stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאהאדב דסאי
קורות חייו > שותף קרוב למהטמה גנדי

ב-1915 היה עורך דין צעיר כשפגש לראשונה את גנדי כשהוא פנה אליו לייעוץ לגבי התרגום שערך מאנגלית לגוג'ראטית לספר של ג'ון מורלי "על הפשרה" - On Compromise.
החליט להצטרף לגנדי יחד שאר חסידיו הראשונים של המנהיג - נארהרי פאריח, מוהנלאל פאנדיה וראווי שנקר ויאס. ב-1917 הלך לאשראם סברמטי של גנדי ויחד עם אשתו ליווה את גנדי לצ'מפראן.
הוא הפך למזכירו הנאמן של גנדי למשך יותר מ-25 שנה, בין השנים 1942-1917.
בימי כל ההתקוממויות הלאומיות נעצר דסאי יחד עם גנדי. ראויה לציון תקופת מעצרם ב-1934-1931 בכלא ירוואדה, על יד פונה במדינת מהרשטרה. באותן השנים כתב דסאי את עיקר כתביו על גנדי.
מ-13 בנובמבר 1917 ועד ליום לפני מותו, 14 באוגוסט 1942, כתב דסאי בלילות יומן על חייו עם גנדי. הוא עזר לגנדי בכל דבר כולל הסידורים, טיפל בבעיות במשרד, בבית ההארחה, ובמטבח, הרחיק ממנו את האורחים הלא רצויים, וכו'.
ב-1919 כשהממשל הקולוניאלי עצר את גנדי בפנג'אב, הוא הכריז על דסאי כיורשו.
קורות חייו > הפעילות הפוליטית

ב-1920 מוטילאל נהרו שאל מגנדי את שירותיו של דסאי כדי שינהל את עיתונו, Independent
באללהאבאד. אחרי שהשלטונות הבריטים החרימו את מכונת הדפוס של העיתון, דסאי עורר תדהמה כשהמשיך הדפסת העיתון בעזרת מכונות צילום מסוג סייקלוסטייל
בגלל כתביו נעצר דסאי לראשונה ב-1921 ונידון לשנת מאסר. בבית הסוהר היה עד לתעללויות באסירים, כמו הכאתם בשוט, ובצאתו לחופשי פרסם את עדותו על המצב בכלא בעיתונים "Young India" ו-"Navajivan". בעקבות זאת נאלצו הרשויות הבריטיות להנהיג רפורמות במערכת הכליאה בהודו. ב-1924 לקח על עצמו את עריכת העיתון Navajivan.
החל מ-1925 התחיל לתרגם לאנגלית את האוטוביוגרפיה של גנדי ולפרסם אותה בסדרת פרקים ב-Young India. בשנה הבאה היה ליושב ראש הוועד המנהל של האשרם סטיאגראהא וזכה בפרס מטעם מועצת הספרות גוג'ראטי (Gujarati Sahitya Parishad) על מאמר שכתב ב-Navajivan.
יחד עם סרדר פאטל הוא השתתף בהתקוממות הלא אלימה ה"סטיאגראהא" בברדולי וכתב בגוג'ראטית על ההיסטוריה של הסטיאגראהא אותה תרגם אחר כך לאנגלית כ-Story of Bardoli. בגין השתתפותו ב"צעדת המלח" נעצר והושלך לכלא אך שוחרר אחרי הסכם גנדי-אירווין ויחד עם מיראבהן, דוודאס גנדי ופיארלאל הוא ליווה את גנדי לוועידה השנייה של השולחן העגול. הוא היה יחיד שליווה את גנדי גם בפגישתו עם המלך הבריטי ג'ורג' החמישי.
אחרי קריסת ההסכם עם הברון אירווין וכישלון ועידת השולחן העגול, חידש גנדי את התנועה לאי ציות אזרחי. הממשל החדש תחת המשנה למלך לורד וילינגדון, היה נחוש למחוץ את המרד והורה על דיכויים הקונגרס הלאומי ההודי ושל פעיליו.
ב-1932 נעצר שוב דסאי ונידון למאסר עם גנדי ועם סרדר פאטל. הוא שוחרר ב-1933 ושוב נעצר והוחזק בכלא בלגאווי. בימי המאסר הזה הוא חיבר את הספר "גיטה לפי גנדי" שפורסם אחרי מותו ב-1946.
ב-1939 הוא מילא תפקיד בארגון תנועות המרד העממיות בנסיכויות ראג'קוט ומייסור
הואשם בבחירת סאטיאגראהים בעת ה"סאטיאגראהא האינדיבידואלית" מ-1940.
אחרי קריאתו של גנדי ב-8 באוגוסט 1942 ליציאת הבריטים מהודו, נעצר דסאי למחרת, בפעם האחרונה ונשלח למאסר יחד עם גנדי בארמון של אגא חאן השלישי. דסאי נפטר במאסר כעבור ששה ימים עקב אוטם שריר הלב מסיבי ב-15 באוגוסט 1942, שהוא בן 50.
גנדי התעצב מאוד ממותו המוקדם של דסאי. הוא ואשתו התייחסו אליו כמו אל בן
גם חסידי גנדי ברחבי הודו התאבלו עליו.
גנדי בעצמו רחץ את גופתו שנשרפה אחר כך במתחם הארמון. שם נמצאת מצבתו. עד היום.
קורות חייו > כתביו

