stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטרפול
היסטוריה > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1938, לאחר סיפוח אוסטריה, עבר הארגון לשליטת גרמניה הנאצית וב-1942 מטהו הועבר מוינה לברלין, שם נותר עד לתום מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה, מרבית המדינות החברות פרשו מהארגון. ראשי הארגון במהלך המלחמה היו קצינים בכירים בארגון ה-SS,, כמו ריינהרד היידריך וארנסט קלטנברונר. הארגון למעשה חדל מלפעול במלואו במהלך המלחמה עד סיומה.
עקב מחסור בתיעוד, המקור היחיד כמעט להבנת השימוש שעשו הנאצים באינטרפול, הוא מחקרו של יורגן ישקה אשר ראה אור במאמר בשם "Interpol zwischen 1933 und 1945". מיד לאחר סיפוח אוסטריה, פיטר ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך, את ראש משטרת וינה. מכיוון שהמשטרה האוסטרית חדלה מלהתקיים, מוזג תפקיד ראש המשטרה האוסטרית עם תפקיד ראש המשרד לביטחון הרייך בברלין. בפועל מונה קצין האס אס האוסטרי אוטו שטיינהיזל לתפקיד, אך הוא היה למעשה איש קש.
הארגון ניתק את קשריו עם משטרות צרפת, בריטניה ופולין, אך המשיך לקיים קשרים עם חלק ממדינות העולם, בהן ארצות הברית. עם מותו של שטיינהיזל ב-1940 התבקש היידריך על ידי מעט הנציגים שהשתתפו בהצבעה לקחת על עצמו את תפקיד ראש האינטרפול באופן רשמי. ב-27 במאי 1942 הרגו פרטיזנים צ'כים את היידריך ולתפקיד מונה ארנסט קלטנברונר.
כלפי חוץ ביקשו הנאצים להציג דימוי רציני של הארגון כבלתי תלוי. גופי השיטור של המדינות הכבושות וכן הגרורות ואלו הנייטרליות המשיכו לדווח למטה האינטרפול והמשיכו להוות בעיקר במערב אירופה, גורם במשפט הפלילי וכביכול לגורם שהשפיע על פרשיות פוליטיות או מדיניות, עד כי במספר מקרים פושעים פליליים יהודים שהיו עצורים במשטרה ניצלו ממשלוח להשמדה.
אחת הטענות השגויות המופיעות לעיתים במחקרים ותיאורים אחרים על התקופה הנאצית היא שוועידת ואנזה, אותה ארגן היידריך התקיימה במטה האינטרפול. מקור השגיאה הוא בעובדה שמטה האינטרפול שכן ברחוב ואנזה (Kleine Wannseestrasse), הקרוי על שם "אגם ואנזה הקטן" בעוד הוועידה התקיימה בווילה השוכנת לחופו של אגם ואנזה הגדול.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

הארגון הוקם מחדש תחת השם "הארגון הבינלאומי לשיטור פלילי" (ICPO) על ידי נציגי בעלות הברית מבלגיה, צרפת, מדינות סקנדינביה ובריטניה, ומטה הארגון החדש הוקם בסן-קלו, עיירה בפרברי פריז. השם "Interpol" היה במקור רק כתובת הטלגרף של הארגון, והפך לחלק משמו הרשמי רק מאוחר יותר, בשנת 1956. הארגון שינה את מקומו פעם אחת נוספת ב-1989, אז הועבר לעיר ליון שבצרפת.
האינטרפול נמנע מהתערבות בתביעות נגד פושעי מלחמה נאצים בשל סעיף בחוקת הארגון שאסר על התערבות בנושאים פוליטיים.
בשנים שלאחר מכן, הארגון היה מעורב במספר שערוריות, כולל הרשעת נשיא אינטרפול לשעבר ג'קי סלבי בשחיתות ב-2010. ב-21 בנובמבר 2018 נבחר קים ג'ונג יאנג מדרום קוריאה, לשמש כנשיא האינטרפול, על רקע פרשת הנשיא הקודם מנג חונג-ויי שכיהן במקביל לתפקידו כסגן שר במשרד לביטחון הציבור של סין, ומאז 5 באוקטובר 2018 הוגדר כנעדר על ידי הרשויות בצרפת, לאחר שלא נוצר עימו קשר מאז חודש ספטמבר בו ביקר בסין. בתגובה לכך, בסין מסרו הרשויות כי ווי שוהה בארצו ומוחזק על ידי הרשות למלחמה בשחיתות לצורך חקירה שלא פורטה תכליתה. ב-7 באוקטובר 2018 הודיע האינטרפול כי מנג חונג-ווי הנמצא בסין התפטר מתפקידו. ב-21 בינואר 2020 נשפט ונכלא ל-13 שנים וחצי בשל עבירות שביצע בסין עוד טרם מינויו לנשיא האינטרפול.
פשעים אותם חוקר הארגון

