stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וסיה סטמפ
רשימת פרסומים

British Incomes and Property 1916
Wealth and Income of the Chief Powers 1919
The Fundamental Principles of Taxation 1921
The National Income 1924 with A. L. Bowley 1927
The Christian Ethic as an Economic Factor 1926
On Stimulus 1927
Some Economic Matters in Modern Life 1929
Criticism and other addresses 1931
Internationalism 1931
The Financial Aftermath of War 1932
Taxation During the [Great] War 1932
Ideals of a Student 1933
Motive and Method in a Christian Order 1936
The National Capital and Other Statistical Studies 1937
The Science of Social Adjustment 1937
We live and learn 1937
Christianity and Economics 1939
הערות שוליים

↑  Internet Archive Search: ((Josiah Stamp, 1st Baron Stamp) OR ("1880-1941" AND Stamp)) AND (-mediatype:software), archive.org (באנגלית)
↑  Stamp, Josiah Charles, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  Oxford Dictionary of National Biography, Volume 52. Oxford University Press. 2004. p. 85
↑  Lord Stamp (Sir Josiah Stamp), www.steamindex.com
↑  The Royal Statistical Society, web.archive.org, ‏2012-03-17
↑  Casualty, www.cwgc.org (באנגלית)
↑  Casualty, www.cwgc.org (באנגלית)
↑  INTERNATIONAL FRIENDSHIP: Anglo-Russian and Anglo-German Societies The Manchester Guardian 29 November 1935
↑  Oxford Dictionary of National Biography, Volume 52. p. 87.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279740505171  PLWABN: 9810702470005606  BnF: cb13534208b (data)  CWGC: 2824710  GND: 133782271  ISNI: 0000 0001 0964 5639  LCCN: n50082617  NKC: vse20191058456  NTA: 070574057  SNAC: w61c5wn3  SUDOC: 050657011  Trove: 1309875  VIAF: 37078203   WorldCat (עם VIAF): 37078203 
המצבה על קבר משפחה ג'וסיה סטמפ שנהרגו בזמן הבליץ
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1968
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית
 
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA (באנגלית: NBA All-Defensive Team) הוא תואר הוקרה עונתי בליגת ה-NBA המחולק מאז עונת 1968/1969 לשחקני ההגנה המצטיינים במהלך העונה הסדירה. הבחירות לתואר זה מתבצעות על ידי מאמני הקבוצות ב-NBA, כאשר לכל מאמן אין אפשרות לבחור שחקן מקבוצתו שלו. נבחרת ההגנה של ה-NBA מורכבת משני הרכבי שחקנים - החמישייה הראשונה והחמישייה השנייה - כשבסך הכול נבחרים עשרה שחקנים לתואר זה בכל עונה. השחקנים עצמם מקבלים שתי נקודות עבור כל קול שהם מקבלים לחמישייה הראשונה, ונקודה אחת עבור כל קול לחמישייה השנייה. חמשת השחקנים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר בסך הכול נכנסים לחמישייה הראשונה, בעוד שחמשת הבאים אחריהם נכנסים לחמישייה השנייה.
במצב של שוויון במקום החמישי באחת מן החמישיות, נבחרת הגנה מורחבת. במקרה שהחמישייה הראשונה כוללת שישה שחקנים בעקבות שוויון כזה, החמישייה השנייה תכלול בכל זאת חמישה שחקנים, עם אפשרות להרחבה יתרה במקרה של שוויון נוסף. מצבים כאלה של שוויון אירעו פעמים בודדות, האחרונה שבהן הייתה ב-2006, כאשר קובי בראיינט וג'ייסון קיד היו בשוויון במספר הקולות שקיבלו. בבחירת השחקנים לחמישיות ההגנה גם אין התייחסות לעמדה על המגרש בה הם משחקים. לדוגמה, בשנת 2006 נכללו בחמישיית ההגנה השנייה שלושה פורוורדים, סנטר אחד ורכז אחד.
הפורוורד טים דאנקן מחזיק בשיא של מספר הבחירות הכולל לנבחרת ההגנה עם 15 כאלו, כאשר הוא נבחר ברציפות לאחת מחמישיות ההגנה בכל עונה מאז שנת הרוקי שלו ב-1998 ועד עונת 2009/2010.‏ קובי בראיינט וקווין גארנט נבחרו 12 פעמים כל אחד וכרים עבדול-ג'באר אחריהם בדירוג עם 11 בחירות. בראיינט, גארנט, גארי פייטון ומייקל ג'ורדן מחזיקים במשותף בשיא הבחירות לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה עם תשע בחירות; אחריהם בדירוג נמצאים סקוטי פיפן, בובי ג'ונס ודאנקן עם שמונה בחירות כל אחד.
הנבחרים לחמישיות ההגנה

| --- | --- |
: = כדורסלן שעדיין פעיל ב-NBA
: = חבר היכל התהילה של הכדורסל
מודגש: = זכה בפרס שחקן ההגנה של העונה באותה עונה
הערות שוליים

