stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצי המלכותי הבריטי
היסטוריה > המלחמה הקרה

התעצמותה ההולכת וגוברת של ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה ושקיעת האימפריה הבריטית צמצמו את תפקידו של הצי המלכותי. ברם, האיום מצד ברית המועצות וההתחייבויות של בריטניה ברחבי העולם הועידו לצי תפקיד חדש וחשוב. בשנות השישים קיבל הצי המלכותי את כלי הנשק הגרעיניים הראשונים שלו, ומאוחר יותר נעשה האחראי הבלעדי לקיום ההרתעה הגרעינית של בריטניה. בשלבים מאוחרים יותר של המלחמה הקרה נבנה מחדש מערך הכוחות של הצי, והוא כלל שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קטנות ומשחתות. משימתן הייתה לאתר ובמידת הצורך להשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה > מבצעים ימיים בשנים האחרונות

המבצע החשוב ביותר שניהל הצי המלכותי לאחר מלחמת העולם השנייה היה ניצחונו במלחמת פוקלנד נגד ארגנטינה ב-1982. הצי איבד אמנם ארבעה כלי שיט מלחמתיים ואזרחיים ואניות אחרות ניזוקו במידה זו או אחרת, אך הוכיח כי הוא מסוגל עדיין לנהל קרב במרחק 8000 מייל מהמולדת. במלחמה הוכחה החשיבות היתרה של נושאות מטוסים וצוללות והעוצמה הגלומה בהן, ונחשפה תלותו של הצי של סוף המאה העשרים בכלי שיט מסחריים חכורים.
הצי המלכותי השתתף באופן פעיל גם במלחמת המפרץ, במשבר קוסובו ובמלחמת אפגניסטן. במהלך מלחמת עיראק ב-2003, סייעו אניות המלחמה של הצי לחיל הנחתים בהפגזת עמדות אויב מן הים, והצוללות "ספלנדיד" ו"טיורבולנט" שיגרו מספר טילי שיוט מדגם "טומהוק" לעבר מטרות שונות בעיראק.
בעקבות המשבר בים סוף (2023–2024), המשחתת אה"מ דיימונד (D34) השתתפה בלחימה נגד החות'ים, לצד הכוחות המזוינים של ארצות הברית. היא הייתה חלק מכוחות הקואליציה במבצע שומר השגשוג שלא הבשיל למבצע צבאי משמעותי.
הצי המלכותי כיום

בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים היה הצי בנוי למלחמה הקרה,
ומנה שלוש נושאות מטוסים ללוחמה נגד צוללות וכוח של פריגטות קלות ומשחתות. ייעודו היה לחפש
ולהשמיד צוללות סובייטיות בצפון האוקיינוס האטלנטי. ברם, מלחמת פוקלנד הראתה
כי יש צורך בצי בעל יכולות לחימה במרחבי האוקיינוסים, כאלו שקשה היה להשיגן עם
המשאבים של אותם זמנים. הדבר התברר ביתר תוקף במספר מבצעים שניהל הצי, אשר הצריכו שיגור
נושאת מטוסים למרחקים (לים האדריאטי לפעולה בבוסניה והרצגובינה ובקוסובו, לחופי סיירה לאון ולמפרץ הפרסי). בעקבות כך הוחל בשנות
התשעים במספר פרויקטים, שתכליתם לשפר ולבנות מחדש את מערך הכוחות של הצי המלכותי
ולהתאים את יכולותיו למאה ה-21, כך שיהפוך מכוח נגד צוללות שבסיסו בצפון
האוקיינוס האטלנטי לצי המסוגל לפעול הרחק מן המולדת.
בשנת 2015, צי הצוללות החל להיקלע למחסור חמור בכוח אדם, עקב שני גורמים:
חוסר עניין של מועמדים לשרת בצוללות, ולפי מחקר מעמיק, הסיבה העיקרית היא השהות הארוכה מתחת למים ללא חיבור לאינטרנט ולרשתות החברתיות.
נשירה של כ-2,000 חיילים.
בספטמבר 2021 אנדרו ברנס מונה למפקד הצי.
פריסת כוחות הצי כיום

הצי המלכותי פרוס כיום במקומות רבים ברחבי העולם, כולל מספר פריסות-קבע.
פריסת כוחות הצי כיום > צפון האוקיינוס האטלנטי

יחידת כוננות של הצי - הפריגטה אה"מ "וסטמינסטר" (Westminster), נמצאת במצב הכן לביצוע משימות מיידיות בהתראה קצרה ברחבי העולם.
ציידת מוקשים מטיפוס "סנדאון" (Sandown).
אניית סיור מטיפוס "ריבר" (River) להגנה על שטחי הדיג.
פריסת כוחות הצי כיום > הים התיכון

