stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיירות מרפא
הערות שוליים

↑  Bezruchka, S. (2000). Medical Tourism as Medical Harm to the Third World: Why? For Whom? Wilderness and Environmental Medicine, 11, 77-78.
↑  Shaywitz, D.A., & Ausiello, D.A. (2002). Global Health: A Chance for Western Physicians to Give - and Receive. The American Journal of Medicine, 113, 354-357.
↑  תיירות מרפא - טיפולים לדוגמה, 13 בינואר 2011.
↑  Gahlinger, PM. The Medical Tourism Travel Guide: Your Complete Reference to Top-Quality, Low-Cost Dental, Cosmetic, Medical Care & Surgery Overseas. Sunrise River Press, 2008
↑  Laurie Goering, "For big surgery, Delhi is dealing,"The Chicago Tribune, March 28, 2008
↑  רותם אמיתי, אסף טוקר ושלמה מור-יוסף, תיירות רפואית: הפיכת מגמה עולמית למשאב לאומי, הרפואה • כרך 148 • חוב' 1 • ינואר 2009
↑  סטטיסטיקות של תיירות מרפא
↑  "The Future of Medical Tourism",By Stephano, Renée-Marie, & Edelheit Jonathan, February 8, 2009, Medical Tourism Magazine
↑  תיירות מרפא- סיכום כנסים בינלאומיים
↑  JCI נצפה ב-13 בינואר 2011.
↑  "Accreditation of Overseas Hospitals ~ JCI or Isqua?" by Dr. Watson, Medical Tourism Magazine, November 24, 2007
↑  "QHA Trent" נצפה ב-13 בינואר 2011.
↑  United Kingdom Accreditation Forum
↑  חוק תיירות מרפא, התשע"ח-2018
↑  גלית יצחק-אוגנוב, תיירים מגיעים לישראל לטיפולים רפואיים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בנובמבר 2008
↑  דברי עו"ד איתן צפריר ב"שעת חברה עם מיכאל מירו", רדיו רשת ב', מנחה מיכאל מירו 6 באוגוסט 2014.
↑  אביעד ברטוב, תיירות מרפא: ישראל ירדה למקום ה-8 בעולם בדירוג 2021-2020 | מדינט בריאות, באתר מדינט פורטל בריאות רפואה ורווחה, ‏2020-10-30
↑  "תיירות מרפא - אורחים בבית החולים" כתבה מאת ליאת עיני מאתר דוקטורס, 8 ביולי 2009
1 2 3   רוני לינדר, תיירים רפואיים מקבלים קדימות - על חשבון ישראלים, באתר TheMarker‏, 11 ביוני 2014
↑   רוני לינדר, ההכנסות מתיירות רפואית זינקו לחצי מיליארד שקל בשנה, באתר TheMarker‏, 29 באוקטובר 2013
↑   עידו אפרתי, הצד האפל של תיירות המרפא: "לחולה אין סיכוי, אבל הרופאים מנתחים - ולוקחים את הכסף", באתר TheMarker‏, 16 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542194805171  NKC: ph884747 
כרזה מימי המנדט הבריטי:
 ארץ ישראל – ארץ מרפא
תחבורה ציבורית בקריות

אוטובוס בקריית ביאליק
התחנה המרכזית בקריית חיים - צומת "הצריף", שנות ה-40 של המאה ה-20
מערך התחבורה הציבורית בקריות כולל קווי אוטובוס, רכבות, מטרוניות ומוניות שירות החולפים בערים קריית אתא, קריית מוצקין, קריית ביאליק, וקריית ים ובשכונה קריית חיים.
התחבורה הציבורית הזו כוללת קווים בין כל אחת מהקריות לחיפה, קווים הנוסעים החולפים בקריות, וקווים פנימיים הנוסעים בתוך הקריות.
היסטוריה > עד קום מדינת ישראל

