stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנני נוימן
מבחר תערוכות יחיד

1933 - מוזיאון תל אביב לאמנות (יחד עם בתיה לישנסקי).
1949 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1956 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
יצירתה בדפוס

מגילת רות: הכתב הציורים ועיטורים בידי אנה נוימן, תל אביב: ליאון המדפיס, תש"ט.
מגלת יהודית: רישומים / אנה נוימן, תל אביב: ליאון המדפיס, 1956.
לקריאה נוספת

אנה נוימן: תערוכת זיכרון: במוזיאון, תל אביב, בשנת תשט"ז / [הטקסט: ש"ה ברגמן, תל אביב: מוזיאון תל אביב, 1956.
ציור ופיסול בישראל, חיים גמזו, הוצאת דביר, 1957.
אני נוימן : (1906–1955), הקדמה: חיים גמזו, תל אביב: הדר, 1964.
100 אמנים בישראל, גבריאל טלפיר, הוצאת "גזית", תל אביב, 1971.
הערות שוליים

↑  המקור: הפסלת בתיה לישנסקי מתבוננת ביצירתה - פסלה של ידידתה המנוחה הציירת אנה נוימן, מעריב, 23 בפברואר 1981. בסקירה של תערוכתה של לישנסקי בבית האמנים בירושלים בכתב העת "גזית" נכתב כי "המעולה שבין דיוקנאות לישנסקי מתאר ברגש מאופק את ידידתה, אני נוימן, שנפטרה בלא עת" (גזית יט, ט–יב (1961), עמ' 195). גם לדעת יהושע שור, הפרוטומה של נוימן היא אחת משני הפסלים הטובים ביותר שתמונותיהם הופיעו ב-1939 באלבומה של לישנסקי (י. שור, בתיה לישנסקי: (להופעת האלבום של יצירותיה), דבר, 28 בפברואר 1940). לסקירה נוספת ראו זלמן שזר, עם פסלי בתיה לישנסקי, דבר, טור 4, 26 בינואר 1962.
↑  "ציור ופיסול בישראל", לעיל, עמ'  66.
↑  ראו, למשל, "100 אמנים בישראל", לעיל, לוח 53.
↑  גדעון עפרת, "אנני", לעיל.
↑  תערוכה, דבר, 9 באוגוסט 1933.
↑  הצצה מאחורי הקלעים, הַבֹּקֶר, 23 באוקטובר 1953.
↑  הקבר של אנני נוימן בבית הקברות נחלת יצחק, באתר BillionGraves; אנני נוימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275134  NLI: 987007305503005171  LCCN: no2010174100  ULAN: 500478346  VIAF: 97251351   WorldCat (עם VIAF): 97251351
אנסמבל קולות נשים נעמה

אנסמבל קולות נשים נעמה בקונצרט בחיפה בכנסייה היוונית אורתודוקסית ברחוב הפרסים בחיפה. 13 באוקטובר 2017
אנסמבל קולות הנשים נעמה  ומקהלת הגברים הרוסית סימוול וורי בקונצרט משותף בכנסייה היוונית אורתודוקסית בחיפה. אוקטובר 2017.
אנסמבל קולות נשים נעמה הוא הרכב מוזיקלי שנוסד בשנת 1989 על ידי פנינה ענבר, מנצחת מקהלה, זמרת ומעבדת. באנסמבל חברות כ-30 זמרות, כולן בעלות השכלה מוזיקלית.
אנסמבל "נעמה" מופיע בארץ ובעולם, בקונצרטים, פסטיבלי מוזיקה ותחרויות מקהלות, אם בליווי פסנתר, תזמורת והרכבים שונים ואם בשירת א-קפלה. רפרטואר האנסמבל מקיף מוזיקה קלאסית מתקופות שונות, יצירות מקור ישראליות שנכתבו במיוחד בשבילו, שירי עם ועוד. פנינה ענבר עיבדה רבות מן היצירות למקהלה.
הקלטות

מקהלת נעמה הוציאה שלושה אלבומים, בשנים 1996, 1997 ו-2007.
פרסים ואותות הוקרה

1996 - תחרות מנדלסון, גרמניה, "שירת הימים", ישראל
2000 - ארצו, איטליה
2002 - בייג'ינג, סין
2004 - וו-שי, סין
2005 - ביאליסטוק, פולין
2007 - צרפת
2009 - סרביה
2011 - הונגריה, אלבניה
2013 - סלובניה ואיטליה
2014 - בולגריה
2015 - ליטא, הולנד
2019 - פרס הקהל, מוסקבה
אמה סזר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1913 באס פואנט, צרפת 
 פטירה:  17 באפריל 2008 (בגיל 94) פור-דה-פראנס, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אקול נורמל סופרייר (1938)  תיכון לואי הגדול  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הצרפתית (1946–1993)  ראש עיריית פור-דה-פראנס (27 במאי 1945–2001)  חבר מועצת חבל  חבר המועצה הכללית 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צרפת, המפלגה המתקדמת המרטיניקנית, המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית 
 בן או בת זוג:  סוזן סזר (10 ביולי 1937–?) 
 מספר צאצאים:  6 
 פרסים והוקרה:  פרס ויארג'יו-ורסיליה הבינלאומי (1968)  פרס אמריקה לספרות (1994)  פרס השירה הלאומי 
 
