stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפתלי הרץ ניימנוביץ'
כתביו > מקור

שולמית, אָדער, דאָס וויזעלע אונד דער ברוננען, לובלין: דפוס הערשענהאָרן, תרל"ה. (הספר באוסף הספרייה הלאומית. ראו גם מהדורת לובלין תרנ"ד 1894 באוסף הספרייה)
נפתלי הירץ ניימאנאוויץ (הנ"ץ), דיא ביידע הערשעלס: אונ אַנדערע ערצאהלונגען, ורשה: דפוס בוימריטער, תרנ"ח 1898. (הספר באוסף הספרייה הלאומית)
הנ"ץ, שבת אין דאָרף, ברוקלין: היברו פּאַבלישינג קאָמפּאַני, [תרס"-]. (נדפס שוב בשנת תר"פ 1919) (סיפור) (הספר באוסף הספרייה הלאומית)
מבחר מכתביו שכונסו:
נפתלי הירץ יהודה הכהן ניימאנאוויץ, כתבי הנ"ץ: מאמרים נמרצים ונמלצים, סִפורים וציורים, ורשה: דפוס ר' יוסף לעבענזאהן, תרנ"ח 1898.
כתביו > ספרי לימוד שפות

מורה שפת קֹדש: צום זעלבסטערלערנען לשון הקודש ... בעאַרבייטעט פֿון בעלי דקדוק ... אונטער דער רעדאַקציע פֿון ניימאַנאָוויטש הנץ עט קאָמפּאַניע, חוברות א–כד, ורשה: קעלטער, תר"ן. (הופיע במספר הוצאות נוספות) (הספר באוסף הספרייה הלאומית)
נפתלי הירץ ניימאַנאַָוויטש (הנ"ץ), דער הויזלעהרער רוססיש: עלעמענטאַרבוך צום זעלבסט ערלערנען רוססיש, ורשה: דפוס אַלאַפּין, תרס"ב. (הדפסה נוספת: ורשה, דפוס לוין אפשטין, 1904) (ספר ללימוד עצמי של רוסית)
ניימאנאוויטש (הנ"ץ), דער הויזלעהרער: דייטש, צום זעלבסטלערנען ..., ורשה: דפוס אַלאַפּין, 1902–1912. (ספר ללימוד עצמי של גרמנית) (הספר, בארכיון האינטרנט)
ניימאנאוויטש (הנ"ץ), דער הויזלעהרער: פּאָלניש צום זעלבסטערלערנען גרינדליך דיא פּאָלנישע שפּראַכע ..., ורשה: [חמו"ל], 1904. (ספר ללימוד עצמי של פולנית) (וראו הדפסה מאוחרת יותר, בארכיון האינטרנט)
כתביו > עריכה

ניימאנאוויץ הנ"ץ (עורך), שלל צבעים: קובץ דברים ... למקרא ..., חוברת א: "עולים ויורדים (סִפור)", ורשה: דפוס בוימריטער וגאנשער, תרנ"א 1890. (מקראה, חוברת אחת בלבד)
נפתלי הירץ ניומאנאוויטש (עורך), הנִּצנים: מאסף ספרותי לכל מפלגות בני ישראל ... לגדולים וגם לקטנים ... ולחובבי שפת עבר ..., ורשה: א' בלימריטטער, תרנ"ה. (הספר באוסף הספרייה הלאומית)
כתביו > תרגום

ד"ר עספּעראַנטאָ [לודוויג זמנהוף], שפה אחת לכֻׂלנו: הקדמה ומורה הלשון שלם; נעתק לעברית מאת הנץ, ורשה: מאיר יחיאל האלטער, תרמ"ח.
דאקטאר עספּעראַנטאָ, דיא וועלטשפּראַכע עספּעראַנטאָ: ... יעדער פֿערשטענדיגער מענש קען זיא ערלערנען אין אייניגע טעג אונד ... פֿערשטענדיגען מיט דער גאֲנצער וועלט; אומגעאַרבייטעט פֿיר דעם יודישען פֿאָלק פֿאָן הנץ, ורשה: מ' לעווינסקי, תרמ"ט. (וראו מהדורת ורשה 1911 באוסף הספרייה הלאומית)
לקריאה נוספת

