stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על פראג
לאחר הקרב > תוצאות צבאיות ופוליטיות

מתקפת פראג השמידה את קבוצת ארמיות מרכז וחלקים מקבוצת ארמיות אוסטמארק. קבוצות ארמיות אלו היו היחידות הצבאיות הגדולות האחרונות של גרמניה, ובעקבות המתקפה, כל החיילים הגרמנים ששרדו הפכו לשבויי מלחמה או נמלטים.
מספר השבויים הגרמנים שנלקחו על ידי ברית המועצות הגיע לכמעט 900,000 וחיילי מדינות הציר האחרים, שמספרם מנה לפחות עשרות אלפים, נכנעו לכוחות ארצות הברית במערב צ'כוסלובקיה ובאוסטריה, אם כי רבים מהם הועברו מאוחר יותר לידי ברית המועצות.
צ'כוסלובקיה הייתה חופשית ממשטר הכיבוש הגרמני לראשונה מאז סוף 1938. עם זאת, גבולותיה של המדינה מלפני המלחמה לא שוחזרו לחלוטין מאחר שהסובייטים סיפחו את רותניה הקרפטית לברית המועצות ביולי 1945.
מערב צ'כוסלובקיה פוצלה על ידי גבול צבאי של המעצמות, שמצדו האחד היה הצבא הסובייטי ומצדו השני צבא ארצות הברית. אף על פי ששני הצבאות עזבו את צ'כוסלובקיה עד סוף 1945, סטלין השיג את מטרתו להבטיח נוכחות צבאית סובייטית חזקה בפראג בזמן כניעת הכוחות הגרמניים בצ'כוסלובקיה.
ההשפעה הקומוניסטית בצבא ובממשלה הצ'כוסלובקית לאחר המלחמה גברה. חיילים צ'כים שלחמו עם בעלות הברית המערביות מצאו את עצמם יותר ויותר בצד, והמדינה עצמה נאלצה להפוך למדינת לוויין סובייטית ב-1948 בהפיכה קומוניסטית.
לאחר הקרב > גורלם של דמויות בולטות

לאחר הקרב נעצרו ראשי המשטר הנאצי בצ'כיה. אמיל האכה, נשיא הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, נעצר ונכלא ב-14 במאי ומת בכלאו ב-26 ביוני 1945. קרל הרמן פרנק נתלה בעוון פשעי מלחמה ב-22 במאי 1946. קורט דליגה, ששימש בפועל מנהיג הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, נשבה בידי האמריקאים במאי 1945, הוסגר לידי הצ'כים ואלו תלו אותו ב-24 באוקטובר 1946.
אבדות > ברית המועצות

11,997 הרוגים
40,501 פצועים וחולים
סך הכל 52,498
373 טנקים ותותחים מתנייעים
1,006 כלי ארטילריה
80 מטוסים
אבדות > גרמניה

האבדות בלוחמים משתי קבוצות הארמיות שנפלו בשבי על ידי הסובייטים הסתכמו בכ-860,000 איש. הסובייטים טענו שלכדו 9,500 תותחים ומרגמות, 1,800 כלי רכב משוריינים ו-1,100 מטוסים במהלך המבצע.
זירת הלחימה בהרי האורה.
קו התיחום בין הצבאות הסובייטיים לאמריקאים, מאי 1945
כניסת מרשל איוואן קונייב וחיילים סובייטיים לפארג ב-9 במאי
אגס הלנה היפה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח 
 על שם:  הלנה היפה 
 מוצא:  צרפת 
 ממציא:  אוגוסט אסקופייה 
 תאריך יצירה:  1864? 
 אופן הגשה:  קינוח
 מרכיבים עיקריים:  אגסים, גלידת וניל, שוקולד
 
אגס הלנה היפה (בצרפתית: Poire belle Hélène; נהגה: פואר בל אלן; בגרמנית: Birne Helene) הוא קינוח עשוי אגסים עלומים (אגסים שנשלקו בסירופ סוכר) המוגשים עם גלידת וניל וסירופ שוקולד.
בגרסאות פשוטות יותר מחליפים את האגסים העלומים באגסים משומרים ושקדים חתוכים.
היסטוריה

הקינוח הומצא בשנת 1864 לערך, על ידי השף הצרפתי אוגוסט אסקופייה.
המאכל נקרא על שם האופרה "הלנה היפה" מאת ז'אק אופנבך.
הערות שוליים

1 2  היסטוריה של המאכל באתר "השולחן"
הפילוג בקיבוץ המאוחד

הפילוג בקיבוץ המאוחד היה משבר שפקד את התנועה הקיבוצית בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, וגרם לפיצול בין תומכי מפא"י (מפלגת פועלי ארץ ישראל) לתומכי מפ"ם (מפלגת הפועלים המאוחדת). על רקע הפילוג תומכי מפא"י עזבו את הקיבוץ המאוחד והקימו את תנועת אחדות הקיבוצים שהתמזגה לאחר כמה חודשים עם חבר הקבוצות והקיבוצים.
הרקע לפילוג

