stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורן (שיר של לאה גולדברג)
אמצעים אומנותיים בשיר > מבנה השיר ואמצעים אמנותיים

השיר בנוי כסונטה בת 14 שורות, המחולקות לארבעה בתים במבנה: 4, 4, 3, 3. המבנה הקלאסי תורם לאיזון הפנימי של השיר, אך גם מדגיש את המעבר בין תחושת הכאב להשלמה. בשיר מופיעות חזרות לשם הדגשת רגשות מרכזיים: "כאן לא... כאן לא" – להדגשת הפער בין מה שיש בארץ למה שהיה ברוסיה.
"אתכם... אתכם" – להבעת תחושת ההשלמה עם המולדת החדשה. השיר מבוסס על ניגודים מרכזיים בין "כאן" ל"שם", בין המולדת החדשה למולדת הישנה, בין נוף קר וחורפי לנוף חם ומזרחי. הניגודים מעמיקים את תחושת הכאב ואת ההתמודדות עם כפילות השייכות. האורן הוא מטאפורה לקיום המפוצל של המשוררת בין שתי המולדות. השימוש במטפורות נוספות, כמו "מצנפת שלג" ו"כובש הפלג", מחזק את הדימויים של נוף הילדות. המשוררת מייחסת תכונות אנושיות לעצים ולציפורים: "יחבוש העץ", "ציפורי מסע יודעות". ההאנשה מאפשרת להעמיק את תחושת ההזדהות עם המהות הכואבת של הנדודים. השיר כולל חריזה מגוונת ומעורבת: בבתים הראשונים – חריזה מסורתית א-ד, ב-ג.
בבתים המאוחרים – חריזה חופשית המדגישה את המעבר לסגנון דיבורי יותר.
הערות שוליים

↑  ראובן שהם, אין עם אשר ייסוג מחפירות חייו, תמטיקה, פואטיקה ורטוריקה בשירי הזמר ההמנוניים של היחידות הלוחמות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2018, עמ' 21
1 2  יהושבע סמט-שינברג, אַרְבָּעָה שׂוֹחֲחוּ עַל הָאֹרֶן, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 15 בינואר 2019
רחלי ויגדורצ'יק

| --- | --- |

רחלי ויגדורצ'יק-פייגה, מתעמלת אולימפית
 לידה:  1 במאי 1989 (בת 35) חולון, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 משקל:  58 ק"ג 
 גובה:  1.81
 ספורט
 ענף ספורט:  התעמלות אומנותית
 תקופת הפעילות:  1995–2009 (כ־14 שנים)
 מועדון:  עירוני חולון, נבחרת ישראל
 הישגים
 תלמידים:  נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית
 
רחל (רחלי) פייגה-ויגדורצ'יק (נולדה ב-1 במאי 1989 בחולון) היא מתעמלת אמנותית ישראלית, ובעבר מאמנת נבחרת ישראל. ויגדורצ'יק השתתפה באולימפיאדת בייג'ינג כחלק מנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שהגיעה למקום שישי.
ביוגרפיה

