stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאט קרטרייט

מת'יו אלטון קרטרייט (באנגלית: Matthew Alton Cartwright; נולד ב-1 במאי 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של קהיליית פנסילבניה בין השנים 2025-2013. המחוז, שנספר בשנים 2013–2019 כמחוז הקונגרס ה-17, שוכן בצפון-מזרח פנסילבניה ובו נמצאים בין היתר העיר סקרנטון והרי הפוקונוס. הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

קרטרייט נולד בראשית מאי 1961 באירי שבפנסילבניה, בנם של אלטון ס. קרטרייט ואדלייד (איגו) קרטרייט. הוא למד במכללת קנדה עילית שבטורונטו שם השלים את לימודיו ב-1979, ולאחר מכן המשיך ללימודי תואר ראשון בהיסטוריה במכללת המילטון. בשנת 1983 סיים בהצטיינות את לימודיו בהמילטון, ואחר כך המשיך אל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה. במשך שנתיים היה העורך של כתב העת המשפטי של אוניברסיטת פנסילבניה עד שהיה למוסמך במשפטים ב-1986. במהלך 1981 למד קרטרייט לתקופה מסוימת בבית הספר לכלכלה של לונדון ושם הכיר את רעייתו לעתיד מריון מונלי, עמה הצטרף למשרד עורכי הדין של משפחתה בסקרנטון.
במשך 25 שנים עבד קרטרייט כעורך דין וכשותף במשרד עורכי הדין של רעייתו השוכן בסקרנטון ומתמחה בייצוג של נפגעי תאונות דרכים ברכב ובמשאיות, וצרכנים ועסקים קטנים ובינוניים בליטיגציה אישית ועסקית. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בפנסילבניה בשנת 1986 ובשנת 2005 הוסמך כחבר בלשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק. ב-2008 התקבל קרטרייט לאגודת עורכי הדין הבינלאומית. בשנים 2009–2012 היה חבר במועצת הנגידים של האגודה האמריקאית לצדק. בין 2005 ל-2011 היה הפרשן המשפטי של "The Law & You". ברצועת שידור זו, ששודרה מדי לילה במסגרת מהדורת חדשות הערב של WBRE-TV מבית NBC, הציג קרטרייט שאלות לצופים בסוגיות משפטיות.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 היה קרטרייט ציר בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית מטעמו של מושל ארקנסו והמועמד הנשיאותי ביל קלינטון, כנציג מחוז הקונגרס העשירי של פנסילבניה. בשנים 2001–2002 היה מושל המחוז הבין-לאומי 7410 של ארגון רוטרי, שכיסה את צפון-מזרח פנסילבניה. ב-5 בנובמבר 2010 הוענק לו "פרס בונה הכסף" בעבור שירות ההתנדבות שלו ברוטרי מטעם "מועצת צפון-מזרח פנסילבניה" של "תנועת הצופים הבנים של אמריקה" (Boy Scouts of America). בבחירות 2012 התמודד קרטרייט לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-17 של פנסילבניה.
במהלך התמודדותו הראשונה לקונגרס, שלטה המפלגה הרפובליקנית בתהליך החלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בפנסילבניה לאור תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-2010. תוצאות אלה שינו באורח מהותי את הרכבו הדמוגרפי של מחוז הקונגרס ה-17 אותו ייצג טים הולדן (אנ'). טרם החלוקה מחדש התבסס המחוז בהאריסברג, אבל לאחריה נדחק לצפון ולמזרח המדינה. בעקבות זאת הפך המחוז לביתם של מעוזים דמוקרטיים רבים, מה שהקנה לקרטרייט דריסת רגל במחוז החדש. בבחירות הכלליות ניצב קרטרייט בפני מנהיגת תנועת מסיבת התה בסקרנטון לורין קמינגס, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. הוא גבר עליה עם 61% מקולות הבוחרים, והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2013 עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
במהלך בחירות 2024 הפסיד את מושבו בבית הנבחרים למועמד הרפובליקני רוב ברזנהאן. כהונתו תמה ב-3 בינואר 2025 עם התפזרות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  שירה טופליץ, Redistricting Makes Blue Dog Holden an Underdog, באתר Roll Call‏, 16 באפריל 2012 (באנגלית)
↑  קיגאן גיבסון, Serious Primary Challenger Emerges for Holden, באתר PoliticsPA‏, 22 בדצמבר 2011 (באנגלית)
↑  זאק לינדזי, Matt Cartwright in victory over U.S. Rep. Tim Holden: Time to 'rebuild' - UPDATE, באתר The Express-Times‏, 25 באפריל 2012 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1270409484  LCCN: no2013087511  US Congress: C001090  VIAF: 305203590   WorldCat (עם VIAF): 305203590
פיגוע הירי בגבעת זאב (2002)

