stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
16 בספטמבר
נולדו

16 – דרוסילה, אצילה רומאית מן השושלת היוליו-קלאודית (נפטרה ב-38)
1386 – הנרי החמישי, מלך אנגליה (נפטר ב-1422)
1507 – ג'יאג'ינג, קיסר סין (נפטר ב-1567)
1777 – נתן מאיר רוטשילד, בנקאי אנגלי ובן למשפחת רוטשילד (נפטר ב-1836)
1886 – ז'אן ארפ, צייר, פסל ומשורר שווייצרי (נפטר ב-1966)
1887 – נדיה בולאנז'ה, מלחינה, מנצחת ופרופסור למוזיקה צרפתיה (נפטרה ב-1979)
1891 – קרל דניץ, מפקד צי הצוללות הגרמני במלחמת העולם השנייה ויורשו של אדולף היטלר בתפקיד נשיא גרמניה לתקופה קצרה בשנת 1945 (נפטר ב-1980)
1906 – ג'ק צ'רצ'יל, גיבור מלחמה בריטי במלחמת העולם השנייה (נפטר ב-1996)
1921 – אורסולה פרנקלין, סופרת מטלורגית, פיזיקאית, ומחנכת גרמנייה-קנדית (נפטרה ב-2016)
1922 – אברהם טמיר, אלוף בצה"ל, ראש אגף התכנון (נפטר ב-2010)
1923 – לי קואן יו, מנהיגה הראשון של סינגפור ואבי האומה (נפטר ב-2015)
1924 – לורן באקול, שחקנית קולנוע אמריקאית (נפטרה ב-2014)
1925 – צ'ארלס הוהי, ראש ממשלת אירלנד (נפטר ב-2006)
1925 – בי בי קינג, גיטריסט וזמר אמריקאי (נפטר ב-2015)
1927 – פיטר פאלק, שחקן אמריקאי (נפטר ב-2011)
1930 – סילבי קשת, עיתונאית ובעלת טור ישראלית
1934 – אלג'ין ביילור, שחקן כדורסל אמריקאי (נפטר ב-2021)
1934 – ג'ורג' צ'קיריס, שחקן קולנוע יווני-אמריקאי
1936 – אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון של ישראל
1939 – יעקב נאמן, שר המשפטים ושר האוצר בישראל (נפטר ב-2017)
1949 – אד בגלי הבן, שחקן אמריקאי
1949 – אילן מנוליס, אסטרונום ישראלי
1952 – מיקי רורק, שחקן קולנוע ומתאגרף אמריקאי
1954 – רפעת טורק, כדורגלן ערבי ישראלי וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו
1971 – איימי פולר, שחקנית אמריקאית
1975 – גל פרידמן, גולש, הישראלי הראשון שזכה במדליית זהב באולימפיאדה
1976 – יעל רונן, במאית תיאטרון ומחזאית ישראלית
1978 – יוני סמאש, עיתונאי, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי
1981 – אלקסיס בלדל, שחקנית ודוגמנית אמריקאית
1982 – רותי אסרסאי, שחקנית ישראלית
1986 – איאן הרדינג, שחקן, ידוע כעזרא פיץ בסדרה "שקרניות קטנות"
1986 – אמיר ויינטרוב, טניסאי ישראלי
1990 – אוליבר נייסן, רוכב אופני כביש בלגי
1992 – ניק ג'ונאס, זמר וגיטריסט מלהקת האחים ג'ונאס
1992 – ניב סולטן, שחקנית ישראלית
1994 – סטפנו דה גרגוריו, שחקן ודוגמן ארגנטינאי
1996 – אלבארו הודג', רוכב אופני כביש קולומביאני
נפטרו

