stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החיים כל כך טובים
עלילה

הסיפור עוסק בילד בן שלוש בשם אנתוני פרמונט, שיש לו כוחות על טבעיים וכמעט אלוהיים: הוא יכול לקרוא מחשבות, ליצור דברים בכוח המחשבה, להזיז דברים, לשגר אנשים וחפצים לאן שהוא רוצה ואפילו להחיות מתים. אנטוני גר בכפר ושמו פיקסוויל עם משפחתו ודודתו. כמה רגעים לאחר שנולד הוא הפריד את פיקסוויל משאר העולם, ואף אחד בכפר לא יודע האם הוא השמיד את כל העולם שמחוץ לכפר או ששיגר את הכפר למקום רחוק ונידח. מכיוון שפיקסוויל מופרדת משאר העולם, האנשים בכפר חייבים לקיים את עצמם: הם מגדלים לעצמם מזון ובונים בעצמם את כל הרהיטים וכלי העבודה שהם צריכים. בכפר נשארו שרידים מהתקופה בה פיקסוויל עדיין הייתה מחוברת לעולם, כגון ספרים, תמונות, תקליטים ופסנתרים, שהם נחלת הכלל ותושבי הכפר מחליפים אותם ביניהם.
מכיוון שאנתוני יודע לקרוא מחשבות, אנשי פיקסוויל מסווים את מחשבותיהם האמיתיות כשהם בסביבתו, וחושבים כל הזמן רק על כמה הם שמחים וכמה טוב להם. הם עושים זאת מכיוון שאנטוני עלול לפגוע בהם אם יחשבו עליו מחשבות שליליות - או יותר גרוע, עשוי לנסות לעזור להם אם הוא מחבב אותם, ניסיון שיכול להביא לתוצאות הרסניות. למרות שאנתוני לפעמים עושה דברים רעים, הוא אינו מרושע - פשוט יש לו תפישת עולם של ילד בן שלוש והוא עושה מה שנראה בעיניו נכון. יותר מכל אנתוני אוהב לעזור לבעלי חיים. הוא נוהג להגיע לחורשה קטנה באמצע שדה תירס ולהגשים את רצונותיהם של החיות הקטנות ששם.
עלילת הסיפור מתרחשת במהלך מסיבת יום הולדת של שכנם של משפחת פרמונט, דן הוליס. במהלך המסיבה ניתן לו במתנה תקליט אותו הוא רוצה לנגן, אבל מציעים לו לא להשמיע אותו במהלך המסיבה, מכיוון שאנתוני לא אוהב שירה. דן משתכר ומתחיל לומר דברים רעים על אנתוני ולשיר. בדיוק באותו רגע נכנס אנתוני לחדר, אומר שדן הוא "איש רע", הופך אותו ל"משהו שלא היה דומה לשום דבר שיכול מישהו להעלות בדעתו" וחושב אותו עמוק לתוך קבר בשדה התירס.
מפני ששמע את דודתו מתלוננת על החום, למחרת "הוריד אנתוני שלג שהרס חצי מהיבול - אבל זה היה יום כל כך טוב".
החוק היהודי השלישי

החוק היהודי השלישי הוא "סעיף חוק 15 של שנת 1941" כפי שנקרא בשמו הרשמי בהונגריה. החוק השלים ועדכן חוק קודם משנת 1894. החוק החדש הסדיר שוב את תנאי הנישואין של היהודים בממלכת הונגריה מתחילת שנות הארבעים, תוך החמרה ותיקון של הוראות החוק הקודם"כדי להסדיר את הגנת הגזע על פי הדרוש". בין היתר, הגביל החוק את נישואיהם של היהודים והגדיר מחדש מי נחשב יהודי בפני החוק. החוקים והתקנות בשלוש וחצי השנים שלאחר מכן, שדרסו ברגל גסה את זכויות האזרחים היהודים, הסתמכו על פי רוב על חוק זה משנת 1941. בין היתר ולמעט מקרים חריגים מסוימים, החוק אסר נישואי אנשים בריאים עם חולים במחלות מין או חולי שחפת, ועם חריגים מסוימים אסר לחלוטין על יהודים להינשא ללא יהודים (נשואי תערובת).
איסור נישואי לא יהודי/ה ויהודי/ה

