stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקאשי אוסאמי
קריירת מועדונים

אוסאמי שיחק כנער במועדון היפני גמבה אוסקה, ובשנת 2009 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, כאשר היה בן 17 שנים ו-14 ימים. באותו משחק בכורה מול פ.צ. סיאול הקוריאנית במסגרת ליגת האלופות האסייתית, הבקיע אוסאמי שער, והיה לשחקן הצעיר ביותר והמבקיע הצעיר ביותר בתולדות המועדון, וכך שבר את שיאיו של יוניצ'י אינמוטו. החל משנת 2010 היה אוסאמי שחקן הרכב קבוע בגמבה אוסקה, והוביל אותה למקום השני בליגת העל היפנית עם שבעה שערי ליגה בעונת 2010, בה נבחר ככדורגלן הצעיר של השנה, ולמקום השלישי בעונת 2011, עם ארבעה כיבושים.
ביוני 2011 הושאל אוסאמי לבאיירן מינכן לשנה אחת, עם אופציה לרכישה בתום תקופת ההשאלה. אוסאמי כמעט שלא שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, בה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, אך הרשים בקבוצת המילואים בה הבקיע שישה שערים ב-18 הופעות. אוסאמי קיבל הזדמנות במשחק הגביע הגרמני מול אינגולשטאט, כאשר עלה כמחליף בדקה ה-73, והבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, שהיה גם היחיד. אוסאמי ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות 2012 בו הפסידה באיירן מינכן בפנדלים לצ'לסי, אך לא שותף. בתום עונת ההשאלה, בחרה באיירן מינכן שלא לממש עליו את אופציית הרכישה, ואוסאמי הושאל לעונה אחת להופנהיים. בהופנהיים ערך אוסאמי 20 הופעות והבקיע שני שערים, כאשר הקבוצה התמודדה במאבקי התחתית וניצלה מירידה רק לאחר משחקי מבחן מול קייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו, חזר אוסאמי לגמבה אוסקה.
גמבה אוסקה ירדה לליגה היפנית השנייה בתקופה בה אוסאמי היה מושאל, ובעונת החזרה שלו למועדון, 2013, אוסאמי היה שחקן מפתח בעלייתה של הקבוצה חזרה לליגת העל היפנית, כאשר הבקיע 19 שערים ב-18 הופעות. כבר בעונת החזרה של גמבה אוסקה לליגת העל היפנית, 2014, זכתה הקבוצה באליפות, וגם בגביע היפני ובגביע הקיסר. אוסאמי היה שחקן משמעותי מאוד בעונה זו, והבקיע עשרה שערי ליגה. בעונת 2015 אוסאמי אף שדרג את יכולתו, והבקיע 19 שערי ליגה ו-28 שערים בכל המסגרות, והוביל את הקבוצה לזכייה נוספת בגביע הקיסר ובסופר קאפ היפני. בעונות 2014 ו-2015 נכלל אוסאמי בנבחרת מצטייני העונה בליגת העל היפנית. את עונת 2016 החל אוסאמי בגמבה אוסקה, וערך 17 הופעות, בהן הבקיע חמישה שערים. במהלך קיץ 2016 חזר אוסאמי לבונדסליגה וחתם באאוגסבורג.
הופעת הבכורה של אוסאמי במדי אאוגסבורג נערכה בהפסד הביתי 0–2 לוולפסבורג במחזור הפתיחה של עונת 2016/17 בבונדסליגה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-81. אוסאמי ערך 11 הופעות עד לסיום העונה. בקיץ 2017 הושאל אוסאמי לעונה אחת מאאוגסבורג לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה השנייה. בעונת 2017/18 הבקיע אוסאמי שמונה שערי ליגה, וסייע רבות להעפלתה של פורטונה דיסלדורף לבונדסליגה. בסיום תקופת ההשאלה, חזר אוסאמי ל אאוגסבורג. זמן קצר לאחר מכן, הושאל אוסאמי לפורטונה דיסלדורף לעונה נוספת. אוסאמי איבד מעט ממעמדו בקבוצה, והבקיע שער ליגה אחד בלבד בעונת 2018/19, בה פורטונה דיסלדורף רשמה עונה מוצלחת בבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה השנייה, הפך אוסאמי לשחקן חופשי. בקיץ 2019 חזר אוסאמי לקבוצת נעוריו, גמבה אוסקה.
קריירה בינלאומית

