stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורט פון מורגן
ביוגרפיה > ראשית חייו

קורט פון מורגן נולד ב-1 בנובמבר 1858 בנייסה, והיה בנם של הגנרל-מיור הפרוסי הרמן מורגן (1810–1884) ושל אשתו סופיה דורותיאה לבית מליסון (1820–1891), בתו של בעל הקרקע והבעלים של טחנת נחושת גאורג מלסון.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

בשנת 1877 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-44 (פרוסיה המזרחית ה-7). בשנת 1878 הוא הועבר לרגימנט הרגלים ה-63 (שלזיה העילית ה-4), שם גם היה מוצב אחיו הבכור יוהאן פרידריך. לקראת סוף השנה הוא הוסמך לקצונה וקיבל דרגת לויטננט, ובשנת 1887 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט. בשנת 1889 הוא הוצב במשרד החוץ, ובמסגרת תפקידו הוא הוצב בקמרון הגרמנית וערך שני מסעות מחקר למרכז קמרון ב-1889 ובין 1890 ל-1891. לאחר המשלחות חזר מורגן לגרמניה אך ב-1894 הוטלה עליו המשימה להקים את הקמרון שוצטרופה. הוא גם הוביל שתי משלחות צבאיות נגד האבו מצפון לדואלה והקווי (בקווירי) ליד הר קמרון.
בשנים 1896–1897, הוא עקב כמשקיף צבאי במשלחת דונגולה האנגלית נגד המהדיסטים. ב-1897 הוא הפך לנספח צבאי באיסטנבול. הוא עקב כמשקיף במלחמה היוונית–עות'מאנית (1897) והכין את ביקורו של הקייזר וילהלם השני בארץ ישראל ב-1898. באותה שנה הוא הועלה לדרגת מיור. בינואר 1902 הוא מונה למפקד גדוד ברגימנט הגרנדירים ה-2 (פומרניה ה-1 – "המלך פרידריך וילהלם הרביעי") בשטטין. בקיץ 1904 התקבל מורגן לאצולה הפרוסית התורשתית. בשנת 1905 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והועבר למטה רגימנט הרובאים ה-39 (הריין התחתון) בדיסלדורף. ב-21 במרץ 1908 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-15 (וסטפאליה ה-2 – "פרדריק, נסיך הולנד") במינדן.
ב-27 בינואר 1912, הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור והוצב כמפקד חטיבת הרגלים ה-81 בליבק. ב-9 באוגוסט 1913, כאשר הקיסר ביקר בעיירה, הוא קיבל את פניו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים השלישית מדנציג, וב-19 באוגוסט הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.  הוא פיקד על דיוויזיה זו כחלק מהארמייה הארמייה השמינית במהלך קרב טננברג עם פתיחת המלחמה בחזית המזרחית, ובקרב הראשון על האגמים המזוריים שלאחר מכן. על פעילותו בתקופה זו, הוא קיבל את עיטור פור לה מריט ב-1 בדצמבר 1914.
ב-24 בנובמבר 1914, הוא מונה למפקד קורפוס המילואים הראשון במקום אוטו פון בלו.  הוא הוביל את הקורפוס הזה כמעט במשך כל המלחמה, ורק החליף תפקיד עם ריכרד ולמן בפיקוד על קורפוס המילואים ה-14 באוגוסט 1918.
עם קורפוס המילואים הראשון, הוא לחם בקרב לודז' (1914) ובמערכה ברומניה (1916–1917) שבה לא הצליח להשיג פריצת דרך מכרעת לאחר שהובס על ידי הרומנים בדרגוסלבלה, 8 מיילים מהעיירה קמפולונג. פון מורגן טען שניתן היה לכבוש הרבה יותר מהצבא הרומני אם הייתה מושגת פריצת דרך בקמפולונג. הוא התעקש שזה היה משיג "ניצחון אמיתי, כמו קאנאי, וטננברג".
ב-11 בדצמבר 1916 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור פור לה מריט.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-9 בינואר 1919 הוא פרש מהצבא, וב-11 בפברואר 1920 ניתנה לו דרגת גנרל חיל הרגלים. גם לאחר סיום המלוכה, הוא נשאר תומך נלהב של המלוכה ושל בית הוהנצולרן לאחר 1918. הוא הביע חוסר הבנה לגבי גישתו של הגנרל לודנדורף, שאותו הכיר טוב יותר מהלחימה המשותפת ליד טננברג, עם הנאצים. לאחר מחלה קצרה נפטר מורגן בליבק ב-15 בפברואר 1928, ונקבר בטקס צבאי מלא.
משפחתו

