stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג
משפחתו

ב-21 באוקטובר 1797 התחתן אוגוסט בלודוויגסלוסט עם לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין. לזוג נולדה בת אחת:
לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (21 בדצמבר 1800 - 30 באוגוסט 1831), התחתנה עם ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה.
לאחר מותה התחתן אוגוסט ב-24 באפריל 1802 בקאסל עם קרולינה אמליה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן, אך הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1813 נפרדו השניים ללא ילדים.
אדוארד הרביעי, מלך אנגליה

אדוארד הרביעי, מלך אנגליה (באנגלית: Edward IV of England;‏ 28 באפריל 1442 – 9 באפריל 1483) היה מלך אנגליה משנת 1461 ועד מותו, למעט תקופה בת מספר חודשים במהלך השנים 1470–1471 במהלכן ישב הנרי השישי על הכס. אדוארד, שנמנה עם בית יורק, היה דמות מפתח במאבק הדמים בין בית יורק ובין בית לנקסטר המכונה "מלחמות השושנים". בימי חייו נראה כי בית יורק הוא שיצא מן המאבק כשידו על העליונה, אך אחיו, ריצ'רד השלישי, הביא לאבדן כל שהשיג אדוארד בימי חייו לאחר שעלה על כס המלוכה.
חייו > ילדות ונעורים

אדוארד נולד בשנת 1442 בעיר רואן בצרפת, לאביו, ריצ'רד, דוכס יורק, שהיה אז בעל תביעה לכס המלוכה האנגלי מטעם בית יורק, ולאמו ססילי נוויל.
על כס המלוכה ישב הנרי השישי, ראשו של בית לנקסטר אשר היה לוקה בנפשו, ולמעשה היה שליט בובה, הנשלט על ידי עוזריו ואשתו. תביעת שושלתו, בית לנקסטר, לכס המלוכה האנגלי, לא הייתה מבוססת על העברה סדירה של המלוכה מאב לבן, כי אם על תפיסה בכח הזרוע של השלטון על ידי סבו, הנרי הרביעי, שהשיג את הכתר לאחר שהדיח את ריצ'רד השני. על רקע זה, של שתי שושלות המתחרות זו בזו על הכתר, כשלשתיהן טענות טובות, הייתה אנגליה עתידה לסבול את אחת מהקזות הדם הגדולות בתולדותיה, המכונה "מלחמת השושנים".
ב-1460, לאחר שהמלחמה, אשר רחשה במשך שנים מתחת לפני השטח, הפכה לסכסוך דמים גלוי, יצאו הצדדים לקרב וייקפילד. ב-30 בדצמבר 1460 הובס בית יורק. בקרב נהרגו אביו של אדוארד ואחד מאחיו, אדמונד, רוזן ראטלנד, וראשיהם הוקעו על חומת העיר יורק למען יראו וייראו. על ראשו של דוכס יורק הוצב כתר עשוי נייר, כאות לעג על יומרתו לשאת את הכתר האנגלי. לאחר מות אביו, הפך אדוארד בן השמונה-עשרה לראש בית יורק.
רוחה של התקופה הייתה רוח אכזרית ומלאת נקם. קרב וייקפילד היה אירוע מפתח בתולדות המלחמה. הקרב הפך עתה מסכסוך על רקע ענייני סביב השאלה זכותו של מי טובה יותר לכתר, לנקמת דמים בין שתי שושלות יריבות. החמלה המעטה שהייתה עד אז כלפי המעורבים בסכסוך, פינתה את מקומה לנחישות ולצמאון לדם. האציל האנגלי האופייני לתקופה זו היה צעיר (שכן עד מהרה נכרת הדור שפתח במלחמה מלכתחילה), צמא נקם, נחוש ואכזר. באדוארד נמצאו כל התכונות הללו, וכן תכונת המנהיגות הטבעית, בצירוף כישרון צבאי.
חייו > עלייתו של אדוארד לכס המלוכה

