stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זה רוברטו

ז'וזה רוברטו דה סילבה ז'וניור (פורטוגזית: José Roberto da Silva Júnior; נולד ב-6 ביולי 1974 באיפירנגה), המכונה זה רוברטו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר. עיקר הצלחתו הייתה במדי קבוצת באיירן מינכן עימה זכה ארבע פעמים בדאבל (אליפות וגביע) הגרמני. זה רוברטו שיחק בנבחרת ברזיל וזכה עימה פעמיים בקופה אמריקה.
קריירת מועדונים

זה רוברטו החל את דרכו בפורטוגזה שם שיחק שלוש שנים. בשנת 1997 עבר לריאל מדריד והיה שותף לזכייה באליפות הליגה. זה רוברטו רצה להיות שותף לסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 1998, אך חש שבריאל הוא אינו מקבל מספיק הזדמנויות להוכיח את יכולותיו. לכן בסיום העונה בחר לעזוב את מדריד ולשוב לשחק בברזיל, הפעם במדי קבוצת פלמנגו. הוא שיחק בקבוצה לצידו של רומאריו, שותף ב-24 משחקים, אך לא הצליח להבקיע לאורך כל העונה.
בקיץ 1998 חתם בבאייר לברקוזן, במדיה שיחק ארבע עונות. התקופה בה שיחק בקבוצה נחשבת לאחת מהטובות בתולדותיה - בשלוש מתוך ארבע העונות סיימה הקבוצה את העונה כשהיא במקום השני ובעונת 2001/2002 הגיע יחד עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2002, בו הפסידה הקבוצה לריאל מדריד. באפריל 2002 הודיע על מעבר לקבוצת באיירן מינכן בסיום העונה. חודש לאחר מכן חתם בקבוצה על חוזה לשלוש עונות תמורת 12 מיליון אירו. במהלך שנותיו בקבוצה זכה שלוש פעמים בדאבל - אליפות וגביע.
בשנת 2006 עבר זה רוברטו לסנטוס וזכה עם הקבוצה באליפות סאו פאולו בכדורגל. במהלך עונת 2007 בגביע ליברטדורס הבקיע 7 שערים והגיע עם הקבוצה עד לשלב חצי הגמר. ביוני 2007 הודיעה באיירן מינכן על חזרתו של זה רוברטו לקבוצה. בעונת 2007/2008 הבקיע חמישה שערים וזכה עם הקבוצה בדאבל נוסף. בפתיחת עונת 2008/2009 הבקיע 4 שערים ב-11 המשחקים הראשונים, אך עד לסיום העונה לא כבש שערים נוספים. בסיום העונה עזב את באיירן מינכן לאחר שהקבוצה לא הסכימה להעניק לו חוזה חדש לשנתיים נוספות.
ביולי 2009 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת המבורג. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש ששה שערים, אך בעונתו השנייה כבש שער אחד בלבד. בסיום החוזה הוצע לו לחתום על חוזה לעונה נוספת, אך הוא דרש חוזה לשתי עונות לפחות. משלא נענתה בקשתו הודיע על עזיבתו את הקבוצה.
ביולי 2011 חתם על חוזה לשתי עונות בקבוצת אל-גארפה מהליגה הקטרית. בעונת 2011/2012 הבקיע שישה שערים בליגה והיה שותף לזכייה בגביע האמירות. בסיום העונה, אף על פי שהיה לו חוזה לעונה נוספת, עזב את הקבוצה והצטרף לקבוצת גרמיו הברזילאית. בדצמבר 2012, לאחר שהאריך את חוזהו בקבוצה, הכריז על רצונו לסיים את קריירת המשחק שלו כשחקן של גרמיו. למרות ההצהרה, שנתיים לאחר מכן, עזב את הקבוצה וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת פלמיירס. לאחר חתימתו מונה לקפטן הקבוצה. במהלך העונה זכה עם הקבוצה בגביע הברזילאי, כשהוא כובש ארבעה שערים במהלך הטורניר. בסיום העונה חתם על הארכת חוזה לעונה נוספת. בעונתו השנייה בקבוצה זכה באליפות ליגת העל הברזילאית. במהלך העונה הודיע כי זאת תהיה עונתו האחרונה, אך בסיום העונה חתם על חוזה חדש לעונה נוספת. ב-28 בנובמבר 2017 לאחר משחק ליגה מול בוטפוגו פרש זה רוברטו מכדורגל.
נבחרת לאומית