בנו היינריך-יואכים פון מורגן (1902–1932) היה נהג מרוץ גרמני. בתו אליזבת נישאה ב-1923 למעצב המטוסים אנתוני פוקר (1890–1939).
הערות שוליים

↑  "Kurt von Morgen". The Prussian Machine. נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Orden Pour le Mérite". נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Armee-Reserve-Korps". The Prussian Machine. נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Richard Wellmann". The Prussian Machine. נבדק ב-21 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael B. Barrett, Indiana University Press, 2013, Prelude to Blitzkrieg: The 1916 Austro-German Campaign in Romania, pp. 158 and 300
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810587898305606  BnF: cb12626942r (data)  GND: 128855339  ISNI: 0000 0000 8368 7741  LCCN: n88616058  NTA: 317631861  SUDOC: 083882642  VIAF: 30600516   WorldCat (עם VIAF): 30600516
קמהאמהה השני

קמהאמהה השני (Kamehameha II, ‏1797 - 14 ביולי 1824) היה המלך השני של ממלכת הוואי והיורש של אביו קמהאמהה הראשון. קמהאמהה נפטר בלונדון ונקבר במאונא אלא שבהונולולו, הוואי, מחליפו קמהאמהה השלישי היה אחיו.
הוא נולד בהילו, באי הוואי והיה לבנו הבכור של קמהאמהה הראשון. נבחר ליורש העצר כבר בגיל 5. בילדותו אומן להפוך ללוחם כמו אביו.
במאי 1819, בסביבות גיל 22, עם מות אביו, הוא הוכתר למלך הוואי. הוא חלה במחלת החצבת ונפטר ממנה ב-14 ביולי 1824, בסביבות גיל 27.
קיזילאירמאק

| --- | --- |

גשר אגרי
 מידע כללי
 אורך:  1,150 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  184 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  77,100 קמ"ר 
 מוצא:  İmranlı 
 גובה מוצא הנהר:  2,000 מטרים
 יובלים:  Gök River, Delice River, בפסקה זו 9 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  הים השחור 
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה טורקיה
 הנהר (בכחול) כקו הגבול (בכתום) בין פרס ומדי ללידיה במאה ה-6 לפנה"ס
 
קיזילאירמאק (בטורקית: Kızılırmak – "הנהר האדום") הוא הנהר הארוך בטורקיה. מוצאו של הנהר ברמת אנטוליה, סמוך לעיר סיוואס. הוא זורם דרומה ומערבה ולאחר מכן פונה צפונה ומזרחה בקשת גדולה, ונשפך אל הים השחור בדלתה שהוא יוצר, בין הערים סינופ ממערב וסמסון ממזרח. בדלתת הנהר מספר אגמים קטנים, והיא נחשבת לבית הגידול החשוב ביותר לציפורים בטורקיה. מחקרים לאורך עשרים שנה גילו כי ספיקתו הממוצעת של הנהר עומדת על 184 מ"ק לשנייה, אך זו נעה בין עשירית מכמות זו לבין כמות גדולה פי תשעה (1673 מ"ק לשנייה). הנהר אינו משמש לשייט אך שבעה מפעלים הידרו-אלקטריים נבנו לאורכו ומפיקים חשמל ממימיו. שמו של הנהר נובע מגוון אדמדם שמעניקה לו תכולת המתכות הגבוהה שבמימיו.
היסטוריה

ביוונית נקרא הנהר "אליס" (Άλυς) (או "האליס"), מילה שמקורה במילה היוונית למלח. החתים כינוהו "מאראשאנטיה" (Maraššantia) או מאראשאנטה (Maraššanta). בתקופה זו שימש הנהר את גבולה הצפוני של לב האימפריה החתית, ולאחר מכן סימן את גבול תחום השפעתן של אשור ומדי. בעת העתיקה נחשב הקיזילאירמאק לקו הגבול שבין אסיה הקטנה לבין יתר חלקי יבשת אסיה. בשנת 585 נערך קרב האליס סמוך לנהר והוא שימש כקו הגבול בין לידיה לבין הממלכה האחמנית, עד שכורש הסיט את מסלולו על מנת שיוכל לחצות אותו והגיע עד לחופי הים האגאי בשנת 547 לפנה"ס.
חקלאות