רחל ויגדורצ'יק החלה להתעמל בגיל 6 ומשתייכת לאגודת עירוני חולון. ויגדורצ'יק היא בתה של אירה ויגדורצ'יק המאמנת את הנבחרת החל משנת 2007, והייתה המאמנת האישית של אירה ריסנזון.
בתחילת דרכה ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל בתרגילים קבוצתיים לנוער בגרמניה (2003) ובתרגילים אישיים באליפות אירופה בקייב (2004) ואליפות העולם בבאקו (2005)
לאחר מכן הצטרפה לשורות נבחרת ישראל בקבוצתי בוגרות והישגי השיא היו: מקום 6 (קבוצתי) באליפות העולם 2007 ביוון (הישג היסטורי שהעניק לנבחרת את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים) ומקום 5 (קבוצתי) באליפות אירופה 2008 באיטליה.
ויגדורצ'יק עשתה היסטוריה עם נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית כאשר זו עלתה לגמר בקרב רב קבוצתי באולימפיאדת בייג'ינג (2008) מהמקום השמיני. בגמר סיימה הנבחרת במקום שישי.
כשנה לאחר מכן ב-2009 ייצגה ויגדורצ'יק את ישראל באליפות העולם ביפן שם סיימה עם הנבחרת הקבוצתית במקום חמישי, הישג שיא נוסף. לאחר אליפות העולם בסוף אותה שנה היא פרשה מהשתתפות בתחרויות והחלה לאמן במועדון עירוני חולון להתעמלות.
בשנת 2012 נבחרה ויגדורצ'יק ליושבת ראש ועדת הספורטאים האולימפיים בישראל ולנציגת הספורטאים האולימפיים בהנהלת הוועד האולימפי הישראלי.
בשנת 2015 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במכללת וינגייט במגמת ניהול וארגון והמשיכה ללימודי התואר השני במכללה.
בשנת 2017, בתחילת הקמפיין לאולימפיאדת טוקיו (2020), הצטרפה ויגדורצ'יק לאמה אירה ויגדורציק ככוריאוגרפית ועוזרת מאמנת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.
בשנת 2019 נבחרת ישראל בהדרכתה, השיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו, לאחר שסיימה במקום שישי בקרב רב באליפות העולם שנערכה בבאקו, ובמקום רביעי בתרגיל 5 הכדורים.
באליפות אירופה שהתקיימה בקייב בשנת 2020 זכתה נבחרת ישראל במדליית זהב בקרב-רב כאשר ויגדורצ'יק הכוראוגרפית הראשית ומאמנת בכירה בצוות של הנבחרת הקבוצתית תוך בניית התרגילים עם המוזיקאי חן מצגר אדר באליפות זו זכתה הנבחרת במדליית כסף בתרגיל הכדורים וסיימה במקום רביעי בתרגיל המשולב.
כחודשים לפני המשחקים האולימפיים בטוקיו, באליפות אירופה לשנת 2021 שהתקיימה בסופיה שבבולגריה, נבחרת ישראל זכתה במדליית הזהב בתרגיל המשולב ובמדליית הארד בתרגיל הכדורים. כמו כן סיימה במקום ה-3 בקרב רב.
ביולי 2021 במשחקים האולימפיים בטוקיו העפילה נבחרת ישראל בהדרכתה של רחלי ויגדורציק לגמר מהמקום ה-4. בתחרויות הגמר סיימה הנבחרת במקום ה-6 הכללי ובכך שחזרה את ההצלחה של הנבחרת הקבוצתית במשחקים האולימפיים בבייג'נג 2008 בהם גם השתתפה רחלי כמתעמלת.
חיים אישיים

ויגדורצ'יק נשואה לשחקן הכדורעף לשעבר שון פייגה ולהם שתי בנות.
הערות שוליים

↑  ויגדורצ'יק שלא הכרתם: "אני בונה את התרגיל, אירה היא הבוסית", באתר ynet, 3 בינואר 2021
↑  רחלי ויגדורצ'יק צורפה לנבחרת ההתעמלות, באתר ‏מאקו‏, 27 במרץ 2017
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אהרן ילינק

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1821 דרסלביצה, מוראביה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1893 (בגיל 72) כ' בטבת ה'תרנ"ד וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בדצמבר 1893 
 השתייכות:  חכמת ישראל 
 רבותיו:  שלמה יהודה רפפורט, יום-טוב ליפמן צונץ 
 תלמידיו:  אדולף קורין, אייזיק הירש וייס 
 חיבוריו:  בית המדרש 
 צאצאים:  אמיל ילינק  מקס הרמן ילינק  גאורג ילינק  Charlotte Zels 
 מספר צאצאים:  6 
 
 חתימה:   
 
אהרן ילינק ב-1860
הרב אהרן (אדולף) ילינק (ביידיש: יעללינעק ולעיתים יעלליניק; גרמנית: Adolf Jellinek;‏ 26 ביוני 1821 – 29 בדצמבר 1893, כ' בטבת ה'תרנ"ד), בן יצחק יהודה, היה מלומד יהודי-מוראבי, מראשי חכמת ישראל. כיהן כדרשן ליברלי בווינה. ערך את קובצי המדרשים והקבלה "בית המדרש" המאגדים למעלה ממאה מדרשים.
ביוגרפיה

