stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צרפת בימי הביניים
היסטוריה פוליטית > לואי הקדוש (1226–1270)

צרפת הפכה לממלכה ריכוזית באמת תחת לואי התשיעי (שלט 1226–1270). סן לואי הוצג לעיתים קרובות כדמות חד-ממדית, דוגמה ללא רבב של האמונה ורפורמטור מנהלי שדאג לנשלטים. עם זאת, שלטונו היה רחוק מלהיות מושלם עבור כולם: הוא ערך מסעות צלב לא מוצלחים, ממשליו המתרחבים עוררו התנגדות, והוא שרף ספרים יהודיים בהפצרות האפיפיור. שיפוטיו לא היו מעשיים לעיתים קרובות, למרות שהם נראו הוגנים לפי אמות המידה של אותה תקופה. נראה שללואי היה חוש צדק חזק ותמיד רצה לשפוט אנשים בעצמו לפני שהחיל משפט כלשהו. זה נאמר על לואי וכמורה צרפתית שביקשו לנדות את הווסאלים של לואי:
כי זה יהיה נגד אלוהים ומנוגד לצדק אם יכפה על אדם כלשהו לבקש סליחה כאשר הכמורה עושים לו רע.
לואי התשיעי היה רק בן שתים עשרה כשהפך למלך צרפת. אמו - בלאנש מקסטיליה - הייתה הכוח היעיל כעוצרת (אם כי היא לא השתמשה רשמית בתואר). לסמכותה של בלאנש התנגדו בחריפות הברונים הצרפתים אך היא שמרה על מעמדה עד שלואי היה מבוגר מספיק כדי לשלוט בעצמו.
בשנת 1229 נאלץ המלך להיאבק בשביתה מתמשכת באוניברסיטת פריז. הרובע הלטיני נפגע קשות מהשביתות הללו.
הממלכה הייתה פגיעה: מלחמה עדיין התנהלה ברוזנות טולוז, והצבא המלכותי היה עסוק בלחימה בהתנגדות בלנגדוק. רמון השביעי, רוזן טולוז חתם לבסוף על הסכם פריז ב-1229, שבו הוא שמר על חלק גדול מאדמותיו לכל החיים, אך בתו, הנשואה לרוזן אלפונסו מפואטו, לא הביאה לו יורש ולכן רוזנות טולוז נמסרה למלך צרפת.
הנרי השלישי, מלך אנגליה עדיין לא הכיר בשליטה הקפטינגית על אקוויטניה ועדיין קיווה לכבוש מחדש את נורמנדי ואנז'ו ולחדש את האימפריה האנגווינית. הוא נחת בשנת 1230 בסן מאלו עם כוח אדיר. בעלי בריתו של הנרי השלישי בברטאן ונורמנדי נפלו בגלל שלא העזו להילחם במלך שלהם, שהוביל את מכת הנגד בעצמו. זה התפתח למלחמת סנטון (1242).
בסופו של דבר, הנרי השלישי הובס ונאלץ להכיר בריבונותו של לואי התשיעי, למרות שמלך צרפת לא כבש את אקוויטניה מידי הנרי השלישי. לואי התשיעי היה כעת בעל האדמות החשוב ביותר של צרפת, והוסיף לתואר המלכותי שלו. הייתה התנגדות מסוימת לשלטונו בנורמנדי, אך התברר כי הוא קל להפליא לשליטה, במיוחד בהשוואה לרוזנות טולוז שנכבשה באכזריות. ה-Conseil du Roi, שיתפתח לפרלמנט, נוסד בזמנים אלה.
לאחר הסכסוך שלו עם הנרי השלישי, מלך אנגליה, לואי יצר קשר לבבי עם המלך הפלנטג'נטי. אנקדוטה משעשעת היא על השתתפותו של הנרי השלישי בפרלמנט הצרפתי, כדוכס אקוויטניה; עם זאת, מלך אנגליה תמיד איחר כי הוא אהב לעצור בכל פעם שפגש כומר לשמוע את המיסה, אז לואי וידא שאף כומר לא יהיה בדרכו של הנרי השלישי. הנרי השלישי ולואי התשיעי פתחו אז בתחרות ארוכה מי היה הנאמן ביותר; זה התפתח עד כדי כך שאף אחד לא הגיע בזמן לפרלמנט, שהורשה אז לדון בהיעדרם.
סן לואי תמך גם בצורות חדשות של אמנות כגון אדריכלות גותית; סנט-שאפל שהקים הפך לבניין גותי מפורסם מאוד, ועבורו גם אויר תנ"ך מורגן.
הממלכה הייתה מעורבת בשני מסעות צלב תחת לואי התשיעי: מסע הצלב השביעי ומסע הצלב השמיני. שניהם התגלו ככישלונות מוחלטים עבור המלך הצרפתי. הוא מת במסע הצלב השמיני ופיליפ השלישי הפך למלך.
המאה ה-13 הייתה אמורה להביא לכתר הישגים חשובים גם בדרום, שם מסע צלב אפיפיורי-מלכותי נגד הכופרים האלביגנזים או הקתרים של האזור (1209) הוביל להתאגדות במרחב המלכותי של לנגדוק התחתית (1229) והעילית (1271). ההשתלטות של פיליפ הרביעי על פלנדריה (1300) הייתה פחות מוצלחת, והסתיימה שנתיים לאחר מכן בכיתור אביריו על ידי כוחות הערים הפלמיות בקרב דורבנות הזהב ליד קורטרייק (קורטרי).
היסטוריה פוליטית > לואי העשירי, פיליפ החמישי ושארל הרביעי (1314–1328)

