סבוקה
מונומנטים ומבנים היסטוריים > אדריכלות דתית

כנסיית סנטה מריה אין צ'לו אסונטה (Chiesa di Santa Maria in Cielo Assunta) – הכנסייה הראשית של סבוקה, ומונומנט לאומי איטלקי מאז 1910. היא נבנתה בשנת 1130 על גבי מבנה קיים, ובה חזית משופעת כפולה עם שער מרכזי, בסגנון הרנסאנס, וחלון רוזטה בן חמש זרועות. בקריפטה התת-קרקעית של הכנסייה ניתן לבקר בפוטרידריום (החדר שבו ניקזו את נוזלי הגוף של מתים), בו במאות שעברו נחנטו גופותיהם של נכבדי העיירה, שבסוף התהליך הועברו לקריפטה של מנזר הקפוצ'ינים המקומי. זה היה מקום המושב המשני של הארכימנדריט של מסינה שכיסא העץ שלו נשמר בפנים.
כנסיית סן מיקלה (Chiesa di San Michele) – נבנתה בסביבות שנת 1250, לבקשת הארכימנדריטים, והייתה הכנסייה של מבצר פנטפור, שהוגדלה בעשורים הראשונים של המאה החמש עשרה, שוחזרה בצורה מפוארת ונוספה לה ציורי פרסקו בשנת 1701, בסגנון הבארוק.
כנסיית סן ניקולו (Chiesa di San Nicolò) – נבנתה במאה ה-13. עד סוף המאה ה-17 הייתה מעוטרת בציורי פרסקו בסגנון ביזנטי. הבניין הנוכחי כולל אדריכלות מהמאה השמונה עשרה, תוצאה של ארגון מחדש אחר כך. הוא משמר פסל עץ של סנטה לוצ'יה שגולף על ידי הפסל רגינאלדו ד'אגוסטינו. מחוץ לבניין זה, צולמו בשנת 1970 כמה סצנות מפורסמות מסרטו של פרנסיס פורד קופולה, "הסנדק".
כנסיית קלבריו (Chiesa del Calvario) – נבנתה במאה ה-18 באתר שכבר לפני שנת 1000 היה שם מבדד בו התגוררו כמה נזירים שחיו על פי התקנון של בזיליוס הגדול, שהגיעו ממנזר כנסיית הקדושים פטרוס ופאולוס מאגרו. היא מוקדשת ל"בתולה הברוכה של שבעת הייסורים והצלב הקדוש ". מדי שנה מתקיימות שם הופעות בשבוע הקדוש.
כנסיית ללא רבב (Chiesa dell'Immacolata, כיום מרכז הפילהרמונית) – ממוקמת בוויה סן ניקולו, בין רובע סן רוקו לכנסייה הראשית, נבנתה בשנת 1621 על ידי נזירים פרנציסקנים, שהיה להם מנזר בסביבה הקרובה (באתר בו לשעבר מתחם בית הספר היסודי שהפך לימים למלון). מנזר ראשון הוקם בסביבות 1225 (לפי בקשת אנטוניוס מפדובה) בקונטראדה מיזריקורדיה (Contrada Misericordia), אזור מיוער מחוץ לעיירה. בהמשך, בשנת 1617, עברו הנזירים לאתר המדובר, ממש בלב המרכז ההיסטורי, שם הם רכשו בית עם אדמות סמוכות, מדון ג'וזפה טרימארקי, ובנו מנזר וכנסייה חדשים בסגנון הבארוק. הכנסייה הוקדשה למעשה לאנטוניוס מפדובה, אך האנשים, מההתחלה, כינו אותה כנסיית ללא רבב. עד 1940 אפשר היה להתפלל במקום, ואז מצבה הלך והתדרדר. כמה יצירות יקרות ערך, כמו הציור של העיבור ללא חטא (או מדונה דל פרטו), מאת גספרה קמרדה משנת 1623, הוצבו בכנסיית סן ניקולו הסמוכה, שם עדיין ניתן לצפות בו. בשנת 1998 שוחזר המבנה באדיקות ושימש כמרכז פילהרמוני עירוני. במהלך עבודות השיקום נתגלו קברים של הנזירים מתחת לרצפה. כנסייה זו כללה גם קברים של המשפחות המקומיות העשירות של טרימארקי, ניקוטינה וקאקופרדו, המתוארכים לראשית המאה השמונה-עשרה, מעוטרים בשלטי אבירים נאים משיש שהועברו למוזיאון העירוני. כיום, במרכז הפילהרמונית העירוני נמצא מבנה עץ אופייני (בגובה של כארבעה מטרים) ובו חמישים מושבים; באגף המועצה יש גרם מדרגות שמוביל לקומה הראשונה, שגם היא גדולה מאוד ובה שישים מושבים נוספים.
