stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלריה בית גורדון-לונדון
תערוכות

בגלריה חמישה חללי תצוגה - החלל המרכזי וארבעה חדרים שמציגים תערוכות מתחלפות לאורך השנה. מדי רבעון נפתחות בגלריה מספר תערוכות יחיד המוצגות במקביל. בין האמנים שהציגו תערוכות יחיד בגלריה בשנים האחרונות נמנים דב אור-נר, גרי גולדשטיין, דוד וקשטיין, גדעון גכטמן, רני ששון, יוכי שרם, ברכה ביינ' ונידה גיא. מדי שנה במסגרת כנס השפה מתקיימת בגלריה תערוכה קבוצתית המקשרת בין עשייה אמנותית עכשווית לשפה העברית. התערוכה מלווה את כנס השפה העברית "לשון ראשון". בין האמנים שהציגו תערוכות קבוצתיות בגלריה בשנים האחרונות נמנים יאיר לוי, נאוה הראל-שושני, מיכל בלייר, ניצן מינץ, דפנה שלום, צילה פרידמן, מיכאל בן אבו.
פעילויות ופרויקטים

בגלריה מתקיימים אירועי תרבות כגון הרצאות, סיורים והדרכות לקבוצות. סדרת 'שיחות מכווצות על אמנות' כוללת דיאלוג עם הקהל. הגלריה שותפה בפרויקטי אמנות שונים בראשון לציון כגון שילוב פיסול במרחב העירוני, הקמת בית אמנים, הקמת גלריה פתוחה לאמנות וסביבה, הערכת פסטיבלים בינלאומיים לפיסול באבן ועוד.
גלריה

כמעט טבעי; מיצב, יוכי שרם
פסבדו רחם; מיצב, רני ששון
שדות געגוע; ציור, ברכה ביינ' ונידה גיא
עגלה; מיצב, גדעון גכטמן
שני נלסונים עם פרוכת; מיצב, גדעון גכטמן
ראו גם

גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב
זומר אמנות עכשווית
גנריך ליושקוב

| --- | --- |

 לידה:  1900 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 באוגוסט 1945 (בגיל 45 בערך) דאליין, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  ברית המועצות, האימפריה הרוסית 
 דרגה:  State Security Commissar 3rd rank 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה 
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום  עיטור לנין 
 
גנריך סמואלוביץ' ליושקוב (ברוסית:  Генрих Самойлович Люшков; ‏1900 – 1945) היה יהודי שהגיע לדרגת גנרל בנ.ק.ו.ד., ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות בתקופת סטלין. ערק ליפן ב-1938 ונחשב לעריק הסובייטי הבכיר ביותר. נסיבות מותו נותרו עלומות.
ראשית דרכו

גנריך ליושקוב נולד לחייט יהודי בעיר אודסה, אז בתחומי האימפריה הרוסית. הוא החל את לימודיו בבית ספר ממשלתי בשנת 1908. בהשפעת אחיו, שהיה חבר במחתרת הבולשביקית, הצטרף למפלגה הבולשביקית והשתתף במהפכה הרוסית. בשנת 1919 עבר הכשרה פוליטית בעיר קייב, בירת אוקראינה, מטעם הרפובליקה העממית של אוקראינה, ששלטה לאחר המהפכה על חלק משטח אוקראינה ותמכה באותה עת בבולשביקים. בזמן היותו בקייב פרצה מלחמת האזרחים ברוסיה וליושקוב הצטרף לאחת מיחידות הבולשביקים כפעיל פוליטי, במהלך הלחימה נגד כוחות הצבא הלבן של הגנרל אנטון דניקין ונגד כוחות פולניים. בהמשך נתמנה רשמית לקומיסר פוליטי והוענק לו עיטור הדגל האדום, שהיה העיטור הראשון של הצבא האדום והוענק על אומץ יוצא מגדר הרגיל בשדה הקרב.
בשנת 1920 הצרף ליושקוב לצ'קה, הגלגול הראשון של המשטרה החשאית הסובייטית. בשורות הצ'קה שירת לושקוב לראשונה בעיר הולדתו אודסה, ולאחר מכן במוסקבה ובאוקראינה. בראשית שנות השלושים יצא לגרמניה למשימת ריגול תעשייתי במפעל יונקרס לייצור כלי טיס. משימתו זכתה להוקרתו של סטלין. בשובו לברית המועצות מילא בשנים 1931 – 1936 תפקיד בכיר במחלקה הפוליטית של מפקדת הנ.ק.ו.ד..
במשפטי מוסקבה, שהיו משפטי ראווה שהתנהלו בשנים 1936 ו-1937 בניצוחו של סטלין ובישרו את תקופת הטיהורים הגדולים, הוביל ליושקוב את חקירתם של זינובייב וקמנייב ונחשב כחוקר קשוח ואכזרי. לאחר מכן פיקד מטעם הנ.ק.ו.ד על אזור הים השחור וים אזוב, עד שהוחלף על ידי ויקטור אבאקומוב.
טיהור אתני במזרח הרחוק

