stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עולם קטון

שער "עולם קטֹן", שנה ב, גיליון א (י' בחשוון תרנ"ד, 20 באוקטובר 1893)
עולם קטוֹן (בכתיב המקורי, המנוקד: עולָם קָטֹן) הוא ראשון עיתוני הילדים בעברית והיחיד שיצא לאור בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית. עקב מחסור ברישיון ממשלתי התווסף "עולם קטון" לעיתון "האור" בעריכת אליעזר בן-יהודה שהופץ בארץ ישראל ובגולה. "עולם קטון" התמקד בעיקר בשאיפה לנטוע בלב הילדים "חיבה ורוח אמונים לעמם ולארצם" ועורכיו ראו את עצמם כסוכני תרבות העומדים לצד בתי-הספר.
כתב העת פורסם בין השנים 1893–1894 בירושלים בעריכתם של אליעזר בן-יהודה, יהודה גְרָזוֹבְסקי ודוד יוּדֶילוֹביץ, במשך כשנה, שבה יצאו לאור שבעה גיליונות. בשנה הראשונה פורסמו שישה גיליונות ובשנה השנייה גיליון אחד בלבד. בתחילה היה מדובר בחוברת בת שישה-עשר עמודים ולאחר מכן העיתון הצטמצם ועבר לצורת גיליון גדול יותר בן ארבעה עמודים.
לפי דוד יוּדֶילוֹביץ בחיבורו על העיתון בקובץ המאמרים "לדברי ימי העיתונות בארץ ישראל", בן-יהודה הסכים לקחת חלק בעיתון לאחר שהשניים פנו אליו בבקשה זו מאחר שהאמין כי עתיד השפה העברית טמון בדור הילדים ולאחר שהבטיחו לו רווחים כספיים מהעיתון. הוא קיבל עליו את העריכה, אך סירב לכתוב לעיתון מאחר שטען כי "אינני יודע לכתוב לילדים, חסר לי החוש הילדותי".
הכריכה הקדמית והאחורית של העיתון הודפסה על נייר ורוד שנחשב מהודר לפי אמות המידה של התקופה, על מנת לשייך את העיתון כמיועד לילדים ועל מנת שיבלוט לעין.
תקופת העיתון

הגיליון הראשון של "עולם קטון" פורסם כתוספת לעיתון "האור" ("הצבי") בעריכת אליעזר בן-יהודה בראש חודש טבת תרנ"ג 1893 בירושלים, הגיליון השביעי והאחרון יצא כשנה לאחר הקמת העיתון, בי"ד בחשוון התרנ"ד 1894.
מגמת העיתון, כפי שהופיעה בשער הגיליון הראשון הייתה:
עיתון ילדים, יכיל סיפורים, שירים, משלים וחידות, ידיעות הטבע ודברי הימים, כתובים לפי רוח הילדים והשגתם
גם בגיליון "האור" הופיעה הצהרה על מטרות העיתון:
הרוח אשר תשורר ב'עולם הקטֹן' היא רוח לאֻמית והשכלה לאֻמית, והתכלית אשר שמו להם העורכים היא לשעשע את ילדינו ובעת הזאת בעצמה ללמדם דעת ולנטע בלבם חבה ורוח אמונים לעמם וארצם
כוונת העורכים הייתה שהפצתו ביישוב תקדם את השלטת השפה העברית בעיקר בין תלמידי המושבות החדשות. ניתן לראות מטרה זו באה לידי ביטוי בקידום השפה העברית וחידושיה בהערות השוליים ובהסברים המילוניים הרבים הפזורים בגיליונות השונים ומשמשים להטמעת מילים חדשות. לדוגמה בגיליון הראשון בשנה השנייה נעשה שימוש לראשונה במילים דלפק ובקבוק, והסבר למשמעותן ניתן באמצעות הערות השוליים.
בעיתון השתתפו כמה ממורי העלייה הראשונה: יצחק אפשטיין, אליהו ספיר, מרדכי לובמן, אריה ליב גורדון ודמויות ציבוריות מפורסמות כיחיאל מיכל פינס ומאיר דיזנגוף וכן נשים מבנות היישוב ובראשן הסופרת נחמה פוחצ'בסקי. בהמשך בן-יהודה נידב לעזרתם את אשתו חמדה בן-יהודה, שהייתה צעירה כבת 20 (ובקושי ידעה עברית). הוא חנך אותה בתרבות העברית ובהמשך היא הפכה ליד ימינו ולסופרת עברית בזכות עצמה, אחת הראשונות בארץ. לפי יודילוביץ היא גדלה על ברכי עיתוני הילדים ברוסיה שפרסמו את סיפוריהם של האחים גרים ולכן התאימה לתפקיד. חמדה בן-יהודה היא גם זו שמציעה את שם העיתון "עולם קטון", על שם עיתון רוסי בעל שם דומה – "עולם הילדים", נועד לרמוז לכך שהילדות היא עולם ומלואו. יודילוביץ טוען כי חמדה בן-יהודה הייתה "ספוגה ילדות ונוער [...] המומחית האמיתית ברוך, [...] בצחות ויופי".
תוכן העיתון

