stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית טבעון
שכונות ויישובים לשעבר > טבעון

דב פטישי לא הסתפק בהקמת קריית עמל והמשיך להגות רעיונות התיישבות בקנה מידה גדול. ב-1940 הוא פרסם את תוכניתו להקמת עיר-גנים בת 2,000 תושבים בגבעות חרתיה, שייח' אבריק וקוסקוס – טבעוּן. לשם כך פנה לקק"ל וזאת הפגישה אותו עם ליאופולד שן כדי לשתף פעולה בהקמת עיר הגנים עבור יהודי אנגליה. פטישי, בהזמנת שן, אף נסע בימי מלחמת העולם השנייה לממלכה המאוחדת, וארגן יחד עם שן כ־200 נרשמים ראשונים להקמת עיר הגנים שנקראה בשם בית שערים הצפונית שיועדו למכירה/להשכרה למחוסרי דיור בארץ ישראל. עם שובו ב-1945 מונה למנהל הבינוי של החברה הזמנית "בית שערים הצפונית" אותה הקים שן, והחל בעריכת החוזים עם הקבלנים והמשתכנים הארצישראלים. סולל בונה בנתה את 200 יחידות הדיור הראשונות ובעקבות סכסוך שהתגלע המשיכה את הבניה חברת "קרת" אותה ייסד ליאופולד שן.
באוגוסט 1947 הוחלף שמה של השכונה ל"טבעון" בהמלצת יעקב אריכא מזכיר ועדת השמות של קק"ל.
השכונה שגשגה ו"קרת" המשיכה בתנופת הבניה שהתרחבה לכיוון הגבעות המזרחיות ובהקמת מרכז מסחרי חדש, אכסניות ובית מלון. אולם, מקורותיה הכספיים של החברה הצטמצמו ושן נפנה לגייס כספים מאמריקה. באמריקה נפגש שן עם הנדבן אברהם בלומנסון אשר מיד תרם סכום כסף נכבד להקמת שכונה בטבעון ע"ש אביו, אברהם פרץ (כיום רח' אמנון ותמר). בשכונה זו בנתה "קרת" עוד כ-1,000 בתים ונסלל הכביש ל"רמת הדסה".
"קרת" גם יצרה שיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית בהקמת חברה קשורה משותפת בשם "נאות עולים" אשר שן היה מנהלה בפועל. "נאות עולים" בנתה בנוסף בטבעון 192 בתי שיכון זולים.
טבעון הוקמה בתוך חורש אלונים. המתיישבים בחלקם הגדול היו בעלי מקצועות חופשיים וזאת בניגוד לתושבי קריית-עמל אשר ברובם היו עובדי כפיים.
שמה של טבעון נישא כעיר הגנים היפה ביותר בארץ. כך סיפר עליה משה שרת (אז בתפקיד שר החוץ) בביקור שערכו הוא והנשיא יצחק בן-צבי בטבעון בשנת 1955 "הוזמנו לארוחת ערב בחברת הנשיא בביתו של ליאופולד שן, יוזמה של טבעון. שוב נוכחנו לדעת איזו פינה מרהיבה היא שכונת גבעות וחורשות זו – לעילא מכל חמודותיה של שכונת בית הכרם בירושלים, שהייתה פעם שיא של תרבות עיר גנים בארץ".
שכונות ויישובים לשעבר > רמת טבעון

השכונה הרשמית הראשונה בקריית טבעון הוקמה החל משנות ה-90 ונמצאת בקצה הצפוני של היישוב, צפונית לרמת הדסה, בסמיכות לכפרים הבדואיים בסמת טבעון וכפר זבידאת. השכונה מורכבת משני חלקים: רמת טבעון א' ורמת טבעון ב' שנבנתה מאוחר יותר, בין שני החלקים מפריד כביש 7515. בתי המגורים ברמת טבעון א' הם בתים פרטיים ברובם, לעומת רמת טבעון ב' שרובם דו-משפחתיים. בשכונה נמצא המתנ"ס הקהילתי השני בגודלו ביישוב, גני ילדים וחטיבת הביניים אורט גרינברג טבעון שנבנתה במקביל להקמת השכונה. במשך השנים התפתח האזור שסביב השכונה והוא כולל אזור מסחרי השייך למעשה לכפר זבידאת הסמוך. בשנת 2006 הודיעה מועצת היישוב על הקמת קניון ראשון בשכונה, קניון בשם "מול היער" (מול כמשחק מילים בין mall לבין לפני היער). הקמת הקניון לוותה בהתנגדות עזה מכיוון רוב תושבי היישוב בטענה שהוא ייפגע בצביון הכפרי שלו ומיקומו על חלקת יער יגרום לכריתת עצים מיותרת שלא לצורך. לבסוף נפתח הקניון ב-2012. העצים שהיו בשטח הבנייה הועברו לחלקת אדמה סמוכה וניטעו מחדש. הקניון חווה קשיים בתחילת דרכו ומרבית בתי העסק שבו נסגרו, אך ב-2015 נפתחו במתחם 2 מרכזי פיזיותרפיה של שירותי בריאות כללית ומכבי.
שכונות ויישובים לשעבר > קריית חרושת

