stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי אברי
אחרית דבר

לשוד ספינת האוצרות של המלך המוגולי אורנגזב היו השלכות חמורות על האנגלים - נוצר משבר עם "חברת הודו המזרחית" שמצבה עדיין לא התאושש מהמלחמה שלה נגד המלך המוגולי בשנים 1686–1690. החברה ראתה את צניחת הייבוא השנתי שלה משיא של 800,000 ליש"ט בשנת 1684, ל-30,000 ליש"ט בלבד בשנת 1695, וההתקפה של אברי איימה כעת על עצם קיום של הסחר האנגלי בהודו. כאשר ניזוקה הספינה המלכותית גאנג-סוואי ועשתה דרכה אל נמל סוראט, התפרסמו בהודו הידיעות על הפיגוע של הפיראטים שהוגדר כחילול הקודש בגלל אונס הנשים המוסלמיות. מעשה שנחשב לעבירה בלתי נסלחת של בתקופת החג'.
המושל ההודי המקומי, איתמאד חאן, עצר מיד את האזרחים והסוחרים האנגליים בסוראט, כעונש על מעשי הפיראטים מארצם וכן להגנתם מפני התושבים ההודים המתפרעים. המלך אוראנגזב סגר מייד ארבעה מנציגויות "החברה לסחר בהודו" וכלא את העובדים והקצינים, וכמעט הורה על מתקפה חמושה נגד העיר בומביי האנגלית במטרה לגרש את האנגלים מהודו.
כדי לפייס את אוראנגזב, הבטיחה "חברת הסחר להודו" לשלם את כל הפיצויים הכספיים, ואילו הפרלמנט הבריטי הכריז על הפיראטים "אויבי המין האנושי". באמצע שנת 1696 הציעה הממשלה האנגלית פרס של 500 ליש"ט על ראשו של אברי והציעה חנינה לכל מלשין שיחשוף את מקום הימצאו. ״חברת הודו המזרחית״ הכפילה את הפרס מאוחר יותר. כך נוצר התיעוד על המירדף הראשון בהיסטוריה העולמית אחרי פושע. הכתר האנגלי, הבטיח שלא יעניק לאברי חנינה שתינתן לפיראטים אחרים. כפי שמשערים עכשיו, אברי הסתתר אי שם במושבות האטלנטיות, שם הוא מצא ביטחון בקרב מושלים קולוניאליים מושחתים. שם הוא היה מחוץ לסמכות השיפוט של חברת הודו המזרחית. המקרה של אברי הפך אותו לבעיה לאומית. כיוון שכך, הוטל על מועצת המסחר לתאם את הפעולות למציאת אברי ואנשי הצוות שלו.
בריחה לניו פרובידאנס

בינתיים, הפנסי הגיע לסנט תומאס, שם מכרו הפיראטים חלק מהאוצר שלהם. במרץ 1696 עגנה הפנסי באי המלכותי כ-80 ק"מ מצפון לפרובידנס בבהאמה. ארבעה מאנשיו של אברי יצאו בסירה קטנה לנסאו, עיר הבירה הגדולה של האי, עם מכתב שהופנה למושל האי, סר ניקולס טרוט. במכתב הסבירו כי אוניית המלחמה עם ארבעים וששה תותחים, ה"פנסי", חזרה בדיוק מחופי אפריקה, עם עבדים בלתי חוקיים. בתמורה לאפשרות לאוניה להיכנס לנמל ושמירה על הסוד בעניין העבדים הלא חוקיים, שמנוגד למונופול של ״חברת הודו המזרחית״, הצוות ישלם למושל סך כולל של 860 ליש"ט. רב החובל שלהם, אדם בשם "הנרי ברידג'מן", הבטיח גם הוא לתת את הספינה למושל במתנה ברגע שצוותו יפרוק את המטען.
עבור המושל טרוט, ההצעה הייתה מפתה. באותה העת, מלחמת תשע השנים השתוללה והאי, שהצי המלכותי לא ביקר בו כמה שנים, היה בסכנה קיומית. טרוט ידע כי הצרפתים כבשו את אקסומה, 230 קילומטרים מדרום-מזרח, וכעת פנו לעבר ניו פרובידנס. רק שישים או שבעים חיילים התגוררו בעיירה, שמחציתם היו בשמירה בכל עת. לא הייתה שום דרך מעשית להפעיל את עשרים ושמונה התותחים של המבצר בעיר נסאו באופן מלא. עם זאת, אילו אנשי הצוות של ה״פנסי״ היו נשארים בנסאו, למעשה הוא היה מכפיל את אוכלוסיית החיילים באי, בעוד שעצם נוכחותה של הפנסי בנמל עשויה להרתיע מתקפה צרפתית.
מצד שני, פניית קפטן ברידג'מן עלולה להיות אסון אם כוונותיו הסמויות יהפכו למעשי אלימות. שכן בצוותו היו 113 איש ועוד תשעים עבדים, שיביסו בקלות את תושבי האי. לבסוף, היה גם עניין השוחד שצריך לקחת בחשבון, שהיה פי שלושה מהמשכורת השנתית של טרוט בסך 300 ליש"ט.
