stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחום סלושץ
ביוגרפיה

סלושץ נולד בסמורגון שבפלך וילנה שבמערב האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי; כיום בבלארוס), בנם של הרב והסופר העברי חובב ציון דוד שלמה סלושץ (1852–1906) ורבקה לאה. הוא גדל והתחנך באודסה, שם כיהן אביו כרב ומטיף. החל את דרכו הספרותית בנערותו, בגיל 15, במכתבים ששלח לעיתונים עבריים ורוסיים, וחיבר את הערך "אודסה" באנציקלופדיה כללית העברית "האשכול". בהיותו צעיר מאוד למד את שפת אספרנטו והוא נמנה עם חלוצי השפה, ומופיע בין 1000 הדוברים הראשונים בעולם, ב-adresaro שהוציא לאור ד"ר זמנהוף ממציא השפה.
ב-1896 נסע לז'נבה, שווייץ, כדי ללמוד ספרות קלאסית וצרפתית. שם גם הכיר את בנימין זאב הרצל. שימש מזכיר האגודה הציונית בני ציון באודסה. ב-1901, בגיל 28, עבר לפריז כדי להשתלם באוניברסיטת סורבון בלימודי ספרות, ולמד מדעים ולשונות המזרח אצל יוליוס אופרט, ויוסף הלוי. שימש גם ציר בקונגרסים הציוניים באותה תקופה.
בשנים 1912–1906 ערך מסעות מחקר בצפון אפריקה, בין היתר בלוב ובתוניסיה, לבחינתן של כתובות פיניקיות ויווניות. בעקבות ביקוריו בתוניסיה, ב-1906 וב-1928, פרסם את ספרו "הכהנים אשר בג'רבה" ב-1924, ואת "האי פליא" ב-1957.
סלושץ עלה לארץ ישראל בשנת 1919. בראשית שנות ה-20 של המאה הקודמת ערך חפירות בחמת טבריה, ובעקבות זאת כינה אותו זאב וילנאי כ"חופר היהודי הראשון" (אף שידוע כיום שהיה זה ריימון וייל). בשנת 1921 חפר את סביבותיו של המונומנט המכונה יד אבשלום ושל מערת יהושפט המצויה מאחוריו. חפירה זו הונצחה בסרט קולנוע קצרצר (שניות אחדות בלבד) בידיו של יעקב בן דב, והייתה בכך לחפירה הארכאולוגית הראשונה שהונצחה בארץ ישראל בסרט. סלושץ גם נמנה עם מחדשי הקמת "החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה", וערך את פרסומיה. ב-1934 העיד מטעם ההגנה במשפט רצח ארלוזורוב שהוא ראה את אב"א אחימאיר ביחד עם אברהם אלמליח בירושלים מספר שעות לפני הרצח.
סלושץ היה ציוני וקידם את רעיון "הלגיון היהודי".
נחום סלושץ נפטר בשנת 1966 בסנטוריום מיסודו של ד"ר זאב פון וייזל בגדרה, ונקבר בה. מונצח ברחובות הקרויים על-שמו ברחובות ובראשון לציון.
אחיו, ד"ר שמואל סלושץ ומשה כרמון, שמשו כמורים במדרשה העברית, ויצחק בן-צבי, לימים נשיאה השני של מדינת ישראל, הוא בן דודנם.
פרסים והוקרה

סלושץ זכה בפרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת 1942. בשנת 1955 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי, בדרגת אביר, על תרגומיו לעברית של הקלאסיקות הצרפתיות (בהם גוסטב פלובר, גי דה מופאסאן, אמיל זולה ועוד). בשנת 1956 זכה ב"פרס יעקב לנדאו" לפובליציסטיקה ציונית. ובשנת 1957 זכה בפרס רמת גן לחוכמת ישראל.
כתבים נבחרים