מקור השם: היישוב המקראי חרושת הגויים שלפי אחד הזיהויים שכן על תל קשיש הסמוך. בקיץ 1920 התמקם על גבעת "חרושת גויים" מחנה העבודה הכללי של גדוד העבודה לסלילת כביש חיפה–ג'דה ובסמוך לו התמקם גדוד שומריה שאף אנשיו עסקו בסלילת הכביש. קריית-חרושת נוסדה בשנת 1935 וסבלה קשות במאורעות 1936–1939. בשנת 1938 נרצחו חמישה מתושביה בהתקפת ערביים מכפרי הסביבה. היישוב, שהיה רשות מקומית קטנה שמנתה כ-240 תושבים, לא התפתח כמתוכנן ולכן הוחלט במשרד הפנים ביולי 1979 לספח את קריית-חרושת לקריית-טבעון.
כיום מכילה קריית חרושת את רוב עתודות הקרקע לבניה של קריית טבעון. הבנייה היא צמודת קרקע, ומורכבת בעיקר מבתים דו משפחתיים ופרויקט בנה ביתך רחב היקף.
בשנת 2017 הוקמה בקריית חרושת טיילת, כחלק מיוזמה לפיתוח שטחי ציבור ירוקים ונגישים לתושבי הסביבה. מסלול הטיילת מתחיל מאזור פארק הקטר, הפארק המרכזי של קריית חרושת ונמשך לאורך השכונה ועד לשכונת אלרואי ומעיין אלרואי. אורך הטיילת הוא כ-2.5 קילומטרים והיא מתאימה להליכה, רכיבה על אופניים ופעילות גופנית קלה. הטיילת מציעה נוף פסטורלי של צמחייה מקומית, אזורי ישיבה מוצלים, פינות משחקים לילדים ומתקני כושר ציבוריים. בצד הצפוני של הטיילת הוקם פאמפטרק לאופניים.
אופי היישוב

קריית טבעון מתאפיינת בבניה נמוכה, חורשות עצים וגינון רב. סגנון זה מושך תושבים מרקע סוציואקונומי גבוה ולכן יש מגמה לשמר אותו יחד עם פיתוח ובנייה של שכונות חדשות. קיימת החלטת מועצה שלא לפתח תעשייה או מלאכה אשר יש בה מזהמי אוויר, מים או קרקע. היישוב היה חלוץ בתחום המיחזור עוד בשנות השמונים, עת שברוב יישובי ישראל לא הייתה תשתית לריבוי מכלי-אשפה, הפרדת אשפה, מתקני מיחזור וכדומה. בכל בית ביישוב היו שני פחים – פסולת למחזור ולפסולת רטובה, הנאספים בימים שונים. אולם מחקר שנערך על ידי עיתון מקומי גילה שמפני האשפה לא מבדלים בהפרדת הפסולת ומשליכים את תכולת שני הפחים למשאית הזבל ולמעשה מייתרים את קיומו של הפח הכפול.
אופי היישוב > אקלים

תנאי האקלים באזור נחשבים לנוחים. הפרש הטמפרטורה שנתית ממוצעת: 19 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בין יום ולילה היא 10 מעלות. הלחות הממוצעת: 65%–70%. ממוצע ימי שרב בשנה: 20–40 יום וימי שרב כבדים: 3–6 ימים. כמות הגשם הממוצעת בשנה: 700 מ"מ.
אופי היישוב > צמחייה

בשטח הגבעות בתחומי היישוב וסמוך אליו גדלים שרידי יער אלון התבור והליבנה הרפואי והאלה האטלנטית, חורש טבעי וכן יעור אינטנסיבי חדש של אורנים נטע הקק"ל. בין עצי אלון התבור הוא עץ האלון העתיק שהיקף גזעו 5.3 מטר. בסביבתו הוצבו ספסלים כפינת הנצחה לחייל אילן גבאי, קצין צנחנים שנפל במלחמת לבנון השנייה.
אופי היישוב > אורח חיים

