stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התבודדות
השפעות פסיכולוגיות > השפעות חיוביות

הספרות המחקרית בתחום מצביעה על מגוון מעלות הגלומות בהתבודדות חיובית, ומתוכן בולטים שלושה יתרונות:
חופש
כשאנחנו לבד אנו חשים חופשיים לעסוק בפעילות שאנו בוחרים בלי להתחשב ברגשות של אחרים. מחקרים מראים שיש לנו נטייה אוטומטית להתאים את עצמנו לאחרים - אנו מתאימים את טון הדיבור שלנו, תנוחות הגוף, הרגש והמחשבה לאנשים שנמצאים איתנו.
יצירתיות
מחקרים רבים מראים שכמות התוצרים היצירתיים גבוהה יותר כשאנחנו לבד. מודלים פסיכולוגים של יצירתיות מגלים שיש בתהליך היצירתי שלב שבו עולות אסוציאציות חופשיות ושלב שבו אנו שופטים את הרעיונות שלנו. נוכחות של אחרים סביבנו עשויה להגביר את תהליך השיפוט העצמי, ובכך להגביל את התוצר היצירתי. זו הסיבה שמסבירה מדוע אמנים רבים מבקשים להסתגר במקומות מרוחקים בשביל ליצור.
ויסות רגשי
במחקרים נמצא כי התבודדות מצמצמת את העוררות הרגשית השלילית. נמצא שאפילו בידוד שנמשך 15 דקות מגביר תחושה של רגיעה, לכן אם בידוד קצר עשוי להוביל לוויסות רגשי טוב ייתכן שבידוד ארוך יותר יכול להביא לתהליכים מתמשכים יותר של שינוי רגשי.
השפעות פסיכולוגיות > השפעות שליליות

השפעות שליליות נצפו אצל אסירים. התנהגותם של אסירים המבלים זמן רב בהתבודדות ובבידוד עלולה להחמיר. כמו כן, בדידות יכולה לעורר תגובות פיזיולוגיות שמגבירות סיכונים בריאותיים.
השפעות שליליות של התבודדות עשויות להיות תלויות גם בגיל. ילדים בגיל היסודי שחווים התבודדות תכופה עלולים להגיב בשלילה. זה בעיקר בגלל שלעיתים קרובות, התבודדות בגיל הזה היא לא משהו שנבחר על ידי הילד. התבודדות אצל ילדים בגיל היסודי עלולה להתרחש כאשר הם לא בטוחים כיצד לקיים אינטראקציה חברתית עם אחרים ולכן הם מעדיפים להיות לבד, מה שיכול לגרום לביישנות או לדחייה חברתית.
בעוד שבני נוער רבים נוטים להרגיש בודדים או אומללים יותר כשהם אינם בסביבה של אחרים, הם גם נוטים לחוות חוויה מהנה יותר עם אחרים אם היה להם זמן לבד קודם. עם זאת, לבני נוער שמבלים לבד לעיתים קרובות, אין הסתגלות טובה כמו אלה שמאזנים את הזמן שלהם לבד עם הזמן החברתי שלהם.
התבודדות בדת

בדתות שונות נחשבת ההתבודדות לפעולה רוחנית וחיובית, המאפשרת לאדם להתרחק מהמולת העולם ולהתקרב לאל. מנהג זה היה גם מקובל בקרב הפילוסופים - הם נהגו ללכת ביערות או במדבריות ולהרהר. ההתבודדות מאפשרת לאדם התבוננות פנימית ופרטיות.
התבודדות בדת > יהדות

