stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון לה קארה

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1931 פול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  12 בדצמבר 2020 (בגיל 89) Royal Cornwall Hospital, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  David John Moore Cornwell 
 מדינה:  אירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  St Buryan 
 שם עט:  John le Carré 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברן, לינקולן קולג', בית הספר שרבורן, בית ספר סנט אנדרוז 
 שפות היצירה:  גרמנית, צרפתית, אנגלית 
 סוגה:  רומן ריגול, ספרות בלשית 
 יצירות בולטות:  המרגל שחזר מן הכפור, בוגד משלנו, The Night Manager, איש מבוקש מאוד, אמת שברירית, Single & Single, החייט מפנמה, Absolute Friends, מלחמת המראות, שיר המיסיון, עיר קטנה בגרמניה, התלמיד המכובד, החפרפרת, המתופפת הקטנה, כל אנשי סמיילי, חיוג אל השאול, הגנן המסור, Our Game 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 הושפע מ:  גרהם גרין 
 צאצאים:  ניק הארקוויי 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1977)  מדליית גתה (2011)  Dagger of Daggers (2005)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברן (2008)  פרס אולוף פלמה (2019)  פרס ספרות הפשע הגרמני (2018)  פרס הלמרייך (1990)  פרס מרטין בק (1986)  פרס חרב היהלום (1988)  פרס "גראנד מסטר" (1984)  פרס סומרסט מוהם (1964)  פרס אדגר אלן פו לספר הטוב ביותר (1965) 
 www.johnlecarre.com
 חתימה:   
 
ג'ון לה קארה (באנגלית: John le Carré ‏; 19 באוקטובר 1931 – 12 בדצמבר 2020) הוא שם העט של דייוויד ג'ון מור קורנוול, סופר בריטי ששימש כסוכן בשירות החשאי הבריטי, וכתב רומנים רבים העוסקים בעולם הריגול. הוא יצר, בין השאר, את דמותו של ג'ורג' סמיילי, איש מודיעין בריטי רגיש ומורכב, המגן על מולדתו מפני מזימות הק.ג.ב. בימי המלחמה הקרה. לה קארה חקר באמצעות גיבוריו את הממד המוסרי של ערך הנאמנות (למדינה או לאדם קרוב), ודן בשאלה אם ההגנה על ביטחון המדינה מקדשת את כל האמצעים. הוא הושפע מהסופר האהוב עליו, גרהם גרין.
ספריו

חיוג אל השאול (1961), תרגם גלעד מורג, הוצאת רמדור, 1966. תרגם אליעזר כרמי, הוצאת שלגי, 1987.
רצח מתוחכם (1962), תרגמה אביבה אגמון, הוצאת שלגי, 1987.
המרגל שחזר מן הכפור (1963), תרגמה יהודית אביטל, הוצאת לדורי, 1964. תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן, 1983.
מלחמת המראות (1965), תרגם מיכאל מרגולין, הוצאת רמדור, 1966. הוצאת שלגי, 1986.
עיר קטנה בגרמניה (1968), תרגם עמשי לוין, הוצאת כנרת, 1989.
מאהב תמים ורגשני (1971), תרגמה צילה אלעזר, הוצאת כנרת, 1998.
טרילוגית קארלה:
החפרפרת (1974), במקור Tinker, Tailor, Soldier, Spy (פחח, חייט, חייל, מרגל), תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1975.
התלמיד המכובד (1977), תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1981.
כל אנשי סמיילי (1979), תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן, 1982.
המתופפת הקטנה (1983), תרגמה כרמית גיא, הוצאת זמורה-ביתן, 1984.
המרגל המושלם (1986), תרגם עמשי לוין, הוצאת כנרת, 1986.
בית רוסיה (1989), תרגם עמשי לוין, הוצאת כנרת, 1989. עובד לקולנוע בשנת 1990.
הצליין החשאי (1991), תרגמה מרים יחיל-וקס, הוצאת כנרת, 1991.
The Unbearable Peace" 1991"
מנהל לילה (1993), תרגמה צילה אלעזר, הוצאת כנרת, 1993.
המשחק שלנו (1995), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת כנרת, 1995.
החייט מפנמה (1996), תרגמה מרים יחיל-וקס, הוצאת כנרת, 1997.
סינגל את סינגל (1999), תרגם בועז וייס, הוצאת כנרת, 1999.
הגנן המתמיד (2001), תרגמה בת שבע מנס, הוצאת כנרת, 2001. הסרט שנעשה על פי הספר הופץ בארץ בשם "הגנן המסור".
חברים מוחלטים (2003), תרגם אהוד תגרי, הוצאת כנרת, 2003.
שיר המיסיון (2006), תרגם יוסי מילוא, הוצאת כנרת, 2006.
איש מבוקש מאוד (2008), תרגם יוסי מילוא, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009.
בוגד משלנו (2010), תרגמה מרינה גרוסלרנר, הוצאת כנרת, 2011. דימה, מלבין הכספים הראשי של המאפיה הרוסית, חושש לחייו לאחר שתלמידו נרצח, ומחליט להסגיר עצמו, תמורת מקלט לו ולמשפחתו, לידי השירות החשאי הבריטי, תוך הבטחה למסור מידע מפליל על פעילות המאפיה הרוסית וקשריה בבריטניה. כאנשי קשר לעסקה זו הוא בוחר זוג בריטי תמים, שבו פגש בעת נופש באנטיגואה.
אמת שברירית (2013), תרגם ארז אשרוב, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2013.
מנהרת היונים (2016), תרגמו יונתן דה שליט וענת רותם, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2017.
מורשת של מרגלים (2017), תרגמה קטיה בנוביץ', הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2017.
איש שטח (2019), תרגם אמיר צוקרמן, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2020.
שומר אמונים (2022), תרגם אמיר צוקרמן, הוצאת זמורה-ביתן, 2022.
מאפייני יצירתו

