stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמליה (צופן)
תיאור הצופן > פונקציות עזר

להלן תיאור הפונקציות המרכיבות את הצופן מהגדול לקטן. הפונקציה  F המופיעה בתרשים משמאל מוגדרת כדלהלן:
הפונקציה מקבלת שני פרמטרים, ערך  X וקטע מתאים מהמפתח המורחב  k באורך 64 סיביות כל אחד ומחזירה את  Y גם הוא באורך 64 סיביות תוך שימוש בפונקציות  S ו- P המייצגות החלפה ותמורה בהתאמה בנוסף לחיבור עם  k.
תיאור הצופן > הפונקציה FL

הפונקציה הליניארית  FL מקבלת שני פרמטרים;  X באורך 64 סיביות המחולק לצד ימין וצד שמאל  X_{L} ו- X_{R} בהתאמה ואת  kl המחולק גם הוא לשני חצאים  kl_{L},kl_{R} ומחזירה את  Y באורך 64 סיביות כדלהלן:
כאשר
הסימן  \land  מייצג את האופרטור הלוגי AND והסימן  \lor  מייצג את האופרטור הלוגי OR.
תיאור הצופן > הפונקציה הליניארית ההופכית

הפונקציה ההופכית מוגדרת כך:
כאשר
התרשים משמאל מתאר את שתי הפונקציות הליניאריות.
תיאור הצופן > הפונקציה S

פונקציית ההחלפה מקבלת קלט  l באורך 8 בתים ונעזרת בארבע טבלאות החלפה  s_{1},s_{2},s_{3} ו- s_{4} להלן כדי להחליף את ערכי הבתים בבתים שבטבלה לפי אינדקסים - בכל טבלה בסך הכול 256 ערכים אפשריים. כדלהלן:
לדוגמה אם ערכו של הבית  l_{1}=12, התוצאה לפי הטבלה הראשונה היא  l_{1}=s_{1}(12)=234.
תיאור הצופן > הפונקציה P

הפונקציה  P מקבלת מערך של שמונה בתים  z_{1},...,z_{8} ומחזירה את התמורה שלהם לפי:
דרך אחרת להציג זאת היא על ידי כפל מטריצות:
כאשר
ראו גם

צופן בלוקים
KASUMI
ARIA
הערות שוליים

↑  Specification of Cammelia - a 128-bit Block Cipher
↑  Yeom, Y., S. Park, and I. Kim (2002). "On the security of Camellia against the square attack." Fast Software Encryption, FSE 2002, Lecture Notes in Computer Science, vol. 2365, eds. J. Daemen and V. Rijmen. Springer-Verlag, Berlin, 89–99.
↑  Shirai, T. (2002). "Differential, linear, boomerang and rectangle cryptanalysis of reduced-round Camellia." Proceedings of the Third NESSIE Workshop, NESSIE, November 2002.
↑  Hatano, Y., H. Sekine, and T. Kaneko (2002). "Higher order differential attack of Camellia (II)." Selected Areas in Cryptography, SAC 2002. Lecture Notes in Computer Science, eds. H. Heys and K. Nyberg. Springer-Verlag, Berlin, 39–56.
תיאור פעולת ההצפנה של צופן קמליה עם מפתח 192 או 256 סיביות
סכמת הכנת המפתח של צופן קמליה
תיאור הפונקציה F
הפונקציות הליניאריות של קמליה
שנים עבריות ב'ש' - ב'שצ"ט

שנים עבריות ב'ש' (2300) - ב'שצ"ט (2399) 
התחילו, על פי המסורת המקובלת של מניין השנים בלוח העברי המבוססת על סדר עולם רבה, בשנת 1462 לפנה"ס והסתיימו בשנת 1362 לפנה"ס לפי הלוח היוליאני.
אירועים

שעבוד מצרים
נולדו

ב'שס"ב - מרים הנביאה
ב'שס"ה - אהרן הכהן.
ז' באדר ב'שס"ח - משה רבנו.
נפטרו

ב'ש"ט - יוסף בן יעקב אבינו.
ב'שי"ב - ז' בתשרי - זבולון, בנו הששי של יעקב אבינו.
ב'שי"ז - י"ד בכסלו - ראובן, בנו הבכור של יעקב אבינו.
ב'של"ב - ט"ז בניסן - לוי, בנו השלישי של יעקב אבינו.
ב'שס"ח - קהת, בנו השני של לוי בן יעקב.
ב'שצ"ב - עמרם, אביו של משה רבנו.
הערות שוליים

↑  סדר הדורות, (שנת ב'קצ"ג). אכן ראו שם, שלפי דעה אחרת, נפטר בשנת ב'שי"ח.
↑  סדר הדורות, (שנת ב'קצ"ה). אכן ראו שם, שלפי ספר הישר, נפטר בשנת ב'של"א.
שקית קניות מפלסטיק