↑  ESPN.com, "Camby, Bryant, Bell round out All-Defensive team", 30.04.2007
↑  NBA.com, "Ben Wallace Tops 2005-06 NBA All-Defensive Team Selections", 11.05.2006
↑  basketball-reference.com, "All-Defensive Selections by Player"
| פרסי ליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| גביע האליפות | גביע לארי אובריאן |  |
| פרסים אישיים | MVP של העונה הסדירה • MVP של סדרת הגמר • MVP של סדרות הגמרים האזוריים • שחקן ההגנה של העונה • השחקן השישי של העונה • השחקן המשתפר של העונה • רוקי השנה • MVP של משחק האולסטאר • שחקן הקלאץ' של העונה • מאמן השנה • מנהל השנה |  |
| פרסים חברתיים | פרס האזרחות • פרס הספורטיביות • פרס השחקן הקבוצתי • פרס עזרה לקהילה • פרס לצדק חברתי |  |
| חמישיות העונה | חמישיית העונה • חמישיית ההגנה של העונה • חמישיית הרוקיז של העונה |  |
| הנצחות | קבוצת השנה ה-75 • קבוצת השנה ה-50 • קבוצת השנה ה-35 • קבוצת השנה ה-25 • פרס מפעל חיים |  |
ימת יורון

| --- | --- |
הימות הגדולות - מבט מהחלל. ימת יורון היא השלישית משמאל
הימות הגדולות - מבט מהחלל. ימת יורון היא השלישית משמאל
 מידע כללי
 מיקום:  ארצות הברית ארצות הברית, קנדה קנדה
 סוג:  ימה קרחונית
 מידות
 שטח:  59,596 קמ"ר
 נפח:  3,540 קמ"ק
 גובה:  176 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  332 ק"מ
 אורך:  332 קילומטר
 רוחב מרבי:  245 ק"מ
 רוחב ממוצע:  245 ק"מ 
 עומק מרבי:  229 מטר
 ‏עומק ממוצע:  59 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר סנט מארי
 מקור לנהר:  נהר סנט קלייר
 ‏אגן ניקוז:  134,100 קמ"ר
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית, קנדה
 אורך קו החוף:  6,157 ק"מ
 איים:  מאניטולין (2,776 קמ"ר)
 תחלופת המים:  22 שנים
 קואורדינטות:  45°N 82°W﻿ / ﻿45°N 82°W﻿ / 45; -82
 
 
ימת יורון (באנגלית: Lake Huron) היא אחת מחמש הימות הגדולות באמריקה הצפונית והאגם החמישי בגודלו בתבל. גודלה 59,596 קילומטר רבוע.
ימת יורון היא המפורצת ביותר בין חמש הימות, אבל אין בה נמלים טבעיים טובים. כשני שלישים משטחה בחלקה המזרחי שייכים לקנדה ואילו חלקה המערבי שייך לארצות הברית. את צדה המזרחי היא חולקת עם הפרובינציה הקנדית אונטריו וממערב עם המדינה מישיגן שבארצות הברית. היא מחוברת באמצעות מצר מקינק (Mackinac) אל ימת מישיגן, באמצעות נהר סנט מארי אל ימת סופיריור, ובאמצעות נהר סנט קלייר אל ימת אירי. בין ימת יורון לימת אירי מצויה העיר דטרויט.
בימת יורון נמצא האי מאניטולין, שהוא האי הגדול ביותר המצוי בתוך אגם. שטחו 2,776 קילומטר רבוע וחופיו המפורצים משמשים לנופש ולדיג. באי עצמו נמצאת ימת מאניטו ששטחה 106.42 קילומטר רבוע ובתוכה ישנם כמה איים קטנים.
בצידה הצפון מזרחי נמצא מפרץ ג'ורג'יאן (Georgian Bay). מפרץ גדול שמהווה כרבע משטח הימה, ובו נמצאים מרבית מאיי הימה (כ 30,000 איים).
הקרב עם חטיבה 130 המצרית

הקרב עם חטיבה 130 המצרית היה קרב שהתחולל ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים ב-6 באוקטובר 1973 בין כוחות משוריינים של צה"ל לבין חטיבה ממוכנת אמפיבית מצרית ממזרח לאגם המר הקטן בסיני. על החטיבה המצרית הוטלו משימות מרכזיות של כיבוש בסיס השליטה והמודיעין אום חשיבה וכיבוש מעברים קריטיים במערב סיני. בקרב זה הושמדה רוב החטיבה המצרית בטרם הספיקה לבצע את משימתה. על שארית כוחות החטיבה ששרדו הוטלה משימה משנית של כיבוש מוצב ישראלי בגזרת פעולתה.
רקע

