stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונא מארון

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1970 (בת 54) עספיא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה (26 בדצמבר 2000) 
 מעסיק:  אוניברסיטת חיפה 
 תפקיד:  יו"ר ראש חוג לנוירוביולוגיה באוניברסיטת חיפה   2011: ראש המכון לחקר לחץ פסיכולוגי- אוניברסיטת חיפה   2013: פרופסור חבר בחוג לנוירוביולוגיה   2022: סגנית נשיא ודיקנית למחקר ופיתוח באוניברסיטת חיפה  2024: רקטור אוניברסיטת חיפה
 השקפה דתית:  הכנסייה המרונית 
 
מונא מארון (בערבית: منى مارون; נולדה ב־3 בדצמבר 1970) היא פרופסור ערבייה-ישראלית לפסיכולוגיה, עוסקת בחקר המוח - נוירוביולוגיה של למידה וזיכרון וחקר רגשות, ורקטור אוניברסיטת חיפה. בעבר כיהנה כראש החוג לנוירוביולוגיה באוניברסיטת חיפה, וכסגנית נשיא אוניברסיטת חיפה ודיקנית למחקר ופיתוח (2022-2024). האישה הראשונה מהכפר שלה, עספיא, אשר סיימה דוקטורט והיא הפרופסור הערבייה הראשונה למדעי המוח בישראל. מארון היא הערבייה הראשונה בישראל שהתמנתה לתפקיד רקטור
ביוגרפיה

מארון נולדה בעספיה, ישראל, למשפחת מארון ערבית-נוצרית, מרונית משכילה שרוב בניה ובנותיה רכשו תארים אקדמיים. הוריה, לויס ונביהה חוא מארון, גרים בעוספיה, שם גדלה יחד עם אחיותיה לטיפה, וסילה ומנאל.
מארון למדה בבית הספר היסודי ובחטיבת הביניים בבית ספר אורט בעספיה, ובתיכון בבית הספר הערבי-אורת'ודוקסי בחיפה.
מתגוררת בעספיא.
קריירה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מארון למדה לימודים גבוהים באוניברסיטת חיפה. ב-1992 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה ואנגלית, ב-1996 תואר שני במגמה לפסיכוביולוגיה בחוג לפסיכולוגיה ובשנת 2000 סיימה את התואר השלישי בפסיכוביולוגיה. את הפוסטדוקטורט עשתה בצרפת באוניברסיטת PARIS XI, במעבדה לחקר הלמידה וזיכרון ORSAY FRANCE-NAMC.
בשנת 2024 נבחרה כחברת הסגל האקדמי הערבייה הראשונה בישראל למינוי בתפקיד רקטור
מחקרה

מארון חוקרת את הבסיס העצבי של הפרעת חרדה פוסט-טראומה במודל מעבדתי בחולדה. במסגרת מחקריה על האפשרות למחוק זיכרונות של פחד פיתחה חסם שניתן בהזרקה. חסם זה מונע את הפעלתה של המולקולה AKT, שיש לה תפקיד מכריע בתהליכים המשפיעים על היווצרות הזיכרון. כאשר מולקולה זו אינה יכולה לפעול, לא נוצרת תגובת פחד. יותר מכך, הזרקה חד פעמית של החסם בחלון זמן ספציפי יכולה למחוק זיכרון של פחד ספציפי, ולמנוע את ההופעה מחדש של תגובת הפחד. טיפול זה יכול לסייע בטיפול בתסמונת פוסט טראומתית. מארון שוקדת גם על מחקר פרה-קליני הבודק אם לחומר מסוים יש יכולת למחוק זיכרונות טראומטיים, בתקווה לתרגם בסופו של דבר את הממצאים לצורך מציאת פתרון עבור חולים הסובלים מהפרעה טראומטית. המחקר גילה כי הזרקת חומר זה לחיות יכולה לבטל זיכרון של פחד, וכי קיימים הבדלים התפתחותיים במנגנונים המווסתים זיכרון של פחד בגורים, בהשוואה לחיות בוגרות. מכאן ניתן להניח שגם אצל בני אדם יידרשו טיפולים שונים עבור ילדים ועבור מבוגרים.
פעילות ציבורית

