stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשים במשחקים האולימפיים
טבלת כניסת נשים למשחקים האולימפיים לפי ענף ספורט

אופניים
  התעמלות
  כדורעף
  שחייה
| ענף ספורט | שנת השתתפות ראשונה לגברים | שנת השתתפות ראשונה לנשים |
| --- | --- | --- |
|  אגרוף | 1904 | 2012 |

 אופני BMX: 2008
 אופני הרים: 1996
|  אופני כביש | 1896 | 1984 |
|  אופניים | 1896 | 1988 |

|  אתלטיקה | 1896 | 1928 |
 בדמינטון: 1992
|  ג'ודו | 1964 | 1992 |
|  הוקי שדה | 1908 | 1980 |
|  היאבקות | 1896 | 2004 |
|  הרמת משקולות | 1896 | 2000 |

|  התעמלות מכשירים | 1896 | 1928 |
|  התעמלות אמנותית(נ) | - | 1984 |
 טרמפולינה: 2000

|  חתירה | 1896 | 1976 |
 טאקוונדו: 2000
|  טניס | 1896 | 1900 |
 טניס שולחן: 1988
 טריאתלון: 2000
|  כדורגל | 1900 | 1996 |
|  כדוריד | 1936 | 1976 |
|  כדורסל | 1936 | 1976 |

 כדורעף: 1964
 כדורעף חופים: 1996

|  סיף | 1896 | 1924 |
|  קאנו/קיאק | 1936 | 1948 |
|  קליעה | 1896 | 1984 |
|  קרב חמש מודרני | 1912 | 2000 |
|  קשתות | 1900 | 1904 |
רכיבה: 1900

|  כדורמים | 1900 | 2000 |
|  קפיצה למים | 1904 | 1912 |
|  שחייה צורנית(נ) | - | 1984 |
|  שחייה | 1896 | 1912 |

|  שיט | 1900 | 1988 |
הערות:
(ג) - גברים. (נ) - נשים.
בענף הרכיבה כל התחרויות משותפות לגברים ונשים.
בענפי השייט והקליעה הונהגו תחרויות נפרדות לנשים בשנה המצוינת. לפני כן כל התחרויות היו פתוחות לשני המינים.
ראו גם

הראיה (תחרות)
ספורט ומגדר במאה ה-19
משחקי העולם לנשים
ספורט נשים
לקריאה נוספת

מוטי בסוק, המשחקים האולימפיים אתונה - טוקיו (1896–2020), ספרי ניב, 2020
הערות שוליים

↑  לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים יתקיימו במסגרת תחרויות האתלטיקה ריצת שליחים 4x400 מטר משולב בשתי אצניות ובשני אצנים, במסגרת תחרויות השחייה יתקיים משחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשתי שחייניות ובשני שחיינים ותחרות קבצותית בבדמינטון, חץ וקשת שיט מפרשיות משולבת בנשים ובגברים.
↑  שחקני נבחרת ההוקי קרח של ארצות הברית באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) בראשות הקפטן, מייק ארוזיאונה, נספרו כאחד.
↑  www.olympicwomen.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597780605171  LCCN: sh2011001975
ניגריה במשחקים האולימפיים

ניגריה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952), עוד בהיותה מושבה בריטית. היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, כשהשתתפה בחרם האפריקני על אולימפיאדת מונטריאול (1976), בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד לאחר שנבחרת הרוגבי שלה שיחקה עם נבחרתה של דרום אפריקה, בעת שהיה נהוג בה משטר האפרטהייד. במהלך השנים צברו הספורטאים הניגרים 27 מדליות, בהן שלוש מדליות זהב. הענף בו הגיעה ניגריה למרבית הישגיה הוא אתלטיקה (14 מדליות, בהן שתי מדליות זהב).
ניגריה השתתפה לראשונה באולימפיאדת חורף בשנת 2018 באולימפיאדת פיונגצ'אנג.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
אולימפיאדת רומא (1960): 0
| אולימפיאדת טוקיו (1964) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
| אולימפיאדת מינכן (1972) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מונטריאול (1976): לא השתתפה
אולימפיאדת מוסקבה (1980): 0
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 1 | 1 | 2 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 2 | 1 | 3 | 6 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 1 | 2 | 0 | 3 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 3 | 2 | 5 |
אולימפיאדת לונדון (2012): 0
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| סך הכל | 3 | 11 | 13 | 27 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 2 | 5 | 7 | 14 |
|  כדורגל | 1 | 1 | 1 | 3 |
|  אגרוף | 0 | 3 | 3 | 6 |
|  הרמת משקולות | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  היאבקות | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  טאקוונדו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 3 | 11 | 13 | 27 |
ראו גם

