stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדנואיד

| --- | --- |
 שיוך:  שקדי החך, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  המילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון 
 מזהים
 לטינית (TA98):  tonsilla pharyngealis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.3.01.006 
 TA2 (2019):  5186 
 FMA:  54970 
 קוד MeSH:  A10.549.100 
 מזהה MeSH:  D000234 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0001428 
 
מיקום האדנואיד
האדונואיד, המכונה לעיתים "שקד האף" או "שקד שלישי" (בלועזית: pharyngeal tonsil, nasopharyngeal tonsil או adenoid, tonsilla pharyngica= שקד הלוע), היא רקמה הממוקמת בלוע שמטרתה ללכוד וירוסים ולייצר נוגדנים מולם. הרקמה היא חלק ממערך השקדים המצוי בלוע.
האדנואיד מתחיל להתפתח החל מהשבוע ה-16 לחיי העובר, וממשיך לגדול עד סביבות גיל 5–7. החל מגיל זה האדנואיד מתחיל להצטמק, ואצל מבוגרים הוא בדרך כלל קטן מאוד; אולם בלוטת אדנואיד מוגדלת עלולה להגיע לגודל שיחסום את מעבר האוויר בין האף ללוע, או יפריע לו במידה שנשימה דרך האף תדרוש מאמץ ניכר, דבר המוביל לנחירות והפרעות נשימה בשינה. במקרה של דלקת ניתן להסיר את האדנואיד, כאשר הדבר נדרש, בניתוח המבוצע בהרדמה כללית, אם כי בחלק מהמקרים גדל האדנואיד מחדש. לעיתים מוסר האדנואיד כחלק מהסרת שקדי החך.
השקד השלישי עשוי מרקמה הזהה לזו של השקדים אך למעשה מדובר באדנואיד.
השקדים ממוקמים משני צדי הלשון ומגנים על הגוף מפני זיהומים. השקד השלישי ממוקם בחלקו האחורי של האף ומשמש כקו הגנה נוסף מפני זיהומים החודרים לגוף. כאשר הוא גדל, השקד השלישי חוסם את מעבר האוויר מהאף, גורם להיצרות דרכי הנשימה, ועשוי אף להביא לדום נשימה בשינה. שקד שלישי בילדים הוא תופעה נפוצה הגורמת להיצרות דרכי הנשימה, ובמקרים קיצוניים עשויה להוביל לפגיעות בריאותיות שונות. מהו השקד השלישי, מדוע הוא עשוי לגרום לנחירות ואיך מטפלים? מומחים מסבירים:
נחירות הן רטט בדרכי האוויר שיוצר רעש מסוים. הן נגרמות לרוב בשל היצרות בדרכי הנשימה המביאה למאמץ נשימתי אצל הילד בזמן השינה. הסיבות לתופעה זו הן הגדלת יתר של השקדים והתפתחות שקד שלישי.
ראו גם

החגורה הלימפטית על שם ולדייר
שקדי החך
הערות שוליים

↑  המונחים במילוני האקדמיה | מונחי האקדמיה, באתר terms.hebrew-academy.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph490128  TA98: A05.3.01.006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנטואן מייה

| --- | --- |
צילום מ-1935
צילום מ-1935
 לידה:  11 בנובמבר 1866 מולן, צרפת 
 פטירה:  21 בספטמבר 1936 (בגיל 69) שאטומייאן, צרפת 
 שם לידה:  Paul Jules Antoine Meillet 
 ענף מדעי:  בלשנות השוואתית, יוונית עתיקה, בלשנות היסטורית, בלשנות, לימודים הודו-אירופיים, הסוגיה ההומרית, לטינית, ארמנית, לימודים סלאביים 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מולן 
 מקום לימודים:  סורבון 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1906–1936)  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות (1902–1906)  אקול פראטיק דה אוטז אטיד  Revue des Études Arméniennes 
 תלמידי דוקטורט:  ז'ורז' דומזיל 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  אביר בלגיון הכבוד  פרס וולנה (1898) 
 
פול ז'ול אנטואן מייה (בצרפתית: Paul Jules Antoine Meillet,‏ 11 בנובמבר 1866 – 21 בספטמבר 1936) היה בלשן ולשונאי צרפתי, אחד מהחשובים בתחילת המאה ה-20. היה מומחה בחקר שפות ההודו-אירופיות וכיהן כפרופסור להיסטוריה ולמבנה של שפות ההודו-אירופיות בקולז' דה פראנס. נודע בספר המופת שלו "ספר להיסטוריה של השפה היוונית" (1913).
קורות חייו

