stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלן פרוסט
קריירת המרוצים > פורמולה 1 > רנו: 1981-1983

שותפו של פרוסט בעונת 1981 היה הצרפתי רנה ארנו. על פי כתב הספורט המוטורי נייג'ל רובאק, כבר מראשית העונה התגלעו סכסוכים בין השניים על רקע היותו של פרוסט מהיר יותר מעמיתו הוותיק ממנו. פרוסט לא סיים את שני המרוצים הראשונים של העונה בשל התנגשויות עם אנדראה דה-צ'זריס במרוץ בלונג ביץ', ארצות הברית ועם זיגפריד שטוהר במרוץ בברזיל. לאחר מכן סיים בין שלושת הראשונים במרוץ בארגנטינה. לאחר ארבעה מרוצים שלא סיים, ניצח פרוסט לראשונה בקריירה במרוץ פורמולה 1, בגרנד-פרי של צרפת כשהוא מקדים בשתי שניות את עמיתו לשעבר בקבוצת מקלארן, ג'ון ווטסון. עבור פרוסט, הניצחון הראשון שינה את האופן בו העריך את עצמו: "קודם, חשבת שאתה יכול לנצח", אמר, "עכשיו אתה יודע שאתה יכול". פרוסט ניצח בשני מרוצים נוספים באותה עונה, וכן עמד לראשונה בקריירה שלו בעמדת הזינוק המובילה, הפול פוזישן, במרוץ של הולנד. הוא סיים את העונה במקום החמישי באליפות הנהגים, שבע נקודות אחרי האלוף, נלסון פיקה.
פרוסט ניצח בשני המרוצים הראשונים של עונת 1982, בגרנד פרי דרום אפריקה ובברזיל. לאחר מכן לא ניצח במרוצים נוספים באותה עונה וסיים ארבעה מרוצים נוספים בטווח הנקודות (ששת המקומות הראשונים). על אף שפרש משבעה מרוצים במהלך העונה, סיים במקום הרביעי באליפות הנהגים, שיפור של מקום אחד מהעונה הקודמת. יחסיו עם בן קבוצתו ארנו הידרדרו עוד לאחר המרוץ בצרפת. פרוסט טען שארנו, שזכה באותו מרוץ, חזר בו מהסכמה שהייתה לפני המרוץ לפיה הוא יתמוך בפרוסט במהלך המרוץ. גם יחסיו של פרוסט עם העיתונות הצרפתית הידרדרו. פרוסט טען ש"כשחתמתי בקבוצת רנו העיתונאים כתבו דברים טובים עליי, אבל בשנת 1982 הם הפכו אותי לאיש הרע. לדעתי, בכל הכנות, עשיתי את הטעות של לנצח! הצרפתים לא באמת אוהבים מנצחים".
ארנו עזב את רנו בעונת המרוצים של 1983 והאמריקאי אדי צ'יבר החליפו כבן הקבוצה של פרוסט. פרוסט זכה בארבעה מרוצים במהלך העונה וסיים שני באליפות הנהגים, שתי נקודות בלבד מאחורי נלסון פיקה. פיקה ביחד עם קבוצת ברבהאם שלטו במרוצי סיום העונה, דבר שעורר בפרוסט תסכול. פרוסט טען שהקבוצה הייתה שמרנית מדי בפיתוח המכונית והדבר גרם לערעור יחסיו עם הנהלת הקבוצה, שהפכה אותו לשעיר לעזאזל על שהפסיד את האליפות באותה עונה. בנוסף, הקהל הצרפתי נטר לפרוסט על הסכסוך עם חביבם ארנו במהלך העונה שעברה, סכסוך אשר גרם לעזיבת ארנו. רנו פיטרו את פרוסט מהקבוצה יומיים בלבד לאחר סיום העונה וה"פרופסור" חתם שוב בקבוצת מקלארן לעונת המרוצים של 1984 והעביר את מגורי משפחתו לשווייץ.
קריירת המרוצים > פורמולה 1 > פרארי: 1990–1991

