אהל אל-בית
פרשנות

ישנה מחלוקת לגבי מי נחשבים 'אהל אל-בית'. אמנם היו הרבה חילוקי דעות, יש קונצנזוס בין הסונים והשיעים המוסלמים, כי "אהל אלכיסאא" החדית' מתייחס באופן ספציפי לעלי, פאטמה, חסן ואת חוסיין. אזכור של 'אהל אל-בית', בני ביתו של מוחמד, נוכח פסוק בקוראן כדלקמן:
ואשה מכן כי תלך בדרך אלהים ושלוחו ותעשה טוב, ניתן לה שכר כפליים ונזבדה זבד טוב. שבנה בבתיכן, ואל תענדנה בפאר עת הפתיות! התפללנה ותנינה צדקה ושמענה בקול אלהים ושלוחו, כי חפץ ד' להסיר כל תועבה מבית הנביא ולטהרכן! זכורנה את אותות אל ואת חכמתו הנקראים בבתיכן, כי הוא צופה ומביט אל כל!
הגדרה זו שנויה במחלוקת, ויש לה מספר פרשנויות. אחת המסורות מחשיבה את סלמאן הפרסי בתור אחד מבני לווייתו של מוחמד (האצחאב) – להבדיל מחסידיו של מוחמד שהיגרו איתו ממכה למדינה, ומהאנצאר (תושבי ית'רב/מדינה שקיבלו את מוחמד אליהם והמירו את דתם לאסלאם).
על פי הדוקטרינה הסונית, המונח כולל את נשותיו ותלמידיו של מוחמד, כפי שהוא מתייחס אליהם בפסוק הקודם - פרשנות המיוחסת לעבדאללה בן עבאס וכרימה בן אבי גהל, שניהם היו בני לווייתו של מוחמד. פירוש זה נתמך במסורות שונות על ידי אמירות המיוחסות למוחמד, שלפיהן הוא פונה אל כל נשותיו בתור 'אהל אל-בית'. אנשים נוספים הנכללים בתוך 'אהל אל-בית', על פי ההשקפה הסונית, הם עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, שהוזכרו במסורת של המעטפת. מספר גרסאות מזהות את אום סלמה, אחת מנשותיו של מוחמד, כחלק מאהל אל-בית. כך, על פי האנציקלופדיה של האסלאם "ההשקפה האורתודוקסית הנוכחית מבוססת על הדעה הרמונית, לפיה המונח 'אהל אל-בית' כולל את הנביא (מוחמד), עלי, פאטמה, חסן וחוסיין, יחד עם נשותיו של הנביא." לדברי לורה וצ'ה ואגליי באנציקלופדיה של האסלאם "יש סיפור המסופר במסורות רבות לפיו מוגן מחסה תחת גלימתו, בנסיבות משתנות, כולל מובלה הנכדים שלו חסן וחוסיין, בתו פאטמה, ובנו גיסה עלי; לכן חמשת אלו אשר מקבלים את התואר אהל אל-כסאא או "אנשי המעטפה". חלק ניסו להוסיף נשותיו של מוחמד ברשימה".
לפי השיעים, רק מוחמד, פאטמה, עלי, חסן, חוסיין, וצאצאיהם נכללים בין 'אהל אל-בית'. הם מפרשים את השינוי בכינוי בפסוק מהקוראן ומראים שרק מי שנאמרו לעיל נכללים בתוך 'אהל אל-בית'. מדלונג כותב ש"שינוי המגדר שלו תרם באופן בלתי נמנע להולדתם של סיפורים שונים על אופי אגדי, כשהוא מצרף את החלק השני של הפסוק לחמשת אנשי המעטפת ". חפים מפשע וחסרי חכמים, ורואים בהם מסירות נפש כחלק חיוני מן הדת.
גם מוסלמים שיעים תומכים בטענה זו עם המסורת הנזכרת באוסף השיח הסוני. חוקרים סונים רבים מעידים על כך שפסוק הטיהור נחשף לגבי חמישה אנשים: מוחמד, עלי, פאטימה, חסן וחוסיין.
״עאישה מסרה: כי השליח של אללה (עליו התפילה והשלום) יצא בוקר אחד לבוש גלימה מפוספסת של שיער הגמל השחור ושם הגיע חסן בן עלי. הוא עטף אותו תחתיו, ואז בא חוסיין והוא עטף אותו תחתו יחד עם השני (חסן). ואז באה פאטמה והוא לקח אותה תחתיה, ואז בא עלי והוא גם לקח אותו תחתיה גם ואז אמר: כי חפץ ד' להסיר כל תועבה מבית הנביא ולטהרכן!״
(( צחיח מוסלם, הספר הנוגע לגמישות נשותיו של הנביא הקדוש (כתאב אל-פדאיל אל-סבעה), פרק ט': זכויותיך במשפחת הנביא המשפט האחרון של פסוק 33: 33.))
המסורת על קטע זה מהחדית' מיוחסת על פי מקורות שונים לפאטמה, בתו של מוחמד. היא סיפרה שאחרי שאביה ביקר בביתה, היה לו חום ולא הרגיש טוב, הוא ביקש גלימה תימנית שהביאה לו פאטמה וקיפלה אותה סביבו. מאוחר יותר הצטרפו אליו בגלימה התימנית נכדיו חסן וחוסיין, ואחריהם אביהם עלי בן אבי טאלב, שהיה בן דודו של מוחמד ובעלה של פאטמה. לבסוף פאטמה ביקשה רשות להיכנס לגלימה הזאת. כאשר כל חמשתם הצטרפו יחדיו מתחת לגלימה, מוחמד סיפר להם כי הפסוק הקוראני (33:33) מתייחס אליהם וכל חמשתם הם הנבחרים, והוא הוסיף כי הוא רוצה שאללה ירחיק אותם מכל הטומאות, ושלא יהיו בהישג ידם. לאחר מכן, הוא התפלל לאללה שיכריז על כל חמשתם בתור בני ביתו (אהל אל-בית) וירחיק אותם מהתועבות ומהטומאה. בעקבות הבקשה, אללה מיד שלח את המלאך ג'יבריל כדי לחשוף בפני מוחמד כי כל החמישה שהיו תחת הגלימה הם היקרים והקרובים ביותר לאללה והם "הטהורים שבטהורים", ללא עקבות של טומאה.
הפלגים השיעיים של התריסריים והאסמאעיליה שונים ביחס לקו האימאמים. בעוד התריסריים מאמינים בשושלת הידועה בשם 12 האימאמים, האיסמעיליים מאמינים כי צאצאיו של אסמאעיל אבן ג'עפר, ולא אחיו מוסא אל-כאט'ם, היו במקום זאת יורשי האימאמים.
רוב, אבל לא כל השיעים מאמינים כי אלה האימאמים שנבחרו על ידי אללה להיות מנהיגי האומה האסלאמית. פרשנות זו מבוססת על החדית' "אנשים של הגלימה", שבו הנביא מתייחס רק לפאטמה, עלי, חסן, חוסיין והנביא עצמו. (נאמר שהנשותיו של מוחמד לא היו חלק מ'אהל אל-בית' כי הן יכולות להיות גרושות וזה כבר לא חלק מאנשי הבית כאשר מת בעלן), המסורת שמוסלמים סונים רבים מאמינים בה, שמוחמד, פאטמה ושנים־עשר האימאמים הידועים כ"ארבעה עשר תוויות״.