אֶמֶה סֶזֵר (בצרפתית: Aimé Césaire‏; 26 ביוני 1913 – 17 באפריל 2008) היה סופר, משורר, סוציולוג ופוליטיקאי צרפתי יליד מרטיניק, בן למשפחה אפרו-קריבית.
ביוגרפיה

סזר נולד בבאס פואנט במושבה הצרפתית מרטיניק. בגיל 18 קיבל מלגת לימודים לבית הספר היוקרתי תיכון לואי הגדול ועבר לפריז. בשנת 1935 התקבל למוסד להשכלה הגבוהה אקול נורמל סופרייר. אחת המסות הראשונות שפרסם באותו זמן, במשותף עם הסופר לאופולד סדאר סנגור הייתה החיבור L'Étudiant Noir' (הסטודנט השחור), בו טבע לראשונה את המונח "Négritude"‏ (אנ'), שפירושו "שחוֹרוּת" במשמעות של "זהות שחורה". מונח השחורות הפך בהמשך למונח שגור בפוליטיקה הצרפתית ולאבן יסוד בחיבורים הדנים בסוציאליזציה (חיברות) של האדם השחור במערב, ושל שורשי זהותו הפנימית, מעבר לצבע עורו.
בהמשך נודע כמשורר אנטי-קולוניאליסטי, וכפוליטיקאי מוערך.
הפואמה "מחברת על השיבה אל המולדת" שכתב נחשבת אחת היצירות הגדולות של השירה הצרפתית במאה העשרים.
סזר שימש במשך 56 שנים (1945–2001) כראש העיר של פור דה פראנס, בירת מרטיניק. בשנים 1945–1993 היה חבר האספה הלאומית הצרפתית. בהתחלה היה פעיל מטעם המפלגה הקומוניסטית אותה עזב בשנת 1956 מתוך תדהמתו ומחאתו מול הגינוי של הסטליניזם. הצטרף אז למפלגת הליכוד האפריקני ושל הפדרליסטים PRAF, כדי ליצור כעבור שנתיים תנועה פוליטית חדשה - המפלגה המתקדמת המרטיניקנית (Le Parti Progressiste Martiniquais) שדוגלת באוטונומיה של האי.
בפרלמנט הצרפתי היה חבר ללא רישום מפלגתי בשנים 1958–1978, ובשנים 1978–1993 כיהן בו כבן ברית למפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
היה ידוע בעמדותיו האנטי קולוניאליסטיות ובדרישותיו לשוויון.
ב-15 בינואר 2007 נקרא שדה התעופה של מרטיניק בפור דה פראנס - לה למנטן בשם "שדה התעופה אמה סזר - מרטיניק", כאות כבוד לאמֶה סזר.
ב-17 באפריל 2008 נפטר אמה סזר בבית חולים בפור דה פראנס עקב מחלת לב. בהלווייתו נכח גם נשיא צרפת, ניקולה סרקוזי.
אמוויי סנטר

| --- | --- |


 על שם:  Amway 
 מיקום:  אורלנדו, פלורידה
 קואורדינטות:  28°32′21″N 81°23′01″W﻿ / ﻿28.539167°N 81.383611°W﻿ / 28.539167; -81.383611
 אבן יסוד:  25 ביולי 2008
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 2010 – הווה (14 שנים)
 עלות הבנייה:  375 מיליון דולר
 בעלים:  אורלנדו 
 משטח:  פרקט, קרח, קשה
 אדריכל:  פופולוס 
 קבוצות:  אורלנדו מג'יק
 מושבים:  כדורסל: 20,000 הוקי קרח/פוטבול: 17,500 הופעות: 16,486
 www.kiacenter.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורלנדו מוגדלת) אמוויי סנטר(למפת אורלנדו רגילה) אמוויי סנטר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אמוויי סנטר (באנגלית: Amway Center) הוא היכל ספורט רב־שימושי, הממוקם באורלנדו, פלורידה.

