stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יו דאודינג
במלחמת העולם הראשונה ולאחריה

במלחמת העולם הראשונה היה דאודינג מפקד להק. בתפקידו התעמת עם מפקד החיל בצרפת, הגנרל יו טרנצ'רד, בשל דרישתו של דאודינג למתן יותר שעות מנוחה לטייסים המותשים מהקרבות. כתוצאה מכך הוחזר דאודינג לבריטניה. הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל אך לא השתתף יותר בלחימה ומילא תפקידי מטה, הדרכה, פיתוח ומחקר שונים. בשנת 1929 הועלה לדרגת תת מרשל אוויר. נשלח על ידי משרד המושבות הבריטי לארץ ישראל לאחר שוך מאורעות תרפ"ט, כדי לארגן את כוחות הצבא הבריטי בארץ בעקבות לקחי המאורעות. הוא הגיע לארץ ב-12 בספטמבר 1929. על פי הצעתו חולקה הארץ לשלושה אזורים צבאיים: אזור הצפון, שכלל את הגליל, חיפה ועמק יזרעאל; אזור המרכז, שכלל את יפו ושכם ואזור הדרום, שכלל את ירושלים, חברון ובאר שבע. לאחר שהייה של ימים אחדים בארץ שב לבריטניה.
ב-28 בדצמבר 1929 נתמנה לאחראי על תחום התעופה הקרבית במיניסטריון התעופה הבריטי ובשנת 1933 הועלה לדרגת מרשל אוויר והוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האמבט ב-3 ביוני 1933. בשנת 1935 נתמנה לאחראי על תחום המחקר והפיתוח במיניסטריון התעופה. ב-14 ביולי 1936 הועמד בראשו של פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי ובשנת 1937 זכה לתואר של יועץ המלך לענייני תעופה. דאודינג קודם לדרגת מרשל אוויר ראשי ב-1 בינואר 1937 והוכתר לאביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי ב-23 בינואר 1937.
בתפקידים אלה, שמילא בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, מילא דאודינג תפקיד מכריע בביסוס כשירותו ועוצמתו של חיל האוויר המלכותי. הוא האמין בחשיבות המחקר והפיתוח ונאבק כדי להשיג להם מימון מספיק. לדעתו חלפו ימיו של המטוס הדו-כנפי והוא דרבן לפיתוח מטוס הספיטפייר. בשנתיים שקדמו לפרוץ המלחמה היה דאודינג משוכנע שמלחמה עם גרמניה הנאצית היא אפשרות ממשית וכי גרמניה לא מסתירה כלל את גידולו ופיתוחו של חיל האוויר שלה, הלופטוואפה. ב-26 באפריל 1937, בזמן מלחמת האזרחים בספרד, הפגינה גרמניה את יכולתו של חיל האוויר שלה להרוס עיר בלתי מוגנת, בהפצצת גרניקה. דאודינג האמין שבריטניה צריכה להיות במעמד של עוצמה כדי להגן על עצמה מפני מטוסי ההפצצה של גרמניה, והמשיך לדחוף לייצורם של הספיטפייר וההוריקן, מטוסי היירוט המהירים והחד-כנפיים, ולפיתוח הרדאר שיתן התראה נאותה מפני התקפה אווירית. דאודינג פיתח מערכת יירוט חדשה, שכונתה מערכת דאודינג (The Dowding System) שהתבססה על שילוב הרדאר עם תצפיתנים, תקשורת מאובטחת ומערך נ"מ. הוא הגה תוכנית אסטרטגית שבמרכזה עמדה מערכת זו. הוא הבין שאם תפרוץ מלחמה יהיה חיל האוויר המלכותי בעמדת מיעוט מול הלופטוואפה ויעמוד בסכנת שחיקה מבלי יכולת להתמודד מול שיעור אבדות גבוה. מערכת היירוט שפיתח אפשרה להזניק כוחות של טייסות בודדות למקומות הנכונים כדי לא להיגרר לקרבות אוויר ענקיים, דבר שיאפשר לחסוך בכוחות וכן להימנע מחשיפת מלוא כוחו של חיל האוויר המלכותי בפני האויב. תוכניתו הייתה לנצח את האויב על ידי "עקיצות יתוש", קרב התשה מר שיגרום לאויב אבדות בלתי נסבלות לטווח הארוך, תוך שמירה על כוחותיו של חיל האוויר המלכותי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה

דאודינג, שהיה בן חמישים ושבע בשנת 1939, עמד לפרוש ביוני אותה שנה מן השירות הפעיל, אך עקב המתיחות הבינלאומית התבקש להישאר בחיל האוויר עד לחודש מרץ 1940. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה התבקש להמשיך בתפקידו עד לחודש אוקטובר 1940.