אנטואן מייה נולד ב-1866 ביישוב מולן, במחוז אלייה (Allier) שבחבל אוברן, כצאצא למשפחה ותיקה שמקורה בחבל בורבונה.
אביו, ז'ול מייה, היה נוטריון ביישוב שאטומייאן במחוז שר, ואמו, לואיז פטרוני פוארייה נפטרה כשאנטואן היה בן 11. מייה למד בתיכון במולן, הנקרא כיום על שם תאודור דה בנוויל, בו התוודע לשפה היוונית בזכות מורה בשם דוריזון, ואחרי 1884 למשך שנה הוא למד בתיכון לואי הגדול בפריז. אחרי כך לימד זמן קצר באותות תיכון יוקרתי.
אחרי 1885 מייה למד בפקולטה לספרות של אוניברסיטת סורבון בפריז. נרשם שם ללימודי שפות ולשונאות והיה תלמידו של לואי אווה (Havet) בתחום הלימודים הקלאסיים, של ג'יימס דרמסטטר בתחום השפות האיראניות ושל אבל ברגן (Bergaigne), סילוון לוי, וויקטור אנרי בתחום השפות ההודו-אריות. אולם המדענים שהשפיעו עליו ביותר היו פרדינן דה סוסיר מאקול פרטיק דה אוטז אטיד ומישל בריאל מהקולז' דה פראנס. סוסיר היה אז הממלא מקום של בריאל בהוראת השפות גותית וגרמנית עליונה עתיקה. ממנו שאב מייה את השיטה לניתוח בלשני. ב-1889 הצליח מייה במקום הראשון במבחני ה- agrégation. ב-1889–1890 מייה מילא את מקומו של סוסיר באקול פרטיק בזמן שנת השבתון של האחרון. מייה וסוסיר היו לידידים והתכתבו תקופה ארוכה. מכתביו של סוסיר למייה ב-1894–1911 היוו מאוחר יותר אמצעי מחקר חשוב להכרת השקפותיו של סוסיר שלא הצליח להשאיר אף ספר כתוב. ב-1891 מייה התמנה באקול פרטיק כמנהל מחקר בשפות ההודו-אירופיות.
ב-1897 הוא סיים את עבודת הדוקטורט בסורבון, בנושא "מחקר על השימוש ביחסת גניטיב-אקוזטיב בשפה סלאבית העתיקה".
כבר ב-1891 ערך מסע ראשון בתביליסי ובארמניה שבו התעמק בשפה הארמנית (אותה למד לראשונה מאוגוסט קארייר) ולמד את הכתיב של כתבי היד הארמניים. שהותו בהרים באצ'מיאדזין עזרה לו להתאושש מבחינה בריאותית אחרי שהיה חשד שלקה בשחפת.
בשובו לצרפת התמנה מייה כפרופסור לבלשנות השוואתית באקול פרטיק (שבו לימד עד 1931).
החל מ-1894, אחרי מותו המוקדם של דרמסטטר התחיל מייה ללמד גם שפות איראניות עתיקות. בשנים 1902–1905 הוא לימד גם את השפה הארמנית במכון הלאומי לשפות ולתרבויות המזרח בפריז. שם היה מייה מנטור ל-הראציה אצ'ריאן, מייסד הדיאלקטולוגיה הארמנית המודרנית.
ב-1906 התמנה כפרופסור לבלשנות השוואתית של השפות ההודו-אירופיות ולבלשנות כללית בקולז' דה פראנס, במקומו של בריאל. הוא שינה את שם הקורס האחרון ל"ההיסטוריה והמבנה של השפות ההודו-אירופיות". בשנים 1921–1936 כיהן מייה כיושב ראש המכון ללימודים סלאביים בפריז.ב-1921 יחד עם פול בואייה ואנדרה מזון הקים את ה-Revue des études slaves.
מייה נהג לומר:"מי שרוצה לשמוע איך דיברו הודו-אירופאים צריך לבוא ולשמוע איכר ליטאי". עם הבלשנים ששיתפו פעולה עם מייה נמנו פול פליו ורובר גוטיו.
החל מ-1932 מצבו הבריאותי הידרדר, סבל בין השאר, מקשיי הליכה, וטופל במסירות על ידי אשתו.
מייה נפטר ב-1936 בשאטומייאן, שר. לפי צוואתו הובא לקבורה בקבר המשפחתי בבית הקברות של מולן.
קורות חייו > חייו הפרטיים

מייה היה נשוי משנת 1916. לזוג לא נולדו ילדים.
מחקריו ופעילותו האקדמית > הבלשנות ההיסטורית

כיום מייה ידוע במיוחד בזכות תרומתו לבלשנות ההיסטורית. הוא טבע וניסח את המושג "הידקדקות" "grammaticalisation".
 שבו הגדיר את תהליך ההתחדשות שבאמצעותו מלים אוטונומיות הופכות ל"סוכני דקדוק"