בתחילת שנת 1972 הוקמה חטיבה משוריינת אמפיבית 130 בפיקוד הגנרל מחמוד שועייב, באזור אל-עאמריה שבאלכסנדריה. החטיבה כללה שני גדודי חי"ר ממוכן: גדוד 602 וגדוד 603. החטיבה מנתה מעל 1,000 חיילים והצטיידה בכ־20 טנקים אמפיביים מדגם PT-76 ובכ־80 נגמ"שים מדגם OT-62 או BTR-50.
החטיבה נועדה לשמש ככוח נייד שבאמצעותו ניתן יהיה להפתיע את צה"ל בתקיפה בעומק מערכי ההגנה, לשתק מפקדות ולשבש את התקדמות כוחות המילואים הישראלים. ייחודיותה של חטיבה 130 הייתה אפשרות התקיפה המשוריינת בפרק הזמן שהיה דרוש לצבא מצרים לפרישת הגשרים על פני תעלת סואץ שיאפשרו את הזרמת הכוחות משוריינים הצולחים.
בתוכנית המלחמה המצרית תוכננה החטיבה להנחית כוחות משוריינים בחוף רומני ולתקוף כוחות שינועו בצירים הצפוניים של סיני. לקראת פרוץ המלחמה שונתה התכנית ועל החטיבה הוטלה המשימה לצלוח את האגם המר הקטן, לכבוש את בסיס השליטה והמודיעין אום חשיבה ולתפוס שני מעברים חשובים במערב סיני: מעבר המיתלה ומעבר הגידי.
המתקפה תוכננה כך שהיא תפתיע את כוחות צה"ל שלא ציפו לנוכחות רק"ם בסיני בתוך חצי שעה בלבד מפרוץ המלחמה (שהוא הזמן שנדרש לחציה של האגם המר הקטן בשיט אמפיבי). אלא שיכול היה לצפות לחציית רק"ם רק בחלוף מספר שעות עד לפרישת גשרים כבדים ופריצת מכשול סוללת העפר שהקימה ישראל לאורך הגדרה המזרחית של תעלת סואץ.
הקרב

מלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום נפתחה ב-6 באוקטובר, כאשר הצבא המצרי צלח את תעלת סואץ ממערב למזרח לכל אורכה על גבי 11 גשרים שהוקמו בשעות המלחמה הראשונות. המחצית הצפונית של חזית הצליחה הייתה נתונה לאחריותה של הארמייה המצרית השנייה, והמחצית הדרומית הייתה באחריותה של הארמייה המצרית השלישית. כחלק מתוכנית הצליחה יועדה חטיבה אמפיבית 130 לצלוח את האגמים המרים בגבול בין גזרות האחריות שבין שתי הארמיות, לכבוש את בסיס אום חשיבה ולהשתלט על הצד המערבי של מעבר המיתלה ומעבר הגידי ובכך לנתק דרכים שעליהם היו צפויים לעבור כוחות מילואים של צה"ל בדרכם אל חזית הקרבות בתחילת המלחמה.
הפעולה מצרית לכיבוש בסיס אום חשיבה ולהשתלטות על מעברי המתלה והגידי החלה בשעה 14:10 בחצייה של גדוד 602 את האגם המר הקטן. הגדוד חצה את האגם המר באמצעות נגמ"שים, שריוניות וטנקים מדגם PT-76 שכולם אמפיביים. החציה של האגם נמשכה כחצי שעה. אזור הנחיתה היה בגדה המזרחית במרחק של 5 - 7 ק"מ מצפון למוצב הישראלי "ליטוף". חלק גדול מהכלים שחצו את האגם שקעו בבוץ בגדה המזרחית ויצאו מכלל פעולה. שאר הכלים יצאו מהאגם והיו למעשה הטנקים והנגמ"שים המצריים הראשונים בסיני במלחמה. הגדוד המצרי נתקל עם נחיתתו במחלקת טנקים בפיקוד אורי אגמון מפלוגה ג' מגדוד 52 בחטיבת שריון 14. מפקדי פלוגה ג' הופתעו מהימצאות כלי רק"ם בצידו המזרחי של האגם שלא נכלל בתרחישים הצפויים ונמנעו מפתיחה באש מחשש לפגיעה בכוח צה"ל. הפלוגה הישראלית פתחה באש רק בטווח קצר לאחר שהוברר בוודאות שהכוח שנצפה מולם הוא מצרי. בקרב נפגעו טנקים ונגמ"שים מצריים רבים. בשלב זה פרקו מהנגמ"שים המצריים חיילי קומנדו שהסתערו רגלית על הטנקים הישראלים כאשר חלק מנסים לטפס עליהם. בקרב בין חילי הקומנדו לטנקים הישראלים נפגעו טנקים ישראלים אחדים מכלי נ"ט אישיים, מרימוני יד שהוטלו על הטנקים ומירי מנשק אישי. חלק מהגדוד המצרי שצלח את האגם עקף מצפון את אזור הקרב עם פלוגה ג' הישראלית ונע כ־ 14 ק"מ מזרחה. שם נתקל בכוח מגדוד טנקים 46 של צה"ל שפגעו בו קשה. חיילי הגדוד המצרי ששרדו את הקרב נמלטו בשעות הערב רגלית מערבה לראש הגשר המצרי וחברו לכוחות דיוויזיה 7. הגדוד השני בחטיבה 130 שמספרו 603 צלח את האגם המר והגיע לגדה המזרחית בשעה 16:00 לערך, אך נתקל בפלוגת טנקים ישראלים וכן נפגע מהאוויר. בעקבות ההיתקלות בכוח הישראלי הגדוד נטש את המשימה לכיבוש אום חשיבה לטובת כיבוש המוצב הישראלי כברית שאותה הוא ביצע בהצלחה.
תוצאות הקרב

