stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטונינה
ראשית חייה

אנטונינה נולדה כנראה בקונסטנטינופול בשנת 484. שמותיהם של הוריה אינם ידועים לנו, אך עיסוקיהם ידועים. אביה היה רַכָּב מסלוניקי ואימהּ הייתה יצאנית שקשורה לתיאטרון. ראשית חייה של אנטונינה לוּווּ באנשים מפוקפקים ובמכשפים. ידוע לנו שטרם נישואיה לבליסאריוס היא הייתה נשואה לאיש מאנטיוכיה ואף ילדה לו בת. כמו כן ידוע לנו שהיו לה ילדים נוספים. הילדים המוּכּרים לנו הם: יואנינה – בתו של האנטיוכי; פוֹטִיוּס – שאותו ילדה לפני הנישואין לבליסאריוס; תיאודוסיוס – ילד מאזור טראקיה שאומץ על ידי בליסאריוס ואנטונינה, ואיתו נאפה אנטונינה לאחר שאומץ.
נישואיה לבליסאריוס

לאחר נישואיה לבליסאריוס לא שינתה אנטונינה את אורח חייה המפוקפק והמשיכה לנאוף. פרוקופיוס מספר בפירוט רב על יחסיה עם הבן המאומץ של בליסאריוס ושלה, תיאודוסיוס. בגלל אהבתו הרבה אליה, היה בליסאריוס עיוור לכל הבגידות שלה ולהתנהגותה הבלתי הולמת. היעדרויותיו הרבות מעיר הבירה לא תרמו למצב. התנהגותה של אנטונינה הייתה ידועה והיו אנשים שאף העזו והעירו את תשומת ליבו של בליסאריוס לדברים. בתגובה הוא בדק, ואפילו ניסה להרחיק את תיאודוסיוס, אבל את אשתו הוא לא העניש. אנשים נוספים בחרו שלא להגיד דבר מחשש – מוצדק – שאנטונינה תפגע בהם. אנטונינה, שהייתה אישה מוכשרת מבחינת סדר וארגון ומבחינה אסטרטגית, התלוותה לבליסאריוס במסעות הכיבוש הרבים שלו באימפריה המתרחבת: בקרתגו, ברומא (בעת הכיבוש על ידי טוטילה) ובמסעות הפרסיים. היא הייתה אשת סודו הקרובה ביותר וייעצה לו ולמפקדיו בנושאים שונים. על תרומותיה הרבות לאימפריה ועל שירותיה היא קיבלה תואר כבוד (Patricia).
הקשר שלה ושל תיאודורה

הקשר בין הקיסרית תיאודורה לאנטונינה היה קשר מיוחד, וככל הנראה היה מבוסס על יחסי תועלת הדדיים, ועל השירות המשותף שהן העניקו זו לזו. אנטונינה עזרה לתיאודורה להיפטר משתי דמויות חשובות – האחד היה בישוף בשם סילבריוס, והאחר היה פקיד בדרגה גבוהה ובעל סמכויות מרובות באימפריה בשם יואנס הקפדוקי. תיאודורה, בתורה, עזרה לאנטונינה בקשר שלה עם תיאודוסיוס - בנם המאומץ של אנטונינה ובליסאריוס, איתו הייתה במערכת יחסים רומנטית, שגורש על ידי בליסאריוס. מתוך כתביו של פרוקופיוס נראה שבתחילת הקשר שלהן הייתה אנטונינה נתונה למרותה של הקיסרית, ופחדה מכוחה. שנים אחדות לפני מותה רצתה תיאודורה להשיא את אנסטסיוס, אחד מנכדיה, לבתהּ של אנטונינה, יואנינה. אנטונינה, בהתייעצות עם בליסאריוס, לא רצתה לקבל את הצעת השידוך הזאת. בליסאריוס והיא התמהמהו במתן תשובה בנוגע לבתם, על מנת לא לסרב לתיאודורה סירוב ישיר. הם לא הצליחו להערים על תיאודורה, והיא הכניסה את הזוג – יואנינה ואנסטסיוס – לארמון. כשיואנינה הגיעה לגיל הנישואים, הם נישאו. לאחר מותה של תיאודורה, בשנת 549, אנטונינה הוציאה את בתהּ מהארמון.
אחרית ימיה

