stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אררט (מדינה ליהודים)

מבט מלמעלה על האי גרנד איילנד, הטריטוריה שיועדה למדינת היהודים
אררט הוא השם שניתן לעיר מקלט ליהודים שביקש להקים בארצות הברית העיתונאי והדיפלומט היהודי-אמריקני מרדכי מנואל נח בשנת 1825.
היוזמה להקמת המדינה

מרדכי מנואל נח, סופר, מחזאי, פוליטיקאי יהודי ממדינת ניו יורק בארצות הברית, ביקש להושיע את העם היהודי באמצעות הקמת מדינה שבה ימצאו היהודים מקלט מכל רודפיהם ומצוקותיהם. מדינה זו נועדה להצטרף לשאר המדינות המרכיבות את ארצות-הברית כמדינה חדשה נוספת.
ב־1820 החל נח במשא ומתן לקניית האי גרנד איילנד שבנהר הניאגרה, בסמוך לבאפלו ודרומית למפלי ניאגרה. שאיפתו הייתה למשוך לשם סוחרים ובנקאים יהודים שיבינו את ההזדמנויות בפרויקט וחקלאים ממזרח אירופה שיעבדו את האדמה. האי גרנד איילנד נקנה בשנת 1815 על ידי מדינת ניו יורק מידי האינדיאנים, ונח רכש שליש ממנו, וקיבל אופציה לרכישת שני השלישים האחרים. נח האמין כי בבנייה לגובה ניתן יהיה לשכן באי שישה מיליון יהודים.
בשנת 1825 נערך טקס מפואר בן מאות מוזמנים, רובם נוצרים וחלקם יהודים, בכנסיית סן פול בבאפלו. על רקע האורטוריה "יהודה המכבי" של הנדל, וכשהוא לבוש בגלימה סגולה ותליון מזהב שנלקחו מתיאטרון, הכתיר עצמו נח כ"שופט ישראל" של העיר החדשה אררט. נח בחר בשם "אררט" בהשראת שם משפחתו ובהשראת מקום מנוחת המבטחים של תיבת נח לאחר המבול.
בטקס נשא נח נאום, שבו הכריז על הקמת בית לעם היהודי, והציג את אבן הפינה ליישוב החדש, שעליה נכתב בעברית: "שמע ישראל יי אלוהינו יי אחד", ובאנגלית:
אררט, עיר מקלט ליהודים, נוסדה בידי מרדכי מנואל נח, בחודש תשרי 5586 (ה'תקפ"ו), ספטמבר 1825, בשנת ה-50 לעצמאותה של אמריקה.
האירוע הגרנדיוזי השיג את מטרתו וזכה לתשומת לב רבה מצד עיתונים באמריקה ואירופה. נח פנה בקול קורא לכל העם היהודי לבוא לשם ולהקים במקום את מולדתו החדשה. אולם היהודים לא נענו לקריאתו ולעגו לו כמשיח מטעם עצמו או כמי שמחפש הזדמנויות להרוויח על גבם של היהודים. כיום אין בגרנד איילנד קהילה יהודית או בית כנסת, אך אבן הפינה שמורה במוזיאון ההיסטורי של באפלו.
נח המאוכזב החליט לפעול, עד מותו ב-1851, למען הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל ההיסטורית.
ביטוי ספרותי

קורותיה של מדינת אררט מתוארים בסיפור קצר בשם "תיבת נח" מאת ישראל זנגוויל (1899).
הסופרת נאוה סמל כתבה את ספרה "אישראל" שהתפרסם בשנת 2005 בהשראת סיפורו של מרדכי מנואל נח.
התיאטרון הקאמרי מעלה בנובמבר 2015 מחזה בשם "בחזרה לאישראל", על פי ספרה של נאוה סמל, בבימויה של אורלי רביניאן ובכיכובו של גיל קופטש, המציג היסטוריה חלופית – מה היה קורה אילו הייתה מוקמת מדינת היהודים במאה ה-19.
הערות שוליים

↑  אביבה לורי, יהודי חסר מנוח, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2005
מספר טבעי

