stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרשה לינהאן
טיפול דיאלקטי-התנהגותי

לינהאן פיתחה את שיטת הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי (Dialectical behavior therapy,‏ DBT) בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. הטיפול יועד בתחילה לנשים הסובלות מהפרעת אישיות גבולית ולאנשים עם נטייה אובדנית כרונית. בהמשך הורחבה השיטה לטיפול בהפרעות נוספות שבמרכזן קשיי ויסות רגשי, ובהן דיכאון, הפרעות אכילה ושימוש בסמים.
הטיפול מבוסס על עקרונות הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, המניע את המטופל לשינוי - שיפור כישורים בינאישיים והתנהגותיים ושיפור היכולת לוויסות רגשי, לצד עקרונות של קבלה עצמית, סובלנות למצוקה רגשית, וקשיבות (מיינדפולנס). העקרונות הבסיסיים הם אלו שלינהאן מצאה כאפקטיביים עבור עצמה.
מחקרים שנעשו על ידי לינהאן וחוקרים אחרים, הצביעו על יעילות הטיפול הדיאלקטי-התנהגותי בהפחתת ניסיונות אובדניים, פגיעה עצמית ואשפוזים.[דרוש מקור]
פרסומים

לינהאן פרסמה עשרות מאמרים בנושא טיפול בהפרעת אישיות גבולית וסימפטומים נלווים לה. כמו כן פרסמה ספרים ומדריכי הוראות למטפלים בשיטת התרפיה הדיאלקטית התנהגותית. ספרה למטפלים "הפרעת אישיות גבולית - מדריך להקניית כישורים" יצא לאור בעברית בשנת 2006 בהוצאת 'אח'.
הערות שוליים

↑  https://blogs.uw.edu/linehan, blogs.uw.edu (באנגלית)
↑  Carey, Benedict. "Expert on Mental Illness Reveals Her Own Struggle" (באנגלית). נבדק ב-2018-10-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432652205171  PLWABN: 9810702642205606  BIBSYS: 90709096  BNE: XX1719504  BnF: cb13474904j (data)  CANTIC: a10113332  CiNii: DA07510898  GND: 133627918  ICCU: RAVV252996  ISNI: 0000 0001 1020 4443  LCCN: n84105596  NDL: 01036156  NKC: mub2015878846  NLK: KAC200709322  NSK: 000307035  NTA: 110559835  ORCID: 0000-0002-6897-7198  SUDOC: 035101253  VIAF: 5533675   WorldCat (עם VIAF): 5533675
מרים (שפה)

| --- | --- |
 מדינות:  אוסטרליה 
 אזורים:  האי מוריי במצר טורס,  קווינסלנד, אוסטרליה
 דוברים:  217 (ע"פ מפקד אוכלוסין 2016)
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  שפות טרנס-פליי שפות טרנס-פליי המזרחיות מרים
 קוד שפה:  ISO 639-3: קוד ulk  גלוטולוג: meri1244  AIATSIS: קוד Y3  ELP: קוד Meriam  לינגואספיר: 20–OD(A–a)
 קוד ISO 639-3:  ulk 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
מֵרְיָם, המכונה גם שפת מזרח מצר טוֹרֵס (בשפת מֵרְיָם: Meriam Mìr, וגם Miriam, Meryam, Mer, Mir, Miriam–Mir, או Eastern, Isten, Esten וכן Able Able), היא השפה הילידית של האנשים החיים באיים הקטנים מֶר (האי מוריי), װָּאײֵר וְדָאװָּאר, אֵרוּבּ (האי דַארְנְלי), ואוּגָר (האי סטיבנס) במזרח מצר טורס, במדינת קווינסלנד באוסטרליה. בשפת מערב מצר טורס, קָלָאוּ לָגָאוּ יָה, שפת מרים נקראת מֶיָאם (Mœyam) או מֶיָאמָאוּ יָה (Mœyamau Ya).
זוהי השפה הפפואנית היחידה בשטח אוסטרליה.
פונולוגיה > תנועות

|  | קדמיות | אחוריות |
| --- | --- | --- |
| סגורות | i ⟨i⟩ | u ⟨u⟩ |
| סגורות משוכות לאחור | ɪ ⟨i⟩⟨e⟩⟨ì⟩ | ʊ ⟨u⟩⟨ù⟩ |
| אמצעיות | e ⟨e⟩ | o ⟨o⟩ |
| פתוחות | a, ʌ ⟨a⟩ | ɔ ⟨o⟩⟨ò⟩ |
פונולוגיה > עיצורים

|  |  | דו-שפתיות | שיניים | מכתשיים | מכתשיים-חכיים | וילוניים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סותמים | בלתי-קוליים | p | t |  |  | k |
| סותמים | קוליים | b |  | d |  | ɡ |
| אפיים | אפיים | m | n |  |  |  |
| חוככים | בלתי-קוליים |  |  |  | s |  |
| חוככים | קוליים |  |  |  | z |  |
| צדיים | צדיים |  | l |  |  |  |
| מקישים | מקישים |  |  | r |  |  |
| מקורבים | מקורבים | w |  |  | j |  |
פונולוגיה > טעם

