stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל בקר
קריירה

לאחר שסיים תואר באמנויות במלבורן, עם התמחות במשפט בינלאומי, עבר בקר לישראל ב-1994. בראיון ל-Sydney Morning Herald אמר בקר שהוא רוצה "להיות חלק מהעתיד של עמו". בקר הגיע לישראל בזמן הדיונים על הסכמי אוסלו. לישראל היה מחסור בעורכי דין בינלאומיים דוברי אנגלית, ובקר מונה ליועץ המשפטי של אוגדת עזה בצבא הגנה לישראל כדי לבנות את מנגנוני היסוד לשיתוף פעולה כלכלי וביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית החדשה שנוצרה. במהלך שירותו הצבאי היה מעורב גם במשא ומתן על "מעבר בטוח" בין יהודה ושומרון לרצועת עזה.
בשנת 1998 הצטרף בקר למשרד החוץ והיה יועץ משפטי למשלחות הישראליות במאמצי תהליך השלום שלאחר מכן. במהלך פסגת קמפ דייוויד בשנת 2000, הוא נקרא מדי יום על ידי המשלחת הישראלית לייעוץ משפטי בנושא גבולות ופליטים. בשנת 2001 נסע בקר לניו יורק כדי לקבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת קולומביה ולשמש כיועץ משפטי בנציגות הישראלית באומות המאוחדות, והגיע שבוע לפני פיגועי 11 בספטמבר . אז כינה סגן נציג קבע ישראלי באו"ם, אריה מקל, את בקר "המקצוען החשוב ביותר במשלחת". שגרירים זרים היו שולחים לעיתים קרובות את נאומיהם לבקר להערה. בשל קשריו והיכרותו עם חוקרי משפט בינלאומיים, הוא נבחר לסגן יו"ר הוועדה המשפטית של העצרת הכללית של האו"ם בשנת 2003, הישראלי הראשון בתפקיד כה גבוה מזה יותר מ-40 שנה.
בתקופת כהונתה של ציפי לבני כשרת החוץ הישראלית בין השנים 2006 ל-2009, היה בקר אחד מיועציה ואנשי סודה הקרובים ביותר בנושאים דיפלומטיים ומשפטיים. ביולי 2006 הוא כתב הצעה ל"יציאה דיפלומטית" ממלחמת לבנון השנייה שהפכה בסופו של דבר לבסיס להחלטת מועצת הביטחון של האו"ם 1701, שסיימה את המלחמה. לאחר המלחמה תלה בקר עותק ממוסגר של ההחלטה במשרדו אך בצורה מעט עקומה, כדי לא לשכוח ש"ההחלטה הייתה רחוקה מלהיות מושלמת".
הוא היה מראשי צוות המשא ומתן של ישראל בוועידת אנאפוליס ב-2007, כאשר לבני הייתה ראש צוות המשא ומתן, ובקר ניהל משא ומתן רב עם נציג הפלסטינים סאיב עריקאת ב-2008 בנושא הפליטים, ופיתח קשרים חיוביים עם עמיתיו הפלסטינים. הערות בנוגע לשיחות של עריקאת ובקר הודלפו מאוחר יותר במסגרת המסמכים הפלסטיניים (אנ'). על פי ניתוח של אל-ג'זירה באנגלית של הערות פלסטין, בקר היה "דמות משפיעה מאחורי הקלעים" במהלך פגישות עם פלסטינים.
לאחר שעזב את השירות הממשלתי, בקר היה עמית בכיר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון מ-2010 עד 2012. עד 2013 הוא חזר לממשלה כסגן יועץ משפטי ראשי ולאחר מכן כמנהל המשפט הבינלאומי במשרד החוץ הישראלי.
בקר היה בצוות הישראלי בתלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם בשנת 2024 בפני בית הדין הבינלאומי בהאג. בנאום הפתיחה שלו, האשים בקר את דרום אפריקה בהבאת "סיפור מעוות בגסות" וטען כי הסבל של אזרחים ישראלים ופלסטינים הוא תוצאה של האסטרטגיה של חמאס.
הערות שוליים