אנטונינה האריכה ימים אחרי בליסאריוס, בעלה, ואחרי הקיסרית תיאודורה והקיסר יוסטיניאנוס. התיאור המאוחר ביותר שלה הוא משנות ה-80 של המאה השישית, ובו מתואר שהיא התגוררה עם ויגילנטיה, אחותו של יוסטיניאנוס.
לקריאה נוספת

.Procopius. The Anecdota or Secret History. Translated by H. B. Dewing. London: William Hienemann Ltd, 1954.
.Kazhdan, Alexander P. The Oxford Dictionary of Byzantium, vol. 1. New York: Oxford University Press, 1991.
.Lightman, Benjamin and Marjorie Lightman. A to Z Ancient Greek and Roman Women: Revised Edition. New York: Facts on File, 2008.
.Treadgold, Warren. A History of the Byzantine State and Society. California: Stanford University Press, 1997.
הערות שוליים

↑  Warren Treadgold, A History of the Byzantine State and Society, California: Stanford University Press, 1997, עמ' 203
↑  Alexander P. Kazhdan, The Oxford Dictionary of Byzantium, כרך 1, New York: Oxford University Press, 1991, עמ' 124
1 2 3 4  Marjorie Lightman and Benjamin Lightman, A to Z Ancient Greek and Roman Women: Revised Edition, New York: Facts on File, 2008, עמ' 28-30
↑  Procopius, תרגום: H. B. Dewing, 1:16, Procopius in Seven Volumes VI: The Anecdota or Secret History, כרך VI, London: William Heinemann Ltd, 1954
↑  Procopius, תרגום: H. B. Dewing, 1:16-3:19, Procopius in Seven Volumes VI: The Anecdota or Secret History, London: William Heinemann Ltd, 1954
↑  Procopius, תרגום: H. B. Dewing, 1:13-14, Procopius in seven volumes VI: The Anecdota or Secret History, London: William Heinemann Ltd, 1954
ארי מורה

ארי מורה ויירה פילהו (בפורטוגזית: Ari Moura Vieira Filho; נולד ב-31 ביולי 1996) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר במטאליסט 1925, בהשאלה מאתלטיקו מטרופוליטנו.
קריירה

מורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל וראנופוליס, ממנה הצטרף לסאו לואיס. ב-17 בפברואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–2 נגד אתלטיקו טובאראו.
ב-2018 חתם באתלטיקו מטרופוליטנו. באפריל 2019 הושאל לקונפיאנסה מהליגה השלישית בברזיל. בינואר 2020 הושאל לברזיל דה פלוטאס. ביוני 2020 הושאל בשנית לקונפיאנסה מהליגה השנייה בברזיל. בפברואר 2021 הושאל לפאיסנדרו.
ב-21 ביוני 2021 הושאל לבני סכנין מליגת העל. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, בקבוצה בהפסד 2–3 להפועל חיפה במסגרת גביע הטוטו.
ב-14 ביוני 2022 הושאל לסקציה נס ציונה. את שער הבכורה שלו כבש ב-22 באוקטובר, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–1 על הפועל חיפה.
ב-14 ביולי 2023 הושאל למטאליסט 1925 מליגת העל האוקראינית.
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏פרסום ראשון: שחקן כנף מברזיל חתם בסכנין, באתר ערוץ הספורט, 21 ביוני 2021
↑  תומר חבז, ‏נס ציונה הודיעה על צירופם של מורה ואמורווה, באתר ONE‏, 14 ביוני 2022
↑  Hapoel Haifa vs. Sektzia Nes Tziona  0 - 1, Soccerway
אנשי הפלדה

| --- | --- |
 שיר בביצוע תזמורת צה"ל
 מדינה:  ישראל
 יצא לאור:  1975
 סוגה:  מארש
 שפה:  אינסטרומנטלית
 אורך:  2:21
 לחן:  משה אור
 עיבוד:  יצחק גרציאני
 
אנשי הפלדה הוא מארש (שיר לכת) אשר מנוגן על ידי תזמורת צה"ל בקביעות בטקסים ובמצעדים המתקיימים במסגרת הצבאית והלאומית. ובכלל זה בטקס הדלקת המשואות בליל יום העצמאות בהר הרצל.
על היצירה

בשנת 1948 לפני שהוקמה התזמורת, החליט משה אור-אפשטיין, אחד ממייסדיה ולימים ממפקדיה, להלחין את המארש. המנגינה יצאה לאור בשם אנשי הפלדה, באלבום "תזמורת צה"ל-מנגינות לכת" בהוצאת הד ארצי ורשות השידור, בשנת 1975 בעיבודו של מנצח התזמורת יצחק גרציאני.
ראו גם

