stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליקויי חמה בישראל
המאה ה-20

| ליקוי החמה ב-11 בנובמבר 1901 (אנ') | ליקוי החמה ב-30 באוגוסט 1905 (אנ') | ליקוי החמה ב-14 בינואר 1907 (אנ') | ליקוי החמה ב-17 באפריל 1912 (אנ') |
| --- | --- | --- | --- |

| ליקוי החמה ב-21 באוגוסט 1914 (אנ') | ליקוי החמה ב-23 בינואר 1917 (אנ') | ליקוי החמה ב-8 באפריל 1921 (אנ') | ליקוי החמה ב-28 במרץ 1922 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-14 בינואר 1926 (אנ') | ליקוי החמה ב-29 ביוני 1927 (אנ') | ליקוי החמה ב-12 בנובמבר 1928 (אנ') | ליקוי החמה ב-1 בנובמבר 1929 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-24 בפברואר 1933 (אנ') | ליקוי החמה ב-21 באוגוסט 1933 (אנ') | ליקוי החמה ב-19 ביוני 1936 (אנ') | ליקוי החמה ב-20 ביולי 1944 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-9 ביולי 1945 (אנ') | ליקוי החמה ב-1 בנובמבר 1948 (אנ') | ליקוי החמה ב-25 בפברואר 1952 (אנ') | ליקוי החמה ב-30 ביוני 1954 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-14 בדצמבר 1955 (אנ') | ליקוי החמה ב-2 בדצמבר 1956 (אנ') | ליקוי החמה ב-2 באוקטובר 1959 (אנ') | ליקוי החמה ב-15 בפברואר 1961 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-20 במאי 1966 (אנ') | ליקוי החמה ב-22 בספטמבר 1968 (אנ') | ליקוי החמה ב-30 ביוני 1973 (אנ') | ליקוי החמה ב-29 באפריל 1976 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-16 בפברואר 1980 (אנ') | ליקוי החמה ב-15 בדצמבר 1982 (אנ') | ליקוי החמה ב-4 בדצמבר 1983 (אנ') | ליקוי החמה ב-29 במרץ 1987 (אנ') |

ליקוי החמה ב-11 באוגוסט 1999 (אנ'):
המאה ה-21

| ליקוי החמה ב-31 במאי 2003 (אנ') | ליקוי החמה ב-3 באוקטובר 2005 (אנ') | ליקוי החמה המלא ב-29 במרץ 2006 | ליקוי החמה ב-15 בינואר 2010 (אנ') |
| --- | --- | --- | --- |

| ליקוי החמה ב-4 בינואר 2011 (אנ') | ליקוי החמה ב-3 בנובמבר 2013 (אנ') | ליקוי החמה ב-20 במרץ 2015 (אנ') | ליקוי החמה ב-21 ביוני 2020 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-25 באוקטובר 2022 (אנ') | ליקוי החמה המלא ב-2 באוגוסט 2027 | ליקוי החמה ב-1 ביוני 2030 (אנ') | ליקוי החמה ב-20 במרץ 2034 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-16 בינואר 2037 (אנ') | ליקוי החמה ב-2 ביולי 2038 (אנ') | ליקוי החמה ב-30 באפריל 2041 (אנ') | ליקוי החמה ב-11 ביוני 2048 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-12 בספטמבר 2053 (אנ') | ליקוי החמה ב-5 בנובמבר 2059 (אנ') | ליקוי החמה ב-30 באפריל 2060 (אנ') | ליקוי החמה ב-17 בפברואר 2064 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-5 בפברואר 2065 (אנ') | ליקוי החמה ב-27 בינואר 2074 (אנ') | ליקוי החמה ב-13 ביולי 2075 (אנ') | ליקוי החמה ב-26 בנובמבר 2076 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-5 בפברואר 2065 (אנ') | ליקוי החמה ב-27 בינואר 2074 (אנ') | ליקוי החמה ב-13 ביולי 2075 (אנ') | ליקוי החמה ב-2 בנובמבר 2076 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-3 בספטמבר 2081 (אנ') | ליקוי החמה ב-21 באפריל 2088 (אנ') | ליקוי החמה ב-18 בפברואר 2091 (אנ') | ליקוי החמה ב-3 באוגוסט 2092 (אנ') |

| ליקוי החמה ב-23 ביולי 2093 (אנ') | ליקוי החמה ב-4 בספטמבר 2100 (אנ') |  |  |
ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים בישראל