בשל מחויבותו לנייטרליות פוליטית, חוקת האינטרפול אוסרת על מעורבות הארגון בחקירות שאינן מערבות כמה מדינות חברות יחד וכן אוסרת על מעורבות בכל חקירה של פשעים מסוג פוליטי, צבאי, דתי או גזעני.
עבודת הארגון מתמקדת בעיקר בחקירות טרור, פשע מאורגן, ייצור לא חוקי של סמים, סחר בסמים, הברחות נשק, סחר בבני אדם, הלבנת הון, פורנוגרפיית ילדים, פשעי מחשב, שוחד וסחר לא חוקי בבעלי חיים.
שיטת פעולה

האינטרפול הוא הארגון הבינלאומי השני בגודלו בעולם (לאחר ארגון האומות המאוחדות). נכון לאוקטובר 2024 הוא כולל 196 מדינות חברות, ולכל אחת מהן משרד בארגון אשר משמש לקישור בין המדינה והארגון. משרד זה מאפשר לארגוני השיטור של המדינה גישה למידע המוחזק בארגון שהתקבל משאר המדינות החברות. יעילות המודיעין נובעת מההנחה שפושעים רבים נעזרים בפעולתם באנשי קשר מרחבי העולם ופעולותיהם הפליליות אינן מוגבלות למדינת המוצא שלהם. הצורך במשרדים אלה נובע מחוסר היכרות האינטרפול עם ארגוני השיטור הרבים ברחבי העולם וצורך בגוף ממשק אשר יעבד וינתב את המידע הנדרש למקומות הנדרשים. מימון הארגון, כ-30 מיליון אירו בשנה, מגיע מתרומות שנתיות של המדינות החברות בו.
הארגון מפרסם מספר סוגי הודעות:
הודעה אדומה – הודעה על חשוד בפלילים
הודעה צהובה – הודעה על נעדר
הודעה שחורה – הודעה על נעדר שסביר שמת, למקרה שתימצא גופתו
הודעה כחולה – הודעה המבקשת מידע על מקום הימצאו של אדם
הוועדה לפיקוח על תיקי אינטרפול

בשנת 2008 תיקנה העצרת הכללית של האינטרפול את חוקתה כדי להקים את הוועדה לפיקוח על תיקי אינטרפול ("CCF"). גוף זה הוא עצמאי בעל שני תפקידים עיקריים:
מתן ייעוץ בנוגע לכל שימוש במידע אישי שברשות האינטרפול;
קיום דיון בבקשות גישה למאגרי המידע של האינטרפול.
אולם, התפקיד הבולט ביותר של ה-CCF הוא לדון בעתירות משפטיות המוגשות על ידי חשודים המבקשים את ביטולן של "הודעות אדומות" שהוצאו על שמם ועניינן הכרזה בינלאומית עליהם כמבוקשים למעצר ולהסגרה. עתירות מהסוג הזה, ככלל, מצליחות אך ורק כאשר הוצאת "ההודעה האדומה" נחשבת להפרת החוקה של האינטרפול או לפגיעה בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם משום שהיא הוצאה מטעמים פוליטיים, דתיים, צבאיים או גזעניים. בראיון שנתן לירחון העסקי "פורבס" ביולי 2013, העיר הסניגור הישראלי, עו"ד ניק קאופמן, כי הדיון בעתירות מעין אלה יכול להימשך חודשים כאשר הוועדה אינה מחויבת לנמק את החלטתה ואין עליה זכות הערעור.
אובדן תעודות מזהות

החל מ-2002, החל האינטרפול לאסוף מידע על תעודות זהות ודרכונים גנובים או אבודים ממדינות החברות בארגון, ומדינות הארגון מנסות לשלב בדיקות אלה בביקורות הדרכונים שלהן, על מנת למנוע התחזות וזיוף זהויות. נכון לשנת 2006, מסד הנתונים כולל מעל ל-10 מיליון תעודות שנגנבו או אבדו. ישראל אינה שותפה במאגר זה.
ראשי האינטרפול > מזכ"לי האינטרפול

