דמוגרפיה של אתאיזם
מחקרים וסטטיסטיקה > מאפייני אישיות ומגמות חברתיות

מחקר על דתיות, חילוניות ורווחה ברחבי העולם מציין כי אין זה סביר שרוב האתאיסטים והאגנוסטים מבססים את החלטתם לא להאמין באלים על ניתוח מדויק ורציונלי של טיעונים פילוסופיים ומדעיים, שכן ציונים של מבחני ידע מדעי בחברות בהן אתאיזם או תאיזם נפוצים הם גרועים באותה מידה, ובחברות כאלה יש אמונות על-טבעיות נרחבות מלבד אלים. בסקירה של מחקרים פסיכולוגיים על אתאיסטים, מיגל פריאס ציין כי מחקרים שהגיעו למסקנה כי חשיבה אנליטית מביאה לאמונה דתית נמוכה יותר "אינם מרמזים על כך שהאתאיסטים מודעים או משקפים יותר את אמונותיהם שלהם, או כי אתאיזם הוא תוצאה של הפרכה מודעת של אמונות דתיות שהיו בעבר" מכיוון שגם להם יש אמונות שונות כמו בתאוריות קונספירציה של המגוון הנטורליסטי. מבחינת כפירה, חלק גדול יותר מהאנשים שעוזבים את הדת, עושים זאת יותר מסיבות מוטיבציוניות מאשר רציונליות, ורוב המקרים של עזיבת דת מתרחשים בגיל ההתבגרות ובבגרות הצעירה כאשר אדם הוא תנודתי רגשית. יתר על כן, פריאס מציין כי לא ניתן להבחין בין אתאיסטים לאנשי העידן החדש או גנוסטים, שכן יש משותף ביניהם כמו היותם אינדיבידואליסטים, נון-קונפורמיסטים, ליברליים ומעריכים נהנתנות והתרגשות. לדברי פיל צוקרמן, רוב האתאיסטים וחילונים אחרים שגדלו כדתיים, עוזבים את דתם ואת אמונותיהם בסוף שנות העשרה או תחילת שנות העשרים שלהם, בעוד ששיעור קטן יותר עושה זאת בגיל בוגר.
מחקר על אישיות ודתיות מצא כי לחברים בארגונים חילוניים (כמו המרכז לחקירה (אנ')) יש מאפייני אישיות דומים לאלו של חברי קבוצות דתיות. מחקר זה מצא כי חברי ארגונים חילוניים נוטים מאוד לתייג את עצמם בעיקר כ"אתאיסטים", אך סביר מאוד שהם יראו עצמם הומניסטים. עוד נמצא כי חברי הקבוצה החילונית אינם מראים הבדלים משמעותיים ברגש השלילי או החיובי. לאנשים שנסקרו היו גם מאפיינים דומים לגבי מצפוניות (משמעת או שליטה בדחפים, ופעולה על פי ערכים כמו "רדיפת אמת"). חברי הקבוצה החילוניים נטו להיות פחות נעימים (למשל, סביר יותר שהם מחזיקים בדעות לא פופולריות ומאתגרות חברתית), כמו גם יותר פתוחים (למשל, נוטים יותר לשקול רעיונות חדשים) מאשר בני קבוצות דתיות. לוק גאלן, חוקר אישיות, כותב "מאפיינים רבים שדווחו בעבר הקשורים לדתיות אינם פונקציה של אמונה עצמה, אלא של אמונות חזקות וזיהוי קבוצתי". קתרין קלדוול-האריס מציינת כי "לא-מאמינים" מוצאים יותר עניין בחששות לצדק חברתי, ומניחה כי הדבר נובע מחוסר האמונה שלהם בחיים שלאחר המוות, מה שמוביל להתמקדות במה שאפשר לתקן כאן ועכשיו. מחקר אחר של קלדוול-האריס מתאר אתאיסטים כמי שמסוגלים לחוות יראת כבוד, ולדבריה מפריך סטריאוטיפים של אתאיסטים כ"ציניים וחסרי שמחה". מחקר שנערך בשנת 2014 יצר שישה פרופילי אישיות שונים של 'סוגים' של לא-מאמינים, והשווה אותם לחמש התכונות הגדולות. במדינות שיש בהן רמות גבוהות של אתאיזם כמו מדינות סקנדינביות, יש בדרך כלל מעט חברים בארגונים האתאיסטיים שם, ורק אלה שיש להם קשרים למפלגה פוליטית או מציעים טקסים חוקיים הם בעלי חברות בולטת בהם.
על פי המחקר הבינלאומי של ויליאם סימס ביינברידג', אתאיזם שכיח בקרב אנשים שהחובות החברתיות הבין-אישיות שלהם חלשות וקשור גם בשיעורי פוריות נמוכים יותר במדינות תעשייתיות מתקדמות.
במחקר עולמי בנושא אתאיזם ציין הסוציולוג פיל צוקרמן כי במדינות עם רמות גבוהות יותר של אתאיזם היו גם שיעורי ההתאבדות הגבוהים ביותר בהשוואה למדינות עם רמות נמוכות יותר של אתאיזם. הוא מסיק כי המתאם אינו מצביע בהכרח על סיבתיות בשני המקרים. מחקר שנערך על דיכאון והתאבדות העלה כי לאנשים ללא השתייכות דתית יש שיעורי ניסיון התאבדות גבוהים יותר מאשר אלו עם זיקה דתית. מחקר על רווחה נפשית בקרב דתיים ולא-דתיים מצא כי רווחה נפשית של אנשים דתיים ושל אנשים שאינם דתיים תלויה בוודאות האמונה שלהם, וכי במחקרים קודמים לא בדקו את השפעת השייכות לקבוצה כאשר הם בחנו מתפללים קבועים בכנסייה. בנימין בית-הלחמי החשיב אתאיסטים בחברה המערבית כ"נוטים מאוד להיות גברים, נשואים, בעלי השכלה גבוהה", וראה באישיותם של אתאיסטים "פחות סמכותנים ונוחים להשפעה, פחות דוגמטים, פחות בעלי דעות קדומות, סובלנים יותר כלפי אחרים, שומרי חוק, רחמנים, מצפוניים ומשכילים. הם בעלי אינטליגנציה גבוהה, ורבים מחויבים לחיים האינטלקטואליים והמלומדים". בסקירה ספרותית נמצא כי להיות לא-דתי אינו כרוך בהכרח בבריאות נפשית ירודה יותר.