stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגי ארליך
כתבות וקישורים חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הנכדים של אברהא - אתיופיה ועולם האסלאם, הרצאה בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה, 20 במאי 2008
מנוחתו האחרונה של ארי יהודה, חגי ארליך, מסע אחר
ביקורת על ספרו The Cross and the River –Ethiopia, Egypt and the Nile, ב-The American Historical Review
תקציר מאמרו ב-International Journal of Middel East Studies
מאמרו "ים סוף, הים העצוב", 16 ביולי 2021
Ethiopia - Homemade Democracy and Riots by Haggai Erlich
אלי אשד‏, אתיופיה :משלמה המלך ועד מילס זינאוי והלאה, באתר "המולטי יקום של אלי אשד", 9 באוגוסט 2008
אלי אשד, אתיופיה והמזרח התיכון - חגי ארליך באתר מאגו, 19 בספטמבר 2008.
עמוס גלבוע, ‏אנחנו במסך עשן: גם המודיעין לא חזה את המשבר הנוכחי, באתר מעריב אונליין, 23 בפברואר 2017
רן אדליסט, מפת הדרכים על הספר "המזרח התיכון - המשבר הגדול מאז מוחמד", מעריב, 28 במרץ 2017.
ראיון בנושא המשבר הגדול במזרח התיכון מאז מוחמד בערוץ הכנסת, 9 באפריל 2017.
רנסאנס לנילוס, ביטאון טבע הדברים 287 ספטמבר 2019, עמ' 46–50.
William Ryle-Hodges כתבה על הספר: Youth and Revolution in the Changing Middle East 1908 – 2014 בכתב העת Book Reviews: Oxford University Press Journals: Journal of Islamic Studies, Volume 31, Issue 1, pgs 129-133, January 2020
הערות שוליים

↑  פרס מפעל הפיס ע"ש לנדאו למדעים ולמחקר 2010 באתר YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313671105171  BnF: cb119900419 (data)  GND: 123429242  ICCU: UFIV057307  ISNI: 0000 0001 0918 6559  LCCN: n82096119  NTA: 070073929  SUDOC: 027971201  VIAF: 79039294   WorldCat (עם VIAF): 79039294 
Islam and Christianity in the Horn of Africa, הספר פורסם ב-2010.
יהודה אברבנאל

| --- | --- |

 לידה:  1460 לערך ה'ר"כ לערך פורטוגל
 פטירה:  1530 לערך ה'ר"צ לערך נאפולי, ממלכת נאפולי 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 מקום פעילות:  טולדו, נאפולי, ג'נובה
 תקופת הפעילות:  ?–1530 
 השתייכות:  רבני ספרד, רבני איטליה, ראשונים
 תחומי עיסוק:  הגות, פילוסופיה, רפואה, שירה
 תפקידים נוספים:  רופא
 רבותיו:  אביו ר' יצחק אברבנאל
 חיבוריו:  "שיחות על אהבה"/"ויכוח על האהבה", "התלונה על הזמן"
 שם השושלת:  אברבנאל 
 אב:  יצחק אברבנאל 
 
רבי דון יהודה אַבְּרַבַנְאֵל (ה'ר"כ, 1460 – ה'ר"צ, 1530 לערך) היה רב, רופא, פילוסוף יהודי ומשורר, בספרות העולמית נודע בשם לאונה אבראו (Leone Ebreo).
קורות חיים

נולד בפורטוגל לרבי דון יצחק אברבנאל. בצעירותו למד רפואה והתפרסם כרופא מוכשר. בשנת ה'רמ"ג (1483) ברח עם אביו לקסטיליה בעקבות התנכלות המלך ז'ואאו השני לאביו יצחק אברבנאל, וקבע את מגוריו בעיר טולדו. בשנת ה'רנ"א (1491) בהיותו בקסטיליה נולד בנו יצחק (הנקרא על שם סבו).
שנה לאחר מכן, בעקבות גירוש היהודים מספרד, נדדו האב יצחק ובנו יהודה לאיטליה והגיעו לנאפולי. אולם קודם שעזבו מנע מלך ספרד מיהודה לקחת את בנו הקטן, יצחק, במחשבה למנוע את יציאת הרופא היהודי מהארץ. המלך זמם להטביל את בנו של יהודה לנצרות ובכך למנוע את יציאת משפחת אברבנאל מהארץ ולאלצם להתנצר. אולם כאמור יצחק ובנו יהודה אברבנאל הצליחו לברוח והגיעו לאיטליה.
עם פרוץ המלחמות האיטלקיות וכיבוש העיר נאפולי על ידי הצרפתים בשנת 1495 (ה'רנ"ה), עקר יהודה לג'נובה שם עסק ברפואה, ובמקביל עבד על ספרו הידוע 'שיחות על האהבה'. שם גם הגיעה אליו הידיעה על התנצרותו של בנו הבכור יצחק. ליהודה נולד בן שני שנקרא שמואל אך הוא נפטר בגיל חמש בלבד.
בשנת ה'רס"א (1501) נקרא לשוב לנאפולי ולשמש שם כרופא החצר. בשנת 1503 כתב את שירו 'התלונה על הזמן' וההשערה היא שהוא נכתב על מנת לשכנע את בנו שישוב ליהדותו. בשנת ה'רס"ז 1507 עזב יהודה את נאפולי ואין ידיעות ברורות על שנים אלו בחייו. יש המשערים שנסע לפגוש את בנו יצחק ששב אל היהדות ועזב את פורטוגל. ישנה תעודה משנת ה'רפ"א (1521) המציינת את השתדלותו של יהודה למען היהודים בנאפולי. שנת מותו המדויקת אינה ידועה, אך ידוע שבשנת ה'רצ"ה (1535), כשהודפס ספרו 'שיחות על האהבה', כבר לא היה בין החיים.
הספר ויכוח על האהבה

