stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משלחת מס' 64 לתחנת החלל הבין-לאומית
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 21> 10.2020-  17.11.2020 | 17> 11.2020-  9.04.2021 | 9> 04.2021-  17.04.2021 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה סרגיי ריז'יקוב | מפקד המשלחת | סויוז MS-17 |  |  |  | סויוז MS-17 | חבר משלחת מס' 63 ו-64.  מפקד חללית "סויוז MS-17" |
| רוסיה סרגיי קוד-סברצ'קוב(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז MS-17 |  |  |  | סויוז MS-17 | חבר משלחת מס' 63 ו-64. |
| ארצות הברית קת'לין רובינס | מהנדסת טיסה | סויוז MS-17 |  |  |  | סויוז MS-17 | חבר משלחת מס' 63 ו-64. |
| ארצות הברית שאנון ווקר | מהנדס טיסה | SpaceX Crew-1 |  |  |  | SpaceX Crew-1 | חבר משלחת מס' 64 ו-65.  מפקד חללית SpaceX Crew-1 |
| ארצות הברית מייקל הופקינס | מהנדס טיסה | SpaceX Crew-1 |  |  |  | SpaceX Crew-1 | חבר משלחת מס' 64 ו-65. |
| ארצות הברית ויקטור גלובר(אנ') | מהנדס טיסה | SpaceX Crew-1 |  |  |  | SpaceX Crew-1 | חבר משלחת מס' 64 ו-65. |
| יפן סואיצ'י נוגוצ'י(אנ') | מהנדס טיסה | SpaceX Crew-1 |  |  |  | SpaceX Crew-1 | חבר משלחת מס' 64 ו-65. |
| רוסיה אולג נוביצקי | מהנדס טיסה | סויוז MS-18 |  |  |  | סויוז MS-18 | חבר משלחת מס' 64 ו-65.  מפקד חללית "סויוז MS-18" |
| רוסיה פיוטר דוברוב(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז MS-18 |  |  |  | סויוז MS-18 | חבר משלחת מס' 64 ו-65. |
| ארצות הברית מארק ונדה היי(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז MS-18 |  |  |  | סויוז MS-18 | חבר משלחת מס' 64 ו-65. |
פעילות המשלחת

המשלחת החלה לפעול ב-21 באוקטובר 2021 כאשר מתחנת החלל התנתקה חללית סויוז MS-16. באותה עת בתחנת החלל שהו 3 אנשים.
ב-5 בנובמבר שוחררו למסלול לוויין Bobcat-1,‏ NEUTRON 1,‏ SPOC,‏ Satlla-1,‏ ולווייני של חברת Spire Global‏LEMUR 2 Djara‏ ו-LEMUR 2 BAXTER-OLIVER. הלוויינים הגיעו לתחנת החלל בחללית מטען סיגנוס במשימה "Cygnus CRS NG-14" באוקטובר.
ב-17 בנובמבר לתחנת החלל חוברה חללית קרו דרגון רזיליאנס במשימה SpaceX Crew-1. היא חוברה למודול "הרמוני". הרכב המשלחת גדל ל-7 אנשים.
ב-18 בנובמבר ריז'יקוב וקוד-סברצ'קוב ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-7 שעות. במהלך פעילות בוצעו הכנות לקליטת מודול חדש "נאוקה" והחלפות ציוד.
ב-7 בדצמבר לתחנת החלל הגיעה חללית מטען קרגו דרגון C208 במשימה "SpaceX CRS-21". היא התחברה למודול "הרמוני". עם החללית הגיעו 2,952 ק"ג מטען. החללית הביאה יחידה חדשה לשחרור לוויינים לחלל - Bishop NanoRacks Airlock. יחידה זו הוצמדה למודול "טרנקוויליטי" והגדיל באופן משמעותי יכולת משלחות לתחנת החלל לשחרר לוויינים לחלל. החללית התנתקה מתחנת החלל ב-14 בינואר עם 2,500 ק"ג של מטען לא נחוץ ונחתה בהצלה במפרץ מקסיקו.
ב-6 בינואר 2021 מתחנת החלל התנתקה חללית מטען סיגנוס שהגיע במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-14" באוקטובר 2020.
ב-27 בינואר 2021 הופקינס וגלובר ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-7 שעות. במהלך פעילות התווספו ציודים למודול "קולומבוס".
ב-1 בפברואר הופקינס וגלובר ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות. במהלך פעילות הוחלפו מצברים ישנים למצברים חדשים.
ב-9 בפברואר מתחנת החלל התנתקה חללית מטען פרוגרס MS-15 שהגיע לתחנת החלל ביולי 2020.
ב-15 בפברואר לתחנת החלל הגיעהחללית מטען פרוגרס MS-16. החללית התחברה למודול "פירס" עם 2,460 ק"ג ציוד ומצרכים. חללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד יולי 2021.
ב-22 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען סיגנוס במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-15". היא נלכדה על ידי זרוע רובוטי קנדארם2 חוברה למודול "יוניטי". עם החללית הגיעו 3,810 ק"ג מטען. עם החללית שוגרו לחלל למעל ל-20 לוויינים. חלק שוחררו למסלול בזמן פעילות השלב השני של המשגר. אחרים שוחררו למסלול על ידי משלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית או ישירות מחללית מטען אחרי ניתוקה מתחנת החלל. פירוק המטען הסתיים ביוני.
ב-28 בפברואר רובינס ננוגוצ'י ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-7 שעות. במהלך פעילות הותקן פאנל סולארי חדש.
ב-13 במרץ הופקינס וגלובר ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-7 שעות. במהלך פעילות הותקן ציוד חדש על מודול "יוניטי" ובוצעו פעולות נוספות.
ב-14 במרץ החל שחרור לוויינים שהגיעו בחללית מטען סיגנוס במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-15": ‏ OPUSAT-II, GuaraniSat-1, Maya-2, 
Tsuru, RSP-01, WARP-01, TAUSAT-1 ו-TARS-EC
ב-9 באפריל לתחנת החלל הגיעה חללית סויוז MS-18 היא התחברה למדול "ראסווט". צוות המשלחת גדל ל-10 אנשים. במקביל החלו הכנות לסיום פעילות המשלחת והעברת אחריות למשלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ב-19 במרץ בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז MS-17". היא התנתקה ממודול "ראסווט" וחוברה מחדש למודול "פואיסק".
ב-22 במרץ שוחרר למסלול לוויין אחרון שהגיע בחללית מטען סיגנוס במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-15" - ‏ Lawkanat-1(אנ').
ב-17 באפריל חללית סויוז MS-17 התנתקה מתחנת החלל עם אותו צוות שהיה בהמראה ונחתה בהצלחה בכדור הארץ.
משלחת מס' 64 סיימה את פעילותה ואחריות על תחנת החלל הבין-לאומית עברה למשלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הערות שוליים