טרוט התקשר למועצה העיר של נסאו, ואמר שאין סיבה מספקת לסלק את הפנסי, שנוכחותה תסייעה כעת לביטחונה של נסאו. המועצה הסכימה לאפשר לפנסי להיכנס לנמל, ככל הנראה מעולם לא נמסר למועצה על השוחד הפרטי. טרוט שלח מכתב לקפטן ברידג'מן ובו הורה כי צוותו "מוזמן לבוא וללכת כרצונם." זמן קצר לאחר מכן, טרוט פגש את אברי באופן אישי ביבשה בפגישה בדלתיים סגורות. פנסי נמסרה אז למושל, שמצא בה שוחד בדולרים וחמישים טונות של חטי שנהב, מאה חביות של אבק שרפה, מספר גדול של כלי נשק ותחמושת, וכן מבחר פריטים שהושאר בתא המטען בשבילו.
עושר המטבעות הזרים לא יכול היה להיות בר שימוש לטרוט. הוא בוודאי הבין שצוות הספינה לא היה מורכב רק מעבדים ללא רישיון, והוא ראה את נזקי הקרב בפנסי. כאשר הגיעה בסוף הידיעה כי הצי המלכותי וחברת הודו המזרחית מחפשים אחרי הפנסי וכי "קפטן ברידג'מן" היה אברי בעצמו, טרוט הכחיש שאי פעם ידע דבר על ההיסטוריה של הפיראטים מלבד מה שהם אמרו לו. זאת הוא טען חרף העובדה שהכרזה על חיפוש הפיראטים כללה אזהרה כי צוותו של אברי יכול "להיות מוכר ומזוהה בעזרת הכמויות הגדולות של זהב וכסף שלהם״.
בינתיים, הפיראטים מצאו את עצמם במהרה מאוכזבים ומשועממים מאיי בהאמה. האיים היו מאוכלסים בדלילות, כלומר כמעט ולא היה מקום להוציא את הכסף שהם שדדו. במשך החודשים הבאים הפיראטים בילו את רוב זמנם בשעמום יחסי. בשלב זה טרוט רוקן את הפנסי מכל דבר בעל ערך, והטביע את הספינה במכוון כי היה רצה להיפטר מחומר ראיות נגדו.
בריחה לניו פרובידאנס > הבריחה

כאשר ההכרזה על החיפוש אחרי אברי ואנשיו הגיעה לטרוט, הוא נאלץ להוציא צו מעצר לכולם, אך לא חשף את הקשר שלו עם הפיראטים. כשהוא העדיף את הסגרתם למען המוניטין שלו, והתריע בפני הרשויות על מקום הימצאם של הפיראטים. לפיראטים נודע כי הם התגלו, וכל הצוות של 113 איש ארגן את בריחתו החפוזה, ונעלם מהאי. בסופו של דבר, במשך השנים, רק עשרים וארבעה פיראטים מהצוות נלכדו, חמישה מהם הוצאו להורג. אברי עצמו לא נראה שוב. דבריו האחרונים לאנשיו היו מלאים בדיווחים סותרים על תוכניותיו.
הוצע כי מכיוון שאברי לא יכול היה לקבל חנינה מטרוט או ממושל ג'מייקה, צוותו התפצל, חלקם נותרו באיי הודו המערבית, הרוב פנה לצפון אמריקה, והשאר, כולל אברי, חזרו כנראה לבריטניה. מתוכם, חלק הפליג על סיפון הספינה ״אייזק״, ואילו עשרים פיראטים נוספים הפליגו ב״פרח הים״(עם הקפטן ג'וזף פארו) לאירלנד בסוף יוני 1696. הם עוררו חשדות תוך כדי פריקת המטען שלהם, ושניים מהם נתפסו.
גורל

הסופר והביוגרף הבריטי, צ'ארלס ג'ונסון, הציע כי לאחר שניסה למכור את היהלומים שלו, אברי מת בעוני בדבון לאחר שהפסיד את עושרו על ידי סוחרי בריסטול . עם זאת, לא ברור כיצד ג'ונסון יכול היה לגלות זאת. אם היה ידוע על אברי שהוא חי בעוני, סביר להניח שהוא היה נתפס. ייחוס גורל כזה לאברי היה אולי תוצר של אמונה מוסרית מצידו של ג'ונסון. אחרים הציעו שאחרי שאברי שינה את שמו, הוא התיישב בדבון וחי את שארית חייו בשלווה, ונפטר ב־10 ביוני 1714 עם זאת, המקור למידע זה הוא הספר "ההיסטוריה וחייהם של כל הפיראטים הידועים לשמצה ביותר וצוותיהם" (לונדון: Edw. Midwinter, 1732), הנחשב כמקור לא מהימן (ומעט מורחב) של ההיסטוריה הכללית של ג'ונסון. באוקטובר 1781 קיים ג'ון קניל בקורנוול פגישה עם צאצאיו של אברי של מי שהצהיר שאביו אמר לו כי הוא קפטן אברי. הוא הודיע למתכנסים כי אברי סיים חייו בעוני ובמצוקה גדולה ומת".
