stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוניברסיטה הלאומית חרקוב
פקולטות > המכון לטכנולוגיות גבוהות

בית הספר לפיזיקה וטכנולוגיה ("School of Physics and Technology of University of Kharkiv" (אנ'))
בית הספר למדעי המחשב
בית הספר לפיזיקה באנרגיה
חתני "פרס נובל" בוגרי וסגל האוניברסיטה הלאומית חרקוב

איליה מצ'ניקוב -  פרס נובל לרפואה, שנת 1908
לב לנדאו - פרס נובל לפיזיקה, שנת 1962
סיימון קוזנץ - פרס נובל לכלכלה, שנת 1971. ב-2013 נקראה על שמו האוניברסיטה הלאומית של חרקוב לכלכלה (Харківський національний економічний університет імені Семена Кузнеця) שבה למד בשנים 1918–1921.
בוגרים ישראלים של בית הספר לרפואה

מרים ברנשטיין-כהן - בפקולטה לרפואה, הוסמכה בשנת 1918
אריה אלוטין - בפקולטה לרפואה, הוסמך בשנת 1924
הערות שוליים

↑  האוניברסיטה הלאומית חרקוב books.google.ru/books
↑  "האוניברסיטה הלאומית חרקוב" Modern university". Karazin University. Retrieved 2017-07-14.
↑  העיר חרקוב בתקופת מלחמת העולם השנייה - במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה חרקוב במהלך קרב חרקוב הראשון בידי הנאצים ב-24 באוקטובר 1941 על ידי הארמייה השישית של גנרל ולטר פון רייכנאו. אוכלוסייתה פונתה ברובה לאסיה התיכונה. חרקוב שוחררה על ידי הצבא האדום ונכבשה עוד פעמיים על ידי הנאצים עד לשחרורה הסופי ב־23 באוגוסט 1943. 70% מבתי העיר נהרסו במהלך הקרבות, ועשרות אלפים מתושביה נהרגו. בסמוך לעיר נערך באביב 1942 קרב חרקוב השני, אחד הקרבות החשובים במלחמת העולם השנייה שבו הובס הצבא האדום ונפתחה הדרך לקווקז בפני הצבא הגרמני)
↑  בית הספר לביולוגיה של אוניברסיטת חרקוב web.archive.org/web/20120619001754/http://www-biology.univer.kharkov
↑  בית הספר לכימיה של אוניברסיטת חרקוב hemistry.univer.kharkov.ua
↑  ספר למדעי המחשב של האוניברסיטה הלאומית חרקוב  csd.univer.kharkov.ua
↑  ביתספרלאקולוגיה באוניברסיטת חרקוב econom.k{harkov.ua
↑  בית ספר לכלכלה של אוניברסיטת חרקוב econom.kharkov.ua
↑  בית הספר ליחסים כלכליים בינלאומיים ותיירות של אוניברסיטת חרקוב web.archive.org/web/20120604045513
↑  בית ספר לשפות זרות של האוניברסיטה הלאומית חרקוב foreign.univer.kharkov.ua
↑  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת חרקוב knu.kharkov.ua
↑  בית הספר לגאולוגיה וגאוגרפיה של האוניברסיטה הלאומית חרקוב geo.karazin
↑  בית ספר להיסטוריה של אוניברסיטת חרקוב eb.archive.org/web/20120620193952
↑  בית ספר למכניקה ומטמטיקה של האוניברסיטה הלאומית חרקוב web/20100215010326
↑  בית ספר למשפטים של האוניברסיטה הלאומית חרקוב urfak.univer.kharkov.ua
↑  בית הספר לפיזיקה של האוניברסיטה הלאומית חרקוב  physics.univer.kharkov.ua
↑  בית ספר לפילוסופיה של אוניברסיטת חרקוב web/20120627033317
↑  בית ספר לפסיכולוגיה של אוניברסיטת חרקוב psychology.univer.kharkov.ua
↑  בית הספר לרדיופיזיקה באוניברסיטת חרקוב radiophys.univer.kharkov.ua
↑  בית ספר לסוציולוגיה באוניברסיטה הלאומית חרקוב sociology.kharkov.ua
↑  בשנת 1918 נקרא המוסד בו למד קוזנץ "מכון חרקוב למסחר" (Харьковский коммерческий институт).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450612905171  BIBSYS: 3083378  CiNii: DA14888094  GND: 10029970-2  ISNI: 0000 0004 0517 6080  LCCN: n80046113  LNB: 000089109  NKC: olak2002158697  SUDOC: 179933566  VIAF: 311211629   WorldCat (עם VIAF): 311211629 
אוניברסיטת חרקוב
המבנה העתיק של אוניברסיטת חרקוב
בית הספר לפיזיקה וטכנולוגיה של אוניברסיטת חרקוב
הבניין המרכזי של אוניברסיטת חרקוב (פברואר 2019)
אולכסנדר קוצ'ר

