בית בודנברוק
רקע > תגובות

הספר נחשב על ידי רבים כיצירה שלכדה בצורה הטובה ביותר את אווירת הבורגנות הגרמנית במאה ה-19, זאת בשל העובדה כי "בית בודנברוק" הוא ספר מעבר, המשלב בין הסגנון הריאליסטי של המאה ה-19 והנטורליזם והאינטרטקסטואליות של טון הכתיבה במאה ה-20.
בחודשים הראשונים לאחר יציאת המהדורה הראשונה לאור, לא נחל הספר הצלחה מרובה, והוא השאיר רושם עז רק על מבקר הספרות סמואל לובלינסקי. לובלינסקי כתב בביקורתו שבעיתון "ברלינר טאגבלאט" משפט שהרבו לצטטו לאחר מכן, ושהייתה בו ראייה חדה של העתיד:
ספר זה [בית בודנברוק] יצמח ויעלה במרוצת השנים, ודורות רבים יקראו אותו.
מלבד דברי לובלינסקי לא הייתה עדיין התייחסות מרובה לספר, ועל כך מאן החזיק לו טובה.
כעבור זמן קצר, כאשר כתב הוגה הדעות תיאודור לסינג מאמר מזלזל נגד לובלינסקי ומאמרו על מאן, שהכיל רמיזות אנטישמיות בוטות (על אף שלסינג בעצמו היה יהודי שהתנצר ופעל נגד שנאת יהודים עצמית), מאן התרגז מאוד, ובשל רצונו להגן על כבודו של לובלינסקי הוא ישב לכתוב מאמר תגובה בשם "הדוקטור לסינג" (Der Doktor Lessing) בו תקף את לסינג באופן חריף.
כשקרא לסינג את מאמר התגובה הגיב בזעם רב ושלח למאן מברק בו כתב בין היתר: "קודם כל אשאלך, גם בשם בני משפחתי, אם תאבה להגן על דעותיך בנשק". מאן הראה את המברק לאביה של אשתו, אלפרד פרינגסהיים, אשר ייעץ לטלגרף: "מברקך נוגד את כל המסורת ואינו נהיר לי. פלוני המבקש לצאת לדו-קרב ומשגר את הסקונדנט שלו אבל אינו שואל אם יריבו מוכן להתייצב לקרב, האם במקרה שאין האיש נענה להזמנה כזאת, יקרא עליו תיגר בפומבי?". מאן עשה כדברי פרינגסהיים, ולסינג לא הוסיף להטרידו, אך מאז שררה שנאה עזה ביניהם.
לא עבר זמן רב והספר נחל הצלחה מסחררת שאף גדלה עם יציאת המהדורה השנייה והזולה. מאן, שנבהל מכך, החליט לגזור על עצמו שתיקה למשך כמה שנים משום שלדעתו "אין אסון גדול לסופר מהצלחה כבירה של יצירתו הראשונה". אף על פי כן, כעבור שנתיים, בשנת 1903, פרסם את הנובלה "טוניו קרגר" שזכתה להצלחה רבה. דמותו של הגיבור, טוניו, עוצבה בדמותו של האנו בודנברוק, הנער הרך והחולני מ"בית בודנברוק". רק כעבור שמונה שנים, בשנת 1909, יצא לאור הרומן השני שלו, "הוד מלכות", שזכה אף הוא לשבחי הביקורת.
היינריך מאן, אחיו של תומאס מאן, פרסם עם צאת "בית בודנברוק" לאור מסה על אמיל זולא בה רמז לעבר כתיבתו של אחיו, תומאס, והעביר ביקורת שלילית ויוצאת דופן על הצלחתו:
מנת-חלקם של הללו שנגזר עליהם להתנוון בעודם צעירים היא שמופיעים הם כבר בראשית שנות העשרים לחיים כבעלי תודעה העונים על דרישת העולם.
תומאס מאן הבין מיד שהדברים מופנים אליו והדבר הכאיב לו מאוד. במשך הזמן הובילה ביקורת זו לקרע בין האחים, שיושב רק בינואר 1922 בעת שחלה היינריך במחלה אנושה.
למרות הביקורת החריגה של היינריך, רוב התגובות האחרות היו חיוביות ביותר גם לאחר שנים רבות מאז ראה הספר אור. החוקר ומבקר הספרות הגרמני, מרסל רייך רניצקי, כתב על "בית בודנברוק" בספרו האוטוביוגרפי "החיים והספרות":
מתומאס מאן התפעלתי, ולאחר קריאת "בית בודנברוק", חשתי כלפיו הערצה וכבוד.
חוקר הספרות יוסף ליכטנבום סיכם את עבודתו של מאן על "בית בודנברוק":
"בית בודנברוק" הוא אפוא עבודה קפדנית, כ"פיוט ומציאות" לגתה הוא בבחינת דין וחשבון, מתוך אריכות יתירה בלתי מצויה, דין וחשבון של אדם המבקש להוכיח את התהוותו [...] ועדיין לא קרה מעולם, כי יצירה ספרותית מובהקת, עמוסה פרטים ופרטי פרטים, אגב התפרקות רחבה של רשמים, חדורה אירוניה כולה, רוטטת כולה מעצבי האמן, תעורר אצל הקהל אמון וחיבה עד שתתגבר על חששות הביקורת לגבי הטכניקה והקומפוזיציה. כמיטב הרומנים הנאטורליסטיים מגלה "בית בודנברוק" הסתכלות נאטורליסטית וציור סביבה, ואולם מאן הוא אסתטיקן ואמן לאין ערוך יותר מנאטורליסטן. התיאור שלו נקבע על ידי אידאות ומוטיבי-לוואי והצורה הסגנונית ממלאה אצלו תפקיד אחר מאשר הנאטורליסטיים.