stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כבידה
הכבידה בתורת היחסות – על פי איינשטיין

תורת היחסות הכללית של איינשטיין מניבה ניבויים מדויקים של תופעת הכבידה. עד כה מתאימים ניבויים אלו ללא פגם לכל המדידות שנעשו, והיא התיאור הטוב ביותר שבידנו לתופעת הכבידה. בתורת היחסות הכללית כבידה אינה כוח למעשה, אלא כוח מדומה. הסבר זה מיישב את השקילות בין תופעות שבפירוש של ניוטון הן נפרדות, והשוויון ביניהן תמוה: המסה כגודל המתנגד לתאוצה והמסה כגודל המחולל כבידה.
תופעת הכבידה נובעת מכך שמסה מעקמת את המרחב-זמן, ועיקום זה מכתיב את תנועתה של המסה בנפילה חופשית. מערכת שאינה שרוייה בתאוצה (מערכת אינרציאלית) היא זו בה גוף שרוי בנפילה חופשית וכל מצב אחר אינו מערכת אינרציאלית.
תפיסה זו הפוכה בדיוק לתפיסה של ניוטון: בתורת ניוטון, אדם הנמצא על פני כדור הארץ אינו נמצא בתאוצה (כלומר הוא במערכת אינרציאלית), ואילו אדם הנופל, למשל, מבניין נמצא בתאוצה. בתורת היחסות התיאור הפוך: אדם הנמצא בנפילה חופשית אינו חווה תאוצה ולראייה משקל המחובר לרגליו יראה 0, ואילו אדם הניצב על פני כדור הארץ חווה תאוצה כלפי מעלה, ועל כן נמדד כוח הפועל על רגליו שדוחפות את כדור הארץ, וזו התופעה המכונה משקל. על כן דווקא האדם הנופל בנפילה חופשית הוא המצוי במערכת אינרציאלית.
מסה גורמת להתעקמותו של המרחב־זמן סביבה באופן פרופורציוני לגודלה. המסלול שיתווה גוף בוחן במרחב־זמן בהשפעת הכבידה תמיד יהיה גיאודזה – כלומר המסלול הקצר ביותר בין שתי נקודות (בהכללה מהמרחב למרחב־זמן). מכיוון שהמרחב־זמן עצמו עקום, גם גיאודזה זו תהיה עקומה. גוף הנע במסלול עקום מתנהג כאילו פועל עליו כוח, ועל כן ניתן לייחס את סטייתו מהישר להשפעתו של כוח מדומה (דוגמה מחיי היומיום לכוח מדומה הוא הכוח הצנטריפוגלי). כוח הגרוויטציה הוא הכוח המדומה הזה.
כדי לצפות את מסלול תנועתו של גוף בוחן יש לדעת רק את הגאומטריה של המרחב־זמן (הכוללת את תנאי ההתחלה שלו). גאומטריה זו נקבעת על ידי התפלגות האנרגיה (כולל המסה) והתנע במרחב. באופן פורמלי מובע קשר זה במשוואות השדה של איינשטיין:
בצד השמאלי של המשוואה יש רק גדלים שקשורים לגאומטריה של המרחב (כמו המטריקה של המרחב, או טנסור ריצ'י וסקלאר ריצ'י שמביעים את עקמומיותו), ובצידה הימני יש טנזור שמכיל מידע על צפיפות האנרגיה (ולכן צפיפות המסה), צפיפות התנע וזרימת התנע.
הכבידה בתורת היחסות – על פי איינשטיין > הבעיה ביחסות כללית

קיימת לפחות בעיה מהותית אחת בתורת היחסות הכללית. בעיה זו היא שבנסיבות קיצוניות, בליבה של חור שחור וברגע של המפץ הגדול מתקבל גודל אינסופי במשוואות ועל כן לא ניתן לנבא מהן תהיינה התוצאות, אך תוצאות קיימות – בחור שחור התוצאות הן השפעות על סביבתו, ובמפץ הגדול הן תכונות היקום כולו. מאחר שהקונצנזוס במדע מקבל את קיומם של חורים שחורים בהתאם לעשרות אלפי תצפיות, ומקבל את תאוריית המפץ הגדול לא נותר אלא להסיק שגם תיאור הכבידה על פי יחסות כללית אינו תיאור שלם.
הניסיונות לנסח תורת כבידה קוונטית

