stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריה לוי
קומודור

בכל עשר השנים ויותר בהן בילה בחופשתו המאולצת השנייה על החוף, לא הפסיק לוי לחזור ולבקש ממפקדיו להטיל עליו שוב פיקוד ימי כלשהו. ב-1855, במענה לדרישותיו החוזרות ונשנות הללו, הוא קיבל את התגובה ההפוכה, מכתב רשמי המודיע לו על סיום שרותו בחיל הים האמריקאי. לוי טען שהסיבה למכתב זה, כמו גם לאי קבלת פיקוד ימי כלשהו במשך זמן כה רב, היא אנטישמיות, ושכר את עורך הדין הידוע ביותר באותה תקופה, בנג'מין בטלר, לשעבר התובע הכללי של ארצות הברית, כדי להילחם בהחלטה. בטלר פנה לקונגרס האמריקאי, וזה הקים ב-1857 בית דין חוקר מיוחד (Court of Inquiry), לבדיקת העניין. ב-1858, בתום שלוש שנים של דיונים בקונגרס, לרבות חודשים ארוכים של חקירות בבית הדין המיוחד, החליט אותו בית דין חוקר של הקונגרס, על החזרתו של לוי לשירות פעיל בצי האמריקאי, כפי שדרש. הוא הוחזר לשירות ומונה למפקדה של סלופ מלחמתי בשם "מסידוניין", שהיה חלק משייטת הים התיכון של הצי האמריקאי.
ב-21 בפברואר 1860 מונה לוי למפקד שייטת הים התיכון של הצי האמריקאי בדרגת קומודור. מדובר בדרגה הנחשבת בדרך כלל, לראשונת דרגות האדמירל (כוכב אחד) והחל מ-1985 הוחלפה בארצות הברית בדרגת {Rear Admiral (lower half. הדרגה עצמה אומנם נוצרה פורמלית על ידי הקונגרס האמריקאי רק כשנתיים מאוחר יותר.
ב-1861, סמוך לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית הוחזר לוי מהים אל היבשה, ונשיא ארצות הברית אברהם לינקולן מינה אותו לשופט בבית הדין הצבאי בוושינגטון. הוא הספיק לכהן בתפקיד זה כשנה בלבד וב-1862 נפטר.
נקבר בניו יורק, בבית הקברות היהודי שליד בית הכנסת הספרדי בקווינס, בהלוויה צבאית מלאה ועל פי כל כללי היהדות.
לאחר מותו

על שמו נקראה אניית ליווי השיירות "לוי" (162-DE), שהשתתפה בלוחמה במערכה באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. החל מ-1959 נקרא על שמו בית הכנסת שבבסיס הצי האמריקאי בנורפוק, וירג'יניה והחל מ-2005 גם בית הכנסת של האקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, מרילנד. ב-2011 הוצב פסל של אוריה לוי ליד בית הכנסת קהל קדוש מקוה ישראל בפילדלפיה, שסבו היה בין מייסדיו.
ראו גם

יהדות ארצות הברית
דייוויד לוי יולי
בנימין לוי
פרדריק סלומון
לקריאה נוספת

Cameron Joshua, “Commodore Levy: He Changed the Navy”, Philadelphia: Port of Philadelphia Day 1975: 11-27
Fitzpatrick Donovan and Saphire Saul, "Navy Maverick: Uriah Phillips Levy", New York: Doubleday & Company, Inc., 1963
Sternlicht Lieutenant Sanford V., "Uriah Phillips Levy: The Blue Star Commodore", Ed.: Malcolm H. Stern, Norfolk, Virginia: Norfolk Jewish Community council, 1961
הערות שוליים

↑  "Uriah P. Levy Biography", באתר FOJC
↑  וושינגטון פוסט, 16 בספטמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264419505171  GND: 135806453  ISNI: 0000 0000 6688 3927  LCCN: n80034342  NTA: 238492699  SNAC: w6c258x7  SUDOC: 122266757  VIAF: 62839548   WorldCat (עם VIAF): 62839548 
בית הכנסת אוריה לוי באקדמיה הימית של ארצות הברית
אישטוואן שלושינסקי

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1918 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 באוקטובר 1984 (בגיל 66) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1939) 
 
אישטוואן שלושינסקי (בהונגרית: Salusinszky István; בודפשט, 27 בפברואר 1918 – בודפשט, 14 באוקטובר 1984) היה מנהיג כלכלי יהודי-הונגרי דיפלומט, מנכ"ל הבנק ההונגרי לסחר חוץ (MKB Bank).
קורות חיים

