stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילך גליל
ביוגרפיה

סיפוריה הראשונים התפרסמו בשנים 1996-7 ב"על המשמר", "דבר ראשון", "מאזנים" ובמוסף "ידיעות אחרונות". בשנים אלה זכתה בפרס הרי הרשון לכתיבת פרוזה לקובץ סיפוריה הראשון ("עכשיו תכתבי"). לאחריו פרסמה שלושה רומנים וספר סיפורים נוסף. בין השנים 2003–2005 שימשה כעורכת העיתון "פנדורה", מגזין לסבי פמיניסטי בהוצאת קל"ף.
בשנת 2014 פרסמה את ספר שיריה הראשון ("כשהאיילה תחלוף") ומאז פרסמה שירים בכתבי עת שונים ובעיתונים, השתתפה בתוכניות רדיו, וכן הופיעה בפסטיבלי שירה בארץ. ב-2016 פרסמה ספר שירה שני ("אני רוצה לספר לך הרים וגבעות") בעריכת המשוררת אגי משעול. ספרה הבא, "מינהיות", בנוי מפרגמנטים ליריים ומספר על אודות דמות המבקשת להתחקות אחר שברי זיכרונות במהלך ניסיונותיה להבין את מיניותה.
ספר שיריה האחרון, "מתוך הנילוס האדום", מוקדש לאמה. יש בו שירים מן השנים האחרונות והוא נחתם בפואמה "חרוזות" שנכתבה במהלך ליווי המשוררת את אמה בימיה האחרונים.
פרסומים > ספרים

עכשיו תכתבי, קובץ סיפורים, ספרית פועלים, 1997
רואה את הקולות, רומן, ידיעות אחרונות (סדרת פרוזה), 2000
תראי אותי, קובץ סיפורים, גוונים, 2004
בית. אהבה, רומן, מטר, 2006
בצִלו, רומן, מטר, 2009
כשהאיילה תחלוף (שירה), פרדס, 2014
אני רוצה לספר לך הרים וגבעות (שירה), פרדס 2016
מינהיות (שירה בפרוזה), עיתון 77 2020
מתוך הנילוס האדום (שירה), עולם חדש 2021
פרסומים > סיפורים באנתולוגיות

דרמה ביום אביב, בספר "עיר – סיפורים תל אביביים" (בעריכת עליזה ציגלר), ידיעות אחרונות (סדרת פרוזה), 1999
לישון, בספר "נימפה בג'ינס – סיפורי נשים" (בעריכת דורית זילברמן וציפי שחרור), הד ארצי, 1998
פרסומים > סיפורים בכתבי עת

בית גדול מול הים, בכתב העת "מטעם" (בעריכת יצחק לאור), גיליון 3, ספטמבר 2005
תמיד מישהו חסר (מחזור פרגמנטים), בכתב העת "מטעם" (בעריכת יצחק לאור), גיליון 6, יוני 2006
החתול, בכתב העת "מטעם" (בעריכת יצחק לאור), גיליון 11, ספטמבר 2007
מכונת הכתיבה, בספר "מסמרים", "איזה יופי" (בעריכת אמיר רותם), ספטמבר 2006
דרך הימים, בספר "מסמרים", "אושר ועושר" (בעריכת אמיר רותם), מרץ 2008
לילה לבן, ב"מאזניים", יוני 2011
שמש צהובה, ב"עיתון 77", יוני 2013
הערות שוליים

↑  לילך גליל, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308075405171  BnF: cb161197819 (data)  ISNI: 0000 0000 6666 4804  LCCN: n97059108  VIAF: 31280115   WorldCat (עם VIAF): 31280115 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאחר הסעודה

לאחר הסעודה הוא סיפור קצר בן ט"ו פרקים מאת ש"י עגנון, המתאר באופן סמלי את יציאתו של המספר מן העולם.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1963 בכתב העת "מולד", ולאחר פטירתו של עגנון נדפס שוב בעיתון "הארץ", ולבסוף נכלל בקובץ הסיפורים "לפנים מן החומה".
תמצית הסיפור

