stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המתיבתא (ורשה)
רקע

בעקבות מלחמת העולם הראשונה בה נהרגו עשרות אלפי יהודים והביאו אלפי פליטים יהודים נגרם חורבן והרס גם על החיים הרוחניים בפולין, כמעט כל הישיבות נסגרו ובתי המדרשות נתרוקנו, לימוד התורה בין הצעירים ירד לשפל. הכיבוש הגרמני הביא עמו את רוח תרבות המערב אירופית, גם הפליטים מרוסיה וליטא שחונכו על ברכי ההשכלה הביאו לטשטוש הגבולות וכן העיתונות והתנועות הסוציאליזם בהבטחותיו לאושר ליום המחר ולשיפור תנאי החיים, כל אלו יצרו חלל בהמשך הלימוד והחינוך לתורה ואנדרלמוסיה במהלך המחשבות של הנוער החסידי בפולין, מצב זה היה הכוח המניע שדחף את גדולי החסידות ובראשם האדמו"ר מגור לכונן מרכז לתורה.
עד למלחמת העולם הראשונה פעלו מעט ישיבות בפולין (אז ארץ הוויסלה - חלק מהאימפריה הרוסית), הישיבות המעטות שהיו, פעלו במתכונת בית מדרש בפיקוחו של רב העיר או של אדמו"ר. ישיבות כאלו פעלו בדרך כלל בערים קטנות, כמו ישיבת רבי אברהם בורנשטיין בנו רבי שמואל בורנשטיין, בעיר סוכצ'ב ונכדו רבי דוד בורנשטיין שהקים את רשת ישיבות בית אברהם; ישיבת רבי אפרים צבי איינהורן, בעיר אמסטוב (אנ') הסמוכה לצ'נסטוחובה.
היסטוריה

הישיבה נוסדה בוורשה בשנת תרע"ט, זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ביוזמתו של רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור, ובתמיכתם ועידודם של רבי יצחק זליג מורגנשטרן, האדמו"ר מסוקולוב, ורבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, האדמו"ר מראדזין.
הישיבה התקיימה בבניין ברחוב שווינטוירסקה 18 בוורשה, ולמדו בה מאות בחורים מכל רחבי פולין.
חברי הנשיאות היו רבי מאיר דן פלוצקי, רבי מנחם זמבה, רבי מאיר ורשביאק, ורבי מנחם מנדל כשר (החל משנת ה'תר"ף) שבאותם הימים היה העורך של כתב העת התורני דגל התורה. נשיא הישיבה היה רבי שלמה יוסקוביץ חתנו של רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור. רבני הישיבה היו רבי יעקב זילברשטיין חתנו של רבי יהושע מיימון וממלא מקומו ברבנות פראגה, ורבי אברהם נפתלי הרצקא גולדברג. שלמה קלפפיש היה גזבר הישיבה, ומנדל הופר שימש כמנהל.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר שנפתחו ישיבות נוספות, איבדה המתיבתא את מעמדה כישיבה היחידה בפולין, כמענה לכך הנהלת הישיבה ניסתה לשנות את תוכני הלימוד ולהדגיש את לימודי הוראה למעשה על חשבון לימודים אחרים.
בשנת ה'תרפ"ו מונה רבי מאיר דן פלוצקי לראש הישיבה התלמידים התקשרו אליו בעבותות אהבה וספסלים חדשים נוספו בבית המדרש. מספר חודשים אחר שהחל לכהן בתפקידו זה הוא לקה בסרטן ונפטר (בניסן תרפ"ח).
מאוחר יותר, כשהוקמה ישיבת חכמי לובלין היא תפסה את המקום הראשון בין הישיבות באופן בולט, והאפילה על המתיבתא, אבל המתיבתא המשיכה להיות אחד ממרכזי התורה החשובים ביותר בפולין ובמשך עשרים שנות קיומה עברו דרך שעריה אלפי בני תורה צעירים.
בין המבקרים במתיבתא נמנו גם ראשי ישיבות ליטאיים כמו רבי שמעון שקופ, רבי יחיאל מרדכי גורדון ורבי שבתי יגל.
אופי הישיבה והתנהלותה

אופי הישיבה והתנהלותה היו חסידיים, וחלק גדול מהתלמידים היו חסידי גור, והמתיבתא הייתה נחשבת תחת השפעת חסידות גור.
כמו ישיבות אחרות בתקופה שטרום מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם, הישיבה לא סיפקה מזון ושינה. רבים מהתלמידים שלא התגוררו בוורשה קיבלו מקום לישון בחנויות שבאזור, כשבתמורה שימשו כשומרי לילה. את ארוחותיהם סעדו הבחורים בצורה של "אכילת ימים" בבתיהם של תושבי ורשה כאשר בכל יום היו אוכלים כל אחד על שולחנו של בעל הבית אחר.
במשך רוב שנותיה הייתה המתיבתא במצב כלכלי ירוד. בתרפ"ו (1926) גייס כספים בעבורה רבי מאיר דן פלוצקי במסעו לארצות הברית. בשנת ה'תרצ"ה (1935) נסעו נשיא המתיבתא רבי שלמה יוסקוביץ ורבי אברהם בנימין זילברברג למסע גיוס כספים בארצות הברית, אחר שהוסדר מקום לינה מאורגן עבור תלמידי הישיבה. גם האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר פעל למימונה של הישיבה.
לימודי הישיבה