אהרן ילינק נולד בעיירה דרסלביצה שבמוראביה לאביו יצחק יהודה. כנער למד בישיבה ובמקביל למד לבדו לימודי חול ושפות. בשנת 1838 עבר לפראג והיה תלמידו של שלמה יהודה ליב רפפורט (שי"ר), שבהשפעתו נפתח ללימודי חכמת ישראל. בשנת 1842 עבר ללייפציג, בה חי ופעל עד 1856. בלייפציג למד פילוסופיה ושפות שמיות באוניברסיטה ומשנת 1850 הוא נזכר בכתבים שונים בקביעות כדוקטור. בשנותיו בלייפציג החל לדרוש בבית כנסת שהיה תחת פיקוחו של הרב המחוזי זכריה פרנקל ועד מהרה התפרסם כדרשן ונואם פופולרי וכמטיף הן בענייני דת והן בענייני השעה. בשנת 1856 עבר לווינה והפך לרב-מטיף בבית הכנסת טמפלגאסה. על אף שבשנת 1892 קיבל את התואר "רב ראשי" לא קרא לעצמו מעולם "רב" אלא "מטיף" (Prediger). ב-1862 ייסד בווינה מוסד ללימודי יהדות המשלב מתודות מחקריות עם מחויבות דתית וקרא לו "בית המדרש" של ווינה. כמה מהמלומדים שהורו בבית המדרש של ילינק הפכו לימים למורים בבית המדרש לרבנים של ווינה, ה־Israelitisch-Theologische Lehranstalt, שהוקם ב-1893.
נפטר בערב שבת, כ בטבת ה'תרנ"ד, ונקבר ביום ראשון, כ"ב בטבת, בחלקה היהודית הישנה, שבבית הקברות המרכזי בווינה.
בנו, אמיל ילינק, היה איש עסקים יהודי-אוסטרי עשיר שהשתתף במרוצי מכוניות. על שם בתו מרצדס, נכדתו של אהרן ילינק, נקראת המכונית הגרמנית המפורסמת מרצדס.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
דעות והשקפות

אחת ממטרות חייו של ילינק הייתה לאחד את הקהילות היהודיות ברוח של השלמה ומתינות. הוא התנגד הן לרפורמים והן לאורתודוקסיה הנוקשה. לפיכך, ניסה לשלב בדרשותיו את רוח היהדות כפי שהבין אותה עם עיקרי הנאורות וגאווה דתית שהתבססה על ידע רב ויכולת רטורית. הוא ראה ביהדות גורם מוסרי בעולם שנושא את העקרונות הנעלים של שוויון, הומניזם וחירות האדם בהם האמין.
ילינק היה ליברלי יותר מקודמו בווינה, יצחק מנהיימר. הוא לא התנגד לשימוש בעוגב לליווי התפילות, לא קרא את הנוסח הארמי של הכתובה בטקסי קידושין ולא תבע קיום טקסי חליצה. הוא אישר גיור בלי טבילה במקווה. מאידך, ההיסטוריון מיכאל מאיר תיאר אותו כרחוק מהאידיאלים הרפורמיים. ב-1846 סירב להזמנתו של אברהם גייגר להשתתף בוועידת ברסלאו, והזהיר את צבי הירש פאסל השמרן שחכך בדעתו בנידון כי "רק רדיקלים הרסניים" יתכנסו שם ושאם פאסל יגיע, הוא יהיה לבדו מבין אלה שלא יחזיקו בהלך מחשבה כזה. ילינק היה מקורב לזכריה פרנקל והושפע ממנו רבות; בכהונתו בווינה המשיך בקו השמרני מאוד שהתווה מנהיימר, אף כי היה ליברלי יותר ממנו.
ב-1871, כשהציעו גורמים בקהילה למחוק את התפילות הקוראות לחידוש עבודת הקורבנות ולקיבוץ גלויות על ידי המשיח, התנגד לכך ילינק במתינות, בעוד הרב הממונה משה גידמן עמד בראש האופוזיציה הקיצונית ואיים להתפטר. ילינק היה ידוע כבלתי-קפדן מבחינה דתית וכנראה לא שמר מצוות באדיקות. בו זמנית, תקף את הרפורמים על כך שלא כיבדו את ציוויי התלמוד וראה בו חשיבות גדולה. הוא עצמו התנגד לשימוש בתוויות זרמיות כ"רפורמי" ו"אורתודוקסי". השמרנים בעיר, הן האורתודוקסים ממש והן גידמן, היו מצויים בחיכוך מתמיד עמו. ב-1868 ערך חופה לאישה שגוירה על ידי גייגר ולא טבלה במקווה, שהרבנים עזריאל הילדסהיימר וגידמן סירבו להשיאה.
עמדותיו הנחרצות ותפקידו המרכזי כדרשן המפורסם ביותר במרכז אירופה הביאו אותו ללחום מספר מלחמות. בפברואר 1848 חבר לאחיו, הסטודנט הרמן ילינק בתמיכה במהפכת אביב העמים ואף האיץ בכל היהודים הצעירים להצטרף למהפכה כציווי דתי להגן על החירות. הרמן ילינק הוצא להורג בספטמבר אותה שנה ואהרן ילינק נאלץ למתן את דרשותיו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 נלחם כנגד עליית האנטישמיות ונגד ההתקפות המרות של האנטישמים נגד התלמוד.
הוא האמין כי על היהודים לחיות כמיעוט בקרב האוכלוסייה הלא-יהודית, להכיר את תרבותה ולהיות פתוחים אליה, תוך גאווה והכרה בערכם התרבותי והמוסרי, מבלי להתבולל בקרב הרוב אך גם מבלי להתבדל ולהסתגר מפניו. הוא היה מתנגד חריף לחיבת ציון ולציונות.
דרשותיו מקובצות במספר כרכים (בגרמנית).
פעילות אקדמית וספרותית > ליקוט מדרשים