מאהאדב דסאי כתב בשפות אנגלית, גוג'ראטית ובנגלית. הוא זכה להערכה גם כמתרגם לגוג'ראטית.
כתב כמה ביוגרפיות כמו של אנטיאג' סאדהו נאנד, של פרנציסקוס הקדוש, ויר ואלאבהאי ו "בי חודאי חידמאטגר - ביוגרפיה של עבדול גאפאר חאן ואחיו, חאן עבדול ג'אבאר חאן.
דסאי עסק בתרגומים עוד בימי הלימודים במכללה. הוא תרגם את "על הפשרה" של ג'ון מורלי לגוג'ראטית וזכה על כך בפרס בשווי אלף רופי מטעם הארגון הספרותי הגו'ראטי, Farbas Gujarati Sabha.
הספר פורסם מאוחר יותר כ-Satyagrahni Maryada. משפה הבנגלית הוא תרגם לגוג'ארטית את הסיפורים הקצרים של שאראטצ'אנדרה צ'טרג'י (צ'אטופאדהיאי) (למשל "טראן ורטאו" (1923)) ואת הנובלה "ויראג'ואהו" (1924). דסאי תרגם גם ספרים של רבינדרנת טאגור כגון: המסה "Prachin Sahitya ("הספרות הישנה" - תרגום ב-1922), הדרמה "Chitrangada" (אמנציפציה, 1922)
דרמת המחול Biday Abhshap 1925 - היי שלום, קללה)
הוא תרגם מגוג'ראטית לאנגלית את האוטוביוגרפיה של ג'ווהרלל נהרו (Mari Jeevanktha) משנת 1936. תרגם מגו'גראטית לאנגלית גם את האוטוביוגרפיה של גנדי - "סיפור ניסיונותי עם האמת"
"The Story of My Experiments with Truth".
היומנים של דסאי ב-22 כרכים - "מאהאדבבהאיני דאיארי" פורסמו ב-1997-1948.
ששת הכרכים הראשונים נערכו על ידי נרהרי פריח והכרכים הבאים (VII עד XXII) על ידי צ'נדולל בהגובהאי דלל.הם סיפקו מבט מקרוב על חייו של גנדי והיו למקור בעל ערך על האירועים העיקריים בחיי המנהיג ועל תנועת העצמאות ההודית.
דסאי כתב באופן קבוע בעיתוניו של גנדי Young India, Navjivan ו-Harijanbandhu. הוא נמנה עם החברים המייסדים של "ועידת המו"לים של העיתונים בכל הודו". הוא כתב גם בעיתונים הודיים לאומניים כדוגמת The Bombay Chronicle, Free Press,Free People's Movement, HindustanTimes,The Hindu, Amrita Bazar Patrika
דסאי כתב גם כמה ספרים באנגלית:Gandhi in Indian Villages (1927)
'The Story of Bardoli (1929), With Gandhiji in Ceylon (1928),
'A Righteous Struggle (1951) 'Unworthy of Vardha (1943), The Eclipse of Faith (1943)
Gospel of Selfless Action or The Geeta According to Gandhi (1946, תרגום של Anasaktiyoga של גנדי.
חייו הפרטיים

דסאי היה נשוי מגיל 13 לדורגבהן.
גם בנם, נאראיאן דסאי היה פעיל לעצמאות הודו, חסיד של גנדי וסופר. הוא כתב ביוגרפיה של אביו - "האש והוורד".
פרסים ואותות הוקרה

1955 (אחרי מותו) - קיבל את פרס האקדמיה הלאוית לספרות של הודו (אקדמיית סהיטיה) עבור היומנים Mahadevbhaini Dayari.
הנצחה

1983 - הדואר ההודי הנפיק בול לבזכרו.
בניין הפקולטה למדעי החברה, האמנויות ומדעי הרוח של אוניברסיטת Gujarat Vidyapith באחמדאבאד נקרא על שמו -
Mahadev Desai Samajseva Mahavidyalaya.
ספרים

