stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסקר אשר
קורות חיים

אוסקר אשר נולד במשפחה יהודית כבנם של משה (מוזש) אשר (1865–1942), פקיד ושל פאולינה פרשל (1869–1929). אשר התכונן לקריירה כמהנדס ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית יוזף (כיום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה), עבד משנת 1923 כמהנדס באחד ממפעלי המכונות בבודפשט. עם זאת, למד משחק כסטודנט פרטי של השחקן המפורסם ארפאד אודרי במהלך כל שנות לימודיו באוניברסיטה. הוא ערך ערבי הופעה עצמאיים משנת 1921, בשנים 1926–1928 הופיע על "במת בולוואר תרז" (Teréz körúti Színpad) בקברט של אנדרה נאג', ובשנת 1931 ב"קברט ספרי תמונות" (Képeskönyv Kabaré) עם דיקלומי שירה. ב-1927 קיבל לידיו גם את ניהול מקהלת הדקלום של פועלי הדפוס והבניין. בין השנים 1933–1939 היה מורה בבית הספר למשחק של "איגוד השחקנים הארצי", במקביל ב-1938 הופיע גם ב"תיאטרון העיר" (כיום שמו תיאטרון ארקל).
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כיהודי, לא הורשה להופיע על הבמה (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) אלא בפני קהל יהודי. על כן הופיע בתיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא נלקח לשרות העבודה בשנת 1944 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה ולאחר שהשתחרר ב-1945 הצטרף לתיאטרון "קברט הפודיום" (Pódium Kabaré) ובין 1947 לבין 1949 היה מנהל התיאטרון. בינתיים היה גם במאי ברדיו ההונגרי. בשנים 1946–1947 קיבל תפקידים ב"תיאטרון האמנים" (Művész Színház) וב-1949 גם ב"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház). בשנים 1950–1951 היה אמן ב"תיאטרון החלוץ" (Úttörő Színház) ובשנת 1951 חתם ב"תיאטרון הכפר" (ששמו שונה ל-Állami Déryné Színház) בו כיהן כמנהל התיאטרון משנת 1957 ועד מותו.
בין השנים 1957–1959 ערך ערבים עצמאיים על "הבמה הספרותית" (Irodalmi Színpad) ובשנת 1959 שיחק גם באולם על שם בלה ברטוק. בין 1946 ל-1950 לימד "טיפוח הדיבור" באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
המורה שלו לדיבור ולפיתוח קול היה זמר האופרה והמורה המפורסם לאיוש סמושי היהודי, ששיפר את קולו ואת דיבורו בשיטתו המיוחדת. בספר הזיכרונות של אוסקר אשר "סודות כל השירה", שפורסם על ידו ב-1964, תיאר אוסקר אשר בפירוט את מה שלמד מסמושי.
כשחקן, הוא זכה להצלחה בעיקר עם עיצוב דמויות הגרוטסקיות, בעוד בערבים העצמאיים ובמופעיו הספרותיים והפרשנויות שלו לשירה, הוא מילא תפקיד חשוב ביצירת סגנון משחק נקי מפאתטיות ודקלום. הוא היה חבר באגודת מיצקביץ' ההונגרית, שהתמקדה בטיפוח יחסי הונגריה–פולין.
אשתו הייתה גבריאלה מריה באלאז'. בניו הם הבמאי טמאש אשר, רקטור האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע מ-2006 עד 2014 וכן זולטאן אשר.
מתפקידי הבמה שלו

מספר הצגות הבכורה הרשומות על שמו במאגר התיאטרון: כשחקן - 54 כבמאי - 3.
מתפקידי הבמה שלו > כשחקן במחזות

היפוקריטוס (ז'אן ז'ירו : לא תהיה מלחמה בטרויה)
פקיד (ז'אן אנוי : אורידיקה)
מר וילרספון (ג'וזף קסלרינג: ארסן ולבנדר)
רוג'ר המשרת (אגתה כריסטי : עשרה כושים קטנים)
חבר מושבעים מספר 11 ( רג'ינלד רוז : שנים עשר המושבעים)
הרוזן ברד (יוז'ף גאלי :יאנוש ארש)
קפטן אחונבייב (ולנטין קטאייב: בן הגדוד)
זקנצ'יק (יוז'ף באבאי: שלושה חייטים עניים)
מילר ( סרגיי מיכאלקוב : אני רוצה ללכת הביתה)
הורוואי (אווה מאנדי: גיבורי חיי היומיום)
פרידייש קארינתי : כך אתם כותבים
קרוטיצקי (אלכסנדר ניקולאייביץ אוסטרובסקי : קריירה)
מתפקידי הבמה שלו > על הבמה הספרותית