אישטוואן שלושינסקי נולד במשפחה יהודית בבודפשט. אביו, דיולה שלושינסקי, היה עורך דין, ודודו, אימרה שלושינסקי היה דמות מפתח באימפריית העיתונות אשט של אנדור מיקלוש. בניו היו דיולה שלושינסקי שעסק בסחר בין-לאומי, גאבור שלושינסקי שהיה מורה לשפות והשלישי מיקלוש שלושינסקי היה מפיק סרטים. בתו ז'וז'ה שלושינסקי היא מומחית בתחום תיירות החוץ. אחד מנכדיו אנדראש שלושינסקי הוא מומחה להוראת שפות.
קורות חיים > לימודי משפטים ועסקים

לאחר סיום בחינות הבגרות התקבל ללימודי משפטים וסיים את הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בשנת 1939 וכן היה סטודנט ב"בית הספר החופשי למדעי המדינה" (École Libre des Sciences Politique) בפריז. בתקופת מלחמת העולם השנייה עד כניסת הגרמנים להונגריה במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) היה בעלים משותף של מפעל לשטיפת סמרטוטים, ולמעשה עסק ב"השגת לקוחות", כי לא יכול היה לעסוק במקצועו כעורך דין בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
קורות חיים > בשרותו של ראול ולנברג

לאחר כניסת הגרמנים לממלכת הונגריה, כיהודי, נאלץ להסתתר עם ניירות מזויפים כחלק מחברי תנועת ההתנגדות היהודית (הבלתי חוקית) והשתתף בהצלת יהודים כמזכירו של הדיפלומט השוודי ראול ולנברג.
קורות חיים > קריירה חדשה

משנת 1945 התפרנס תחילה כמתרגם מרוסית, לאחר מכן היה פקיד של הבנק הלאומי ההונגרי, ובין 1947 לבין 1950 היה היועץ של הנציגות המסחרית ההונגרית במוסקבה. בין השנים 1950–1958 היה מנהל מחלקה במשרד לסחר החוץ, ואחר כך מנהל האגף. בין השנים 1958–1963 היה ראש הנציגות הסחרית ההונגרית ברומא (נספח מסחרי).
קורות חיים > מנכ"ל בנק גדול

מ-1964 עד 1980 (עד לפרישתו), היה מנכ"ל הבנק לסחר חוץ ההונגרי, שהיה ללא ספק ימי הזוהר הראשונים של המוסד, תקופת יציאתו לעצמאות עסקית. כפי שהסכימו הכפופים לו, החברים וברי הפלוגתא שלו, עידן שלושינסקי בניהולו של המנכ"ל האגדי של הבנק לסחר חוץ יצר היקף פעילות מתרחב לארגון ויצר ניהול, מימון וביצוע עסקאות סחר חוץ מורכבות. בהנהגתו וניהולו של ד"ר שלושינסקי ה-MKB הפך ללוחם מוביל במימון השקעות גדולות בהונגריה באמצעות השגת הלוואות זרות (כך למשל נפתח מלון האינטרקונטיננטל בבודפשט שהוא מלון מריוט של היום שנפתח ב-1969) והגיעו להונגריה המותגים פפסי קולה, קוקה-קולה ולוי שטראוס. הוא היה דיפלומט כלכלי מעולה ששלט בשפות אנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ורוסית.
קורות חיים > אישיותו כמנהל

מספרים עליו הוא תמיד היה איש חייכן, לא גבוה מדי, קצת חסון, לבוש היטב, עם קול צרוד. הוא כונה "שַאלוֹ" והיה בעל סמכות טבעית שכולם רחשו לו כבוד. הוא ידע את השמות הפרטיים של כל עובדיו. כשהלך במסדרון, בירך מראש כל אחד והתעניין במשפחתו. כשירד לקפיטריה או לחדר האוכל (כיוון שלא הרשה שיביאו את ארוחת הצהריים שלו למשרדו), התעניין וידע על מצבו של כל אחד והוא בהחלט עזר היכן ולמי שהוא יכול היה על ידי שליחת ילדים לבית הספר טוב יותר, או להגיע לעובדיו החולים בית חולים וכיוצא באלה.
לקריאה נוספת

אישטוואן שלושינסקי בלקסיקון ביוגרפי הונגרי
ביוגרפיה באתר Arcanum
אישטוואן שלושינסקי בלקסיקון האינטרנט
מספרים על אישטוואן שלושינסקי
ההיסטוריה של בנק סחר החוץ ההונגרי במסמכים ובזיכרונות (נכתב ולוקח על ידי: György Kövér- 2000)
אינגיביורג פינסדוטר

אינגיביורג פינסדוטר (באנגלית: Ingibiorg Finnsdottir, בנורדית: Ingibjörg Finnsdóttir - "אינגיביורג בתו של פין") הייתה המלכה הרעיה של מלקולם השלישי, מלך סקוטלנד.
קורות חיים

