stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק המלכותי סטאדלי
אתרים עיקריים > כנסיית סנט מארי ופארק האייליים

כנסיית סנט מארי היא אחת מבין שתי כנסיות זיכרון ויקטוריאניות שנבנו על ידי משפחתו של המרקיז הראשון מריפון לזכרו של פרדריק גראת'אם ויינר. הכנסייה השנייה היא כנסיית הנוצרי המייעץ בסקלטון-און-אורה, והאדריכל שבנה את שתיהן הוא ויליאם ברג'ס. ויינר נרצח על ידי פורעים יוונים ב-1870 וליידי מארי ויינר וליידי ריפון, אמו ואחותו, החליטו להקדיש את הכופר שהיה אמור להיות משולם תמורתו לצורך בניית שתי כנסיות באחוזות שלהן.
מינויו של ברג'ס לתפקיד האדריכל היה ככל הנראה בזכות קשריו עם ג'ון קריצ'טון-סטיוארט שהיה בעל קשרים באוקספורד. הזמנת העבודה על כנסיית סנט מארי בוצעה ב-1870, ועבודות הבנייה עצמן החלו ב-1871. הכנסייה קודשה ב-1878. בדומה למה שהיה בסקלטון, העיצוב של ברג'ס מייצג מעבר בין סגנון בנייה צרפתי לסגנון בנייה אנגלי. ניקולאוס פבסנר כותב על "מקדש ויקטוריאני, החלום של התהילה האנגלית". פנים הכנסייה נחשב למפואר ועשיר יותר בהשוואה לסקלטון. הוויטראז' ידוע באיכותו הגבוהה. הכנסייה נחשבת לאחת מעבודותיו הטובות ביותר של ברג'ס בתחום הנצרות.
הכנסייה ניצבת בתוך פארק אייליים מימי הביניים, שהיה בית הגידול של 500 אייליים ובעל פלורה ופאונה עשירות. פארק האייליים הקיף בעבר את הבית המלכותי בסטאדלי, שרובו נהרס בשרפה שפרצה בדצמבר 1916, כך שהיה צורך לבנות אותו מחדש. הבניין השני נפגע באופן קשה משרפה שפרצה ב-1946, ונהרס זמן קצר לאחר מכן. רק אורוות האבן הגדול שנבנו בין 1728 ל-1732 שרדו מאז. כיום הבניין המשוקם משמש כבית פרטי.
אתרים עיקריים > גן המים המלכותי סטאדלי

גן המים המלכותי בסטאדלי הוא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לגן מים מלכותי מהתקופה הג'ורג'יאנית. האגמים, תעלות, בתי תפילה והאשדות הציוריים מהווים רצף של אתרים המושכים את תשומת לבו של המתבונן. בגן יש גם כמה מבני שטות כגון טירה בסגנון התחייה הגותית וחדר אוכל בסגנון פלדיאני.
אתרים עיקריים > טחנת מנזר פאונטיינז

טחנה זו היא טחנת הדגן הציסטרסיאנית היחידה בממלכה המאוחדת ששרדה מאז המאה ה-12, והיא המבנה העתיק ביותר בשטח האחוזה שלא נפגע מבחינה פיזית.
חדר האוכל
המרפסת בפאונטיינז הול
גן המים והמגדל
הקשה בעץ

מזכיר המדינה לפיתוח עירוני, שון דונובן, ומנהלת אגף החקיקה בבית הלבן, קייטי פאלון, "נוקשים על עץ" כדי למנוע "מזל רע"באישור התקציב האמריקני ל-2016.
הקשה בעץ או נגיעה בעץ היא מנהג (אמונה טפלה) שמטרתו להרחיק את עין הרע 
ולהביא מזל טוב לאחר שבחים, בעיקר בתחום הכלכלי והבריאותי.
האמונה כי הקשה בעץ מבריחה רוחות רעות, נובעת מכך שבעבר היו סבורים כי אלה מתקיימות בתוך עצים. על כן, כשמזכירים את שמו של אדם לטובה, מקישים על עץ כדי שרוח רעה לא תפגע בו, וכשמזכירים שם של אדם שקרה לו דבר רע, מקישים על העץ על מנת להבריח את הרוחות הרעות מקרובינו וסובבינו.
בנוסף האמונה התפתחה מהפינים שחשבו שיש בעצים פיות וכאשר הן שומעות את בקשתך הן מגשימות אותה, לכן צריך לדפוק על העץ כדי להודיע להן שזאת לא בקשה או משאלה.
קיימת השערה שמקור האמונה/המנהג בימי האדם הקדמון, כשנהגו להקיש בענפי האילן, להברחת נחשים ומזיקים אחרים, לפני שטיפסו עליו, למציאת מזון או מקום לינה. יש הטוענים כי זה קשור לעץ הצלב של ישו או לתליון הצלב שהצלבנים שפשפו בצר להם.
עמדת הרב שלמה אבינר היא שהקשה בעץ אסורה על יהודי משום דרכי האמורי.
הערות שוליים

