stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הוויגית (ארצות הברית)
מצע ועמדות

הוויגים תמכו בעדיפות הקונגרס על הרשות המבצעת, ומצעם כולל מודרניזציה כלכלית ועידוד פרוטקציוניזם כלכלי, כלומר הגבלת הסחר הבינלאומי. השם ויגים נבחר משום שהוא הזכיר את ה"וויגים האמריקאים", כינויים של המורדים בבריטים במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, וגם משום שבאותה תקופה אנשים שהתנגדו למשטר אוטוקרטי נהגו לקרוא לעצמם בשם זה. בין חברי המפלגה היה אברהם לינקולן, שהיה מנהיג המפלגה באילינוי, ולאחר מכן נבחר לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית.
היסטוריה

שני מועמדים של המפלגה לנשיאות נבחרו במהלך קיומה: ויליאם הנרי הריסון וזאכרי טיילור. שניהם נפטרו במהלך כהונתם; את האריסון החליף ג'ון טיילר, שהיה וויגי אך גורש מן המפלגה. את טיילור החליף מילרד פילמור, שהיה לפיכך הנשיא הוויגי האחרון.
המפלגה התפצלה בסופו של דבר בשאלת הרחבת העבדות לטריטוריות החדשות שהצטרפו לאיחוד. הזרם המתנגד לאחדות מנע את ריצתו מחדש של הנשיא המכהן מטעם המפלגה, פילמור, לנשיא ארצות הברית בשנת 1852. במקומו, רץ מטעם המפלגה הגנרל וינפילד סקוט, שהפסיד בהפרש ניכר. לאחר מכן, פרשו מנהיגי המפלגה מהפוליטיקה או הצטרפו למפלגות אחרות.
בוחרי המפלגה פנו למפלגה הרפובליקנית, לקואליציות מפלגתיות מקומיות בחלק מהמדינות, או למפלגה הדמוקרטית. לפני הבחירות של 1856, המפלגה איבדה את יכולתה ליצור קואליציה יציבה של מפלגות מהמדינות השונות. בוועידה הלאומית האחרונה שלה, היא המליצה כמועמד על מילרד פילמור, שהתמודד אז מטעם המפלגה האמריקאית.
נשיאים ויגים

4 מתוך 46 נשיאי ארצות הברית כיהנו מטעם המפלגה הוויגית.
| שם | דיוקן | מדינה | תקופת כהונה | מספר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ויליאם הנרי הריסון |  | אוהיו | 4 במרץ עד ה-4 באפריל 1841 | הנשיא התשיעי |
| ג'ון טיילר |  | וירג'יניה | 1841-1845 | הנשיא העשירי |
| זאכרי טיילור |  | לואיזיאנה | 1849-1850 | הנשיא השנים עשר |
| מילרד פילמור |  | ניו יורק | 1850-1853 | הנשיא השלושה עשר |
אשר פורת

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  29 בספטמבר 1934 פריז, צרפת 
 פטירה:  21 ביולי 2015 (בגיל 80) כפר סבא, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  צבא הגנה לישראל 
 תקופת הפעילות:  1966–1976 (כ־10 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין רפואה חטיבתי  קצין רפואה אוגדתי  קצין רפואה פיקודי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים  מבצע תופת בכראמה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מרכז רפואי מאיר
 
אשר פורת (קרלוס פרלמן, 29 בספטמבר 1934 – 21 ביולי 2015) היה רופא ישראלי, שימש כמנהל מרכז רפואי מאיר בכפר סבא. שירת שנים רבות בצה"ל כרופא ביחידות לוחמות, וזכה בעיטור העוז.
ביוגרפיה

פורת נולד בפריז ליוסף וצינה, עימם היגר לארגנטינה כשהיה פעוט. הוריו רצו לקרוא את שמו "אשר", אך הוסבר להם שהנוהג בצרפת הוא לתת שמות המקובלים בתרבות צרפת. על כן נרשם בשם הדומה "שארל", שהפך בארגנטינה ל"קרלוס". היה חבר בתנועת הנוער בר בורוכוב, וקיבל חינוך ציוני. החל ללמוד רפואה בבואנוס איירס, וב-1958 החליט להשלים את לימודיו בישראל. נקלט בישראל בקיבוץ משמר הנגב, שם היה חבר במשך 15 שנה. התגייס לצה"ל ועבר קורס קצינים, כדי לשרת כרופא צבאי.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