בשנת 2012 נכלל אוסאמי בסגל נבחרת יפן האולימפית לאולימפיאדת לונדון (2012). אוסאמי פתח במשחק אחד, ובשלושה משחקים נכנס כמחליף. יפן הפסידה בחצי הגמר לנבחרת מקסיקו האולימפית בתוצאה 1–3, ובקרב על מדליית הארד הפסידו יפן ואוסאמי בתוצאה 0–2 לנבחרת קוריאה הדרומית האולימפית. בשני משחקים אלו נכנס אוסאמי כמחליף. ב-27 במרץ 2015 ערך אוסאמי את הבכורה במדי נבחרת יפן במשחק ידידות מול נבחרת תוניסיה. כעבור ארבעה ימים, אוסאמי הבקיע את שער הבכורה במשחק ידידות מול נבחרת אוזבקיסטן, בו ניצחה יפן בתוצאה 1–5.
אוסאמי זומן לסגל של נבחרת יפן למונדיאל 2018, ושולב במונדיאל זה בשני משחקים בשלב הבתים כמחליף. יפן ואוסאמי הודחו בשמינית הגמר לאחר הפסד 3-2 לבלגיה, במשחק בו אוסאמי לא שיחק.
תארים

עם גמבה אוסקה:
אליפות ליגת העל היפנית: 2014
גביע הקיסר: 2009, 2014, 2015
אליפות הליגה היפנית השנייה: 2013
הגביע היפני: 2014
הסופר קאפ היפני: 2015
תארים אישיים:
השחקן הצעיר של השנה ביפן: 2010
נבחרת העונה ביפן: 2014, 2015
הערות שוליים

↑  "2018 FIFA World Cup Russia – List of Players" (PDF). FIFA.com. Fédération Internationale de Football Association. 4 ביוני 2018. אורכב מ-המקור (PDF) ב-19 ביוני 2018. נבדק ב-19 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  FIFA.com - Bayern take Usami on loan, web.archive.org, ‏2011-07-03
| נבחרת יפן – אולימפיאדת לונדון (2012) |
| --- | --- | --- |
|  1 גונדה •  2 טוֹקוּנָגָּ •  3 אוֹגּיהָרָ •  4 ה. סאקאי •  5 גונדה •  6 מוּרָמָטסוּ •  7 אוֹטסוּ •  8 יָהמָמוּרָ •  9 סוּגּימוֹטוֹ •  10 היגָּשִי •   11 נָגָּאי •  12 ג. סאקאי • 13 סוּזוּקי •  14 אוּסָאמי • 15 סאיטו • 16 ימאגוצ'י • 17 קיוטאקה • 18 אָנְדּוֹ • מאמן: סֶקיזוּקָ |  1 גונדה •  2 טוֹקוּנָגָּ •  3 אוֹגּיהָרָ •  4 ה. סאקאי •  5 גונדה •  6 מוּרָמָטסוּ •  7 אוֹטסוּ •  8 יָהמָמוּרָ •  9 סוּגּימוֹטוֹ •  10 היגָּשִי •   11 נָגָּאי •  12 ג. סאקאי • 13 סוּזוּקי •  14 אוּסָאמי • 15 סאיטו • 16 ימאגוצ'י • 17 קיוטאקה • 18 אָנְדּוֹ • מאמן: סֶקיזוּקָ | יפן |
| נבחרת יפן – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 שוג'י •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 אוסאמי •  12 היגאשיגוצ'י • 13 מוטו •  14 אינוי • 15 אוסאקו • 16 ימאגוצ'י • 17 האסבה • 18 אושימה • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 ג. סאקאי • 22 יושידה • 23 נקמורה • מאמן: נישינו |  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 שוג'י •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 אוסאמי •  12 היגאשיגוצ'י • 13 מוטו •  14 אינוי • 15 אוסאקו • 16 ימאגוצ'י • 17 האסבה • 18 אושימה • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 ג. סאקאי • 22 יושידה • 23 נקמורה • מאמן: נישינו | יפן |
ישיבת דעת חיים

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ח–הווה
 מייסדים:  הרב שלום ביטאן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה גבוהה:  הרב שלום ביטאן
 תלמידים
 :  400 
 מיקום
 מיקום:  הפסגה 1, בית וגן 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′20″N 35°10′57″E﻿ / ﻿31.772101483633°N 35.182605774657°E﻿ / 31.772101483633; 35.182605774657
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת דעת חיים(למפת ירושלים רגילה) ישיבת דעת חיים(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת דעת חיים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת דעת חיים
 
ישיבת דעת חיים היא ישיבה גדולה המשתייכת לציבור החרדי-ספרדי הישיבתי, בראשות הרב שלום ביטאן. הישיבה שוכנת בבית וגן בירושלים, ולומדים בה כ-400 תלמידים.
היסטוריה