משתתפת פעילה ב"ימי המוח", הנערכים בישראל כל שנה, בעיקר בתחום הגברת המודעות למדעי המוח בבתי ספר ערביים.
הייתה חברה בעמותת אל-מראם, שמטרתה להגביר מודעות של תלמידים ערביים לנושאים מדעיים.
כיהנה כחברה בוועדת שיפוט של מלגת נשיא המדינה פרס, 2013 במדעי המוח.
השתתפה בסרט מטעם האיחוד האירופאי לעידוד בנות לפנות לקריירה מדעית.
מארון מקדמת השכלה גבוהה בחברה הערבית וחונכת נערות מצטיינות
פרסים והוקרה

בין 50 הנבחרות ברשימת אשת השנה מטעם ליידי גלובס, 2013. הייתה לאישה הערביה הראשונה בישראל שזכתה לתואר זה בתחום מדעי החיים והטבע.
נבחרה למס' 48 ברשימת העיתון פורבס של "50 הנשים החזקות בישראל 2014".
אבירת The Peres Center for Peace & Innovation מרכז פרס לשלום ולחדשנות 2023
נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל, עי העיתון גלובס - Globes 2023
תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הפתוחה לשנת 2023
הערות שוליים

↑  היסטוריה באוניברסיטת חיפה: פרופ' מונא מארון התמנתה לסגנית הנשיא ודיקנית למחקר ופיתוח, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2022
↑  לראשונה: פרופ' ערבייה מונתה לרקטורית באוניברסיטה, באתר ynet, 11 באפריל 2024
↑  לראשונה: פרופ' ערבייה מונתה לרקטורית באוניברסיטה, באתר ynet, 11 באפריל 2024
1 2 3  אוניברסיטת חיפה - University of Haifa, ברכות לפרופ' מונא מארון, ‏27/03/2023
↑   מונא מארון ברשימת "אשת השנה" של ליידי גלובס, ספטמבר 2013
↑  https://forbes.co.il/הנשים-החזקות-בישראל-2014/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265189505171  ORCID: 0000-0002-6939-2351  SUDOC: 200061003  VIAF: 298978874   WorldCat (עם VIAF): 298978874 
פרופ. מארון בטקס הענקת תואר דוקטור לשם כבוד לנשיאת בית המשפט העליון (בדימוס) אסתר חיות
שאול מייבום

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 באפריל 1916 אנטוורפן, בלגיה בלגיה 
 פטירה:  20 באפריל 1998 (בגיל 82) ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  פיזיקאי
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  שמואל סמבורסקי
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע    מעבדות בל
 תרומות עיקריות
 בניית אחד ממכשירי התהודה המגנטית הראשונים בעולם, פיתוח רצף מייבום-גיל
 
שאול (סול) מייבום (לעיתים: מיבום; 7 באפריל 1916 – 20 באפריל 1998) היה פיזיקאי ישראלי-אמריקאי, פרופסור במחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע וחוקר במעבדות בל. מחלוצי התהודה המגנטית הגרעינית (NMR) ואיש חיל המדע.
ראשית חייו

שאול מייבום נולד באנטוורפן שבבלגיה, בנם של גרטה (לבית הרטוג, לימים עברתה את שמה לחרמונה) ודוד מייבום, אח תאום לאברהם ׁ(ארתור). אביו נפטר בילדותם, בעת ששהה בצרפת.
בצעירותו עבר עם משפחתו להולנד ולמד בניית מכשור ניסויי במכללה הטכנית בדלפט. עלה לארץ ישראל ב-1940.
שירותו הביטחוני

מייבום שירת במלחמת העצמאות בחיל המדע (חמ"ד), בתור ראש קבוצת המכניקה. לצדו פעל אפרים פריי, שהיה ראש קבוצת החשמל, ושניהם היו כפופים ליואל רקח.
דרכו האקדמית

בסמוך לעלייתו לארץ ישראל, החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך למד לתואר שלישי בפיזיקה בהנחיית פרופ' שמואל סמבורסקי. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את הכותרת "התופעות הגלוונומטריות ומבנה פסי האנרגיה בגרמניום". עבד עם פליקס בלוך באוניברסיטת סטנפורד ועם חיים לייב פקריס ובנימין אבלס (אנ') במכון ויצמן, וב-1954 התמנה לראש היחידה להשראה גרעינית במחלקה למתמטיקה שימושית במכון ויצמן, שב-1960 הפכה למחלקה. אז גם מונה לפרופסור מן המניין.
במחלקה זו הפעיל מייבום את אחד ממכשירי הספקטרומטר NMR הראשונים בעולם, אותה בנה יחד עם תלמידו שלמה אלכסנדר, לימים פרופ' במכון ויצמן. תלמידים נוספים שלו היו הפרופסורים זאב לוז ממכון ויצמן, אהרן לוינשטיין מהטכניון, מתי שיינבלט מאוניברסיטת תל אביב, אברהם סוקה ממעבדות לורנס ליברמור ודוד גיל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. יחד עם גיל פיתח את רצף מייבום-גיל (שכיום מכונה רצף קאר-פרסל-מייבום-גיל, ובראשי תיבות CPMG) – רצף פולסים המשמש למדידה יעילה של זמן הדעיכה ספין-ספין (T2) בנוזלים.
ב-1958 עקר מייבום לארצות הברית ועבד במעבדות בל עד לפרישתו. ב-1965 נבחר לעמית החברה האמריקאית לפיזיקה.
חיים אישיים