מאז הקמתו שררה מתיחות על דרכו של הקיבוץ המאוחד, שהוגדר כחלק אינטגרלי מהתנועה הציונית כולה והסתדרות העובדים, ותושביו לא חויבו להשתייכות מפלגתית כלשהי, מכיוון שרק בדרך זו ניתן היה לבנות יישובים גדולים הפתוחים לקליטה. לאחר קום המדינה ולאור החרפת המלחמה הקרה בעולם, שהטילה באותה עת את צילה על ישראל, ממשלת ישראל קיימה מדיניות של אי-הזדהות. עם החרפת המלחמה הקרה, זנחה הממשלה את מדיניותה והביעה תמיכה בגוש המערבי על ידי משלוח תרופות לדרום קוריאה. הדבר השפיע על התנועה הקיבוצית כולה, בעיקר בקיבוצים שבהם התגוררו תומכי מפא"י ותומכי מפ"ם.
הפילוג באשדות יעקב

ניצני הפילוג בתנועה הקיבוצית החלו בשנת 1950 באשדות יעקב שהיה היישוב הראשון שהתפלג. באפריל 1950 עלתה מחלוקת בנושא החינוך שנסובה סביב הרחקת החינוך מהפוליטיזציה. רוב אנשי הקיבוץ השתייכו למפא"י ולקיבוץ הגיעה חברת נוער, שחלק מחבריה השתייכו למפ"ם והיה קיים חשש שחברי קבוצה זו ישפיעו על בני הנוער מבחינה פוליטית.
לאור זאת הוקמה ועדה ציבורית שנקראה ועדת בית הספר אשר הופקדה על גיוס החברים לעבודה החינוכית וההוראה. שבוע לאחר הקמתה התקיים דיון בנוגע לאישור חברות במשק של 45 מועמדי חברות וביניהם מדריכי הנוער שהיו חברים בקבוצה זו. חברותם נדחתה עקב השתייכותם למפ"ם והחשש להיווצרות רוב לתומכיה בקיבוץ. מזכירות הקיבוץ המאוחד התנגדה לדחיית קבלתם לחברות על רקע זה, וחייבה את אשדות יעקב לקבלם לחברות. התפתח משבר בין תומכי מפא"י לתומכי מפ"ם בקיבוץ, ובין אפריל לאוגוסט 1950 הסתמן תחילת הפילוג.
מועצת הקיבוץ המאוחד התכנסה בפתח תקווה באוגוסט 1950, והחליטה לאשר את חברותם של המועמדים בטענה שאי-קבלתם סותרת את עקרונות הקיבוץ. המועצה אסרה על פילוג המשק, ואף שלחה ועדה לקיבוץ. ואולם, איסורה של המועצה וביקור הוועדה היו לשווא, כיוון שתהליך הפילוג בקיבוץ כבר היה בעיצומו: כך למשל, שתי הקהילות הפוליטיות בקיבוץ החלו להוציא עלונים נפרדים, ובחודש ינואר 1951 הופיע היומן הראשון באשדות עם התוספת "יומן הרוב במשק". באפריל 1951 החלה חלוקה במוסדות החינוך לפי השתייכות למפא"י או למפ"ם. הפילוג גרם לקרע בין משפחות. בספטמבר 1951, עם תחילת שנת הלימודים תשי"ב, נעשתה הפרדה מלאה במערכת החינוך. רק בית העלמין וקבוצת הכדורסל נותרו משותפים.
בעת פילוג הקיבוץ היו תומכי מפא"י הרוב במשק: כ-246 חברים וחברות, לעומת 231 חברים וחברות תומכי מפ"ם. קבוצת הרוב שתמכה במפא"י נשארה באשדות יעקב, ואילו קבוצת המיעוט שתמכה במפ"ם הקימה קיבוץ נוסף צפונית לאשדות יעקב. אדמות הקיבוץ, המים ומפעל הקיבוץ "אשד", חולקו באופן שווה בין שני הקיבוצים. תהליך הפילוג הסתיים בשנת 1954, כאשר כל קיבוץ נשא שם נפרד: "אשדות יעקב איחוד" המזוהה עם מפא"י (במיקום בו הוקם אשדות יעקב במקור) ו"אשדות יעקב מאוחד" המזוהה עם אחדות העבודה (צפונית אליו), כאשר רק דרך עפר מפרידה בין שני המשקים. כיום שני המשקים שייכים לתק"ם.
הפילוג בעין חרוד

