המלאכים הטובים של טבענו
תוכן > פרק 10: על כנפי מלאכים

בפרק האחרון בספר נמנע פינקר מתחזיות לעתיד, או מייעוץ למדינאים ולאנשי חוק כיצד להפחית מלחמה ואלימות. הוא מסייג את האופטימיות שלו – ישנן מגמות הנמשכות בעוצמה כבר עשרות ומאות שנים, ולפיכך ניתן למשל להניח שקורבן אדם, עינויים גופניים בחסות החוק או מלחמות בין מדינות דמוקרטיות לא ישובו בעתיד הקרוב, אך לא ניתן לחזות את רמות הפשע, מלחמות אזרחים וטרור. כמדען, פינקר אינו מאמין בכוח מיסטי או בגורל קוסמי כלשהו אשר מכתיבים ירידה באלימות, ואף אינו מצפה שהתקדמות המדע תוביל בהכרח לניסוח "תאוריה מאוחדת" של אלימות.
חשובים אך בלתי-עקביים : בסעיף זה דן פינקר במספר גורמים אשר תכופות מוצגים כבעלי השפעה חשובה על אלימות, אך פינקר עצמו אינו מוצא קשר עקבי בינם לבין המהלך ההיסטורי של הדעיכה:
נשק והגבלתו: מיליטריסטים ופציפיסטים כאחת נוטים לייחס חשיבות רבה לכלי נשק, ולהתמקד בטכנולוגיה שלהם או באיסור עליהם. ואולם פינקר אינו מוצא מתאם ברור לאורך ההיסטוריה בין הקטלנות של טכנולוגיות נשק חדשות לבין רמת האלימות. אחוזי האבדות בקהילות שבטיות הלוחמות באמצעות חניתות, אלות, קשתות וחצים גבוהים מאשר בחברות מודרניות המפתחות נשק אוטומטי, נשק כימי ונשק גרעיני (ראו פרק 2).
משאבים וכוח: תאוריות רבות מציעות שמלחמות ספציפיות או אלימות בין מעמדות בחברה הן מאבקים על משאבים מוגבלים, למשל נפט או הון. ואולם פינקר אינו מוצא קשר ברור בין זמינות המשאבים וחלוקת הכוח לבין הדעיכה באלימות. את המשאבים ניתן לחלק גם באלימות וגם בדרכי שלום.
שפע: במהלך ההיסטוריה גדל מאוד העושר שבידי חברות אדם, ובמקביל ירדה רמת האלימות. ואולם לא ברור כיצד עושר משפיע מיידית על רמת האלימות, ולאורך ההיסטוריה עליות ברמת החיים לעיתים התרחשו דווקא בעת עלייה זמנית ברמת האלימות. במאה ה-21, רמות פשע אלים ומלחמות אזרחים נוטות להיות גבוהות יותר במדינות עניות, אך לא ברור באיזו מידה העוני הוא זה שגורם לאלימות או להפך.
דת: פינקר פוסל טענה כללית שדת ממתנת אלימות, המושמעת בעיקר על ידי הוגים מאמינים ואנשי דת, ומאידך את הטענה שדת מעודדת אלימות, המושמעת בעיקר על ידי הוגים חילונים ואתאיסטים. לאורך ההיסטוריה דתות שונות, ואף פלגים ואנשי דת שונים מאותה דת, לעיתים עודדו סוגים שונים של אלימות, ולעיתים פעלו נגד סוגים אחרים.
דילמת הפציפיסט: פינקר מדגים את הבעייתיות של הפחתת אלימות באמצעות ניסוח מחדש של דילמת האסיר כ"דילמת הפציפיסט". פציפיזם חד-צדדי עלול לגרום להשמדתם או לדיכויים של הפציפיסטים:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | בחירת הזולת | בחירת הזולת |
|  |  | פציפיסט | תוקפן |
| בחירתי | פציפיסט | שלום ורווח, שלום ורווח |  תבוסה מוחלטת, ניצחון קל |
| בחירתי | תוקפן | ניצחון קל,  תבוסה מוחלטת | מלחמה יקרה, מלחמה יקרה |
הלווייתן: להשערת הובס, שהמדע המודרני מאמת בחלקה (פרק 2), ממשלים מרכזיים מתמודדים עם דילמת הפציפיסט על ידי כפיית פתרון סכסוכים בדרכי שלום על כלל נתיניהם, באמצעות מוסדות חוק, משטרה וצבא המחזיקים במונופול על אלימות חוקית. הלווייתן פועל כצד שלישי בסכסוך, המשית קנס על התוקפנים, ולפיכך מפחית את הרווח מבחירה באסטרטגיה אלימה, לעיתים עד כדי הפיכתה לבלתי-משתלמת. אך יעילות הלווייתן כפתרון לדילמה תלויה ביכולתו להפעיל רק את מידת האלימות הנדרשת כדי לקנוס את התוקפנים, ורק אותם, אחרת הוא עלול לגרום יותר אלימות מזו שהוא מונע. לכן ממשל דמוקרטי יעיל יותר כלווייתן מסוגי ממשל אחרים (פרק 4).