שקיות קניות
שקית קניות מפלסטיק (גם שקית פלסטיק, שקית מכולת, שקית גופייה ושקית נשיאה חד-פעמית) היא סוג נפוץ של שקית פלסטיק (אנ') המשמשת לאריזת קניות. לרוב שקיות אלו מיועדות לשימוש חד-פעמי לנשיאת פריטים מהחנות לבית. הן משמשות גם בשימוש חוזר לאחסון או כשקיות אשפה. שקית זו מכונה גם "שקית גופייה".
מאפיינים

שקיות פלסטיק בדרך כלל מיוצרות מפוליאתילן.
שקית הקניות הקלה היא המצאה של מהנדס שוודי בשם גוסטב סטן ת'ולין. הוא פיתח את הרעיון ויצר שקית פשוטה על ידי קיפול יריעת פלסטיק על משטח שטוח כך שהידיות הן חלק מהיריעה הבונה את גוף השקית ללא "תפר". בתחילת שנות ה-60 הוא פיתח את הרעיון עבור חברת אריזה בשוודיה. התהליך שפיתח הפיק שקית פשוטה וחזקה, בעלת כושר נשיאה גבוה, והרעיון הוכר כפטנט בשנת 1965.
הבעלות על הפטנט של החברה שקנתה ממנו את הזכויות, העניק לה מונופול וירטואלי על ייצור שקיות מסוג זה, והיא הקימה מפעלי ייצור ברחבי אירופה וארצות הברית עד שנת 1977, אז שוחררו הזכויות לכול.
מאמצע שנות ה-80 הפך השימוש בשקיות פלסטיק נפוץ ככלי לנשיאת מצרכים יומיים, מהחנות לכלי הרכב ולבתים. פעמים רבות נעשה בשקיות אלו שימוש חוזר לעטיפת חפצים או מוצרי מזון, וכן כשקיות אשפה ביתיות.
חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות

בשנת 2014 יזם המשרד להגנת הסביבה הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד–פעמיות, ההצעה אושרה בכנסת והחוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2017. סעיף 1 לחוק מציג את מטרתו:
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה, נכון לשנת 2016 (בטרם יושם החוק) הוציאו רשתות השיווק סכום של כ־90 מיליון ש"ח לשנה עבור סבסוד שקיות פלסטיק לקונים, ישראלי ממוצע צרך כ־75 שקיות פלסטיק לשנה, ובסך הכל נצרכו בישראל כ־2.2 מיליארד שקיות פלסטיק בשנה. לאחר כניסת החוק לתוקף, נמכרו ברבעון הראשון של 2017 כ-55 מיליון שקיות על ידי הקמעונאים הגדולים. זאת, לעומת הרבעון הרביעי לשנת 2016, שבו דווח על יותר מ-280 מיליון שקיות שנרכשו על ידי הקמעונאים לחלוקה. נתון זה מהווה הפחתה של יותר מ-80%, ומעיד על מידת יישום החוק.
לאחר החלת החוק, גילה סקר פסולת שנערך בחודש יוני 2017 בחופי הארץ, שחלה ירידה של כמעט 50 אחוז בפסולת שקיות הפלסטיק.
במקביל להחלת חוק השקיות שנועד לעודד את צמצום השימוש בשקיות נשיאה חד פעמיות, המשרד להגנת הסביבה פעל גם לעידוד השימוש בשקיות נשיאה רב פעמיות: בשבועיים הראשונים שלאחר כניסת החוק לתוקף, סבסד המשרד חלוקה של סלי קניות רב-פעמיים ברשתות השיווק. כמו כן פיתח המשרד מפרט לסלי קניות רב פעמיים אשר יהיו ניתנים לשטיפה ולכביסה, ניתנים לדחיסה או אריזה בעת שאינם בשימוש, ועשויים מחומרים הניתנים למיחזור.
חלק מרשתות השיווק משתמשות בשיטות שונות לעקיפת החוק, שמונעות את החלת ההיטל מהצרכן. כך לדוגמה, על פי המשרד להגנת הסביבה, רשתות מסוימות משתמשות בשקיות עבות יותר מכפי שהחוק דורש. באופן כזה הן יכולות לחלק ללא תשלום שקיות פלסטיק או נייר שמגדילות את הנפח והמשקל של הפסולת במקום לצמצם אותם, בניגוד לכוונה המקורית של החוק..
ביקורות

