stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמרוד אלדאה
Top Geek

שם הערוץ הגיע כמחווה לסדרת כלי הרכב הקומית "טופ גיר" (באנגלית: Top Gear). במקור חיבר אלדאה פורמט טלוויזיוני לערוצו, אך לדבריו הפורמט לא פעל כמצופה, כשל ולא ראה אור לעולם. הרעיון לעבור פלטפורמה הגיע מבת זוגו קרין. לאחר שזו שמעה את חזונו לפתוח ערוץ לחובבי קומיקס, טכנולוגיה ומדע, פתחו השניים את הערוץ במסגרת קהילת היוטיוב הישראלית. תחילה פנו לקהל הגיקים הבוגר, תוך שימוש מילות גנאי ובתוכן שאינו מיועד לילדים, אם כי מאוחר יותר מיתגו עצמם כמותג שמתאים לכל המשפחה. יש לא מעט דוגמאות כדי להדגים את שינוי זה, אבל אחת הדוגמאות הבולטות מתבטאת בכך שהמשפט שהם פתחו איתו את הסרטונים, הקאצ'פרייז היה "שבת שלום מאדרפאקרס" ושונה ל-"שלום חברה" שהוא משפט נקי ממילים בוטות. באחזקתם מספר ערוצים שונים, כמו ערוץ ממוקד משחקים ("Top Geek 2"), ערוץ אספנות של פריטים מכל העולם ("צעצוע אחד ביום"), ואף ערוץ ניסיוני לקהל הבין-לאומי אשר נסגר זמן קצר לאחר פתיחתו.
במרוצת השנים יזמו השניים מספר שיתופי פעולה עם יוצרי תוכן אחרים בביצה המקומית, כדוגמת השחקן והבדרן זיו זוהר אשר העביר מספר פרקים באחת מפינותיהם המוקדמות ("Youtube Spotlight"), צמד העיתונאים גיא יובל ואבי קייזרמן שהופיעו לצידם בפינת הֶסְכֵּת (בלועזית: פודקאסט) "הקאמפרים", זוג היוטיוברים עופר בן שבת ומאור הרוש במספר סרטונים והופעות משותפים, ועוד רבים אחרים.
בשנת 2014 הפעיל אלדאה ערוץ יוטיוב אוטוביוגרפי (בלועזית: "בלוג"), ובו תיעד את פרשות חייו היומיומיות לסירוגין, העביר הרצאות אינטרנטיות על עולם המדע והפיזיקה, העלה לשיח נושאים עולמיים, ואף שיתף זרזיפי אינפורמציה אודות עולם הבידור; בין סרטוניו דיבר בהרחבה על כמה מפירות כתיבתו המוכרים – גן חיות וסבבבנט – ופירט על הקושי הקיים בעולם התסריטאות הישראלי. ב-25 בפברואר 2015 החליט להשבית לחלוטין את פעילות הערוץ בעקבות מעמסות חייו, אם כי כשנתיים מאוחר יותר (ב-1 בינואר 2017) חזר בו ופתח אותו בשנית; הפעם החליט לשתף את הצופים יותר בחייו המשפחתיים.
בשנת 2018 פתח אלדאה יחד עם אשתו שידורי הסכת במערכת "Spreaker" האמריקאית עבור צופי טופ גיק, ובה מדי יום חמישי מתיישבים השניים לשוחח על מגוון חדשות שבועיות מעולם הבידור בכלל ומעולם הקולנוע בפרט. הפודקאסט משודר גם ב-"Spotify".
חיים אישיים

נולד כנמרוד בן-משה, גדל בכפר סבא והתחנך בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון שבהוד השרון; את שירותו הצבאי העביר בקריה בתור מש"ק חממה. יש לו אח מבוגר ממנו בשנתיים בשם אייל (הידוע גם בכינויו המסחרי "אייל B") ואח הצעיר ממנו בעשור בשם עודד.
אלדאה התגורר בקדימה צורן, נשוי לאשת התקשורת קרין אלדאה, שבעקבות נישואיו לה שינה את שמו לנמרוד אלדאה. להם שני ילדים בשמות טומי ומייקי, ביולי 2024 עבר להתגורר עם משפחתו בהולנד.
פרסים ומועמדויות

