stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס פגיון הזהב
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1985

פגיון זהב: פאולה גוסלינג, Monkey Puzzle
פגיון כסף: דורותי סימפסון, Last Seen Alive
אנדרו טיילור, Our Father's Lies
ג'יל פייטון וולש, A Piece of Justice
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1984

פגיון זהב: ב"מ גיל, The Twelfth Juror
פגיון כסף: רות רנדל, The Tree of Hands
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1983

פגיון זהב: ג'ון האטון, Accidental Crimes
פגיון כסף: ויליאם מקילבני, The Papers of Tony Vietch
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1982

פגיון זהב: פיטר לאבסי, The False Inspector Dew
פגיון כסף: סילביה היימון, Ritual Murder
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1981

פגיון זהב: מרטין קרוז סמית', Gorky Park
פגיון כסף: קולין דקסטר, The Dead of Jericho
זוכים > שנות ה־80 של המאה ה־20 > 1980

פגיון זהב: הר"ף קיטינג, The Murder of the Maharaja
פגיון כסף: אליס פיטרס, Monk's Hood
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1979

פגיון זהב: דיק פרנסיס, Whip Hand
פגיון כסף: קולין דקסטר, Service of All the Dead
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1978

פגיון זהב: ליונל דייווידסון, The Chelsea Murders
פגיון כסף: פיטר לאבסי, Waxwork
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1977

פגיון זהב: ג'ון לה קארה, The Honourable Schoolboy
פגיון כסף: וויליאם מקילבני, Laidlaw
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1976

פגיון זהב: רות רנדל, A Demon in My View
פגיון כסף: ג'יימס ה' מקלור, Rogue Eagle
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1975

פגיון זהב: ניקולס מאייר, The Seven-Per-Cent Solution
פגיון כסף: פ"ד ג'יימס, The Black Tower
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1974

פגיון זהב: אנתוני פרייס, Other Paths to Glory
פגיון כסף: פרנסיס קליפורד, The Grosvenor Square Goodbye
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1973

פגיון זהב: רוברט ליטל, The Defection of A.J. Lewinter
פגיון כסף: גוונדולין באטלר, A Coffin for Pandora
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1972

פגיון זהב: אריק אמבלר, The Levanter
פגיון כסף: ויקטור קאנינג, The Rainbird Pattern
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1971

פגיון זהב: ג'יימס ה' מקלור, The Steam Pig
פגיון כסף: פ"ד ג'יימס, Shroud for a Nightingale
זוכים > שנות ה־70 של המאה ה־20 > 1970

פגיון זהב: ג'ואן פלמינג, Young Man I Think You're Dying
פגיון כסף: אנתוני פרייס, The Labyrinth Makers
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1969

פגיון זהב: פיטר דיקינסון, A Pride of Heroes
פגיון כסף: פרנסיס קליפורד, Another Way of Dying
הזר הטוב ביותר: רקס סטאוט, The Father Hunt
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1968

פגיון זהב: פיטר דיקינסון , Skin Deep
ניקולס בלייק, The Private Wound
הזר הטוב ביותר: סבסטיאן ג'פריסו, The Lady in the Car with Glasses and a Gun
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1967

פגיון זהב: אמה לאטן , Murder Against the Grain
קולין ווטסון, Lonely Heart 4122
הבריטי הטוב ביותר: אריק אמבלר, Dirty Story
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1966

פגיון זהב: ליונל דוידסון , A Long Way to Shiloh
ג'ון בינגהם, The Double Agent
הזר הטוב ביותר: ג'ון בול, In the Heat of the Night
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1965

פגיון זהב: רוס מקדונלד , The Far Side of the Dollar
דיק פרנסיס, For Kicks
אמה לאטן, Accounting for Murder
הבריטי הטוב ביותר: גאווין לייל, Midnight Plus One
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1964

פגיון זהב: הר"ף קיטינג , The Perfect Murder
גאווין לייל, The Most Dangerous Game
רוס מקדונלד, The Chill
הזר הטוב ביותר: פטרישה הייסמית', The Two Faces of January
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1963

