stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב בונה-גונה
הקרב

הדיוויזיה ה-32 פתחה במתקפה ב-16 בנובמבר 1942, כשפגשו ביפנים דרומית לבונה. הארדינג ביקש סיוע טנקים ממפרץ מילן אך המחסור בכלי תובלה מנע את שליחתם. במקום הטנקים נשלחו לחזית זחליליות אוניברסליות אותם נטרלו היפנים במהירות בשל שריונם הקל. טנקים וכלי ארטילריה לא הגיעו לאזור עד 18 בדצמבר, כחודש לאחר פרוץ הקרב.
בערב היום הראשון לקרב קווי בעלות הברית בקושי התקדמו. מספר יחידות אמריקאיות הצליחו להתקרב מספיק לעמדות היפניות על מנת לגלות שעמדות המקלעים שוכנו בתוך בונקרים משוריינים.
הקרב > ארטילריה מוגבלת

עד 23 בנובמבר היה ברור שכיבוש גונה בלתי אפשרי בשל מחסור בחיילים, בטנקים ובכלי ארטילריה. ללא סיוע טנקים היו העמדות היפניות קשות להכנעה והחיילים נאלצו לזחול מעמדה אחת לשנייה תחת אש צולבת ואש צלפים ולהשחיל רימונים דרך חרכי הירי. כשלבסוף הגיע תגבורת אוסטרלית בדמות מספר תותחי שדה ב-26 בנובמבר היה הירי בלתי מדויק בשל שימוש במפות לא מדויקות ובשל הקושי של התצפיתנים לקבוע את דיוק הפגיעות בצמחייה הסבוכה. באותו בוקר תקפו מטוסי קרטיס P-40 וורהוק ובריסטול בופייטר במשך שעה את העורף היפני, ולאחר מכן המשיכו פצצות מרגמה, מקלעים וכלי הארטילריה החדשים בהתקפה על האזור. בשעה 09:30 החלו הרגלים להתקדם כמתוכנן, אך במהרה התברר שלהתקפה המקדימה לא הייתה השפעה רבה על היפנים, שהתחפרו בבונקרים.
הארדינג נאלץ לקבל את החלטתו של מקארתור להסמך אך ורק על סיוע אווירי, אך כוחותיו נבלמו בפני הביצורים היפנים פעם אחר פעם. גדוד אחד של הרגימנט ה-126 חצה את נהר גירואה וחבר לדיוויזיה האוסטרלית השביעית תחת פיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' וסי. על כוח זה הוטלה משימת ההגנה על הכפר סוֹפּוּטָה ותקיפת סננאנדה, והוא זכה לכינוי "כוח אורבנה."
הכוחות שהתקדמו לכיוון גונה קיבלו תגבורת בדמות שאריות כוח מראוברה, שהכיל את החטיבה ה-30 האוסטרלית ואת הגדוד ה-39. החטיבה האוסטרלית ה-16 נשלחה לתקוף את סננאנדה.
ב-29 בנובמבר הגיעו לסננאנדה 500 השורדים האחרונים של קרב שביל קוקוקדה, ובכך העלו את מספר המגינים.
הקרב > הדחת הארדינג

עד סוף נובמבר חש מקארתור תיסכול רב בקשר לביצועי הדיוויזיה ה-32, ובעיקר בקשר לקציני הדיוויזיה. בתגובה הוא הורה למפקד הגיס הראשון, מייג'ור גנרל רוברט איישלברגר, לתפוס פיקוד על הכוחות.
ב-1 בדצמבר ניהל הארדינג מתקפה על בונה. באגף שמאל, התקדמה פלוגה E מהרגימנט ה-126, בחיפוי תותח שדה אחד ומרגמות, בכוונה לחצות את נהר גירואה ולהתקדם בשטח פתוח, אך ככל הנראה בשל בעיות תקשורת נסוג הכוח. יום לאחר מכן פתחו פלוגה E, פלוגה F ומחלקה מהרגימנט ה-128 בהתקפה נוספת, אך נבלמו בכל פעם על ידי אש מקלעים. גם באגף ימין של המתקפה, שנפתחה ב-2 בדצמבר בהתקפה אווירית, נבלמו הכוחות על ידי אש מקלעים.
איישלברגר הגיע לבונה באותו היום. בביקורו בקו החזית ומשיחותיו עם החיילים הגיע איישלברגר למסקנה שהחיילים מפחדים להתעמת עם אויב חלש מהם, וביקר את מפקדי הכוח על ארגון כושל. גם אנשי מטהו של איישלברגר שביקרו בחזית סמוכה שבו למפקדה בערב ומסרו למפקדם שהדברים דומים בכל החזיתות. איישלברגר הדיח את הארדינג מתפקידו ומינה במקומו את מפקד הארטילריה של הדיוויזיה בריגדיר גנרל אלברט ולדרון. איישלברגר גם הדיח מפקדי רגימנטים וגדודים, הורה על שיפור המזון והאספקה ועצר את הפעילות בזירה למשך יומיים לטובת התארגנות מחדש.
הקרב > חידוש ההתקפה

