stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליבר פון דוהנאני
ביוגרפיה

דוהנאני נולד בטרנצ'ין, צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה), למשפחת פון דוהנאניי עתירת המוזיקאים. הוא למד נגינה בכינור, הלחנה וניצוח באקדמיה למוזיקה של פראג, אצל פרופסור ואצלב נוימן ואָלוֹיְס קְלימָה, ובאוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה אצל פרופסור אוטמר זואיטנר. כן השתתף בכיתות אמן של המנצחים פרנקו פרארה, ארוויד יאנסונס ואיגור מרקביץ'.
הופעת הבכורה של דוהנאני הייתה בשנת 1979 עם תזמורת הרדיו של סלובקיה בברטיסלאבה, עליה המשיך לנצח בקביעות עד 1986. עבודתו עם התזמורת כללה הקלטות רבות, לא רק לרדיו סלובקיה אלא גם לחברות ההקלטות נאקסוס, סופראפון, פאנטון, ורגה ואופוס. משנת 1978 הרבה לעבוד עם ההרכב הקאמרי Canticorum Iubilo, עמו יצא גם לסיורי קונצרטים בספרד, בלגיה, שוודיה וברית המועצות.
בשנים 91–1986 כיהן דוהנאני כמנצח ראשי של האופרה הלאומית של סלובקיה, שאת הרפרטואר שלה הרחיב ביצירות הדרמטיות של בורודין, פוצ'יני, בליני, רוסיני, סמטנה וורדי, וכן ניצח על הלהקה בהפקה של "פאוסט" מאת גונו, שזכתה בפרס בשנת 1990 בפסטיבל אדינבורו. הוא הופיע עם אנסמבל האופרה של התיאטרון הסלובקי הלאומי בספרד, גרמניה, הולנד, הונגריה, רוסיה וסין. עוד הופעות בארצות חוץ, כוללת ביקורים בפסטיבל זלצבורג, האופרה האנגלית הלאומית (שם ניצח על פלסטף של ורדי ועל "מפיסטופלה" של בויטו, "אופרה נורת'" בלידס (כרמן, "הכלה המכורה" של סמטנה, "לה ג'וקונדה" של פונקיילי ו"המלט" של ורדי), תיאטרון סן קרלו בנאפולי ובתי אופרה בבזל, דיסלדורף, וינה, ציריך ווקספורד. עוד הופיע עם התזמורת הקאמרית האנגלית ועם תזמורת יומיורי ביפן. המוניטין שלו מבוססים מעל לכל על המוזיקה של שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20, והקלטותיו כוללות מוזיקה מאת ליסט ואנטון רובינשטיין, "אודיסאוס" של מיכאל קוצאב (Michael Kocáb) וביצוע מעוטר שבחים של "ליבושה" מאת סמטנה.
בשנים 96–1993 היה דוהנאני המנצח הראשי של האופרה הלאומית של פראג וניצח על אופרות מאת סמטנה, גונו, פוצ'יני, פרוקופייב ומוצרט. הוא סייר ביפן ב-1995 וב-1997 וניצח על הפקות של דון ג'ובאני ונישואי פיגארו, שזכו להצלחה יוצאת דופן. מאז 1997 הוא עובד בקביעות עם האופרה האנגלית הלאומית בלונדון, שם ניצח בהצלחה רבה על אופרות מאת ורדי ובויטו.
אוליבר פון דוהנאני הצטיין במספר רב של תחרויות באיטליה, צ'כיה, הונגריה ואוסטריה.
מאז שנת 2000 עובד אוליבר פון דוהנאני בשיתוף פעולה אינטנסיבי עם התזמורת הסימפונית הלאומית של צ'כיה. בנוסף, הוא מנצח אורח קבוע באופרה של לידס, עמה הפיק אופרות מאת ביזה, פונקיילי, תומא וסמטנה ("ההפקה הטובה ביותר", של 1998). הוא הוזמן גם לבתי אופרה חשובים בערי אירופה ובאוסקה שביפן.
"פאוסט" של גונו בהפקתו זכתה לתהילה לא רק בצ'כוסלובקיה לשעבר אלא גם בהונגריה, ישראל ובריטניה. הפקה זו זכתה לפרס המבקרים בקטגוריית המוזיקה בפסטיבל אדינבורו. באותו זמן עבד גם עם התזמורת הפילהרמונית הסלובקית בברטיסלאבה, בקונצרטים בסלובקיה ובסיורים בשווייץ וברוסיה. כמו כן ערך כמה הקלטות עם אנסמבל קאפלה איסטרופוליטנה וניצח על התזמורת הקאמרית הזאת בקונצרטים בסלובקיה, איטליה, גרמניה, אוסטריה והולנד.
גוסטב אדולף קלוס