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
אוסטריה אוסקר דרסלר: 1923–1946
צרפת לואי דקלו: 1946–1951
צרפת מרסל סיקו: 1951–1963
צרפת ז'אן נפוט: 1963–1978
צרפת אנדרה בוסאר: 1978–1985
בריטניה ריימונד קנדול: 1985–2000
ארצות הברית רונלד נובל: 2000–2014
גרמניה יורגן סטוק: 2014–
ראשי האינטרפול > נשיאי האינטרפול

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
אוסטריה יוהאן שובר: 1923–1932
אוסטריה פרנץ ברנדל: 1932–1934
אוסטריה יוג'ין סידל: 1934–1935
אוסטריה מיכאל סקובל: 1935–1938
גרמניה הנאצית אוטו שטיינהיזל: 1938–1940
גרמניה הנאצית ריינהרד היידריך: 1940–1942
גרמניה הנאצית ארתור נבה: 1942–1943
גרמניה הנאצית ארנסט קלטנברונר: 1943–1945
בלגיה פלורן לוואג: 1945–1956
פורטוגל אגוסטיניו לורנצ'ו: 1956–1960
בריטניה ג'ו ריצ'רד ג'קסון: 1960–1963
פינלנד פילאר יארבה: 1963–1964
בלגיה פירמן פראנסן: 1964–1968
גרמניה המערבית פאול דיקופף: 1968–1972
קנדה ויליאם לאונרד היגיט: 1972–1976
שוודיה קרל פרסון: 1976–1980
הפיליפינים (1946–1985) יולי בוגארין: 1980–1984
ארצות הברית ג'ון סימפסון: 1984–1988
צרפת איבן ברבו: 1988–1992
קנדה נורמן אינקסטר: 1992–1994
שוודיה ביורן אריקסון: 1994–1996
יפן טושינורי קאנמוטו: 1996–2000
ספרד חסוס אספיגארס מירה: 2000–2004
דרום אפריקה ג'קי סלבי: 2004–2008
צ'ילה ארתורו הררה ורדוגו: 2008 (ממלא מקום)
סינגפור חו בון הוי: 2008–2012
צרפת מירייל באלסטראצי: 2012–2016
הרפובליקה העממית של סין מנג הונגוויי: 2016–2018
קוריאה הדרומית קים ג'ונג יאנג: 2018–2022
איחוד האמירויות הערביות אחמד נאסר אל-ראיסי: 2022–
הערות שוליים

↑  What is INTERPOL?, www.interpol.int (באנגלית)
↑  INTERPOL member countries, www.interpol.int (באנגלית)
↑  View Red Notices, www.interpol.int (באנגלית)
↑  Our history, www.interpol.int (באנגלית)
↑  Our Funding, www.interpol.int (באנגלית)
↑  Executive Committee, www.interpol.int (באנגלית)
↑  Secretary General, www.interpol.int (באנגלית)
↑  International organization partners, www.interpol.int (באנגלית)
↑  המאמר נסקר במאמר האינטרפול וועידת ואנזה בספרו של יוסף ולק, כיום אתמול, הוצאת ששר, אוניברסיטת בר-אילן ומכון ליאו בק, 1997. עמ' 155–159.
↑  מכה לרוסיה: האינטרפול מינה דרום קוריאני לראשות הארגון, באתר וואלה, 21 בנובמבר 2018
↑  INTERPOL member countries, www.interpol.int (באנגלית)
1 2   איילת שני, בכל מקום שהגעתי אליו בחקירת ליברמן, זה היה כאילו מישהו היה שם לפני, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2018
↑  ברק רביד, האינטרפול הצביע בעד קבלת "מדינת פלסטין" לארגון, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263041105171  PLWABN: 9812847420305606  BIBSYS: 90850978  BNE: XX169203  BnF: cb120040321 (data)  CANTIC: a1120025x  CiNii: DA05336698  GND: 4027473-1  ISNI: 0000 0001 1939 8045  LCCN: n80090100  LNB: 000184342  NDL: 00577343  NKC: kn20010711179  NLA: 35230154  RERO: 02-A009181206  SUDOC: 02814807X  Trove: 874133  VIAF: 128211548   WorldCat (עם VIAF): 128211548
משלוח מנות

| --- | --- |

 מקרא:  מגילת אסתר, פרק ט', פסוק י"ט; פסוק כ"ב
 תלמוד בבלי:  מסכת מגילה, דף ז', עמוד א' – דף ז', עמוד ב'
 תלמוד ירושלמי:  מסכת מגילה,  פרק א', הלכה ד'
 משנה תורה:  הלכות מגילה וחנוכה, פרק ב', הלכות י"ד–ט"ו
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ"ה, סעיף ד'
 
