stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוואלפינדי
סביבה ותושבים

מטרופולין רוואלפינדי מורכב משבע מועצות מקומיות אוטונומיות, זאת בנוסף לעיר רוואלפינדי גופה. שיעור יודעי קרוא וכתוב ברוואלפינדי הוא 70.5% (נכון לינואר 2006). אוכלוסיית העיר מגוונת מבחינה אתנית ולשונית ומורכבת מבני השבטים הפותוהארי, פונג'אבי, מוהאג'יר אורדו. ופתאנים. מזג האוויר באזור נתון לשינויים מהירים וקשים לתחזית. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-910 מ"מ. הטמפרטורה המקסימלית אשר נמדדה בקיץ הגיעה לשיא של 52 מעלות, בעוד שבחורף הטמפרטורה צונחת למינימום של מינוס 5 מעלות.
אתרים בולטים בעיר

רוואלפינדי נמצאת בתחילת המאה ה-21 בתנופת התפתחות ונבנו בה בתי מלון רבים, מסעדות, מועדונים, מוזיאונים ופארקים אשר הגדול ביניהם הוא הפארק הלאומי איוב. רוואלפינדי משמשת כנקודת יציאה לתיירים המבקרים באתרי הנוף ובתחנות ההרים באזור גאליאט.
בעיר שווקים גדולים והיא נחצית בשתי דרכים מרכזיות. העיר העתיקה מורכבת ממערכת של סמטאות צרות ובה מבנים עתיקים רבים, כולל מקדשים של דת ההינדו והדת הסיקית וכן מסגדים. לאורך למעלה ממאה שנים משמשת רוואלפינדי כמטה צבאי ולכן בעיר נמצא גם המוזיאון הצבאי הפקיסטני, הסוקר אף את תולדות הצבא הבריטי באזור.
הפארק הלאומי איוב משתרע על שטח של כ-9.3 קמ"ר ומכיל אגם לשיט סירות, פארק שעשועים, אקווריום ומסעדת-גן. ברוואלפינדי פארקים נוספים הפתוחים לציבור.
אצטדיון הקריקט של רוואלפינדי נפתח בשנת 1992 ותכולתו 15,000 צופים. בעיר גם אצטדיון הוקי שדה, המשמש כאצטדיון הבית של הנבחרת הלאומית.
כלכלה

רוואלפינדי הייתה העיר המרכזית באזור עוד בתקופת שלטונה של האימפריה הבריטית. במהלך השנים נבנו בעיר מפעלי תעשייה רבים בתחום זיקוק נפט, ייצור ועיבוד פלדה, עיבוד גז, בתי מלאכה לתעשיית הרכבות, מנסרות, מפעלי אוהלים, מפעלי טקסטיל, חברות תובלה, מוצרי קדרות ומוצרי עור. בעיר פועלת "מבשלת מרי", יצרנית משקאות מהגדולות במדינה. כמו כן, בולטים ענפי התחבורה והתיירות.
חינוך

בעיר מספר רב של מכללות וכן מספר אוניברסיטאות בולטות בפקיסטן, ביניהן:
בית הספר הצבאי לרפואה (אנגלית: Army Medical College)(נוסד בשנת 1917).
אוניברסיטה לנשים ע"ש פאטימה ג'ינה
אוניברסיטה לחקלאות צחיחה
האוניברסיטה הלאומית למדעים וטכנולוגיה
המכללה להנדסת אלקטרוניקה ומכונות
בית הספר לרפואה של רוואלפינדי
בית הספר המוסלמי-בינלאומי לרפואה
תחבורה > שדה תעופה

שדה התעופה צ'אקלטה, שהוא שדה התעופה הבינלאומי של אסלאמאבאד, ממוקם למעשה בתחומי רוואלפינדי. כ-25 חברות תעופה לאומיות ובינלאומיות, מקיימות טיסות סדירות לשדה. זהו שדה האם לחברת התעופה הלאומית של פקיסטן (PIA). בתחילת המאה ה-21 החלה בניית שדה תעופה בינלאומי חדש, סמוך לעיר טארנול, אשר ימצא במחצית הדרך בין רוואלפינדי לאסלאמאבאד.
תחבורה > דרכים