סדרי הלימוד הקפדנים היו תנאי סף לקבלה לישיבה ויכולת 'לשרוד' בה. תוכנית הלימודים בישיבה הייתה מבוססת על שיטת הבקיאות וההיקף הפולנית בשילוב העיון של גדולי ליטא התפרסה על פני חמש שנים והכילה לימוד של 1,735 דפי גפ"ת מסדרי מועד, נשים, נזיקין וקדשים מתוך התלמוד הבבלי, חלקים משולחן ערוך (חושן משפט, 111 סימנים ראשונים ביורה דעה, ואורח חיים בשלמותו). מלבד זאת נלמדו ספרים כמו מנחת חינוך, קצות החושן, שב שמעתתא, "הלכות יום טוב" של מהרי"ט אלגאזי, וספרי מוסר: חובות הלבבות ומסילת ישרים.
בהתאם לדרישת השלטונות הוקצו רק שעתיים ביום ללימודי חול שכללו פולנית, מתמטיקה והיסטוריה. לימודי חול אלו הקנו לישיבה הכרה ממשלתית והתלמידים שבה קיבלו זכויות דומות של סטודנטים.
הישיבה העמידה בחזונה מטרה של הכשרת בוגריה לשמש כמורי הוראה. מטרה זו שהוצבה ביעדיה של הישיבה, היוותה משיכה למתיבתא עבור בחורים צעירים רבים ששאפו לקבל סמיכה לרבנות. בסיום כל שנת לימודים נערך טקס הסמכה חגיגי לתלמידי המתיבתא שסיימו את תלמודם בהשתתפות רבנים מפורסמים.
בשנת תרפ"ה הוציאו לאור שניים מתלמידי המתיבתא משה יהודה קירשנבוים ואברהם מרדכי מרוקו כתב עת תורני בשם "דגל הצעירים" שנועד להיות ביטאונה של המתיבתא. במסגרת זו יצאו לאור שבע חוברות, בין השנים ה'תרפ"ה–ה'תרפ"ז.
הערכה והתנגדות

הצלחת התלמידים תוארה על ידי רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, האדמו"ר מראדזין: ”"ואת התעודה הזאת מילאה המתיבתא באופן היותר נעלה, היא קבעה בלימוד התלמידים סדר קבוע ושיטה מסוימת, וכבר ראיתי כי ת"ל חפץ ה' בידם הצליח שהתלמידים רואים סימן ברכה בלימודם, ויוצאים ממנה ותלמודם בידם מלאים וגדושים בתורה, ומה נעים המחזה המרהיב עין איך צעירי בני ישראל הוגים ועוסקים בתורה בחבורה ושוקדים על דלתותיה יומם ולילה, אשרי עין ראתה כל אלה"”.
גם רבי אברהם צבי פרלמוטר התבטא עליה: ”"וכבר היתה הישיבה הזאת למראה עיני גדולים וחכמים וכולם יסהידו כי לא נמצא כמחזה הזה בכל מדינתנו מדינת פולין, וכל העובר בשער הישיבה הזאת רחש לבו ויאמר אות היא קול אלוקים אשר שמענו בחורב".”
הערכה והתנגדות > הפולמוס עם הרבי ממונקאטש

