stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף חיים ברנר
ביוגרפיה

ברנר נולד ב-1881 בעיירה נוביה מליני (Новi Млини) בפלך צ'רניגוב שבצפון-מזרח אוקראינה (אז האימפריה הרוסית), כבן בכור להוריו, חיה-רייזל (לבית מינץ) (1861-1914) ושלמה ברנר ׁׁ(1860-1919). אחריו נולדו עוד חמישה אחים ואחיות: שמואל, אהובה (לובה), בתיה, מאיר ובנימין. המשפחה הייתה ענייה, וילדותו עברה עליו בדלות קשה. שמהּ המקורי של משפחתו היה לובנוב; סבו, שמואל לובנוב, אב לשלושה בנים, שינה את שמות המשפחה של שניים מבניו ל'ברנר' ו'נרוצקי'. אביו היה מתנגד, אולם רב העיירה נוביה מליני, אצלו החל ללמוד בשנת תרנ"ג ב"חדר" היה חסיד לובביץ'.
בפורים 1894 הוצגה בעיירה הצגת פורים היתולית ("פורים שפיל") שכתב ברנר הצעיר (הוא גם שיחק בה בתפקיד מרדכי), מה שהיה, ככל הנראה, ניסיונו הספרותי הראשון. באביב של אותה שנה עבר לישיבה בהומל ולמד בה כשנה וחצי. הוא למד תקופה גם בהלוסק ובקונוטופ. בקונוטופ החל לקרוא בספרים חיצוניים, ונעשה מתנגד חריף לחסידות. הוא סולק מהישיבה בבושת פנים לאחר שנתפס כותב דברי-חול.
בין השנים 1896–1898 למד בישיבה בעיירה פּוֹצֶ'פּ, בהּ התיידד עם אורי ניסן גנסין, שאביו היה ראש הישיבה. בתקופה זו החל לקרוא יצירות מהספרות העברית ועשה צעדים ראשונים בכתיבה. ב-1898 התגורר זמן מה בביאליסטוק, שם ניסה להתפרנס כסופר סת"ם. באותה שנה חזר להומל, הצטרף לתנועה הסוציאליסטית היהודית, 'הבונד' וערך את העלון "דער קאמפף" ("המאבק"), אולם בהשפעת הלל צייטלין הצטרף לתנועה הציונית.
בסתיו 1901 גויס לצבא הרוסי. שנתיים לאחר מכן, כאשר פרצה מלחמת רוסיה–יפן, ערק מהצבא, אך נתפס, ובשנת 1904 חבורת בונדאים הצליחה לחלצו מידי המשטרה כשהובל לבית סוהר בעיר בוברויסק ולהבריחו ללונדון.
בין השנים 1904–1907 התגורר בשכונת וייטצ'אפל (Whitechapel) בלונדון. בשנת 1904 כתב את הספר "מסביב לנקודה", שהתפרסם בירחון "השילוח" בעריכתו הספרותית של חיים נחמן ביאליק. בשנים 1906–1907 ערך והוציא לאור, ביחד עם חברו הסופר יהושע רדלר פלדמן (הידוע גם כר' בנימין), את כתב העת הספרותי 'המעורר', שהשפיע רבות על התפתחותהּ של הספרות העברית החדשה. באנגליה למד ברנר את מקצוע סדר הדפוס, ובירחון 'המעורר' עשה הכול במו ידיו, למעט ייצור הנייר. בשנת 1907 הגיע ללונדון חברו מנוער, אורי ניסן גנסין, וסייע לו להוציא את העיתון. לאחר מספר חודשים התערערו יחסיהם, וגנסין עזב ועלה לארץ ישראל.
ב-1908 עבר ברנר לעיר לבוב שבגליציה, בה פרסם את שני הכרכים הראשונים של "רביבים". בלבוב התיידד עם הסופר גרשון שופמן, ואף שכר דירה בשותפות עמו לתקופה מסוימת. כעבור זמן מה נוצר קרע ביניהם, כנראה בשל אישה[דרוש מקור]. בעקבות המריבה עם שופמן, החליט ברנר לעזוב את לבוב כדי לעלות לארץ ישראל. על פי זיכרונותיו של הסופר חיים שלום בן-אברם, חלק ברנר דירה עם משפחתה של דורה אברהמית, ובתקופה מסוימת הלין בחדרו גם את האחים חיים-שלום ומשה בן-אברם.
חברי מערכת "האחדות", (מימין לשמאל) יישובים: יצחק בן-צבי, דוד בן-גוריון ויוסף חיים ברנר; עומדים: אהרן ראובני ויעקב זרובבל (1912)
דוד שמעוני, י"ח ברנר, א"ז רבינוביץ' וש"י עגנון (1910)
בארץ ישראל