↑  "Israeli diplomat to speak at AIPAC dinner". Arizona Jewish Post. 11 בינואר 2013. נבדק ב-2024-01-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טובה צימוקי ואיתמר אייכנר, "מערכה אדירה, עבור העולם החופשי": זו הנבחרת שייצגה את ישראל בהאג, באתר ynet, 13 בינואר 2024
יאיר אמר, ‏ישראל נגד עלילת הדם: צפו בדיון ההגנה בביה"ד בהאג, באתר "סרוגים", 12 בינואר 2024
1 2 3  איאן בלק, ‏Palestine papers: Tal Becker, Guardian, 24 בינואר 2011
1 2  ניק או'מאלי (20 בדצמבר 2019). "Lunch with peace negotiator Tal Becker, an Australian on the frontline". Sydney Morning Herald. נבדק ב-2024-01-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Main Israeli negotiators". Al-Jazeera English. 2011-01-23. נבדק ב-12 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "South Africa's charges against Israel are 'grossly distorted,' Israel legal adviser at ICJ says". Times of Israel. Reuters. 2024-01-12. נבדק ב-12 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
גלית אילת

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בת 59 בערך) חיפה, ישראל 
 www.galiteilat.net
 
גלית אילת (נולדה ב-1965, בחיפה) היא אוצרת וכותבת על אמנות עכשווית. היא הקימה את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון. כיום מקימה מרכז בינלאומי חדש לאמנות אקולוגית בחצבה.
ביוגרפיה

גלית אילת למדה תואר ראשון באמנות בבית הספר לאמנות קלישר, ועם סיום לימודיה התחילה להתענין באוצרות. במיצב בפרויקט הגמר שלה "שיח אוצרים", יחד עם מקס פרידמן, הם זימנו חמישה אוצרים לשולחן אחד לדיון בשאלות בוערות והקליטו אותם. לאחר לימודי תואר שני בהולנד היא חזרה לישראל בשנת 2001 לאחר שקיבלה הצעה להקמת מרכז אמנות בחולון. אילת הייתה המנהלת המייסדת את המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, וניהלה אותו במשך כעשור.
אילת אצרה את הביאנלה בסאו פאולו (2014) ואת הביתן הפולני בביאנלה בוונציה (2011).
בשנת 2010 עברה אילת לאמסטרדם והחלה לאצור במוזיאון ואן אבבה בהולנד.
בשנת 2022 היא הודיעה על הקמת מרכז בינלאומי לאמנות אקולוגית בשיתוף עם החברה להגנת הטבע בחצבה.
אילת היא הנשיאה הראשונה של האקדמיה לאמנויות העולם, שנוסדה בשנת 2012, בקלן, וזוכת במלגת קית׳ הרינג לאמנות ואקטיביזם, מכללת בארד ניו יורק לשנים 2017–2018
ביוגרפיה > פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון

במסגרת עבודתה במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון אצרה אילת תערוכות רבות בהשתתפות אמנים ישראלים ובינלאומיים, ביניהם הטרילוגיה הלכות שכנים - התערוכות בחנו אפשרות של התכנות של רשת תרבותית עבור אמנים ומרכזי אמנות מהמזרח הקרוב, אגן הים התיכון והבלקן.
פרויקטים נוספים שיזמה במסגרת המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון:
ביוגרפיה > פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון > הארכיון הנייד

ארכיון נייד לעבודות וידאו - הוקם בהמבורג Kunstverein ב-2007, שם גם החל את דרכו, כאשר כל אחת מהתחנות אליהן הוזמן הארכיון תרמה יצירות אמנות לאוסף המקורי (1500 כותרים). נכון לשנת 2015, ביקר הארכיון ביותר משבעה עשר מרכזי אמנות ואקדמיות לאמנות בעולם.
ביוגרפיה > פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון > מארב - מגזין אמנות אינטרנטי

אילת הקימה את "מארב, מגזין מקוון לאמנות ותרבות" יחד עם מיכאל קסוס גדליוביץ', ושרתה כעורכת הראשית בין השנים 2004 - 2010.
המגזין שימש כפלטפורמה אלטרנטיבית ייחודית בשדה האמנות הישראלי. ועסק בכל גיליון בנושא מסוים מזוויות שונות, דרך שיחות עם יוצרים, מאמרים, הצגת יצירות אמנות רלוונטיות ועוד. בין הנושאים בהם התמקד המגזין פונדמנטליזם, תנועות משיחיות, אלימות, מקומה של היהדות בתרבות הישראלית, קניין רוחני והשפעת יחסי מזרח-מערב על המזרח התיכון.
ביוגרפיה > פעילות במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון > מרחבים לימנליים

