stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר דרווין
ביוגרפיה

דרווין נולד בצסיס (בשטחי לטביה המודרנית), שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא למד בבית ספר לאמנות בריגה ובכך סיגל תחילה את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והגיע לראשונה למוסקבה ב-1914.  הוא למד אצל קוזמה פטרוב-וודקין.
משנת 1917 עבד במחלקת האמנויות היפות של הקומיסריון העממי לחינוך.
דרווין היה חלק מאגודת "הפרח הירוק" של אמני אוונגרד לטבים. ב-1920–1921 הוא היה חבר במכון לתרבות אומנותית (אנ'), "אינחוק", אך מאוחר יותר עזב, יחד עם וסילי קנדינסקי, איוואן קליון ונדז'דה אודלצובה, בגלל המניפסט הקונסטרוקטיביסטי-פרודוקטיביסטי שדחק בדחיית הציור על הכן.
דרווין הפך לפרופסור לציור במוסקבה. ב-1922 הוא נשלח לעבוד בתערוכת האמנות הרוסית הראשונה בגלריה ואן דימן בברלין. הוא נסע ברחבי רוסיה, לחלק של הרי אורל בקזחסטן, אלטאי וארמניה ויצר סדרה של יצירות אמנות של הנוף הסובייטי. טיולים אלו אורגנו ופוקחו על ידי פקידי אמנות סובייטים.
דרווין צייר לעיתים קרובות "פרימיטיביות אכזרית", חסרת כל מסר פוליטי או כל מטרה בכלל. ציוריו של דרווין היו בכוונה ריקים מאשליות ודקורטיביות. לאחר תקופה של ציור מופשט קונסטרוקטיביסטי, סגנונו נעשה ריאליסטי יותר במהלך שנות ה-20.
חיים אישיים

הוא היה נשוי לנדז'דה אודלצובה. בנם, אנדריי דרווין, יליד 1921, הפך לפסל.
ב-17 בינואר 1938, במהלך הטיהור הגדול, כחלק ממה שמכונה "המבצע הלטבי", נעצר דרווין על ידי ה-NKVD והוצא להורג ב-26 בפברואר, ליד מוסקבה.
הערות שוליים

↑  "Drevin, Aleksandr (Rudolf) Davidovich", web.archive.org, ‏2016-08-06
↑  Dombrovskis, Jānis (1925). Latvju Māksla: Glezniecības, grafikas, tēlniecības un lietišķās mākslas attīstības vēsturisks apskats ( Latvian Art: Historical Review of Painting, Graphics, Sculpture and Applied Arts) (1 ed.). Rīga, Latvija: Valters un Rapa. p. 154.
↑  Russian and Soviet Painting, Metropolitan Museum of Art, 1977, ISBN 978-0-87099-162-2. (באנגלית)
↑  "A Revolution Beyond Borders:The Soviet Art of the Latvian Riflemen", web.archive.org, ‏2016-03-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15104025b (data)  GND: 119170124  ISNI: 0000 0000 6662 0801  LCCN: no95002626  LNB: 000078522  RKD: 24198  SELIBR: 318739  SUDOC: 112463258  ULAN: 500013113  VIAF: 39673075   WorldCat (עם VIAF): 39673075
אלכסנדר דראגוביץ'

אלכסנדר דראגוביץ' (נולד ב-6 במרץ 1991) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק באוסטריה וינה ובנבחרת אוסטריה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

דראגוביץ' נולד באוסטריה למשפחת מהגרים מבלגרד. התחיל את הקריירה שלו באוסטריה וינה. ב-1 בפברואר 2011 חתם בפ.צ. בזל השווייצרית. דראגוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד סנט גאלן. בסיום עונתו הראשונה במועדון, זכה עמו באליפות. ב-1 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–3 נגד סרבט ז'נבה. דראגוביץ' הפך עד מהרה לשחקן מוביל בקבוצה וזכה עימה שתי אליפויות נוספות, גביע ואף הגיע עימה לחצי גמר הליגה האירופית.
ב-26 ביולי 2013 חתם ל-5 שנים בדינמו קייב האוקראינית. ב-17 במאי 2015 הבקיע את שער הניצחון נגד דניפרו דניפרופטרובסק במשחק זה אף הבטיחה דינמו את האליפות.
ב-22 באוגוסט 2016 חתם לחמש שנים בבאייר לברקוזן הגרמנית. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל דראגוביץ' ללסטר סיטי לעונה אחת.
ב-26 במאי 2021 חתם דרגוביץ' על חוזה לשלוש שנים עם הכוכב האדום בלגרד.
ב-30 ביולי 2024 חזר דראגוביץ’ לאחר 13 שנה לקבוצת נעוריו אוסטריה וינה וחתם לשלוש שנים.
קריירה בין-לאומית

