stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייסל חוסייני
ביוגרפיה > מותו

חוסייני נפטר באופן פתאומי מהתקף לב ב-31 במאי 2001 במהלך ועידה בכווית, שבה השתתף בשאיפה לאחות את הקרע שנוצר בין כווית לפלסטינים מאז מלחמת המפרץ, ולצנן את הנורמליזציה בין מדינות המפרץ לישראל. גופתו הועברה לעמאן במסוק של עבדאללה השני, מלך ירדן, ומשם הובאה לקבורה במבנה במערב הר הבית בירושלים, לצד קבר אביו.
זמן קצר לאחר מותו, ועל רקע פיגועי דמים בירושלים במהלך האינתיפאדה השנייה, סגרה ישראל את מטהו באוריינט האוס ומוסדותיו.
עמדותיו

אף שבשיחותיו עם ישראלים נהג חוסייני להציג מסרים מתונים של פיוס ופשרנות, הרי שבאוזני ציבורים פלסטיניים וערביים נקט קו תקיף יותר. בנאומיו, ראיונותיו ומאמריו שיועדו לקהלים אלה הצהיר בהזדמנויות מספר כי ההנהגה הפלסטינית לא נטשה ולא תיטוש לעולם את חזון המדינה הפלסטינית על כל שטחי ארץ ישראל – מהנהר עד לים. הוא הדגיש כי יש להפריד בין הטקטיקה קצרת הטווח, במסגרתה ייתכנו ויתורים ופשרות שלביים, לבין האסטרטגיה ארוכת הטווח, במסגרתה יש לחתור להשגת כל היעדים, ללא פשרות. התבטאות שעוררה תשומת לב מיוחדת הייתה כאשר הישווה, בריאיון לעיתון המצרי "אל-ערבי" בשנת 2001, את הסכמי אוסלו לסוס טרויאני, אותו הניחו הפלסטינים לפתחה של ישראל כדי לפתותה לפתוח את שעריה בפני הדרישות הלאומיות הפלסטיניות.
אישי ימין בישראל ובראשם בני בגין, עקבו בדאגה אחר התבטאויות אלה של חוסייני והציגו אותם כראיה לכך שפיו וליבו אינם שווים. הם ראו אותו כטקטיקן ערמומי ומסוכן, שמוליך שולל בחזותו המלוטשת וביכולתו להציג עצמו כיונת שלום מתונה ושלווה כדי להערים על שומעיו. ידידיו של חוסייני מן השמאל הישראלי, לעומתם, ראו בהתבטאויות אלה של חוסייני דברים שנאמרו לצרכים פנים-פלסטיניים, ונועדו לאפשר לו לבסס את מעמדו כמנהיג לאומי ולקבל מנדט להידברותו הפייסנית עם ישראל.
ראו גם

אוריינט האוס
הערות שוליים

↑  היום האיום מכולם: כיבוש ירושלים בעיניים פלסטיניות, הלל כהן, עת־מול 193
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1969
↑  אבינועם בר יוסף, מטה אש"ף בירושלים, מעריב, 1 בנובמבר 1985
↑  עלי ואקד ולינוי בר גפן, פייסל חוסייני מת בכווית מהתקף לב, באתר ynet, 31 במאי 2001
↑  פייסל חוסייני, מועדון הנוער הערבי ברמת עמון ירדן, אל ראי, ירדן, 12.11.92
↑  פייסל חוסייני, אוניברסיטת ירדן, 22.7.95
↑  פייסל חוסייני, אל-ערבי, מצרים, 24.6.2001
↑  פייצל חוסיני: הסכם אוסלו היה "סוס טרויאני", באתר ממרי, 30 ביוני 2001
↑  בני בגין, הארץ, 6.9.2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299951305171  BnF: cb160464320 (data)  GND: 134046188  ISNI: 0000 0001 0974 2578  LCCN: no2003117650  SNAC: w6g60mxs  SUDOC: 136842143  VIAF: 55353872   WorldCat (עם VIAF): 55353872 
האוריינט האוס
פייסל חוסייני בשיחה עם משה עמירב, 1987
קברו של חוסייני (משמאל) על הר הבית.
ציף ציף מעל הרציף

| --- | --- |
 סינגל בביצוע "השלושרים"
 מתוך האלבום "השלושרים"
 יצא לאור:  1969
 שפה:  עברית
 אורך:  2:43
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  ירון לונדון
 לחן:  דני ליטני
 הפקה:  מישה סגל
 עיבוד:  מישה סגל
 