הסופר ג'וזף פיינדר אפיין את יצירתו:
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה

הספר "המרגל שחזר מן הכפור" הוסרט בשנת 1965, ובשנה זו זכה בפרס אדגר מטעם אגודת סופרי המסתורין של אמריקה. את הסרט ביים מרטין ריט ואת דמותו של לימאס בסרט גילם השחקן ריצ'רד ברטון ואת דמותו של ג'ורג' סמיילי גילם השחקן רופרט דייוויס. הספר "חיוג אל השאול" הוסרט בשנת 1967 בשם "The Deadly Affair". את הסרט ביים סידני לומט ואת דמותו של סמיילי (שבסרט שונה שמה לצ'ארלס דובס) גילם השחקן ג'יימס מייסון. בשנת 1969 יצא לאקרנים הסרט "מלחמת המראות", בכיכובו של אנתוני הופקינס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 1984 יצא לאקרנים הסרט "המתופפת הקטנה", בכיכובה של דיאן קיטון, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 1990 יצא לאקרנים הסרט "בית רוסיה", בכיכובם של מישל פייפר ושון קונרי, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 2001 יצא לאקרנים הסרט "החייט מפנמה", בכיכובם של פירס ברוסנן, ג'פרי ראש וג'יימי לי קרטיס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 2001 יצא לאקרנים הסרט "הגנן המסור", בכיכובם של רייף פיינס ורייצ'ל וייס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם.
"החפרפרת" ו"כל אנשי סמיילי" זכו לעיבוד למיני סדרה טלוויזיונית על ידי ה-BBC, את דמותו של סמיילי, איש השירות החשאי הבריטי, גילם השחקן אלק גינס ואילו את "קארלה", רב המרגלים של ה-K.G.B, גילם השחקן פטריק סטיוארט. מיני הסדרה "החפרפרת" נחשבת ליצירת מופת, וזכתה לביקורות משבחות רבות. הסצנה בה חושף סמיילי בפני טובי אסתרהזי את מזימתו של קארלה, לקראת סיום הסדרה, היא מופת של איכות משחק ודיאלוג, ועל אף מורכבותה נחרטת היטב בזיכרון הצופה. "החפרפרת" גם עובד לסרט קולנוע שהקרנתו החלה בשנת 2011, כאשר דמותו של סמיילי מגלם השחקן גארי אולדמן.
"איש מבוקש מאוד" זכה לעיבוד קולנועי על ידי הבמאי אנטון קורבין, ויצא לאקרנים ב-2014. בסרט מככב פיליפ סימור הופמן בתפקיד המרגל גנתר באכמן, הופעתו הקולנועית האחרונה של הופמן.
"בוגד משלנו" זכה לעיבוד קולנועי על ידי הבמאית סוזנה וואייט. בכיכובם של יואן מקגרגור, נעמי האריס וסטלאן סקארסגארד. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2016.
"מנהל לילה" זכה לעיבוד טלוויזיוני מאת רשת BBC כמיני סדרה בכיכובו של טום הידלסטון ששודרה ב-2016. העלילה מתמקדת ג'ונתן פיין, מלונאי, מנהל לילה במלון פאר בציריך. ריצ'רד אונסלו רופר הוא איש עסקים, עתיר נכסים ודמות מוכרת בחוג הסילון הבין-לאומי. שניהם בריטים, שניהם מצליחים בתחומם, ושניהם חיים חיים כפולים. תחת מסווה של איש עסקים, ריצ'רד אונסלו רופר שקוע כולו בעסקות אפלות של נשק וסמים. מסך הברזל אמנם קרס והמלחמה הקרה תמה, אך הסכנה טרם חלפה. אנשים כמו ריצ'רד אונסלו רופר הם המאיימים עתה על שלום העולם. ג'ונתן פיין נשלח על ידי אנשי המודיעין הבריטי להיאבק באיש העסקים המייצג את חורשי הרעה, למרות מאבקי הכוח הפנימיים שבין גופי המודיעין והממסד השונים שידיהם אינן תמיד נקיות.
בסוף 2018 "המתופפת הקטנה" זכתה לעיבוד טלוויזיוני כמיני־סדרה, שעלתה לשידור ב־BBC, ברשת AMC האמריקאית ובישראל בהוט.
מנחם בן