זה רוברטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ברזיל ב-18 בדצמבר 1996 במשחק ידידות מול נבחרת נבחרת בוסניה והרצגובינה. הוא נכלל בסגל הנבחרת למשחקי הקופה אמריקה בשנת 1997. הנבחרת הגיעה עד לגמר וזה רוברטו הבקיע את השער השלישי והאחרון בניצחון 1-3 על נבחרת בוליביה. בדצמבר אותה שנה נכלל בסגל הנבחרת לגביע הקונפדרציות. ברזיל זכתה בגביע, אך זה רוברטו שותף רק במשחק הפתיחה נגד נבחרת ערב הסעודית.
בשנת 1998 השתתף עם במונדיאל 1998, אך זכה לשחק שלוש דקות בלבד במהלך הטורניר, כשעלה כמחליף בדקות הסיום מול נבחרת דנמרק ברבע הגמר.
בשנת 1999 השתתף במשחקי הקופה אמריקה. הוא שותף בשלושה משחקים, כולל משחק הגמר בו ניצחה ברזיל את נבחרת אורוגוואי בתוצאה 0:3. באותה שנה לקח חלק בגביע הקונפדרציות הוא שותף בארבעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים. במשחק הגמר הבקיע את השער האחרון שקבע את תוצאת המשחק - 4-3 לטובת נבחרת מקסיקו שזכתה בתואר.
זה רוברטו לא נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2002. בשנת 2005 לקח חלק במשחקי גביע הקונפדרציות. הוא שושתף בכל המשחקים, אך לא הבקיע שערים. במונדיאל 2006 שותף בכל המשחקים. הוא הבקיע שער במשחק מול נבחרת גאנה בשלב 16 הגדולות, אך ברזיל הודחה בשלב רבע הגמר על ידי נבחרת צרפת.
תארים > מועדונים

ריאל מדריד
אליפות:1996/1997
הסופר קאפ הספרדי: 1997
באיירן מינכן:
אליפות: 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006, 2007/2008
גביע: 2002/2003, 2004/2005, 2005/2006, 2007/2008
גביע הליגה הגרמנית: 2004, 2007
סנטוס
אליפות סאו פאולו בכדורגל: 2007
אל-גארפה
גביע האמיר של קטר: 2012
פלמיירס
הגביע הברזילאי: 2015
אליפות: 2016
תארים > נבחרת

קופה אמריקה: 1997, 1999
גביע הקונפדרציות: 1997, 2005
עדות כבושה

עדות כבושה היא עדות בתחום דיני הראיות שאדם "כבש בליבו" – כלומר, לא מסר – בשלב מוקדם וגילה רק בזמן מאוחר יותר. ההתנהגות של מוסר העדות, אם לא ניתן לה הסבר מספק, יכולה להוביל לפקפוק והמעטה במשקלה של העדות. עדות מסוג זה תפסה הכרה של ממש גם בפסיקה.
כלל העדות הכבושה עוסק באופי ההתנהגותי המחשיד של כבישת העדות, ולא בתוכנה או אופן מסירתה. המונח מתאר שני מצבים שונים: בתרחיש הראשון, החשוד בעבירה, בוחר שלא למסור עדותו בעת חקירתו המשטרתית, משמע שותק, וזאת למרות העובדה שהיה יכול להעיד באופן חופשי; בתרחיש השני, החשוד כובש את עדותו באמצעות מתן גרסה אחת בהזדמנות הראשונה, שאינה משקפת את האמת כהווייתה ולאשורה, ורק בשלב מאוחר יותר מחליט למסור גרסה שלדבריו מתארת את האמת העובדתית. מסירת עדות כבושה לא מפלילה את הנאשם, אך כבישת העדות עשויה להביא לפקפוק באמינותה והקטנת משקלה בשקלול הראיות.
מדרש שם

שורשיו של המונח "עדות כבושה" הם מימי קדם. בתנ"ך מתואר אירוע בו אלוהים מוסר ליונה נבואה לאנשי נינווה, ועם זאת יונה נמנע מלמסור את הנבואה. בגמרא מתוארת פעולה זו כדוגמה לאדם הכובש נבואתו. כבישה שכזו מהווה חטא חמור ביותר ביהדות ועונשה מיתה בידי שמיים, משמע מוות על ידי אלוהים עצמו.
במשמעות המודרנית, אדם ש"כובש" דברים בליבו נמנע מגילוי הדברים, אם על ידי מסירת שקר או על ידי שתיקה.
משמעות משפטית

הכלל המשפטי קובע כי עדות המובאת בשיהוי שכזה (בחלוף זמן מאת האירוע), עשויה להוביל לפגיעה קשה במשקל העדות עצמה, ולעיתים אף לביטול תוקפה באופן מלא, עד כדי משקל אפסי לגמרי. לשון אחרת, חשוד הפועל באחד מן המסלולים, קרי תרחיש של שתיקה או תרחיש של מתן גרסה כוזבת, מסתכן בכך שגרסתו השנייה בזמן לא תתקבל, דבר העשוי לערער את מהימנותו ולהגדיל את סיכוייו להרשעה. חשוד שמתנהל באופן שכזה נדרש להבין שייתכן שבית המשפט לא יאמין לדבריו.
החריג לכלל

במקרים מסוימים, למרות העובדה שהעדות היא כבושה וניתנה בשיהוי ניכר, הרי שאם החשוד מספק הסבר מתקבל על הדעת על פשר השיהוי, רשאי בית המשפט, אך איננו חייב, לקבל את העדות. בהתקיים החריג, בית המשפט לא ייחס משמעות לפרק הזמן שהחשוד כבש או הסתיר את עדותו. בקבלת העדות, בוחן בית המשפט שני רכיבים מצטברים: סיבת השתיקה עד שלב מתן העדות (שינוי הנסיבות) והנימוק שבגינו החליט החשוד לשבור את שתיקתו. למעשה, לבית המשפט יש שיקול דעת והוא יכול לבחור בהתאם לנסיבות של המקרה האם להאמין לעדות למרות העובדה שניתנה בחלוף זמן.
הסיבות לכבישת עדויות

