stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עובדיה מברטנורא
רבותיו וקשריו עם חכמי דורו

כאמור נמנה רבי עובדיה על תלמידיו של רבי יוסף קולון (מהר"י קולון), שאף הזכירו בספר השו"ת שלו (עובדיה מברוטונולו), ומכנה אותו שם בתואר החיבה "ידיד נפשי". בין חבריו נמנו רבי יוסף אסכנדרני עמו למד בירושלים, רבי יצחק עראמה והמקובל רבי מאיר אבן גבאי. על ההערכה הרבה שרכשו לו כל חכמי דורו ניתן ללמוד מדבריו של הרדב"ז בתשובה, עת הוא מצטט את פירושו למשנה:
והאיש הזה היה מפורסם בחכמה וראש לכל רבני ירושלים, והוא היה תלמיד אשכנזים וראה את כל דברי הראשונים כי היה אחרון בזמן, כי אין לו מ' שנה שנתבקש לישיבה של מעלה (כלומר: נפטר לפני פחות מארבעים שנה)... הנה הר"ר עובדיה אשר הזכרתי למעלה היה איטליינו ובקי בכל מנהגיהם... והוא היה אחרון שבכולם, וכל חכמי צרפת וספרד ואשכנז שבירושלם היו יושבים לפניו כפופים לו.
כן הוא מוזכר בתשובתו של רבי יוסף קארו בשו"ת "בית יוסף".
חיבוריו

פירוש המשנה – גולת הכותרת של חיבוריו אשר גם הקנה לו את פרסומו הוא ללא ספק פירושו לשישה סדרי משנה, שנדפס לראשונה בוונציה בשנים ה'ש"ח – ה'ש"ט (1548–1549) על ידי בן אחיו, רבי עובדיה המון, בסיועו של המדפיס רבי מאיר בן יעקב מפירנצה.
קשה לדעת בוודאות מתי חיבר את פירושו זה, אך ככל הנראה השלים אותו רק כשהיה בארץ ישראל, כפי שאפשר להסיק מן המילים הערביות ששילב בו. עם זאת, סימנים אחרים מעלים את ההשערה שהתחיל בחיבורו עוד כשהיה באיטליה.
פירושו מבוסס בעיקר על פירוש רש"י לתלמוד הבבלי אותו הוא מצטט רבות, כמעט מילה במילה, אולם במקרים רבים הוא מסתמך גם על הרמב"ם בפירושו למשניות וגם בפסקיו ההלכתיים. בסדרים זרעים וטהרות הוא מרבה להשתמש בביאורו של רבי שמשון משאנץ מבעלי התוספות וכן בביאורו של הרא"ש. מאחר שבמשניות לא נמצאת מסקנת הגמרא מרבה הרע"ב לשקף את מסקנות האמוראים בדיוניהם על קטע המשנה המדובר הן בתלמוד הבבלי והן בתלמוד הירושלמי. יש מי שהצביע על כך כי בפירושו הסתמך אף על פסקי הרי"ף וזאת מתוך מטרה להביא עקרונות פסיקתיים בתוך פירושו.
עקב בהירותו הפך פירוש הרע"ב למפרש המרכזי והבסיסי של המשנה ונתפס בעיני רבים כמו פירוש רש"י על התלמוד וכמעט כל הפרשנים שאחריו מתייחסים לדבריו, משלימים אותם, או חולקים עליהם. המפורסמים שבהם הם: התוספות יום טוב לרבי יום-טוב ליפמן הלר מפראג, ומלאכת שלמה לרבי שלמה עדני מתימן-ירושלים. כמו כן פירוש המשנה קב ונקי מבוסס ברובו על פירוש ר' עובדיה מברטנורא ומהווה למעשה מעין קיצור של הפירוש.
עמר נקא – פירוש על פירוש רש"י על התורה. חיברו עוד כשהיה באיטליה והוא נדפס בפיזה, שנת תק"ע.
פירוש למגילת רות על דרך הסוד, נדפס לראשונה בוונציה בשנת שמ"ה.
חידושים על הרמב"ם – בכתב יד, שלא ראו אור.
תשובות להלכה – בכתב יד ופזורים בספרים שונים של בני תקופתו.
"רבותינו בעלי התוספות" – לקט ביאורים על דברי חז"ל – נדפס לראשונה מכתב יד בוורשה 1889.
חיבוריו > איגרותיו