בעיני רבים השימוש בשקיות פלסטיק מסמל את תרבות הצריכה - אשר אינה עולה בקנה אחד עם סביבתנות ודאגה לאיכות הסביבה. הערך הסימבולי של השימוש בשקיות פלסטיק נובע מן הנזק הסביבתי העצום שנגרם כתוצאה מן השימוש בהן. בשל העובדה שאנשים רבים מבצעים בשקיות אלה שימוש חד-פעמי, בנוסף לעובדה שפלסטיק מתכלה לאט - נפח ומשקל רבים מן הפסולת במדינות מערביות מקורו בשקיות פלסטיק. בנוסף, שקיות אשר נסחפות ברוח לאזורים מרוחקים מסביבה אנושית או שקיות המושלכות באזורים שבהם משוטטות חיות בר - עלולות לגרום לנזק רב, למשל במקרה שבעל-חיים מתפתה לאכול אותן. לדוגמה, צבי-ים עלולים לחשוב ששקית פלסטיק היא מדוזה (מהן צבי-הים ניזונים) ולהיחנק כתוצאה מבליעתה. דוגמה נוספת, שקית פלסטיק שהושארה באתר בילוי בטבע עם אוכל בתוכה, עלולה להיאכל בידי חיית בר שחפצה באוכל שבתוך השקית.
ראו גם

עגלת שוק
עגלת קניות
הערות שוליים

↑  המכונה בעברית באופן שגוי "שקית ניילון"
↑  United States Patent US3180557 פטנט אמריקני 3,180,557 Bag with handle of weldable plastic material (שקית עם ידית מחומר פלסטי הניתן לריתוך)
↑  הצעת חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד–פעמיות, התשע"ה-2014, ה"ח הממשלה 894 מ-27 באוקטובר 2014
↑  חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד-פעמיות חוק חדש, כנסת פתוחה
↑  חוק לצמצום השימוש בשקיות נשיאה חד–פעמיות, התשע"ו-2016, ס"ח 2545 מ-7 באפריל 2016
↑  מורן אזולאי ואילנה קוריאל, אושר סופית: כל שקית בסופר תעלה לנו כסף, באתר ynet, 29 במרץ 2016
↑  ערן בר-טל, חקיקה צרכנית פורה, באתר ישראל היום, 29 בדצמבר 2017
↑  לקחו כל שקית ברצינות: הפחתה של יותר מ-80%במכירת שקיות פלסטיק חד פעמיות ברבעון הראשון של 2017 http://www.sviva.gov.il/InfoServices/NewsAndEvents/MessageDoverAndNews/Pages/2017/may2017/plastic-bag-use-decrease.aspx
↑  זווית- סוכנות ידיעות למדע ולסביבה, ‏חוף השקיות, באתר "הידען", 10 בספטמבר 2017
↑  מפרט "רב-סל", סל קניות רב-פעמי, שפותח על ידי המשרד להגנת הסביבה
↑  מירב קריסטל ואטילה שומפלבי, "חלוקה פראית": טריק השקיות של שופרסל ודור אלון, באתר ynet, 19 בפברואר 2019
↑  http://www.green-pack.co.il/apage/26547.php
↑  ארז ארליכמן, מחקר: פסולת פלסטיק הורגת צבי ים נדירים, באתר ynet, 18 במרץ 2009
זהום סביבתי משקיות פלסטיק משומשות
תומאס הקל וולר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1915 אן ארבור, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באוגוסט 2008 (בגיל 93) נידהם, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  וירולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  הקולג' לספרות, מדע ואמנות של אוניברסיטת מישיגן  תיכון פיוניר 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1954)  פרס א. מיד ג'ונסון (1953)  Alexander Fleming Award (1980) 
 תרומות עיקריות
 הראה כיצד ליצור תרבית וירוס שיתוק ילדים במבחנה
 
תומאס הקל וולר (אנגלית: Thomas Huckle Weller‏; 15 ביוני 1915 – 23 באוגוסט 2008) היה וירולוג וביולוג אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1954.
וולר נולד וגדל באן ארבור, מישיגן שבארצות הברית. הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני בזואולוגיה רפואית מטעם אוניברסיטת מישיגן, שם שימש אביו, קרל ורנון וולר, כפרופסור במחלקה לפתולוגיה. בשנת 1940 קיבל תואר דוקטור לרפואה, והחל לעבוד בבית החולים לילדים של בוסטון. ב-1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לחיל הרפואה של הצבא הבריטי. לאחר המלחמה, חזר לבית החולים לילדים בבוסטון.
בשנת 1954 זכה וולר, יחד עם ג'ון פרנקלין אנדרס ופרדריק צ'פמן רובינס, בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על שהראו כיצד ליצור תרבית וירוס שיתוק ילדים במבחנה.
נפטר במסצ'וסטס ב-23 באוגוסט 2008, והותיר אחריו את אשתו, קת'לין, וארבעה ילדים.
תומאס ביב