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  15 בינואר 2002
 תאריך עברי:  ב' בשבט ה'תשס"ב
 מקום:  גבעת זאב, ישראל
 נשק:  רובה
 הרוגים:  1
 פצועים:  1
פיגוע הירי בגבעת זאב היה פיגוע ירי בתחנת דלק בגבעת זאב בה נרצחה יואלה חן ונפצעה דודתה באורח קשה.
הפיגוע

בליל 15 בינואר 2002 נסעו יואלה חן בראשי ודודתה, רחל עיני, מביתה ביישוב גבעת זאב לחתונה של קרובי משפחה בירושלים. עם יציאתן הן עצרו בתחנת הדלק שבפתח היישוב. בעודן ממתינות לכניסה לתחנה התקרבו אליהן שני מחבלים פלסטינים פעילי החזית העממית לשחרור פלסטין, שאלו אם הן יהודיות לאחר שענו בחיוב - פתחו בירי עליהן המחבלים מטווח קצר. יואלה נפצעה קשה ונפלה על דודתה בת השבעים, שנפצעה גם היא.
יואלה נפטרה מפצעיה יום לאחר מכן בגיל 45.
יואלה איבדה את אחיה יגאל בראשי ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים בקרב החרמון.
הערות שוליים

↑  יואלה יואלית חן בראשי זל, באתר laad.btl.gov.il
סוזן ויילד

סוזן אליס ויילד (באנגלית: Susan Ellis Wild; נולדה ב-7 ביוני 1957) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית פנסילבניה. היא נבחרה לראשונה לקונגרס בנובמבר 2018, ותחילה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-15 של פנסילבניה מאז ועד התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, אז החלה לייצג את מחוז הקונגרס השביעי.
ביוגרפיה

ויילד נולדה בראשית יוני 1957, בתם של נורמן לית' וסוזן סטימוס אליס. אמה הייתה עיתונאי, בעוד אביה שירת בחיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה. היא נולדה בבסיס חיל האוויר האמריקאי בוויסבאדן ששכן אז בגרמניה המערבית, בשעה שאביה הוצב שם במסגרת שירותו הצבאי. בצעירותה התגוררה בצרפת, בקליפורניה, בניו מקסיקו ובוושינגטון הבירה. בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 התנדבה ויילד במטה הבחירות של ג'ימי קרטר. בשנת 1978 השלימה לימודי תואר ראשון באמריקן יוניברסיטי. לוויילד תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, שם סיימה את לימודיה ב-1982.
ב-1999 הייתה ויילד שותפה במשרד עורכי הדין "גרוס מקגינלי" (Gross McGinley). בשנת 2013 התמודדה לנציבות מחוז ליהיי, אם כי הפסידה בבחירות הכלליות, אך ב-7 בינואר 2015 החלה לכהן כפרקליטה הראשונה של עיריית אלנטאון. ב-31 בדצמבר 2017 התפטרה ויילד מתפקידה זה כדי להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של פנסילבניה, כדי להחליף את נציג המחוז צ'ארלי דנט שפרש מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2018. היא זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וניצבה בפני ראש מחוז ליהיי, מרטי נות'שטיין, במהלך יום בחירות אמצע הכהונה. היא גברה עליו ברוב של 53.4% מקולות הבוחרים.
באותו היום התמודדה ויילד במקביל בבחירות מיוחדות למילוי מקומו של דנט, אשר התפטר בחודש מאי, לכן הושבעה כבר ב-27 בנובמבר 2018, ימיו האחרונים של הקונגרס ה-115 של ארצות הברית. בכך צברה ותק של חודשיים משאר עמיתיה שנבחרו בבחירות 2018. עם השבעתה לתפקיד, הפכה ויילד לדמוקרטית הראשונה שייצגה את עמק ליהי מאז 1999. בבחירות אלה נמנתה בין ארבע הנשים שנבחרו לקנוגרס מפנסילבניה, לצד מרי גיי סקנלון, מדליין דין וכריסי הולאהן. ויילד היא מבקרת חריפה של נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו, והאשימה אותו כבעל דעות "ימניות קיצוניות, מיזוגניות, קסנופובית והומופוביות".
בבחירות 2024 הפסידה את מושבה בבית הנבחרים למועמד הרפובליקני ראיין מקנזי.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4929 2949  LCCN: n2005068239  RERO: 02-A012880085  SNAC: w69t2gk2  SUDOC: 137462573  US Congress: W000826  VIAF: 48638590   WorldCat (עם VIAF): 48638590
ג'ף דאנקן