מי הנהר משמשים לגידול אורז וכן מתגוררים בו עדרי תאו מים.
הערות שוליים

↑  קיזילאירקמאק באתר אונסק"ו
↑  Halys באתר livius.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4570734-0  VIAF: 242291110   WorldCat (עם VIAF): 242291110
קמהאמהה הרביעי

קמהאמהה הרביעי (Kamehameha IV, ‏9 בפברואר 1834 - 30 בנובמבר 1863) היה המלך הרביעי של ממלכת הוואי והיורש של אביו המאמץ קמהאמהה השלישי.
בתקופת כהונתו חשש רבות מהשתלטות האמריקאים ולכן הגביל מאוד את המסחר איתם. ברוב תקופת כהונתו הוא עסק בבריאות ובחינוך. הוא נפטר בסופו של דבר מאסתמה בגיל 29. המקומיים האמינו כי מותו היה עונשו מהאל כי אנשיו בגדו באל.
קלרה קדם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בת 76 בערך) 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  מיכה שריר 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תלמידי דוקטורט:  מיכאל סגל, Dror Aiger 
 www.cs.bgu.ac.il/~klara/
 
קלרה קדם (נולדה ב-1948) היא מדענית מחשב ישראלית, פרופסור אמריטה למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ומורה מן החוץ במדעי המחשב באוניברסיטת קורנל, אית'קה, ניו יורק.
קדם קיבלה את תואר הדוקטור במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית מיכה שריר בשנת 1989. עוסקת בסוגיות תאורטיות ומעשיות של גאומטריה חישובית. המחקרים הכי מצוטטים שלה הם בגאומטריה חישובית, חישוב תנועה, ודיאגרמת וורונוי. היא גם שיתפה פעולה עם פילוסופים ובלשנים בעבודתה על פרויקט פענוח כתב היד של כתבים בעברית מימי הביניים שעל גבם התגלו כיתובים בערבית. 
בין השנים 2000 ל- 2002 כיהנה כראש המחלקה למדעי המחשב.
פרסומים בולטים

Kedem, Klara; Livné, Ron; Pach, János; Sharir, Micha (1986), "On the union of Jordan regions and collision-free translational motion amidst polygonal obstacles", Discrete & Computational Geometry 1 (1): 59–71, doi:10.1007/BF02187683, MR 824108
Huttenlocher, Daniel P.; Kedem, Klara; Sharir, Micha (1993), "The upper envelope of Voronoĭ surfaces and its applications", Discrete & Computational Geometry 9 (3): 267–291, doi:10.1007/BF02189323, MR 1204784
Arkin, Esther M.; Chew, L. Paul; Huttenlocher, Daniel P.; Kedem, Klara; Mitchell, Joseph S. B. (1991), "An Efficiently Computable Metric for Comparing Polygonal Shapes", IEEE Trans. Pattern Anal. Mach. Intell. 13 (3): 209–216, doi:10.1109/34.75509.
הערות שוליים

↑  Faculty listing, Cornell University, retrieved 2012-09-30.
↑  גנאלוגיה מתמטית של קלרה קדם, באתר פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
↑  Arkin et al. (1991).
↑  Kedem et al. (1986).
↑  Huttenlocher, Kedem & Sharir (1993).
↑  Fisher, Hannah (August 12, 2009), "Algorithms help unravel the secrets of ancient documents. B-G University project discovers Hebrew prayers under Arabic lettering", Jerusalem Post, (subscription required (help)).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329414105171  ACM DL: 81100539240  dblp: k/KlaraKedem  LCCN: no2002004718  MGP: 89104  VIAF: 48889089   WorldCat (עם VIAF): 48889089 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרים קרימוב

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1917 באקו, הקומיסריאט של עבר הקווקז 
 פטירה:  29 במרץ 2003 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  חקר החלל 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אזרבייג'ן לנפט ותעשייה  האקדמיה הצבאית של כוחות הטילים האסטרטגיים 
 מוסדות:  TsNIIMash 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה לציון 30 שנים לייסוד צבא היבשה והצי של ברית המועצות  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 40 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  עיטור לנין  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  מסדר התהילה של אזרבייג'ן  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור לנין  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  פרס לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה על ההצטיינות בקרב  עיטור הכוכב האדום  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליית ותיק העמל  פרס סטאלין, דרגה 3 
 צאצאים:  Surija Tatevjan 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
קרים קרימוב (באזרית: Kərim Abbas Əli oğlu Kərimov, ברוסית: Керим Алиевич Керимов; ‏14 בנובמבר 1917 - 29 במרץ 2003), מדען טילים סובייטי, ממייסדי תעשיית החלל הסובייטית ובמשך שנים איש מרכזי בתוכנית החלל הסובייטית. חרף תפקידו החשוב, זהותו נשמרה בסוד מפני הציבור במשך רוב הקריירה שלו. הוא היה אחד מאדריכלי שרשרת ההצלחות הסובייטיות שהדהימו את העולם מתחילת שנות השישים של המאה ה-20 - משיגור האדם הראשון לחלל, יורי גגארין, ועד לתחנת החלל מיר ששוגרה ב-1986.
ביוגרפיה