נגד המתיבתא יצא בחריפות רבי חיים אלעזר שפירא, האדמו"ר ממונקאטש, כחלק ממלחמתו באגודת ישראל, בשל האיסור על לימודי חול. רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור כתב לו על כך כי אם יבוא לוורשה לא ימצא שם "לא דובים ולא יער" והכל רק עלילה להוציא דבה על האגודה. רבי חיים אלעזר בא לביקור בוורשה, ובשובו טען כי מצא "דובים ויער וכל חיות היער", והתלמידים "חלקם הולכים בגילוי ראש ואינם יודעים כלום מלימודם". אולם הדבר לא היה נכון אלא הרב ממונקאטש התבלבל מכיוון שלמתיבתא הייתה חצר משותפת עם מוסד לימודים חילוני, דבר שהיה יכול להטעות משקיף מבחוץ.
ב־1922, פרסם רבי חיים אלעזר שפירא מכתבים פומביים יחד עם רבנים נוספים כנגד אגודת ישראל, ובין השאר האשים אותה בהסכמה ללימודי חול.
התנגדותו לא עשתה רושם רב בפולין ולא הצליחה למשוך לצדו אף אחד מבעלי הסמכא בעולם התורני (בפולין), אך בעקבות מכתבים אלו פרסמה אגודת הרבנים בפולין מחאה ציבורית בעיתונות, בה הודיעו כי המתיבתא פועלת על פי הדרכתם והכוונתם.
רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור, הוציא בכ"ו אלול ה'תרפ"ב (1922) מכתב לרבי אשר למיל שפיצר בו מגיב בחריפות על הפרטי-כול שנשלח אליו מדו"ח מזעזע שמסר הרבי ממונקאטש לאספת רבנים שהייתה בעיר טשאפ וכתב: ותהי האמת נעדרת...ובדורנו עתה נתקיים גם המאמר חוצפה יסגי להדפיס בשמי שקר שאמרתי שמוכרחים לבטל הסמינר (המתיבתא) וכו' והנני נסוג אחור מאגודה, ולומדים בגילוי ראש ושני הדברים הם שקר... ואשר כתב שנתבטלה קופת רבי מאיר בעל הנס על ידי האגודה גם כן שקר...אם כבוד תורתו לא יעצור בעד מחבר הפרטי-כול תתלקח בישראל מלחמה חדשה, "אל תגעו במשיחי אלו תשב"ר וכו'".
בוגרים

רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם מצאנז קלויזנבורג.
הרב שמאי גינצבורג המשמש האחרון של האדמו"ר האמרי אמת מגור.
הרב יהושע משה אהרונסון רבה של סאניק מרבני פתח תקווה
הרב יצחק ידידיה פרנקל הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בתל אביב-יפו.
הרב ישראל משה אולבסקי הרב של ראדזיוב עד השואה, ארצות הברית
רבי יוסף מנדלקֶרן, מחבר הספר וילקט יוסף על האדמורי"ם מקוצק וגור
משה פראגר, היסטוריון שואה, מייסד ארכיון "גנזך קידוש השם"
הרב ישעיה מונדרי, מנהל תלמוד תורה סיני בתל אביב, אב"ד בבית הדין הרבני בתל אביב
הרב משה יהודה קירשנבוים, עורך הקובץ התורני 'דגל הרבנים'
אברהם טרגר, מבוני ירושלים, מראשי פאג"י הירושלמית
הערות שוליים

