stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיט וילסון
ביוגרפיה > כסנטור בארצות הברית

ב-1982 זכה וילסון בפריימריז הרפובליקני בקליפורניה במקום הסנאטור האמריקני הפורש S.I. Hayakawa (אנ'). יריבו הדמוקרטי של וילסון היה ג'רי בראון. הנשיא רונלד רייגן ערך מספר ביקורים בקליפורניה בסוף המירוץ לקמפיין למען וילסון. רייגן צייץ שהדבר האחרון שרצה לראות הוא את שני מושבי הסנאט של מדינת הולדתו נופלים לידי הדמוקרטים. למרות סקרים שהצביעו על ניצחון דחוק של בראון, וילסון ניצח אותו בבחירות.
ב-19 באוקטובר 1983, וילסון הצביע בעד הצעת חוק הקובעת את יום מרטין לותר קינג. החקיקה נחתמה לחוק על ידי הנשיא רייגן בחודש שלאחר מכן. בינואר 1988, וילסון הצביע בעד חוק השבת זכויות האזרח משנת 1987 (אנ').
ביוני 1984 הצביע וילסון בעד חקיקה המגבילה כספים שיועדו כבישים מהירים פדרליים למדינות שלא העלו את גיל המינימום לשתייה ל-21.
ב-1988, וילסון ניצח במירוץ לסנאט של ארצות הברית מול יריבו הדמוקרטי, ליאו טי מקארתי (אנ'). הוא הפך לאדם הראשון שקיבל יותר מ-5 מיליון קולות במרוץ בודד לסנאט, ו-5.1 מיליון הקולות שלו היו שיא של הכי הרבה קולות שזכה מועמד רפובליקני לסנאטור, שלא נשבר עד 2020, כאשר ג'ון קורנין מטקסס עקף אותו.
בשבועות שלאחר הכרזת מושל קליפורניה ג'ורג' דוקמג'יאן (אנ'), כי אינו מתמודד לכהונה שלישית, שקל וילסון הצעה למשרת מושל. בתחילת כהונתו השנייה בת שש שנים בסנאט, וילסון הכריז על תוכניות להתמודד על מושל קליפורניה.
ב-7 בינואר 1991 הוא התפטר מהסנאט עם השבעתו כמושל קליפורניה, ומינה את ג'ון סימור ליורשו.
ביוגרפיה > כמושל קליפורניה

וילסון זכה במועמדות הרפובליקנית לתפקיד מושל קליפורניה והחליף בכך את המושל הרפובליקני שמשל שתי קדנציות, ג'ורג' דוקמג'יאן (אנ'). בבחירות הכלליות, הוא ניצח את ראש עיריית סן פרנסיסקו לשעבר, דיאן פיינסטיין, הדמוקרטית. וילסון הושבע כמושל ב-7 בינואר 1991.
כמושל, וילסון פיקח על ההתאוששות הכלכלית בקליפורניה. הוא ירש את הכלכלה הגרועה ביותר של המדינה מאז השפל הגדול, והתעקש על משמעת תקציבית קפדנית וביקש לשקם את הסביבה של המדינה להשקעות וליצירת מקומות עבודה חדשים.
למרות אמונתו בשמרנות פיסקלית, וילסון העלה את מס המכירה כדי לצמצם את הגירעון של המדינה, והטיל מס מכירה חדש על עיתונים וחטיפים. הוא גם העלה את דמי רישוי הרכב ואת שכר הלימוד במכללה. ב-1991, שכר הלימוד באוניברסיטת קליפורניה עלה ב-40%, וב-24% באוניברסיטת קליפורניה סטייט (אנ'). עם זאת, ב-1993 בוטל מס החטיפים על ידי בית המחוקקים של המדינה.
פחות משנה לתוך כהונתו הראשונה כמושל, וילסון הטיל וטו על הצעה "AB 101", הצעת חוק שנכתבה כדי לאסור אפליה בשוק העבודה על בסיס נטייה מינית. וילסון חשש שהצעת החוק תגביר את התביעות ותהפוך את קליפורניה לפחות תחרותית מבחינה כלכלית. הווטו נתקל במחאות (אנ') שכללו הפגנות במהלך ההופעות והנאומים הפומביים הבאים של וילסון.
ב-22 בפברואר 1993, וילסון הוציא צו ביצוע האוסר על עישון ברוב בנייני המדינה, שכלל "בניינים הנשלטים על ידי בתי המשפט, בית המחוקקים או שתי מערכות האוניברסיטאות של המדינה". הצו היה אמור להיכנס לתוקף ב-31 בדצמבר. וילסון אמר כי עישון פסיבי "מאיים על בריאותם של עובדי מדינה".
וילסון נבחר מחדש לכהונת מושל שנייה ב-1994, כשהוא זכה ל-55% מהקולות במרוץ שלו נגד גזברית המדינה הדמוקרטית קתלין בראון (אנ'), בתו של מושל קליפורניה לשעבר, פט בראון (אנ'). לפי מחקר אחד, וילסון ניצל רגשות נגד מהגרים כדי לזכות בבחירות חוזרות.
במשך רוב זמנו כמושל, וילסון הפחית את הוצאות התשתית לנפש עבור קליפורניה, כפי שעשה כראש עיריית סן דייגו. פרויקטי בנייה רבים - בעיקר פרויקטים של הרחבת ושיפור כבישים מהירים - עוכבו, בעוד שפרויקטי תחזוקה ובנייה אחרים נזנחו לחלוטין.
בתום תקופת כהונתו הוא הוחלף על ידי סגן המושל גריי דייוויס (אנ') כמושל.
סקר של לוס אנג'לס טיימס מספטמבר 1998 מצא כי 55% מהמצביעים הרשומים בקליפורניה תמכו בוילסון.
וילסון תמך בחידוש עונש מוות בקליפורניה, לאחר הקפאת 25 שנה, והוא חתם על צו המוות להוצאתו להורג של רוצח הילדים רוברט אלטון האריס (אנ'). האריס הוצא להורג ב-1992. בסך הכל חמישה אנשים הוצאו להורג במהלך כהונתו (שניים בתא גזים ושלושה בזריקת רעל).
פורמולה 1 עונת 1979