סגנון המגורים בקריית טבעון מהווה לתושבים רבים, המתגוררים בה, מעין פשרה בין ההתיישבות העובדת לבין סגנון חיים בכרך. שיעור ניכר מתושבי הקריה הם עוזבי קיבוצים. התושבים מגלים מעורבות רבה בנעשה ביישוב, לדוגמה: אחוז המתנדבים למשא"ז קריית טבעון, מבין תושביה, הוא מן הגבוהים במדינה.
גודל היישוב, מאפשר לתושביו להתכנס באירועים מיוחדים כמו חגים לאומיים, עצרות זיכרון וכדומה, לציינם ולחגוג אותם יחדיו.
אופי היישוב > מקורות פרנסה

מאחר שבקריה עצמה אין תעשיות, מפעלים ומוסדות רבים, עובדים רוב התושבים מחוץ ליישוב.
אופי היישוב > חינוך פורמלי וחינוך משלים

ביישוב 17 גני ילדים (טרום חובה וגני חובה), 3 בתי ספר ממלכתיים, בית ספר ממלכתי-דתי, בית ספר לחינוך מיוחד, חטיבת ביניים ותיכון. ביישוב נמצא בית ספר "שקד" בית הספר של הקהילה האנתרופוסופית. אחוז מקבלי תעודת הבגרות עמד בשנת 2004 על 72%. שיעור זה עלה נכון לסוף 2021 ל-86%.
תנועת הצופים העבריים ותנועת הנוער העובד והלומד הן תנועות הנוער הגדולות ביותר בקריית טבעון, ובהם חברים למעלה מ-720 ו-120 בני נוער בהתאמה. בשאר התנועות (חילוניות ודתיות) חברים עוד כ-100 בני נוער. אחוז בני הנוער הפעילים בתנועות נוער הוא גבוה מאוד באופן יחסי.
מוסדות חינוך נוספים
"אורנים - המכללה האקדמית לחינוך" – מכללה אקדמית לחינוך.
"מכינת רבין" – מכינה קדם צבאית היושבת בתוך מכללת אורנים.
"רמת הדסה" – כפר נוער 6 שנתי מיסודה של הסוכנות היהודית.
"כפר תקווה" – כפר סגור לאוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים. תושבי הכפר משתלבים בחיי הקהילה הן באירועים ציבוריים והן בהעסקה.
אופי היישוב > תרבות, פנאי וספורט

עד מלחמת ששת הימים, הייתה קריית טבעון מרכז לקיט ונופש והתאפיינה בפנסיונים רבים ובבתי הבראה. השינוי בהרגלי הנופש והקיט בציבור הישראלי הביאו לדעיכה של הקיט והנופש ביישוב.
ביישוב בית קולנוע, שתי בריכות שחייה שבאחת מהן משחקת קבוצת הכדורמים של היישוב הפועל קריית טבעון ומגרשי כדורגל וכדורסל. קונסרבטוריון למוזיקה ובית ספר למחול פועלים ביישוב ומהווים חלק מרכזי בטקסים ממלכתיים שנערכים ביום העצמאות ובימי הזיכרון, בנוסף לרסיטלים שמתקיימים בחודשי הקיץ.
את היישוב מקיף מסלול נסיעה מסודר לאופניים, אשר סומן על ידי המועצה בשם "סובב טבעון". אורך המסלול כ-30 ק"מ. אחת לשנה מתקיים במסלול אירוע ספורט עממי. באירוע משתתפים כמאות רוכבים מרחבי הארץ.
אופי היישוב > קונסרבטוריון

הקונסרבטוריון בקריית טבעון הוא מהגדולים בארץ. בשנת 2012 למדו בקונסרבטוריון כ-600 תלמידים, במגוון רחב של כלי נגינה, תזמורות, מקהלות ושירה. בקיץ 2013 ייצגה תזמורת כלי הנשיפה של הקונסרבטוריון את היישוב בתחרות בעיר Kerkrade שבהולנד וזכתה במדליית זהב. הקונסרבטוריון מפעיל ביחד עם מוסדות החינוך ביישוב, פרויקט "בית ספר מנגן", בו תלמידים בביתי הספר היסודי לומדים לנגן על כלי נגינה במסגרת הלימודים.
אופי היישוב > אתרים

הגן הלאומי בית שערים הגובל עם שכונת קריית עמל. בבית שערים מקיים היישוב מסורת של טקס קבלת התורה לכיתות ב'.
אנדרטת אלכסנדר זייד, המנציחה את אלכסנדר זייד ואת פועלו.
אנדרטת יד לבנים לחללי קריית טבעון, תוכננה על ידי יחיאל ערד ונחנכה בשנת 1970.
רכבת העמק תחנת אלרואי – שיחזור של רכבת העמק ושל אחת מהתחנות העתיקות.
מעיין אלרואי – גן מטופח עם מעיין מים במרכזו, הזורם אל נחל הקישון.
הספרייה ומרכז ההנצחה – מבנה בו נמצאות גלריות, אולם קולנוע קטן, מרכז הנצחה וספרייה.
ערים תאומות

