stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע בלוקבאסטר
סקירה כללית

בפברואר 1945 ציפו בעלות הברית להיות מסוגלות לכבוש את הרייכסוואלד ליד קלווה בתוך שלושה עד ארבעה ימים. לפני כן, הם התקדמו במהירות: לאחר מבצע בלקקוק (כיבוש משולש הרור בין רורמונד, היינברג וסיטארד) בין 14 ל-26 בינואר, הוורמאכט הגרמני פינה את עמדת מאס-רור בין היינברג לפנלו ללא קרב, כדי להימנע מכיתור. אולם, הקרב התמשך, בין השאר בגלל תקופה של מזג אוויר סוער שמנע מבעלות הברית לנצל באופן מלא את העליונות האווירית המוחלטת שלהן. מבצע ממשי היה איטי ויקר מהצפוי והמפקד הקנדי, הגנרל הארי קריראר, החליט להשיק את 'מבצע בלוקבאסטר' ב-26 בפברואר 1945.
שלוש דיוויזיות בריטיות וקנדיות התקדמו דרום-מזרחה, ותפסו עמדות גרמניות לא מוכנות ביער הוכוולד, לפני התקדמות לקסאנטן. ב-27–28 בפברואר נערך קרב שריון גדול בין הכוחות הקנדיים לגרמנים על תחנת הרכבת במרינבאום, במהלכו הושמדה 40% מהעיר. התקפות על פער הוכוולד החלו ב-27 בפברואר ונמשכו עד 2 במרץ, כאשר רגימנט אגם סופריור, שסבל אבדות כבדות, פרץ ואיבטח את הקצה המערבי של היער. לאחר הקרב חברו הכוחות עם הארמייה האמריקאית התשיעית בברנדונק, ליד גלדרן ב-3 במרץ.
הקרב בתרבות

הקרב על פער הוכוולד היה הנושא של פרק בסדרה התיעודית "קרבות הטנקים הגדולים". ותיקים משני הצדדים מסרו עדויות על אלימות הקרב. הקנדים בפרט דיברו על העקשנות של חיילים גרמנים באזור הריין בעוד שחיילים גרמנים לשעבר מסרו עדויות על חוויותיהם שלהם עם הקנדים.
דראגן צאנקוב

דראגן קיריאקוב צאנקוב (בבולגרית: Драган Киряков Цанков;‏ 9 בנובמבר 1828, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 11 במרץ 1911, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן פעמיים כראש ממשלת נסיכות בולגריה.
ראשית הקריירה

צאנקוב הועסק כפקיד ציבור במנגנון השלטון העות'מאני ונודע כתומך במאבק לעצמאותה הדתית של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. פעילותו הציבורית הנרחבת בתחום, שזכתה למימון צרפתי, סייעה להקמת מוסדותיה המאוחדים של הכנסייה הבולגרית ב-1861. בהמשך הצטרף צאנקוב לתנועת המחתרת הבולגרית שפעלה לסילוק העות'מאנים מבולגריה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מונה לחבר מנגנון הממשל הצבאי הרוסי בסבישטוב, לאחר כיבוש העיר על ידי צבא האימפריה הרוסית.
כהונות ראש הממשלה