אולכסנדר מיקולאיוביץ' קוצ'ר (באוקראינית: Олекса́ндр Микола́йович Ку́чер; נולד ב-22 באוקטובר 1982 בקייב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות המגן בקבוצת בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה. לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר לאימון.
קריירה

קוצ'ר החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה. בשנת 2000 עבר לקבוצה הבוגרת של ארסנל חרקוב. לאחר שתי עונות בארסנל עבר למטאלורג דונצק. באופן רשמי היה שחקן של מטאלורג במשך 3 שנים, אך בפועל הושאל בתקופה זו לשתי קבוצות: בננטס ירוואן הארמנית ולחרקוב האוקראינית. בשנת 2005 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת מטאליסט חרקוב. בתום עונה מוצלחת במדי מטאליסט, הציעה הנהלת קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק לקוצ'ר לעבור לשורותיה. מאז הוא שחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
בעונת 2008/2009 פתח בהרכב קבוצתו בניצחון 2-1 על ורדר ברמן בגמר גביע אופ"א.
ביוני 2017 תם חוזה של קוצ'ר עם שחטאר. שני הצדדים החליטו לא לחדש את ההסכם. קוצ'ר עזב את שחטאר ועבר לקבוצת קייסריספור מהליגה הטורקית. בשנת 2019 חזר לאוקראינה והצטרף לצוות השחקנים של קבוצת קרפטי לבוב. בתחילת 2020 עבר לקבוצת מטאל חרקוב. בקיץ 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת

בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קוצ'ר מאז אוגוסט 2006. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול אזרבייג'ן. היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012 וליורו 2016. בשני הטורנירים שותף בכל משחקי הנבחרת.
תארים

גביע אופ"א: 2008/2009
אליפות אוקראינה : 2007/2008,  2009/2010,  2010/2011,  2011/2012,  2012/2013,  2013/2014, 2016/2017
הגביע האוקראיני: 2007/2008,  2010/2011,  2011/2012,  2012/2013,  2015/2016, 2016/2017 .
עונת 2023/2024 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  11 באוגוסט 2023 – 26 במאי 2024 (290 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ריאל מדריד (36)
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  1005 (2.64 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  11,024,398 (29,012 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  אוקראינה ארטם דובביק   (24 שערים)
 → 2022/20232024/2025 ←
 
עונת 2023/2024 בלה ליגה הייתה העונה ה-93 במסגרת הלה ליגה, תחרות הכדורגל הבכירה בספרד. העונה החלה ב-11 באוגוסט 2023 והסתיימה ב-26 במאי 2024.
ריאל מדריד זכתה באליפות ה-36 שלה.
קדיס, גרנדה ואלמריה ירדו לליגה הספרדית השנייה.
ארטם דובביק מז'ירונה  סיים כמלך השערים עם 24 כיבושים וזכה בפרס הפיצ'יצ'י, אלכס באנה מויאריאל סיים כמלך הבישולים עם 14 בישולים.
קבוצות

20 קבוצות התמודדו בליגה בעונה זו, 17 הקבוצות שסיימו ב־17 המקומות הראשונים בעונת 2022/2023, אליהן התווספו שתי המסיימות ראשונות בסגונדה ליגה בעונת 2022/2023 גרנדה ולאס פאלמס, וכן דפורטיבו אלאבס שניצחה בפלייאוף העלייה בסגונדה ליגה. הן החליפו את ריאל ויאדוליד, אספניול ואלצ'ה  שירדו לסגונדה ליגה בסיום עונת 2022/2023.
קבוצות > הקבוצות

| קבוצה | מאמן | קפטן | יצרנית חולצות |
| --- | --- | --- | --- |
| אוססונה | ספרד יאגובה ארסאטה | ספרד דויד גרסיה | אדידס |
| אלאבס | ספרד לואיס גרסיה | ספרד ויקטור לאגאוורדיה | קסטור |
| אלמריה | ספרד פפה מל | סרביה סרגא'ן באביץ' | קסטור |
| אתלטיק בילבאו | ספרד ארנסטו ואלוורדה | ספרד איקר מוניאין | ניו באלאנס |
| אתלטיקו מדריד | ארגנטינה דייגו סימאונה | ספרד קוקה | נייקי |
| ברצלונה | ספרד צ'אבי | ספרד סרג'י רוברטו | נייקי |
| גרנדה | ספרד חוסה רמון סנדובל | ספרד ויקטור דיאס | אדידס |
| ויאריאל | ספרד מרסלינו | ספרד ראול אלביול | ג'ומה |
| ולנסיה | ספרד רובן בראחה | ספרד חוסה לואיס גאיה | פומה |
| ז'ירונה | ספרד מיצ'ל | אורוגוואי כריסטיאן סטואני | פומה |
| חטאפה | ספרד חוסה בורדאלאס | טוגו דז'נה דקונאם אורטגה | ג'ומה |
| לאס פאלמס | ספרד פרנסיסקו גרסיה פימיאנטה | ספרד ג'ונתן ויירה | הומל |
| מיורקה | מקסיקו חאבייר אגירה | ספרד אנטוניו ראייו | נייקי |
| סביליה | ספרד קיקה סאנצ'ס פלורס | ספרד חסוס נבאס | קסטור |
| סלטה ויגו | ספרד קלאודיו חיראלדס | ספרד הוגו מאיו | אדידס |
| קדיס | ארגנטינה מאוריסיו פלגרינו | ספרד חוסה מריה | מקרון |
| ראיו ואיקאנו | ספרד איניגו פרס | ארגנטינה אוסקר טרחו | יומברו |
| ריאל בטיס | צ'ילה מנואל פלגריני | מקסיקו אנדרס גוארדאדו | הומל |
| ריאל מדריד | איטליה קרלו אנצ'לוטי | ספרד נאצ'ו פרננדס | אדידס |
| ריאל סוסיאדד | ספרד אימנול אלגואסיל | ספרד מיקל אויארסבאל | מקרון |
קבוצות > חילופי מאמנים