קרים קרימוב נולד למשפחה של מהנדס-טכנולוג בבאקו שבאזרבייג'ן. לאחר שסיים את לימודיו ב-1942 במכון התעשייתי אזרבייג'ן, המשיך קרימוב את לימודיו באקדמית חיל התותחנים דזרזינסקי, שם תכנן ופיתח מערכות טילים.
כמומחה בטכנולוגיית טילים, עבד קרימוב במלחמת העולם השנייה בבדיקת ובקבלת משגרי טילי הקטיושה המפורסמים. על עבודתו זכה באות הכוכב האדום. קרים קרימוב היה מעורב באירונאוטיקה הסובייטית מראשיתה. לאחר מלחמת העולם השנייה עבד קרימוב על תוכנית סובייטית לפיתוח טיל בליסטי בין יבשתי, וב-1960 הועלה לתפקיד ראש הדירקטוריון השלישי של הדירקטוריון המרכזי של טילים (GURVO) של משרד ההגנה הסובייטי שפיקח על שיגורי ניסוי סודיים. ביחד עם מומחי טילים נוספים, נשלח קרימוב לגרמניה ב-1946 במטרה לאסוף מידע אודות הטיל הגרמני V-2.
ב-1964 הפך קרימוב לראש הדירקטוריון המרכזי של כוחות החלל (TsUKOS) של משרד ההגנה ההגנה הסובייטי. בעקבות מותו של סרגיי קורוליוב ב-1966 מונה קרימוב ליושב ראש הסמכת המדינה על טיסות מאוישות ועמד בראש רשות זו במשך 25 שנה (1966–1991). הוא פיקח על כל שלב בפיתוח ובהפעלה של חלליות מאוישות וחלליות מחקר בלתי מאוישות.
כדוגמת חלוצי חלל סובייטים אחרים, סירבו הרשויות הסובייטיות במשך שנים לחשוף את זהותו של קרימוב לציבור. בשיגורי חלל ששודרו בטלוויזיה התמקדו המצלמות תמיד בקוסמונאוטים ולא באיש שלו דיווחו הקוסמונאוטים על נכונותם לבצע את המשימה. היות שקרימוב היה "גנרל עלום", הוא תמיד נחבא מצילומי המצלמות, ורק קולו שודר. שמו נותר חשאי עד תקופת ה"גלאסנוסט" בברית המועצות, וב-1987 הוא נזכר לראשונה בעיתון פראבדה.
לאחר פרישתו ב-1991 היה קרימוב יועץ עבור מרכז הבקרה הראשי של טיסות לחלל של סוכנות החלל הרוסית, וכתב את ההיסטוריה של תוכנית החלל הסובייטית ב"הדרך לחלל".
על תרומותיו לקידום התוכנית החלל הוא זכה פעמיים בפרס ברית המועצות ובפרס לנין
קרימוב מת ב-29 במרץ 2003 במוסקבה.
קלייר שנו

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1893 קומרס, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביולי 1958 (בגיל 64) ניו אורלינס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה 
 בן או בת זוג:  אנה שנו (1947–?) 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית, תעופה 
 דרגה:  גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת סין-יפן השנייה 
 עיטורים
 היכל התהילה הלאומי של התעופה (1972)  צלב התעופה המצוינת  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה  אביר בלגיון הכבוד  צלב המלחמה  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט  Order of Blue Sky and White Sun  מדליית הניצחון  לגיון ההצטיינות  Honorary Commander of the Order of the British Empire  מדליית האוויר  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין של הצי  Order of the Cloud and Banner 
 