פריסת קבע - המשחתת אה"מ "נוטינגהאם" (Nottingham), כחלק מכוח התגובה הימי של ברית נאט"ו.
פריסת כוחות הצי כיום > האיים הקריביים

כוח הסיור האטלנטי (צפון), מורכב מאניית מלחמה ומאניית עזר.
פריסת כוחות הצי כיום > דרום האוקיינוס האטלנטי

כוח הסיור האטלנטי (דרום) - המשחתת אה"מ "ליברפול" (Liverpool).
אניית סיור במימי איי פוקלנד - אה"מ "דמברטון קסל" (Dumbarton Castle).
אניית סיור בוקעת-קרח - אה"מ "אנדיוראנס" (Endurance).
פריסת כוחות הצי כיום > מזרחה לסואץ

כוח הסיור הקבוע במפרץ הפרסי (Armilla Patrol) - הפריגטה אה"מ "סיינט אלבנס" (St Albans) ואניית התיקונים אה"מ "דיליג'נס" (Diligence).
כוח המשימה במזרח הרחוק והאוקיינוס השקט - אניית תקיפה אמפיבית אה"מ "באלוורק" (Bulwark), הפריגטה אה"מ "לנקסטר" (Lancaster), אניית סקר רב-תכליתית אה"מ "אנטרפרייז" (Enterprise), אניית הדגל של הצי: נושאת המטוסים הקלה "אילוסטריוס" (Illustrious), המשחתת אה"מ "גלוסטר" (Gloucester).
שמות

כינויי הצי המלכותי הם "The Mob" ("האספסוף"), "The Andrew" (אולי ע"ש הקדוש הנוצרי, פטרון הימאים והדייגים) ו-"The Senior Service" ("השירות הבכיר"). בימינו מכנה עצמו המלח הבריטי בשם Jack ולא Jacktar כפי שהיה נהוג בתקופת אניות המפרשים. כינויים זרים של הימאי הבריטי הם "Limey". בערי נמל כמו פורטסמות ופליימות קוראים להם לעיתים קרובות "Matelots" ("מלח" בצרפתית) או בלשון גנאי "skates" ("תריסניות"). הנחתים של הצי נקראים בלשון חיבה "Bootnecks" או פשוט "רויאל" (Royal).
הצי המלכותי ידוע בממלכה המאוחדת ומחוצה לה בשם "Royal Navy". ציים של חבר העמים הבריטי מוסיפים את שם הלאום, כגון "הצי המלכותי האוסטרלי". ברם, ישנם ציים אחרים, כמו הצי המלכותי ההולנדי (Koninklijke Marine), אשר גם הם נקראים פשוט "הצי המלכותי" בשפתם הם.
אניות הצי המלכותי