מנקודת מבט היסטורית, החלק החשוב ביותר של החוק הוא הפרק הרביעי שקבע כי "אסור ללא יהודי/ה להינשא ליהודי/ה". החוק החריג במידה מסוימת את הנשים היהודיות שכן הן יכלו להינשא לגבר לא יהודי מחו"ל, כזה שלא היה אזרח הונגרי, אך גברים יהודים בעלי אזרחות הונגרית לא הורשו לשאת אישה לא יהודייה. בן/בת הזוג היהודי/ה שהפר/ה את איסור הנישואין היה כפוף לעונש של עד חמש שנות מאסר. החוק העניש באותה חומרה גבר יהודי ש"קיים יחסי מין עם אישה הגונה לא יהודייה, מחוץ למסגרת הנישואין".
סעיף 9 לחוק עסק בפירוט במי נחשב יהודי ומי לא.
ככלל, יהודי הוא מי שלפחות שנים מהורי הוריו נולדו כיהודים.
יהודי נחשב גם מי שהשתייך לקהילה היהודית בין אם אבותיו היו יהודים או לאו.
חריג לכלל זה היה האדם ששנים מהורי הוריו היו יהודים, אך הוא היה כבר נוצרי ובתנאי ששני הוריו היו כבר נוצרים בעת נישואיהם. עם זאת, אדם כזה לא הורשה להתחתן עם לא יהודייה שאחד מהורי הוריה היה יהודי. מי שהפר את האיסור הזה נחשב ליהודי.
ילדים מנישואי תערובת שנערכו למרות האיסור נחשבו ליהודים.
מי שהתגייר לאחר כניסה לתוקף של חוק זה נחשב ליהודי, גם אם חזר לאמונה הנוצרית מאוחר יותר.
ההגדרות הנ"ל הרחיבו את מעגל האנשים שנחשבו ליהודים על פי החוק היהודי השני שנחקק לפני כן. החוק השני היווה חריג גם עבור יהודים שהתנצרו זמן רב לפני כן והיווה חריג גם לילדים נוצרים של יהודים שהתנצרו. יהודים נוספים הוחרגו בחוק השני בשל הישג אישי כלשהו (גיבורי מלחמת העולם הראשונה, יתומי ואלמנות מלחמה, אלופים אולימפיים, מרצים באוניברסיטאות, בעלי תפקידים ציבורים בכירים). החוק היהודי השלישי כבר לא החריג את כל אלה. בשנים שלאחר קבלת חוק ב־8 באוגוסט 1941 נקבעו מספר תקנות נוספות שהגבילו את זכויות היהודים על פי הכללים הנ"ל.
כל חוקי היהודים הנ"ל בוטלו בסופו של דבר באמצעות צו הממשלה הזמנית בהונגריה שקמה לקראת תום מלחמת העולם השנייה. הצו ביטל את כל החוקים היהודים בפברואר 1945.
ראו גם

החוק היהודי הראשון
החוק היהודי השני
לקריאה נוספת

XV. törvénycikk(1941) a házassági jogról szóló 1894:XXXI. törvénycikk kiegészítéséről és módosításáról, valamint az ezzel kapcsolatban szükséges fajvédelmi rendelkezésekről 1000 év törvényei הוראות החוק משנת 1941 (בהונגרית).
הערות שוליים

↑  http://regi.sofar.hu/book/zsidotorvenyek-1790-1946-teljes-szoveg/1941-08-08-harmadik-zsidotorveny-nemzsidonak-zsidoval-hazassagot-kotni-tilos/Sófár - Zsidó médiaportál. (Hozzáférés: 2015. december 19.)
↑  כל חוקי היהודים משנת 1790 עד 1946. אתר "שופר" (בהונגרית). http://regi.sofar.hu/book/zsidotorvenyek-1790-1946-teljes-szoveg/
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח

| --- | --- |


 תחום:  ממשל בינלאומי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 אנשי מפתח:  שר האוצר, בצלאל סמוטריץ נציג ישראל בדירקטוריון, שי ששתיאל
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־65 שנים) 
 www.iadb.org
 
הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח (באנגלית: IDB – Inter-American Development Bank) נוסד בשנת 1959 והחל לפעול באופן רשמי בשנת 1961. בבנק חברות 48 מדינות כאשר רק 26 מתוכן זכאיות להלוואות והשקעות של הבנק. הבנק מפעיל משרדים בכל מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים החברות בבנק ושבהן מיישמים את השקעות המדינה, בעוד ההנהלה הראשית יושבת בוושינגטון.
יעדיו העיקריים של הבנק הם צמצום העוני וקידום ופיתוח כלכלי-חברתי של מדינות אמריקה הלטינית והקאריביים. הבנק פועל להשגת מטרותיו באמצעות מתן הלוואות לממשלות, גופים ציבוריים וחברות פרטיות מהאזור, אשר ישמשו לטובת חיזוק יכולת התחרותיות שלהן בכלכלה הגלובלית. כחלק ממאמצי הבנק, הפרויקטים שהוא מבצע מגיעים להעלות את השקיפות והיעילות של המוסדות הציבוריים, תמיכה בתוכניות חברתיות שירחיבו את ההזדמנויות לעניים וקידום אינטגרציה אזורית בסחר ובשירותים.
פעילות הבנק

הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח הוא מקור המימון הגדול ביותר באמריקה הלטינית והקאריביים והיקף ההלוואות השנתי של הבנק עמד בשנת 2015 על 11.3 מיליארד דולר ובשנת 2016 עלה ל-11.7 מיליארד דולר. הרכב הלוואות הבנק בשנת 2015 התחלק לפי הפעילויות הבאות:
21% - סקטור חברתי.
39% - השקעה בתשתיות.
8% - אינטגרציה ומסחר.
32% - יכולות ומימון מוסדיים.
הבנק מעניק שלושה סוגי הלוואות:
OC – Ordinary Capital – הלוואות הניתנות ל-15–25 שנים וכוללות בתוכן ריביות שמשקפות את הסיכון שנותן הבנק.
IFF – Intermediate Financing Facility Account – סבסוד חלק מתשלומי הריבית להלוואות מה-OC. סיוע זה ניתן אך ורק למדינות בעלות הכנסה נמוכה.
מגופים לווים שאינם ממשלתיים או בנקים מרכזיים, הבנק דורש ערבות ממשלתית בגובה סכום האשראי. לחלופין, הלוואות לגופים פרטיים ללא ערבות ממשלתית (עד 10% מכלל ההלוואות של הבנק) מחייבות עמידה במספר מגבלות של ערבות וגיוס הון עצמי. בנוסף, לבנק יש מדיניות של אי-מחיקת הלוואות לסקטור הציבורי.
מקורות מימון

המדינות החברות בבנק נדרשות לרכוש את מניותיו ומקבלות את כוח הצבעתן לפי כמות המניות שרכשו, אולם עיקר מקורות המימון של הבנק מגיעים מהלוואות שהוא מגייס בשוקי ההון, בעיקר באמצעות הנפקת איגרות חוב המגובה בהון. האג"ח של הבנק מדורגות "AAA".
לבנק הסדרים עם גורמים מולטילטרליים ובילטרליים למימון משותף. שותפים מרכזיים הם ארצות הברית, יפן ומדינות אירופה. היקף המימון המשותף השנתי, בשנים האחרונות, מגיע לכ-20 מיליארד דולר בממוצע.
בנוסף, הבנק מנהל 45 קרנות נאמנות המספקות מימון וסיוע טכני למגוון פעילויות ובמיוחד סיוע לביצוע פרויקטים לטובת אוכלוסיות עניות, מענקים לשכירת ייעוץ ומלגות להכשרת כח אדם.
כיום ההון הכולל של הבנק מסתכם ב-170.9 מיליארד דולר, זאת לאחר החלטה שהתקבלה במועצת המנהלים של הבנק ב-2010 להגדיל את הון הבנק ב-70 מיליארד דולר.
זרועות הבנק