לקראת הקרב על צרפת, שהתחולל בחודשים מאי ויוני 1940, מילא חיל האוויר המלכותי את שורות טייסות הקרב בכל מטוס שהיה בהישג יד, ללא התחשבות בתכונות ובביצועים שלו. בזמן הקרב על צרפת התברר כי גישה זו אינה נכונה, שכן למרות מספרם הרב, לא הצליחו מרבית המטוסים הצרפתיים והבריטיים הנחותים, להשפיע ולעכב ולו במעט את ההתקדמות המהירה של הצבא הגרמני. ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, שאך זה נכנס לתפקידו, היה מחויב להגנת צרפת והתכוון לשלוח עוד עשר טייסות הוריקן, בנוסף לאלה שהוצבו שם לפני המערכה או הוזנקו בשלביה הראשונים. דאודינג, כראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי והאיש האחראי על ההגנה האווירית של בריטניה, התנגד לרעיון. הוא ציפה שעם התפוררות הכוחות הצרפתיים ונפילת צרפת בידי הגרמנים תועתק החזית לכיוון מטוסי הקרב. בחיל האוויר המלכותי הגיעו למסקנה שדרושות לפחות 52 טייסות קרב כדי להגן על שמי בריטניה, וכעת צומצם כוח המגן על בריטניה ל-36 טייסות, שאר הכוח הוצב ביבשת. דאודינג ביקש לנאום בפני הקבינט ובפגישה, שהתקיימה בצהרי 15 במאי 1940, הציג תרשים המתאר את האבדות של טייסות ההוריקן מאז החל הקרב על צרפת, ותיאר את האסון שעלול לקרות אם אבדות אלה ימשיכו לעלות באותו הקצב. דבריו לא נענו ולאחר שנשלחו עשר הטייסות הנוספות, הוא נשאר עם 26 טייסות קרב בלבד, בדיוק מחצית מהכמות הדרושה לטענתו להגנת שמי בריטניה.
בקרב על בריטניה

כשהחל הקרב על בריטניה ב-1 ביולי 1940, שהיה המערכה הצבאית הראשונה בהיסטוריה שהתחוללה בצורה בלעדית בזירה האווירית, נמצא דאודינג בעמדה הקריטית של ראש פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי.
תחת פיקודו התנהלה התנגדותו של חיל האוויר לתקיפות הלופטוואפה. מלבד חשיבותה להגנת בריטניה של "מערכת דאודינג", שפיתח לפני המלחמה, הייתה תרומתו רבה בצבירת עתודות של מטוסי קרב וצוותי אוויר לשם מילוי מקומם של מטוסים שיופלו וטייסים שיפגעו. הוא לא השתמש במשך המלחמה ביותר ממחצית כוחו של פיקוד מטוסי הקרב במטוסים וכוח אדם. מפקדיו ביקרו אותו על כי אינו נוהג בתקיפות, וכי אינו משגר את מטוסיו לפגוש במטוסי האויב לפני הגיעם למרחב האווירי של בריטניה, אך הוא דחה גישה זאת כמסוכנת מדי ועלולה להגדיל את מספרם של הטייסים העלולים להיהרג.
במהלך הקרב על בריטניה תקפו מפציצי הלופטוואפה בגלים את שדות התעופה בדרום ובמרכז אנגליה וגרמו לנזקים כבדים לחיל האוויר המלכותי. בהמשך החלו לתקוף מרכזי תעשייה וערים מרכזיות. תקיפות הערים שגרמו לאבדות רבות בקרב האוכלוסייה האזרחית ולהרס רב קיבלו את הכינוי "הבליץ". בספטמבר 1940 הורה מפקד הלופטוואפה, הרמן גרינג, להפציץ את לונדון, בירת בריטניה. ב"בליץ" נהרגו כ-40 אלף איש ורבעים שלמים נהרסו.
ללופטוואפה לא היו מספיק מטוסי-קרב לליווי המפציצים. בכך הם אפשרו למטוסי הספיטפייר וההוריקן שבפיקודו של יו דאודינג ליירט מספר רב של מפציצים. גם "מערכת דאודינג", שיו דאודינג פיתח לפני המלחמה והתבססה על שילוב הרדאר עם תצפיתנים, תקשורת ומערך נ"מ, איפשרה לגלות את כיווני הטיסה של מפציצי הלופטוואפה וליירטם לפני הגיעם למטרותיהם. מעל לכל היה המורל הגבוה שגילו טייסי הקרב של חיל האוויר המלכותי בפיקודו ובהשראתו של דאודינג, שהתייחס לטייסי הקרב שבפיקודו במסירות והם ראו אותו כמי שדואג להם בכל לבו. הוא נהג לכנותם "הנערים הלוחמים היקרים" (dear fighter boys) או "האפרוחים" (chicks) שלו. אחד מהם היה בנו דרק ששירת כטייס באחת הטייסות. ריבוי אבדות הגרמנים במטוסי הפצצה ובצוותי אוויר אילץ את היטלר באמצע אוקטובר 1940 להורות ללופטוואפה לחדול מהפצצה מסיבית של בריטניה ולנטוש את המבצע שתכנן לפלישה יבשתית לאדמת בריטניה, "מבצע ארי-הים".