תומאס ביב (באנגלית: Thomas Bibb;‏ 8 במאי 1783 –  20 בספטמבר 1839) היה המושל השני של מדינת אלבמה האמריקאית משנת 1820 עד 1821.
קורות חייו

ביב נולד במחוז אמיליה, וירג'יניה. כשהיה בן שנה עברה משפחתו לג'ורג'יה - חלק מהגירה המונית של ותיקי מלחמת העצמאות של ארצות הברית; רבים עברו לג'ורג'יה ושם ניצלו את הצעת הממשלה האמריקאית החדשה לקבלת הנחות ברכישת קרקעות. משפחתו הקימה חוות טבק. כאשר היה בן שלוש עשרה נפטר אביו של ביב. בשנת 1811, ביב עבר למיסיסיפי, לאזור שיהפוך מאוחר יותר לאלבמה. שם הוא התבסס. הוא השתלב בפוליטיקה המקומית והתבסס בעסקים. זמן קצר לאחר מכן הגיע לאזור אחיו הגדול של ביב, ויליאם. ויליאם ביב השתלב אף הוא בפוליטיקה, והפך למושל הראשון של אלבמה ואילו תומאס ביב נבחר לסנאט של המדינה והפך לנשיא הסנאט באלבמה.
כשאחיו, המושל ויליאם ואייט ביב, נפטר בעת מילוי תפקידו ב־10 ביולי 1820, והוא לקח את מקומו כמושל בהמשך כהונתו. ביב נכנס לתפקידו בשנת 1820 ושירת רק עד 1821. תומאס ביב לא התמודד לבחירה מחודשת למשרד המושל. בשנת 1828 נבחר ביב לבית הנבחרים של אלבמה.
בשנת 1829 שימש כמנהל סניף האנטסוויל בבנק של מדינת אלבמה.
היה נשוי לפרמליה תומפסון משנת 1809 ועד למותו.
ביב היה מאבות אבותיו של ג'יימס סי גרדנר, פוליטיקאי מלואיזיאנה שכיהן כראש עיריית שריבורט בין השנים 1954 – 1958.
הוא היה אח במסדר הבונים החופשים, בלשכת ג'ורג' מספר 32 בווירג'יניה.
הערות שוליים

↑  תומס ביב, באתר MASONRYTODAY.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175398713  LCCN: nr92039359  SNAC: w69k5581  VIAF: 14637316   WorldCat (עם VIAF): 14637316
שרה בון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1832 מחוז קרייבן, ארצות הברית 
 פטירה:  1904 (בגיל 72 בערך) ניו הייבן, ארצות הברית 
 שם לידה:  שרה מרשל
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  פטנט על קרש גיהוץ
 תקופת הפעילות:  מ-1891
 מקצוע:  תופרת
 השקפה דתית:  נוצריה
 בן זוג:  ג'יימס בון
 מספר צאצאים:  8
 
ציור הפטנט לקרש הגיהוץ שהומצא על ידי שרה בון.
שרה בון (נולדה בשם שרה מרשל; באנגלית: Sarah Boone) (1832–1904) הייתה ממציאה אפרו-אמריקאית, שבשנת 1892 רשמה פטנט על קרש גיהוץ משופר, אשר איפשר גיהוץ קל ואפקטיבי יותר של בגדי נשים. ב־26 באפריל 1892 היא רשמה על שמה פטנט אמריקאי מספר 473,653 על שיפור קרש הגיהוץ.
בון נחשבת לאחת הנשים האפרו-אמריקאית הראשונות שרשמו על שמן פטנט, זה קרה רק 8 שנים אחרי ג'ודי ריד שנחשבת לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שעל שמה נרשם פטנט. יחד עם מרים בנג'מין, אלן אגלין ושרה גוד, הייתה בון אחת מארבע הממציאות האפרו-אמריקאיות היחידות שפיתחו המצאות חדשות המיועדות לעבודות הבית בתקופה של מאחרי מלחמת האזרחים האמריקנית ועד סוף המאה ה-19. בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים בארצות הברית האפשרויות שעמדו בפני נשים אפרו-אמריקאיות היו כל כך מצומצמות שההשגים האילו הם לא דבר של מה בכך.
ביוגרפיה

