stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינה מיימן קיטרוסקי
הערות שוליים

↑  SETH MYDANS, Special to the New York Times,SOVIET HUMAN RIGHTS BATTLE: ONLY ISOLATED VOICES REMAIN, Published: July 29, 1985
↑  The Washington Post, Cancer Patient's Visa Delayed, Publish date:January 7, 1987
↑  Los Angeles Times, Soviets Give Ailing Wife of Dissident Visa to Go to U.S., January 16, 1987
↑  Philip Taubman, OLD AND ALONE, SOVIET DISSIDENT LOOKS TO EXIT, The New York Times, February 26, 1987.
↑  Wolfgang Saxon, INNA MEIMAN, EMIGRE, DIES AT 53; LEFT SOVIET FOR CANCER TREATMENT, The New York Times, February 10, 1987.
↑  Medical Refuseniks in the Soviet Union and Their Patients
↑  סיפורה של ליסה פול בנושא המאבק למען מיימן קיטרוסקי
↑  ד"ר ליאוניד סטונוב, על הספר Swimming in the Daylight
↑  Inna Meiman Human Rights Award
ספר על המאבק
הר סאנצ'ינג

הר סָאנְצִ'ינְג (סינית: 三清山; פין-יין: Sānqīng Shān; תעתיק סָאנְצִ'ינְג שאן – מילולית "הר שלושת הטהורים") הוא הר בצפון מזרח מחוז ג'יאנגשי שבמזרח סין, שפסגתו הגבוהה ביותר היא "פסגת יוּגִ'ינְג" (玉京峰) שגובהה 1,816.9 מטרים. ההר הבנוי גרניט עבר בליה וסחיפה שעיצבו צורות נוף מיוחדות של צריחים נישאים, עמודים וגושי סלע המעוצבים כדמויות של בעלי חיים. מדרונות ההר, השוכן באזור מרובה משקעים, מכוסים ביערות המכילים מגוון ביולוגי גדול של צמחים ובעלי חיים, חלקם נדירים מאוד.
ההר קדוש לדת הטאואיזם; ב-2008 הכריז ארגון אונסק"ו על ההר כאתר מורשת עולמית; ובנוסף הפארק מוגדר בסין כ"אזור תיירות בדרגה גבוהה" (AAAAA), "אתר מורשת טבעית לאומית" ו"פארק גאולוגי לאומי".
במעלה ההר, העץ בחזית הוא ממין Tsuga chinensis (ממשפחת האורניים)
מקור השם

"סאנצ'ינג" (三清) פירושו "שלושת הטהורים". מקור השם בביטוי סיני "三峰峻拔、如三清列坐其巅" – "שלוש פסגות תלולות, כמו שלושת הטהורים בקצה ההר". שלושת הטהורים הם השילוש הקדוש, שלושת האלים החשובים ביותר בדת הטאואיסטית. שלוש הפסגות של הר סאנצ'ינג: יוּגִ'ינְג, יוּשְׁווֵי ויוּחְווָה, שבהן יוג'ינג היא הגבוהה ביותר, הן הקשר בין שלושת הטהורים באמונה הטאואיסטית לשם ההר.
גאוגרפיה > תיאור

המסיב של הר סאנצ'ינג מתרומם לגובה של כ-1,800 מטרים בנפת יושאן (玉山), בצפון מזרח הנציבות העירונית שאנגז'או (上饒) בצפון מזרח מחוז ג'יאנגשי שבמזרח סין על הגבול עם מחוז ג'ג'יאנג, כ-78 קילומטרים מערבית לעיר שאנגז'או. ההר משתרע מצפון מערב לדרום מזרח על שטח שאורכו 12.2 קילומטרים מצפון לדרום ו-6.23 קילומטרים ממזרח למערב, סה"כ כ-71 קמ"ר, אבל שטח הפארק הלאומי גדול הרבה. שטח אתר המורשת העולמית הוא 229.5 קמ"ר והוא מוקף באזור חיץ בשטח של 168.5 קמ"ר. ההר הוא חלקו המערבי של רכס חְווָאיְיוּ (怀玉). ההר מבותר מאוד כתוצאה מהתרוממות מהירה של גוש גרניט נטוי, וזרימת מים רבה (עקב כמויות גשם שנתיות גדולות), על פני סלע האם הגרניטי המחורץ מאוד. בשטח ההר יש עמקים גדולים ונקיקים עמוקים. ההר תלול במורדות המזרחיים, הדרומיים והמערביים ושיפועו מתון כלפי צפון. בסיס ההר נמצא בגובה 200 מטרים מעל פני הים והוא הולך ומתרומם עד לגובה של 1,816.9 מטרים בפסגת יוּגִ'ינְג, הפסגה החמישית בגובהה במחוז ג'יאנגשי. המרחק האופקי בין המקום הנמוך ביותר למקום הגבוה ביותר הוא כ-5 קילומטרים.
הר סאנצ'ינג שוכן באגן הנהר יאנגצה ומשמש מקור לנהר שין הנשפך לאגם פויאנג, וממנו ליאנגצה, ויובלים שמקורם בהר נשפכים לנהר להאן שגם הוא נשפך לאגם פויאנג. מקור המים בהר הם הגשמים המרובים (ראו הפסקה הבאה) המחלחלים בסדקים הרבים שבסלעי הגרניט.
גאוגרפיה > אקלים

