stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A Moon Shaped Pool
משתתפים > משתתפים נוספים

London Contemporary Orchestra – מיתרים, מקהלה
נייג'ל גודריץ' – מפיק
סטנלי דונווד – ציור עטיפה
הערות שוליים

↑  W.A.S.T.E. HQ, www.wasteheadquarters.com
↑  Bring your Radiohead, BBC Music Events, ‏2016-05-08 (באנגלית)
↑  The 200 Best Albums of the 2010s | Pitchfork, web.archive.org, ‏2019-11-06
↑  Jon Dolan,Brittany Spanos,Simon Vozick-Levinson,Rob Sheffield,Charles Holmes,Christian Hoard,Joseph Hudak,Elias Leight,Suzy Exposito,Will Hermes,Angie Martoccio,David Browne,Hank Shteamer,Jon Freeman,Claire Shaffer,Brenna Ehrlich,Jonathan Bernstein,Jon Blistein,Nick Catucci,Brendan Klinkenberg,Danny Schwartz,Kory Grow, Jon Dolan, Brittany Spanos, Simon Vozick-Levinson, Rob Sheffield, The 100 Best Albums of the 2010s, Rolling Stone, ‏2019-12-03 (באנגלית אמריקאית)
| רדיוהד |
| --- | --- | --- |
תום יורק • פיל סלוואי • ג'וני גרינווד • קולין גרינווד • אד או'בריאן
| אלבומי אולפן | Pablo Honey‏ (1993) • The Bends‏ (1995) • OK Computer‏ (1997) • Kid A‏ (2000) • Amnesiac‏ (2001) • Hail to the Thief‏ (2003) • In Rainbows‏ (2007) • The King of Limbs‏ (2011) • A Moon Shaped Pool‏ (2016) |  |
| מיני אלבומים | Drill‏ (1992) • Itch‏‏ (1994) • My Iron Lung‏‏ (1994) • No Surprises/Running from Demons‏ (1997) • Airbag/How Am I Driving?‏ (1998) • (Com Lag (2plus2isfive‏ (2004) |  |
| אלבומי הופעה | I Might Be Wrong: Live Recordings‏ (2001) |  |
| אלבומי רמיקסים | TKOL RMX 1234567‏ (2011) |  |
| שירים וסינגלים | Creep • Lucky • 2 + 2 = 5 • Burn the Witch |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | נייג'ל גודריץ' • אטומס פור פיס • Jaydiohead • The Smile |  |
דיסקוגרפיה של רדיוהד • קטגוריה:רדיוהד • פורטל:רוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: bbce0087-d386-4246-a51d-dbcdfdbe8fb2
אלפראזולאם

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 ‎8-chloro-1-methyl-6-phenyl-4H-[1,2,4]triazolo[4,3-a][1,4]benzodiazepine
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C17H13ClN4
 מסה מולרית:  308.765
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  80-90%
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  מתן פומי
 מזהים
 קוד ATC:  N05BA12 
 מספר CAS:  28981-97-7
 PubChem:  2118
 ChemSpider:  2034
 
אלפראזולאם (בכתיב לועזי: alprazolam; שמות גנרים: זנאקס, אלפרליד, קסנגיס,: ו-Xanax XR) היא תרופה מקבוצת התרופות נגד חרדה, העלולה לגרום להתמכרות בשימוש ממושך. התרופה מפחיתה חרדה תוך זמן קצר. היא ודומותיה משפיעות באמצעות הגברת פעולת המוליך העצבי GABA שחשוב למניעת תחושת חרדה במצבי דחק והפרעה טורדנית כפייתית (OCD) ופרנויה, וגם עוזרת לאגורפוביה.
A Paris