| קבוצה | מאמן יוצא | סיבת עזיבה | תאריך עזיבה | מיקום בטבלה | מאמן נכנס | תאריך כניסה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלמריה | ספרד רובי | סיום חוזה | 30 ביוני 2023 | טרום עונה | ספרד ויסנטה מורנו | 17 ביוני 2023 |
| סלטה ויגו | פורטוגל קרלוס קרבליאל | סיום חוזה | 30 ביוני 2023 | טרום עונה | ספרד רפאל בנטיס | 23 ביוני 2023 |
| ראיו ואיקאנו | ספרד אנדוני איראולה | סיום חוזה | 30 ביוני 2023 | טרום עונה | ספרד פרנסיסקו רודריגס | 28 ביוני 2023 |
| ויאריאל | ספרד קיקה סטיין | פוטר | 5 בספטמבר 2023 | 15 | ספרד פאצ'טה | 9 בספטמבר 2023 |
| אלמריה | ספרד ויסנטה מורנו | פוטר | 29 בספטמבר 2023 | 20 | ספרד אלברטו לסארטה (מאמן זמני) | 29 בספטמבר 2023 |
| סביליה | ספרד חוסה לואיס מנדיליבר | פוטר | 8 באוקטובר 2023 | 14 | אורוגוואי דייגו אלונסו | 10 באוקטובר 2023 |
| אלמריה | ספרד אלברטו לסארטה | מאמן זמני | 8 באוקטובר 2023 | 20 | ספרד גאזיקה גאריטאנו | 8 באוקטובר 2023 |
| ויאריאל | ספרד פאצ'טה | פוטר | 10 בנובמבר 2023 | 13 | ספרד מיגל אנחל טנה (מאמן זמני) | 10 בנובמבר 2023 |
| ויאריאל | ספרד מיגל אנחל טנה | מאמן זמני | 13 בנובמבר 2023 | 14 | ספרד מרסלינו | 13 בנובמבר 2023 |
| גרנדה | ספרד פאקו לופס | פוטר | 26 בנובמבר 2023 | 19 | אורוגוואי אלכסנדר מדינה | 27 בנובמבר 2023 |
| סביליה | אורוגוואי דייגו אלונסו | פוטר | 16 בדצמבר 2023 | 16 | ספרד קיקה סאנצ'ס פלורס | 18 בדצמבר 2023 |
| קדיס | ספרד סרחיו גונסאלס | פוטר | 23 בינואר 2024 | 18 | ארגנטינה מאוריסיו פלגרינו | 24 בינואר 2024 |
| ראיו ואיקאנו | ספרד פרנסיסקו רודריגס | פוטר | 13 בפברואר 2024 | 14 | ספרד איניגו פרס | 15 בפברואר 2024 |
| סלטה ויגו | ספרד רפאל בנטיס | פוטר | 12 במרץ 2024 | 17 | ספרד קלאודיו חיראלדס | 12 במרץ 2024 |
| אלמריה | ספרד גאזיקה גאריטאנו | פוטר | 13 במרץ 2024 | 20 | ספרד פפה מל | 13 במרץ 2024 |
| גרנדה | אורוגוואי אלכסנדר מדינה | פוטר | 19 במרץ 2024 | 19 | ספרד חוסה רמון סנדובל | 19 במרץ 2024 |
קבוצות > אצטדיונים