ילדים נושאים משלוח מנות
ילד מחופש בדרכו למסור משלוח מנות
מִשְׁלֹחַ מָנוֹת היא אחת מן המצוות הנוהגות בחג פורים, בין מצוות מקרא מגילה, משתה ושמחה ומתנות לאביונים. על פי מצוות משלוח מנות על כל אדם לשלוח בפורים לרעהו מנות מזון, לפחות שתי מנות, לאדם אחד לפחות.
יש שכתבו שמטרת המצווה היא להרבות אהבה ורעות בעם ישראל, ויש שכתבו שהמטרה היא לספק צורכי מזון לנזקקים כדי שיוכלו לערוך את סעודת הפורים כראוי.
מקור המצווה

חיוב מצוות משלוח מנות נזכר במגילת אסתר. בפסוקים מתואר כי לאחר הנס שאירע בפורים - כשניצלו מגזירת המן שביקש להשמיד את העם היהודי - קבעו את ימי הפורים לימי שמחה. החכמים שבאותו הדור תיקנו כחלק ממצוות יום הפורים, לשלוח משלוח מנות לחבירו, וכך נכתב במגילת אסתר:
עַל כֵּן הַיְּהוּדִים הַפְּרָזִים הַיֹּשְׁבִים בְּעָרֵי הַפְּרָזוֹת, עֹשִׂים אֵת יוֹם אַרְבָּעָה עָשָׂר לְחֹדֶשׁ אֲדָר שִׂמְחָה וּמִשְׁתֶּה וְיוֹם טוֹב וּמִשְׁלֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ... וְהַחֹדֶשׁ אֲשֶׁר נֶהְפַּךְ לָהֶם מִיָּגוֹן לְשִׂמְחָה וּמֵאֵבֶל לְיוֹם טוֹב; לַעֲשׂוֹת אוֹתָם יְמֵי מִשְׁתֶּה וְשִׂמְחָה, וּמִשְׁלֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ וּמַתָּנוֹת לָאֶבְיֹנִים.
מדיני המצווה

בתלמוד דייקו מלשון הפסוק: ”לַעֲשׂוֹת אוֹתָם יְמֵי מִשְׁתֶּה וְשִׂמְחָה וּמִשְׁלוֹחַ מָנוֹת אִישׁ לְרֵעֵהוּ”, כי המצווה היא לתת שתי מנות לפחות לאדם אחד, "משלוח מנות" - ברבים - לפחות שתיים) "איש לרעהו" -יחיד. אמנם אם יש ביכולתו ראוי להרבות ביותר מזה וכפי שפסק הרמב"ם:
חייב אדם לשלוח שתי מנות בשר או שני מיני תבשיל או שני מיני אוכלין לחבירו שנאמר ומשלוח מנות איש לרעהו שתי מנות לאיש אחד. וכל המרבה לשלוח לריעים משובח.
אך עם זאת הוא מסייג שהמצווה החשובה יותר היא מתנות לאביונים: ”מוטב לאדם  להרבות במתנות לאביונים מלהרבות בסעודתו או בשלוח לרעיו, שאין שם שמחה גדולה ומפוארה אלא לשמח לב עניים ויתומים ואלמנות וגרים” (משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות מגילה וחנוכה, פרק ב', הלכה י"ז).
המנות צריכות להיות של מיני אוכלים, אם כי היו בעבר רבנים ששלחו לעיתים ספרי חידושים בתור משלוח מנות (כגון הספר מנות הלוי) וכיוצא בזה, אולם להלכה נפסק שבגדים, ספרים וגם כסף לקנות בו מזון, אינם נחשבים כמנות. לגבי משקה, רוב הפוסקים כתבו כי הוא נחשב כמאכל. אם לאדם אין מספיק מזון בשביל לתת משלוח מנות, עליו להחליף את סעודתו עם חברו.
לדעת רוב הפוסקים מצווה זו חלה גם על נשים, ואולם יש שכתבו שאיש לא ישלח לאישה כדי שלא ייווצר מצב של ספק קידושין באמצעות נתינת חפץ בעל ערך. היו שכתבו שמשלוח מנות צריך להתבצע דווקא על ידי שליח, לדעת המשנה ברורה ראוי לחוש לכך, אולם יש שכתבו שאין להחמיר בזה.
את מצוות משלוח המנות יש לקיים ביום הפורים, ואם שלח בליל פורים לא יצא ידי חובת המצווה.
טעמי המצווה