מסע במצרים עם תמונות וציורים. ורשה, הוצאת תושיה, תרס"ז.
באיי הים (מספר המסעות). ניו־יורק, הוצאת קדימה, תרע"ט (1919). 112 עמ'.
ספר המסעות - מסעי בארץ לוב, כרכים א' וב', תרצ"ח (יומן מסע).
הכהנים אשר בג'רבה, ירושלים, 1924.
אוצר הכתובות הפיניקיות, 1942.
נפוצות ישראל באפריקה הצפונית, תש"ז.
ספר הים - כִּבּוּש הימים בהיסטוריה. עם מפות וציורים. תל אביב, הוצאת החבל הימי לישראל, תש"ח.
האי פליא, דביר, תל אביב, 1957.
"העם היהודי היושב בתוניס", בתוך ידע-עם א, א (תש"ח), עמ' 6-4; ב, עמ' 4–5.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה העברית, כרך כו, תשל"ד, עמ' 84.
יצחק בן-צבי, ישעיהו פרס, 'ליובלו הששים של הפרופ' נחום סלושץ', ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה א (ג) (תרצ"ג), 1–2.
ק' בן-נריה, 'נחום סלושץ, ותיק הוותיקים', מאזנים, 24, 1 (1966), 61–62. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ישראל כהן, 'אחרי מיטתו של פרופ' נחום סלושץ', מאזנים, 24, 2 (1967), 162.
ישראל כהן, 'החוקר והחופר הרומנטי', מאזנים, 24, 5–6 (1967), 424–429.
יהושע בן-אריה, 'התפתחות לימוד ידיעת ארץ ישראל בעם היהודי בעת החדשה (עד להקמת מדינת ישראל)', קתדרה, 100 (תשס"א, 2001), 306–338.
הרוי א. גולדברג, 'המזרחי והמזרחן: המפגש בין מרדכי הכהן לנחום סלושץ', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כב (תשס"ג), 145–157.
חיים סעדון (עורך), תוניסיה, ירושלים: משרד החינוך התרבות והספורט - המזכירות הפדגוגית - המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח של יד בן-צבי והאוניברסיטה העברית, תשס"ה 2005. (סדרת קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים).
עוזי אלידע, ״אמיל זולא מתראיין לעיתון ״הצבי״ של אליעזר בן-יהודה״, קשר, 46, (2014) עמ' 30–38.
ביאורים

↑  "סלושץ" בחתימותיו החל משנת 1898, אבל בחתימותיו עד שנת 1898 כולל: סלושטש, כתיב לטיני: Slouschz - בחתימותיו המושפעות מכללי הכתיב הגרמני לפחות חלקית, רוסית: СлоущЪ - כלומר סְלושְׁצ' - בחתימותיו
הערות שוליים

↑  למשל על כריכת ספר בעריכתו, משנת 1898, התרנ"ט. כך גם חתימתו בשבועון "הצבי", שנה חמש עשרה, גיליון יט (19.1.1900), עמוד נז, טור ג'. בלי גרש בסוף המילה, אולי בהשפעת הכתיב הלטיני, או מטעמי נוחות כתיב.
↑  למשל על כריכת ספר בעריכתו, משנת 1898, התרנ"ט. כך גם חתימתו בשבועון "הצבי", שנה ארבע עשרה, גיליון ב' (29.10.1897), עמוד ז', טור ד'. כך הוא גם מוזכר באיגרת של אחד העם מיום 28.3.1899.
↑  אולי כדי לא להכביד עם כתיב גרמני יותר מסורבל אך יותר מדויק פונטית: Slouschtsch, או בהשפעת הכתיב העברי - שממנו הוסר הגרש מסוף המילה אולי מטעמי נוחות כתיב.
↑  ראו בכריכה האחורית, האנגלית, לספרו אוצר הכתובות הפיניקיות
↑  למשל על כריכת ספר בעריכתו, משנת 1898, התרנ"ט. כך מאוית שמו גם באנציקלופדיה היהודית ברוסית, אות c, עמוד 386, בַּערך עליו. בויקיפדיה הרוסית שמו קוצר אל: Слущ.
1 2  י. בן-צבי, י. פרס, ליובלו הששים של הפרופ' נחום סלושץ, ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה א, 1933, עמ' 1–2
↑  ק. בן-נריה, נחום סלושץ, ותיק הוותיקים, מאזנים כ"ד (מז), 1966, עמ' 61–62
↑  רבקה לאה סלושץ, דואר היום, 30 בינואר 1924.
↑  ז. בן-טובים, נחום סלושץ לארצנו, דואר היום, 26 בדצמבר 1919.
↑  מתוך אנציקלופדיה אריאל, כרך חוקרים ותיירים
↑  משפט הרצח - פרופסור סלושץ, דבר, 3 ביוני 1934
↑  פרופ' סלושץ – למנוחות בגדרה, דבר, 19 בדצמבר 1966.
↑  לפי ההקדשה בתחילת הספר 'האי פליא' שכתב נחום; לפי הקדשה זו אחיו, מורה וסופר, נפטר בכ"ד אדר תשי"ד, בגיל 64
↑  רבקה לאה סלושץ, דואר היום, 30 בינואר 1924 (עם פטירת אמם).
↑  דוד תדהר (עורך), "צבי שמשי (שימשלביץ')", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 639.
↑  פרופ' נחום סלושץ – אביר לגיון הכבוד, דבר, 23 בדצמבר 1955
↑  פרס יעקב לנדאו ז-ל לפרופ' נחום סלושץ, הַבֹּקֶר, 20 במרץ 1956
↑  פרס רמת־גן לפרופ' נחום סלושץ, דבר, 9 בדצמבר 1957; חולקו פרסי רמת־גן לשנת תשי"ח, דבר, 24 בדצמבר 1957
↑  ראו ביקורת: ב"צ לוריא, אוצר הכתובות הפניקיות, דבר, 6 בנובמבר 1942, המשך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268194405171  PLWABN: 9810561955305606  BnF: cb13482425v (data)  GND: 174076932  ISNI: 0000 0001 1559 7485  LCCN: n82087782  NKC: zmp2013776358  NTA: 072167866  SELIBR: 246498  SUDOC: 035477504  Trove: 1260244  VcBA: 495/272122  VIAF: 9998574   WorldCat (עם VIAF): 9998574
לקוף יש בעיה