ג'ף דארן דאנקן (באנגלית: Jeffrey Darren Duncan; נולד ב-7 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קרוליינה הדרומית. דאנקן, שנבחר לראשונה בשנת 2010, מייצג את צפון-מערב קרוליינה הדרומית. בשנים 2003–2011 היה חבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

דאנקן נולד בראשית ינואר 1966 בגרינוויל שבקרוליינה הדרומית. אביו עבד בתחום הטקסטיל והעביר את המשפחה בין מדינות דרום ארצות הברית בנעוריו של דאנקן. לאחר שהשלים שלוש שנות לימוד בבית הספר התיכון של העיר מורסוויל בקרוליינה הצפונית, עבר דאנקן לעיירה וייר שולס (Ware Shoals) שבמדינת הולדתו. במהלך שנת הלימודים האחרונה שלו בתיכון הכיר דאנקן את מלודי הודג'ס, רעייתו לעתיד. בשנת 1988 סיים דאנקן את לימודיו באוניברסיטת קלמזון (אנ'), שם התבלט בעמדת התופס בנבחרת הפוטבול, אך מעולם לא הוצב במשחקים וקריירת הפוטבול שלו נגדעה עוד בטרם החלה.
בתום לימודיו הגבוהים שימש דאנקן כמנהל סניף ועוזר סגן נשיא בבנקאות קהילתית, במשך שבע שנים. מאוחר יותר הקים בית עסק קטן משלו בשם "J. Duncan & Associates", חברת שיווק נדל"ן בבעלות משפחתית שהתמחה במכירות פומביות של נדל"ן ברחבי קרוליינה הדרומית. הוא ניהל והפעיל את העסק עד להיבחרו אל הקונגרס בבחירות אמצע הכהונה של 2010.
במהלך בחירות 2002 התמודד דאנקן האל בית הנבחרים המדינתי של קרוליינה הדרומית במחוז הבחירה ה-15. בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית גבר על חבר מועצת מחוז קלינטון, דייוויד טריבל ג'וניור, ביחס של 56%–44%. הוא זכה בבחירות הכלליות עם 62% מהקולות. בשנת 2004 הוא נבחר מחדש ללא התנגדות. כעבור שנתיים נוספות, ב-2006, נבחר לתקופת כהונה שלישית כשלו 63% מקולות הבוחרים. בבחירות 2008 נבחר שוב לקדנציה רביעית ללא התנגדות. בבחירות האמצע של 2010 פרש מבית המחוקקים המדינתי לשם התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית. טריבל, יריבו בפריימריז הרפובליקנים מ-2002, נבחר להחליפו בבית המחוקקים.
כאמור, דאנקן התחרה על ייצוג מחוז הקונגרס השלישי של קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים האמריקאי לאחר שנציג המחוז המכהן גרשאם בארט (אנ') התמודד על משרת מושל קרוליינה הדרומית דאנקן זכה לתמיכתה של תנועת מסיבת התה ולחסותם של ארגונים שמרניים נוספים, בהם והוועדה הלאומית לזכות לחיים. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים סיים במקום הראשון, עם 25% מהקולות, איש העסקים ריצ'רד קאש. דאנקן סיים שני מתוך שישה מועמדים אחרי שגרף 23% בלבד. בסיבוב השני ניצח דאנקן את קאש בקושי רב (49%–51%), פער בן 2,171 קולות. ביום הבחירות נבחר אל הקונגרס ה-112 של ארצות הברית.
דאנקן הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2011. במהלך כהונתו בבית הנבחרים נרשם לזכותו דפוס הצבעות שמרני, הכולל התנגדות להפלות ותמיכה בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ובשוק חופשי. ב-30 בינואר 2018 מצא ניתוח אידאולוגי מאת אתר האינטרנט "GovTrack" כי לדאנקן האג'נדה השמרנית ביותר בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-2019 נמנה דאנקן בין שישים חברי הקונגרס הרפובליקנים שהצביעו נגד גינויו של הנשיא דונלד טראמפ על שהסיג מסוריה את הכוחות המזוינים של ארצות הברית. בדצמבר 2020 תמך בביטול תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 ובערעור על ניצחונו של ג'ו ביידן בבחירות אלה.
ב-17 בינואר 2024 הכריז כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבית הנבחרים. כהונתו תמה ב-3 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  Rep. Jeff Duncan, באתר GovTrack (באנגלית)
↑  סוכנויות הידיעות, ‏טורקיה הסכימה להפסקת אש בסוריה, טראמפ: "תודה ארדואן", באתר מעריב אונליין, 17 באוקטובר 2019
↑  דניאלה דיאז, READ: Brief from 126 Republicans supporting Texas lawsuit in Supreme Court, באתר CNN‏, 11 בדצמבר 2020 (באנגלית)
↑  אנתוני אדרגנה, Jeff Duncan won't seek reelection to his South Carolina House seat, באתר פוליטיקו, 17 בינואר 2024 (באנגלית)
↑   ציוץ של ג'ף דאנקן ברשת החברתית אקס (טוויטר), 17 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: D000615
אדסחר דייקסטרה