A Paris (בעברית: פריז) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית ריף כהן. האלבום יצא לאור בצרפת כבר באמצע 2012, ובישראל הופץ באוגוסט באותה השנה, עם עטיפה אחרת מזו הצרפתית. מהדורה נוספת של האלבום הופצה מחדש ביוני 2013 בצרפת. כמו כן, הופצו כולן על גבי תקליטור.
באלבום נכלל הלהיט הבין-לאומי "A Paris" שזכה להצלחה וצבר למעלה מ-2 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רשימת רצועות

| A Paris> מס' | A Paris> שם | A Paris> משך | A Paris>  | A Paris>  | A Paris>  | A Paris>  | A Paris>  | A Paris>  | A Paris>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Dans mon quartier  | 2:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Une femme assise  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Sur le macadam  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | A paris  | 2:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Greetings  | 4:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Je cours  | 2:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Jean qui rit jean qui pleure  | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Le rat et la princesse  | 2:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | J'aime  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Meshoch be gufi  | 4:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Rotza prahim  | 2:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Chut...  | 3:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Hine Ha Or  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Tzama Nafshi  | 3:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 46:49 |  |  |  |  |  |  |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 2012 | תקליטור | היי פידליטי |  |
| צרפת | 2012 | תקליטור | AZ |  |
| ישראל | 18 באוגוסט 2012 | תקליטור | היי פידליטי |  |
| צרפת | יוני 2013 | תקליטור | יוניברסל צרפת |  |
הערות שוליים

1 2  A Paris, 2012-01-01, נבדק ב-2023-08-12
1 2  Riff Cohen - À Paris (באנגלית), 2012, נבדק ב-2023-08-12
1 2  Riff Cohen - À Paris (באנגלית), נבדק ב-2023-08-12
1 2  Riff Cohen - À Paris (באנגלית), נבדק ב-2023-08-12
↑  Riff Cohen, Discogs (באנגלית)
↑  Riff Cohen - À Paris (באנגלית), 2012, נבדק ב-2023-08-12
A Love Supreme

A Love Supreme הוא אלבום מאת הסקסופוניסט ג'ון קולטריין אשר הוקלט ב-9 בדצמבר 1964 בניו ג'רזי ויצא לאור ב-1965. האלבום, המייצג חתירה לזיכוך רוחני, מוגדר לרוב בין אלבומי הג'אז המשובחים בכל הזמנים. האלבום מורכב מסוויטה בעלת ארבעה חלקים: הודיה (Acknowledgement), הכרעה (Resolution), התמדה (Pursuance) ומזמור (Psalm).
הקלטת היצירה

היצירה הוקלטה באולפנו של טכנאי הקול רודי ון גלדר, שהקליט את ענקי הג'אז של שנות החמישים והשישים של המאה העשרים. למחרת, 10 בדצמבר 1964, הוקלטה גרסה שונה של החלק הפותח "הודיה" עם הסקסופוניסט ארצ'י שפ והקונטרבסיסט ארט דייוויס. שם האלבום משמש מנטרה מוזיקלית חוזרת לאורך "הודיה" ובסופה הנגנים גם שרים את המנטרה (בחלק מהביצועים). החלק האחרון, "מזמור", תואם את מילות שיר ההקדשה שחיבר קולטריין, המצורפות לאלבום. החופש ההרמוני המתבטא באלבום מתפתח ביצירותיו הבאות של קולטריין.
ביקורות על האלבום

האלבום מוגדר לרוב בין אלבומי הג'אז המשובחים בכל הזמנים. בין היתר דורג במקום ה-47 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. האלבום משמש השראה ליצירותיהם של אמנים רבים אחרים.
ג'ון מקלפלין וקרלוס סנטנה חידשו את היצירה באלבומם Love Devotion Surrender משנת 1973. הזמר וויל דאונינג (Will Downing) הקליט שיר R&B המבוסס על "הודיה", בשיתוף עם אליס קולטריין, אלמנתו של ג'ון. שיר זה דורג במקום ה-14 במצעד הפזמונים הבריטי לשנת 1988. האמנים הבלגים פבריציו קסול וקריס דפורט הוציאו בשנת 1995 אלבום וריאציות על היצירה הנקרא Variations on A Love Supreme. ברנפורד מרסליס (Branford Marsalis) כיסה את היצירה באלבומו Footsteps of our Fathers משנת 2002. זמר הג'אז קורט אלינג שר את "הכרעה" באלבומו Man in the Air משנת 2003.
בשנת 2002 הוציאה חברת התקליטים Impulse! Records אלבום כפול הכולל את הקלטת האולפן המקורית, שני ביצועים חלופיים ל"הודיה" ול"הכרעה" ובנוסף ביצוע חי של הסוויטה משנת 1965 בעיר אנטיב שבריביירה הצרפתית. בביצוע החי מסתיימת "התמדה" בסולו קונטרבס ייחודי ומרגש באורך שמונה דקות, בביצועו של ג'ימי גאריסון. לא ידוע על ביצועים חיים אחרים של היצירה על ידי קולטריין.
ב-9 באוקטובר 2004 בוצעה היצירה במלואה במועדון הגדה השמאלית בתל אביב על ידי הרכב בראשותם של אהרל'ה קמינסקי ואבישי כהן, לציון ארבעים שנה להקלטת האלבום.
בשנת 2020 דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-66 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
רצועות האלבום