אינגיביורג הייתה בתם של הרוזן פין ארנסון ושל ברגליוט האלבאנדסוטיר, אחייניתם של אולף השני ושל הרולנד השלישי מלכי נורווגיה.
אינגיביורג נישאה לתורפין סיגורדסון, רוזן אורקני. מועד החתונה לא ידוע, וככל הנראה נערך בין 1035–1047, שנות מלכותו של מגנוס הראשון. לאחר מותו של תורפין (ככל הנראה בשלהי מלכותו של הרולנד השלישי) נישאה אינגיביורג למלקולם השלישי, ונולדו להם שני בנים, בהם דאנקן, לימים "דאנקן השני" מלך סקוטלנד.
אינגיביורג נפטרה בשנת 1069 לערך, ומלקולם השלישי נישא למרגרט הקדושה מסקוטלנד בשנת 1070 לערך, אולם ישנם היסטוריונים הסבורים כי אינגיביורג נפטרה לפני שנת 1058, ולמעשה מעולם לא הייתה מלכה רעיה של סקוטלנד, מאחר שנפטרה לפני הכתרתו של בעלה, וזאת בהסתמך על רישום ב-"Liber Vitae Ecclesiae Dunelmensis" רשימת אנשים שלזכרם נאמרו תפילות בדורהם משנת 1058 המזכירה אישה בשם "אינגבורג קומיטיסה" (Ingeborg comitissa).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: גרואוך מסקוטלנד | מלכות רעיות בסקוטלנד | הבאה: מרגרט הקדושה מסקוטלנד |
אליס ווטרס

אליס ווטרס
אליס ווטרס (באנגלית: Alice Waters), (נולדה ב-28 באפריל 1944), שפית אמריקאית, חלוצת מסעדנות העילית באמריקה.
ביוגרפיה

ווטרס נולדה בצ'אטהם שבניו ג'רזי. בקיץ 1964, במהלך השנה האחרונה ללימודיה בבית הספר התיכון, נסעה לצרפת ונשבתה בקסמי האכילה הלא יקרה אך הטעימה להפליא בביסטרו הצרפתיים, אותם אוכל המעמד הבינוני הצרפתי. היא התלהבה מהתרבות אשר שמה דגש חזק כל כך על תרבות היין והאוכל. גולת הכותרת של ביקורה הייתה בפונדק כפרי זעיר בברטאן, שם היא אכלה ירך חזיר משומר עם מלון, דג טרוטה טרי עם שקדים שנדוג היישר ממימי החוף הסמוך, ועוגת טארט פטל פשוטה שנעשתה מהפירות שבגן המסעדה: "נזכרתי בארוחת הערב הזו אלף פעמים". ווטרס קיבלה את התואר הראשון שלה בלימודי תרבות צרפת ב-1967 באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, התלמדה בבית הספר מונטסורי בלונדון ולאחר מכן טיילה שנה בצרפת.
חיברה שמונה ספרים.
שה פניס

בהשפעת חוויותיה בצרפת זנחה ווטרס את תוכניותיה המקוריות להיות מורה ופתחה ב-1971 את מסעדת "שה פניס" בברקלי, קליפורניה. מטרתה הייתה ליצור אווירה דומה לזו שחוותה בפונדק הזעיר בברטאן, מקום בו ניתן למחוא כפיים לשף ולהחמיא בקול על המנות.
המסעדה מבוססת על מאכלים פשוטים. זהו מטבח אקולוגי המחובר לסביבתו, המתבסס על שימוש במרכיבים אורגניים מהיצע מקומי. בתחילת השבוע המטבח בסיסי ובסופו נהפך להיות מורכב ומתוחכם יותר. התפריט משתנה מדי יום. במסעדה שני שפים מבצעים - David Tanis ו-Jean Pierre Moulle, הנמצאים כל אחד שישה חודשים בשנה במסעדה.
ב-1983 נולדה בתה פאני, וב-1984 ייסדה את "קפה פאני", המגיש ארוחות בוקר וצהריים.
פרסים ועיטורי כבוד

נבחרה לאחת מעשרת השפים הטובים בעולם על ידי Cuisine et Vins de France ב-1986.
השפית הטובה באמריקה על ידי קרן ג'יימס בירד ב-1992.
פרס הומניטארי מקרן ג'יימס בירד ב-1997.
פרס על מפעל חיים ממגזין בון אפטיט ב-2000.
המסעדה הטובה באמריקה על ידי המגזין גורמט ב-2001.
כוכב במדריך מישלן ב-2006.
שה פניס מדורגת מזה שש שנים בין 50 המסעדות הטובות בעולם במשאל שעורך המגזין רסטורנט. בשנת 2002 מקום 29;בשנת 2003 הגיעה למקום ה-12 בעולם; בשנת 2004 הגיעה למקום ה-37 בעולם; בשנת 2005 הגיעה למקום ה-13 בעולם; בשנת 2006 נבחרה למקום העשרים בעולם; בשנת 2007 למקום ה-40 בעולם; ובשנת 2008 במקום ה-37 בעולם.
ווטרס זכתה לפרס על מפעל חיים לשנת 2007 מטעם המגזין רסטורנט.
ספריה