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1948 דזֶ'רז'וניוב, פולין פולין
 פטירה:  13 במרץ 2020 (בגיל 71) פתח תקווה, ישראל ישראל
 שם לידה:  מנחם בראון 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  ברקן 
 מקום לימודים:  אהל שם (בית ספר) 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1960–2020 (כ־60 שנה)
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (1997)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1989) 
 
מנחם בן (31 באוקטובר 1948 – 13 במרץ 2020) היה מבקר ספרות, משורר ופובליציסט ישראלי.
חיבר 17 ספרים, בהם שישה ספרי שירה, שני ספרי ילדים, שישה ספרי ביקורת שירה ומבחרי שירה (כולל רב המכר "השירים הכי יפים בעברית"), ספר הגות בענייני אלוהים, וכן את רב המכר "פלונטר" ואת הספר התיעודי על התאבדות בתו, "הוי, כנרת שלנו". בן זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים פעמיים (בשנת 1989 וכן בשנת 2016) ובפרס ברנשטיין לביקורת ספרותית (1999).
ביוגרפיה

בן נולד בעיר דְזֶ'רְז'וֹנְיוּב (Dzierżoniów; לשעבר ריכבאך, Rychbach) בשלזיה התחתית שבדרום-מערב פולין בשם מנחם בראון. הוא עלה לישראל בשנת 1949, כשהיה בן ארבעה חודשים, וגדל ברמת גן ברחוב יהלום 100 (כתובת מגורים שהרבה להתגאות בה; שם הרחוב כיום הוא קריניצי). בימי לימודיו בבית הספר התיכון "אהל שם" הכיר את יורם ברונובסקי, לימים מבקר ספרות, מתרגם ועיתונאי, שהיה בשבילו דמות נערצת, אחת מ"ארבע האוניברסיטאות שלי", כפי שנהג בן להגדיר את מורי השירה הגדולים שלו (השלושה האחרים הם תנחום אבגר, נתן זך ודוד אבידן).
בגיל 12 החל לכתוב ב"מעריב לנוער", במדור שערך המשורר משה בן שאול, ובגיל 13 הפך לכתב נוער בשבועון זה. בצעירותו פרסם שירה, אך עיקר השפעתו היה כמבקר ספרות, תרבות ופוליטיקה. בין היתר כתב ביקורת ספרים בשבועון הספרותי "משא" - מוסף הספרות של העיתון "למרחב" בעריכת אהרן מגד ומאוחר יותר במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות" בעריכת זיסי סתוי. בהמשך כתב בעמודים שבועיים ב"כל העיר" הירושלמי, ב"עיתון ת"א" וב"זמן ת"א", וכן בבלוג ב-nrg ובטורים שבועיים ב"וואלה". פרסם דברי ספרות, הגות ופוליטיקה ב"הארץ" (במוסף "תרבות וספרות" וכן בעמודי המאמרים) וב"מעריב". מ-2018 ועד למותו פרסם על בסיס שבועי מאמרים פוליטיים ב"מעריב", בימים מתחלפים, כחלק מנבחרת הכותבים של "מעריב" המודפס והדיגיטלי.
פקד חוגים של אנשי ספרות כשנקשר למשוררים יאיר הורביץ, מאיר ויזלטיר, יונה וולך ואחר כך נתן זך ובמיוחד דוד אבידן (וכונה בפיהם "הילד בראון" עקב גילו הצעיר).
משעה שהתחיל להתעניין בשירה בגיל 14, בהשפעת ברונובסקי, עסק, לדבריו, במשך שבע שנים בשירה בלבד. הוא השלים באופן חלקי את בחינות הבגרות. לאחר לימודיו התיכוניים, בגיל 18, שוחרר מחובת הגיוס לצה"ל על רקע "אי כשירות נפשית"[דרוש מקור]. מאוחר יותר, בגיל 24, ביקש להיבדק מחדש, העלה את הפרופיל הרפואי הצבאי לפרופיל קרבי, וחזר והתגייס לצה"ל לשלוש שנים מלאות, רוב הזמן כמדריך ביחידת נ"מ. באוניברסיטה למד שנה אחת בלבד.[דרוש מקור]
בגיל 16 התפרסמו שיריו בכתב העת "עכשיו" שבעריכת גבריאל מוקד, וזה תיאר אותו במוסף הספרותי של "ידיעות אחרונות" כ"ילד הפלא של השירה והביקורת העברית". ב-1967 יצא לאור תרגומו לפואמה "ארץ הישימון" מאת ת"ס אליוט, הנחשבת לאחת היצירות החשובות בשירה האנגלית המודרנית. מאוחר יותר נודע כי תרגום זה היה למעשה עיבוד לתרגומו הישן של המשורר נח שטרן. כמו כן הופיע באותה שנה בהוצאת "עקד" ספר שיריו הראשון, "אדרת הגפן", שעליו כתב בין השאר נסים קלדרון (ב"קול העם", עיתון מק"י) כי "קסם בלתי רגיל מהלך על 37 העמודים של אדרת הגפן", ואילו המבקר חיים נגיד הגדירו אז ב"מעריב" כ"גילוי החשוב ביותר של השנה בשירה". על פי גבריאל מוקד, הטקסטים המרכזיים בספר הועתקו ממסעי דוליטל הרופא. בין כתביו המוקדמים הקונטרס "צמה צנופה: כליל-סונטות" (הוצאת דגה, תש"ל), סדרת שירים חושניים שלא כל חלקיה עונים על תביעות הסונטה המסורתית.
בן העיד כי ב-18 ביולי 1969 תוך כדי טריפ LSD הייתה לו ביחד עם המשורר דוד אבידן חוויה הלוצינטורית של "אושר בלתי רגיל". כפי שהתוודה לא פעם, חוויה זו השפיעה עד כדי כך על חייו ויצירתו השירית, שהחשיב אותה כמעין "לידה מחדש". בהמשך נעזר בהשפעת סמים כאלה בכתיבה היוצרת[דרוש מקור].
באוקטובר 2019 לקה באירוע מוחי. הוא נפטר ב-13 במרץ 2020, כשהוא בן 71. הלווייתו נערכה באותו יום בברקן.
חיים אישיים

