stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוביק טרארי
פרשת דרייפוס

ב-26 בינואר 1895 מונה לשר המשפטים של צרפת, וקידם מספר חוקים חברתיים. כמו כן ביקש לבדוק מספר מסמכים הקשורים לפרשת דרייפוס, והשתכנע בחפותו. בנובמבר 1895 פרש מתפקידו ונלחם למען זיכויו של אלפרד דרייפוס. הוא אסף ראיות נוספות שחיזקו את החשדות כלפי פרדיננד אסטרהאזי בבגידה, והעיד במשפטו השני של דרייפוס, בשנת 1899. במשפט זה הופחת עונשו של דרייפוס. טרארי הציע שהסנאט יעניק לו חנינה, וזו ניתנה לו רק בשל מצב בריאותו הלקוי. רק ביוני 1900 זכה דרייפוס בחנינה מלאה, לאחר מחאה ציבורית נרחבת.
טרארי העיד גם במשפטו של אמיל זולא, ותקף בעדותו את צבא צרפת על הרשעת השווא של דרייפוס.
הליגה הצרפתית לזכויות האדם

במהלך משפטו של אמיל זולא בפברואר 1898 יזם טרארי הקמת ארגון זכויות אדם בשם "הליגה הצרפתית לזכויות האדם." הארגון הוקם בפגישה בביתו ב-20 בפברואר 1898, ובתוך כמה חודשים נרשמו בארגון כאלף חברים. ביוני 1898 כונסה אספה כללית של הארגון בפריז וטרארי נבחר כנשיא הארגון.
ב-20 באוגוסט 1898, לאחר הרשעתו הכוזבת של ז'ורז' פיקאר, כתב טרארי מכתב פתוח בו תקף את שר המלחמה גודפרואה קווניאק והפיץ אותו ברחבי צרפת. קווניאק נאלץ להתפטר לאחר שנחשפו המסמכים המזויפים של אובר-ז'וזף אנרי. צעדים אלו הגבירו את הפופולריות של ליגת זכויות האדם, ועשרות אלפי חברים הצטרפו לארגון.
שנותיו האחרונות

בשנת 1903 התדרדרה בריאותו של טרארי, והוא נאלץ להעביר את נשיאות ליגת זכויות האדם לידידו, פרנסיס דה פרסנסה. עד יום מותו הקדיש את מאמציו האחרונים לשיקומו של דרייפוס ולהגנה על זכויות האדם.
טרארי נפטר ב-13 במרץ 1904 בפריז. דרייפוס זוכה רק ביולי 1906.
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם לודוביק טרארי

בשנת 1984 הקים בבורדו עורך הדין הצרפתי ברטרנד פברו קרן המעניקה פרס לזכויות האדם על שם לודוביק טרארי (אנ'). הפרס מוענק מדי שנה לעורך דין שבלט בהגנה על זכויות האדם ועל מאבק בגזענות. הזוכה בפרס נבחר לאחר התייעצות עם ארגוני זכויות האדם, והוא ממומן על ידי מספר לשכות עורכי דין וארגוני זכויות אדם באירופה.
פרס לודוביק טרארי הראשון הוענק ב-29 במרץ 1985 לנלסון מנדלה, שישב אז בכלא. הפרס נמסר רשמית לבתו, זני מנדלה-דלמיני, ב-27 באפריל 1985.
הערות שוליים

↑  Trarieux, Ludovic, Pour la défense de la République; discours prononcé à Sèvres le 14 janvier 1900, ארכיון האינטרנט, ‏14 בינואר 1900 (בצרפתית).
↑  Biographie de LUDOVIC TRARIEUX, הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם לודוביק טרארי, ‏1999 (בצרפתית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268918105171  BnF: cb161799635 (data)  GND: 12194512X  ISNI: 0000 0000 7853 8100  LCCN: n85826587  RERO: 02-A003908753  SNAC: w6j539gn  SUDOC: 084720174  VIAF: 64876448   WorldCat (עם VIAF): 64876448 
אנדרטה לזכרו של לודוביק טרארי שהוקמה בפריז בשנת 1907
ליגטורה (כלי נשיפה)

