stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2K12 קוב
מערכות מכ"ם נוספות

מערכת ה־"SA-6" יכולה להיות שימושית בחטיבה מרחבית. אם משתמשים בה באזור כזה היא תלווה על ידי מערכות מכ"ם נוספות לסריקת מטרות בטווח רחוק יותר ובגובה נמוך יותר, בנוסף למערכת המכ"ם “Straight Flush". מערכות אלה כוללות:
מכ"ם P-12 או P-18 בעל הספק של 314 קילוואט, המשמש לגילוי מוקדם (משמש גם במערכת SA-2, והטווח שלו הוא 275 ק"מ).
מכ"ם P-40 (אנ')‏ "Long Track" המשמש לגילוי והתראה מוקדמת (משמש גם במערכות SA-4 ו־SA-8, והטווח שלו הוא 175 ק"מ).
מכ"ם P-15 בעל הספק של 380 קילוואט, המשמש להתראה מוקדמת (משמש גם במערכת SA-3 והטווח שלו הוא 250 ק"מ).
מכ"ם "Thin Skin" / "Side Ney" המשמש לאיתור גובה המטרות (משמש גם במערכות SA-2, SA-4 ו־SA-5, והטווח שלו הוא 240 ק"מ).
מכ"ם "Score Board" המשמש לזיהוי עמית-טורף.
מכ"ם ה־P-12 וה-"Thin Skin" מוצבים על גבי משאית, מכ"ם ה־P-40‏ "Long Track" על רכב זחלילי (רכב AT-T שעבר שינוי) ומכ"ם ה־P-15‏ מוצב על טנדר. לא ידוע מהי התושבת של מכ"ם ה־"Score Board".
בלי הרכב הנייד הנושא את מכ"ם "P-40 "Long Track, מערכת ה־"SA-6" לא מסוגלת לעקוב אחרי מטוסים הנמצאים בגובה רב.
מפעילים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוקראינה אוקראינה  איראן איראן  אלג'יריה אלג'יריה  אנגולה אנגולה  ארמניה ארמניה  אתיופיה אתיופיה  בולגריה בולגריה  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה  הודו הודו  הונגריה הונגריה  וייטנאם וייטנאם  טורקמניסטן טורקמניסטן  טנזניה טנזניה  לוב לוב  מוזמביק מוזמביק |  מיאנמר מיאנמר  מצרים מצרים  סהרה המערבית סהרה המערבית  סוריה סוריה  סלובקיה סלובקיה  סרביה סרביה  פולין פולין  צ'אד צ'אד  צ'כיה צ'כיה  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית  קובה קובה  קזחסטן קזחסטן  רומניה רומניה  תימן תימן |  |
גלריה

מכ"ם P-15‏ "Flat Face"
מכ"ם PRV-11‏ "Side Net"
מכ"ם P-40 (אנ')‏ "Long Track"
הערות שוליים

↑  "השמיים אינם הגבול", אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, עמודים 427–430
↑  אמיר בוחבוט‏, היום שבו חזבאללה ישגר טיל שיפיל מטוס קרב של חיל האוויר, באתר וואלה, 31 במרץ 2016
↑  אורי דרומי, איך פוענח סודו של הטיל, באתר הארץ, 17 ביולי 2009
↑  עם זאת, ראו: יובל נאמן, קישור אופרטיבי בין ישראל לבין ארצות הברית במלחמת יום הכיפורים, "נתיב", גיליון 104, יוני 2015, עמ' 53 – ב-18 באוקטובר "האוגדה של שרון...לקחה שלל סוללת SA6 שלמה...".
| רק"מ מדינות הגוש הסובייטי לאחר מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים | T-84 Oplot-M • T-90 • T-84 • T-80 • T-72 • IT-1 • T-64 • T-62 • PT-76 • T-55 • T-10 • ארמטה T-14 |  |
| נגמ"שים | BTR-152 • BTR-94 • BPM-97 • BTR-90  • BTR-80 • BTR-70 • BTR-60 • BTR-40 • BTR-4 • BTR-3 • BTR-D • BTR-50 • MT-LB |  |
| נגמ"שי לחימה | BMPT • BTR-T • BMD-3 • BMD-2 • BMD-1 • BMP-3 • BMP-2 • BMP-1 • ‏T-15 ארמטה |  |
| תותחים מתנייעים | 2S1 גווזדיקה • ‏SO-152 • ‏2S4 טולפן • ‏2S5 גיאטסינט-S • ‏2S7 פיון • ‏2S9 נונה • ‏2S19 MSTA‏ • ‏‏2S23 נונה-SVK • ‏2S25 Sprut-SD • ‏2S31 וונה • ‏ASU-57 • ‏ASU-85 • ‏A-222 ברג |  |
| ארטילריה רקטית | BM-14 • ‏BM-21 גראד • ‏BM-24 • ‏BM-25 • ‏BM-27 אוראגן • ‏TOS-1 • ‏BM-30 סמרץ' |  |
| טילי קרקע-קרקע | 2K6 לונה • 9K52 לונה-M • ‏OTR-21 טוצ'קה • OTR-23 אוקה • 9K720 איסקנדר • K-300P בסטיון-P |  |
| רק"ם נ"מ | ‏SA-22 • SA-19  • ZSU-23-4 • ZSU-57-2 • BTR-152A\D\E • BTR-40A |  |
| מערכות קרקע-אוויר | SA-4 • ‏SA-6 • ‏SA-8 • ‏SA-9 • ‏‏SA-10 • ‏SA-11 • ‏‏SA-12 • ‏SA-13 • ‏SA-15 • ‏SA-17 • ‏SA-19 • ‏‏SA-20 • ‏‏SA-21 • ‏‏SA-22 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph337756 
רכב הפיקוד שעליו מכ"ם החפוש ומכ"ם העקיבה וההארה
רכב השיגור
קלסי צ'או

