעשה בכרכמית שפחה משוחררת שהייתה בירושלים והשקוה שמעיה ואבטליון". וממעשה זה ראיה שמשקין. "אמר להם: דוגמה השקוה. ונידוהו, ומת בנידויו, וסקלו בית-דין את ארונו".
לפי פירוש אחד, עקביא זלזל בשמעיה ואבטליון, שהיו גרים או בני גרים, והאשים אותם שהשקו את השפחה המשוחררת בניגוד לדין, כדי להראות שהגרים שווים לכלל הציבור, ולכן נידו אותו. לפי פירוש אחר, הוא נודה משום שלא הסכים לדעת הרוב.
במשנה מובאת דעת "רבי יהודה" הטוען כי מעולם לא נידו את עקביא בן מהללאל וטען כי ”אין עזרה ננעלת בפני כל אדם מישראל בחכמה וביראת חטא כעקביא בן מהללאל”. בספרי מובאת דעה זאת בשם רבי יהודה בן בתירא. זכריה פרנקל טוען, שייתכן יותר כי מדובר ברבי יהודה בן בתירא מאשר סתם "רבי יהודה" של המשנה, שהוא רבי יהודה בר אילעאי.
טוביה יהודה טביומי מסביר את אמרתו של רבי יהודה:
"בדורו של עקביא בן מהללאל שנחשב גדול בתורה ויראה שאין דוגמתו, אין ספק שבכל הדיונים להלכה ולמעשה, היה הוא רוח החיים ועמוד התווך, שכולם התחשבו עם דעתו — "ורבים מרבנן היו צריכים לו". ו"כשרבים צריכים לו", הרי אפילו אם פגע בכבודם של שמעיה ואבטליון והיו צריכים לנדותו, כהדין דמנדין לכבוד הרב — בכל זה היה אסור לנדותו והם דברי ר' יהודה במשנה: "חס ושלום שעקביא נתנדה שאין עזרה ננעלת כפני כל אדם מישראל בחכמה וביראת חטא כעקביא" וכשעקביא היה הראש והראשון בחכמי ישראל ואין העזרה נועלת על אדם כמותו בערב פסח — הרי בבל לימוד בחבורה שלמדו ודנו חכמי ישראל בהקבצם יחד בחג הפסח, היה עקביא ראש המורים, ארי שבחבורה ואסור היה מן הדין לנדותו."
במקורות > הדרכתו לבנו

המשנה מספרת כי ביום מותו ציווה על בנו שיודה בפני החכמים בצדקתם. כששאל אותו בנו מדוע הוא עצמו לא הודה בפניהם, ענה לו האב:
”אני שמעתי מפי המרובין והם שמעו מפי המרובין, אני עמדתי בשמועתי והם עמדו בשמועתן, אבל אתה שמעת מפי היחיד ומפי המרובין, מוטב להניח דברי היחיד ולאחוז בדברי המרובין.”
לאחר מכן ביקש בנו ממנו שיצווה את חבריו לקרבו. האב סירב, ושאלו בנו האם מצא בו איזה פגם, ועל כך השיב: ”לאו, מעשיך יקרבוך ומעשיך ירחקוך.”
זמנו

עקביא בן מהללאל מזוהה כבן דורו של הלל, בגלל שבסיפור על אודותיו מוזכרים כבר שמעיה ואבטליון ומנגד, הדרישה ממנו לחזור בו כדי למנוע מחלוקות מתאימה לתקופה קדומה כשעוד לא היו מחלוקות רבות. בנוסף, העדר התואר "רבי" מעיד שהיה מתקופה קדומה. זכריה פרנקל משער שההצעה להתמנות לאב בית דין הייתה אחרי מות שמאי. לעומתו, טוען יצחק אייזיק הלוי שההצעה לכהן כאב בית דין הייתה לפני מינויו של שמאי, ושלאחר ששמאי הזקן נפטר לא מונה עוד אב בית דין לכל ישראל.
עם זאת, היו שטענו שעקביא בן מהללאל חי קרוב לחורבן הבית, בדורם של רבי יהושע ורבי אליעזר. יעקב בריל כתב שההצעה לעקביא בן מהללאל הייתה לאחר הדחת רבן גמליאל דיבנה ולפני מינוי רבי אלעזר בן עזריה ושבנו על עקביא בן מהללאל היה איסי בן יהודה. אהרן הימן מעלה את האפשרות שבנו של עקביא בן מהללאל היה רבי חנניא בן עקביא.
מסורות על מקום קבורתו

מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך ישנה מסורת כתובה מהמאה ה-13 הטוענת לקברו בכפר מנדי. בשנת 1950 פעל דב זילברמן מהוועד לשמירת המקומות הקדושים בגליל העליון לתקן את מערת הקבר בכפר מנדי. מנגד, רבי חיים ויטאל (מקובל בולט מהמאה ה-16) כתב בשם רבו האר"י, כי נקבר בהר חוקאב.
ראו גם

משנת עקביא בן מהללאל
הר בדד

הר הסוכר בעיר ריו דה ז'ניירו בברזיל
מגדל השטן במדינת ויומינג
קוֹפְּיָה בסרנגטי טנזניה
הר פיילוט (Pilot Mountain) בצפון קרולינה בארצות הברית
הר בָּדָד או הר מִשְאָר או אינזלברג הוא מונח בגאומורפולוגיה המתאר צורת נוף: תל, גבעה או הר קטן בודדים המתנשאים בחדות מעל מישור משופע קלות או אפילו שטוח. הרי בדד ידועים הם הר כרכום בישראל, צוק הסלע המכונה אולורו באוסטרליה, הר הסוכר בעיר ריו דה ז'ניירו בברזיל ומגדל השטן בארצות הברית.
הגדרות

על פי הגדרתם הרי בדד נוצרים כתוצאה מסחיפה ומשום כך הרי געש בודדים אינם מוגדרים כהרי בדד. הם קיימים במגוון אקלימים ומופיעים במגוון צורות. לעיתים נוהגים לסווג את הרי הבדד על פי הרכבם או האקלים שבהם נוצרו ובספרות מופיעים מספר מונחים חופפים לתופעה זו.
אינזלברג (Inselberg) – המונח הנפוץ ביותר. מקורו בגרמנית ופירושו "הר-אי". את המונח טבע במקור הגאולוג הגרמני וילהלם בורנהרדט (Wilhelm Bornhardt‏; 1864–1946) ב-1900 על מנת לתאר צורות נוף מסוג זה, הדומות לאי העולה מן הים, המצויות בשפע באזורים צחיחים למחצה באפריקה הדרומית. בתחילה התייחס המונח רק לצורות נוף באזורים צחיחים. מאז התרחב השימוש במונח והוא מתייחס לאזורים גאוגרפיים נרחבים ומתאר מגוון של צורות סלעים, דבר שהוביל לבלבול לגבי ההגדרה המדויקת של המונח. מחקר שבחן את השימוש במונח בספרות המקצועית בשנת 1973 מצא שב-40% מהמקרים התייחס המונח לצורות נוף באזורי סוואנה, 32% מהמקרים התייחסו לאזורים צחיחים או צחיחים למחצה, 12% מהמקרים התייחסו לאזורים סובטרופיים לחים או ארקטיים, 6% מהמקרים התייחסו לאזורי אקלים ים-תיכוני ו-6% לאזור הטרופי הלח. ב-1972 הוגדר המונח כ"גבעות מבודדות שמדרונותיהן זקופים המתנשאות יחסית בחטף מעל לקרקע המשתפלת מעדנות".
מונדנוק (Monadnock) – המקור למונח הוא הר מונדנוק השוכן בדרום מערב ניו המפשייר. ההר מתנשא כ-600 מטרים מעל לסביבתו, ובגובה של 965 מטרים מעל פני הים הוא גבוה בכ-300 מטרים מעל כל פסגה במרחק של עד 50 קילומטרים ממנו. מעריכים כי מקור שם ההר בשפת בני האבנאקי, או מ"מנונדנק" (menonadenak – "הר חלק") או מ"מנאדנה" (menadena – "הר מבודד"). גאולוגים אמריקנים אמצו את השם כמונח המתאר הר המתנשא מאזור שטוח יחסית או משטח נמוך, הבנוי בדרך כלל מקוורציט או מסלע געשי.
קוֹפְּיָה (kopje) – מילה בהולנדית ("ראש קטן") שממנה נגזרה המילה "קופי" (koppie) באפריקנס, המתארת הר מבודד מגרניט באפריקה הדרומית.
הר כפתור או ביוט (Butte) – מונח שבמקורו בצרפתית המתאר גבעה עגולה גבוהה שפסגתה שטוחה ושקירותיה זקופים המצויה באזורים צחיחים. בעמק המונומנטים פרוסים מספר גבעות מסוג זה ששימשו רקע לסרטי מערבונים רבים.
בורנהרדט (Bornhardt) – הר בדד דמוי כיפה הבנוי מגרניט-גנייס
טוֹר (Tor) – מחשוף סלע גדול זקוף המתנשא מסביבתו
גאולוגיה

