stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכינה קדם-צבאית העמק
תחומי המכינה > חיי קבוצה, פיתוח אישי וניהול עצמי

החניכים במכינה הם למעשה קומונה, כקבוצה המתקיימת באופן רצוף ואינטנסיבי לאורך כל תקופת חודשי המכינה וכל החברים בה קשורים זה בזה באופן עמוק ואמיתי מבחינת הערבות ההדדית, החברות והמחויבות לאורחות החיים במכינה. חברות בקבוצה משמעותה מוכנות לשיתוף הדדי וקיום יחסים דיאלוגיים ואמון בין החניכים לבין עצמם. חיי הקבוצה במכינה מושתתים על עקרון הניהול העצמי כך שמהימים הראשונים מוקם מערך של גופי ניהול עצמי וקבלת החלטות על מנת לנהל תחומים אוטונומיים הנמסרים לרשות החניכים.
ככל שהשנה מתקדמת כך נצברים סמכויות וכלי הניהול העצמי ובמקביל גדלים תחומי האוטונומיה עד לכדי ניהול עצמאי כמעט לחלוטין בשליש האחרון של השנה.
מ”מ (מדריך מתנסה): בכל שבוע זוג חניכים מתנסים כמדריכים. משמעותו של התפקיד היא הוספת התמודדות בתחומי תוכן, עמידה מול קהל, תכנון לו”ז, לקיחת אחריות על מצב הקבוצה והתנהלותה, ניהול קונפליקטים, יוזמה ואסרטיביות. המ”מ מצטרפים כחברים מן המניין לישיבות הצוות, ומלווים על ידי המדריכים לפני, תוך כדי ובסיום השבוע.
אחראי קבוצות לימוד: בכל שיעור שמתקיים במכינה יש חניך האחראי לקבוצת הלימוד. משמעותו של התפקיד הוא לקיחת מלוא האחריות של החניכים על מהלך השיעור, קשר עם המרצה והתנהלות החניכים המשתתפים בשיעור. התפקיד כולל: הכרת הרכב הקבוצה, ווידוא נוכחות של כלל חברי שיעור הנמצאים במכינה בזמן, קיום קשר רצוף עם המרצה, שמירה במהלך השיעור על הנהלים וסטנדרט ההתנהגות הלימודית שנקבע על ידי קבוצת הלימוד וכו'.
ועדות וצוותים: בתפקודה היום יומי של המכינה לוקחים החניכים חלק פעיל בניהול הלו”ז ע”י שותפות בוועדות וצוותים שונים, כל חניך, ע”פ העדפתו האישית, משבץ את עצמו בוועדות ובצוותים השונים ועובד יחד עם חבריו לוועדה בליווי איש צוות. ישנו גיוון בוועדות ובצוותים: ועדת תרבות, תכנים, אורחות חיים, גיוס חניכים, איכות הסביבה, צוות לוגיסטיקה, צוות מטבח ועוד. עם התפתחותה של השנה לוקחים החניכים אחריות רבה יותר על ניהול הלו”ז היום יומי וממלאים אותו לפי החלטותיהם.
סדרות: בכל סדרה שמתקיימת לוקחים החניכים אחריות מלאה על יציאתה לפועל. לכל סדרה ישנם בעלי תפקידים שונים: יו”רים, אחראי יום, אחראי לוגיסטיקה וכו’.
שליש שלישי: היינו השליש האחרון של השנה המכינתית והוא נבנה באופן עצמאי, לפי החלטות ובחירות של המחזור הנוכחי של חניכי המכינה, בליווי הצוות. לשליש זה מתכוננים רבות מבחינה לוגיסטית ומנטלית חניכי המכינה. בשליש זה לוקחים חניכי המכינה אחריות מלאה על ניהול הלו”ז היום יומי השוטף ואף על הלו”ז שאינו שגרתי. שליש זה היינו הזדמנות להוציא לפועל את פרי שאיפותיהם של החניכים לכל אורך השנה.
תחומי המכינה > הכנה לשירות צבאי

שמירה על כושר גופני היא ערך בסיס במכינה עם וללא קשר לתהליך ההכנה לצה”ל. במהלך השבוע מתקיימים שני אימוני ספורט מלאים באורך של שעה וחצי כל אחד ושני אימונים קצרים יותר באורך של 45 דקות. האימונים מותאמים לרמות הכושר הגופני השונות וליעד הגיוס ומועברים על ידי אנשי מקצוע. בנוסף במהלך השנה מתנסים החניכים בתחומים רבים מתוך חיי המכינה המכינים אותם למצבים דומים בצבא כגון: מערך חיים אינטנסיבי עם קבוצת אנשים, תפקוד במסגרת היררכית, הובלה והנהגה, דילמות מוסריות, הדרכה והעברת תכנים וכו’. עם זאת מתקיימות פעילויות במסגרת מערך ההכנה לצה”ל המכוונות ספציפית לפיתוח יכולות ותכונות הנדרשות בשירות הצבאי כגון סדרת ניווטים וסדרת שטח/הישרדות, שיעורים ושיחות בנושא המעבר מאזרח לחייל והחוסן המנטלי הנדרש ומפגשים עם דמויות בעלות עבר צבאי המהוות דוגמה אישית. מעבר לתהליך ההכנה הכללי אנו מלווים כל חניך וחניך בתהליכי המיון והגיוס לצה”ל ומסייעים בפתרון בעיות בדרך לשירות משמעותי ויציאה לפיקוד.
אריק רז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1948 (בן 76) פרדס חנה-כרכור, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד 
 