| --- | --- |

צ'או בשנת 2011
 לידה:  9 בספטמבר 1991 (בת 33) קולומביה, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  קלסי אסביל צ'או
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 בן זוג:  ויליאם מוזלי (2012–2018)
 http://www.kelseychow.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קלסי אסביל צ'או (באנגלית: Kelsey Asbill Chow; נולדה ב-9 בספטמבר 1991) היא שחקנית אמריקאית, אשר מוכרת מתפקידיה בתור ג'יג'י סילברי בסדרת הדרמה "מגרש ביתי" (2005–2009), בתור מקיילה בסדרה של ערוץ דיסני, "שני מלכים" (2010–2013) ובתור טרייסי סטיוארט בסדרה "זאב צעיר" (2015–2016).
בשנים האחרונות, גילמה את הדמות הראשית של מוניקה לונג דאטון בסדרת הדרמה "ילוסטון" (2018–2024).
ביוגרפיה

צ'או נולדה בעיר קולומביה שבמדינת קרוליינה הדרומית ב-9 בספטמבר 1991. היא הבכורה מבין שלושה אחים. יש לה אח הצעיר ממנה ב-3 שנים ואחות הצעירה ממנה ב-8 שנים. אביה, ג'ים ס. צ'או, שירת במשך יותר מ-30 שנה בחיל האוויר של ארצות הברית ובמשמר הלאומי האווירי (אנ') (ANG) והגיע לדרגת בריגדיר גנרל.
צ'או היא ממוצא טייוואני, בריטי וצ'רוקי. היא אמרה ל"ניו יורק טיימס" לאחר שגילמה אישה ילידית בסרט "רוחות קרות " שזה ב"דם שלה". בתגובה, השבט המזרחי של הצ'רוקים פרסם הצהרה לפיה צ'או אינה חברה רשומה וכי לשבט אין תיעוד התומך בטענתה שהיא צאצאית שלהם.
צ'או אהבה לעסוק במשחק ובריקוד מגיל צעיר. היא למדה בבית הספר התיכון האמונד (אנ') ולאחר מכן סיימה לימודיה בחוג לזכויות אדם באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
קריירה