| שנה | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | טקס פרסי הגיימינג - גיים און | ערוץ הגיימינג הטוב של השנה | זכייה |
| 2015 | טקס נבחרי הילדים | כוכב הרשת של השנה | מועמדות |
| 2016 | טקס פרסי השורטי | יוצר/ת הרשת הישראלי/ת המשפיע/ה | מועמדות |
| 2016 | טקס נבחרי הילדים | כוכב הרשת של השנה | מועמדות |
| 2017 | טקס נבחרי הילדים | כוכב הרשת של השנה | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Top Geek (2016-02-22), בואו נשחק - Hitman Beta - חלק 1, נבדק ב-2018-11-10
↑  קרן נתנזון, חלום ירוק: על הסט של "הפרויקט הירוק", באתר ynet, 14 באוגוסט 2011
↑  Top Geek (2018-06-20), יש לנו תוכנית חדשה!!, נבדק ב-2018-11-10
↑  קישור כלליhttps://spotify.link/dBYAqX20UJb
↑   דוד רפ, סדרת היוטיוב המצליחה הפכה לספר מוצלח, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2019
↑  Karin Aldea, www.facebook.com
↑  Karin Aldea, www.facebook.com
↑  מופע-יוטיוב קומדי שואו - סינמה סיטי, באתר www.cinema-city.co.il (באנגלית)
↑  "טופ גיק" - הפרק הראשון. מתוך אתר "יוטיוב". 9 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007761378305171
ג'ורג' מרשל

ג'ורג' קטלט מרשל (באנגלית: George Catlett Marshall;‏ 31 בדצמבר 1880 - 16 באוקטובר 1959) היה גנרל ומדינאי אמריקאי, אשר שירת במסגרת תפקידיו כראש מטה צבא ארצות הברית בדרגת גנרל הצבא, מזכיר ההגנה ומזכיר המדינה. במסגרת תפקידו כמזכיר המדינה, הביא לידי ביצוע תוכנית לשיקום כלכלי של מדינות אירופה לאחר מלחמת העולם השנייה אשר נקראה תוכנית מרשל על שמו.
היה חתן פרס נובל לשלום לשנת 1953, על עזרתו בשיקומה הכלכלי של מערב אירופה לאחר המלחמה.
קריירה צבאית

מרשל נולד למשפחה מן המעמד הבינוני ביוניונטאון, פנסילבניה.
בשנת 1901 סיים את המכון הצבאי של וירג'יניה, והתגייס לצבא ארצות הברית. עד למלחמת העולם הראשונה שירת בבסיסים שונים בארצות הברית ובפיליפינים. במהלך המלחמה שירת כקצין מבצעים, והשתתף בקרבות בצרפת.
בין שתי מלחמות העולם עסק בתכנון מבצעים במטה צבא ארצות הברית, בילה שלוש שנים בסין, שירת בתפקידי פיקוד שונים, ובשנת 1938 מונה למפקד מחלקת תוכניות מלחמה במטה הכללי של צבא ארצות הברית בדרגת בריגדיר גנרל. קידומו לדרגת גנרל ולתפקיד סגן מפקד המטה הכללי היה מהיר, וב-1 בספטמבר 1939 מונה לראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, תפקיד בו החזיק עד סוף מלחמת העולם השנייה.
מרשל היה בעל תפקיד חשוב בהכנת צבא ארצות הברית למלחמה. לאחר שהצטרפה ארצות הברית למלחמה כתב מרשל את המסמך שיהווה את הבסיס לאסטרטגיה של כל מבצעי בעלות הברית באירופה, בחר בדוויט דייוויד אייזנהאור כמפקד כוחות בעלות הברית באירופה, תכנן ביחד עמו את "מבצע אוברלורד" (הפלישה לנורמנדי), והיה בעל תפקיד חשוב בתיאום כל מבצעי בעלות הברית באירופה ובאוקיינוס השקט.
לאחר סיום המלחמה נשלח לסין על מנת לתאם שביתת נשק בין הצדדים הלוחמים, ולנסות להביא לממשלת קואליציה שתכלול את נציגי הלאומנים והקומוניסטים אשר לחמו במלחמת האזרחים הסינית. מאמציו נכשלו והוא שב לארצות הברית בינואר 1947. בפברואר 1947 הודיע על פרישתו מצבא ארצות הברית. עוד בטרם הודיע זאת, מונה למזכיר המדינה תחת הנשיא הארי טרומן.
מזכיר המדינה

בנאום שנשא ב-5 ביוני 1947 באוניברסיטת הרווארד הביע את נכונותה של ממשלת ארצות הברית לתרום לשיקומה של אירופה. תוכנית זו שנודעה כתוכנית מרשל סייעה בשיקומה של אירופה המערבית אשר לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה הרוסה לחלוטין, ורבות מן התשתיות החיוניות, מפעלי התעשייה והערים עצמן, היו לעיי חורבות. ביצועה של תוכנית זו הקנה לו את פרס נובל לשלום בשנת 1953.
כמזכיר המדינה, ג'ורג' מרשל אימץ את עמדת מחלקת המדינה שיש להעביר את ארץ ישראל לנאמנות האומות המאוחדות עם סיום המנדט הבריטי, פתרון זמני שארצות הברית תמכה בו בפומבי. לאור זאת, התנגד מרשל להכרזת העצמאות. הוא דאג מאוד מהסבירות הגבוהה לפרוץ מלחמה בין היהודים לערבים. הוא ידע כי לישראל אין כוח אדם או כלי נשק לנהל מלחמה מוצלחת, וכי צמצום הצבא האמריקאי לאחר מלחמת העולם השנייה מונע ממנה לספק לישראל תמיכה מיידית. לבסוף דעתו נדחתה, וארצות הברית, ביחד עם ברית המועצות, היו הראשונות להכיר במדינת ישראל. מרשל האמין כי החלטתו של הנשיא טרומן להכיר בישראל הושפעה משיקולים פוליטיים מקומיים, כמו מרדף אחר הקול היהודי בבחירות המתקרבות.
נשיא הצלב האדום, שר ההגנה ויושב ראש הוועדה האמריקנית למצבות קרב