ילינק היה אספן של כתבי יד עבריים, בייחוד מדרשים וספרי סוד קדומים. בתמיכת והמרצת מורו, יום-טוב ליפמן צונץ, החל להדפיס ולהוציא מדרשים קטנים, ספרים חיצוניים ומאמרים קבליים קדומים ונדירים בקונטרסים. עבור רוב הכתבים הייתה זו הוצאתם הראשונה בדפוס. בשנות ה-50 של המאה ה-19 אוגדו הקונטרסים לשישה קבצים (כל אחד מהם נקרא "חדר") תחת השם "בית המדרש".
תלמידו המובהק אייזיק הירש וייס, המשיך בהוצאת קובצי מדרשים בגליונות כתב עת שנקרא אף הוא "בית המדרש".
פעילות אקדמית וספרותית > חקר הקבלה

ילינק היה הראשון שחקר את הקבלה באופן מדעי. הוא ההדיר את הספר האפוקליפטי "ספר האות" של אברהם אבולעפיה, ושלל את הייחוס המקובל במחקר עד אז של ספר הזוהר לאבולעפיה. אחד מחידושיו החשובים במחקר הקבלה היה השוואת הטקסט של ספר הזוהר עם טקסטים של משה די לאון, מקובל בן המאה ה-13. הוא לא היה הראשון שהבחין בדמיון בין שני סוגי הטקסטים, אך היה הראשון שביסס את הדמיון באמצעות דוגמאות ותוך שימוש בבלשנות עברית וארמית. בימינו מייחס המחקר המודרני את כתיבת ספר הזוהר לדי לאון.
בנוסף, הוציא לאור מספר ספרים קבליים קדומים ב"גנזי חכמת הקבלה" (1853) ופרסם את מחקריו בספר Beiträge zur Geschichte d. Kabbala ("מחקרים לתולדות הקבלה" בגרמנית).
פעילות אקדמית וספרותית > פילוסופיה יהודית

ילינק היה חוקר בתחום הפילוסופיה היהודית וההקשרים שלה הן עם מיסטיקה ותאולוגיה נוצרית (1853,Thomas von Aquino in d.jüdischen) והן ההקשרים בין הפילוסופיה היהודית למיסטיקה יהודית וקבלה (1854 ,Philosophie und Kabbala).
פעילות אקדמית וספרותית > ביבליוגרפיה

אחת מתרומותיו הגדולות של ילינק למחקר הייתה פרסומם של עשרת ה"קונטרסים" (בשנים 1877–1884) שנעשו תוך ליקוט דייקני תוך עריכת מחקריו וההדרת כתבי היד העתיקים, אשר כוללים שמות חיבורים ואישים.
קונטרס המפרש - ביבליוגרפיה של מפרשי התלמוד
קונטרס המזכיר - שמות אנשים ומקומות הקשורים להלכות חתימת גט
קונטרס המגיד - ביבליוגרפיה של חיבורים על ספרות האגדה
קונטרס תרי"ג - ביבליוגרפיה של ספרות המצוות
קונטרס הרמב"ם - ביבליוגרפיה של חידושים ופירושים של ספר משנה תורה לרמב"ם
קונטרס הכללים - ביבליוגרפיה של חיבורים על כללי התלמוד
קונטרס ורמייזא וקהל וינה - שמות אנשים שנספו בגזירות תתנ"ו
קונטרס המפתח - ביבליוגרפיה של מפתחות ומראי-מקומות לתלמודים
קונטרס המקונן - ביבליוגרפיה של ספרי הזכרת נשמות של קהילות יהודיות אשכנזיות בימי הביניים
קונטרס המספיד - ביבליוגרפיה של הספדים
הקונטרנסים האלה קובצו ויצאו לאור כספר בשם "מפתחות לספרות ישראל" (ירושלים, תשל"ב).
הערות שוליים