היכל זה משמש את קבוצת ה-NBA אורלנדו מג'יק. לפני שהחלה לשחק בהיכל זה, הקבוצה שיחקה באמויי ארנה, שמוקם בקרבה לשטח שעליו נבנה אמוויי סנטר. ההיכל מכיל בין 17.5 אלף מקומות ל-20 אלף מקומות. זמן הנסיעה להיכל הוא רבע שעה מסיטרוס בול ו-35 דקות ממתחם עולם הספורט של דיסני.
אנסמבל שאפל

אנסמבל שאפל (באנגלית: SHUFFLE Concert), הוא הרכב מוזיקלי קאמרי ישראלי-ניו יורקי המורכב משישה מוזיקאים בוגרי בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד, קונסרבטוריון אוברלין ובית הספר מנהטן למוזיקה. מדובר בהרכב קאמרי יוצא דופן בכלים שלו, פסנתר, שני כלי נשיפה, (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת, (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן. המאפיין הייחודי הנוסף של ההרכב הוא, שתוכנית הקונצרט אינה ידועה מראש, לא לקהל ולא למבצעים. הקהל הוא זה שבוחר את היצירות, במהלך הקונצרט מתפריט של כ-40 יצירות המחולקות ל-15 סגנונות מוזיקליים. לא ניתן לבחור יצירה מאותו סגנון מוזיקלי שכבר נבחר.
היסטוריה

ההרכב הוקם בשנת 2009. שם המופע הוא "Shuffle Concert", קונצרט ערבוביה וכולל שישה מוזיקאים, חלקם ישראלים וחלקם אמריקאים, חיים כולם בניו יורק, מלמדים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק ומופיעים באופן קבוע בארצות הברית וברחבי העולם כסולנים. ההרכב 
יוצא דופן בכלים שבו: פסנתר, שני כלי נשיפה (קלרינט ואבוב), שני כלי קשת (צ'לו וכינור) וזמרת סופרן.
מנחה ההופעות והקונצרטים של האנסמבל הוא הפסנתרן אלירן אבני. במהלך ההופעה מגריל אבני מספר, ובעל התפריט שמספרו עלה בגורל בוחר יצירה אחת. במידה ובעל התפריט מתקשה לבחור עוזרים לו חברי ה"שאפל".
רפרטואר האנסמבל מציע מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מחזות זמר, ג'אז, מוזיקת עולם ופופ.
בשנת 2011 פתח ההרכב את פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה במוזיאון תל אביב.
בדצמבר 2012 ערך ההרכב את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית בהיכל מרקין (אנ') במנהטן. הקונצרט שודר ב-WWFM (אנ') וב-WQXR-FM (אנ'), שתי תחנות רדיו אמריקאיות ותיקות של מוזיקה קלאסית, וכלל בכורות של יצירות חדשות מאת אבנר דורמן ויונתן קרן.
בינואר 2013 הופיע ההרכב בתוכנית אינטרמצו עם אריק בהנחיית אריה ורדי.
תקליטור הבכורה של ההרכב יצא לאור באוקטובר 2013.
בשנת 2014, במסגרת חגיגות חמש שנים להיווסדו ערך ההרכב תחרות הלחנה ראשונה, והעניק פרסים למלחינים פיוטר סביצ'יק, קווין ווילט ואורן אלדור על היצירות המקוריות שכתבו להרכב.
בשנים 2015 ו-2016 הופיע ההרכב ברחבי ארצות הברית והשתתף בפסטיבלים רבים ביניהם, פסטיבל המוזיקה קופרסטאון כחלק מהסדרה של ChamberMusicNY בהיכל מרקין בניו יורק ובתיאטרון מקאלום (אנ') בקליפורניה.
ההרכב זכה להופיע בקרנגי הול (אולם וויל) לאחר שזכה כאחד מחמישה הרכבים בתחרות יוקרתית.
במהלך השנים ערך ההרכב שבעה סיבובי הופעות בישראל.
חברי האנסמבל

סופרן: מרי מקנזי, אריאדנה גרייף, אדריאן פרדי*
כינור: דייוויד מק'רול, ברנדן ספלץ, הנרי וואנג*
צ'לו: לינור כץ*, סופיה נוביק, שרה רומל*, ברוק ספלץ*
קלרינט: מורן כץ, אוריאל ואכנשטיין*, סטסניסלב צ'רנישב*
אבוב: ג'סיקה פרלמן, חסן אנדרסון, ג'ולי דהרוזה*
פסנתר וניהול אמנותי: אלירן אבני
(*) מציינת נגנים מחליפים.
הערות שוליים