הנ"ץ, "בראש הומיות", הצפירה;, ורשה, 1886–1897
גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, מרחביה, ספרית פועלים, 1965
נחום סוקולוב, אישים, ירושלים, הספרייה הציונית, תשי"ח
שמואל ליב ציטרון, "רשימות לתולדות העיתונות העברית; 'הצפירה' ", העולם, 1928 - 1930, כר' ט"ז – כר' י"ח, גל' מ"ט-ל"ג.
תמימה אידלסון, "'משבת לשבת': פיליטונים בשירות הציונות בעיתון הצפירה של נחום סוקולוב", גלעד, המרכז לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, כר' 23 (תשע"ג), 59–103.
הערות שוליים

↑  השם מורכב כנראה משילוב של אותיות שמו. אולם לימים כתב כי הוא בחר לעצמו "שֵם עוף טמא ... כי השם הזה הוא לי כתריס בפני הפורענות, למען לא 'יאכלוני' היהודים" (הנץ, בראש הומיות, הצפירה, 13 באוגוסט 1893).
↑  שמואל ליב ציטרון, רשימות לתולדות העתונות העברית: "הצפירה", העולם, 20 בספטמבר 1919.
↑  ראו לדוגמה "בראש הומיות", 21 ביולי 1893; 19 במרץ 1893; 19 ביולי 1895
↑  נחום סוקולוב, אישים, הספריה הציונית, תשי"ח, עמ' 222.
↑  ביקורת: א. ל. ביסקא, קרית ספר | כתבי הנ"ץ למקרא ולשעשועים, הצפירה, 12 בדצמבר 1898, המשך, 13 בדצמבר 1898.
↑  ביקורת: אברהם אבא ראקאווסקי, שיחות בעולם הספרות, הצפירה, 7 בינואר 1898.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305494805171  PLWABN: 9810530609405606  ISNI: 0000 0004 0306 2856  LCCN: no2023142116  NTA: 299622185  VIAF: 299237201   WorldCat (עם VIAF): 299237201
נפרורוס

| נפרורוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי שממית
משפחה:: קרפודטיליים
סוג:: נפרורוס
שם מדעי
 Nephrurus ‏גינטר, 1876

נפרורוס המכונה שממית זנב-כפתור (שם מדעי: Nephrurus) הוא סוג של לטאות אוסטרליות דמויות-שממית ממשפחת הקרפודטיליים.
מאפיינים

לטאות אלה קטנות ביותר, לעיתים רחוקות עולות על 10 ס"מ והם בעלות ראשים גדולים מאוד ביחס לאורך גופם. הם פעילי לילה ובעלות עיניים גדולות וכהות העוזרות להם לראות היטב בחשיכה. זנבם קצר ביותר ועגלגל, דומה בצורתו לגזר והוא בעל יכולת השלה עם השממית נמצאת בסכנת טריפה. בניגוד ללטאות אחרות הזנב מנותק במלואו ולא במקטעים.
הלטאות קצרות הגפיים חיות באזורים צחיחים לאורך אוסטרליה והם טורפות חרקים או זוחלים קטנים מהם.
מיון

ישנם 10 מינים בסוג זה:
Nephrurus amyae
Nephrurus asper
Nephrurus cinctus
Nephrurus deleani
Nephrurus laevissimus
נפרורוס לויס (Nephrurus levis )
תת-מין Nephrurus levis levis
תת-מין Nephrurus levis occidentalis
תת-מין Nephrurus levis pilbarensis
Nephrurus sheai
Nephrurus stellatus
Nephrurus vertebralis
Nephrurus wheeleri
סנאי אפור מערבי

| סנאי אפור מערבי |
| --- | --- |
 סנאי אפור מערבי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
סוג:: סנאי
מין:: סנאי אפור מערבי
שם מדעי
 Sciurus griseus ‏אורד, 1818

סנאי אפור מערבי (שם מדעי: Sciurus griseus) הוא מין של מכרסם מהסוג סנאי החי ביערות במערב אמריקה הצפונית. הוא התגלה ב-1818 בידי ג'ורג' אורד, באורגון. תפוצת הסנאי היא מוושינגטון לבאחה קליפורניה.
מאפיינים