להלן רשימה של ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים נבחרות בישראל. בליקוי חמה טבעתי בניגוד לליקוי חמה מלא, במקום שהירח יסתיר את כל השמש, נראית סביבו טבעת זוהרת.
הרשימה היא על פי אתר של נאס"א המפרט ליקויי חמה מעל יבשת אסיה בחלוקה לפי ערים ולפי בחירת תקופה בת מאה שנים החל מהמאה ה-15 לפני הספירה ועד סוף האלף הנוכחי. הרשימה המתקבלת היא של מועד תחילת ליקוי החמה, מועד שיא הליקוי ומועד סיומו, סוג הליקוי (חלקי, טבעתי, מלא) ומידת כיסוי פני השמש על ידי הירח.
ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים בישראל > ירושלים

ליקוי החמה המלא האחרון שנראה מירושלים התרחש ביום ראשון, 20 באוגוסט 1933. הליקוי הבא יחול ביום ראשון, 8 באוגוסט 2241.
6 בפברואר 1655 (טבעתי)
7 בספטמבר 1820 (טבעתי)
21 באוגוסט 1933 (טבעתי)
8 באוגוסט 2241 (מלא)
16 במרץ 2276 (טבעתי)
13 ביולי 2447 (טבעתי)
5 באוגוסט 2548 (מלא)
21 בספטמבר 2704 (טבעתי)
11 בספטמבר 2732 (טבעתי)
29 באוקטובר 2934 (טבעתי)
ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים בישראל > חיפה

6 בפברואר 1655 (טבעתי)
11 ביוני 1676 (טבעתי)
11 במרץ 1709 (טבעתי)
23 במרץ 1773 (טבעתי)
16 במרץ 2276 (טבעתי)
13 ביולי 2447 (טבעתי)
21 בספטמבר 2704 (טבעתי)
11 בספטמבר 2732 (טבעתי)
6 ביולי 2950 (טבעתי)
ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים בישראל > תל אביב

6 בפברואר 1655 (טבעתי)
7 בספטמבר 1820 (טבעתי)
16 במרץ 2276 (טבעתי)
13 ביולי 2447 (טבעתי)
5 באוגוסט 2548 (מלא)
21 בספטמבר 2704 (טבעתי)
11 בספטמבר 2732 (טבעתי)
29 באוקטובר 2934 (טבעתי)
ליקויי חמה מלאים וטבעתיים הנראים מערים בישראל > באר שבע

2 באוגוסט 1133
הערות שוליים

↑  ליקוי חמה בישראל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
↑  ליקוי חמה: מה גורם לו, ואיך לצפות בו? | סוכנות החלל הישראלית, באתר www.space.gov.il
↑  מאתר נאס"א.
↑  ליקוי החמה, ‏22 אוגוסט 1933⁩
נחושית עינונית

| נחושית עינונית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: חומטיים
סוג:: נחושית
מין:: נחושית עינונית
שם מדעי
 Chalcides ocellatus ‏פורסקל, 1775
תחום תפוצה


נחושית עינונית (שם מדעי: Chalcides ocellatus) היא לטאה שניתן למצוא ביוון, דרום איטליה, מלטה וצפון אפריקה, בישראל נמצאת בכל חלקי הארץ.
מאפיינים

אורכן מגיע עד 23 סנטימטרים, כולל הזנב שאורכו כמחצית האורך הכללי. הגב והצד העליון של הזנב צהבהב עד חום זהוב, מבריק כעין הנחושת, עם כתמים חומים קטנים שבמרכז כל אחד מהם כתם לבן, הכתמים החומים מסודרים, פחות או יותר, בפסי רוחב. הגחון בוהק.
מזונה בטבע כולל בעיקר פרוקי-רגליים, כולל נדלים, לעיתים הנחושית טועמת גם עלים. בשבי מזונה מגוון ביותר: פירות, זחלים, חגבים, צרצרים, מכונפים ובשר נא.
אורך חייה (בשבי) הוא עד 13 שנים.
עיקר פעילותה בשעות החמות של היום החומט מתחבא מתחת לאבנים, ושאר הזמן תרה אחר אוכל. כאשר נתפסות, מפתלות הלטאות את גופן החלקלק ימינה ושמאלה כדי לחמוק, ולעיתים רחוקות הן נושכות או משילות את זנבן.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 128-129
הערות שוליים

↑  נחושית עינונית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284799705171
כביש 436

| --- | --- |
סמל כביש 436
מבט מנבי סמואל אל עבר כביש 436 לכיוון צפון העובר ליד גבעון החדשה וגבעת זאב
מבט מנבי סמואל אל עבר כביש 436 לכיוון צפון העובר ליד גבעון החדשה וגבעת זאב
 מידע כללי
 כינוי:  שדרות גולדה מאיר, כביש רמות, כביש ירושלים-גבעת זאב
 על שם:  גולדה מאיר 
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  12 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  גבעת זאב, ירושלים
 נקודת התחלה:  צומת גבעת זאב
 נקודת סיום:  צומת סנהדריה (צומת בר-אילן)
 קואורדינטות:  31°49′52″N 35°11′08″E﻿ / ﻿31.83105556°N 35.18569444°E﻿ / 31.83105556; 35.18569444
 he
 