הישיבה הוקמה בבני ברק בשנת ה'תשנ"ח על ידי ראש הישיבה הרב שלום ביטאן, חתנו של הרב גבריאל טולדנו, ובתמיכת הרב אהרן יהודה ליב שטינמן, אשר ליווה את הקמת הישיבה והתפתחותה, ואף ביקר בה מספר פעמים לאורך השנים.
בשנת ה'תשס"ג עברה הישיבה לדור בשכירות בבניין האנציקלופדיה התלמודית בכניסה לשכונת בית וגן בירושלים, וכעבור מספר שנים רכשה את המבנה.
הישיבה נחשבת לישיבה 'פתוחה' ושמה פחות דגש על משטר קפדני, ויותר דגש על הישגיות ורמה לימודית. הישיבה נחשבת ליוקרתית ומבוקשת, ומתאפיינת ברמת לימוד גבוהה וכן לבעלת צביון ישיבתי המושפע מעולם הישיבות הליטאיות.
מדי שנה עורכת הישיבה שמחת הקפות שניות בליווי מוזיקלי, בהשתתפות רבנים וקהל רב.
היסטוריה > צוות הישיבה

הרב שלום ביטאן - ראש ישיבה
הרב אליהו אלקיים (חתן הרב נסים טולדנו) - משגיח
הרב ישי טולידנו
הרב משה טפירו
הרב אליהו ביטאן
הרב יצחק ביטאן
הרב דוד אללוף
הרב מרדכי שריקי
הערות שוליים

↑  חיים חיימוביץ, ביקור הרב שטיינמן בישיבת דעת חיים, באתר יוטיוב, ‏2 באוקטובר 2015
↑  10 הישיבות המבוקשות בעולם הישיבות הספרדי, באתר מורשת מרן
↑  יוסף טולידנו, הישיבות הספרדיות: צמיחת עולם התורה, באתר כל הזמן, ‏כ"ו בסיון ה'תשפ"ב
↑  חנני ברייטקופף, עד אמצע הלילה: ה'הקפות שניות' בישיבת דעת חיים, באתר כיכר השבת, ‏כ"ד בתשרי ה'תשפ"ב
↑  הקפות שניות בישיבת "דעת-חיים" | זמרים.נט, נבדק ב-2023-09-09
המדיניות הפיסקלית והמוניטרית של יפן

מדיניות מוניטרית  מתייחסת לפיקוח, לנגישות ולעלות של אשראי, בעוד שמדיניות פיסקלית מתייחסת להוצאות הממשלה, למסים ולחוב ציבורי. משרד האוצר אחראי על פיקוח והקצאת המשאבים, על חלוקת ההכנסה בקרב האזרחים, על ייצוב כלכלת יפן ועל קידום צמיחה כלכלית ורווחה.
משרד האוצר מילא תפקיד מרכזי בצמיחה הכלכלית של יפן בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה. המשרד נקט בגישת "צמיחה תחילה", לפיה חלה הגבלה על הוצאות הממשלה ומרבית המשאבים הופנו לצבירת הון. כך ניתן היה לשמור על מיסים נמוכים ולצמצם את הגירעון בתקציב המדינה, ותוך כך היה מספיק הון להשקעות פרטיות.
תקציב המדינה

המדיניות הפיסקלית של יפן מתבססת על התקציב הלאומי, כפי שנקבע על ידי משרד האוצר. לשכת התקציב במשרד מכינה תקציב לשנת הכספים בהתאם לדרישות משרדי הממשלה השונים, ולשכת המס אחראית לחישוב ההכנסות.
מדי שנה מגיש משרד האוצר לדיאט שלושה סוגי תקציבים: התקציב הכללי כולל את מרבית ההוצאות השוטפות הממשלה. התקציבים המיוחדים, המונים כארבעים, כוללים תוכניות ממשלתיות מיוחדות או מוסדות שחשוב להכלילם, למשל יזמות ציבורית, קרנות פנסיה ופרויקטים ציבוריים. הסוג האחרון כולל סוכנויות הקשורות לממשלה, כגון מוסדות בנקאות ושירותים ציבוריים. ההשקעות הממשלתיות בתשתית ובהלוואות למגזר הציבורי והפרטי עומדות על כ-15% מהתל"ג. מיסים מהווים 46.8% מהכנסות המדינה
לאחר התפוצצות הבועה הכלכלית בראשית שנות ה-90 עמדה המדיניות המוניטרית של יפן בפני רפורמה. מכיוון שיפנים רבים הפקידו את חסכונותיהם בבנק הדואר, שהיה בבעלות המדינה, קרא ראש ממשלת יפן דאז, ג'וניצ'ירו קואיזומי, ב-1995 להפרטת הבנק, מכיוון שטען שהחסכונות  יסייעו לחיזוק מגזר הבנקאות הפרטי.
תהליך קביעת התקציב