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'וליה דונלדסון
 איורים:  אקסל שפלר
 שפת המקור:  אנגלית
 תורגם לשפות:  עברית, ערבית, ושפות נוספות
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  בשנת 2000
 מספר עמודים:  32
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך:  20 באוקטובר 2003
 תרגום:  רימונה די-נור
 מספר עמודים:  24
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002333241
 
לקוף יש בעיה (באנגלית: Monkey Puzzle) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי ג'וליה דונלדסון ואויר על ידי אקסל שפלר. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2000 בהוצאת מקמילן ובעברית בשנת 2003, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
עלילת הספר

הסיפור עוסק בקוף צעיר שמחפש את אמא שלו. חברו הפרפר מנסה לעזור לו באמצעות שאילת שאלות ומציאת סימנים שיעזרו לו לאתר את אימו. לאחר חיפוש אינטנסיבי ומעקב אחר הסימנים שהפרפר נתן, הצליחו לאתר את אביו של הקופיף. האב לקח אותו לביתו, ושם מצא את אימו. השאלות של הפרפר תרמו לצמצום האפשרויות, אך לא היו מספיק אינדיקטיביות, ולכן החיפוש נמשך זמן רב ונמצאו חיות רבות ומגוונות לפני שהשניים הצליחו לאתר את האם. לדוגמה, הפרפר שאל את הקופיף מה היה גודלה של האם, וזה ענה שהיא יותר גדולה ממנו. התשובה הובילה את השניים למצוא פילה, שהיא אכן יותר גדולה מהקוף, אך בוודאות אינה אימו.
השפעה תרבותית

"לקוף יש בעיה" זכה לפופולריות רחבה בקרב קוראים צעירים ומבוגרים בזכות קו העלילה המרתק שלו, האיורים המרתקים ושיעורי החיים החשובים. הספר בוחן ביעילות נושאים של זהות, קשרים משפחתיים ואת האתגרים של מציאת דרך בסביבה לא מוכרת.
המחברת והמאייר

ג'וליה דונלדסון, סופרת בריטית עטורת שבחים, ידועה בכישרון שלה לספר סיפורים וביכולתה ליצור סיפורים קסומים שמהדהדים הן לילדים והן למבוגרים. את הספר היא הקדישה לילדים של בן דודה, טום, בילי, אמה וקייטי. כמו בספרים אחרים שלה, כגון "טרופותי" ו"טרופותי הבת", גם ב"לקוף יש בעיה" היא שיתפה פעולה עם המאייר אקסל שפלר הגרמני.
האיורים המיוחדים של אקסל שפלר מפיחים חיים בדמויות "לקוף יש בעיה", מוסיפים עומק לסיפור, והופכים אותו לחווית קריאה מלאה יותר לקוראים צעירים.
הערות שוליים

↑  איפה אמא?, באתר Google Books
↑  Monkey Puzzle, Google Books
↑  יעל דר, רוכבים על הצלחות קודמות, באתר הארץ, 25 בינואר 2004
↑  לקוף יש בעיה / ג'וליה דונלדסון, אקסל שפלר ; מאנגלית - רמונה די-נור | דונלדסון, ג'וליה, 1948- (שפלר, אקסל, 1957- | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Kitchens of Distinction

| --- | --- |
 מקום הקמה:  טוטינג, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1986 – 1996 (איחוד מחדש ב-2012)
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 חברת תקליטים:  וואן ליטל אינדיאן, A&M Records, פירס פנדה
 עמוד הפייסבוק הרשמי
 חברים
 פטריק פיצג'רלד, ג'וליאן סוויילס, דן גודווין
 