↑  ע"פ הכיתוב על מצבתו
1 2  Robert S. Wistrich, Die Juden Wiens im Zeitalter Kaiser Franz Josephs, Böhlau Verlag, 1999. עמ' 95-97.
↑  ע"פ הכיתוב על מצבתו, והוויקיפדיה בגרמנית
↑  ארכיון אהרן ילינק, בספרייה הלאומית
↑  מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ע' 222
↑  Michael Miller, Rabbis and Revolution: The Jews of Moravia in the Age of Emancipation, Stanford University Press, 2010. עמ' 89-90.
↑  Jaacob Katz (editor), Toward Modernity: the European Jewish Model, Transaction Publishers, 1987. עמ' 53.
↑  ויסטריך, עמ' 122.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 155, 172
↑  מ. ישעיהו, מאמר כולל: ילינק אדולף (אהרן), בתוך: שמעון פדרבוש (עורך), חכמת-ישראל באירופה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשכ"ה. עמ' 395-396.
↑  ישעיה תשבי, משנת הזוהר, מוסד ביאליק תשל"א, כרך א' עמוד 62. מחקרו של ילינק התפרסם בגרמנית: Moses ben Shem Tov de Leon und sein Verhältnis zum Sohar, Leipzig 1851
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263210905171  PLWABN: 9810621560805606  BIBSYS: 6046051  BNE: XX980327  BnF: cb13487877d (data)  CiNii: DA06084477  GND: 117094951  ISNI: 0000 0001 1020 104X  LCCN: nr88012379  NKC: zmp2017946956  NLA: 35938057  NTA: 075203154  RERO: 02-A006299821  SELIBR: 64545  SNAC: w6ff3xsz  SUDOC: 067032494  Trove: 1154634  VcBA: 495/20088  VIAF: 2624264   WorldCat (עם VIAF): 2624264 
קברו של אהרן ילינק בחלקה היהודית הישנה, בבית הקברות המרכזי בווינה
לירון אפלמן

| --- | --- |

 לידה:  1985 (בן 40 בערך) ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד נחשון   קצין אג"ם של אוגדת הבשן   מפקד חטיבת עודד   מפקד חטיבת ההרים
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מלחמת חרבות ברזל
 
לירון אפלמן (נולד ב-1985) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד חטיבת ההרים (חטיבה 810). קודם לכן שימש כמפקד חטיבת עודד, מפקד גדוד נחשון וקצין האג"ם של אוגדת הבשן.
ביוגרפיה

אפלמן התגורר בנערותו עם אימו בפריז, ועלה לישראל על מנת לשרת בצה"ל.
במרץ 2003 התגייס לצה"ל ושובץ לגדוד לביא בחטיבת כפיר, עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בהמשך שירותו מונה לקצין האג”ם של חטיבת כפיר, בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם, הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי”ר במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. בין השנים 2018–2020 כיהן כמפקד גדוד נחשון ובין השנים 2020–2022 שימש כקצין האג"ם של אוגדת הבשן. בשנת 2022 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד עליה פיקד במסגרת מלחמת חרבות ברזל. ב-13 ביוני 2024 מונה למפקד על חטיבת ההרים, ופיקד עליה בכיבוש החרמון הסורי.
אפלמן בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וצבא וביטחון ומוסמך במדיניות ציבורית. הוא מתגורר בקריית מוצקין, נשוי לאפרת ואב לשלושה.
הערות שוליים

1 2 3 4  סא"ל לירון אפלמן המוצקינאי שומר על הבית, באתר DYNEWS, ‏3 ביולי 2020.
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 4 במרץ 2024
↑  יואב לימור, על גג העולם: ביקור נדיר בחרמון הסורי, באתר ישראל היום, 23 בינואר 2025.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירה

ערך זה עוסק בסוגה ספרותית. אם התכוונתם להפקת צלילים מוזיקליים באמצעות הקול האנושי, ראו .
.
אירוע הקראת שירה בארצות הברית, 2009
שִׁירָה (באנגלית: Poetry) היא סוגה של אמנות שעיקרה הוא שירים, בדגש על שירים לא מולחנים. שירה מתפרסמת לרוב בספרי וקובצי שירה, ומוקראת באירועי הקראת שירה.
השירה היא יצירה ספרותית, בה נעשה שימוש בתכונותיה האסתטיות של השפה, זאת בנוסף למשמעות המילולית או במקומה. שימוש זה עשוי לכלול כתיבה בשורות קצוצות (בניגוד לפרוזה); עיסוק במצלול, במשקל, פזמון חוזר וחריזה; כתיבה בשפה ציורית (פיגורטיבית); וטכניקות ספרותיות נוספות, שאינן נפוצות בפרוזה ובסוגים אחרים של ספרות.
פואמה

פואמה (Poiema) (מיוונית: "יצירה"), היא תבנית ספרותית המציינת שיר ארוך, בדרך כלל בן מאות שורות.
מסוגי הפואמות:
פואמה אפית
פואמה סיפורית
פואמה אידילית
פואמה לירית
פואמה דרמטית
פואמה דידקטית
פואמה סאטירית
הפואמה מלאת הפאתוס הייתה סוגה מרכזית בספרות העברית החדשה. משוררים עבריים חיברו פואמות, שהיו פסגת יצירתם, בהם יהודה לייב גורדון, חיים נחמן ביאליק, שאול טשרניחובסקי, דוד שמעוני, יצחק למדן, אורי צבי גרינברג, יעקב כהן, ושמשון מלצר.
מונחים > מושגי יסוד