ניגריה במשחקים הפאראלימפיים
ניגריה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Antonio Pettigrew agrees to return relay gold medal", באתר סיאטל טיימס, 4.6.2008.
↑  החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי מיום 2.8.2008
↑  החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי מיום 21.7.2012
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-5 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
ויקטור אניצ'בה, כדורגלן נבחרת ניגריה שזכתה במדליית הכסף בבייג'ינג
Nessus

| --- | --- |


 מפתח:  Tenable Network Security
 גרסה אחרונה:  10.1.2 (30 במרץ 2022) 
 מערכת הפעלה:  חוצה פלטפורמות
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קטגוריה:  סורק פגיעות
 www.tenable.com
 
נסוס (באנגלית: "Nessus") היא תוכנה מסחרית (קוד סגור), חוצה פלטפורמות, המשמשת לסריקה ואיתור פגיעויות ברשתות מחשבים.
התוכנה פותחה על ידי חברת Tenable Network Security ושוחררה בתאריך 9 באפריל 2009 (גרסה Nessus 4.0). כיום נחשבת Nessus לתוכנת סריקת פגיעויות פופולרית ואיכותית המוכרת למשתמשים מכל העולם.
לתוכנה 3 גרסאות: גרסה לשימוש אישי ולא מסחרי הניתנת להורדה בחינם (Nessus Home) ועוד 2 גרסאות משודרגות (Nessus Professional, Nessus Manager) אותן יש לרכוש בנפרד לאחר תקופת ניסיון. בנוסף לכל אחת מהגרסאות מסד נתונים רחב המכיל פגיעויות רשת שונות המתעדכנים מעת לעת.
הגרסה העדכנית ביותר הניתנת להורדה, היא גרסה 6.10.5, שוחררה בתאריך 11 באפריל 2017.
היסטוריה

פרויקט Nessus פותח על ידי רנו דראזו (Renaud Deraison) בשנת 1998, כדי לספק סורק אבטחה מרוחק בקוד פתוח (ללא תשלום). בתאריך 5 באוקטובר 2005, חברת Tenable Network Security אותה ייסד רנו דראזו (Renaud Deraison) החלה ליישם אידאולוגית קוד סגור והפכה את רישיון התוכנה לקנייני וגרסאות הקוד הפתוח הוסרו מהאתר הרשמי.
למרות מדיניות הקוד הסגור, גרסת Nessus 3 נשארה ללא תשלום, אך שירותי סריקה ובדיקות של תקנים מסוימים (PCI, CIS, FDCC) כמו גם תמיכה טכנית ובדיקת פגיעויות מקיפה היו כרוכות בתשלום של כ-100 דולר בחודש.
בחודש יולי 2008, שלחה חברת Tenable עדכון למשתמשים ברישיון הביתי המאפשר גישה מלאה לעמוד התוספים.
סורק הפגיעויות OpenVAS (החל תחת השם GNessUs) מבוסס Nessus 2 והפך למערכת הקוד הפתוח של סורק הפגיעויות Nessus לאחר שזו הפכה לקוד סגור בשנת 2005.
ראו גם

