stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחשב-על
הערות שוליים

↑  כלומר 35,000 מיליארד פעולות בשנייה
↑  אשר כולם מחשבים אמריקניים
↑  כלומר 280,000 מיליארד פעולות בשנייה
↑  1,000,000 מיליארד פעולות בשנייה
↑  כגון 360/90 מסדרת IBM System/360 ו-370/195
↑  לכן גם תוכנה ישנה יכולה ליהנות מתוספת מעבדים למחשב מרכזי
↑  "סביבת עבודה מעורבת"
↑  rendering
↑  אפילו עד שנות ה-60 במקרה של חברת יבמ
↑  עודד חרמוני, 12 שנה לאחר שקלינטון אישר לייבא לישראל מחשב על - המחלקה נסגרת, באתר הארץ, 28 במרץ 2005
↑  טל שחף, ישראל זנחה את מחשב העל המקומי, באתר tech12‏, 8 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548597405171  BnF: cb120021513 (data)  GND: 4128144-5  LCCN: sh85130580  NDL: 01090879  NKC: ph126278 
מחשב העל BlueGene/L של יבמ עם כ-250,000 מעבדים
בורווסטניק לנינגרד (כדורסל נשים)

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1937
 מדינה:  ברית המועצות
 מיקום:  לנינגרד, ברית המועצות
 תאריך פירוק:  1991
 כינוי:  הסטודנטיות מלנינגרד
 
בורווסטניק לנינגרד הוא מועדון כדורסל נשים שהיווה חלק מאגודת ספורט לסטודנטים. הישג השיא הוא סגנות אליפות ברית המועצות ב-1964.
היסטוריה

"בורווסטניק" השתתפה באליפות ברית המועצות הראשונה, שנערכה בעונת 1937. באליפויות 1938 ו-1940 הקבוצה סיימה במקום החמישי ובמקום הרביעי בעונת 1939 והייתה אחת הקבוצות החזקות במדינה בענף כדורסל נשים.
בשנות ה-50 הכדורסלניות מלנינגרד זכו במדליית ארד באליפות 1953 והיו לקבוצת הכדורסל היציבה ביותר בליגה הסובייטית, עם התבססות במרכז הטבלה ושמרה על מקומות 5 — 9. בשנות ה-60 של המאה העשרים החלה הצמיחה בקבוצה.
הקבוצה זכתה במדליית כסף באליפות ברית המועצות 1964 והייתה לסגנית האלופה ולאחר מכן במדליית ארד בעונות 1961, 1968; וסיימה כסגנית אלופה ב-1967. בנוסף, הקבוצה זכתה 4 פעמים בתחרויות המועצה המרכזית למתנדבי ספורט.
לאחר שבעונת 1969 הקבוצה סיימה במקום הרביעי החלה הנסיגה והירידה ביכולות המועדון: בעונת 1970 — סיימה במקום וב-1971 סיימה במקום 11 והאחרון וירדה ליגה. אחרי מאזן של הפסד אחד בלבד עונה לאחר מכן היא כבר חזרה לליגה הבכירה, בה סיימה במקום תשיעי בעונת 1973. ב-1975 הקבוצה שוב ירדה ליגה וחזרה בעונת 1978. עונת 1978/79 הייתה האחרונה עבור הסטודנטיות מלנינגרד להתמודד בליגה החזקה בברית המועצות. לאחר מכן, הקבוצה ירדה ליגה, ועד קריסתה של ברית המועצות, שיחקה בליגת המשנה של אליפות ברית המועצות. הקבוצה פורקה בשנת 1991.
תארים והישגים

סגנות אליפות ברית המועצות: 1964
מקום שלישי באליפות ברית המועצות: 1953, 1961, 1968
ראו גם

בורווסטניק לנינגרד
ארתור פהר

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1886 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בנובמבר 1945 (בגיל 59) ארז'בטווארוש, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
ארתור פהר (בהונגרית: Fehér Artúr;‏ בודפשט, 22 בינואר 1886 – בודפשט, 15 בנובמבר 1945) היה שחקן יהודי-הונגרי, רסיטליסט. גיסו היה הכנר ינה לנר. הוא ערך מופעים רבים ומצליחים ביותר ברחבי אירופה, שיחק בתיאטרון, בקולנוע וכתב ספרים.
ביוגרפיה