ב-5 בדצמבר הורה איישלברגר על מתקפה כללית לאורך כל החזית. ולדרון נורה בכתף על ידי צלף ואיישלברגר החליף אותו בראש המטה שלו בריגדיר גנרל קלוביס באיירס. באותו יום הוביל סרג'נט הרמן בוצ'ר מחלקה בת 31 חיילים כנגד העמדות היפניות. לאחר קרב ממושך הצליחה המחלקה לחצות את הקווים היפנים באמצע אזור בונה ולבודד את הכפר. על פעילותו ביום זה קיבל בוצ'ר קידום בשדה הקרב לדרגת קפטן והוענק לו עיטור צלב השירות המצוין.
ב-8 בדצמבר כבשו האוסטרלים את הכפר גונה לאחר לחימה ממושכת. באותו יום ארגן איישלברגר התקפה על הכפר בונה וב-14 בדצמבר כבשה אותו הדיוויזיה ה-32. ב-16 בדצמבר נפגע באיירס ואיישלברגר נטל את הפיקוד על הדיוויזיה. באותה עת הגיעה לקווים היפנים תגבורת בת 1,300 חיילים, אך עד 18 בדצמבר קיבלו בעלות הברית תגבורות בדמות החטיבה האוסטרלית ה-18 ורגימנט השריון השישי - הטנקים הראשונים שהשתתפו בקרב. בעשרת הימים הבאים התקדמו כוחות בעלות הברית עד החוף, וטיהרו את כל העמדות היפניות.
הקרב > קרב סננאנדה

הלחימה בסננאנדה הייתה הממושכת ביותר מבין שלושת מוקדי הלחימה. העמדות היפניות בסננאנדה היו המבוצרות ביותר והוקמו על אדמה יחסית יבשה המוקפת בביצות. בניסיון לנתק את העמדות היפניות הקדמיות בראשית הקרב, איגפו גורמים מהגדוד השלישי של הרגימנט ה-126 מחסום יפני והתמקמו בכביש מאחוריו. אף על פי כן נותר המחסום על כנו בזכות אספקה שקיבלו החיילים היפנים דרך הביצה.
אף על פי שהרגימנט ה-126 הוחלף על ידי כוחות אוסטרליים, נותרו 635 אנשי הרגימנט להגן על המחסום שכבשו, וזכו לתחלופה ב-18 בדצמבר, כש-350 חיילים מרגימנט הפרשים השביעי הגיעו למחסום. ביום המחרת איגפו האוסטרלים את היפנים והקימו מחסום נוסף, כ-300 מטרים במעלה הדרך.
הקרב > קרב סננאנדה > הצומת

ב-2 בינואר 1943 הגיע לחזית הרגימנט ה-163 והחליף את האוסטרלים במחסומים. פעילות הרגימנט החלה בניסיון נפל לתקוף את העמדות היפניות בין שני המחסומים ב-8 בינואר. יומיים לאחר מכן תקפו חיילי בעלות הברית את העמדות היפניות פעם נוספת, הפעם בסיוע טנקים. ההתקפה עצמה נכשלה, אך אילצה את המפקד היפני לסגת. ב-14 בינואר הגיעו חיילי בעלות הברית לעמדות היפניות וגילו שהמגינים נסוגו.
ב-16 בינואר תקפו בעלות הברית את העמדות היפניות במתקפה משולבת. הרגימנט ה-163 תקף עמדות צפונית למחסומי בעלות הברית, והחטיבה ה-18 תקפה מהאגפים והגיעה עד הים. עד 17 בינואר הצליחו חיילי בעלות הברית לרתק את המגינים היפנים בשלוש נקודות לאורך החוף: צפונית לסננאנדה, מערבית לשפך נהר גירואה ובדרך המובילה לסננאנדה, צפונית למחסומים. ב-20 בינואר הורה מפקד הכוחות היפנים על פינוי כללי וההגנה היפנית קרסה כליל. ב-22 בינואר נפלו גם עמדות המחסומים בכביש לסננאנדה לאחר שלא הצליחו להתפנות.
תוצאות הקרב

לאחר כמעט שלושה חודשי לחימה איבדו היפנים 2,537 חיילים, האוסטרלים איבדו 2,165 חיילים והאמריקאים איבדו 864 חיילים.
מחלות טרופיות, כגון: מלריה, קדחת דנגי וטיפוס הביאו ליותר אבדות מאשר אבדות בקרב. 66 אחוזים מחיילי הדיוויזיה ה-32 סבלו ממחלות. מתוך כ-10,000 חיילי הדיוויזיה סבלו כ-7,100 חיילים ממחלות, זאת לעומת 586 הרוגים בקרב ו-1,954 פצועים. לשם השוואה בקרב גוודלקנל השתתפו כ-60,000 חיילים אמריקאים, מתוכם נהרגו כ-1,600 חיילים. בלחימה בגינאה החדשה השתתפו כ-33,000 חיילים אמריקאים ואוסטרלים, ומתוכם נהרגו כ-3,500 חיילים.
הערות שוליים

