stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המועצה הפדרלית של שווייץ
פעולת המועצה > שכר ותנאי שירות

חברי המועצה זכאים לשכר, לדמי הוצאות ולהטבות נוספות מסוימות. לאחר ארבע שנות שירות במועצה (ובמקרים מסוימים גם פחות מכך) הם זכאים לתשלום פנסיה לאחר פרישתם ממנה. הם אינם זכאים למגורים במעון רשמי (למעט הנשיא וכן הקנצלר, שיש להם דירות שרד בארמון הפדרלי). הם שוכרים דירות או חדרי מלון בברן בתשלום אישי. עם זאת, הם רשאים לעשות שימש באחוזת הכפר של המועצה, אחוזת לוהן (Lohn) שבקנטון ברן. באחוזה זו גם מתאכסנים אורחים רשמיים של שווייץ. הם זכאים להשתמש בתחבורה רשמית (מכוניות ומטוסים) במסגרת מילוי תפקיד רשמי. הם זכאים במקרה הצורך לקבל אבטחה על ידי אנשי צבא שווייץ, אך שכיח לראותם ברחובות ברן, במסעדות וברכבת הקלה שלה ללא ליווי כלל.
הערות שוליים

↑  "In electing the Federal Council, care must be taken to ensure that the various geographical and language regions of the country are appropriately represented". מקור: נוסח אנגלי בלתי רשמי של חוקת שווייץ, באתר מועצת הברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297300505171  BnF: cb118806093 (data)  GND: 37888-4  HDS: 010085  ISNI: 0000 0001 0940 1300  LCCN: n81010270  MusicBrainz: fadfc52b-f245-400d-b89a-987463eb486a  SUDOC: 026587033  VcBA: 494/23559  VIAF: 121997218   WorldCat (עם VIAF): 121997218
תומאס ארסטוס

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1524 באדן, שווייץ 
 פטירה:  31 בדצמבר 1583 (בגיל 59) בזל, שווייץ 
 שם לידה:  Thomas Lüber 
 מדינה:  שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת בזל  אוניברסיטת בולוניה 
 מעסיק:  אוניברסיטת בזל, אוניברסיטת היידלברג 
 השקפה דתית:  נצרות פרוטסטנטית 
 
תומאס ארסטוס (בגרמנית: Thomas Erastus; 7 בספטמבר 1524 –  31 בדצמבר 1583) היה רופא ותאולוג פרוטסטנטי גרמני שווייצרי.
חייו

ארסטוס נולד בשווייץ בשם ליבר, ולמד באוניברסיטת בזל, ב-1558 נתמנה להיות רופא הפנים של אלקטור פפלץ, ופרופסור לרפואה באוניברסיטת היידלברג.
ארסטוס נלחם בתאוריות של פאראצלסוס בנושאי אלכימיה ואסטרולוגיה. וכן התערב בסכסוכים שפרצו בין הכנסיות השונות.
לאחר מותו התפרסם חיבורו Explicatio, שהכותרת שלו הייתה "הסברת השאלה הרצינית ביותר, אם הטלת הנידוי זקוקה לצו אלהים או אם מותר לבני אדם להטילו", ובו התנגד ארסטוס לקלוויניזם, המכיר בעונשים שמטילה הכנסייה על חסידיה.
החל מ-1600 בערך התפשטה תורתו בבריטניה ועוד מדינות, בסקוטלנד התגבשה כת של ארסטיאנים, ותורתו כונתה ארסטיאניזם, גם במובן הרחב של התנועה לשלטון גמור של המדינה על הכנסייה.
הערות שוליים

↑  A. bonnard, th. e. et la discipline ecclesiastique, 1894
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273917105171  PLWABN: 9810660500205606  BNE: XX5576356  BnF: cb12234488q (data)  CANTIC: a11436050  GND: 118685066  HDS: 025282  ICCU: BVEV020741  ISNI: 0000 0001 1024 9123  LCCN: n85144309  NKC: ola2009531576  NTA: 070397074  SELIBR: 291125  SNAC: w61k3792  SUDOC: 031052177  VcBA: 495/11458  VIAF: 36971358   WorldCat (עם VIAF): 36971358 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רופאים ובנושא אנשי דת נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרי סטיוארט (מחזה)

מרי סטיוארט (מיכל ויינברג, בלבן) ואליזבת הראשונה (שירי גולן, באדום), בהצגה "מרי סטיוארט", בבימויו של עירא אבנרי, תיאטרון תמונע, 2012
מרי סטיוארט (בגרמנית: Maria Stuart) הוא מחזה פרי עטו של פרידריך שילר, המתאר את ימיה האחרונים של מרי, מלכת הסקוטים. המחזה מורכב מחמש מערכות, שכל אחת מהן מחולקת למספר תמונות. הצגת הבכורה של "מרי סטיוארט" התקיימה בוויימאר שבגרמניה, ב-14 ביוני 1800. המחזה היווה את הבסיס לאופרה "מריה סטוארדה" של דוניצטי (1834).
הנפשות הפועלות