שיר – יצירה ששייכת לז'אנר השירה.
טור – שם לשורה בשיר.
רגל – היחידה הבסיסית בשיר, מורכבת מצירוף מסוים של הברות מוטעמות ולא-מוטעמות. בכל טור מספר רגליים.
בית – מספר שורות היוצרות יחד יחידה בשיר, בדרך כלל מופרדת מקודמותיה ומהבאות אחריה בשורה רווח.
חרוז – שתי מילים, אשר סופיהן נשמעים דומה ויוצרים אפקט של לשון נופל על לשון. דוגמה לחרוז: תָּפַל – נָפַל.
חרוז זכרי – חרוז, שבו המילים החורזות הן בהטעמה מלרעית;
חרוז נקבי – חרוז, שבו המילים החורזות הן בהטעמה מלעילית;
חרוז פנימי – חריזה בין שתי מילים בתוך אותו טור, ולא בין שני טורים. לדוגמה: "מליצתי בדאגתי הדופה, ושמחתי באנחתי דחופה..." ("מליצתי" / שלמה אבן גבירול)
משקל – מאפיין חשוב של השירה, שמתקיים בה מימים ימימה, ונוגע בשמירה על מבנה קבוע של הברות, הטעמות או שניהם בכל טור. בשיטות שונות יש לו משמעות שונה: בשיטה הסילבית יש להקפיד על מספר הברות שווה בכל טור בשיר, ואילו בשיטה הסילבו-טונית יש להקפיד בעיקר על סדר מסוים של הברות מוטעמות ולא-מוטעמות, והמשקל נקבע לפי סוגי הרגליים ולפי מספרן בכל טור.
מונחים > אמצעים אמנותיים > אמצעים פיגורטיביים

דימוי – בדימוי משווים דבר אחד למשנהו באופן ישיר. לדוגמה: "המלך יושב בקריית דמפרלין / שותה את יינו האדום כדם" (מתוך הבלדה "סר פטריק ספנס")
מטפורה (השאלה) – במטפורה החשוב ביותר הוא ההשאלה, כלומר תכונה של חפץ אחד "מולבשת" על חפץ אחר. אנו משתמשים במטפורה גם בחיי היום-יום, כמו בצירוף "לב שבור".
מטונימיה – ייצוג שלם על ידי חלק האופייני לו. הצירוף "רודף שמלות", כאשר "שמלות" מציינות נשים, הוא דוגמה מחיי היום-יום למטונימיה.
סינקדוכה – אמצעי אמנותי קרוב למטונימיה – דבר מיוצג על ידי פרט קטן ממנו ולהפך. לדוגמה, כאשר "הבחור מבקש את ידה של הבחורה" – אמנם הוא מבקש את כולה, אך ידה היא סינקדוכה.
סינסתזיה – ערבוב שני חושים בביטוי אחד. לדוגמה, "אוויר מתוק", כאשר המילה "אוויר" קשורה לחוש הריח והמילה "מתוק" קשורה לחוש הטעם, לדוגמה הפסוק התנ"כי: "וְכָל הָעָם רֹאִים אֶת הַקּוֹלֹת וְאֶת הַלַּפִּידִם וְאֵת קוֹל הַשֹּׁפָר וְאֶת הָהָר עָשֵׁן" (שמות, כ', ט"ו) – "רואים" "קולות", וכן הפסוק וּמָתוֹק הָאוֹר (קהלת, י"א, ז')
הגזמה (היפרבולה) – תיאור מופרז, מעבר לאמת הגלויה, שנועד להעצים את האובייקט המתואר, ובכך ליצור רושם על הקוראים/השומעים. משמש גם ביום-יום, למשל במשפט כמו "אמרתי לך כבר מיליון פעם..."
אנטונומזיה – שם פרטי שמציין מושג כללי, כגון "ביאליק" במקום "המשורר הלאומי" במשפט: שייקספיר הוא הביאליק האנגלי.
מונחים > אמצעים אמנותיים > אמצעים מצלוליים

אונומטופיה – מילה או צירוף מילים שצלילן מחקה את משמעותן. המילה "רשרוש" מחקה את צליל הנייר המרשרש.
אליטרציה – חזרה על צליל או צירוף צלילים במספר מילים קרובות, כמו בצירוף "גד גדוד יגודנו".
אסוננס – חזרה על אותו מבנה תנועות עם עיצורים שונים.
קונסוננס – חזרה על אותו מבנה עיצורים עם תנועות שונות.
מונחים > אמצעים אמנותיים > אמצעים אחרים