הר סאנצ'ינג שוכן כ-340 קילומטרים מערבית לים סין המזרחי ולכן מושפע מאקלים ימי. האקלים בשטח ההר סובטרופי מונסוני, אם כי יש הבדלים באקלים באזורים שונים כתלות בגובה. ארבע עונות השנה מובחנות היטב: אביב קר וגשום, קיץ חם וגשום סתיו יבש וחורף קר ולח, שבו ראשי ההרים עשויים להיות מכוסים בשלג. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.9°C; הטמפרטורה המקסימלית (ביולי ובאוגוסט) היא 33°C, והטמפרטורה המינימלית (בינואר) היא 16°C‏-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,857 מ"מ, והלחות השנתית היחסית היא 82%. ערפל עוטף את ההר כמעט 200 ימים בשנה.
גאוגרפיה > צמחייה

כ-80% משטח ההר מכוסים ביערות. הצמחייה בהר סאנצ'ינג מגוונת ואופיינית לצמחייה הררית של יערות עצים רחבי עלים ירוקי עד של האזור הסובטרופי במזרח סין. יש בשטח הפארק 2,373 מינים ותת-מינים של צמחים עילאיים, המשתייכים ל-984 סוגים ב-253 משפחות. בהם, 368 מינים של טחבי עלים המשתייכים ל-165 סוגים ו-65 משפחות; 179 מינים של שרכים המשתייכים ל-71 סוגים ב-34 משפחות; 24 מינים של חשופי זרע המשתייכים ל-22 סוגים ב-6 משפחות; ו-1,802 מינים של בעלי פרחים המשתייכים ל-726 סוגים ב-148 משפחות; הר סאנצ'ינג הוא מרכז עולמי לסוג צוגנית (Pseudotsuga - עץ הדומה לאשוח) ממשפחת האורניים, בייחוד Pseudotsuga gaussenii. מעל ל-300 מינים השייכים ל-19 סוגים הם אנדמיים לסין. 19 מינים נדירים המצויים ברשימה האדומה של ה-IUCN צומחים בפארק הלאומי סאנצ'ינגשאן.
יש בהר תשע חגורות צמחייה מובחנות:
יער עצים רחבי עלים ירוקי עד – משתרע על שטח של 113 קמ"ר בגבהים שבין 300 ל-1,000 מטרים (בחלק הנמוך עד הבינוני של ההר). מינים בולטים: Castanopsis sclerophylla, Castanopsis tibetana ו-Machilus chinensis (מין ממשפחת העריים).
יער מחטניים של אקלים חמים עד ממוזג - משתרע על שטח של 42 קמ"ר בגבהים שבין 200 ל-800 מטרים (בחלק הנמוך עד הבינוני של ההר). מינים בולטים: Pinus massoniana (סוג של אורן) ו-Cunninghamia lanceolata (משפחת הברושיים).
יער מעורב של עצים רחבי עלים ירוקי עד ומחטניים של אקלים חמים עד ממוזג - משתרע על שטח של 31 קמ"ר בגבהים שבין 200 ל-1,000 מטרים (בחלק הבינוני עד הגבוה של ההר) במפגש בין שני סוגי חגורות הצמחייה הקודמות. מינים בולטים: Pinus massoniana, Castanopsis sclerophylla, Alniphyllum fortunei (משפחת הלבניים) בגבהים שבין 200 ל-600 מטרים ו-Liquidambar acalycina (במשפחת Altingiaceae בסדרה בקעצוראים).
יער חזרן - משתרע על שטח של 2 קמ"ר בגבהים שבין 200 ל-1,700 מטרים (בהתאם למין). המינים: Phyllostachys heterocycla (בגבהים שבין 200 ל-500 מטרים), Indocalamus latifolius (בגבהים שבין 900 ל-1,100 מטרים), ו-Yushania hirticaulis (בחלקו העליון של ההר בגבהים שבין 1,200 ל-1,700 מטרים).
יער מחטניים של אקלים ממוזג - משתרע על שטח של 3.6 קמ"ר בחלקו העליון של ההר בגבהים שבין 1,000 ל-1,700 מטרים (בהתאם למין). המין הנפוץ ביותר הוא אורן מהמין Pinus taiwanensis, כמו כן יש חורשות של האורן הנדיר Pinus gaussenii בגבהים שבין 1,300 ל-1,500 מטרים בעמקים בדרום ההר.
יער מעורב מחטניים של אקלים ממוזג ועצים רחבי עלים - משתרע על שטח של 20.8 קמ"ר בחלקו העליון של ההר בגבהים שבין 1,000 ל-1,800 מטרים (בהתאם למין). אזור זה מכיל כמה מינים נדירים כולל מין הרודודנדרון Rhododendron simiarum, מין החזרן Yushania hirticaulis, מיני האורנים Pinus taiwanensis ו-Pinus gaussenii, מין האלון Cyclobalanopsis Jenseniana, והמין Torreya grandis במשפחת הספלוטיים בסדרת המחטיים.
יער עצים רחבי עלים ירוקי עד ונשירים - משתרע על שטח של 2.5 קמ"ר בחלקו האמצעי עד העליון של ההר בגבהים שבין 700 ל-1,000 מטרים (בהתאם למין). מינים בולטים: הרודודנדרון Rhododendron simiarum, המין Eurya saxicoca במשפחת התאיים, האלון Quercus spinsoa והמין Castanopsis eyrei ממשפחת האלוניים.
יער הסבך - משתרע על שטח של 4 קמ"ר בחלקו העליון של ההר על המדרונות התלולים בגובה של 1,000 מטרים. המינים בולטים: האורן Pinus taiwanensis המין Taxus chinensis ממשפחת הטקסיים ומין הערער Juniperus formosana.
האחו של פסגת ההר – משתרע על 150 דונם בגובה שבין 1,500 ל-1,600 מטרים. שיפוע המדרון מתון יחסית ומאפשר לקרקע לקלוט ולאחסן מים. המין העיקרי הוא מין האגמון: Scirpus wichurae.
גאוגרפיה > בעלי חיים