רחרחן
בדיקת חדירות
Parrot Security
OpenVAS
מרוקו במשחקים האולימפיים

מרוקו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960). היא נעדרה מהמשחקים פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. גם השתתפותה באולימפיאדת מונטריאול (1976) הייתה מינימלית, מאחר שזמן קצר לאחר טקס הפתיחה הצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק מול נבחרת דרום אפריקה בשעה שבזו הונהג משטר האפרטהייד.
לאורך השנים צברו הספורטאים המרוקאים 24 מדליות, מהן 7 מדליות זהב. 20 מתוך המדליות הושגו באתלטיקה, בעיקר בריצות הבינוניות, והיתר באגרוף. הישאם אל גרוז' זכה בשלוש מהמדליות וסעיד עוויטה זכה בשתיים.
מרוקו השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף: אולימפיאדת גרנובל (1968), שלוש האולימפיאדות שנערכו בין 1984 ל-1992, אולימפיאדת ונקובר (2010) ואולימפיאדת סוצ'י (2014), אך הספורטאים שייצגו אותה במשחקים אלה הגיעו להישגים נמוכים.
סעיד עוויטה
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדת רומא (1960) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 2 | 0 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת סיאול (1988) | 1 | 0 | 2 | 3 |
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 1 | 4 | 5 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 2 | 1 | 0 | 3 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| סך הכל | 7 | 5 | 12 | 24 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 7 | 5 | 8 | 20 |
|  אגרוף | 0 | 0 | 4 | 4 |
| סך הכל | 7 | 5 | 12 | 24 |
ראו גם

מרוקו במשחקים הפאראלימפיים
מרוקו במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
הטניסאי כרים עלמי, שייצג את מרוקו באולימפיאדת סידני
חסנה בנחאסי (משמאל) שזכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר באולימפיאדת אתונה, ובמדליית ארד בבייג'ינג
רץ המרתון ג'וואד גאריב, שזכה במדליית כסף בבייג'ינג
מצרים במשחקים האולימפיים

מצרים השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סטוקהולם (1912), עוד בהיותה מושבה בריטית. גם לאחר קבלת העצמאות ב-1922 המשיכה להשתתף במשחקים, אך נעדרה מהם מספר פעמים. היעדרותה הראשונה הייתה מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). בדומה למדינות רבות אחרות, לא שלחה מצרים משלחת למשחקים אלה מסיבות כלכליות שנבעו מהשפל הגדול. בהמשך החרימה את אולימפיאדת מלבורן (1956) במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני, אך ספורטאים מצרים הספיקו להשתתף בתחרויות הרכיבה שנערכו חודשים ספורים קודם לכן בסטוקהולם. מדינות אפריקניות רבות החרימו את אולימפיאדת מונטריאול (1976) בעקבות סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בשל משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה מול נבחרת דרום אפריקה. גם מצרים הצטרפה לחרם, אך עשתה זאת שלושה ימים לאחר שהמשחקים כבר החלו, ומספר ספורטאים מצרים הספיקו להשתתף במשחקים. חרם נוסף בו השתתפה מצרים היה החרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) משתתפת מצרים במשחקים ברציפות.
במהלך השנים צברו הספורטאים המצרים 38 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. הענפים הבולטים הם הרמת משקולות (14 מדליות, מהן 5 מדליות זהב) והיאבקות (7 מדליות, מהן 2 מדליות זהב). ככלל, היו הישגי המצרים גבוהים יותר באולימפיאדות הראשונות בהן השתתפו, ובמחצית השנייה של המאה ה-20 הם החלו לרדת. למגמת הירידה בהישגי המצרים בהשוואה לשנות ה-30 וה-40 מספר הסברים אפשריים: ירידה בהשקעות בספורט, שחיתות באגודות הספורט, ירידה בהתעניינות בענפי ספורט שאינם כדורגל ומיעוט בפעילות ספורטיבית יומיומית במדינה.
מצרים השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת סרייבו (1984). הספורטאי היחיד שייצג אותה היה גולש הסקי האלפיני ג'מיל אל רידי. אל רידי סיים במקום ה-60 והאחרון בתחרות הגלישה במורד, ובמקום ה-46 מתוך 47 בתחרות הסלאלום.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת סטוקהולם (1912): 0
אולימפיאדת אנטוורפן (1920): 0
אולימפיאדת פריז (1924): 0
| אולימפיאדת אמסטרדם (1928) | 2 | 1 | 1 | 4 |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932): לא השתתפה
| אולימפיאדת ברלין (1936) | 2 | 1 | 2 | 5 |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 2 | 2 | 1 | 5 |
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת מלבורן (1956): 0
| אולימפיאדת רומא (1960) | 0 | 1 | 1 | 2 |
אולימפיאדת טוקיו (1964): 0
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 1 | 3 | 5 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 0 | 2 | 2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 3 | 1 | 4 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 0 | 3 | 3 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 1 | 4 | 6 |
| סך הכל | 8 | 11 | 19 | 38 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  הרמת משקולות | 5 | 3 | 6 | 14 |
|  היאבקות | 2 | 3 | 3 | 8 |
|  קראטה | 1 | 0 | 1 | 2 |
|  אגרוף | 0 | 1 | 3 | 4 |
|  ג'ודו | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  קפיצה למים | 0 | 1 | 1 | 2 |
|  סיף | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  קרב חמש מודרני | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  טאקוונדו | 0 | 0 | 4 | 4 |
| סך הכל | 8 | 11 | 19 | 38 |
ראו גם