היה נשוי לאסתר (לבית צייטג), אחות מוסמכת וספרנית, והם היו הורים לשני בנים, דוד ויורם.
אחותה של אסתר, פלה, הייתה גם היא אחות במקצועה, והצילה יהודים במחנה ההשמדה אושוויץ. היא נישאה לאחיו של שאול, אברהם.
הערות שוליים

↑  דוד מייבום, באתר Geni
1 2  מחלקה חדשה להשראת גרעינים, באתר הצופה, ‏30 ביוני 1960
↑  גדעון יקותיאלי, ימי חמ"ד, רחובות: היחידה לפעולות נוער, מכון ויצמן למדע, 1996, עמ' 4
↑  שאול מיבום, התופעות הגלוונומגנטיות ומבנה פסי האנרגיה בגרמניום, באתר ספריות האוניברסיטה העברית, ‏תשט"ז 1956
1 2 3  תהודה מגנטית גרעינית במכון ווייצמן, באתר שערים, ‏26 במאי 1958
↑  Leo Corry, Raya Leviathan, Chaim L. Pekeris and the Art of Applying Mathematics with WEIZAC, 1955–1963, Springer Nature, 2023, p. 100
1 2  Zeev Luz, The Early Days of NMR in Israel, Encyclopedia of Magnetic Resonance, ‏1996
↑  מחלקה חדשה להשראה גרעינית הוקמה במכון ויצמן, באתר על המשמר, ‏1 ביולי 1960
↑  פרופסורים חדשים במכון ווייצמן, באתר הצופה, ‏25 במאי 1960
↑  רח' הסולל 4 בית א. אמינוף כניסה ג. דרך רחוב עסיס ג, באתר ארכיון המדינה
↑  משה גרומב, צייטק פלה מייבום, באתר יהודים שהצילו יהודים בשואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MGP: 223533 
ביקורו של נילס בוהר במכון ויצמן, 1953. מימין לשמאל: מאיר וייסגל, מרגרט בוהר, סטפן רוזנטל, נילס בוהר, שאול מייבום, אגה בוהר, אברהם קצ'לסקי-קציר, יואל רקח, יוסף גיליס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
פנחס דלוגץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביולי 1901 
 פטירה:  29 במרץ 1975 (בגיל 73) איראן 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום לימודים:  סורבון  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מוסדות:  בית הספר האמריקאי לחקר המזרח  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  מוזיאון פאולר של UCLA להיסטוריה תרבותית 
 
פנחס דלוגץ (דלוגז) (באנגלית: Pinhas Pierre Delougaz;‏ 16 ביולי 1901 – 29 במרץ 1975) היה פרופסור וארכאולוג יהודי שביצע חפירות ארכאולוגיות בעיראק ובאיראן. הוא היה ראש המשלחת בחפירות האתר צ'וגה מיש, אתר מהתקופה הכלקוליתית במוז ח'וזסתאן במערב איראן.
שנותיו הראשונות והשכלה

דלוגץ נולד בשטח של אוקראינה של היום, לשמעון וציפורה לבית סילברמן. הוא גדל באזור כפרי, וקיבל חינוך ביתי בו למד ספרות רוסית וספרות עברית. בשנת 1913 נשלח ללמוד בארץ ישראל, בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בעת פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל הצעה מהצלב האדום להעביר אותו למשפחתו, למקום שהיה בטוח יותר, אבל הוא החליט להישאר בארץ ישראל. בגימנסיה הרצליה הוא התרכז בלימודי מתמטיקה ומדעים, למד ערבית, וקשריו עם חברים ערבים הביאו אותו גם להיכרות עם סגנון חייהם במזרח הקרוב. מלחמת העולם הראשונה, ובסופה המהפכה הרוסית שהתרחשה ב-1917, הביאה להפסקת הקשר עם משפחתו ולהפסקת המימון שנשלח אליו, והוא נאלץ לממן את עצמו. הוא נשאר בארץ ישראל עד 1922, ואז עבר לצרפת להמשך לימודים. בין השנים 1922–1926 למד מתמטיקה ופיזיקה בסורבון בפריז. תוך כדי לימודיו הוא גילה עניין באדריכלות ובאמנות, שהובילו אותו בסופו של דבר לארכאולוגיה. הידע שלו במדעים סייע לו בעבודתו כארכאולוג, כשנהג לגשת לפתרון בעיות בדרך מדעית, שגם דחפה אותו לפתרונות מדעיים יותר לבעיות, וגם נתנה לו את היכולת להעריך נכונה כלים מדעים שהוצע להשתמש בהם.
נישא לנטאשה.
עבודתו כארכאולוג