↑  לוויין Bobcat-1
↑  לוויין NEUTRON 1
↑  לוויין SPOC
↑  לוויין LEMUR 2 Djara
↑  שחרור 8 לוויינים
מרצדס-בנץ W108

מרצדס-בנץ W108
מרצדס-בנץ W108 ו-W109 הן שורת דגמי מכוניות סלון מפוארות יוקרתיות אשר יוצרו על ידי מרצדס-בנץ בין השנים 1965–1972.
מכוניות ה-W108 וה-W109 החליפו את דגמי ה-W111 וה-W112, ובשנות יצורן היו לגדולות והמפוארות ביותר בהיצע מכוניות הסדאן של חברת מרצדס-בנץ. יצור המכוניות פסק בנובמבר 1972 עת הוחלפו על ידי מכונית המרצדס-בנץ W116 אשר החלה באופן רשמי את שושלת סדרת דגמי המרצדס-בנץ S-קלאס.
המכוניות הוצגו לראשונה בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 1965. זכו להצלחה רבה, במיוחד במערב גרמניה, צפון אמריקה ובדרום מזרח אסיה. במהלך שבע שנות ייצור, נמכרו סך של 383,361 יחידות.
סימון המרכבים כ-W108 וכ-W109 התייחס למערכת המתלים של הרכב, כאשר למרכב ה-W109 מערכת מתלי אוויר פניאומטיים (עם כמה חריגים אשר נוצרו בייצור מוקדם), ולמרכב ה-W108 מתלי סלילי קפיצים בכל ארבעת הגלגלים.
המנוע הגדול ביותר היה מנוע V8 בנפח 6.3 ליטרים של דגם ה-300SEL 6.3, והקטן ביותר היה מנוע 6 צילינדרים בנפח 2.5 ליטרים של דגמי ה-250S וה-250SE.
הדגמים היו S כסימון דגם סלון בעל מאייד, SE כסימון דגם סלון בעל מערכת הזרקת דלק ו-SEL כסימון דגם סלון ארוך והזרקת דלק (בגרמנית: Saloon Einspritz Lang).
נאגורני (נפה)

נפת נאגורני (ברוסית: Нагорный район) היא נפה של המחוז הדרומי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 5.4161 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 81,794 תושבים (2020).
בנפה ישנם 17 גנים, 10 בתי ספר מקיפים, 2 פנימיות, בית ספר למוזיקה, מתחם חינוכי עם בית יתומים, בית ספר לחינוך כללי של העתודה האולימפית, בית ספר לפיזיקה ומתמטיקה מס' 1580 של אוניברסיטת באומן, ארמון התרבות נאגורני, מועדון איסקרה - מרכז חינוך עם מספר מועדונים, קולנוע אנגארה, התיאטרון היהודי המפורסם "שלום", שאורגן בשנת 1988, אולם התצוגה של אמני גלריה ורשבקה, מתחם הסקי נאגורני, מועדון הספורט "קאנט". בשנת 1994 נפתח מרכז השירותים הסוציאליים של נאגורני.
אתרים ראויים לציון