A Righteous Struggle (מאבק צודק)
With Gândhî in Ceylon, 1928. (עם גנדי בציילון)
The Story of Bardoli, 1929
Swadeshi-True and False, 1929.
Unworthy of Wardha, 1929.
Eclipse of Faith, 1929.
The Nation's Voice, 1932.
The Epic of Travanancore, 1937.
Gândhî Seva Sangh, 1940.
Maulana Abul Kalam Azad, 1940.
Kheti ni Jamin, Gujarati, 1942.
The Geeta according to Gandhi, 1942. (גיטה לפי גנדי)
1997-1948 Day to Day with Gandhi, (יום אחרי יום עם גנדי) פורסם אחרי המוות.
לקריאה נופסת

Amaresh Datta Encyclopaedia of Indian Literature: Devraj to Jyoti,Sahitya Akademi, New Delhi 1988
Narayan Desai The Fire and The Rose (A biography of Mahadev Desai) Navajivan Pub. House 1995
Louis Frédéric - Dictionnaire de la civilisation indienne, Bouqins, Robert Laffont, Paris 1987
הערות שוליים

1 2 3 4  ביוגרפיה באתר מרכז הספר גאנדי - קרן מחקר גאנדי-2012
↑  Desai 1995 עמ'38
↑  Amaresh Datta 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273729805171  BIBSYS: 98010480  BnF: cb12199664j (data)  CiNii: DA06493454  GND: 119173387  ISNI: 0000 0001 2121 5420  LCCN: n82148966  LNB: 000264410  NKC: jo2013775792  NLA: 35035050  NLK: KAC202116436  NTA: 08726112X  RERO: 02-A003171432  SUDOC: 067039588  Trove: 807468  VcBA: 495/291537  VIAF: 14817771   WorldCat (עם VIAF): 14817771 
הכלא המרכזי ירוואדה
צילום של מאהאדב דסאי יחד עם גאנדי ב-1939
שלום פ' דורון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1917 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 במאי 2011 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 
שלום פרץ דורון (11 במאי 1917 – 22 במאי 2011) היה משפטן ומומחה לשוק ההון. היה מנכ"ל ויו"ר הכשרת היישוב בהיותה חברה בבעלות הסוכנות היהודית וריכז את ההכנות לוועידה הכלכלית העולמית הראשונה בשנת 1968.
ביוגרפיה

שלום פרץ (דיק) דורון, בן לאון דיקמן וסופי לבית רפפורט, נולד בשם פריץ דיקמן למשפחה ציונית, אשר החזיקה בבעלותה טחנת קמח. נולד בווינה אוסטריה, לשם היגרה המשפחה בזמן מלחמת העולם הראשונה. גדל בעיר סטניסלבוב שבאוסטרו-הונגריה (כיום שונה שמה לאיוונה פרנקובה והיא שייכת לאוקראינה). אחיו הבכור יעקב (קובה) דיקמן, נולד ב-1914.
דורון היה פעיל בתנועת הצופים היהודית ובעקבות כך עזב את בית המשפחה ועלה לארץ ב-1936 (בהיותו בן 18) למורת רוחם של הוריו, מתוך אידאולוגיה ציונית. עלייתו התאפשרה הודות לאישור עליה, "סרטיפיקט", מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם התקבל ללימודי היסטוריה ויחסים בינלאומיים. בהמשך עבר ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים, שם סיים את לימודי והוסמך כעורך דין.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התגייס יחד עם נוער בני ברית לצבא הבריטי כדי להילחם בנאצים. יצא לקורס קצינים ושירת כסגן מפקד מחנה שנלר בדרגת סרן.
בתום המלחמה חזר ללימודים ועבד כשומר לילה במלון וינה, ואז התקבל לעבוד בבנק פויכטוונגר בירושלים, שם קודם לתפקיד מנהל הסניף ונשאר בעבודתו זו בבנק עד שנת 1963. את השכלתו הכלכלית רכש באופן בלתי פורמלי ממנהלי הבנק, פרנץ וינקלר ויעקב לאו פויכשטוונגר, ומחותנו שמחה גליקסון שהיה ברוקר בבורסה בתל אביב.
בשנת 1963 הצטרף לחברת הכשרת היישוב, ובשנת 1965 מונה למנכ"ל החברה. בשנים 1986–1988 שימש יו"ר הכשרת היישוב. בשנת 1968 מונה דורון על ידי ראש הממשלה לוי אשכול להיות מרכז ההכנות לוועידה הכלכלית הראשונה.