אריק (אריה) רז (נולד ב-8 בנובמבר 1948) היה ראש המועצה הראשון של משגב וכיהן בתפקיד זה כ-14 שנה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1948 בפרדס חנה, שם גר עד שחרורו מצה"ל ב-1970.
רז הוא בוגר הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון, ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (במסגרת "קרן וקסנר"). מסיום לימודיו בטכניון ועד תחילת פעילותו הציבורית, עבד כמהנדס פרויקטים במעבדת נקבות הרוח בטכניון. בהמשך, עבד בחצי-משרה בטכניון ובחצי משרה נוספת כ"רכז גוש שגב".
בשנת 1974, היה חלק מהגרעין המייסד של מושב יעד. חברי הגרעין עלו ל"מחנה זמני" בחוות יבור, סמוך למושב אחיהוד, והתגוררו במקום במשך כחמש שנים. שם הונחו היסודות הרעיוניים ונקבע המיתווה למושב שבדרך.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

רז היה לראש המועצה הראשון של "משגב" מיום היווסדה, בשנת 1982. תקופת כהונתו הראשונה נמשכה כ-10 שנים. לאחריהן, הוא נבחר בשנית לתפקיד ב-1992. בשנת 1996 בחר שלא להתמודד שוב ופרש מתפקידו.
במהלך פעילותו כראש מועצה, הקים והוביל צוות מקצועי למועצה האזורית החדשה, ובתנופת הפיתוח האזורית תרמו כולם להקמת יישובים חדשים, מרכז שירותים, מערכת חינוך אזורית, בית הספר האזורי, מרכז רווחה ובריאות, מתקני ספורט ונופש ואזורי תעשייה. בשיתוף עם "מוריו" מיודפת, למד את מצוקת הבדואים באזור משגב, סייע בהקמת היישובים הבדואים החדשים במועצה, ודאג לשלב את הפזורה הבדואית כחלק אינטגרלי מהמועצה.
כחלק מפעילותיו המרובות ויוזמתו, פעל לשילוב כלל יישובי המועצה בפעילויות האזוריות. המועצה נרתמה לעזרת היישובים בפתרון בעיות בנייה, משק וחברה. אריק קשר קשרים עם משרדי הממשלה, הסוכנות היהודית, מינהל מקרקעי ישראל, תורמים שונים וגורמים נוספים.
רז הקים את הוועדה המרחבית לתכנון ובנייה באזור משגב ושימש כיו"ר הוועדה עד 2005. הוא הקים גם את עמותת "משגב הגליל" (למתן שירותי רווחה ובריאות) ושימש כיושב ראש העמותה עד פרישתו מהמועצה.
ב-1988 יזם והקים חברה כלכלית בע"מ (חכ"ל) כזרוע ביצועית למועצה. רז כיהן כיו"ר הדירקטוריון עד לפרישתו מהמועצה.
במהלך לימודיו בהרווארד (1989–1990) מילא את תפקידו במועצה סגנו, זלמן פייגין.
ב-1990 יזם את הקמת "אתגר - בית ראשון במשגב", כפר בו 100 קראוונים, בהם נקלטו עולים מברית המועצות בגל העלייה של תחילת שנות ה-90, לוו על ידי צוות מסור מהמועצה וחלקם ניקלט במשגב ובכרמיאל.
שנה אחר כך, יזם הקמת חממות: טכנולוגית ועסקית במשגב (מט"י ומט"ע) ושימש כיו"ר הדירקטוריון.
מ-1992 עסק רז בהקמת "תרדיון" פארק תעשייה ועסקים ליישובי משגב, ולאחר מכן, בשותפות הדוקה עם מוא"ז מטה אשר, את אזור התעשייה בר לב.
בהמשך דרכו, חבר רז ליזם והתעשיין סטף ורטהיימר ושימש מנכ"ל צור (בי"ס לתעשיות הייצוא) ומנהל הקמת פארק התעשייה בלבון. לאחר מכן, עסק רז בהקמת היישוב הקהילתי שמשית כיו"ר הוועד. משנת 2000 שימש יועץ להקמת אזורי תעשייה, למנהל המינהל לאזורי פיתוח במשרד התעשייה והמסחר.
מאז פרישתו של רז מראשות המועצה לא חדל מפעילות ציבוריות: שימש במשך כ-18 שנים, יו"ר עמותת "קמ"ה" - קהילה מרפאה בהרדוף. הוא חלק מחבר המייסדים של "גליליד" - פיתוח מנהיגות ערבית יהודית בגליל.
רז חבר דירקטוריון ב"אור ירוק", ובעמותות "קרן גליליאו" ו"מקום בגליל". משמש גם חבר ועד המנהל של מכללת תל חי.
בעשור השני של המאה ה-21, משמש כמלווה לתוכנית "צוערים לשלטון המקומי" - פרויקט של משרד הפנים ומשרד האוצר-אשר דואג להשמת בוגרי התוכנית ברשויות המקומיות.
רז ממשיך לעבד כ-7 דונם של עצי זית אותם הוא מטפח. הוא נשוי ואב לשלושה.
לקריאה נוספת