ארתור פהר נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט פהר, סוחר כובעים, ולסאלי בוקסהורן. בשנת 1907 סיים את לימודיו בבית הספר למשחק של "איגוד השחקנים הלאומי".
לאחר מכן בילה עונה בארד אצל מיהאי סנדראי
שיחק בלהקתו של פרנץ סאבו בשנים 1908–1909
בחוג התיאטרון של הפארק העירוני של בודפשט בשנים 1909–1910
ב"אופרת העם" (כיום תיאטרון ארקל) מ-1911
בתיאטרון הקומדיה של בודפשט בין 1914–1919
לאחר מכן, עבד כפרפורמר עצמאי וכאמן דקלום. בתחילת הדרך היה שחקן אופי, אחר כך שחקן-זמר ולאחר מכן המשיך תפקידו להתרחב. כמבצע, השיג הצלחה עם פרשנויות הסגנון האישי שלו. הוא שיחק גם בווינה, בברלין, בפריז ובפראג, שם ארגן ערבי הופעה בהונגרית ובגרמנית.
בממלכת הונגריה הוא השמיע לראשונה את המשוררים העבריים והופיע תדיר באירועי תרבות יהודיים. ספריו בשם "הבמה" ו"נודד השירים" (Pódium és Versek Vándora) פורסמו ב-1941, והם עוטרו באיוריו של הוגו שייבר.
בתקופת השואה היה חלק ממבצע אומנים של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
אשתו הייתה השחקנית מרגיט לנר (להנר) (1887–1945), לה נישא ב-20 בנובמבר 1913 בבודפשט. עדי החתונה שלהם היו דז'ה מרקוש ואדולף מראי.
הוא קבור בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (33-1-7).
פילמוגרפיה נבחרת > בתיאטרון

יוהאן שטראוס: העטלף – שומר הכלא
פרנץ הרצג: בריגדיר אוצ'קאי – אוצ'קאי
אמריך קלמן: פלישת המונגולים – מנהל מדור
פילמוגרפיה נבחרת > בקולנוע

בשקם (1914) האיכר מרטון
מי הוא? (1918)
שיר הדמעות (1931, קצר)
ספריו

פודיום (ספרינגר, 1941)
נודד השירים (1941)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה)
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. Szerk. Schöpflin Aladár. II. kötet (Favartné – Komjáti Ferenc). Budapest: Az Országos Színészegyesület és Nyugdíjintézete. [1929]. 8. (לקסיקון התיאטרון ההונגרי: האנציקלופדיה של התיאטרון והספרות הדרמטית ההונגרית. עורך אלדאר שופפלין. בודפשט: איגוד השחקנים הלאומי ומכון הפנסיה. [1929]. עמ' 8
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzés a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 160/1886. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-06-13.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 6190/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-06-13.
↑  "Versek vándora és Pódium". Mult és Jövő. 1941-09-01.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1647/1913. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-06-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7926 5001  VIAF: 121519136   WorldCat (עם VIAF): 121519136
פומת ההרים

.
| פומה |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פומה
מין:: פומת ההרים
שם מדעי
 Puma concolor ‏לינאוס, 1771
תחום תפוצה


פומה בפארק ילוסטון
פומה בפארק גרנד טיטון
ראש של פומה
פומת ההרים (שם מדעי: Puma concolor) היא אחד משני המינים בסוג פומה, יחד עם היגוארונדי (ייתכן ששייך לסוג עצמאי). הפומה נקראת גם "אריה אמריקאי", "אריה הרים", "קוגר" ובעוד כ-40 שמות. היא אחד הגדולים שבפומות. בעבר סברו שהיא שייכת לסוג חתול. היא שוכנת ביערות הרריים ובסבכי צמחייה באזורי אקלים שונים, ומצויה בהרי סיירה נבדה, הרי האפלצ'ים והרי הרוקי שבאמריקה הצפונית, בערבות הפמפס בארגנטינה והרי האנדים באמריקה הדרומית.
הפומה היא החתול החמישי בגודלו לאחר הטיגריס, האריה, היגואר והנמר. בעולם החדש היא שנייה בגודלה לאחר היגואר. אורך גופה נע בין 2.2 ל-2.6 מטרים, שמתוכם תופס הזנב כ-70 סנטימטרים. משקלה נע בין 50 ל-90 קילוגרמים, ומהירותה המרבית לפי ה"נשיונל ג'אוגרפיק ויילד" היא כ-100 קילומטרים בשעה.
מקור שמה של הפומה הוא בשפת הקצ'ואה.
הפומה ידועה בתוקפנותה, ומעזה להתעמת עם בני אדם. מטיילים בפטגוניה נוהגים לקחת עמם נשק כהגנה. הפומה ידועה כחיה מאוד טריטוריאלית, ותתקוף כל חיה הנכנסת לשטחה, כולל דובים.
אנטומיה ומראה

