stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילרי פטנאם
הערות שוליים

↑  חדשות - בדצמבר 2003, באתר אוניברסיטת תל אביב.
↑  יהוידע עמיר, ‏טיול סנטימנטלי בשבילי ההגות היהודית (על ספרו של הילארי פטנאם), קתרסיס, 21 (אביב תשע"ד), עמ' 17–54, באתר Academia.edu
↑  עופר אדרת, ההוגה היהודי-אמריקאי הילרי פטנם, אחד הפילוסופים הגדולים של זמננו, מת בגיל 89, באתר הארץ, 16 במרץ 2016
↑  "The 'innateness hypothesis' and explanatory models in linguistics" (PDF). נבדק ב-2014-06-19.
↑  בסרטון עצמו נאמר שכותרת ההרצאה היא "אתיקה בלי מטפיזיקה" ולא "מוסר בלי מטפיזיקה" כמו שכתוב.
| זוכי פרס רולף שוק |
| --- | --- | --- |
| לוגיקה ופילוסופיה | וילארד ואן אורמאן קוויין (1993) • מייקל דאמט (1995) • דנה סקוט (1997) • ג'ון רולס (1999) • סול קריפקי (2001) • סולומון פפרמן (2003) • יאקו הינטיקה (2005) • תומאס נייגל (2008) • הילרי פטנאם (2011) • דרק פרפיט (2014) • רות מיליקן (2017) • שהרן שלח (2018) • דאג פרביץ, פר מרטין-לוף (2020) • דייוויד קפלן (2022) |  |
| מתמטיקה | אליאס מנחם סטיין (1993) • אנדרו ויילס (1995) • מיקיו סאטו (1997) • יורי מאנין (1999) • אליוט לייב (2001) • ריצ'רד סטנלי (2003) • לואיס קפארלי (2005) • אנדרה זמרדי (2008) • מייקל אשבכר (2011) • ייטאנג ז'אנג (2014) • ריצ'רד שואן (2017) • רונלד קויפמן (2018) • ניקולאי ג'ורג'ביץ' מקרוב (2020) • ג'ונתן פילה (2022) |  |
| אמנות חזותית | רפאל מונאו (1993) • קלאס אולדנבורג (1995) • טורסטן אנדרסון (1997) • הרצוג ודה מרון (1999) • ג'וזפה פנונה (2001) • סוזן רותנברג (2003) • סג'ימה ונישיזאווה (2005) • מונה חאטום (2008) • מרלן דומה (2011) • לאקאטון וואסאל (2014) • דוריס סלסדו (2017) • אנדרה ברזאני (2018) • פרנסיס אלס (2020) • רם קולהאס (2022) |  |
| מוזיקה | אינגוואר לינדהולם (1993) • ג'רג' ליגטי (1995) • יורמה פאנולה (1997) • רביעיית קרונוס (1999) • קאיה סאריאהו (2001) • אן סופי פון אוטר (2003) • מאוריציו קאגל (2005) • גדעון קרמר (2008) • אנדרו מנזה (2011) • הרברט בלומסטדט (2014) • ויין שורטר (2017) • ברברה הניגן (2018) • ג'רג' קורטג (2020) • ויקינגור אולפסון (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266728405171  PLWABN: 9810577478905606  BIBSYS: 90095749  BNE: XX904689  BnF: cb120158769 (data)  CANTIC: a10141728  CiNii: DA00443792  dblp: 73/805  GND: 118823779  ICCU: CFIV071358  ISNI: 0000 0001 0931 0564  LCCN: n50049338  LNB: 000038647  MGP: 13387  NDL: 00453471  NKC: js20021118004  NLA: 35436716  NLG: 78541  NLK: KAC200607947  NSK: 000009713  NTA: 070185778  RERO: 02-A003717352  SELIBR: 284758  SNAC: w65k1d2g  SUDOC: 02829372X  VcBA: 495/293261  VIAF: 108290352   WorldCat (עם VIAF): 108290352
היסטוריות