עבודתו הראשונה כארכאולוג חופר הייתה כשהצטרף כעוזר אדריכל למשלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת הרווארד ובית ספר בבגדאד של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח. החפירות התקיימו בצפון עיראק באתר של העיר העתיקה נוזי, בה התגלו תעודות נוזי. בין השנים 1929–1931, הצטרף למשלחת החפירות של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בחורסבאד בצפון עיראק. בסוף החפירה הוא היה אחראי למשלוח פסלי הלמסו הענקיים שנמצאו באתר לארצות הברית. חפירות אלה הביאו לקשר ארוך טווח בינו ובין המכון. בין השנים 1931–1937, הוא ניהל את משלחת בחפג'ה במשלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. יחד איתו ניהלו את המשלחת הארכאולוג ההולנדי הנרי פרנקפורט, והארכאולוג הדני טורקילד יקובסן (Thorkild Jacobsen). בעונת החפירות 1937/8 הוא נשאר עונת חפירה נוספת וניהל את המשלחת המשותפת של אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח. זאת הייתה העונה האחרונה באתר, שלאחריה עבר בשנת 1938 לארצות הברית. שנות מלחמת העולם השנייה, בהן לא ניתן היה לבצע עבודת חפירה ארכאולוגית, הוקדשו על ידו לפרסומים של דוחות החפירה באתרים בהם חפר בעיראק. בשנת 1949 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת שיקגו ובין השנים 1960–1967 שימש כפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה. ביו השנים 1944–1967, שימש כאוצר במוזיאון בל המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1952–1953 הוא ניהל את החפירה מטעם אוניברסיטת שיקגו, באתר תל בית ירח בישראל. הוא קיים חפירות נוספות באתר בשנים 1963–1964, בסיועה של הלין קנטור. בנוסף חפר לבקשת מחלקת העתיקות של מדינת ישראל, קברים בנחל תבור. בשנת 1961 הוביל משלחת של סקר ארכאולוגי בטורקיה ומערב איראן. מטרת המשלחת הייתה לאסוף מידע לצורך תוכניות העבודה של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. הסקר הוביל ליזום החפירה הארכאולוגית באתר צ'וגה מיש במערב איראן שהחלה בשנת 1961. צ'וגה מיש הוא אתר פרהיסטורי גדול, לחפירה זאת הוא הקדיש את שארית חייו המקצועיים. בשנת 1967 הוא עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וקיבל שם משרה של פרופסור לארכאולוגיה של המזרח הקרוב. הוא המשיך לחפור בצ'וגה מיש, המימון לחפירות התקבל מאוניברסיטת קליפורניה והמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירה הייתה מיזם משותף של משלחת אירנית בשיתוף המכון האוריינטלי ואוניברסיטת קליפורניה. יכולותיו המקצועיות של דלוגץ, הידע שלו באדריכלות ויכולתו לקרוא את פני השטח, גם כשהוא היה מכוסה שכבות של עפר וכלל בורות שדידה, הובילו לגילו מקדש חשוב. יכולתו והבנתו בנושא בנייה בלבנות בוץ סייעו רבות בחפירה.
בשנת 1970 החל גם לנהל, במקביל לעיסוקיו האחרים, את המוזיאון להיסטוריה תרבותית (Museum of Cultural History) של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
דלוגץ נפטר ב-29 במרץ 1975 מהתקפת לב, באתר החפירות של צ'וגה מיש. הוא נפטר במכוניתו בעת שעשה סבב באתר בנקודות החפירה השונות. ב-1979, ארבע שנים לאחר שנפטר, התרחשה המהפכה האיראנית. המבנה בו שיכנה המשלחת הארכאולוגית בצ'וגה מיש את ממצאיה, נהרס, וממצאים ארכאולוגיים שנשארו שם ותיעוד רב של החפירה, נהרס והושמד.
הערות שוליים