תיאטרון שלום (רו')
שוק מוסקבורצקי (רו')
אוניברסיטה ממלכתית "בית הספר הגבוה לכלכלה"
האקדמיה הרוסית למשפטים
האקדמיה המוסקבאית למימון ומשפט
תחנות מטרו "ורשבסקאיה" "נאגורנאיה" ו"נגטינסקאיה"
מרי ואולדריך אוהרה

|  מידע חסיד אומות העולם |
| --- | --- |
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (1 בינואר 2000) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מרי ואולדריך אוהרה
 
אולדריך ומרי אוהרה (בצ'כית: Marie Oherová;‏ 20 בדצמבר 1907 – 24 באוגוסט 1984, Oldřich Ohera;‏ 5 בינואר 1908 – 21 באפריל 1945) היו זוג אזרחים צ'כים, אשר הצילו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים והוכרו כחסידי אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942– 1945, התגוררו מרי ואולדריך אוהרה בכפר בשם זקרוב, קילומטר מהכפר טרשיצה(אנ') במחוז אולומוץ אשר בצ'כיה.
כמעט כל טרשיצה ידעה על משפחת וולף היהודית, שהסתתרה במקום, אך איש לא דיווח עליהם. ביוני 1942 קיבלו בני משפחת וולף - ברתולד, רוזאלי, בתם פליסיטאס והבן אוטו, הודעה להתייצב בבירת המחוז אולומוץ לצורך שילוח לגטו טרזיינשטט. משפחת וולף שלחה את מזוודותיה למקום האיסוף, אך הם עצמם חיפשו מקלט במקום מסתור, אותו הכינו מראש ביער הסמוך לכפר. ירוסלב זדריל, גנן צ'כי, שהיה מאוהב בפליסיטאס וולף בת ה-22, דאג לשלומם ולאספקת המזון. באוקטובר 1942, עם הופעת החורף, העביר זדריל את המשפחה לבקתה קטנה בגן הירק שלו, שם הם נשארו עד האביב שלאחר מכן. מאוחר יותר עברה משפחת וולף לצריף בבעלות פרנטישק ומארי זבוריל בכפר. זדריל, שלא הצליח לספק מזון לארבעה אנשים לבדו, גייס את עזרתם של כפריים אחרים, ובמיוחד לודמילה טיכא, רופאת שיניים צעירה, שסיפקה למשפחה - אוכל, ספרים, סיגריות לברתולד, ונייר לאוטו הצעיר אשר ניהל יומן מהיום הראשון שלהם במסתור.
כשהחמיר המצב, בגלל נוכחותם של חיילים גרמנים בכפר, טיכא העבירה את המשפחה לכפר זקרוב, שם אכסנו אותם אולדריך ומארי אוהרה בביתם, משנת 1943 עד אביב 1945, מבלי לבקש תמורה.
ב-18 באפריל 1945, ימים ספורים לפני תום המלחמה, נכבש הכפר בידי כוחות הוולאסוב הפרו-נאצים. כל תושבי הכפר נעצרו אך לאחר מכן שוחררו, מלבד 19 צעירים שנורו ונשרפו למוות, ביניהם היה אוטו וולף, וכן אולדריך אוהרה אשר נרצח ב-21 באפריל 1945 כשהוא בן 37.
לאחר המלחמה

מרי אוהרה שרדה את המלחמה ונפטרה ב-24 באוגוסט 1984 בגיל 76.
הכרה והנצחה

ב-1 בינואר 2000, התקיים טקס בפראג ובו יד ושם הכירו במרי ואולדריך אוהרה כחסידי אומות עולם. ב-5 ביוני 2001 הוחלט להעניק להם מדליה לחסידי אומות עולם ושמם הונצח על קיר כבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
הערות שוליים