ברנר עלה לארץ ישראל בתחילת שנת 1909, והיה לאחד מראשי העלייה השנייה. בתחילה רצה לעסוק בחקלאות כדי להגשים בגופו את הרעיון הציוני, וניסה את כוחו כפועל חקלאי בחדרה, אך בשונה מידידו ומורו א"ד גורדון, לא עמד בעבודת האדמה ונטש אותה לאחר שבוע לטובת עבודות פחות פיזיות. לפי גרסה אחרת, הדבר נכפה עליו. עד 1914 התגורר בשכונת עזרת ישראל בירושלים בחדר נזירי שכור סמוך לבית הדפוס אחדות, היה חבר מערכת העיתון "האחדות" ופרסם מאמרים בעיתונים נוספים.
בסוף 1910 פרסם ברנר בעיתון "הפועל הצעיר" מאמר שהצית פולמוס ציבורי נרחב, אשר כונה בהמשך "מאורע ברנר". המאמר פגע ברגשותיהם של דתיים ומסורתיים בארץ-ישראל ומחוצה לה, כיוון שהיו בו, מצד אחד, דחייה בוטה ומבטלת של כל הדתות, כולל הדת היהודית, ומצד שני, הצהרת אמונים לתרבות היהודית הגלומה, על-פי ברנר, בברית הישנה (התנ"ך) ובברית החדשה גם יחד. הסערה לא שככה במשך חודשים רבים. "הוועד האודסאי" הפסיק את תמיכתו הכספית בעיתון, ובתגובה התגייסו סופרי ארץ ישראל ופועליה ותרמו להמשך קיומו. הוויכוחים הסתעפו לכיוונים נוספים, ומאות מאמרים ומכתבים פורסמו בכל כתבי העת בארץ ישראל ובתפוצות סביב הפרשה וספיחיה. לאחר שדעכה המחלוקת ופינתה מקומה למחלוקות אחרות, עדיין הייתה לאירוע השפעה על חייו של ברנר. כך למשל, תחילת דרכו כמורה לספרות בגימנסיה הרצליה בשנת 1915 לוותה בהתנגדות מצד הוועד המפקח על הגימנסיה. כפשרה מונה מורה מיוחד, שתפקידו לפקח על שיעוריו של ברנר ולוודא שהוא מלמד בהתאם לתוכנית ואינו מסית נגד הדת. בהמשך נמצאה עבודתו של ברנר תקינה, והוא המשיך ללמד בגימנסיה גם תנ"ך, משנה ולשון.
במסגרת פעילותו בתחום הספרות תרם ברנר לפריצתו של ש"י עגנון אל התודעה הספרותית-תרבותית היהודית, כאשר סייע בהוצאת ספרו "והיה העקוב למישור". הוא גם תרגם מרוסית לעברית את "החטא ועונשו" מאת דוסטויבסקי, את "בעל בית ופועלו" מאת טולסטוי, שני ספרים מאת גרהרט האופטמן מגרמנית לעברית, ואת "היהודים בזמן הזה" שכתב ארתור רופין. כמו כן עסק ברנר בתרגומי מדע פופולרי.
בשנת 1913 נישא ברנר לגננת חיה ברוידא, וכעבור שנה נולד בנם היחיד, שברנר קרא לו אוּרי ניסן, על שם חברו אורי ניסן גנסין שמת כשנה קודם לכן. נישואיו לא החזיקו מעמד זמן רב, ואשתו עזבה אותו ונסעה עם בנם לברלין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, קיבל ברנר אזרחות עות'מאנית שאפשרה לו להישאר בארץ ישראל, והוא עבד כמורה בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בשנת 1917, בימי גירוש תל אביב, כאשר גורשו תושבי תל אביב והתושבים היהודים של יפו על ידי השלטון העות'מאני, עבר ברנר לחדרה, ושב ליפו רק לאחר כיבוש הארץ על ידי הצבא הבריטי. ב-1919 נבחר לעורכו של הירחון הספרותי "האדמה", שצורף לכתב העת "קונטרס", ביטאון אחדות העבודה בעריכתו של ברל כצנלסון.
באותה שנה נרצחו בפוגרום אביו שלמה ואחיו שמואל ושלושת ילדיו, שלא עלו ארצה.
ב-1920 הצטרף ברנר למחנה "גדוד העבודה" על שם יוסף טרומפלדור בכביש טבריה–מגדל, שם הורה עברית לעולים חדשים. במחנות הכבישים של הגדוד היה "מהנלהבים והמלהיבים לאיחוד מפלגות הפועלים בארץ ישראל".
בחנוכה תרפ"א (1920) השתתף כאורח כבוד בוועידת היסוד של ההסתדרות הכללית, אך לא היה בה ציר. באירוע זה טבע את מטבע הלשון "זכות הצעקה", לאחר שהיו"ר העיר על הערת הביניים שלו: "ברנר, אינך ציר! אין לך זכות הדיבור". ברנר השיב מיד: "זכות הדיבור אין לי, אבל זכות הצעקה יש לי".
לאחר מכן חזר לתל אביב והתגורר בשכונה ערבית ליד אבו כביר.
בארץ ישראל > הירצחו