לשמן של אניות פני הים של הצי המלכותי נוספת התחילית אה"מ (HMS), שמשמעותה "אוניית הוד מלכותו" או "אניית הוד מלכותו" (Her Majesty's Ship, His Majesty's Ship). גם צוללות נושאות את התחילית HMS, אלא שהאות S היא קיצור של Submarine. אניות העזר של הצי, המאוישות בדרך כלל על ידי ימאים אזרחים, הן בעלות התחילית RFA (צע"מ), ראשי תיבות של Royal Fleet Auxiliary. לשמן של אניות וצוללות נוסף גם מספר זיהוי (pennant number).
| דגם | סוג | כמות | שנת השקה | פרטים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אה"מ קווין אליזבת (R08) | נושאת-מטוסים | 2 | 2017 | נושאות מטוסים קלות לשיגור מטוסים מדגם לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II ומסוקים. אה"מ המלכה אליזבת עצמה משמשת ספינת הדגל של הצי. |
| Ocean | אניית-תקיפה אמפיבית | 1 | 1995 | פלטפורמה להנחתת כוחות, נושאת מסוקים, נושאת עד 18 מסוקים ו-4 נחתות. |
| Albion | אניית נחיתה (LPD) | 2 | 2001 | משמשת להתקפה אמפיבית, מסוגלת לשאת 4 נחתות ועד 325 חיילים. |
| המשחתות מסדרה 45 ("Type 45 "Daring) | משחתת | 6 | 2006-2010 | משחתות טילים מונחים, נושאות מערכת הגנה אווירית "צפע ים", 15 טילי אסטר (2–30 קילומטר טווח) ו- 30 טילי אסטר (3–120 קילומטר טווח) |
| המשחתות מסדרה 42 ("Type 42 "Sheffield) | משחתת | 8 | 1978-1982 | משחתות טילים מונחים, נושאות טילי נ"מ מדגם Sea Dart. שש ספינות הוחלפו במשחתות מטיפוס 45. |
| הפריגטות מסדרה 23 ("Type 23 "Duke) | פריגטה | 10 | 1989-2000 | פריגטה נגד צוללות/רב-תכליתית. נושאת טילי Harpoon נגד אניות שטח וטילי Sea Wolf להגנה אווירית. מסוגלת לשאת מסוק מדגם Lynx (החמוש בטילי Sea Skua, טורפדות Stingray או פצצות עומק) או מסוק Merlin Mk 1. |
| הפריגטות מסדרה 22 ("Type 22 "Broadsword)‏ | פריגטה | 4 | 1985-1988 | נושאת טילי Harpoon נגד אניות וטילי Sea Wolf להגנה אווירית. מסוגלת לשאת שני מסוקים מדגם Lynx (החמושים בטילי Sea Skua, טורפדות Stingray או פצצות עומק). |
| Endurance | אניית סיור באנטארקטיקה | 1 | 1990 | אניית סיור בוקעת-קרח לשירות באנטארקטיקה. |
| הצוללות מסדרת ואנגארד | צגט"ב (SSBN) | 4 | 1992-1998 | צוללות גרעיניות חמושות בטילים בליסטיים, נושאות טילי Trident, מהוות את כוח ההרתעה הגרעינית של בריטניה. |
| הצוללות מסדרת אסטיוט | צוללת גרעינית (SSN) | 5 | 2010-הווה | שייטת צוללות גרעיניות, נושאות טורפדות וטילי שיוט BGM-109 טומהוק. |
| Swiftshure | צוללת | 2 | 1974-1976 | שייטת צוללות גרעיניות, הנושאות טורפדות וטילי שיוט טומהוק. |
| הצוללות מסדרת טרפלגר | צוללת | 1 | 1981-1991 | שייטת צוללות גרעיניות, הנושאות טורפדות וטילי שיוט טומהוק. |
| Hunt | אנייה נגד מוקשים | 8 | 1978-1988 | כלי שיט ללוחמה נגד מוקשים (MCMV) עם תפקידי סיור מדרג שני. |
| Sandown | ציידת מוקשים | 8 | 1988-2001 | ציידת מוקשים חד-תכליתית. |
| Scott | אניית סקר | 1 | 1996 | אניית סקר הידרוגרפי אוקיינית. |
| Roebuck | אניית סקר | 1 | 1986 | אניית סקר הידרוגרפי במימי החופים. |
| Echo | אניית סקר | 2 | 2002 | אניות סקר הידרוגרפי רב-תכליתיות. |
| Castle, River, Archer, Scimitar | אניות סיור | 22 | 1970s-2000s | אניות סיור מטיפוסים שונים להגנת החופים ולביון. |
פיקוד הצי המלכותי

הצי המלכותי קיים מכוח הפררוגטיבה המלכותית, ומפקד הצי המלכותי, שתוארו הלורד אדמירל העליון (Lord High Admiral), הוא המלך צ'ארלס השלישי (שהוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת). בעבר היה תפקיד הלורד אדמירל העליון מסור לידי קצין צי. מאוחר יותר נוהל הצי על ידי מועצה בראשות הלורד הראשון של האדמירליות (שר הצי). ב-1964 הועברו תפקידי האדמירליות למשרד ההגנה ולמועצת ההגנה (Defence Council), והתואר ההיסטורי (הטקסי) "הלורד אדמירל העליון" הוחזר לכתר.
מנהלת האדמירליות (Admiralty Board) אחראית לניהול הכללי של הצי, בראשה עומד שר ההגנה וחברים בה שרים נוספים וקציני מטה הצי. מנהלת הצי (Navy Board) עוסקת בניהול השוטף המקצועי של הצי, ובראשה עומד הלורד הימי הראשון (First Sea Lord), הנושא גם בתואר "ראש מטה הצי".
ההמנון הרשמי של הצי המלכותי הוא ה-Heart of Oak.
חיל הנחתים המלכותי

חיל הנחתים המלכותי (באנגלית: Royal Marines) הוא חיל נחתים, כלומר חיל רגלים קל ונייד, המתמחה בלוחמה אמפיבית, קרי נחיתות סער מן הים, בצבא הבריטי. באופן רשמי נחשב חיל הנחתים המלכותי לאחד מזרועות "השירות הימי" (Naval Service), הכולל גם את הצי המלכותי (Royal Navy), את מילואי הצי המלכותי (Royal Naval Reserve) ועוד. ברם, בשימוש שכיח השירות הימי כולו נקרא בשם "הצי המלכותי". על כן, על אף שמבחינה טכנית אין זה נכון לומר - למשל - שחיל הנחתים הוא חלק מן הצי המלכותי, הכללה זו טובה דיה לרוב הצרכים. לוחמי החיל חובשים לראשם כומתה ירוקה, מסורת אותה אימצו במלחמת העולם השנייה, עת התנדבו לוחמי החיל לקומנדו הבריטי.
ראו גם