קיימות מספר סיבות שבגינן חשוד עשוי לכבוש את עדותו, קרי לשמור על שתיקה או לחלופין למסור גרסה כוזבת לנעשה. להלן הסיבות לכבישת עדות של חשוד פוטנציאלי:
חשש מהשלכות של העדות על החשוד, מצבו או בני משפחתו.
נבצר ממנו ברמה הקוגניטיבית-מילולית או ברמה הנפשית למסור עדות מדויקת מוקדמת.
לחץ אינטנסיבי ואגרסיבי בחקירה.
חקירה מורכבת שלא הייתה לו היכולת להתמודד עימה.
בושה או שמירה על הפרטיות.
התכחשות למציאות והעדפה להימנע עד כמה שניתן מלהחיות את הטראומה בשנית.
עד מדינה שמוסר גרסה שקרית תחילה יחד עם שותפיו לפשע, ורק לאחר חתימת הסכם עד מדינה, מוסר גרסת אמת נקייה.
בית המשפט ממעט לקבל הסברים חלופיים אלו, למעט מספר מקרים מצומצם בלבד (קיימים הסברים חלופיים נוספים לכבישת העדות שלא צוינו בחלק זה, מדובר ברשימה פתוחה). במילים אחרות, הסיכוי שבית המשפט יקבל טענות אלה אינו גבוה בכלל.[דרוש מקור]
העדר לגיטימציה לרוב סיבות הכבישה

ניתח לבחון את הסיבות לכבישת עדות ואף למצוא בהם הגיון אנושי ומשפטי רב. עם זאת, הפסיקה מראה כי מעטים המקרים בהם בית המשפט טורח להתחשב בשיקולים אלה של תבחינים פסיכולוגיים וטראומה מן ההליכים, כהצדקה להשהיית העדות וכבישתה.
העדר לגיטימציה לרוב סיבות הכבישה > הרציונל להענקת משקל נמוך עד אפסי

הרציונל העומד בבסיס התפיסה לפיה יש להעניק לעדות כבושה משקל אפסי, יוצא מנקודת הנחה כי מי שמעיד עדות כבושה, הוא בסבירות גבוה הנאשם ואין בלתו.
טענה זו, בטעות יסודה. מדובר בהיסק לוגי מכליל החוטא לאמת העובדתית ועומד בסתירה לחזקת החפות. הן חפים מפשע והן אשמים, מוסרים עדויות כבושות ולכן הנחה שגויה זו עשויה להגדיל את הסיכוי להרשעות שווא של חפים.[דרושה הבהרה]
כבישת עדות בעבירות מין

כבישת עדות בשל הדחקה היא רכיב אופייני בכל הנוגע לעבירות מין. לא פעם, מדובר במנגנון פסיכולוגי המושתת על מבנים פסיכולוגיים מורכבים כגון הכחשה והדחקה של האירוע הטראומתי. משמע, קורבנות של עבירות מין לא מתלוננים על שאירע להם באותו הרגע. לוקח להם זמן לעכל את הטראומה אשר חוו.
בנוסף, מאפיין של כבישה במקרים אלו תפס אחיזה של ממש בפסיקתו של בית המשפט העליון. בעדויות מסוג זו ייתכנו מאפיינים של העדר קוהרנטיות, בלבול ודיסוציאציה (ניתוק רגשי בין המעיד למעשים שקרו לו). חרף זאת, נראה כי אין בכבישת העדות במקרים מסוג זה כדי לפגוע במהימנות, משל מדובר מבחינת בתי המשפט, בהסבר המניח את הדעת נוכח הנסיבות. למעשה, אם מגיע לפתחו של ביהמ"ש מקרה של עדות בעבירת מין, הוא לא ימהר לפסול את העדות שכן הוא מודע לנסיבות המיוחדות של הטראומה.
ההבחנה בין זכות השתיקה לעדות כבושה

קיימת הנחה שגויה לפיה ישנה זהות מוחלטת בין זכות השתיקה של נאשם, לבין עדותו הכבושה. על אף שמושגים משפטיים אלה נראים חופפים, הם אינם זהים כלל ועיקר. בעוד "ששתיקת הנאשם" מתייחסת לנאשם הבוחר לשמור על זכות השתיקה ולהימנע מלענות על שאלות המופנית אליו, הרי "שעדות כבושה" יכולה להתייחס גם לנאשם עצמו אך בד בבד לעד במשפט הנמנע ממסירת גרסת אמת בהזדמנות הראשונה שניתנה לו.
עדות כבושה - נאשם או עד.
שתיקת נאשם - נאשם בלבד.
הבלבול נעוץ בעובדה שבשני המקרים, הנאשם או העד נמנעים ממסירת האמת כהווייתה, באופן פאסיבי של שתיקה. ההבדל המשפטי בין השניים רב. שתיקתו של נאשם עשויה להביא לחיזוק הראיות כנגדו בעוד עדות כבושה כשלעצמה, מקבלת משקל נמוך יותר אך איננה מחזקת את ראיות התביעה. מדובר בהבדל דרמטי בהליך הפלילי.
ביקורת על הכלל המשפטי הקיים (הדין המצוי)