נראים בתמונה, בישיבה (מימין לשמאל): זלמן הרעזוביץ, דבזין; שמואל גולדנר, קרשניק; אהרן גרוסברד, מלבה; אריה וולף פינק, וורובלוק קרלובסקי (רומניה); אהרן צימרמן, בנדין. בעמידה (מימין לשמאל): משה אהרן הורביץ, הרוביישוב; משה בגנו, קלצ'ב; ברוך גולדפינגר, דבינת; יעקב וולף אפטובסקי, זשיכלין.
↑  נראים בתמונה, בישיבה (מימין לשמאל): זלמן הרעזוביץ, דבזין; שמואל גולדנר, קרשניק; אהרן גרוסברד, מלבה; אריה וולף פינק, וורובלוק קרלובסקי (רומניה); אהרן צימרמן, בנדין. בעמידה (מימין לשמאל): משה אהרן הורביץ, הרוביישוב; משה בגנו, קלצ'ב; ברוך גולדפינגר, דבינת; יעקב וולף אפטובסקי, זשיכלין.
↑  אברהם זמבה, מוסדות התורה  באירופה, עמ' 369
↑  הרב אברהם זמבא, מוסדות התורה באירופה, עמ'364. ראו עוד סיפורה של המתיבתא בוורשה באתר גנזך קידוש השם.
↑  רבי מאיר מנדל מורגנשטרן, שארית יצחק, ה'תשמ"ט, תל אביב, עמ' 236
↑  אהרן סורסקי, דמויות הוד, סדרה שנייה, ה'תשל"ח ירושלים
↑  הרב אברהם זמבא, מוסדות התורה באירופה, עמ' 380
↑  הרב אברהם זמבא, מוסדות תורה באירופה, עמ' 378
↑  אהרן סורסקי, תולדות החינוך התורני עמ' שלה-שלו
↑  הרב דוד אברהם מנדלבוים, תולדות הגאון בעל הכלי חמדה זצ"ל, כלי חמדה - מכתבי תורה והערות, בני ברק, ה'תש"ס, עמ' מ"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  על המסע, ראו שמואל אהרן הלוי פרדס (עורך), "שלוחי המתיבתא", בתוך: הפרדס, שנה ט', חוברת ה', שיקגו תרצ"ה, עמ' 20–21, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); שמואל אהרן הלוי פרדס (עורך), "מתיבתא, ורשה", בתוך: הפרדס, שנה ט', חוברת י', שיקגו תרצ"ה, עמ' 5, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  בעת ביקורו בה תרם סכום כסף גדול לקניית ספרים לישיבה. וכך גם טרום מלחמת העולם השנייה, כשנקלעה הישיבה לחובות שהגיעו לסך 10,000 דולר, ביקש מרבי חיים הלר (שהתגורר אז בארצות הברית) שישיג כיסוי לפחות ל-5,000 דולר.
↑  תלמידי החדר "יסודי התורה" היו מתקבלים בדרך כלל ללא בחינות, משה אביגדור שולוואס, התורה ולימודה בפולין וליטא, עמ' 34
↑  שמונים לגבורה, גבורה יהודית בגטו ורשה, עמוד 58 הוצאת גנזך קידוש השם, בני ברק, ה'תשפ"ג
↑  רבי אברהם מרדכי אלתר, מכתב כ"ז, אוסף מכתבים מ"האמרי אמת", ירושלים: ישיבת אמרי אמת, ה'תשס"ח, עמ' ל"ט, באתר אוצר החכמה
↑  הרב אברהם זמבא, מוסדות תורה באירופה, עמ' 375
↑  בני משפחת רבי שמאי גינזבורג, הגאון החסיד, ירושלים תשע"א, עמ' 42, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  דב פטשניק, "על התורה ועל העבודה", מ.ב. (עורך), בתוך: דזיאלושיץ והסביבה, תל אביב: המנורה, תשל"ג, עמ' 193, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ק.ר. רובינשטיין, מלחמה בעולם הצדיקים, המזרחי, 7 בספטמבר 1922
רפאל רוזנצווייג, דמות דיוקנה של היהדות הטשכוסלובקית, דואר היום, 19 בפברואר 1926
↑  בביקור זה נפגש גם עם האדמו"ר מגור ורבי מנחם זמבה.
↑  הרב אברהם זמבא, מוסדות תורה באירופה, עמוד 376
↑  ק.ר. רובינשטיין, מלחמה בעולם הצדיקים, המזרחי, 7 בספטמבר 1922
אספת הרבנים בטשאפ, המזרחי, 14 בספטמבר 1922
"צדיקים" מדיינים אלו עם אלו, המזרחי, 15 בנובמבר 1923
↑  אברהם זמבה, מוסדות תורה באירופה, עמ' 377
↑  מחאה גלוי', דער מאָמענט, 7 בנובמבר 1922
↑  רבי אברהם מרדכי אלתר, מכתב כ"ז, אוסף מכתבים מ"האמרי אמת", ירושלים: ישיבת אמרי אמת, ה'תשס"ח, עמ' ל"ז, באתר אוצר החכמה
↑  אהרן סורסקי, לפיד אש, עמ' ס"ב, ה'תשנ"ז, בני ברק
↑  הרב ישראל יהודה אהרונסון, עלי מרורות, עמוד 377
חבר נשיאות הישיבה רבי מאיר דן פלוצקי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
החרצופים

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  קומדיה, סאטירה, בובות
 יוצרים:  איתן אבוט, עופר משיח, טל אימברמן, בני בירגר
 כותבים:  אפרים סידון, עפר קניספל, טל גלעד, עופר כספי
 בימוי:  יואב צפיר, יורם זק, אבי כהן, יריב הורוביץ, רון ניניו, דרור סבו,
 שחקנים:  טוביה צפיר, שרית סרי, תומר שרון, חנן לדרמן, צליל בירן, אברי גלעד, יואב צפיר, דור צויגנבום, מיקי גבע, ועוד בובנאי ראשי: אילן סביר
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  130
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 (טלעד)(עונות 1–5)   כאן 11  (עונה 6 ואילך)  ואילך)
 תקופת שידור מקורית:  8 במרץ 1996 – 2000
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
החרצופים (הלחם בסיסים בין המילים "חצופים" ו"פרצופים"[דרוש מקור]) הייתה תוכנית סאטירה פוליטית ישראלית ששודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית טלעד, בין השנים 1996–2000.
התוכנית נוצרה על ידי אפרים סידון בהתבסס על פורמט תוכנית הסאטירה הבריטית "Spitting Image" שהציגה בובות קצף קריקטוריות בדמות הפוליטיקאים שלהם הבובות לעגו. את הדיבוב לבובות ואת חיקויי הפוליטיקאים ביצעו טוביה צפיר, שרית סרי, תומר שרון ועוד מדבבים.
החרצופים נחשבת לתוכנית סאטירה חריפה והיא כיוונה את חיציה אל פוליטיקאים מכל גוני הקשת הפוליטית. התוכנית כללה מערכונים עם הבובות וכוכבי אורח ופרודיות סאטיריות-פוליטיות על שירים מוכרים. ב-2000, עם סיום כהונתו של עזר ויצמן כנשיא המדינה, הסתיימה גם התוכנית. ב-5 בפברואר 2001, יום לפני הבחירות הישירות לראשות הממשלה, שודר פרק מיוחד.
בשנים 2002–2003 החרצופים הופיעו כפינה קבועה בתוכנית "לילה גוב", ששודרה גם היא בטלעד.
בסוף שנת 2005 לפני סיומה של טלעד בערוץ 2, הופיעו החרצופים במערכונים קצרים מיוחדים לכבוד הסיום.
ב-19 ביוני 2023, כאן 11 הזמינו פיילוט לעונה החדשה של החרצופים..
רשימת חרצופים > אנשי ממשלת נתניהו