בשנת 1314, פיליפ הרביעי מת בפתאומיות בתאונת ציד בגיל 47 והכס עבר לבנו לואי העשירי (1314–1316). תקופת שלטונו הקצרה של לואי ראתה ניסיונות כושלים נוספים להשיג שליטה על פלנדריה כאשר המלך גייס צבא לאורך הגבול, אך בעיות באספקה גרמו למאמץ להתמוטט. לואי מת בקיץ 1316 בגיל 26 בלבד ממחלה לא ידועה (אולי גסטרואנטריטיס) לאחר שצרך כמות גדולה של יין צונן בעקבות משחק טניס ביום חם במיוחד. אשת המלך הייתה אז בהריון וילדה בן, ז'אן, בנובמבר, אך הוא מת לאחר שבוע והכס עבר לידי אחיו פיליפ.
פיליפ החמישי (1316–1322) עשה שלום עם פלנדריה באמצעות הסכם נישואים עם הרוזן רובר השלישי והתמודד עם מריבות מתמשכות עם אדוארד השני, מלך אנגליה על גסקוניה. הוא תכנן מסע צלב חדש כדי להקל על ממלכת קיליקיה הארמנית, אך המצב בפלנדריה נותר בלתי יציב וניסיון משלחת ימית צרפתית למזרח התיכון הושמדה ליד ג'נובה ב-1319. בשלב זה, איכרים וחיילים שנועדו במקורם לפלוש לפלנדריה קמו במסע צלב נוסף (Pastoreux) שהפך שוב למתקפה על האצולה, גובי המיסים והיהודים. האפיפיור יוחנן העשרים ושניים גינה את המרד ופיליפ נאלץ לשלוח חיילים כדי לדכא אותו.
בשנת 1321 החלה להתפשט במדינה שמועה שיהודים המועסקים של שליטים מוסלמים זרים משתמשים במצורעים כדי להרעיל בארות שתייה. כשה-Pastoreux עדיין טרי בתודעתם של כולם, נוצר מצב הפכפך במיוחד כאשר פיליפ החמישי העניק סובלנות ליהודים ואף העסיק מספר מהם בשירותו. כשהמלך עומד בפני אסון פוטנציאלי לא משנה באיזה צד הוא נקט, בריאותו החלה להיכשל מלחץ והוא נכנע בתחילת 1322, רק בן 29.
לאחר שלא הצליח להוליד בן ששרד מינקות, ירש את פיליפ אחיו (והצעיר מבין בניו של פיליפ הרביעי) שארל הרביעי (1322–1328). המלך החדש התמודד עם הרבה מאותן בעיות כמו קודמיו (כלומר המריבות על פלנדריה וגסקוניה). לאחר שסיים את הכאוס בדרום צרפת שאיתו עמד אחיו, הוא הפנה את תשומת לבו לפלנדריה, אך אז פרץ מרד בגסקוניה על רקע בנייה לא רצויה של מבצר על הגבול על ידי וסאל צרפתי. דודו של המלך שארל מוולואה פלש למחוז, ולאחר מכן הכריז הראשון על תביעותיו של אדוארד השני בו בטלות. למרות שאחותו של שארל הרביעי נישאה למלך האנגלי, הוא עדיין סירב להחזיר את גסקוניה ולבסוף הגיע להסכמה לחלק אותה בין שני השליטים.
שארל גם היה להוט להתחיל מסע צלב חדש בלבנט ותכנן אף להפוך לקיסר ביזנטי. עם זאת, הוא לא הצליח להגיע להסכם עם האפיפיור על מימון המשלחת, ותשומת לבו הוסחה מהאירועים בגסקוניה. אבל ב-1327 נסע שגריר צרפת לקונסטנטינופול ומצא את האימפריה הביזנטית מוכת מלחמות אזרחים. בשנה שלאחר מכן, שארל הרביעי מת, והביא לסיומה של כל תוכניות למסעות צלב באזור.
היסטוריה פוליטית > רשימת המלכים בתקופה זו