↑  שלמה אבינר, אימוג'י בעייתי: הרב אבינר מסביר - באלו דברים שמקורם בנצרות, אסור להשתמש?, באתר "כיפה", 28 באוגוסט 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפרעה בעצב הלוואי

| --- | --- |

שרירי הטרפז והסטרנוקלאידומסטואיד (מסומנים באדום), המעוצבבים על ידי עצב הלוואי (CN XI). הפרעה בעצב הלוואי תפגע בתפקוד שרירים אלו בצד הצוואר הפגוע.
 תחום:  נוירולוגיה
 מיקום אנטומי:  ראש וצוואר
 תסמינים:  שיתוק חלקי של השרירים המעוצבבים על ידי עצב הלוואי, ניוון השרירים, חולשה בפעולות השרירים כגון הרמת הכתף.
 אבחון:  על פי התסמינים
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D020436
 סיווגים
 ICD-10:  G52.8, S04.7 
 ICD-11:  8B83 
 
הפרעה בעצב הלוואי (באנגלית: Accessory Nerve Disorder) היא פגיעה בעצב הלוואי (CN XI), שמביאה לפגיעה בתפקוד או להיעדר תפקוד שרירי הטרפז והסטרנוקלאידומסטואיד (אנ').
תסמינים

חולים בהפרעה בעצב הלוואי מראים סימנים האופייניים לפגיעה בעצבים מוטוריים תחתונים (אנ'), כמו ירידת במסת שרירי הטרפז והסטרנוקלאידומסטואיד, טיקים או פסיקולציות (אנ') לשרירים אלו ושיתוק חלקי שלהם. פגיעה באספקת העצבוב לשריר הסטרנוקלאידומסטואיד תביא לצורת צוואר א-סימטרית. פגיעה באספקת העצבוב לשריר הטרפז עלולה להביא לכתף שמוטה, שכמה מכונפת (אנ') וחולשה בפעולת הרמת הכתף.
גורמים

הליכים רפואיים הם הגורם השכיח ביותר לפגיעה בעצב הלוואי. בין ההליכים הכירורגיים הנפוצים ביותר הגורמים לפגיעה בעצב הלוואי הם ניתוחים באזור הצוואר הצדדי וביופסיה של קשרי לימפה בצוואר. היעדר אבחון מהיר עלול להחמיר את הבעיה, לכן זיהוי ואבחנה מהירה בהפרעה בעצב הלוואי עשויים להביא לשיפור בתוצאות.
גורם נוסף לפגיעה בעצב הלוואי הוא נזק מכני בחוט השדרה או במשולש הצוואר האחורי (אנ').  זאת בגלל מיקום העצב, העובר באופן שטחי יחסית לעור הצוואר, ולכן הוא נתון לפגיעה כאשר יש נזק לצוואר. דוגמאות לנזקים מכניים מסוג אלו הן פציעות ממתיחת יתר של הצוואר, למשל כתוצאה מהרמת משקל, פציעות באזור הצוואר, למשל כתוצאה מדקירה בצוואר, או מניפולציות צוואריות כגון עיסויים או כירופרקטיקה.
אבחנה

באמצעות בדיקה נוירולוגית, בוחנים את תפקוד עצב הלוואי. אופן ביצוע הבדיקה משתנה בהתאם למטפל, אך היא מסתכמת בשלושה רכיבים עיקריים: בחינה חזותית, בדיקת טווח התנועה ובדיקת חוזק השרירים.
במהלך הבחינה החזותית, המטפל בודק את המאפיינים הוויזואליים של שרירי הסטרנוקלאידומסטואיד והטרפז, במטרה למצוא סממנים למחלת עצבים מוטוריים תחתונים. סימנים חזותיים אלו, המצביעים על תפקוד חריג של עצב הלוואי, כוללים ניוון שרירים, פסיקולציות ושכמה מכונפת.
בבדיקת טווח התנועה, המטפל בוחן את יכולתו של המטופל בסיבוב וכיפוף הראש, במשיכת שתי כתפיו, ובהושטת הזרועות הצידה. במהלך הושטת הזרועות הצידה, השכמה המכונפת הנגרמת מפגיעה בעצב הלוואי תבלוט באופן קיצוני.
בדיקת חוזק השריר דומה לבדיקת טווח התנועה, אך כעת המטופל מבצע את הפעולות לנגד התנגדות שמפעיל המאבחן. בדיקת חוזק הסטרנוקלאידומסטואיד נעשית באמצעות סיבוב הראש לנגד התנגדות המטפל. בזמן זה, המטפל בוחן את פעולת השריר הסטרנוקלאידומסטואיד בצד ההפוך של הצוואר. זאת מכיוון שפעולת הסטרנוקלאידומסטואיד היא סיבוב הצוואר לכיוון ההפוך מהצד של השריר בצוואר. למשל, אם המטופל מסובב את הראש ימינה, הסטרנוקלאידומסטואיד השמאלי יתכווץ במצב תקין. כדי להעריך את חוזק שריר הטרפז, המטופל מושך בכתפיו לנגד התנגדות המטפל. במטופלים עם פגיעה בעצב הלוואי, היכולת להרים את הכתף בצד הפגוע תהיה פחותה, ולא תתאפשר הרמת הכתף לנגד התנגדות המטפל.
דרך נוספת לאבחן את ההפרעה בעצב הלוואי הוא באמצעות בדיקת אלקטרומיוגרפיה לשרירים המושפעים.
טיפול