תהליכים געשיים, דוגמת פקק געשי, או אחרים יכולים להביא ליצירת גוף סלעי עמיד בפני סחיפה, דוגמת קוורציט או סלעים געשיים סדוקים פחות, בתוך גוף של סלע רך יותר כדוגמת אבן גיר העמיד פחות בפני סחיפה. הסלע העמיד פחות נסחף על מנת ליצור משטח סחיפה סלעי המכונה אדן סלע (pediment) נרחב ששיפועו מתון המכוסה בחלקו העליון במניפות סחף ובחול ובחלוקי נחל בחלקו התחתון. הסלע העמיד יותר נותר כתוואי בולט בפני השטח של אדן הסלע.
הר בדד הוא אחד מכמה סוגים של צורות הנוף המכונות "צורות קדומות" (paleoforms) היכולות לשרוד בשינויים קלים במשך מיליוני שנים. תהליכי הסחיפה הפעילים מוגבלים לקרקעית העמק או לשוליו.
נוכחות הר בדד מעידה על קיומה של רמה סמוכה או שרידיה. דבר זה נכון בייחוד במקרה של הרי בדד הבנויים מסלעי משקע, הבנויים מאותם יחידות סטרטיגרפיות כשל הרמה הסמוכה. עם זאת החל מהרגע שהרי בדד מסוג זה נחשפים נהרסים הרי הבדד מהתמוטטות שולית של גושים סדוקים או התכדדות של לוחות. תהליך זה מותיר גושי סלע גדולים (טוֹר) על פסגת ההר ובמשך הזמן נוצרת שיורת הגובלת בדרדרת, המכונה "טירת קוֹפְּיָה" (castle kopje).
אקולוגיה

בחלק מהרי הבדד נוצרה צמחייה ייחודית, השונה מסביבתם. לעיתים הקרקע הדקות, העניות בחומרי מזון, והמחסור במים מעודד צמיחה של צמחים טורפים וסוקולנטים. הרי הבדד של מזרח אפריקה משמשים מקלט לבעלי החיים של הסרנגטי בטנזניה ובקניה. במקומות שהקרקע דקה מדי או קשה מדי מכדי לאפשר צמחייה של עצים מאפשרת קרקע שנלכדת על ידי הרי הבדד צמיחה עבותה של עצים כשבאזורים הסמוכים גדל עשב נמוך בלבד. כוכים בפני הסלע משמשי כגבים למים. בעלי חיים רבים הסתגלו לשימוש בהרי הבדד, כולל אריות, צבועים ושפע של עופות וזוחלים.
הרי בדד בישראל

הר כרכום
צוק תמרור
הר מסור
הר צין
הר ארחות
הר ארדון
ג'בל סלמן
הר שגיא
חוד עקב
גבעת מדור
הערות שוליים

