stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה
ראשית חייו

אריק נולד בטירת שלושת הכתרים בבוקרו של ה-13 בדצמבר 1533. עוד לפני שמלאו לו שנתיים מתה אמו. ב-1536, נשא אביו, גוסטב ואסה, את מרגרט ליונהבורד, אשת אצולה שוודית.
מורהו הראשון של אריק היה המלומד הגרמני, גאורג נורמן, שעד מהרה נדרשו שירותיו במקום אחר בשוודיה. הוא הוחלף בקלוויניסט הצרפתי, דיוניסוס בוראוס. דינוסוס לימד את אריק ואת אחיו יוהאן, ונראה היה שהוא זכה להערכתם של השניים. אריק הצטיין בלימודי שפות זרות ובמתמטיקה. הוא גם היה בעל ידע בהיסטוריה, בעל כישרון כתיבה וידע באסטרולוגיה.
כאשר החל אריק להראות בציבור, הוא כונה בתואר "המלך הנבחר" (בשוודית: utvald konung) ולאחר כינוס הפרלמנט בסטוקהולם ב-1560, הוא קיבל את התואר "המלך היורש" (בשוודית: arvkonung). ב-1557 קיבל אריק את האחוזות של קאלמאר, קרונוברג ואלנד. הוא עבר להתגורר בעיר קאלמאר.
בניגוד לרצונו של אביו, פתח אריק במשא ומתן על נישואין עם מי שעתידה הייתה להיות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה והוא חיזר אחריה במשך כמה שנים. המתחים בין אריק לבין אביו התגברו. אריק הציע בין השאר גם הצעות נישואין בלתי מוצלחות למרי, מלכת הסקוטים, לרנטה מלוריין, לאנה מסקסוניה ולכריסטינה מהסה.
מלך

אריק הוכתר בשם אריק הארבעה עשר, למרות שהוא לא בהכרח היה המלך הארבעה עשר בשוודיה ששמו היה אריק. הוא ואחיו, קרל התשיעי, אימצו מיספור מלכותי שהיה מבוסס על ההיסטוריה הבדיונית למחצה של שוודיה שנכתבה על ידי יוהאן מאגנוס, הארכיבישוף הקתולי האחרון של שוודיה. בכל אופן, לאריק הארבעה עשר קדמו שישה מלכים שנשאו שם זה, בנוסף לכמה טוענים לכתר שעליהם ידוע מעט.
מדיניות הפנים השאפתנית של אריק זכתה להתנגדות מצדה של האצולה השוודית, כולל אחיו למחצה, יוהאן. יוהאן היה דוכס פינלנד ונשא לאישה נסיכה פולניה. הוא תמך במדיניות ההתפשטות בליבוניה ועל רקע זה הסתכסכו האחים. ב-1563, נכלא יוהאן ונשפט על בגידה חמורה בהוראתו של אריק.
שלא כמו אביו, שהסתפק בשלטונו על שוודיה העצמאית, ניסה אריק להרחיב את השפעתו בים הבלטי ובאסטוניה ולהפוך את שוודיה למעצמה. מגמת התפשטות זו הובילה להתנגשות עם בן דודו, פרדריק השני, מלך דנמרק. רוב תקופת מלכותו של אריק עמדה בסימנה של מלחמת ליבוניה ובמלחמת שבע השנים הצפונית כנגד דנמרק שבמהלכן הוא הדף את רוב ניסיונות הכיבוש הדנים, אך הוא לא היה מסוגל לשמור על נחלותיו שלו.
מלך > מחלתו

החל מ-1563, החלה לבוא לידי ביטוי אי השפיות שלו. שלטונו החל להיות יותר שרירותי ואלים. ב-1567, על רקע חשד בבגידה חמורה, הוא הרג חמישה מחברי משפחת סטורה(אנ'). מבחינתו של אריק נחשב מעשה טבח זה כהוצאה להורג יותר מאשר רצח.
לאחר רציחות אלו, כלא אריק את יוהאן והעימות שלו עם האצולה הגיע לשיאו. בסתיו 1568 מרדו האצילים ואריק הודח מכסאו. הוא נכלא על ידי יוהאן, שתפס את השלטון. יועצו הנאמן ביותר של אריק, יורן פרסון, לקח על עצמו את רוב האשמה על המעשים שכוונו נגד האצולה במהלך תקופת מלכותו של אריק והוא הוצא להורג זמן קצר לאחר שיוהאן תפס את השלטון.
אריק הוחזק במאסר בטירות רבות ברחבי שוודיה ופינלנד. הוא מת כאסיר בטירת אורביהוס. על פי הפולקלור, ארוחתו האחרונה הייתה קערה מורעלת של מרק אפונה. מסמך שנחתם על ידי אחיו, יוהאן השלישי, ועל ידי איש האצולה, בנגט בנגטסון גילטה, התיר לשומרי מקום הכליאה האחרון של אריק, להרעילו אם מישהו ינסה לשחרר אותו. גופתו הוצאה מאוחר יותר מקברה ונתיחה מודרנית שנעשתה בה העלתה עדויות להרעלת ארסן קטלנית.
משפחתו