מכיוון שהספקולציות על אברי נמשכו בעשורים שלאחר היעלמותו, היו דיווחים לעיתים קרובות על מקום המצאו. אך אף אחד מהם לא הוכח כאמין. לאחר פרסום ספר זיכרון בדיוני בשנת 1709, שטען שאברי היה מלך השולט באוטופיה פיראטית במדגסקר, התפרסמו סיפורים פופולריים עליו. אלה נוצרו בסגנון אגדי ורומנטי יותר. לסיפורים כאלה היה קהל מעריצים שהאמין בהם, אך לא היה להם שום בסיס במציאות. לא פורסם מידע אמין אודות מקום הימצאו או פעילויותיו של אברי לאחר יוני 1696.
במהלך הקריירה של אברי, הממשלה הבריטית השתמשה בתקשורת כדי להציגו כעבריין ידוע לשמצה במאמץ להניע את דעת הקהל מלתמוך בפיראטיות, אך התוצאה הייתה "כישלון כמעט מוחלט". חלק גדול מהציבור המשיך להיות אוהד את מטרות הפיראטים.
מורשת > ההשפעה על הפיראטים

עלילותיו של אברי כבשו את דמיונו של הציבור, וחלקם ראו בו סוג של רובין הוד נועז שהדגים את הרעיון של מעמד הפועלים, לפיו מרד ופיראטיות היו דרכים מקובלות להילחם נגד מנהיגים וחברות לא הוגנות. על ידי הצטרפותו לפנתאון של "שודדי ים אצילים אחרים", כולל פרנסיס דרייק והנרי מורגן, אברי ללא ספק נתן השראה לרבים אחרים להצטרף לפיראטים. עלילותיו של אברי הקדימו שודדי ים רבים הידועים לשמצה מהתקופה שלאחריו כמו שחור הזקן, בארתולומיאו רוברטס, קליקו ג'ק, סמואל בלמי, אדוארד לואו ואחרים. אלה היו עדיין ילדים כשמעלליו הפכו לאגדיים.
הפיראט האירי אדוארד אנגלנד, קצין אצל צ'ארלס ויין, בילה את מרבית הקריירה שלו באוקיינוס ההודי ופשט על ספינות מוגוליות באותה צורה שבה אברי עשה זאת שני עשורים קודם לכן. לאחר שנפרד מויין, אנגלנד פשט על ספינות עבדים לחופי מערב אפריקה. בשנת 1720, הוא תפס ספינה של 300 טון, עם 34 תותחים ושינה את שמה לספינת הדגל החדשה שלו ״פנסי״. לרוע המזל של אנגלנד, הוא הודח על ידי צוותו והורד במאוריציוס לאחר שסירב לתת להם אישור לענות את שבוייהם. לאחר שבנה רפסודה מאולתרת, הוא נסחף אל האי שהוא האמין שהוא נשלט על ידי מלך הפיראטים עצמו. עם זאת, שום אוטופיה פיראטית לא חיכתה לו, והוא מת כקבצן אלכוהוליסט. למרבה האירוניה, זה היה הגורל הבדיוני אך המוסרי שצ׳ארלס ג'ונסון ייחס לכל אחד בהיסטוריה הכללית שלו. הוצע כי כמו כל אחד לפניו, לאדוארד אנגלנד הייתה "קריירה קצרה ועם זאת מרהיבה", וייתכן שהוא הגיע "הכי קרוב לחיות כמו באגדה".
מורשת > בספרות עכשווית

מספר דיווחים בדיוניים וחצי-ביוגרפיים של אברי התפרסמו בעשורים שלאחר היעלמותו. בשנת 1709 הופיע התיאור הראשון כקונטרס בן שישה עשר עמודים שכותרתו "חייו והרפתקאותיו של הקפטן ג'ון אברי"; הפיראט האנגלי המפורסם שנמצא כעת במדגסקר (לונדון: ג'יי בייקר, 1709). הספר נכתב על ידי סופר אנונימי שהשתמש בשם הבדוי אדריאן ואן ברוק, שטען שהוא הולנדי שסבל מהשבי בידי צוותו של אברי. בספר, אברי מתואר כפיראט בוגדני וגם כמאהב רומנטי. לאחר שפשט על ספינת המוגול הוא ברח עם בת המלך והתחתן איתה. לאחר מכן הזוג ברח מהצבא המוגול לאי סנט מרי, שם אברי הקים אוטופיה פיראטית הדומה למדינת הפיראטים הבדיונית. לפי הסיפור, לאברי היו כמה ילדים עם הנסיכה והוא הקים מלוכה חדשה. הוא היה מלך מדגסקר, שפיקד על צבא של 15,000 שודדי ים, עם צי של ארבעים אוניות מלחמה. עוד מסופר שהוא חי במותרות פנטסטיות במבצר בלתי ניתן לכיבוש על ידי יריביו האנגלים והמוגולים. יתר על כן, אברי הטביע את דמותו על מטבעות הזהב שלו.
