stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוצאו האפריקאי של האדם המודרני
שחזור גנטי > קבוצות הפלואידיות מיטוכונדריות > בתוך אפריקה

השושלת הראשונה שהסתעפה מחוה המיטוכונדרית הייתה L0. קבוצה זו נמצאת בפרופורציות גבוהות בקרב עמי הסן של דרום אפריקה והסנדאווה (Sandawe) של מזרח אפריקה. בני קבוצה זו, בפרופורציות גבוהות, הם גם בני מבוטי. קבוצות אלו הסתעפו מוקדם בהיסטוריה האנושית ונשארו מבודדות יחסית גנטית מאז. קבוצות ההפלוגרופ L1,‏ L2 ו-L3 הן צאצאיות של L1-L6, והן מוגבלות במידה רבה לאפריקה. קבוצות המאקרו הפלוגרופ M ו-N, שמהן נבעו יתר השושלות של שאר בני האדם מחוץ לאפריקה, השתלשלו מ-L3. הפלוגרופ L3 הוא בן כ-70,000 שנים, בעוד שקבוצות הפלוגרופ M ו-N הן בנות כ-55,000–65,000 שנים. הקשר בין עצי גנים אלה לבין היסטוריה דמוגרפית עדיין נתון לוויכוח לגבי יישומו על הגירה.
מבין כל השושלות האימהיות הקיימות באפריקה, הצאצאיות של שושלת אימהית אחת בלבד, שושלת מיטוכונדרית של הפלוגרופ L3, נמצאות מחוץ לאפריקה. אילו התרחשו מספר הגירות, אפשר היה לצפות שיימצאו צאצאים של יותר משושלת אחת. צאצאיות נקבות של L3, שושלות ההפלוגרופ M ו-N, נמצאות בתדירויות נמוכות מאוד באפריקה (אף על פי שאוכלוסיות ההפלוגרופ M1 הן עתיקות מאוד ומגוונות בצפון אפריקה ובצפון מזרח אפריקה). הסבר אפשרי הוא שמוטציות אלו התרחשו במזרח אפריקה זמן קצר לפני היציאה והפכו לאחר מכן לקבוצות ההפלוגרופ הדומיננטיות באמצעות אפקט המייסדים. לחלופין, ייתכן שהמוטציות הופיעו זמן קצר לאחר מכן.
שחזור גנטי > קבוצות הפלואידיות מיטוכונדריות > נתיב דרומי וקבוצות ההפלוגרופ M ו-N

ניתוח DNA מיטוכונדרי שנאסף מבני עם מלזי אבוריג'יני (ילידי) בשם אורנג אסלי (Orang Asli) מצביע על כך שבני קבוצות ההפלוגרופ M ו-N חולקים מאפיינים עם קבוצות אפריקאיות מקוריות מלפני כ-85,000 שנה, וחולקים מאפיינים עם תת-ההפלוגרופ שנמצאו באזורי החוף בדרום-מזרח אסיה, כמו אוסטרליה, תת-היבשת ההודית וברחבי יבשת אסיה, שהתפזרו ונפרדו מאבותיהם האפריקניים לפני כ-65,000 שנים. פיזור החוף הדרומי הזה התרחש לפני ההגירה בלבנט לפני כ-45,000 שנה. השערה זו מנסה להסביר מדוע קבוצת ההפלוגרופ N דומיננטית באירופה ומדוע חסרה קבוצת ההפלוגרופ M באירופה. עדויות לנדידה לאורך החופים נהרסו על ידי העלייה במפלס הים בתקופת ההולוקן. לחלופין, אוכלוסיית מייסדים אירופאית קטנה שביטאה את קבוצות ההפלוגרופ M ו-N בהתחלה, יכלה לאבד את קבוצת ההפלוגרופ M באמצעות סחף גנטי אקראי כתוצאה מצוואר בקבוק גנטי (אפקט המייסדים).
שחזור גנטי > DNA אוטוזומלי