הדרך הראשית החוצה את רוואלפינדי היא דרך מורי. כיוונה הכללי של הדרך הוא מזרח-מערב והיא ממשיכה לעיירת ההרים מורי, שהיא עיירת נופש ידועה בתקופת הקיץ. דרך מורי היא אחת הדרכים העמוסות ביותר בחבל פונג'אב.
רוואלפינדי אף נמצאת על ציר הדרך הראשית הגדולה (אנגלית: Grand Trunk Road), אשר סומנה בעת האחרונה בשם N-5, המקשרת בין רוואלפינדי ובין רובן של הערים הגדולות בצפון פקיסטן.
סמוך לעיר חולפות אף שתי דרכים מהירות, בנות שישה מסלולים, M2 (להור-אסלאמאבאד) ו-M1 (אסלאמאבאד-פשאוור). סלילתן של דרכים אלה הושלמה בשנות ה-90 של המאה ה-20.
תחבורה > תחבורה ציבורית

בתוך העיר רוואלפינדי אמצעי תחבורה ציבורית מגוונים, החל ממוניות צהובות, ריקשות ממונעות, מיניבוסים ואפילו כרכרות סוסים. כיוון שהעיר חסרה תכנון מרכזי, עומסי תנועה כבדים נוצרים לעיתים אף בדרכים צדדיות. אוטובוסים ממוזגים ובלתי ממוזגים מספקים תחבורה בינעירונית ליעדים רבים בפקיסטן.
מתחנת הרכבת המרכזית יוצאות רכבות נוסעים לרוב עריה המרכזיות של פקיסטן.
הערות שוליים

↑  Pakistan: Provinces and Major Cities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, citypopulation.de
↑  Fatima Jinah Women University
↑  Arid Agriculture University
↑  National University of Science & Technology
↑  College of Electrical & Mechanical Engineering
↑  Rawalpindi Medical College
↑  Islamic International Medical College
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564206205171  BNE: XX5747794  BnF: cb16260150d (data)  GND: 4347440-8  LCCN: n80150834  NKC: ge1059104  SUDOC: 261756060  VIAF: 143070397   WorldCat (עם VIAF): 143070397
שדה חיטה עם עורבים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  103 ס״מ 
 גובה:  50.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם, פוסט-אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  s0149V19558 (מוזיאון ואן גוך) 
 מיקום:  מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם
 קואורדינטות:  52°21′30″N 4°52′52″E﻿ / ﻿52.358333°N 4.881111°E﻿ / 52.358333; 4.881111
 
שדה חיטה עם עורבים (בצרפתית: Champ de blé aux corbeaux) הוא ציור שמן על בד מיולי 1890 מעשה ידי הצייר ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך. הציור הוא מהאחרונים שהשלים הצייר לפני התאבדותו. אחת מהיצירות המוכרות והמזוהות ביותר של האומן.
היצירה ונסיבות יצירתה

ביצירה מוצג שדה חיטה תחת שמים מעוננים בהם מעופפים עורבים רבים. שלוש דרכים החוצות את השדה מופיעות בציור, כשהדרך במרכז נקטעת באופן לא מוסבר באמצעה. השדות צוירו באובר-סור-אוּאז, שם שהה האמן. במאי 1890, אחרי שנה בה היה מאושפז בגלל מחלת נפש, עזב ואן-גוך את בית החולים בסאן-רמי ועבר לטיפול בקליניקה של פול גאשה באובר-סור-אוּאז הסמוכה לפריז, כדי להיות קרוב לאחיו תיאו שנישא זמן קצר קודם לכן.
אופייה הקודר של היצירה, הדרך הנקטעת באמצעה והעורבים המעופפים על רקע השמים המעוננים עוררו פירושים המקשרים בין השמים המעוננים והעורבים המעופפים לדיכאונו ולמותו הקרב של ואן גוך. פירושים אלו אינם מעוגנים במציאות חייו של ואן גוך, שהעדיף תמיד ציור שמים מעוננים וסוערים, ושבמכתביו לתאו התייחס לעורבים תמיד כיישויות נבונות ומעוררות תקווה דווקא, והיה מודע היטב כי שימוש נבון בהם ייפה את יצירתו.
בסרט "התשוקה לחיים" ובסרט "וינסנט ותיאו" הוצגה היצירה כאחרונה אותה השלים ואן גוך, וכמעין 'מכתב התאבדות', אך חוקרי יצירתו של ואן גוך, כמו יאן הולסקר ורונלד פיקבאנס, מתארכים אותה ל-9 עד ל-10 ביולי, מועד שאחריו הספיק ואן גוך ליצור עוד כמה ציורים.
אחרי מותו של ואן גוך נותרה היצירה רכוש המשפחה והיום היא מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
אזכורים תרבותיים