307 – פלביוס ולריוס סוורוס, שליט הקיסרות הרומית המערבית בטטררכיה השנייה
655 – מרטינוס הראשון, אפיפיור (נולד ב-598)
1087 – ויקטור השלישי, אפיפיור (נולד ב-1026)
1380 – שארל החמישי, מלך צרפת (נולד ב-1338)
1394 – האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי (נולד ב-1342)
1498 – תומאס דה טורקמדה, נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית (נולד ב-1420)
1701 – ג'יימס השני מלך אנגליה (נולד ב-1633)
1736 – דניאל פרנהייט, פיזיקאי ומהנדס פולני-גרמני-הולנדי (נולד ב-1686)
1824 – לואי השמונה עשר, מלך צרפת (נולד ב-1755)
1977 – מריה קאלאס, זמרת סופרן אמריקאית (נולדה ב-1923)
1977 – מארק בולאן, סולן להקת טי רקס (נולד ב-1947)
1978 – חנה בן-ארי, אשת רדיו, תסריטאית ומתרגמת ישראלית (נולדה ב-1928)
1980 – ז'אן פיאז'ה, פסיכולוג שווייצרי (נולד ב-1896)
2001 – גדעון לב-ארי, איש רדיו ישראלי ומנהל קול ישראל (נולד ב-1935)
2013 – דוד אברהם ספקטור, רב ומחבר ספרים תורניים ישראלי (נולד ב-1955)
2016 – קרלו אזליו צ'אמפי, נשיא וראש ממשלת איטליה (נולד ב-1920)
2016 – אדוארד אלבי, מחזאי אמריקני (נולד ב-1928)
2021 – ג'יין פאוול, שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית (נולדה ב-1929)
2021 – דושאן איבקוביץ', כדורסלן ומאמן כדורסל (נולד ב-1943)
2023 – ויקטור פוקס, פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, שנחשב לאחד מגדולי כלכלני הבריאות בעולם (נולד ב-1924)
2024 – פיטר גרין, היסטוריון, סופר, משורר, מבקר ומתרגם בריטי (נולד ב-1924)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום העצמאות של מקסיקו
היום הבין-לאומי להגנה על שכבת האוזון
יום הגואקמולה
יום המשפחה החורגת
15 בספטמבר – 17 בספטמבר
ספטמבר
לוח אירועים שנתי
הערות שוליים

↑  היום הבין-לאומי לשמירה על שכבת האוזון, באתר קרן קיימת לישראל, ‏11 ספטמבר 2016
הנרי החמישי
קרל דניץ
איימי פולר
שארל החמישי
תומאס דה טורקמדה
הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה

הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה (ברומנית: Republica Socialistă România) היה שמה הרשמי של רומניה בין השנים 1965–1989. עם עלייתו לשלטון ברומניה הקומוניסטית ב-1965 החליט ניקולאה צ'אושסקו להחליף את השם הקודם, הרפובליקה העממית הרומנית, כפי שהחליף וחידש גם את שם המפלגה השלטת. אחרי המהפכה הרומנית והפלתו של צ'אושסקו, בוטל שם זה ב"צו-חוק מספר 2" מיום 27 בדצמבר 1989, ושם המדינה נקבע ל"רומניה". אופי השלטון היה דיקטטורה טוטליטרית עם משטר חד-מפלגתי. הפרלמנט נקרא האספה הלאומית הגדולה של רומניה, ונשלט באופן מוחלט על ידי המפלגה הקומוניסטית הרומנית עד למהפכה. נכון לשנת 1987, שטחה של המדינה כ-238,391 קמ"ר, ומספר תושביה 23,102,000; עיר הבירה הייתה ועודנה בוקרשט.
ההמנון הרשמי נשאר תחילה Te slăvim, Românie ("אנו מהללים אותך, רומניה"), אך ב-1977 הוא הוחלף בהמנון חדש, Trei culori ("שלושה צבעים"), שנשאר בתוקף עד המהפכה הרומנית. השפות הרשמיות היו רומנית, הונגרית ורומאני. המטבע הרשמי היה ונותר לאו רומני.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה ועליית הקומוניזם

באוגוסט 1944 מיכאי הראשון, מלך רומניה (אשר נתמך על ידי המפלגות הגדולות) הפיל את שליט רומניה יון אנטונסקו. בכך רומניה עברה צד- ממדינות הציר לבעלות הברית. המעבר הוביל לפלישה גרמנית. הכוחות הגרמניים לחמו אל מול רומניה שנתמכה על ידי כוחות סובייטים, שראו ברומניה לא שותפה, אלא שטח כבוש. אמנם המפלגה הקומוניסטית לקחה חלק מועט בממשלותיה הראשונות של רומניה, אך המצב החל להשתנות במרץ 1945, עם מינויו של פטרו גרוזה מהשמאל הקומוניסטי לראש הממשלה.
לאחר המינוי התפתחה מתיחות בין גרוזה למלך, מתיחות שגדלה לכדי מהומות שגבו את חייהם של עשרות אנשים בנובמבר 1945. לבסוף הצבא האדום דיכא את המהומות והשליט סדר. ממשלתו של גרוזה החלה בביצוע רפורמות רבות, ביניהן מתן זכות בחירה לנשים וחיזוק השליטה הסובייטית על רומניה. בבחירות שהתקיימו ב-19 בנובמבר 1946 המפלגות הקומוניסטיות קיבלו 84% מהקולות. לאחר הבחירות נשמעו קולות רבים שטענו כי התקיימו זיופים וניסיונות להסיט קולות למפלגה הקומוניסטית.
למרות שהחוקה החדשה לכאורה קידמה חופש דת, אך בפועל המשטר קידם אתאיזם מדיני. התרחשו רדיפות דתיות, כוחם של הארגונים הדתיים היה מוגבל, וחופש הפולחן דוכא אף הוא.
היסטוריה > הרפובליקה העממית הרומנית ושלטונו של גאורגיו-דז'