דראגוביץ' שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של אוסטריה. בשנת 2009 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק נגד רומניה אך לא נכלל בסגל למשחק בשל פציעה. ב-6 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 לסרביה. ב-18 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסדה 1–2 לברזיל. דראגוביץ' השתתף עם נבחרת אוסטריה ביורו 2016, אך היה שותף מלא להדחתה המפתיעה בשלב הבתים, כאשר הורחק בכרטיס אדום במשחק הפתיחה בו הפסידה אוסטריה 0–2 לנבחרת הונגריה, והחמיץ פנדל בהפסד 1–2 לנבחרת איסלנד.
תארים

הגביע האוסטרי: 2008/2009
ליגת העל השווייצרית: 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013
הגביע השווייצרי: 2012
ליגת העל האוקראינית: 2014/2015, 2015/2016
הגביע האוקראיני: 2013/2014,2014/2015
הסופר קאפ האוקראיני: 2016
מגן השנה בשווייץ: 2012
נבחרת השנה בליגה האירופית: 2012
אלן ז'ירס

אלן ז'ירס (בצרפתית: Alain Giresse; נולד ב-2 באוגוסט 1952) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן נבחרת קוסובו.
ז'ירס היה מכוכבי קבוצת ז'ירונדן דה בורדו במשך 16 עונות, והיה למלך השערים ומלך ההופעות במדי הקבוצה בכל הזמנים, לפני שסיים את הקריירה במדי אולימפיק מרסיי בליגת העל הצרפתית. נבחר 3 פעמים לכדורגלן השנה בצרפת. ז'ירס רשם קרוב לחמישים הופעות במדי נבחרת צרפת. הוא ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל, וזכה עמה ביורו 1984.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, והוביל בין היתר קבוצות ונבחרות אירופיות ואפריקאיות. בין הישגיו כמאמן היה המקום השלישי בגביע אפריקה לאומות 2012 עם נבחרת מאלי.
קריירת משחק

ז'ירס החל את הקריירה במדי ז'ירונדן דה בורדו הסמוכה לעיר הולדתו בעונת 1970/1971 כבר כשהצטרף לקבוצה הבוגרת בגיל 18 בלבד, היה ז'ירס לשחקן הרכב במדי הקבוצה, ורשם 24 הופעות ליגה כבר בעונת הבכורה שלו. במשך כעשור, עד להגעתו של המאמן איימה ז'אקה ב-1980, נאבקה בורדו בחלק התחתון של הטבלה, ולא הצליחה להגיע להישגים. אף על פי כן, במהלך שנים אלו סיים ז'ירס חמש פעמים עם כמות שערי ליגה דו-ספרתית, כולל שיא קריירה אישי של 16 שערי ליגה בעונת 1976/1977.
הגעתו של בעלים חדש לקבוצה בשנת 1979 ושל המאמן ז'אקה שנה אחריו, הפכה את בורדו מקבוצת תחתית לקבוצת צמרת בליגה הצרפתית. גם בתקופתו של ז'אקה הוסיף ז'ירס להיות משחקניה החשובים ביותר של בורדו, ואף שדרג את מעמדו בכדורגל הצרפתי. הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בצרפת שנתיים ברציפות (1982 ו-1983, ובעונת 1983/1984 הוביל את קבוצתו עם 16 שערי ליגה לזכייה באליפות צרפת, תוארו הראשון בקריירה. שנה אחר כך שחזרה הקבוצה את הישגה וזכתה באליפות, ואף הגיעה עד לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם נעצרה על ידי יובנטוס.
בעונת 1985/1986 סיימה הקבוצה רק במקום השלישי בליגה, אך זכתה לראשונה בקריירה של ז'ירס בגביע הצרפתי. הקבוצה פיגרה 0–1 מול אולימפיק מרסיי, אך שוויון של ז'אן טיגנה קבע הארכה, ובדקה ה-116, ארבע דקות בלבד לסיום ההארכה, כבש ז'ירס את השער שהעניק לקבוצתו את הגביע. הייתה זו עונתו ה-16 והאחרונה של ז'ירס בבורדו. בכל עונותיו בקבוצה הוא לא שיחק מתחת ל-22 משחקי ליגה בכל עונה, וכבש לפחות שלושה שערי ליגה בכל עונה (בעשר עונות רשם מספר דו-ספרתי של שערי ליגה). ז'ירס עודנו מחזיק בתואר מלך השערים ומלך ההופעות במדי בורדו בכל הזמנים. לזכותו 592 הופעות (מתוכן 518 בליגה) ו-182 שערים (מתוכם 159 שערי ליגה) במדי בורדו.
בעונת 1986/1987, בשלהי קריירת המשחק שלו, החליט ז'ירס להצטרף לפרויקט השאפתני של ברנאר טאפי באולימפיק מרסיי. בסיום העונה הראשונה שלו בקבוצה זכה בפעם בשלישית בקריירה בתואר כדורגלן השנה בצרפת. הוא הוסיף לשחק במועדון עונה אחת נוספת בטרם פרש ממשחק פעיל בשנת 1988, בגיל 36.
קריירת משחק > נבחרת צרפת