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1930 רוטרדם, הולנד 
 פטירה:  6 באוגוסט 2002 (בגיל 72) נינן (אנ'), הולנד
 שם לידה:  Edsger Wybe Dijkstra 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מדעי המחשב
 מקום מגורים:  הולנד הולנד
 מקום לימודים:  Gymnasium Erasmianum (1948)  אוניברסיטת קיימברידג' (1951)  אוניברסיטת ליידן (1956)  אוניברסיטת אמסטרדם (1959) 
 מנחה לדוקטורט:  Adriaan van Wijngaarden 
 מוסדות:  אוניברסיטת טקסס באוסטין (1984–1999)  Burroughs Corporation (1973–1984)  המכון הלאומי ההולנדי למחקר במתמטיקה ומדעי המחשב (1952–1962)  האוניברסיטה הטכנית של איינדהובן (1962–1984)  אוניברסיטת ראדבאוד ניימחן (1971–1972) 
 תלמידי דוקטורט:  Nico Habermann, Antonetta Johanna Maria van Gasteren, Jan Tijmen Udding, Jan L. A. van de Snepscheut, Martin Rem, David Andrew Naumann, Kees Hemerik 
 פרסים והוקרה:  פרס דייקסטרה (2002)  C&C Prize (2002)  עמית ACM (1994)  פרס חלוץ המחשב (1982)  פרס לזכר הארי גוד (1974)  פרס טיורינג (1972)  עמית אגודת המחשוב הבריטית (1971) 
 בן או בת זוג:  Maria C. Debets 
 תרומות עיקריות
 פיתוחה של שפת התכנות ALGOL, האלגוריתם של דייקסטרה, ביסוס מדעי של תהליך התכנות.
 
אֶדְסְחֶר וִיבֶּה דֶיְיקְסְטְרָה (בהולנדית: Edsger Wybe Dijkstra, אלפבית פונטי בינלאומי: [ˈɛtˌsxər 'ʋibə ˈdɛɪkˌstra]; ‏האזנהקובץ:Dijkstra.ogg‏Ⓘ‏ ‏ 11 במאי 1930 – 6 באוגוסט 2002, נינן, הולנד) היה מהבולטים במדעני המחשב והמתכנתים במאה העשרים.
ביוגרפיה