חרף הפרקטיקה הנוהגת להעניק לעדות כבושה משקל נמוך, הרי שבשנים האחרונות ישנן רוחות של שינוי. ישנם מלומדים שטוענים כי יש לעבור "מכללי הוכחה", משמע כללים משפטיים נוקשים המצדדים בפרוצדורה, "לחופש הוכחה", משמע, היכולת לחקור עובדות ולנסות להגיע לחקר האמת תוך נטרול מרבי של ההטיות האנושיות והשיפוטיות השונות שמופעלות עלינו.
ביקורת על הכלל המשפטי הקיים (הדין המצוי) > חסרונות בדין הקיים

פרופ' דורון מנשה עמד לראשונה במאמרו "משקלה הראייתי של כבישת עדות נאשם" על הסכנות בדין הקיים:
1. סכנת הספירה הכפולה: יישום דוקטרינת "העדות הכבושה" עשוי להוביל למצב לא רצוי של ספירה כפולה. במה הדברים אמורים, בשני תרחישים שונים.
ספירה כפולה של כבישת העדות במקרה של שתיקה בחקירה. לדוגמה: נאשם השותק במשטרה והעדות היחידה כנגדו היא של שותפו לדבר העבירה הטעונה חיזוק. אם עדותו תחשב ככבושה בשל שתיקתו ויתקיים הרכיב של "דבר מה נוסף", הוא יורשע באופן די קל.
ספירת יתר של כבישת העדות בצירוף התנהגות מפלילה אחרת של הנאשם- משמע, הסתרת ראיות, בדייתן או הצגת ראיות בלתי מהימנות או שקריות.
מדובר בשני תרחישים שונים, האחד כאשר אין ראיות עצמאיות לכך שהנאשם הסתיר או בדה ראיות (מצב מובהק של ספירה כפולה) והשני כאשר יש ראיות עצמאיות, דבר העשוי להוביל לחפיפה מסוימת בין הראיות ומכאן לסכנה לספירה כפולה.
2. הסבר המניח את הדעת לכבישה העדות: מדובר במושג שמי שיוצק לתוכו את תוכנו הוא בית המשפט. קיימים הסברים רבים לכבישת עדות, החל מחלופות רציונליות לכבישה וכלה בחלופות אמוציונאליות ופסיכולוגיות.
עם זאת, בית המשפט טרם העניק לגיטימציה לחלופות אלה. מצב דברים זה עשוי להוביל לתרחישים לא רצויים בהם כבישת עדות מטעמים אלה לא תתקבל, וכפועל יוצא מכך, תפגע בהגנת הנאשם או במשקל עדותם של עדים שעדותם קריטית לצורך הכרעת הדין.
הצעות לשינוי וייעול

תוספת לאזהרה הקיימת: בנוסף לאזהרה הקבועה כיום בחוק המעצרים המאפשרת לעצור נחקר במשטרה, יש מקום לבחון הוספת אזהרה לפיה העצור יתוודע לכך שדברים שיובאו בשיהוי מצידו, עשויים לעלות כדי עדות כבושה. לשון אחרת, ייבצר ממנו למסור גרסה אפקטיבית באשר לאירוע והגנתו עשויה להיפגע.
הענקת לגיטימציה לסיבות נוספות לכבישת העדות: כפי שנוכחנו לדעת, קיימות סיבות רבות לכבישת העדות. הרחבת ההסברים המניחים את הדעת לכבישה מצד בית המשפט יאפשרו משפט המתחשב בהתנהגויות אנושיות בסיסיות וחותר למניעת הרשעות שווא.
בחינה כפולה של כל עדות כבושה: כאלטרנטיבה לדוקטרינה המשפטית הקיימת, ניתן לבחון כל ראיה, קל וחומר מסוג עדות במבחן כפול של בחינת תוכן ולאחר מכאן תוקף. בחינה שכזו חותרת לחקר האמת העובדתית ולצמצום שיקול דעתו הנרחב של בית המשפט.
הערות שוליים

