stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתרין הייגל

| --- | --- |

הייגל בהקרנת בכורה של הסרט "27 שמלות", 2008
 לידה:  24 בנובמבר 1978 (בת 46) וושינגטון די. סי., ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  קתרין מארי הייגל
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  תיכון ניו כנען 
 בן או בת זוג:  ג'וש קלי (23 בדצמבר 2007–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2007)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2007) 
 https://katherineheigl.info/
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין מארי הייגל (באנגלית: Katherine Marie Heigl; נולדה ב-24 בנובמבר 1978) היא שחקנית, מפיקת קולנוע ודוגמנית אמריקאית. תחילה שיחקה תפקיד ראשון שלה בשנת 1995 בסרט מצור ימי 2 לצד סטיבן סגל בתור שרה רייבאק ואחר כך התפרסמה בתפקידה בתור איזבל אוונס בסדרת המדע-בדיוני "רוזוול" (2002–1999), ולאחר מכן בתור ד"ר איזבל "איזי" סטיבנס בסדרת הדרמה הרפואית "האנטומיה של גריי" (2010–2005), תפקיד שהקנה לה פרס אמי ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. מוכרת גם בשל תפקידה בתור סמנת'ה וילר בדרמה המשפטית "Suits"‏ (2019–2018) ובסדרת הדרמה של נטפליקס "פיירפליי ליין" (2021–2023) בתור טולי הארט. בקולנוע היא מוכרת בזכות כיכובה בסרטי הקולנוע "הדייט שתקע אותי", "27 שמלות", "האמת המכוערת", "קילרים", "חיים כמו שמכירים", "סילבסטר בניו יורק" ו"החתונה הגדולה".
ביוגרפיה

הייגל נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית. אביה, פול הייגל, מנהל פיננסי וממשפחה קתולית. אמה, ננסי (לבית אנגלהרדט), אמרגנית וממשפחה לותרנית. הצעירה מתוך ארבעה אחים, כאשר אחותה מג מאומצת. התגוררה בווירג'יניה ובדנוור לפני שהמשפחה השתקעה בניו כנען, קונטיקט. שם, עברו לבית חווה גדול בסגנון ויקטוריאני עתיק בו בילתה את רוב ילדותה.
ב-1986 נפגע אחיה הגדול ג'ייסון בתאונת דרכים ומת מפצעיו. לאחר שהרופא החליט שמוחו נפגע נתרמו איבריו על ידי המשפחה. כתוצאה מכך הייגל תומכת נלהבת של תרומת איברים. בעקבות מותו המירו הוריה של הייגל את הזרם של דתם לכנסייה המורמונית, ועל פי אמונה זו התחנכה.
קריירה > קריירת דוגמנות

כשהייתה הייגל בת תשע, דודתה ביקרה את המשפחה והחליטה לצלם כמה תמונות של הייגל. לאחר שחזרה לביתה בניו יורק, דודתה שלחה את התמונות לכמה סוכנויות דוגמנות בהסכמת הוריה. כעבור כמה שבועות נרשמה הייגל בסוכנות דוגמנות. כמעט מיד נבחרה לדגמן במגזין פרסום. הפרסומת הראשונה שהייתה לה בטלוויזיה הייתה לדגני הבוקר צ'יריוס.
קריירה > קריירת משחק

קריירת המשחק שלה התחילה כאשר הייתה בת 13, בשנת 1992 שיחקה בסרט "הלילה הזה" לצידן של ג'ולייט לואיס ואלייזה דושקו. ב-1994 שיחקה בפעם הראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אבי הוא הגיבור".
במהלך תקופה זו הייגל עוד למדה בתיכון ושילבה את הקולנוע והדוגמנות יחד עם לימודיה.
ב-1995, שיחקה הייגל בסרט "מצור 2" כאחייניתו של סטיבן סיגל.
ב-1996, התגרשו הוריה של הייגל, ואמה חלתה בסרטן. בנוסף, היא שיחקה בסרט "Wish Upon A Star" (אנ') באותה שנה. ב-1997, לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, עברה הייגל עם אמה ללוס אנג'לס, ואמהּ הפכה למנהלת האישית שלה.
ב-1998, שיחקה הייגל במחזה של ויליאם שייקספיר, "הסערה".
ב-1999, היא הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של תוכנית הטלוויזיה "רוזוול", בה היא גילמה את החייזרית איזבל אוואנס.
ב-2005 נבחרה הייגל לתפקיד ד"ר איזבל (איזי) סטיבנס, בסדרה "האנטומיה של גריי". על תפקידה זכתה בפרס אמי, והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
ב-2007 שיחקה הייגל בסרט שובר הקופות "הדייט שתקע אותי", בתפקיד ראשי וביסס את מעמדה כשחקנית נחשבת.
ב-2008, יצאה הקומדיה הרומנטית בכיכובה, "27 שמלות", לצדו של ג'יימס מרסדן. הסרט היה לשובר קופות.
בקיץ 2009 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה רומנטית חדשה בכיכובה של הייגל - "האמת המכוערת", בה היא משחקת לצדו של ג'רארד באטלר. גם סרט זה הפך לשובר קופות.
בקיץ 2010 יצאה לבתי הקולנוע קומדיה חדשה בכיכובה של הייגל - "קילרים". באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "חיים כמו שמכירים" לצד ג'וש דוהאמל.
ב-2014 דיבבה את דמותה של אנדי בסרט האנימציה "שודדי הפיצוחים" וב-2017 שבה לדבב אותה בסרט "שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע". באותה שנה שיחקה בסרט המתח "בלתי נשכח" בתפקיד ראשי. בנוסף, שיחקה תפקיד ראשי בתור סיידי אליס בסדרת הדרמה "ספק סביר" שבוטלה באותה השנה.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי של סדרת הדרמה של נטפליקס "פיירפליי ליין", בו שחקה את טולי הארט.
חיים אישיים