מתנדבי היישוב לצי המלכותי הבריטי
הערות שוליים

↑  דו"ח כוח אדם רבעוני, יולי 2023, אתר ממשלת הוד מלכותו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261903405171  BnF: cb120000818 (data)  GND: 1004388-3  ISNI: 0000 0004 0613 5969  LCCN: n79006861  MusicBrainz: ec791a62-daa8-4dfa-8af9-1f9b7ba4d55c  SNAC: w6jm6277  SUDOC: 030469104  VIAF: 230586602   WorldCat (עם VIAF): 230586602 
חיילי הצי המלכותי במדי שרד
הצי הבריטי תוקף את אניות הצרפתים בקרב הנילוס (אבוקיר), 1798.
אה"מ ביגל (במרכז), ציור מים של Owen Stanely, 1841
אה"מ דרדנוט, 1906.
נושאת המטוסים "הרמס", אוניית הדגל של כוח המשימה הבריטי במלחמת פוקלנד, 1982.
הפריגטות מסדרה 23 ("Type 23 "Duke)
משחתת אה"מ דרגון (D35)
ספינת הדגל של הצי נושאת המטוסים אה"מ קווין אליזבת ואחותה אה"מ פרינס אוף ויילס
צוללות טילים בליסטיים הגרעינית מסדרת ואנגארד
בסיס הצי המלכותי בפורטסמות', אחד משלושת ביסיסי הצי העיקריים.
נחת בריטי בתרגיל
מאיר רפאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1865 יזד שבאיראן
 פטירה:  1972  (בגיל 107 בערך) ה'תשל"ג ירושלים
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1972 
 השתייכות:  בית כנסת היזדים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבת יגדיל תורה
 תפקידים נוספים:  רב העדה היזדית בשכונת הבוכרים
 חיבוריו:  ליקוטי שושנים
 בת זוג:  בת שבע רפאל
 
הרב מאיר רפאל (1865 – 1972, ה'תשל"ג) היה רב עדת היזדים בירושלים ורב בית הכנסת תפארת ירושלים בית כנסת היזדים בשכונת הבוכרים בירושלים.
ביוגרפיה

נולד ביזד שבאיראן ובשנת ה'תרפ"ג עלה עם קבוצה גדולה של בני עדתו והתיישבו בירושלים בשכונת הבוכרים.
שימש כמורה בתלמוד תורה אור החיים במשך כ-34 שנים.
בשנת ה'תרצ"א הוציא לאור את הספר ליקוטי שושנים שבו ליקט את שושני האגדה על כל פרשיות התורה וחגי ומועדי ישראל מפי סופרים וספרים.
יסד ישיבה בשם "יגדיל תורה" בבית הכנסת שאולוף ברחוב בן ציון גול בשכונת הבוכרים.
שימש כנשיא ועד העדה היזדית מיום היווסדה עד יום פטירתו.
הקים קרנות צדקה וחסד לעזור לנזקקים.
לאחר פטירתו מי שעזרו לניהול וחיזוק התורה בבית הכנסת הם צאצאי האור שרגא המתגוררים שניהם בירושלים ליד בית הכנסת, ר' יוסף שרגא רב בית הכנסת היזדים המתגורר ברחוב שמואל הנביא בשכונת שמואל הנביא וקרוב משפחתו ר' ברוך שרגא רב שכונת הגבעה הצרפתית המתגורר ברחוב רבינו גרשום בשכונת הבוכרים.
פעילותו בבית הכנסת היזדים

הוא יסד עם זקני הקהילה סדר לימוד בחצות הלילה של ספר הזוהר המהווים עמוד תווך עד היום בהקפדתם על לימוד ותפילות יוצאות דופן המושרשות בקהילה מזה זמן רב. כגון: לימוד בחצות הלילה, תיקון כרת, ושירת הבקשות.
כיום בשכונת הבוכרים בירושלים שוכן מעוז קהילת יזד: תפארת ירושלים בית כנסת היזדים. במהלך כל ימות השבוע וכן בשבתות ישנה פעילות תורנית חיה ותוססת של אנשי הקהילה. אנשי הקהילה מקפידים ללמוד תורה וכן ישנה הקפדה על זמני תפילות מיוחדים מעבר למניינים עצמם.
במהלך השבוע ובשבתות מתקיימים גם שיעורי תורה לילדים, צעירים ומבוגרים בעברית וביזדית. נוסף על כך מתקיימת קריאת תהילים מדי יום בשעות הצהריים, ובשעות הערב יושבים אברכים ולומדים ש"ס. שיאו של הלימוד והפעילות התורנית היה כשהרב עובדיה יוסף היה מגיע לשאת את שעורו השבועי. מכל קצווי ירושלים והארץ באו להאזין לו בשיעורי הלוויין, השיעור ניתן בבית הכנסת של הקהילה שהיה מלא עד אפס מקום.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לא רחוב ולא נעליים