כביש 436 הוא כביש אורך אזורי בישראל. חלקו הצפוני הוא כביש בינעירוני מצפון לירושלים ואורכו 7 ק"מ. חלקו הדרומי הוא כביש עירוני ראשי בירושלים הקרוי גם "שדרות גולדה מאיר" ואורכו הוא 5 ק"מ. אורכו הכולל של כביש 436 הוא 12 ק"מ.
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  גולדה מאיר, ראש ממשלת ישראל
 אורך:  12 ק"מ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  רמות אלון, הר חוצבים, סנהדריה
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות גולדה מאיר(למפת ירושלים רגילה) שדרות גולדה מאיר(למפת הרי ירושלים רגילה) שדרות גולדה מאיר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שדרות גולדה מאיר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הקטע הבינעירוני

קטע זה מחבר בין כביש 443, כביש 45, מחנה עופר, וגבעת זאב לשכונת רמות אלון בצפון מערב ירושלים, והוא חולף על פני גבעון החדשה וקבר שמואל הנביא (נבי סמואל). ממזרח לקטע בין צומת גבעונים לנבי סמואל עוברת גדר ביטחון ודרך גישוש של צה"ל על מנת למנוע כניסת פלסטינים מהכפרים אל-ג'יב, אל-ג'ודיירה וביר נבאלא הקרובים לאזור הכביש. בעבר היה מחסום צה"ל לביקורת בכניסה לירושלים ולשכונת רמות אלון, אך בשנת 2010 מחסום זה בוטל בשל פסיקת בג"ץ כי יש לאפשר לנהגים פלסטינים לעבור בקטע כביש 443 העובר בתחומי הקו הירוק, והמחסום עבר לכביש 443 בסמוך לצומת גבעת זאב ומחנה עופר. לאחר שצה"ל פינה את המחסום סמוך לשכונת רמות, הושארו במקום פסי ההרעדה והבטונדות. לאחר מספר חודשים, לאור מחאות התושבים, הוסרו הבטונדות, התאורה הוחלפה והכביש נסלל מחדש בסביבת המחסום.
בעבר הוגדר הכביש הממשיך צפונה לכיוון ביתוניא כחלק מכביש 436. אולם לאור העברת כביש זה לשטחי הרשות הפלסטינית, במסגרת הסכמי אוסלו, נאסרה כניסת אזרחים ישראלים אליו, וההגדרה של כביש 436 נקבע כמסתיים מדרום לביתוניא.[דרוש מקור]
הקטע העירוני

החלק הדרומי של הכביש הוא עורק תחבורה חשוב וראשי בעיר ירושלים המחבר בין שכונת רמות אותה הוא חוצה מצפון לדרום, כביש ירושלים-תל אביב (כביש 1), שדרות יגאל ידין (כביש 9 העירוני, ושדרות מנחם בגין; להר חוצבים והשכונות החרדיות בצפון מרכז ירושלים; שם הוא מסתיים בצומת סנהדריה (צומת בר-אילן) בה נפגשים הרחובות בר-אילן, שמואל הנביא ושדרות חטיבת הראל; בין השכונות סנהדריה ושמואל הנביא.
קטע כביש זה נקרא גם "שדרות גולדה מאיר" ומכונה גם "כביש רמות". הכביש נבנה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, ולאחר פטירתה של ראש הממשלה גולדה מאיר נקרא על-שמה.
בדירוג "הרחובות האדומים" של משטרת ישראל ב-2017, הוגדר הקטע העירוני כאחת הרחובות המסוכנים בישראל בהם התרחשו עשרות תאונות דרכים.
הקטע העירוני > היסטוריית המחלוקות סביב הכביש

במהלך שנות ה-80 נודע הכביש בכינוי 'כביש רמות' בהקשר של עשרות מחאות והפגנות של חרדים שאירעו במקום כנגד נסיעה בכביש בשבתות, משום שהוא עובר בסמוך לשכונות החרדיות סנהדריה ועזרת תורה. מאידך, תושבי ירושלים החילונים מחו נגד האפשרות לסגירת הציר בשבת, כיוון שבאותה עת הוא היה היחיד שקישר בין שכונת רמות לבין מרכז ירושלים. לאחר שנפתח בסוף שנת 1987 ציר חלופי משכונת רמות לשכונת הגבעה הצרפתית ולמרכז ירושלים ('דרך יגאל ידין'), שככו המחאות והוחלט כי הציר יהיה סגור בשבתות משכונת סנהדריה דרומה, אך יישאר פתוח משכונת רמות להר חוצבים ו'דרך יגאל ידין'. במהלך השנים האחרונות נפתח הכביש בשבתות בשנית.
התפתחות הכביש

