הוועד למלחמה באיידס
שנות התשעים

לאחר פרישת שלומי פטיה מניהול הוועד ביוני 1991, עבר ניהול הוועד באופן זמני לידי שמעון, גזבר הוועד, וממנו עבר לידי מיקי גולדשטיין ולידי סרז' דייחס, בן זוגו של אחד מפעילי הוועד שנפטר מאיידס. סרז' דייחס ומייקי גולדשטיין ניהלו את הוועד עד 1993, ממשרד ששכר הוועד ברח' אלנבי. מזכירת הוועד הייתה אהובה סיימון. זמן מה נתקל הוועד בקשיים לשכור דירה. לבסוף הצליח הוועד לשכור משרד בדירה ברח' אלנבי, תוך התניה שאנשים המטופלים על ידי הוועד לא יבקרו בה.
ב-1993 נבחרו נבחרו לוועד המנהל ארבעה חברי העמותה שהצהירו על היותם חיים עם HIV: שוש ניומן, מריו דביר ז"ל, ריקרדו שניידר ז"ל ובן זוגו פטריק לוי. פטריק לוי נבחר ליו"ר הארגון. לוועד המנהל מונו אנשים נוספים כגון פרופסור אבי הסנר, ראש המחלקה למחלות זיהומיות באיכילוב ולאחר מכן סגן מנהל של בית החולים. פרופ' הסנר תמך בפעילות הוועד וליווה אותו מ-1988.
הוועד התמקד בתמיכה בחולי איידס ובפעולות הסברה, בהצבת דוכנים למניעת HIV באירועים שונים: ליווי חולי איידס נעשה באמצעות פרויקט הבאדיז / ידידים בהובלת זאביק - "האיש הירוק". כמו כן הוועד הפעיל 2 קבוצות תמיכה לחולים ולנשאים. אחת בירושלים ואחת בתל אביב, בליווי בפרובונו של עו"ס ריטה אברמוב מהמחלקה למחלות זיהומיות בביה"ח הדסה עין כרם בירושלים.
ב-1994 נפתח מערך ההסברה של הוועד למלחמה באיידס בליווי פרו בונו של ד"ר רוברט זילוני, אז מנהל היחידה לחינוך מיני ביחידה לתכנון המשפחה של פדרציית ניו יורק. במסגרתו החל מפעל של סדנאות הסברה המלוות בסיפור אישי. קהל היעד של הסדנאות היה בני נוער, במסגרת בתי הספר; חיילים ואסירים במסגרת שב"ס. סדנאות דומות הונחו והועברו על ידי רוברט זילוני ופטריק לוי בארצות מזרח אירופאיות בהזמנת גופים שונים באו"ם. בשנה זו מונה פטריק לוי מטעם הוועד למלחמה באיידס, כחבר בפורום הבין מגזרי שהוביל ד"ר צבי בן ישי (בוקי), סמנכ"ל ביה"ח רמב"ם.
בשנה זו, החל הוועד להפיק ירחון בשם "בראש חיובי", שנועד לתת מידע ובמה לאנשים עם HIV והופץ לבעלי עניין שונים.
במקביל החל הוועד לשתף פעולה ולחבור לארגונים בינלאומיים שונים שפעלו בנושא: פטריק לוי פעל ב-ICASO (international AIDS organization); שוש ניומן פעלה ב-ICW (International council of women with HIV); וריקרדו שניידר פעל ב-GNP+ (global network of people living with HIV). שלושתם כיהנו בוועד המנהל של ארגונים אלו. בנוסף לכך, פטריק לוי מונה כנציג הראשון של אנשים החיים עם HIV מארצות מפותחות מטעם ה-UNAIDS, ארגון שהוקם בשנים אלו על-ידי האו"ם בעבור אנשים החיים עם HIV מארצות מתפתחות. פטריק כיהן לצידה של דורוטי אודיאמבו מקניה. ב-1995 נאם פטריק מול אספת ה-ECOSOC של האו"ם (council of economic and social affairs) בז'נבה על מצב האיידס בישראל, ושם דגש על פרשת תרומות הדם באותה השנה, כאשר התגלה כי משרד הבריאות זורק את תרומות הדם של ישראלים יוצאי אתיופיה. נציגי הוועד הציגו את עבודתם בכנסים שונים בחו"ל, מדי שנה בכנס האיידס העולמי ובכנסים מקצועיים אחרים.
בעקבות אשפוז בביה"ח איכילוב, במהלכו עבר פטריק לוי אפליה בוטה הכוללת ציון HIV על דלתו והתייחסות לא נאותה של הצוות, החליטו פטריק ובן זוגו ריקרדו שניידר, לחשוף את היותם חיים עם HIV באמצעות כתבה ב ידיעות אחרונות. עד אז, מלבד יורם חטואל שכתב באופן אנונימי תור שבועי במקומון תל אביבי על חוויותיו המורכבות כחולה איידס, היו פטריק וריקרדו הראשונים בארץ שהסכימו לספר בפנים גלויות על חוויותיהם כאנשים החיים עם HIV. הכתבה הכתה גלים, ובעקבותיה היו נתונים בני הזוג לאיומים על חייהם והרס הדירה בה חיו. לאחר הפרסום ובעקבות לחץ של הורים, נאלץ פטריק לוי להפסיק את עבודתו במשרד החינוך כמורה בבית ספר בתל אביב.
לאחר שנאלץ לפרוש ממשרד החינוך, בניגוד לרצונו, בשל היותו חי עם HIV, נבחר פטריק לוי לתפקיד מנכ"ל הוועד למלחמה באיידס בקיץ 1995. פטריק הוא המנכ"ל הראשון בשכר בוועד, לאחר גיוס תרומות שאפשרו זאת. שוש ניומן נבחרה לתפקיד יו"רית הוועד. הוועד עבר למשרד מרווח יותר בסמטה פלונית בתל אביב, שכר את שירותיו של צוות קטן, לרבות עו"ס שעבדה עם ישראלים יוצאי אתיופיה והרחיב באופן משמעותי את תקציבו. בשנה זו הורחבה פעילויות הוועד ברחבי הארץ. הורחבה פעילות סניף הוועד בחיפה, שרוכז עד אז על-ידי אופיר נסים וריכוז הסניף עבר לידי ניל האריס. בשנת 1999 נפתח סניף הוועד בבאר-שבע, בתקופת כהונתו של ערן אביב יפרח כמנכ"ל הוועד (1999-1998). אחד המסרים המרכזיים של הוועד בשנים אלו התמקד בכך שאיידס הוא נחלת כלל האוכלוסייה, ושההדבקה תלויה בהתנהגות מינית ולא בהשתייכות לקבוצה זו או אחרת. המדיניות הייתה לא לייחס איידס באופן פומבי לקהילה ספציפית כלשהי, מחשש שזה יחזק את הסטיגמה כלפי אותה קהילה. עם זאת, פעילות הסברה התקיימה בארגונים המייצגים קהלי יעד שונים כולל אגודת הלהט"ב.