↑  מילנר, עמ' 366-364.
1 2  מילנר, עמ' 370.
↑  בולארד, עמ' 158.
↑  מילנר, עמ' 144.
↑  אנדרסון, עמ' 11.
↑  קרייבן וקייט, עמ' 119.
↑  דרגה המקבילה לסמל.
↑  שו, עמ' 52.
מפת הקרב
נושאי אלונקות פפואנים עוצרים למנוחה בדרכם לבית החולים בבונה
הנסיגה היפנית מבונה-גונה
שבוי יפני מקבל טיפול רפואי לאחר הקרב
איימי וונג

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  The Series Has Landed
 דיבוב:  לורן טום
 מידע
 גיל:  20-28
 תאריך לידה:  2979 
 גזע:  אדם, מאדים
 מין:  נקבה
 מקצוע:  מתמחה בחברת המשלוחים "פלנט אקספרס"
 מקום מגורים:  ניו ניו יורק 
 
איימי וונג (בסינית: 王艾美 Wáng Àimĕi) היא דמות בדיונית, אחת מהדמויות הראשיות בסדרת האנימציה פיוצ'רמה. סטודנטית להנדסה באוניברסיטת מאדים שעובדת כמתמחה בפלנט אקספרס (נראה שפרופסור פארנסוורת שומר אותה בקרבתו רק משום שיש להם אותו סוג הדם). היא מדובבת על ידי לורן טום.
פיתוח הדמות

כשמאט גריינינג ודייוויד כ. כהן יצרו את דמותה של איימי הם החליטו שהיא תהיה דמות מגושמת. גריינינג רצה לנסות קומדיית סלפסטיק עם דמות נשית מאחר שרוב ההומור במשפחת סימפסון בוצע על ידי דמויות גבריות.
בעונה הרביעית בפרק "Kif Gets Knocked Up a Notch", כשחברה של איימי קיף קרוקר נכנס להריון, הייתה אי הסכמה בין הכותבים האם איימי תהיה האמא האמיתית של הילדים. בסוף הוחלט שאם איימי תהיה האמא הביולוגית והיא תדחה את ילדיה הדבר יהפוך אותה לדמות שנואה למדי.
ביוגרפיה

איימי היא בת למשפחה סינית עשירה מאוד. הוריה הם הבעלים של חצי הכדור המערבי של כוכב הלכת מאדים ואחוות הנשים שלה היא כפה כפה וונג (ΚΚ王). אמה האסייתית הסְטֶרֵאוֹטִיפִּית, כמו גם אביה, לוחצים עליה תדיר להתחתן ולהביא להם נכדים, דבר שהיא אינה להוטה לעשות.
בסדרה, איימי ידועה כשטחית במידת מה, טובת לב ומוזרה. כשד"ר זוידברג המיוחם איבד את שפיותו, הוא הצליח לשכנע אותה לשחררו, פעם אחר פעם, אף על פי שהיווה סכנה לה, לעצמו ולסביבה בכלל. היא מדברת בסלנג מאדימי, שהוא למעשה סלנג אמריקאי עם המשתמש בעיצורים שונים, כמו "Guh" במקום "duh" או "Shman" במקום "man". איימי נוהגת ללבוש תלבושת די פרובוקטיבית. לבושה הסטנדרטי הוא סווצ'ר חשוף טבור ומכנסי טרנינג תואמים. ככלל היא תלבש כל דבר שחושף את הטבור. היא התוודתה בפני פריי שהיא מתלבשת ככה כדי להתמרד מהוריה. כשהיא כועסת, איימי לעיתים מדברת בסינית.
נראה שאיימי הייתה מופקרת למידי כשלמדה באוניברסיטת מאדים בגלל יופייה ואישיותה החצופה, ומשום שלא התנגדה לאפיון הזה. כך, בפרק "When Aliens Attack", כשהיא שואלת את פרופסור פארנסוורת איך היא נראית, והוא עונה, "כמו מופקרת צרפתית זולה", איימי מגיבה "צרפתית?". לדבריה, בגלל יופייה הנעלה, היא עברה בצעירותה ניתוח להורדת היופי מהלחי והאף.
איימי יצאה עם גברים רבים. היא יצאה עם פריי בפרק "Put Your Head on My Shoulder", אבל מערכת היחסים הייתה קצרה. במהלך היחסים ביניהם, פריי היה מעורב בתאונה מה שגרם לד"ר זוידברג לשתול את ראשו של פריי בכתפה של איימי כדי להציל את חייו של פריי. איימי עדיין נושאת צלקת מהאירוע. היא יצאה עם קיף קרוקר משנת 3001. אף על פי שהיא לא מוכנה למחויבות טוטלית, איימי בטוחה שיום אחד היא תהיה. בפרק "Kif Gets Knocked Up A Notch", היא נהיית ה"סמיזמר" של ילדיו של קיף; בכך שהשרתה על קיף רגשות אהבה נכנס קיף למצב של מוכנות ללדת. למרות העובדה שלילה היא האמא הביולוגית מפני שאחזה בידו החשופה של קיף כדי שלא ישאב מספינת החלל שלו, (וכך, מבלי לדעת, הכניסה אותו להריון), ה"סמיזמר" נחשבת לאמא האמיתית בתרבותו של קיף.
לאיימי מספר קעקועים על גופה שאינם נראים בכל הפרקים. אחד מהקעקועים, "קעקוע מגעיל" (שנראה מטושטש משום שהעיצוב שלו דורש רזולוציה שלא נתמכת על ידי טלוויזיות מודרניות) נראה בחלק העליון של ידה השמאלית, בפרק "A Fishful of Dollars". בפרק "Three Hundred Big Boys", היא קונה לידה הימנית קעקוע שטן מדבר. באותו הפרק מרומז שיש לה עוד קעקועים בישבן, אחד מהם הוא סוג של סוס כלשהו; לשני הקעקועים האחרים יש קול של גבר ואישה. אף אחד מהקעקועים לא נראה או הוזכר באף פרק חוץ מבפרק שבהם הם הופיעו לראשונה, למרות העובדה שבהרבה אירועים מקומם של הקעקועים היה גלוי.
איימי יודעת להטיס את ספינת החלל של פלנט אקספרס, מיומנות שרכשה תוך כדי משחק במכונת משחקים. איימי החלה לשחק במטרה להוציא את המפתחות הספינה שנפלו לתוכו, והמשיכה עד שרוקנה את המכונה לגמרי. בסרט "Bender's Big Score" איימי מבינה (וכנראה גם יכולה לדבר) "יאטי".
אהבותיה > גורגק