בשל ההכנה הקפדנית מראש של הגנת בריטניה ובשל הניהול הזהיר של המשאבים שברשותו בעת הקרב נחשב יו דאודינג כאבי הניצחון בקרב על בריטניה, אלא שההערכה הראויה לכך לא שררה בזמנו, והתפתחה רק לאחר זמן. ניצחון זה היה מפלתה הראשונה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. לאחר שנואש מכוונתו לפלוש לבריטניה נשא היטלר את עיניו לכיון ברית המועצות והחל לקדם את ביצוע מבצע ברברוסה לכיבוש ברית המועצות.
סוף הדרך

למרות הניצחון בקרב על בריטניה, המשיכו מפקדיו לחלוק על הטקטיקה הזהירה שנהג בה בניהול הקרב ובחודש נובמבר 1941 עודדו את דאודינג, שהיה אז כבר בן 59, לפרוש מתפקידו כראש פיקוד מטוסי הקרב והוא נשלח לארצות הברית בשליחות המיניסטריון לתעשייה האווירית, אלא שהתאמתו לתפקיד זה לא הייתה גדולה. ביולי 1942 פרש דאודינג מחיל האוויר המלכותי ויצא לגמלאות. שנה לאחר מכן הוענק לו התואר ברון.
יו דאודינג נפטר בשנת 1970 והוא בן 88 שנים.
אופיו ואישיותו

יו דאודינג היה אדם נחוש והחלטי שידע להתעמת עם עמיתיו ומפקדיו ועל כן זכה בפיהם לכינוי "Stuffy" - "הנפוח". בניגוד ליריבו הרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, שהיה אדם ראוותני ומוחצן, היה דאודינג אדם צנוע. הוא תואר כמי שהתייחס לתפקידו כמפקד פיקוד מטוסי הקרב ממש בקנאות ובקפדנות רבה. אומץ לבו בא לידי ביטוי לא רק באופן בו ניהל את הקרב על בריטניה אלא גם בקו התקיף שנקט בזמן הקרב על צרפת כשהפעיל את השפעתו על ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל שלא לבזבז את משאבי טייסות הקרב בגיחות מעל צרפת שהיו לדעתו חסרות תועלת. הוא עשה זאת בניגוד לעמדתם של קצינים בכירים בחיל האוויר המלכותי, ובזאת העמיד דאודינג בסכנה גם את עתידו ומעמדו.
כאדם פרטי היו לדאודינג מספר תחומי עניין. בצעירותו עסק בסקי ואף זכה באליפות באחת התחרויות. הוא היה אדם דתי והאמין בספיריטואליזם ובקיומן של פיות. לאחר המלחמה היו דאודינג ואשתו השנייה, אותה נשא לאשה בשנת 1951, פעילים בהתנגדות לשימוש בבעלי חיים כשפני ניסיון ובשנת 1974 "האגודה הלאומית נגד נתיחה" בבריטניה (National Anti-Vivisection Society) הקימה קרן מחקר על שמו. דאודינג היה צמחוני והתנגד להריגת בעלי חיים לצורך אספקת מזון לבני אדם. ככזה ניסה בשנת 1949 לקבל החלטה בבית הלורדים על איסור השחיטה הכשרה.
בשל אמונותיו אלו תואר הקרב על בריטניה, שנוהל על ידי גרינג מהצד הגרמני ודאודינג מהצד הבריטי, כ"הקרב בין הנרקומן לספיריטואליסט". בדיעבד זכה דאודינג לימים להוקרה רבה ונחשב כמי שהציל את העולם החופשי בקרב על בריטניה, אך בסיומו נעזב על נפשו והודח מתפקידו.
הערות שוליים

↑  Lord Dowding Fund for Humane Research, ldf.org.uk
↑  אשר לי, "הקרב על בריטניה" עימות בין נרקומן וספיריטואליסט, מעריב, 6 בדצמבר 1970
↑  המנצח שנעזב לנפשו, מעריב, 26 בספטמבר 1969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430157405171  PLWABN: 9810668905605606  BNE: XX5673476  BnF: cb162405623 (data)  GND: 119558564  ISNI: 0000 0000 6317 7680  LCCN: n2005010098  NKC: xx0254219  NLA: 35043477  NTA: 073341967  SNAC: w6z93g0j  SUDOC: 184709008  Trove: 810171  VIAF: 25415312   WorldCat (עם VIAF): 25415312 
יו דאודינג מלווה את המלך ג'ורג' השישי ורעייתו אליזבת, 1940
ששי קשת

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1946  (בן 78) א' בכסלו ה'תש"ז גליל ים, פלשתינה (א"י)
 שם לידה:  ששון קוסובסקי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 עיסוק:  זמר, שחקן
 בת זוג:  יונה אליאן (1973-)
 אתר האינטרנט של קשת אליאן
 פרופיל ב-IMDb
שָׂשׂי קשת (נולד כששון קוסובסקי ב-24 בנובמבר 1946) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי. מכהן כמנהל האמנותי של תיאטרון יידישפיל.
