stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה מזרחי (מקובל)
הערות שוליים

↑  יומנו של ר"ח ויטל (ספר החזיונות), עמ' פג
↑  שו"ת באר מים חיים, תל אביב, תשנ"ו (1996), עמ' קכח
↑  אביב"י, עמ' 581
↑  תגלית מרעישה: קבלה מעשית בכתב יד קדשו של המקובל האלוהי רבי משה מזרחי קובע נוסח ספר הזהר. דמשק, ה'שפ"ח [1628], באתר Bidspirit
↑  Gerrit Bos, Moshe Mizrachi on Popular Science in 17th Century Syria-Palestine, Jewish Studies Quarterly Vol. 3, No. 3 (1996), 1996, עמ' 250-279
↑  כת"י ירושלים אברהמס 18, ס' 38884

כת"י המבורג, לוי 84, ס' 26241
↑  יוסף אביב"י, קבלת האר"י, עמ' 574
↑  יוסף אביב"י, קבלת האר"י, עמ' 1121
↑  זוהר קושטא, תצ"ו, עמ' דף רסט ע"ב, ודף רצט ע"ב
↑  שמור היום ככתב יד ניו יורק, בהמ"ל מיקום 1741, ס' 10839
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445691205171
בלסיוס מרם

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1761 ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בפברואר 1824 (בגיל 63) מרבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 מנחה לדוקטורט:  יוהאן פרידריך בלומנבך 
 מוסדות:  אוניברסיטת מרבורג 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
בלסיוס מרם (בגרמנית: Blasius Merrem;‏ 4 בפברואר 1761 – 23 בפברואר 1824) היה חוקר טבע, זואולוג, חוקר צפרות, מתמטיקאי והרפטולוג גרמני. ב-1804 הוא הפך לפרופסור לכלכלה פוליטית ובוטניקה באוניברסיטת מרבורג.
ראשית חיים

מרם נולד בברמן, גרמניה ולמד באוניברסיטת גטינגן אצל יוהאן פרידריך בלומנבך. הוא פיתח עניין בזואולוגיה, במיוחד באורניתולוגיה.
צפרות

ברמן זכה להכרה בתור הצפר הראשון שהציע חלוקה של ציפור לתוך Ratitae (ratites או ציפור ריצה, עם שטוח עצם חזה שטוחה) ו־Carinatae (carinates או ציפור עפה, עם עצם חזה הפוכה), אשר היווה חלק מהסיווג שלו לציפורים ב-Tentamen Systematis Naturalis Avium, שפורסם בברלין בשנת 1816 (ב-Abhandlugen Akad. וויס. ברלין 1812–1813: Phys).
הרפטולוגיה

באופן דומה, באופוס שלו משנת 1820, Versuch eines Systems der Amphibien, היה המדען הראשון שהפריד במדויק בין דו-חיים לזוחלים, בין תנינים ללטאות ואיחד לטאות ונחשים בסדרה אחת.
מרם זוכה להוקרה בשמותיהם המדעיים של שני נחשים דרום אמריקאים: תת-המין Erythrolamprus miliaris merremi, והמין Xenodon merremii.
כתבים

De animalibus Scythicis apud Plinium (1781). (בלטינית)
Vermischte Abhandlungen aus der Thiergeschichte (1781). (בגרמנית)
Beyträge zur besondern Geschichte der Vögel gesammelt (1784-1786). (בגרמנית)
Avium rariorum et minus cognitarum icones et descriptiones (1786). (בלטינית)
Beitraege zur Naturgeschichte (1790-1821). (בגרמנית)
Reise nach Paris im August and September, 1798 (1800). (בגרמנית)
Index plantarum horti academici Marburgensis (1807). (בלטינית)
Handbuch der Pflanzenkunde nach dem Linneischen System (1809). (בגרמנית)
Versuch eines Systems der Amphibien: Tentamen Systematis Amphibiorum (1820). (בגרמנית) ו(בלטינית)
הערות שוליים

↑  Quattrochi, Umberto (1999). CRC World Dictionary of Plant Names. Boca Raton, Florida: CRC Press. p. 1663.
1 2  Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. ("Merrem", p. 176).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb103646596 (data)  Botanist: Merrem  DSI: 8776  GND: 116904496  ISNI: 0000 0000 6158 0417  LCCN: nr00013803  NKC: mzk2009511266  NTA: 216536979  RERO: 02-A003586133  SELIBR: 350494  SUDOC: 170001385  VIAF: 17985708   WorldCat (עם VIAF): 17985708
רבי אבהו

| --- | --- |
 לידה:  סוף המאה ה-3
 פטירה:  תחילת המאה ה-4
 מקום קבורה:  ישראל קיסריה (זיהוי עממי מהמאה ה-14)
 מדינה:  האימפריה הרומית פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 מקום מגורים:  קיסריה
 תקופת הפעילות:  דור שלישי לאמוראים
 השתייכות:  אמוראי ארץ ישראל
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת קיסריה
 רבותיו:  רבי יוחנן
 תלמידיו:  רבי זירא, רבי חזקיה ורבי ירמיה
 בני דורו:  רבי אמי, רבי אסי ורבי חייא בר אבא
 צאצאים:  אבימי בריה דרבי אבהו, אביי, רבי זעירא, רבי חנינא, ורבי שמעון.
 