צרפת קומפיין, צרפת (מ־1988)
גרמניה בראונשווייג, גרמניה
קרואטיה צ'אקובץ, קרואטיה
לקריאה נוספת

דב פטישי, "קריה בצל אלונים: תולדות קריית-טבעון", הוצאת צ'ריקובר, 1983
צ'יטי צ'יטי בנג בנג

| --- | --- |

 מבוסס על:  צ'יטי צ'יטי בנג בנג 
 בימוי:  קן יוז 
 הופק בידי:  אלברט ברוקולי 
 תסריט:  רואלד דאל איאן פלמינג קן יוז
 עריכה:  ג'ון שירלי 
 שחקנים ראשיים:  דיק ואן דייק סאלי-אן האוז אדריאן הול התר ריפלי ליונל ג'פריס
 מוזיקה:  רוברט ב. שרמן ריצ'רד מ. שרמן אירווין קוסטל
 צילום:  כריסטופר צ'אליס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, גרמניה 
 חברה מפיצה:  יונטייד ארטיסט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 1968
 משך הקרנה:  144 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט קומדיה, סרט ילדים, סרט מוזיקלי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אירופה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'יטי צ'יטי בנג בנג (באנגלית: Chitty Chitty Bang Bang) הוא סרט פנטזיה אמריקאי משנת 1968 בבימויו של קן יוז, עם תסריט שנוצר בשילוב פעולה בין רואלד דאל ויוז. הסרט מבוסס באופן רופף על ספר ילדים משנת 1964 מאת איאן פלמינג. הסרט הופק על ידי אלברט ברוקולי, שהפיק גם את סרטי ג'יימס בונד. הסרט זכה להצלחה ניכרת בקופות ונחשב כיום לקלסיקה לילדים.
תקציר העלילה

העלילה מתרחשת בעשור השני של המאה ה-20 באנגליה, ומתמקדת בממציא האקסצנטרי קרקטקוס פוטס (בגילומו של דיק ואן דייק) ושני ילדיו, ג'רמי וג'מימה. לאחר שהם מוצאים במקרה מכונית מרוץ ישנה ורעועה במגרש גרוטאות הילדים משכנעים את אביהם לקנות אותה ולשפץ אותה. פוטס קונה את המכונית, מצליח לתקן אותה, ומכנה אותה "צ'יטי צ'יטי בנג בנג" על שם הצלילים הייחודיים שהמנוע שלה משמיע.
לאחר שהוא מתקן את המכונית, קרקטקוס והילדים נוסעים עם המכונית לחוף הים על מנת לעשות שם פיקניק יחד עם טרולי סקרמפשס, בתו של הבעלים העשיר של חברת ממתקים. במהלך הבילוי קרקטקוס מספר לילדים סיפור על הברון בומברסט, שליט המדינה הבדיונית וולגריה. בסיפור הברון נהיה אובססיבי לגבי גניבת צ'יטי צ'יטי בנג בנג. הסיפור הופך בהמשך אמיתי לאחר שאנשי של הברון חוטפים את סבא פוטס משום שהם חשבו בטעות שמדובר בקרקטקוס פוטס עצמו, והם לוקחים אותו לארץ הבדיונית וולגריה על מנת שהוא יבנה עבורם מכונית נוספת בסגנון של צ'יטי צ'יטי בנג בנג. קרקטקוס, אשר נחוש להציל את אביו, טס באמצעות המכונית לארץ הבדיונית וולגריה בכדי להציל את הסבא.
בוולגריה קרקטקוס וטרולי מצליחים להתגנב לטירה של הברון, ושם הם מצליחים להביס את הברון והפיראטים, ולהציל את הסבא. בסוף הסרט הם חוזרים חזרה לאנגליה במכוניתם.
צוות השחקנים

דיק ואן דייק בתפקיד קרקטקוס פוטס
סאלי-אן האוז בתפקיד טרולי סקרמפשס
ליונל ג'פריס בתפקיד סבא פוטס
גרט פרובה בתפקיד הברון בומברסט
אנה קוויל בתפקיד הברונית בומברסט
רוברט הילמן בתפקיד לוכד הילדים
הת'ר ריפלי בתפקיד ג'מימה פוטס
אדריאן הול בתפקיד ג'רמי פוטס
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר של 1969 עבור שיר הנושא.
הבדלים בין הספר לסרט