במלחמת ששת הימים שירת כקצין הרפואה של חטיבה 60, חטיבת שריון במילואים, והשתתף במסגרתה בפינוי וטיפול בפצועים של החטיבה, וכן מספר פצועים של חטיבה 7, בעת שהחטיבות לחמו בסיני.
כעבור כשנה, ב-21 במרץ 1968, בהיותו קצין הרפואה החטיבתי של חטיבה 7, השתתף פורת במבצע תופת בעיירה הירדנית כראמה. במהלך הפעולה נקלעו מספר טנקים לאזור מוכה אש, ולא ניתן היה לחלצם. באחד הטנקים נותרו אנשי צוות פצועים. כוח השריון עשה ארבעה ניסיונות לחלצם, אך כולם נכשלו. הרופא הגדודי של הכוח לא תיפקד, ולאחר מכן נטש את האזור. פורת הגיע לגזרת הפלוגה, והחליף את הרופא הגדודי. מאחר שאיש לא הצליח לחלץ את הפצועים, פורת לקח ביוזמתו טנק, ובעזרתו של לוחם אחד בכל פעם, זחל תחת אש רצופה, מספר פעמים, וחילץ שני לוחמי שריון פצועים קשה. הצוות העמיס אותם על תא המנוע החם והמפויח של הטנק, קשר אותם באופן מאולתר ופינה אותם לתחנת האיסוף. אחד הפצועים, יעקב גיני, שרד את הפעולה וניצל, ואילו השני נפטר מפצעיו. על מעשהו זה הוענק לפורת צל"ש הרמטכ"ל, שהומר בעיטור העוז.
תיאור המעשה: ביום ה-21 מרס 1968, בפשיטת צה"ל על כרמה, שימש סרן ד"ר אשר פרלמן כקצין רפואה. במהלך הקרב עסק בפינוי פצועים, בשטח שהיה נתון לאש ארטילרית, אש נ"ט ואש מקלעים. סרן ד"ר אשר פרלמן נפצע בעצמו, תוך כדי טיפול בפצועים. על מעשה זה הוענק לו: עיטור העוז   ניסן תשל"ג אפריל 1973, דוד אלעזר, רב-אלוף, ראש המטה הכללי.
בהמשך הפעולה עמד פורת וטיפל בפצועים בתאג"ד. פגז של מרגמה כבדה ירדנית נחת בסמוך, פצע אותו קשה וקטע את ידו השמאלית. תהליך השיקום מהפציעה היה ארוך, אך למרות נכותו, חזר לעבוד כרופא בבית החולים "סורוקה", ולאחר מכן חזר לשירות סדיר בצה"ל.
במלחמת יום הכיפורים היה פורת מפקד גדוד הרפואה 281 של אוגדה 146. הוא קיבל את הגדוד במצב תחזוקה ירוד (כמו שהיו גדודי רפואה אחרים), ושיקם אותו. האוגדה נשלחה לסייע בהגנת רמת הגולן, ופורת סיפח ביוזמתו פלוגת רפואה של פיקוד הצפון, שבה היו רופאים שהיו חסרים בגדודו, וכן קצין חובשים שעזב את יחידתו וביקש להגיע לקו הקדמי. הגדוד נפרס בצומת אל-על, וטיפל בפצועי האוגדה וכן בפצועים רבים של יחידות אחרות שנפגעו, התפזרו בשטח וחלקם ננטשו למשך שעות ואף ימים. ב-10 באוקטובר פעל הגדוד תחת הפגזה כבדה של ארטילריה סורית. עשרה מחיילי הגדוד, בהם חובשים ורופאים, נהרגו בהפגזה בשעה שעסקו בטיפול בפצועים. לאחר המלחמה פעלו חיילי הגדוד ובראשם פורת להקים אנדרטת גדוד רפואה 281 ביישוב אלי-עד, סמוך לאתר פריסת הגדוד ברמת הגולן.
לאחר המלחמה מונה פורת לקצין הרפואה של פיקוד המרכז. ב-5 במרץ 1975 נחתה חוליה של פלסטינים מארגון הפת"ח בשתי סירות בחוף תל אביב, והתבצרה במלון "סבוי" בלב העיר. פורת הוזעק למקום, ופיקד על כוחות הרפואה בזירה. לאחר שכוח צה"ל פרץ לבניין, פורת זיהה ופינה את גופתו של אל"ם עוזי יאירי, קצין באמ"ן באותה עת, שנהרג בעת ההשתלטות על המלון.
ביוגרפיה > לאחר סיום שירותו בצה"ל

פורת השתחרר משירות סדיר בצה"ל, והמשיך במחקר רפואי. בתפקידו האחרון היה מנהל בית החולים "מאיר" בכפר סבא. לאחר פרישתו לגמלאות, שימש כיושב-ראש הרשות הלאומית לתרבות היידיש.
הספר "חלוק לבן, כומתה שחורה"