למרות ההתמודדויות הכלכליות הקשות שליוו את מרבית עיתוני הילדים העבריים נעשו מאמצים רבים לשלב בהם תוכן רב-גוני ולהוציאם לאור. העיתונים שילבו התייחסות לארץ ישראל ולמפעל התחייה המתהווה בה, לצד התמקדות באקטואליה הבינלאומית, בספרות העולמית ובהעשרת קוראיהם במדע פופולרי ובכך הרחיבו את העולם הספרותי וההיסטורי של הקורא הארץ ישראלי הצעיר ועודדו את שיתוף הפעולה בין עיתוני הילדים למורים שראו בעיתון כלי מסייע להעשרת עולמו של התלמיד העברי וחלקם אף היה מעורב ישירות בכתיבת העיתון.
רוב הסיפורים, השירים, האגדות והמשחקים ב"עולם קטון" התקשרו לעולם המסורת והטבע וכללו מסרים לימודיים או חינוכיים כגון מוסר השכל ושימשו כעזר לבתי-הספר ולהורים בחינוך הילדים. לדוגמה סיפורו של יחיאל מיכל פינס "בלכתך לא יצר צעדך, ואם תרוץ תכשל" מהגיליון הראשון שמגולל את סיפורם של משה וראובן. לפי תיאור הסופר משה הוא ילד טוב "שומע בקול הוריו ומוריו ואביו אהבו" בעוד ראובן הוא "נער נמהר ופוחז". כאשר ראובן פוגע במתנתו של משה, הוא מתרחק ממנו בעצת אביו עד שראובן מטיב את דרכיו והם חוזרים להיות חברים.
העורכים ניסו ליצור תמהיל של עיתון בעל תכנים חינוכיים ובידוריים, בעיתון היו שלושה מדורים עיקריים, מדור המשחקים – פורסמו כשלושה משחקים בכל גיליון. מדור נוסף היה מדור החידות לילדים, בו התבקשו הילדים לשלוח את תשובותיהם למערכת והמדורים הלימודיים שכללו בעיקר מדעי הטבע, חשבון ושפות.
שינויים בעיתון

בתום השנה הראשונה לפרסום העיתון ועם עזיבתו של בן-יהודה חלו שינויים בעיתון. תדירות הפצת העיתון עלתה מפעם בחודש, לפעם בשבועיים, משחקים וחידות לא פורסמו יותר וכותרת המשנה שונתה מ"עיתון לילדים ולילדות" ל"עיתון תלמידים ולתלמידות" – בשינוי זה ניתן לראות את הרצון של העורכים והכותבים (שרובם היו קשורים למערכת החינוך) לשייך את עצמם ככלי עזר למסגרת הבית ספרית.
כמו כן, התווספו לעיתון מודעות פרסום לספרי לימוד ומקראות שהעורכים גם לקחו חלק בכתיבתם. בנוסף, החל מהגיליון החמישי נעשתה בחירה לפרסם אקטואליה בעיתון. הבחירה מופיעה בתור תוספת חדשה לתוכן העניינים כ"חדשות – יפו, ראשון לציון, ירושלים" ובטור עצמו העורכים מעדכנים כי מדובר בחידוש: "הנה פתחנו פתח חדש בעולם הקטֹן לכל החדשות שתתחדשנה בין העולם הקטֹן וכל המקרים ומאורעות ממינים כאלה ימצאו מקום בפרק הזה". בפועל, ירושלים (מרכז היישוב הישן) לא מוזכרת בטורי החדשות. האקטואליה עסקה בעיקר בחדשות מבתי-הספר וגם פה הושם דגש על אהבת הארץ והשימוש בשפה העברית, בעיקר תיאור טיולים שונים, תחרויות בעברית, רכישת ספרי עברית, בוגרי בתי-הספר העבריים וכדומה.
סגירת העיתון