שרה בון נולדה בשנת 1832 בחווה ליד העיירה ניו ברן, במחוז קרייוון בצפון קרוליינה (אנ'). יחד עם שלושת אחיה ואחיותיה היא נולדה לתוך עבדות ונמנעה ממנה השכלה מסודרת. היא חונכה על ידי סבתה בביתן.
יש תיעוד שאמה שרה מרשל שמה גם כן, חיה בשנים 1793–1868 והייתה שפחה בבית של משפחה לבנה, עסקה ככל הנראה בתפירה ותיקון של בגדי המשפחה ובגדי העבדים. סביר ששרה למדה את עבודת התפירה ועיצוב הבגדים בבית המשפחה הלבנה בילדותה. שמו של אביה היה ג'יימס מרשל והוא היה עבד גם כן בבית אותה משפחה.
ב־25 בנובמבר 1847 בגיל 15 היא נישאה לג'יימס בון שהיה אפרו-אמריקאי חופשי, הנישואין העניקו לה ולאמא שחרור מהעבדות. קיים תעוד לנישואין בעירה ניו ברן, צפון קרוליינה. הזוג, יחד עם אמה האלמנה עזבו את צפון קרוליינה ועברו צפונה לניו הייבן, קונטיקט, עוד לפני מלחמת האזרחים. שם הם גרו בשכונה של שחורים,
היא עבדה כתופרת ומעצבת בגדים. בעלה עבד כבנאי של לבנים עד מותו בשנת 1870. היו להם שמונה ילדים. לה ולבעלה היה מספיק כסף על מנת לרכוש בית. בתקופה הזו נהגה שרה ללכת לכנסייה, וכן למדה קרוא וכתוב. היא גרה בניו הייבן עד סוף חייה. כשהגישה את הפטנט שלה היא רשמה את ניו הייבן כביתה. קיים תיעוד של אחת משמונת ילדיהם של הזוג הנרייטה בון (1860-1934)
ביוגרפיה > הפטנט של שרה בון > רקע

קרש הגיהוץ הראשון נרשם כפטנט בשנת 1858 ונכנס מאוד מהר לשימוש יומיומי בארצות הברית. לפני כן גיהוץ נעשה על שולחן מכוסה בד עבה או באמצעות לוח שתלוי על שני כיסאות. המגהצים בהם השתמשו חוממו בתנור, מגהץ חשמלי נרשם כפטנט ב־1880 אך החלו להשתמש בו בשימוש נפוץ רק במאה ה-20.
ביוגרפיה > הפטנט של שרה בון > הפטנט

בון הגישה את הפטנט שלה ב־23 ביולי 1891. הפטנט שלה פורסם תשעה חודשים לאחר מכן ב־26 באפריל 1892. הפטנט נרשם במספר 473,653.
בון רשמה את הפטנט שלה כקרש גיהוץ משודרג שאמור להקל על גיהוץ של שרוולים, בעיקר בבגדי נשים. היא ציינה כי קרש הגיהוץ שלה יהיה מתאים גם לגיהוץ תפר המותניים. קרש הגיהוץ של בון תוכנן על מנת לשפר את איכות הגיהוץ של שרוולים וגוף הבגד, בעיקר של בגדי נשים. הפטנט התבסס על קרש הגיהוץ הקיים, הוא עיגל את הקצוות של הקרש והפך אותו לצר יותר מה שאיפשר להכניס לתוכו את השרוול. קרש הגיהוץ היה מאוד צר, מעוקל ועשוי מעץ, הצורה והמבנה שלו אפשרו לגהץ את שני צדי השרוול בבת אחת. בפטנט נרמזת אופציה בה ניתן לשנות את קרש הגיהוץ במקצת ככה שיתאים גם לשרוולי גברים. קרש הגיהוץ יכול להסתובב ככה שניתן לגהץ צד אחד של השרוול ואז את הצד השני בלי להזיז את הבגד.
מותה

בון נפטרה ב־29 באוקטובר 1904, היא קבורה בחלקת המשפחה בבית הקברות אוורגרין, ניו הייבן, ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Otha Richard Sullivan, African American women scientists and inventors, Wiley, 2002, ISBN 978-0-471-38707-7
↑  Smithsonian Magazine, Leila McNeill, These Four Black Women Inventors Reimagined the Technology of the Home, Smithsonian Magazine (באנגלית)
↑  Bianca, Who Invented the Ironing Board?, IroningLab, ‏2020-03-11 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Bianca, Who Invented the Ironing Board?, IroningLab, ‏2020-03-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Amy Colleen, Sarah Boone, Pioneer of the Hinged Ironing Board, The Victorian Lady’s Column, ‏2021-04-26 (באנגלית)
↑  Hate Creases? Sarah Boone's Invention Could Help, ThoughtCo (באנגלית)
↑  Sarah Boone (1832-1904) •, ‏2018-07-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  Amsterdam News, Sarah Boone, inventor of the ironing board and first Black woman to get a patent, New York Amsterdam News, ‏2021-08-05 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6qr525w
תומאס ביצ'ם