אוקסימורון – צירוף מילים שיש בו סתירה פנימית. לדוגמה: "שתיקה רועמת", "יין העצב", "חתן גלמוד", "פגישה לאין קץ" וכדומה.
אנאפורה – פתיחת מספר שורות באותה מילה.
אפיפורה – סיום מספר שורות באותה מילה.
מונחים > מבני שירה

סונטה (שיר זה"ב) – שיר בן 14 שורות עם מבנה חריזה נוקשה.
אוקטבה – שיר או בית בן 8 שורות עם מבנה חריזה קבוע.
ססטינה – שיר של 39 שורות עם מבנה חריזה וסדר מילים נוקשה מאוד.
ססטט – שיר או בית בן שש שורות.
קטרן – בית בן ארבע שורות.
מרובע – צורה שירית בת ארבע שורות, שמקורה בפרס הקדומה.
טרצינה – מבנה של שיר שבנוי בבתים בני שלוש שורות כל אחד עם שיטת חריזה ייחודית.
קופלט – מבנה בן שתי שורות (חרוזות לרוב).
דיסטיכון – שתי שורות שאינן חרוזות, במשקל קבוע ונוקשה.
חמשיר – שיר בן חמש שורות עם משקל וחריזה נוקשים.
אקרוסטיכון – שיר, שהאותיות הראשונות של שורותיו יוצרות מילה או אף משפט.
פנטום – שיר בעל מספר בלתי מוגבל של בתים בני ארבע שורות, המאופיין בחזרה על שורות שלמות בין הבתים.
האיקו – שיר קצרצר המכיל שלוש שורות בנות 5, 7 ו-5 הברות (או יחידות זמן, במקור היפני).
וילאנל – שיר בן 19 שורות – חמישה בתים בני שלוש שורות ובית בן ארבע שורות. השורה הראשונה של הבית הראשון חוזרת בשורה האחרונה בבתים 2 ו-4, וכשורה הלפני האחרונה בבית האחרון. השורה האחרונה בבית הראשון חוזרת כשורה האחרונה בבתים 3, 5 והאחרון.
מונחים > סגנונות שירה

בלדה – שיר המספר סיפור.
פיוט – במקור נועדו הפיוטים להחליף את נוסח הקבע של התפילות, בדרך כלל בימים מיוחדים (שבתות וחגים) אך גם בימי חול ובשמחות.
מקאמה – יצירה שירית-סיפורית מגוונת, המשלבת בתוכה פרוזה מחורזת בעלת ברק רטורי ושירים שקולים.
שירה אפית – ז'אנר של שירה פולקלוריסטית, המגולל סיפור על חיים ומעשים של גיבור או של קבוצת גיבורים, היסטוריים או אגדיים.
שירת איגיון (נונסנס) – שירה שהיא לכאורה בשפה מובנת ותקנית, אך בעצם אין לה משמעות או שהמשמעות אינה הגיונית או אפשרית; היא יכולה להכיל סתירות, הברקות, מוזרויות וגם שטויות. ניתן למצוא כי מחוללי שירים אוטומטיים, מפיקים שירים איגיוניים.
שירה לירית – שירה המביעה רגש או רגע חולף מנקודת מבט אישית של הפרט.
שיר תיאורי – יצירות העוסקות בתיאורי טבע, נופים, עצמים, מראות ונופים קונקרטיים, שאינם דימויים למצבי נפש, אלא מציגים את "הדבר עצמו".
שירה מודרנית – סגנון שירה שהחל להתפתח בתחילת המאה ה-20, ושבר מוסכמות ותבניות קלאסיות מקובלות, כרבים מזרמי האמנות במאה ה-20.
שירה פוליטית – שירה שמנסה באופן ברור לשנות את דעת הקהל בנוגע לנושאים שאינם קשורים באמנות – על פי רוב בנושאים חברתיים ומדיניים.
אימג'יזם – ז'אנר שירה שדגל בתיאורים פשוטים של הדברים עצמם, בשפה חדה וחסכונית ככל האפשר ושיאו בין השנים 1912 ל-1917. האימג'יזם חתר נגד השירה הרומנטית ושפת הפואטיקה המצועצעת של תקופתו.
אקספרסיוניזם
הרמטיציזם
אקמאיזם – זרם בשירה הרוסית, שרצה להשתחרר מזרם השירה הסימבוליסטית, שלשיטתו היה מעיק, מעורפל ומיסטי, שזרם ששלט תקופה ארוכה בשירה הרוסית בפרט ובשירה האירופית בכלל. האקמאיזם התאפיין ב"דיבור" ישיר ומאופק, תוך שימת דגש על מילה בודדת.
סימבוליזם
שירה ביטניקית
שירה מקראית
שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
שירת יהדות תימן
שירת הקודש של ביתא ישראל
ראו גם