מצרים במשחקים הפאראלימפיים
מצרים במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  ניר יהב‏, יש להם 22 מדינות, אז איפה המדליות?, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2008
↑  Library Finds Olympic Rarity in Special Collection", באתר אוניברסיטת דאלאס.
↑  המצרי שלא לחץ את ידו של ששון נשלח הביתה ע"י הוועד האולימפי, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2016
↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-29 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
מרים המשקולות מחמוד פיאד על דוכן המדליות בלונדון
הסייף עלאלדין אבואלקאסם שזכה במדליית כסף באולימפיאדת לונדון (2012)
רוקי 2 (סרט, 1979)

| --- | --- |

כרזת תקליטור ה-DVD של הסרט
 בימוי:  סילבסטר סטאלון
 הופק בידי:  רוברט צ'רטוף, אירוין ניקולר
 תסריט:  סילבסטר סטאלון
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון, טליה שייר, ברג'ס מרדית', קארל ות'רס
 מוזיקה:  ביל קונטי
 צילום:  ג'יימס קרייב
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 1979
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה, מתח, אגרוף
 מקום התרחשות:  פילדלפיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rocky2
 סרט קודם:  רוקי (1976)
 סרט הבא:  רוקי 3 (1982)
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוקי 2 (באנגלית: ROCKY II) הוא סרט דרמת ספורט אמריקאי מ-1979 בבימויו של סילבסטר סטאלון, שגם כתב את התסריט ומככב בו בתפקיד הראשי. הסרט מהווה את הסרט השני בסדרת זיכיון סרטי רוקי, וסרט המשך ל"רוקי" מ-1976.
דמויות ראשיות

סילבסטר סטאלון בתור רוברט "רוקי" בלבואה.
טליה שייר בתור אדריאנה "אדריאן" פנינו.
ברג'ס מרדית' בתור מיקי.
קארל ות'רס בתור אפולו קריד.
היריבות בין בוסטון סלטיקס ללוס אנג'לס לייקרס

היריבות בין הסלטיקס ללייקרס היא יריבות בליגת ה-NBA בין הבוסטון סלטיקס ללוס אנג'לס לייקרס. הסלטיקס והלייקרס הם שני המועדונים הכי מצליחים בליגת ה-NBA, והיריבות נחשבת לעיתים קרובות הכי גדולה ב-NBA. הסלטיקס והלייקרס נפגשו 12 פעמים בגמר ה-NBA, שיא ליגה, כשהמפגש הראשון היה ב-1959. שני המועדונים המשיכו לשלוט בליגה בשנות ה-60 וה-80, והתמודדו זה מול זה בגמר שש פעמים בשנות ה-60, שלוש פעמים בשנות ה-80 ופעמיים מאז שנת 2000.
הסלטיקס והלייקרס מובילים במספר הגבוה ביותר של אליפויות ה-NBA, כאשר הסלטיקס זכו ב-18 אליפויות (האחרונה ב-2024) והלייקרס ב-17 (12 פעמים בלוס אנג'לס ו-5 במיניאפוליס). יחד הם זכו ב-35 מתוך 78 אליפויות בהיסטוריה של ה-NBA. נכון לשנת 2018, לסלטיקס ולייקרס יש מאזני ניצחונות של 59% ו-59.6% בכל הזמנים, בהתאמה. נכון לסוף עונת 2023/2024, בוסטון היא הקבוצה היחידה עם מאזן כללי חיובי מול הלייקרס.
היריבות הייתה פחות עזה מאז פרישתם של לארי בירד ומג'יק ג'ונסון בתחילת שנות ה-90. ב-2008 נפגשו שתי הקבוצות בגמר ה-NBA לראשונה מאז 1987, כאשר הסלטיקס ניצחו בסדרה 4–2. הם נפגשו שוב בגמר ב-2010, בו ניצחו הלייקרס ב-7 משחקים.
היסטוריה > שנות ה-50