| --- | --- |

מסמלי האצולה שעיצב גוטב קלוס
 לידה:  6 במאי 1864 שטוטגרט, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  3 בספטמבר 1938 (בגיל 74) וילמרסדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  Fangelsbachfriedhof 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טיבינגן (1886)  האקדמיה לאמנויות של קרלוסהה (1887)  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן (1891) 
 תחום יצירה:  ספרות נוער 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר פרידריך (דרגה ראשונה) 
 
גוסטב אדולף קלוס (בגרמנית: Gustav Adolf Closs ‏; 6 במאי 1864 – 3 בספטמבר 1938) היה צייר ומאייר גרמני.
ביוגרפיה ועבודה

קלוס היה בנו של חרט העץ אדולף קלוס (1840–1894). לאדולף קלוס היה סטודיו ידוע לחיתוך עץ בשטוטגרט. הוא היה נשוי למתילדה (לבית גרוס) ואב לעוד שני ילדים, מלבד גוסטב אדולף - הלן אוגוסטין פאולין ומארי אוגוסט.
גוסטב אדולף קלוס למד בבית הספר התיכון המלכותי בשטוטגרט בין השנים 1872–1882, שם קיבל את תעודתו ב־13 בספטמבר.
מיד לאחר סיום ההשכלה התיכונית, קלוס נרשם ב־20 בנובמבר 1882 לאוניברסיטת טיבינגן למדע המדינה. בנוסף, קלוס היה פעיל בחיל פרנקוניה טובינגן. בסמסטר הקיץ של 1885 הוא למד סמסטר אחד באוניברסיטת פרייבורג, אך שב לטובינגן. כשעבר לפרייבורג עבר קלוס ממדעי המדינה למשפטים. עם זאת, הוא גם לא סיים קורס זה וסיים את קריירת הסטודנטים שלו בטרם עת לפני סמסטר החורף של 1886.
הכשרה אמנותית

מיד לאחר לימודיו התקבל קלוס לאקדמיה לאמנויות בקרלסרוהה. אף שכישרונו לציור נוף כבר ניכר מזמן, הוא הפך לתלמידו של ארנסט שורט, שהתמסר יותר לאיור ולייצוגים היסטוריים. עם זאת, קלוס שהה שם רק שנה, ואז המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות במינכן החל מ-17 באוקטובר 1887.
באותה תקופה, קרל תיאודור פון פילוטי היה האמן המצטיין ביותר שם. המורה של קלוס באקדמיה לאמנות במינכן היה וילהלם פון דיץ (אנ'). מדיץ רכש קלוס את הדגש על אלמנטים של תאורה וצבע בפורטרטים ז'אנריים. בנוסף, הוא פיתח נטייה ברורה לייצוג ריאליסטי, לא מזויף ומפורט מאוד, אשר אמור לשחזר מצבי חיים טבעיים ככל האפשר. קלוס העדיף גם את תיאורם של אישים חסרי משמעות בחיי היומיום שלהם. כבר בתקופה בה היה סטודנט באקדמיה במינכן, קלוס עשה כמה איורים לעיתונים ידועים. לאחר שקלוס עזב את האקדמיה בשנת 1891, התיישב בשטוטגרט.
יצירה > מאייר