מאז ההצלחה בשילוב האלקטרומגנטיות עם תורת הקוונטים במסגרת תורת האלקטרודינמיקה הקוונטית באמצע המאה ה-20 והצלחות דומות בשילוב הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש, מנסים הפיזיקאים לשלב גם בין הכבידה לבין תורת הקוונטים, ובכך לאפשר פיתוחה של תאוריה מאוחדת גדולה שתסביר את ארבעת כוחות היסוד בטבע כביטויים שונים של כוח אחד, אולם עד כה ניסיונות אלה לא צלחו.
רבות מהתאוריות שהוצעו עד כה לגרוויטציה קוונטית מניחות שהגרוויטציה פועלת באמצעות חלקיקי שליח הנושאים את הכוח אך לא הצליחו לפתור את בעיית האינטראקציה של החלקיקים נושאי הכוח עם עצמם, שגורמת להתבדרויות של גדלים. בכוחות האחרים נפתרה בעיה זו בעזרת רנורמליזציה. בעיה אחרת נובעת מכך שבגלל חולשת כוח הכבידה, כמעט בלתי אפשרי להבחין בסטיות בין תוצאותיו של ניסוי לבין הניבויים של היחסות הכללית הקלאסית, שיצביעו כיצד יש לשלב בין היחסות הכללית לבין תורת הקוונטים.
בין התאוריות שהוצעו בשביל לשלב את הגרוויטציה עם תורת הקוונטים וההבנה הפיזיקלית לגבי אופי הכוחות הבסיסיים האחרים בולטות תורת המיתרים, הגורסת כי החלקיקים היסודיים ביותר אינם נקודתיים, וכבידה קוונטית לולאתית.
תורת השדות הקוונטית מנבאת את קיומו של חלקיק המשמש כנשא של כוח הכבידה. החלקיק ההיפותטי מכונה בשם גרביטון. אם הוא קיים, אמור להיות לו ספין 2 וחוסר מסת מנוחה.
עידוש כבידתי

על פי היחסות הכללית, קיומה של מסה מעקם את המרחב, ולכן משפיע גם על קרני האור ומעקם את מסלולן. על פי מיתוס נפוץ, ניבוי זה הביא לאישוש הראשון של תורת היחסות בשנת 1919, כאשר בעת ליקוי חמה נצפה כוכב שהיה אמור להיות מוסתר על ידי השמש, אם כי למעשה תוצאות הניסוי לא היו חד משמעיות.
גופים שמימיים מסיביים יותר, כמו גלקסיות, צבירי גלקסיות, או קוואזרים, יכולים לגרום לגופים שנמצאים מאחוריהם להראות כמה פעמים, או להראות כטבעות המקיפות את הגוף. איינשטיין חזה תופעה זו, אולם היא התגלתה רק בשנות ה-70 של המאה ה-20.
גלי כבידה

תורת היחסות הכללית מנבאת כי כפי שתאוצת מטענים גורמת להיווצרות גלים אלקטרומגנטיים, כך גם תאוצה של מסות צריכה לגרום להיווצרות גלי כבידה. בגלל חולשתו היחסית של כוח הכבידה, גלים אלו חלשים מאוד והגילוי שלהם התאפשר רק ב-2015 על ידי צוות המחקר LIGO שהשתמשו במכשור שנבנה במיוחד לצורך זה, כפי שהתפרסם ב-2016.
ראו גם

כבידה מלאכותית
חוסר משקל
לקריאה נוספת

סטיבן הוקינג, קיצור תולדות הזמן, מן המפץ הגדול ועד החורים השחורים, תרגם מאנגלית: עמנואל לוטם, ספרית מעריב, (1989), פרק 2: מרחב וזמן.
רוברט פ' קריז, המשוואות הגדולות – פריצות דרך במדע מפיתגורס עד הייזנברג, כתר ספרים, 2008, עמ' 68–90.
המגדל הנטוי של פיזה, בו לפי האגדה גלילאו ביצע את אחד הניסויים המפורסמים שלו בנוגע למהירות של גופים נופלים
על פי ניוטון, כוח משיכה פועל בין המסות של ניוטון ואיינשטיין, וגורם לכך שעם הזמן ינועו דרך המרחב ולבסוף יפגשו.
F הוא כוח המשיכה, G הוא קבוע הכבידה,  \ m_{1},m_{2} הן המסות של הגופים, r הוא המרחק בין מרכזי הכובד
אדם הנמצא בתאוצה בחדר סגור אינו יכול להבדיל האם הוא בחללית המאיצה בחלל או בחדר סגור על פני כדור הארץ. שקילות זו בין התופעות מראה שתופעת הכבידה (בחדר הסגור) ותופעת התאוצה (בחללית) שקולות, ולמעשה מדובר באותה תופעה.
ביחסות כללית המסות של איינשטיין וניוטון מעקמות את המרחב, ועל כן הם יפגשו לאחר שינועו בזמן
מסיבת התה של בוסטון

ערך זה עוסק בפעולת התנגדות אזרחית טרם מלחמת העצמאות בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ו.ד קופר, מסיבת התה של בוסטון בהיסטוריה של צפון אמריקה. לונדון.
מסיבת התה של בוסטון (באנגלית: Boston Tea Party) הייתה פעולה ישירה שנערכה בנמל בוסטון, בליל 16 בדצמבר 1773, ובה השליכו קבוצה של אנשים מחופשים לאינדיאנים שהתנגדו למה שכינו "העריצות הבריטית" את כל מטען התה שהיה באוניות של חברת הודו המזרחית אשר עגנו בנמל. אירוע זה נחשב בידי רבים כנקודת מפתח בציר הזמן של ההיסטוריה האמריקנית, וכאירוע שהוביל למלחמת העצמאות האמריקנית ולאחר מכן להכרזת העצמאות של ארצות הברית.
רקע