אריק ה-14 קיים מספר מערכות יחסים לפני נישואיו. מיחסיו עם פילגשו אגדה פרסדוטר נולדו שלוש בנות: וירג'יניה, קונסטנטיה ולוקרטיה. מיחסיו עם קארין יקובסדוטר נולד בן שמת בלידתו. בסופו של דבר נשא אריק ב-4 ביולי 1568 לאישה את פילגשו קארין מנסדוטר. טרם נישואיהם נולדו בתם זיגריד ובנם גוסטף ולאחר נישואיהם נולדו הנריק וארנולד שמתו בינקותם.
בלה אחמדולינה

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1937 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  29 בנובמבר 2010 (בגיל 73) פרדלקינו, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  מכון גורקי לספרות 
 בן או בת זוג:  יבגני יבטושנקו (1954–?)  Yuri Nagibin  Eldar Kuliev 
 פרסים והוקרה:  פרס פושקין (1994)  פרס ברית המועצות  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור הידידות בין העמים 
 חתימה:   
 
בלה אחמדולינה (ברוסית: Белла Ахмадулина; ‏ 10 באפריל 1937, מוסקבה - 29 בנובמבר 2010, פרדלקינו בפרברי מוסקבה) הייתה משוררת רוסיה וסובייטית.
בלה אחמדולינה נולדה במוסקבה. אביה היה ממוצא טטרי וכיהן בתפקיד בכיר בממשל, ואמה הייתה מתרגמת בעלת שורשים איטלקיים. עוד בתקופת לימודיה בבית הספר אחמדולינה החלה לכתוב שירה.
בשנים 1955-1958 היא הייתה נשואה למשורר יבגני יבטושנקו.
כבר במהלך שנות ה-50 פורסמו שיריה בירחונים ספרותיים. בשנת 1959 כתבה את אחד מהשירים המפורסמים שלה, אשר הולחן בשנת 1975 על ידי מיכאל טריברדייב לסרט של אלדר ריאזנוב צחוק הגורל. עוד מספר שירים שלה הולחנו על ידי אנדריי פטרוב ושולבו בסרטים סובייטים.
בשנת 1960 אחמדולינה סיימה ללמוד במכון לספרות במוסקבה. במהלך הלימודים היא סולקה לזמן מה עקב התנגדותה לרדיפות נגד בוריס פסטרנק.
ספר השירים הראשון שלה התפרסם בשנת 1968. בהמשך פרסמה כל כמה שנים ספר חדש. ספרה האחרון יצא לאור בשנת 2000. על היצירות שלה הוענק למשוררת פרס ברית המועצות בשנת 1989 ופרס הפדרציה הרוסית בשנת 2004. במהלך השנים היא זכתה במספר רב של פרסים נוספים.
בשנת 1964 אחמדולינה שיחקה בסרט בבימוי של ואסילי שוקשין. במהלך שנות ה-60 היא כתבה כמה תסריטים לסרטים על פי יצירות של הסופר יורי נגיבין שהיה בעלה דאז.
בשנת 1970 המשוררת ביקרה בגאורגיה שהרשימה אותה מאוד. אז החלה לתרגם לרוסית יצירות של משוררים גאורגיים כניקולוז ברתשווילי, גלקטיון טאבידזה ומשוררים נוספים.
בשנת 1974 בלה אחמדולינה התחתנה בפעם הרביעית והאחרונה עם מעצב התפאורות ואמן התיאטרון בוריס מסרר.
אחמדולינה הייתה ידועה כתומכת בתנועת הדיסידנטים. פעמים רבות היא התבטאה להגנת אנדריי סחרוב, ולדימיר ווינוביץ' ופעילים נוספים. דבריה פורסמו בעיתון הניו יורק טיימס ושודרו בתחנות רדיו קול אמריקה ובקול השלום. בשנת 1979 השתתפה בהכנת אלמנך ספרותי בשם "מטרופול", שפורסם בפריז ללא ידיעת הצנזורה הסובייטית. בשנת 1993 היא הייתה בין חותמי "מכתב 42" שתמך במדיניותו של בוריס ילצין.
בשנים האחרונות לחייה אחמדולינה הייתה חולה מאוד ונפטרה ב-29 בנובמבר 2010. היא נטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.
חלק משיריה תורגמו לעברית בספר "אגדה של גשם" (Сказка о дожде) בתרגום של אריה אהרוני.
יוסף ברודסקי כינה את אחמדולינה "ממשיכה של קו פושקין-לרמונטוב בשירה הרוסית". בפברואר 2013 הציע ולדימיר פוטין לכלול את שיריה בתוכנית הלימודים של בתי הספר.
אראסט פנדורין