סנאי זה מגיע לאורך 43–61 סנטימטר ולמשקל 350–1,000 גרם והוא הגדול שבסנאי העץ של מערב אמריקה הצפונית. פרוותו כסופה-לבנה עם בטן לבנה וזנב מגודל ושעיר הנשען בצורת האות S. האוזניים גדולות אך חסרות ציצות והעיניים מקופות "טבעת" לבנה.
כמו מרבית הסנאים, סנאי זה מצטיין בטיפוס ומבלה את רוב הזמן בין הענפים. הם מקימים קן לשינה בין הענפים ומרפדים אותו בשערות מזנבם. מזונם כולל בעיקר אצטרובלים אך גם פירות יער, פירות, זרעים שונים, אגוזים, צנוברים, חרקים ואף ביצי ציפורים. את האצטרובלים הסנאים קוברים במזווה גדול בחור בעצים ועליו הם מסתמכים במשך החורף. הם ממליטים 1–5 גורים שמתבגרים בתוך 6 חודשים, לאט יותר מסנאים אחרים.
לסנאי עצמו טורפים רבים הכוללים מיני סמוריים, שונר בובקט, פומה, ראקון, נציים גדולים, ינשופיים וקויוטים. למרות ריבוי הטורפים מספרם אינו משפיע ביותר על מספר הסנאים.
תת-מינים

Sciurus griseus griseus
Sciurus griseus anthonyi
Sciurus griseus nigripes
הערות שוליים

↑  סנאי אפור מערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530104805171
נפרורוס לויס

| נפרורוס לויס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי שממית
משפחה:: קרפודטיליים
סוג:: נפרורוס
מין:: נפרורוס לויס
שם מדעי
 Nephrurus levis ‏ויס, 1886
תחום תפוצה


נפרורוס לויס (שם מדעי: Nephrurus levis) הוא מין של לטאה דמוית-שממית ממשפחת הקרפודטיליים, החיה באוסטרליה.
מאפיינים

לטאה זו היא קטנה ביותר, אחת מהקטנות בעולם ואורכה רק 8 עד 10 ס"מ עם זנב עבה וקצר באורך 2 ס"מ, הזכרים מעט קטנים מהנקבות אך שני הזוויגים דומים בגודלם. בדומה למרבית הלטאות היא בעלת יכולת להשיל את זנבה תחת לחץ. הלטאה בעלת גפיים קצרות וראש מעוגל וגדול ביותר עם עיניים גדולות בעלות "גבות" עגולות בולטות. צבע הלטאה ורדרד-אפור בהיר והגב בעל גוון אדמדם-ורוד עם פסים לבנים לרוחבו. הבטן והצידיים לבנים והראש כתום עד חום-זית למעט העיניים והפה הכהים. הלטאה יכולה לשרוד 15 שנה בשביה.
לטאה זו חיה ברחבי אוסטרליה במגוון בתי חיות בכל המדינות למעט בויקטוריה ובטריטוריית הבירה האוסטרלית. היא יכולה להימצא בחורשים, ערבות עשב, חוליות ומישורים ואף במדבריות אוסטרליה הצחיחים. היא פעילה בעיקר בלילה, אז היא משחרת לטרף של חרקים שונים. היא ניזונה מכל חרק קטן שהיא מוצאת כמו חגבים, חיפושיות וצרצרים וגם מעכבישים, עקרבים, נדלים ואף מלטאות קטנות ממנה. כשהיא עצמה מותקפת היא יכולה לאבד את זנבה להגנה ובנוסף יכולה להרתיע את האויב בעזרת "נביחות" חזקות.
הערות שוליים

↑  נפרורוס לויס באתר הרשימה האדומה של IUCN
סופוט (בולגריה)

| --- | --- |
האנדרטה לזכר איוון ואזוב בכיכר העיר סופוט
האנדרטה לזכר איוון ואזוב בכיכר העיר סופוט
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מחוז:  פלובדיב
 חבל ארץ:  מורדות הרכס המרכזי של הרי הבלקן
 ראש העיר:  ווסלין ליצ'ב
 תאריך ייסוד:  המאה ה-12
 שטח:  36.37 קמ"ר
 גובה:  540 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,353 (15 במרץ 2024)
 קואורדינטות:  42°39′N 24°45′E﻿ / ﻿42.650°N 24.750°E﻿ / 42.650; 24.750
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.sopot-municipality.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור סופוט(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור סופוט(למפת מחוז פלובדיב רגילה) פלובדיב אסנובגראד קרלובו ראקובסקי פרבומאי סטמבוליסקי לובץ' גברובו סטארה זאגורה  חאסקובו קרדז'אלי סמוליאן פאזארד. סופיהסופוט(למפת מחוז פלובדיב מוגדלת) פלובדיב אסנובגראד קרלובו ראקובסקי פרבומאי סטמבוליסקי לובץ' גברובו סטארה זאגורה  חאסקובו קרדז'אלי סמוליאן פאזארד. סופיהסופוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סופוט (בבולגרית: Сопот) היא עיר במרכז בולגריה, בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת לרגלי המורדות המרכזיים של הרי הבלקן, בשטח עמק קרלובו, 5 ק"מ מערבית לקרלובו, 63 ק"מ צפונית לפלובדיב ו-136 ק"מ מזרחית לסופיה.
היסטוריה

היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, קופסיס אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב.
אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4oc, כשערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 22oc ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים.
כלכלה ודמוגרפיה

51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה.
הערות שוליים

↑  " העיר סופוט", באתר guide-bulgaria (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564724205171  GND: 4727873-0
סנאי אייברט

| סנאי אייברט |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
תת־משפחה:: סנאים
סוג:: סנאי
מין:: סנאי אייברט
שם מדעי
 Sciurus aberti ‏Woodhouse, 1853
תחום תפוצה


סנאי אייברט (שם מדעי: Sciurus aberti) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים המצוי באמריקה הצפונית.
מאפיינים

אורכו של הסנאי 26-27 ס"מ ומשקלו 590-620 גרם. הוא בעל פרווה אפורה עם בטן וקצוות זנב לבנים והזנב מתפתל למעלה. הסנאים בעלי ציצות אוזניים שחורות בקצה האוזן.
הסנאי מצוי ביערות באמריקה הצפונית סמוך להרי הרוקי באריזונה, גרנד קניון, ניו מקסיקו ודרום קולורדו וגם במקסיקו. הסנאי מצוי ביערות וניזון בעיקר מזרעי אורנים שונים אותם הוא מאחסן במאגרים לחורפים.
שמו ניתן לו על-שם חוקר הטבע האמריקני ג'ון ג'יימס אייברט.
תת-מינים

S. a. aberti
S. a. barberi
S. a. chuscensis
S. a. durangi
S. a. ferreus
S. a. kaibabensis
S. a. mimus
S. a. navajo
S. a. phaeurus
הערות שוליים

↑  סנאי אייברט באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292972005171
עדיה מאירצ'ק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 62 בערך) 
 
עדיה מאירצ'ק (נולדה בשנת 1962) היא דוגמנית עבר ישראלית.
ביוגרפיה

מאירצ'ק התפרסמה לראשונה בגיל 17, כשנחשף שבין היתר, ניהלה מערכת יחסים עם דן בן אמוץ, נרשמה תחילה לחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב אך עזבה את הלימודים לאחר שנה שהחלה לעסוק בדוגמנות.
ב-1985 הצטלמה למגזין מוניטין על ידי צלם האופנה בן לם, ולאחר מכן החלה לעבוד עמו באופן קבוע.
בסוף מרץ 1986 היא נעצרה במלון המלך שלמה באילת לאחר שנמצאו ברשותה סמים. היא הואשמה בשימוש, החזקה וסחר בסמים. באוקטובר 1986 נדונה לארבעה חודשי מאסר על תנאי לאחר שהורשעה רק בהחזקת סמים.
היא הייתה דוגמנית מסלול מובילה. בין היתר, היא דגמנה דגמים של המעצבת תמרה יובל-ג'ונס.
ב-2008 לקחה חלק בתצוגה של ירון מינקובסקי שנערכה במלון אינטרקונטיננטל בתל אביב במטרה לגיוס תרומות, ב-2009 הופיעה בקמפיין של המעצבת דורית שדה.
היא נשואה ואם לשלושה ילדים, מתגוררת בהוד השרון.
הערות שוליים

↑  איה אורנשטיין, "נרקומנית לא יכולה להיות דוגמנית", מעריב, 2 במאי 1986
↑  איה אורנשטיין, "המשטרה מלבישה על מאירצ'ק עבירה שאין לה חלק בה", מעריב, 3 באפריל 1986
↑  4 חדשי מאסר על-תנאי לדוגמנית עדיה מאירצ'ק, מעריב, 27 באוקטובר 1986
↑  ערב בלי דוגמניות, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
↑  איתי יעקב, נגטיבית: עדיה מאירצ'ק בקטלוג של דורית שדה, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2009
עדי שמאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  באר שבע, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מעסיק:  חדשות 13 בעבר: חברת החדשות
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  adi.shamay.94
 https://13news.co.il/10news/Adi_Shamay
עדי שמאי היא כתבת ומגישת מבזקי חדשות ברדיו ובחדשות 13.
ביוגרפיה