ביוני 2006 התארסה לזמר ג'וש קלי, לאחר שהכירה אותו שנה קודם לכן כאשר השתתפה בקליפ שלו "Only You". ב-23 בדצמבר 2007 השניים נישאו. הזוג מתגורר בעיר אוקלי, יוטה. בספטמבר 2009 אימצו בני הזוג תינוקת קוריאנית בת עשרה חודשים. היא נולדה עם מום בלב ועברה ניתוח לב פתוח לפני שאומצה על ידי הייגל וקלי. באפריל 2012 הם אימצו בת נוספת, מארצות הברית. ב-20 בדצמבר 2016 נולד בנם הביולוגי הראשון.
גיסה של הייגל הוא הזמר צ'ארלס קלי, חבר בלהקת ליידי אנטבלום.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | הלילה הזה | קת'רין |  |
| 1993 | מלך הגבעה | כריסטינה סבסטיאן |  |
| 1994 | מאהב אחד יותר מדי | ניקול ארנל |  |
| 1995 | תחת מצור 2: הצד האפל | שרה רייבאק |  |
| 1997 | הנסיך וליאנט | הנסיכה לינה |  |
| 1997 | Stand-ins | טאפי ריטה הייוורת' |  |
| 1998 | Bug Buster | שאנון גריפין |  |
| 1998 | כלתו של צ'אקי | ג'ייד קינקייד |  |
| 2000 | 100 בנות | ארלין |  |
| 2001 | יום אהבה קטלני | שלי פישר |  |
| 2003 | Descendant | אן הדג'רו / אמילי הדג'רו |  |
| 2005 | תופעות לוואי | קרלי הארט | גם מפיקה בפועל |
| 2005 | מאותגרים | לין שרידן |  |
| 2006 | דרך זיזיקס | מריסה |  |
| 2006 | קפאין | לורה |  |
| 2007 | הדייט שתקע אותי | אליסון סקוט |  |
| 2008 | 27 שמלות | ג'יין ניקולס |  |
| 2009 | האמת המכוערת | אבי ריכטר | גם מפיקה בפועל |
| 2010 | קילרים | ג'ניפר "ג'ן" קורנפלד איימס |  |
| 2010 | חיים כמו שמכירים | הולי ברנסון | גם מפיקה בפועל |
| 2011 | סילבסטר בניו יורק | לורה קרינגטון |  |
| 2012 | הכל בשביל הכסף | סטפני פלאם | גם מפיקה בפועל |
| 2013 | החתונה הגדולה | ליילה גריפין |  |
| 2014 | שודדי הפיצוחים | אנדי | דיבוב |
| 2015 | ג'קי וראיין (אנ') | ג'קי לורל |  |
| 2015 | אין כמו בגיהנום (אנ') | מונה |  |
| 2015 | החתונה של ג'ני (אנ') | ג'ני פארל |  |
| 2017 | בלתי נשכח (אנ') | טסה קונובר |  |
| 2017 | שודדי הפיצוחים 2: טבעי להשתגע | אנדי | דיבוב |
| 2021 | Fear of Rain (אנ') | מישל בורוז |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Wish Upon a Star | אלכסיה ויטון | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 1998 | הסערה | מירנדה פרוספר | סרט טלוויזיה של NBC |
| 1999–2002 | רוזוול | איזבל אוונס | תפקיד ראשי (3 עונות); 61 פרקים |
| 2002 | אזור הדמדומים (אנ') | אנדריאה קולינס | פרק: "Cradle of Darkness" |
| 2003 | Critical Assembly | אייזי הווארד | סרט טלוויזיה של NBC |
| 2003 | אהבה בהפתעה | מרטי גלרידג' | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2003 | Evil Never Dies | אווה | סרט טלוויזיה של TBS |
| 2003 | אנקת גבהים | איזבל לינטון | סרט טלוויזיה של MTV |
| 2004 | הבטחה נצחית של אהבה | מרטי גלרידג'-דייוויס | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2005 | רומי ומישל: ההתחלה | רומי וייט | סרט טלוויזיה של ABC Family |
| 2005–2010 | האנטומיה של גריי | ד"ר איזבל "איזי" סטיבנס | תפקיד ראשי (עונות 6–1); 120 פרקים פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת דרמה (אנ') (2007) מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה (2007,2008) |
| 2014–2015 | State of Affairs | צ'ארלסטון טאקר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2017 | ספק סביר | סאדי אליס | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2018–2019 | Suits | סמנת'ה וילר | תפקיד ראשי (עונות 9–8); 26 פרקים |
| 2021–2023 | פיירפליי ליין | טולי הארט | תפקיד ראשי; 26 פרקים גם מפיקה בפועל |
| TBA | Woodhull | ויקטוריה וודהול | מיני-סדרה עתידית גם מפיקה בפועל |
הערות שוליים