↑  תוכניות מומלצות בפסטיבל פליציה בלומנטל, שייפתח מחר, בעיקר מוזיקה האתר של מבקר המוזיקה עומר שומרוני, 11 באפריל 2011
↑   SHUFFLE Concert Interview on INTERMEZZO, באתר youtube ‏7 בינואר 2013
↑  Past Artists - 2105, באתר Cooperstown Summer Music Festival (באנגלית)
↑   SHUFFLE Concert® live at the McCallum Theatre, באתר youtube, ‏21 במאי 2016
אקזוטיקה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  אטום אגויאן
 הופק בידי:  אטום אגויאן
 תסריט:  אטום אגויאן
 עריכה:  סוזן שיפטון 
 שחקנים ראשיים:  מיה קירשנר  אליאס קוטיז שרה פולי  ויקטור גרבר  ברוס גרינווד
 מוזיקה:  מייקל דאנה 
 צילום:  פול סרוסי 
 מדינה:  קנדה 
 חברת הפקה:  מירמקס 
 חברה מפיצה:  סרטי מירמקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 1994 
 משך הקרנה:  103 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  2 מיליון דולר קנדי
 הכנסות באתר מוג'ו:   exotica
 פרסים:  פרס האקדמיה הקנדית לקולנוע ולטלוויזיה לסרט העלילתי הטוב ביותר  Toronto International Film Festival Award for Best Canadian Film 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אקזוטיקה (Exotica) הוא סרט קנדי מ-1994 שעלילתו מתרחשת סביב מועדון החשפנות "אקזוטיקה" בטורונטו, קנדה. הסרט נכתב ובוים על ידי אטום אגויאן.
עלילה

הסרט מציג קבוצת אנשים אקראיצ שהקשר ביניהם הוא סביב ענייני מועדון הלילה "אקזוטיקה". כריסטינה (מיה קירשנר) היא חשפנית במועדון; זואי (ארסני חניג'אן) היא מנהלת המועדון; אריק (אליאס קוטיס) הוא תקליטן במועדון הזה וחבר לשעבר של כריסטינה. פרנסיס (ברוס גרינווד) הוא לקוח המתמיד לבוא למועדון כדי לקבל ריקוד פרטי מכריסטינה, כשהיא לבושה במדי ילדת בית-ספר קתולית.
פרסים > פסטיבל קאן

1994 - מועמד - פרס דקל הזהב ("אקזוטיקה")
1994 - זכה - פרס מבקרי הקולנוע ("אקזוטיקה")
פרסים > פרס הג'יני

1994 - זכה - הסרט הטוב ביותר ("אקזוטיקה")
1994 - זכה - הבמאי הטוב ביותר ("אקזוטיקה")
1994 - זכה - התסריט המקורי הטוב ביותר ("אקזוטיקה")
פרסים > פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו

1994 - זכה - הסרט הקנדי הטוב ביותר ("אקזוטיקה")
אלגיות דואינו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריינר מריה רילקה
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  אוסף שירים 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  לייפציג 
 תאריך הוצאה:  1923 
 
אלגיות דואינו (בגרמנית: Duineser Elegien) הוא שמה של אסופה המונה עשר אלגיות מאת המשורר האוסטרי, יליד פראג, ריינר מריה רילקה.
כתיבת האלגיות

רילקה, הנודע בגודש הלירי יוצא הדופן המייחד את שיריו הכתובים בגרמנית, התחיל לכתוב את האלגיות בשנת 1912 בזמן שהתארח אצל מריה, נסיכת טורן וטקסיס (1855–1934) בארמון דואינו שעל הים האדריאטי, סמוך לטריאסטה. השירים, שאורכם 859 שורות , הוקדשו לנסיכה עם פרסומם בשנת 1923. במהלך תקופת כתיבתן שארכה כעשר שנים, נזנחה כתיבת האלגיות לפרקי זמן ארוכים מפני שרילקה סבל לעיתים קרובות מדכדוך חמור, שנבע באופן חלקי מאירועי מלחמת העולם הראשונה ומהצטרפותו לשירות צבאי בגיוס חובה. למעט תקופות כתיבה קצרות בשנים 1913 ו-1915, חזר רילקה לעבודתו רק מספר שנים לאחר תום המלחמה. הוא כתב בקצב קדחתני, בפרץ השראה מחודש ופתאומי, שאותו תיאר כ"סערה ללא גבולות, הוריקן של הנפש" - והשלים את האסופה בחודש פברואר בשנת 1922, בשעה שגר בשאטו דה מוזו בוראס ליד נהר הרון בשווייץ. לאחר פרסומן בשנת 1923 ופטירת רילקה בשנת 1926, אלגיות דואינו הוכרו במהרה בידי מבקרים וחוקרים כיצירתו החשובה ביותר.
סמלים ותמות