ביוגרפיה

קשת נולד וגדל בקיבוץ גליל ים. הוריו הגיעו מפולין ומרוסיה, ובבית דיברו רק עברית.
באמצע שנות ה-60 היה מכוכביה הבולטים של להקת הנח"ל. הוא שירת בתוכניות הלהקה "מהנח"ל באהבה" (1966) ו"הנחלאים באים הנחלאים באים" (1967), והשתתף בין היתר בהקלטות השירים "סרנדה לעדה" (לאה נאור/משה וילנסקי), "אילו ציפורים" (ז'אן ברוסול/ז'אן קלבה/נעמי שמר), "גשם בוא" (תרצה אתר/אלונה טוראל), "הייתי נער" (דוד עתיד/יאיר רוזנבלום), "ארבע אחרי הצהריים" (יורם טהרלב/יאיר רוזנבלום), "גוונים" (חיים קינן/יגאל גורדון) ועוד. בין חבריו ללהקה נמנים טוביה צפיר, שולה חן, שלום חנוך, חנן יובל, מנחם זילברמן אבי קורן (קליינמן) ואביבה בנו ועוד. כמו כן השתתף באלבום "מהנח"ל באהבה" שהופק בשנת 1968 לציון 20 שנה למדינה וכלל את מיטב שירי להקת הנח"ל לאורך השנים.
במלחמת ששת הימים, במהלך שהותה של להקת הנח״ל באל עריש, היה עד לכתיבת הבית הנוסף והאחרון של השיר "ירושלים של זהב" על ידי נעמי שמר. במהלך הקרבות בחצי האי סיני נפל חברו הטוב ראובן פיק, עמו נהג להופיע כצמד בנעוריהם בקיבוץ.
לאחר שחרורו מהלהקה הפך לזמר סולו שנחשב כ"אליל נוער", והשתתף כחבר בלהקת פיקוד דיזנגוף בשנת 1969 עד 1970 ובמופעי בידור, פסטיבלי זמר, פסטיבלי ילדים ועוד.
בשנת 1972 הכיר קשת את השחקנית יונה אליאן בצילומים לסרט הקולנוע "נורית". השניים נישאו בשנת 1973, ולהם שני ילדים: אריאל, מוזיקאי (חבר להקת "פול טראנק" ומפיק מוזיקלי) ומאי, שחקנית. קשת מתגורר ביפו.
ביוגרפיה > קריירת זמרה

ב-3 בינואר 1971 הוציא קשת אלבום בכורה שנשא את שמו: "ששי קשת". האלבום הצליח מאוד והגיע במהירות למעמד של "אלבום זהב". נכללו בו להיטים רבים כ"אל תלכי לבדך בלילה" (שייקה פייקוב), "הלילה הארוך ביותר בעולם" (מאיר אגסי/בועז שרעבי), "ותבוא עליכם הברכה" (שייקה פייקוב), "שם ישנה גבעה רמה" (רחל שפירא/קובי אשרת) ו"פנקס הקטן" (דן אלמגור/מתי כספי), שהפך לשיר המזוהה ביותר עם קשת. "פנקס הקטן" היה שיר מהמחזמר "עיר הגברים" שעלה לבמות בשנת 1970. הוא השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון 1971 עם השיר "ומתוק האור בעיניים" (רחל שפירא/מוני אמריליו), וקטף את המקום השני. הוא אף זכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי התשל"א של קול ישראל.
בחנוכה 1974 זכה קשת במקום הראשון בפסטיבל לשירי ילדים עם השיר "שובב עם לב זהב" (תמר פרימור/יאיר מילר). הוא חזר שוב אל בימת פסטיבל הזמר 1975, וביצע שם את השיר "אינשאללה בלי נדר" (תמר פרימור/יאיר מילר). קשת הקליט ב-1977 את שיר הנושא להצגה "ארבע נשים" שעלתה בתיאטרון הבימה למילותיה של תרצה אתר ולחן מאת משה וילנסקי (שנים ספורות לאחר מכן זכה השיר לגרסאות נוספות ששרו נורית גלרון ואסף אמדורסקי). בשנת 1980 ביצע את השיר "פיץ העכבר" (גידי קורן) בפסטיבל שירי הילדים.