↑  משה ברור הציע לסוג הר זה את המונח "הר קֶשַח"
↑  משה ברור הציע למשטח זה את המונח "הדום הרים"
↑  איור סכמטי של היווצרות הר בדד
↑  inselberg מתוך האנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553260905171  BnF: cb12340381f (data)  GND: 4161853-1  LCCN: sh85066707
אנטונין קפוסטין

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1817 (יוליאני) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 פטירה:  24 במרץ 1894 (יוליאני) (בגיל 76) ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 שם לידה:  אנדריי איוונוביץ' קפוסטין
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  הר הזיתים 
 השכלה:  הסמינר התאולוגי בפר   האקדמיה התאולוגית בקייב
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 פרסים והוקרה:  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  מסדר המושיע 
 
אנטונין קפוסטין בציור של ניקולאי קושלב, 1891; הוצג בתערוכה "ארץ הקודש באמנות רוסית" בגלריית טרטיאקוב ב-2001)
הארכימנדריט אנטונין (אנדריי איוונוביץ' קפוסטין, (רוסית: Андрей Иванович Капу́стин);‏ 12 באוגוסט 1817 בכפר באטורינו (Батурино), מחוז פרם (אנ'), הרי אורל – ‏ 24 במרץ 1894 ירושלים, ארץ ישראל) היה איש הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית שהקים ויסד מוסדות דת רבים בארץ ישראל. הוא היה חבר החברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית, חבר כבוד בחברה האימפריאלית לארכאולוגיה, חבר בחברה לארכאולוגיה ועתיקות של אודסה, בחברה הארכאולוגית של אתונה. קיבל אותות כבוד ממסדר סט. ולדימיר (אנ') וממסדר אנה הקדושה (אנ'). קפוסטין פרסם יותר ממאה ספרים ומאמרים בכתבי עת רוסיים ואחרים. הוא הגדיל מאוד את הנכסים הטריטוריאליים הרוסיים במזרח הקרוב. נוסף על חובותיו כאיש דת התמסר קפוסטין גם לארכאולוגיה, אסטרונומיה ונומיסמטיקה. כמו כן כתב שירה וצייר. בינואר 2024 התחילו הליכים להכרזתו כקדוש של הכנסייה הרוסית.
קורות חייו ופועלו

קפוסטין השתייך למשפחה של כוהני דת. אביו העניק לו את החינוך הדתי הראשון. מ-1826 הוא למד בסמינר הקטן של מנזר עלייתה של מריה באיסט (Исеть). לאחר מכן למד בסמינר בפרם. ב-1836 בסמינר ביקטרינוסלב שם היה דודו הרקטור. ב-1839 המשיך את לימודיו באקדמיה התאולוגית בקייב (אנ') וב-1843 התמנה בה למורה ולימד יוונית וגרמנית. ב-7 בנובמבר 1845 סיים את לימודיו והוסמך לכמורה על ידי הפטריארך פילרט (דרוזדוב).
ב-1850 נשלח קפוסטין למיסיון הרוסי באתונה. במשך שלוש שנים למד את כתבי אבות הכנסייה היווניים. בעת שהותו באתונה פיתח קפוסטין אהבה לעתיקות, וחיבור ספר בשם "כתובות נוצריות עתיקות באתונה" (О древних христианских надписях в Афинах) שפורסם בסנט פטרסבורג 1874. בהמלצת המטרופוליט של מוסקבה מונה ב-1859לכומר השגרירות הצארית בקונסטנטינופול.
קפוסטין התעניין מאוד בהיסטוריה של יוון בימי הביניים ומחקריו עודדו מחקר כזה ברוסיה. בסוף חייו היה קפוסטין ידוע כאחד הארכאולוגים המשכילים והמנוסים ביותר בעולם.
קפוסטין גם רכש כמות גדולה של כתבי יד עבריים, שהגיעו כנראה מהגניזה הקהירית, ושלח אותם לסנט פטרסבורג.
בארץ הקודש