במהלך העשור הראשון של ה-NBA בשנות ה-50, למיניאפוליס לייקרס הייתה שושלת ה-NBA הראשונה (NBA dynasty). מיניאפוליס תזכה בסדרת האליפות הראשונה אי פעם של ה-NBA החדש שהוקם בשנת 1950 (שלושה גמרי BAA נערכו בין השנים 1947–1949 ונספרו רטרואקטיבית כאליפויות NBA, באחת מהן זכו הלייקרס ב-1949). תחת המאמן חבר היכל התהילה ג'ון קנדלה, ועם כוכב העל הראשון של ה-NBA ג'ורג' מייקן, הם יזכו בשלושה תארים נוספים ב-1952,  ב-1953,  ו-1954. הסלטיקס הופיעו עם בוב קוזי בגמר פעמיים, שכללו זכייה ב-1957 והפסד ב-1958.
המשחק הראשון בגמר ה-NBA בין שתי הקבוצות היה ב-1959, כאשר ב-9 באפריל, בוסטון סלטיקס ניצחה את מיניאפוליס לייקרס 0–4 בסוויפ הראשון בהיסטוריה של גמר ה-NBA. זה יסמן את ההפסד הראשון של הלייקרס בגמר, והראשון מבין שמונה תארים רצופים עבור בוסטון.
היסטוריה > שנות ה-60

הלייקרס עברו ממיניאפוליס ללוס אנג'לס ב-1960. אחרי המהלך הזה, היריבות הסלימה. שתי הקבוצות הופיעו כחזקות ביותר ב-NBA, בהשתתפות גדולים כמו ביל ראסל, טום היינסון, ג'ון האבליצ'ק, סם ג'ונס והמאמן הראשי רד אורבך מבוסטון ואלג'ין ביילור, ג'רי וסט, גייל גודריץ' והמאמן/מנכ"ל פרד שאוס עבור לוס אנג'לס. עם זאת, בסופו של דבר זה היה העשור של הסלטיקס, שניצחו בגמר כל שנה בשנות ה-60 למעט 1967.  הלייקרס יהיו היריבים של הסלטיקס בשש מהסדרות הללו: 1962, 1963, 1965, 1966, 1968, ו-1969. הסלטיקס ניצחו בכל הסדרות האלו. שלוש מהסדרות הללו (1962, 1966 ו-1969) יצאו לשבעה משחקים. הניצחון של הסלטיקס על הלייקרס ב-1966 סגר שמונה אליפויות חסרות תקדים רצופות, הרצף הארוך ביותר של כל קבוצת ספורט מקצוענית בצפון אמריקה.
הלייקרס רכשו את וילט צ'מברלין ב-1968, מה שהביא את היריבות האישית בינו לבין ביל ראסל, שקודם לכן הייתה מאפיין של היריבות בין הסלטיקס לפילדלפיה 76', ליריבות בין הסלטיקס ללייקרס.  הלייקרס רשמו את מאזן הטוב ביותר במערב בעונת 1968/1969. לעומת זאת, הסלטיקס המזדקנים התקשו להשיג את המקום הרביעי, כאשר ראסל וג'ונס שיחקו בעונות האחרונות שלהם. למרות זאת, הסלטיקס ניצחו את פילדלפיה 76' ואת הניו יורק ניקס ועלו לגמר. ללייקרס היה יתרון במגרש הביתי בפעם הראשונה וניצחו בשני המשחקים הראשונים, אבל הסלטיקס התאוששו וניצחו במשחק 7 דרמטי בפורום של לוס אנג'לס. וסט נבחר ל-MVP של הגמר למרות היותו בקבוצה המפסידה, אבל זו הייתה נחמה קטנה בעשור שבו הלייקרס לא זכו באליפות, וכל הפסד שלהם בגמר בעשור זה היה לסלטיקס.
היסטוריה > שנות ה-70