קלייר שנו
קלייר לי שנו (באנגלית: Claire Lee Chennault; ‏6 בספטמבר 1893 - 27 ביולי 1958, ניו אורלינס) היה טייס ולוטננט גנרל אמריקני. כקצין בחיל האוויר האמריקני הטיף לחיזוק כוח מטוסי היירוט בחיל. ב-1937 פרש ועסק בייעוץ בענייני תעופה עבור הסינים, שלחמו באותה עת בפלישה היפנית (מלחמת סין–יפן השנייה). בתחילת שנות הארבעים, עוד בטרם ארצות הברית הצטרפה באופן פעיל למלחמת העולם השנייה, שנו ייסד את "קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה" (1st American Volunteers Group, AVG), שנודעה בשם "הנמרים המעופפים". אלה לחמו כנגד היפנים במלחמת העולם השנייה. הן שנו והן ה-AVG חזרו והצטרפו לחיל האוויר האמריקני ב-1942. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שנו נשאר עוד מספר שנים באזור המזרח הרחוק ועסק כאזרח בענייני תעופה בעלי אופי צבאי.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות ותחילת הקריירה הצבאית

קלייר שנו נולד בקומרס (Commerce) שבטקסס וגדל בלואיזיאנה. בשנים 1909–1910, עת למד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, סיים במקביל גם תוכנית להכשרת קציני מילואים (ROTC - Reserve Officers' Training Corps). בדצמבר 1911 שנו נישא לנל ת'ומפסון (Thompson), ולזוג נולדו במשך השנים שישה בנים ושתי בנות.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שנו סיים את בית הספר לקצינים שבפורט בנג'מין הריסון (Fort Benjamin Harrison) בלורנס (Lawrence), אינדיאנה, והופנה לחטיבה האווירית של חיל הקשר האמריקני. במהלך המלחמה שנו למד לטוס במסגרת שירות האוויר, קודמו של חיל האוויר (שהוקם ב-1926), וסיים אימוניו כטייס קרב ב-1922. עד 1923 שירת שנו ביחידה שעסקה בפטרולי גבול. עד 1926 שירת בהוואי, ולאחר מכן באגף הפיתוח של ענף היירוט. בין השנים 1931 - 1936 שירת שנו כאחראי על אגף היירוט בבית הספר לאימוני טיסה של חיל האוויר בשדה התעופה מקסוול (Maxwell) שבאלבמה. כן הוביל וארגן את קבוצת האירובטיקה של פיקוד מטוסי הקרב בחיל האוויר.
ביוגרפיה > המעבר לסין

בשל בעיות שמיעה (שהיו נפוצות בין טייסים באותם ימים) וחילוקי דעות בעניינים טקטיים עם מפקדיו, שנו התפטר או אולץ להתפטר מתפקידו בחיל האוויר, אותו עזב בדרגת קפטן ב-30 באפריל 1937. כאזרח הוא נסע לסין, אליה הגיע ביוני, והצטרף שם לקבוצת אמריקנים שהדריכו את הסינים באימוני טיס. תחילה חתם עם הסינים על חוזה לשלושה חודשים, בשכר של 1,000 דולר לחודש, סכום שווה ערך לכ-15,000 דולר ב-2011, לצורך עריכת סקר על חיל האוויר הסיני. מספר שבועות לאחר בואו פלשו היפנים לסין והחלה מלחמת סין–יפן השנייה. שנו הפך ליועץ לענייני תעופה לממשלה הסינית. בתפקידו זה סקר את לחימת הטייסים הסינים, וכן סייע בתכנון מבצעים ובהקמת "טייסת בינלאומית" המורכבת משכירי חרב זרים. כאשר החל מ-1938 החלו הסובייטים לסייע אף הם יותר ויותר לסינים, עבר שנו לקונמינג כדי לנהל שם אימוני טיסה עבור חיל האוויר הסיני, ולבנותו על פי המודל האמריקני.
ביוגרפיה > הקמת הנמרים המעופפים