קיבוץ עין חרוד קדם ל"קיבוץ המאוחד" וכונה גם "מולדת הקיבוץ". על אדמתו נבנו בניינים ומוסדות מרכזיים של הקיבוץ המאוחד. המאבק המרכזי בקיבוץ זה התמקד בחינוך בני המשק וחברות הנוער. בית הספר נוהל על ידי מפא"י אך המחנכים היו תומכי מפ"ם. על רקע זה פרץ ביולי 1949 ויכוח אשר הוביל לאספת משק.
בדצמבר של אותה שנה הגיע לקיבוץ גרעין של 60 עולים צעירים ממצרים שהודרך על ידי שני מדריכים, כאשר האחד תומך מפא"י והשני תומך מפ"ם. ניסיונותיהם של המדריכים לכבוש את לבבות הנערים ולגייסם לדרכם הפוליטית חילקו את הגרעין לשתי קבוצות מתנגחות, והגרעין פולג. כתוצאה מכך הוסכם כי חברות הנוער יודרכו מכאן והלאה על ידי מדריכים התומכים במפלגה אחת בלבד. בקיץ של שנת 1950, עקב החרפת הסכסוך בקיבוץ, חולק התקציב לפי מפלגות בהתאם ליחס הכוחות במשק. כל חבר הצהיר על זהותו המפלגתית וקיבל עיתון לפי השקפתו הפוליטית, חברי מפא"י קראו את העיתון "דבר" וחברי מפ"ם קראו את העיתון "על המשמר". בהמשך התנהלה מחלוקת סביב הבחירות למזכירות של עין חרוד, וחברי הקיבוץ תומכי מפא"י חדלו לשלוח דמי חבר לקיבוץ המאוחד, דבר אשר הביא עמו תחושה שהפילוג בפתח.
חברי מפ"ם, שהיו מיעוט, סירבו לעזוב את אדמת הקיבוץ וליצור קיבוץ חדש. כארבע שנים נאבקו שני הפלגים על הזכות להישאר על אדמת המשק. רק בשנת 1955 קם היישוב של תומכי מפא"י על "גבעת קומי", ונקרא "עין חרוד איחוד". תומכי מפ"ם נשארו על אדמת עין חרוד ושינו את השם ל"עין חרוד מאוחד". בנייני הציבור נשארו משותפים לשני הקיבוצים והיוו קו מפריד בין הקיבוצים.
ההחלטה על הפילוג והקמת "איחוד הקיבוצים"

במועצת הקיבוץ בנען שהתקיימה בין התאריכים 18 עד 19 בחודש מאי 1951, דובר על החזרת האחדות לאשדות יעקב. בהצבעה שנערכה עזבו חברי מפא"י את המועצה. עם פרישתם יצאה הודעה ברדיו על הקמת "קיבוץ ארצי ציוני-סוציאליסטי", כשהכוונה לאיחוד הקיבוצים. בין 1 ל-2 ביוני התכנסה מועצה של המתפלגים מהקיבוץ המאוחד והוקם "איחוד הקיבוצים", על יסוד הקיבוצים שפרשו בשלמותם מהקיבוץ המאוחד.
במשקים שהתפלגו אשר בהם פער הכוחות לא עלה על 20%, החלוקה התבצעה לפי הסכם שלפיו נקודת ההתיישבות הוותיקה נותרה בידי הרוב והרכוש חולק לפי רישומי האוכלוסייה של ראשית 1950 על מנת למנוע עימותים.
דוד בן-גוריון כתב ביומנו: "אני חושב שהפילוג בקיבוץ (יהיה) לאסון הגדול ביותר שקרה לתנועתנו".
קיבוצים שהתפלגו