ז'ירס החל את דרכו בנבחרת צרפת תחת המאמן הרומני סטפן קובאקס, ב-7 בספטמבר 1974 במשחק ידידות בחוץ מול פולין, שהסתיים בניצחונה של צרפת בתוצאה 0–2. הופעתו הבאה במדי הנבחרת הגיעה רק שנתיים וחצי לאחר מכן, באפריל 1977, תחת המאמן מישל הידלגו.
לאחר שכשלו להעפיל ממוקדמות יורו 1980, הצליחו ז'ירס וצרפת להעפיל למונדיאל 1982 בספרד, וז'ירס זומן על ידי הידלגו לסגל הנבחרת לטורניר. הוא פתח בהרכב צרפת בכל משחקיה בשלב הבתים הראשון והשני. בשלב הבתים השני, בניצחון 1–4 על צפון אירלנד, הצטיין ז'ירס עם צמד שערים. צרפת העפילה לחצי הגמר, שם פגשה את גרמניה המערבית. לאחר שוויון 1-1 בתום 90 דקות, עברו הקבוצות להכרעה בהארכה. צרפת עלתה ליתרון שתי דקות מפתיחת ההארכה, ושש דקות אחר כך כבש ז'ירס את שערו השלישי בטורניר וקבע 1–3 לצרפת. היתרון הצרפתי לא החזיק מעמד, גרמניה השוויתה ל-3-3, וגברה על צרפת בתום דו-קרב בעיטות עונשין. ז'ירס כבש את הפנדל הראשון של צרפת בדו-קרב. בכל הטורניר החמיץ ז'ירס רק משחק אחד, ההפסד 2–3 לפולין במשחק על המקום השלישי.
ב-1984 אירחה צרפת את טורניר היורו, וז'ירס זומן על ידי הידלגו לסגל הנבחרת לקראת הטורניר. צרפת הציגה בטורניר חוליית קישור שנודעה בשם "ריבוע הקסם" (בצרפתית: "Carré Magique") וכללה את ז'ירס, מישל פלאטיני, לואיס פרננדס וז'אן טיגנה. בשלב הבתים השיגה צרפת שלושה ניצחונות, ובכולם פתח ז'ירס בהרכב. בניצחון 0–5 על בלגיה כבש ז'ירס את שערה השני של נבחרתו. ז'ירס פתח ושיחק לאורך כל משחקי חצי הגמר, בו גברה צרפת על פורטוגל בהארכה, והגמר בו גברה צרפת 0–2 על ספרד בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה בטורניר משמעותי. ז'ירס, בצוותא עם חבריו לקישור פלטיני וטיגנה, זכה להיכנס לנבחרת הטורניר.
ז'ירס הוסיף להיות חלק חשוב ממערך הקישור גם אצל מאמנה החדש של צרפת, הנרי מישל, שהחליף לאחר הטורניר את הידלגו. ז'ירס זומן על ידי מישל לסגל צרפת לקראת מונדיאל 1986. בשלב הבתים הוא פתח בכל משחקיה של צרפת, שהעפילה מהמקום השני בבית, והוסיף להיכלל בהרכב גם בשמינית הגמר (ניצחון 0–2 על איטליה, ברבע הגמר (ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על ברזיל) ובחצי הגמר (הפסד 0–2 לגרמניה המערבית). ז'ירס לא שותף בניצחון על בלגיה, שהקנה לנבחרתו את המקום השלישי בטורניר.
משחק חצי הגמר מול גרמניה היה האחרון של ז'ירס במדי צרפת. בסך הכול רשם ז'ירס 47 הופעות בינלאומיות, בהן כבש שישה שערים.
קריירת אימון