| --- | --- |

פנדורין בגילומו של אולג מנשיקוב
 הוצאה לאור:  הוצאת "זכרוב"
 שם ספר:  תיבת פנדורין
 שם סרט:  עזאזל יועץ ממלכתי גמביט טורקי
 הופעה ראשונה:  עזאזל
 הופעה אחרונה:  איני נפרד
 יוצרים:  בוריס אקונין
 גילום הדמות:  איליה נוסקוב יגור ברוייב אולג מנשיקוב אלכסיי וסיולקין פיוטר קרסילוב
 מידע
 תאריך לידה:  10 בינואר 1856
 מקום לידה:  מוסקבה 
 מין:  זכר
 מקצוע:  בלש
 תואר:  רשם קולגיאלי (1876) יועץ טיטולארי (1876—1881) עוזר קולגיאלי (1881—1884) יועץ חצר (1884—1888) יועץ קולגיאלי (1888—1890) יועץ ממלכתי (1890—1891)
 שיוך:  משטרת מוסקבה
 אזרחות:  האימפריה הרוסית
 מקום מגורים:  מוסקבה, האימפריה הרוסית בריסטול, אנגליה
 תאריך פטירה:  אוקטובר 1919
 דמויות קשורות
 משפחה:  הרפתקאות המגיסטר (נכד) 
 חברים:  מאסה אפאנסיי צבעונימוב
 אויבים:  ד"ר לינד "גרין" המעצב
 
ארסט פטרוביץ' פנדורין (ברוסית: Эраст Петрович Фандорин) הוא גיבור ספרותי, גיבור סדרת סיפורי הבלשים ההיסטוריים של הסופר הרוסי בוריס אקונין "תיבת פנדורין".
דמותו של פנדורין גילמה את האידיאל של אריסטוקרט מהמאה ה-19: אצילי, בעל חינוך, מסירות נפש, דייקן, נאמן לעקרונות. בנוסף, ארסט פטרוביץ' נאה, הוא בעל נימוסים ללא דופי, פופולרי בקרב נשים, אף על פי שהוא תמיד לבד. הוא גם בעל יכולת יוצאת דופן לנצח בכל משחק מזל ובכלל בכל סכסוך, אם התוצאה נקבעת לחלוטין במקרה.
בביקורות נטען כי השם פנדורין הוא רמז לעיתונאי ג'רום פנדור, הגיבור של סדרת ספרי בלשים ידי סופרים צרפתים מרסל אלן ופייר סובסטר על פנטומס (1911–1913) וטרילוגיית הסרטים הצרפתיים של שנות השישים, המבוססת על רומנים אלה, שבהם את תפקידו של פנדור - כמו גם תפקידו של פנטומאס - גולם בידי ז'אן מארה.
ספרים על ארסט פנדורין