בעוד שבספר המקורי שם משפחתם של הדמויות הראשיות היה "פוט", בסרט שם משפחתם של הדמויות הראשיות הוא "פוטס".
בעוד שבספר המקורי הדמות הראשית נשואה, בסרט קרקטקוס פוטס הוא אלמן אשר מגדל לבדו את שני ילדיו, ובמהלך ההרפתקאה שלהם, הוא מתאהב בבתו של לורד סקרמפשס, טרולי סקרמפשס.
בעוד שבספר המקורי הנבלים העיקריים הם קבוצת מבריחים המכונה "גנגסטרים", בסרט הנבלים העיקריים הם שליטי הארץ הבדיונית וולגריה, הברון והברונית בומברסט, אשר מעוניינים לגנוב את צ'יטי-צ'יטי-באנג-באנג.
בעוד שהספר המקורי לא מתמקד ברומנטיקה, בסרט יש התמקדות ברומנטיקה בין קרקטקוס פוטס לטרולי סקרמפשס, דמות שהומצאה עבור הסרט.
בעוד שבספר המקורי ממלכת וולגריה לא מוזכרת בכלל, בסרט הממלכה הבדיוניות וולגריה היא מיקום בו מתרחש חלק ניכר מעלילת הסרט.
בארי לינדון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מזלו של בארי לינדון 
 בימוי:  סטנלי קובריק 
 הופק בידי:  סטנלי קובריק 
 תסריט:  ויליאם מייקפיס תאקרי (נובלה), סטנלי קובריק (תסריט)
 עריכה:  טוני לווסון 
 שחקנים ראשיים:  ראיין אוניל, מאריסה ברנסון
 מוזיקה:  לאונרד רוסנמן 
 צילום:  ג'ון אלקוט 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Hawk Films, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בדצמבר 1975
 משך הקרנה:  184 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, דרמה תקופתית, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מלחמה, סרט היסטורי 
 מקום התרחשות:  ממלכת אירלנד, אירופה הקונטיננטלית, דבלין, אנגליה, ברלין 
 תקופת התרחשות:  המאה ה־18, מלחמת שבע השנים 
 תקציב:  $11,000,000
 פרסים:  פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ג'ון אלקוט)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (לאונרד רוסנמן)  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (קן אדם, רוי ווקר, ורנון דיקסון)  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Ulla-Britt Söderlund, מילנה קנונרו)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בארי לינדון (באנגלית: Barry Lyndon) הוא סרט קולנוע של סטנלי קובריק מ-1975, המבוסס על ספרו של ויליאם מייקפיס תאקרי "מזלו של בארי לינדון" מ-1844. הסרט, הנחלק לשני חלקים, סוקר את הרפתקאותיו של רדמונד בארי, אירי כפרי מהמאה ה-18, שלאחר חתונת אהובת ליבו עם קצין בריטי, מחליט לעשות מעשה ולטפס לאט לאט בסולם האצולה. לאחר שרדמונד בארי מתחתן עם ליידי לינדון, הוא מספח אליו את השם לינדון, ומתקרא מעתה והלאה בארי לינדון.
'בארי לינדון' נוכח בדרך כלל ברשימות כמו 100 הסרטים הטובים ביותר. מרטין סקורסזה סיפר כי זהו הסרט האהוב עליו ביותר מבין סרטיו של קובריק. לעומתו, סטיבן ספילברג השווה את חוויית הצפייה בסרט לביקור במוזיאון הפראדו בלי הפסקת צהריים.
עלילה > מערכה ראשונה: באילו אמצעים רכש רדמונד בארי את סגנונו ומעמדו של בארי לינדון