פגיון זהב: ג'ון לה קארה , המרגל שחזר מן הכפור
ניקולס פרילינג, Gun Before Butter
וויליאם הגארד, The High Wire
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1962

פגיון זהב: ג'ואן פלמינג , When I Grow Rich
אריק אמבלר, The Light of Day
קולין ווטסון, Hopjoy Was Here
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1961

פגיון זהב: מרי קלי , The Spoilt Kill
ג'ון לה קארה, חיוג אל השאול
אלן פריור, One Way
זוכים > שנות ה־60 של המאה ה־20 > 1960 (לאחר שינוי שם הפרס)

פגיון זהב: ליונל דוידסון , The Night of Wenceslas
מרי סטיוארט, My Brother Michael
ג'וליאן סימונס, The Progress of a Crime
זוכים > שנות ה־50 של המאה ה־20 > 1959

פרס ההרינג האדום המוצלב: אריק אמבלר , Passage of Arms
ג'יימס מיטשל, A Way Back
מנה גאלי, Strike for a Kingdom
זוכים > שנות ה־50 של המאה ה־20 > 1958

פרס ההרינג האדום המוצלב: מרגוט בנט , Someone from the Past
מארג'רי אלינגהם, Hide My Eyes
ג'יימס ביירום, Or Be He Dead
ג'ון שרווד, Undiplomatic Exit
זוכים > שנות ה־50 של המאה ה־20 > 1957

פרס ההרינג האדום המוצלב: ג'וליאן סימונס , The Colour of Murder
נאיו מארש, Off with His Head
ג'ורג' מילנר, Your Money or Your Life
דאגלס רתרפורד, The Long Echo
זוכים > שנות ה־50 של המאה ה־20 > 1956

פרס ההרינג האדום המוצלב: אדוארד גרירסון , The Second Man
שרה גיינהאם, Time Right Deadly
ארתור אפפילד, Man of Two Tribes
ג'יי ג'יי מאריק, Gideon's Week
זוכים > שנות ה־50 של המאה ה־20 > 1955

פרס ההרינג האדום המוצלב: וינסטון גרהם , The Little Walls
לי הווארד, Blind Date
נגאיו מארש, Scales of Justice
מרגוט בנט, The Man Who Didn't Fly
הערות שוליים

↑  "Bublitz shortlisted for Gold Dagger". Books+Publishing (בAustralian English). 2022-05-16. נבדק ב-2022-05-16.
↑  "CWA Daggers Announced". thecwa.co.uk. נבדק ב-2021-07-24.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Michael Robotham wins the 2020 Gold Dagger". The Booktopian (בAustralian English). 2020-10-23. נבדק ב-2020-10-23.
↑  "The Crime Writers' Association". thecwa.co.uk. נבדק ב-2019-11-08.
↑  "UK Dagger awards 2018 winners announced | Books+Publishing" (בAustralian English). נבדק ב-2018-11-07.
↑  "The Dagger Awards Winners Archive 2015". Crime Writers' Association. נבדק ב-2015-07-02.
↑  "Michael Robotham beats Stephen King to win Britain's Gold Dagger crime-writing award". The Age newspaper. נבדק ב-2015-09-30.
↑  "The Dagger Awards Winners Archive 2014". Crime Writers' Association. נבדק ב-2015-07-02.
↑  "Mick Herron wins the CWA Goldsboro Gold Dagger 2013". The Crime Writers' Association. אורכב מ-המקור ב-2014-07-08. נבדק ב-2014-06-16.
↑  "Gene Kerrigan wins the CWA Gold Dagger 2012". The Crime Writers' Association. אורכב מ-המקור ב-2013-09-14. נבדק ב-2013-09-12.
תחנת קוטלניקי

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  21 בספטמבר 2015 
 מיקום
 מיקום:  ויחינו-ז'ולבינו, מוסקבה ליוברצי, מחוז מוסקבה קוטלניקי, מחוז מוסקבה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°40′27″N 37°51′30″E﻿ / ﻿55.6743°N 37.8582°E﻿ / 55.6743; 37.8582
 תחנות סמוכות:  Zhulebino 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת קוטלניקי(למפת מוסקבה רגילה) תחנת קוטלניקי
 
