stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמיון גרפמן

| --- | --- |

גרפמן, 2016
 לידה:  27 בפברואר 1975 (בן 49) דנייפרופטרובסק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות (כיום באוקראינה)
 מידע אישי
 שם:  סמיון גרפמן
 שם בשפת המקור:  Семен Графман 
 מקום מגורים:  אשקלון, ישראל
 ניו מדיה
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים)
 רשומים:  256K (פייסבוק) 226k (אינסטגרם),  40.1K (יוטיוב) (נכון ל־22 באפריל 2023)
 צפיות:  8,624,846 (נכון ל־22 באפריל 2023)
 שם הערוץ:  Семен Графман
 
סמיון גרפמן (באוקראינית: Семен Графман; נולד ב-27 בפברואר 1975) הוא אושיית רשת וטלוויזיה, שחקן, איש עסקים לשעבר ופעיל חברתי ישראלי, יליד אוקראינה הסובייטית. הורשע בעבירות הלבנת הון בארצות הברית וריצה בפועל עונש שנת מאסר שם.
קורות חיים

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
גרפמן נולד בדניפרופטרובסק שבאוקראינה הסובייטית ולמד בבית הספר "67" בעיר הולדתו, עד שעלה לישראל בשנת 1990. בין השנים 1990–1993 למד בבית הספר התיכון גמנסיה סוקולוב לאור שבתל אביב, במגמת טכנאות שיניים. לאחר מכן המשיך ללימודי טכנאי שיניים מוסמך במכללת אורט יד שפירא.
התגייס לצה"ל בשנת 1994 ושובץ כנהג משאית תובלה בבסיס התובלה בית נבאלא.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבד תקופה קצרה כסוכן מכירות בחברת "שקם אלקטריק", אך בשנת 1998 עזב את ישראל לטובת ניו יורק, שם החל לעבוד עם אביו במפעל לייצור בגדי ילדים. לאחר מכן, בעקבות סכסוך עם אביו, הקים מפעל מתחרה לייצור בגדים. המפעל הצליח מאוד[דרוש מקור] והוא השקיע את כספו בתחום הבריאות והציוד הרפואי[דרושה הבהרה]. בשנת 2001 אף הקים מרפאה פרטית[דרוש מקור] בניו יורק. לאחר שנה, סגר את מפעל הבגדים, ונשאר בעסקי הבריאות בלבד[דרושה הבהרה].
לאחר חקירת היחידה נגד הלבנת כספים של מנהטן וה-FBI בשנת 2009 הורשע במעורבות[דרושה הבהרה] ברשת הלבנת הון ובהונאת ביטוח ומס[דרושה הבהרה], על גרפמן נגזר עונש מאסר של שלוש שנים בכלא פדרלי. בעקבות פנייה של חברת ביטוח לגרפמן במטרה למצוא היכן נגנב הכסף בבתי החולים הגדולים, החברה שילמה את כל הקנסות והחובות לממשלת ארצות הברית וכך ריצה רק שנת מאסר אחת בפועל במקום שלוש. לאחר שחרורו גורש גרפמן מארצות הברית חזרה לישראל. בסוף שנת 2010 (שנת חזרתו לישראל לאחר גירושו) עזב שוב את ישראל לטובת מוסקבה[דרושה הבהרה].
בשנת 2015 שב לישראל כתושב חוזר.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של "נינג'ה ישראל VIP" (מקצה 2).
בהמשך 2020 השתתף גם ב"הישרדות VIP" עונה 3, ולאחר מכן היה במערכת יחסים עם מלכת היופי לשעבר ניקול רזניקוב שהשתתפה עמו באותה עונה.
בדצמבר 2022 עלתה לשידור עונה של תוכנית הדוקו-ריאליטי הישראלית "גולסטאר" שצולמה במרוקו, בה התמודד גם גרפמן, אך דמותו נחתכה בעריכה, והוא כמעט ולא הופיע בקטעים ששודרו בתוכנית.
בשנת 2025 התארח בסדרה "סברי מרנן" בתור גרגורי, ראש עיריית שווינידציה.
גרפמן מתגורר באשקלון. הוא גרוש, ולו שלושה ילדים מאישה אמריקאית.
פעילות ברשת

