ריא וסכינה
השפעת הפרשה על החברה והתרבות המצרית

עד היום מעטים יודעים את הפרטים המדויקים אודות פרשת האחיות ריא וסכינה. הפרשה הציתה את דמיונם של סופרים ובמאים רבים, בעיקר במצרים, שיצרו מחזות וסרטים שהיו מבוססים על הפרשה או שאבו ממנה השראה רבה. כך, אף על פי שחלפו כבר קרוב למאה שנה, סיפור מעשי הרצח והמשפט של האחיות עדיין מסופר ומוכר לרוב המצרים בני הדורות השונים. הפרשה הסעירה את החברה המצרית ועוררה שנאה יוקדת וחד משמעית לריא וסכינה בשל הסיבות הבאות:
בגידתן של האחיות, שניצלו את מערכת היחסים החברתית אשר מאפיינת את החברה הערבית לשם האינטרסים האישיים שלהן. האנשים בשכונה קיבלו אותן לקרבם והתייחסו אליהן בכבוד כאשר היגרו מכפר הולדתן כדי להתפרנס, אולם הן בגדו בהם בכך שהחליטו להשיג כסף דרך פשע – הן שידלו, ניצלו, שדדו ורצחו את קורבנותיהן.
תחושת הבושה של העם המצרי כלפי ריא וסכינה, מאחר שהשלטון הבריטי ששלט במצרים באותן שנים ניצל פרשה זו על מנת להוכיח כי החברה המצרית שנאבקת לעצמאותה עוד לא בשלה לקבל עצמאות בשל "האנרכיה והפשיעה בקרבה", כך שלכאורה ריא וסכינה הן דוגמה הממחישה טענה זו.
העיתונות המצרית באותה תקופה סיקרה בהרחבה את פרשת ריא וסכינה, והשתמשה בדרכים שונות כדי לספק את סקרנותו של הקורא המצרי לגבי הפרשה. בעיתונים רבים הוקצב טור חדשות יומי לסיקור הפרשה במשך המשפט, אשר נמשך חודשיים. אולם, העיתונות לא פרסמה רק את העובדות ואת הנסיבות למעשיהן של ריא וסכינה, ובנוסף לכך פרסמה סילופים, סיפורים בדויים ונתונים חסרי ביסוס שנועדו לשרת גם אינטרסים אחרים שלא בהכרח היו קשורים לאחיות. אף על פי שריא וסכינה לא ביצעו לבד את הרציחות, ולא ברור כלל שהן היו המתכננות של מעשי הכנופיה, ההתמקדות התקשורתית והתרבותית נותרה עליהן, והסיקור העיתונאי הושפע מהרגשות העזים של הכותבים, אשר לרבים מהם הייתה תחושה של בושה ושנאה בעיקר כלפי האחיות ופחות כלפי הכנופיה. כמו התביעה, שבטענותיה דרשה שיוסר כל מנגנון הגנה מן האחיות אף על פי שהיה מדובר בנשים, התקשורת והציבור המצרי דרשו את דמן בכל מחיר. האחיות הפכו לדמויות המגלמות את השטן והרוע, תמונותיהן הופצו על גבי העותקים הרבים של העיתונים המצרים והחלו לחבר סביבן סיפורים ואגדות מחרידות, בהן:
"ריא וסכינה בגן החיות" – בעיתון "אל-אהראם" נכתבה שמועה לפיה ריא וסכינה מוחזקות בגן חיות בתוך כלובים, ושאלפי מצרים נוהרים לצפות בהן משתוללות כמו חיות. מעולם לא נמצאה הוכחה אמיתית לטענה שהוחזקו בגן חיות על מנת לשמש אטרקציה למבקר, אך העיתון טען שתגובה ציבורית כגון זו, מעידה שאזרחי מצרים רוצים ליטול מריא וסכינה "לא רק את סגולותיהן כנשים, אלא גם כבנות אנוש".
"ביתור ושרפה" – על פי טענה מסולפת זו, האחיות ביתרו ושרפו את חלקי הגופות של קורבנותיהן. מטרת התיאור שהיה בטענה הייתה לתאר את ריא וסכינה כרוצחות אכזריות ובלתי אנושיות, על ידי העצמת הפשעים שהן ביצעו והגברת תחושת השנאה כלפיהן. בכך הכוונה הייתה הצגתן כסמלים לרוע המוחלט. אולם העובדות והראיות שנאספו על ידי צוות החוקרים שחשף את הכנופיה, מתאר את האחיות כעניות מאוד, שלא יכלו להרשות לעצמן לרכוש תנור לאפיית לחם, ולא היה להן מספיק כסף כדי לקנות עוף לצלות אותו בתנור.
"הדומה בין אנרי לנדרו לריא וסכינה" – העיתונות המצרית השוותה בין דרכי הרצח של ריא וסכינה לאלו של הרוצח הסדרתי הצרפתי המפורסם אנרי לנדרו (Henri Désiré Landru), שנודע בכינוי "כחול הזקן" ופעל בין השנים 1915–1919. בדומה ל-17 קורבנותיהן של ריא וסכינה, גם 11 קורבנותיו של לנדרו מצאו את מותם בדרך דומה לזו של האחיות - לנדרו היה מפתה את הקורבנות להיכנס לוילה שלו, ולאחר שקיבלו גישה לנכסיו היה רוצח אותם ושורף את גופותיהם בתנור במטבח שלו. ההשוואה נועדה להדגיש את אכזריות המעשים של ריא וסכינה.