א-לה גוש - ריאיון עם אריק רז, "פרק ראשון בהיסטוריה המשגבית/מלכה מאור", אפריל 2018
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, "קיומו של גוש שגב בגליל מוטל בספק", מעריב, 31 במרץ 1980
1 2  אייזיק סדומי, ההתיישבות והליכוד, דבר, 28 בספטמבר 1980
↑  רוצים לשמור על גליל כפרי, מעריב, 6 במרץ 1988
↑  אלי אשכנזי וג'קי חורי‏, התנגדות במשגב למינוי בדואי לראש וע' תכנון, באתר וואלה, 13 בספטמבר 2005
הנריקה צימרמן

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1959 (בן 65) פורטוגל פורטו, פורטוגל
 תאריך עלייה:  1975
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  עיתונאי, סופר, במאי, מרצה, פוליטיקאי
 מעסיק:  חברת החדשות, SIC (פורטוגל), La Vanguardia (ספרד), Mediaset España Comunicación (ספרד), GloboNews (ברזיל), I24news בצרפתית ובאנגלית
 סוג כתב:  כתב שטח
 תחום סיקור:  המזרח התיכון
 
הנריקה צימרמן בן הראש (בפורטוגזית: Henrique Cymerman Benarroch; נולד ב-23 במרץ 1959 בפורטו שבפורטוגל) הוא עיתונאי ישראלי ממוצא פורטוגזי-ספרדי, המשמש כתב השטח במזרח התיכון של מספר גופי תקשורת וביניהם העיתון הקטלוני "La Vanguardia", תחנות הטלוויזיה הספרדית אנטנה 3 ומדיאסט ספרד.
צימרמן משמש גם כנשיא לשכת הסחר ישראל-ירדן - ומדינות המפרץ.[דרוש מקור]
ביוגרפיה