שמועות פרועות על גורלו של אברי הסתובבו במשך השנים. הביוגרפיה הבדיונית של אדריאן ואן ברוק סיפקה את האגדה הפופולרית של אברי שהושאלה על ידי פרסומים מאוחרים יותר. עם הזמן, רבים מהציבור האנגלי האמינו לטענות הסנסציוניות של ספר הזכרונות הזה. ממשלות אירופה קיבלו עד מהרה אנשים שטענו כי הם שגרירים של אברי מסנט מרי, וככל שהאגדה התנפחה, אפילו ראשי מדינות החלו להאמין לסיפורים המדהימים.
סופר, כי אברי היה יחד עם שחור הזקן, אחד הפיראטים הבודדים שחייהם הועלו על הבמה. בשנת 1712 פרסם המחזאי צ'ארלס ג'ונסון את הטרגי-קומדיה הרומנטית ביותר שלו, ״הפיראט המצליח״. המחזה הוכיח את עצמו כמוצלח, אבל גם הותקף בבקורת, והוצג בפני קהל רב בתיאטרון בלונדון. הוא הופיע גם בדפוס בשנה שלאחר מכן. למרות הביקורות המוסריות על המחזה והספר - הוא הופיע במהדורות אחדות.
בשנת 1720 אברי הופיע כדמות ראשית של מלך הפיראטים אצל דניאל דפו וכדמות מינורית ברומן "קפטן סינגלטון". שני הסיפורים הנציחו את הרעיון של הרפובליקה הפיראטית של אברי. הספר "ההיסטוריה הכללית.." (1724) של ג'ונסון, שנכתב למעלה מעשור לאחר ספר הזיכרונות של אדריאן ואן ברוק, טען כי אברי ירד מנכסיו, לאחר שניסה למכור את האוצרות שלו ולא היה מי שיקנה, ובסוף הוא "לא היה שווה אפילו לקנות ארון קבורה." סיפור נוסף הופיע ב"הרפתקאותיו המפורסמות של קפטן ג'ון אייברי מפלימות', שודד ידוע לשמצה״ (לונדון: ט. ג'ונסטון, 1809), ככל הנראה מדובר בהדפסה מחדש של פרסומים קודמים.
בנוסף למחזה ולספרים שנכתבו על הנרי אברי, הודפסה בלדה במהלך הקריירה שלו. כותרתה "העתק של פסוקים, שחוברו על ידי קפטן הנרי אברי...", היא פורסמה לראשונה בין מאי ליולי 1694 על ידי המדפיס הלונדוני תיאופילוס לואיס לאחר מכן הבלדה נאספה על ידי סמיואל פיפס ונוספה לספריית פיפס. לפחות תשע מהדורות שונות של הבלדה הופיעו בין השנים 1694–1907. לאחרונה, הודפסה הבלדה בספר ״שירי הים של אוקספורד״ של רוי פאלמר (ניו יורק: אוניברסיטת אוקספורד, 1986).
הערות שוליים

↑  פעמים קראו לו בטעות ג'ק אברי או ג'ון אברי
1 2  Burgess 2009a, p. 138
↑  Clark, Gregory (2017). "The Annual RPI and Average Earnings for Britain, 1209 to Present (New Series)". MeasuringWorth. Retrieved 27 January2019.
1 2 3  Burgess 2009a, p. 144
↑  Woodard 2007
↑  Baer 2005, p. 91
↑  Marley 2010, p. 589
↑  The National Archives SP 63/358 fols. 127–32
↑  Fox 2008, p. 29
↑  Laughton 1908, p. 747
1 2  Grey 1933, p. 167
1 2  Konstam 2008, p. 254
↑  Baer 1994, p. 3
1 2 3  Baer 1994, p. 4
↑  Fox 2008, p. 22
↑  Marley 2010, p. 590
↑  Fox 2008, pp. 19–29
↑  Marley 2010, pp. 589–590
↑  Botting 1978, p. 80
↑  Phillips 1744, pp. 197
1 2  Woodard 2007, p. 19
↑  Burgess 2009a, p. 132
↑  Fox 2008, p. 39
↑  Baer 2005, p. 230
↑  Baer 1994, pp. 5–6
↑  Baer 1994, pp. 8–9
↑  Emlyn 1730, p. 7
↑  The National Archives, CO 388/4, f. 49
1 2  Baer 2005, p. 93
1 2  Baer 1994, p. 14
↑  Fox 2008, pp. 45–50
1 2  Rogoziński 2000, p. 83
↑  Burgess 2009a, p. 131
↑  Baer 1994, p. 15
↑  Burgess 2009a, p. 133
↑  Baer 2005, p. 96
↑  Emlyn 1730, p. 10
↑  Baer 2005, p. 97
↑  Fox 2008, pp. 58–60
↑  Baer 2005, p. 98
↑  Rogoziński 2000, p. 84
1 2  Baer 2005, p. 99
↑  Fox 2008, pp. 73–79
↑  Rogoziński 2000, p. 248
↑  Woodard 2007, p. 21
↑  Burgess 2009a, p. 136
↑  Ganj-i-sawai
↑  Woodard 2007, p. 20
↑  Rogoziński 2000, p. 85
↑  Baer 2005, p. 101
↑  Earle 2006, p. 117
1 2  Elliot 1877, p. 350
↑  Rogoziński 2000, p. 86
↑  Baer 2005, p. 102
↑  Fox 2008, pp. 60, 79
↑  Elliot 1877, pp. 350–351
1 2  Grey 1933, p. 151
↑  Jameson 1923, doc. No. 60
1 2  Baer 2005, p. 103
↑  Keay 1991, p. 177
↑  Wright 1918, p. 164
↑  Keay 1991, p. 187
↑  Burgess 2009b, p. 891
↑  Burgess 2009a, pp. 139–140
1 2 3  Woodard 2007, p. 12
↑  Woodard 2007, p. 11
1 2  Woodard 2007, p. 13
↑  Fox 2008, pp. 107–109
↑  Rogoziński 2000, p. 90
↑  Earle 2006, p. 159
↑  Dow & Edmonds 1996, p. 348
↑  "Notice of John Knill, of Gray's Inn: 1733–1811. (Continued from our last)". The Cornishman (15). 24 October 1878. p. 6.