ב-15 ביולי 2015 פרסם גרפמן סרטון הומוריסטי בעמוד הפייסבוק שלו שהפך לוויראלי ובעקבותיו נערכה עליו כתבה בתוכנית האקטואליה "הצינור" שחשפה את סיפורו האישי. לאחר שידור הכתבה הפך לחלק מצוות התוכנית והחל לעסוק בסוגיות חברתיות, בעיקר כאלה הנוגעות ליוקר המחיה ולהתמודדות היומיומית של אזרחים עם תאגידים גדולים כגון בנקים, חברות הסלולר וחברות האשראי.
מאז צבר גרפמן מעל 194 אלף עוקבים בעמוד הפייסבוק שלו וכ־214 אלף עוקבים בעמוד האינסטגרם.
בשנת 2015 העלה לסדר היום הציבורי את פרשת החייל אריק מרטויאן שנסע לביקור שורשים בארמניה ואולץ להישאר שם ולשרת בצבא המקומי, על אף שאינו אזרח ארמני ותושבותו בוטלה כאשר עלה לישראל בגיל צעיר. מרטויאן פנה לגרפמן באמצעות הפייסבוק, וזה העלה סדרת סרטונים ויראליים במטרה להפעיל לחץ ציבורי על מקבלי ההחלטות לפעול בעניין חזרתו לארץ של מרטויאן, שלבסוף חזר לישראל לאחר פעילות דיפלומטית גלויה וסמויה מול הארמנים. בנוסף הוביל קמפיין רשת לתמיכה בחייל אלאור אזריה שהורשע בהריגת מחבל.
במסגרת פרויקט "החזית" של התוכנית "הצינור" זכה סמיון לפינה קבועה בשם "סמיון לא-טוב", במסגרתה העלה על סדר היום נושאים חברתיים כגון: מחירי הנסיעה ברכבת בדרום הארץ, מחירי המזון בדיוטי פרי בנתב"ג וסוגיית קליטתם של הדור השני של יוצאי מדינות חבר המדינות בחברה הישראלית.
בשנת 2016 השתתף גרפמן, יחד עם אושיות הרשת יבגני זרובינסקי ודניס צ'רקוב, בסרטון ברכה הומוריסטי לכבוד חג הפסח עם יו"ר מפלגת ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, ובשנת 2021 בסרטון הומוריסטי נוסף לכבוד השנה החדשה האזרחית עם יו"ר הליכוד בנימין נתניהו.
פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הקים גרפמן מפלגה בשם בט"ח - ביטחון חברתי ורץ לכנסת בראשותה.
המפלגה ראתה בבירוקרטיה והשחיתות הרב-מערכתית כבעיה המרכזית של מדינת ישראל. במצע המפלגה נכתב: "אזרחים מן השורה מנוצלים ונאנסים על ידי מערכת מיושנת, כבדה, עצלנית ונהנתנית." המפלגה התכוונה לפעול לקידום כלכלה חופשית, להורדת יוקר המחיה, להורדת המיסים, להגברת התחרות במשק, לקידום נישואים אזרחיים, לשקיפות וייעול המערכות הציבוריות, לקידום וחיזוק זכויות אזרחיות וזכויות הפרט ועוד.
במהלך קמפיין הבחירות נחשף דו-שיח חריף שהתקיים בין גרפמן לחבר הכנסת לשעבר אורן חזן, במהלכו תקף גרפמן באופן בוטה את הציבור החרדי. דבריו עוררו הד בציבור והוא התנצל על דבריו וטען שהם נערכו באופן מגמתי.
לבסוף, המפלגה קיבלה רק 0.11% מקולות הבוחרים ולא עברה את אחוז החסימה.
סמיון החליט שלא לרשום את מפלגתו לבחירות לכנסת ה-22.
הערות שוליים

↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"אנחנו אוהבים להשאיר את הדברים הפרטיים בפרטי", באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2019
↑  ערן סויסה, "החליטו להעלים אותי": למה הורידו את סמיון גרפמן מהמסך?, באתר www.israelhayom.co.il, ‏28-12-2022
↑  סמיון גרפמן נגד "גולסטאר" על שהעלימו אותו: "רצו לצחוק על מישהו עם צרכים מיוחדים" | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il
↑  כוכב הרשת חזר להתגורר באשקלון ויש לו לא מעט ביקורת:, באתר ashkelonim.co.il
↑  הסרטון שפורסם בעמוד הפייסבוק של גרפמן – "ציפור עפה אחורה", 15 ביולי 2015.
↑  הכתבה על סמיון גרפמן בתוכנית "הצינור", מתוך יוטיוב. שודר לראשונה ב-27 ביולי 2015.
↑  איתי בלומנטל, החייל שנתקע בארמניה חזר: "מתרגש, אבל מאוכזב מהמדינה", באתר ynet, 22 באוקטובר 2015
↑  כתבה מתוך תוכנית "הצינור" על מחירי הנסיעה ברכבות בדום הארץ. מתוך עמוד הפייסבוק של "הצינור", 20 באוקטובר 2015.
↑  דנה נחום‏, חוצפה ישראלית: אריזת חומוס בנתב"ג - 27 שקלים, באתר וואלה, 2 בנובמבר 2015
↑  דנה נחום, סמיון גרפמן: "אנחנו מדינת עולם שלישי". במסגרת התוכנית "שי בשידור", באתר ערוץ 10, 2 באפריל 2016.
↑  דורי בן ישראל, פסח בלאט: אביגדור ליברמן פוגש את יבגני זרובינסקי, סמיון גרפמן ודניס צ'רקוב. באתר מזבלה, 22 באפריל 2016.
↑  דורי בן ישראל, בנימין נתניהו פונה למחוזות זרים; סרטון נובי גוד עם יבגני זרובינסקי, סמיון גרפמן ודניס צ'רקוב. באתר מזבלה, 29 בדצמבר 2016.
↑  הוגשה בקשה לרישום מפלגה בשם: "בט"ח – ביטחון חברתי", באתר GOV.IL
↑  מערכת חדשות הבוקר, ‏סמיון גרפמן: "כשאני אהיה בממשלה לא יהיה חרדי אחד במדינה הזאת", באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2019
↑  אני מספר 2 ברשימה, בעמוד הפייסבוק של אתי שוורצברג, 26 בפברואר 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419022305171
ז'ול בורדה