בתמיכת שאר בשרו מצד אמו, ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק (שיכונה לימים "ממליך המלכים") קיבל אדוארד את הנהגת בית יורק, איחד את השורות, והוביל את חייליו לשורת קרבות כנגד בית לנקסטר. בשלב זה הנהיגה את בית לנקסטר מרגרט מאנז'ו, אשתו של הנרי השישי. הנרי עצמו היה רפה שכל, ונתון לתקופות ארוכות בהן לא יכול היה לזהות את הסובבים אותו. מרגרט הובילה את חייליה אל הצפון, שכן הצפון נראה כנאמן לבית לנקסטר, ושם יכלה לאחד את צבאה אל מול הסכנה שייצג אדוארד. משהייתה מרגרט וצבאה רחוקה מן העיר לונדון ניצל אדוארד את ההזדמנות, ונכנס ללונדון כמנצח. ב-4 במרץ 1461 הכריז על עצמו אדוארד כמלך אנגליה בכנסיית וסטמינסטר. כן הכריז כי המלך הקודם, הנרי השישי, הוא בוגד ודינו מיתה.
מצב זה בו מכהנים שני מלכים לא יכול היה להמשך זמן רב. אדוארד וצבאו עלו צפונה על מנת להכרית את בית לנקסטר אחת ולתמיד. ב-29 במרץ 1461 הנחילו אדוארד וצבאו תבוסה למרגרט וצבאה, בקרב טאוטון, שהיה אחד הקרבות העקובים מדם בהיסטוריה הצבאית האנגלית, כמו גם אחד הניצחונות המכריעים שידע הצבא האנגלי. מרגרט ובנה נמלטו לסקוטלנד ומשם לצרפת. המלך הנרי נתפס, והושם במעצר במצודת לונדון. כס המלוכה הוחזק בידי בית יורק, ובידי אדוארד העומד בראשו.
חייו > תקופת המלוכה הראשונה של אדוארד

אדוארד היה גבוה, חזק ונאה למראה. הוא נהנה מפופולריות רבה. בימים הראשונים של שלטונו התמודד עם מתקפות של בית לנקסטר, אך בסיועו של הרוזן מווריק, נהדפו מתקפות אלו, עד שבמאי 1464 נותרה בכל הממלכה האנגלית רק טירה אחת בה החזיקו בני לנקסטר.
עתה הגיע זמנו של אדוארד ליהנות מן השלטון שנפל בידיו. עד כמה שהיה אדוארד נחוש החלטה ועז בשדה הקרב, כך היה קל דעת בניהול ענייניו בימי השלום. הוא השאיר את ניהולה של הממלכה בידי ווריק, ונהנה מן השפע שנפל בחלקו. ווריק סבר כי על אדוארד לחזק את מעמדה של אנגליה ואת מעמד בית יורק בנישואים עם בית מלוכה אירופי גדול. אדוארד נטה מטבעו לחיים של רדיפת נשים, ציד וסביאת שיכר בקרב ידידיו. באחד ממסעות הציד שלו פגש באלמנה מן האצולה הזעירה בשם אליזבת וודוויל. אלמנה זו, שאביה היה משרת, ואמה בת אצולה, קנתה את ליבו של אדוארד, ועל אף הבדלי המעמדות ביניהם, וכנגד עצת יועציו, הוא נישא לה ב-1464. נישואין אלו נשמרו בסוד, כשם שנשמרו נישואין קודמים של אדוארד לאישה בשם ליידי אלינור טלבוט, שהוכרזו עתה כבטלים.
למלכה החדשה, אליזבת', הייתה משפחה גדולה, ובה חמישה אחים, שבע אחיות, ושני בנים מנישואיה הקודמים. הסוד שבנישואין המלכותיים נתגלה משסירב אדוארד להפצרותיו של ווריק להינשא לנסיכות אירופיות מבתי המלוכה הגדולים. או אז יצאה האמת לאור, ובד בבד החל אדוארד מחלק משרות, תארים ונכסים לבני משפחת וודוויל. ווריק, ועמו רבים מבית יורק, אשר הקריבו קורבנות אישיים רבים במאבק דמים על מנת לשים את אדוארד על כס המלוכה, היו צריכים לראות עתה כיצד זה מחולקים הטובים שבנכסי הממלכה לחדשים זה מקרוב באו מבית וודוויל, אשר אף למרבה החרפה תמכו בבית לנקסטר בזמן הקרבות. התערבותו הכושלת של אדוארד, בניגוד לעצתו של ווריק, במאבק פנימי בצרפת בין נסיכי בורגונדי ובין מלך צרפת, הביאו להחרפה של העימותים בינו ובין ווריק.
ביולי 1469 הכה ווריק במפתיע, נהנה מתמיכת אחיו של אדוארד, ג'ורג' דוכס קלרנס. ווריק טען כי הוא אך רוצה "להביא רפאות ותקנה לאדוננו וריבוננו המלך", ותמך במרידה שהחלה בצפון. כאשר הביסו מורדי הצפון את צבאות המלך בקרב בביצת אדג'קוט ב-26 ביולי 1469, נותר אדוארד נתון לחסדיו של ווריק, והסכים למגבלות על מעשיו. אדוארד גם ראה כיצד ווריק מוציא להורג את קרובי משפחתה של אשתו מבית וודוויל. בשלב זה החזיק ווריק בשני מלכי אנגליה, הנרי השישי השבוי בטאואר מאז 1461, ואדוארד, והיה לשליט בפועל.
האצולה היורקאית הייתה מופתעת מן האירועים. הפופולריות של אדוארד איפשרה לו לנסות ולקבל בחזרה לידיו את השלטון. במרץ 1470 יצא אדוארד כביכול לדכא מרידה בצפון, אך למעשה הרים את נס המרד כנגד שלטונו של ווריק. ווריק נמלט לצרפת, ושלטונו של אדוארד נכון שנית בידו.
חייו > אדוארד מאבד את המלוכה

