וושינגטון לואיס
ביוגרפיה > נשיא ברזיל

הפוליטיקה של הרפובליקה הברזילאית הראשונה הונהגה בידי מדיניות "רפובליקת הקפה בחלב", לפיה האוליגרכים של מדינות סאו פאולו (מייצרת הקפה המרכזית) ומינאס ז'ראיס (מייצרת החלב המרכזית) שלטו בכלכלה הלאומית ומכאן קבעו את הטון בפוליטיקה הלאומית. מאז הנשיא פרודנטה דה מוראיס, הנשיא השלישי של הרפובליקה, כמעט כל הנשיאים היו מאחת משתי המדינות הללו. בבחירות לנשיאות ברזיל בשנת 1926 המפלגות הרפובליקניות של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס תמכו יחדיו במועמדותו של וושינגטון לואיס שזכה בניצחון מוחץ אל מול יריבו ז'ואקים פרנסיסקו דה אסיס ברזיל מטעם המפלגה הרפובליקנית של ריו גראנדה.
| משרד | השר שכיהן בממשלת לואיס | שנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| משרד החקלאות, התעשייה והמסחר | ג'מיניאנו לירה קסטרו | 1926–1930 |
| משרד החוות | ז'טוליו ורגאס | 1926–1927 |
| משרד החוות | פרנסיסקו צ'אבס דה אוליברייה | 1927–1930 |
| משרד המלחמה | נסטור סזפרדו דוס פאסוס (פר') | 1926–1930 |
| משרד הפנים והמשפטים | אוגוסטו ויאנה דו קסטלו | 1926–1930 |
| משרד הצי | ארנאלדו דה סיקירה פינטו דה לוז | 1926–1930 |
| משרד החוץ | אוטביו מנגביירה (פר') | 1926–1930 |
| משרד התחבורה והתשתיות הציבוריות | ויטוריו קונדר | 1926–1930 |
ממשלתו של הנשיא וושינגטון לואיס הייתה שקועה במשבר של מאזן תשלומים, ומגדלי הקפה נותרו ללא רוכשים למרכולתם. השיטה הפוליטית בימים אלו של סוף הרפובליקה הראשונה הייתה שיטה של פטרונות פוליטית שכונתה "שיטת הקולונלים". המשבר הביא לזעזועים עמוקים ול"עריקות" במאזן הכוחות העדין בין מייצגי האינטרסים האזוריים, בממשל הברזילאי המבוזר, ומצבו של לואיס הפך למצב עדין מבחינה פוליטית. היות שסאו פאולו ומינאס ז'ראיס שלטו בפועל בפוליטיקה הלאומית ויכלו לקדם את האינטרסים האזוריים שלהם, הפדרציה הברזילאית הייתה במצב שחסר לה משטר ריכוזי חסר אינטרסים אזוריים שהיה יכול לאחד את המדינות הברזילאיות לכדי משטר יציב. עם הזמן עלה כוח פוליטי שאיתגר את האוליגרכיות האזוריות; המפלגה הליברלית בראשותו של ז'טוליו ורגאס, פופוליסט מריו גראנדה דו סול שמונה לכהן בתור שר החוות במשטרו של וושינגטון לואיס.
ממשלת וושינגטון לואיס התאפיינה בהקמת תשתיות ציבוריות בתמיכה ממשלתית, בעיקר לפיתוח כבישים. סיסמת ממשלתו הייתה: "לשלוט זה לפתוח דרכים". בין ההישגים החשובים ביותר בולטת בניית הכביש המהיר בין ריו דה ז'ניירו לסאו פאולו וכביש המהיר ריו-פטרופוליס, שנחנך בשנת 1928 ואשר קיבל מאוחר יותר את שמו. וושינגטון לואיס ניסה לבצע רפורמה פיננסית שמטרתה העיקרית הייתה ייצוב של המטבע הלאומי, .הריאל הברזילאי המרכיב הבסיסי ברפורמה זו יהיה יצירת תיבת הייצוב, במטרה להנפיק כספי נייר מגובים, שכן כל הזהב שנכנס לארץ (כולל זהב שנבע במקורו מהלוואות חיצוניות והופקד בבנקים זרים) תוכנן לשולב בעתודות תיבת הייצוב.
לואיס ניסה לרצות את גורמי החוץ, בהם הייתה תלויה הכלכלה הברזילאית, אשר בעשור שבין 1920 ל-1930 לוותה כמיליארד דולר מארצות הברית לבדה. ניסיונות אלו לא צלחו, והובילו להתמרמרות עזה מצד גורמי פנים. בעקבות הפאניקה שפרצה לנוכח קריסת וול סטריט בשנת 1929 אשר החלה את השפל הכלכלי הגדול, ניסתה הממשלה לשמור על קור רוחם של המשקיעים מבחוץ באמצעות שמירה על שער חליפין על פי עקרונות שהוכתבו על ידי הבנקאים הזרים. כל זאת לא מנע את בריחתם של המשקיעים מן השוק הברזילאי, אך וושינגטון לואיס נאלץ להיאחז במדיניות כלכלית של "מטבע קשה" והבטיח כי ניתן יהיה להמיר את המטבע הברזילאי בזהב או בלירה שטרלינג. כאשר הזהב והמטבע הזר אזלו, עם התמוטטות תוכנית "הפיקוח על המחירים", נאלצה הממשלה להודות כי לא ניתן יהיה להמיר את המטבע הברזילאי. עתה לא ניתן היה להשיג משקיעים חיצוניים, או אשראי חיצוני.
משטרו של לואיס, מבודד ובלתי יציב, נדון לכיליון, ללא כל קשר לתוצאות הבחירות. באופן מסורתי זויפו תוצאות הבחירות, והצביעו על היבחרו של ז'וליו פרסטס, שמרן מסאו פאולו, וממשיכו של לואיס. הממשלה סירבה לאפשר השבעתם של חברי פרלמנט מן האופוזיציה, ממדינות מינאס ז'ראיס ופאראיבה. על אף שמעשים אלו כשלעצמם לא הביאו להתמוטטות המיידית של המשטר, היה זה הרצח הפוליטי של סגנו של ורגאס, פסואה, באוקטובר 1930, אשר הצית את אש המרד. אנשי "הקצינים הצעירים", ה"טננטס", שנתמכו בידי האוליגרכים של המטעים מכל מדינה שאינה סאו פאולו, הצטרפו ליחידות צבא, והשתלטו על בירות המדינות. למרד הצטרפו גורמים נוספים כגאוצ'ו, תומכי ורגאס מריו גראנדה דו סול, ביניהם איש אמונו וידידו אוסוולדו ארניה, אנשי הסוכר מצפון מזרח המדינה, קבוצות בורגנים עירוניים, פוליטיקאים מאוכזבים ממינאס ז'ראיס, וקבוצות רבות נוספות. המהפכה בשנת 1930 החלה עם ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון חונטה צבאית בראשות אנשי הצבא אוגוסטו פרגוזו, מנה ברטו ואיזאיאס דה נורוניה. בסוף אוקטובר 1930 הנהגת החונטה ויתרה על סמכויותיה הדיקטטוריות בעד ורגאס אשר מונה לנשיא ברזיל, ללא שפיכות דמים. לואיס הודח מן הנשיאות בטרם סיים את תקופת כהונתו, ובטרם הספיק פרסטס להתמנות תחתיו.