הרמב"ם ראה בהתבודדות את הדרך שבה הנביא מקבל את הנבואה מהאל. הוא כתב: "כל הנביאים אין מתנבאין בכל עת שירצו אלא מכוונים דעתם ויושבים שמחים וטובי לב ומתבודדים, שאין הנבואה שורה אלא מתוך שמחה."
בקבלה ובמיסטיקה היהודית נחשבת ההתבודדות מעלה גדולה. השל"ה כותב על כך:
וגם בכמה חבורים מהראשונים נמצא שההתבודדות והפרישות והדביקות היו נוהגין בה חסידי ישראל, היינו שבהיותם לבדם מפרישים מדעתם ענייני העולם ומקשרים מחשבותם עם אדון הכל. וכך לימד מהר"י המקובל הנזכר, שזה מועיל לנפש שבעתים מהלימוד, ולפי כח ויכולת האדם יפרוש ויתבודד יום אחד מן השבוע או יום אחד בחמשה עשר יום, או יום אחד בחודש, ולא יפחות מזה.
היו רבנים שנהגו להתבודד. ר' יוסף יוזל מנובהרדוק ממייסדי תנועת המוסר חי בבדידות שנים אחדות בחדר קטן עם שני פתחים להכנסת מזון, אחד למאכלי חלב ואחד למאכלי בשר.
בתנועת החסידות ובחסידות חב"ד ובחסידות ברסלב בפרט מומלץ לכל אדם להתבודד ביום הולדתו לצורך חשבון נפש. אלא שהתבודדות זו אינה כשארי התבודדויות אלא מציגה בתוכנה פן אחר וגישה שונה, וזאת מפני שחסידות חב"ד רואה מעורבות בין הבריות ערך נעלה, ובפרט שטבע המדיניות מוטבע באדם בטבעו, על כן העמידה החסידות את פתגמו של ר' שמשון מאוסטרופולי במרכז העניין - 'טובה הפרישות עם הבריות והבדידות בתוך בני אדם', פתגם זה היה בעצם המוטו של סביו של מייסד החסידות אדמו"ר הזקן בנו של ר' ברוך (ספר הזכרונות חלק ב' פרק למדנות האם ובתה) פתגם זה נתבאר עוד על ידי הרבי הריי"ץ.
חסידות ברסלב רואה בהתבודדות את אחד מיסודות דרכה החשובים ביותר. ואמנם על פי רבי נחמן מברסלב, עיקרה של ההתבודדות היא עצירה משטף החיים ובעקבות זאת שיחה בין האדם לבוראו, בשפה מדוברת, שיחה שנועדה לחזק את הקשר שבין האדם לבורא ולהתעלות רוחנית. רבי נחמן מברסלב כותב בספרו ליקוטי מוהר"ן: "התבודדות היא מעלה עליונה וגדולה מן הכל". הוא גם כותב שמומלץ שהאדם ידבר בשפת אימו בעת ההתבודדות.
חסידי ברסלב נוהגים להתבודד שעה אחת ביום ולומר לפני כן תפילת התקשרות לצדיקים. רבי נחמן שחינך כל הזמן לשמחה, סבר שאת חשבון הנפש ואת הביקורת העצמית צריך להותיר לשעת ההתבודדות, אבל גם היא אסור שתיעשה בעצבות. את ההתבודדות מומלץ לערוך בטבע, מחוץ ליישוב בני אדם, שכן במקום בני אדם ייתכנו הפרעות וכדומה. יתרה מכך בהתבודדות האדם מתמזג עם הטבע שהוא עצמו שר ומתפלל לאל. רבי נחמן החשיב כל כך את ההתבודדות, עד שמדבריו מובן שבעת ביאת משיח יהיה הבדל מהותי בין אלה שהתבודדו לבין אלה שלא, שכן אלו הראשונים יקבלו את המשיח בשלווה וביישוב הדעת.
התבודדות בדת > נצרות

אחת מצורות הנזורה הנוצרית מתבטאת בהתבודדות. המונח המקובל להתבודדות זו הוא הרמיטיזם, מיוונית: ἔρημος (ארמוס) שפירושו המילולי מדבר. המונח התפתח מהתקופה בה אנשים יצאו להתבודד במדבריות הנגב והמדבריות במצרים על מנת לשקוע בעבודת האל ללא הפרעות.
התבודדות כזו לא הייתה חייבת להיות התנתקות מכל אדם אחר. היו מקומות בהם חיו מספר קטן של נזירים שהתבודדו יחד מפני החברה החיצונית.
היו גם נזירים שהתבודדו במהלך כל השבוע ונפגשו אחת לשבוע (בימי ראשון) לארוחה משותפת, תפילות משותפות, החלפת תוצרת וקבלת חומרי גלם לעבודת השבוע הקרוב. מסגרת זו נקראת לאורה.
ראו גם