Chez Panisse Fruit. Morrow Coocbooks, May 2002
Chez Panisse Cafe Cookbook. Morrow Cookbooks, September 1999
Fanny at Chez Panisse: The Child's Restaurant Adventures with 46 Recipes. Morrow Cookbooks, October 1997
Chez Panisse Vegetables. Morrow Cookbooks, May 1996
Chez Panisse Pasta, Pizza and Calzone. Random house, April 1995
Chez Panisse Menu Cookbook. Random House, April 1995
Chez Panisse Desserts. written with Lindsey R. Shere. Randfom House, November 1994
Chez Panisse Cooking. with Mario Bertolli. Random House, November 1994
לקריאה נוספת

שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 141.
הערות שוליים

↑  מסעדת שה פניס במקום ה-29 בעולם בשנת 2002
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-12 בעולם בשנת 2003
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-37 בעולם בשנת 2004
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-13 בעולם בשנת 2005
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-20 בעולם בשנת 2006
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-40 בעולם בשנת 2007
↑  מסעדת שה פניס במקום ה-37 בעולם בשנת 2008
↑  פרס על מפעל חיים לאליס ווטרס לשנת 2007 מטעם המגזין רסטורנט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320167005171  GND: 1058877615  ISNI: 0000 0000 8262 6226  LCCN: n81136337  NKC: xx0256833  NTA: 137036574  SNAC: w62b8wxs  SUDOC: 153441755  VIAF: 72571344   WorldCat (עם VIAF): 72571344
אליעזר צפריר

| --- | --- |

 לידה:  1934 (בן 90 בערך) טבריה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים 
 
אליעזר "גייזי" צפריר (נולד ב-1934 בטבריה) הוא לשעבר מבכירי השב"כ והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. כיהן גם כיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים.
קורות חיים

צפריר נולד בשנת 1934 בטבריה. הוא החל את הקריירה שלו כקצין בחיל המודיעין והשתתף במלחמת ששת הימים בחזית המצרית. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לשב"כ ונשלח לאפריקה, על מנת לסייע בהקמת שירותי מודיעין במדינות ידידות לישראל. בסוף שנות ה-60 הצטרף ל"מוסד" וכיהן במגוון תפקידים באגפים שונים. שירת בשלוחות ה"מוסד" באירופה, במזרח התיכון ובדרום אמריקה, והשתתף במספר רב של מבצעים.
שימש, בין השאר, ראש משלחת "המוסד" בכורדיסטן עיראק, וארגן עלייה של יהודים מעיראק לישראל בסיוע הכורדים. בסוף שנות ה-60 התעורר צורך לסייע ליהודים לצאת מעיראק, בה סבלו ממצוקה ורדיפות. הכורדים השיבו טובה לקשרים של המוסד איתם וקלטו בכורדיסטן יהודים שבאו מבגדאד ומבצרה, במסווה של יציאה לנופש בהרי כורדיסטן, והעבירום לאיראן לידי נציגי הסוכנות היהודית. המוסד ארגן מכתבי הפניה מיהודים בישראל לקרוביהם בעיראק, עם קישור למבריחים כורדים. כן פיקד צפריר על מבצע מלט להבאת יהודים מסוריה לישראל.
בהמשך היה ראש שלוחת המוסד בטהראן והיה ממונה על תוכנית החירום והפינוי של הישראלים מאיראן לפני המהפכה האסלאמית ועלייתו של האייתוללה ח'ומייני. בשנת 1983, אחרי טבח סברה ושתילה, מונה לפקד על שלוחת המוסד בלבנון. לאחר מכן מונה ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, בעת כהונתו של יצחק שמיר כראש הממשלה.
הוא פרש משירות המדינה בתחילת שנות ה-90. על שירותו בקהיליית המודיעין חיבר את הספרים: "אנא כורדי - מלחמה ומילוט בכורדיסטן" (מעריב 1999); "שטן גדול שטן קטן - מהפכה ומילוט באיראן" (מעריב 2002); ו"פלונטר - שוטר תנועה בסבך הלבנוני" (ידיעות 2006).
כיום הוא עוסק במחקר, כתיבה, ומתן הרצאות, ומתראיין בכלי התקשורת בכל הקשור למזרח התיכון בכלל ולאיראן בפרט.
ספריו