במתמטיקה מספר טבעי הוא מספר שלם חיובי. המשמש בדרך כלל לתיאור מספר האיברים בקבוצה סופית, כמו 1,2,3 או כמו 69. מקובל לסמן את קבוצת המספרים הטבעיים באות  \mathbb {N} . קבוצה זו מכילה את כל המספרים השלמים בין 1 ועד אינסוף. בדרך כלל המספר אפס אינו נכלל בין המספרים הטבעיים, אך ישנן הגדרות הכוללות אותו.
המספרים הטבעיים הם הקלים ביותר להבנה, והראשונים שנלמדים על ידי ילדים. למספרים טבעיים שתי מטרות:
מנייה, למשל: יש שלושה תפוחים על השולחן.
סדר, למשל: זו העיר השלישית בגודלה במדינה.
תכונותיהם של המספרים הטבעיים נחקרות במסגרת תורת המספרים.
מספרים טבעיים יכולים להיות זוגיים (כלומר מתחלקים ב-2 ללא שארית) או אי-זוגיים (אינם מתחלקים ב-2).
קבוצת המספרים הטבעיים היא אינסופית ובת מנייה, כלומר עוצמתה היא \!\,\aleph _{0} (אָלֶף אֶפֶס).
הגדרה ובנייה

המספרים הטבעיים הם הראשונים שהופיעו כמושגים נבדלים: מספר טבעי מונה את האיברים בקבוצה. אפשר לראות את ההבחנה שיש משהו משותף בקבוצה של שלושה אנשים, שלושה תפוחים או שלושה נמרים כהכללה המתמטית הראשונה שעשו בני האנוש (ישנם מחקרים המראים שגם לבעלי חיים מסוימים יש יכולת הכללה זו). לאופולד קרונקר אמר ש"האל יצר את המספרים הטבעיים – כל השאר הוא יציר האדם".
במסגרת היציקה המודרנית של המתמטיקה לשפת תורת הקבוצות, הציע הלוגיקאי גוטלוב פרגה שהמספר שלוש הוא, בפשטות, קבוצת כל הקבוצות שיש בהן שלושה איברים (היינו, שהאיברים שלהן נמצאים בהתאמה לקבוצה מסוימת בת שלושה איברים). בגישה זו יש פרדוקסים, הנובעים מכך שאוסף כל הקבוצות הוא מקור לפרדוקסים מחמת גודלו, ואינו יכול להוות קבוצה בפני עצמו (ראו פרדוקס קנטור).
הבניה של מערכת פאנו מאפשרת לקבוע שמספר טבעי הוא איבר של מערכת פאנו (כל המודלים של אקסיומות פאנו הם איזומורפיים).
פון נוימן הציע בנייה מפורשת, המקובלת היום כייצוג סטנדרטי של המספרים הטבעיים בתוך תורת הקבוצות האקסיומטית: המספר 0 מוגדר כקבוצה הריקה, וכל מספר  \ n מוגדר כקבוצה  \ n=\{0,1,\dots ,n-1\}. כך למשל,  \ 4=\{0,1,2,3\}=\{\phi ,\{\phi \},\{\phi ,\{\phi \}\},\{\phi ,\{\phi \},\{\phi ,\{\phi \}\}\}\}.
מספרים טבעיים ראשוניים ופריקים

בתורת המספרים, מספר ראשוני הוא מספר טבעי גדול מ-1, שלא ניתן להציגו כמכפלה של בדיוק שני מספרים טבעיים קטנים ממנו.
הראשוניים הם אבני הבניין של תורת המספרים, משום שאפשר להרכיב מהם, באמצעות פעולת הכפל, כל מספר טבעי.
מספר טבעי גדול מ-1 שאינו ראשוני נקרא מספר פריק.
המספר 1 אינו נחשב ראשוני, וגם לא פריק.
לפי "המשפט היסודי של האריתמטיקה", שהוצג לראשונה עם הוכחה, על ידי אוקלידס, כל מספר טבעי גדול מ-1 אפשר להציג באופן יחיד כמכפלה של מספרים ראשוניים (למשל:  \ 28=7\times 2\times 2).
ראו גם

היסטוריה של האריתמטיקה – על ייצוגם של מספרים טבעיים בתרבויות שונות
מספרים ראשוניים ופריקים
צ'אנגג'נג 3

צ'אנגג'נג 3 (בסינית: 长征三号火箭‏, Long March 3,Chang Zheng 3 (CZ-3) "המסע הארוך" – על שם מצעדו המפורסם של מאו דזה־דונג) היה משגר שפותח בסין על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין. הפיתוח היה מבוסס על טיל בליסטי לטווח ביניים דונגפנג 5 תוך שדרוג דגם קודם של סדרת משגרים "צ'אנגג'נג".
השיגור הראשון בוצע בשנת 1984 ושיגורים נמשכו עד לשנת 2000 כאשר המשגר הוחלף על ידי דגם צ'אנגג'נג 3A עם שלב שלישי משופר ושינויים נוספים.
השיגורים בוצוע ממרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג, כן שיגור LA-3
במהלך ניצול המשגר בוצעו ממספר שיפורים. לרוב המשגר משוגר עם השלב השלישי מדגמים שונים בהתאם לגודל המטען.
הערות שוליים