היסטורִיּוּת (באנגלית: Historicity) היא האמיתות ההיסטורית של אנשים ואירועים, כלומר באיזה מידה הם יכולים להיות חלק מההיסטוריה האנושית ולא מיתוס היסטורי, סיפור עם, מעשייה, סיפור פולקלור או בדיה. ההיסטוריות של טענה על העבר היא מעמדה העובדתי. היסטוריות מתייחסת לאמת ההיסטורית, האותנטיות, והעובדות, ומתמקדת בערך האמיתי של טענות על ידע של העבר.
יש תאורטיקנים המאפיינים את ההיסטוריות כממד של כל תופעות הטבע המתרחשות במרחב ובזמן. חוקרים אחרים מאפיינים אותו כתכונה השמורה להתרחשויות אנושיות מסוימות, בהתאם לפרקטיקה של ההיסטוריוגרפיה. הרברט מרקוזה הסביר את ההיסטוריות כזו ש"מגדירה את ההיסטוריה ובכך מבדילה אותה מ'טבע' או 'כלכלה'" ו"מסמנת את המשמעות שאנו מתכוונים כשאנו אומרים על משהו שהוא 'היסטורי'". מילון בלקוול של הפילוסופיה המערבית מגדיר את ההיסטוריות כ"מציינת את התכונה של מצבנו האנושי, שלפיה אנו נמצאים בנסיבות זמניות והיסטוריות קונקרטיות וספציפיות". עבור וילהלם דילתיי, ההיסטוריות מזהה את בני האדם כיצורים היסטוריים ייחודיים וקונקרטיים.
שאלות הנוגעות להיסטוריות נוגעות לא רק לסוגיית "מה באמת קרה", אלא גם איך צופים מודרניים יכולים לדעת "מה באמת קרה". סוגיה שנייה זו קשורה קשר הדוק לפרקטיקות מחקר היסטוריות, ומתודולוגיות לניתוח המהימנות של מקורות ראשוניים וראיות אחרות. כיוון שמתודולוגיות שונות מתייחסות לתמות היסטוריות בצורה שונה, לא ניתן לצמצם את ההיסטוריות למבנה אחד שיוכל להיות מיוצג בצורה חד-משמעית. מתודולוגיות מסוימות כמו היסטוריציזם יכולות להפוך את ההיסטוריות לכפופה להבניות של היסטוריה המבוססות על ערכיות. ההיסטוריוגרף פרנסואה הרטוג הציג את הרעיון של משטרים היסטוריים, כדי לתאר חברה שמתחשבת בעברה, ומנסה להתמודד עמו, תהליך המוגדר גם כ"שיטה למודעות עצמית בקהילה אנושית". ההיסטוריות של אירוע מדווח עשויה להיות שונה מההיסטוריות של אנשים המעורבים באירוע. לדוגמה, סיפור פופולרי אומר שכילד, ג'ורג' וושינגטון כרת עץ דובדבן, וכאשר התעמתו אתו על כך, הוא לקח בכנות אחריות על המעשה. אף על פי שאין ספק שוושינגטון התקיימה כדמות היסטורית, ההיסטוריות של האירוע הספציפי הזה נמצאה לוקה בחסר.
שאלות היסטוריות רלוונטיות במיוחד לתיאורים פוליטיים או פיוטיים של אירועי עבר. לדוגמה, ההיסטוריות של האיליאדה הפכה לנושא לוויכוח, מכיוון שממצאים ארכאולוגיים מאוחרים יותר מראים שהיצירה התבססה על אירוע אמיתי כלשהו.
שאלות של היסטוריות עולות לעיתים קרובות ביחס למחקרים על ההיסטוריה של הדתות. במקרים אלה, מחויבויות ערכיות יכולות להשפיע על בחירת מתודולוגיית המחקר.
ראו גם

ההיסטוריות של ישו
ההיסטוריות של מוחמד
ההיסטוריות של התנ"ך
הערות שוליים

↑  Margolis, Joseph (2016). History, Historicity and Science (באנגלית). Oxon: Routledge. ISBN 978-1-351-93058-1.
↑  Wandersee, J. H. (1992). "The historicality of cognition: Implications for science education research". J. Res. Sci. Teach. 29 (4): 423–434. Bibcode:1992JRScT..29..423W.
↑  Harre, R., & Moghaddam, F.M. (2006). Historicity, social psychology, and change. In Rockmore, T. & Margolis, J. (Eds.), History, historicity, and science (pp. 94–120). London: Ashgate Publishing Limited.
↑  Jones, Michael S., "Lucian Blaga, The Historical Phenomenon: An Excerpt from The Historical Being" (2012). Faculty Publications and Presentations. Paper 1.
↑  Herbert Marcuse, Hegel’s Ontology and the Theory of Historicity, trans. by Seyla Benhabib (Cambridge, MA; London: The MIT Press, 1987), 1.
↑  Bunnin, Nicholas; Yu, Jiyuan (2004). The Blackwell Dictionary of Western Philosophy. Malden, MA: John Wiley & Sons. p. 308. ISBN 1405106794.
↑  William J. Hamblin, professor of history at Brigham Young University. Two part article on historicity,  and
1 2  Hall, J. (2007). Historicity and Sociohistorical Research. In W. Outhwaite, & S. Turner (Eds.), The Sage Handbook of Social Science Methodology. (pp. 82–102). London: Sage Publications Ltd.
↑  D.R. Woolf, A Global Encyclopedia of Historical Writing - Volume 2 (2014), p. 642-43.
↑  Haywood, Jan; Sweeney, Naoise Mac (2018). Homer’s Iliad and the Trojan War: Dialogues on Tradition. London: Bloomsbury Publishing. p. 108. ISBN 978-1-350-01270-7.
↑  Hall, J. (2007). History, Methodologies, and the Study of Religion. In J. Beckford, & N. Demerath (Eds.), The SAGE Handbook of the Sociology of Religion (pp. 167–189). London: Sage Publications Ltd.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph135520
המבוך הבוער