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1879 סנט הלנס (אנגליה), הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במרץ 1961 (בגיל 81) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1899–1961 (כ־62 שנים) 
 מקום לימודים:  ודהאם קולג', בית הספר רוסאל 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס, פיליפס רקורדס, Columbia Masterworks, EMI 
 בן או בת זוג:  Utica Welles (27 ביולי 1903–?) Betty Humby Beecham (פברואר 1943–?) Shirley Jean Hudson (10 באוגוסט 1959–?)  Dora Labbette 
 צאצאים:  Sir Adrian Welles Beecham, 3rd Baronet, Thomas Welles Beecham, Paul Strang 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1928)  אביר בלגיון הכבוד  מפקד במסדר הכתר של איטליה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סר תומאס ביצ'ם (באנגלית: Thomas Beecham;‏
29 באפריל 1879 - 8 במרץ 1961), מנצח בריטי. ייסד כמה תזמורות בריטיות, בהן התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית המלכותית.
ביצ'ם נולד בסנט הלנס, לנקאשייר, אנגליה. יחסיו עם מנצחים בריטיים אחרים לא היו טובים - הוא הסתכסך עמם ולא זכה לאמונם או להערכתם. עם מנצחים זרים, לעומת זאת, היו לו בדרך כלל יחסים טובים, למעט ארטורו טוסקניני, שאתו לא מצא שפה משותפת, אך הוא חיבב ועודד את וילהלם פורטוונגלר ומאוחר יותר את רודולף קמפה, ופריץ ריינר העריץ אותו.
ביצ'ם נודע במענה הלשון שלו ובשנינותו. הרבה אנקדוטות קשורות בשמו, ולא פעם מצטטים מדבריו.
רפרטואר

ביצ'ם נודע בחירות שנטל לעצמו ביצירות של הנדל, בעיקר, שם קיצץ, ערך ושינה תזמור ככל העולה על רוחו, אך ניתנה האמת להיאמר, הוא עשה זאת ביצירות, שאלמלא כן לא היו נשמעות כלל, והתוצאה הסופית נחשבת על פי רוב למעולה גם כיום. אצל היידן לא היו השינויים חריפים כל כך, אך סגנונו בביצוע המוזיקה שלו רחוק מן הגישה המקובלת יותר כיום.
מוצרט, בשביל ביצ'ם, סימל את שיאה של המוזיקה, והוא התייחס אל הפרטיטורות שלו ביתר כבוד משנתן לרוב המלחינים האחרים, אבל גם ביצירותיו של מוצרט שינה פה ושם את התזמור, אפילו בסימפוניית יופיטר שלו.
יחסו אל בטהובן היה דו-ערכי. הוא לא החמיץ שום הזדמנות לדבר בגסות על המוזיקה שלו, אך ניצח בהזדמנות זו או אחרת על כל הסימפוניות והקליט אותן, פרט לראשונה, החמישית והתשיעית. לאחרונה יצאה לאור הקלטה חיה מעולה של המיסה סולמניס.
מבין מלחיני המאה ה-19 היה ברליוז הקרוב ביותר ללבו של ביצ'ם, ובתקופה שיצירותיו לא נהנו מחשיפה מספקת, הציג ביצ'ם את רובן והקליט רבות מהן. יש אומרים, שרק קולין דייוויס, גם הוא מנצח בריטי, עשה יותר מביצ'ם להבאת ברליוז לקהל המאזינים.
ביצ'ם הצטיין בניצוח על יצירותיו של וגנר על אף רתיעה מסוימת מן האריכות המופרזת ומן החזרה ("כבר שעתיים אנחנו עובדים עליו ועדיין מנגנים אותה נעימה ארורה!" (צ'ארלס רייד, "תומאס ביצ'ם", 1961). הוא היה בקי גם במוזיקה של ריכרד שטראוס, כפי שאישר המלחין עצמו.
באופרה האיטלקית גילה התלהבות מעטה להפתיע לורדי, אך באמצע המאה ה-20 היה בין המעטים שהתחרו עם טוסקניני וויקטור דה סאבאטה כפרשני פוצ'יני. הקלטתו את "לה בוהם", עם יוסי ביירלינג וויקטוריה דה לוס אנחלס מפורסמת, בצדק, עד עצם היום הזה.
מבין מלחיני המאה העשרים החשובים, נהנה מאהדתו רק סיבליוס, שהכיר בו כמנצח מעולה למוזיקה שלו (אם כי סיבליוס נטה להפריז בשבחים לכל מי שניצח על המוזיקה שלו).
מבין מלחיני ארצו, התייחס באהדה רק ל פרדריק דיליוס, וכתומך יחיד במלחין, למעשה, הציל אותו מאלמוניות. כל ביצוע אחר של יצירות דיליוס, גם במאה ה-21, מושווה אוטומטית לביצועי ביצ'ם, ובדרך כלל נמצא לוקה בחסר. בשנת 1961 זכה בפרס גראמי לביצוע הקלאסי הטוב ביותר, על היצירה משיח של הנדל יחד עם התזמורת המלכותית של לונדון.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "סר תומאס ביצ'ם - גלולות, סוכריות והצלפות לשון", עמ' 125–142.
שלמה בידרמן (בירן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936
 נרצח:  6 ביולי 1995 (בגיל 59 בערך)
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 צאצאים:  צליל בירן 
 מספר צאצאים:  3 
 