↑  מוכר בתקשורת המערבית כ־Long March
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
ג'ים ליינאם

| --- | --- |
 לידה:  15 בספטמבר 1941 (בן 83) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן, ג'נרל מנג'ר
 גובה:  1.85 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סנט ג'וזף
 דראפט:  לא נבחר, 1963
 קבוצות כמאמן
 1968–1970 1973–1978 1978–1981 1981–1983 1983–1985 1985–1988 1988–1992 1994–1997 1998–2000 2001–2005 2005–2010:  אוניברסיטת פיירפילד אמריקן יוניברסיטי אוניברסיטת סנט ג'וזף פורטלנד טרייל בלייזרס (עוזר) סן דייגו/לוס אנג'לס קליפרס פילדלפיה 76' (עוזר) פילדלפיה 76' וושינגטון בולטס ניו ג'רזי נטס (עוזר) פורטלנד טרייל בלייזרס (עוזר) פילדלפיה 76' (עוזר)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1992–1994:  פילדלפיה 76'
ג'ים ליינאם
ג'יימס פרנסיס "ג'ים" ליינאם (באנגלית: James Francis "Jim" Lynam; נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי. היה בעברו המאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA סן דייגו/לוס אנג'לס קליפרס (1983–1985), פילדלפיה 76'‏ (1988–1992) ווושינגטון בולטס (1994–1997).
קריירת מכללות

ליינאם נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1959–1963 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה. בעונת 1960/1961 העפיל עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (ה"הוקס") לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידו ההוקס בתוצאה 69–95 מול אוניברסיטת המדינה של אוהיו, בה שיחקו ג'ון האבליצ'ק, ג'רי לוקאס, לארי זיגפריד ובוב נייט. במשחק על המקום השלישי קלע ליינאם 31 נקודות, וקבוצתו גברה על אוניברסיטת יוטה בתוצאה 127–120. בעונת 1962/1963 העפיל עם הקבוצה לשלב שמינית גמר טורניר המכללות, תחת המאמן ג'ק רמזי.
קריירת אימון וניהול > בליגת המכללות

לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA‏ 1963, פתח ליינאם בקריירת אימון. בשנת 1968 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פיירפילד אשר בקונטיקט, ובשתי עונותיו בתפקיד רשמה הקבוצה מאזן של 23 ניצחונות ו-29 הפסדים. בין השנים 1973–1978 אימן את קבוצת אמריקן יוניברסיטי, אשר העמידה תחתיו מאזן כולל חיובי 70–61. בין השנים 1974–1977 שיחקו בקבוצה השחקנים האווי לאסוף ובראד גרינברג. בסיום עונת 1977/1978 עזב את תפקידו, ובמקומו מונה חבר היכל התהילה של הכדורסל לעתיד גארי ויליאמס.
בשנת 1978 מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת סנט ג'וזף, בה שיחק בעברו כסטודנט באוניברסיטה. בעונת 1980/1981 הדריך את הקבוצה להעפלתה השנייה אי פעם לרבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי האלופה שבדרך אוניברסיטת אינדיאנה. לאורך 3 עונותיו של ליינאם בקבוצה, עמד מאזנה על 65 ניצחונות לעומת 28 הפסדים.
קריירת אימון וניהול > בליגת ה-NBA