הנריקה צימרמן נולד ב-1959 בעיר פורטו שבפורטוגל. אביו הגיע לפורטוגל מפולין, ואמו היא בת למשפחה יהודית ספרדית ממלייה.
כשהיה בן 16 עלה לישראל בגפו. הוא סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן, תואר שני במדע המדינה וסוציולוגיה. מספר שנים כיהן כמרצה באוניברסיטת תל אביב.
צימרמן החל את קריירה העיתונאית ב-1982 ככתב השטח של "מעריב" בחצי האי האיברי.
משנת 1991 החל את תפקידו ככתב השטח במזרח התיכון של היומון הקטלוני "La Vanguardia", ומ-1992, שימש באותו תפקיד עבור תחנת הטלוויזיה הספרדית "אנטנה 3". בשנת 2014 החליט לעזוב את "אנטנה 3", לאחר יותר מ-20 שנה שעבד עמם. במקביל, לאורך השנים שימש ככתב שטח ופרשן לענייני המזרח התיכון של רשת הטלוויזיה הפורטוגלית SIC, וככתב שטח של ערוץ הטלוויזיה הברזילאי GloboNews. במהלך העשור השני של המאה ה-21, הוא הפך לעיתונאי הישראלי הראשון בהיסטוריה שמשדר לטלוויזיה בארץ מדובאי, אבו דאבי, קטאר וסעודיה.
הנריקה צימרמן הוא כתב חדשות של המזרח התיכון יותר מ-25 שנים. צימרמן הוא גם מרצה בלימודי המזרח התיכון בפקולטה לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי להשכלה גבוהה בהרצליה.
בשנים 2005–2012 ראה אור ספרו "קולות ממרכז העולם" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005) בשש שפות (ספרדית, פורטוגזית, עברית, ערבית, ברזילאית ואנגלית). בספר, שהוגדר כ"צילום של המתרחש בסמבטיון הישראלי-פלסטיני", ערך שורה של ראיונות עם אישים בולטים במזרח התיכון ובסכסוך הישראלי-ערבי ובסכסוך הישראלי-ערבי, בהם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, ראש ממשלת ישראל יצחק רבין (הראיון האחרון שהעניק רבין), שמעון פרס, מנהיג חמאס אחמד יאסין, עומר בן לאדן, בנו של אוסאמה בן לאדן, מחמוד עבאס, יו"ר הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת, ציפי לבני וסגן נשיא סוריה עבד אל-חלים ח'דאם, ראשי התנועות האסלאמיות הפלסטיניות ומומחים למלחמה בטרור. למהדורה המקורית הקדים דברים נשיא פורטוגל דאז ז'ורז'ה סמפאיו והוסיף דברים איש העסקים, העיתונאי וראש ממשלת פורטוגל לשעבר פרנסישקו פינטו בלסמאו.
צימרמן ביים את סדרת הטלוויזיה התיעודית "ג'יהאד עכשיו", שבה הוא מתחקה אחר שורשי האסלאם הרדיקאלי, אל קאעידה והמדינה האסלאמית. התוכנית שודרה ב-2016. טענתו של צימרמן הייתה כי המזרח התיכון עבר את אחת התקופות הקשות מאז האינתיפאדה השנייה. ארצות הברית המקדמת את תהליך השלום נמצאה בדרך ללא מוצא, בעיקר מפני שמעולם לא הצליחה לחבר בין שני הצדדים בקונפליקט וסירבה לראות בקונפליקט כבעיה של שני צדדים, במקום לאמץ גישה הלוקחת בחשבון את כלל האזור, ואשר בה ישראל תיצור בריתות עם ארצות ערב סוניות.
ב-31 בדצמבר 2017 הודיע צימרמן על הצטרפותו למפלגת העבודה הישראלית. לאחר שניסיונות הצטרפות מטעמו למפלגת "יש עתיד" לא צלחו.
ביוני 2013 נפגש צימרמן עם האפיפיור פרנציסקוס. בפגישה זו הציע כי האפיפיור יבקר בארץ הקודש. ביקורו של האפיפיור התקיים במאי 2014, ולפי הצעתו של צימרמן, האפיפיור נפגש עם הנשיא הפלסטיני מחמוד עבאס ועם הנשיא הישראלי שמעון פרס. האפיפיור העלה את הרעיון להפוך את המפגש ל"טקס תפילה" שייערך בוותיקן, ושני המנהיגים הסכימו. Le Figaro הכריז על כך כמאורע היסטורי חסר תקדים בהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
ביוגרפיה > פעילות התנדבותית

צימרמן חבר באגודת הידידים של עמותת כפרי הילדים "SOS Children's Villages" ועורך מפגשים והרצאות לצורך התרמות לעמותה.
כיהן כחבר ועד בעמותת "ל.א. לאלימות נגד נשים".
הוא משמש מרצה-אורח ב"תגלית" ובכלל בצה"ל, כולל באמ"ן ובדובר צה"ל, וכן מרצה למכינות קדם צבאיות ועבור משרד החוץ של ישראל.
צימרמן מרצה גם בארגונים יהודים בין-לאומיים בקרב הקהילות היהודיות בעולם.
צימרמן נשוי ליעל קהת ואב לבן.
פרסי והוקרה

מפקד המסדר של הנסיך אנריקה.
האפיפיור פרנציסקוס כינה את הנריקה צימרמן "מלאך של שלום" והעניק לו תבליט של מלאך השלום המביס את שד המלחמה, על עזרתו בקיום הפגישה בין שמעון פרס לבין עבאס בוותיקן.
בשנת 2012, המלך חואן קרלוס הראשון העניק להנריקה צימרמן את האות למסדר ההצטיינות האזרחית.
פרס דניאל פרל הוענק לו בשנת 2012 על ידי הליגה נגד השמצה.
בשנת 2009, הוענק לו פרס גודו לעיתונאות על סדרת כתבות שפרסם ב-La Vanguardia לציון 40 שנה למלחמת ששת הימים.
בשנת 1997 זכה ב-New York Festivals Award בקטגוריה תוכניות חדשות בטלוויזיה - סרט החדשות התיעודי הטוב ביותר על סרטו התיעודי: מחבל מתאבד בחדר הילדים.
הערות שוליים