רבי אבהו היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור השלישי (סוף המאה ה-3 - תחילת המאה ה-4). מתלמידיו החשובים של רבי יוחנן. ישב בקיסרין.
רבי אבהו כיהן בתור ראש ישיבה בקיסריה וייצג את היישוב היהודי בארץ בפני שלטונות האימפריה הרומית. הוא ידע להגן על עמו ותורתו בכבוד וכישרון. הצטיין בייחוד באגדה, אבל גם בהלכה הוא תפס את אחד המקומות החשובים בין חכמי דורו. רבי אבהו מובא בתלמוד כחלק מוויכוחים אותם הוא מנהל עם 'מינים' (נוצרים).
רבותיו

רבי אבהו מסר מאות מאמרים בשם רבי יוחנן רבו. כמו כן מסר מאמרים רבים בהלכה ובאגדה, בשם אמוראים אחרים כמו: ריש לקיש, רבי אלעזר, רבי יוסי בר חנינא ועוד.
חבריו

בין חבריו היו רבי אמי, רבי אסי ראשי ישיבת טבריה, ורבי חייא בר אבא. חבריו אלו היו מבוגרים ממנו אך בכל זאת כיבדוהו בשל גדולתו. את שלושת החכמים הללו כיבד ביותר, ואליהם פנה בשאלות דבר הלכה, ואף שהיו קשישים ממנו וגדולים ממנו בתורה, כיבדוהו בשל חשיבותו אצל השלטונות. מחבריו בני גילו נמנו רבי יצחק נפחא, אמי ורדינאה ורבי חנינא בר פפי.
תלמידיו

כמה חכמי ישראל מוסרים הלכות בשמו, מבין תלמידיו המפורסמים היו רבי זירא ורבי ירמיה. רבי זירא היה לו כתלמיד חבר, והוא חיבבו וכיבדו מאוד.
כשחלה רבי זירא, קיבל רבי אבהו על עצמו שכשיבריא רבי זירא ממחלתו יעשה יום טוב (סעודת הודייה) לרבנן.
גם חכמי הדור הבא, רבי יונה ורבי יוסי, היו מתלמידיו האחרונים, התייחסו אליו בהערצה, ובאו אליו לנחמו באבלו. בין תלמידיו נמנה גם רבי ירמיה. במחיצתו של רבי אבהו נתרכזו כמה חכמים הנקראים בשם הקיבוצי "רבנן דקיסרין".
כמו כן נודע בוויכוחים בנושאי דת ואמונה שהיו לו עם גויים משכילים. בשל ויכוחים אלה שנאו אותו המינים (הנוצרים), וכאשר חלה, הם שלחו את "יעקב מינאה" לרפא אותו כביכול, והוא שם לו סם מסוכן, אך תלמידי רבי יוחנן גילו את הדבר מבעוד מועד.
רבי אבהו תיקן תקנות רבות. אחת מתקנותיו המפורסמות היא סדר תקיעת שופר בראש השנה (ג' תשר"ת, ג' תש"ת, ג' תר"ת), מה שהפך כיום לסדר התקיעות המקובל.
רבי אבהו מתואר כאדם עם גוף גדול, מתואר גם כיפה באופן מיוחד, עד שיופיו מתואר כעין יופיו של יעקב אבינו. היה גיבור, מסופר כי פעם נפל בבית מרחץ יחד עם שני משמשיו, הוא נתפס בעמוד ביד אחת, וביד השנייה הוא העלה את שני משמשיו. כן סיפרו על גבורת זרועו, ועל רוב עושרו.
בנו אבימי נמנה עם האמוראים, אמרותיו מוזכרות בתלמוד. הוא שימש כשליח החכמים, ששלחוהו לעיתים לשאול שאלות מסובכות את אביו הגדול. בתלמוד מובא כי הוא היה שוחט בהמה לכבוד סעודת מלווה מלכה. כאשר גדל בנו אבימי הוא יעץ לו להשאיר כליה מהבהמה שנשחטה לכבוד שבת, במקום להפסיד בהמה שלימה רק בשביל חלק קטן הנאכל בסעודת מלווה מלכה, ובא אריה ואכל את הבהמה שהושארה.
מידותיו