המספר משתתף בסעודה גדולה שהגיעה פתאום אל סופה, לאחר שהסועדים חשו יגעים מהאוכל הרב שהוגש להם. בשלב זה מספר המספר: "נדמה לי פתאום שמתבקש אני. כרז לא קרא, קריאה לא הגיעה לאוזני, לחישה קלה לא התלחשה. מעצמי, מעצמי ידעתי שמתבקש אני".
כיוון שכך, יצא המספר לדרך, אך "מאימת הדרך שכחתי כלל ראשון של יוצאי דרכים, שצריכין לידע תחילה לאן הולכין וצריכים לידע באיזה דרך הולכים ואם ארוכה היא ואם קצרה וכן מה צריכין להכין לדרך. אבל אני לא ידעתי לאן אני הולך ובאיזה דרך הולכים ולא הייתי מוכן לדרך."
מיד עם צאתו לדרך ראה בית ישן, "כמין ואו זקופה שהפכה ראשה כלפי ימין עשוי הוא הבניין. וחווקים חווקים תקועים להם בשמאלה של הואו כמין סולם של עלייה. של ברזל ישן נושן הם. דקים הם ומחוספסים הם." המספר חש "כאילו אמרו לו עלה", והחל לעלות בסולם, אף שלא התכוון לכך. הוא עלה בסולם על כל שלביו, וכשהגיע לשלב העליון השליך עצמו כלפי מעלה והגיע לראשה של הואו, וממנו הגיע לתוך הראש עצמו. בשלב זה מספר המספר: "הצצתי וראיתי בני אדם דחופים ומבוהלים עולים ובאים באותם השלבים שעליתי אני וריצתם כריצת אנשי החבורה הקדושה להר הזיתים שבירושלים בערבי שבתות עם חשיכה", והוא מוסיף: "שיערתי שכולם בשבילי באים".
פרשנות > מהמשל לנמשל

סיפורו של עגנון "פת שלימה" אף הוא משל, אך זיהוי הנמשל אינו פשוט, ונדרשה פרשנותו של ברוך קורצווייל לשם פענוח כתב החידה שיצר עגנון. בסיפור שלפנינו, לעומת זאת, המעבר מהמשל לנמשל פשוט למדי. קל לזהות שהסעודה היא חיי העולם הזה, הטיפוס בסולם הוא תהליך היציאה מן העולם, וראש הוא"ו הוא הקבר. על פי זיהוי בסיסי זה ניתן לבחון ולהבין את משמעותו של כל אחד מהפרטים שבסיפור.
רעיה הרן מציינת כי "למרות הלשון הנקייה (היופומיסטית), פעלים רבים וביטויים שלמים ב'לאחר הסעודה' (בייחוד בפרקים א-ד), שנלקחו משפת היום-יום וממקורות ספרותיים – בעיקר מן המקרא ומדברי חז"ל, אך גם מן הפיוט ומן הספרות המיסטית הקבלית והחסידית – יש בהם קונוטציה של עזיבת העולם הזה והילקחות לעולם הבא". היא מביאה דוגמאות אחדות לכך:
השורש "לקח", במשמעות של לקיחה מהחיים, המופיע בסיפור בתיאור "ביקשתי לראות אם יודעים הם שלוקחים אותי מהם", מופיע במשמעות זו כבר בספר בראשית: ”וַיִּתְהַלֵּךְ חֲנוֹךְ אֶת הָאֱלֹהִים וְאֵינֶנּוּ כִּי לָקַח אֹתוֹ אֱלֹהִים”.
השורש "בקש" מופיע פעמים אחדות בתיאור " נדמה לי פתאום שמתבקש אני . ... מעצמי, מעצמי ידעתי שמתבקש אני. נתתי לבי לדעת מה טעם מתבקש אני ועל שום מה מבקשים אותי ומי מבקש אותי ולהיכן אני מתבקש" שורש זה מופיע בביטוי "נתבקש בישיבה של מעלה" (שפירושו: מת), שמקורו בתלמוד הבבלי.
השורש "הלך" מופיע בתיאור "ולאן אתה הולך מתוך הסעודה", המזכיר את דברי עקביא בן מהללאל: ”דַּע מֵאַיִן בָּאתָ וּלְאָן אַתָּה הוֹלֵךְ וְלִפְנֵי מִי אַתָּה עָתִיד לִתֵּן דִּין וְחֶשְׁבּוֹן”.
פרשנות > מקורות מקראיים תלמודיים