בשנת 1933 הופעל שירות אוטובוסים פרטי מקריית חיים לחיפה. שירות האוטובוסים שקיבל את השם "קו 14" בוצע על ידי שני אוטובוסים מיושנים, שביצעו נסיעות מעטות ביום, השירות היה לא רווחי והוא הופסק.
ועד קריית חיים פנה אל "קבוצת הזיפזיף", חבורה של יהודים חלוצים שהעבירו זיפזיף שנכרה בחוף הים והעבירו אותו אל תחנת הרכבת, בבקשה שזו תחדש את התחבורה. חברי הקבוצה רכשו 5 אוטובוסים חדישים בני 24 מקומות כל אחד מהם, וחידשו את השירות בקו 14. לקו הייתה תחנה משותפת אחת לקריית מוצקין וקריית ביאליק וב-1935 התאגדה הקבוצה כקואופרטיב בשם "משמר המפרץ".
קו 42 של הקואופרטיב "זבולון" נסע בשנות ה-30 בין חיפה, כפר אתא ורמת יוחנן.
בשנות ה-30 הוקמה תחנה מרכזית בצומת קריית חיים שהיה צומת דרכים מרכזי באזור חיפה והצפון, וידוע גם בשם צומת הצריף. התחנה ניקזה אליה תחבורה ציבורית מרחבי הארץ, וממנה יצאו אוטובוסים לנקודות רבות. ב-1938 הוקם בתחנה צריפון ולאחר מכן צריף, ומכאן שמו העממי של הצומת "צומת הצריף". האוטובוס מקריית מוצקין היה מגיע לצומת הצריף ושם היו הנוסעים מקריית חיים וקריית מוצקין מתאחדים לאוטובוס אחד שהמשיך לחיפה.
בעקבות המרד הערבי הגדול ופגיעה בנוסעי אוטובוסים מהקריות בעת שעברו לחיפה, מוגנו האוטובוסים.
בדצמבר 1947 התאחד הקואופרטיב "חבר", שהיה הקואופרטיב הגדול ביותר באזור חיפה עם קואופרטיב "משמר המפרץ", שמיזג לתוכו את קואופרטיב זבולון בשנת 1942. לאחר האיחוד נקרא הקואופרטיב המאוחד בשם "שחר" (שירותי חיפה רבתי}.
היסטוריה > מקום מדינת ישראל

בשנות ה-70 וה-80 נסעו אוטובוסים מכל אחת מערי הקריות לעבר חיפה[דרוש מקור]. בשעות העומס בבוקר נסעו אוטובוסים להדר ואוטובוסים לתחנה המרכזית בבת גלים, ולאחר שעות אלה נסע קו אוטובוס מכל אחת מערי הקריות לתחנת בת גלים דרך שכונת הדר[דרוש מקור]. עם פתיחת תחנת מרכזית המפרץ, קווי האוטובוסים מן הקריות סיימו בה את נסיעתם והנוסעים נאלצו להגיע לחיפה באמצעות אוטובוס נוסף[דרוש מקור].
לצד האוטובוסים לחיפה פעל בקריות קו 53 שהיה קו ארוך ומתפתל ונסע בקריית חיים, קריית ים, קריית מוצקין וקריית ביאליק. קו זה פוצל לשלושה קווים אחרים ומהירים יותר שנוסעים בין הקריות[דרוש מקור].
התחבורה הציבורית כיום > אוטובוסים

לאחר פתיחת המטרונית בוטלו קווי האוטובוס מכל אחת מערי הקריות לתחנת מרכזית המפרץ. קויים מהקריות אשר מגיעים כיום לחיפה הם קו מקריית אתא המגיע למרכז הקניות חוצות המפרץ, וקו לבית הספר הטכני ושדה התעופה בחיפה, השייכים מוניציפלית לעיר חיפה, וקווי אוטובוס לאוניברסיטת חיפה שיוצאים מתחתנת מרכזית הקריות ומקריית אתא. קווי האוטובוס ממרכזית המפרץ צפונה מופעלים על ידי חברת נתיב אקספרס לעכו ולנהריה, ועל ידי אגד בקווים הנוסעים לגליל ועוצרים בדרכם בתחנות אוטובוס הפרושות לאורך דרך חיפה-עכו בקריות. קווי האוטובוס הנוסעים בין ערי הקריות מופעלים בלעדית על ידי אגד.
ב-2017 החלו לפעול בקריות אוטובוסים חשמליים
התחבורה הציבורית כיום > רכבות

בתחומי הקריות שתי תחנות רכבת: תחנת הרכבת קריית מוצקין ותחנת הרכבת קריית חיים. בניגוד לחלק גדול מתחנות הרכבת בישראל, תחנות אלה ממוקמות במרחק הליכה מבתי מגורים.
שירות הרכבות בקריות כולל רכבות מדרום מגיעות לעכו, לנהריה וכרמיאל, ורכבות המגיעות עד לחיפה בלבד, או עד מודיעין או באר שבע דרך תל אביב.
בעתיד תוקם תחנת הרכבת סביוני ים ליד מרכזית הקריות בין קריית ים לקריית מוצקין
התחבורה הציבורית כיום > המטרונית

המטרונית היא מערכת להסעת המונים הכוללת אוטובוס רב קיבולת הנוסעת נתיב ייעודי. המטרונית החלה בפעילות מלאה ב-16 באוגוסט 2013 תחילת הוגדרה התקופה כתקופת הרצה בה לא נגבה תשלום מן הנוסעים, ולאחר מכן הופעלה באופן מלא. בשל הפעלת המטרונית חל שינוי במערך האוטובוסים בקריות: קווי האוטובוס מערי הקריות לתחנת מרכזית המפרץ בוטלו, ומנגד התווספו קווים עירוניים בתוך הקריות
מוניות שירות

בעבר היה קיים קו מוניות (תפוזית) שחלף בקריית ביאליק, קריית מוצקין וקריית ים.
הפעלה בשבת