גופה של הפומה ארוך וגמיש ומכוסה פרווה קצרה ורכה בצבע חום-צהבהב, או אפור-אדמדם. בצד הגחון הצבעים בהירים מאלה שבצד הגוף העליון, וכן יש גוון לבנבן באוזניה, בשפתה העליונה ובסנטר. זנבה ארוך, גלילי ושעיר וקצהו שחור. הראש קטן יחסית ורחב, והאוזניים גדולות ומעוגלות. הלשון מכוסה בזיזים חדים המשמשים להסרת הבשר מעצמות הטרף, והשיניים מותאמות לשיסוע ולחיתוך הטרף. הרגליים חזקות ושריריות. ברגליה הקדמיות חמש אצבעות וברגליה האחוריות הארוכות יותר יש ארבע אצבעות. בקצות האצבעות ישנם טפרים חדים, הנשלפים בעת הצייד, ואורכם הכולל 9.5-8.1 ס"מ. לפומה ניבים ארוכים, שאורכם 2.5-4.6 ס"מ. קוטר עיניה 12-8 מ"מ. קוטר הגוף בחלק העבה ביותר (לא כולל הרגליים) 97-85 ס"מ.
|  | זכר | נקבה |
| --- | --- | --- |
| גובה הכתף (ס"מ) | 83 | 83-79 |
| משקל (ק"ג) | 120-60 | 80-50 |
| אורך הגוף (ס"מ) | 260-240 | 230-220 |
| אורך הזנב (ס"מ) | 70.8 | 70.5 |
צפונה ממקסיקו נמצאו פומות במשקל ממוצע של 90 ק"ג, בעוד בפטגוניה משקלן הממוצע של פומות 65 ק"ג. אורכה של הפומה הגדולה ביותר שתועדה בעולם היה 300 ס"מ, אורך זנבה 78 ס"מ, גובה כתפיה 89 ס"מ ומשקלה העצום הגיע ל-140 ק"ג. היא נלכדה בצפון אריזונה.
צייד ותזונה

תזונתה של הפומה מגוונת על פי רוב, ומשתנה לפי אזור מחייתה. עיקר טרפו הוא קופים, דלשינאים, אוכלי עשב שונים כדוגמת טפיר, אייל הביצות, אייל הפאמפאס, אייל פרדי לבן-זנב, אייל האנדים, פודו, כבש גדול-קרניים, צפיר הקורדילרים, פקאריים, גואנקו; וכן ארנבות, מכרסמים ועופות. תזונתה של הפומה משתנה לפי גודלה: בעוד בקצה פטגוניה ניזונות הפומות מטרף קטן יחסית, כמו ארמדילים, קופים קטנים ועופות, באמריקה התיכונה ניזון מין זה בעיקר מאיילים, מדובי נמלים, מצאן ובקר. בקצה הצפוני של תפוצת הפומה תועדו מקרים נדירים בהם תקפו זכרים בוגרים וגדולים במיוחד גם אליגטורים צעירים וגורי דובים.
הפומה צדה בין הערביים וחיה ביחידות. היא נודדת אחר טרפה, אך עם זאת מסמנת לעצמה גם נחלה באמצעות ריח הפרשותיה וגירוד טפריה על עצמים שונים. שיטת הציד היא מארב לטרף בסבך, ואז זינוק וריצה אחר הטרף. בריצה זו מסוגלת פומה להגיע למהירות של כ-50 קמ"ש. באורבה לקופים היא ממתינה על ענף גבוה ואז צדה אותם בזנקה עליהם. הפומה מסוגלת לזנק למרחק של כעשרה מטרים. לאחר שהשיגה את טרפה, הפומה מתמקדת באזור הרגיש ביותר בגופו: הצוואר. החתול הגדול נושך את טרפו נשיכה חזקה באמצעות ניביו החדים. נשיכה זו לרוב ממיתה את הטרף. פומה ממוצעת זקוקה לכ-1.5 ק"ג מזון ביום. במקרה שהיא לא סיימה לאכול את טרפה, תסתיר הפומה את הטרף בשטיח עבה של עלים.
הפומה היא הצייד המוצלח ביותר מכל בני משפחת החתוליים וסדרת הטורפים: צייד מוצלח מתבצע ב-80% מן המקרים. במקרה שהפומה הצליחה בציד טרף גדול, כמו אייל הצפון, אליגטור או דוב צעיר, היא תאכל מבשרו במשך כ-5 ימים ותצא לציד כעבור 3 ימים נוספים. רוב שעות צידה של הפומה הן בין שעות הערביים, אך תועדו מקרים בהם פומות צדו בלילה, עם שחר או אחה"צ. נמצא כי בדומה ליגואר הפומה נוהגת לצוד טרף קטן. לעיתים נדירות תוקפות הפומות בני אדם. ממוצע התקיפות עומד על 0.5 תקיפות בשנה, אך תקיפותיה של הפומה על האדם מתרבות, בשל כריתת יערות והריסת בתי גידול אחרים של בעל החיים.
רבייה