הגיליון השביעי והאחרון יצא בי"ד חשון התרנ"ד 1894 - כשנה לאחר ייסוד העיתון.
כאשר עוד קודם לכן בן-יהודה הסיר עצמו מעריכת העיתון בעיקר בשל חוסר הכדאיות הכלכלית אך גם בשל העברת ביקורת מתמדת על איכותו: הוא טען כי "המטרה ללמד את הילד נראית בולטת מדי" והתוכן לא מספיק משעשע.
לאחריו הייתה הפסקה ממושכת בהוצאת עיתונות ילדים עברית בארץ ישראל. אליהו הכהן בחיבורו "100 שנה לעיתונות ילדים עברית" כותב כי בנו של אליעזר בן-יהודה - איתמר בן-אב"י, ניסה שוב להוציא עיתון לילדים בשם "שפת עבר" שכל משתתפיו היו בני נוער, אך הגיליון הראשון והיחיד שלו יצא בירושלים בשנת תרנ"ח 1897.
כעבור עשר שנים, בשנת תרס"ח (1907), ניסו שוב אליעזר וחמדה בן-יהודה להוציא לאור עיתון ילדים בשם "העברי הקטן" אך גם ניסיון זה לא האריך ימים, ונפסק לאחר שלושה גיליונות.
עד שנת 1910 הסתפק הקורא הארץ ישראלי בעיקר בעיתוני ילדים עבריים שהוצאו לאור במזרח אירופה.
יודילוביץ מעיד על כך כי כעבור מספר שנים השתמשו בן אביגדור ושמואל לייב גרדון בשם דומה לעיתון לילדים – "עולם קטָן", שיצא לאור בוורשה בין השנים 1901–1904 ונחל הצלחה רבה. עיתון זה היה רב תפוצה ובמשך ארבע שנים יצא באופן סדיר מדי שבוע. בעיתון פרסמו את ביכורי יצירותיהם לילדים חשובי הסופרים העבריים באותה תקופה כשאול טשרניחובסקי, ש. בן-ציון, דוד פרישמן, יעקב שטיינברג, יהודה שטיינברג, זלמן שניאור, יעקב כהן, יצחק קצנלסון ואחרים. עיתון זה, שנקרא "עולם קטן: עיתון שבועי מצויר לבני הנעורים" יצא בווינה, וורשה ואודסה בהוצאת תושיה בשנים תרס"א (1901) – תרס"ה (1904) בעריכתם של בן אביגדור ושמואל לייב גורדון. העיתון כלל ציורים ועיטורים גרפיים בצבע והיה עשיר בצורה ובתוכן ונפוץ בכל הריכוזים היהודיים דוברי העברית בעולם.
בתחילת תרס"ג עבר "עולם קטן" להיות מנוקד באופן מלא.
לקריאה נוספת

יוסף לנג, דבר עברית! חיי אליעזר בן-יהודה, הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ח 2008, כרך א, תקופת טיומקין, "עולם קטֹן", עמ' 250–252
הערות שוליים

↑  דוד יודילוביץ, קובץ מאמרים לדברי ימי העיתונות בארץ ישראל ב', תרצ"ו
↑  האור ט, 14 (י"א טבת תרנ"ג)
↑  יוסף לנג, דבר עברית! חיי אליעזר בן-יהודה, כרך ב, עמ' 603.
↑  יעקב פיכמן, שמואל ליב גורדון, דבר, 13 בנובמבר 1953
↑  הוצאת תושיה - חדשות חשובות, הצפירה, 27 באוקטובר 1902
ערוץ SHE

ערך זה עוסק בערוץ טלוויזיה. אם התכוונתם לאלקטרודה כימית, ראו .
| --- | --- |
ערוץ 10
 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  טלוויזיה
 סוג:  פנאי
 שפה:  אנגלית ועברית
 אזור קליטה:  ישראל,
 שיטת שידור:  PAL, DVB
 הצפנה:  NDS
 http://www.telad.co.il/shechannel.html
ערוץ SHE היה ערוץ הטלוויזיה הראשון בישראל המכוון עצמו לנשים.
ערוץ SHE היה בבעלותה של חברת טלעד ושודר מ-24 בנובמבר 2008 ב-yes הטלוויזיה בלוויין, 18 שעות ביממה. רוב תוכני הערוץ היו תוכניות רכש ומיעוטם תוכניות מקור בעברית.
מסע הפרסום לערוץ התמקד בסלוגן "SHE. בשבילך".
באוקטובר 2009, לאחר שנת שידור אחת בלבד, ירד הערוץ משידור.
לוח משדרים

לוח השידורים כלל סרטי תעודה על חייהן של נשים, סדרות בריאות, סיפורי הצלחה נשיים, אימון אישי, אופנה, סדרות קריירה העוסקות בשילוב בין העבודה לחיים האישיים, תוכניות מגזין וריאליטי הבוחנות את סגנון החיים הנשי ברחבי העולם. זאת לצד הפקות מקור ישראליות, שהגישו תוכניות מגזין וריאליטי בנושאים מגוונים: היכרויות, יחסים אישיים, משפחה ועבודה.
"השאלון" היא הפקת מקור של ערוץ SHE שהתבססה על ארבע חברות פאנל: השדרנית איריס קול, עו"ד כוכי מרדכי, אשת התקשורת אור ישראלי והעיתונאית שירלי פרקש, החוקרות את הטבע הנשי בעזרת מענה על מבחני אישיות בסגנון "בחן את עצמך". בין הנושאים בתוכנית: דימוי גוף של נשים, זוגיות, מיניות ופמיניזם.
הערות שוליים

↑  ערן בר-און, אחרי שנה בלבד: ערוץ She יורד משידור, באתר ynet, 29 בספטמבר 2009
סתריים

| סתריים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סתריים
סוג:: סתרי
שם מדעי
 Prunellidae ‏וייו, 1816