לשכת התקציב במשרד האוצר עומד בלב תהליך קביעת התקציב, ומכיוון שכך הוא מהווה מוקד תשומת לב לקבוצות אינטרסים ולמשרדי ממשלה אחרים, המתחרים על משאבים. תהליך קביעת התקציב מתחיל לרוב מעט לאחר תחילת השנה הכספית, המתחילה ב-1 באפריל. משרדי הממשלה וגורמים אחרים מכינים רשימת דרישות תקציב, ולקראת הסתיו בוחנים אותם אנשי לשכת התקציב, בעוד שבכירי משרד האוצר משרטטים את קווי המתאר הכלליים של התקציב. בחורף מפרסם המשרד את טיוטת התקציב, ולאחריו פונים חברי דיאט ומשרדי ממשלה אליו בבקשה לשינוי ההקצאות. לקראת סוף החורף, ולאחר התייעצות בקרב הקואליציה, עובר התקציב את אישור הדיאט.
ראו גם

משרד האוצר (יפן)
בנק יפן
הערות שוליים

↑  נכון ל-2012.
| כלכלת יפן |
| --- | --- | --- |
| ין יפני • כלכלת טוקיו | ין יפני • כלכלת טוקיו |  |
| מדיניות | המדיניות הפיסקלית והמוניטרית של יפן • יפן המגניבה |  |
| מוסדות ממשלתיים | ארגון סחר החוץ של יפן (אנ') • בנק הפיתוח של יפן (אנ') • הוועדה לסחר הוגן • הסוכנות לשירותים פיננסיים • משרד האוצר • משרד הכלכלה, המסחר והתעשייה • רשות המיסים הלאומית (אנ') |  |
| בנקאות ופיננסים | בורסת אוסקה (אנ') • בנק יפן • הבורסה לניירות ערך בטוקיו • המערכת הפיננסית של יפן (אנ') • TOPIX (אנ') • ניקיי 225 (אנ') • שירותים פיננסיים ביפן (אנ') • תאגיד ההשקעות של יפן (אנ') |  |
| ארגונים | איגוד יצרני הרכב של יפן (אנ') • איגוד מנהלי התאגידים ביפן (אנ') • הפדרציה העסקית של יפן (אנ') • לשכת המסחר והתעשייה של יפן (יפ') |  |
| חברות מובילות | טויוטה (15) • הונדה (57) • תאגיד מיצובישי (אנ')‏ (65) • איטוצ'ו (אנ')‏ (107) • ניפון טלגרף וטלפון (אנ')‏ (120) • מיצוי גרופ (אנ')‏ (121) • סוני (128) • ניסאן (136) • ניפון לייף (אנ')‏ (144) • יפן פוסט הולדינגס (אנ')‏ (146) • בנק מיצובישי (אנ')‏ (148) • אניאס הולדינגס (אנ')‏ (153) • דאי-איצ'י לייף (אנ')‏ (164) • היטאצ'י (196) • AEON (אנ')‏ (203) • ניפון סטיל (אנ')‏ (220) • מיזוהו פייננשל גרופ (אנ')‏ (226) • פנסוניק (234) • אידמיטסו קוסן (אנ')‏ (275) • מרובני (אנ')‏ (298) • דנסו (אנ')‏ (305) • חברת החשמל של טוקיו (317) • סומיטומו גרופ (אנ')‏ (318) • סופטבנק (325) • KDDI (אנ')‏ (379) • סוזוקי מוטור (406) • מיצובישי אלקטריק (אנ')‏ (416) • אייסין (אנ')‏ (462) • מאזדה (474) • מיצובישי תעשיות כבדות (אנ')‏ (499) |  |
| מונחים | זאיבצו • נימוואשי (אנ') • סוגו שושה (אנ') • סרקין (אנ') • קאיזן • קיירצו (אנ') • קנבן • שיניזה (אנ') |  |
| שונות | החוב הלאומי של יפן (אנ') • מדע וטכנולוגיה ביפן • מחקר ופיתוח ביפן (אנ') • רמת החיים ביפן (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556805505171  LCCN: sh2008107906
האויב שבפנים: פרק הסיום

