stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רותי הולצמן
ביוגרפיה

הולצמן נולדה וגדלה בתל אביב ולה שתי אחיות. למדה ב"בית הספר לאמנויות רננים".
עם גיוסה לצה"ל בשנת 1969, הצטרפה ללהקת הנח"ל ובה השתתפה בתוכנית "בהיאחזות הנח"ל בסיני", שבה בוצע השיר בעל השם הזהה וכן "הבן יקיר לי אפריים" ו"שיר לשלום".
עם שחרורה הוחתמה על ידי אברהם דשא (פשנל), והשתתפה בהצגות המוזיקליות "ג'אמבו" ו"קונגרס הצחוק הציוני הראשון", שהפך לאחר מכן להצגה "שוקולד מנטה מסטיק". בעקבות הצגה זו הוקמה שלישיית הבנות "שוקולד מנטה מסטיק", שכללה את הולצמן, ירדנה ארזי ותמי עזריה אשר הוחלפה לאחר מכן בלאה לופטין. בין השנים 1972–1978 הייתה השלישייה הרכב מוביל בזמר ובבידור הישראלי, ובשנת 1976 ייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון, בשיר "אמור שלום".
לאחר פירוק השלישייה נטלה הולצמן חלק בפרויקטים מוזיקליים רבים, ביניהם "שירי הבלקן" ו"שיר לדרום אמריקה", מתוכם הצליחו בביצועה השירים "סילבריו" ו"אני אשתגע". בשנות השמונים הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "תן הזדמנות". היא שיחקה ושרה במופעים הקומיים "לצון נופל על לצון", "זו ארץ ZOO" מ-1981 והצגת הקברט "נישואין זה לא הכול" יחד גבי אלדור, בתיה ברק ושולה רווח.
ב-1979 השתתפה הולצמן בשירוויזיון עם השיר "אוליב" שזכה במקום הרביעי.
ב-1981 השתתפה הולצמן בפסטיגל אותו הנחתה לצד אושיק לוי, עזרא דגן, רחלי חיים וגרגורי טל, ואף התחרתה בו עם השיר "דג דג אדם" שזכה במקום החמישי.
הולצמן דיבבה עשרות סדרות טלוויזיה לילדים ותרמה את קולה בין השאר ל"רחוב סומסום", לדמות דב קוטר ב"דובוני אכפת לי", מלכת הלבבות ב"עליסה בארץ הפלאות", המספרת ודמות העכברוש ב"בננות בפיג'מות", וכן "פוני קטן" ופיטר פן ב"פיטר פן", שם בנוסף לדיבוב הדמות הראשית שרה גם את שירי הנושא והסיום. דיבבה גם סרטים מצוירים לילדים כדוגמת "דמבו הפיל המעופף" (שם ביצעה את דמות החסידה ודמות הפילה), "סינדרלה", "היפה והחיה", "דינוזאורים", "טריקי שומר העולם" ו"אצבעונית", ושרה את שיר הנושא (גלגל החיים) בגרסה העברית לסרט "מלך האריות". כמו כן דיבבה דמויות משנה בסרטים "אלאדין" ו"הרקולס" של חברת וולט דיסני.
לאחר הפסקה של כמה שנים שבה לבמה וגילמה את אם המנזר במחזמר "צלילי המוסיקה" בגרסה של שנת 2005.
בשנת 2006 השתתפה במחזמר "ברנשים וחתיכות" שהועלה בתיאטרון בית ליסין, ובו גילמה שלושה תפקידים: "הומלסית" משוגעת ברחובות ניו יורק, זמרת קברטים במועדון לילה בהוואנה ואת תפקיד הגנרלית קארטרייט של צבא הישע.
בשנת 2007 שיחקה במחזמר "גלי חום" (Menopause) בתיאטרון חיפה.
בשנת 2018 הופיעה בתפקיד נאווה בדרמה הטלוויזיונית "על הספקטרום".
בשנת 2021 שיחקה בסדרות הטלוויזיה "מה שבע", ו"הקיבוצניקים".
הולצמן היא אחת משבעת המייסדים של אמ"י ומסמכי העמותה נוסחו ונחתמו בביתה.
בשנת 2025 התאחדה עם חברותיה ללהקת שוקולד מנטה מסטיק למופע חדש.
חיים אישיים

ב-1976 הולצמן נישאה לשמעון ברק, רופא ילדים, ולהם שני ילדים – השחקן והסטאנדאפיסט יונתן ברק ומיכל.
כלתה של הולצמן היא הסטנדפיסטית נועה מנור.
הולצמן מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