"Part 1: Acknowledgement" – הודיה - 7:47
"Part 2: Resolution" – הכרעה - 7:22
"Part 3: Pursuance" – התמדה - 10:45
"Part 4: Psalm" – מזמור - 7:08
שמות הנגנים

ג'ון קולטריין - סקסופון טנור
מק'קוי טיינר - פסנתר
ג'ימי גאריסון - קונטרבס
אלווין ג'ונס - תופים
ובביצוע החלופי שהוקלט למחרת ליצירה הפותחת "הודיה":
ארצ'י שפ - סקסופון
ארט דייוויס - קונטרבס
לקריאה נוספת

Ashley Kahn, A Love Supreme: The Story of John Coltrane's Signature Album, foreword by Elvin Jones, 2002 for the first edition, Viking Penguin, USA, ISBN 0-670-03136-4
הערות שוליים

↑
↑  Custom chart: Best albums of all-time - RYM/Sonemic, sonemic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 77cf47ba-58cd-3f3d-a5f9-79bf89860421
ג'ימי ויקו

ג'ימי ויקו (בצרפתית: Jimmy Vicaut; נולד ב-27 בפברואר 1992) הוא אתלט צרפתי, אלוף אירופה (ברצלונה 2010), סגן אלוף העולם (טגו 2011) ובעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012 בריצת 4X100 מטר, אלוף אירופה באולם (גטבורג 2013) בריצת 60 מטר ושיאן אירופה ביחד עם פרנסיס אוביקוולו בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

ויקו נולד בצרפת, לאם מחוף השנהב ולאב צרפתי והחל לעסוק באתלטיקה בגיל 10.
התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף הייתה אליפות העולם לקדטים שנערכה בברסנונה, איטליה, בשנת 2009. הוא התחרה בריצת 100 מטר והגיע עד לגמר, בו סיים במקום השביעי בתוצאה של 10.89 שניות. לפני כן, בשלב חצי הגמר סיים במקום השני במקצה שלו בשיא אישי חדש של 10.56 שניות. שנה לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה במונקטון, קנדה, זכה במדליה בינלאומית ראשונה, לאחר שסיים שלישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות, וזכה במדליית הארד.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, זכה ויקו במדליית זהב בריצת 4X100 מטר לאחר שנבחרתו קבעה תוצאה של 38.11 שניות, והדקימה את נבחרת איטליה (38.17 שניות) וגרמניה (38.44 שניות)
ביוגרפיה > 2011 > מדליה באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בטגו, דרום קוריאה, זכה ויקו במדליית כסף בריצת 4X100 מטר ביחד עם חבריו לנבחרת כריסטוף למטר, טדי טינמר ויאניק לזור, בתוצאה של 38.20 שניות, לפני נבחרת סנט קיטס ונוויס, ואחרי נבחרת ג'מייקה, שקבעה שיא עולם חדש של 37.04 שניות. ויקו התחרה גם בריצת 100 המטרים, בה סיים במקום השישי, בתוצאה של 10.27 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות אירופה שנערכה בחודש יוני, זכה ויקו במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 10.12 שניות, וסיים אחרי בן ארצו כריסטוף למטר (10.09 שניות) ולפני ג'ייסומה סאידי נדורה הנורווגי (10.17 שניות).
ביוגרפיה > 2012 > מדליה אולימפית