טעם הוא תכונית מבחינה בשפת מרים ויכול להופיע בהברה הראשונה או השנייה של המילה, לדוגמה tábo 'נחש', tabó 'צוואר'.
שפת סימנים

לתושבי איי מצר טורס יש צורות מסומנות של שפותיהם, אם כי לא ברור מהתיעוד הקיים שצורות אלה מפותחות היטב, בהשוואה לשפות סימנים אוסטרליות אבוריג'יניות אחרות.
ביבליוגרפיה

Dixon, R. M. W. (2002). Australian Languages: Their Nature and Development. Cambridge: Cambridge University Press.
Mitchell, Rod (באפריל 2015), "Ngalmun Lagaw Yangukudu: The Language of our Homeland in Goemulgaw Lagal: Cultural and Natural Histories of the Island of Mabuyag, Torres Strait", Memoirs of the Queensland Museum – Culture, 8 (1): 323–446, ISSN 1440-4788 {{citation}}:  (עזרה)
Passi, Gamalai Ken; Piper, Nick (1994). "Meryam Mir".  In Nick Thieberger; William McGregor (eds.). Macquarie Aboriginal Words. Macquarie Library. pp. 320–351.
Piper, N. (1989). A sketch grammar of Meryam Mer. MA thesis. Australian National University.
Lawrie, Margaret (1970). Myths and Legends of Torres Strait. St. Lucia: University of Queensland Press.
הערות שוליים

↑  Haddon, Alfred C. (1907).
↑  Kendon, A. (1988) Sign Languages of Aboriginal Australia: Cultural, Semiotic and Communicative Perspectives.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרים (שפה)".
משה מייבסקי

משה מייבסקי (1935 - ד' בסיוון ה'תשע"ו, 6 באוקטובר 2016) היה פוליטיקאי חרדי ישראלי, כיהן כראש המועצה המקומית אופקים בין 1962 ל-1969 וכראש המינהלת המקומית קריית ארבע בין 1976 ל-1978.
ביוגרפיה

נולד בברית המועצות ב-1935 לשבתי ורחל, משפחה המשתייכת לחסידות סלונים. עלה לארץ עם משפחתו בגיל שנה, והתגורר בתל אביב. למד בישיבה קטנה בתל אביב, בישיבת היכל התלמוד ובישיבת בית אברהם - סלונים אצל רבי שלום נח ברזובסקי. שרת בגרעין הנח"ל החרדי "סנה', ולאחר מכן המשיך לתפקיד פיקודי בקבע. השתחרר לאחר שש שנות שירות צבאי. לאחר שחרורו למד בתיכון ערב של בני עקיבא, שם הכיר את רעייתו.  לאחר נישואיו התגורר בבאר שבע, והחל בפעילות מפלגתית בסניף המפד"ל בעיר.
ביוני 1962 התמנה על ידי שר הפנים לראש המועצה המקומית אופקים כנציג המפד"ל, לאחר שנציגי מפא"י החרימו את מליאת המועצה משלא קיבלו בה רוב. בבחירות של שנת 1965 עמד בראש רשימת המפד"ל שזכתה ל-5 מנדטים, והוא נבחר לראשות המועצה.
בבחירות של 1969 מייבסקי לא התמודד. בבחירות 1973 התמודד שוב, ורשימת המפד"ל בראשותו זכתה ב-3 מושבים, לעומת 5 מושבים למערך.
ב-1968 החל לעבוד כמנהל כוח אדם במפעל הטקסטיל אופ-אר באופקים.
בשנים 1976–1978 כיהן כראש מינהלת קריית ארבע (הגוף שקדם למועצה המקומית). המשיך לכהן כחבר המועצה המקומית שנים נוספות לאחר מכן.
באחרית ימיו התגורר בירושלים, בה נפטר ב-ד' בסיוון ה'תשע"ו, 6 באוקטובר 2016. נקבר בהר הזיתים.
היה נשוי ואב לשמונה.
הערות שוליים