לאחר שרכשה ניסיון בתיאטרון קהילתי, צ'או קיבלה את תפקידה הראשון בטלוויזיה בשנת 2005, שם שיחקה את התפקיד החוזר של ג'יג'י סילברי בסדרת הנוער האמריקאית "מגרש ביתי" בגיל 13 שם הופיעה בתוכנית עד 2009.
בשנת 2008 היא התארחה בפרק של "החיים היפים של זאק וקודי". בשנת 2010 היא כיכבה בסרט המקורי של ערוץ דיסני "מדריך בהפרעה" לצד ג'י הנליוס ודייוויד למברט.
בין השנים 2010 ל-2013 כיכבה בתפקיד מקיילה בשלוש עונותיה של הסיטקום "שני מלכים" בערוץ דיסני XD לצד מיטשל מוסו ודוק שואו.
בשנת 2012 הופיעה בתפקיד קטן בסרט גיבורי העל "ספיידרמן המופלא" המבוסס על סדרת הקומיקס "ספיידרמן" מבית מארוול קומיקס.
בשנת 2015 גילמה את טרייסי סטיוארט בעונה החמישית של סדרת הנוער "זאב צעיר".
בשנת 2017, שיחקה צ'או בסרט הפשע "רוחות קרות" (אנ') שביים וכתב טיילור שרידן (אנ'), המגולל תעלומת רצח בשמורת אינדיאנים בויומינג. שרידן אמר שהוא יצר את הסרט כדי להעלות את המודעות למספר הגבוה של נשים ילידיות שנאנסות ונרצחות, הן בשמורות והן מחוץ לה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2017 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-4 באוגוסט 2017. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים וזכה להצלחה קופתית, כשהכניס 45 מיליון דולר מול תקציב של 11 מיליון דולר.
בשנת 2020, שיחקה בעונתה הרביעית של סדרת דרמת הפשע עטורת השבחים "פארגו" בתור סוואני קאפס, שיצר נואה האולי עבור רשת "FX Networks".
בשנת 2024, גילמה את איריס בסרט המותחן של נטפליקס, "לא לזוז" (אנ').
חיים אישיים

צ'או הייתה בזוגיות עם השחקן האנגלי ויליאם מוזלי בין השנים 2012 ל-2018.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | My Sweet Misery | חברה מהעבר |  |
| 2012 | ספיידרמן המופלא | סאלי אבריל |  |
| 2013 | The Wine of Summer | בריט |  |
| 2013 | Run | אמילי בולטימור |  |
| 2015 | Full of Grace | זארה |  |
| 2017 | רוחות קרות (אנ') | נטלי הנסון |  |
| 2024 | לא לזוז (אנ') | איריס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005–2009 | מגרש ביתי | ג'יג'י סילברי | 18 פרקים |
| 2008 | החיים היפים של זאק וקודי | דקוטה | פרק: "Romancing the Phone" |
| 2010 | מדריך בהפרעה (אנ') | מטיס בארוס | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2010–2013 | שני מלכים | מקיילה מקולה | תפקיד ראשי (3 עונות); 69 פרקים |
| 2014 | בייבי דאדי | סטפני | פרק: "An Affair Not to Remember" |
| 2015–2016 | זאב צעיר | טרייסי סטיוארט | 13 פרקים |
| 2017 | Embeds | מריסה | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2018 | ביחד ולחוד (אנ') | שרלוט | 2 פרקים |
| 2018 | Brimming With Love | אלי מורגן | סרט טלוויזיה של Up TV (אנ') |
| 2018–2024 | ילוסטון | מוניקה לונג דאטון | תפקיד ראשי (5 עונות); 53 פרקים |
| 2019 | Gaslight | רבקה | פודקאסט; 10 פרקים |
| 2020 | פארגו | סוואני קאפס | 7 פרקים |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | שיר | תפקיד | אמן (ית) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | "Sleepwalker" | בחורה | בוני מקיקי |
| 2015 | "Girls Like Girls" | סוניה | היילי קיוקו |
הערות שוליים

1 2  ￼, web.archive.org, ‏2011-06-23
↑   Kelsey Chow speaks Chinese for LA Teen Festival, סרטון  באתר יוטיוב
↑  ohtadmin | on August 20, 2010, Former Hammond student stars on Disney | Columbia Star, www.thecolumbiastar.com
↑  interview | kelsey asbille, Schön! Magazine (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6476 7315  LCCN: no2016064070  SUDOC: 260736856  VIAF: 142146462750927772514   WorldCat (עם VIAF): 142146462750927772514
ז'יל מאסנה

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1842 Montaud, צרפת 
 פטירה:  13 באוגוסט 1912 (בגיל 70) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jules Émile Frédéric Massenet 
 מקום קבורה:  cemetery in Égreville 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, אוניברסיטת סן לואי 
 סוגה:  אופרה, אופרטה, מוזיקת ליווי, אורטוריה, מוזיקה קלאסית, בלט 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Ninon de Gressy (1866–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  ג'ולייט מאסנה 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1863)  אמן בית של וילה מדיצ'י (1864)  קצין בכיר בלגיון הכבוד (14 באוקטובר 1900)  מסדר לאופולד 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ז'יל מאסנה
ז'יל מאסנה מאת ליאופולד ברנשטאם באופרה של מונטה קרלו
ז'יל מאסנה (בצרפתית: Jules Massenet;‏ 12 במאי 1842 – 13 באוגוסט 1912) היה מלחין אופרה צרפתי.
קורות חייו