בן נישא פעמיים. מרעייתו הראשונה, יעל, נולדה הבת בשמת (יעל נישאה ליגאל ארנס, בנו של משה ארנס, והמשפחה היגרה לארצות הברית). מרעייתו השנייה, שלומית, נולדו לו חמישה ילדים. בשנת 2010 עבר להתגורר בהתנחלות נופים שבשומרון. בתו כינרת, הצעירה מבין ששת ילדיו, התאבדה ב-7 בנובמבר 2012, בגיל 19, בהיותה בשירות לאומי בירושלים. עליה נכתב הספר "הוי, כינרת שלנו" (סיפור התאבדותה והיומנים שכתבה בשבע השנים האחרונות לחייה) שחיברו מנחם בן ואשתו שלומית, ויצא לאור במאי 2014.
ספריו

הספרים של מנחם בן, באתר "סימניה"
אדרת הגפן, שירים, עקד, 1967
צמה צנופה, כליל סונטות, דגה, 1970
הים פלחים שקופים, שירים, עכשו, 1971
פלונטר, רומן, ארלית, 1979
שירים ואימוני שירה, הוצאת פרוזה / עיתונספרות, 1980
שירים חדשים, ירון גולן, 1986
ספר הקוסמים, כתר הוצאה לאור, 1988
אין שירה בלתי מובנת ומאמרים אחרים, ירון גולן, 1989
חגית בסירת הירח, סיפור בחרוזים לילדי הגן והכיתות הראשונות, ציירה מישל פרחי, ירון גולן, 1992
תיק שירה, אחרית דבר דורון קורן, ירון גולן, 1994
משלמה המלך עד שלמה ארצי, מיונה הנביא עד יונה וולך, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
מי צייר את הרקפת?, ידיעות ספרים, 2008
השירים הכי יפים בעברית/ מאה שנות שירה ישראלית, עורך (יחד עם דורון קורן), "ידיעות ספרים" 2013
הוי, כינרת שלנו, הסיפור, היומנים, הצילומים. המחברים: שלומית ומנחם בן. הוצאת כנרת-זמורה-ביתן, מאי 2014
חידוש השירים - איך הוכרזתי כילד הפלא של השירה עוד לפני שהייתי משורר בכלל, ואיך הפכתי למשורר במסעות הל.ס.ד, הוצאת המילים, 2015
אברהם שלונסקי - המלך המודח, מבוא ו־112 שירים מפורשים בעריכת מנחם בן, הוצאת המילים, 2016.
מסע אל שיאי השירה הישראלית: רשימות על משוררים, שירים ושורות, הוצאת המילים (בתמיכת קרן תל אביב לספרות וקרן אק"ום), 2018
עבריה : הצעה לשלומצדק, הוצאת המילים, 2023
לקריאה נוספת