בדידות
בידוד חברתי
מדיטציה
קשיבות
הערות שוליים

↑  executives:The psychology of isolation, web.archive.org, ‏2005-03-22
1 2  Loneliness triggers cellular changes that can cause illness, study shows, PsyPost, ‏2015-11-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  John T. Maltsberger, MARK A. SCHECHTER, IGOR WEINBERG, Sandro Morselli: Schizophrenic Solitude, Suicide, and Psychotherapy, Suicide and Life-Threatening Behavior 36, 2006-10, עמ' 591–600 doi: 10.1521/suli.2006.36.5.591
↑  טוב היות האדם לבדו: היתרונות הפסיכולוגיים של בילוי זמן בלי אנשים אחרים
↑  Kupers, Terry A. “What To Do With the Survivors? Coping With the Long-Term Effects of Isolated Confinement”. Criminal Justice and Behavior 35.8 (2008): Web. 30 September 2011.
↑  משנה תורה להרמב"ם הלכות יסודי התורה פרק ז
↑  שני לוחות הברית, מסכת יומא, ורשה, תר"ץ, עמ' מו:, באתר היברובוקס;
שני לוחות הברית, מסכת יומא, אמסטרדם, תנ"ח, עמ' רלג, באתר היברובוקס
↑  ספר היום יום, יא' ניסן
↑  להלן כמה מקורות: ספר השיחות תרצ"ט ע' 347, ספר השיחות קיץ ת"ש ע' 101 ולקוטי דיבורים ח"א ע' 204. גם בשיחת חג הפורים תש"כ ביאר זאת הרבי מליובאוויטש ושלל את הגישה של אומות העולם לצאת להתבודדות על מנת להגיע לשלימות אישית, עיין שם.
↑  ליקוטי מוהר"ן תנינא סימן כה
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556068205171  LCCN: sh85124673  NDL: 00566111 
חסיד ברסלב מתבודד ביער ירושלים.
פינת התבודדות בבית ספר שדה ברמת הגולן
וואבג

| --- | --- |

 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 מחוז:  אנגה
 שפה רשמית:  טוק פיסין, אנגה
 גובה:  1830 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,020 (2011)
 קואורדינטות:  5°29′00″S 143°42′00″E﻿ / ﻿5.483333°S 143.7°E﻿ / -5.483333; 143.7
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט וואבג(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה מדנג קוקופו וייווק אלוטאו איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט וואבג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
וואבג (Wabag) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז אנגה (Enga). מבין כל הבירות של המחוזות במדינה, וואבג היא הקטנה ביותר באוכלוסייתה, אשר מנתה 5,020 תושבים בשנת 2011. העיירה שוכנת על נהר לאי (Lai) והכביש הראשי של רמות פפואה גינאה החדשה עובר דרכה. הביקור הראשון של אירופאים בעיירה התקיים בערך בשנים 1938–1939. באותה תקופה הוקמה תחנת רדיו והוכשר מסלול נחיתה למטוסים, אך מגבלות על ההגעה למקום ואי פוריותה של האדמה בסביבה האטו את התפתחותה.
האוכלוסייה בסביבה היא כפרית בעיקרה. הגידול העיקרי הוא קפה, אם כי מעשי ביזה במהלך מלחמות שבטיות וקשיים בשיווק האטו את התפתחותה המשמעותית של חקלאות כלכלית ובכל מקרה העיר מאונט האגן, בירת מחוז הרמה המערבי הסמוך, היא המרכז המסחרי של האזור ולא וואבג. בעיות פשיעה מעיבות על חיי העיר התקינים של וואבג. הגיעו הדברים לידי כך שהספרייה הציבורית שהוקמה בעיר לפני קבלת העצמאות הושחתה ובניין מועצת המחוז נשרף כמה פעמים.
הערות שוליים

↑  Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics  - www.citypopulation.de
↑  הערך וואבג מתוך אנציקלופדיה בריטניקה
חוליגניות

חוליגניזם או חוליגניות (מאנגלית: Hooligan, על פי האקדמיה ללשון העברית: בִּרְיוֹנוּת) היא התנהגות ציבורית חסרת משמעת והרסנית, בדרך כלל של חבורות צעירים. מקור השם לא ברור, אבל ידוע שנעשה בו שימוש בדו"ח משטרה מלונדון בשנת 1898. תאוריה אחת אומרת שהשם בא מבריון אירי מלונדון בשם פטריק הוליגן, תאוריה אחרת אומרת שהשם בא מכנופיית רחוב מאיסלינגטון שנקראה "הולי", תאוריה שלישית אומרת ש"הולי" היא מילה אירית שמשמעותה פראי. לעברית הגיעה המילה דרך הרוסית, ומכאן צליל החי"ת בתחילתה.
לרוב[דרוש מקור] המילה מקושרת בציבור עם ענפי ספורט, ובראשם הכדורגל, והמילה במשמעותה המקורית, חבורות רחוב של צעירים, לא הייתה בשימוש נרחב מאז שנות ה-80.
האלימות בספורט היא עתיקת יומין. כבר בשנת 532 יריבות בין קבוצות מרוצי סוסים כחולות וירוקות בקונסטנטינופול הובילה ל-30,000 הרוגים בשבוע באירוע שידוע בשם "מהומות ניקה".
משחק הכדורגל והאלימות הלכו ביחד מאז תחילת המאה ה-13 באנגליה. משחקי כדורגל של ימי הביניים עירבו מאות שחקנים, ופעמים רבות הובילו לקרבות בין הצעירים של כפרים יריבים. רק שתי תקופות בהיסטוריה הבריטית היה נקיות מאלימות בכדורגל: השנים בין שתי מלחמות העולם ולאחר מכן בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ההתנהגות שידועה בתור "חולגיניזם בכדורגל" מקורה באנגליה בשנות ה-50 המוקדמות, ואילו במדינות אירופאיות אחרות, דפוסים דומים של התנהגות הגיעו בשנות ה-70 המוקדמות. אוהדים איטלקים יצרו סוג של חדשה של אהדה פנאטית לקבוצה שידועה בתור אולטרה. אולטראס הם כח משמעותי במשחקי הכדורגל באיטליה ובמדינות אירופאיות אחרות.
ראו גם