מחקר שנערך ב-2002 על אוכלוסיות אפריקאיות, אירופיות ואסייתיות, מצא מגוון גנטי גדול יותר בקרב אפריקאים מאשר בקרב יוצאי אירו-אסיה, ומצא שהמגוון הגנטי בקרב האירו-אסייתים הוא במידה רבה תת-קבוצה של זו האפריקאית. מחקר זה תומך במודל "היציאה מאפריקה". מחקר גדול של קופ ואח' (Coop et al., 2009) מצא עדויות לברירה טבעית ב-DNA אוטוזומלי מחוץ לאפריקה. המחקר מבחין בין שינויים לא אפריקאיים (בעיקר גרסאות KITLG – ציטוקינים – הקשורות לצבע העור), שינויים ממערב אירו-אסיה (SLC24A5) ושינויים מזרח-אסייתים (MC1R, רלוונטי לצבע העור). בהתבסס על ראיות אלה, המחקר הגיע למסקנה שאוכלוסיות אנושיות נתקלו בלחצי ברירה חדשים כשיצאו מאפריקה. MC1R והקשר שלו לצבע העור נדונו על ידי הרדינג ואח' (Harding et al., 2000). על פי מחקר זה, תושבי פפואה גינאה החדשה המשיכו לעמוד בפני לחצי ברירה לצבע עור כהה, וכך, אף על פי שקבוצות אלו נבדלות מהאפריקאים במקומות אחרים, האלל לצבע עור כהה משותף לאפריקאים בני זמננו, אנדמנים וניו גינאים. אנדיקוט ואח' (Endicott et al., 2003) מציעים שמדובר באבולוציה מתכנסת. מחקר משנת 2014 על ידי גרדסאני ואח' (Gurdasani et al.) מצביע על כך שהמגוון הגנטי הגבוה יותר באפריקה גדל עוד יותר באזורים מסוימים על ידי הגירות אירו-אסיה מאוחרות, שהשפיעו על חלקים מאפריקה.
שחזור גנטי > DNA של פתוגן

מסלול מבטיח נוסף לשחזור גנאלוגיה גנטית אנושית הוא באמצעות נגיף JC ובראשית תיבות JCV, סוג של וירוס פוליומה (Polyomavirus) אנושי הנישא על ידי 70%–90% מבני האדם ומועבר בדרך כלל אנכית, מההורים לצאצאים, מה שמרמז על התבדרות (התפצלות) לאוכלוסיות אנושיות. מסיבה זו, נגיף זה שימש כסמן גנטי לאבולוציה והגירה אנושית. נראה ששיטה זו אינה אמינה עבור ההגירה אל מחוץ לאפריקה עקב שוני בשכיחות זני JCV הקשורים לאוכלוסיות אפריקאיות. מכאן מסיקים שקלטון ואח' (Shackelton et al., 2006) כי זן אפריקאי בסיסי של JCV נכחד או שהזיהום המקורי ב-JCV מתוארך למועד שהוא לאחר ההגירה מאפריקה.
שחזור גנטי > תערובת של בני אדם ארכאיים ומודרניים

בשנות ה-2010 התגלו עדויות לכך שמיני אדם ארכאיים (צאצאים של הומו היידלברגנסיס) העמידו צאצאים עם בני אדם מודרניים מחוץ לאפריקה. מדובר בעיקר בתערובת ניאנדרטלית שנמצאת בגנום של כל האוכלוסיות המודרניות למעט אפריקאים שמדרום לסהרה, אך הוצגו ראיות גם לתערובת של האדם הדניסובי באוסטרליה (כלומר בקרב מלנזים, אבוריג'ינים ובני נגריטו). שיעור העירוב הניאנדרטלי באוכלוסיות אירופה ואסיה נכון לשנת 2017 נאמד בכ-2%–3% מהחומר הגנטי.
ב-2011 התגלתה תערובת ארכאית בגנום של אוכלוסיות אפריקאיות שמדרום לסהרה, בקרב קבוצות ציידים-לקטים (בקרב הפיגמים של שבט האקא והפיגמים של הסאן), תערובת שמקורה בהומינינים ארכאיים שהתנתקו מהשושלת האנושית המודרנית לפני כ-700,000 שנה. שיעור התערובת נאמד ב-2% מהחומר הגנטי. תערובת של הומינינים ארכאיים מתקופות התבדלות קדומות עוד יותר, שמוערכות כשייכות למועד שלפני 1.2 עד 1.3 מיליון שנים, נמצאה בפיגמים, בהדזה ובחמש סנדאווה (Sandawe) מאזור טנזניה בשנת 2012.
מניתוח של Mucin 7, הפלוטיפ שמועד ההתלכדות המשוער שלו עם וריאנטים אחרים הוא לפני כ-4.5 מיליון שנים והוא ספציפי לאוכלוסיות אפריקאיות, ניתן להסיק שמקורו ברביית כלאיים בין בני אדם מודרניים לבני אדם ארכאיים אפריקאים.
מחקר שפורסם ב-2020 מצא ש-2% עד 19% מהגנום של אוכלוסיות יורובה ומנדה במערב אפריקה מקורו באוכלוסיית הומינינים ארכאיים שטרם זוהתה, וכנראה התפצלה לפני הפיצול בין בני האדם המודרניים לבין אבותיהם של הניאנדרטלים והדניסובים.
שחזור גנטי > כלי אבן