באחרונים נאמרו שתי טעמים עיקריים לתקנת מצוות משלוח מנות:
בספר מנות הלוי כותב כי המצווה הוא על מנת להרבות אהבה ורעות בין איש לרעהו, היפך דברי המן כי עם ישראל 'מפורד ומופזר'.
בספר תרומת הדשן מופיע שטעם התקנה היה על מנת לדאוג שלכל אחד יהיה אוכל לסעודת החג, ומכח זה הסיק שאין יוצאים ידי חובה אלא רק בדברים הראויים לאכילה.
בספרי האחרונים מופיעים דינים שונים התלויים בשני טעמים אלו. כך למשל כתבו הפוסקים כי אדם ששלח מנות לחבירו בעילום שם, כך שחבירו אינו יודע ממי קיבל את המשלוח, לדעות שטעם המצווה על מנת להרבות אהבה ורעות, מסתבר שלא יצא ידי חובה בכך.
משלוח מנות בהקשרים אחרים

משלוח מנות מוזכר גם בהקשרים אחרים. העולים מבבל, בתקופת שיבת ציון חגגו את ראש השנה על ידי שליחת מנות "לאין נכון לו", דהיינו, לאלה אשר לא השיגה ידם להכין את סעודת החג.
ויאמר להם: לכו אכלו משמנים ושתו ממתקים ושִלחו מנות לאין נכון לו כי קדוש היום לאדונינו... וילכו כל העם לאכול ולשתות ולשלח מנות ולעשות שמחה גדולה כי הבינו בדברים אשר הודיעו להם
אמנם, דין זה שונה באופן מהותי מדין משלוח מנות בפורים, שכן אין הוא "איש לרעהו" בתור אחווה, אלא "לאין נכון לו", ויש בכך דמיון דווקא למצווה אחרת של חג הפורים, מתנות לאביונים. עם זאת, לפי הטעם האמור שמשלוח המנות בפורים גם הוא נועד לספק צורכי סעודה לאלו שאין ידם משגת לקנות, ייתכן שיש קשר בין הדברים (וייתכן שמפסוק זה למד תרומת הדשן את חידושו).
ראו גם

מקרא מגילה
מתנות לאביונים
סעודת פורים
בובת המן
לקריאה נוספת

יהודה סרבניק, "מצות משלוח מנות וטעמיה", בתוך: משה גנץ, אורי דסברג (עורכים), כי שרית: קובץ מאמרים לימי הפורים לזכרו של מנחם ישראל גנץ, מהדורה ב מתוקנת, שעלבים: משפחת גנץ, תשמ"ט, עמ' 163–168.
מאיר רפלד, "משלוח מנות בפורים: גלגולי נוסח ונוהגים", בתוך: דניאל שפרבר, מנהגי ישראל: מקורות ותולדות, חלק ששי, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ח, עמ' רכז–רמא; נדפס שוב בתוך: מאיר רפלד, נתיבי מאיר: אסופת מאמרים, מרכז שפירא: [חמו"ל], תשע"ג, עמ' 210–224.
הרב ישראל דנדרוביץ, "בשר לא מבושל - האם קרוי מנה (על המשמעות המילולית של מנה בלשון המקרא ובלשון חכמים)", בתוך: אור ישראל, גיליון עא, תשרי תשע"ו, עמודים: קעח-קפח.
הערות שוליים

↑  חשוקי חמד מגילה דף ז
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ"ה, סעיף ד' משנה ברורה כ'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ"ה, סעיף ד' משנה ברורה כ"ו
↑  חזון עובדיה פורים עמוד קמג'
↑  רמ"א בשולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ"ה, סעיף ד'
↑  רא"ש על מגילה, א', ז'
↑  מהר"ל, "אור חדש", ט, כב; רבי שלמה אלקבץ בפירושו "מנות הלוי" על מגילת אסתר, אסתר ט, טז-יז ד"ה והנך רואה
↑  ספר תרומת הדשן, סימן קי"א
↑  לחילוקי דינים נוספים ראו למשל בשו"ת חתם סופר, או"ח סימן קצ"ו וכן בשו"ת שרידי אש, ירושלים תשנ"ט ח"א סימן ס"א. וכן דיון ארוך בפורום אוצר החכמה.
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון • מלחמתם של היהודים במגילה |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • סמבוסק • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
משלוחי מנות שהונחו לפני דלת סגורה
שמחה גולן