בנימין נתניהו – ראש הממשלה במשך רוב התוכנית. מוצג כשקרן, הססן וכנוע לאשתו שרה. במספר פרקים הוצג כבובת עץ המזכירה את פינוקיו.
דוד לוי – שר החוץ. בכיין, טיפש ומתפטר סדרתי. נוטה להשתמש במילה "קוגניטיבי" בהקשרים שגויים.
רפאל איתן – אדם לוחמני ורפה שכל. מרבה לכחכח בגרון.
דן מרידור – פוליטיקאי הססן ופחדן, בעל חתולה בשם "מיצי", נוטה להיעלם בזמן שקורא לחתולה. קיימת סברה שדמות "החרצוף הנעלם" והצגתו של מרידור כשקוף וחסר חוט-שדרה סייעה בחיסול הקריירה הפוליטית של מרידור.
יעקב נאמן – מוצג כמי שמנהל מדיניות קפיטליסטית תקיפה ועושק את העניים, אוהב לקרוא לאנשים "פצצות". זוכה לזלזול מצד נתניהו.
יצחק מרדכי – שר ביטחון שכל מטרתו היא לנקום באנשים שלא מינו אותו לרמטכ"ל. מדבר על עצמו בגוף שלישי.
אריאל שרון – אוהב לאכול, מוכן לעשות הכול בשביל תפקיד בממשלה, לא מחבב ערבים ומנסה לשכנע אנשים ביושרתו. נוהג להסתובב עם רפאל איתן.
זאב בנימין בגין – לא מחבב את נתניהו, מדבר בערגה על האצ"ל.
נתן שרנסקי – עולה חדש רוסי, אוהב שחמט. לא מכיר מנהגים ישראליים.
לימור לבנת – גברית, עד כדי כך שלעיתים מתייחסים אליה בלשון זכר. בפעמים אחרות מוצגת כמאהבת של נתניהו.
אביגדור קהלני – אדם לא חכם שלא עומד על שלו.
אהוד אולמרט – בריון, ימני קיצוני, אלים.
אביגדור ליברמן ("ולדימיר") – אדם פראי ולא יציב. בתקופתו כמנכ"ל משרד ראש הממשלה, מוצג כמאפיונר שתוקף באלימות את מתנגדי נתניהו.
אריה דרעי – פושע, גנב, קורא לכולם "רפי" (כמו מדבר למראיין רפי רשף). לאחר היכנסו לכלא, בכל פעם שאמר "זכאי" התחילו צעקות של "הוא זכאי!" ולפני זה כאשר היה שומע את המילה משפט היה הופך לסנילי. בנוסף הוצג דרעי גם כבעל קשר עמוק לרב עובדיה ובפעם אחת גם כשולט בו באלימות.
הרב עובדיה יוסף – אוהב לקלל, קשור לדרעי.
אלי בן ש"ס - דמות המבוססת על אלי ישי, אך מייצגת גם את כל שרי ש"ס למעט דרעי, המוצגים כסחטנים פוליטיים.
רוני מילוא – די ג'יי שקשור לעירו, תל אביב.
שאול יהלום - מסרב להגיד "מדינה פלסטינית". מדבר במבטא יידי כבד.
צחי הנגבי - מושחת, מאיים על אנשים וקשור לאמו, גאולה כהן.
יצחק לוי - מובל על ידי שאול יהלום.
רשימת חרצופים > אנשי ממשלות פרס וברק