| --- | --- |

 סוג תחרות:  מרוץ מכוניות
 תאריך התחלה:  21 בינואר 1979
 תאריך סיום:  7 באוקטובר 1979
 מספר עונה:  30
 מספר מרוצים בעונה:  15
 זוכה באליפות הנהגים:  ג'ודי שכטר
 נקודות הנהג הזוכה:  51 (60)
 זוכה באליפות היצרנים:  פרארי
 נקודות היצרן הזוכה:  113
 → פורמולה 1 עונת 1978 פורמולה 1 עונת 1980 ← 
 
עונת 1979 הייתה העונה השלושים של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). ג'ודי שכטר זכה באליפות הנהגים וקבוצת פרארי זכתה באליפות היצרנים.
קליי רגזוני ניצח את גרנד פרי בריטניה, הניצחון הראשון של קבוצת ויליאמס כיצרנית. לקראת סיום העונה, אלן ג'ונס, חברו לקבוצה, סיים את העונה בצורה טובה עם ארבעה ניצחונות בששת המרוצים האחרונים ודורג במקום השלישי אחרי שכטר וז'יל וילנב.
המרוצים בעונה

|  | מרוץ | מסלול | תאריך | פול פוזישן | הקפה מהירה | מנצח | יצרן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה גרנד פרי ארגנטינה | אוסקר אלפרדו גולבז | 21 בינואר | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ליז'ייה-פורד |
| 2 | ברזיל גרנד פרי ברזיל | אינטרלאגוס | 4 בפברואר | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ז'אק לאפיט | צרפת ליז'ייה-פורד |
| 3 | דרום אפריקה (1928–1994) גרנד פרי דרום אפריקה | קילאמי | 3 במרץ | צרפת ז'אן-פייר ז'אוביל | קנדה ז'יל וילנב | קנדה ז'יל וילנב | איטליה פרארי |
| 4 | ארצות הברית גרנד פרי מערב ארצות הברית | לונג ביץ' | 8 באפריל | קנדה ז'יל וילנב | קנדה ז'יל וילנב | קנדה ז'יל וילנב | איטליה פרארי |
| 5 | ספרד גרנד פרי ספרד | חראמה | 29 באפריל | צרפת ז'אק לאפיט | קנדה ז'יל וילנב | צרפת פטריק דפלייה | צרפת ליז'ייה-פורד |
| 6 | בלגיה גרנד פרי בלגיה | זולדר | 13 במאי | צרפת ז'אק לאפיט | קנדה ז'יל וילנב | דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר | איטליה פרארי |
| 7 | מונקו גרנד פרי מונקו | מונקו | 27 במאי | דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר | צרפת פטריק דפלייה | דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר | איטליה פרארי |
| 8 | צרפת גרנד פרי צרפת | דיז'ון-פרנואה | 1 ביולי | צרפת ז'אן-פייר ז'אוביל | צרפת רנה ארנו | צרפת ז'אן-פייר ז'אוביל | צרפת רנו |
| 9 | הממלכה המאוחדת גרנד פרי בריטניה | סילברסטון | 14 ביולי | אוסטרליה אלן ג'ונס | שווייץ קליי רגזוני | שווייץ קליי רגזוני | הממלכה המאוחדת ויליאמס-פורד |
| 10 | גרמניה המערבית גרנד פרי גרמניה | הוקנהיימרינג | 29 ביולי | צרפת ז'אן-פייר ז'אוביל | קנדה ז'יל וילנב | אוסטרליה אלן ג'ונס | הממלכה המאוחדת ויליאמס-פורד |
| 11 | אוסטריה גרנד פרי אוסטריה | אוסטרייכרינג | 12 באוגוסט | צרפת רנה ארנו | צרפת רנה ארנו | אוסטרליה אלן ג'ונס | הממלכה המאוחדת ויליאמס-פורד |
| 12 | הולנד גרנד פרי הולנד | זנדוורט | 26 באוגוסט | צרפת רנה ארנו | קנדה ז'יל וילנב | אוסטרליה אלן ג'ונס | הממלכה המאוחדת ויליאמס-פורד |