צאנקוב נתפש כבעל עמדות ליברליות, זכה לאהדה בציבוריות הבולגרית וב-1879 מונה לחבר פרלמנט. באפריל 1880 מונה צאנקוב על ידי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה לראש ממשלת הנסיכות. הוא פעל ליישום רפורמות שכללו: מתן זכויות מסוימות למיעוט המוסלמי, הקמת משטרת ביטחון פנים וניסיון להגבלת כוחה הפוליטי של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית. פעולותיו של צאנקוב מול הכנסייה ובמקביל ניסיונו לנהל מדיניות חוץ עצמאית, הרתיעו את הנסיך בטנברג אשר חשש למעמדו ובדצמבר 1880 הוא פיטר את צאנקוב מתפקידו. לאחר ניסיון כושל לביצוע הפיכה צבאית ב-1881 ומספר חודשי משטר צבאי בנסיכות שהובילו לאי שקט פוליטי, השיב הנסיך בטנברג את החיים הפוליטיים לסדרם ומינה שוב את צאנקוב לראש הממשלה. בספטמבר 1883 הקים צאנקוב ממשלת קואליציה. במקביל חל קרע במפלגה הליבראלית ופלג בראשות פטקו קרבלוב פרש ממנה והפך אופוזיציה לצאנקוב. כפועל יוצא מכך התקשתה ממשלתו של צאנקוב לתפקד וב-1884 הוא פוטר שוב מתפקידו והוחלף ביריבו הפוליטי קרבלוב.
אחריתו

לאחר פיטוריו הקים צאנקוב מפלגה חדשה בשם "המפלגה הליבראלית הפרוגרסיבית", שהייתה כוח משמעותי בפוליטיקה הבולגרית ותמכה בהידוק היחסים עם האימפריה הרוסית. באוגוסט 1886, לאחר הדחתו של הנסיך בטנברג בהפיכה צבאית, כיהן צאנקוב למשך מספר ימים בתפקיד שר הפנים בממשלתו השנייה של קלמנט טרנובסקי. לאחר הפיכת הנגד, בשל עמדותיו הפרו רוסיות ומחשש לחייו, היגר לרוסיה. הוא שב לבולגריה בראשית 1895 לאחר אובדן כוחו הפוליטי של סטפן סטאמבולוב שהיה ממובילי ההתנגדות למדיניות הרוסים. לאחר שובו חידש את פעילות מפלגתו, אך ב-1897 פרש מהנהגתה מחמת מצב בריאותו. סטויאן דאנב נבחר למחליפו וב-1902 נבחר לראש הממשלה, ובמקביל צאנקוב כיהן לתקופה קצרה כיושב ראש האספה הלאומית. צאנקוב הלך לעולמו ב-1911 בסופיה והוא בן 83 שנים.
צאנקוב והקהילה היהודית

ב-1879 פורסמה בבולגריה חוקה חדשה שכונתה חוקת טרנובו. החוקה נחשבה מתקדמת וליבראלית לזמנה וכללה זכויות רבות למיעוטים ובכלל זה לבני הקהילה היהודית. הביטוי המעשי הראשון לזכויות אלו יושם ב"תקנון הזמני לניהול הקהילות הדתיות של הנוצרים, המוסלמים והיהודים", שערך ופרסם צאנקוב ב-1880 במסגרת תפקידו הנוסף כשר החוץ והדתות. במסגרת התקנון הזמני נקבע, כי קהל מתפללים בבית כנסת מסוים יוגדר יחידה דתית, בראשו יעמוד רב שימונה על ידי הנהלה שתיבחר על ידי קהל המתפללים ומקרבם. ההנהלה תורכב מ-3 עד 5 שליחי ציבור ותפוקח על ידי משרד הדתות הבולגרי. עוד הותר לנבחרי הקהילה לגבות מס קהילה ונקבע כי הרב הראשי של סופיה יהיה הרב הראשי ליהודי הנסיכות ויקבל משכורת שנתית מהמדינה בסך 1,000 לבות.
בכך, הפך תפקיד הרב הראשי לתפקיד רשמי בנסיכות הבולגרית. בנוסף, קביעת בית הכנסת כאמת מידה להגדרת היחידה הדתית אפשרה לקהילות מרובות הקהלים להמשיך את מתכונת התנהלותן הקיימת ומנעה חיכוכים בתוכן. עוד תרמה קביעה זו להאחדת בני הקהילה היהודית ביישובים קטנים, לכדי קהילה מאורגנת עם מוסדות נבחרים ופעילים. בתיקון לחוק הנוהל האזרחי שפרסם צאנקוב נקבע שלבתי הדין הרבניים הסמכות הבלעדית לפסיקה בענייני נישואים וגירושים, אך לא בסוגיות ממון.
הערות שוליים