אלגיות דואינו רוויות בדת ומיסטיקה ומשופעות יופי וסבל קיומי. לשירים סמליות עשירה הכוללת מושגים כמו מלאכים וגאולה אבל לא בהתאם לפרשנות הנוצרית הקלאסית. רילקה פותח את האלגיה הראשונה בקריאת ייאוש פילוסופית, בשאלה: "מִי, לוּ זָעַקְתִּי, הָיָה שוֹמֵעַ קוֹלִי מִבֵּין מַעֲלוֹת מַלְאָכִים?" (Wer, wenn ich schriee, hörte mich denn aus der Engel Ordnungen?) ובהמשך מכריז: "כָּל מַלְאָךְ הוּא נוֹרָא." (Jeder Engel ist schrecklich). על אף שסיווג השירים כ"אלגיות" מרמז בדרך כלל על מלנכוליה וקינה, קטעים רבים מתוכן מתבלטים באנרגיה חיובית וב"התלהבות בלתי מרוסנת". כמכלול, ניתן לתאר את אלגיות דואינו כמטמורפוזת "ייסוריו האונטולוגיים" של רילקה. זהו "מונולוג נלהב אודות ההשלמה עם הקיום האנושי" העוסק בתמות כמו "המגבלות והחסרונות של המצב האנושי וההכרה האנושית השבורה... בדידות האדם, שלמות המלאכים, חיים ומוות, אהבה ואוהבים ומלאכת המשורר".
שירתו של רילקה, ואלגיות דואינו בפרט, השפיעה על רבים מהמשוררים והכותבים במאה העשרים. עבודתו מצוטטת לעיתים קרובות בתרבות הפופולרית בהקשר לנושאים כמו אהבה או מלאכים והתייחסויות אליה ניתן למצוא בתוכניות טלוויזיה, סרטי קולנוע, מוזיקה וביטויים אומנותיים נוספים, בפילוסופיית עידן חדש ותאולוגיה, ובספרי עזרה עצמית.
פרסום וביקורת

הספר אלגיות דואינו פורסם בידי הוצאת אינזל בעיר לייפציג שבגרמניה בשנת 1923. טובי המבקרים שיבחו את היצירה והשוו אותה באיכותה ליצירותיהם של הלדרלין וגתה.המבקר הנס רודולף מולר היה הראשון לתאר את האסופה, בשנת 1935, כ"מיסטית" מיסודה, ואת רילקה כמדריך רוחני "מיסטי".
באחד ממאמריו, מתאר הסופר הגרמני הרמן הסה (1877-1962) את דמותו של רילקה המתפתחת מתוך חקר הבעיות האקזיסטנציאליות: "פעם אחר פעם, בכל שלב, הפלא מתרחש: האדם השברירי, המהסס, הנוטה לחרדה נסוג, ודרכו מתנגנת המוזיקה של הקיום, וכמו אגן מים הוא נעשה כלי הנגינה והאוזן כאחד".
עם זאת, במהלך שנות העשרים, רבים מבני הדור הצעיר של משוררי וכותבי הגרמנית לא אהבו את אלגיות דואינו בשל הפילוסופיה והסמלים המעורפלים שאפיינו את השירים. המשורר הגרמני אלברט שפר (המשויך לחוג הספרותי של המשורר הגרמני שטפן גאורגה) התייחס לשירים בביטול כ"קשקוש מיסטי" וכינה את ה"תאולוגיה החילונית" המופיעה בהם "רכילות אימפוטנטית".
בישראל, הספר יצא לאור בשנת 1999 בהוצאת הקיבוץ המאוחד בתרגומו של שמעון זנדבנק.
הערות שוליים

1 2  Rainer Maria Rilke, poetry fundation
↑  האלגיות נבדלות זו מזו באורכן. בטקסט המקור הגרמני אורך האלגיה הראשונה הוא 95 שורות, השנייה כוללת 79 שורות, השלישית 85 שורות, הרביעית 85 שורות, החמישית 108 שורות, השישית 45 שורות, השביעית 93 שורות, השמינית 75 שורות, התשיעית 80 שורות והעשירית 114 שורות. ספירת השורות משתנה בתרגומים שונים.
↑  Rilke to Lou Andreas-Salomé, Rilke, Rainer Maria and Andreas-Salomé, Lou. Briefwechsel, Insel, 1952, עמ' 464
↑  Perloff, Marjorie, Reading Gass Reading Rilke, Parnassus: Poetry in Review 25, 2001
1 2  Hoeniger, F. David, Symbolism and Pattern in Rilke's Duino Elegies, German Life and Letters 3:4, july,1950, עמ' 271-283
↑  .Gass, William H, Reading Rilke: Reflections on the Problems of Translation, New York: Alfred A. Knopf, 1999
1 2  ריינר מריה רילקה, תרגום: שמעון זנדבנק, אלגיות דואינו, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 1999
↑  Dash, Bibhudutt, "In the Matrix of the Divine: Approaches to Godhead in Rilke's Duino Elegies and Tennyson's In Memoriam, Language in India 11, 11 November 2011, עמ' 355-371
1 2  Freedman, Ralph, Life of a Poet: Rainer Maria Rilke, Evanston, Illinois: Northwestern University Press, 1998
↑  Koch, Manfred, Rilke und Hölderlin – Hermeneutik des Leids, Blätter der Rilke-Gesellschaft 22, Thorbecke, 1999, עמ' 91-102
↑  Müller, Hans Rudolf, Rainer Maria Rilke als Mystiker: Bekenntnis und Lebensdeutung in Rilkes Dichtungen, Berlin: Furche, 1935
↑  Hesse, Hermann, Hesse; Ziolkowski, Theodore (ע), (Rainer Maria Rilke" (1928, 1927, 1933", My Belief: Essays on Life and Art, כרך 2, New York: Farrar, Straus and Giroux, 1974, עמ' 337-342. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4124064-9  MusicBrainz work: 92704ab7-e6fc-45ea-9dfc-ebd8a2aa10bb
אמולטור תוך-מעגלי