אחרי הפופולריזציה של המושג על ידי יז'י קורילוביץ' והתפתחויות נוספות בשלהי המאה ה-20 הוא הפך ליסוד משמעותי של הבלשנות הפונקציונליסטית.
מחקריו ופעילותו האקדמית > המחקרים ההומריים

בסורבון הדריך מייה את הבלשן הצעיר מילמן פרי. ב-1923, שנה לפני שפרי התחיל את לימודיו אצל מייה, הביע הפרופסור את דעותיו לגבי האפוס ההומרי, מה שפרי ציטט בראשונה משתי תזות שלו בצרפתית.:
האפוס ההומרי הוא כולו מורכב מנוסחאות שהועברו ממשורר למשורר. בדיקה של כל קטע תגלה מהר שהוא עשוי משורות וקטעי שורות שמשתחזרות מילה במילה באחד או יותר קטעים נוספים. אפילו אותן השורות שחלקים מהן אינם חוזרים בשום קטע אחר יש בהן אותו אופי נוסחתי, וללא ספק זה רק מקרה שלא תועדו גם במקום אחר
לדעת מייה ההרכב הנוסחתי-בעל-פה יכול להוות צביון של האפוסים המועברים בעל-פה (כפי שהאיליאדה נחשבה). מייה הדריך את פרי לחקור את מנגנון המסורת בעל-פה העכשווית על מנת לבדוק אם השערתו תקפה. כמו כן הוא הציג את פרי בפני המלומד הסלובני מתיה מורקו שכתה רבות על המסורת האפית ההרואית בשפה הסרבו-קרואטית והתבסס במידה רבה על הקלטות פונוגרפיות בבוסניה. המחקרים שערך פרי ותלמידו אלברט לורד בבוסניה, שהקלטותיהם נמצאות בארכיון של אוניברסיטת הרווארד, גרמו למהפך בלימודי השירה ההומרית.
מחקריו ופעילותו האקדמית > מורשתו

עם תלמידיו נמנו אמיל בנבניסט, שירש ממנו את הקתדרה בקולז' דה פראנס, ז'ורז' דומזיל, מרסל כהן, אנדרה מרטינה, אורליין סובאז'ו, לוסיין טנייר, ז'וזף ונדריאס והמומחה ביפנית שארל אגנאואר.
מייה היה גם מדריך הסופר ז'אן פולאן בתזה שלו על הסיווג הבלשני של המשפטים הפתגמיים המלגשים וכמו כן גילה את גוסטב גיום.
מייה השפיע גם על שורה של בלשנים זרים:ייז'י קורילוביץ' (פולין), מקס נידרמן (שווייץ), אלף זומרפלט (נורווגיה), ג'קומו דבוטו (איטליה) וכו'.
לדברי הבלשן הגרמני ולטר פורציך, מייה היה "מבשר גדול" בתחום הבלשנות ההיסטורית. הוא הראה שקבוצות השפות ההודו-אירופיות הן תוצר היסטורי של וריאציה דיאטופית.
מייה נחשב גם לאבי הבלשנות החברתית (סוציולינגוויסטיקה). ב-1916 כשהתנגד לפרסום הקורס לבלשנות כללית של סוסיר וביקר אותו במישורים שונים.
מחקריו ופעילותו האקדמית > דעות שנויות מחלוקת: על שפות תרבות ועל ריבוי לא רצוי של השפות

מייה הואשם שבתצפיותיו על השפות ערבב לפעמים פוליטיקה. דוגמה בולטת מבחינה זו היו דעותיו השליליות לגבי השפה הגרמנית - "אינה שפה מפתה, היגויה מחוספס תוך הטעמה אלימה על כל מילה... דקדוקה גדוש בארכאיזמים מיותרים... חסרה תחכום, קלילות, גמישות ואלגנטיות ", ובמיוחד כלפי השפה ההונגרית. בספרו "השפות באירופה החדשה" שנתכב תחת רושם הניצחון במלחמת העולם הראשונה, הוא טען שההונגרית היא שפה קשה מדי ושונה מהשפות האירופיות האחרות, מלאת מלים שאולות משפות אחרות - הודו-אירופיות וטורקית, ולכן שאינה מסוגלת להיות "שפת תרבות" מקורית, אף על פי שקיימים ספרות ומדע בשפה ההונגרית. גורל ההונגרית דמה בעיניו לשפות פינו-אוגריות אחרות:כולל פינית ואסטונית. בעולם החדש, אחרי אבדן המעמד השולט מול עמים שכנים אחרים, השפה ההונגרית עתידה להיעלם. השקפותיו של מייה על הונגריה וההונגרית עוררו תגובה בקורתית במכתב גלוי מצד הסופר ההונגרי דז'ה קוסטולאני. מייה הביע זלזול גם בשפה הבסקית, ש"אין לה ספרות ראויה לשמה", בברטונית "שלא שימשה כלי לשום תרבות", ואף המליץ לסלובקים לאמץ את השפה הצ'כית כשפת תרבות.
מחקריו ופעילותו האקדמית > גישתו כלפי השפות הבינלאומיות המסיעות