דייקסטרה נולד ברוטרדם שבהולנד, לאב כימאי ולאם מתמטיקאית.
למד מתמטיקה ופיזיקה תאורטית באוניברסיטת ליידן. בשנים 1952–1962 עבד כמתכנת, ובמהלכן השלים את הדוקטורט במדעי המחשב (שעדיין לא התגבש כתחום עצמאי) באוניברסיטת אמסטרדם. עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בשנת 1959, נושאת את הכותרת Communication with an Automatic Computer, והתבססה גם על ניסיונו כמתכנת.
בשנים 1962–1984 היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת איינדהובן, ובשנים 1973–1984 היה עמית מחקר של חברת בורוז. בשנים 1984–1999 היה פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת טקסס באוסטין.
דייקסטרה הוא חתן פרס טיורינג לשנת 1972 ועמית ACM משנת 1994.
על שמו של דייקסטרה נקרא פרס דייקסטרה של ה־ACM (האגודה הבינלאומית של מדעני מחשב). הפרס מוענק כל שנה למאמר שהייתה לו השפעה מרובה (במשך עשר שנים לפחות) על תחום החישוב המבוזר. דייקסטרה היה מהזוכים הראשונים בפרס (לפני שנקרא על שמו), בזכות מאמר הייצוב העצמי.
תרומותיו הבולטות

האלגוריתם של דייקסטרה, למציאת מסלול קל ביותר בגרף, כשנתונות משקולות לא שליליות על הקשתות. האלגוריתם מוצא את המסלולים מקודקוד מסוים בגרף אל כל אחד מהקודקודים האחרים (במסגרת תורת הגרפים).
"Go To Statement Considered Harmful", מכתב למערכת הירחון Communications of the ACM שהתפרסם בשנת 1968 ויצר תפנית בתחביר של שפות תכנות, בהסבו את תשומת הלב לקושי שגורם השימוש בפקודת goto לקריאותן של תוכניות. בעקבות מכתב זה נוצר התכנות המובנה, שבו יש מבני בקרה המאפשרים קריאות גבוהה.
ביסוס מדעי של תהליך התכנות.
פעולות הנעילה והשחרור של מנעול לסינכרוניזציה של תהליכים במערכת מבוזרת. מאמריו על מערכות מבוזרות נחשבים על ידי רבים להתחלת תחום המחקר של החישוב המבוזר.
מאמרו על ייצוב עצמי, תכונה המבטיחה כי מערכת מבוזרת שתתחיל ממצב כלשהו תתכנס לבסוף למצב חוקי ותישאר חוקית. המאמר התחיל את תחום המחקר הזה (תת-תחום של תחום מערכות מבוזרות).
פיתוח מהדר ראשון לשפת התכנות ALGOL, שפה שהפכה למודל בבהירותה ובקפדנותה המתמטית.
טריוויה

דייקסטרה נודע בשנינותו, ואחדות מאמרותיו זכו לציטוט נרחב בקרב כותבים העוסקים במדעי המחשב:
מדעי המחשב אינם עוסקים במחשב יותר משאסטרונומיה עוסקת בטלסקופ.
השאלה האם מחשב יודע לחשוב דומה לשאלה האם צוללת יודעת לשחות.
אחדים מספריו

Structured programming (with O.J. Dahl and C.A.R. Hoare), Academic Press, 1972
A Discipline of Programming, Prentice-Hall, 1976
Selected Writings on Computing: A Personal Perspective, Springer Verlag, 1982.
ראו גם

בעיית הפילוסופים הסועדים
סמפור (מדעי המחשב)
לקריאה נוספת

Gerard O’Regan, Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers, Springer, 2013, pp. 91–97.
הערות שוליים

↑  Edsger Dijkstra, Go to Statement Considered Harmful, Communications of the ACM, 3 11, מרץ 1968, עמ' 147–148 doi: 10.1145/362929.362947
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סאת'רלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290039205171  PLWABN: 9810705958105606  ACM DL: 81100248871  BIBSYS: 90335850  BnF: cb17209986p (data)  BPN: 10020011  CiNii: DA00645414  dblp: d/WEDijkstra  GND: 139688641  ISNI: 0000 0001 1234 890X  LCCN: n82078425  LNB: 000048721  MGP: 45747  NDL: 00437921  NKC: mub20241244486  NLA: 35036226  NSK: 000697868  NTA: 069137056  SELIBR: 183814  SNAC: w6475hq0  SUDOC: 059577517  S2AuthorId: 3234559  Trove: 808068  VIAF: 17820452   WorldCat (עם VIAF): 17820452
תחבורה ציבורית

