stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפצצת דרווין במלחמת העולם השנייה
נזק ואבדות > מיתוסים

בניגוד להתקפה על פרל הארבור, בהתקפה על דרווין היה מדובר בהפצצה של מדינה שהכריזה כבר מלחמה על יפן. עם זאת, גם הפצצה זו הצליחה להפתיע את המדינה המותקפת, והיוותה הצלחה אווירית. מספר הפצצות שהוטלו על דרווין היה גדול מזה שהוטל על פרל הארבור, אובדן חיי האדם היה גדול יותר בפרל הארבור עקב הריכוז של ספינות פיקוד, והאובדן המשמעותי של הספינה אריזונה על 1,177 יושביה.
מיתוס שחוזר על עצמו טוען שהממשלה טייחה את היקף הנזק שנגרם מההפצצה. עיתוני אותו היום מפריכים טענה זו, כשכבר באותו היום הכריז ראש ממשלת אוסטרליה: "הנזק לרכוש ניכר, אולם הדיווחים עד כה לא נותנים פרטים מדויקים על אובדן החיים". כן נכתב כי "הממשלה מתייחסת להתקפה כרצינית ביותר, ומבהירה שמכה קשה ניחתה על אדמה אוסטרלית".
הפצצות יפניות נוספות

בין 4 במרץ 1942 ל-12 בנובמבר 1943 בוצעו עוד כ-100 הפצצות יפניות על אדמת אוסטרליה, כשהטריטוריה הצפונית ואוסטרליה המערבית היו אלה שספגו אותן. אחת ההפצצות הכבדות ביותר התרחשה ב-16 ביוני 1942, כשהיפנים תקפו את מכלי הנפט בנמל, תוך שהם גורמים נזק כבד לרציפים, לחנויות ולתחנות הרכבת. ציי בעלות הברית עזבו ברובם את דרווין אחרי ההתקפה הראשונה, ופרסו את כוחותיהם סביב בריזבן, פרימנטל ונמלים אחרים, ובמקביל חילות האוויר ריכזו כוחות בדרווין, בנו שדות תעופה נוספים והציבו טייסות רבות.
ראו גם

הפצצת חיל האוויר האיטלקי על בחריין
הפצצת תל אביב במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  "Bombing of Darwin". War history. Australian War Memorial. נבדק ב-22 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Forster, Pat. "Fixed Naval Defences in Darwin Harbour 1939–1945". Royal Australian Navy. אורכב מ-המקור ב-7 בינואר 2009. נבדק ב-22 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stanley, Peter (2002). "The bombing of Darwin, 19 February 1942". Remembering 1942. Australian War Memorial. נבדק ב-22 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bob Alford (1991). Darwin's air war, 1942–1945: an illustrated history. Aviation History Society of the Northern Territory. p. 14. ISBN 0-646-04102-9.
↑  "Commission of Inquiry Concerning the Circumstances Connected with the Attack Made by Japanese Aircraft at Darwin on 19th February, 1942 (Lowe Commission report)" (PDF). p. 9. אורכב מ-המקור (PDF) ב-15 במאי 2009. נבדק ב-19 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ling, Ted. "Planning for the post-war redevelopment of the north". naa.gov.au. National Archives of Australia. נבדק ב-9 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Search the Commemorative Roll | Australian War Memorial". Awm.gov.au. נבדק ב-19 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Darwin, 19th February, 1942". Territorystories.nt.gov.au. 19 בפברואר 1942. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2015. נבדק ב-26 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Personal recollections of the bombing of Darwin – 1942". Territorystories.nt.gov.au. 4 במאי 2012. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2015. נבדק ב-26 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grose, Peter (2009). An awkward truth: the bombing of Darwin, February 1942. Crows Nest, NSW: Allen & Unwin. p. 192. ISBN 978-1-74176-473-4.
↑  William B, web.archive.org, ‏2005-02-13
↑  "NT Historian doubles Darwin air raid death toll". אורכב מ-המקור ב-6 בנובמבר 2012. נבדק ב-5 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "7.30 Report – 19/02/2002: Darwin marks bombing anniversary". Abc.net.au. אורכב מ-המקור ב-13 בנובמבר 2012. נבדק ב-19 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pg 9" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-15 במאי 2009. נבדק ב-19 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Margo Daly (2003). Rough guide to Australia. Rough Guides. p. 616. ISBN 1-84353-090-2.
↑  Rayner, Robert J. (1995), The army and the defence of Darwin fortress : exploding the myths of the critical phase, ʻtil September 1942, Rudder Press, ISBN 978-0-646-25058-8
↑  "Briefing: Were more bombs dropped on Darwin than on Pearl Harbor?" Wartime: Official magazine of the Australian War Memorial. Issue 59 Winter 2012: 4–5.
↑  "Northern Territory Library | Roll of Honour : Media Coverage of the Bombing of Darwin". Ntlexhibit.nt.gov.au. אורכב מ-המקור ב-24 במרץ 2014. נבדק ב-19 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Myth of Government Cover-up in the first Darwin Raids". Military History and Heritage Victoria. נבדק ב-30 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DARWIN HEAVILY BOMBED IN 2 RAIDS". The Argus. Melbourne: National Library of Australia. 20 בפברואר 1942. p. 1. נבדק ב-4 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291620305171  LCCN: sh00001026
יונדאי איוניק 5