בריונות
ונדליזם
חותם זמן

חותמות זמן של קובץ במערכת הפעלה Windows XP
חותם זמן (באנגלית: Timestamp) הוא רצף של ספרות ואותיות, שמרכיבות את התאריך או השעה בהם התרחש אירוע מסוים. לרוב מידע זה מוצג באופן עקבי כדי לאפשר השוואה קלה בין תאריכים ולאפשר מעקב כרונולוגי אחרי אירועים.
שימושים

בין השימושים בחותמות זמן:
ברישום אירועים (Logging events), כאשר ליד כל אירוע מתווסף חותם זמן שקובע את זמן ההתרחשות.
במערכות קבצים, על פי רוב לכל קובץ חותם זמן על התאריך ושעה בו נוצר, בו שונה לאחרונה, וכן תאריך ושעה בהם נפתח הקובץ לאחרונה.
בפרוטוקולי תקשורת, לשם סנכרון. לדוגמה ב-ICMP, קיימת הודעת שליחת חותם זמן, והודעת תשובת חותם זמן.
בתחום אבטחת מחשבים ובקריפטוגרפיה, נעשה שימוש בחותמות זמן בחתימות דיגיטליות ובאלגוריתמי אבטחה. למשל לשם הוכחת קיום מידע.
במנגנוני הטמנה שונים, קביעת חותמות זמן לפריטי מידע מוטמנים, כדי לאפשר לקבוע מתי פג תוקפו של מידע מוטמן.
במצלמות, כמו גם במסרטות וידאו, ניתנת למשתמש האפשרות לבחור האם להציג (או לא להציג) את חותם הזמן – בתחתית תמונה או סרטון כלשהם.
במצלמות אבטחה, אשר תפקידן הסרטה עקבית ורציפה של מתחם או נקודה מסוימת. בעת אירוע חריג, דוגמת פשע כלשהו (גנבה, בריחת אסיר ממתחם כלא כלשהו, אירוע חבלני וכדומה) – ישמש תיעוד המצלמה אמצעי לשם ניתוחו, זיהוי החשוד/ים ופענוח מקרה הפשע, כמו גם ראיה משפטית, אשר עשויה להביא להרשעת החשוד/ים במועד מאוחר יותר.
תקנים

תקן ISO 8601 קבע תקנים לייצוג תאריכים. תקנים אלו משמשים לעיתים קרובות להרכבת חותמות זמן.
דוגמאות לתאריכים שתואמים את התקן:
תאריך: 2024-09-26
תאריך ושעה (UTC) נפרדים: 2024-09-26 22:40Z
תאריך ושעה (UTC) משולבים: 2024-09-26T22:40Z
זמן יוניקס

זמן יוניקס (נקרא גם זמן POSIX) הוא דרך לייצוג תאריך וזמן בצורה פשוטה ואבסולוטית. זמן יוניקס הוא מספר שלם, שמייצג את מספר השניות שחלפו מאז חצות, 1 בינואר 1970, UTC, מבלי להתחשב בדקות מעוברות. שיטת ייצוג זו מאפשרת חישוב הפרשי זמנים על ידי אריתמטיקה פשוטה.
ייצוג של זמן יוניקס באמצעות משתנה מסוג מספר באורך 32 סיביות עם סימן (Signed 32bit Integer) הוא המקור לבעיה שנקראת באג 2038, בעיה המזכירה באופייה את בעיית באג 2000.
יום יוליאני

יום יוליאני מייצג את מספר הימים שחלפו מהשעה 12 בצהריים, 1 בינואר, שעון גריניץ', 4713 לפנה"ס (לפי הלוח היוליאני). מספר זה מאפשר ניהול פשוט של לוח שנה המבוסס על ימים בלבד.
ראו גם