"ציף ציף מעל הרציף" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "השלושרים", שנכלל באלבום היחיד שהוציאה הלהקה, "השלושרים" (1969). ירון לונדון כתב את מילות השיר, ודני ליטני הלחין אותו.
על השיר

בני אמדורסקי, שיזם את הקמת "השלושרים", עסק (בנוסף לתפקיד הזמרה שלו בשלישייה) בפנייה לכותבים בבקשה לכתוב עבור השלישייה. הוא פנה לירון לונדון וביקש שירים. ללונדון היו שני טקסטים מוכנים – "ציף ציף מעל הרציף" ו"לו הייתי פיראט". לונדון ייעד את השירים עבור שלישייה אחרת, "הנמר הנוראי", אך "הנמר הנוראי" לא הקליטו את השירים, ואלה עברו ל"השלושרים".
לונדון סיפר על הרקע לכתיבת השיר:
את 'ציף ציף מעל הרציף' כתבתי בהשראת נסיעותי במהלך שירותי הצבאי בחיפה, במסלול בין תל אביב לחיפה, כשהרכבת נהגה לעבור בין הפרדסים בשרון ולחלוף על פני תחנת רכבת עזובה. אני זוכר שכשכתבתי את השיר, חשבתי על אותה תחנת רכבת עזובה, ואלו הנסיבות לשיר.
גרסאות כיסוי

לשיר הוקלטו כמה גרסאות כיסוי. מלחין השיר, דני ליטני, פרסם את השיר ב־1977 כצד ב' של הסינגל "היום בו נפלו השמיים". ב־1978 כלל אותו באלבומו "יחס חם". הדודאים הקליטו את השיר וכללו אותו במארז המחומש שלהם, שנקרא בשמם – "הדודאים". הפרברים הקליטו את השיר וכללו אותו במארז המתומן שלהם, "הפרברים – 40 שנות זמר". רונית אופיר הקליטה את השיר. סולניות האופרה הישראלית בליווי התזמורת הקאמרית הישראלית ביצעו את השיר במופע מיוחד שקיימו לכבוד 80 שנה לנמל תל אביב, ובו שרו משירי הזמר העברי. אסף אמדורסקי ביצע את השיר במופע שערך משירי אביו, בני אמדורסקי: "אני גיטרה – אסף מנגן ושר בני אמדורסקי".
ביאורים

↑  שלישייה שחבריה היו דני ליטני, גדי אלון ומשה גילת. לפני מלחמת ששת הימים השלישייה נקראה "הרווקים" וחבריה עסקו בעיקר במשחק. אחרי המלחמה שינו את שמם ל"הנמר הנוראי" (על שם שריונית מרמון הרינגטון ירדנית נטושה, שחיילי צה"ל עשו בה שימוש והצמידו לה את הכינוי הזה), עברתו את שמותיהם המקוריים לשמות שמוכרים כיום והעלו מופע שכלל תוכנית זמר ומערכונים, בהנהלתה המוזיקלית של דרורה חבקין. השלישייה פעלה זמן קצר.
הערות שוליים

1 2 3  השלושרים (אלבום), באתר Discogs
1 2  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
1 2  דודי פטימר, ‏"השלושרים" פעלה במשך שנה אך יצרה להיטים שעד היום כולם מכירים, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2018
↑  עדיין הקרב לא נגמר – שלישית הנמר הנוראי, באתר drorahavkin.com
↑  היום בו נפלו השמיים/ציף ציף מעל הרציף, באתר Discogs
↑  דני ליטני – יחס חם, באתר Discogs
↑  הדודאים – הדודאים, באתר Discogs
↑  הפרברים – 40 שנות זמר, באתר Discogs
↑  רונית אופיר – ציף ציף מעל הרציף, באתר יוטיוב
↑  סולני האופרה שרים לנמל תל אביב, באתר bama.acum.org.il
↑  ציף ציף על הרציף – אסף אמדורסקי, באתר יוטיוב, 3 באוגוסט 2023
רננה רז

| --- | --- |

רננה רז
 לידה:  29 ביולי 1978 (בת 46) פתח תקווה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  רקדנית, כוריאוגרפית, זמרת, שחקנית
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 https://www.renanaraz.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רננה רז (נולדה ב-29 ביולי 1978) היא רקדנית, כוריאוגרפית, שחקנית וזמרת ישראלית.
קריירת המחול