הסלטיקס והלייקרס שניהם מצאו הצלחה בשנות ה-70, אבל לא יהיה מפגש בין שתי הקבוצות בגמר.
בתחילת העשור נמשכו הצרות של הלייקרס בגמר ה-NBA, עם הפסד לניו יורק ניקס ב-1970. עם זאת, הלייקרס התאוששו שנתיים לאחר מכן כדי לזכות בגמר ה-NBA 1972 ובאליפות הראשונה שלהם בלוס אנג'לס, גם מול הניקס. זה גם היה תואר ה-NBA היחיד של ג'רי וסט. בשנה שלאחר מכן, הלייקרס שוב התמודדו מול הניקס בגמר ה-NBA של 1973 והפסידו. הם לא יגיעו שוב לגמר בעשור הזה, אבל ב-1975 הם רכשו את כרים עבדול-ג'באר.
הסלטיקס זכו בגמר ה-NBA ב-1974, וב-1976, בהנהגתם של המאמן טום היינסון והשחקנים דייב קאונס, פול סיילאס וג'ו ג'ו וייט.
אף קבוצה לא זכתה באליפות נוספת עד שנות ה-80. עם זאת, הבסיס לחידוש היריבות בין הסלטיקס ללייקרס של שנות ה-80 הונחה למעשה בכדורסל המכללות של סוף שנות ה-70. במהלך עונת 1978/79 ב-NCAA, מישיגן סטייט הובלה על ידי מג'יק ג'ונסון למשחק הגמר של טורניר NCAA, שם התמודדה מול אוניברסיטת אינדיאנה סטייט, אותה הוביל לארי בירד. במה שהיה משחק הכדורסל הנצפה ביותר אי פעם, מישיגן סטייט ניצחה את אינדיאנה סטייט 75–64, וג'ונסון נבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור. ג'ונסון נבחר בדראפט על ידי הלייקרס, ובירד על ידי הסלטיקס. היריבות האישית שנוצרה על ידי שני גדולי הכדורסל הללו במהלך הקולג'ים תעבור לקריירות ה-NBA שלהם, ותצית מחדש את היריבות בין שני המועדונים שבהם שיחקו.
היסטוריה > שנות ה-80