חשיבות מחקרית רבה יש לאיגרות שכתב ומכילות ידיעות הלכתיות, גאוגרפיות והיסטוריות בעלות ערך. והן יצאו במספר מהדורות:
ספר דרכי ציון בו מספר וכותב לאביו ולאחיו מנסיעתו לארץ הקדושה, וכל אשר מצאו בדרכו בקודש, מכבוד רבינו עובדיה מברטנורא, בית הלל, ניו יורק ה'תשמ"ה – 1985.
מאיטליה לירושלים – איגרותיו של ר’ עובדיה מברטנורא מארץ ישראל, מהדורה ביקורתית עם מבוא והערות, מאת הרב ד"ר מנחם עמנואל הרטום ואברהם דוד, רמת גן: פרויקט ירושלים של ה- C.G. FOUNDATION המחלקה ללימודי ארץ ישראל – אוניברסיטת בר-אילן, ה'תשנ"ז – 1997.
בתוך אגרות ארץ ישראל, אברהם יערי, ירושלים ה'תש"י ורמת גן, 1971.
תיאורים ומסורות שהשתמרו באיגרותיו:
מראה העיר ירושלים והכותל המערבי:
ירושלים עם כל חרבותיה ושוממותיה יש בה ארבעה שווקים ארוכים, יפים מאוד, לא ראיתי כמוהם.
וכותל מערבי, אשר הוא קיים עדיין – רצוני לומר חלק ממנו – אבניו הן אבנים גדולות מאד ועבות, לא ראיתי כגודל האבנים ההן בשום בניין קדמון, לא ברומי ולא בשאר מקומות.
מצבה הדמוגרפי של הקהילה היהודית בעיר:
ומן היהודים לא נשארו בה היום שבעים בעלי בתים מדלת העם... אלמנות רבות, זקנות וגלמודות... שבע נשים כנגד איש אחד... והם מקרבים עתה כל הבא לשבת בארץ ומכבדים ומנשאים אותם... כי הזקנים עיניהם פקוחות ויחלו... שימותו הגרים הבאים לארץ למען יירשום כי אומרים שהם גזברים על ההקדש וממון הנכרים שאין להם יורשים נכסיהם להקדש.
יחס השלטונות:
מן הישמעאלים אין גלות (=התעמרות על בסיס דתי) ליהודים כלל... ואין פוצה פה ומצפצף... וכי יראו הרבה יהודים יחד לא יקנאו כלל.
והסולטאן קאיתבאי... עשה נגד [דעתם של] כל שריו ועבדיו וכל עם ארצו.
הילולת שמואל הנביא:
קברו של אדוננו שמואל הרמתי הוא עוד היום ביד היהודים, ובאים להשתטח שם בכל שנה ושנה בכ"ח באייר ביום מיתתו, מכל הסביבות, ומדליקים עליו אבוקות גדולות...
פטירתו וקברו

כאמור קיימת מחלוקת לגבי שנת פטירתו: המסמך האחרון הנמצא בידינו, בו נזכר שמו בין החיים הוא איגרת מתלמידו האלמוני, שנכתבה בראשית שנת ה'רנ"ו (1496). ולעומת זאת באיגרת משנת ה'רע"ח (1518), כבר נזכר שמו "מהר"ר עובדיה ירא ז"ל" כלומר שאז כבר לא חי.
יש מי שרוצה לטעון שכבר בשנת ה'רס"ט (1509) לא היה הרב מברטנורא בין החיים, מאחר ששמו לא נכלל בין חכמי ירושלים שחתמו באותה שנה על התקנה לפטור תלמידי חכמים ממיסים ואין הדבר מסתדר עם העובדה שנחשב כראש רבני ירושלים בתקופתו.
מסורת נוספת קיימת כי נפטר בשנת ה'ר"ס, ואילו בספר "שלשלת הקבלה" הרחיק את פטירתו לשנת ה'ר"צ (1530), דעה שאינה מסתברת כלל, על פי הממצאים שבידינו.
בצדה המזרחי של עיר דוד, למרגלות הר הזיתים, בחלקה המכונה "חלקת הספרדים", שוכנת מערת קבורה המיוחסת כקברו של רבי עובדיה. אך גם על כך יש עוררים, כי אין הוכחה ברורה שאכן זוהי מערת הקבורה המתוארת בספר "פרשת אלה מסעי" לרבי משה חגיז ובציטוט משם כמעט מילה במילה על ידי רבי משה בן חביב בספרו "גט פשוט": ”היום מעיין זה (השילוח והוא גיחון) ידוע לדרומה של ירושלים וקורין אותו בערבי סילוואן, הוא לגוף בית הקברות סמוך למערה הסתומה אשר נקברו שם המרדכי וקלונימוס הזקן ורבינו עובדיה מברטנורא ושאר הצדיקים כידוע לנו מפי הזקנים.” וכפי שהברטנורא עצמו כותב באיגרתו: ”בכל גבול ירושלים, בשדות ובכרמים, נמצאים תחתיהם מערות גדולות חצובות, מערה לפנים ממערה... והכלל, כי מבית ומחוץ בבתים ובשדות נמצאות מערות אין מספר.”
אריה קינג, בעודו עובד בעמותת אלע"ד המטפחת את הקבר, יזם לראשונה את קיומה של הילולה לזכרו של רבינו עובדיה מברטנורא. ההילולה הראשונה נוסדה ב-2004. מאחר שתאריך הפטירה של רבי עובדיה אינו ידוע, יזם קינג את ההילולה בג' בסיוון, בשל קרבתו לחג מתן תורה.
הנצחתו