Kitchens of Distinction (לעיתים מכונה KoD) היא להקת רוק אנגלית שהוקמה בטוטינג, דרום לונדון בשנת 1986. הלהקה מורכבת מהסולן והבסיסט פטריק פיצג'רלד, הגיטריסט ג'וליאן סוויילס והמתופף דניאל גודווין.
הלהקה נחשבת לחלוצת זרם השוגייז, אך לא זכתה להצלחה מסחרית רחבה.
חברי הלהקה

פטריק פיצג'רלד (נולד ב-7 באפריל 1964, בזל, שווייץ) – שירה, גיטרה בס
ג'וליאן סוויילס (נולד ב-23 במרץ 1962, קומברן, ויילס) – גיטרה, שירה (לעיתים)
דניאל גודווין (נולד ב-22 ביולי 1962, לונדון, אנגליה) – תופים, כלי הקשה
דיסקוגרפיה > אלבומים

| שנה | פרטי האלבום | דירוגים |
| --- | --- | --- |
| 1989 | Love Is Hell | — |
| 1991 | Strange Free World | 45 במצעד האלבומים הבריטי |
| 1992 | The Death of Cool | 72 במצעד האלבומים הבריטי |
| 1994 | Cowboys and Aliens | — |
| 2013 | Folly | — |
הערות שוליים

↑  "The Quietus – An Accidental Comeback: Reassembling Kitchens Of Distinction". The Quietus. נבדק ב-2023-02-19.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Kitchens of Distinction".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13939071f (data)  ISNI: 0000 0001 2107 4605  LCCN: n91083262  MusicBrainz: edffc348-5d61-4782-ac0b-8cb698810fbe  VIAF: 124504460   WorldCat (עם VIAF): 124504460
האגן הגדול

מפת תבליט עם היטל של האגן הגדול
האגן הגדול (באנגלית: Great Basin) הוא האזור הרציף הגדול ביותר של אגן ניקוז סגור (אנ') באמריקה הצפונית. הוא מתאפיין במזג אוויר צחיח ובטופוגרפיית אגן ורכס שנעה בין הנקודה הנמוכה ביותר באמריקה הצפונית, אגן בדווטר (Badwater Basin) שבעמק המוות לנקודה הגבוהה ביותר בחלק היבשתי הרציף של ארצות הברית, כ-150 קילומטרים משם בפסגת הר ויטני. האזור משתרע על כמה אזורים פיזיוגרפיים, ביומות/אזורים אקולוגיים ומדבריות.
הגדרה

המונח "האגן הגדול" מיוחס לאזורים גאוגרפיים שונים על פי חלוקה הידרוגרפית, אקולוגית, בוטנית, פיזיוגרפית, טופוגרפית, ואתנוגרפית. את השם המקורי טבע ג'ון פרימונט, שעל בסיס מידע שקיבל מהסייר ואיש ההרים ג'וזף ווקר (Joseph R. Walker‏; 1876-1798), כמו גם מידע ממסעות שערך בעצמו, הכיר את האופי ההידרוגרפי של צורת הנוף כ"כזו שאין לה קשר לאוקיינוס". ההגדרה ההידרוגרפית היא הנפוצה ביותר, והיחידה שיש לה גבולות ברורים ומוסכמים. מההגדרות האחרות לא רק שנגזרים גבולות גאוגרפיים שונים של "האגן הגדול", אלא גם גבולות המשתנים ממקור למקור.
"מדבר האגן הגדול" (Great Basin Desert) מוגדר על ידי חבורות החי והצומח, ועל פי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית גבולותיו זהים כמעט לאגן הגדול על פי ההגדרה ההידרוגרפית, למעט השלוחה הדרומית.
"ממלכת הצומח של האגן הגדול" (Great Basin Floristic Province) הוגדרה על ידי ארמן טכטג'ן ככזו המשתרעת הרחק מעבר לגבולות האגן הגדול על פי הגדרתו ההידרוגרפית. היא כוללת את מישור הנהר סנייק, רמת קולורדו, אגן יואינטה וחלקים מאריזונה צפונית לשולי מגיון.
"היחידה הפיזיוגרפית האגן הגדול" (Great Basin physiographic section) היא חלוקה פיזיוגרפית של פרובינציית אגן ורכס שהוגדרה על ידי נווין פנמן (Nevin Fenneman) ב-1931. הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אימץ את ההגדרה של פנמן בחלוקה של ארצות הברית לאזורים פיזיוגרפיים. ה"יחידה" גדולה במקצת מההגדרה ההידרוגרפית.
"האזור התרבותי של האגן הגדול" ('Great Basin Culture Area) או העמים הילידים של האגן הגדול היא סיווג תרבותי של העמים הילידים של יבשת אמריקה ואזור תרבותי השוכן בין הרי הרוקי להרי סיירה נבדה. האזור התרבותי משתרע על שטח של כמיליון קילומטרים רבועים, או מעט יותר מכפול מההגדרה ההידרוגרפית של האגן הגדול.
הידרולוגיה