לקראת עונת 1981/1982 עבר לשמש כעוזר מאמן בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA, תחת ג'ק רמזי אשר היה מאמנו בליגת המכללות.
בשנת 1983 מונה למאמן הראשי של קבוצת סן דייגו קליפרס, במקומו של פול סיילאס. בעונתו הראשונה בלטו בקבוצה צמד הפורוורדים הצעירים טרי קאמינגס וטום צ'יימברס, אך הקליפרס ניצחו ב-30 משחקים בלבד. במרץ 1985, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת 1984/1985 על 22 ניצחונות ו-39 הפסדים, פוטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו דון צ'ייני.
בין השנים 1985–1988 שימש כעוזרו של מאט גוקאס, מאמן פילדלפיה 76'. באמצע עונת 1988/1989 החליף את גוקאס כמאמן הראשי של פילדלפיה, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת 1991/1992. בעונות 1990 ו-1991 הוביל כוכב הקבוצה צ'ארלס בארקלי את הסיקסרס לסיבוב השני של הפלייאוף, אלם בשתי הסדרות הודחה פילדלפיה על ידי שיקגו בולס בתוצאה 1–4. לאורך 4 וחצי עונותיו כמאמן הקבוצה, העמידה פילדלפיה מאזן כולל של 194 ניצחונות ו-173 הפסדים. במאי 1992 עבר לשמש כג'נרל מנג'ר של הסיקסרס, ומינה במקומו את דאג מו כמאמן הקבוצה. כחודש לאחר מינויו, העביר את צ'ארלס בארקלי בטרייד לפיניקס סאנס, תמורת ג'ף הורנסק, אנדרו לאנג וטים פרי.
לקראת עונת 1994/1995 עזב את פילדלפיה ומונה למאמן הראשי של וושינגטון בולטס, במדיה בלטו כריס ובר וג'וואן הווארד הצעירים. בשתיים וחצי עונותיו בתפקיד רשמו הבולטס מאזן שלילי 82–128, בטרם פוטר ליינאם והוחלף על ידי ברני ביקרסטאף.
בשנים הבאות שימש כעוזר מאמן בקבוצות ניו ג'רזי נטס (1998–2000), פורטלנד טרייל בלייזרס (2001–2005) ופילדלפיה 76'‏ (2005–2010). מאז עזיבתו את הסיקסרס בסיום עונת 2009/2010, לא חזר ליינאם לאמן באופן מקצועי.
הערות שוליים

↑  ג'ים ליינאם, באתר איגוד מאמני ליגת ה-NBA
1 2 3  סטטיסטיקות האימון של ליינאם ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין סנט ג'וזף ליוטה, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק של ליינאם בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של ליינאם בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הפעולות של ליינאם כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
↑  ליינאם מונה למאמן הבולטס, באתר וושינגטון פוסט, 4 במאי 1994
גררו

גֵרֵרוֹ (בספרדית: Guerrero) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. שטח המדינה הוא 64,282 קמ"ר (כ-3.3% משטחה של מקסיקו) ומספר תושביה כ-3,167,400 (נכון ל-2003).
המדינה גובלת במדינות מיצ'ואקאן במערב (אורך הגבול 524 ק"מ), מקסיקו (216 ק"מ), מורלוס (88 ק"מ) ופואבלה (128 ק"מ) בצפון, אואחאקה במזרח (241 ק"מ) והאוקיינוס השקט בדרום (500 ק"מ). בירת המדינה היא העיר צ'ילפנסינגו והעיר הגדולה ביותר בה היא אקפולקו.
שמה של המדינה מנציח את נשיאהּ השני של הרפובליקה, הגנרל ויסנטה רמון גררו סלדניה, מגיבורי מלחמת העצמאות המקסיקנית, יליד העיר טישטלה (Tixtla), ששמה שונה מאוחר יותר לטישטלה דה גררו.
בספטמבר 2014 נחטפו וכנראה נרצחו 43 סטודנטים להוראה בעיר איגואלה שבגררו. עקב כך פרצו מהומות והפגנות מחאה ברחבי מקסיקו.
גררו מפורסמת ברמת האלימות הגבוהה בה.
הערות שוליים

↑  גיא רייט, ‏ראש העיר היה פחות משבוע בתפקיד - וראשו נערף, באתר ‏מאקו‏, 9 באוקטובר 2024
| מדינות מקסיקו |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אגואסקליינטס • באחה קליפורניה • באחה קליפורניה הדרומית • קמפצ'ה • צ'יאפס • צ'יוואווה • קואווילה • קולימה • דורנגו • גואנחואטו • גררו • אידלגו • חליסקו • מקסיקו • מיצ'ואקאן • מורלוס • נאיאריט • נואבו לאון • ואחאקה • פואבלה • קרטרו • קינטנה רו • סן לואיס פוטוסי • סינלואה • סונורה • טבסקו • טמאוליפס • טלקסקלה • וראקרוס • יוקטן • סקטקס |  |
| מחוז פדרלי | מקסיקו סיטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557376805171  BIBSYS: 90698277  BNE: XX455511  BnF: cb119520382 (data)  CiNii: DA05038962  GND: 4094229-6  LCCN: n50057134  MusicBrainz: 77d45d7b-5dff-40b2-8c6c-304165cda571  NARA: 10037307  NKC: ge134193  VIAF: 127810234   WorldCat (עם VIAF): 127810234 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סראי