הרבה סופר על מידותיו התרומיות, צדקתו וחסידותו, חכמתו ויראת חטאו.
חכמי ישראל שבחו מאוד את ענוותנותו, בדומה למאמרו: ”אין העולם מתקיים אלא בשביל מי שמשים עצמו כמי שאינו”. התלמוד מספר על מקרה בו אשתו של תלמידו העליבה את אשתו של רבי אבהו ואמרה לה שבעלה חכם בפני עצמו ואינו צריך לתורתו של רבי אבהו. כשסיפרה זאת לרבי אבהו אמר לה "מה זה משנה מי יותר חכם, ממני או ממנו יתפאר הבורא".
היה בעל אגדה פורה ודרשן מצוין, ורבים היו שומעי דרשותיו. פעם אחת נזדמנו רבי אבהו ורבי חייא בר אבא למקום אחד. רבי אבהו דרש באגדה, ורבי חייא בר אבא בהלכה. הניחו הכל את רבי חייא בר אבא והלכו לשמוע את דרשת רבי אבהו. חלשה דעתו של רבי חייא בר אבא. אמר לו רבי אבהו: אמשלו לך משל, למה הדבר דומה? לשני בני אדם, אחד מוכר אבנים טובות ואחד מוכר מיני סדקית. על מי קופצין? לא על זה שמוכר מיני סדקית?.
מלבד ידיעותיו בתורה הייתה לו יד בחוכמה. עסק הרבה בחשבונות, וידע להשתמש בלשון נמלצת לפי רוח הזמן - "לשון חוכמה", והטיב לדבר יוונית.
מקום מושבו קיסרין היה אז בירת השלטון הרומי בארץ, ומקום מושב הפרוקונסול הרומי. רבי אבהו היה מקורב לשלטונות, והשתדל בטובת אחיו. כנראה במסגרת מעמדו הרשמי וסמכותו אצל השלטונות נסע למקומות שונים בישראל ומחוצה לה. אנו מוצאים אותו בדרום, בלוד, בטבריה, בארבאל, בבצרה ובאלכסנדריה.
הוא הרבה להתווכח עם המינים הנוצרים. לשם כך סיגל לו בקיאות במקרא ובדרכי פירושו שניים מדרשותיו המכוונות נגד הנצרות ואמונת השילוש: ”אני ראשון - שאין לי אב, ואני אחרון - שאין לי אח, מבלעדי אין אלוהים - שאין לי בן”; אם יאמר לך אדם "אל אני" - מכזב הוא "בן אדם אני" - סופו לתהות בו, "שאני עולה לשמים" - ההוא אמר ולא יקימנה.
סמכותו אצל בני דורו הייתה רבה. התקנות שהתקין בקיסרין נתקבלו בכל ישראל עד ימינו. לדוגמה: תשמש תקנתו שיש לתקוע תקיעה, שלושה שברים, תרועה ותקיעה. בהיותו יושב לדין בקיסרין ישב כדיין יחיד.
מחיי משפחתו ידועים פרטים רבים. חותנו היה תלמיד חכם ושמו רבי תחליפא דקיסרין. גם בניו היו תלמידי חכמים. את בנו חנינה שלח ללמוד בישיבת טבריה, אך שמע עליו שבמקום ללמוד הוא עוסק בגמילות חסדים, שלח ואמר לו: המבלי אין קברים בקיסרין שלחתיך לטבריה?. על בן אחר של רבי אבהו, אבימי, מסופר שהיה מקיים מצוות כיבוד אב באופן יוצא מן הכלל. גם בנו רבי זעירא היה תלמיד חכם. את בתו לימד יוונית על פי מאמרו של רבי יוחנן, המתיר ללמד בנות יונית, שהיא תכשיט להן. אך חברו רבי שמעון בר אבא ערער על כך.
אהבתו הגדולה לארץ ישראל מתבלטת במאמרו: ”אפילו שפחה כנענית שבארץ ישראל מובטח לה שהיא בת העולם הבא”. ממאמריו באגדה: ”לעולם יהא אדם מן הנרדפין ולא מן הרודפים”; ”מקום שבעלי תשובה עומדין צדיקים גמורים אינם עומדין”.
בני משפחתו

בניו היו אבימי בריה דרבי אבהו, אביי, רבי זעירא, רבי חנינא, ורבי שמעון.
הרב אהרן היימאן בספרו תולדות תנאים ואמוראים טוען כי אלו היו חמשת הבנים המוזכרים בתלמוד כבני אבימי בריה דרבי אבהו וטוען שאלו היו אחיו ולא בניו.
פטירתו