ב-21 בינואר 1949 פרש מתפקיד מזכיר המדינה, ושימש זמן מה בתפקיד נשיא הצלב האדום האמריקני.
בשנת 1950 קיבל את תפקיד שר ההגנה, אך פרש מן הפוליטיקה בשנת 1951 לאחר שהסנטור ג'וזף מקארתי רמז כי בהחלטותיו "סייע למרוץ הקומוניסטי לשליטה בעולם".
תפקידו הציבורי האחרון היה היושב ראש הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
מרשל מת ב-16 באוקטובר 1959.
הנצחה

ביולי 1960 נקרא על שמו מרכז טיסות החלל מרשל שהקימה נאס"א.
ארכיפלג מרשל בארץ מרי בירד שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
Game Dev Tycoon

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  10 בדצמבר 2012 
 סוגה:  סימולציות ניהול ממוחשבות
 פיתוח:  Greenheart Games 
 הוצאה לאור:  Greenheart Games 
 ארץ מקור:  אוסטרליה 
 שפות:  אנגלית, פורטוגזית ברזילאית, פולנית, הונגרית, רוסית, שוודית, סינית מפושטת, טורקית, יוונית, צ'כית, איטלקית, צרפתית, הולנדית, גרמנית, ערבית, ספרדית, אוקראינית 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Microsoft Windows, נינטנדו סוויץ', macOS, iOS, אנדרואיד, לינוקס 
 אתר רשמי
 
Game Dev Tycoon הוא משחק מסוג משחקי סימולציה של עסקים שפותח בשנת 2012 על ידי חברת Greenheart Games.
במשחק, השחקן (בדומה למשחק Game Dev Story) מנהל חברה המפתחת משחקי וידאו לקונסולות שונות. בתחילת המשחק השחקן נמצא במוסך בתחילת שנות השמונים בתור הזהב של משחקי הארקייד. השחקן מתחיל לפתח משחקים ולאט לאט הוא מתחיל לקנות רישיונות לפיתוח לעוד ועוד קונסולות. כאשר השחקן מרוויח מיליון דולרים ממשחק מסוים השחקן מקבל משרד ומתחיל לגייס עובדים. לאחר מכן ניתנת לשחקן הזדמנות לפתוח מעבדת מחקר ופיתוח, השחקן יכול ליצור פרויקטים גדולים, ליצור קונסולות וחנויות משחקים מקוונות.
אמצעים נגד פיראטיות

מפתחי המשחק יצרו אמצעי מקורי כדי למנוע פיראטיות. מפתח המשחק, בידיעה כי יכולה לצאת גרסה פיראטית למשחק, הוא הוציא בעצמו גרסה חינמית למשחק. בגרסה זו, המשחק מתקדם כרגיל, עד שהשחקן יקבל הודעה בה כתוב: "בוס, בעקבות הצלחת המשחק שחקנים גונבים את המשחק ומורידים גרסאות פיראטיות למשחק, ובעקבות כך החברה תפשוט את הרגל". לאחר מכן החברה פושטת את הרגל.
הערות שוליים

↑  אודי יוגב, פיראטיות נגד פיראטים במשחקים, באתר ynet, 30 באפריל 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבחירות ללוק סבהה (1977)

הבחירות ללוק סבהה ב-1977 התקיימו בשתי פעימות, ב-16 וב-20 במרץ. הבחירות קבעו את הרכב הלוק סבהה השישי.
בבחירות אלו, שהתקיימו מיד עם תום מצב החירום בהודו, הובסה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי לראשונה, ומפלגת ג'נטה זכתה ברוב.
רקע