לעומת זאת גילה מייה גישה חיובית כלפי "שפות בינלאומיות מסיעות". בספרו "החיפוש אחרי שפה מושלמת בתרבות האירופית" La Ricerca della Lingua Perfetta nella Cultura) (Europea ציטט אומברטו אקו את מייה שאמר "כל סוג של דיון תאורטי הוא חסר תועלת, האספרנטו עובד".

מייה היה יועץ לאיגוד לשפה מסיעת בינלאומית שהציג מאוחר יותר, ב-1951, את השפה אינטרלינגואה.
פרסים ואותות הוקרה

כיהן כמזכיר כללי של החברה לבלשנות של פריז - אחרי מישל בריאל
אות לגיון הכבוד של צרפת, בדרגת מפקד
1924 - נבחר לחבר במכון של צרפת, בתור חבר באקדמיה לכתבים ולספרות
חבר במעל 12 אקדמיות זרות למדעים:כולל האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
(1931), חבר מתכתב של האקדמיה הרוסית למדעים (1906), חבר האקדמיה למדעים של גטינגן (1908), חבר כבוד של האקדמיה האוקראינית למדעים (
תואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטאות ברלין (1910), פדובה (1922), דבלין (1928), אוקספורד (1928)
ובריסל (1932)
מבחר ספריו

מייה כתב 24 ספרים וכ-500 מאמרים מדעיים.
Études sur l'étymologie et le vocabulaire du vieux slave Paris 1905-1902
Esquisse d'une grammaire comparée de l'arménien classique, 1903
(תקציר לדקדוק השוואתי של השפה הארמנית הקלאסית)
1913 Aperçu d'une histoire de la langue grecque
1918 Les langues dans l'Europe nouvelle (השפות באירופה החדשה)
Esquisse d'une histoire de la langue latine 1921 (תקציר להיסטוריה של השפה הלטינית)
Introduction à l'étude comparative des langues indo-européennes - 1903
(מבוא לחקר ההשוואתי של השפות ההודו-אירופיות)
Les dialectes indo-européens,1908. (הניבים ההודו-אירופיים)
1913 Manuel élémentaire d'Arménien classique (ספר לימוד יסודי של השפה הארמנית הקלאסית)
1917 Caractères généraux des langues germaniques (האפיונים הכלליים של השפות הגרמאניות)
1921 כרך א ; 1936 - כרך ב. Linguistique historique et linguistique générale (בלשנות היסטורית ובלשנות כללית)
. שני הכרכים אוחדו במהדורה חדשה בהוצאה לאור לאמבר-לוקס, בלימוז' 2015
1923 Les origines indo-européennes des mètres grecs (המקורות ההודו-אירופיים של המטרים היווניים)
1924 Traité de grammaire comparée des langues classiques (ספר לימוד מקיף לדקדוק השוואתי של השפות הקלאסיות)
עם ז'וזף ואנדריאס ( Joseph Vendryés)
Esquisse d'une histoire de la langue latine 1921 (תקציר להיסטוריה של השפה הלטינית)
' 1921 Les Langues du monde (שפות להעולם)
Grammaire de la langue serbo-croate 1924 - דקדוק השפה הסרבו-קרואטית
Le slave commun 1924 - הסלאבית המשותפת
1925 La méthode comparative en linguistique historique (השיטה ההשוואתית בבלשנות ההיסטורית)
1931 - Dictionnaire étymologique de la langue latine (מילון אטימולוגי של השפה הלטינית) יחד עם אלפרד ארנו, ומהדורה מוסברת על ידי ז'ק אנדרה
1906 - ?Comment les mots changent de sens
ביבליוגרפיה

Alexandru Graur, Lucia Wald - Scurtă istorie a lingvisticii, Editura Didactică și Pedagogică, București, 1977
(אלכסנדרו גראור, לוצ'יה ואלד - קיצור תולדות הבלשנות (ברומנית)
הערות שוליים