תזמורת צה"ל
מארש
הערות שוליים

↑  רומי נוימרק, מחפשים את ההוא עם המקל, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2007
↑  אור ברנע, תזמורת צה"ל חוגגת, באתר ynet, 21 בספטמבר 2008
↑  משה אור הוא מחבר הספר לידתה של תזמורת צה"ל יחד עם שפי אהרון, ראו הספר לידתה של תזמורת צה"ל בקטלוג הספרייה הלאומית.
↑  האלבום תזמורת צה"ל-מנגינות לכת בקטלוג הספרייה הלאומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארמיית אוויר

ארמיית אוויר היא יחידה צבאית גדולה בחילות אוויר המאחדת מספר גדודים, טייסות ודיוויזיות אוויריות. חילות האוויריים שהשתמשו ביחידות כאלה היו חיל האוויר הסובייטי וחיל האוויר הקיסרי היפני. כיום רק חיל האוויר הרוסי שומר על ארמיות אוויר שהוא ירש מקודמו הסובייטי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריק פרשון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 1963 (בן 60) קורבי, צרפת 
 מסעדות:  לה בריסטול
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (13 בנובמבר 2014)  קצין בלגיון הכבוד (3 ביולי 2024) 
 
אריק פרשון (בצרפתית: Eric Fréchon; נולד ב-16 בנובמבר 1963) הוא שף מסעדת לה בריסטול (Le Bristol) בפריז שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז מרץ 2009.
חייו

אריק פרשון נולד בקורבי שבסום, אביו עבד כמנהל מחלקה בחנות כלבו  ואמו עבדה בניקוי יבש ואחר-כך ניהלה  חנות ספרים. פרשון עבד בתפקידים שונים במטבחים של מסעדות ברואן, במסעדת La Grande Cascade, בלה בריסטול, בטייואן,  במלון ביבלוס באנדלוסיה, בלה טור ד'ארז'אן והחל מ-1988 בלז אמבסדור, שם היה סגן-שף ושף. ב-1995 פתח את מסעדת La Verrière d'Eric Fréchon  ליד פארק דה בוט שומון בפריז.  ב-1999 מונה לשף של מסעדת לה בריסטול ברובע השמיני של פריז. ב-2001 זכה מחדש בכוכב השני במדריך מישלן, אותו איבדה המסעדה ב-1984, במרץ 2009 זכה בשלושה כוכבי מישלן.
ב-1993 זכה בתואר Meilleur Ouvrier de France, ב-6 במרץ 2008 זכה בעיטור לגיון הכבוד מניקולה סרקוזי.
מסעדת לה בריסטול מחזיקה כיום (2011) בשלושה כוכבים במדריך מישלן. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ביבליוגרפיה

Tout ce que vous devez avoir goûté au moins une fois dans votre vie, avec Sylvia Gabet, éd. du Chêne, 2003
Pot-au-feu au Bristol, Chabrot au morgon de Marcel Lapierre, avec Sébastien Lapaque, éd. Gérard Guy, 2004
Un chef dans votre cuisine, éd. Solar, 2009 (ISBN 978-2-263-04766-4) Liens externes [modifier]
אנדרטאות גדס"ר 134

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  עין זיוון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 יוצר:  צבי לישר ורבקה קרן
 קואורדינטות:  33°05′38″N 35°47′54″E﻿ / ﻿33.093916666667°N 35.79825°E﻿ / 33.093916666667; 35.79825
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) אנדרטאות גדס"ר 134(למפת אצבע הגליל רגילה) אנדרטאות גדס"ר 134(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטאות גדס"ר 134(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטאות גדס"ר 134
 
אנדרטת הנגמ"ש והארז
הנגמ"ש והארז בתוכו
אנדרטאות גדס"ר 134 הן שלושה אתרי הנצחה שהוקמו לזכר חללי הגדוד: אנדרטת זיכרון בפארק העוצבות שבלטרון, אנדרטת זיכרון לשלושים וחמישה נופלי הגדוד ואנדרטת זיכרון לשמונת לוחמי הגדוד שנפלו כאשר הנגמ"ש שלהם נפגע פגיעה ישירה מפגז סורי.
הגדס"ר במלחמה