יאיר מזור, מבוכה לכאורה, כי מאחוריה חבוי שכלול שירי, על שירת מנחם בן, אפיריון 58, 1999.
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, המנוח היה ערירי, באתר הארץ, 24 באפריל 2002.
↑  הארץ, תרבות וספרות, עמוד 1, 20 במרץ 2020
↑  איתמר זהר, המשורר והפובליציסט מנחם בן מת בגיל 71, באתר הארץ, 13 במרץ 2020
↑  יוני קמפינסקי, נופים, הכירו את המתנחל החדש - מנחם בן, באתר ערוץ 7, 29 ביולי 2010
↑  מנחם בן, מול גל העבריינות ההומואית, וואלה, 22 בדצמבר 2014 (באתר העין השביעית)
↑  לי-אור אברבך, ‏קול ישראל: "מאזנים" את קרן נויבך עם מנחם בן, באתר גלובס, 19 ביולי 2012
יוסי דהאן, סדר היום של ממשיכי ברלוסקוני, באתר "העוקץ", 21 ביולי 2012
↑  אורן פרסיקו, מחבלים בעבודה, באתר העין השביעית, 27 באוגוסט 2012
↑   יאיר אטינגר, מפץ פוליטי במפלגת כלכלה: מנחם בן פורש לאחר שלא קיבל את המקום הראשון, באתר הארץ, 9 בפברואר 2015
↑  מנחם בן, רייטינג, ביג בן: על מה הגאווה?, באתר nrg‏, 15 באפריל 2011
↑  רייטינג, מנחם, צא מהארון: תגובות להומופוביה של מנחם בן, באתר nrg‏, 30 באפריל 2011
↑  ניר הר-זהב, מנחם בן מזהיר: העבריינות ההומואית, באתר ערוץ 7, 22 בדצמבר 2014
↑   מנחם בן, האם אמחק מוויקיפדיה בגלל דרווין?, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2017
↑  מנחם בן, ביג בן: מה רע בפורנוגרפיה נשית?, באתר nrg‏, 27 בפברואר 2009
↑  מנחם בן, שיגעון של בן, באתר nrg
↑  מנחם בן, לא בדיוק התאבדות, באתר nrg‏, 14 במרץ 2002
↑  פנים אמיתיות: מנחם בן, 18 ביוני 2011
↑  דוד אברהם, הקמפיין בפייסבוק עבד: מנחם בן פוטר מ"רייטינג", בנענע10, 26 ביוני 2011
 אמילי גרינצווייג, בוטל טורו של מנחם בן ברייטינג, 26 ביוני 2011
↑  דוד אברהם, מנחם בן פוטר מ"קשת", נענע10, 28/06/2011
↑  מנחם בן, ביג בן: מה יהיה עם ההומואים?, nrg מעריב, 26 ביוני 2011
↑  מנחם בן, איך הוציאו עלי דיבה איומה ., nrg מעריב, 28 ביוני 2011(הקישור אינו פעיל, 23.08.2018)
↑  דוד אברהם, מנחם בן יוצא למתקפה: "אתבע את אמנון לוי", נענע10, 26 ביוני 2011
↑   בני ציפר, קובץ כתביו של מנחם בן מורכב ברובו ממאמרים מופרכים וחסרי אחריות, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304291605171  BnF: cb16183575t (data)  GND: 1036968332  ISNI: 0000 0000 7690 6408  LCCN: n89134242  SUDOC: 172533252  VIAF: 6523389   WorldCat (עם VIAF): 6523389
שמירת שבת כהלכתה

| --- | --- |

המהדורה החדשה של שמירת שבת כהלכתה
 מידע כללי
 מאת:  הרב יהושע נויבירט
 שפת המקור:  עברית 
 תורגם לשפות:  יידיש ואנגלית
 סוגה:  הלכות שבת ויום טוב
 הוצאה
 הוצאה:  מהדורות א' ו-ג': פלדהיים, מהדורה ב': מוריה
 תאריך הוצאה:  1965 
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  תשכ"ה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990012554000205171
 
שמירת שבת כהלכתה הוא ספר הלכה נפוץ העוסק בהלכות שבת ויום טוב, שכתב הרב יהושע נויבירט. בשנת תשכ"ה הוענק לרב נויבירט פרס הרב קוק על ספר זה.
תיאור הספר

הספר יצא לאור לראשונה בשנת תשכ"ה בהוצאת פלדהיים, וזכה לתפוצה רבה. לפי ההוצאה, הוא נמכר בכעשרת אלפים עותקים בשנה מאז תחילת שנות ה-80.
הספר עוסק בהלכות השייכות לעידן המודרני, כגון שימוש בטכנולוגיה בשבת, רפואה והלכה, ועוד. הספר יצא לאור בשלוש מהדורות. על המהדורה הראשונה נמתחה ביקורת של הרב יעקב ישראל קניבסקי ואחרים. במהדורה השנייה השתתפו גם הרבנים יעקב וייל ואשר זלצמן מ"בית מדרש הלכה - מוריה". חלק מהפסקים המקלים, שבמהדורה הראשונה נכתבו בגוף הספר, הועברו במהדורה זו להערות השוליים, והדעות המחמירות הועלו לגוף הספר.
בניסן תש"ע יצאה מהדורה מתוקנת לחלק הראשון הכוללת התייחסות לשינויים הטכנולוגיים האחרונים, ובהוספת פסקיו של הרב יוסף שלום אלישיב. כמו כן נוספו חלקים רבים בהערות השוליים על פי כרך 'הערות ותיקונים' שיצא בתור חלק ג' למהדורה השנייה.
את שלוש המהדורות ערך אשר וסרטיל אשר הכין גם את המפתחות שבסוף הספר. תבנית הספר וכן המפתח היוו דוגמה לספרי הלכה שיצאו לאחר מכן.
חלקי הספר