בנוסף לניתוח גנטי, פטרליה ואח' (Petraglia et al) בחנו את כלי האבן הקטנים (מיקרוליתים) מתת היבשת ההודית והסבירו את הרחבת האוכלוסייה בהתבסס על שחזור הסביבה של האדם המודרני הקדום. הם תארכו כלי אבן מדרום אסיה ל-35,000 שנה לפני זמננו, ושיערו שהטכנולוגיה החדשה הושפעה משינויים סביבתיים ומלחץ אוכלוסייה.
היסטוריה של התיאוריה > פליאונתרופולוגיה קלאסית

"בכל אזור גדול בעולם, היונקים החיים קשורים קשר הדוק למינים שנכחדו באותו אזור. לכן סביר להניח שאפריקה הייתה מיושבת בעבר על ידי קופי אדם שנכחדו והיו בעלי קשר הדוק לגורילה ולשימפנזה; ומכיוון ששני המינים הללו הם כעת המינים הקרובים ביותר לאדם, סביר במידת מה שאבותינו המוקדמים חיו ביבשת אפריקה יותר מאשר במקומות אחרים. אבל אין טעם להעלות השערות בנושא זה, שכן קוף גדול כמעט כמו אדם, הדריופיתקוס (Dryopithecus) של לארטט (Lartet), שהיה קשור קשר הדוק לגיבונים האנתרופומורפיים, התקיים באירופה בתקופת המיוקן העליון; ומאז תקופה כה מרוחקת כדור הארץ בהחלט עבר הרבה מהפכות גדולות, והיה מספיק זמן להגירה בקנה מידה הגדול ביותר."
מערכת היחסים הקלדיסטית של בני אדם עם הקופים האפריקאים הוצעה על ידי צ'ארלס דרווין לאחר שחקר את התנהגותם של קופי אדם אפריקאים, שאחד מהם הוצג בגן החיות של לונדון. גם האנטומיסט תומאס האקסלי תמך בהשערה ושיער שלקופי אדם אפריקאים יש קשר אבולוציוני הדוק עם בני אדם. הביולוג הגרמני ארנסט הקל סבר אחרת. הוא היה חסיד של התיאוריה של הגירת האב הקדמון של האדם מאסיה. הקל טען שבני האדם היו קרובים יותר לפרימטים של דרום-מזרח אסיה ודחה את ההשערה של דרווין.
בספרו מוצא האדם, דרווין שיער שבני האדם הם צאצאי קופים בעלי מוח קטן שעם זאת הלכו זקוף, מה ששחרר את ידיהם לשימושים שבהם שרדו אלה מדמויי הקופים (הומינינים) שאצלם התפתחה בברירה הטבעית אינטליגנציה. הוא חשב שדמויי קופים אלה היו אפריקאים.
בשנת 1871 היו מעט מאוד מאובנים של הומינינים עתיקים. כמעט חמישים שנה מאוחר יותר, ההשערה של דרווין החלה להיתמך בראיות, כאשר אנתרופולוגים החלו למצוא מאובנים של הומינינים עתיקים עם מוח קטן בכמה אזורים באפריקה (ראו רשימה של מאובני האבולוציה האנושית, List of human evolution fossils (אנ')). ההשערה של מוצא אפריקאי של אבותיו של האדם המודרני, בניגוד להשערה בדבר התפשטות מוקדמת של הומינינים אל מחוץ לאפריקה, התפתחה במאה ה-20. המוצא האפריקאי המאוחר יותר של בני האדם המודרניים, פירושו שהיה מקור יחיד (מונוגניזם) לאדם זה, ההומו סאפיינס והוא שימש בהקשרים שונים כניגוד לפוליגניזם, הטענה לריבוי מקורות קדם-אנושיים של האדם המודרני. הוויכוח באנתרופולוגיה הוטה לטובת המונוגניזם עד אמצע המאה ה-20. תומכים בודדים של פוליגניזם שהתקיימו באמצע המאה ה-20, כמו קרלטון קון, שחשב כבר ב-1962 כי הומו סאפיינס התפתח חמש פעמים מהומו ארקטוס בחמישה מקומות.
היסטוריה של התיאוריה > השערת מקור רב-אזורית

"...עדויות גנטיות מצביעות על כך שרצועה קטנה עם הסמן M168 נדדה מאפריקה לאורך חופי חצי האי ערב והודו, דרך אינדונזיה, והגיעה לאוסטרליה מוקדם מאוד, לפני 60,000 עד 50,000 שנים. טענת הגירה מוקדמת זו לאוסטרליה נתמכת גם על ידי רסמוסן ואח' (Rasmussen et al., 2011)."
היסטוריה של התיאוריה > ניתוח מיטוכונדרי