↑  Colleen Tambuscio, with Lisa Bauman and Bonnie Sussman, Making History: Beyond the Text, Prism, 2014
↑  Ohera Oldřich & Oherová Marie, יד ושם
↑  Marie Oherová, billiongraves
↑  Ohera Oldřich & Oherová Marie, באתר יד ושם (באנגלית)
משלחת מס' 62 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תחנת החלל בזמן פעילות המשלחת
משלחת מס' 62 (באנגלית: Expedition 62) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-6 בפברואר 2020 ועד ל-17 באפריל 2020. מפקד המשלחת היה אולג סקריפוצ'קה מרוסיה. המשלחת פעלה במשך 71 ימים.
במהלך פעילות המשלחת מתכונת תחנת החלל לא השתנתה ונותרה כפי שהייתה אחרי הוספת מודול BEAM באפריל 2016 במהלך פעילות משלחת מס' 47.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 6> 02.2020–9.04.2020 | 9> 04.2020–17.04.2020 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה אולג סקריפוצ'קה | מפקד המשלחת | סויוז MS-15 |  |  | סויוז MS-15 | חבר משלחת מס' 61 ו-62. מפקד טיסה "סויוז MS-15" |
| ארצות הברית ג'סיקה מאיר | מהנדס טיסה | סויוז MS-15 |  |  | סויוז MS-15 | חבר משלחת מס' 61 ו-62. |
| ארצות הברית אנדרו מורגן(אנ') | מהנדס טיסה | סויוז MS-13 |  |  | סויוז MS-15 | חבר משלחת מס' 60, 61 ו-62. |
| רוסיה אנטולי איוואנישין | מהנדס טיסה | סויוז MS-16 |  |  | סויוז MS-16 | חבר משלחת מס' 62 ו-63. מפקד טיסה "סויוז MS-16" |
| רוסיה איוואן וגנר | מהנדס טיסה | סויוז MS-16 |  |  | סויוז MS-16 | חבר משלחת מס' 62 ו-63. |
| ארצות הברית כריסטופר קסידי | מהנדס טיסה | סויוז MS-16 |  |  | סויוז MS-16 | חבר משלחת מס' 62 ו-63. |
פעילות המשלחת

המשלחת החלה לפעול ב-6 בפברואר 2020 כאשר מתחנת החלל התנתקה חללית סויוז MS-13. באותה עת בתחנת החלל שהו 3 אנשים.
במשך פעילות המשלחת לתחנת החלל הייתה מחוברת חללית מטען פרוגרס MS-13 שהגיעה ב-9 בדצמבר עם כ-2,150 ק"ג מצרכים וציוד. החללית התחברה למודול "פירס". היא התנתקה מתחנת החלל ביולי.
ב-18 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען סיגנוס במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-13". היא נלכדה על ידי זרוע רובוטי קנדארם2 חוברה למודול "הרמוני". עם החללית הגיעו 3,600 ק"ג מטען. מטען כלל בין היתר 4 חלליות ששוחררו לחלל ביוני/יולי על ידי משלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית. החללית עזבה את תחנת החלל במאי ואז שחררה למסלול לוויינים שהיו עליה.
ב-19 בפברואר שוחררו למסלול לוויין HARP,‏ Phoenix,‏ RadSat-u,‏ SOCRATES‏ ו-Argus 02. לוויינים הגיעו לתחנת החלל בחללית מטען במסגרת משימה "Cygnus CRS NG-12" בתקופת פעילות משלחת מס' 61.
ב-19 בפברואר שוחררו למסלול לווייני CryoCube 1,‏ AztechSat,‏ SORTIE,‏ ו-QARMAN שהגיע לתחנת החלל בדצמבר 2019 בחללית מטען דרגון C106 במסגרת משימה "SpaceX CRS-19".
ב-7 במרץ לתחנת החלל הגיעה חללית מטען דרגון C112 במסגרת משימה "SpaceX CRS-20". היא נלכדה על ידי זרוע רובוטי קנדארם2 חוברה למודול "הרמוני". עם החללית הגיעו 1,977 ק"ג אספקה. 3 לוויינים שהגיעו עם החללית שוחררו למסלול על ידי משלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית. חללית מטען נותקה מתחנת החלל ב-7 באפריל ונחתה בהצלחה בקרבת קליפורניה עם 1,800 ק"ג מטען שחזר מתחנת החלל.
ב-9 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז MS-16 שהתחברה למודול "פואיסק". הרכב המשלחת גדל ל-6.
ב-17 באפריל חללית "סויוז MS-15" התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה סקריפוצקה, מאיר ומורגן. החללית נחתה בכדור הארץ באותו יום.
משלחת מס' 62 סיימה את פעילותה ואחריות על תחנת החלל הבין-לאומית עברה למשלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הערות שוליים

↑  לוויין HARP
↑  לוויין Phoenix
↑  לוויין RadSat-u
↑  לוויין SOCRATES
↑  לוויין Argus 02
↑  לוויין CryoCube 1
↑  לוויין AztechSat
↑  לוויין SORTIE
↑  לוויין QARMAN
נורה קונדל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במאי 1889 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  3 באוגוסט 1948 (בגיל 59) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  ווסטמיסטר  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
נורה לוסי מובריי קונדל (באנגלית: Nora Lucy Mowbray Cundell‏; 20 במאי 1889 – 3 באוגוסט 1948) הייתה ציירת אנגלית של דיוקנאות, פרחים ונופים בשמן וצבעי מים.
ביוגרפיה