השושלת הקפטינגית (בית קאפה):
איג קאפה, 940-996
רובר האדוק, 996-1027
אנרי הראשון, 1027–1060
פיליפ הראשון, 1060–1108
לואי השישי השמן, 1108–1137
לואי השביעי הצעיר, 1137–1180
פיליפ השני אוגוסט, 1180–1223
לואי השמיני האריה, 1223–1226
לואי התשיעי הקדוש, 1226–1270
פיליפ השלישי הנועז, 1270–1285
פיליפ הרביעי היפה, 1285–1314
לואי העשירי, 1314–1316
ז'אן הראשון שלאחר המוות, חמישה ימים בשנת 1316
פיליפ החמישי הגבוה, 1316–1322
שארל הרביעי היפה, 1322–1328
בית ולואה :
פיליפ השישי מוולואה, 1328–1350
ז'אן השני הטוב, 1350–1364
שארל החמישי החכם, 1364–1380
שארל השישי המשוגע, 1380–1422
אינטרגנום אנגלי (בין שארל השישי לשארל השביעי):
הנרי החמישי מאנגליה
הנרי השישי מאנגליה וצרפת, 1422–1453
שארל השביעי המשרת היטב, 1422–1461
הדת והכנסייה > יחסי יהודים-נוצרים בצרפת

בימי הביניים, צרפת הייתה מורכבת בעיקר מאוכלוסייה נוצרית ששמרה על קשר חיובי עם המיעוט היהודי. במובן ההיסטורי, נוצרים ויהודים השמיעו שניהם הכללות לגבי הצלחת קשרי הקהילה שלהם בצרפת של ימי הביניים. ההיסטוריה של יחסי יהודים-נוצרים התמקדה בעיקר ברדיפה שעמה התמודדו יהודים בעולם נוצרי בולט. בצרפת, לעומת זאת, היו דוגמאות רבות של אנשים יהודים ונוצרים הפועלים יחד לקראת שגשוג שהיה מועיל לשתי הדתות. הם ניהלו עסקים יחד, וכן השתתפו בעניינים חברתיים אינטימיים. בעוד שהיהודים לעולם לא נטמעו במלואם בתרבות הצרפתית מבחירה, הם התקבלו על ידי הנוצרים בחברות שלהם.
לאחר שנים של שלום, במאה ה-13, לואי התשיעי הפך לאובססיבי להגבלת פעילות יהודית. בסופו של דבר, לאחר שהאוכלוסייה היהודית סבלה מגירושים רבים מצרפת, הרטוריקה האנטי-יהודית זכתה לפופולריות מסוימת בכפרים ובעיירות קטנות. יהודים החלו לעמוד בפני מחיר קטלני על עיסוקם במסורות הדתיות. הפעולה המפלה הזו שקידמו בני המלוכה, לא תפסה אחיזה בקרב האוכלוסיות האזרחיות הכלליות בערים הגדולות, משום שאוכלוסייה גדולה של נוצרים התירה וקיבלה את האמונה היהודית השונה.
עם זאת, קהילות קטנות שילבו את הרעיונות הדעות הקדומות הללו באמונותיהן, מה שהוביל לכמה מקרים של עלילות דם שגבו חיים יהודיים רבים. עלילות הדם כללו האשמות שהופנו כלפי קהילות יהודיות קטנות שקידמו אמונה כוזבת שיש היבט של הקרבה בתפילה היהודית. זיופים אלה הכריזו שאירוע דתי יהודי כולל הקרבת ילד נוצרי. בבלואה שבצרפת הואשמו לא פחות מ-40 יהודים בהריגת נער נוצרי צעיר. הם נמצאו אשמים ונהרגו. על אף שעלילות דם ורדיפות לא הגדירו את יחסי היהודים-נוצרים בימי הביניים בצרפת, הייתה לה השפעה רבה על האופן שבו מסופרת ההיסטוריה של תקופת זמן זו.
כלכלה וטכנולוגיה

התקופה שלאחר מותו של קרל הגדול התאפיינה במשבר כלכלי שנגרם מחוסר יציבות פוליטית; חיי העיר כמעט נעלמו. עם זאת, זה השתנה עד המאה ה-11. הכנסת גידולים חדשים, שיפורי האקלים והכנסת טכנולוגיות חקלאיות חדשות יצרו עודף חקלאי גדול. זה לווה בגידול בחיי העיר, המסחר והתעשייה. הכלכלה שוב קרסה במאה ה-14 בגלל מלחמה, מזג אוויר גרוע והמוות השחור.
הכלכלה הכפרית התבססה על האחוזה; באזורים עירוניים התארגנה הפעילות הכלכלית סביב גילדות.
ג'וליה סוואלה

| --- | --- |

ג'וליה סוואלה, 2023
 לידה:  9 בספטמבר 1968 (בת 56) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון איטליה קונטי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליה סוואלה (באנגלית: Julia Sawalha; נולדה ב-9 בספטמבר 1968) היא שחקנית אנגלייה, הידועה בעיקר מתפקידה כסאפרון מונסון בסדרה הקומית "פשוט נהדרת". עוד היא מוכרת מתפקידה כעורכת העיתון, לינדה דיי, בסדרה "Press Gang", וכלידיה בנט במיני-סדרה מ-1995 "גאווה ודעה קדומה" על פי הרומן של ג'יין אוסטן. כמו כן שיחקה בתפקיד דורקאס ליין בדרמה התקופתית של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד" ואת קרלה בורג'ו בסדרת המתח "ג'ונתן קריק" (אנ').
ביוגרפיה