במהלך שנות ה-70 של המאה ה-18, החלה להתארגן בבוסטון אגודה פטריוטית אמריקנית, שמטרתה הייתה להשיג עצמאות וממשל עצמי לשלוש עשרה המושבות. אגודה זו כונתה בשם "בני החירות". בשנת 1773 הפחיתה ממשלת ממלכת בריטניה הגדולה את המס ששילמה חברת הודו המזרחית על תה, אך המשיכה לגבות את כל המיסים ללא שינוי באמריקה. "בני החירות" ורוב תושבי שלוש עשרה המושבות התנגדו לפעולה זו, אך מפני שלא היה להם נציג בפרלמנט הבריטי, הם לא יכלו לעשות דבר בנידון.
השלכת התה

ב-16 בדצמבר 1773 הגיעו שלוש אוניות משא בריטיות לנמל בוסטון כדי לפרוק מטען רב של תה. המתנגדים למיסי התה הכבדים מנעו את פריקתם של ארגזי התה מהאוניות, אך המושל הבריטי של מסצ'וסטס, תומאס האצ'ינסון, חייב את המושבה לשלם מיסים על ארגזי התה שלא נפרקו, ובינתיים האוניות נשארו עוגנות בנמל.
"בני החירות" ועוד אנשים רבים התנגדו למיסוי זה על ארגזים שלא נפרקו, ונאבקו על כך. מאבק זה הגיע לשיאו בליל 16 בדצמבר, כאשר כמה מאזרחי בוסטון ומ"בני החירות" הגיעו לנמל בוסטון מחופשים לאינדיאנים, עלו על האוניות הבריטיות והשליכו את מטען התה היקר שלהם לים. האירוע כונה מסיבת התה של בוסטון.
התגובה להשלכת התה

בתגובה לזריקת מטען התה היקר דרשה ממלכת בריטניה הגדולה פיצוי כספי רב על הארגזים שהושלכו. לאחר סירובם של אזרחי מסצ'וסטס לדרישה זו, העביר הפרלמנט הבריטי מספר חוקים שקבעו עונשים שונים על תושבי בוסטון בפרט, ומסצ'וסטס בכלל. בין השאר, כללו החוקים את סגירת נמל בוסטון לתנועת אוניות מסחר והפחתה בסמכויותיה של אספת הנבחרים של מסצ'וסטס.
ראו גם

טבח בוסטון
מלחמת העצמאות האמריקנית
הכרזת העצמאות של ארצות הברית
בני החירות
היסטוריה של ארצות הברית
אין מיסוי ללא ייצוג
תנועת מסיבת התה
הערות שוליים

↑  The Man Who Named the Boston Tea Party, boston1775.blogspot.co.il
↑  בני החירות עשו שימוש בסמלים אינדיאנים להמחשת שייכותם לאמריקה, להרחבה ראו Mohawk was Emerging as a Symbol of Liberty in the New Land
↑  נקראים גם "חוקי הכפייה" או "החוקים הבלתי נסבלים". באנגלית בריטית: "Coercive Acts", באנגלית אמריקנית: "Intolerable Acts"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283827305171  BnF: cb12049882t (data)  GND: 4146401-1  LCCN: sh85015952  SUDOC: 02872125X 
נמל בוסטון, באזור זה התרחשה מסיבת התה של בוסטון.
מקס זליגמן

מקס זליגמן
מקס (מרדכי) זֶליגמן (Max Seligman;‏ 12 באוקטובר 1902, סוונסי, ויילס – 8 בספטמבר 1987, לונדון) היה עורך-דין, ייצג רבים מחברי האצ"ל והלח"י בתקופת המנדט הבריטי.
לקריאה נוספת

יצחק גוריון, פרקליטיהם של לוחמי חרות, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, תשל"ג.
שמעון-ארז בלום, עריכת דין למען מטרה לאומית בימי המרד: השתלבותם של מקס זליגמן ומקס קריצמן במאבק האצ"ל בבריטים בשנים 1945–1947 בארץ-ישראל המנדטורית, עבודת מוסמך, אוניברסיטת תל אביב 2005.
ארכיון עו"ד זליגמן, שחרור יקיר הר-זהב ממעצר - התכתבות ב-1947, סימול התיק : ח 13 - 2/ 15, ארכיון מכון ז'בוטינסקי.
.Giveon Cornfield, Zion liberated – The life and times of Max Seligman, C.B.E., defender of Jewish underground fighters in the British military courts: Jewish nation-building under the British mandate in Palestine, Malibu, California: J. Simon, 1990.
הערות שוליים