סדרת הסמינרים הנודדים ׳מרחבים לימינליים׳ פותחה יחד עם אייל דנון, רים פאדה ופיל מיסלביץ.
המוקד הראשוני של הפרויקט היה כביש 60, המחבר בין ירושלים לרמאללה, וכיצד ניתן באמצעות אמנות ותרבות להתגבר על חסמים פוליטיים, חברתיים ופיזיים שיצר הכיבוש הישראלי. הפרויקט סלל את הדרך ליוזמות אוצרותיות ניסיוניות עבור אמנות מחויבת פוליטית בישראל ובפלסטין ומעבר לכך. מרחבים לימינליים לא הסתיים בתערוכה אלא התפתח לפרויקט מחקר משותף, סמינרים, מיקרו-רזידנסיס, פלטפורמת הפקה וסדרה של התערבויות ספציפיות. הספר מרחבים לימינליים יצא לאור ב-2009.
ביוגרפיה > פעילות אמנותית נוספת

אילת הייתה אוצרת שותפה בווידאו זון 4 ביאנלה הישראלית לוידאו ארט. ואצרה תערוכות נוספות כגון ׳מעולם לא נראנו טוב יותר׳ בבית התפוצות.
ביוגרפיה > פעילות בינלאומית

בין השנים 2010 - 2013, היא הייתה אוצרת עמיתה ב-Van Abbemuseum בהולנד. שם היא אצרה את התערוכה The Politics of Collection, The Collection of Politics2010 כחלק מסדרת התערוכות Play Van Abbe. במסגרת התערוכה הוצג גוף עבודות מעורר מחלוקת שנרכש לאוסף אחרי מלחמת העולם השנייה ובו עבודות שנבזזו מיהודים. העבודות הוצגו ללא שם האמן אלא רק עם מספר התיק ומוצאן כדי שאפשר יהיה ללכת ולחפש את קורות החיים של כל עבודה.
בשנת 2011 היא הייתה האוצרת של הביתן הפולני בביאנלה בוונציה, בו הציגה האמנית יעל ברתנא.
בשנת 2013–2015 היא אצרה את הביאנלה בסאו פאולו ה-31 ׳כיצד (...) דברים שלא קיימים׳ יחד עם נוריה אגויטה מאיו, פבלו לאפואנטה, אורן שגיב, צ'ארלס אשה והאוצרים השותפים בנג'מין סרוסי ולואיסה פרונסה. חלק מהביאנלה הוצגה מאוחר יותר במוזיאון Serralves שבפורטו.
ב-2014 היא אצרה יחד עם סבסטיאן צ'יחוקי את התערוכה ׳קשת בחשכה׳ ב-SALT באיסטנבול. התערוכה עסקה באמנות מנקודת מבט פוסט-חילונית, התערוכה הוצגה מאוחר יותר בגרסה מורחבת ב-Malmö Konstmuseum בשוודיה. ב-2016 היא אצרה את התערוכה ׳The Presence of the Real ׳, בפרישתינה ופיאה בקוסובו במימון האיחוד האירופי Culture for All - Phase III, ומשרד האיחוד האירופי בקוסובו.
תערוכות נבחרות באוצרותה

הלכות שכנים, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2003
׳משחקים אסורים׳, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2006
עם, ארץ, מדינה׳, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, 2006
׳רע מנעוריו׳, המרכז לאמנות דיגיטלית בחולון
The Politics of Collection, The Collection of Politics, מוזיאון ואן אבן, הולנד, 2010
’ואירופה תהיה המומה', מוזיאון ואן אבן, הולנד, 2012
שחור או לבן, המוזיאון לאמנות מודרנית בוורשה, 2013
תערוכת היחיד של אכרם זעתארי: ׳היום הזה׳ ב-MG + MSUM Moderna Galerija Ljubljana
זה הזמן לדעת אחד את השני, אוקטובר סלון ה-52, במוזיאון של יוגוסלביה בבלגרד
ת Strange and Close ב-CAPC בבורדו, 2011
אירופה תהיה המומה, תערוכתה של יעל ברתנא בביתן הפולני, בביאנלה בוונציה ה-54, 2011.
Living Archive ב-Kunsthaus Bregenz.
׳קשת בחשכה׳ ב-SALT באיסטנבול, 2014
קשת בחשכה, Malmö Konstmuseum
Presence of the Real ׳, בפרישתינה ופיאה בקוסובו, 2016
תערוכת היחיד של סוקול בקירי, לא חבר ולא אויב, במוזיאון הלאומי לאמנויות יפות בטירנה, 2019
מלגות ופרסים

2017-2018 - מלגת קית׳ הרינג לאמנות ואקטיביזם, בארד קולג' ניו יורק
2007 - Best Art Practices International award for young curators, משרד התרבות האיטלקי, בולזאנו
1994-1995 - פרס אמן צעיר, משרד התרבות
1993 - Double Exposure: the Anglo-Israeli Photographic Award לצילום, אנגליה
שיקגו האוס