בחיפה ובקריות פועלים אוטובוסים בשבת מתוקף הסדר הסטטוס קוו ששימר את המצב הקיים לפני הקמת מדינת ישראל. בעבר פעלו קווי אוטובוס מערי הקריות לחוף הים ביום שבת בבוקר, אך עם השנים הופסקה תנועתם בשעה זו. קו המטרונית מספר 1 הנוסע בין מרכזית הקריות לתחנת חוף הכרמל פועל 7 ימים בשבוע, כאשר קווי המטרונית הנוספים אינם פועלים בשבת. קווי הלילה בקריות פועלים ביום שישי בערב ובלילה בין שישי לשבת, בניגוד להפעלתם בימי חול בלבד בשאר רחבי ישראל. קווי האוטובוסים הפנימיים בקריות מתחילים לפעול בשעות אחר הצהריים המוקדמות, מספר שעות לפני יציאת השבת. הם מופיעים ברשימת הקווים המורשים לפעול בימי המנוחה מתוקף היותם משתייכים לאזור חיפה והסדר הסטטוס קוו.
הערות שוליים

↑  על פי יובל לקריית ביאליק, סיפור המעשה, 1984
↑  סיפורי מייסדים - אנגל אליעזר - 1936, באתר בית גרושקביץ
↑  25 אוטובוסים חשמליים יופעלו בחיפה ובקריות, באתר אגד, 8 באוגוסט 2017
↑  החלה הרצת המטרונית בחיפה – נסיעות חינם, באתר nrg, 16 באוגוסט 2013
↑  עידן יוסף, שינויים ב-15 קווי אוטובוס בקריות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2013
↑  מרכז המחקר והמידע של הכנסת,
 פעילות קווי אוטובוס המגיעים ליעדם לאחר כניסת השבת, באתר הכנסת, 14 בפברואר 2016
קו 42 לכפר אתא, שנות ה-30
תחנת מרכזית הקריות
תחנת הרכבת קריית מוצקין, עם צריף העץ ההיסטורי של תחנת הרכבת
מטרונית בקו מספר 1. תחנת קריית ביאליק - אפרים
ארז תדמור (במאי קולנוע)

ערך זה עוסק בבמאי ישראלי. אם התכוונתם לארז תדמור, מראשי תנועת אם תרצו, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1974 (בן 51) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארז תדמור (נולד ב-18 בינואר 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי זוכה שני פרסי אופיר.
פילמוגרפיה

מוש (2000)
זרים (2003)
אצלי הכל בסדר (2005)
אופסייד (2006)
זרים (2008)
סיפור גדול (2009)
הבן של אלוהים (2014)
אלוהים יקר (2014)
ארץ פצועה (2015)
נמל בית (2016)
נפילות (2017)
בשורות טובות (2019)
בחורים טובים (2021)
ילדים של אף אחד (2023)
סודה (2024)
בחורים טובים 2 (2024)
תיירות גאה

שכונת הקסטרו בסן פרנסיסקו, ארצות הברית הידוע כרחוב תיירותי פופולרי עבור קהילת הלהט"ב
תיירות גאה או תיירות להט"בית היא תיירות נישה המשוּוקת ללסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב). קהל היעד שלה נמצא על פי רוב מחוץ לארון לגבי נטייתם המינית וזהותם המגדרית, אך בזמן הטיול הם עשויים לבחור להיות דיסקרטיים יותר ו"לחזור לארון", למשל, באזורים הידועים כעוינים ללהט"בים.
הרכיבים העיקרים של התיירות הגאה הם הרצון של ערים ומדינות למשוך תיירים להט"בים, אנשים המחפשים לנסוע ליעדים המוגדרים כגיי פרנדלי, אנשים הרוצים לטייל עם להט"בים אחרים ללא תלות ביעד הנסיעה ולהט"בים אשר מודאגים מענייני ביטחון ותרבות. תעשיית התיירות הגאה כוללת סוכני נסיעות, חברות נסיעות, קווי שיט, פרסומים ומבצעים אשר משווקים במיוחד לקהילה הגאה. כתוצאה מכך שבשנות ה-90 של המאה ה-20 חל גידול בגידול ילדים בקרב להט"בים, חל גידול בתיירות הידידותית למשפחה הלהט"בית במהלך שנות האלפיים. דוגמה לכך היא החברה "R Family" שבבעלות רוזי אודונל, המתמקדת בתיירות גאה ובשיט הראשון שלה היו 1,600 נוסעים שמתוכם 600 ילדים.
היקף ומשמעות כלכלית