מסחר עדין: מסחר מעודד חלוקת עבודה שבה כל צד בדילמת הפציפיסט יכול להתמחות בסחורות ובשירותים אחרים, ולפיכך מגדיל את הרווח האפשרי מהחלפתם. לכן מסחר מגדיל את הפרס לפציפיזם הדדי, ובמונחי תורת המשחקים הופך את המשחק ליותר "סכום חיובי". נורברט אליאס העלה בספרו את ההשערה שהגורמים לתהליך התירבות היו התחזקות הלווייתנים והמסחר (פרק 3). מחקרים כמותיים מראים שהשלום הארוך והשלום החדש נגרמים לפחות בחלקם על ידי גידול של יותר מסדר גודל בסחר בינלאומי (פרק 6).
פמיניזציה: בכל החברות האנושיות, נשים אלימות בממוצע הרבה פחות מגברים. בחברות העוברות תהליך של פמיניזציה(אנ') – חיזוק זכויות ומעורבות נשים וחיזוק צורות חשיבה והתנהגות נשיות – האלימות נוטה לדעוך בקצב מהיר יותר, אף על פי שנשים פוליטיקאיות אינן בהכרח פציפיסטיות יותר מעמיתיהן הגברים. פינקר מציע שפמיניזציה פועלת על דילמת הפציפיסט באמצעות הקטנת הרווח של ניצחון והגדלת המחיר לתבוסה. להצעתו ניתן למדוד משתנים אלו לא רק במונחים חומריים, אלא גם במונחים רגשיים, והחיזוק הרגשי מעצם הפעלת אלימות נוטה להיות נמוך יותר אצל שחקנית נשית בדילמת הפציפיסט מאשר אצל שחקן גברי. "נשיות" במובן זה אפשרית גם אצל שחקן גבר מבחינה ביולוגית: למשל, רמות הטסטוסטרון בדם נוטות לרדת אצל גברים כאשר הם נישאים והופכים אבות לילדים (פרק 8).
המעגל המתרחב: בתהליך זה מרחיבים בני-אדם את המעגל החברתי שאליו הם חשים אמפתיה, מקרובי משפחה ומכרים לזרים גמורים ואפילו לקהילות שונות מאוד משלהם. התרבות הקוסמופוליטית המודרנית, בסיוע תקשורת המונים ותחבורה זולה ומהירה, הופכת את כדור הארץ לכפר גלובלי, ומפתה בני-אדם לחוות את המציאות דרך עיני בני-אדם זרים באמצעות סיפורת עלילתית (פרקים 4 ו-9). בדילמת הפציפיסט, אמפתיה פירושה שרווח או הפסד של שחקן אחד הופכים במידה חלקית גם לרווח והפסד רגשיים של השחקן האחר.
המדרגות הנעות של התבונה: לדעת פינקר, השפעת התבונה על דילמת הפציפיסט דומה מאוד להשפעת האמפתיה (פרק 9), ובמקרים רבים הן פועלות יחדיו וקשה להפריד ביניהן. ההבדל הוא שבעת שימוש בתבונה, כל שחקן בדילמת הפציפיסט מאמץ נקודת מבט אובייקטיבית "מעל" לסכסוך, ולא את נקודת המבט של השחקן האחר כמו באמפתיה. פינקר סבור שהשפעת התבונה על דעיכת האלימות עשויה להיות משמעותית ומרחיקת לכת יותר, שכן בהשוואה לאמפתיה, התבונה כבולה פחות לרגשות ולתחושות השחקנים.
הרהורים: סעיף אחרון זה הוא מעין אחרית-דבר של הספר כולו. תובנה חשובה שמוצא פינקר בדעיכה ההיסטורית באלימות היא תפיסת המודרניות כתהליך קידמה חיובי ברובו, בניגוד לתפיסות פסימיות נפוצות הרואות את תרבות המערב המודרנית כאלימה וכמושחתת, וחשות נוסטלגיה לתמונה רומנטית אך שגויה של עבר "שליו" ו"טבעי". אפילו חוקרים המודעים לדעיכה באלימות עדיין נוטים לחוש שהיא כל כך מפתיעה, שיש צורך להסבירה בהשגחה עליונה או בגורל מסתורי כלשהו. פינקר רואה את הפחתת האלימות כאתגר מדעי ומוסרי כאחת. בספרו הוא נוקט בגישה שכלתנית משום שלדעתו חקר האלימות נטה ל"יותר מדי צדקנות ומעט מדי הבנה", אך הוא מודע לסבל הנורא המיוצג על ידי המספרים היבשים, ומוקיר את הכוחות של תרבות ונאורות שהצליחו להפחית מסבל זה.