A Föld ébresztése (1957)
Új tavaszi seregszemle (1957. április 3.)
Heltai Jenő irodalmi est (1957. április 23.)
A Nagyvilág irodalmi estje (1957.április 30.)
Fényes koszorú (1957. május 5.)
Villon és kora (1957. június 12.)
Arany János: Toldi (1957. június 17.)
Nagy Endre-est (1957. november 9.)
Csehszlovák költők estje (1957. november 27.)
Brecht emlékest születésének 60. évfordulójára (1958. január 18.)
Tajtékos ég (1958. február 19.)
Kínai költők estje (1958. február 21.)
Régi szép idők (Gábor Andor-est) (1958. november 11.)
Nyugat-est (1958. január 2.)
Nagy Lajos-est (1958. február 4.)
Petőfi-est (1958. március 15.)
Népek barátsága (1958. május 20.)
Ez a harc (1958)
Az életért (1958. november 6.)
Babits est (1958. február 4.)
A barátság ébresztése (1959. február 11.)
Majakovszkij elmondja életét (1959. február 18.)
József Attila-est (1959. március 1.)
Komját Aladár emlékest (1959. március 11.)
Kosztolányi Dezső-est (1959. április 22.)
Árad tiszta fényed (1958)
Ady-est (1958. szeptember 22.)
Sok téma keres egy szerzőt
Szállj, költemény! (1961)
מתפקידי הבמה שלו > ערבים עצמאיים

ערב קארינתי של אוסקר אשר (1957)
ערב אמן של אוסקר אשר (1958)
מתפקידי הבמה שלו > כבמאי

ויקטור טיפוט: אושר חסר מנוחה
לאיוש נאג': סיפור מחווה
עבודותיו העיקריות

אמנות הדיבור (1937)
תיאטרון בלתי נראה ( עם לאיוש מאניאי וז'וז'ה שימון, 1941)
אמנות דיקלום שירה ודיבור על הבמה (1953)
ספר דקלום קטן (1956)
עם לב טהור. ספר דיקלום שירה יפה. בודפשט, 1957
חזרה פרטית לאמן מבצע ; מורה, בודפשט, 1960 (חוברות מבחנים מיוחדות חלוציות)
סודות כל השירה. רומן ביוגרפי; בודפשט, 1964
תפקידי קולנוע

| --- | --- |
 Teljes gőzzel (1951)  Rokonok (1954)  Budapesti tavasz (1955)  Ünnepi vacsora (1956)  Hannibál tanár úr (1956)  Keserű igazság (1956)  Éjfélkor (1957)  Micsoda éjszaka (1958)  Don Juan legutolsó kalandja (1958)  Felfelé a lejtőn (1959)  Álmatlan évek (1959):  Szerelem csütörtök (1959)  Pár lépés a határ (1959)  A megfelelő ember (1960)  Merénylet (1960)  Mindenki ártatlan? (1961)  Isten őszi csillaga (1963)  Meztelen diplomata (1963)  Igen (1964)  Új Gilgames (1964)  A helység kalapácsa (1965) - tévéjáték
ספרות

פרנץ הורבאט: חיוך אחרי הנקודה. לזכרו של אוסקר אשר (כתיבה חדשה, גיליון מס' 1, 1966)
פרנץ סצ'י: מתורגמן המשוררים (כתב העת: קולנוע-מוזיקה-תיאטרון, 1966 גיליון 29)
הנצחה

כיום, תיאטרון חובבים בבודפשט נושא את שמו.
ערב זיכרון של פטר מולנאר גאל במלאת 100 שנה להולדתו של אוסקר אשר.
ראו גם

Sebők Márta: 110 éve született Ascher Oszkár. www.muvesz-vilag.hu (2007. aug. 18.) (אוסקר אשר נולד לפני 110 שנה פורסם לראשונה בכתב העת "שבת")
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה. כורך ראשי: ג'רג' סקיי. 1994. ISBN 963-05-6635-4
Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967
ספריית שחקנים - אוסקר אשר
מאגר התיאטרון. המוזיאון הלאומי והמכון לתולדות התיאטרון
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári születési akv. 850/1897. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 1823/1965. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1965)".
↑  A Mór utónevet is használta.
↑  "Ascher Mór (Mózes) halotti bejegyzése a Budapest XIII. kerületi polgári halotti akv. 1402/1942. folyószáma alatt".
↑  "Frőschel Paula halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 856/1929. folyószáma alatt".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 145/1900. folyószáma alatt".
↑  Szamosi Lajos (1990).  dr. Popper Péter (ed.). A szabad éneklés útja. ISBN 963 441 199 1.
↑  Szupernap. "Minden versek titkai · Ascher Oszkár · Könyv". Moly (בהונגרית).
↑  Gerencsér Tibor: A Magyar Mickiewicz Társaság második évtizede. A Magyar Mickiewicz Társaság tagjainak névsora. In: Acta Papensia XI (2011) 3-4. 195-199. o., library.hungaricana.hu.
↑  2011. szeptember 8.-i lekérdezés.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257954405171  PLWABN: 9810554639505606  GND: 1192545680  ISNI: 0000 0000 7948 7229  VIAF: 121366043   WorldCat (עם VIAF): 121366043 
קברו של אוסקר אשר בבודפשט. בבית הקברות פרקשרטי: 39-2-12.
גשר מורלה