עונת הרבייה של הפומה מתמשכת מסוף הקיץ דרך הסתיו ועד לתחילת החורף. בסוף הקיץ עד תחילת הסתיו הזכרים מחזרים אחר הנקבות. לאחר מכן, באמצע הסתיו, מתבצעת הזדווגות: הזכר "יושב" על הנקבה ומנסה לנשוך נשיכות עדינות. בסוף הסתיו תמליט הנקבה 6-3 גורים קטנים. משקלם בעת הלידה 300 גרם. השגר בעל מספר הגורים הגדול ביותר היה בן 9 גורים. ההמלטה מתבצעת 180-130 ימים לאחר הפריית הביציות. הגורים עיוורים וחסרי אונים. הם פוקחים עיניהם כעבור 10 ימים. פרוותם מנומרת בכתמים כהים, הנעלמים רק כעבור 3 חודשים.
לאחר שהזכרים הזדווגו עם הנקבות, הם אינם לוקחים שום חלק מחיי המשפחה. הנקבה משוטטת עם הגורים במשך כשנה וחצי, ובזמן זה הם לומדים את כל מה שעליהם ללמוד: היכן נמצא מזון, איפה טמונה להם סכנה, איך לצוד וכדומה. הנקבה מניקה את הגורים במשך 100-80 ימים, אך גורים אלו מתחילים לאכול בשר ציד כבר בגיל 60-30 ימים. לאחר שאמם הדגימה להם במשך 8-7 חודשים איך צדים, בגיל 15-10 חודשים, הנקבה מביאה לגורים טרף קטן יחסית, כגון ארנבת, ומשימתו של הגור הרעב ביותר תהיה להרוג את הארנבת. לאחר מכן, המשפחה תאכל את הטרף. בגיל 17-16 חודשים הגורים כבר יודעים לצוד לבדם, אך עושים זאת בהשגחת אימם בלבד, כדי שלא יפצעו.
בגיל שנה וחצי (18 חודשים) הגורים עוזבים את אימם ומתחילים בחיי הבדידות האופייניים להם. בתקופה זו הם זקוקים למציאת נחלה שגודלה 45-25 קמ"ר אצל הזכרים ו-40-20 קמ"ר אצל הנקבות.
תפוצה ובית גידול

בעבר הפומות היו נפוצות ברחבי כל יבשת אמריקה. בעקבות כריתת היערות וההתיישבות בקנדה ובארצות הברית תפוצתן הצטמצמה במדינות אלו, אך גם כיום, לאחר מאות שנים של ציד ממושך, נותרו הפומות אחד המינים הנפוצים ביותר מבין כל החתולים הגדולים. תפוצתן של הפומות משתרעת מדרום-מערב קנדה בצפון ועד לקצה הדרומי של פטגוניה, במדינות הבאות: אורוגוואי, ארגנטינה, אקוודור, בוליביה, ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, ונצואלה, סורינאם, פרגוואי, פרו, צ'ילה, קולומביה, אל סלבדור, בליז, גואטמלה, הונדורס, מקסיקו, ניקרגואה, פנמה, וקוסטה ריקה.
אוכלוסייתה הפראית של הפומה מוערכת ב-50,000 פרטים. בית גידולה של הפומה מגוון, והוא כולל יערות עבותים, יערות דלילים בעלי עצים סבוכים, יערות טרופיים וסוב-טרופיים, הרים עד גובה 2,900 מ', ערבות יבשות כדוגמת הפמפס, אזורים ביצתיים ומסולעים, מדבריות וערבות לחות. הפומות נפוצות בהרי האנדים ואף יותר מכך בהרי הרוקי.
רוב הפומות חיות בפטגוניה (ארגנטינה), דרום-מערב קנדה והחוף המערבי של ארצות הברית, והן שוכנות בדרך כלל בגובה 4,000 מטר.
תת-מינים