שטחו של האגן הגדול על פי ההגדרה ההידרוגרפית הוא 541,730 קילומטרים רבועים, של אזור המתנקז כולו כלפי פנים. כל המשקעים היורדים באזור מתאדים, שוקעים לתוך הקרקע או זורמים לתוך אגמים (שמרביתם מלוחים). כפי שהבחין פרימונט, לפלגים, נחלים או נהרות אין שום מוצא למפרץ מקסיקו או לאוקיינוס השקט. האזור תחום ברכס הרי ואסץ' ממזרח, רכס סיירה נבדה ורכס קסקייד במערב ואגן הניקוז של הנהר סנייק בצפון. השוליים הדרומיים פחות מובחנים. האגן הגדול כולל את מרבית שטח של נבדה, מחצית מיוטה, חלקים ניכרים מאורגון וקליפורניה ואזורים קטנים באיידהו, ויומינג ומקסיקו. המונח "האגן הגדול" מטעה במקצת. בפועל האזור כולל אגנים קטנים רבים. ימת המלח הגדולה ביוטה, אגם פירמיד ושקע הומבלדט בנבדה הם חלק מאגני הניקוז באגן הגדול. שקע סלטון הוא אגן סגור נוסף בתחומי האגן הגדול.
קו פרשת המים של האגן הגדול (Great Basin Divide) מפריד בין האגן הגדול לבין אגני הניקוז שמימיהם מתנקזים לאוקיינוס השקט. החלק הדרומי ביותר של האגן הגדול הוא האגם היבש לגונה סלאדה (Laguna Salada) במקסיקו. הנהר הארוך והגדול ביותר באגן הגדול הוא הנהר בר (Bear River) הנשפך לימת המלח הגדולה ואורכו 563 קילומטרים. אגן הניקוז הגדול ביותר בתחומי האגן הגדול הוא אגן הניקוז של הנהר הומבולדט המשתרע על שטח של 44,000 קילומטרים רבועים. מרבית המשקעים היורדים באגן הגדול הם שלגים, והמים שלא מתאדים או נשאבים לשם שימוש אנושי מחלחלים לאקוויפרים של מי תהום, בעוד שהתאדות של מים המצטברים מתרחשת בשקעים גאוגרפיים. אגם טאהו, האגם האלפיני הגדול ביותר באמריקה הצפונית, הוא חלק מתת-האזור אגם לאהוטן (Lake Lahontan) במרכז האגן הגדול.
אקולוגיה