גורגק, ראש הממשלה לשעבר של טריסול, היה מושא לפלירטוטיה של איימי אחרי שבטעות נגעה בצורת החיים הנוזלית כשהכניסה את ידה לתוך קערתו. היא גם נראתה יושבת לידו במשתה ההכתרה של פריי. אבל, הקשר נותק כשהטריסולים ניסו להרוג את הקיסר החדש, כמו גם את איימי, בנדר וזוידברג, מה שגרם לצוות של פלנט אקספרס לנעול את עצמם בארמון.
אהבותיה > פיליפ ג' פריי

איימי השתמשה בפריי כחבר מזויף במטרה למנוע מהריה לשדך אותה עם בעלים לא מושכים פוטנציאלים במהלך הטיול על ספינת החלל טיטניק. לרוע המזל, גם לילה השתמשה באותו הזמן בפריי כארוסה המזויף כדי להתרחק מכוונותיו של זאפ בראניגן. הנזק הקטסטרופלי של הספינה מנע את המצב המביך. לאיימי ופריי הייתה מערכת יחסים נוספת (שהיא מערכת היחסים העיקרית ביניהם) בפרק "Put Your Head on My Shoulder". כשאיימי ופריי נלכדו ביחד במדבר על מרקורי הם הבינו שיש להם הרבה במשותף, וכשרכבם נגרר לתחנת הדלק הקרובה, הם התמזמזו במכונית והתחילו לצאת (עם מערכת מינית מרומזת), אבל פריי רצה לסיים את מערכת היחסים יום לפני חג אהבה. בגלל התאונה חובר ראשו של פריי לגופה של איימי, מה שגרם להרבה מתחים.
אהבותיה > ארמנדו

למרות העובדה שהם יצאו ללילה בחורות כדי לעודד את לילה שהייתה מאוד מדוכאת, איימי מצאה את עצמה רוקדת כל הלילה עם הלטיני הערמומי ארמנדו. היא נטשת את לילה במטרה ללכת עם אורלנדו למושב האחורי של הרכב שלה "לקפה".
אהבותיה > גארי

החבר הבא של איימי גארי, רגולטור במערכת הבנקאית עם חזה שעיר שהיה הדייט שלה בחג האהבה, לא שמח במיוחד לראות שראשו של החבר הישן שלה (פריי) עדיין מחובר לגופה (אף שהוא גילה אמפתיה לא מועטה כלפי פריי). אם כי נראה שהכול הולך טוב, גארי נפל בטריק "ספר לי על עצמך" כשלילה הגיע להציל את הראש של פריי ממצב דביק בביתו של גארי. במקום זה גארי התחיל לספר כמה מעניינת הרגולציה של המערכת הבנקאית ועל זה שהרגולציה של המערכת הבנקאית עמדת על חמש מסורות (שיש אם רוצים להיות טכניים).
אהבותיה > קיף קרוקר