מחקרים מצאו כי התיירות הגאה מהווה כ-10% מהתיירות בעולם עם למעלה מ-70 מיליון תיירים בשנה, במחזור של כ־64 מיליארד דולר בשנה. מדובר בקהל המורכב ברובו מגברים (74%) בשנות ה־40 לחייהם, בעיקר מארצות הברית ומאירופה, המטיילים בעולם בתדירות גבוהה.
חברות התיירות הגדולות מנצלות את הפוטנציאל הכלכלי של התיירות הגאה (הידוע גם בשם כסף ורוד) והחלו עם מסעות פרסום לתיירים הלהט"בים ולקהילה הגאה. בשנת 2000, "Tourism Intelligence International" (מודיעין התיירות הבינלאומי) פרסם דו"ח הקובע כי 10% מהתיירים הבינלאומיים היו הומואים או לסביות מתוך בדיקה של 70 מיליון טיסות נכנסות ברחבי העולם. פלח שוק זה צפוי לגדול כתוצאה מתהליך של קבלה הולכת וגדלה של קהילת הלהט"ב ברחבי העולם ושינוי העמדות כלפי מיניות. בשנת 2007, הפלח של ההומואים והלסביות הוערך בכ-55 מיליארד דולר.
מחוץ לחברות הגדולות, לתיירים הלהט"בים מוצעות אפשרויות תיירות מסורתיות, כגון רשתות אירוח של להט"בים אשר מציעים לארח תיירים בזמן הטיול, ואף אפשרות להחלפת בתים.
"תאגיד השיווק הגדול לתיירות בפילדלפיה" (GPTMC) ערך בשנת 2005 מחקר מקיף תחת הכותרת "תיירות הומוסקסואלית 2005", וממנו עלה כי על כל דולר אחד שתאגיד השיווק משקיע בשוק התיירות ההומוסקסואלי - מוחזרים לו באופן ישיר 153 דולר על ידי התיירים הגאים. המחקר מצא כי להט"בים מוציאים מדי שנה סכום של 54 מיליארד דולר בתיירות בתוך ארצות הברית בלבד. חלק מיוחד הוקדש לתיירות לסבית, וממנו עלה כי לעומת הומואים, לסביות נוהגות לטייל יותר עם בנות-זוגן - ולא עם חברים. מבחינת הוצאות, הלסביות מוציאות סכום זהה לזה שמוציאים הגברים – אך בממוצע הן נוהגות להישאר ללון פרק זמן קצר יותר.
לקמפיינים פרסומיים בנושא תיירות גאה ישנה חשיבות רבה: משתתפי הסקר ההומוסקסואלים שנחשפו לקמפיין פרסומי גיי פרנדלי הוציאו בחופשה סכומים גדולים יותר - 607 דולר לעומת 447 דולר (בממוצע), ואף נשארו בעיר פרק זמן ממושך יותר - 2.4 לילות לעומת 2.1 לילות (בממוצע), מאשר נסקרים הומוסקסואלים שלא צפו בפרסום.
על פי סקר שנעשה בתל אביב שנת 2010, כל תייר גאה תורם כ-1,500 דולרים לכלכלת העיר.
היקף ומשמעות כלכלית > מתכנני תיירות

איגוד הטיולים הבינלאומי להומואים ולסביות (IGLTA) מקיים כנס עולמי שנתי וארבעה סימפוזיונים ביעדים תיירותיים שונים ברחבי העולם. כל כנס מושך למעלה מ-500 נציגי לשכות כנסים ומבקרים, סוכנויות טיולים ופרסומי נסיעות המתמחים בשוק ההומוסקסואלים והלסביות. העמותה נוסדה בשנת 1983, והיא מייצגת כיום למעלה מ-2000 חברים עם מטה בפורט לודרדייל, פלורידה. הכנס הבינלאומי ה-17 לתיירות הומואים ולסביות התקיים בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית, בין התאריכים 11–13 בדצמבר 2016.
עם תשעה גיליונות בשנה, מגזין פספורט הוא מגזין הטיולים להומואים ולסביות המתפרסם בארצות הברית אשר זמין בינלאומית. חברת ספרטקוס אינטרנשיונל ו-"FunMaps" של "Maplewood" בניו ג'רזי, קידמו עסקים ידידותיים להומואים ולסביות מאז 1982. אחת ממומחי שיווק הומואים ולסביות באירופה היא סוכנות השיווק, "Out Now Consulting".
איגוד התיירות האירופאי הגאה (GETA) פועל לקידום ושיפור תיירות הלהט"ב באירופה. פעילת הלהט"ב חואן פ. ג'וליה בלאנש ידועה כמי שפתחה את רשת בתי המלון הראשונה "Axel Hotels" הפונה לקהילת הלהט"ב בערים ובמדינות שונות ברחבי העולם.
יעדים פופולארים