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  איוניק
 שנות ייצור:  2021–הווה
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה
 מודל קודם:  יונדאי איוניק
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  יונדאי E-GMP
 אורך:  4,635 מ"מ
 רוחב:  1,890 מ"מ
 גובה:  1,605 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  עם סוללת 58 קוט"ש בגרסת הנעה אחורית מייצר המנוע היחיד הספק של 168 כ"ס (125 קילוואט). עם שני מנועים, ההספק בגרסת ה-58 קוט"ש עולה ל-232 כ"ס (173 קילוואט).  עם סוללת 72.6 קוט"ש, גרסת ההנעה האחורית מייצרת הספק של 215 כ"ס (160 קילוואט) ובגרסת ההנעה הכפולה, ההספק עולה ל-302 כ"ס (225 קילוואט).
 קשר:  קיה EV6
יונדאי איוניק 5 (בקוריאנית: 현대 아이오닉 5; באנגלית: Hyundai Ioniq 5) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור תחת מותג איוניק משנת 2021. היא הוצגה בפברואר 2021. בשנת 2019 הציגה יונדאי דגם קונספט מקדים בשם יונדאי 45 EV.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה האיוניק 5 מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
מפרט טכני

איוניק 5 כוללת שתי אפשרויות ליחידות הנעה:
מנוע חשמלי יחיד (הנעה אחורית) המספק כ-170 כוחות סוס, או שני מנועים חשמליים (הנעה כפולה) המספקים כ-235 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.5 שניות (בגרסת הנעה אחורית) או 6.1 שניות (בגרסת הנעה כפולה) ומגיעה למהירות מרבית של 185 קילומטרים לשעה. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 58.2 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 612 קילומטרים (בגרסת הנעה אחורית) או 542 קילומטרים (בגרסת הנעה כפולה).
מנוע חשמלי יחיד (הנעה אחורית) המספק כ-217 כוחות סוס, או שני מנועים חשמליים (הנעה כפולה) המספקים כ-302 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 7.4 שניות (בגרסת הנעה אחורית) או 5.2 שניות (בגרסת הנעה כפולה) ומגיעה למהירות מרבית של 185 קילומטרים לשעה. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 72.6 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 481 קילומטרים (בגרסת הנעה אחורית) או 643 קילומטרים (בגרסת הנעה כפולה).
מפרט טכני > טעינה

את האיוניק 5 ניתן לטעון במטען ביתי בהספק 10.5 קילוואט המטעין את סוללת ה-58.2 קילוואט שעה מ-0 ל-100 אחוז בתוך 4 שעות ו-59 דקות, ואת סוללת ה-72.6 קילוואט שעה מ-0 ל-100 אחוז בתוך 6 שעות ו-9 דקות. במטען ציבורי מהיר בהספק 50 קילוואט ניתן להטעין את סוללת ה-58.2 קילוואט שעה מ-0 ל-80 אחוז בתוך 45 דקות ואת סוללת ה-72.6 קילוואט שעה מ-0 ל-100 אחוז בתוך 56 דקות, במטען ציבורי בהספק 350 קילוואט ניתן להטעין את סוללת ה-58.2 קילוואט שעה וסוללת ה-72.6 קילוואט שעה מ-0 ל-80 אחוז בתוך 17 דקות.
פרסים