קלוס נודע בהתחלה כמאייר. האיור לשיר של אדוארד מריקה, אשר נוצר בשנת 1887 בשיטת חריטת העץ והופיע במגזין המאויר "Die Gartenlaube" ‏(1888), יכול להיחשב ליצירה הראשונה. הוא ייצר איורים היסטוריים, וגם איורים רבים עבור מאמרים ב-Uber Land und Meer, ולמהדורה מאוירת של וילהלם ליכטנשטיין, ל"אודיסיאה" של הומרוס ולרומן של קרל מאי.
לאחר מכן הכין איורים לכתב עת הומוריסטי פופולרי מאוד מהתקופה הקיסרית. קלוס היה אחד המאיירים המבוקשים ביותר מסתיו 1897. הוא עבד עבור "Fliegende Blätter" כ -20 שנה.
לאחר 1907 עבד יותר במגזין ההומוריסטי, שהציע איכות הדפסה גבוהה יותר ובכך ענה טוב יותר על דרישותיו האמנותיות.
בשנת 1907 נישא גוסטב אדולף קלוס, ועבר עם אשתו לברלין. לשניים לא היו ילדים.
יצירה > כצייר

בנוסף לעבודתו כמאייר, שהיה אמצעי להרוויח כסף, קלוס התפרסם בעיקר כצייר.
בעשר עד חמש עשרה השנים הראשונות לפעילותו בציור, ייצר קלוס, בין היתר, כמה ציורי קיר גדולים על טירות שוקטינגן (משנת 1892/1893) ורפרסוויל (משנת 1896 לערך). בצד הצפוני של טירת רפרסוויל, קלוס עשה שני ציורי קיר גדולים (2 × 4 מ'), שאפשר לראות בהם חלק מיצירותיו העיקריות בתחום ציור הקירות לא רק בגלל מצבם הטוב. ציורי קיר אחרים, כגון בשטוטגרט אבדו - בעיקר בגלל הרס בשתי מלחמות העולם.
בתקופה שבין 1890 ל־1910, כאשר קלוס הופיע בציבור בעיקר כמאייר וצייר קיר, הוא גם יצר ציורי פאנל רבים, כגון עבור וילה הרטמן בהיידנהיים. שלושת הציורים שיוצרו עבור וילה הרטמן: "חזרה מהציד לטירת הלנשטיין", "קבלת אביר בראש צבאו בידי אבות העיר היידנהיים", ו"הריקוד של ימי הביניים המאוחרים על מעוז הטירה" נמצאים כעת בטירת הלנשטיין בהיידנהיים.
אחת מתמונותיו הידועות ביותר היא "נפילתו של רולאן פון ברלין" (1906/1907), אותה צייר לקייזר וילהלם השני בבקשה אישי. בנוסף, קלוס הכין שתי תמונות נוספות עבור הקייזר ואלה בסגנון מודרני יותר לאותה תקופה. נסיך הכתר וילהלם מפרוסיה, ואשתו, נסיכת הכתר ססילי, הצליחו לבנות סוג של ידידות עם הצייר, שבאה לידי ביטוי בהפקת דיוקנאות רבים. כמו כן, קלוס יצר עבודות עבור המלך הרומני צ'ארלס הראשון.
בנוסף לאלה קלוס התמחה גם בציורי סמלי אצולה וכבוד, הרלדיקה, בין השנים 1918–1934, והיה חבר באגודה שלהם ויצר הרבה סמלי אצולה מורכבים ויפים.
כתחביב הוא התמחה באנטומולוגיה ופרסם מספר ספרים בנושא של חרקים.
מוות

גוסטב אדולף קלוס נפטר ב-3 בספטמבר 1938 בברלין-וילמרסדורף.
הכד עם אפרו הועבר לשטוטגרט ונקבר בבית העלמין בפנגלסבאך.
הערות שוליים

↑  Gustav Adolf Closs. In: Allgemeines Künstlerlexikon. Die Bildenden Künstler aller Zeiten und Völker (AKL). Band 19, Saur, München u. a. 1998,
↑  Detlef Lorenz: Gustav Adolf Closs. Leben und Werk des Malers, Illustrators und Reklamekünstlers mit einem Exkurs über das Reklame-Sammelbilderwesen Scaneg, Munich 1988
↑  Gustav Adolf Closs. In: Ulrich Thieme, Felix Becker (editors): Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart. Band 7, E. A. Seemann, Leipzig 1912, S. 114.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527016505171  PLWABN: 9810551185005606  BnF: cb16726879j (data)  GND: 118838261  ISNI: 0000 0000 8384 0363  KulturNav: f7c40b6d-dfe8-4679-8dca-c84dbb314ded  LCCN: n88299932  NKC: xx0123140  NTA: 070522707  RKD: 216435  SUDOC: 243657684  ULAN: 500055946  VIAF: 54945395   WorldCat (עם VIAF): 54945395
דוכסות אנהלט-דסאו

