stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוב חום אירופי
מאפיינים פיזיים ומראה

פרוותו חומה וגוונה נע בין חום צהבהב עד לחום כהה ואף לעיתים כמעט שחור. לעיתים תהיה הפרווה בגוון אדמדם. ראשו של הדוב עגלגל עם אוזניים קטנות ועגלגלות גם כן. הגולגולת רחבה ופיו מצויד בכ-42 שיניים, הכוללות שיניי טורף. לדוב מבנה עצמות חזק וכפות רגליים גדולות, המצוידות בטפרים גדולים גם כן אשר יכולים להגיע לאורך של למעלה מ-10 ס"מ. משקלו תלוי בסביבת מחייתו ובתקופת השנה. משקלו של דוב זכר בוגר נע בין 135–250 ק"ג ומשקלה של נקבה בוגרת נע בין 90–150 ק"ג. הדוב החום הגדול ביותר שנתפס שקל 481 ק"ג וגובהו היה כמעט 2.5 מטר.
הדובים האירופיים החיים במזרח אורל בהירים יותר וצבע פרוותם נוטה יותר לחום אדמדם. הדובים מתת-מין זה החיים באסיה נראים יותר אגרסיביים לעומת אותם דובים החיים באירופה.
תפוצה

בעבר הדוב החום האירופי היה נפוץ מאירלנד במערב ועד ליפן שבמזרח.
הדוב החום האירופי נכחד באירופה בעיקר במערבה במדינות כמו אירלנד, בלגיה והולנד. בבריטניה הוא נכחד כנראה לפני 1,500 שנה בעקבות פעילות ציד. בצפון אירופה וברוסיה נשמרה אוכלוסייה טבעית וגדולה. לאחר שנכחדו מצרפת, הושבו לאחרונה פרטים לאזור רכס הרי הפירנאים שבגבול בין ספרד וצרפת. בספרד השתמרה אוכלוסיית דובים בשני גושים גדולים באזור רכס הרי הקאנטאבריים. כמו כן ישנה אוכלוסייה נוספת באיטליה בהרי אברוצו ובעמק טרנטינו.
אוכלוסיות גדולות נוספות נמצאות בסלובקיה, סלובניה, בולגריה ורומניה, אך אלו אוכלוסיות מבודדות המנותקות אחת מהשנייה. אוכלוסיות אלו כמעט נכחדו בעת המהפכה הרוסית ב-1917.
מחוץ לאירופה האוכלוסייה הגדולה ביותר של דובים נמצאת במזרחם של הרי אורל. בעיקר ביערות סביר ובמרכז אסיה (אפגניסטן, פקיסטן, קשמיר שבהודו, מרכז סין והאי הוקאידו ביפן). בצפון אסיה הדובים נפוצים בהרבה. קיימים אלפים רבים ביערות צפון סיביר, מספר לא ידוע בצפון סין ומונוגוליה, וכנראה אלפים רבים ביערות הוקאידו ואיים אחרים ביפן. בדרום אסיה קיימים הדובים במספרים קטנים יותר: מסוריה ואיראן דרך רכסי ההרים של אפגניסטן ופקיסטן עד הודו.
הדוב החום האירופי והאדם

הרומאים לכדו דובים אלו ונלחמו נגדם או צפו בהם נלחמים נגד חיות אחרות כמו נמרים, טיגריסים ואריות. הדובים החזקים ביותר נלכדו כנראה באזור הדלמטים וקאלדוניה.
שלא כמו באמריקה, בה כל שנה נהרגים בממוצע שני אנשים בידי דובים, באירופה רק שלוש תקיפות תועדו בכל המאה ה-20.
דוב חום בפינלנד
דוב חום בדנמרק
דוב בגן חיות בבדפורדשייר
דוב ביער בפינלנד
גחן מצוי

| גחן מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: גחן
מין:: גחן מצוי
שם מדעי
 Genetta genetta ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


גחן מצוי
הגחן המצוי או גחן מנוקד (שם מדעי: Genetta genetta) הוא יונק טורף בעל תפוצה נרחבת באפריקה, באסיה ובאירופה. המין היה מצוי בעבר בישראל, אך נכחד ממנה[דרוש מקור]. להבדיל משאר הגחניים, הוא חובב אזורים יבשים וכן אזורים מיוערים בהיותו טפסן מצוין.
החוקר ישראל אהרוני זיהה את החיה כתַּלֵּא אִילָן על פי הפירוש: "תחש (צבע מנומר) שהיה בימי משה... מכסה אחד היה, ודומה תלא אילן".
תיאור מראה