פיית קלרינט עם ליגטורה (של חברת Selmer)
פיית סקסופון עם ליגטורה (של חברת Silverstein)
ליגטורה הוא רכיב בכלי נשיפה מעץ חד עליים (קלרינטים וסקסופונים) שתפקידו להדק את העלה אל הפייה. המילה ליגטורה היא מאיטלקית ומשמעותה לקשור. את הליגטורה יש לחבר במקום המיטבי על גבי העלה, חיבור הליגטורה גבוה יותר (לכיוון הפה) יגרום לעלה להרגיש קל יותר, ולהפך.
על הליגטורה לתפוס את העלה היטב ובו זמנית לאפשר לעלה לרטוט בחופשיות לשם יצירת הצליל. עם השנים הומצאו שלל פתרונות, כמו העברת הלחץ שמופעל על העלה אל צידי העלה, בליגטורות אלו קיימים כמין שני מוטות בשני צידי העלה וכשהליגטורה נמתחת הלחץ מופעל מהצדדים פנימה (לדוגמה ליגטורות של בונד או פרימיום של וונדורן). בליגטורות אחרות ממוקד הלחץ למרכז העלה לכל אורך הטבעת (נפוץ בליגטורות מעור). ליגטורת "פרנסואה לואיז" היא ליגטורה שמורכבת מכמה מוטות זעירים מה שנותן עוד חופש לעלה. בליגטורות מסוימות (למשל אופטימום ממתכת של וונדורן) ניתן להחליף את הפלטפורמה שתופסת העלה למספר אפשרויות לקבלת גוונים שונים של צליל ונוחות שונה בפה.
בעבר היו לוקחים שרוך מעור או מחומר אחר ומלפפים סביב הפייה עם העלה וקושרים את הקצה. שיטה זו עדיין נהוגה בקרב נגני כלי נגינה תקופתיים ואף נגנים מודרניים רבים והיא פופולרית במיוחד בגרמניה (לדוגמה אצל הקלרינטנים ממשפחת מאייר). פיות רבות אף מיוצרות עם חריצים מיוחדים לקשירת שרוך.
נפוץ לייצר את הליגטורה מעור. ישנם גם ליגטורות מעץ הנחשבות למקצועיות ביותר, אך הליגטורות הנפוצות ביותר הן ממתכת, ניקל, כסף או זהב. הליגטורות הן בעלי בורג בודד או שני ברגים. ברוב הליגטורות הבורג יימצא בצד של העלה אך קיימים מספר דגמים בהם הבורג נמצא בצד הקדמי של הפייה.
חברות בולטות בייצור ליגטורות הן BG, ונדורן ובונד הצרפתיות.
ליגורית

| --- | --- |

 מדינות:  איטליה, מונקו, צרפת
 אזורים:  ליגוריה, פיימונטה, סרדיניה
 דוברים:  1,925,000
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  הודו-אירופית איטאלית רומאנית רומאנית מערבית ליגורית
 קוד שפה:  lij 
 קוד ISO 639-3:  lij 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
שפות איטליה - ליגורית בצהוב למעלה משמאל
ליגורית (בליגורית: Lìgure) היא שפה רומאנית שמדוברת בליגוריה שבצפון איטליה, בנסיכות מונקו, בחלקים מחוף הים התיכון בצרפת ובכפר אחד בסרדיניה.
לאסלו אנדראש מדיאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1956 בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 פטירה:  מרץ 2022 (בגיל 66) 
 ענף מדעי:  היסטוריה של הרפואה 
 מקום לימודים:  ELTE Faculty of Humanities (1981) 
 
ד"ר לאסלו אנדראש מדיאר (בהונגרית: Magyar László András; בודפשט, 26 בינואר 1956 – ?, 10 במרץ 2022 או לפני כן) היה היסטוריון רפואה יהודי-הונגרי, סופר מטכני-מקצועי וספרות יפה, פילולוג קלאסי, משורר, מתרגם ספרותי.
קורות חייו

לאסלו אנדראש מדיאר נולד במשפחה יהודית. הוא קיבל תואר בהוראת לטינית-הונגרית באוניברסיטת אטווש לוראנד ב-1981, ודוקטורט באוניברסיטה בתולדות הספרות הלטינית ב-1984. משנת 1981 עבד כעובד ב"מוזיאון זמלווייס להיסטוריה רפואית", ספריה וארכיונים, ומשנות ה-2000 היה סגן מנכ"ל המוזיאון.
הוא היה יורשו בתפקיד בספריה של יוז'ף אנטל (1932–1993) שהתמנה לראש ממשלת הונגריה בשנים 1990–1993. הוא עבד הספרייה במשך כ-40 שנה ועסק בעבודת מחקר ב"מוזיאון זמלווייס להיסטוריה רפואית, ספרייה וארכיונים", ובמשך תקופה כיהן בתפקיד סגן המנהל הכללי הראשי.
מדיאר כתב ותירגם ספרים רבים בשפות שונות (לא פחות מ-64 לפי עדותו). בנוסף למספר יצירות פופולריות מאוד בתולדות הרפואה, פורסמו גם ספרי סיפורת שלו (כרכים של שירה וסיפורים קצרים). הוא דיבר שפות רבות וקרא מספר רב של ספרים ישנים מהמאה ה-16 והמאה ה-17 בעיקר ספרי רפואה והוציא מהם תכנים והערות לספריו על תולדות התרבות. יצירתו הראשונה, "מבוא לתורת רוחות הרפאים" {Introduction to Ghosts}, שיצאה לאור ב-1989 נמכר בכ-20,000 עותקים.
פרסים והוקרה