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריק ריירדן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת דיסני 
 תאריך הוצאה:  1 במאי 2018 
 
המבוך הבוער (באנגלית: The Burning Maze) הוא ספר פנטזיה אמריקאי שמבוסס על המיתולוגיה היוונית והרומאית ונכתב על ידי הסופר ריק ריירדן. הוא פורסם באנגלית ב-1 במאי 2018, והוא הספר השלישי בסדרת הספרים גורלו של אפולו.
עלילה

אפולו, גרובר ומג משוטטים במבוך של דיידלוס ולאחר מכן הם מגיעים למקום בשם אאייתלס, שם מג חושפת שהמקום הזה היה בעבר ביתה. הם מגיעים לביתה של פייפר מקלין ואוספים גם את ג'ייסון גרייס. הם מגיעים לספינותיו של קליגולה, ופייפר חוטפת זעזוע מוח. קליגולה תופס אותם ואפולו מנסה להתאבד בניסיון נואש למנוע את התוכניות הזדוניות של הקיסרים. מדיאה מצילה את חייו וג'ייסון משתמש ביתרון הרגעי שהיה לו כשהדעת שלה הוסחה ומנסה להציל את כולם. קליגולה דוקר את ג'ייסון בגבו וג'ייסון מת. אחר כך הם חוזרים שוב למבוך ומשחררים את הסיבילה. אאייתלס הוצמחה מחדש והרופילה מתיישבת שם. אפולו ומג טסים לשדה תעופה קטן שם הם פוגשים את פייפר וליאו שמספרים להם שהם הצליחו לבלום את ההתקפה על מחנה יופיטר. הספר נגמר כאשר אפולו ומג טסים במטוס עם ארון הקבורה של ג'ייסון גרייס למחנה יופיטר.
המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 על שם:  הולודומור 
 כתובת:  קייב, אוקראינה
 מיקום:  קייב 
 מדינה:  אוקראינה 
 מבקרים בשנה:  470,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  2008 
 קואורדינטות:  50°26′18″N 30°33′14″E﻿ / ﻿50.4382°N 30.554°E﻿ / 50.4382; 30.554
 האתר הרשמי
  (למפת קייב מוגדלת) המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור(למפת קייב רגילה) המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור
 
המוזיאון
המוזיאון הלאומי לרצח העם הולודומור (באוקראינית: Національний музей Голодомору-геноциду) הוא מוזיאון לציון מקרי הרעב ההמוניים שהתרחשו באוקראינה בתחילת המאה ה-20.
המוזיאון נוסד כדי לתעד את הרעב ההמוני של השנים 1932–1933, הידוע כ"הולודומור", וכן את מקרי הרעב המוכרים פחות, שהתרחשו במדינה בשנים 1921–1922 ו-1946–1947.
המוזיאון נוסד בשנת 2008, לציון 75 שנה להולודומור. בשנת 2010 הוא קיבל מעמד של מוזיאון לאומי, הנתמך על ידי ממשלת אוקראינה. המוזיאון שוכן סמוך למתחם לאוורת קייב-פצ'רסק, על גדות נהר הדנייפר שבקייב.
הנס גלובקה

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1898 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 בפברואר 1973 (בגיל 74) באד גודסברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Hans Josef Maria Globke 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Zentralfriedhof Bad Godesberg 
 השכלה:  אוניברסיטת בון  אוניברסיטת קלן  אוניברסיטת גיסן 
 תפקיד:  Chancellery Chief of Staff (27 באוקטובר 1953–15 באוקטובר 1963) 
 מפלגה:  מפלגת המרכז הגרמנית 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1963) 
 
הנס גלובקה (בגרמנית: Globke Hans;‏ 10 בספטמבר 1898 – 13 בפברואר 1973) היה משפטן ופקיד במשרד הפנים של הרייך השלישי ופקיד בכיר בממשלת מערב גרמניה בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