ב-31 ביולי 1937 נתמנה ליושקוב לראש הנ.ק.ו.ד בגזרת המזרח הרחוק. בתפקידו זה הביא למאסרם של בעלי תפקידים בכירים כוסבולד בליצקי (אנ'), קודמו בתפקיד ושל המרשל וסילי בליוכר, שלבסוף הוצאו להורג. בפברואר 1938 הורה לו סטלין אישית לבצע טיהור אתני באזור זה. במהלכו נעצרו באוזבקיסטן כמאתיים וחמישים אלף איש, שבעת אלפים מן העצורים הוצאו להורג ביריות. הוא גם פיקח על הגלייתם של כמאה שבעים וחמישה אלף קוריאנים ושבעת אלפים סינים שנחשבו כמרגלים פוטנציאלים למען יפן, שהוגלו למרכז אסיה בתנאים בלתי אנושיים. על פעילותו זו זכה לעיטור מסדר לנין ונתמנה לנציג בסובייט העליון ולחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
עריקתו ליפן

בשנת 1938 הועלה ליושקוב לדרגת גנרל. בחודש יוני של אותה שנה, כאשר גל הטיהורים הגדולים הגיע לשיאו, קיבל ליושקוב פקודה לשוב למוסקבה. ליושקוב הסיק כי הזימון נועד כדי להביא למאסרו ולהוצאתו להורג, כאחד מיתר נאשמי הטיהורים, והחליט לערוק ליפן. במטרה להגן על בני משפחתו מן הגורל הצפוי להם בעקבות העריקה, דאג ליושקוב לכך כי אשתו אינה, יהודייה אף היא, ובתו בת האחת עשרה תצאנה מברית המועצות לפולין למטרת טיפול רפואי לבת. התוכנית נכשלה והאישה והבת נתפסו. גורל הבת אינו ידוע, אך האישה נכלאה בכלא לוביאנקה, עברה חקירה בעינויים ולבסוף הוצאה להורג. בני משפחתו האחרים נאסרו גם הם. אמו ואחיו הוצאו להורג והאחרים נשלחו לגולאגים בסיביר.
ב-13 ביוני 1938 חצה ליושקוב את הגבול ועבר לשטח מנצ'וקוו, שהייתה מדינת חסות יפנית בשטחה של מנצ'וריה הכבושה על ידי היפנים. הוא מסר ליפנים מידע רב ערך על פריסת כוחות הצבא האדום באזור הגבול, ועל מידת המוכנות הקרבית שלהם. הוא מסר כי המוראל של הגייסות הסובייטים ירוד וכי אם תבוא התקפה יפנית, המערך הסובייטי יקרוס. המידע היה מעבר לכל מה שהיפנים יכלו לצפות לו, שהגיע לידיהם מפיו של קצין המשטרה החשאית הסובייטית הבכיר ביותר שערק אי פעם מברית המועצות. מה גם שהמידע שמסר על ההשפעה השלילית של הטיהורים הגדולים, במהלכם הוצאו להורג קצינים רבים של הכוחות הסובייטיים שהוצבו באזור הגבול, על מוכנותו של הצבא האדום, בא מפיו של אדם שנטל בעצמו חלק בביצוע הטיהורים. היפנים חפצו לשמור את דבר עריקתו של ליושקוב כסוד מדינה, אך הערך התעמולתי של עריקת קצין סובייטי כה בכיר גבר וב-13 ביולי הם ערכו מסיבת עיתונאים בטוקיו בה הוצג ליושקוב בפני העיתונאים ודחה את טענות הסובייטים כי הוא מתחזה.
ביפן אימץ לעצמו ליושקוב את השם "טושיקזו יאמאגוצ'י" והועסק במטה הכללי של צבא יפן בטוקיו ואף נתן הרבה ראיונות על מהלכי הטרור שהתנהלו אז ברית המועצות. בהתבסס על המידע שמסר להם ארגנו היפנים מחדש את צבאם במנצ'וריה. היפנים מסרו את הדו"ח על חקירתו של ליושקוב לידיו של הנספח הצבאי הגרמני. ריכרד זורגה, המרגל הסובייטי שפעל ביפן, בעת היותו כתב של עיתון גרמני, העביר את תוכן הדו"ח, כפי שנמסר לנספח הצבאי הגרמני, לשולחיו במוסקבה.
בתדריכים שנתן לקציני הצבא הקיסרי היפני הדגיש ליושקוב את עמדתו האנטי–סטליניסטית ואף כינה עצמו כטרוצקיסט. הוא התנגד לרעיון ליצור משטר חדש ברוסיה שיתבסס על רוסים לבנים - תומכי החזרת מלוכת הצארים, אשר נמלטו מרוסיה עקב המהפכה הרוסית. למרות זאת הוא הציע למודיעין היפני תוכנית להתנקש בעזרתם בחיי סטלין, שכאיש הנ.ק.ו.ד היה בקיא בסדרי אבטחתו. בשנת 1939 הוא הוביל קבוצה של רוסים לבנים לקרבת גבול טורקיה–ברית־המועצות, כשמטרתם לחצות את הגבול ולהתנקש בחייו של סטלין, שנפש באותה עת בבית הנופש שלו בעיר סוצ'י שבקווקז. כשהגיעו לגבול נוכחו כי אנשי משמר הגבול הסובייטי ערוכים בו בכוננות, כנראה עקב מידע שדלף או בשל סוכן שהושתל בקרב אנשי הקבוצה, והתוכנית לא יצאה אל הפועל.
אחריתו