תחנת קוטלניקי (ברוסית: Котельники) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
היציאות מהתחנה מובילות לרובע ויחינו-ז'ולבינו במוסקבה, הערים ליוברצי (אנ') וקוטלניקי (אנ'), שעל שמה נקראת התחנה.
התחנה נפתחה ב-21 בספטמבר 2015 והיא התחנה הדרומית הסופית של הקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה.
קוטלניקי היא התחנה הראשונה של קו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה, שיש לה יציאות במחוז מוסקבה, והיחידה במטרו של מוסקבה שיש לה יציאות בשלוש ערים.
גלריה

לובי התחנה
הערות שוליים

↑  https://www.m24.ru/articles/metro/21092015/85294
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון חולון

| --- | --- |

התיאטרון, פברואר 2022
התיאטרון, פברואר 2022
 מידע כללי
 כתובת:  שדרות קוגל, חולון
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  החברה הכלכלית לפיתוח חולון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1991
 תאריך פתיחה רשמי:  1991
 אדריכל:  ליואי-דבורינסקי אדריכלים (שיפוץ 2015–2017)
 מידע טכני
 קיבולת:  808 (האולם הגדול)
 קואורדינטות:  32°1′36″N 34°46′25″E﻿ / ﻿32.02667°N 34.77361°E﻿ / 32.02667; 34.77361
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תיאטרון חולון(למפת גוש דן רגילה) תיאטרון חולון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיאטרון חולון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיאטרון חולון  he תיאטרון חולוןhe תיאטרון חולוןמפת  __ חולון (in English: Holon)  __ אזור (in English: Area) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח ומדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: __ בת ים (in English: Bat Yam)  ^ כיום שטחי מקוה ישראל (in English: Mikveh Israel) הם חלק מפארק אריאל שרון   tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הסמליל הישן של התיאטרון
תיאטרון חולון הוא מרכז תרבות בעיר חולון המציג תיאטרון רפרטוארי, מופעי בידור, מוזיקה ומחול. כמו כן מתקיימות בו תערוכות אמנות, הרצאות וסדנאות. התיאטרון, אשר שוכן בבית יד לבנים, נוסד ב-1991 ועבר שיפוץ נרחב שהסתיים ב-2017. מאז 2007 התיאטרון מנוהל על ידי גיא תלם.
היסטוריה

בית יד לבנים בחולון נחנך ב-1962 בהשקעה של למעלה מרבע מיליון לירות ישראליות. הבניין תוכנן על ידי האדריכל חשמן מתל אביב שזכה בתחרות שנערכה לשם הקמת המבנה. המבנה הכיל אולם (אשר נקרא ע"ש דוד רמז) בן 375 מקומות בו הועלו לאורך השנים מופעי בידור ותרבות שונים.
תיאטרון חולון נוסד ב-1991. בשנים 2015–2017 עבר המבנה שיפוץ נרחב. השיפוץ בוצע בתכנון "ליואי-דבורינסקי אדריכלים" ובסיוע מפעל הפיס ועלותו מוערכת ב-35 מיליון שקלים. התיאטרון מכיל כיום שלושה אולמות. האולם הגדול הכולל 808 מקומות, אולם נוסף ובו 250 מקומות ואולם ובו 56 מקומות. לתיאטרון אין קבוצת שחקנים משלו, ההצגות והמופעים שמועלים בו נרכשים מגופים ויוצרים שונים.
מנהלו הראשון של התיאטרון היה ארנון פורת. החל מ-2007 התיאטרון מנוהל על-ידי גיא תלם, לשעבר מנהל הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב.
לצד הפעילות השוטפת בתיאטרון מתקיימים בו פסטיבלים שנתיים:
פסטיבל צלילי ילדות - מתקיים כל שנה מאז שנת 2000 בחול המועד סוכות ומציע מגוון מופעי מוזיקה מחול ותיאטרון, המיועדים ומותאמים למשפחות ולילדים.
פסטיבל ימי זמר - מתקיים כל שנה מאז 1995 בחול המועד פסח, הפסטיבל מציג מופעים של יוצרים בולטים במוזיקה הישראלית וכן מופעי שירה בציבור.
פסטיבל אישה - התקיים לראשונה ב-1996 ומציג את העשייה הנשית בתחומי חיים שונים.
הערות שוליים