בשנים האחרונות הורחב הכביש בין הר חוצבים לצומת סנהדריה (בר-אילן) ואחד הנתיבים בו נהפך לנתיב תחבורה ציבורית, כחלק מרצף של מסלולים כאלה מהר חוצבים עד הר חומה שאמור לשמש את הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים העתידי. עם פתיחת התוואי החדש של כביש 1 (כביש ירושלים-תל אביב) בעמק הארזים בשנת 2007, גברה חשיבותו של הכביש, במיוחד בקטע המקשר בין כביש 1 לכביש 50 (כביש בגין). בקטע זה הורחב הכביש עד 4 מסלולי נסיעה לכל כיוון.
כיום כל כביש 436 מקצהו הצפוני בצומת גבעת זאב ועד קצהו הדרומי בצומת בר-אילן בירושלים הוא בעל הפרדה בנויה בין הנתיבים, ובו לפחות שני מסלולים לכל כיוון. מהירות הנסיעה המרבית המותרת בקטע הבינעירוני היא 90 קמ"ש (למרות זאת, ישנה עקומה תלולה ליד נבי סמואל). בקטע העירוני המהירות המרבית המותרת היא 70 קמ"ש.
מחלפים וצמתים לאורך הכביש

סדר הופעת המחלפים והצמתים בטבלה זו הוא מצפון לדרום מפני שסדר הופעת אבני הדרך בכביש הוא מצפון לדרום (ולא להפך, כמקובל לכביש אורך, כפי שניתן היה לחשוב).
.
.
| ק"מ | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 436 מצפון לדרום
הקטע הבינעירוני: צומת גבעת זאב – ירושלים
| 0 | צומת גבעת זאב |  | מחנה עופר |  כביש 45,  כביש 443 |
| 1.3 | צומת הכניסה לגבעת זאב |  | גבעת זאב | רחוב המכבים, רחוב קדרון |
| 1.8 | צומת גבעונים |  | גבעת זאב |  כביש 437 ( כניסה לתחנת דלק בלבד) |
| 2 | צומת ללא שם |  | גבעת זאב | כניסה דרומית לגבעת זאב וצפונית לגבעון החדשה |
| 3.2 | צומת ללא שם |  | גבעון החדשה | כניסה למחנה גבעון וגבעון החדשה |
| 5 | צומת ללא שם |  | הר שמואל – דרום גבעת זאב | כניסה לשכונת הר שמואל, אין כניסה לבידו  |
| 6 | צומת ללא שם |  | נבי סמואל | כניסה לנבי סמואל (קבר שמואל הנביא) |
| 6.8 | צומת שמואל |  | כניסה לירושלים, רמות | גישה לבית אכסא, אין כניסה  |
הקטע העירוני בירושלים: שדרות גולדה מאיר
| 7 | צומת ללא שם |  | רמות ד', 06 | רחוב בנימין מינץ, רחוב המשורר אצ"ג |
| 7.4 | כיכר הרב אלעזר |  | רמות ג', ד' | רחוב יצחק מירסקי, רחוב אברהם רקנאטי |
| 8 | צומת קניון רמות |  | רמות א', ג' | רחוב הרואה, רחוב הקונגרס הציוני |
| 8.4 | צומת ציון |  | רמות א', ב' | רחוב שיבת ציון, רחוב אסירי ציון |
| 9.1 | צומת ארזים |  | רמות א', ב' (רמות ארזים) | רחוב הארי טרומן, רחוב יגאל |
| 9.7 | מחלף יגאל ידין |  | רמות |  כביש 1 (דרך יצחק שמיר – שדרות יגאל ידין),  כביש 50 |
| 10.4 | מחלף גולדה מאיר |  | הר חוצבים – מרכז NDS |  כביש 50 |
| 10.9 | צומת NDS |  | הר חוצבים, מרכז NDS | כניסה למרכז NDS |
| 11.1 | צומת הר חוצבים |  | הר חוצבים | רחוב קריית מדע – כניסה ראשית להר חוצבים |
| 11.3 | צומת ללא שם |  | הר חוצבים, קריית צאנז | רחוב הרטום, רחוב שפע חיים |
| 11.8 | צומת גבעת משה/גוש 80 |  | גבעת משה/גוש 80, סנהדריה | רחוב הסנהדרין, רחוב גבעת משה |
| 11.9 | צומת ללא שם |  | סנהדריה, בית הקברות | רחוב הרב משה בלוי |
| 12 | כיכר בית החיים (בר-אילן) |  | סנהדריה, שכונת שמואל הנביא |  רחוב בר-אילן ושדרות חטיבת הראל (כביש 417); רחוב שמואל הנביא |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  צבי זינגר, בשבת שוב התעופפו אבנים בכביש רמות, מעריב, 18 במאי 1980
| כבישים ביהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 • כביש 436 • כביש 446 • כביש 450 • כביש 458 • כביש 466 • כביש 508 • כביש 557 • כביש 578 • כביש 596 • כביש 3670 • כביש 3698 • כביש 4370 • כביש 4460 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 5 • כביש 35 • כביש 55 • כביש 57 • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 437 • כביש 443 • כביש 449 • כביש 457 • כביש 463 • כביש 465 • כביש 505 • כביש 555 • כביש 557 • כביש 585 • כביש 611 • כביש 3157 • כביש 3269 • כביש 4375 • כביש 4430 • כביש 4435 • כביש 4437 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010400036505171 
מגדל שמירה ראשי בבית סוהר עופר הנראה בצומת גבעת זאב
שכונת הר שמואל במבט מנבי סמואל, ביניהם עובר כביש 436
קבר שמואל הנביא – נבי סמואל, הנמצא על גבעה השולטת על כביש 436; וצריח המסגד שעליו בולט ונראה היטב משכונות צפון מערב ירושלים
שכונת רמות אלון בצפון מערב ירושלים כפי שנראית במבט מנבי סמואל
בניין NDS, הר חוצבים וקשת בענן במבט משדרות גולדה מאיר
צומת סנהדריה (בר-אילן), מימין בית העלמין וברקע, הכניסה לסנהדריה דרך רחוב הרב משה בלוי. צומת זה היה פעמים רבות מוקד להפגנות על פתיחת שדרות גולדה מאיר בשבתות, והן פחתו לאחר שנפתח כביש בגין כתוואי גישה חלופי לשכונת רמות
ג'ורג' פרנץ' אנגס