כשההפרעה בעצב הלוואי נגרמה מסיבות יאטרוגניות, למשל מסיבוך ניתוחי, ישנן מספר שיטות טיפול אם הבעיה אובחנה במהלך הניתוח. למשל, אם הפגיעה נגרמה במהלך ניתוח של הצוואר הצדדי, המנתח יוכל לשמר את עצבי השדרה הצוואריים C2-C4 שמספקים עצבוב משלים לשריר הטרפז.
לחלופין, או בנוסף לטיפולים תוך-ניתוחיים, ניתן להשתמש בטיפולים שעשויים לעזור בשיקום תפקוד עצב הלוואי לאחר הניתוח שהזיק לעצב. למשל טיפול עדן-לאנג' (אנ'), בו שרירי הכתף ממוקמים מחדש באמצעות ניתוח, ובכך מסייעים בטיפול של שיתוק שריר הטרפז.
לבסוף, טיפולי פיזיותרפיה עשויים לחזק את השרירים התומכים בתנועות השרירי הטרפז והסטרנוקלאידומסטואיד, ובכך להקל על הכאבים ועל ביצוע הפעולות המוחלשות.
ראו גם

עצבי הגולגולת
מערכת העצבים ההיקפית
לקריאה נוספת

Gray's Anatomy: The Anatomical Basis of Clinical Practice. editor-in-chief, Susan Standring (41st ed.) 2016, pg. 467-468
הערות שוליים

1 2 3 4  Wiater JM, Bigliani LU, Spinal accessory nerve injury, Clinical Orthopaedics & Related Research, 1 368, 1999, עמ' 5-16 doi: 10.1097/00003086-199911000-00003
1 2  J. London, N. J. London, S. P. Kay, Iatrogenic accessory nerve injury, Annals of the Royal College of Surgeons of England 78, 1996-03, עמ' 146–150
↑  Like Lu, Steve P. Haman, Nabil A. Ebraheim, Vulnerability of the spinal accessory nerve in the posterior triangle of the neck: a cadaveric study, Orthopedics 25, 2002-01, עמ' 71–74
↑  A. J. Wills, G. V. Sawle, Accessory nerve palsies, Practical Neurology 10, 2010-07-20, עמ' 191–194 doi: 10.1136/jnnp.2010.217760
↑  Thomas R. Donner, David G. Kline, Extracranial Spinal Accessory Nerve Injury, Neurosurgery 32, 1993-06-01, עמ' 907–911 doi: 10.1227/00006123-199306000-00004
↑  P. Porter, G.N. Fernandez, Stretch-induced spinal accessory nerve palsy: A case report, Journal of Shoulder and Elbow Surgery 10, 2001-01, עמ' 92–94 doi: 10.1067/mse.2001.109557
1 2 3  Jung Ro Yoon, Yong Ki Kim, Yun Dam Ko, Soo In Yun, Spinal Accessory Nerve Injury Induced by Manipulation Therapy: A Case Report, Annals of Rehabilitation Medicine 42, 2018-10-31, עמ' 773–776 doi: 10.5535/arm.2018.42.5.773
↑  E. Massey, Spinal Accessory Nerve Lesions, Seminars in Neurology 29, 2009-02, עמ' 082–084 doi: 10.1055/s-0028-1124026
1 2 3  Martin J. Kelley, Thomas E. Kane, Brian G. Leggin, Spinal Accessory Nerve Palsy: Associated Signs and Symptoms, Journal of Orthopaedic & Sports Physical Therapy 38, 2008-02, עמ' 78–86 doi: 10.2519/jospt.2008.2454
↑  M. P. Prim, J. I. Diego, J. M. Verdaguer, N. Sastre, Neurological complications following functional neck dissection, European Archives of Oto-Rhino-Laryngology 263, 2006-05, עמ' 473–476 doi: 10.1007/s00405-005-1028-9
↑  F. Teboul, P. Bizot, R. Kakkar, L. Sedel, Surgical Management of Trapezius Palsy, JBJS Essential Surgical Techniques os-87, 2005-09-01, עמ' 285–291 doi: 10.2106/JBJS.E.00496(הקישור אינו פעיל)
↑  J. Romero, C. Gerber, Levator scapulae and rhomboid transfer for paralysis of trapezius: THE EDEN-LANGE PROCEDURE, The Journal of Bone and Joint Surgery. British volume 85-B, 2003-11, עמ' 1141–1145 doi: 10.1302/0301-620X.85B8.14179
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בדיקה נוירולוגית של הפרעה בעצב הלוואי, בה ניתן לראות פגיעה ביכולתה של המטופלת להרים את זרוע ימין
הקונגרס הקונטיננטלי