ב-2 במאי 1921, כ"ד בניסן תרפ"א, נרצח ברנר בפרעות תרפ"א. התנפלות הרוצחים החלה כנראה בקהל של אבלים ערבים בהלוויה של ילד בבית הקברות המוסלמי שייח' מוראד הסמוך לבית שבו התגורר אז, בית אברהם יצקר. הבית ניצב באזור פרדסים (היום בשכונת אבו כביר) בסמוך לעיר יפו. עם ברנר נרצחו גם בני משפחת יצקר והסופרים יוסף לואידור וצבי שץ. גופותיהם של שבעה נרצחים נתלו על חומות בית הקברות.
המקום, שבאותה עת היה חלק מיפו, הוא כיום דרך קיבוץ גלויות שבדרום תל אביב.
הנצחה

כ-150 מטרים ממקום הירצחו עומד כעת "משכן ברנר וחבריו" - מרכז הנוער העובד והלומד, שהוא שחזור של בית יצקר, המציג תערוכת הנצחה לנרצחים.
על שמו נקרא קיבוץ גבעת ברנר ובו תיכון אזורי ברנר, וכן רחובות בערים הבאות בישראל: חיפה, תל אביב, ירושלים, נתניה, פתח תקווה, רחובות, רעננה, בת ים, קריית שמונה, עכו, טבריה וחולון.
בשנת 1923, ביקר דוד בן-גוריון בברית המועצות, ובשובו לארץ ישראל הבריח בחפציו את אוסף המכתבים של ברנר, שקיבל מחברו, שמעון ביחובסקי.
ב-17 באפריל 1996 הנפיק השירות הבולאי סדרה של 14 בולי דאר שנקראה "סופרים עברים בדורות האחרונים" ועליהם דיוקנאות של 12 סופרים, ביניהם יוסף חיים ברנר ושתי סופרות. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמן אד ואן אויין עיצב את הבול שהוקדש לו ושמו גם-כן הופיע על הבול עצמו.
ב-2021, במלאת 100 שנים להירצחו ועל תרומתו הגדולה כמנהיג התרבות העברית וטיפוחה, הוקדש לו יום עיון מקוון, על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יצירתו > מאמרים

בנוסף לכתיבתו הספרותית, הרבה ברנר לפרסם בבמות השונות מאמרים עיוניים בנושאים שונים: ספרות, יהדות, ארץ ישראל, פועלי ארץ ישראל, ענייני דיומא ועוד.
כתיבתו העיונית הצטיינה בגילוי לב ובאבחנה חדה. ברנר היה הראשון שהתפעל מכתיבתו של עגנון, לאחר שקרא את סיפורו הראשון, "עגונות", שהתפרסם בכתב העת העומר. במאמר ביקורת שלו על מצב הספרות בארץ ישראל כתב: "היצירה 'עגונות'– מסופקני, אם הרבה מקוראינו יודעים זאת – היא מהדברים שאינם נכתבים בכל ערב ראש חודש!".
במאמרו הידוע "הערכת עצמנו בשלושת הכרכים", אשר מתייחס לפרסום כתביו של מנדלי מוכר ספרים בשלושה כרכים, הוא עושה מעין אנלוגיה בין כתיבתו של מנדלי למודעות העצמית של היהדות. אדם או עם, טוען ברנר, מגיעים להערכה עצמית רק כאשר הם באים לידי בגרות רוחנית. רק אז הם מסוגלים לראות מעבר לאני האישי שלהם ולצרכיו הבסיסיים. הם מתחילים להתעניין ביחסים עם זולתם, במשמעויות מטאפיזיות, בתהיות נפשיות וכדומה. לספרות הרבנית אין הערכה עצמית, מפני שהכול מבוסס על דברי אלוהים חיים. ספרות ההשכלה הטיפה לשלטון השכל, לרכישת שפות זרות, לעימות עם האויב מבחוץ (אומות העולם) ולמלחמה באויב מבית (האורתודוקסיה הרבנית). אבל לא הייתה לה "הערכה נכונה, אנושית, בלתי משוחדה [...] מנקודת מבט גבוהה, גלוית עין". מנדלי היה האמן הראשון שכתב באמת על אודותינו, כותב ברנר. הוא הביט במציאות בצורה ישירה ולא משוחדת ובכך השיג את המהות של היהדות שלנו. הייחוד שלו הוא בכך, שאינו כותב על הכלל מתוך ניסיונו וחוויותיו האישיים. הוא מעמיד את האובייקט, החברה היהודית והעיירה היהודית, כדבר שעומד בפני עצמו. לכסלון, העיירה הבדיונית של מנדלי, ישנה האמת שלה.
במאמרו, "הַזַּ'נְר הָאֶרֶץ יִשְׂרְאֵלִי וַאֲבִיזְרַיְהוּ", אשר הופיע במכתב שכתב לידיד, הוא שולל את קיומו של ז'אנר ארץ ישראלי כלשהו. האמן האמיתי כותב מהמיית נפשו. במילים אחרות, לא המקום (ארץ ישראל) עושה את היצירה, אלא הסופר בלבד הוא מולידה, ומכאן שהמילה ז'אנר מיותרת כאן.
ברנר פרסם עשרות מאמרים שונים שדנו בענייני ספרים וספרות. חלק מהמאמרים נלמדים עד היום בחוגי ספרות עברית וספרות משווה באוניברסיטאות השונות בישראל.
מיצירותיו