↑  חיים פיקרש, משה מייבסקי משקם עיירה, הצופה, 21 בספטמבר 1962
↑  המועצה הממונה באופקים לא משקפת את הרכב האוכלוסיה, דבר, 1 ביוני 1962
↑  מפא"י מחרימה את מועצת אופקים, על המשמר, 3 ביוני 1962
↑  שלמה גבעון, אופקים: היריבים נערכים ל"סיבוב שני", מעריב, 11 בספטמבר 1973
↑  ילקוט הפרסומים 1987, עמ' 811 - 812
↑  משולם עד, ראש מועצת אופקים ויתר על משכורתו אך שומר על תפקידו, דבר, 30 באוקטובר 1968
↑  חנן שלאין וטל שחף, שילנסקי למתנחלי חברון: נפנה את בוש לתנ"ך, מעריב, 8 במרץ 1991
↑  משה מייבסקי, באתר Gravez
↑  מנחם תלמי, בדרך לחברון, מעריב, 1 באוקטובר 1976
מעביר דף

"מעביר דף" (ידוע כ"המיסטיקנים הסינים") הוא שיר, שכתב והלחין שלמה ארצי ובוצע במקור על ידי הזמרת הישראלית נורית גלרון בשנת 1996, כחלק מאלבום האולפן האחד-עשר שלה, המקום ההוא (1996). גרסתה דורגה במקום הראשון במשך שבועיים במצעד העברי השבועי של רשת ג' והייתה ללהיט ארצי.
בשנת 2000 הקליט ארצי ביחד עם גלרון את "מעביר דף" בתור דואט משותף, כחלק מאלבום האולפן העשרים-ואחד שלו, אהבתיהם.
באוגוסט 2019, לרגל מופע "50 שנה בלייב" ביצעו השניים את "מעביר דף (המיסטיקנים הסינים)" בשידור חי.
רקע

השיר מדבר על תהליך ההתקרבות וההתרחקות בין בני זוג הנמצאים בקשר ארוך בשנים.
"מעביר דף" בוצע במקור על ידי נורית גלרון ונכלל באלבום האולפן האחד-עשר שלה, המקום ההוא שיצא באותה שנה. ביצועה דורג במקום ה-18 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. בשנת 2000 הוציא שלמה ארצי את אלבומו העשרים-ואחד אהבתיהם, שכלל עיבודים מוזיקליים חדשים לשיריו, ובו הקליט גרסת דואט לשיר יחד עם נורית גלרון. חלק ממילות השיר אותן שר ארצי הותאמו ללשון זכר. בשנת 2012 ביצעה גלרון את השיר בעיבוד מחודש עבור מופעה "אנפלאגד".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1996)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | 1 |  |
הערות שוליים

↑  נורית גלרון - המקום ההוא (באנגלית), נבדק ב-2023-12-07
↑  מעביר דף – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  שלמה ארצי - אהבתיהם (באנגלית), 2019, נבדק ב-2023-12-07
↑  שלמה ארצי עם נורית גלרון - המיסטיקנים הסינים | 50 שנה בלייב, נבדק ב-2023-12-07
↑  נדב מנוחין‏, גם בלי הפתעות, בפני קהל הוא עדיין מלך העולם, באתר וואלה, 18 באוגוסט 2019
↑  צפו: הביצוע החדש ללהיט "המיסטיקנים הסינים", באתר וואלה, 3 בספטמבר 2012
מנקס

ערך זה עוסק בגזע של חתול. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 ארץ מוצא:  האי מאן
 מיון
 משפחה:  חתוליים
 מין:  חתול בר
מַנְקְס (Manx) הוא גזע של חתול בית חסר זנב.
מבנה כללי

מבנה גופו של המנקס דומה לזה של קצר השער הבריטי, אלא שרגליו האחוריות ארוכות מרגליו הקדמיות והדבר מקנה לו "הליכת ארנבת". פרוותו צפופה ויכולה לבוא כמעט בכל הצבעים והתבניות האפשריות, מלבד שוקולד ולבנדר.
חלק מהחתולים חסרי זנב לחלוטין ונקראים באנגלית "Rumpy" ("עכוזי"). קיימים גם חתולים עם שרידי זנב המכונים "Stumpy" ("בעל גדם"), או חתולים עם זנב בחצי אורך או אפילו זנב שלם.
משקלו של המנקס נע בין 4-5.5 ק"ג.
אופי