| 13 | איטליה גרנד פרי איטליה | מונצה | 9 בספטמבר | צרפת ז'אן-פייר ז'אוביל | שווייץ קליי רגזוני | דרום אפריקה (1928–1994) ג'ודי שכטר | איטליה פרארי |
| 14 | קנדה גרנד פרי קנדה | נוטרה-דאם | 30 בספטמבר | אוסטרליה אלן ג'ונס | אוסטרליה אלן ג'ונס | אוסטרליה אלן ג'ונס | הממלכה המאוחדת ויליאמס-פורד |
| 15 | ארצות הברית גרנד פרי ארצות הברית | וטקינס גלן | 7 באוקטובר | אוסטרליה אלן ג'ונס | ברזיל נלסון פיקה | קנדה ז'יל וילנב | איטליה פרארי |
דירוג האליפות > שיטת הניקוד

הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון ארבע התוצאות הטובות מתוך שבעת המרוצים הראשונים בעונה וארבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים האחרונים בעונה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| נקודות | 9 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |
הערות שוליים

↑  Ranking the Top 10 Williams Drivers of All Time, Bleacher Report, 12 August 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מריו אנדרטי | פורמולה 1 - אלוף העולם לנהגים 1979  ג'ודי שכטר | הבא: אלן ג'ונס |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לוטוס | אלופת העולם ליצרנים 1979  פרארי | הבא: ויליאמס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2058212-2  VIAF: 130845458   WorldCat (עם VIAF): 130845458
פיני לייטרסדורף

| --- | --- |

 לידה:  1906 קומארום, הונגריה 
 פטירה:  7 בפברואר 1986 (בגיל 80 בערך) 
 מקום קבורה:  בית עלמין כפר שמריהו 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה
 צאצאים:  טומס לייטרסדורף 
 
פיני לייטרסדורף, יושבת במרכז חבר השופטים בתחרות מלכת היופי ב-1956
אדולפינה (פיני) לייטרסדורף (1906–1986) הייתה מעצבת אופנה ישראלית, המעצבת הראשית של חברת משכית.
ביוגרפיה

לייטרסדורף נולדה בעיר קומארום שבהונגריה. בשנת 1932 עברה לצ'כוסלובקיה ופתחה סטודיו לעיצוב.
ב-1937 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב, שם פתחה סטודיו לעיצוב . היא עצבה תלבושות לתיאטרון הקאמרי וגם ללהקת ענבל. בשנת 1954 שכרה אותה רות דיין למשרת המעצבת הראשית של "משכית". לייטרסדורף רקחה מהתרומות האותנטיות של היוצרים, בני עדות המזרח שעלו בעלייה ההמונית ומחינוכה הקלאסי-קוסמופוליטי עיצוב מקורי, ייחודי, ששילב את התנ"ך, קיבוץ הגלויות, נופי ארץ ישראל ואורהּ עם קו נקי ומודרני שהגדיר "ישראליות". בין עיצוביה הבולטים מעיל "מדבר" ושמלת "עין גדי". בשנת 1957 זכתה בתואר "אמנית השנה" של המגזין לאשה. לייטרסדורף עבדה במשכית למעלה מ-15 שנה ויצרה פריטים אייקונים רבים.
בשנת 1986 נפטרה לייטסדורף מטביעה בבריכת השחייה שבווילה של בנה בסביון.
ב-2013 החליטה משפחתה להעניק פרס שנתי על שמה ליצירתיות ומקוריות באופנה הניתן במסגרת מכללת שנקר לעיצוב.
חיים אישיים