מעמק עכור, 1900
בחורף, 1904
מסביב לנקודה, 1904
מן המֵצר, 1909
עצבים, 1910
מכאן ומכאן, 1911
שכול וכישלון, 1920. מהדורה חדשה 2023: שכול וכישלון (או: ספר ההתלבטות), הוצאת ספרי בלימה
הגאולה והתמורה
על הדרך (המעורר, א', ז', יוני 1906)
בנשף, ספרים הוצאה לאור 2006
מהתחלה, 1921 (ספרו האחרון והבלתי גמור), הוצאת הגימנסיה העברית הרצליה, 2021
יוסף חיים ברנר, סדנא דגלותא: שבעה מאמרים, בעריכת יונתן מאיר ורפי צירקין-סדן, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ג
יוסף חיים ברנר, הערכת עצמנו: הרצאה (על מנדלי מוכר ספרים), בעריכת יונתן מאיר, ירושלים וברלין: ספרי בלימה, תשפ"ג
מיצירותיו > מתרגומיו

האורגים, חזיון משנות הארבעים, מאת גרהרט הופטמן, ירושלים, 1910
אנשים בודדים, דרמה בחמש מערכות, מאת גרהרט הופטמן, ירושלים, 1912
בעל הבית והפועל, לב טולסטוי, בבל, תל אביב, 2002
בעל העגלה הנשל, חזיון בחמש מערכות, מאת גרהרט הופטמן, יפו, 1913
הר הקרח, ספורי מדע מימים קדמונים, מאת יוהנס ב’ ינסן, יפו, 1914
החטא וענשו, רומן בשישה חלקים עם אפילוג, מאת פ"מ דוסטויבסקי, הוצאת שטיבל, ורשה, 1924
מיכאל קרמר, דרמה, תרגם י"ח ברנר, עם רשימה מאת יעקב רבינוביץ, יפו, 1911
מיצירותיו > יצירות בימתיות

מעבר לגבולין (1907) - הועלה בהבימה בשנת 1971. (בימוי: יוסף מונדי)
מחזהו עוולה, סיפור של ברנר, בעיבוד ישראל המאירי, הועלה בתיאטרון הבימה, בבימויו של עמית גזית בינואר 1986. וכן בטלוויזיה הכללית בבימוי פרופ' תום לוי.
המחזה "עלילות יחזקאל פיירמן" מאת דניאל הורוביץ בבימוי פרופ' יעקב רז בתיאטרון החאן בשנת 1986.
סרט דוקומנטרי על ברנר

בשנת 2015 יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "המעורר, י.ח. ברנר". הסרט נכלל בסדרת העברים, שביים והפיק יאיר קדר, בהשתתפות אריק גלסנר, אריאל הירשפלד, מנחם ברינקר ואחרים. הסרט לווה בקריינות של דורון תבורי ומנשה נוי, וכלל אנימציה של דוד פולנסקי ורועי ניצן. הקרנת הבכורה נערכה במאי 2015 בפסטיבל דוקאביב, והוא הוקרן בהמשך ברחבי הארץ.
ראו גם