פעילות הבנק מתבצעת באמצעות שלושה ארגונים:
IDB - זו היא הזרוע הראשית של הבנק אשר פועלת מראשית הקמת הארגון. במסגרת ה-IDB, הבנק מעניק הלוואות לממשלות, רשויות מקומיות ומוסדות ציבוריים כפי שפורט למעלה.
IDB Invest (נקרא בעבר IIC - Inter-American Investment Corporation) - פועל מול המגזר הפרטי בדגש על עסקים קטנים ובינוניים. הארגון נוסד בשנת 1989 וכיום חברות בו 45 מדינות – 26 מדינות לוות מאמריקה הלטינית ומהקריביים ו-19 חברות תורמות, ביניהן ישראל.
הסיוע של ה-IDB Invest נעשה באמצעות הלוואות, סיוע בהשגת מימון בשוקי ההון הבינ"ל, השקעות בהון מניות וייעוץ פיננסי לחברות. הלוואות ה-IDB Invest לפרויקטים היא עד 33% מעלות פרויקט חדש, או 50% בפרויקט המשכי.
בשנת 2016 ה-IIC אישר פעילות בהיקף של מעל 1.1 מיליארד דולר, ומאז הקמתו מימן קרוב ל-800 הלוואות בסכום כולל של 5.6 מיליארד דולר.
IDB Lab (נקרא בעבר MIF -Multilateral Investment Fund) - מעבדת החדשנות של הבנק בתחום הפיתוח המבצעת השקעות בסיכון גבוה המקדמות גישות חדשניות בתחום הפיתוח הכלכלי באמריקה הלטינית. הארגון נוסד בשנת 1993 ומנסה להתמודד עם העוני באמצעות מיקוד הפעילות בסקטור הפרטי והתמקדות בעסקים קטנים ובינוניים. בשונה משאר זרועות הבנק המאופיינות באסטרטגיית פעילות שמרנית וזהירה, פעילות ה-IDB Lab נחשבת פחות שמרנית אך חדשנית וככזאת שאינה נרתעת לנסות מודלים חדשניים של השקעות, על אף הסיכון הגבוה הכרוך בהן מבחינת ההשקעה והצלחת הפרויקט. פעילות ה-IDB Lab בתוך הסקטור הפרטי היא בעיקר מול עסקים קטנים ובינוניים הפועלים במישורים הבאים:
Climate smart agriculture – השקעה בפתרונות חדשניים להתמודדות עם אפקט החממה ופיתוח הקשר של האדם לסביבה. לדוגמה, נחתם הסכם לשיתוף פעולה עם אגודת הצפרים "National Audubon Society" לטובת פיתוח ושימור אזורים מוגנים לציפורים ייחודיות לאמריקה הלטינית במדינות: בליז, גואטמלה, פרגוואי והבהמאס.
Inclusive cities – מחזור ושימוש חוזר בפסולת עירונית: לדוגמה, פיתוח מערכת שתוכל להסב שמן בישול לדלק עבור כלי רכב (BioFuel) בסאו-פאולו, ברזיל.
Knowledge economy – קידום מיומנות בעבודה יזמית וחדשנית, השקעה בשיטות הוראה מתקדמות ופיתוח מכשור רפואי. לדוגמה, השקעה בפיתוח טכנולוגיה שתאפשר ניטור פעילות לא חוקית ביערות (כריתת עצים בעיקר) ברפובליקה הדומיניקנית.
מדינות חברות