יעדי הטיול לקהילה הגאה הופכים לפופולריים בדרך כלל בזכות עמדות ליברליות מדיניות, וכן כאשר יש ביעד בסיס להט"בי (ברים, בתי עסק, מסעדות, מלונות, חיי לילה, בידור, תקשורת, ארגונים וכו'), הזדמנות להכיר להט"בים אחרים והרגשת ביטחון ונינוחות בקרבת הטרוסקסואלים ולהט"בים אחרים.
יעדי התיירות הגאה הן לרוב הערים הגדולות (בירות), אך לא באופן בלעדי, ולעיתים קרובות היעדים הן שכונות להט"ביות. לעיתים קרובות, העיריות ולשכות התיירות של היעדים מנסות לשפר את המוניטין שלהם כמקום עבור להט"בים באופן פעיל, לרוב על ידי תיאומם עם ארגוני להט"ב. מניתוח תיירות של המדינות עולה כי קיומה של אוכלוסיית ליבה גיי פרנדלית, היא לעיתים קרובות הזרז העיקרי להתפתחות המקום כיעד לתיירות גאה.
התיירות הגאה עולה בקנה אחד עם אירועים מיוחדים ללהט"ב כדוגמת מצעד הגאווה, פסטיבלים שכונתיים, מפגשים של ארגוני להט"ב ומשחקים גאים. התיירות הגאה מגיעה לשיאה במהלך תקופות אלו.
פילדלפיה הייתה היעד הראשון בעולם אשר יצר ושידר בטלוויזיה המסחרית פרסומות במיוחד עבור התיירות הגאה. פילדלפיה הייתה גם העיר הראשונה בעולם שהקצתה קבוצת מחקר המיועדת ללמוד על תיירות גאה, ובמיוחד תיירות גאה בעיר. בציון אירועי הגאווה העולמיים "WorldPride" טורונטו, קנדה בשנת 2014 המארגנים העריכו כי יגיעו לטורונטו כמיליון בני אדם ויתרמו 136 מיליון דולר קנדי לכלכלת העיר. בפועל, הגיעו לאירועי הגאווה קרוב לשני מיליון בני אדם, ותרמו לכלכלת העיר כ-791 מיליון דולר קנדי. בסיום ציון האירועים בחגיגתם במדריד, ספרד בשנת 2017 נחשף כי מעל 3.5 מיליון איש השתתפו במהלכם אשר תרמו כ-200 מיליון אירו לכלכלת העיר מדריד.
יעדים פופולארים > יעדי תיירות גאה פופולריים

אוסטרליה סידני, אוסטרליה
דרום אפריקה קייפטאון, דרום אפריקה
דרום אפריקה יוהנסבורג, דרום אפריקה
דרום אפריקה דרבן, דרום אפריקה
כף ורדה סאו וינסטה, כף ורדה
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
ברזיל סאו פאולו, ברזיל
ספרד מדריד, ספרד
קפריסין פאפוס, קפריסין
קפריסין לימסול, קפריסין
קפריסין לרנקה, קפריסין
קפריסין ניקוסיה, קפריסין
ספרד איביזה, ספרד
ספרד סיטיז'ס, ספרד
ספרד ברצלונה, ספרד
ספרד גראן קנריה, ספרד
יוון מיקונוס, יוון
יוון לסבוס, יוון
תאילנד בנגקוק, תאילנד
תאילנד פוקט, תאילנד
הפיליפינים מנילה, הפיליפינים
מונגוליה אולן בטור, מונגוליה
נפאל קטמנדו, נפאל
וייטנאם האנוי, וייטנאם
קוריאה הדרומית סיאול, רובע איטוואן, קוריאה הדרומית
יפן טוקיו, יפן
ישראל תל אביב, ישראל
קנדה מונטריאול, קנדה
קנדה טורונטו, קנדה
מקסיקו פוארטו ואיארטה, מקסיקו
ארצות הברית מיאמי, ארצות הברית
ארצות הברית ניו יורק, ארצות הברית
ארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית
ארצות הברית סן פרנסיסקו, ארצות הברית
ארצות הברית פרובינסטאון, ארצות הברית
הולנד אמסטרדם, הולנד
גרמניה ברלין, גרמניה
צרפת ניס, צרפת
צרפת פריז, צרפת
ארגנטינה בואנוס איירס, ארגנטינה
הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת
הממלכה המאוחדת ברייטון, הממלכה המאוחדת
סניף חברת "Rich Products" מעוטר לקראת מצעד הגאווה בסן דייגו, ארצות הברית בשנת 2019
חנות באמסטרדם, הולנד המוכרת סחורות להט"ב
חוף להט"ב באיביזה, ספרד
רחוב הקסטרו, סן פרנסיסקו
הבניין בו שכן הבר "סטונוול אין" בגריניץ' וילג', מנהטן שהיווה את אירועי מהומות סטונוול ביוני 1969 המוגדר כיום כיעד היסטורי לאומי
פונדק החתול השחור בלוס אנג'לס אשר הוגדר ב-7 בנובמבר 2008 כאתר היסטורי-תרבותי
פארק כריסטופר, ניו יורק בו נפגשו רבים ממפגיני מהומות סטונוול לאחר הלילה הראשון, אשר מציג כיום פסל של ארבע דמויות לבנות מאת ג'ורג' סיגל המנציח את ציון האירוע
גיי בר בקייפטאון, דרום אפריקה
פסל להט"ב במרכז ברלין, גרמניה
חוף הילטון, תל אביב, ישראל המוכר כיעד להט"ב פופולרי
תיירות גאה בישראל