מבנה גופו ארוך ורזה, גמיש ביותר וגפיו קצרות. אורך הגוף והראש (ללא הזנב) 49–60, אורך הזנב 42–54 ס"מ, משקלו 1–3 ק"ג.
לגחן פרווה רכה, צהבהבה-אפורה בגווניה, כתמים שחורים פזורים על גבה ופסי שחור-לבן מעטרים את זנבה. הראש מפוספס, החוטם שחור ומסביב לעיניים ולפה כתמים לבנים. לגחנים באזורים הצחיחים, פרווה בהירה יותר ודוגמאות דהויות יותר מהגחנים באזורים רוויי המים.
לגחן בלוטות ריח מפותחות ביותר באזור פי הטבעת, המשמשות לסימון טריטוריה. לנקבות ארבע פטמות ולזכר איבר מין מפותח. בכפות הרגליים חמש אצבעות גלויות בעלות כריות שעירות. הטפרים נראים לעין אך ניתנים להסתרה חלקית (בניגוד לחתוליים שטפריהם מוסתרים לגמרי) העיניים עגולות וגדולות, האוזניים ארוכות ומשולשות. לגחן 40 שיניים.
תזונה

הגחן ניזון גם מחומר צמחי בנוסף להיותו אוכל בשר מובהק. עיקר תזונתו מורכבת מפירות, מכרסמים קטנים, עופות, זוחלים וחסרי חוליות שונים.
רבייה וגידול צאצאים

הגחן מסוגל להתרבות במהלך כל השנה, אך הנקבה מיוחמת על פי רוב במהלך עונת הגשמים או בתקופה בה קיים מחסור במזון. ההזדווגות נמשכת כחמש דקות ובאה אחרי חיזור שנמשך כשעה. בזמן ההזדווגות ישמיעו הזכר והנקבה יללות. ההיריון נמשך 11 שבועות בקירוב, ובסופו נולדים 1–3 גורים עיוורים וחסרי ישע. הם נגמלים מהיניקה בגיל שמונה שבועות, על אף שאוכלים מזון מוצק בכמות קטנה עוד לפני כן. מגיעים לבגרות מינית בהגיעם לשנתיים. תוחלת החיים היא 13 שנים בקירוב.
התנהגות

הגחן יונק החי ביחידות ופעיל בשעות הלילה. נצפה לעיתים בשעות הדמדומים ולעיתים רחוקות ביותר יצפה בשעות היום. הגחן סומך על הסוואתו המצוינת, המדמה אור וצל, בשחרו לטרף. בדומה לחתולים, הוא מכניע את טרפו בנשיכה מהירה וקטלנית בצוואר. הטריטוריה של הגחן חופפת לעיתים עם טריטוריות של גחנים ממין שונה (זכר עם נקבה), אך לא עם גחן מאותו מין (זכר עם זכר). הגחן משמיע קולות המזכירים חתולים כגרגורים ויללות. בשעת פחד הוא סומר את שערות גבו וכן מפריש חומר מושקי מבלוטות הריח שבאחוריו.
אקולוגיה של המין

לגחן אויבים טבעיים, הוא נצוד על ידי ינשופיים, פנתרים ונחשים גדולים. הגחן לא נמצא בסכנת הכחדה גלובלית, אולם תת-מין של גחן - Genetta genetta isabelae מוגדר כפגיע על ידי IUCN.
הגחן סולד מהאדם וחי בשוליי הסביבה האנושית. תרומתו לכלכלה, בטרפו מכרסמים שונים המזיקים לחקלאות ומעבירים מחלות. לעיתים רחוקות מאוד פוגע המין במשק האדם, בתקפו חיות ועופות בית.
תפוצת תת-המינים