שפע הצמחייה ומקורות המים, והטופוגרפיה המורכבת של הר טאי מאפשרת בתי גידול למגוון בעלי חיים. במונחי הביוגאוגרפיה שייכת פאונה זו לשני אזורים: האזור האינדומלאי (המכונה גם האזור האוריינטלי), כ-70% ממיני בעלי החיים, והאזור הפלארקטי, כ-30% ממיני בעלי החיים.
מיני בעלי החיים בהר סאנצ'ינג מתחלקים ל:
חרקים – מצויים בשפע ותפוצתם רחבה. בהר נמנו 1,327 מינים של חרקים השייכים ל-882 סוגים ב-127 משפחות ו-15 סדרות, כולל 112 מינים של פשפשאים, 319 מינים של פרפראים, 294 מינים של חיפושיות, 105 מינים של זבובאים ו-95 מינים של דבוראים.
419 מינים של בעלי חוליות:
דגים - 36 מינים (או תת-מינים) השייכים ל-12 משפחות חיים בפלגים שבהר. בין המשפחות: קרפיוניים, שפמנוניים, קברנוניים ובינוניים. בהם מינים אנדמיים לסין דוגמת Garra orientalis, Abbottina fukiensis ו-Pelteobagrus fulvidraco.
דו-חיים - 23 מינים השייכים ל-7 משפחות. בין המשפחות: סלמנדריים, חפריתיים, קרפדיים, אילניתיים, מיקרוהיליים, צפרדעיים ו-רקופוריים. בהם מינים אנדמיים לסין דוגמת מין הטריטון Cynops orientalis, מין האילנית Hyla chinensis ומין הצפרדע Rana tigrina.
זוחלים - 49 מינים (או תת-מינים) השייכים ל-11 משפחות. בין המשפחות: צבי בריכה, צבים רכים, חרדוניים, שממיתיים, חומטיים, לטאיים, קמטניים, זעמניים, פתניים ו-צפעיים. בהם מינים אנדמיים לסין דוגמת הצב הראשתני, מין הזעמן Pareas chinensis, הקוברה הסינית ומין הצפע Ovophis monticola.
עופות - 226 מינים (או תת-מינים) השייכים ל-55 משפחות. בהם מינים אנדמיים לסין דוגמת מין הברווז Mergus squamatus, מין האנפה Ixobrychus sinensis, הפסיונים Syrmaticus ellioti (פסיון ארוך-זנב), Tragopan caboti (טרגופן קבוט), פסיון הכסף, Pucrasia macrolopha (פסיון קוקלאס) ו-Bambusicola thoracica (שליו במבוק), רלית תרנגולית, מין היונה Streptopelia chinensis מין השעיר Otus bakkamoena (שעיר הודי), ציפורי השיר Garrulax canorus, Garrulax galbanus ו-Parus venustulus והסבכי  Paradoxornis webbianus.
יונקים - 67 מינים (או תת-מינים) השייכים ל-22 משפחות ב-8 סדרות. בין היונקים:
סדרת המכרסמים: עכברון הקמה, חולדות מסוגים שונים בהם שני מינים אנדמיים של חולדות חזרן (שבט Rhizomyini)‏: Rhizomys pruinosus latouchei (תת-מין של חולדת חזרן שעירה) ו-Rhizomys sinensis (חולדת חזרן סינית) ודרבנים כדוגמת דרבן מלאי.
סדרת הארנבאים: ארנבות דוגמת Lepus sinensis (ארנבת סינית).
סדרת הפנגולינאים: פנגולין סיני
סדרת מכפילי פרסה
משפחת הפריים: סרו סיני וגוראל סיני.
משפחת האייליים: אלקרן הגדות, מונטיאק הציצית ומונטיאק שחור.
סדרת הפרימטים:
משפחת קופים בעלי זנב: מקוק רזוס ומקוק טיבטי.
סדרת הטורפים:
משפחת הגחניים: זבד הודי ענק, זבד הודי קטן.
משפחת הסמוריים: גירית מצויה, גירית דובית וגירית סמורית סינית.
משפחת הכלביים: דול מצוי.
משפחת החתוליים: חתול זהוב אסייתי, נמר הודו-סין ונמר ערפילי מצוי.
משפחת הדוביים: דוב שחור אסייתי
גאולוגיה