חברותי ואנרגטי. חתולי מנקס שחיים גם מחוץ לבית הם ציידים טובים. רבים מכנים את המנקס כ"חתול כלב" בגלל תשוקתו העזה להיות עם בעליו, ולעקוב אחריו מחדר לחדר. קולו של המנקס בדרך כלל שקט מאוד ביחס לממדי גופו (וזה כולל גם נקבות בתקופת הייחום). המנקס משמיע סלסול קול ייחודי (בעיקר נקבות המדברות עם הגורים), אבל גם כתגובה לדיבור של בעליהם. מנקסים רבים מגוננים על בתיהם, במיוחד מפני כלבים זרים. מסתדרים טוב עם ילדים אם הם גדלו איתם ביחד. למנקס בוגר יהיו קשיים להסתגל לבית רועש עם ילדים אם לא היה מורגל לכך, ויעדיף סביבה שקטה.
אגדות ומיתולוגיה

המנקס יוצא דופן בכך שאין לו זנב. קיימות אגדות רבות סביב גזע מיוחד זה, והסיבות שגרמו לו לאבד את זנבו. אחת האגדות קשורה בתיבת נוח: המנקס שהיה האחרון להיכנס לתיבה, הספיק בקושי להגיע בזמן והדלת של התיבה נטרקה על זנבו. גרסה נוספת לסיפור התיבה מאשימה את כלבו של נוח בהעלמת הזנב. המנקס הכועס עזב את התיבה ושחה לאי מאן (אי בין אנגליה לאירלנד), שם מצא לו בית.
אגדה נוספת מספרת כי הוויקינגים חטפו גורי חתולים כדי להשתמש בזנבם בתור קמיעות למזל, וכדי לשמור על הגורים, אמהות הגורים היו קוטעות להם את הזנב בנשיכה.
קיימים גם סיפורים על כך שהמנקס הובא לאי מאן במאה ה-16 על ידי ספינות שהגיעו מהמזרח הרחוק.
כיום משערים כי המנקס הוא גזע טבעי שהתפתח באי מאן לפני מאות שנים, כאשר מוטציה גנטית טבעית גרמה לחתולים לאבד את זנבם ובגלל בידודו הגאוגרפי של האי, הונצח חוסר הזנב בדורות הבאים. המנקס הוא מבין הגזעים הראשונים שנרשמו באירופה וצפון אמריקה.
ראו גם

קימריק
הערות שוליים

↑  Karen Commings. Manx cats. Barron's Educational Series, 1999. p.8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541621305171
מקסימיליאן ארנולד

מקסימיליאן ארנולד (בגרמנית: Maximilian Arnold; נולד ב-27 במאי 1994) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והמרכזי בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה, בה הוא גם הקפטן, ובנבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

ארנולד עזב את ביתו בגיל 12, במטרה להצטרף לאקדמיית הכדורגל לנערים של דינמו דרזדן. שלוש שנים בלבד לאחר מכן, הוא הצטרף לוולפסבורג. יחד עם קבוצות הנערים של מועדונו החדש, זכה ארנולד ב-2 תוארי אליפות לנוער, ב-2009 וב-2011.
ב-26 בנובמבר 2011 ארנולד ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים, כאשר נכנס כמחליף בשלב מאוחר של משחק החוץ מול  אאוגסבורג, בו הפסידה קבוצתו 0–2. במשחק זה, ארנולד עשה היסטוריה במועדונו, כאשר היה לשחקן הצעיר ביותר שמשחק עבורו, בגיל 17, חמישה חודשים -30 ימים בלבד.
ב-13 באפריל 2013, ארנולד כבש את שערו המקצועני הראשון, כאשר כבש את השער הראשון במשחק התיקו 2-2 נגד 1899 הופנהיים. כך, גם קבע שיא חדש נוסף במועדון, והיה לכובש הצעיר ביותר בוולפסבורג. ב-22 ביוני 2013, ארנולד חתם על חוזה ארבע-שנתי חדש במועדונו.
תארים > מועדונים

אליפות גרמניה עד גיל 19: 2010-2011
הבונדסליגה עד גיל 17, אזור צפון/צפון-מזרח: 2008-2009
הגביע הגרמני: 2014/2015
הסופר קאפ הגרמני: 2015
משה עמאר (פרופסור)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) מרוקו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
הרב פרופ' אמריטוס משה עמאר (נולד ב-1946) הוא מומחה לפאליאוגרפיה עברית של ימי-הביניים ויושב ראש מכון "אורות יהדות המגרב".
ביוגרפיה