קשת השתתף בפסטיבל הזמר המזרחי "למנצח שיר מזמור" וזכה במקום הראשון עם השיר "בואו נשיר אחים"(שייקה פייקוב). באותה שנה זכה בפסטיבל נוסף במקום הראשון, פסטיבל הזמר החסידי, בשירו "שישו ושמחו"(שייקה פייקוב), שהפך לאחד מלהיטיו הענקיים של קשת, ובכלל ללהיט חסידי ידוע.
ב-1982 השתתף (בפעם היחידה עד אז ומאז) בקדם אירוויזיון 1982 עם השיר "להימליה" (שמרית אור/קובי אשרת), ובפסטיגל 1983 התחרה עם השיר "לירח טסים".
בשנת 1986 חבר קשת למוזיקאי אריק רודיך והקליט אלבום חדש בשם "אל תמהר". האלבום היה מורכב מיצירות של מיטב משוררי ישראל. אלבום נוסף ומוערך מאוד הוציא קשת בשנות ה-80 שנקרא "עולם אחר", ובו הוא ביצע שירים קלאסיים של מקהלות בביצוע יחיד.
בשנת 1991 הופיע ששי ב"ששי שר שירי סרטים", מופע שכלל שירים מסרטים פופולריים בגרסה עברית, אשר בוים על ידי יונה אליאן והכיל שירים שנכתבו על ידי חיים קינן.
בשנת 1996 הקליט קשת אלבום מחווה למוסד פסטיבל הזמר והפזמון, "יעלה ויבוא". באלבום זה הקליט מחדש שירים שבוצעו במסגרת הפסטיבל במרוצת השנים, דוגמת "ליל חניה", "יעלה ויבוא", וכן את שיריו מהפסטיבל.
ב-2009 השתתף ביצירה המוזיקלית תיאטרלית "יריד המזרח" על פי יצירותיו של חיים גורי. ביוני 2009 הוציא אלבום זמירות בשם "פתח לנו שער". בעקבות זאת יצא במופע בשם זה, משולב בעברית ויידיש, בבימוייה של יונה אליאן.
ביוגרפיה > קריירת משחק

בשנות השבעים כיכב קשת במספר סרטי קולנוע ישראליים. בשנת 1972 הוא הופיע בסרט נורית של ג'ורג' עובדיה לצידה של אשתו לעתיד, יונה אליאן. קשת השתתף במספר שירים בסרט, כשהמוכרים שבהם הוא הדואטים עם הזמרת נירה גל "קרוב ורחוק"(דודו ברק/שייקה פייקוב) ו"שיר לכנרת" (שבע שנים)(דודו ברק/שייקה פייקוב). בשנת 1973 שיחק בסרט הבלש האמיץ שוורץ, באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסרט קוראים לי שמיל לצד אשתו יונה אליאן שביים ג'ורג' עובדיה. בשנת 1973 השתתף כזמר אורח בסרט הסנדלר העליז. בשנת 1976 שיחק בסרט רחוב 60 לצידה של יונה אליאן. בשנת 1978 השתתף בסרט הלהקה של אבי נשר. הסרט מתאר את חיי ההווי בלהקה צבאית, התואמת את להקת הנח"ל בה השתתף. בשנת 1979 שיחק בסרט נישואין נוסח תל אביב. ב-1981 שיחק בסרט שגעון של אבא. ב-1992 השתתף בתפקיד מפקד להקה צבאית בסרט ללקק ת'תות.
בשנות השמונים כיכב קשת לצד אשתו, יונה אליאן, בסדרת הטלוויזיה לילדים שלוש ארבע חמש וחצי. בשנת 1981 כיכב במחזמר ברנשים וחלומות והופיע מספר פעמים ברחוב סומסום במבחר שירים ודיבוב (1983).
ב-2013 שיחק בסרט הטלוויזיה דבר על מקום הימצאם שכתבה נאוה סמל.
קשת שיחק במספר רב של הצגות, והוא מזוהה בעיקר ככוכב מחזות זמר, בהם עיר הגברים, ברנשים וחלומות, אוויטה וצלילי המוסיקה בתפקיד קפטן פון טראפ. תפקידים מוכרים נוספים שלו בתיאטרון כוללים את פונטיוס פילטוס בהשטן ממוסקבה, בראון באופרה בגרוש מוצוני בהלב, באגירה בספר הג'ונגל, החיה והנסיך בהיפה והחיה, עורך הדין בילי פלין בשיקגו, פירלי בסוויני טוד, הקוסם בהמסע לפוליפוניה, ז'אברבעלובי החיים, השטן בתמונתו של דוריאן גריי, ובנימין השלישי במסעות בנימין השליש (ביידישפיל).