אמולטור תוך-מעגלי או ICE - In Circuit Emulator הוא מכשיר אלקטרוני המאפשר ניפוי שגיאות במערכות משובצות מחשב.
בפיתוח מערכת משובצת מחשב כגון וידאו, מערכת סטריאו או iPod ניצבים המפתחים בפני בעיה. לאחר שלב כתיבת הקוד, צורבים אותו על גבי המעבד (מיקרו קונטרולר) או על זיכרון הנגיש לו, ומפעילים את המעגל האלקטרוני. בשלב זה או שהמערכת עובדת או שלא וקשה מאוד לנפות שגיאות בקוד. ניתן אמנם להשתמש בחיוויים על גבי מסך LCD או הדלקת נוריות לד, אך הדבר לא שווה ערך לניפוי שגיאות בצורה טובה כמו בתכנות למחשב. על מנת לאפשר ניפוי שגיאות משתמשים באמולטור תוך מעגלי. בצד אחד, הוא מתחבר למעגל האלקטרוני במקומו של המעבד, ובצד השני למחשב. במקום לצרוב את הקוד על המעבד, הקוד עובר לאמולטור, והאמולטור מאפשר ניפוי שגיאות טוב על ידי כך שהוא מאפשר מעבר שורה שורה בקוד, בדיקה ושינוי ערכי משתנים ואוגרים, הצבת נקודות עצירה (breakpoint) ועוד.
ההבדל בין אמולטור וסימולטור הוא שסימולטור יוצר הדמיה בלבד, בזמן שאמולטור שולח את כל האותות הנדרשים למעגל האלקטרוני. למעבדים יש פורטים של קלט פלט (I/O Ports) שבעזרתם ניתן לשלוט על המעגל האלקטרוני, סימולטור לא באמת ישנה את המצב הפיזי של אותם פורטים, אך האמולטור כן. כמו כן, האמולטור יקבל חיווי אמיתי מכל אותם פורטים ויוכל להתנהג בהתאם.
ישנן דרכים רבות לבניית אמולטור, ורובן ככולן מערבות טריקים באלקטרוניקה, כלומר דברים שבדרך כלל אינם נפוצים בבניית מעגל אלקטרוני אחר. בזמן שהמשתמש מבקש לעצור את ריצת התוכנית (halt), שיטה אחת היא לנתב את קווי הכתובת אשר ניגשים לקוד למקום אחר אשר מכיל קוד מיוחד לטיפול בבקשה. כדי לבצע את הפעולה הנ"ל יש לבנות באלקטרוניקה מעגל אשר יחכה לחיווי מתאים מהמעבד אשר אומר שהוא בדיוק לפני קריאת הפקודה הבאה מהזיכרון (ALE), במידה ולא מחכים, אפשר לגרום לתוצאה לא צפויה, כי ניתן לגרום למעבד לקרוא חצי פקודה מהמקום הקודם וחצי מהמקום החדש (ועל ידי כך יצירת פקודה חדשה לא ידועה). כמובן שגם צריך באותו רגע לזכור את הכתובת המקורית בה עצרנו, כדי שנוכל לדווח על כך למשתמש ואף לחזור לשם מאוחר יותר.
כיום, יצרנים רבים בונים את המעבדים שלהם עם אמולטור שכבר בנוי בתוכו. כלומר, ניתן להכניס את המעבד למצב ניפוי שגיאות ולהשתמש בו כך, ואז אין צורך באמולטור חיצוני יקר.
אקוש דיורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביוני 1881 Moldava nad Bodvou, סלובקיה 
 פטירה:  15 ביולי 1958 (בגיל 77) פרנצווארוש (רובע 9), הונגריה 
 שם לידה:  Gottsegen Ákos 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 מספר צאצאים:  2 
 