על פטירתו סיפרו אגדות שונות: כשמת רבי אבהו הראו לו את חלקו המזומן לו בעולם הבא, והעבירו לפניו י"ג נהרי אפרסמון. כששאל למי כל אלה? ענו לו: כל אלא בשביל רבי אבהו. התפלא ואמר: ”האומנם כל אלא בשבילי הם, ואני אמרתי לריק יגעתי...”.
עוד מסופר כי כשמת רבי אבהו הורידו אפילו עמודי השיש שבקסרי דמעות.
קברו

בחיבור "שבילי דירושלים" (המיוחס ליצחק חילו, 1333 לערך),
נטען כי רבי אבהו ובנו נקברו בקיסריה. על פי מחקר שפורסם בשנת 2007, זוהה, ככל הנראה, האזור בו צוין קברם אל מול החוף בקרבת מספר כוכי קבורה שנהרסו במשך השנים.
שמעון לוינזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1933 (בן 91) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  שירות הביטחון הכללי 
 
שמעון לוינזון (לביא) (נולד ב-31 בינואר 1933) הוא מרגל ישראלי ששימש קצין ביטחון במשרד ראש הממשלה ופעל לטובת ברית המועצות תמורת כסף.
ביוגרפיה

לוינזון נולד בירושלים, בן למשפחה דתית-ציונית. אביו, היה ממייסדי פתח-תקוה ופעיל בהגנה. למד בבית הספר תחכמוני. התגייס לצה"ל ב-1950 שירת כפקיד בוועדת שביתת הנשק ירדן–ישראל. השתחרר מצה"ל ועבד במכון הממשלתי לבדק מטוסים חזר לשירות קבע ושירת בנספחות צה"ל בטורקיה. לאחר חזרתו יצא לקורס קצינים אך הודח וקיבל דרגת ייצוג של קצין. המשיך לשרת כנציג צה"ל בוועדת שביתת הנשק, ושימש מתאם בין חיל המודיעין לצבא ירדן. ב-1960 עבר קורס מודיעין בכיר והוצב כראש מדור תיעוד במחלקת איסוף באגף המודיעין. השתחרר משירות הקבע ב-1961 בעקבות תאונת דרכים.
הוא מונה למנכ"ל החברה הממשלתית למדליות ומטבעות אך נאלץ לפרוש לאחר מספר חודשים בשל דיווח כוזב[דרוש מקור]. ב-1963 התגייס לשירות בשירות הביטחון הכללי ועבד בראש צוות בתחום התשאול. ב-1965 עבר לשרת בתפקיד דומה במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. ב-1967 חזר לשרת כנציג בוועדת שביתת הנשק, עד לביטולה בעקבות מלחמת ששת הימים. הוא עבר לשרת ביחידת הקישור לאו"ם ומונה למפקדה.
ב-1970 שב למוסד ושירת כראש שלוחה מחוץ לישראל, באגף "תבל" האחראי לקשרי החוץ של הארגון. בעקבות תקלה ביטחונית שנגרמה באחריותו נאלץ לשוב לישראל, ומונה לעוזר לראש מחלקת קשרים מיוחדים בארגון. ב-1973 חזר ליחידת הקישור לאו"ם ושירת כקצין קישור בדרגת אלוף-משנה עד פרישתו משירות ב-1978, לאחר שהרמטכ"ל החדש, רפאל איתן, סירב לקדמו[דרוש מקור].
לוינזון עבר לעבוד באו"ם, הוצב בתאילנד ומונה לאחראי על המלחמה בסמים. באפריל 1983 פנה מיוזמתו לשגרירות ברית המועצות בבנגקוק והציע את שירותיו כמרגל תמורת תשלום, לאחר שנקלע לקשיים כספיים. הונפקה לו אשרה והוא נצטווה לטוס למוסקבה שם נאסף על ידי מפעיליו מסוכנויות הביון הסובייטיות. בסדרת מפגשים ברחבי אירופה צויד לוינזון באמצעי ריגול שונים בהם פנקסים מיוחדים ואמצעים לכתיבת כתב סתרים, מצלמת פנטקס וסרטי צילום מיוחדים. הוא ניסה להתקבל חזרה לשירות במוסד אך נדחה[דרוש מקור].
במאי 1985 מונה על ידי מנכ"ל משרד ראש הממשלה, אברהם טמיר לקצין ביטחון (קב"ט) במשרד ראש הממשלה. במסגרת תפקידו זה התאפשרה לו גישה לכספות ולמידע רגיש רב. הוא העביר למפעילו "ג'ורג'", מידע על מבנה ויחידות קהילת המודיעין הישראלית, כולל על נתיב, לשכת הקשר עם יהודי ברית המועצות, על מבנה וארגון משרד ראש הממשלה, משרד החוץ והמערכת הפוליטית בישראל, וכן מידע על קציני מודיעין אמריקאים, שהיו בקשר עם המודיעין הישראלי. על המידע שהעביר קיבל סכום מצטבר של כ-30 אלף דולר. בדצמבר 1985 נאלץ לעזוב את משרד ראש הממשלה בעקבות תפקוד לקוי[דרוש מקור].
תפיסתו, משפטו ומאסרו