נולד במרוקו בשנת 1946 ועלה לישראל בשנת 1963. בעל השכלה תורנית וכללית רחבה. בוגר ישיבות גבוהות בחוץ-לארץ ובארץ. מוסמך לרבנות ובעל כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל.                                                                                                         
בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן בפילוסופיה, בתלמוד ובתולדות עם ישראל. מומחה לפאליאוגרפיה עברית של ימי הביניים. נמנה גם עם חוקריה של אוניברסיטת בר-אילן במסגרת המכון לחקר היהדות במזרח. משמש גם מרצה בכיר במכללה האקדמית אשקלון.
בנוסף חבר בוועדות אקדמיות וציבוריות של ארגונים ומוסדות העוסקים ביהודי ספרד, ארצות המזרח וצפון אפריקה.
מיוזמי הקמת בית-המדרש 'מרחב' שליד 'ממזרח שמש' בירושלים, ונמנה עם המרצים בתחומי ההלכה ותולדות הפסיקה והפוסקים.
ההדיר ספרים מכתבי יד, ופרסם מחקרים ומאמרים רבים בתחומי התמחותו.
נשוי ואב לשבעה.
פרסים בהם זכה

פרס חכמת-ישראל ע"ש ד"ר יוסף בורג, מטעם ארגון המועצות האזוריות ואוניברסיטת בר-אילן.
פרס גאון, מטעם תנועת 'ביחד' (פעמיים).
פרס ע"ש ד"ר יעקב הרצוג, מנכ"ל משרד ראש הממשלה.
פרס עיריית ירושלים למורשת העדות ודברי ימיהן של הגלויות השונות.
פרס משרד החינוך והתרבות לספרות.
פרס ראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  באתר אורות יהדות המגרב מכ"ג סיון תשע"ב  13 ביוני 2012 נכתב שהוא בן 66. מכאן שנולד ב-1946.
↑  "בשנת 1963 הייתי עולה חדש". טלי פרקש, חייבים להציל את אוצרות התרבות המזרחיים, באתר ynet, 18 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311976905171  BnF: cb16699489r (data)  ISNI: 0000 0000 8070 3101  LCCN: n83184419  NTA: 15246882X  SELIBR: 290175  VIAF: 83462345   WorldCat (עם VIAF): 83462345
מצעד הגאווה במוסקבה

הלוגו הרשמי של המצעד במוסקבה
מצעד הגאווה במוסקבה (ברוסית: Московский Гей-Прайд; הידוע גם כ-"Moscow Pride") הוא מצעד גאווה והפגנת להט"ב למען שיפור מעמד זכויות להט"ב ברוסיה אשר התרחש במוסקבה, בירת רוסיה מדי שנה בין השנים 2006–2011 בחודש מאי. קיום המצעד נאסר בקביעות על ידי עיריית מוסקבה, בראשות ראש העיר יורי לוז'קוב (עד 2010) אשר היה ידוע כמתנגד חריף להומוסקסואליות אותה כינה כ-"שטנית" ואת משתתפי המצעד כ-"מתרוממים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים). ההפגנות ב-2006, 2007 ו-2008 לוו כולן בהתקפות הומופוביות, שנמנעו ב-2009 על ידי הזזת מיקום ההפגנה ברגע האחרון. מארגני ההפגנות לאורך השנים היו הפעיל ניקולאי אלכסייב וחברי ארגון זכויות הלהט"ב הרוסי, "Gayrussia.ru".
באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני ההפגנות בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112. בית הדין האירופי לזכויות אדם פסק לאורך השנים כי האיסורים על קיום המחאות מפרות את חופש ההתאגדות המובטח באמנה האירופית לזכויות אדם. במרץ 2021 סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי האיחוד האירופי הטיל סנקציות מיידיות הן על צ'צ'ניה והן על רוסיה – עקב אפליה ממומנת ונתמכת ממשלתית נגד אזרחי קהילת הלהט"ב הרוסית.
היסטוריה > מצעד 2006