שמו של רבי עובדיה מברטנורא מונצח בשמות רחובות בערים רבות ברחבי הארץ.
בניין שנמצא בכפר השילוח (סילוואן) בסמוך לקברו, נרכש בידי יהודים בשנת ה'תשע"ה (2014) ונקרא "בית עובדיה" על שמו. בבניין מתגוררות שש משפחות יהודיות.
בית הכנסת של קהילת יהודי איטליה ברמת גן קרוי על שמו: בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו.
חברת רויאל ווינ'ס (Royal Wines Corp) האמריקאית, יצרני היין הכשר הגדולים בעולם, בבעלות משפחת הרצוג החרדית, קראה ליינות שהיא מייצרת באיטליה על שמו - יינות מוסקטו מצפון איטליה בשם "ברטנורא" ויינות קיאנטי - "עובדיה".
ראו גם

יהודים בירושלים במאה ה-15 וה-16
מסע משולם מוולטרה בארץ-ישראל
לקריאה נוספת

אייזיק מאיר דיק, דער ברטנורה: איין ... רייזע בעשרייבונג פון דער גרויסען גאון רבינו עובדיה מברטנורה פון זיינער נסיעה קיין ארץ ישראל ...., דיק, איזיק מאיר, 1814-1893; תרס"ה, 1904, וילנא: קאפעלאוויץ.
מכתבים מרבינו עובדיה מברטינורה, בתוך המעמר, 3, מאת א"מ לונץ, ירושלים, תר"פ, 1919, עמודים 93–150.
פרקים בתולדות ירושלים בימי הביניים, עורך: בנימין זאב קדר, עורך-משנה: צבי ברס, הביא לדפוס: רפאל יוליוס, פרק 13: המשמעות ההיסטורית של ה'זקנים' בירושלים בדברי רבינו. עובדיה מברטנורא, חיבר: אברהם דוד, (נוסח מורחב של הרצאה שנישאה בקונגרס העולמי השביעי למדעי היהדות, ירושלים, תשל"ז), עמודים 221–243, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, תשל"ט, 1978.
ר’ עובדיה ירא מברטנורא ואיגרותיו מארץ-ישראל, מאת מנחם עמנואל הרטום, נדפס ביהודים באיטליה, תשמ"ח 1988.
פירושיו של ר’ עובדיה מברטנורו למקרא מתוך ביאורו למשנה, מאת אליעזר שלוסברג, נדפס בסיני, ק"ג, תשמ"ט 1989.
אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, רמת גן, 1971, עמ' 98–143.
הרב שי עילם, "לארץ הקודש ובחזרה", כתב העת 'קולמוס' גיליון 152, תשע"ח.
ישראל דב לרנר, רבי עובדיה מברטנורא - חייו ותרומתו לפירוש המשנה, מוסד הרב קוק, תשמ"ח 1988.
הערות שוליים

↑  צונץ במאמרו של משה דוד קאסוטו – מכתבי רבי עבדיה מברטינורו, הצופה לחכמת ישראל (כרך י' עמ' 300 הערה 3).
↑  ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק כ"ד
↑  קאסוטו, שם, בהערה.
↑  ב"אוצר ישראל" (כרך ז' עמ' 296), נטען כי לאחר מכן שימש כרב העיר ברטינורו, אחרים טוענים כי רבי עובדיה המשיך להשתלם אצל רבו בעת שהעביר את ישיבתו למנטובה בשנת ה'ר"ל.
↑  אריאל טואף, ‏ידיעות חדשות על חיי ר' עובדיה מברטנורא באיטליה, פעמים 37, תשמ"ט 1988, עמ' 30 ושם, בהערה 21).
↑  קאסוטו, שם, עמ' 296 ואילך.
↑  טואף, שם, עמ' 28.
↑  טואף, שם, עמ' 26.
↑  "אגרות ארץ ישראל" (עמ' 103–104) – אברהם יערי, רמת גן 1971.
↑  ראו מרדכי נאור, "ספר העליות", עמ' 14, מסדה, ההוצאה לאור-משרד הביטחון, 1990
↑   מתיה קם, עובדיה מברטנורא (1450 - לפני 1516), באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  אברהם יערי, אגרות ארץ ישראל, ירושלים תש"י, עמוד 103.
↑  "אוצר ישראל" שם.
↑  שו"ת מהרי"ק שורש ע' ושו"ת מהרי"ק החדשות (בהוצאת מכון ירושלים סימן כ"ג).
↑  ראו שו"ת מהר"י בירב סימן נה.
↑  דיני חליצה ויבום, סימן ב'.
↑  אליאב שוחטמן, ‏ר' עובדיה מברטנורא – פרשן או גם פוסק?, פעמים 37, תשמ"ט 1988, עמ' עמוד 5.
↑  יעוין ב"אוצר ישראל" שם, עמ' 297.
↑  דוגמת התוספות ושאר מפרשי התלמוד שאחרי רש"י.
↑  ואולם יש המפקפקים בייחוס הפירוש לרע"ב ומייחסים אותו לבן אחיו ותלמידו רבי עובדיה בן זכריה המון.
↑  הפירוש שייך לו? בערך על ר' עובדיה המון כתוב שהוא מיוחס אליו ולא מוזכר שם שנכתב על ידי רע"ב
↑  באתר היברובוקס: http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20677&st=&pgnum=103&hilite=
↑  מנחם עמנואל הרטום ואברהם דוד, מ"איטליה לירושלים" עמ' 5.
↑  קברי צדיקים בהר הזיתים
↑  סימן קכ"ח אות ל"ז
↑  הסבר מפורט באריכות, במאמרו של מונדשיין שם.
↑  אריה קינג "הילולת הברטנורא אינה רק יום זיכרון", באתר הר הזיתים
| פרשני המשנה |
| --- | --- | --- |
| פרשנות ימי הביניים | המאסף • פירוש ריבמ"ץ לסדר זרעים • פירוש המשנה לרמב"ם • פירוש ר"ש • פירוש הרא"ש |  |
| פרשנות העת החדשה | פירוש רע"ב • תוספות יום טוב • עיקר תוספות יום טוב • מלאכת שלמה • תפארת ישראל • קב ונקי • כף נחת |  |
| פרשנות מודרנית | חנוך אלבק • פינחס קהתי • משנת ארץ ישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258671505171  PLWABN: 9810692503805606  BIBSYS: 90917903  BnF: cb137698681 (data)  GND: 11902439X  ISNI: 0000 0001 0919 9253  LCCN: n82011841  NKC: xx0031169  NLA: 36525621  NTA: 114582378  RERO: 02-A000019206  SELIBR: 40582  SUDOC: 088063437  Trove: 1272788  VcBA: 495/33524  VIAF: 434145857943223021498   WorldCat (עם VIAF): 434145857943223021498 
מראה כללי של העיר צ'יטה די קאסטלו, בה כיהן רבי עובדיה כרב ומרא דאתרא, בטרם עלותו לארץ ישראל.
שער הדפוס הראשון של משניות עם פירוש ברטנורא לסדר זרעים, ונציה שנת ה'ש"ח.
מצבת הקבר המיוחס לרבי עובדיה מברטנורא שבנחל קדרון
מירה מינס