השנים הראשונות של המשטר הקומוניסטי התאפיינו במעצרים רבים. ב-11 ביוני 1948 הולאמו כל הבנקים והעסקים הגדולים. בהנהגה הקומוניסטית פעלו שלוש סיעות חשובות, כולן סטאליניסטיות. ההבדלים העיקריים היו למעשה הבדלים אישיים יותר מאשר הבדלים פוליטיים או פילוסופיים עמוקים. בשנה זו גאורגה גאורגיו-דז' החל לשלוט במדינה כדיקטטור. הוא לא היה מרוצה מהרפורמות שהנהיג ניקיטה חרושצ'וב בברית המועצות לאחר מותו של יוסיף סטלין. הוא סגר את מחנות העבודה הגדולים ביותר ברומניה ועצר את הקיצוב ואת שכר העובדים. בתקופה זו חלה התמרמרות ציבורית על כך ששטחים מרומניה ההיסטורית עברו למולדובה הסובייטית. בתקופה זו רומניה בהנהגת גאורגיו-דז' הייתה עצמאית ולאומנית יותר. גאורגיו-דז' הזדהה מאוד עם הסטליניזם, הזדהות שגרמה למחלוקות עם ברית המועצות. גאורגיו-דז' אף הצהיר שרומניה תוכל לפתח יחסים דיפלומטיים עם כל מדינה ללא התחשבות במערכת הפוליטית-כלכלית שלה, כל עוד המדינה מכירה בשוויון בין-לאומי ואינה מתערבת בענייניהם הפנימיים של עמים אחרים. מדיניות זו הובילה להידוק הקשר של רומניה עם הרפובליקה העממית של סין.
בתי הכלא היו מלאים באסירים פוליטיים, ונוצרה מערכת חדשה של מחנות עבודה בכפייה בהשראת הגולאגים הסובייטים. בתי כלא מרכזיים הוקמו בפיטשט ובגרלה. מחנות עבודה בכפייה הוקמו במכרות עופרת ובדלתה של הדנובה. בשנות ה-50 השלטון ביצע הגליות המוניות מבאנאט (ליד הגבול עם יוגוסלביה) לברגאן. כ-45,000 איש הוגלו בכוח לאזורים אלו. רוב המגורשים התגוררו בברגאן במשך 5 שנים (עד 1956), אך חלקם נותרו שם לצמיתות.
גאורגיו-דז' התפטר מתפקידו כמזכ"ל המפלגה הקומוניסטית בשנת 1954, אך שמר על תפקידו כראש ממשלה. בשנת 1955 הצטרפה רומניה לברית ורשה, דבר שהוביל לחיזוק היחסים עם ברית המועצות. למרות ההצטרפות לברית, רומניה השתדלה שלא לקיים תרגילים צבאיים על שטחה ולא להשתתף בתמרונים שכאלו במקומות אחרים. בשנת 1956 החלו מהומות והפגנות אנטי- סובייטיות בפולין, ואף פרץ מרד הונגרי כנגד השליטה הסובייטית. גאורגיו-דז' חשש שהמהומות האנטי-סובייטיות יחלחלו גם לרומניה, ולכן נקט באמצעים קיצוניים שכללו רדיפה ומאסר של חשודים, בעיקר ממוצא הונגרי. הוא גם דגל בהתערבות סובייטית מהירה, וברית-המועצות חיזקה את נוכחותה הצבאית ברומניה, בעיקר לאורך הגבול ההונגרי.
ההתנגדות האנטי-קומוניסטית הייתה אף היא מאורגנת מאוד. אנשים רבים שהתנגדו לממשל נטלו נשק והקימו קבוצות פרטיזניות, המונות 10–40 איש. ההתנגדות זו נמשכה עד תחילת שנות ה-60. צורה אחרת ולא אלימה של ההתנגדות לקומוניזם הייתה מהומות הסטודנטים בבוקרשט בשנת 1956. הפגנות התקיימו בכמה מרכזים אקדמיים והביאו למעצרים ולגירושים רבים. בירת המהומות הייתה טימישוארה, שם נעצרו כ-3,000 איש. תגובת השלטונות הייתה מיידית - סטודנטים נעצרו או הושעו מהקורסים שלהם, כמה מורים פוטרו, ואגודות חדשות הוקמו כדי לפקח על פעילות התלמידים.
לאחר שברית המועצות פלשה להונגריה וגרמה לחיזוק המשטר הקומוניסטי, ראש ממשלת הונגריה המודח אימרה נוג' נכלא מצפון לבוקרשט. בבוקרשט הוא נחקר ועונה על ידי הסובייטים והשלטון הרומני. לבסוף הוא הוחזר לבודפשט, ושם הוצא להורג. בעקבות התסיסה אל מול הונגריה, החלה רומניה לחסל את החינוך ההונגרי במדינה, והפכה אותו לבעל אופי רומני יותר.
באותן השנים צמצם השלטון הרומני את השקעותיו בתעשייה, הגביר את תפוקת מוצרי הצריכה וביזר את הניהול הכלכלי. אמנם תהליכי הקולקטיביזציה הואטו, אך הממשלה שבה ונקטה באמצעים כאלו בשנת 1962, כאשר המדינה שלטה ב-77% מהשטחים החקלאיים. קולקטיביזציה זו גרמה למותם של עשרות אלפי אנשים.
היסטוריה > נפילת הקומוניזם ברומניה