בקיץ 1940 פסק הסיוע הסובייטי לסינים. אי לכך, שלחו הסינים את שנו לארצות הברית כיועץ לשגריר הסיני שם, וביקשו מהאמריקנים מטוסים, ציוד לאחזקתם וטייסים. שנו הגיע לארצות הברית בנובמבר. בקשת הסינים אושרה על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט, אלא שארצות הברית לא הייתה באותה עת במצב מלחמה עם יפן ולכן לא יכולה הייתה להענות לבקשה בגלוי. לכן, התארגנו האמריקנים והסינים כך שמשלוח המטוסים והטייסים ייעשה באופן בלתי רשמי. בינתיים גייס שנו מאה טייסים וכ-200 צוותי קרקע ואנשי מנהלה לצורך בניית הכוח האווירי האמור. שנו הניח, בנוסף, את היסודות להקמת כוח מפציצים ולכוח מטוסי קרב נוסף, שלא הגיעו לבסוף לידי ביטוי, כיוון שארצות הברית הצטרפה בסוף 1941 למלחמה באופן רשמי, כצד לוחם פעיל. כן שימש שנו כיועץ לקניית כמאה מטוסי קרב.
הכוח, ששמו 1st American Volunteer Group, (קבוצת המתנדבים האמריקנית הראשונה, AVG), הפליג לבורמה, קיבל את מטוסיו והתאמן.
ביוגרפיה > "הנמרים" בקרב

AVG התבססה משני עבריה של דרך בורמה: שתי טייסות בקונמינג וטייסת אחת במינגאלאדון, לא הרחק מרנגון, בנובמבר 1941. בדצמבר הכריזה ארצות הברית מלחמה על יפן, וב-20 באותו חודש התנגשה ה-AVG לראשונה עם היפנים.
ביוגרפיה > "הנמרים" בקרב > דוקטרינת לחימה

כיוון ששנו שהה זמן רב בסין בעת הקמת "הנמרים המעופפים", אותו ניצל ללמידת אופן הלחימה היפני, על יתרונותיו וחסרונותיו, הוא פיתח עבור ה-AVG שיטות לוחמה השונות מאלו הנלמדות בזרועות האוויר האמריקניות או מאלו של הבריטים, אך המתאימות הן לאויב והן ליתרונו המספרי המתמיד. את טייסיו הוא הנחה להשיג תמיד בטרם קרב יתרון גובה (בכך נעזר רבות ביעילותה של רשת ההתראה הסינית). משיתרון הגובה הושג, עליהם לתקוף תמיד תוך כדי צלילה. משנסיימה הצלילה צריך לצלול שנית על מנת לחמוק בטרם נפתח סיבוב לחימה נוסף באותו קרב אוויר.
על הקרבות בשבעת החודשים הבאים, ראו הנמרים המעופפים.
ביוגרפיה > חזרה לחיל האוויר

ה-AVG שולבו ביולי 1942 בחיל האוויר האמריקני, ועוד קודם לכן שנו חזר לשרת בחיל האוויר בדרגת קולונל. הוא קודם במהרה לדרגת בריגדיר גנרל. יחד עם זאת, הוא נותר מפקדם של "הנמרים המעופפים" עד לפירוקם, שכן חוזהו עם הסינים נותר בתוקפו.
שנו נותר בזירת פעולתו עם "הנמרים המעופפים": בורמה ודרום מזרח סין. הוא מונה למפקד חיל האוויר ה-14, אך חילוקי דעות עם מפקד הכוחות האמריקניים בזירה, הגנרל ג'וזף סטילוול, שנסובו סביב עניינים טקטיים, יחד עם מנהגו לעקוף את שרשרת הפיקוד, הובילו להתפטרותו בשנית בקיץ 1945.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

עם תום מלחמת העולם השנייה המשיך שנו בסיוע אווירי לסינים. ב-1946 היה ממקימי חברת Civil Air Transport ("תובלה אווירית אזרחית") או Chinese Air Transport ("תובלה אווירית סינית", CAT). החברה רכשה מטוסי תובלה מעודפי בעלות הברית ממלחמת העולם השנייה ועסקה בתובלה אווירית כסיוע לצד המפלגה הלאומית הסינית במלחמת האזרחים הסינית, וכן לצרפתים במלחמתם בהודו-סין כנגד הקומוניסטים. כמו ה"נמרים המעופפים", עסקה החברה בסיוע לגורמים במזרח הרחוק שארצות הברית חפצה ביקרם, אך תחת כסות פרטית, לא ממשלתית.
הוא התגרש מאשתו הראשונה נל לאחר 35 שנות נישואין. לאחר מכן נישא בשנית לעיתונאית צ'ן קסיאנגמיי, אשר שינתה את שמה הפרטי לאנה. לזוג נולדו שתי בנות.
שנו הלך לעולמו, כתוצאה מסרטן הריאות, בניו אורלינס, בשנת 1958.
לקריאה נוספת

