סמי סמוחה
מחקרים > יחסי ערבים-יהודים בישראל

החל מאמצע שנות ה-70 עורך סמוחה מדדים על סקרי עמדות של האזרחים הערבים והאזרחים היהודים אלה כלפי אלה ועל יחסם למדינה. בשנת 2003 החל לערוך את סדרת המחקרים והסקרים "לא שוברים את הכלים - מדד יחסי ערבים-יהודים". זהו אחד המדדים ארוכי הטווח הנוגעים למדעי החברה בישראל, כאשר חלק מהשאלות בסקרים קיימות משנת 1976 דבר שמאפשר מעקב אחר מגמות ארוכות טווח במשך כמה עשורים. המחקר מתבסס על שני סקרים של מדגמים ארציים מקיפים ומייצגים של שתי האוכלוסיות הבוגרות ומאפשרים קבלת תמונה אמינה ועדכנית הן של עמדות שני הצדדים והן של מגמות השינוי שחלות בהן לאורך זמן. סקרי השדה בוצעו בפיקוח ד"ר נוהאד עלי, המכללה האקדמית גליל מערבי (סקר ערבים) וד"ר מינה צמח ממכון דחף למחקר (סקר יהודים) השוואה בין סקר המדד לבין סקרי דעת קהל אחרים שבוצעו בנפרד על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה והמכון למחקרי ביטחון לאומי, מצביעה על ממצאים ומגמות דומים ברוב הנושאים המדד מתפרסם בספרי מחקר - מדד 2004 הופיע כספר בהוצאת אוניברסיטת חיפה מדד 2015 הופיע כספר בהוצאת "פרדס"
לשם יצירת המדד מופו 16 סוגיות שנתונות במחלוקת בין הערבים והיהודים בישראל ונוסחו שאלות בכל אחת מהסוגיות. הסוגיות כוללות הפרדה בין יהודים וערבים (חברתית ותרבותית), דימוי האחר (סטריאוטיפים),
ניכור, אי־אמון, קיפוח, זיכרון קיבוצי, איומים, לגיטימציה של דו־קיום, סכסוכים (עם הפלסטינים, עם מדינות אחרות במזרח התיכון), שילוב ישראל במזרח התיכון, זהות, מנהיגות המיעוט, אוטונומיה, אמצעי מאבק, אפשרויות שינוי (של המדיניות), מצב היחסים (הערכה בהווה וציפייה לעתיד).
על בסיס ממצאי הסקרים הללו וניתוח של חומר רב אחר, הגיע סמוחה למסקנה שאין אישור לתזה הנפוצה בקרב הציבור הרחב, התקשורת, קובעי המדיניות והחוקרים באקדמיה לפיה קיימת מגמה היסטורית של הקצנה בעמדות וגידול בניכור ההדדי וכי התנגשות אלימה בין הערבים והיהודים היא בלתי נמנעת. למרות שהאזרחים הערבים הם מתנגדי משטר (לא ציונים) וחשודים באי-נאמנות למדינה, הם שומרים על החוק והסדר, וכקהילה הם לא פתחו בהתקוממות עממית ולא ביצעו פעילות חתרנית. הם עוברים ישראליזציה (מונח שסמוחה טבע) שמקרבת אותם ליהודים ומאזנת את הפלסטיניזציה שלהם. הם עשו בחירה אסטרטגית במאבק באמצעים דמוקרטיים בלבד לקידום מטרותיהם – שוויון ושיתוף בינם ליהודים ושלום באמצעות הקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. למרות שהם ממשיכים לשלול את אופייה הציוני של המדינה ולתמוך במדינה דו-לאומית ברוח הדרישות של האליטות הערביות בארבעת מסמכי החזון שפרסמו, הם משלימים בהדרגה עם אופייה היהודי של ישראל. הם מודעים ליתרונות שהם מפיקים מהחיים בישראל, אפילו כמיעוט מופלה לרעה במדינה יהודית. אלה כוללים דמוקרטיה, מדינת רווחה, אורח חיים מודרני, וחסינות מפני השתלטות אסלאמית. עבורם החיים בישראל הם הרע במיעוטו ואין להם ברירה אחרת. על כן הם מתנגדים לעבור לגור במדינה פלסטינית עתידית ולסיפוח חלק מיישוביהם אליה.
גם היהודים מצידם למדו לחיות עם האזרחים הערבים ולבדל אותם מהערבים הפלסטינים שמעבר לקו הירוק הנתונים תחת כיבוש והנלחמים להקמת מדינה פלסטינית עצמאית לצד או במקום מדינת ישראל. גם עמדות היהודים לא נעשות יותר קשוחות ואנטי-ערביות לאורך זמן למרות הסחף ימינה שלהם מאז שנות השבעים.
ניתוח זה מוביל את סמוחה למסקנה שיחסי ערבים-יהודים הם יציבים למדי ואינם מועדים לקריסה. אין סיכוי סביר ששיפורם ייעשה על ידי השתנות של ישראל ממדינה יהודית למדינה דו-לאומית ("מדינת כל אזרחיה" או לאומיה) כפי שהערבים דורשים כי רעיון המדינה היהודית והדמוקרטית הוא הגמוני מבחינת היהודים והם גם נחושים וחזקים דיים למנוע מהפכה אנטי-ציונית. יותר מציאותי לחפש ולמצוא נוסחה אחרת של מדינה יהודית ודמוקרטית, מאוזנת והוגנת יותר, ששני הצדדים יוכלו לחיות איתה. ברם, כל עוד לא יושבה השאלה הפלסטינית, יקשה לקיים דיאלוג ערבי-יהודי ממשי בעניין זה ולהגיע למתכונת מוסכמת.
בנושא זה פרסם סמוחה מאמרים רבים ומספר ספרים. ביניהם שני הכרכים באנגלית "ערבים ויהודים בישראל" (Arabs and Jews in Israel) ו"מדד יחסי יהודים ערבים בישראל 2004" שהופיע בעברית ובאנגלית. סמוחה פרסם גם חיבור העוסק בשאלת האוטונומיה לערבים בישראל, שבו הוא מנתח את היתרונות ואת החסרונות של אוטונומיה למיעוטים לאומיים בעולם ולערבים בישראל ומציג מודל של אוטונומיה תרבותית לא טריטוריאלית למיעוט הערבי, שבו הוא תומך. הוא גם הוציא מונוגרפיה על שירות אזרחי לערבים, המושתתת על סקרי עמדות שמראים כי רוב האזרחים הערבים הבוגרים והצעירים תומכים בשירות אזרחי תמורת קבלת ההטבות שניתנות למשוחררי צבא, למרות שהמנהיגות שלהם מתנגדת לכך בתוקף.