מאורע ברנר
מלאני ז'ולי

מלאני ז'ולי (בצרפתית ובאנגלית: Mélanie Joly; הגייה צרפתית: melani ʒɔli; נולדה ב-16 בינואר 1979) היא פוליטיקאית ועורכת דין קנדית המכהנת כשרת החוץ של קנדה מאז אוקטובר 2021. ז'ולי, חברת המפלגה הליברלית של קנדה, מייצגת את אזור מונטריאול בבית הנבחרים של קנדה. היא מכהנת כחברת פרלמנט (MP) מאז הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2015. היא החזיקה במספר תיקים, וכיהנה כשרת המורשת הקנדית, שרת התיירות, והשרה לענייני לה פרנקופוני. התמודדה על ראשות העיר מונטריאול בבחירות המוניציפליות של מונטריאול 2013 והגיעה למקום השני (אחרי הזוכה, דניס קודר). נולדה במונטריאול, בחבל קוויבק, בוגרת אוניברסיטת מונטריאול וברסנוס קולג', אוקספורד.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה ב-Ahuntsic שכונה בצפון מונטריאול. אביה הוא קלמנט ז'ולי, רואה חשבון שהיה נשיא ועדת הכספים של המפלגה הליברלית בקוויבק ומנהל הרשות לביטחון תחבורה אווירית בקנדה בין השנים 2002 ל-2007. אימה החורגת, קרול-מארי אלארד, היא עורכת דין ועיתונאית, שהייתה חברת פרלמנט שייצגה את לאבל-מזרח בין השנים 2000 ל-2004. ז'ולי נשואה לפליקס מרזל, אמן ויזם.
השכלה וקריירה

לאחר שסיימה את התואר הראשון שלה במשפטים באוניברסיטת מונטריאול בשנת 2001, ז'ולי הפכה לחברה בלשכת עורכי הדין של קוויבק. לאחר מכן היא קיבלה את מלגת Chevening והמשיכה את לימודיה בברסנוז קולג', אוקספורד, שם קיבלה תואר מגיסטר במשפטים, במשפט השוואתי וציבורי בשנת 2003. ז'ולי גם עשתה התמחות כשדרנית רדיו בתחנת רדיו-קנדה (CBC), בשנת 2007.
בתחילת דרכה המקצועית היא עבדה כעורכת דין בשני משרדים גדולים במונטריאול. במשרד השני בו עבדה, דייוויס וורד פיליפס & וינברג, המנטור שלה היה ראש הממשלה לשעבר של פארטי קוויבק, לוסיאן בושרד, שסיפק לה לבקשתה את מכתב ההמלצה לאוקספורד. היא עבדה בעיקר בתחומי ליטיגציה אזרחית ומסחרית, פשיטת רגל ודיני חדלות פירעון.
בשנת 2010, היא הפכה לתושבת חבל קוויבק הראשונה שקיבלה את פרס ארנולד אדינבורו, המכיר במעורבות פילנתרופית בקהילת התרבות הקנדית.
בשלב מסוים היא פתחה משרד ליחסי ציבור, ועם לקוחותיה נמנה אחד היורשים להון משפחת ברונפמן שניסה לרכוש את קבוצת ההוקי Montreal Canadiens.
יחד עם עמיתים שלה היא הקימה את "דור הרעיונות" – פורום פוליטי לבנות ובני 25 עד 35.
קריירה פוליטית > קמפיין מוניציפלי

ביוני 2013 הכריזה ז'ולי על מועמדותה לראשות עיריית מונטריאול בבחירות שהתקיימו באותה שנה. היא הקימה מפלגה חדשה בשם Vrai changement pour Montreal, כדי לתמוך במועמדותה. ב-3 בנובמבר, יום הבחירות, היא השיגה 26.50% מהקולות, וסיימה שש נקודות אחרי המנצח, דניס קודר. עם זאת, היא סיימה לפני כמה מתמודדים מבוססים יותר. לאחר ההפסד, בפעילותה כמגייסת תרומות בתחום התרבות, הכירה ז'ולי את הקולנוען והסופר אלכסנדר טרודו אחיו הצעיר של ראש הממשלה ג'סטין טרודו שהזמין אותה להשתתף בקבוצה שהובילה את הקמפיין של אחיו לראשות המפלגה הליברלית של קנדה.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית

בשנת 2015, ז'ולי עזבה את הפוליטיקה המוניציפלית והכריזה על מועמדות למפלגה הליברלית של קנדה במחוז האלקטורלי החדש של Ahuntsic Cartierville בבחירות הפדרליות של 2015 לפרלמנט הקנדי ה-42. ז'ולי זכתה ב־47.5 אחוזים מהקולות, והדיחה את מריה מוראני. ז'ולי הפכה לחברת פרלמנט המייצגת מחוז בחירה במונטריאול, בקבינט שמחצית מחבריו היו נשים. הגישה הידידותית שלה התאימה להבטחה של טרודו בדבר גישה שלטונית חיובית ומסבירת פנים.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית > שרת התרבות (2015–2018)