בשנת 1996 השתתף בקלטת הילדים גומות החן של זוהר בתפקיד זאביק הספר.
בשנת 2000 השתתף בקלטת הילדים "דוני ורוני בארץ המדמדים" בתפקיד גוג הענק.
בשנת 2005 השתתף לראשונה בהצגה בתיאטרון יידישפיל, בהצגה המוזיקלית "החזן מווילנה". באותה שנה השתתף בטלנובלה פיק אפ.
בשנת 2008 השתתף בקומדיה המוזיקלית לה לה לנד. קשת מופיע בהצגת יחיד "ששי מעבר לקשת" המביאה סיפורים ושירים של עולם מחזות הזמר. כמו כן העלה עם יונה אליאן את ההצגה "נוסטלגיה זה לא מה שהיה", המביאה מופע נוסטלגי על גדילה והתבגרות בארץ.
ב-2008 הוציאו קשת ואליאן DVD לילדים בשם "יונה וששי ופנדה וחצי", שהוקדש כולו ליצירותיו של חיים נחמן ביאליק.
בנוסף מדבב קשת לסרטים וסדרות מצוירות, בהם אצבעונית בתפקיד מר ביטל, העולם המופלא של דוקטור סוס בתפקיד חתול תעלול, אגדות אנדרסן ונילוס איש החלומות בתפקיד דמויות נוספות, הגיבן מנוטרדם בתפקיד ויקטור, שלגיה ושבעת הגמדים בתפקיד הנסיך, הסייח הכסוף בתפקיד ברולגה, וכן שר את שיר הפתיחה, בנוסף שיחק את פורטה בהיפה והחיה 2: חורף קסום. 
בדצמבר 2011 התמנה למנכ"ל והמנהל האמנותי של תיאטרון היידישפיל.
החל משנת 2016 חדל קשת מלשמש/לכהן כמנכ״ל והוא מכהן כמנהל אמנותי של התיאטרון.
מסוף 2017 מעלה מופע בידור עם אשתו יונה אליאן, לרגל 40 שנות נישואיהם, בשם "עדיין נשואים?" בניהולו המוזיקלי של בנם אריאל.
אחרי עשור של היעדרות מהבמות החל קשת משנת 2020 להשתתף במחזמר לא רק בלונדינית, בהפקתה של מעיין צלנר, בתפקיד פרופסור קלאהן.
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1966 - מהנח"ל באהבה - להקת הנח"ל (NMC)  1967 - הנח"לאים באים הנח"לאים באים - להקת הנח"ל (הד ארצי)  1968 - כל הכבוד לנח"ל - להקת הנח"ל (NMC)  1969 - להקת פיקוד דיזינגוף (הד ארצי)  1969 - תקליטון ראשון (EMI)  1970 - עיר הגברים (פונודור)  1971 - פסטיבל הזמר תשל"א (הד ארצי)  1971 - פסטיבל הזמר החסידי תשל"א (הד ארצי)  1971 - למנצח שיר מזמור תשל"א (הד ארצי)  1971 - פס-קול ההצגה הסרט פישקה במילואים (הד ארצי)  1971 - ששי קשת (הד ארצי)  1972 - פס-קול הסרט נורית (הד ארצי)  1972 - למנצח שיר מזמר תשל"ב (הד ארצי)  1973 - למנצח שיר מזמור תשל"ד (הד ארצי)  1973 - פסטיבל הזמר החסידי (הד ארצי)  1974 - איש לבן ואיש שחור (הד ארצי) |  1975 - פסטיבל הזמר תשל"ה (הד ארצי)  1975 - פסטיבל שירי ילדים מס' 5 (ישראדיסק)  1976 - פסטיבל הזמר החסידי תשל"ו  1976 - פס-קול ההצגה זהו בידור (NMC)  1976 - פס-קול הסרט רחוב 60 (הד-ארצי)  1976 - פס-קול ההצגה ששי ויונה משגעים פילים (ישראדיסק)  1977 - בלדה לאישה (סינגל מתוך הצגת תיאטרון "הבימה", "ארבע נשים").  1977 - הלהקה (NMC)  1978 - פס-קול ההצגה חזרה כללית (הד ארצי)  1979 - פסטיזמר (הד ארצי)  1980 - הפסטיבל הישראלי לשירי ילדים מס' 11 (ישראדיסק)  1980 - פס-קול ההצגה פנטסיה בארץ הפלאות (ישראדיסק)  1981 - ברנשים וחלומות (הד ארצי)  1981 - שלוש, ארבע, חמש וחצי חגים (הד ארצי)  1981 - שלוש ארבע חמש וחצי (הד ארצי) |  1982 - קדם אירוויזיון 1982 (הד ארצי)  1982 - פס-קול ההצגה ששי ויונה וצ'ומפי וחצי (הד ארצי)  1983 - פסטיגל 84  1985 - אל תמהר (אינדי)  1990 - פס-קול ההצגה "אוויטה".  1996 - ומתוק האור בעיניים - שירי פסטיבלי הזמר העברי (פונוקול)  1996 - קרוב ורחוק, אוסף שירים מסרטי הבמאי ג'ורג' עובדיה (הד ארצי)  1996 - פס-קול ההצגה ספר הג'ונגל  1988 - עולם אחר (אינדי)  1998 - פס-קול ההצגה היפה והחיה  1998 - פנקס הקטן (אל.אי. 4) - Single  1998 - פס-קול ההצגה ליידיס אנד ג'נטלמן  1999 - דרור-למנצח שיר מזמור (הד ארצי)  1999 - יעלה ויבוא (הד ארצי  1999 - עלובי החיים (ג׳אבר)  2003 - אלבום אוסף כפול - להיטים ישנים +קטעים נדירים בהשמעה ראשונה (הד ארצי)  2011 - ניגון מיוחד משלי |