אקוש דיורי (במקור גוֹטְזֶגֶן עד 1910, בהונגרית: Győri Ákos; ספשי, 13 ביוני 1881 – בודפשט, 15 ביולי 1958) היה עורך דין, תובע, יהודי-הונגרי, אביו של הרופא ג'רג' גוטזגן.
קורות חיים

אקוש דיורי נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה גוטזגן ושל יוליה פרנקפורט (1848–1909). משנת 1913 עבד כעורך דין בבודפשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה סניגורו, בין היתר, של הסופר ומשורר מיהאי באביץ', כאשר נתבע על שירו "פורטיסימו". משנת 1917 היה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, (MSZPD) ואחר כך, בשנה שלאחר מכן, הפך לחבר בהנהגת המפלגה ברובע אנגיאלפלד (כיום רובע 13 של בודפשט). בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה חבר במועצת הפועלים המהפכנית באנגיאלפלד וחבר ב"מועצת החמש מאות". לאחר מכן מונה כקומיסר העם לראש מחלקת הרווחה הציבורית של בודפשט. לאחר נפילת הרפובליקה כיהן כראש ועדת ההגנה המשפטית של ה-MSZDP ולאחר מכן היגר לווינה בשנת 1920. משם הצליח לחזור לבודפשט רק בשנת 1924. בשנים הבאות הפך לסנגורם של קאטו האמאן ושל קומוניסטים אחרים בהגנתם בבית המשפט. בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביקש לשנות להונגרית את שמות המשפחה של שני ילדיו, שלא שונו בטעות שנים קודם לכן, אך בית המשפט דחה את בקשתו וטען כי יש לתגמל הונגריזציה של שם המשפחה רק בשל זכויות פטריוטיות יוצאות דופן. "מפלגת הגנת האינטרסים של הסנגורים" הוקמה בשנת 1931 ודיורי נבחר ליו"ר המפלגה בפועל. המפלגה הוקמה במטרה להבטיח את ההגנה על האינטרסים של עורכי דין. שלוש שנים לאחר מכן, עבר תאונת דרכים קשה וסבל מחבלות פנימיות חמורות. הוא הצליח לשרוד גם את תקופת השואה ומשנת 1945 היה תובע בפרקליטות המדינה בבודפשט. בשנת 1955 הקים לשכת עורכי דין שהנהיג עד מותו.
אקוש דיורי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה ז'וסיה רוסניאק (1882–1946), שאיתה התחתן ב-15 בפברואר 1906 בבודפשט. לאחר מותה רעייתו השנייה הייתה אילונה יעקובוביץ', אותה נשא בשנת 1948.
ילדיו מאשתו הראשונה:
פרופסור ג'רג' גוטזגן (1906–1965) שאשתו הייתה אדית ארדיי (1908–1964).
לאסלו גוטזגן (1910–?). שאשתו הייתה, מריה גרגיי, מקודם גרובר (1904–?).
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי)
Mária Béla: Jegyzet R. Kocsis Rózsa: Déry dadaista-abszurd játéka című tanulmánynak egy lábjegyzetéhez. [It, 1972/2] 741–742. p. (Nagy Péter szerk.: Irodalomtörténet, 1973. 5/55. évfolyam)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 118730/1910. Forrás: MNL-OL 30794. mikrofilm 901. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1910. év 10. oldal 12. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IX. kerületi állami halotti akv. 1158/1958. folyószáma alatt".
1 2  "Győri Ákos elhunyt". Magyar Nemzet. 1958-07-17. p. 6.
↑  "Hámán Katalin védője". Az Est. 1925-11-17. p. 3.
↑  "A kiskorú gyermekek, hazafias érdemek híján, nem viselhetik az apjuk magyarosított nevét". Magyar Hírlap. 1927-09-16. p. 5.
↑  "Uj ügyvédi párt". Az Újság. 1931-06-04. p. 12.
↑  "Győri Ákos dr. ügyvéd autóbalesete". Budapesti Hírlap. 1934-10-24. p. 8.
↑  Russnyák alakban is.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerül 138/1906. folyószáma alatteti polgári házassági akv".
אמוליאני

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ סינגיטיקוס 
 קואורדינטות:  40°19′37″N 23°54′54″E﻿ / ﻿40.32703°N 23.91508°E﻿ / 40.32703; 23.91508
 שטח:  4.5 קילומטר רבוע
 אורך:  6.0 קילומטר
 רוחב:  3.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאמוליאני(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאמוליאני
 