דורון היה נשיא לשכת ההגנה של בני ברית, יזם ופעל להקמת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, היה יושב ראש המרכז העולמי במשך שנים רבות, עמד בראש הוועד המנהל של מוסד בני ברית לילדים בבית וגן בירושלים ויזם את הקמת בית הלל באוניברסיטה העברית בהר הצופים.
דורון היה פעיל שנים רבות בהסברה ובפרשנות של הנעשה בשוק ההון בכלל ובבורסה, בין השאר לחברי ועדות הכספים והכלכלה של הכנסת.
היה בעל פינה קבועה בתוכנית כלכלית ברדיו לסיכום השבוע בבורסה, חבר דירקטוריון של החברה הממשלתית למדליות, חבר בית הדין לענייני עבודה בירושלים, חבר בית דין לחוזים אחידים, חבר בית דין לחוק עובדי המדינה וקונסול כבוד של אסווטיני בישראל בשנים 1977–2009.
ביוגרפיה > חיים אישיים

התחתן בשנת 1952 עם כרמלה גליקסון. התגוררו בירושלים והביאו לעולם שני בנים (1956, 1959).
תארים

אות יקיר ירושלים – 1998
עמית כבוד מהאוניברסיטה העברית – 1995
יקיר בני ברית – 2000
הערות שוליים

↑  יצחק בן (עורך), "מי ומי בישראל"1972-1971", הוצאת ברונפמן כהן, 1971, עמ' 83
↑  סיני לייכטר וחיים מילקוב, "ספר עולי הסרטיפיקאטים", ירושלים תשנ"ג, הוצאת מאגנס, עמ' 25-19
↑  אוסף שלום פ. דורון - הוועידה הכלכלית, באתר ארכיון המדינה, ‏4 בספטמבר 2018
↑  שלום פ. (דיק) דורון ז"ל, באתר אבלים האוניברסיטה העברית בירושלים, ‏22 במאי 2011
↑  מיקי גרינפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'חפירות באחוזת בית: סיור עתיקות בשוק ההון הישראלי, באתר כלכליסט, ‏13 במאי 2016
שלום פ' דורון (שני מימין) לצד לוי אשכול, הוועידה הכלכלית העולמית הראשונה, אפריל 1968
כפר הנוער ביכורים

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 כפר נוער
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°18′06″N 34°25′36″E﻿ / ﻿31.301666666667°N 34.426583333333°E﻿ / 31.301666666667; 34.426583333333
 www.bikurim.org
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) כפר הנוער ביכורים(למפת מערב הנגב רגילה) כפר הנוער ביכורים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער ביכורים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר הנוער ביכורים
 
כפר הנוער ביכורים הוקם במטרה לטפח מצוינות בתחום אמנויות הבמה בקרב נוער מהפריפריה. הכפר הוקם סמוך לקיבוץ מגן, במקומו של מוסד חינוכי "מעלה הבשור" שנסגר, ונחנך בספטמבר 2014 (שנת הלימודים תשע"ה), עם פעילות בתחום מוזיקה ואומנות חזותית. לאחר שהמועצה האזורית אשכול הפסיקה לתמוך בכפר הוא עבר בשנת 2021 לעין גדי.
החזון

חזון הכפר הוא פיתוח היצירה התרבותית והחינוך האומנותי בנגב.
כפר הנוער מהווה מרכז חינוך לאמנות ברמה הגבוהה ביותר, מקדם שוויון הזדמנויות בפריפריה ומאפשר במה ייחודית ליוצרים צעירים בדרום. הכפר פועל לטיפוח מצוינות בתרבות ופיתוח תרבות של מצוינות. הכפר פונה אל כלל הנוער בישראל. הכפר פתוח ומותאם לבעלי מוגבלויות.
התלמידים ניגשים לבחינות בגרות במוזיקה במקצועות הבאים (לפי תוכנית משרד החינוך):
הרמוניה ועיבוד (2 יחידות לימוד), תולדות המוזיקה (2 יח"ל), פיתוח שמיעה (1 יח"ל), רסיטל (5 יח"ל) ועבודת גמר (5 יח"ל, אופציונלית).
השותפים

את הקמת הכפר יזם פרופ' יונתן דקל-חן, חבר קיבוץ ניר עוז. הכפר נרשם כעמותה כמיזם של החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית העולמית יחד עם קרן קיימת לישראל והמועצה האזורית אשכול. למיזם שותפים משרד החינוך, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ובית ספר למוזיקה רימון.
הערות שוליים

↑  אביטל אלכסנדרה כהן,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'מכה לעוטף: פנימיית "ביכורים" עוברת מאשכול בשל קשיים תקציביים, באתר ספירלה, ‏2021-07-04
↑  עמותה רשומה מספר 580586592
רחל בולטון

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1950 (בת 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  מייסדת ומנכ"לית חברת הפרסום "בולטון פוטנציאל" 2010-1995   דירקטורית חיצונית באפריקה ישראל 2009-2003   אחת מעשר נשות העסקים המצליחות בישראל מטעם גלובס לשנת 2003
 השכלה:  תואר ראשון במנהל עסקים
 עיסוק:  אשת עסקים ופרסומאית
 