העלילה מתרחשת באירלנד, בזמנו של המלך ג'ורג' השלישי שמלך בבריטניה במחצית השנייה של המאה ה-18. לאחר שאביו של רדמונד בארי (ריאן אוניל), נהרג בדו-קרב; אמו של בארי ( מארי קין ) דוחה כל חיזורים ממאהבים חדשים, ומקדישה את חייה אך ורק לבנה רדמונד.
כנער, בארי מתאהב בבת דודתו המבוגרת ממנו, נורה בריידי (גיי המילטון) אשר מפתחת זוגיות עם קצין בריטי בעל רכוש בשם ג'ון קווין (לאונרד רוסיטר). נורה מתארסת לקצין במטרה להציל את המצב הכלכלי של המשפחה, אך בארי מסרב לקבל את המצב ויורה למוות בקווין בדו-קרב שהוא עצמו זימן.
לאחר מכן, בארי מחליט לברוח, ובדרכו לדבלין הוא נשדד מכל רכושו על ידי שודד דרכים מפורסם בשם קפטן פיני (ארתור או'סאליבן). כתוצאה מכך, בארי מצטרף לצבא הבריטי בשעת מלחמת שבע השנים. במלחמה הוא פוגש את קפטן גרוגן ( גודפרי קוויגלי), ידיד המשפחה, שמודיע לו כי למעשה הוא לא הרג את קווין אלא ירה כדור סרק והקרב היה מבוים על ידי משפחתה של נורה במטרה להיפטר מבארי ולשמור על המצב הכלכלי של המשפחה באמצעות הנישואין של נורה וקווין.
בעקבות מותו של קפטן גרוגן על ידי הצרפתים בקרב בגרמניה, בארי עורק מהצבא, גונב מדים של שליח, סוס ומסמכי זיהוי, ובורח. בדרך להולנד הנייטרלית הוא פוגש קפטן פרוסי, שעולה על התרמית של בארי ומטיל עליו אולטימטום להתגייס לצבא הפרוסי אחרת יוסגר. בארי מתגייס לצבא פרוסיה, ומאוחר יותר מקבל צל"ש מיוחד מפרידריך הגדול על הצלת חייו של אותו קצין בקרב.
בסיום המלחמה בשנת 1763, בארי מועסק על ידי שר המשטרה כמשרתו של האביר דה בליברי (פטריק מגי), מהמר מקצועי ונהנתן. כשעולה החשד שבליברי הוא מרגל אירי, שולחים את בארי כסוכן סמוי על מנת לאשש את החשדות. בארי חושף את עצמו לאביר מיד והם הופכים לבני ברית במשחקי הקלפים. הם מחליטים שבארי ימשיך לרגל עבור משרד המשטרה, אך לא ימסור פרטים מחשידים אודות האביר.
אחרי שבליברי מרמה את הנסיך טובינגן, הנסיך מאשים את בליברי ומסרב לשלם את חובו. כאשר בארי מעביר את המידע לפרוסים, הם מחליטים לגרש את האביר מהארץ. בארי מעביר את התוכנית לאביר, שמחליט לברוח בלילה שלפני הגירוש. למחרת בבוקר, בארי, שמחופש לאביר בליברי, "מגורש" לגבול הפרוסי ושם ממשיך לעבוד עם האביר.
בשנים שלאחר מכן, שני הרמאים מסתובבים ברחבי אירופה ומרוויחים הון מלרמות בהימורים. לאחר שהפך לרם מעלה, בארי מחליט להינשא לרוזנת העשירה של לינדון (מריסה ברנזון) מיד לאחר מות בעלה.
עלילה > מערכה שנייה: דין וחשבון על האסונות ורוע המזל שפקדו את בארי לינדון