האגן הגדול על פי הגדרתו ההידרוגרפית כולל כמה מדבריות ואזורים אקולוגיים, כל אחד מהם עם מערך מאפיינים ייחודיים של צמחייה ובעלי חיים. הגבולות האקולוגיים והחלוקה לאזורים אקולוגיים באגן הגדול אינה חד-משמעית.
האגן הגדול חופף לארבעה מדבריות שונים: חלקים מהמדבריות החמים בדרום: מדבר מוהאבי ומדבר קולורדו (אזור בתוך מדבר סונורה) והמדבריות הקרים: מדבר האגן הגדול והמדבר הגבוה בצפון. ניתן להבדיל בין המדבריות על פי הצמחייה: עץ יהושע (Yucca brevifolia) ולראה משולשת (Larrea tridentata) צומחים במדבריות החמים, והם אינם גדלים במדבריות הקרים. המדבריות הקרים גבוהים בדרך כלל מהמדבריות החמים, והמשקעים יורדים בהם במשך כל השנה.
האקלים והצמחייה של האגן הגדול תלויים במידה רבה בגובה: ככל שהאזור גבוה יותר, כך גם גדלה כמות המשקעים והטמפרטורה יורדת. בשל כך, יש יערות בגובה רב. ערער יוטה (Juniperus osteosperma) / אורן חד-מחטי (Pinus monophylla) (האזורים הדרומיים) וצרקוקרפוס (Cercocarpus) (האזורים הצפוניים) יוצרים יער פתוח של עצי ערער ואורן (pinyon-juniper woodland) על המדרונות של מרבית הרכסים. חורשות של אורן גמיש (Pinus flexilis) ואורן אצטרובל זיפני (Pinus longaeva) נמצאות בחלק מהרכסים הגבוהים ביותר. בגדות הנחלים שבהם יש אספקת מים מתמדת יש חורשות של צפצפת פרימונט (Populus fremontii) וצפצפה רעדנית (Populus tremuloides).
משום שהמערכת האקולוגית של היער נבדלת ממדבר טיפוסי, כמה גופים מוסמכים, כדוגמת הקרן העולמית לשימור חיות הבר, מפרידים את ההרים של מדבר האגן הגדול לאזור אקולוגי נפרד: "היערות ההרריים של האגן הגדול" (Great Basin montane forests). מינים נדירים ואנדמיים גדלים באזורים אקולוגיים אלו, משום שכל אחד מרכסי הרים מבודד מהרכסים האחרים. במהלך עידן הקרח האחרון היה האגן הגדול עשיר יותר במשקעים. ככל שהפך צחיח יותר בהולוקן, נסוגו כמה מהמינים להרים המבודדים הגבוהים יותר.
גופים מוסמכים אחרים מחלקים את האגן הגדול לאזורים אקולוגיים שונים, כל אחד בהתאם לקריטריונים שלו. ארמן טכטג'ן הגדיר את "ממלכת הצומח של האגן הגדול" ("Great Basin floristic province"). הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית מחלקת את האגן הגדול לשלושה אזורים אקולוגיים בקווים גסים לפי הגובה: האזור האקולוגי הצפוני של אגן ורכס (Northern Basin and Range ecoregion), האזור האקולוגי המרכזי של אגן ורכס (Central Basin and Range ecoregion) והאזור האקולוגי של אגן ורכס מוהאבי (Mojave Basin and Range ecoregion).
אקולוגיה > בעלי חיים

בעלי החיים השוכנים באגן הגדול כוללים אנטילוקפרה אמריקנית (Antilocapra americana), אייל פרדי שחור-זנב (Odocoileus hemionus), פומת ההרים (Puma concolor), וארנבאים דוגמת ארנבת שחורת-זנב (Lepus californicus) וארנבון אודובון (Sylvilagus audubonii), וזאבי ערבות (Canis latrans) שצדים אותם. חולדות סוחרות (Neotoma), עכברי קנגורו (Dipodomys) ומכרסמים קטנים אחרים נפוצים גם הם, והם פעילים בעיקר בלילה. אייל קנדי (Cervus canadensis) וכבש גדול-קרניים (Ovis canadensis) חיים גם הם באגן הגדול, אך אינם נפוצים. לטאות קטנות, כדוגמת תת-המין לטאה דוקרנית מערבית של האגן הגדול (Sceloporus occidentalis longipes), לטאה נמרית ארוכת אף (Gambelia wislizenii) ואיגואנית מקרינה (Phrynosoma) נפוצים, במיוחד בגובה נמוך. עכסנים (Crotalus) ונחש גופר פסיפי נפוצים גם כן. מין הסלמנדרה Batrachoseps campi נמצא בסכנה. עופות חופים כדוגמת שחייניות (Phalaropus) וחרמשונים (Numenius) מצויים באזורים מוצפים. שקנאים אמריקניים (Pelecanus erythrorhynchos) נפוצים באגם פירמיד. עטים זהובים (Aquila chrysaetos) נפוצים מאוד באגן הגדול. תורית אמריקנית (Zenaida macroura)‏, סטורנלה נגלקטה, עקעק שחור-מקור (Pica hudsonia) ועורב שחור (Corvus corax) הם מיני עופות נפוצים נוספים.
שני מיני דגים בסיכון שוכנים באגם פירמיד: Chasmistes cujus (ממשפחת הקטוסטומיים, ברשימת המינים בסיכון מ-1967) ותת-המין טרוטת קלארק לאהונטנית (Oncorhynchus clarkii henshawi, ברשימת המינים בסיכון מ-1970).
חסרי חוליות גדולים כוללים פרווניתיים (טרנטולה מהסוג Aphonopelma) וחרגול מורמוני (Anabrus simplex). מינים גרים שיובאו בהצלחה לאגן הגדול כוללים את חוגלת הסלעים (Alectoris chukar), חוגלית אפורה (Perdix perdix) וחוגלת ההימלאיה (Tetraogallus himalayensis), אם כי האחרונה נקלטה היטב רק בהרי רובי (Ruby Mountains). ברומית הגגות (Bromus tectorum), מין פולש של דגניים שהובא בטעות מהווה חלק קריטי בתזונתה. סוסי פרא (מוסטנג) וחמורי פרא (burro) הם מינים זרים המתרבים בקלות ושנויים במחלוקת לגבי השפעתם על המערכת האקולוגית. מרבית שטח האגן הגדול הוא שטח מרעה וחיות משק (בקר וכבשים) נפוצות בו.
גאוגרפיה