הר סאנצ'ינג שוכן בתוך אזור התנגשות שבין שני לוחות קדומים, שכיום הם לוח יאנגצה ולוח קאתיסיה בקצה הצפון מערבי של פיסת הקרום חְווָאיְיוּ. הוא מהווה את הצד הדרום מזרחי של אזור תפר דשינג-סוג'ואו (Suzhou-Dexing Suture Zone) החוצה את הקרום היבשתי של מזרח סין בכיוון צפון מזרח-דרום מערב ושוקע לצפון מערב. ההתנגשות התרחשה במהלך עידן הנאופרוטרוזואיקון (לפני 850‏± 10מיליון שנים). בנוסף תפר זה הושפע מהפחתה בין יבשתית במהלך המזוזואיקון (לפני 170-115 מיליון שנים). המחדרים הגרניטים של אזור זה מיוצגים על ידי רכס חְווָאיְיוּ, שבו פסגת יוג'ינג בהר סאנצ'ינג היא הפסגה הגבוהה ביותר.
האתר שוכן מעל המדרון הדרומי של קמר ונחצה על ידי שלושה אזורי שבירה אזור שבירה פֶנְגְלִין-דְזְה-חוּ שכיוונו צפון מזרח-דרום מערב, אזור שבירה שְׂיָאוקֶן-בָּגְ'יָאוווּ שכיוונו צפון צפון מזרח-דרום דרום מערב ואזור שבירה אֶגונְגְלִינְג-שְׂיָאשִׂיקֶן שכיוונו צפון מערב-דרום מזרח על מנת ליצור את הגוש המורם בצורת משולש של הר סאנצ'ינג. התרוממות נוספת בשלהי המזוזואיקון ותחילת הקנוזואיקון הרימה את הגוש של הר סאנצ'ינג מעל לרכס חְווָאיְיוּ. תוך כדי פעילות ההרמה פעלו כוחות מתיחה וגזירה על המסלע ויצרו סדקים עמוקים המקבילים להעתקים הראשיים שיצרו את ההר המזכירים בצורתם מניפה. סדקים רבים אלו הם הסיבה מדוע הסחיפה שפעלה על ההר פיסלה עמודים, מגדלים וצורות מרהיבות אחרות.
מבחינת הרכבו הר סאנצ'ינג הוא גוש מורם של גרניט קשה עשיר בסיליקה שנוצר בתחילת הקרטיקון והכולל גם סלעי גרניט ימי קדומים יותר, שרידים מהאוקיינוס של דרום סין מהפרוטרוזואיקון מלפני 900 מיליון שנים וגרניט שנוצר בהפחתה עמוקה של הלוח הפסיפי הקדום במזוזואיקון.
היסטוריה > היסטוריה אנושית

הרישומים ההיסטוריים המוקדמים ביותר על ההר הם מתקופת שושלת ג'ין המזרחית (התפצלה משושלת ג'ין ושלטה בשנים 420-317). ההר היה מוקד לעלייה לרגל לטאואיסטים, ומסופר על כוהן טאואיסטי בשם גֶה חונְג (葛洪, בפין-יין: Gě Hóng‏ 363-284) שעלה להר לפני למעלה מ-1,700 שנים על מנת להטיף ולייצר גלולה שתעניק חיי נצח. ההר היה קדוש לטאואיזם בתקופת שושלת טאנג (שלטה 907-618), כשהטאואיזם היה בשיאו. בהר נבנו מקדשים (מקדש סאנצ'ינג ומקדש הדרקון והטיגריס) ופגודה (פגודת הרוח והרעם). ההר מוזכר בכתביהם של המדינאי והרפורמאטור וָאנְג אָנְשְׁה (王安石‏; 1086-1021) מתקופת שושלת סונג (1279-960) וסופר המסעות והגאוגרף שׂ'וּ שְׂיָאקֶה (徐霞客‏; 1641-1587) מתקופת שושלת מינג (1644-1367), והפילוסוף ג'ו שי הרצה בהר בין השנים 1175 ל-1194. הפופולריות של הטאואיזם הלכה ודעכה החל מתקופת שושלת מינג, והדת נדחקה לשוליים לגמרי בתקופת הקיסר צ'יינלונג משושלת צ'ינג (שלט 1796-1735) שהכריז על הבודהיזם כדת המדינה, וכמעט שלא התרחשה פעילות אנושית במקדש סאנצ'ינג ובסביבתו.
לפני כשלוש מאות שנים הייתה הגירה של תושבים מאזור החוף לאזור הר סאנצ'ינג בניסיון להתחמק מסכנת הפיראטים. הם התיישבו בעמקים סביב ההר, אבל השפעתם על הטבע הייתה מינימלית, האוכלוסייה הייתה קטנה ובהיותם מאמינים טאואיסטים היה הטבע יקר לליבם והם שמרו על הסביבה.
היערות העבותים שעל מדרונות ההר שימשו מקלט למורדים של מרד טאיפינג באמצע המאה ה-19 וללוחמי הגרילה של המפלגה הקומוניסטית של סין בשנות ה-30 של המאה ה-20.
ההר נשמר במצבו הקדמוני עד ימינו בשל מיעוט האוכלוסייה סביבו והגישה הקשה אליו. בכל אזור החיץ שנקבע במסגרת אתר המורשת העולמית שסביב ההר מתגוררים כ-6,000 תושבים ואין עיירות גדולות. במשך השנים הוכרז האזור כאזור תיירות לאומי בדרגה AAAAA (הדרגה העליונה), כאתר מורשת טבעי לאומי וכפארק גאולוגי לאומי, ובמסגרת הכרזות אלו נקבעו חוקים, כללי מדיניות ותקנות שנועדו לשמר ולהגן על סביבת ההר. ב-1995 נבנה רכבל המוביל את המטיילים עד לתחנה בגובה 1,600 מטרים, ומשם מוביל שביל הבנוי מלוחות בטון הצמודים לפני הצוק התלול עד לפסגה. ב-2008 הוכרז הפארק הלאומי הר סאנצ'ינג כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו, וב-2012 הוא צורף לרשת הגלובלית של הפארקים הגאולוגיים (Global Geoparks Network) של אונסק"ו. כמות התיירים הממוצעת באתר היא כ-300,000 בשנה והתכנון של הרשויות הוא להגביל עד 2020 עד כמות התיירים השנתית ל-900,000.
האתרים העיקריים