בבנק חברות 48 מדינות, ובכללן מדינת ישראל שהצטרפה בשנת 1976, אולם רק 26 מתוכן רשאיות ללוות כספים מהבנק.
מדינות מלוות: אוסטריה, איטליה, ארצות הברית, בלגיה, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, יפן, ישראל, נורווגיה, סין, סלובניה, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קוריאה, קנדה, קרואטיה, שוודיה, שווייץ,
מדינות לוות: אורוגוואי, איי הבהמה, אל-סלבדור, אקוודור, ארגנטינה, בוליביה, בליז, ברבדוס, ברזיל, ג'מייקה, גואטמלה, גיאנה, האיטי, הונדורס, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, טרינידד וטובגו, מקסיקו, ניקרגואה, סורינאם, פנמה, פרגוואי, פרו, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה,
מבנה ארגוני

מבנה המשילות של הבנק מחולק לשלוש רמות. הרמה העליונה המורכבת ממועצת נגידים (Board of Governors) בה חברים 48 נציגי המדינות. מועצת הנגידים מתכנסת אחת לשנה (לרוב בחודש מרץ) ואמונה על קבלת החלטות אסטרטגיות אודות פעילות הבנק בטווח הארוך. נציגה של כל מדינה הוא לרוב שר אוצר, נשיא הבנק המרכזי או אישיות בכירה אחרת, וכח ההצבעה של כל נציג נקבע לפי חלקה היחסי של המדינה במניות הבנק אשר רכשה.
למדינות האזוריות סכום כולל של 50.014% מזכויות ההצבעה ובראשן ברזיל – 11.027%, וארגנטינה – 11.027%.
ארצות הברית מחזיקה ב-30% מזכויות ההצבעה, וקנדה מחזיקה ב-4%.
יתר הקולות מתחלקים בין המדינות הלא-אזוריות.
ברמה השנייה הבנק פועל באופן שוטף באמצעות במועצת מנהלים (Board of Directors). מועצת המנהלים מתכנסת לרוב אחת לשבוע והיא מונה 14 דירקטורים, כאשר לארצות הברית ולקנדה דירקטורים משלהן, ויתר הדירקטורים מייצגים קבוצות (constituencies) של 2–7 מדינות.
ברמה השלישית נמצאים נשיא הבנק וההנהלה. נשיא ה-IDB נבחר על ידי המדינות החברות לתקופת כהונה של 5 שנים והוא מנהל את ישיבות מועצת המנהלים ואחראי על הניהול הכולל של הבנק. הנשיא הנוכחי הוא לואיס מאוריסיו קלבר-קרונה (Mauricio Claver-Carone) אזרח ארצות הברית.
הבנק וישראל

מדינת ישראל חברה ב-IDB משנת 1976 וב-IIC משנת 1989, והצטרפה ל-IDB Lab במהלך שנת 2017. ישראל היא חברה לא-אזורית ומדינה תורמת שאינה זכאית להלוואות. בנובמבר 2022 נבחר הישראלי-ברזליאי אילן גולדפיין לכהן כנשיא הבנק לתקופה של חמש שנים.
בעקבות החלטת ממשלה שהתקבלה בשנת 2017 להעביר את הנציגות בבנקים מבנק ישראל למשרד האוצר, כיום יחידת ארגונים בינ"ל במשרד האוצר היא האמונה על הקשר השוטף מול הנהלת הבנק. החל משנת 2021, נציגה של ישראל במועצת הנגידים הוא שר האוצר, בצלאל סמוטריץ, ונציגה של ישראל במועצת המנהלים (Board of Directors) הוא מר שי ששתיאל. החברות בבנק מייצרת למדינת ישראל במה בזירה הכלכלית-המולטילטרלית, ומאפשרת לישראל לקחת חלק משמעותי בהחלטות ההנהלה הקשורות בעיצוב מדיניות ההשקעות של הבנק.
לישראל כ-13,126 מניות, המהוות 0.158% מכח ההצבעה הכללי בבנק.
ישראל חברה בקבוצה של 7 מדינות – גרמניה ואיטליה, המתחלפות ביניהן בהובלת הקבוצה, בלגיה, הולנד, ישראל, סין ושווייץ. לקבוצה כח הצבעה של 5.024% המייצגים 712,259 קולות (נכון לדצמבר 2017).
ראו גם