האגן הגדול כולל עמקים, אגנים, אגמים ורכסי הרים של פרובינציית אגן ורכס. תוואים גאוגרפיים סמוך לאגן הגדול כוללים את קו פרשת המים של אמריקה, קו פרשת המים של האגן הגדול, ומפרץ קליפורניה.
גאוגרפיה > היחידה הפיזיוגרפית של האגן הגדול

היחידה הפיזיוגרפית של האגן הגדול היא חלק מפרובינציית אגן ורכס, אבל גבולות הפרובינציה חורגים לתוך מזרח אורגון, דרום איידהו, ואגן הניקוז של הנהר קולורדו (כולל האזור המטרופוליטני של לאס וגאס והפינה הצפון-מערבית של אריזונה) פרובינציית אגן ורכס היא תוצאה של פעילות טקטונית המותחת את קרום כדור הארץ, תוך יצירת רכסי הרים רבים שכיוונם צפון-דרום. בין רכסי הרים אלו יש עמקים שטוחים או אגנים. מאות רכסי הרים אלו הפכו את נבדה למדינה ההררית ביותר בארצות הברית.
גאוגרפיה > יישובים ודרכים

שני האזורים המטרופוליטניים המאוכלסים ביותר הם האזור המטרופוליטני של רינו-ספרקס במערב וחזית ווסאץ' (Wasatch Front) במזרח. השטח בין שני אזורים אלו מיושב בדלילות אלקו (Elko), איליי (Ely), ונדובר (Wendover), וסט ונדובר (West Wendover) ווינמאקה. בצפון, העיירות סוזנוויל (Susanville) בקליפורניה, בארנס (Burns) והינס (Hines) באורגון, מאלד סיטי (Malad City) באיידהו ואייוונסטון (Evanston) בוויומינג. בדרום סידר סיטי (Cedar City), טונופה (Tonopah) ובישופ (Bishop), ובקצה הדרומי קיצוני של האגן הקהילות פארומפ (Pahrump), פאלמדייל, ויקטורוויל (Victorville) ופאלם ספרינגס. כבישים בין-מדינתיים החוצים את האגן הגדול הם 80 ו-15, כשכביש בין-מדינתי 70 מסתיים וכביש בין-מדינתי 84 מתחיל באגן הגדול. כבישים חשובים נוספים הם כביש 6, כביש 50, כביש 93, כביש 95 וכביש 395. הקטע של כביש 50 בין דלתה ביוטה לפאלון בנבדה מכונה "הכביש הבודד ביותר באמריקה" ("The Loneliest Road in America"). וכביש מדינתי 375 של נבדה מכונה "כביש החוצנים" ("Extraterrestrial Highway") משום שהוא עובר קרוב לאזור 51. כמה מסילות ברזל חוצות את האגן הגדול כולל קווי יוניון פסיפיק: קו אוברלנד (Overland Route) דרך רינו ואוגדן, קו פדר ריוור (Feather River Route) בין אוקלנד לסולט לייק סיטי, קו סנטרל קורידור (Central Corridor) בין וינמאקה לדנוור וקו לוס אנג'לס סולט לייק (Los Angeles and Salt Lake Railroad).
היסטוריה