נישאה לאדריכל אנדריי לייטרסדורף. בנם הוא האדריכל טומס לייטרסדורף. טומס הוא אביהם של יונתן לייטרסדורף, המסעדנית ואשת העסקים אנדראה "דושי" לייטרסדורף, הנשואה לשחקן אנחל בונני, ודני לייטרסדורף.
בעלה השני היה הצייר יוחנן סימון.
לקריאה נוספת

בתיה דונר, משכית - מארג מקומי, מוזיאון ארץ ישראל, תשס"ג–2003
נורית בת יער, שיכרון עיצובים – אמנות האופנה בישראל 1948–2008, הוצאת רסלינג, 2010
הערות שוליים

↑  פיני לייטרסדורף מעצבת האופנה מתה שלשום בגיל 80, מעריב, 2 בספטמבר 1986
↑  יוני פרוים, הפתעה משמחת: אנחל בונני ודושי לייטרסדורף הורים, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 6 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 553031  NLI: 987007284664705171  ISNI: 0000 0000 5439 6582  LCCN: nr2003034747  ULAN: 500484917  VIAF: 2414703   WorldCat (עם VIAF): 2414703
פורט ול

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ספרד 
 מיקום:  סיוטט וליה 
 קואורדינטות:  41°22′36″N 2°11′05″E﻿ / ﻿41.37675°N 2.18463889°E﻿ / 41.37675; 2.18463889
 פרטים
 שטח:  70 הקטאר
 portvellbcn.cat/ca/
  (למפת ברצלונה מוגדלת) פורט ול(למפת ברצלונה רגילה) פורט ול
 
בניין המכס הישן של ברצלונה
בניין המכס משנת 1971 מציגה את העתק של ספינת סנטה מריה של קריסטופר קולומבוס (שלא עוגנת שם יותר), וחסרה את שביל ההליכה החדש של מרינת פורט ול
המרינה של פורט ול
פורט ול בלילה
פורט וֶל (בקטלאנית: Port Vell, נהגה: [ˈpɔɾd ˈbeʎ], מילולית בעברית "הנמל הישן") הוא נמל על חוף הים בברצלונה, קטלוניה, ספרד, וחלק מנמל ברצלונה. הוא נבנה כחלק מתוכנית התחדשות עירונית לפני אולימפיאדת ברצלונה 1992. לפני כן, היה האזור מוזנח עם מחסנים ריקים, מגרשי רכבת ומפעלים. כיום, 16 מיליון אנשים מבקרים במתחם מדי שנה.
פורט ול מהווה כיום מוקד משיכה ואטרקציית תיירות, ונמצאים בו המרמגנום (קניון עם חנויות, אולמות קולנוע רבים, ברים ומסעדות), IMAX והאקווריום הגדול באירופה המכיל 8,000 דגים ו-11 כרישים הכלולים ב-22 אגנים מלאים 6 מיליון ליטרים של מי ים. שביל להולכי רגל, רמבלה דה מאר, מחברת את לה רמבלה לפורט ול. הוא משלב גשר נייד (אנ'), על מנת לאפשר לאניות להיכנס ולצאת מהנמל.
היסטוריה > העת העתיקה

בסביבות המאה הרביעית לפני הספירה ברצלונה נכבשה על ידי הלייטאני (אנ'). שבט אנשי איבריה שאכלסו את קו החוף בין הנהרות ליוברגט וטורדרה (אנ'). בארקנו, במונז'ואיק, היה היישוב העיקרי שלהם. אנשים אלה סחרו עם המושבה היוונית באמפוריאי, ובנו לשם כך מאגרי תבואה גדולים.
במאה ה-1 לספירה, הרומאים ייסדו מושבה, ברסינו, על הר טאבר (Tàber). פעילות הנמל הראשונה התקיימה בצד הצפוני של מונז'ואיק.
העיר ופעילויותיה הימיות החלו באמת לפרוח ולהתרחב כאשר חומות העיר של בארסינו נבנו לאחר הפלישה הברברית ב-263.
היסטוריה > ימי הביניים והעידן המודרני