עם החלת מדיניות הפרסטרויקה והגלאסנוסט בברית המועצות על ידי מיכאיל גורבצ'וב, המדיניות הסטליניסטית של רומניה נראתה לא רלוונטית. אם בעשורים הקודמים המערב נטה להתעלם מהפגיעה בזכויות אדם תמורת סחר, התעלמות זו פסקה עם ההתקרבות לסיום המלחמה הקרה. ב-15 בנובמבר 1987 החלו מהומות אנטי-קומוניסטיות בבראשוב. למרות המתחים הפנימיים, הצליחה רומניה לשלם את כל חובותיה החיצוניים (שעמדו על כ-11 מיליארד דולר) במרץ 1989, קודם לתחזיות השלטון. ב-14 בנובמבר צ'אושסקו נבחר מחדש באופן רשמי למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בוועידה ה-14 של המפלגה. בדצמבר התחזקו המהומות.
ב-17 בדצמבר פרצו מהומות המוניות בטימישוארה. בניסיון להכניע את המהומות, המשטר הטיל עוצר כללי. למרות העוצר, המהומות התפשטו לכל המדינה, והגיעו אף לבירה בוקרשט. המהומות הגיעו לשיאן ב-21 בדצמבר, כאשר צ'אושסקו והמשטר ארגנו הפגנת תמיכה גדולה שבה השתתפו כ־80,000 מפגינים, ובה גינה צ'אושסקו בחריפות את האירועים בטימישוארה. נאומו נתקל בבוז מצד ההמון, וניסיונותיו להשקיט את הקהל לא צלחו. לבסוף נמלטו צ'אושסקו ואשתו, אך נתפסו סמוך לטרגובישטה. ב-25 בדצמבר 1989 הם הועמדו למשפט בבית דין צבאי, והוצאו להורג כשעה וחצי לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  DECRET-LEGE Nr. 2 din 27 decembrie 1989 (ברומנית)(הקישור אינו פעיל, 16.1.2019)
Warrior (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע דמי לובאטו
 מתוך האלבום Demi
 יצא לאור:  10 במאי 2013
 מקום הקלטה:  Barefoot Recording (לוס אנג'לס)  East West Studios (לוס אנג'לס)
 אורך:  3:51
 חברת תקליטים:  הוליווד
 כתיבה:  דמי לובאטו, אנדרו גולדשטיין, עמנואל קיריאקו ולינדי רובינס
 הפקה:  אנדרו גולדשטיין ועמנואל קיריאקו
 
"Warrior" (בעברית: "לוחמת") הוא שיר של דמי לובאטו והרצועה ה-13 והאחרונה באלבום הרביעי של לובאטו, שנקרא Demi ויצא במאי 2013 דרך חברת הוליווד רקורדס.
רקע

האלבום Demi יצא ב-14 במאי 2013 דרך הוליווד רקורדס. לובאטו העלתה את האלבום במלואו לרשת שמונה ימים לפני מועד יציאתו הרשמי והשירים המובילים באלבום כוללים את "Heart Attack",‏ "Fire Starter", ו-"Nightingale". רק שיר אחד באלבום כולל שיתוף פעולה עם אמנית אחרת (שר לויד בשיר "Really Don't Care"). האלבום מתאר את לובאטו כפי שהרגישה נכון לצאתו, תוך שיפור הגיוון המוזיקלי בהשוואה לאלבומה הקודם, Unbroken.
השיר "Warrior" הוא הרצועה האחרונה באלבום ונכתב על חוויות אישיות של לובאטו, והוא מתאר התמודדות עם כאב אישי מהעבר. לובאטו ציינה שזה היה השיר הקשה והקל ביותר לכתיבה בו-זמנית, כיוון שהוא דרש ממנה לחשוף פגיעות גדולה וסיפרה כי היא מרגישה חשופה בעת שהיא משמיעה את השיר בפני אחרים. כהוקרה לשיר, לובאטו עשתה כתובת קעקע על כתפה השמאלית עם הביטוי "now I'm a warrior" (בעברית: "עכשיו אני לוחמת").
בשנת 2018, בחשיפה שהגיעה במהלך סשן שאלות ותשובות בטוויטר, לובאטו חשפה כי השיר מתאר סיפור אמיתי של התעללות ולא מדובר רק במטאפורה. החשיפה הגיעה בעקבות ביקורת שקיבלה לאחר שסיפרה על "מתיחה" שעשתה לשומר הראש שלה, בה שכרה זונה ושלחה אותה לחדר של שומר הראש שלה, דבר שעורר ביקורת על כך שהיא ממעיטה בחשיבות נושא ההתעללות המינית. בתגובה לביקורת, היא הפנתה את המבקרים להקשיב למילות השיר "Warrior" וטענה שהיא מבינה את נושא ההתעללות המינית באופן אישי.
הרכב