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1822 ניוקאסל, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  4 באוקטובר 1886 (בגיל 64) ניוקאסל, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 יצירות ידועות:  The Kafirs illustrated 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה הלינאית של לונדון 
 
ג'ורג' פרנץ' אנגס (באנגלית: George French Angas‏; 25 באפריל 1822 – 4 באוקטובר 1886), היה חוקר טבע, צייר ומשורר אנגלי שפעל שנים רבות באוסטרליה.
ביוגרפיה

הוא נולד בניוקאסל על נהר הטיין, אנגליה, בנו הבכור של ג'ורג' פייף אנגס, דמות בולטת בהקמת המושבה החדשה בדרום אוסטרליה. אף שהראה כישרון יוצא דופן ברישום, הוא הוצב על ידי אביו בבית עסק בלונדון. הוא יצא לסיור באירופה ובשנת 1842 פרסם את ספרו הראשון "ראמבלס במלטה ובסיציליה". כתוצאה מניסיון זה, הוא הפנה עורף לעולם המסחר, והפנה את הכשרתו למחקר היסטוריה של הטבע, רישום אנטומי וליטוגרפיה והחל במסעותיו.
אנגס צייר כמה מהנופים המוקדמים ביותר של דרום אוסטרליה. כשהגיע לאדלייד בינואר 1844, הוא הצטרף לסר ג'ורג' גריי במסע למרחב הפנים שלה. עד מהרה החל בסדרת מסעות נרחבת לאגמי נהר מורי, לעמק בארוסה, לחצי האי פלוריה ולדרום מזרח, והציג את רשמיו מהמושבה שזה עתה הוקמה - תושביה, נופיה ובעלי החיים שלה. לאחר מסע בניו זילנד שב לדרום אוסטרליה בשנת 1845 ונסע לפורט לינקולן. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לזמן קצר לאנגליה, בליווי צעיר מאורי, חמי פומארה, שהוצג לצד ציוריו של אנגס באולם המצרי בלונדון.
המסע הבא של אנגס בשנת 1846 היה לדרום אפריקה, שם בילה שנתיים בנטאל ובכף, ועבד על סדרת רישומים וצבעי מים שפורסמו בשנת 1849 בשם "The Kafirs Illustrated". בספר זה נשקף נוף של קייפטאון, דרבן, וינברג, ומקומות נוספים, וציורים שמתארים את הקבוצות האתניות המקומיות כמו הוטנטוטים וזולו .
אנגס התחתן עם אלישיה מרי מורן בשנת 1849, ומהנישואין נולדו להם ארבע בנות.
בשנת 1853 מונה אנגס לתפקיד במוזיאון האוסטרלי בסידני, ובסופו של דבר הפך למנהל ונשאר בסך הכל שבע שנים. אנגס שהה בסידני כשזהב התגלה לראשונה ליד באת'רסט, ניו סאות' ויילס. נסע לשם כדי לתעד את חיפוש הזהב, וביצע מספר ציורים. אלה פורסמו בסידני ובהמשך בלונדון.
אנגס היה מיוצג בתערוכת פריז בשנת 1855 עם חמישה אמנים אוסטרלים נוספים, ביניהם קונרד מרטנס, פרדריק טרי ואדלייד אירונסייד, הפעם הראשונה שאמנים אוסטרלים הוצגו בתצוגה גדולה מעבר לים. אנגס חזר לדרום אוסטרליה בשנת 1860, ולבסוף חזר לאנגליה בשנת 1863.
אנגס פרסם כמה ספרים על אוסטרליה ופולינזיה וכן את מחקרם של ג'ון מקדואל סטיוארט וג'ון פורסט, ותרם באופן משמעותי לקונכולוגיה עם תיאוריו ואיוריו.
אנגס נפטר בלונדון ב־8 באוקטובר 1886.
מורשת