לאחר כניעתה של גרמניה הנאצית במאי 1945 הוצב ליושקוב ב-20 ביולי 1945 לזרוע המודיעין של צבא קוואנטונג, שהיה קבוצת ארמיות של הצבא הקיסרי היפני שפעלו במנצ'וקוו, ושהה שם עד לחודש אוגוסט. ב-19 באוגוסט, לאחר פלישת ברית המועצות למנצ'וריה נראה ליושקוב לאחרונה בתחנת הרכבת בעיר דאליין ומאז נעלמו עקבותיו. לפי גרסה אחת הוא נורה למוות על ידי סרן מהריגול הנגדי היפני ששמו יוטאקה טקאוקה וגופתו נשרפה, לאחר שליושקוב סירב להתאבד והמודיעין היפני חשש שייפול בידי השירותים החשאיים של ברית המועצות ויגלה את סודות היפנים. לפי גרסה אחרת הוא נתפס בידי הצבא האדום וככל הנראה חוסל. מאז לא נשמע יותר דבר אודותיו.
לקריאה נוספת

אלק ד' אפשטיין, ג'נוסייד, טיהורים פוליטיים ואתניים בברית המועצות 1918 – 1953, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה 2007, עמ' 110.
Vadim Birstein,  Smersh: Stalin's Secret Weapon, Soviet Military Counterintelligence in WWII, Publisher: Biteback Publishing 2012, p. 152
גלריה אגריפס 12

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°12′59″E﻿ / ﻿31.783142741969°N 35.216365983769°E﻿ / 31.783142741969; 35.216365983769
 agripas12gallery.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) גלריה אגריפס 12(למפת ירושלים רגילה) גלריה אגריפס 12(למפת הרי ירושלים רגילה) גלריה אגריפס 12(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גלריה אגריפס 12
 
אגריפס 12 - גלריה לאמנים היא גלריה שיתופית לאמנות, שפועלת בשכונת אבן ישראל בירושלים.
על הגלריה

"אגריפס 12 - גלריה לאמנים" הוקמה בשנת 2004 בלב ירושלים, בדירה השייכת למיכאל לב-טוב (שהיה גם אחד ממייסדי הגלריה) ומושכרת לגלריה. הגלריה ממוקמת מצדה האחד, ברחוב אגריפס 12 ומצדדיה האחרים, בסמטת חיים אלבוחר ובחצר המרכזית של שכונת אבן ישראל (מהשכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה). הגלריה היא מרכז לאמנות חופשית ועצמאית, ללא גורמים מתווכים וללא מטרות רווח.
הגלריה משמשת עבור האמנים והאמניות החברים בה מעבדה להתנסויות אמנותיות ובמה לקידום היצירות שלהם. בגלריה מתקיים שיח בין אמנים צעירים לוותיקים, בין ציירים, צלמים, פסלים ואמני מולטי מדיה.
בגלריה מתקיימות תערוכות יחיד של חברי הגלריה, תערוכות קבוצתיות, מפגשי שיח גלריה וערבי מוזיקה ושירה. הגלריה משתפת אמנים אורחים בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים מיוחדים.
גלריה "אגריפס 12 - גלריה לאמנים" נרשמה כעמותה בשנת 2016.
בשכנות לגלריה, ובאותו בניין (כשרק קיר מפריד ביניהן), פועלת גלריה שיתופית אחרת לאמנות, גלריה מרי (שהוקמה יותר מעשור אחריה), ושתי הגלריות פועלות לעיתים מתוך שיתוף פעולה (שתי הגלריות חולקות שעות פתיחה זהות, ומתאמות ביניהן מועדי פתיחה של תערוכות חדשות).
אמני הגלריה