כתוצאה מהיעדר ממצאים רלוונטיים לגבי מספר תת-מינים, תקפותם או נכונותם היא בספק.
למשל, תת-המין terraesanctae שאנדמי לישראל, נצפה ותועד לאחרונה רק בשנת 1930 במושבה אילניה (סג'רה) ובמורדות הכרמל, על ידי הזואולוג העברי ישראל אהרוני. לפני כן תועד בשנת 1884 על ידי הנרי בייקר טריסטראם, שצפה בשישה גחנים בנחל שיאון שבחרמון. תת-המין נחשב שעודנו קיים באזור, על אף שלא נצפה שנים רבות.
תת-מינים נוספים:
Genetta genetta afra - צפון אפריקה
Genetta genetta balearica - האיים הבלאריים
Genetta genetta granti - דרום מערב חצי האי ערב
Genetta genetta isabelae - ספרד
Genetta genetta pyrenaica - הרי הפירינאים בצרפת
Genetta genetta senegalensis - ספרד
מזרח אפריקה - קניה
הערות שוליים

↑  גחן מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
דורבן עב-זנב אסייתי

| דורבן עב-זנב אסייתי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: דורבניים
סוג:: דורבן עב-זנב
מין:: דורבן עב-זנב אסייתי
שם מדעי
 Atherurus macrourus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דוֹרבָּן עב-זנב אסייתי (שם מדעי: Atherurus macrourus) הוא מין של דורבן, החי בדרום-מזרח אסיה והוא קרוב משפחתו של דורבן עב-זנב אפריקני.
דורבן זה חי במדינות: סין, הודו, לאוס, מלזיה, תאילנד, מיאנמר ווייטנאם.
אורכו של הדורבן 34–52 ס"מ ומשקלו 2–4 קילוגרם. הוא בעל שערות אפורות-חומות, פנים ורדרדות וזנב ארוך הסתיים בציצה לבנה. הקוצים נוקשים ולבנים בחלקם העליון, אך לא בולטים וגבוהים כמו אצל בני הסוג דורבן.
הדורבן פעיל לילה ויוצא לשוטט ביערות טרופיים וביערות הרריים. הוא ניזון בעיקר מצמחייה כמו במבוק ומפקעות. הוא נח במאורות שהוא מכין או במאורות מוכנות, בהם יכולים להימצא עד שלושה דורבנים. הנקבות ממליטות 2 גורים שנגמלים לאחר שבוע.
הדורבן לא מצוי בסכנת הכחדה בטבע אך נחשב למין מוגן ברחבי דרום-מזרח אסיה ובשמורות בהודו.
הערות שוליים

↑  דורבן עב-זנב אסייתי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דורבניים |
| --- | --- | --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |  |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |  |
דוב נמלים זוטי

| דוב נמלים זוטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: דלשינאים
סדרה:: פילוסאים
תת־סדרה:: דובי נמלים
משפחה:: דובי נמלים זוטיים
סוג:: Cyclopes
מין:: דוב נמלים זוטי
שם מדעי
 Cyclopes didactylus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דוב נמלים זוטי (שם מדעי: Cyclopes didactylus) הוא מין של דוב נמלים החי בדרום ומרכז אמריקה, והיחיד ממיני דובי הנמלים שמשתייך לסוג Cyclope ולמשפחת דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae). חי במקסיקו, ברזיל, דלתא אמאקורו, ונצואלה ונמצאים אחדים גם בצפון פרגוואי
מאפיינים

גודלו נע בין 32 ל-52 ס"מ, משקלו יכול להגיע ל-400 גרם, והוא הקטן מבין דובי הנמלים. במקביל, היחיד המבלה את כל חייו על עצים. פרוותו חומה, ולסתו מעוצבת כמעיין שפופרת צרה. כמו אחרים מדובי הנמלים, הוא ניזון מטרמיטים ונמלים. זנבו מסוגל לתפוס ענפי עצים.
דובי נמלים זוטיים חיים במרכז ודרום אמריקה שמזרחית לאנדים ושטח המחיה שלהם משתרע בין דרום מקסיקו לבוליביה וברזיל ביערות עד בשפלה.
דוב הנמלים הזוטי חי על עצים בחופה, ששם הוא יכול לעבור מצמרת עץ אחת לשנייה בלי לרדת מהעץ. דוב הנמלים הזוטי פעיל בלילה. המזון המועדף עליו הוא נמלים, והוא יכול לאכול עד כ-100 מהם ביום.
אויביו העיקריים של דב הנמלים הזוטי הם עיט הרפיה, אנקונדה כהה, יגואר וכן פומות, וקיימנים.
תת-מינים