אלן פרוסט החליף את גרהרד ברגר בפרארי כשותפו של הבריטי נייג'ל מנסל בעונת המרוצים של 1990. פרוסט זכה בחמישה מרוצים עבור פרארי באותה עונה: המרוץ בברזיל, מקסיקו, צרפת, אנגליה וספרד. ראוי לציון המרוץ במקסיקו בו זכה פרוסט לאחר שזינק מהמקום ה-13. הן במקסיקו והן בספרד הוביל פרוסט את פרארי לניצחון במקומות הראשון והשני כששותפו הבריטי מאחוריו. האליפות הגיעה להכרעה במרוץ הסיום ביפן כאשר פרוסט מפגר אחרי עמיתו לשעבר לקבוצת מקלארן, איירטון סנה, שהוביל בתשע נקודות. כמו בעונה הקודמת, התנגשות הכריעה את ההתמודדות וכפי שסנה הודה מאוחר יותר, הוא התנגש בכוונה בפרוסט כדי להבטיח לעצמו את האליפות. "מה שהוא עשה היה מגעיל", אמר פרוסט, "הוא אדם ללא ערכים". פרוסט סיים את העונה 7 נקודות מאחורי סנה בטבלת אליפות הנהגים. קבוצתו פרארי, גם כן סיימה שנייה כאשר מקלארן זכתה באליפות היצרנים.
בעונת המרוצים של 1991, מנסל עזב את פרארי בשל מערכת יחסים לא יציבה עם פרוסט והצטרף לקבוצתו הקודמת, ויליאמס. מחליפו של מנסל בקבוצת פרארי היה הצרפתי ז'אן אלזי, אשר הרשים בשתי העונות הקודמות במסגרת קבוצת טירל. באותה עונה פרארי לא העמידה מכונית אשר תהווה יריבה ראויה ופרוסט לא זכה באף מרוץ באותה עונה, כשהוא מגיע לבימת המנצחים (מקומות 1–3) בחמישה מרוצים בלבד. את התסכול פרק פרוסט על הקבוצה בביקורת פומבית, ולבסוף פוטר עוד בטרם הסתיימה העונה, לקראת מרוץ אוסטרליה. פרוסט הוחלף על ידי האיטלקי ג'יאני מורבידלי.
קריירת המרוצים > פורמולה 1 > ויליאמס: 1993

פרוסט לקח לעצמו שנת שבתון בעונת 1992, עונה אשר נשלטה על ידי נייג'ל מנסל בויליאמס-רנו. לאחר ששמע שפרוסט יצטרף אליו בעונה הבאה, עזב מנסל את הסבב והצטרף למרוצי האינדי. לפיכך העמידה ויליאמס קבוצה חדשה לגמרי, כאשר הטירון דיימון היל הצטרף לפרוסט כמחליפו של ריקארדו פטרזה, אשר בתורו עזב לקבוצת בנטון.
פרוסט זכה בעונה זו בתואר האליפות בפעם הרביעית בקושי רב כשמתחרו העיקרי הוא איירטון סנה, אשר נהג במכונית נחותה יחסית. מעט לפני המרוץ של פורטוגל באוקטובר 1993, אלן פרוסט הודיע שלא יגן על תוארו ושבחר לפרוש כנהג המוצלח ביותר בתולדות מרוצי הגרנד-פרי – שיא שהחזיק מעמד למשך כמעט עשור. על דוכן המנצחים במרוץ באוסטרליה פרוסט וסנה התחבקו, ודומה היה שסנה, ללא תחרות מהאלוף הפורש, החליט שאין עוד מקום לעוינות ביניהם. פרוסט הופתע מהמחווה. הישגיו חסרי התקדים של פרוסט העניקו לו חברות במסדר האימפריה הבריטית, תואר המוענק לבעלי נתינות זרה (זרה לבריטניה).
הגרמני מיכאל שומאכר שבר את שיאו של פרוסט שעמד על 51 ניצחונות, במהלך עונת המרוצים של 2001. עם זאת, הצרפתי עדיין מחזיק בשיא הזינוקים למרוץ במכוניות מונעות במנוע מוגדש טורבו (126) ובמספר הניצחונות המרבי במדינת הבית של הנהג (צרפת במקרה של פרוסט) – 6.
קריירת המרוצים > פורמולה 1 > היריבות עם איירטון סנה