קיום מצעד הגאווה הראשון במוסקבה ב-27 במאי 2006 נאסר על ידי השלטונות. ראש הביטחון של ראש עיריית מוסקבה, ניקולאי קוליקוב, הצהיר בראיון בתחנת הרדיו "הד מוסקבה", כי כינוס ההפגנה תאסר בגלל הדעות השליליות של האוכלוסייה הרוסית כלפיה באומרו, "כל הביטויים הפומביים על ידי הומואים ולסביות חייבים להיות אסורים... הם מפרים את הזכויות שלנו. יש לנו את המסורות שלנו, המון קבוצות דתיות אמרו לנו שהם נגד התרת קיום המצעד הזה". המופתי הראשי של הממשל הרוחני המרכזי של רוסיה למוסלמים, טלגת תדז'ודין, דגל באלימות כלפי פעילי זכויות להט"ב: "אסור לאפשר את המצעד, ואם הם בכל זאת יוצאים לרחובות, אז צריך להרביץ להם. למיעוטים מיניים אין זכויות, הם חצו את הגבול. מיניות חלופית היא פשע נגד אלוהים". מנהיגים רוסים נוצרים אורתודוקסים הדהדו את דעותיו, והכריזו שהומוסקסואליות היא "חטא המשמיד בני אדם ודן אותם למוות רוחני".
ב-27 במאי, עשרות מפגיני להט"ב רוסים מלווים בתומכים וזרים, כולל חבר האיחוד האירופי, פולקר בק, חבר הפרלמנט הגרמני, ביקשו לקיים שתי עצרות מחאה עוקבות לאחר שבית משפט קיבל את אישור איסורו של ראש העיר, יורי לוז'קוב, על קיום המצעד אותו תכננו לציון יום השנה ה-13 להעברת אי-הפללה של הומוסקסואליות ברוסיה. המצעד התנהל כמתוכנן אך משתתפיו הותקפו על ידי מפגינים הומופובים ולבסוף התפרק על ידי המשטרה. במהלכו התרחשו שני עימותים עיקריים, הראשון שבהם התרחש כאשר פעילים התקרבו לקבר החייל האלמוני ליד הקרמלין, בניסיון להניח זר פרחים. לדברי ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch", בשני האירועים הכו מאות מפגינים הומופובים בהם גלוחי ראש ולאומנים את המשתתפים תוך השלכת חפצים וקריאת אמירות הומופוביות. המשטרה התערבה באיחור, ולא הצליחה להגן על המפגינים, ובכך החמירה את האלימות. לדברי הפעיל פיטר טאצ'ל אשר השתתף במצעד, "היו עלינו מיד כ-100 בריונים פשיסטים ופנאטים דתיים שהחלו לדחוף, להכות ולבעוט בנו". בין המשתתפים הפצועים היה חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק ומרלין הולנד, נכדו של אוסקר ויילד. פרויקט זכויות האדם הרוסי, "Gayrussia.ru", נתן חסות לסרט התיעודי המציג את האירועים שהתרחשו סביב המצעד אשר הופק על ידי מארגן המצעד ניקולאי אלכסייב כעדות חיה למאבק למען חופש ההתאגדות ברוסיה תחת הכותרת, "Moscow Pride '06".
היסטוריה > מצעד 2007

מצעד הגאווה של מוסקבה שנה לאחר מכן נערך גם כן ב-27 במאי 2007. במסיבת עיתונאים ומחאה מול בניין העירייה השתתפו מספר מפגינים ידועים בציבור בהם: חבר הפרלמנט האירופי, מרקו קפאטו, פעיל זכויות האדם הבריטי פיטר טאצ'ל, חברת הפרלמנט האיטלקי ולדימיר לוקסוריה, חבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק, צמד הפופ הרוסי ט.א.ט.ו. והזמר האמריקאי ריצ'רד פיירבראס מלהקת הפופ "Right Said Fred". המחאה הידרדרה לאחר מכן לעימותים אלימים עם מפגינים הומופובים בעוד כי בפעם השנייה המשטרה לא הצליחה להגן על משתתפי המחאה מפני אלימות. טאצ'ל ובק נצפו בעודם מותקפים באגרופים בפניהם על ידי מפגינים וחבר הפרלמנט האיטלקי מרקו קאפטו נבעט על ידי מפגין לאומני ולאחר מכן נעצר כשדרש הגנה מצד המשטרה. טאצ'ל ומארגן המצעד ניקולאי אלכסייב נעצרו גם כן. לדברי טאצ'ל: "המשטרה עמדה בקרבת המקום ולא עשתה דבר. בסופו של דבר כאשר נכנסה לעימותים נעצרתי בזמן שהתוקפים שלי הורשו לצאת לחופשי". בין שמונה לעשרה משתתפים נעצרו בגין השתתפות במחאה.
גינוי יחס הרשויות למשתתפי המצעד הגיע מכל רחבי אירופה והעולם המערבי. ראש עיריית רומא, וולטר ולטרוני, אמר כי "מה שקרה במוסקבה משאיר אותך פעור פה. להשתמש באלימות כלפי מי שמוחה באופן שליו להכרה בזכויות האדם והאזרח שלו הוא סימן עצוב". בדומה לברטראן דלאנו, ראש עיריית פריז, ברטרנד דלאנו, גינה אותן גם כן.
המצעד היה האירוע המרכזי בסרטו התיעודי של המפיק הגרמני יוכן היק משנת 2008, East/West - Sex & Politics, העוקב אחר ארגונו ודיכויו על ידי הרשויות.
היסטוריה > מצעד 2008