בעקבות מידע שהגיע למוסד והועבר לשב"כ, החל מבצע בשם "אשל המדבר" ללכידתו של לוינזון. הוא נעצר במאי 1991 והודה בחשדות שיוחסו לו. במשפטו העידו עדות אופי לטובתו בכירים ששירתו במערכת הביטחון, בהם אריאל שרון ורפי איתן. על לוינזון נגזרו ב-1993 12 שנות מאסר והוא הורד לדרגת רב-סמל. את מאסרו עשה תחילה בבית סוהר שקמה באשקלון כשותפו לתא של מרקוס קלינגברג, וב-1996 הועבר לבית סוהר מעשיהו כשכנם של מורשעי פרשת הדיסקונטאים. במהלך שהייתו בכלא, עזבה אותו אשתו, ומכריו ועמיתיו ניתקו קשר ממנו.
לאחר השחרור מהכלא

הוא שוחרר ב-1999 לאחר ניכוי שליש ממאסרו. לאחר שחרורו התגורר בדירה שכורה בירושלים. בשנת 2003, לאחר שנסתיים צו איסור יציאתו מהארץ, עזב את ישראל ועבר להתגורר בתאילנד, בה הוא משמש כיועץ חקלאי.
הערות שוליים

1 2  חן דגן, כתב ’חדשות", דמיטרי פרוקופייב (מוסקבה), אל"מ שמעון לוינזון ריגל עבור בריה"מ תמורת כסף, חדשות, 3 בספטמבר 1993
1 2 3  אלכס פישמן, כתב "חדשות", חיל המודיעין, קישור לאו"ם, קצין ביטחון במשרד רוה"מ, חדשות, 3 בספטמבר 1993
↑  "גינוי הדדי" בפרשת ברטעה, למרחב, 16 במרץ 1956
הוחזר הנער שנחטף על ידי הירדנים בירושלים, קול העם, 13 בספטמבר 1959
↑  אופי טכני לפגישת קציני ישראל וסוריה, דבר, 19 בספטמבר 1976
יעקב ארז, האוסטרם הדגימו בכלון תרגלי הצתה בשלג, מעריב, 2 בפברואר 1978
↑  אלכס פישמן, הבגידה הכפולה, חדשות, 3 בספטמבר 1993
↑  ynet, הורשע בריגול - והורחק מאגודת גמלאי צה"ל, באתר ynet, 15 באוגוסט 2001
↑  יוסי מלמן, לא הייתי מרגל, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2007
↑  דן קראוס, ארנה קזין, "זה לא כתוב לאשתו על המצח" אמרו ברחוב עין־גדי בירושלים, חדשות, 3 בספטמבר 1993
שמעון לוינזון (משמאל) בתפקידו כנציג צה"ל בוועדת שביתת הנשק במהלך פרשת השיניים התותבות ב-1956
טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס

| --- | --- |

הריסות המטוס באתר ההתרסקות
 תאריך:  8 בינואר 2020 
 מיקום:  איראן איראן
 גורם:  הופל על ידי טיל קרקע-אוויר איראני
 קואורדינטות:  35°33′40″N 51°06′14″E﻿ / ﻿35.561111111111°N 51.103888888889°E﻿ / 35.561111111111; 51.103888888889
 הרוגים:  176 
 פצועים:  0 
 ניצולים:  0 
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמקום ההתרסקות(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןמקום ההתרסקות
 
המטוס שהתרסק ממריא מנמל התעופה בן-גוריון בישראל, אוקטובר 2019
טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס הייתה טיסה של חברת התעופה האוקראינית יוקריין אינטרנשיונל איירליינס שהתרסקה בבוקר 8 בינואר 2020, דקות אחדות לאחר המראתה מנמל התעופה הבינלאומי האימאם ח'ומייני בטהראן בירת איראן כשעל סיפונה 176 נוסעים ואנשי צוות. כולם נספו. המטוס התרסק מפגיעת טיל קרקע-אוויר איראני, ששוגר בטעות.
יעד הטיסה היה נמל התעופה הבינלאומי בוריספיל בקייב בירת אוקראינה. הטיסה נערכה במטוס מדגם בואינג 737–800.
זו הייתה התאונה הקטלנית ביותר בהיסטוריה של מטוס מדגמי בואינג 737 הדור הבא, התאונה השנייה הקטלנית ביותר של מטוס בואינג 737 כלשהו (אחרי טיסה 610 של ליון אייר שבוצעה בבואינג 737 MAX) והתאונה הקטלנית הראשונה בהיסטוריה של החברה.
ההתרסקות