שירה עברית
ספוקן וורד
פואטרי סלאם
דיבור מושר
לקריאה נוספת

מעיין הראל, מבוא לשירה, האוניברסיטה הפתוחה, 2022
מנחם בן, ‏משלמה המלך עד שלמה ארצי, מיונה הנביא עד יונה וולך - שיחות על שירה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006
דב לנדאו, היסודות הריתמיים של השירה, הוצאת שוקן, תל אביב וירושלים, 1970 (זוכה פרס נורדאו לספרות, 1971).
דב לנדאו, ממטפורה ועד סמל, אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, 1979.
בנימין הרשב, אמנות השירה, הוצאת כרמל, 2000.
שמעון זנדבנק, מזשיר, מדריך לשירה, הוצאת כתר, 2002.
הערות שוליים

↑  מתוך סמיוטיקה, בלשנות, פואטיקה, מבחר מאמרים של רומאן יאקובסון, הוצאת המכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר והקיבוץ המאוחד, 1986, עמ' 138–166
↑  באתרו "הרב מיכאל אברהם, שו"ת ומאמרים", טור 110, להרחבה ראו שם טורים 107–113
↑  באתרו, טור 111
↑  חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובנס, ספר שני, כרך א', הוצאת מוסד ביאליק ודביר, תל אביב, תשכ"א
↑  הגיספנומטור, באתר gispanomator.laaz.co.il (ארכיון)
| סיפר |
| --- | --- | --- |
| דמות | פרוטגוניסט • דמות שנייה בחשיבותה (אנ') • דמות שלישית בחשיבותה (אנ') • סיידקיק • אנטגוניסט • נבל-על • דמות משנה • דמות חוזרת • מספר • גיבור • אנטי-גיבור |  |
| עלילה | דיאלוג • מצג • מבנה דרמטי (אנ') • סיפור מסגרת • כלי עלילתי • מקגאפין • נקודת שיא • עימות • תת-עלילה • פלשבק/פלשפורוורד |  |
| רקע | דיסטופיה • אוטופיה • יקום בדיוני • יקום משותף • היסטוריה • היסטוריה בדיונית |  |
| תמה | מוטיב • לייטמוטיב • סאבטקסט • מוסר השכל |  |
| סגנון | אמצעים פיגורטיביים • טכניקות ספרותיות • נקודת תצפית • השעיית הספק • סימבוליזם • אתנחתא קומית |  |
| סיפורת | משל • מעשייה • סיפורת בזק • רומן • נובלה • מחזה • שירה • תסריט • נובליזציה • סיפור קצר |  |
| סוגה | רומן הרפתקאות • רומן פשע • רומן מלחמתי • רומן מערבון • רומן מסתורין • רומן היסטורי • רומן ריאליסטי • רומן רומנטי • רומן ביוגרפי • רומן מכתבים • רומן גרפי • רומן פילוסופי • רומן פוליטי • רומן ארוטי • רומן חניכה • סאגה • פנטזיה (אפלה, חרבות וכשפים) • ספרות בלשית • ספרות אימה • ריאליזם קסום • סאטירה • מדע בדיוני (קשה, צבאי, אופרת חלל, סייברפאנק, סטימפאנק) • מותחן • ספרות ספקולטיבית • ספרות זולה • קומיקס |  |
| נושאים קשורים | זרם התודעה • קהל • מחבר • תורת הספרות • מבנה נרטיבי • נרטולוגיה • רטוריקה |  |
פורטל: ספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558375205171  BNE: XX4576326  BnF: cb11933161p (data)  LCCN: sh85103704  LNB: 000302993  NARA: 10629347  NDL: 00570860  NKC: ph117253
The Hurt Business

| The Hurt Business> .קבוצה |
| --- | --- | --- |
חברי הקבוצה: MVP (מנהיג)   בובי לאשלי   שלטון בנג'מין
שם/שמות: The Hurt Business
גבהים: בובי לאשלי: 1.91 מטר   MVP:‏ 1.91 מטר   בנג'מין: 1.88 מטר   אלכסנדר: 1.78 מטר
משקל כולל: 447 ק"ג
תאריך הקמה: 11 במאי 2020
שנות פעילות: 2020–היום
The Hurt Business הם צמד היאבקות מקצועית, המופיע בארגון ההיאבקות האמריקאי, AEW. הקבוצה כוללת את בובי לאשלי, MVP, ושלטון בנג'מין.