סוואלה נולדה בלונדון, בתם של רוברטה ליין ושל השחקן נדים סוואלה. היא קרויה על שם סבתה, אשת עסקים ירדנית, שזכתה בפרס על יזמה מהמלכה נור. המוצא שלה הוא ירדני, אנגלי וצרפתי-הוגנוטי. אביה, נאדים, השתתף בסרטי ג'יימס בונד "המרגלת שאהבה אותי" ו-"007 באזור המסוכן", ואחותה נדיה, שאף היא שחקנית, כיכבה באופרת הסבון "איסטאנדרס" והיא מנחת טלוויזיה.
הופעת הבכורה של סוואלה בטלוויזיה הייתה ב-1982 במיני סדרה "Fame is the Spur" של ה-BBC. ב-1988 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המפקח מורס". היא זכתה להכרה כשכיכבה בסדרת הנעורים "Press Gang" (אנ') של ITV שרצה מ-1989 עד 1993.
ב-1992 שיחקה בפרק "Parade" בסיטקום "Bottom" בתפקיד ורוניקה הד, ברמנית צעירה ויפה שריצ'י מחזר אחריה על ידי כך שהוא מתפאר בהרפתקאותיו הכוזבות באיי פוקלנד.
מ-1991 ועד 1994 כיכבה בסדרה הקומית "Second Thoughts" בתפקיד האנה (בתה של לינדה בלינגהאם), והמשיכה לגלם את אותה דמות בשנים 1995 עד 1998 בסדרת ההמשך "Faith in the Future" זוכת פרס הקומדיה הבריטית. ב-1994 השתתפה בעיבוד של ה-BBC לרומן "מרטין צ'זלוויט" מאת צ'ארלס דיקנס בתפקיד מרסי (מרי) פקסניף.
בין השנים 1992 ו-2012 גילמה סוואלה את ספרון מונסון, בתה החנונית של אדינה, בסיטקום "פשוט נהדרת" לצדן של ג'ניפר סונדרס וג'ואנה לאמלי.
ב-1995 כיכבה בתפקיד לידיה בנט במיני סדרה של ה-BBC "גאווה ודעה קדומה", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן, בכיכובם של ג'ניפר אילי וקולין פירת'. כמו כן היא דיבבה את ג'ינג'ר בסרט "מרד התרנגולים" של דרימוורקס / ארדמן.
בשנת 2000 הופיעה סוואלה בתפקיד ג'נט, ברמנית אוסטרלית, בעונה הראשונה של הסיטקום הבריטי "Time Gentlemen Please". מ-2002 עד 2004 הופיעה יחד עם ריצ'רד אי. גרנט בפרסומות לטלוויזיה עבור חברת "Argos".
יחד עם השחקן יואן גריפיד' השתתפה במיני סדרה "הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן", עיבוד לספרי הוריישיו הורנבלואר מאת סי. אס. פורסטר וגילה את מריה אשתו של הקפטן. בשנה שלאחר מכן החליפה את קרוליין קוונטין כשותפה של אלן דייוויס בסדרה "ג'ונתן קריק", ושיחקה בספיישל חג המולד בפרק "Satan's Chimney". היא חזרה להופיע בסדרה בשנים 2003 ו-2004.
ב-2006 השתתפה סוואלה בעונה השלישית של התוכנית הדוקומנטרית "Who Do You Think You Are?" העוסקת בגנאלוגיה, והתחקתה אחרי שורשי משפחתה, שהם ירדנים-בדואים מצד אביה וצרפתים-הוגנוטים מצד אמה. היא השתתפה בפילוט של התוכנית "A Taste of my Life" בהנחיית נייג'ל סלייטר. אחרי הפסקה של שנתיים חזרה במאי 2007 למסכי הטלוויזיה והשתתפה בתחרות של אילוף כלבים בתוכנית ריאליטי "The Underdog Show".
בהמשך השתתפה בשתי סדרות של דרמות תקופתיות. ב-2007 שיחקה בסדרה "קרנפורד", על פי הרומנים של אליזבת גסקל, בתפקיד ג'סי בראון. וב-2008 כיכבה בסדרה "הדרך לקנדלפורד" כמנהלת סניף הדואר, דורקס ליין.
ב-9 במאי 2015 קראה מדבריה של אחת מנשות "Women's Land Army" בקונצרט "VE Day 70: A Party to Remember" שנערך ברחבת משמר הסוסים שבלונדון ושודר ב-BBC1.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Buddy's Song | קלי |  |
| 1995 | ההצגה חייבת להמשך | נינה ריימונד (אופליה) |  |
| 1996 | הרוח בערבי הנחל | בת הסוהר |  |
| 2000 | מרד התרנגולים | ג'ינגר | דיבוב |
| 2001 | Venus and Mars | מארי |  |
| 2001 | The Final Curtain | קארן וילט |  |
| 2016 | Absolutely Fabulous: The Movie | סאפי מונסון |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם הסדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | Keep It in the Family |  | ללא קרדיט |