↑  חיים לזר-ליטאי, ‏אף-על-פי – ספר עליה ב', תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, 1957, באתר "כותר" עמ' 379.
↑  מאסר 4 חדשים לעו"ד זליגמן: הוא נלקח מיד לבית-הסוהר, דבר, 9 ביולי 1939.
↑  עו"ד זליגמן הורשע: הודה בהשמטת הכנסות, מעריב, 18 במרץ 1962
↑  יקירי תל אביב–יפו, באתר עיריית תל אביב.
↑  מדריך הרחובות באתר עיריית תל אביב-יפו
מבט לתקשורת פלסטינית

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ישראל 
 מייסדים:  איתמר מרכוס 
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־29 שנים) 
 www.palwatch.org
 
מבט לתקשורת פלסטינית (באנגלית: PMW – Palestinian Media Watch) הוא מכון מחקר ישראלי לחקר החברה הפלסטינית. מכון המחקר חוקר ומתעד את החברה הפלסטינית באמצעות כלי התקשורת, התרבות ומערכת החינוך של הרשות הפלסטינית.
מטרת המכון היא לבחון את האידאולוגיה של הרשות הפלסטינית ואת הפער בין הצהרותיה לעולם לבין התקשורת הפנימית שלה, בנוגע ליחסה לישראל, לסכסוך הישראלי-פלסטיני ולתהליך השלום. מסיבה זאת המכון מתמקד פחות בחברה הפלסטינית ברצועת עזה תחת שלטון החמאס שאינו מכיר בישראל או בתהליך שלום. מחקרי המכון חושפים הסתה אנטישמית קשה וחינוך לאלימות ולשנאת ישראל.
דו"חות המכון ומחקריו מוצגים בפני קובעי מדיניות ומנהיגים בישראל, בארצות הברית ובמדינות אירופה. המכון מפעיל אתר אינטרנט בשלוש שפות וערוץ ביוטיוב המכיל מאות סרטונים, בנוסף לפרסומים בכלי התקשורת בישראל ובעולם.
הקמה ופעילות

מכון "מבט לתקשורת פלסטינית" נוסד בשנת 1996 ובראשו עומד איתמר מרכוס ששימש בעבר גם כמנהל המחקר בארגון "המרכז למעקב אחר השפעות השלום" (CMIP) וכחבר בוועדה המשולשת ישראלית-פלסטינית-אמריקאית למניעת הסתה שהוקמה בעקבות הסכם ואי. חברים נוספים בצוות המכון הם: ברברה קרוק, נציגת המכון בצפון אמריקה ונאן ז'אק זילברדיק. על פי אתר האינטרנט של המכון לקבוצת המתרגמים שלו ניסיון רב בחקר החברה הפלסטינית וחלקם דוברים ערבית כשפת אם. חברי המכון עוסקים בניטור ובמעקב של כלי התקשורת הפלסטינים, תוך שימת דגש על המסרים אותם מעבירים מנהיגי החברה הפלסטינית, מהפת"ח ומהחמאס, לאוכלוסייה הפלסטינית. תוצרי המעקב מתורגמים לעברית, אנגלית וצרפתית ומועלים לרשת האינטרנט.
המכון חוקר היבטים שונים בחברה הפלסטינית, בהם: דמוניזציה של ישראל והיהודים, עלילות כלפי מדינת ישראל, עידוד האלימות והשאהדה, שימוש באלימות כאסטרטגיה, שכתוב ההיסטוריה והכחשת השואה, דרכי המימון של הטרור הערבי, סוגיות פנים בחברה הפלסטינית, פאן-אסלאמיות ושנאת המערב, ואפיון דמותם והשקפותיהם של המנהיגים הפלסטינים. לדברי איתמר מרכוס, המכון פועל לקידום "החינוך לשלום".
המכון הפיק מחקרים מגוונים העוסקים בנושאים אלו, ולדבריו, מחקרים אלו "השפיעו רבות על האופן בו העולם תופס את העם הפלסטיני". כך למשל גרר פרסום של המכון במרץ 2008 בו נחשפו דברי הסתה לכאורה של מחמוד עבאס לעיכוב העברת 150 מיליון דולר כספי סיוע לרשות הפלסטינית. על פי ה"וושינגטון טיימס": "תוכני הראיון של מחמוד עבאס הגיעו לידיעה הציבור רק בזכות עבודתו הקפדנית של ארגון 'מבט לתקשורת הפלסטינית'". באפריל 2008 הציג המכון בפני ועדת החוץ של בית הנבחרים האמריקאי דו"ח מיוחד על הקשרים של הרשות הפלסטינית עם אויביה של ארצות הברית. בינואר 2008 הוצג בפני הפרלמנט הבריטי דו"ח המתאר כיצד כספי הסיוע הבריטיים מופנים לחינוך לשנאה נגד היהודים והמערב. המכון עובד בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה שונים ובעבר ביצע כמה מחקרים בהזמנתם. ממצאי המכון משמשים לעיתים מקור לדיווחי "מדד תרבות השלום וההסתה ברשות הפלסטינית", שעורך המשרד לנושאים אסטרטגיים החל מ-2010 באופן תדיר. נציגי המכון הרצו בעשרות אוניברסיטאות, בכלי תקשורת מובילים והופיעו בפני פרלמנטים ברחבי העולם.
בדצמבר 2010 נחסם ערוץ היוטיוב של המכון בטענה שהוא "מעודד שיח שנאה", לאחר שחשף סרטונים אנטישמיים שהופיעו בטלוויזיה הפלסטינית, אולם הוא חזר לרשת כעבור כמה ימים.
מחקרים ועמדות > האינתיפאדה השנייה