עזאזל — ספר בילוש שערורייתי (האירועים מתרחשים בשנת 1876 במוסקבה, לונדון ובסנקט פטרבורג)
גמביט טורקי — ספר ריגול (האירועים מתרחשים בשנים 1877—1878 בבולגריה, רומניה וטורקיה)
לוויתן — ספר בילוש בהשראת אגתה כריסטי (האירועים מתרחשים בשנת 1878 על סיפון אונייה השטה מסאות'המפטון לכלכותה)
מות אכילס — סיפור על רוצח נתעב (האירועים מתרחשים במוסקבה של שנת 1882)
משימות מיוחדות :
נסיך העלה — סיפור על נוכלים במוסקבה של שנת 1886
המעצב — סיפור על רוצח סדרתי במוסקבה של שנת 1889
יועץ ממלכתי — ספר בילוש פוליטי (מתרחש בשנת 1891 במוסקבה)
הכתרה, או האחרון מבני רומנוב — ספר בילוש אופטימי (אירועי הספר מתרחשים בשנת 1896 במוסקבה)
אהובת המוות — מתרחש בשנת 1900 במוסקבה
אהוב המוות — מתרחש במקביל לאירועי הספר "אהובת המוות"
מרכבת היהלום — ספר בילוש אתנוגרפי:
לוכד השפיריות, חלק ראשון (מתרחש בשנת 1905 בסנקט פטרבורג ובמוסקבה)
בין השורות, חלק שני (מתרחש בשנת 1878 בהרי יפן, בטוקיו וביוקוהמה)
ין ויאנג — סיפור קצר שמתרחש בשנת 1882 באחוזתו של זיגיסמונד בורצקי, בפרברי מוסקבה
מחרוזת הירקן — קובץ סיפורים קצרים:
סיגומו — מתרחש בשנת 1881 ביוקוהמה
Table-talk — מתרחש בשנת 1882 במוסקבה
מחיי השבבים — מתרחש בשנת 1883 במוסקבה
מחרוזת ירקן — מתרחש בשנת 1884 במוסקבה
העכנאי של בני בסקאקוב — מתרחש בשנת 1888 בפרברי מוסקבה; עלילת כלבם של בני בסקרוויל מאת ארתור קונאן דויל, שהועתקה לערבות מוסקבה
עשירית האחוז — מתרחש בשנת 1890 במוסקבה ובסנקט פטרבורג; העלילה חוזרת על מוטיבים מספרה של פטרישה הייסמית', "זרים ברכבת".
שעת התה בבריסטול — מתרחש בשנת 1891 בבריסטול
עמק החלומות — מתרחש בשנת 1894 במדינת ויומינג שבארצות הברית
לפני סוף העולם — מתרחש בשנת 1897 בוולגודצ'ינה
אסירת המגדל, או דרכם הקצרה, אך היפהפייה של שלושת החכמים — מתרחש בשנת 1899 בנורמנדי.
כל העולם במה — ספר בילוש תיאטרלי (מתרחש במוסקבה בשנת 1911)
העיר השחורה — מתרחש בשנת 1914 בעיר באקו
כוכב המים — מורכב משלושה סיפורים:
כוכב המים — ספר בילוש טכנוקרטי שמתרחש בשנת 1903 באזור האי טנריפה
שיט בודד — ספר בילוש נוסטלגי. מתרחש בשנת 1906 במחוז עבר הבאיקל
לאן זה נפליג?  — מתרחש בשנת 1912 בפולין
איני נפרד — מתרחש בשנת 1918
פנדורין בתרבות הפופולרית > קולנוע וטלוויזיה

עזאזל (איליה נוסקוב)
גמביט טורקי (יגור ברוייב)
יועץ ממלכתי (אולג מנשיקוב)
עזאזל, 2023 (ולדיסלב טורין)
פנדורין בתרבות הפופולרית > תיאטרון

"ארסט פנדורין", 2002, RAMT. במאי: אלכסיי בורודין (ארסט פנדורין - פיוטר קרסילוב)
"יין ויאנג. גרסה שחורה". 2006, RAMT. במאי: אלכסיי בורודין (ארסט פנדורין - אלכסיי וסיולקין)
"יין ויאנג. גרסה לבנה". 2006, RAMT. במאי: אלכסיי בורודין (ארסט פנדורין - אלכסיי וסיולקין)
"לוויתן". 2010, מאז 2012 ההצגה שינתה את שמה ל"הרפתקאות פנדורין". במאית: טטיאנה ודוביצ'נקו (ארסט פנדורין - דמיטרי פלמרצ'וק)
"הרפתקאות פנדורין". שנת 2017. תיאטרון מחוז מוסקבה. במאית - טטיאנה ודוביצ'נקו. (ארסט פנדורין - אלכסנדר סוקולובסקי, אנטון סוקולוב, קיריל זייצב)
הערות שוליים

↑  "Эраст Петрович Фандорин".
↑  Пригодич В. «Кошачий ящик» : избранные заметки для газеты «London Courier», литературного интернет-журнала «Русский переплёт» и сетевого альманаха «Лебедь». — СПб.: Геликон Плюс, 2004. — 259 с. — С. 29-32. — ISBN 5-93682-120-X
↑  Лев Данилкин. Убит по собственному желанию. // Борис Акунин. Особые поручения. — М.: Захаров, 2000. — С. 317—318.
↑  Facebook borisakunin
בד לא ארוג

מטליות מבד לא ארוג
בד לא ארוג הוא חומר דמוי בד העשוי מסיבים קצרים או ארוכים, המחוברים זה לזה באמצעות טיפול כימי, מכני, חום או ממס. המונח משמש בתעשיית הטקסטיל לציון בדים, כגון לבד, שאינם ארוגים ואינם סרוגים, כלומר אינם עשויים מחוטים. עם חומרי הגלם לייצור בד לא ארוג נמנים סיבי פוליאסטר, סיבי ויסקוזה וגרגירי פוליפרופילן.
בדים לא ארוגים מיוצרים במגוון טכנולוגיות, ומשמשים במגוון תחומים, בהם מוצרי היגיינה (מגבונים לחים, חיתולים חד-פעמיים, מטליות ועוד), מוצרים רפואיים, מסננים, סלי קניות, ייצור רהיטים ועוד.
יצרנים עיקריים של בד לא ארוג בישראל הם החברות הבורסאיות "אבגול" ו"על בד משואות יצחק", נ.ר. ספאנטק תעשיות ושלא"ג תעשיות. חלק ניכר ממכירות החברות הישראליות הוא לחו"ל, ממפעלים בישראל וממפעלים בחו"ל, ועם הלקוחות הבולטים נמנות החברות הרב-לאומיות קימברלי קלארק ופרוקטר אנד גמבל.
הערות שוליים