פרקי הספר מסודרים לפי נושאים. חלקו הראשון של הספר עוסק בהלכות הקשורות בהכנת אוכל בשבת, רחיצה וסיכה, טיפול בבגדים, משחקים, איסור הוצאה ומוקצה, טיפול בצומח ובבעלי חיים, מלאכת נוכרי ודיני חולה ופיקוח נפש. החלק השני כולל את ההלכות הנוגעות למצוות החיוביות בשבת: הדלקת נרות, קידוש והבדלה, סעודות שבת וכן דיני אבלות בשבת ודיני חול המועד. חלקו השלישי של הספר, שיצא בשנת תשנ"ג, כולל "תיקונים ומילואים" מאת הרב שלמה זלמן אוירבך, מבוא להלכות שבת מאת הרב נויבירט ומפתחות נוספים, במהדורה הבאה (תש"ע) צורף החלק השלישי אל החלק הראשון.
קבלת הספר

הספר קיבל את הסכמות הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שמואל אוירבך, הרב משה פיינשטיין, הרב יחיאל יעקב וינברג, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב מנשה קליין, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב יוסף ברויאר, הרב ברוך קונשטט והרב יוסף נפתלי שטרן. הרב שלמה-זלמן אויערבך כתב בסוף ימיו קובץ הערות ותיקונים ל'שמירת שבת כהלכתה', וכך חיזק את מעמדו כספר פסיקה מקובל. הסכמת הרב שמואל הלוי ואזנר ניתנה למהדורה הראשונה של הספר והוסרה מן המהדורות הבאות.
אחת הסיבות למרכזיותו של הספר היא עובדת היותו אחד מספרי ההלכה הראשונים שבסופו יש מפתח ערכים מפורט. כך הספר היה לשימושי, מהיר ומעשי מאוד ולא רק בתור ספר לימוד ועיון, בכך שהוא מאפשר את מציאת ההלכה במהירות לכל מקרה, ולא רק לפי נושא או סימן הלכתי. את המפתחות סידר העורך של כל שלוש המהדורות אשר וסרטיל.
פסקים וספרי הלכה רבים בנושא שבת מצטטים מהספר או נסמכים על פסקיו. עם זאת, רבנים שונים חלקו על הספר בפסקים מסוימים. אחד מהם נוגע למעלית שבת, שבה פוסק הספר להקל. כמה פוסקים חרדים חשובים התנגדו לפסק זה, כדוגמת הרב יוסף שלום אלישיב והרב שמואל ווזנר.
ביקורת

היו מהרבנים שיצאו כנגד הספר בטענות קשות. הרב יעקב ישראל קנייבסקי, "הסטייפלער" כתב:
"וראיתי מחובתי לכתוב כאן מודעה רבא ונחוצה, בהיות כי בזמנינו דור יתום אשר איש הישר בעיניו יעשה אין ספק שנמצאים חיבורים מאנשים שאחז"ל עליהם "כי רבים חללים הפילה" המתיימרים ללקט ולסדר הלכות דוגמת מעשה שולחן ערוך. ואסור לסמוך עליהם כי מלבד שמלקטים הוראות מכל אשר ימצאו בחיבורים וירחונים עוד הם מוסיפים משלהם שיבושים וסילופים למאות ביודעים או בלא יודעים והכל במגמה להכניס קולות וקלות בדיני תורה"ק וח"ו לסמוך על חיבורים כאלה... ומה שלא נמצא מבורר בדברי רבותינו הפוסקים צריך לעשות שאלת חכם אצל רבנים מובהקים המלאים יראת ד'. נצייר בעצמנו אילו היה ברור בבירור גמור שכל המחלל שבת בדאורייתא או בדרבנן מצמיח לו מיד סרטן ר"ל בגופו, כמה היה חרד על חשש חילול שבת ולא היה סומך כלל וכלל על כל מאן דהו אשר מקלו יגיד לו לומר מותר לך..".
כנגד הספר אף הוציא הרב דוב לנדו מבני ברק חוברת מיוחדת בשם "בירור דברים בעניין הספר שמירת שבת כהלכתה", הטענות המרכזיות בחוברת היא כי המחבר צעיר ואיננו במדרגת פוסק מובהק, כמו כן הוא סטה מפסקי המשנה ברורה והחזון-איש אך מבלי להבהיר זאת לקורא, וכן ניסוחו הבהיר עלול להביא אנשים שאינם בקיאים בהלכה לידי טעויות חמורות בהלכות שבת.
הרב אליעזר בריזל, ראש ישיבת פאר הלכה, הוציא לאור קונטרס בשם 'שמירת שבת כתיקונה', שהעיר על המקומות שבהם חולק על השש"כ מכיוון שהקל בהם יותר מדאי.
הרב ואזנר שהעניק הסכמה להוצאה הראשונה של המהדורה הראשונה, הסיר אותו בהוצאות הבאות.
במכתב משנת תשכ"ה הרב נויבירט מתאר שהיה מוכן לביקורת, ולא לקח אותה אל ליבו, למרות שחצתה יבשות: "עלי להודיע לך כי מוכן הייתי לכל הצעקות הגדולות שהיו בב"ב {בני ברק}, ולכן לא לקחתי ה"לשם שמים" שלהם לליבי, אפילו אם כתבו מזה בהמודיע, וגם פרסמו את ה"לשם שמים" שלהם באמריקה". בפועל, בעקבות הביקורת במהדורות הבאות הוא הוסיף בפתיחת הספר שההלכות בו אינן להלכה ולמעשה, ושינה או סייג חלק פסקים שנויים במחלוקת לחומרא.
תרגומים וספרים נוספים