סראי היה השם של שתי ערים, אשר היו ערי בירה של אורדת הזהב, הממלכה המונגולית ששלטה על רוב מרכז אסיה ומזרח אירופה, במאות ה-13 וה-14.
סראי העתיקה

"סרַאי העתיקה", או "סרַאי באטו" או "סרַאי-אל-מַקְרוֹס" ("אל-מקרוס" היא המילה הערבית ל"מבורך") הוקמה על ידי השליט המונגולי באטו ח'אן באמצע שנות 1240, ממזרח לנהר אחטובה, קרוב לכפר המודרני סליטרנויה.
אתר זה נמצא ככל הנראה על נהר אחטובה, ערוץ של נהר הוולגה התחתון, ליד הכפר סליטרנויה במחוז המשנה חרבאלי, שבמחוז אסטרחן, בדרום רוסיה, כ-120 ק"מ צפונה מהעיר אסטרחן.
סראי היה מקום מושבם של באטו ויורשו ברקה. תחתם הייתה סראי בירת האימפריה הגדולה. הנסיכים השונים של רוס הגיעו לסראי כדי להתחייב בפני החאן ולקבל את צו סמכותו (יארליק).
סראי החדשה

ההערכה היא כי "סראי החדשה" או "סראי ברקה" (הנקראת על שם מטבעות סראי-אל-ג'דיד), נמצאה בעבר במה שהוא עכשיו קולובובקה (צארייב לשעבר), אתר ארכאולוגי בערוץ אחטובה 55 ק"מ מדרום-מזרח לוולז'סקי ובמרחק של כ-180 ק"מ צפונית מערבית לסראי העתיקה; או אולי באתר של סקסין (שייתכן והייתה באתר של ממלכת הכוזרים באיטיל). הבישופים של קרוטיצי התגוררו בצארייב בשנים 1261 עד 1454. מה שכנראה ביסס את מעמדה של סראי באטו כבירת אורדת הזהב באמצע המאה ה-14.
סראי תוארה על ידי המטייל המפורסם אבן בטוטה כ"אחת הערים היפות... מלאות אנשים, עם הבזארים היפים והרחובות הרחבים" ובעלת 13 מסגדים קהילתיים יחד עם "שפע מסגדים קטנים יותר". מקור עכשווי אחר מתאר אותה כ"עיר מפוארת המאכלסת שווקים, מרחצאות ומוסדות דת". במהלך החפירות במקום התגלה אצטרולב ובעיר התגוררו משוררים רבים, שרובם ידועים רק בשמם.
שתי הערים נכבשו מספר פעמים. טימור לנג הגיע לסראי החדשה בסביבות 139 ומנילי ג'יראי מחאנות קרים הגיע אליה בסביבות 1502. כוחותיו של איוואן הרביעי הרסו לבסוף את סראי לאחר שכבשו את חאנות אסטרחן בשנת 1556.
בשנים 1623–1624 נסע סוחר רוסי, פדוט קוטוב, לפרס דרך הוולגה התחתונה. הוא תיאר את האתר של סראי באופן הבא:
כאן ליד נהר אחטובה עומדת אורדת הזהב. חצר החאן, הארמונות והחצרות והמסגדים עשויים אבן. אבל כעת כל הבניינים האלה מפורקים והאבן נלקחה לאסטרחן.
מכיוון שסראי העתיקה שוכנת במרחק 120 ק"מ מאסטרחן וסראי החדשה במרחק של 300 ק"מ, קשה להחליט על איזו אחת משתי הערים תיאור זה חל.
לאחר חורבן סראי החדשה הקימה רוסיה את עיר המצודה צאריצין (לימים סטלינגרד, כיום וולגוגרד) כדי לשלוט באזור.
סראי הקטנה

סריי ג'וק (היא סראי הקטנה) הייתה עיר על נהר אורל. לעיתים קרובות עיר זו מתוארת לצד אתרים אחרים בכתבים היסטוריים ומודרניים. עיירה זו הייתה העיר המרכזית של אורדת נוגאי, אחת מממשיכותיה של אורדת הזהב. אף על פי שהקוזאקים של אורל כבשוה בשנת 1580, זו שימשה מאוחר יותר כמפקדה של מספר כמה חאנים קזחים.
ראו גם