בתוך רכבת תחתית בדנמרק
תחבורה ציבורית (ראשי תיבות: תחב"צ) היא מערך תחבורה המסיע אנשים שלא ברכבם הפרטי. במקרים רבים נמצא מערך התחבורה הציבורית בפיקוח ממשלתי או עירוני. התחבורה הציבורית פועלת במקביל בתוך הערים וכן בדרכים בין-עירוניות ומחולקת למערכי הסעת המונים ולמערכי הסעת נוסעים בודדים, בנתיב מוגדר מראש או במסלול מותאם. לקווי התחבורה הציבורית לוחות זמנים קבועים, בהתאם לתכיפות ותדירות השימוש בהם.
תחבורה ציבורית ממונעת החלה את דרכה לפני הרכב הפרטי. המצאת רכבות הקיטור והחשמליות במאה ה-19 הביאו לפריצת דרך בתחום התחבורה. אולם לאחר המצאת הרכב הפרטי, שהיה בזמנו נוח יותר, הפופולריות של התחבורה הציבורית ירדה בצורה משמעותית.
היסטוריה

התחבורה הציבורית הקדומה ביותר הייתה הספנות. מעבורות מופיעות בכתבי המיתולוגיה היוונית. איש המעבורת המיתולוגי כארון דרש תשלום קודם שלקח נוסעים להאדס.
צורות היסטוריות של תחבורה ציבורית כוללות את הדיליז'נס שפעל במסלול קבוע בין פונדקים, ואת הסירה הרתומה לסוס (אנ') שהובילה נוסעים משלמים, שהייתה מאפיין של תעלות אירופה מהמאה ה-17 ואילך. התעלה עצמה כצורת תשתית מתוארכת לימי קדם. במצרים העתיקה שימשו תעלות להובלת מטענים לעקיפה של מפל המים של אסואן. הסינים בנו תעלות להובלה בהן עוד בתקופת המדינות הלוחמות שהחלה במאה ה-5 לפני הספירה. לא ידוע אם תעלות אלו שימשו לתחבורה ציבורית או לא; התעלה הגדולה בסין (החלה בשנת 486 לפנה"ס) שימשה בעיקר את סחר התבואה.
מערכת התחבורה הציבורית המאורגנת הראשונה בתוך עיר נוסדה כנראה בפריז בשנת 1662. השירות המדובר, Carrosses à cinq sols (אנ'), של כרכרות רתומות לסוסים שנסעו בקווים קבועים, פותח על ידי המתמטיקאי והפילוסוף בלייז פסקל, והחזיק מעמד רק חמש עשרה שנים, עד 1677. אומניבוסים פעלו בנאנט בשנת 1826. מערכת תחבורה ציבורית באומניבוסים הוכנסה ללונדון על ידי ג'ורג' שיליביר (אנ') ביולי 1829.
בשנת 1825 בנה ג'ורג' סטיבנסון את קטר הקיטור Locomotion No 1 (אנ') עבור רכבת סטוקטון ודארלינגטון (אנ') בצפון-מזרח אנגליה, רכבת הקיטור הציבורית הראשונה בעולם.
האוטובוסים הראשונים הופעלו על ידי מנוע קיטור באנגליה בשנות ה-30 של המאה ה-19. האוטובוס הראשון שהונע מכנית הופיע ברחובות לונדון ב-22 באפריל 1833.
הרכבת התחתית הראשונה בעולם המונעת בקיטור החלה לפעול בלונדון ב-1863.
החשמלית המוצלחת הראשונה נבנתה למסילה באורך 11 מיילים של רכבת הנוסעים יוניון בטלהסי, פלורידה, בשנת 1888. חשמליות יכלו לשאת עומסי נוסעים כבדים יותר מאשר בלי הרכב שקדמו להן, מה שהפחית את התעריפים ועורר שימוש גדול יותר במעבר. שנתיים לאחר ההצלחה של ריצ'מונד, פעלו באמריקה יותר משלושים אלף חשמליות. חשמליות סללו גם את הדרך למערכת הרכבת התחתית הראשונה באמריקה. לפני החשמליות נשקלו רכבות תחתיות מונעות בקיטור. עם זאת, רוב האנשים העריכו שהנוסעים ימנעו ממנהרות הרכבת התחתית המלאות בעשן ממנועי הקיטור. ב-1894 בנתה בוסטון את הרכבת התחתית הראשונה בארצות הברית, קו חשמלית במנהרה של 1.5 מייל מתחת לרובע המסחר של רחוב טרמונט. ערים אחרות הגיעו במהירות בעקבותיה, ובנו אלפי קילומטרים של רכבת תחתית בעשורים הבאים.
במרץ 2020 ביטלה לוקסמבורג את חובת התשלום ברכבות, בחשמליות ובאוטובוסים, והפכה למדינה הראשונה בעולם שמאפשרת את כל התחבורה הציבורית בחינם.
יתרונותיה של התחבורה הציבורית