אהוד ברק – ראש האופוזיציה. מנסה להתרומם בסקרים ככל יכולתו ותואר כאדם לא החלטי, המבקש לרצות את התקשורת ובעיקר את דן שילון. לאחר שנבחר לראשות הממשלה הוצג כראש ממשלה כושל ומאכזב המתגאה ומתהדר באומץ לב. נוהג לסיים שיחות עם אנשים בהצדעה ואמירת "הללויה".
חיים רמון ("חיימון") – בהתחלה יריב של אהוד ברק, אך בהמשך חבר שלו שמסכים לכל מה שהוא אומר. מנסה לעזור לו להתרומם בסקרים. בתקופת ברק כראש ממשלה, הופך ל"פרס ציידים" שתלוי מעל ראשו של ברק ומסכים איתו בעל כורחו.
שמעון פרס – בזמן העונה הראשונה של התוכנית היה פרס ראש הממשלה והוצג כראש ממשלה מנותק המתעלם מגל פיגועי הטרור של אותה תקופה. לאחר הפסדו בבחירות הוצג כזקן המציק לאהוד ברק ומנסה לדרוש השפעה. בנוסף הרבה להתלונן ולבקש ספירה חוזרת בקלפיות אקראיות מבחירות 1996, גם זמן רב לאחר הבחירות.
יצחק רבין – אף על פי שנרצח לפני תקופת התוכנית (הבובה הוכנה בתקופה בה עוד היה ראש הממשלה), הופיע פעם אחת בתור מלאך בגן עדן. מדבר בקול עמוק, עם הפסקה בין מילה למילה. נוטה לזייף כששר את שיר לשלום. הופיע גם בשיר "אל תהפכוני קדוש" (למנגינת "פחות אבל כואב") שמבקר את הפולחן שיצרו סביב דמותו לאחר הרצח. את הדמות דיבב רונן כהן מכיוון שטוביה צפיר סירב לעשות זאת.
יוסי שריד – שקט, חושב שהוא שנון. מרבה לשוחח עם יאסר ערפאת.
שולמית אלוני – צעקנית על כל דבר, אם כי בעלת כוונות טובות.
יוסי ביילין- חנון, עוזר לשמעון פרס. מוצג כמקבילו השמאלני של דן מרידור, ולעיתים מקלקל לחבריו למפלגת העבודה כשהוא חושף את העמדות השמאלניות שהם מנסים לעמעם.
אברהם בייגה שוחט - שמן מאוד, לוקח כספים מהאזרחים.
שלמה בן עמי - מדבר בשפה גבוהה במיוחד, ונוטה להשתמש במילה "פרטיקולרי".
מתן וילנאי - הוצג כ"בלוק" שמדבר לאט, וכשר תרבות וספורט שלא מבין כלום בנושאים אלה.
אמנון ליפקין-שחק - מדבר בלחש ומוצג כחלש אופי. נוהג להחליף את האות אל"ף באות ה"י.
משה שחל - נואש לחזור לתודעה הציבורית ומנסה למכור לתקשורת פרשיות מלוכלכות.
עמיר פרץ - מיוצג על ידי שפם בלבד, רגיש לכבודו האישי וכל הזמן מארגן שביתות במשק.
אחרים: שאול מופז, דליה איציק, בנימין בן אליעזר, עמרם מצנע, אברהם בורג.
רשימת חרצופים > חברי כנסת נוספים

אחמד טיבי - מוצג כעוזר של יאסר ערפאת, שמסכים לכל מה שהוא אומר.
יוסף לפיד - שונא חרדים ומסתובב עם בנו, יאיר. ראשו מעוצב כמו דג אבו נפחא.
רשימת חרצופים > פוליטיקאים זרים

ביל קלינטון – מסתייג מנתניהו ומשקריו. רוצה לזכות בפרס נובל.
יאסר ערפאת – מתבטא בצורה מתסיסה, רודף שמלות, שונא את אשתו סוהא ונוהג לגמגם וללחשש. נבחר לחרצוף האהוב ביותר בסקר.
חאפז אל-אסד - מעמיד פני זקן סנילי, אך למעשה מוציא להורג את כל מי שהוא יכול. מטיל את אימתו על ברק ושואף לכבוש את רמת הגולן.
סדאם חוסיין
חוסני מובארכ
רשימת חרצופים > אנשי ציבור