מאז פתיחת הגלריה, חברים בה בכל נקודת זמן, 15-12 אמנים (ציירים, פסלים, צלמים ואמני מיצב).
כיום (2023) נמנים עם חברי הגלריה: דורון אדר, יורם בלומנקרנץ, עודד זידל, אריאן ליטמן-כהן,  ריטה מנדס-פלור, רינה פלד, בתיה רוזנק, אהרון קריצר, מירי שטראוס טללים, פנינה שלוי, פרוין שמואלי בוכניק ורות שרייבר.
בעבר נמנו, בין היתר, על אמני הגלריה: אלחנדרה אוקרט, מקס אפשטיין, אנדי ארנוביץ, דינה בליך, ליאורה וייז, לנה זידל, גבי יאיר, מיכאל יחילביץ', מזל כרמון, מיכאל לב-טוב, שרה נינה מרידור, בן סיימון, נטשה קוזנצובה, ונדיה עדינה רוז.
תערוכות ופרויקטים נבחרים שנערכו בגלריה

להלן כמה מן התערוכות הבולטות שהוצגו בגלריה בשנים 2022-2005:
2022 - מעשה במרחב (בשיתוף עם גלריה מרי)
2021 - דיאלוגים חזותיים עם משה קסטל
2021 - נאופוסטיזם? נאוסנט?
2020 - הסלון ברחוב אגריפס
2019 - שמלה, סימלה: שיבה לאנטיאה (בשיתוף עם גלריה מרי)
2014 - הבלתי תלויים
2013 - ניבים
2013 - פנינה
2006 - סלון ישראלי לצילום
2005 - עבודות בשחור
לקריאה נוספת

נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור, שמלה, סמלה - שיבה לאנטיאה: מהפכה פמיניסטית באמנות הישראלית, ירושלים, גלריה אגריפס 12, 2022
הערות שוליים

↑  ריאיון שערכה כרמלה טייכמן בדצמבר 2014, עם שניים ממייסדיי גלריה "אגריפס 12", מיכאל לב-טוב ועינת עריף-גלנטי. https://israeliart.co.il/agripas-gallery
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305475705171 
שלט זיכרון על יד שער הכניסה הדרומי לחצר אבן ישראל (השער ממנו נכנסים לגלריה מרחוב אגריפס)
גולדן סטייט ואלקיריז

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2023 
 מדינה:  ארצות הברית 
 אולם ביתי:  צ'ייס סנטר
 מיקום:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 ליגה:  ליגת ה-WNBA 
 אזור:  האזור המערבי
 בעלים:  ג'ו לייקוב, פיטר גובר 
 נשיא:  ג'ס סמית'
 מנהל מקצועי:  Ohemaa Nyanin 
 צבעי תלבושת:  סגול, שחור
 valkyries.com
 
גולדן סטייט ואלקיריז (באנגלית: Golden State Valkyries) היא קבוצת כדורסל נשים אמריקאית מסן פרנסיסקו, קליפורניה, שעתידה לשחק החל משנת 2025 בליגת ה-WNBA.
היסטוריה

לאזור צפון קליפורניה הייתה בעבר נציגה בליגת ה-WNBA, סקרמנטו מונארכס ששיחקה בליגה בשנים 1997–2009 ואף זכתה באליפות בשנת 2005. לאחר פירוק הקבוצה נותרה הליגה יציבה עם 12 קבוצות, אם כי לעיתים קרובות דובר על הרחבתה.
ב-26 בספטמבר 2023 דווח כי בעלי הגולדן סטייט ווריורס מה-NBA, ג'ו לייקוב ופיטר גובר, מנסחים חוזה לפתיחת קבוצת התרחבות של ה-WNBA בסן פרנסיסקו. לייקוב היה ממייסדי ליגת הכדורסל האמריקאית (ABL) בשנות ה-90 של המאה ה-20 לפני הקמת ה-WNBA, ואף החזיק באחת מקבוצות הליגה, סן חוסה לייזרס. ה-ABL פורקה ב-1998 והלייזרס היו קבוצת כדורסל הנשים האחרונה באזור מפרץ סן פרנסיסקו.
ב-5 באוקטובר 2023 הוכרז רשמית על הקמת הקבוצה שתתחיל לשחק ב-2025, קבוצת ההתרחבות הראשונה ב-WNBA מאז אטלנטה דרים ב-2008, תמורת עמלת הרחבה של כ-50 מיליון דולר אמריקאי במשך 10 שנים. בנוסף דווח כי שם הקבוצה יכלול את המילים "גולדן סטייט", כשהשם המלא, הסמליל והמדים הרשמיים יוכרזו מאוחר יותר.
כבר בשעות הראשונות לאחר ההכרזה נרכשו מעל 2,000 מינויים לעונת הבכורה של המועדון, וב-30 בינואר מונתה ג'ס סמית', חברת הנהלת קבוצת כדורגל הנשים אנג'ל סיטי FC מה-NWSL, לנשיאת המועדון. בדצמבר 2024 מתוכנן להתקיים דראפט התרחבות, וגולדן סטייט תשתתף בדראפט ה-WNBA הראשון שלה ב-2025.
ב-7 במאי 2024 מונתה אוהמה ניאנין לג'נרל מנג'ר הראשונה של הקבוצה, ושבוע לאחר מכן נחשפו שם הקבוצה, גולדן סטייט ואלקיריז (הוולקיריות), וסמליה. לוגו הקבוצה מציג את גשר המפרץ, המסמל את הקשר בין סן פרנסיסקו (בה תשחק הקבוצה באולם צ'ייס סנטר) לאוקלנד (בה ימוקמו משרדיה), כבליו מייצגים כנפיים והמגדל באמצע חרב. שלושה עשר הקווים היוצאים מהחרב מייצגים את היותה של גולדן סטייט הקבוצה ה-13 בליגה, והכנפיים המחולקות לחמישה חללים מייצגות את חמש השחקניות בכל קבוצה. צורת הלוגו החיצונית היא כצורת האות V, בה מתחיל שם הקבוצה, והצבע הסגול מייצג כוח, שאפתנות, אצילות והעצמת נשים.
הערות שוליים