רבים מציוריו המקוריים של אנגס מוחזקים בספרייה הלאומית של אוסטרליה, וכן במספר מוסדות דרום אוסטרליים: גלריית האמנות של דרום אוסטרליה; אוניברסיטת אדלייד; מוזיאון דרום אוסטרליה; והחברה הגיאוגרפית המלכותית של דרום אוסטרליה. בספרייה הממלכתית של ניו סאות 'ויילס יש ארבעה מכתבים שכתב אנגס.
מאוגוסט עד סוף נובמבר 2020, הספרייה הממלכתית של דרום אוסטרליה הציגה את עבודתו על דרום אוסטרליה משנת 1848,
גלריה

אנשי זולו
כפר זולו
עצים וקנגורו
פורט אדלייד
הערות שוליים

↑  Long, Moira M. 'Angas, George French', from the Dictionary of New Zealand Biography. Te Ara - the Encyclopedia of New Zealand,
↑  Dictionary of Australian Biography A, gutenberg.net.au
↑  E. J. R. Morgan, Australian Dictionary of Biography, Canberra: National Centre of Biography, Australian National University
↑  Angas, George French. 1864. Description d'espèces nouvelles appartenant à plusieurs genres de Mollusques Nudibranches des environs de Port-Jackson (Nouvelle-Galles du Sud), accompagnée de dessins faits d'après nature. Journal de Conchyliologie, series 3, 12:43-70, pls. 4-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452635805171  AAG: 1282  ADB: angas-george-french-1708  AGSA: 2899  BnF: cb14968368w (data)  CiNii: DA15733887  DAAO: george-french-angas  DSI: 3358  FNZA: 317  GND: 171951344  ISNI: 0000 0000 8371 5650  LCCN: n50024866  NGV: 14221  NLA: 35007029  NTA: 068387687  RERO: 02-A010944706  RKD: 1842  SNAC: w6bp0f5f  SUDOC: 077876563  TePapa: 4994  Trove: 787362  ULAN: 500119963  VIAF: 34728052   WorldCat (עם VIAF): 34728052
ויליאם פטס דאגלס

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1822 אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  20 ביולי 1891 (בגיל 69) 
 
ויליאם פטס דאגלס (באנגלית: William Fettes Douglas;‏ 1822 – 1891) היה צייר סקוטי שהיה הנשיא של האקדמיה המלכותית הסקוטית.
ביוגרפיה