מאסנה החל לנגן בגיל צעיר. בגיל 18 החל את לימודיו בקונסרבטוריון בפריז אותם סיים בהצטיינות. בשנת 1862 זכה על יצירה מוזיקלית מקהלתית שחיבר בפרס רומא, שאיפשר לו לגור ברומא 3 שנים. משחזר לפריז הצליח בעזרת ידידים להעלות כמה אופרות שכתב בשהותו ברומא, אך ההצגות לא זכו להצלחה מיוחדת. עם העלאת האופרה "הורדוס" בשנת 1881 זכה מאסנה בפרסומו ככותב מצליח. ב-1878 נתמנה לפרופסור לקומפוזיציה בקונסרבטוריון של פריז, ובמשרה זו החזיק עד מותו.
יצירתו

מאסנה חיבר 27 אופרות, 3 באלטים, 7 סוויטות תזמורתיות, אורטוריות, קנטטות, מוזיקה קאמרית, רקוויאם, ושירים.
מאסנה היה מפורסם מאוד בצרפת במחצית השנייה של המאה ה-19. רוב האופרות שלו נשכחו. אלה ששרדו את מבחן הזמן הן:
הרודיאס אופרה (1881)
מנון (1884)
ורתר - לפי ייסורי ורתר הצעיר מאת גתה (1892)
תאיס (1894).
הקטעים התזמורתיים המפורסמים של מאסנה הם:
הרהורים לכינור ותזמורת, מתוך האופרה תאיס.
אראגונז מתוך האופרה אל סיד.
לואיס מיילסטון

| --- | --- |

לואיס מיילסטון בשנת 1930
 לידה:  30 בספטמבר 1895 קישינב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בספטמבר 1980 (בגיל 84) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 שם לידה:  Lev Milstein 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1918 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1930)  פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר (קומדיה) (1929)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
לואיס מיילסטון (באנגלית: Lewis Milestone‏; 30 בספטמבר 1895, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 25 בספטמבר 1980, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה במאי קולנוע אמריקאי-יהודי זוכה פרס האוסקר. נודע בזכות סרטים "שני אבירים ערבים" (1927), "במערב אין כל חדש" (1930), "על עכברים ואנשים" (1939),  "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" (1946), "שער הניצחון" (1948), "אושן 11" (1960) ו"המרד על הבאונטי" (1962).
ביוגרפיה

נולד בשם לב מילשטיין בעיר קישינב שבבסרביה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (שם התרחשו ב-1903 פרעות קישינב; כיום בירת מולדובה) למשפחה יהודית אמידה. דודנו היה הכנר הווירטואוז נתן מילשטיין.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגר מיילסטון לארצות הברית, שם עבד בעבודות מזדמנות טרם התגייסותו לצבא ארצות הברית, שם שירת כעוזר במאי שתיעד בבסיס אימונים את המלחמה.
לאחר המלחמה הגיע להוליווד, שם החל לעבוד כעוזר עורך ובהמשך כעוזר במאי. הווארד יוז קידם את מיילסטון לבימוי סרטים (1925), כשאחד מסרטיו הראשונים, סרט הרפתקאות "שני אבירים ערבים" הביא לו את פרס האוסקר בטקס פרסי האוסקר הראשון. הוא זכה בקטגוריה חד פעמית - הבמאי הקומי הטוב ביותר.
הוא גם ביים את "ההונאה", סרט גנגסטרים מוקדם, שהיה לאחד משלושת הסרטים הראשונים שהיו מועמדים לאוסקר לסרט הטוב ביותר (בקטגוריה שזכה "כנפיים"). שנתיים אחר כך עזר להווארד יוז לביים סצנות מסרטו "מלאכי הגיהנום", ולא קיבל על כך קרדיט. הוא נחשב אחד מטובי הבמאים בז'אנר סרטי המלחמה.
ב-1949 ביים את הפוני האדום לפי ספרו של ג'ון סטיינבק. ב-1959 ביים את "גבעת הדמים" בכיכובו של גרגורי פק.
מיילסטון זכה בפרס אוסקר שני על סרטו "במערב אין כל חדש", עיבוד לספרו של אריך מריה רמרק. סרטו הבא היה "העמוד הראשי" (The Front Page), עיבוד קולנועי למחזה המצליח של בן הכט וצ'ארלס מק'ארתור. החל מראשית פריצתה (אמצע שנות החמישים), החל מיילסטון לעבוד באינטנסיביות בטלוויזיה. שניים מסרטיו המאוחרים נודעו במיוחד - "האחד עשר של אושן", ו- "המרד על הבאונטי", בכיכובם של מרלון ברנדו וטרוור האוורד.
מיילסטון הלך לעולמו בגיל 84 ונקבר בלוס אנג'לס.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנת מועמדות/זכייה | סרט | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1927–1928 | שני אבירים ערבים (1927) | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר (קומדיה) | זכייה |
| 1929–1930 | במערב אין כל חדש (1930) | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר | זכייה |
| 1930–1931 | העמוד הראשי (The Front Page) (1931) | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1939 | על עכברים ואנשים (1939) | Outstanding Production (שימש כמפיק) | מועמדות |
| 2010 | העמוד הראשי | שימור בארכיון הסרטים הלאומי | זכייה |
הרומן שלי עם אנני