↑  דראגן צאנקוב - תקציר ביוגרפי, באתר runeberg.org (בגרמנית).
↑  קשלס, חיים, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 66-67.
↑  רומנו, אלברט. א, יהודי בולגריה בשלהי המאה התשע-עשרה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 188.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קלמנט טרנובסקי | הכהונה הראשונה  7 באפריל 1880 - 10 בדצמבר 1880 | הבא: פטקו קרבלוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לאוניד סובולב | הכהונה השנייה  19 בספטמבר 1883 - 11 ביולי 1884 | הבא: פטקו קרבלוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גריגור נאצ'וביץ' | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  26 במרץ 1880 - 28 בנובמבר 1880 | הבא: ניקולה סטויצ'ב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810589429405606  BnF: cb10076859x (data)  GND: 118638211  ISNI: 0000 0000 5535 2194  LCCN: n82101811  NKC: js2017959489  NTA: 18918597X  SUDOC: 177590947  VIAF: 54941653   WorldCat (עם VIAF): 54941653
ריצ'רד לורנס

| --- | --- |

 לידה:  1800? אנגליה, ממלכת בריטניה הגדולה 
 פטירה:  13 ביוני 1861 (בגיל 61 בערך) סנט אליזבת', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ניסיון ההתנקשות בג'קסון
ריצ'רד לורנס (באנגלית: Richard Lawrence;‏ 1800/1801 – 13 ביוני 1861) היה צבעי אמריקאי שניסה להתנקש בחייו של אנדרו ג'קסון, ובכך הפך למבצע ניסיון התנקשות הראשון בהיסטוריה בנשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה

ריצ'רד לורנס נולד באנגליה בשנת 1800 או ב-1801. לורנס עבד כצבע וקיימת הערכה כי החשיפה הממושכת לכימיקלים שבצבעים תרמה להפיכתו לבעל הפרעה נפשית. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19 היה משוכנע לורנס בהיותו ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה. בנקודה זו השתנתה אישיותו בצורה דרמטית; הוא החל להתלבש באופן ראוותני ומצועצע וגידל שפם. הוא ויתר על עבודתו בטענה שהוא לא צריך לעבוד כיוון שהממשל האמריקני חייב לו הון גדול, אך הנשיא אנדרו ג'קסון מונע ממנו את שמגיע לו. בנוסף טען כי כשיקבל את הכסף, יוכל לתפוס את מקומו החוקי כמלך אנגליה. כמו כן, האשים לורנס את הנשיא ג'קסון ברצח אביו ב-1832, אף על פי שאביו מת תשע שנים לפני כן, ומעולם לא ביקר בארצות הברית. לורנס החליט כי עליו להרוג את ג'קסון. הוא רכש שני אקדחים והחל לעקוב אחרי ג'קסון. במשך מספר שבועות לפני ניסיון ההתנקשות, כמעט כל יום, נראה לורנס באותה חנות צבע, מדבר לעצמו וצוחק.
ב-30 בינואר 1835 הגיע ג'קסון להלווייתו של וורן דייוויס, חבר קונגרס מקרוליינה הדרומית. בתחילה תכנן לורנס לירות בו עם כניסתו לטקס, אך לא הצליח להתקרב אליו במידה מספקת. לאחר שעזב ג'קסון את ההלוויה, התחבא לורנס מאחורי עמוד. מכשהגיע הנשיא, יצא לורנס ממחבואו וירה לעבר גבו של ג'קסון, אך היה מעצור בנשק. במהרה הוציא לורנס את אקדחו השני, אך גם איתו כשל. מאוחר יותר התברר כי אקדחיו לא היו עמידים דיים בפני לחות, ובאותו יום מזג האוויר היה לח בצורה קיצונית. מעשיו של לורנס משכו את תשומת לבם של הנוכחים, ובמהרה נתפס והוכנע, אף בעזרתו של הנשיא ג'קסון, שהכה אותו מספר פעמים עם מקל ההליכה שלו.
ב-11 באפריל 1835 הובא לורנס למשפט. התובע במשפטו היה פרנסיס סקוט קי, מחבר המנון ארצות הברית. לאחר דיון שארך חמש דקות בלבד, מצא אותו חבר המושבעים זכאי עקב אי-שפיות. בשנים שלאחר מכן, אושפז לורנס במספר מוסדות ובתי-חולים. ב-1855 הוא הועבר לבית החולים הפסיכיאטרי שנפתח בוושינגטון הבירה, שם שהה עד למותו ב-1861.
כמו בנוגע לניסיונות התנקשות מאוחרים יותר, הועלתה סברה כי לורנס היה חלק מקונספירציה. אף על פי שלא שללו את מעורבותו של לורנס עצמו, רבים וביניהם הנשיא ג'קסון, האמינו כי ייתכן שלורנס הסתייע בידי אויביו הפוליטיים של הנשיא. הסנאטור ג'ון קלהון, בו חשד ג'קסון, הודיע מעל בימת הסנאט שאינו קשור לניסיון ההתנקשות. חשוד אחר בעיניו של הנשיא היה הסנאטור ג'ורג' פוינדקסטר, ששכר את לורנס מספר חודשים קודם לכן לצביעת ביתו. פוינדקסר לא הצליח לשכנע את תומכיו במיסיסיפי שלא היה מעורב ובשל כך נכשל בניסיון להיבחר פעם נוספת.
בית הקברות היהודי בקיילצה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1870 
 קואורדינטות:  50°51′23″N 20°36′29″E﻿ / ﻿50.8564°N 20.6081°E﻿ / 50.8564; 20.6081
 he
 