הקונגרס הקונטיננטלי השני מאמץ את הכרזת העצמאות האמריקנית, בציור הכרזת העצמאות, של ג'ון טרומבול. הציור מוצג ברוטונדה של הקפיטול
הקונגרס הקונטיננטלי (באנגלית: Continental Congress) היה הרשות המחוקקת של שלוש עשרה המושבות האמריקניות, ולאחר מכן של ארצות הברית החל מ-1774 ועד 1789, תקופה שכללה הן את תקופת מלחמת העצמאות האמריקנית והן את אימוץ מסמכי "סעיפי הקונפדרציה" (Articles of Confederation, שלאחר מכן הוחלפו בחוקת ארצות הברית). למעשה, הקונגרס היה קיים בשלוש מתכונות שונות במשך 15 שנות פעילותו – תחילתו בקונגרס הקונטיננטלי הראשון, המשכו בקונגרס הקונטיננטלי השני וסופו בקונגרס הקונפדרציה.
הקונגרס

הקונגרס הקונטיננטלי הראשון, שבעצמו היה תגובה ל"חוקי הכפייה" הבריטים, היה "קונגרס חוק הבולים", שהוקם על ידי המתיישבים במחאה על החוק שנשא את אותו השם. הקונגרס הקונטיננטלי הראשון הוצע בוועידות לתיאום של המושבות, שהתקיימו באופן תדיר כדי להבטיח את שיתוף הפעולה ביניהן (שהתרחב בעקבות אי שביעות הרצון מהבריטים), אך נמשך פחות מחודשיים: מ-5 בספטמבר 1774 עד 26 באוקטובר, בפילדלפיה, אז בפרובינציה של פנסילבניה (כיום פנסילבניה). פייטון רנדולף היה נשיאו הראשון.
ההישג המשמעותי ביותר של הקונגרס הראשון היה ניסוח עצומת "מסמכי ההתאגדות" (Articles of Association) ב-20 באוקטובר. במסמכים דובר על הסכם בין שתים עשרה מתוך שלוש עשרה המושבות האמריקניות (לא כולל ג'ורג'יה), שעיקרו החרמת מוצרים בריטים והפסקת היצוא לבריטניה אם חוקי הכפיה לא יבוטלו. ההחרמה נחלה הצלחה, אך הפוטנציאל המצוי בה לא מומש עקב פתיחת הקרבות של מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1775.
הקונגרס הקונטיננטלי השני התכנס ב-10 במאי 1775. ב-26 במאי הכריז הקונגרס כי בריטניה הכריזה מלחמה; ב-14 ביוני הצבא הקונטיננטלי הוקם וג'ורג' וושינגטון נבחר לעמוד בראשו יום לאחר מכן. בנוסף, מינה הקונגרס את סילאס דין כשגריר אמריקני בצרפת, והנמלים המקומיים נפתחו מחדש, כחלק מאי הציות לחוקי הנמל הבריטים (שהערימו קשיים על העברת סחורות דרך הים). ב-4 ביולי 1776 הקונגרס אימץ את הכרזת העצמאות האמריקנית.
בספטמבר 1777 נאלץ הקונגרס לנטוש את פילדלפיה עקב כיבוש העיר על ידי הבריטים. הוא התכנס בעיר יורק בפנסילבניה. בנובמבר 1777 ניסח הקונגרס את תקנון הקונפדרציה, החוקה הראשונה של ארצות הברית ושלחה לאישור על ידי המדינות. ב-1781 אישרה המדינה האחרונה, מרילנד, את תקנון הקונפדרציה וב-1 במרץ 1781 החל לפעול בארצות הברית קונגרס הקונפדרציה, שהיה המשך ישיר לקונגרס הקונטיננטלי השני. למעשה, נבחרי הקונגרס השני המשיכו בכהונתם כחברי פרלמנט גם בקונגרס הקונפדרציה. לקונגרס זה היו עשרה כינוסים במשך שמונה שנות פעילותו.
בסופו של דבר, הקונגרס הוליך את הארץ החדשה לעצמאות ולמלחמה עם מעט מאוד משאבים וכח אמיתי.
המשכו