| --- | --- |
 תפקיד:  מנכ"לית ויצו העולמית
 תקופת כהונה:  מ-2020
 בן זוג:  ד"ר רענן כהן
 
מירה מינס היא מנכ"לית ויצו העולמית, דירקטורית בחברת הביטוח הדיגיטלית WeSure ובמכבי שירותי בריאות.
פעילות מקצועית וציבורית

מינס החלה את דרכה המקצועית כמנכ"לית ברליץ ישראל, חברה המתמחה בלימוד שפות ותרבויות.B2B.
בעבר כיהנה גם כחברת ועד מנהל בעמותת "שיעור אחר", המחברת בין חברות במגזר העסקי להתנדבות בבתי ספר, להענקת דוגמה אישית והשראה להצלחה בחיים.
לאחר מכן מונתה לסגנית מנהל רשות החברות הממשלתיות במשרד האוצר ולנציגת ישראל בארגון ה-OECD. במסגרת התפקיד היא הובילה את הקמת נבחרת הדירקטורים בחברות הממשלתיות במטרה להטמיע בהן DNA עסקי ותפיסה של רווחיות והבאת דיבידנדים לבעלי המניות (המדינה). מינס הייתה גם ממונה מטעם רשות החברות על החברות הביטחוניות (תעשייה אווירית, רפאל ועוד) ועל דואר ישראל.
בהמשך כיהנה כמנכ"לית עיריית בית שמש. במסגרת תפקיד זה הייתה חברת דירקטוריון בחברה הכלכלית של בית שמש. כמו כן, שימשה מינס כיועצת בכירה בחברת הייעוץ TACK אסטרטגיות צמיחה.
הייתה חברת נשיאות באיגוד לשכות המסחר. בנוסף, היא יזמה את הקמת "פורום נשים בקריירה ובעסקים" ושימשה כיושבת ראש שלו.
החל משנת 2020 מינס מכהנת כמנכ"לית ויצו העולמית.
מינס היא בעלת תואר ראשון ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב, ותואר MBA במנהל עסקים. היא בוגרת תוכנית הבכירים של קרן וקסנר במדיניות ציבורית באוניברסיטת הרווארד.
חיים אישיים

מינס נשואה לד"ר רענן כהן ואם לשלושה ילדים. מתגוררת במושב תלמי מנשה (באר יעקב). בשירותה הצבאי שימשה כקצינת הוראה בחיל חינוך.
הערות שוליים

1 2  דורון אביגד, ‏"ויצו נתפסת כקטנה. זו חתיכת פלטפורמה עם 6,000 עובדים", באתר גלובס, 2 באוקטובר 2021
↑  הודעה לעיתונות, מנהל רשות החברות הקים יחידת דירקטורים ויחידת שכר, כלכלה וכוח אדם, באתר משרד האוצר, ‏21.10.2014
↑  מנכ"לית חדשה לעיריית בית שמש, באתר ערוץ 7, ‏21 בינואר 2019
↑  מפגש פורום נשים בקריירה ובעסקים של איגוד לשכות המסחר, באתר לשכת המסחר
לאו (עם)