↑   תן הזדמנות בהנחיית רותי הולצמן, בהשתתפות מקהלת אדם לאדם ומרים פוקס, סרטון בערוץ "רותי הולצמן ברק - Ruty Holzman Barak", באתר יוטיוב (אורך: 37:28)
↑  ynet, אומרות שלום: לראשונה מאז שנות ה-70, שוקולד מנטה מסטיק חוזרות במופע חדש, באתר ynet, 24 בדצמבר 2024
חנה לסלאו

| --- | --- |

חנה לסלאו, 2020
 לידה:  14 ביוני 1953 (בת 71) א' בתמוז ה'תשי"ג יפו, ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  קומדיה, דרמה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1972
 עיסוק:  שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית, זמרת, מנחת טלוויזיה, מדבבת
 צאצאים:  בן גלעדי, איתמר גלעדי
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הצגת הבידור הטובה ביותר לשנת 2005, פרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע בקאן (על "אזור חופשי"), אשת השנה בקולנוע בטקס "אנשי השנה 2005"
 פרופיל ב-IMDb
 
חנה לֶסְלַאו (נולדה ב-14 ביוני 1953) היא שחקנית, קומיקאית, סטנדאפיסטית, כוכבת ילדים, מנחת טלוויזיה, מדבבת וזמרת ישראלית, מהנשים הבולטות בבידור הישראלי. זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2005 על תפקידה בסרט "אזור חופשי" ופרס אמ"י למפעל חיים לשנת 2022.
ביוגרפיה

לסלאו נולדה וגדלה ביפו, במשפחה בת ארבעה ילדים. הוריה היו ניצולי שואה שעלו לישראל מפולין. אביה, שעבד ביפו ככובען, היה ניצול גטו לודז'. בילדותה שפת הדיבור בה שוחחה עם הוריה הייתה יידיש.
את שירותה בצה"ל, בשנים 1972–1973, עשתה בלהקת פיקוד דרום. התוכניות שבהן השתתפה במסגרת הלהקה הצבאית היו "מדרום תפתח הטובה" ו"חול בקפה".
בשנת 1974 השתתפה לסלאו בתוכנית הטלוויזיה לילדים "ראש כרוב", שם הנחתה, שרה ורקדה.
בשנת 1976 לקחה חלק ברביעיית הבנות של מועדון התיאטרון (יחד עם גליה ישי, מיקי קם ושולי לב) ובאותה שנה השתתפה בתוכנית הילדים "מה פתאום?" (קישקשתא) והייתה הראשונה שהגישה בתוכנית זו את פינת המשחק שלוותה בשיר "כולכם שחקו נא איתי".
באותן שנים, לסלאו גילמה תפקידים קומיים במספר סרטים הישראליים: בסרט הפולחן "גבעת חלפון אינה עונה" (1976), ב"קשר הדבש" (1977), "הצילו את המציל" (1977), "מיליונר בצרות" (1978) וב"בלפר" (1978).
בשנת 1978 העלתה, יחד עם גדי יגיל, את מופע הבידור "החיים הם לא ירח דבש".
ביוגרפיה > שנות השמונים

בשנת 1980 השתתפה כזמרת ושחקנית בתוכנית על-פי טקסטים ושירים נתן אלתרמן, לצד סנדרה שדה ודבורה דותן, שנחלה הצלחה והוקלטה עבור הטלוויזיה החינוכית. שיחקה בסרטו של אסי דיין "עם ישראל חי" (1981) ובסרט "קוני למל בקהיר" (1983).
בשנת 1981 השתתפה במופע הבידור "ברנשים וחלומות".
במהלך שנות השמונים השתתפה לסלאו במספר פרויקטים לילדים, בהם אלבומי הילדים שהקליטה "מאה שירים ראשונים - כל שירי הילדות שלנו" (1981), "אלבום שירים לטף מ-א ועד ת" (1985) ו"חג שמח ילדים", הצגות כמו "אלוף בצלות ואלוף שום" ובמופעי ילדים. בשנת 1985 הנחתה את הפסטיבל לשירי ילדים לצדו של אייל גפן והתחרתה עם השיר "קוראים לי סבתא זפטא" שזכה במקום השני, ובפסטיגל 1989 הנחתה לצד ספי ריבלין וציפי שביט והתחרתה עם השיר "אבא'לה אמא'לה" שזכה במקום הרביעי.
באמצע שנות השמונים, לסלאו פרצה לתודעה הציבורית כאשר הופיעה בתוכנית הבידור בערוץ 1 "סיבה למסיבה" שם גילמה את דמותה של "סבתא זפטא" לראשונה, אשר זכתה לאהדה גדולה ובעקבות כך לפינה קבועה מדי שבוע. באחת הפינות היא שרה יחד עם ג'קי מקייטן את השיר הפארודי "מריומה יומה" שהיה ללהיט התקופה ודורג במקום ה-9 במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה ברשת ג'. בנוסף, היא הנחתה מספר תוכניות של "זהו זה!".
בשנת 1986 יצאה לראשונה בתוכנית בידור "בחיוך ישיר", שבה הופיעה לראשונה בדמות המנקה קלרה (במערכון בו היא מחפשת את בעלה משה) ובמערכונים נוספים, בהם דמותה של אסתר התימניה משעריים, החוזרת מחוץ לישראל ומספרת את קורותיה.
במהלך העשור השתתפה גם במקבץ פרסומות קצרות "זכיתי בלוטו", בהן היא מגלמת דמויות שונות, אך עיקר השפעתה היה כשהעלתה את תוכניות הבידור "סקס, שקרים וחנה לסלאו" ו"החיים על פי לסלאו" (שנחשבה לתוכנית המצליחה ביותר שלה), ובכך הפכה לסוללת דרך לקומיקאיות נוספות, שלא בלטו עד אז בנוף הבידור הישראלי
ביוגרפיה > שנות התשעים