אליזבת הראשונה - מלכת אנגליה.
מרי סטיוארט - מלכת הסקוטים, אסירה באנגליה.
לורד ברלי - הלורד אשר על האוצר.
לורד שרוסברי - שומר חותם הממלכה.
לורד לסטר - שר של אליזבת, חבר מועצת המלוכה.
ג'ורג' טלבוט - שר של אליזבת, חבר מועצת המלוכה.
ויליאם סטיל - שר של אליזבת, חבר מועצת המלוכה.
הרוזן אובספין - שגריר צרפת באנגליה.
לורד רוברט דאדלי - הרוזן של לסטר, המאהב של אליזבת הראשונה, ששודך בעבר למרי סטיוארט.
סר עמיעז פאולט - אציל, בעליה של טירת פודרינגיי, בה כלואה מרי סטיוארט.
מורטימר - אחיינו של פאולט.
ויליאם דייוויסון - מזכירה של אליזבת הראשונה.
האנה קנדי - אומנתה ומלוותה של מרי.
מלוויל - לשעבר שר החצר של מרי.
קצין - בארמון אליזבת.
פאג' - בארמון אליזבת.
חיילים, שוטרים, משרתים.
עלילה > מבוא

בשלהי שנות השישים של המאה ה-16, בשל התערערות שלטונה בסקוטלנד, מרי סטיוארט מלכת הסקוטים נמלטה לאנגליה, מתוך ציפייה שבת דודתה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, תסייע לה להשיב לעצמה את כתר סקוטלנד. אליזבת הורתה לכלוא אותה, מתוך חשש שמרי תנסה להדיחה מכסאה, לתפוס במקומה את השלטון ולהפוך מחדש את הדת הקתולית לדת השלטת במדינה. בתקופת מאסרה רבת השנים ניסתה מרי לערער על שלטונה של אליזבת. כדי לחסל את האיום הנשקף מצידה, יזמו יועציה של אליזבת חוק, שלפיו טוען לכתר שעשוי להרוויח מקשר נגד המלכה, גם אם לא היה מעורב בו ולא ידע עליו - יוצא להורג. מרי הועמדה למשפט על בסיס חוק זה, באמתלה שהייתה מעורבת בקשר נגד המלכה בהנהגתו של איש האצולה הצעיר בבינגטון ושני משרתיה העידו נגדה. אף על פי שמועצת המלוכה גזרה על מרי פסק דין מוות, מהססת אליזבת להוציאו לפועל, בין השאר משום שהדבר עלול להביא לערעור היחסים עם הארצות הקתוליות ספרד וצרפת. מרי אינה יודעת דבר על גזר הדין.
תקציר העלילה