| קבוצה | עיר | קהילה אוטונומית | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוססונה | פמפלונה | נווארה נווארה | אצטדיון אל סדאר | 23,576 |
| אלאבס | ויטוריה | חבל הבסקים חבל הבסקים | אצטדיון מנדיסורוצה | 19,840 |
| אלמריה | אלמריה | אנדלוסיה אנדלוסיה | אצטדיון משחקי הים התיכון | 15,274 |
| אתלטיק בילבאו | בילבאו | חבל הבסקים חבל הבסקים | אצטדיון סן ממס | 53,289 |
| אתלטיקו מדריד | מדריד | הקהילה האוטונומית של מדריד מדריד | אצטדיון ונדה מטרופוליטנו | 68,456 |
| ברצלונה | ברצלונה | קטלוניה קטלוניה | האצטדיון האולימפי ליואיס קומפאניס | 55,926 |
| גרנדה | גרנדה | אנדלוסיה אנדלוסיה | אצטדיון לוס קרמנס | 19,336 |
| ויאריאל | ויאריאל | ולנסיה (קהילה אוטונומית) ולנסיה | אצטדיון לה סרמיקה | 24,890 |
| ולנסיה | ולנסיה | ולנסיה (קהילה אוטונומית) ולנסיה | אצטדיון מסטאייה | 49,500 |
| ז'ירונה | ז'ירונה | קטלוניה קטלוניה | אצטדיון מונטיליבי | 11,200 |
| חטאפה | חטאפה | הקהילה האוטונומית של מדריד מדריד | קולוסאום אלפונסו פרס | 17,393 |
| לאס פאלמס | לאס פאלמאס | האיים הקנריים האיים הקנריים | אצטדיון גראן קנריה | 31,250 |
| מיורקה | פלמה דה מיורקה | האיים הבלאריים האיים הבלאריים | אצטדיון סון מוש | 23,142 |
| סביליה | סביליה | אנדלוסיה אנדלוסיה | אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן | 43,883 |
| סלטה ויגו | ויגו | גליסיה גליסיה | אצטדיון באלאידוס | 29,000 |
| קדיס | קדיס | אנדלוסיה אנדלוסיה | אצטדיון נואבו מירנדיה | 25,033 |
| ראיו ואיקאנו | מדריד | הקהילה האוטונומית של מדריד מדריד | אצטדיון ואיקאס | 14,708 |
| ריאל בטיס | סביליה | אנדלוסיה אנדלוסיה | אצטדיון בניטו ויימרין | 60,721 |
| ריאל מדריד | מדריד | הקהילה האוטונומית של מדריד מדריד | אצטדיון סנטיאגו ברנבאו | 81,044 |
| ריאל סוסיאדד | סן סבסטיאן | חבל הבסקים חבל הבסקים | אצטדיון אנואטה | 39,500 |
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד | 38 | 29 | 8 | 1 | 87 | 26 | 61+ | 95 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 2 | ברצלונה | 38 | 26 | 7 | 5 | 79 | 44 | 35+ | 85 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 3 | ז'ירונה | 38 | 25 | 6 | 7 | 85 | 46 | 39+ | 81 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 4 | אתלטיקו מדריד | 38 | 24 | 4 | 10 | 70 | 43 | 27+ | 76 | העפלה לשלב הליגה בליגת האלופות |
| 5 | אתלטיק בילבאו | 38 | 19 | 11 | 8 | 61 | 37 | 24+ | 68 | העפלה לשלב הליגה בליגה האירופית |
| 6 | ריאל סוסיאדד | 38 | 16 | 12 | 10 | 51 | 39 | 12+ | 60 | העפלה לשלב הליגה בליגה האירופית |
| 7 | ריאל בטיס | 38 | 14 | 15 | 9 | 48 | 45 | 3+ | 57 | העפלה לשלב הפלייאוף בקונפרנס ליג |
| 8 | ויאריאל | 38 | 14 | 11 | 13 | 65 | 65 | 0 | 53 |  |
| 9 | ולנסיה | 38 | 13 | 10 | 15 | 40 | 45 | 5– | 49 |  |
| 10 | אלאבס | 38 | 12 | 10 | 16 | 36 | 46 | 10– | 46 |  |
| 11 | אוססונה | 38 | 12 | 9 | 17 | 45 | 56 | 11– | 45 |  |
| 12 | חטאפה | 38 | 10 | 13 | 15 | 42 | 54 | 12– | 43 |  |
| 13 | סלטה ויגו | 38 | 10 | 11 | 17 | 46 | 57 | 11– | 41 |  |
| 14 | סביליה | 38 | 10 | 11 | 17 | 48 | 54 | 6– | 41 |  |
| 15 | מאיורקה | 38 | 8 | 16 | 14 | 33 | 44 | 11– | 40 |  |
| 16 | לאס פאלמאס | 38 | 10 | 10 | 18 | 33 | 47 | 14– | 40 |  |
| 17 | ראיו ואיקנו | 38 | 8 | 14 | 16 | 29 | 48 | 19– | 38 |  |
| 18 | קאדיס | 38 | 6 | 15 | 17 | 26 | 55 | 29– | 33 | ירידה לליגה השנייה |
| 19 | אלמריה | 38 | 3 | 12 | 23 | 43 | 75 | 32– | 21 | ירידה לליגה השנייה |
| 20 | גרנדה | 38 | 4 | 9 | 25 | 38 | 79 | 41– | 21 | ירידה לליגה השנייה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | אוקראינה ארטם דובביק | ז'ירונה | 24 |
| 2 | נורווגיה אלכסנדר סרלוט | ויאריאל | 23 |
| 3 | פולין רוברט לבנדובסקי | ברצלונה | 19 |
| 3 | אנגליה ג'וד בלינגהאם | ריאל מדריד | 19 |
| 5 | קרואטיה אנטה בודימיר | אוססונה | 17 |
| 6 | צרפת אנטואן גריזמן | אתלטיקו מדריד | 16 |
| 6 | מרוקו יוסף א-נסירי | סביליה | 16 |
| 8 | ספרד אלברו מוראטה | אתלטיקו מדריד | 15 |
| 8 | ספרד בורחה מיוראל | חטאפה | 15 |
| 8 | ברזיל ויניסיוס ז'וניור | ריאל מדריד | 15 |
סטטיסטיקה > מלכי הבישולים

| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד אלכס באנה | ויאריאל | 14 |
| 2 | ספרד ניקו ויליאמס | אתלטיק בילבאו | 11 |
| 3 | ברזיל סאביו | ז'ירונה | 10 |
| 3 | ספרד יאגו אספאס | סלטה ויגו | 10 |
| 5 | ברזיל ראפיניה | ברצלונה | 9 |
| 5 | גרמניה אילקאיי גונדואן | ברצלונה | 9 |
| 7 | פולין רוברט לבנדובסקי | ברצלונה | 8 |
| 7 | ברזיל יאן קוטו | ז'ירונה | 8 |
| 7 | אוקראינה ארטם דובביק | ז'ירונה | 8 |
| 7 | גרמניה טוני קרוס | ריאל מדריד | 8 |
סטטיסטיקה > פרס זאמורה

| מיקום | שחקן | קבוצה | משחקים | שערים | יחס  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד אונאי סימון | אתלטיק בילבאו | 35 | 33 | 0.94 |
| 2 | גרמניה מארק-אנדרה טר שטגן | ברצלונה | 28 | 27 | 0.96 |
| 3 | ספרד אלכס רמירו | ריאל סוסיאדד | 36 | 36 | 1.00 |
| 4 | ספרד אנטוניו סיברה | אלאבס | 34 | 38 | 1.12 |
| 5 | סלובניה יאן אובלק | אתלטיקו מדריד | 38 | 43 | 1.13 |
| 6 | גאורגיה גיורגי ממרדשווילי | ולנסיה | 36 | 41 | 1.14 |
| 7 | סרביה פרדראג ראיקוביץ' | מיורקה | 36 | 43 | 1.19 |
| 8 | ארגנטינה פאולו גסאניגה | ז'ירונה | 38 | 46 | 1.21 |
| 9 | ספרד אלבארו ואיאס | לאס פאלמאס | 36 | 44 | 1.22 |
| 10 | מקדוניה הצפונית סטולה דימיטרייבסקי | ראיו ואיקאנו | 37 | 47 | 1.27 |
↑  בכדי לזכות בפרס זאמורה יש להשתתף לפחות 60 דקות ב-28 משחקי ליגה.
פרסים > שחקן החודש

| חודש | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| אוגוסט | אנגליה ג'וד בלינגהאם | ריאל מדריד |
| ספטמבר | יפן טקפוסה קובו | ריאל סוסיאדד |
| אוקטובר | אנגליה ג'וד בלינגהאם | ריאל מדריד |
| נובמבר | צרפת אנטואן גריזמן | אתלטיקו מדריד |
| דצמבר | אוקראינה ארטם דובביק | ז'ירונה |
| ינואר | ספרד קיריאן רודריגס | לאס פאלמאס |
| פברואר | פולין רוברט לבנדובסקי | ברצלונה |
| מרץ | ברזיל ויניסיוס ז'וניור | ריאל מדריד |
| אפריל | ספרד איסקו | ריאל בטיס |
הערות שוליים

↑  Spanish La Liga Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
↑  Spanish La Liga Top Scorers, BBC Sport (באנגלית)
↑  Trofeo Zamora de LaLiga EA Sports 2023 - 2024 - Mejor portero Primera División, Marca.com, ‏2024-04-24 (בספרדית)
ישראל טל

| --- | --- |

ישראל טל, 1970
 לידה:  13 בספטמבר 1924 י"ד באלול ה'תרפ"ד מחניים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי 
 פטירה:  8 בספטמבר 2010 (בגיל 85) א' בתשרי ה'תשע"א רחובות, ישראל ישראל 
 מקום קבורה:  רחובות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  "טליק", "מר שריון"
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי   ההגנה    צבא הגנה לישראל  חיל השריון
 תקופת הפעילות:  1938–1974 (כ־36 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד בה"ד 1  מפקד חטיבה 10  מפקד חטיבה 7  מפקד גייסות השריון  מפקד אוגדה 84  סגן הרמטכ"ל וראש אג"ם
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
  שני פרסי ביטחון ישראל   פרס ישראל
 הנצחה
 קיר חמשת מצביאי השריון הטובים בהיסטוריה במוזיאון פטון בפורט נוקס, מיצב ביד לשריון, "כיכר המרכבה" ברחובות
 