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 מעל 18 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 תאילנד תאילנד: 15,000,000 וייטנאם וייטנאם: 3,000,000
 שפות
 לאית 
 דת
 בודהיזם 
 
לָאוֹ (בלאית: ລາວ, בתאית: ลาว) הם קבוצה אתנית בדרום-מזרח אסיה. הרוב המכריע של בני הלאו חי בלאוס (כ-3 מיליון נפש) ובתאילנד (כ-15 מיליון). בתאילנד מרוכזים בני הלאו בחבל איסן המצוי במזרח המדינה, אף שרבים היגרו לחפש עבודה במקומות אחרים במדינה כדוגמת בנגקוק. בני הלאו מדברים ניבים שונים של לאו ואיסן, שהן בתורן ניבים של שפה אחת. רבים באיסן מעדיפים את המונח בני איסן על בני לאו כתוצאה מתהליך ה"תאיפיקציה" שעברו במהלך המאה ה-20, אך עדיין קיימים קשרי תרבות קרובים בין בני הלאו.
היסטוריה

ההיסטוריה של בני הלאו היא ההיסטוריה של לאוס וההיסטוריה של איסן. אלו התמזגו במאה ה-19, כשהמרידה של ויינטיאן כנגד סיאם ב-1827 הסתיימה במפלה והובילה לטרנספר בקנה מידה גדול של אוכלוסייה מלאוס לאיסן, דבר שהותיר את לאוס עצמה מאוכלסת בדלילות. הניתוק בין האוכלוסיות הפך רשמי עם החתימה על ההסכמים הפרנקו-סיאמיים של 1893 ו-1904, שהפכו את איסן ולאוס לגבול שבין ממלכת סיאם והודו-סין הצרפתית.
מאז, תאילנד ולאוס מובילות תהליכים מתמשכים שמטרתם להפוך עצמם למדינות לאום המרוכזות סביב העמים התאי והלאי בהתאמה. משמעות הדבר באיסן הייתה חיזוק הנאמנות של התושבים לתאילנד, תהליך הידוע כ"תאיפיקציה". רוב הצעירים מעדיפים להיקרא בני איסן מאשר בני לאו. "איסן" שפירושו המילולי "צפון־מזרח" מרמז על שייכות לתאילנד, בעוד שלאו מרמז על נאמנות ללאוס. בלאוס, לעומת זאת אותו התהליך הביא לקידומה של התרבות והשפה הלאית כשפה וכתרבות הלאומית.
תפוצה

בלאוס יש כ-3 מיליון בני לאו המהווים כ-50% של האוכלוסייה בקירוב (השאר משתייכים לשבטים הרריים). הקבוצה האתנית של בני לאו מהווים את עיקר הלאו לום (Lao Loum – לאים תושבי השפלה). בתאילנד מהווים בני לאו כשליש מהאוכלוסייה. הריכוזים העיקריים הם באיסן (כ-15 מיליון איש) ובבנגקוק (בה משערים שמתגוררים כמיליון בני לאו שהיגרו מאיסן).
קיימים ריכוזי אוכלוסייה נוספים של בני לאו בכל מרכז תאילנד, אך אלה השתלבו בהדרגה באוכלוסייה התאית. קהילות קטנות של בני לאו קיימות בקמבודיה, בעיקר בשטח שהיה שייך פעם ללאוס ("סטנאג טרנג") ובווייטנאם, וכן יש מספרים משמעותיים של בני לאו המתגוררים מעבר לים (משערים שמדובר בכחצי מיליון), רובם פליטים מלאוס שנמלטו בשל מלחמת וייטנאם ומפני הפאתט לאו.
המפקד הרשמי האחרון שנערך בסיאם (לעתיד תאילנד) שבו "בני לאו" הייתה קטגוריה אתנית ייחודית הראה שמחצית מהאוכלוסייה הם בני לאו. כחלק מה"תאיפיקציה", הושמטה הקטגוריה "בני לאו" וכיום אין יודעים מה גודל חלקם של בני לאו באוכלוסייה התאית.
שפה

בני לאו מדברים בשפת לאו ובשפת איסן. בכל אחת מאלו יש ניבים שונים. הניב של ויינטיאן אומץ כניב התקני בלאוס. אין ניב תקני באיסן, אך רוב הניבים של שפה זו מובנים לדוברי ניב הוויינטיאן של שפת לאו. ההבדל הרב ביותר בין שתי השפות נובע מהשימוש הרב במילים שאולות מהשפה התאית בשפת איסן, ולאימוץ של נאולוגיזם (מילים חדשות) שונה למושגים חדשים שנוצרו לאחר ההפרדה בין לאוס לאיסן בסוף המאה ה-19. (לדוגמה: אופנוע הוא "לוט מוטרקרי" באיסן, ולעומת זאת הוא "לוט ג'אק" בלאו).
תרבות