במהלך ימי הביניים המאוחרים, ברצלונה מצאה את עצמה על הגבול בין האסלאם מדרום לנצרות מצפון. מיקום אסטרטגי זה היה מכריע בצמיחתה של ברצלונה, שכן העיר התבססה כנקודת מסחר בין שני הישויות ובסופו של דבר, צמחה למעצמה הימית הגדולה ביותר בים התיכון, אף על פי שלא היה לה נמל ראוי לשמו. הספינות שעגנו בין המספנות המלכותיות (אנ') לעיר היו חשופות לגמרי לסערות הגדולות שהשפיעו לא פעם על חוף זה וגרמו לא אחת לספינות לטבוע.
סערות אלו הקשו מאוד על בניית נמל מלאכותי, משום שכמויות החול והמשקעים העצומות ששקעו כתוצאה מתופעות אלו פגעו בכל עבודה, בין אם מתמשכת ובין אם שלמה.
העבודה על הפרויקט המוצלח הראשון החלה בשנת 1477. המיזם כלל בניית רציף שהתפרש עד האי מאיאנס, איון חולי במרחק של כ-100 מטרים מהחוף.
מכיוון שהסוללה שהגנה על הנמל הוארכה בשלבים שונים מדרום ודרום-מערב לאי מאיאנס, שוקע חול בכמויות גדולות גם על החוף מדרום-מזרח למצודה. שכונת ברצלונטה נבנתה על חצי האי החדש הזה.
למרות העבודה המתמדת להרחבת הסוללה (שהגיעה למה שנקרא ה-Moll de Pescadors ב-1723), ב-1743 כמויות החול העצומות שהצטברו קרסו סופית. גדת חול עצומה בין קצה הסוללה למה שהוא כיום פלאסה דל פורטל דה לה פאו הכתיבה את סגירת הנמל, ולכדה כמה מהספינות שעגנו. המשואה ברציף מול דה פסקדור, נבנתה מעט מאוחר יותר, ב-1772.
על מנת לספק פתרון סופי לבעיית עומק הנמל, החלו ב-1816 העבודות להרחבת שובר הגלים, שהגיעו למה שנקרא סוללת הציפה ב-1882. עם זאת, גדת החול שנבנתה הראתה כי גם זה לא מספיק, והסוללה הוגדלה פעם נוספת, בזמן שנבנתה גם חומת נמל חיצונית ופתח הנמל הועבר למה שהוא כיום הרציף המערבי, או מול דה פוננט.[דרוש מקור]
בשנת 1868, שלטונות ברצלונה ביקשו אישור ממשרד הפיתוח להקים את מועצת העבודות הציבוריות של נמל ברצלונה (Junta d'obres), שהתכנסה לראשונה בשנת 1869. מוסד זה המשיך לפעול עד 1978.[דרוש מקור]
תחת מועצת העבודות הציבוריות אוחד מבנה הנמל והסכנה מחול וסופות חלפה לה.
בנייתו של המזח ה"רוחבי" הראשון, במקום בו עומד כיום מעגן ברצלונה (Moll de Barcelona), הושלמה בשנת 1882. רציף זה שיכן מאוחר יותר את מגדל חיימה הראשון (אנ'), מגדל הרכבל עבור החשמלית האווירית של פורט ול (אנ'), שנבנתה בנמל עבור התערוכה הבינלאומית של ברצלונה ב-1929, יריד עולמי, אך נפתחה רק ב-1931.
הנמל המשיך לגדול, והשתרע על פני הר מונז'ואיק לכיוון דלתה ליוברגט עם בנייתו של נמל פנימי על גדת הנהר, בדיוק היכן שמקורה של פעילות הנמל הראשונה של ברצלונה.[דרוש מקור]
היסטוריה > סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21

חוק האוטונומיה של הנמל אושר ב-1978, כאשר האתר קיבל את התואר הרשמי של הנמל האוטונומי של ברצלונה, ובשנת 1987 החלה העבודה על ניסוח התוכנית האסטרטגית, פרויקט שאפתני לפיתוח הנמל כולו. משרדי עבודות ציבוריות פורקו ב-1992, ובמקומם הוקמו רשות הנמלים.
במסגרת התוכנית האסטרטגית, הנמל בנוי סביב שלושה אזורים עיקריים: הנמל המסחרי, הנמל הלוגיסטי והנמל הישן. התוכנית נותנת תשומת לב מיוחדת לאחרון שבהם, הנמל הישן, במטרה להחיות אתר ישן היסטורי שהתיישן עקב עבודות הרחבה רחבות היקף בעשורים האחרונים ונדחק למטרות מסורתיות.
כיום, פורט ול משולב במלואו בעיר.
תחבורה

תחנת הרכבת התחתית של ברצלונה Drassanes, בקו L3.
הערות שוליים

↑  "Port De Barcelona".
↑  "Port Vell, Barcelona". A View on Cities. Archived from the original on 2020-02-16. Retrieved 2008-02-28.
↑  "Port Vell - Rambla de Mar". Port De Barcelona website. Archived from the original on 2009-03-27. Retrieved 2010-03-02.
נוף פנורמי מהאוויר מאנדרטת קולומבוס על פני פורט ול
פיני חדד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1966  (בן 57) ישראל שער אפרים, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 שיתופי פעולה בולטים:  חיים משה, יוסי בן דוד, אביחי מליחי, אבי גואטה, החברים של נטאשה, שלומי שבת, אבי סינואני, יוני רועה, מני בגר, נתי לוי, יוסי גיספן
 