| --- | --- |

צילום מ-1919
 לידה:  13 ביוני 1870 סוואניס, בלגיה 
 פטירה:  6 באפריל 1961 (בגיל 90) בריסל, בלגיה 
 ענף מדעי:  רפואה
 מקום מגורים:  בלגיה
 מקום קבורה:  בית הקברות באיקסל (בריסל) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 מנחה לדוקטורט:  איליה מצ'ניקוב 
 מוסדות:  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 פרסים והוקרה:  פרס קמרון של אוניברסיטת אדינבורו  הרצאת קרוניאן (1930)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1919)  חבר זר של החברה המלכותית (23 במרץ 1916) 
 תרומות עיקריות
 חקר המיקרוביולוגיה אימונולוגיה - גילוי פעולת מערכת המשלים במנגנון החסינות ההומוראלית, האבחון הסרולוגי של העגבת  גילוי החיידק גורם של מחלת השעלת
 
ז'ול ז'אן בטיסט ונסאן בורדה (בצרפתית: Jules Jean Baptiste Vincent Bordet,‏ 13 ביוני 1870 סואני – 6 באפריל 1961) היה רופא, מיקרוביולוג ואימונולוג בלגי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1919. היה מחלוצי האימונולוגיה. שמו נקשר לתגליות בתחום חקר מערכת החיסון והנסיוב, גילוי פעולת מערכת המשלים במנגנון החסינות ההומוראלית, האבחון הסרולוגי של העגבת ובגילוי החיידק Bordetella pertussis, הקרוי לפי שמו והגורם של מחלת השעלת.
רקע משפחתי

ז'ול בורדה נולד בשנת 1870 בסואני, עיירה במחוז אנו, הנמצאת במרחק כ-40 קילומטר דרומית-מערבית מבריסל, כבנם השני של שארל בורדה, מורה, וסלסטין לבית ונדנאבלה (Vandenabeele).
משפחת האב הגיעה לתחומי בלגיה במאה ה-18 מרולמפון שברמת לאנגר בצרפת והתיישבה בליאז'. אביו של המדען עצמו היה יליד ליאז' והגיע לסואני כדי לעבוד בבית ספר המקומי.
ילדות ונעורים

בשנת 1874 אחרי שהאב התקבל לעבודה בבית הספר היסודי école moyenne של סקארבק, אחת מערי המחוז בריסל, המשפחה עברה לגור בבריסל, בבית 48 ברחוב דה לה רוש (De la Ruche), ממול לככר פוגה (Place Pogge). יחד עם אחיו הבכור, שארל (יליד 1868) למד ז'ול אצל אביו בבית הספר הנ"ל ולאחר מכן, מגיל 10 ועד גיל 16 בתיכון "אתנה רויאל" השוכן ברחוב דו שן (Du Chêne) והנושא כיום את שמו. ציוניו בתיכון לא היו כולם טובים ולפעמים אף קיבל הערות על "חוסר משמעת". הוא נמשך במיוחד לכימיה ואף בנה בבית מעבדה קטנה. כבר בגיל 16 התקבל, יחד עם אחיו הבכור, ללימודי רפואה באוניברסיטה החופשית של בריסל. מוקסם במיוחד מהניסויים במעבדות של הפיזיולוג פול אז'ה (Paul Héger) ‏ (1925-1846) ושל הפיזיולוג והבוטנאי לאו אברהם אררה (Léo Abram Errera)‏ (1905-1858), בורדה התחיל להתעניין עוד בתקופת הלימודים במחקרים בתחום החיסון והמיקרוביולוגיה. את השנתיים הראשונות של הלימודים הצליח לדחוס לתוך שנה אחת. כך שבגיל 22 קיבל כבר את התואר דוקטור ברפואה, בו זמנית עם אחיו שארל.
בשנת 1892, שנת סיום לימודי הרפואה, פרסם בורדה ב"אנאל (שנתון) של מכון פסטר" מאמר על הסתגלות החיידקים (במקור:"נגיפים") בגופם של בעלי החיים שקיבלו חיסון. על עבודה זו קיבל מלגה מטעם הממשלה הבלגית כדי להשתלם במכון פסטר המפורסם בפריז.
לפני שיצא לפריז עבד בורדה כרופא זוטר בבית החולים הימי "רוז'ה דה גרימברג" Roger de Grimberghe במידלקרקה.
השנים בפריז