בשנות ה-80 אלן וילסון, רבקה ל' קאן ומארק סטונקינג עבדו על תארוך גנטי של האם הקדמונית המשותפת המטרילינאלית (כלומר, לפי DNA מיטוכונדרי) האחרונה של אוכלוסיות אנושיות מודרניות (שמכונה "חוה המיטוכונדרית"). כדי לזהות סמנים גנטיים אינפורמטיביים לשם מעקב אחרי ההיסטוריה האבולוציונית האנושית, וילסון התרכז ב-DNA המיטוכונדרי (mtDNA) שעבר מאם לילד. חומר ה-DNA הזה עובר מוטציות במהירות, מה שמקל על מעקב אחר שינויים שחלו לאורך זמן קצר יחסית. כאשר וילסון גילה ש-mtDNA אנושי הוא הרבה פחות מגוון מבחינה גנטית מ-mtDNA של שימפנזה, הוא הגיע למסקנה שאוכלוסיות אנושיות מודרניות התפצלו לאחרונה מאוכלוסייה בודדת, בעוד שמינים אנושיים מבוגרים יותר, כמו ניאנדרטלים והומו ארקטוס, נכחדו. זאת לאור העובדה שככל שיש יותר מגוון גנטי, כך פירוש הדבר הוא שההתפצלות אירעה מוקדם יותר בהיסטוריה, מכיוון שככל שחולף הזמן, כך נוצרות יותר טעויות שכפול בגנים, וכך נוצרות עוד וריאציות גנטיות.
עם הופעתה של הארכיאוגנטיקה בשנות ה-90, התאפשר תארוך של קבוצות ההפלוגרופ המיטוכונדריות וה-Y-כרומוזומליות (תארוך לפי כרומוזומי ה-Y). עד 1999, ההערכות נעו סביב 150,000 שנים עבור חוה המיטוכונדרית (MT-MRCA) ו-60,000 עד 70,000 שנים עבור מועד ההגירה אל מחוץ לאפריקה.
משנת 2000 עד 2003, הייתה מחלוקת לגבי ה-DNA המיטוכונדרי של "Mungo Man 3" – איש מונגו (LM3) – וההשפעה האפשרית שלו על השערת המוצא הרב-אזורי. נמצא כי ל-LM3 יש יותר מהמספר הצפוי של הבדלי רצף גנטי בהשוואה ל-DNA האנושי המודרני (CRS). השוואה של ה-DNA המיטוכונדרי של LM3 לזה של האבוריג'ינים העתיקים והמודרניים, הובילה למסקנה ש-Mungo Man נפל מחוץ לטווח השונות הגנטית שנראתה אצל האבוריג'ינים האוסטרלים והדבר תמך בהשערת המקור הרב-אזורית. ניתוח מחודש של LM3 ודגימות עתיקות אחרות מהאזור שפורסמו ב-2016, הראה שהוא דומה לרצפים האוסטרליים האבוריג'ינים המודרניים, ממצא שלא עולה בקנה אחד עם תוצאות המחקר והניתוח הקודם.
מכיוון שההערכות הנוכחיות לגבי האב הקדמון המשותף האחרון של זכר ההומו סאפיינס ("אדם כרומוזום Y" או Y-MRCA) מתלכדות עם הערכות גילם של בני אדם מודרניים מבחינה אנטומית, שקדמו להגירה אל מחוץ לאפריקה, השערות המוצא הגאוגרפי ממשיכות להיות מוגבלות לאפריקה.
השושלות הבסיסיות ביותר זוהו במערב, צפון-מערב ומרכז אפריקה, מה שמצביע על סבירות ל-Y-MRCA באזור מרכז-צפון-מערב אפריקה.
מחקר אחר מוצא מיקום סביר ברבע הצפון מערבי של אפריקה לקבוצת ההפלוגרופ A1b. דו"ח 2013 של הפלוגרופ A00 שנמצא בקרב אנשי Mbo במערב קמרון של ימינו תואם גם הוא לתמונה זו.
התיקון בפילוגניה של אדם כרומוזום Y מאז 2011 השפיע על ההערכות לגבי המקור הגאוגרפי הסביר של מוצא הזכר הראשון של ההומו סאפיינס, Y-MRCA, וכן על הערכות על עתיקותו. לפי אותו נימוק, גילוי עתידי של קבוצות הפלוגרופ ארכאיות שאינן ידועות כיום באנשים חיים יוביל שוב לתיקונים כאלה. הנוכחות של בין אחוז ל-4 אחוז DNA שמקורו בניאנדרטלים בגנום האירו-אסייתי מרמזת שהאירוע (הלא סביר) של גילוי של זכר אירו-אסייתי חי יחיד המציג קו אבהי ניאנדרטלי – כלומר, אב קדמון זכר לשושלת הניאנדרטלים – יגרום להקדמת התארוך (T-MRCA) של שושלת זו לכפול, לפחות, מהאומדן הנוכחי. עם זאת, גילוי כרומוזום Y ניאנדרטלי על ידי מנדז ואח' (Mendez et al.) התמתן על ידי מחקר משנת 2016 המצביע על הכחדה של אבות השושלת הניאנדרטלית, שכן השושלת המתקבלת מהרצף הניאנדרטלי היא מחוץ לטווח השונות הגנטית האנושית העכשווית. שאלות של מקור גאוגרפי יהפכו לחלק מהדיון על האבולוציה של הניאנדרטלים מההומו ארקטוס הקדום יותר.
לקריאה נוספת