נורה קונדל נולדה בלונדון והייתה נכדתו של האמן הנרי קונדל. היא למדה בבית הספר בלייקהיט לאמנות ובמכון הטכני של ווסטמינסטר, שם לימד אותה ולטר סיקרט. קונדל למדה בתוכנית חלקית בבית הספר לסלייד לאמנות משנת 1911 עד 1914, ושוב בשנת 1919. שם זכתה בפרס מלוויל על ציור דיוקן בשנת 1914.
בשנת 1925 קונדל ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה רדפרן בלונדון. הציור שלה "מגי" הוצג בסלון של האקדמיה לאמנויות בפריז בשנת 1929. בשנת 1930 הייתה נורה קונדל בין החברים המייסדים של האגודה הלאומית לציירים.
נורה קונדל ביקרה באמריקה באופן קבוע ובמיוחד ציירה דיוקנאות של ילידים אמריקאים וגם נופים באריזונה וקולורדו. קניון השיש וצוקי ורמיליון היו בין הנושאים המועדפים עליה.
היא כתבה ואיירה את הספר Unsentimental Journey שיצא לאור בשנת 1940 וכלל דיווחים על מסעותיה באמריקה, נהיגה מחוף לחוף עם עצירות לרכיבה על סוסים או לערוך ביקור ברודיאו. בין ציוריה מטיולים אלה היו "מדונה מהמדבר", "האשדות בבדגר קריק", שהוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1936.
נורה קונדל הפכה למציגה קבועה באקדמיה המלכותית, וגם בסלון בפריז.
הציור שלה "אישה מחייכת" מ-1922 מוחזק באוסף גלריית טייט.
קונדל התגוררה זמן מה בדורני ליד ווינדזור, אך נפטרה בלונדון בשנת 1948 ואפרה פוזר ליד המעבורת של לי באריזונה.
תערוכת זיכרון נערכה בשנת 1949 בגלריית האגודה המלכותית לאמנים בריטים בלונדון.
הערות שוליים

↑  Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art.
↑  Benezit Dictionary of Artists Volume 4 Cossintino-Dyck. Editions Grund, Paris. 2006
↑  Tate, ‘Smiling Woman’, Nora L.M. Cundell, 1922, Tate (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 19382  ULAN: 500008447  VIAF: 95732598   WorldCat (עם VIAF): 95732598
נאגנו

נאגנו (ביפנית: 長野市) היא עיר ביפן, בירת מחוז נאגנו שבחבל צ'ובו באי הונשו. היא שוכנת בצפון המחוז, על מפגש הנהרות צ'יקומה (חלקו העליון של נהר שינאנו) וסאי. אוכלוסיית העיר מונה 387,146 נפש (נכון ל-2011).
אחד האתרים החשובים בעיר הוא המקדש הבודהיסטי זנקו-ג'י, שנבנה במאה השביעית לספירה על גבעה הצופה אל העיר. בעקבותיו מבקרים כמיליון תיירים בעיר מדי שנה.
העיר הוקמה לראשונה כעיירה קטנה סביב מקדש זנקו-ג'י, ב-1897. לאורך השנים הוקמו עיירות נוספות על הגבעות שבסביבתה, וב-1966 אוחדו כולן, כולל העיירה המקורית, לעיר המוכרת כיום.
ב-1998 זכתה העיר לארח את אולימפיאדת החורף נאגנו, וכן את אולימפיאדת החורף הפאראלימפית של אותה שנה. הייתה זו אולימפיאדת החורף השנייה שנערכה ביפן, אחרי אולימפיאדת סאפורו (1972). מאז אירוח המשחקים, נערכת לכבודם בעיר מדי שנה תחרות מרתון ידועה של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. ב-2005 אירחה העיר גם את אולימפיאדת החורף של הספיישל אולימפיקס, ובכך הפכה לעיר הראשונה בעולם שאירחה את שלושת סוגי משחקי החורף: האולימפיים, הפאראלימפיים והספיישל אולימפיקס.
ערים תאומות

ארצות הברית קלירווטר, פלורידה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין שה-ג'יאג'וואנג, חביי, הרפובליקה העממית של סין
מקסיקו אקטפק דה מורלוס, מקסיקו
מקדש זנקו-ג'י בעיר
נאגסי קראסטוס