היריבות חודשה בשנות ה-80, בעיקר בגלל היריבות האישית בין בירד לג'ונסון. מג'יק אמר על המשחקים נגד הסלטיקס, "כאשר לוח הזמנים החדש יצא מדי שנה, הייתי תופס אותו ומקיף את המשחקים נגד בוסטון. בשבילי זה היה השניים, וה-80 האחרים" (כשהוא מתייחס ל-82 המשחקים בעונה הסדירה). באופן דומה, בירד אמר ש"הדבר הראשון שהייתי עושה בכל בוקר היה להסתכל על הנתונים כדי לראות מה מג'יק עשה. לא היה אכפת לי משום דבר אחר."
הלייקרס הכו ראשונים, וניצחו בגמר 1980 מול פילדלפיה 76'. בשנה שלאחר מכן, "שלושת הגדולים" שכללו את חברי היכל התהילה בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש, הובילו את הסלטיקס לניצחון בגמר 1981 מול יוסטון רוקטס.
הסלטיקס הפסידו בגמר המזרח ב-1982 לפילדלפיה, ופספסו הזדמנות למשחק חוזר עם הלייקרס. עם זאת, במשחק האחרון בסדרה אוהדי בוסטון קראו ל-76', שבדיוק עמדו להדיח את הסלטיקס, "נצחו את LA!" למרות העידוד, הסיקסרס הפסידו בגמר עונת 1982 ללייקרס, שהונהגו על ידי המאמן החדש פט ריילי.  עם זאת, ה-76' ניצחו את הלייקרס בשנה שלאחר מכן בגמר ה-NBA של 1983.  עונת 1982/1983 תהיה גם שנת הרוקי של ג'יימס וורת'י, עוד חבר היכל התהילה ביריבות המפורסמת.
הסלטיקס החתימו מאמן חדש, קיי. סי. ג'ונס, שהיה גם שחקן סלטיקס לשעבר, ושתי הקבוצות שיחקו סוף סוף בגמר 1984, סדרה מפרכת של שבעה משחקים. הסלטיקס ניצחו בסדרה, והגדילו את מאזן הניצחונות בסדרת הגמר מול הלייקרס ל-8–0.
בשנה שלאחר מכן, הלייקרס סוף סוף נקמו וניצחו בגמר ה-NBA 1985 במשחק 6 בבוסטון גארדן, והפכו לקבוצה האורחת היחידה שזכתה באליפות NBA באולם הזה. הבעלים של הלייקרס, ג'רי באס, ציין כי "הניצחון הזה הסיר את המשפט הנתעב ביותר בשפה האנגלית. לעולם לא ניתן לומר שוב ש'הלייקרס מעולם לא ניצחו את הסלטיקס'".
הסלטיקס התאוששו בשנה שלאחר מכן וניצחו בגמר 1986 מול היוסטון רוקטס. בגמר 1987, שתי הקבוצות נפגשו לשובר שוויון במשחקי גמר שנות ה-80 שלהם, והלייקרס שוב יצאו מנצחים בשישה משחקים, עם התמונה האיקונית של זריקת הוו של ג'ונסון. סדרה זו סימנה את סופו של עידן עבור הסלטיקס. הם לא הגיעו שוב לגמר עד 2008. הלייקרס, בינתיים, המשיכו לזכות בגמר ה-NBA של 1988 נגד דטרויט פיסטונס,  לפני שהפסידו לפיסטונס בשנה שלאחר מכן ב-1989,  וזכו שוב בתארים ב-2000, 2001 ו-2002, כל זאת בזמן שהסלטיקס היו בינוניים.
מספר עיתונאים העלו השערה שהיריבות בין ג'ונסון לבירד הייתה כל כך מושכת כי היא מייצגת ניגודים רבים אחרים, כמו ההתנגשות בין הלייקרס לסלטיקס, בין הצווארון הלבן של הוליווד לבין הצווארון הכחול של בוסטון, ובין שחורים ללבנים.
היריבות הייתה משמעותית גם מכיוון שהיא משכה את תשומת הלב הלאומית ל-NBA המקרטעת. לפני הגעתם של ג'ונסון ובירד, ה-NBA עבר עשור של ירידה בעניין ורייטינג נמוך בטלוויזיה.  עם שני שחקני היכל התהילה העתידיים, הליגה זכתה לדור שלם של אוהדים חדשים. היריבות בין בירד, ג'ונסון וקבוצותיהם תרמה רבות להצלחת הליגה במהלך העשור; לפי בראיינט גאמבל, "מג'יק ולארי הצילו את ה-NBA". עיתונאי הספורט לארי שוורץ מ-ESPN טען שג'ונסון ובירד הצילו את הליגה מפשיטת רגל. בכל סדרת גמר NBA במהלך שנות ה-80, הלייקרס או הסלטיקס השתתפו.
אחרי היריבות שלהם ב-NCAA וב-NBA, ג'ונסון ובירד התאחדו כדי לקדם את משחק 5 של הוורלד סיריס 2018 בין לוס אנג'לס דודג'רס (שג'ונסון הוא חלק מהבעלים שלה) ובוסטון רד סוקס. בניגוד למשחקי הגמר של הלייקרס והסלטיקס התכופים, הדודג'רס והרד סוקס נפגשו בוורלד סיריס בפעם הראשונה (מאז שהדודג'רס עברו ללוס אנג'לס).
היסטוריה > שנות ה-90

