מחאת הלהט"ב (2018)
דיון ציבורי במחאה

במהלך המחאה ולאחריה, חלה התעוררות בעיתוני הימין ובקרב אנשי תקשורת מהציבור הימני והרדיקלי, התעוררות שלא הייתה קיימת בעוצמה דומה בהפגנות חברתיות אחרות.
למחרת אירועי המחאה, ביקר הרב אריה שטרן את המחאה וטען כי ילדיהם של זוגות להט"בים צפויים להיות אומללים. הקלטת הדברים נחשפה בתקשורת, ודברי הרב ספגו ביקורת מקהילת הלהט"ב ומתומכיה. בעקבות כך, חתמו 200 מרבני הציונות הדתית על גילוי דעת התומך בדברי הרב שטרן, שולל את הזוגיות ההומוסקסואלית, ומגנה את המחאה ביום תשעה באב. בראש החותמים ניצבו הרבנים דב ליאור, חיים שטיינר וצבי טאו, ואליהם הצטרפו הרבנים שלמה אבינר, שמואל אליהו יגאל לוינשטיין, אורי שרקי ורבים אחרים. בתגובה למכתב זה, חתמו כ-100 להט"בים דתיים ודתיים-לשעבר על מכתב המגנה את דברי הרבנים וקורא לחברה הדתית לדחות את הגישה שהציגו הרבנים.
השייח מוואפק טריף, מנהיג העדה הדרוזית בישראל, הביע תמיכה במכתב הרבנים. לדבריו, "הוטל עליהם מאלוהים לשמור על הדת ולשמור על הערכים הבסיסיים. מי שתוקף אותם, אני חושב שהוא טועה".
ארגון להב"ה הודיע על מחאה נגדית שתתקיים במקביל למצעד המתוכנן ל-2 באוגוסט.
הדיון בפונדקאות לגברים פתח מחדש את הדיון על המוסריות של פונדקאות בכלל (אף על פי שחוק הפונדקאות קיים בישראל כבר משנת 1996). העיתונאית עירית לינור טענה כי הפונדקאות, ככלל, הופכת נשים וילדים ל"מוצר צריכה". היא מאלצת את הפונדקאית להתכחש לרגשות שחשה כל אם כשהתינוק ברחמה גדל, ושוללת מהילדים את הזכות להכיר את אימם. להומוסקסואלים ישנה אפשרות להוליד ילדים באופן טבעי על ידי הורות משותפת עם אישה ולכן אין להתיר להם לעשות זאת בדרך המהווה סחר בבני-אדם. גם עמותת שוברות שוויון טענה ששימוש ברחם של אישה כדי להקים משפחה ללא נשים היא לא מוסרית ופוגעת בשוויון. נטען גם כי חוק הפונדקאות כלל אינו מפלה לרעה להט"בים, אלא מפלה בין נשים שיש להן בעיה רפואית חמורה לבין מי שאין להם כל בעיה רפואית, ולכן זו הבחנה מוצדקת. עמנואל שילה טען, שאם אי-אפשר להגביל את הפונדקאות למקרים קיצוניים בלבד, אז עדיף לבטל את הפונדקאות לגמרי.
לעומת זאת, מספר נשים ששימשו כפונדקאיות בעצמן יצאו להגנת מוסד הפונדקאות. ד"ר תמר עילם גינדין טענה שפונדקאות היא "חוויה מאוד מעצימה", מחתה נגד השוואת הפונדקאיות לזונות, וטענה ש"פונדקאות מעצימה, היא הגשמת חלום. יש פונדקאיות שמתחילות את התהליך ממניע כלכלי ובמהלך התהליך מבינות שכסף זה אחלה אבל הנתינה שווה הרבה יותר". שלוש נשים דתיות טענו שמדובר במעשה אצילי של חסד ונתינה לזולת. עם זאת, הן הדגישו שהיופי בפונדקאות הוא האחווה והעזרה לאישה שלא יכולה, ולכן לא היו עושות זאת לטובת גברים בריאים בגופם.
אישי ציבור נוספים מהציבור הדתי והימני הביעו עמדות כנגד מחאת הלהט"ב. יהודה גליק פרסם ביקורת על הבחירה לקיים את ההפגנה דווקא בצום תשעה באב. עמנואל שילה יצא בביקורת על כך שחברות ממשלתיות וציבוריות התירו לעובדיהן להיעדר מהעבודה בתשלום כדי להשתתף בהפגנה - היתר שלטענתו לא ניתן בהפגנות על נושאים אחרים. שלמה פיוטרקובסקי טען שהמטרה העיקרית של המחאה היא לא הפונדקאות אלא דה-לגיטימציה של ערכי המשפחה המסורתית, ובכך לטענתו יש איום על החברה הדתית כולה.
גם כותבים מהצד השני של המפה הפוליטית הסכימו כי התגייסות הציבור ועסקים כה רבים במשק, למען חוק הפונדקאות, אינה מתייחסת רק לאפליה בחוק כנגד הלהט"ב, ומה שהחל כזעם על חוק הפונדקאות, הופך למחאה שמאחדת רבים בחברה הישראלית כנגד ההדתה והשנאה המפלגת את העם, המגיעה, לדעת אותם כותבים, מצד הציבור הדתי.
קלמן ליבסקינד תקף את התקשורת על התגייסותה החד-צדדית לטובת המחאה, תוך התעלמות מהדעות המנוגדות ובפרט מנימוקי הוועדה המקצועית שבחנה את נושא הפונדקאות לגברים. ידידיה מאיר הוסיף ומתח ביקורת על יחצ"ני המחאה, שהפעילו לחץ על חברות מסחריות להביע תמיכה במחאה על ידי איום בפרסומים שליליים.
היבט נוסף שנגע בו הדיון בעקבות המחאה, ובייחוד השביתה, הוא שאלת הקשר שבין המגזר העסקי, ועדי העובדים והקהילה הלהט"בית, וכן בשביתה ככלי מחאה ומאבק בכלל בחברה הישראלית.