ערב הפילוג השתייכו 78 יישובים לקיבוץ המאוחד, ולאחר מועצת נען יצאו ממנו 21 יישובים: כפר גלעדי, מעיין ברוך, כפר בלום, נאות מרדכי, איילת השחר, יפתח, עין זיתים, כפר הנשיא, האון, מעגן, כנרת, אפיקים, תל יוסף, בית העמק, גלעד, רמת רחל, סנה (ברור חיל), מפלסים, דורות, חצרים וקיבוץ אפעל (גשר הזיו וכברי כבר התפצלו לפני כן עם הפינוי של בית הערבה).
שלושת המשקים: אשדות יעקב, עין חרוד וגבעת חיים התחלקו על פי הגדרות של "איחוד" "ומאוחד". המתפלגים מגבעת השלושה הקימו קיבוץ חדש בשם עינת. המתפלגים מגבת הקימו את קיבוץ יפעת, ביחד עם קבוצת השרון. חברי מפא"י ממשאבי שדה עברו לחצרים, חברי מפ"ם מבית העמק עברו לקיבוץ אייל וממעגן עברו חברי מפ"ם לבית אורן.
משאר הקיבוצים הייתה עזיבת המיעוט לקיבוצים אחרים (למשל מעין גב לגינוסר, מכפר סאלד לגבעת חיים איחוד, מגבעת ברנר לנצר סרני; לקיבוץ הגושרים הגיעו חברים מאיילת השחר, מכפר גלעדי, מנווה אור ומיד חנה).
הקיבוצים הפורשים הקימו באופן זמני מסגרת בשם איחוד הקיבוצים וכעבור מספר חודשים התאחדו עם חבר הקבוצות והקימו את התנועה הקיבוצית הנפרדת: "איחוד הקבוצות והקיבוצים".
חברים שעברו ממשקי האיחוד למשקי הקיבוץ המאוחד:
|  | חברים | ילדים |
| --- | --- | --- |
| מתל יוסף לבית השיטה | 107 | 84 |
| מיפתח להגוברים (גדות של היום) | 35 | 12 |
| מעין גב לגינוסר | 90 | 85 |
| מאיילת השחר להגושרים | 34 | 31 |
| מכפר גלעדי להגושרים | 11 | 8 |
| סה"כ | 274 חברים | 223 ילדים |
חברים שעברו ממשקי הקיבוץ המאוחד למשקי איחוד הקיבוצים והקבוצות:
|  | חברים | ילדים |
| --- | --- | --- |
| מבית השיטה לאיילת השחר | 102 | 123 |
| משדות ים למעין צבי | 20 | 18 |
| משדה נחום ליפעת | 18 | 16 |
| ממחניים ליפעת | 11 | 9 |
| מגבעת ברנר לנצר סרני | 100 | 124 |
| מרמת הכובש לעינת | 74 | 60 |
| מיגור לגבעת חיים ולנוה ים | 47 | 43 |
| מכפר סאלד לגבעת חיים איחוד | 78 | 84 |
| מדפנה לכפר גלעדי | 27 | 32 |
| ממעוז חיים לדורות | 18 | 28 |
| משפיים לרמת יוחנן | 14 | 19 |
מבית השיטה, מיגור ומכפר סאלד לרמת יוחנן: 7
| ממלכיה, מבית אורן ומבארי לגשר הזיו | 6 | 8 |
| סה"כ | 522 חברים | 571 ילדים |
ראו גם

התנועה הקיבוצית
לקריאה נוספת

זאב צור, הקיבוץ המאוחד ביישובה של הארץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1984
יוסי אסף, הסכסוך הפוליטי בקיבוץ המאוחד 1951-1939, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור, אוניברסיטת תל אביב, 1987
ברוך כנרי, סנוורים: פרוטוקול הסמינריון על פילוג הקיבוץ המאוחד , הוצאת יד טבנקין, 2011.
כרמית גיא, בדרך ליד חנה
נעמן כהן, על האוטופיה: עלייתה ונפילתה של קבוצת קדושי פינסק , ת"א 2011
אסף ענברי, הספר האדום, הוצאת ידיעות ספרים, 2022
מרדכי נאור, ראש בראש - שמונה עימותים ופולמוסים בתולדות היישוב ומדינת ישראל, יד יצחק בן-צבי, 2019, הפרק "המפץ הגדול של התנועה הקיבוצית: פרה למאוחד, פרה לאיחוד", עמ' 115–147.
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק יד, עמ' 931; הערה 44, עמ' 1101.
↑  זאב צור, דו"ח המרכז לחקלאי ההסתדרות החקלאית ופעולותיה, 1984, עמ' 69
↑  זאב צור, דו"ח המרכז לחקלאי ההסתדרות החקלאית ופעולותיה, 1984, עמ' 70
גוליילמו נאסי

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1879 צ'יוויטווקיה, ממלכת איטליה ממלכת איטליה 
 פטירה:  21 בספטמבר 1971 (בגיל 92) מודנה, איטליה איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה  מלחמת העולם השנייה  המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 מדליית כסף על הצטיינות צבאית (1917)  מדליית כסף על הצטיינות צבאית (1913)  מדליית כסף על הצטיינות צבאית (1916)  מדליית כסף על הצטיינות צבאית (1917)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין גבוה במסדר הצבאי של סבויה  קצין בכיר של מסדר הכתר של איטליה  מסדר ויטוריו ונטו  המדליה המאוריציאנית  אביר הצלב הגדול של המסדר הקולוניאלי של כוכב איטליה  קצין גבוה במסדר סנט מוריס ולזרוס  מדליית ארד לכבוד תקופת שירות ארוכה בצבא איטליה 
 
גנרל גוליילמו נאסי (באיטלקית: Guglielmo Nasi;‏ 21 בפברואר 1879 – 21 בספטמבר 1971) היה איש צבא איטלקי שלחם במערכה במזרח אפריקה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחריה שימש נציב מטעם האו"ם בסומליה.
ביוגרפיה