1 2  דורון מנשה, משקלה הראייתי של כבישת עדות הנאשם, הפרקליט נג(1), 2014, עמ' 41-42
↑  ע"פ 677/84 דוד אביטן ואחרים נ' מ"י, מא(4) 33 (1987).
↑  ע"פ 4364/02 מלמד נ' מדינת ישראל נז(1) 634 (2002).
↑  ע"פ 395/06 חליסטוב נ' מדינת ישראל (פורסם בנבו, 16.11.2006).
↑  ע"פ 202/56 פרקש ואח' נ' היועמ"ש, פ"ד יא(1) 677 (1957).
↑  ס' 34כב לחוק העונשין, תשל"ז-1977; דורון מנשה ואיל גרונר מהות הספק הסביר, 59-60 דפנה בר-און עורכת, (2017).
↑  בועז סנג'רו "לא רק סכנה, אלא תופעה- תשובה לתגובתו של השופט מרדכי לוי על הספר "הרשעת חפים מפשע בישראל ובעולם: גורמים ופתרונות" מאזני משפט י 68, 68-69 (תשע"ה).
↑  תפ"ח (מחוזי ת"א) 1154/01 מדינת ישראל נ' פלוני (פורסם בנבו, 10.11.2002).
↑  אורנה אליגון דר "הוכחת עבירת האינוס: האם הרפורמות הראייתיות הצליחו לשרש את מיתוסי האונס?" משפטים נ 131, 161 (2020).
↑  "פ 5582/09 פלוני נ' מדינת ישראל (פורסם בנבו, 21.6.2009).
↑  נעמה בר-שדה, "התפתחות השימוש בהגנות דיסוציאטיביות בקרב נפגעי תקיפה מינית בזמן הטראומה ולאחריה" פסיכולוגיה עברית 1, 2, (2008).
↑  פס"ד 5636/08 פלוני נ' מדינת ישראל (פורסם בנבו, 5.6.2008); ע"פ 2485/00 פלוני נ' מדינת ישראל, פ"ד נה (2) 918 (2001).
↑  ס' 162א לחוק סדר הדין הפלילי (נוסח משולב), תשמ"ב־1982.
↑  דורון מנשה ''שיקול דעת עובדתי, חופש הוכחה ותיזות בדבר מקצועיות השפיטה'' הפרקליט מג 83, 83-84 (תשנ"ז).
↑  דורון מנשה ושי אוצרי "כמה שוקלת הודאה?"- עיון מחודש בשאלת משקלן הבייסיאני של הודאת נאשם, תגובה למאמרם של מרדכי הלפרט ובועז סנג'רו" מחקרי משפט כו(3) 503, 516-517 (2011).
נרקולפסיה

| --- | --- |

חולה נרקולפסיה חווה התקף בשעות היום
 תחום:  נוירולוגיה 
 טיפול:  מתילפנידאט  מודפיניל 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1188433 
 MeSH:  D009290
 סיווגים
 ICD-10:  G47.41, G47.419 
 ICD-11:  7A20 
 
נרקולפסיה (בעברית: נִרְדָּמוּת; באנגלית: Narcolepsy) היא הפרעה נוירולוגית כרונית, שמקורה אינו במחלות נפש או בעיות פסיכולוגיות, הנגרמת בדרך כלל בשל חוסר יכולת של המוח לווסת את מחזורי השינה והעירות. אנשים עם נרקולפסיה חווים לעיתים קרובות הפרעות בשנת הלילה, ודפוסי שינה לא נורמליים במהלך שעות היום.
מבין המאפיינים של הפרעה זו הם:
התקפי עייפות במהלך היום.
קטפלקסיה (Cataplexy) – מתבטאת בחולשת שרירים פתאומית שמתעוררת בעקבות רגשות חזקים (אם כי ישנם אלו החווים קטפלקסיה ללא קשר לטריגר רגשי מסוים).
שיתוק שינה – שיתוק שרירים מלא בשלבי ההרדמות או ההתעוררות הנמשך מספר דקות.
הזיות היפנגוגיות – מצבים דמויי חלום שמופיעים בשלב המעבר בין ערנות לשינה.
נרקולפסיה נגרמת קרוב לוודאי כתוצאה ממכלול של מוטציות גנטיות ומומים המשפיעים על גורמים ביולוגיים ספציפיים במוח, בשילוב עם גורמים סביבתיים המפריעים במהלך ההתפתחות התקין של המוח, כגון נגיפים.
אטימולוגיה

המונח נרקולפסיה, מקורו במילה הצרפתית narcolepsie, אותה טבע הרופא הצרפתי ז'אן-בטיסט-אדואר ז'לינו (Jean-Baptiste-Édouard Gélineau). המונח הוא שילוב של המילה היוונית νάρκη (נרקה, narkē, "חוסר תחושה" או "קהות חושים"), ו-ῆψις (לפסיס, lepsis, "התקף" או "פרכוס").
סיווג