הספר פוסק על פי דעת הרמ"א, כלומר לפי הנוהג האשכנזי. בשל הפופולריות של הספר והרצון להשמישו גם לספרדים, כתב עליו הרב יהודה לביא בן-דוד קונטרס הערות בשם "בדי השלחן", המביא את שיטות הפוסקים הספרדים.
שמירת שבת כהלכתה יצא לאור גם בתרגום ליידיש ואנגלית.
מהדורות עיקריות

שמירת שבת כהלכתה, כולל דיני שמירת שבת, יום טוב וחול המועד, בשים לב לבעיות שהתעוררו בזמננו, ירושלים: פלדהיים, תשכ"ה 1965
שמירת שבת כהלכתה, כולל דיני שמירת שבת ויום טוב, בשים לב לבעיות שהתעוררו בזמננו (לאלה הנוהגים לפסוק כשיטת הרמ"א), ירושלים, מוריה, תשל"ט. חלק ב' תשמ"ט.
שמירת שבת כהלכתה, מהדורה מחודשת בתוספת פרקי מבוא להלכות שבת: כולל דיני שמירת שבת ויום טוב בשים לב לבעיות שהתעוררו בזמננו (לאלה הנוהגים לפסוק כשיטת הרמ"א), חלק א' ירושלים, פלדהיים, מכון לבירור הלכה נשמת אהרן ויעקב, 2010 תש"ע
הערות שוליים

↑  כרמית ספיר ויץ, לקרוא ולהאמין: שבוע הספר בגרסה חרדית, באתר nrg
↑  בספרו חיי עולם חלק ב פרק א בהערה
↑  יעל נגיד מזרחי, נפטר מחבר "שמירת שבת כהלכתה", באתר מקור ראשון, 11 ביוני 2013, בדיקה אחרונה ב־11 ביולי 2022
↑  קימי קפלן, החברה החרדית בישראל: אתגריה של התבוננות מכמה נקודות מבט, גיליון 2 יוני 2022 (בתוך סקירה על הספר "חברה בתמורה: מבנים ותהליכים ביהדות החרדית" מאת בנימין בראון, 2021), באתר kriot.co.il, יוני 2022, בדיקה אחרונה ב־11 ביולי 2022
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעיין, טבת תשע"א
↑  יוסי הר-מור, ‏הגרי"ש אלישיב: "אסור להשתמש במעליות שבת", באתר כיכר השבת, 29 בספטמבר 2009
↑  קובץ חצי גיבורים - פליטת סופרים ט, עמ' תקעה
↑  ספר 'שמירת שבת כהלכתה' ומחברו הג"ר נויבירט (הספד ב') (מאמר) – שיעורי הרב שלמה אבינר, באתר shlomo-aviner.net
↑  ח, חיי עולם <עם הרחב דבר>, עמ' רסו
↑  בירור דברים : (אודות ספר שמירת שבת כהלכתה בהתאם לדעת מאורינו הגאונים) | לנדוי, אפרים דב בן טוביה יוסף, 1930- | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אלעזר בריזל, קונטרס שמירת שבת כתיקונה: הערות על ספר - שמירת שבת כהלכתו, מוציא לאור לא ידוע, 1979. (בiw)
↑  נוחם בלס, גלגולו וחידושו של הספר "שמירת שבת כהלכתה", עמ' 39
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587213905171  LCCN: n87874894   WorldCat (עם LCCN): n87-874894 
הרב יהושע ישעיה נויבירט - מחבר הספר
הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה

הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה נעשית מאז יוני 1967, עת עברה רצועת עזה לשליטת ישראל, בדרכים מגוונות, שבאו להתמודד עם מאמציה של ישראל למנוע אמצעי לחימה מתושבי הרצועה.
מטבע הדברים מתפרסם מידע על ניסיונות הברחה שסוכלו, אך מתפרסם פחות מידע על ניסיונות הברחה שהצליחו. על מידת ההצלחה של מאמצי ההברחה ניתן ללמוד מהפעלתם של אמצעי הלחימה שהוברחו. הצלחה זו ניכרה במבצע עופרת יצוקה, שבמהלכו נורו רקטות גראד רבות לעבר יישובי ישראל, מבאר שבע ועד יבנה, ובמבצע צוק איתן גם לגוש דן, פאתי חיפה, פאתי ירושלים, דימונה ועוד.
רקע