היצירה הוחייתה בפרק החמישי בסרטו של אקירה קורוסאווה "חלומות", וגם בסרט Loving Vincent המתחקה אחר חייו ומותו של ואן גוך. היצירה הוצגה בסרט "התשוקה לחיים" של וינסנט מינלי (1956) כביטוי היצירתי האחרון של ואן גוך, המתאבד בסרט מייד אחרי השלמת הציור. סמיכות אירועים דומה מוצגת גם בסרט "וינסנט ותיאו" משנת 1990.
הערות שוליים

↑  Cliff Edwards, Van Gogh and God: a creative spiritual quest, Loyola Press, 1989, עמ' 145-150.
↑  לדוגמה מכתב 70 מיולי 1876 ומכתב 85 מינואר 1877
↑  לדוגמה מכתב 136 מספטמבר 1880 לתיאו ומכתב מספר 29 לרפרד מפברואר 1883.
↑  Ronald Pickvance, Van Gogh in Saint-Rémy and Auvers (Harry N. Abrams, Inc., 1986), עמ' 276.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no99078721  RKDimages ID: 53623   WorldCat (עם LCCN): no99-078721
רשות מקומית

בניין העירייה והמשטרה המקומית של ולפראיסו שבפלורידה, ארצות הברית
רשות מקומית היא גוף העוסק בניהול העניינים המקומיים של יישוב או קבוצת יישובים. עם השירותים שמעניקה רשות מקומית לתושביה נמנים תכנון היישוב ומתן היתרי בנייה בו, רישוי עסקים, הפעלת מערכת החינוך, ניקוי הרחובות ופינוי פסולת, אירועי תרבות, כבאות ועוד.
ברוב מדינות העולם, הרשות המקומית היא היחידה המנהלית הקטנה ביותר של המדינה המנוהלת על ידי מנהיגים נציגי ציבור הנבחרים בבחירות דמוקרטיות.
צורות של רשויות מקומיות בעולם