עבודתו זכתה להכרה ב:
פרס ומדליית זיכרון ע"ש יאנוש ז'אמבוקי של החברה ההונגרית להיסטוריה רפואית (אנ')
פרס על שם אישטוואן וספרמי - רופא מהמאה ה-18, חלוץ כתיבת היסטוריה של הרפואה בהונגריה (הו')
הוא היה:
מזכיר הוועדה למדעי החיים-היסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים,
סגן הנשיא של האגודה ההונגרית להיסטוריה רפואית
חבר באקדמיה הבינלאומית להיסטוריה של הרוקחות
הוא נפטר בגיל 66 לאחר מחלה קצרה וקשה. לפי ההספד שהוציא מקום עבודתו:
ארבעים שנות עבודתו במכון שלנו היו בעלות חשיבות רבה עבור האוסף וההיסטוריוגרפיה הרפואית ההונגרית והבינלאומית. מותו מותיר חלל שאין לו תחליף.
עבודותיו

בנוסף לאלו המפורטים להלן, מקושרים לשמו גם ספרים נוספים רבים.
עבודותיו > מאמרים

עשרות מאמריו בכתב העת Képmás
הוא ערך את עלוני ההיסטוריה הרפואית:
MediArt בהוצאת ה"הוצאה לאור אקדמיה" (אנ')
Kharon Thanatology Review
עבודותיו > ספרי עיון מפיצי ידע

מבוא למדע הרפאים, Akadémiai Kiadó, בודפשט, 1999, מסת"ב 963-05-5383-X
בלי "תרופה" נגד הצטננות. 101 מתכונים ישנים, Háttér Kiadó, בודפשט, 1992, מסת"ב 963-7455-65-5
סיפורו של בעל המלאכה, Akadémiai Kiadó, בודפשט, 2002, מסת"ב 963-05-5996-x
Hetes lexikon, Enciklopedia Kiadó, בודפשט, 2002, מסת"ב 963-8477-63-6 (עבודה משותפת עם András Sándor Kicsi)
אנציקלופדיה קטנה של תרופות מוזרות, Dictum Kiadó, בודפשט, 2004 (Bibliotheca Pharmaceutica 10.)
הדבקה דמונית: המגפה. מנהל התערוכה: מוזיאון ההיסטוריה הרפואית של Semmelweis, 2007. 30 באוקטובר-2008 3 בספטמבר, Semmelweis Medical History Museum, Library and Archives, בודפשט, 2007, מסת"ב 978-963-7107-15-3 (עבודה משותפת עם Ildiko Horányi)
שומן התעופה. קוריוזים מההיסטוריה של הגוף הבריא והחולה, רפואה וקללות, גונדולה קיאדו, בודפשט, 2007, מסת"ב 978-963-9610-74-3
לעיסת גופות ושאר קוריוזים, Kairosz Kiadó, בודפשט, 2009, מסת"ב 978-963-662-234-3 (נדירות בהיסטוריה רפואית 4.)
הדרך לחיים הטובים. דיאטה יוונית, Medicina Könyvkiadó Zrt., בודפשט, 2012, מסת"ב 978-963-226-382-3
סולנואיד ופלית: שיקויים רפואיים ישנים, Corvina Kiadó, בודפשט, 2017
Paracelsus בהונגריה: 24 סיפורים אמיתיים, גונדולה קיאדו, בודפשט, 2019
עבודותיו > ספרי ספרות יפה

חיה ואדם, הוצאת אורפאוס, בודפשט, 2001, מסת"ב 963-937-714-7
הדרוויש המעופף. סיפורים, הוצאת אורפאוס, בודפשט, 2006, מסת"ב 963-9377-80-5
טרנספורמציות, סילבוקס, בודפשט, 2014 (נובלות)
המטפל. סיפורים יהודיים, הוצאת עבר ועתיד, בודפשט, 2022, מסת"ב 978-615-5480-86-7
עבודותיו > ספרים בעריכתו

קונספירציית ושלני. דוח על המשפט וההוצאות להורג, הוצאת הליקון, בודפשט, 2005, מסת"ב 963-208-959-6
Medicina Renata. אוסף טקסטים של היסטוריה רפואית מתקופת הרנסאנס, המוזיאון הלאומי ההונגרי Semmelweis Museum of Medical History, בודפשט, 2009, מסת"ב 978-963-7107-16-0
אשת התליין החמדנית. סיפורים על נשים במאות ה-16 וה-17. המאה, הוצאת גונדולט, בודפשט, 2012, מסת"ב 978-963-693-437-8
Medicina illuminata. אוסף טקסטים מעידן הנאורות, המוזיאון הלאומי ההונגרי Semmelweis Medical History Museum, בודפשט, 2018, מסת"ב 9789637107160
פגיעת ראש דו-צדדית