שטן גדול שטן קטן - מהפיכה ומילוט באיראן, ספרית מעריב, 2002.
אנא כורדי: רומן מלחמה ומילוט בכורדיסטן, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999
פלונטר - שוטר תנועה בסבך הלבנוני, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006.
אלפמאיו

| --- | --- |
פסגת הר אלפמאיו
פסגת הר אלפמאיו
 מידע כללי
 גובה:  5,947 מ'
 מדינה:  פרו 
 מיקום:  פרו מחוז אנקאש, פרו
 רכס הרים:  קורדיירה בלאנקה
 העפלה ראשונה:  20 ביוני 1957, ג. האוסר, ב. הון, פ. קנוס וה. וויידמן מגרמניה
 קואורדינטות:  8°52.75′S 77°39.22′W﻿ / ﻿8.87917°S 77.65367°W﻿ / -8.87917; -77.65367
  (למפת פרו מוגדלת) לימה איקיטוס ארקיפה קוסקו צ'יקלאיו טרוחיו מאצ'ו פיצ'ו טאקנהאקוודור קולומביה ברזיל בוליביה צ'ילה האוקיינוס השקטאלפמאיו(למפת פרו רגילה) לימה איקיטוס ארקיפה קוסקו צ'יקלאיו טרוחיו מאצ'ו פיצ'ו טאקנהאקוודור קולומביה ברזיל בוליביה צ'ילה האוקיינוס השקטאלפמאיו
 
אלפמאיו (Alpamayo, בקצ'ואה: "נהר הבוץ") הוא הר במרכז פרו, המתנשא לגובה של 5,947 מ' מעל פני הים. ההר הוא חלק מרכס בשם "קורדיירה בלאנקה" ("הרכס הלבן"), המהווה חלק מהרי האנדים. הוא נמצא בתחומי הפארק הלאומי וסקראן.
פסגת ההר היא בצורת פירמידה חדה, עשויה קרח, ששיפועה כ-60 מעלות. בשל יופייה, הכריז אונסק"ו על הר אלפאמיו כ"הר היפה ביותר בעולם" בשנת 1966.
בשנת 1951 טענה משלחת צרפתית-בלגית שהצליחה להעפיל לפסגת ההר. ואולם, לאחר שחברי המשלחת הגרמנית שהעפילה לפסגה ב-1957 השוו את התמונות שצילמו לאלה של קודמיהם, הגיעו למסקנה כי קודמיהם לא כבשו למעשה את הפסגה, וכי הם אלה שעשו זאת ראשונים.
על ההר קיימים מסלולי טיפוס אחדים והוא נחשב להר שהטיפוס עליו קשה במיוחד ואף מסוכן. בעשור הראשון של האלף השלישי אירעו על האלפמאיו ועל הרים שכנים לו תאונות אחדות, שאף גבו קורבנות בנפש. ביולי 2003 נספו במהלך טיפוס לפסגתו שמונה מטפסי הרים מנוסים ובהם הישראלים אופירה צוקר וגיא בן-זאב, כתוצאה מהתמוטטות קרחון על צלע ההר.
איל סודומה

| --- | --- |

דיוקן עצמי מתוך הפרסקו במנזר מונטה אוליבטו מג'ורה, איטליה
 לידה:  1477 ורצ'לי, איטליה 
 פטירה:  14 בפברואר 1549 (בגיל 72 בערך) סיינה, Republic of Siena 
 שם לידה:  Giovanni Antonio Bazzi 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  רנסאנס, אסכולת סיינה 
 יצירות ידועות:  Terrestrial Venus with Eros and Celestial Venus with Anteros and Two Cupids, Man of Sorrows, The wedding of Alexander the Great and Roxane 
 
איל סודומה (באיטלקית: Il Sodoma; נולד בשם ג'ובאני אנטוניו באצי, באיטלקית: Giovanni Antonio Bazzi‏1477 – 14 בפברואר 1549) היה צייר איטלקי מתקופת שיא הרנסאנס בציור האיטלקי.
הוא פיתח את סגנון הציור של אסכולת סיינה ממנה הגיע והושפע מאמני רומא, בה בילה חלקים מחייו.
קורות חייו