בשנת 2011 ראה אור ספרו של פורת, חלוק לבן, כומתה שחורה (הוצאת הקיבוץ המאוחד), המתאר את עולמו הערכי-חינוכי, ואת חוויותיו כרופא צבאי ביחידות קרביות. הספר מתייחד בכך שבצד התיאור של עבודתו כרופא וחלקו בפעולות צבאיות, הוא מספר בפרטים נוקבים על האנשים, ביניהם בעיקר לוחמים ומפקדים, שפגש פורת, על מעלותיהם ומגרעותיהם. בין יתר גיבורי הספר בולטת דמותו של שמואל גורודיש-גונן, מפקד קשוח ונערץ שהיה מפקדו של פורת בחטיבה 7. פורת מתאר את מעלותיו האישיות, וגם אינו חוסך ממנו ביקורת נוקבת. הספר מצייר את דמותו של פורת, על יחסו המורכב, האוהב ומבקר כאחד, עם החברה הישראלית ומרכיביה. חניך פטריוטי של תנועת נוער בארגנטינה, בעל דחף חזק לשרת את המדינה בקו האש - ועם זאת אדם המגלה ביקורת בלתי מתפשרת כלפי תחלואי הצבא, הששון-אלי-קרב ומשחקי האגו, המאפיינים את מקצת האנשים שעימם שירת. פורת אף מספר בגילוי לב על שגיאותיו, ועל הפעמים בהם הפר את נוהלי הצבא, תוך התלבטות קשה, כדי למלא את תפקידו כפי שראה לנכון. על ספר זה זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית, בפרס ליצירה בתחום הציונות, וכן בפרס מולדובן לספרות צבאית לשנת 2011, מטעם מכללת אריאל בשומרון.
משפחתו

פורת היה נשוי ואב לארבעה ילדים. אחד מבניו, ששירת כקצין בחיל המודיעין, זכה באות הצטיינות על שם עוזי יאירי.
נפטר מסרטן הלבלב ב-21 ביולי 2015, ונקבר לבקשתו בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. השאיר אחריו אח, שנפטר בארגנטינה ב-2016 מאותה מחלה.
הערות שוליים

↑   הענקת עיטור העוז לאמנון ליפקין שחק, לגד מנלה ולד"ר פרלמן בעקבות מבצע כראמה, סרט בערוץ YouTube של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  ידיעה באתר הרשות הלאומית לתרבות היידיש
↑  פרס יצחק שדה לשנת תשע"א לד"ר אשר פורת על ספרו "חלוק לבן כומתה שחורה" אתר יד לשריון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306536305171  GND: 1026545684  ISNI: 0000 0001 1997 2270  LCCN: no2011079776  VIAF: 171001191   WorldCat (עם VIAF): 171001191
ולדימיר סטויקוביץ'

ולדימיר סטויקוביץ' (בסרבית: Владимир Стојковић; נולד ב-29 ביולי 1983 בלוזניקה) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-פייחה מליגת העל הסעודית.
קריירה

סטויקוביץ' נולד למשפחה ספורטיבית, אביו ואחיו היו שוערים ואימו אתלטית מטילת דיסק. סטויקוביץ' שיחק במחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ובתחילת דרכו ככדורגלן הוא שיחק כחלוץ, בהמשך שיחק לסירוגין כחלוץ וכשוער, ולבסוף הפך לשוער של קבע. לאחר שעלה לסגל קבוצה הבוגרת של הכוכב האדום, המשחקת בליגת העל הסרבית, שימש כשוער מחליף והושאל לתקופה קצרה ללאוטר מבוסניה. בינואר 2004 עבר לקבוצה הסרבית זמון, ואחרי שנה וחצי חזר לעונה נוספת בקבוצת נעוריו.
בשנת 2006 עבר לנאנט מליגת העל הצרפתית, ובינואר 2007 הושאל לויטסה ארנהיים. בקיץ 2007 עבר לספורטינג ליסבון, שם שימש כשוער מחליף, ולאחר מכן הושאל לחטאפה הספרדית ולוויגאן מהפרמייר ליג האנגלית. בעונת 2010/2011 הושאל לפרטיזן בלגרד, אשר רכשה אותו בסיום העונה, ושם המשיך לשחק שם עד שנת 2013. במדי הקבוצה ערך 60 הופעות וכן כבש את שער הבכורה בקריירה שלו. בינואר 2014 עבר לשחק בארגוטליס מליגת העל היוונית, וערך במדיה 11 הופעות.
ב-10 ביוני 2014 הגיע סטויקוביץ' לישראל וחתם על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה. למרות עונה לא טובה של הקבוצה, שסיימה במקום החמישי בטבלה, סטויקוביץ' נכנס לנבחרת העונה של ידיעות אחרונות. בעונתו השנייה בקבוצה נעדר ממספר משחקים בעקבות ניתוח שעבר. את העונה סיימה חיפה במקום הרביעי וזכתה בגביע המדינה, לאחר שסטויקוביץ' שמר על רשת נקייה בניצחון 0–1 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. בחלון ההעברות באמצע העונה האריך את חוזהו במועדון אולם בתום העונה הוחלט לשחררו. סטויקוביץ' לא יצא למחנה האימונים עם הקבוצה ולא נכלל בסגל במשחקיה הראשונים. ב-24 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים בקבוצת נוטינגהאם פורסט מליגת המשנה באנגליה. ב-15 באוגוסט 2017 חזר סטויקוביץ' לפרטיזן בלגרד.
ב-28 ביולי 2021 חתם סטויקוביץ' במועדון הסעודי אל-פייחה.
תארים