בית הקברות היהודי של קיילצה (הידוע גם כבית הקברות פאקוש) ממוקם ברובע פאקוש בעיר קיילצה הנמצאת בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה שבפולין, בצומת הרחובות פאקוש דולני וקוסוצ'נסקייגו. שטחו הוא 3.12 דונם. בבית הקברות נשתמרו כ-330 מצבות, מהן כ-150 מצבות מסודרות באנדרטה לפידרית (אנ'). בית הקברות סגור בשער, וצריך לקבל מפתח מהאחראי לצורך ביקור במקום.
היסטוריה

בית הקברות נוסד בשנת 1868 על בסיס עיצובו של האדריכל פרנצ'ישק קסוורי קובלסקי. במהלך מלחמת העולם השנייה בית הקברות נהרס על ידי הנאצים. במקום זה נערכו הוצאות להורג המוניות קבועות של יהודים ופולנים. ב-23 במאי 1943, המשטרה רצחה במקום 45 ילדים יהודים, בני 15 חודשים עד 15 שנים.
בשנת 1946 הפך בית הקברות למקום קבורה של 42 קורבנות יהודים, שנרצחו בפוגרום קיילצה. בשנים שלאחר מכן, גופות קורבנות מעשי הטבח שביצעו הנאצים בתוך גטו קילצה במהלך השואה בפולין הכבושה, הוצאו מממקום קבורתם בסמוך לנהר סילניצה, והועברו לבית הקברות. בשנת 1965 בית הקברות נסגר לקבורה נוספת.
כיום