↑  באתר(הקישור אינו פעיל, 5.10.2021) של מגזין "פיפל"
| פרס סטלייט על הרכב השחקנים הטוב ביותר - סדרת טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| 2005 | הצל אותי |  |
| 2006 | האנטומיה של גריי: ג'סטין צ'יימברס • אריק דנה • פטריק דמפסי • קתרין הייגל • טי אר ייט • סנדרה או • ג'יימס פיקנס • אלן פומפאו • שרה רמירז • קייט וולש • איזאיה וושינגטון • צ'נדרה וילסון |  |
| 2007 | מד מן: בריאן באט • אן דודק • מיכאל גלדיס • ג'ון האם • כריסטינה הנדריקס • ג'נוארי ג'ונס • וינסנט רטיזר • רוברט מורס • אליזבת מוס • קירנן שיפקה • מגי סיף • ג'ון סלאטרי • ריץ' סומר • אהרון סטאטון |  |
| 2009 | דם אמיתי: כריס באואר • מכד ברוקס • אנה קאמפ • נלסן אליס • מישל פורבס • מריאנה קלבנו • ראיין קוואנטן • טוד לאו • מיכאל מקמילן • סטיבן מוייר • אנה פקווין • ג'ים פארק • קרי פרסטון • ויליאם סנדרסון • אלכסנדר סקארסגארד • סם טראמל • רוטינה וסלי • דברה אן וול |  |
| 2012 | המתים המהלכים: אנדרו לינקולן • שרה ויין קליס • לורי הולדן • נורמן רידוס • סטיבן יאון • לורן כהן • צ'נדלר ריגס • מליסה מקברייד • סקוט וילסון • דנאי גורירה • מייקל רוקר• דייוויד מוריסי |  |
| 2013 | כתום זה השחור החדש: טיילור שילינג • לורה פריפון • מיכאל הרני • מישל הרסט • קייט מאלגרו • ג'ייסון ביגס |  |
| 2014 | הניק: קלייב אוון • ג'רמי בוב • ג'ולייט ריילנס • איב יוסון • מייקל אנגרנו • כריס סאליבן • קארה סימור • אריק ג'ונסון • דייוויד פיירו • מאיה קאזאן • לאון אדיסון בראון • גריינג'ר היינס • מאט פרואר |  |
| 2015 | פשע אמריקאי: פליסיטי האפמן • טימותי האטון • אי. ארל בראון • ריצ'רד קברל • רג'ינה קינג • קייטלין ג'רארד • בניטו מרטינז • פנלופה אן מילר • אלביס נורסקו • ג'וני אוריץ |  |
| 2016 | זרה: קטרינה באלף • סם היואן • טוביאס מנזיס • לוטה ורביק • לורה דונלי • סטיבן קרי • דאנקן לקרואה • גרנט או'רורק • גארי לואיס • גרהם מקטביש • סטיבן וולטרס • סיימון קאלו • נל הדסון • דומיניק פינון • סטנלי ובר • ריצ'רד רנקין • סופי סקלטון • אנדרו גאוור • רוזי דיי • קלייב ראסל • פרנסס דה לה טור |  |
| 2017 | פולדארק: רובי בנטל • קרוליין בלקיסטון • כריסטיאן בראסינגטון • אליס צ'אפל • ביטי אדני • ג'ק פרת'ינג • שון גילדר • ג'ון נטלס • לוק נוריס • היידה ריד • הארי ריצ'רדסון • אלינור טומלינסון • איידן טרנר • ג'וש וייטהאוס • גבריאלה ויילד • טום יורק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372179905171  PLWABN: 9810644173905606  BIBSYS: 8056116  BNE: XX1288415  BnF: cb14027066r (data)  CANTIC: a10979104  CiNii: DA16304354  GND: 135585651  ISNI: 0000 0001 2140 3915  LCCN: no96006460  MusicBrainz: 2411f513-9343-4a50-adf3-cb29d94dd8c6  NKC: xx0085262  NLA: 41278344  NLK: KAC2020K7806  NTA: 30669431X  SNAC: w66n0mxs  SUDOC: 126005575  Trove: 1453992  VIAF: 76514218   WorldCat (עם VIAF): 76514218
וסילי קנדינסקי

