לסלי גרובס
פרויקט מנהטן > ביטחון מידע וסיכול ריגול

ניסיונות לאכוף כללים של ביטחון מידע החלו עוד לפני שנכנס גרובס לתפקידו, בעיקר על ידי ג'ון לנסדייל ג'וניור (אנ'), קצין מודיעין (G-2 (אנ')) בפיקוד הכללי של צבא ארצות הברית. בפברואר 1942 הגיע לנסדייל לברקלי תחת מסווה ונוכח שניתן להשיג ללא כל קושי מידע על מחקר חיוני לפיתוח פצצת אטום, כולל מידע על הפרדת איזוטופים של אורניום ושרטוטים של ציקלוטרון. כשגרובס נכנס לתפקידו הוא פירש את הסמכות שניתנה לו באופן רחב, וראה את ביטחון המידע וסיכול הריגול כחלק אינטגרלי ממנו. הוא הגיע למשרדו של לנסדייל והודיע לו על כך. לנסדייל נרתם למשימה והקים, בתחילה בתוך מערך ה-G-2, ארגון עצמאי שעסק בפרויקט ודיווח לגרובס. עם התפתחות ההקף והצרכים של הפרויקט, התפתח גם אגף הביטחון שלו. בפברואר 1943 הוקם "מחלק מודיעין" בתוך הפרויקט, עם משרד ראשי בניו יורק ואחר כך באוק רידג', ועם 11 משרדים שחולקו על פי אזורים גאוגרפיים. סמכויות לביצוע חקירות, תחקירים ביטחוניים, הגנה על מתקנים, ביטחון מידע, בידוק משלוחים ודברי דואר וצנזורה, שהיו במקור תחת אחריות של קציני G-2, עברו בהדרגה למחלק המודיעין של הפרויקט. באמצעות מחלק זה פעל גם אגף עצמאי של גיס הריגול הנגדי (אנ')‏ (CIC), שבו שירתו יותר מ-130 סוכנים. בינואר 1944 הגיע מערך הביטחון של הפרויקט להסכמה עם ה-FBI, שבמסגרתה הוסכם שלמחוז מנהטן יהיו סמכויות חקירה מלאות בכל הקשור למתרחש בלוס אלמוס, הנפורד ואוק רידג', ושהמחוז ידווח ל-FBI על עניינים פליליים.
גרובס הגדיר את המטרות של מערך ביטחון המידע וסיכול הריגול, בראשן מניעה של מעבר מידע לגרמנים, ליפנים ולסובייטים. בסיכומו של דבר, הצליח הפרויקט למנוע מעבר מידע לגרמניה וליפן, אך ברית המועצות הצליחה במידה מסוימת לחדור לפרויקט. מעבר למטרות אלה, גרובס שאף למנוע מידע גם ממדינות אחרות, על מנת להבטיח עליונות אמריקאית לאחר המלחמה, למנוע מידע מארגונים פנימיים שעלולים לעכב או להפריע לפרויקט, כגון הקונגרס ומחלקות הממשל, ולהבטיח הפתעה כאשר ייעשה שימוש בפצצה.
על מנת להשיג מטרות אלה, יצרו גרובס ולנסדייל מערך קפדני של מידור, שבו הנקודה היחידה שאליה התרכז כל המידע הייתה גרובס עצמו. כחלק ממאמץ המידור ניסו גרובס ולנסדייל ליצור בידול בין אזורים גאוגרפים ואתרים שונים שבהם פעל הפרויקט, כך שגם אם לא ניתן למנוע מתושבי אזור אחד להבין שקיים פרויקט סודי בסמוך להם, הם יתקשו לקשר את האתר הסודי עם אתרים אחרים של הפרויקט. עובדים שנשכרו לעבוד באתר אחד לא יכלו לגשת לעבודות באתרים אחרים. חלק מהמדענים ראו במערכת המידור של הפרויקט מכשול שמקשה על החלפת מידע ורעיונות באופן שיאיץ את המחקר ואת הפרויקט. לאחר המלחמה, טען לאו סילארד שהמידור עיכב את השגת הפצצה ב-18 חודשים. גרובס הכיר במתח שקיים בין מידור לבין הצורך של המדענים לשתף מידע, אך הוא נטה לצד המחמיר בדרישות הביטחון. הבחירה באתר המבודד בלוס אלמוס נועדה להבטיח תחום מגודר שבו יכלו המדענים לשתף פעולה באופן חופשי יחסית, אך לגבי מידע שעבר בין לוס אלמוס למעבדות באוניברסיטאות חתם גרובס על פרוטוקלים מחמירים.
לצד המידור שאף גרובס להחיל צנזורה על כל מידע הקשור לפרויקט, לתהליך הייצור של פצצת אטום ולשימוש צבאי בחומרים מסוימים. הוא הציב מעקב אחרי כל מי שלדעתו עשוי היה להפיץ מידע זה. משרד הצנזורה (אנ') הוציא את ההנחיות לעורכי עיתונים, סוכני CIC סרקו את כלל הידיעות שהתפרסמו, וכל מקרה של הפרה דווח לגרובס עצמו. למרות הצנזורה, מעת לעת הופיעו כתבות ושידורי רדיו עם מידע רגיש, ולעיתים פנה גרובס ישירות לבעלי עיתונים ועורכים על מנת למנוע פרסומים. באשר לפרסומים מדעיים, צנזורה עצמית מצד המדענים הפחיתה את הצורך במערכת רשמית. כבר ב-1940 הוקמה, ביוזמה של המדענים עצמם, ועדה שבחנה מאמרים לפני פרסומם והמליצה במקרים מסוימים למשוך פרסום של מידע רגיש. עם זאת, גרובס ולנסדייל חששו מחדירה של קומוניסטים עם נאמנות לברית המועצות למעבדות באוניברסיטאות, והם הקימו בעזרת ה-G-2 מערכת האזנות סתר, שמבסגרתה צותתו לקווי הטלפון של המדענים לאורך כל המלחמה, וחלקם היו תחת מעקב שוטף.