עלילת המחזה מתרחשת בפברואר 1587, כשמרי סטיוארט, הכלואה מזה 18 שנה בטירת פודרינגיי, מצפה לגזר דינה. מורטימר, אציל צעיר ואחיינו של סר עמיעז פאולט, בעליה של מצודת פודרינגיי, בה כלואה מרי סטיוארט, בא לבקר אותה ומגלה לה בסתר שהוא שליחו של דודה, הקרדינל מגיז. הוא מספר לה על גזר דין המוות שהוצא נגדה ועל כך שאליזבת מהססת לחתום עליו. מורטימר מספר למרי שהוא עומד בראש חבורת קושרים שעומדים להצילה. ברלי מבקש מפאולט שיוציא להורג את מרי בסתר, אבל פאולט מסרב לכך. פאולט מוסר לאליזבת מכתב ממרי, בו היא מבקשת ממנה ריאיון, שתי הנשים מעולם לא פגשו זו את זו.
מלך צרפת מציע לאליזבת נישואים והיא נענית לכך במעורפל. יועצה הקרוב לורד ברלי אומר שכדי להבטיח את שלטונה עליה להוציא להורג את מרי. נגדי, שומר חותם הממלכה שרוסברי, מייעץ לאליזבת להשאיר את פסק הדין על כנו, אבל לא להוציא אותו לפועל.
מורטימר בא אל החצר ואליזבת מבקשת ממנו לרצוח בסתר את מרי, מורטימר נענה לכך. הוא מעביר ללסטר מכתב מאליזבת. לסטר אומר לו שמעולם לא היה אויב שלה, וכעת כשאליזבת עומדת להינשא למלך צרפת, בעוד שהוא רצה להתחתן איתה, הוא מוכן לעבור לצידה של מרי.
בחצרה של טירת פודרינגיי נערכת הפגישה בין שתי המלכות (פגישה שלא התקיימה במציאות), בתחילה מרי מדברת בהכנעה ונכונה לוותר על כל שאיפותיה לכתר ומודיעה שתצא מהמדינה, אם אליזבת תוציא לחופשי. בהמשך, השיחה מתנהלת בטונים צורמים כשמרי מגדפת את אליזבת, העוזבת את המקום בחימה.
בדרכה חזרה מבצע אחד מבני חבורתו של מורטימר ניסיון התנקשות בחייה. הניסיון עולה בתוהו, כשלורד שרוסברי מציל את חייה. בינתיים מורטימר מספר למרי על הניסיון להצילה באותו לילה. תוך כדי השיחה ביניהם הוא מנסה לכפות עצמו עליה פיזית והיא בורחת מפניו.
דרכון, בחתימת ידו של הרוזן אובספין - שגריר צרפת באנגליה, נמצא בכליו של הרוצח. אנגליה מבטלת את הסכם הנישואים ומנתקת את קשריה עם צרפת. מורטימר ולסטר נחשפים. בחיפוש בחדרה של מרי נמצא המכתב המיועד ללסטר. לסטר, שמנסה להציל את עצמו, מצווה על שומרי הארמון לתפוס את מורטימר, אך לפני שהוא נתפס, מורטימר מתאבד. אליזבת רותחת על לסטר, אך הוא בעורמתו אומר שהתיידד עם מרי כדי לחשוף את מזימתו של מורטימר והוא דורש להוציאה להורג מייד. אליזבת מאמינה לו, אך דורשת ממנו כאות נאמנות להיות מופקד על הוצאתה להורג. אליזבת חותמת על גזר הדין ומוסרת אותו למזכירה ויליאם דייוויסון. עם זאת, אין היא מפרשת את רצונה, אם היא רוצה שגזר הדין יישאר בידיו או שיבוצע. ברלי חוטף מידיו של דייוויסון את פסק הדין וממהר לבצע אותו.
מרי סטיוארט מוצאת להורג בטירת פודרינגיי, היא נפרדת מבני לווייתה, מתוודה על חטאיה ומוסרת את צוואתה.
באמצע הלילה מגיע שרוסברי אל אליזבת ומודיע לה שהעד שעל פי עדותו הוצא גזר הדין נגד מרי, הודה שעדותו הייתה עדות שקר. אליזבת קוראת לדייוויסון ומצווה עליו להחזיר לידיה את פסק הדין. ברלי מגיע ומוסר לאליזבת שמרי הוצאה להורג. אליזבת שמה את דייוויסון בכלא, מגרשת את ברלי וממנה את שרוסברי ליועצה הראשי. שרוסברי מסרב ומתפטר מכל תפקידיו. לסטר עוזב בספינה לצרפת ואליזבת נותרת לבדה.
היסטורית הפקה עדכנית

המחזה "מרי סטיוארט", שהפך לאופרה חשובה בידי דוניצטי (בשם "מריה סטוארדה"), עדיין מועלה על הבמות בצורתו המקורית בהפקות מצליחות.
המחזה הוצג בתיאטרון Donmar Warehouse, בסיטי של וסטמינסטר ב-2005. המתרגם הוא פיטר אוסוולד והבמאית היא פילידה לויד. בהפקה כיכבו ג'נט מק'תיר בתפקיד מרי, מלכת הסקוטים והארייט וולטר בתפקיד אליזבת מלכת אנגליה. ההפקה עברה לתיאטרון אפולו, בוסט אנד, לונדון, שם הציגה מ-2005 עד 2006. ההפקה עלתה בברודוויי ב-30 במרץ 2009 (טרום בכורה). הבכורה הרשמית התקיימה ב-19 באפריל, ורצה זמן מוגבל עד לאמצע אוגוסט.

ההפקה זכתה בשבע מועמדויות לפרס טוני, בכללן מועמדות להעלאה מחודשת של מחזה הטובה ביותר.
ארגון L.A Theatre Works בלוס אנג'לס העלה הפקה עם תרגומו של פיטר אוסוולד ב-2007, בבימויה של רוזלינד איירס, שהוקלטה בתקליטור (ISBN 978-1580813754). בהפקה כיכבו אלכס קינגסטון בתפקיד מרי, ג'יל גסקואן (Jill Gascoine) בתפקיד אליזבת, מרטין ג'רביס בתפקיד ברלי, סיימון טמפלמן בתפקיד לסטר, קן דנציגר בתפקיד פולט, וו. מורגן שפרד בתפקיד טלבוט, כריסטופר נים בתפקיד דייוויסון, שילה קאלן בתפקיד האנה קנדי ושיימוס דיוור בתפקיד מורטימר.
להקת התיאטרון The Faction Theatre Company העלתה כחלק מהרפרטואר העונתי שלה את "מרי סטיוארט" בתיאטרון ניו דיאורמה בלונדון בראשית 2012. ההפקה הייתה המחזה השלישי של שילר שתרגמו ועיבדו דניאל מילאר ומרק לייפאכר, אותם הציג התיאטרון.
ב-23 בספטמבר 2012, ‏BBC Radio 3 שידר הפקה בתרגומו של דייוויד הרואר, עיבוד לרדיו של רובין ברוקס ובימוי/הפקה של גיינור מקפרליין. המשתתפים כללו את מג פרייזר כמרי, אלכסנדרה מתיה כאליזבת, מתיו פידג'ן כמורטימר, רובין לנג כלסטר, ריצ'רד גרינווד כברלי ופול יאנג כשרוסברי.
פסטיבל סרטפורד שייקספיר העלה הפקה בתיאטרון תום פטרסון בתרגומו של פיטר אוסוולד ובבימויו של אנתוני צ'ימולינו (Cimolino)