הקרבות בין איירטון סנה לבין פרוסט עמדו במוקד תשומת הלב. היריבות החלה בעונת 1988 כשסנה היה שותפו לקבוצת מקלארן. האירוע המשמעותי ביותר היה במרוץ בפורטוגל, כשסנה מנע מפרוסט לקחת את ההובלה על ידי חסימת דרכו צמוד לקיר אזור הטיפולים (הפיטס). פרוסט הצליח לדחוק את סנה החוצה, כשהוא לוקח את הצד הפנימי של הפנייה ואת ההובלה. פרוסט לא היה שבע רצון מהמהלך של סנה. היריבות התחזקה לאחר המרוץ בסן מרינו בשנת 1989, כששני הנהגים הסכימו לא לחסום האחד את דרכו של השני בדרך לפניה הראשונה. בתחילה, סנה נטל את ההובלה ופרוסט ויתר לו על הפניה הראשונה. תאונה של גרהרד ברגר בהקפה הרביעית גרמה להפסקת המרוץ. כשחודש המרוץ, היה זה פרוסט שהוביל לקראת הפניה הראשונה, אלא שהפעם סנה לא ויתר והשתחל אל הפנייה הראשונה תוך הפרת ההסכם בין השניים. הדבר גרם לפרוסט לזעום על יריבו. היריבות הגיעה לשיאה במרוץ ביפן באותה עונה, מרוץ אשר הכריע את גורל האליפות. שתי המכוניות התנגשו בפניית השיקיין כשפרוסט מנסה לחסום ניסיון עקיפה של סנה. סנה חזר למרוץ תוך חיתוך של פניית השיקיין והמעשה גרם לפסילתו. פרוסט הודה לאחר מכן שבכוונה לא איפשר לסנה לעקוף, למרות היותו במצב טוב יותר בחלק הפנימי של הפנייה.
בעונת 1990 התנגשו השניים שוב. סנה הוביל על פרוסט, שעבר לקבוצת פרארי, באליפות הנהגים. פרוסט הגיע שני במוקדמות למרוץ סיום העונה ביפן כשסנה מנצח במרוץ עצמו. לפני המרוץ התלונן סנה שהצד שלו בזינוק מלוכלך, ולכן תהיה לו פחות אחיזה מאשר לפרוסט, והדבר יקשה על הזינוק שלו. הערעור של הברזילאי לא התקבל. בתחילת המרוץ, פרוסט אכן זינק טוב יותר מסנה, אבל בבלימה לקראת הפניה הראשונה של המרוץ השניים התנגשו וכתוצאה מהתאונה פרשו מהמרוץ וסנה זכה באליפות. שנה לאחר מכן הודה סנה שהמהלך היה מכוון, כנקמה על מהלך דומה שעשה פרוסט בפניית השיקיין באותו מרוץ בעונה הקודמת.
אחרי שחזר פרוסט להתחרות בעונת 1993, המשיכו סנה והוא את היריבות ביניהם. פרוסט נזקק לליווי משטרתי למסלול המרוצים אינטרלגוס לקראת המרוץ בברזיל באותה שנה בשל עוינות האוהדים הברזילאים ואהדתם לבן ארצם סנה. השניים המשיכו את הקרבות שלהם על המסלול במרוץ בסילברסטון, אנגליה באותה עונה, כשסנה הגן באגרסיביות על מיקומו נגד מכונית הויליאמס של פרוסט.
ב-1 במאי 1994 נהרג סנה במהלך המרוץ בסן מרינו. פרוסט היה בין נושאי הארון בהלווייתו. ארבע שנים לאחר מותו של סנה, בשיחה עם נייג'ל רובאק, אמר פרוסט ש"תמיד סירב לדבר עליו". כשסנה מת, אמר פרוסט, "מת גם חלק ממני", כיוון שהקריירות שלהם היו כרוכות זו בזו.
סנה הרגיש באופן דומה כשפרוסט פרש בתום עונת 1993, כשהודה בפני ידיד קרוב שלו שרק לאחר הפרישה של פרוסט הוא מבין כמה מהמוטיבציה שלו במרוצים הגיעה מתוך היריבות עם אלן פרוסט. במרוצו האחרון של פרוסט בפורמולה 1, באוסטרליה ב-1993, סנה משך את פרוסט אליו לעמדת המקום הראשון על דוכן המנצחים לחיבוק. יומיים בלבד לפני מותו, בעודו מצלם הקפה במסלול אימולה עבור הערוץ הצרפתי TF1, בירך סנה את פרוסט, שעבד באותה תקופה בערוץ: ”אני מעוניין לקבל בברכה את ידידי אלן – כולנו מתגעגעים אליך”. פרוסט אמר שהתרגש מהמחווה.
קריירת המרוצים > קסדה

אלן פרוסט השתמש בקסדה אשר עוצבה בשלושת צבעי הדגל הצרפתי: כחול, אדום ולבן. שמו היה כתוב בצד הקסדה. בתחילת הקריירה, הקסדה הייתה לבנה ברובה עם כחול באזור המשקף. בשנות הקריירה שלו ברנו הוא השתמש יותר בצבע הכחול, בעיקר בחלק האחורי של הקסדה (רנו אופיינה על ידי הצבע הכחול באותו הזמן בענף הפורמולה 1). פרוסט שמר על העיצוב בעונתו הבאה במקלארן כשהשוני העיקרי היה הוספת הלוגו של הקבוצה החדשה. במעבר לפרארי החליף את הצבעים בסביבות המשקף לכחול. במעבר לויליאמס לא שינה פרוסט דבר, מלבד השינוי ההכרחי בסמלי הלוגו של המפרסמים.
לאחר הפרישה מנהיגה בפורמולה 1

בשנים 1994 ו-1995 עבד פרוסט כפרשן בערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 ובמקביל
עבד עבור רנו כאיש יחסי ציבור .
לאחר מכן פרוסט חזר לקבוצתו הישנה מקלארן, כיועץ טכני. הוא גם השתתף במרוצי אופניים בצרפת וסיים במקום ה-12 בקטגוריה שבה השתתף ובמקום ה-42 בכלל בין 5,000 משתתפים.
לאחר הפרישה מנהיגה בפורמולה 1 > קבוצת הגרנד פרי של פרוסט