משימת חטיבה 130 לכיבוש בסיס המודיעין והשליטה אום חשיבה והשתלטות על מערב המעברים המתלה והגידי לא הושגה.
בסוף יום המלחמה הראשון חטיבה אמפיבית 130 הפסיקה לתפקד ככוח לוחם. חיילי החטיבה 130 ששרדו את ההקרבות נמלטו מערבה רגלית וחברו אל מערכי הארמייה השלישית שצלחו את התעלה.
בעקבות נסיגת כוחות חטיבה 130 נוצר מרווח בין השטחים שהוחזקו על ידי הארמייה השנייה והשלישית. מרווח זה שלא הוחזק על ידי כוחות מצריים נוצל ליצירת מסדרון צליחה ישראלי בתעלת סואץ במבצע אבירי לב.
נוכחות כלי רכב משוריינים מצריים בסמוך לגדה המזרחית של האגם המר בתוך חצי שעה מפרוץ המלחמה הפתיעה את כוחות צה"ל. הופעתם המפתיעה הביאה לנצירת האש הישראלית עד לזיהוי ודאי של הכוח כמצרי שארעה לאחר התקרבות פיזית אליהם עד למרחק של עשרות מטרים.
הערות שוליים

↑  פסח מלובני, ג'בל אום ח'שיבה – ההשתלטות שלא קרתה (עמ' 10-12), באתר מבט מל"מ, גיליון 80, ‏פברואר 2018
Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye

| --- | --- |
 סינגל בביצוע Steam
 מתוך האלבום Steam
 יצא לאור:  נובמבר 1969
 תאריך הקלטה:  1968
 סוגה:  פופ
 אורך:  4:08
 חברת תקליטים:  Fontana Records
 כתיבה:  Paul Leka, Gary DeCarlo, Dale Frashuer
 הפקה:  Paul Leka
 
"Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye" (בתרגום חופשי: "נה נה הי הי נשקי אותו לשלום") הוא שיר פופ שנכתב והוקלט על ידי חברי להקת Steam (אנ'). הסינגל הגיע לראש המצעד האמריקאי בביצועו המקורי בשנת 1969, ולמקום החמישי במצעד הבריטי בשנת 1983 כשכוסה על ידי הלהקה בננהרמה. כיום השיר ידוע כהמנון ספורט.
היסטוריה

הסינגל הופץ על ידי חברת התקליטים Fontana, חברת בת של Mercury Records בסוף 1969, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, תוך כדי שהוא מדיח את Something/Come Together של הביטלס. השיר שהה במקום הראשון במצעד במשך שבועיים עד שהוחלף על ידי Leaving on a Jet Plane מאת הטריו פיטר, פול ומרי.
גרסאות כיסוי

Na Na Hey Hey Kiss Him Goodbye כוסה על ידי מספר אמנים. ב-1971 ביצעה להקת הדו-וופ הבלמונטס גרסת א-קפלה לשיר, ואילו להקת הבנות הבריטית בננהרמה הפיצה את השיר כסינגל מאלבומן Deep Sea Skiving, שהגיע למקום ה-5 במצעד הבריטי. מספר גרסאות דיסקו נוצרו לשיר, ב-1976 מאת הזמר המקורי וב-1977 כחלק ממחרוזת שירים יחד עם פופקורן ו-Black Is Black. להקת ההבי מטאל הגרמנית Axxis הקליטה גרסת כיסוי משלה בשנת 2000. השיר Chillin של הראפר Wale ושל ליידי גאגא מסמפל את הסינגל.
בתרבות