↑  צחי קורן וגיא לוי, ‏מבחן בד לא-ארוג, באתר גלובס, 16 ביולי 2013
↑  אלי שמעוני, חזון המגבונים הלחים של על בד: להשתלט על אירופה, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2017
↑  ייצור בד לא ארוג, באתר בנק לאומי, אוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00563795  NKC: ph123248 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בורגס (מחוז)

| --- | --- |

העיר  סוזופול , אשר לחופי הים השחור, במחוז בורגס.
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מושל:  קונסטנטין ניקולוב גרבנארוב
 ערים במחוז:  13
 בירת המחוז:  בורגס
 שפה רשמית:  בולגרית
 תאריך ייסוד:  8 בינואר 1999 
 שטח:  7,748.1 קמ"ר
 גובה:  84 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  378,596 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  54.58 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  42°30′N 27°15′E﻿ / ﻿42.5°N 27.25°E﻿ / 42.5; 27.25 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.bsregion.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מחוז בורגס מוגדלת) בורגס אייטוס קרנובט פומורייה נסבר סרדץ צארבו שומן וארנה הים השחור טורקיה ימבול ח. סליבן טר.מחוז בורגס(למפת מחוז בורגס רגילה) בורגס אייטוס קרנובט פומורייה נסבר סרדץ צארבו שומן וארנה הים השחור טורקיה ימבול ח. סליבן טר.מחוז בורגס tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז (אובלסט) בורגס (בבולגרית: Област Бургас) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בדרום מזרח המדינה לחופי הים השחור. במחוז 13 רשויות מקומיות ועיר הבירה שלו היא העיר בורגס.
במחוז שורר אקלים ממוזג, הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 514 מילימטרים. מחוז בורגס הוא השני בגודלו בבולגריה מבחינת השטח ורביעי בגודלו מבחינת כמות האוכלוסין.
החלק העתיק של העיר נסבאר אשר מצויה במחוז, הוכרז כאתר מורשת עולמית.
כלכלה

למחוז חשיבות כלכלית נכבדה עבור בולגריה, שכן 74 אחוזים מהיקף היבוא והיצוא של בולגריה עוברים דרך נמלי הים שבו. המחוז מניב 5.22 אחוזים מהתוצר המקומי הגולמי של בולגריה. לחופי הים השחור, בערים בורגס, סוזופול, נסבאר וצארבו (אנ'), קיים מערך נמלים, המשמשים לייבוא דלק, ייצוא סחורות ודייג. בעיר בורגס, ממוקם נמל תעופה בינלאומי הכולל מסוף מטענים וקיימת תשתית תחבורתית ענפה, הכוללת רשת מסילות רכבת. במחוז קיימת תעשייה פטרוכימית, מפעלים לעיבוד מתכות, תעשיית מזון, יין, טבק וטקסטיל, מכרות ומפעלים לעיבוד עץ וייצור רהיטים.
בשל מיקומו לחופי הים השחור, המחוז שופע תיירות ימית, בתי הארחה, בתי מלון ומעיינות מרפא, בעיקר בחודשים יוני עד ספטמבר.
היסטוריה

התיישבות מאורגנת בשטח המחוז מתוארכת לתקופת הממלכה התראקית, במאה ה-6 לפני הספירה. לאחר מכן מתועדת התיישבות במקום, בתקופת יוון העתיקה, במאה ה-4, לפני הספירה ובהמשך היה האזור חלק מפרובינציה רומית. במהלך המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית.
ביוני 1829, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829), נכבש האזור על ידי הרוסים וחלק מהתושבים הוגלו או נמלטו למחוזות אחרים, כגון בסרביה או מולדובה.
בפברואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ולאחריה נכלל בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 אוחד מחוז רומליה המזרחית עם נסיכות בולגריה ושטחי מחוז בורגס נותרו מאז בחזקת הבולגרים.
הערות שוליים

↑  Georges Castellan, Histoire des Balkans, XIV-XXe siècle, Fayard, Paris, 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007477791605171  MusicBrainz: c8d3bb3e-0a1e-44a2-9e97-d1eb42ae45a3
בלה

ערך זה עוסק במדינה לשעבר במרכז אתיופיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

  (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיבלה(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיבלה
 ממשל
 שפה נפוצה:  געז
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  המאה ה-11
 פירוק:   
 פלישת בני אורומו:  ?
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם
 