| 1982 | שודדי הים מפנזאנס | בת | ללא קרדיט |
| 1982 | Fame Is the Spur | אמי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1982 | Educating Marmalade | ילדה טובה | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 1988 | המפקח מורס | רייצ'ל | סדרת טלוויזיה (בפרק "Last Seen Wearing") |
| 1989 | שיגעון של עיתון | לינדה דיי / קתרין היל הצעירה | סדרת טלוויזיה (43 פרקים) פרס הטלוויזיה של RTS לשחקנית הטובה ביותר |
| 1990 | Spatz | קלואי פיירבנקס | סדרת טלוויזיה (בפרק "The Sound of Muzak") |
| 1991 | El C.I.D. | טרודי | סדרת טלוויזיה (בפרק "Thursday's Child") |
| 1991 | חדר מיון | ניקי ווטסון | סדרת טלוויזיה (בפרק "Living In Hope") |
| 1991 | Second Thoughts | האנה גריישוט | סדרת טלוויזיה (47 פרקים; 1991–1994) |
| 1992 | Bottom | ורוניקה הד | סדרת טלוויזיה (בפרק "Parade") |
| 1992 | פשוט נהדרת | ספרון מונסון | סדרת טלוויזיה (40 פרקים; 1992–2012) |
| 1994 | לאבג'וי | ג'ואנה ויימארק | סדרת טלוויזיה (בפרק "Double-Edged Sword") |
| 1994 | Keeper | אליסון | סרט טלוויזיה קצר |
| 1994 | מרטין צ'זלוויט | מרסי פקסניף | סדרת טלוויזיה (6 פרקים) |
| 1995 | גאווה ודעה קדומה | לידיה בנט | מיני סדרה (6 פרקים) |
| 1995 | Faith in the Future | האנה גריישוט | סדרת טלוויזיה (22 פרקים; 1995–1998) |
| 1996 | פרנץ' וסונדרס |  | סדרת טלוויזיה (בפרק "Baywatch") |
| 1996 | אגדות מעולם המסתורין | תרזה | סדרת טלוויזיה (בפרק "The Kidnapper") |
| 1997 | McLibel! | הלן סטיל | מיני סדרה (פרק אחד) |
| 1997 | Ain't Misbehavin' | דולי נייטינגייל | מיני סדרה (3 פרקים) |
| 1998 | Absolutely Fabulous: Absolutely Not! | ספרון מונסון |  |
| 1999 | Doctor Who and the Curse of Fatal Death | אמה | סרט טלוויזיה עבור הקומיק ריליף |
| 1999 | The Flint Street Nativity | אדם חכם | סרט טלוויזיה |
| 1999 | The Nearly Complete and Utter History of Everything | קתרין פאר | סרט טלוויזיה |
| 1999 - 2000 | Kipper the Dog | עכבר | דיבוב בסדרה מצוירת (4 פרקים) |
| 2000 | Mirrorball | פרדה קרל | סרט טלוויזיה קצר |
| 2000 | Time Gentleman Please | ג'נט וילסון | סדרת טלוויזיה (21 פרקים; 2000–2001) |
| 2000 - 2001 | Sheeep | ג'ורג'ינה | דיבוב סדרה מצוירת (20 פרקים) |
| 2001 | ג'ונתן קריק | קרלה בורגו | סדרת טלוויזיה (7 פרקים; 2002–2004) |
| 2003 | הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן | מריה מייסון | סרט טלוויזיה |
| 2003 | הורנבלואר - ימאי וג'נטלמן | מריה מייסון / הורנבלואר | סרט טלוויזיה |
| 2003 - 2004 | Comedy Connections | קריינות | סדרת טלוויזיה (14 פרקים) |
| 2007 | קרנפורד | ג'סי בראון | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2008 | הדרך לקנדלפורד | דורקאס ליין | סדרת טלוויזיה (40 פרקים; 2008–2011) |
| 2013 | מיס מארפל | גברת קרסוול | סדרת טלוויזיה (בפרק "Greenshaw's Folly") |
| 2014 | Remember Me | ג'אן וורד | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | רציחות במידסומר | פני הנדרסון | סדרת טלוויזיה (בפרק: "Saints and Sinners") |
| 2020 | זה פוני | ג'יל סניקלי | דיבוב בסדרת טלוויזיה |
| 2024 | ורה | הלן רושטון | סדרת טלוויזיה (בפרק: "Tender") |
| 2024 | הזמר במסכה | משתתפת |  |
פילמוגרפיה > הצגות תיאטרון