Cyclopes didactylus catellus Thomas
Cyclopes didactylus dorsalis Gray
Cyclopes didactylus eva Thomas
Cyclopes didactylus ida Thomas
Cyclopes didactylus melini Lönnberg
Cyclopes didactylus mexicanus Hollister
הערות שוליים

↑  דוב נמלים זוטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוב נמלים זוטי מתחזה לפרי זהוב
דונקוביוס שחור-כיפה

| דונקוביוס שחור-כיפה |
| --- | --- |
 דונקוביוס שחור-כיפה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דונקוביוסיים
סוג:: Donacobius
מין:: דונקוביוס שחור-כיפה
שם מדעי
 Donacobius atricapilla ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


דונקוביוס שחור-כיפה (שם מדעי: Donacobius atricapilla) היא ציפור שיר החיה באמריקה הדרומית והיא הציפור היחידה ממשפחת הדונקוביוסיים (Donacobiidae).
מאפיינים

אורכה של הציפור 22 ס"מ ומשקלה 30–40 גרם. היא בעלת פלג גוף עליון שחור ובטן צהובה עם זנב מניפתי אפור וארוך. המקור שחור וארוך מעט והעין צהובה.
הדונקוביוס מצוי ברחבי יערות האמזונאס והביצות סביבם. הוא מצוי בעיקר בסביבות צמחי מים שסביב אגמים באזור. בכמה אזורים הוא מצוי באזורים פחות לחים מהיער.
המיון שלו שונה פעמים רבות כשבתחילה שויך למשפחת הקיכליים ואחר כך לחקייניים, לגדרוניים ולסבכיים. לבסוף סווג כמין היחיד במשפחה עצמאית.
הערות שוליים

↑  דונקוביוס שחור-כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
דולב מזרחי

דולב מזרחי (שם מדעי: Platanus orientalis) הוא מין של דולב, עץ גדול ממדים המצוי לרוב לצד מקווי מים. הוא נציג יחיד של משפחתו בישראל.
סימנים מורפולוגיים

העץ גבוה, קליפתו מתקלפת ולכן צבע קליפת הגזע משתנה. תכונה זו מקנה לעץ מראה ותיק, אולם אין אפשרות לאמוד את גילו של העץ לפי קריטריונים חיצוניים כדוגמת מראה ועובי הגזע.
משום מראה העלה המפורץ שלו, שלכת החורף המרשימה וכן הלאה, יש הנוטים לבלבל סוג זה עם הסוג אדר- 'acer', המוכר לנו מדגל קנדה ומסירופ מייפל. אדר סורי ואדר קטן-עלים מייצגים סוג זה בארץ.
משום יופיו, קורתו הישרה וצילו הרב בקיץ, עץ זה ניטע גם כעץ נוי.
העלה שסוע לכ-5 אונות, שפתו משוננת. קיימים שני עלי לוואי, הקטנים מן העלה.
העץ נשיר, ושלכתו יפה. ניתן לזהות מרחוק את פלג המים של הנחלים שהעץ שוכן בהם: בעונת הסתיו העלים מצהיבים; בעונת החורף רוב העלים נושרים; בעונת האביב העץ מלבלב, והוא ניכר בצבע ירוק בהיר ו"חי" על פני שאר צמחי החורש, במשך כל הקיץ.
הפרי הוא אגוזית עגולה, ניכרת בעוקצים הארוכים ובציצת שערות ארוכות.
תפוצה בישראל