עד שנות ה-90 המאוחרות היו ידועים 32 תת-מינים של הפומה. בעקבות מחקר מדעי וגנטי מקיף קוטלגו מחדש הפומות ל-6 תת-מינים בלבד:
פומה ארגנטינאית (Puma concolor cabrerae)
פומה קוסטה-ריקנית (Puma concolor costaricensis)
פומה דרום-אמריקאית מזרחית (Puma concolor anthonyi)
פומה צפון-אמריקאית (Puma concolor couguar)
פומה דרום-אמריקאית צפונית (Puma concolor concolor)
פומה דרום-אמריקאית דרומית (Puma concolor puma)
פומת פלורידה (Puma concolor coryi) - על פי כמה מיונים שייכת לתת-המין הצפון-אמריקאי.
הערות שוליים

↑  פומה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548550905171  GND: 4176359-2  LCCN: sh85109054  NARA: 10645545  NDL: 00569240  NKC: ph451649
ארנה רומאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במאי 1883 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  5 באפריל 1959 (בגיל 75) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1905) 
 
ארנה רומאן (במקור רנברגר-Rennberger, בהונגרית: Román Ernő; בודפשט, 4 במאי 1883 – בודפשט, 5 באפריל 1959) היה אדריכל יהודי-הונגרי שהשאיר את חותמו על אדריכלות העיר בודפשט ושל הונגריה כולה בשל סגנונות התכנון הרבים שלו ומגוון המבנים שתכנן. הוא אחיו הצעיר של האדריכל מיקלוש רומאן שניספה בשואה.
ביוגרפיה

ארנה רנברגר נולד במשפחה יהודית לשתי משפחות יהודיות (הוריו) שמקורן באובודה ובאסוד. אביו היה אדולף רנברגר, סוחר, ואמו הייתה לאורה שפר. המשפחה אימצה את שם המשפחה רומאן בשנת 1900. ארנה קיבל את ההסמכה שלו כאדריכל ב-1905 באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה. הוא ערך לאחר מכן סיור לימודי בגרמניה, הולנד, בלגיה ואיטליה. בין 1906 לבין 1926 עבד עם אחיו הצעיר מיקלוש רומאן. הוא תכנן בניני מגורים רבים, מפעלים וגם עיצובי פנים של וילות. הוא השאיר חותם רב השפעה על האדריכלות ההונגרית של האר נובו במחצית הראשונה של המאה ה-20.
המשרד המשותף שלהם היה בבניין ב-Papnövelde utca 8, אותו הם תכננו. הבניינים הייחודיים היפים ובעיקר המאוחרים שלהם באר נובו נבנו בין השנים 1908 לבין 1914, בדיוק כמו אלה של האחים לפלר (בלה לפלר - 1939-1880 - ושאמו שאנדור לפלר - 1877–1962), שיצרו בסגנון דומה. האחים רומאן היו חסידי בלה לייטה לפני מלחמת העולם הראשונה, מיקלוש - כמו בלה לפלר - עבד תקופה במשרד לייטה בסביבות 1902 יחד עם בלה מאלנאי. השפעתו של לייטה ניכרת בבירור ביצירותיהם של אז: אלמנטים של התנועה הרומנטית הלאומית ההונגרית (מוטיבים של אמנות עממית, צורות מורכבות ומרפסות מגולפות) הסתננו ליצירותיהם דרך אדריכלות בנייני הדירות של אותה התקופה. בהשפעת האר נובו הווינאי המאוחר, בלה לייטה ולאיוש קוזמה, צורות אמנות עממיות הונגריות מתפרשות מחדש לדפוסים גאומטריים הנשענים לכיוון אר דקו על החזיתות והפנים של הבניינים שלהם. בעוד שלייטה הקדים את עמיתיו שבאו בעקבותיו - בתשומת הלב של לפונקציונליות ולקונסטרוקציה של הבניינים שלו הרבה קודם לכן - השימוש בקישוטים היה חשוב יותר לאחים רומאן.
ביוגרפיה > יצירת האחים כוללת