מספר התושבים המקובל ברשות מקומית יכול להשתנות מאוד מרשות לרשות וממדינה למדינה. כך, למשל, עיריית ירושלים היא רשות מקומית ששירתה בשנת 2011 כ-801,000 תושבים, ומנגד בצבר הרשויות המקומיות השווייצריות, שקרוי "הלוזאנאים המערביים" יש 71,838 תושבים, שנחלקים בין שמונה רשויות מקומיות. באחת הרשויות האלו היו בדצמבר 2014 רק כ-670 תושבים.
בישראל נהוגה חלוקה לרשויות מקומיות, ונכון ל-2023 היו בישראל 258 רשויות מקומיות, כולל עיריות, מועצות מקומיות, מועצות אזוריות ומועצות מקומיות תעשייתיות.
במדינות רבות, בהן בולטת ארצות הברית, קיימת חלוקת סמכויות משמעותית בין השלטון הפדרלי, לבין השלטון המדינתי שמחזיק מוסדות חקיקה ושיפוט עצמאיים. ביתר המדינות, דוגמת ישראל, קיימת סמכות מסוימת לשלטון המקומי, בדרגות משתנות.
במודל השוודי ניתנה לעיריות אוטונומיה נרחבת והעיריות (כולל "הנהלת המחוז") אחראיות על תחומים רבים; השירותים החברתיים, מערכות החינוך, הדיור, הבנייה, תחבורה, בריאות הציבור, חלוקת סמארטפונים בחינם לילדות וילדים שהיגרו מדנמרק הענייה. במקביל העיריות רשאיות לפעול גם בתחומים: אספקת אנרגיה, פנאי ותרבות. בסמכות העיריות לבצע שינויים במיסוי של תושביהם, כדי שיוכלו לפעול כנדרש בתחומים שבאחריותם. במודל השוודי לשלטון המדינתי תפקיד לפקח על פעילות העיריות, אך אין לו סמכות לבטל את החלטותיהן.
ברבות ממדינות אירופה נהוג המושג "קהילה" (מלטינית – "Communis") לכינוי עבור יחידה שלטונית מקומית, שהיא ארגון פוליטי שנבחר במישרין בידי התושבים. כך באיטליה (Comune), בנורווגיה ובדנמרק (Kommune), בגרמניה – Gemeinde, ובאחרות. בארצות מערביות שונות, כצרפת, נעשית הבחנה בין הסטטוס של הרשות המקומית – כיחידה טריטוריאלית, לגוף המנהל אותה; כך, לצורך תיאור הסמכות השלטונית המופקדת על הקהילה, רווח השימוש במושג המוּנִיקִיפֶּה הלטיני, שבמקורו התייחס לערים הרומיות שבהן התושבים הוכרו כאזרחי האימפריה. היום המוניקיפ הוא הדרגה המינהלית הנמוכה הקיימת (לרוב תחת מחוזות) וכולל, למעשה, את מוסדות העירייה. בברזיל, לדוגמה, המוניסיפיו נמצא תחת החלוקה למדינות, ונושא רק בשתי סמכויות – הביצועית והתחיקתית-מקומית.
ברחבי העולם קיימת חלוקה לשני מודלים עיקריים במערכת היחסים בין הרשות המקומית לשלטון המרכזי: בקבוצה אחת הכוללת, בין היתר, את גרמניה, שווייץ ואוסטריה, מותר לרשויות המקומיות לפעול בכל תחום שהחוק לא אוסר עליהן לעסוק בו, כלומר "כל מה שלא אסור בפירוש – מותר". קבוצת שנייה הכוללת, בין היתר, את בריטניה, ישראל ומדינות רבות קולוניאליות-לשעבר, חלים על הרשות המקומית כללי המינהל שקובעים שאין לרשות כוח זולת סמכות שהוענקה לה במפורש.
לפי אלעד מלכה (מנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת ולשעבר חבר מועצת העיר ירושלים), למשטרים קולוניאליים היה אינטרס מובהק לצמצם את סמכותם של הרשויות המקומיות, מכיוון שהאינטרס של המקומיים אשר יוצג בידי נבחרי הרשויות המקומיות היה מנוגד לאינטרס של המעצמה הקולוניאלית ששלטה בשלטון המרכזי.
הפרדת רשויות אנכית

לצד הפרדת הרשויות של שלושה כוחות השווים בכוחם (הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת) המהווה "הפרדת רשויות אופקית", קיימת "הפרדת רשויות אנכית" של חלוקת הסמכות בין השלטון הארצי לרשויות שלטון מקומיות (שעומדות בסטטוס נמוך מהשלטון הארצי).
ביחס לחלוקת הסמכויות, אחת ההצעות היא לקבוע שלשלטון הארצי תהיה "סמכות שיורית", כלומר סמכותו תוגבל לנושאים שהרשויות המקומיות אינן יכולות לנהל בעצמן באופן יעיל וכן לנושאים לגביהם צריכים להילקח בחשבון שיקולים ואינטרסים כלל מדינתיים.
להפרדת הרשויות האנכית קיימים מספר יתרונות:
הענקת אוטונומיה לשלטון המקומי עשויה להקטין את השסע הפוליטי בין תומכי גישות שונות (למשל בתחומי המוסר, החינוך, הכלכלה והתרבות), מכיוון שכל פרט יוכל ביתר קלות להתגורר באזור בו קיימת הגישה הפוליטית הקרובה יותר לעמדתו (דבר שמלבד התועלת לאותו פרט, יועיל גם לרוב שלא ייאלץ להתמודד עם מיעוט מתוסכל).
הענקת אוטונומיה לשלטון המקומי תאפשר בחינה מקומית של גישות פוליטיות שונות (למשל בתחום החינוך, התרבות והרווחה) באופן שאם יוכחו כמועילות יאומצו בידי הרשויות האחרות ויובילו לשגשוג כלל מדינתי (כאשר ייתכן ולא הייתה מלכתחילה תמיכה מדינתית לביצוע הניסיון) ואילו אם יתבררו ככושלות לא ייווצר נזק ברמה הארצית (בניגוד לנזק שהיה נגרם אילו אותה גישה הייתה מיושמת מלכתחילה ברמה הארצית).
לפי הגישה הליברלית המעדיפה מינימום התערבות של השלטון בחירות הפרט, קיים יתרון להתערבות של רשות מקומית הקרובה יותר ל'אזרח הקטן' ושכוח ההשפעה שלו עליה גדול יחסית, לעומת התערבות של רשות ארצית.
הפחתת החשש מפני עריצות הרוב במדינה שתופעל כלפי מיעוט, כיוון שאוכלוסיית המיעוט תוכל להתרכז באזור מקומי שבו היא תהיה קבוצת הרוב, או לפחות, גורם בעל השפעה פוליטית משמעותית. אלכסיס דה טוקוויל הגדיר זאת כך: ”הרשויות העירוניות והמחוזיות הן אפוא בחזקת שרטונים סמויים, הבולמים או מפצלים את זרמי הגאות של רצון העם”.
ראו גם