השחקנים הראשיים הם לוסי פיקוק בתפקיד מרי, שינה מק'קנה בתפקיד אליזבת, בריאן דנטי בתפקיד לורד שרוסברי וג'רנט וין דייוויס (Geraint Wyn Davies) בתפקיד לורד לסטר. הצגת הבכורה התקיימה ב-31 במאי 2013, היות שכל הכרטיסים נמכרו, האריכו אותה בפעם הרביעית, עד ל-19 באוקטובר 2013.
תרגומים לעברית בדפוס

מרי סטוארט: מחזה בשבע תמונות על פי פרידריך שילר; תרגם, עיבד והוסיף אחרית-דבר דן מירון. תל אביב: מעריב לעם, 1961.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

1. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 30 בינואר 1961
יוצרים - נוסח עברי : דן מירון, בימוי : גרשון פלוטקין, תפאורה : דני קרוון, תלבושות : טובה קליינר-סדן.
שחקנים - אליזבת : חנה מרון/אורנה פורת, מרי סטיוארט : אורנה פורת/מרים זוהר. שחקנים נוספים - סר עמיעז פולט : משה חורגל, הרוזן סרוסברי : אברהם בן-יוסף, לורד ברלי : זלמן לביוש, הרוזן לסטר : יוסף ידין, ג'ורג' טלבוט : נתן כוגן. שיחקו גם - מאיר גולדשמיט, עודד תאומי/עודד קוטלר, מרים ברנשטיין-כהן, יהודה פוקס, ניסן יתיר, אריה קסוינר, מרגלית סטנדר.
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 19 בדצמבר 1981
יוצרים - עיבוד : הולק פרייטג ודן מירון, תרגום : דן מירון, בימוי : הולק פרייטג, תפאורה ותלבושות : יורג דומיניק, מוזיקה : פולדי שצמן, תאורה : נתן פנטורין.
שחקנים - אליזבת מלכת אנגליה: חנה מרון, מרי סטוארט סטוארט מלכת סקוטלנד : מרים זוהר, לורד לסטר : שלמה בר-שביט, לורד סרוסברי : נחום בוכמן, לורד ברלי : מישא אשרוב, וויליאם דייויסון : שאול בסקינד, סר עמיעז פולט : אליעזר יונג, סר אדוארד מורטימור : אלי דנקר, הרוזן אובספין : רפאל קלצ'קין, סר אנדרו מלוויל : ישראל רובינצ'יק, האנה קנדי : שושנה דואר, קצין : יגאל אבן-אור. שתי ילדות : איריס אהרון, טלי טרוסמן, חנה יהודאי, ימימה יהודאי.
3. תיאטרון תמונע, הצגת בכורה: 28 בפברואר 2012
יוצרים - תרגום : יותם בנשלום, עיצוב ובימוי : עירא אבנרי, עיצוב חלל ותלבושות : דינה קונסון, עיצוב תאורה : שחר ורכזון.
שחקנים - אליזבת מלכת אנגליה : שירי גולן, מרי סטיוארט : מיכל ויינברג, לורד ברלי : דודו ניב, לורד שרוסברי והרוזן אובספין : אלחי לויט, לורד רוברט דאדלי וסר פאולט : דייוויד לוינסקי, מורטימר ודייויסון : בני אלדר.
4. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 23 בנובמבר 2024
יוצרים  - עיבוד מודרני: רוברט אייק, תרגום: דורי פרנס, בימוי: אלדר זוהר גרויסמן, תפאורה: נטע הקר, תאורה: נדב ברנע, תלבושות: אביעד אריק הרמן, מוזיקה: רמי אוסרווטר.
ליליאן ברטו ומאיה מעוז מתחלפות בתפקידי אליזבת מלכת אנגליה ומרי סטיוארט מלכת הסקוטים, נורמן עיסא בתפקיד לורד ברלי, אלכס קרול בתפקיד רוזן שלוסברי, עודד לאופולד בתפקיד לורד לסטר,  טל קלאי בתפקיד לורד אוברספין, דב רייזר בתפקיד פולט, רן מושיוב בתפקיד מורטימר, שחר רז בתפקיד ויליאם דייויסון, רינת מטטוב בתפקיד האנה קנדי, ניר זליחובסקי בתפקיד רוזן קנט.
הערות שוליים