דימוי העולם הזה לסעודה, בהקשר של יציאה מהעולם, קיים בתלמוד הבבלי, שבו נאמר ”דעלמא דאזלינן מיניה - כהלולא דמי”, כלומר: העולם שאנו הולכים ממנו הוא כמשתה.
המספר מספר: "הצצתי וראיתי בני אדם דחופים ומבוהלים עולים ובאים באותם השלבים שעליתי אני וריצתם כריצת אנשי החבורה הקדושה להר הזיתים שבירושלים בערבי שבתות עם חשיכה". שלב זה מתרחש למעשה לאחר המוות – זהו שלב הקבורה, אך המספר המת עדיין מודע לו. רעיון זה מקורו בתלמוד הבבלי, שבו נאמר: ”אמר רבי אבהו: כל שאומרים בפני המת יודע, עד שיסתם הגולל”.
המספר מהרהר: "שמא כל בני הסעודה נלקחים מבית הסעודה, אלא מתוך שהם ישנים אינם יודעים ואני מתוך שאני ער אני יודע. אבל מה אני מרוויח אם אני יודע אם איני יודע להיכן אני מתבקש ובאיזה דרך הולכים לשם." הרהורים אלא אודות הידיעה מתכתבים עם דברי עקביא בן מהללאל: ”דַּע מֵאַיִן בָּאתָ וּלְאָן אַתָּה הוֹלֵךְ וְלִפְנֵי מִי אַתָּה עָתִיד לִתֵּן דִּין וְחֶשְׁבּוֹן”.
המספר מתאר שבעת עלייתו בסולם "אימה חשכה גדולה ירדה ובאה ממרום. השפלתי עיני למטה, אימה חשכה גדולה עלתה מלמטה." הצירוף "אימה חשכה גדולה" מקורו בתיאור ברית בין הבתרים: ” וַיְהִי הַשֶּׁמֶשׁ לָבוֹא וְתַרְדֵּמָה נָפְלָה עַל אַבְרָם וְהִנֵּה אֵימָה חֲשֵׁכָה גְדֹלָה נֹפֶלֶת עָלָיו”. אריאל הירשפלד מפרש זיקה זאת: "'אימה חשכה' הוא מעין שם של האלוהים וצורת נוכחות כאחד, אבל המשמעות אינה מפרשת דבר אלא רק מעמיקה את אי-הידיעה בדבר מהותו, כי נוכחותו כאן מוחשת דווקא מעצם אי-הראייה ומן האימה מפניה." ."
פרשנות > מקומו של המוות בסיפור

רעיה הרן עמדה על מאפיין ייחודי של סיפור זה:
בניגוד לגישה הנפוצה, הרואה במוות אירוע שקורה לאדם בלי שהאדם העומד למות ייטול בו חלק אקטיבי, בסיפור שלפנינו לאדם העומד למות חלק אקטיבי (אם כי לא כולו רצוני) בתהליך המוות. האדם, לאחר שנתבקש לכך, יוצא מן העולם, בתהליך מתמשך המתואר בפרוטרוט בסיפור. רעיון דומה, לפיו על האדם העומד למות לקחת חלק פעיל ורצוני בתהליך זה לשם השלמתו, מופיע בסיפור (ליתר דיוק: מתווה לסיפור) "סרבנותו של יוד שין" שפרסם אברהם הפנר בספרו "כולל הכל" משנת 1987.
פרשנות > הבניין דמוי ואו

הבניין, שעל סולם הצמוד אליו מטפס המספר, הוא "כמין ואו זקופה שהפכה ראשה כלפי ימין". והמספר מעיר:
מקומה של האות ואו בטקס המיסטי של הקבורה מתואר בספר "מַעֲבַר יַבֹּק", שהסיפור שלפנינו יונק ממנו רעיונות נוספים.
אריאל הירשפלד הרחיב בעניין משמעותה של האות ואו בסיפור:
פרשנות > הסיפור במכלול יצירתו של עגנון

רעיה הרן מציינת כי "לאחר הסעודה" מזכיר במקצת את סיפורי "ספר המעשים", אך מונה הבדלים רבים בין רוח הסיפור שלפנינו לרוח סיפורי "ספר המעשים":
לקריאה נוספת

רעיה הרן, "'לאחר הסעודה' לש"י עגנון - סיפור של מיתה:  אוטוביוגראפיה עתידנית", בקורת ופרשנות 25, תשמ"ט, עמ' 19-5.
אריאל הירשפלד, לקרוא את ש"י עגנון, אחוזת בית, 2011, הפרק "לאחר הסעודה", עמ' 238-231.
דוד אבידן, "מכתב לעגנון", עכשיו 66, תשנ"ט
הערות שוליים