במשחקי ספורט רבים, כהוקי קרח, כדורסל, כדורגל ופוטבול, קהל הצופים פוצח לעיתים בקריאה הקצובה מתוך השיר "נה נה נה נה, נה נה נה נה, הי הי הי גודביי". שורה זו הופיעה באופן בולט בסרט הספורט לזכור את הטיטאנים, וגם נקראה לעבר ג'ורג' בוש הבן בטקס ההשבעה לנשיאות של ברק אובמה. השיר הגיע גם למגרשי הספורט בישראל ואף נשמע במערכון "שחקן כדורסל" (נשרק'ה) של הגשש החיוור המתייחס לאוהדי מכבי תל אביב (כדורסל).
הערות שוליים

↑  Bill Lamb, Top 10 Top 10 Jock Anthems, about.com
↑  למשל Na na na hey hey hey Goodbye באתר יוטיוב
↑  Bush arrives in Texas after leaving Obama note באתר msnbc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 045e5458-26ec-319c-8689-bfd6401cdb83
מאיר ויזלטיר

| --- | --- |
מאיר ויזלטיר בבית אריאלה, תל אביב, נובמבר 2021
מאיר ויזלטיר בבית אריאלה, תל אביב, נובמבר 2021
 לידה:  8 במרץ 1941 ט' באדר ה'תש"א ברית המועצות מוסקבה, ברית המועצות 
 פטירה:  30 במרץ 2023 (בגיל 82) ט' בניסן ה'תשפ"ג ישראל רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  שירה
 יצירות בולטות:  קיצור שנות השישים, מחסן, פנקס הסונטות, יש לי סימפטיה
 תקופת הפעילות:  1958–2023 (כ־65 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2000)  פרס היצירה לסופרים עבריים (1977)  פרס ביאליק (1994)  פרס ניומן (2015) 
 
מֵאִיר וִיזֶלְטִיר (8 במרץ 1941, ט' באדר ה'תש"א – 30 במרץ 2023, ט' בניסן ה'תשפ"ג) היה משורר ומתרגם ישראלי. מהבולטים שבמשוררי ובמתרגמי ישראל, פרופסור בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה. חתן פרס ישראל לספרות ושירה לשנת תש"ס (2000).
ביוגרפיה

ויזלטיר נולד במוסקבה, ברית המועצות, ב-1941. במהלך מלחמת העולם השנייה עברה משפחתו לנובוסיבירסק שבדרום-מערב סיביר. אביו נהרג כחייל בצבא האדום בלנינגרד (ויזלטיר הזכיר מוות זה בשירו: "אבי קיבל כדור בראש / בגיל ארבעים ושלוש, / ואני, בן שבעים ואחת, / עוד לא קיבלתי מט"). אימו נאסרה ב-1945 על ידי השלטונות הקומוניסטיים, ובעקבות זאת עברה עליו ילדותו עם אחותו הבכורה ובעלה, שעזבו ב-1946 את ברית המועצות לפולין. ב-1947 עברו לוויסבאדן שבגרמניה המערבית, וב-1949 עלו לישראל. לאחר עלייתו התגורר ויזלטיר תקופה קצרה בקיבוץ רמת השופט, משם עבר לשכונת עין התכלת בנתניה ולאחר מכן, בגיל 14, לתל אביב. שנה לאחר מכן, ב-1956, הותר לאימו לעלות לישראל.
את לימודיו האוניברסיטאיים החל במהלך שירותו הצבאי, בשלוחה התל אביבית של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך עזב ולבסוף למד ספרות אנגלית והיסטוריה כללית. לאחר סיום לימודיו שהה מספר שנים באירופה, שם השתתף בקורסים וסדנאות רבות בהיסטוריה של הספרות. היה פרופסור חבר בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה, ולאחר פרישתו היה פרופסור אמריטוס.
כבר בתחילת שנות ה-60 נמנה בין המשוררים הישראלים הצעירים יחד עם דליה הרץ, יונה וולך ויאיר הורביץ. בשנת 1967 הקים איתם כתב עת בשם "פשיטא" שהוא היה עורכו.
פרסים והוקרה

1977, 1993, 2011 - זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשל"ז, שוב בשנת תשנ"ג ושוב בשנת תשע"א.
1984 - זכה בפרס יובל עלית לספרות
1995 - זכה בפרס ביאליק
2000 - זכה בפרס ישראל לספרות ושירה
2003 - זכה בפרס עדה בן-נחום לתרגום מחזות על תרגומו למחזה "האשליה"
2003 - זכה בפרס L'Olio della Poesia על מבחר שיריו בתרגום לאיטלקית
2009 - נבחר לעמית כבוד של מוזיאון תל אביב לאמנות.
2015 - זכה בפרס ניומן
חיים אישיים