1 2  John M.Joseph 2020 עמ' 2
↑  Koerner עמ' 60
1 2  Koerner עמ' 59
↑  Vendryes עמ' 5
↑  L'évolution des formes grammaticales Scientia 1912 vol 12 nr 26 pp.384-400
↑  Walter Bisang - Grammaticalization in Oxford Research Encyclopedia of Linguistics 2018 p.3
↑  Jerzy Kuryłowicz The evolution of grammatical categories Diogenes vol.13 pp.55–71
↑  P.Y.Testenoire 2022 עמ' 85-081
↑  https://www.persee.fr/doc/hel_0750-8069_1988_num_10_2_2283 Antoine Meillet et les langues de l'Europe: l'affaire hongroise par Jean Perrot - Histoire Épistémologie Langage][1988 10-2 pp. 301-318]
↑  Umberto Eco diris... in Kontakto, Nr 213,World Esperanto Association, Rotterdam 2003  עמ' 14
↑  Frank Esterhill - Interlingua Institute: A History, NY, Interlingua Institute 2000
↑  מחקרים על האטימולוגיה ואוצר המלים של הסלאבית העתיקה - ברשת
↑  ספר לדקדוק השוואתי של הארמנית הקלאסית
↑  מהדורה שלישית, מתוקנת ומוגברת
↑  בלשנות
↑  Antoine (1866-1936) Auteur du texte Meillet, Les origines indo-européennes des mètres grecs / A. Meillet,..., 1923. (בצרפתית) ברשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265242605171  PLWABN: 9810682755505606  BIBSYS: 90061533  BNE: XX1151185  BnF: cb11915465z (data)  CANTIC: a1100616x  CiNii: DA0050430X  GND: 118782878  ICCU: RAVV028067  ISNI: 0000 0001 2125 1341  LCCN: n50019617  LNB: 000051018  Léonore: 257833  NDL: 00449690  NKC: js20020812757  NLA: 35602200  NLG: 144042  NLK: KAC199618523  NSK: 000123395  NTA: 068980485  RERO: 02-A003580894  SNAC: w6zq80rn  SUDOC: 027021688  Trove: 1010805  VcBA: 495/72953  VIAF: 27068538   WorldCat (עם VIAF): 27068538
חמגשית

חמגשיות מפוליסטירן מוקצף
חמגשית מחולקת מפוליסטירן מוקצף
חַמְגָּשִׁית (הלחם של חַם + מגשית) היא אריזה חד-פעמית לארוחה, המוכנה להגשה מיידית, המיועדת לטלטול נוח של הארוחה. חלק מהחמגשיות משמשות גם לשמירה על טמפרטורת המזון.
חלק מהחמגשיות הן סוג של תבנית אפייה חד-פעמית מיריעת אלומיניום, בעלת שוליים מסולסלים המיועדים לסגירה על גבי מכסה מותאם. לעיתים היא מחולקת למספר מדורים, לשם הפרדה בין מרכיבי הארוחה. היא מאפשרת חימום חוזר של הארוחה בתנור וכן אכילת הארוחה ישירות מתוכה.
קיימות גם חמגשיות מקלקר או חומרים פלסטיים דומים, המיועדות לשמירה על חום הארוחה, אך לא לחימום חוזר.
חמגשיות משמשות לאריזת ארוחות טייק אוויי ולהבאת ארוחות לסועדים על ידי חברות הסעדה. ארוחות טיסה וארוחות טלוויזיה ארוזות בסוגי חמגשית הניתנים לחימום.
הערות שוליים

↑  חמגשית, באתר משרד החינוך, ‏2019
צ'פלין (מחזמר)

| --- | --- |

מימין לשמאל: מיטל נוטיק, טלי אורן, ניר לוגסי, עופרי ביטרמן, דפנה דקל, מיקי קם, אבי גרייניק, ירון ברובינסקי
 כתיבה:  כריסטופר קרטיס תומאס מיהן
 מילות השירים:  כריסטופר קרטיס
 מבוסס על:  חייו של צ'ארלי צ'פלין
 דמויות:  צ'ארלי צ'פלין
 מוזיקה:  כריסטופר קרטיס
 מקום ההתרחשות:  לונדון, הוליווד
 תקופת ההתרחשות:  שלהי המאה ה-19 - 1972
 מדינה:  ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  2006 ניו יורק 2010 סן דייגו 2012 ברודוויי
 מספר מערכות:  2
 משך ההצגה:  כשעתיים ורבע
 שפה:  אנגלית
צ'פלין: המחזמר (באנגלית: Chaplin: The Musical) הוא מחזמר עם מוזיקה ושירים מאת כריסטופר קרטיס ומחזה מאת קרטיס ותומאס מיהן. העלילה מבוססת על חייו של צ'ארלי צ'פלין. המחזמר, שהחל בפסטיבל למחזות זמר בניו יורק בשנת 2006, הוצג לראשונה בסן דייגו בשנת 2010, ולאחר מכן עלה לראשונה בברודוויי בשנת 2012.
בישראל, המחזמר הועלה לראשונה בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין בכיכובו של עופרי ביטרמן, בימויו של שוקי וגנר ונוסח עברי מאת דני לשמן. בעקבות ההצלחה, תיאטרון תל אביב רכש את ההצגה וביולי 2019 בתיאטרון תל אביב, בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה, עלה בשנית בבימויו של שוקי וגנר על פי נוסח עברי מאת דני לשמן, עם עופרי ביטרמן בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.
עלילה