↑  ש"י עגנון, "לאחר הסעודה, בקובץ לפנים מן החומה", הוצאת שוקן, 2000, עמ' 281
↑  "לאחר הסעודה", עמ' 283
1 2  "לאחר הסעודה", עמ' 283
↑  "לאחר הסעודה", עמ' 284
1 2  "לאחר הסעודה", עמ' 292
↑  ברוך קורצווייל, "פת שלימה", גזית ד', שבט-תמוז תש"ב, עמ' 147-145. נכלל גם בספרו מסות על סיפורי ש"י עגנון, במאמר בשם "ניתוח הסיפור 'פת שלימה' כדוגמה לפיענוח סיפורי 'ספר המעשים'", עמ' 94-86.
↑  רעיה הרן, "'לאחר הסעודה' לש"י עגנון - סיפור של מיתה:  אוטוביוגראפיה עתידנית", בקורת ופרשנות 25, תשמ"ט, עמ' 8.
1 2 3  "לאחר הסעודה", עמ' 281
↑  ספר בראשית, פרק ה', פסוק כ"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף פ"ו, עמוד א'
↑  "לאחר הסעודה", עמ' 282
1 2  משנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף נ"ד, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קנ"ב, עמוד ב'
↑  ספר בראשית, פרק ט"ו, פסוק י"ב
↑  אריאל הירשפלד, לקרוא את ש"י עגנון, אחוזת בית, 2011, הפרק "לאחר הסעודה", עמ' 236.
↑  רעיה הרן, "'לאחר הסעודה' לש"י עגנון - סיפור של מיתה:  אוטוביוגראפיה עתידנית", בקורת ופרשנות 25, תשמ"ט, עמ' 6.
↑   אברהם ומאיה הפנר, האיש שסירב למות, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2014
↑  "לאחר הסעודה", עמ' 283
↑  אהרן ברכיה מודנה, מעבר יבק, שפת אמת, פרק כז, באתר היברובוקס
↑  אריאל הירשפלד, לקרוא את ש"י עגנון, אחוזת בית, 2011, הפרק "לאחר הסעודה", עמ' 234.
↑  רעיה הרן, "'לאחר הסעודה' לש"י עגנון - סיפור של מיתה:  אוטוביוגראפיה עתידנית", בקורת ופרשנות 25, תשמ"ט, עמ' 19.
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
לאקי סטאר

"עטיפת הספר השני בסדרה, ״לאקי סטאר ושודדי הכוכביות״
לאקי סטאר (אנגלית: Lucky Starr) היא סדרת ספרי מדע בדיוני לילדים שנכתבו על ידי אייזיק אסימוב. הספרים מגוללים את הרפתקאותיהם של דייוויד "לאקי" סטאר ועוזרו ג'ון אריכא ג'ונס ברחבי מערכת השמש. כל ספר מתרחש בכוכב לכת או אזור אחר במערכת השמש. הספר תחילה פורסם תחילה תחת השם הבדוי פול פרנץ' אבל לאחר הכנסת שלושת חוקי הרובוטיקה לספר "לאקי סטאר וכוכב החמה" זהותו האמיתית של כותב הספר התגלתה. קיימים שישה ספרים בסדרה (שמהם חמישה תורגמו לעברית) תוכנן גם ספר שביעי, "לאקי סטאר ושלגי פלוטו" אבל אסימוב ביטל את פרסומו והקדיש את זמנו לכתיבת ספרים לא בדיוניים.
עלילות הספרים