פיני חדד (נולד ב-28 בנובמבר 1966) הוא זמר מוזיקה מזרחית ישראלי.
חדד הוציא שמונה אלבומי אולפן ואלבום אוסף אחד. הוא פרץ לתודעה עם שירו "לא לבד" ב-1993.
ביוגרפיה וקריירה > חיים אישיים

חדד נשוי ומתגורר במושב ילדותו שער אפרים, בנו הוא הזמר שניר חדד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

לא לבד, 1993
אולי נחזור, 1994
הנשמה, 1996
למדי אותי, 1999
חוזר הביתה, 2001
ילדה רעה, 2003
אישה יפה, 2007
תרקדי, 2014
דיסקוגרפיה > אלבומים אחרים

חברים שרים זוהר, 1998 (בהשתתפותו: השיר "להיות אדם")
פיני חדד - להיטי זהב, 2000 (אלבום אוסף)
פליקס פנאון

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1861 טורינו, איטליה 
 פטירה:  29 בפברואר 1944 (בגיל 82) שאטן-מלאברי, צרפת 
 מדינה:  צרפת, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 חתימה:   
 
פורטרט של פליקס פנאון שצויר על ידי פול סיניאק ב-1890
פליקס פנאון (בצרפתית: Félix Fénéon; ‏22 ביוני 1861 - 29 בפברואר 1944) היה סופר פריזאי, אנרכיסט ומבקר אמנות. פנאון טבע את המושג "נאו-אימפרסיוניזם" בשנת 1886 על מנת להגדיר קבוצת אמנים שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. פנאון תמך בנאו-אימפרסיוניסטים וקידם אותם בביקורותיו.
חייו

פנאון נולד בטורינו שבאיטליה. ב-1881, החל פנאון לעבוד במשרד ההגנה בפריז. פנאון עבד במשרד עד שפוטר כיוון שזוהה על ידי משטרת צרפת כ-"אקטיביסט אנרכיסטי". פנאון נעצר ב-1892 על ידי משטרת צרפת ולבסוף שוחרר עקב מחאתם של אינטלקטואלים, מוציאים לאור ועיתונאים אנרכיסטים. פנאון נשאר בפריז ועבד כמבקר אמנות עד לשנת 1944, שבה נפטר בגיל 82.
יש הטוענים כי היה מעורב בפעולות בעלות אופן טרוריסטי. בביוגרפיה שנכתבה אודותיו נטען שהוא היה מעורב בפיצוץ מסעדה.
חלק מכתביו ובהם "רומנים בשלוש שורות" נחשבים כמייצגים של הפרגמנט.
נוסד בשנת 1949 נוסד על ידי אשתו פרס פנאון, שמומן ממכירת אוסף האמנות שלו.
עבודות

Les Impressionnistes en 1886
Œuvres
Nouvelles en trois lignes/רומנים בשלוש שורות
הערות שוליים

↑  Felix Feneon page: Anarchiste & French art critic; from the Daily Bleed's Anarchist Encyclopedia: A Gallery of Saints & Sinners, Poets, Anarchists, Anti-Authoritarians
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440359705171  PLWABN: 9810703651305606  BNE: XX1265075  BnF: cb14303375p (data)  CANTIC: a11686510  CiNii: DA05037799  GND: 118873911  ICCU: VEAV021571  ISNI: 0000 0001 2135 5589  LCCN: n80123416  NKC: xx0073012  NLA: 35765756  NTA: 070035180  RERO: 02-A000068090  RKD: 449358  SUDOC: 026861429  Trove: 1077472  ULAN: 500317588  VcBA: 495/281539  VIAF: 61545595   WorldCat (עם VIAF): 61545595 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיקה (מנהג שוודי)

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה, פינלנד 
 
פיקה (בשוודית: Fika) הוא מנהג ששייך כיום לתרבות השוודית, שבמהלכו מתאספים עמיתים לעבודה ו/או קרובי משפחה ו/או חברים לשתות קפה, לאכול כריכים וקינוחים. פיקה יכול להימשך בין 15 ל-45 דקות.
המונח