נאגסי קראסטוס ("נגאסי השני") היה הנסיך ששלט בשוואה, היה אציל אמהרי חשוב באתיופיה ונחשב למייסדו של הענף השוואני של השושלת הסולומונית.
למרות שבאופן רשמי אביו לסאבה קאל (אדון אגאנצ'ה, מאנז) היה נינו של הנסיך יעקב  שהיה בנו של הקיסר לבנה דנגל בקו זכרי ועקב כך השתייך לשושלת הסולומונית (גרסה זו, סיפר סרטה וולד, שהיה חבר מועצה של סהלה סלאסי. מנגד יש הטוענים שזה בעצם זיוף יוחסין מאוחר  של יורשיו, על מנת לקבל הכשר לטענתם לתואר קיסר אתיופיה מאתיים שנה מאוחר יותר תחת מנליק).
גרסאות אחרות שנאספו בידי מרדכי אביר הם: שאמו, סנביט, הייתה אישה שהשתייכה לשושלת הסולומונית ואביו היה בעל קרקעות עשיר ממאנז. לפי גרסה אחרת הייתה אמו סנביט בתו של ראס פאריס, "אשר יחד עם תומכים אחרים רבים של הקיסר סוסוניוס נמלטו לתוך מאנז."
לאחר שנילחם נגד הוואלו והיג'ו (תתי שבט של האורומו) מצפון למאנז, הוא הכניע את האורומו  שבמחוז יפאט, אשר  שימשה מאוחר יותר כמרכז האצילות השאוונית לאחר מאנז. כיבושים נוספים שלו כללו את המחוזות של דיבדבו, מנגיסט, מקפוד, דוקאקיט, אסונדאבה. ממחוזות אלו בסוף המאה ה-17 הוא הצליח להקים אוטונומיה בשוואה. ריצ'רד פאנקהארסט זוקף לזכות נאגאסי קראסטוס את החלפת הבירה של שוואה מטגולאט לדברה ברהן.
בתחילת המאה ה -18 הלך נגאסי לגונדר כדי לחלוק כבוד לקיסר אתיופיה ייאסו הראשון, ונפטר שם ממחלת האבעבועות השחורות. הוא לא הצליח לקבל את התואר מארידאזמץ', אשר אומץ מאוחר יותר באופן חד צדדי על ידי בנו ויורשו סבסטיאנוס. מותו גרר תקופה של אי סדר בתחום שוואה, והשטחים שכבש חזרו לשליטיהם המקוריים.
הערות שוליים

↑  Mordechai Abir, Ethiopia: The Era of the Princes; The Challenge of Islam and the Re-unification of the Christian Empire (1769-1855) (London: Longmans, 1968), p. 144 n.2.
↑  Richard P.K. Pankhurst, History of Ethiopian Towns: From the Middle Ages to the Early Nineteenth Century (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), p. 185.
↑  הבירה הקיסרית בזמנו.
| השושלת השאוונית |
| --- | --- | --- |
ממלכת שאווה
| בית אב | השושלת הסולומונית |  |
| שליטים | נאגסי קראסטוס • סבסטינוס • קאדמי קאל • אמחה ייאסוס • אספה וואסן • וואסן סגד • סהלה סלאסי • היילה מאלכות • מנליק השני • ייאסו החמישי • זאודיתו • היילה סלאסי • אמחה סלאסי • זרע יעקב אמחה סלאסי |  |
ממלכות האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | שליט שוואה  1682–1703 | הבא: סבסטיאנוס |
מרי וזלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 ביוני 1912 אנגלפילד גרין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 בדצמבר 2002 (בגיל 90) טוטנס, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Mary Aline Mynors Farmar 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מעסיק:  MI5 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  Charles Swinfen Eady, 2nd Baron Swinfen (23 בינואר 1937–?)  Eric Otto Siepmann (1952–?) 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 
מרי וזלי (באנגלית: Mary Wesley) הוא שם העט של מרי אלין מיינורס פרמר (באנגלית: Mary Aline Mynors Farmar‏; 12 ביוני 1912 – 30 בדצמבר 2002), שהייתה סופרת בריטית מצליחה ומוערכת, והיא מכרה מיליוני עותקים מספריה, שרבים מהם היו רבי מכר. ספרה הראשון למבוגרים פורסם כשהייתה בת 70, והיא המשיכה לפרסם ספרים במשך 20 שנה, עד מותה.
ביוגרפיה