דייוויד סטאר, סייר חלל
לאקי סטאר מגיע למאדים ופוגש שם צורות חיים תבוניות לא ידועות לאדם.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאקי סטאר ושודדי הכוכביות
במהלך תוכנית להשמדת הפיראטים בחגורת האסטרואידים המאיימים על כל מי שעובר באזור זה, לאקי סטאר מסתנן לתוך ספינת חלל שאמורה לחבל בבסיס השודדים, בהמשך, לאקי סטאר מבין שהשודדים יכולים להשתלט על מערכת השמש כולה, יחד עם אריכא מצליח לחשוף את מנהיג השודדים המסתורי ואת רוצח הוריו.
לאקי סטאר ואוקיינוסי נוגה
לאקי ואריכא מגיעים לכוכב נוגה (בשנות החמישים הייתה סברה שקיים אוקיינוס בנוגה אף על פי שהיא אינה נכונה) ושומעים על יצורים שנקראים צפרדע V, לכולם יש חיבה בלתי מוסברת אליהם. לאקי עוזב את העיר אפרודיטה שנמצאת תחת כיפה בקרקעית הים בצוללת במטרה להשיג אדם שברח מהעיר. שמגיע לפני הים נתקל בניסיון של הצפרדעים לגרום לו למות ומבין לאקי שיש להם יכולת להשפיע על המוח של אנשים ומשתמשים בהם כדי להרוס את העיר. הצפרדעים בעצמן אינן יכולות להשתלט על מוחות ולגרום לפקודות ברורות כל כך ולכן חייב להיות מישהו שמפעיל אותן. לבסוף לאקי תופס את האדם, הורס את מחשבו והבעיה נפתרה.
לאקי סטאר וכוכב החמה
לאקי סטאר ואריכא מגיעים לכוכב חמה כדי לבדוק את מתקן המחקר "אור" בתור נציגים של מועצת המדע, כמעט נרצחים וסטאר מוצא רובוט מתוצרת סיריוס, המדינה האויבת של כדור הארץ. חשוף לשמש מחוץ לכיפה בזמן שאריכא יוצא למכרות, עוקב אחריו אדם בשם אורטיל שבא להרוג אותו אבל ניסיונו נכשל כאשר צורת חיים לא ידועה לאדם שולפת זרועות מתקרת המערה ומתחילה לשאוב ממנו את האנרגיה.
לאקי סטאר וירחי הצדק
לאקי ואריכא מגיעים לירח של צדק, צדק 9 שעליו מתבצע מחקר לספינת אמש"ך שזוהי דרך חדשה לטיסה שאיתה בני האדם יוכלו ליישב עוד חלקים במערכת השמש כמו עוד ירחים של צדק. לאקי מביא איתו צפרדע V שהביא מנוגה וכך יכול להרגיש אילו רגשות יש לאנשים. לאחר שצפרדע הV נרצחת לאקי מבין שבני סיריוס שתלו רובוט דמוי אדם והם מתכוונים לחבל בפרויקט ולגנוב מידע. צפרדע הV הייתה הדרך היחידה שלאקי יבין מי רובוט כי לרובוט אין רגשות. לאחר מכן יוצאת הטיסה הראשונה של ספינת האמש"ך אי פעם ולאקי ואריכא מצטרפים אליה. הספינה נוחתת בירח איו ולאחר מכן יש בעיה בספינת החלל והיא נופלת בלי שליטה לכיוון צדק. לאקי סטאר מצליח להשתלט על הספינה ומגיע שוב לכוכב איו ושם חושף את הבוגד שלא היה כלל רובוט ואת הרובוט שהיה בדמות כלב נחייה.
לאקי סטאר וטבעות שבתאי
לאקי ואריכא נשלחים לכוכב שבתאי כי הירח טיטאן ומערכת שבתאי נתפסה על ידי בני סיריוס מפני שלא הייתה מיושבת. לאחר מכן לנלקחים בשבי מאלצים את לאקי לתת עדות לטובת סיריוס בוועידה הבינלאומית אחרת יהרגו את אריכא, לאקי מחליט לתת עדות. בוועידה הבינלאומית בוסטה לאקי אומר שבא לאחד הירחים של שבתאי כדי לקחת אותו לעצמו, אף על פי שנתן עדות שהייתה אמורה לעזור לסיריוס מוכיח שטענתם לא נכונה וכדור הארץ זוכה בוועידה.
היסטורית פרסום

דייוויד סטאר, סייר חלל, 1952
לאקי סטאר ושודדי הכוכביות, 1953, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1979, בתרגומו של ראובן לסמן
לאקי סטאר ואוקיינוסי נוגה, 1954, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1979, בתרגומו של ראובן לסמן
לאקי סטאר וכוכב החמה, 1956, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1979, בתרגומו של ראובן לסמן
לאקי סטאר וירחי הצדק, 1957, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1979, בתרגומו של ראובן לסמן
לאקי סטאר וטבעות השבתאי, 1958, יצא בעברית בהוצאת מסדה, 1979, בתרגומו של ראובן לסמן
גלריית עטיפות

לאקי סטאר וכוכב החמה
לאקי סטאר וירחי הצדק
לאקי סטאר וטבעות השבתאי
לאקי סטאר ואוקיינוסי נוגה
לילך דיין

אין תמונה חופשית
לילך רחל דיין (נולדה ב-19 בספטמבר 1972) היא עורכת דין ישראלית. החל מיולי 2023 משמשת כפרקליטת מחוז מרכז (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

לילך רחל דיין נולדה לרבקה (בקי), אמנית וציירת, וברוך מימון. בעלת תואר ראשון (בהצטיינות) ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בתחילת דרכה עבדה במשרד עורכי הדין נשיץ ברנדס אמיר ושות', בתחום האזרחי.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

ב-1999 החלה דיין לעבוד במחלקה הפיסקאלית בפרקליטות המדינה. ב-2001 החלה לשמש כפרקליטה פרקליטת מחוז תל אביב (אזרחי) (לימים מחוז מרכז). במסגרת תפקידה עסקה בתובענות אזרחיות, בהן מאות תיקי קשישים וניצולי השואה שהונו בפרשת הפנסיה הגרמנית. כן עסקה בתיקים רוחביים מטעם היועץ המשפטי לממשלה.
ב-2019 נבחרה לשמש כמשנה לפרקליטת מחוז מרכז ומנהלת מחלקת מקרקעין. במסגרת עבודתה השתתפה בהקמת המחוז, הובילה פרויקטים דוגמת "מסלול בטוח" של אכיפה משולבת בחברה הערבית, הפקעת קרקעות לצורכי תחבורה ועוד. כן ניהלה תיקי דגל, דוגמת תיקים על גידולי קנאביס לצורך סחר בסמים על אדמות מדינה, שמירה על חופי הים והסביבה האקולוגית במחוז, ועוד. בנוסף, במסגרת פרשת דודי אפל, עסקה בתביעה לביטול מכרז בעתודות הקרקע במחוז מרכז (פרשת "מגדל הזוהר"), יזמה מבצעי אכיפה משולבת דוגמת טיפול במטמנות פיראטיות, השבת קרקע לאחר שינוי ייעוד, ועוד.
חברת ועדת בוררות במחוז מרכז של לשכת עורכי הדין.
ביוגרפיה > פרקליטת מחוז מרכז (אזרחי)