תוכנה - מונחים
סיסמה
פרוטוקול קריפטוגרפי
זמן יוניקס חצה את מיליארד השניות ב-2001-09-09T01:46:40Z, אירוע שצוין על ידי חובבי יוניקס בעולם.
חותם הסנאט של ארצות הברית

חותם הסנאט של ארצות הברית
החותם שהיה בשימוש בין השנים 1798–1804
החותם הגדול משנת 1786
החותם בו נעשה שימוש בשנים 1831–1880
"גאונותה של אמריקה"
החותם שבשימוש מאז 1886
חותם הסנאט של ארצות הברית או סמל הסנאט של ארצות הברית מבוסס על החותם הגדול של ארצות הברית.
תיאור הסמל

במרכז הסמל מצוי מגן שבחלקו העליון 13 כוכבים, ובחלקו התחתון 13 קווים אנכיים – המסמלים את 13 המושבות. על הסמל מצוי קלף ועליו הכיתוב "E PLURIBUS UNUM" (בלטינית: "מתוך רבים אחד").
מצידו הימיני של המגן מצוי ענף עץ אלון המסמל עוצמה, ומצדו השמאלי ענף עץ זית המסמל שלום. מעל המגן מצוי (כמעין ציצה) "מצנפת פריגית" אדומה, המסמלת חירות ומתחתיו שני פסקסים מוצלבים המסמלים סמכות ושלטון.
קרניים לבנות יוצאות מן הסמל ומסמלות את עלייתה של המדינה החדשה. סביב החותם מופיע כיתוב UNITED STATES SENATE שמשמעותו "הסנאט של ארצות הברית".
היסטוריה > חותם המאה ה-18

החותם הגדול של ארצות הברית הוצג לראשונה לחברי הסנאט בהתכנסותם הראשונה, בפילדלפיה. חברי הסנאט התרשמו מהחותם והורו על אריגתו לשטיח חדר הסנאט. חברי הסנאט החליטו על הכנת חותם עבור הסנאט שיהיה דומה לחותם הגדול.
העיצוב הראשון של חותם הסנאט כלל עיטם לבן-ראש שעל חזהו מגן, ברגלו השמאלית הוא אוחז בענף עץ זית ובימנית בחצים. מעל העיטם מפציעים קרני אור מתוך עננים, המסמלים את עלייתה של המדינה החדשה, וסביב החותם היה כתוב "סנאט ארצות הברית" ("SENATE OF THE UNITED STATES").
ההבדלים בין חותם הסנאט לחותם הגדול התבטאו בצורת מגן האבירים, בעובדה שבחותם הסנאט לא החזיק העיטם את מגילת הקלף במקורו, וכן היו הבדלים בצורת קרני השמש והעננים.
השימוש הראשון שנעשה בחותם הסנאט היה בשנת 1798 במשפטי ההדחה של הסנאטור מטנסי ויליאם בלאוט. שש שנים מאוחר יותר נעשה שימוש נוסף בחותם בעת משפטי ההדחה של השופט הפדרלי ג'ון פיקרינג.
היסטוריה > חותם 1831

בשנת 1830 התברר כי חותם הסנאט אבד, לאחר שלא נעשה בו שימוש שנים רבות, וחותם חדש הוזמן מאת האמן הצרפתי רוברט ג'י. לנפייה, הבן (Robert G. Lanphier, Jr) שהתגורר בוושינגטון באותה עת.
עיצוב חותם זה התבסס על סמלים יווניים ורומיים וכלל שלוש נשים המסמלות חופש, צדק ועוצמה. מעל הנשים הייתה דמות עיטם וסביב החותם 24 טבעות בשרשרת סימלו את מדינות האיחוד באותה עת.
דמות החירות, במרכז החותם, עומדת על במה שתחתיה כתוב תאריך עצמאותה של ארצות הברית – ה-4 ביולי 1776, ומחזיקה בידה מוט שעליו כומתה פריגית, ענף עץ דקל המסמל ניצחון, וקלף שעליו כתוב מועד קבלת חוקת ארצות הברית – ה-4 במרץ 1789. דמות החירות ניראית כצועדת קדימה, ורגלה הימנית לפני רגלה השמאלית.
דמות הצדק מחזיקה בידה מאזניים המסמלים צדק ונשענת על פסקס, המסמל סמכות.
דמות העוצמה אוחזת בידה הימנית בחרב, ובשמאלה מטה הרמס המסמל מסחר ושלום.
החותם דמה לפסל "גאונותה של אמריקה" – תגליף המצוי במרכז הגמלון המערבי של בניין הקפיטול – תגליף שהושלם בזמן הכנת החותם, ובו שלוש דמויות המסמלות את אמריקה, צדק ותקווה.
בחותם זה נעשה שימוש בזמן משפט ההדחה של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון.
בעקבות השימוש הרב בחותם במשפט זה, נשחק החותם, ובשנת 1885 כבר לא ניתן היה לקרוא את התאריכים או לראות את מאזני הצדק.
היסטוריה > חותם 1886