האר נובו הפרחוני (1903–1907)
האר נובו המאוחר (1908–1923)
הארט נובו המאוחר המעורב בניאוהיסטוריזם
בשנות ה-20 האר דקו (אקספרסיוניזם, קוביזם)
אר דקו בסביבות 1930
שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 מאופיינות במודרניזם מאופק
אחד מהלקוחות הגדולים ביותר שלהם היה הבנק: Hitel-és Leszáítóló Bank Rt., שעבורו תכננו מספר בנייני דירות בין השנים 1909 לבין 1914, רובם בבלוק התחום על ידי הרחובות Nagyenyed, Kékgolyó ו-Greguss, שם יש להם גם בלוק שלם של 1+8 בניינים, אחד מהם (ה-1) עם חצר פתוחה לשני רחובות כבית מעבר. מן הסתם, הבנק הזה השיג לארנה את ההזמנות האדריכליות לתכנון כמה מפעלים גדולים. לאחר פרידתם ב-1926, משרדו של ארנה עבר לדרך אילאי 16/B. לשם הוא עבר, מאוחר יותר הוא לא רק תכנן 3 נכסים בתחילת Pasaréti út, אלא הוא גם היה המשקיע בבניתם, ובשנת 1932 עבר לפניין שתכנן ובנה ב-Pasaréti út 1.
יצירה יוצאת דופן וייחודית שלהם היא החנות ובניין המגורים באטורי (בערך 1912) בפינת Aranykéz utca ו-Régi posta utca בבודפשט, אשר בצורתו המורסקית ובפרטיו מראה זיקה למודרניזם הקטלאני של אנטוני גאודי (Casa Vicens, 1886–1889) וליואיס דומנק אי מונטנר (Casa Fuster, 1908) עם הבניינים המורים שלו.
בשנת 1945, כחבר בוועדת האימות של MTSzSz (איגוד המהנדסים), הוא חקר את פעילותם של אדריכלים ומהנדסי אדריכלות לפני המלחמה ובמהלכה.
ב-1948 הוא נישא לארז'בט ראב ברובע 5 של בודפשט.
פרויקטים עצמאיים ללא שיתוף אחיו > בנייניו המפורסמים ביותר

1926. Budapest, Pasaréti út 36., bérvilla
1927. Budapest, Lotz Károly utca 22.
1927–1928. Budapest, Trombitás utca 26.
1928. Budapest, Vágány utca 2., Kaszab Poliklinika – Pesti Izraelita Hitközség orvosi rendelőintézete [bővítés]
1928. Budapest, Erőd utca 9. – Varsányi Irén utca 18., nagys. Katona Berthold és Román Ernő urak lakóháza [felújítva]
1929. Budapest, Istenhegyi út 7/A. – Ügyész utca 2.
1930. Budapest, Tűzoltó utca 74.
1931. Budapest, Szentendrei út 135., transzformátorállomás (nem Györgyi Dénessel közös terv valósult meg)
1931–1932. Budapest, Pasaréti út 1., bérház [pusztulóban]
1933–1934. Budapest, Aradi utca 63.
1934. Budapest, Szilágyi Erzsébet fasor 51., Friedmann-villa
1936. Budapest, Hegedűs Gyula utca 57., garázs bővítése
1937. Budapest, Magyar Jakobinusok tere 6–7.
1939–1941. Budapest, Kékgolyó utca 2/B., társasház
1941. Budapest, Trombitás utca 28.
1941. Budapest, Hegedűs Gyula utca 46. bérház
1941–1942. Budapest, Kacsóh Pongrác út 5–7. – Borostyán utca 6., „ikerszálloda” (Ehrlich Mihály 1942-es módosításával)
1946–1948. Budapest, Lovas út 32–33., épület helyreállítási terve (Székely Imrével)
פרויקטים עצמאיים ללא שיתוף אחיו > תוכניות, אנדרטאות; מבנים שנחרבו במלחמות