| --- | --- |

כרזת הסרט  עיצוב: מיכל ליפשיץ
 בימוי:  דוד פישר
 הופק בידי:  דוד פישר  ליאת קמאי אשד (מפיקה בפועל)
 תסריט:  דוד פישר
 עריכה:  יעל יקירביץ', הילה הרמתי
 מוזיקה:  אמנון פישר  ערן ראנצ'ו יהושוע  מוטי בני (עיצוב פסקול)
 צילום:  קלאודיו שטיינברג
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  2015 
 משך הקרנה:  50 דקות
 שפת הסרט:  עברית, תיגרינית
 סוגה:  סרט תיעודי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא רחוב ולא נעליים (באנגלית: Street Shadows) הוא סרט תיעודי ישראלי של חברת פישר פיצ'רס בע"מ, שנכתב, בוים והופק על ידי דוד פישר בשנת 2015.
עלילה

כשהיה ילד נהג הבמאי דוד פישר לנסוע עם סבתו לנווה שאנן בדרום תל אביב ("רחוב הנעליים"), לשוטט בין החנויות לאכול ופלה ולשתות גזוז. אז, בעל המסגרייה ברחוב היה מארח את הזמר טריפונס בצהרי שישי והמוכרים המקומיים נהנו להתגאות ב"שאנז אליזה" הישראלי. בינתיים, את מקומן של מרבית חנויות הנעליים של פעם תפסו מסעדות אריתראיות ומספרות לשזירת צמות. ובלילה, כשמוכר הדגים המצרי סוגר את החנות ושב הביתה לאשתו הפיליפינית, הערב רק נפתח במועדון הריקודים הישן שבמרתף הבניין. כמעט 50 שנים מאוחר יותר דוד חוזר לנוה שאנן לשמוע, כמו פעם, את הסיפורים של דיירי הרחוב. אבל מאז השתנה הרבה. אנשי הרחוב היום הם צעירים אבודים, קרועים ממשפחותיהם, מהגרים, עובדים זרים, מבקשי מקלט, המחפשים דרך להתקיים. אבל מעבר לנוסטלגיה עולה המחשבה: האם באמת משהו השתבש או שבעצם הרחוב נשאר מה שהיה תמיד, מעוזם של הפליטים, של אנשים שחיים ללא הווה ומה שנשאר להם זה או לפנטז על עתיד מוצלח או להתרפק על עבר מפואר. גם זקני הרחוב, שמתביישים במה שהמדרחוב הפך להיות, היו פעם פליטים שהגיעו לנווה שאנן בתקווה לבנות לעצמם עתיד טוב יותר. שכונת נוה שאנן תוכננה להיבנות בצורת מנורה, ממש כמו סמל המדינה, אבל הייתה ונותרה מקום משכנם של אנשים בשולי החברה. המפגש עם דיירי הרחוב היום שם לרגע את הסיפור שלהם במרכז ומאפשר הצצה קצרה לעולמם של מי שקולם בדר"כ לא נשמע.
נושאים שהסרט עוסק בהם

הסרט עוסק במושגים של פליטות ובית. במהלך שנותיו של הרחוב, שימש נווה שאנן כשיכון לפליטים. במקור יועד הרחוב כמקלט לפליטים יהודיים שנאלצו לברוח מיפו בשנת 1921 וכיום הוא מאכלס פליטים ומהגרי עבודה מאפריקה, בעיקר ממדינות אריתראה וסודאן. בסרט מוצגת התוכנית המקורית של הרחוב אשר תוכננה על ידי האדריכל יוסף טישלר. טישלר תכנן את שכונת נווה שאנן בצורת מנורה אולם הקמת התחנה המרכזית החדשה של תל אביב מנעה השלמת תוכנית זו.
הרחוב מהווה סמל למחלוקת בחברה הישראלית בנושא מעמד מהגרי העבודה והפליטים בישראל. חיי היום יום ברחוב מורכבים וטעונים בשל האופי ההטרוגני של השכונה והמארג החברתי והתרבותי המגוון. הסרט מתאר את מצוקותיהם של התושבים הוותיקים של הרחוב ואת קשייהם של הפליטים ומהגרי העבודה לאור החיים בכור היתוך. המפגש בין התושבים הוותיקים בשכונה לתושבים החדשים יוצר חיכוכים ומאבק בין הצדדים על צביונה של השכונה. הסרט אינו מתיימר להציע פתרון למצב המורכב, רווי המתח בין אוכלוסיות שונות ברחוב, אבל הוא מציע הבנה שהרחוב, על דייריו השונים, הוא חלק נורמלי במארג של כל עיר גדולה בעולם היום.
למרות שהסרט אינו עוסק במישרין במשפחתו של הבמאי כפי שעוסקים סרטיו הקודמים רשימת אהבה, מוסטאר הלוך ושוב ושישה מיליון ואחד (טרילוגיית "המשפחה"), הסרט עוסק בקשר של הבמאי לסבתו ובגעגוע אליה ואל הזמנים הנוסטלגיים של השכונה השזורים זה בזה בזכרונו של הבמאי.
דמויות