דוכסות אנהלט-דסאו הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-קתן ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
היסטוריה

נסיכות אנהלט הוקמה בשנת 1218 על ידי היינריך הראשון, נסיך אנהלט, בנו של ברנהרד השלישי, דוכס סקסוניה, על שם טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, אלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן וולדמאר השלישי, נסיך אנהלט-צרבסט. בשנת 1561 מת יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ואחיינו יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ירש את נחלותיו. בשנת 1586 מת יואכים ארנסט, ובשנת 1603 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו, רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט ולודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה. בשנת 1817 מת לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו. בשנת 1847 מת היינריך, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ירש את נחלתו, ובשנת 1853 איחד את הנחלות לדוכסות אנהלט-דסאו-קתן. במהלך מהפכות אביב העמים נאלץ לאופולד לתת חוקה חדשה לנתיניו, אולם לאחר מכן ביטל אותה, ובשנת 1859 נתן חוקה אחרת לדוכסות. בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
לאחר מכן

בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות לאופולד הרביעי לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הדוכסות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הדוכסות לאימפריה הגרמנית.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר יואכים ארנסט, דוכס אנהלט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
שליטי אנהלט-דסאו > נסיכי אנהלט-דסאו (1396–1561)

זיגיסמונד הראשון (1396–1405)
גאורג הראשון (1405–1474)
ולדמאר הרביעי (1405–1417)
זיגיסמונד השני (1405–1452)
אלברכט החמישי (1405–1469)
ארנסט הראשון (1474–1516)
גאורג השני (1474–1509)
זיגיסמונד השלישי (1474–1487)
רודולף הרביעי (1474–1510)
יואכים הראשון (1516–1561)
יוהאן החמישי (1516–1544)
גאורג השלישי (1516–1544)
סופח לאנהלט-צרבסט בשנת 1561.
שליטי אנהלט-דסאו > נסיכי אנהלט-דסאו (1603–1807)

יוהאן גאורג הראשון (1603–1618)
יוהאן קזימיר (1618–1660)
יוהאן גאורג השני (1660–1693)
לאופולד הראשון (1693–1747)
לאופולד השני (1747–1751)
לאופולד השלישי (1751–1807)
הועלה למעמד דוכסות.
שליטי אנהלט-דסאו > דוכסי אנהלט-דסאו (1807–1863)

לאופולד השלישי (1807–1817)
ליאופולד הרביעי (1817–1863)
איחוד נחלות בית אסקניה ליצירת דוכסות אנהלט.
אוליבר סקיפ

אוליבר ויליאם סקיפ (נולד ב-16 בספטמבר 2000) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לסטר סיטי.
קריירה

סקיפ החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של בנג'ו טייגרס לפני שעבר לטוטנהאם הוטספר ב-2008. ב-29 באוגוסט 2018, חתם סקיפ על חוזה לשלוש שנים עם טוטנהאם. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של טוטנהאם בניצחון 1-3 בגביע הליגה על וסטהאם יונייטד ב-31 באוקטובר 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק בית נגד סאות'המפטון, כאשר נכנס כמחליף מאוחר בניצחון 1-3, וערך את ההופעה הראשונה שלו בהרכב ב-15 בדצמבר 2018, בניצחון 0-1 על ברנלי. בעונת 2020/21, הוא הצטרף לקבוצת נוריץ' סיטי בהשאלה. סקיפ כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-3 על בירמינגהאם סיטי ב-23 בפברואר 2021.
סקיפ עזר לנוריץ' לזכות באליפות הצ'מפיונשיפ והוא נכלל בנבחרת העונה לשנת 2021. ב-19 באוגוסט 2024 חתם בלסטר סיטי.
נבחרת לאומית

