ויליאם שייקספיר
שייקספיר בספרות ובתרבות

ג'ון פלטשר חיבר את המחזה "הרועה הנאמנה" (1608) בהשפעת מחזהו של שייקספיר "חלום ליל קיץ" (1595). שייקספיר חיבר את המחזה "הסערה" (1611) בהשפעת מחזהו של פלטשר "הרועה הנאמנה". לאחר מכן השניים חיברו יחדיו שלושה מחזות: "הנרי השמיני", "שני שארים אצילים", ואת המחזה האבוד "קרדניו" שהיה מבוסס על אפיזודה מתוך "דון קישוט" של סרוואנטס.
המסכה "קומוס" מאת מילטון חוברה בהשפעה ניכרת של מחזותיו הליריים של שייקספיר "הסערה", "חלום ליל קיץ", ו"רומיאו ויוליה".
בתקופת הרסטורציה האנגלית דריידן עיבד מחדש את מחזותיו של שייקספיר: "הסערה", "אנטוניוס וקאופטרה", "טרוילוס וקרסידה", ו"יוליוס קיסר". שניים מהעיבודים נעשו יחד עם ויליאם דאווננט, שגם עיבד את "מקבת'", ואת "המלט".
ברומן "וילהלם מייסטר" (1795) מאת גתה, למחזה "המלט" תפקיד חשוב בתהליך החניכה של הדמות הראשית, ויצירתו של שייקספיר נידונה בהרחבה בשיחות בין דמויות הספר.
הסופרת ג'יין אוסטן העריצה את שייקספיר ולמדה ממנו היאך לכתוב באופן כללי. בפרט, כל אחד מהרומנים שלה חובר בזיקה למחזה או למספר מחזות של שייקספיר. לורד מקולי כתב, שאוסטן מהסופרים שהגיעו הכי קרוב לדרך הכתיבה של האמן הגדול. היו מבקרים שכינו אותה "שייקספיר בפרוזה", או "שייקספיר בזעיר אנפין". לדעת הרולד בלום, היא למדה משייקספיר את השיעור הקשה ביותר: להפגין סימפתיה לכל הדמויות. אוסטן כתבה בפי אחת מדמויותיה ב"מנספילד פארק" (1814): "את שייקספיר אנו מכירים בלי לדעת איך. הוא חלק ממה שמרכיב אנגלי. מחשבותיו ויופייו כל כך מפוזרים מסביב, עד שנוגעים בהם בכל מקום; מכירים אותו באופן בלתי אמצעי אינסטינקטיבית. אין אדם בר-דעת שיכול לפתוח את אחד ממחזותיו, מבלי להיסחף מיד אחר משמעותו".
ההשפעה של שייקספיר נוכחת בכל היצירה השירית של שלי ושל טניסון. ובאופן מובהק בפואמות שחיברו בהשראת דמויותיו של שייקספיר: "עם גיטרה, לג'יין" מאת שלי ("הסערה", 1822), ו"מריאנה" מאת טניסון ("מידה כנגד מידה", 1830). היא גם נוכחת בכל יצירותיו של קיטס.
המחזה "בוריס גודונוב" (1825) מאת פושקין, חובר בהשראת טרילוגיית המחזות על "הנרי הרביעי" מאת שייקספיר וספרי ההיסטוריה של קרמזין. פושקין כתב: "חיקיתי את שייקספיר בציור הרחב והחופשי של דמויות, ובצירוף הפשוט והאדיש של עלילות; נהגתי על פי קרמזין בפיתוח בהיר של אירועים. מקורות עשירים!".
לפי המסורת, בנערותו שייקספיר גנב אייל מפארק שהיה שייך לסר תומאס לוסי מצ'ארלקוט, שתבע אותו בחריפות בגין העבירה, ובתגובה שייקספיר חיבר עליו בלדה סאטירית, שכל כך הרגיזה את הברונית, עד ששייקספיר עזב את סטנפורד וחבר לשחקנים בלונדון. וולטר סאוואג' לנדור חיבר על כך את ספרו "ציטוט ובחינה של שייקספיר" (1834), שיחה בין שייקספיר וסר תומאס. צ'ארלס לם אמר, שרק שני אנשים היו מסוגלים לחבר את הספר: זה שחיברו, וזה שעליו הספר חובר.
המשורר הצרפתי ויקטור הוגו, להביע את הערכתו לשייקספיר, חיבר את הספר "שייקספיר" (1864), שמשום מה נושאו הראשי ויקטור הוגו והמשוררים שהשפיעו עליו, ובכללם שייקספיר.