לאחר פרישתו עבר ז'ירס לתפקידים מקצועיים. הוא החל ב-1989 כמנהל ספורטיבי בז'ירונדן דה בורדו, קבוצת נעוריו.
תפקידו הראשון של ז'ירס על הקווים היה בטולוז מליגת המשנה. הוא התמנה לתפקיד המאמן ב-1 בנובמבר 1995, מעט לאחר פתיחת 1995/1996. בעונתו המלאה הראשונה על הקווים, עונת 1996/1997, הוביל ז'ירס את טולוז למקום השני בטבלה, מרחק נקודה מהמקום הראשון, והעפיל עמה לליגה הבכירה. הוא נותר בקבוצה עונה נוספת, בה הצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הראשונה עם נקודה אחת מעל גנגאן שמתחת לקו האדום.
לקראת עונת 1998/1999 התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן פריז סן-ז'רמן, שסיימה את העונה הקודמת במקום השמיני. תחילת הדרך של ז'ירס בקבוצה הייתה טובה, והוא זכה עמה בתואר הראשון שלו כמאמן, כשב-30 ביולי 1998 הוא הוביל אותה לזכייה בגביע האלופות הצרפתי, לאחר ניצחון 0–1 על לאנס. אף על פי כן, בעקבות יכולתה המאכזבת של הקבוצה הוא פוטר מתפקידו לאחר שלושה חודשים בלבד.
ב-26 בינואר 1999, כחצי שנה בלבד לאחר שעזב אותה, חזר ז'ירס לטולוז במטרה להשאיר אותה בליגה, אך הוא לא הצליח להביא את השינוי וטולוז נשרה לליגת המשנה מהמקום האחרון בטבלה. בעונת 1999/2000, בתום מאבק צמוד עם סושו, הצליחה טולוז לעלות שוב לליגה הבכירה. טולוז סיימה במקום השלישי בטבלה, וז'ירס היה חתום על עליית ליגה שנייה בתוך שלוש עונות. ז'ירס פוטר מתפקידו שלושה חודשים לאחר פתיחת עונת 2000/2001 בליגה הבכירה. בין השנים 2001 ל-2003, אימן ז'ירס במרוקו בקבוצת FAR רבאט, אותה הוביל לזכייה בגביע המרוקאי לשנת 2003.
לאחר שעזב את מרוקו, עבר ז'ירס מאימון קבוצות לאימון נבחרות לאומיות. ב-2004 הוא התמנה לתפקיד מאמן גאורגיה, אך עזב לאחר כשנה בלבד.
במרץ 2006 התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן גאבון. במהלך שנותיו בנבחרת הוא שיפר משמעותית את יכולתה ואת תוצאותיה, והוביל אותה במהלך הקדנציה מהמקום ה-125 דירוג העולמי של פיפ"א עד למקום ה-40. הוא הוביל אותה לסף העפלה למונדיאל 2010, אך כשל בשלב הבתים האחרון בדרך לטורניר. הופעתה הטובה של נבחרתו הקנתה לה את המקום בגביע אפריקה לאומות 2010. את הטורניר פתחה גאבון בניצחון מפתיע 0–1 על קמרון. בסיום שלב הבתים נוצר שוויון נקודות בין שלוש נבחרות, וגאבון לא המשיכה לשלב הבא רק בגלל כמות שערי זכות פחותה מאלו של יריבותיה. לאחר הטורניר פוטר ז'ירס מתפקידו בנבחרת
במאי 2010 החל ז'ירס לאמן את מאלי, במטרה להעפיל איתה לגביע אפריקה לאומות 2012. הנבחרת רשמה קמפיין מוקדמות מוצלח והפעילה מהמקום הראשון בביתה, ובטורניר עצמו השיגה את אחד מהישגיה הגדולים בכל הזמנים. היא העפילה משלב הבתים דרך המקום השני לשלב רבע הגמר, שם הדיחה את גאבון בדו-קרב בעיטות הכרעה. בחצי הגמר רשמה הפסד מינימלי של 0–1 לחוף השנהב, והפתיעה את גאנה במשחק על המקום השלישי עם ניצחון 0–2, שהעניק לה את המקום השלישי בטורניר. ז'ירס סיים את תפקידו בנבחרת במאי 2012, מספר חודשים לאחר הטורניר.
ב-8 בינואר 2013 התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן סנגל. הוא הוביל אותה במשחקי גביע אפריקה לאומות 2015 להדחה מוקדמת כבר בשלב הבתים, שגררה אחריה ביקורת רבה על ז'ירס. יומיים בלבד לאחר הדחתה מהטורניר, התפטר ז'ירס מתפקידו. חודשיים לאחר מכן, במרץ 2015, חזר לקדנציה שנייה כמאמן מאלי. בספטמבר 2017 התפטר מתפקידו.
ב-13 בדצמבר 2018 התמנה ז'ירס לתפקיד מאמן נבחרת תוניסיה. בגביע אפריקה לאומות 2019 הגיע עם תוניסיה למקום הרביעי, ולאחר הטורניר סיים את תפקידו.
ב-23 בפברואר 2022 מונה למאמנה של נבחרת קוסובו.
תארים > תארים כשחקן