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  Hi-NRG, איטלו דיסקו, פוסט-דיסקו, מוזיקת היפ הופ, אלקטרו, מוזיקה תעשייתית
 מקורות תרבותיים:  1983, שיקגו, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 נגזרות:  דטרויט טכנו, טכנו, אסיד האוס, דיפ האוס
 סוגות היתוך
 היפ האוס, גטו האוס
 נושאים קרובים
 מוזיקת האוס, גראז' האוס, מוזיקת להט"ב
 
שיקגו האוס (באנגלית: Chicago house) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת האוס שהייתה נפוצה בשיקגו של שנות ה-80 של המאה ה-20.
שיקגו האוס, אולי יותר מכל ז'אנר אחר של מוזיקה שחורה, השפיע על ענפי מוזיקה שונים. השכיחות של מקצב ארבע על הרצפה (אנ') במוזיקת דאנס נגזרת במידה רבה משיקגו האוס שנוצר מתוך מקצבי הדיסקו. כמו כן, ז'אנר זה השפיע, במידה מסוימת, על סגנונות מוזיקה אחרים, כגון גראז' האוס, מוזיקת ג'אנגל, יורודאנס, אלקטרופופ, דאבסטפ, ואפילו אלמנטים מסוימים של רוק אלטרנטיבי והיפ הופ.
הערות שוליים

↑  "Jesse Saunders - On And On". Discogs (באנגלית). 1984. ארכיון מ-2021-05-16. נבדק ב-28 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brewster, Bill; Broughton, Frank (2000). Last Night a DJ Saved my Life.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדס רגב ירקוני

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1967 (בת 57) גבעת ברנר, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת, מוציאה לאור, חוקרת ומורת דרך ישראלית
 מעסיק:  הוצאת פורת
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  מורשת ותרבות ישראלית
 בן זוג:  עופר רגב
 מספר צאצאים:  4
 
הדס רגב ירקוני - סיור הכנה בעמק איילון.  צילמה הילית שגן
הדס רגב ירקוני (נולד ב-21 בינואר 1967) היא סופרת, מוציאה לאור, חוקרת ומורת דרך ישראלית.
ביוגרפיה

רגב ירקוני נולדה בשבת "שירה" (י' שבט) תשכ"ז (1967) בקיבוץ גבעת ברנר, בת לטובה ואיתן ירקוני.
המשפחה התגוררה בבאר שבע, מושב מבועים, כפר הנוער בן שמן והשתקעה בכפר סבא.
עם שחרורה מצה"ל, כקצינת שלישות, עבדה רגב ירקוני בחברה להגנת הטבע, השלימה תואר ראשון בארכאולוגיה ובגאוגרפיה. באוניברסיטת תל אביב. בהמשך, השלימה תואר שני בלימודי שימור, קרקע ומים באוניברסיטת בר-אילן. במסגרת לימודיה ערכה מחקר על גן מנשה בכפר סבא. בנוסף, למדה עיצוב גרפי, הבאה לדפוס והוצאה לאור באוניברסיטה הפתוחה.
כתיבת ספרים ומחקרים

הדס רגב היא נכדתו של הסופר האידי שלמה אהרן בלנקיטני ומתמיד עסקה בכתיבה. בשנת 1990 נישאה לסופר עופר רגב והקימה את הוצאת הספרים "פורת" (כשם בנה הבכור). ההוצאה התמחתה בכתיבת ספרים העוסקים במורשת ותרבות ישראלית ובכלל זה סיפוריהן של משפחות ואישים שהשפיעו על בניין הארץ.
היא ערכה ראיונות מקיפים עם אדריכל הגנים, חתן פרס ישראל ליפא יהלום, עם עזריה אלון ואיש החינוך עשהאל בן דוד. בין הדמויות שחקרה היו לוחם הבריגדה ומפקד שועלי שמשון אריה שפק, עליו כתבה את הספר "סמטת מזל אריה", איש מחתרת ניל"י, יוסף לישנסקי, איש הלח"י יהושע זטלר שאת מכתביו ערכה כספר "לוחם חירות ירושלים" ולוחמת הפלמ"ח, הטייסת זהרה לביטוב שאת סיפור חייה ומכתביה פרסמה בספר "כזהר הרקיע".
לבקשת מפוני היישוב נווה דקלים שהתקיים בגוש קטיף כתבה, בהשתתפות המתיישבים את הספר "היינו כחולמים" שהוא מעין סיור בין אתרי היישוב שפונה. בשנת 2007 כתבה וערכה הדס רגב ירקוני עם עופר רגב את זיכרונותיו של הצלם ברוך רביב ממייסדי קיבוץ נחל עוז. הספר "אלומת אור עזה" מגולל את ראשית ההתיישבות בקיבוץ נחל עוז ומתעד, בסיפורים ובצילומים של ברוך רביב את ראשית ימי הקיבוץ.
במסגרת הוצאת פורת ערכה רגב ירקוני עבודות דוקטורט שהופקו כספרים ובהם מחקרו של ד"ר אלדד חרובי על הבולשת הבריטית שראה אור בספר "הבולשת חוקרת", מחקריו של ד"ר עמוס שפריס על ממשלת רבין הראשונה וסדרת ספרים על קיבוץ נען, את ספריה של שולה וידריך על רחוב ביאליק בתל אביב, ספריו של עזרא הראל,שלושה ספרים על מורשת יהדות עיראק וראיונות עומק עם שורדי שואה שאת זיכרונותיהם עיבדה ופרסמה בספרים.
מורשת צה"ל