הראש נחבט, בשלב הראשון אנרגיית המכה פוגעת בחלקו הקדמי של המוח, בשלב השני המוח נדחף לאחור וסופג מכה גם בחלקו השני
פגיעת ראש דו-צדדית (באנגלית: Coup contrecoup injury, פירוש: פגיעה קדמית-אחורית של המוח), היא סוג של פגיעת ראש, בה הראש נחבט בעצם כלשהו (למשל קיר), ובעקבות זאת המוח סופג את האנרגיה של המכה בחלקו הקדמי (שנקרא coup), וכתוצאה מכך נדחף לאחור, בתוך הנוזל שבחלל הגולגולת, מתנגש בצידה האחורי-פנימי של הגולגולת, ובכך נפגע גם בחלקו האחורי (שנקרא countercoup).
כך עלולה להיווצר פגיעה פיזית מוחית משני צדדיו של המוח, דבר העלול להוביל לזעזוע מוח קשה.
הסיבות לתופעה

בין הגולגולת למוח יש חלל קטן בו עוברים כלי דם, כדוגמת ורידים ונימים, ורידים אלו נקרעים בקלות באזור מעברם בחלל הסובדורלי אם הם נמתחים, והתוצאה היא דימום תוך-גולגולתי. המכניזם המשוער לדימום זה הוא יכולת התנועה של המוח בחלל הצמיגי המאפשר תזוזה מה של המוח בתוך הגולגולת, בעוד שהסינוסים הוורידיים הם מבנים מקובעים ולכן במקרה של חבלה, תזוזת המוח תגרום לקרע של הוורידים.
השפעה כתוצאה מפגיעה דו-צדדית

ההשפעה של הפגיעה הדו-צדדית גדולה יותר מפגיעת ראש רגילה, זאת מכיוון שהמוח נפגע בשלל מקומות, ועל כן הטיפול המניעתי קשה יותר. פגיעה זו, מכיוון שזוהי פגיעה פיזית ודאית של המוח עצמו, עלולה לגרור שיתוק זמני, התקפי אפילפסיה ועליית לחץ תוך-גולגולתי.
פגיעה דו-צדדית בילדים

בילדים, הגולגולת רכה יותר וגמישה, ולכן אינה מחדירה את האנרגיה של המכה אל המוח בזמן פגיעת ראש, אלא סופגת אותו.
רכות הגולגולת עשויה אומנם למנוע פגיעה דו-צדדית של המוח, אך מכיוון שעיקר האנרגיה לא מפוזרת בכמה מקומות במוח, כמו בפגיעה הדו-צדדית, אלא במקום אחד, ילד עלול להיחבל קשה אף יותר.
ראו גם

פגיעת ראש
זעזוע מוח
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לודוויג סקוטי

לודוויג דראנגאדאגה סקוטי (באנגלית: Ludwig Derangadage Scotty; נולד ב-20 ביוני 1948) היה נשיא נאורו פעמיים, בשנת 2003 ובין השנים 2004 ו-2007.
חייו

סקוטי למד משפטים באוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט בפיג'י. הוא נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1983, ובמקביל לכהונתו שימש גם כיושב ראש הבנק של נאורו וכחבר במועצת המנהלים של חברת התעופה "אייר נאורו".
במהלך שנות ה-90 וראשית שנות האלפיים שימש סקוטי כיושב ראש הפרלמנט, כשר הבריאות וכשר המשפטים.
הוא נבחר לראשונה לנשיא ב-29 במאי 2003, אך ממשלתו נפלה בהצעת אי אמון כבר ב-8 באוגוסט אותה שנה. עריקה של אחד מ-18 חברי הפרלמנט אפשרה את חזרתו לשלטון ב-2004.
המשימות העיקריות שנטל על עצמו סקוטי עם היבחרו היו חיזוק הכלכלה, לאחר שהמדינה כבר הייתה על סף פשיטת רגל, תשלום משכורותיהם של עובדי המדינה, שהוקפאו בשל המצב הכלכלי וחיזוק היחסים עם ארצות הברית. בתוך פחות מחודשיים הכריז על מצב חירום במדינה עקב המצב הכלכלי הקשה ופיזר את הפרלמנט. לאחר שבבחירות שהתקיימו ב-23 באוקטובר 2004 התחזקה מפלגתו הליברלית, הוא נהנה מאז מרוב מוצק יותר בפרלמנט, שאפשר לו לבצע מספר שינויים פרסונליים בממשלתו.
ב-19 בדצמבר 2007, סקוטי הודח שנית בהצעת אי אמון. הוא המשיך לכהן בפרלמנט, ונבחר לכהונה נוספת כחבר הפרלמנט בשנת 2008.
ליאדי