בלה (געז: ባሌ) הייתה מדינה מוסלמית שהתקיימה בימי הביניים במרכז אתיופיה. המדינה גבלה בצפונה במדינות סולטנות דוורו ושרקה, במערבה בהדייה, עדל במזרחה ובאורומו בדרומה.
היסטוריה

בלה התגבשה בין המאה ה-11 למאה ה-13 והייתה חלק מגוש מדינות אסלאמיות שהתקיימו במה שהיום מרכז-דרום אתיופיה. האסלאם התפשט במדינה והפך לדתה הרשמית הודות לשייח' חוסיין הגדול שהגיע לאזור מחצי האי ערב. לפי ההיסטוריון שיהב אל עומרי, גודל המדינה היה 20 ימי הליכה על 6 ימי הליכה, המדינה הייתה בעלת אקלים נוח יותר משאר שכנותיה וכן אדמתה פורייה מאוד. בתקופתו לבלה היה צבא פרשים של 18,000 איש וחיל רגלים רב מאוד.
המדינה נכבשה בידי האימפריה האתיופית בתקופת הקיסר עמדה ציון הראשון והייתה לוסאל. בתקופת מלחמת אתיופיה-אדאל הייתה הראשונה שנכבשה בידי כוחות אחמד גארן ולאחר מכאן הייתה לאחד מהאזורים הראשונים שהאורומו פלשו והתיישבו בהם. עם פלישת האורמו וההתיישבות בבלה, המדינה חדלה מלהתקיים.
אזור בלה נכבש שוב בידי האתיופים בשלהי המאה ה-19 תחת הקיסר מנליק השני ושטחיה נכללו מחוז בלה. כיום שטחי בלה נכללים במחוז בלה שבמדינת אורומיה.
הערות שוליים

↑  G.W.B. Huntingford, The Glorious Victories of Ameda Seyon King of Ethiopia, University Press, 1965, p. 21
אקזקיוטיב אאוטקמס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1989–1998 (כ־9 שנים) 
 
אקזקיוטיב אאוטקמס (באנגלית: Executive Outcomes - תוצאות מבצעיות) הייתה חברה צבאית פרטית, שנוסדה בדרום אפריקה על ידי אבן בארלו (Eeben Barlow), סא"ל לשעבר בצבא דרום אפריקה, בשנת 1989. מאוחר יותר הפכה לחלק מחברת ההחזקות הדרום אפריקאית Strategic Resource Corporation.
היסטוריה > הצהרת מטרות

מטרות החברה הוגדרו על ידה כ:
"אספקת שירותי ייעוץ צבאי סודיים ומקצועיים לממשלות לגיטימיות, אספקת החבילה המקצועית ביותר של אימונים צבאיים הזמינים לכוחות מזוינים, המכסה היבטים של לוחמה באוויר בים וביבשה. אספקת ייעוץ לכוחות מזוינים בנוגע לנשק ובחירת מערכות נשק. לספק שירות א-פוליטי לגמרי המבוסס על סודיות, מקצועיות ומסירות".
היסטוריה > רקע

ב-1989, בסוף מלחמת הגבולות בדרום אפריקה מול אנגולה ונמיביה, החל משטר האפרטהייד להתפרק. צבא דרום אפריקה עמד מול קיצוצים נרחבים בכוח האדם שלו. מנהיג מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני נלסון מנדלה דרש שנשיא דרום אפריקה, פרדריק וילם דה קלרק, יפרק חלק מהיחידות המיוחדות הדרום אפריקאיות והדרום-מערב אפריקאיות כמו גדוד 32 והקובוט (Koevoet). אחד מאלה היו "הלשכה לשיתוף פעולה אזרחי" (CBC), יחידה שביצעה פעולות הכוללות התנקשות במתנגדי הממשל, ועבדה בעקיפת הסנקציות של האו"ם על ידי הקמת חברות קש זרות.
רק קובוט - בהיותו חלק ממשטרת דרום-מערב אפריקה-פורק כחלק מהמגעים לעצמאות דרום מערב אפריקה (כיום נמיביה). אנשי יחידות אלה הרכיבו את רוב כוח האדם של אקזקיוטיב אאוטקמס (א"א).
היסטוריה > הקמה