הערות שוליים

↑  מאיה כהן, השינוי הגדול של יונה אליאן, באתר ישראל היום, 11 ביולי 2019
↑  ששי קשת מנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון יידישפיל, באתר תיאטרון יידישפיל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312070005171  ISNI: 0000 0000 6866 0890  MusicBrainz: b635aba8-2313-40b2-90cb-7801c1443dd2  VIAF: 97437734   WorldCat (עם VIAF): 97437734 
ששי קשת ומונה זילברשטיין בסרט "הבלש האמיץ שוורץ" (צילם יוני המנחם, 1973)
ששי קשת בהופעה בהיכל התרבות בעיר נשר
אוטו דה פה

ציור של האמן הספרדי פרנסיסקו ריזי משנת 1683 המתאר אוטו דה פה בפלאצה מיור במדריד
אוטו דה פה בראשותו דומיניקוס הקדוש מאת פדרו ברוגטה ציור מתחילת המאה ה-16 דומיניקוס הקדוש עומד על טריבונה, מוקף בשישה אינקוויזיטורים, ביניהם נזיר דומיניקני ואחר הנושא את דגל המשרד הקדוש; עוד שנים עשר אינקוויזיטורים משלימים את הקבוצה; שני נידונים קשורים למתקן הוצאה להורג בחניקה הידוע בשם "גארוט" כשחבל כרוך סביב צווארם.
טקס, אוטיליו, "אוטו דה פה באולמות של האינקוויזיציה". ציור של פרנסיסקו דה גויה
"הנידונים על ידי האינקוויזיציה", ציור מהמאה ה-19 מאת יוג'ניו לוקאס. חלק מהעונש של הנידונים כלל מלקות בדרך לטקס האוטו דה פה, בציור מתוארים שני גברים שאולצו לרכב על חמורים כשהם ערומים עד המותניים. לאחר ספיגת מלקות ממוציא לפועל של גזר הדין הובלו הנידונים ברחובות, וההמונים הפליאו בהם מכות על מנת להראות את סלידתם ממעשה הכפירה
אָוּטוֹ דָה פֶה (בפורטוגזית: Autos da fé, בספרדית: Auto de fe; מילולית: "מעשה האמונה") היה טקס של כפרה וענישה פומבי שאורגן על ידי האינקוויזיציה הספרדית, האינקוויזיציה הפורטוגזית, האינקוויזיציה של מקסיקו, או האינקוויזיציה של גואה, ובמסגרתו פורסם פסק הדין של בית הדין של האינקוויזיציה ובוצע גזר הדין.
עבור הנידונים שלא נמצאו נגדם ראיות במהלך החקירה או אלו שהכירו והודו באשמה, הטקס והעונש כיפרו על חטאיהם כנגד האמונה הנוצרית והם הורשו לחזור בתשובה - מה שאפשר את הפיוס שלהם עם הכנסייה הקתולית. בחלק האחרון של הטקס הובאו מי שנידונו למוות על ידי בית הדין של האינקוויזיציה, אלו שנקבעו כעבריינים חוזרים, ואלו שנמצאו אשמים בחקירה אך לא הודו במעשיהם. הנידונים למוות נמסרו במקום לידי רשויות המדינה - נציגי המלך - על מנת שיוצאו להורג, מאחר שהאינקוויזיציה הייתה בית דין כנסייתי, ולכן לא יכלו נציגיה לבצע את גזר הדין. הנידונים שנמצאו כעבריינים חוזרים והודו בחטאיהם הוצאו להורג בחניקה ולאחר מכן גופותיהם הועלו על המוקד. הנידונים שנמצאו אשמים אך לא התוודו על חטאיהם הועלו למוקד בעודם חיים. הכפרה והחזרה בתשובה נעשו בפני הציבור על מנת שהנידונים ועונשם ישמשו לקח לכל המאמינים, שהוזמנו גם להכריז חגיגית על דבקותם באמונה הקתולית.