גדס"ר 134 הוקם ב-1972, והיה אחד מתוך מספר גדודי סיור שהוקמו בצה"ל בתחילת שנות ה-70. גדודי הסיור היו גדודים מעורבים של טנקים ונגמ"שים אשר היו תחת פיקודה הישיר של אוגדה. גדס"ר 134 צורף לאוגדה 36, וערך את אימון ההקמה בחורף 1972.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים היה הגדוד ללא מג"ד ורס"ן חנני תבור, הסמג"ד, נטל את הפיקוד על הגדוד. הגדוד צורף לחטיבה 179 בפיקודו של רן שריג והשתתף בקרבות הבלימה והדיפת הצבא הסורי בגזרת חושניה. הגדוד כלל שלוש פלוגות מעורבות של טנקים ונגמ"שים, ופלוגת ג'יפים. בפריצה לסוריה היה הגדוד הכוח המוביל בהבקעה לכיוון חאן ארנבה וסבל אבדות כבדות. 35 מלוחמי הגדוד נהרגו במלחמה זו. שמונה מהם נהרגו מפגיעה בנגמ"ש שלהם ערב הפריצה לסוריה. לאחר המלחמה פורק הגדוד.
האנדרטאות

לזכר הנופלים של גדוד זה הוקמו שלושה אתרי זיכרון:
האנדרטאות > אנדרטת גדס"ר 134 בכניסה לעין זיוון

אנדרטת גדס"ר 134 נמצאת בחניון קק"ל מול הכניסה לקיבוץ עין זיוון. במקום מונצחים 35 נופלי הגדוד במלחמה. ב-2013 הותקן במקום לוח אבן עליו רשום סיפור הגדוד במלחמה. לצד האנדרטה ישנו הפסל "אם מבכה את בנה" של הפסלת רבקה קרן שבנה אילן היה קצין שריון בגדוד ונפל בקרבות הבלימה בשמונה באוקטובר ליד ציר הנפט וצומת המפלים. במקום גם טנק שרמן ששימש את הגדוד לפתיחת ציר בחרמון ותותח 122 מ"מ סורי.
סיפור הגעתו של הטנק למיקומו הנוכחי הוא יוזמה של מ"פ הגדוד איתן סד שבשנת 1977 החליט להעביר את הטנק לאנדרטה שהוקמה לחללי הגדוד. איתן הטיל את המשימה על עזרא טל ואילן גל און, חיילי הגדוד. עזרא ואילן נסעו עם הטנק, על הזחלים, בכבישי רמת הגולן מהחרמון עד למיקום האנדרטה, בכניסה לקיבוץ עין זיון. עזרא ואילן מיקמו את הטנק במקום בו הוא נמצא עד היום.
האנדרטאות > אנדרטת הנגמ"ש התאנה והארז

ב-10 באוקטובר 1973, ערב סוכות תשל"ד התרכזו נגמ"שים של הגדס"ר כהכנה לפריצה לסוריה. הסורים איכנו את מקומם ופתחו באש. החיילים קפצו לתוך הנגמ"שים וסגרו את הדלתות אך פגז אחד חדר לתוך אחד הנגמ"שים. בהתפוצצות נהרגו שמונה לוחמים ואחד נפצע קשה. בתחתית הנגמ"ש נפער חור וזמן קצר לאחר המלחמה נשתל בו ארז שהפך עם השנים להיות עץ מרשים. העץ נשתל על ידי חבר הכנסת לשעבר משה פלד שאחד הנופלים היה גיסו. סמוך לו נמצא עץ תאנה שמפירותיו נהנו הלוחמים. המקום הפך לאתר זיכרון ובו סיפור העצים, שמות הנופלים, שלט הסבר והנגמ"ש ההרוס מתוכו בוקע הארז.
האנדרטה נמצאת כ-100 מטר מערבית לכביש 98, כק"מ צפונית לצומת אלוני הבשן.
בשנת 2019 הושחתה האנדרטה וחלקים מהנגמ"ש נגנבו.
האנדרטאות > אנדרטה בפארק העוצבות בלטרון

האנדרטה הוקמה בפארק העוצבות באתר יד לשריון לזכר הנופלים ולכבוד הלוחמים של הגדוד במלחמת יום הכיפורים. האנדרטה הוקמה בשנת 2018. טקס הסרת הלוט מעל האנדרטה נערך ב-5 ביוני 2018.
הערות שוליים