↑  הפרק "ניתוח של המחזה" הוא סיכום מאמרו של דן מירון "על המחזה", באחרית הדבר למחזה: מרי סטוארט: מחזה בשבע תמונות על פי פרידריך שילר; תרגם, עיבד והוסיף אחרית-דבר דן מירון. תל אביב: מעריב לעם, 1961, עמ' 128-120.
↑  מרי סטיוארט, עם ג'נט מק'תיר ווולטר, הועלתה בטרום בכורה בברודוויי ב-30 במרץ, אתר playbill.com‏, 30 במרץ 2009
↑  מייקל בילינגטון,
סקירה של "מרי סטיוארט", בתיאטרון ניו דיאורמה, לונדון, בעיתון גארדיאן, 11 בינואר 2012
↑  מרי סטיוארט מאת פרידריך שילר, באתר http://www.stratfordfestival.ca/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4099338-3
כחולה כחלום

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שלישיית גשר הירקון
 מתוך האלבום התוכנית החדשה
 יצא לאור:  1966
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  2:45
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  אורי אסף
 לחן:  נורית הירש
"כחולה כחלום" הוא שיר שכתב אורי אסף והלחינה נורית הירש והתפרסם בביצוע שלישיית גשר הירקון באלבומם השני והאחרון "התוכנית החדשה" שיצא בשנת 1966.
רקע

שיתוף הפעולה בין נורית הירש ואורי אסף, הוליד את השיר "פרח הלילך" שבוצע לראשונה בידי שלישיית שריד ב-1965. לאחר הצלחתו של השיר, ביקשו השניים משלישיית שריד לבצע גם את שירם השני "כחולה כחלום", אולם הם נדחו בטענה שמילות האהבה בשיר נועזות מדי עבורם. השיר הוצע לאחר מכן, לשלישיית גשר הירקון, שהקליטו אותו באלבומם השני "התוכנית החדשה" מ-1966.
הערות שוליים

↑  כחולה כחלום, באתר הספרייה הלאומית
↑  דודי פטימר, שלישיית שריד - טוב ללכת בדרכים, באתר 103fm, ‏29.8.2023
ציורי מערות

מערת הידיים בפרובינציית סנטה קרוס, ארגנטינה
ציורי מערות הם ציורים שנמצאים על קירות מערות ותקרות. לרוב מתייחסים לאלה שמוצאם פרהיסטורי. הציורים המוקדמים ביותר התגלו בשנים האחרונות במערות באינדונזיה, שם התגלה במערה בסולאווסי גם ציור המערות הקדום ביותר שמתוארך לפני 51,200 שנה. זאת לאחר שבשנת 2019 התגלו במקום ציורי מערות מלפני 48,000 שנה. ציורי המערות באירופה מקורם כנראה בתרבות האוריניאקית, לפני כ-40,000 שנה, והם נמצאים במערת אל קסטיו בקנטבריה שבספרד. מטרת ציורי המערות מתקופת האבן הקדומה אינה ידועה. הראיות מצביעות על כך שהן לא נועדו רק לקישוט אזורי המגורים, שכן במערות בהן הופיעו הציורים לא נמצאו סימני חיים מתמשכים. ולעיתים קרובות הן נמצאו במערות שאין אליהן גישה קלה. תאוריות מסוימות טוענות כי הן נועדו לתקשורת עם אחרים, ואילו תאוריות אחרות מייחסות להן תכלית דתית או טקסית.
היסטוריה

בצרפת ובספרד נתגלו כמעט 350 מערות המכילות אמנות מהתקופה הפרהיסטורית. בתחילה, גיל הציורים היה נושא שנוי במחלוקת, שכן שיטות כמו תיארוך פחמן-14 יכולות להפיק תוצאות מטעות אם הדגימות זוהמו על ידי חומר ישן או חדש, ומערות וסוככים סלעיים מלאים בפסולת מתקופות זמן רבות. אבל טכנולוגיה מאוחרת אפשרה לתארך את הציורים באמצעות דגימת הפיגמנט עצמו וסימני החריכה על הקירות.
ציורי המערות העתיקים ביותר הידועים כיום נמצאים על קירות מערות באזור מארוס־פאנגקפ שבדרום האי סולאווסי שבאינדונזיה. שיטה חדשנית לתיארוך היצירה, המתבססת על שימוש בלייזר ובספקטרומטר מסה, קובעת כי הציורים צוירו לפני לפחות 51,200 שנים.
ציורי המערות השניים בעתיקותם נמצאים במערת אל קסטיו בצפון ספרד ומתוארכים לסביבות 40,000 שנה. תאריך זה תואם את הראיות הידועות המוקדמות להומו סאפיינס באירופה, אולם מתאים גם לתקופתו האחרונה של האדם הניאנדרטלי. בשל גילם, מרבית המדענים מייחסים אותם לאדם המודרני אולם ישנם גם כמה מדענים המשערים שנעשו על ידי האדם הניאנדרטלי.
ציורי המערות השלישיים בעתיקותם, לפחות באירופה, נמצאים במערת שובה בצרפת. הציורים עשויים להיות בני 35,000 שנה על פי תארוך רדיואקטיבי, המגיע ל-33,000 לפנה"ס (התקופה הפלאוליתית המאוחרת). חלק מהחוקרים מאמינים כי הציורים מתקדמים מדי לעידן זה ומתלבטים לגבי התיארוך. עם זאת, נלקחו דגימות רבות, כולל סימני החריכה והציורים עצמם, וכן מבעלי חיים ופחם שנמצאו ברצפת המערה ושניהם מראים שהיו שתי תקופות של יצירה במערה בשובה: לפני 35,000 שנה ו-30,000 שנה. אחת ההפתעות הייתה שרבים מהציורים שונו שוב ושוב במשך אלף שנים, מה שאולי מסביר את הבלבול לנוכח ציורים עדינים באיכותם שצוירו, לכאורה, בתקופה מוקדמת יותר.
באוסטרליה נמצאו ציורי מערות בארץ ארנהם, בציורים מופיעות חיות גדולות שמעריכים כי נכחדו כבר לפני למעלה מ-40,000 שנה, מה שהופך את האתר לאתר הציור העתיק ביותר שנמצא. עם זאת, הגיל המוצע תלוי בהערכה של תקופת ההכחדה של המינים המתוארים לכאורה. באתר אוסטרלי נוסף נמצאו רישומי פחם שתוארכו ל-28,000 שנים, מה שהופך אותו לאתר העתיק ביותר באוסטרליה ובין העתיקים ביותר בעולם שיש עליהם תאריך אמין ומקובל.
נושאי ודפוסי הציורים