אליפות צרפת (2): 1983/1984, 1984/1985
הגביע הצרפתי: 1985/1986
אליפות אירופה: 1984
גביע העולם: 1986 (מקום שלישי)
גביע ארטמיו פרנקי: 1985
כדורגלן השנה בצרפת (3): 1982, 1983, 1987
נבחרת הטורניר של יורו 1984
תארים > תארים כמאמן

גביע האלופות הצרפתי: 1998
הגביע המרוקאי: 2003
גביע אפריקה לאומות: 2012 (מקום שלישי)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970/1971 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 24 | 3 | 5 | 0 | 0 | 0 | 29 | 3 |
| 1971/1972 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 28 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 28 | 4 |
| 1972/1973 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 22 | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 22 | 3 |
| 1973/1974 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 31 | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 31 | 11 |
| 1974/1975 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 36 | 11 | 4 | 1 | 0 | 0 | 40 | 12 |
| 1975/1976 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 30 | 13 | 4 | 1 | 0 | 0 | 34 | 14 |
| 1976/1977 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 37 | 16 | 4 | 0 | 0 | 0 | 41 | 16 |
| 1977/1978 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 35 | 11 | 5 | 4 | 0 | 0 | 40 | 15 |
| 1978/1979 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 38 | 6 | 3 | 1 | 0 | 0 | 41 | 7 |
| 1979/1980 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 37 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 37 | 12 |
| 1980/1981 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 34 | 6 | 6 | 2 | 0 | 0 | 40 | 8 |
| 1981/1982 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 34 | 14 | 7 | 4 | 3 | 0 | 44 | 18 |
| 1982/1983 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 35 | 12 | 5 | 1 | 6 | 6 | 46 | 19 |
| 1983/1984 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 34 | 16 | 5 | 1 | 2 | 1 | 41 | 18 |
| 1984/1985 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 36 | 11 | 1 | 0 | 8 | 0 | 45 | 11 |
| 1985/1986 | ז'ירונדן דה בורדו | צרפתליגת העל הצרפתית | 29 | 9 | 4 | 1 | 2 | 0 | 35 | 10 |
| 1986/1987 | אולימפיק מרסיי | צרפתליגת העל הצרפתית | 34 | 4 | 8 | 2 | 0 | 0 | 42 | 6 |
| 1987/1988 | אולימפיק מרסיי | צרפתליגת העל הצרפתית | 33 | 1 | 1 | 0 | 7 | 1 | 41 | 2 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 585 | 164 | 61 | 18 | 28 | 8 | 674 | 190 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת צרפת> שנה | נבחרת צרפת> הופעות | נבחרת צרפת> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1974 | 1 | 0 |
1975: 0
1976: 0
| 1977 | 2 | 0 |
| 1978 | 2 | 0 |
1979: 0
1980: 0
| 1981 | 5 | 0 |
| 1982 | 11 | 3 |
| 1983 | 4 | 0 |
| 1984 | 10 | 2 |
| 1985 | 5 | 1 |
| 1986 | 7 | 0 |
| סה"כ | 47 | 6 |
אנריקה גרנדוס

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1867 ליידה, ספרד 
 נהרג:  24 במרץ 1916 (בגיל 48) הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Pantaleón Enrique Joaquín Granados y Campiña 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1889 
 מקום לימודים:  Conservatori Superior de Música del Liceu 
 עיסוק:  מלחין, פסנתרן
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, sardana 
 שפה מועדפת:  קטלאנית, ספרדית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Amparo Gal Lloberas (7 בדצמבר 1892–?) 
 צאצאים:  Eduard Granados Gal, Víctor Granados Gal, Soledad Granados Gal, Natalia Granados Gal, Paquito Granados Gal 
 פרסים והוקרה:  מסדר קרלוס השלישי  אביר בלגיון הכבוד  קצין החינוך הציבורי 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנריקה גרנדוס (בספרדית: Enrique Granados;‏ 27 ביולי 1876 – 24 במרץ 1916), מלחין ופסנתרן ספרדי.
ביוגרפיה