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  וודי אלן 
 הופק בידי:  צ'ארלס ג'ופה, ג'ק רולינס 
 תסריט:  וודי אלן, מרשל בריקמן 
 עריכה:  רלף רוזנבלום 
 שחקנים ראשיים:  וודי אלן, דיאן קיטון, טוני רוברטס, קרול קיין,  כריסטופר ווקן, פול סיימון
 מוזיקה:  קרמן לומברדו 
 צילום:  גורדון ויליס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Jack Rollins & Charles H. Joffe Productions 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באפריל 1977
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, מנהטן, ברוקלין, לוס אנג'לס 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  38,251,425‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   anniehall
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (דיאן קיטון)  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (וודי אלן, מרשל בריקמן)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (צ'ארלס ג'ופה)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (וודי אלן)  פרס גלובוס הזהב  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרומן שלי עם אנני (באנגלית: Annie Hall) הוא סרט קולנוע מז'אנר הקומדיה הרומנטית, שבוים על ידי וודי אלן ונכתב על ידי וודי אלן ומרשל בריקמן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1977. אלן תיאר את הסרט כ"נקודת מפנה",
מאחר שהיא הביאה ממדים של רצינות לסרטיו, שעד כה נחשבו קומיים ומצחיקים
. השחקנים בסרט הם וודי אלן בתפקיד הראשי, ודיאן קיטון, טוני רוברטס, קרול קיין ופול סיימון בתפקידים המשניים. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, על הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט נבחר לאחד מעשרת הסרטים בעלי עלילה לא ליניארית הטובים ביותר של אתר הקולנוע "The Script Lab".‏
תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפור אהבתם של זוג ומערכת יחסיהם שידעה עליות ומורדות. אלבי סינגר (אלן), הוא קומיקאי בעל נטיות אינטלקטואליות המנסה לשמר את הקשר שלו עם אנני הול (קיטון), בעלת האישיות המורכבת. סינגר רואה את עצמו כדמות המובילה במערכת היחסים ומתקשה לקבל את ביטויי העצמאות של אנני הול. הסרט סוקר מספר שנים במערכת היחסים שלהם. אחרי שנים רבות וויכוחים רבים, הזוג מבין שהם שונים זה מזו, ונפרדים. אנני עוברת לגור עם מפיק הוליוודי (פול סיימון), אך אלבי מבין שהוא אוהב אותה, ומחליט לנסוע להוליווד ולהחזיר אותה. הוא נכשל, וחוזר לניו יורק כלעומת שבא. מאוחר יותר נפגשים השניים במקרה ומסכימים כי אינם מתחרטים על מה שהיה.
טכניקות קולנועיות

הסרט עושה שימוש מגוון בקשת רחבה של טכניקות קולנועיות, כמו מסך מפוצל, שבירת הקיר הרביעי, כתוביות החושפות את מחשבותיו האמיתיות של הדמות (בסתירה לדיאלוג) ושילוב של סצנות מצוירות בתוך הסרט. לדוגמה: סצנה ובה עומד אלבי בתור, ומתלונן לחברתו על האיש העומד מאחוריהם, שמדבר דברי הבל על עבודתו של מרשל מקלוהן. אלבי מסביר למצלמה כמה האיש מאחוריו מעצבן אותו, ובתגובה האיש מדבר למצלמה ומסביר את הצד שלו בוויכוח. לבסוף אלבי פותר את הסכסוך על ידי שליפתו משולי המסך של מרשל מקלוהן (המגלם את עצמו), שמודה כי דבריו של האיש הם אכן טיפשיים.
השפעות