בצרפת פגש ווריק את מרגרט מאנז'ו. שניים אלו, שדם כה רב נשפך בגין הסכסוך ביניהם, איחדו עתה את כוחותיהם כנגד אדוארד. בספטמבר 1470 נחתו לפתע ווריק וג'ורג', דוכס קלרנס בראש צבא גדול באנגליה, והכריזו כי המלך האמיתי הוא הנרי, אשר נכלא מזה תשע שנים בטאואר, ואיש לא התעניין בו עוד. רבים מעוזריו של אדוארד החליטו עתה לעבור לצידו של ווריק, ואדוארד נמלט אל דוכסות בורגונדי, בת בריתו.
ווריק משל בממלכת אנגליה בשם המלך הנרי השישי, אשר הוחזר אל הכתר ברוב טקס. בינתיים אסף אדוארד צבא, בעזרת אנשי בורגונדי, שב לאנגליה, ובקרב בארנט ב-14 באפריל 1471 הכה בווריק, והרגו. שארית בית לנקסטר נלחמה על חייה בקרב טיוקסברי, ב-4 במאי 1471. בקרב זה ניצח אדוארד, הרג את יורשו של הנרי, אדוארד מווסטמינסטר, שהיה תקוותם של בית לנקסטר. עתה נכונה מלכותו של אדוארד בידו לבטח. הוא הורה על הוצאתו להורג של הנרי השישי. את אחיו, ריצ'רד דוכס גלוסטר, קידם, ונתן לו משרות ותפקידים (יש האומרים כי ריצ'רד הוא שרצח במו ידיו את הנרי השישי).
חייו > תקופת מלכותו השנייה של אדוארד

נראה היה כי עתה רשאי אדוארד בדין ליהנות מכל מה שלחם עבורו שנים כה רבות. שלטונו נכון בידיו. צלם המכביד של ווריק וג'ורג' הוסר. לא היה לו עוד פטרון שבדעתו היה צריך להתחשב. הוא היה למלך אנגליה ללא כל מתחרה ממשי. אנשי בית לנקסטר - הנרי השישי, יורשו אדוארד, ומרגרט, היו כולם בין המתים או בגלות. עתה יכל אדוארד להתמכר לתענוגות החיים האהובים עליו, וליהנות משלטונו בחיק משפחתו, וכנאומו של ריצ'רד, דוכס גלוסטר בפתיחתו המפורסמת של המחזה "ריצ'רד השלישי" מאת ויליאם שייקספיר:
Now is the winter of our discontent

      ;Made glorious summer by this sun of York

      And all the clouds that lour'd upon our house

      .In the deep bosom of the ocean buried

      ;Now are our brows bound with victorious wreaths

      ;Our bruised arms hung up for monuments

      ,Our stern alarums changed to merry meeting

      .Our dreadful marches to delightful measures

      ;Grim-visaged war hath smooth'd his wrinkled front

      And now, instead of mounting barded steeds

      ,To fright the souls of fearful adversaries

      He capers nimbly in a lady's chamber

      .To the lascivious pleasing of a lute
הונו האישי של אדוארד גדל מאוד, שכן החרים את אחוזותיהם של בני לנקסטר ותומכיהם. הדבר איפשר פלישה לצרפת בשנת 1475 על מנת לסייע לידידיו בני בורגונדי. אך אדוארד לא התעניין בכיבושים ובמלחמות זרות. הוא הגיע להסדר עם המלך לואי ה-11 ושב לממלכתו לאחר שקבל כופר. לאחר ניסיון קשירת קשר נוסף ב-1477, ציווה אדוארד על הוצאתו להורד של ג'ורג', אחיו הבוגדני (על פי ויליאם שייקספיר הוטבע ג'ורג' בחבית של יין מאמזי, האהוב עליו). את שארית ימיו בילה אדוארד עם אשתו האהובה, שילדה לו חמש בנות ושני בנים.
ב-1483 מת אדוארד לפתע, יש האומרים כי מהתקף של דלקת התוספתן. שני בניו, שהמבוגר ביניהם, אדוארד החמישי, נועד להיות מלך אנגליה הבא, נחטפו, וכפי הנראה נרצחו, בידי אחיו של אדוארד, ריצ'רד דוכס גלוסטר, אשר הכריז על עצמו כמלך ריצ'רד השלישי. בתו הבכורה, אליזבת, נישאה מאוחר יותר למלך הנרי השביעי, אשר הדיח את ריצ'רד השלישי, בנישואין אשר איחדו את בית לנקסטר ובית יורק לכלל בית טיודור.
טענות להיותו ממזר