גרנדוס למד נגינה בפסנתר בברצלונה ובריסל. לאחר מכן שב לברצלונה וניהל שם את האקדמיה לפסנתר. הוא פתח בקריירה של פסנתרן, מלחין ופדגוג.
גרנדוס כתב שש אופרות, סרסואלות, מוזיקה קאמרית, שירים ובעיקר מוזיקה לפסנתר. ביצירתו ניכרת השפעתם של שופן ליסט וגריג, אך יחד עם זאת מורגש בן תמיד הטעם הספרדי הלאומי הקרוב לזה של ידידו איסק אלבניס.
גרנדוס היה גם צייר מוכשר והעריץ את גויה. לכבודו הוא חיבר את יצירתו המפורסמת לפסנתר - הסוויטה Goyescas. ביצירה זו שבעה קטעים הקרויים על שמות ציוריו של גויה. הצלחתה של יצירה זו הניעה אותו לכתוב אופרה על נושא זה. האופרה הייתה אמורה לעלות על הבמה בשנת 1914, אך עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נדחתה הצגת הבכורה האירופית ובוצעה לבסוף ב-26 בינואר 1916 בניו יורק.
גרנדוס נכח בהצגת הבכורה בניו יורק וזכה בהצלחה רבה. הנשיא וודרו וילסון הזמין אותו לנגן לפניו. עובדה זו חרצה את גורלו של גרנדוס. בגלל רסיטל זה הוא החמיץ את האניה שהפליגה לספרד ונאלץ לנסוע באוניה שהפליגה לאנגליה. בעת שהאניה עברה בתעלת למאנש היא טורפדה על ידי צוללת גרמנית וטבעה. גרנדוס הצליח לעלות על סירת הצלה אבל כשראה את אשתו מפרפרת במים קפץ בניסיון להצילה וטבע.
יצירתו המפורסמת ביותר של גרנדוס היא 12 מחולות ספרדיים לפסנתר אופוס 37. מיצירה זו מפורסם ופופולרי עד היום המחול הספרדי מספר 5 (אנדלוסיה), בעיקר העיבוד של מיגל לובט לגיטרה.
אנטיוכוס מאשקלון

| --- | --- |
 לידה:  130 לפנה״ס אשקלון, ישראל 
 פטירה:  68 לפנה״ס (בגיל 62 בערך) סוריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה האפלטונית 
 זרם:  פלאטוניזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  הממלכה הסלאוקית, שושלת החשמונאים 
 
אנטיוכוס מאשקלון (ביוונית: Άντίοχος ὁ Ἀσκαλώνιος;‏ 130–68 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.
ביוגרפיה

אנטיוכוס נולד באשקלון, שהייתה בתקופה זו עיר הלניסטית, והיה תלמידו של פילון מלאריסה מן האקדמיה האפלטונית באתונה. בשנת 88 לפנה"ס עזב את העיר ועקר לרומא יחד עם מורהו, עקב מלחמות מיתרידטס השישי, ושם היה מורה של קיקרו ושל לוקיוס ליקיניוס לוקולוס, שלחם נגד מיתרידטס. אנטיוכוס ניהל בתי ספר לפילוסופיה גם בסוריה ובאלכסנדריה. בשנת 84 לפנה"ס שב לאתונה כדי להמשיך את לימודי האקדמיה האפלטונית, שמבניה נהרסו בידי סולה בשנת 86 לפנה"ס, ולימד בגימנסיון תלמי שבעיר. משערים כי מת בסוריה.
תורתו

מטרתו העיקרית של אנטיוכוס מאשקלון הייתה לבחון את הידע שלנו ואת יכולתנו להגיע אל חקר האמת. הוא רצה להחיות מחדש את תורת האקדמיה הישנה מייסודו של אפלטון. בניגוד לפילוסופים שנמנו על זרם הספקנות, הוא גרס כי יש בכוחה של הנפש האנושית להבחין בין כזב לבין אמת, או בשפת הפילוסופים, בין עצמים הנתפסים באמצעות החושים לבין מושגים מופשטים שאינם תלויים בעולם החושים. הוא חשב כי המוח האנושי מכיל קנה מידה שלפיו ניתן להבחין בין הנכון לבין השגוי.
הוא ראה את עצמו כפילוסוף שאינו נמנה עם זרם פילוסופי כלשהו, וניסה לגשר בין תורת האסכולה הסטואית לבין תורת האידאות של אפלטון. הוא טען כי האידאות אינן טרנסצנדנטיות אלא שוכנות באדם עצמו שתבונתו היא חלק של התבונה האלוהית.
אפרים גוטמן

| --- | --- |

צילום משנת 1978 בתל אביב  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באפריל 1928 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  18 במרץ 2019 (בגיל 90) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 18 במרץ 2019 
 