הוא נולד למשפחת באצי בעיר ורצ'לי שבמחוז פיימונטה. מורהו הראשון היה ג'ובאני מרטינו ספאנצוטי ואחריו למד אצל ג'רולמו ג'ובנונה, שניהם מצפון איטליה. ייתכן שלמד אצל לאונרדו דה וינצ'י או שעשה תקופה במחיצתו במילאנו. הוא נסע לסיינה והחל לעסוק שם במנזר מונטה אוליבטו מג'ורה של המסדר הבנדיקטי ביצירת פרסקו המתאר את חייו של בנדיקטוס הקדוש, בהמשך לעבודותיו של לוקה סיניורלי שם, שהחלו ב-1498. הוא צייר בפרסקו דיוקן עצמי שלו, כשלרגליו שתי גיריות, וסיים אותו ב-1502.
יחד עם פינטוריקיו, היה מראשוני המייצגים של שיא הרנסאנס בסיינה.
ב-1508 הוזמן לרומא על ידי אגוסטינו קיגי והועסק שם על ידי האפיפיור יוליוס השני במקביל לרפאל בקישוט חדרי ארמון האפיפיור. על פי ההשערה המקובלת, רפאל צייר את איל סודומה בציורו אסכולת אתונה, ליד הדיוקן העצמי של רפאל עצמו. לאחר מכן חזר לסיינה ועסק בקישוט ארמון קיגי בעיר. עבודותיו מאותה תקופה מראות השפעות של אסכולת פירנצה ובמיוחד של פרא ברתולומאו (Fra Bartolomeo). הוא חזר לרומא כדי לקשט את בית משפחת קיגי בעיר, שם עבד לצידו של בלדסאר פרוצי (Baldassare Peruzzi) וצייר תמונות מחיי אלכסנדר הגדול.
בעת הכתרתו של האפיפיור לאו העשירי, קיבל אותו איל סודומה בציור המתאר את מותה של לוקרטיה (או קלאופטרה, לפי גרסאות אחרות). לאו העניק לו סכום כסף גבוה ותואר אביר. הוא חזר לסיינה ומאוחר יותר שהה גם בפיזה, וולטרה ולוקה, ומת לבסוף בסיינה.
ג'ורג'ו וזארי טען שכינויו ניתן לו בגלל היותו הומוסקסואל (על שם מעשה סדום). עם זאת, נראה שווזארי לא אהד אותו וכי הכינוי נוצר מבדיחה והאמן עצמו השתמש בו. הביוגרפיה של סודומה נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
עבודותיו מוצגות במיטב המוזיאונים בעולם, בהם הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה, גלריית אופיצי, הגלריה הלאומית בלונדון, המוזיאון לאמנות יפה בבודפשט, ארמיטאז' וגלריה בורגזה.
הערות שוליים

↑  תמונות הפרסקו בויקישיתוף
↑  באנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280785605171  PLWABN: 9810698012505606  BNE: XX4841953  BnF: cb14965466r (data)  CANTIC: a11105732  GND: 118797859  ICCU: NAPV039310  ISNI: 0000 0001 1827 6513  KulturNav: b5e815a1-e116-4526-a2a7-7983d8f2d9ae  LCCN: n82097595  MusicBrainz: 99a5bdef-f265-42c1-b545-78669d0784d1  NKC: ola2004235326  NLG: 246377  NTA: 074988298  RERO: 02-A005303419  RKD: 73738  SNAC: w68h266d  SUDOC: 074319418  ULAN: 500015183  VcBA: 495/10017  VIAF: 76586951   WorldCat (עם VIAF): 76586951
אליעזר קוגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1924 כ"ד בטבת ה'תרפ"ד תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 באוקטובר 2022 (בגיל 98) ז' בתשרי ה'תשפ"ג ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת לומז'ה 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 באוקטובר 2022 
 רבותיו:  אברהם ישעיהו קרליץ, יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק, אליהו דושניצר 
 
הרב אליעזר קוגל (כ"ד בטבת ה'תרפ"ד, 1 בינואר 1924, תל אביב – ז' בתשרי ה'תשפ"ג, 2 באוקטובר 2022, ירושלים) היה ראש ישיבת שבות עמי, מראשי התנועה להפצת תורה, עסק גם בלימוד תורה לעולים מחבר המדינות.
ביוגרפיה

נולד בנווה שאנן שבתל אביב כבן יחיד לקריינדל ולחזן צבי קוגל שעלה מרוסיה. למד בצעירותו בין היתר אצל הרב אברהם ישעיהו קרליץ והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
את עיקר לימודיו עשה בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד עם הגר"ש רוזובסקי והיה לתלמידו הקרוב של הרב אליהו דושניצר, שהרצה בפניו באופן אישי שיחת מוסר שבועית, אותה נתבקש לכתוב. בתקופת לימודיו בישיבה זו מונה על ידי רבני הישיבה לחונכו של הרב חיים קניבסקי, והם שמרו על קשר למשך שנים רבות. היה קשור אז ל'חזון איש' והרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
נשא לאישה את שרה עשקא, בתו של הרב שמואל אהרן יודלביץ, ונכדתו של הרב אריה לוין. לאחר נישואיו עבר לירושלים והתגורר בסמוך לחותנו. המשיך לשקוד על תלמודו בכולל של מכון הרי פישל בירושלים, שם מסר שיעורים במשך שישים שנה. שם יצר קשרים הדוקים עם דודה של רעייתו הרב יוסף שלום אלישיב, חתן הרב אריה לוין.
בשנות ה'תש"ך (1960) הקים את התנועה להפצת תורה (תל"ת), הארגון הראשון שפעל להפצת תורה בעיירות הפיתוח ובישובים מרוחקים. במסגרת פעילות הארגון גייס משאבי עתק למימון פעילותם של עשרות אברכים, שנסעו מדי יום ביומו לעיירות הפיתוח ומסרו שם שיעורי תורה והדרכה. פעילות הארגון הרחבה, כללה בתחילה בעיקר את העיר בית שמש ואת יישובי האזור. בהמשך הורחבה הפעילות לכל רחבי הארץ, ומאות אברכים ובני ישיבות שמשו כחברים בארגון ובפעילותו.
התנועה להפצת תורה הקימה את כתב העת התורני "מוריה", ויו"ר התנועה הרב קוגל, שימש כאחד מחברי המערכת במשך עשרים הגיליונות הראשונים. בגיליונות אלו הוקדש מדור מיוחד לתיאור פעילות התנועה. כמו כן ייסד הרב קוגל את המכון המדעי טכנולוגי להלכה. קשר מיוחד היה לו בכל אותן השנים עם הרב שך שאף קם בפניו כשהוא מציין שהוא פועל רבות למען יהודי רוסיה.
משנת ה'תשמ"א (1981) שימש כראש "ישיבת שבות עמי" שיסד בנו, הרב אברהם מנחם קוגל בירושלים, ופעל להפצת יהדות בין היהודים העולים ממדינות חבר העמים של ברית המועצות.
הערות שוליים