האיוניק 5 קיבלה את התואר "מכונית השנה" לשנת 2021 מגזין אוטו אקספרס.
האיוניק 5 קיבלה את "פרס עיצוב השנה" לשנת 2021 על ידי מגזין אוטו אקספרס.
האיוניק 5 קיבלה את התואר "המכונית החשמלית הפרמיום של השנה" לשנת 2021 על ידי מגזין אוטו אקספרס.
האיוניק 5 קיבלה את התואר "מכונית החברה בגודל בינוני" לשנת 2021 על ידי מגזין אוטו אקספרס.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
מבט צדדי
פנים המכונית
טעינת האיוניק 5
ראו גם

קיה EV6
הערות שוליים

↑  אביעד רייס, יונדאי חושפת את האיוניק 5, באתר מגזין רכב חשמלי, ‏23 בפברואר 2021
↑  ג'ון בלץ סניידר, Hyundai reveals retrofuturistic 45 EV hatchback concept at Frankfurt, באתר אוטובלוג, ‏10 בספטמבר 2019
↑  cartube, מבחן ריסוק NCAP לאיוניק 5 החשמלית, יאריס קרוס ולטוסון החדש, באתר cartube
↑  מכונית השנה 2021: יונדאי איוניק 5, באתר אוטו אקספרס, ‏07 ביולי 2021
1 2  מכונית חשמלית פרימיום של השנה 2021: יונדאי איוניק 5, באתר אוטו אקספרס, ‏07 ביולי 2021
↑  מכונית החברה בגודל בינוני של השנה 2021: יונדאי איוניק 5, באתר אוטו אקספרס, ‏07 ביולי 2021
| איוניק |
| --- | --- | --- |
| מייסדים | יונדאי מוטור |  |
| כלי רכב נוכחיים | יונדאי איוניק 5 • יונדאי איוניק 6 |  |
| אחר | יונדאי מוטור (חברת האם) |  |
יעקב ניישטדט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוקטובר 1923 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  23 במרץ 2023 (בגיל 99) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, ישראל 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה 
 פרסים והוקרה:  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  עיטור הכוכב האדום 
 
יעקב איסייביץ' ניישטדט (ברוסית: Яков Исаевич Нейштадт; 6 באוקטובר 1923 - 23 במרץ 2023) היה מבכירי השחמטאים בישראל ומחבר רבי מכר בתחום ספרות השחמט.
ביוגרפיה

ניישטדט נולד במוסקבה ב-6 באוקטובר 1923.החשיפה הראשונה שלו לשחמט הייתה כשהיה בכיתה ג', וצפה בסטודנט ששכר חדר בדירה שבה התגוררה משפחתו.
כשהיה בן 11, השיג אביו, יצחק (איסאי) מואיסייביץ (1893–1955), כרטיסים לסיבוב הראשון של טורניר השחמט הבינלאומי השני שנערך במוזיאון לאומנויות יפות במוסקבה. השניים צפו בניצחונו של מיכאיל בוטביניק על רודולף שפילמן ובניצחונו של ניקולאי ריומין על חוסה ראול קפבלנקה. בהמשך פגש ניישטדט, בתחרות אזורית שנערכה באולם "אומנות"(רו') במוסקבה, את יורי אברבך, שהיה אז מדורג בדרגה שלישית, והם התחילו להשתתף ביחד בשיעורי שחמט לצעירים שהעבירו מיכאיל יודוביץ(אנ'), איליה מייזליס(אנ') וסרגיי בלוונץ(אנ').
ב-1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות במלחמת העולם השנייה, נלקחו הוא וחבריו ללימודים ברכבת משא אל העיר פוגצ'וב לגיוס לצבא האדום. משם הוא עבר לבית הספר לחי"ר שהיה ממוקם תחילה באודסה ולאחר מכן באוראלסק. בתום שישה חודשי הכשרה קיבל דרגת סגן והועבר לחזית הדרום מערבית. הוא לחם כסגן מפקד כיתת רובאים, ולאחר שמפקד הפלוגה שלו נהרג בקרב החליף אותו ניישטדט. בין היתר השתתף בקרבות חרקוב, קריבוי רוג, קירובוגרד ומולדובה, נפצע פעמיים, ב-1942 וב-1944 וזכה לכמה עיטורים על הצטיינות בשירות. עם תום המלחמה ב-1945, שב למוסקבה ולמד משפטים באוניברסיטת מוסקבה.
קריירה מקצועית