בשנות התשעים השתתפה לסלאו במופעי הבידור "הללויה הוליווד" ו"כשצביקה פגש את חנה" עם צביקה הדר, שלא זכו להצלחה.[דרוש מקור] בנוסף, השתתפה בהצגת הילדים "אלאדין" עם ליאור כלפון, נועה דורי, רובי דואניאס, יניב פולישוק, ואברהם מור.
ביוגרפיה > העשור הראשון של המאה ה-21

לאחר מספר שנים בהן לקחה פסק זמן מעולם הבידור, חזרה לסלאו להופיע בשנת 2001 במופע הבידור "קונגרס הנשים המצחיקות", אותו כתב דודו דותן.
בשנת 2003 העלתה את המופע "יותר חנה מלסלאו", שם היא גוללה את סיפור חייה כבת הדור השני לשואה לצד הגיגים מצחיקים מחייה. תוכנית זו זכתה בשנת 2005 בפרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הצגת הבידור הטובה ביותר של השנה. הופיעה במחזמר "ברנשים וחתיכות" ובהצגות "צימוקים ושקדים" בתיאטרון יידישפיל ו"מבקר המדינה 2005" בתיאטרון הבימה. בשנת 2008 החלה לגלם את דמות הזונה בהצגה מאת חנוך לוין "יאקיש ופופצ'ה" של תיאטרון גשר וכן את תפקיד המשרתת בהצגה "טרטיף" מאת מולייר בתיאטרון גשר. לאחר מכן, כיכבה בהצגות הבידור "האמא של הרווקה" ו"אין כמו משפחה" ובהצגות הילדים "אלאדין", "בילבי", "אצלנו בחצר" ו"סינדרלה".
בשנת 2003 הופיעה בסרטו של עמוס גיתאי "עלילה".
בשנים 2004–2005 היא הנחתה את שעשועון הטלוויזיה "החוליה החלשה", השתתפה בשלוש העונות הראשונות של הטלנובלה "השיר שלנו", בשתי העונות הראשונות בתפקיד הראשי של נעמי שחר, ובשלישית ביצעה מספר הופעות אורח בתפקיד עצמה.
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד ראשי בסרטו נוסף של גיתאי, "אזור חופשי", אשר זכה להצלחה בינלאומית. לסלאו זכתה על התפקיד הדרמטי של ניצולת השואה אותו גילמה בסרט בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע בקאן ואף נבחרה כאשת השנה בקולנוע בטקס "אנשי השנה 2005". תפקיד זה הראה את כוחה הגדול גם בתפקידים דרמטיים על המסך הגדול. באותה שנה גם הוציאה קלטת וידאו לילדים בשם "בישול זה קול".
ב- 2006–2007 העלתה עונה אחת של תוכנית האירוח "תעשו מקום לחנה לסלאו" בערוץ 2, השתתפה בעונה השלישית של סדרת המציאות "פעם בחיים" של yes, שבמסגרתה נשלחה יחד עם רנא רסלאן לחיות בכפר בדואי בדרום הארץ, והתארחה מספר פעמים בתוכנית "שולץ", שבה שיחקה את עצמה בהומור כאישה המונית ושתלטנית. כמו כן, שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "אמאל'ה" יחד עם אורנה בנאי. ובסדרה הקומית "בילי" ששודרה בג'טיקס.
בשנת 2008 השתתפה בסרט הישראלי "שבעה" של האחים שלומי ורונית אלקבץ, וזכתה במסגרת פסטיבל ורשה "OSKARIADA" במקום השלישי עם סרט הסטודנטים "מזל" בבימוי של רועי שר. עוד כיכבה בסדרה דני הוליווד בתפקיד לידיה שטראוס, אימה של עמליה שטראוס (אפרת בוימולד) כאנלוגיה לדמותה בסדרה השיר שלנו.
ב-2009 השתתפה בסרט ההוליוודי "אדם בן כלב". ביוני 2009 עלתה בערוץ HOT3 של חברת HOT הסדרה "מה שנחוץ לרווק", אותה ביימה וכתבה עירית לינור, על פי ספרה של ג'יין אוסטן "גאווה ודעה קדומה", שם שיחקה את אורה שדה. בספטמבר 2009 החלה להשתתף כחברה בצוות הקבוע של תוכנית הטלוויזיה "צחוק מעבודה". בנוסף גילמה את קלרה ב-2009 בסדרת הילדים "השירים, המשחקים" משירי עוזי חיטמן, לצד רינת גבאי, אודי גוטשלק, אביעד בנטוב, טוביה צפיר וגיא פרידמן.
ב-2010 החלה להגיש את התוכנית "תפילו אותי מהרגליים" בערוץ 24, והצטרפה לצוות השופטים בתוכנית הריאליטי של רשת "רוקדים עם כוכבים", שיחקה כפסיכולוגית בסדרה "הצרות שלי עם נשים", ושיחקה במחזמר "101 כלבים דלמטיים" בתפקיד קרואלה דה ויל.
ביוגרפיה > העשור השני של המאה ה-21 ואילך