| --- | --- |

גשר מורלה
 מידע כללי
 סוג:  גשר רכבת
 על שם:  העיר מורלה (צר')
 מיקום:  מורלה (צר')
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  Chemins de fer de l'Ouest
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  20 ביולי 1861 – 2 בנובמבר 1863 (שנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  11 בדצמבר 1863
 חומרי בנייה:  גרניט
 עלות:  2.7 מיליון פרנק צרפתי
 יוצר:  Victor Fénoux Planchat
 אדריכל:  Victor Fénoux 
 מידות
 אורך:  292 מטר
 גובה:  62 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  חלק עליון: 15.5 מטר חלק תחתון: 13.47 מטר
 
 קואורדינטות:  48°34′44″N 3°49′46″W﻿ / ﻿48.579°N 3.82954°W﻿ / 48.579; -3.82954
 he (למפת ברטאן מוגדלת) רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי  פיי דה לה לואר נורמנדיגשר מורלה(למפת ברטאן רגילה) רן ואן קמפר סן-בריו ברסט תעלת למאנש האוקיינוס האטלנטי  פיי דה לה לואר נורמנדיגשר מורלה
 
גשר מורלה (בצרפתית: Viaduc de Morlaix) הוא גשר רכבות דמוי ויאדוקט מאבן שנבנה במאה ה-19 בעיר מורלה (צר') שבמחוז ברטאן, צרפת.
הגשר נבנה כדי לאפשר את מעבר קו הרכבת בין תחנת הרכבת מונפרנאס בפריז לעיר ברסט מעל נהר מורלה החוצה את מרכז העיר מורלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה היווה הגשר מטרה להפצצת מטוסי בעלות הברית שגרמה לעשרות הרוגים מבין תושבי העיר.
מ-1975 הגשר מוגדר כאתר היסטורי.
ההיסטוריה של הגשר

תכנון הגשר החל ב-1860 כחלק מסלילת מסילת הרכבת מפריז מזרחה לברטאן. התוכנית לחצות את מרכז העיר בגשר הוצג במאי אותה שנה בפני מועצת העיר מורלה שדחתה ברוב גדול את התכנון בטענה לפגיעה בזרימת הרוחות המנשבות מכוון הים.
חברת הבנייה החליטה להתעלם מעמדת מועצת העיר וביולי 1861 החלה לבנות את הגשר. הבנייה הסתיימה בנובמבר 1863 כשקטר עבר על הגשר על גבי כרכרה שנגררה על ידי סוסים.
בדצמבר 1863 נמסר הגשר לחברת הרכבות Chemins de fer de l'Ouest (רכבות המערב) ובאפריל 1865, לאחר הנחת המסילה, החלה תנועת הרכבות הסדירה על הגשר.
במקביל לעבודות השלמת הגשר והמסילה הוקמה בצידו המערבי תחנת רכבת (צר'). בניגוד לרוב בתי העיר, שנבנו בקרבת הנהר, נבנתה התחנה על גבעה בגובה של 61 מטר מעל מפלס הנהר.
בבניית הגשר נעשה שימוש בכ-66,000 מ"ק אבן גרניט, 20,000 מ"ק חול, 2,500 מ"ק עץ ו-43 טון ברזל. עלות הבנייה של הגשר הייתה כ-2.5 מיליון פרנק צרפתי כשבנוסף הושקעו כ-200,000 פרנק בדרכי גישה.
ב-1891 הונח קו מסילה צר (1,000 מ"מ) ממורלה לעיר Carhaix-Plouguer (אנ'), 42 ק"מ מדרום מזרח למורלה. כדי להתמודד עם פסים ברוחב שונה הונחה על הגשר מסילה נוספת.
בינואר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקף להק של מטוסי הפצצה של חיל האוויר המלכותי את הגשר במטרה לפגוע בו ולעצור את תנועת הרכבות הגרמניות מערבה. המטוסים הפילו 43 פצצות על הגשר אך רק פצצה אחת פגעה בו והיתר פגעו ברחבי העיר וגרמו למותם של 80 אזרחים ולפצועים רבים. בין ההרוגים היו 39 ילדים ששהו בבית ספר שנפגע. הנזק לגשר הסתכם בהתמוטטות של חלק מאחת הקשתות, נזק שתוקן על ידי הגרמנים תוך זמן קצר.
ב-1975 נכלל הגשר ברשימת האתרים ההיסטוריים של צרפת.
ב-2024 פורסם על תחילתו של פרויקט ניקוי הגשר
מבנה הגשר