ב-1940 השתתף ניישטדט לראשונה בטורניר שחמט לתלמידי בית ספר, שנערך באמצעות הטלפון בין קבוצות במוסקבה ובלנינגרד. את התעודה בסיום המשחק שבו השתתף ניישטדט העניק לו בוטביניק בעצמו.
בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 השתתף בתחרויות ברמת מאסטר והתמודד מול רבים מטובי שחמטאי התקופה. ב-1961 זכה לדרגת "אמן ספורט ברית המועצות". בשנים 1955–1973 היה מזכיר מערכת הירחון "Shakhmaty v SSSR", ולאחר מכן בשנים 1977–1979 שימש כעורך ראשי של מגזין השחמט הסובייטי "64".
ניישטדט פרסם רבי מכר רבים בתחום השחמט שתורגמו לשפות רבות, בעיקר על פתיחות, תחבולות והיסטוריה שחמטאית. בשנות ה-70 וה-80 שימש כעורך כללי בהוצאת הספרים המזרח גרמנית Sportverlag בברלין, ושיתף פעולה עם רבי אמנים כמו יצחק בולסלבסקי, מארק טיימנוב, יורי אברבך, לב פולוגייבסקי בהפקת ספרי שחמט מצליחים בגרמנית שבני דורי זוכרים היטב מן העידן הטרום-דיגיטלי. חלק נכבד מן היבול הספרותי שלו תורגם לאנגלית ולשפות אחרות וראה אור בהוצאות האירופיות המובילות.
ניישטדט נודע גם כשחקן שחמט בהתכתבות, ועמד בראש נבחרת B של ברית המועצות באולימפיאדות השחמט בהתכתבות ה-7 וה-8. בין 1984 ל-1991 שיחק בגמר אליפות העולם ה-12 בשחמט בהתכתבות, סיים במקום השביעי אחרי גריגורי סנקוב וזכה בתואר אמן בינלאומי של הפדרציה הבינלאומית לשחמט בהתכתבות. ICCF. בשנת 2003 הוענק לו התואר אמן בינלאומי בכיר מטעם הפדרציה.
חיים אישיים

ב-1992 עלה לישראל עם משפחתו והתגורר בבאר שבע עד פטירתו בגיל 99. היה נשוי לאלנה זינובייבנה סמליאנסקאיה.
הסופר ויקטור ארדוב היה בן דודו, ונכדתו היא החוקרת והבלשנית מילה ניישטדט.
הערות שוליים

↑   ישראל שרנצל, פרידה מיעקב ניישטדט, באתר הארץ, 30 במרץ 2023
1 2 3 4  Яков Нейштадт: Благодарю судьбу за сделанный ей выбор, федерация шахмат россии, ‏9 мая 2020 (ברוסית)
1 2  ChessPro | К 85-летию Якова Нейштадта, chesspro.ru (ברוסית)
↑  WC12/Final, World Championship 12 Final, www.iccf.com
↑  Player Details, www.iccf.com
↑  יעקב ניישטדט איננו, אתר האיגוד הישראלי לשחמט, באתר www.chess.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299144605171  PLWABN: 9810700650805606  BIBSYS: 90064542  GND: 115782974  ISNI: 0000 0001 0959 0754  LCCN: n82093705  NKC: mzk2008486515  NTA: 068624298  SUDOC: 08383088X  VIAF: 20417971   WorldCat (עם VIAF): 20417971
Big Foot (שיר של ניקי מינאז')

"Big Foot" (בעברית: "ביגפוט") הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית ניקי מינאז'. הוא יצא לאור ב-29 בינואר 2024, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני וריפבליק רקורדס. השיר הוא "שיר דיס" בתגובה לסינגל "Hiss" של מייגן די סטליון שיצא שלושה ימים לפני כן, והכיל מילים שמינאז' פירשה כמכוונת לבעלה קנת' פטי - שלא הצליח להירשם כעבריין מין. הכותרת היא לעג לצילומים שהתרחשו בשנת 2020 שבו די סטליון נורתה ברגל על ידי הראפר הקנדי טורי ליינז.
רקע והוצאה