החוף המערבי (西海岸) – ארבעה קילומטרים של שביל הבנוי מלוחות אבן הצמוד לפני המצוק בגובה 1,600 מטרים מעל פני הים. לעיתים ניתן לצפות בבעלי חיים כדוגמת מקוק רזוס ודב שחור. לאורך המסלול ניתן לצפות בצורות האבן המיוחדות שקיבלו את הכינויים "מלך הקופים מעריך אוצר" (猴王献宝) ו"גואן יין (אלת הרחמים) נהנית ממוזיקה" (观音赏曲)
פסגת יוג'ינג (玉京峰) – שוכנת במרכז ההר והיא הפסגה הגבוהה ביותר בו (1,816.9 מטרים). נשקפים ממנה שתי הפסגות הנוספות שנתנו יחד איתה את השם להר, עמקים ורכסים נוספים. ברוב השנה היא מוקפת בים עננים וערפל.
הפארק הדרומי (南清园) – אזור בגובה 1,500 מטרים ובו ריכוז גדול של צורות אבן מעניינות. הבולטות בהן מכונות "אלת האביב" (有司春女神), צוק בגובה 86 מטרים השוכן בגובה של 1,182 מטרים מעל פני הים ו"פיתון ענק" (巨蟒出山), צוק סלע המזכיר נחש עומד. גובה הצוק 128 מטרים, עוביו בין שבעה לעשרה מטרים והוא שוכן בגובה 1,200 מטרים.
מקדש סאנצ'ינג (三清宮) – שוכן בגובה 1,530 מטרים. המקדש נבנה לראשונה בתקופת הקיסר שידזונג (שלט בשנים 888-873) משושלת טאנג והורחב בתקופת הקיסר ג'ינגטאי משושלת מינג (שלט 1457-1449). במקדש אוסף מבנים גדול הכולל מקדשים, ביתנים, כתובות באבן, שערים וגשרים ואורנים בני למעלה מ-1000 שנים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Mountain Sanqingshan
↑  הר סאנצ'ינג באתר בעברית של China Radio International
↑  Mount Sanqingshan National Park
↑  באתר Sanqingshan Monthly Climate Average, China יש פרוט טמפרטורות ומשקעים על פני השנה
1 2 3 4  Trek to Taoist tranquility on misty Sanqing Mountain
↑  באנגלית terrane שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"קטע של קרום שאוחה לשולי היבשה ויש לו מאפיינים גאולוגיים שונים מאלה של שכניו."
↑  באנגלית Suture, קו החיבור שבין פיסות קרום שונות
↑  תחום שחוצים אותו העתקים נורמליים (שברים גאולוגיים)
↑  באנגלית flysch מקבץ של סלעי משקע שהושקעו במים עמוקים
↑  הידלדלות חמצן
↑  Mt. Sanqing - Cloud Kingdom of Gods
1 2  Nine Scenic areas of Sanqing Mountain
↑  המידות נלקחו מה-Nomination file

Rhododendron simiarum
אלקרן הגדות
פנגולין סיני
מקוק רזוס
"יער הפסגות"
הפיתון הענק
החוף המערבי
מלך הקופים מעריך אוצר
מקדש סאנצ'ינג
אלת האביב
מיסים ביהדות

מערכת המיסים ביהדות עברה שינויים במשך הדורות, מ"מיסים" הניתנים מבחירה חופשית (וולונטריים) ועד למיסי חובה. הערך מתאר את המיסים השונים הנזכרים במקורות היהדות - בתורה, בנביאים, במשנה ובתלמוד, וכן את הדיונים העקרוניים על הסמכות לגבות מיסים.
מיסים בתקופת המלכים