מטרת החקירות המשפטים והעונשים הפומביים שבוצעו על ידי האינקוויזיציה לא הייתה להציל את נפשם של מאמינים שכשלו אלא להבטיח צייתנות ו"התנהגות טובה" של הציבור - על פי תפיסת הכנסייה הקתולית והאינקוויזיציה. מטרה זו הושגה על ידי מלחמת חורמה בראש חוצות כנגד מינים (כתות נוצריות שבחרו בדרך שאיננה הדוגמה הקתולית) וכנגד כופרים אלו שאינם נוצרים. לפיכך, קריאת פסקי הדין, הווידוי והחרטה מצד הנידון היו צריכים להיעשות בפומבי על מנת לחזק בקהל המאמינים את יראת השמים והפחד מהאינקוויזיציה ולחזק את אמונתם כנגד אלו הכופרים בעיקרי הכנסייה הקתולית. לפיכך היה הכרחי שהנידון יאשר בפני הציבור הנאסף כי חטא וכי הוא חזר בתשובה, כדי שזה ישמש לקח לכל השומעים לו. עם זאת, לדברי ההיסטוריון הספרדי הנרי קמן, "מה שהתחיל כמעשה דתי של תשובה וצדק הסתיים כפסטיבל ציבורי שדומה פחות או יותר למלחמות שוורים או זיקוקים."
טקס האוטו דה פה הראשון התקיים בסביליה שבספרד בשנת 1481 והאחרון במקסיקו, בשנת 1850.
רקע > האינקוויזיציה הרומית

אינקוויזיציה (מלטינית: Inquisitio) היא מוסד חקירות שהקימה הכנסייה הקתולית, על פי הנחיותיו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי במאה ה-13, בניסיון להיאבק בכתות מינות.
חוקרי האינקוויזיציה סיירו - לבד או בזוגות - בערים ובכפרים, הסבירו להדיוטות את עיקרי האמונה הקתולית, שמעו וידויים והטילו עונשים על חוטאים שסירבו לחזור בהם מאמונתם גם לאחר שהובהר להם שהיא מנוגדת לעמדת הכנסייה. רוב המשפטים האינקוויזיטוריים היו על עניינים פְּעוּטים, והסתיימו בהטלת עונש סמלי כמו תפילה, צום או מסע צליינות קצר. עד המאה ה-16, כמעט לא הועלו על המוקד מכשפות בהוראת האינקוויזיציה, ויהודים לא היו כלל בתחום שיפוטה - שופטי האינקוויזיציה דנו רק בנוצרים (אם כי האנוסים נחשבו לנוצרים לצורך זה).
האינקוויזיציה השתמשה בעינויים כבדבר שבשגרה, ואף תיעדה את ההליך בפרוטוקולים מסודרים. המשפט בימי הביניים לא הכיר בעדויות נסיבתיות, והראיה הקבילה היחידה לאשמתו של אדם הייתה הודאתו. השימוש בעינויים היה אפוא אמצעי חיוני בעיני הכנסייה הקתולית, שהתירה אותם כבר במאה ה-13. כדי ליצור רושם של גוף הוגן, מסודר וצודק, הושמטו לרוב הליכי קבלת ההודאה מן הפרוטוקולים, אבל מן המקרים שבהם תועדו העינויים אפשר ללמוד שמשך העינויים הוגבל בזמן. הכנסייה אסרה על שפיכת דם במהלך העינויים, והאינקוויזיטורים המציאו שיטות עינויים מגוונות שלא הפרו את האיסור הזה. לכנסייה לא הייתה סמכות להוציא להורג אנשים, ואם אדם השייך לכנסייה הקתולית עמד בסירובו לקבל עליו את דין הכנסייה, העבירה הכנסייה את האיש לידי הזרוע האזרחית, שברוב המקרים הוציאה אנשים להורג.
ב-1542 הקים האפיפיור פאולוס השלישי את "קונגרגציית הלשכה הקדושה" הידועה גם כאינקוויזיציה הרומית, כקהילת קבע של קרדינלים וגורמים נוספים. ללשכה הקדושה היו משימות שמירה והגנה על שלמות האמונה ובחינה ואיסור על דוקטרינות כוזבות ושגויות; הלשכה הקדושה הפכה לגוף הפיקוח על אינקוויזיציות מקומיות. הרקע להקמת "הלשכה הקדושה" היה ועידת טרנטו ומלחמתה של הכנסייה הקתולית בפרוטסטנטים. כוחה של הלשכה הצטמצם בעיקר למדינות איטליה ומעט נסיכויות קתוליות קטנות בסביבתה.