משנת 2011 החלה לשחק את הדמות דליה בגרסה הישראלית של הסיטקום "בנות הזהב" יחד עם השחקניות תיקי דיין, מיקי קם ורבקה מיכאלי.
ב-15 באפריל 2012 עלתה לאוויר הסדרה היומית "תנוחי", ששודרה ב-HOT3, המספרת את סיפורן של ארבע נשים רעות מטלנובלות-עבר. ובה גילמה לסלאו בשנית את דמותה של נעמי שחר מהטלנובלה "השיר שלנו". בחנוכה 2012 כיכבה במחזמר "סינדרלה" בתפקיד האם החורגת המרשעת.
בשנת 2013 כיכבה בעונה 1 בסדרה "החוף של רינת" בתור קלרה השפית ובחנוכה 2013 כיכבה במחזמר "שלגיה והציד".
בחנוכה 2014 השתתפה במחזמר הילדים "פנטזיה - אלף לילה ולילה".
בקיץ 2015 גילמה את דמותה של קונטסה, העוזרת האישית של ראש מועצה לא מוצלח אותו גילם מאיר סויסה בסרט הילדים הראשון בקריירה שלה, "גויאבות", השתתפה בסרטה של וידי בילו "סוף עידן התמימות", בסדרת הטלוויזיה "שטיסל" בתפקיד מנוחה קניגסברג, ובסדרה ״המדרשה״ ששודרה בערוץ 2 בתפקיד דוריס.
ב-2016 חזרה ללהקת שחקני תיאטרון הבימה, והחלה לשחק את תפקיד ברטה בהצגה "פליישר". מספטמבר 2016 גילמה את גברת תנארדייה המרושעת (לסירוגין עם מיקי קם) במחזמר "עלובי החיים" על פי ספרו של ויקטור הוגו.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "נבסו", אשר זכתה ב-2018 בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס האמי הבינלאומי, שיחקה בקומדיה "אדיפוס שמדיפוס" בתיאטרון יידישפיל, ובסרט הקולנוע "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה", עליו הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2018 שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "רכבת קלה". בנוסף, השתתפה בקמפיין של נעמת נגד אלימות כלפי נשים, והביעה בראיונות את תמיכתה בקמפיין Me Too. באותה שנה יצאה עם הצגה בתיאטרון הקומדיה בשם "אמא מאוהבת" - שם גילמה בחורה מבוגרת המתאהבת בבחור הצעיר ממנה, מה שמתברר בסופו של דבר כטעות.
במאי 2019 הוענק ללסלאו פרס מפעל חיים על תרומתה רבת השנים לתרבות ולאמנות בישראל, במסגרת "בימת אומן" באוניברסיטת בר-אילן. באותה שנה שיחקה את אימו של הנסיך ג'ון ג'ון בהצגה "רובין הוד ולוחמי הצדק".
בשנת 2020 שיחקה את פאולט בונפונטה בהפקה פרטית של המחזמר הפופולרי מברודוויי "לא רק בלונדינית", ושיחקה בסדרה "PPS".
בשנת 2021 גילמה בסדרה "שקשוקה" את תכלת, מנהלת בית הספר. על תפקידה בסדרה קיבלה מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער. בנוסף, שיחקה בסדרה "ילדות סכסכניות", והעלתה מופע היחיד חדש "מי מפחד מחנה לסלאו?".
בשנת 2022 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מי שמע על חווה ונאווה" בתפקיד נאווה קופמן לצד קרן מור. באותה השנה, גילמה את לביבה במחזה "מלאכת החיים" מאת חנוך לוין בתיאטרון הבימה. באותה שנה לסלאו השתתפה בספיישל VIP של תוכנית הבישול "מאסטר שף". באוקטובר 2022 לקחה לסלאו חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא נאמה וביצעה קטע קומי במסגרת האירוע.
בשנת 2024 שיחקה בסרטו של עמוס גיתאי "עדיין לא מאוחר" לצד השחקנית הצרפתייה אירן ז'קוב. הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין של אותה השנה. בנוסף, משחקת את דמותה של ד"ר רות וסטהיימר במופע "חנה לסלאו היא ד"ר רות" בבימויה של תמר קינן, ובמופע "גדולות מהחיים" אשר מציג מפגשים אקטואליים בעלי אופי קומי של ארבע נשים חזקות המדברות וצוחקות על הכל.
כמו כן גילמה את פרופסור עדנה בלום בסדרה "חולי אהבה".
ביוגרפיה > מדבבת