הסיווג הבין-לאומי של הפרעות שינה (ICSD) לשנת 2001, מסווג ומפריד בין תסמונות ההיפרסומניה (הפרעת עייפות מופרזת בשעות היום), נרקולפסיה, היפרסומניה אידיופתית והיפרסומניה נשנית (כמו תסמונת קליין לוין). הסיווג הבין-לאומי מוסיף ומסווג את הנרקולפסיה חלוקה נוספת – נרקולפסיה שבנוסף מתאפיינת גם בקטפלקסיה ונרקולפסיה ללא קטפלקסיה. ה-ICSD מגדיר נרקולפסיה כ"הפרעה שהגורם לה לא ידוע, המתאפיינת בעייפות מוגזמות, אשר בדרך כלל מלווה בקטפלקסיה ותופעות שנת REM – נוספות, כגון שיתוק שינה והזיות היפונגגיות". הוא גם קובע סטנדרטים בסיסיים לאבחנה של נרקולפסיה, דרך שני סטים של קריטריונים מוגדרים, כמפורט להלן:
קריטריונים לאבחון נרקולפסיה מינימליים, סט ראשון:
"הרדמויות בשעות היום או שקיעה בשינה", אשר "מתרחשות כמעט מדי יום במשך 3 חודשים לפחות"
קטפלקסיה
קריטריונים לאבחון נרקולפסיה מינימליים, סט שני:
"תלונות על עייפות יתר או חולשת שרירים פתאומית"
מאפייני הפרעות שינה כגון: שיתוק שינה, שיבוש בפרק השינה המרכזי (בדרך כלל שנת הלילה); הזיות היפנגוגיות; התנהגויות אוטומטיות.
פוליסומונגרפיה עם אחד או יותר מהמאפיינים הבאים : "חביון שינה הנמשך פחות מ-10 דקות", "חביון שנת REM הנמשך פחות מ-20 דקות"; מבחן MSLT עם ממוצע חביון שינה של פחות מ-5 דקות; "שנת REM מיידית, פעמיים או יותר" (SOREMPs) (נרקולפטים בדרך כלל חווים את שלב REM של השינה תוך 5 דקות מהרגע בו הם נרדמים, בעוד שרוב האנשים לא חווים שנת REM אלא עד שעה מאוחר יותר.)
"היעדר מחלות או הפרעות נפשיות המתאפיינות בסימפטומים אלו" (ראה: היפרסומניה, אבחנה מבדלת)
בהיעדר קטפלקסיה ברורה, האבחון לנרקולפסיה הופך קשה הרבה יותר. מונחים וקטגוריות שונות, כגון היפרסומניה מעורפלת, א-טיפיקלית וכו', נמצאים תחת שימוש כדי לסווג חולים אלו אשר עשויים להיות בשלב התפתחות של נרקולפסיה.
סימנים ותסמינים > מערכת העצבים

בדרך כלל, כאשר אדם ער, גלי המוח ניתנים לתיאור על ידי מודלים שונים כתבנית אופיינית. כאשר אדם נכנס לשלב השינה העמוקה, גלי המוח הופכים איטיים יותר ופחות סדירים. מצב שינה זה נקרא שינה ללא ריצוד עיניים מהיר (non rapid eye movment – NREM). לאחר כשעה וחצי של שנת NREM, גלי המוח מתחילים להראות דפוס פעיל יותר. מצב שינה זה, שנקרא שנת ריצוד עיניים מהיר או בקיצור רע"מ (REM – rapid eye movments), הוא השלב המזוהה ביותר עם תהליך החלימה. בשלב זה הגוף נתון תחת א-טוניית REM, א-טונציה (ריפיון) של השרירים המשורטטים המונעת מהם לפעול.
בנרקולפסיה, סדר ואורך פרקי שנת NREM ו-REM מופרעים, כששנת ה-REM מתרחשת מיד עם תחילת השינה במקום לאחר פרק של שנת NREM. לפיכך, נרקולפסיה היא הפרעה שבה שנת REM מופיעה שלא בזמן נורמלי. כמו כן, חלק מהמאפיינים של שנת REM, אשר מתרחשים רק בזמן שינה כמו: א-טונציה שרירית, שיתוק שינה, וחלומות מתרחשים מחוץ לזמן השינה. לדוגמה, חוסר שליטה שרירית יכול להתרחש במהלך ערות בזמן התקף קטפלקסיה, יש הטוענים כי זוהי חדירה של אטוניציית רע"מ אל זמן העירות. שיתוק שינה וחלומות יכולים להתרחש גם בזמן שינה או בזמן עירות. במילים אחרות, המוח אינו עובר את השלבים הרגילים של הרדמות ושינה עמוקה אלא עובר מעברים חדים בין שנת רע"מ לעירות. שנת הלילה לא כוללת שינה עמוקה ברמה מספקת, ולכן המוח מנסה "לפצות" על כך במהלך היום, ומכאן העייפות המוגברת.
גורמים