הרומן שלי עם אנני הוא אבן יסוד בתולדות הקולנוע האמריקני. האופן בו אלן מציג סיפור אהבה של דמויות על שלל מורכבותן האישית ולבטיהן הנפשיים הפנימיים, השפיעו על יוצרים אחרים. הסרט השפיע גם רבות על הקומדיות הרומנטיות שבאו אחריו, כמו גם על סדרות טלוויזיה רבות שעשו שימוש בטכניקות המוצגות בסרט זה. מבחינה אופנתית, הלבוש של קיטון בסרט, שכבות של בגדים ועניבה, הפך לפופולרי באמריקה. בסרט גם הופיע לראשונה כריסטופר ווקן בתפקיד ראוי, ובכך הוא פרץ לתודעה האמריקאית עם מה שעתידה להיות קריירה מזהירה.
בהופעה של להקת החברים של נטאשה בבית גבריאל ב-1996, שתועדה באלבומה של הלהקה "בהופעה חיה", סיפר ארקדי דוכין כי השיר "יש בך" נכתב בהשראת הסרט. את המשפט המרכזי בשיר, "יש בך משהו שונה", אומר אלבי לאנני במהלך הסרט.
ניצחון הרוח

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  רוברט מ. יאנג
 הופק בידי:  ארנולד קופלסון 
 תסריט:  שלמה ארוך, שמעון ארמה, ציון חן
 עריכה:  נורמן בקלי 
 שחקנים ראשיים:  וילם דפו אדוארד ג'יימס אולמוס רוברט לוג'יה
 מוזיקה:  קליף איידלמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Triumph Films, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בדצמבר 1989
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט איגרוף 
 מקום התרחשות:  פולין 
 הכנסות באתר מוג'ו:   triumphofthespirit
 דף הסרט ב־IMDb
 
ניצחון הרוח (אנגלית: Triumph of the Spirit) הוא סרט בכיכובו של וילם דפו שיצא בשנת 1989 על סיפור חייו של המתאגרף שלמה ארוך על רקע שואת יהודי יוון. זהו הסרט הראשון שנעשה בהוליווד בנושא השואה שצולם באושוויץ.
עלילה > ההתחלה

שלמה ארוך (סאלמון ארוך) הוא מתאגרף יהודי החי בעיר סלוניקי שביוון עם הוריו, אחיו ואחיותיו. בשנת 1941 פולשת גרמניה הנאצית  ליוון, לאחר מכן עוברת המשפחה לגור בגטו. סאלמון עובד בעבודות כפייה תחת הכיבוש הנאצי, אך ממשיך לשמור על אורח חייו היהודי.
בשנת 1943 מצווים הגרמנים על כל תושבי הגטו להגיע לתחנת הרכבת. לאחר מסע של שישה ימים בקרון משא, מגיעה משפחת ארוך לאושוויץ, בלילה (בשונה במעט מסיפורו המקורי של שלמה ארוך, הרכבת בסרט נכנסת אל תוך בירקנאו). בהגיעם למחנה מתבצעת סלקציה, סאלמון אביו ואחיו נשארים בחיים, ואילו אימו של סאלמון נשלחת עם בתה לתאי הגזים.
עלילה > החיים במחנה

סאלמון, אביו ואחיו נשלחים לעבודות כפייה. באחד מהימים במחנה העבודה מחליט סאלמון לא לשתוק למראה הקאפו האכזרי אשר מתעלל ביהודים. סאלמון מכה את הקאפו במכות אגרוף, ולאחר שהוא מנצח אותו, מובל סאלמון אל אחד מקציני ה-SS.
קצין ה-SS מעוניין שסאלמון ילחם בשבילו בקרבות אגרוף אשר נועדו לשעשע את הנאצים. בקרבות אילו נלחמו שני אסירים, עד שאחד מהם לא היה מסוגל לעמוד על רגליו. 
עד מהרה מתגלה סאלמון כמתאגרף טוב מאוד, ולא מפסיד באף קרב. על כל ניצחון שלו הוא מקבל אוכל נוסף, אותו חולק עם חבריו לצריף. סאלמון מתחבר עם הקאפו החדש של הצריף, וזוכה ממנו למעט אוכל, שתייה וסיגריות.
באחד מהימים, נערך מסדר בו מצווים הגרמנים על מספר אנשים, ביניהם אחיו של סאלמון לעבור לעבודה חדשה. העבודה החדשה היא להיות חלק מהזונדרקומנדו באושוויץ. במהלך סצנה זאת, שחוזרת לקראת סוף הסרט, נראים תאי הגזים באופן מפורט מאוד. אחיו של סאלמון וחבריו מסרבים להיות חלק מתהליך הרצח, ונשלחים להשמדה.
במהלך הסרט נערכות סלקציות נוספות. באחת מהם נשלח אביו של סאלמו לתאי הגזים אל מותו. במחנה הנשים שורדות חברתו של סאלמו, אלגרה ואחותה. 
באחד מימי העבודה נשמעת אזעקה מפחד תקיפת בעלות הברית.
עלילה > סוף הסרט