במהלך תקופת קיום המצעד בשנת 2008 המארגנים ביקשו היתר לארגון חמש הפגנות במקומות שונים בחודש מאי, אם כי ראש עיריית מוסקבה אסר על כל 155 האירועים אשר תוכננו באומרו כי "הם יסכנו את הסדר הציבורי ויגרמו לתגובה שלילית של רוב האוכלוסייה". עם זאת, נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, התקשר למחוז המרכזי של מוסקבה בבקשה לאשר את היתר ההפגנות. עם זאת, ההיתר נדחה.
המארגנים הציגו את האיסור על היתר ההפגנות בבית הדין האירופי לזכויות אדם לאחר שנדחו בבתי משפט ברוסיה. אם כי בסופו של דבר התקיים אירוע ללא היתר כגון בשנים קודמות ב-1 ביוני בשני מקומות: ראשית, מחאת פלאש מוב שאספה כשלושים פעילי זכויות להט"ב בראשות ניקולאי אלכסייב מול פסלו של מלחין המוזיקה הרוסי צ'ייקובסקי, ושנית חשפו כרזה המצטטת "זכויות להומואים ולסביות. יש להעמיד לדין את ההומופוביה של ראש העיר לוז'קוב מהקומה השלישית בבניין מול עיריית מוסקבה". הפעולה המהירה של המשתתפים עבדה בעוד כי הצליחו לקיים את מחאתם מבלי התנגדות או מעצר במקום אחר כאשר קיימו את מחאתם באופן סמלי מול בניין העירייה ונמנעו מעימותים עם מפגינים אשר לא נכחו בשטח.
היסטוריה > מצעד הגאווה הסלאבי 2009

מהדורת 2009 של מצעד מוסקבה התקיימה ב-16 במאי 2009, באותו יום בו נערך גמר תחרות הזמר של האירוויזיון 2009 בהנחיית מוסקבה, ובערב היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (17 במאי) אשר כונה בשם "מצעד הגאווה הסלאבי" עבור שיפור מעמד זכויות להט"ב מכל האזורים הסלאביים של אירופה. קבוצה של 15 פעילים בלארוסים בראשות סרגיי אנדרוזנקו, מנהיג ארגון הלהט"ב הבלארוסי, "GayBelarus". פיטר טאצ'ל ואנדי תאיר היו הזרים היחידים אשר השתתפו במהלכו בעוד כל שאר המשתתפים הגיעו מרוסיה ובלארוס.
בסופו של דבר, אישור ארגון המצעד נדחה על ידי גורמים רשמיים במוסקבה, אם כי ניקולאי אלכסייב שיבח את ההחלטה בשל הגינויים אשר לווה כלפי רוסיה על איסורו בהתמקדות העולמית כלפי גמר האירוויזיון בעיר. גורמים רשמיים במוסקבה פרסמו הצהרות בעניין זה, וקבעו כי מפגינים אשק ישתתפו במצעד יזכו ליחס "קשוח" ויעמדו בפני "צעדים קשים" מצד מחלקת המשטרה. מוקד המחאה הוכרז במקור באזור נובושקינסקי במרכז מוסקבה, אם כי המארגנים שינו את המיקום ברגע האחרון לנקודת התצפית "Vorobyovy Gory" ליד אוניברסיטת מוסקבה.
המצעד היה תחת הסיסמה "זכויות להט"ב - ללא פשרות" בדגש על הכרה באיחוד אזרחי בין זוגות חד מיניים. המפגינים נעצרו תוך דקות, בזמן שצולמו על ידי צוותי טלוויזיה, כולל חברת "Russia Today" בבעלות ומימון הממשלה, ביניהם אלכסייב ופעיל זכויות האדם פיטר טאצ'ל, שקרא את המשפט "זה מראה שהעם הרוסי אינו חופשי" בעודו נלקח על ידי המשטרה. לדבריו, "שוטרי האומו"ן היו אלימים ללא צורך". בניגוד לחוק הרוסי, פעילים נעצרו בן לילה בעוד פעילים בלארוסים שוחררו בסביבות השעה 2 בלילה וניקולאי אלכסייב הוחזק במשך יממה בכלא ונחקר במשך שעות.
נציגת שוודיה בתחרות האירוויזון 2009, מאלנה ארנמן, תמכה בקיום המצעד והביעה את צערה מכך שהשלטון במוסקבה לא מאפשר את קיום אירוע "המחווה לאהבה" באומרה. הזוכה באותה שנה, אלכסנדר ריבאק, התייחס גם הוא למחלוקת בריאיון, ואמר כי האירוויזיון עצמו הוא "מצעד הגאווה הכי גדול". ההרכב ההולנדי "De Toppers" חולל רעש תקשורתי כשחבר ההרכב גורדון איים להחרים את גמר התחרות אם המצעד ידוכא באלימות. עם זאת, ההרכב כשל להעפיל לגמר.
סמואל זובוגר, שר החוץ של סלובניה ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה, הביע את דאגתו מהפעולה שננקטה נגד מארגני מצעד הגאווה הסלאבי במוסקבה באותו לילה באומרו:
"על פי הפסיקה הקבועה של בית הדין האירופי לזכויות אדם, לא ניתן לאסור הפגנות שלום רק בגלל קיומן של יחס עוין למפגינים או למטרות בהן הם דוגלים. העובדה שזו לא השנה הראשונה שבה נוצר מצב כזה מדאיגה את ועדת השרים של מועצת אירופה".
מוקדם יותר כתב אלכסייב מכתב לראש ממשלת סלובניה, בורוט פאחור, באפריל 2009 בבקשה לקחת את הנושאים לתשומת ליבו מול הרשויות הרוסיות.
היסטוריה > מצעד 2010