Byrd, Martha, Chennault: Giving Wings to Tiger, Tuscaloosa, University of Alabama Pess, 1987
Meilinger, Phillip S. U.S. Air Force Leaders: A biographical Tour. Journal of Military History, Vol. 62. No. 4. Oct. 1998. pp. 833 - 870
Samson, Jack, Chennault, Doubleday, New York, 1987
Scott, Robert Lee, Jr. Flying Tiger: Chennault of China. Santa Barbara, California: Greenwood-Heinemann Publishing, 1973. ISBN 0-8371-6774-4.
קלייר שנו, מפקד 'הנמרים', במשרדו בקונמינג, מאי 1942
מטוסים מן הטייסת השלישית ('מלאכי הגיהנום', Hell's Angels) של 'הנמרים המעופפים', מעל סין. צולם על ידי אחד 'הנמרים', רוברט ט. סמית, 1942
קרב טרוקדרו

קרב טרוקדרו נערך ב-31 באוגוסט 1823, והיה הקרב המשמעותי היחיד שבו השתתפו מאה אלף בני לואי הקדוש, כחלק מהתמיכה הצרפתית בפרננדו השביעי, מלך ספרד. הצרפתים ניצחו את הכוחות הליברליים והשיבו את כוחו המוחלט של פרננדו השביעי בספרד.
רקע

אחרי נפילת נפוליאון בונפרטה, סירב פרננדו השביעי לקבל את החוקה הספרדית מ-1812, וב-1820 פרצה במדינה התקוממות בהובלת רפאל דל רייגו, שביקש להחזיר את המלוכה החוקתית לספרד. המלך כותר והוחזק בקדיס, שם הוקם הקורטס, הפרלמנט הספרדי. לאחר התרחשות האירועים, התכנסו מעצמות אירופה באוקטובר 1822, במה שנקרא קונגרס ורונה, והתירו לצרפת להתערב ולהחזיר את שלטון פרננדו השביעי בספרד, כשבריטניה הייתה היחידה שנמנעה בהחלטה.
פעולה צבאית

ב-17 באפריל 1823, כוחות צרפתיים בפיקודו של לואי אנטואן, דוכס אנגולם, בנו של מי שהפך כשנה אחר כך למלך שארל העשירי, חצה את הפירנאים ונכנס לספרד.
הכוחות התקבלו בברכה על ידי הבסקים וספרדים שמרנים. לואי אנטואן שיגר כוח שיכתר את סן סבסטיאן, ואילו הוא הוביל התקפה על מדריד, שנשלטה על ידי הממשלה המורדת, שב-23 במאי נסוגה לסביליה. המושל הצבאי של מדריד נכנע בחשאי ונמלט לצרפת, וכעת מדריד נטולת ההנהגה לא הייתה יכולה להתמודד עם הצרפתים, שנכנסו אליה והטילו עוצר, בהמתנה לחזרתו של פרננדו השביעי.
הצרפתים המשיכו דרומה כדי להתמודד עם המורדים בקדיס, וכיתרו את נמל טרוקדרו ששלט על הכניסה לעיר. ב-31 באוגוסט 1823 פתחה צרפת בהתקפה מכיוון הים תוך שהיא מנצלת את השפל, והצליחה לכבוש את הנמל. אחרי הפעולה, הצליחו הצרפתים לאגף את הכפר ולהשתלט עליו. אחרי הפעולה, 1,700 חיילים ספרדים נלקחו בשבי.
קדיס עצמה הצליחה להחזיק מעמד במשך שלושה שבועות על אף ההפצצות, אך נאלצה להיכנע גם היא ב-23 בספטמבר 1823, אז המלך פרננדו השביעי שוחרר. למרות ההבטחות לחנינה, המלך הורה לנקוט בצעדים נגד המורדים; במהלך השנים הבאות, 30 אלף איש הוצאו להורג ו-20 אלף נאסרו.
אחרית דבר

קרב טרוקדרו היה אחד האירועים שדרבנו את נשיא ארצות הברית, ג'יימס מונרו, להכריז על דוקטרינת מונרו ב-2 בדצמבר 1823, שקבעה כי ארצות הברית לא תסבול קולוניאליזם אירופאי באמריקה, כדי להימנע מהתערבות אירופאית.
הערות שוליים

↑  Kohn, George Childs (2013). Dictionary of wars. Oxon, England: Routledge. ISBN 978-1-315-06296-9. OCLC 897454971.
↑  Morison, S. E. (1924). "The Origin of the Monroe Doctrine, 1775-1823". Economica. JSTOR (10): 27. doi:10.2307/2547870. ISSN 0013-0427.
הפסל שמנציח את קרב טרוקדרו בפריז
קירוב בוסינסק (ציפה)