↑  נקראת: אנדרטת הנגמ"ש והארז, אנדרטת הנגמ"ש, אנדרטת התאנה והארז, ארז השמונה.
↑  עץ הארז הבודד - באתר ערוץ 7
אספת קוסובו

| --- | --- |

 מדינה:  קוסובו קוסובו
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 2008 – הווה (16 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  120 
  
 משכן
  
 פרישטינה 
 קואורדינטות:  42°39′53″N 21°09′51″E﻿ / ﻿42.664722222222°N 21.164166666667°E﻿ / 42.664722222222; 21.164166666667
 אתר אינטרנט
 www.kuvendikosoves.org
 
בית המחוקקים של רפובליקת קוסובו (באלבנית: Kuvendi i Republikës së Kosovës, בסרבית: Скупштина Републике Косово) הוא הרשות המחוקקת של קוסובו, שבחירות אליו נערכות מדי ארבע שנים. בית המחוקקים הוקם בשנת 2001 באמצעות כח משימה מיוחד של האומות המאוחדות כדי לאפשר "ממשלה-עצמאית דמוקרטית זמנית".
ב-17 בפברואר 2008 הכריזו נציגי העם הקוסוברי באופן חד צדדי על עצמאות, ובהמשך על חוקת קוסובו (אנ') שנכנסה לתוקפה ב-15 ביוני 2008.
העצרת מורכבת מ-120 נבחרי ציבור, כאשר כ-20 מהם שמורים למיעוטים, בהתאם לחלוקה הבאה:
10 מקומות לסרבים
4 מקומות לצוענים, אשקלי (אנ') ומצרים.
3 מקומות לבוסניאקים
2 מקומות לטורקים
מקום אחד לגוראנים (אנ').
השפה הרשמית היא אלבנית, אך ישנן שפות אחרות בשימוש ובהן סרבית, טורקית ובוסנית, ויש תרגום סימולטני בין השפות.
בעצרת ישנן 19 ועדות. הקואליציה של הממשלה המכהנת מחזיקה ב-59 מושבים מתוכם 28 מושבים למפלגה הדמוקרטית של קוסובו (LDK) והיא נתמכת מבחוץ על ידי 6 מושבים של מיעוטים אחרים. האופוזיציה מורכבת מ-55 מושבים.
הערות שוליים

↑  "Constitutional Framework for Provisional Self-Government"
↑  ""
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2328150869796922190006   WorldCat (עם VIAF): 2328150869796922190006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריק קאופמן

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1970 (בן 54) הונג קונג הבריטית, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  political demography 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מערב אונטריו (1991)  בית הספר לכלכלה של לונדון (1999) 
 מוסדות:  בירקבק, אוניברסיטת לונדון (2003–2023)  אוניברסיטת סאות'המפטון (1999–2003)  אוניברסיטת בקינגהאם (2023)  אוניברסיטת הרווארד (2008–2009) 
 www.sneps.net
 
אריק פיטר קאופמן (נולד ב-11 במאי 1970) הוא פרופסור קנדי למדע המדינה במכללת בירקבק, אוניברסיטת לונדון. הוא מומחה למסדר אורנג' בצפון אירלנד, ללאומיות, לדמוגרפיה פוליטית ולדמוגרפיה דתית.
ביוגרפיה

אריק קאופמן נולד בהונג קונג וגדל בוונקובר, קולומביה הבריטית, שבקנדה. מוצא אמו הקתולית הוא סיני ודרום אמריקאי.   אביו ממוצא יהודי צ'כי.  הוא עצמו למד בבית ספר קתולי שנה.  הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת מערב אונטריו בשנת 1991. הוא סיים תואר שני בבית הספר לכלכלה של לונדון בשנת 1994, שם גם סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1998.
קאופמן היה מרצה לפוליטיקה השוואתית באוניברסיטת סאות'המפטון בין השנים 1999–2003. הוא היה עמית במרכז בלפר, בית הספר לממשל קנדי, אוניברסיטת הרווארד, בשנים 2008-2008. קאופמן הצטרף למכללת בירקבק, אוניברסיטת לונדון, בשנת 2003. הוא התמנה שם לפרופסור לפוליטיקה בשנת 2011.
קאופמן מתמקד בחקר דמוגרפיה עתידית והשפעותיה הפוליטית. הוא מעלה את האפשרות לפיה שיעורי הריבוי הטבעי הגבוהים בקרב דתיים, נוצרים או יהודים, הם בעלי משמעות גדולה לעתיד הפוליטי של האנושות. בעתיד הרחוק ייתכן לדעתו שהיהדות החרדית תהיה בעלת משקל פוליטי מכריע לא רק בישראל אלא אפילו בארצות הברית. הוא מציין גם את העלייה הגדולה במספר החברים באמיש שכולה נובעת מגידול טבעי. קהילות אלו המנתקות מרצון מגע עם אורח החיים המערבי המודרני צוברות משקל דמוגרפי הולך וגדל. הן יכולות בסופו של דבר, להערכת קאופמן, להוות משקל נגד משמעותי מול מגמות מודרניות רב תרבותיות, שאלו ההולכים בעקבותיהן לרוב מולידים פחות ילדים משנדרש לשמר את האוכלוסייה בגודלה המקורי.
תהליך נוסף שאחריו מתחקה קאופמן הוא תגובת הקהילה הלבנה בארצות הברית להתמעטות כוחה הדמוגרפי ולהפיכת ארצות הברית למדינה מעורבת גזעית.
הערות שוליים