בשל שחיקת החותם הישן, ולרגל חגיגות המאה לעצמאות ארצות הברית הוזמן חותם חדש ב-31 במרץ 1885. מרבית הסנאטורים כלל לא ידעו כי לסנאט חותם נפרד, וגילו זאת לראשונה שהתבקשו לדון בשינוי עיצובו. הסנטור ויליאם פ. פריי התעקש כי ישנה אגדה על חותם ובו שלוש נשים כמעט עירומות, אולם מדובר באגדה בלבד. רק לאחר שהחותם הישן נמצא בארכיב הסנאט, הכירו הסנטורים בקיומו של החותם.
מתוך מספר הצעות שהוצעו, בחר הסנאט את עיצובו של לואיס דרקה מפילדלפיה אשר התבקש להכין את החותם בו נעשה שימוש כיום.
סמלים לא רשמיים

על פי הנהלים שקבע הסנאט, לאחר עשיית החותם בשנת 1886, הותר השימוש בחותם אך ורק לצורך אימות מסמכים רשמיים של הסנאט.
מזכיר הסנאט אישר שימוש בסמל לא רשמי עבור הסנאט לצרכים אחרים. סמל זה כולל עיטם במרכזי, המחזיק חצים בכפו האחת וענף עץ זית בכפו האחרת, וסביבו המילים "סנאט ארצות הברית".
סמל זה מוצג על רהיטים וכלים שונים בבניין הסנאט, וכן על דוכני נואמים בסנאט, באתר האינטרנט של הסנאט, ואף על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית כסמל לא רשמי.
ראו גם

החותם הגדול של ארצות הברית
חותם נשיא ארצות הברית
הרפובליקה הצרפתית השלישית

הרפובליקה הצרפתית השלישית (בצרפתית: Troisième Republique) הוא כינויו של המשטר בצרפת בשנים 1871–1940. הייתה זו דמוקרטיה פרלמנטרית, רפובליקנית, שבאה לאחר תקופה ארוכה של מונרכיה, רפובליקה כושלת וקצרת ימים (הרפובליקה השנייה) וקיסרות המבוססת על שלטון יחיד אבסולוטי.
תקופה זו בתולדות צרפת מהווה דוגמה לדמוקרטיה כושלת ואופיינה באי-יציבות שלטונית מתמדת: לאורך 65 שנותיה התחלפו בה לא פחות מ-101 ממשלות, כלומר חילוף ממשלה בכל 8 חודשים בממוצע.
רקע היסטורי

נפוליאון השלישי הכריז על עצמו כקיסר צרפת בשנת 1852, בעקבות דודו המהולל, הקיסר נפוליאון. קיסרות זו ארכה שמונה עשרה שנים, והתמוטטה בעקבות עלייתו של כוח נוסף כמתחרה לצרפת על ההגמוניה באירופה - גרמניה המאוחדת. יהיה זה הסכסוך עם גרמניה שיטיל את צלו הכבד על קורות הרפובליקה הצרפתית השלישית - לידתה בתבוסת סדאן ב-1870, שיא כוחה בניצחון במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918, ומותה המביש בתבוסה במלחמת העולם השנייה ב-1940.
הקאנצלר של פרוסיה אוטו פון ביסמרק, שביקש לאחד את גרמניה תחת דגלה של המדינה הפרוסית, הבין כי גרמניה מאוחדת לא תוכל להיווצר, ללא נפילתה של הקיסרות הצרפתית. באמצעות מניפולציה מתוחכמת הצליח ביסמרק לגרור את צרפת, ואת הקיסר הזקן והכושל נפוליאון השלישי, שהיה בשלב זה הרבה מעבר לשיאו, אל מלחמת צרפת–פרוסיה, שהובילה לתבוסתו של נפוליאון השלישי ולנפילתו. לאחר התבוסה בסדאן, ושביו של הקיסר בידי הפרוסים, הפכה צרפת לרפובליקה דה פקטו, שכונתה "ממשלת ההגנה הלאומית", שהוכרזה בפריז ב-4 בספטמבר 1870.
בין סדאן לחוקה של 1875