הנושאים הנפוצים ביותר בציורי מערות הן חיות פרא גדולות, כגון: ביזון, סוס, שור הבר, ואיילים. בנוסף, העתקים של יד אדם ודפוסים מופשטים שנעשו בעזרת אצבעות. המינים שנמצאו בתדירות הגבוהה ביותר היו מתאימים לציד על ידי בני אדם, אבל לא בהכרח היו הטרף הטיפוסי בפועל ולא תאמו לעצמות במערה. לדוגמה הציידים במערת לאסקו השאירו בעיקר עצמות איילים, אך מין זה אינו מופיע כלל בציורי המערה, במקומם מופיעים ציורים של מיני סוסים נפוצים. ציורים של בני אדם היו נדירים ובדרך כלל נעשו בהיעדר פירוט יתר לעומת בעלי החיים. אחד ההסברים האפשריים לכך נובע מהיות הצורה האנושית אסורה בטאבו דתי.
פיגמנטים בהם השתמשו כללו אוכרה אדומה וצהובה, המטיט, תחמוצת מנגן ופחם עץ. לפעמים צללית החיה הייתה חקוקה בסלע ראשון, ובכמה מערות כל או רוב התמונות היו חקוקות באופן זה.
מיקומי המערות > אפריקה

ציורי מערות שנמצאו במערת אפולו 11 בנמיביה מתוארכים עד כה מכ-23,000-25,000 לפנה"ס.
בפארק דראקנסברג בדרום אפריקה נמצאו ציורי מערות שסבורים כי הם בני 3,000 שנה. הציורים של אנשי סן שהתיישבו באזור לפני כ-8,000 שנים מתארים חיות ובני אדם וחושבים שהם מייצגים אמונות דתיות. דמויות אנושיות נפוצות יותר באמנות הסלע של אפריקה מאשר באירופה.
בשנת 2002, צוות ארכאולוגים צרפתי גילה את ציורי מערות לאס גאל בפאתי הרגייסה באזור הצפון המערבי של סומלילנד סומליה, שראשיתו סביב 5,000 שנים. הציורים מתארים שתי חיות פרא ופרות מעוטרות. הם כוללים רועים, שמאמינים כי הם אלה שיצרו את אמנות הסלע.
ציורי מערות רבים נמצאים בהרי טאסילי נאג'ר בדרום מזרח אלג'יריה. שהוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. אמנות הסלע התגלתה לראשונה בשנת 1933 ומאז הניבה 15,000 תחריטים וציורים שמתעדים את נדידת בעלי החיים השונים, שינויים אקלימיים, ושינוי בדפוסי אוכלוסיית האדם בחלק זה של מדבר סהרה, מ-6000 לפנה"ס ועד לתקופה הקלאסית המאוחרת.
מיקומי המערות > אוסטרליה

בפארק הלאומי קקדו באוסטרליה נמצאו ציורי מערות קדומים. אוכרה אינה חומר אורגני ולכן תארוך פחמני של התמונות הוא לעיתים בלתי אפשרי. אולם ניתן לשער מתוכן הציור, מחפצים שונים או חומר אורגני שעורבב במכוון או בשוגג עם האוכרה, כדוגמת פיח.
מיקומי המערות > אירופה

באירופה נמצאו מספר מערות ידועות עם ציורים. בהן מערת לאסקו ומערת שובה בצרפת ומערת אלטאמירה בספרד. וכן מערת קרסוול באנגליה ומערת מאגורה בבולגריה.
מיקומי המערות > הודו