Stringer C (2011). The Origin of Our Species. London: Allen Lane. ISBN 978-1846141409.
Wells S (2006). Deep ancestry: inside the Genographic Project. Washington, D.C.: National Geographic. ISBN 978-0792262152.
Wade N (2006). Before the Dawn: Recovering the Lost History of Our Ancestors. Penguin Press. ISBN 978-1594200793.
Sykes B (2004). The Seven Daughters of Eve: The Science That Reveals Our Genetic Ancestry. Corgi Adult. ISBN 978-0552152181.
אי בופורט

| --- | --- |

אי בופורט, 2014
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  אנטארקטיקה
 קואורדינטות:  76°57′14″S 166°57′07″E﻿ / ﻿76.954°S 166.952°E﻿ / -76.954; 166.952
 שטח:  18.4 קילומטר רבוע
 אורך:  5.5 קילומטר
 רוחב:  2.7 קילומטר
 גובה מרבי:  פסגת  פטון
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  פרנסיס בופור 
 מגלה:  ג'יימס קלארק רוס
 תאריך גילוי:  1841
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאי בופורט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאי בופורט
 
אי בופורט (באנגלית: Beaufort Island) הוא אי בים רוס שבאנטארקטיקה. הוא האי הצפוני ביותר בארכיפלג רוס, השוכן במרחק של 21 ק"מ מצפון לכף בירד שבאי רוס. שטחו הוא כ-18.4 קמ"ר. הוא מופה לראשונה ב-1841 על ידי ג'יימס קלארק רוס, שקרא לו על שם סר פרנסיס בופורט, הידרוגרף בצי המלכותי הבריטי.
גאוגרפיה

האי בופורט הוא שריד שחוק של הר געש שכבתי בזלתי מתקופה בלתי ידועה. צורתו היא של חצי מעגל. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא פסגת פטון, שגובהה 771 מטרים מעל פני הים. לאי מגוון של פני שטח ובתי גידול. רוב חלקו המערבי של האי מכוסה במתינות בשדות קרח משופעים עם צוקי קרח בגובה של כ-20 מטרים מעל החוף. הצדדים המזרחי והדרומי של האי חשופים ברובם עם צוקים תלולים בלתי נגישים שמתנשאים ישירות מהים. כאן לאדמה נטולת הקרח יש מדרון עדין ועליה בריכות בעונת הקיץ ונחלים קטנים של מי הפשרת שלגים המתנקזים אל החוף.
אקולוגיה

האי בופורט מוגדר כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד כדי לשמר את המערכת האקולוגית הטבעית שלו וכדי להגן על הסוגים הרבים והמגוונים של הציפורים השוכנות בו. האי מבודד וקשה לגישה וביקורים של בני אדם נערכים בו לעיתים רחוקות. במידה רבה הוא לא סובל מפעילות אנושית ישירה, והיו מעט הזדמנויות להגעתם של מינים פולשים אליו בהשוואה למקומות אחרים בים רוס. אף על פי שבאי נערכו כמה מחקרים, הוא לא נחקר בצורה מקפת.
אקולוגיה > ציפורים

באי שוכנות מושבה קטנה של פינגווין קיסרי באזור הקרח הסמוך לחוף בקצהו הצפוני, מושבה גדולה של פינגווין אדלי על חוף מורם הקרוי חוף קדוולדר בקצה הדרום-מערבי, וכמה מושבות של חמסן דרומי. האי הוגדר כ"אזור ציפורים בעל חשיבות" על ידי BirdLife International.
אקולוגיה > צמחייה