צבא פרוסיה הטיל מצור על פריז, אשר נמשך עד לינואר 1871. ב-28 בינואר 1871 נחתם הסכם שביתת נשק עם ביסמרק בפרנקפורט, הסכם שתנאיו היו חמורים ביותר לצרפת: אובדן חבל אלזס-לורן, תשלום פיצויי מלחמה בסכום כבד, וצבא כיבוש החונה בצרפת הצפונית. ביסמרק דרש כתנאי לחתימה על ההסכם כינונה של אספה לאומית חדשה בצרפת, וזו אכן התאספה בפברואר 1871, וקיבלה את תנאי ההסכם. בראש הרשות המבצעת של האספה עמד אדולף טייר.
במשך חודשיים בין מרץ 1871 ומאי 1871 השתוללה בפריז ובערי השדה המרידה המכונה "הקומונה הפריזאית", בה אילצו חוגים מהפכניים וסוציאליסטים את ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית הצעירה לצאת מפריז לורסאי, והכריזו על ממשלה סוציאליסטית בפריז עצמה. המרידה דוכאה לאחר קרבות עקובים מדם, בהם הכניע "צבא ורסאי" הנאמן לרפובליקה, את הקומונרדים המורדים. מעריכים את אבדות המורדים בשלושים אלף איש, לעומת כאלף שאבדו מ"צבא ורסאי".
לאחר דיכוי הקומונה הפריזאית, נותרה שאלת המשטר בצרפת פתוחה. נראה כי האספה הלאומית החדשה הייתה מורכבת בעיקר מאנשים התומכים במלוכה חוקתית. אלו התפצלו לשני חלקים - תומכי נכדו של המלך שארל העשירי, אנרי, המכונה "אנרי החמישי", ו"אורליאניסטים" תומכיו הנסיך פיליפ, רוזן פריז, נכדו של המלך לואי פיליפ. פלגים אלו הגיעו לפשרה לפיה יוצע כס המלוכה לאנרי, נטול הילדים, והוא יכריז על הרוזן מפריז כיורשו המיועד. אך אנרי סירב להצעה, שכן לא רצה להיות מלך חוקתי, אלא שליט אבסולוטי כסבו. משהסתבר כי "המלך" אנרי רוצה לבטל את דגל הטריקולור לטובת דגלם המסורתי של בית בורבון, איבד המלך את האהדה שרחשו לו ההמונים, ובמקום מלוכה הוכרז על רפובליקה "זמנית" עד למותו של אנרי, שיאפשר את עלייתו לשלטון של הרוזן מפריז.
בפברואר 1875, סדרה של חוקים שחוקק הפרלמנט כוננו לבסוף את הבסיס החוקתי לרפובליקה החדשה. במרכזה של הרפובליקה עמדה דמותו של נשיא צרפת. פרלמנט בן שני בתים נוצר, וכן ממשלה בראשות ראש ממשלה שהייתה כפופה הן לנשיא והן לפרלמנט. בעת שחוקים אלו חוקקו, על מנת לייצב את הממשל, הם נראו כהסדר זמני, שכן נושא המונרכיה עדיין היה בראש סדר היום הציבורי.
סופה של המונרכיה

ב-16 במאי 1877 ראה נשיא הרפובליקה, המונרכיסט פטריס דה מק-מהון, הדוכס ממגנטה, כי דעת הקהל נוטה לכיוון רפובליקני, וכי רעיון המלוכה נדחק לשוליים. המרשל עשה ניסיון אחרון להציל את המלוכה, פיטר את ראש הממשלה הרפובליקני, ז'ול סימון, ומינה במקומו דוכס מלוכני, אלבר דה ברוי, מול מחאות הרוב הרפובליקני (מנשר ה-363) שהביע אי אמון בממשלה. לבסוף פיזר מק-מהון את הפרלמנט, וקרא לבחירות חדשות. צעדים אלו כשלו. בבחירות שנערכו באוקטובר 1877 זכו הרפובליקנים ברוב מוחץ, והנשיא, שהואשם בניסיון להפיכה חוקתית, התפטר מתפקידו.
התפטרותו של מק-מהון, ב-28 בינואר 1879 הותירה מוסד נשיאות מוחלש, במידה כזו שיידרשו שינויים חוקתיים משמעותיים, על ידי שארל דה גול, מייסד הרפובליקה הצרפתית החמישית, על מנת להחזיר לנשיא את מעמדו. מפיזור הפרלמנט על ידי מק-מהון, ועד לפיזורו על ידי דה גול בזמן משבר אלג'יריה בשנת 1958, ארכו 80 שנה. אך כישלונו המוחץ של מק-מהון היה גם סופה של התקווה המלוכנית. מ-1848 ועד ימינו אנו לא שלט מלך בצרפת, ומ-1878 לא עלתה הצעה רצינית להמליכו. כסמל לדבקות ברפובליקה הותכו בשנת 1885 תכשיטי המלוכה הצרפתים, והיהלומים שבהם נמכרו למרבה במחיר. רק מספר כתרים, שהיהלומים שבהם הוחלפו באבנים יקרות, נותרו.
מלחמת העולם הראשונה