1904. Turistaház pályaterve (Skutetzky Sándorral)
1905. Wellisch-alap Sziklasír pályaterve
1905. Hauszmann-alap Főúri fürdő pályaterve
1905 k. Szabadságharc szobor tervpályázata (Róna Józseffel)
1908 k. Törökszentmiklós, Városháza tervpályázata
1911 k. Balassagyarmat, Pénzügyi Palota tervpályázata
1926. Budapest, Fehérvári út 88/A–B – Hengermalom út 2., Székesfőváros Elektromos Művének bérház tervpályázata
1926–1930. Budapest, Honvéd utca 22–24. – Markó utca 11., Székesfővárosi Elektromos Művek Nyugdíjintézetének bérháza és az ELMÜ egykori kiállítóterme (Györgyi Dénes terve valósult meg teljesen)
1927. Pécs, Balokány uszoda és ligetberendezés tervpályázata
1928. Budapest, Dohány utca 2–6. – Wesselényi utca 1–5., Hősök temploma tervpályázata
1929–1930. Budapest, Markó utca 9., Lipótvárosi elektromos alállomás (Györgyi Dénes terve valósult meg teljesen)
1930 k. Budapest, Izraelita hitközség kultúrházának tervpályázata
1933. Budapest, kelenföld-lágymányosi izraelita iskola és rabbilak pályaterve
1938. Hattyú utca 17/C – Csalogány utca 42/C, bérház [elpusztult]
1949. Visegrádi utca 25., háborús sérülések helyreállítása
Sopron, Selyemszövőgyár [közreműködése bizonytalan]
Budapest, Zuglói textilgyár
Budapest, Kispesti Hungária-Jacquards selyemszövőgyár (akkori Gyep utca?)
Budafok, Gyár utca 15., zománcedény gyár épülete [állapota ismeretlen]
פרויקטים בשיתוף אחיו > הבנייניהם המפורסמים ביותר

1908. Siófok, Batthyány utca 27., Reisz Henrik nyaralója [átalakítva]
1909. Budapest, Thököly út 57/A, Magyar Acetilénlámpa Rt. villája
1909. Budapest, Bíró utca 6/D, villa
1909–1910. Budapest, Papnövelde utca 8., Hitel- és Leszámítoló Bank Rt. lakóháza
1909–1911. Budapest, Irányi utca 27. – Cukor utca 1., gr. Karátsonyi Jenő és gr. Karátsonyi Aladár bérháza
1910. Budapest, Angol utca 83., Vajda Imre bérháza (átalakítva)
1910. Budapest, Síp utca 7., Goldscheider-ház
1910. Budapest, Visegrádi utca 62. – Gogol utca 28., Magyar Vacuum Cleaner üzlet-és raktárháza
1910. Budapest, Révay utca 16. (most Bálint Ház)
1910–1911. Budapest, Falk Miksa utca 15.
1910–1911. Budapest, Wesselényi utca 24. – Nagydiófa 22–24.
1911. Budapest, Reáltanoda utca 9., gr. Karátsonyi Jenő és gr. Karátsonyi Aladár bérháza
1911. Budapest, Október 6. utca 15., Schiffer-ház
1911. Budapest, Falk Miksa utca 24–26. – Balaton utca 5., Schiffer-ház
1911. Budapest, Akácfa utca 4., bérház és Valter-mozgó
1911–1912. Budapest, Alkotás utca 39/A. – Kiss János altábornagy utca 22.
1911–1912. Budapest, Kresz Géza utca 19. [teljesen átalakítva]
1912 k. Budapest, Aranykéz utca 2. – Régi posta utca 8., Bátori-féle üzlet- és lakóház
1912. Budapest, Akácfa utca 13.
1912 k. Budapest, Greguss utca 4., Gulden-ház
1913. Budapest, Greguss utca 6.
1913 k. Budapest, Greguss utca 12. – Kékgolyó utca 24.
1913 k. Budapest, Radnóti Miklós utca 25. – Tátra utca 19., Pollák-káz
1913 k. Budapest, Lehel utca 4/C., Fábián-ház
1913. Budapest, Nagyenyed utca 11–13. – Kékgolyó utca 26–28., Hitel- és Leszámítoló Bank Rt. lakóházai
1913. Budapest, Rumbach Sebestyén utca 6. – Dob utca 8., Glücksmann-ház
1913. Budapest, Kőrösi Csoma sétány 1.
1913–1914. Budapest, Csengery utca 61., Jellinek-ház
1914. Budapest, Pannónia utca 30. – Radnóti Miklós utca 23., lakóház
1914. Budapest, Nagyenyed utca 3., Hitel- és Leszámítoló Bank Rt. lakóháza
1914. Budapest, Greguss utca 3.
1914. Budapest, Greguss utca 8. (Sachsel Jenő homlokzat átalakításával)
1914. Budapest, Greguss utca 10.
1914. Budapest, Víg utca 15., Janács-ház
1914–1915. Budapest, Királyhágó tér 1. – Böszörményi út 11/B.
1922. Budapest, Villányi út 78. – Bajmóci út 1., Humanic bőrgyár rt. 3 db emeletes tisztviselőházai
1923. Budapest, Csermely út 9., Griesz Arnold úr nyaralója
1923–1924. Budapest, Vágány utca 2., Kaszab Poliklinika – Pesti Izraelita Hitközség orvosi rendelőintézete [teljesen átalakítva]
1924. Budapest, Hungária körút 171–173. – Erzsébet királyné útja 4.
1924. Budapest, Klauzál utca 30. – Nyár utca 29., Landesmann kaszinó és lakóház
1925–1926. Budapest, Szövetség utca 41., Rendőri Gyermekbíróság otthona, egy 1889-es ház átalakítása
פרויקטים בשיתוף אחיו > תוכניות, אנדרטאות; מבנים שנהרסו במלחמות