שמאי נולדה וגדלה בבאר שבע. למדה בתיכון מקיף ה' והיא בעלת תואר ראשון בניהול ותקשורת מהמכללה למינהל. 
את הקריירה בעיתונאות החלה שמאי ב-1995 ככתבת התרבות במקומון "ידיעות תקשורת". ב-1996 עבדה כשדרנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה".
בין השנים 1998 עד 2000 שימשה שמאי כתבת התרבות של המקומון "מעריב" [דרושה הבהרה].
בין השנים 1998 ל-2000 הייתה כתבת "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ הוט 3 ובמקביל, ערכה והגישה את רצועת הבוקר ב"רדיו דרום".
בין השנים 2000-2003 שימשה שמאי במספר תפקידים בטלוויזיה: כמנחת הסדרה "תרבות הרוק" בערוץ 8, מגישה במגזין המחשבים "זומביט" בערוץ 2 וכמגישת "חדשות ספורט".
ב-2001 החלה לשמש "שדרנית רדיו בכירה" ב"רדיו תל אביב", שם הגישה תוכנית יומית אישית.
ב-2004 החלה להגיש את מגזין הבידור והטלוויזיה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 וכן להגיש את מגזין הפנאי בתוכנית טלוויזיה הבוקר של "רשת" בערוץ 2.
ב-2005 שימשה כמגישת מהדורת חדשות הצרכנות בערוץ TVMALL.
ב-2006 החלה להגיש את מבזקי הספורט בערוץ הספורט.
בין השנים 2008 עד 2010, החלה להגיש את רצועת הצהריים עם רון קופמן ב"רדיו תל אביב". ברצועה זו הם הגישו את התוכנית "צהריים בשניים".
בין השנים 2008 ל-2010, שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחדשות 10.
בין השנים 2011 עד 2013 הגישה את "חדר החדשות" בערוץ HOT3).
ב-2012 החלה להגיש את התוכנית "משפחה חורגת המדריך" עם אלון גל בערוץ 2.
ב-2014 החלה להגיש את התוכנית "חדשות מקומיות" ב"וואלה! חדשות".
ב-2014 יצרה את הסרט דוקומנטרי "חללים: השכול הצבאי בחברה הישראלית" בו היא גם שימשה כבמאית.
ביוני 2018 לאחר המיזוג עם ערוץ 13 הפכה להיות מגישת מבזקי חדשות.
חיים אישיים

שמאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למנהל. היא אם לשלושה.
ספינת מרסלה

טרופת הספינה שהתגלתה בנמל מרסלה שבמערב סיציליה ומוצגת בימינו במוזיאון לארכאולוגיה באליו אנסלמי במרסלה
ספינת מרסלה או הספינה הפונית ממרסלה (באנגלית: The Marsala Ship) הוא השם שניתן במחקר הארכאולוגי המודרני לספינת המלחמה הקדומה ביותר ששרדה לימינו. טרופת הספינה התגלתה ב-1969 בנמל מרסלה שבמערב סיציליה, במתחם פונטה סקאריו (Punta Scario), מרחק לא רב מהאיים האגאדיים. סימנים בכתב פוני על חלקי הגוף של הספינה הסגירו את מוצאה – קרתגו. שרידי הספינה נחקרו ונמשו על ידי משלחת בראשותה של הארכאולוגית הימית הבריטית הונור פרוסט, והם מוצגים בימינו במוזיאון לארכאולוגיה באליו אנסלמי במרסלה.
הספינה

מצורת המבנה והממצאים שהתגלו בין שרידי הספינה מתחוור כי לא הייתה אוניית סוחר. ספינות משא מגודלה ערכו הפלגות סדירות ונשאו עמן כלי קיבול גדולים לאחסנת מים. כמו כן נזקקו המלחים לרחיים ולעלי ומכתש לעיבוד מזון יבש, והשתמשו בקדרות גדולות לבישול משותף ובקרסים לציד דגים.
בספינת מרסלה נתגלו רק ספלים וקערות לשימוש אישי. היין, המים ומצרכים נוזליים נוספים אוחסנו באמפורות מצורות שונות. כמו כן נתגלו בה שרידי מזון טרי ומתכלה, כגון בשר מסוגים שונים, וכן עצמות איל, סוס, שור, כבש, עז וחזיר. הימצאותן של אבני זבורית והיעדרו של מטען מסחרי מאשרים ללא ספק כי מדובר בספינת מלחמה, ששימשה כנראה לסיור או אולי לתקיפה וניגוח של סירות קטנות. כמו כן נתגלו בטרופת שרידי גבעולי מריחואנה, אשר אולי לעסו החותרים.
החוקרים סבורים כי אוניית מרסלה הייתה אחת מספינות המלחמה הקלות, בנות 17 חותרים בכל צד, בהן השתמשו הקרתגים בקרב איי אייגוסה (241 לפנה"ס). היה זה הקרב האחרון והמכריע במלחמה הפונית הראשונה בין קרתגו לרומא. בדיקות פחמן-14 של קורות עץ וממצאים נוספים מתארכות את הטרופת ל-235 לפנה"ס.
אורכה של הספינה היה כ-35 מטרים ורוחבה כ-4.8 מטרים.
החפירה הארכאולוגית