ב-2006 נערך שיתוף פעולה של משרד התיירות עם אגודת הלהט"ב, במסגרתו נערך לראשונה בישראל כנס בנושא תיירות גאה. הכנס נערך בקמפוס אילת של אוניברסיטת בן-גוריון והוזמנו אליו אנשי תעשיית התיירות בישראל. במאמץ להגביר את התיירות הגאה לתל אביב, הארגון ההומו-לסבי הציע לארח את ה-Europride (מצעד הגאווה האירופי) של שנת 2009 בתל אביב, אך לבסוף האירוע התקיים בציריך. בשנת 2010, עיריית תל אביב הגישה בקשה רשמית לארח את מצעד הגאווה הבינלאומי ב-2012.
ב-2009 נערכה יוזמה משותפת של עמותת התיירות תל אביב-יפו ושל יניב ויצמן, חבר מועצת העירייה הממונה על התיירות בעיריית תל אביב ויועץ ראש העיר לקהילה הגאה, במטרה להביא למיתוג העיר כידידותית לקהילה הגאה ולעודד תיירות גאה. בשיתוף עם התאחדות המלונות שווקו חבילות נופש לסופי-שבוע גאים בתל אביב, שכללו אירועים, מסיבות ופעילויות אליהן חברו מרבית העסקים הקהילתיים וחיי הלילה. במקביל החל קמפיין פרסומי לאירוע בקרב הקהילה בגרמניה ובאנגליה, וחבילות לאירוע שווקו על ידי סוכני נסיעות בגרמניה, אנגליה, הונגריה, דנמרק והולנד וכן על ידי חברת אל על הישראלית.
ב-2011 הושק קמפיין תל אביבי לעידוד התיירות הגאה תחת הכותרת "Tel Aviv Gay Vibe", ונרשמה עלייה של כ-25 אחוז בהשוואה למספר התיירים שהגיעו לאירועי שבוע הגאווה בשנה הקודמת. הקמפיין כולל עמדות מידע תיירותי ייעודיות, אפליקציית אייפון עם מידע לתיירים גאים כמו גם אירועים וסיורים ייעודיים. תקציב הקמפיין עמד על כ־400 אלף שקל, הממומנים על ידי עיריית תל אביב ומשרד התיירות. באותה שנה זכתה העיר להיכלל ברשימת עשרת היעדים התיירותיים הבינלאומיים החמים לגייז באתר "Queer Travel". בישראל, קיימת סוכנות נסיעות שפונה באופן ייחודי לקהל להט"בי.
ראו גם

שיווק להט"בי
ספרטקוס
כסף ורוד
Europride
WorldPride
Atlantis Events
איסדוד

| --- | --- |

שרידי המסגד לסלמאן הפרסי, מהמאה ה־12, משרידיה האחרונים של איסדוד
 מדינה / טריטוריה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  המאה ה־7
 שטח:  47,871 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  28 באוקטובר 1948
 יישובים יורשים:  בני דרום, שדה עוזיהו, שתולים, גן הדרום, בית עזרא, אשדוד (רבעים דרומיים)
 דת:  אסלאם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  4,910 (1945)
 קואורדינטות:  31°45′26″N 34°39′28″E﻿ / ﻿31.7572°N 34.6578°E﻿ / 31.7572; 34.6578 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אשדוד מוגדלת) איסדוד(למפת אשדוד רגילה) איסדוד(למפת השפלה רגילה) איסדוד(למפת השפלה מוגדלת) איסדוד  he איסדודhe איסדודמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איסְדוּד (בערבית: إسدود) הייתה עיירה ערבית במישור החוף הדרומי שהתהוותה במאה ה־7 בסמוך לתל אשדוד, עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל. איסדוד הייתה שייכת לנפת עזה במחוז עזה של המנדט הבריטי. על פי סקר הכפרים שנערך ב־1945, שטחי אדמותיה עמדו על 47,871 דונם, חלקם בבעלות יהודית, והאוכלוסייה שלה מנתה 4,910 נפש. במהלך מלחמת העצמאות התרוקנה העיירה מתושביה ואחר כך נהרסה. חורבות העיירה נמצאות בסמוך לצומת אמונים שעל כביש 4 ודרומית לאזור תעשייה עד הלום, כשלושה קילומטרים מדרום־מזרח לעיר המודרנית אשדוד.
היסטוריה