על פי המכון, לפני האינתיפאדה השנייה חלה עלייה קיצונית בשידורי אלימות אנטישמיים, בקריאות לערוך מלחמת ג'יהאד ובצילומים ערוכים מהאינתיפאדה הראשונה. התקשורת הפלסטינית אינה זוכה מחופש ביטוי ועל כן סביר להניח כי ההנהגה בראשות ערפאת החליטה על הגברת התעמולה כחלק ממדיניות פוליטית שהביאה לאינתיפאדה השנייה.
מחקרים ועמדות > דמוניזציה של חיילי צה"ל

תוכני הטלוויזיה הפלסטינית מציגים את חיילי צה"ל כרוצחים ואנסים, בין אם בקטעים מזויפים שנועדו להיראות אותנטיים, ובין אם בסרטי עלילה מבוימים, וגם ככובשים אכזרים.
מחקרים ועמדות > דרשות דתיות

על פי המכון אין הבדל בין הדרשות הדתיות מאת הרשות ביחסה לישראל לבין יחסו של החמאס לישראל. בשניהם נאמר כי אדמת "פלסטין" היא אדמת וקף קדושה, שכל ישראל שייכת לפלסטינים, וכן שמי שיחלק את פלסטין רבתי הוא בוגד וסופו למות בגיהנום. בדרשות גם קוראים "צריך לשחוט אותם ולרצוח אותם כדברי אללה... אסור שיהיו בלבבכם רחמים אל היהודים בכל מקום ובכל הארץ. הלחמו בהם בכל מקום שאתם מצויים. בכל מקום בו אתם נתקלים בהם - הרגו אותם".
מחקרים ועמדות > חינוך ילדים לשאהדה

על פי המכון, מסמכיו מוכיחים כי הרשות בניגוד להצהרותיה כן מעודדת את ילדיהם למות. הילדים נדחפים על ידי הוריהם, חבריהם, הרשות והתקשורת לשאהדה ולעימותים, ומעלים בפני הילדים את ערך המוות "למען אללה". ישנן קריאות ברורות לכך בהמנונים בבית הספר, בקליפים בטלוויזיה, ועוד. לדוגמה, במשרד ההסברה והקרן הלאומית הפלסטינית הציגו את מוחמד א-דורה (לאחר שיחזור מבוים ודרמטי של מותו בקליפ) כמי שמתעורר בגן עדן פסטורלי לילדים. הקליפ שזור בתמונות דם ואלימות של חיילי צה"ל, ובקריאות של מוחמד א-דורה לילדים לבוא בעקבותיו, בעקבות מות השהידים.
מחקרים ועמדות > אנטישמיות בספרי הלימוד

בספרי הלימוד הפלסטינים ישנם תכנים אנטישמיים.
סקירות של מאות מספרי הלימוד הפלסטיניים העלו כי היהודים מוצגים כבעלי תכונות שליליות (כרמאים, כבוגדנים, גנבים...) וכן כחיות כמו ארבה. מדינת היהודים מתוארת כפרובוקציה, והיא אינה קיימת בספרי הלימוד, הציונות מוצגת כתנועה גזענית קולוניאליסטית, היהדות מוצגת כחסרת קשר לארץ ישראל, והיהודים כאוסף של בעלי דת משותפת ולא לאום. אפילו בספרי לשון נכתב כי הצורך לבצע ג'יהאד ולשחרר את פלסטין מוטלת על צווארו של כל ילד. בספר שירה נכתב כי על הילדים ללחום ולהקריב עצמם במלחמת דם ואש, המוות יקרא והחרב שלהם "תשתגע מרוב הרג".
מחקרים ועמדות > הכחשה והסתה בתרבות

המכון קבע כי אפילו בתכני תרבות כתשבצים, מופיעה הסתה והכחשה, כולל הכחשת השואה. כך למשל בתשבצים הפלסטינים מופיעים שמות שאהידים, "יד ושם" מוגדר כ"המרכז היהודי להנצחת השואה והשקר", "בוגדנות" מוגדרת כ"תכונתם של היהודים", "הצהרת בלפור" מוגדרת כ"הצהרה אנגלית מקוללת", ועוד. גם השירה הפלסטינית רווייה בשנאה ובתיאורי אלימות קשה וסאדיסטית.
מחקרים ועמדות > עידוד לטרור