לובאטו תיארה את השיר כ"הכי קשה והכי קל לכתיבה". השיר עוסק בכאב ובסיפור אישי של לובאטו, בו היא מתמודדת מול "פושע" שפגע בה.
השיר מלווה בנגינת פסנתר וצ'לו.
בביקורת שפורסמה באתר "בילבורד", נכתב כי השיר משמש כהמשך לשיר "Skyscraper" מהאלבום הקודם, ומתאר את התמודדותה של לובאטו עם משברים אישיים ואת התגברותה עליהם.
הצלחה מסחרית

בשנים שלאחר צאתו, השיר חווה עלייה של 1,780% במכירות, עם סך כולל של 222,000 עותקים מאז השקתו. העלייה במכירות נבעה מהופעה של המתמודדת מקיילה פיליפס בתוכנית "America's Got Talent" בשנת 2018 שזכתה ב-"Golden Buzzer", שהוביל אותה ישירות לשידורים החיים בתוכנית.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 25 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 500,000 |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Jason Lipshutz, Demi Lovato Q&A: On ‘Demi,’ Her ‘X Factor’ Return and Being Sick of Party Songs, Billboard, ‏2013-05-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Demi Lovato Proves Her 'Warrior' Status With 12th Tattoo | News | MTV, web.archive.org, ‏2022-08-09
1 2 3 4  Culto, "Warrior": cuando Demi confesó su gran dolor en una canción, La Tercera, ‏2018-07-25
1 2  Jason Lipshutz, Demi Lovato, ‘Demi’: Track-By-Track Review, Billboard, ‏2013-05-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  “Warrior” de Demi Lovato tiene un aumento en ventas del 1.780%, ‏2018-07-19 (בספרדית)
↑  devops, Bubbling Under Hot 100, Billboard, ‏2013-01-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
| דמי לובאטו |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • וידאוגרפיה • סיבובי הופעות • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • וידאוגרפיה • סיבובי הופעות • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| אלבומי אולפן | Don't Forget ‏• Here We Go Again ‏• Unbroken ‏• Demi‏ • Confident ‏• Tell Me You Love Me • Dancing with the Devil... the Art of Starting Over • Holy Fvck |  |
| סיבובי הופעות | Demi Live! Warm Up Tour ‏• Live in Concert •‏ A Special Night with Demi Lovato •‏ The Neon Lights Tour ‏• Demi World Tour ‏• Future Now Tour •‏ Tell Me You Love Me World Tour |  |
| טלוויזיה וקולנוע | "דמי לובאטו: חזקה למרות הכל" • "דמי לובאטו: פשוט מסובכת" • "דמי לובאטו: לרקוד עם השטן" |  |
| ערכים קשורים | "4D עם דמי לובאטו" • האחים ג'ונאס • מדיסון דה לה גרזה • סייפהאוס • Moves Me |  |
| דמי לובאטו – שירים |
| --- | --- | --- |
| Don't Forget | "Get Back" •‏ "La La Land" •‏ "Don't Forget" |  |
| Here We Go Again | "Here We Go Again" •‏ "Remember December" |  |
| Unbroken | "Skyscraper" •‏ "Give Your Heart a Break" |  |
| Demi | "Heart Attack" •‏ "Made in the USA" •‏ "Neon Lights" ‏• "Really Don't Care" ‏•‏‏ "Warrior" |  |
| Confident | "Cool for the Summer" •‏ "Confident" •‏ "Stone Cold" |  |
| Tell Me You Love Me | "Sorry Not Sorry" •‏ "Tell Me You Love Me" |  |
| Dancing with the Devil... the Art of Starting Over | "Anyone" • "I Love Me" • "I'm Ready" • "OK Not to Be OK" • "What Other People Say" • "Dancing with the Devil" • "Met Him Last Night" |  |
| Holy Fvck | "Substance" • "Skin of My Teeth" • "29"‏ |  |
| סינגלים אחרים | "This Is Me" ‏• "Wouldn't Change a Thing" ‏• "Let It Go" •‏ "Body Say" ‏• "Échame la Culpa" ‏• "Sober" • "Still Have Me" • "Commander in Chief" |  |
| סינגלים שיווקיים | "Send It On" • "Me, Myself and Time" •‏ "You Don't Do It for Me Anymore" •‏ "Sexy Dirty Love" |  |
| השתתפות בסינגלים | "We Rock" • ‏"We'll Be a Dream" •‏ "Somebody to You" •‏ "Up" ‏• "Irresistible" •‏ "Without a Fight" •‏ "No Promises" ‏• "Instruction" •‏ "I Believe" •‏ "Fall in Line" ‏• "Solo" • "Lonely Hearts" • "Monsters" |  |
| שירים נוספים | "One and the Same" • "My Song for You" • "Fix a Heart" • "For the Love of a Daughter" • "Nightingale" • "Heart by Heart" • "Waitin for You" |  |
קרן צור