אוליבר סקיפ שיחק בנבחרות הצעירות של אנגליה עד גילאים 16, 17 ו-18.
ב-30 באוגוסט 2019, הוא נכלל לראשונה בסגל של נבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-11 באוקטובר 2019, כמחליף בתיקו 2-2 נגד סלובניה במריבור. ב-14 ביוני 2023, סקיפ נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21.
איל דה יו

| --- | --- |
סמל איל דה יוסמל איל דה יו

איל-דה-יו ממבט לווין
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  פיי דה לה לואר פיי דה לה לואר
 מחוז:  ונדה
 ראש העיר:  ברונו נוּרי (מ-2008)
 שטח:  23.32 קמ"ר
 גובה:  0–32 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,636 (2013)
  ‑ צפיפות:  206 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  46°42′40″N 2°20′40″W﻿ / ﻿46.71111°N 2.3444444°W﻿ / 46.71111; -2.3444444
 אזור זמן:  UTC +1
 [www.ile-yeu.fr אתר האינטרנט של האי]
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי איל דה יו(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי איל דה יו(למפת פיי דה לה לואר רגילה) נאנט אנז'ה לאוואל לה מאן לה רוש סור-יון  ברטאן נורמנדי סאנטר- עמק הלואר  אקיטן החדשה מפרץ ביסקאיה איל דה יו(למפת פיי דה לה לואר מוגדלת) נאנט אנז'ה לאוואל לה מאן לה רוש סור-יון  ברטאן נורמנדי סאנטר- עמק הלואר  אקיטן החדשה מפרץ ביסקאיה איל דה יו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איל דה יו (בצרפתית: Île d'Yeu) הוא אי לחופי ונדה שבצרפת. מבחינה אדמיניסטרטיבית מוכרז האי כקנטון ובו קומונה אחת בעלת שם זהה.
גודל האי כ-23.32 קמ"ר ונכון לשנת 2008 מתגוררים בו 4,562 תושבים. באי שני נמלים Port-Joinville ו-Port de la Meule. באי טירה הקרויה Vieux-château de l'Île d'Yeu, שהוקמה במאה ה-14 כדי להגן על האי מפני שודדי ים.
אנרי פיליפ פטן, מנהיג צרפת ששיתף פעולה עם הנאצים הוגלה לאי, שם מת במאסר בשנת 1951.
אוליבר ספאסובסקי

אוליבר ספאסובסקי (במקדונית: Оливер Спасовски;‏ נולד ב-21 באוקטובר 1976) הוא פוליטיקאי מקדוני אשר כיהן כראש ממשלת מקדוניה הצפונית ה-9.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספאסובסקי נולד ב-21 באוקטובר 1976 בקומאנובו, מקדוניה הצפונית.
הוא חבר בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית, וכיהן כשר הפנים המקדוני ב-11 בנובמבר 2015 – 19 במאי 2016, ב-2 בספטמבר 2016 – 29 בדצמבר 2016 וב-1 ביוני 2017 – 3 בינואר 2020.
הוא משמש כמזכיר הכללי של האיחוד הסוציאל-דמוקרטי של מקדוניה. נכנס לתפקיד ראש הממשלה ב-3 בינואר 2020, בעקבות הסכם בין מנהיגי SDSM ו-VMRO-DPMNE, זוראן זאאב והריסטיג'אן מיקובסקי (אנ'), לקיים בחירות מוקדמות לבית הנבחרים ביולי 2020 (אנ').
הערות שוליים

↑  Генерален секретар на СДСМ (אורכב 29.03.2020 בארכיון Wayback Machine) Retrieved 22.01.2017 (Macedonian)
↑  North Macedonian PM resigns (אורכב 07.05.2020 בארכיון Wayback Machine) By NEKTARIA STAMOULI, Politico, January 3, 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורלי תורן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1959 (בת 65)
 ענף מדעי:  סיעוד
 עיסוק:  ראש החוג לסיעוד של הקריה האקדמית אונו
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת פיטסבורג, ארצות הברית
אורלי תורן (נולדה ב-4 ביולי 1959) היא פרופסור חבר במסלול המקצועי בקריה האקדמית אונו, מייסדת החוג לסיעוד ועומדת בראשו. עוסקת במחקר, מדיניות וניהול בסיעוד.
שימשה גם כמנהלת הסיעוד והמקצועות הפרא-רפואיים במרכז הרפואי שיבא, כסגנית ראש אגף איכות וניהול סיכונים במרכז רפואי הדסה וכיו״ר ועדת הלסינקי המוסדית למחקרים שאינם ניסוי בבני אדם.
ביוגרפיה