↑  What to know about the Warriors' WNBA expansion franchise, ESPN, ‏5 באוקטובר 2023
1 2 3  Warriors finalizing agreement to bring WNBA team to Bay Area: Sources, The Athletic, ‏26 בספטמבר 2023
1 2 3  WNBA announces Bay Area expansion team to begin play in 2025, ESPN, ‏5 באוקטובר 2023
↑  Warriors to Pay Record $50M to Secure WNBA Expansion Team, Yahoo!, ‏5 באוקטובר 2023
↑  Angel City FC exec Jess Smith to head Warriors' WNBA team, ESPN, ‏30 בינואר 2024
↑  Golden State FAQ, ליגת ה-WNBA
↑  What’s next for Golden State WNBA team? Timeline for name, GM, coach, roster, סן פרנסיסקו כרוניקל, ‏1 בפברואר 2024
↑  WNBA expansion franchise Golden State hires Ohemaa Nyanin as GM, ESPN
↑  Golden State Valkyries Unveil Brand Identity, ליגת ה-WNBA, ‏14 במאי 2024
| ליגת ה-WNBA |
| --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | אטלנטה דרים • אינדיאנה פיבר • וושינגטון מיסטיקס • ניו יורק ליברטי • קונטיקט סאן • שיקגו סקיי • טורונטו |  |
| הבית המערבי | דאלאס וינגס • לאס וגאס אייסז • לוס אנג'לס ספארקס • מינסוטה לינקס • סיאטל סטורם • פיניקס מרקורי • גולדן סטייט ואלקיריז • פורטלנד |  |
| פרסים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • שחקנית ההגנה של העונה • רוקי השנה |  |
| שונות | דראפט • משחק האולסטאר • קבוצת העשור |  |
דגל ארקנסו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 הונף לראשונה:  1912
 קבלת מעמד רשמי:  26 בפברואר 1913
 מוטיבים עיצוביים:  דגל אדום, מוטען במעוין לבן עם מיסגרת כחולה ובתוכו 29 כוכבים ושם המדינה
 שם המעצב:  וילי הוקר
דגל מדינת ארקנסו מורכב ממעוין לבן עם מסגרת כחולה על רקע אדום. עשרים וחמישה כוכבים לבנים נמצאים בתוך המסגרת הכחולה. בתוך המעוין הלבן נמצא הכיתוב ARKANSAS, כאשר מעליו נמצא כוכב כחול ומתחתיו שלושה כוכבים כחולים.
צורת היהלום מסמלת את היותה של ארקנסו המדינה הראשונה בארצות הברית בה כרו יהלומים. עשרים וחמישה הכוכבים הלבנים מסמלים את היותה של ארקנסו המדינה ה-25 להצטרפות לאיחוד. ארבעת הכוכבים הכחולים מסמלים את ארבע המדינות ששלטו בארקנסו: ספרד, צרפת, ארצות הברית והקונפדרציה.
הדגל נבחר במסגרת תחרות שנערכה לבחירת דגל בשנת 1912. הוא עוצב על ידי וילי הוקר שציירה במקור את הדגל בלי המילה ארקנסו ועם שלושה כוכבים כחולים. בשנת 1923 הוחלט להוסיף לדגל את הכוכב הכחול הרביעי המייצג את הקונפדרציה.
גשר סנטה טריניטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר אבן 
 שימוש:  הולכי רגל
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה איטליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1569
 תאריך פתיחה רשמי:  1569 
 תאריך פירוק:  1944 
 חומרי בנייה:  אבן
 אדריכל:  ברתולומאו אמאנאטי
 מידות
 אורך:  108 מ' 
 רוחב:  11 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  43°46′8″N 11°15′1″E﻿ / ﻿43.76889°N 11.25028°E﻿ / 43.76889; 11.25028
  (למפת פירנצה מוגדלת) גשר סנטה טריניטה(למפת פירנצה רגילה) גשר סנטה טריניטה
 