↑  "Eric Kaufmann responds to David Aaronovitch's column referencing Kaufmann's recent Policy Exchange report" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2019-03-19.
↑  Kaufmann, Eric (6 ביולי 2017). "Is Britain a Post Racial Society?". YouTube. Centre of Pan African Thought. p. 0 min 40 s. נבדק ב-16 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Delany (24 במרץ 2019). "White Noise" (באנגלית בריטית). Los Angeles Review of Books. נבדק ב-5 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kaufmann, Eric (2010). Shall the religious inherit the Earth? : demography and politics in the twenty-first century (2nd print. ed.). London: Profile Books. p. 265. ISBN 978-1-84668-144-8.
↑  Sneps, (pdf)
↑  Eric Kaufmann. Birkbeck College. Retrieved 14 November 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287763005171  BIBSYS: 4058102  BNE: XX4612421  BnF: cb15667231n (data)  CANTIC: a19167192  CiNii: DA16565391  GND: 135566134  ISNI: 0000 0001 2409 4257  LCCN: n2003120185  NKC: jo2013761919  NTA: 270972323  ResearcherID: AFN-1852-2022  SUDOC: 084325615  Trove: 1503465  VIAF: 37243685   WorldCat (עם VIAF): 37243685
אנשי השקיעה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ג'ון קלארי
 בימוי:  פרד זינמן
 הופק בידי:  ג'רי בלאטנר
 תסריט:  איסובל לנארט
 עריכה:  ג'ק האריס
 שחקנים ראשיים:  רוברט מיצ'ם דברה קר פיטר יוסטינוב
 מוזיקה:  דימיטרי טיומקין
 צילום:  ג'ק היליארד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה אוסטרליה אוסטרליה
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 בדצמבר 1960
 משך הקרנה:  133 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות:  $3,800,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   sundowners
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוברט מיצ'ם ודברה קר ב"אנשי השקיעה"
אנשי השקיעה (באנגלית: The Sundowners) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1960 בבימויו של פרד זינמן, עם רוברט מיצ'ם, דבורה קר ופיטר יוסטינוב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת הסופר האוסטרלי ג'ון קלארי (אנ') משנת 1952. אנשי השקיעה הוא כינוי באוסטרליה לאנשים ומשפחות הנודדים ממקום למקום ללא מקום או פרנסה קבועה וחונים היכן שהם מגיעים עם שקיעת השמש.
העלילה מתרחשת בשנות ה-20 של המאה ה-20 בשטח הענק של האאוטבק האוסטרלי ומתארת משפחה של נודדים שמתפרנסת מהעברת עדרים גדולים של כבשים למקומות בהם מבוצע גז שלהם למטרות צמר.
צילומי החוץ נערכו באוסטרליה וצילומי הפנים בבריטניה. זאת פגישה משותפת נוספת של קר ומיצ'ם לאחר הופעת בסרט "רק אלוהים יודע, מר אליסון" ב-1957.
תקציר העלילה