דבר מוביל לדבר. אדם מוביל לאדם אחר. הדמויות בסרט הם גיבורים לרגע ולא תמיד חוזרים לפגוש אותם שוב. הפסיפס האנושי המגוון של הרחוב משקף את מצבו היום ומביא זה לצד זה, פליטים מאפריקה, סוחרים יהודיים, ותיקי הרחוב שנולדו וגדלו בו, עוברי אורח ואנשים שיש להם דבר חשוב או משמעותי לספר. וברחוב הזה נדמה כי כל אחד הוא סיפור.
מאיר יעקבי - בעל חנות בגדי גברים, שירת בעבר כיו"ר ועד הסוחרים.
א. ניסים - קצין משטרה לשעבר שבמרתף גדול ממש מול יעקובי פתח מועדון לילה למהגרים טורקים, רומנים ומולדבים.
ישראל גודוביץ – אדריכל. מבכה את גורלו של הרחוב ומעניק לסרט את שמו באומרו "לא רחוב ולא נעליים".
יצחק (פישקה) טישלר - בנו של מתכנן שכונת נוה שאנן, האדריכל יוסף טישלר.
מוטי לוי - מתווך נדל"ן בשכונה, בנו של הסנדלר הראשון ברחוב.
טדירוס (טדי) אברהא דסטא – פליט מאריתראה שהייתה לו חברה ישראלית במשך כמה שנים עד שהתנגדות הוריה גרמה לפרידתם.
אוואט אשבר טססא מיקל - פליט מאריתריאה מתגעגע למשפחה אותה עזב ומנסה להבין את הראש הישראלי.
מוחמד עלי ("אלי המצרי") - עובד בחנות דגים, ערבי מוסלמי, פליט ממצרים, שקיבל אישור שהיית קבע. ובת זוגו ארסלי (סאלי) פליניגאן מפיליפינים.
תקווה דנוך - דירתה נמצאת מעל חנות הדגים, בת 72. הייתה עובדת משק בית אצל עליזה ומנחם בגין.
תומאס שרון – בעלים של חנות תכשיטים "איזבל" שהתייאש וסגר את החנות.
מרדכי אהרונוב ולאון חכים – פנסיונרים המבלים את ימיהם במשחקי שש בש במדרחוב.
אפרים יעקובי – בעל חנות "נעלי ג'ולי" שמספר על ימים יפים ופרנסה טובה אבל מקפיד שלא להתלונן נגד הגעתם של הפליטים מאפריקה.
משה אלגבה – נולד ברחוב ועד היום עובד במסגריה שלו ברחוב. בילדותו גידל קוף שהעניק לו רגעים יפים ומעליי חיוך.
טדירוס (טדי) אברהא דסטא.
מוחמד עלי ("אלי המצרי") וארסלי (סאלי) פליניגאן.
א. ניסים.
דוד פישר הבמאי עם טדי (טדירוס אברהא דסטה) ואוואט אשבר טססא מיקל.
הפקת הסרט

הסרט הופק עבור הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ושודר בערוץ 10.
אנשי צוות הפקה נוספים:
עמוס ציפורי ומישה ספקטור – מקליטים.
אהרון פאר - עיצוב תמונה ואון ליין.
אירועים מיוחדים

הסרט יוקרן במיקרוסינמה בית בארבור במעמד ראש העיר רון חולדאי ב-1 בנובמבר 2016 בשעה 19:30.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-26 בינואר 2016 בספריה ליידיש בתחנה המרכזית החדשה.
הסרט השתתף בתחרות האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2016 בקטגוריית סרט תיעודי קצר.
הסרט הוזמן לפתוח מסגרת הקרנות סרטי תעודה בתערוכה "גלות" באקדמיה לאמנות בברלין (16 אפריל 2016).
הסרט הוקרן בקפה שפירא בפתיחת מועדון קולנוע שכונתי.
הערות שוליים

↑   הקרנת הסרט במיקרוסינמה בית בארבור במעמד ראש העיר
↑   הקרנת הסרט במיקרוסינמה בית בארבור בפייסבוק
↑   מועמדות הסרט בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית סרט תיעודי קצר 2016
↑   הקרנה באקדמיה לאומנויות בברלין
↑   הקרנה בקפה שפירא
שישה מיליון ואחד