השליטה העצבית בזמן מצבי שינה נורמלים והקשר לנרקולפסיה מובנים באופן חלקי בלבד. שינה נרקולפטית מאופיינת במעברים פתאומיים ממצב עירות לשנת REM עם מעט או ללא מעבר דרך שינה שאינה REM. השינויים במערכות המוטוריות והפרופריוספטיביות במהלך שנת REM נחקרו בשני מודלים – אדם ובעלי חיים. במהלך שנת REM נורמלית, די-פולריזציית הנוירונים המוטוריים שבחוט השדרה ובגזע המוח, מייצרת א-טוניה (ריפיון) כמעט מלאה של שרירי השלד באמצעות מסלול רטיקולוספינאלי יורד מעכב. אצטילכולין עשוי להיות אחד מהמוליכים העצביים המעורבים במסלול זה. בנרקולפסיה, לעיכוב ברפלקסים של מערכת התנועה בזמן קטפלקסיה יש מאפיינים דומים אותם ניתן לצפות, בדרך כלל, בשנת REM רגילה.
על אף שהגורם לנרקולפסיה עדיין לא נקבע, מדענים גילו מצבים מסוימים הנראה כי הם קשורים לעלייה בסיכון ללקות בנרקולפסיה ונראה כי יש קשר חזק בין אנשים הלוקים בנרקולפסיה לדפוסים גנטיים מסוימים.
גורם אחד קשור לאזור מסוים הנמצא על כרומוזום 6 המכונה complex HLA. נראה שיש מתאם בין הופעת נרקולפסיה ומופעים מסוימים בגנים של HLA, על אף שהוא לא הכרחי לקיומם של סימפטומים אלו. וריאציות אלו אשר במתחם HLA נחשבים כמגדילים את הסיכון לתגובה אוטואימונית לתאי עצב מייצרי חלבון במוח. החלבון שנוצר, הנקרא היפוקרטין (hypocretin) או אורקסין (orexin), אחראי על דפוסי תיאבון ושינה. לרוב, לאנשים עם נרקולפסיה יהיו מספר מצומצם של אותם תאי עצב מייצרי חלבון זה במוחם. בשנת 2009 ההשערה בדבר הגורם האוטואימוני קיבלה אישוש על ידי מחקר שבוצע בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד.
נרקולפסיה מקושרת מאוד עם הגנוטיפ HLA-DQB1*0602. יש גם קשר עם הסרוטיפים HLA-DR2 ו־HLA-DQ1. הדבר עשוי לייצג תאחיזה לא שוויונית. למרות הנסיבות הראייתיות כי לנרקולפסיה אצל בני אדם יש בסיס תורשתי, תהליך הירושה אינה ידוע. חלק מהמקרים מקושרים למחלות גנטיות כגון מחלת נימן פיק ותסמונת פראדר וילי.
בשנת 2004, חוקרים באוסטרליה גרמו לסימפטומים דמויי נרקולפסיה בעכברים על ידי הזרקת נוגדנים שמקורם בבני אדם נרקולפטים. המחקר שפורסם ב-The Lancet מצביע על הקשר החזק שבין מקרי נרקולפסיה וגורמים אוטואימוניים.
ב-2010, נחקר קשר חלש בין חיסון שפעת של GlaxoSmithKline ונרקולפסיה אצל ילדים בשל שכיחות גבוהה יותר של נרקולפסיה בילדים איריים, פיניים ושוודיים לאחר חיסונים. מכון הבריאות והרווחה הלאומי של פינלנד המליץ להשעות את חיסוני פנדמריקס עד לחקירה נוספת. באמצע נובמבר 2010, דווחו 37 מקרים של נרקולפסיה אצל ילדים על ידי רופאים. בהשוואה לממוצע הרגיל של 3 מקרים של נרקולפסיה ילדים בשנה. בשוודיה, Läkemedelsverket (סוכנות המוצרים הרפואיים של שוודיה) ערכה מחקר במהלך 2009–2010. הם מצאו כי "השכיחות של נרקולפסיה עם קטפלקסיה בילדים/בני נוער באוכלוסייה השוודית עלתה במהלך תקופת מגפת השפעת והחיסון, לצד ירידה מהירה בשכיחות בתקופה שלאחר המגפה". מסקנתם היא כי התוצאות הללו "מספקות ראיות מאוששות כי החיסון עם פנדמריקס במהלך תקופת המגפה יכול להיות קשור לעלייה בסיכון לנרקולפסיה עם קטפלקסיה בילדים/מתבגרים 19 שנים ומטה." זמן מה לאחר מכן, מחקרים שנעשו בסין ופורסמו בכתב העת Nature reviews neurology הראו כי זיהום השפעת עצמו, ו-H1N1 בפרט, יכול לגרום להתפרצות נרקולפסיה.
אבחון