במשך שבע שנים, בין 1894 - ובין 1901 עשה בורדה בפריז עבודות מחקר במעבדתו של איליה מצ'ניקוב במכון פסטר.
מצ'ניקוב גילה זמן לא רב לפני כן את תופעת הפגוציטוזה של בקטריות על ידי תאי הדם הלבנים (לויקוציטים), שהיא ביטוי של ה"חסינות התאית". במעבדתו של מצ'ניקוב התיידד בורדה עם חוקרים אחרים כמו יון קנקטקוזינו, אוגוסט מארי, סלימבני ואלכסנדר בזרדקה, שהיה בנו של המשכיל היהודי מאודסה, אלימלך וכסלר (איש נעמי). במכון פסטר עבר בורדה בשנים 1895–1896 קורס למיקרוביולוגיה ובשנת 1896 השיג באוניברסיטת בריסל תואר של "דוקטור מומחה".
השנים בפריז > מערכת "החיסון ההומורלי" או "תאוריית שני החומרים"

בעוד מצ'ניקוב היה משוכנע בתפקיד העיקרי של הפגוציטוזה בחסינות נגד חיידקים, חוקרים אחרים הוכיחו שגם הדם השלם יכול להרוג חיידקים, למשל את הבצילים של הגחלת. כפי שהוכיח נוטאל בשנת 1888 אם הדם עובר חימום, הוא מאבד את היכולת הזאת.
בשנת 1894 חוקר גרמני בשם ר.פ.י. פייפר הוכיח שחיידקי כולרה (Vibrio cholerae) שהוזרקו לתוך חלל הצפק של חזירי ים שהחלימו ממחלת הכולרה, נהרגו במגע עם נוזל הצפק. התופעה נודעה כ"תופעת פייפר" או "תופעת פייפר-איסאייב". הזרקת נסיוב מחזירי-ים שהחלימו מכולרה (נסיוב היפר-חסין) לצפק של חזירי ים הגנה על האחרונים באמצעות ליזה של החיידקים - בקטריוליזה.
עת שחקר את תופעת פייפר "אין ויטרו" מצא בורדה שהנסיוב שהופק מחזירי ים מחוסנים עקב המחלה אינו הורג את החיידקים אלא גורם ל"אגלוטינציה שלהם בקבוצות.
בורדה גילה כי האפקט הבקטריוליטי של נוגדן ספציפי נרכש עולה באופן משמעותי "אין ויוו" (in vivo) בעקבות נוכחותם של מרכיבים מולדים של הנסיוב הנקראים "אלקסין", הידועים בימינו בשם "משלים" ("קומפלמנט") או "מערכת המשלים".
גילוי המשלים התרחש בזמן שבורדה חקר, בעקבות פייפר, את חיידקי הכולרה. נסיוב של ארנב מחוסן נגד החיידק, ה"אנטיסרום", גרם לליזה של החיידקים (בקטריוליזה). אם ה"אנטיסרום" הוחזק קודם, למשך כמה זמן, בטמפרטורה של 56°C (שהייתה נהוגה ב"אטובות" על מנת למנוע התכה של הפאראפין) הבקטריוליזה לא התרחשה. לעומת זאת החיידקים שנעו קודם בחופשיות, הפכו ל"משותקים", לא יכלו לנוע. אם נוסף נסיוב טרי, שלא הוחזק בחום ושלא כלל נוגדנים, הושגה בקטריוליזה של החיידקים. מכאן הסיק בורדה כי הפעילות של הנסיוב נגד החיידקים תלויה בשני מרכיבים: מחד - נוגדנים אנטי-כולרה שנוצרו באופן ספציפי אחרי חיסון ושעמדו בטמפרטורה של 56°C, ומאידך חומר לא ספציפי, רגיש לחום (תרמולבילי), שנקרא על ידי בוכנר "אלקסינה" (1892) ושפאול ארליך  כינה אותו "משלים" על ידי . המשלים גורם לבקטריוליזה אך רק בנוכחות הנגדנים
בורדה הוכיח שהבקטריוליזה נוצרת בזכות פעולה משותפת של שני גורמים: אחד - חסר ספציפיות ורגיש לחום (תרמולבילי) - "האלקסין"  או "המשלים" והשני - חומר ספציפי יציב בחום (תרמוסטבילי), הנוגדן, הגורם ל"סנסיביליזציה" של החיידק לפעולה הבקטריוליטית של האלקסין. הוא הוכיח שהאגלוטינציה הקודמת לליזה נגרמת על ידי הנוגדנים, ללא התערבות ה"משלים".
השנים בפריז > תגובת הקיבוע של המשלים