| שנה | שם ההצגה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985–1986 | The Voyage of the Dawn Treader | לוסי |  |
| 1987–1988 | פיטר פן | ונדי |  |
| 1997 | The Illusion | איזבל |  |
| 1997 | Dearest Daddy...Darling Daughter | הבת |  |
| 1998–1999 | The Memory of Water | קת'רין |  |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | שם המשחק | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Fable II | האנה / האמר | משחק ל - Xbox 360 |
| 2020 | World of Warcraft: Shadowlands | דמויות שונות | משחק מחשב |
הערות שוליים

↑  Julia's profile at BBC History
↑  "BBC ONE Autumn 2006". BBC. 18 ביולי 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  'Settled' Julia seeks new role Daily Express, 21 March 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811713410405606  BNE: XX4927638  GND: 143376578  ISNI: 0000 0001 1627 7037  LCCN: no96042272  MusicBrainz: ccb137f9-c4a5-4845-a645-88f1145e9b3b  NKC: mzk20201068395  SUDOC: 191762628  VIAF: 41435438   WorldCat (עם VIAF): 41435438
שושלת רדואן

בית המושל בעזה העות'מאנית, נודע גם בשם "ארמון רדואן" (قصر رضوان), 1818
שושלת רדואן (בערבית: آل رضوان) היא שושלת אמירים (הגייה: אומרא) שמשלה במחוז (תימאר או סנג'ק) עזה שבאיילט דמשק, תחת האימפריה העות'מאנית, משנות השישים של המאה השש-עשרה, עד שנות השבעים של המאה השבע-עשרה.
המשפחה הייתה המכובדת, העשירה והחזקה ביותר בכל משפחות איילט דמשק והקרינה מחוזקה וסמכותה על כל האזור. בני המשפחה החשיבו עצמם לרוב לפטרונים של משפחות אשר שלטו באזורים שכנים.
רקע – העות'מאנים בארץ ישראל ועליית השושלות המקומיות

לאחר ניצחונם במלחמה הממלוכית-עות'מאנית (1516-7) והשתלטותם על אזור סוריה, מצרים וחצי האי ערב, חילקו העות'מאנים את פרובינציית דמשק אותה כבשו לחמישה מחוזות: מגידו, צפת, ירושלים, שכם ועזה. לצורך שליטה בשטח הנרחב עליו התפרסה האימפריה לאחר הכיבוש הגדול, הואצלה הסמכות מהסולטאן אל מושלי הפרובינציות והמחוזות. לתפקידים אלו מינה השלטון קצינים ופקידים, אשר היו לרוב יוצאי מערכת הדוושירמה, או בני ביתם של שליטי האימפריה.
בתחילה ראו שליטי האימפריה העות'מאנית את ממלכתם כמדינה ריכוזית וניסו לפקח מקרוב על חיי נתיניהם, כלכלתם, ביטחונם, דתם ותרבותם. כדי לשמר מערכת כזו התפתחה שיטה לפיה מושלי מחוזות היו מתמנים מן המרכז באיסטנבול ומתחלפים תכופות בטרם יורישו את השלטון לצאצאיהם. על אף מאמציהם של השליטים לשמר מצב זה, טרדות שונות וחולשה מדינית גרמו למצב העניינים להשתנות בחלוף הזמן. במחצית המאה הראשונה לשלטון העות'מאני באזור ארץ ישראל, הסמכות השלטונית נדדה מן המרכז לידיהן של שושלות מקומיות. אלה אמנם הכירו באימפריה, העלו מיסים והצהירו על נאמנותן, אך לרוב היו עצמאיות במידה רבה. השליטים המקומיים דאגו לעצמם בכל הנוגע לביטחון מפני אויב מבחוץ ולא סמכו על השלטון שיושיעם במקרה הצורך. הם יצרו בריתות עם שליטים שכנים, דאגו לבצר ולחזק את שליטתם ולעיתים אף החזיקו צבאות קטנים פרטיים וניהלו מלחמות מקומיות מבלי שהשלטון המרכזי יתערב בנעשה.
היסטוריה > עליית השושלת

מייסד השושלת, קרא שאהין מצטפא פאשא (قرا شاهين مصطفى باش), היה חניך מערכת הדוושירמה באנטוליה והגיע למעמד נכבד מאוד. במהלך חייו מילא תפקידים בכירים בשירות הסולטאן, ביניהם בילרביי ארזורום (החל מ-1544-5), שליט פרובינציית דיארבכר (החל מ-9–1548) ומדריכו האישי של הנסיך ביאזיט, בנו של סולטאן סולימאן. בתחילת שנות השישים מונה לתקופת ביניים לתפקיד מושל עזה, אשר הייתה עד הכיבוש העות'מאני עיר בירה של מחוז ממלוכי חשוב, ועדיין שמרה על גדולתה. בשנת 4–1563 מונה למושל מצרים, אך הודח מתפקידו לאחר 3 שנים.
בנו, רדואן פאשא (אנ'), אשר על שמו קרויה השושלת, ירש אחריו את השליטה במחוז. ומילא תפקידים חשובים באימפריה לאורך השנים. בין תפקידיו שימש כמושל פרובינציית תימן, מושל אנטוליה וואלי בחבש, בצרה ודיארבקיר. כמו רדואן, גם אחיו בהראם פאשא, מילא תפקידים חשובים בממשל העות'מאני, ביניהם ואלי דמשק ומושל שכם. דורות ראשונים אלה של שליטים מקרב המשפחה, היו כפופים באופן ישיר לממשל העות'מאני המרכזי ומועברים ממשרה למשרה ומאזור שליטה אחד למשנהו. בראייה זו, תקופת שלטונם בעזה אינה שונה מתקופות בהם שלטו באזורים אחרים בשירות הסולטאן.
היסטוריה > התבססות והתבצרות

