הפילוג הפונדמנטליסטי-מודרניסטי
רקע

המחלוקת הייתה המשך של מאבקים על דמותה של הנצרות מול המדע שהחלו עוד קודם לכן במהלך המאות ה-17, 18 וה-19 בתרבות המערבית-נוצרית. רבים מהאבות המייסדים של ארצות הברית דגלו בדאיזם. התאולוגיה הליברלית צמחה מתוך הרציונליזם של הנאורות והרומנטיקה של המאות ה-18 וה-19. נצרות ליברלית, הידועה גם בתור תאולוגיה ליברלית ומבחינה היסטורית כונתה "מודרניזם נוצרי" היא תנועה המפרשת את ההוראה הנוצרית על ידי התחשבות בידע, במדע ובאתיקה מודרניים. היא מדגישה את חשיבות ההיגיון והניסיון על פני הסמכות הדוקטרינרית. היבט נוסף במחשבה זו היא תאולוגיה טבעית, שהיא סוג של תאולוגיה המבקשת לספק טיעונים לנושאים תאולוגיים (כגון קיומה של אלוהות) המבוססים על ההיגיון ותגליות המדע, בניגוד לאמונה על בסיס התגלות או כתבי הקודש.
מחלוקות בנושא נמשכו בדור שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, עם עליית השקפות שדגלו בהתאמה מודעת של הדת הנוצרית לעולם המשתנה, בהיבטים כמו אימוץ של ביקורת המקרא, קבלת האבולוציה והדגשת ההיבט המוסרי והחברתי על פני הצורך באמונה על-טבעית. כנגד אלו התגבשה תנועת ריאקציה שדרשה דבקות מוחלטת באורתודוקסיה ואף קידשה עקרונות חדשים, בעיקר אמונה חסרת-תקדים בנכונותו המילולית המוחלטת של המקרא. עימותים ראשונים בין הצדדים נערכו ב-1890, אך מאבקי שליטה בזרמים הגדולים הביאו להסלמה ולהתנגשות בהיקף גדול רק בשנות ה-1920, כשמספר כנסיות נקרעו בעימותים פנימיים. המחלוקת הסתיימה בניצחון המודרניסטים ברוב החזיתות, ופילגה את הנצרות הפרוטסטנטית באמריקה לשני מחנות, כשהפונדמנטליסטים נדחקו לשוליים ונאלצו להקים מוסדות נפרדים.
ארצות הברית של ערב מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה אומה כפרית ברובה, הומוגנית יחסית מבחינה אתנית (רוב התושבים הלבנים היו צאצאי מתיישבים שהגיעו מבריטניה) ואחידה למדי מן הבחינה הדתית: ההתעוררות הגדולה השנייה, בין 1795 ל-1835 בערך, הביאה מיליונים להצטרף אל הכנסיות הפרוטסטנטיות האוונגליקליות שהדגישו את מרכזיות ההתלהבות והרגש בחוויה הדתית. "אימפריה אוונגליקלית" שכללה את המתודיסטים, הבפטיסטים, הקונגרגציונליסטים, הפרסביטריאנים וזרמים קטנים יותר, שההבדלים התאולוגיים ביניהם נדחקו הצידה בלהט התחייה, שלטה לא רק בהיבט הצר של חיי הדת הכנסייתיים; היא הכתיבה את המוסר והערכים של הציבוריות האמריקנית ושלטה ברוב האקדמיה, שסמינרים תאולוגיים להכשרת אנשי דת היוו חלק ניכר ממוסדותיה. גם העימות המתגבר עקב ההתנגדות לעבדות, שהוביל לקרע של ממש במספר מקרים – המתודיסטים האפיסקופליים (אנ'), הבפטיסטים והפרסביטריאנים התפלגו לענפים צפוניים ודרומיים ב-1844, 1845 ו-1857 בהתאמה – לא האפיל על הקונצנזוס הבסיסי בנוגע להשקפה הדתית.
שני הדורות שלאחר מלחמת האזרחים חזו בהשתנות פניה של אמריקה במידה חסרת תקדים. בין 1860 ל-1920 האוכלוסייה שילשה עצמה ויותר, מ-31.5 מיליון נפש ל-106 מיליון; כמעט 30 מיליון מהגרים נחתו בחופיה, ואלו לא היו בני ארצות צפון ומערב אירופה הקרובים בתרבותם, אלא הגיעו ממזרח היבשת ומדרומה. רובם היו אירים ואיטלקים קתולים, ונלוו אליהם גם מיעוטים גדולים של נוצרים אורתודוקסים ויהודים. התרחשה תנופת תיעוש וסלילת מסילות ברזל, ועמה תנועת אוכלוסין גדולה מן הכפר לעיר. סגנון החיים השתנה כליל: מעמד הפועלים העירוני בילה את חופשתו בימי ראשון לא בכנסייה, שהייתה מוקד הקהילה הכפרית, אלא באפיקי הצרכנות והשעשועים שהציע לו הכרך. התיעוש כפה רציונליזציה גורפת על החיים, ואף האקדמיה השתנתה ואימצה את המודל הגרמני של הפרדה תכליתית בין פקולטות. בעוד שהאוניברסיטאות ראו עצמן בעבר בראש ובראשונה כמוסדות נוצריים, ולימודי המדע והתאולוגיה היו שלובים (חוקרים אמריקניים במחצית הראשונה של המאה ה-19 תיארו תכופות את המוטיבציה שלהם כ"התעמקות בנפלאות הבורא"), שיעורי הדת הופרדו עתה מיתר הנושאים. הנרי אדמס תיאר את גודל השינוי כשכתב ב-1905 ש"נער אמריקני שנולד ב-1854 היה קרוב יותר לשנת 1 מאשר לשנת 1900."
ב-1859 יצא לאור "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין, שהציג הסבר נטורליסטי ומדעי לשאלת מקור החיים בדמות תורת האבולוציה. ב-1844 נתגלה קודקס סינאיטיקוס, והעניק משנה תוקף למחקר המדעי של ביקורת המקרא ולהכרה כי הנוסח המקובל של כתבי הקודש עבר שכתובים והשחתות. הרציונליזם, הגילויים המדעיים החדשים והשינויים החברתיים הביכו וזעזעו את אנשי הדת, מהתאולוגים במגדלי השן של הסמינרים להכשרת כמרים ועד לדרשנים בכנסיות. באיחור מה, הגיעו לארצות הברית פירות מחשבתם של ההוגים הפרוטסטנטים הליברלים הבולטים בגרמניה, שהתנסו כבר בהתמודדות עם הנאורות ובהטמעתה לתוך המחשבה הדתית: פרידריך שליירמאכר ותלמידו אלברכט ריטשל, ועמם פרדיננד כריסטיאן באור ויתר מבקרי המקרא של אסכולת טיבינגן. עם זאת, השפעתם הייתה חלשה למדי: הענף המודרניסטי האמריקני צמח רובו ככולו מתוך הזירה המקומית.