רשות מקומית בישראל
איחוד רשויות מקומיות
מועצות אזוריות לשעבר
לקריאה נוספת

גדליה אורבך, דן סואן, יסודות השלטון המקומי, כרך 3, האוניברסיטה הפתוחה, 2004. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
דבורה אברמזון, מודלים אפשריים להגמשת מערכת היחסים בין השלטון המרכזי לשלטון המקומי, מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2020
הערות שוליים

↑  אלעד מלכה (מנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת) וחבר מועצת עיריית ירושלים, ‏"לקראת משילות מקומית", השילוח, 12, דצמבר 2018
1 2 3 4 5 6  תום זיו, ‏"על דעת המקומי: הדרך לחירות מתחילה בביזור", השילוח,  16, אוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533884005171  BNE: XX4576239  BnF: cb119384909 (data)  GND: 4019990-3  LCCN: sh85077923  LNB: 000053081  NARA: 10639259  NDL: 00572974  NLK: KSH1998036450
רכס מאסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי פראמנס 
 קואורדינטות:  67°51′00″S 62°50′00″E﻿ / ﻿67.85°S 62.8333°E﻿ / -67.85; 62.8333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס מאסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס מאסון
 
רכס מאסון (באנגלית: Masson Range) הוא רכס הרים גבוה בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
לרכס ארבעה חלקים: רכס מאסון הצפוני, רכס מאסון המרכזי, רכס מאסון הדרומי, ופסגות טרילינג.
כמה מפסגות הרכס מתנשאות לגובה העולה על 1,000 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 28 קילומטרים (בכיוון צפון - דרום).
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

הרכס התגלה לראשונה ב-4 בינואר 1930, ולאחר מכן, ב-14 בפברואר 1931 מופה לראשונה על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931 בפיקודו של דאגלס מוסון.
אנשי משלחת החקר הלאומית האנטארקטית של אוסטרליה (Australian National Antarctic Research Expeditions party) בפיקודו של ג'ון בצ'רוויז (John Béchervaise), היו הראשונים שהגיעו אל הרכס בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שמו של פרופסור סר דייוויד אורמה מאסון (David Orme Masson), חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר, וכן חבר הוועדה המייעצת של משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, אף היא בפיקודו של מוסון.
לקריאה נוספת

• B. A. Marmo, J. Dawson, , Annals of Glaciology, Volume 23 1996, pp. 388-395, Cambridge University Press, 20 January 2017, DOI: https://doi.org/10.3189/S0260305500013689
• Mackintosh, Andrew & White, Duanne & Fink, David & Gore, Damian & Pickard, John & Fanning, Patricia. (2007), , Geology. 35. https://doi.org/10.1130/G23503A.1.
הערות שוליים

↑  הגאזט האנטארקטי הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע היסטורי על גילוי הרכס
שבת (כתב עת)

| --- | --- |
 תדירות:  ירחון
 מייסד:  איגוד התרבות היהודי-הונגרי
 עורך ראשי:  גאבור ט. סאנטו
 תאריכי הופעה:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 שפה:  הונגרית
 מערכת:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה
 ISSN:  0865-3844
 szombat.org
 
שבת (בהונגרית: Szombat) הוא כתב העת של איגוד התרבות היהודי-הונגרי. העורך הראשי שלה הוא הסופר היהודי-הונגרי גאבור ט. סאנטו.
מהות כתב העת