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1866 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1944 (בגיל 78) ניי-סיר-סן, צרפת 
 מקום קבורה:  Neuilly-sur-Seine New Communal Cemetery 
 לאום:  רוסים 
 מקום לימודים:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  בית הספר לאמנות באודסה על שם גרקוב 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, אמנות מופשטת
 הושפע על ידי:  פרנץ פון שטוק, אנטון אז'בה, יוזף אלברס, Luigi Iorini 
 יצירות ידועות:  - הפרש הכחול  - סדרת "קומפוזיציה" - על לבן II
 בן או בת זוג:  Nina Nikolajewna Andreevskaja (פברואר 1917–13 בדצמבר 1944)   גבריאלה מינטר (1903–1916) 
 חתימה:   
 www.wassilykandinsky.net
 
וסילי קנדינסקי (ברוסית: Василий Кандинский; 22 בנובמבר 1866 (יוליאני) –  13 בדצמבר 1944) היה צייר רוסי ותאורטיקן של האמנות. נחשב לאחד הציירים המפורסמים במאה ה-20 ומפורצי הדרך בציור המופשט. הגותו התאורטית, במאמרים ובספרים שפרסם, נחשבת כאבן יסוד בלימודי תולדות האמנות המודרנית.
ציוריו המוקדמים הושפעו מתנועת האקספרסיוניזם באמנות. הנושאים שבחר היו קשורים לתרבות הרוסית וצוירו במשיכות מכחול עזות ובצבעים כהים. עם מעברו של קנדינסקי לציור מופשט, יצר סדרת ציורים שכינה 'קומפוזיציה', ובה הפשטה של הנוף לכדי צורות חופשיות נטולות כל משמעות. בתמונותיו המופשטות הראשונות, חסרות הנושא, ניסה לבטא אווירה, תחושות והרמוניה ויזואלית בלבד, וזאת באמצעות צורה וצבע דמיוניים וחסרי קשר ישיר לעצמים ממשיים.
קנדינסקי נולד במוסקבה למשפחה ממוצא רוסי ובילה את מרבית ילדותו באודסה. הוא נרשם לאוניברסיטת מוסקבה, ובחר ללמוד משפטים וכלכלה. במקביל לעבודתו האקדמית המוצלחת כמרצה למשפטים, התעניין קנדינסקי בציור ובאמנות. בשנת 1896 קיבל הצעה להיות פרופסור למשפטים באוניברסיטת טרטו, אך סירב, והחליט להקדיש את עצמו לציור.
ב-1896 עבר להתגורר במינכן, למד תחילה בבית הספר הפרטי לציור של אנטון אז'בה (אנ'), ובהמשך באקדמיה לאמנות יפה שבמינכן. כאן פגש גם את בת זוגו הראשונה, הציירת גבריאלה מינטר, עימה חי עד מלחמת העולם הראשונה. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר למוסקבה, אך בשל אי שביעות רצונו מהאווירה האמנותית ומהתאוריות שכפה השלטון הרוסי על היצירה האמנותית ברוסיה, חזר ב-1921 לגרמניה, והחל ללמד בבית הספר באוהאוס לאמנות ולארכיטקטורה החל מ-1922 ועד סגירתו בידי הנאצים ב-1933. עם עליית הנאצים לשלטון עזב את גרמניה, ולבסוף השתקע בצרפת, ובה גר ויצר עד מותו ב-1944 בניי-סיר-סן שליד פריז.
תקופות אמנותיות