↑  רות הסטרין, הערך "בית ירח", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 1, עמ' 176
↑  P. P. Delougaz, Near Eastern and African Languages: Los Angeles באתר של אוניברסיטת קליפורניה. דברי הספד של W. Leslau J. Frierman G. Buccellati
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293160805171  BnF: cb130084269 (data)  ISNI: 0000 0000 6128 0393  LCCN: no97011371  NTA: 073393290  SUDOC: 033783543  VIAF: 37050176   WorldCat (עם VIAF): 37050176 
דלוגץ בוחן קיר עגול לאחר שנחפר, באתר צ'וגה מיש באיראן. צולם בין השנים 1961–1975
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קברו של פרופסור פנחס דלוגץ בבית הקברות נחלת יצחק
אבן סיאר אל-וראק

אבו מוחמד אל-מוט'פר בן נסר אבן סיאר אל-ווראק (בערבית: أبو محمد المظفر بن نصر ابن سيار الوراق) היה סופר ערבי מבגדאד. הוא היה המחבר של ספר בישול מן המאה העשירית, "כיתאב אל-טביח" (בערבית: كتاب الطبيخ, "ספר הבישול"). זהו ספר הבישול הערבי המוקדם ביותר הידוע. הוא מכיל למעלה מ-600 מתכונים המחולקים ל-132 פרקים.
כיתאב אל-טביח

כיתאב אל-טביח הוא ספר הבישול הערבי העתיק ביותר ששרד, שנכתב על ידי אל-ווראק במאה העשירית. הוא מורכב ממתכוני חצרות של הח'ליפות העבאסית בבגדאד במאות ה-8 וה-9. יש חוקרים המשערים כי אל-ווראק הכין את כתב היד בשם פטרונו, הנסיך החמדאני (אנ') סייף אל-דאוולה, שביקש לשפר את היוקרה התרבותית של חצרו בחלב, שכן חצר בגדאד החלה לרדת ביוקרתה.
כמה מתכונים בספר, כמו עסידה (דייסה ממותקת בתמר), מגיעים מהמטבח הפשוט יחסית של חצי האי ערב, אך הספר מכיל גם מתכונים לתבשילים מהודרים עם שמות פרסיים. יש גם פרק שלם על "נבטייאת", תבשילים מסורתיים ממוצא נבטי.
ראו גם

מוחמד בין חסן אל בגדדי – מחבר ספר בישול ערבי במאה ה-13.
לקריאה נוספת

נוואל נסראללה (מתרגם), תולדות מטבחי הח'ליפים: ספר הבישול בגדדי מהמאה העשירית של אבן סייאר אל-ווראק, בריל, ליידן 2007.ISBN 90-04-15867-7ISBN 90-04-15867-7
Kaj Öhrnberg ו-Sahban Mroueh, עורכים, Kitab al-tabikh Studia orientalia 60, החברה המזרחית הפינית, 1987.ISBN 951-9380-04-3ISBN 951-9380-04-3
צ'ארלס פרי, "בישול עם הח'ליפים", ארמקו העולמית 57: 4 (יולי / אוגוסט 2006) הטקסט המלא
הערות שוליים

↑  Urtatim. "Kitab al-Tabih". Good Reads. Goodreads Inc. נבדק ב-20 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "كنز من كنوز الحضارة الاسلامية يعود للحياة من جديد". Al Basrah Network. נבדק ב-20 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Zaouali, Lilia (2007). Medieval Cuisine of the Islamic World. University of California Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: UFIV032259 
כיתאב אל-טביח, ספרו של אבן סיאר אל-וראק, בספרייה הלאומית של פינלנד, באוניברסיטת הלסינקי
ז'אן וידנוב

ז'אן וסילב וידנוב (בבולגרית: Жан Василев Виденов;‏ נולד ב-22 במרץ 1959, פלובדיב, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית וכראש ממשלת בולגריה מראשית 1995 ועד ראשית 1997. בתקופת כהונתו החריף מאוד המשבר הכלכלי שפקד את בולגריה, אשר החל עם סיום השלטון הקומוניסטי.
ביוגרפיה