לתחבורה הציבורית מספר יתרונות, מבחינת האינטרס הציבורי, על השימוש ברכב הפרטי.
בטיחות – התחבורה הציבורית מהווה כלי חשוב בהפחתת תאונות הדרכים, והורדת מכוניות מהכביש.
ניצול יעיל של הקרקע – בניגוד לרכב פרטי, שבשימוש טיפוסי מסיע אדם יחיד ונמצא רוב הזמן בחנייה, אוטובוסים ורכבות מסיעים מספר אנשים רב ומצויים רוב הזמן בתנועה. כך ניתן לספק את אותם צורכי תחבורה באמצעות שטח קטן בהרבה.
זמינות לאנשים שחסרי רכב פרטי – השימוש בתחבורה הציבורית פתוח גם בפני אנשים שאינם יכולים לנהוג, כמו ילדים ובני נוער שטרם הגיעו לגיל הרישיון או בקרב אנשים שאינם יכולים לנהוג מסיבות בריאותיות, ולא מחזיקים ברכב פרטי מסיבות כלכליות.
הפחתת עומסי תנועה – התחבורה הציבורית כאשר היא מופרדת מכלי הרכב האחרים ותדירה מספיק מאפשרת להביא להורדת העומסים בכבישים. או לכל הפחות יכולה למנוע מאנשים נסיעה בתוך עומסי תנועה. שגורמת לבזבוז זמן ולהגדלת זיהום האוויר. התחבורה הציבורית מהווה פתרון יעיל ובטוח להורדת עומסי התנועה במטרופולינים וביניהם, ובנוסף ישנה חשיבות רבה לתחבורה הציבורית בתופעת היוממות בה העובדים בעיר מגיעים אליה מפרוורים וערים שכנות. כאשר יש מרחק גדול דיו בין תחנות רכבת, הן עירוניות והן בינעירוניות, רכבות יכולות לעקוף במהירות כלי רכב פרטיים גם בשעות השפל. לנתיב תחבורה ציבורית כאשר אין עליו עומס והוא נאכף יש יתרון על הרכב הפרטי בשעות השיא.
חסרונותיה של התחבורה הציבורית

צפיפות: בקווי תחבורה ציבורית בעלי ביקוש גבוה, יש עומסים בעיקר בשעות השיא.
חוסר גמישות, שלעיתים מתבטא בהארכה משמעותית של זמן הנסיעה. ובתדירות נמוכה איפה שהביקושים לתחבורה ציבורית נמוכים.
נגישות נמוכה. לפעמים מערכת התחבורה הציבורית לא נגישה לבעלי מוגבליות
בעיית "הקילומטר האחרון" – במקרים רבים התחבורה הציבורית אינה אוספת את הנוסעים מפתח ביתם ואינה מביאה אותם בדיוק ליעדם. כתוצאה מכך נחשפים הנוסעים בתחבורה ציבורית להליכה בתנאי מזג אוויר שעלולים להיות קשים כשרב כבד או גשם עז.
נסיעה ארוכה לעומת כלי רכב אחרים לפעמים המסלול של האוטבוס לא מבצע את הנסיעה בדרך המהירה ביותר על מנת לאסוף עוד נוסעים
מערכות התחבורה הציבורית