העץ מלווה פלגי מים ומעיינות, במיוחד בצפון הארץ. ככזה הוא נחשב לנדיר, אולם אין הוא נחשב בסכנת הכחדה, משום שבית גידולו לא מאוים באופן יחסי. נוכל לפגוש אותו במערכת יובלי הירדן, נחל דליות שבגולן, ובנחלי הגליל האיתנים כדוגמת נחל עמוד, כזיב ובצת. דולב מזרחי הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
עצי הדלב המרשימים הסמוכים לעין זיו שבנחל כזיב סמלו את זכות הטבע למים, כאשר המעיין השופע הזה נתפס על מנת לשמש כמי שתייה עבור אזור הצפון. בעקבות הדלדלות המים באפיק, היה חשש למגוון היצורים החבים את חייהם למי המעיין. ויותר מכל, הדולב המרשים גילה סימני עקה. כך הושגה פשרה, ובשעות הבוקר מזרימה חברת 'מקורות' מים, מהם נהנים שוכני השמורה- מגוון צמחייה ובעלי החיים, וכמובן המטיילים. והדולבים האיתנים- עדות לפשרה זו.
מין זה נמצא גם במספר מעיינות באזור יהודה ושומרון. שמו אף השתמר בשמות מקומות באזור:
ואדי דילב שבהרי בנימין שם עד היום נותרה קבוצת עצים. האתר נמצא בשמורת טבע 'דולבים'. זהו מקור שם ההתנחלות הסמוכה דולב.
נחל דולב, הוא יובל של נחל שורק בהרי יהודה, שנתן את שמו לשמורת נחל דולב, הכוללת מסלולי טיול פופולריים כדוגמת נחל המערה ובו מערת התאומים.
לא ברור האם פרטים אלו של הדולב המזרחי הם צמחי בר מקומיים, או שהובאו על ידי האדם.
ישראל מהווה את גבול תפוצתו הדרומי של עץ זה.
הערות שוליים

↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
דביבון מצוי

| דביבון מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: ראקוניים
סוג:: דביבון
מין:: דביבון מצוי
שם מדעי
 Procyon lotor ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 באדום - תפוצה טבעית  בכחול - תפוצה על ידי האדם

דביבון מצוי או רָקוּן רַחֲצָן או דביבון רוחץ (שם מדעי: Procyon lotor) הוא מין בסוג דביבון, שמצוי באמריקה. הדביבון המצוי הוא מין הראקון הנפוץ ביותר בצפון אמריקה. מקום המחיה המועדף עבור הדביבון המצוי הוא יערות בקרבת המים, אך הוא חי גם באדמות מעובדות, אזורי ערים ופרברים. בעבר דביבון גוואדלופ, נחשב מין בפני עצמו, אבל מחקרים עדכניים מראים שהוא בעצם תת-מין של הדביבון המצוי.
מאפייני המין

על אף שידועים מקרים של דביבונים מצויים שחיו בשבי יותר מ-20 שנים, בדרך כלל הם חיים 1.8–3.1 שנים. פרט יכול לשקול בין 5 ל-26 ק"ג. בפניו סביב עיניו יש צבעים שחורים. הוא בעל זנב עבה עם טבעות כהות ובהירות לסירוגין (5–7 טבעות שחורות). צבע פרוותו של הדביבון המצוי הוא תערובת של אפור, חום ושחור. במקרים נדירים הדביבון המצוי יכול להיות לבקן. אורך גופו 40–70 ס"מ ואורך זנבו 24–26.5 ס"מ.
ההזדווגות בדרך כלל מתרחשת בינואר או בפברואר (משך ההריון בין 60–70 יום), והנקבה ממליטה 4–7 גורים באפריל או במאי (משתנה בהתאם לאקלים). דביבונים מתגוררים בדרך כלל בעצים חלולים, מאורות קרקע או במערות. הזכר אינו משתתף בגידול הגורים. לקראת סוף הקיץ הגורים נגמלים מיניקה ומתחילים להאכיל את עצמם.
הדביבון המצוי פעיל בדרך כלל בלילה. הוא אוכל-כול. תזונתו מורכבת מכ-40% חסרי חוליות, 33% צמחים (למשל גרגרים) ו-27% בעלי חוליות. פירוש המילה lotor בשמו הלטיני היא "רוחץ". הדביבון המצוי נודע כ"רוחץ" את מזונו לפני אכילתו, אך הוא לא באמת רוחץ אותו, אלא המים עוזרים לו להרגיש את המזון (ישנם חוקרים הטוענים כי התנהגות זאת נובעת מכך שלפני אלפי שנים הדביבון היה רוחץ את הצפרדעים הרעילות שאכל במים כדי שייצא מהן הרעל, ובמשך השנים התחיל לרחוץ כל מזון מתוך אינסטינקטים[דרוש מקור]).
בתקופות של חורף קשה הוא עשוי לישון במשך תקופות ממושכות, אך לא לישון שנת חורף.
בריאות