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1899 ברסט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בינואר 1964 (בגיל 64) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 תאריך עלייה:  1922
 
שמחה גולן (גולדברג) (8 באוגוסט 1899 – 25 בינואר 1964) היה איש העלייה השלישית ואיש ציבור.
ביוגרפיה

שמחה גולן (גולדברג) נולד בבריסק דליטא בתקופת האימפריה הרוסית. בילדותו קיבל חינוך מסורתי בחדר וכללי בבית-ספר תיכון. בנעוריו נאלץ לנדוד בעקבות הכיבוש הגרמני באזור מגוריו במלחמת העולם הראשונה. בנדודיו הגיע לאוקראינה (זלוטופול ואודסה) ושם החל לפעול בתנועת צעירי ציון ובהחלוץ. הוא הגיע לישראל בשנת 1922 (בעלייה בלתי לגלית דרך פולין).
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בארץ ישראל החל בעבודה כפועל בניין בחיפה ובתל אביב והשתתף בבנין דפוס הפועל הצעיר.
בשנת 1927 עבר לחיפה כטייח מומחה, עבד במקצועו והיה פעיל בהנהלת קופת מלווה וחיסכון המקומית. היה חבר במועצת פועלי חיפה ובין מייסדי המשרד הקבלני הקואופרטיבי של מועצת פועלי חיפה וחבר הנהלתו.
עם פרישתו של יוסף צבי מילסון, בשנת 1933, נתמנה למנהל המשרד וכיהן בתפקיד זה עד למיזוגו של המשרד עם סולל בונה בע"מ בשנת 1937.
ביוגרפיה > בארץ ישראל > סולל בונה

משנת 1937 היה חבר הנהלת סולל בונה, אחראי לענפי פעולה רבים (בניין, כספים, אדמיניסטרציה, עבודות נמל ולבסוף עבודות חוץ), והשקיע מאמצים רבים בפיתוח המוסד וביצירת יחסים תקינים בקרבו.
בשנת 1956, לבקשתו של שר האוצר, כיהן זמן מה (דצמבר 1955 - אפריל 1956) כמנהלו של משרד האוצר.
בשנת 1958 גולן היה מהתומכים בארגון מחדש של סולל בונה ופיצולה לשלוש חטיבות. הוא צוטט כאומר: "נתהווה מצב בסולל בונה בו דברים מבלי שחברי הנהלה נשאלים ויודעים עליהם. מצב זה אינו יכול להמשך." עם התארגנותו המחודשת של סולל בונה נתמנה למנהל כללי של החברה לעבודות חוץ ונמלים. במשך תקופת כהונתו התפתחה פעילות חברה זו באסיה ובאפריקה ובביקוריו הרבים בכל הארצות המתפתחות הצליח ליצור קשרים אישיים טובים אשר סייעו לקידום היחסים עם ארצות אלו. כמו כן, השקיע שמחה גולן מאמצים מיוחדים לקידום נמל חיפה ולפיתוחה של חברת שרותי נמל מאוחדים שהייתה משותפת לסולל בונה ולקבוצת רוקח.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

פעילותו הציבורית הייתה רבה וענפה: היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מועצת המנהלים של בנק הפועלים, חבר הנהלת עם עובד, חבר המוסדות העליונים של מפא"י, חבר מועצת פועלי חיפה וחבר בהנהלותיהן של חברות משקיות וכלכליות רבות. כמו כן כיהן כחבר הקורטוריום והוועד המנהל של הטכניון העברי וכחבר מועצת המנהלים של בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
גולן נשא לאישה את סוניה ברינשטיין. לזוג נולדו 3 ילדים, אילנה (ברסלר), דוד וזאב. הוא נפטר בביתו בחיפה. על שמו רחוב בחיפה.
הערות שוליים