מטוס הבואינג 737 של חברת "יוקריין אינטרנשיונל איירליינס" התרסק, זמן קצר לאחר שהמריא משדה התעופה אימאם חומייני בטהראן בדרכו לנמל הבית בקייב. לאחר ההתרסקות עלה המטוס באש. כל 176 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על המטוס נהרגו. לפי הדיווחים, על המטוס היו 167 נוסעים ותשעה אנשי צוות. בין הנוסעים היו 82 איראנים ו-63 אזרחים קנדים, 11 אוקראינים - בהם כל תשעת אנשי הצוות - עשרה שוודים, ארבעה אפגנים, שלושה בריטים ושלושה גרמנים.
דובר רשות התעופה האזרחית באיראן מסר כי צוותי חקירה הוזעקו לאזור ההתרסקות, דרומית-מערבית לטהראן. המטוס שהתרסק פתח את משדר ה-GPS בשעה 04:38 (שעון ישראל) ונעלם בשעה 04:44 מהמסכים. לפי נתוני המעקב, המטוס התרסק כשהיה בגובה 7,925 רגל (כ-2.5 ק"מ).
בדוח, שחובר על ידי רשות התעופה האזרחית של איראן, צוטטו עדים מהשטח וממטוס חולף שטס בגובה רב שאמרו שהמטוס עלה באש כשהוא עדיין היה בגובה רב. מטוס הבואינג בן השלוש שנים, שעבר את הבדיקות האחרונות שלו ב-6 בינואר, נתקל בבעיה טכנית זמן קצר לאחר ההמראה ופנה לעבר נמל תעופה סמוך לפני שהתרסק. הבעיה הטכנית לא צוינה בדוח.
הסיבה להתרסקות

מיד לאחר ההתרסקות פרסמה רשות התעופה האזרחית האיראנית שהמטוס סבל מבעיה טכנית.
בימים שלאחר ההתרסקות עלה החשד שהתרסקות המטוס האוקראיני לא נבעה מתאונה, אלא שמערכות ההגנה האווירית של איראן יירטו אותו בטעות. רשת CNN דיווחה בערב 8 בינואר 2020 כי המודיעין האמריקני פתח בבדיקת נסיבות ההתרסקות.
תחילה הודיעה רשות התעופה האזרחית האיראנית שלא תמסור לאוקראינה את הקופסאות השחורות של המטוס, אך ב-10 בינואר מסרה אותן.
ב-11 בינואר הודתה איראן שהמטוס הופל בטיל קרקע-אוויר שנורה בטעות עקב המתיחות שגרם העימות בין ארצות הברית לאיראן. בהמשך לכך הכריז המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, כי על חקירת ההתרסקות להיות פומבית. בקייב, בתגובה, דרשו פיצויים למשפחות ההרוגים.
אלפי מפגינים באיראן יצאו ב-12 בינואר (יום א') למחאה ענקית כנגד ניסיון טיוח הפלת המטוס של הממשל האיראני שהסכים לקבל על עצמו את האחריות להפלה רק אחרי לחץ בינלאומי כבד. במהלך ההפגנות נורו ונהרגו מספר מפגינים.
ב-14 בינואר דובר מערכת המשפט באיראן מסר כי כמה בני אדם נעצרו על רקע פרשת הפלת המטוס האוקראיני בטהראן בשוגג לפני כשבוע. מוקדם יותר הנשיא האיראני חסן רוחאני כינה את האירוע שבו נספו 176 נוסעים "טעות בלתי נסלחת", וציין כי "המעורבים ייענשו".
ב-15 בינואר פורסם תיעוד וידאו של מצלמת אבטחה המראה שלעבר המטוס נורו שני טילים בהפרש של למעלה מ-10 שניות, דבר שסתר את הגרסה האיראנית הרשמית.
ב-17 בינואר 2020, בדרשה שנשא בעקבות הפלת המטוס אמר המנהיג העליון באיראן עלי ח'אמנאי כי כוח קודס צריך להיחשב כארגון הומניטרי בעל ערכים אנושיים. וכי אנשיו הם לוחמים ללא גבולות.
ב-19 בינואר דווח על ידי סוכנות רויטרס כי איראן מכחישה את הדיווח לפיו הקופסה השחורה מהמטוס האוקראיני שהופל בטהראן לפני כשבועיים נשלחה לקייב. "אנחנו מנסים לפענח את הנתונים מהקופסאות השחורות פה באיראן", אמר ב-19 בינואר 2020 חסן רזאיפאר, מנהל חקירת המקרה ברשות התעופה האזרחית של איראן, "ייתכן שבסופו של דבר הן ישלחו לאוקראינה ולצרפת, אולם נכון לעכשיו, לא קיבלנו החלטה".
ראו גם