↑  | Escrítica |, | Escrítica | (ארכיון)
↑  i24NEWS, I24NEWS Takes Closer Look At Reformed Saudi Arabia In Special Report, I24news (באנגלית)
↑  קולות ממרכז העולם צימרמן הנריקה
↑  Itay Stern, Looking ISIS in the eye: New TV series probes roots of global terror - Television, Haaretz, ‏15 במרץ 2016
↑  "Israel y los países suníes: una alianza ya no tan en la sombra". La Vanguardia. נבדק ב-2017-02-05.
↑  דפנה ליאל, ‏"הנריקה צימרמן הצטרף למחנה הציוני", באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2017
↑  טל שלו‏, אשתו של המצטרף החדש לעבודה חשפה: הוא בעצם נדחה על ידי לפיד, באתר וואלה, 4 בינואר 2018
↑  "El tipo en la sombra de la cumbre de paz de Francisco". ELMUNDO (בספרדית). נבדק ב-2017-02-05.
↑  Yardley, Jim; Rudoren, Jodi (2014-06-08). "At Vatican, Day of Prayer With Focus on Uniting". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2017-02-05.
↑  "[VIDEO] Papa Francisco lanza invitación a Mahmoud Abbas y Shimon Peres a ir al Vaticano a rezar por la paz". נבדק ב-2017-02-05.
↑  Guénois, Jean-Marie; Louis, Cyrille (2014-05-25). "Le geste historique du pape François pour la paix entre Palestiniens et Israéliens". Le Figaro (בצרפתית). ISSN 0182-5852. נבדק ב-2017-02-05.
↑   אתר האינטרנט הרשמי של SOS Children's Villages
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ל.א. לאלימות נגד נשים
↑  Henrique Cymerman distinguido com Prémio Godó, Sindicato dos Jornalistas, 27/05/2009;‏ מרב יודילוביץ', זוכה פרס "גודו": העיתונאי הנריקה צימרמן, באתר ynet, 21 ביוני 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305199405171  ISNI: 0000 0000 6769 4239  LCCN: n2005056796  SUDOC: 113887671  VIAF: 75725273   WorldCat (עם VIAF): 75725273
פטרוזאוריה

| פטרוזאוריה |
| --- | --- |

תקופה
טריאס עליון–קרטיקון עליון, 228–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
קבוצה:: ארכוזאוריה
קבוצה:: אוומטאטרסליה
קבוצה:: פטרוזאורומורפה
סדרה:: פטרוזאוריה
שם מדעי
 Pterosauria ‏קאופ, 1834
תחום תפוצה


פטרוזאוריה (שם מדעי: Pterosauria) היא סדרה נכחדת של זוחלים מקבוצת ארכוזאוריה. קבוצה זו התקיימה במשך עידן המזוזואיקון, בין 228 ל-66 מיליון שנה לפני זמננו, אך לא שרדה עד הפלאוקן. פטרוזאוריה היו החולייתנים המעופפים הכבדים ביותר הידועים לאנושות.
מאפיינים

מוטת כנפיהם המשוחזרת של שני פרטי קוואצלקואטלוס שנמצאו, בהשוואה לגודל אדם.
שחזור המינים הענקיים ארמבורג'יאניה (במרכז) וקוואצלקואטלוס (מימין) לצד ניקטוזאורוס הזעיר (משמאל) ואדם.
שחזור זוג דימורפודונים מן המין .
שחזור חבורת פרטים מן הסוג אורניתוכיירוס.
מאפיינים > גודל הגוף

במהלך האבולוציה שלהם התפתחו הפטרוזאורים במגוון גודלי גוף. חלקם היו קטני גוף יחסית, כדוגמת אוכלי החרקים סורדס (Sordes), שמוטת כנפיו הגיעה לכ-60 ס"מ, ואנורוגנתוס (Anurognathus) שמוטת כנפיו הגיעה לכחצי מטר ומשקלו הוערך בכ-35 גרמים.
להוציא מאובני פטרוזאורים צעירים שאך בקעו, המין הקטן ביותר שנתגלה הוא הנמיקולופטרוס (Nemicolopterus crypticus) מתקופת הקרטיקון התחתון של סין, שמוטת כנפיו הייתה כ-25 ס"מ. הפרט במאובן שנמצא אמנם אינו בוגר לחלוטין, אך החוקרים הסיקו משלב ההתגרמות של השלד כי זהו מתבגר, ולא צעיר שאך בקע. אמנם הפלאונטולוג דארן נייש (Darren Naish) הטיל ספק בכך בבלוג המפורסם שלו Tetrapod Zoology, שכן פטרוזאורים התבגרו ועזבו את הקן תוך זמן קצר (ראו סעיף התנהגות), מה שכולל התגרמות עצם בגיל מוקדם למדי. משום כך, הוא העלה את הסברה שהנמיקולופטרוס הוא למעשה פרט צעיר מן הסוג סינופטרוס (Sinopterus).
מינים רבים היו בעלי גודל גוף בינוני, כגון הקריפטודרקון (Kryptodrakon) שמוטת כנפיו הייתה כמטר וחצי. לעומתם, אחרים היו בעלי החיים המעופפים הגדולים ביותר הידועים למדע, בהם הפטרנודון (Pteranodon) שמוטת כנפיו הגיעה לכשישה מטרים, הקוואצלקואטלוס (Quetzalcoatlus) שמשקלו מוערך ב-250 ק"ג, ודומיו הענקיים לא פחות ההטצגופטריקס (Hatzegopteryx) והארמבורג'יאניה (Arambourgiania). מוטת כנפיהם המשוחזרת של שלושת האחרונים מוערכת ב-10 עד 12 מטרים, וגובהם כאשר עמדו על הקרקע בארבעה עד חמישה מטרים.
מאפיינים > כסות הגוף