בימי שמואל הנביא, ביקשו בני ישראל משמואל שימנה להם מלך. שמואל הציג בפניהם את "משפט המלך", הכולל מיסים רבים חדשים (שמואל א ח יא-יח):
וַיֹּאמֶר: "זֶה יִהְיֶה מִשְׁפַּט הַמֶּלֶךְ אֲשֶׁר יִמְלֹךְ עֲלֵיכֶם:"
"אֶת בְּנֵיכֶם יִקָּח וְשָׂם לוֹ בְּמֶרְכַּבְתּוֹ וּבְפָרָשָׁיו, וְרָצוּ לִפְנֵי מֶרְכַּבְתּוֹ. וְלָשׂוּם לוֹ שָׂרֵי אֲלָפִים וְשָׂרֵי חֲמִשִּׁים, וְלַחֲרֹשׁ חֲרִישׁוֹ וְלִקְצֹר קְצִירוֹ, וְלַעֲשׂוֹת כְּלֵי מִלְחַמְתּוֹ וּכְלֵי רִכְבּוֹ." - מס-עובד מהגברים.
"וְאֶת בְּנוֹתֵיכֶם יִקָּח לְרַקָּחוֹת וּלְטַבָּחוֹת וּלְאֹפוֹת. " - מס-עובד מהנשים.
"וְאֶת שְׂדוֹתֵיכֶם וְאֶת כַּרְמֵיכֶם וְזֵיתֵיכֶם הַטּוֹבִים יִקָּח, וְנָתַן לַעֲבָדָיו" - מס מהקרקעות.
וְזַרְעֵיכֶם וְכַרְמֵיכֶם יַעְשֹׂר, וְנָתַן לְסָרִיסָיו וְלַעֲבָדָיו" - מס (מעשר) מהיבול.
"וְאֶת עַבְדֵיכֶם וְאֶת שִׁפְחוֹתֵיכֶם וְאֶת בַּחוּרֵיכֶם הַטּוֹבִים וְאֶת חֲמוֹרֵיכֶם יִקָּח, וְעָשָׂה לִמְלַאכְתּוֹ. צֹאנְכֶם יַעְשֹׂר, וְאַתֶּם תִּהְיוּ לוֹ לַעֲבָדִים." - מס מהעבדים והבהמות.
"וּזְעַקְתֶּם בַּיּוֹם הַהוּא מִלִּפְנֵי מַלְכְּכֶם אֲשֶׁר בְּחַרְתֶּם לָכֶם, וְלֹא יַעֲנֶה ה' אֶתְכֶם בַּיּוֹם הַהוּא".
למרות התנגדותו ואזהרותיו של שמואל, העם החזיק בדרישתו למלך. מהסכמת העם ניתן להסיק, שהם קיבלו על עצמם לשלם את המיסים הנזכרים. המלך הראשון - שאול - אכן הטיל מס על כל בית-אב בישראל, כמו שנרמז בכתוב: ”וְאֵת בֵּית אָבִיו יַעֲשֶׂה חָפְשִׁי בְּיִשְׂרָאֵל” (שמואל א יז כה).(פרק ג)
בימי שלמה המלך כבר היה שר מיוחד הממונה על גביית המיסים (מלכים א', ד', ו'), ולידו היו שנים-עשר נציבים שהיו אחראים על גביית מיסים מהמחוזות השונים בממלכה. המיסים הללו ”כִלְכְּלוּ אֶת הַמֶּלֶךְ וְאֶת בֵּיתוֹ” (מלכים א ד ז) - הם שימשו להחזקת ארמון המלך, הנשים, הסעודות, המשרתים וכו'. שלמה הטיל גם מס-עובד - עבודות שירות. מס-עובד שהוטל על בני-ישראל שימש לבניית בית המקדש ובית המלך (מלכים א', ה', כ"ז). מס-עובד שהוטל על כנענים שימש לבניית ערים בצורות (מלכים א', ט', כ"ב).(פרק ג)
מיסים נזכרו גם בממלכות אחרות, כגון במצרים: ”וַיָּשִׂימוּ עָלָיו שָׂרֵי מִסִּים לְמַעַן עַנֹּתוֹ בְּסִבְלֹתָם וַיִּבֶן עָרֵי מִסְכְּנוֹת לְפַרְעֹה אֶת פִּתֹם וְאֶת רַעַמְסֵס” (שמות א יא) ובפרס: ”וַיָּשֶׂם הַמֶּלֶךְ אחשרש[אֲחַשְׁוֵרוֹשׁ] מַס עַל הָאָרֶץ וְאִיֵּי הַיָּם” (אסתר י א), וכן נזכרו מיסים הנקראים "מִנְדָּה בְלוֹ וַהֲלָךְ" (עזרא, ד', י"ג, עזרא, ז', כ"ד).
התורה מגבילה את זכותו של המלך לקחת מיסים לצרכיו הפרטיים, ”וְכֶסֶף וְזָהָב לֹא יַרְבֶּה לּוֹ מְאֹד” (דברים יז יז).(עמ' 152)
מיסים במשנה ובתלמוד