בתחילת שנות ה-60 היה נשוי לפסיכולוגית ורדה רזיאל-ז'קונט, ולהם בת יחידה בשם נטליה. אחר כך היה נשוי לעורכת הסרטים אתי ויזלטיר, ולהם בת יחידה בשם מרתה. מאוחר יותר היה במערכת יחסים זוגית עם ימפה בולסלבסקי (אחותה של המתרגמת נילי מירסקי), ובעקבות מותה ביוני 2015 כתב את "שברי שיר מול ימפה", שיר קינה בן 24 פרקים שראה אור תחילה כספר נפרד, ולאחר מכן חתם את ספר שיריו "האדם הנידף".
בשנת 2007 עבר אירוע מוחי, שממנו התאושש כליל. בקיץ 2016, בעת חופשה בברלין, התמוטט ואושפז במחלקת טיפול נמרץ עקב פקיעת כלי דם בבטנו. על כך אמר ויזלטיר: "אין לי ספק שאלמלא נטליה הבינה מה קורה, הייתי מת. היא הצילה את החיים שלי".
ויזלטיר נפטר ב-30 במרץ 2023, בגיל 82, עקב תגובה אלרגית לטיפול בסרטן. הוא נקבר בבית העלמין ירקון, בפתח תקווה.
יצירתו

ויזלטיר ידוע בשיריו הפוליטיים. במהלך השנים כתב שירי מחאה רבים נגד שלטון ישראל בשטחי יהודה ושומרון, נגד מלחמת לבנון הראשונה ונגד המערכת התרבותית המקיימת את תרבות המלחמה הישראלית (אופנהיימר, 2004). כמו כן ידוע ויזלטיר בשירי האהבה החושניים שלו, בשיריו העירוניים ובשיריו הקוראים להתבוננות כמו "באמת". בנימוקי פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת תשע"א כתב חבר השופטים, כי "שירתו הבוטה, המעורבת, המשלבת רטוריקה פוליטית וחברתית עם ממדים אקזיסטנציאליסטיים, הייתה מן הכוחות המרכזיים שעיצבו את פני המודרניזם בשירה הישראלית בשנות השישים והשבעים; אולם היא הוסיפה להתפתח ולהתחדש גם בעשורים הבאים, ובין היתר גבר בה רישומם של היבטים אוטוביוגרפיים אינטימיים ומופנמים."
כמה משיריו הולחנו והתפרסמו כפזמונים, בהם "יש לי סימפטיה" (לחן: שלמה גרוניך), "שובי לפרדס" (לחן: יהודית רביץ), "שוב יורד אור חקי אפרורי" (לחן: יהלי סובול).
יצירתו > תרגומיו

בשנת 1964 תרגם את המחזה "קשר דם" שהוצג בתיאטרון אהל.
ויזלטיר תרגם מספר מחזות מאת ויליאם שייקספיר בלשון המשלבת בין משלבים שונים של השפה ומתוך זיקה לשירתו. המחזות שתרגם הם: "מקבת" (עם עובד, 1985), "אנטוניוס וקלאופטרה" (עם עובד, 1988), "טימון איש אתונה" (עם עובד, 1989), "ריצ'רד השלישי" (הקיבוץ המאוחד, 1991), "אגדת חורף" (הקיבוץ המאוחד, 1999), "יוליוס קיסר" (זמורה-ביתן, 1999) ו"סימבלין" (בבל, 2006).
במבוא לתרגומיו הראשונים כתב ויזלטיר:
תרגם עשרות ספרים מאת מחברים אחרים. בהם רומנים מאת צ'ארלס דיקנס, רוברט גרייבס, אלדוס האקסלי, וירג'יניה וולף, ד.מ. תומאס וג'וזף הלר.
ספריו

טיול באיונה (1963)
פרק א' פרק ב' (1967)
מאה שירים (1969)
קח (1973), ספרי סימן קריאה
דבר אופטימי, עשיית שירים (1976), ספרי סימן קריאה
פנים חוץ – מבחר שירים (1977), הוצאת הקיבוץ המאוחד
פגימות – לקט תרגומים (1979), ספרי סימן קריאה
מוצא אל הים (1981), ספרי סימן קריאה
קיצור שנות השישים (1984), ספרי סימן קריאה
אי יווני (1985), ספרי סימן קריאה
מכתבים ושירים אחרים (1986), הוצאת עם עובד
מחסן (1995), ספרי סימן קריאה
שירים איטיים (2000)
מרודים וסונטות (2009), הוצאת הקיבוץ המאוחד
ארבעים (2010), הוצאת הקיבוץ המאוחד
דבר אופטימי, עשיית שירים (2012), מהדורה חדשה + נספח, הוצאת הקיבוץ המאוחד
מִכְלוֹל שִׁירִים (2016), כרך א' (שירים עד 1969), כרך ב' (1969–1980), כרך ג' (1980–2009), הוצאת הקיבוץ המאוחד
האדם הנידף (2018)
שירים לילדות נבונות (2018), הוצאת אחוזת בית
פנקס הסונטות (2021), הוצאת הקיבוץ המאוחד
קעקועים מאוחרים (2023), הספרייה החדשה
מאמרים ושיחות (2024), דחק
לקריאה נוספת