ישראל טל ("טַליק"), (13 בספטמבר 1924 – 8 בספטמבר 2010) היה אלוף בצה"ל וסגן הרמטכ"ל. נחשב בין מעצבי תורת השריון של צה"ל, אבי מיזם טנק המרכבה (ביחד עם המהנדס ישראל טילן) וגשר הגלילים (ביחד עם המהנדס תא"ל דוד לסקוב). חתן פרס ישראל (1997) וזוכה פעמיים בפרס ביטחון ישראל (1961, 1973).
ביוגרפיה > ילדותו

ישראל טל נולד במחניים. אמו, פנינה לבית סגל, הייתה נצר לחסידים שהגיעו לטבריה ולצפת ב-1777, ואביו עלה ארצה מביאליסטוק בסוף העלייה השנייה. בגיל חמש, כאשר גר בצפת, ניצל מטבח שערכו ערביי צפת בתושבים היהודים במהלך מאורעות תרפ"ט (1929): פורעים ערבים חסמו את דלתות הבית שבו שהה עם אמו ואחותו, ואז הציתו את הבית. בעקבות המאורעות עברה משפחתו לבאר טוביה, ושם התחנך.
ביוגרפיה > ראשית דרכו הביטחונית

טל הצטרף לארגון "ההגנה". במאורעות תרצ"ו היה האתת (איש קשר באיתות אורות) של באר טוביה.
בפברואר 1942, עת היה בן 17, התגייס טל כמתנדב לצבא הבריטי. תחילה הוצב ברגימנט הבאפס ושירת במצרים ובמדבר המערבי; מאוחר יותר, ב-1945, נטל חלק במסגרת הגדוד השני בבריגדה במערכה על נהר סניו באיטליה. לאחר המלחמה הצטרף למאמץ של אנשי הבריגדה היהודית באירופה בנושאי העפלה ורכֶש, וכמו כן פעל במסגרת קבוצת "הנוקמים".
זמן קצר לפני מלחמת העצמאות סיים טל קורס מ"מים של ההגנה ומונה למפקד מחלקת נשק כבד במטכ"ל. כמומחה למכונות ירייה כבדות שימש טל במלחמת העצמאות מדריך נשק כבד וכמפקד יחידות מקלעים שצורפו לחטיבות השונות. החשובה בהן הייתה בצירופו כמפקד יחידת נשק מסייע לפעולת פיצוץ מתחם בית החרושת לקרח ביאזור (אזור של היום), בו התבצרה יחידת לוחמי חסן סלאמה, אשר באה בתגובה להרג שבעת הנוטרים במקום. בפעולה זו של אנשי הגדוד החמישי של הפלמ"ח, בפיקודו של נחום אריאלי, עשתה ההגנה פעם ראשונה שימוש בנשק זה. בין היתר, נטל טל חלק במבצע נחשון כמפקד מחלקה בגבעתי, בחטיבת עודד כמפקד פלוגה מסייעת, בחטיבה 7 בקרבות עשרת הימים ובמבצעי חורב ועובדה.
בשנים 1949 עד 1951 שירת כמפקד גדוד 54 בחטיבת גבעתי, אחר כך כיהן כמפקד בית הספר ללוחמת חי"ר (בה"ד 3). ב-1952 התמנה לראש מטה פיקוד ההדרכה במטכ"ל, ואחר כך שירת כראש מחלקת אימונים באגף ההדרכה. לאחר שובו מלימודים בבית ספר לקצינים בכירים באנגליה, מונה בינואר 1955 למפקד בית הספר לקצינים, ובמקביל מונה למפקד חטיבה 6 חי"ר במילואים (שב 1958 הפכה לחטיבה 14). במלחמת סיני החליף את מפקד חטיבה 10, שמואל גודר, שהודח[דרוש מקור]. לאחר המלחמה עבר הסבה לשריון, והתמנה לסגן מפקד גייסות השריון. ניסיונו משירותו בבריגדה על נושא ברן, שכלל טכניקות ותרגולות, והתמחותו בנושאי נשק ובליסטיקה סייעו לו בהשתלבות מהירה בחיל החדש. באפריל 1959 מונה למפקד חטיבה 7, שהייתה חטיבת השריון הסדירה היחידה וכל הניסיונות בגיבוש תורת הלחימה של השריון נעשו בה. בשנים 1957–1961, תחת פיקודו של חיים בר-לב כמפקד הגיס ושל חיים לסקוב (מפקד גייסות השריון לשעבר) כרמטכ"ל, ניתנה עדיפות לקידום השריון בצה"ל וגובשה תורת השריון הצה"לית, לאחר שהופקו לקחי "מבצע קדש".
בראשית 1961 מונה לעוזר ראש אג"ם (תחת יצחק רבין), והיה מועמד יחד עם דוד אלעזר למפקד גייסות השריון. השניים היו ידידים, אך גם התמודדו זה מול זה לאורך כל הקריירה הצבאית שלהם על תפקידים. העדפתו של אלעזר לתפקיד הביאה את טל ליציאה ללימודים. טל למד באוניברסיטה העברית והשלים תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה. בתום לימודיו נתמנה לראש מטה פיקוד הצפון וחזר לתפקיד סגן מפקד גייסות השריון.
ביוגרפיה > מפקד גיסות השריון