וזלי נולדה בשנת 1912 במחוז סארי שבדרום מזרח אנגליה. היא גדלה בבידוד יחסי, וחונכה בידי שורה של אומנות זרות, ולא נשלחה לבית ספר. כשגדלה, הצרה על השכלתה המצומצמת, ובשנות ה-30 של המאה ה-20 השתתפה בקורסים באנתרופולוגיה וביחסים בינלאומיים כשומעת חופשית. נישאה ללורד (בזמן נישואיהם, ברון) צ'ארלס סווינפן ב-1937, וילדה שני בנים.
מלחמת העולם השנייה עיצבה את עולמה התרבותי ושינתה את חייה. במהלך המלחמה עבדה במשרד המלחמה הבריטי, בסוכנות MI5. באותה תקופה עזבה את בעלה, וניהלה חיים משוחררים שלא היו מקובלים במעמד הבינוני-גבוה באנגליה, אליו השתייכה משפחתה. רבים מספריה עוסקים בתקופה הזו ובאורח החיים החדש שאפשרה המלחמה. בריאיון עיתונאי אמרה שתקופת המלחמה הייתה טובה לבני דורה: "הייתה אווירה של פחד, עליצות, ומסיבות, מסיבות, מסיבות". 
ב-1945 התגרשה מבעלה ופגשה את אריק סיפמן, מחזאי ועיתונאי, שהפך לבן זוגה. וזלי "חיה בחטא" עם סיפמן, ונישאה לו רק ב-1952, כשאשתו הראשונה הסכימה להתגרש ממנו. אורח חיים זה גרם למשפחתה לנדות אותה ולנשלה מירושתה. לזוג נולד בן אחד, וחייהם היו מאושרים מאוד, לדבריה. מותו של סיפמן, ב-1970 השאיר אותה מרוששת כלכלית ושבורה נפשית. לפרנסתה החלה למכור בגדים שארגה. 
וזלי כתבה למגירה במשך שנים רבות, אך לא העזה לנסות לפרסם, למרות שבעלה ובני משפחתה דרבנו אותה להוציא לאור את ספריה. ב-1969 הוציאה שני ספרי ילדים, אך רק כעשור מאוחר יותר התחילה לשלוח כתבי יד של ספרים למבוגרים להוצאות שונות. לאחר סירובים מארבע הוצאות לאור, קיבלה תשובה חיובית מהוצאת מקמילן, ובה פרסמה בשנת 1983 את ספרה הראשון למבוגרים "Jumping The Queue". הספר מספר על אישה שלא רוצה להמשיך לחיות אחרי מותו של בעלה האהוב ומתכננת התאבדות, מכיל בכך גרעין אוטוביוגרפי (האבל הכבד על מות הבעל), מוטיב שקוראים ומבקרים מצאו ברבים מספריה הבאים, למרות הכחשותיה. כך או כך, חוויותיה מחייה העשירים ויוצאי הדופן בהחלט באות לידי ביטוי בהתרחשויות בספריה.
עד מותה ב-2002 פרסמה וזלי עשרה ספרים למבוגרים, ושלושה ספרי ילדים.
ספריה

ספריה של וזלי הם רומנים שעוסקים בחייהן הסוערים, דרך כלל, של גיבורותיה וגיבוריה, ומלווים לעיתים קרובות חיים שלמים של דמויות. וזלי נודעה בעיסוק הרב והישיר שלה במין, תוך שימוש בשפה מפורשת שלא אופיינית לסופרים בני דורה, ונדירה בכלל בסיפורת הבריטית העוסקת בנושאים דומים. הנשים של וזלי מפרידות בין מין לאהבה, ועוסקות הרבה בשני התחומים. מאפיין משמעותי יותר של הנשים בספריה הוא עצמאותן וחייהן הלא שגרתיים. מוטיב נוסף שחוזר בספריה הוא האלימות הרבה שמתרחשת בהם, הן במציאות והן בדמיונם של גיבוריה. 
סגנונה הביקורתי והתבוננותה בפרטי ההתנהגות ובקווי האופי של הדמויות, הקנו לווזלי את הערכת הביקורת.
ספרה המוכר ביותר של וזלי הוא המדשאה (באנגלית: The Camomile Lawn, פורסם ב-1984), שעוסק במשפחה אנגלית, זוג וחמשת אחייניהם, ובחייהם המשותפים שהחלו על מדשאה ביתית בקורנוול ערב מלחמת העולם השנייה, שעיצבה את חייהם וחיי בני דורם. על אותה מדשאה המשפחה שבה ומתכנסת כ-50 שנים מאוחר יותר ללוויה, ובין שתי התכנסויות אלה נעה עלילת הספר, שמתרחשת בעיקר בקורנוול ובלונדון בתקופת המלחמה. ב-1992 עובד הספר לסדרת טלוויזיה עבור ערוץ 4 הבריטי. בשנים הבאות עובדו ספרים נוספים שלה לתוכניות טלוויזיה.
ספר נוסף של וזלי שתורגם לעברית הוא כנפי הדמיון (באנגלית: An Imaginative Experience).
לקריאה נוספת

Patrick Marnham, Wild Mary: The Life of Mary Wesley, Chatto and Windus, 2006, ISBN 0-7011-79910.
הערות שוליים