החבר הנוכחי של איימי הוא קרוקר שהיה המפקד של הטיטניק (ספינת חלל המותרות שנקראת על שם ספינת המוות טיטניק) ברגעים האחרונים לפני שהספינה נשאבה לחור שחור. ההורים של איימי גררו את קיף והציגו אותו לאיימי כספק-נכדים פוטנציאלי למרות הסוף הנורא של הספינה. זה נראה שאיימי די התרשמה מקיף והמערכת יחסים שלהם נשארה עד סוף הסדרה.
בהתחלה, המערכת יחסים שלהם הלכה לשום מקום, בעיקר משום שקיף פחד לבקש מאיימי לצאת לדייט (הוא היה מתקשר אליה עשרות פעמים ביום ובמקום לבקש לצאת לדייט הוא גמגם כל הזמן עד שאיימי חשבה שמדובר בשיחות מגונות). בסופו של דבר זאפ בראניגן שכנע אותו לצאת לחצי-דייט כפול עם איימי ולילה. ספר התחלת שיחות של זאפ כמעט גרם לדייט להיגמר לפני שהוא התחיל, בסופו של דבר השירה שוברת הלב של קיף שבתה את ליבה של איימי.
כשאיימי ספרה להוריה על קיף קרוקר, זה נראה שהם בכלל לא זכרו אותו, וכשהם פגשו אותו הם כינו אותו סמרטוט ו'לא-גברי', בניגוד לזה שהם דחפו את איימי לצאת עם קיף בטיטניק 'הטובע' (אולי הורדתו בדרגה של קיף לאחר האסון לתפקידו הרגיל, לשרת תחת פיקודו של זאפ בראניגן, מה שהפחית את ערכו של קיף בעיניהם).
בסרט "The Beast with a Billion Backs", קיף ביקש מאיימי להיות הפן-פן-רו שלו והם התחתנו בפלנטה של קיף, אמפיביאס 9, כשזאפ הוא השושבין. אחרי שקיף מת במהלך הסרט, איימי שכבה עם זאפ ביגונה (זאפ אמר שככה היא תהיה קרובה יותר לקיף). כשכיף קם לתחייה, הוא אמר שהתרגום המילולי של "פן-פן-רו" הוא "מישהי שלא שוכבת עם המפקד מעליו", מה שהיא עשתה, והוא הרביץ לזאפ על זה שהוא כל הזמן דיבר על זה. השניים בקושי דברו או בילו ביחד לאחר הרומן, ולא ברור אם מערכת היחסים ביניהם תתפתח.
אהבותיה > בנדר בנדינג רודריגס

במהלך העונה השישית איימי עברה מערכת יחסים עם בנדר, אחרי שקיף נפרד ממנה בגלל ריב ביניהם (איימי קראה לקיף נמושה, וקיף התרגז על זה שאיימי מתחילה עם כל אחד), כיוון שיחסים בין אדם לרובוט (באופן הומוריסטי נקראים "רובוסקסואלים") נחשבו פשע, בנדר ואיימי נלחמים על הפיכת נישואים כאלה לחוקיים. בסוף בנדר מציע לאיימי נישואים, אבל נרתע מהרעיון ששומע שהיא מעוניינת רק במונוגמיה. בסוף הפרק איימי חוזרת לקיף.
בית הכנסת נוידגרגאסה

| --- | --- |

בית הכנסת על פי תוכניתו של מקס פליישר
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 תאריך פירוק:  1938 
 אדריכל:  מקס פליישר 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 
 קואורדינטות:  48°12′26″N 16°21′07″E﻿ / ﻿48.2072°N 16.3519°E﻿ / 48.2072; 16.3519
  (למפת וינה מוגדלת) בית הכנסת נוידגרגאסה(למפת וינה רגילה) בית הכנסת נוידגרגאסה
 
בית הכנסת נוידגרגאסה (בגרמנית: Synagoge Neudeggergasse) היה בית כנסת בווינה, אוסטריה, בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, ונהרס על ידי הגרמנים במהלך ליל הבדולח.
היסטוריה

בית הכנסת שימש את הקהילה היהודית במחוזות השביעי והשמיני של וינה. הוא הוזמן בידי הנדבן היהודי-גרמני הברון מוריץ פון, ותוכנן בידי האדריכל האוסטרי מקס פליישר (גר').
בית הכנסת נבנה בסגנון הנאו-גותי שרווח אז בצפון גרמניה. עיקר הבנייה נעשתה מלבנים, כולל חזית המבנה ושני הצריחים שצופו באבץ. האולם המרכזי היה מחולק באמצעות עמודים לשלוש ספינות. הוא הכיל למעלה מ-300 מקומות ישיבה בקומת הקרקע (של עזרת הגברים). כמו בבתי כנסת רבים, הנשים ישבו בנפרד מהגברים ויכלו לצפות בנעשה מעזרת הנשים שבקומה השנייה. ידוע כי לבית הכנסת הייתה אקוסטיקה טובה.
בית הכנסת נהרס, יחד עם עוד 80 בתי כנסת נוספים בווינה, במהלך הפוגרומים שהתבצעו בליל הבדולח בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית. במהלך בנייה של בניינים חדשים למגורים בשנת 1998, שוקמו חלקים מן החזית הישנה של בית הכנסת, אך בעלי הדירה שבית הכנסת ממוקם לידה (ברחוב נוידגרגאסה) התנגדו לשחזור מלא של המבנה.
ראו גם