באי אזור נרחב של צמחייה על מורנה בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל החוף בקצה הצפוני של האי. המורנה היא ברוחב של עד 50 מטרים. רוב הצמחייה כוללת את מין טחבי עלים Bryum argenteum. זהו האזור הנרחב והרצוף ביותר של טחבי עלים הידוע באזור מצר מקמרדו. ישנה גם חברה מגוונת של אצות. מיקום זה הוא אחד מהדרומיים ביותר בו מצויות אצות שלג אדומות. המיקום הוא מועדף לצמחייה בשל טמפרטורות הקיץ החמות. מיקומה הצפוני והמחסום שניתן לה על ידי צוקי הקרח הגבוהים מגינים עליה מפני רוחות. את אספקת המים מקבלת הצמחייה מצוקי הקרח ומשולי שטחי השלג.
הערות שוליים

↑  Beaufort Island TAMDEF Page Archived 21 June 2007 at archive.today, Ohio State University.
↑  "Beaufort Island". Global Volcanism Program. Smithsonian Institution.
↑  Beaufort Island, Ross Sea Archived 25 October 2009 at the Wayback Machine, Antarctic Protected Areas.
1 2 3  Antarctic Specially Protected Area (ASPA) No. 105 Beaufort Island, McMurdo Sound, Ross Sea, National Science Foundation.
↑  "Beaufort Island". BirdLife Data Zone. BirdLife International. 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549290605171  LCCN: sh2004003555  NARA: 10047290  VIAF: 315529483   WorldCat (עם VIAF): 315529483
רלי הרשקוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 התמחות:  גינקולוגיה
 תואר:  ד"ר; פרופ' במיילדות וגינקולוגיה
 תפקידים:  מנהלת יחידת אולטרה סאונד נשים (1999–2021)  יו"ר ועדת הלסינקי, המרכז הרפואי סורוקה (2015–2019)  יו"ר החברה הישראלית של האולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה (2013–2017)  יו"ר האיגוד הדרומי למיילדות וגינקולוגיה (2011–2014)  מנהלת יולדות ד' (2010–2011)
 מחלקות ובתי חולים:  יו"ר החטיבה למיילדות וגינקולוגיה
 בן או בת זוג:  Eli Hershkovitz 
 
רלי הרשקוביץ היא רופאה ישראלית, פרופסורית במיילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי סורוקה. מנהלת יחידת אולטרה סאונד נשים (1999–2021), מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' ויושבת ראש החטיבה למיילדות וגינקולוגיה בבית החולים. סגן דקאן ומנהלת בית הספר לרפואה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2019–2021).
ביוגרפיה

הרשקוביץ נולדה ביאסי שברומניה בת למשפחת הרשקו. בגיל 9 חודשים עלתה עם משפחתה לישראל. היא גדלה בבאר שבע, למדה בבית ספר יסודי יצחק בן צבי ובתיכון מקיף ד'. היא סיימה תואר ראשון במדעי החיים, באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1987. לאחר מכן, החלה ללמוד רפואה בפקולטה למדעי הבריאות, באוניברסיטת בן-גוריון אותם סיימה בשנת 1993. את ההתמחות בגינקולוגיה סיימה בסורוקה בשנת 1999. עם סיום ההתמחות החלה לנהל את מכון אולטרה סאונד נשים במשך כשני עשורים. בשנת 2010 הקימה את מחלקת יולדות ד' אותה ניהלה במשך כשנה.
ארגנה שני כנסים בינלאומיים בישראל כיו"ר החברה הישראלית לאולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה.
משנת 2018 סגן דיקאן ומנהלת בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ומשנת 2019 פרופ' מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות אוניברסיטת בן-גוריון. משנת 2019 היא יו"ר החטיבה למיילדות וגינקולוגיה ומשנת 2020 היא מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' במרכז הרפואי סורוקה.
בחודש מאי 2023 נבחרה לדיקנית הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
רלי הרשקוביץ נשואה לפרופ' אלי הרשקוביץ, רופא ילדים ומנהל מחלקת ילדים ד' במרכז הרפואי סורוקה. הם הורים לשניים ומתגוררים בעומר.
תפקידים ציבוריים

יו"ר ועדת הלסינקי, המרכז הרפואי סורוקה (2015–2019)
יו"ר החברה הישראלית של האולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה (2013–2017)
יו"ר האיגוד הדרומי למיילדות וגינקולוגיה (2011–2014)
ארז גביש

| --- | --- |

 לידה:  1970 (בן 54 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
ארז גביש (נולד ב-1970) הוא מעצב גרפי רב תחומי, מאייר ואנימטור ישראלי, ומשנת 2016 מכהן כראש המחלקה לתואר ראשון בתקשורת חזותית בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
ביוגרפיה