בבריסל, יחד עם גיסו, אוקטב ז'אנגו (Gengou) המשיך בורדה את המחקריו האימונולוגיים.
בשנת 1898 בורדה תיאר הרס של תאי דם אדומים זרים שנוספו לנסיוב שבו נמצאו חיידקים, תופעה הנקראת המוליזה. במנגון שלה דומה לבקטריוליזה, בהשתתפות ה"משלים".
ביחד הם הגיעו למסקנות הבאות: 1. החיידקים עוברים "סנסיביליזציה" (הכנה) באמצעות נוגדנים ספציפיים המתחברים אליהם ויוצרים קומפלקסים נוגדנים-אנטיגנים.2. המשלים מתחבר לקומפלקסים נוגדן-אנטיגן.3. בעקבות הקיבוע של המשלים, נוצרת בקטריוליזה - הרס הקרום החיצוני של החיידקים 4. אם מוסיפים כדוריות אדומות אחרי הבקטריוליזה, הן נשארות שלמות מפני שכל ה"משלים" החופשי נקבע בקומפלקסים אנטיגן-נוגדן.
בשנים 1903-1901 חקר ה"תגובות של קיבוע המשלים" הוביל למבחנים הסרולוגיים לאבחון העגבת, במיוחד תגובת וסרמן או בורדה-סרמן. שיטה זאת משמשת היום מבחנים סרולוגיים במחלות רבות כמו: זיבה, נחרת (מורווה), טיפוס הבטן, שחפת, אמביאזיס וכו'.
על סמך תופעה זו התפתח האבחון הסרולוגי - המגלה את המגע של הנבדק עם חיידקים ספציפיים.
אם תאי דם האדומים נשארים שלמים אחרי שהתווספו לנסיוב נוגדן ספציפי לחיידק מסוים, נוגדן ספציפי ל"משלים" ונוגדן ספציפי לתאי הדם האדומים, זהו סימן לנוכחותו של אותו חיידק.
בדרך זו נסללה דרך גם לגילוי סוגי הדם, סוגי תאי דם לבנים (לויקוציטים), על שימושיהם במתן עירויי דם, בהשתלות ובאבחון כתמי דם ברפואה המשפטית.
השנים בפריז > המאבק בדבר הבקר. שליחותו של בורדה בדרום אפריקה

בשנים 1896–1898 נשלח בורדה יחד עם החוקר הפולני יאן דאניש במשלחת לדרום אפריקה מטעם חברה צרפתית. הם היו אמורים לסייע לממשלת הרפובליקה הדרום-אפריקאית במציאת שיטת חיסון נגד דבר הבקר, מחלה נגיפית שעשתה שמות בקרב עדרי הבקר בעולם.
אחרי כישלון השיטה של המשלחת הגרמנית בראשותו של רוברט קוך שהשתמשה בהזרקת מרה, הצוות המורכב מבורדה, דאניש והשווייצרי ארנולד טיילר המציאו שיטה המבוססת על הזרקת נסיוב "היפראימוני" שהופק על ידי הזרקת דם מודבק לבעל חיים שהחלים לא מזמן מהמחלה. השיטה נתנה אחר כך השראה לצוות הגרמני והדרום אפריקאי (טרנר וקולה).
בורדה, יחד עם דאניש וטיילר הקימו שרות מרכזי בפרטוריה ועשרה מרכזים בכפרים.
מאוחר יותר, בשנת 1920 בורדה היה חבר בוועדה למען המאבק במגפת דבר הבקר שפרצה באורוות של נמל אנטוורפן שבהן שהו קבוצה של פרי זבו שהובלו מהודו בדרך לברזיל.
בראש המכון פסטר הבלגי

בשנת 1901 עזב את פריז לפי הזמנת מועצת המחוז ברבנט כדי להתמנות המנהל הראשון של המכון הבטריולוגי ולמאבק בכלבת בבריסל. בהסכמת אלמנתו של לואי פסטר מכון זה קיבל בשנת 1903 את השם "המכון פסטר של ברבנט" והוא נוהל על ידי ז'ול בורדה עד שנת 1940. המכון פסטר בבריסל, שהוקם ברחוב דו רמורקר 28 (rue du Remorqueur) הוא היחיד בעל שם זה שאינו סניף של המכון פסטר מפריז.
עם זאת בשנת 1933, אחרי מותם של רו וקלמט, התמנה ליושב ראש המועצה המדעית של מכון פסטר בפריז.
בראש המכון פסטר הבלגי > גילוי גורם השעלת