אליסטה
וולגוגרד
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of Islam, Saray
↑  Atwood, Christopher P. (2004). Encyclopedia of Mongolia and the Mongol Empire. New York, NY: Facts on File
↑  VASILIEVITCH, K.V. et al., Atlas Istorii SSSR 1, Glavnoe Upravlenie.., Moskva, 1948, p. 12
↑  MacKenzie, David, Michael W. Curran. (2002). A History of Russia, the Soviet Union, and Beyond. Belmont, CA: Wadsworth/Thomson Learning. ISBN 0-534-58698-8
↑  Possibly near: 48°39′42″N 45°22′05″E﻿ / ﻿48.6617°N 45.3680°E﻿ / 48.6617; 45.3680
↑  Ravil Bukharaev (2014). Islam in Russia: The Four Seasons. Routledge. p. 116. ISBN 9781136808005.
↑  Battutah, Ibn (2002). The Travels of Ibn Battutah. London: Picador. p. 136. ISBN 9780330418799.
↑  Ravil Bukharaev; David Matthews, eds. (2013). Historical Anthology of Kazan Tatar Verse. Routledge. p. 15. ISBN 9781136814655.
↑  Н. А. Кузнецова (N. A. Kuznetsova), Хождение купца Федота Котова в Персию [Journey of the merchant Fedot Kotov to Persia] (Moscow, U.S.S.R.: 1958), page 30. (in Russian) From p. 30: "Тут по той реки по Ахтубе стоит Золатая Орда. Царской двор, и полаты, и дворы, и мечети — все каменные, а стоят и до Астрахани."
שברי רעפים של ארמון בסראי.
תחומי אורדת הזהב בשנת 1389. כוכב הזהב מראה את מיקומה של סראי החדשה. מעגלים ריקים מייצגים ערים מרכזיות אחרות.
עמודי החברה

| --- | --- |

 כתיבה:  הנריק איבסן 
 שפה:  נורווגית 
 
עמודי החברה (בנורווגית: Samfundets støtter) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן משנת 1877.
הכתיבה וההפקה

איבסן נתקל בקשיים רבים בכותבו את המחזה, היה זה לפני שכתב סדרת יצירות מופת שהקנו לו את פרסומו ברחבי תבל. סיום המחזה היה בעייתי במיוחד, מכיוון שברניק מנסה לטהר את שמו באמצעות רצח. עם זאת, המחזה מתאר היטב את היותם של העשירים ובעלי הכוח אנוכיים ומושחתים לעיתים קרובות.
איבסן תכנן לכתוב מחזה מודרני בשלהי 1869 אולם התחיל את תהליך הכתיבה רק באוקטובר 1875 (במינכן), והשלים את המלאכה ב-1877. "עמודי החברה" ראה אור לראשונה ב-11 באוקטובר אותה שנה בקופנהגן. הצגת הבכורה שלו התקיימה ב-14 בנובמבר באודנס תיאטר וב-18 בנובמבר בתיאטרון הדני המלכותי בקופנהגן. הצגת הבכורה בנורווגיה נערכה בתיאטרון דן נשיונל סצ'ין בברגן ב-30 בנובמבר. עד למועד זה המחזה תורגם לגרמנית, וזכה לתשבחות. בדצמבר 1880, הוצג בלונדון. היה זה מחזהו הראשון של איבסן שהוצג בשפה האנגלית, תחת הכותר "חול טובעני" (Quicksands).
הנפשות הפועלות

קרסטן ברניק - בעל מספנה וקונסול
בטי ברניק – אשתו
אולף – בנם בן ה-13
מרתה ברניק – אחותו של קרסטן
יוהאן טנסן – אחיה הצעיר של בטי ברניק
לונה הסל – אחותה למחצה של בטי ברניק, בכירה ממנה
הילמר טנסן – דודנה של בטי ברניק
רירלונד – עוזר למורה בבית הספר הממשלתי; משרת בקודש
רימל – סוחר סיטונאי
ויג'לנד – סוחר
סאנדסטאד – סוחר
דינה דורף – נערה צעירה המתגוררת אצל משפחת ברניק
קראפ – הפקיד הראשי של קרסטן
אאונה – בונה אוניות
גברת רימל
גברת הולט – אשת מנהל הדואר
גברת לינג' – אשת הרופא
הילדה רימל – בתה של גברת רימל
נטה הולט – בתה של גברת הולט
תושבי העיר ואזרחים שונים, מלחים זרים, נוסעי האוניה, ואחרים.
תקציר העלילה