סתריים (שם מדעי: Prunellidae) היא משפחה של ציפורי שיר הכוללת רק סוג אחד - סתרי (Prunella) ובו 13 מינים.
מאפיינים

הסתרי הוא עוף המצוי באזורים הרריים ומיוערים ברחבי אירואסיה מצפון עד לסיביר ומדרום מדרים עד המזרח התיכון כולל לישראל אליה מגיעים המינים: סתרי צוקים, סתרי שחור-גרון, סתרי מצוי וסתרי ממושקף.
אורכו של הסתרי 14–18 ס"מ ומשקלו 25–35 גרם. הסתרים בעלי צבעים אפורים ולא בולטים והמקור חרוטי וקטן. במראהו הוא מזכיר דרור אך חיוור יותר.
כשמו הסתרי מסתתר בין השיחים הצפופים או מצוי בין שיחים ועשב על הקרקע. הסתרי ניזון מחרקים בקיץ ומזרעים ופירות יער בחורף. כדי לסייע לו לעכל את הזרעים הוא לעיתים יבלע אבנים קטנות לתוך הקיבה והם יימעכו עבורו את הזרעים שיתפצחו.
הסתרי הוא עוף מונוגמי המשקיע שעות רבות בחיזור אחר נקבות בקיץ ובטיפול בצאצאים.
מיון

משפחה סתריים (Prunellidae)
סוג סתרי (Prunella )
מין סתרי צוקים (Prunella collaris)
מין Prunella himalayana
מין Prunella fagani
מין סתרי שחור-גרון (Prunella atrogularis)
מין Prunella fulvescens
מין סתרי מצוי (Prunella modularis)
מין Prunella rubida
מין Prunella koslowi
מין Prunella immaculata
מין סתרי ממושקף (Prunella ocularis)
מין Prunella rubeculoides
מין Prunella strophiata
מין Prunella montanella
פולסקי פיאט 621

| --- | --- |

Polski Fiat 621 - בארגז המטען הפתוח טנק זעיר מסוג TKS ואופניים
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Państwowe Zakłady Inżynierii
 שנות ייצור:  1939–1935
 הרכבה:  פולין פולין
 מודל קודם:  אורסוס A
 אורך:  5,780 מ"מ
 רוחב:  2,070 מ"מ
 גובה:  2,620 מ"מ
 משקל:  2,350 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2,952 סמ"ק המפיק 33.9 כ"ס ב-2,600 סל"ד (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  55-50 קמ"ש
 צריכת דלק:  25-24 ליטר ל-100 ק"מ
פולסקי פיאט 621 (בפולנית: Polski Fiat 621) הייתה משאית פולנית בת 2.5 טון, בעלת הנעה 4x2, המשאית הבסיסית של הצבא הפולני בשנות ה-30 של המאה ה-20 מתוצרת יצרנית הנשק הפולנית Państwowe Zakłady Inżynierii (אנ') (PZInż) אשר יוצרה ברישיון יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1939–1935 בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה עד פלישת גרמניה הנאצית לפולין.
בנוסף לכלי רכב צבאיים מדגמי "פולסקי פיאט 621" יוצרו גם אוטובוסים ו-כבאיות.
דגמי "פולסקי פיאט 621" התבססו על דגם המשאית "פיאט 621" שיוצר בין השנים 1939–1929 באיטליה.
"פולסקי פיאט 621"

דגם המשאית שונתה בכבדות כך שתתאים טוב יותר לצרכים הפולניים ותתמודד עם הכבישים הגרועים בפולין. המשאית יוצרה בשתי גרסאות: "פולסקי פיאט 621 L" הייתה הגרסה הבסיסית שקיבלה מספר מבני על, ואילו "פולסקי פיאט 621 R" שימשה בסיס לקו אוטובוסים מוצלחים לשוק האזרחי וכבד יותר, 3 טון.
יוצרו 12,600 יחידות
מספר לא מוגדר של משאיות שימש את הצבא הרומני במהלך מלחמת העולם השנייה.
השינויים בעיצוב "פיאט 621" המקורי כללו

מבנה מרכב תחתון מחוזק (מסגרת, צירים קדמיים ואחוריים)
מתלים:קפיצי עלים חדשים, מפרקים ובולמי זעזועים
בסיס גלגלים רחב יותר
הרכבה מחדש של דלתות תא הנהג
מכל דלק גדול יותר עבור גרסאות בנזין וסולר כאחד
בלוק צילינדר עוצב מחדש ומיוצר מפלדה איכותית
מאייד וובר הוחלף בבנייה פשוטה וקלה יותר לתחזוקה על ידי מאייד "סולקס" (אנ')
גלריה

"פולסקי פיאט 621" - משאית
"פולסקי פיאט 621" - משאית
מימין: "פולסקי פיאט 621" - משאית
"פולסקי פיאט 621" - משאית
"פולסקי פיאט 621" - אוטובוס (צולם בוורשה)
"פולסקי פיאט 621 L" - כבאית
ראו גם