נאסי נולד בצ'יוויטווקיה שבמחוז לאציו באיטליה. בין 1924 ל-1928 שימש כנספח צבאי בפריז. ב-1928 מונה לראש המטה של הצבא האיטלקי במושבות, ובין 1934 ל-1935 שימש כסגן מושל קירנאיקה. במלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שימש נאסי כמפקד אחד הטורים שתחת פיקודו של המרשל רודולפו גרציאני בחזית הדרום. לאחר המלחמה שימש כמושל חבל הראר שבאתיופיה בין 1936 ל-1939, ולאחר מכן כסגן מושל מזרח אפריקה האיטלקית מ-1939.
לאחר הכרזת המלחמה האיטלקית על בריטניה וצרפת במלחמת העולם השנייה, ביוני 1940 פרצה לחימה פעילה בין הצדדים בחזית מזרח אפריקה.
נאסי עמד בראש הכוח שמונה לכבוש את סומלילנד הבריטית. הכוח שבפיקודו מנה 110,000 חיילים שכללו 17 גדודי רגלים, מהם שלושה גדודי רגלים איטלקים, ו-14 גדודי רגלים מקומיים, יחידות של ארטילריה מתנייעת ויחידות שריון.
בסומלילנד הבריטית אליה כוונה הפלישה האיטלקית העיקרית בשלב הראשון של הלחימה פיקד לויטננט קולונל (עם תחילת הלחימה הועלה בדרגה לדרגת בריגדיר) ארתור רג'ינלד צ'אטר על חמישה גדודים, ובסך הכל, כ-5,000 איש.
הפלישה החלה ב-4 באוגוסט 1940. כוחותיו של נאסי פרצו מכמה כיוונים אל סומלילנד הבריטית. מטרתם הייתה העיר ברברה שעל חוף הים האדום, ששימשה כנמל העיקרי של סומלילנד הבריטית. בדרך לברברה נתקל הכוח התוקף בהתנגדות במעבר הררי המכונה טור ארגן, ובסופו של דבר הצליחו האיטלקים לפרוץ את המעבר ולהגיע לברברה. הבריטים, בפיקודו של מייג'ר ג'נרל אלפרד ריד גודווין אוסטן, שהגיע לזירה וקיבל את הפיקוד מבריגדיר צ'אטר, הצליחו בינתיים לפנות את רוב חייליהם בדרך הים אל עדן. בין ה-16 ל-18 באוגוסט פונה כל הכוח הבריטי דרך הים לנמל עדן. ב-19 בחודש נפלה ברברה לידי האיטלקים, ובכך, למעשה, הסתיים כיבוש סומלילנד הבריטית.
אבדות הבריטים היו 38 הרוגים, 102 פצועים ו-120 נעדרים. ה-RAF איבד שבעה מטוסים, וכן 12 הרוגים ו-3 פצועים. האיטלקים העריכו את אבדותיהם במספר דומה. יש לציין כי בשטח לחמו גם כוחות בלתי סדירים של סומלים ואתיופים, לצד שני הצבאות. אבדותיהם היו קשות יותר, והוערכו במספר אלפים.
ניצחון זה של הצבא האיטלקי על הבריטים היה התבוסה היחידה שנחלו הבריטים מידי כוחות איטלקים שלא הסתייעו בכוחות גרמנים במלחמה. היה זה שיא הצלחותיה הצבאיות של איטליה במלחמת העולם השנייה.
בתחילת 1941 פלשו הבריטים למזרח אפריקה האיטלקית, בתנועת מלקחיים מסודאן ומקניה. נאסי נסוג עם כוחותיו והתבצר בגונדר, המעוז האחרון של האיטלקים בכל מזרח אפריקה. ב-6 ביולי 1941 לאחר כניעתם של הדוכס מאאוסטה וגנרל פייטרו גאזרה שהיו המפקדים הבכירים במזרח אפריקה, מונה נאסי למפקד הכוחות האיטלקים ולמשנה למלך ומושל כללי של מזרח אפריקה האיטלקית. בשלב זה שלטו הבריטים ברוב הטריטוריה, ושלטונו של נאסי נותר בגבולות מחוז גונדר. כוחותיו של נאסי התבצרו בגונדר כשבעה חודשים. הכוח הסדיר הבריטי המתין עם כיבוש גונדר עד לסוף עונת הגשמים, אך לאחריה חודשה המתקפה, וב-27 בנובמבר נכנע נאסי לכוח משולב של בריטים ואתיופים. עמו נכנעו 11,500 חיילים איטלקים, 12,000 חיילים מקומיים וארבעים ושמונה תותחים.
נאסי נשלח לקניה כשבוי מלחמה. לאחר מותו של הדוכס מאאוסטה בשבי, הוא היה הקצין האיטלקי הבכיר, וייצג את האיטלקים בלוויה. לאחר מכן הוא היה אחראי ליתר 60,000 השבויים האיטלקים בקניה.
על אף שהוכרז על ידי שלטונות אתיופיה כפושע מלחמה הותר לנאסי לשוב לאיטליה לאחר המלחמה. ב-1949 מונה נאסי לנציב מטעם האו"ם בסומליה, לאחר שזו נמסרה למנדט איטלקי מטעם האו"ם לתקופה של 10 שנים. עד לקבלת עצמאותה.
נאסי מת במודנה שבאיטליה ב-21 בספטמבר 1971.
הערות שוליים