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1974 (בת 50)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  שחקנית, במאית
 מקום לימודים:  בית הספר הבינלאומי של המבורג (1991)  אוניברסיטת חיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרן צור ומיכה סלקטר, בהצגה "אנדה", מאת ומבבימויו של הלל מיטלפונקט, בתיאטרון בית ליסין
קרן צור כאנדה בהצגה "אנדה"
קרן צור וששון גבאי בהצגה "רוחל'ה מתחתנת", מאת סביון ליברכט, בבימויה של ציפי פינס, בית ליסין
קרן צור בהצגה "סינית אני מדברת אליך", מאת סביון ליברכט, בבימויו של עודד קוטלר, בית ליסין
קרן צור (נולדה ב-9 בספטמבר 1974) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, במאית ומתרגמת ישראלית.
חיים אישיים

קרן צור נשואה לגיל ישראלי, מנהל בהייטק, הם מתגוררים בחיפה ולהם שלושה ילדים.
פרסים והוקרה

2015 - פרס השחקנית וההצגה בתיאטרונטו 2015, על תפקיד הטייסת ב"מקורקעת".
2009 – פרס שחקנית השנה של תיאטרון בית ליסין.
2009 – נבחרת הקרן למצוינות בתרבות.
2008 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית השנה על תפקידה בהצגה "אנדה" בתיאטרון בית ליסין.
2003 - פרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה על תפקידה בהצגה "מדלן" בתיאטרון חיפה.
פרסים והוקרה > משחק בתיאטרון > תיאטרון בית ליסין

| שנת הפקה/הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | אנטיגונה | האומנת | ז'אן אנווי | יאיר שרמן |
| 2020 | הנאהבים והנעימים | אלקה | מוטי לרנר על פי סיפור של בשביס זינגר | עידו רוזנברג |
| 2004 | סינית אני מדברת אליך | מירי | סביון ליברכט | עודד קוטלר |
| 5 ביוני 2005 | אונור | קלאודיה | ג'ואנה מוריי-סמית | ציפי פינס |
| 2007–2009 | האגם המוזהב | צ'לסי | ארנסט תומפסון | רוני פינקוביץ' |
| 2008 | סרט צרפתי | דפנה | רשף ורגב לוי | עודד קוטלר |
| 2008 | אנדה | אנדה | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט |
| 2010 | רוחל'ה מתחתנת | רוחל'ה | סביון ליברכט | ציפי פינס |
| 2013 | אז, בפראג | אסתר | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט |
| 2020 | הנאהבים והנעימים | אלקה | מוטי לרנר ע"פ סיפור של יצחק בשביס זינגר | עידו רוזנברג |
הפקות עצמאיות
| שנת הפקה/הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | אנטיגונה | אנטיגונה | ברטולט ברכט | עירא אבנרי |
| 2023 | נורא אנושי | מאיה | גלעד עברון | אופירה הניג |
| 2022 | חשמלית ושמה תשוקה | בלאנש דיבואה | טנסי ויליאמס | עודד קוטלר |
פרסים והוקרה > משחק בתיאטרון > התיאטרון העברי

| שנת הפקה/הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 בינואר 2023 | מדריך למטייל בוורשה | בינה | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט |
| 2022 | ברלין | דפנה | אילן חצור | אילן חצור |
פרסים והוקרה > משחק בתיאטרון > תיאטרון חיפה