רז נולדה בפתח תקווה לאם מורה לתנ"ך ולאב שעוסק בשיווק. היא החלה לרקוד בגיל 5 אצל המורה למחול מרים קופמן ולמדה בבית הספר התיכון לאומנויות על שם תלמה ילין, רז לא התגייסה לצבא. היא למדה ריקוד ב'בת דור', ורקדה בקבוצת המחול של נעה דר ובלהקתו של עידו תדמור. משנת 1999 היא פועלת כיוצרת עצמאית בתחום המחול. יצירותיה הוצגו ביפן, ברזיל, גרמניה, פולין והולנד. בשנת 2001 השתתפה בביאנלה של ונציה בעבודתו של אהד פישוף והאמן אורי קצנשטיין. כמו כן, יצרה כוריאוגרפיות לתיאטראות הבימה, הקאמרי והחאן.
קריירת המשחק

רז למדה תיאטרון ב'תיאטרון החדר - המעבדה לתיאטרון' של אמיר אוריין. רז לימדה ב"בצלאל", ומלמדת בחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה.
השתתפה בהצגה 'סיפורו של איש בודד' מאת עופר עמרם ובבימויו בתיאטרון צוותא, ו'אשת' מאת אלית ובר ובבימויה בתיאטרון גבעתיים.
ב-2003 גילמה את ציפורה רוטנברג בטלנובלה החסידית "החצר", ב-2004 גילמה את קרן בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה"; גילמה את ענבל בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה היומית "ראש גדול"; וגילמה את אפרת בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי". ב-2005 השתתפה בסרטו של סטיבן ספילברג "מינכן". ב-2007 גילמה את גאיה בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם"; וגילמה את נעמה בסדרת הטלוויזיה "האקס המיתולוגי". ב-2008 גילמה את ענת בן טובים, התפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "המקום". בשנת 2011 השתתפה בסדרה החברים של נאור. רז שיחקה בסרט זוכה פרס אופיר "למלא את החלל" (2012), ובתפקיד ראשי בסרט הקצר "ערומים" של יורם זקס לצד דני גבע (2015). ב-2019 שיחקה בסרט "מראות שבורות".
בשנת 2015 יצרה את ההצגה "השימוע" בה גם שיחקה, ועסקה בפרשת פיטוריו של המורה אדם ורטה. על יצירתה זו זכתה בפרס שולמית אלוני.
רז השתתפה במספר פרסומות עבור חברת החשמל. כמו כן, רז היא פרזנטורית בקמפיין של לשכת הפרסום הממשלתית לחיסכון במים, מטעם רשות המים.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית את אורלי דהאן.
השתתפה בפרק בסדרה טיטו ורוחו בתפקיד שני הברמן, פסיכולוגית.
בשנת 2024 השתתפה בסדרה טיפול לילי, בה גילמה את שירן, אשתו לשעבר של הפסיכולוג לואי מנסור, שלאחר דיכאון שמה קץ לחייה. מופיעה בסדרה בפלאשבקים בזיכרונם של בעלה וילדיה.
פרסים

פרס שר המדע התרבות והספורט ליוצרים בראשית דרכם לשנת 2002.
פרס שר החינוך התרבות והספורט ליוצרים צעירים לשנת 2003.
פרס התיאטרון בכוריאוגרפיה לשנת 2004.
פרס רוזנבלום לשנת 2006.
פרס שר המדע התרבות והספורט 2006.
פרס היצירה על שם שולמית אלוני 2018.
חיים אישיים

רז נישאה בטקס נישואים רפורמי עם אור מורן, אנימטור ומעצב גרפי במקצועו. את הטקס ערכה אמה של רז, מירה רז, רבה רפורמית בהכשרתה.
באפריל 2011 נולדה לזוג בת ראשונה. לזוג שני ילדים.
בעקבות אישור "חוק הלאום" בכנסת ב־2018 כתבה רז בטוויטר: "אני פנויה גם לקמפיין 'ישראל מתביישת' אם מישהו בעניין". לקראת הבחירות לכנסת ה-19, חשפה רז כי היא מצביעה למפלגת מרצ.
הערות שוליים

↑  רועי בהריר, רוקדנית, באתר nrg‏, 30 בינואר 2010
↑  גבי בר-חיים, רננה רז: רוקדת על כל החתונות, באתר nrg‏, 23 ביולי 2008
↑  בית ספר למחול שנסגר, ואינו קשור ללהקת בת-דור
↑  מרב יודילוביץ', רננה רז: "אנשים לא עצרו לחשוב על דברי המורה אדם ורטה", באתר ynet, 27 ביולי 2015
↑   מיה אשרי, רננה רז ורנא אבו פריחה זכו בפרס שולמית אלוני ליצירות עבריות וערביות, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2018
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  רותה קופפר, "טיפול לילי": סדרה שמותחת את גבולות הז'אנר, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2024
↑  tomroshko, רננה רז היא יופי של אמא, באתר מגזין את, ‏2012-01-15
↑  מאיה נחום שחל, רננה רז: "אני עובדת על לא לחוש אשמה", באתר כלכליסט, 17 במאי 2022
↑  יונתן ריגר, ‏"לא מתביישת במדינה אלא במנהיגים", באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2018
↑  ויטה קיירס, צפו: רננה רז אוהבת אישה, באתר ynet, 10 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521022005171  GND: 1062198972  VIAF: 308271065   WorldCat (עם VIAF): 308271065
ביצנית