מלבד קריירת משחק, לסלאו דיבבה גם במספר סרטים וסדרות. ב-2015 דיבבה את רועת המינימיקים מתוך הסרט "המסע לכוכב המינימיקים" שמבוסס ע"פ העולם הווירטואלי, מיקמק. בנוסף דיבבה ב-2019 את הסבתא ניי ניי ב-"קסם של מפלצת" ודיבבה ב-"אגדת המלך שלמה". בערוץ 24 דיבבה בתוכנית האנימציה "היפשושיות" את שתי הדמויות הראשיות, המבוססות על הזמרות יפה ירקוני ושושנה דמארי, המדברות על מוזיקה עכשווית בפורמט המבוסס על "ביוויס ובאטהד".
פרסים והוקרה

2005, פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "הצגת הבידור הטובה ביותר של השנה" עם המופע "יותר חנה מלסלאו"
2005, פרס השחקנית הטובה בפסטיבל הקולנוע בקאן עם הסרט "אזור חופשי"
2005, אשת השנה בקולנוע בטקס "אנשי השנה 2005"
2008 מקום שלישי בפסטיבל ורשה "OSKARIADA" עם סרט הסטודנטים "מזל"
2017, מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על סרט הקולנוע "המועדון לספרות יפה של הגברת ינקלובה
2018, פרס הסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס ה"אמי הבינלאומי", עם סדרת הטלוויזיה "נבסו"
2019, פרס מפעל חיים, במסגרת "בימת אומן" באוניברסיטת בר-אילן
2021 מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער על תפקידה כמנהלת בית הספר בסדרה "שקשוקה"
2022, פרס מפעל חיים, א"מי - איגוד אומני ישראל
2024 מועמדות לפסטיבל ברלין עם הסרט "עדיין לא מאוחר"
חיים אישיים

לסלאו הייתה נשואה למפיק אביב גלעדי, ולהם שני בנים. אחד מבניה, בן גלעדי, הוא מפיק, שהפיק בין היתר את הסדרה הדוקומנטרית "צל של אמת", ונשוי לשחקנית רומי אבולעפיה.
ב-1998 לסלאו נישאה בשנית לאיש העסקים בני בלוך, וב-2004 השניים התגרשו.
לסלאו מתגוררת בתל אביב.
פילמוגרפיה

גבעת חלפון אינה עונה (1976)
הצילו את המציל (1977)
קשר הדבש (1977)
בלפר (1978)
מיליונר בצרות (1978)
עם ישראל חי (1981)
קוני למל בקהיר (1983)
פעם אחת (1984)
עלילה (2003)
איים בחוף (2003)
השיר שלנו (2004-2007)
החוליה החלשה (2004-2005)
אזור חופשי (2005)
שבעה (2008)
בדרך לתל אביב (2008)
החזקים שורדים (2009)
אדם בן כלב (2009)
בנות הזהב (2011)
תנוחי (2012)
החוף של רינת (2013)
גויאבות (2015)
סוף עידן התמימות (2015)
בכל מקום אחר (2015)
שטיסל (2015)
המדרשה (2015)
הגברת ינקלובה (2017)
נבסו (2017)
הרכבת הקלה (2018)
לילה בחיפה (2020)
שקשוקה (2021–)
מי שמע על חווה ונאווה (2022)
עדיין לא מאוחר (2024)
חולי אהבה (2024)
הערות שוליים

↑  ערן איצקוביץ‏, תצליחו לזהות? הילדה שבתמונה הפכה לאחת השחקניות האהובות בארץ, באתר וואלה, 24 בדצמבר 2024
↑  פרק 29: חנה לסלאו לא מתחרטת על כלום, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי, ‏2024-06-06
↑  מאיה כהן, "חנה לסלאו מציגה: אדיפוס ביידיש", באתר ישראל היום, ‏10 ביולי 2017
↑  תעשו מקום לחנה לסלאו, באתר www.ishim.co.il
↑  נמרוד דביר, חנה לסלאו: "בסך הכל, אני אחת העם", באתר nrg‏, 30 באוקטובר 2010
↑  אלעד בילו, עכבר העיר אונליין, חנה לסלאו: "אני הכי קוגרית שאפשר", באתר הארץ, 25 במאי 2011
↑  נעמה לנסקי, קרחנה, באתר ישראל היום, 3 ביולי 2015
↑  ההצגה "פליישר" באתר תיאטרון הבימה
1 2  אטילה שומפלבי ואלכסנדרה לוקש, חנה לסלאו: "סירסנו את הגברים", באתר ynet, 20 בנובמבר 2018
↑  אדם סרור‏, חנה לסלאו: "אני בפוסט טראומה, לא הייתה לי זוגיות 20 שנה", באתר וואלה, 5 ביולי 2018
↑  השחקנית חנה לסלאו קיבלה פרס מפעל חיים על תרומתה רבת השנים לתרבות ולאמנות בישראל, אתר אוניברסיטת בר-אילן, 29 במאי 2019
↑  36K צפיות · 548 רגשות | הערב חנה לסלאו עושה כבוד למטבח הפולני! | למי למי אין בכלל כבוד? 😅 הערב חנה לסלאו עושה כבוד למטבח הפולני! האם היא תהיה המנצחת של מאסטר שף VIP? צפו הערב ב-21:15 | By קשת 12 | Facebook, נבדק ב-2024-10-25
↑  בר זגה, דיוות: נונו, יאיר לפיד וכוכבי "קופה ראשית" בערב מחווה לדנה אינטרנשיונל, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 באוגוסט 2022
↑   ננו שבתאי, חנה לסלאו נכנסת לנעליה של ד"ר רות ומזכירה לנו שאפשר עוד לאהוב, באתר הארץ, 21 במרץ 2024
↑  גדולות מהחיים, באתר היכל התאטרון קרית מוצקין, ‏2024-10-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307041805171  BIBSYS: 6063136  BNE: XX1719231  BnF: cb14576981s (data)  GND: 140386211  ISNI: 0000 0001 1496 7878  LCCN: no2005026980  MusicBrainz: ce3d7d6e-4fcc-4894-be9c-6cca66a1110f  SUDOC: 080683797  VIAF: 107091816   WorldCat (עם VIAF): 107091816 
חנה לסלאו, 2004
דונלד טראמפ
ראשית חייו