בכמה ממאובני הפטרוזאורים השתמרו לא רק השלד אלא גם רקמות רכות, תופעה נדירה המצריכה תנאי התאבנות מיוחדים. מאובנים כאלו מראים קשקשים, עור חשוף, רפידות בכפות הרגליים, קצות לסת עשויי חלבון, "נדנים" לטפרים (Claw sheaths) ואף מאפיין חריג לזוחלים – סיבים דמויי "שיער". הידע לגבי הרכב מבני העור השונים שלעיל לוקה בחסר, אך קרוב לוודאי שהמרכיב העיקרי היה קרטין – חלבון רב-תכליתי הנפוץ בקשקשים, טפרים, שיער, נוצות ומקורים בחולייתנים.
מעצם היותם זוחלים, גם הפטרוזאורים עטו קשקשים, אך אלו נמצאו רק על סוליות רגליהם, והיו קטנים, עגולים ובלתי-חופפים. קשקשים לא נמצאו באזורים אחרים בגוף הפטרוזאורים. האצבעות ברגליים הקדמיות והאחוריות היו מצוידות בטפרים עטויים בנדנים ארוכים ומעוקלים בעלי קצה מחודד. רבים מן המינים, ובכלל זה בעלי השיניים, ניחנו בתוספות קרטיניות בקצות לסתותיהם כמעין "מקור" קטן.
מאפיינים > כסות הגוף > שיער

הפטרוזאורים היו עטויים בסיבים דמויי שיער, שלתאורם הומצא בשנת 2009 המונח pycnofibres. על קיום "שיער" בכמה מאובני פטרוזאורים דווח לראשונה כבר בשנים 1831 ו-1927, ואף שדיווחים אלו עוררו בזמנם מחלוקות, מקובל כיום על הפלאונטולוגים שמרבית או כל מיני הפטרוזאורים היו מכוסים בו (ראו קישורים חיצוניים לדוגמאות של שחזורי פטרוזאורים עם כסות שיער).
ה"שיער" היה בדרך-כלל קצר, כחמישה עד שבעה מילימטרים אורכו בפרטים מסוימים, ושונה במבנהו משיער היונקים – הוא צמח מפני השטח של העור ולא משכבה עמוקה שלו. הדעות חלוקות בנוגע למידת צפיפותו: האם היה דליל בדומה לשיער הצומח על יד האדם או פרוותי כמו אצל מרבית היונקים. נראה כי ההשערה האחרונה יותר מדויקת, שכן מספר מאובני פטרוזאורים השתמרו עם סבכים צפופים של שיער כזה. אצל חלקם (ואולי רובם) הוא צמח בעיקר על פניהם, אך לא על לסתותיהם. הוא צמח גם על שאר הגוף, ובמאובנים מסוימים היה ארוך למדי בצוואר.
אף שקשה להעריך זאת בבעל חיים נכחד, משוער כי שיער זה היה דומה בתפקידיו לכסות היונקים והעופות. לדוגמה, קרוב לוודאי שאף הוא מגוון בצבעיו, ותפקד כעזר תקשורתי לזיהוי מינים, למשיכת בני-זוג אפשריים, להרתעת מתחרים וכדומה. עם זאת, הסברה הנפוצה היא שתרומתו הראשונה במעלה הייתה בידוד מפני שינוי טמפרטורה חיצוניים, מה שבתורו תרם לוויסות הטמפרטורה ואיפשר קצב חילוף החומרים מהיר. על מנת לשמור על טמפרטורת גוף יציבה, היונקים והעופות בעלי הדם החם מוציאים אנרגיה בקצב מהיר פי עשרה בערך מבעלי הדם הקר, מה שמצריך "תדלוק" תדיר במזון. לפיכך, כדי לשמור על חום הגוף ולמנוע איבודו לסביבה, עופות ויונקים פיתחו נוצות ופרווה. כסות מבודדת דומה אינה מוכרת אצל בעלי דם קר, ובשל כך נראה כי "שיער" הפטרוזאורים מעיד על יכולתם לשמור על טמפרטורת גוף יציבה. הועלתה השערה נוספת שתפקידו העיקרי של שיער הפטרוזאורים היה הפחתת החיכוך בין העור לאוויר על מנת להפחית את הגרר בתעופה, ואולם נראה שהשערת וויסות החום סבירה יותר, בשל העדויות על אורח החיים הנמרץ וקצב הגדילה המהיר של הפטרוזאורים, המצריכים וויסות טמפרטורה שכזה.
נראה כי "שיער" הפטרוזאורים התפתח בנפרד ובאופן בלתי-תלוי משיער היונקים ומנוצות העופות – תופעה הידועה כאבולוציה מתכנסת שבה בקבוצות שונות של בעלי חיים מתפתח פתרון דומה לבעיה דומה. עם זאת, הועלתה גם השערה כי סיבי שיער אלו הם נוצות קדומות ההומולוגיות לאלו של הדינוזאורים התרופודים. משמעות השערה כזו היא שהאב הקדמון המשותף של הפטרוזאורים והדינוזאורים כבר היה בעל נוצות. בחינה מדוקדקת של שיער הפטרוזאורים הצביעה על כך שמבנהו אינו מזכיר כלל את זה של הנוצות הקדומות ביותר במאובני דינוזאורים. עם זאת, מספר מאובני דינוזאורים שנחשפו במאה ה-21 רומזים שמבני עור דמויי נוצה לא היו מוגבלים לקבוצת הדינוזאורים התרופודים קלורוזאוריה שבקבוצת הטטנורים (ראו: דינוזאורים מנוצים), וייתכן שהיו נפוצים גם בקבוצות דינוזאורים אחרות. בשל כך, טענת המוצא המשותף של נוצות הדינוזאורים ושיער הפטרוזאורים לא נפסלה לחלוטין, וייתכן שתגליות עתידיות יתמכו בה.
מאפיינים > נשימה