| --- | --- |
רחוב בעיירה (2010)
רחוב בעיירה (2010)
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  דוברובנה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-17
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  396 (2019)
 קואורדינטות:  54°35′57″N 31°10′15″E﻿ / ﻿54.59917°N 31.17083°E﻿ / 54.59917; 31.17083
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהליאדי(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהליאדי(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.ליאדי(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.ליאדי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ליאדי (או לַאדִי, בבלארוסית וברוסית: Ляды) היא עיירה קטנה בנפת דוברובנה שבמחוז ויטבסק, בלארוס בסמיכות לגבול עם רוסיה. העיירה שימשה כמרכז חסידות חב"ד במשך תקופה ארוכה.
העיירה הוקמה במאה ה-17, על הדרך בין מוסקבה לוורשה. לאחר קביעת הגבול בין פולין ורוסיה בנהר המיריה (Мерея) הסמוך בהסכם אנדרוסובו, המקום הפך לנקודת מעבר גבול ומכס, וקהילה יהודית נוצרה במקום.
יהודי העיירה

בשנת 1847 התגוררו בעיירה 2,137 יהודים ובשנת 1897 התגוררו בעיירה 3,763 יהודים (מתוך 4,483 תושבים). לאחר התבססות השלטון הסובייטי לפעילות קהילתית הוטלו מגבלות. מנחם מנדל לוריא שהיה רב היישוב נמלט ללטביה.
בעת פלישת הנאצים לעיירה היו בה כ-900 יהודים (כ-40% מכלל אוכלוסייה של העיירה).
ב-1941 הוקם בעיירה גטו, וביום הראשון של חג הפסח ה'תש"ב (ה-2 באפריל 1942) הוצאו להורג 2,000 מיהודי העיירה.
יהודי העיירה > חסידות חב"ד וליאדי

האדמו"ר הזקן, מייסד חסידות חב"ד, התגורר בתחילה בעיירה ליאזני שליד העיר ויטבסק. בשנת ה'תקנ"ט (1798) נעצר בידי השלטונות, לאחר שקהילת פינסק דיווחה לשלטונות כי תורת החסידות כוללת בתוכה יסודות חתרניים כנגד שלטון הצאר. הוא הובל לעיר הבירה פטרבורג, ושוחרר באותה שנה בי"ט בכסלו (27/11/1798). שנתיים אחר כך, בשנת תקס"א, נקרא שוב לחקירה, ואחרי כחודשיים שוחרר בתאריך 16/12/1800.
לאחר ששוחרר ממאסרו אסרו עליו השלטונות לחזור לליאזני ואילצו אותו להישאר בפטרבורג. בהשתדלותו של הנסיך סטניסלב ליובאמירסקי (אנ'), שהיה מקורב לשלטון, התירו לאדמו"ר לעבור לעיירה ליאדי, ובה התגורר במשך 11 שנים. הוא נמלט ממנה בעת פלישת נפוליאון לרוסיה ב-1812, ובמהלך המסע נפטר. אף על פי שהתגורר בעיר רק בשנותיו האחרונות, הוא נקרא על שמה: רבי שניאור זלמן מלַאדִי.
שנים לאחר מכן, בשנת תרכ"ט (1869) התיישב בעיירה נינו, האדמו"ר רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, והקים בה את חצר ליאדי ענף של חסידות חב"ד. עם פטירתו בשנת תר"מ (1880) התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון למלא את מקומו כאדמו"ר עד לפטירתו ביום כ' ניסן תר"ע (1910).
הערות שוליים

↑  ויאצ'סלב תומרקין, "קול ההרוגים לא ידום!" (בבלארוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475801605171  VIAF: 316601935   WorldCat (עם VIAF): 316601935 
אוהל אדמור"י חסידות חב"ד-ליאדי בעיירה
לודוויג פולץ

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1809 בינגן על הריין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 בנובמבר 1867 (בגיל 58) מינכן, ממלכת בוואריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי העתיק במינכן 
 
לודוויג פולץ (בגרמנית: Ludwig Foltz;‏ 23 במרץ 1809 – 10 בנובמבר 1867) היה אדריכל, פסל ומאייר גרמני.
ביוגרפיה