באולימפיאדה שנערכה בלונדון בחודש אוגוסט, זכה ויקו במדליית ארד בריצת 4X100 מטר בתוצאה של 38.16 שניות, אחרי נבחרת ג'מייקה שקבעה שיא אולימפי ושיא עולם של 36.84 שניות, ונבחרת טרינידד וטובאגו (38.12 שניות). בריצת 100 המטרים סיים במקום השישי במקצה שלו וה-16 הכללי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 10.16 שניות, ולא עלה לגמר.
בתחרות ליגת היהלום בלוזאן שנערכה באותו חודש, סיים ויקו במקום החמישי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.02 שניות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ בשוודיה, זכה ויקו במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש של 6.48 שניות, והקדים את ג'יימס דסאולו הבריטי שקבע תוצאה זהה לזו של ויקו, ואת מייקל טומי האיטלקי (6.52 שניות). באליפות צרפת שנערכה ביולי, ויקו זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר לאחר שירד לראשונה מגבול 10 השניות וקבע תוצאה של 9.95 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במוסקבה, סיים במקום השלישי במקצה שלו וה-10 הכללי בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.01 שניות, ופיספס את העלייה לגמר במאית שנייה בלבד. באותה אליפות השתתף גם בריצת 200 המטרים, בה סיים במקום הרביעי במקצה וה-14 הכללי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 20.51 שניות, ולא עלה לגמר, ובריצת השליחים 4X100 מטר בה סיים עם נבחרתו במקום השישי במקצה וה-17 הכללי בשלב המוקדמות בתוצאה של 38.97 שניות, וגם כן לא עלה לשלב הגמר.
ביוגרפיה > 2014

בתחרות שנערכה בצרפת בחודש מאי, סיים ויקו ראשון בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 9.95 שניות, והשווה את שיאו האישי. בסוף אותו חודש התחרה בליגת היהלום ביוג'ין בריצת 100 מטר וקבע שיא צרפתי חדש של 9.89 שניות, שמיקם אותו שלישי. שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בציריך, ויקו נעדר משלב חצי הגמר בריצת 100 המטרים עקב מתיחה בשריר, אך לפני כן, בשלב המוקדמות, סיים במקום הראשון הכללי לאחר שקבע תוצאה של 10.06 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > שיאן אירופה

בתחרות ליגת היהלום בפריז שנערכה בחודש מאי, סיים ויקו במקום השני בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 9.86 שניות, והשווה את שיאו האירופאי של פרנסיס אוביקוולו, משנת 2004.
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בבייג'ינג, סיים במקום השמיני בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 10.00 שניות, ובמקום החמישי בריצת 4X100 מטר, לאחר שקבע יחד עם נבחרתו תוצאה של 38.23 שניות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), סיים ויקו בגמר ה־100 מטר במקום השביעי לאחר שקבע תוצאה של 10.04 שניות.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 9.86 שניות. (2015)
ריצת 200 מטר: 20.30 שניות. (2013)
ריצת 60 מטר: 6.48 שניות (2013).
A Kind of Magic

A Kind of Magic (בעברית: סוג של קסם) הוא אלבומה ה-12 של להקת הרוק קווין שיצא בשנת 1986. חלק מאלבום זה הוא פסקולו של סרט מדע בדיוני בשם איש הנצח. חברי הלהקה הוזמנו להקרנה פרטית של מספר סצנות שהבמאי ראסל מולקאי (אנ') השלים, כדי לנסות ולעניין את הלהקה בכתיבת שיר אחד לפסקול, אולם חברי הלהקה שהתלהבו מהרעיון של איש נצח שלא יכול לאהוב, כתבו בסוף שלושה שירים ששולבו בסרט – פרדי מרקיורי כתב את "Princes of the Universe", בריאן מיי כתב את "Who Wants to Live Forever" ורוג'ר טיילור כתב את "A Kind of Magic". על אף שהאלבום הגיע רק למקום ה-46 בארצות הברית, הוא הגיע למקום הראשון בבריטניה ונשאר במצעד במשך 63 שבועות רצופים. השיר "A Kind of Magic" הגיע למקום הראשון במצעדים של למעלה מ-30 מדינות ברחבי העולם. השיר הופיע בסרט "איש הנצח" בגרסה מעט שונה מהגרסה הסופית שהופיעה באלבום. כמו כן, השיר שימש גם כשיר הפתיחה בסדרה קסם של משפחה.
לאחר מספר שנים, סדרת טלוויזיה שהתבססה על הסרט "איש הנצח" השתמשה בשיר "Princes of the Universe" מאלבום זה כשיר הפתיחה שלה.
אף על פי שהאלבום נחשב לפסקול לא רשמי לסרט "איש הנצח", השיר "One Vision" היה בסרט נוסף בשם "Iron Eagle" (יצא בשנת 1986).
רשימת שירים > צד ראשון