אבן בארלו, לשעבר ראש אגף מערב אירופה של CBC, יסד את א"א ב-1989. מטרתה הייתה אספקת שירותי אימון סודיים לכוחות מיוחדים. לחברה הוענק חוזה גם על ידי דבסאונה (חברת יהלומים) לאמן קבוצה נבחרת של קציני ביטחון להסתנן ולחדור לסינדיקטים הבלתי חוקיים לסחר ביהלומים בבוטסואנה, כשגילתה דבסואנה שא"א מאמנת את כוחות צבא אנגולה, היא ביטלה את החוזה באופן מיידי.
תלמידים רבים של בארלו הצטרפו לחברת א"א בשלב מאוחר יותר, לאחר שהלך לאמן את כוחות צבא אנגולה, אומר וולטר האליקי, אחד מעמיתיו של בארלו בצבא אנגולה.
החברה המשיכה לגייס רבים מקרב אותן היחידות שפירק הנשיא דה קלרק. תוך זמן קצר, יכלה א"א להתגאות בכ-500 יועצים צבאיים וכ-3,000 אנשי צבא מיומנים ביותר העומדים לרשותה. אף על פי שאנשי צבא זרים רבים הגישו מועמדות לעבודה, גייסה א"א דרום אפריקאים בלבד, וכאלה ששירתו בכוחות צבא דרום אפריקה, קובוט, והאגף החמוש של מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקני, ה-MK.
היסטוריה > פעולות

א"א בהתחלה אימנה ואחר כך נלחמה בשם ממשלת אנגולה נגד UNITA, לאחר שאלה סירבו לקבל את תוצאות הבחירות של שנת 1992. חוזה זה הוענק לחברה לאחר שזו סייעה לחברת Ranger Oil במבצע להשבת ציוד בעיר הנמל סויו. לאחר מה שכונה בתקשורת הדרום אפריקאית ניסיון התנקשות במנהיג המורדים ד"ר ז'ונאס סאווימבי, א"א מצאה עצמה תחת התקפות בלתי פוסקות של UNITA, בהן איבדה שלושה אנשים. בעקבות הפעולה קיבלה החברה הכרה מצבא אנגולה וחוזה לאימון כוחות הצבא נחתם במהרה. תוך זמן קצר הובסו כוחות UNITA בשדה הקרב. תחת לחץ מהאו"ם וארצות הברית, אולצה ממשלת אנגולה לסיים את החוזה עם א"א, שהוחלפה על ידי כוח שמירת שלום של האו"ם שנודע בשם UNAVEM. אנגולה חזרה ללחימה זמן קצר לאחר מכן.
במרץ 1995, לחמה החברה במרידת גרילה של החזית המהפכנית המאוחדת (RUF) בסיירה לאון, השיבה את השליטה במכרות היהלומים, והכריחה את ה-RUF להגיע לחוזה שלום. בשני המקרים עומדת לזכות החברה הצלת הממשלות של מדינות אלה. במקרה של אנגולה הובילה הפסקת האש לפרוטוקול לוסקה, שסיים את מלחמת האזרחים האנגולית- אף שלשנים ספורות בלבד. אולם, בסיירה לאון נכנעה הממשלה ללחץ בינלאומי להחלפת א"א בכוח או"ם לא אפקטיבי, מה שאיפשר ל-RUF להיבנות מחדש ולפשוט על הבירה במה שנודע בתור "מבצע שום דבר חי" (Operation No Living Thing).
באופן שאופייני לחברות צבאיות פרטיות מוקדמות, הייתה א"א מעורבת ישירות בלחימה באנגולה וסיירה לאון. החברה הייתה ראויה לציון ביכולותיה לספק את כל ההיבטים של צבא מודרני מיומן ביותר לכוחות הפחות מקצועיים של אנגולה וסיירה לאון. לדוגמה, בסיירה לאון, א"א פרשה בשטח לא רק כוח אדם לוחם מקצועי, אלא גם שריון וכלי טיס תומכים כגון שני מסוקים מדגם mi-24, שני מסוקי תובלה מסוג mi-8, נגמ"שים מדגם BMP-2 וטנק מערכה מדגם T-72. לרשותם עמד גם פינוי מוטס של פצועים במטוסי בואינג 727. אלה נקנו ממקורות עולמיים של סחר בנשק מתוך באפריקה ומזרח אירופה.
לא"א היו חוזים עם תאגידים בינלאומיים כגון דה-בירס, שברון, JFPI, ריו טינטו (אנ') וטקסקו. לקוחות ממשלתיים כללו את אנגולה, סיירה לאון ואינדונזיה.
פירוק

א"א דרשה באופן פעיל מממשלת דרום אפריקה לפקח על פעילותן של חברות צבאיות פרטיות לאחר שמספר חברות דרום אפריקניות ובינלאומיות התחזו אליה. בנוסף, הייתה א"א מעורבת ישירות במתן תשומה ל"חוק הפיקוח על סיוע צבאי זר" ב-1998. לחברה הוענק רישיון במסגרת החוק החדש, אולם היא פורקה בחודש דצמבר של שנה זו. מטרת החוק הייתה מניעה של פעילות שכירי חרב על ידי:
מניעת השתתפות ישירה כלוחמים בשדה הקרב למטרות רווח פרטי, כולל אימון, גיוס ושימוש בשכירי חרב
דרישת אישור מהוועדה הלאומית לפיקוח על נשק קונוונציונלי להצעת סיוע צבאי בחו"ל
Sandline International