הן לאוס והן איסן הם מקומות עניים ביותר, בשל אדמתם שאינה פורייה והאקלים היבש. אורח החיים הנפוץ הוא של חקלאות קיום, וקיימים מעט מרכזים עירוניים.
הדת הנפוצה הן בלאוס והן באיסן היא אסכולת תראוואדה (Theravada) בבודהיזם, שהיא הגרסה המוקדמת והמקורית של הבודהיזם. המטבח המקומי של לאוס ואיסן דומה מאוד עם דגשים על ציר דגים, פלפלים ואורז דביק. עם זאת, המטבח הלאי הטמיע גם רכיבים צרפתיים ווייטנאמיים. עם זאת העוני הרב באזורים הכפריים של לאוס גרמו לתזונה מוגבלת יותר מאשר ברוב איסן.
לאוס ואיסן חולקות בסגנון המוזיקה העממית הקרוי "מור לאם" (mor lam). מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 יש למור לאם מאיסן השפעה תרבותית משמעותית על לאוס.
מרדכי פנחס חסון

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1894 חברון, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  7 בדצמבר 1979 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י), ישראל 
 מקום מגורים:  בית חסון, תל אביב-יפו 
 מעסיק:  בנק אנגלו-פלשתינה 
 תפקיד:  מנכ"ל משותף בבנק לאומי
 בת זוג:  שושנה חסון
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1976) 
 
מרדכי פנחס חסון (28 במאי 1894 – 7 בדצמבר 1979) היה בנקאי ישראלי, ממקימי לשכת החליפין לניירות ערך, ומנכ"ל משותף בבנק לאומי.
ביוגרפיה

חסון נולד ב-28 במאי 1894 לחנוך ולקלרה בחברון. הוא התחנך בחדר ובישיבות.
בשנת 1910, החל לעבוד כפקיד בבנק אנגלו-פלשתינה בחברון עד לשנת 1915, אז התגייס לצבא העות'מאני. בצבא שירת חסון בדמשק עד לשנת 1918.
בשנת 1918, חזר לעבוד בבנק אנגלו-פלשתינה ביפו, ולאחר שנה, ב-1919, הועבר לסניף הבנק בביירות. בשנת 1921, קיבל רשות חתימה (Signatory) מהבנק.
בשנת 1922, חזר חסון לעבוד בסניף הבנק ביפו, ולאחר מכן עבר לסניף בתל אביב. במשך השנים הפך חסון למנהל בכיר בבנק.
בטבח חברון (תרפ"ט) נרצחו הוריו קלרה והרב חנוך חסון.
בעקבות עליתם לארץ של בנקאים גרמנים יהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20, הקים בנק אנגלו-פלשטינה בספטמבר 1935 את לשכת החליפין לניירות ערך. פעילות לשכת החליפין רוכזה במשרד של חסון עד לשנת 1953, אז הוחלפה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
על תרומתו של חסון בהקמת הבורסה לניירות הערך, ועל סיועו בענייני אוצר המדינה ובעיות מטבע זר, הוענק לו בשנת 1976 פרס יקיר העיר תל אביב.
ב-7 בדצמבר 1979, בגיל 85, נפטר חסון בתל אביב.
חיים אישיים

חסון נישא לשושנה אביטבול בשנת 1928. לזוג היו 4 ילדים: לאה, חנוך, מרים, דן.
חסון היה פעיל במספר ועדות וארגונים וביניהם ועד הקהלה, ועד העדה הספרדית בתל אביב, ארגון בני ברית ובמועדון הציוני קדימה בביירות.
הערות שוליים

1 2  יובל 75 שנה לבנק לאומי הוא סיפור של אנשים. מתי נכנסת אתה לתמונה?, מעריב, 19 באוגוסט 1977
1 2  גד ליאור, אן זי - פון אינן, האוניברסיטה הפתוחה - עסקים
↑  אסתר אם־טל, ההגדה לבית אפ"ק, דבר, 30 ביוני 1967
1 2 3 4 5  דוד תדהר (עורך), "מרדכי פנחס חסון", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1487
↑  המכון לחקר שימושי קרקע, מהדורה 49, קרקע, יולי 2000, עמ' 98
↑  אתר הבורסה - אבני דרך בורסאיות, באתר www.tase.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  אלה יקירי תל-אביב, מעריב, 19 באפריל 1976
משה דוידוביץ

משה דוידוביץ (נולד ב-9 בנובמבר 1967), הוא ראש מועצה אזורית מטה אשר משנת 2018. בעברו מנכ"ל הרשות לפיתוח הגליל ומנכ"ל עיריית עכו.
ביוגרפיה