One Vision (קווין) - (5:10) *
A Kind of Magic (טיילור) - (4:24) *
One Year of Love (דיקון) - (4:26) *
Pain Is So Close to Pleasure (דיקון/מרקיורי) - (4:21) *
Friends Will Be Friends (מרקיורי/דיקון) - (4:07) *
רשימת שירים > צד שני

Who Wants to Live Forever (מיי) - (5:15) *
Gimme the Prize (מיי) - (4:34)
Don't Lose Your Head (טיילור) - (4:38)
Princes of the Universe (מרקיורי) - (3:32) *
רשימת שירים > רצועות בונוס באלבום

"A Kind Of 'A Kind of Magic" (טיילור)
"Friends Will Be Friends Will Be Friends..." (מרקיורי, דיקון)
"Forever" (מיי) – (3:20) - גרסת פסנתר של השיר 'Who Wants To Live Forever'
רשימת שירים > רצועת בונוס במהדורת Hollywood Records משנת 1991

"Forever" (מיי) – (3:20)
"(One Vision (Extended Vision" (קווין) – (6:23)
רשימת שירים > רצועות בונוס במהדורת Anniversary משנת 2011

"(A Kind Of Magic (Highlander Version"
"(One Vision (Single Version"
"(Pain Is So Close To Pleasure (Single Remix"
"(Forever (Piano Version"
"(A Kind Of Vision (Demo, August 1985"
"(One Vision (Live at Wembley Stadium, July 11th 1986"
"Friends Will Be Friends Will Be Friends"
המסומנים יצאו כסינגלים.
משתתפים

כל השירה מבוצעת על ידי פרדי מרקיורי למעט:
Who Wants to Live Forever – מרקורי, מיי
קולות ליווי מבוצעים על ידי מרקיורי, טיילור ומיי, למעט:
One Vision – מיי
One Year Of Love – מרקיורי
Pain Is So Close To Pleasure – מרקיורי
Don't Lose Your Head - טיילור וג'ואן ארמטריידינג.
תופים, מכונת תופים, תופים אלקטרוניים: רוג'ר טיילור
גיטרה בס: ג'ון דיקון
גיטרה חשמלית - בריאן מיי למעט:
גיטרה נוספת ב-"Pain Is So Close To Pleasure" – דיקון.
גיטרה נוספת ב-"Don't Lose Your Head" – דיקון.
פסנתר: מרקיורי.
סינטיסייזר: קווין וספייק אדני.
מיכאל שנקר

מיכאל שנקר (1899–1994) פעיל ציוני מהעיר קורץ, פלך ווהלין שבאוקראינה, וממייסדי המושבה פרדס חנה .
קורות חייו

עלה לארץ ב־1920 עם חבריו מקבוצת צעירי ציון. עבד בסלילת כביש עפולה נצרת, חיפה ג'דה ובכפר העבודה ביתניה שבעמק הירדן, שם חלה במלריה.
עבד בבניין בירושלים, שם הכיר את אשתו לעתיד מילכה לבית מיליקובסקי, אם בנו היחיד עודד.
בשנת 1929 ייסד עם מספר חברים את המושבה פרדס חנה שם התגורר והתפרנס כפרדסן עד יום מותו.
לקריאה נוספת

הוצאת ארגון יוצאי-קוריץ בישראל, ספר קוריץ (ווהלין), ספר זיכרון לקהילת קוריץ
A Reality Tour

A Reality Tour הוא DVD המתעד הופעה של הזמר דייוויד בואי משנת 2003 באירלנד.
A Reality Tour מסע ההופעות שנועד לקדם את אלבומו Reality התחיל באוקטובר 2003 ותר באירופה, צפון אמריקה, אסיה, ניו זילנד ואוסטרליה.
 רפרטואר השירים כלל את הלהיטים של בואי מכל השנים לצד שירים מאלבומו האחרון. סיבוב ההופעות אשר גרף רווחי שיא, תוכנן להימשך עד יולי 2004, אך בואי נאלץ לסיים אותו כחודש לפני הסיום המתוכנן, היות שחש ברע במהלך הופעה בגרמניה.