יצירתו המופשטת של קנדינסקי החלה לאחר תקופה ארוכה של התפתחות והבשלה במחשבתו התאורטית, התפתחות שנבעה מחוויותיו האישיות. הוא קרא לכך מסירות ליופי הפנימי, התלהבות רוחנית והתמסרות לצורך פנימי עמוק, כולם מרכיבים מרכזיים בדרכו האמנותית.
קנדינסקי למד ממגוון מקורות מתקופת צעירותו במוסקבה. בהמשך חייו הזכיר שכילד היה נפעם, סקרן ומגורה רוחנית באופן יוצא דופן מצבעים. הקסם והמשיכה לצבעים והאפקט הפסיכולוגי שלהם עליו גברו כשהתבגר. ב-1889 השתתף בקבוצת מחקר אתנוגרפי שנשלחה לאזור וולוגדה, צפונית למוסקבה. בזיכרונותיו, "מבט על העבר", התייחס קנדינסקי לבתים ולכנסיות שהיו מקושטים בשפע צבעים מבהיקים, ומשנכנס אליהם הרגיש כאילו הוא חודר אל תוך ציור. החוויה והלימוד של היצירות העממיות באזור, ובפרט השימוש בצבעים בהירים על רקע כהה, באו לידי ביטוי בהמשך ביצירותיו המוקדמות. מספר שנים אחר-כך הוא החל להשוות את היצירה האמנותית של ציור ליצירת מוזיקה: "צבע הוא המקלדת [של הפסנתר], העיניים הן הפטיש [ההולם במיתרי הפסנתר], הנפש היא הפסנתר ומיתריו".
החל מ-1896, כשהיה בן 30, ויתר קנדינסקי על קריירה מבטיחה במשפטים ובכלכלה, ונרשם לבית הספר לאמנות במינכן.
הוא לא התקבל מיד, ולכן החל ללמוד בעצמו אמנות. באותה שנה, עוד לפני שעזב את מוסקבה, ביקר בתערוכה של קלוד מונה, והתרשם במיוחד מסדרת ציוריו האימפרסיוניסטיים "ערימות שחת", שלצבעים שבהם, לתחושתו, הייתה עוצמה שהייתה בלתי תלויה בעצמים עצמם. בהמשך הוא תיאר את החוויה שלו מהם:
זה שמדובר בערימות שחת הבנתי על-פי הכתוב בקטלוג התערוכה. לא יכולתי להבחין בהן. חוסר יכולת זו הכאיבה לי. חשתי שלא הייתה לצייר הזכות לצייר באופן בלתי-ברור את נושא הציור. בעקבות כך הרגשתי שהעצם בציור חסר. אך להפתעתי ולמבוכתי הבחנתי שהציור לא רק תפס אותי, אלא אף הותיר בי את רישומו באופן שלא ניתן למחותו מזיכרוני. זה היה ציור שהיה בו כוח והוד של אגדה.
באופן דומה הושפע קנדינסקי באותה תקופה מהאופרה "לוהנגרין" של ריכרד וגנר, שדחפה, לטעמו, את גבולות המוזיקה והמלודיה אל מעבר לליריקה המקובלת.
קנדינסקי גם הושפע באופן רוחני מהפרשנות התאוסופית של הלנה בלבצקי (1831 - 1891) למהות היצירה האמנותית. לפי התאוריה התאוסופית, יצירה היא תהליך גאומטרי, המתחיל בנקודה יחידה בודדת. הפן היצירתי של צורות מבוטא על ידי סדרה יורדת של מעגלים, משולשים ומרובעים. בספריו של קנדינסקי "על הרוחני באמנות" (1910) ו"נקודה וקו למשטח" (1926) ישנו הד להשקפה תאוסופית זו.
תקופות אמנותיות > תחילת התגבשותו האמנותית (1896 - 1911)