רחל בולטון (נולדה ב-22 ביולי 1950) היא אשת עסקים ופרסומאית ישראלית, מייסדת חברת הפרסום "בולטון פוטנציאל" ושיטת "תעצומות". חסידת חב"ד. האישה הראשונה שהקימה משרד פרסום חרדי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בולטון נולדה בתל אביב. היא גדלה והתחנכה בקיבוץ יפתח שבגליל. שירתה בצה"ל שבע שנים בסיירת הדרוזים בעין יהב. בגיל 22 חזרה בתשובה והצטרפה לחסידות חב"ד. בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים במסלול האקדמי המכללה למינהל ובוגרת מסלול פרסום ושיווק של איגוד המפרסמים.
בולטון נשואה לרב טוביה, ראש ישיבת חוזרים בתשובה, ולהם ארבעה ילדים, מתגוררת בכפר חב"ד.
קריירה > קמפיין "היכונו לביאת המשיח"

בולטון נחשבת לחלוצה בעולם הפרסום החרדי המודרני. במשך כעשור ניהלה את כל פעילות הפרסום של צעירי אגודת חב"ד, הייתה הראשונה שהכניסה צבע לפרסומים וביצעה סקרים לפילוח הציבור הישראלי לחרדים, דתיים לאומיים, מסורתיים וחילונים. בשנת 1990 הפיקה קמפיין ארצי שנשא את הסלוגן "היכונו לביאת המשיח". בולטון סיפרה כי הקמפיין נוצר לבקשת הרבי מנחם מנדל שניאורסון. אף על פי שבמהלך הקריירה שלה עבדה בולטון עם החברות המובילות במשק, היא מחשיבה את הקמפיין הזה לשיא הצלחתה: "הסלוגן 'היכונו לביאת המשיח' נהפך למטבע לשון בישראל [...] זה חלום מתוק של כל פרסומאי".
קריירה > בולטון פוטנציאל

בשנת 1995 הקימה בולטון את משרד הפרסום "פרסום בולטון". פתיחת המשרד לוותה ביצירת ממשק שיחבר בין החברות המובילות במשק לציבור החרדי. בולטון הדגישה בפני המפרסמים החילוניים כי "בתוך הגוש השחור הזה, ישנם גוונים רבים". בשנת 2004 התאחדה עם משרד הפרסום 'פוטנציאל' והשם שונה ל"בולטון פוטנציאל". עם לקוחות המשרד נמנות החברות הגדולות במשק, בהן קבוצת שטראוס, כלל ביטוח, סלקום, איקאה, שופרסל, בנק דיסקונט, מטרנה, מי עדן ומכבי שירותי בריאות. בשנת 2003 מונתה כחברת דירקטוריון חיצונית באפריקה ישראל וכיהנה בתפקיד במשך 6 שנים. בשנת 2006 דורגה החברה במקום הראשון כמשרד הפרסום המוביל במגזר החרדי-דתי בדירוג של קבוצת יפעת וכן בשנת 2009. בשנת 2010 מכרה בולטון את חלקה במשרד הפרסום (50%) לשותפה אברהם בריסק.
בולטון הייתה מרצה בכירה בנושאי פרסום ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן וכן מרצה בוועידות ובכנסים של גלובס ייזום, המרכז הישראלי לניהול ואיגודים מקצועיים.
קריירה > תעצומות – כלים לשינוי בחיים בשיטת רחל בולטון

בשנת 2010, לאחר מכירת חלקה במשרד הפרסום "בולטון פוטנציאל", טיילה בולטון בעולם, למדה חמש שיטות קואוצ'ינג שונות, והשתתפה בעשרות קורסים לפיתוח מודעות וחשיבה חיובית. בשנת 2011 הקימה את "תעצומות" – שיטת אימון אישי שמאמינה שקושי וכאב קיימים כדי לעודד צמיחה והתפתחות אישית. על הנסיבות לפיתוח השיטה אמרה בולטון: ”הייתי כל כך עסוקה בחיים הסוערים שלי, שכל הזמן רציתי 'נקסט, הבא בתור, מה עוד?' צריך לזכור שהתחנה האחרונה של החיים זה בית העלמין - אין לנו לאן למהר”. ל"תעצומות" כ-3,000 בוגרות, והמיזם מכשיר גם מאמנות ללימוד השיטה.
הוקרה

2003 - אחת מעשר נשות העסקים המצליחות בישראל, גלובס
2004 - אחת מ-50 הנשים המשפיעות, מגזין ממון מקבוצת ידיעות אחרונות
2013 - אחת מהנשים החרדיות המשפיעות ביותר, עיתון מקור ראשון
2013 - אחת מ-27 נשים חלוצות בתחומן אשר תרמו משמעותית לחברה הישראלית, "עטורות - תערוכת נשים חלוצות וחולמות" במוזיאון הרצלילינבלום
אחת מהנשים החזקות בישראל של העיתון TheMarker[דרוש מקור]
ספרים