בתחילת נובמבר 1964 החליף טל את דוד אלעזר כמפקד גייסות השריון, לאחר שהיה סגנו בששת החודשים שקדמו למינוי. באוקטובר 1965 קודם לדרגת אלוף. בתקופתו כמפקד גייסות השריון הושם דגש על רמת התותחנות בטנקים. יצחק רבין תיאר זאת כך: ”...בשנה הראשונה של תקופת הרמטכ"לות שלי – כאשר בטווח 800 מטרים ואלף מטרים הטנקים שלנו ירו וירו, ולא פגעו. [...] הצרוף של דדו כאלוף הפיקוד, טליק כמפקד הגייס, וחיים בר-לב כראש אג"ם – הביא אותנו לתנופה וקידום בנושא תותחנות הטנקים, העומדים לצה"ל עד היום כאחד מהישגיו היותר גדולים. את השנים 1964–1966 אני רואה כתקופה של מהפכה בנושא תותחנות הטנקים, וכתוצאה מזה - בנושא השריון.” דגש מיוחד ניתן באותן שנים להתמקצעות הצוותים בנושאי תפעול, ירי ותחזוקה בדרך של הצמדת השריונאים לסוג טנק מסוים ולתפקיד קבוע בטנק לאורך כל שירותם והכשרתם הספציפית לטנק ולתפקיד. טל קידם את אמונתו שניתן להשיג דיוק גם בירי לטווחים ארוכים ואף בירי באש עקיפה לטווחים של עד 10 קילומטרים, כפי שנעשה בקרב על מקורות הירדן.
לפי דעה אחרת, לא הושג דיוק כזה בירי לטווחים ארוכים בקרב על מקורות הירדן: "העבודות התנהלו הפעם במרחק 6 ק"מ מהגבול... במשך פחות מ-10 דקות ירה טל 40 פגזים והשמיד שניים משלושת הטרקטורים".
ביוגרפיה > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים פיקד טל על אוגדה 84, שעליה הוטל המאמץ העיקרי של צה"ל בגזרת פיקוד הדרום. כמִפקדת האוגדה שימשה מפקדת גייסות השריון, והכוח כלל את חטיבות השריון 7 ו-60 (בפיקוד שמואל גונן ומנחם אבירם בהתאמה), חטיבת הצנחנים (בפיקוד רפאל איתן), כוח סיור אוגדתי (בפיקוד ישראל גרנית), אגד ארטילרי (בפיקוד צבי נשר), אגד תחזוקה (בפיקוד יעקב בר) וגדוד הנדסה. לרשות האוגדה עמדו 300 טנקים, מהחדישים שהיו ברשות צה"ל. מטרת האוגדה הייתה השתלטות על חלקה הדרומי של רצועת עזה וכיבוש פתחת רפיח ואל עריש. על הגישה שהנחתה את מפקדת האוגדה בזמן הלחימה אמר טל לאחר הקרבות: ”ידענו, שהקרב הראשון של ההבקעה ברפיח הוא למעשה קרב-מבחן בינינו ובין הצבא המצרי, שעשר שנים לא היה לנו איתו מגע. היה ברור לכל החיילים והמפקדים, שזהו המבחן, ולכן תבוצע המשימה ללא התחשבות באבידות.”
לאחר שהבקיעה את המערך המצרי באזור רפיח, התפצלה האוגדה לציר הצפוני (אל עריש–קנטרה) ולציר המרכזי (ג'בל ליבני–אסמאעיליה), ותוך שלושה ימים נוספים, שכללו קרבות שריון עם יחידות מצריות, הגיעה לגדות תעלת סואץ.
לאחר המלחמה יצא לאור ספרו של שבתי טבת, "חשופים בצריח", שעסק בחלקו המרכזי בלחימתה של אוגדה 84 ברפיח ובסיני, תוך התמקדות בלחימתה של חטיבה 7. ספר זה, יחד עם ספרים אחרים ואלבומי ניצחון שיצאו לאור אחרי מלחמת ששת הימים, תרמו רבות ליצירת מיתוס "השריון הבלתי מנוצח" ולהעלאתם של מפקדי צה"ל במלחמה, וישראל טל ביניהם, לדרגת גיבורים לאומיים ששמם שגור בפי כל, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בשיר "קרב רפיח" ובדיאלוג מהסרט גבעת חלפון אינה עונה.
ב-21 במרץ 1968, נערך מבצע תופת כנגד הכפר הירדני כראמה שבדרום בקעת הירדן. היעד היה מפקדת הפת"ח והעומד בראשה, יאסר ערפאת. המבצע הסתבך ואלוף טל נקרא להחליף את מפקד הפעולה, אלוף נרקיס, ולחלץ הישג מן ההסתבכות הקשה.
ביוגרפיה > פיתוח אמצעי לחימה