כנסיית סן רוקו (Chiesa di San Rocco) – כנסייה שבה ספינה אחת שנבנתה בשנת 1593. נותרו ממנה רק קירות ההיקף ושער האבן שנמצאים ברובע באותו שם, שהיה מאוכלס בעבר בצפיפות, במיוחד על ידי דייגים, . למרות גודלו הקטן היה בניין זה מעוטר בעבר בעושר של יצירות יקרות ערך, שנעלמו אז. יתרה מזאת, בין המאות השבע-עשרה לתשע-עשרה, ב-16 באוגוסט של כל שנה, כנסייה זו והשכונה הסמוכה היו במרכז חגיגות הדת המפוארות לכבוד סן רוקו. באותן שנים החג לכבוד סן רוקו היה המפואר ביותר בחגיגות סבוקה לאחר חגיגת הפטרונית סנטה לוצ'יה.
כנסיית סן ג'ובאני (Chiesa di San Giovanni) – קיומה של הכנסייה נמצא במסמכים עתיקים המתוארכים לתחילת המאה השבע-עשרה. עם זאת, לפי ההערכה, המתווה המקורי עתיק בהרבה, על פי הצורה והפרספקטיבה השונים מהקודמים. עם ספינה בודדת, ובשירותו של בית החולים העתיק של סבוקה, שהיה פעיל עד המאה התשע עשרה. הכנסייה הייתה בבעלות הארכימנדריט והייתה כפופה לכנסייה הראשית של סבוקה. במאות השנים האחרונות, אפילו הכנסייה הזו והשכונה הסובבת אותה היו במרכז החגיגות המסורתיות החגיגיות שהתקיימו ב-23 וב-24 ביוני לכבודו של יוחנן המטביל. בתחילת המאה העשרים היא כבר הייתה סגורה לתפילה והלכה והתדרדרה. במשך עשרות שנים היא הייתה נטולת הגג ונטושה לחלוטין. בשנת 2015 שוחזר גג המבנה.
כנסיית סן ביאג'ו (Chiesa di San Biagio) – קפלה פרטית שמקורה עתיק (היא הייתה קיימת כבר בשנת 1633), ונמצאת מחוץ לעיירה, בתוך מטעי זיתים וכרמים, במחוז איזאני. בימי קדם, כנסייה זו ואדמותיה הסמוכות היו שייכות למשפחת האצולה ניקוטינה מסבוקה, ולכמרים השייכים למשפחות ניצ'יטה ולטדונה הייתה זכות פטרונות. לבסוף הוא עבר למשפחת אליברטי, שוחזר על ידי הבעלים החדשים וביום סן ביאג'ו, 3 בפברואר בכל שנה, נפתח לתפילה. בין 2011 ל-2012 חיללו את המקום אלמונים שגנבו ציור מהמאה השמונה-עשרה המתאר את אנטוניוס הקדוש ותשמישי קדשה אחרים. כיום הוא שייך לזמרת ליריקה לוסיה אליברטי.
כנסיית ישו ומריה (Chiesa di Gesù e Maria) – שוכנת על גבעה ליד כנסיית סן מיקלה והמוזיאון, ברובע סן מיקלה. המבנה מהמאה השש עשרה, ויש בו ספינה אחת. כנסייה זו היא העדות האדריכלית היחידה של מסדר ישו ומריה בסבוקה. הפנים הוא בסגנון בארוק. על פי מסמכים עתיקים המתוארכים לשנת 1624, במשך כמה שנים, הכנסייה החליפה את הכנסייה סן מיקלה הסמוכה, שנסגרה משום שלא הייתה שמישה, לחגיגת טקסים דתיים. עד סוף המאה ה-19 היא הייתה פתוחה לתפילות. בשנת 1950, כאשר הבניין היה חרב, הוסר ממנו המזבח והוצב בכנסיית הקהילה של המשפחה הקדושה בסנטה תרזה די ריבה. מתחת לרצפת הבניין המקודש הזה תוכלו לראות את הקריפטות שיועדו לקבורה של בני סבוקה ממעמד הביניים. מכנסייה זו נותרו רק הקירות ההיקפיים המעוטרים בפנים על ידי אפריזים ושער האבן.