שלמה בידרמן (בירן) (1936 – 6 ביולי 1995) היה מלחין ישראלי.
ביוגרפיה

בידרמן היה מורה למוזיקה, והלחין מספר שירים, כולל "נעמה" (מילים אברהם בר-עוז) שזכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון ב-1961, בביצועה של אסתר עופרים. בשנים שלאחר מכן, זכה השיר לביצועים נוספים. במיוחד התפרסם ביצועה של עופרה חזה באלבומה מ-1983, "שירי מולדת". כמו כן ביצעו את השיר גם ג'ו עמר, גילה אדרי, חוה אלברשטיין וליאורה.
שירים נוספים שהלחין והתפרסמו הם: שיר הילדים "ענן ועננת" (מילים: שמואל בס), "צללים" (מילים: אורי אסף, ביצוע: נחמה הנדל) ו"המחרוזת" (מילים: אורי אסף, ביצוע: אסתר עופרים).
ניגן באקורדיון ולימד מוזיקה, בין היתר, בבית ספר "גולן" ברמת השרון. יצא בשליחות מטעם ההסתדרות הציונית העולמית למקסיקו, שם שימש כמורה למוזיקה בבית ספר יהודי. נרצח ב-6 ביולי 1995 במקסיקו.
חיים אישיים

היה נשוי ליעל ולהם שלושה ילדים, בהם המוזיקאי צליל בירן.
הערות שוליים

↑  יעקב מישורי, הרגע הגדול של "יוליוס קיסר"-או: כך התפלחנו, מעריב, 17 באוגוסט 1972
↑  נבחרו שלושה שירים ב"פסטיבאל הזמר", דבר, 7 במאי 1961
↑  בפסטיבל זמר זה (1961) בוצע שיר נוסף בהלחנתו: "יונתי בחגווי הסלע", בביצוע כפול של שמעון בר ועליזה קאשי.
1 2  Mexican Man Confesses to Murder of WZO Emissary, באתר JTA (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475444405171  MusicBrainz: 91dc8ca1-037e-4922-92f5-bf26e5f0ce2a  VIAF: 308259647   WorldCat (עם VIAF): 308259647
שלמה יהודה הירש

אין תמונה חופשית
הרב שלמה יהודה הירש הוא פוסק של העדה החרדית וראש כולל של חסידות סאטמר (פלג רבי זלמן לייב) בירושלים ויושב ראש ועד השחיטה של העדה החרדית. לאחר פטירת הרב מאיר ברנדסדורפר, מונה לחבר הבד"ץ.
הירש חיבר כמה ספרים, בהן "מרא דשמעתתא", "מנחת שי" על הלכות שבת והלכות חלה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507840305171  ISNI: 0000 0000 4960 6362  LCCN: nr95007315  VIAF: 58969237   WorldCat (עם VIAF): 58969237 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה בגלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1806 מחוז רוקינגהאם, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בינואר 1889 (בגיל 82) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
שרה ג'ורג' בגלי (באנגלית: Sarah George Bagley,‏ 19 באפריל 1806 - 15 בינואר 1889) הייתה פעילה לזכויות נשים, ואחת ממנהיגות העובדים החשובות בניו-אינגלנד במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19. לחמה לקיצור יום העבודה של פועלי המפעלים במסצ'וסטס ולהגבלתו ל-10 שעות עבודה יומיות. מעורבותה בתמיכה בפועלים בלוואל, קשרה אותה למספר רפורמות משמעותיות בנושא זכויות נשים, ביטול העבדות, שלום, זכויות אסירים ובריאות.
היסטוריה

שרה בגלי נולדה בניו-המפשייר לרודה וית'הם ונתן בגלי בני משפחות גדולות מניו-אינגלנד. רודה ונתן עבדו כאיכרים ונאלצו למכור חלק מאדמותיהם כדי להקים טחנת קמח לפרנסת משפחתם. היו לה שני אחים - תומאס והנרי ואחות מרי אוסגוד. לטענתה הייתה ילדה לא רצויה, עובדה שדחפה אותה לפמיניזם על מנת להוכיח עצמה כאישה.
עובדת טקסטיל