דוידוביץ שירת כקצין חימוש בחיל השריון. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית אונו. את דרכו הציבורית החל משה דוידוביץ בעיריית עכו בשנת 1992, אז החל לעבוד כעוזר מנכ"ל העירייה. עם השנים התקדם בסולם הדרגות, שימש כראש מינהל איכות סביבה בעירייה ובהמשך כמנכ"ל עיריית עכו בתקופת כהונתו של שמריהו בירן כראש העירייה.
בשנת 2004 פנה לכיוון עבודה ציבורית ברמה הארצית, והשתלב כחשב מלווה במשרד הפנים. במסגרת העבודה במשרד ליווה את עיריית חצור הגלילית בתהליכי הבראה.
בין השנים 2005–2010 שימש כמנכ"ל הרשות לפיתוח הגליל, תחת שרביטם של שלושה שרים: שמעון פרס, יעקב אדרי וסילבן שלום.
לאחר תקופה זו, עשה דוידוביץ פסק זמן של שלוש שנים מהמגזר הציבורי, ושימש כמנכ"ל פרויקט ארנה נהריה, להקמת הקניון משלבי התכנון ועד שלבי הביצוע.
בשנת 2013, חזר דוידוביץ לעבודה ציבורית עת מינויו למנכ"ל מועצה אזורית מטה אשר על ידי ראש המועצה יהודה שביט אשר נפטר באופן פתאומי כשנה לאחר מכן והותיר את דוידוביץ כמנהל בכיר יחיד במועצה, נוכח העובדה כי באותה קדנציה שביט עבד ללא סגנים.
לאחר פטירתו של שביט, המשיך דוידוביץ לשמש כמנכ"ל גם בתקופת ראש המועצה הנבחר יורם ישראלי.
בשנת 2014, לאור רצונו של ישראלי לחזור ולעבוד במודל המקובל במטה אשר של ראש מועצה ושני סגנים, ולאור בקשתו של ישראלי מדוידוביץ, נבחר האחרון לתפקיד סגן ראש המועצה, וכיהן בתפקיד זה עד לבחירות באוקטובר 2018 בהן התמודד לראש הרשות. בבחירות אלה נבחר לראש המועצה האזורית ברוב של 66% מכלל הבוחרים והיה לראש המועצה הראשון במטה אשר שאיננו מתגורר בקיבוץ בתחומי המועצה.
בדצמבר 2018 נבחר לכהן כיו"ר פורום קו העימות וכסגן יו"ר אשכול רשויות גליל מערבי.[דרוש מקור]
בפברואר 2024 נקבע שימשיך בתפקידו כראש המועצה האזורית מטה אשר, בהיותו המועמד היחיד לתפקיד.
חיים אישיים

דוידוביץ, נשוי ואב לשלושה, מתגורר במושב בוסתן הגליל.
הערות שוליים

↑  קרני עם-עד, הבחירות במועצות האזוריות: במגידו ובגלבוע אין שינוי, ראש חדש למטה אשר ולחוף הכרמל, באתר mynet‏ קיבוץ, 31 באוקטובר 2018
מוטיבציה לשירות הציבורי

תאוריית המוטיבציה לשירות הציבורי (באנגלית: Public Service Motivation) היא תאוריה אשר הוצעה על ידי ג'יימס פרי (James L. Perry) ולואיס וייז (Lois Wise) בשנת 1990. התאוריה מתארת את הכוונות המניעות את הפרט לעבודה במגזר הציבורי, תוך שימת דגש על השפעת האינטראקציה בין הפרט וערכיו למוסדות המדינה על מניעים אלו. בבסיסה התאוריה עוסקת בשאלה מדוע אנשים מסוימים נמשכים לעבודה במגזר הציבורי יותר מאחרים. התאוריה נבחנה במחקר מקיף של מילר-מור וויגודה-גדות בשנים 2015-2020 שעקב אחר המוטיבציה הזו בקרב סטודנטים בישראל.
הנחות התאוריה

תאוריה זו מבוססת על ההנחה שקיימים מניעים הרווחים בקרב עובדי המגזר הציבורי בשונה מתאוריות הנעה אחרות ובשונה מעובדים במגזר הפרטי. לפי תאוריה זו המקור לערכי העובדים במגזר הציבורי הוא פנימי, ומתבטא באתיקה לשירות הציבורי, מחויבות לאינטרס הציבורי, רצון לשירות הזולת, דאגה לציבור תוך תחושת חובה אזרחית וצורך בהקרבה עצמית. בבסיס ערכים אלו עומדת האמונה, כי המפתח לסיפוקם מצוי בפעילות בשירות הציבורי תוך שימוש בכלים מדיניים ומוסדיים.
מכאן שיש הבדל בין עובדי המגזר הציבורי לעובדי המגזר הפרטי, הנובע מרצון עובדי המגזר הציבורי לספק שירותים בעלי ערך לחברה תוך קידום האינטרס הציבורי לעומת עובדים במגזר הפרטי, הממוקדים בקידום אינטרס אישי וכלכלי.
מוטיבציה זו מצליחה אפוא לייצר בסיס עמדות חיוביות בקרב עובדי הציבור כלפי ארגונם ועבודתם. בסיס זה תורם לשיפור המגזר הציבורי בכללותו ולשיפור תפוקותיו תוך הצמחת התנהגויות רצויות עבור הארגון מצד העובדים, המתבטאות לדוגמה בשביעות רצון העובדים ומחויבות ארגונית.
התפתחות התאוריה