על מקבלי משכורת חודשית והטבות נוספות ברשות הפלסטינית נמנים מחבלים הכלואים בישראל בגין פעילות טרור. על פי הגדרת החוק הפלסטיני - חוק האסירים המשוחררים 2004/19, זכאים למשכורת כל היושבים בבתי הכלא הישראליים על רקע השתתפותם במלחמה נגד ישראל. אסירים פליליים הכלואים בישראל, כגנבי מכוניות, אינם זכאים למשכורת. המשכורת היא נגזרת של אופי פעולת הטרור, תקופת המאסר שנקצבה על ידי בית המשפט, ואזרחות המחבל. אם מדובר במחבל בעל אזרחות ישראלית (ברשות הפלסטינית הם מכונים 'ערביי הפנים') משכורתם תאמיר מעבר למשכורתם של מחבלים בעלי אזרחות פלסטינית בעלי מאפייני פעולות טרור ותקופות מאסר זהות. החוקרים של המכון סבורים שתשלום משכורת חודשית למחבלים מבטא את ראיית הרשות הפלסטינית את המחבלים כגיבורים ודמויות מופת.
באוגוסט 2014 הודיעה הרשות כי תפסיק להעביר את הכספים לאסירים הביטחוניים בעקבות לחץ ממדינות אירופאיות שהתנגדו להעברת כספי התמיכה שלהם למחבלים מורשעים. במאי 2015 חשפה מבט לתקשורת פלסטינית שהפלסטינים המשיכו להעביר את הכספים למרות הצהרתם.
מחקרים ועמדות > אנטישמיות של ראשי הרשות הפלסטינית וחברי כנסת ערבים

המכון חשף רבות אנטישמיות של ראשי הרשות הפלסטינית ושל חברי כנסת הערבים מטעם הרשימה המשותפת. בין היתר את אמירתו של יו"ר תע"ל, אחמד טיבי: "בהיסטוריה של העמים השאהיד הוא שיא התפארת, אין דבר יותר נעלה מהשהאדה, ברכות לשאהידים שלנו בקו הירוק ומחוצה לו.", כמו כן חשף שיו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן הוא אנטישמי מכחיש השואה, ועל כך נשלחה ביקורת רבה על הרשות וראשיה. כמו כן ב-2020 חשף המכון בעמוד הפייסבוק שלו שבמהלך התפרצות נגיף הקורונה האשימו הרשות הפלסטינית וחברי הכנסת הערבים את ישראל בהתפרצות הנגיף בשטחים וטענו שחיילי צה"ל יורקים על מכוניות על מנת להפיץ את הנגיף, אף על פי שישראל סייעה לרשות הפלסטינית, העבירה את הרופאים הפלסטינים קורס תדרוך ועוד. כמו כן חשף את יו"ר חד"ש, איימן עודה מהלל את מזכ"ל ארגון הטרור חזבאללה, חאסן נסראללה, כמו כן התבטאויות אנטישמיות של עוד חברי כנסת. ב-2015 חשף המכון את היבה יזבק מהללת בפוסט בפייסבוק את המחבל סמיר קונטאר, את חנין זועבי פוגעת בחיילי צה"ל בספינת המרמרה, את ח"כ אוסאמה סעדי מהלל את רוצחי איתם ונעמה הנקין. כמו כן של ראשי ארגוני הטרור כמו מנהיג ארגון חמאס, יחיא סנוואר ואסמאעיל הנייה.
מחקרים ועמדות > הסתה נגד ישראל והטעיית הקהילה הבינלאומית

מכון המחקר עוסק גם בפרסומים של גופי הממשל הפלסטיניים. במהלך מלחמת חרבות ברזל חשף בנוגע לילד פלסטיני שנהרג מאש צה"ל פורסמה מחד קובלנה כלפי ישראל ש"הרגה ילד תמים" ומאידך דברי שבח והלל המתארים אותו כחייל ולוחם.
ביקורת

יש המערערים על מידת מהימנותם של הנתונים של המכון וטוענים לדיווחים סלקטיביים מצד המכון. כך למשל, בפברואר 2012, טען פרופ' דני אורבך שהמכון עיוות את נאומו של אחמד טיבי ביום השהיד הפלסטיני ברמאללה וערך אותו באופן מגמתי. באוגוסט 2013 מתחה השופטת דליה גנות ביקורת על חוות דעתו של איתמר מרכוס, מנהל המכון.
ראו גם

ממרי
יגאל כרמון
עידוד טרור על ידי הרשות הפלסטינית
הסתה לטרור במערכת החינוך ברשות הפלסטינית
הערות שוליים