↑  מצוטט באתר Buzzle, ראו בסעיף "קישורים חיצוניים".
↑  הוצאת זמורה ביתן, 2000, תרגם יונתן פרידמן.
↑  עברית הוצאה לאור, 2008, תרגמה עפרה אביגד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304433705171  PLWABN: 9810629450805606  BIBSYS: 90339407  BnF: cb12155120r (data)  CiNii: DA05370426  GND: 115795626  ICCU: CFIV117052  ISNI: 0000 0001 0895 7534  LCCN: n83233645  NDL: 00477063  NKC: jn19990009081  NLA: 35418045  NLG: 78657  NLK: KAC199629708  NSK: 000031466  NTA: 073744409  RERO: 02-A003969137  SELIBR: 276580  SUDOC: 030058023  Trove: 945669  VIAF: 46799145   WorldCat (עם VIAF): 46799145
משלחת מס' 6 לתחנת החלל הבין-לאומית

חברי המשלחת
תג המשלחת
תחנת החלל בדצמבר 2002
משלחת מס' 6 (באנגלית: Expedition 6) הייתה משלחת לתחנת החלל הבין-לאומית שפעלה מ-25 בנובמבר 2002 ועד ל-3 במאי 2003. מפקד המשלחת היה קנת באוארסוקס מארצות הברית. פעילות המשלחת נמשכה 159 ימים.
בעקבות אסון מעבורת החלל קולומביה ב-1 בפברואר משך פעילות המשלחת הוארך ובוצע שינוי מתכונת פעילות המשלחות בתחנת החלל. בין היתר הרכב המשלחות עתידיות צומצם ל-2 אנשים בלבד.
הרכב המשלחת

| שם | תפקיד | חללית הגעה | 3> 05.2003–2.12.2002 | חללית חזרה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית קנת באוארסוקס | מפקד | STS-113 |  | סויוז TMA-1 | מפקד משלחת מס' 6 |
| ארצות הברית דונלד פטיט | מהנדס טיסה | STS-113 |  | סויוז TMA-1 | חבר משלחת מס' 6 |
| רוסיה ניקולאי בודארין | מהנדס טיסה | STS-113 |  | סויוז TMA-1 | חבר משלחת מס' 6  מפקד "סויוז TMA-1" |
פעילות המשלחת

חללית "סויוז TMA-1" במשך פעילות המשלחת הייתה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" במקרה חרום.
ב-25 בנובמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אנדוור בפיקוד ג'ים ות'רבי במשימה STS-113. החללית התחברה למודול "דסטיני". עם החללית הגיע חלק P0 של מבנה מסבח. באותה עת בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 5 בפיקוד ולרי קורזון. עם המעברות הגיעו חברי משלחת מס' 6. החל הליך העבתר אחריות על תחנת החלל לצוות החדש. צוות החללית ביצע 3 פעילויות חוץ רכבית להתקנת חלק P0 ושילובו במערכות תחנת החלל.
ב-7 בדצמבר מעבורת חלל "אנדוור" עזבה את תחנת החלל עם חברי המשלחת. אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 6.
ב-12 בדצמבר היה מתוכנן לבצע פעילות חוץ רכבית שבוטלה עקב מצב בריאותי של המבצעים.
ב-15 בינואר באוארסוקס ופטיט ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-7 שעות. במהלך פעילות בוצע התקנת ציוד בחלק P1 ו-S1, ניכוי יחידת עגינה של מודול "יוניטי" ובדיקת יחידה P6.
ב-1 בפברואר התרחש אסון מעבורת החלל קולומביה. בעקבות כך בוצע שינוי משמעותי בפעילות המשלחת ושהותה הוארך.
ב-1 בפברואר חללית מטען פרוגרס M1-09 שהייתה מחוברת מספטמבר נותקה מתחנת החלל ונשפרה בכניסה לאטמוספירה.
ב-2 בפברואר לתחנת החלל הגיע חללית מטען פרוגרס M-47. החללית התחברה למודול "זבזדה". על החללית היו 2,568 ק"ג מטען. החללית הייתה מחוברת לתחנת החלל עד אוגוסט 2003.
ב-8 באפריל באוארסוקס ופטיט ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-6.5 שעות. במהלך פעילות בוצוע פעולות תחזוקה.
ב-26 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-2 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. החללית התחברה למודול "זאריה". עם החללית הגיעו חברי משלחת מס' 7 לתחנת החלל הבין-לאומית. החל תהליך העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש.
חברי המשלחת ביצעו עשרות ניסויים מדעים בתחומים שונים.
ב-7 בדצמבר חללית סויוז TMA-1 עם משלחת מס' 6 עזבו את תחנת החלל.
אחריות על תחנת החלל הועברה למשלחת מס' 7.
הערות שוליים

↑  פרוגרס M1-9
↑  פרוגרס M-47