המילה השוודית fika עצמה פירושה לשתות קפה. במובן פחות קפדני, אפשר להחליף את הקפה בתה, מיץ פירות ולימונדה. זה גם מנהג פופולרי מאוד בקרב ילדים (מגישים דלעת). בקרב כמה קבוצות חברתיות, פיקה דומה ל"תה האנגלי" של השעה חמש. לחלק מהמנות השוודיות, ניתן גם להגיש פיקה כמתאבן, כמו פיקאברד ("לחם פיקה").
מנהג תרבותי

מסורת זו של הפסקת קפה ממושכת יחסית עם חטיף קטן היא חלק מרכזי בתרבות השוודית, שכן השוודים הם בין צרכני הקפה הגדולים בעולם. לשם כך יש פיקה (סלנג מקומי של קפה), לרוב עם מאפים, המסורת התפשטה ברחבי העסקים השוודים בכל רחבי העולם. פיקה הוא מוסד חברתי בשוודיה והנוהג של לקחת הפסקה עם משקה וחטיף מקובל באופן נרחב כמרכזי בחיים השוודים. כמנהג נפוץ של אמצע הבוקר והצהריים במקומות עבודה בשוודיה, פיקה עשויה לתפקד חלקית גם כמפגש בלתי פורמלי בין עמיתים לעבודה ואנשי הנהלה ואף עשוי להיחשב לא מנומס לא להצטרף. פיקה מתקיים לעיתים קרובות בחדר ישיבות או בחדר פיקה ייעודי. כריך, פירות או ארוחה קטנה עשויים להיקרא "פיקה" בתור המושג האנגלי של תה אחר הצהריים.
מקור שמו

פיקה הוא תרגום אופייני לאחור של המילה השוודית קפה. קאפי (kaffi) היא הגרסה השוודית הישנה יותר של המילה kaffe שנמצאת בשימוש היום. המילה השוודית fik, שפירושה בית קפה, מיוחסת לרוב כנגזרה מהמילה fika.
הערות שוליים

↑  Henderson, Helene (2005). The Swedish Table. U of Minnesota P. p. xxiii-xxv. ISBN 978-0-8166-4513-8.
↑  "fik". Nationalencyklopedin (בשוודית). נבדק ב-30 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
משפחה בעיר הקטנה סדרהמן (Söderhamn) בפיקה ב-1916
פיקה בחוץ באביב
פורט לה פאייט

| --- | --- |

צילום של מבצר לה פאייט מ-1904
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 שימוש:  מבצר בית כלא
 על שם:  המרקיז דה לה פאייט
 כתובת:  האי הנדריקס ריף
 מיקום:  ברוקלין, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מייסדים:  צבא ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1815–1822 (כ־7 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1823
 תאריך פירוק:  1960
 חומרי בנייה:  אבן חול לבנים
 יוצר:  צבא ארצות הברית
 מידות
 אורך:  56 מטר
 רוחב:  56 מטר
 גובה:  12 מטר
 שטח:  2,500 מ"ר
 גובה מעל פני הים:  0 מטר
 קומות:  3
 קואורדינטות:  40°36′30″N 74°02′19″W﻿ / ﻿40.608333°N 74.038611°W﻿ / 40.608333; -74.038611
  (למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהפורט לה פאייט(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהפורט לה פאייט
 
פורט לה פאייט היה מבצר צבאי ימי, על שם המרקיז דה לה פאייט, שנבנה בתחילת המאה ה-19 על אי קטן בשולי שכונת ברוקלין בניו יורק (ארצות הברית) כדי להגן על מצר הנארוז ויחד עם פורט וודסוורת' (שנבנה בסטטן איילנד מעבר למיצר) ופורט המילטון (שנבנה בסמוך לו) הוא שימש לשמירה על מעבר ים אסטרטגי לכוון ניו יורק ונהר ההדסון. שימש כבית כלא צבאי בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-1960 נהרס המבצר והאי עליו עמד שימש בסיס למגדל המזרחי של גשר וראזאנו נרוז.
היסטוריה > הקמת המבצר