ב-1969, במהלך כריית חול לייצור זכוכית מקרקעית הים במתחם פונטו סקאריו, חשפה אוניית המחפר חלקי עץ של ספינה עתיקה שהיו קבורים בחול. ב-1971 העתיק שרטון חול את מקומו וחשף את קנה הירכתיים של "הספינה הפונית", שקורה נוספת מזדקרת ממנו. בעקבות משלחת ההצלה, שהחלה לחפור באתר באמצעים צנועים ועמדה על חשיבותה ההיסטורית של הטרופת, התרחבה החפירה ונמשכה ארבע שנים.
רשויות השלטון בסיציליה ומוסד המחקר "בית הספר הבריטי ברומא" (The British School at Rome) מינו את הונור פרוסט לעמוד בראש החפירה. הצוות כלל ארכאולוגים ימיים ממדינות שונות. דוחות על התקדמות החפירה התפרסמו מדי שנה בכתב העת International Journal of Nautical Archaeology. דוח מסכם על עבודות החפירה התפרסם ב-1976 על ידי אקדמיית דאי לינצ'יי (Accademia dei Lincei) ברומא.
ממצאים נדירים ביותר שנחשפו בין שרידי הטרופת כוללים סל קלוע, פיסת חבל שנקלעה לצורת עין (Eye splice), מברשת קטנה, להב סכין, את וזוג רוכסים (Toggle). כמו כן נחשפו חלקי שלד אדם, כפי הנראה של מלח קרתגי שנלכד בבטן הספינה.
למעלה: שרידי ספינת מרסלה, המוזיאון לארכאולוגיה באליו אנסלמי, מרסלה.
לקריאה נוספת

Anzovin, Steven et al., Famous First Facts International Edition, H. W. Wilson Company (2000), ISBN 0-8242-0958-3
Council for Nautical Archaeology (Great Britain) 1983, International Journal of Nautical Archaeology and Underwater Exploration, Original at University of Michigan, Frost, Honor et al., 1981, Lilybaeum (Marsala) The Punic Ship: Final excavation report
Delgado edition, Encyclopedia of Maritime and Underwater Archaeology, Yale University Press (1998), ISBN 0-3000742-7-1
Frost, Honor, How Carthage Lost the Sea: Off the Coast of Sicily, a Punic Warship Gives up its Secret, Natural History, December 1987; 58-67
Paine, Lincoln P., Warships of the World to 1900, Houghton Mifflin Books (2000), ISBN 0-3959841-4-9
Research Reports – National Geographic Society 1973, page 261, pp. 151-166; also chapter 12 in 1981 report
הערות שוליים

↑  Honor Frost (n.d.). "The Marsala Punic Ship" in: Navis. Retrieved 2013-05-13.
↑  Daniel Morneau (1986). "The Punic Warship". Saudi Aramco World, vol. 37:6, pp. 2-9. Retrieved 2013-05-16.
1 2 3  Honor Frost, in: NAVIS
↑  Daniel Morneau (1986)
1 2  Daniel Morneau (1986)
סנט מור

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 על שם:  סנט מור דה טורן 
 אזור מוצא:  אנדר ולואר
 מוצא:  צרפת צרפת
 מרכיבים עיקריים:  חלב עיזים, קש 
 גבינות
 סוג חלב:  עזים
 ייצור כולל:  1,720 טונה (נכון ל־2017) 
 תו תקן:  כינוי מקור מבוקר, כינוי מקור מוגן 
 