טיסה 1812 של סיביריה איירליינס
הערות שוליים

↑  שש דקות לאחר ההמראה: מטוס אוקראיני התרסק באיראן, אין ניצולים, באתר כלכליסט, 8 בינואר 2020
↑  חקירת ההתרסקות באיראן: "אחד ממנועי המטוס סבל מחום יתר", באתר וואלה, 9 בינואר 2020
↑  "מטוס נוסעים אוקראיני התרסק ליד טהראן" ישראל היום, אילן גטניו, שמעון יעיש, 8 בינואר 2020
↑  Jessie Yeung and Tara John, Iran plane crash: Ukrainian plane crashes in Tehran - Live updates, CNN, ‏8 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  איראן מסרה לאוקראינה את שתי הקופסאות השחורות של מטוס ה'בואינג' שהתרסק ליד קייב תיק דבקה, 10 בינואר 2020
Ukraine handed crash plane black boxes as Tehran rejects rogue missile theory, The Telegraph, 11 January 2020
↑  באיראן מודים: המטוס האוקראיני הופל בגלל "טעות אנוש", באתר מעריב אונליין, 11 בינואר 2020
↑   ציוץ של מוחמד ג'וואד זריף ברשת החברתית אקס (טוויטר), 11 בינואר 2020
↑  חמינאי: חקירת הפלת המטוס האוקראיני צריכה להיות פומבית, באתר ynet, 11 בינואר 2020
↑  "הרחוב האיראני בוער: שבעה נורו בנשק חם בהפגנות הענק" כיכר השבת, יוסי נכטיגל, 12 בינואר 2020
↑  איראן: "כמה עצורים בפרשת התרסקות המטוס האוקראיני בטהרן", באתר ynet, 14 בינואר 2020
↑  חמינאי: כוח קודס - ארגון הומניטרי ללא גבולות, באתר ynet, 17 בינואר 2020
↑  הפלת המטוס האוקראיני: איראן לא מעבירה לקייב את הקופסאות השחורות, באתר מעריב אונליין, 19 בינואר 2020
מלמד בקר

מַלְמַד או למד הוא כלי שבעזרתו מכוון רועה צאן או בקר את הכבשים, הפרות והעיזים. בנוסף משמש כלי לאילוף וללימוד הבקר לחרישה במסלול מסוים. באמצעות המלמד מכוונים את הבהמה כדי שתחזור למסלול או מזרזים אותה. בעבר הכלי היה בנוי כמקל אליו מחובר וו מתכת חד ומעוקל שנקרא "דרבן". בחקלאות התעשייתית נפוץ השימוש בשוקר חשמלי שהחליף את מלמד הבקר המסורתי, וכן בצינורות גומי או פלסטיק.
כיום

בימינו השם מלמד אינו נפוץ. נהוג שימוש בצינורות גומי או מקלות פלסטיק איתם הרפתן מכה את הבהמה או מתופף על קורות המבנה כדי להאיץ בה. ברפתות חלב ובתי מטבחיים, וכן בעת הובלת בעלי חיים, נפוץ השימוש בשוקר חשמלי. השימוש בו נעשה כאשר הפרה או העגל ממאנים או פוחדים להתקדם, או כשהם רובצים ואינם יכולים לקום. מכת החשמל מכאיבה מאוד ומדרבנת אותם להתקדם.
המקל הוא גם אמצעי בטיחותי, כי כאשר הרועה הולך מאחורי פרה ומנסה להאיץ בה ללא מקל, הוא עלול להתקרב אליה כדי לדרבנה בכפות ידיו וכך להמצא קרוב מדי ולהסתכן בקבלת בעיטה.
ברפתות החלב קיים גם "כלב חשמלי" שהוא מתקן נייח שמכוון את הפרות לתוך מכון החליבה על ידי שוקים חשמליים חלשים יותר.
בתרבות

מלמד הבקר מופיע בתנ"ך, עמו למשל הרג שמגר בן ענת 600 פלשתים.
האות העברית ל', ה-L הלטינית וה-Λ היוונית התפתחו כולן מהירוגליף שמקורו בציור למד בקר.
גלריה