החשיבות האסטרטגית של המעבר הימי לניו יורק (מצר הנארוז) הובן כבר במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובהתאם לכך התגבר הצורך להגן עליו כשתותחים הוצבו לחוף ברוקלין כדי לירות על אוניות אנגליות שהפליגו במצר.
ב-1815, במהלך מלחמת 1812, החל צבא ארצות הברית לבנות את המבצר על אי קטן בשם "הנדריקס ריף", כ-400 מטר מחופי ברוקלין. המבצר נבנה באבן חול ולבנים. ב-1822 הסתיימה הבניה ובגלל צורת המבנה המתומנת שלו הוא כונה תחילה "פורט דיאמונד" אך ב-1823 שונה שמו ל"פורט לה פאייט" על שם הקצין הצרפתי המרקיז דה לה פאייט שסייע לארצות הברית המלחצת העצמאות. במבצר הוצבו 72 תותחים בשתי קומות של חומת סוגרים ובעמדות על גג המבנה.
התותחים שהוצבו במבצר פנו לכוונים דרום-מערב, מערב וצפון-מערב כדי לקדם אוניות שעוברות במצר. נקודת התורפה של המבצר הייתה מכוון מערב לכן הושלמה ב-1830 הקמת פורט המילטון ממזרח למבצר כשבין השאר הגן על פורט לה פאייט.
ב-1840 מונה קפטן רוברט אי לי מחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית לבצע תיקונים ושיפורים במבצר.
היסטוריה > מלחמת האזרחים

ב-15 ביולי 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, החליטה הנהגת צבא הצפון (בהוראתו הישירה של גנרל אדוארד טאונסנד (אנ')) שעל אף החימוש הכבד שהוצב במבצר הוא ישמש ככלא צבאי עבור שבויי הקונפדרציה ואזרחים תומכי הדרום. בתקופה פעילותו נכלאו בו עד 150 אסירים בו שמנית ואף הוצאו מספר אסירים להורג בתחומו. בתקופה זו התפרסם המבצר בשם "הבסטיליה האמריקאית".
המבצר היה אחד ממספר בתי כלא שניהל צבא הצפון והוא היה האחרון ממנו השתחררו אסירים כשהאסיר האחרון השתחרר ב-1866.
היסטוריה > לאחר המלחה

ב-1868 פרצה במבצר שריפה גדולה שהצריכה עבודות שיפוץ נרחבות. ב-1883 פעל במקום המהנדס אדמונד זלינסקי (אנ') שחקר חומרי נפץ וניסה להכניס שיפורים בתותחים. החל מ-1898 ועד 1946 שימש המבצר לאחסנת חומרי נפץ. ב-1946 ננטש המבצר וב-1948 מסר אותו הצבא לרשות העיר ניו יורק. ב-1960 נהרס ועל האי עליו עמד נבנתה העמוד המזרחי (הצד של ברוקלין) של גשר וראזאנו נרוז החוצה את המצר.
מבנה המבצר

המבצר נבנה כמתומן כשארבע מצלעותיו ארוכות יותר. גובה החומות הגיע לכ-12 מטר ועוביין לשמונה מטר. המבנה כלל שלוש קומות כשקומת הגג חופתה על ידי גג מעץ. במרכז המבצר הייתה רחבה של כ-1,500 מ"ר שהוקפה בשביל.
לקריאה נוספת

Roberts, Robert B. (1988). Encyclopedia of Historic Forts: The Military, Pioneer, and Trading Posts of the United States. New York: Macmillan. ISBN 0-02-926880-X.
Weaver II, John R. (2018). A Legacy in Brick and Stone: American Coastal Defense Forts of the Third System, 1816-1867, 2nd Ed. McLean, VA: Redoubt Press. ISBN 978-1-7323916-1-1.
Marshall, John A., American Bastille: A history of the illegal arrests and imprisonment of American citizens during the late Civil War (Civil liberties in American history) ISBN 1-4179-3078-0
American Bastille (Civil liberties in American history) by John A. Marshall. Publisher: Da Capo Press Inc; 4th edition (November 30, 1970) ISBN 0-306-71963-0
הערות שוליים

↑  בין המוצאים להורג היה גם חייל הקונפדרציה רוברט קוב קנדי (אנ') שהיה מהוגי התוכנית לשרוף את ניו יורק
↑  רשימת האסירים בפורט לה פאייט, באתר ניו יורק טיימס, 24 בספטמבר 1861
↑  הריסות המבצר שימשו לביסוס העמוד המזרחי של הגשר לחופי סטייטן איילנד
↑  מבצר לה פאייט, באתר correctionhistory.org
פליקס קאמרר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בספטמבר 1995 (בן 29) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לדרמה ע"ש ארנסט בוש (2019) 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע הגרמני לשחקן הטוב ביותר (2023)  פרס במבי (2023)  פרס באפט"א לקולנוע  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליקס קאמרר (בגרמנית: Felix Kammerer; נולד ב־19 בספטמבר 1995) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אוסטרי. ידוע כמי שגילם את פאול בומר בסרט עטור השבחים "במערב אין כל חדש", המבוסס על הספר באותו שם מאת אריך מריה רמרק.
ביוגרפיה

פליקס קאמרר הוא בנם של זמרת האופרה אנג'ליקה קירשלאגר והנס פיטר קאמרר.