הבחירות ללוק סבהה התקיימו מיד לאחר תום מצב החירום בהודו, עליו הכריז נשיא הודו פקרודין עלי אחמד לבקשת ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי ביולי 1975. מצב החירום הוחל לאחר שבית המשפט הגבוה באללהאבאד קיבל ביוני 1975 את עתירת ראג' נראין (אנ') שהפסיד לגנדי במחוז הבחירה שלה באוטר פרדש, והרשיע את גנדי בשימוש לרעה במנגנון הממשלתי, שימוש בשירותי משטרה לתעמולת בחירות, שימוש בשירותי ייעוץ מחבר פרלמנט מכהן במהלך הבחירות, ושימוש פרטי בתשתית החשמל הממשלתית במערכת הבחירות הקודמת. בית המשפט ביטל את תוצאות הבחירות, קבע כי אינדירה גנדי צריכה לפנות את מקומה בלוק סבהה, ואסר עליה להתמודד שוב במשך שש שנים.
גנדי, שבבחירות ללוק סבהה ב-1971 נישאה על גלי האהדה שיצרה ניצחון הודו במלחמת הודו–פקיסטן השלישית, ומפלגת הקונגרס בראשותה זכתה ב-352 מתוך מושבי הלוק סבהה, דבר שזיכה אותה ברוב של שני שלישים בלוק סבהה, השתמשה ברוב זה כדי לחוקק חוק שמסמיך את נשיא הודו להחליט על תקופת ההדחה של חבר בלוק סבהה, שנכנס לתוקף ב-6 באוגוסט 1975. הרוב בן השני שלישים אפשר לגנדי להעביר תיקון לחוקת הודו שקבע כי נשיא הודו, סגנו, ראש ממשלת הודו ויושב ראש הלוק סבהה לא יתבעו לדיו במהלך כהונתם על דברים שנעשו על ידי סמכויותיהם, ועתירות נגד בחירתם לא יובאו לפני בית משפט רגיל. גם נקבע כי חוקי הבחירות ותביעות נגדם לא יחולו על ראש ממשלת הודו ויושב ראש הלוק סבהה. בדצמבר 1975 בית המשפט העליון של הודו דחה עתירות שטענו כי התיקון יוצא מדוקטרינת המבנה הבסיסי, ואישר את חוקיותו ואת בחירתה של גנדי.
בדצמבר 1975, במהלך ועידת הקונגרס בצ'אנדיגאר הוחלט על דחיית הבחירות בשנה מכוח סמכויות החירום, ובמקום שכהונת הלוק סבהה תתום במרץ 1976 היא נקבעה להדחות למרץ 1977. ומאוחר יותר הוכנס תיקון לחוקת הודו שהאריך את כהונת הלוק סבהה לשש שנים, אך התיקון הוחל על הלוק סבהה הבא. במקביל, נעצרו רבים מחברי האופוזיציה, בהם חברים מכהנים לוק סבהה.
ב-18 בינואר 1977 הכריזה גנדי על קיום בחירות במרץ אותה שנה. ההחלטה נבעה מיציבות הכלכלה, לצד הביטחון בניצחונה של הקונגרס בבחירות. מעט קודם להכרזה שוחררו מנהיגי האופוזיציה מורארג'י דסאי ולאל קרישנה אדוואני לצד אישים אחרים. כשנים עשר חברי הלוק סבהה לא שוחררו, בהם ראג' נאראין.
ארבעה מפלגות אופוזיציה שמנהיגיהן נכלאו במהלך מצב החירום התאחדו למפלגת אחת, מפלגת ג'נטה. המפלגות היו הקונגרס (O) (מתנגדי אינדירה גנדי בקונגרס הלאומי ההודי, בהרטיה ג'אנה סנג (קודמתה של בהרטיה ג'נטה סנג), המפלגה הסוציאליסטית (אנ') ובהרטיה לוק דאל (אנ').
בפברואר 1977 התפטרו מתפקידיהם בממשלה ג'גג'יואן ראם וחמישה שרים נוספים והקימו את מפלגת הקונגרס לדמוקרטיה (אנ') שתמכה מפלגת ג'נטה נגד אינדירה גנדי.
בחירות