וידנוב נולד בפלובדיב ואת השכלתו האקדמית בכלכלה רכש במוסקבה. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אשר בראשית שנות ה-90 שינתה את שמה למפלגה הסוציאליסטית ובהמשך הפך ליושב ראשה. ב-1994 זכתה המפלגה הסוציאליסטית בבחירות ועל וידנוב הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה. בתקופת כהונתו חלה הרעה משמעותית במצבה הכלכלי של בולגריה, האבטלה והחוב הלאומי האמירו, הורד דירוג האשראי של המדינה והמשבר הוביל לאי שקט חברתי גובר והולך. בשלהי 1996 גברו הקריאות במערכת הפוליטית להתפטרותו של וידנוב וב-21 בדצמבר הוא הודיע על התפטרותו. וידנוב סיים גם את כהונתו כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית ובמקומו נבחר גאורגי פרבאנוב. הוא נותר עוד מספר שבועות בתפקידו עד למינוי ממשלת מעבר בראשות ראש עיריית סופיה, סטפן סופיאנסקי. לאחר סיום תפקידו הועלו בבולגריה טענות לאי סדרים כלכליים בתקופת כהונתו. וידנוב פרש מהחיים הפוליטיים ומועסק כמרצה לכלכלה.
הערות שוליים

↑  ספיר פרץ, ‏פרסומים בעיתונות הזרה קשרו את שמו של מיכאל צ'רני לפעולות חשודות, באתר גלובס, 26 במרץ 2001
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רנטה אינג'ובה | ראש ממשלת בולגריה  25 בינואר 1995 – 13 בפברואר 1997 | הבא: סטפן סופיאנסקי |
פרובינציה

ערך זה עוסק ביחידת משנה מנהלתית. אם התכוונתם ליחידה המנהלתית ברומא העתיקה, ראו .
פְּרוֹבִינְצְיָה בשיח המודרני הוא כינוי ליחידה מנהלית משנית לרמת המדינה ועליונה לרמת המחוז.
מונחים חלופיים ליחידה זו הם "מדינה" (state), למשל בארצות הברית או במקסיקו; "קנטון" (canton) בשווייץ; "ארץ" (land) בגרמניה ואוסטריה; "מחלקה" (departamento) בבוליביה ואורוגוואי.
בקנדה פרובינציה היא למעשה מדינה (דומה בצורה הניהולית למדינה של ארצות הברית).
בשפת היום יום משמשת המילה לציון של אזורים נידחים במדינה, במיוחד בהקשרים של קיפוחם. המונח שאוב מהחלוקה המנהלית של האימפריה הרומית, בה הוגדרו יחידות רבות כפרובינקיות. בדרך כלל בראש הפרובינציה נמצא מושל, לו אוטונומיה מוגבלת, או ללא אוטונומיה כלל.
לעומת ההגדרה שלה כיחידה השנייה בחלוקה מנהלית לאחר המדינה, לעיתים משמשת המילים לציון המקבילה ל"מחוזות". לדוגמה, בבלגיה הדרג הראשון הוא שלושה מחוזות, שהם בתורם מתחלקים לפרובינציות.
פירוש לשוני

המילה פרובינציה מקבלת את המשמעות הניהולית הטריטוריאלית שלה מתקופת רומא העתיקה בה חולקה האימפריה הרומית לנפות. אך במקרים רבים נפות אלה היו דומות לקולוניות של היום, והאוכלוסייה שם סבלה מניצול ומניעת זכויות רבות. באופן אירוני למדי הקולוניות הרומיות (coloniae) קיבלו מעמד של זכויות מלאות מיד עם הקמתן ולרוב הוקמו באוכלוסיות קטנות עבור לוחמים מנוסי-קרב.
בשפה המודרנית משמעות המילה היא רמה שניונית של ממשל בארצות רבות. ביטויים מקבילים הם: מדינה (בארצות הברית, מקסיקו, אוסטרליה, ברזיל והודו), חבל ארץ (land – בגרמניה ואוסטריה), מחלקה (Departamento – בבוליביה).
עם זאת בארצות מסוימות פרובינציה נחשבת לדרג שלישי בלבד של ממשל. בצרפת ובאיטליה לדוגמה למילה פרובינציה יש משמעות הדומה יותר למשמעותו של מחוז בתוך אזור. שטחים כבושים מסוימים של האימפריה הבריטית זכו לשם פרובינציה, יותר בדומה לפרובינציות הרומאיות העתיקות, למשל הפרובינציה של קנדה והפרובינציה של דרום-אוסטרליה.
משמעות היסטורית ותרבותית