ארז גביש נולד ב-1970 וגדל בגבעתיים.
סיים תואר ראשון במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, בשנת 1997. לקראת סיום לימודיו, ייסד את 'פרימוס', סטודיו לעיצוב ומיתוג לערוצי טלוויזיה, תוכניות, סרטי אנימציה, ופוסט-פרודקשן. בפעילותו בסטודיו, גביש עסק בעיצוב תוכניות וסדרות בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2010 ייסד גביש את חברת "Candy Bear" לפיתוח והפקת סדרות אנימציה. החברה עסקה ביזמות והפקת סדרות אנימציה בינלאומיות לילדים, ביניהן את הסדרה זאק וקוואק – סדרת אנימציה לילדים המשודרת בערוץ ניקלודיאון ובערוצים נוספים בכמאה ושמונים מדינות ברחבי העולם. על עיצוב הסדרה גביש היה מועמד לפרס אנני מטעם איגוד האנימציה של הוליווד.
בשנת 2019 השתתף גביש בעיצוב והניהול האמנותי של העונה השנייה של העברים – סדרת סרטי תעודה ביוגרפיים אודות אנשי רוח בתרבות העברית. באותה שנה הוא עיצב אמנותית את שיעור מולדת, סדרת תעודה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. גביש היה מועמד בפרויקט זה בקטגוריית אפקטים מיוחדים ווידאו ארט בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2019.
גביש מתגורר בתל אביב ונשוי לשפית מירב גביש.
יצירה

ביצירותיו גביש משלב מדיום מגוון כמו איור, עיצוב גרפי, טיפוגרפיה, אנימציה, קוד, וידאו, אפקטים מיוחדים וסאונד.
תערוכת יחיד של גביש בשם "תרבות אגודה" (תרגום מילולי של שם להקת הפופ משנות ה-80 "Culture Club") הוצגה בנובמבר 2018 במסגרת שבוע האיור בתל אביב בגלריה P8, ובמתכונת מורחבת בבית הנסן בירושלים, באפריל 2019. בתערוכה הוצגו איורים, תנועה ועבודת סאונד אותן ביצע גביש בטכניקה ייחודית המשלבת הדפס, עיצוב גרפי והקרנה. תהליך העבודה כלל, בשלב הראשון, ציור של הדימויים בקנבס מודפס והנפשה בווידאו בקובץ דיגיטלי, ובשלב השני הפרדה של השכבה המודפסת על קנבס מהשכבה המונפשת. חיבור כל המרכיבים - התאמת השכבות המונפשות והצבת המקרנים לדימויים התלויים - נעשה בחלל בזמן ההצבה. בתערוכה משלב גביש בין מציאות ודמיון בהשראת גיבורי התרבות של נעוריו, כמו קראפטוורק וגארי ניומן, דמויות מיתולוגיות ושירה בתרגום אלקטרוני, במעין "חלל תפילה".
פרסים

1996 פרס יוסי שטרן לאיור
1999 BDA (Broadcast Designers Association) World Class Award
2014 International Animated Film Society, ASIFA Hollywood
2016 פרס אסיף, סרטון האנימציה הטוב ביותר לילדים, על ׳זאק וקוואק - מרוץ הפופ-אפ׳
2018 פרס מגנוליה, פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע בשנגחאי, לסדרה זאק וקוואק
הערות שוליים

↑  מיכל שדה, ״היד שמנענעת את המרקע: מדוע כולם פונים לחברת פרימוס כשהם מעוניינים במיתוג טלוויזיוני״, מגזין The Marker, גיליון מספר 16, מאי 2002.
↑  48th Annual Annie Awards, annieawards.org (באנגלית)
↑  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, תחרות פרסי הטלוויזיה 2019, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ‏2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594524305171  GND: 1068486325  VIAF: 14147869768474982699   WorldCat (עם VIAF): 14147869768474982699
דיון וורוויק