דונלד טראמפ נולד ב-14 ביוני 1946 ברובע קווינס שבניו יורק, למשפחה חברת הכנסייה הפרסביטריאנית האמריקנית (אנ').
אביו, פרד טראמפ, נולד ב-1905 בקווינס להורים שהיגרו מבוואריה. כשהיה בן 15, נכנס פרד לנעליהם של הוריו בעסקי הנדל"ן, והקים עם אמו את הארגון "Elizabeth Trump & Son" שהפך לחברה כשהיה בן 22. הוא בנה בשנות ה-20 דירות בקווינס, שנמכרו במחיר זול לתקופתן. בתחילת שנות ה-30 הכיר את מרי מקלוד, ילידת סקוטלנד, והשניים נישאו בינואר 1936 בכנסייה פרסביטריאנית. הזוג התגורר בשכונת ג'מייקה בקווינס. ב-1937 ילדה מרי את מריאן טראמפ, ב-1938 נולד פרדריק ג'וניור, ב-1942 נולדה אליזבת, ב-1946 נולד דונלד, וב-1948 נולד רוברט. דונלד ואחיו נטבלו, חונכו ואושררו כפרסביטריאנים, ולמדו בילדותם בבית ספר של יום ראשון.
במהלך מלחמת העולם השנייה בנה פרד צריפים לצורכי המאמץ המלחמתי, ולאחר המלחמה התרחבה פעילותו והוא בנה בתים למשפחות של ותיקי המלחמה. בילדותו של דונלד, שיתף אותו אביו לעיתים תכופות בהחלטותיו העסקיות ואף נתן לו לעזור לפועלים בבניית המבנים. בצעירותו רצה דונלד להיות שחקן בייסבול מקצועי. בגיל 13, בשל בעיות משמעת, החליט אביו להכניסו לתוכנית של האקדמיה הצבאית בניו יורק, שבה למד במשך 5 שנים. הוא מונה שם לתפקיד קפטן של מחלקה ולקצין אימונים של גדוד וצעד בראש מצעד צבאי במנהטן לציון יום קולומבוס ב-12 באוקטובר 1963.
בעודו בקולג' היה מעורב בפרויקטים של חברת הנדל"ן של אביו. באוגוסט 1964 החל ללמוד באוניברסיטת פורדהם (אנ') בניו יורק, ובשנתו השלישית עבר ללמוד כלכלה בבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה, לימודים שסיים ב-1968. בעת לימודיו הוא קיבל זימון להתגייס לצבא ארצות הברית במסגרת הגיוס הנרחב למלחמת וייטנאם, אך קיבל פטור בשל לימודיו האקדמיים ומסיבות רפואיות. בשנת 1966 הוא נחשב כשיר לשירות צבאי על סמך בדיקה רפואית, וביולי 1968 סיווג אותו ועד גיוס מקומי ככשיר לשרת. באוקטובר 1968 סווג "1-Y: דחייה רפואית מותנית". בשנת 1972 סווג מחדש בתור "4-F עקב דורבנות עצמות (אקסוסטוזיס)" ברגלו, מה שפסל אותו לצמיתות משירות בצבא האמריקאי. באותה שנה מכר מתחם דירות בסינסינטי שבאוהיו, שאותו רכש אביו עשור קודם לכן והפקיד אותו כאחראי על פתיחתו מחדש, תמורת 6.75 מיליון דולר.
במהלך שנות השבעים הצטרפה משפחת טראמפ לכנסיית השיש הרפורמית של מנהטן, אחת מהכנסיות הפרוטסטנטיות הראשונות שהוקמו באמריקה הצפונית (ב-1628). נורמן וינסנט פיל היה לכומר המשפחה עד פטירתו ב-1993 וטראמפ הגדיר אותו בתור מנטור שלו. עם זאת, ב-2020 הודיע טראמפ כי אינו מזדהה עוד עם הכנסייה, ורואה את עצמו כנוצרי בלתי-זרמי.
אחיותיו של דונלד לא עודדו להיכנס לעסק המשפחתי על ידי אביהן, שנפטר ב-1999. מריאן טראמפ בארי כיהנה כשופטת בכירה בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה עבור הציר השלישי, המכסה את דלאוור, ניו ג'רזי ופנסילבניה; תפקיד אליו מונתה בידי הנשיא ביל קלינטון. אליזבת טראמפ-גראו עבדה כעוזרת מנהלית בבנק. האח הבכור, פרד טראמפ ג'וניור, נכנס לעסק המשפחתי, הסתכסך עם אביהם התובעני ועזב כדי להיות טייס בחברת תעופה. ב-1981, בגיל 43, הוא מת מאי-ספיקת לב בעקבות שתייה מופרזת ואלכוהוליזם; גורל שדונלד טראמפ מייחס לו את הימנעותו מאלכוהול ומעישון. האח הצעיר, רוברט, נכנס גם הוא לעסק המשפחתי והפך למנהל. הוא נפטר באוגוסט 2020.
קריירה > קריירה עסקית