גלובקה שירת ברפובליקה הוויימרית, וב-1929 מונה ליועץ לענייני מנהל של משרד הפנים הפרוסי. גלובקה לא היה חבר במפלגה הנאצית, אולם סייע לה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 סייע בחקיקת חוקי החירום שהעניקו להיטלר סמכויות רודניות בלתי מוגבלות. בין החוקים שהיה שותף לכתיבתם היה החוק מיום 10 ביולי 1932, המפזר את ממשלת פרוסיה בראשות הסוציאל-דמוקרט אוטו בראון. בשנת 1936 כתב עם וילהלם שטוקרט ועם  ברנהארד לוזנר את ה'פרשנות לחקיקת הרייך בענייני גזע' שמבוסס על השיתוף של 'העם הגרמני ההומוגני מבחינה גזעית, והקשור בקשרי דם. בפרשנותו הבהיר כי 'בעלי דם זר' – כלומר, בעיקר יהודים – יהיו מנועים אוטומטית מקבלת אזרחות הרייך, ומכהונה במשרת ציבור כלשהי. גלובקה הגה את הרעיון לחייב את כול יהודי גרמניה להוסיף לשמם את השמות 'ישראל' לגבר ו'שרה' לאישה.
במסגרת הרייך תפקידו עזר בניסוח חוקי נירנברג  וקבע קווים מנחים ל'גרמניזציה' של העמים הנכבשים באזורי הכיבוש.  כמו כן סייע לממשלה הפשיסטית של סלובקיה לנסח את החוקים הנוגעים ליהודים.
אחרי המלחמה

גלובקה נהנה ממעמד יוקרתי בגרמניה שאחרי המלחמה.  ב-1953 מונה גלובקה למנהל כללי של משרד ראש-הממשלה (הקנצלריה) ולראש אגף כוח-אדם, את תפקידיו אלו מילא עד שנת 1962. הקאנצלר קונראד אדנאואר העניק לגלובקה את חסותו ומנע את התפטרותו בעקבות ביקורת שנשמעה לכיוונו ממזרח גרמניה. לפני פרישתו, העניק אדנאואר אות הצטיינות לגלובקה. עם זאת במזרח גרמניה, ראו בגלובקה פושע ומסמך שחובר שם נקרא: "גלובקה - הביורוקרט של המוות". המסמך מוכיח את הקשר של גלובקה לחקיקה הנאצית. בעקבות זאת בית משפט העליון של מזרח גרמניה גזר עליו מאסר עולם. בשנת 1961 בימי משפט אייכמן בישראל, סוכנות הביון של מערב גרמניה פעלה להצניע את קשריו של גלובקה עם אייכמן.
פריץ באואר ששימש כתובע הכללי של מדינת הסן, זימן את  גלובקה וגבה ממנו עדות על חלקו בניסוח החוקים. גלובקה טען להגנתו, כי סייע בכתיבת החוקים במטרה לרכך את החוקים שניסו לחוקק הנאצים. לבסוף, החליטו משרדי המשפטים של המדינות הסן ונורדריין וסטפאליה על העברת תיק החקירה של גלובקה לתובע הכללי בבון. לאחר שהועבר התיק לבון, החליט התובע הכללי שם על סגירת התיק והפסקת החקירה בעניין.
בשנת 1963 בעקבות הביקורת הציבורית וגזר הדין שניתן כנגדו במזרח גרמניה, עזב גלובקה את תפקידיו הציבוריים והיגר לשווייץ.
ראו גם

דה-נאציפיקציה
רוצח מכתבה
הערות שוליים

↑  אות הצטיינות לגלובקה [05/11/1963 - נח זבולוני - רנ"ז - מאמרים], באתר ranaz.co.il
↑  מזרח גרמניה פותחת במשפט נגד האנס גלובקה [06/06/1963 - נח זבולוני - רנ"ז - מאמרים], באתר ranaz.co.il
↑   רוני שטאובר, גרמניה עוקבת אחר פרשת אייכמן בהיסטריה של ממש, באתר הארץ, 7 באפריל 2021
↑  מרכז המידע של יד ושם, גלובקה, הנס, באתר יד ושם
↑  גלובקה ונאצים אחרים מקימים "מושבה" בשוויץ [02/08/1963 - נח זבולוני - רנ"ז - מאמרים], באתר ranaz.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261716705171  PLWABN: 9810576486405606  BIBSYS: 8003488  BNE: XX1736451  BnF: cb15597313f (data)  GND: 118539779  ICCU: UBOV074540  ISNI: 0000 0001 0903 1549  LCCN: n90624155  NKC: osa2017966068  NTA: 105462225  RERO: 02-A018428606  SNAC: w6b92w7p  SUDOC: 076767779  VIAF: 54939901   WorldCat (עם VIAF): 54939901
הנקודה הירוקה