קפוסטין נשלח בספטמבר 1865 לארץ הקודש, שבה שלטה האימפריה העות'מאנית, כדי לנהל את המיסיון הרוסי בירושלים. הוא שימש בתפקיד זה עד מותו ב-1894. הוא ראה את עיקר תפקידו בפעולה נגד השפעות של מיסיונים נוצריים לא אורתודוקסיים, כמו הלטינים, ובאיחוד הזרמים האורתודוקסיים השונים. קפוסטין ערך חפירות ב-1883 בחלקה שנרכשה סמוך לכנסיית הקבר וגילה סף שער של חומת העיר העתיקה מן התקופה הרומית. לפי האמונה הנוצרית, זוהה הממצא כ"סף שער הדין" שדרכו יצא ישו מירושלים לצליבתו על גבעת הגולגולתא. השרידים הארכאולוגיים שמורים במרתפי כנסיית אלכסנדר נבסקי. קפוסטין גם פתח מוזיאונים לעתיקות. הוא נפטר ב-24 במרץ 1894 בירושלים בגיל 77 ונקבר בכנסיית העלייה הרוסית בהר הזיתים.
רכישות

למרות הגבלות תקציביות מצא קפוסטין דרכים לרכוש שטחי אדמה נכבדים בארץ ישראל לטובת הכנסייה הרוסית.
ב-1868 הוא רכש את מתחם "אשל אברהם" בחברון, וקצת אחרי כן את שטח האדמה מסביבו, 72,355 מ"ר. ב-1870 קנה מגרש גדול בהר הזיתים כדי לבנות עליו את כנסיית העלייה הרוסית. בין היתר רכש קרקעות באלוני ממרא, עין כרם, יפו, בית ג'אלא ועוד.
ב-1869 בנה קפוסטין בית עבור צליינים ביפו וכנסייה בסגנון נאו-ביזנטי. כמו כן פתח בית לצליינים בטבריה.
ב-1885 פתחה החברה האורתודוקסית בארץ ישראל חמישה בתי ספר לבנות ובנים בנצרת, ביירות. בבתי הספר האלה למדו יותר ממאתיים תלמידים.
קפוסטין פיקח על בניית גנים וכנסיות ביפו, עין כרם, ראמה, גת שמנים ובית ג'אלא.
הערות שוליים

↑  הודעה מטעם סוכנות טאס"ס, 29 בינואר 2024 (ברוסית)
↑  Frary, L., "Russian Missions to the Orthodox East: Antonin Kapustin (1817–1894) and his World", p. 148
↑  Frary, p. 146
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307662305171  PLWABN: 9810598304505606  BnF: cb169758639 (data)  CiNii: DA15048634  GND: 119277530  ISNI: 0000 0000 8343 4146  LCCN: nr95020129  NKC: js2010598828  NLG: 70460  NTA: 364216182  RSL: 000008598  SELIBR: 378334  SUDOC: 164102744  VcBA: 495/14912  VIAF: 47567887   WorldCat (עם VIAF): 47567887
תורת האדם (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רמב"ן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 נושא:  אבלות ביהדות 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  איסטנבול 
 תאריך הוצאה:  1519 
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  תורת האדם
 
תורת האדם הוא ספר הלכה שחיבר הרמב"ן על ההלכות הנוגעות לסוף ימי האדם, בין הנושאים בספר: הלכות הנוגעות לרפואה, דיני קבורה והלכות אבלות. הספר הוא מחיבוריו החשובים של הרמב"ן, ונחשב לספר יסוד בנושאים אלו. ראשונים רבים הסתמכו על פסקי הרמב"ן שבספר, ולעיתים אף ציטטו ממנו הלכות שלמות כצורתן.
כפי הנראה, חיבור זה מאוחר לחידושי הרמב"ן לתלמוד.
שם הספר