מלמד בקר חשמלי משנות החמישים
הערות שוליים

↑  "והוא המקל שמלמד בו הבקר לחרישה, והמחט שבראשו קרוי דרבן" (מצודת ציון על שמואל א' י"ג כ"א). ובמסכת חגיגה (ג, ב): "מה דרבן זה מכוון את הפרה לתלמיה להוציא חיים לעולם, כך דברי תורה מכוונין את האדם לדרכי חיים"
↑  "וְאַחֲרָיו הָיָה שַׁמְגַּר בֶּן-עֲנָת, וַיַּךְ אֶת-פְּלִשְׁתִּים שֵׁשׁ-מֵאוֹת אִישׁ בְּמַלְמַד הַבָּקָר; וַיּוֹשַׁע גַּם-הוּא אֶת-יִשְׂרָאֵל" (ספר שופטים ג', לא)
ערך זה הוא קצרמרבנושא חקלאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האות ל בכתב פרוטו-כנעני שניתן לראות שצורתה דומה לצורת מלמד הבקר
צ'אמפינו

| --- | --- |
סמל צ'אמפינו

מראה של צ'אמפינו-אזור תחנת הרכבת
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  לאציו לאציו
 ראש העיר:  Emanuela Colella
 רשות מחוקקת:  עירייה
 בירת העיר:  Ciampino 
 העיר הגדולה:  רומא
 שפה רשמית:  איטלקית
 תאריך ייסוד:  1916
 שטח:  11.0 קמ"ר
 גובה:  161 מטרים
 דת:  נוצרים קתולים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  38,720 (2023)
  ‑ צפיפות:  3,520 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  41°43′13″N 12°43′02″E﻿ / ﻿41.720306°N 12.7171416°E﻿ / 41.720306; 12.7171416
 אזור זמן:  UTC+1
 אתר אינטרנט https://www.comune.ciampino.roma.it/it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןצ'אמפינו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןצ'אמפינו(למפת לאציו רגילה) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירניצ'אמפינו(למפת לאציו מוגדלת) רומא לאטינה גווידוניה מונטצ'ליו פיומיצ'ינו אפריליה ויטרבו פומציה טיבולי צ'יוויטווקיה קמפניה מו. אברוצו אומבריה מארקה טוסקנה הים הטירניצ'אמפינו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'אמפינו היא עיר לא גדולה באיטליה, מספר תושביה היה בשנת 2023 כ־38,720 תושבים. העיר נמצאת במרכז איטליה, ושמה התפרסם בעולם, כיוון שנמל התעופה השני של רומא נמל התעופה רומא-צ'אמפינו ממוקם בסמיכות רבה מאד אליה, ונקרא על-שמה.
גאוגרפיה ואקלים

העיר נמצאת במחוז לאציו, בחבל רומא, באיטליה המרכזית. מרחקה של העיר מהמרכז ההיסטורי של רומא מסתכם בכ-16 קילומטרים בלבד. צ'אמפינו גובלת פיזית בכביש הטבעת הסובב את רומא. דרומית מזרחית לעיר נמצאים העיירה קסטל גאנדולפו ואגם אלבנו (אנ'), במרחק של פחות מ-10 ק"מ. צ'אמפינו קרובה כדי כ-20 ק"מ בקו אווירי לים הטירני הנמצא מערבית לה, ומרוחקת מהים האדריאטי כ-150 ק"מ בקו אווירי, לכוון מזרח.
החודש החם ביותר בצ'אמפינו הוא אוגוסט, עם טמפרטורות ממוצעות של 29.4 מעלות צלזיוס בימים ו-19.5 בלילות. החודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר, בו ממוצע מידות החום יורד בשעות היום ל-10.7 מעלות צלזיוס ובלילות יורד הממוצע עוד, עד ל-3.1 מעלות. החודשים הלחים ביותר הם מנובמבר עד ינואר, בהם הלחות הממוצעת מגיעה ל-78%. החודשים הפחות לחים הם חודשי הקיץ, ובאוגוסט הערכים הנמוכים ביותר, 61% בממוצע. ימי הגשם בשנה מסתכמים ב-67 ימים בממוצע, ופרוסים על-פני כל חודשי השנה, סטטיסטית אין חודשים ללא גשם. החודש הגשום ביותר בשנה הוא נובמבר, בו הממוצע מגיע עד 157 מ"מ, והשחון ביותר הנו יולי - 20 מ"מ. ממוצע המשקעים השנתי מסתכם ב-929 מ"מ. ימי שלג ברומא נדירים למדי.
מקור השם

במאה ה-16 העתיק כומר בכיר בחצר האפיפיורית את מגוריו לאזור, שנקרא אז "אֶד דֶצִימוּם" (Ed Decimum). שמו היה ג'ובאני ג'וסטינו צ'אמפיני (באיטלקית Giovanni Giustino Ciampini). בנוסף על היותו איש דת, הוא היה גם מדען וארכאולוג. בעת שהתגורר במקום, חלה התפתחות התיישבותית, תרבותית וחקלאית באזור כולו. עם מותו, הייתה החווה שלו רשומה במפות השטח בשם "החווה של צ'אמפינו" (Casale Ciampino), והכרמים הסמוכים לחווה נרשמו ככרמי צ'אמפינו. מסיבה זו, בתקופה מאוחרת יותר כל האזור נקרא בשם צ'אמפינו.