צ'רלי צ'פלין הוא ילד קטן שחי עם אמו בלונדון. אביו, שיכור ומתעלל, המזניח את משפחתו. אימו של צ'רלי מופיעה מדי ערב בוודוויל של פרד קארנו. ערב אחד, כשצ'פלין מגיע למקום עבודתה של אמו, היא שוכחת את המילים. צ'פלין הקטן אובד עצות ולבסוף שר במקומה, והופך לאגדה בוודווילים של לונדון. 
השנים חולפות וצ'פלין גדל בתיאטראו והופך לכוכב. אימו מזדקנת וחולה במחלת השכחה וצ'רלי לא מסוגל לראות אותה במצבה זה. הוא שולח אליה במקומו את אחיו, סידני.
המופע מתגלגל לניו יורק, שם באחת הפעמים מבחין בצ'רלי מפיק הוליוודי מצליח, אשר מזמין את צ'רלי להוליווד כדי להופיע בסרטיו. צ'רלי מקבל את ההזמנה ופותח בדרך חדשה לתהילת עולם.
הפקה > ארצות הברית

המחזמר הוצג לראשונה במסגרת פסטיבל למחזות זמר בניו יורק בשנת 2006.‏
לאחר מכן, המחזמר הופק ועלה שוב בסן דייגו, קליפורניה, מה-19 בספטמבר ועל ל-17 באוקטובר 2010. את הפקה זו ביימו וורן קרלייל ומייקל אונגר, עם עיצוב תפאורה מאת אלכסנדר דודג', עיצוב תלבושות מאת לינדה צ'ו, עיצוב תאורה מאת פול גאלו, עיצוב הקרנה מאת זכרי בורוביי, ועיצוב סאונד מאת ג'ון ווסטון. המנהל המוזיקלי היה בריאן פרי ועל התזמורת ניצח דגלאס בטרמן. צוות השחקנים כלל את רוב מק'קלור (צ'ארלי צ'פלין), אשלי בראון (אונה או'ניל), אל.ג'יי. בנט (סידני הצעיר), ג'ן קוללה (הדה הופר), אדי קורביץ' (פרד קרנו), ברוק סאני מורבר (מילדרד האריס), רון אורבך (מר צ'פלין), רולנד רוסינק (אלף), ג'ייק שווינק (צ'רלי הצעיר / ג'קי) ומתיו סקוט (סידני צ'פלין). צוות השחקנים כלל גם את אהרון אקוסטה, קורטני קורי, מת'יו פטריק דייוויס, ג'סטין מייקל דובל, שרה אדוארדס, בן ליברט, אליסה מארי, ג'ניפר נובל, קורט נורבי, קרלי ניקאנן, ג'סיקה ריינר-האריס, וקירסטן סקוט.
המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי בתיאטרון אתל בארימור ב-21 באוגוסט 2012 במסגרת הצגות הרצה, עם ערב פתיחה רשמי ב-10 בספטמבר 2012. הצוות הקריאטיבי של הפקה זו כלל את וורן קרלייל (בימוי וכוריאוגרפיה), ביולף בוריט (עיצוב תפאורה), איימי קלארק ומרטין פקלידינאז (עיצוב תלבושות), קן בילינגטון (עיצוב תאורה) וג'ון דריסקול (עיצוב תאורה). צוות השחקנים כלל את רוב מק'קלור בתפקיד צ'ארלי צ'אפלין, ג'ים בורסטלמן בתפקיד אלף ריבס, ג'ן קוללה בתפקיד הדה הופר, ארין מקיי בתפקיד אונה או'ניל, מייקל מק'קורמיק בתפקיד סנט / מק'גרני / אמסי, כריסטיאן נול בתפקיד האנה צ'פלין, זכרי אונגר בתפקיד צ'רלי הצעיר / ג'קי וויין אלן ווילקוקס בתפקיד סידני צ'פלין. המחזמר רץ עד ל-6 בינואר 2013, ובסך הכל הוצג 160 פעמים (מתוכן 24 הצגות הרצה).
הפקה > ישראל