יהודה אברבנאל כתב את ספרו ויכוח על האהבה (באיטלקית Dialoghi di Amore) בשנת ה'רס"ב (1502) בערך, אך הספר נדפס לראשונה רק בשנת ה'רצ"ה ברומא. הספר זכה לתפוצה רבה מאוד בתקופתו, ועד שנת ה'שס"ז (1607) יצא באחת עשרה מהדורות איטלקיות.
הספר תורגם פעמיים לצרפתית, שלוש פעמים לספרדית, פעם אחת ללטינית ושלוש פעמים לעברית. שפת המקור הייתה איטלקית, אך יש חוקרים אחדים הטוענים שהספר נכתב במקור בספרדית.
אף שהיה קיים תרגום של הספר לעברית במאה השבע עשרה לכל המאוחר, הספר לא נדפס בעברית אלא בשנת תרל"ה (1875) על ידי חברת מקיצי נרדמים, ונקרא "ויכוח על האהבה". תרגום מעודכן יצא בתשמ"ג (1983) על ידי מנחם דורמן (כולל מבוא והערות), בהוצאת מוסד ביאליק.
רבי דון יהודה אינו מסתיר את יהדותו בספרו, אף שהשפה שבה נכתב הספר מוכיחה שכתיבתו מיועדת גם לשאינם יהודים. יש סוברים שעובדת יהדותו הקנתה לו חרות מסוימת בכתיבה, אשר אולי לא הייתה מתאפשרת להוגה דעות נוצרי.
פרופ' יצחק יוליוס גוטמן סובר שכתיבתו של רבי יהודה אברבנאל ייחודית בכך שהוא 'אינו כותב כיהודי בשביל יהודים, כמותם של הפילוסופים היהודים אשר בספרד, אלא בשביל חוג בעלי השכלה פילוסופית, העומדים למעלה מכל דת מסוימת'.
קארל גבהארט, מחוקרי אברבנאל והמהדיר של כתביו לגרמנית, מסכם:
"יהודה אברבנאל עומד בין התרבויות, הוא הפילוסוף היהודי האחרון, באשר חשיבתו ניזונה ממקורות יהודיים ובאשר התייחס בחיוב למסורת היהודית... יחד עם זאת הוא הפילוסוף האיטלקי הראשון... בכך שהוא קלט לתוכו את ההתפתחות של הפילוסופיה האיטלקית הקדומה ביותר, ועם זאת שחרר את עצמו... מדרך הפילוסופיה אשר העזה רק להסביר את המחברים העתיקים".
הנצחה

על שמו נקרא המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל.
לקריאה נוספת

יהודה אברבנאל, שיחות על האהבה, תרגם מאיטלקית והוסיף מבוא: מנחם דורמן, מוסד ביאליק ירושלים, 1983
נפתלי רוטנברג, אילת אהבים, עיונים בחוכמת האהבה, ידיעות-ספרים תל אביב, 2004, עמ' 51–63; 156–198.
שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה – מניקולאוס קוזאנוס עד תקופת ההשכלה, מוסד ביאליק
יוסף קלוזנר, מאפלטון עד שפינוזה, 1955
Caramella, Santino, Ed. Dialoghi d'amore. By Leone Ebreo. Bari: Guis. Laterza & Figli, 1929.
Leone Ebreo. The Philosophy of Love. Trans. F. Friedeberg-Seeley and Jean H. Barnes. London: The Soncino Press, 1937.
Feldman, Seymour. Philosophy in a Time of Crisis: Don Isaac Abravanel: Defender of the Faith. New York: RoutledgeCurzon, 2003.
Gebhardt, Carl, Ed. Hebræische Gedichte. By Leone Ebreo. London: Oxford University Press, 1929.
שיחות על האהבה
Philosophie d'amour, 1595
טיירון היל

| --- | --- |
 לידה:  19 במרץ 1968 (בן 56) סינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.08 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת זאוויר
 דראפט:  בחירה מספר 11, 1990 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 1990–1993   1993–1997   1997–1999   1999–2001   2001–2003   2003   2003:  גולדן סטייט ווריורס   קליבלנד קאבלירס   מילווקי באקס   פילדלפיה 76'   קליבלנד קאבלירס   פילדלפיה 76'   מיאמי היט
 הישגים כשחקן
 השתתפות במשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1995)
 קבוצות כמאמן
 2008–2013:  אטלנטה הוקס (עוזר)
טיירון היל (באנגלית: Tyrone Hill; נולד ב-19 במרץ 1968) הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2003. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 9.4 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות

היל נולד בעיר סינסינטי שבאוהיו, ובשנת 1986 החל ללמוד באוניברסיטת זאוויר המקומית. במהלך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.9 נקודות והוריד 10.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת 1989/1990 קלע 20.2 נקודות למשחק, והוביל את קבוצתו להישגה הגדול אי פעם – העפלה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות ("NCAA Sweet Sixteen").
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1990 נלקח היל על ידי גולדן סטייט ווריורס בבחירה ה-11. לאחר 3 עונות עם הווריורס הועבר היל בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בה היה אחד השחקנים המובילים במשך 4 העונות הבאות. בעונת 1994/1995 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, לאחר שרשם שיאי קריירה של 13.8 נקודות ו-10.9 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת 1997/1998 הועבר לצד טרל ברנדון למילווקי באקס, כחלק מטרייד במסגרתו וין בייקר (ממילווקי) הועבר לסיאטל סופרסוניקס, ושון קמפ (מסיאטל) נשלח לקליבלנד. לאחר כעונה וחצי במילווקי הועבר בטרייד נוסף לפילדלפיה 76', בתמורה לטים תומאס. בעונת 2000/2001 סייע לפילדלפיה להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת 1982/1983, עם ממוצעים של 9.6 נקודות ו-9.0 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן החמישייה הפותחת. בסדרת הגמר עצמה הפסידה פילדלפיה מול לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 1–4.
בעונת 2001/2002 חזר לשחק בקליבלנד, ובמהלך העונה העוקבת שב לפילדלפיה. לקראת עונת 2003/2004 חתם על חוזה במיאמי היט, אך לאחר 5 משחקים בלבד שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק.
קריירת אימון

בעונות 2009–2013 שימש כעוזר מאמן באטלנטה הוקס, תחת המאמנים מייק וודסון ולארי דרו.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של היל, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של היל, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1990, באתר basketball-reference.com
↑  היל מועבר בטרייד למילווקי, באתר לוס אנג'לס טיימס, 26 בספטמבר 1997
↑  היל מועבר בטרייד לפילדלפיה, באתר chippewa.com,‏ 13 במרץ 1999
↑  סטטיסטיקות האימון של היל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
יוסף קאליש (השני)

מעמד הכנסת ספר תורה בחסידות אמשינוב לעילוי נשמת האדמו"ר רבי יוסף קאליש, כ"ה תשרי תשפ"ג
הרב יוסף קאליש (כ"ח בסיוון ה'תשט"ז (1956) - י"א בניסן ה'תש"פ (2020)) כיהן כאדמו"ר מאמשינוב בארצות הברית, בין השנים ה'תשנ"ג (1993) וה'תש"פ (2020). ממלא מקומו וממשיך דרכו של אביו האדמו"ר רבי יצחק מאמשינוב.
קורות חייו

נולד לרב יצחק קאליש. אביו החל לכהן כאדמו"ר מאמשינוב בארצות הברית לאחר השואה, אחר שאחיו רבי יעקב דוד השני מאמשינוב נפטר במהלך המלחמה, ובני משפחתו נרצחו.
למד בישיבת שערי יושר, אצל הרב יוסף רוזנבלום, והיה מבחירי התלמידים. היה מעלה את שיעורי ראש הישיבה על הכתב ומפיצם בין הבחורים.
נישא לחיה, בת הרב אליהו שטרנבוך רבה של אנטורפן. התגוררו כמה שנים בארצות הברית, שם נולדו להם ילדיהם. בהיותו בן יחיד להוריו, לצד אחות אחת, היה יד ימינו של אביו בניהול החצר והנחלת מורשת בית אמשינוב. כעבור כמה שנים עבר להתגורר באנטוורפן, לצד חמיו, ובשנת תשנ"ג שב לארצות הברית.
בי"ט באדר תשנ"ג נפטר אביו באופן פתאומי, והוא מונה לכהן כאדמו"ר ולהמשיך את השושלת. נודע באהבת ישראל שלו, כדרך ההנהגה בבית וורקא, והרבה במעשי חסד וסיוע לנזקקים ולנצרכים. תמך כלכלית במשפחות במצוקה ובאברכי כוללים.
נהג למסור שיעור במדרש, והרבה בסיפורי צדיקים והנחלת מורשת אבותיו. הקים את חבורת "זרע יצחק" לחסידיו בישראל, שנוהלה על ידי בנו הרב מנחם קאליש. הגיע כמה פעמים לביקורים בישראל אצל חסידיו, המתגוררים בירושלים ובביתר עילית.
בשנת תשע"ה (2015) חלה, ובשנים הבאות היה מטופל בדיאליזה. נפטר במגפת הקורונה בשנת תש"פ (2020), ארונו הועלה לארץ ישראל במטוס פרטי, ונקבר ליד קבר אביו בבית הקברות העתיק בטבריה. בשנת תשפ"ב (2022) הועמד אוהל מעל קברם.
לקראת השלושים יצא לאור קובץ "בית יוסף להבה", עם תולדותיו ועיקרי משנתו, וכן קונטרס עם חלק מדברי תורתו על סדר הפרשיות. בשנת תשפ"ג יצא לאור ספרו "תורת יוסף" על פסחים.
משפחתו