אורך הגשר הוא כ-292 מטר וגובהו, בנקודה הגבוהה ביותר שלו, הוא 62 מטר.
הגשר נשען על 14 קשתות כשחמש מהן, בשני קצותיו של הגשר, נתמכות על האדמה ותשע מהן, במרכז הגשר, נשענות על שורה נוספת של קשתות. המיפתח של 14 הקשתות העליונות הוא 15.5 מטר והמפתח של תשע הקשתות התחתונות הוא 13.47 מטר. עובי עמודי התמיכה בגשר נע בין 19 מטר בבסיס העמודים ל-11 מטר בראש העמודים.
בבסיס העמודים נבנו מעברים המאפשרים להולכי הרגל ללכת לאורך בסיסי הגשר.
גלריה

צילום של הגשר מסביבות 1900
צילום של הגשר מ-1902
מעבר הולכי הרגל בבסיס הגשר
הקשת הכפולה. ניתן לראות את השינוי בעובי עמוד התמיכה בהתאם לעומס
רכבת שעברה מתחת לקשתות הגשר. צילום מ-1901
לקריאה נוספת

Godefroy, Roland (1981). "Il y a 120 ans, on posait la première pierre". Ouest-France, éd. Morlaix.
Godefroy, Roland (1985). "Un chantier mené à un train d'enfer". Ouest-France, éd. Morlaix
Fénoux, Victor. "Note sur les travaux de construction du grand viaduc de Morlaix". Annales des ponts et chaussées: Partie technique. Mémoires et documents relatifs a l'art des constructions et au service de l'ingénieur (in French)
Caron, François (1999). Le Patrimoine de la SNCF et des chemins de fer français (2 Tomes) (in French). Paris: Flohic éditions. ISBN 2842340698
Grattesat, Guy (1984). Ponts de France (in French). Paris: Presses Ponts et chaussées. ISBN 2859780300
Montens, Serge (2001). Les plus beaux ponts de France (in French). Paris: Bonneton. ISBN 2862532754
Prade, Marcel (1988). Les ponts monuments historiques (in French). Poitiers: Éditions Brissaud. ISBN 2903442819
ביאורים

↑  עם סיום בניית הגשר וטרום מסירתו לחברת הרכבות עדיין לא הונחו עליו הפסים
הערות שוליים

↑  50 שנה להפצצת הגשר, באתר ouest-france.fr, 28 בינואר 2023 (בצרפתית)
↑  רישום גשר מורלה כאתר היסטורי, באתר "משרד התרבות של צרפת"
↑  ניקוי גשר מורלה, באתר letelegramme.fr, ‏11 ביוני 2024
↑  פרטים על גשר מורלה, באתר structurae.net
סכמה של מבנה הגשר והקשתות
עודד היילברונר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 69 בערך) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת פרייבורג 
 מוסדות:  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב  אוניברסיטת רייכמן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
עודד היילברונר הוא היסטוריון וחוקר תרבות ישראלי, פרופסור מן המניין ביחידה להיסטוריה ופילוסופיה במכללת שנקר, ומלמד גם באוניברסיטת רייכמן ובאוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

עודד היילברונר למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת פרייבורג. הוא קיבל תואר דוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש עמית מחקר בכיר באוניברסיטת אוקספורד בשנים 1994-1995 וב-2004, וכן במכון מקס פלאנק בגרמניה בשנים 2003-1994.
הוא חוקר ומרצה בנושאי ההיסטוריה של גרמניה, היסטוריה של אנגליה, אירופה וישראל. מחקריו עוסקים בתחומים שונים בהם: היסטוריה של אירופה וישראל עם דגש על תרבות פופולרית, דת באירופה, לימודי תרבות, ביקורת התרבות המודרנית, היסטוריה עולמית, תקשורת וחברה, תולדות הקריקטורה, תולדות הכרזה, דת וחברה, היסטוריה אינטלקטואלית וחברתית, חקר השואה ונאציזם, לימודי ביטלס, תרבות פופ ותרבות צעירים.
ספרים שכתב, ערך והשתתף בעריכה