הוא נולד ב-12 במרץ 1822 באדינבורו, בנם הבכור של ג'יימס דאגלס, בנקאי ואשתו, מרתה ברוק, אחייניתו של סר ויליאם פטס, בארט מייסד מכללת פטס.
עם סיום לימודיו בבית הספר באדינבורו, בשנת 1836 הוא נכנס לבנק המסחרי של סקוטלנד, בו היה אביו היה רואה חשבון. אביו היה אמן חובב ועודד את בנו להקדיש את זמנו הפנוי לציור ורישום.
בשנת 1847, הוא החליט להיות אמן. פרט לכמה חודשים באקדמיה לאמנות באדינבורו, אצל סר ויליאם אלן, הוא לא קיבל שום הכשרה שיטתית. הוא השתתף בשעורי בוטניקה ושיעורי אנטומיה של האוניברסיטה. מאוחר יותר הוא צייר עם צייר הנוף אלכסנדר פרייזר.
ב-1845 הוא הציג לראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית, ועד מהרה זכו תמונותיו לתשומת לב רבה. ב-1851 הוא נבחר למקורב לאקדמיה, ושלוש שנים לאחר מכן היה חבר מן המניין. כמה מהתמונות הטובות ביותר שלו שייכות לתקופה זו, היה לו עניין בנושאים מיסטיים ולארכאולוגיה הנראים בבירור ביצירותיו. רבים מהם מראים קירבה לסגנון הפרה-רפאלית, והם יוצאי דופן בטיפול המושלם והמפורט בצבעים עשירים. "הזימון לבית הדין החשאי" (1860); "תמונת דיוקן של עורך דין" (1862); ו"הכישוף" (1864), הם בין יצירות החשובות ברוח זו.
בשנת 1859, הוא ערך את הראשון מבין מספר ביקורים באיטליה, שם הקדיש זמן לאיסוף ולציור חפצים ואביזרים נדירים כמו מטבעות, שנהבים, אמייל, וכריכות ספרים ועוד. כאספן אומרים שהוא שילב את הידע הספציפי של חושו האמנותי עם כושר ההבחנה המעשית. התרומות היחידות שהוא תרם לספרות המקצועית בנושאים אלה - היו ההערות בספרו גיבסון קרייג 'פקסימיליות של כריכות ספרים ישנים' (1882).
הוא היה בעל ידע רחב בתולדות האמנות, וירש את ג'יימס דראמונד בתפקיד ניהול הגלריה המלכותית הסקוטית  אבל גם כאן הוא לא כתב אלא רק בקטלוג של הגלריה. בתפקיד ניהול הגלריה הוא החזיק בין השנים 1877 עד 1882, ואז נבחר לנשיאות של האקדמיה המלכותית הסקוטית, עקב מותו של סר דניאל מקני. הוא קיבל תואר אבירות בוינדזור ב-17 במאי 1882.
לאחר 1870 הוא פנה יותר לציורי נוף, ובשנים 5–1874 יצר את הציור של "נמל סטונהייבן" ו"כפר דייגים", שהם אולי התמונות הטובות ביותר שצייר. הוא הפסיק לצייר לאחר 1879,עקב מחלה קשה שפגעה ביכולותיו. מאוחר יותר חזר לצייר רק בצבעי מים. מ-1877 עד 1882 שימש כאוצר ראשי של הגלריה הלאומית של סקוטלנד.
עבודותיו מוצגות במוזיאונים בולטים כמו הגלריות הלאומיות של סקוטלנד, מוזיאוני האמנות של אוניברסיטת הרווארד, הגלריה הלאומית לפורטרטים, גלריית טייט ומוזיאון ויקטוריה ואלברט.
הוא נפטר בניובורג, פייף, ב-20 ביולי 1891.
ביוגרפיה > משפחה

אחיו הצעיר ביותר היה צ'רלי דאגלס, אשר לאחר שעבד בבנק במשך כמה שנים נסע לניו זילנד והפך לחוקר בולט .
בנובמבר 1880, הוא נישא למריון, בתו השנייה של הברון גרהאם ממורפי .
הערות שוליים

1 2  Caw, James Lewis (1901). "Douglas, William Fettes". Dictionary of National Biography (1st supplement). London: Smith, Elder & Co
↑  Edinburgh Post Office Directory 1822
↑  Waters, Clara Erskine Clement; Hutton, Laurence (1879). Artists of the nineteenth century and their works: A handbook containing two thousand and fifty biographical sketches. Houghton, Osgood. p. 215
↑  Artworks | National Galleries of Scotland, www.nationalgalleries.org (באנגלית)
↑  The Concept of the Master in Art Education: Matthew Potter
↑  Langton, Graham. "Douglas, Charles Edward". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2741  BIBSYS: 1507616671676  GND: 174201257  ISNI: 0000 0000 6706 8764  LCCN: nb2001029912  RKD: 24020  ULAN: 500022419  VIAF: 51192455   WorldCat (עם VIAF): 51192455
ישראל אנטון צולי

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1881 ברודי, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 במרץ 1956 (בגיל 74) רומא, איטליה 
 שם לידה:  Israel Zoller 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  קמפו ורנו 
 השכלה:  אוניברסיטת פירנצה 
 תפקיד:  רב ראשי 
 השקפה דתית:  יהדות, נצרות קתולית 
 