בישראל, המחזמר הועלה לראשונה ביולי 2019 בתיאטרון תל אביב, בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה, בבימויו של שוקי וגנר על פי נוסח עברי מאת דני לשמן, עם עופרי ביטרמן בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.
| השחקן/ית | הדמות |
| --- | --- |
עופרי ביטרמן: צ'ארלי צ'פלין
טלי אורן: הדה הופר, רכילאית
מיקי קם: הדה הופר, רכילאית
ירון ברובינסקי/יאיר בלוך: סידני צ'פלין, אחיו הגדול של צ'ארלי
אבי גרייניק: מאק סנט, במאי ומפיק
דפנה דקל: האנה צ'פלין, אמם של סידני וצ'ארלי
מיטל נוטיק: אונה או'ניל, אשתו הרביעית של צ'ארלי, משנת 1943 ועד למותו בשנת 1977
ניר לוגסי: אלף ריבס, חברו של צ'ארלי, לימים מנהל הפקה בהוליווד
גיא גולדברג: צ'ארלי הצעיר / ג'קי קוגן
הראל גרינפלד: צ'ארלי הצעיר / ג'קי קוגן
מתן טאו איתן: צ'ארלי הצעיר / ג'קי קוגן
עמית דבורה: צ'ארלי הצעיר / ג'קי קוגן

עוד משתתפים בהצגה איתי איפרגן/מתן קפלן, איתי קורן/מתן קפלן, בריאן סבסטיאן/אלון לייליב, גיא צמח, יהלי אלימלך, יוסף אלון, ליאור גלרון/ליאור בן יהודה, ליטל ממן, מריאנה סינצ'וק, נטעלי חכם/שירן לגזיאל, עידן שמעוני/מתן בן שימול, ציון חורי/גיא גבל ורותם מלר/ליאור בן יהודה בתפקידי הנשים של צ'רלי, אנשים ברחוב, רקדנים, קהל בקולנוע, צוות ההפקה של מאק סנט, שחקנים, הכפילים של צ'רלי, עיתונאים.
שירים

| מס' | שם השיר באנגלית | שם השיר בעברית | ביצוע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Look At All the People | תסתכל טוב פנימה | האנה צ'פלין |
| 2 | What'cha Gonna Do? | איך אתה תרגיש | האנה צ'פלין, צ'ארלי צ'פלין הצעיר, הלהקה |
| 3 | Far from London | אם אסע מערבה | צ'ארלי צ'פלין |
| 4 | Vaudeville-dream |  | פרד קרנו, צ'ארלי צ'פלין, סידני צ'פלין, הלהקה |
| 5 | Sennett Song | השיר של סנט | מאק סנט |
| 6 | Something Funny |  | צ'ארלי צ'פלין |
| 7 | Tramp Shuffle Part 1 | הליכת הנווד | צ'ארלי צ'פלין, מאק סנט, סדרן |
| 8 | Tramp Shuffle Part 2 | הליכת הנווד | עיתונאים, צ'ארלי צ'פלין, סדרן, הלהקה |
| 9 | The Look-a-Like Contest |  | צ'ארלי צ'פלין, הלהקה |
| 10 | The Life that you Wished for | כל מה שחלמת | צ'ארלי צ'פלין |
| 11 | Life Can Be Like the Movies | כאן החיים כמו סרט | צ'ארלי צ'פלין, סידני צ'פלין, מילדרד האריס, הלהקה |
| 12 | Life Can Be Like the Movies (reprise) |  | צ'ארלי צ'פלין |

| מס' | שם השיר באנגלית | שם השיר בעברית | ביצוע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Just Another Day in Hollywood | סתם עוד יום רגיל בהוליווד | צ'ארלי צ'פלין, הדה הופר, הלהקה |
| 2 | The Life That You Wished For (reprise) | כל מה שחלמת | צ'ארלי צ'פלין |
| 3 | (When It) All Falls Down | הכל יקרוס | הדה הופר |
| 4 | Man of All Countries | אדון יפה-נפש | הדה הופר, מקגראנרי |
| 5 | What Only Love Can See | סוד האוהבים | אונה או'ניל |
| 6 | My Brother's Keeper |  | סידני צ'פלין |
| 7 | The Exile | טרום-גלות | הדה הופר, מקגראנרי, הלהקה |
| 8 | Where Are All the People? | איפה מי שפעם אהב אותי? | צ'ארלי צ'פלין |
| 9 | What Only Love Can See (Reprise) | סוד האוהבים - רפריזה | צ'ארלי צ'פלין |
| 10 | This Man | מי זה | הלהקה |
| 11 | Tramp Discovery (Reprise) | גילוי הנווד - רפריזה | הלהקה |
ביקורות ותגובות