מקלטי הסלע בבהימבטקה מציגים את העקבות הראשונות של חיי אדם בהודו. מספר ניתוחים מצביעים על כך שכמה מהמקלטים היו מאוכלסים על ידי בני אדם במשך 100,000 שנה. סבורים כי הציורים המוקדמים על קירות המערות היו מהתקופה המזוליתית מלפני 12,000 שנה. בעוד שהציור האחרון ביותר, הכולל צורות הנדסיות, הוא מתקופת ימי הביניים. הציורים בעיקר בצבעי אדום ולבן עם מעט ירוק וצהוב ומתארים את חייהם של האנשים שחיו במערות, כולל סצנות לידה, ריקודים, טקסים וקבורה דתית ובעלי חיים.
מיקומי המערות > צפון אמריקה

באזור סנטה ברברה וקליפורניה בארצות הברית נתגלו מערות עם ציורים של אמנים ילידים. הציורים כוללים דוגמאות שונות טיפוסיות לאזור. וכן נמצאו פיקטוגרפים של תרבות האינדיאנים בדרום מערב ארצות הברית.
במערת לולטון שבממקסיקו נמצאו ציורי קיר רבים.
מיקומי המערות > דרום אמריקה

הפארק הלאומי סרה דה קפיברה הוא פארק לאומי השוכן במדינת פיאאוי שבצפון-מזרח ברזיל. הפארק הוקם ב-1979 על מנת להגן על השרידים הפרהיסטוריים וציורי הסלע השוכנים בו, והוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1991. המערות החצובות בסלע, שהתגלו במהלך שנות ה-60, מעוטרות בציורי סלע רבים. הציורים העתיקים ביותר תוארכו לאלף ה-13 לפני הספירה, אך מרבית הציורים מתוארכים לתקופה שבין האלף ה-10 לאלף ה-4 לפני הספירה, ומשויכים לתרבויות העתיקות שהתגוררו בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) ובאזור אגרסטה.
מערת הידיים היא מערה הנמצאת בפרובינציית סנטה קרוס, ארגנטינה, במרחק 163 ק"מ דרומית לקרחון פריטו מורנו. המערה נמצאת בתוך הפארק הלאומי פרנסיסקו פריטו מורנו, הכולל בתוכו אתרים רבים בעלי חשיבות ארכאולוגית ופליאונטולוגית. בשנת 1999 העניק אונסק"ו למערת הידיים מעמד של אתר מורשת עולמית. מרבית ציורי הידיים נראים כשבלונה של ידיים באפקט של נגטיב, ומלבדם יש תיאורים של בני אדם, גואנקו, ראיים, חתוליים ובעלי חיים אחרים. כמו כן, צורות גאומטריות, דגמי זיגזג, ייצוג של השמש וסצנות ציד. צבעי הציורים משתנים מאדום ללבן, שחור או צהוב. את איורי הציד מתארכים ללמעלה מ-10,000 שנים, את שבלונות היד לסביב 550 לפני הספירה ואת הרישומים הלא נגטיביים של הידיים מתארכים ל-180 לפני הספירה.
מיקומי המערות > דרום מזרח אסיה

קיימים ציורי מערות בתאילנד, מלזיה, אינדונזיה ובורמה. בתאילנד, הם קיימים במערות לאורך הגבול התאילנדי-בורמזי, המשקיפות על נהר המקונג. במלזיה הציורים העתיקים ביותר נמצאים ב"גואה טאמבון בפראק" ומתוארכים ללפני 2000 שנה. מערות נוספות נמצאות בגן הלאומי ניה והן בנות 1200 שנה. בשנת 2024 התגלה בסולאווסי ציור המערות העתיק בעולם שתיארוכו הוא לפני 51,200 שנה. זאת לאחר שבשנת 2019 התגלה באותו אזור ציור מערות שמתוארך לפני 48,000 שנה.
הערות שוליים