במשנה נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורכי ביטחון (משנה, מסכת בבא בתרא, פרק א', משנה ה'):
"כופין אותו לבנות בית שער ודלת לחצר" - אם חלק מהדיירים בחצר מסוימת רוצים לבנות בית-שער (לשומר) ודלת לחצר שלהם, מותר להם לכפות על כל דיירי החצר להשתתף בהוצאות.
"כופין אותו לבנות לעיר חומה דלתים ובריח" - אם חלק מתושבי העיר רוצים לבנות חומה ודלת להגנה על העיר, מותר להם לכפות על כל תשובי העיר להשתתף בהוצאות.
"כמה יהא בעיר ויהא כאנשי העיר? שנים עשר חודש. קנה בה בית דירה, הרי הוא כאנשי העיר מיד" - אדם נחשב לתושב-העיר לענייני מס לאחר שגר בעיר בשכירות במשך 12 חודשים, או לאחר שקנה בה בית.(עמ' 148-149)
וכן נזכרים מיסים קהילתיים ועירוניים לצורך עזרה לנזקקים (משנה, מסכת פאה, פרק ח', משנה ז'):
"מי שיש לו מזון שתי סעודות, לא יטול מן התמחוי" - התמחוי היה סיר גדול ובו היו אוספים תבשילים לנזקקים במצב הגרוע ביותר; רק אדם שהמזון שברשותו פחות משתי סעודות היה רשאי לקבל משם אוכל.
"מזון ארבע עשרה סעודות, לא יטול מן הקופה" - הקופה היא קופת-הצדקה הקהילתית שבה היו אוספים כסף לנזקקים; רק אדם שהמזון שברשותו פחות מ-14 סעודות היה רשאי לקבל משם כסף.
"והקופה נגבית בשנים, ומתחלקת בשלושה" - הגבאים היו רשאים לגבות כסף מאנשי הקהילה לצורך הקופה אפילו בכפייה; אולם כדי לגבות בכפייה דרושים שני גבאים המייצגים את הקופה. ההחלטה איך בדיוק לחלק את הכספים שנאספו בקופה נעשתה על ידי שלושה דיינים.
מיסים עירוניים מסוגים מגוונים יותר נזכרים בתוספתא (תוספתא בבא מציעא יא יב):
"כופין בני העיר זה את זה לבנות להן בית הכנסת, לקנות להן ספר תורה ונביאים.
ורשאין בני העיר להתנות על השערים ועל המדות, ועל שכר הפועלים, רשאין לעשות קיצתן.
רשאין בני העיר לומר 'כל מי שיראה אצל פלוני יהא נותן כך וכך, כל מי שיראה אצל מלכות יהא נותן כך וכך, כל מי שרצה או שתרעה פרתו בין הזרעים יהא נותן כך וכך, וכל מי שתרעה בהמה פלונית יהא נותן כך וכך. רשאין לעשות קיצתן.
ורשאין הצמרין והצבעין לומר כל מקח שיבא לעיר נהא כולנו שותפין בו. רשאין הנחתומין לעשות רגועה ביניהן.
רשאין החמרין לומר 'כל מי שימות לו חמור לעמוד לו חמור אחר'. מתה בכוסיא אין צריכין להעמיד לו חמור, דלא בכוסיא צריכין להעמיד לו חמור. ואם אמר 'תנו לי ואני לוקח לעצמי' אין שומעין לו אלא לוקחין ונותנין לו.
רשאין הספנין לומר 'כל מי שתאבד ספינתו נעמיד לו ספינה אחרת'. אבדה בכוסיא אין צריכין להעמיד לו, דלא בכוסיא צריכין להעמיד לו. ואם פירש למקום שאין בני אדם פורשין, אין צריכין להעמיד לו."
לגבי מיסים בקנה-מידה רחב יותר - מדינה או ממלכה - מצאנו דעות שונות:
מצד אחד (משנה, מסכת בבא קמא, פרק י', משנה א'): "אין פורטין לא מתיבת המוכסין, ולא מכיס של גבאין, ואין נוטלין מהם צדקה": אסור לקחת כסף מגובי-מכס או גובי-מס, כי הם נחשבים לגזלנים.
ומצד שני (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף קי"ג, עמוד א'): "ומוכסין - והאמר שמואל דינא דמלכותא דינא": דינו של המלך, בענייני מיסים, הוא דין תקף ומחייב.
חכמי התלמוד יישבו בין הדעות על ידי הבחנה בין "מוכס שיש לו קצבה" - מוכס הגובה מס בשיעור קבוע וקצוב, הנחשב חוקי, לבין "מוכס שאין לו קצבה" - מוכס הגובה מכל אחד כמה שהוא רוצה באופן שרירותי, הנחשב לגזלן. וכן "מוכס העומד מאליו" ולא מונה על ידי המלך נחשב לגזלן.(עמ' 153-155)
באותו אופן, נחלקו חכמי המשנה אם מותר או אסור להבריח את המכס, והסבירו בתלמוד (שם) שהמחלוקת קשורה לשאלה אם המוכס פועל לפי חוק או פועל בשרירות ליבו.
מיסים בקהילות הגולה