ביולי 2023 בחרה ועדת המרכזים של נציבות שירות המדינה, פה אחד, בלילך דיין לשמש ככפרקליטת מחוז מרכז (אזרחי), במקומה של עורכת הדין שירלי אנגלרד.
חיים אישיים

נשואה לגורן דיין ואם לארבעה. מתגוררת בראשון לציון. אחותה, ד"ר עינבל בלאו-מימון, מרצה בקריה האקדמית אונו.
הערות שוליים

↑  רבקה (בקי) מימון, באתר צבע בטבע
↑  לדוגמה: פוסט בדף הפייסבוק של פרקליטות המדינה, 18 בינואר 2021; פוסט בדף הפייסבוק של פרקליטות המדינה, 17 באוקטובר 2021
↑  ראו פוסט בדף הפייסבוק של פרקליטות המדינה, 9 באוגוסט 2020
↑  משה ליכטמן, ‏רמ"י נגד גדעון ביקל: דורשת שיפנה מקרקעין שחכר ב-1962, באתר גלובס, 17 ביולי 2018
↑  דניאל סלגניק, נדחתה תביעה נגד חסידות צאנז להכרה בזכויות הקרקע בנתניה, באתר mynet‏ נתניה, 29 באוגוסט 2021
↑  פוסט של מחוז מרכז – לשכת עורכי הדין בישראל ברשת החברתית פייסבוק, 10 ביולי 2023
↑  לילך דיין נבחרה לתפקיד פרקליטת מחוז מרכז, באתר ערוץ 7, 12 ביולי 2023
↑  ראו: סרטון בדף הפייסבוק של משרד המשפטים, 8 באוגוסט 2017
↑  ד"ר עינבל בלאו – הקריה האקדמית אונו, באתר הקריה האקדמית אונו, ‏29 במרץ 2020
לילך אריאל

לילך אריאל היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977).
ביוגרפיה

אריאל נודלה בקיבוץ חפציבה התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל העמקים, אצל המאמן אהרן בונה.
ביוגרפיה > 1976

באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה אריאל בתואר השחיינית המצטיינת של האליפות לפי טבלת הניקוד הבינלאומית לאחר שזכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי והשוותה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:04.0 דקות, לפני איריס קרפ (1:04.48 דקות) ואסנת ארליך (1:04.5 דקות) שתיהן מהפועל חולון/בת ים.
ביוגרפיה > 1977

באליפות ישראל בשחייה הראשונה בבריכת 25 מטר, שנערכה בקיבוץ גבעת חיים איחוד במרץ 1977 זכתה אריאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.2 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה אריאל ביחד עם ענת פרקש, איריס קרפ ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).
בתחרות השחייה של המכביה העשירית שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה אריאל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם נטע יוסף, איריס קרפ ואסנת ארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש וקרפ בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.27 דקות. בשלב המקודמות היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 1:04.12 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ישראלי חדש של 2:17.40 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 1:11.47 דקות.
משפחה

לילך אריאל נשואה למאמן ושופט השחייה ברי אבנר. אחותה הצעירה של אריאל היא קרן רגאל, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.
הערות שוליים

↑  יעקב פתאל, שני שיאים, תוצאה השווה לשיא ושני שיאי נוער, דבר, 10 באוקטובר 1976
↑  4 שיאי בוגרים נקבעו בסיום אליפות השחייה, דבר, 12 באוקטובר 1976
↑  שחייה, דבר, 20 במרץ 1977
↑  יעקב פתאל, פלאצ'ינסקי ממקסיקו "גנבה" מדליה מוזהבת משחייני ארה"ב, דבר, 14 ביולי 1977
↑  יעקב פתאל, הישראלים שיפרו עוד 4 שיאים לצד 6 שיאי מכביה, דבר, 17 ביולי 1977
↑  שמואל טל, ניר שמיר בן ה-17 "גנב" את ההצגה בבריכת השחיה, דבר, 18 ביולי 1977
טובה ברלינסקי

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1915 אושוויינצ'ים, רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 בינואר 2022  (בגיל 106) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1948–2022 (כ־74 שנים)
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 
טובה ברלינסקי (20 באפריל 1915 – 16 בינואר 2022) הייתה ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