במהלך עונת 1989 לאור היחסים הרעועים עם חברו לקבוצת מקלארן, איירטון סנה, פרוסט החל לשקול הקמת קבוצה משלו. פרוסט וג'ון ברנרד, מעצב ראשי לשעבר במקלארן, כמעט והקימו קבוצה ב-1990, אך חוסר יכולתם להשיג תומכים גרם לפרוסט לעבור לפרארי ולגניזת הרעיון. לאחר שפוטר מפרארי לא מצא פרוסט קבוצה לעונת 1992. פרוסט נכנס למשא ומתן עם גי ליג'ייה, בעליה של קבוצת ליג'ייה אבל לבסוף לא הגיעו השניים להסכמה ופרוסט הצטרף לקבוצת ויליאמס לקראת עונת 1993. ב-1995, כשפרוסט עבד עבור רנו, חזו רבים את הקמת קבוצת רנו-פרוסט. רנו סירבה לבקשת פרוסט לספק מנועים לקבוצתו, דבר שהזים את התחזית הזו.
ב-13 בפברואר 1997 רכש פרוסט את קבוצת ליג'ייה מפלאביו בריאטורה ושינה את שמה ל"פרוסט גרנד-פרי". יום לאחר הרכישה סיכם פרוסט על חוזה לשלוש שנים עם יצרן המכוניות פיג'ו עבור אספקת מנועים עבור העונות 1998 עד 2000. לעונה הראשונה של הקבוצה שמר פרוסט אחד מהנהגים של קבוצת ליג'ייה, אוליביה פאניס, אשר זכה במרוץ הגרנד פרי בסן מרינו בעונת 1996. כשותפו לקבוצה הוחתם היפני שינג'י נקאנו. הקבוצה התחרתה עם מנוע של הונדה-מוגן אשר ליג'ייה השתמשו בהם בעונה החולפת. ההתחלה נראתה מבטיחה והקבוצה אספה שתי נקודות כבר במרוץ הבכורה שלה כאשר פאניס סיים במקום החמישי. הקבוצה צברה 13 נקודות נוספות לפני שפאניס שבר את רגלו במרוץ בקנדה. הוא הוחלף על ידי יארנו טרולי מקבוצת מינארדי. מאותו רגע דברים רק הידרדרו כשהקבוצה זוכה רק בחמש נקודות במהלך תקופת ההחלמה של פאניס. בסיום העונה עמדה הקבוצה במקום השישי עם 21 נקודות.
פרוסט הפך למנהל הקבוצה בתחילת עונת 1998. לאור ההסכם עם פיג'ו לאספקת מנועים לקבוצה, עברו הונדה-מוגן לספק מנועים לקבוצת ג'ורדן. קבוצתו של פרוסט זכתה בנקודה בודדת במהלך העונה בזכות סיומו של יארנו טרולי במקום השישי במרוץ בבלגיה.
עונת 1999 בפורמולה 1 הייתה קריטית עבור קבוצת פרוסט. פרוסט שכר את ג'ון ברנארד כיועץ טכני. החברה של ברנארד סייעה לעיצוב המכונית החדשה של הקבוצה. פאניס וטרולי הסכימו להמשיך בקבוצה לעונה נוספת. לבסוף המכונית לא נתגלתה כמכשול משמעותי כמו המנועים של פיג'ו, אשר היו כבדים ולא אמינים.
עונתה האחרונה של פיג'ו כספקית המנועים של הקבוצה הראתה סימנים לאופטימיות, כשפרוסט שכר את שותפו לקבוצת פרארי ז'אן אלזי כנהג ראשי ואת הגרמני ניק היידפלד, שזכה בעונת 1999 בפורמולה 3000 כשותפו. העונה הייתה קטסטרופלית והמנהל הטכני אלן ג'נקינס פוטר כבר במהלך העונה. פרוסט בנה מחדש את הקבוצה עם מנהל ראשי ומנהל טכני חדשים.
בעונה לאחר מכן, עונת 2001, נראה היה שהקבוצה נעה בכיוון הנכון כשפרארי הסכימו לספק מנועים לקבוצה. אך המימון אזל ונפסק, ופרוסט עזב את הקבוצה עם חובות של כ־30 מיליון דולר.
בימים שלאחר מפלתה של הקבוצה ועזיבתו של פרוסט, ניכר כי הייתה הסכמה כוללת כי המניע העיקרי למפלה היה הרצון של פרוסט לשלוט בכל האלמנטים של הקבוצה, למרות חוסר הניסיון שלו בעניינים כלכליים וטכניים.
לאחר הפרישה מנהיגה בפורמולה 1 > התקופה שלאחר קבוצת פרוסט

את שנת 2002 בילה פרוסט עם משפחתו והשתתף בשמונה מרוצי אופניים, כשהוא מסיים במקום השלישי במרוץ "גראניט – מון-לוזר". הצרפתי השתתף בגביע אנדרוס בו נערכים מרוצים על הקרח וסיים במקום השני באליפות לאחר איוון מולר. פרוסט גם התמנה ל"שגריר" עבור יונירויאל, משרה אשר החזיק עד ה-11 במאי 2006.
פרוסט המשיך להתחרות במסגרת גביע אנדרוס עד עונת 2005/6 וסיים שני או שלישי בכל השנים. בשנת 2006 הוא גם נטל חלק בסדרת מרוצי הגרנד פרי לוותיקים.
לקריאה נוספת