↑  Burgess 2009b, p. 888
↑  Burgess 2009b, p. 911
↑  Woodard 2007, p. 9
↑  Marley 2010, p. 583
↑  Woodard 2007, p. 323
↑  Johnson 1980, p. 8
↑  Johnson 1980, p. 11
↑  Baer 1995, p. 24
↑  Baer 1994, p. 1
↑  Baer 1995, p. 18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009461652105171  GND: 1052482406  ISNI: 0000 0000 2345 8592  LCCN: n83177900  SNAC: w6zx1s32  VIAF: 60463879   WorldCat (עם VIAF): 60463879 
הנרי אברי מקבל שלושה ארגזים על אוצרות על סיפון הפנסי, איור משנת 1837.
הנרי אברי וספינתו הפנסי, תחריט מהמאה ה-18
הכרזת הפרס על ראשו של הנרי אברי, על ידי מלך אנגליה, 18 אוגוסט 1696
דגל הפיראט הנרי אברי, בצבע אדום
עמוד השער של דו״ח המשפט של ג׳וזף דאוסון, ואנשי הנרי אברי שנתפסו, שנערך בבית המשפט של האדמירלות הבריטית.
דמותו של אברי, בזמן הקרב עם ספינת מלך המוגול, ציור מסדרת פרסומות על קופסאות סיגרים
בוב קוזי

| --- | --- |

קוזי במדי בוסטון סלטיקס
 לידה:  9 באוגוסט 1928 (בן 96) ניו יורק שבניו יורק (מדינה)
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.85 מטר
 מספר:  14, 19
 מכללה:  College of the Holy Cross
 דראפט:  בחירה מספר 3, 1950 טריי-סיטיז בלאק הוקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1971
 קבוצות כשחקן
 1950–1963   1969–1970:  בוסטון סלטיקס   סינסינטי רויאלס
 הישגים כשחקן
 6 אליפויות NBA‏ (1957, 1959–1963)  זכייה בפרס ה-MVP של העונה הסדירה (1957)   2 זכיות בפרס ה-MVP של משחק האולסטאר (1954, 1957)  13 בחירות למשחק האולסטאר (1951–1963)   10 בחירות לחמישיית העונה הראשונה (1952–1961)  2 בחירות לחמישיית העונה השנייה (1962–1963)   אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA   אליפות טורניר המכללות (1947)   מספר 14 הופרש על ידי בוסטון סלטיקס
 קבוצות כמאמן
 1963–1969   1969–1973:  בוסטון קולג'   סינסינטי רויאלס
דונלד טראמפ עונד לקוזי את מדליית החירות הנשיאותית בבית הלבן, 2019
רוברט ג'וזף "בוב" קוזי (Robert Joseph "Bob" Cousy; נולד ב-9 באוגוסט 1928 בניו יורק, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. קוזי, המתנשא לגובה של 1.85 מטר, שיחק בעמדת הרכז. את רוב שנותיו העביר בבוסטון סלטיקס, למעט שנת פרישה בעונת 70–1969 בה שיחק עבור סינסינטי רויאלס (גלגולה הראשון של קבוצת הסקרמנטו קינגס של היום). קוזי נבחר כבחירה השלישית בדראפט של 1950 על ידי טרייסיטיז בלאקהוקס (שמה המוקדם של האטלנטה הוקס), אך לאחר שסירב להתייצב לשחק עבור ההוקס, הוא נבחר על ידי בוסטון סלטיקס. לקוזי הייתה קריירה מרובת הישגים עם הסלטיקס, בשורותיהם זכה בשש אליפויות NBA, כמו גם בתואר ה-MVP של שנת 1957, כשבתוך כך הוא משתתף בשלושה עשר משחקי אולסטאר.
במהלך הקריירה שלו ב-NBA התבלט קוזי בשליטה בכדור ויכולות מסירה מדויקות, כשבתוך כך הוא זוכה שמונה פעמים ברציפות בתואר מלך האסיסטים של הליגה.
לאחר פרישתו אימן את סינסינטי רויאלס מספר עונות ואף שיחק בשורותיהם (בגיל 41). לאחר מכן הוא שידר את משחקי הסלטיקס ובשנת 1971 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הסלטיקס העניקו לו את הכבוד של תליית גופייתו, מספר 14, על תקרת הבוסטון גארדן.