סמל הנקודה הירוקה
הנקודה הירוקה (בגרמנית: Der Grüne Punkt) היא סמל הרישיון של רשת מערכות איסוף חומרי האריזה של מוצרי צריכה למיחזור, במימון התעשייה. הלוגו הוא סימן מסחרי מוגן ברחבי העולם. מקור הסמל מאירופה ושם בעיקר הוא נפוץ.
מאפיינים

הרעיון למערכת איסוף שכזו נהגה בידי קלאוס טופר (Klaus Töpfer), שר איכות הסביבה בגרמניה בתחילת שנות התשעים. הרעיון הבסיסי שלו הוא שצרכנים הרואים את הלוגו יודעים שהיצרן של המוצר תורם למימון המיחזור של האריזה של אותו מוצר.
האריזות יכולות להיאסף למיחזור בעזרת תשתית שתהיה פרוסה ברשויות המקומיות (בגרמניה למשל ישנם שקים צהובים שצריכים להכיל רק אריזות ריקות המיועדות למיחזור)
המערכת ממומנת בדמי טיפול שהיצרנים של אותם מוצרים משלמים. דמי הטיפול משתנים ממדינה למדינה וחומר לחומר שממנו האריזה מורכבת (כגון נייר, פלסטיק, מתכת, עץ, קרטון וזכוכית). דמי הטיפול צריכים לגלם את עלות האיסוף, מיון והעברה למיחזור של אותן אריזות. המערכת מעודדת יצרנים ויבואנים להקטין את גודל האריזות של המוצרים שלהם שכן זה חוסך להם בדמי טיפול שעליהם לשלם.
לוגו הנקודה הירוקה מנוהל על ידי ארגון בשם Pro Europe המהווה ארגון הגג של ארגונים אירופיים העוסקים באיסוף והעברה למיחזור של אריזות מטעם יצרנים במדינתם.
לעיצוב סמל הנקודה הירוקה יש דמיון ברור[דרוש מקור: ידוע שזו הסיבה לעיצוב?] לסמל היין-יאנג ולסמל המיחזור.
הסמל רק מעיד על כך שהיצרן של המוצר העביר כספים לארגון העוסק באיסוף ומיחזור אריזות, כדי לממן את המיחזור של אותו מוצר. הסמל לא מעיד על כך שהאריזה של המוצר ניתנת למיחזור.
ראו גם

תווי סימון ותקינה
הערות שוליים

↑  German Green Dot recycling system Deutsche Welle 15.07.2013
↑  אודות ארגון Pro Europe (באנגלית)
סמל הנקודה על מוצר קוסמטיקה
היסטמין

| --- | --- |
 
 כתיב כימי:  C₅H₉N₃ 
 מספר CAS:  51-45-6
 
היסטמין (Histamine) הוא תרכובת אורגנית, נגזרת של אימידזול, המעורבת בתגובות מקומיות של מערכת החיסון. פעילות היסטמין גורמת להרחבת כלי דם ולכיווץ שריר חלק (לדוגמה, בריאות). היסטמין משתחרר בעודף כאשר קיימת תגובה אלרגית, כולל אסתמה. פעילות היסטמין מעוכבת על ידי האנטיהיסטמינים הנפוצים בתרופות מדכאות אלרגיה.
תכונות כימיות

השם הכימי של היסטמין הוא 2-4-אימידזוליל-אתילאמין ונוסחתו C5H9N3. היסטמין נוצר בתא על ידי דקרבוקסילציה של חומצת האמינו היסטידין, המתבצעת על ידי האנזים L-היסטידין דקרבוקסילאז. בהרעלות מזון מסוימות מתרחשת המרה של היסטידין להיסטמין.
פיזיולוגיה

שחרור היסטמין קשור לתגובות אלרגיות הגורמות לתגובה דלקתית בגוף ולכיווץ רקמת השריר החלק. היסטמין משוחרר על ידי תאי פיטום בעיקר כאשר הם עוברים תהליך של דגרנולציה בגלל קישור האלרגנים לנוגדני ה-IgE בתא הפיטום. ההיסטמין שולט גם על ייצור חומצת המעי ויכול לשמש כמוליך עצבי במערכת העצבים המרכזית.
כמו כן, להיסטמין תפקיד מרכזי בשינה-
עם ירידתו בדם, תשישות הגוף והעייפות גוברים (תרופות מסוג אנטי-היסטמין עלולות לגרום לישנוניות).
השפעת היסטמין עוברת דרך קולטני היסטמין, אשר מסווגים למספר משפחות:
H1 - קישור היסטמין לקולטן זה גורם לתופעות ה־vasodilation (התרחבות כלי הדם),bronchoconstriction (כיווץ דרכי הנשימה בריאות כתוצאה מהתהדקות השריר החלק סביבם), הפעלת שריר חלק, הפרדת תאי אנדותל, סרפדת, כאבים וגירוד כתוצאה מעקיצת חרקים.
H2 - קשור בעיקר לבקרה על ייצור חומצת המעי.
H3 - גורם להפרשה מופחתת של המוליכים העצביים: היסטמין, אצטילכולין, נוראפינפרין וסרוטונין.
H4 - מצוי על גבי אאזנופילים ונויטרופילים, גורם לכמוטקסיס (נדידת תאים) לאתר הדלקת ולביטוי מולקולות אדהזיה בכלי הדם באזור (קולטן זה התגלה לאחרונה ועדיין לא נחקר דיו).
שימוש ברפואה