| ביצנית |
| --- | --- |
 ביצנית עקודה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: ביצנית
שם מדעי
 Tringa ‏לינאוס, 1758

בִּצָּנִית (שם מדעי: Tringa) הוא סוג של עופות מים ממשפחת החרטומניים.
בני סוג זה בעלי מקור ארוך ודק, בדרך כלל אדום או שחור, רגליים דקיקות וגוף קטן והם חיים בקרבת שפות אגמים ונחלים. הם שולים מזון כמו תולעים או סרטנים מהמים.
רבים מבני הסוג נודדים בלהקות מאזורים חמים לקרים ומתרבים רק כשהתנאים טובים. חלק מהם מגיעים לישראל.
מינים

ביצנית אדומת-רגל (Tringa erythropus)
ביצנית ירוקת-רגל (Tringa nebularia)
ביצנית לבנת-כנף (Tringa totanus)
ביצנית מנומרת (Tringa glareola)
ביצנית עדינה (Tringa stagnatilis)
ביצנית צהובת-רגל (Tringa flavipes)
ביצנית שחורת-כנף (Tringa ochropus)
ביצנית בודדה (Tringa solitaria)
Tringa brevipes
Tringa incana
ביצנית עקודה (Tringa melanoleuca)
Tringa semipalmata
ביצנית נורדמן (Tringa guttifer)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548875005171
קינג לונג

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי (600686) 
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־37 שנים)
 חברת אם:  Fujian Motors Group
 חברות בנות:  הייגר•גולדן דרגון
 מיקום המטה:  שיאמן, פוג'יין, הרפובליקה העממית של סין
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  אוטובוסים•מיניבוסים
 עובדים:  4,000 
  
 https://www.king-long.com/
 
קינג לונג איחוד תעשיות רכב משותפות בע"מ (King Long United Automotive Industry Co., Ltd) (בסינית: 厦门金龙联合汽车工业有限公司) הידועה לרוב כKing Long היא יצרנית אוטובוסים סינית, שבסיסה בשיאמן, פוג'יין, הרפובליקה העממית של סין. החברה נוסדה בדצמבר 1988 והיא מתמקדת בעיקר בפיתוח, ייצור ומכירת אוטובוסים וטנדרים בגודל גדול ובינוני.
היסטוריה

קינג לונג, שהוקמה בדצמבר 1988, היא אחת מהמיזמים המשותפים בסין עם היסטוריה ארוכה בתעשיית ייצור המרכבים. החברה נמצאת כעת בבעלות משותפת של "חברת השקעות נכסים בבעלות ממשלת שיאמן בע"מ" (Xiamen State-owned Assets Investment Co., Ltd) ושל "חברת סאן יאנג תעשיות בע"מ (San Yang Industry Co., Ltd.) מטאיוואן, כאשר שיעור המניות של כל מחזיקה הוא 50%, 25% ו-25% בהתאמה. קבוצת קינג לונג (厦门金龙汽车集团) מחזיקה בשלוש חברות בנות: King Long United Automotive Industry Co., Ltd, גולדן דרגון והייגר.
מתקני ייצור

המתקנים של קינג לונג משתרעים על שטח כולל של 200,000 מ"ר עם למעלה מ-1800 עובדים, מתוכם 400 מהנדסים טכניים ו-30 בוגרי תואר שני, הממלאים תפקיד מפתח בתחומים שונים כגון מו"פ, IT, ניהול ייצור, בקרת איכות, פיננסים, מכירות ושירות לאחר המכירה.
עסקים