עם עלותו של ריצ'רד השלישי לכס המלוכה, לאחר שחטף (וכפי הנראה רצח) את בניו של אדוארד, הכריז ריצ'רד כי אחיו היה ממזר, ומכאן כי תביעתו של בית יורק לכתר נתונה לבנו הלגיטימי של אביהם, הוא ריצ'רד ולא לממזר אדוארד.
כיום ישנם סימוכין לטענה זו, שנראתה במשך שנים כניסיון מרושע ומופרך של ריצ'רד לשמור את כיסאו שנוסד על בסיס רציחתם של שני ילדים קטנים, בניו של אדוארד. מחקר היסטורי הראה כי תשעה חודשים בטרם נולד אדוארד, היה אביו שקוע במסע מלחמה הרחק משם. תוכנית טלוויזיה שנערכה על ידי ההיסטוריון ד"ר מייקל ג'ונס בשנת 2003 הראתה טענה זו, ממנה עולה כי על הכס האנגלי יושבים עד היום צאצאים לאדם שלא היה ראוי לשאת את הכתר. אחרים מתייחסים לטענה זו בביטול, ומוצאים פגמים בתחקיר של תוכנית הטלוויזיה.
אוזיאס לידיק

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1864 Mont-Saint-Hilaire, קנדה 
 פטירה:  16 ביוני 1955 (בגיל 90) Saint-Hyacinthe, קנדה 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  Luigi Giovanni Vitale Capello 
 יצירות ידועות:  Madeleine repentante 
 פרסים והוקרה:  historical personage identified (15 בספטמבר 2014)  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
אוזיאס לידיק (בצרפתית Ozias Leduc ‏;  8 באוקטובר 1864 – 16 ביוני 1955) היה מהציירים המוקדמים של קוויבק. הוא נולד בסנט-הילייר-דה-רוויל. לידיק הפיק פורטרטים רבים, טבע דומם ונופים, כמו גם יצירות דתיות.
ביוגרפיה

לידיק היה בעיקר אוטודידקט. בסביבות 1880 עבד בקישוט כנסייה עם לואיג'י קאפלו, צייר איטלקי. בסביבות 1881 הועסק בקרלי, יצרני פסלים במונטריאול. בסביבות 1883 עבד עם אדולף רו, בעיטר כנסייה אחרת. לאחר מכן, הוא התחיל לעבוד בעצמו על קישוטי כנסיות.
לידיק ערך טיול קצר לפריז ולונדון בשנת 1897 עם סוזור-קוטה, שם הושפע מכמה אימפרסיוניסטים.
לידיק חי חיים בודדים מאוד בעיר הולדתו וכונה "חכם סנט הילייר". הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה של מונטריאול בשנת 1938.
הוא היה חבר באקדמיה המלכותית לאמנויות.
הוא נפטר בשנת 1955.
יצירה

הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בעיצוב כנסיית נוטרדאם-דה-לה-פרזנטציה בשוויניגן דרום, קוויבק. פרויקט שלקח לו שלוש עשרה שנים, עד למותו. את העבודה השלימה עוזרתו, גבריאל מסייר.
כנסיית נוטרדאם-דה-לה-פרזנטציה הוגדרה כאתר היסטורי לאומי בשנת 2004 ושלט פדרלי המשקף את המעמד הוקם בכנסייה בשנת 2005.
ב־20 במאי 1988 הוציא דואר קנדה בול 'הקורא הצעיר, אוזיאס לידיק', 1894' כחלק מסדרת בולי יצירות המופת של האמנות הקנדית. את הבול עיצב פייר-איב פלטייה על פי ציור "הסטודנט הצעיר" (1894) מאת אוזיאס לידיק בגלריה הלאומית של קנדה, אוטווה, אונטריו.
בציור נראה אחיו הצעיר של אוזיאס לידיק.
הערות שוליים

↑  Lacroix, Laurier. Ozias Leduc: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute, 2019.
↑  Borduas, Paul-Émile (1982). "Some Thoughts about the Work of Love and Dream of Monsieur Ozias Leduc". artscanada. 38 (244/245/246/247): 59–61.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12542420b (data)  GND: 121435970  ISNI: 0000 0000 7373 4110  LCCN: n85324822  NTA: 121225828  RKD: 48759  SNAC: w6f19wbv  SUDOC: 034696946  ULAN: 500015842  VIAF: 27927360   WorldCat (עם VIAF): 27927360
אגרו ג'וינט