קרסטן ברניק הוא איש עסקים בולט בעיר חוף קטנה בנורווגיה, שעוסק בהובלה באוניות ובתיקון ספינות ולו חברה בעלת מסורת משפחתית ארוכה. כעת הוא מתכנן את הפרויקט השאפתני ביותר שלו - תמיכה במסילת ברזל שתחבר את העיר לקו הראשי והוא רוכש בחשאי קרקעות לאורך קו המסילה.
לפתע, קופות השרצים מהעבר נפתחות. יוהאן טנסן אחיה הצעיר של אשתו, שב מאמריקה לעיר, ממנה ברח 15 שנים קודם לכן. כל אותה עת כולם היו בטוחים שהוא ברח מכיוון שהוא גנב כסף מהעסק של משפחת ברניק ועל-מנת להימנע משערורייה מכיוון שהוא ניהל רומן עם שחקנית. אולם אף אחת מהשמועות הללו לא היו נכונות. הוא עזב את העיר ולקח את האשמה במקום ברניק, שהוא היה זה שהיה לו רומן עם השחקנית, מה שכמעט התגלה. לא היה שום כסף לגנוב מאחר שבאותה עת החברה המשפחתית עמדה על סיפה של פשיטת רגל.
ביחד עם טנסן הגיעה אחותו למחצה לונה (שאיבסן אמר שהוא כתב את דמותה בהשראת דמותה של הציירת והסופרת הפמיניסטית הנורווגית האסטה אנסין), שבעבר אהבה את ברניק והוא אהב אותה. הוא דחה אותה ונשא את אשתו הנוכחית בשביל כספה, על מנת שיוכל לשקם את העסק המשפחתי. בשנים שחלפו מאז שטנסן עזב, השמועות התרבו ונעשו מרושעות יותר, לכך תרמה שתיקתו של ברניק, שלא סיפק שום רמז לגבי האמת.
חרושת שמועות זו הייתה זקוקה רק לניצוץ כדי להתפוצץ והדבר אכן קורה כשטנסן מתאהב בדינה דורף, נערה צעירה שהיא בתה של השחקנית שהייתה מעורבת בשערורייה 15 שנים קודם לכן וכעת מתגוררת אצל משפחת ברניק. טנסן דורש מברניק שיחשוף את האמת. ברניק מסרב וטנסן אומר שהוא ישוב לארצות הברית כדי למכור את עסקיו ואחר-כך יחזור לעיר לשאת לאישה את דינה. ברניק רואה בכך הזדמנות לצאת מהתסבוכת אליה הוא נקלע. המספנה שלו מתקנת ספינה אמריקאית, "הנערה האינדיאנית", שאינה כשירה לצאת לים. הוא מורה לאאונה, מנהל העבודה שלו, לסיים את העבודה עד למחרת, אפילו אם משמעותו של הדבר לשלוח את הספינה וצוותה למוות בטוח, מכיוון שהוא משוכנע שטנסן ימות על הסיפון. כך הוא ישתחרר מהסכנה שאורבת לו בעתיד. אולם הדברים אינם מסתדרים כפי שהוא מקווה. טנסן עוזב עם דינה על סיפונה של ספינה אחרת, ספינה בטוחה לשיט, ואומר שישוב. אולף, בנו הצעיר של ברניק מתחבא על סיפונה של "הנערה האינדיאנית", בניסיון להתגנב לאמריקה ולהתחיל חיים חדשים.
ברניק נוכח לדעת שהעניינים נעים אל סיפו של אסון וזאת בלילה בו אנשי העיירה עורכים תהלוכה חגיגית ונותנים לו תשורות כאות הוקרה על תרומתו לעיירה. הכף עומדת לנטות לרעתו, אולם לפתע איבסן נסוג מקו עלילה הזה. אאונה נתקף נקיפות מצפון ומורה להמשיך ולתקן את "הנערה האינדיאנית" עד שהיא תהיה מוכנה להפלגה. בנו של ברניק מושב לביתו בידי אימו שמגלה שברח. כשברניק מקבל מתנות מהקהילה ואנשיה מדברים בשבחו, ברניק פונה לקהילה, מספר בקצרה את האמת והם מוחלים לו על כך. אשתו רואה בעין יפה את הידיעה שהוא נשא אותו רק בגלל הכסף ורואה בכך אפשרות להתחלה חדשה ואופטימית בנישואיהם.
תרגומים בדפוס לעברית