ישראל אנטון צולי (Israel Anton Zolli‏; 27 בספטמבר 1881 בשם ישראל צולר - 2 במרץ 1956 בשם אוג'ניו מריה צולי) היה רבה של יהדות רומא בשנות השואה (1945-1939). ב-13 בפברואר 1945 המיר את דתו לנצרות קתולית, ושינה את שמו הפרטי לאוג'ניו מריה - כשמו הפרטי של האפיפיור פיוס השנים עשר. את שם משפחתו שינה עוד קודם לשם בעל צליל איטלקי, "צולי" (Eugenio Zolli).
תולדות חייו

צולר נולד בבְּרוֹדִי בשנת 1881, בחבל גליציה של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום חלק מאוקראינה). אביו היה אדם אמיד ובעל מפעל לשעבר, ואמו הייתה בת לשושלת רבנים. הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת פירנצה ובמקביל למד בבית המדרש לרבנים בפירנצה. בשנת 1918 התמנה לרב העיר טריאסטה, אשר זה עתה הועברה מהאימפריה האוסטרו-הונגרית לאיטליה. במהלך תקופה זו שימש פרופסור לעברית באוניברסיטת פדובה. הוא שינה את שם משפחתו לצולי (Zolli) – שם בעל צליל איטלקי, ובמהלך חגיגות 700 השנה להקדשתו של הפטרון של העיר פדובה, הוסיף לכבודו לשמו הפרטי שם נוסף - "אנטון". יהודים ראו בכך צעד אופורטוניסטי שנבע ממניעים פוליטיים, והתנהגות שאינה הולמת רב. מאוחר יותר שינה את שמו הפרטי הראשון לאיטלו (Italo).
לפני מלחמת העולם הראשונה, כאשר הקהילה היהודית בטריאסטה הייתה אנטי-ציונית ברובה, נהג צולי בהתאם למגמה בקהילה. לאחר המלחמה, כאשר טריאסטה הפכה למרכז של העלייה לארץ ישראל, סייע לחפצים לעלות, ובמקביל סייע לאלה שתמכו בהשתלבות במשטר הפשיסטי באיטליה.
בשנת 1939, לאחר שחוג "האיטלקים בעלי הדת היהודית" הביא להדחת הרב של רומא, דוד פראטו, מונה צולי לרבה של רומא.
תולדות חייו > בשנות השואה

לדברי החוקר דניאל ט' מורפי, בשנת 1940, צולי ניסה לשכנע את נשיא הקהילה היהודית אוגו פואה ואת דנטה אלמנצי נשיא הקהילות היהודיות המאוחדות באיטליה, להתייחס לאיום הגרמני הנאצי ברצינות, ולכן המליץ "לעצור לחלוטין כל פעילות יהודית ציבורית, לסגור את כל המשרדים המנהליים, להעלים את רשימות התורמים, לפזר את אנשי הקהילה היהודית, לפעול להפצת סיוע כלכלי, ולצמצם את היקף הכספים השמורים".
עם כניסת הגרמנים לרומא ב-1943, נטש צולי את הקהילה היהודית ומצא מקלט בותיקן.
בין יהודי רומא נפוצה הדעה כי הוא קבל התראה מראש על האקציה, פעולת הגירוש והרצח - שנערכה בשבת חול המועד סוכות תש"ד, ה-16 באוקטובר 1943 ושהביאה לגרושם והשמדתם של יותר מאלף מיהודי רומא, ולא הזהיר את היהודים על כך. בתום המלחמה נשיא הקהילה היהודית ברומא, פרופסור אוּגוֹ פוֹאַה (Ugo Foa), האשים את צולי באחריות ישירה להשמדת יהודי העיר, בכך שמסר בפועל לגרמנים את רשימת יהודי העיר. בספר שנכתב לאחר המלחמה, הסופרת ג'ין סקריבנר האשימה את צולי כי אמנם אולי לא מסר בפועל את הרשימות, אך לא השמיד אותן.
על כך צולי כתב בזכרונותיו (מתורגם מהמקור באיטלקית):
היו שראו במחדלו מאזהרת "שארית ישראל" מפני הגירוש וההשמדה, סתירה לעמדתו המוצהרת לגבי תפילתו הבוכיה במחבוא[דרושה הבהרה].
לאחר שחרור רומא, הוא יצא ממחבואו בותיקן הושב רשמית לתפקידו בידי צ'ארלס פּוֹלֶטִי, אך הקהילה היהודית דחתה את ניסיונו לשוב למעמדו כרבהּ של יהדות רומא.
ג'ודית כּבּוד (Judith Cabaud), יהודיה אמריקאית שהמירה אף היא את דתה לנצרות וכתבה ביוגרפיה של צולי, סיפרה כי בתפילת יום הכיפורים בשנת 1944 היה לצולי חזון מיסטי שבו נגלה אליו ישו.