1 2 3 4  World's oldest cave art found in Indonesia showing humans and pig, www.bbc.com (באנגלית בריטית)
1 2  Adhi Agus Oktaviana, Renaud Joannes-Boyau, Budianto Hakim, Basran Burhan, Ratno Sardi, Shinatria Adhityatama, Hamrullah, Iwan Sumantri, M. Tang, Rustan Lebe, Imran Ilyas, Abdullah Abbas, Andi Jusdi, Dewangga Eka Mahardian, Sofwan Noerwidi, Marlon N. R. Ririmasse, Irfan Mahmud, Akin Duli, Laode M. Aksa, David McGahan, Pindi Setiawan, Adam Brumm, Maxime Aubert, Narrative cave art in Indonesia by 51,200 years ago, Nature 631, 2024-07, עמ' 814–818 doi: 10.1038/s41586-024-07541-7
1 2 3 4  אסור לפספס‏, התגלה ציור המערות העתיק ביותר בעולם - והוא לא נוצר על ידי בני אדם, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2024
↑   גדעון לב, שיטת תיארוך חדשנית חשפה את ציור המערות הקדום בעולם - בן כ-51 אלף שנה, באתר הארץ, 4 ביולי 2024
↑  אסף שטול-טראורינג, ציורי האדם הקדמון עתיקים בהרבה משחשבנו, באתר הארץ, 15 ביוני 2012
↑  המערה העתיקה ביותר בעולם, באתר נשיונל ג'יאוגרפיק (באנגלית)
↑  מערת שובה בצרפת (באנגלית)
↑  אתר ציורי המערות באוסטרליה מהעתיקים בעולם (באנגלית)
↑  מערת אפולו 11 (באנגלית)
↑  Archaeology: ETCHED IN STONE, באתר הטיים (באנגלית)
↑  טאסילי נאג'ר (באנגלית)
↑  מקלטי הסלע בבהימבטקה, באתר אונסק"ו (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284835505171  BNE: XX526285  BnF: cb12038772s (data)  LCCN: sh85021491  NKC: ph317146 
ציורי מערות מהכף המערבי בדרום אפריקה
ציור במערת לאסקו בצרפת
ציור של אדם שניצוד על ידי חיה במקלטי הסלע בבהימבטקה בהודו
ציורי מערות באזור סנטה ברברה בארצות הברית
סטמפורד (קונטיקט)

סטמפורד (באנגלית: Stamford) היא עיר במדינת קונטיקט בארצות הברית. היא נמצאת במחוז פיירפילד. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, בעיר מתגוררים 135,470 תושבים, מה שהופך אותה לשנייה בגודלה במדינת קונטיקט והשישית בגודלה באזור ניו אינגלנד. היא ממוקמת במרחק של 48 קילומטרים ממנהטן, ניו יורק, ונחשבת לחלק מהמטרופולין הגדולה של ניו יורק.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ערים תאומות

ישראל עפולה, ישראל
פרו לימה, פרו
שלמה כץ (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1954 (בן 70) רומניה 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 מספר צאצאים:  3 
 www.shlomokatzart.com
 
הפסל שפסל שלומה כץ ב-2012. נמצא בין הנתיבים של שדרות חשמונאים במודיעין.
שלמה כץ (נולד ב-20 ביוני 1954) הוא אמן ישראלי רב תחומי העוסק בציור, פיסול והוראה.
ביוגרפיה

כץ נולד ברומניה. עלה לישראל עם הוריו בגיל עשר. ברומניה התגוררה משפחתו בעיר פלטיצ'אני (Falticeni) עיר שנוסדה על ידי יהודים במחוז סוצ'אבה שבצפון רומניה. הוא בוגר בצלאל במגמת אמנות. הוא למד ועבד עם הצייר יצחק פוגץ' שהיה ראש המחלקה לציור בבצלאל. הוא הציג בתערוכות קבוצתיות רבות לציור והשתתף בסימפוזיונים לפיסול בארץ ובעולם.
כיום  מצייר מפסל ומלמד אמנות ועיצוב. הוא שימש כראש המחלקה לעיצוב בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי. רוב עבודותיו נמצאות בתפר שבין הסגנון הריאליסטי למופשט. הוא מושפע מהאמנות האירופאית של תקופת הרנסאנס. בעיקר מהאסתטיקה של האמנים ההולנדים הגדולים של המאה ה-17 - בייחוד מרמברנדט שהוא אבי השילוב בין הריאליסטי למופשט.
כץ יצר פסלי חוצות רבים המוצבים במקומות שונים בארץ.
חיים אישיים

כץ נשוי, מתגורר ברמלה ואב לשלושה ילדים.
פרסים

1977 - קרן שרת, לאמנים צעירים
1987 - פרס חינוך, מטעם עירית חולון
1988 - פרס על מעורבות קהילתית, עירית חולון
פסלים במרחב הציבורי

לוכד שמש – שיש, גרניט. רחוב שלום עליכם, שדרת הפסלים, שכונת גבעת האירוסים, נתניה. 2007
בעליה – רחוב הירקונים (שביל אופניים), כביש 40, פתח תקווה. סימפוזיון פיסול בפתח תקווה, סוכות 2008
הומאג' ללוצ'אנו פבארוטי – הפארק הגדול, רחוב ז'בוטינסקי, פתח תקווה. סימפוזיון פיסול פתח תקווה, סוכות 2009
התפתחות – הפארק הגדול, רחוב ז'בוטינסקי, פתח תקווה. סימפוזיון פיסול פתח תקווה, סוכות 2010
אנדרטה משואה לתקומה – גן הזיכרון, ראשון לציון
משחק שחמט –  פארק נאות שקמה, ראשון לציון
הצבי – שדרות רבין, ראשון לציון
כיכר המשחררים – ניהול פרויקט, ופיסול דמויות מנהיגים, אבן. רמלה 2010–2012