לאחר מכן פרסם בואי כי עבר התקף לב קל אשר נוצר מעישון מסיבי ומסעי הופעות מפרכים.
מאז האירוע שב בואי להופיע אך במסורה.
בחודש ינואר 2010 הופץ CD תחת אותו השם המכיל שירים שלא הופיעו במהדורת ה - DVD.
רשימת השירים

Concert Introduction
Rebel Rebel
New Killer Star
Reality
Fame
Cactus
Sister Midnight
Afraid
All the Young Dudes
Be My Wife
The Loneliest Guy
The Man Who Sold the World
Fantastic Voyage
Hallo Spaceboy
Sunday
Under Pressure
?Life on Mars
Battle for Britain
Ashes to Ashes
The Motel
Loving the Alien
Never Get Old
Changes
I'm Afraid of Americans
"Heroes"
Bring Me the Disco King
Slip Away
Heathen
Five Years
Hang on to Yourself
Ziggy Stardust
Concert Credits
משתתפי המופע

דייוויד בואי - שירה, גיטרות, מפוחית, סטילופון
ארל סליק - גיטרה
ג 'רי לנארד - גיטרה
גייל אן דורסי - גיטרה בס, קולות רקע
סטרלינג קמבל - תופים
מייק גרסון - קלידים, פסנתר
קתרין ראסל - קלידים, כלי הקשה, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
אדוארד דאגלס וייט

אדוארד דאגלס וייט הבן (באנגלית: .Edward Douglass White Jr;‏ 3 בנובמבר 1845 – 19 במאי 1921) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי מלואיזיאנה, שכיהן כסנאטור וכנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא כיהן בבית המשפט העליון מ-1894 ועד למותו. הוא נודע בעיקר בשל ניסוח מבחן השכל הישר (Rule of reason) בנוגע לחוק ההגבלים העסקיים.
וייט נולד במחוז להפורשה שבלואיזיאנה. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת לואיזיאנה, הוא פתח משרד עורכי דין בניו אורלינס. ב-1865 הוא סיים את לימודיו בקולג' העיבור ללא חטא (כיום בית הספר התיכון הישועי) בניו אורלינס. אביו, אדוארד דאגלס וייט האב, היה מושל לואיזיאנה העשירי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית. וייט הבן לחם בשורות צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים וב-1865 הוא נפל בשבי. לאחר המלחמה הוא נבחר לסנאט של לואיזיאנה וכיהן כשופט בבית המשפט העליון של המדינה. כחבר המפלגה הדמוקרטית כיהן וייט כסנאטור מטעם לואיזיאנה בשנים 1891–1894.
ב-1894 מינה הנשיא גרובר קליבלנד את וייט כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-1910 מינה אותו הנשיא ויליאם הווארד טאפט כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. מינוי זה הפתיע רבים, שכן טאפט היה חבר המפלגה הרפובליקנית. וייט כיהן בתפקיד עד למותו ב-1921 ולאחר מכן כיהן במקומו טאפט עצמו.
וייט תמך בדעת הרוב של שופטי בית המשפט העליון בפסק הדין פלסי נגד פרגוסון שקבע את חוקיות ההפרדה הגזעית שעל פיה יכלו המדינות לספק שירותים ציבוריים על פי העקרות של נפרד אך שווה, זאת על אף הזכות להגנה שווה על פי החוק שנקבע בתיקון ה-15 לחוקה. באחד מכמה האתגרים שניצבו בהקשר ל"סעיף הסבא" (Grandfather clause) בחוקי מדינות הדרום שנועדו להפקיע את זכות הבחירה מהאפרו-אמריקאים בתחילת המאה ה-20, הוא כתב את פסק הדין שהתקבל פה אחד על ידי כל שופטי בית המשפט העליון בתיק "גווין נגד ארצות הברית" (Guinn v. United States), שביטל את רוב הסעיפים הללו בחוקי המדינות. הוא גם כתב את פסק הדין ב"תיקי חוק הגיוס הבררני" (Selective Draft Law Cases) שקבע את התאמתו לחוקה של גיוס החובה.
ראשית חייו