תקופת שלטונו של אחמד פאשא, בנו של רדואן, הייתה תקופת ההתבססות של השושלת בסנג'ק עזה. בניגוד לקודמיו לא הועבר אחמד בין משרות שונות בשירות הסולטאן, אלא נשאר לשלוט במחוז עזה כל ימיו. לאחר מאבקים רבים ומתנות ששלח לפקידים באיסטנבול, קיבל בסמוך למותו (שנת 1–1600) משרת ואלי, אשר אביו וסבו קיבלו בקלות יחסית. דבר זה מעיד על התערערות הקשר עם השלטון העות'מאני ועל ירידה במעמד המשפחה בעיני הסולטנות, אך בו בזמן הייתה זו גם תקופת התחזקות עבורה. אחמד שלט במחוז עזה במשך קרוב לשלושים שנה. במשך זמן זה התבססה המשפחה באזור, יצרה קשרים והגדילה את נכסיה. חלק מהזמן שלט אחמד גם במחוזות הסמוכים, ירושלים ושכם. לפי הביוגרף בן התקופה, אל-מחבי, היה אחמד מנהיג משכמו ומעלה ובתקופת שלטונו הפכה עזה למרכז תרבותי ודתי אזורי.
חסן פאשא "ערב", בנו של אחמד, משל בעזה זמן ארוך אף יותר מאביו. הוא מוזכר כמנהיג אשר בזמנו חלה הידרדרות בחוזקה הכלכלי של המשפחה. אל-מחבי מתאר אותו כרודף תענוגות הולל ופזרן. הוא נשא נשים ופילגשים רבות, מהן נולדו לו שמונים וחמישה בנים, אותם לא זיהה בשמותיהם. בהובלת חסן ובעידוד השלטונות העות'מאניים, נלחמו יחד המשפחות השליטות בארץ ישראל נגד האמיר הדרוזי, פח'ר אל-דין השני, אשר לאחר השתלטותו על דמשק איים לכבוש את אזור שלטונן. בשנת 1623, הביסו אותו בקרב על גדות נחל הירקון וגרמו לו לשוב על עקבותיו. כמו אבותיו גם חסן הצליח להתקדם ומונה לתפקיד ביילרביי של טריפולי. הוא הודח ממשרה זו ומת בשנת 1644.
היסטוריה > נפילת השושלת

חוסיין בן חסן מונה למושל שכם וירושלים כשנה לפני מות אביו ובמותו קיבל גם את השלטון על עזה. הוא מתואר בביוגרפיות כשליט אצילי, איש תרבות ומנהיג צבאי ומדיני נחוש. גם אנשי מערב שהגיעו לאזור בזמן שלטונו התרשמו ממנו. שנות שלטונו היו שלוות ובטוחות והוא השליט את מרותו גם על שבטי הבדואים באזור. על אף דברי ההלל שנכתבו על חוסיין, שנות שלטונו הן גם השנים בהם החלה נפילת השושלת.
בכל תקופת שלטון השושלות המקומיות בארץ ישראל התנהל מאבק על השליטה בין השושלות המקומיות בהובלת בית רדואן, לבין מוקדי כוח במרכז האימפריה אשר היו מקורבים יותר לסולטאן. לעות'מאנים היה אינטרס להחליף את שלטון השושלות כדי לחזק את ריכוזיות הממלכה, אך עם זאת העריכו את יכולתן של המשפחות לשמור על יציבות ושקט באזור ולכן אפשרו להם לשמר את שלטונן. המשפחות ניהלו את המאבק על ידי תמרון פוליטי ושוחד.
לאחר הניצחון על פח'ר אל-דין לקחו לעצמם המשפחות השולטות באזור אוטונומיה מרובה והדבר לא מצא חן בעיני השלטון באיסטנבול. בנוסף לכך, בשנים אלו עלו הווזירים של בית קפורלו לשלטון. אלו ביצעו מהלכים נרחבים כדי להשיב לסולטנות את האחיזה הריכוזית ברחבי האימפריה, ביניהם הפלת שושלות מקומיות בפריפריה.
לפי אל-מחבי, בשעה שהיה חוסיין במזיריב הוא נאסר והובל למצודת דמשק. הוא הואשם על ידי השלטון בהזנחת שיירת החג' והשמירה על עולי הרגל, ככל הנראה כתירוץ לשם הפלת שלטונו. נכסיו הוחרמו ולאחר תקופת המתנה נלקח לאיסטנבול, שם הומת בשנת 1663–1662. לאחר מותו שלט בסנג'ק עזה אחיו מוסא. לא ידוע מתי הסתיימה תקופת שלטונו, אולם שלטון המשפחה הסתיים לאחר תקופה זו והמחוז הועבר לידי פקידים עות'מאנים.
נפילת שושלת רדואן מסמלת את תום עידן שלטון השושלות המקומיות בארץ ישראל. ניתן לשער כי השלטון העות'מאני צפה שעם הפלת בית רדואן יפלו גם שושלות פרוח' וטורבאי. אלו הצליחו לשמר את שליטתן לזמן קצר נוסף, אך עד סוף שנות השבעים של המאה הופלו גם הן על ידי השלטון.
קשרים עם שושלות טורבאי ופרוח'