↑  ראש ישיבת 'שבות עמי' הסתלק לבית עולמו, באתר "כל רגע"
1 2 3 4 5 6  מורינו ראש הישיבה שליט"א, באתר שבות עמי
איל פופולו ד'איטליה

| --- | --- |

 פורמט:  ברודשיט 
 מו"ל:  בניטו מוסוליני, המפלגה הפשיסטית הלאומית 
 מייסד:  Benito Mussolini Manlio Morgagni
 תאריכי הופעה:  15 בנובמבר 1914 – 26 ביולי 1943 (28 שנים) 
 שפה:  איטלקית 
 מערכת:  מילאנו 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 
איל פופולו ד'איטליה (באיטלקית: Il Popolo d'Italia, "העם של איטליה"), היה עיתון איטלקי אשר פרסם מהדורות מדי יום למעט ימי שני, שהקים בניטו מוסוליני בשנת 1914, לאחר התפלגותו מהמפלגה הסוציאליסטית האיטלקית. העיתון נוסד כעיתון תומך מלחמה במלחמת העולם הראשונה. עם השנים הפך העיתון לביטאון המפלגה הפשיסטית הלאומית.
"איל פופולו ד'איטליה" פעל מ-15 בנובמבר 1914 עד 24 ביולי 1943, והפך לבסיס לתנועה הפשיסטית באיטליה לאחר מלחמת העולם הראשונה. העיתון, הדוגל במיליטריזם ובאירידנטה, היה מסובסד על ידי צרפת והתעשיינים בתואנה של השפעה על איטליה להצטרף למדינות ההסכמה. המלה "סוציאליסט" הוצגה על ראש התווך של העיתון עד שנת 1918 כדי למשוך חסידיו ל"רעיון שלו "מלחמה מהפכנית".
מוסוליני כתב לעיתים קרובות בעילום שם בעיתון שלו, למשל כאשר לעג לו על הצעה לעותק איטלקי של "הייל היטלר", או כדי להפיץ את רעיונותיו לגבי איטליה בהגדלת שיעור הילודה שלה.[דרוש מקור] בין השנים 1936 ל-1943 נערך על ידי ג'ורג'יו פיני.
תורמים

בניטו מוסוליני
ג'וזפה אונגרטי
לואיג'י בארציני האב
אומברטו סאבה
הערות שוליים

↑  Benito, Mussolini. "Il Popolo d'Italia". The Library of Congress (באנגלית). נבדק ב-2017-11-07.
↑  Maulsby, Lucy M. (2014). Fascism, Architecture, and the Claiming of Modern Milan, 1922-1943. University of Toronto Press. p. 136. ISBN 9781442646254.
↑  "Italy - World War I and fascism | history - geography" (באנגלית). נבדק ב-2017-11-07.
↑  Philip Morgan (2003), Fascism in Europe, 1919-1945, New York: NY: Routledge, p. 27
↑  Gunther, John (1940). Inside Europe. New York: Harper & Brothers. pp. 246, 259.
↑  Rees, Philip (1990). Biographical Dictionary of the Extreme Right Since 1890. p. 296.
אלכס רודריגז