אליפות סרביה: 2005/2006
הגביע של סרביה ומונטנגרו: 2001/2002
הגביע הפורטוגלי: 2007/2008
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2007
אליפות סרביה (3): 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013
הגביע הסרבי (3): 2010/2011, 2017/2018, 2018/2019
גביע המדינה: 2015/2016
אליפות אירופה עד גיל 21: 2004
כדורגלן השנה בסרביה: 2017
לודוביק מאנין

לודוביק מאנין (בצרפתית: Ludovic Magnin, נולד ב-20 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי. לזכותו של מאנין 63 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף בארבעה טורנירים גדולים. מאנין כיום הוא מאמנה של קבוצת לוזאן.
קריירת מועדונים

מאנין גדל במועדון הנוער השווייצרי פ.צ. אכהאלנס, ובשנת 1996, כאשר היה בן 17, החל לשחק בלוזאן. כעבור שנה עבר ליברדון ספורט מליגת המשנה השווייצרית, והחל את קריירת הבוגרים שלו. מאנין שיחק ביברדון עד לשנת 2000, בה עבר ללוגאנו מליגת העל השווייצרית. מאנין הפך לשחקן חשוב בלוגאנו, ובשנת 2002 עבר לבונדסליגה, כאשר חתם במועדון הפאר ורדר ברמן תמורת כמיליון פרנק שווייצרי. מאנין לא התאקלם תחילה בורדר ברמן, ובעונתו הראשונה ערך שמונה הופעות ליגה בלבד. בעונתו השנייה בקבוצה, עונת 2003/2004 בבונדסליגה, ערך מאנין ארבע הופעות ליגה בלבד לאחר שסבל מפציעות רבות, אך זכה עם הקבוצה בדאבל. רק בעונתו השלישית בקבוצה, 2004/05, הפך מאנין לשחקן חשוב במערך של ורדר ברמן, כשערך 25 הופעות והבקיע שלושה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם פטרי פסאנן, ולריאן איסמאל, פול סטלטרי, פרנק פהרנהורסט וכריסטיאן שולץ. בעונה זו סיימו ורדר ברמן ומאנין במקום השלישי בבונדסליגה, אך הודחו מליגת האלופות בשמינית הגמר, לאחר צמד תבוסות בתוצאות 3-0 ו-7-2, להן מאנין היה שותף מלא.
בקיץ 2005 חתם מאנין בשטוטגרט.  מאנין הפך עד מהרה לשחקן חשוב בשטוטגרט, וכונה "לודו" על ידי אוהדיה. בעונת 2006/2007 בבונדסליגה מאנין היה בורג חשוב בהגנת הקבוצה שזכתה באליפות, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם ריקרדו אוסוריו, סרדר טשצ'י, מתייה דלפייר, פרננדו מיירה וארתור בוקה. באותה עונה החמיץ מאנין הזדמנות לזכות עם שטוטגרט בדאבל, כשהפסיד עם הקבוצה 3-2 בגמר הגביע הגרמני לנירנברג. בתחילת 2008 האריך מאנין את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2010. בעונת 2007/08 כשלו מאנין ושטוטגרט בליגת האלופות כשסיימו את שלב הבתים במקום האחרון עם שלוש נקודות בלבד, וסיימו את העונה בבונדסליגה במקום השישי. בתחילת עונת 2009/10 ירד מעמדו של מאנין בקבוצה והוא מיעט מאוד לשחק. על מנת לשמור על סיכוי לשחק במונדיאל 2010 עם נבחרת שווייץ, ביקש מאנין לעזוב את הקבוצה, ובינואר 2010 נמכר לפ.צ. ציריך השווייצרית, לאחר שערך בסך הכל 103 הופעות ליגה בארבע עונות וחצי בשטוטגרט. מאנין שיחק בפ.צ. ציריך שתי עונות וחצי, ושיתף פעולה עם ריקרדו רודריגס ועם יוסיפ דרמיץ'. בעונת 2010/11 השיג מאנין עם הקבוצה את המקום השני בליגה השווייצרית, מרחק נקודה אחת בלבד מהאלופה פ.צ. בזל. בעונת 2011/12 סיימו מאנין וציריך רק במקום השישי. בתום עונה זו, פרש מאנין ממשחק פעיל בגין פציעות מרובות. לאחר פרישתו השתלב מאנין בצוות האימון של קבוצות הנוער של פ.צ. ציריך.
קריירה בינלאומית