עליית המפלגה הנאצית לשלטון, הוצאת מאגנס, 1994
פרקים מתוך "מאבקי" של אדולף היטלר, בעריכת עודד היילברונר ומשה צימרמן, הוצאת אקדמון, 1994
עורכים עודד היילברונר ומשה צימרמן, "יחסים נורמליים": יחסי ישראל-גרמניה, הוצאת מאגנס, 1990.
עורך עודד היילברונר, ריפובליקת ויימאר, חברה במשבר המודרניות, הוצאת מאגנס, 1994.
עורכים עודד היילברונר ומשה צימרמן, הגרמנים 1990-1945, הוצאת מאגנס, 1997.
עורך עודד היילברונר, הרייך חסר המנוחה: הרייך הגרמני השני, הוצאת מאגנס, 1997.
עורכים עודד היילברונר ויעקוב בורוט, האנטישמיות הגרמנית – הערכה מחדש, עם עובד, תל אביב, 2000.
Catholicism, Political Culture, and the Countryside: A Social History of the Nazi Party in South Germany, Michigan University Press, Michigan, 1998
Die Achillesferse des deutschen Katholizismus. Die katholische Gesellschaft der Weimarer Republik im Spannungsfeld von Krise und Nationalsozialismus. Die Schwarzwaldregion als Fallstudie, Bleicher  Verlag, Stuttgart, 1998
עורכים עודד היילברונר ומיכאל לוין, העיר הישראלית,העיר העברית האחרונה?, הוצאת רסלינג, 2006
אנגליה חולמת, הביטלס, אנגליה ושנות ה-60. הוצאת כרמל, 2008
עורכים עודד היילברונר ומיכאל לוין, איך אומרים Modernism בעברית? הוצאת רסלינג, 2010
עורכים עודד היילברונר ומיכאל לוין, בין שדרות לשדרות רוטשילד,יחסי מרכז פריפריה בתרבות הישראלית, הוצאת רסלינג, 2009
דייוויד בואי האיש שנפל מכוכב אחר הוצאת רסלינג 2012
הדור של 1940: מתאבדים וחולי נפש בחברה הישראלית, הוצאת כרמל, 2020
Freiheit, Gleichheit, Brüderlichkeit und Dynamit -:Populärer Kultur, Populärer Liberalismus und das Bürgertum in ländlichen Deutschland, 2006.M. Maidenbauer Verlag, München,
From Popular Liberalism to National Socialism Religion, Culture and Politics in South-Western Germany, 1860s-1930 Routledge, 2016
with Ari Katorza,Youth, Identity, and Re-Fashioning Popular Music in Israel,DeGruyter, Berlin, 2024
ממאמריו

עודד היילברונר, 55 שנה לספר "אילו נוצחה ישראל", באתר הארץ, 14 ביוני 2023
עודד היילברונר, "המלחמה והעתיד" של תומאס מאן: הנאציזם כתאונה היסטורית, באתר הארץ, 7 במאי 2024
דוד אוחנה ועודד היילברונר, ישראל על סף פשיזם. האם הוא כן יעבור ?, באתר הארץ, 13 ביוני 2024
עודד היילברונר, להקות הרוק שחוגגות את העבר הפשיסטי של אירופה, באתר הארץ, 30 ביוני 2024
עודד היילברונר, אנחנו נפוצץ את השכונה, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2024
הערות שוליים

1 2 3  פרופ' עודד היילברונר, מכללת שנקר
↑  עודד היילברונר באתר "עברית" לספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262540705171  BIBSYS: 1012894  BnF: cb136275541 (data)  CiNii: DA12162065  GND: 120172275  ISNI: 0000 0000 8091 9877  LCCN: nr91039120  NTA: 217849091  RERO: 02-A003358652  SUDOC: 059390557  VIAF: 12483630   WorldCat (עם VIAF): 12483630
אמצעי לחימה במלחמת העצמאות

אמצעי הלחימה במלחמת העצמאות היו מגוונים ורבים. להלן רשימת האמצעים העיקריים שהיו בשימוש הצבאות השונים.
מקלע קל ברן
רקע