אשדוד העתיקה הייתה עיר שהתקיימה באזור עוד מהתקופה הפלאוליתית. במאה ה־17 לפנה"ס נזכרת אשדוד כעיר כנענית מבוצרת. במאה ה־12 לפנה"ס התנחלו בה הפלשתים, העיר גדלה והתפשטה מחוץ לגבולות האקרופוליס, והפכה לאחת מחמש ערי פלשתים החשובות ביותר. חשיבותה של העיר נשמרה, תחת שלטון האשורים, הבבלים, הפרסים, אלכסנדר מוקדון, ההלניסטים, החשמונאים והרומאים עד למאה ה־4, אז התרחבה עיר הנמל הסמוכה לה אשדוד ים (ביוונית: אָזוֹטוֹס פאראליוֹס) וחשיבותה של העיר דעכה.
עם סיום הכיבוש הערבי של ארץ ישראל מידי הביזנטים באמצע המאה ה־7, התהווה בסביבת תל אשדוד כפר ערבי בשם איסדוד,[דרוש מקור] שיבוש של השם "אשדוד". הכפר שכן על מורדות התל, על דרך הים הקדומה, ומרחקו מהים היה כ־5 ק"מ. במהלך המאה נבנו על ידי הערבים מצודות חוף לאורך מישור החוף הדרומי במטרה להגן על העיר[דרושה הבהרה] מפני פלישת אוניות האימפריה הביזנטית. מצודה כזו נבנתה בסביבת שרידי העיר אשדוד ים, וכונתה קָלעת אל-מינָא (בעברית: "מבצר הנמל").
הכפר המשיך להתקיים גם במהלך התקופה הצלבנית.[דרוש מקור] במהלך התקופה הממלוכית, ציין הסולטאן הממלוכי קאיתבֵּאי כי עבר בכפר במהלך מסעו לעיר דמשק ב־1477. בשנת 1596 תועד הכפר עם אוכלוסייה של 413 נפש. מיקומו על דרך הים הביא לעלייה בחשיבותו בתקופה העות'מאנית, אז התפתח הכפר לעיירה, ובה חאן (אכסניה) ששימש כתחנה לגביית מס דרכים. במהלך המאה ה־19 נבנה על ידי השלטון העות'מאני מעל ואדי סוכריר (נחל לכיש) גשר שחצה את הדרך בין מג'דל ליבנה. הוא נבנה על יסודותיו של גשר מהתקופה הרומית, כשלושה קילומטרים צפונית לעיירה, ונקרא בשם ג'סר איסדוד. עד סוף המאה השתרע הכפר על כל מורדותיו המזרחיים של תל אשדוד.
במלחמת העולם הראשונה נמל קטן שהיה סמוך לאיסדוד שימש את הבריטים במתקפת 1917, והובאו לעיירה פועלים רבים ממצרים. ב־10 בנובמבר אותה שנה נכבשה איסדוד בידי החטיבה הרכובה האוסטרלית הראשונה של אנזא"ק, במסגרת הכיבוש הבריטי של פלשתינה (א"י). במהלך המרד הערבי הגדול הקימו שלטונות המנדט עמדת פילבוקס לשם הגנה על הגשר מפני תושבי איסדוד שניסו להורסו. במפקד האוכלוסין המנדטורי מ־1931 מנתה אוכלוסיית איסדוד, שכבר הייתה לעיירה, 3,140 נפש, והיישוב שהכיל 764 בתים, שימש מרכז עירוני לכפרים בסביבה. בסקר הכפרים שנערך בשנת 1945, שטחי אדמותיה של איסדוד עמדו על 47,871 דונם והאוכלוסייה שלה מנתה 4,910 נפשות. באיסדוד התקיימה מועצת כפר.
היסטוריה > מבנה העיירה