אגרו ג'וינט (בשמו המלא: The American Jewish Joint Agricultural Corporation) הייתה סוכנות של הג'וינט שפעלה בברית המועצות בין השנים 1924–1938 (ה'תרפ"ד-ה'תרצ"ח) בהסכמת השלטונות הסובייטיים, כדי ליישב יהודים שנעקרו מיישוביהם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ובמהלך המלחמות והפוגרומים בשנים שאחריה.
ייסוד הארגון ופעילותו

הארגון נוסד בשנת 1924, ה'תרפ"ד, כחלק ממאמצי הסיוע של הג'וינט לבני מעמד הביניים היהודי ברוסיה הסובייטית שזכויותיהם נפגעו ופרנסתם נשללה עם כניסתו לתוקף של האיסור על חנוונות ועל עיסוק במקצועות דת. אגרו ג'וינט, הציע פתרון בדמות התיישבות חקלאית, שקיבל את הסכמת השלטונות, ובהמשך עלה בקנה אחד עם מדיניות הקולקטיביזציה שהוצבה כאחת ממטרות תוכנית החומש של ברית המועצות.
מלבד הנחת התשתית הארגונית לעלייתם לקרקע של יישובים אלו, סייע הארגון כלכלית לקואופרטיבים עירוניים בתחומי פעילותו, הקים מוסדות רווחה ובריאות והעניק הלוואות והכשרה ליחידים. חלק ממבני הציבור שנבנו במימון הארגון, ובחומרי בניין מיובאים ואיכותיים, שרדו גם בראשית המאה ה-21 (תשס"ח, 2008).
הארגון היה פעיל בעיקר באוקראינה ובחצי האי קרים. בראש הארגון, בשנותיו הראשונות, עמד יוסף רוזן (אנ').
בנצלו את הנכונות הסובייטית הזמנית, סייע הארגון במהלך שנות פעילותו ליישב בהתיישבויות חקלאיות, למעלה מ-70,000 יהודים, שהתפרנסו בדוחק מן ההתיישבות החקלאית היהודית בעשרות יישובים חדשים. בתקופת הטיהורים הגדולים (1938 ה'תרצ"ח) החליטה ממשלת ברית המועצות להפסיק את פעילות הארגון בשטחה, והוא חדל מלהתקיים.
ניסיון לחידוש הארגון

ב-1948 חתמו אנשי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי על עצומה שבה קראו לחידוש פעילות אגרו ג'וינט בחצי האי קרים כדי לחדש את ההתיישבות היהודית במקום. בקשה זו שימשה עילה בידי סטלין, לחיסול הוועד - שהוקם על ידי סטלין עצמו בימי המלחמה כדי לצבור אהדה וסיוע כספי לברית המועצות - וכבר סיים את תפקידו מנקודת ראותו של סטלין. לברנטי בריה יחד עם אנשי ממשל נוספים הציגו את היוזמה לחידוש ההתיישבות היהודית בחצי האי קרים כניסיון של הג'וינט ליצור רפובליקה יהודית בחצי האי ובהמשך לנתקה מברית המועצות, וכעבור כשנה מעת הגשת הבקשה נעצרו רבים מחברי הוועד. 13 מהם, שבהמשך נודעו בכינוי "הרוגי המלכות בברית המועצות" - הוצאו להורג.
ראו גם

אוזט
קומזט
לקריאה נוספת

יובל קמרט (עורך), יודאיקה: לקסיקון, מהדורת דבר, ירושלים: כתר, 1976, עמ' 8. הערך אגרו ג'וינט
יונתן דקל-חן, מחנה משותף? : קואופרציה בהתיישבות היהודית החקלאית ברוסיה ובעולם 1941-1890, פרק 2 (הקואופרציה במושבות קרים ודרום אוקראינה : 1929-1924 בין חזון להכרח), הוצאת יד טבנקין, 2008, עמ' 74–103
צבי הרי סקלר, האנציקלופדיה העברית, ערך "ג'וינט", כרך י', תל אביב תשט"ו, עמ' 367
הערות שוליים

↑  ראו הי דז'אנקויה, באתר זמרשת.
אולימפיאדת אתונה (1906)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  ממלכת יוון אתונה, ממלכת יוון
 מדינות משתתפות:  20
 ספורטאים משתתפים:  840 ספורטאים (834 גברים ו-6 נשים)
 תחרויות:  78 תחרויות ב-13 ענפים
 טקס הפתיחה:  22 באפריל 1906
 טקס הנעילה:  2 במאי 1906
 נפתח רשמית על ידי:  גאורגיוס הראשון
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון פאנאתינאיקו
 → אולימפיאדת סנט לואיס אולימפיאדת לונדון ← 
מדינות משתתפות
אולימפיאדת אתונה (1906) היא אולימפיאדה שנחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. המשחקים נערכו בין 22 באפריל ל-2 במאי והשתתפו בהם 840 ספורטאים (834 גברים ו-6 נשים). היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה, אך משנת 1948 אינו מחשיב אותה יותר במניין האולימפיאדות. אף על פי שמדליות הוענקו בה, הן לא נספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
המשחקים