אחותו היחידה נישאה לרב ישראל ארנסטר, בנו של רבי משה ארנסטר ונכד האדמו"ר מוויז'ניץ רבי חיים מאיר הגר.
חתנו הרב יהושע יהודא קליין - נכד לאדמו"רי מעליץ ודז'יקוב
חתנו הרב אברהם שמעון מארילוס - ראש כולל תורת שמעון יערוסלב בבני ברק
הרב מנחם קאליש, ממלא מקומו באדמו"רות אמשינוב בבית מדרשו בארצות הברית
הרב אשר חיים קאליש, מכהן כאדמו"ר מאמשינוב בית שמש. בית מדרשו בשכונת רמה ד'
חתנו הרב ישראל משה הופשטיין, נכד לאדמו"רי קוז'ניץ וזווהיל, ומרבני ישיבת אמשינוב בביתר עילית
יוליוס ריכרד פטרי

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1852 ברמן, פרובינציית וסטפאליה, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  20 בדצמבר 1921 (בגיל 69) צייץ, המדינה החופשית פרוסיה, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  שאריטה 
 תרומות עיקריות
 שכלול צלחת הפטרי
 
יוליוס ריכרד פטרי (בגרמנית: Julius Richard Petri;31 במאי 1852 –  20 בדצמבר 1921), מיקרוביולוג גרמני הנחשב לממציא צלחת פטרי בעת שעבד עם רוברט קוך.
חייו

פטרי נולד בבַּרְמן (Barmen), בקונפדרציה הגרמנית דאז. בשנים 1871-1875 למד רפואה באקדמיית הקייזר וילהלם לרופאים צבאיים ושנה אחר כך זכה לתואר רופא. הוא המשיך את לימודיו בבית החולים שריטה שבברלין, ובמקביל שירת כרופא צבאי עד 1882 ולאחר מכן כרופא במילואים.
בשנים 1877 ל-1879 הצטרף לצוות משרד הבריאות הקיסרי בברלין, שם הפך לעוזרו של רוברט קוך. בעצת אנג'לינה הסה, אשתו של עוזר מעבדה אחר, וולטר הסה, החלה מעבדת קוך לגדל חיידקים על צלוחיות אגר. פטרי המציא את צלוחית הגידול הסטנדרטית שנודעה כ"צלחת פטרי", ושכלל את תהליך הכנת מצע האגר וכן טיהור או שיבוט מושבות חיידקים שמקורם בתאים בודדים. התקדמות זו אפשרה זיהוי מדויק של החיידק האחראי למחלה.
יוז'ף בוז'יק

יוז'ף בוז'יק (בהונגרית: József Bozsik; ‏28 בנובמבר 1925 בקישפשט שבהונגריה – 31 במאי 1978 בודפשט, שבהונגריה) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי ושיחק בכל הקריירה שלו בקבוצה בודפשט הונבד. היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ילדות

יוז'ף בוז'יק נולד ב-28 בנובמבר 1925 בקישפשט (כיום מחוז בבודפשט), שבהונגריה. הוא התחיל לשחק כדורגל במגרש הכדורגל המקומי בקישפשט עם חברו הטוב והשכן פרנץ פושקש.
קריירת משחק