הבנק האירופאי לשיקום ולפיתוח
הבנק העולמי
בנקים אזוריים לפיתוח
כלכלן ישראלי-ברזילאי נבחר לנשיא הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2022
הערות שוליים

↑  IDB opens its office for Europe in Madrid | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
↑  OVERVIEW | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
↑  https://www.iadb.org/en/news/news-releases/2016-01-20/loans-and-guarantees-totaling-us113-billion-in-2015,11391.html השקעות IADB 2016(הקישור אינו פעיל)
↑  Capital and Funds Under Administration | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
↑  Projects | Page 2 | Inter-American Investment Corporation, www.iic.org (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  Our History | Inter-American Investment Corporation, www.iic.org (באנגלית) (ארכיון)
↑  HOW ARE WE ORGANIZED | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
↑  מיקי פלד ועמרי מילמן, משחק כיסאות פיננסי: האוצר יחליף את בנק ישראל כנציג בבנקים בינלאומיים, באתר כלכליסט, 13 במרץ 2017
↑  ארגונים כלכליים ומוסדות פיננסים רב לאומיים במשרד האוצר
↑  ABOUT US | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
↑  ABOUT US | IADB, www.iadb.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263045305171  BNE: XX111856  CiNii: DA03155331  GND: 1002997-7  ISNI: 0000 0004 1936 9502  LCCN: n79059063  NDL: 00646303  NKC: ko2009487010  NLA: 35225674  SELIBR: 118963  VIAF: 144941830   WorldCat (עם VIAF): 144941830
היינץ בארמטלר

היינץ בארמטלר ולוז (בספרדית: Heinz Barmettler Veloz; נולד ב-21 ביולי 1987) הוא כדורגלן עבר שווייצרי-דומיניקני ששיחק בעמדת הבלם בפרייבורג ב'.
ביוגרפיה

היינץ בארמטלר ולוז נולד בציריך שבשווייץ לאבא שווייצרי ואמא מהרפובליקה הדומיניקנית. בגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של גראסהופרס ציריך. ב-2005 שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ולאחר עונה מצוינת של בארמטלר שכללה 28 משחקים ו-6 שערים חתם בפ.צ. ציריך. בציריך זכה באליפות אחת בעונתו הראשונה במועדון, ועונה לאחר מכן שיחק במועדון בליגת האלופות. ב-12 ביולי 2012, חתם בארמטלר באינטר באקו מאזרבייג'ן. לאחר שלא זכה לדקות משחק בבאקו, חתם בפ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין בינואר 2013.
ב-2 באוגוסט 2013 חתם בריאל ואיאדוליד לשנתיים וכך הפך לשחקן הראשון מהרפובליקה הדומיניקנית שמשחק בלה ליגה.
ב-14 בנובמבר 2009, ערך בארמטלר את הבכורה הבינלאומית שלו במדי נבחרת שווייץ בהפסד 1:0 לנורווגיה במשחק ידידות. מאחר שהתקנון החדש של פיפ"א קובע כי שחקן יכול לשנות את הנבחרת הלאומית שלו רק אם לא שיחק במדיה במשחק רשמי, החליט בארמטלר בשנת 2012 לשחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית. את הבכורה במדי הנבחרת ערך באליפות האיים הקריבים נגד ארובה. המשחק הסתיים בתוצאה 2:2.
הדיוויזיה ה-40 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1899 – 22 בפברואר 1919 (19 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-40 (הסקסונית ה-4) (בגרמנית: 40. Division ‏(4. Königlich Sächsische)) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מממלכת סקסוניה, ובפרט מאזור קמניץ.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-19 (הסקסוני ה-2) בפיקוד מקסימיליאן פון לאפרט, אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתפה בקרב על המארן. באוקטובר 1914 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחמה עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המערבית, ובבכלל זה בקרב ארטואה השני וקרב ארטואה השלישי. בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובהקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל. בשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-22 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-לוטננט לותר פון האוזן (1 באפריל 1899 - 22 במרץ 1901)
גנרל-לוטננט אלכסנדר ויצטום פון אקסטדט (23 במרץ 1901 - 21 באפריל 1904)
גנרל-לוטננט וילהלם לאופולד ורנר פון באסה (22 באפריל 1904 - 24 במרץ 1907)
גנרל-לוטננט פליקס בארת (25 במרץ 1907 - 22 באוקטובר 1908)
גנרל-לוטננט מקסימיליאן פון לאפרט (23 באוקטובר 1908 - 27 בנובמבר 1911)
גנרל-לוטננט טראוגוט לויקארט פון וייסדורף (28 בנובמבר 1911 - 28 באפריל 1913)
גנרל-לוטננט לאו גץ פון אולנהוזן (29 באפריל 1913 - 14 בספטמבר 1916)
גנרל-לוטננט יוהאן מייסטר (15 בספטמבר 1916 - 22 בפברואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היינץ בונגארץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 ביולי 1894 קרפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2 במאי 1978 (בגיל 83) דרזדן, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של לושביץ 
 מוקד פעילות:  גרמניה המזרחית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  עיטור העמל  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  מסדר ההצטיינות הפטריוטי 
 