במכניקת הזורמים, קירוב בוסינסק (על שם המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי, ז'וזף ולנטן בוסינסק (אנ'), 1842–1929) משמש בשדה של זורם המונע על ידי ציפה (מונח הידוע גם כקונבקציה טבעית). לפי קירוב זה, הפרשי הצפיפויות קטנים מספיק כדי שיהיה אפשר להזניחם, מלבד במקרים שהם חלק מביטוי המוכפל ב-g, תאוצת הכובד. ההפרש בהתמדה הוא זניח, אך תאוצת הכובד מספיק גדולה, כדי להפוך את ההפרש במשקל הסגולי לניכר. גלי הקול זניחים כאשר נעשה שימוש בקירוב בוסינסק, מאחר שאלה נעים ומשנים צפיפויות.
זורמי בוסינסק נפוצים בטבע (למשל חזיתות אטמוספיריות, זרמי ים, רוחות קטבטיות), בתעשייה (נפיצת גז צפוף, ונטילציית קולט אדים) ובסביבה הבנויה (ונטילציה טבעית, חימום מרכזי). הקירוב מדויק למדי בקרב זורמים רבים, ומקל על המתמטיקה והפיזיקה.
הקירוב מקל מאוד על החישוב, משום שכאשר עוסקים בשני זורמים בצפיפויות  \rho _{1} ו- \rho _{2}, וההפרש  \Delta \rho =\rho _{1}-\rho _{2} הוא זניח, ניתן להשתמש פשוט בצפיפות  \rho  מאותו סדר גודל. אנליזת ממדים מראה[דרושה הבהרה] כי תחת נסיבות אלה, המקרה היחיד שבו הגרביטציה g תיכנס לתוך המשוואות היא בגרביטציה המצומצמת  g', כאשר:
המספר חסר הממדים הנפוץ ביותר הוא מספר ריצ'רדסון ומספר ריילי.
המתמטיקה של הזורם היא אפוא פשוטה יותר משום שיחס הצפיפות ( \rho _{1}/\rho _{2}, מספר חסר ממדים) לא משפיע על הזורם. קירוב בוסינסק משליט את ההנחה שיחס זה הוא בדיוק אחד.
היפוכים

מאפיין של זורם בוסינסק הוא שהוא נראה זהה כאשר נצפה במצב הפוך, וזהויות הזורם מתהפכות.
לדוגמה, נדמיין חלון פתוח בחדר חמים. האוויר החמים בפנים קל יותר מהאוויר הקר בחוץ, אשר זורם אל החדר מטה לכיוון הרצפה. עתה נדמיין את המצב ההפוך: החדר קריר והאוויר בחוץ חמים. במצב זה האוויר זורם פנימה לעבר התקרה. אם הזורם הוא בוסינסקי (והחדר סימטרי), אז מבט אל החדר הקר מכיוון הפוך הוא בדיוק כמו אל החדר החם, מכיוון ישר. זאת משום שהדרך היחידה שהצפיפות נכנסת לתוך הבעיה היא באמצעות הגרביטציה המצומצמת  g', שתורמת רק שינוי סימן כאשר משנים את המצב מחדר חם לקר.
דוגמה לזורם לא-בוסינסקי היא בועות העולות במים. התנהגות של בועות אוויר העולות במים שונה מאוד מהתנהגות מים היורדים באוויר: במקרה הראשון, בועות עולות נוטות ליצור קליפות המיספריות, בעוד מים היורדים באוויר מתפצלים לטיפות גשם (בסקלות קטנות, מתח פנים נכנס לבעיה ומקשה על הסוגיה).
לקריאה נוספת

Boussinesq, Joseph (1897). Théorie de l'écoulement tourbillonnant et tumultueux des liquides dans les lits rectilignes a grande section. Vol. 1. Gauthier-Villars.
הערות שוליים

↑  במילים אחרות, קירוב בוסינסק אינו מדויק כאשר המספר חסר-הממדים  \Delta \rho /\rho  הוא מִסֵּדֶר יחידה (0.1-0.5~).
↑  ניתן לשים לב כי המכנה יכול להיות  \rho  בלי להשפיע על התוצאה, משום שהשינוי יהיה מסדר  g(\Delta \rho /\rho )^{2}
קצת דיפלומט

קצת דיפלומט הוא אלבום הסולו החמישי והאחרון של המוזיקאי הישראלי יצחק קלפטר. את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים NMC בשנת 2008.