כשבוז'יק היה בן 11, הוא משך את תשומת הלב של מועדון הכדורגל בודפשט הונבד והמועדון החתים אותו בקבוצת הנוער. בשנת 1943 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה נגד ואשאש. בוז'יק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה בגיל 22 במשחק מול בולגריה ב-17 באוגוסט 1947 ומשם רשם במדיה 100 הופעות נוספות וכבש לזכותה 11 שערים. משחקו האחרון בנבחרת היה ב-18 באפריל 1962 נגד אורוגוואי. בוז'יק היה שיאן ההופעות הופעות בנבחרת עד לשנת 2016 אז נשבר שיאו על ידי השוער גאבור קיראי.
עם הונגריה זכה בוז'יק במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת הלסינקי בשנת 1952 והיה שותף בשתי התבוסות שהנחילו ההונגרים לאנגלים, באחת מהן כבש בניצחון 3–6 ב"משחק המאה" שנערך באצטדיון ומבלי הישן. במונדיאל 1954 הונגריה הייתה הפייבוריטית לזכות בטורניר אך הפסידה בגמר 2–3 לנבחרת גרמניה המערבית במשחק שזכור בשם: "הנס של ברן". בסוף הטורניר נבחר בוז'יק להיות בנבחרת המצטיינת של הטורניר.
בוז'יק שיחק גם במונדיאל 1958.
עם הונבד זכה בוז'יק ב-5 תארים של הליגה ההונגרית ובשנת 1959 זכה בגביע מיטרופה.
בסך הכל שיחק 447 משחקים וכבש 33 שערים עבורה.
בשנת 1962 פרש בוז'יק מקריירת משחק.
תארים

אליפות הונגריה (5): 1949–1950, 1950, 1952, 1954, 1955
מדליית זהב אולימפית: 1952
סגנות מונדיאל 1954
שחקן השנה של הונגריה: 1952
נבחרת הטורניר של המונדיאל: 1954
יורמה אולילה

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1950 (בן 74) סייניוקי, פינלנד 
 שם לידה:  Jorma Jaakko Ollila 
 מדינה:  פינלנד 
 השכלה:  אוניברסיטת הלסינקי  אוניברסיטת אלטו  אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה  בית הספר לכלכלה של לונדון  UWC Atlantic College 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 תפקיד:  מנהל כללי (1992–1999)  יושב ראש הדירקטוריון (2006–2014)  יושב ראש הדירקטוריון (1999–2012)  נשיא-מנכ"ל (1999–2006)  יושב ראש הדירקטוריון (2013) 
 פרסים והוקרה:  מדליית ההצטיינות הצבאית (4 ביוני 1997)  Big Brother Awards (2013)  מסדר הכוכב הלבן, דרגה 3 (16 במאי 1995)  מפקד הצלב הגדול של מסדר האריה של פינלנד (6 בדצמבר 2005)  מפקד דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד (6 בדצמבר 1996)  פרס הכלכלה העולמית (2006)  אות מסדר ההצטיינות של הונגריה בדרגת קצין  עיטור ההצטיינות של הרפובליקה של פולין בדרגת מפקד  מפקד במסדר אורנז'-נסאו  Honorary Commander of the Order of the British Empire  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
יורמה יאקו אולילה (בפינית: Jorma Jaakko Ollila; נולד ב-15 באוגוסט 1950) הוא איש עסקים פיני. כיהן כיושב ראש חברת האנרגיה ההולנדית-אנגלית "של" (יוני 2006–מאי 2015), מנכ"ל (1992–2006) ויושב ראש (1999–2012) חברת נוקיה. נודע כמי שהוביל את נוקיה להיות יצרנית המכשירים הגדולה ביותר בעולם בשעתו.
לקריאה נוספת

איילת כרמל, תיק אישי: 40 טייקונים בינלאומיים, ידיעות אחרונות - ספרי חמד - גלובס, 2006. עמ' 14–18.
טיירה דל פואגו (פרובינציה)

פרובינציית טיירה דל פואגו, אנטארקטיקה ואיי האוקיינוס האטלנטי הדרומי (בספרדית: Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur; מכונה בקיצור "טיירה דל פואגו") היא הפרובינציה הדרומית ביותר בארגנטינה. היא כוללת את חלקה של ארגנטינה בארץ האש, ובאופן פורמלי כוללת גם שטחים נוספים שארגנטינה טוענת לריבונות עליהם, טענות שאינן מוכרות על ידי אף מדינה אחרת:
איי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, המצויים בריבונות בריטית.
אזורים באנטארקטיקה שלפי הברית האנטארקטית שייכים לבריטניה ולצ'ילה (אנטארקטיקה הארגנטינאית).
שטחה של הפרובינציה לפי טענות הריבונות של ארגנטינה הוא 1,002,445 קמ"ר. שטחה דה פקטו הוא 21,263, והיא הפרובינציה הקטנה ביותר בארגנטינה, פרט למחוז הפדרלי של בואנוס איירס. אוכלוסייתה של הפרובינציה אף היא הקטנה בארגנטינה - כ-101 אלף נפש. בירת הפרובינציה היא אושואיה, העיר הדרומית ביותר בעולם.
גאוגרפיה