אורסוס A
הערות שוליים

↑  פולסקי פיאט 621 polskie-auta.pl/stara/621
↑  היסטוריה של "פולסקי פיאט 621" (בפולנית) web.archive.org/web/20031118033846
↑  פולסקי פיאט 621 2wojna.pl/encyklopedia-pl-wb-004
עוזי קרן (עין גב)

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1940 (בן 84) רמת השופט, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1958–1987 (כ־29 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 266  מפקד גדוד 74  מפקד חטיבה 847  מפקד עוצבת להב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
עוזי קרן (נולד ב-19 בפברואר 1940) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף. חבר קיבוץ עין גב, פיקד על אוגדה משוריינת, היה בין מובילי המאבק הציבורי למען הגולן, ושימש יועץ לראשי ממשלות בנושאי ההתיישבות.
ביוגרפיה

קרן בנם של גבריאל ושושנה קרן (רוגוז'ינסקי) נולד בקיבוץ רמת השופט ועבר בשנת 1962 לגור בקיבוץ עין גב בעקבות נישואיו ליעל בת המקום.
שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון. לחם ופיקד במסגרת פעילויות, ממבצעים ומלחמות החל מסוף שנות ה-50 ועד לסוף שנות ה-80.
שימש בתפקידי ניהול רבים במסגרות שונות. פעל רבות למען מפעל ההתיישבות בישראל. במסגרת ליווי קיבוצים, מאבק לשמירה על ההתיישבות בגולן וכן כיועץ ראש הממשלה להתיישבות.
במשך כל השנים לקח חלק פעיל בתפקידי ניהול בקיבוץ עין גב ובעמק הירדן.
ביוגרפיה > שירות צבאי

שירת בחיל השריון (1958-1961), סיים בהצטיינות את קורס הקצינים. השתתף במלחמת ששת הימים בשרות מילואים בתפקיד מפקד מחלקת טנקים בגדוד 377 שלחם בקרבות ההבקעה בכיבוש רמת הגולן תחת פיקוד חטיבה 8, במסגרת הקרב על קלע וזעורה.
שימש כיועץ צבאי בתחום חיל השריון של צבא אתיופיה (1969–1970) ואוגנדה (1970–1971).
במלחמת יום הכיפורים חזר קרן חזר לשמש בתפקיד מפקד פלוגת טנקים בגדוד 377 של חטיבה 9 בקרבות הבלימה בגזרת דרום רמת הגולן. נפגע ביום השני למערכה, נפצע בשנית בקרבות חושנייה, חזר לפקד על פלוגתו בקרב ההבקעה ונפגע בשלישית בקרבות השריון בעומק המובלעת הסורית. לאחר ההחלמה חזר להשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. שימש כמפקד גדוד 53 בחטיבה 188 במשך חודש ובהמשך מונה למפקד גדוד 266 בחטיבה 179, גדוד טנקים שהוקם על ידו מחדש לאחר שספג אבדות קשות בפתיחת המלחמה.
קרן חזר לצבא שימש כמג"ד בגדוד 74 מחטיבה 188, והשתתף במבצע ליטני. הקים בשנת 1979 את חטיבה 847, חטיבת מילואים בפיקוד הצפון. ושימש בהמשך כמפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה. החטיבה לחמה בציר החוף המערבי תחת פיקוד אוגדה 91. החטיבה השתתפה בכיתור העיר צור, ובמהלכה הניע המח"ט מהלך שהביא לכניעתם של המחבלים בעיר ללא קרב תוך ניהול משא ומתן בחסות הצלב האדום, ובסיומו הופסקה האש בדרום העיר. עד הערב נכבשה העיר צור כמעט ללא התנגדות. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בכיבוש צידון ומחנה הפליטים עין אל-חילווה והשתלטה על מרחב צידון.
בשנת 1985 לאחר שסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי הועלה קרן לדרגת תא"ל ושימש בתפקיד מפקד עוצבת להב (1986-1987) בפיקוד המרכז.
ביוגרפיה > תפקידי ניהול

קרן שימש בתפקידי ניהול שונים במקביל לשירות הצבאי במילואים, ובניהם מזכיר הקיבוץ, מנהל עסקי בקיבוצו ובקיבוצים אחרים, מנכ"ל הדקלאים (קואופרטיב שיווק תמרים) (1990-1995).
ביוגרפיה > מאבק למען הגולן