קוזי הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד אשר נבחרו לרשימת 50 השחקנים הגדולים של ליגת ה-NBA לרגל חגיגות 25 שנה לליגה, לכבוד חגיגות ה-35 שנה, ולחגיגות היובל של הליגה. בשנת 2014 בחר בו הארץ לשחקן הכדורסל הלבן הרביעי הטוב ביותר אי פעם. ב-2019 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא דונלד טראמפ.
ילדות וקריירה מוקדמת

קוזי נולד בניו יורק, למשפחה ממוצא צרפתי. בשנותיו הראשונות דיבר רק צרפתית, ואנגלית החל לדבר רק בבית הספר היסודי. אחותו מתה מדלקת ריאות בגיל צעיר. בגילאים צעירים הוא הרבה לשחק סטיקבול (משחק הדומה דמיון רב לבייסבול) ואל הכדורסל נחשף רק בגיל 13 לערך, והתמכרותו למשחק הייתה מיידית. הצלחתו ככדורסלן, לעומת זאת, לא הייתה מיידית - הוא נופה מספר פעמים מנבחרות בית הספר. באותה תקופה שבר את ידו הימנית, ובתקופה שחלפה עד שהחלימה ידו, הוא הפך לבעל שליטה שווה בשתי הידיים. בשנתו האחרונה בתיכון, הוא הפך לקלע המצטיין בניו יורק. בתקופה זו החל לחשוב על לימודים ומשחק בקולג', לאחר שקודם לכן פסל את העניין מחמת יכולות למידה נמוכה שאפיינו אותו.
הוא הצטרף לבוסטון קולג' ולבסוף החליט ללמוד באוניברסיטת הצלב הקדוש שבמסצ'וסטס. בשנתו הראשונה באוניברסיטה הוא מיעט לשחק. באותה תקופה התעמת קוזי עם מאמנו באוניברסיטה, על רקע סגנון המשחק שהפגין קוזי, סגנון אטרקטיבי ויצירתי, השונה מאוד מהסגנון שנהוג היה לשחק באותה התקופה. קבוצתו, עם ג'ו מולאני כאחד משחקניה, סיימה את העונה במאזן של 24 ניצחונות ושלושה הפסדים. הקבוצה העפילה לטורניר ה-NCAA וזכתה באליפות כשקוזי מציג משחק גמר חלש ביותר, עם 2 מ-13 מהשדה וארבע נקודות בלבד. בשובם למסצ'וסטס זכו שחקני הקבוצה לקבלת פנים של כ-10,000 אוהדים.
בעונה שלאחר מכן שוב שיחק קוזי מעט, וביקש העברה לקבוצה אחרת. לבסוף נמלך בדעתו, לאחר שהוברר לו כי החלפת קבוצה עלולה לעלות לו בהפסד של שנת משחק. בסיומה של אותה עונה השתנה גורלו של קוזי. קבוצתו שיחקה בבוסטון גארדן מול קבוצה משיקגו, כשמספר דקות לסיום החל הקהל לשיר: "We want Cousy! We want Cousy". מאמנו נענה לדרישה וקוזי קלע 11 נקודות בפרק זמן קצר, כשהוא אף קולע סל של השנייה האחרונה לאחר כדרור מאחורי גבו. מכאן דרך גורלו של קוזי והוא הוביל את קבוצתו ל-26 ניצחונות רצופים כשהוא וקבוצתו הופכים בפעם השלישית ברציפות לאול אמריקן.
קריירה מקצוענית

ב-1950 העמיד עצמו קוזי לבחירה בדראפט, בסיומה של עונה בה הבוסטון סלטיקס השיגו מאזן של 22 ניצחונות לעומת 46 הפסדים, נתון שהשפיע רבות על כך שהוענקה לקבוצה הזכות לבחירה הראשונה בדראפט. קוזי המקומי היה צפוי להיבחר בבחירה הראשונה, אך המאמן האגדי רד אאורבך העדיף על פניו את הסנטר צ'ארלי שייר, מהלך שגרר ביקורת מצד העיתונות המקומית. כתוצאה מכך, נבחר קוזי על ידי טרייסיטיז בלאקהוקס, בבחירה השלישית. קוזי לא התלהב לשחק עבור ההוקס, ודרש שכר של 10,000 דולר. הבעלים של ההוקס הציע לו 6,000 דולר בלבד. בסופו של דבר מצא עצמו קוזי חותם חוזה לשחק עבור הסלטיקס בעבור שכר של 9,000 דולר.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה השיג קוזי מאזן אישי של 15.6 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-4.9 אסיסטים למשחק, כשהוא מסייע לסלטיקס לשפר את מאזנם עד כדי 39 ניצחונות ו-30 הפסדים. בעונה הבאה הצטרף לקבוצה ביל שרמן ולצידו של אד מקאולי הוביל קוזי את הקבוצה עם 21.7 נקודות, 6.7 אסיסטים ו-6.4 ריבאונדים למשחק. עם זאת, גם בעונה זו הודחו הסלטיקס מהפלייאוף על ידי ניו יורק ניקס. בעונה הבאה, כשקוזי משפר את הסטטיסטיקה האישית שלו לכדי 7.7 אסיסטים למשחק, הוא זכה בתואר הראשון שלו (מתוך שמונה רצופים) כמלך האסיסטים של הליגה. זאת, בתקופה ששעון 24 השניות טרם נכנס לתוקפו. הסלטיקס הדיחו בעונה זו את הסירקיוס נשיונלס (גלגול מוקדם של פילדלפיה 76'). המשחק השני בסדרה זו הסתיים בתוצאה 105–111 לטובת הסלטיקס לאחר ארבע הארכות, כשקוזי קולע 50 נקודות כולל 30 מ-32 מקו העונשין, מספר שיא של נקודות מהקו עבור שחקן סלטיקס במשחק יחיד, שיא שעודנו שריר וקיים גם כיום. עם זאת, בסיבוב הבא הודחו הסלטיקס שוב על ידי הניקס.