עזר ויצמן (נשיא המדינה באותה תקופה) – אדם עממי שנוטה לדבר על עברו כטייס, ללעוג לאנשים, להעיר הערות שובניסטיות, לספר בדיחות ולתת צ'פחות לאנשים. החיקוי עורר כעס בסביבת ויצמן, שסבר שבתור נשיא מדינה אין ללעוג לו.
יעקב אילון ("יעקב מלון") - מוצג כאיש תקשורת צהוב ורודף סנסציות, ובנוסף מוצג כמוטה לטובת השמאל ולרעת נתניהו. הבובה ייצגה את התקשורת ככלל ולא רק את אילון עצמו. בפרקים הראשונים הוא דובב בידי אברי גלעד. עם הזמן הוא עבר להיות מדובב על ידי תומר שרון, אשר הפך למזוהה יותר עם הדמות.
שרה נתניהו - מוצגת כדמות קרטון בלבד, בדרך כלל צועקת על ביבי וזורקת נעליים.
יאיר נתניהו - הופיע במערכון על עוזרת הבית ההולנדית ששכרה משפחת נתניהו. ההחלטה להכין חרצוף לילד קטן עוררה ביקורת ציבורית רבה, גם מצד בנימין ושרה נתניהו עצמם. עם זאת, לאחר שנתניהו לקח את ילדיו לביקור בארצות הברית והצטלם איתם באופן מתוקשר, התעלמה התוכנית מהביקורת.
יפה דרעי - מוצגת כשותפה למעשי השחיתות של בעלה.
אביב גפן - הוצג כמי שרוצה להיות בקונצנזוס ואינו מעוניין להיות זמר מחאה.
דן שילון - מוצג כמי שהפך מעיתונאי לבדרן ורודף אחרי רייטינג.
יגאל שילון ("יגאל פילון")
דנה אינטרנשיונל (גולמה על ידי שרית סרי)
מיקי חיימוביץ' - באותה תקופה עדיין לא הייתה בפוליטיקה, נקראה "קיקי השדרנית".
אורלי ויינרמן ("אוראלי וגינרמן") - מוצגת כמי שזוכה להצלחה רק בזכות מיניותה.
שמעון שבס
רוז'ה הספר
מנחם גולן
שלמה שרף ("שלמה פרש") - הוצג כמאמן כושל וכאיש גס רוח. שלמה שרף האמיתי התארח במערכון אחד, לאחר ניצחונה של נבחרת ישראל בהדרכתו 5-0 על אוסטריה, במערכון בו בובות הפוליטיקאים מבקשות להצטרף לסגל הנבחרת.
מודי בר-און ("קיפודי") - קריין ספורט המוצג כאדם קליל מחד וענייני מאידך. מודי בר-און האמיתי התארח במערכון אחד, שלעג ליוזמה לאירוח האולימפיאדה ב-2012 בתל אביב.
אריאל זילבר
יהורם גאון
עירית לינור ("עירית צינור") - הוצגה כסופרת לא איכותית המצליחה בזכות כתיבה מינית ופרובוקטיבית ובזכות היותה סלבריטאית.
יצחק שמיר - באותה תקופה כבר היה מחוץ לפוליטיקה, הוצג כנברשת עקשנית המתרפקת על עברה ואומרת לא על כל דבר.
עופר נמרודי ("ורודי") - מו"ל מעריב שבאותה תקופה היה מסובך בפרשיית האזנות סתר.
לאה רבין - עונה על כל שאלה ב"יצחק היה רוצה ש...". טוביה צפיר סירב לדבב את דמותה ותומר שרון עשה זאת במקומו.
חיים יבין - הוצג כמי שעורך תחקירים סתמיים שלא מחדשים דבר, כפארודיה על תוכנית התחקירים שהוביל יבין בערוץ 2 לאחר שפרש מ"מבט".
ריטה (הופיעה כחיקוי קולי בלבד ולא כבובה)
ג'ונתן פולארד - הוצג כמי שסובל מביקורי הפוליטיקאים הישראלים בתאו בכלא.
אייל גולן
שב"ק ס'
יזהר כהן
רשימת חרצופים > חיות

משפחת החרג'וקים (מקקים) הגרה מתחת לכיור במטבח של שרה נתניהו (שבהמשך עוברת למטבח עצמו): אבא חנן, אמא לבנה, הבן נבו והבת ג'יפה. חנן גם מנחה תוכנית בשם "חלש על חכמים" בה הוא מראיין את אחד החרצופים עם דמות עיתונאית אמיתית.
נשר - מדובב על ידי תומר שרון ומוצג כסדיסט. נוהג לשיר שירים של אריק איינשטיין (לדוגמה: "רוח סתיו", "שיר של אחרי מלחמה", "עוף גוזל") אגב שינוי המילים למחאה בהפוך על הפוך נגד המצב הביטחוני.
תוכי (שהוצג כשי בזק)
הסוסים מוצגים כאנשי מפד"ל
זוהיר שבלול (שבלול שהוצג כזוהיר בהלול) - מדווח מאירועי ספורט בסגנון ציורי ובשפה גבוהה.
חזי החזיר (פרודיה על קיפי בן קיפוד) - הופיע בפינת "רחוב טומטום" (פרודיה על "רחוב סומסום").
טווס (שהוצג כיצחק מודעי)
חזיר (שהוצג כרפי גינת) - הוצג כמי שמרוויח רייטינג בצורה צינית על חשבון אסונות (באותה תקופה הגיש גינת את התוכנית "פוקוס" שתיעדה אסונות מהעולם)
כלב ים (שהוצג כעמוס אטינגר)
צב (שהוצג כשייקה לוי)
עופר (שהוצג כעפרה חזה)
חמור (שייצג את מגזר הציונות הדתית) - ממשיך לתמוך ללא פשרות בנתניהו גם כשזה מבצע מדיניות המנוגדת להבטחותיו (כגון החתימה על הסכם חברון).
צוות התוכנית