↑  מועצת פועלי חיפה, דבר, 19 בינואר 1933
↑  משרד קבלני קואפרטיב פועלי חיפה בע"מ, דבר, 5 בדצמבר 1933
↑  נבחרה הנהלת סולל בונה, דבר, 16 ביולי 1954
↑  נתקבל התנאי של ש. גולן, מעריב, 30 בנובמבר 1955
יאושר מינוי גולן, מעריב, 18 בדצמבר 1955
מנהל האוצר אינו פורש, דבר, 7 במרץ 1956
חילופי גברי במשרד האוצר, מעריב, 6 באפריל 1956
↑  ההחלטה לשינויים בסולל בונה, דבר, 4 במאי 1958
↑  מרד הבוסים בסולל בונה, מעריב, 21 באוגוסט 1958
↑  נבחרו הנהלות סולל בונה, דבר, 15 באוגוסט 1958
↑  בקר: ש. גולן שירת בנאמנות, דבר, 27 בינואר 1964
↑  נבחרה הנהלת עם עובד, דבר, 7 באוקטובר 1957
↑  כביש שמחה גולן נחנך בחיפה, דבר, 23 בינואר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312202805171  ISNI: 0000 0000 4996 3829  LCCN: nr2004022007  VIAF: 68880956   WorldCat (עם VIAF): 68880956
מרים אשכול

מרים אשכול (12 ביוני 1929 – 26 בנובמבר 2016) הייתה אשת ציבור ופעילה חברתית. הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל השלישי לוי אשכול (שכיהן בשנים 1963–1969), ולאחר מותו עמדה בהתנדבות בראש יד לוי אשכול.
ביוגרפיה

אשכול נולדה בבקאו שברומניה בשם מרים זליקוביץ'. כשהייתה בת 8 עלתה לארץ ישראל עם הוריה, ועימם התגוררה ברמת גן ובתל אביב, שם למדה בגימנסיה בלפור.
אשכול הייתה חברה בפלמ"ח, ובמסגרת שירותה בו ליוותה את השיירות לירושלים במהלך מלחמת העצמאות. היא שירתה בצה"ל בהמשך המלחמה, ואחרי המלחמה הייתה חובשת בצה"ל. לאחר שחרורה מצה"ל למדה לתואר ראשון בהיסטוריה ובספרות אנגלית ולתואר שני בהיסטוריה עם התמחות בתולדות ימי הביניים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים אלה עבדה כעוזרת מחקר של וולפגנג פון וייזל ויהושע פראוור והייתה ספרנית החוג להיסטוריה.
בעת שהייתה סטודנטית התגוררה ברמת גן, וניסתה למצוא דירה בירושלים. לשם כך, מכריהם של לוי אשכול ושל אשתו דאז, אלישבע קפלן, יצרו קשר בינם לבין מרים, שרצו להשכיר לה דירה בביתם שבירושלים. מרים שכרה אותה, ובתוך זמן קצר הפכה לידידתם הקרובה של משפחת אשכול.
עד 1956 עבדה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובאותה שנה התקבלה לעבודה כספרנית בספריית הכנסת.
ב-3 במרץ 1964 נישאה לראש הממשלה המכהן לוי אשכול, שהיה נשוי לפני כן פעמיים ומבוגר ממנה בשלושים וארבע שנים, והייתה לצידו עד מותו ב-1969 ובכלל זה בתקופת מלחמת ששת הימים.
מרים אשכול הביאה סגנון חדש לתפקידה הבלתי רשמי, אשת ראש הממשלה, שונה מאשר של פולה בן-גוריון. במהלך שנות נישואיהם המשיכה לעבוד בכנסת לצד מילוי תפקידה כאשת ראש הממשלה. היא התלוותה למסעות דיפלומטיים ונשאה תפקידים התנדבותיים, בין היתר כיושבת ראש הוועד להקמת בית הלוחם ובפעילות למען האגודה להבנה ולידידות יהודית-ערבית. ארגון עולי ברית המועצות קיבל את חסותה.
לאחר מותו של לוי אשכול סייעה מרים לממש בפועל את החלטת הממשלה להקים יד לזכרו, יד לוי אשכול, שהוקמה בשנת 1970. כארבעה עשורים עמדה בהתנדבות בראש הנהלת "יד לוי אשכול". היא הובילה את הקמת ארכיון "יד לוי אשכול", סייעה באופן אישי לחוקרים ולעיתונאים בחקר פועלו של לוי אשכול ופעלה למען הקמת בית לוי אשכול. לאחר סיום תפקידה, ב-2008 התמנתה לנשיאת הכבוד של יד לוי אשכול.
בתוך כך הרבתה בפעילות התנדבותית גם בתחום ההסברה ולמען קידום תרבות, אמנות ומדע. היא הייתה נשיאת איגוד נשים אקדמאיות בישראל ונשיאת האגודה לפיתוח המדע וקידום המחקר והרפואי. כמו כן הייתה נשיאת אגודת הידידים של בית האמנים בירושלים וחברת הנהלת מוזיאון ישראל.
בסרט התיעודי "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים" גילמה את דמותה של מרים השחקנית ענת סלונים.
אשכול התגוררה בירושלים וקבורה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.
לקריאה נוספת