בביקורת על ההפקה שעלתה בסן דייגו, כתב המבקר של לוס אנג'לס טיימס כי "השירים מקפיצים את הסיכום הפשטני הזה בשמלץ קליל ... הכי הרבה שאפשר לומר הוא שצוות השחקנים מודרך ביעילות והקלישאות מתקבלות בברכה ובסלחנות בזכות החיוך הצ'פליני ... ההפקה הסכמטית ... מתארת את שנותיו המוקדמות של צ'פלין כהסבר לכל דבר, פרט לנטייתו הידועה לשמצה לנערות צעירות". מבקר וראייטי כתב כי למחזמר אודות "הקריירה העצומה של אגדת הקולנוע צ'ארלס צ'פלין ... יש את הרגעים שלו אבל הוא נכשל בניסיונו לעסוק ביותר מדי [נושאים]. תוך כדי התהליך ... התוצאה הופכת לדלה ושטחית".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | המומעד/ים | תוצאות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פרס טוני | השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמל | רוב מקלור | מועמדות |
| 2013 | פרס דרמה דסק | השחקנית הטובה ביותר במחזמר | כריסטיאן נול | מועמדות |
| 2013 | פרס דרמה דסק | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | איימי קלארק ומרטין פאקלדינאז | מועמדות |
| 2013 | פרס דרמה דסק | עיצוב הצליל הטוב ביותר במחזמר | דרו לוי וסקוט לרר | זכייה |
| 2013 | פרס דרמה דסק | עיצוב התאורה הטוב ביותר | קן גילינגטון | מועמדות |
| 2013 | פרס דרמה דסק | ניצוח התזמורת הטוב ביותר | לארי הוכמן | מועמדות |
| 2013 | פרס דרמה דסק | עיצוב ההקרנה הטוב ביותר | ג'ון דריסקול | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | מחזמר חדש בברודוויי הטוב ביותר | מחזמר חדש בברודוויי הטוב ביותר | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | המחזה הטוב ביותר במחזמר | תומאס מיהן וכריסטופר קרטיס | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | המוזיקה הטובה ביותר | כריסטופר קרטיס | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | השחקן הטוב ביותר במחזמר | רוב מקלור | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | הבמאי הטוב ביותר במחזמר | וורן קרלייל | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | הכוריאוגרף הטוב ביותר | וורן קרלייל | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | איימי קלארק ומרטין פאקלדינאז | מועמדות |
| 2013 | Outer Critics Circle Award | עיצוב התאורה הטוב ביותר | קן בילינגטון | מועמדות |
| 2013 | Astaire Awards | הכוריאוגרף הטוב ביותר במחזמר חדש בברודוויי | וורן קרלייל | מועמדות |
| 2013 | Astaire Awards | הרקדן הטוב ביותר במחזמר חדש בברודוויי | רוב מקלור | מועמדות |
| 2013 | Theatre World Award | Theatre World Award | רוב מקלור | זכייה |
הערות שוליים

↑   ננו שבתאי, צ'פלין צריך להצחיק קצת, לא?, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2019
↑  " 'Behind The Limelight Listing" (אורכב 28.08.2008 בארכיון Wayback Machine) nymf.org, accessed June 17, 2012
↑  Jones, Kenneth. "La Jolla's Limelight Will Shine on Musical About Charlie Chaplin" (אורכב 11.07.2010 בארכיון Wayback Machine) playbill.com, May 6, 2010
↑  Lipton, Brian Scott and Portantiere, Michael."NYMF 2006 Roundup #2" theatermania.com, September 21, 2006
↑  Jones, Kenneth."Limelight Musical, Starring Robert McClure and Ashley Brown, Opens at La Jolla Sept. 19" playbill.com, September 19, 2010
↑  Gioia, Michael. "Silent Film Legend Chaplin Tramps Onto Broadway; Previews Begin Aug. 21" (אורכב 23.08.2012 בארכיון Wayback Machine) playbill.com, August 21, 2012
↑  Jones, Kenneth. "Broadway's Chaplin Will Lean On Christiane Noll, Erin Mackey, Michael McCormick, Jenn Colella; Cast Announced" (אורכב 15.07.2012 בארכיון Wayback Machine) Playbill.com, July 11, 2012
↑  Brantley, Ben. "'Chaplin: The Musical’ at the Ethel Barrymore Theater" The New York Times, September 10, 2012
↑  Gioia, Michael. "'Chaplin' Will Take His Final Bow; Broadway Musical to Close in January 2013" playbill.com, December 3, 2012
↑  McNulty, Charles."Theater review: 'Limelight: The Story of Charlie Chaplin' at La Jolla Playhouse" latimes.com, September 20, 2010
↑  Verini, Bob. "Regional. 'Limelight: The Story of Charlie Chaplin' variety.com, September 20, 2010