בין השנים 1979–1983 למדה סיעוד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד בבית החולים שיבא בתל השומר, והועסקה בעיקר כאחות עשתה ביחידה לטיפול נמרץ של ניתוחי לב-חזה. לאחר שמילאה מספר תפקידי ניהול, התמנתה לסגנית מנהלת הסיעוד בבית החולים השיקומי בתל השומר.
בין השנים 1986–1990 למדה באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בניהול בפקולטה למנהל עסקים אותו סיימה בהצטיינות.
בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור (בהצטיינות) בפקולטה לסיעוד שבאוניברסיטת פיטסבורג, שבפיטסבורג, פנסילבניה. נושא הדוקטורט שלה, בהנחיית פרופ' ז'קלין דנבר-יעקב, היה: "בריאות נפשית ופיזית של מושתלי לב כמנבאים על בריאותם של בני הזוג המטפלים, כשנה לאחר ההשתלה".
בגמר לימודי הדוקטורט חזרה לתפקיד של מנהלת הסיעוד והמקצועות הפרא-רפואיים של המרכז הרפואי שיבא, תפקיד שכלל ניהול של למעלה מ-2,500 עובדים. בשנת 2008 עברה לעבוד במרכז רפואי הדסה, ירושלים, כסגנית מנהלת אגף הסיעוד למחקר ופיתוח, ולאחר מכן כסגנית מנהל האגף לאיכות, בטיחות וניהול סיכונים. הייתה שותפה לסגל המייסד של עמותה ישראלית למחקר בסיעוד, יזמה ועמדה בראש הקבוצה שקיימה כנס בינלאומי בירושלים.
מאז חזרתה לישראל לאחר לימודי הדוקטורט, היא הרצתה בנושאי ניהול וסיעוד בחוגים לסיעוד ובריאות הציבור באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2017 הוזמנה על ידי הקריה האקדמית אונו להקים את החוג ללימודי הסיעוד ולעמוד בראשו.
היא חברה בארגונים וועדות בישראל ובכללם לשכת האתיקה של האחים והאחיות בישראל, יו"ר ועדת המחקר של לשכת האתיקה של האחיות, סוקרת מחקרים ומענקי מחקר של המכון הישראלי לחקר מדיניות בריאות בישראל ועוד.
כתבה וערכה יחד עם אורלי פיקר את הספר "מנהיגות בלבן - ניהול סיעוד בבתי חולים".
תורן עוסקת בעיקר בתחומי כוח אדם במערכת הבריאות, ובמדיניות בריאות, שכוללת איכות וניהול סיכונים, כמו גם אתיקה ומוסר.
משפחה

אורלי תורן היא אם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  אישורי הדרגות הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במסלול המקצועי – Professor of Practice, המועצה להשכלה גבוהה
↑  רשימת בעלי תפקידים בקריה האקדמית אונו
1 2  פרופ' אורלי תורן - הקריה האקדמית אונו, באתר הקריה האקדמית אונו, ‏3 ביוני 2019
1 2 3 4  קורות חיים של אורלי תורן באתר הקריה האקדמית אונו
↑  חדשות האקדמיה: סיעוד, סימולציה וממשיכת דרך, באתר ynet, 31 ביולי 2019
1 2  באתר בית הספר האקדמי לאחיות ע"ש זיוה טל, תל השומר
↑  Mental and physical health of heart recipients as predictors of the spouse-caregivers' health one year after the transplant
↑  יואל צפריר, יחסי-ציבור, כנס חירום של המי"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במרץ 2004
↑  דן אבן, מחסור באחיות בישראל, באתר nrg‏, 15 בפברואר 2006
↑  הילה ויסברג, למרות השכר: 72% מהאחיות בישראל מרוצות מהמקצוע, באתר TheMarker‏, 7 ביוני 2012
↑  סילבוס הקורס ניהול מערכות בריאות בעולם משתנה, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכת ד"ר אורלי תורן
↑  תואר חדש בפקולטה למקצועות הבריאות בקריה האקדמית אונו - תואר ראשון בסיעוד - חדשות הקמפוס - אתר לימודים גבוהים, באתר limod- לימודתי - אתר הלימודים לציבור הדתי, ‏4 ביולי 2019
↑  אורלי תורן בוועדת העבודה והבריאות בכנסת משתתפת בהצעת חוק - ביצוע עבודות מסוימות בבית החולה על ידי אחות ועוזר - 2006
↑  הספר מנהיגות בלבן באתר הוצאת מגנס
↑  "יום האחות הבינלאומי" בצל הקורונה: מקצועות הסיעוד נחשקים ומוערכים יותר, באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2020
איל הופמקלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  קונסרבטוריון אריגו בויטו 
 www.eyal-hofmekler.co.il
 