גשר סנטה טריניטה, מן המראות המוכרים יותר של העיר פירנצה
גשר סנטה טריניטה (באיטלקית: Ponte Santa Trìnita; מילולית: גשר השילוש הקדוש) הוא שמו של גשר מתקופת הרנסאנס בעיר פירנצה, איטליה, מעל נהר ארנו. הגשר קרוי על שם כנסייה הנמצאת בסמוך לו. גשר סנטה טריניטה הוא גשר קשת אליפטי העתיק בעולם. שלוש קשתות הגשר מעניקות לו מראה ייחודי בעידונו. מפתח הקשתות החיצוניות הוא 29 מטר בעוד מפתח הקשת המרכזית הוא 32 מטר.
הגשר נבנה על ידי האדריכל ברתולומאו אמאנאטי בן פירנצה בין השנים 1567 עד 1569. הוא שוכן במורד הזרם מפונטה וקיו, הידוע ממנו, ומהווה נתיב תנועה מרכזי בעיר העתיקה של פירנצה מתקופת ימי הביניים. במיקום הגשר ניצבו גשרים אחרים מאז המאה ה-13. גשר עץ שנבנה במקום בשנת 1252 נסחף בזרמי שיטפונות שבע שנים לאחר בנייתו, ואחריו נבנה גשר אבן אשר נהרס אף הוא בשיטפון בשנת 1333. גשר בן חמש קשתות שנבנה על ידי טדאו גאדי נהרס בשנת 1557, ולאחריו נבנה גשר סנטה טריניטה על ידי אמאנאטי. את הגשר מעטרים ארבעה פסלי עונות השנה, אשר נוספו לו בשנת 1608, כחלק מחגיגות חתונת הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השני דה מדיצ'י, עם הארכידוכסית מריה מדלנה (Maria Maddalena) מאוסטריה: הפסל המסמל את ה"אביב" יצירתו של פייטרו פרנקווילה, "קיץ" ו"סתיו" של ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני, ו"חורף" של טדאו לנדיני (Taddeo Landini).
ב-8 באוגוסט 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נהרס הגשר על ידי הכוחות הגרמנים הנסוגים, אולם נבנה מחדש בשנת 1958 לאחר שאבני הגשר המקוריות נימשו מתוך נהר ארנו ואילו אבנים שאבדו נחצבו מן המחצבה שבה נחצבו אבני הגשר במאה ה-16.
גלריה

חורף
קיץ
אביב
סתיו
גרטנר (חברה)

| --- | --- |


מטה החברה בסטמפורד
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית (נאסד"ק: IT)
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (IT) 
 מוטו:  היכולות שלך. ההשראה שלנו.
 מייסדים:  גדעון גרטנר
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־45 שנים)
 חברות בנות:  Capterra 
 מיקום המטה:  סטמפורד 
 משרד ראשי:  סטמפורד, קונטיקט, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  חקר שוק 
 מוצרים עיקריים:  מחקר טכנולוגיית מידע  אירועים
 הכנסות:  1.615 מיליארד דולר (2012)
 רווח:  165.9 מיליון דולר (2012)
 יו"ר:  James C. Smith
 מנכ"ל:  Eugene A. Hall
 עובדים:  5,300 (2013)
  