ימיו של קנדינסקי בבית הספר לאמנות במינכן, החל מ-1896, הוקלו במידת מה בשל היותו מבוגר משאר הסטודנטים. בתקופה זו החל קנדינסקי להתגלות גם כתאורטיקן בנוסף להיותו צייר. רק מעט מעבודותיו מתקופה זו שרדו. החל מתחילת המאה ה-20 גדל מספר ציוריו ששרדו, בעיקר ציורי נופים וערים שבהם שהה או ביקר, ואלה עשויים ממשיכות מכחול עזות ובסגנון ריאליסטי יחסית. ברובם קשה להבחין בדמויות אנושיות. יוצאים מכלל זה הם הציורים "יום ראשון, רוסיה העתיקה" (1904), שבו קנדינסקי מציג מראה צבעוני ומעט דמיוני של איכרים ואצילים כשברקע חומות עיר. הציור "זוג רוכב" (1907) מתאר גבר הרוכב על סוס בשדה ואוחז בעדינות באישה, ושניהם חולפים על פני נהר, כשברקע עיר רוסית שחומותיה המוארים ומגדליה משתקפים בנהר. אך דמות הסוס מטושטשת, ועלי העצים, העיר שברקע וההשתקפויות במי הנהר מנצנצים בנקודות צבע בוהקות. בציור ניכרת השפעת הפוינטיליזם והניסיון לתאר את העומק של השדה ושל הנוף על גבי משטח הציור. גם פוביזם משתקף בעבודותיו המוקדמות של קנדינסקי, שמשתמש בצבעים כדי לבטא את חוויותיו ותחושותיו ולאו דווקא את טבעו הפיזי של האובייקט המצויר.
הציור החשוב ביותר של קנדינסקי מהעשור הראשון של המאה ה-20 הוא ככל הנראה "הפרש הכחול" (1903), שמציג דמות של פרש עטוי בגלימה, הדוהר על סוסו באחו ירוק וסלעי. גלימת הרוכב היא בצבע כחול כהה וצילה בכחול כהה יותר. בחזית הציור ישנם צללים כחלחלים כהים אמורפיים, כנראה מעצים שמחוץ לציור ומעלי השלכת שלהם. הרוכב הכחול הוא מרכז התמונה, אך דמותו מטושטשת וקשה לזיהוי, והסוס עצמו מצויר בתנועת דהירה בלתי-טבעית (אף שאין ספק שקנדינסקי הכיר את התנועה הטבעית של סוס דוהר). חלק מהפרשנים סבורים שהרוכב אוחז בדמות נוספת על גב הסוס, אולי ילד, אך ייתכן שישנו כאן משחק של צללים המשתקפים מהרוכב עצמו. צורת הצגה חידתית כזו, המאפשרת לצופים בציור "להשתתף" בתהליך היצירה האמנותית, הפכה בהמשך לטכניקה שבה השתמש קנדינסקי לעיתים קרובות, והגיעה לשיאה ביצירותיו האבסטרקטיות מהתקופה האמנותית הבאה שלו, בשנים 1911 - 1914. הפרש וחלק מהסוס מוצגים יותר כסדרת כתמי צבע, וללא תיאור מדויק של דמותם. הציור, על אף היותו מבין המוקדמים שבציוריו של קנדינסקי, מצביע כבר בשלב מוקדם זה של עבודתו על הכיוון האמנותי שלו, כפי שיתבטא בעבודותיו בהמשך.
בין 1906 ל-1908 הרבה קנדינסקי לנסוע ברחבי אירופה, ואף היה קשור לקבוצת "הוורד הכחול" במוסקבה, אך ב-1908 התיישב במורנאו (Murnau), עיירה בווארית קטנה מדרום למינכן לרגלי האלפים. ציורו "ההר הכחול" (1909) כבר נוטה לאבסטרקטיות מוחלטת. הר כחול תָחום בשני עצים גדולים, האחד צהוב והשני אדום. תהלוכה של אנשים ושלושה רוכבים מוצגים בתחתית הציור. הפנים, הבגדים ואוכפי הרוכבים, כל אחד בצבע אחד, אך לא הם ולא הדמויות הצועדות אינם מתארים איזשהו פרט מציאותי אמיתי. השימוש הנועז בצבעים בציור, ממחיש את מעברו של קנדינסקי לאמנות שבה הצבע עצמו מוצג כיישות בפני עצמה, שאינה תלויה כלל בצורה.
"נמל אודסה", 1898, גלריית טרטיאקוב, מוסקבה (מיצירותיו המוקדמות)
"אוחטירקה", 1901
"שמש רוטרדם", 1906
"מינכן-שוואבינג עם כנסיית סנט אורסולה", 1908
רחוב במורנאו, דרום בוואריה, 1908
"בתים במינכן", 1908
"מורנאו, רכבת וטירה", 1909
תקופות אמנותיות > תקופת "הפרש הכחול" (1911 - 1914)