בכל אותה פעילות בלתי פוסקת של גופים המתחרים זה בזה, ממשלות הקמות ונופלות, ופרשיות, עמדה ברקע הדברים התבוסה הצרפתית בסדאן, ואובדנו של חבל אלזס לוריין. היה זה עניין בלתי סגור, השפלה לאומית, והמטרה הבלתי מוצהרת של המדיניות הצרפתית.
צרפת השכילה לרכוש לעצמה בעלי ברית שתמכו בה במאבקה כנגד גרמניה, ומאבק זה, וההצלחה לשרוד את ההתקפה בשנת 1914, להמשיך בלחימה בקרבות הקשים עד לניצחון בשנת 1918 נראים כהישגה הגדול ביותר של הרפובליקה הצרפתית השלישית. ברגע המבחן העמידה צרפת מתוכה את המרשלים ז'ופר ופוש, ואת ז'ורז' קלמנסו, אשר סיפקו לאומה את רוח הלחימה ואת האחדות הדרושה כדי להתגבר על הפלגנות והסכסכנות הקטנוניים של הרפובליקה, ולנצח יחדיו את האויב המשותף.
בין מלחמות העולם

לאחר סיום המלחמה עברה הרפובליקה שלב קצר ביותר של יציבות פרלמנטרית. הוקם "הגוש הלאומי הרפובליקני" של מפלגות הימין, אל מול פילוג בשורות השמאל. אך שלב זה היה קצר ומטעה. עד מהרה חזר הדפוס הקודם, וממשלות החלו קמות ונופלות, כאילו לא הייתה מלחמת העולם הראשונה מעולם.
פרשות שחיתות חדשות זעזעו את המדינה. שר אוצר לשעבר נעצר באשמת הפצת שיקים מזויפים, ופרשת שחיתות הנוגעת לבנקים הפילה ממשלה, אך הגרועה שבפרשות, פרשת סטביסקי, נגעה לרופא שיניים יהודי אוקראיני בשם סרז' סטביסקי, אשר מכר כמויות גדולות של איגרות חסרות ערך, והתאבד לאחר שנחשף על ידי המשטרה. הקיצונים בין הימניים האשימו את ראש הממשלה קמי שוטאן בעסקאות מפוקפקות עם סטביסקי, ובכך שהוא נרצח על מנת להשתיקו. האשמות אלו הביאו לנפילת ממשלתו של שוטאן בתחילת 1934. ראש הממשלה החדש אדואר דאלאדיה נאלץ להשתמש בכוח כדי לדכא מהומות של תומכי הימין בעקבות הפרשה, והדבר הביא אף להתפטרותו. האירוע הביא לגל של תיעוב כלפי הפוליטיקאים וכלפי הממשלה, ולערעור חמור של היציבות הפרלמנטרית ברפובליקה.
השמאל ניצל את המצב והקים את קואליציית החזית העממית אשר הצליחה להעלות לשלטון את ראש הממשלה לאון בלום. בלום לא מילא אחר תקוות השמאל הקיצוני, ותקופת כהונתו הייתה רוויה בגל של שביתות, שהחלישו את המשק הצרפתי והגבירו את השבר בין הכוחות הפוליטיים בצרפת.
בין כל אלו קם לרפובליקה אויב קיצוני, החמור שבאויבים שקמו לצרפת אי פעם. היה זה אדולף היטלר, אשר בין השנים 1933 ו-1940 הצליח היטב בקריאת המפה הפוליטית בצרפת, בניצול השבר הפנימי וחוסר היכולת לפעול, לקבלת כל מטרותיו במדיניות החוץ.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 הייתה הרפובליקה אכולה מבפנים ובעלת זרם חזק של תבוסתנים, אשר ראו בגרמניה של היטלר לא אויב כי אם כוח מאחד, חזק, שיש לשתף עמו פעולה ולא להילחם בו.