| שנת הפקה/הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | הטוב, הרע והנערה |  | מופע אלתור לונג פורם | עמרי הכהן |
| 2021 | היחפנים - מופע אימפרו |  |  | יואב בר-לב |
| 2018 | אמא תרזה איננה | ג'יין | הלן אדמונדסון | אבישי מילשטיין |
| 2016 | בעלים ונשים | סאלי | וודי אלן בעיבוד משה נאור ועמיר קליגר | משה נאור |
| 2015 | מקורקעת | הטייסת | ג'ורג' בראנט | סיני פתר |
| 2005 | הצנזור | פונטיין | אנתוני נילסון | נויה לנצט |
| 2004 | הילדה שאני אוהב | דנה | חגית רכבי ניקוליבסקי (ע"פ סיפורים של יהודה אטלס) | חגית רכבי ניקוליבסקי |
| 2003 | מדלן | מדלן | הלן אדמונדסון | סיני פתר |
| 12 בנובמבר 2003 | משפחת ישראלי | מרגלית | בעז גאון | משה נאור |
| 29 ביוני 2002 | אילוף הסוררת | האלמנה וביאנקה | שייקספיר | אלדד זיו |
| 2002 | תופרות | שולי | אלישבע גרינבאום | עודד קוטלר |
| 1993 | משחקים בחצר האחורית | דבורי מכנס והתובעת | עדנה מזי"א | עודד קוטלר |
פרסים והוקרה > משחק בתיאטרון > תיאטרון באר שבע

| שנת הפקה/הצגת בכורה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 4 דקות ו-12 שניות | דייאן | ג'יימס פריץ | עמית אפשטיין |
פרסים והוקרה > משחק בתיאטרון > בימוי תיאטרון

| שנת ההפקה/הצגת בכורה | הצגה | מחזאי | מתרגם | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | עיר אלקטרונית | פאלק ריכטר | עינת ברנובסקי | תיאטרון הסטודיו |
| 2024 | העיירה שלנו | תורנטון ויילדר | עידו ריקלין | החוג לתיאטרון, אוניברסיטת חיפה |
| 2023 | כור ההיתוך (צייד מכשפות) | ארתור מילר | שמואל הספרי | החוג לתיאטרון, אוניברסיטת חיפה |
| 2022 | הם יורים גם בסוסים | הוראס מק'קוי | דדי ברון ושלומי מושקוביץ | תיאטרון הסטודיו |
| 2021 | כולם רוצים לחיות | חנוך לוין |  | האגודה למען העיוור/תיאטרון חיפה |
| 2019 | חוות החיות | עיבוד לספרו של ג'ורג' אורוול | דניאל אפרת | תיאטרון הסטודיו |
| 2018 | אהובת הדרקון | מיכאל גורביץ' |  | תיאטרון הסטודיו |
| 2016 | דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו | פרדריקו גרסייה לורקה |  | תיאטרון הסטודיו |
| 2014 | Simple as Life and Death | אלקסנדרה זלמן דורין ומירב קופרברג |  | Theater of the New City. New York |
| 2014 | בוץ | קאריל צ'רצ'יל | יואב כ"ץ | החוג לתיאטרון, אוניברסיטת חיפה |
| 2011 | פעימה חסרה | ליאורה כרמלי |  | פותחים במה. תיאטרון בית ליסין |
| 2010 | עתיד מתוק | שלי ניידיץ' |  | פותחים במה. תיאטרון בית ליסין |
פרסים והוקרה > משחק בקולנוע

| שנת הפקה/הצגת בכורה | סרט | במאי |
| --- | --- | --- |
| 2024 | מרים | D.J.Caruso |
| 2022 | קריוקי | משה רוזנטל |
| 2017 | החטאים | אבי נשר |
| 2017 | מונטנה | לימור שמילה |
| 2014 | ערבים רוקדים | ערן ריקליס |
| 2013 | סינדרום ירושלים (הפקה גרמנית) | דרור זהבי |
פרסים והוקרה > משחק בטלוויזיה

| שנת שידור | תוכנית | תפקיד | ערוץ שידור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | שומקום | השופטת חיותה | TeenNick (לצופי יס) |
| 2021 | פמת"א (עונה 2) | השופטת צרויה | כאן 11 |
| 2021–2020 | PPS | אליוט | TeenNick (לצופי יס) |
| 2020 | סטוקהולם (עונה 2) | יערית (חברה של עידית) | כאן 11 |
| 2019 | חמישים (סרט של יס) | שגית בן טובים | YES |
| 2017–2016 | לצבי יש בעיה | שולי, גרושתו של צביקה | ערוץ 2 (רשת) |
| 2015 | החממה (עונה 3) | ד"ר גרוסמן | ניקלודיאון |
הערות שוליים