איסדוד גבלה באדמות הכפרים חמאמה ובית דראס בדרום, בטאני אלע'רביה, ברקה, ביצרון וגן יבנה במזרח, יבנא ובשית בצפון־מזרח, שבט ערב סוכריר בצפון, ובים התיכון במערב. הכביש הראשי שעבר באיסדוד עקף את העיירה ממזרח, ומסילת הרכבת לוד־עזה עברה ממערב לה, על דיונות החול.
האוכלוסייה הערבית באיסדוד הייתה בעיקרה מוסלמית, וחקלאות הייתה מקור ההכנסה העיקרי בה. הגידולים העיקריים היו פירות - בעיקר הדרים, ענבים ותאנים - וגם חיטה. התושבים עסקו בנוסף לאלו גם במסחר, ובאיסדוד היו מספר חנויות, וכן התקיים בה שוק שבועי בימי רביעי.
הבתים בעיירה היו בני קומה אחת ונבנו מאבני כורכר, והחאן שלה עמד מדרום-מערב לתל. את המים צרכו תושבי הכפר מבאר בנויה ומשלוליות חורף שהיו מוקפות בעצי דקל ותאנה. בכפר התקיימו מסגד אחד מרכזי ושני בתי תפילה ובהם אחוזות קבר של דמויות חשובות. המסגד נבנה בתקופת שלטונו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1260-1277), ובצמוד לו שכנה אחוזת קבר שלישית שתושבי איסדוד האמינו שהיא שייכת לסלמאן הפרסי, הספר האישי של מוחמד. בית תפילה אחד נהגו התושבים לשייך לשייח' מצרי בשם אבראהים אל־מטבולי, ושני היה אחוזת הקבר של השייח' אחמד אבו אל־איקבאל. זו האחרונה הייתה אחוזת הקבר היחידה ששרדה לאחר נטישת העיירה והריסתה; המבנה הראשי היה בעל קשת גדולה וחלונות גבוהים, ומבנה קטן נוסף היה בעל כיפה לבנה בו שכן הקבר עצמו. באיסדוד התקיימו שני בתי ספר יסודיים: בית ספר לבנים שנפתח ב־1922, ובית ספר לבנות שנפתח ב־1942.
רועי צאן ליד איסדוד, ציור של דייוויד רוברטס, 1839
איסדוד, הדיונות שסביבה ונחל סוכריר במפת הקרן לחקר ארץ ישראל, 1880
תחריט עץ של איסדוד מ-1881 על פי ציורו של הארי פן; קבר השייח' איברהים אל־מטבולי בשמאל הציור
מפה של איסדוד לפי הבתים והרחובות שלה שערכה רשות המדידות המנדטורית ב־1945
צילום אוויר של איסדוד, 1932
היסטוריה > שרידי הכפר

מאיסדוד נותרו שרידים מעטים בלבד, המפוזרים סמוך לתל אשדוד, באזור לא מיושב. על השטחים של איסדוד הוקמו מושבים אחדים: בשנת 1949 הוקם בני דרום בחלק הצפוני של אדמות איסדוד, בשנת 1950 הוקמו שדה עוזיהו ושתולים בחלק המזרחי, ובשנת 1953 הוקם גן הדרום בחלק הצפוני של אדמותיה.
מאיסדוד נשארו שרידים של חמישה מהמבנים החשובים בה. לאחר פיצוץ המסגד, נשארו שרידיו הבולטים על ראש הגבעה בסמוך לצומת אמונים, בשטח שתחום בגדר חשמלית ומוכרז כשטח פרטי. לפני מספר שנים ביצעו אנשי שימור סריקות בסמוך למבנה וסגרו אותו לאחר מכן על מנת למנוע כניסת זרים. עמודיו וקשת הכניסה שלו עדיין עומדים על תילם, אך אחוזת הקבר של סלמאן אל־פאריסי לא שרדה. מסביב למסגד מפוזרות ערימות אבנים רבות שהיו שייכות לבתים הרבים שסביבו לפני ההריסה. כ־200 מטרים דרום־מערב למסגד נמצאים שרידיהם של בתי הספר של העיירה. על קירות בית הספר לבנות ניתן לראות את סממני המלחמה, שכן הם מחוררים בקליעים רבים. בסמוך לבתי הספר נמצאים שרידיו של מבנה החאן. המבנה הנטוש משמש כאתר צילום נפוץ לבני זוג לפני חתונתם. מבנה רביעי שנותר הוא אחוזת קברו של השייח' אבו אל־איקבאל, אחוזת הקבר היחידה ששרדה, שנמצאת מדרום לבתי הספר. מצבת הקבר בתוך המבנה מנותצת, אך המחראב של בית התפילה נותר שלם, ועליו כתוביות בערבית. בצמוד לכביש 4 נותר המבנה החמישי, שלם, נטוש, אטום ומכוסה בגרפיטי, ששימש כבית הקפה של העיירה, ושכן על הכביש הראשי שעבר בה.
חורבת המסגד בתל איסדוד
חזית המסגד
ראש שער הכניסה למסגד
מבנה הח'אן וקשתות הכניסה שלו
קבר השייח' אבו אל־איקבאל
היסטוריה > אנדרטאות

לאחר המלחמה הוקמו באשדוד מספר אנדרטאות לזכר החללים הישראלים והמצרים שנהרגו בקרבות על איסדוד:
בפארק בן-גוריון (בכניסה לרובע ב') ניצבת אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות.
ממערב לגשר עד הלום נמצא "פארק עד הלום" ובו קיים קיר הנצחה לחללי צה"ל שנפלו בקרב עד הלום.
בפארק עד הלום ניצב אובליסק לזכר החללים המצריים שנפלו בקרב עד הלום, שהוקם ב־1987 במסגרת הסכם השלום עם מצרים.
האנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, שממוקמת בפארק בן-גוריון בעיר אשדוד
האובליסק לזכר חללי הצבא המצרי, בפארק עד הלום, מזרחה מאשדוד
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד־1994, עמ' 97–114.
אריה חשביה, "עד הלום", סיפורו של גדוד 53 מחטיבת גבעתי תש"ח, הוצאת משרד הביטחון, 2005.