סנט מור דה טורן (Sainte Maure de touraine) היא גבינת עזים שמקורה בחבל הארץ ההיסטורי טורן, כיום חלק מהחבל המנהלי סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת. מקור שמה הוא בכפר ההומונימי סנט מור דה טורן  - Sainte-Maure-de-Touraine. הגבינה מכילה לרוב כ-45% שומן, וניתן למצוא אותה במגוון דרגות קשיות.
סנט-מור מיוצרת במחוז אנדר ולואר,  ולא ניתן לקרוא בשם זה לגבינה שיוצרה מחוץ לאזור זה. היא מובשלת בין שבועיים ל-8 שבועות, וטעמה הופך דומיננטי יותר ככל שהיא מתיישנת.
קליפתה של הסנט-מור טבעית (ללא עובש), וכשהגבינה מבשילה הקליפה הופכת יבשה וקשה יותר ואילו החלק הפנימי הופך רך וכמעט נוזלי.
סנט-מור מיוצרת בצורת גליל שבמרכזו מושחל קנה קש כאשר האוויר שבתוך הקנה מעצים את טעם הגבינה. עם זאת תפקיד קנה הקש הוא להגן על הגבינה משבירה.
לסנט-מור יש מספר גרסאות כמו "סנט מור סאנדר" (Sainte Maure Cendre) המגולגלת באפר וראגסטון (Ragstone) הבריטית (גבינה זו לא רשאית להיקרא סנט-מור).
את הסנט-מור ניתן להגיש כפי שהיא, כחלק ממגש גבינות, כתוספת למרק, בקלייה וטיגון או בתוך מאפים וסלטים. נהוג ללוותה ביין אדום מיושן, כגון שינון (Chinon). תקופת הצריכה המיטבית היא בין החודשים אפריל-אוגוסט.
השם "סנט מור-דה-טורן" זכה להגנה כמותג אזורי החל משנת 1978, והחל מ-29 ביוני 1990 הוכר כ"כינוי מקור מבוקר".
סטוובצי (מחוז משנה)

מחוז משנה סטוובצי (בבלארוסית: Стаўбцоўскі раён; ברוסית: Столбцовский район) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר סטוובצי.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סטוובצי 42,007 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 75.01% בלארוסים, 16.41 פולנים, 5.84% רוסים, 1.15 אוקראינים ו-1.5% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (80.75%) ורוסית (18.36%).
סופוניסבה אנגוויסולה

| --- | --- |
דיוקן עצמי, בגיל 24
דיוקן עצמי, בגיל 24
 לידה:  1532 קרמונה, איטליה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1625 (בגיל 93 בערך) פלרמו
 לאום:  איטלקייה
 תקופת הפעילות:  1545–1625 (כ־80 שנה) 
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  מנייריזם, רנסאנס 
 הושפעה על ידי:  Bernardino Campi, ברנרדינו גאטי 
 יצירות ידועות:  דיוקן עצמי, Portrait Group with the Artist’s Father, Brother and Sister, Portrait of the Artist's Sisters Playing Chess 
 בן או בת זוג:  Orazio Lomellino (1584–1625) 
 
דיוקן עצמי בגיל 78
סופוניסבה אנגוויסולה (באיטלקית: Sofonisba Anguissola;‏ 1532, קרמונה – 16 בנובמבר 1625, פלרמו) הייתה ציירת רנסאנס איטלקייה.
קורות חייה