יוחאי אופנהיימר, הזכות הגדולה לומר לא – שירה פוליטית בישראל, ירושלים: הוצאת מאגנס, 2004, עמ' 289–318.
נורית בוכוויץ, רשות מעבר: חילופי נורמות, מאיר ויזלטיר ושירת שנות השישים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
הלית ישורון, איך עשית את זה? – ראיונות 'חדרים', הוצאת הקיבוץ המאוחד/ספרי סימן קריאה, 2016, עמ' 17–36, ראיון עם מאיר ויזלטיר מספטמבר 1981.
מאיר ויזלטיר, שיחה עם רדיו, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 283–285, הוצאת כרמל, 2017.
שלמה יניב, הבלדה העברית בת זמננו – מסורת וחידוש, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה וזמורה ביתן, 1999, הפרק "'הרס ובנייה' בבלדות ויזלטיר", עמ' 200–215.
רפי וייכרט, השנים המופלאות – רשימות על שירת מאיר ויזלטיר, ספרי עתון 77, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021.
מנחם פרי, תאורה מילולית: השיר הפרוטוטיפי של ויזלטיר, של עמיחי, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024
הערות שוליים

↑  מאיר ויזלטיר, האדם הנידף, 2018, עמ' 29
↑  מועדון מלוא, דבר, 17 בינואר 1964
↑  בשתי מילים, מעריב, 21 ביולי 1967
↑  מנחם בראון, דיוקנו של עיתון "שימושי", למרחב, 28 ביולי 1967
↑  חגית פלג-רותם, ‏רון לאודר, רות שטרית ומאיר ויזלטיר - עמיתי כבוד של מוזיאון ת"א, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2009
↑  זיו רביב, חופשת המחלה שלי, ידיעות אחרונות
↑  שגיא בן נון‏, המשורר וחתן פרס ישראל מאיר ויזלטיר הלך לעולמו בגיל 82, באתר וואלה, 31 במרץ 2022
↑  איה חיות, "לא רק משורר ענק, אלא מנהיג ספרותי": מאיר ויזלטיר הובא למנוחות, באתר ynet, 2 באפריל 2023
↑  מיה סלע, בין 14 זוכי פרס ראש הממשלה: ויזלטיר, קסטל בלום, פוצ'ו וגברון, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2010
↑  קשר דם, על המשמר, 9 באוגוסט 1964
הצגת בכורה – קשר דם, למרחב, 20 באוקטובר 1964
↑  מובא בסקירתו של רונן סוניס, שקספיר בן דמותנו, באתר "מכונת קריאה"
↑  אלי הירש, על "ארבעים", ידיעות אחרונות, 31 בדצמבר 2010
↑  יהודה ויזן‏, 'ארבעים', באתר וואלה, 31 בינואר 2011
↑  דרור בורשטיין, "ארבעים" מאת מאיר ויזלטיר, על חרדת הנשמה, באתר הארץ, 12 בינואר 2011
↑   עופרה רודנר, "שירים לילדות נבונות" של מאיר ויזלטיר: שנונים ושופעי הומור מרושע, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2018
↑   רן יגיל, "פנקס הסונטות" מוכיח ששירתו המוקדמת של ויזלטיר חזקה משירתו המאוחרת, באתר הארץ, 29 ביוני 2021
↑   מאיר ויזלטיר, כבר לא אלך מפה לשום מקום. פה אתפגר, פה אקבר, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2023;
 שני פוקר, "קעקועים מאוחרים": מאיר ויזלטיר מיישיר מבט אל המוות בספרו האישי ביותר, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2023
↑   רן יגיל, על הצבע הוורוד בשירת מאיר ויזלטיר, באתר הארץ, 18 באפריל 2021
↑   שני פוקר, הספר מנתח את שירת ויזלטיר ועמיחי, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2024;
סיגל נאור, מנחם פרי מחזיר את העניין לפרשנות הספרותית, באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דוד אבידן, עמליה כהנא-כרמון | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם חנוך לוין  1994 | הבא: יעקב אורלנד, יהודית הנדל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310657905171  BnF: cb14530230p (data)  GND: 128929545  ISNI: 0000 0001 1443 684X  LCCN: n85104669  MusicBrainz: 0792696c-778c-4f46-98d1-1b817a294fe8  NKC: xx0025305  NSK: 000294382  NTA: 073602612  SNAC: w6hb0x6s  VIAF: 50292540   WorldCat (עם VIAF): 50292540
הקרב בבסיס אורים