במהלך שנות ה-90, היריבות דעכה. רק הלייקרס הופיעו בגמר ה-NBA באותו עשור, והפסידו את גמר ה-NBA של 1991 למייקל ג'ורדן ושיקגו בולס, האליפות הראשונה בשושלת הבולס.  זה יתגלה כרגע מכונן של ה-NBA, החלפת המשמר הישן כשהלייקרס והסלטיקס הפכו לבינוניות, בעוד שהבולס זכו בשישה תארים בראשות ג'ורדן, סקוטי פיפן והמאמן פיל ג'קסון, שחיזקו את המוניטין שלהם בתור השחקן והמאמן הגדולים בתולדות ה-NBA.  שתי הקבוצות התמודדו גם עם נסיגות בצורת חוסר מזל אישי. ב-7 בנובמבר 1991, ג'ונסון הודיע שהוא נבדק חיובי ל-HIV ויפרוש מיד.  כוכב הסלטיקס, רג'י לואיס, מת מהתקף לב בשנת 1993, מה שגרם עוד יותר לטרגדיה של הקבוצה מאז הבחירה השנייה לן ביאס מת ממנת יתר של סמים יומיים לאחר בחירתו בדראפט 1986.     ב-1994, לא הלייקרס ולא הסלטיקס עלו לפלייאוף, מה שסימן את הפעם הראשונה בתולדות ה-NBA ששתי הקבוצות החמיצו את הפלייאוף באותה עונה.
עם זאת, הלייקרס החלו בתהליך הבנייה מחדש בשנת 1996 על ידי טרייד עבור קובי בראיינט, שנבחר בדראפט מהתיכון באותה שנה על ידי שארלוט הורנטס.  באותה שנה, הלייקרס החתימו גם את שאקיל אוניל.   בינתיים, ב-1998, הסלטיקס בחרו בדראפט בפול פירס, יליד אינגלווד, קליפורניה, שגדל כאוהד לייקרס.   בשנה שלאחר מכן, ב-1999, פיל ג'קסון הצטרף ללייקרס כמאמן ראשי.
היסטוריה > 2000–2007

הלייקרס חזרו לבלוט בתחילת שנות ה-2000. בהדרכתו של ג'קסון, ועם אוניל ובראיינט מובילים, הלייקרס זכו בשלוש אליפויות רצופות בשנת 2000,  2001,  ו-2002 .  הזכייה של הלייקרס בשנת 2000 הייתה נגד אינדיאנה פייסרס שאותם אימן אגדת הסלטיקס בירד. את הכינוי של פול פירס, "האמת", העניק לו שאקיל אוניל לאחר ניצחון 107–112 של הלייקרס על הסלטיקס ב-13 במרץ 2001, בו פירס קלע 42 נקודות ב-13 מ-19 מהשדה. אוניל משך עיתונאי מבוסטון והחווה בידו לעבר הפנקס שלו. "תוריד את זה", אמר אוניל. "שמי שאקיל אוניל ופול פירס הוא האמת. צטט אותי על זה ואל תוציא כלום. ידעתי שהוא יכול לשחק, אבל לא ידעתי שהוא יכול לשחק ככה. פול פירס הוא האמת."  בשנת 2002, הסלטיקס, עם פירס ואנטואן ווקר, עשו ריצה מרשימה לגמר ושתי הקבוצות כמעט פגשו זו את זו. עם זאת, הסלטיקס הודחו בסופו של דבר בשישה משחקים מול ניו ג'רזי נטס בגמר המזרח באותה שנה.
הלייקרס חזרו לגמר ב-2004 אך הפסידו לדטרויט פיסטונס.  לאחר מכן, אוניל הועבר בטרייד למיאמי היט.  ללא אוניל, הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בשנה שלאחר מכן ולא הצליחו לעלות לגמר בשלוש השנים הבאות.
הסלטיקס התקדמו גם כן בפלייאוף לאחר שהיו קרובים לגמר ב-2002. ב-2004 הם החתימו את המאמן הראשי דוק ריברס.  ב-2007, הם ביצעו טריידים עבור האולסטארים קווין גארנט וריי אלן,  שהשלימו את כוכב הסלטיקס פול פירס ואת הכוכב העולה ראז'ון רונדו.