Alan Henry, Alain Prost (Champion Series) ISBN 0-946132-30-5
Pierre Menard, Alain Prost: The Science of Racing (Formula 1 Legends S.) ISBN 2-84707-062-1
Assassin's Creed: Bloodlines

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  17 בנובמבר 2009
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות, משחק התגנבות
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  Griptonite Games
 הוצאה לאור:  Ubisoft
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  רוסית 
 סדרה:  Assassin's Creed
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  PlayStation Portable
 המשחק הקודם:  אססינס קריד: אלטאירס כרוניקלס 
 המשחק הבא:  Assassin's Creed II
 
 www.assassinscreed.com
 
Assassin's Creed: Bloodlines (בתרגום לעברית: אמונת המתנקש: שושלות דם) הוא משחק פעולה-הרפתקאות שפותח בידי Griptonite Games והופץ בידי יוביסופט. זהו משחק הספין-אוף השני בסדרת משחקי Assassin's Creed ומשמש כהמשך ישיר למשחק Assassin's Creed משנת 2007. המשחק מתחיל מעט לאחר סיומו של המשחק הראשון, ועוקב אחרי הפרוטגוניסט הראשי, חבר מסדר המתנקשים אלטאיר אבן לא-אחד שעורך מסע לקפריסין כדי להשמיד את אחרוני מסדר הטמפלרים וללמוד יותר על תוכניתם. המשחק גם חוקר את מערכת היחסים של אלטאיר עם מריה ת'ורפ, סוכנת טמפלרית שאלטאיר חס על חייה במשחק הראשון ובסופו של דבר הפכה לאשתו.
המשחק הוכרז בידי סוני בכנס E3‏ 2009 בתור הכותר החדש לקונסולת המשחקים הניידת שלהם, PlayStation Portable. המשחק יצא בנובמבר 2009 בו זמנית יחד עם משחק ההמשך Assassin's Creed II ומשחק הספין-אוף השלישי Assassin's Creed II: Discovery, וזכה לביקורות מעורבות בידי המבקרים. משחק הספין-אוף הבא - Assassin's Creed III: Liberation - יצא באוקטובר 2012.
עלילה

מספר חודשים לאחר אירועי Assassin's Creed, אלטאיר אבן לא-אחד הוא כעת המנטור של אחוות המתנקשים ומגלה את תוכניתם של אחרוני מסדר הטמפלרים להימלט לקפריסין. הוא מסתנן לאחת המצודות שלהם בעכו כדי לעצור אותם מלעשות זאת, אך נכשל. לעומת זאת, הוא מביס ולוכד את מריה ת'ורפ שניסתה לנקום את מותו של אדונה רוברט דה סאבלה מידיו של אלטאיר. זה האחרון מצליח להשיג ספינה ועושה את דרכו לקפריסין יחד עם מריה.
כשאלטאיר מגיע לקפריסין, הוא מגלה על קיומו של ארמנד בושארט, שהחליף את רוברט דה סאבלה כראש הטמפלרים. אלטאיר מקבל סיוע מתנועת המחתרת המקומית, שמתנגדת לנוכחותם של הטמפלרים, שאחרי שקנו את האי מהמלך ריצ'רד הנהיגו משטר דיכוי כדי לשלוט ביבשת ובתושביה. אלטאיר מגלה גם על הארכיון הטמפלרי, שעשיר במידע ובחפצים טמפלרים וחבוי במקום כלשהו באי. כיאה לדרכי המתנקשים, אלטאיר מאתר את מיקומו של הארכיון ומשחרר את קפריסין מאחיזתו של בושארט אחרי התנקשות בחסידיו - פרדריק "האדום", מולך "השור", שאלים ושאהר התאומים, והאורקל האפל "המכשף". לבסוף, אלטאיר מתעמת עם בושארט עצמו בתוך הארכיון, שתוכנו נלקח בידי הטמפלרים למקום אחר. אלטאיר הורג אותו והארכיון מתחיל להתמוטט, אך אלטאיר מצליח להימלט מהמקום.
המשחק גם מתאר את מערכת היחסים בין אלטאיר ומריה. בתחילה, מריה מלאת סרקזם ועוינת כלפיו (כדבריה, "האיש שחס על צווארה אך גנב את חייה"), אך עם התקדמות הסיפור היא נפתחת כלפיו אחרי שהוא מציל אותה בעקבות אינספור ניסיונות הבריחה שלה אך אינו מעניש אותה. לבסוף, היא מחליטה לסייע לאלטאיר על ידי הריגת החפרפרת הטמפלרית במחתרת בקפריסין, וכן עוזרת לו להרוג את בושארט בקרב הסופי. עם הזמן היא לומדת לאהוב את המתנקש, ואחרי שהם נמלטים מארכיון הטמפלרים, היא מגלה לו את תוכניותיה לנטוש את הטמפלרים ולטייל ברחבי העולם. אלטאיר מסכים ללוות אותה במסעותיה.
קישוריות