לאחר הבחירות הכלליות ב-2015, ז'ולי נבחרה לשרת התרבות כחלק מהממשלה החדשה של ראש הממשלה ג'סטין טרודו. תפקידה הראשון כשרת התרבות היה מתוקשר והיא קיבלה ביקורת ציבורית בעקבות הסכם שחתמה עם נטפליקס להשקעה בהפקות קולנוע קנדיות, שלא כלל התחייבות להשקעה בתוכניות בשפה הצרפתית.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית > שרת התיירות (2018–2019)

ב-28 באוגוסט 2018, ז'ולי נבחרה לתפקיד שרת התיירות, השפות הרשמיות ותיק הארגון הבין-לאומי לפרנקופוניה.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית > השרה לפיתוח כלכלי (2019–2021)

היא נכנסה לתפקיד השרה לפיתוח כלכלי ולשפות רשמיות ב-13 בדצמבר 2019. המנדט שלה סומן על ידי הכנסה של סוכנויות פיתוח אזוריות נפרדות למערב קנדה: פיתוח כלכלי לערבות (PrairieCan) ופיתוח כלכלי של קנדה לאוקיינוס השקט (PacifiCan).
ב-15 ביוני 2021, היא הציגה את חוק C-32 בבית הנבחרים, חוק להשגת שוויון מהותי של אנגלית וצרפתית ולחיזוק חוק השפות הרשמיות. לראשונה מאז 1988, המודרניזציה של ז'ולי נועדה להבטיח כי מגוון הצעדים של הממשלה בתחום התמיכה בשפות הרשמיות יתאימו לאתגרים בתחום זה באזורים שונים במדינה.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית > שרת החוץ (2021-הווה)

בתחילת שנת 2021 הציע ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו, למלאני ז'ולי לכהן כשרת החוץ. בתחילה ז'ולי סירבה, לא מסיבות של חוסר ניסיון ביחסי חוץ, אלא מפני שחששה שריבוי הנסיעות הכרוכות בתפקיד יאלצו אותה לוותר על מאמציה להרות בהפריה מלאכותית. טרודו הציע לדאוג לכך שהטיפולים יבוצעו בכל מקום אליו תידרש לנסוע ולבסוף היא החליטה לקבל את ההצעה שהפכה אותה לדיפלומטית הבכירה במדינה, ונכנסה לתפקיד שרת החוץ של קנדה ב-26 באוקטובר 2021.
מאז כניסתה לתפקיד ז'ולי התמודדה עם אירועים כמו:
פלישת רוסיה לאוקראינה: במסגרת החשש במקומות שונים בעולם לגבי התגברות נוכחות חיילית רוסית בגבול המזרחי של המדינה בינואר 2022 היא ביקרה באוקראינה. תוך כדי מלחמת אוקראינה-רוסיה היא ביקרה שם שוב ב-8 במאי 2022, כאשר התלוותה לטרודו בביקור לא מתוכנן בקייב כדי לפתוח שם מחדש את השגרירות הקנדית. עם זאת, דווח כי שגרירות קנדה מעולם לא נפתחה מחדש, והשגריר הקנדי לא חזר לאייש שם את המשרה. שנה לאחר תחילת המלחמה, היא היללה את המאמצים של הממשלה שלה בתחום קידום שינוי המשטר ברוסיה.
מלחמה בין ישראל לחמאס: לאחר אירועי טבח שבעה באוקטובר, דחתה ז'ולי ב-30 באוקטובר את הקריאות להפסקת אש במלחמת חרבות ברזל, אך הביעה תמיכה ב"הפוגה הומניטרית".
קרע ביחסי קנדה-סין: במהלך ועדת בית הנבחרים במארס 2023 שחקרה את התערבות סין בבחירות בבחירות הפדרליות של 2019 ו-2021, האשימה ז'ולי את סין ב"ניסיון לזרוע פילוג בדמוקרטיות רבות" והציעה דרכים שבהן ניתן למנוע התערבות זרה בעתיד. לאחר הצבעה על דיכוי העם האויגורי בשינג'יאנג, דווח במאי 2023 כי משפחתו של חבר הפרלמנט הקנדי מייקל צ'ונג בהונג קונג סומנה כמטרה, כולל על ידי דיפלומט סיני בשם ג'או ווי. בעקבות כך הכריזה ז'ולי על ווי כאישיות בלתי רצויה.
משבר דיפלומטי חמור עם ממשלת הודו: קנדה האשימה את ממשלת הודו בשיתוף פעולה עם כנופיות פושעים בניסיון להפחיד ואף לרצוח אזרחים קנדים שתומכים בהקמת מדינה סיקית נפרדת. לאחר הרצח של מנהיג הבדלנים הסיקים הקנדי, הארדיפ סינג ניג'אר, נוצר המשבר ביחסי הודו-קנדה, שהתדרדרו לנקודת שפל. ז'ולי הורתה על גירושו מקנדה של פאבן קומאר ראי, דיפלומט הודי בכיר שעמד בראש הפעילות של אגף המחקר והניתוח, בסוכנות הביון החיצונית של הודו.
יחסים עם טורקיה: במאי 2022, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, הביע את התנגדותו להצטרפות שוודיה ופינלנד לברית נאט"ו, והאשים את שתי המדינות בסובלנות לקבוצות שטורקיה מסווגת כארגוני טרור, כולל הארגונים הלוחמים הכורדיים מפלגת הפועלים של כורדיסטן, היחידה להגנת העם ותומכי פטהוללה גולן – איש דת מוסלמי שהואשם על ידי טורקיה בניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-2016. ז'ולי ניהלה שיחות עם טורקיה כדי לשכנע את ממשלת טורקיה בצורך בשילובן של שתי המדינות הנורדיות בנאט"ו.
מלחמת נגורנו קרבאך השלישית: בספטמבר 2023, אזרבייג'ן פתחה במלחמת נגורנו קרבאך השלישית, מהלך שנתפס בפרלמנט האירופי כהפרה של הסכם הפסקת האש משנת 2020. ז'ולי הביעה דאגה מההתערבות הצבאית של אזרבייג'ן, קראה להפסקה מיידית של פעולות האיבה, וביקשה מממשלת אזרבייג'ן להימנע מכל דבר המהווה סיכון לאוכלוסייה האזרחית של נגורנו קרבאך ותייגה את הפעולה הצבאית כ"בלתי מוצדקת". ב-29 בספטמבר 2023 הרפובליקה התקפלה ובאוקטובר 2023 במהלך סוף שבוע אחד התפנו כל תושבי סטפנקרט לארמניה, עד האחרון שבהם.
גם שובו של נשיא ארצות הברית הנבחר דונלד טראמפ והאיום שלו להטיל מכסים גבוהים על ייבוא סחורות קנדיות מעוררים סוגיות בעייתיות בנושאי יחסי חוץ, כלכלה והגירה. טרודו כינס מחדש ועדה ממשלתית לענייני ארצות הברית שכוללת גם את ז'ולי.
קריירה פוליטית > פוליטיקה פדרלית > שרת החוץ (2021-הווה) > גלריה