ממשיכו של הקונגרס הקונטיננטלי הוא הקונגרס של ארצות הברית. ב-4 במרץ 1789 התכנס הקונגרס הראשון של ארצות הברית בבניין הפדרלי (Federal Hall) בניו יורק, כאשר פעולתו הראשונה הייתה ההכרזה כי חוקת ארצות הברית נכנסה לתוקפה. בניין הקפיטול בוושינגטון הבירה אירח את מושבו הראשון ב-17 בנובמבר 1800.
ראו גם

מלחמת העצמאות של ארצות הברית
תקנות צפון-מערב
תקנון הקונפדרציה
אלכסנדר המילטון
העולם הישן

"העולם הישן" ירוק מול "העולם החדש" באפור
מפת העולם לפני המאה ה-15
העולם הישן הוא מושג המתאר עולם שכולל רק את אפריקה, אסיה, אירופה ואיים סובבים מסוימים – כלומר זה שהיה ידוע לאירופאים, אסייתים ואפריקאים – לכל המאוחר במאה ה-15, לפני עידן התגליות.
המושג הזה משמש בהנגדה למושג העולם החדש.
העולם החדש מתאר את חלקי העולם שהתגלו לאחר מסעות אלו, כלומר אמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, אנטארקטיקה ואוקיאניה (אוסטרליה וניו זילנד).
מקור השם

בהקשר של ארכאולוגיה והיסטוריה, המונח "עולם ישן" כולל את החלקים של העולם שהיו בקשר תרבותי (לא ישיר) החל מתקופת הברונזה, שהביא במקביל להתפתחותן של ציוויליזציות מוקדמות, במיוחד באזורים עם אקלים ממוזג, כולל המזרח התיכון, מסופוטמיה, הרמה האיראנית, תת-היבשת ההודית וסין.
אזורים אלו היו מחוברים באמצעות דרך המשי, והדגישו את תקופת הברזל שהחלה לאחר תקופת הברונזה. במונחים תרבותיים, תקופת הברזל התפתחה לצד עידן הציר, ואלה הביא לבסוף לעלייתן של התרבויות השונות: מערבית (הלניזם, לימודים קלאסיים), מזרחית (זורואסטריות ואברהמיות) והמזרח הרחוק (הינדואיזם, בודהיזם, קונפוציאניזם, טאואיזם).
ראו גם

גילוי אמריקה
מגלי ארצות
הערות שוליים

↑  גילוי יבשת אמריקה, באתר damada.co.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העולם המופלא (אלבום)

העולם המופלא הוא אלבום האולפן השמיני מאת להקת רוקפור והראשון מאז האיש שראה הכל שכולו בעברית (ללא אלבומי הופעות) משנות התשעים. האלבום יצא ב-2 במאי 2010.
רקע

בספטמבר 2009 החלה הלהקה להקליט את האלבום באולפני אנובה בתל אביב, ויצא ב־2 במאי 2010.
ב־24 בפברואר יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום, "העולם המופלא". השיר ניתן להאזנה ולהורדה ללא תשלום דרך אתר הלהקה.
במרץ 2010, לרגל 15 שנה ליציאת "האיש שראה הכל" יצאה רוקפור לסיבוב הופעות קצר להשקת האלבום. באותו סיבוב נוגנו רוב שירי האלבום, בעיבודים קרובים למקור.
את הבכורה שלו בהופעות הלהקה, עשה שיר הנושא במסגרת סיבוב ההופעות שציין 15 שנה לאלבום האיש שראה הכל.
רשימת השירים

| העולם המופלא> מס' | העולם המופלא> שם | העולם המופלא> משך | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  | העולם המופלא>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | העולם המופלא  | 5:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | סרט זר  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אין לך אלוהים  | 5:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | גביע קדוש  | 6:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | דגל  | 4:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | שבע דקות  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | מלאך  | 5:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | ביום ההוא  | 5:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | בעילום שם  | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | מנת יתר  | 5:32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | חורף ישראלי  | 4:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 53:56 |  |  |  |  |  |  |  |
השתתפו

ברוך בן יצחק - שירה, גיטרות
מרק לזר - שירה, באס
איסר טננבאום - תופים, כלי הקשה
יקי גני - קלידים
השאלה (ספורט)

כוכב לוס אנג'לס גלאקסי, לנדון דונובן, הושאל למועדון אברטון האנגלי מהפרמייר ליג מינואר 2010 ועד תחילת עונת 2010 של ה-MLS.
בספורט, השאלה של שחקן היא נתינת האפשרות לאותו שחקן לשחק בשביל מועדון אחר כשהחוזה שלו עם המועדון הנוכחי עדיין תקף. השאלה יכולה להימשך בין כמה חודשים או אפילו לעונה שלמה, בדרך כלל בסוף ההשאלה השחקן חוזר לקבוצה שאיתה יש לו חוזה. 