המשחק מאפשר קישוריות בלעדית לגרסת המשחק של Assassin's Creed II לפלייסטיישן 3. נחשף בכנס E3‏ 2009 שבמידה ומחברים את קונסולת ה-PSP לפלייסטיישן 3, ניתן יהיה לפתוח שישה כלי נשק חדשים בשני המשחקים, וכן כלי נשק חדש ייפתח במשחק Assassin's Creed II בכל פעם שיובס בוס במשחק Bloodlines. בנוסף, תהיה אפשרות להמיר כסף שיורווח ב-Bloodlines למטבעות פלורין ב-Assassin's Creed II. לסירוגין, תתאפשר במשחק Bloodlines בריאות נוספת, אפשרות לחסום בעזרת הלהב הנסתר, וכן תינתן אפשרות להטיל פגיונות על ידי השגת דפי קודקס ב-Assassin's Creed II.
קבלה וביקורות

| ציון מבקר> מבקר | ציון מבקר> ציון |
| --- | --- |
Metacritic: 63/100
ציון ביקורות
פרסום: ציון
1Up.com: B-
IGN: 6.9/10
GameSpot: 5.5/10
GameZone: 5.3
GameSpy: 2.5/5
המשחק קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים. מגזין GameSpot העניק למשחק ציון של 5.5 ושיבח את האפקטים הקוליים, אולם מתח ביקורת על שלבי הפלטפורמה, האזורים הקטנים מדי, ושימת דגש על קרב יותר מאשר תחומים אחרים. בניגוד גמור, מגזין IGN העניק למשחק ציון 6.9 ומתח ביקורת על האפקטים הקוליים החוזרים ונשנים ומערכת הקרבות החד־ממדית, אך שיבח את הגרפיקה. מגזין GameSpy העניק למשחק ציון 2.5 מתוך 5 ושיבח את נאמנותו לסדרת המשחקים ואת סגנון המשחקיות, אך מתח ביקורת על התפאורה, המשחקיות החוזרת על עצמה, כמו גם תסריט ועבודת דיבוב גרועים. מגזין GameZone העניק למשחק ציון 5.3 מתוך 10 וציין שהמשחק גנרי ושהוא דוגמה טובה ליכולות הגרפיקה של קונסולת ה-PSפ, אם כי אינו כך במונחים של משחקיות.
הערות שוליים

↑  Assassin's Creed: Bloodlines for PSP Reviews, Metacritic, March 10th 2019
1 2  Assassin's Creed Bloodlines Review, David Clayman, November 18th 2009
1 2  Assassin's Creed: Bloodlines Review, Kevin VanOrd, November 17th 2009
1 2  Assassin's Creed: Bloodlines Review, Louis Bedigian, December 9th 2009
1 2  The Consensus: Assassin's Creed: Bloodlines Review, Eric Neigher, November 17th 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166285838 (data)  VIAF: 180741661   WorldCat (עם VIAF): 180741661
Assassin's Creed II: Discovery

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  Nintendo DS: 17 בנובמבר 2009 iOS: 7 בינואר 2010
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות, התגנבות
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  Griptonite Games
 הוצאה לאור:  Ubisoft
 ארץ מקור:  צרפת 
 סדרה:  Assassin's Creed
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Nintendo DS, iOS
 המשחק הקודם:  אססינס קריד: בלודליינס 
 המשחק הבא:  Assassin's Creed II
 
Assassin's Creed II: Discovery (בתרגום לעברית: "אמונת המתנקש 2: תגלית") הוא משחק פעולה-הרפתקאות בגלילה צדדית שפותח בידי Griptonite Games והופץ בידי יוביסופט. זהו משחק הספין-אוף השלישי בסדרת משחקי Assassin's Creed ומשמש כהמשך ישיר למשחק Assassin's Creed II משנת 2009. המשחק מתרחש בין השנים 1491 ל-1492 בזמן אירועי המשחק השני, ובפרט בין רצפי הזכרונות 12 ו-13, ועוקב אחרי הפרוטגוניסט הראשי אציו אודיטורה דה פירנצה במסעו לספרד כדי לעזור לחברי אחוות המתנקשים, שנרדפים בידי מסדר הטמפלרים תחת מסווה האינקוויזיציה הספרדית.
המשחק הוכרז ב-9 בספטמבר 2009 בידי המפתח בן מאתס במהלך כנס אפל, והוא יועד לקונסולת המשחקים הניידת Nintendo DS. המשחק יצא בנובמבר 2009 בו זמנית יחד עם משחק ההמשך Assassin's Creed II, בעוד גרסת המשחק למערכת ההפעלה iOS נדחתה ל-7 בינואר 2010. המשחק זכה לביקורות חיוביות בידי המבקרים, שראו בו שיפור יחסית למשחק הספין-אוף הקודם Assassin's Creed: Altaïr's Chronicles. גרסת המשחק ל-iOS הוסרה מ-App Store בשנת 2013.
משחקיות