סופוניסבה נולדה ב-1532 בקרמונה. הוריה אמילקרה אנגויסולה שלא היה אמן, ואשתו השנייה ביאנקה לבית פונזוני, השתייכו למעמד האצולה העירוני. סופוניסבה הייתה הבכורה מבין שבעת צאצאיהם, 6 בנות ובן. הבנות קיבלו חינוך הומניסטי, דבר שלא היה מקובל בחינוך בנות באותה עת. ואכן גם ארבע מאחיותיה: לוצ'יה, אירופה, אנה-מריה ואלנה, עסקו בציור.
סופוניסבה הייתה בת 14 כשאביה שלח אותה ללמוד בסטודיו של הצייר הקרמונאי ברנרדינו קמפי (אנ'). ב-1549 קמפי עזב את קרמונה וסופונוסיבה עברה לסטודיו של ברנרדינו גטי (אנ'). בשנת 1568 היסטוריון האמנות וזארי ביקר בביתם בקרמונה והשאיר בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר תיאור פרטני של המשפחה ושל ציורים של סופוניסבה.
ב-1554, בגיל 22, נסעה לרומא שם הוצגה בפני מיכלאנג'לו שהכיר בכשרונה והדריך אותה לפיתוח יכולותיה. בין השאר הציע לה לצייר ילד בוכה והיא ציירה את "הילד שננשך על ידי סרטן". בהמשך שלח לה סקיצות משלו, היא ציירה על פיהן ושלחה לו להערות. הדרכה מרחוק זו נמשכה כשנתיים.
ב-1558 הוזמנה למילנו לצייר דיוקן של פרננדו אלווארז דה טולדו, הדוכס השלישי מאלבה, מבכירי האימפריה הספרדית ומקורב ביותר לחצר המלוכה הספרדית. בעקבות המלצתו הוזמנה ב-1559 לחצר המלוכה הספרדית שם שימשה כחונכת למלכה אליזבת דה ולואה שהייתה ציירת חובבת, בתואר של "בת-לוויה למלכה" (Lady-in-waiting). בהמשך התמנתה לתפקיד "צייר של המלך" על ידי המלך פליפה השני. ב-1571 נישאה בשידוך, ביוזמת המלך, לאציל הסיציליאני פבריציו מונקדה פיניאטלי (אי') המלך נתן לה נדוניה של 12,000 סקודי וקצבה שנתית של 1,000 דוקטים. בעקבות נישואיה עברה לגור בארמון של פבריציו בפטרנו (אנ') שבסיציליה.
פבריציו נפטר ב-1579. לאחר מותו נדרשה סופוניסבה על ידי מלך ספרד לחזור למדריד, אולם התחמקה בטענה שהיא מתגעגעת למולדתה, וב-1581 עברה לגור בפיזה. על הספינה במהלך ההפלגה לאיטליה פגשה את אורציו לומליני (Orazio Lomellini), "גבר נאה ממשפחה מכובדת" והתאהבה בו. ב-1584 נישאה לו ועברה לגור בג'נובה.
ב-1585 חזרה לגור בסיציליה ונשארה שם עד מותה, בפלרמו ב-1625, בגיל 93. היא קבורה בפלרמו בכנסיית סאן ג'ורג'ו דאי ג'נובזי (אנ').
יצירתה

אנגוויסולה הייתה יוצרת פורייה מאוד, ציירה בעיקר דיוקנאות. התרכזותה בציור דיוקנאות הייתה פועל יוצא מהמגבלות שהיו עליה בהיותה אשה. היא לא יכלה ללמוד אנטומיה, היא לא ראתה מודלים עירומים מה שמנע ממנה לצייר קומפוזיציות גדולות מרובות דמויות בתנוחות מגוונות כמקובל בתמונות דתיות ומיתולוגיות גדולות. בציור דיוקנאות עשתה חידושים בהם השתחררה מהצורה המקובלת, והעמדת הדמויות בתנוחות וברקעים מגוונים. מאידך בדיוקנאות שציירה בבית המלכות הספרדי היא סגלה לעצמה את הסגנון הפורמלי המקובל.
במהלך חייה הפכה לציירת דיוקנאות מפורסמת שקיבלה הזמנות מכל רחבי אירופה. היא הייתה מוערכת מאוד גם על ידי הציירים בני דורה, רבים מהם באו לבקרה וללמוד ממנה. ביניהם אנתוני ואן דייק הפלמי, שביומניו ציין שלמד ממנה הרבה, הוא גם צייר תמונת דיוקן שלה.
מיצירותיה

כ-50 ציורים המיוחסים לאנגיסולה ידועים כיום. ביניהן:
אחותה אלנה אנגוויסולה בבגדי נזירה, אחת העבודות המוקדמותם הידועות כיום, 1551, שמן על בד, 53.3X68.5 ס"מ, הגלריה לאמנות של סאות'המפטון (אנ').
"משחק השח" ,1555, שמן על בד, 72X97 ס"מ, המוזיאון הלאומי בפוזנן (אנ').
"המלכה אליזבט דה ולואה", סביבות 1599, שמן על בד, 68X54 ס"מ, המוזיאון לתולדות האמנות (וינה).
"המלך פיליפה השני", 1565, שמן על בד, 88X72 ס"מ, מוזיאון הפראדו.
גלריה

"משחק השח", 1555, שמן על בד 72X97 ס"מ.
אחותה אלנה אנגוויסולה בבגדי נזירה, 1551, שמן על בד, 53.3X68.5 ס"מ.
המלכה אליזבט דה ולואה, סביבות 1599, שמן על בד, 68X54 ס"מ.
המלך פיליפה השני, 1565, שמן על בד, 88X72 ס"מ.