בתקופה בה החלו השיחות שדנו באפשרות של ויתור על הגולן (1991) הצטרף למטה המאבק של "הוועד למען הגולן", ונמנה עם ראשי המאבק של "העם עם הגולן" בהמשך גם שימש כמנכ"ל הראשון של "הדרך השלישית", תנועה ציבורית שהפכה למפלגה פוליטית על רקע ההתנגדות לנסיגה מהגולן. נבחר בה למקום הרביעי ברשימתה לבחירות לכנסת ה-14, בחירה שלא מומשה עקב ויתורו עליה.
בשנת 2000, במסגרת המאבק למען הגולן, יצר את פסל "הדייג" ובו דמותו של אסד (האב) יושב על מדרונות רמת הגולן ו"דג" את הכנרת. הפסל נמצא מול הכניסה לחוף גופרה שבדרום רמת הגולן.
ביוגרפיה > יועץ רה"מ להתיישבות

החל ממאי 2001 שימש כיועצו האישי של ראש הממשלה אריאל שרון לנושאי ההתיישבות, והמשיך בתפקיד זה גם בממשלתו של אהוד אולמרט (2006-2009) במהלך תשע השנים הללו במשרד ראש הממשלה הוביל קרן תחום רחב של נושאים כמו הקמת יישובים חדשים, חוות יחידים, קרקעות, משבר הקיבוצים, עיר הבה"דים, העדיפות הלאומית, עמד בראש הוועדה לשנוי סווג הקיבוץ, עסק בהקמת יישובים למפוני גוש קטיף, בפיתוח הפריפריה, וניהל את שלוחת משרדי הממשלה בצפון בעת מלחמת לבנון השנייה. שימש איש הקשר של משרד ראש הממשלה עם "החטיבה להתיישבות" והוביל את תוכניות העבודה השנתיות של משרד רה"מ בתחום ההתיישבות.
ביוגרפיה > פעילות בקיבוץ עין גב ובעמק הירדן

בשנת 2010 חזר לקיבוצו עין גב. ניהל עד 2014 את מפעלי תיירות-עין גב. בשנת 2017 ניהל והפיק את חגיגות ה-80 לעין גב. משמש כנציג עין גב במועצה אזורית עמק הירדן וכחבר בוועד המנהל של מכללת כנרת. שימש בתפקיד ראש המועצה האזורית עמק הירדן (2016) בתקופת המעבר בה לא היה למועצה יו"ר.
ביוגרפיה > השכלה

קרן הוא בוגר המרכז ללימודי ניהול אוניברסיטת ת"א (1972), המכללה לביטחון לאומי (1985) והחוג לניהול פיננסי במדרשת רופין (1988).
חיים פרטיים

נשוי ליעל, בת קיבוץ עין גב, ולהם נולדו 4 ילדים. שכל את בנו גיל שהיה בן 25 בתאונת דרכים בבוליביה (1992), וערך ספר לזכרו "עד פי התהום".
עוזי קרן הוא אחיה של אסתר תורן, אשת חינוך זוכת פרס הנשיא, ואחיו של חנן קרן, כדורסלן נבחרת ישראל לשעבר.
הערות שוליים

↑  דן הימן, "נלחמנו על הבית..." ידיעות הגליל, גיליון 414, 2 אוקטובר 1987 עמ' 30–31
↑  שרי גולדשטיין, "חשבון אישי עם הסורים", במחנה גיליון 36–37, 17. מאי 1978 עמ' 46–47
↑  מרדכי, אוגדת הגליל במלחמת של"ג, באתר מערכות גיליון 413, ‏יולי 2007
↑  עוזי קרן, "כיבוש צור-חטיבת מילואים", בשריון, תח"ש מס 49, אוקטובר 1982 עמ' 43
↑  "כך הציל הארכיבישוף של צור את תושביה", הארץ 4.8.82 מבוסס על מאמר בשבועון הגרמני Der Spiegel
↑  ניר מן, "קח תמר", הקיבוץ, 15 אוקטובר 1992 עמ' 4–5. תמי חיימי-סלילת, "פעם דקלאי- תמיד דקלאי", הדף הירוק 3. ינואר 1995
↑  אורי היטנר, "פעיל שלוש המלחמות", על הצפון, 20. אוקטובר, 1993 עמ' 20–21
↑  עוזי קרן, "לקוי מאורות ציוני, מכתב גלוי לאהוד ברק", מעריב, 11 יולי 2000 . עוזי קרן, "לאן נעלמו הקווים האדומים", הקיבוץ, 13 יולי 2000 עמ' 14
↑  סטלה קורין ליבר, "הישוב קדמת כנרת", גלובס 17 אוגוסט 2003
↑  צפריר רינת, הממשלה תקדם התיישבות בודדים בנגב ובצפון, באתר הארץ, 4 במאי 2003
↑  עוזי קרן, "חוזה חכירה לדורות", קרקע (קק"ל) גיליון 55 ספטמבר 2002.
↑  עוזי קרן, "אחדות ולא בדלנות", הקיבוץ 12 יוני 2003
↑  צבי לביא, ‏יועץ רה"מ להתיישבות עוזי קרן: יעד הממשלה הוא שבתוך פחות מ-20 שנה יתווספו לגליל כחצי מיליון תושבים, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2004
↑  צבי מור, "קיבוץ יכול להפוך למושב, ועדת סווג בראשות עוזי קרן" הארץ. 19 אוקטובר 2003
↑  נענע 10, אושרה תוכנית להקמת יישובים למתנחלים מפוני עזה, 31 מאי. 2005
↑  חיים חלווה, חגיגות ה-80 לקיבוץ עין גב, באתר כוכב הצפון, ‏18/8/2017
↑  אינדקס הגליל, "יש לו עוז – ממלא מקום ראש המועצה" 25. דצמבר 2015 עמ' 8
↑  עוזי קרן, "עד פי התהום", הוצאת חמד י-ם, 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493899605171  ISNI: 0000 0000 3754 6622  LCCN: n98093925  VIAF: 16546551   WorldCat (עם VIAF): 16546551 
עוזי קרן כמפקד חטיבה 847 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, עם הרמטכ"ל רפאל איתן
עוזי קרן כאלוף-משנה בשנת 1984
פסל "אסד הדייג" שיצר עוזי קרן
פארק קאולון