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  Resident Evil
 בימוי:  פול וו. אס. אנדרסון 
 הופק בידי:  פול וו.ס. אנדרסון ג'רמי בולט רוברט קולצר סמואל הדידה
 תסריט:  פול וו. אס. אנדרסון 
 עריכה:  דובי וייט
 שחקנים ראשיים:  מילה יובוביץ' אלי לרטר רובי רוז ויליאם לוי איאן גלן איאון מאקין
 מוזיקה:  פול הסלינגר
 צילום:  גלן מק'פירסון 
 מדינה:  גרמניה הממלכה המאוחדת צרפת קנדה ארצות הברית אוסטרליה
 חברת הפקה:  Screen Gems Constantin Film Davis Films Impact Pictures
 חברה מפיצה:  Sony Pictures Releasing
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 27 בינואר 2017
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה, סרט זומבים, סרט פוסט-אפוקליפטי, סרט פעולה, סרט מדע בדיוני, ביו־פאנק 
 תקציב:  40 מיליון דולרים
 הכנסות:  312.2 מיליון דולרים
 הכנסות באתר מוג'ו:   residentevil6
 סרט קודם:  האויב שבפנים: הגמול
 סרטים בסדרה:  האויב שבפנים האויב שבפנים: אפוקליפסה האויב שבפנים: השמדה האויב שבפנים: החיים שאחרי האויב שבפנים: הגמול האויב שבפנים: פרק הסיום
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
האויב שבפנים: פרק הסיום (באנגלית: Resident Evil: The Final Chapter) הוא סרט מדע בדיוני-פעולה אמריקאי משנת 2017 בבימויו ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון. הסרט הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: הגמול" והשישי והאחרון בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. בסרט מככבים מילה יובוביץ', אלי לרטר, רובי רוז, ויליאם לוי, איאן גלן ואיאון מאקין.
הסרט צולם בשיטת סטריאוסקופיה ויצא לאקרנים ב-23 בדצמבר 2016 בתלת-ממד ו-IMAX. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ועם תקציב של כ-40 מיליון דולרים הוא זכה להכנסות הגבוהות ביותר בסדרת הסרטים עד כה עם 312 מיליון דולרים ברחבי העולם.
שחקנים ראשיים

מילה יובוביץ' - אליס
אוור אנדרסון - אליס הצעירה
אלי לרטר - קלייר רדפילד
איאון מאקין - דוק
רובי רוז - אביגייל
ויליאם לוי - כריסטיאן
פרייזר ג'יימס - רייזור
רולה - קובלט
איאן גלן - ד"ר אלכסנדר אייזקס
שון רוברטס - אלברט וסקר
ספקטרום סינקלייר

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מחשב אישי
 מפתח:  חברת סינקלייר
 יצרן:  סינקלייר (חברה) 
 תאריך הפצה:  אפריל 1982
 תאריך הפסקת שיווק:  1984
 הקודם בסדרה:  Sinclair ZX81 
 הבא בסדרה:  סינקלייר QL 
 יחידות שנמכרו:  5,500,000 
 מידע טכני
 מעבד:  זילוג Z80A במהירות 3.50 מגהרץ
 
ספקטרום (באנגלית: ZX Spectrum) מתוצרת חברת סינקלייר (אנ') הבריטית הוא מחשב אישי, שיוצר לראשונה בשנת 1982. המחשב היה מבוסס על מעבד 8 סיביות מדגם Z80A, שפעל במהירות של 3.5 מגה הרץ. בדומה למחשבים רבים מאותה התקופה התחבר מחשב זה לטלוויזיה ולא נמכר עם מסך מחשב ייעודי. התוכנות שלו נשמרו על גבי קלטת שמע.
מחשב זה היה גרסה מתקדמת יותר של המחשבים הקודמים של החברה - סינקלייר ZX80 ו-ZX81. החידוש שהביא איתו הספקטרום הוא תמיכה בצבע, כמו ששמו מרמז - הדגמים הקודמים היו שחור לבן. מה שייחד את המחשבים הקודמים של סינקלייר היה מחירם הנמוך: ה-ZX80 היה המחשב הראשון שנמכר בבריטניה במחיר של פחות מ-100 שטרלינג. הספקטרום המשיך מסורת זו, כשמחירה של התצורה הבסיסית (16K) היה 125£.
לדגם זה היו שתי גרסאות עיקריות. במקור הוצע עם זיכרון RAM בנפח 16 קילובייט ואפשרות לחיבור כרטיס הרחבה של 32 ק"ב נוספים. כשנה לאחר שחרור דגם זה הוצגה גרסה נוספת עם זיכרון בנפח 48 ק"ב. בנוסף, בשתי הגרסאות היה זיכרון ROM בגודל 16 ק"ב שהכיל את מערכת ההפעלה, ופרשן בייסיק. כמו כן הייתה לו גרפיקה בהפרדה נמוכה עבור טקסט וגרפיקה בהפרדה גבוהה עבור משחקים.
המחשב היה פופולרי - יותר מ 5 מיליון יחידות נמכרו. הוא תמך ברזולוציה מקסימלית של 192X256 פיקסלים ועד 16 צבעים. מחשב זה היה היורש של מחשב ה-ZX81, שלו היה זיכרון של 1KB בלבד. 
במהלך השנים יוצרו כמה דגמים של מחשב זה, אך הפופולריות שלו החלה לרדת עם ירידת מחיריהם של מחשבים תואמי PC.
מחשבים אלו קיימים עד היום, ואפשר למצוא תוכנות אמולטור רבות למחשבים אחרים שיכולים להריץ תוכנות שנכתבו עבורם. ישנן גם תוכנות שמאפשרות להמיר את התוכניות שנשמרו על גבי קלטות אודיו ישנות לקבצים, על מנת להריצם באמולטור.
איזור (תכנון ערים)