עם דניס שמיהל
עם ליז טראס
עם פומיו קישידה
עם טרודו ווולודימיר זלנסקי
עם אורסולה פון דר ליין
עם אנטוני בלינקן
עם בלינקן בביוספרה של מונטריאול
נוסייר מזראווי

נוּסַייר מַזְרַאוִוי (בערבית: نصير مزراوي; תעתיק מדויק: נֻצַיר מַזְרַאוִי; נולד ב-14 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן הולנדי-מרוקאי המשחק בעמדת המגן הימני במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת מרוקו.
קריירת מועדונים

מזראווי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אייאקס. ב-12 באוגוסט 2016 מזראווי ערך את הופעת הבכורה שלו בצעירי אייאקס, בניצחון 1–4 נגד אלמיירה סיטי. ב-16 בדצמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 3–6 נגד אלמיירה סיטי.
ב-4 בפברואר 2018, מזראווי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס, בניצחון 1–3 נגד נאק ברדה. בעונת 2018/2019, מזראווי הפך לשחקן הרכב בקבוצה הראשונה, זאת לאור היעדרותו הממושכת של יואל ולטמן, עקב פציעה. ב-2 באוקטובר 2018 מזראווי הבקיע את שער הבכורה שלו באייאקס, בתיקו 1-1 נגד באיירן מינכן במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-24 במאי 2022 חתם מזראווי בבאיירן מינכן מהבונדסליגה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסם מזראווי פוסטים ברשתות החברתיות ובו הביע תמיכה בחמאס, ולאחר איומים מצד באיירן מינכן על השהייה, הוא חזר בו והתנצל.
קריירה בינלאומית

אף על פי שנולד בהולנד, מזראווי, החליט לייצג את מרוקו, בזכות מוצאי הוריו. תחילה, מזראווי שיחק עבור נבחרת הנוער של מרוקו.
ב-8 בספטמבר 2018, מזראווי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–3 נגד מלאווי. מזראווי השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

ליגת העל ההולנדית: 2018/2019, 2020/2021, 2021/2022
הגביע ההולנדי: 2018/2019, 2020/2021
מגן יוהאן קרויף: 2019
באיירן מינכן
הסופר קאפ הגרמני: 2022
אליפות גרמניה: 2022/2023
כישרון העונה של אייאקס: 2019
הערות שוליים