משחקים אלו נחשבים למוצלחים למדי, בניגוד לאלו שנערכו ב-פריז 1900, סנט לואיס 1904 ו-לונדון 1908. היו אלה המשחקים הראשונים שכל המשתתפים בהם היו רשומים בוועד האולימפי של כל מדינה. טקס הפתיחה, היה אירוע נפרד במשחקים, שבו לראשונה צעדו המשתתפים לתוך האצטדיון עם דגלי מדינתם. במשחקים אלו היה הכפר האולימפי הראשון בזפיון. במשחקים עצמם דגלי המדינות של המנצחים הונפו אל על. בטקס הנעילה שהיה אף הוא אירוע נפרד, נטלו חלק 6,000 תלמידים, והוא נחשב כטקס הנעילה הראשון בעידן המודרני.
המשחקים > טבלת מדליות

| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה הצרפתית השלישית צרפת | 15 | 9 | 16 | 40 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית | 12 | 6 | 6 | 24 |
| 3 | ממלכת יוון יוון (מארחת) | 8 | 14 | 13 | 35 |
| 4 | הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד בריטניה | 8 | 11 | 5 | 24 |
| 5 | ממלכת איטליה איטליה | 7 | 6 | 3 | 16 |
| 6 | שווייץ שווייץ | 5 | 6 | 4 | 15 |
| 7 | הקיסרות הגרמנית גרמניה | 4 | 6 | 5 | 15 |
| 8 | נורווגיה נורווגיה | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 9 | האימפריה האוסטרית אוסטריה | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 10 | דנמרק דנמרק | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 11 | שוודיה שוודיה | 2 | 5 | 7 | 14 |
| 12 | הונגריה (1867–1918) הונגריה | 2 | 5 | 3 | 10 |
| 13 | בלגיה בלגיה | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 14 | האימפריה הרוסית (1883–1917) פינלנד | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 15 | קנדה (1868-1921) קנדה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 16 | הולנד הולנד | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 17 | הוועד האולימפי הבינלאומי נבחרת מעורבת | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 | האימפריה העות'מאנית החל מ-1844 האימפריה העות'מאנית | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | אוסטרליה אוסטרליה | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 19 | ממלכת בוהמיה בוהמיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| בסך הכל | בסך הכל | 78 | 80 | 78 | 236 |
אירועים בולטים > אתלטיקה

האתלט ריי יורי (ארצות הברית ארצות הברית), זכה בשתי מדליות זהב בקפיצה לגובה מהמקום ובקפיצה לרוחק מהמקום והגן על תואריו משתי האולימפיאדות הקודמות (הוא צבר 8 מדליות זהב). לאחר מכן, הוא הוסיף עוד שתי מדליות זהב מלונדון 1908 (10 מדליות זהב). הישג זה (8 מדליות זהב אישיות מ-3 אולימפיאדות רשמיות), שני להישג של השחיין מייקל פלפס מארצות הברית בצבירת מדליות זהב אישיות (13).
האתלט מרטין שרידן (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס ומדליות כסף בקפיצה לגובה מהמקום, בקפיצה לרוחק מהמקום ובזריקת אבן (6.4 ק"ג).
האתלט בילי שרינג (קנדה (1868-1921) קנדה) עבר להתאמן ביוון כחודשיים לפני המשחקים, על מנת להתרגל לתנאים הסביבתיים. המאמץ נשא פרי והוא זכה במדליית זהב בריצת המרתון. הנסיך גאורגיוס ליווה אותו בסיבוב האחרון של הריצה.
האתלט פיטר אוקונור (הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת) שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת ובמדליית כסף בקפיצה לרוחק, במחאה על צירופו למשלחת הבריטית, הוא הניף את הדגל האירי על התורן, שנשמר על ידי אתלטים ואוהדים אירים ואמריקאים.
האתלט פול פילגרים (ארצות הברית ארצות הברית) זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר, הישג שחזר על עצמו רק באולימפיאדת מונטריאול (1976) על ידי אלברטו חואנטורנה מקובה.
אירועים בולטים > שחייה

השחיין הנרי טיילור (הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת) זכה ב-3 מדליות אחת מכל סוג.
הערות שוליים