↑  האיטלקים בליביה, דבר, 18 בספטמבר 1934
↑  אנדרו רוברטס, סערת המלחמה - היסטוריה חדשה של מלחמת העולם השנייה, הוצאת דביר, 2011, עמ' 149
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך שני, "שעתם היפה", הוצאת עם הספר, 1961, עמ' 346
↑  דין וחשבון על המבצעים בפרוטקטורט של סומלילנד נספח הלונדון גאזט, 5 ביוני 1946. ויוול מוסר כי סך האבדות הכולל היה 260 חיילים שהם כ-5% מהכוח, ולפיכך מנה הכוח כ-5,000 חייל
↑  כל תיאור הקרב נלקח בעיקרו מ-דין וחשבון על המבצעים בפרוטקטורט של סומלילנד נספח הלונדון גאזט, 5 ביוני 1946
↑  דין וחשבון על המבצעים בפרוטקטורט של סומלילנד נספח הלונדון גאזט, 5 ביוני 1946.
↑  דו"ח פיקוד חיל האוויר בעדן על המערכה בסומלילנד נספח הלונדון גאזט, 5 ביוני 1946
↑  בריגדיר פיטר יאנג, מלחמת העולם השנייה 1939 - 1945, הוצאת מערכות, 1969, עמ' 90
↑  גונדר נכנעה, הַבֹּקֶר, 30 בנובמבר 1941
גונדר נפלה, הצופה, 30 בנובמבר 1941
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי, "הברית הגדולה", הוצאת עם הספר, 1961, עמ' 91
↑  הדוכס מאוסטה נקבר בטכס צבאי, המשקיף, 8 במרץ 1942
↑  פושע מלחמה מושל סומאלי, קול העם, 6 בפברואר 1950
↑  הפליג חיל המשלוח הראשון לסומאלי, חרות, 9 בפברואר 1950
200 הרוגים בסומאלי, על המשמר, 25 באוגוסט 1950
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: CFIV179935  ISNI: 0000 0003 7467 1010  VcBA: 495/246541  VIAF: 251122197   WorldCat (עם VIAF): 251122197
ישראל באולימפיאדת הנוער קאנגוואן (2024)

אולימפיאדת הנוער קאנגוואן היא משחקי החורף האולימפיים לנוער ה-4 שנערכו בין 19 בינואר ל-1 בפברואר במחוז קאנגוואן, קוריאה הדרומית. המשלחת הישראלית מנתה ספורטאית יחידה שהתחרתה בענף החלקה אמנותית.
הרכב המשלחת הישראלית

המשלחת עתידה למנות ספורטאית יחידה שתתחרה בענף אחד.
| ענף | בנים | בנות | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- |
| החלקה אומנותית | 0 | 1 | 1 |
| סך הכול | 0 | 1 | 1 |
ענפים > החלקה אומנותית

המחליקה סופיה שיפרין והמחליקים אליזבת טקצ'נקו ואלכסיי קיליאקוב הבטיחו למשלחת הישראלית מקום בתחרויות הנערות והריקוד בהתאם למיקומים בסבב הגראנד פרי לנוער לעונת 2023/24. אולם, הוועד האולימפי הישראלי ויתר על המקום בתחרות הריקוד.
בנות
| שם | מקצוע | תרגיל קצר> תוצאה | תרגיל קצר> מקום | תרגיל חופשי> תוצאה | תרגיל חופשי> מקום | סה"כ | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סופיה שיפרין | נערות | 49.54 | 12 | 103.00 | 10 | 152.54 | 12 |
הערות שוליים

↑  "Communication No. 2605 – 2024 WINTER YOUTH OLYMPIC GAMES – ENTRIES/PARTICIPATION FIGURE SKATING – TEAM EVENT (SINGLE & PAIR SKATING AND ICE DANCE)" [הודעה מספר 2605 – משחקי החורף האולימפיים לנוער 2024 – כניסות/השתתפות החלקה אמנותית – תחרות קבוצתית (יחידים & זוגות וריקוד)] (באנגלית). איגוד ההחלקה על הקרח הבין-לאומי. 11 בדצמבר 2023. נבדק ב-12 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Communication No. 2596 – 2024 WINTER YOUTH OLYMPIC GAMES – ENTRIES/PARTICIPATION FIGURE SKATING (SINGLE & PAIR SKATING AND ICE DANCE)" [הודעה מספר 2596 – משחקי החורף האולימפיים לנוער 2024 – כניסות/השתתפות החלקה אמנותית (יחידים & זוגות וריקוד)] (באנגלית). איגוד ההחלקה על הקרח הבין-לאומי. 12 באוקטובר 2023. נבדק ב-12 בדצמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| ישראל במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | סינגפור (2010) • נאנג'ינג (2014) • בואנוס איירס (2018) • דקר (2026) |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (2016) • לוזאן (2020) • קאנגוואן (2024) |  |
הדרה חברתית