↑  שתי תערוכות יחנכו את בית "יד לבנים" בחולון, מעריב 18 בספטמבר, 1961, עמ' 8
↑  בית "יד לבנים" בחולון ייחנך בט"ו בשבט, על המשמר 7 בינואר, 1962, עמ' 5
↑  יורם לוי, טקס חנוכת תיאטרון חולון: ואז באמצע הברכות מישהו דיבר על חניה, באתר השקמה, ‏22 בדצמבר, 2017
↑  נחנך תיאטרון חולון המחודש, באתר מפעל הפיס, ‏24 בדצמבר, 2017 (ארכיון)
↑  תיאטרון חולון - אולמות וחדרים, באתר תיאטרון חולון (ארכיון)
↑  מיכאל יעקובסון, ההצגה החדשה של תיאטרון חולון: בניין משופץ ורחבה עירונית מרשימה, באתר Xnet‏, 26 בדצמבר 2017
↑  מרב יודילוביץ', גיא תלם ינהל את תיאטרון חולון, באתר ynet, 18 ביולי 2007
↑  פסטיבל צלילי ילדות, באתר עיריית חולון (ארכיון)
↑  פסטיבל ימי זמר, באתר עיריית חולון (ארכיון)
↑  פסטיבל אישה, באתר עיריית חולון (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: adfe2348-0f21-4934-b006-7d605eb1e854 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רנדי בארנס

אריק רנדולף "רנדי" בארנס (באנגלית: Eric Randolph "Randy" Barnes; נולד ב-16 ביוני 1966) הוא אתלט עבר מארצות הברית. הוא אלוף אולימפי, סגן אלוף עולם ושיאן עולם (1990–2021) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

בארנס נולד בצ'ארלסטון, מערב וירג'יניה וגדל בסנט אלבנס, מערב וירג'יניה.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה בארנס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 22.39 מטר, אחרי אולף טימרמן ממזרח גרמניה שקבע שיא אולימפי חדש של 22.47 מטר ולפני ורנר גינתר משווייץ (21.99 מטר).
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה באולם בלוס אנג'לס ב-20 בינואר 1989 קבע בארנס בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.66 מטר, תוצאה טובה מזו שקבע באצטדיון באותה העת. חודשיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.28 מטר, אחרי אולף טימרמן (21.75 מטר).
בתחרות שנערכה בווסטווד, לוס אנג'לס, קליפורניה ב-20 במאי 1990 קבע בארנס בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 23.12 מטר, שיפור לשיאו בן השנתיים של אולף טימרמן (23.06 מטר). שיא זה החזיק מעמד 31 שנים ונשבר על ידי בן ארצו ראיין קראוזר (23.37 מטר).
ביוגרפיה > השעיה לאחר שימוש באימרוץ

בארנס הושעה ל-27 חודשים לאחר שנימצא שהשתמש בסטרואידים אנאבוליים, מתילטסטוסטרון (אנ') בתחרות שנערכה במאלמה, שוודיה ב-7 באוגוסט 1990. בעקבות ההשעיה נמנע ממנו להשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992).
ביוגרפיה > סגן אלוף עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה בארנס במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.80 מטר, אחרי ורנר גינתר (21.97 מטר) ולפני אלכסנדר באגץ' (אנ') מאוקראינה (20.40 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה בארנס במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.41 מטר, אחרי בן ארצו ג'ון גודינה (אנ') (21.47 מטר) ומיקה הלווארי מפינלנד (20.93 מטר).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה בארנס במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.62 מטר, לפני ג'ון גודינה (20.79 מטר) ואלכסנדר באגץ' (20.75 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיים בארנס רק במקום 13 בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.51 מטר.
ביוגרפיה > השעיה לכל החיים

