פזמון ליקינתון
איורים לשיר

השיר כתוב בלשון ציורית (אנ') מאוד; הוא רווי האנשה ומופיעים בו דימויים רבים – הלבנה, הפרחים ובהם היקינתון, הגינה, העננים, הגשם, החלון והילד; ויש בו התרחשויות רבות – אינטראקציה בין הלבנה לפרחים שבגינה, בין הלבנה לעננים, בין הגשם לחלון וליקינתון, סערה חורפית, יציאה לגינה, שירת הילד והשמחה שתשרור בגן. כל אלה זימנו אפשרויות רבות למאייריו של השיר (שחלקם יצרו ספרים מאוירים ורובם ספרי תמונות (פיקצ'רבוק (אנ')).
אריה נבון (בספר שיריה לילדים של גולדברג מה עושות האיָּלות, מרחביה: ספרית פועלים ('אנקורים'), 1949) – האיור, בקווים קלים, בעיפרון שחור וללא צבע, מציג פרח יקינתון תמיר, בולט על רקע צמחיה הנמוכים של גינה קטנה מוקפת גדר; שני עליו הגדולים פרושים לצדדים ותפרחתו הארוכה נישאת לשמים, המלאים בעננים ומעליהם הלבנה, ולה פנים אנושיים, המלכסנת מבטה אליהם. כל מרכיבי העלילה מוצגים באיור אחד: הלבנה, טיפות הגשם ופריחת היקינתון. לדברי האוצרת עדי שלח, "בספרי השירה המוקדמים שאייר אריה נבון הופיעו איורים קטנים שתפסו מרחב מצומצם ביחס לטקסט. לחלק מן השירים לא נלוו איורים כלל, אחרים הודפסו עם איור יחיד [...] נבון התמודד עם המגבלות באמצעות דימויים הלוכדים את מהות השיר ומפרשים אותו, תוך מיצוי מכלול האפשרויות הגלומות בקו – רציף וקל, מקוטע או שבור, בהתאם לנושא המתואר".
תמי בצלאלי (בספר שירים שאוהבים; ערכה: אסתר סופר, ירושלים: כתר ('כתר-לי'), 1977) – בתחתית האיור הצבעוני דשא עם פרחים זעירים שממנו צומח יקינתון שגובהו כחצי מהדף כולו, בבסיסו ארבעה עלים מוארכים והוא נושא שמונה פרחים גדולים בצבע לבן עם גוני תכול. הלבנה מאירה ממעל, בוהקהּ בשמי הלילה מבוטא במעגלים מתרחבים בצבעים לבן, תכלת ואפור. לצידה, למעלה, ענן קטן, ומן השמים נושרות טיפות של גשם, רובן בסביבתו של היקינתון.
דוש (בספר 100 שירים ראשונים, כרך א: אנתולוגיה של שירים לגיל הרך; בחרו וערכו: דניאלה גרדוש, תלמה אליגון, תל אביב: כנרת, תשמ"א 1990) – באיור, המשלב צבעי לבן, שחור וסגול, מוצג היקינתון הלבן גדל ומעליו שני עננים מחייכים ולבנה המשוחחת עמם.
אבנר כץ (בספר לאה גולדברג, החלום הוא ציָּר גדול: מבחר שירים לילדים, בני ברק: ספרית פועלים, תשנ"ח 1998) – באיור הצבעוני, שמוקדש לו עמוד ממול לעמוד של השיר, מתוארים פרחי היקינתון זוהרים באור יקרות על רקע לילי כהה. לדברי חוקרת ספרות הילדים יעל דר, איוריו של כץ, כמו שיריה של גולדברג שכונסו בספר, משלבים גם חומרים שאינם ילדיים במובהק. "איוריו משחקים על הקו הדק שבין איור לציור. מצד אחד יש באיורים התייחסות ישירה לשיר המאויר [...] ומצד שני רוב הציורים עומדים בפני עצמם כיחידה עצמאית, ושואבים מטכניקות של אמנות גבוהה. כץ לא דבק בטכניקה אחת. יש בספר איורים כתמיים מאוד, יש ציורים עם קונטורים וקווים בעיפרון ששואבים מעולם הרישום, הצבעוניות משתנה – וכל זה קורא לדפדוף ועיון מעמיק גם בצד חסר המלים של הדף". הספר זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק.