איל הופמקלר (נולד ב-1957) הוא בונה כינורות ישראלי.
ביוגרפיה

איל הופמקלר נולד בתל אביב, להורים ששניהם צ'לנים.
בשנת 1981 יצא ללמוד בנייה ושחזור של כינורות וכלי קשת אחרים בפארמה שבאיטליה, בקונסרבטוריון אריגו בויטו (איט') בכיתתו של רנטו סקרולווצה (איט') וסיים את הלימודים שם בשנת 1986.
עם סיום לימודיו, קיבל דיפלומה במקצועו. למשך עוד שנה נשאר בפארמה להשתלמות מעשית בשיקום קשתות ובבניית גיטרות.
מאז 1987, איל הופמקלר הוא חבר ב"אגודת הכינור של אמריקה" (אנ'), ב"אגודת הכינור הבריטית" וב"ליאוטריה פרמאנזה".
הופמקלר גר ועובד בירושלים, שם הוא מפעיל סטודיו שבו ניתן למצוא כינורות, ויולות, צ'לו וקונטרבסים מודרניים וישנים בכל הגדלים.
איל דשא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1952 (בן 72) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אייל דשא (נולד ב-25 באפריל 1952) הוא מנהל ישראלי המכהן כיושב ראש ישראכרט החל מיולי 2017. לפני כן היה מנהל הכספים הראשי בחברות צ'קפוינט וטבע תעשיות פרמצבטיות.
ביוגרפיה

אייל דשא הוא בעל תואר ראשון בכלכלה (סיים בשנת 1978), ותואר שני במנהל עסקים במימון (מ-1981), שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

החל לעבוד בבנק הפועלים בשנת 1977. היה יועץ השקעות ומנהל מחלקת השקעות בסניף הראשי של הבנק בירושלים. בין השנים 1981–1987 עבד בסניף של הבנק בניו יורק, שבארצות הברית ובתפקידו האחרון שימש כסגן נשיא הסניף.

בשנים 1989–1996 כיהן כמשנה לסמנכ"ל הכספים בטבע, בין השנים 1996–2000 שימש כמנהל כספים ראשי של סאיטקס ובשנים 2000–2008 כיהן כסמנכ"ל בכיר ומנהל הכספים הראשי של צ'קפוינט.

בשנים 2008–2012 כיהן כסמנכ"ל הכספים של טבע. בשנת 2012 הפך לסגן נשיא בכיר בחברה ובין אוקטובר 2013 לפברואר 2014 כיהן כנשיא ומנכ"ל החברה בפועל. לאחר מכן חזר לתפקידו הקודם כסגן נשיא בכיר וסמנכ"ל הכספים של טבע, בו שימש עד יולי 2017, אז מונה ליו"ר ישראכרט.
כיהן כחבר דירקטוריון בסטרטסיס, המפתחת מדפסות תלת־ממד; במובילאיי; וב-ECI Telecom.
מתגורר במבשרת ציון עם אשתו, ד"ר יעל דשא, פסיכולוגית קלינית ופסיכואנליטיקאית.
איתן גפני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במאי 1981 (בן 43)
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קולנוע
 זרם באמנות:  במאי סרטי אימה וזומבים
 הושפע על ידי:  ג'ורג' רומרו ג'ון קרפנטר
 יצירות ידועות:  בשר תותחים
 www.1800eg.com
 