טובה ברלינסקי לבית וולף נולדה באושוויינצ'ים שבפולין לגולדה ושמואל זנוויל. ב-1938 עלתה לארץ ישראל המנדטורית.
היא התגוררה ועבדה בירושלים. לברלינסקי הייתה קריירה קצרה כשחקנית תיאטרון הקאמרי בתל אביב. היא החלה לצייר בגיל 38. בין השנים 1953–1957 למדה בבצלאל בשיעורי ערב אצל שלמה ויתקין. בין השנים 1957–1959 למדה בפריז אצל  אנדרה לוט ואנרי גץ (אנ'), שם הושפעה גם מסגנון האקספרסיוניזם המופשט. ציוריה משנות השישים מציגים השפעה של נוף ילדותה בעת ששהתה באושוויינצ'ים שבפולין, שאותה זכרה דווקא כעיר יפה וכזיכרון של נוף ילדות אידילי, על אף שכל משפחתה אבדה בשואה. ב-1974 התחברה עם אמני קבוצת אקלים, שהוקמה בעקבות מלחמת יום הכיפורים על ידי רחל שביט ואליהו גת, והציגה אתם ברוב תערוכותיהם - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס". התגוררה בירושלים
יצירתה

בין השנים 1960–1973 המשיכה לצייר בסגנון מופשט עם השפעה של ציורי ילדים, וסגנונה נטה למופשט עם צבעים קונטרסטיים וקווי מתאר שחורים. בציוריה מן התקופה מופיעות גם דמויות מטושטשות הרומזות על בני משפחתה שנספו בשואה. אך רק בשנות השבעים החלה להתמודד באופן ישיר עם נושא השואה. ציוריה הפכו מופשטים יותר ויותר ונראו בהם אזורי צבע גדולים יותר. בשנות השבעים, בהשפעת מלחמת יום הכיפורים, הפכו הצבעים מתונים ומונוכרומיים יותר, אך כתמי הצבע הלכו וגדלו והתפשטו לכל שטח הפנים של הציור. ברלינסקי הרבתה לצייר חלונות סגורים ונופים הנראים דרך תריסים מוגפים. הנופים נראים שרופים ומעושנים, ושורה בהם אווירה של דיכאון ושל מוות.
ב-1982, עם תחילת מלחמת לבנון הראשונה חזרה דמות האדם לציוריה. ב-1984 חזרה לראשונה לפולין כדי להתמודד עם אושוויץ של מחנות הריכוז, ומאז, לדבריה, לא ציירה עוד נופים. אך למרות דבריה, בשנות התשעים ציירה סדרה של נופי העיר בפסטלים, ובהם עצי ברוש, האופייניים לבתי הקברות בירושלים ומסמלים עצב ואבל. עוד ציירה פרחים צבעוניים בולטים על הרקע המונוכרומי.
בסדרה נוספת ציירה ברושים הצומחים מתוך אדמה חרוכה וסלעים הנראים כאבני מצבה, בהשראת הסכסוך הישראלי-ערבי. לאחר מכן חזרה לצייר כָּדי פרחים ונופים, כמעין פסק זמן בין הנושאים הכואבים, ובין השנים 1995–2002 ציירה פורטרטים של בני משפחה שנספו בשואה, למשל הציור "דיוקן משפחתי", 1998. ב-1974 הייתה חברה בקבוצת אקלים - מתוך תחושה של זהות ישראלית, אותה רצתה לבטא ביצירתה. בין השנים 1982–1984 הייתה חברה בקבוצת "רדיוס".
ברלינסקי נפטרה ב-16 בינואר 2022 בגיל 106, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
תערוכות

תערוכות יחיד נבחרות
1963 – גלריה רינה, ירושלים
1965 – הגלריה האוניברסיטאית, פריז
די דריי הנדריקן, אמסטרדם
1967 - בית האמנים, ירושלים
1970 – מוזיאון העיר חיפה לאמנות
1973 – אורי גלרי, לונדון
1975 – גלריה דבל, ירושלים, אוצרת: רות דבל
1979 – גלריה מבט, תל–אביב
1986 – גלריה שרה לוי, תל–אביב
1987 – גלריה משכנות־ שאננים, ירושלים
1992 – בית האמנים, ירושלים
1995 – מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצרת: מאירה פרי–להמן
1995 – מוזיאון הרצליה לאמנות, אוצרת דליה לוין
1996 – גלריה ארטספייס, ירושלים
2002 – רטרוספקטיבה, בית האמנים, ירושלים
2006 – "פרחים שחורים", פוזנן, פולין
2009 – "באור השעה לפני פריחה”, בית האמנים, ירושלים
תערוכות קבוצתיות נבחרות
1972 – "תערוכת חורף", גלריה גורדון, תל–אביב
1974 – "אקלים", מוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
1993 – "היזון חוזר", סדנת–ההדפס ירושלים, אוצר: צבי טולקובסקי
1998 – "על דעת המקום", בית האמנים, ירושלים, אוצר: אילן ויזגן.
2018 – (מ)ציירות נוף, בית האמנים תל אביב, אוצרות: רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי
תערוכת מחווה
בשנת 2005 אצרה הציירת אורנה מילוא, חברת גלריה אגריפס 12, תערוכת מחווה לציירת טובה ברלינסקי בשם עבודות בשחור. בתערוכה הוצגו, לצד עבודותיה של ברלינסקי, גם עבודות שנוצרו על ידי חברי הגלריה במיוחד לתערוכה.
פרסים