בדומה לעופות, עצמות הפטרוזאורים היו חלולות ומחוברות לכיסי אוויר שהיו חלק מדרכי הנשימה. בנוסף, על פי צורת השלד, כגון השתלבות הצלעות עם עצם החזה, הוסק כי הפטרוזאורים נעו באופן דומה לזה של העופות. שתי תכונות אלו מצביעות על דמיון כללי למערכת הנשימה של העופות, שהיא בעצמה יעילה למדי יחסית לזו של זוחלים אחרים ויונקים (חוץ מהעטלפים). לעופות מערכת נשימה חד-כיוונית בה אוויר עשיר בחמצן נכנס במסלול אחד דרך כיסי האוויר אל הריאות, ויוצא דליל מחמצן דרך מסלול אחר. לעומתם, ליונקים וזוחלים בני-ימינו יש מערכת נשימה המערבבת אוויר עשיר עם דליל בכל נשימה. יונקים משתמשים בכלוב צלעות המסוגל להתרחב ושריר נשימה (סרעפת), אולם צורת השלד של מרבית הזוחלים אינה מאפשרת תנועה כזו, ומשום כך משתמשים בשרירי הבטן כדי לעשות כן.
מאפיינים > מערכת העיכול

גולגולת של פטרודאוסטרו ().
גולגולת של , גם היא בעלת לסת משוננת כמסרק כמו של הפטרודאוסטרו. שיני המאובן התעוותו הצידה עקב תנאי השימור, אך במציאות יצרו מעין "סל" שיניים שסייע להם ללכוד דגים ולסנן מזון מהמים.
גולגולת של אנהגוארה
מערכת העיכול מורכבת מרקמות רכות ומכילה חיידקים רבים וחומרים כימיים, כך שהשתמרותה אינה סבירה. אף על פי כן, אפשר ללמוד עליה בעקיפין באמצעות ממצאים המספקים ראיות לא ישירות. אחד מאלו הוא מאובן קטן של רמפורינכוס (Rhamphorhynchus muensteri) שבתוכו נמצא דג
כמעט שלם באורך של כ-60% מאורך הבטן כולה. בנוסף, נראה שלרוב הפטרוזאורים לא היו בעלי גרון דמוי שק היכול להכיל טרף כה גדול, וכן שהם לא לעסו את מזונם, כך שהדרך היחידה לבלוע אותו היא באמצעות ושט היכול להתרחב מאד.
קרוב לוודאי שבדומה לארכוזאורים אחרים לבטן היו שני "מדורים": קיבת הבלוטות, שהיא החלק הקדמי אליו המזון מגיע ראשון, העובדת באופן דומה לקיבה האנושית בכך שהיא מעכלת מזון על ידי תהליכים כימיים; וקיבת השרירים, שהיא החלק האחורי המשמש לטחינת המזון. ארכוזאורים אחדים, בהם התנינאים וחלק מהעופות, נוהגים לבלוע גסטרוליתים ("אבני קורקבן") כדי לסייע לקיבת השרירים שלהם לטחון את מזונם. קיומו המשוער של מבנה כזה נחזה על פי מערכת היחסים האבולוציונית האפשרית שלהם, אך גם הפך מבוסס לראשונה על ידי גילוי אבני קורקבן בחלל הבטן של המין פטרודאוסטרו (Pterodaustro guinazui).
מאפיינים > מערכת העיכול > לסת ושיניים