בדרך כלל השאלה מתקיימת בזמן חלון ההעברות.
השאלה בספורט יכולה להתקיים מכמה סיבות. הסיבה הנפוצה ביותר היא ששחקן צעיר במועדון אינו משחק משחקים רבים באותה הקבוצה יעבור לקבוצה מליגה נמוכה יותר על מנת לצבור ניסיון ולשחק כשחקן הרכב, במקרה כזה המועדון המשאיל בדרך כלל ימשיך לשלם את משכורתו של השחקן.
סיבה נוספת להשאלה היא שלמועדון אין מספיק כסף לרכוש שחקנים אך הוא יכול לשלם את משכורתם, או שלאותו מועדון יש פצועים לאורך זמן כך שהשחקן המושאל יחליף את אותו שחקן עד שיבריא. במקרה כזה המועדון שמשאיל את השחקן יכול לבקש דמי העברה. במקרה נוסף מועדון ישאיל שחקן בשביל לחסוך במשכורתו שכן ממילא הוא כלול בסגל הקבוצה לעיתים רחוקות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המכפלה האינסופית של ויאטה

נוסחת ויאטה היא המכפלה האינסופית הבאה של רדיקלים מעורבים לחישוב הקבוע המתמטי פאי:
{\frac {2}{\pi }}={\frac {\sqrt {2}}{2}}\cdot {\frac {\sqrt {2+{\sqrt {2}}}}{2}}\cdot {\frac {\sqrt {2+{\sqrt {2+{\sqrt {2}}}}}}{2}}\cdots ..
כלומר זוהי מכפלה אינסופית מהצורה:  \lim _{n\rightarrow \infty }\prod _{i=1}^{n}{a_{i} \over 2}={\frac {2}{\pi }}, כאשר איברה הכללי  a_{n} של המכפלה מקיים את כלל הנסיגה:  a_{n+1}={\sqrt {2+a_{n}}}.
המכפלה האינסופית של ויאטה, כפי שהופיעה ב-rebus mathematicis esponsorum, liber VIII משנת 1593
היא נקראת על שם פרנסואה וייט (1540 - 1603), אשר פרסם אותה ב-1593 בעבודתו Variorum de rebus mathematicis responsorum, liber VIII.
חשיבות

בתקופה בה ויאטה פרסם את נוסחתו, שיטות לקירוב פאי בדיוק שרירותי היו ידועות מזה זמן רב. שיטתו של ויאטה ניתנת לפרשנות כווריאציה על הרעיון של ארכימדס לקרב את השטח של מעגל על ידי מצולע משוכלל חסום ומצולע משוכלל חוסם, אשר ארכימדס עשה בו שימוש למצוא את הקירוב:
{\frac {223}{71}}<\pi <{\frac {22}{7}}..
אף על פי כן, בכך שפרסם את השיטה שלו כנוסחה מתמטית, ויאטה ניסח את ההופעה הראשונה של מכפלה אינסופית במתמטיקה, והדוגמה הראשונה של נוסחה מפורשת לחישוב הערך המדויק של פאי. כנוסחה הראשונה המייצגת מספר כתוצאה של תהליך אינסופי מאשר כפלט של חישוב סופי, נוסחת ויאטה נתפסת במובן מסוים כתחילתה של האנליזה המתמטית, ובהקשר רחב יותר אף נחשבת "כשחר המתמטיקה המודרנית".
באמצעות הנוסחה שלו, וייט חישב את π בדיוק של 9 ספרות עשרוניות אחרי הנקודה. אף על פי כן, זהו לא היה הקירוב המדויק ביותר ל-π הידוע באותו זמן, שכן המתמטיקאי הפרסי אל-קאשי (Jamshīd al-Kāshī) חישב את π בדיוק של 9 ספרות סקסגסימליות ב-1424 (16 ספרות עשרוניות אחרי הנקודה). לא הרבה זמן אחרי שוייט פרסם את הנוסחה שלו, לודולף ואן קואלן השתמש בשיטה קרובה כדי לחשב את π בדיוק של 35 ספרות.
גזירת הנוסחה