בצרפת לביטוי en province עוד מתלווה לרוב המשמעות 'מחוץ לאזור פריז'. (אותו ביטוי בא לידי שימוש בפרו, שם en provincias משמעותו 'מחוץ לאזור לימה'.) לפני המהפכה הצרפתית, צרפת חולקה בין מספר ממשלות וחלקן נחשבו לנפות, אבל הביטוי היה אז שגור גם כלפי אדמות שלא היו גדולות מאחוזה והשדות הסובבים. לרוב ה'ממשלות הגדולות' (Grands Gouvernements), שהיו שטחים פיאודליים נרחבים עיקריים, נחשבו לנפות. היום הביטוי מוחלף לרוב ב-en région, שהוא הביטוי השגור בימים אלה לרמה השניונית בממשל בצרפת.
במונחים היסטוריים תיאר פרננד ברודל את הפרובינציות האירופיות – אזורים שכללו מספר מחוזות בעלי זהות תרבותית ייחודית אשר התרכזו סביב עיירת מסחר אחת – כיחידה פוליטית אופטימלית באירופה שלפני המהפכה התעשייתית.
אליעז כהן

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1972 (בן 52) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2006) 
 
אליעז כהן (נולד ב-1 בינואר 1972) הוא משורר, עורך ועובד סוציאלי. חבר קיבוץ כפר עציון. פעיל שלום ישראלי.
נולד בפתח-תקוה ב-1972 למשפחה דתית פלורליסטית. נקרא על-שם דודו, אליעזר פלדמן, שנהרג ב-1956 בקרב המיתלה במבצע קדש.
ב-1975 היו הוריו ממניחי היסוד בהקמת גרעין מערב-השומרון של "גוש אמונים", וב-1979 עברה המשפחה ליישוב אלקנה שבשומרון, שם גדל. היותו מחובר ל"משפחת השכול" וילדותו במרחבי השומרון, בהשתייכות למפעל ההתיישבות ובשכנות קרובה לכפריים הפלסטיניים, הם עולמות-תוכן מכוננים וניכרים ביצירתו.
את לימודיו התיכוניים עשה בישיבת בני-עקיבא בכפר-הרא"ה, והיה לאחד מתלמידיו הקרובים של הרב משה צבי נריה, ש"גילה" את כישרון-הכתיבה של כהן ועודדו. לאחר-מכן למד בישיבת-ההסדר "אור-עציון" ושירת כחייל קרבי בחיל השריון.
בשנת 1994 החל לפרסם יצירות מקור בכתבי-עת ובעיתונות היומית – בתחילה בפרוזה ולאחר מכן גם בשירה ובפובליציסטיקה. בצעדיו הראשונים כיוצר נחנך בידי הלל וייס, הסופר והעורך משה שמיר, המשורר איתמר יעוז-קסט ואחרים.
מחקר והוראה

ב-1995 החל לעסוק בהנחיית סדנאות לכתיבה יוצרת, בתחילה בקרב המגזר הדתי, ובהמשך, לאחר שהשלים את לימודי התואר הראשון בעבודה-סוציאלית, גם בקרב אוכלוסיות מגוונות אחרות. כיום מנחה כהן סדנאות ומוביל "קהילות כותבות" ברחבי הארץ.
בשנת הלימודים תשע"ו שימש כ"משורר הבית" במכללת לוינסקי לחינוך בת"א, ובשנת הלימודים תשע"ח החל ללמד במסגרת המחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן קורס בכתיבת שירה.
אליעז כהן נקרא להיות שותף בפורומים שונים, חברתיים ומחקריים, ובמרוצת השנים היה חבר בפורום המנהיגות הצעירה הציונית-דתית שאסף והוביל ישראל הראל בשנים 2001-2002 במכון הרטמן בירושלים, בקבוצת המחקר לשוויון ואי-שוויון בישראל מטעם מכון ון-ליר וקרן אוקספורד למחקר, והוא חבר הפורום הבינלאומי של הספרייה הלאומית בירושלים.
פעילות