א"א קושרה בקשרים רופפים לחברה צבאית פרטית שבסיסה בבריטניה בשם Sandline International שנוהלה על ידי סא"ל (מיל') טים ספייסר, ב-1997 פעלה חברה זו כקבלן משנה של א"א במבצעיה בפפואה גינאה החדשה בסילוק מאחזי המורדים במכרות פנאוגה שעל האי בוגאינוויל, מה שהוביל למה שנקרא "פרשת Sandline" שבה כוונת הממשלה להעסיק שכירי חרב הודלפה לתקשורת האוסטרלית. מפקד צבא פפואה - שהפך את החלטתו לתמוך במבצע - הורה על מעצר שכירי החרב בהגעתם, ואילץ את ראש הממשלה להתפטר במצב שהתקרב לכדי הפיכה צבאית.
Sterling Corporate Services

דו"ח או"ם משנת 2012 מתח ביקורת על חברת Sterling Corporate Services, בטענה שהיא מקימה "צבא פרטי" בניגוד להסכמים בינלאומיים ולמשטר הסנקציות על סומליה. הדו"ח חשף קשרים חזקים של חברה זו לא"א, שבשלב זה כבר פורקה, ובוצע על ידי קבוצת הבקרה על סומליה ואריתריאה של האו"ם (SEMG).
באיה מארה

באיה מארה (ברומנית: Baia Mare, בהונגרית: Nagybánya, בגרמנית: Frauenbach, ביידיש: באניע) היא עיר במחוז מרמורש שבצפון־מערב רומניה, בשיפולי הרי הקרפטים המזרחיים בטרנסילבניה.
באיה מארה היא בירת מחוז מרמורש והגדולה בעריה. מספר התושבים, נכון ל-2011, היה 123,738. היישוב הוזכר לראשונה במסמכים ב-1329 וב-1469 נתן מתיאש הוניאדי היתר לבניית חומות העיר.
במלחמת העולם השנייה היו בעיר כ-15,000 יהודים שרוכזו בגטו המקומי ונשלחו לאושוויץ ו-85% מתוכם נרצחו. לאחר המלחמה היו בעיר פחות מאלף יהודים, כולל יהודים שהגיעו מיישובים אחרים. כעת יש בעיר יהודים בודדים.
אוכלוסייה

רומנים: (79.81%)
הונגרים: (14.84%)
צוענים: (0.51%)
גרמנים: (0.36%)
אוקראינים: (0.25%)
יהודים: (0.10%)[דרושה הבהרה]
מבנים

בבאיה מארה המבנה הגבוה ביותר ברומניה, ארובת מפעל הנחושת הפניקס; גובהה 351.5 מטר.
ערים תאומות

לבאיה מארה עשר ערים תאומות:
ארצות הברית הוליווד, פלורידה, ארצות הברית
איטליה סרינו, איטליה
פולין ביילסקו-ביאלה, פולין
הונגריה נירג'האזה, הונגריה
הונגריה הודמזוושרהיי, הונגריה
הונגריה סולנוק, הונגריה
אוסטריה ולס, אוסטריה
אוקראינה איוונו-פרנקיבסק, אוקראינה
זמביה קיטווה, זמביה (מ־1972)
צרפת קומבס לה וילה, צרפת
הקהילה היהודית בבאיה מארה

עד המחצית השנייה של המאה ה-19, הייתה באיה מארה נעולה בפני יהודים, וזאת בשל חוק משנת 1693 המגביל את התיישבותם במקום. יהודים בודדים שהצליחו להשיג היתר חריג מצד השלטונות להתיישב במקום, היו נתונים למגבלות קשיחות בנושא תעסוקה, ולפיקוח הדוק.
עם הסרת המגבלות לקראת סוף המאה ה–19 הלך וגדל מספר היהודים בבאיה מארה בקצב מהיר. עיקר עיסוקם סבב סביב מלאכה, מסחר ותיווך. יתרה מכך, היהודים היוו גורם משמעותי להתפתחות ענף המכרות בעיר.
משה אהרון קרויס היה רב העיר בתקופת השואה.
בבאיה-מארה פעל גטו בו רוכזו בני הקהילה והקהילות הקטנות שסבבו ממנו לרבות שומקוטה מארה. היהודים נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ, ורוב בני הקהילה נרצחו שם.
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות רומניה ב, עמוד 86–89
נאג'-באניא (באניה, באיא מארה), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 236–237. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
רנדולף ל. ברהם, נאג'באניה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 357–358), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  פנקס הקהילות, כרך שני, ירושלים: יד ושם, תש"ם, עמ' 86-88
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557521805171  GND: 4393086-4  LCCN: n83143850  NKC: ge756305  VIAF: 148962013   WorldCat (עם VIAF): 148962013 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברומניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.