בשנת 1998 נמצא בארנס שהשתמש באנדרוסטנדוין(אנ'), סטרואיד שמשמש כהורמון. לטענתו, לא ידע שזהו חומר אסור לשימוש. הוא הושעה מהמשחקים האולימפיים לכל חייו.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 23.12 מטר (1990), שיא עולם בעבר
שיאים אישיים > אולם

הדיפת כדור ברזל: 22.66 מטר (1989), שיא עולם בעבר
ראו גם

התפתחות שיא העולם בהדיפת כדור ברזל (באנגלית)
תחנת קורסקאיה (קו קולצביה)

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1 בינואר 1950 
 אדריכל:  Grigory Zakharov 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°45′31″N 37°39′37″E﻿ / ﻿55.75848°N 37.660305°E﻿ / 55.75848; 37.660305
 תחנות סמוכות:  תחנת טגנסקאיה, תחנת קומסומולסקאיה 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  Kurskaya 
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו קולצביה 
 קוד התחנה:  071 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת קורסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) תחנת קורסקאיה
 
תחנת קורסקאיה (ברוסית: Курская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קולצביה.
התחנה ממוקמת ברובע בסמאני וקרויה על שם תחנת הרכבת קורסקי (אנ').
תחנת קורסקאיה נפתחה ב-1 בינואר 1950, והיא ממוקמת מתחת לכיכר קורסקוגו ווקזלה.
התחנה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה, ותחנת צ'קלובסקאיה של קו ליובלינסקו-דמיטרובסקאיה.
גלריה

לובי צפוני
הערות שוליים

↑  https://101hotels.com/recreation/russia/moskva/infrastructure/metro/kurskaya
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תא הסעה

ענן אלטוקומולוס כפי שנראה ממעבורת חלל. ענני אלטומוקולוס נוצרים על ידי תהליכי הסעה/
תא הסעה הוא תופעה בדינמיקת הזורמים שמתרחשת כאשר קיימים הפרשי צפיפות בתוך גוף של נוזל או גז. הפרשי צפיפות אלה גורמים לזרמים עולים ו/או יורדים, ותנועה זו מאפיינת תא הסעה. כאשר נוזל מחומם הוא מתפשט וצפיפותו יורדת, ויכולת הציפה שלו ביחס לנוזל המקיף אותו עולה. החלק הקר יותר בנוזל יורד ושוקע אל מתחת לנוזל החם, מה שגורם לנוזל החם לעלות. תנועה זאת נקראת הסעה, והאזור הנע שבנוזל נקרא תא הסעה. סוג מסוים זה של הסעה, שבו שכבה אופקית של נוזל מחוממת מלמטה, ידוע בשם הסעת ריילי-בנרד (Rayleigh–Bénard convection). הסעה לרוב דורשת שדה כבידתי, אך גם בניסויים במצב של חוסר משקל נצפתה הסעה תרמית.
חומרים שמוגדרים כנוזלים הם חומרים שיכולים לזרום, תכונה זאת אופיינית לנוזלים, אך תכונות זרימה נראות גם בגזים ואפילו במוצקים חלקיקיים כמו חול, חצץ, וגופים גדולים יותר כמו מפולת סלעים.
תא הסעה הוא משמעותי בתהליך היווצרות עננים בכך שהוא משחרר ומוביל אנרגיה. כשהאוויר זורם קרוב לקרקע הוא סופג חום, צפיפותו יורדת והוא נע מעלה לאטמוספירה. כשהוא מגיע לאזורים שבהם לחץ האוויר נמוך, הוא לא יכול להכיל את אותה כמות מים כמו בגובה נמוך, והלחות שבו משתחררת לאוויר בצורת גשם. בתהליך זה האוויר מתקרר, צפיפותו עולה, הוא צונח כלפי האדמה והתנועה בתא ההסעה חוזרת על עצמה.
תאי הסעה יכולים להיווצר בכל נוזל, כולל באטמוספירה של כדור הארץ (שבה הם נקראים תאי האדלי (Hadley cell)), מים רותחים, קערת מרק (שבה ניתן לזהות את התאים על ידי החלקיקים שהם מובילים, כגון גרגרי אורז), אוקיינוסים, או פני השטח של השמש. גודלם של תאי הסעה נקבע במידה רבה על ידי המאפיינים של הנוזל. תאי הסעה עשויים להיווצר גם כשהנוזל מחומם בצורה אחידה.
תהליך