בארי מתחתן בשנת 1773, לוקח את שם המשפחה של הרוזנת ומשתקע באנגליה כדי ליהנות מעושרה הרב של אשתו, עדיין ללא רכוש בבעלותו. הלורד בולינגטון (דומיניק סאבאג'), בנה בן ה-10 של הליידי לינדון הקשור מאוד לאמו, מתחיל לסלוד מבארי, ומודע לכך שבארי לא באמת אוהב את אימו. הרוזנת יולדת לבארי בן בשם בריאן פטריק, אבל בכל זאת הנישואין נשארים אומללים. בארי בוגד בגלוי באשתו, וחי חיי נהנתנות על חשבון אשתו שמחויבת להישאר בביתה.
כמה שנים מאוחר יותר, אמו של בארי מגיעה לגור באחוזת לינדון. היא מזהירה את בנה כי מעמדו בסכנה: אם ליידי לינדון תמות, כל רכושה יורש לבנה הבכור, הלורד בולינגטון (כבר גבר צעיר, בגילומו של ליאון ויטלי). הלורד, ששונא שנאת מוות את בארי, ינטוש אותו חסר כל. אמו של בארי מייעצת לו לקבל תואר אצולה כדי להגן על עצמו. בשביל לקדם מטרה זו, הוא מטפח את היכרותו של הלורד ונדובר המשפיע (אנדרה מורל) ומתחיל להוציא סכומים גדולים עוד יותר של כסף כדי להתחבב על האצולה. כל המאמץ הזה מבוזבז. במהלך מסיבת יום הולדת של ליידי לינדון, הלורד בולינגטון מכריז על השנאה לאביו החורג ועל כוונתו לעזוב את אחוזת המשפחה כל עוד אמו נשואה לבארי. בארי מתעצבן ומכה את בנו מול הקהל. המכות נתפסות כאכזריות וגורמות לבארי לאבד את כבודו והוא מנודה מבחינה חברתית.
בניגוד להתעללות בבנו הבכור והחורג, בארי מתגלה כאב רחום ואוהב כלפי בריאן, שעימו הוא מבלה את כל זמנו. הוא לא יכול לסרב לבנו בשום דבר, ונכנע להתעקשותו של בריאן לקבל סוס ליום הולדתו התשיעי. בריאן המפונק, בניגוד למה שהבטיח להוריו, רוכב על הסוס לבדו מספר ימים לפני יום הולדתו וכתוצאה מכך נופל ונפצע. לבסוף, בריאן מת מפצעיו.
בארי מוכה היגון מתחיל לשתות ולהשתכר, ואילו אשתו בורחת אל הדת, בסיוע הכומר המשפחתי סמואל הננס (מוריי מלווין). אמו של בארי מפטרת את הכומר בטענה שהוא כבר לא עוזר לליידי (בנוסף, המשפחה לא יכולה להרשות לעצמם את הכומר, בשל חובותיו של בארי); והיא אף טוענת שהוא מחמיר את המצב. המשפחה צוללת עוד יותר עמוק לתוך יגון, והליידי מנסה להתאבד באמצעות רעל (אך אינה מצליחה והופכת לחולה). לאחר אירועים אלו, בולינגטון חוזר לאנגליה, שם הוא מוצא את בארי בבית מרזח מקומי כשהוא משתכר ומתאבל על בנו במקום להיות עם אשתו. הוא דורש "שביעות רצון" (אתגר לקרב) כנקמה על התקיפה הציבורית של בארי.
הם מחליטים לקיים דו-קרב בכנסייה נטושה. בולינגטון מקבל את ההזדמנות הראשונה לירות, אך אקדחו אינו דרוך והוא יורה באדמה. בארי, מסרב לירות בבנו, יורה בכוונה באדמה, אבל בולינגטון לא מוותר ואינו מסיים את הקרב. בסיבוב השני, הוא יורה ברגלו של בארי וגורם לקטיעה חלקית של הרגל.
בעוד בארי מתאושש, בנו משתלט על כלכלת הבית. הוא שולח את אחד מידידי המשפחה לבארי עם הצעה: בולינגטון יעניק לבארי קצבה של 500 גיני בשנה לכל חייו בתנאי שהוא יעזוב את אנגליה לנצח, ויסיים את נישואיו לליידי לינדון. אחרת בארי ייכנס לכלא בגלל חובותיו הכבדים. בארי מסכים. הקריין מציין כי בארי עוזב לאירלנד עם אמו, ולאחר מכן ליבשת אירופה ומחדש את מקצועו לשעבר ומהמר (אם כי אינו מצליח כבעבר), וכי בארי אינו יראה את ליידי לינדון שוב. הסצנה האחרונה (בחודש דצמבר 1789) מציגה את הליידי לינדון חותמת על הקצבה של בארי.
הפקה

הבחירה בראיין אוניל לתפקיד הראשי הפתיעה רבים. צילומי הסרט ארכו כעשרה חודשים. חלק מסצנות הפנים צולמו לאור נרות, תוך שימוש בעדשות מיוחדות, וזאת כדי לשחזר את עידן טרום החשמל בו מתרחשת העלילה.
את הסרט מלווה קריינות המתערבת ומביעה דעתה (הצינית בחלק מהמקרים) בנוגע למתרחש בעלילה לעיתים קרובות.
כמו בכל סרטיו של קובריק, המוזיקה משחקת תפקיד חשוב בסרט, בין אם במתן אווירה מתאימה לתקופת הסרט, בין אם בהכתבת קצבו. בין המלחינים הקלאסיים שביצירותיהם השתמש קובריק: יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי, פרנץ שוברט, גאורג פרידריך הנדל ווולפגנג אמדאוס מוצארט. כמו כן כולל הפסקול קטעים של הלהקה האירית הצ'יפטיינס.
פרסי אוסקר

הסרט גרף ארבעה פסלוני פרס אוסקר על הצילום הטוב ביותר, העיצוב האמנותי הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, והפסקול הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לזכייה בקטגוריות הסרט, התסריט המעובד והבמאי הטוב ביותר.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "בארי לינדון", עמ' 231–233
רדמונד בארי וליידי לינדון לאחר חתונתם
הקרן למחקרים מתקדמים של רוסיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  ממשלת רוסיה
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה 
 תאריך הקמה:  16 באוקטובר 2012
 מנכ"ל:  אנדריי גריגורייב
 מטה מרכזי:  מוסקבה
 עובדים:  240 
 אתר הקרן
 
הקרן למחקרים מתקדמים (ברוסית: Фонд перспективных исследований) היא קרן ממשלתית, שמטרתה לקדם יישום מחקר ופיתוח למען האינטרסים הביטחוניים של רוסיה ומחקרים הנוגעים לפיתוח טכנולוגיות צבאיות וטכנולוגיות לצורך ביצוע מודרניזציה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, פיתוח ויצירת טכנולוגיות חדשניות והפקת מוצרי היי-טק צבאיים והיא הגוף הממשלתי העיקרי בתחום הפיתוחים הטכנולוגיים עבור הצבא.
פעילויות עיקריות