מהדורת המצעד במוסקבה לשנת 2010 התקיימה ב-29 במאי. באופן לא מפתיע, ארגונו נאסר בשנה החמישית ברציפות. ארגון הלהט"ב הרוסי,"Gayrussia.ru" ערער ללא הצלחה על ההחלטה בבית המשפט לפני חודש מרץ. המארגנים פנו לשגרירויות זרות לקבלת תמיכה פוליטית כפי שנעשה באותה שנה בקיום מצעדי הגאווה בווילנה (ליטא) ובוקרשט (רומניה), "פנינו לשגרירי מדינות האיחוד האירופי וקנדה, ארצות הברית ואוסטרליה במוסקבה בבקשה לקיום פעולה ציבורית בשטחיהם" הצהיר אלכסייב.
מסיבת עיתונאים התקיימה ב-27 במאי, בה הדוברים היו ניקולאי אלכסייב, ניקולאי בייב, פולקר בק, פיטר טאצ'ל, לואי-ז'ורז' טין (נשיא ועדת "IDAHO"), מריה אפרמנקובה (יו"ר הוועדה המארגנת של מצעד הגאווה בסנקט פטרבורג) ואנדי תאיר (חבר רשת השחרור הגאה בשיקגו).
היסטוריה > מצעד 2010 > מצעד הגאווה הסלאבי 2010

פעילים מרוסיה ובלארוס ארגנו באותה שנה את מצעד הגאווה הסלאבי השני במינסק, בירת בלארוס ב-15 במאי 2010.
היסטוריה > מצעד 2011

פעילים ראו תקווה לארגון מוצלח של המצעד בשנת 2011 לאחר ששנה לפני כן, בית הדין האירופי לזכויות אדם קנס את רוסיה ב-40,000 דולר בגין הפרות ונזקים של זכויות אדם, בגין עתירת הפעילים ליחס הרשויות בעת ארגונו בין השנים 2006–2008. עם זאת, ראש העיר החדש של מוסקבה, סרגיי סוביאנין, סירב לבקשה היתר קיום המצעד בחודש פברואר, וחזר על עמדתו יומיים לפני קיומו ב-28 במאי 2011.
מארגן המצעד, ניקולאי אלכסייב, ערך את האירוע כמתוכנן. המצעד נמשך דקות ספורות בלבד לפני שקבוצת מפגינים אורתודוקסית תקפה את משתתפיו. במהלכו משטרת מוסקבה עצרה למעלה מ-30 משתתפים, כולל שלושה פעילים בולטים לזכויות להט"ב בהם: דן צ'וי, אנדי תאיר ולואי-ז'ורז' טין. במצעד הפגינו בנוסף חברות הרכב הפאנק הרוסי, פוסי ריוט, אשר נעצרו מאוחר יותר על ידי המשטרה.
היסטוריה > מצעד 2012

באוגוסט 2012, אישר בית המשפט במוסקבה פסק דין החוסם את בקשות מארגני עצרות הגאווה בעיר לאישור לקיומן מדי שנה עד שנת 2112, תוך ציון האפשרות לאי סדר ציבורי ולהיעדר תמיכה באירועים כאלה מצד תושבי מוסקבה.
נקודת מבטם של הפעילים > זכויות הניתנות על ידי החוקה הרוסית

פעילי זכויות להט"ב רוסים אשר ארגנו והשתתפו במצעד טוענים לזכותם החוקתית/אזרחית לחופש הביטוי וחופש ההתאגדות בעוד כי שתי הזכויות מוענקות בחוקה הרוסית (פרק שני, סעיפים 29 ו-31), וגם באמנה האירופית לזכויות אדם (CETS 005, סעיף 10 ו-11), אשר אושררה על ידי הפדרציה הרוסית בשנת 1998. כמו כן, שתיהן מוכרזות כזכויות אדם בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם (סעיפים 19 ו-20).