↑   יאיר אשכנזי, ההצגה "מקורקעת" זכתה בתחרות בפסטיבל תיאטרונטו, באתר הארץ, 9 באפריל 2015
↑  זוהר צלח, ‏הישראלים מצילים את "מרים" מהתרסקות מוחלטת, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2024
↑  שולי/קרן צור, באתר רשת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429246305171  VIAF: 60889973   WorldCat (עם VIAF): 60889973
המלוכה של ניו זילנד

| --- | --- |
סמל הוד מלכותו מלך ניו זילנד
 
 
 נוכחי: צ'ארלס השלישי
 
 תואר:  הוד מלכותו
 השליט הראשון בבית זה:  אדוארד השביעי
 תקופת המלוכה:  26 בספטמבר 1907 – הווה (117 שנים)
 שטח שיפוט:  ניו זילנד 
 
המלוכה של ניו זילנד או המלוכה הניו זילנדית (באנגלית: The monarchy of New Zealand) היא שיטת הממשל בממלכת ניו זילנד במסגרתה עומד בראש המדינה מונרך. שיטת ממשל זו מבוססת על שיטת וסטמינסטר של דמוקרטיה פרלמנטרית. מאז 8 בספטמבר 2022 מולך בניו זילנד המלך צ'ארלס השלישי הנושא בתואר "מלך ניו זילנד" (King of New Zealand). יורש העצר הוא בנו הבכור של צ'ארלס, הנסיך ויליאם.
המונרך עומד בראש הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת. הסכמת המונרך נדרשת על מנת שחוק של הפרלמנט של ניו זילנד יכנס לתוקפו.
בנוסף, צ'ארלס השלישי מכהן כמלך כל ממלכות חבר העמים הבריטי, ובפרט הוא מלך הממלכה המאוחדת.
מקורה של המלוכה בניו זילנד בבית המלוכה הבריטי ממנו התפתח בית המלוכה של ניו זילנד כבית מלוכה עצמאי (אוניה פרסונלית).
היסטוריה

ראשיתו של בית המלוכה הניו זילנדי בראשית המאה ה-19. לאחר שרב החובל ג'יימס קוק מיפה את חופי ניו זילנד, החלה התיישבות אירופאית באיים. בשנת 1833, בשל הפרות החוק והסדר באיים, מינתה ממשלת בריטניה את ג'יימס בסבי, תושב בריטי שהתגורר באיים, כנציב האחראי על הסדר וההגנה על אינטרסי המסחר של בריטניה. בסבי לא הצליח למנוע את העלייה בהפרות הסחר והפגיעה בסוחרים, ועל כן ממשלת בריטניה שלחה את רב החובל ויליאם הוסון בתפקיד משנה למושל, על מנת לקבוע ריבונות בריטית באיים (תוך השגת הסכם עם השבטים המאורים).
ב-6 בפברואר 1840 נחתם הסכם ואיטנגי בוייטאנגי שבמפרץ האיים, ובמהלך שמונת החודשים הבאים חתמו 500 ראשי שבטים מאורים על ההסכם. בעקבות החתימה על ההסכם הפכו האיים למושבה בריטית.
בשנת 1907 הפכה ניו זילנד לדומיניון (מדינה המהווה חלק מהאימפריה הבריטית, ובהמשך לחלק מחבר העמים הבריטי כאשר יש לה אוטונומיה בניהול ענייני החוץ והפנים שלה, אולם ישנה השפעה לממשלת בריטניה על מדיניותה).
בשנת 1917 הוציא המלך ג'ורג' החמישי צווים המגדירים את סמכויותיו של המושל הכללי כנציג המונרך, ושל המועצה המבצעת של ניו זילנד.
בשנת 1926, בעקבות הצהרת בלפור שהוכרזה לאחר המועצה האימפריאלית שנערכה בלונדון, הוגדר מעמדה של ניו זילנד (לצד מעמדן של אוסטרליה, אירלנד, קנדה, דרום אפריקה וניופאונדלנד) כדומיון עצמאי תחת הכתר הבריטי.
בעקבות חוק וסטמינסטר אשר נחקק בשנת 1931 על ידי הפרלמנט הבריטי, קיבלה ההצהרה תוקף חוקי, וניתן לפרלמנט של ניו זילנד הסמכות לחוקק חוקים. ניו זילנד אשררה את החוק בשנת 1947 בעקבות חקיקת החוק לאימוץ חוק וסטמינסטר.
חוק התארים המלכותיים שנחקק בשנת 1953 קבע את התואר של מלכת ניו זילנד. התואר שונה בחקיקה בשנת 1974.
בשנת 1962 אומץ הדגל האישי של מלכת ניו זילנד.
בשנת 1986 נחקק חוק חוקת ניו זילנד אשר הסדיר את חוקת המדינה וקבע כי ניו זילנד היא מדינה שבראשה עומד מונרך, אשר מיוצג בהיעדרו במדינה על ידי מושל כללי.