↑  יובל וורגן, ‏סוגיית התכנים של ספרי הלימוד הפלסטיניים : היחס ליהודים, לישראל ולשלום, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 30 ביוני 2010
↑  פרוטוקול מס' 174 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט
↑  חדשות הרשת: מובילי ההסברה, באתר nana10‏, 10 בפברואר 2011
↑  הקונגרס האמריקאי מקפיא כספי סיוע בסך 150 מיליון דולר לרשות הפלסטינית בעקבות דו"ח PMW, אתר המכון, 1 במרץ 2008 
 Palestinian funding, וושינגטון טיימס, 7 במרץ 2008
↑  דו"ח PMW שהוצג בוועדה לענייני חוץ בבית הנבחרים האמריקאי, אתר המכון, 15 באפריל 2008
↑  http://www.palwatch.org.il/main.aspx?fi=90&doc_id=4247 סערה תקשורתית בבריטניה עקב דיווח PMW אודות השימוש לרעה שנעשה בכספי הסיוע הבריטי לרשות הפלסטינית], אתר המכון, 31 בינואר 2008
↑  עמירם ברקת‏, מחקר: הרשות מנהלת הסתה נאצית נגד ישראל, באתר וואלה, 25 בינואר 2005; דורון שפר, "החינוך הפלסטיני מעודד השמדת יהודים", באתר ynet, 25 בינואר 2005; אביב לביא, הסתה מאוחרת, באתר הארץ, 15 ביולי 2003
↑  חומרי הלימוד ברשות הפלסטינית ויחסם לישראל- מסמך עדכון, 5 במאי 2013
↑  עפרה לקס, הכתובת נמצאת בעיתון, באתר ערוץ 7, 24 ביוני 2004
↑  אבישי עברי, יו-טיוב נתן, יו-טיוב לקח, באתר העין השביעית, 22 בדצמבר 2010
↑  שמעון כהן, יוטיוב נכנע: 'מבט לתקשורת פלשתינית' שוב ברשת, באתר ערוץ 7
↑  נדב שרגאי, הטרור משתלם, ‏26 באוגוסט 2011
↑  באתר מבט לתקשורת פלסטינית
↑  גלעד גרוסמן וניר יהב‏, טיבי בסרטון: "אין ערך נעלה יותר מאשר השהיד", באתר וואלה, 19 בינואר 2012
↑  נאום "היהודים אשמים" של אבו מאזן: שקרים, אנטישמיות והכחשת שואה, באתר מידה, ‏2018-05-03
↑  הרבה יותר נוח לגלוש באפליקציית חדשות 20, לחץ עכשיו להורדה, אחמד טיבי: “חיילי צה”ל יורקים ומדביקים פלסטינים בקורונה”, באתר חדשות 20, ‏2020-03-30 (באנגלית)
↑  איתמר מרכוס חושף: התכנים המועברים במוסדות הפלסטינים מחרידים, באתר www.hidabroot.org
↑  צפו: היבה יזבק מבהירה "תמיכה בסמיר קונטאר זה לא תמיכה בטרור" - חדשות מדיניות ופוליטיקה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  צפו בהוכחה: זועבי ידעה שהפעילים על ה"מרמרה" חמושים, באתר ‏מאקו‏, 11 באוגוסט 2010
↑    ישי פרידמן, ‏לא רק יזבק: ארכיון ההסתה של הרשימה המשותפת, בעיתון מקור ראשון, 23 בינואר 2020
↑  יאסר עוקבי, ‏סינואר: "יכולים להפציץ במשך חצי שנה, מנהיגי ישראל יקללו את יום היוולדם", באתר מעריב אונליין, 4 בנובמבר 2019
↑  ראובן לייב, פמיניזם אנטישמי בשרות החמאס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 במאי 2017
↑  [ https://x.com/palwatch/status/1805187360935518404?s=19 החשיפה]
↑  דני אורבך, מבט לתשקורת: האמת מאחורי "נאום השהידים" של אחמד טיבי, בבלוג הינשוף, 12 בפברואר 2012
↑  ת"א 03–1321 עזבון פלוני ז"ל ואח' נ' אלעלול ואח', 28 באוגוסט 2013
↑  אורן פרסיקו, אין צורך בתואר בסטטיסטיקה, באתר העין השביעית, 9 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307271505171  LCCN: no2016010357  VIAF: 144792603   WorldCat (עם VIAF): 144792603
מקבל טאפש

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1960 (בן 64) בית ג'ן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   שירות בתי הסוהר
 תקופת הפעילות:  1983–2019 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גונדר
 תפקידים בשירות
 מפקד בימ"ר קישון, מפקד כלא אשמורת, מפקד כלא השרון, מפקד בימ"ר הדרים, ס. מפקד מחוז צפון, ס. מפקד מחוז דרום, מפקד מחוז מרכז, מפקד מחוז צפון
 
מַקְבֶּל טָאפֶשׁ (בערבית: مقبل طافش; נולד ב-6 באפריל 1960) הוא איש שירות בתי הסוהר בדימוס, ששימש מפקד מחוז צפון בשירות בתי הסוהר בדרגת גונדר, וקודם לכן כיהן כמפקד מחוז מרכז בשירות.
ביוגרפיה

טאפש נולד וגדל בכפר הדרוזי בית ג'ן שבגליל והתחנך בתיכון כפר ירכא.