"גלויות", 2019
"לעולם תזרח השמש", 2021
הערות שוליים

↑  רחל בולטון הודיעה על פרישתה ממשרד הפרסום "בולטון", באתר חב"ד און ליין, ‏19 באוקטובר 2010
↑  בולטון-פוטנציאל (ניהול) בע"מ, באתר ערוץ 7, ‏5 בינואר 2012
1 2 3  הדר פרבר,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'רחל בולטון מונתה לתפקיד דירקטורית חיצונית בחברת אפריקה-ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 ביוני 2003
1 2  דור הולך ודור רוכש, באתר פאשקעוויל, ‏18 באוקטובר 2010
↑  מירב קריסטל,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'כבר לא חרדים מפרסומות, באתר ynet, 23 באוקטובר 2010
↑  נתי טוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'מתכוננים לביאת המשיח, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2008
↑  פרסום בולטון בע"מ, באתר רשם החברות, ‏20 ביוני 1995
↑  בולטון-פוטנציאל (ניהול) בע"מ, באתר רשם החברות, ‏31 במאי 2004
1 2  שלי פריצקר,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'רחל בולטון עוזבת את משרד הפרסום החרדי בולטון פוטנציאל, באתר כלכליסט, 17 באוקטובר 2010
1 2  אלעזר לוין,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'‏אשת פרסום דתית מונתה לדירקטוריון אפריקה-ישראל, באתר גלובס, 8 ביוני 2003
↑   ליבא - רחל בולטון, קטליזטור ושמו כאב, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:23)
↑  גלית חתן,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'‏סקס לא מוכר, באתר גלובס, 7 בפברואר 2007
↑  ענת ביין-לובוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'‏בולטון פוטנציאל - משרד הפרסום המוביל במגזר הדתי, באתר גלובס, 31 בינואר 2010
↑  מעולם העסקים לעולם הרוח: רחל בולטון לא מתנצלת, באתר ynet, 4 באוגוסט 2013
↑  מהי שיטת תעצומות?, באתר תעצומות
↑  ידיעות אחרונות,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'50 הנשים המובילות בעסקים, באתר ynet, 4 באפריל 2004
↑  הנשים החרדיות המשפיעות ביותר ישראל כהן, כיכר השבת, 15 במרץ 2013
↑  עטורות - חלוצות ולוחמות, באתר מדעטק
↑  לצד גולדה מאיר ודורית בייניש: חב"דניקית בדירוג היוקרתי, באתר חב"ד און ליין, ‏24 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385162405171  LCCN: nr90025366  VIAF: 12158912   WorldCat (עם VIAF): 12158912
הכחשת שינוי האקלים
רשתות הכחשה > בארצות הברית