 www.gartner.com
 
גרטנר (באנגלית: Gartner) היא חברה אמריקאית העוסקת במחקר ובייעוץ בטכנולוגיית המידע שנוסדה על ידי הישראלי-אמריקאי גדעון גרטנר. מטה החברה נמצא בסטמפורד בקונטיקט. עד שנת 2001 נקראה החברה Gartner Group.
גרטנר מספקת מידע וניתוחים המיועדים למנהלי מערכות מידע ומומחי מערכות מידע ושירותי ייעוץ ממוקדים. בנוסף לכך עורכת החברה כנסים בהם מרצים אנליסטים של החברה על נושאים בתחום התמחותם. המידע שהחברה מספקת כולל: מגמות בתחומים שונים של מחשוב ומערכות מידע, הערכת מוצרי תוכנה, חומרה ותקשורת והשוואתם למוצרים מתחרים. לקוחות החברה הם ארגונים ממגזרים שונים, כגון: המגזר הציבורי, טלקום, בנקאות, ביטוח, בריאות, תעשייה, חברות טכנולוגיה וקרנות הון סיכון. בחברה מועסקים כ-5,300 עובדים מהם 1,280 במחקר ופיתוח.
גרטנר היא החברה הגדולה ביותר בעולם בתחומה. יש לה סניפים בארצות שונות, כולל בישראל.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1979 על ידי גדעון גרטנר, שנולד בישראל וגדל בניו יורק. בתחילת דרכה הייתה חברה פרטית. Gartner Group הונפקה בבורסה בשנת 1980. גדעון גרטנר היה מנכ"ל ויו"ר החברה עד אפריל 1981. אחרי כן נרכשה על ידי החברה הלונדונית Saatchi & Saatchi, העוסקת בפרסום. בשנת 1990 נרכשה על ידי כמה מבכירי החברה בסיוע מימון של Bain Capital ושל דן אנד ברדסטריט.
במשך השנים רכשה גרטנר חברות אחרות מהתחום. בין השאר רכשה את החברות הבאות:
Real decisions ששמה שונה לאחר הרכישה ל-Gartner Measurement
Dataquest ששמה שונה לאחר הרכישה ל-Gartner Dataquest. חברת הבת Dataquest עוסקת במחקרי שוק כמותיים. בחלק מהמקרים מתייחסת למוצרים נפוצים פחות או יצרני תוכנה או חומרה בעלי פלח שוק קטן יחסית.
NewScience שנרכשה בשנת 1990
Datapro שנרכשה בשנת 1997.
Meta Group שנרכשה בשנת 2005. Meta Group הייתה אחד השחקנים הגדולים בשוק וכיסתה מגוון רחב של תחומים ואף הייתה לה נציגות בישראל.
AMR Research שהתמחתה במחקרי שוק בתחום של תקשורת נתונים ונרכשה בשנת 2010
גם Burton Group שהתמחתה בתחומים כמו ארכיטקטורה מוכוונת שירותים נרכשה בשנת 2010
בשנת 2004 החליף Eugene (Gene) Hall את מיכאל פליישר בתפקיד מנכ"ל החברה בו הוא מכהן עד היום. בניהולו של Hall גדלה החברה באופן עקבי.
פעילות בעולם

בנוסף למרכז העולמי בקונטיקט, לחברה מרכזים אזוריים: מרכז אסיה-פסיפיק הממוקם בסידני שבאוסטרליה, מרכז יפן הממוקם בטוקיו, מרכז אירופה הממוקם בבריטניה ומרכז אמריקה הלטינית בסן פאולו שבברזיל. במדינות נוספות קיימים סניפים מקומיים של החברה.
הפעילות הכלל עולמית כוללת:
כתיבת דוחות מחקר במגוון רחב של נושאים בטכנולוגיית המידע. הדוחות מסבירים ומנתחים טכנולוגיות, מגמות וכיוונים עתידיים. החברה מדרגת מוצרי תוכנה, חומרה ותקשורת באמצעות מתודולוגיה שיצרה. המתודולוגיה מכונה Gartner Magic Quadrant. הדוחות נכתבים על ידי אנליסטים של החברה. ארגונים המשלמים דמי מנוי מקבלים את הדוחות.
מענה לשאילתות ספציפיות של לקוחות. המענה מתבסס על דוחות מחקר ונעשה בכתב ו/או בשיחות בעל פה. המענה לשאלות ניתן על ידי אנליסטים של החברה.
ייעוץ. הייעוץ ניתן על ידי יועצי החברה. היועצים נעזרים בדוחות מחקר ויכולים להיעזר באנליסטים. ייעוץ הוא ספציפי ללקוח והוא בהיקף רחב בהרבה, מאשר מענה לשאילתה של לקוח.
כנסים מקומיים, אזוריים ובינלאומיים. הכנסים עשויים להיות כנסים שנתיים בהם מציג מספר גדול של אנליסטים את המגמות והכיוונים בתחומי המחקר שלהם או כנסים בהיקף מצומצם העוסקים בתפיסה או טכנולוגיה מסוימת, כגון: אבטחת מידע, תקשורת, ארכיטקטורה מוכוונת שירותים וכיוצא בזה.
בשנת 1995 החברה פיתחה מושג הייפ סייקל.
בישראל

גרטנר יוצגה בישראל במשך 25 שנים על ידי חברת קומסט בבעלותו ובניהולו של ברוך גינדין. בחלק מהתקופה ניהלה קומסט גם את פעילות חברת גרטנר ביוון ובטורקיה. פעילות החברה בישראל בשנים אלה, כללה מכירת מחקרים, ייעוץ וכנסים מקצועיים. ב-22 בנובמבר 2011, הודיעה החברה על הקמת סניף בישראל. למנכ"לית החברה מונתה שלומית הרט, שעבדה בחברת קומסט בתפקיד ניהולי בכיר במשך עשר שנים. פתיחת הסניף הישראלי נעשתה במסגרת הערכות אסטרטגית של החברה. אחד הגורמים לפתיחת סניף בישראל הוא מספרן הרב של חברות ההזנק בישראל.
הערות שוליים