1906. Sátoraljaújhely, Magyar Ált. Hitelbank háza
1907. Zombor [SRB], Függetlenségi Kör székháza, Pályázat, megvétel
1907 k. Siófok, Batthyány utca 17., villa [szerzőségük bizonytalan]
1908. Budapest, Váralja utca 4. (korábban Logodi utca 21.), Ervin Kálmán villája [elpusztult, a belső berendezés is a Román-testvérek terve alapján készült]
1908 k. Siófok, dr. Erdélyi-nyaraló [helye és állapota ismeretlen]
1908 k. Siófok, Glass-nyaraló [helye és állapota ismeretlen]
1909–1910. Budapest, Tigris utca 6., Klinger Lipót és Barna József kétemeletes háza [elpusztult]
1910 k. Budapest, Páva utca, zsinagóga terve
1910 k. Budapest, Krisztina körút 7. [közreműködésük bizonytalan]
1910. Siófok, Községháza és Balatonvidéki Takarékpénztár [elpusztult]
1922–1923 Budapest, Mihály utca 4., villa [elpusztult]
1924–1927 Budapest, Kelenhegyi út 49., villa [állapota ismeretlen]
לקריאה נוספת

Gerle János – Kovács Attila – Makovecz Imre: A századforduló magyar építészete. Szépirodalmi Könyvkiadó, Budapest, 1990, ISBN 963-15-4278-5 (אדריכלות הונגרית בתחילת המאה ה-20)
dr. Ferkai András: Buda építészete a két világháború között, MTA Művészettörténeti Kutató Intézet, Budapest, 1995. (הארכיטקטורה של בודה בין שתי מלחמות העולם, מכון האקדמיה ההונגרית למדעים לחקר תולדות האמנות, בודפשט, 1995).
dr. Ferkai András: Pest építészete a két világháború között (szerk. Ferkai András), Modern Építészetért Építészettörténeti és Műemlékvédelmi Kht., Budapest, 2001. (הארכיטקטורה של פשט בין שתי מלחמות העולם)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929.עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Pesti Hírlap 1930. évi Nagy Naptára. Modern építőművészet, 1930. (יומן השנה הגדול 1930 אמנות האדריכלות המודרנית)
Bolla Zoltán városi és tervtári kutatásai. (מחקר הספרייה העירונית והתכנונית של זולטן בולה.)
Balassa János Budapest XII. kerületi helytörténeti gyűjtése. (יאנוש בלאשה בודפשט הרובע ה-12. אוסף ההיסטוריה המקומית של הרובע)
הפסלים של וילה פרידמן בתכנונו של ארנה רומאן.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 693/1883. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-27.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 788/1959. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-27.