ציוריו של קנדינסקי בתקופה זו מאופיינים במשטחי צבע אקספרסיביים שאינם מוגבלים על ידי קווים וצורות, הם מכסים משטחי ציור באופן חופשי למדי, ויוצרים ציור בעל עוצמה רבה.
למוזיקה הייתה השפעה חשובה על הולדת האמנות המופשטת - המוזיקה אינה מנסה לייצג באופן נאמן את המציאות החיצונית, אלא בעיקר לבטא תחושות אנושיות נפשיות גולמיות באופן ישיר ובלתי אמצעי. קנדינסקי השתמש לעיתים במונחים מעולם המוזיקה כדי להגדיר את יצירותיו. הוא קרא, לדוגמה, לעבודותיו הספונטניות "אימפרוביזציות", ולעבודותיו המושקעות והמתוכננות יותר "קומפוזיציות", מונחים הלקוחים מתחום המוזיקה.
בנוסף ליצירתו האמנותית, החל קנדינסקי להשמיע את קולו גם בנושאי התאוריה של האמנות. למעשה, השפעתו של קנדינסקי על ההיסטוריה של האמנות המערבית נובעת לעיתים אף יותר מכתביו התאורטיים מאשר מציוריו. הוא עזר להקים את "איגוד האמנים החדש של מינכן" (Neue Künstlervereinigung München) והיה לנשיאו ב-1909. הקבוצה לא הצליחה לשלב את הגישה הרדיקלית באמנות החזותית, כמו זו של קנדינסקי, יחד עם הגישות המוסכמות של אותה תקופה, והתפרקה בסוף 1911.
באותה שנה הקים קנדינסקי, יחד עם אמנים נוספים בעלי גישה דומה לשלו כאוגוסט מאקה ופרנץ מארק, את קבוצת "הפרש הכחול" (Der Blaue Reiter). הקבוצה הוציאה לאור את "אלמנך הפרש הכחול", קיימה שתי תערוכות, ותכננה להמשיך בפעילותה, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נקטעה פעילותה, וקנדינסקי נאלץ, בשל אזרחותו הרוסית, לעזוב את גרמניה וחזר ב-1914, דרך שווייץ ושוודיה, לרוסיה מולדתו.
כתיבתו של קנדינסקי ב"אלמנך הפרש הכחול" ובחיבורו "על הרוחני באמנות", שהתפרסמו באותו זמן, שימשו הן כהגנה על האמנות המופשטת והן לקידומה, וכן כקביעה שכל צורות האמנות באשר הן יכולות להגיע לגבהים רוחניים ולהשפיע באופן רוחני. הוא האמין שהצבע בציור הוא ישות העומדת בפני עצמה, במנותק מהתיאור הוויזואלי הריאליסטי של עצמים וצורות.
תקופות אמנותיות > ברוסיה (1914 - 1921)

לאחר שובו לרוסיה ועם תום מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הקומוניסטית, עסק קנדינסקי, בין השנים 1918 ל-1921, בהתפתחויות הפוליטיות הדרמטיות ברוסיה. עיקר עיסוקו היה בתחומי הוראת האמנות ובקידום רפורמות במוזיאונים. הוא הקדיש את זמנו להוראת אמנות המבוססת על ניתוח צבעים וצורות, והשתתף בארגון המכון לתרבות אמנותית במוסקבה. כתוצאה מעיסוקיו אלו, כמות הציורים שיצר בתקופה זו קטנה. ב-1916 פגש את נינה אנדייבסקאיה, שבהמשך הייתה לאשתו.
אלא שגישתו הרוחנית-אקספרסיבית לאמנות נדחתה באופן נחרץ על ידי החברים היותר רדיקליים במכון, ונחשבה כאישית וכבורגנית מדי. ב-1921 החליט, לפיכך, לצאת לשליחות לגרמניה, כדי להשתתף בבאוהאוס של ויימאר, בהזמנת מייסדו של בית הספר, האדריכל ולטר גרופיוס.
תקופות אמנותיות > באוהאוס (1922 - 1933)