בשנת 1981 נבנתה אנדרטה ממצבות שנלקחו מנהר סילניצה הסמוך. סביב האנדרטה הונחו שברי מצבות עם עיטורים וכיתובים שהשתמרו.
בשנת 2007 שוחזר האהל שנבנה לפני המלחמה מעל קברו של הרבי מרדכי טברסקי מקוזמיר, שכונה "הצדיק מקילץ". בשנת 2010, ביוזמתו של בוגדן ביאלקה, נשיא אגודת "יאן קרסקי", ויעקב קוטליצקי, נשיא אגודת "קילצר", הוקמה מצבה חדשה שעליה שמות הנרצחים בפוגרום קיילצה, ב-4 ביולי 1946. שוחזר גם קברם של הילדים שנרצחו ב-1943.
הערות שוליים

↑  Marta Kubiszyn; Zofia Sochańska; Ariana G. Lee (2009–2015). "Kielce". Virtual Shtetl. POLIN Museum of the History of Polish Jews. אורכב מ-המקור ב-2016-08-14. נבדק ב-2016-07-31.
↑  PAP (23 במאי 2013). "70 rocznica zamordowania 45 dzieci żydowskich w Kielcach" (בפולנית). Portal historyczny Dzieje.pl. Polska Agencja Prasowa. {{cite web}}:  (עזרה)
אנדרטה לזכר קרבנות פוגרום קיילצה
האנדרטה שנבנתה ממצבות שנשארו באזור
אוקסלואצטט

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₄H₄O₅ 
 מספר CAS:  328-42-7
 צפיפות:  1.6 g/cm3 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  161 °C   434.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  341.9 °C   615.05 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −943.21 קילוג'ול למול
 
אוקסלואצטט
אוקסלואצטט (oxaloacetate) היא תרכובת אורגנית בעלת הנוסחה הכימית HO2CC(O)CH2CO2H. אוקסלואצטט משמשת בטבע כמטבוליט ביניים בתהליך הגלוקונאוגנזה ובמעגל קרבס ומעגל האוראה.
רפאל פטאי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בנובמבר 1910 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 ביולי 1996 (בגיל 85) טוסון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה, היסטוריה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אטווש לוראנד  אוניברסיטת ורוצלב 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת אוהיו  אוניברסיטת פנסילבניה  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת פיירלי דיקינסון 
 פרסים והוקרה:  פרס אניספילד-וולף (1976)  פרס ביאליק (1936) 
 צאצאים:  דפנה פטאי 
 
רפאל פטאי (בהונגרית: Patai Ervin György; באנגלית: Raphael Patai;‏ 22 בנובמבר 1910 – 20 ביולי 1996) היה חוקר פולקלור, אנתרופולוג, מזרחן והיסטוריון יהודי-הונגרי-ישראלי-אמריקאי, מחלוצי המחקר האתנוגרפי בארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד בשם ארווין ג'רג' פטאי בבודפשט בירת הונגריה ב-22 בנובמבר 1910 בבית יהודי ליברלי ואינטלקטואלי. אביו, יוסף פטאי, היה משורר, סופר, פעיל ציוני ומקורב להרצל. אמו אדית (שלומית) הייתה משוררת וסופרת. הוא למד באוניברסיטת בודפשט ובבית המדרש לרבנים בבודפשט. כמו כן למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו. עבודת הגמר שלו במחלקה לשפות שמיות והיסטוריה של המזרח הקדום באוניברסיטת בודפשט עסקה במשורר האיטלקי היהודי ישראל ברכיה פונטנלה.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו למד פטאי באוניברסיטה העברית לדוקטורט (שני), והיה הראשון שזכה לקבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית. הוא הוסמך כדוקטור בשנת 1936. עבודת הדוקטור שלו, שעסקה במים במקורות היהודיים, הושפעה מעבודותיו של סר ג'יימס פרייזר, ונכתבה בהנחייתו של שמואל קליין, מראשוני הפרופסורים של המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית. לאחר סיום הלימודים המשיך לעבוד במסגרות שונות של האוניברסיטה העברית, אך לא התקבל למשרה קבועה במוסד. היה מורה לעברית באוניברסיטה בין השנים 1938 ל-1942, שימש בתור מזכיר הטכניון בשנת 1942. הוא חזר לזמן קצר לבודפשט, על-מנת לסיים את הסמכתו לרבנות. בשנת 1944 הקים את המכון הארץ ישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, והיה מנהלו במשך ארבע שנים. במסגרתו ערך יחד עם יוסף יואל ריבלין את כתב-העת "עדות" וכן שתי סדרות ספרים.
פטאי היגר לארצות הברית והתאזרח בה.
הוא זכה במלגת קרן ויקינג (ונר גרן), שבמסגרתה למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק במחלקה לאנתרופולוגיה 1947–1948. בין השנים 1948 ל-1957 היה פרופסור לאנתרופולוגיה בדרופסי קולג' בפילדלפיה.
בשנת 1936 זכה בפרס ביאליק (ביחד עם משה צבי סגל) לחכמת ישראל.
פטאי נישא לנעמי טולקובסקי, בתו של שמואל טולקובסקי ואחותו של מפקד חיל האוויר לשעבר דן טולקובסקי. לרפאל ונעמי נולדו שתי בנות, ג'ניפר (1942), רופאה, ודפנה (אנ') (1943), סופרת וחוקרת פמיניסטית.
הוא נפטר ב-20 ביולי 1996, בטוסון שבאריזונה. היה בן 85 במותו.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
מספריו בעברית