ויאטה גזר את הנוסחה שלו באמצעות השוואת השטחים של מצולעים משוכללים עם  2^{n} ו- 2^{n+1} צלעות החסומים במעגל יחידה. האיבר הראשון במכפלה,   {\tfrac {\sqrt {2}}{2}}, הוא יחס השטחים של הריבוע והמתומן, האיבר השני הוא יחס השטחים של המתומן וההקסדקגון, וכו'. לפיכך, המכפלה של האיברים מתנהגת בצורה טלסקופית ונותנת את יחס השטחים של הריבוע (המצולע ההתחלתי בסדרה) והמעגל (הגבול של מצולע משוכלל בעל אינסוף צלעות). שטח הריבוע הוא 2 ושטח המעגל הוא  \pi  על כן תוצאת המכפלה היא  {\frac {2}{\pi }}. כדי להוכיח שיחסי השטחים אכן מתנהגים כמו האיברים הכללים של המכפלה נחשב את השטח הכללי של מצולע בעל  2^{n} צלעות ונעזר בזהות:  \cos {\frac {x}{2}}={\sqrt {\frac {1+\cos x}{2}}}.
מתקיים:
 S_{2^{n}}=2^{n}cos({\frac {\pi }{2^{n}}})sin({\frac {\pi }{2^{n}}})
אם נצמצם  ונשתמש בזהות  \sin x=2sin(x/2)cos(x/2) נקבל:  {\frac {S_{2^{n}}}{S_{2^{n+1}}}}=cos({\frac {\pi }{2^{n}}}).
כלומר נותר להוכיח שאם  a_{n}=2cos({\frac {\pi }{2^{n}}}) אזי :  a_{n+1}={\sqrt {2+a_{n}}}. אם נציב
 a_{n}=2cos({\frac {\pi }{2^{n}}}) בכלל הנסיגה  a_{n+1}={\sqrt {2+a_{n}}} נקבל בדיוק את הזהות הטריגונומטרית לקוסינוס של חצי זווית:  \cos {\frac {x}{2}}={\sqrt {\frac {1+\cos x}{2}}}, ובכך נשלמה ההוכחה.
התכנסות

כל דיון על חישוב ערכו של קבוע מתמטי מסוים באמצעות טור או מכפלה אינסופית הוא עקר מיסודו אם לא מתייחסים לקצב ההתכנסות של ההצגה, אשר מכתיב כמה איברים בפיתוח יש לחשב כדי להגיע לדיוק מסוים. וייט עשה את עבודתו על חישוב  \pi  מאות שנים לפני שהמושגים של גבולות והוכחות ריגורוזיות של התכנסות פותחו, ובדיון כאן ננסה לרדת לליבת הדברים האלה.
התכנסות > חישוב קצב ההתכנסות

נביט במכפלה האינסופית  \lim _{n\rightarrow \infty }\prod _{i=1}^{n}{a_{i} \over 2}={\frac {2}{\pi }}. האיבר הכללי  a_{n} שואף מלמטה ל-2, ונסמן ב- \epsilon _{n} את ההפרש  2-a_{n}. אסימפטוטית, כלומר כאשר  \epsilon _{n} קטן מאוד, מתקיים:  a_{n+1}={\sqrt {2+a_{n}}}={\sqrt {4-\epsilon _{n}}}=2-{\frac {\epsilon _{n}}{2{\sqrt {4}}}}=2-\epsilon _{n}/4. כלומר מתקיים:
 \epsilon _{n+1}=\epsilon _{n}/4.
באופן דומה נסמן ב- L_{n} את תוצאת המכפלה לאחר n איברים, ב-L את גבול המכפלה האינסופית, וב- \delta _{n} את השגיאה  L-L_{n}. מתקיים:  L_{n}-L_{n-1}=L_{n-1}\epsilon _{n}/2 וכן:  L_{n+1}-L_{n}=L_{n}\epsilon _{n+1}/2=L_{n}\epsilon _{n}/8.
נחלק את שני ההפרשים זה בזה תוך הנחה שאסימפטוטית,  L_{n}/L_{n-1}\approx 1 על כן:  {\frac {L_{n+1}-L_{n}}{L_{n}-L_{n-1}}}=1/4. אולם:  L_{n+1}-L_{n}=\delta _{n+1}-\delta _{n}, כלומר קיבלנו, שהפרשי שגיאות עוקבות יורדים מעריכית, על כן גם השגיאות יורדות מעריכית - בכל הכפלה פי  {\frac {1}{4}}. מתקיים  log_{10}({\frac {1}{4}})\approx -0.6, על כן לאחר n איברים נקבל 0.6n ספרות (אסימפטוטית).
הערות שוליים

↑  Jonathan M. Borwein, The Life of Pi: From Archimedes to ENIAC and Beyond
סדרה של מצולעים משוכללים עם מספר צלעות השווה לחזקה של שתיים, חסומים במעגל. היחס בין השטחים של מצולעים עוקבים נותנים את האיברים בנוסחת ויאטה.
הקשיחות הגרמנית החדשה

| --- | --- |
רמשטיין בהופעה בסטוקהולם שבשוודיה ב-2004
רמשטיין בהופעה בסטוקהולם שבשוודיה ב-2004
 מקורות סגנוניים:  "הגל הגרמני החדש" (Neue Deutsche Welle), מטאל אלטרנטיבי, גרוב מטאל, טכנו, אלקטרו-אינדסטריאל
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות בגרמניה ואוסטריה
 מוצא:  גרמניה 
 כלים:  גיטרה חשמלית, גיטרה בס, תופים, סינתיסייזר, מקלדת אלקטרונית, סמפלר, מכונת תופים
 