בשנת 1935, בגיל 30 עברה לראשונה לעיר לאוול לעבוד במפעל הטקסטיל "המילטון". היא פרסמה את חיבורה הראשון "תענוגות חיי המפעל" בכתב העת המקומי "Lowell Offering" בשנת 1840. כתב העת היה כתוב, ערוך ומוצא לאור על ידי נשים עובדות, חלקן צעירות מאוד. מטרתן הייתה לחשוף את הקשיים הייחודיים של נשים בעולם העבודה, בדרישה לסביבת עבודה בטוחה יותר עבור נשים.
בסוף נובמבר 1942 פוטרו 70 אורגות ממפעל "מידלסקס" לאחר שמחו ושבתו על הדרישה להעמיד שני נולי-אריגה במקום אחד. זמן קצר לאחר אותה שביתה עברה בגלי לעבוד במפעל מידלסקס כאורגת, וייתכן כי תפסה את משרתה של אחת המפוטרות. בין 1842 ל-1844 עזבו למעלה מ-1000 עובדות טקסטיל את העיר לאוול כתוצאה ממיתון כלכלי, שלווה בקיצוצי שכר והעלאת תביעות העבודה. ב-1844 לאחר תום המיתון, תאגיד הטקסטיל "סטמפרד" העלה את משכורות עובדי הטקסטיל הגברים חזרה לתנאי 1842, אך לא את שכרן של העובדות הנשים.
פעילה בתנועת העבודה

בדצמבר 1844 נפגשה בגלי עם עוד 5 עובדות ב"היכל ההתנגדות לעבדות", בבלוק ספלדינג ברחוב מרכזי במרכז העיר לאדוול. הן הקימו את "האגודה הנשית לרפורמה בעבודה בלאוול" (Lowell Female Labor Reform Association) שחרתה על דגלה מאבק לשיפור תנאי התברואה, ולצמצום יום העבודה לעשר שעות (באותה תקופה היה יום העבודה הממוצע בן כ-13.5 שעות במפעלי הטקסטיל). בגלי מונתה כנשיאת ה-LFLRA, וצפתה בארגון גדל והולך עד אשר מנה למעלה מ-600 חברות. הן פרסמו עיתון משלהן בשם "קול התעשייה" אשר פרסם כתבות ומאמרי נשים.
בשנת 19845 החתימו ה-LFLRA עצומה להגבלת יום העבודה, שאותה שלחו לבית המחוקקים של מסאצ'וסטס. תוצאות העצומה ההמונית היו שלראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קיים בית מחוקקים שימועים בנושא תנאי העבודה במפעלים, ופועלות (בגלי ביניהן) הוזמנו להעיד בפניו על שעות העבודה הארוכות ותנאי העבודה הלא בריאים. ועדת בית המחוקקים שהובלה על ידי ויליאם שולר (William Schouler 1814-1873) קבעה כי בית המחוקקים אינו יכול להגביל את שעות העבודה וכי העניין צריך להיות מוכרע בין הנהלת תאגידי הטקסטיל לעובדים. העובדים זעמו וניהלו קמפיין להפלת שולר בבחירות שלאחר מכן.
בגלי וחברותיה הוסיפו לשלוח עצומות לבית המחוקקים, ואספו למעלה מ-10,000 חותמים, מכל רחבי מסצ'וסטס (כ-2000 מתוכן היו של נשים ואנשים עובדים מלאוול עצמה). שימוע נוסף התקיים, אולם גם בסופו סירב בית המחוקקים להתערב בהגבלת יום העבודה. בכל מקרה הלחץ הציבורי והפוליטי על תאגידי הטקסטיל בלאוול היו כה גדולים עד כי אלו קיצרו את יום העבודה בחצי שעה בשנת 1847. כתוצאה מלחץ נוסף הופחת יום העבודה ל-11 שעות בשנת 1853.
מעורבות בטלגרף

ביולי 1846 התמנה ג'ון אלן לעורך העיתון "קול התעשייה" ופיטר מיידית את בגלי. בגלי טענה כי הוא מנסה להחניף לקהל קוראיו, בני המעמד הבינוני העולה, אשר "מחלקת נשים" בעיתון לא תהיה לטעמו. כועסת ומאוכזבת חיפשה בגלי עבודה חדשה. בפברואר 1846, רק חודשים מספר אחרי ניסוייו המוצלחים הראשונים של סמואל מורס בטלגרף האלקטרוני, פתחה חברת הטלגרף המגנטי של בוסטון משרד בלאוול, ובגלי נשכרה להיות ככל הנראה הטלגרפרית האישה הראשונה בארצות הברית. היא לא רק קידדה את המכתבים, אלא גם סייעה לאנשים לנסח את הודעותיהם ומכתביהם. בתחילת 1847 נתמנתה בגלי להפעיל את המשרד של חברת הטלגרף המגנטי בספרינגפילד. בספרינגפילד נעלבה בגלי לגלות כי היא משתכרת רק שלושת-רבעי השכר של המקבילים הגברים שלה.