לודוויג פולץ היה בנו של הצייר לודוויג פולץ. אחיו היו פיליפ פון פולץ, גם הוא צייר חשוב, והשרטט והחרט פרידריך פולץ. לודוויג פולץ נסע לשטרסבורג בשנת 1825 בגיל 16, שם מצא עבודה בקתדרלה ובהקמת בית ספר חדש. הוא חזר לביתו לאחר שלוש שנים ושם משך את תשומת ליבו של יוהאן קלאודיוס פון לסולקס, שנתן לו את הרחבת טירת ריינק, אותה קיבל לידיו השר לעתיד מוריץ אוגוסט פון בתמן-הולווג.
על מנת לנהל את הבניין בהצלחה למד פולץ את שיטת הבניה במשך כשנה. לאחר מכן, הוא נסע למינכן בשנת 1830 לאקדמיה לאמנות. לאחר חמש שנים נוספות, השר יוזף לודוויג פון ארמנספרג הפקיד בידיו את השחזור והריהוט של טירתו ליד דגנדורף ביער בוואריה בשנת 1837.
בשנת 1837 מונה פולץ למורה בבית הספר למסחר ברגנסבורג. הוא בנה כאן את הוילה המלכותית בין השנים 1854–1856 בסגנון נאו-גותי, ואז מונה לפרופסור בפוליטכניק במינכן והופקד על בית המגורים המלכותי. בשנת 1852/55 נבנתה קפלת הקריפטה על אנטוניברג ליד סטפרג בהנחייתו מטעם משפחת האצולה ארקו.
בשנת 1860 הוא קיבל עבודה ברגנסבורג לסגור סופית את חזית הכנסייה המערבית, שנסגרה זמנית לאחר שנהרסה באמצע המאה ה-16. העבודה כללה הרחבת החלל הפנימי בכנסייה. פולץ פתר את המשימה ברגישות מבלי לפגוע בחלקים הישנים. נוצר אגף מערבי שמכיל גלריית עוגבים בת שתי קומות.
השנים האחרונות בחייו הוקדשו בעיקר לכנסייה המשוחזרת במינכן. נבנו בה 42 פסלי קדושים בגודל טבעי עשויים אבן וחימר, 40 פסלים קטנים יותר מגולפים בעץ, שתי נברשות גדולות, פריטי מזבח רבים ועוד.
לודוויג פולץ היה חבר באגודת מינכן לאמנות נוצרית.
הוא נפטר במינכן ב־10 בנובמבר 1867.
קברו של פולץ נמצא בבית העלמין הדרומי העתיק במינכן.
הערות שוליים

↑  Peter Morsbach: Regensburger Kirchen, Verlag Friedrich Pustet, Regensburg 1990
↑  Verein für christliche Kunst in München (Hrsg.): Festgabe zur Erinnerung an das 50jähr. Jubiläum. Lentner’sche Hofbuchhandlung, München 1910, S. 119.Meyers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121063909  RKD: 307272  VIAF: 40225277   WorldCat (עם VIAF): 40225277 
לודוויג פולץ, הכנסייה ברגסבורג
פוליטיקה של טורקיה

טורקיה היא דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית.
החוקה

חוקת טורקיה קובעת את המסגרת החוקית של המדינה. היא קובעת את עקרונות הממשל, ומבטאת את היותה של טורקיה מדינה אחדותית וריכוזית. חוקת טורקיה הרביעית הנוכחית התקבלה במשאל עם ב-9 בנובמבר 1982 לאחר שחוקת 1961 בוטלה עם ההפיכה הצבאית ב-1980. בעוד שחוקת 1961 הושפעה מהחשש לאובדן אופייה הדמוקרטי של המדינה ולכן הרחיבה את מערכת האיזונים והפיקוח בין רשויות השלטון; הלך הרוח ששרר בטורקיה בתחילת שנות השמונים הושפע מהאנרכיה שהתפשטה ברחובות הערים במהלך עשור הקודם, מפעולות הטרור ומאבקי השליטה בין הימין והשמאל. 92% מבעלי זכות הבחירה אשר ניצלו את זכותם והשתתפו במשאל העם תמכו בחוקה החדשה, שצמצמה את היקפן של חירויות הפרט, הרחיבה את סמכויותיו של נשיא טורקיה באופן מרחיק לכת, ביטלה את הסנאט ומסרה כוח רב יותר בידיה של המועצה לביטחון לאומי וכפועל יוצא מכך, גם בידי הצבא. חוקת 1982 ספגה בשל כך ביקורת ותוארה כדוגמה למידה הרבה בה יכול שלטון צבאי להכתיב את תנאי סיומו. בשנים האחרונות, רפורמות הביאו למאמצים להחליש את האחריות של הצבא בפני החוקה.
הנשיא