למרות ששיתפו פעולה בסינגל "Hot Girl Summer" משנת 2019, מערכת היחסים של מינאז' ומייגן די סטליון התקררה לאחר שדי סטליון, התארחה בסינגל "WAP" משנת 2020, של הראפרית האמריקאית קארדי בי, שאיתה למינאז' ישנה יריבות. בשנים שלאחר מכן, מינאז' ודי סטליון המשיכו להחליף זריקות סאבלימינליות. אחד מאלה כלל שורה בסינגל "Red Ruby da Sleeze" של מינאז' מ-2023: "אני לא מתעסקת עם סוסים מאז כריסטופר ריב", המתייחסת ל"סטליון" בשם הבמה שלה מייגן.
ב-26 בינואר 2024, הוציאה די סטליון את הסינגל "Hiss", בו היא שרה, "המעדרים האלה לא כועסים על מייגן, אלה כועסים על חוקי מייגן", התייחסות לחוק המחייב עברייני מין שאמורים לספק את מידע אישי לרשויות אכיפת החוק המקומיות בו מתגוררים. מינאז' פירשה שהשורה מופנית כלפיה ואל בעלה, עבריין המין הרשום קנת' פטי. לאחר יצאתו של "Hiss", מינאז' עלתה לייב בעמוד האינסטגרם שלה כדי שמעריציה יאזינו לשיר משלה, רצועת דיס מכוונת אל די סטליון, בקטע ראפ "כלבה רעה, היא אוהבת 6 רגל, אני קורא לה ביגפוט, הכלבה נפלה, אמרתי תקומי על הרגל הטובה שלך", בהתייחס לצילומי תקריית הירי משנת 2020 של די סטליון שקרתה יחד עם הראפר טורי ליינז.
בימים שלאחר יציאת השיר, מינאז' המשיכה לדבר על די סטליון בלייב בעמוד האינסטגרם והטוויטר שלה, כאשר היא צחקה על תקרית הירי שלה על ידי לנז, ולעגה לזרימת הראפ שלה, והאשימה אותה שהיא "שקרנית פתולוגית ומניפולטיבית" ו"פלופ". עוד פנתה מינאז' לדי סטליון במילים, "את מעלה תה בן 30 מהרגע שהאיש הזה היה ילד בן 15. את מביאה תה בן 30 כי אף גבר לא יאהב אותך לעולם, ושוכבת על אמך המתה", בהתייחסו לאמה של די סטליון, שמתה מסרטן המוח במרץ 2019. בטוויטר, היא המשיכה להקניט את המילים לרצועת הדיס שלה, ושיתפה את המילים "חוק מייגן. עבור פעימה חינמית נוספת תוכל ללחוץ על #MeganRAW".
מינאז' הכריזה רשמית על הרצועה "Big Foot" בטוויטר עם תאריך יציאתו של 28 בינואר בשעה 18:00 שעון המזרח הסטנדרטי. בפוסט ההכרזה היא כללה גם תמונה של עטיפת הסינגל וגם של די סטליון. עם זאת, מינאז' טענה אז שהשיר אינו רצועת דיס. היא שיארה שדי סטליון ניסתה למנוע מהרצועה לצאת למרות העובדה שהיא "אפילו לא שמעה את השיר". מינאז' צייצה בטוויטר, "זה [מוכן] כבר יומיים. רק ניסיתי להיות מגניב ולתת לה לקבל את זרמי ההשמעות שלה. לא התכוונתי להגיד כלום. אבל תזכרי איך כולם שמרו את השם שלי בפה ואיך אמרתי שהאדם הבא שיזכיר המשפחה שלי יצטער על זה. אגב, הם אפילו לא שמעו את השיר. מי אמר שזה בכלל שיר 'דיס?'" מינאז' הודיעה שהשיר נדחה עוד שש שעות, לפני שהוא שיצא לאור לבסוף ב-29 בינואר בחצות.
הרכב