מאנין ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בפברואר 2002 הבקיע מאנין את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת קפריסין במשחק ידידות. בשנת 2004 השתתף מאנין בטורניר הגדול הראשון שלו, יורו 2004, בו נחלה שווייץ כישלון כשהודחה בשלב הבתים עם נקודה אחת בלבד. מאנין שיחק חמש דקות בלבד בטורניר זה, כשהחליף בהפסד 3-1 לנבחרת צרפת במחזור האחרון של שלב הבתים את דניאל גיגקס.
במחזור הלפני אחרון של מוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע מאנין שער שוויון בתיקו 1-1 מול נבחרת צרפת בדקה ה-80 של המשחק. שער זה התברר בהמשך כקריטי, שכן בזכותו שווייץ סיימה שנייה בבית עם מספר נקודות זהה לזה של נבחרת ישראל, אך עם הפרש שערים עדיף. במחזור האחרון נבחרת ישראל לא שיחקה, וכל ששווייץ הייתה צריכה הוא תיקו מול נבחרת אירלנד, שאכן הושג. המקום השני הקנה לנבחרת שווייץ את העלייה לפלייאוף, בו גברה על נבחרת טורקיה והעפילה למונדיאל 2006 עצמו. בטורניר זה, מאנין שיחק שני משחקים בשלב הבתים, ובשמינית הגמר מול נבחרת אוקראינה. מאנין ושווייץ שמרו על רשת נקייה לאורך כל שלב הבתים, והפסידו לאוקראינה בפנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות, וכך הפכו לנבחרת היחידה בהיסטוריית המונדיאלים שמודחת מהטורניר מבלי שספגה ולו שער אחד.
לקראת יורו 2008 שנערך בשווייץ ואוסטריה, מונה מאנין כקפטן הנבחרת השווייצרית במקום אלכסנדר פריי הפצוע. לקראת הטורניר היו מהנבחרת השווייצרית ציפיות גבוהות לאור המונדיאל המוצלח שנתיים קודם לכן, והעובדה כי היא נבחרת מארחת. מאנין ושווייץ הפסידו בשני המשחקים הראשונים שלהם, 1-0 לנבחרת צ'כיה ו-2-1 לנבחרת טורקיה משער של ארדה טוראן בתוספת הזמן. ניצחון 2-0 מול נבחרת פורטוגל במחזור האחרון של שלב הבתים כבר היה חסר חשיבות עבור מאנין ושווייץ, שסיימו את הטורניר הביתי במקום האחרון בשלב הבתים, דבר שעורר ביקורות חריפות כלפי הנבחרת בשווייץ.
בשנת 2010 זומן מאנין לסגל השווייצרי למונדיאל 2010, אליו עשה מאמצים להיות כשיר כאשר עבר לפ.צ. ציריך משטוטגרט כדי לקבל דקות משחק. מאנין הושמט תחילה מהסגל הראשוני על ידי המאמן אוטמר היצפלד, אך זומן לבסוף במקום כריסטוף שפיכר הפצוע. מאנין לא שיחק במונדיאל זה ולו דקה אחת. שווייץ הודחה מהמונדיאל בתום שלב הבתים על אף ניצחון 1-0 על נבחרת ספרד במחזור הראשון. לאחר מונדיאל זה, מאנין פרש מהנבחרת השווייצרית, לאחר שערך במדיה 63 הופעות והבקיע שלושה שערים.
תארים

עם ורדר ברמן:
אליפות הבונדסליגה: 2003/04
הגביע הגרמני: 2003/04
עם שטוטגרט:
אליפות הבונדסליגה: 2006/07
על-אדם