1 2  Grasso, John, Bill Mallon, and Jeroen Heijmans. Historical dictionary of the Olympic movement. Rowman & Littlefield, 2015. Page 42
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2145135-7  LCCN: n85302726  VIAF: 245034417   WorldCat (עם VIAF): 245034417 
אצטדיון פאנאתינאיקו בשנת 1906
בילי שרינג והנסיך גאורגיוס בסיום ריצת המרתון
אוביליץ' (כדורגל)

מועדון הכדורגל אוביליץ' (בסרבית: Fudbalski Klub Obilić) הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר בלגרד הנמנה עם מועדוני הכדורגל הוותיקים בסרביה.
המועדון נוסד בשנת 1924 ומשחק כיום בליגה הסרבית השלישית.
שחקני הקבוצה בשנת 1924
היסטוריה

מועדון הכדורגל אוביליץ' נוסד בשנת 1924 על ידי מספר חובבי כדורגל צעירים ונקרא על שם האביר מילוש אוביליץ' שהיה גיבור קרב קוסובו.
שנה לאחר הקמת הקבוצה, החלה לשחק כדורגל מקצועני לאחר שנרשמה כקבוצה בהתאחדות הכדורגל בבלגרד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה, נאסר על הקבוצה להשתמש בשם אוביליץ' ועד לשנת 1952 שיחקה תחת השם קובוראק (FK Čuburac).
בשנת 1952, אוחדה קובוראק עם מעדון הכדורגל סומדג'יה (FC Sumadija) ונקבע שאוביליץ' יהיה שמה החדש של הקבוצה המאוחדת.
היסטוריה > שנות התשעים

בעונת 1994/1995, הגיעה הקבוצה לגמר גביע יוגוסלביה אך הפסידה לכוכב האדום בלגרד.
בעונת 1995/1996, העפילה הקבוצה אל הליגה היוגוסלבית הראשונה.
בחודש יוני 1996, נרכשה הקבוצה על ידי פושע המלחמה הסרבי ז'לקו רזנטוביץ' (Željko Ražnatović) המוכר בכינויו ארקאן והפך אותה לקבוצה מובילה בליגה הסרבית.
בעונת 1997/1998, זכתה הקבוצה באליפות הליגה היוגוסלבית והשאירה מאחוריה את שתי הקבוצות המובילות של סרביה, פרטיזן בלגרד והכוכב האדום בלגרד.
בסוף עונת 1997/1998, הגיעה הקבוצה אל גמר הגביע היוגוסלבי אך הפסידה לפרטיזן בלגרד ופספסה את ההזדמנות לזכות בדאבל.
היסטוריה > מפעלים אירופיים

בעונת 1998/1999, שיחקה הקבוצה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות והודחה בסיבוב השני על ידי באיירן מינכן, נשרה אל גביע אופ"א והודחה בסיבוב הראשון על ידי אתלטיקו מדריד.
| מפעל | סיבוב | קבוצה יריבה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| מוקדמות ליגת האלופות | סיבוב 1 | איסלנד ÍBV | 0:2 (ח) 1:2 (ב) |
| מוקדמות ליגת האלופות | סיבוב 2 | גרמניה באיירן מינכן | 4:0 (ח) 1:1 (ב) |
| גביע אופ"א | סיבוב 1 | ספרד אתלטיקו מדריד | 2:0 (ח) 1:0 (ב) |
היסטוריה > שנות האלפיים – כיום

בעונת 2001/2002, שיחקה הקבוצה במוקדמות הליגה האירופית פעם נוספת, אך הודחה על ידי פ.צ. קופנהגן בסיבוב הראשון.
בעונת 2005/2006, ירדה הקבוצה לליגה הסרבית השנייה לאחר שסיימה את העונה עם 3 ניצחונות בלבד.
בעונת 2011/2012, ירדה הקבוצה לליגה הסרבית השלישית ובסיום אותה עונה חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
כיום, משחקת הקבוצה בליגה הסרבית השלישית שנחשבת לליגת חובבנים.
אצטדיונים ומתקני אימונים

מיום הקמתו של המועדון עד לתחילת שנות האלפיים, שיחקה הקבוצה באצטדיון אוביליץ' הקרוי על שמו של האביר מילוש אוביליץ' (Miloš Obilić).
האצטדיון ממוקם בעיר בלגרד ומכיל כ-4,600 מקומות ישיבה.
פרשות ציבוריות

במהלך השנים, עלו לא מעט שמועות בסרביה ובעולם שטענו שאובוליץ' זכתה באליפות הודות לשוחד סחיטות ואיומים בהם השתמשו כנגד ראשי הקבוצות שמולן שיחקה הקבוצה.
לאחר שהשמועות כי למועדון קשרים עם העולם התחתון הפכו לחשדות של אופ"א התפטר ארקאן מתפקיד נשיא אוביליץ' ומסרו לצצה.
ארקאן, שהואשם על ידי האו"ם בפשעים נגד האנושות נרצח בשנת 2000 לפני משפטו.
תארים והישגים