היינץ בונגארץ (בגרמנית: Heinz Bongartz‏; 31 ביולי 1894, קרפלד – 5 במאי 1978, דרזדן) היה מנצח ומלחין גרמני.
משנת 1930 עד 1933 היה מנצח ה"לנדסקאפלה" בעיר גותה.
בשנים 1947-1964 היה המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של דרזדן, שחידשה את הקונצרטים שלה בדיוק חודש לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ב-8 ביוני 1945. בונגארץ הבטיח את מעמדה הפיננסי כמוסד ממלכתי משנת 1950 והעלה את קרנה לשיאים חדשים של מצוינות אמנותית. הוא שם דגש רב יותר על סדרת הקונצרטים החינוכיים שיזם אדוארד מריקה בשנת 1925 והרחיב את סיורי התזמורת מעבר לגבולות גרמניה, פעולה שתרמה להפצת המוניטין הבינלאומי שלה.
הערות שוליים

↑  Clayton, Anthony; Alan Russell (1999). Dresden: A City Reborn. Oxford, New York: Berg. p. 790. ISBN 1859734413.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גרהרט וייסנהיטר | מנצחים ראשיים, הפילהרמונית של דרזדן 1947 - 1964  | הבא: הורסט פרסטר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810584389205606  BnF: cb13926792d (data)  GND: 124621554  ISNI: 0000 0001 2019 8753  LCCN: n86870994  LNB: 000257070  MusicBrainz: c89d5d6a-a5a5-4bc2-b725-7aa08e9f93ae  NKC: xx0134909  NTA: 23966308X  SUDOC: 086912291  VIAF: 2659020   WorldCat (עם VIAF): 2659020 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדיוויזיה ה-41 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1912 – 30 בספטמבר 1919 (7 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  הרמן פון שטיין 
 