כהן היה אחד מבוגרי המחזור הראשון לתסריטאות בבית הספר לקולנוע "מעלה" בירושלים. במהלך 2007–2008 היה שותף כתסריטאי בפיתוחה של סדרת-דרמה לטלוויזיה אודות המתנחלים.
בשנת 2004 יזם כהן את תהליך שילובה של הכתיבה היוצרת בלימודי מגמות הספרות בחמ"ד, יוזמה שהחלה כפיילוט בשנת 2007 והבשילה עד למימושה כתוכנית ליחידה אחת בבגרות החל מקיץ 2010.
כמו כן מרכז את מגמת הכתיבה במחנות-היצירה לנוער בחמ"ד ,ומשמש כיועץ, כמרצה וכמנחה ב"בית מורשת אצ"ג" בירושלים.
נבחר ומשמש כ"סופר אורח" של משרדי החינוך והתרבות בחינוך העל-יסודי ברחבי הארץ בשנים 2004–2007 ו-2010–2015.
בקיץ 2012 החל לשמש כעורך הראשי בהוצאת הספרים "ראובן מס".
בשנת 1998 נעשה עליו סרט דוקומנטרי במסגרת הסדרה "עד 30" של הערוץ הראשון, על ידי הבמאי חיים גיל. באביב 2012 היה אחד מעשרה משוררים שהשתתפו בפרויקט דוקו-המשוררים של הקולנוען אורי ברבש "באר חלב באמצע עיר".
במהלך חמש שנים הגיש את הפינה "שיחות קטנות על שירה" במוסף התרבות "מה יהיה" של קול ישראל ברשת ב' (פינה שהחלה בתוכנית "משב הרוח" בערוץ הראשון, ששודרה במהלך קיץ 2006 עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה). משתתף כפאנליסט בתוכניות שונות ברדיו ובטלוויזיה.
בקיץ 2012 היה שותף לייסוד תנועת "ארץ לכולם" – יוזמת "שתי מדינות, מולדת אחת", שמנסה לגרום לפיוס ולשלום בין שני העמים, הישראלי והפלסטיני, המבוסס על שיתוף ולא על הפרדה במולדת האחת. יוזמות נוספות בהן נטל חלק: שותפות בייסוד תנועת "צדק" (ב-2002, עם מוטי אשכנזי, פרופ' אסתר אלכסנדר, חיים אסא ונוספים), הקמת תנועת "ירושלום" - מתנחלים ופלסטינים למען שלום בארץ (יחד עם הרב מנחם פרומן ונחום פצ'ניק ב-2009), יוזמת "תג מאיר" כנגד פשעי השנאה המכונים "תג מחיר" (בחנוכה 2011 בהובלת ד"ר גדי גבריהו), ייסוד מרכז "שורשים-ג'ודור" לדיאלוג, לפיוס ולטרנספורמציה בין מתנחלים ופלסטינים באזור גוש עציון (חורף 2014, עם עלי וחאלד אבו עוואד, הדסה פרומן, שאול יודלמן, מיירון יהושע והרב חנן שלזינגר), יוזמת "בוחרים בחיים" (בצום י"ז בתמוז-רמדאן, קיץ 2014 יחד עם עלי אבו עוואד, בעקבות חטיפת ורצח שלושת הנערים ומוחמד אבו חדיר) ומיזם "ונסלח" - 40 ימי סליחה (מראש-חודש אלול ועד יום הכיפורים והעיד אל-אדחא, סתיו 2015, בעקבות רצח משפחת דוואבשה בכפר דומא, יחד עם הרבה יעל קריא).
מאז 2018 אליעז מעביר שיעור כתיבה יוצרת במכינה קדם-צבאית רוח השדה שבקיבוץ בארות יצחק
פעילות > פעילותו בכתב העת משיב הרוח

ב-1995, עם הופעת גיליונו הראשון של כתב העת "משיב הרוח", הצטרף לכתב העת ומשמש כעורך וכמנהל-אמנותי בכתב-העת, פעילות הכוללת גם עריכת אירועים ספרותיים מגוונים, ניהול אמנותי של פסטיבל השירה "ימי אהבה לשירה", והנחיית כיתת השירה "מזמור" למשוררים בראשית דרכם.
שותף בעריכת רוב גליונות "משיב הרוח" (עד-כה ראו אור למעלה מ-80 גליונות), ביניהם ייזום ושותפות בעריכת ארבע האנתולוגיות: "משיב הרוח – מבחר שירים תשנ"ה-תשס"ה", בשיתוף ובהוצאת הקיבוץ המאוחד (2005), "עד פתח הגן – נחום גוטמן ומשוררים עבריים בעקבות התנ"ך", בשיתוף הוצאת "אבן חשן" ומוזיאון נחום גוטמן (2006), "ציפור האש" - אנתולוגיה חדשה לשירת ירושלים, מבית "משיב הרוח" (2015), ו"פני-שבת" - מבחר משירת השבת מהמקרא ועד ימינו(יחד עם ד"ר יהושבע סמט-שיינברג). כמו כן עורך את סדרת "חוט הכסף", סדרה לשירה חדשה מבית משיב הרוח, במהלכה הופיעו עד היום 18 ספרים.