יחד עם אוקטב ז'נגו (Gengou) הוא בודד בשנת 1906 את החיידק Bordetella pertussis בתרבית טהורה שהופקה בסביבה עתירת דם על בסיס תמצית תפוחי אדמה ("סביבת בורדה -ז'אנגו") והוכיח שהוא הגורם למחלת השעלת. החיידק נודע גם כ"בציל" בורדה-ז'אנגו. בהמשך נתגלו או מינים של חיידקי ה-Bordetella, ביניהם Bordetella bronchiseptica.
בשנת 1907 יחד עם פאלי (Fally), בורדה גילה גם החיידק גורם של דיפתריית העופות.
בשנים 1910-1907 תיאר לראשונה את הגורם של הברונכופנוימוניה של הבקר - מיקופלזמה
בשנים 1901–1919 מחקריו בסוגיית התגובה נוגדן-אנטיגן הביאו אותו למסקנה שהחיבור ביניהם נעשה ביחס משתנה (union en proportion variable). בניגוד לתאוריה של ארליך שסבר כי היחס בין כמות נוגדן ולבין כמות האנטיגן בחיבור ביניהם הוא אחיד, בורדה גילה כי כמות הנוגדנים המתחברים לכמות מסוימת של אנטיגן היא תלויה בסך הכל היחס שבין החומרים הפעילים השונים. יחד עם סלסוייק גילה כי השונות האנטיגנית של מיני החיידקים השונים תלויה בסביבה של התרבית.
בורדה תיאר את התופעות של קונגלוטינציה (יחד עם סטרנג, 1909) של הקומפלקסים נוגדן-אנטיגן בנוכחות נסיוב של בקר ואת הקו-אגלוטינציה (עם ז'אנגו, 1911).
עסק גם בחקר הקרישה, במיוחד יצור התרומבין ותכונותיו.
בשנת 1907 התמנה פרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטה החופשית של בריסל והוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1935.
ב-1916 נבחר כחבר בחברה הממלכתית מלונדון ובשנת 1919 זכה בפרס נובל לרפואה על תגליותיו בתחום החיסון.
בהרצאה בשנת 1916 טען שהבקטריופאג, "הנגיף הבלתי נראה" שתואר על ידי פליקס ד'ארל, מיקרוביולוג אוטודידקט צרפתי-קנדי, אינו קיים אלא כחומר כימי- אנזימטי הנמצא בגוף החיידק והמזרז יצירת חלבונים העשויים להרוג את החיידק. אולם מאוחר יותר התברר שד'ארל צדק.
אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה שימש כמנהל המעבדה המרכזית לשירותי בריאות של הצבא הבלגי. יחד עם המעבדה התפנה מפני הכיבוש הגרמני לצרפת אבל אחרי כניעת צרפת שב לבריסל. אחרי שפרש לגמלאות באותה שנה, 1940, בנו, פול בורדה ירש את מקומו כמנהל המכון פסטר של בריסל וכפרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטה החופשית של בריסל שנסגרה כעבור זמן קצר. בשנת 1942 שלטונות הכיבוש אסרו עליו למלא כל תפקיד ציבורי ובשנת 1944 בכלל איומי רצח מצד החוגים הרקסיסטים, נצרך להתחבא לזמן מה אצל קרובי משפחה.
בתום המלחמה, בשנת 1946 בגלל ירידה בראייתו נאלץ בורדה להפסיק כליל את עבודתו במעבדה. בשנותיו האחרונות התגורר יחד עם אשתו בקרבת האוניברסיטה וביקר בה לעיתים קרובות.
בשנת 1950 במלאת 80 שנה היה במרכז חגיגה שאורגנה על ידי מכוני פסטר בפריז ובבריסל והאוניברסיטה החופשית של בריסל, בנוכחות המלכה אליזבט של בלגיה. נאמו לכבודו אלכסנדר פלמינג מטעם המדענים הזרים, לואי פסטר ואלרי-ראדו, מטעם מכון פסטר, וגסטון רמון מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים.
פעילותו הציבורית

תומך של הפדרציה והאחדות של בלגיה, ז'ול בורדה פעל רבות בין מלחמות העולם לקידום ולוניה והמגזר הפרנקופוני המדינה.
היה חבר ב"אספה הוואלונית" ויושב ראש של המועצה התרבותית הפרנקופונית בבלגיה, שנודה בשנת 1938. ב-19 ביוני 1949 חתם לצידם של עוד 52 חברי אקדמיה על עצומה אל היושבי ראש שלבתי הפרלמנט הבלגי שבה נדרשה התייחסות הולמת לוואלוניה כאל אזור בנוטה להידחק הצידה במסגרת בלגיה המאוחדת.
ז'ול בורדה נפטר בביתו בבריסל בשנת 1961 בגיל 90 והובא לקבורה בטקס לווייה ממלכתית בבית הקברות איקסל בבריסל. אשתו מארת נפטרה חמישה חודשים לאחר מכן.
בורדה היה פעיל כבונה חופשי, חבר בלשכת מס. 2 "הידידים ה פילנתרופים" של "גראן אוריאן דה בלז'יק" (לשכת "המזרח הגדול של בגליה")
בזמנו הפנוי היו לו מספר תחביבים - כמו ספרות, מדעי המדינה ואסטרונומיה.
היה נשוי משנת 1899 למארת לבית לבוז (נפטרה ב-1961), אם שלושת ילדיו: שתי בנות - סימון (שנישאה לפרופסור לדרמטולוגיה מוריס קראפס) ומרגריט (שנישאה לז'אן גובארטס, פרופסור לכירורגיה) ובן, פול בורדה, שבחר גם הוא להיות חוקר בתחום הרפואה.
פרסים ואותות כבוד