לקראת סוף הסרט, נשלחים אחרוני היהודים שיכולים לעבוד אל גרמניה בצעדות המוות ואילו סאלמון נשלח לעבוד בתאי הגזים. בשלב זה פורץ מרד הזונדרקומנדו: האסירים מפוצצים את קרמטוריום 4 ומצליחים להרוג שלושה גרמנים (המרד מדוכא במהירות, וכ-450 יהודים הוצאו להורג במהלך דיכויו וכפעולת עונשין).
סאלמון נשאר בחיים, והוא נשלח אל בלוק מס' 11 באושוויץ, בלוק הכלא והעינויים.
בסוף הסרט סאלמון יוצא משערי בירקנאו, כאשר הוא מבטיח למצוא את חברתו ולעלות לארץ ישראל.
אמיתות הסרט

התסריט לסרט נכתב על פי עדותו של שלמה ארוך, ניצול אושוויץ, ועל פי פרטי מידע. ארוך עצמו נכח בצילומים אשר רובם צולמו באושוויץ ובירקנאו המקוריים.
הסרט מציג בבירור את תנאי החיים הקשים במחנה, את עבודת הפרך, את הקור ואת הרעב. בנוסף, מציג הסרט כיצד נערך משלוח לאושוויץ, מהרגע שהיהודים עולים לקרון בעיר אשר בה גרים ועד שהם נשרפים במשרפות. החיים במחנה, העבודה במחנה, המוות במחנה ואפילו צעדות המוות מוצגים בסרט.
כדי לצלם את הסצנות בתאי הגזים בנו מפיקי הסרט את המבנים על פי התוכניות המקוריות.
סוף הסרט חורג מעדותו של ארוך. ארוך נשלח ב-1944 למחנה ברגן-בלזן ואילו בסרט נראה כי הוא שוחרר במחנה אושוויץ. אך סוף זה הוא עדיין מקורי הודות לעדויות על המרד באושוויץ ועל החיים בבלוק 11, בלוק העינויים.
צילומי הסרט ארכו ארבעה חודשים ורובם צולמו באושוויץ. הקרמטוריום הנראה בסרט הוא הקרמטוריום המקורי מאושוויץ. בסרט השתתפו שישה ישראלים, שחקנים אמריקאים וניצבים פולנים וגרמנים. צילומי הסרט החלו ב-3 בפברואר 1989. הצילום הראשון שנעשה היה הכניסה למחנה.
הפקה

במאי הסרט רוברט יאנג לא רצה לעשות את הסרט כשפנו אליו לראשונה עם התסריט, ומצא שהנושא קשה מדי לסרט. הוא הסכים לביים רק כשסופק תסריט שהתמקד באלמנט קטן של הסיפור וכמובן בחיו של סאלמון ארוך במחנה. הסרט צולם בתקציב של 12 מיליון דולר. המפיקים הצליחו לקבל אישור להשתמש בכמה מבנים קיימים במחנה הריכוז אושוויץ. הסרט צולם גם בחלקו בישראל. מאמן האיגרוף טדי אטלס, ששיחק את התפקיד של קלאוס זילבר, היה יועץ האגרוף של ההפקה, ושלמה ארוך בעצמו נכח בחלק מהצילומים בסרט, והדריך את השחקן וילם דפו, המגלם את דמותו, בכדי שגם בקרבות האגרוף שצולמו הסרט יהיה הכי קרוב לתיאורו של ארוך כמתאגרף.
ראו גם

ויקטור פרץ
הארי האפט
הערות שוליים

↑  שרית אפק,, הסרט "נצחון הרוח" כתבה של שרי רז ב"יומן" ערוץ 1 1989 (עמ' המידע מדווח בדקה 0:35), באתר Youtube, ‏הועלה ב-11 באפריל 2015. נדלה ב-2018
↑  אמיר פלג, ויליאם דאפו מצטלם בישראל לסרט "הניצחון" על מתאגרף יהודי בשואה, חדשות, 1 במאי 1989
עירית שמגר, בחירתו של וילם, מעריב, 7 במאי 1989
מלחמת האזרחים בלבנון