מספרם הכולל של בעלי זכות הצבעה היה 321,174,321. מספר המועמדים הגבוה ביותר ממפלגה אחת היה מטעם הקונגרס הלאומי ההודי, ש-492 מועמדים התמודדו מטעמה. 405 התמודדו מטעם הג'נטה, 91 מטעם המפלגה הקומוניסטית של הודו, 53 מהמפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית), ו-30 מפלגות נוספות העמידו פחות מעשרים מועמדים בפני עצמם. 1224 התמודדו כעצמאים, וסך הכל התמודדו 2,439 מועמדים בבחירות. רק שבעים נשים התמודדו בבחירות, מהן נבחרו 19.
בדצמבר 1976 פרסמה ועדת הבחירות של הודו צו לארגון מחדש של מחוזות בחירה, שהגדיל את מספר המחוזות הבחירה ל-542. המספר הוא הבסיס להרכב הנוכחי, בעקבות קביעה שהוכנסה לחוקת הודו שקבעה כי לא תשונה חלוקת המושבים בלוק על בסיס מפקד האוכלוסין עד ל-2000. המספר שונה ב-1989, אז הוגדל המספר ל-543, בעקבות פיצול גואה, דאמאן ודיו למדינת גואה וטריטוריית האיחוד דאמאן ודיו.
בבחירות אלו לא הייתה נציגות ממונה לסוכנות הגבול הצפון–מזרחית, שהפכה לטריטוריית האיחוד ארונאצ'ל פרדש בינואר 1972.
הבחירות הללו היו הראשונות בהן השתתפה סיקים, שהסתפחה להודו ב-1975.
במקביל לבחירות הארציות התקיימו בחירות לאספה המחוקקת של קרלה.
תוצאות הבחירות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| מפלגה | מפלגה | מושבים | קולות | אחוזים | שינוי |
|  | ג'נטה | 295 | 78,062,828 | 41.32% | 209 |
|  | הקונגרס הלאומי ההודי | 154 | 65,211,589 | 34.52% | 198 |
|  | המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) | 22 | 8,113,659 | 4.29% | 3  |
|  | אנה דראווידה מונטרה קזגאם הכלל הודית | 18 | 5,480,378 | 2.90% | חדש |
|  | המפלגה הקומוניסטית של הודו | 7 | 5,322,088 | 2.82% | 16  |
|  | דראווידה מונטרה קזגאם | 2 | 3,323,320 | 1.76% | 21  |
|  | הקונגרס הלאומי ההודי (ארגון) | 3 | 3,252,217 | 1.72% | 13  |
|  | שירומאני אקאלי דאל | 9 | 2,373,331 | 1.26% | 8  |
|  | מפלגת האיכרים והעובדים של הודו | 5 | 1,030,232 | 0.55% | 5  |
|  | המפלגה הרפובליקנית של הודו (קהוברגדד) | 2 | 956,072 | 0.51% | 2  |
|  | המפלגה סוציאליסטית המהפכנית | 4 | 851,164 | 0.45% | 1  |
|  | גוש הקדמה הכלל הודי | 3 | 633,644 | 0.34% | 1  |
|  | הליגה המוסלמית המאוחדת ההודית | 2 | 565,007 | 0.30% |  |
|  | קרלה קונגרס (קבוצת פיליאלי) | 0 | 526,937 | 0.28% | חדש |
|  | קרלה קונגרס | 2 | 491,674 | 0.26% | 1  |
|  | הוועדה הלאומית של ג'אמו וקשמיר | 2 | 483,192 | 0.26% | חדש |
|  | הליגה המוסלמית (אופוזיציה) | 0 | 318,979 | 0.17% | חדש |
|  | המרכז לאיחוד הסוציאליסטים של הודו | 0 | 280,995 | 0.15% |  |
|  | מפלגת וישאל של הריאנה | 0 | 192,867 | 0.10% | 1  |
|  | המפלגה הרפובליקנית של הודו | 0 | 155,972 | 0.08% | 1  |
|  | מפלגת ג'הרקאנד הכלל הודית | 1 | 126,288 | 0.07% |  |
|  | מהאראשטראוודי גומנטק | 1 | 118,748 | 0.06% | 1  |
|  | מפלגת ג'הרקנד | 0 | 116,961 | 0.06% | חדש |
|  | מפלגת אנשי מניפור | 0 | 109,130 | 0.06% |  |
|  | שושיט סמג' דאל (אקאלי בהרטיה) | 0 | 96,753 | 0.05% | חדש |
|  | המפלגה הקומוניסטית המהפכנית של הודו | 0 | 45,047 | 0.02% |  |
|  | טריפורה אופג'אטי ג'ובה סמיתי | 0 | 35,916 | 0.02% | חדש |
|  | הינדו מהסבהה | 0 | 35,419 | 0.02% |  |
|  | ביהר פרנט הול ג'הרקאנד | 0 | 27,116 | 0.01% |  |
|  | אקאלי בהרטיה ראם רג'יה פרישד | 0 | 26,169 | 0.01% |  |
|  | מפלגת העבודה הכלל הודית | 0 | 17,191 | 0.01% | חדש |
|  | אקאלי בהרטיה ליגת גורקה | 0 | 12,509 | 0.01% |  |
|  | כל הודו שירומאני באבא ג'יואן סינג מזבהי דאל | 0 | 5,868 | 0.00% | חדש |
|  | עצמאיים | 9 | 10,393,617 | 5.50% |  |
| שני נציגי הקהילה האנגלית-הודית (ממונים) | שני נציגי הקהילה האנגלית-הודית (ממונים) | 2 | – |  |  |
| סך הכל | סך הכל | 544 | 197,824,274 | 100.00 |  |
↑  כולל 24 מושבים של הקונגרס לדמוקרטיה שהתאחדה עם המפלגה מיד לאחר הבחירות
לאחר הבחירות