הדרה חברתית היא הוצאה של אדם מהכלל, וניסיון להרחקה שלו מהחברה.
נהוג להשתמש במונח "הדרה", בעיקר בשיח פוסט-קולוניאלי, פמיניסטי וחברתי, כדי לציין מבנה חברתי, אי-שוויוני, המתקיים במרחב פיזי, במרחב תקשורתי או מרחב מקוון, המוציא מהכלל חברים בקבוצות מסוימות שבתוכו, אם על בסיס מגדר, אתניות, אמונה דתית, גיל או מאפיין אחר. מבנה חברתי זה אחראי באופן זה ישיר למיקומם בשולי של קבוצות מובחנות במערך החברתי, לתחושת הקיפוח, ולחוסר יכולתם להשתלב ולקחת בו חלק. הדרה יכולה להתרחש בשדה הפוליטי, הכלכלי, החברתי, החינוכי, התרבותי, או הפיזי. כאשר האחראים לכך הם גורמים בני השפעה וכוח חברתי הקובעים את המדיניות ומוציאים אותה לפועל.
הגדרה בסיסית

הדרה היא הוצאה מהכלל, הרחקה, איסור ומניעה. שורש המילה הוא נד"ר דבר המלמד על מידת החומרה הקשורה בהדרה כאיסור. בין ההפכים להדרה ניתן לציין את המושגים הכללה ושיתוף.
על ידי הבניה ועל ידי שיקוף מציאות והנצחתה, מעצבים את הזהות של האחר, ומוציאים אותו מחוץ לגדר, ובתוך כך מגדירים את עצמנו, תוחמים את גבולותינו, (לדוגמה: אני לא גבר, אני לא ערבי, אני לא יהודי.) וכך מחזקים אחידות של זהות קבוצתית. על פי אסכולה זו האידאולוגיה הדכאנית ביותר היא פטריארכיה קפיטליסטית לבנה. הקבוצה המודרת נוכחת מול הנורמלי, הבריא, המושלם ובעל היכולת.
בספרות הענפה שהתפתחה בנושא מקובל להניח כי הדרה חברתית היא התהליך שבגינו קבוצות מסוימות באוכלוסייה נדחקות לשוליים ונמנע מהן להשתתף השתתפות מלאה בחיי החברה בה הם חיים. ההדרה החברתית נובעת בעיקר מסיבות כלכליות ועוני. אך גם מחינוך והשכלה בלתי מספיקים, מבריאות לקויה, וכן מהעדר כישורים תעסוקתיים נאותים וכישורים חברתיים אחרים.
מועצת השרים של האיחוד האירופי של הממשלות קיבלה החלטה ב-1989 בהסכם אמסטרדם שקראה להילחם בהדרה חברתית ולקדם אינטגרציה ו"אירופה של סולידריות". נקבע שהמאבק בהדרה חברתית הוא אחת ממטרות המדיניות של האיחוד.
הסיבות להדרה יכולות להיות רצונם של גורמים שולטים לשמור על ההגמוניה, תפיסה היררכית של המציאות, והבניה של זהות ועוצמה המתבססת על דיכויו של מי שנתפס כאחר. סיבות אחרות יכולות להיות שתכנון המבנים החברתיים או הפיזיים בוצע על ידי אליטה או אדם, באופן שיבטיח לדעתו באופן מרבי את צרכים של קבוצה אותה הוא מכיר, ודבר זה מוביל לתפקוד לקוי ואף פוגעני כלפי קבוצות אחרות.
אופני פעולה שנועדו להקטין או למנוע הדרה כוללים תכנון נהלים או שיטות שמחזקים נגישות, שקיפות, שיתוף הציבור, העצמה ושוויון הזדמנויות.
קבוצות מודרות

הקבוצות העיקריות המודרות בשל היותן שונות מהקבוצה העיקרית והשלטת: לאום, שפת אם, צבע עור, אוטיזם,עניים, נשים, נוער, אנאלפביתים, דתיים, חילוניים, מעמדות נמוכים, חסרי אזרחות, עובדים זרים, מהגרים, פליטים, תושבי אזורי מגורים- טריטוריה, בעלי נטייה מינית שונה, נכים וחולים, זקנים, ילדים.
2 סוגי קבוצות של יחידים מודרות:
1. תלויה בנסיבות שאינן תלויות באדם: נשים, נכים, להטב"ק, מוצא אתני, גוון עור.
2. משתנה עם החיים: ילדים, זקנים, מהגרים. ויש גם קבוצות שבחרו וחיות על פי תפיסת עולם וזהות שונות שמודרות בשל כך, כמו חילונים או דתיים.
חנה ארנדט עסקה רבות במרחב החברתי ככזה המאפשר לפרט להגשים את ייחודו. היא הדגישה את ההדרה המוחלטת של עמים חסרי מדינה, ככזו שבכוחה להוביל להשמדתם. לדבריה, שייכות לקהילה מוגדרת מבחינה גאוגרפית וסימבולית חשובה יותר מזכויות ליברליות, כי השייכות מגוננת על הפרט ועל הקהילה, בעוד שלפליטים אין למעשה כלל הגנה. כלומר, ביטול או אי מתן אזרחות מבטלת את הגנה עליהם. בדומה למה שקרה עם היהודים.
דוגמאות להדרה חברתית