.
מלחמת האזרחים השנייה בלבנון פרצה ב-13 באפריל 1975 כהמשך ישיר לסכסוכי דת ומעמדות קודמים בלבנון ונמשכה, בין הפסקת אש אחת למשנתה, עד 13 באוקטובר 1990, עם כיבוש מזרח ביירות על ידי צבא סוריה. מבין הגורמים הישירים לפרוץ מלחמת האזרחים הוא התבססות ארגוני טרור פלסטיניים בדרום לבנון, אשר בשנת 1975 הגיעו לידי התנגשות חמושה עם מיליציות נוצריות.
ממשלת לבנון אישרה כי במלחמה, על כל שלביה, נהרגו כ-150,000 איש, נפצעו כ-200,000 איש וכ-17,500 איש הוגדרו כנעדרים והוכרזו כמתים. בנוסף עזבו את ביתם, מרצון או שלא מרצון, כ-790,000 איש וכ-1,000,000 איש היגרו אל מחוץ לגבולות לבנון. הנזק הוערך על ידי קרן המטבע הבין-לאומית בכ-25 מיליארד דולר. מרביתו של הנזק מקורו בבריחת כ-200,000 מומחים ובעלי מקצוע אל מחוץ לגבולות לבנון והרס רוב מפעלי התעשייה במדינה.
חאפז אל-אסד העריך כי כמיליון פליטים נכנסו לתחום סוריה. רבים אחרים נהפכו פליטים בלבנון גופא.
המחנות במלחמה > המחנה הרדיקלי

המחנה הרדיקלי (נקרא לעיתים קרובות גם בשמות: המחנה המוסלמי, האופוזיציה, המחנה לשינוי הסטטוס-קוו. רוב הארגונים במחנה זיהו עצמם בשם "תנועה לאומית" או "חזית פרוגרסיבית"), אגף זה נודע במערב כ"שמאל הלבנוני" ומרבית כוחותיו התאגדו בתחילת המלחמה לתנועה הלבנונית הלאומית. השינויים אשר ניסה להנחיל האגף הפוליטי של המחנה, שנתקבעו למעשה על עמדתו כמאל ג'ונבלאט, כללו את ביטול המפתח העדתי; ארגון מחדש של המבנה הארגוני של הממשל; שינוי חוק הבחירות ושינוי חוק האזרחות; וביטול ההפרדה העדתית בצבא. למעשה ניתן לסכם את השינויים שביקש המחנה לערוך בביטול האמנה הלאומית של 1943. בהמשך הלחימה הוסיף המחנה לרשימת עקרונותיו את ההתנגדות לחלוקת לבנון למדינות נפרדות על בסיס עדתי – רעיון אשר רווח בעיקר בקרב החוגים המרוניים. המחנה כלל ערב-רב של קבוצות אשר נטו לחוסר-ארגון ועקביות, בעיקר משום שמניעיהם ללחימה לא היו אחידים. בקרב המחנה נעשו מספר ניסיונות לאחד את חבריו השונים תחת קורת גג פיקודית אחת, אך בלי הצלחה. את חברי המחנה ניתן לחלק למספר קבוצות עיקריות:
המחנות במלחמה > המחנה הרדיקלי > ארגונים פלסטינים

הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף) – הארגון הפלסטיני המרכזי בזירה הלבנונית שהונהג על ידי יאסר ערפאת. הארגון הורכב ממספר רב של תתי-ארגונים שהמרכזי שביניהם הוא תנועת פת"ח. בתחילת מלחמת האזרחים השתתפו בלחימה בעיקר קבוצות שוליות של אש"ף, אבל תוך זמן קצר, הצטרפו ללחימה, עד ינואר 1976, כל שאר תתי-הארגונים וביניהם פתח אשר ניסו שלא להתערב במלחמה. עם התקדמות המלחמה נעשה אש"ף לעמוד התווך של המחנה.
יחידות סוריות של "צבא שחרור פלסטין" (צש"פ).
א-סאעקה – פלג פרו-סורי באש"ף. רבים רואים בהתנהגות ארגון זה מדד למדיניות סוריה במלחמת האזרחים בלבנון.
ארגוני הסירוב.