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  24 ביוני 1970 
 נתונים ומידות
 שטח:  13.3 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מיקום:  יאו צים מונג 
 קואורדינטות:  22°18′05″N 114°10′12″E﻿ / ﻿22.3014°N 114.17°E﻿ / 22.3014; 114.17
 אתר רשמי
  (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומיפארק קאולון(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומיפארק קאולון
 
פארק קאולון
פארק קאולון (באנגלית: Kowloon Park; בסינית: 九龍公園) הוא פארק ציבורי באזור צים שא צוי שבחצי האי קאולון בהונג קונג. הפארק מנוהל על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של ממשלת הונג קונג.
היסטוריה

הפארק ממוקם בו עמדו קודם לכן באזור "מחנה ויטפילד" (Whitfield Camp) - קסרקטינים של הצבא הבריטי, מחנה שהוקם בשנת 1860 לאחר שקאולון הפך לחלק מהמושבה הבריטית.
בשנת 1970 החליטה המועצה העירונית של הונג קונג להפוך את המחנה הצבאי לפארק ציבורי, והפארק נפתח לציבור ב-24 ביוני 1970 בנוכחות מושל הונג קונג דאז, סר דייוויד טרנץ'.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החל הפיתוח המואץ של דרך נייתן הגובלת בפארק ממזרח, ובעקבותיו אישרה מועצת העיר הונג קונג בשנת 1982 לבנות מבני חנויות בחלקו המזרחי של הפארק. תוכנית זו ספגה ביקורת רבה, בין היתר על ידי האוכלוסייה המוסלמית של הונג קונג (בשל מיקומו של מסגד קאולון הממוקם בחלקו המזרחי של הפארק).
בשנת 1989 עבר הפארק שיפוץ נרחב.
מבנה הפארק

בשטחו של הפארק ממוקמים מסגד קאולון, וכן מספר מבני קסרקטין אשר שומרו כמבנים היסטוריים, והמנוהלים על ידי המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג. במבנים אלה, שנבנו בשנת 1910 לערך, ממוקם כיום המרכז לגילוי המורשת של הונג קונג (ובין השנים 1983–1998 שימשו את המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, בטרם עבר זה למשכנו הנוכחי).
בשטח הפארק מספר מתקני ספורט ובהם מתחם בריכות שחייה הכולל שלוש בריכות מקורות: בריכת שחייה אולימפית (שאורכה 50 מטרים), בריכת אימונים (25 מטרים), ובריכת קפיצה למים, ובנוסף שלוש בריכות נופש שאינן מקורות. מרכז השחייה נפתח ב-12 בספטמבר 1989 ומסוגל להכיל 1,469 נופשים. במתחם מבקרים מדי שנה למעלה ממיליון נופשים.
ביתן בריכת השחיה בפארק
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
עמנואל מנדל באומגרטן

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1828 קרמזיר, צ'כיה 
 פטירה:  20 במרץ 1908 (בגיל 80) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ציסלייטניה (ארצות אוסטריה), האימפריה האוסטרית 
 לאום:  צ'כים 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי הישן של וינה 
 
עמנואל מנדל באומגרטן (ביידיש: מנחם בוימגארטען; 15 בינואר 1828, קרמזיר, מוראביה – 1908, וינה) היה סופר, משורר, עיתונאי ואיש ציבור עברי-אוסטרי.
קורות חייו