שימוש רפואי שיש להיסטמין הוא בבדיקה בה נותנים למטופל היסטמין ובודקים האם ההיסטמין גורם לבעייתיות בתפקוד הריאות והנשימה.
המתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור (צרפת)

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  פסקל מיילהוס
 תאריך כניסה לתפקיד:  11 בינואר 2023
 דרכי מינוי:  נשיא צרפת
 תחום שיפוט:  צרפת צרפת
 כפוף:  לנשיא צרפת  מועצת המודיעין הלאומית
 מעון:  הוטל מגריני
 מושב המשרה:  פריז פריז
 ייסוד המשרה:  14 ביוני 2017
 www.elysee.fr/cnrlt
 
המתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור (בצרפתית: Coordination nationale du renseignement et de la lutte contre le terrorisme) הוא משרה בממשלת צרפת – הנתון למרותו, הכוונתו ושליטתו הישירה של הנשיא – האחראי על ייעוץ בענייני מודיעין ולוחמה בטרור וכן על תיאום בין כלל קהילת המודיעין הצרפתית. כל סוכנויות המודיעין מדווחות ישירות למתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור.
תפקיד זה נוצר בחודש יולי 2008 וקיבל ביטוי חוקי בצו משנת 2009. בשנת 2017, התפקיד הורחב והותאם למאבק בטרור, והוגדר מחדש כ"מתאם המודיעין הלאומי והלוחמה בטרור" בצו מיום 14 ביוני 2017.
תפקידים וסמכויות > תפקידי המתאם הלאומי למודיעין ומלחמה בטרור:

מתן מידע וייעוץ בנושאים הקשורים למודיעין ומאבק בטרור לנשיא הרפובליקה.
אחראי על הכנת ישיבותיה ועל הבטחת יישום החלטותיה של מועצת המודיעין הלאומית.
מכין את אסטרטגיית המודיעין הלאומית.
רשאי להציע לראש הממשלה משימות בקרה, ביקורת, מחקר, ייעוץ והערכה בכל הנוגע לשירותי מודיעין מיוחדים מטעם פיקוח שירותי המודיעין.
מתאם אינטגרציה ומבטיח שיתוף פעולה טוב בין גופי קהילת המודיעין הצרפתית.
מעביר את הנחיות נשיא הרפובליקה לראשי שירותי המודיעין, אשר מעבירים לו את המידע שיש להביא לידיעת נשיא הרפובליקה וראש הממשלה, ומדווחים לו על פעילותם.
מופקד על מדיניות משאבי האנוש של שירותי הביון הצרפתיים.
מועצת המודיעין הלאומית

מועצת המודיעין הלאומית היא גוף ממשלתי האחראי על תיאום, פיקוח והכוונה של כלל פעילות המודיעין בצרפת. המועצה משמשת כ"קורת גג" לכל ארגוני המודיעין הצרפתיים, ומטרתה להבטיח כי המידע המודיעיני שמתקבל מכלל הגופים ינוהל בצורה יעילה, ינותח בצורה מדויקת וישמש לקבלת החלטות אסטרטגיות ברמה הלאומית.
במועצת המודיעין הלאומית חברים: נשיא הרפובליקה (יושב-ראש), ראש הממשלה, השרים ומנהלי שירותי המודיעין שנוכחותם נדרשת על פי סדר היום וכן מתאם המודיעין והביטחון הלאומי ומלחמה בטרור.
מועצת המודיעין הלאומית > תפקידי המועצה:

מפקחת על פעילותם של ארגוני המודיעין השונים, ומבטיחה כי הם פועלים בהתאם לחוק ולמדיניות הממשלתית.
אחראית על קביעת סדרי העדיפויות הלאומיים בתחום המודיעין, חלוקת משאבים והקצאת משימות בין הגופים השונים.
מספקת הכוונה אסטרטגית לארגוני המודיעין, ומגדירה את האתגרים המודיעיניים העומדים בפני צרפת.
ראו גם