לצד שושלת רדואן שלטו עוד שתי משפחות בולטות באזור ארץ ישראל באותה תקופה. האחת היא שושלת פרוח', ששלטה באזור ירושלים ושכם. אבי השושלת, פרוח', היה בתחילה ממלוכּ של בהראם, אחיו של רדואן, מכאן ששושלת זו יצאה מתוך בית רדואן. השנייה היא שושלת טורבאי אשר אבותיה היו ממלוכים צ'רכסים, ששלטה באזור לג'ון ועמק יזרעאל. בתקופה הארוכה בה שלטו המשפחות זו לצד זו התהדק הקשר ביניהן על ידי נישואין, בריתות פוליטיות וצבאיות והסכמים כלכליים, כמעט עד כדי היתוכן לשושלת אחת.
שיתוף הפעולה הצבאי בין המשפחות החל כאשר היה צורך בחיפוי הדדי בעת שאחד מן המושלים מונה לתפקיד המכובד אמיר אל-חג', האחראי על הובלת השיירה העולה למכה ואבטחתה. כאשר מושל מאחת המשפחות שימש בתפקיד זה, היה עליו לעזוב את מחוז שלטונו ולהשאירו בידי מישהו שיוכל לסמוך עליו. כך נרקמה ברית בין השושלות, אשר קיבלה גם את תמיכת השלטון המרכזי שראה חשיבות באבטחה טובה של שיירת החג'.
החוקר דרור זאבי מציין שהברית נגד פח'ר אל-דין חיזקה את הקשר בין המשפחות וחייבה אותן לשלב גם את משאביהן לקניית בני ברית, לרכישת מחוזות בחורן ובעבר הירדן עבור בני בריתן ולרכישת אמונם של שבטים בדואים כדי שיסייעו להן בקרב. המשפחות ניהלו גם עסקים משותפים, בעיקר בענייני מיסוי הכפריים ולעיתים אף בפשיטות על כפרים חסרי מגן. באותו זמן היה צורך לשלם סכומים גבוהים לפקידים בדמשק ואיסטנבול כדי לשמר את השליטה ולמנוע ניסיונות למינוי מושלים ממרכז האימפריה. השותפות הכלכלית בין השושלות הבטיחה להן יכולת לעמוד בדרישות הכספיות הכבדות ולנהל את מדיניותן בהצלחה, ואף לצבור רכוש משותף רב שהלך וגדל עם השנים.
תרבות

קרא שאהין מצטפא פאשא, אבי שושלת רדואן, היה חניך מערכת הדוושירמה והתחנך על המסורת האימפריאלית של סָפְרָא וְסַיָּפָא – אומץ ובקיאות בקרב לצד לימוד דת, ספרות ומוזיקה. יוצאי מערכת זאת, אשר קיבלו בחלוף השנים משרות בכירות באימפריה ושליטה על אזורים שונים, העניקו חינוך דומה לבניהם ולבני ביתם. אלה היו ככל הנראה היסודות לתרבות ולחינוך של בית רדואן. בביוגרפיות שלהם מוצגים בני רדואן כאנשי מלחמה מיומנים וכאנשי אמנות ורוח. על-פי אל-מחבי, כבר בדורות הראשונים לשושלת הפכה עזה למרכז תרבותי ודתי, בעיקר בהשפעת בן טיפוחיו של אחמד פאשא, המופתי ח'יר אל-דין אלרמלי.
בני רדואן ראו עצמם חלק מעולם התרבות העות'מאני שהייתה עבורם מופת לחיקוי. לפי החוקר האמריקאי, קרטר פינדלי, משק ביתם של שליטי הפרובינציות נבנה בצורה המחקה את חצר ארמון הסולטאן. בין סמלי המעמד של המשפחה היו נסי מלחמה, תזמורת צבאית, לבוש מסורתי עשיר ועיסוקים אציליים כגון ספורט וציד דומים לאלה של חצר הסולטאן. סמל מעמד נוסף, שהמשפחה החזיקה כיאה למעמדה, היה עבדי בית ושפחות. הם הוסיפו על כך וטיפחו בתוך חצרם ממלוכים שנועדו למלא את שורות הצבא ולעיתים הגיעו למשרות בכירות במנהל המקומי.
על אף שהשתייכו למעמד שליט וראו עצמם חלק מהתרבות העות'מאנית, יש לשער כי שליטי שושלת רדואן אימצו לאורך השנים תרבות מקומית בדואית. ברור שלאורך השנים סיגלו לעצמם השליטים ידע בשפה הערבית המקומית, אך לא ברור אם זו הפכה לשפתם העיקרית.