סקר שביצע מגזין הניו יורק טיימס ב-2006 מצא שרק 56% מהאמריקאים מאמינים שהטמפרטורה הגלובלית הממוצעת עלתה, אף על פי שהמדענים חושבים שהיא עלתה. בנוסף, רוב האמריקאים מאמינים שהמדענים עדיין חלוקים בדעותיהם בנושא.
מחקר שנועד לבחון האם אמריקאים לבנים שמרנים נוטים יותר להכחיש את שינוי האקלים, מצא שלא רק שהנטייה להכחשה נפוצה יותר בקרב קהל זה, אלא שהיא גם נפוצה יותר בקרב אלו שדיווחו על עצמם שהם מבינים בהתחממות הגלובלית. חוקרים מקולג' לימן בריגס (אנ') שבאוניברסיטת מישיגן דגמו השקפות שונות על ההתחממות הגלובלית ממדגם של גברים לבנים שמרנים שהיו מחולקים לשלוש קטגוריות: קטגוריה של גברים לבנים שמרנים שטוענים שהם מבינים בהתחממות הגלובלית, קטגוריה של גברים לבנים שמרנים שטוענים שהם לא מבינים בהתחממות הגלובלית, וכל השאר. מסקנת החוקרים הייתה שרוב הגברים הלבנים השמרנים שדיווחו על עצמם כמבינים מאמינים שהמדיה מפריזה בהשפעות שיש להתחממות הגלובלית ולשינוי האקלים ושהשפעות כאלה אף פעם לא קרו בפועל. 48.4% מהגברים הלבנים השמרנים שדיווחו שהם מבינים בהתחממות הגלובלית בצורה טובה מאוד אמרו שההשפעות של ההתחממות הגלובלית לא יקרו אף פעם, בהשוואה ל-19% מאלו שדיווחו על עצמם שהם לא מבינים בנושא טוב כל כך, ו-7.4% של כל השאר. אף שהמחקר העלה שהרבה אנשים מבולבלים כתוצאה משינוי האקלים, המחקר הראה גם שדווקא האנשים שדיווחו על עצמם כמבינים בהתחממות הגלובלית נטו יותר להכחשה.
מחקר אחר על ארצות הברית מאוניברסיטת המדינה של יוטה דן בהבדלים גאוגרפיים ברמה המדינתית והאזורית בין דעות שונות על שינוי האקלים. צוין שם שמחקר קודם בנושא מצא שהתמיכה הציבורית במדיניות שינוי האקלים וההיבטים ההתנהגותיים של המודעות לשינוי האקלים מושפעים באופן משמעותי מהאמונות והגישות הפומביות של האדם ומהאופן בו הוא תופס סיכונים (אנ'). בנוסף, הם מושפעים מידע, רגש, אידאולוגיה, רקע דמוגרפי וחוויה אישית. מקום המגורים של אדם יכול לגרום להבדל משמעותי, היות שישנם אנשים שחיים באזורים שבהם תדירים יותר אירועי מזג אוויר קיצוני, והחשיפה לאירועים כאלו עלולה לגרום להם לאדישות לגבי שינוי האקלים באופן כללי. הסקרים שבוצעו במהלך המחקר הראו ש־63% מהאמריקאים מאמינים שההתחממות הגלובלית מתרחשת, 47% מאמינים שהיא נגרמת כתוצאה מהפעילות האנושית, ו־42% מהם מאמינים שרוב המדענים חושבים שהיא מתרחשת. כחלק מהמחקר נבנה מודל שנועד לבחון את דעת הציבור בקשר לשינוי האקלים לאורך ארצות הברית.
בשעה שב־2010 יותר משני שלישים מחזאי מזג האוויר בטלוויזיה הכחישו שההתחממות הגלובלית היא אמיתית ונגרמת ברובה בגלל פעילות האדם, במרץ 2018 שיעור חזאי הטלוויזיה שקיבלו את העובדה שהאקלים משתנה גדל לתשעים וחמישה אחוזים. המספר של כתבות ומבזקי הטלוויזיה שהוקדשו להתחממות הגלובלית גדל גם הוא, פי חמישה-עשר. חלק מהקרדיט לעליה זו יוחס לאתר החדשות Climate Central משום שהם סיפקו שיעורים למטאורולוגים וגרפים לתחנות טלוויזיה.
רשתות הכחשה > רשתות גלובליות

קואליציית "קְלֵ֫קְזִיט" טוענת שהיא "ארגון בינלאומי חדש שמטרתו למנוע אשרורים של אמנת ההתחממות הגלובלית של פריז, המסוכנת והיקרה". יש לה חברים ב-26 מדינות. לפי הגארדיאן: "מנהיגי קלקזיט מעורבים באופן מסיבי בארגונים הממומנים על ידי חברות הטבק ודלקי המאובנים".
טענות ועמדות על ההתחממות הגלובלית

מספר מכחישי אקלים אומרים שמשום שפחמן דו-חמצני הוא רק גז שיורי (גז שנמצא בכמות מעטה מאוד באטמוספירה. פחמן דו-חמצני נמצא באטמוספירה בכמות של 400 חלקיקים למיליון, או 0.04%), ההשפעה שלו על האטמוספירה יכולה להיות קטנה בלבד. אבל מדענים יודעים יותר ממאה שנה שאפילו הכמות הקטנה הזו גורמת לחימום משמעותי, והכפלה של שיעור הפחמן הדו-חמצני באטמוספירה תגרור עלייה גדולה בטמפרטורה. הקונצנזוס המדעי, כפי שתוקצר בדו"ח ההערכה הרביעי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC) (אנ'), בסקר הגאולוגי של ארצות הברית, ובדו"חות נוספים, הוא שהפעילות האנושית היא הסיבה המובילה לשינוי האקלים. שריפת דלקי המאובנים אחראית ל-30 מיליארד טונות לערך של פחמן דו-חמצני בכל שנה, שזה פי 130 מהכמות שמיוצרת על ידי הרי געש. מספר קבוצות טוענות שאדי מים הם גז חממה משמעותי יותר, שלא זכה להתייחסות בהרבה מודלים של אקלים. אך בעוד שאדי מים הם אכן גזי חממה, משך החיים הקצר של אדי מים (בערך 10 ימים) בהשוואה לזה של פחמן דו-חמצני (כמה מאות שנים) מצביע על כך שפחמן דו-חמצני הוא הגורם העיקרי לטמפרטורות העולות; אדי מים פועלים כמשוב, ולא ככוח מאלץ. בנוסף, אדי מים שולבו במודלים של אקלים (אנ') מאז ראשית השימוש במודלים בסוף המאה ה-19.
מכחישי אקלים עשויים לטעון שההתחממות הגלובלית הפסיקה לאחרונה (אנ'), או שהטמפרטורה העולמית למעשה יורדת, וגורמת להתקררות גלובלית (אנ'). טענות אלה מבוססות על תנודות קצרות טווח, ומתעלמות מהדפוס ארוך הטווח של התחממות.
קבוצות אלו מצביעות לעיתים קרובות על שינוי טבעי, כמו זה שנובע מכתמי שמש או קרניים קוסמיות, כדי להסביר את מגמת ההתחממות. לפי קבוצות אלו, ישנה שונות טבעית שתפחת עם הזמן, ולהשפעה האנושית אין כל קשר אליה. גורמים אלו כבר נלקחו בחשבון בפיתוח המודלים האקלימיים, והקונצנזוס המדעי גורס שהם לא יכולים להסביר את מגמת ההתחממות הנצפית.
הספרות של מכחישי האקלים מזכירה לעיתים קרובות את הטענה שעדיף שנחכה לטכנולוגיות טובות, זולות ויעילות יותר לפני שנטפל בשינוי האקלים. אולם דחייה של הטיפול בשינוי האקלים למועד מאוחר יותר תחמיר את ההשלכות שלו.
טענות ועמדות על ההתחממות הגלובלית > תאוריות קונספירציה