רצועת עזה גובלת במצרים מדרום-מערב ובישראל מדרום, מזרח וצפון. אורכה כ-41 קילומטרים, רוחבה נע בין שישה לשנים עשר קילומטרים ושטחה הכולל כ-360 קמ"ר. בשנת 1967 נכבשה על ידי ישראל במלחמת ששת הימים. מבחינת ריבונות היא מזוהה עם הרשות הפלסטינית, ונכון לשנת 2010 היא בשליטת החמאס. בהסכמי אוסלו הועברה השליטה ביישובים הפלסטינים שברצועת עזה לידי הרשות הפלסטינית, אם כי הריבונות נותרה בידי צה"ל. גם לאחר ההסכמים נותרה בידי ישראל השליטה על היישובים הישראלים ברצועה, הדרכים המובילות אליהם משטח ישראל, ציר פילדלפי (רצועה צרה לאורך הגבול בין רצועת עזה לבין מצרים) ומעבר הגבול עם מצרים ברפיח. במהלך חודש יוני 2007, בעקבות יישום תוכנית ההתנתקות של ממשלת ישראל, השתלטו כוחות חמאס על הרצועה. ממשלת ישראל הטילה סגר יבשתי וימי על עזה, תוך שהיא ממשיכה לספק מים וחשמל לתושבי הרצועה ומאפשרת הכנסת מוצרי מזון מסוימים וציוד רפואי.
ממלחמת ששת הימים ועד לחתימת הסכמי אוסלו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מנהרות ההברחה ממצרים

מנהרות הברחה נחפרות מתחת לגבול שבין רצועת עזה למצרים, ומשמשות, מאז שנות ה-80, את ארגוני טרור פלסטיני, סוחרים (כולל סיטונאים מרכזיים) וכנופיות להברחת אמצעי לחימה וסחורות ממצרים לרצועת עזה, ולהברחת אנשים בשני הכיוונים.
המנהרות מקשרות בין העיר רפיח המצרית למחנה הפליטים רפיח. מספרן של המנהרות מוערך, נכון לשנת 2010, במאות. המנהרות פעלו בתקופת שליטתו של צה"ל ברצועה, וממשיכות לפעול עד היום.
בהסכמי אוסלו נקבע ציר פילדלפי, רצועת חיץ בין רצועת עזה למצרים בשליטה ביטחונית ישראלית, כאמצעי למניעת הברחות. בציר פילדלפי נכלל גם מעבר רפיח, שנועד לאפשר לתושבי רצועת עזה לעבור למצרים, והוא העניק לישראל אפשרות פיקוח על העוברים במעבר הגבול על מנת לוודא שאינם מבריחים נשק. בניסיון לעקוף את ציר פילדלפי חפרו הפלסטינים מנהרות מתחתיו. במהלך האינתיפאדה השנייה הפך ציר פילדלפי לזירת קרב אינטנסיבית שבה מחבלים פלסטינים ירו מאות טילים ורקטות נ"ט, הפעילו מאות מטענים וביצעו אלפי אירועי ירי אל עבר כוחות ומוצבי צה"ל בציר. בתגובה ולהתרעה, הרס צה"ל מאות בתים לאורך הציר ובקטע מסוים אף בנה חומת ברזל בגובה 10 מטר. מטרת החומה להגן על החיילים השומרים על הציר וכן למנוע חפירת מנהרות בעומק של עד 10 מטרים.
כחלק ממימוש תוכנית ההתנתקות אישרה ממשלת ישראל, ב-28 באוגוסט 2005, הסכם לפרישת 750 חיילי משמר גבול מצרי בגבול בין רצועת עזה למצרים, וב-10 בספטמבר 2005 נסוג צה"ל מהציר.
הקטע שבין חוף עזה לכרם שלום עבר לשליטת המצרים, ואזור רפיח עבר לשליטת הרשות הפלסטינית, ובעקבות כך עלה מספר הברחות אמצעי הלחימה מסיני לרצועת עזה. הברחות אלה כללו חומרי נפץ, טילי נ"ט ורקטות ארוכות-טווח, ועקב המצור על עזה, גם תנועת אנשים וסחורות כמו דלק, מזון, מכונות כביסה ומקררים.
ב-14 ביוני 2007 נכבש הציר מצידו הפלסטיני על ידי חמאס, במסגרת עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. לאחר מכן הוטל סגר על רצועת עזה בידי ישראל ומצרים.
בדצמבר 2009 החלה מצרים בהקמת קיר פלדה בעומק האדמה על מנת למנוע את חפירת מנהרות הברחה מרפיח לרצועת עזה. קיר הברזל מתוכנן להגיע לאורך של כ-10 ק"מ ולעומק של 35 מטרים מתחת לפני האדמה.
בהחלטה מספר 1860 מ-8 בינואר 2009 קראה מועצת הביטחון של האו"ם לכל המדינות למנוע הברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה (סעיף 6).