ערך זה עוסק בסרט של דוד פישר. אם התכוונתם לסדרת הדפסים מאת משה הופמן, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דוד פישר
 הופק בידי:  דוד פישר ואירית שימרת   עבור פישר פיצ'רס בע"מ
 תסריט:  דוד פישר
 עריכה:  הדס איילון
 שחקנים ראשיים:  דוד פישר 
 מוזיקה:  רן בגנו
 צילום:  רונן מאיו, קלאודיו שטיינברג, רונן שכנר
 מדינה:  ישראל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, גרמנית, כתוביות ב-אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס הסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר - פסטיבל הקולנוע DOK.fest במינכן, גרמניה 2012.  פרס Silver Horn לבמאי הסרט הדוקומנטארי באורך מלא הטוב ביותר - פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקרקוב, פולין 2012.  ציון לשבח - פסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי Doxa בוונקובר, קנדה 2012.  פרס ליצירה בתחום הציונות של משרד התרבות והספורט.
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
שישה מיליון ואחד (באנגלית: Six Million and One) הוא סרט תיעודי ישראלי של חברת פישר פיצ'רס בע"מ, שנכתב, בוים והופק על ידי דוד פישר בשנת 2011. הסרט הוא השלישי והאחרון בטרילוגיית המשפחה של פישר, אחרי הסרטים "רשימת אהבה" (משנת 2000) ו"מוסטאר הלוך ושוב" (מ-2011).
עלילה

היומן הסודי של יוסף פישר שתיאר את הישרדותו במחנות הנאצים התגלה רק לאחר מותו. ילדיו סירבו להתמודד עם הקריאה הכואבת, למעט דוד, במאי הסרט, שראה ביומן שליחות להוביל את אחיו למנהרות הכפייה בהרי אוסטריה ולחוות ביחד את כוח הרצון הבלתי נתפס של אביהם להישאר בחיים. שמונה ק"מ במעבה האדמה החשוכה, בלב האופל של מה שהיה מחנה הכפייה גוזן, לאור פנסי-כיס, האחים פישר מחפשים משמעות להיסטוריה המשפחתית והאישית כאחת. ככל שמקורות הכאב נחשפים, האחים מוצאים את עצמם בוכים וצוחקים, בסצנות מרירות-מתוקות, המעניקות ליצירה האישית אינטימיות נדירה.
כדי להשלים את מה שאביו לא הצליח לספר על השבועות האחרונים לפני השחרור ממחנה הריכוז גונסקירכן, פישר יוצא לארצות הברית ומאתר את חיילי יחידת הרגלים ה-71 של צבא ארצות הברית ששחררו את המחנה. ומוצא שהזיכרונות הטראומטיים מיום השחרור עדיין רודפים אותם.
הפקת הסרט

הסרט הופק עבור yes דוקו ועבור ZDF/ARTE בגרמניה, בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, ועידת התביעות, משרד התרבות של אוסטריה עילית, קרן העתיד והקרן הלאומית באוסטריה. הסרט צולם בHD ויצא לקולנוע בגרסת DCP, בגרסת HDCAM ובגרסת DVD לצפייה ביתית.
הסרט הופץ להקרנות מסחריות בישראל בבתי הקולנוע לב, באוסטריה על ידי חברת Thimfilm ובארצות הברית על ידי חברת Nancy Fishman Film Releasing (אורכב 27.09.2013 בארכיון Wayback Machine) עם בכורה בבית הקולנוע לינקולן פלזה בניו יורק
. הסרט שודר ברחבי אירופה ברשת ARTE ובאנגליה בערוץ 4 BBC.
המשתתפים הראשיים בסרט:
אסתי פישר
גדעון פישר
רונאל פישר
דוד פישר (במאי הסרט)
אנשי צוות הפקה נוספים:
נואית גבע – יועצת אמנותית
עמוס ציפורי ופרנק קוביצקי – מקליטים
גיל תורן – מעצב פס-קול
אלון פוירשטיין – מעצב גרפי
אהרון פאר – מעצב תמונה
אירועים מיוחדים

הסרט מוקרן באירועים מיוחדים בהקשר ליומני שואה, עיסוק בזיכרון ובבני הדור השני לניצולי השואה:
במסגרת השתלמויות של יד ושם (למורים ומשלחות משטרת ישראל למצעד החיים בפולין), בבית התפוצות, ביישובי הפריפריה במסגרת "תרבות לישראל(הקישור אינו פעיל)" ובמערכת החינוך באמצעות "סל תרבות".
רשימת הקרנות חלקית: 

בכנס Memory, Identity and Boundaries of Jewishness באוניברסיטת קנט, אנגליה. 

בכנס השנתי של אגודת הפסיכיאטרים האמריקאית בניו-יורק (16 ינואר 2014). 

במשלחת האו"ם בווינה (יום השואה הבינלאומי, 27 ינואר 2014). 

במוזיאון לאמנות מודרנית בקליבלנד, ארצות הברית (מרץ 2014). 

במצעד החיים בגוזן, אוסטריה (5 אפריל 2014). 