שמו של הספר נעדר מכתבי היד של הספר, אך כבר מהמהדורה הראשונה של הספר מופיע על שער הספר: "זה ספר תורת האדם להרמב"ן זצ"ל". כמו כן, מספרי הראשונים נקל לראות שכך הוא שמו; כך למשל כותב הרשב"א כאשר מביא את דעתו של הרמב"ן: ”דעת רבינו ז"ל בספר תורת האדם…” (שו"ת הרשב"א חלק א, סימן נט) ועוד ראשונים כמותו. בפי הרמב"ן מכונה הספר "מגילת אבל", אך נראה שזהו כינוי בלבד.
הרב חיים דוב שעוועל, אשר ההדיר את כתבי הרמב"ן, כתב ששם הספר לקוח מהפסוק בספר שמואל ”וַתִּקְטַן עוֹד זֹאת בְּעֵינֶיךָ אֲדֹנָי ה' וַתְּדַבֵּר גַּם אֶל בֵּית עַבְדְּךָ לְמֵרָחוֹק וְזֹאת תּוֹרַת הָאָדָם” (ספר שמואל ב', פרק ז', פסוק י"ט).
תוכן הספר

כאמור, הספר הדן בהלכות רפואה, קבורה, אבלות והנושאים הנלווים לכך. הספר נחשב לספר יסוד בפסיקה בנושאים אלו,
רבי יעקב בן אשר בספר הטור הסתמך רבות על דברי הרמב"ן בחיבור זה. ניתן לראות את השפעת הספר על הטור בהלכות אבלות, בסימנים רבים בהלכות שבת ויום טוב הנוגעים לדיני חולה ומת בשבת ויום טוב, בדין חולה ביום כיפור, בהלכות חול המועד, ובהלכות תשעה באב. בתחילת הלכות אבלות כותב רבי יעקב בן אשר עצמו שהלכותיו אלו הם ”קוצר דברים לספר תורת האדם שחבר הרב הגדול הרמב"ן” (ארבעה טורים, יורה דעה, סימן של"ה).
כמו כן, ראשונים רבים שדנו בדינים אלו הסתמכו בעיקר על ספר זה. הרא"ש בחיבורו מביא דינים רבים מספר זה, לעיתים בהשמטת מקור הדברים.
בספר הסתמך הרמב"ן על ראשונים רבים ביניהם: רש"י והתוספות, רבנו חננאל, הערוך, רי"ץ גיאת, הראב"ד, שאילתות דרב אחאי, הלכות גדולות ועוד.
חלקי הספר

הספר מחולק לשערים ועניינים, בחלק ממהדורות הספר, וכן בספרים שמביאים את דברי הרמב"ן, מחליפים לעיתים בניהם.
במקור הספר מחולק לארבעה שערים: שער המיחוש, שער הסוף, שער האבל ושער הגמול.
חלקי הספר > שער המיחוש

שער זה כולל את עניין הסכנה בלבד.
חלקי הספר > שער הסוף

כולל את: עניין הווידוי, עניין הרפואה, עניין הפטירה, עניין הקריעה, עניין מי שמתו מוטל לפניו, עניין ההספד, עניין ההוצאה, עניין הקבורה ועניין הכהנים.
חלקי הספר > שער האבל

כולל את: עניין קרובים מתאבלים, עניין ההתחלה, עניין האבלות, עניין שבתות וימים טובים, עניין שמועה וליקוט עצמות ועניין אבלות ישנה.
שער הגמול

השער האחרון של הספר נקרא שער הגמול, הוא קנה חשיבות בפני עצמו, ואף הודפס פעמים רבות כספר בפני עצמו.
בשער הגמול, עוסק הרמב"ן בענייני השכר והעונש, צדיק ורע לו רשע וטוב לו, גיהנם וגן עדן, עולם הבא ותחיית המתים, והוא מגדיר את עניינם על פי התלמוד ואמונת ישראל.
רמב"ן קבע בספרו:
כל אלו דברים ברורים, שהעולם הבא האמור בכל מקום, אינו עולם הנשמות והשכר המגיע להם מיד אחרי המיתה, אלא עולם שעתיד הקדוש ברוך הוא לחדשו לאחר ימות המשיח ותחיית המתים
ברוב כתבי היד שער הגמול מופיע כחלקו השני של הספר, אך שער הגמול נדפס כבר בשנת 1490 כשלושים שנה קודם תורת האדם. ישראלי העלה השערה ששער הגמול הוא יצירה בפני עצמה שחוברה לתורת האדם על ידי אחד מתלמידי הרמב"ן בשל הנושאים החופפים.
ככל הנראה כתב הרמב"ן את פירושו על ספר איוב כהמשך לחיבור זה.
פירושים על הספר