הליגה היוגוסלבית
אליפות (1): 1997/1998
סגנויות (1): 1998/1999
הגביע היוגוסלבי
סגנויות (2): 1994/1995, 1997/1998
הערות שוליים

↑  John William Bills, FK Obilic: Serbia's War Criminal Football Club, Culture Trip
↑  FK Obilic' series of 47 matches unbeaten in the Yugoslav League, www.rsssf.com
↑  FK Obilić - Historical squads, worldfootball.net (באנגלית)
↑  שגיב ברעם‏, אימפריית הפשע: סיפור האליפות של אוביליץ' ב-1998, באתר וואלה, 26 במאי 2012
↑  The story of a warlord and his popstar wife who led FK Obilić into Europe, Planet Football, ‏2017-11-07 (באנגלית)
אצטדיון אוביליץ'
אגרה (תשלום)

אגרה היא תשלום המשולם לרשות ציבורית (הממשלה, רשות מקומית וכדומה) בתמורה לשירות מסוים שהרשות מספקת.
אגרה לעומת מס

בדומה למס, האגרה משולמת לרשות ציבורית, אך בשונה ממנו, האגרה משולמת בתמורה לשירות מסוים, ואילו מס משולם ללא תמורה ספציפית. לדוגמה, אזרח המבקש דרכון ממשרד הפנים נדרש לשלם אגרה בגין שירות זה. עם זאת, האגרה נבדלת ממחיר בכך שייתכן שהאגרה תהיה בגובה מעל הנדרש על מנת לספק את השירות עבורו הוא משולם, ובכך יש בו רכיב שהוא מיסוי.
במספר מדינות מקובל לממן אמנות תוך שימוש ב"אחוז לאמנות".
אגרה בישראל

בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל נקבעו שיעורי האגרות על ידי השרים האחראים על הנושא. בשנת 1960 מונתה ועדה ממשלתית בראשות משה זנבר, נציג משרד האוצר ובהשתתפות נציג משרד המשפטים והמשרד הנוגע בדבר, לקביעת גובה האגרות באופן מרוכז.
האגרה הנודעת ביותר בישראל היא אגרת הרדיו והטלוויזיה, שהוטלה על כל משק בית המחזיק במקלט טלוויזיה. כיוון שבבתים רבים מאוד בישראל יש מקלט טלוויזיה, והאגרה הוטלה על עצם החזקת המקלט, יש שראו באגרה מס, שהוא בגדר מס גולגולת. השאלה האם מדובר במס או באגרה עלתה לדיון בבית המשפט העליון. בדיון זה טענה רשות השידור שהאגרה היא מס, אך טענה זו נדחתה בפסק דינו של השופט אהרן ברק. אגרה זו בוטלה בשנת 2015. עדיין קיימת אגרת רדיו הנגבית דרך אגרת חידוש רישיון הרכב.
כיום קיימות אגרות רבות שנדרש לשלמן בעת שפונים לרשות שלטונית, ובהן אגרות להנפקת דרכון, אגרות לצורך פתיחת הליכים בבתי משפט, וכן אגרות לחידוש רישיונות נהיגה, רכב וכיוצא באלה. כ-2900 אגרות שונות קיימות בישראל עליהן משלמים אזרחי ישראל כ-7 מיליארד ש"ח בשנה.
בשנים האחרונות (משנת 2005 והלאה) האפשרות לתשלום אגרות, דוחות וכדומה, היא אלקטרונית. התשלום הוא בכרטיס אשראי והשירות מספק קבלה מיידית. שירות התשלומים הממשלתי הוא פרויקט שבוצע עבור אזרחי ישראל והוא מסייע הן למדינה בהיקף גביית האגרות והן לאזרחים במתן שירות. שירות זה הקל על לקוחות רבים את הצורך לפנות לבנק הדואר לביצוע תשלומים ובכך חסך זמן וטרחה.
אגרות רשות שדות התעופה, שהן שונות ומגוונות למתן שירותים לגופים שונים. הרשות מחזיקה גם היא במערכת לפירוט ותשלום אגרות.
בתחום הבניה יש תהליך של חישוב אגרות להיתרי בניה וקיימת מערכת הן לחישוב והן לתשלום אגרות היתרי בניה.
על פי חוק חופש המידע כל אזרח זכאי לקבל מידע מרשויות ציבוריות. לפני פניה לקבלת מידע מסוג זה גם כן יש לשלם אגרת חופש המידע.