נשיא הרפובליקה הטורקית הוא האישיות הבכירה בטורקיה ומשמש כראש המדינה. הנשיא המייצג את המדינה ואת אחדותה, מופקד על יישומה של החוקה ועל תפקודן התקין של רשויות השלטון. תפקידיו של הנשיא והליכי בחירתו מוסדרים בסעיפים 101 עד 106 לחוקת טורקיה משנת 1982. לאחר משאל העם בטורקיה (2017), סמכויות הנשיא גדלו והמשטר בטורקיה הפכה ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי.
הנשיא המכהן מאז 28 באוגוסט 2014 הוא רג'פ טאיפ ארדואן, והוא הנשיא ה-12 של טורקיה.
ראש הממשלה

ראש ממשלת טורקיה הוא ראש מועצת השרים בטורקיה. הוא אחראי על שיתוף הפעולה בין השרים ועל מימושה של מדיניות הממשלה, ועליו לפקח על כך שהשרים פועלים בהתאם להוראות החוקה והחוק. ראש הממשלה מתמנה בידי נשיא טורקיה מקרב חברי האספה הלאומית ועליו להציג את שריו בפני האספה. האספה תאשר את המינוי בהצבעת אמון בתוך שבוע ולאחר שהממשלה תציג בפניה את תוכנית פעולתה. כל אחד מהשרים אחראי בפני ראש הממשלה לעניינים עליהם מופקד משרדו ולפעולות הכפופים לו. משרד ראש ממשלת טורקיה מכונה "באשבקנלק" (Başbakanlık). המשרה בוטלה לאחר משאל העם בטורקיה (2017).
מערכת המשפט בטורקיה

בבית המשפט בטורקיה קיימים כ-14,000 שופטים, כאשר משך התעסוקה הממוצע עומד על שנתיים וחצי.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הפרלמנט הטורקי

האספה הלאומית הגדולה של טורקיה (המכונה בדרך כלל "האספה") היא הפרלמנט של טורקיה היושב באנקרה. חוקת טורקיה מעניקה לאספה את הזכות החקיקתית הבלעדית במדינה.
550 חברי הפרלמנט נבחרים לחמש שנים על פי מערכת מפלגתית, מ-85 אזורי בחירה. רק מפלגות שזכו ביותר מ-10% מהקולות יכולות להיכנס לפרלמנט. לפיכך, בבחירות האחרונות רק שלוש מפלגות הצליחו לעבור את הסף ולהיכנס לפרלמנט. מאז 1933 קיימת זכות בחירה כללית בטורקיה, וכל אזרח שגילו מעל 18 יכול לבחור. נכון לשנת 2004, היו רשומות במדינה 50 מפלגות, מהשמאל הקיצוני ועד לימין הקיצוני. בית המשפט החוקתי יכול לאסור את קיומן של מפלגות שהן לדעתו אנטי-חילוניות או בעד היפרדות מטורקיה, או למנוע מהן מימון ציבורי.
מפלגות עיקריות בטורקיה

הטבלה שלהלן מפרטת את הזרמים המדיניים העיקריים במערכת הפוליטית בטורקיה מאז 1950:
| ימין קיצוני | מוסלמים | שמרנים | סוציאל-דמוקרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| מפלגת התנועה הלאומית MHP 1969-1981 | מפלגת הרווחה RP  1983-1998 | מפלגת המולדת ANAP 1983-2009 | מפלגת השמאל הדמוקרטי DSP 1985 ואילך |
| מפלגת המאבק הלאומי MÇP 1983-1992 | מפלגת הצדק והפיתוח AKP 2001 ואילך | מפלגת הצדק AP 1961-1981 | מפלגת העם הרפובליקאית CHP  1923-1981 |
| מפלגת התנועה הלאומית MHP 1992 ואילך | - | המפלגה הדמוקרטית DP 1946-1961 | -מפלגת העם הרפובליקאית CHP 1992 ואילך |
| - | - | מפלגת הדרך הנכונה DYP 1983 ואילך (ב-2007 שינתה את שמה למפלגה הדמוקרטית) | -מפלגת החברה הדמוקרטית DTP  2005-2009 |
| - | - | -מפלגת הטוב IYI  2017 ואילך | -מפלגת העמים הדמוקרטית HDP  2012 ואילך |
חלוקה מנהלתית של טורקיה

טורקיה היא מדינה אחודה המחולקת בבסיסה לשבעה מחוזות ול-81 נפות. מתחת לנפות נמצאת שכבת השלטון המקומי.
חלוקה מנהלתית של טורקיה > מחוזות טורקיה

טורקיה מחולקת מאז 1941 לשבעה מחוזות (יחיד bölge, רבים bölgeler). למחוזות אין משמעות אדמיניסטרטיבית, והם משמשים לצרכים סטטיסטיים בלבד. המחוזות הם:
מחוז מרמרה (Marmara Bölgesi).
מחוז הים האגאי (Ege Bölgesi).
מחוז הים השחור (Karadeniz Bölgesi).
מחוז מרכז אנטוליה (İç Anadolu Bölgesi).
מחוז הים התיכון (Akdeniz Bölgesi).
מחוז מזרח אנטוליה (Doğu Anadolu Bölgesi).
מחוז דרום-מזרח אנטוליה (Güneydoğu Anadolu Bölgesi).
חלוקה מנהלתית של טורקיה > נפות טורקיה