בשלוש השנים הבאות מיצב עצמו קוזי כרכז המוביל של הליגה, כשהוא מציג סגנון משחק מגוון ואף משיג למעלה מ-20 נקודות ושבעה ריבאונדים בממוצע למשחק, מלבד הזכייה השגרתית בתואר מלך האסיסטים של הליגה. סגנון המשחק שהפגין משך המונים אל הבוסטון גארדן. גם המאמן רד אאורבך החל לראות בו את עמוד התווך של הקבוצה. הסלטיקס חיזקו עצמם בשני פורוורדים מוכשרים, פרנק רמזי וג'ים לוסקטוף והפכו לקבוצה מוכשרת בהרבה. בשנים אלו עדיין לא הרחיקו הסלטיקס לכת בפלייאוף, כשהודחו על ידי הנשיונלס בראשות דולף שייז. בשלב זה, החלו הסלטיקס לחשוש שיתעייפו מלהשיג את מטרותיהם, אולם אז הגיע לקבוצה שחקן ששינה את פני הדברים.
קריירה מקצוענית > שושלת האליפויות

בדראפט של 1956 השיגה הסלטיקס את קיי. סי. ג'ונס, את טום היינסון ומעל לכולם, את הסנטר ביל ראסל, שסייע יותר מכל להפוך את הסלטיקס לקבוצה דומיננטית.
בסיוע המצטרפים החדשים השיגו הסלטיקס מאזן של 44 ניצחונות מול 28 הפסדים בעונה הרגילה, כשקוזי קולע 20.6 נקודות, קוטף 4.8 ריבאונדים ומוסר 7.5 אסיסטים בממוצע למשחק, כשבתוך כך הוא משיג את תואר ה-MVP הראשון שלו. כן זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר, בפעם השנייה. הסלטיקס העפילו לסדרת גמר ה-NBA של שנת 1957, שם פגשו את ההוקס עם בוב פטיט וניצחו אותם 3–4 בסיוע ההגנה של ביל ראסל וההתקפה של קוזי. בעונת 57–58 נתן קוזי עונה פרודוקטיבית נוספת, כשהוא קולע 20 נקודות, מוסר 8.6 אסיסטים וקוטף 5.5 ריבאונדים למשחק. בסיומה של אותה עונה שוב הגיעו הסלטיקס לסדרת הגמר נגד ההוקס, אולם במשחק מספר שלוש נכנע ראסל לפציעה בכף רגלו, והסלטיקס הפסידו בסדרה לאחר שישה משחקים. זו הייתה סדרת הפלייאוף האחרונה שקוזי אי פעם יפסיד.
בעונה הבאה, 58-59, שיחזר קוזי במדויק את ממוצעיו מהעונה הקודמת. כמו כן הוא קבע שיא אישי של אסיסטים למשחק יחיד, כשמסר 28 אסיסטים נגד מיניאפוליס לייקרס (גלגול מוקדם של לוס אנג'לס לייקרס). בעוד ששיאו זה של קוזי נשבר 19 שנים לאחר מכן, השיא של 19 אסיסטים במחצית אחת עודנו שריר וקיים. הסלטיקס הסתייעו במסירותיו של קוזי והשיגו את הסוויפ הראשון בתולדות סדרת הגמר של ה-NBA, כשגברו 4 - 0 על הלייקרס. גם העונה שלאחר מכן הייתה פרודוקטיבית עבור קוזי, כשהוא קולע 19.4 נקודות, מוסר 9.5 אסיסטים וקוטף 4.7 ריבאונדים למשחק. היה זה תואר "מלך האסיסטים של הליגה" השמיני ברציפות בו זכה קוזי בעונה זו. בסדרת הגמר של אותה שנה ניצחה הסלטיקס 4 - 3 את ההוקס, וזכתה פעם נוספת באליפות.
בשנה שלאחר מכן קוזי בן ה-32 קלע 18.1 נקודות, מסר 7.7 אסיסטים וקטף 4.4 ריבאונדים למשחק - אולם הפעם לא זכה בתואר מלך האסיסטים של הליגה. אף על פי כן הסלטיקס שוב זכו באליפות כשהם מנצחים את ההוקס 4 - 1 בסדרת הגמר.