אדוארד דאגלס וייט נולד באחוזת המטעים של הוריו, שכיום קרויה "בית אדוארד דאגלס וייט" (אנ'), שליד העיירה טיבודווויל (כיום טיבודו) שבמחוז להפורשה שבדרום לואיזיאנה. הוא היה בנם של אדוארד דאגלס וייט האב, לשעבר מושל לואיזיאנה, ושל קתרין סידני לי (לבית רינגולד), ונכדו של ג'יימס וייט, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, רופא ושופט.
מצד אמו הוא היה נכדו של טנץ' רינגולד, ששימש כמרשל של מחוז קולומביה בתקופת נשיאותם של ג'יימס מונרו ואנדרו ג'קסון. ממשפחת אמו הוא גם קשור למשפחת לי מווירג'יניה, משפחתו של מפקד צבא הקונפדרציה רוברט אדוארד לי. אחוזת המטעים של משפחת וייט בלואיזיאנה התבססה על גידול ועיבוד של קנה סוכר באמצעות כוח עבודה אינטנסיבי של עבדים.
אבותיו של וייט מצד משפחת אביו היו אירים-קתולים ועל ברכי הדת הזאת הוא גדל כמאמין מסור כל ימי חייו. הוא החל את לימודיו בבית הספר התיכון הישועי בניו אורלינס ולאחר מכן המשיך בקולג' מאונט סנט מרי שליד אמיטסבורג, מרילנד. לבסוף הוא למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון די. סי.. לאחר מלחמת האזרחים הוא שב ללימודיו האקדמאים ולמד משפטים באוניברסיטת לואיזיאנה (כיום אוניברסיטת טוליין) בניו אורלינס.
בשירות צבא הקונפדרציה

לימודיו של וייט באוניברסיטת ג'ורג'טאון נקטעו עם פרוץ מלחמת האזרחים. קיימות כמה גרסאות לנסיבות גיוסו ושירותו. על פי אחת הגרסאות, הוא שב למחוז הולדתו והתגייס לצבא הקונפדרציה, בו הוא שירת תחת פיקודו של לוטננט גנרל ריצ'רד טיילור, ובסופו של דבר הגיע לדרגת לוטננט. גרסה זו שנויה במחלוקת, שכן אמו האלמנה נישאה מחדש וחיה עם שאר בני המשפחה בניו אורלינס באותה תקופה. מן הסתם, כאשר הוא שב ללואיזיאנה, הוא הגיע לבית משפחתו בניו אורלינס.
בדיווח אחר, שאמיתותו נתונה בספק, צוין שוייט כמעט ונפל בשבי בידי כוחות צבא האיחוד ליד מחוז להפורשה באוקטובר 1862, אך הוא ניצל לאחר שהסתתר מתחת לערימת חציר באסם. קיימת אפשרות שהוא התגייס למליציה של המחוז, שכן רשימות הגיוס שלהם לא מלאות. עם זאת, לא קיים שום תיעוד שוייט שירת בשום יחידת מתנדבים או יחידת מיליציה של הקונפדרציה שהיו מעורבות במערכות באזור להפורשה.
על פי מקור אחר הוא הוצב כעוזרו של בריגדיר גנרל ויליאם ביל והתלווה אליו לפורט הדסון שבלואיזיאנה, שעליו הוטל מצור והוא נכבש על ידי כוחות צבא האיחוד ב-1863. נוכחותו של וייט בפורט הדסון, כשבאותה עת הוא היה בן 18, נתמכת על ידי דיווח בלתי ישיר משיחה בארוחת ערב לאחר המלחמה שהייתה לו עם הסנאטור קנוט נלסון ממינסוטה, ותיק צבא האיחוד שלחם בפורט הדסון, ומשיחה נוספת שלו עם אדמירל ג'ורג' דיואי, שהיה קצין בצי ארצות הברית במצור על פורט הדסון. בשתי השיחות הללו נאמר שוייט היה חלק מהכוחות בפורט הדסון. מאידך, שמו של וייט לא מופיע באף אחת מרשימות השבויים שנלכדו בפורט הדסון. על פי דיווח אחר ממקור שגם אמינותו מוטלת בספק, וייט נשלח לכאורה למחנה שבויים במיסיסיפי. כל השבויים בדרגות חוגרים שנשבו בפורט הדסון קיבלו חנינה והקצינים נשלחו לבית כלא בניו אורלינס ולאחר מכן לאי ג'ונסון באוהיו, ואין הדבר מתיישב עם הדיווחים הקודמים לאור העובדה שוייט היה קצין. כשוייט קיבל חנינה הוא ככל הנראה שב לאחוזת המטעים של משפחתו, שם הוא מצא אותה נטושה, שדות קנה הסוכר היו שוממים והאחוזה הייתה כמטע וריקה מרוב העבדים שהיו בה.
התיעוד המבוסס היחיד על שירותו של וייט בצבא הקונפדרציה כולל את הדיווח על שבייתו ב-12 במרץ 1865 במהלך פעילות בכפר מורגנזה שבלואיזיאנה. מקור זה כולל מידע על שירותו, תיעוד של שבייתו והחנינה שהוענקה לו באפריל 1865. תיעוד זה מאשר את שירותו כלוטננט בפלוגה של קפטן ו. ב. בארו של רגימנט הפרשים של לואיזיאנה. על פי דיווח אחר, לאחר שוייט קיבל חנינה באפריל 1865, ובעקבות כניעתם של כוחות הקונפדרציה במערב, הוא סיים את הקריירה הצבאית שלו כאשר הוא צעד לבוש בלויי סחבות לבית משפחת ידידו בליבוניה שבלואיזיאנה.
שירותו של וייט בצבא הקונפדרציה פורסם בעת מינויו לבית המשפט העליון וכתב העת Confederate Veteran, שהופץ בקרב ותיקי צבא הקונפדרציה, בירך אותו עם אישור המינוי. וייט היה אחד משלושת שופטי בית המשפט העליון ששירתו בצבא הקונפדרציה. השניים האחרים היו השופטים לוציוס למאר ממיסיסיפי והוראס לארטון מטנסי. שופט אחר בבית המשפט העליון, האוול ג'קסון, שימש בתפקיד אזרחי תחת ממשלת הקונפדרציה.
במהלך תקופת השיקום היה וייט חבר בקו קלוקס קלאן. מאוחר יותר כאשר כבר כיהן בבית המשפט העליון, הוא צפה בהקרנה מיוחדת בסרט שיצא ב-1915, הולדתה של אומה, שעלילתו מתרחשת בתקופת מלחמת האזרחים ובתקופת השיקום, הביע את שביעות רצונו ממנו וסיפר על התקופה בה היה פעיל בארגון. הסרט עורר מחדש את פעילותו של ארגון הקו קלוקס קלאן בשנות ה-20 של המאה ה-20.
קריירה פוליטית