המשחק הוא משחק גלילה צדדית עם גרפיקת 2.5 ממדים, כשהשחקנים לוקחים שליטה על דמותו של אציו אודיטורה דה פירנצה. המשחק מתרחש בעיקר באיטליה ובספרד, ואציו מנווט ברחבי שלבי המשחק ומשלים מטרות עבור כל משימה. אציו מסוגל לטפס על בניינים, כמו גם להתגלגל, לקפוץ ולהתנדנד בסביבתו. כשהוא נתקל בשומרי האויב, השחקן יכול לבחור אם לחמוק מהם או להילחם בהם. כמה מהארכיטיפים של שומרים מצויים במשחק, כמו שומרי האלברד (גרסה נייחת של המחפשים), משמר המפקד (גרסה זריזה יותר של הבריונים) וקשת. בעת קרב, אציו יכול להשתמש במספר נשקים כמו הלהב הנסתר שלו, חרב וסכיני הטלה. אציו יכול גם להתנקש בחשאי בשומרים מנקודות מחבוא שונות כמו מעקים, ערימות חציר וחביות.
מערכת הקרב במשחק נושאת הקבלות למשחקים הקודמים בסדרה. בעת קרב חרבות, השחקן יכול לבצע תקיפות בשרשרת ששוברת את הגנת היריב, וגם לבצע תקיפות נגד שמובילות למוות מהיר או לאפשר רגע קצר לתקוף חזרה. בנוסף, שחקנים יכולים לבצע תקיפות המתנגשות עם היריב, מה שמוביל למבחן כוח בין השניים שמצוין על ידי מד לחיצות בצידי המסך (בסגנון המיני-משחקון "Test Your Might" שבמשחקי מורטל קומבט). על השחקנים להיאבק בהתנגדות של השומרים בכדי לנטרל אותם, אחרת אציו יקבל נזק.
המשחק מכיל שלושה סוגים של זכרונות (שלבים), מה שמצריך מהשחקן לשנות את דרך הגישה שלו אליהם:
רגיל - שחקנים יכולים לקבל גישה לזיכרון באיזו דרך שיבחרו ולקחת את זמנם בחקירת הסביבה ואספת חפצים.
מרדף - על השחקנים להשלים את הזיכרון בדרך המהירה ביותר, להתחמק מקרב ולמצוא את הדרכים המהירות ביותר כדי להגיע למטרה. למשך כל הזיכרון, השחקן נרדף בידי אסופת חיצים שניתן להתחמק מהם רק על ידי שהייה בתוך בתים או בתוך מקום מחבוא.
התגנבות - שחקנים חייבים להשלים את המשימה תוך שימוש בהתגנבות, להתחמק מקרבות ולהשתמש בהתנקשויות. השחקן יכול להתגלות בידי השומרים שלוש פעמים בלבד לפני שהם נכשלים בזיכרון ונאלצים לעבור אותו מההתחלה. קיימת גם מגבלת זמן להשלים את הזיכרון.
בדומה לשאר משחקים מאוחרים בסדרה החל מ-Assassin's Creed: Brotherhood, כל רצפי הזכרונות מציגים מטרות אופציונליות שצריך להשלימן כדי להשיג סנכרון של 100%. הדבר כולל בין היתר השלמת זיכרון תחת מגבלת זמן, ספיגת נזק מינימלי, והריגת כמה שיותר אויבים.
המשחק כולל גם חדרי אתגר שבהם אציו צריך להשיג מטרה מסוימת. חדרי האתגר משוחקים במסדרון האנימוס בדומה לשלבי ההדרכה. כמו כן, נכללים במשחק גם צ'יטים, המיוחסים כ"פריצות אנימוס", והם ניתנים לפתיחה על ידי השגת נקודות סנכרוניזציה גבוהות. פריצות אלה יכולות להיות סקין לדמויות, תנועתיות משופרת וגם אלמנטים מסוימים שמעניקים לשחקן יתרון מסוים או מאפשרים לו לשדרג את תלבושתו של אציו. אולם, ניתן להשתמש בפריצה אחת בכל פעם, וכשהשלב הסתיים וכלל שימוש בפריצה, המשחק לא ימשיך באופן אוטומטי לשלב הבא אלא יחזיר את השחקן לתפריט השלב.
ישנם כחמישה פרטי אספנות במשחק: שבילי זכרונות המתפקדים כמדריכים בתוך המשחק, מפות רנסאנס אשר פותחות את חדרי האתגרים, סכיני הטלה הממלאים את אספקת הציוד של אציו, כרזות מבוקשים שניתן לקרוע כדי להגביר את מד הבריאות, וחתיכות אמנות אותן ניתן לפתוח על ידי מציאת חדרים נסתרים במהלך משימות. גרסאות האייפון ו-Nintendo DSi מאפשרות לשחקנים למזג את תווי פניהם לתוך הדמות באמצעות תמונות ובכך להחליף את תמונות המבוקש בשלהם. בנוסף, חלקי האמנות במשחק ניתנים לשימוש באייפון כערכת נושא.
פיתוח