1919 - פרס נובל לרפואה
1919 - חבר באקדמיה המלכותית לרפואה של בלגיה
1923 - חבר חוץ של האקדמיה הצרפתית למדעים
1930 - הצלב הגדול של מסדר הכתר הבלגי
1930 - יושב ראש של הקונגרס הראשון למקרוביולוגיה, בפריז
1955 - פרס ידידי האזור אנו - יחד עם ז'ול דסטרה וז'ורז' למטר
1937 - החגורה הגדולה של מסדר לאופולד
1938 - עיטור הצלב הגדול של לגיון הכבוד של צרפת עבור תרומתו לתרבות הצרפתית
זכה גם בעיטורים גבוהים של רומניה, שוודיה ולוקסמבורג.
חבר האקדמיה הלאומית לרפואה בפריז
חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
חבר באקדמיה לאופולדינה למדעי בטבע בגרמניה
היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות בקיימברידג', פריז, שטרסבורג, טולוז, אדינבורו, נאנסי, קוויבק, פול, מונפלייה, קהיר ואתונה.
הנצחה

השדרה לאורך בית הקברות איקסל נקראה על שמו. כמו כן - תחנת רכבת באבר, בריסל, והדרך שבין משרד המשפטים ובין מכון בורדה נקרא "רחוב אז'ה-בורדה" לזכרו ולזכר מורו, פול אז'ה.
1939 נחנך המרכז הרפואי ולמחקר אונקולוגי על שם ז'ול בורדה (המכון בורדה) בבריסל
ארכיון שלו, שנתרם על ידי נכדיו בשנים 2003–2008, נמצא במכון פסטר בפריז,
בשנת 1950 צויר על ידי הצייר פול דלבו, לפי בקשת מנהל המכון בורדה, אלבר קלוד
הונפק בול עם דיוקנו על ידי הדואר הבלגי
לקריאה נוספת

ספרו של בורדה - Traité de l'immunité dans les maladies infectieuses, Masson, 1920 ברשת באתר Archive
Bordet (Paul), "Jules Bordet", Florilège des Sciences de Belgique, Académie Royale de Belgique, 1968, pp. 1035-1067.
- Craps (Lucien), La naissance de l'immunologie, Bâle, Sandoz Pharma s.a., 1993, 132 p.
- Govaerts (André), "Jules Bordet", Histoire des pasteuriens, Paris, Institut Pasteur, 1986, 6 p.
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש

| --- | --- |
הכניסה למבנה המוזיאון
הכניסה למבנה המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 מיקום:  קהרמאנמרש 
 מדינה:  טורקיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1957
 תאריך פתיחה רשמי:  1957 
 
 קואורדינטות:  37°34′26″N 36°55′34″E﻿ / ﻿37.573888888889°N 36.926111111111°E﻿ / 37.573888888889; 36.926111111111
 אתר רשמי בטורקית
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהמוזיאון הארכאולוגי(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהמוזיאון הארכאולוגי
 
מבנה מוזיאון קהרמאנמרש
פסל אריה עם כתובת בכתב הירוגליפי מהתקופה הנאו חיתית
המוזיאון הארכאולוגי של קהרמאנמרש (בטורקית: Kahramanmaraş Arkeoloji Muzesi) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בעיר קהרמאנמרש, השייכת למחוז הים התיכון במזרח טורקיה. במוזיאון מוצגים ממצאים מחפירות ארכאולוגיות באזור, כמו האתר הפרהיסטורי דומוזטפה וכן אוסף עשיר של ממצאים מהתקופה הנאו חיתית.
היסטוריה

המוזיאון הוקם ב-1947 ביוזמתו של הקולונל ה' נורי יורדקול (H. Nuri Yurdakul) במבנה מהמאה ה-16 שנקרא Taş Madras. בתחילתו שימש המוזיאון כמקום הנצחה למלחמת העצמאות של טורקיה. התצוגה כללה בעיקר תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק וחבריו. ב-1957 הורחב המוזיאון ונוספו לו פריטים ארכאולוגים ואתנוגרפיים. בשנת 1962 עבר המוזיאון למבנה בתוך מצודה השוכנת במרכז העיר קהרמאנמרש. ב-29 בנובמבר 1975, עבר המוזיאון למבנה בו הוא שוכן עד היום ברובע Yenişehir.
תצוגה