אִיזוּר או הפרדת שימושים (באנגלית: Zoning או: Single-Use Zoning) הוא תהליך חלוקת הקרקעות ברשות מקומית או עירייה על פי אזורים (לדוגמה: מגורים, תעשייה, משרדים, מסחר), שבהם ישנו שימוש בודד או הגבלות שונות לקרקע מסוימת. סוג האזור קובע אם ניתנת הרשאה לתכנון ופיתוח נתון, כמו גם את צורת המבנים והבניינים, גובהם ומיקומם. מגמה הפוכה היא עירוב שימושים – מדיניות תכנונית לשילוב כמה שימושים באותו המרחב, החל מרמת הבניין, דרך הבלוק העירוני והרחוב ועד רמת השכונה או האזור. הנחיות להפרדת שימושים נועדו להנחות צמיחה והתפתחות עירונית או אזורית על פי כללים מוגדרים. תהליך האזור עושה שימוש בתכנון שימושי קרקע לצורכי תכנון ערים ואזורים.
רקע היסטורי

יש עדויות לכך שבוצעו סיווגים שונים לקרקעות החל מהעת העתיקה. עד למהפכה התעשייתית, רוב העבודות היו בבתים ולכן אזורי המגורים שימשו כמקומות העבודה, הייצור והסחר. במאה ה-18 וה-19, החל תהליך של מעבר מקומות העבודה למפעלים, יחד עם עלייה בצפיפות וזיהום. הדבר הוביל מעצבי מדיניות לשקול הפרדת שימושים, ובמדינות מתפתחות באירופה נאסר על תעשיות מזהמות במיוחד להיבנות במרכזי מגורים, וחלה עלייה ברגולציה. תכנון הערים ביקש לשפר את תנאי המחיה באמצעות מדיניות תכנונית של אזור, כך שהתעשייה המזהמת הורחקה מאזורי המגורים. המדיניות הפכה לרווחת בסוף המאה ה-19 והפכה לשיטת התכנון השלטת בעולם המערבי שלאחר מלחמת העולם השנייה, ובמקביל הלכה והתפתחה מגמת הפרבור.
סוגים ושימושים

קיימות מספר קטגוריות באזורים אורבניים: מגורים, מגורים-מסחר, מסחר, תעשייה ואזורים פתוחים (כגון מגרשי ספורט ושדות תעופה). את אלו ניתן לחלק לקטגוריות נוספות, למשל סוגי שונים של אזורי מסחר – חנויות, משרדים; תעשייה – תעשייה כבדה, מחסנים; מגורים – ארעיים (בתי מלון, מוטלים) או קבועים (בתי מגורים). פעולות של אזור יכולות לכלול רגולציה של פעילויות המותרות במקום, סוג הבנייה המותרת (בתים פרטיים, רבי קומות), גובה הבניינים, צפיפותם, הנחיות ליצירת מקומות חנייה, ובמקרים של אזורי תעשייה  – פליטת מזהמים, רעש, ועוד. שטחי קרקע מחולקים על ידי רשויות לאזורים שבתוכם מותרים שימושים שונים. לפיכך הפרדת שימושים היא גם טכניקה של תכנון השימוש בקרקע בתור כלי לתכנון עירוני. המילה נגזרת מהפרקטיקה של "ייעוד שטח מסוים" כדי לערוך מיפוי המסדיר את השימוש, הצורה, העיצוב והתאימות של פיתוחו. מבחינה חוקית, תוכנית זו מיושמת בדרך כלל כחוק עזר בהליכים המתאימים.
טענות בעד מדיניות של אזור עומדות על כך שתהליך זה שומר על האינטרסים השכונתיים, שומר על אופי השכונות (למשל, מניעת עלייה בצפיפות או הפיכת אזורי מגורים לאזורי מסחר), תוך מקסום הרווחה הכללית ושמירה על משאבים/מוסדות. הדבר אמור להגן על תושבי שכונות, שרשאים להחליט אם להקל בהגבלות ולהעניק פיצויים כשנדרש. מבקרי הגישה טוענים לפגיעה בהון החברתי, לריחוק מקומות עבודה וכתוצאה מכך לשהייה וזמן רב בדרכים, מאחר שיש לעבור מרחק רב על מנת להגיע למקומות – בין אם מדובר בעבודה או בילוי.
ראו גם