בשיר, חוץ מהקנטות העבר של הציוצים "תקומי על רגליך הטובה", מינאז' ממשיכה לטעון שדי סטליון שיקרה לגבי הירי, ומרמזת על אמה המנוחה של די סטליון ומעליבה את זרימת הראפ של די סטליון עצמה. השיר מסתיים בקטע שבו מינאז' מדברת באורך דקה, ומזהירה שיש לה "הרבה תה" ו"פרק שני" עוד לפנינו לאמת שלה.
ביקורת

פרסומים שונים דיווחו ש-"Big Foot" התקבלה בצורה גרועה על ידי המבקרים והמעריצים, שביקרו את ההפקה, ואת זרימת הראפ ואת הצילומים בדי סטליון על היותה חסרת איכות. רובין מאריי ממגזין "Clash" ראתה בשיר החמצה ומשעמום, וכתבה שהוא "מתענג על המובן מאליו, ולא נחשף שום דבר חדש ושמחה על צילומים זולים בשיר". לארישה פול ממגזין "רולינג סטון", תיארה את השיר כהתחדשות של פוסטים קודמים וביקרה אותו על כך שהוא מציג "מילים וסכימות חריזות של דוקטור סוס-פוגש-הנבלים של דיסני במקום הכריזמה המוקלטת בה הייתה ידועה פעם." פיטר בארי ממגזין "Complex Networks" מצא באופן דומה את השיר "בנוי בעצלתיים" וביקר את פסוקי הראפ כ"צמדי צמד סתמיים וטוניאליים" עם "מבני פאנץ' מיושנים ונקודות דיבור כלליות", ולא הסכים למינאז' להפסיק לראפ באמצע השיר להמשיך "למלמל קשקושים."
הופעה מסחרית

עם יציאתו, "Big Foot" שבר את שיאי ההשמעות ליום הראשון בהופעת הבכורה הגבוהה ביותר בראפ הנשי בהיסטוריה של אפל מיוזיק והבכורה הגדולה ביותר בראפ הנשי ביוטיוב לשנת 2024. מספר ימים לאחר יציאתו, השיר עקב אחרי "Hiss" ברוב המדדים בזמן אמת, והגיע למקום השני במצעד הסטרימינג היומיים של אפל מיוזיק בארצות הברית ובכעשרים מקומות נמוכים יותר במצעד של ספוטיפיי, בעוד שבמצעד האייטונס הוא התמקם במקום הרביעי עם גרסאות מרובות אחרות ברחבי ב-25 המובילים. מינאז' והפרשן הימין האמריקני בן שפירו העניקו שיבחו זה את זה על שיתוף הפעולה של האחרון עם הראפר הקנדי טום מקדונלד, "Facts", אשר התחרה עם "Big Foot" במצעד אייטונס.
רשימת רצועות

הורדה דיגיטלית / סטרימינג
"Big Foot" ‏– 4:22
"Big Foot" (א-קפלה) – 4:22
הורדה דיגיטלית / סטרימינג – גרסת ראפ
"Big Foot" (גרסת ראפ) – 2:30
"Big Foot" (גרסת ראפ; א-קפלה) – 2:30
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 23 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 19 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 56 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעדי סינגלי ואלבומי ה-R&B הבריטיים | 24 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 11 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 44 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך | פורמט | גרסה | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 29 בינואר 2024 | הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה | מקורית | יאנג מאני • ריפבליק |  |
| כלל העולם | 30 בינואר 2024 | הורדה דיגיטלית | ראפ | יאנג מאני • ריפבליק |  |
| כלל העולם |  |  |  | יאנג מאני • ריפבליק |  |
זאב בוים

זאב דוד (זאביק) בוים (30 באפריל 1943 – 18 במרץ 2011) היה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
ביוגרפיה