על פי הזמנות קצינים ולוחמים, כתבה רגב ירקוני ספרים רבים על מורשת יחידות צה"ל: חטיבת הצנחנים, חטיבת גבעתי, חטיבת הנח"ל, החטיבה מרחבית 300 (ברעם), ויחידת מגלן. סדרת ספרים על מלחמת יום הכיפורים ובכלל זה "מעוז צור" על קרב המעוזים של גדוד 68, "חצי הדרך לקהיר" קרבות סיני של גדוד 106 וקרבות הבלימה ברמת הגולן של חטיבת ראם (179). בנוסף, כתבה ספרים על אחדים מחללי מערכות ישראל: קצין הצנחנים אורי אזולאי שנפל בקרב בלבנון באוקטובר 1996 וקצין התותחנים ניר שרייבמן שנפל באסון המסוקים.
ספרי הדרכה ותרבות ישראלית

בשיתוף פעולה עם כנרת זמורה-ביתן דביר כתבה רגב ירקוני את רב המכר "להתאהב בירושלים", את הספר "כולם בשביל אחד" הסוקר 40 מסלולים בשביל ישראל, את הספר "יום בעיר" המתאר מסלולי טיול בתל אביב-יפו ואת הספר "סיפור מולדת" אשר סוקר אתרים בארץ ישראל והערכים החברתיים הגלומים בהם. עבור הוצאת "מודן" כתבה את הספר "דרכי הארץ הטובה".
בשנת 2006 כתבה רגב ירקוני, כמחווה לחללי אסון המסוקים את הספר "בת קול ברוח" השוזר בין התפילות היהודיות ובין הזמר העברי.
מורת דרך

שנים רבות הרצתה רגב ירקוני במסגרות שונות והקימה את אתר האינטרנט "מדריך המדריכים והמרצים" המרכז מידע על מדריכי טיולים ייחודיים.
בשנת 2019 פנתה ללימודים בבית הספר לתיירות באוניברסיטת חיפה והוכשרה כמורת דרך מורשה. כיום, היא עוסקת בתחום זה, לצד עבודתה הספרותית והמחקרית. רבים מסיוריה מבוססים על ראיונות, ספרים ומחקרים שפרסמה. בין השאר, התמחתה הדס רגב ירקוני בעריכת סיורים מונגשים לבעלי מוגבלויות תנועה.
חיים אישיים

רגב ירקוני נשואה לסופר עופר רגב ואם לארבעה. המשפחה מתגוררת ביישוב כוכב יאיר צור יגאל.
מספריה