איתן גפני (נולד ב-13 במאי 1981) הוא במאי סרטי אימה וזומבים ישראלי, תסריטאי ומפיק.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
סרטיו של גפני הוקרנו בישראל וברחבי העולם, ואף זכו בפרסי קולנוע. הוא ממפעילי וכותבי בלוג ביקורת הקולנוע "רוזבאד" ובוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
סרט הקולנוע באורך מלא הראשון שביים הוא "בשר תותחים", משנת 2012. הסרט הוקרן ב-35 פסטיבלים ברחבי העולם.
סרטו ילדי הסתיו היה הבחירה של 15 פסטיבלים שונים.
איתן גפני חבר באיגוד התסריטאים.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | אודות הסרט |
| --- | --- | --- |
| 2005 | המכונה לעשיית ציפורים | בכיכובם של רפי אדיר ורווית רמר, הסרט יצא להקרנה מסחרית  בפברואר שנת 2005 והפך תוך זמן קצר בזכות תוכנו החריג לסרט קאלט שמשך בין היתר חסידים נאמנים לז'אנר החתרני  - גרעין  צופים שהגיע בקביעות להקרנות בסינמטק תל–אביב. |
| 2007 | תאונה | סרט קצר. |
| 2008 | מגע של מוות | סרט קצר (שהופק במסגרת 48 שעות) - הבדידות, השעמום והשגרה האפורה הביאו את מלאך המוות עזריאל גרימבורג למצב בו אינו מוצא סיבה לחיים והוא מחליט להתעסק בפרחים. בתפקיד הראשי רפי אדיר ובהשתתפות מנחם גולן. הסרט זוכה פרס בקטגוריית חביב הקהל לשנת 2008 - תעודת הוקרה לשני הבמאים: איתן גפני ויוני גבע על שקטפו את המקום הראשון במסגרת התחרות לשנת 2008 בישראל. בשנת 2009 השתתף הסרט בפסטיבל אייקון. |
| 2009 | אין מוצא | סרט קצר בכיכובו של אדם; זוכה פרסי התסריט והליהוק בתחרות "48 שעות" |
| 2009 | תפר פתוח | סרט קצר. |
| 2010 | מזימות הציונים | פיילוט לקומדיה סאטירית בהשתתפות מאור כהן, גיל קופטש ושרון אלכסנדר. |
| 2012 | בשר תותחים | סרט אימה באורך מלא בכיכובם של לירון לבו ושירה קצנלנבוגן. |
| 2016 | ילדי הסתיו | סרט אימה באורך מלא |
| 2020 | שירות פרימיום | תסריט לדרמה באורך מלא בפיתוח קרן הקולנוע הישראלי |
הערות שוליים

1 2 3  אמיר בוגן, "קולנואני", סרט וראיון: איתן גפני נגוע במחלת הזומבים, באתר ynet, 10 במרץ 2011
↑  Felix007, פרטי החבר, באתר איגוד התסריטאים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515068405171  ISNI: 0000 0005 0262 6899  LCCN: no2023137748  NLK: KAC2019D9208  VIAF: 3883157527432227300007   WorldCat (עם VIAF): 3883157527432227300007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוכסות אקוויטניה

דוכסות אקוויטניה ( באוקסיטנית: Ducat d'Aquitània; בצרפתית: Duché d'Aquitaine) הייתה פייף היסטורי באזורים המערביים, המרכזיים והדרומיים של צרפת של ימינו מדרום לנהר הלואר, אם כי ההיקף שלה, כמו גם שמה, השתנה מאוד במהלך מאות השנים, ולעיתים כלל הרבה ממה שהוא כיום דרום מערב צרפת (גסקוניה) ומרכז צרפת.
מקור הדוכסות במאה ה-7 כדוכסות פרנסיה, בסופו של דבר הקמה מחדש של המחוזות הרומאים "Aquitania Prima and Secunda". כדוכסות, היא התפרקה לאחר כיבושה של הדוכסות האקוויטנית העצמאית וואיופר, והפכה לתת-ממלכה בתוך האימפריה הקרולינגית. לאחר מכן היא הפכה לחלק ממערב פרנקיה לאחר חלוקת ורדן ב-843 ועד מהרה הופיעה שוב כדוכסות תחתיה. בשנת 1153, אקוויטניה המורחבת הבטיחה נאמנות למלכים האנגווינים של אנגליה. כתוצאה מכך נוצרה יריבות בין המלכים הצרפתים לאנגווינים על השליטה ברכושם הטריטוריאלי של האחרונים בצרפת. עד אמצע המאה ה-13, רק גסקוניה נותרה בידי האנגווינים. במלחמת מאה השנים הצליחה סוף סוף ממלכת צרפת להשיג שליטה מלאה על אקוויטניה בשנות ה-50 של המאה ה-15, כאשר חלק גדול משטחה שולב ישירות באדמות הכתר של צרפת.