אפרים בן צבי גוטמן (ברומנית: Efraim Guttman‏, 16 באפריל 1928 – 18 במרץ 2019) היה רב ישראלי, יליד רומניה, שנודע כרבם של יהודי רומניה בישראל, וכעומד בראשם של "בית הכנסת בית יעקב יוסף - הרב צבי גוטמן" בתל אביב ושל המרכז הקהילתי הנספח אליו.
חייו > ילדותו ושנות לימודיו ברומניה

אפרים גוטמן נולד ב-1928 בבוקרשט כאחד מחמשת ילדיהם של הרב צבי גוטמן, שכיהן כרב קהילת בוקרשט, אב בית הדין בבוקרשט ומראשי תנועת "המזרחי" ברומניה, ושל אתל לבית שכטר.
מנעוריו השתייך לתנועת הנוער "בני עקיבא" ברומניה והשתתף בפעילויות ובסמינריונים של התנועה.
בגיל 13 היה עד לאירוע הטראומתי של מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כשב-21 בינואר 1941 אביו ושניים מאחיו, יוסף ויעקב, נחטפו באמצע הלילה על ידי לגיונרים, ונורו לאחר מכן ביער ז'ילאווה על יד בוקרשט. שני האחים נורו למוות, בעוד האב, הרב צבי גוטמן ניצל בדרך נס.
גוטמן למד בתיכון היהודי "קולטורה" (התרבות) בבוקרשט, שבו היה חבר לספסל הלימודים לברוך טרקטין, לימים מהנדס, סופר ומרצה. במקביל עשה לימודים תורניים, תחת הדרכת אביו.
חייו > פעילותו כרב ברומניה

בימי הרדיפות נגד הציונים ברומניה הקומוניסטית, בליל 13 במאי 1954 נעצר אפרים גוטמן, אז רב בן 26, בבית הוריו, על ידי הבולשת (ה"סקוריטטה") באשמת פעילות ציונית, בעילה שלימד תורה צעירים מ"בני עקיבא" (שבינתיים הוצאה, כמו כל המפלגות והתנועות הפוליטיות היהודיות, מחוץ לחוק).
יחד איתו נעצרו עוד חמישה ציונים - ד"ר אהרן כהנא, ד"ר מ. זלמן, עו"ד י. באדי, בלומה לופו, וינקו מקרלט. בבתי הסוהר הוחזקו כבר באותם הימים מאות פעילים ציונים.
אחרי שאביו הרעיש עולמות להצלת בנו, ואחרי התערבויות לטובתו - לרבות של הרב הכולל של רומניה, דוד משה רוזן, ושל אישים מהמערב, כולל נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאור שפנה לראשי ברית המועצות, הסכימו השלטונות הרומנים לשחררו כעבור חודש, ב-12 ביוני 1954.
לאחר מכן שוחררו גם ארבעת העצורים האחרים.
אמו של אפרים גוטמן, אתל, האבלה כבר אחרי מות שניים מבניה, לא עמדה בדחק הנוסף שנגרם לה בימים ההם, חלתה וכעבור תקופה נפטרה.
בשנת 1955 התמנה אפרים גוטמן למזכיר מועצת הרבנות בבוקרשט. בתוקף תפקיד זה הוא הרצה ודרש דרשות
בכל 50 בתי הכנסת שפעלו אז ברומניה. בשנת 1958 התמנה לרב ומטיף של בית הכנסת אחדות הקודש, תפקיד בו כיהן עד לעלייתו לישראל בשנת 1961.
חייו > פעילותו כרב בישראל