הוצעו מספר תאוריות קונספירציה על ההתחממות הגלובלית, הטוענות שהקונצנזוס המדעי שיש בנושא הוא אשלייתי, או שלקלימטולוגים יש אינטרס כלכלי להזהיר על שינוי אקלים שלא לצורך. למרות תכתובות דואר אלקטרוני שהודלפו באקלים-גייט, וכן במחקר עצמאי שכלל מספר ארצות בנושא, לא נמצאה כל עדות לכך שקונספירציה כזו היא נכונה, וקיים קונצנזוס חזק בקרב מדענים ממגוון רחב של רקעים פוליטיים, חברתיים, ארגוניים ולאומיים על היקפו וסיבותיו של שינוי האקלים. מספר חוקרים הסיקו שכ-97% ממדעני האקלים מסכימים לקונצנזוס הזה. ניסיונות לחזור על חלק מהמאמרים ששייכים לשלושת האחוזים שלא שייכים לקונצנזוס נכשלו, והמחקרים התגלו כשגויים, בהנחות, במתודולוגיה או בניתוח שלהם. כאשר השגיאות תוקנו, התוצאות הצביעו שוב על שינוי אקלים מעשה ידי אדם. בנוסף, רוב הנתונים שמשתמשים בהם במדע האקלים נגישים לציבור לצפייה ומפורשים על ידי חוקרים מתחרים וכמו כן על ידי הציבור.
ב-2012, מחקר שערך סטיבן לוונדובסקי (אנ') (אז מאוניברסיטת מערב אוסטרליה), העלה שאמונה בתאוריות קונספירציה שונות, כמו זו שה-FBI היה אחראי להתנקשות במרטין לותר קינג מעלה את הסיכוי של אדם לתמוך בהכחשת שינוי האקלים.
פסאודו-מדע

מספר קבוצות, ביניהן המרכז הלאומי לחינוך מדעי, תיארו את הכחשת שינוי האקלים כסוג של פסאודו-מדע. ספקנות אקלים אומנם דוגלת במקרים מסוימים בעשיית מחקר על שינוי האקלים, אבל היא התמקדה, במקום במחקר, בהשפעה על דעת הציבור, על החקיקה ועל התקשורת, בניגוד למדע הלגיטימי.
בביקורת על ספרו של מייקל ד. גורדין, "מלחמת הפסאודו-מדע: עמנואל ווליקובסקי והולדתו של הפרינג' המודרני", כותב דייוויד מוריסון:
בפרק האחרון, גורדין עובר לשלב החדש בפסאודו-מדע, שמבוצע על ידי מספר מדענים נוכלים. הכחשת אקלים היא הדוגמה הראשית, שבה מספר מועט של מדענים, בעלי ברית של מכונת יחסי ציבור יעילה, קוראים תיגר באופן ציבורי על הקונצנזוס המדעי שההתחממות הגלובלית היא אמיתית, ושהיא נגרמת מצריכה אנושית של דלקי מאובנים.
מדענים צפו בחוסר אמון בתופעה שככל שהראיות להתחממות הגלובלית הפכו ליותר ויותר מוצקות, המכחישים הצליחו יותר ויותר בפעילות בזירה הציבורית והפוליטית. ... פסאודו-מדע עדיין נמצא איתנו היום, והוא מהווה אתגר מסוכן למדע במידה רבה יותר מבעבר.