הדביבונים יכולים לחלות בכלבת, ולהדביק בני אדם על ידי נשיכות. בשנת 2021, מתוך 3,663 בעלי חיים שדווחו כחולים בכלבת בארצות הברית, כ-28% היו דביבונים.
דביבונים סובלים מפטוגנים נוספים, כגון נגיף הפארוו הכלבי, כלבלבת, וסוגים של תולעים נימיות (Baylisascaris procyonis).
גלריה

דביבון מצוי
הערות שוליים

↑  דביבון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Ma, X., Bonaparte, S., Corbett, P., Orciari, L. A., Gigante, C. M., Kirby, J. D., Chipman, R. B., Fehlner-Gardiner, C., Thang, C., Cedillo, V. G., Aréchiga-Ceballos, N., Rao, A., & Wallace, R. M. (2023). Rabies surveillance in the United States during 2021. Journal of the American Veterinary Medical Association, 261(7), 1045-1053. Retrieved May 21, 2024, from https://doi.org/10.2460/javma.23.02.0081
↑  Common Raccoon Diseases, https://www.newildlife.org/2014/09/common-raccoon-diseases/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559240105171  GND: 4306916-2  LCCN: sh2007004013  NDL: 00560311  NKC: ph1131431
דוממיים

| דוממיים |
| --- | --- |
 Elops saurus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: טרפוניים
משפחה:: דוממיים
סוג:: דומם
שם מדעי
 Elopidae

דּוֹמְמִיִּים (שם מדעי: Elopidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הטרפוניים בתוכה סוג יחיד - דּוֹמֵם (Elops; ביוונית: ellops - סוג של נחש) ובו 7 מינים.
מאפיינים

הדוממים הם דגים גדולים הקרובים למשפחה גדולי עין, אך קטנים מהם ומגיעים רק לאורך מטר' ושוקלים עד 10 קילוגרם. בצורתם הם מזכירים סרדינים ענקיים, אף שאינם קרובים אליהם והם בעלי סנפירים רחבים המיועדים לתנועה מהירה, גוף דמוי-אליפסה ועיניים גדולות המצויות בטבעות גדולות.
דגים אלה הם טורפים מהירים של דגים קטנים וסרטנים. מחזור חייהם דומה למחזור חיי הצלופחים: הם מתפתחים בים כלרוות מסוג Leptocephalus, דמויי סרט הצפים בזרם ולאחר שהם מתבגרים יותר הם מתכווצים ונראים כמו הבוגרים. הם יכולים לחיות בנוסף לים ולאוקיינוס, בקרבת החוף גם במים מליחים. כמו כן הם יכולים להימצא בימים ממוזגים וקרירים.
דגים אלה בעלי עצמות רבות ולכן הם לא נחשבים לדגים מסחריים, אך עדיין יכולים לשמש כפיתיון.
מינים

Elops affinis
Elops bultyncki - נכחד
Elops hawaiensis
Elops lacerta
דּוֹמֵם טוֹרְפָן (Elops machnata)
Elops miiformis - נכחד
Elops saurus
Elops senegalensis
Elops smithi
דורבן מצויץ

| דורבן מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: דורבניים
סוג:: דורבן
מין:: דורבן מצויץ
שם מדעי
 Hystrix cristata ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


דוֹרבָּן מצויץ (שם מדעי: Hystrix cristata) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן החי בצפונה של אפריקה ודרומה יותר אך גם באיטליה ובאי סיציליה.
מאפיינים