הז'אנר המוזיקלי המכונה "הקשיחות הגרמנית החדשה" (מגרמנית: Neue Deutsche Härte; לעיתים מקוצר ל-NDH, מכונה גם דאנס מטאל או רוק כבד גרמני חדש) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק ומטאל אשר התפתח בגרמניה ובאוסטריה בין שנות ה-90 לשנות האלפיים המוקדמות.
המונח, המתאר ז'אנר המשלב בתוכו מאפיינים של מספר סגנונות מטאל ומוזיקה תעשייתית יחד עם הז'אנר המכונה "הגל הגרמני החדש" (Neue Deutsche Welle) (אנ'), נטבע לראשונה על ידי להקת רמשטיין, מחלוצות הז'אנר, באלבומם הראשון "Herzeleid".
מאפיינים

הז'אנר מתואר כז'אנר "קרוס-אובר" המושפע, כפי שצוין לעיל, ממוזיקת ה"גל החדש" הגרמנית (Neue Deutsche Welle) וכן מגרוב מטאל ומטאל אלטרנטיבי בשילוב עם אלקטרו-אינדסטריאל וטכנו. כלי הנגינה המשומשים בז'אנר זה הם לרוב כלי הנגינה האופייניים לרוב סוגי המטאל: גיטרות חשמליות, גיטרה בס ומערכת תופים, אך ישנו שימוש רב גם בסינתיסייזרים, בדוגמי צלילים (סמפלרים) ולעיתים גם במכונות תופים, כלים האופייניים למוזיקה האלקטרונית.
מילות רוב השירים בז'אנר הן ברובן בשפה הגרמנית והשירה מתבצעת לרוב על ידי סולן בעל קול גברי עמוק. השירה היא ברובה נקייה אך לעיתים מתבצע שימוש גם בגראולינג ובצרחות. סגנון זה נוטה להותיר במאזין רושם של עליונות ושליטה, ועל כן נוהגים הסולנים בז'אנר זה להדגיש הגייה של עיצורים מסוימים דוגמת הריש המתגלגלת האופיינית לז'אנר.
הליריקה האופיינית לז'אנר יכולה לעסוק בנושאים שגרתיים דוגמת אהבה, שנאה, דת, מוות ומיניות אך לרוב קיימת הנטייה לעסוק בנושאים הנחשבים כטאבו דוגמת סאדו-מזוכיזם, נקרופיליה, גילוי עריות, קניבליזם ועוד. התדמית של מרבית להקות ה-NDH מצטיירת לעיתים כמיליטריסטית ולעיתים קרובות (בעיקר מחוץ לגרמניה) מואשמות להקות רבות בז'אנר על היותן משויכות לנאציזם. בעוד ישנן להקות שמרבות להשתמש בהרמזים נאציים או לכל הפחות באזכורים למשטרים מלוכניים למיניהם, להקות רבות בוחרות דווקא לא לעסוק בנושאים שכאלו ובמקרה של להקות כרמשטיין אף להתרחק מהתדמית הנאצית שהודבקה לז'אנר במיינסטרים.
להקות ואמנים בולטים בז'אנר

Oomph! (אנ')
רמשטיין
Megaherz (אנ')
Eisbrecher (אנ')
יואכים ויט (אנ')
Hanzel und Gretyl (אנ')
Unheilig (אנ')
L'Âme Immortelle (אנ')
רואוסקה
הקונגרס הציוני העולמי השישי

הרצל עם קבוצת עיתונאים בקונגרס הציוני השישי. לידו יושב עורך העיתון "די ולט", ז. ורנר.
הרצל עם שני צירים קאוקזיים בקונגרס הציוני השישי, 1903
הודעתו של קלמנט היל ממשרד החוץ הבריטי לעוזרו של הרצל על תמיכה ב"תוכנית אוגנדה", פורסמה בשער העיתון הציוני "די ולט", ב-27 באוגוסט 1903
הקונגרס הציוני השישי התקיים בבזל ב-23–28 באוגוסט 1903. בקונגרס השתתפו כ-600 צירים, ובראשו ישב מנהיג התנועה הציונית ד"ר בנימין זאב הרצל. נודע כ"קונגרס אוגנדה". זה היה הקונגרס האחרון שבו השתתף הרצל, שנפטר בשנה שלאחריו.