ארגנטינה מחזיקה בחלקה המזרחי של ארץ האש. לפרובינציה צורה של משולש ישר-זווית, כאשר במערב הגבול עם צ'ילה, בדרום תעלת ביגל ובצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי. חלקה הצפוני של הפרובינציה מישורי, ומכוסה בצמחייה עשבונית-נמוכה. חלקה הדרומי של הפרובינציה הררי יותר, ומכוסה יערות. ההר הגבוה ביותר הוא הר קוֹרנוּ, שגובהו 1,490 מ' מעל פני הים.
אגם פניאנו המאורך מהווה גבול טבעי בין הרכס הדרומי לבין האזור הצפוני. שטחו של האגם 645 קמ"ר, מהם 606 קמ"ר בשטחה של ארגנטינה. כן זורמים בפרובינציה מספר נהרות, לא גדולים במיוחד.
האקלים בטיירה דל פואגו קר ויבש. הטמפרטורה הממוצעת היא 5.3°C, וכמות המשקעים נעה בין 300 מ"מ בצפון ל-600 מ"מ בדרום. תנאים אלה מאפשרים את קיומם של קרחונים.
בפרובינציה פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי טיירה דל פואגו, המשתרע על פני 630 קמ"ר בקצה הדרום-מערבי של הפרובינציה, מערבית לאושואיה ובסמוך לגבול הצ'יליאני.
היסטוריה

תושביה הראשונים של טיירה דל פואגו הגיעו אליה לפני כ-12 אלף שנים. פרדיננד מגלן היה האירופי הראשון שהגיע אליה, ב-1520, במהלך ניסיונותיו למצוא נתיב ימי לאסיה. בעת שהגיע, חיו בטיירה דל פואגו כ-10,000 תושבים, בני האלאקאלוף, הסלקנאם, היאמאנה והמנקאנק. מגלן כינה את המקום טיירה דל פואגו (מילולית: "ארץ האש"), בשל המדורות הרבות שהדליקו תושביה לצורכי חימום, ושנצפו מספינותיו. מרבית האוכלוסייה המקומית נכחדה במהרה כתוצאה מחשיפה למחלות כאבעבועות שחורות וחצבת שהביאו עמם האירופאים, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 נותרו רק כ-350 מהם.
ב-1555 הגיע לטיירה דל פואגו חואן דה אלדרטה במטרה להקים באי יישוב, ובעקבותיו הגיע גם פדרו סרמיינטו דה גמבואה. תנאי מזג האוויר הקשים והתקפות של שודדי ים אנגלים שיבשו את תוכניותיהם. מגלי ארצות וחוקרים רבים עגנו בחופיה של טיירה דל פואגו לאורך השנים, ובהם גבריאל דה קסטיה, רוברט פיצרוי, צ'ארלס דרווין ואף ז'ול ורן, אך האי נותר בלתי מיושב עד המחצית השנייה של המאה ה-19.
ב-1862 הוקם בסיס ראשון על איסלה דה לוס אסטאדוס, אי המצוי מזרחית לטיירה דל פואגו. מיסיונרים אנגליקנים ייסדו את אושואיה ב-1869 כשהקימו בה מיסיון, וזמן קצר אחר כך הקימו מיסיונרים סלסיאנים את ריו גראנדה. ב-1881 הסכימו ביניהן ארגנטינה וצ'ילה על חלוקת האי ביניהן, וב-1884 נוצרה הטריטוריה של טיירה דל פואגו, כחלק מפרובינציית פטגוניה, שהשתרעה על פני הפרובינציות סנטה קרוס, צ'ובוט, ריו נגרו ונאוקן של ימינו. כמה מהאיים שמדרום לתעלת ביגל נותרו במחלוקת בין צ'ילה לארגנטינה, והיא הוכרעה רק בבוררות בריטית ב-1977. הכרעת הבריטים לטובת צ'ילה עוגנה באמנה ב-1985.
ב-1883 התגלה זהב בטיירה דל פואגו, ולראשונה החלו לפקוד אותה מהגרים, רבים מהם ממוצא קרואטי. מרבצי הזהב התבררו בסופו של דבר כדלים למדי, וכבר ב-1910 הופסקה הכרייה. עם זאת, מרבית המהגרים בחרו להישאר בטיירה דל פואגו, והחלו להקים חוות לגידול כבשים. בשלב זה החלו להגיע מהגרים ממקומות נוספים - סקוטים, בסקים, איטלקים, גליסיאנים ואף צ'יליאנים.
ב-1943 הקים חיל הים הארגנטינאי בסיסים בריו גראנדה ובאושואיה. בערים אלה הוקמו גם שדות תעופה והתשתיות שופרו. כתוצאה מכך, הואץ הגידול באוכלוסייה. ב-1955 בוטלה הפרובינציה של פטגוניה, והיא חולקה לארבע פרובינציות. טיירה דל פואגו הייתה אמורה בתחילה להיות חלק מפרובינציית סנטה קרוס, אך בסופו של דבר הוחלט להותירה במעמד של "טריטוריה לאומית". רק ב-1990 קיבלה הטריטוריה מעמד של פרובינציה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית טיירה דל פואגו היא הקטנה ביותר מבין הפרובינציות בארגנטינה. בשנת 2001 התגוררו בה כ-101 אלף תושבים, כמעט כולם מרוכזים בשתי הערים בפרובינציה: ריו גראנדה שבחוף הצפון-מזרחי (כ-53 אלף תושבים) ואושואיה שלחוף תעלת ביגל (כ-45 אלף תושבים).
מבחינה מינהלית, מחולקת הפרובינציה לארבעה דפרטמנטוס, אם כי רק לשניים מהם יש משמעות מעשית, השניים האחרים הם אנטארקטיקה הארגנטינית ואיי האוקיינוס האטלנטי הדרומי, שכאמור אינם בריבונותה של ארגנטינה.
כלכלה