בית הכנסת טמפלגאסה
בית הכנסת יצחק בן ואליד

| --- | --- |
פנים בית הכנסת
פנים בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 על שם:  הרב המקובל יצחק בן ואליד
 כתובת:  המלאח החדש של תטואן
 מיקום:  תטואן
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 בעלים:  הקרן למורשת יהדות מרוקו ומשפחת בן ואליד
 נוסח תפילה:  ספרדי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 מידות
 גובה:  2 קומות מטר
 
 קואורדינטות:  35°34′12″N 5°22′02″W﻿ / ﻿35.570032°N 5.367157°W﻿ / 35.570032; -5.367157
 he
 מיקום בית הכנסת במלאח החדש של העיר תטואן
 
בית הכנסת יצחק בן ואליד (באנגלית: Isaac Ben Walid Synagogue; בספרדית: Sinagoga Isaac Bengualid; בערבית: كنيس إسحاق بن الوليد) הוא בית כנסת במלאח של העיר תטואן, שבמרוקו.
היסטוריה

בית הכנסת נקרא על שמו של רבי יצחק בן וואליד (1777–1870), מחבר השו"ת וארבעת הכרכים "ויאמר יצחק", אודות תולדות יהודי תטואן. הרב בן ואליד היה מקובל מגדולי רבני מרוקו, אב בית הדין ורבה של קהילת יהודי תטואן במשך כ-40 שנים. בחייו הקהילה היהודית של תטואן, כללה כ-4,200 יהודים. הקהילה היהודית של תטואן נחשבה בזמנו למרכז הקהילה הספרדית המרוקאית.
בית הכנסת יצחק בן ואליד נבנה במלאח החדש שמדרום למדינה (מרכז העיר - הקסבה) של תטואן, שהוקם כאשר הסולטן סלימאן (אנ') החליט להקים מסגד מפואר במיקום בו היה המלאח הישן. תטואן הייתה אז לב הקהילה הספרדית במרוקו והיו בה 16 בתי כנסת. קומתו השנייה של בית הכנסת שימשה כישיבה, ומתחם בית הכנסת הכיל גם את בית הרב, מקווה לנשים ומאפיה להכנת מצות.
עד שנת 1968 התקיימו השירותים הקהילתיים והתפילות בבית הכנסת. משנת 2019 בית הכנסת משמש לביקורים מודרכים או לעלייה לרגל של יהודים תושבים לשעבר בעיר במהלך ההילולות; קהילת יהודי מרוקו הפכה את בית הכנסת למוזיאון. בשנת 2001, ארגון AECID (אנ') והחונטה המוניציפלית של אנדלוסיה מימנו את שיקום בית הכנסת, בשיתוף עם עיריית תטואן והקרן למורשת יהדות מרוקו ומשפחת בן ואליד, שעדיין מחזיקה בבניין.
ראו גם

יצחק בן וואליד
יהודי תטואן
תטואן
הערות שוליים

↑  קהילת יהודי תטואן, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  BCmed, www.bcmediterranea.org
↑  "Tetouan Synagogue, Tetouan, Morocco | Archive | Diarna.org". archive.diarna.org. נבדק ב-2019-10-16.
↑  Angel, Marc (2010-10-01). "Bengualid (Ben Walīd), Isaac". Encyclopedia of Jews in the Islamic World (באנגלית).
↑  Researchers of The Museum of The Jewish People at Beit Hatfutsot. "Tetuan". Museum of The Jewish People - Beit Hatfutsot. נבדק ב-2019-10-16.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link) תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
1 2  Il nuovo mellah di Tétouan e la sinagoga Bengualid. BC Mediterranea
↑  "BCmed". www.bcmediterranea.org. נבדק ב-2019-10-16.
↑  "The Jews of Tetuan, Morocco: Genealogy and Iconography". avotaynuonline.com. 31 באוגוסט 2016. נבדק ב-2019-11-01. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Rehabilitación de la Sinagoga Bengualid
↑  Off The Beaten Path In Morocco
↑  A Hidden Gem on the Edge of the Mediterranean: Discover Tetouan’s Jewish Heritage
↑  Uno de los más antiguos de la ciudad: El Barrio judío o Al Mellah de Tetuán
שלט בכניסה לבית הכנסת בערבית, ספרדית ואנגלית.
אהרון בן-יוסף (קצין)