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA

| --- | --- |
: = הוביל את ה-NBA בעונה זו
: = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו
מודגש: = שיא קריירה
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950/1951 | בוסטון | 69 | – | 0.352 | 0.756 | 6.9 | 4.9 | 15.6 |
| 1951/1952 | בוסטון | 66 | 40.6 | 0.369 | 0.808 | 6.4 | 6.7 | 21.7 |
| 1952/1953 | בוסטון | 71 | 41.5 | 0.352 | 0.816 | 6.3 | 7.7 | 19.8 |
| 1953/1954 | בוסטון | 72 | 39.7 | 0.385 | 0.787 | 5.5 | 7.2 | 19.2 |
| 1954/1955 | בוסטון | 71 | 38.7 | 0.397 | 0.807 | 6.0 | 7.8 | 21.2 |
| 1955/1956 | בוסטון | 72 | 38.4 | 0.360 | 0.844 | 6.8 | 8.9 | 18.8 |
| 1956/1957 | בוסטון | 64 | 36.9 | 0.378 | 0.821 | 4.8 | 7.5 | 20.6 |
| 1957/1958 | בוסטון | 65 | 34.2 | 0.353 | 0.850 | 5.0 | 7.1 | 18.0 |
| 1958/1959 | בוסטון | 65 | 37.0 | 0.384 | 0.855 | 5.5 | 8.6 | 20.0 |
| 1959/1960 | בוסטון | 75 | 34.5 | 0.384 | 0.792 | 4.7 | 9.5 | 19.4 |
| 1960/1961 | בוסטון | 76 | 32.5 | 0.371 | 0.779 | 4.4 | 7.7 | 18.1 |
| 1961/1962 | בוסטון | 75 | 28.2 | 0.391 | 0.754 | 3.5 | 7.8 | 15.7 |
| 1962/1963 | בוסטון | 76 | 26.0 | 0.397 | 0.735 | 2.5 | 6.8 | 13.2 |
| 1969/1970 | סינסינטי | 7 | 4.9 | 0.333 | 1.000 | 0.7 | 1.4 | 0.7 |
| קריירה | קריירה | 924 | 35.3 | 0.375 | 0.803 | 5.2 | 7.5 | 18.4 |
| אולסטאר | אולסטאר | 13 | 28.3 | 0.329 | 0.843 | 6.0 | 6.6 | 11.3 |
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950/1951 | בוסטון | 2 | – | 0.214 | 0.833 | 7.5 | 6.0 | 14.0 |
| 1951/1952 | בוסטון | 3 | 46.0 | 0.400 | 0.932 | 4.0 | 6.3 | 31.0 |
| 1952/1953 | בוסטון | 6 | 45.0 | 0.383 | 0.836 | 4.2 | 6.2 | 25.5 |
| 1953/1954 | בוסטון | 6 | 43.3 | 0.284 | 0.800 | 5.3 | 6.3 | 21.0 |
| 1954/1955 | בוסטון | 7 | 42.7 | 0.381 | 0.958 | 6.1 | 9.3 | 21.7 |
| 1955/1956 | בוסטון | 3 | 41.3 | 0.500 | 0.920 | 8.0 | 8.7 | 26.3 |
| 1956/1957 | בוסטון | 10 | 44.0 | 0.324 | 0.747 | 6.1 | 9.3 | 20.2 |
| 1957/1958 | בוסטון | 11 | 41.5 | 0.342 | 0.853 | 6.5 | 7.5 | 18.0 |
| 1958/1959 | בוסטון | 11 | 41.8 | 0.326 | 0.745 | 6.9 | 10.8 | 19.5 |
| 1959/1960 | בוסטון | 13 | 36.0 | 0.305 | 0.765 | 3.7 | 8.9 | 15.3 |
| 1960/1961 | בוסטון | 10 | 33.7 | 0.340 | 0.761 | 4.3 | 9.1 | 16.7 |
| 1961/1962 | בוסטון | 14 | 33.9 | 0.357 | 0.684 | 4.6 | 8.8 | 16.0 |
| 1962/1963 | בוסטון | 13 | 30.2 | 0.353 | 0.830 | 2.5 | 8.9 | 14.1 |
| קריירה | קריירה | 109 | 38.5 | 0.342 | 0.801 | 5.0 | 8.6 | 18.5 |
הערות שוליים

↑  אלעד זאבי, השחקנים הלבנים הטובים בכל הזמנים, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2013
↑  Krantz, Laura (2019-08-22). "Celtics legend Bob Cousy receives Presidential Medal of Freedom" (באנגלית). Boston Globe. נבדק ב-2020-03-11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8201 5361  LCCN: n82116951  LNB: 000126556  NKC: mzk2013744325  NTA: 071980822  SUDOC: 150417187  VIAF: 16119611   WorldCat (עם VIAF): 16119611
יהונתן דנינו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בנובמבר 1964 (בן 60) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הכפר הירוק  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע 
 מספר צאצאים:  8 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהונתן ניסים דנינו (נולד ב-26 בנובמבר 1964) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי, חוזר בתשובה.