עירוב שימושים
תכנון ערים ואזורים אסטרטגי
הערות שוליים

↑  אִזּוּר, באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2  עתליה רזניק, עירוב שימושים, מגזין שפת רחוב, 3 באוקטובר 2019
↑  Karkkainen, Bradley C. (2018) "Zoning: A Reply to Critics," Florida State University Journal of Land Use and Environmental Law: Vol. 10
↑  "על הפרדת שימושים", מאמר מאת ד"ר יואב לרמן באתר "עוד בלוג תל אביבי", 20 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536670005171  BnF: cb11949450h (data)  GND: 4005104-3  LCCN: sh85149959
אמנון פזי

אמנון פזי (10 בינואר 1936 - 17 באוגוסט 2006) היה מתמטיקאי ישראלי, נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים ויו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה

אמנון פזי נולד בחיפה, התגורר בצעירותו בקריית ביאליק והתחנך בקריית מוצקין. הוא היה תלמיד מחונן וספורטאי מצטיין (היה אלוף ישראל בריצת 60 מטר ואלוף הנוער בקפיצה לרוחק). למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית במסגרת העתודה האקדמית.
לאחר תום לימודיו הצטרף לצוות שהקים את תחום הגרעין במדינת ישראל. בשנת 1958 נסע ללמוד פיזיקה גרעינית בפריז והועסק בפרויקטים של הוועדה הצרפתית לאנרגיה אטומית.
הוא שב בשנת 1961 והתיישב בבאר שבע עם רעייתו, ועבד בקריה למחקר גרעיני בדימונה עד שזו הופעלה באופן ניסיוני בשנת 1963. אז עזב את עבודתו ושקד על עבודת הדוקטורט שלו תחת הנחייתו של פרופ' שמואל אגמון, שכותרתה "משוואות דיפרנציאליות רגילות : במרחבי הילברט ובנך ושמושים". אחר כך נסע לאוניברסיטת סטנפורד ולאוניברסיטת ניו יורק, וכשחזר התקבל למכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
ספרו המתמטי על חבורות למחצה, שנכתב במהלך שנת שבתון באוניברסיטת מרילנד בשנת 1973, הוגדר כ"ספר קלאסי" ואחד המצוטטים ביותר, ועל פי ההוצאה היה אחד מרבי המכר שלה.
בשנים 1972–1977, היה העורך בפועל של כתב העת המדעי Israel Journal of Mathematics, ולאחר מכן כיהן כעורך וחבר הדירקטוריון שלו.
פרופ' פזי התקדם בחלוף השנים ומונה לעמוד בראש המכון למתמטיקה. בשנים 1983 - 1986 כיהן כרקטור האוניברסיטה העברית, וקבע מדיניות חדשה למינויים אקדמיים: תכנון רב שנתי של מספר המינויים וחלוקתם בין הפקולטות. כמו כן, קידם את פתיחת הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם בירושלים ואת בית הספר לווטרינריה.
בשנת 1987 התפטר נשיא האוניברסיטה דן פטינקין על רקע משבר פיננסי חמור במוסד, ופזי נבחר לנשיא. בהסתמך על תוכנית המינויים שלו, ערך פזי צעדי הבראה כדי לחלץ את האוניברסיטה מהמשבר, והתפטר ארבע שנים אחר כך, לאחר שהאוניברסיטה הגיעה לאיזון כספי.
בשנת 1991 נבחר ליו"ר ות"ת - הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, עד שנת 1997.
לאחר צאתו לגמלאות, המשיך פזי בפעילותו כשותף או יושב ראש בוועדות ודירקטוריונים שעסקו בשלושה נושאים עיקריים: בטיחות וביטחון, מערכת ההשכלה הגבוהה ופעילות ציבורית כללית. שתיים מהוועדות התנהלו בחוץ לארץ:
דירקטוריון CHE (המרכז לפיתוח ההשכלה הגבוהה בגרמניה) שפרופ' פזי היה שותף לו מייסודו (1994- 2004),
ופגוואש -ארגון לבקרה ומניעה של הפצת נשק לא קונוונציונלי, בו שירת פזי כנציג מדינת ישראל (1985- 2005) וכחבר המועצה הבינלאומית.
בין הוועדות בישראל, היה פזי ראש היחידה לתכנון אקדמי של האוניברסיטה העברית, יו"ר הוועד המנהל של המרכז הארצי לבחינות והערכה, חבר במערכת כתבי עת ישראלים למתמטיקה, נציג האקדמיה הלאומית במועצת הנגידים של BSF (הקרן הדו-לאומית ישראל-ארצות הברית), וחבר בוועד המנהל של קרן ירושלים.
פזי המשיך להיות "איש מרחיק ראות": בשנת 2000, כאשר שררה בציבור התחושה שיש בארץ עודף רופאים, יזם וניהל ועדה לפתרון בעיית המחסור ברופאים הצפוי להתרחש כעבור 15 שנה. בין השאר המליצה הוועדה על הקמת בי"ס נוסף לרפואה. כמו כן השתתף פזי, עד סמוך למותו בוועדה בראשות דן מרידור לבדיקת תפישת הביטחון של מדינת ישראל.
פזי זכה להערכה רבה עוד בחייו: היה עמית כבוד של האוניברסיטה הפתוחה, חתן פרס בובליק של האוניברסיטה העברית, ד"ר כבוד של הטכניון ויקיר הוועדה לאנרגיה אטומית.
על שמו של פזי מחולקים פרסי קרן ה-BSF קרן פזי למחקרים (‏www.pazyfoundation.org.il) ובניין מאיץ "שרף" בממ"ג שורק נקרא על שמו.
פזי היה נשוי לד"ר בתיה פזי (שותפה לגילוי אבי התירס ומחברת הספר "כרומוזומים ותורשה" הוצאת האוניברסיטה העברית, בשנת 1987) והם הורים לשלושה.
בתפקידו כיו"ר ות"ת