התמ"ג בטיירה דל פואגו עמד ב-2006 על 2.6 מיליארד דולרים, שהם כ-25,700 דולר לנפש. שיעור זה הוא השני בגובהו בארגנטינה, אחרי בואנוס איירס, והוא גבוה כמעט פי שלושה מהממוצע הארצי.
במטרה לעודד את ההתיישבות בפרובינציה, מעניקה ממשלת ארגנטינה מאז 1972 סובסידיות והקלות במס למפעלים בה. עיקר התעשייה מרוכזת סביב ריו גראנדה, והיא כוללת בעיקר מוצרי אלקטרוניקה ומכשירי חשמל ביתיים. בין המפעלים, מפעל של חברת סמסונג מפעל לייצור טלוויזיות מטכנולוגיית HDTV.
נפט וגז טבעי מהווים כ-20% מהתוצר בטיירה דל פואגו, וקידוחים נעשים גם בעומק האוקיינוס האטלנטי, אף בקרבה יחסית לאיי פוקלנד.
ענף החקלאות הבולט ביותר הוא גידול כבשים, והפרובינציה מספקת כ-5% מהצמר בארגנטינה. בחופי האי פעילות דייג ענפה, בעיקר של חסילונים וסרטנים.
נופיה של טיירה דל פואגו מושכים אליה תיירים רבים. האתרים הבולטים הם הפארק הלאומי טיירה דל פואגו, אגם פניאנו ואושואיה. נמלהּ של אושואיה משמש גם תיירים בדרכם לאנטארקטיקה.
ראו גם

ארץ האש
אנטארקטיקה הארגנטינית
איי פוקלנד
סכר שהקימו בונים, הפארק הלאומי טיירה דל פואגו
תושב יליד בן הסלקנאם, 1904
מגדלור בסמוך לאושואיה
חווה לגידול כבשים, 1943
ידידיה כהן

| --- | --- |

ידידיה כהן
 לידה:  נובמבר 1936 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  יולי 1984 (בגיל 47) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אפרים ידידיה כהן (ט"ו בכסלו תרצ"ז, נובמבר 1936 – כ"ו בתמוז תשמ"ד, יולי 1984) היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא ועורך ביטאונה "זרעים", מייסד ישיבת הקיבוץ הדתי וראש הישיבה מהקמתה עד פטירתו.
ביוגרפיה

ידידיה כהן נולד ב-1936 בחיפה לאלכסנדר, ששימש מהנדס העיר בני ברק במשך 33 שנה, ולקלרה-ברוריה כהן, בן בכור להוריו (מתוך שלושה ילדים. לאביו נולדו עוד שלושה ילדים מאשתו השנייה ולאשתו השנייה היו ארבעה ילדים מנישואיה הראשונים). אביו היה אחיהם של השופט חיים הרמן כהן, של סגן ראש המוסד שלמה כהן-אברבנאל ושל ליאו כהן, מראשי תנועת הצופים היהודים וממקימי המחתרת היהודית בצרפת, שנרצח בשואה. סבו וילהלם-זאב (וילי) נישא למרים קרליבך (1886–1962), בתו של רבה של ליבק, שלמה קרליבך. בגיל שנה עבר עם הוריו לקבוצת רודגס (כיום קבוצת יבנה), וכשהיה בן שלוש עברו לרמת גן. אמו נפטרה כשהיה צעיר, ואביו נשא את שלי לבית נורדהיים, ניצולת השואה מהולנד, אלמנה. למד בבית הספר היסודי "מוריה" בתל אביב, בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה, בבית ספר תיכון בבני ברק, בישיבת כנסת חזקיהו בזכרון יעקב ובמחזור הראשון של ישיבת כרם ביבנה. היה חבר גרעין איתנים של בני עקיבא ושילב שירות בנח"ל המוצנח ומגורים בקיבוץ כפר דרום. כשהקיבוץ הפך למושב (המושב השיתופי בני דרום) עברה המשפחה לקיבוץ סעד שבנגב.
כהן ערך את עיתון "זרעים" של בני עקיבא, היה שליח בני עקיבא בארגנטינה ושליחה המרכזי של התנועה לדרום אמריקה, מורה בבית הספר התיכון בקבוצת יבנה ומזכ"ל בני עקיבא (בשנים תשל"ד–תשל"ו). לאחר פטירתו ניתן השם "ידידיה" לשבט החדש של בני עקיבא.
בשנת 1975 הקים את ישיבת הקיבוץ הדתי יחד עם שמעון הקשר ועמד בראשה עד לפטירתו.
היה דמות מרכזית בקיבוץ סעד, פעיל במוסדות של הקיבוץ הדתי וממנהיגיה של תנועת בני עקיבא.
ב-1973 (תשל"ג) קיבל תואר שני באוניברסיטת תל אביב על עבודת גמר בנושא "תקנת פירות וזכות הבעל בפירות נכסי מלוג של אשתו ונלוו אליה תקנת פדיונה אם נשבית ותקנת זמן בגיטין ותקנת פירות תחת פרקונה". ב-1980 הגיש עבודת דוקטור במשפט עברי באוניברסיטת תל אביב בנושא "תקנות חז"ל בייחוסי ממון בין בני זוג", בהנחייתו של פרופ' אהרון קירשנבאום. פרסם מאמרים רבים העוסקים בתקנות חז"ל ובסוגיות כמו צדקה ורבנות בקיבוץ.
נפטר ממחלה ב-1984, בגיל 47, ונקבר בבית הקברות של קיבוץ סעד.
היה נשוי לרחל ואב לשישה. חתנו, הנשוי לבתו נועה, הוא הרב בני לאו.
ספריו