קינג לונג תפסה עמדה מובילה בקרב יצרני האוטובוסים המקומיים בסין, שוק האוטובוסים הגדול בעולם. קינג לונג מקיים זמן רב שיתוף פעולה הדוק עם ספקי חלקים, לרבות החברות הגרמניות מאן (חברה) ו־ZF, החברות האמריקאיות "קומינס" (Cummins), "דנה" (Dana) ו־Neway, החברה הצרפתית Telma, החברה השוודית סקאניה והחברות היפניות UD Trucks (ניסאן) והינו מוטורס. קינג לונג מציעה כיום 5 סדרות של מוצרים, המחולקות ל-50 פלוס קטגוריות, המכסות שוק של אוטובוסים וכרכרות שונים (6–13 מ') המיועדים לתיירות, שינוע נוסעים ואוטובוסים עירוניים. מוצרי החברה נמכרים בשווקים מעבר לים כולל אוסטרליה, קוסטה ריקה, צ'ילה, בולגריה, סינגפור, הפיליפינים, ערב הסעודית, ישראל, עיראק, קפריסין, לבנון, מלטה, ארצות הברית, בריטניה, ארגנטינה, ברבדוס, הונג קונג, הונגריה, איטליה, מקאו, טייוואן, תאילנד, הודו, מלזיה, אינדונזיה, צפון קוריאה, מקסיקו, סרי לנקה ופקיסטן.
בסוף 2004, פרויקט ההעתקה והשדרוג הטכנולוגי של קינג לונג הושק רשמית כאחד הפרויקטים המרכזיים של מחוז פוג'יאן ושל העיר שיאמן בשנת 2005. אתר המפעל החדש הוקם בעיר שיאמן בפארק התעשייה גואנאן, ג'ימאי, מחוז שיאמן. הפרויקט היה אמור להיבנות בשני שלבים: שלב 1 משתרע על שטח של 25 דונם עם שטח בנייה ברוטו של 8.5 דונם, עם כושר ייצור שנתי מתוכנן ל-6,000 רכבים ואוטובוסים. עם השקעה כוללת של כ־RMB260,000,000 יואן, שלב 1 היה צפוי להסתיים ולהיכנס לשימוש עד סוף 2005. השטח השמור לשלב 2 הוא 15–20 דונם. עם השלמתו, המפעל החדש יהפוך לאחד מבסיסי ייצור הרכבים הגדולים בסין עם תפוקה שנתית של 13,000 רכבים ואוטובוסים בגדלים גדולים ובינוניים.
בשנת 2008, לקינג לונג היה נתח של 18 אחוזים משוק היצוא בסין. המכירות בחו"ל תרמו 25% מסך המכירות של קינג לונג.
פעילות בארץ

קינג לונג נכנסה לפעילות בישראל בתחילת העשור השני של המאה ה-21, כאשר בתחילה מי שקיבלה את הזיכיון לייבוא האוטובוסים שלה לארץ היו מאיר חברה למכוניות ומשאיות, ולאחר מכן מי שקיבלה את הזיכיון לייבוא האוטובוסים לישראל היו קבוצת כלמוביל שייבאו את האוטובוסים במשך עשור מ־2014-2024, כאשר בפברואר 2024 הודיעה כלמוביל על כוונתה להפסיק לשווק תחתיה את המותג הסיני. כמו כן קינג לונג לא שיווקה אוטובוסים לחברות התחבורה הגדולות, אלא רק לחברות ההסעה הפרטיות.
הערות שוליים

1 2  https://www.chinadaily.com.cn/bizchina/2008-12/19/content_7323981.htm
↑  דובי בן גדליהו, ‏"מאיר" קיבל את הזיכיון של יצרנית האוטובוסים הסינית "קינג לונג", באתר גלובס, 7 ביוני 2010
↑  תומר הדר, עשר שנים אחרי שקיבלה את הזיכיון - כלמוביל מפסיקה לשווק מותג אוטובוסים סיני, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2024
אורגן חשמלי