פאדי קרמודי (רוברט מיצ'ם), אשתו איידה (דברה קר) ובנם שון (מייקל אנדרסון ג'ונ.) הם משפחה של "אנשי שקיעה" נודדים ברחבי מדבר האאוטבק האוסטרלי. פאדי מתפרנס מהעברת עדרים גדולים של כבשים לחוות לשם גז לתעשיית הצמר.
איידה רוצה להתיישב במקום קבוע אבל פאדי אוהב את הנדודים והחופש. על רקע זה הם רבים מדי פעם ומשלימים. פאדי מקבל עבודה להעביר 12,000 כבשים לשם גז בעיירה קונדילה. הוא מצרף למסע את רופרט וונקר (פיטר יוסטינוב) שגם הוא אינו אוהב להתיישב במקום קבוע.
הם מצליחים להעביר את העדר דרך שריפת יער ענקית ומגיעים לקודילה. הם מתאכסנים במלון היחד בעיירה אותו מנהלת האלמנה העליזה גב' פירת' (גליניס ג'ונס) שמתחילה ברומן עם וונקר.
פאדי רוצה לשהות לילה אחד ולעזוב אבל איידה משכנעת אותו להישאר ולקבל עבודה בחוות גז הכבשים. היא מתקבלת שם כטבחית, וונקר כאוסף הצמר, פאדי כגוזז ושון כמטפל בפצעי הכבשים.
איידה מתחברת לג'ין הלסטד (דנה מריל), אשתו של בעל החווה שמרגישה עצמה מנותקת מהחיים. שתיהן מקבלות ביחד לידה של אשת אחד הפועלים.
הם מכריזים על תחרות גז כדי לאסוף כסף אבל פאדי מפסיד לגוזז קשיש. הוא מנצח בתחרות הטלת מטבע וזוכה ב-200 לירה שטרלינג ובסוס אותו הם מכנים "שקיעה" (Sundown) בדומה לחייהם. וונקר מאמן את שון והוא זוכה במרוץ סוסים.
כעת יש להם כסף לקנות חווה אבל פאדי מפסיד את הכול בהימורים ושון מצליח להגיע ראשון במירוץ אך נפסל בגלל הפרעה לרוכבים האחרים. פאדי מתכוון למכור את "שקיעה" אך איידה מסרבת. היא מכירה באהבתו של פאדי לסוס ומעודדת אותו כי יתחילו שוב לחסוך כסף לבית קבוע.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט מיצ'ם | פאדי קרמודי |  |
| דברה קר | איידה קרמודי |  |
| פיטר יוסטינוב | רופרט וונקר |  |
| מייקל אנדרסון ג'ונ. | שון קרמודי |  |
| גליניס ג'ונס | גב' פירת' | בעלת פאב |
| דנה מריל | ג'ין הלסטד |  |
פרסים

חמש מועמדויות לפרס אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר – דברה קר
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר – גליניס ג'ונס
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר – פרד זינמן
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר – איסובל לנארט
אלכסנדר טמניאן

| --- | --- |

דיוקנו של אלכסנדר טמניאן על שטר של הבנק הממלכתי הארמני
 לידה:  4 במרץ 1878 (יוליאני) ירוואן, פלך ירוואן, (כיום בארמניה), האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 בפברואר 1936 (בגיל 57) ירוואן, ארמניה הסובייטית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  קברו של אלכסנד טמניאן בירוואן 
 לאום:  ארמנים 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1904) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  התחייה הנאו-קלאסית הרוסית 
 יצירות ידועות:  תיאטרון האופרה של ירוואן 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1942) 
 צאצאים:  גבורג טמניאן, יורי טמניאן 
 
אלכסנדר אובהנס טמניאן, לפעמים טמאנוב (ארמנית: Ալեքսանդր Թամանյան, רוסית: Александр Ованесович Таманян (Таманов)) (4 במרץ 1878, (16 במרץ לפי לוח השנה הגרגוריאני) יקתרינודר - 20 בפברואר 1936, ירוואן) היה אדריכל נאו-קלאסי ומתכנן ערים ארמני יליד רוסיה שהצטיין קודם בפעילותו ברוסיה, בעיקר בסנט פטרסבורג ובמוסקבה ומילא אחר כך תפקיד מוביל באדריכלות בארמניה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. תרם רבות לפיתוח בירת ארמניה, ירוואן. רבים מהפרויקטים שלו בארמניה, בהשפעה נאו-קלאסית עם שילוב של יסודות מסורתיים ארמניים, הושלמו אחרי מותו.
חייו > שנות לימודיו