עקב מחסור חמור בנשק בינוני וכבד, מקלעים תותחים קלים וכבדים, טנקים ומטוסי קרב, בראשיתה של מלחמת העצמאות, ניסו ההגנה והאצ"ל ובהמשך צה"ל להשיג נשק מכל מקום שרק יכלו. הם רכשו נשק מכל הבא ליד בשוק העולמי שהיה רווי בעודפי נשק עם תום מלחמת העולם השנייה. מלבד זאת הם ייצרו באמצעות התע"ש נשק קל, חומרי נפץ, תחמושת, פצצות ותת-מקלעים מסוג "סטן" ו"תמ"ת". כתוצאה מכך היו בידיהם רובים, מקלעים ומרגמות מעשרות סוגים שונים - לרבות בריטיים, רוסיים ואפילו גרמניים. כן היו בידיהם משוריינים שנבנו בארץ על גבי שלדות של משאיות וכונו "סנדביצ'ים". צה"ל אף קנה מספר טנקים מיושנים ממגוון צבאות וחלקם לא נכנסו לשימוש בגלל תקלות שונות.
הערבים לעומת זאת, היו מצוידים היטב (אם כי גם בערב רב של כלי נשק) ועלו על צה"ל בכמות הנשק הכבד שלהם באופן ניכר. ב-15 במאי 1948 היו לערבים כ-40 טנקים, כ-300 תותחים ו-47 מטוסי קרב, לעומת טנק אחד, כ-30 תותחים וקומץ מטוסי סיור של צה"ל.
להשוואה: מאזן הכוחות ב-15 במאי 1948, כפי שהובא מספרו של יהודה ואלך, "לא על מגש של כסף":
| נשק כבד | הגנה | צבאות ערב |
| --- | --- | --- |
| טנקים | 2 | 40 |
| משוריינים (עם תותח) | 2 | 200 |
| משוריינים (ללא תותח) | 120 | 300 |
| קני ארטילריה | 5 | 140 |
| תותחי נ"ט ונ"מ | 24 | 220 |
| מטוסי קרב | 1 מאולתר | 74 |
| מטוסי סיור | 28 | 57 |
| צי ימי | 3 | 12 |
בהמשך המלחמה, בייחוד בתקופת ההפוגה הראשונה, כמות הנשק התאזנה בעקבות עסקאות רכש גדולות מצ'כוסלובקיה, ביניהן רכישת מטוסי קרב, וכן הברחת מפציצים מארצות הברית וכלי שריון ממקורות שונים. לאיזון תרמה גם השמדת ציוד ערבי, ולקיחת חלק ממנו כשלל.
התרומה של הרכש מצ'כוסלובקיה הייתה משמעותית מאוד, ולא הייתה מתאפשרת ללא תמיכת ברית המועצות (כשבראשה לשנים 1924–1953 יוסיף סטלין), מנהיגת הגוש הסובייטי שאליו השתייכה צ'כוסלובקיה. כמות הרכש משם הייתה כה גדולה, שכשליש מהכנסות צ'כוסלובקיה באותה תקופה במטבע חוץ היו ממכירת הנשק למדינת ישראל. אלמלא רכש זה, לא הייתה מצליחה מדינת ישראל, כפי שהצליחה, לפרוץ מעבר לקווי הפסקות האש הראשונות ולהגיע להישגים במלחמה.
אמצעי הלחימה של ישראל > נשק קל

רובים
הממלכה המאוחדת לי אנפילד (בריטניה)
ארצות הברית M1 גאראנד (ארצות הברית)
צ'כוסלובקיה מאוזר K98 (רפליקה צ'כית של רובה גרמני)
צרפת לבל 1886 (צרפת)
ארצות הברית M1 קרבין (ארצות הברית)
איטליה מנליקר קרקנו קצר (אנ') (איטליה)
איטליה מנליקר קרקנו ארוך (אנ')
האימפריה האוסטרו-הונגרית מנליקר M1888 (אנ')
האימפריה האוסטרו-הונגרית מנליקר M1895 (אנ') (האימפריה האוסטרו-הונגרית)
קנדה רובה רוס ("רובה קנדי") (קנדה)
הממלכה המאוחדת רובה נגד טנקים בויס (בריטניה)
תת-מקלעים
הממלכה המאוחדת סטן (בריטניה)
ישראל תמ"ת (העתק ישראלי לסטן, תע"ש)
ארצות הברית M1 תומפסון (ארצות הברית)
איטליה ברטה 1918 (אנ') (איטליה)
גרמניה המערבית MP40 (גרמניה)
אוסטרליה וינצ'סטר אוסטרלי (אוסטרליה)
מקלעים
הממלכה המאוחדת מקלע ויקרס (בריטניה)
הממלכה המאוחדת ברן (מקלע) (בריטניה)
גרמניה המערבית מגל"ד (גרמניה)
אוסטריה שוורצלוזה (אוסטריה)
ארצות הברית מקלע לואיס (ארצות הברית)
ארצות הברית בראונינג 0.3 (ארצות הברית)
צ'כוסלובקיה מקלע בזה  (בריטניה)\(צ'כוסלובקיה)
אמצעי הלחימה של ישראל > ארטילריה