הקואליציה בראשות הג'נטה ניצחה בבחירות, ונוצרה התחבטות על ראש הממשלה מטעמה בין מורארג'י דסאי, ג'גג'יואן ראם וצ'אראן סינג, ומניהיגי התנועה החליטו לבקש את הכרעת ג'בפרש נאריאן (אנ'), שנחשב למנהיג הרוחני של התנועה, שבחר בדסאי.
לאחר הקמת הממשלה החלו ההבדלים האידאולגיים שבין פלגי המפלגה להעניק עליה, כאשר המרכיבים השמאליים של המפלגה, דרשו שחברי המפלגה ימנעו מקיום קשר עם ראשטריה סוויאמסווק סאנג, תנועת האם האידאולוגית של הבהרטיה ג'אנה סנג', בו ראו "נאמנות כפולה". ב-24 ביולי 1979 החליטה המפלגה על נטישת קשריה עם הראשטריה, ואסרה על חברי המפלגה לקיים קשר עם הראשטריה. בעקבות כך פרשו כ-100 מחברי הלוק סבהה מהמפלגה והסירו את תמיכתם בממשלת דסאי. ב-28 ביולי 1979 השביע נשיא הודו נילאם סנג'יווה רדי את צ'אראן סינג לראש הממשלה מטעם המפלגה, על סמך הבטחת הקונגרס הלאומי ההודי בראשות אינדירה גנדי לתמוך בממשלתו מבחוץ. ב-21 באוגוסט התפטר סינג מראשות הממשלה, שלאחר הודעת מפלגת הקונגרס על משיכת תמיכתה בו על רקע סירובו להורות על סגירת חקירות נגד אינדירה גנדי לא היה בכוחו להציג רוב. עם תבוסת ממשלת צ'אראן סינג בהצעת אי-אמון בתוך חודש לכהונת ממשלתו ביקש ג'גג'יואן ראם לנסות את כוחו בהרכבת ממשלה, אך רדי הורה על קיום בחירות חדשות.
הערות שוליים

↑  The Constitution (Thirty-ninth Amendment) Act, 1975
↑  SMT. Indira Nehru Gandi v. Shri Raj Narain
↑  S. Raghavan, Supreme Court upholds PM Indira Gandhi's election to Lok Sabha in 1971 mid-term poll, India Today, ‏15 בדצמבר 1975
↑  India to Postpone Electiones a Year, The New York Times, ‏30 בדצמבר 1975
↑  The Constitution (Forty-second Amendment) Act, 1976, s. 17
↑  MRS. Gandi, Easing Crisis Rule, Decides on March Election, The New York Times, ‏19 בינואר 1977
↑  Jagjivan Ram, others resign from Congress, form new political party, India Today
↑  Statistcal Report on General Electios, 1977 to the Sixth Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, 1978, עמ' 4
↑  Statistcal Report on General Electios, 1977 to the Sixth Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, 1978, עמ' 93–95
↑  Statistcal Report on General Electios, 1977 to the Sixth Lok Sabha, כרך I, New Delhi: Election Commission of India, 1978, עמ' 111
↑  Delimitation of Parliamentary and Assembly Constituencies Order, 1976
↑  The Constitution (Forty-second Amendment) Act, 1976 s. 12
↑  New India Bloc Picks Desai to be Premier, The New York Times, ‏24 במרץ 1977
↑  RSS: Fish with fowl's feathers, India Today
↑  Forty Years Ago, July 25, 1979: Janata RSS Ties, The Indian Express, ‏24 ביולי 2019
↑  Jagjivan Ram, champion of India's Untouchables, dies at 78, הניו יורק טיימס, ‏7 ביולי 1986 (באנגלית)
יצחק עוזיאל

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־16 פאס, מרוקו 
 פטירה:  3 באפריל 1622 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 באפריל 1622 
 אב:  אברהם עוזיאל 
 
רבי יצחק עוזיאל (בערך ה'ש"י, 1550 - כ"ב ניסן ה'שפ"ב, 3 באפריל 1622) היה מחכמי פאס ומראשוני הרבנים באמסטרדם בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17.
תולדותיו