גוף עולה של נוזל בדרך כלל מאבד חום כשהוא נתקל במשטח קר, והוא מחליף חום עם הנוזל הקר בחילוף ישיר, או על ידי הקרנת חום כמו באטמוספירה של כדור הארץ. בשלב מסוים הנוזל הופך לצפוף יחסית לנוזל המתחמם שמתחתיו, שעדיין נמצא בעלייה. היות שהנוזל הקר לא יכול לרדת דרך הנוזל החם העולה, הוא נע לצד אחד. במרחק מסוים, הכוח המושך אותו כלפי מטה מתגבר על הכוח העולה מתחת, והנוזל מתחיל לרדת. במהלך הירידה, הוא מתחמם שוב דרך מגע ישיר או באמצעות הולכה, והתהליך חוזר על עצמו באופן מחזורי: אוויר מתחמם, צפיפותו יורדת והוא עולה; האוויר מתקרר, צפיפותו עולה והוא שוקע.
בתוך הטרופוספירה של כדור הארץ > סופות רעמים

אוויר חם ניחן בצפיפות נמוכה יותר מאוויר קר, לכן בסביבת אוויר קריר האוויר החם עולה מעלה, בדומה לכדור פורח. עננים נוצרים כשאוויר לח וחם יחסית עולה דרך אוויר קר יותר. עם עליית האוויר הלח הוא מתקרר, מה שגורם לחלק מאדי המים בכיס האוויר העולה להתעבות. כש הלחות באוויר מתעבה, היא משחררת אנרגיה המכונה חום כמוס, לכן גוש האוויר העולה מתקרר פחות מהאוויר שמסביב,ומשום כך הענן ממשיך להתרומם. אם יש מספיק אי-יציבות באטמוספירה, תהליך זה יימשך מספיק זמן עד להיווצרות של ענני קומולונימבוס, שהם ענני סופות רעמים רוויים במשקעים. בדרך כלל היווצרות של סופת רעמים כרוכה בקיום של שלושה תנאים: לחות, מסת אוויר לא יציבה, וכוח דוחף כלפי מעלה (חום).
סופות רעמים, ללא תלות בסוגן, עוברות שלושה שלבים: שלב הפיתוח, שלב ההתבגרות, ושלב ההתפוגגות. קוטרה של סופת רעמים ממוצעת הוא 24 קילומטר. בתלות בתנאים השוררים באטמוספירה, שלושת השלבים הללו מתרחשים בממוצע תוך 30 דקות.
בתוך הטרופוספירה של כדור הארץ > תהליכים אדיאבטיים

חימום שנגרם בגלל דחיסה של האוויר היורד אחראי לתופעות חורפיות כגון רוח צ'ינוק (Chinnok winds), כפי שהיא מכונה בצפון מערב אמריקה, או רוח פן (Föhn) באלפים.
על פני השמש

הפוטוספירה של השמש מורכבת מתאי הסעה הנקראים גרנולים (גרעינים, Granules), שהם עמודות עולות של פלזמה בטמפרטורה של 5,800 מעלות צלזיוס, ובקוטר ממוצע של 1,000 קילומטרים. הפלזמה מתקררת כשהיא עולה ויורדת במרווחים הצרים שבין הגרנולים.
ראו גם