האבחנה היא קלה יחסית כאשר כל הסימפטומים של נרקולפסיה קיימים, אבל אם התקפות השינה הן מבודדות והקטפלקסיה קלה או נעדרת, האבחנה היא קשה יותר. שלוש בדיקות שנמצאות בשימוש נפוץ באבחון נרקולפסיה: בדיקת פוליסומנוגרם (polysomnogram), בדיקת ריבוי חביון שינה (MSLT), וסולם העייפות של אפוורת' (Epworth). בדיקות אלה מבוצעות בדרך כלל על ידי מומחה שינה.
בדיקת פוליסומנוגרם (Polysomnogram) כרוכה בהקלטה רציפה של גלי המוח בזמן שינה וכמו גם תפקוד מספר פונקציות של עצבים ושרירים בזמן שנת הלילה. נרקולפטים כאמור, נרדמים במהירות, נכנסים לשנת REM מוקדמת, ועלולים להתעורר לעיתים קרובות בלילה. כמו כן, Polysomnogram עוזר לזהות הפרעות שינה אפשריות אחרות שעלולות לגרום לעייפות בשעות היום.
סולם Epworth הוא שאלון קצר שמטרתו לקבוע את הסבירות לנוכחות של הפרעת שינה, בין השאר – נרקולפסיה.
למבחן ריבוי חביון השינה, ניתנת לאדם ההזדמנות לישון כל שעתיים וזאת בזמן שעות העירות הנורמליות. תחילה, יישן המטופל במעבדה את שנת הלילה לשם בדיקות פרק השינה הגדול. למחרת יעבור המטופל לעבור בדיקות מרובות ויתבקש לנמנם או לישון לאחר שזה ישן 8 שעות בלילה הקודם. הבדיקות שמות דגש על משך זמן שלבי השינה השונים (חביון תחילת שינה). בדיקה זו מודדת את מידת עייפות בשעות היום וגם מזהה תוך כמה זמן מתחילה שנת ה-REM מהרגע בו נרדם. האדם הנרקולפטי כאמור, צפוי להרדם במהירות ולהתחיל בשנת REM מוקדמת. אולם לעיתים, בדיקת חביון השינה מרובה יכולה לגרום לתוצאה שלילית כוזבת לנרקולפטים.
מחקר חשף את האפשרות למדידת רמות היפוקרטין (hypocretin) שבנוזל המוח והשדרה של חולה לשם אבחון נרקולפסיה. רמות נמוכות באופן חריג משמשות כאינדיקציה חזקה של ההפרעה. בדיקה זו יכולה להיות שימושית כאשר תוצאות מבחן ריבוי חביון שינה MSLT אינן חד משמעיות או קשות לפירוש. עם זאת, הבדיקה דורשת מהחולה לעבור ניקור מותני כדי לשאוב את הנוזל המוח-השדרתי.
טיפול

נרקולפסיה ניתנת לטיפול במידה משמעותית, אך לא ניתן לרפאה. הטיפול הוא ספציפי ומותאם לאדם, ומבוסס על תסמינים ותגובה לטיפול. הזמן הנדרש כדי להגיע לכדי שליטה אופטימלית על התסמינים משתנה, ועשוי להימשך מספר חודשים או יותר. התהליך כרוך בהתאמת התרופות, ושליטה מלאה בסימפטומים היא נדירה. בעוד תרופות הניתנות לבליעה הן האמצעי העיקרי והרשמי בטיפול בנרקולפסיה, שינויים באורח חיים גם הם חשובים.
טיפול > טיפול תרופתי עייפות

הטיפול העיקרי של עייפות מופרזת בשעות היום הוא ממריצים של מערכת העצבים מרכזית, כגון מתילפנידאט, אמפטמין, מתאמפטמין, מודפיניל (Provigil), ו/או נוביגיל (armodafinil).
בסתיו 2007 ה-FDA יצא בהתראה על תופעות לוואי חמורות בעור למודפיניל.
תרופות אחרות בשימוש הם קודאין וסלגילין (selegiline).
תרופה נוספת בעלת מנגנון שונה היא אטומוקסטין (Strattera), שאיננה מעוררת אלא מעכבת ספיגה חוזרת של נוראדרנלין (NRI), לתרופה זו פוטנציאל סיכון והתמכרות נמוך ביותר.
טיפול > טיפול מסייע

במקרים רבים, תנומות קצרות רגילות ומתוכננות יכולות להפחית את הצורך בטיפול תרופתי, ולשפר את התסמינים לזמן קצר.
על פי תצפיות, תנומה בת 120 דקות תספק 3 שעות של ערנות במטופל בעוד שתנומה בת 15 דקות לא תהיה יעילה. תנומות בשעות היום אינן תחליף לשינה בלילה, במיוחד אם אדם נוטה לנהל אורח חיים לילי. תקשורת שוטפת בין שירותי הבריאות, החולה ובני משפחתו היא חשובה לניהול אורח חיים אופטימלי לצד הנרקולפסיה.
ישנם אנשים עם נרקולפסיה ולהם שעון ביולוגי לילי אשר בוחרים במקצוע או עיסוק שעולה בקנה אחד עם מחזור השינה הטבעי של הגוף שלהם (שינה ביום ופעילות בלילה).
הדבר מאפשר להם להימנע מלכפות על עצמם את לוח הזמנים היומי הנפוץ יותר אשר גופם אינו מסוגל לשמור, ומונע הם את הצורך ליטול ממריצים ולהישאר פעילים בזמן שגופם מבקש לנוח.
טיפול > טיפול תרופתי-קטפלקסיה

בקטפלקסיה ותסמיני שנת REM אחרים מטפלים בתרופות טריציקליות כגון קלומיפראמין, אימיפראמין, או פרופיטריפטילין, כמו גם תרופות אחרות המדכאות שנת REM כמו: ונלפלקסין. שימוש בתרופות נוגדות דיכאון אשר חוסמות ספיגה חוזרת של סרוטונין ונוראפינפרין, הראה תועלת בהתמודדות עם הסימפטומים של קטפלקסיה, עם זאת, יש לתרופות אלו תופעות לוואי בולטות כולל הפרעה בשינה.