בישראל התחיל  אפרים גוטמן לימודי רפואה אבל בסופו של דבר המשיך בקריירה הרבנית. התמנה לפקיד בכיר במשרד הדתות עד לפרישתו לגמלאות. אחרי פטירת אביו, הרב צבי גוטמן, בשנת 1973 ירש הרב אפרים גוטמן את ניהול בית הכנסת יעקב יוסף והמרכז הקהילתי של יהדות רומניה בתל אביב. במקום מתקיימים קורסים לתלמוד ושולחן ערוך, הרצאות על תולדות עם ישראל, ומתקיימים טקסים קבועים לזכר קרבנות השואה ברומניה.
הרב גוטמן פרסם מאמרים רבים בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית, בשנים 1958–1961 ב"כתב העת של יהדות רומניה", היה פעיל שנים רבות בתוכניות של קול ישראל בשפה הרומנית, שבהן דיבר על פרשת השבוע ועל משמעות החודשים העבריים. הוציא לאור את כתב העת "הציונות" שהופיע שלוש פעמים בשנה בתל אביב ברומנית ובעברית.
פרט לפעילותו כמנהיג קהילתי ומחנך, נודע הרב גוטמן בגישתו האנושית לקהלים המגוונים אותם השתדל לקרב לדת ולידיעת מורשת ישראל. הוא שימש דובר מוערך לישראלים ילידי רומניה בפורומים ומול מוסדות תרבותיים ודיפלומטיים שנגעו ליחסים בין רומניה לישראל. בשנותיו האחרונות יד ימינו בפעילות בית הכנסת והמרכז הקהילתי היה אחד מבניו, הרב אלחנן גוטמן.
נפטר ב-18 במרץ 2019.
פרסים ואותות הוקרה

2002 - יקיר העיר תל אביב
לקריאה נוספת

Baruch Tercatin, Lucian Zeev Herșcovici Prezențe rabinice în perimetrul românesc Hasefer, București 2008 (ברוך טרקטין, לוציאן-זאב הרשקוביץ' - "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת "הספר", בוקרשט 2008)
עקיבא צימרמן, "הרב אפרים גוטמן - יקיר תל אביב", "הציונות", גיליון מס. 51 ניסן תשס"ב מרץ 2002
Dr .Paul Leibovici Efraim Guttman  (z"l) - rabinul comunității evreilor de origine din România. Gazeta Românească,Tel Aviv 17.12.2020, p.19
הערות שוליים

1 2 3 4  P.Leibovici עמ' 19
↑  Realitatea evreiască מס' 374–375, דצמבר 2011 עמ' 9 הצלתו המפליאה של הרב אפרים גוטמן בכתבה על הוועידה לרגל מלאת 130 שנה לוועידה הציונית בפוקשאן
↑  לשני עצורים נוספים - השלטונות ויתרו על הבאתם בפני בית דין צבאי והם נשפטו במשפטים אזרחיים: סוזנה בנבניסתי (אשתו של המנהיג הציוני מישו בנבניסתי) - ל-10 שנות מאסר ועו"ד ז'אן ליטמן - ל-15 שנות מאסר. אחרי ערעורים שוחררו גם אסירים פוליטיים אלה וקיבלו כעבור זמן רשות לעלות לישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284483805171  VIAF: 298471024   WorldCat (עם VIAF): 298471024
אנטון גינטר, דוכס אולדנבורג

אנטון גינטר, דוכס אולדנבורג (בגרמנית: Anton Günther Herzog von Oldenburg; 16 בינואר 1923 - 20 בספטמבר 2014), היה הטוען לכתר הדוכסות הגדולה של אולדנבורג.
ביוגרפיה

אנטון גינטר נולד ב-16 בינואר 1923 בלנזאהן לניקולאוס, נסיך הכתר של אולדנבורג ולהלנה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט ובטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה.
ב-7 באוגוסט 1951 התחתן אנטון גינטר עם אמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל, ממנה נולדו לו שני ילדים. בשנת 1970 מת אביו, ואנטון גינטר ירש את תאריו.
אנטון גינטר הקים יחד עם ראש ממשלת שלזוויג-הולשטיין את מועצת המנהלים של "Stiftung Schloss Eutin", ובין השנים 1962–1986 הוא היה יו"ר איגוד ספורט רכיבה של שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1978 הוא קיבל את צלב האבירים של העם הגרמני בזהב, ובשנת 1986 הוא קיבל את צלב ההצטיינות הפדרלי. מאז 1991 הוא היה חבר במועצה המייעצת של האגודה הלאומית של הצלב האדום הגרמני באולדנבורג, ובתחילת שנת 2007 הוענק לו עיטור של הצלב האדום הגרמני.
ב-20 בספטמבר 2014 מת אנטון גינטר בהרמסדורף, ובנו כריסטיאן, דוכס אולדנבורג ירש את תאריו.
משפחתו

ב-7 באוגוסט 1951 התחתן אנטון גינטר עם אמלי, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג, בתם של אודו, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-פרודנברג ומרגרט, רוזנת קסטל-קסטל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
הלנה, דוכסית אולדנבורג (נולדה ב-1953)
כריסטיאן, דוכס אולדנבורג (נולד ב-1955)