שבת הוא עיתון ציבורי ותרבותי יהודי ללא מטרות רווח. כתב העת יוצא לאור מאז 1989, 10 פעמים בשנה. הגיליון הראשון יצא לאור בנובמבר 1989. במהדורה המקוונת, מוצעים לקוראים גם חדשות, ביקורות, מאמרים עדכניים, עיתונאות והמלצות על תוכניות.
מאז הקמתו, רצה כתב העת למלא תפקיד אינטגרטיבי ובונה קהילה והוא פתוח לכל הזרמים ביהדות. כתב העת מנסה לפנות גם לקהלים שאינם יהודים ומנסה לספק תמונה מאוזנת של חיי הציבור ההונגריים, כולל חיי הציבור היהודיים, ישראל והמזרח התיכון, להפיג דעות קדומות אנטישמיות וליצור פורום לקהילה היהודית, לסופרים ולאמנים שיש להם עניין בנושא היהודי.
כבר מההתחלה עסק כתב העת בהפצת ידע ובטיפוח מסורת. לציבור ההונגרי ואפילו לא לרוב הציבור היהודי בהונגריה, יאין ידע מעמיק על הדת והתרבות היהודית. ישנן תפיסות מוטעות וסטריאוטיפים ארוכי שנים לגבי היהדות שקמו מחדש בעקבות הרמת הראש של האנטישמיות אחרי חילופי המשטר בשנת 1990. מטרת כתב העת ליצור מרכז מידע יהודי ייחודי ולספק פורום לדיאלוג בין חברי הקהילה היהודית והחברה הרחבה באמצעות אתר szombat.org ודף הפייסבוק של כתב העת. המטרה היא להציג לא רק את הקהילה והתרבות היהודית בפני הקוראים, אלא גם כיצד כתב העת רואה אירועים מסוימים בהונגריה ובעולם בעין יהודית. ושואף כל הזמן להודיע לציבור על ההתפתחויות בעולם היהודי.
נושאים שהוצגו בהרחבה

בשלושה או ארבעה גיליונות נושאיים של כתב העת מדי שנה, מנסה כתב העת להעמיק בנושא מסוים למשל:
קהילות יהודיות במרכז אירופה
חינוך יהודי בהונגריה
נשים, יהודיות, פמיניסטיות
היסטוריה של ישראל המודרנית
ספרות יהודית במרכז ובמזרח אירופה
יהדות וקומוניזם
יהדות ושמרנות;
סקס ודת
טרנסילבניה ויהדות
זכרו של חוזה טריאנון וזהות לאומית הונגרית
היסטוריית הספורט היהודי ההונגרי
דיאלוג יהודי-נוצרי 50 שנה לאחר הצהרת הנוסטרה אטאטה של הוותיקן.
כיוון שיש התעניינות הולכת וגוברת בנושא היהודי, מדי פעם מארגן כתב העת כנסים. למשל בשנת 1998 אורגן כנס בשם "גורלות יהודים בסרטים הונגריים", בליווי הקרנת סרטים במשך בת שלושה ימים.
ועדת המערכת

ועדת המערכת מורכבת משישה:
גאבור דיאק
סוניה רחל קומורוצקי
לאסלו קוראני
אנדראש קובאץ'
אטילה נובאק
גאבור שווייצר
צוות מערכת

עורך הראשי: גאבור ט. סאנטו,
עורך: יאנוש גאדו,
מזכירת מערכת: ז'וז'נה סאבו,
כספים: קטינקה מגו
לקריאה נוספת

szombat.org
ראו גם

mazsihisz.hu
הערות שוליים

↑  "Digitális Szombat - zsidó politikai és kulturális folyóirat". dimag.hu.(הקישור אינו פעיל, 2020-04)
שייטת אוניות המערכה השביעית (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 סוג:  שייטת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1912–1914 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה 
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי המלכותי הצי המלכותי
 
אה"מ ונג'נס אוניית הדגל של סגן מפקד השייטת
שייטת אוניות המערכה השביעית הייתה שייטת של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה לפני מלחמת העולם הראשונה, היא הוקצתה לצי השלישי והורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט, העתיקות ביותר בצי שהייתה קיימת מ-1912 עד 1914.
היסטוריה