ראש המודיעין הלאומי (ארצות הברית)
ועדת המודיעין המשולבת (הממלכה המאוחדת)
הערות שוליים

↑  L'académie du renseignement, L'académie du renseignement
↑  L'académie du renseignement, L'académie du renseignement
↑  L'académie du renseignement, L'académie du renseignement
1 2  L'académie du renseignement, L'académie du renseignement
מבנה קהיליית המודיעין הצרפתית
הנקוק (מיין)

הנקוק (באנגלית: Hancock) הוא מחוז במדינת מיין שבארצות הברית. נכון לשנת 2010 אוכלוסיית הנקוק מנתה 54,418 איש. עיר המחוז שלו היא אלסוורת. המחוז נוסד ב-25 ביוני 1789, ונקרא על שמו של מושל מסצ'וסטס הראשון - ג'ון הנקוק.
גאוגרפיה

לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שטחו הכללי של מחוז הנקוק הוא 6,089 קמ"ר, כאשר 4,112 קמ"ר (67.53%) הם אדמה והשאר (1,977.0 קמ"ר; 32.47%) הם מים.
מחוזות סמוכים:
מחוז וושינגטון - צפון-מזרח
מחוז פנובסקוט - צפון
מחוז וולדו - מערב.
פוליטיקה

| שנה | דמוקרטים | רפובליקנים |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 57.35%; 15,184 | 40.04%; 10,601 |
| 2008 | 58.74%; 18,895 | 39.44%; 12,686 |
| 2004 | 54.49%; 18,048 | 43.49%; 14,405 |
| 2000 | 45.44%; 12,983 | 44.56%; 12,732   |
הערות שוליים

↑  "Dave Leip's Atlas of U.S. Presidential Elections". מהאוריג'ינל, 4 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550431905171  LCCN: n82082651  MusicBrainz: a8b2d0a4-8d62-49ad-a38a-abc42b56673e  NARA: 10039722  VIAF: 136064346   WorldCat (עם VIAF): 136064346 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המלחמה הקרליסטית השנייה

המלחמה הקרליסטית השנייה, או מלחמת ה-Matiners (בקטלאנית "משכימי קום", כינוי לפעולה המטרידה שהתרחשה בשעות הבוקר המוקדמות ביותר), הייתה מלחמת אזרחים שהתרחשה בספרד.
סקירה כללית

כמה היסטוריונים רואים בכך מרד קטלוני ישיר נגד מדריד, שהתרחש בעיקר בקטלוניה על ידי הקרליסטים תחת הגנרל רמון קבררה נגד כוחות ממשלתה של איזבלה השנייה. המרד החל בספטמבר 1846 ונמשך עד מאי 1849, והתפשט אף לגליסיה.
תאורטית, המלחמה פרצה כדי להקל על נישואיה של איזבלה השנייה עם הטוען לכתר הקרליסטי, קרלוס דה בורבון (או קרלוס השישי), שנתמכה על ידי כמה גורמים דוקטרינריים מהמפלגה המתונה ועל ידי הקרליסטים. הנישואים מעולם לא התקיימו, שכן איזבלה השנייה נישאה לפרנסיסקו דה בורבון.
הסכסוך היה מינורי למדי, בחבל הבסקים בהקשר הבסקי, מוקד מרכזי של התקוממויות קרליסטיות, הוא לא היה קיים, כך ש"מלחמה קרליסטית שנייה" מתייחס שם תמיד למלחמה הקרליסטית השלישית. זה עלה בקנה אחד עם המהפכות הדמוקרטיות של 1848, כאשר מריה כריסטינה ביטלה את החוקה של רמון דה נרוואס. נרוואס עצמו הוביל את מתקפת הנגד נגד המרד בגליסיה בעוד פרננדו דה קורדובה, הקפטן הכללי של קטלוניה, הביס את תאי המורדים המבודדים באזור זה עד תחילת 1849. ביוני של אותה שנה ניתנה חנינה לקרליסטים ואלו שברחו חזרו.
המלחמה גרמה בין 3,000 ל-10,000 הרוגים.
הערות שוליים