הסעה
הערות שוליים

↑  Yu. A.Gaponenko and V. E. Zakhvataev,Nonboussinesq Thermal Convection in Microgravity under Nonuniform Heating
↑  Albert Irvin Frye (1913). Civil engineers' pocket book: a reference-book for engineers, contractors. D. Van Nostrand Company. p. 462. נבדק ב-2009-08-31.
↑  Yikne Deng (2005). Ancient Chinese Inventions. Chinese International Press. pp. 112–13. ISBN 978-7-5085-0837-5. נבדק ב-2009-06-18.
↑  FMI (2007). "Fog And Stratus – Meteorological Physical Background". Zentralanstalt für Meteorologie und Geodynamik. נבדק ב-2009-02-07.
↑  Chris C. Mooney (2007). Storm world: hurricanes, politics, and the battle over global warming. Houghton Mifflin Harcourt. p. 20. ISBN 978-0-15-101287-9. נבדק ב-2009-08-31.
↑  Michael H. Mogil (2007). Extreme Weather. New York: Black Dog & Leventhal Publisher. pp. 210–211. ISBN 978-1-57912-743-5.
↑  Peter Folger (10 באפריל 2011). Severe Thunderstorms and Tornadoes in the United States. DIANE Publishing. p. 16. ISBN 978-1-4379-8754-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  National Severe Storms Laboratory (2006-10-15). "A Severe Weather Primer: Questions and Answers about Thunderstorms". National Oceanic and Atmospheric Administration. אורכב מ-המקור ב-2009-08-25. נבדק ב-2009-09-01.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תא הסעה".
שלבים בחייה של סופת רעמים.
תאי הסעה על השמש, עם צפון אמריקה להשוואה
תורה מציון (כתב עת)

שער גליונו הראשון של כתב העת "תורה מציון", ירושלים תרמ"ז
תורה מציון היה כתב עת תורני שיצא כירחון בירושלים בין השנים ה'תרמ"ז-ה'תרס"ב (1887–1902). כתב העת שימש כבמה תורנית מרכזית לחידושיהם התורניים ופסקיהם ההלכתיים של רבני ירושלים, והשתתפו בו גם רבנים ידועים מאירופה ומארצות הברית.
מו"ל כתב העת ועורכו האחראי היה המדפיס הירושלמי שמואל צוקרמן, והעורך הראשי במשך רוב שנות קיומו של כתב העת היה הרב יעקב אורנשטיין.
תכנים

בגיליונו הראשון של כתב העת פרסמה המערכת קווים מנחים לשליחת מאמרים, לפיהם המערכת תפרסם כל מאמר תורני שיישלח אליה בידי אחד ממנויי כתב העת, לפי סדר הגעת המאמרים במגבלת מספר העמודים שהוקצו לגיליון, ובלבד שיעמוד בתנאים הללו: ”דברים המתנגדים לפסקי השולחן ערוך ומנהגים הנוהגים בין שלומי אמוני ישראל, וכן דברי קנטורין וחידודין אשר יפלוט הקולמוס של רב אחד נגד רב החולק עליו לא יתקבלו, ואיש איש בחתימת ידו יעיד על חידושו הנדפס”. הוטלה גם מגבלת אורך על המאמרים, וכותבים שביקשו לחרוג ממנה נאלצו להשתתף בדמי ההדפסה לפי מספר שורות החריגה. כותבים שאינם מנויים יכלו לפרסם מאמרים רק בתשלום מלא.
כתב העת הופץ למנויים שקיבלו מדי שבוע חוברת בגודל גיליון (בויגין) אחד, ופעם בשלושה חודשים, לאחר הפצת 12 גליונות שלחה המערכת למנויים דף שער מיוחד כדי לאפשר את כריכת הגליונות במאסף אחד.
לאחר עשר שנות פעילות הדפיס צוקרמן ספר מפתחות-אינדקס מיוחד למאמרים שהופיעו ב-40 גליונות כתב העת.
בשנת ה'תשמ"ט, 1989, הודפסה בירושלים מהדורת צילום של כל גליונות תורה מציון בחמישה כרכים.
משתתפים בולטים