כבר מתחילת כהונתו בות"ת הבחין פרופ' פזי בכך שבעשור הקרוב (1991- 2001) צפוי גידול מהיר בביקוש להשכלה גבוהה עקב גידול טבעי של שכבת הגיל הרלוונטית, עלייה צפויה מברית המועצות, וגידול בשיעור המעוניינים בהשכלה אקדמית.
כדי לתת מענה לביקושים הצפויים, נבחנו שתי חלופות: להגדיל את מספר הסטודנטים באוניברסיטאות הקיימות ולהקים אוניברסיטה אחת או שתיים נוספות, או ליצור מערכת השכלה גבוהה בינָארית, המורכבת מאוניברסיטאות מחקר, ולצדן מכללות הוראה.
נבחרה האפשרות השנייה.
המכללות המתוקצבות הוקמו כדי להיענות לסוגים שונים של ביקוש, הן של הסטודנטים (חלקם מעוניינים בחינוך למקצוע ואינם מעוניינים במחקר) והן של הצרכים הלאומיים (גידול האוכלוסייה מחייב להגדיל את מספר בעלי המקצוע). שיקול נוסף היה עלות נמוכה יותר של ההוראה במכללות, לעומת זו של האוניברסיטאות המחקריות, החייבות לקיים מחקר בצד ההוראה.
פזי התנגד לניסיונות של גורמים פוליטיים להתערב בצורה הנוגדת את רוח חוק המועצה להשכלה גבוהה בתהליך תכנון מערכת ההשכלה הגבוהה על ידי יוזמות חקיקה: "תהליך התכנון של מערכת ההשכלה הגבוהה חייב להביא בחשבון את שווי המשקל העדין בין צורכי המדינה בכוח אדם משכיל ומיומן, המשאבים שהמדינה מוכנה להקצות להשכלה הגבוהה, ביקושי הציבור להשכלה גבוהה ושמירת הרמה האקדמית הנאותה. התערבות חיצונית קצרת ראות בתכנון, עלולה לפגוע ואף לגרום לנזקים חמורים ארוכי-טווח למערכת ההשכלה הגבוהה, ללומדים בה ולמדינה".
תוכניתו המפורטת של פזי לפיתוח המכללות הוגשה לות"ת בשנת 1993 ואושרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה. התוכנית אומצה אחר כך על ידי הממשלה ונוצלה בעזרת חוק להרחבתה למכללות פרטיות: החלטת ממשלה מס.3964 מיום 28.9.1994.