ניטשה רוכב על אופניים, פרט מפסלו של פטר לנק (אנ') "הולדרלין בכיכר" (גר')
על-אדם ("אוברמנטש", מגרמנית: Übermensch - אדם עליון) הוא מושג בפילוסופיה של פרידריך ניטשה. בספרו משנת 1883, "כה אמר זרתוסטרא", ניטשה מציג את דמות העל-אדם כמטרת האנושות. הוא שם בפי גיבור הספר, זרתוסטרא, את הטענה כי "האדם הוא משהו שיש להתגבר עליו".
בין החוקרים של כתבי ניטשה, אין הסכמה על פירוש מדויק למושג העל-אדם ואפילו לא על חשיבותו היחסית במשנתו הפילוסופית של ניטשה.
רקע

הרקע לתפיסה של סיווג אנשים לאנשים עליונים ונחותים יותר קיים מזה אלפי שנים. בתרבות ארם נהריים התקיימו חוקים שונים לבני אדם לפי מוצאם - חוק נפרד לבני אדם עליונים וחוק אחר לבני אדם רגילים וחוק שלישי כלפי עבדים. בהמשך השתמשו אנשים בתפיסות גזעניות כדי להצדיק את העבדות, ובמיוחד עבדות של אנשים שחורים בהבדלים "טבעיים" בין אנשים ממוצא שונה.
עוד בטרם נוצר הרעיון של "על-אדם" על ידי ניטשה, הופיע הרעיון של אנשים עליונים ואנשים נחותים. לדוגמה הספר "ההיסטוריה של יוליוס קיסר" שיצא במאה ה-19, הצדיק את שלטונו האבסלוטי של נפוליאון בונפרטה, שמינה את עצמו לקיסר בטענה כי האנושות מתחלקת לאנשים רגילים ולגיבורים הראויים לשלוט. ביטוי לתפיסה זו השפיעו על הדמות הראשית בספר "החטא ועונשו" מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי, שנכתב בשנת 1866. רסקולניקוב, מדמה לעצמו בתחילת הרומן שהוא מין אדם-על ולכן יכול וצריך לבצע את "הרצח המושלם".
ארציות

ניטשה מציג את מושג העל-אדם בהנגדה ברורה למושגי העולם הבא הנוצריים: זרתוסטרא מכריז כי העל-אדם הוא משמעות הארץ ומזהיר את שומעיו להתעלם מאלו המבטיחים תקוות לעולם הבא במטרה להניא אותם מהארץ. לטענתו, הפניית העורף לארציות נגרמת בגלל חוסר שביעות רצון מהחיים. חוסר שביעות הרצון גורם לאדם לייצר לעצמו עולם נוסף בו אלו שמיררו את חייו בעולם הזה - מיוסרים. העל-אדם אינו נמשך לעולמות אחרים מעבר לעולם הזה.
לטענתו, הבריחה של הנצרות מהעולם הזה, הובילה גם להמצאת מושג הנשמה הנצחית השורדת לאחר מות הגוף. תוצאת ההמצאה היא דה-גנרציה של הגוף והבשר ברי התמותה, המובילה לחיים של פרישות וסגפנות. זרתוסטרא ממשיך בקישור בין העל-אדם לגוף וטוען כי הנפש היא רק אחד המאפיינים של הגוף.
הפנייה למטאפיזיקה והאפלטוניזם נתפסים בעיניו כקשורים לעולם הבא. מושגים כמו אמת וטבע, הומצאו לטענתו, כדי לברוח מהעולם הזה. העל-אדם אינו נופל בפחים אלו.
עם מבקריה החריפים של תורה זו נמנה הרמן כהן שכינה את האדם העליון "לא-אדם".
מות האלוהים ובריאת הערכים חדשים