בוים נולד ב-1943 בירושלים לחנה ויוסף בוים ונקרא על שם זאב ז'בוטינסקי ודוד רזיאל. משפחתו הייתה מראשוני המושב נחלת ז'בוטינסקי (כיום חלק מבנימינה). בילדותו היה חבר של אהוד אולמרט שגם גדל בנחלת ז'בוטינסקי. בצעירותו היה חניך ומדריך במעו"ז בית"ר. הוא היה ספורטאי מצטיין ששיחק כדורגל בקבוצת בית"ר בנימינה בליגה ב' וטניס שולחן וכן השתתף בתחרויות קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק. שירת בנח"ל והיה מ"פ בשריון. השתחרר בדרגת רב-סרן. למד היסטוריה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית. בשנת 1970 קיבל תעודת הוראה.
בשנת 1967 עבר לקריית גת לשמש מורה אחר כך סגן מנהל, מנהל בפועל לפחות משנת 1972 ומנהל בבית ספר המקיף בעיר. בשנים 1980–1982 יצא עם משפחתו בשליחות והיה מנהל בית הספר היהודי-ספרדי במקסיקו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1983 נכנס לפעילות פוליטית בקריית גת, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות כאשר ראש העירייה דוד מגן הזמין אותו לשמש ראש מטה הליכוד, והוא הוצב במקום השני ברשימת הליכוד למועצת העיר. לאחר הבחירות מונה לסגן ראש העירייה. במקביל המשיך לשמש מורה בבית ספר המקיף. בנוסף חיבר יחד עם ישראל זינגרוב ספר על תולדות הציונות ("להיות עם חופשי") וספר על תולדות המלחמה הקרה ("ההיסטוריה של ארצות הברית בשנות המלחמה הקרה", 1998).
בספטמבר 1986 מונה לראש העירייה, בעקבות פרישתו של דוד מגן. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-1989 זכה ב-55% מהקולות. הוא שימש ראש העירייה של קריית גת ועמד בראשה כעשר שנים, עד בחירתו לכנסת ה-14.
נבחר לראשונה לכנסת בשנת 1996 מטעם סיעת הליכוד והיה מצליף הסיעה. לכנסת החמש עשרה נכנס לאחר בחירתו של משה קצב לכהונת נשיא מדינת ישראל וכיהן כיושב ראש הסיעה ויושב ראש הקואליציה.
ב-5 במרץ 2003 לאחר הקמת ממשלת שרון השנייה, מונה לכהן בתפקיד סגן שר הביטחון. עם הקמתה של מפלגת קדימה, בסוף נובמבר 2005, פרש מהליכוד והצטרף למפלגה החדשה.
ב-18 בינואר 2006 מונה בוים לשר הבינוי והשיכון ולשר החקלאות, וזאת לאחר שב-7 בנובמבר 2005 כשל ניסיון למנותו לשר בממשלת ישראל השלושים לאחר שהכנסת דחתה את הודעה הממשלה על צירוף השרים, וזאת בשל הפילוג בליכוד.
בשנת 2007 נטען בעיתונות כי קורות החיים של בוים, שהוצגו באתר האינטרנט של הכנסת ובאתרים נוספים, כללו תואר שני שלא היה לו, ומיד לאחר חשיפת התואר הכוזב של אסתרינה טרטמן הוסר מהאתרים גם התואר של בוים. בדיעבד הודתה יושבת ראש הכנסת דליה איציק כי נפלה טעות ברישום באתר הכנסת ואין מדובר בהטעיה מצד בוים.
נבחר מטעם קדימה לכנסת ה-17 במקום ה-15 ברשימתה, ומונה לתפקיד השר לקליטת עלייה. ב-4 ביולי 2007, במסגרת סבב תיקים בממשלה, מונה לתפקיד שר הבינוי והשיכון, הממונה על מינהל מקרקעי ישראל.
לאחר שזכה במקום הרביעי בפריימריז שובץ בוים במקום ה-6 ברשימת קדימה לכנסת ה-18. בכהונה זו היה חבר ועדת החוץ והביטחון ויושב-ראש ועדת המשנה לבחינת מוכנות העורף במצבי חירום.
זמן קצר לפני שנפטר, נענה בוים להצעתו של צבי אבישר, מו"ל ועורך הספר "שרון חמש שנים קדימה", וחיבר ממיטת חוליו בבית החולים את מאמרו האחרון בו ביקר בחריפות את מפלגתו קדימה והעומדת בראשה באותה העת, ציפי לבני, על כך שהפקירו, לדבריו, את חבר ילדותו אהוד אולמרט בפרשת מעטפות הכסף.
בוים נפטר ב-18 במרץ 2011 ממחלת הסרטן בבית חולים בעיר מילווקי שבארצות הברית.
חיים אישיים