מערכת להסעת המונים היא כינוי לעמוד השדרה של התחבורה הציבורית, המורכב מכלי תחבורה רבי-קיבולת, הפועלים בתדירות גבוהה לאורך צירי תנועה עתירי ביקוש ומטרתם היא בעיקר לספק מענה לכניסה אל המטרופולינים בשעות הבוקר וליציאה מהם אחר הצהריים ובערב. מערכת להסעת המונים מבוססת לרוב על תשתית מסילתית. בהגדרה זו נכללים רכבת פרוורים, רכבת קלה ורכבות עירוניות שונות. לעיתים משמשות גם רכבות לטווחים ארוכים יותר כמערכת להסעת המונים.
סוג נוסף של תחבורה ציבורית העונה להגדרה זו הוא הגראנדבוס, שהוא למעשה אוטובוס גדול ממדים הנוסע על הכביש הנועד לתת פתרונות למקומות בהם הוחלט שלא להקים תשתית מסילתית (משיקולים טופוגרפיים, כלכליים, פוליטיים ואחרים). פתרון זה כולל הקמת מסלוליים ייעודיים לכלי רכב אלו והתאמת כל תנאי הדרך עבורם, לדוגמה: מתן עדיפות בצמתים.
במדינות רבות, יעילות התחבורה הציבורית משופרת על ידי קישור בין סוגים שונים של תחבורה ציבורית, כגון על ידי התאמת לוחות הזמנים של אוטובוסים ורכבות, על מנת ליצור מעברים נוחים בין השימוש בהם (כגון מעבר בין רכבת בין עירונית, לאוטובוס עירוני או לרכבת קלה). בנוסף לכך, תחבורה ציבורית מפותחת מתאפיינת גם בכרטוס משולב (קרוי גם כרטוס משותף), בהן הנוסע רוכש כרטיס נסיעה אחד לצורך הגעה למקום מסוים, גם אם זה כרוך במעבר בין סוגי תחבורה שונים של חברות שונות.
מדדי יעילות

מדדי יעילות הם כלל הכלים הניתנים למדידה, המהווים ממד מספרי בר-השוואה בין רשתות תחבורה ציבורית שונות (וזאת בשונה מאמצעים שאינם מדעיים, כמו סקרי שביעות רצון, המשמעותיים גם הם לאיכותה של התחבורה הציבורית).
מדדי יעילות > ישירוּת

ישירוּת היא היחס בין זמן הנסיעה שאדם ממוצע היה נוסע ברכבו הפרטי, לבין זמן הנסיעה באמצעות תחבורה ציבורית. המסלול בתחבורה הציבורית הוא כמעט בהכרח ארוך יותר, אך לא בהכרח איטי יותר. במדידת הישירות מובא בחשבון לא רק אורך המסלולים, אלא גם מהירות הנסיעה הממוצעת בהם. כך לדוגמה ייתכן שרכב פרטי יעשה מסלול בן 4 קילומטרים בדרך מהירה, ואילו קו האוטובוס המקביל יעשה את אותו המסלול בדרך עירונית, ומכאן שמדד הישירות של אותו קו אוטובוס מראה על חוסר יעילות.
מדדי יעילות > כמות מעברים

כמות מעברים היא מספר ההחלפות הממוצע שנדרש אדם לבצע במערכת הקווים הנתונה על מנת להגיע ממוצא ליעד. בניגוד לדעה המקובלת, כמות מעברים גדולה יותר אינה פוגמת בהכרח בזמן הנסיעה מדלת לדלת, שכן על מנת לספק למגוון רחב של אנשים כמות החלפות מינימלית יש צורך בכמות קווים גדולה, וכפועל יוצא מכך תדירות נמוכה משמעותית מזו שניתן היה לאפשר עם מספר קווים מצומצם. לכן המטרה היא למצוא את האיזון בין השניים. המגמה הכללית היא צמצום כמות הקווים לטובת תדירות גבוהה יותר.
עם זאת, מערכות תחבורה ציבורית מאלצות לעיתים את הנוסע לשלם עבור כל מעבר כזה. מצב זה אינו נחשב למצב תקין, וכאשר הוא קיים הוא הופך את מדד כמות המעברים לקריטי במיוחד, ובכך גם מאלץ את הרשת להפעיל קווים פחות יעילים. האינטגרציה בין כל אמצעי התחבורה ושילובם במידת האפשר למערכת כרטוס אחת, מקלה על הנוסע ומגבירה את מידת האטרקטיביות של הנסיעה בתחבורה ציבורית. רוב המדינות המערביות מפעילות מערכות כרטוס משותפות מזה שנים רבות.