הדורבן המצויץ הוא דורבן גדול שאורכו 61–83 ס"מ ומשקלו 13–27 ק"ג, השני בגודלו אחרי דורבן הכף. הוא בעל קוצים שחורים-לבנים ושערות לבנות לאורך הגוף. הקוצים מזדקרים מהגב כלפי מעלה עד לעורף, ומכאן השם מצויץ. גם זנבו ארוך אבל אינו בולט. הראש קטן והעיניים והאוזניים אינם בולטות. כמו לרוב המכרסמים השיניים הקדמיות מתפתחות ביעילות, מה שעוזר לדורבן לכרסם כמעט כל דבר כולל גזעי עצים.
הדורבן חי במגוון אזורים מסוואנות עד מדבריות ואזורים הרריים. הדורבן הוא יצור החי בבדידות או עם בן זוג אחד ויוצא מהמאורה בלילה לאכול. הם צמחוניים וניזונים מעשבים, שורשים ופקעות. עם זאת מדי פעם הם יגוונו בנבלות, חרקים ואף חולייתנים קטנים. יש להם מעיים מגודלים העוזרים להם לעכל חומרים קשיחים.
לדורבנים יש מעט מאוד טורפים בטבע הכוללים אריות, נמרים או צבועים. כשטורף מתקרב הדורבן מקשיח את הקוצים וגורם להם לקרקש ביחד, מה שעשוי להבהיל את הטורף. אם זה לא עוזר הדורבן תוקע את הקוצים לתוך איבר רגיש כמו החוטם או הכפות והקוצים נתלשים. הפצע עשוי להזדהם ולגרום לפציעה קטלנית לעיתים. גם אנשים שהפתיעו דורבנים כבר מתו מהפציעות.
כמה להקות אריות באפריקה צדות דורבנים בתדירות גבוהה, כאשר כמה לביאות מטרידות את הדורבן ומסיחות את דעתו, בעוד אחרות נעות אליו מהכיוון הנגדי ונושכות את אפו. עם זאת זהו ציד מסוכן ולעיתים חלק מהלביאות נדקרות בכפותיהן או בפניהן.
הערות שוליים

↑  דורבן מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דורבניים |
| --- | --- | --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |  |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565602605171  GND: 4182721-1  LCCN: sh85104996
דולפין מצוי קצר-חוטם

| דולפין מצוי קצר-חוטם |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
על־ממלכה:: אוקריוטים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: דולפין מצוי
מין:: דולפין מצוי קצר-חוטם
שם מדעי
 Delphinus delphis ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


דולפין מצוי קצר-חוטם (שם מדעי: Delphinus delphis) הוא מין של דולפין מצוי. שמו מציין את כך שמשני המינים בסוגו, אורך חוטמו הוא הקצר ביותר.
מאפיינים

חי בלהקות של עשרות ומאות, ואף אלפים באזורים מסוימים. האוכלוסיות העולמיות מבודדות זו מזו. נחשב למין שבדרך כלל לא מתקרב לחופים, אך לעיתים מתקרב לחוף, בעיקר באזורי מפרצים.
לדולפין זה כ-50 שיניים קטנות וחרוטיות בכל לסת.
גור הדולפין נולד באורך של כ-80 סנטימטרים, ואורך גופו של דולפין בוגר הוא כשני מטרים.
דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים בדרך כלל במים טרופיים חמימים, וידוע שהם חיים גם בחלק מהאוקיינוס האטלנטי, האוקיינוס השקט ודרום מזרח האוקיינוס ההודי. הדעה הרווחת בימינו טוענת כי תחום-התפוצה המקורי של הדולפין היה באזור הודו והאוקיינוס השקט, וכי במהלך תקופת הפלייסטוקן התרחב תחום התפוצה לאוקיינוס האטלנטי דרך האוקיינוס ההודי בשל תנודות אקלים. דולפינים מצויים קצרי-חוטם חיים כעת גם במצר קורינתוס שביוון. הם נמצאים בלהקות משולבות עם סטנלות מפוספסות; האוכלוסייה של הלהקות המשולבות קטנה מאוד, מה שמקטין את הסיכויים להישרדות. עקבות הכלאה נמצאו על הסטנלות, מה שמחזק את הטענה שהוזכרה לעיל, הטוענת לחוסר היכולת של הדולפינים להישרדות בקבוצות כאלה. מספר הדולפינים המצויים קצרי-החוטם ירד באזורים אחדים במערב יוון, במיוחד באזור האי קאלאמוס. דיג יתר מצמצם את אוכלוסיית הטרף הזמין עבור הדולפינים ליד האי.
לפי דו"ח של IUCN בנושא מינים בסכנת הכחדה משנת 2003, אוכלוסיית הדולפינים בים התיכון ירדה ב-50% בשלושת הדורות האחרונים, מנסיבות שייתכן שעדיין חלות, אינן מובנות וייתכן שאינן הפיכות.