רבי מנחם בן זרח בעל צידה לדרך כותב שחיבר קיצור לספר וקראו בשם "מנחם אבלים".
מהדורות הספר

הספר זכה לתפוצה גדולה, וכיום מצויים עשרות כתבי יד של ספר זה.
הספר נדפס במהדורות רבות, חלקם כללו הערות ותוספות שונות:
מהדורה ראשונה נדפסה בקושטא בשנת רע"ט, 1519
מהדורה נוספת נדפסה בוינציאה בשנת תרל"ו/ 1876
מהדורת וורשה משנת תר"א. זכתה למהדורות צילום רבות, והיא זו שהייתה נפוצה אצל הפוסקים האחרונים.
רבי איסר זלמן מלצר ליקט מהספר וסידרו על מסכת מועד קטן והדפיסו במהדורת חידושי הרמב"ן שלו.
חיים דוב שעוועל, כתבי הרמב"ן, הוצאת מוסד הרב קוק, עמ' ט', באתר אוצר החכמה
השפעת הספר וחשיבותו

על אף שהרמב"ן לא חיבר ספר הלכה מקיף כדוגמת הרי"ף, הרא"ש או הרמב"ם, דמותו ויצירתו הקנו לו מקום נרחב בפסיקה ההלכתית של "הטור" ולאחר מכן ב"שולחן ערוך", לעיתים אף נגד גדולי הראשונים, ובעיקר מספרו 'תורת האדם', שכאמור השפיע רבות על הטור והשלוחן עורך בהלכות אלו.
על אף חשיבות הספר, הוא לא היה מצוי בידי רבים מהפוסקים שדנו בדבריו, כך שנאלצו להסתמך על דבריו כפי שהובאו בספרים אחרים, דבר שגרם לטעויות שונות. כך למשל כתב מחבר האבני נזר על אחד מפסקיו של המגן אברהם: ”אך בוודאי לא היה לפניו ספר תורת האדם לרמב"ן” (אבני נזר, סימן שצד, כא).
לקריאה נוספת

עודד ישראלי, רמב"ן ביוגרפיה אינטלקטואלית, הוצאת מאגנס, ירושלים 2020, עמ' 85-97.
הערות שוליים

↑  חיים דוב שעוועל, כתבי הרמב"ן, הוצאת מוסד הרב קוק, עמ' ט', באתר אוצר החכמה
↑  רבי מנחם הזרחי, צדה לדרך, מאמר ה כלל ב, באתר היברובוקס
↑  ראו עוד בנימין ריצ'לר, "כתבי היד של ספר תורת האדם לרמב"ן", קורות ח, תשמ"ג, עמ' 217–218; שמואל אשכנזי, ‏ההוצאות המודפסות של ספר תורת האדם לרמב"ן, קורות, ח תשמ"ג, עמ' 219–221, באתר Academia.edu; יהושע ליבוביץ, "נתונים רפואיים בספר תורת האדם לרבי משה בן נחמן", שם, עמ' 209–212
↑  ביקורת על המהדורה ראו: שמחה עמנואל, 'קווים לתולדות הספרות הרבנית: תש"ח-תשנ"ח', בתוך: צ"א שטיינפלד [עורך], חקר התורה שבעל פה בחמישים שנות המדינה: הרצאות שנתנו בכנס שהתקיים באוניברסיטת בר- אילן, אייר תשנ"ח, ירושלים תשס"ב, עמ' 42
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590863905171  LCCN: nr93001810  VIAF: 174509624   WorldCat (עם VIAF): 174509624 
דף מספר תורת האדם, דפוס ראשון, קושטא, רע"ט