המים: מחקר לידיעת הארץ ולפולקלור ארצישראלי בתקופות המקרא והמשנה. תל אביב, הוצאת החוקר על ידי דביר בע"מ, תרצ"ו. 276 עמ'.
הספנות העברית: פרק בתולדות התרבות הארצישראלית בימי קדם. ירושלים, הוצאת החברה העברית לחקירת א"י ועתיקותיה בסיוע „מוסד ביאליק“ על ידי ראובן מס, 1938. 242 עמ'. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה.
אדם ואדמה: מחקר במנהגים, אמנות ואגדות אצל ישראל ואומות העולם. ירושלים, חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, תש“ב 1942 - תש”ג 1943.
מדע האדם: מבוא לאנתרופולוגיה. תל אביב, הוצאת יבנה, תש“ז-תש”ח.
מיתוסים עבריים: ספר בראשית (יחד עם רוברט גרייבס). תרגום: משה אראל. תל אביב, הוצאת מסדה, תשכ"ז.
מסורות היסטוריות ומנהגי קבורה אצל יהודי משהד. ירושלים, המכון הא"י לפולקלור ואתנולוגיה, תש"ו 1945.
למגע התרבותי בארץ ישראל החדשה. ירושלים, המכון הארצישראלי לפולקלור ואתנולוגיה, תש"ז.
ספריו באנגלית