כנסיית סנטה לוצ'יה (Chiesa di Santa Lucia) – נבנתה במאה החמש עשרה על ידי הנזירים הדומיניקנים וסופחה למנזר שלהם (המוסד העשרים וחמישה של המסדר בסיציליה שנוסד בשנת 1492) והשקיפה על פיאצה סנטה לוצ'יה, כיום פיאצה מוניו. הכנסייה שופצה כמה פעמים. הכנסייה הייתה בנויה מספינה בודדת, הכילה תשעה מזבחות, חמישה קברים אריסטוקרטים וגומחות תת-קרקעיות להצגת גוויות חנוטות. היא עמדה במקום בו נמצא בית העירייה של ימינו. הכנסייה קרסה בינואר 1880 בגלל מפולת סלעים גדולה. רק שרידים מעטים ניצלו: פסל הכסף היקר מאוד של סנטה לוצ'יה, משנת 1666; ציור מהמאה השבע-עשרה המתאר את מדונה דל פרטו; פרוטומה יקרת ערך משיש של סנטה לוצ'יה המתוארכת למאה ה-15. יצירות אלה נשמרות בכנסיית סן ניקולו.
כנסיית סנט'אנטוניו אבטה (Chiesa di Sant'Antonio Abate) – נבנתה לקראת סוף המאה החמש עשרה, נותרה ממנה רק כמה חורבות הקבורות מתחת לאתר בו נמצא מגרש הטניס. ממוקם במחוז סנט סנט'אנטוניו, גם היא התמוטטה בגלל המפולת של 1880.
כנסיית סנטה דומניקה (Chiesa di Santa Domenica) – כנסייה קטנה ועתיקה שנמצאת בכפריר קוקו. היא הייתה קיימת כבר בשנת 1574 כאשר נבנה בה מנזר הקפוצ'ינים הראשון, שהועבר בשנת 1603 לאתר הנוכחי. הכנסייה הייתה שייך לארכימנדריט. בשנת 1793 הוא נתרם לאב המנזר פרנצ'סקו טרימארקי עם ההתחייבות לשמור על הפולחן. כיום היא סגורה לתפילה.
כנסיית סן פרנצ'סקו די פאולה (Chiesa di San Francesco di Paola) - נבנתה ככל הנראה עוד במאה ה-18. הכנסייה כפופה לכנסיית הקהילה של סנטה רוזליה ברינה.
כנסיית סנטה רוזליה (Chiesa di Santa Rosalia) – נמצאת בכפריר רינה, היא בעלת צורה מתומנת ונבנתה בשנת 1968 על חורבותיה של כנסייה קיימת שנבנתה לפני כמה מאות שנים על ידי משפחת פלרס העשירה מסבוקה. זוהי כיום כנסיית הקהילה של הכפרירים רינה, קונטורה, מורטילה וסן פרנצ'סקו די פאולה.
כנסיית סן ניקולה (Chiesa di San Nicola) – נמצאת בכפריר קונטורה, קפלה כפרית עתיקה, ככל הנראה מתוארכת לסוף המאה ה-17. הכנסייה כפופה לכנסיית הקהילה של סנטה רוזליה ברינה.
מנזר הקפוצ'ינים והקריפטה (Il convento dei Cappuccini e la cripta) – נבנה במאה ה-17, הנזירים ממסדר הקפוצ'ינים הקימו את המנזר הראשון שלהם בשנת 1574 ובנו אותו על אדמות שנתרמו על ידי הכומר דון ג'ובאני קוליטורי. המנזר הוקדש לאנה הקדושה. הוא ממוקם במרחק מה מהעיירה, בקוקו-סנטה דומניקה. עם זאת, בראשית המאה השבע-עשרה היה צורך לנטוש אתר זה, מכיוון שהוא היה תחת איום תמידי של מפולות, ונבחר מקום בטוח יותר קרוב לעיירה. המנזר הנוכחי הוקם בין השנים 1603 ל-1614. כמו הדומיניקנים, בין המאות השבע-עשרה לתשע-עשרה, היה לו משמעות תרבותית רבה בחברה של סבוקה, והוא היה בסיס לחינוך הומניסטי, מדעי ומשפטי של המיוחסים המעטים שלהם הייתה הזדמנות ללמוד באותן שנים. הכנסייה המסופחת לבניין המנזר מוקדשת לפרנציסקוס מאסיזי. בתוכה יצירות שונות בעלות ערך אמנותי והיסטורי רב. הקריפטה נבנתה בראשית המאה השבע-עשרה במרתף כנסיית המנזר ומתחת לכיכר קטנה, ממדיה 14 על 4.25 מטרים והיא מכילה 37 גוויות חנוטות.