↑  Ben Heskett, "Short Take: Gartner buys DataPro", July 1997, Cnet
↑  , World Wide Offices, Gartner
↑  מיה אפשטיין, גרטנר עוברת לפעילות ישירה בישראל; מקימה סניף בהרצליה פיתוח, באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 6124090-4  ISNI: 0000 0001 0244 0112  LCCN: no2003046155  NKC: vse20191048182  VIAF: 152786705   WorldCat (עם VIAF): 152786705
גוסטב שרפנטייה

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1860 דיאז, צרפת
 פטירה:  18 בפברואר 1956 (בגיל 95) פריז
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1887)  קצין גבוה בלגיון הכבוד (25 בפברואר 1950) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גוסטב שרפנטייה (בצרפתית: Gustave Charpentier‏; 25 ביוני 1860 – 18 בפברואר 1956) היה מלחין צרפתי.
ביוגרפיה

שרפנטייה נולד בדיאז שבצפון מזרח צרפת. לאחר סיום הקונסרבטוריון של ליל החל ב-1881 את לימודיו בקונסרבטוריון של פריז, שם למד קומפוזיציה אצל ז'יל מאסנה וב-1887 זכה בפרס רומא היוקרתי על הקנטטה "דידו".
בהיותו ברומא כתב את "רשמים מאיטליה" לתזמורת והחל לכתוב את הליברית והמוזיקה לאופרה המפורסמת ביותר שלו, "לואיז".
שרפנטייה חזר לפריז והמשיך להלחין, בין השאר שירים על טקסטים של שארל בודלייר ווולטר. עם הזמן השלים את "לואיז", שהועלתה לראשונה ב-2 בפברואר 1900 ב"אופרה קומיק" בפריז, בניצוחו של אנדרה מסאז'ה, האופרה הראשונה החדשה שהופקה באופרה קומיק במאה ה-20, וזכתה להצלחה מיידית. האופרה מתארת את חיי מעמד הפועלים בפריז והיא האופרה הצרפתית החשובה היחידה המשתייכת לזרם הוריזמו.
הצלחתה של "לואיז" בצרפת ובבתי אופרה נוספים בעולם הוציאה לדרך המלך גם את הקריירה של הסופרן הסקוטית מרי גארדן, שלקחה על עצמה את התפקיד הראשי בהופעה מוקדמת. גרסת קולנוע של היצירה נעשתה בשנת 1939, עם גרייס מור בתפקיד הראשי. לואיז מבוצעת עדיין מדי פעם עד היום, ואריית הסופרן Depuis le jour פופולרית לביצוע ברסיטלים.
בשנת 1902 ייסד שרפנטייה את "הקונסרבטוריון העממי מימי פינסון", בכוונה לתת השכלה בלימודי אמנות חינם אין כסף לפועלות הפריזאיות. עם זאת, פעילותו כמלחין נעצרה. הוא עבד על אופרת המשך ל"לואיז" בשם "ז'וליאן", שהועלתה לראשונה ב-1913 אך לא זכתה להצלחה, ונשכחה עד מהרה. לאחר מכן לא הוסיף שרפנטייה לחבר מוזיקה.
שרפנטייה מת בפריז.
דגל בואנוס איירס

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  24 באוקטובר 1995
 מוטיבים עיצוביים:  דגל לבן, במרכזו עיט שחור מוכתר, ארבעה גוזלים וצלב אדום
דגל בואנוס איירס (בספרדית: Bandera de la Ciudad de Buenos Aires) הוא דגלה של בואנוס איירס, בירתה של ארגנטינה. הדגל, אשר אומץ ב-24 באוקטובר 1995 מתאר עיט שחור המסמל את בית הבסבורג - בית האצולה אליו השתייך קרלוס הראשון אשר מלך על ספרד בשנת 1536 - שנת יסודה של העיר.
גצ'אצ'ה

משפט גאצ׳אצה
הגצ'אצ'ה היא מערכת משפט קהילתית מסורתית, אשר התקיימה בתקופה הפרה-קולוניאלית של רואנדה. הגצ'אצ'ה חזרה לפעול לאחר רצח העם ברואנדה, ונוהלה על ידי אזרחים שהוסמכו לניהול משפטים אך הם לא היו עורכי דין או שופטים. במהלך 10 שנות פעילות הגצ'אצ'ה, הובאו לדין כ-2 מיליון חשודים.