↑  "בזמן שפרץ מתאבל, מזראווי תומך בפלסטין", באתר ONE‏, 15 באוקטובר 2023
↑  מזראווי: "מגנה כל סוג של טרור", באיירן הודיעה כי לא תשעה אותו, באתר ynet, 20 באוקטובר 2023
↑  لائحة المنتخب الوطني المشاركة في نهائيات كأس العالم قطر 2022 באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 10 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  CAN Côte d'Ivoire 2023 : le coach Hoalid dévoile sa liste finale (27 joueurs) באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המרוקאית המלכותית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 דה קוסטה •  5 בן עטיה •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אל-אחמדי •  9 בופאל •  10 בלהנדה •   11 פאג'ר •  12 מוחמדי • 13 בוטייב •  14 בוסופא • 15 איט בן נאסר • 16 אמראבט • 17 דיראר • 18 בורעביה • 19 א-נסירי • 20 חמדאללה • 21 אידריסי • 22 א-תגנאותי • 23 עבד אל-חמיד • מאמן: רנאר |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 דה קוסטה •  5 בן עטיה •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אל-אחמדי •  9 בופאל •  10 בלהנדה •   11 פאג'ר •  12 מוחמדי • 13 בוטייב •  14 בוסופא • 15 איט בן נאסר • 16 אמראבט • 17 דיראר • 18 בורעביה • 19 א-נסירי • 20 חמדאללה • 21 אידריסי • 22 א-תגנאותי • 23 עבד אל-חמיד • מאמן: רנאר | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – מונדיאל 2022 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 חמדאללה •  10 א-זרורי •   11 סאבירי •  12 מוחמדי • 13 שאער •  14 אבוח'לאל • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אל-יאמיק • 19 א-נסירי • 20 דארי • 21 שדירה • 22 א-תגנאותי • 23 אל-ח'נוס • 24 באנון • 25 עטיית אללה • 26 ג'בראן • מאמן: רגראגי | מרוקו |
| נבחרת מרוקו – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי |  1 בונו •  2 חכימי •  3 מזראווי •  4 אמראבט •  5 אגרד •  6 סאיס •  7 זיאש •  8 אונאחי •  9 טיסודאלי •  10 חארית •   11 סייבארי •  12 מוחמדי • 13 עבד אל-חמיד •  14 אל-עזוזי • 15 אמלאח • 16 א-זלזולי • 17 בופאל • 18 אבקאר • 19 א-נסירי • 20 אל-כעבי • 21 עדלי • 22 בנעביד • 23 אל-ח'נוס • 24 ריצ'רדסון • 25 עטיית אללה • 26 ריאד • 27 א-שיבי • מאמן: רגראגי | מרוקו |
סקובי-דו וחרב הסמוראי

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 מבוסס על:  "סקובי דו" מאת ג'ו רובי וקן ספירס
 בימוי:  כריסטופר ברקלי
 תסריט:  ג'ו סיקטה
 עריכה:  רוב דסאלס
 מדבבים:  קייסי קאסם מינדי קון פרנק ולקר גריי דלייסל היידן פנטייר ויין נייט וולאס שון ג'יי לנו טים קארי ג'יימס בלושי לארי ג'ו קמפבל לורן באקול טום אדקוקס ראסי טיילור
 מוזיקה:  תומאס צ'ייס ג'ונס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה Warner Premiere
 חברה מפיצה:  Warner Home Video
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו, הוצאה ביתית 
 הקרנת בכורה:  23 בספטמבר 2008
 משך הקרנה:  74 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיית אימה, סרט קומדיה, סרט בלשי, ספרות בלשית 
 מקום התרחשות:  יפן 
 סרט קודם:  סקובי-דו ומלך הגובלינים 
 סרט הבא:  סקובי-דו אברקדברה-דו 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקובי-דו וחרב הסמוראי (באנגלית: Scooby-Doo! and the Samurai Sword) היא קומדיה בלשית אמנויות לחימה מונפשת משנת 2009. זהו הסרט השלושה-עשר בסדרת סרטי ההנפשה של סקובי-דו שיצא ישירות לווידאו שהופקו על ידי האחים וורנר הנפשה. בארצות הברית, ה-DVD מכר למעלה מ-163,890 יחידות בשבוע הראשון שלו, ונכון לינואר 2014, הוא מכר יותר מ-524,725 יחידות.
זהו הסרט האחרון בזיכיון שהשתמש בסגנון החזותי והאמנותי של הפקת סדרת ההנפשה "מה חדש, סקובי-דו?". כמו כן, זהו הסרט האחרון בזיכיון בו קייסי קאסם דיבב את דמותו של שאגי לפני פרישתו בשנת 2010 ולפני פטירתו בשנת 2014.