אמוליאני (ביוונית: Αμμουλιανή) הוא אי, במערב הים האגאי, השייך ליוון. האי ממוקם במרחק 120 ק"מ מסלוניקי, ומהווה חלק מהעיירה סטאגירה-אקאנתוס.
שטחו של האי 4.5 קמ"ר.
נכון לשנת 2011 התגוררו באי 529 תושבים, והוא נחשב לאי בעל מספר התושבים הגבוה ביותר ביוון שאינו מהווה עיירה עצמאית, אלא מהווה חלק מעיירה המשתרעת על פני כמה איים. האי הוא האי המיושב היחיד באזור כלקידיקי.
עיקר כלכלת האי מתבססת על הדיג והתיירות. מעבורות מקשרות את האי לטיפיקי ולסלוניקי.
אנדרטה לשבעה עולי הגרדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 אדריכל:  יעקב יהודה 
 קואורדינטות:  32°58′10″N 35°29′12″E﻿ / ﻿32.969444444444°N 35.486666666667°E﻿ / 32.969444444444; 35.486666666667
  (למפת צפת מוגדלת) אנדרטה לשבעה עולי הגרדום(למפת צפת רגילה) אנדרטה לשבעה עולי הגרדום he
 
האנדרטה לשבעה עולי הגרדום ניצבת בבית הקברות היהודי העתיק בצפת ומוקדשת לזכרם של שבעה מתוך שנים עשר עולי הגרדום, שנקברו במקום זה.
האנדרטה סמוכה לחלקת הקבר של השבעה - אנשי האצ"ל מרדכי אלקחי, דב גרונר, יחיאל דרזנר, יעקב וייס, אבשלום חביב, מאיר נקר ואליעזר קשאני. הם הוצאו להורג על ידי שלטון המנדט הבריטי בשנת 1947.
המבנה

האנדרטה היא מרפסת הבנויה על מדרון ומשקיפה אל הנוף. אל מעקה המרפסת הצבוע בשחור צמודים שבעה עמודי מתכת שחורים, אנכיים ומפותלים, הנראים כלשונות אש. לרגלי כל עמוד קבוע לוח ועליו שמו של אחד מן השבעה. אל כל עמוד צמוד סמל האצ"ל.
גרם מדרגות שחוצה את בית הקברות הצבאי, מוביל במורד המדרון אל האנדרטה, קברי השבעה שלידה והמשך בית הקברות.
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל יעקב יהודה ונחנכה בשנת 1973.
אלתר יעקב שחראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1874 פולין קרסניסטב, פולין
 פטירה:  29 בנובמבר 1937 (בגיל 63 בערך)
 
רבי יעקב אלתר שחראי (1874 – 29 בנובמבר 1937) היה סופר ועיתונאי יהודי והיה ואחד ממייסדי הקהילה היהודית בירושלים בתקופת העלייה השנייה.
ביוגרפיה

אלתר יעקב שחראי נולד בשנת 1874 בקרסניסטב שבפולין. בילדותו ובנעוריו שימש את הרבנים מברזין, שדליץ ואוסטרובצה והיה חסיד של חסידויות גרודזיסק וקוז'ניץ. שם המשפחה המקורי היה שירמן, והוא שונה לשחראי בשנת 1922 כשהצטרף לעיתונות העברית.
אשתו חסידה נפטרה בגיל צעיר יחסית, והוא גידל את ילדיהם לבדו.
שחראי עסק בכתיבה והיה סופר ועיתונאי ידוע. הוא הגיע לארץ ישראל ככתב של העיתון הוורשאי־יידי "היינט" והצטרף למאבק למען השפה העברית. בנוסף, הוא עבד בעיתון החרדי "המוריה" ובהמשך שימש כעורך עיתון "התור" של תנועת המזרחי. מאמרים פרי עטו פורסמו גם ב"על המשמר" וב"הצופה".
במסגרת העלייה השנייה עלה שחראי לארץ ישראל עם אשתו חסידה ושלושת ילדיו. לאחר פטירת אשתו, גידל שחראי את ילדיהם לבדו. הוא היה פעיל בתנועת המזרחי ונעשה חבר בוועד הזמני של יהודי ארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה.
יעקב שחראי היה מיודד עם חיים נחמן ביאליק. המשורר אף כתב מכתב המלצה עבור בתו של שחראי, בלהה, כאשר רצתה להתקבל לעבודה במפעל לשיניים תותבות.  הוא שירת את המאבק למען השפה העברית בירושלים בתקופת מלחמת השפות.
כתיבתו עסקה בנושאים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים הוא חיבר חוברות מונוגרפיות, כולל "טבריה", "הדת ומולדתי", ו"ישראל בתפיסתו של הרב קוק".