הדס רגב ירקוני, חיים לנחלים, הוצאת המשרד לאיכות הסביבה במסגרת 'שבוע שמירת הטבע והנוף תשנ"ד 1994
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, הגשר אל ההר: שבעים שנה לאגודת השוחרים הישראלית של האוניברסיטה העברית בירושלים, הוצאת פורת, תשס"ג
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, סוד הענבר: העוצמה שבאהבה - סיפורם של גלילה ודב ענבר, הוצאת פורת, תשס"ו 2006
הדס רגב ירקוני, אגדת נועה, הוצאת פורת, תשס"ז 2007
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, בת קול ברוח: תפילה ישראלית, הוצאת פורת, תשס"ז 2007
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, לוחם חרות ירושלים: זכרונותיו של יהושע זטלר, הוצאת פורת תשס"ז 2007
הדס רגב ירקוני ועופר רגב אלומת אור עזה סיפורו וצילומין של ברוך רביב, ממקימי קיבוץ נח"ל עוז
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, האגדה לבית פוסטר: חצי יובל לעמותת בית פוסטר, מתנ"סים ומוקדים קהילתיים הרצליה : תשמ"ג-תשס"ח, 2008-1983, הוצאת פורת, תשס"ח 2008
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, "אחרי": מורשת חטיבת הצנחנים, הוצאת פורת תשע"א 2011
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, הדס רגבלהתאהב בירושלים, הוצאת כנרת, תשע"א 2011
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, היינו כחולמים: נווה דקלים - סיור מודרך ביישוב קהילתי פורח בגוש קטיף, הוצאת פורת, תשע"א 2011
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, סמטת מזל אריה, הוצאת פורת, תשע"ב 2012
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, סיפור מולדת: אתרי מורשת בארץ-ישראל, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, תשע"ב 2012
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, דרכי הארץ הטובה: מסלולי מורשת בארץ-ישראל, הוצאת מודן, תשע"ב 2012
הדס רגב ירקוני, כולם בשביל אחד: 40 מסלולים נבחרים בשביל ישראל, הוצאת כנרת, תשע"ד 2014
הדס רגב ירקוני, מרגלית טובי-רסוס ועופר רגב, ניר - באהבה ענקית (לזכרו של סגן ניר שרייבמן שנספה באסון המסוקים), הוצאת משפחת שרייברמן, תשע"ד 2014
הדס רגב ירקוני, רס"ן אורי אזולאי - אגדה בחייו: תש"ל - תשנ"ו, 1996-1970, הוצאת פורת, תשע"ה 2015
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, ראשונים תמיד אנחנו: מורשת חטיבת הנח"ל, הוצאת פורת, תשע"ה 2015
הדס רגב ירקוני, כאור בשולי הענן: סיפורם של לאה ויחיאל אליעזר גרוס, הוצאת פורת, תשע"ז 2016
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, מצפון תמנע הרעה: סיפורה של עוצבת ברעם, הוצאת פורת, תשע"ו 2016
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, "בהשקט ובבטחה תהא גבורתכם": מורשת יחידת מגלן, הוצאת פורת, תשע"ו 2016
הדס רגב ירקוני, יום בעיר: מסלולים רגליים בתל אביב-יפו, הוצאת כנרת, זמורה ביתן, דביר, תשע"ז 2017
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, "ביחד מנצחים": מורשת החטיבה הצפונית, הוצאת פורת, תשע"ז 2017
הדס רגב ירקוני ועופר רגב  "תמיד איתן" מורשת בית הספר לצנחנות ולחימה הוצאת פורת תשע"ז 2017
הדס רגב ירקוני, מוריה קור ועופר רגב, בדרך יהודה: מורשת חטיבת יהודה, הוצאת פורת, תשע"ח 2017
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, ראם - סיפורה של חטיבה, הוצאת פורת ועמותת חטיבת ראם, תשע"ט 2018
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, גדוד שחם - העוצמה האנושית, הוצאת פורת, תשע"ט 2019
הדס רגב ירקוני ועופר רגב, הרוח ששמה הוא גבעתי: ערכי יחידת הסגולה מראשיתה ועד היום, הוצאת פורת ועמותת בית חטיבת גבעתי, 2019
הערות שוליים

↑   הדס רגב-ירקוני, דף שער בספרייה הלאומית
↑  הדס רגב על ההתנקשות ביוסיף לישנסקי, נבדק ב-2023-09-10
↑  לוחם חרות ירושלים: זכרונותיו של זטלר, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  בית אבי חי | העלמה והזוהר, באתר www.bac.org.il
↑  ברוך רביד, אלומת אור עזה, הספרייה הלאומית
↑  הבולשת חוקרת: ה-C. I. D. בארץ-ישראל, 1948-1920 / אלדד חרובי. עריכה - הדס רגב-ירקוני, עופר רגב | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ממשלת רבין הראשונה 1977-1974, באתר www.bialik-publishing.co.il
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990047125070205171/NLI
↑  "בהשקט ובבטחה תהא גבורתכם" : מורשת יחידת מגלן, באתר www.nli.org.il
↑  הדס ועופר רגב, תהילה מאוחרת: סיפורה הלא-יאמן של חטיבת ראם במלחמת יום כיפור, באתר מידה, ‏2020-09-27
↑  אורלי גולדקלנג, "עומדת לפרוץ מלחמה, והתחמושת נעולה בבונקרים", באתר מקור ראשון, ‏20 בספטמבר 2018
↑  רותי שילוני, ‏במותו הפך לאגדה: סיפורו של רס"ן אורי אזולאי, באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2013
↑   אברהם בלבן, בעקבות עגנון בנווה צדק, באתר הארץ, 3 במאי 2017
↑  ספרים בתולדות תל אביב וארץ ישראל - סיפור מולדת / עופר והדס רגב, באתר www.mytelaviv.co.il
↑  דרכי הארץ הטובה - הדס רגב
↑  מירב קריסטל, נעשה ניגון של הלב, באתר ynet, 10 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312976705171  LCCN: no2004115630  VIAF: 15026930   WorldCat (עם VIAF): 15026930 
הדס רגב ירקוני מרצה ביום עיון על "שירת העמק" בבית הגבעטרון בקיבוץ גבע (קיץ 2023)
הדס רגב - ירקוני מרצה בטקס השקת ספרה של שולמית וידריך "השכנים של ביאליק" בית ביאליק בתל אביב 2018
הדס רגב-ירקוני מדריכה סיור על יצירת מאיר אריאל
יאיר פינס