השייטת הוקמה ב-2 ביולי 1912 כאשר תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון קיבל את הפיקוד. אדמירל משנה צ'ארלס דאנדאס מונה לסגן מפקד השייטת. השייטת צורפה לצי השלישי. ב-13 ביולי 1914 החליף תת-אדמירל סר אלכסנדר בת'ל את תת-אדמירל סר הנרי ג'קסון. ב-8 באוגוסט 1914 נקלטו אוניות השייטת השביעית בשייטת אוניות המערכה השמינית, שהורכבה מאוניות המערכה פרה-דרדנוט העתיקות ביותר של הצי המלכותי.
מפקדים

|  | דרגה | דגל | שם | תקופה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
פיקוד תת-אדמירל, שייטת אוניות המערכה השביעית
| 1 | תת-אדמירל |  | סר הנרי בי ג'קסון | 2 ביולי 1912 – יולי 1914 |
| 2 | תת-אדמירל |  | סר אלכסנדר א' בת'ל | אוגוסט – ספטמבר 1914 |
הערות שוליים

↑  Gordon, Smith. "Royal Navy ship dispositions 1914-1918: THE GRAND FLEET, 1914-1916 by Admiral Viscount Jellicoe". www.naval-history.net. Gordon Smith, 6 January 2015. נבדק ב-27 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
רכס לקי (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס הרים בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,213 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  67°55′00″S 56°27′00″E﻿ / ﻿67.9167°S 56.45°E﻿ / -67.9167; 56.45
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס לקי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס לקי
 
רכס לקי (באנגלית: Leckie Range) הוא רכס הרים בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
הרכס נמצא 80 קילומטרים דרומית למפרץ אדוארד השמיני.
גובהו הממוצע של הרכס הוא 1,213 מטרים מעל פני הים. שיא גובהו של הרכס הוא בהר קוק שגובהו 1,900 מטרים מעל פני הים.
אתרים ברכס לקי

הר אולפורט
פסגת לזלי
הר קוק
היסטוריה > גילוי הרכס

פסגות הרכס התגלו ממרחק על ידי ציידי לווייתנים נורווגיים, והופיעו בתרשים משנת 1947 מעשה ידי ה. האנסן (H Hansen).
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של דאגלס לקי (Douglas Leckie), מחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, שפיקד על טייסת חייל האוויר המלכותי האוסטרלי שהייתה מוצבת בתחנת מוסון בשנת 1956, והיה טייס במטוסי אוסטר בהם טס פיליפ לו (Phillip Law), אשר מיפה את הרי הרכס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
↑  מידע גאוגרפי על הר קוק
רורמונד

חיילי צרפת ברורמונד - 1793
רורמונד (בהולנדית: ‏Roermondקובץ:155 Roermond.ogg‏Ⓘ‏, בלימבורגית: Remunj) היא עיר במחוז לימבורג שבהולנד.
רורמונד היא עיר חשובה מבחינה היסטורית, השוכנת על שפך נהר הרור, יובל הנשפך לגדתו המזרחית של נהר המז וממזרח לה היא גובלת בגרמניה. העיר קיבלה את זכויותיה ב-1231. מרכז העיר הוכרז כאזור לשימור.
במשך מאות שנות קיומה, שימשה רורמונד כמרכז סחר, כעיר הראשית של דוכסות חלרה ומאז 1559 היא שימשה כמקום מושבה של הדיוקסיה הקתולית של רורמונד. קו הרקיע של העיר ההיסטורית נשלט על ידי המגדלים של שתי הכנסיות של העיר: קתדרלת כריסטופר הקדוש וכנסיית מונסטר.
היסטוריה

האזור יושב על ידי הקלטים, שחיו על שתי גדות נהר הרור. הרומים בנו במקום גשר, שכיום קרוי Steene Brök (גשר אבן) וייסדו את היישוב הראשון ברורמונד, כיום פרבר שקרוי יעקב הקדוש (Voorstad Sint Jacob).
היסטוריה > חלרה