זרתוסטרא קושר את העל-אדם עם מות האלוהים, כשכוונתו בפרט לאל הנוצרי. למרות שאלוהים הוא הביטוי המוחלט של ערכי העולם הבא ולאינסטינקטים שהובילו ליצירתם, לא ניתן להתכחש לכך כי קיומו נתן משמעות לחיים האנושיים לתקופה מסוימת. עתה הגענו לתקופה בה בני אדם רציניים אינם יכולים להאמין יותר באלוהים. כאשר המקור היחיד לערכים מוחלטים אינו יכול לספק אותם, קיימת סכנה מוחשית של התדרדרות לניהיליזם. כדי לפתור את בעיית מות האלוהים והניהיליזם, זרתוסטרא מציג את העל-אדם כבורא הערכים החדשים.
אולם, כדי להימנע מנפילה נוספת לאפלטוניזם וסגפנות, יצירת הערכים החדשים אינה יכולה להיות מונעת על ידי המניעים שהולידו את הערכים הישנים. המוטיבציה החדשה צריכה להגיע מתוך אהבה לחיים ולעולם הזה. מערכת הערכים הדמוקרטית היהודו-נוצרית, נוצרה כתגובת נגד לחיים ולכן היא הרסנית במהותה. לעומתה, ערכיו החדשים של העל-אדם יהיו מלאי חיים ויצירתיות.
העל-אדם כמטרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זרתוסטרא מקדים להכריז על העל-אדם כמטרה שהאנושות יכולה להציב לעצמה. חיים אנושיים יכולים לקבל משמעות על פי מידת חתירתם ליצירתו. מטרת כל אישה תהיה להוליד על-אדם ויחסיה עם גברים ייבחנו על פי סטנדרט זה.
מאפיין זה של העל-אדם יכול להזכיר את דעותיהם של דרווין והרברט ספנסר. אולם, בעוד האבולוציה בעזרת ברירה טבעית והישרדות המתאימים מתקדמת ללא הכוונה מצד המינים, המעבר מהאנושות לעל-אדם חייבת להיות רצונית.
הדמות המנוגדת לעל-אדם היא האדם האחרון של המודרנה השוויונית. זרתוסטרא מציג אותו כמטרה אלטרנטיבית אותה האנושות יכולה להציב לעצמה באופן שישלול את האפשרות לקיומו של העל-אדם. מושג האדם האחרון מופיע רק בספר "כה אמר זרתוסטרא".
פן זה של הדוקטרינה של ניטשה, מתמקד יותר על עתיד האנושות ככלל, מאשר על אינדיבידואל מזהיר אחד. ישנו חוסר הסכמה בין החוקרים בנוגע ליחס בין היבט זה של העל-אדם לפן שלו כבורא הערכים החדשים.
השפעה וביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השפעה וביקורת > שימוש לרעה בשלטון הנאצי

המונח על-אדם (Übermensch) שימש לעיתים קרובות את היטלר ואת המשטר הנאצי כדי לתאר את הרעיון שלהם לגבי הגזע הארי שהוא כביכול גזע עליון ועדיף מבחינה ביולוגית על פני שאר בני האדם. גרסה גזעית של על-אדם של ניטשה הפכה לבסיס פילוסופי לרעיונות נציונל-סוציאליסטים.
התפיסה הנאצית של גזע העליון הולידה גם את הרעיון של "תת-אדם" (Untermenschen) - בני אדם נחותים לכאורה, שיש לשלוט בהם ולשעבד אותם. מונח זה כוון כלפי יהודים, צוענים, וסלאבים. המושג שימש מאוחר יותר כעילה להשמדה שלהם במסגרת השואה ולרצח של שבויי מלחמה רוסים. כמו כן הנאצים החלו ליישם תוכניות לפיה יש לכבוש במזרח טריטוריה שתשמש כ"מרחב מחיה" (לבנסראום), שאת תושביו הנחותים (פולנים שאינם יהודים) יהפכו לצמיתים, ולבסוף יחליפו במתיישבים גרמנים. המונח תת-אדם כוון גם לשחורים ולמעשה, לכל בני האדם שאינם ארים. מקורו של מונח זה לא הגיע מניטשה, שהיה ביקורתי הן כלפי האנטישמיות והן כלפי הלאומיות הגרמנית.
גרמניה הנאצית פעלה לא רק כדי להשמיד גזעים "נחותים" אלא גם כדי להשביח את "הגזע העליון". רעיון זה קודם על ידי ידי רצח או "תיקון" של "ארים" נחותים (בעלי מומים, מפגרים, הומואים) וניסיונות לבצע "השבחת הגזע". תוכנית T4 - אותנסיה נועדה לחסל את כל הגרמנים "הלא כשירים" ולדאוג ל"טיהור הגזע הארי". בתוכנית זו, רצחו הנאצים באמצעים שונים, לרבות תאי גזים, כ-90 אלף גרמנים שסבלו מפגמים גופניים, כמומים מולדים או מחלות כרוניות וכן מקשיים נפשיים. סעיף 175 נועד "לטהר" או לחנך מחדש הומואים גברים.
מנגד, תוכנית לבנסבורן או "מעיין החיים", הייתה תוכנית של המפלגה הנאצית,  לעידוד "טהרת" הגזע הארי על ידי טיפוח ילדים שהתאימו למודל הארי. התוכנית פעלה במסגרת המשרד הראשי לגזע והתיישבות של האס אס. הדבר כלל עידוד ילודה של אנשי אס-אס, "טהורי דם" או ילדים ממוצא נורדי. היבט נוסף של התוכנית היה חטיפת ילדים שהתאימו לסטריאוטיפ הנאצי מרחבי אירופה. צוותי חוטפים מיוחדים פעלו בין השאר בנורווגיה, צרפת, פולין, אוקראינה ורוסיה. הם היו חוטפים ילדים מהוריהם ומגני שעשועים, וכן באמצעות אקציות. לעיתים היה מגיע צוות אס-אס למרכזו של כפר באמצע הלילה, מרכז את כל התושבים ולאחר סלקציה מפריד ילדים מאמהותיהם ומעביר אותם לגרמניה. אלפי ילדים שענו לקריטריונים של טוהר הגזע הועברו כך לגרמניה וגודלו כגרמנים נאצים. כמעט כל הילדים האלה לא הוחזרו להוריהם בתום המלחמה.
השפעה וביקורת > העל-אדם בתרבות הפופולרית