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1940 (בת 83) איסט אורנג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Marie Dionne Warrick 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 מקום לימודים:  בית הספר הארט, תיכון איסט אורנג' קמפוס, East Orange High School 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת נשמה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, פורטוגזית 
 חברת תקליטים:  Scepter Records, Embassy, וורנר רקורדס, Five 
 בן או בת זוג:  ויליאם אליוט 
 צאצאים:  דיימון אליוט 
 פרסים והוקרה:  פרס מריאן אנדרסון (2017)  Hasty Pudding Woman of the Year (1970)  פרס מרכז קנדי (2023)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מדליית הכבוד של האליס איילנד 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
דיון וורוויק (באנגלית: Dionne Warwick;‏ נולדה ב-12 בדצמבר 1940) היא זמרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה אמריקאית. וורוויק נודעה בשיתוף הפעולה שלה עם צמד היוצרים ברט בכרך והאל דייוויד. מראשית שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-90 הצליחו רבים משיריה כלהיטים. כזמרת, היא מדורגת שנייה (אחרי אריתה פרנקלין) במספר הלהיטים שהצעידה בבילבורד הוט 100, ‏56 במספר. נכון ל-2012 הוציאה וורוויק 35 אלבומי סטודיו, 5 אלבומי הופעות חיות, 22 אלבומי אוסף ו-85 סינגלים. כיום היא משמשת כשגרירה של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות וכשגרירה של ארגון הבריאות האמריקאי.
נעורים ותחילת הקריירה

נולדה בשם מארי דיון ווריק באיסט אורנג' שבניו ג'רזי, ארצות הברית, למשפחה מוזיקלית. היא בת דודתה של הזמרת ויטני יוסטון (1963–2012). אמה סיסי יוסטון אף היא זמרת גוספל ונשמה נודעת. גם אחותה די די וורוויק (אנ'), התפרסמה כזמרת נשמה. זמרת האופרה (סופרן) הנודעת, לאונטין פרייס, היא קרובה של וורוויק מצד אמה. משפחתה מצד אמה היוותה את הבסיס ללהקת הגוספל, "דרינקארד סינגרס" (אנ'), שהצליחה בסוף שנות ה-50 והיוותה קרש קפיצה לעוד אמנים מצליחים ממשפחתה של וורוויק. כבר כילדה צעירה החלה וורוויק לשיר גוספל בכנסייה בניוארק ובגיל שש שרה סולו בפעם הראשונה. הופעות הטלוויזיה הראשונות שלה היו באמצע שנות ה-50 בתחנות טלוויזיה מקומיות בניו ג'רזי ובניו יורק והיא הופיעה בהן כחברה ב"דרינקארד סינגרס".
וורוויק גדלה בשכונת מעמד הביניים רב-גזעית. בראיון טלוויזיוני ב-2002 היא ציינה כי שכונת איסט אורנג' הייתה, פשוטו כמשמעו, "האומות המאוחדות" של השכונות והיו ברחוב שלה "כל לאום, כל אמונה וכל דת". וורוויק לא נפגשה בהיבטים קשים של חוסר סובלנות גזעית ושל אפליה עד אשר החלה להופיע כזמרת מקצועית ברחבי ארצות הברית. היא סיימה את לימודי התיכון שלה בבית הספר התיכון "איסט אורנג'" וקיבלה מלגה מוזיקלית בקולג' הארט למוזיקה שבהרטפורד, קונטיקט (בו גם קיבלה ב-1973 תואר דוקטור בחינוך מוזיקלי).
בעת שהייתה בתיכון הייתה וורוויק חלק מהרכב נשי שנקרא "הגוספלירס" (מאוחר יותר החליף ההרכב שם ל"Sweet Inspirations") שהופיע מדי פעם בתחרויות חובבים בתיאטרון אפולו שבהארלם. באחת ההופעות הללו נתבקשו במפתיע לשמש כלהקת רקע קולית להקלטה של הסקסופוניסט סם טיילור. הייתה זו התחלתה של קריירה ארוכה ומוצלחת להרכב זה כלהקת רקע נשית בהקלטות של אמנים רבים. באחת מההקלטות הללו, הקלטה של הדריפטרס לאלבום שיצא ב-1962, הבחין ברט בכרך בקולה הייחודי של וורוויק. בראיון במגזין טיים ב-1967 אמר בכרך: "הייתה לה עוצמה בלתי רגילה ובה בעת עדינות, בעת ששרה ברכות - כמו אונייה מיניאטורית בתוך בקבוק. מבחינה מוזיקלית היא לא שיחקה על "הצד הבטוח". איזה רגש שהייתי יכול לקבל! ואיזו מורכבות, בהשוואה לזמרות הפופ הרגילות". בכרך ביקש ממנה להקליט דמו של שיר שהיה מיועד ללהקת הבנות השירלס. כשנשיאת חברת "תקליטי ספטר" (Scepter Records), פלורנס גרינברג, שמעה את ההקלטה היא אמרה לבכרך: "שכח מהשיר, תשיג לי את הנערה".