קידום התשתית המדעית והטכנולוגית הנחוצה למחקר ופיתוח צבאי
הכוונת המחקר והפיתוח הצבאי
רכש וניהול פרויקטי פיתוח עבור זרועות הצבא
ניתוח ותיאום העבודה בנושאי מחקר צבאי
קיום קשרים עם גורמים זרים בנושאי תשתית ומחקר צבאי
הכוונת המחקר בתחום החלל והלווינות בשיתוף פעולה עם רוסקוסמוס
מיזמים

פיודור, רובוט דמוי אדם למשימות חלל
SOVA, כלי טיס בלתי מאויש למטרות מדידות באטמוספירה
נבחרת 112, פרויקט פדרלי להתראה על מצבי חירום באמצעות כוח מתנדבים. שמו הרשמי של הפרויקט: "המערכת לעיבוד משותף של נתוני המרחב".
ראו גם

תעשייה צבאית ברוסיה
המקבילה הישראלית - המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית
המקבילה האמריקאית - DARPA
הערות שוליים

↑  Федеральный закон Российской Федерации от 16 октября 2012 г. N 174-ФЗ «О Фонде перспективных исследований» (ст.3)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006076126  VIAF: 312779653   WorldCat (עם VIAF): 312779653
אני רוצה לחיות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט וייז 
 הופק בידי:  ולטר ונגר 
 תסריט:  נלסון גידינג, דון מנקייביץ 
 עריכה:  ויליאם הורנבאק 
 שחקנים ראשיים:  סוזן הייוורד תאודור ביקל סיימון אוקלנד
 מוזיקה:  ג'וני מנדל 
 צילום:  ליונל לינדון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ולטר וגנר 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1958
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט כלא, סרט בית משפט, סרט פשע, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  1,383,578‏$
 הכנסות:  5,641,711‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (סוזן הייוורד) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אני רוצה לחיות (באנגלית: I Want to Live!‎) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי מסוגת הסרט האפל משנת 1958 בבימויו של רוברט וייז עם סוזן הייוורד בתפקיד הראשי.
הסרט מספר את סיפורה של ברברה גרהאם (אנ') שהורשעה ברצח והוצאה להורג בתא גזים ב-3 ביוני 1955.
התסריט מבוסס על מכתבי של גרהאם לעיתונאי אד מונטגומרי ועל כתבותיו בעיתונים. הוא אינו מראה את הרצח עצמו ועלילתו שונה במידת מה מהמציאות ורומזת על חפותה של גרהאם. ההוצאה להורג מתוארת באריכות כדי ליצור הרגשה לא נוחה מעצם הפעולה.
סוזן הייוורד זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה עבור משחקה בסרט זה.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר על הבימוי, התסריט, הצילום, הסאונד והעריכה.
תקציר העלילה

ברברה גרהאם (סוזן הייוורד) היא צעירה החיה בשולי החברה עם עבריינים ועוסקת בזנות. היא מתבקשת על ידי עבריין להעיד לטובתו בקשר לאליבי שלו תמורת תשלום.
בית המשפט מרשיע אותה בעדות שקר והיא נשלחת למאסר במשך שנתיים. לאחר שחרורה היא מחליטה לחזור למוטב, מתחתנת ונולד לה בן. בעלה מתגלה כאלים ומכור לסמים. יחסיהם מסתיימים והיא חוזרת לחבורת העבריינים המוכרים לה.
ברברה נעצרת עם שני עבריינים בקשר לרצח קשישה במהלך שוד. הם מעידים כי היא הרוצחת כדי להקל עליהם את האשמה. ברברה נעצרת אתם אך היא כופרת באשמה.
היא נפגשת לעיתים קרבות עם העיתונאי אד מונטגומרי (סיימון אוקלנד) המנסה לעזור לה. הוא שולח לה את הפסיכיאטר קרל פלמברג (תאודור ביקל) שלאחר מספר שיחות הוא משוכנע בחפותה אבל הוא מת באופן פתאומי.
המשטרה שולחת לברברה שוטר מוסווה המציע לה לפברק אליבי תמורה תשלום והיא מסכימה. עובדה זו נזקפת לרעתה במשפט והיא נידונה להוצאה להורג בתא גזים.
לאחר מספר דחיות היא מוצאת להורג בכלא סן קוונטין בקליפורניה כששורה של עיתונאים מתבוננים בהוצאה להורג.