מטולי נ"ט
הממלכה המאוחדת פיאט
מרגמות
ישראל מרגמה 52  (ישראל)
ישראל מרגמה 81  (ישראל)
ישראל דוידקה (תע"ש)
מרגמה 120 מ"מ
תותחי שדה
צרפת נפוליונצ'יק 65 מ"מ (צרפת)
הקיסרות הגרמנית תותח קרופ 75 מ"מ (גרמניה)
מקסיקו "קוקאראצ'ה" 75 מ"מ (אנ') (מקסיקו)
ארצות הברית תותח 75 מ"מ הררי (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת תותח 25 ליטראות, 87 מ"מ (בריטניה)
צרפת 105 מ"מ (צרפת)
תותחים נגד טנקים (נ"ט)
הממלכה המאוחדת תותח 2 ליטראות, 37 מ"מ (בריטניה)
הממלכה המאוחדת תותח 6 ליטראות, 57 מ"מ (בריטניה)
הממלכה המאוחדת תותח 17 ליטראות 76.2 מ"מ (בריטניה)
תותחי נ"מ
TCM 20 תותח נ"מ דואלי תוצרת היספנו-סויזה בקוטר 20 מ"מ (שימש גם לתקיפות קרקעיות)
אמצעי הלחימה של ישראל > כלי רכב

כלי רכב קלים
קומנדקר
ג'יפ
משוריינים
משוריין פרפר סנדביץ' משוריין מאולתר
זחל"ם M3 (ארצות הברית)
שריונית וייט עם צריח
10 × שריונית גי.אמ.סי. אוטר עם צריח (נגנבו מהצבא הבריטי)
טנקים
הממלכה המאוחדת 2 × קרומוול (טנק) (בריטניה)
צרפת 10 × H-39 הוצ'קיס (צרפת)
ארצות הברית 1 × שרמן M4A1 (ארצות הברית)
צרפת 1 × רנו R-35 (צרפת)
אמצעי הלחימה של ישראל > חיל אוויר > מטוסי קרב ומפציצים

צ'כוסלובקיה מסרשמיט Bf 109 (גרמניה) - הגיע לארץ בתור הגרסה הצ'כית תחת השם Avia S-199 (סכין) (צ'כוסלובקיה)
ארצות הברית Boeing B-17 Flying Fortress מפציץ בי-17 המבצר המעופף (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת בריסטול בופייטר (בריטניה)
ארצות הברית P-51 מוסטנג (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת סופרמרין ספיטפייר (בריטניה)
הממלכה המאוחדת מוסקיטו (אנגליה)
אמצעי הלחימה של ישראל > חיל אוויר > מטוסי סיור ותובלה

ארצות הברית פייפר קאב (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת אוסטר דגם 5- "פרימוס" (בריטניה)
ארצות הברית ביצ'קראפט בוננזה
ארצות הברית קרטיס C-46 קומנדו (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת דה הבילנד "טייגרמות'" (בריטניה)
הממלכה המאוחדת דה הבילנד "דראגון ראפיד" (בריטניה)
ארצות הברית דאגלס DC-3/C-47 דקוטה (ארצות הברית)
ארצות הברית דאגלס DC-4/C-54 סקיימאסטר (ארצות הברית)
ארצות הברית דאגלס DC-5 (ארצות הברית)
ארצות הברית גראמן G-44 (ארצות הברית)
ארצות הברית לוקהיד קונסטליישן (ארצות הברית)
הממלכה המאוחדת מיילס איירוואן (בריטניה)
אמצעי הלחימה של ישראל > חיל ים

ספינות קרב
סירות גומי, תוצרת קנדה
סירות נפץ, תוצרת איטליה
אמצעי הלחימה של צבאות ערב > נשק קל

רובים
מוסין נגאן (ברית המועצות)
לבל 1886 (צרפת)
לי אנפילד (בריטניה)
תת-מקלעים
M1 תומפסון (ארצות הברית)
מקלעים
ברן (מקלע) "0.303 (בריטניה)
בראונינג "0.3 (ארצות הברית)
מקלע לואיס (ארצות הברית) (הותקן בצריחי השריוניות, משאיות (הגנה נ"מ)
אמצעי הלחימה של צבאות ערב > ארטילריה

מרגמות
מרגמה "2 (בריטניה)
מרגמה "3 (בריטניה)
מרגמה "4.2 (בריטניה)
תותחים
תותח 25 ליטראות (בריטניה)
הוביצר "3.7 (בריטניה)
הוביצר "4.5 (בריטניה)
תותחים נגד טנקים (נ"ט)
תותח 2 ליטראות, 37 מ"מ (בריטניה)
תותח 6 ליטראות, 57 מ"מ (בריטניה)
תותח 17 ליטראות, 76.2 מ"מ (בריטניה)
תותחי נגד מטוסים (נ"מ)
תותח בופורס, 40 מ"מ (בריטניה)
תותח כבד "3.7 (בריטניה)
תותח נ"מ 88  (גרמניה)
אמצעי הלחימה של צבאות ערב > שריון