נולד בסביבות שנת ש"י (1550) בעיר פאס לרבי אברהם עוזיאל מגדולי יהדות פאס בדור שלאחר גירוש ספרד, אבותיו היו ממגורשי קסטיליה.
בעקבות רעב בפאס בשנים שס"ד-שס"ה, נאלץ לצאת מפאס ולנדוד. הוא כיהן זמן מה כרב באוראן, עבר בקושטא והגיע לבסוף לאמסטרדם. בשנת ש"ע התקבל כרב בית הכנסת החדש "נווה שלום" ונודע שם כדרשן מחונן. בדרשותיו ביקר בחריפות את אלו מבין האנוסים ששבו ליהדות שלא הקפידו על קיום המצוות, ובעקבות קפדנותו פרשו חלק מהמתפללים והקימו ב-1618 בית כנסת חדש "בית ישראל". כנראה היה בין מחרימיו של אוריאל אקוסטה.
על תקופת פעילותו באמסטרדם כותב ההיסטוריון היהודי דוד פרנקו-מנדס:
ובשנת כוכב מערבי האיר הארץ מכבוד ביאת הרב המופלג כמוהר"ר יצחק עוזיאל ז"ל מעיר מולדתו פיז... הוא השכיל מאוד בחכמת האלוהות, בתכונה ובניגון הכינור בחכמת הספר ובמלאכת השיר. והוא הרב הג' בקהילות קדשנו.
צעירי הקהילה המוכשרים נשלחו ללמוד אצלו, בראשם רבי יצחק אבוהב ורבי מנשה בן ישראל בני העשרה. גם רבי שאול מורטירה, שכבר כיהן כרב בקהילה, למד אצלו. בן ישראל, אף הוא ממשפחת מגורשים שהגיע לאמסטרדם בגיל 6, היה תלמידו המובהק ואף החליף אותו כרב הקהילה אחרי פטירתו בשנת שפ"ב (1622), למרות שהיה רק כבן 18.
היה גם פייטן ומשורר. את ספרו מענה לשון בענייני דקדוק הלשון העברית לא זכה להוציא לאור בחייו, והוא יצא לאור כשבע שנים לאחר פטירתו בבית הדפוס של תלמידו רבי מנשה בן ישראל, אמסטרדם, שפ"ז. פיוטים בודדים משלו הוכנסו למחזורים וספרים של רבני צפון אפריקה.
באמסטרדם תרגם רבי יצחק לעברית את הספר משלי אירסטו, שהוא למעשה גרסה של האגדה "שבעת זקני רומי", העיבוד האירופאי של סיפור משלי סנדבר.
רבי יצחק נפטר בכ"ב בניסן, ה'שפ"ב (3 באפריל 1622), ונטמן בבית הקברות בית חיים שבעיר אודרקרק אן דה אמסטל (אנ') שליד אמסטרדם.
ראו גם

יהדות פאס
הקהילה היהודית באמסטרדם
הערות שוליים

↑  עליו ראו: שמואל יוסף פין, הערך "הר"ר אברהם עוזיאל", בתוך: כנסת ישראל, ורשה תרמ"ז, עמ' 44, באתר היברובוקס.
1 2  אברהם אלמליח, משלי אירסטו, עמ' יג-טז
1 2  בצלאל (ססיל) רות, מנשה בן ישראל - פרק א, באתר פרוייקט בן יהודה
↑  אייזנשטיין, אוצר ישראל כרך ב, ערך "אמשטרדם", עמ' 107
↑  בצלאל (ססיל) רות, מנשה בן ישראל - פרק ב, באתר פרוייקט בן יהודה
↑  מענה לשון, באתר HebrewBooks
↑  מהדורת אלמליח, ספריית מקורות, ירושלים תש"ה
↑  דוד פרנקו מנדס, "קול תפלה וקול זמרה", תצלום 21, באתר הספרייה הלאומית.
↑  ראו: "כרטיס הקבר של רבי יצחק עוזיאל" באתר: bethhaim (בהולנדית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504396205171  GND: 1102918318  ISNI: 0000 0003 9697 3204  LCCN: nb2008004898  NTA: 097032832  VIAF: 291989452   WorldCat (עם VIAF): 291989452
יוהאן בוקסטורף

יוהאן בוקסטורף האב
יוהאן בוקסטורף האב (בגרמנית: Johann Buxtorf der Ältere; ‏25 בדצמבר 1564 - 13 בספטמבר 1629) היה הבראיסט קלוויניסט מפורסם, בן למשפחת מזרחנים בבזל. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטת בזל במשך 39 שנים, והתפרסם בעיקר בשל ספרו "De Synagoga Judaica" המתעד בקפדנות את המנהגים וחיי החברה של יהודי אשכנז בראשית העת החדשה.
בוקסטורף נולד בקמן (אנ') שבנורדריין-וסטפאליה, פעל ונפטר בבזל, שהייתה אז קנטון בקונפדרציה השווייצרית שנפרדה מהאימפריה הרומית הקדושה.
נפטר ב-13 בספטמבר 1629 ממחלה לא ידועה [יש רופאים הטוענים שמסוג כלשהו של מחלת הסרטן, שאז הייתה "עונש מוות", בשל הידע המאוד קטן שידעו אז עליה] נפטר והשאיר אחריו אישה בן וחברים.
בנו היה יוהאן בוקסטורף הצעיר.
חסידות מישקולץ

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות 
 זרם:  יהדות אורתודוקסית 
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקור השם:  מישקולץ 
 מקום ייסוד:  פתח תקווה 
 מייסד:  הרב שלום ברגר
 אדמו"ר:  הרב שלום ברגר
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  פתח תקווה 
 אזורי פעילות:  פתח תקווה, ירושלים, אלעד, עמנואל
 