מפיקים: אולפני מימד.
יוצר התוכנית וממציא השם "חרצופים" הוא הבמאי ועורך התוכן אבי כהן, שהיה העורך הראשי במשך חמש שנים.
כותבים: אפרים סידון, עפר קניספל, חגי לפיד וטל גלעד.
חקיינים: טוביה צפיר, שרית סרי, תומר שרון, חנן לדרמן, צליל בירן, אברי גלעד, יואב צפיר, דור צויגנבום, פיני קידרון, מיקי גבע, ארז בן הרוש ועוד.
מנהל מוזיקלי, מעבד ומלחין: צליל בירן
מעצבי בובות: צחי פרבר, שי צ'רקה, דוד פולונסקי, מיכאל נזאריאן, מריה גורביץ', אלה קולסניק, איציק יהב ואילנה יהב.
מפעילי בובות ראשיים: אילן סביר, אופירה ארכוני.
מפעילים נוספים: ז'יל בן-דוד, אבי יקיר, עירית שילה וכו'.
ראו גם

מדינת הגמדים
מאחורי הפרגוד
הערות שוליים

↑  רן בוקר, הקאמבק של "החרצופים"? כאן הזמין פיילוט לעונה חדשה, באתר ynet, 19 ביוני 2023
↑  חרצופים בדרך לקאמבק: זה הערוץ שיחדש אותה אחרי 23 שנה, באתר אייס, 17 ביולי 2023
↑  קיץ ברבנר, ‏ד"ש משנות ה-90: תוכנית הסאטירה המיתולוגית בדרך לקאמבק על המסך, באתר מעריב אונליין, 18 ביולי 2023
1 2  שלומית לן, ‏בובות הוודו של ממשלות ישראל, באתר גלובס, 3 ביולי 1997
החרצוף של נתן שרנסקי
שיגרון

| --- | --- |

 תחום:  ראומטולוגיה 
 מיקום אנטומי:  רקמת חיבור 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D012216
 סיווגים
 ICD-10:  I00, I05 
 
שיגרון או ראומטיזם (מאנגלית: Rheumatism ) הוא מונח לא ספציפי המתאר מחלה הכוללת כאב כרוני ותסמינים נוספים שמקורם במפרקים ורקמות החיבור. מחלות שיגרוניות עלולות לפגוע בלב, בעור, בריאה, בעצמות ובכליות.
הענף ברפואה העוסק במחלות שיגרוניות נקרא ראומטולוגיה.
נמצא קשר בין תחושת הכאב לבין לחץ ברומטרי.
ראו גם

דלקת מפרקים
הערות שוליים

↑  Debra Fulghum Bruce, PhD, Rheumatology and Rheumatic Diseases, WebMD, ‏15 במאי 2021
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536344905171  BnF: cb11937407p (data)  GND: 4049836-0  LCCN: sh85113643  NDL: 00569901  NKC: ph125156 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond

The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond הוא פסקול הסרט "משחקי הרעב", משנת 2012. הפסקול יצא לאור ב-16 במרץ 2012, על ידי חברות התקליטים מרקורי רקורדס וריפבליק רקורדס, בסמוך לצאת הסרט עצמו. מתוך הפסקול יצא הסינגל השיווקי "Safe & Sound" והסינגל "Eyes Open".
הפסקול הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע

הסינגל השיווקי היחיד מתוך הפסקול "Safe & Sound", נכתב על ידי טיילור סוויפט, ג'וי ויליאמס, ג'ון פול וייט וטי-בון ברנט והופק על ידי טי-בון ברנט גם כן. הוא זכה השיר בפרס גראמי בקטגוריית "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת". הוא קיבל את תואר הפלטינה הכפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בהמשך, יצא הסינגל "Eyes Open", שנכתב על ידי טיילור סוויפט לבדה והופק על ידה ועל ידי נייתן צ'פמן.
רשימת רצועות

| The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond> מס' | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond> שם | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond> משך | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  | The Hunger Games: Songs from District 12 and Beyond>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Abraham's Daughter  | 3:22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Tomorrow Will Be Kinder  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Nothing to Remember  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Safe & Sound (בהשתתפות דה סיביל וורס)   | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Ruler and the Killer  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Dark Days  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | One Engine  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Daughter's Lament  | 2:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Kingdom Come  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Take the Heartland  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Come Away to the Water (בהשתתפות רוזי קריין)   | 5:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Run Daddy Run (בהשתתפות פיסטול אניס)   | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Rules  | 3:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Eyes Open  | 4:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Lover Is Childlike  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Just a Game  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 58:10 |  |  |  |  |  |  |  |