↑  Nineteenth Century Death Tolls
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534928705171  LCCN: sh2001003428
דרך היונגאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  60 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1930
 מיקום
 ערים ראשיות:  יונגס 
 קואורדינטות:  16°20′09″S 68°02′26″W﻿ / ﻿16.335906°S 68.040494°W﻿ / -16.335906; -68.040494
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוליביה מוגדלת) סוקרה לה פאס קוצ'במבה סנטה קרוס פוטוסי טרינידד סאלאר דה אויוניברזיל פרגוואי ארגנטינה צ'ילה פרודרך היונגאס(למפת בוליביה רגילה) סוקרה לה פאס קוצ'במבה סנטה קרוס פוטוסי טרינידד סאלאר דה אויוניברזיל פרגוואי ארגנטינה צ'ילה פרודרך היונגאס מסלול האופניים מסומן באדום והכביש בירוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרך צפון היונגאס (בספרדית: Camino a los Yungas) או דרך המוות (Camino de la Muerte) היא דרך באורך 61–69 קילומטר המקשרת בין לה פאס לקורויקו, 56 ק"מ צפונית ללה פאס במחוז יונגאס בבוליביה. הדרך ידועה כמסוכנת ביותר והוכרזה ב-1995 כ"דרך המסוכנת ביותר בעולם". לפי הערכה נהרגים בה 200–300 מטיילים מדי שנה. בדרך זו גם נהרגו 13 ישראלים[דרושה הבהרה]. לצד הדרך נמצאים צלבים ומצבות רבים המסמנים את מקום נפילתם של כלי רכב ורוכביהם.
דרך דרום היונגאס (דרך צ'ולומאני) המחברת את לה פאס וצ'ולומאני, 64 ק"מ מזרחית ללה פאס, נחשבת למסוכנת כמעט באותה מידה.
תיאור

הדרך נסללה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בזמן מלחמת הצ'אקו על ידי שבויים פרגוואים. זוהי אחת הדרכים היחידות המחברות את אזור יער האמזונאס של צפון בוליביה ללה פאס. ביציאה מ"לה פאס" הדרך עולה תחילה עד לגובה של 4,650 מטר ולאחר מכן יורדת עד לגובה של 1,200 מטר. הדרך משתנה במהירות מרמה גבוהה וקרירה ליער גשם, ועוברת במקביל לצוקים ומדרונות תלולים.
בגלל הירידות הקיצוניות של לפחות 600 מטר, לעיתים ברוחב מסלול אחד (רוב הדרך לא רחבה יותר מ-3.2 מטר), ובשל מחסור במעקות בטיחות, הדרך מסוכנת ביותר. בנוסף, גשם וערפל עלולים להקשות על הראיה, להפוך את הדרך לבוצית ולגרום לנפילת סלעים מהגבעות בצד הדרך.
אחד מחוקי התנועה המקומיים קובע כי הנוסע במורד הדרך חייב לתת זכות קדימה לבאים מלמטה וחייב להצמד לצד הדרך החיצוני כדי לתת לבא מולו לעבור. חוק זה מחייב כלי רכב מהירים לנסוע לאט ובכך מאפשר מפגשי מכוניות בטוחים יותר. בנוסף רכבים נוסעים בשמאל, בניגוד ליתר בוליביה, דבר המאפשר לנהגים זווית ראייה טובה יותר על הגלגל החיצוני.
אופני הרים

הסכנה שבדרך הפכה אותה ליעד תיירותי פופולרי מאז שנות ה-90, ומשכה אליה מעל 25,000 איש. רוכבי הרים הפכו יעד זה לאתר דאון היל מועדף, מכיוון שזוהי דרך של כ-64 ק"מ בירידה מתמשכת. כיום ישנם מספר סוכנויות המספקות מידע, ציוד, תחבורה והדרכה לדרך זו. עם זאת, הדרך נשארה מסוכנת, ולפחות 13 רוכבים נהרגו בה מאז 1998.
דרך חלופית

בסוף 2006 לאחר 20 שנות עבודה, נפתחה דרך חדשה בין לה פאס לקורויקו. דרך זו כוללת תשתית מודרנית של גשרים, תעלות ניקוז, מספר נתיבים, אספלט, מעקות בטיחות ואמצעים נוספים ההופכים דרך זאת לבטוחה מהדרך המקורית. בעקבות זאת תנועת המכוניות בדרך היונגאס פחתה, אך גדל מספר הרוכבים הנוסעים במורד המסלול.
הערות שוליים

1 2  Mark  Whitaker The world's most dangerous road (Podcast) BBC 2006-11-11
1 2  Jack Branswell, "Madness, but a thrill", The Ottawa Citizen, 2008-03-29
↑  Mostrous, Alexi (2008-04-25). "British cyclist Tom Austin killed on Bolivian 'Highway of Death'". The Times.
כלי רכב עוברים בדרך הצרה והתלולה
רוכב אופניים בדרך המוות
הנרי קראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביוני 1896 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  14 באוגוסט 1990 (בגיל 94) 
 שם לידה:  Henry Krinsky 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  ג'נרל דיינמיקס 
 
הנרי קראון (באנגלית: Henry Crown; ‏ 1896 – 14 באוגוסט 1990) היה תעשיין ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. ייסד את חברת "Material Service Corporation" שהתמזגה בשנת 1959 לג'נרל דיינמיקס.