הנריק איבסן, עמודי החברה ; עברית: רבקה משולח. רמת-גן : מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" – בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, מהד’ 2 תשמ"ו 1986.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

1. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה : 10 במרץ 1940
יוצרים – תרגום : פ גינזבורג, בימוי : צבי פרידלנד, תפאורה ותלבושות: עמנואל לופטגלס, מוזיקה : פורדהאוז בן-ציסי.
שחקנים - קונסול ברניק : אהרן מסקין, בטי : בת עמי אלישיב-פינקל, אולף : חנה הנדלר, מרתה ברניק : תמרה רובינס, יוהאן תונסון : שמעון פינקל, לונה הסל : אינה גובינסקה, הילמר תונסון : ארי קוטאי, ד"ר ר. רלונד : ארי ורשבר, דינה דורף : פאני ליוביץ, קרפ : רפאל קלצ'קין, אונה : מנחם בנימיני, רומל : חיים אמיתי, ויגלנד : יהודה רובינשטיין, סנטד : דוד ורדי, גב' רומל : תמימה יודלביץ, גב' הולט : ניורה שיין, גב' לינג' : שושנה דואר.
2. תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה : נובמבר 1983
יוצרים – תרגום : רבקה משולח, בימוי : תיאודור תומא, תפאורה ותלבושות: מרים גורצקי, מוזיקה : פולדי שצמן.
שחקנים - קרסטן ברניק : יוסי יבלונקה, בטי ברניק : ליאת גורן, אולף : אליק פלמן / יובל ירון, מרתה ברניק : מרגלית סטנדר, יוהאן טנסן : שלמה סדן, לונה הסל : טינה טולין, הילמר טנסן : מרק חסמן, רירלונד – אוהד שחר, רימל : אברהם הורוביץ, זאנשטאד : יאשה גילינסקי, דינה דורף : איריס ברנע, קראפ : אילן כרמי, אאונה – אנטול קונסטנטין, גברת רימל : חנה ריבר, גברת הולט : רינה רון, גברת לינג' : חסידה סטולרו, הילדה רימל : דבורה הלרהנד, נטה הולט : הלנה יגב.
3. התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: ספטמבר 2016
יוצרים - תרגום ועיבוד: ארתור קוגן, איתי טיראן, בימוי: ארתור קוגן, תפאורה: אלכסנדר ליסיאנסקי, תלבושות :מוני מדניק
שחקנים - איתי טיראן, הלנה ירלובה, כנרת לימוני, אנסטסיה פיין, אסף סולומון, אורי רביץ, איה גרניט-שבא.
הערות שוליים

↑  שוש אביגל, חיים מרוחים בקרם 'עמודי החברה' בתיאטרון באר־שבע, כותרת ראשית, 14 בדצמבר 1983
↑  ביקורות:
מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, "עמודי החברה": שמרנות בעייתית, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2016
מיכאל הנדלזלץ, לא בידור ולא חיקוי של המציאות: תיאטרון כהלכתו, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2016
ירמי עמיר, "עמודי החברה" בקאמרי: אפילו איתי טיראן לא מציל את ההצגה, באתר מגפון ניוז, ‏13 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 207943816   WorldCat (עם VIAF): 207943816
הילאל אל-חלווי

הילאל בסאם אל-חלווי (בערבית: هلال بسام الحلوة; נולד ב-24 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן לבנוני המשחק בעמדת החלוץ בפננג ובנבחרת לבנון.
הוא משחק בעיקר בעמדת הקיצוני, אך גם יכול לשחק כחלוץ המרכזי או כקשר ההתקפי.
קריירה בינלאומית

ב-8 באוקטובר 2015, אל-חלווי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 2-0 על נבחרת מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. במשחק זה, הוא פתח בהרכב והוחלף לאחר 56 דקות.
ב-29 במרץ 2016, אל-חלווי כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד אותה מיאנמר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, כשהוא למעשה איזן את תוצאת המשחק ל-1-1.
בדצמבר 2018, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה 2019. ב-17 בינואר 2019, הוא כבש צמד בניצחון 4-1 על נבחרת קוריאה הצפונית במסגרת המשחק האחרון בשלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת לבנון בטורניר גביע אסיה 2023.