בתיה קולטון (בספר שרשרת זהב: שירי מופת לילדים – מביאליק ועד יהונתן גפן; בחרה וערכה: נירה הראל, תל אביב: אחוזת בית, תשס"ז 2007) – לדברי האוצרת עדי שלח, "בתיה קולטון הופכת את שיר הטבע הקטן להילולה קטנה לאור ירח, שבה שותפים דמויות מהאגדות, בעלי חיים וילדים". המאייר שחר קובר מסכים כי "משיר ערש נוגה, הפכה קולטון את "פזמון ליקינתון" למסיבה אחת גדולה. שתיים למעשה – מסיבת לילה בה גמדים חוגגים סביב ניצני היקינתון, והירח, לבוש כותונת לילה צופה בהם ממעל. ומסיבת בוקר, בה היקינתון כבר פורח וילדים רוקדים מסביבו, שוב תחת עינו הפקוחה של הירח." הספר זיכה את קולטון בציון לשבח (מדליית כסף) במסגרת פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק לשנת תשס"ח–2008. לדברי האוצרת, נורית שילה-כהן, איוריה של קולטון מהווים "קריאה חזותית מרתקת שמטעינה מחדש את השירים ברוח רלוונטית למרות סגנון הרטרו של האיורים. [...] האיור מתפקד בו בזמן ברמת המידע וברמה הפרשנית, הוא גם דקורטיווי וגם קלסי. [...] ריבוי הפרטים בונה עולם שלם מסביב לשיר ומצליח להעשיר אותו ובכך להאריך את זמן ההתבוננות של הקורא המסתכל".
אורית ברגמן (בספר חלומות שמורים: הספר השלם לשירי ערש עבריים; בחר וערך: אביב מסינגר, אור יהודה: כנרת, 2008) – לדברי קובר, עבודתה של ברגמן "מוסיפה הומור לשיר על-ידי האנשת הירח בעזרת כובע מצחיק, הבית הקטן והמוזר ממנו מציץ הילד אל עבר הירח, פרחי היקינתון המצוירים להפליא".
כריסטינה קדמון (בספר לאה גולדברג, מדוע הילד צחק בחלום: שירי ערש, בני ברק: ספרית פועלים, 2010; ספר מקרטון קשיח לפעוטות) – האיור הוא סדרה של ארבע כפולות עמודים. אף שבשיר מתואר פרח אחד, קדמון ממקמת אותו בין פרחים רבים. לדברי שלח, האיור מציג "דימוי של אדמה ירוקה כמעין רחם המכיל מגוון פרחים כגון נרקיסים ורקפות. ביניהן ניצן היקינתון כמעט סמוי מן העין, אך נפתח בהדרגה עד לפריחתו המלאה בכפולה האחרונה על הרקע הכתום. השיר הופך למעין מטפורה ליחיד הנפתח ומגלה את יופיו המיוחד בין רבים".
עפרה עמית (בספר לאה גולדברג, פזמון ליקינתון; לִקטה וערכה: יעל גובר, אור יהודה: כנרת, זמורה ביתן, דביר, תשע"א 2011) – האיור מציג דימוי מינימליסטי המתמקד בילד האוחז בדובון ומשקיף החוצה מהחלון על היקינתון, שתפרחתו עפה לה ברוח. כביתר האיורים בספר, בולט השימוש בעיפרון על חשבון עבודת הצבע: צבועים (בצבע חזק) רק פרחי היקינתון, הדובון ולחייו של הילד. האיור, מינימלי, מאופק ונוגה, עומד בניגוד לשיר מלא ההתרחשות.
מוטיבים מהשיר, באיורה של רוני פחימה, הופיעו בספר יקינתון: סיפור על חברות ושיר (אור יהודה: כנרת, תשע"ה 2015), שכתבה שהם סמיט וערכה יעל גובר.

בשנת 2011 נערכה במוזיאון חיפה לאמנות תערוכה שאצרה עדי שלח, שבה בין היתר הוצע מבט השוואתי אל מבחר סגנונות איור לאותן יצירות, בהן "פזמון ליקינתון".

ערוץ המוזיקה לילדים "הופ! ילדות ישראלית" הפיק סרטון הנפשה לשיר, מעשה ידי נילי אבני.