הצטברויות של משקעים במשך אלפי שנים מילאו את העמקים בין הרכסים שנוצרו בהעתקים ויצרו מישורים שמקורם בקרקעית האגמים מהפליסטוקן. לדוגמה, לאחר שנוצרה לפני כ-32,000 שנים עלתה ימת בונוויל על גדותיה לפני 14,500 שנים, פרצה צפונה דרך מעבר רד רוק (Red Rock Pass) באיידהו תוך יצירת שיטפון בונוויל (Bonneville flood) הקטסטרופלי. פני הימה ירדו עד לגובה של "אגם פרובו" הקדום שממנו נותרו כיום ימת המלח הגדולה, אגם יוטה (Utah Lake), אגם סווייר (Sevier Lake), אגם ראש (Rush Lake) וימת המלח הקטנה (Little Salt Lake). אגמים נוספים שנוצרו בפליסטוקן הם: אגם לאהוטן, אגם מאנלי (Lake Manly) ואגם מוהאבי (Lake Mojave).
התיישבות של פלאו-אינדיאנים החלה לפחות לפני 12,000 שנים. היו אלו אבותיהם של שבטי האגן הגדול (העמים השושוניים המדברים בשפה נומית הגיעו הרבה יותר מאוחר, סביב שנת 1000 לספירה). עדויות ארכאולוגיות לאתרי התיישבות לאורך החוף הקדום של אגם לאהוטן מתוארכות מסוף עידן הקרח כאשר קו החוף היה בערך בגובה 150 מטרים מעל לקרקעית, היבשה בימינו, על מדרונות ההרים שמסביב. האגן הגדול היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטי אינדיאנים של האגן הגדול דוברי קבוצת השפות יוטו-אצטקיות, כולל שושוני, יוט, מונו ופאיוט צפוניים.
מגלי ארצות אירופיים הגיעו לאגן הגדול במאה ה-18 כחלק מהקולוניזציה הספרדית של יבשת אמריקה. המהגר האמריקני הראשון שחצה את האגן הגדול מהסיירה נבדה היה ג'דדיה סמית ב-1827. סוחר הפרוות ומגלה הארצות פיטר אוגדן (Peter Skene Ogden‏; 1854-1790), שעבד בשירות חברת מפרץ הדסון סייר באזור ימת המלח הגדולה ונהר הומבולדט בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-19, כשחקר את המורדות המזרחיים של הרי סיירה נבדה עד למפרץ קליפורניה. בנג'מין בונוויל (Benjamin Bonneville‏; 1878-1796) חקר את החלק הצפון-מזרחי כחלק ממשלחת חברת הפרוות האמריקנית (American Fur Company) ב-1832. ארצות הברית השתלטה על האזור צפונית לקו הרוחב 42° באמצעות הסכם אדמס-אוניס עם האימפריה הספרדית ב-1819 והסכם אורגון עם בריטניה ב-1846. ארצות הברית השתלטה על מרבית יתרת האגן הגדול בהסכם גואדלופה אידלגו של 1848 עם מקסיקו. ב-1847 הוקם היישוב האירופאי הראשון באגן הגדול בעמק ימת המלח הגדולה, והובילה פעילות ההתיישבות הדתית האמריקנית הראשונה של מדינת דזרט של המורמונים ב-1849 ביוטה וצפון נבדה של ימינו. יישובים אחרים קמו בעקבות הבהלה לזהב בקליפורניה ב-1848 כשמהגרים חצו את האגן הגדול בשביל קליפורניה לאורך נהר ההומבולדט בנבדה עד מעבר קרסון (Carson Pass), מעבר הרים בהרי הסיירה נבדה. טריטוריית אורגון הוקמה ב-1848 וטריטוריית יוטה ב-1850.
ב-1869 הושלמה מסילת הברזל הטרנס קונטיננטלית הראשונה בפרומונטורי סאמט (Promontory Summit) באגן הגדול. סביב 1902 נסללה מסילת הברזל של קו לוס אנג'לס סולט לייק (Los Angeles and Salt Lake Railroad) באגן התחתון ומדבר מוהאבי, ששירת גם את לאס וגאס.
על מנת לסיים תביעה של האינדיאנים מ-1951 חוקק חוק הפיצויים לשושונים המערביים (Western Shoshone Claims Distribution Act of 2004) ב-2004, לפיו תמורת תשלום של 117 מיליון הפקיעה ממשלת ארצות הברית לרשותה שטח של 100,000 קמ"ר באגן הגדול.
אקלים

האקלים באגן הגדול משתנה על פי הגובה, קו הרוחב וגורמים נוספים. מקומות גבוהים הם בדרך כלל קרירים יותר ומקבלים יותר משקעים. האזורים המערביים נוטים להיות צחיחים יותר מהאזורים המזרחיים בשל מדבר צל גשם בגלל הרי סיירה נבדה). במרבית האגן הגדול האקלים מדברי עד מדברי למחצה. כשהקיצים חמים והחורפים קרים. עם זאת, חלק מהאזורים ההרריים באגן גבוהים מספיק על מנת שאקלימם יהיה אלפיני. בשל הגובה של האגן והצחיחות, חווים מרבית האזורים הפרשי טמפרטורה גדולים בין היום ללילה.