Arab Folktales from Palestine and Israel. Detroit: Wayne State University Press. 1998. ISBN 9780814327104.
The Children of Noah: Jewish seafaring in ancient times. Princeton: N.J.: Princeton University Press. 1998.
Jadåid al-Islām: The Jewish "new Muslims" of Meshhed. Detroit: Wayne State University Press. 1997.
The Jewish Mind. Detroit: Wayne State University Press. 1996 [1973].
The Jews of Hungary: History, culture, psychology. Detroit: Wayne State University Press. 1996.
The Jewish Alchemists: A history and source book. Princeton, N.J.: Princeton University Press. 1994. ISBN 0691006423.
Thinkers and teachers of modern Judaism. New York, N.Y.: Paragon House. 1994. (with Emanuel S. Goldsmith)
The Hebrew Goddess (3rd enl. ed.). Detroit, Mich.: Wayne State University Press. 1990.
The Myth of the Jewish Race (Rev. ed.). Detroit: Wayne State University Press. 1989. (with Jennifer Patai)
Gates to the Old City: A book of Jewish legends. Northvale, N.J.: J. Aronson. 1988.
Apprentice in Budapest: Memories of a world that is no more. Salt Lake City: University of Utah Press. 1988. ISBN 9780874802870.
Nahum Goldmann: His missions to the Gentiles. University, Alabama: University of Alabama Press. 1987. ISBN 9780817302948.
The Seed of Abraham: Jews and Arabs in contact and conflict (1st paperback ed.). Salt Lake and New York: Scribner and UUP. 1987 [1986].
The Kingdom of Jordan. Westport, Conn.: Greenwood Press. 1984.
המוח הערבי (Rev. ed.). New York: Scribner with introduction by Norvell de Atkine, Hatherleigh Press. 2002 [1973].
On Jewish folklore. Detroit: Wayne State University Press. 1983.
Gates to the Old City: A book of Jewish legends. New York and Detroit: Avon and Wayne State University Press. 1981 [1980].
The Messiah texts. New York and Detroit: Avon and Wayne State University Press. 1979.
Jordan, Lebanon, and Syria: An annotated bibliography. Westport, Conn: Greenwood Press. 1973.
Tents of Jacob: The Diaspora, Yesterday and Today. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice Hall. 1971. ISBN 9780139034763.
Encyclopedia of Zionism and Israel. New York: Herzl Press. 1971.
Essays in Zionist history and thought. New York: Herzl Press.
The Hebrew goddess. New York: KTAV Publishing House. 1968. Reprint with an introduction by Merlin Stone
Golden River to Golden Road: Society, culture, and change in the Middle East (2nd ed.). Philadelphia: University of Pennsylvania Press. 1967.
Women in the modern world. New York: Free Press. 1967.
Sex and the Family in the Bible and the Middle East. Garden City, N.Y: Doubleday. 1959.
The Kingdom of Jordan. Princeton: Princeton University Press. 1958.
Man and Temple in Ancient Jewish Myth and Ritual. New York: Nelson. 1947.
הערות שוליים

1 2  איצטבא של ספרים  - על ספרו של ד"ד רפאל פטאי: המים, הארץ, 22 בינואר 1937
↑  ארכיון אוסף רפאל פטאי, בספרייה הלאומית
↑  רשימות ספרותיות  - מחקר עברי על אנתרופולוגיה, הַבֹּקֶר, 12 בספטמבר 1947
↑  Man and Temple in Ancient Jewish Myth and Ritual. New York: Nelson. 1947
↑  אליהו אגסי, אפשרויות המיזוג, דבר, 5 בספטמבר 1963
↑  "שותפות" בין פטאי לגרייבס על "מקור יווני" לבראשית, הַבֹּקֶר, 16 באוקטובר 1964
↑  מיתוסים עבריים קדומים, למרחב, 16 באוקטובר 1964
↑  דב נוי, אבן-השתיה - וראשית הבריאה, למרחב, 4 באוקטובר 1967
1 2  מגן ברושי, בין מונותאיזם טהור לאשתו של אלוהים, באתר הארץ, 29 בינואר 2008
↑   עֵלי יסיף, איך מסכמים את כל הידע שנצבר בחקר הפולקלור היהודי, באתר הארץ, 12 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266471205171  PLWABN: 9810705854405606  BIBSYS: 90161569  BNE: XX1053388  BnF: cb120259058 (data)  CANTIC: a11264615  CiNii: DA03482677  GND: 120373432  ISNI: 0000 0001 2123 0022  LCCN: n79115397  LNB: 000029300  NDL: 00452245  NKC: jx20050719020  NLA: 35411393  NLG: 72148  NSK: 000240113  NTA: 068455925  RERO: 02-A026757032  SELIBR: 311075  SNAC: w6cr7qjb  SUDOC: 028420314  Trove: 943142  VcBA: 495/121676  VIAF: 19691550   WorldCat (עם VIAF): 19691550
בוא