שירת בצה"ל בגדוד 299 והשתתף במלחמת לבנון הראשונה, בגדוד 906.

בעל תואר ראשון ותואר שני במנהל עסקים. הוא בוגר קורס לפיקוד ומטה, קורס בכירים במשטרת ישראל, וקורס דירקטורים.
בשנת 1983 התגייס לשב"ס והחל לעבוד כסוהר ביטחון בבית הסוהר דמון. בהמשך יצא לקורס קצינים ייעודי, ובסיומו שימש מפקד משמרת ומנהל אגף. בשנת 1989 שובץ כקצין ביטחון וקצין מודיעין בבית המעצר קישון. בהמשך מונה לקצין ביטחון בכלא כרמל, וכעבור שנה וחצי מונה לקצין ביטחון בבית הסוהר דמון.

בשנת 1994 מונה למפקד בימ"ר קישון בתקן רב-כלאי. בשנת 1996 מונה לסגן כלא אשמורת. בשנת 1998 מונה למפקד כלא אשמורת והועלה לדרגת סגן גונדר.

בשנת 2000 מונה למפקד כלא השרון, שבזמנו כלל בתוכו אסירים פליליים, כלא הקטינים "אופק", ואסירות ביטחוניות. בשנת 2004 מונה למפקד בית המעצר הדרים, והתמודד בהצלחה עם שביתת הרעב ההמונית של האסירים הביטחוניים.

בשנת 2005 כיהן כסגן מפקד גוש צפון. בתקופה זו ביצע בהצלחה את קליטת בתי המעצר ממשטרת ישראל בצפון הארץ - קישון, גליל ועמקים. בהמשך הועלה לדרגת תת-גונדר ומונה לסגן מפקד מחוז צפון.
במהלך מלחמת לבנון השנייה יזם התנדבות של סגל ואסירים לסייע ליישובים המותקפים, בשיפוץ מקלטים ובמתן תמיכה נפשית על ידי הסגל הטיפולי. 

בשנת 2007 מונה לסגן מפקד מחוז דרום. ליווה את פתיחת כלא סהרונים ובית סוהר אלה, שהיה אמור להיות כלא מופרט. היה אחראי על קליטת בתי מעצר ממשטרת ישראל - בתי מעצר נגב, לכיש, ירושלים ואילת. כמו כן מילא בהצלחה את משימת הרה-ארגון: הפיכת ארבעת גושי השליטה לשלושה מחוזות, על פי הנחיית נציב שב"ס רב-גונדר בני קניאק, תוך התמקדות על מיסוד המבנה הארגוני ברמת מפקדת המחוזות ובתי הסוהר.
ביוגרפיה > שירותו כמפקד מחוז

בשנת 2011 מונה למפקד מחוז מרכז והועלה לדרגת גונדר. עם כניסתו לתפקיד קיבל אחריות על שני מתקנים נוספים, כלא עופר ובית המעצר ירושלים, ובסך הכל נשא באחריות על 14 מתקני כליאה. במהלך הקדנציה שלו כמפקד מחוז התמודד עם שני אירועים מורכבים ומכוננים – אירוע הירי של סמואל שיינביין בבית הסוהר רימונים, בגינו שקל לפרוש מהשירות. אירוע נוסף הוא בריחת האסיר ירון סנקר מבית החולים, בגינו קיבל ראיון אזהרה.
בשנת 2016 מונה למפקד מחוז צפון, שהוא המחוז המוביל בפעילות שיקומית לאסירים. בתקופתו נפתחו מסגרות טיפול ושיקום נוספות בכל יחידות המחוז, תוך הקפדה על ביטחון המתקנים והתנהלות נחושה אל מול האסירים הביטחוניים. ביולי 2019 סיים את שירותו בשב"ס ופרש לגמלאות לאחר 36 שנות שירות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

טאפש נשוי ואב לחמישה. מתגורר בבית ג'ן.
הערות שוליים

↑  רענן בן צור, שביתת הרעב: האסירים ישנו; הסוהרים הציגו ציוד שהבריחו, באתר ynet, 15 באוגוסט 2004
↑  הענקת דרגות ומינויים חדשים בשבס, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בינואר 2007
↑  רענן בן צור, לראשונה בשב"ס: אשה בדרגת גונדר, באתר ynet, 6 ביוני 2011
↑  גיא פלג, ‏תיעוד בלעדי: קרב היריות בבית הסוהר רימונים, באתר ‏מאקו‏, 23 בפברואר 2015
↑  גיא פלג, ‏מיוחד | הרוצח ירון סנקר חודש לפני בריחתו בשיחות עם כתבנו: "ניסו להרעיל אותי", באתר ‏מאקו‏, 16 בנובמבר 2015
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מקבל טאפש".
ביקור נשיא המדינה במחוז צפון ב-28 בספטמבר 2017. מימין: הנציבה עפרה קלינגר, הנשיא רובי ריבלין, מפקד המחוז גונדר טאפש, והשר לביטחון פנים גלעד ארדן.