| --- | --- |
אהרון בן יוסף "אסקימו" בתפקיד סגן מפקד שייטת 13, 1964
אהרון בן יוסף "אסקימו" בתפקיד סגן מפקד שייטת 13, 1964
 לידה:  27 בדצמבר 1926 פריז, צרפת
 פטירה:  6 באוגוסט 1977 (בגיל 50) חיפה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 תאריך עלייה:  1933
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "אסקימו"
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי.
 תקופת הפעילות:  1944–1977 (כ־33 שנים)
 דרגה:   סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת חבלה ימית בהקמה.  מפקד טרפדת  מפקד קורס קצינים, בבסיס ההדרכה של חיל הים  קצין מודיעין, קצין מבצעים, סגן מפקד ומפקד בשייטת 13.  מדריך במכללה לפיקוד ומטה.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות    מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור לוחמי המדינה   סמל צוללן ותיק
 תפקידים אזרחיים
 שליחות המגבית היהודית המאוחדת באוסטרליה.
 
בן יוסף אסקימו בשנת 1950.
אהרון בן יוסף בקורס קציני חיל רגלים בבה"ד 1
אהרון "אסקימו" בן יוסף (27 בדצמבר 1926 – 6 באוגוסט 1977) היה מפקד שייטת 13 בין השנים 1965–1967. השתחרר מצה"ל בשנת 1971 ופעל במסגרת המגבית היהודית המאוחדת באוסטרליה. בשנת 1977 נפטר ממחלה ממארת, וכעבור שנים הוכר כחלל צה"ל.
ילדות

בן יוסף נולד בצרפת ועלה לארץ ישראל בשנת 1933. למד וגדל בתל אביב ובנערותו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" בגיל 16, כחלק מגדוד "סער", הצטרף לשורות הפועל תל אביב.
שירות בפלמ"ח

שירת בפלמ"ח משנת 1944, הצטרף לפלוגה הימית של הפלמ"ח, עבר קורס מפקדי סירות והשתתף בפעולות העלאת עולים לארץ ישראל. בשנת 1947 עבר קורס חובלים של הפלי"ם. תפקידיו העיקריים בפלמ"ח היו קצין חבלה ומפקד הבסיס בסידנא עלי. בתחילת השירות בפלי"ם קיבל את הכינוי אסקימו. היה זה לאחר שתיאר את הרגשתו ביציאה מצלילה בליל חורף. השירות הביטחוני המוקדם של בן יוסף נמשך 4 שנים לפני גיוסו לצה"ל.
חיל הים ושייטת 13

עם הקמת השירות הימי עבר הפלי"ם כיחידה אליו. בסיס סידנא עלי בפיקודו של בן יוסף נעשה בסיס הגיוס העיקרי של חיל הים. בן יוסף ראה שהמצרים פועלים בחופי הדרום באין מפריע והציע להקים מחדש את החוליה לחבלה ימית. גם גרשון זק הגיע באותה עת למסקנה שלחיל הים דרושה יחידת קומנדו. בתחילת חודש יולי קיבל בן יוסף בית ספר ערבי נטוש בשכונת ג'בליה ביפו – הבית הירוק – והחל לרכז מתנדבים ליחידה. אנשיו קיבלו את הכינוי הקומנדו של אסקימו וגם "יחידת המתאבדים" בגלל הסכנה הרבה שהייתה כרוכה בהשתתפות בפעולותיה. אנשיה ביצעו משימות מיוחדות שכללו צלילה.
מפקדת חיל הים במלחמת העצמאות שכנה ברחוב הירקון בתל אביב. בעת פרשת אלטלנה הייתה במרכז המהומה. בן יוסף היה אחראי על האבטחה. אנשיו ירו באוויר כדי להבריח תוקפים. חיל הים החליט שמעגן הדיג בקיסריה העתיקה יהיה מקום מתאים יותר ליחידת הקומנדו. והיא עברה לשם על כל ציודה ואנשיה. יוסף דרור, שנמצא אז באיטליה, קנה שם מכשירי צלילה מבצעית ובן יוסף החל להדריך את אנשיו בצלילה. הם לא תפעלו נכון את המכשירים ואבקת הסודה גרמה לו כוויות.
בשנת 1950 צורף בן יוסף לצוות הקצינים של אח"י אילת (א-16) שביצעה הפלגה ארוכה לאיי יוון עם חניכי גדנ"ע ים. אימון החניכים שימש כיסוי למטרה האמיתית שהייתה לאתר מפרצים מתאימים למסתור ומקומות מחבוא למזון. בסיומה הגיש בן יוסף תיק מסודר הכולל תצלומים ושרטוטים של המפרצים שנבדקו.
בן יוסף היה קצין מודיעין בשייטת 13 ולאחר מספר שנים עבר לשמש כקצין מבצעים.
חיל הים ושייטת 13 > מלחמת סיני