לאחר לימודיו, המשיך טראמפ בפעילות בחברת הנדל"ן של אביו, שהתמקדה בהשכרה למעמד הביניים בברוקלין, קווינס וסטטן איילנד. ב-1971 עבר למנהטן. הוא הפך באותה שנה ליו"ר החברה ושינה את שמה לארגון טראמפ. הוא החל לעבוד על פרויקטים גדולים יותר, כשהוא משתמש בעיצוב אדריכלי ראוותני. הוא זכה לתשומת לב ציבורית לראשונה כשהואשם ב-1973 על ידי מחלקת המשפטים של ארצות הברית בהפרות של החוק לדיור הוגן (Fair Housing Act), על הפעלה וניהול של 39 בניינים. טראמפ דחה את ההאשמה, וטען כי היא נובעת מגודל החברה, ומן הרצון לאלץ אותה להשכיר למקבלי קצבת רווחה. בשנת 1975 הגיעו הצדדים להסכם פשרה בנושא.
בין הפרויקטים שבהם היה מעורב כלולים מגדל טראמפ ומגדל טראמפ העולמי בניו יורק, בניין טראמפ בניו יורק שאותו רכש ושיפץ, טראמפ פארק אווניו שהסב לבניין דירות למגורים, מלון וקזינו טראמפ פלאזה, מלון וקזינו טאג' מהאל ומלון וקזינו טראמפ קאסל באטלנטיק סיטי, מלון פלאזה בניו יורק אותו רכש ב-1988 ומכר ב-1995, מלון טראמפ בלאס וגאס, אתר הנופש מאר-א-לאגו בפאלם ביץ' וכן אתרי נופש ומגרשי גולף בעולם. שש פעמים לאורך הקריירה שלו נקלעו חברות בבעלותו לחדלות פירעון ונכנסו להליכי פירוק. טראמפ היה מבעלי הארגון שערך את תחרויות מיס תבל (מיס יוניברס) וכן תחרויות מיס ארצות הברית ומיס ארצות הברית הצעירה. ב-1983 רכש את קבוצת הפוטבול ניו ג'רזי ג'נרלס מליגת ה-USFL. הוא פעל לקידום הליגה כמתחרה משמעותית של ליגת ה-NFL והוביל תביעת נזיקין נגד ה-NFL על בסיס הפרה של חוקי ההגבלים העסקיים. מאמציו לא נשאו פרי והליגה חדלה לפעול ב-1986.
מיזם נוסף של טראמפ היה "אוניברסיטת טראמפ" שבמסגרתה הועברו סמינרים בנושאי נדל"ן. נגד המיזם ונגד טראמפ עצמו הוגשו מספר תובענות ייצוגית וכן תביעה ממחלקת החינוך של מדינת ניו יורק באשמת שימוש בלתי חוקי בשם "אוניברסיטה" והונאת הלקוחות. התביעות הסתיימו לאחר בחירתו לנשיאות בפשרה שבמסגרתה הסכים טראמפ לשלם 25 מיליון דולר לסטודנטים ולמדינת ניו יורק. בשנת 1995 הוא הקים תאגיד הנפט טראמפ שתוך זמן קצר עברה לעסוק במחצבות במדגסקר ואחר כך בתחומים אחרים.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

טראמפ הופיע במספר סרטי קולנוע בהופעות אורח בתפקיד עצמו, בהם "שכחו אותי בבית 2", "וול סטריט 2 - הכסף מדבר", "זולנדר", "שבועיים מראש", "השותפה" ו"תשוקה אחרת" ("Ghosts Can't Do It"). על משחקו ב"תשוקה אחרת" זכה ב-1990 בפרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר. יחד עם מארק בארנט הפיק את תוכנית המציאות "המתמחה" המשודרת ברשת NBC משנת 2004. טראמפ הנחה את התוכנית ב-11 העונות הראשונות שלה, עד 2015. בתוכנית מתמודדים המתחרים זה בזה במשימות הקשורות למהלכים כלכליים והפרס לזוכה הוא משרה באחד הפרויקטים של קבוצת טראמפ. בתפקידו זה התפרסם במשפט "You're fired" (את/ה מפוטר/ת) למועמד המודח. על חלקו בתוכנית היה מועמד פעמיים לפרס אמי ב-2004 וב-2005. שמו הונצח ב-2007 בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קריירה > הונו ונכסיו