ראשית חקר המוטיבציה לשירות הציבורי החל בשנות ה-80 של המאה ה-20 כנקודת השוואה בין המגזר הציבורי למגזר הפרטי והשוני המוטיבציוני הקיים בניהול המגזרים. בשנת 1982 החוקר האל רייני (אנ') מצא כי קיימים הבדלים בין מנהלים במגזר הפרטי למנהלים במגזר הציבורי. כאשר מנהלים במגזר הציבורי נמצאו בעלי מוטיבציה שונה לעבודתם ומאפיינים ייחודיים השונים ממאפייני מנהלים במגזר הפרטי. עקב כך הוצע לפתח תוצאות אלו לתאוריה.
הליך מחקרי זה התרחש במקביל לעליה בצורך בהעסקת אנשים המתאימים לשירות הציבורי עקב רפורמת הניהול החדשה בסוף שנות ה-70. רפורמה אשר ייצגה את הרצון ליעול המגזר הציבורי ואף להפוך את תפוקותיו למדידות תוך מיקוד ביכולות הנעת העובדים.
בשנות ה-90 בהשראת מחקריו של רייני, ג'יימס פרי ולואיס וייז הציעו להתעמק בחקר מאפייני עובדי המגזר הציבורי. במחקריהם נהגה המושג "מוטיבציה לשירות הציבורי", תוך מסגורה לתאוריית מוטיבציה ויצירת סולם ערכים למדידתה. מטרת מחקרם בתחום הייתה להבין כיצד להניע את עובדי המגזר הציבורי וכיצד לשמר וליצור את המוטיבציה לשירות הציבורי. בין קביעותיהם העיקריות נטען כי מוטיבציה זו נובעת ומתפתחת עקב השפעות מוסדות המדינה וערכיה על האזרחים ועקב האינטראקציה המתקיימת בין האזרח למוסדות.
בהמשך השנים בהדרגה מושג תאוריית המוטיבציה לשירות הציבורי זז מגבולותיו הצרים בטענה כי מוטיבציה זו אינה בהכרח קשורה רק לקשר בין האזרח למוסדות המדינה אלא נובעת גם מהתנהגויות ודעות שהעובד והאזרח מפתח במהלך חייו. לכן התאוריה התפתחה ושונתה מהתמקדות צרה המתמקדת בפרט ובארגון הציבורי בלבד לתפיסה כוללנית המשלבת את השפעות החברה, התקופה, הדמוגרפיה, וההיסטוריה המדינית והאישית על העובד והאזרח.
גורמי ההנעה למוטיבציה לשירות הציבורי

קיימים שלושה גורמי הנעה לעבודה בשירות הציבורי הטומנים בחובם תמריצים שונים לעבודה זו, כאשר המשותף להם הוא הנטייה לסיוע הזולת:
רציונליות: משיכה לעבודה מוסברת על ידי מניעים המבוססים על אינטרסים אישיים תוך בחירה רציונלית להשתתף בגיבוש המדיניות הציבורית למען תמיכה במדיניות וקידום אינטרס אישי וציבורי.
נורמטיביות: משיכה לעבודה ציבורית מתרחשת מסיבות נורמטיביות הנובעות מהגינות חברתית ורצון אלטרואיסטי לשירות האינטרס הציבורי. מקור הנעה זו הוא בתחושת מוסריות ונאמנות לממשל למען שמירה על הצדק החברתי.
אפקטיביות: משיכה לעבודה במנהל הציבורי נעשית בשל הכרה אמיתית ביתרונות תעסוקה זו. משיכה זו נובעת מהזדהות אישית ביחס לתוכנית, רעיון, רצון ופטריוטיזם שבבסיסו נדיבות ואלטרואיזם תוך הכרה בחשיבות תוכנית או שירות מסוים לתרומת החברה.
ארבעת הצרכים בתאוריית המוטיבציה לשירות הציבורי

ארבעה צרכים הנובעים מגורמי ההנעה ומשקפים את הצרכים הפסיכולוגים המניעים אזרחים לעבוד בשירות המגזר הציבורי:
משיכה לקביעת מדיניות ציבורית: נובעת מהמניע הרציונלי היוצר בקרב אנשים משיכה לעבודות בשירות הציבורי כחלק מהזדמנות לנטילת חלק בגיבוש המדיניות הציבורית.
מחויבות לאינטרס הציבורי: נובעת מהמניע הנורמטיבי המזוהה עם שירות ציבורי אשר מקורו בחובה אזרחית ואלטרואיסטית.
חמלה: נובעת מאפקטיביות ופטריוטיות. מוגדרת כנדיבות לב ותחושת אהבה מקיפה כלפי כל האנשים בתוך המערכת המדינית תוך תחושת חובת הגנה על הזכויות המוקנות להם.
הקרבה עצמית: רצון להענקת שירות תוך ויתור על תגמולים כספיים לטובת תגמולים בלתי מוחשיים המתקבלים מעצם השירות הציבורי.
הקרבה העצמית בתאוריה זו מייצגת תפיסה היסטורית ונוסטלגית של מדינאים, פוליטיקאים ואזרחים בנוגע למהות ייעודו של השירות הציבורי שהיא שליחות ותיקון חברתי. ממד אשר אינו קשור לגורמי ההנעה אלא מדובר תחושה המייחדת את תאוריית המוטיבציה לשירות הציבורי בניגוד לתאוריות הנעה אחרות.