1963 – "פרס ירושלים לציור ולפיסול על שם א. ארסט".
2000 – פרס מפעל חיים ע”ש מרדכי איש-שלום
פרסומים

רות מרקוס (עורכת), נשים יוצרות באמנות הישראלית, 1920–1970, סדרת מגדרים, הקיבוץ המאוחד, 2008
Ronen Meir, "Back from Abstraction", The Jerusalem Post, 12.4.2002.
רות מרקוס ורותי חינסקי אמיתי, (מ)ציירות נוף, (קט.תע) בית האמנים תל אביב, 2018
הערות שוליים

↑  חדוה הרכבי, חלומות של אנשים - טובה ברלינסקי, כל העיר, 23 באוקטובר 1987
↑  נעמה ריבה, האמנית רחל שביט, ממקימות קבוצת "אקלים", מתה בגיל 92, באתר הארץ, 4 במאי 2022
↑  Jessica Steinberg, Tova Berlinski, artist who painted the pain of Auschwitz, dies at 106, Times of Israel, ‏17 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  מיכאל סגן-כהן, טובה ברלינסקי - בית האמנים ירושלים, הארץ, 15 בדצמבר 1967
↑  טלי תמי, תערוכות - מאחורי החומה - טובה ברלינסקי; גלריה מישכנות־ שאננים, כל העיר, 1 במאי 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272128  NLI: 987007258394305171  ISNI: 0000 0000 6697 9064  LCCN: nr2002040032  RKD: 483255  ULAN: 500485701  VIAF: 73793959   WorldCat (עם VIAF): 73793959
חומצה פחמתית

| --- | --- |
 
 
 שם סיסטמטי:  Carbonic Acid
 כתיב כימי:  H₂CO₃ 
 מסה מולרית:  62.03 גרם/מול
 מספר CAS:  463-79-6
 צפיפות:  1.0 (תמיסה מהולה) גרם/סמ"ק
 מסיסות:  קיים רק בתמיסה
 חומציות:  6.36 ‏pKa
 
חומצה פחמתית (Carbonic acid) היא תרכובת שנוסחתה H2CO3 נוצרת בהמסת פחמן דו-חמצני במים.
כאמור, חומצה פחמתית מתקבלת בתגובה של CO2 עם מים
  H_{2}O+CO_{2}\Leftrightarrow H_{2}CO_{3} 

קבוע שיווי המשקל של התגובה (K=1.7*10-3 (0.0017 כלומר רוב ה-CO2 המומס אינו מגיב ליצירת החומצה.
חומצה פחמתית היא חומצה דו-פרוטית (מכילה שני אטומי מימן שיכולים להיכנס לתמיסה). לכן, יש לה גם שני קבועי חומצה:
H_{2}CO_{3}\Leftrightarrow H^{+}+HCO_{3}^{-}
HCO_{3}^{-}\Leftrightarrow H^{+}+CO_{3}^{-2}
קבוע שיווי המשקל של תגובה 1 : Ka1=2.5*10-4 ; pKa1=3.6
קבוע שיווי המשקל של תגובה 2 : Ka2=5.6*10-11 ; pKa2=10.25
קבוע הפירוק של תגובה 1 גבוה למדי כלומר H2CO3 היא חומצה חזקה יותר מחומצה אצטית או חומצה פורמית אבל כיוון שחומצה פחמתית מתפרקת ל CO2 ומים הרי שניתן לרשום את נוסחת שיווי המשקל כך:

3.  CO_{2}+H_{2}O\Leftrightarrow H^{+}+HCO_{3}^{-} 


קבוע שיווי המשקל Ka = 4.30×10−7; pKa = 6.36 (מכפלת Ka1 וקבוע ריאקצית ההמסה).
זהו, למעשה, קבוע החומצה של CO2 במים.