בכנס השנתי הבינלאומי ה-167 של American Psychoanalytic Association בניו-יורק (4 מאי 2014).
פסטיבלים ופרסים

פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2011 – בכורה עולמית.
פסטיבל אידפא, הולנד 2011 – הבחירה הרשמית לתחרות הסרטים באורך מלא. הסרט דורג בעשירייה הפותחת של בחירת הקהל.
A great film, really emotional, open and wonderful interaction. I am recommending it on tonight's IDFA talkshow
פסטיבל הקולנוע Crossing Europe בלינץ, אוסטריה 2012 – סרט הפתיחה
פסטיבל הקולנוע DOK.fest במינכן, גרמניה 2012 – פרס הסרט הדוקומנטארי הטוב ביותר.
נימוקי השופטים:
A remarkable film about one of the biggest tragedies in history: In a compelling manner, the film maker, David Fisher manages to lucidly and efficiently combine an emotional family story with elements of universal questions in a surprisingly light and charming way – taking us all on a memorable and touching journey
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקרקוב, פולין 2012 – פרס Silver Horn לבמאי הסרט הדוקומנטארי באורך מלא הטוב ביותר.
פסטיבל הקולנוע הדוקומנטרי Doxa בוונקובר, קנדה 2012 - זכה בציון לשבח.
פסטיבל הקולנוע בבוגוטה, קולומביה 2012.
פסטיבל הקולנוע במינסק, בלארוס 2012.
פסטיבל הקולנוע Exground בוויסבאדן, גרמניה 2012.
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסיאטל, ארצות הברית 2012.
פסטיבל הקולנוע בלואיסוויל, ארצות הברית 2012.
פסטיבלה הקולנוע Cork, אירלנד 2012.
פסטיבל הקולנוע Macon בג'ורג'יה, ארצות הברית 2013.
פסטיבלי קולנוע יהודיים וישראליים בינלאומיים: סן פרנסיסקו, ברלין, טורונטו, רומא ומילאן, פאלם ביץ', בוסטון, פילדלפיה, ווירג'יניה, פיטסבורג, מיניאפוליס, מלבורן, הונג קונג ולונדון.
הסרט זכה בפרס ליצירה בתחום הציונות של משרד התרבות והספורט
 והיה מועמד בחמישייה הסופית לפרס אופיר בשנת 2012 מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
ביקורות על הסרט

אורי קליין, "שישה מיליון ואחד": שואה בלי סנטימנטליות, באתר הארץ, 5 באפריל 2012
מאיר שניצר, בלי להשוות, חלילה, באתר nrg‏, 2 באפריל 2012
ביקורת של יאיר רווה בפנאי פלוס.
ביקורת על הסרט ב-Los Angeles Times.
ביקורת על הסרט ב-London Time Out.
הערות שוליים

↑  פרס ליצירה בתחום הציונות 2012
↑   מנהרות ברגקריסטל בגוזן
↑   Gunskirchen liberation on Jewish Virtual Library
↑  Leon, Masha (14 בספטמבר 2012). "Six Million and One and a letter about Bel Kaufman". The jewish daily forward. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Watson, Denise M. (26 בינואר 2013). "Liberator to speak at documentary on survivor". Hampton Roads. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   שידור הסרט בARTE
↑  נירית אנדרמן, סרטו של דוד פישר "שישה מיליון ואחד" נקנה להפצה באוסטריה, הארץ, 16.4.12
↑  טלי ליברמן, שישה מליון ואחד, באתר ynet, 8 באוקטובר 2012
↑   שישה מיליון ואחד בלוח השידורים של BBC4
↑   ביקורת על הקרנת הסרט באנגליה ב-London Time Out
↑   כנס Memory, Identity and boundaries of Jewishness  באוניברסיטת קנט
↑   על יוסף פישר באתר מצעד החיים בגוזן
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע באמסטרדם
↑   פסטיבל הקולנוע Crossing Europe
↑   פסטיבל הקולנוע DOK.fest
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע בקרקוב
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע Doxa
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע בבוגוטה
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע במינסק
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע בוויסבדן
↑   פסטיבל הקולנוע בסיאטל
↑   פסטיבל הקולנוע בלואיוויל
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע Cork
↑   שישה מיליון ואחד בפסטיבל הקולנוע Macon
↑  פרס ליצירה בתחום הציונות 2012
↑  מועמדים לפרס אופיר 2012
יוסף פישר, אביו של הבמאי
משמאל לימין: האחים גדעון, אסתי, רונאל ודוד בפיקניק במקום שבו אביהם קיבל לראשונה אוכל לאחר שחרורו מהמחנה. צילום: אירית שימרת
הצלם רונן שכנר, הבמאי דוד פישר, משחרר גונסקירכן מיקי דורסי ופט ווטרס (בנו של הגנרל  פטון) על סט צילומי הסרט. צילום: אירית שימרת