בעת מלחמת סיני נשלחו ב-14 בנובמבר שתי ספינות דיג מגויסות להביא עולים מנמל פורט סעיד. הספינות הוסוו כספינות איטלקיות "קאסטלה מארה" ו"אפרודיטה". על הספינות נמצאה קבוצת לוחמים משייטת 13 בפיקודו של בן יוסף. ספינות הדיג נכנסו לפורט פואד לפנות בוקר של יום שבת, 17 בנובמבר. תוך מספר דקות הועברו אליהן העולים ומיד יצאו לים.
בעת ההפלגה לחיפה הרוח הצפונית הרימה גלים עד שני מטר. לצוותי הספינות היה זה מצב רגיל אך מרבית העולים הרגישו מחלת ים. בן יוסף טיפל אישית בתינוקת שאמה חשה ברע והרגיע אותה. למחרת, ב-18 בנובמבר לפנות בוקר, הגיעו הספינות לנמל חיפה.
חיל הים ושייטת 13 > מפקד טרפדת

בשנת 1958 עבר בן יוסף לפלגות הטרפדות ושירת כמפקד טרפדת ט-204.
חיל הים ושייטת 13 > מפקד קורס קצינים כללי

בן יוסף הועבר לבה"ד חיל הים כמפקד קורס קצינים כללי. בתפקיד זה היה מפקדהּ של קבוצת קציני משטרה ימית של טנזניה.
חיל הים ושייטת 13 > פיקוד שייטת 13

בשנת 1961 עבר בן יוסף את קורס פו"ם ד' שכלל שנה א' בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. בתום הקורס הועבר לשייטת 13 כסגנו של מפקד השייטת, דב שפיר. בתפקיד זה היה בן יוסף איש ארגון מעולה. הייתה לו גם יכולת טובה ליישר הדורים בנעימות, אך היה קשוח בדרישותיו והכין את השייטת למלחמה.
ביוני 1965 קיבל את הפיקוד על שייטת 13. במהלך הפיקוד ביצעה השייטת פעולות מבצעיות בחופי אויב בדרך כלל מוצלחות. בסוף שנת 1966 הייתה השייטת במתח רב לביצוע פעולות רבות בו זמנית כאשר כל חיל הים מגבה את פעולת השייטת. הדבר לא יצא אל הפועל והשייטת המשיכה באימונים והכנות לתת מכת פתיחה במלחמה עתידית.
בתחילת שנת 1967 הגיע בן יוסף למסקנה שאינו יכול להמשיך ולפקד על השייטת. הדבר נבע מכך שלא יכול היה לבצע בעצמו את הפעילות הנדרשת. נוצר מצב שקציני היחידה העריכו את אישיותו אך לא סמכו על יכולתו המבצעית. בנוסף החל בן יוסף לסבול מבעיות רפואיות. הוא היה מודע לנבצרותו וביקש לסיים את תפקידו. ב-10 באפריל הוחזר דב שפיר מלימודים בצרפת וקיבל את הפיקוד על השייטת מסגן המפקד ראובן פנחס.
חיל הים ושייטת 13 > תערוכת צה"ל

לאחר מלחמת ששת הימים ריכז בן יוסף את ביתן חיל הים בתערוכת המלחמה של צה"ל שהתקיימה כחודשיים בגני התערוכה בתל אביב. התערוכה משכה מבקרים רבים ובהם ראש הממשלה לשעבר דוד בן-גוריון.
חיל הים ושייטת 13 > המכללה לפיקוד ומטה

בין השנים 1969–1971 שימש בן יוסף כמדריך בפו"ם עד לשחרורו מצה"ל במאי 1971.
בשנת 1971, כשהיה כבר בשירות מילואים, קיבל את תעודת הצולל הוותיק וזכאי לענוד את סמל העטלף עם כוכב.
בחיים האזרחיים

בשנת 1973 יצא בן יוסף בשליחות  המגבית היהודית המאוחדת לאוסטרליה שם תיפקד כשלוש שנים וחזר ארצה בשנת 1976.
בן יוסף נפטר ב-6 באוגוסט 1977 מסרטן. לאחר פרסום דו"ח ועדת שמגר שבדקה את הקשר בין זיהום נחל קישון לבין ריבוי מקרי מחלת הסרטן בקרב צוללים של חיל הים- פרשת הקישון - הוכר בן יוסף כחלל צה"ל.
משפחה

בן יוסף השאיר אחריו את אלמנתו שרה ואת שני בניו שהתמחו באלקטרוניקה.
לקריאה נוספת

אברהם זהר, הקומנדו הימי בפלמ"ח: סיפור החוליה - יחידת החבלה הימית בפלי"ם, הוצאה לאור משרד הביטחון, 1994, עמ' 118, מסת"ב 9654870002
מייק אלדר, שייטת 13: סיפורו של הקומנדו הימי, ספריית מעריב, 1993, עמ' 73, 120-121, 123, 132, 183, 260, 266, 273, 278, 326
שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים, קרן פלי"ם, 2001, עמ' 125