אורגן חשמלי
אורגן האמונד מדגם L-112
אורגן חשמלי הוא כלי נגינה ממשפחת כלי המקלדת שנועד לחקות את צלילי האורגן (עוגב) האקוסטי באמצעות התקנים חשמליים.
בימינו נפוץ השימוש בשם "אורגן חשמלי" או "אורגן" לכלי מקלדת אלקטרוניים כגון סינתיסייזרים בעלי מקלדת (קלידים), אך זוהי טעות. מקלדות אלקטרוניות קטנות יותר (עם פחות מחמש אוקטבות, ולפעמים עם קלידים קטנים יותר) נקראות בעברית אורגנית.
במהלך המאה ה-20 נבנו אורגנים חשמליים שונים, בתחילה בטכנולוגיה של שפופרות ריק, בדומה לשפופרות הרדיו משנות ה-30 וה-40. אורגנים אלה, כמו למשל אלה שיוצרו על ידי חברת Baldwin, היו מסורבלים, גדולים וכבדים מאוד. צלילם היה רחוק מאוד מצליל העוגבים האקוסטיים. מאוחר יותר (שנות ה-50 וה-60) כאשר הוחלפו השפופרות בטרנזיסטורים, פחתו הסרבול, הגודל והכובד ואיכות הצליל השתפרה. האורגן החשמלי הנודע מכולם הוא אורגן האמונד. האורגנים של חברה זו שמשו לנגינת מוזיקה קלאסית, ג'אז, גוספל וכן במוזיקת הרוק (למשל בלהקות "דיפ פרפל", "הדלתות" ו"החונקים").
כמו בעוגבים האקוסטיים, גם באורגן החשמלי יש מקלדת או כמה, וכן מערכת דוושות. קיימים אורגנים חשמליים אשר להם יש אוקטבה אחת בדוושות, אלה נפוצים יותר וזולים יותר, והדוושות שלהם משמשות בעיקר לקווי באס פשוטים, התומכים באקורדים, בעיקר למוזיקה קלה. באורגנים חשמליים עם שתי אוקטבות וחצי בדוושות (ושתי מקלדות ומעלה) אפשר לנגן את הרפרטואר הקלסי של העוגב. אורגנים אלה יקרים יותר, וכיום הם כוללים מאגרי צלילים של עוגבים אמיתיים שנדגמו באופן דיגיטלי. בעזרת מאגרי צלילים טובים והגברה איכותית, ניתן כיום ליצור חיקויים אלקטרוניים טובים למדי של עוגב אקוסטי, בעלויות נמוכות בהרבה.
טכנולוגיית ה-MIDI מאפשרת הוזלה נוספת, וזאת בעזרת שימוש במערכת דוושות עם ממשק וחיבורי MIDI (נקראת Midi pedalboard), וכלי מקלדת אלקטרוניים זולים יחסית שגם להם יש חיבורי Midi. אלו ניתנים לחיבור ביניהם ו/או למחשב, אשר בו מותקנת תוכנה ובה צלילי עוגבים אמיתיים דגומים. אורגן חשמלי המשלב יחידות נפרדות ביחד, הוא זול אף יותר. Midi מאפשר גם חיבור של מקלדות זולות, כדוגמת מקלדת שליטה חסרת מאגרי צלילים, אל מודול הכולל מאגרי צלילים דגומים של עוגבים אמיתיים.
רכבת הצפון (רוסיה)

| --- | --- |
המשרד הראשי של הרכבת המשקיף על נהר הוולגה בירוסלבל
המשרד הראשי של הרכבת המשקיף על נהר הוולגה בירוסלבל
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  15 במאי 1953 – הווה (71 שנים) 
 חברת אם:  מסילות הברזל הרוסיות 
 מיקום המטה:  ירוסלבל 
  
 www.szd.rzd.ru
 
עמוד גבול של הרכבת ליד העיירה נובקי
רכבת הצפון (ברוסית: Северная железная дорога; "הרכבת הצפונית") היא רשת רכבות המקשרת את מוסקבה עם ארכנגלסק בחוף האוקיינוס הארקטי. היא עוברת במחוזות ארכנגלסק, קומי, וולוגדה, קוסטרומה, יארוסלבל, איוואנובו וולדימיר שבפדרציה הרוסית.
רכבת ירוסלבל, שבבעלות סאבה ממונטוב, הייתה בין הרכבות הראשונות ברוסיה. קו אלכסנדרוב - ירוסלבל - וולוגדה נפתח בשנת 1872. ישנם כמה אנדרטאות לסאבה ממונטוב לאורך תוואי המסילה. הקו המקורי מוסקבה – ירוסלבל כבר לא מופעל מיארוסלבל והועבר לבעלות רכבת מוסקבה בשנת 1959.
בשנת 1894 החלה בניית הרכבת המחברת בין וולוגדה לארכנגלסק. ההחלטה התקבלה על מנת לבנות את הקו לאורך המסלול הקצר ביותר שניתן, אשר באותה העת עבר באזור מאוכלס בדלילות ולא לאורך אחד מנתיבי המסחר הקיימים, דרך קרגופול או ורחובאז'יה. הבנייה הושלמה בשנת 1897.
קו צ'רופבץ – וולוגדה – ויאטקה פועל משנת 1906. זהו קישור המחבר את מסילת הרכבת הצפונית למסילת פרם ממזרח. הם מהווים את התוואי המקורי או הצפוני של הרכבת הטרנס-סיבירית הגדולה. מסילה ארוכה לעיירת הכרייה וורקוטה, המכונה קו היישוב פצ'ורה, הוקמה בעבודת אסירי הגולאג בשנים 1937 - 1941. המטה שלה היה בקוטלס.
כיום הרכבת הצפונית היא חברת בת של חברת הרכבות הרוסית. אורכה הכולל הוא 5,956 ק"מ. המטה נמצא בגבול וולגה בירוסלבל. סניפיו ממוקמים בירוסלבל, וולוגדה, ארכנגלסק, סולוויצ'גודסק ובסוסנוגורסק.
גלריה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| תחנת הרכבת ירוסלבל-מושקובסקי (נבנתה בשנת 1870) |  | תחנת הרכבת ירוסלבל-גלובני (נבנתה בשנת 1953) |  | תחנת רכבת כפרית בצפון רוסיה |
הערות שוליים