מנכ"ל חברת אפל בזמנו, סטיב ג'ובס, הכריז על פיתוחו של המשחק ב-9 בספטמבר 2009. המשחק יצא לקונסולת נינטנדו DS ב-17 בנובמבר 2009 ולמערכת ההפעלה אייפון ב-7 בינואר 2010.
קבלה וביקורות

| ציון מבקר> מבקר | ציון מבקר> ציון |
| --- | --- |
GameRankings: iOS:‏ 79%
Metacritic: DS: ‏ 69/100
ציון ביקורות
פרסום: ציון
Slide to Play: iOS: ‏4/4
TouchArcade: iOS: ‏
GameZone: DS: ‏8/10
IGN: DS: ‏8/10  iOS: ‏7/10
GameSpot: DS: ‏7/10
Pocket Gamer: iOS: ‏7/10
המשחק קיבל ביקורות חיוביות ברובו. מגזין המשחקים IGN העניק לגרסת נינטנדו DS של המשחק ציון 8 מתוך 10, וציון 7 מתוך 10 לגרסת iOS. מגזין GameSpot העניק לגרסת נינטנדו DS ציון 7 מתוך 10. המגזין הרשמי של נינטנדו באוסטרליה וניו זילנד העניק למשחק ציון שלילי של כ-55%, אם כי שיבח את המעבר לגרפיקה של 2.5 ממדים ועל האנימציה של הדמויות, אך מתח ביקורת על החוסר במשימות, עיצוב השלבים הפשוט ושליטה מגושמת בדמות באומרו שמדובר ב"הזדמנות נחמצת לתקן את שגיאות המשחק הראשון" ו"חוויית השלבים היסודית".
מגזין GameZone העניק למשחק ציון 8 מתוך 10, באומרו שמדובר במשחק מרשים שנאמן לסדרת המשחקים, ומהווה כותר בידורי ומוצר נלווה טוב מאוד לקונסולת המשחקים הניידת, אם כי ציין ש"המשחק רחוק מלהיות מושלם, אך קל להתעלם מהמגרעות כשהמשחק כיפי מדי בשביל לשחק בו".
הערות שוליים

↑  Assassin's Creed II: Discovery for iOS (iPhone/iPad), GameRankings, December 9th 2019
↑  Assassin's Creed II: Discovery for DS Reviews, Metacritic, February 28th 2019
↑  Assassin's Creed II: Discovery (iPhone), Tracy Erickson, February 1st 2010
↑  ‘Assassin’s Creed 2: Discovery’ – Ezio steals into the AppStore, Peter Lettieri, February 8th 2010
↑  Assassin's Creed II: Discovery Review - Nintendo DS, GameZone, January 25th 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166285760 (data)  SUDOC: 168898632  VIAF: 3111152684012423430003   WorldCat (עם VIAF): 3111152684012423430003
יהודה בן קלונימוס ממגנצא

| --- | --- |
 לידה:  1100 
 פטירה:  1196 (בגיל 96 בערך) ד'תתקנ"ו
 כינוי:  רבי יהודה ממגנצא
 מקום פעילות:  מגנצא, אשכנז
 תקופת הפעילות:  ?–1196 
 השתייכות:  רבני אשכנז, רבני גרמניה, ראשונים
 תחומי עיסוק:  פסיקה, פייטנות, קבלה
 רבותיו:  רבי יהודה החסיד, רבי שמריה בר מרדכי משפיירא
 תלמידיו:  בנו, רבי אלעזר מוורמייזא, רבי אליעזר בר יואל הלוי, רבי ברוך בר שמואל ממגנצא
 בני דורו:  רבי יהודה החסיד, רבי אלעזר מוורמייזא, רבי אליעזר בן יואל הלוי
 חיבוריו:  סליחות ופיוטים
 צאצאים:  אלעזר מוורמייזא 
 
רבי יהודה ב"ר קלונימוס ממגנצא (נפטר ד'תתקנ"ו, 1196) היה רב, פוסק, פייטן ומקובל מגדולי חכמי יהדות אשכנז בתקופת הראשונים. אביו של רבי אלעזר מוורמייזא בעל הרוקח.
קורות חייו

רבי יהודה נמנה מתלמידיו של רבי שמריה בן מרדכי משפיירא. את תורת הסוד קיבל גם מקרוב משפחתו רבי יהודה החסיד. היה גם קרוב משפחה של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא.
הוא עמד בראש קהילת מגנצא בתקופת מסע הצלב ה-3 בשנים ד'תתקמ"ט-נ"ב ועורר את עדתו לתשובה ולהכנה לקראת הפורענות הצפויה.
מתלמידיו החשובים היו: בנו רבי אלעזר מוורמייזא בעל ה'רקח', רבי אליעזר בן יואל הלוי ה'ראבי"ה', רבי ברוך בן שמואל ממגנצא.
כתביו חיבוריו

פסקיו והוראותיו מובאים בספרי הראשונים. ידועים גם סליחות ופיוטים שחיבר, שרובם נשארו בכתבי יד.
ראו גם

רבי אלעזר מוורמייזא הרוקח
רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, ריב"ק