טנקים
רנו R-35 (צרפת)
שרמן (ארצות הברית)
לוקסט M22 (ארצות הברית)
M13/40 (איטליה)
ויקרס סימן 6 (בריטניה)
מטילדה (בריטניה)
כלי רכב משוריינים
שריונית מרמון הרינגטון (דרום אפריקה)
שריונית האמבר  (בריטניה)
שריונית דיימלר דינגו (בריטניה)
שריונית אוטר Otter G.M. Mk 1 (קנדה)
נושאי ברן (בריטניה)
אמצעי הלחימה של צבאות ערב > חיל אוויר

ספיטפייר (בריטניה)
C-47 דקוטה
פיאט G-55 (איטליה)
הוקר פיורי (בריטניה)
אוורו אנסון (בריטניה)
וסטלנד לייסנדר (בריטניה)
מרגמה מסוג "דוידקה" המוצגת בחצר מצודת ביריה. מרגמה זו שימשה בסיוע לכוחות שלחמו בצפת במלחמת העצמאות
תותח נפוליונצ'יק 65 מ"מ. התותח המיושן דגם 1906 שיוצר ב-1917, שימש את צה"ל במלחמת העצמאות בהיעדר תותחים טובים יותר.
רובה "צ'כי" - מאוזר K98 שהיה בשימוש חטיבת גבעתי
תותח 25 ליטראות בריטי בשרות הצבא המצרי
כריס בנואה

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1967 מונטריאול, קוויבק שבקנדה
 התאבד:  24 ביוני 2007 (בגיל 40) פייטוויל, ג'ורג'יה שבארצות הברית
 שם במה:  כריס בנואה
 כינוי:  הזאבון
 משקל:  100 ק"ג
 גובה:  1.78 מטר
 לאום:  קנדי
 קריירה מקצוענית:  22 בנובמבר 1985 – 25 ביוני 2007 (21 שנים)
 מאמנים:  סטו הארט NJPW
 ליגות:  WWE ECW WCW
 תרגילי סיום:  קריפלר קרוספייס שארפשוטר דייבינג הדבוט
 היכל התהילה:  היכל התהילה של WON לשנת 2003
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  Nancy Benoit (2000–2007) 
 מספר צאצאים:  3 
 
כריסטופר מייקל בנואה (בצרפתית: Christopher Michael Benoit;‏ 21 במאי 1967 – 24 ביוני 2007) היה מתאבק קנדי הזכור במיוחד מימיו ב-WCW וב-WWE.
קורות חיים וקריירה > תחילת הקריירה

בנואה נולד במונטריאול, שבקנדה והחל להתאבק בשנת 1985 בקנדה בארגון "סטמפיד רסלינג". הוא התאבק בארגון עד סגירתו בשנת 1989, למעט שהות קצרה ביפן ב-1987, כשדמותו זכתה לפופולריות מסוימת. בשנת 1990 חזר ליפן בשם פגסוס קיד ובשנת 1991 עבר למקסיקו, שם התאבק בליגות השונות.
קורות חיים וקריירה > מעברים בין ליגות ההיאבקות בארצות הברית

בשנת 1993 הוחתם בנואה ב-WCW, אך כיוון שהיה מחויב לקרבות ביפן קיבל תפקיד של מתאבק בעל חשיבות נמוכה, שמקדם מתאבקים אחרים באמצעות הפסדים מתוכננים להם (בשפה המקצועית: ג'ובר). ב-1994 דמותו של בנואה עברה "מתיחת פנים", שינתה את שמה לויילד פגסוס והוצגה כמנצחת בטורניר היאבקות חשוב ביפן. בנואה הוחתם על חוזה ב-WWF (לימים ה-WWE), ממנו שוחרר במהרה, התאבק לאחר מכן בזירות עצמאיות וב-ECW, עד שב-1995 חזר ל-WCW.
תסריטאי ה-WCW ציוותו אותו לקבוצת המתאבקים "ארבעת פרשי האפוקליפסה" יחד עם המתאבקים הוותיקים ריק פלייר, בריאן פילמן וארן אנדרסון, כאשר שני האחרונים הוחלפו על ידי סטיב מונגו מקמייקל ודין מלנקו ב-1998. במסגרת הקבוצה, דמותו של בנואה זכתה לפופולריות גבוהה יותר והתסריט איפשר לו לזכות במספר תארים. ב-1999, בנואה ביקש לעזוב את הארגון על אף הפופולריות לה זכה.