יאיר פינס (נולד ב-27 בנובמבר 1979) הוא מנהל ישראלי, שכיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, סגן מנהל רשות מקרקעי ישראל ומנהל החטיבה העסקית בה.
ביוגרפיה

למד בישיבת הר עציון, ובהמשך השלים תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות ותואר שני במשפטים, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן.
היה סגן הממונה על התקציבים בתחומי החינוך, בריאות, רווחה ותעסוקה באגף התקציבים של משרד האוצר. בתקופתו נפתחה תוכנית חיסכון לכל ילד, נחקק חוק לצינון רופאים בין הרפואה הציבורית לפרטית, ותוכננה תוכנית לשילוב ערביי ישראל בכלכלה. לפני כן כיהן כראש המחלקה העסקית ברשות מקרקעי ישראל וריכז את תחומי המקרקעין והתכנון ברשות מקרקעי ישראל. במסגרת זו היה אחראי על תקציב הפיתוח של הרשות, על יישום הרפורמה ברשות, על הקמת הותמ"ל ועל הסדרי המקרקעין מול משרדי הממשלה, רשויות מקומיות וחברות ממשלתיות. בנוסף, עסק בתוכנית לפינוי נמל התעופה דב הוז וכיהן כנציג האוצר במועצת מקרקעי ישראל ובמועצה הארצית לתכנון ולבנייה.
בנובמבר 2017 מונה למנהל החטיבה העסקית וסגנו של מנהל רשות מקרקעי ישראל עדיאל שמרון. בשנת 2020 הועלה שמו כמועמד להחליפו עם סיום תפקידו.
ב-2019 עבר להתגורר בארצות הברית, לצורך שנת לימודים בבית הספר קנדי למדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד בבוסטון. שם הוא היה עמית מחקר במרכז לממשל ועסקים, עסק בין השאר במדיניות מקרקעין ודיור בר השגה וערך מחקר שנועד לבחון את השלכות תוכנית מחיר למשתכן.
ב-14 ביוני 2020 מונה למנכ”ל משרד הבינוי והשיכון תחת השר יעקב ליצמן.
ב-23 ביוני 2021 מונה על ידי ראש הממשלה נפתלי בנט למנכ"ל משרד ראש הממשלה. ימים ספורים לאחר מכן, מינויו אושר בממשלה והוא נכנס לתפקידו. שימש גם כראש המועצה הלאומית לכלכלה. ב-21 ביוני 2022, עם פרישתו של בנט מראשות הממשלה, הודיע על פרישתו מתפקידו.
ב-3 במאי 2023 הודיעה חברת איירפורט סיטי לבורסה על מינויו של יאיר פינס כמנכ"ל החברה החל מ-2 ביולי. בנובמבר 2023 התפטר מהתפקיד.
חיים אישיים

נשוי ואב לארבעה ומתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
הערות שוליים

↑  מחקרים שביצע באוניברסיטת הארווארד: 
Affordable Housing Policy: Effectiveness and Social Impact,


מחקר: מחיר למשתכן סייעה לכל השכבות אך לא הספיקה לעידוד מגורים בפריפריה, באתר ynet
↑  דרור מרמור, מינוי ראשון של ליצמן: יאיר פינס למנכ"ל משרד השיכון, באתר כלכליסט, 12 במאי 2020
↑   יהונתן ליס, בנט החליט למנות את מנכ"ל משרד השיכון, יאיר פינס, למנכ"ל משרד ראש הממשלה, באתר הארץ, 23 ביוני 2021
↑  שירית אביטן כהן, ‏מנכ"ל משרד ראש הממשלה יאיר פינס יעזוב את התפקיד בתום הקדנציה של בנט, באתר גלובס, 21 ביוני 2022
↑  מיקי גרינפלד, מנכ"ל איירפורט סיטי יאיר פינס התפטר - לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד, באתר כלכליסט, 6 בנובמבר 2023
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
יהודה פורת