כל מחוז מחולק למספר נפות (יחיד il, רבים iller). סך הכל יש בטורקיה 81 נפות, והן נושאות בדרך כלל את שמה של בירתן (İl Merkezi - "מרכז הנפה"). בראש הנפה, שנקראה בעבר בטורקית עות'מאנית וילאייט (vilayet), עומד מושל - "ואלי" ("vali"), ומינהלת הנפה נקראת "ואליליק" (valilik). בניגוד למחוזות, לנפות יש תפקיד מנהלי ולא סטטיסטי גרידא, והן מהוות גם את אזורי הבחירה בבחירות הכלליות במדינה. איסטנבול מחולקת לשלושה אזורי בחירה, ואילו איזמיר ואנקרה לשני אזורים כל אחת. לנפות ניתן קוד המשמש בין היתר על לוחיות רישוי הרכב שרישוין בנפה וכקידומת לכתובות המיקוד שבתחומה. מספרי הקוד של הנפות הושמו לפי סדר האלפבית הטורקי ביום הנהגת השיטה. הנפה האחרונה באותה עת הייתה נפת זונגולדק שמספרה 67, ולנפות שנוספו לאחר מכן הושמו מספרי קוד לפי סדר היווסדן (זהה לשיטה ולמצב בצרפת).
הצבא הטורקי כגורם השפעה פוליטי

באופן מסורתי, הצבא הוא מוסד פוליטי משמעותי, ונחשב כמגן הרפובליקה של אטאטורק. על פי חוק, הצבא אמור להגן על החוקה הטורקית ועל אחדות המדינה, ולפיכך הוא ממלא תפקיד פוליטי דרך המועצה לביטחון לאומי, כמגינה על אופייה האחדותי והחילוני של הרפובליקה, ועל הרפורמות של אטאטורק. דרך המועצה, הצבא משפיע על מדיניות ההגנה כנגד כל איום על המדינה, כולל בדלנות אתנית או קיצוניות דתית. בשנים האחרונות, רפורמות הביאו למאמצים להחליש את האחריות של הצבא בפני החוקה, תחת תוכנית של התאמה לדרישות האיחוד האירופי ונוכחות אזרחית גוברת במועצה לביטחון לאומי. למרות ההשפעה הרבה שלו בנושאים אזרחיים, הצבא זוכה לתמיכה חזקה מהאומה, ונחשב כמוסד שזוכה לאמון הרב ביותר.
ראו גם

משאל העם בטורקיה (2017)
האספה הלאומית הגדולה של טורקיה
נשיא טורקיה
ראש ממשלת טורקיה
הערות שוליים

↑  מערכת שקוף, כך חיסל ארדואן את הדמוקרטיה הטורקית, באתר שקוף, ‏2020-05-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556034005171  LCCN: sh85138842 
טורקיה - חלוקה למחוזות
פלונטר (משחק)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  14 בדצמבר 1966
 סוגה:  משחק כישורים פיזיים
 הוצאה לאור:  האסברו, נינטנדו, Winning Moves Games USA
 גילאים:  6+
 אתר רשמי
 
פלונטר (במקור Twister) הוא משחק קופסה של חברת המשחקים האמריקאית מילטון ברדלי.
המשחק, שהומצא בארצות הברית בשנת 1966, כולל מספר אביזרים: סדין שבו מספר עיגולים בצבעים אדום, צהוב, כחול וירוק, ולוח עם מחוג שעליו מצוירות ארבע הגפיים ותחת כל אחת מהן ארבעת הצבעים. משתתף שאינו נמצא על הסדין מסובב את המחוג, וכך נבחר אחד מן הצבעים ואחת מן הגפיים, שאותה צריכים המשתתפים (כל אחד בתורו) להניח על עיגול בצבע הנבחר. כאשר משתתף שעל הסדין נופל, הוא יוצא מן המשחק, והמנצח הוא המשתתף שנשאר אחרון. המשחק קרוי על שם הפלונטר שנוצר במהלכו כתוצאה מהסתבכות ידיהם ורגליהם של המשתתפים שעל הסדין זו בזו.
משחק פלונטר
המשחק פופולרי במסיבות תיכון וקולג', כדרך לשבור את הקרח ולקרב בין אנשים, היות שהוא מספק תירוץ למגע וקרבה פיזית בין זרים אשר משחקים את המשחק יחד.