בכתב העת "תורה מציון" השתתפו כמעט כל רבני ירושלים בתקופת פעילותו ובהם המהרי"ל דיסקין ותלמידיו: רבי יוסף חיים זוננפלד, רבי יצחק שלמה בלוי והעורך רבי יעקב אורנשטיין, ראש ישיבת אהל משה. רבה של ירושלים, רבי שמואל סלנט, והראשונים לציון, רבי רפאל מאיר פניז'ל ורבי יעקב שאול אלישר.
גם רבנים משאר חלקי הארץ נטלו חלק בכתיבת חידושיהם בכתב העת: הרב נפתלי הירץ הלוי, רבה של יפו; והרב רחמים יוסף פרנקו, רבה של חברון.
עם השנים הפך כתב העת לבמה תורנית מרכזית ובולטת, ורבנים רבים שלחו את חידושיהם לפרסום, בהם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה והנצי"ב מוולוז'ין. הרב יהודה ליב צירלסון, הרב צבי יחזקאל מיכלזון מפלונסק והרב שמואל הלל אייזיקס מניו יורק.
בשכונת רוממה בירושלים הרחוב שבו נמצא בניין הטלוויזיה הישראלית קרוי על שם כתב עת זה.
לקריאה נוספת

יהודה רובינשטיין, תורה מציון (ירושלים), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ. עמ' 294–298.
קמקורה

דיוקן מינאמוטו נו יוריטומו
אסטלה שהוצבה במקום בו הקים יוריטומו את הבאקפו שלו
סמל קלאן הוג'ו, נמצא במקומות רבים בקמקורה
איור משנת 1685 מהשינפן קמקוראשי של המגרש בו עמדה בעבר האחוזה של קאנטו קובו. הוא נותר ריק בתקווה שיום אחד יחזור.
קַמַקוּרָה (ביפנית: 鎌倉市 – קמקורה-שי) היא עיר במחוז קנאגאווה בדרום-מזרח האי הונשו ביפן.
בקמקורה יש אוכלוסייה מוערכת של 172,929 נפשות (נכון ל-1 בספטמבר 2020) וצפיפות אוכלוסייה של 4,359 נפשות לקילומטר רבוע על פני השטח הכולל של 39.67 קילומטרים רבועים. קמקורה הוגדרה כעיר ב-3 בנובמבר 1939.
קמקורה הייתה בירת יפן דה פקטו בשנים 1185–1333 כמקום מושבה של שוגונות קמקורה, והפכה ליישוב המאוכלס ביותר במדינה במהלך תקופת קמקורה. קמקורה היא יעד תיירות מקומי פופולרי ביפן כעיר חוף עם מספר גבוה של פסטיבלים עונתיים, כמו גם מקדשים בודהיסטים ושינטו עתיקים.
אטימולוגיה

השם קמקורה מופיע בכרוניקה קוג'יקי מ-712, ומוזכר גם באסופת השירה מאניושו (אנ') מהמאה ה-8, וכן במילון ואמיו רוג'ישו (אנ') משנת 938. עם זאת, העיר מופיעה בבירור בתיעוד ההיסטורי רק עם הקמת שוגונות קמקורה על ידי מינאמוטו נו יוריטומו ב-1192.
ישנן השערות שונות לגבי מקור השם. לפי התיאוריה הסבירה ביותר, קמקורה, מוקפת בשלושה צדדים בהרים, נמשלה הן לאח בישול (竃, קמה, קמאדו) והן למחסן (倉, קורה), מכיוון שלשניהם יש רק צד אחד פתוח.
הסבר נוסף וציורי יותר הוא אגדה, המספרת כיצד פוג'יווארה נו קמאטרי (אנ') עצר בחוף יואיגהמה (אנ') בדרכו למחוז איבראקי של ימינו, שם רצה להתפלל במקדש קאשימה (אנ') לנפילת סוגה נו אירוקה (אנ'). הוא חלם על איש זקן שהבטיח את תמיכתו, וכשהתעורר, הוא מצא ליד מיטתו סוג של חנית בשם קמה-יארי (אנ'). קמאטרי הקים במקום מקדש לחנית שנקרא אוקורה (אנ'). לאחר מכן הפך קמה-יארי בתוספת אוקורה לשם קמקורה. עם זאת, נראה שאגדה זו ואגדות דומות חוברו רק לאחר שצאצאו של קמאטרי, פוג'יווארה נו יוריצונה (אנ'), הפך לשוגון הרביעי של שוגונות קמקורה בשנת 1226, זמן מה לאחר שהשם קמקורה כבר הופיע בתיעוד ההיסטורי. פעם הוא נקרא גם רנפו (鎌府) קיצור של שוגונות קמקורה (鎌倉幕府).