הקהילות היהודיות בגלות גבו מחבריהן מיסים משני סוגים: מס חיצוני - לתשלום לשלטון הנכרי על-פי דרישתו, ומס פנימי - למימון הוצאות הקהילה, כגון בית-כנסת, רב, חזן, קופת-צדקה ועוד. ישנם דיונים רבים בספרות האחרונים ובפנקסי הקהילות בפרטי גביית המיסים, סוגי המיסים, החייבים במס וכדומה.(פרק ד)
המיסים החיצוניים היו, במקרים רבים, לא הוגנים - הם הוטלו באופן מפלה רק על הקהילות היהודיות. למרות זאת, פוסקים רבים טענו שיש לשלם אותם ואסור להתחמק מהם, שכן יהודי המתחמק מתשלום המס מטיל באופן עקיף מס גבוה יותר על חברי קהילתו, ועלול גם לגרום לפגיעה פיזית בקהילה היהודית.(עמ' 153-154)
המיסים הפנימיים אפשרו לקהילה היהודית להתקיים כישות אוטונומית, מעין מדינת-ננס. הזכות להטלת מיסים פנימיים, יחד עם הזכות לקיים בתי-דין יהודיים עצמאיים, הייתה דרישה עיקרית של הקהילות במשא-ומתן מול השלטונות המארחים.(עמ' 150)
הסמכות לגביית מיסים בכפייה

הראשונים עסקו בשאלה מדוע בכלל מותר לשלטון לגבות מיסים בכפייה, ובמה זה שונה מגזל? הם ציינו מספר סיבות:(פרקים ה-ח)
בעלות על הקרקע. לדעת התוספות והר"ן (על נדרים כח א), הקרקעות בארצות הגויים נחשבות כרכוש המלך, ולכן מותר לו לגבות מיסים מהתושבים הגרים בהן (שהרי מותר לו לגרש ממנה את התושבים, ולכן מותר לו גם לדרוש מהם שישלמו מס תמורת הזכות להישאר בארץ). הקרקעות בארץ ישראל אינן שייכות למלך אלא שייכות לכל עם ישראל בשותפות, ולכן מותר לעם ישראל (על ידי נציגיו) לגבות מיסים.
קבלה על ידי הציבור. לדעת הרמב"ם (משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק ד', הלכה א'), וכן הטור והשולחן-ערוך, כאשר הציבור מינה את המלך, הוא הסכים לתנאים של "משפט המלך" (הנזכרים למעלה בדברי שמואל), ותנאים אלה מתירים למלך לגבות מיסים, ובלבד שהם קצובים והוגנים.
סמכות בית הדין. לבית-הדין הגדול של כלל ישראל יש סמכות לגזור גזירות ולתקן תקנות בכל נושא, ובפרט בענייני ממון, ובפרט מותר להם גם לתקן תקנות המחייבות לשלם מיסים. כוח זה נקרא במקורות "הפקר בית-דין הפקר". גם לבתי-הדין הקהילתיים ישנה סמכות דומה ביחס לקהילה שלהם.
שותפות. דיירי-החצר הם שותפים בשטחים הציבוריים של החצר, וכן דיירי-העיר בעיר ודיירי-המדינה במדינה. לכן מותר להם לקבל החלטות משותפות בעניינים הנוגעים לחצר, לעיר ולמדינה. אם מדובר בצרכים הכרחיים, כגון חומה או בית-כנסת, מותר אפילו למיעוט לכפות על הרוב להשתתף בהוצאות; גם אם מדובר בצרכים שאינם הכרחיים, עדיין מותר לרוב לכפות על המיעוט להשתתף בהוצאות.
הסיבות השונות קשורות גם לשתי התפיסות השונות שרווחו בעולם לגבי מהות המס: (עמ' 149–151, 153-155)
במדינות מלוכניות רבות, רווחה התפיסה שלפיה האוצר הוא רכושו הפרטי של השליט: השליט גובה מיסים לכיסו הפרטי, ומשתמש בהם לפי רצונו. לפי תפיסה זו, גביית מיסים יכולה להיות מוצדקת רק אם הקרקעות הן רכושו הפרטי של השליט (ואז המיסים הם כמו דמי-שכירות שגובה בעל-קרקע מהדיירים), או אם הציבור הסכים בפירוש למשפט המלך (ואז המיסים הם כמו משכורת שגובה בעל-מקצוע).
במדינות דמוקרטיות מודרניות, התפיסה הרווחת היא שהאוצר הוא קרן ציבורית מורחבת, והוא שייך לכל האזרחים בשותפות. תפיסה זו מתאימה יותר לגישה המופיעה במשנה, לפיה גביית המיסים נובעת מדיני שכנים ושותפים. הזכות לגביית מיסים נובעת מאופיה הציבורי של היהדות: במקביל להכרה שמעניקה ההלכה לרכוש הפרט, היא גם מעניקה לחברה זכויות על חלק מהרכוש הזה. החברה נחשבת לשותפה ברכושו של היחיד לצורך מילוי ההתחייבויות המוטלות עליה.
הפוסקים בדורנו התייחסו לסמכות של מדינת ישראל לגבות מיסים: לפי החזון אי"ש, כיוון שנציגי הציבור בכנסת אינם פועלים לפי תורת ישראל, אין להם דין של "שבעת טובי העיר" ולכן סמכותם להטיל מיסים מוגבלת (חזון אי"ש סנהדרין טו). אולם לפי הרב עובדיה יוסף, הכלל "דינא דמלכותא דינא" חל גם על מדינת ישראל, לפיכך יש לה סמכות לגבות מיסים, ויש חובה לשלם מיסים (שו"ת יחוה דעת ה סג). (עמ' 155, 164-165)