המוזיאון מחולק לארבעה אגפים: אגף ארכאולוגיה, אגף האבן, אגף אתנוגרפיה וגן המוזיאון. אוסף המוזיאון כולל כ-25,000 פריטים. כ-65% הם מטבעות, כ-25% פריטים ארכאולוגים שונים והשאר, פריטים אתנוגרפיים.
אגף הארכאולוגיה - באגף זה התצוגות מוקדשות לממצאים מאתרים ארכאולוגים במחוז וממצאים נוספים. התצוגה כוללת שני שלדי ממותות. ממצאים מהחפירות הארכאולוגיות באתר דומוזטפה, שבו נמצא יישוב גדול מתקופת חלף, מהאלף השישי לפנה"ס. ממצאים פרהיסטוריים ממערת דונגל (Döngel Cave), ממצאים מברונזה ואבן השייכים לתקופה הנאו חיתית, כלי חרס וקרמיקה מתקופת הברזל, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית. קשת מברונזה השייכת לאוררטו, כלי זכוכית פיניקים. בנוסף מוצגים תכשיטים ומטבעות זהב מהתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית.
אגף האבן - באגף זה מוצגות אסטלות שונות מהתקופה הנאו חיתית, ואסטלות ופסלים מהתקופה הרומית.
אגף האתנוגרפיה - באגף זה מוצגים פריטים מהמאה ה-18 והמאה ה-19. בגדים, סנדלי עור, כפכפים, אביזרי נשים וגברים, שטיחים, גילופי עץ ופריטים אישיים של גיבורי מלחמת העצמאות הטורקית. באגף מוצגים גם מטבעות איסלאמיים, ומטבעות מהתקופה העות'מאנית.
גן המוזיאון - בגן המוזיאון מוצגים סרקופגים, מזבחות, אלמנטים אדריכליים שונים השייכים לתקופה הרומית, כמו עמודים וכותרות, פסלי אריות השייכים לתקופה החתית, ראש פסל של שור עם כתובת הירוגליפית השייכת לתקופה החיתית, וריחיים מתקופות שונות.
המוזיאון הלאומי ברג'לו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  Bargello Palace 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  238,713 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1865
 תאריך פתיחה רשמי:  1865 
 אדריכל:  Lapo Tedesco 
 מידות
 שטח:  3,740 מ"ר (נכון ל־2015) 
 
 קואורדינטות:  43°46′14″N 11°15′28″E﻿ / ﻿43.770462°N 11.25787°E﻿ / 43.770462; 11.25787
 אתר רשמי
  (למפת פירנצה מוגדלת) המוזיאון הלאומי ברג'לו(למפת פירנצה רגילה) המוזיאון הלאומי ברג'לו
 
המוזיאון הלאומי בָּרגֶ'לוֹ (באיטלקית: Museo Nazionale del Bargello) הוא מוזיאון לאמנות בעיר פירנצה. המבנה, שהוקם ב-1256, הוא מבנה הציבור הוותיק ביותר בעיר. הוא שימש כמצודה, ארמון, בית משפט, כלא ומפקדת המשטרה ומאז 1865 הוא משמש כמוזיאון הלאומי. מקור השם "ברג'לו" במילה הלטינית bargillus המקבילה ל-Burg הגרמנית, קרי "מצודה". המבנה נקרא גם Palazzo del Popolo, קרי "ארמון העם". במוזיאון נמצא האוסף הגדול ביותר של פיסול מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
תולדות המבנה

המבנה הוקם החל מ-1256 סביב חצר פנימית שבמרכזה באר מים. במקור היו לו שתי קומות ובשנת 1323 נוספה לו קומה שלישית. לקומה השנייה עולה גרם מדרגות חיצוני הממוקם בחצר הפנימית.
המצודה הוקמה עבור המפקד הצבאי של הרפובליקה (Capitano del Popolo), כמבנה המשלב מגורים ומבצר. מאוחר יותר שימש המבנה כארמונו של הפקיד הבכיר ביותר של הממשלה הפלורנטינית, הפודסטה (podestà) ולפיכך נקרא Palazzo del Podestà. הפודסטה כיהן גם כשופט ובקומה השנייה של המבנה פעל בית משפט. בשנת 1574 שונה ייעוד המבנה למפקדת המשטרה, מגורי מפקד המשטרה וכלא. הוצאות להורג נערכו בחצר הברג'לו עד 1780.
בשנת 1859 הוחלט שהמבנה לא ישמש עוד כמפקדת משטרה וככלא ושהוא ישופץ ויוקם בו מוזיאון אמנות לאומי. בשנת 1865 נחנך המוזיאון.