טמניאן נולד ביקתרינודאר, כיום קרסנודר, באזור קובאן בדרום רוסיה, והיה בנו של פקיד בנק. ככל הנראה הגיעה המשפחה לאזור מחצי האי קרים ומוצאה הרחוק היה מאני בירת ארמניה ההיסטורית. אלכסנדר הצטיין מילדות בכישוריו לציור.
בשנים 1894–1896 למד בתיכון הריאלי אלכסנדרובסקי קובנסקי, ולאחר מכן למד אדריכלות באקדמיה לאמנויות בסנט פטרסבורג מ-1898 ועד 1904. כבר בשנות לימודיו חלם לתרום לבניין מולדתו ההיסטורית ארמניה.
חייו > פעילותו ברוסיה

ב-1909 התעניין בחפירות ובפרויקט המוזיאון של ניקולאי מאר בעיר העתיקה הארמנית אני, שטח טורקיה. אף שהפרויקט לא יצא לפועל, זאת הייתה הזדמנות לטמניאן להתוודע להישגים המרשימים של האדריכלות המסורתית הארמנית.
החל משנת 1906 עבד באופן עצמאי בסנט פטרסבורג, במוסקבה ובסביבתן, כמו גם בירוסלאבל ובאורלוב. בהשפעת האדריכלות הקלאסית הרוסית בשנים 1904-1906 שיפץ את הכנסייה הארמנית יקתרינה הקדושה בנבסקי פרוספקט בסנקט פטרסבורג, שנבנתה במקור על ידי האדריכל יורי פלטן בשנים 1771–1781. עבודה זו הקנתה לו פרסום רב.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 תכנן טמניאן בתים לפי הזמנות מאריסטוקרטים רוסים. בשנת 1909 התחיל פרויקט עיצובן מחדש של שתי אחוזות שבבעלות הרוזן מוסין-פושקין במחוז מולוגה שבפלך ירוסלאבל. הוא בנה לרוזן וילה מאבן ובתי שרתים באחוזת בוריסגלב. באחוזה אילובנה ערך פרויקטים עוד יותר שאפתניים:עיצוב באבן של גדות הנהר, עיצוב הפארק, גימור חזיתות הבתים ושיפוץ כנסייה מאבן מן המאה ה-17. העבודות הסתיימו בשנת 1913. ב-1914 התחיל בשיפוץ הבית המרכזי של אחוזת אילובנה, אך העבודות לא הושלמו בגלל פריצת המהפיכה. בהתחלת שנות ה-1940 שתי האחוזות האלה הוצפו במי האגם המלאכותי של הסכר ריבינסק ("ים ריבינסק").
בשנים (1911–1912) תכנן טמניאן את ה"ווילה קוצ'וביי" בצארסקויה סלו (כיום פושקין), יחד עם העמיתים ניקולאי לאנסרה ווסבולוד יאקובלב. ב-1913-1911 תכנן את בית הנסיך סרגיי שצ'רבאטוב בשדרת נובינסקי במוסקבה, שנחשב לטוב שבבתי המגורים של העיר ב-1913. באותה תקופה עבד לגור במוסקבה והשתתף, יחד עם ולדימיר סמיונוב בפרויקט ה"עיר-גן" שנועד לעובדי חברת הרכבות הרוסית וכלל בתי מגורים, בנייני משרדים, בית הבראה לחולי שחפת וגשרון עשוי ברזל ובטון ושהוביל לתחנת הרכבת פרוזורובסקאיה (בימינו קראטובו) על יד מוסקבה.
ב-1913 לבקשת משפחת הקיסר, לרגל חגיגות מלאת 300 שנה לשלטון שושלת רומנוב, בנה טמניאן בככר השוק של העיר ירוסלאבל שחזור צבעוני מעץ -בצורת "דיוראמה" - של העיר כפי שהייתה בימי הביניים. בשנת 1916 עסק טמניאן גם בתכנון המשרדים והסדנאות של מסילת הברזל לקזן בתחנת הרכבת של העיר ליוברצי על יד מוסקבה.
בשובו ב-1917 לבירה פטרסבורג, נבחר טמניאן לסגן יושב ראש האקדמיה לאמנויות של פטרסבורג.
המהפכה הבולשביקית בסתיו 1917 גרמו להפסקה זמנית בפעילות האדריכלית של טמניאן. עסק בינתיים לזמן קצר בעיצוב תפאורות להצגות תיאטרון, כמו "מקבת'" של שייקספיר. המשיך להיות עם זאת פעיל בארגונים לשימור העתיקות ולהגנת יצירות האמנות של העבר.