היה נשוי ואב לארבעה. בנו אמיר התאבד במאי 1992, במהלך שירותו הצבאי.
כיכר על שם זאב בוים בהרצליה
קברו של זאב בוים בבית העלמין בבנימינה
הערות שוליים

↑  להולדת הבכור זאב רזיאל, המשקיף, 10 במאי 1943
↑  עופר אדרת, חקלאית במחתרת: 103 שנות חייה של חנה בוים, באתר הארץ, 18 במאי 2018
↑  שחר אילן, חבר ילדות של רה"מ, באתר הארץ, 5 ביולי 2007
↑  יום הספורט הארצי של בית"ר ארץ־ישראל - בחנוכה, חרות, 4 בדצמבר 1960
↑  ירמיהו אולמרט, הקבוצה שייצגה את בית"ר במשחקי הסיבוב השמיני בגביע המדינה בכדורגל, חרות, 27 בספטמבר 1959
משנה מקום משנה מזל?, חרות, 6 באוקטובר 1963
↑  גביע אפרים גרוס הי"ד - לבית"ר נס ציונה, חרות, 21 בנובמבר 1960
↑  ימי הספורט הארציים לבית"ר יסתיימו הערב, חרות, 20 בדצמבר 1960
↑  היום - חלוקת תעודות לבוגרי ביה"ס לחינוך, דבר, 12 באפריל 1970
↑  א. גזית, קרית גת, מעריב, 10 בנובמבר 1972
↑  מורים לנגב, מעריב, 14 באפריל 1978
1 2  עזרא ינוב, "מי שנכנס לפוליטיקה חייב להיות בעל שאיפות פוליטיות נוספות", מעריב, 6 באוקטובר 1986
↑  תוצאות הבחירות למועצת עירית קריית גת, ילקוט הפרסומים 2991, עמוד 686–687
↑  אבי כצמן ודוד אוחנה, בוים, כותרת ראשית, 15 בפברואר 1984
↑  עזרא ינוב, ח"כ דוד מגן פורש מתפקידו כראש עירית קרית גת, מעריב, 15 בספטמבר 1986
↑  קלוד אפללו, מסתמן נצחון לבוים מהליכוד, חדשות, 1 במרץ 1989
↑  גדעון אלון, סגן שר הביטחון: 22 מאחזים לא חוקיים בשטחים, באתר הארץ, 5 ביולי 2004
↑  זאב קליין, ‏בעקבות התנגדות מזוז: מינויי השרים החדשים בממשלת שרון נדחו ל-8 בדצמבר, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2005
↑  שני מזרחי, גם בוים "התבלבל" והצהיר כי יש לו תואר שני, באתר nrg‏, 2 במרץ 2007
↑  איציק: בוים עידכן כבר ב-2002 נתוני השכלתו, באתר גלובס, 6 במרץ 2007
↑  איינאו פרדה סנבטו, שר הקליטה: בתי הספר בישראל כשלו בקליטת ילדי העולים, באתר הארץ, 13 בפברואר 2007
↑  משה ליכטמן, ‏שר השיכון הנכנס, זאב בוים: "אמי סימנה אותי כבן ממשיך במשק בבנימינה", באתר גלובס, 8 ביולי 2007
↑  בועז שפירא, יומן, ערוץ 1, 18.3.2011
↑  אתר חדשות ערוץ 2, ‏ח"כ זאב בוים מקדימה נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן, באתר גלובס, 18 במרץ 2011
↑  נפתלי אדרי, בנו של ראש עיריית קרית גת הסתגר בחדר וירה בראשו, חדשות, 4 במאי 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305424205171  ISNI: 0000 0000 2468 7338  LCCN: n85299503  VIAF: 32417872   WorldCat (עם VIAF): 32417872
אפרים חמיאל

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1946 (בן 78) ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקצוע:  חוקר מחשבת ישראל של העת החדשה
 בת זוג:  גולי חמיאל (לבית שווייג)
 מספר צאצאים:  4
 
אפרים חמיאל (נולד בט"ז בשבט ה'תש"ו, 17 בינואר 1946) הוא חוקר מחשבת ישראל של העת החדשה. מתמקד בהגות הדתית המודרנית ובמיוחד בסתירה בין ההתגלות והתבונה. חבר הוועד המנהל של האופרה הירושלמית.