בוא הוא הסינגל השישי מתוך האלבום "ימי התום" שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בספטמבר 1988. השיר נכתב על ידי מירי פיגנבוים, הולחן ועובד על ידי רמי קליינשטיין.
לדברי ריטה, "השיר הגיע ממש ברגע האחרון לאלבום. עשינו חזרות על כל שירי האלבום, וערב לפני שנכנסנו לאולפן ההקלטות כדי להקליט הכל, רמי פתאום אמר 'חסר לנו שיר קצבי'. בצד היה מונח הטקסט של מירי פיגנבוים, רמי נכנס בלילה לחדר העבודה שלו בבית ויצא עם הלחן של בוא. זה היה השיר הנוסף.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1989)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 12 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים נוספים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלי צה"ל (2005) מצעד שירי רמי קלינשטיין | 6 |  |
הביצוע המחודש של עברי לידר

השיר אמור היה להיכלל בפרויקט עבודה עברית שכולל ביצוע מחודש לשירים עבריים, עם ביצוע מחודש לשיר על ידי עברי לידר. לבסוף לא נכלל השיר בפרויקט.
גל אוחובסקי ששמע על הרעיון לחידוש השיר על ידי לידר, הציע לו להקליט את השיר עבור הסרט יוסי וג'אגר שאותו הוא הפיק, ולכתוב את המוזיקה לסרט, שיצא לאור בשנת 2002.
השיר בגרסתו של לידר באורך 4:15 התפרסם ב-2002, ונכלל באלבומו האנשים החדשים.
הביצוע המחודש של עברי לידר > רשימת השמעה

| בוא> מס' | בוא> שם | בוא> מילים | בוא> לחן | בוא> עיבוד | בוא> משך | בוא>  | בוא>  | בוא>  | בוא>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בוא  | מירי פיגנבוים | רמי קליינשטיין | עברי לידר | 4:15 |  |  |  |  |
הביצוע המחודש של עברי לידר > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 10 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים נוספים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | ערוץ 24, מאקו (2009) פסקול העשור | 34 |  |
|  ישראל | רשת ג', ידיעות אחרונות (2009) המצעד של המדינה | 326 |  |
הגרסה האנגלית

בשנת 2009 הוציאה ריטה גרסה אנגלית לשיר, בשם "Love Has Begun", שיצא כסינגל בארצות הברית. מאוחר יותר נכלל השיר באלבומה הבין-לאומי Heaven Sent.
הגרסה האנגלית > רשימת השמעה

| Love Has Begun> מס' | Love Has Begun> שם | Love Has Begun> מילים | Love Has Begun> לחן | Love Has Begun> משך | Love Has Begun>  | Love Has Begun>  | Love Has Begun>  | Love Has Begun>  | Love Has Begun>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Love Has Begun (גרסת רדיו)   | שרון ליכט | רמי קלינשטיין | 4:20 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  רז שכניק, הרמת מסך, בעיתון ידיעות אחרונות, מוסף 7 לילות, 16 בנובמבר 2018, עמוד 6
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 1 בנובמבר 1988, באתר "פזמונט"
↑  המצעד השנתי תשמ"ט (1989), באתר "פזמונט"
↑  מצעד שירי רמי קלינשטיין, באתר "פזמונט"
↑  יצא לרדיו הביצוע של עברי לידר ל"בוא" של ריטה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2002
↑   עברי לידר - בוא - Ivri Lider, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:16)
↑  עברי לידר* - בוא, באתר Discogs (באנגלית)
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 29 בספטמבר 2002, באתר "פזמונט"
↑  המצעד השנתי תשס"ג (2003), באתר "פזמונט"
↑  מצעד לסיכום העשור הראשון של המאה ה־21, באתר "פזמונט"
↑  המצעד של המדינה, באתר "פזמונט"
↑  Rita :: Love has begun, lovehasbegun.com
↑   Rita - Love Has Begun - Subtitles Version, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:55)
↑  Rita (From Israel With Love)* - Love Has Begun, Discogs (באנגלית)