בתקופה בה חי וייט באחוזת המטעים הנטושה של משפחתו, הוא החל בלימודי משפטים. הוא למד באוניברסיטת לואיזיאנה (כיום אוניברסיטת טוליין) בניו אורלינס, שם הוא השלים את לימודי המשפטים. ב-1868 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד בניו אורלינס. כעורך דין צעיר הוא היה חניכו של אדוארד ברמודז, עורך דין מניו אורלינס שלימם כיהן כנשיא בית המשפט העליון של לואיזיאנה.
וייט כיהן כחבר הסנאט של לואיזיאנה ב-1874, שנה שעמדה בסימן של אלימות בין-גזעית במערכות הבחירות שהתקיימו בה. בשנים 1878–1880 הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של המדינה. ב-1891 בחר בו בית המחוקקים של המדינה כחבר הסנאט של ארצות הברית במקומו של ג'יימס יוסטיס. בתקופת פעילותו בפוליטיקה של לואיזיאנה היה וייט מזוהה עם מושל המדינה, פרנסיס ניקולס, לשעבר גנרל בצבא הקונפדרציה.
בית המשפט העליון של ארצות הברית > שופט

בפברואר 1894 מונה וייט על ידי הנשיא גרובר קליבלנד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, לאחר שלא עלה בידו להשיג את אישור מינוייהם של ויליאם הורנבלאוור וויליאם פקהאם. בניגוד לשני אלה, אושר מינויו של וייט ביום בו הוא הוגש לסנאט וב-12 במרץ הוא הושבע כשופט בית המשפט העליון.
ב-1896 הצטרף וייט לדעת הרוב בפסק דין פלסי נגד פרגוסון, שקבע את ההתאמה לחוקה של חוקי ההפרדה הגזעית במתקני ציבור, כל עוד מתקנים אלה פעלו על פי העיקרון של נפרד אך שווה.