בין השנים 1180 – 1543 לערך, השתייכה רורמונד לדוכסות חלרה. ב-1213 נחרבה העיר על ידי אוטו הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועד ל-1232 היא נבנתה מחדש והוענק לה חותם משלה, ממשל עצמי, זכות לטבוע מטבעות והוקם בה בית משפט.
האזכור הראשון למנזר הפרנציסקני הוא משנת 1309. בשנת 1350 לערך הייתה רורמונד לבירתה של חלרה העלית. ב-1388, במהלך מלחמת מאה השנים, הוטל על העיר מצור על ידי הצרפתים, שבעקבותיו נהרסו הביצורים החיצוניים של העיר והכנסייה. ב-1441 הייתה רורמונד לחברה בברית ערי הנזה וב-1472 הותר לה להטביע מטבעות בעצמה.
היסטוריה > השלטון הספרדי

בין השנים 1543 – 1702 היו רורמונד וסביבותיה לחלק מארצות השפלה הספרדיות. ב-23 באפריל 1568 התנהל ליד רורמונד קרב דהלן, שסימן את תחילתו של המרד ההולנדי. ב-1572 נכבשה העיר על ידי וילם השתקן, אך היא נכבשה מחדש על ידי הדוכס הספרדי, פדריקה אלוורז דה טולדו.
תחת השלטון הספרדי הייתה רורמונד למעוז של הקונטרה-רפורמציה. בשמה של האינקוויזיציה עודדו אנשים לדווח על חשודים בכישוף ובכפירה. ב-1613, הועלו על המוקד 64 חשודים בכישוף על גבעת גלגברג שברורמונד, משפט המכשפות הגדול ביותר בהולנד אי פעם.
ב-1632 כבש הסטאדהאודר, פרדריק הנדריק, את ונלו, רורמונד ומאסטריכט במסגרת "הצעדה לאורך המז" המפורסמת שלו. ניסיונות לספח את אנטוורפן ואת בריסל נכשלו בכל אופן בשנים הבאות. המחוזות הצפוניים התאכזבו מחוסר התמיכה המקומית. הקונטרה-רפורמציה החזירה את האוכלוסייה המקומית לחיק הנצרות הקתולית וחוסר האמון שלהם בקלוויניסטים מהצפון גבר אף על התיעוב שהם חשו כלפי הכובשים הספרדים. בין השנים 1632 – 1637 הייתה רורמונד תחת שלטון הרפובליקה ההולנדית ושוב בין השנים 1702 – 1716. בין השנים 1716 – 1794 הייתה העיר חלק מהשטחים שהיו תחת שלטון בית הבסבורג.
היסטוריה > השלטון הצרפתי

ב-11 בדצמבר 1792, במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, כבשו הצרפתים תחת פיקודו של גנרל דה מירנדה, את רורמונד, אך ב-5 במרץ 1793 חזרה העיר לשליטת השלטון ההבסבורגי. העיר נכבשה שוב על ידי הצרפתים ב-5 באפריל 1794 והייתה באופן רשמי לחלק מהמחוז הצרפתי מז התחתון מ-1795 ועד 1814. ב-1814, במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, שוחררה רורמונד על ידי הרוסים.
היסטוריה > ממלכת ארצות השפלה

לאחר חתימת ההסכם האנגלו-הולנדי של 1814, הייתה רורמונד חלק מממלכת ארצות השפלה. המחוז החדש לו היא השתייכה נקרא מאסטריכט, על שם בירתו. וילם הראשון, מלך הולנד לא רצה לאבד את השם לימבורג והוא עמד על כך ששם המחוז ישונה ללימבורג, על שם דוכסות לימבורג שהתקיימה עד לשנת 1648 במשולש שבין מאסטריכט, לייז' ואאכן.
ב-1830, כאשר נפרדו הולנד ובלגיה, הייתה תמיכה להוספת לימבורג לבלגיה, אך בסופו של דבר, ב-1839, חולק המחוז לשניים: החלק המזרחי סופח להולנד והחלק המערבי לבלגיה. מאותה עת ואילך היה מחוז לימבורג ההולנדי, כדוכסות לימבורג החדשה, חלק מהקונפדרציה הגרמנית.
כמו כל הולנד, הייתה רורמונד תחת כיבוש גרמני בין השנים 1940 – 1945, במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר שוחררה ב-1 במרץ 1945 על ידי כוח הסיור של דיוויזיית הרגלים ה-35 של צבא ארצות הברית, במסגרת מבצע רימון (Operation Grenade). ביום השחרור היו 90% מהמבנים בעיר במצב של נזק או הרס. שיקום העיר החזיר למרכז העיר את תפארת העבר שלה.