ב-1969, לאחר שסיים את כהונתו כמפקד גייסות השריון, עבר טל לתפקיד במערכת הביטחון, והחל לקדם את פרויקט טנק המרכבה. בשנים שלאחר מכן היו מי שמתחו על טל ביקורת כי בתפקידיו הבאים בצבא ראה בקידום מערכות נשק מייצור עצמי, ובפרט טנק המרכבה, כחזות הכול, והעדיף להקצות משאבים כספיים שהיו במחסור לכיוון זה, במקום להצטיידות במערכות נשק ובחלפים חלופיים.
אילולא הקצאת הכספים לפרויקט המרכבה, היו עומדים לרשות צה"ל טנקים רבים יותר בעת מלחמת יום כיפור: "במסגרת הצמצומים הללו נדחתה בשנת 1972 הצעה של אלוף עמוס חורב, ראש אגף האפסנאות (אג"א), לרכוש עוד מאות טנקים משומשים צנטוריון במחיר נמוך, כדי להגדיל את צי הטנקים של צה"ל וכדי שישמשו לחלפים. במקום זאת, נקבע להגביר את המאמץ לפיתוח הטנק מרכבה...
מגבלות התקציב לא היו המניע הבלעדי לקיצוץ. שיקולים של תורת לחימה ושל הערכות מודיעין הביאו לנכונות לוותר, לפחות זמנית, על אמצעי-לחימה מסוימים."
טנקי המרכבה הראשונים נכנסו לשירות בחיל השריון במחצית 1979, והשתתפו ב-1982 במבצע שלום הגליל. בעקבות המבצע הוחלט על המשך פיתוח סדרת המרכבה.
ביחד עם אריאל שרון היה טל מהמתנגדים לקו בר-לב.
גשר הגלילים, שפיתחו טל ודוד לסקוב ושעבורו קיבלו את פרס ביטחון ישראל, היה אמור להיות אמצעי צליחה עיקרי של תעלת סואץ במלחמה עתידית עם מצרים, באפשרו צליחת סער של התעלה. קרב החווה הסינית, שהתחולל במשך שלושה ימים בגִזרה המרכזית של חזית תעלת סואץ, ושבו נהרגו למעלה מ-200 לוחמים ישראלים, נועד לפתוח את "ציר טרטור" להובלת הגשר. בסופו של דבר הגיע הגשר לתעלה רק ב-19 באוקטובר, חמישה ימים אחרי שאוגדת אריאל שרון צלחה את תעלת סואץ.
במקביל שימש במינוי חירום מפקד עוצבת עמוד האש.
ביוגרפיה > מלחמת יום הכיפורים

ב-1972, בעקבות מינויו של אלעזר לרמטכ"ל, שב טל לשירות פעיל ומונה לראש אג"ם. במאי 1973, בעת שצה"ל עמד ב"כוננות כחול לבן" לקראת מתקפה מצרית שלא התממשה (והתממשה חמישה חודשים אחרי כן במלחמת יום הכיפורים), התנגד טל למכה מקדימה ולכניסה למלחמה כוללת, וטען כי אלו פוגעות במטרה הלאומית העליונה, שהיא, לטענתו, "המאבק על גבולות המדינה". גם במקרה של מלחמה כוללת, המליץ לצמצם את הפעילות ההתקפית. באוגוסט 1973, כדי למנוע את פרישתו, הוצע לטל לקבל את תפקיד סגן הרמטכ"ל; ובתפקיד זה כיהן במלחמת יום הכיפורים. לטענת טל, הוא התנגד לעמדת הרמטכ"ל אלעזר בדיון מכריע שהתקיים ב-30 בספטמבר 1973, נוכח ההכנות הסוריות למתקפה. לטענתו, הוא דרש לגייס אוגדות ולהעלותן לרמת הגולן, ולאחר שעמדתו נדחתה הוא אף נפגש עם ראש אמ"ן אלי זעירא ודרש ממנו לבטל את גישת "הסבירות הנמוכה", שבעקבותיה, כך סבר, קיבל אלעזר החלטה שגויה. במהלך המלחמה נפצע פעמיים בנו יאיר ששירת כשריונאי ועוטר בעיטור המופת.