טראמפ הוא ככל הנראה הנשיא המיליארדר הראשון של ארצות הברית, ובפרט העשיר ביותר. היקף הונו המדויק אינו ידוע ונתון במחלוקת. ב-2005 ראה אור ספרו של טימותי אובריאן "TrumpNation: The Art of Being The Donald". בספר נכתב כי שווי הונו ונכסיו של טראמפ מסתכם ב-150 עד 250 מיליון דולר, וכי הוא "מיליונר" ולא "מיליארדר", כפי שטוען טראמפ. בתגובה, הגיש טראמפ תביעת הוצאת דיבה נגד המחבר. ב-17 ביולי 2009 דחה בית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי את התביעה, וקבע כי אובריאן לא הוציא את דיבתו של טראמפ כשטען כי שווי הונו ונכסיו נמוך בהרבה מאשר טראמפ טוען. בית המשפט לא דן בשאלת היקף הונו האמיתי של טראמפ.
באוקטובר 2016 העריך המגזין "פורבס" את הונו ונכסיו של טראמפ בסכום של 3.7 מיליארד דולר, ירידה של 800 מיליון דולר לעומת השנה הקודמת. טראמפ עצמו העריך ביוני 2015 כי הונו נאמד בכ-8.7 מיליארד דולר. טראמפ מעולם לא חשף רשמית את רישומי המס שלו, כך שלא ניתן לדעת בוודאות בכמה מוערך הונו. באפריל 2020 העריך המגזין את הונו ב-2.1 מיליארד דולר. במהלך מסע הבחירות לנשיאות ב-2016 חשף הניו יורק טיימס חלק מטפסי המס של טראמפ בשנת 1995 שמהם עלה כי הוא הפסיד 916 מיליון דולר באותה שנה. הדבר אפשר לו לנכות הפסדים אלה במהלך השנים הבאות ולהימנע מתשלום מס. במהלך אחד מהעימותים הנשיאותיים אמר טראמפ שלא שילם מס כי הוא חכם. ב-28 בספטמבר 2020 פרסם הניו יורק טיימס כי טראמפ שקוע בחובות של 421 מיליון דולר, כי בשנים 2016–2017 שילם מס הכנסה לאומי בסך 750 דולר, וכי ב-10 מתוך 15 השנים האחרונות לא שילם מס הכנסה כלל. במאי 2024, הוערך הונו בסך של 7 מיליארד דולר.
המרוץ לנשיאות 2016

טראמפ הביע עניין בהגשת מועמדות למרוץ לנשיאות ב-2012 מטעם הרפובליקנים, ונחשב לאחד המועמדים הפוטנציאליים הבולטים בבחירות המקדימות של המפלגה ב-2012. עם זאת, הוא הודיע במאי 2011 כי אין בכוונתו להתמודד לבחירות הקרובות לנשיאות, שנערכו שנה וחצי מאוחר יותר.
ב-16 ביוני 2015 הודיע על התמודדותו בבחירות לנשיאות ב-2016 מטעם המפלגה הרפובליקאית תחת הסיסמה "Make America Great Again". הצהרתו בעת אירוע השקת הקמפיין שלו לנשיאות במגדל טראמפ, שיבנה חומה בין מקסיקו לארצות הברית, וכן כי חלק מהמהגרים הלא-חוקיים שמגיעים לארצות הברית ממקסיקו מביאים סמים ופשע וכוללים אנסים, חוללה הדים בתקשורת ובמערכת הפוליטית האמריקאית, וספגה גינויים גם מחברי מפלגתו, בהם ג'ב בוש, ריק פרי, מרקו רוביו ומיט רומני. בהמשך נמתחה עליו ביקורת על שתקף את סנאטור ג'ון מקיין, שלטענתו אמר ש-15,000 האנשים שבאו לעצרת טראמפ הם משוגעים, באומרו כי בעיניו מקיין, שנפל בשבי במלחמת ויינטאם, אינו גיבור מלחמה, וכן בקריאתו בדצמבר 2015 לאסור על מוסלמים להיכנס לארצות הברית עד שהממשל ינתח סקרי דעת קהל בעולם המוסלמי שלפיהם רוב המוסלמים מצהירים על שנאת אמריקאים ויחליט כיצד להתמודד עם כך. האפיפיור פרנציסקוס טען כי מי שמציע לבנות חומות ולא גשרים, איננו נוצרי. טראמפ השיב שהתבטאות האפיפיור היא מחפירה ושלאף מנהיג ובפרט למנהיג דתי אין זכות לפקפק באמונתו של אחר.