כרם היה לידידי: עיונים בהלכה, ירושלים: הוצאת המשפחה וקבוצת סעד, תשנ"ב. בספר, שראה אור לאחר מותו, שלושה מאמרי מסגרת: מאמר מאת אחיו, הרב אורי כהן, "ידידיה אחי הגדול"; רשמים ביוגרפיים מאת יהודה בר"ט; ואחרית דבר מאת אביו, אלכסנדר כהן.
תקנות חז"ל ביחוסי ממון בין בני זוג (שני כרכים), קבוצת סעד: כהן, תשנ"ז–1997. (הדיסטרציה של כהן, מ-1980).
ספריו > בעריכתו

תלמוד מפורש: פרק המפקיד (בבא מציעא) / מתורגם ומפורש על ידי הרב ר' צבי ב"ר יעקב בספרוינד; נערך והותקן לדפוס על ידי ידידי' כהן, ירושלים: ג'רוסלם פוסט, [הקד' תשכ"ח]. (מהדורה ב, עם תיקונים והוספות: פתח-תקוה: צ. בספרוינד, תשל"ב.)
תלמוד מפורש: פרק המניח (בבא קמא) / מתורגם ומפורש על ידי הרב צבי במוה"ר יעקב בספרוינד; העיר ערך והתקין לדפוס ידידיה כהן, ירושלים: דפוס ג'רוסלם פוסט, תשל"ב.
במשך היובל: חמישים שנות תנועת בני-עקיבא בישראל, תרפ"ט–תשל"ט / עורכים מרדכי בר-לב, ידידיה כהן, שלמה רוזנר; ריכז, התקין והביא לדפוס שלמה רוזנר, תל אביב: תנועת בני עקיבא בישראל, תשמ"ז–1987.
לקריאה נוספת

חנן גולן, יהודה בר"ט, ’ידידיה כהן ז"ל (קיבוץ סעד)’, עמודים, 465, תשמ"ד, עמ' 432–433.
הערות שוליים

↑  אורי דן, מהנדס העיר הלך למעצר, מעריב, 16 ביוני 1959
↑  מיכל אבנור, יום הולדת לסבא של חמישים נכדים, מעריב, 15 באוקטובר 1982
1 2  אבנר אברהמי, שלי כהן, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007
1 2 3  נפטר ד"ר ידידיה כהן, מעריב, 27 ביולי 1984
| בני עקיבא |
| --- | --- | --- |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא בישראל | מתתיהו רוטנברג • יעקב דרורי • אברהם שטרן • ליפא אהרוני • ידידיה כהן • שלמה סמסון • אמנון שפירא • יוחנן בן-יעקב • יהושע (שייע) אלטמן • אברהם ליפשיץ • אלחנן גלט • יונה גודמן • מרדכי (מוטי) יוגב • איתן מור-יוסף • הרב בני נכטיילר • דני הירשברג • יאיר שחל • יגאל קליין |  |
| מזכ"לי תנועת בני עקיבא העולמית | יוסקה שפירא • אברהם דובדבני • יצחק שטיגליץ • גאל גרינוולד  • זאב שוורץ  • הרב נעם פרל • רועי אביקסיס • אוהד טל  • צבי אלון |  |
| מושגים | תורה ועבודה • שבט יובל • של"פ • צוותי נחשון • גרעין נח"ל • פרויקט השחר • שבט איתנים |  |
| אישים מרכזיים | יחיאל אליאש • הרב משה צבי נריה • הרב חיים דרוקמן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259856605171  ISNI: 0000 0001 1963 6680  LCCN: n78097858  VIAF: 33265118   WorldCat (עם VIAF): 33265118