הגעלת כלים לקראת פסח בחצר מבנה החסידות בפתח תקווה בשנת ה'תשע"ג (2013)
חסידות מישקולץ היא חצר חסידית שבסיסה בפתח תקווה. מייסד החסידות והעומד בראשה הוא הרב שלום ברגר, מחבר הספר "אור שלום", שהקים את החסידות בשנות ה-90 של המאה ה-20.
האדמו"ר

הרב ברגר מיוחס בן אחר בן לרבי יצחק דוב מרגליות, מתלמידי הבעל שם טוב. אביו, הרב אליעזר ברגר, היה רב בעיר מישקולץ שבהונגריה, שם גם נהג במנהגי אדמו"רות. אחרי השואה עלה לישראל והתיישב בקריית אתא ובשנותיו האחרונות בשיכון ויז'ניץ בבני ברק (נפטר בכ"ט באייר ה'תשמ"ב ונטמן בהר הזיתים). מדברי תורתו יצא לאור ספר בשם "זיכרון אליעזר"..
הרב ברגר למד בבחרותו בישיבת טשיבין ואצל רבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. הוא נשא לאישה את בתו של הרב יחזקאל טויסיג, בנו של הרב ישראל טויסיג ממטרסדורף. התיישב בפתח תקווה והקים את ישיבת זיכרון אליעזר לזכר אביו.
קהילות ומוסדות

בית הכנסת המרכזי של החסידות שוכן בעיר פתח תקווה, וכן בתי מדרש בירושלים ובאלעד (נחנך ב-2012) וכן בית כנסת כלל חסידי בעמנואל. תלמוד תורה וישיבה ("זיכרון אליעזר") בפתח תקווה, בית תמחוי ומוסד צדקה ("יד תומכת") בעיר פתח תקווה,  וכן מערך כשרות המפקח על מספר דוכנים של מזון מהיר בעיר (הכשרות אינה מוכרת על ידי הרבנות הראשית לישראל).
החסידות ידועה בעיקר בשל אירוע שמחת בית השואבה, שהיא מקיימת במוצאי החג הראשון של סוכות בהשתתפות ראש עיריית פתח תקווה ואישי ציבור נוספים, זמרים והרכבים חסידיים בולטים,דבר שמושך אלפי משתתפים מהעיר ומסביבתה. בערבי החגים פסח וסוכות מוציאה החסידות את "ביטאון ממלכת התורה" המכיל סקירה של פעילות החסידות ואסופת חידושי תורה.
"מקהלת חסידי מישקולץ" הוציאה ב-2005 תקליטור מוזיקה חסידית בשם "ישישו", שחלק מלחניו הולחנו בידי הרב ברגר. ב-2011 הוציאה סינגל עם לחן של הרב ברגר למילות והיא שעמדה מהגדה של פסח.
ויל ריימן

| --- | --- |

ריימן במשחק של הפועל חיפה 2023
 לידה:  1 באפריל 1997 (בן 27) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03
 מספר:  10
 מכללה:  אוניברסיטת קולגייט
 דראפט:  לא נבחר, 2020
 קבוצות כשחקן
 2020   2020–2021   2021   2021–2023 2023- 2024-2023:  טארטו רוק   גטינגן   ונטספילס   הפועל חיפה מכבי תל אביב  ←סן-קנטן
ויליאם הנרי ריימן (באנגלית: William Henry Rayman; נולד ב-1 באפריל 1997) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד במכבי תל אביב.
קריירת מכללות

ריימן נולד ב-ניו יורק, ניו יורק, למשפחה ממוצא יהודי. הוא החל את דרכו כששיחק בתיכון ניו המפטון שבניו המפטון, ניו המפשייר.
בשנת 2016, התחייב ריימן לאוניברסיטת קולגייט. בעונתו הראשונה במכללה, שותף ריימן ב-32 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 14.6 נקודות ו-4.6 ריבאונדים ב-29.4 דקות. בתום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של הליגה ולרוקי העונה. בעונתו השנייה, שותף ריימן ב-33 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ו-6.7 ריבאונדים ב-31.9 דקות. באותה עונה הוא נבחר לחמישייה השנייה של העונה, לחמישייה הראשונה של טורניר האליפות ולחמישייה השנייה של המחוז. בעונתו השלישית, ריימן שיחק ב-35 משחקים בהם העמיד ממוצעים של 13.1 נקודות ו-6.5 ריבאונדים ב-33.1 דקות. הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות לחמישייה השנייה של העונה ולחמישייה הראשונה של טורניר האליפות, ובנוסף נבחר לחמישיית ההגנה של העונה. בעונתו האחרונה במכללה, שותף ריימן ב-34 משחקים, בהם העמיד 12.7 נקודות ו-9.0 ריבאונדים ב-33.0 דקות. בתום העונה הוא נבחר בפעם השנייה לחמישייה השנייה של המחוז, לחמישייה הראשונה של העונה ולחמישיית ההגנה.