צ'ארלס ומרי קאודן קלארק חיברו את הספר עב-הכרס "המפתח של שייקספיר" (1879) על אוצרות סגנונו של שייקספיר, עם דוגמאות מקיפות מיצירותיו. קודם לכן מרי הוציאה לאור את ספר המעשיות "תקופת הילדות והנערות של הגיבורות של שייקספיר" (1850).
הסופר הרוסי טולסטוי סלד מיצירות שייקספיר, ולאחר שקרא את מחזותיו בשפות שונות ולא הצליח להתפעל מיצירתו, חיבר ספר ביקורתי כנגדה (1906).
רומנים מודרניים מפורסמים ששמם לקוח מתוך מחזותיו של שייקספיר: "תחת עץ היער הירוק" מאת תומאס הרדי ("כטוב בעיניכם"), "סיפור נדוש" מאת נתניאל הות'ורן ("המלך ג'ון"), "נצנוצי הירח" מאת אדית וורטון ("המלט"), "ארץ לא נודעת" מאת ארתור שניצלר ("המלט"), "עולם חדש מופלא" מאת אלדוס האקסלי ("הסערה"), "הקול והזעם" מאת ויליאם פוקנר ("מקבת'"), "החורף של אי-שביעות רצוננו" מאת ג'ון סטיינבק ("ריצ'רד השלישי"), "אש חיוורת" מאת ולדימיר נבוקוב ("טימון איש אתונה").
הסופר ארי אבן זהב חיבר את הרומן "שיילוק: היהודי מוונציה" (1943), המבוסס על "הסוחר מוונציה", תוך תיקון העלילה לטובתו של שיילוק.
במאה ה-19 שלוש אופרות מצליחות של ורדי היו מבוססות על מחזות שייקספיר: "מקבת", "אותלו", ו"פלסטף" שהייתה מבוססת על סצנות מ"הנרי הרביעי", חלקים ראשון ושני, ומ"נשות וינדזור העליזות".
מומחים זיהו כ-20,000 יצירות מוזיקליות שחוברו בהשפעת שייקספיר. מהן: הפתיחה "חלום ליל קיץ" מאת מנדלסון (1826), הבלט "רומיאו ויוליה" מאת פרוקופייב (1940), הפתיחה "הסערה" מאת ברליוז (1830), הפתיחה "אותלו" מאת דבוז'אק (1892), הפתיחה "יוליוס קיסר" מאת שומאן (1851), הסימופניה הפואטית "המלט" מאת ליסט (1858), הסוויטה "שיילוק" מאת פורה (1889), הלימוד הסימפוני "פלסטף" מאת אדגר (1913).
אמן השחמט הווארד סטונטון, שנחשב לשחמטאי הטוב ביותר בעולם בשנים 1843–1851, היה מלומד שייקספירי, ואף ערך מהדורה של יצירותיו.
ישנם יותר מארבע מאות עיבודים של מחזות שייקספיר לקולנוע ולטלוויזיה. לורנס אוליבייה היה שחקן תיאטרון אנגלי נודע שגילם דמויות שייקספיריות במשך שבעה עשורים. בשנת 1936, כשהחשיבוהו לשחקן השייקספירי הבריטי הגדול ביותר, הוא דחה הצעה לשחק בתפקיד הראשי בסרט "רומאו ויוליה", והעדיף להתחיל את הקריירה הקולנועית השייקספירית שלו כאורלנדו בסרט "כטוב בעיניכם". בשנת 1944 ביים ושיחק את התפקיד הראשי בסרט "הנרי החמישי". בשנת 1948 סרטו "המלט" היה לסרט הבריטי הראשון שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר. תפקידו השייקספירי האחרון היה "המלך ליר" בהפקה טלוויזיונית (1983).
לפחות עשרה מחזות-זמר מפורסמים חוברו בהשראת מחזות של שייקספיר, כשהנודע מכולם המחזמר "סיפור הפרברים" (1957) שחובר בהשראת "רומיאו ויוליה".
סדרת הטלווזיה "מסע בין כוכבים" לעיתים תכופות כללה סיפורים שחוברו בהשראת יצירותיו של שייקספיר ואזכורים למחזותיו. שחקנים רבים שהופיעו בסדרה, ביניהם ויליאם שאטנר, כריסטופר פלאמר, ופטריק סטיוארט, השתתפו קודם לכן בהפקות שייקספיריות. באמצע שנות ה-50 (של המאה ה-20) ויליאם שטנר היה ממלא מקום של כריסטופר פלאמר בגילום דמותו של "הנרי החמישי" בתיאטרון. ערב אחד הוא מילא את מקומו בהצלחה. לדבריו, מאותו ערב ידע שהוא שחקן.