הדיוויזיה ה-41 (בגרמנית: 41. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אילאו הגרמנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית. הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובנובמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד ינואר 1917. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן בקרב איפר השלישי. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-30 בספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-לוטננט הרמן פון שטיין (1 בספטמבר 1912 – 1 באוגוסט 1914)
גנרל-מיור לאו זונטאג (2 באוגוסט 1914 – 16 בספטמבר 1914)
גנרל-מיור אלפרד פון בקמן (17 בספטמבר 1914 – 26 בנובמבר 1914)
גנרל-לוטננט היינריך שמידט פון קנובלסדורף (27 בנובמבר 1914 – 13 בנובמבר 1917)
גנרל-לוטננט ארנסט גרסר (14 בנובמבר 1917 – 23 באוגוסט 1918)
גנרל-מיור ולטר פון דר הארדט (24 באוגוסט 1918 – 26 בינואר 1919)
גנרל-לוטננט ברונו מלמס (27 בינואר 1919 – 30 במרץ 1919)
גנרל-מיור וילהלם פון גרודק (31 במרץ 1919 – 30 בספטמבר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
היינץ גינתר גודריאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1914 גוסלאר, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  25 בספטמבר 2004 (בגיל 90) בון, גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  גוסלאר 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הפרוסית 
 השתייכות:   רייכסווהר ורמאכט ורמאכט  בונדסוור
 תקופת הפעילות:  1933–1945 1956 – 1974
 דרגה:   אוברסט לוטננט (ורמאכט)    גנרל-מיור (בונדסוור)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
היינץ גינתר גודריאן (בגרמנית: Heinz Günther Guderian;‏ 23 באוגוסט 1914 – 25 בספטמבר 2004) היה איש צבא גרמני, בנו של היינץ גודריאן. הוא היה אוברסט-לויטננט בוורמאכט ולאחר מכן גנרל-מיור בבונדסוור.
ביוגרפיה

גודריאן נולד ב-23 באוגוסט 1914 בעיר גוסלאר. אביו היה הגנרל הנודע היינץ גודריאן. הוא למד בתיכון בצלנדורף והתגייס לרייכסווהר ב-1 באפריל 1933. הוא שירת בחיל השריון וכעבור שנתיים הועלה לדרגת לויטננט. הוא שירת כמפקד מחלקה, ולאחד מכן כמפקד פלוגה וכמפקד גדוד ברגימנט הפאנצר ה-1 וה-35. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 הוא לחם במערכה בפולין והוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה. שנה לאחר מכן הוא לחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ונפצע פעמיים במהלכה. הוא למד במכללת המטכ"ל וסיים את לימודיו ב-1942. לאחר מכן הוצב ביחידות פאנצר שונות עד מאי 1944, עת הוצב במטה דיוויזיית הפאנצר ה-116, תפקיד אותו מילא עד תום המלחמה. ב-5 באוקטובר הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ולאחר מכן לחם בקרב על הבליטה ובקרב יער הירטגן, לפני שנלכד בכיס הרוהר ונפל בשבי בעלות הברית באפריל 1945.
הוא הוחזק כשבוי מלחמה עד 1947, ולאחר שחרורו היה חבר בארגון גהלן. בעקבות הקמת הבונדסוור הוא חזר לצבא ומונה למפקד גדוד הפאנצר ה-3, ואחר כך הועבר לפקד על בריגדת הפאנצר ה-14. הוא הגיע לדרגת גנרל-מיור ומילא משימות מטה וניהול, ובהמשך מונה למפקח הכללי של כוחות הפאנצר - אותו תפקיד אותו מילא אביו בזמנו. ב-1972 הוא עוטר בצלב הגדול של עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית ופרש מהצבא שנתיים לאחר מכן. לאחר פרישתו פרסם ספרי היסטוריה על מלחמת העולם השנייה. הוא נפטר בבון ב-25 בספטמבר 2004.
הדיוויזיה ה-42 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1912 – 10 ביולי 1919 (6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
הדיוויזיה ה-42 (בגרמנית: 42. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מאלזס-לורן, ובפרט מאזור זארבורג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-21 בפיקוד פריץ פון בלו, אשר היה חלק מהארמייה השישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. באוקטובר 1914 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 היא הועברה תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחמה עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. הדיוויזיה נשארה בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזרה לחזית המערבית, שם השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 ביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

גנרל-לוטננט האסו פון ברדו (1 באוקטובר 1912 – 3 באפריל 1916)
גנרל-לוטננט תילו פון הנשטיין (4 באפריל 1916 – 6 בנובמבר 1916)
גנרל-לוטננט לודוויג פון אסטורף (7 בנובמבר 1916 – 15 במרץ 1918)
גנרל-מיור קרל בוכולץ (16 במרץ 1918 – 14 בפברואר 1919)
גנרל-מיור פרידריך צכלין (15 בפברואר 1919 – 10 ביולי 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.