ההדרה החברתית מתגלמת במגוון נרחב של דרכים.
דוגמאות להדרה חברתית > הדרה חברתית באמצעות השפה

דוגמה נפוצה להדרה חברתית היא שימוש בשפה שמובנת לקבוצה מסוימת אך לא מובנת לקבוצות אחרות. אם לדוגמה, מסמכים בעלי משמעות משפטית כמו חוקים, חוזים, פסקי דין, וקנסות מנוסחים בשפה שאינה מובנת לקבוצה חברתית מסוימת, דבר זה מקשה על חברי הקבוצה לעמוד על זכויותיהם.
טענה דומה קיימת לגבי הניסוחים המשפטיים באופן כללי - בעוד שאנשים עשירים יכולים לשכור עורכי דין שיכולים לקרוא את החוקים ולייצג את האינטרסים שלהם, אנשים עניים אינם יכולים לעשות כך, ולפיכך, פעמים רבות, אין הם מודעים לזכויות המוקנות להם בחוק.
הדרה נוספת על רקע שפה הוא שימוש בשילוט הכוונה שאינו מובן לחברי קבוצה מסוימת. בישראל לדוגמה, במשך שנים רבות שלטי הכוונה עם שמות רחובות היו בשפות עברית או אנגלית בלבד ללא כיתוב בשפה הערבית.
סוג הדרה לשונית אחרת היא אנלפבתיות. בהקשר זה, במדינות רבות בעבר ובחלק ממדינות העולם השלישי כיום, מנעו מנשים ללמוד קרוא וכתוב. סוג דומה של הדרה נוסף הכרוך בהשכלה הוא נומרוס קלאוזוס - הגבלת מספר הסטודנטים בבתי ספר תיכוניים ובאוניברסיטאות על רקע פוליטי או דתי.
דוגמאות להדרה חברתית > הדרה חברתית באמצעות רכישת הון סימבולי

הדרה תרבותית יכולה להתקיים כאשר לאליטה יש תרבות שאינה נהירה לקבוצות אחרות, ואשר למידה של תרבות זו דורשת ממון רב או כניסה למסגרות חברתיות אשר סגורות לקבוצות אלה. חברי האליטה משתמשים בידיעה המשותפת של התרבות כדי לבדל את עצמם מקבוצות "נחותות" יותר. בחברה האנגלית לדוגמה, היו נהוגים טקסים ונימוסים שונים שנלמדו בבתי ספר פרטיים, ואשר לא היו מוכרים לשכבות העניות יותר.
דוגמאות להדרה חברתית > הדרה חברתית בתקשורת

הדרה נוספת מתבטאת בהימנעות מהצגת אוכלוסייה מסוימת בטלוויזיה ובפרסומות. מחקרים שונים מלמדים כיצד קבוצות חברתיות מודרות באופן תדיר מערוצי הטלוויזיה בפריים טיים, בהם נשים, חרדים, אתיופיים וערבים. בנוסף על כך בתקשורת ניתן לראות גם גילנות, דהיינו הדרה של אנשים מבוגרים. באירוניה נאמר כי במאה ה-20 נהפך הציווי של 'והָדַרְתָּ פְּנֵי זָקֵן' ל"הִדַּרְתָּ פני זקן".
דוגמאות להדרה חברתית > הדרה באמצעות העדר נגישות

ההדרה יכולה להתבצע גם באופן פיזי בעיקר בנושא התחבורה, על ידי תכנון שאינו מותאם לקבוצה מסוימת. דוגמה אחת לדבר זה הא גישה למקומות ציבוריים שאינה מותאמות לנכים. דוגמה אחרת היא תכנון רחובות עירוניים כך שהם משרתים בעיקר כלי רכב פרטיים ומקשים על עיוורים, הולכי רגל, הורים עם עגלות ילדים, קשישים או רוכבי אופניים. לדוגמה, עיריות המאפשרות לרכבים לחנות על המדרכות באופן שחוסם את המדרכה לעגלות ילדים, או תכנון של רחובות באופן שמסכן הולכי רגל. כבישים ראשיים מאפשרים לבצע הדרה של תושבי שכונות עוני על ידי חציצה בינם ובין מקומות בילוי מסחר ועבודה, ושכונות יקרות יותר. דוגמה נוספת להדרה היא העדר תחבורה ציבורית נוחה לשכונות או לערים עניות. דוגמה להדרה כזו הייתה שיכונם של עולים חדשים שהגיעו לישראל ביישובים מרוחקים ממקורות השכלה ופרנסה.