לסתותיהם של רוב הפטרוזאורים היו מוארכות וצרות. הם ירשו את שיניהם מאבותיהם חסרי המעוף, אך עם התפתחותם אלו קטנו או אף נעלמו לגמרי, דבר המופיע לראשונה בתור הקרטיקון אצל הפטרנודו]. הגיוון בצורתן, גודלן ומספרן רב, ומשום כך מיפוי של מערכת השיניים מאפשר לפלאונטולוגים לזהות מינים שונים: אצל חלקם השיניים הופיעו רק בקדמת הלסת, ואילו אצל אחרים הן פנו החוצה במידה ניכרת וכו'. לדוגמה, שיניו של הקולובוריינקוס (Coloborhynchus) היו ארוכות וחסונות, בעוד שאלו של האנהגוארה היו קצרות ודקות יותר. כמו כן, מינים אחדים היו בעלי מספר שיניים מועט, ואילו אחרים היו אף בעלי מאות ואלפי שיניים. מעצם היותם זוחלים, מספר השיניים גדל ומערכת השיניים הוחלפה ברציפות במשך חייהם, אבל בשונה מארכוזאורים אחרים, השן המחליפה הופיעה מאחורי קודמתה ולא ישר מתחתיה.
מגוון השיניים ומאפיינים דומים היו קשורים קשר הדוק לסוג הטרף ואופן לכידתו. הדסונגריפטרוס למשל היה פטרוזאור שככל הנראה ביסס את תפריטו על מאכלי ים. החוקרים הסיקו זאת מכיוון שלסתו מלאת שיניים קצרות אך גדולות למדי, אשר בשונה מפטרוזאורים אחרים הפכו גדולות ככל שהתקרבו ללוע. מאפיין זה מעיד על מזון קשה במיוחד – קרוב לוודאי צדפות וסרטנאים – שכן צורת השיניים נועדה לשבירה ולא לחיתוך, ומיקומן של הגדולות מביניהן עמוק וקרוב יותר לשרירי הלסת מגדיל את עוצמת הנשיכה. החלק הקדמי של הלסת היה חסר שיניים, וסביר להניח שהוא שימש לאחיזת הטרף. הלסת לא יכלה להיסגר לחלוטין, שכן הלסת התחתונה הייתה רחבה יותר מזו שמעליה, מה שגרם לחלק מהשיניים לבלוט אך סייע למין להחזיק בבעלי חיים מעוגלים כצדפות. על אף שפתחי הגולגולת שלו היו קטנים, המרכזי מביניהם היה יוצא מן הכלל ובו עברו שרירי הלסת, מה שרומז על שרירי לסת גדולים וחזקים. יתר על כן, המבנה הפנימי של עצמות הגולגולת של מין זה היה צפוף מזה של מינים אחרים, כך שיכל לספוג את זעזועי נשיכת טרף קשה מבלי להזיק לעצמותיו.
דוגמה להסתגלות אבולוציונית נוספת הקשורה לתזונה מופיעה אצל המין פטרודאוסטרו (Pterodaustro guinazui). מלבד שיניים בעלות מראה רגיל, הלסת התחתונה שלו הייתה מצופפת בשורות שיניים גדולות ואנכיות, המזכירות את מזיפות הלוויתן. מין זה היה מסנן מזון מהמים באמצעות מאפיין דמוי מטאטא זה, ובכך לוכד טרף קטן כחסרי חוליות. חוקרים מצאו כי שרירי הלסת שלו היו מפותחים, ועל כן נשיכתו הייתה חזקה יחסית לפטרוזאורים אחרים.
אחד מהמאפיינים בהם ניחנים המינים הקדומים קשור לתלולית השן, שהוא שמן של הבליטות בקצה השן (cusp). רובם של המינים המאוחרים ניחנו בשיניים בעלות קצה יחיד, אולם אצל אבותיהם לחלק מהשיניים היו תלוליות נוספות – אחת מרכזית גדולה ושתיים קטנות יותר –תופעה הנקראת רב תלוליות (multicuspid), שבדרך כלל מסייעת בחיתוך רקמות קשות של הטרף, ובכך גם מאפשרת עיכול יעיל וקל יותר. תכונה זו נעלמה מתיעוד המאובנים עם חלוף תקופת טריאס עליון, אך שוער כי הייתה שימושית לפני כן לדוגמה, רב-תלוליות של מין האודימורפודון Eudimorphodon ranzii ככל הנראה שימשה אותו בפיצוח או ניקוב מעטה הקשקשים הקשה של מיני הדגים ממשפחת ה-Pholidophoridae, שכן קשקשיהם נמצאו בתוך כלוב הצלעות של פטרוזאור זה. על כן, שוער כי תכונה זו אפשרה להם לבסס את תפריטם על דגים, סרטנאים, חרקים גדולים ובעלי חיים דומים אחרים עם שריון חיצוני קשה. עם זאת, דעה אחרת מצביעה על כך שלא ניכר בבירור שינוי במקור המזון אצל הפטרוזאורים מהתקופות הבאות, אשר כאמור לא ניחנו ברב תלוליות. יתרה מזאת, נראה כי רב התלוליות של מינים אחרים, בהם הפטיינוזאורוס (Peteinosaurus), אינה אלא שריד אבולוציוני מאבותיהם, שכן היא מנוונת ולא שימושית לחיתוך.