הסופר ג'ק לונדון, בספריו The Sea-Wolf ו-Martin Eden, מתעמת עם העל-אדם של ניטשה והאינדיבידואליזם הקיצוני שלו. הוא מחשיב זאת כתפיסה אגואיסטית ואנוכית.
מחזהו של ג'ורג' ברנרד שו, "אדם ועל-אדם" (Man and Superman) מתייחס לארכיטיפ של ניטשה. גיבורו של המחזה הוא דמות סוררת המחשיבה עצמה מורמת מהצרכים הנורמליים של בני אדם.
ליאופולד ולוב ביצעו רצח בדם קר מתוך תפיסת על-אדם שהייתה להם לגבי עצמם. הסיפור זכה לעיבודים רבים, ביניהם סרטו של אלפרד היצ'קוק "החבל".
ייתכן שהרעיון המקורי לדמות הקומיקס סופרמן (המילה Superman הופיעה באנגלית כתרגום של ג'ורג' ברנרד שו למילה Übermensch), היה נבל בעל מאפייני על-אדם ניטשאי. עם זאת, אין עדות ברורה לכך שג'רי סיגל וג'ו שוסטר, יוצריו של דמות הקומיקס סופרמן, קראו כתבים של ניטשה לפני שיצרו את הדמות של סופרמן ב-1933. כמו כן, באחד היקומים המקבילים שבו מדינות הציר ניצחו במלחמת העולם השנייה, מתוארת דמות מקבילה לסופרמן מהיקום הבדיוני Earth-17 בשם Overman (תרגום נוסף לאנגלית של המונח הגרמני).
שירו של הזמר דייוויד בואי, "The Supermen", מתוך אלבומו The Man Who Sold the World משנת 1970, נכתב בהשראת תורתו של ניטשה.
בסרטו של סטנלי קובריק 2001: אודיסאה בחלל מופיע פירוש ל"על אדם" לאחר שהאסטרונאוט דייב באומן עובר דרך החלל והזמן. הוא מגיע לחדר בסגנון לואי ה-14 ובו הוא רואה את עצמו זקן יותר. עצמו הזקן יותר רואה את עצמו עוד יותר זקן וזה רואת גרסה עוד יותר זקנה שלו. דייב הזקן ביותר לאחר מכן הופך למעין "תינוק חלל" זוהר ומוקף בהילה ומרחף מעל כדור הארץ.
ראו גם

תת-אדם
לקריאה נוספת

Manuel Knoll: The Übermensch as Social and Political Task: A Study in the Continuity of Nietzsche’s Political Thought, in: Manuel Knoll/ Barry Stocker (eds.): Nietzsche as Political Philosopher, Berlin/Boston 2014, pp. 239–266.
Nietzsche, F. (1885) Also sprach Zarathustra
Hollingdale, R. J., Rieu, E.V, (1961). Thus Spoke Zarathustra (Nietzsche, F.) Penguin Classics: Penguin Publishing (Originally published 1885)
Lampert, Laurence. Nietzsche's Teaching: An Interpretation of Thus Spoke Zarathustra. New Haven: Yale University Press, 1986.
Safranski, Rudiger. Nietzsche: A Philosophical Biography. Translated by Shelley Frisch. New York: W.W. Norton & Co., 2002.
Rosen, Stanley. The Mask of Enlightenment: Nietzsche's Zarathustra. New York: Cambridge University Press, 1995.
Wilson, Colin. The Outsider. Los Angeles: J.P. Tarcher, 1981.
הערות שוליים

↑  פלאי מ. ב. עורך, 1969, אדם עליון, אנציקלופדיה העברית כרך א, עמ' 534
↑  Alexander, Jeffrey (2011). A Contemporary Introduction to Sociology (2nd ed.). Paradigm. ISBN 978-1-61205-029-4.
↑  Nietzsche inspired Hitler and other killers – Page 7", Court TV Crime Library
↑  William L. Shirer's take on the Relationship Between Friedrich Nietzsche and the Nazis
↑  Alex Ross, "Nietzsche's Eternal Return", The New Yorker, October 7, 2019
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551033805171  LCCN: sh85130617