↑  Студенцова, Е. О. (2009). Уездные города России / Влияние Вологодско-Архангельской железной дороги на экономическое развитие г. Каргополя в конце XIX—начале ХХ в. (ברוסית). Kargopol.(הקישור אינו פעיל)
|  מסילות הברזל הרוסיות רוסיה |
| --- | --- | --- |
| חברות בת | רכבת מוסקבה • רכבת אוקטובר (רכבת צארסקויה סלו) • רכבות מערב סיביר • רכבת גורקי • רכבות המזרח הרחוק • רכבות עבר הבאיקל • רכבות מערב סיביר • רכבות קלינינגרד • רכבות קרסנויארסק • רכבות קובישב • רכבות עבר הוולגה • רכבות סברדלובסק • רכבת הצפון • רכבות צפון הקווקז • רכבות דרום מזרח רוסיה • רכבות דרום אוראל • חברת הנוסעים הפדרלית • רכבות דרום הקווקז • חברת המשא הפדרלית • חברת המשא הראשונה • טרנסקונטיינר • טרנסטלקום • RZD סטרוי • בט-אלטרנס • אארואקספרס |  |
| קווים מרכזיים | הרכבת הטרנס-סיבירית • מסילת הברזל הטרנס-אסיאתית • קו הרכבת מוסקבה–סנקט פטרבורג |  |
| נשיאי החברה | גנאדי פאדייב • ולדימיר יאקונין • אולג בלוזרוב |  |
| ראו גם רכבות ברוסיה • רכבות קרים • רכבות ימאל • רכבות יקוטיה • הסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות • משרד הרכבות של רוסיה | ראו גם רכבות ברוסיה • רכבות קרים • רכבות ימאל • רכבות יקוטיה • הסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות • משרד הרכבות של רוסיה |  |
גטבול, מישורי הגאות של קוריאה

גטבול (בקוריאנית: 갯벌) הוא השם שניתן למקבץ של ארבעה אזורים של מישורי בוץ (Mudflat) באזורי הגאות והשפל בקוריאה הדרומית שהוגדרו בשנת 2021 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הם ממוקמים בחופי הים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, והם בין המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל הגדולות והחשובות בעולם. מטרת האתר להדגים את הקשר בין המגוון הגאוגרפי למגוון הביולוגי ואת התלות ההדדית של המגוון התרבותי והפעילויות האנושיות בסביבה הטבעית.
מאפיינים

האתר מורכב מארבעה תת-אזורים המייצגים ארבעה תת-סוגים שונים של מישורי גאות ושפל. הוא ממוקם בים הצהוב בין סין לחצי האי הקוריאני, ליתר דיוק בין סין לדרום-מערב ודרום קוריאה. יותר מ-60 נהרות גדולים וכ-80 נהרות משניים מזרימים משקעים לים, כולל הנהר הצהוב והיאנגצה של סין וגאום (אנ') של קוריאה הדרומית. השילוב בין כמות גדולה של משקעים לגאוגרפיה של הים הצהוב הסגור בחלקו הביא להיווצרות של אחד ממשטחי הגאות והשפל הגדולים בעולם, כשבצידו המערבי שוכן אתר המורשת העולמית מקלטי עופות נודדים לאורך חוף הים הצהוב-מפרץ בוהאי של סין. שטחו הכולל של אתר המורשת גטבול הוא 1,284.11 קילומטרים רבועים המוקפים באזורי חיץ בשטח של 74,592 קילומטרים רבועים. הגדול מבין ארבעת תת-האזורים, שינאן גטבול, מהווה כ-85% מכלל השטח. השוואה של 40 מערכות אקולוגיות ימיות וחופיות שונות, שהוכנה על ידי מומחים כחלק מהמועמדות של אונסק"ו, כולל את ששת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו הפארק הלאומי בנק ד'ארגן, הפארק הלאומי סונדרבאנס, מפרץ הא לונג, ארכיפלג קווארקן, איי גלאפגוס וים ואדן, חשפה כי האחרון הוא האזור היחיד מחוץ לאזור הים הצהוב שיש בו משטחי גאות ממוזגים רחבים. עם זאת, ים ואדן של הים הצפוני שונה בגאולוגיה, גאומורפולוגיה, אוקיינוגרפיה ומגוון ביולוגי. משרד האוקיינוסים והדיג של קוריאה הדרומית וארגון שיתוף הפעולה המשולש בים ואדן (Trilateral Wadden Sea Cooperation) חתמו על מזכר הבנות (MoU) במהלך סימפוזיון ים ואדן הבינלאומי בווילהלמסהאפן בשנת 2009, אשר קובע את המסגרת לשיתוף פעולה בנושא הגנה וניהול מישורי הגאות והשפל, העלאת המודעות להגנה על המערכות האקולוגיות של מישורי הגאות והשפל ברחבי העולם ושיתוף ידע.
אקולוגיה