ערך זה עוסק באיש עסקים ישראלי. אם התכוונתם לאלוף-משנה בחיל האוויר הישראלי ומתרגם, ראו .
אין תמונה חופשית
יהודה פורת (נולד ב-13 באפריל 1960) הוא איש עסקים ומנהל ישראלי, מייסד רשת שפע שוק ומנכ"לה הראשון ומבעלי קיקה-ישראל. כיום מנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.
ביוגרפיה

נולד לשמואל ולאה פורת (פרוים). למד במדרשית נעם בפרדס חנה. שירת כמפקד בחיל השריון. לאחר נישואיו עסק בעסקי מזון קפוא. בשנות ה-90 ייסד את רשת המרכולים "שפע מהדרין" שלימים הפכה ל"שפע שוק", וכיהן כמנכ"ל הרשת במשך 15 שנים. כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של הריבוע הכחול.
בעקבות המחאה בציבור החרדי על חילול שבת ברשת AM:PM שבשליטת קבוצת דור אלון, בעלת השליטה ב"שפע שוק", פרש מניהול הרשת. הוא התמנה כיועץ לחברת שופרסל להקמת רשת המרכולים "יש" והיה אמור להתמנות למנכ"ל הרשת, אך כעבור זמן קצר פרש. הוא נתבע על ידי הריבוע הכחול בטענה שהעביר סודות מקצועיים לחברה מתחרה.
בשנת 2006 דורג על ידי המגזין גלובס כאחד מעשרת המשפיעים על כלכלת ישראל[דרוש מקור].
בשנת 2011 הקים פורת עם איש העסקים סלומון בטיטו את סניף רשת קיקה האוסטרית בישראל ושימש מנכ"לה. בטיטו ופורת רכשו את השליטה בחברת גלובליקום. כעבור שמונה חודשים קרס הסניף הישראלי של קיקה.
לאחר מכן עסק פורת בנדל"ן בצפת. בשנת 2013 התמנה למנכ"ל החברה קדישא פתח תקווה.
באוגוסט 2021 רכש ביחד עם קבוצת משקיעים את מתחם מאפיית אנג'ל ב-400 מיליון ש"ח.
במרץ 2022 רכש ביחד עם קבוצת משקיעים את מתחם משרד החינוך בירושלים ב-300 מיליון ש"ח.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  שלומי דונר, מנכ"ל שפע שוק התפטר בעקבות הוראת רבנים, באתר ynet, 12 באפריל 2007
↑  אורנה יפת, "כלכליסט", התפטר יועץ שופרסל להקמת הרשת החרדית, באתר ynet, 16 ביוני 2008
↑  ענת שיחור-אהרונסון, הריבוע הכחול תובעת: מנהל שפע שוק לשעבר העביר סודות לשופרסל, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2008
↑  עדי דברת, תחרות לאיקאה: רשת הריהוט קיקה פותחת סניף בכפר סבא, באתר TheMarker‏, 4 במאי 2009
↑  גיל קליאן, המספרים שמאחורי הקפאת ההליכים של קיקה, באתר כלכליסט, 13 במאי 2012
↑  אבי שאולי, ‏בעלי קיקה רכשו שליטה בגלובליקום - המניה מזנקת ב-18%, באתר גלובס, 7 בספטמבר 2011
↑  אבי שאולי, ‏קיקה נחשפת: הפסד של 45 מיליון שקל והערת "עסק חי", באתר גלובס, 1 באפריל 2012
8. https://m.calcalist.co.il/Article.aspx?guid=rkdf9zswf
9. https://m.calcalist.co.il/Article.aspx?guid=h1011ein11c
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297047305171
יאיר בן-חיים

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1957 (בן 67) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יאיר בן־חיים (נולד ב-27 באוקטובר 1957) הוא משורר, סופר ואמן ישראלי, עורך שירה והמו"ל של חדרים-בית הוצאה לאור. עורך את כתב-העת 'המסדרון' כתב-עת לשירה ופרוזה תרבות ואמנות, עורך ומנהל את האתר הספרותי: 'חדרים-סקירת אירועי שירה ופרוזה, תרבות ואמנות'. במסגרתו הוא עורך ומביים את מדור הדגל של האתר 'דַּבֵּר אֶל הַשִּׁיר' בו מצולמים משוררים ומשוררות הקוראים משירתם ברחבי העיר תל אביב. כיהן כחבר בוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.