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1975 (בן 49) ברוקלין, ארצות הברית 
 עמדה:  בסיס שלישי, עוצר ביניים 
 גובה:  1.9 מטרים
 מספר:  3, 13
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1993 סיאטל מארינרס
 קבוצות כשחקן
 1994–2000 2001–2003 2004–2013 2015–2016:  סיאטל מארינרס טקסס ריינג'רס ניו יורק יאנקיז ניו יורק יאנקיז
 הישגים כשחקן
 14 השתתפויות במשחק האולסטאר (1996–1998, 2000–2008, 2010, 2011) זכייה בוורלד סיריס (2009) 3 זכיות בתואר ה-MVP של העונה (2003, 2005, 2007) 2 זכיות בכפפת הזהב (2002, 2003) זכייה בתואר מלך החבטות (1996) 5 זכיות בתואר מלך ההום ראן (2001–2003, 2005, 2007)
 
אלכסנדר עמנואל רודריגז (בספרדית: Álexander Emmanuel Rodríguez; נולד ב-27 ביולי 1975 בניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית) הוא שחקן בייסבול אמריקאי-דומיניקני ששיחק ב-MLB. כינויו של רודריגז הוא A-Rod. רודריגז שיחק במהלך הקריירה שלו כשחקן הבסיס השלישי בקבוצה ניו יורק יאנקיז, וכשורט-סטופ בטקסס ריינג'רס ובסיאטל מארינרס. היה בעל השכר הגבוה ביותר בליגת הבייסבול המקצוענית, אך התדמית שלו נפגעה לאחר שהודה בנטילת סמים משפרי ביצועים.
ילדותו

רודריגז נולד בעיר ניו יורק, כשהיה בן ארבע הוא והוריו עברו לרפובליקה הדומיניקנית. אחרי שלוש שנים הם עברו למיאמי שבפלורידה. אביו של רודריגז עזב לניו ג'רזי ולא חזר מעולם. רודריגז גדל רק עם אימו.
קריירה

משחקו הראשון במייג'ור ליג היה ב-8 ביולי 1994 במדי קבוצת סיאטל מארינרס עבורה שיחק עד שנת 2000. בשנת 2001 עבר רודריגז לטקסס ריינג'רס, ובשנת 2004 עבר רודריגז לניו יורק יאנקיז, שם שיחק עד לפרישתו.
אלכס רודריגז הוא השחקן הצעיר ביותר בתולדות הליגה שהצטרף למועדון חובטי 500 הום ראנס, שיא אותו השיג ב-4 באוגוסט 2007 והוא בן 32 שנים ו-8 ימים. 3 שנים בדיוק לאחר מכן השיג רודריגז את ההום ראן ה-600 שלו. נכון למאי 2015 רודריגז נמצא במקום הרביעי ברשימת חובטי ההום-ראן של כל הזמנים. נכון לשנת 2013, רודריגז הוא שחקן הבייסבול בעל המשכורת הגבוהה ביותר בליגת הבייסבול המקצועית בארצות הברית ובשנה זו השתכר 30 מיליון דולר. גם סך הכנסותיו כשחקן בייסבול מקצועי הוא הגבוה ביותר בהיסטוריה של בייסבול מקצועי בארצות הברית, עד לשנת 2011 השתכר סך הכל 296,416,252 דולר.
לאור מעורבותו בנטילת סמים משפרי ביצועים הושעה רודריגז על ידי ה-MLB ל-162 משחקים (כל עונת 2014).. רודריגז ערער על ההשעיה בפני בית משפט פדרלי אך לאחר מספר שבועות משך את עתירתו ושב לשחק רק בעונת 2015.
ב-12 באוגוסט 2016 פרש ממשחק פעיל.
חיים אישיים

רודריגז התחתן עם סינתיה סקורטיס ב-2 בנובמבר 2002 ולהם שתי בנות. ב-2 ביולי 2008 דווח כי רודריגז ואשתו נפרדו, לאחר בעיות שנמשכו כשלושה חודשים, מאז לידת בתם הצעירה. במקביל התפרסמו שמועות על רומן בין רודריגז לזמרת מדונה, שמועה שמדונה הכחישה, אך הדיווחים עליהם המשיכו גם לאחר שב-7 ביולי 2008, הגישה אשתו של רודריגז תביעת גירושין בבית משפט במיאמי. הגירושין נכנסו לתוקף בספטמבר אותה שנה.
בפברואר 2009 התפרסם כי במהלך שנת 2003 רודריגז נבדק ונמצא שהשתמש בסטרואידים אנאבוליים על מנת לשפר את ביצועיו. בריאיון עמו הודה רודריגז כי אכן לקח סמים בתקופה בה שיחק בטקסס.
לאחר גירושיו, ניהל רודריגז מערכות יחסים עם השחקניות קייט הדסון וקמרון דיאז, עם המתאבקת טורי וילסון ועם ג'ניפר לופז, איתה התארס ב-9 במרץ 2019. באפריל 2021, הזוג הודיע על ביטול האירוסין.
ב-12 באפריל 2021 רכש רודריגז את קבוצת הכדורסל מינסוטה טימברוולבס.