קרב בסיס אורים התרחש במסגרת הקרבות של טבח שבעה באוקטובר בבסיס אורים של מפקדת מחוז הדרום של פיקוד העורף.
רקע

בבוקר 7 באוקטובר 2023, יום שבת, שמחת תורה, כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד, פתחו ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בטבח שבעה באוקטובר. בחסות שיגור כ-4,300 רקטות, חדרו כ-6,000 מחבלים מרצועת עזה לעשרות יישובים ישראליים ומתקנים צבאיים באזור עוטף עזה ובסביבתו, מ-119 פרצות שונות בגדר, תוך ניהול קרבות ירי נגד כוחות ביטחון מעטים. המחבלים ביצעו מעשי טבח ואונס, רצחו והרגו 1,163 בני אדם, מתוכם טבחו ב-779 אזרחים, וחטפו לרצועת עזה כ-251 אנשים, ובהם גברים, נשים, קשישים ותינוקות. בשעות הראשונות נלחמו נגדם כיתות הכוננות, שוטרי משטרת ישראל, לוחמי הימ"מ וחיילי צה"ל, שהיו בנחיתות מספרית. בקרבות נהרגו כ-1,609 מחבלים בשטח ישראל, ובצד הישראלי נהרגו 329 חיילים, 58 שוטרים ו-10 אנשי שירות הביטחון הכללי.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, אוגדת עזה נכבשה, ידיעות ספרים, 2024, הפרק "טעות בניווט הצילה את בסיס 8200", עמ' 93–95
הערות שוליים

↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※  מערכת את"צ, סיכום מספר הנפגעים בצה"ל בשנתיים החולפות, באתר צה"ל, 2 בינואר 2025
↑  ※ אלון חכמון, ‏גיבורים בכחול: 67 שוטרים ושוטרות חירפו נפשם בהגנה על ישראל בשנת המלחמה, באתר מעריב אונליין, 7 באוקטובר 2024
↑  ※ יואב זיתון, ההקפצה של צוות "טקילה" והאובדן של שב"כ, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
↑  סיפור הקרב בבסיס אורים ב-7 באוקטובר 2023, נבדק ב-2023-12-05
↑  המפקד הבכיר שיצא לבדו אל התופת פוגש לראשונה את האנשים שהציל, באתר חדשות 13, 6 בנובמבר 2023
1 2  לימור פנחסוב, ‏תיעוד הקרב ב-360: רגעי האימה והפחד בקרב על בסיס אורים ב-7 באוקטובר | פרויקט מיוחד, באתר ‏מאקו‏, 6 באפריל 2024
↑  סהר התחזתה שעות למתה - וכך שרדה את הטבח בחמ"ל אורים, נבדק ב-2024-01-22, 5:15
↑  שקד סבן, ‏"חדר לי קליע מתחת לעין, ניצלתי בנס": הלוחמים שנפצעו ובלי להתלבט - חזרו להילחם, באתר ‏מאקו‏, 10 בנובמבר 2023
1 2 3 4  מור שמעוני, המפקד שנפצע בקרב באורים מדבר לראשונה: "חיילים וחיילות שלא הוכשרו כלוחמים נלחמו כמו אריות", באתר ynet, 17 בנובמבר 2023
↑  ישי פורת, "כולן התייצבו למשימה": גבורת לוחמות האיסוף הקרבי בבסיס אורים, באתר חדשות 13, 19 בנובמבר 2023
↑   רס"ם אהרון פרש ז"ל, באתר צה"ל
↑  חללי 7 באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל מאופקים – אהרון פרש
↑  יואב איתיאל‏, אלינה פרבוסודובה, "ג'ינג'ית", נפלה בעודה מגנה בגופה על החיילות שלה, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2023
1 2 3  שרית מגן איל גונן, ‏סג"ם עדן רם: "שאלתי את עצמי אם ככה זה מרגיש למות", באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2023
↑   סא"ל ירדן, חטיבת החילוץ וההדרכה, באתר צה"ל, 11 באוקטובר 2023
↑   אלה פלג ונועם אמיר, לוחם הלוט"ר משחזר את 36 השעות הדרמטיות תחת אש, באתר צה"ל, 8 בנובמבר 2023
↑   אלה פלג, "עם דמעות בעיניים הוא אומר 'עוד חבר נהרג', ואנחנו מזנקים אל המחבלים", באתר צה"ל, 13 באוקטובר 2023
↑  ״אנו מבקשות ליצור זיקה וחיבור לנושאים אקטואליים.״, De Gruyter, 2024-10-21, עמ' 38–43, מסת"ב 978-3-98612-026-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012737164505171