יעקב אגמון, שאלות אישיות - מבחר ראיונות - ריאיון עם מרים אשכול בתאריך 5 ביוני 1982, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 70–85
הערות שוליים

1 2 3 4  אילן בן עמי, האישה שאיתו, עמ' 81–82.
1 2 3 4  שביט בן-אריה, מרים אשכול: לזכרה, יד לוי אשכול, תשע"ח-2017.
1 2 3  מרים אשכול - יושבת ראש מייסדת באתר יד לוי אשכול.
↑  יוסי גולדשטיין, אשכול: ביוגרפיה, עמ' 475.
↑  ירון דרוקמן, החתונה החשאית של ראש הממשלה והספרנית, באתר ynet, 1 במרץ 2014
↑  יוסי גולדשטיין, אשכול, הוצאת כתר, 2003, עמוד 477.
↑  מרים אשכול - נשיאת איגוד נשים אקדמאיות, דבר, 17 בנובמבר 1970.
↑  "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים" - סרטו של גדעון גנני (תסריט ובימוי) בכיכובו של דב גליקמן המגלם את לוי אשכול, (53:43 דקות), שודר בערוץ הציבורי ב-31 במאי 2017
|  בנות הזוג של ראשי ממשלת ישראל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  פולה בן-גוריון  |  צפורה שרת  |  מרים אשכול  |  לאה רבין  |  עליזה בגין  |  שולמית שמיר  |  סוניה פרס  |  שרה נתניהו  |  נאוה ברק  |  עליזה אולמרט  |
|  1948–1954 1955–1963  |  1954–1955  |  1964–1969  |  1974–1977   1992–1995  |  1977–1982  |  1983–1984   1986–1992  |  1984–1986 1995–1996  |  1996–1999 2009–2021 2022 ואילך  |  1999–2001  |  2006–2009  |
|  גילת בנט  |  ליהיא לפיד  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  2021–2022  |  2022  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401414205171  VIAF: 704153239454629450000   WorldCat (עם VIAF): 704153239454629450000 
חלקת הקבר של מרים אשכול בתום הלווייתה, 2016
יקינתון מזרחי

יקינתון מזרחי (שם מדעי: Hyacinthus Orientalis) הוא צמח גאופיט בעל בצל, השייך  לסוג יקינתון בתת-משפחת היקינתוניים שבמשפחת האספרגיים. עליו ערוכים בבסיס עמוד התפרחת, הנושא אשכול של פרחים ריחניים דמויי משפך בגוונים תכולים-סגולים. יקינתון מזרחי גדל בר במזרח הים התיכון ובצפון ישראל, והוא המקור ממנו טופח ותורבת היקינתון הנהוגים בגננות. הזנים החדשים שטופחו מאופיינים בפריחה צפופה ובמגוון צבעים כגון: כחול, סגול, אדום, ורוד, צהוב ולבן.
לקריאה נוספת על מקור השם וטקסונומיה, ראו בערך יקינתון.
תפוצה שכיחות ובית גדול

מוצאו של יקינטון מזרחי מצומצם למזרח הים-התיכון: מדרום טורקיה ועיראק בואכה סוריה, לבנון וצפון ישראל. במהלך השנים הוא התפשט מערבה לארצות בצפון הים התיכון: בולגריה, יוון, יוגוסלביה, איטליה וצרפת, וכן, לאיים בים התיכון קפריסין סרדיניה, סיציליה ומערבה יותר להולנד, גרמניה, בריטניה ואירלנד. תפוצתו התרחבה לאמריקה: קליפורניה, פנסילבניה וטקסס, מרכז מקסיקו, ואף לקובה ולהאיטי ולקוריאה שבאסיה.
בישראל הצמח שכיח בעיקר בגליל העליון ובחרמון (עד לרום של 1700 מ’), נדיר ומקוטע בגליל התחתון (רכס יטבת, אזור הארבל ונחל צלמון).
טיפוס תפוצתו של יקינטון מזרחי הוא ים תיכוני ובתי גידולו מגוונים, מסבך מוצל בחורש פתוח, בשולי חורש ויער ספר הררי ועד בתה עשבונית פתוחה. הוא גדל בין במעונות סלעיים מצוקיים וטרשים ואף בשדות מעובדים במחרשה שטחית. יקינתון מזרחי הוא ערך טבע מוגן בישראל.