הקמת סכרים על הנהרות והרחבת שטחי היבשה על ידי יבוש החופים בקנה מידה גדול, יחד עם זיהום ודיג יתר, השפיעו קשות על המערכות האקולוגיות של מישורי הבוץ של הים הצהוב, וכתוצאה מכך רשום גטבול כפגיע ברשימה האדומה של מערכות אקולוגיות של ה-IUCN. בין היתר, ניתוח של IUCN מצא כי מאז תחילת שנות ה-80, ניתן להבחין באובדן של 35% מבתי הגידול במישורי הגאות והשפל של הים הצהוב במזרח ודרום-מזרח אסיה. גטבול הוא גם חלק נתיב הנדידה המכונה נתיב התעופה מזרח-אסיה–אוסטרלאסיה (אנ'), והוא משכן למיליוני עופות מים נודדים כגון כפן שחור-פנים, ביצנית נורדמן (אנ') (Tringa guttifer) וחרמשון גדול. חלק ממיני העופות נמצאים בסכנת הכחדה על פי הרשימה האדומה של IUCN של מינים מאוימים, כמו הכפן שחור-הפנים. המגוון הביולוגי האנדמי כולל מין התמנון Octopus minor, מיני הסרטנים Macrophtalmus japonica‏, Ocypode stimpsoni ו-Uca lacteal, תולעי רב-זיפיות, החלזון הימי Umbonium thomas  וצדפות.
רשימת האתרים

| מספר סידורי | שם שם במקור | אזור | קואורדינטות | שטח האתר בקמ"ר | שטח אזור החיץ בקמ"ר | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1591-1 | סוצ'ון גטבול 서천 갯벌 | נפת סוצ'ון (אנ') | 36°02′43″N 126°36′50″E﻿ / ﻿36.045275°N 126.613803°E﻿ / 36.045275; 126.613803 | 68.09 | 36.57 |  |
| 1591-2 | גוצ'אנג גטבול 고창 갯벌 | נפת גוצ'אנג (אנ') | 35°33′07″N 126°32′01″E﻿ / ﻿35.551853°N 126.533703°E﻿ / 35.551853; 126.533703 | 64.66 | 17.85 |  |
| 1591-3 | שינאן גטבול 신안 갯벌 | נפת סינאן (אנ') | 34°49′44″N 126°36′50″E﻿ / ﻿34.828822°N 126.613803°E﻿ / 34.828822; 126.613803 | 1,100.86 | 672.54 |  |
| 1591-4 | בוסונג סונצ'ון גטבול 보성-순천 갯벌 | נפת בוסונג (אנ'), סונצ'ון (אנ') | 34°48′16″N 127°26′08″E﻿ / ﻿34.804331°N 127.435664°E﻿ / 34.804331; 127.435664 | 59.5 | 18.01 |  |
הערות שוליים

1 2  Getbol, Korean Tidal Flats
1 2  Memorandum of Understanding Korea – Wadden Sea | Wadden Sea, www.waddensea-worldheritage.org
↑  GETBOL, KOREAN TIDAL FLAT
↑  Black-faced Spoonbill
קו סוקולניצ'סקאיה

קו סוקולנצ'סקאיה (ברוסית: Соко́льническая линния; קו מס' 1, הקו האדום) הוא קו ברכבת התחתית של מוסקבה.
הקו נפתח בשנת 1935 והוא הקו הישן ביותר במערכת. על הקו פרוסות כיום 27 תחנות נכון ל-2024 אורך הקו הוא כ-47 קילומטרים.