עמנואל מנחם (מנדל) באומגרטן נולד בקרמזיר (Kremsier; כיום, בצ'כיה) למהרים ולפעסל.
קיבל חינוך תורני בישיבות שונות לצד חינוך כללי שרכש באופן פרטי. ב-1848 הגיע לוינה, שם עסק במסחר. בד בבד השתתף בשיעורי כלכלה באוניברסיטה והיה מעורב פעיל בתחומי הספרות והעיתונות היהודיים והגרמניים.
עקב פעולותיו הציבוריות והספרותיות הרבות, נבחר בשנת 1861 לכהן במועצת העיר ובכך הפך לאחד מהיהודים הראשונים באוסטריה ששימש בתפקיד זה, ואף זכה לתעודת כבוד מהקיסר פרנץ יוזף הראשון על טיפולו בפצועים של מלחמת אוסטריה-פרוסיה ופעולותיו לטובת הכלל.
שנים רבות שימש כחבר ועד הקהילה בווינה, ואף היה אחד ממייסדי בית המדרש לרבנים וחברת אליאנס של וינה.
באומגרטן פעל רבות לטובת הפליטים שהגיעו לאוסטריה מרוסיה ומרומניה ותמך בהקמת בתי ספר ליהדות גליציה.
קורות חייו > פעילותו הספרותית

עמנואל באומגרטן היה העורך של העיתון הכלכלי-מדיני Der Fortschritt ("ההתקדמות").
בגיל 18 הוציא את ספרו: "רות - מליצה מספרת קורות אלימלך ומשפחתו בארבעה שירים" (העברית .
בשנת 1854 תרגם באומגרטן לגרמנית את הספר "חובות הלבבות" של בחיי אבן יוסף אבן פקודה. באומגרטן הסתמך בעבודה זו על תרגומו העברי של יהודה אבן תיבון.
בשנים 1865–1866 ערך בשיתוף עם אייזיק הירש וייס את הירחון המדעי "בית המדרש", שממנו יצאו ארבע חוברות בלבד. כמו כן, כתב והדפיס מספר שירים ופרסומים בנושאים שונים הקשורים לענייני היהודים כמו התלמוד ועלילות דם. הסופר והפובליציסט ראובן בריינין מתאר את דרך כתיבתו כך:
בכל השנים הרבות שהיה בוימגארטען חופש גנזי נסתרות בספרות ישראל העתיקה, היה גם סופר במ"ע [כתבי-עת] אשכנזים [גרמנים], היוצאים לאור באוסטריה ובמדינות אחרות. במאמריו וספריו העברים ישמיע בוימגארטען את דבריו בנחת, כי הוא מטפל, חוקר ודורש בקדמוניות ישראל ובדברים עתיקים. לא כן במע"ה הלועזיים, שם הוא עוסק בדברים העומדים על הפרק, שם ילחם כגבור משכיל על כבוד עמנו ועל כבוד האמת המחולל. הוא נלחם בקסתו נגד כל העלילות שיבדו עלינו שונאינו וצוררנו מבית ומבחוץ.
בשנת 1895 הוציא לאור את כתב היד של הספר "מגילת סדרים" של אברהם ברודא בן הרב מרדכי לייפניק, על האירועים שהתרחשו טרם גירוש היהודים מאויסא (אוסזי) אשר במדינת מוראביה (כיום חבל ארץ בצ'כיה). באומגרטן מצא את כתב היד בעזבונו של אחד מבני העיר, והוציא את הספר לאור בצירוף מבוא שכתב. בנוסף, הוציא בשנת 1896 את ספרו של ישראל פרנקל, "ישועות ישראל" לתולדות ישראל במוראביה, בתוספת מבוא והערות.
הערות שוליים

↑  "עמנואל בוימגארטען", הצפירה, 20 בינואר 1898
1 2  באומגרטן, עמנואל מנדל, האנציקלופדיה העברית
↑  Baumgarten, Emanuel Mendel, אנציקלופדיה יודאיקה
↑  ראובן בריינין, עוד כבוד לחכם...
↑  ראובן בריינין, "עוד כבוד לחכם", הצפירה, 24 בינואר 1898
↑  עמנואל מנדל באומגרטן, רות: מליצה מספרת קורות אלימלך ומשפחתו ... בארבעה שירים, י. האלצווארטה, 1865. (בiw)
↑  בליל כל נדרי, 1721, התפרע סגן הכומר בבית הכנסת הגדול של העיירה. המתפללים הוציאוהו בכח, ואנשי הקהילה הנוצרית נערכו לבצע פוגרום בבית הכנסת שדוכא על ידי הכומר. בעיירה התפתחה מערכה שנמשכה 30 שנים של גזרות, קנסות ועימותים קשים. ראו את פנקס הקהילה של אויסא
↑  ספר מגילת סדרים, בו יסופר... חברו הרב אברהם ברודא... בן הרב מרדכי... בשנת תפ"ב... הוציאו לאור מנדל בר'מ בוימגארטען... ברלין, חברת מקיצי נרדמים, 1895
↑  בתוך קובץ על יד, ז, מקיצי נרדמים, 1897.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496348205171  GND: 1055407529  ISNI: 0000 0000 6697 6816  LCCN: n86047682  NTA: 133973522  SUDOC: 123301599  VIAF: 50703266   WorldCat (עם VIAF): 50703266 
מצבת קברם של עמנואל באומגרטן ורעייתו, דבורה (Lori), בחלק היהודי הישן של בית הקברות המרכזי בווינה