הבאוהאוס הייתה ארכיטקטורה חדשנית וכן בית ספר, שמטרותיהם, שכללו שילוב של אמנויות פלסטיות יחד עם אמנות שימושית-עיצובית, התבטאו בשיטות לימוד המבוססות על שילוב תאורטי ומעשי בין האמנויות הפלסטיות למיניהן. קנדינסקי לימד בבית הספר בקורס לעיצוב בסיסי למתחילים, בקורס תאוריה מתקדמת, וכן בכיתות ובסדנאות יצירה בציור. הוא השלים את תאוריית הצבע שלו והוסיף לה אלמנטים מתורת הפסיכולוגיה. ההתפתחות בעבודותיו על תאוריית הצורות, ובמיוחד על נקודות וצורות של קווים, הובילה לפרסום ספר התאוריה החשוב השני שלו "נקודה וקו למשטח" ב-1926.
אלמנטים גאומטריים תפסו מקום בעל חשיבות הולכת וגדלה הן בציוריו והן בהוראתו, ובמיוחד עיגולים, חצאי-עיגולים, זוויות, קווים ישרים ועקומות. תקופה זו ביצירתו של קנדינסקי הייתה פורייה במיוחד. יצירותיו בתקופה זו מאופיינות בשימוש חופשי במגוון עשיר של צבעים ובמעברים הדרגתיים מגוף צבע אחד לגופי צבע אחרים, כמו בציור "צהוב - אדום - כחול" (1925), שבו מבדל קנדינסקי את עצמו מתנועות הקונסטרוקטיביזם והסופרמטיזם, שהשפעתם באותה עת הייתה ניכרת.
"צהוב - אדום - כחול" (1925) הוא ציור גדול ברוחב של שני מטרים, וכולל מספר צורות מרכזיות: מלבן צהוב, צלב משופע אדמדם, ועיגול בצבע כחול עמוק, מוקפים כולם במספר רב של קווים שחורים ישרים או מפותלים וקשתות, כשמשבצות ועיגולים צבעוניים מפוזרים בו ותורמים למורכבותו. הזיהוי הפשוט של הצורות הגאומטריות הבסיסיות ושל אלמנטי הצבע המרכזיים שבציור הוא רובד התבוננות אחד בציור. הרובד המורכב יותר מתבטא ביחסי הגומלין שבין הצבעים והאלמנטים הצורניים, במיקומם ההדדי על משטח הציור ובהרמוניה הצורנית הכוללת שנוצרת מהם.
קנדינסקי היה חבר בקבוצת "ארבעת הכחולים" (Die Blaue Vier), יחד עם פאול קלה, ליונל פיינינגר (Feininger) ואלכסיי פון ז'אבלנסקי (Jawlensky). הקבוצה הוקמה ב-1923, וקיימה הרצאות ותערוכות משותפות, כולל תערוכה שהוצגה בארצות הברית בשנת 1924.
בשל העוינות כלפיהם מצד המפלגות הפוליטיות מהימין הגרמני באותה תקופה, עזבו אמני הבאוהאוס את ויימאר ב-1925 ועברו לדסאו.
לאחר מערכת תעמולה והשמצה עזה נגדם בידי הנאצים, נאלצה קבוצת הבאוהאוס לסגור את מרכזה בדסאו ב-1932 ולעבור לברלין, וב-1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, התפרקו ונסגרו. קנדינסקי עזב את גרמניה והתיישב בפריז.
"עולמות קטנים I‏", 1922
"על לבן II‏", 1923
"כמה עיגולים", 1926
"רך קשה", 1927
תקופות אמנותיות > סינתזה אמנותית (1934 - 1944)

בפריז היה קנדינסקי מבודד למדי, מכיוון שהציור המופשט, ובמיוחד האבסטרקציה הגאומטרית, לא הוכרו בזרם המודרני המרכזי של אותה עת, שבה היצירה האמנותית המרכזית הייתה בזרמי האימפרסיוניזם והקוביזם. קנדינסקי התגורר בדירה קטנה ויצר בסטודיו קטן בדירת מגוריו. בתקופה זו החלו להופיע בעבודותיו צורות ביומורפיות (אובייקטים חיים המצוירים בסגנון מופשט) במתאר רך ומעוגל - צורות הרומזות על יצורים מיקרוסקופיים בקומפוזיציה המשקפת את רגשותיו ועולמו הפנימי. יצירותיו כללו קומפוזיציות של צבע שמזכירות אמנות פופולרית סלאבית, ולעיתים אף שילב חול יחד עם צבע כדי להוסיף לציוריו מרקם גרעיני.
בתקופה זו ניכרת סינתזה של סגנונות עבודותיו מתקופות קודמות, והוא השתמש בה באלמנטים רבים מתקופות יצירתו הקודמות, תוך שהוא מעשיר ומשכלל אותם. ב-1936 וב-1939 צייר את שתי הקומפוזיציות המרכזיות האחרונות שלו. בציור "קומפוזיציה IX" ישנה ברקע סדרה של אלכסונים בצבעים עזים ומנוגדים, ובמרכז הציור ישנו גוף הדומה לעובר השוכב ברחם אנושי. בציור "קומפוזיציה X" פזורים על פני משטח הציור ריבועי צבע קטנים ורצועות צבע, הבולטים על-גבי רקע שחור כרסיסים של כוכבים או כנימי אור. הגוף החום שבחלקו השמאלי העליון של הציור נראה כמרחף, ומצוירים עליו, בגווני פסטל, סימנים שמשמעותם מסתורית ונראים ככתב הרוגליפים.
בעבודותיו של קנדינסקי ישנן צורות שמשמעותן ברורה, כדוגמת גופים הנדסיים מוכרים כריבועים, משולשים, עיגולים וכדומה, ולצידן גופים חסרי פשר שמשמעותם מעורפלת, ועשויה להיחשף בהדרגה על ידי המתבונן רק לאחר התעמקות בכל רובדי הציור בכללותו. הוא מציב את הצורות והצבעים על גבי הציור באופן שיוצר הרמוניה אמנותית, המהדהדת בנפשו של המתבונן ומעודדת אותו להשקיע מאמץ רוחני בפיענוח חידת הציור על פי נטיות נפשו.