stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל מקורמאק
ביוגרפיה

מקורמאק נולד בעיר וואגה וואגה שבניו סאות' ויילס כאחד מחמשת ילדיהם של לאנס (נפטר ב-2008), חקלאי בעל ורעייתו איילין מרגרט מקורמאק (לבית מרגוזה; 1938-2018). סבו מצד אמו, ג'ורג' פיטר מרגוזה, נולד ב-1896 באקרטה שבאכאיה, יוון; שלושת הסבים האחרים שלו נולדו בניו סאות' ויילס. למקורמאק ארבעה אחים: דניס, רובין, ג'וליאן ומארק. הוא גדל במשקים המשפחתיים הסמוכים בעיירות מראר וברוסדייל. אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים, מקורמאק נהיה לצוער ב"עיתון "דיילי אדוורטייזר" ("The Daily Advertiser"), העיתון היומיומי והמקומי של ואגה ואגה. הוא מונה לעורך העיתון ב-1991, בגיל 27, ובכך נהפך ל"עורך העיתון הצעיר ביותר באוסטרליה".
מקורמאק פוטר מ"דיילי אדוורטייזר" בפברואר 2002. בתגובה, יותר מ-20 עיתונאים, צלמים ועובדי עריכה אחרים עזבו את מערכת העיתון כמחאה על פיטוריו בתוך יממה אחת. מקורמאק תבע את קבוצת "ריברינה מדיה" על פיטורים לא הוגנים, ובשנת 2003 יישבו מקורמאק ואנשי הקבוצה את הסכסוך מחוץ לכותלי בית המשפט עבור סכום שלא פורסם. לאחר מכן התחיל להתמקצע בתחום המדיה והפרסום התקשורתי כעצמאי. מק'ורמק גם כיהן כמנהל מועדון מרוצי הסוסים של מורומביג'י בשנים 1994–2003, ואף שימש כהיסטוריון הרשמי של המועדון.
בבחירות הפדרליות שנערכו ב-2004 ו-2007, ניהל מקורמאק את מסע הבחירות של קיי האל, חברת הפרלמנט האוסטרלי כנציגת מחוז הבחירה ריברינה מטעם המפלגה הלאומית של אוסטרליה. האל הודיעה על פרישתה מהפוליטיקה באפריל 2010, ומקורמאק זכה לאחר מכן בבחירות המקדימות לייצוג ריברינה מטעם המפלגה הלאומית לפרלמנט. המפלגה הליברלית של אוסטרליה העמידו מועמד לייצוג מחוז ריברינה בפרלמנט בפעם הראשונה מאז 1998, אך הם בכל זאת לא הצליחו לנצח בבחירות על המחוז ומקורמאק נבחר לנציג המחוז בבית הנבחרים.
לאחר שקואליציית הליברלים-לאומים זכתה בבחירות הפדרליות ב-2013, התמנה מקורמאק למזכיר פרלמנטרי עבור שר הפיננסיה מתיאס קורמן. לאחר מכן מונה לעוזרו המינסטיריאלי של וורן טרוס, סגן ראש הממשלה ושר התשית והפיתוח האזורי. בפברואר 2016 מונה לסגן שרת ההגנה מאריס פיין.
בחודש יולי 2016, לאחר הבחירות הפרלמנטריות שנערכו באותה השנה, מונה מקורמאק לתפקיד השר לענייני עסקים קטנים. בתפקידו זה הוא היה אחראי על הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של אוסטרליה (ABS), שערכה את מפקד האוכלוסין הלאומי של שנת 2016 ואת סקר הדואר בדבר נישואים חד-מיניים באוסטרליה. על אף שמקורמאק מתנגד לנישואים חד-מיניים, הצביע בעד תיקון לחוק הנישואין, לאחר שהבטיח לבוחריו להצביע בהתאם לתוצאת סקר הדואר. כאשר וורן טרוס פרש כמהנהגת המפלגה הלאומית בפברואר 2016, נתן מקורמאק פומבי להתלבטויותיו האם להתמודד במקומו להנהגה. בסופו של דבר הוא בחר שלא להתמודד להנהגה, וברנבי ג'ויס נבחר במקום טרוס. לאחר התפטרותו של ג'ויס בפברואר 2018, הודיע מקורמאק כי יתמודד על המנהיגות. משנבחר למנהיג המפלגה הלאומית מונה לסגן ראש ממשלת אוסטרליה בממשלתו של מלקולם טרנבול, והוא ממשיך לכהן בתפקיד זה גם תחת ממשלתו של סקוט מוריסון.
ביוני 2021 הודח מקורמאק מתפקידו כמנהיג המפלגה הלאומית וסגן ראש הממשלה בבחירות פנימיות שהתקיימו בתוך מפלגתו, בהן שב לתפקידו ברנבי ג'ויס.
חיים אישיים

נשוי לקתרין שואו מאז 1986, לשניים שלושה ילדים, ג'ורג'ינה, אלכסנדר וניקולס.
הערות שוליים

↑  דברה קילאלי, מייקל מקורמאק: סגן ראש הממשלה אושר, באתר News.com.au‏, 26 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  ברוד סרמודי, ארבעה דברים שאתם צריכים לדעת על מייקל מקורמאק, באתר Smart Company‏, 19 ביולי 2016 (באנגלית)
↑  מייקל קוזיאול, "מה הטעם במשאל עם?", שאל טרנבול את שרי ממשלתו, באתר כרוז הבוקר של סידני, 27 ביולי 2016 (באנגלית)
↑  ג'וש טיילור, Barnaby Joyce returns as Nationals leader; Senate hearing on Covid-19 begins – as it happened, באתר הגרדיאן, 21 ביוני 2021 (באנגלית)
מיכאל רייסר

מיכאל (מיכה) רייסר (26 באפריל 1946 – 27 באוקטובר 1988) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד.
ביוגרפיה

רייסר נולד וגדל בשכונת מחלול בתל אביב, במשפחה שרוח האצ"ל ותנועת החרות נשבה בה. הוא למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון, ששכן בקרבת ביתו, והמשיך בגימנסיה שלווה. למד באוניברסיטת תל אביב לימודי עבודה וסוציולוגיה וכיהן כיו"ר אגודת הסטודנטים בה. היה ממנהיגי צעירי הליכוד ובעת המאבק בין המחנות בליכוד נמנה עם הפעילים הבולטים במחנה דוד לוי. בין כלל התפקידים שמילא היו סמנכ"ל משרד השיכון וראש אגף הארגון של תנועת החרות. כן היה מראשי מרכז הספורט הארצי של בית"ר.
בשנת 1981 נבחר לכנסת העשירית. בין תפקידיו: יושב ראש ועדת הכנסת וחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט. היה שותף להקמת ועדת נבנצל (לעניין שכר חברי הכנסת) וועדת טוניק (עבודות צדדיות של חברי כנסת). וב-1984 נבחר בשנית לכנסת ה-11.
מספר ימים לפני הבחירות לכנסת השתים עשרה, בשנת 1988, נסע רייסר לירושלים לצילום הקבוצתי של חברי הכנסת. בדרך סטה נהגו ממסלולו ורכבה של דליה איציק, אז יו"ר הסתדרות המורים בירושלים, התנגש בו בעוצמה וחצה את הרכב לשניים. איציק נפצעה קשה ואילו רייסר נפגע אנושות בתאונה, ולאחר יום נפטר.
מיכה רייסר היה נשוי ואב לבן ושתי בנות תאומות, איילת ושרון. שלושת ילדיו חזרו בתשובה לאחר מותו. בנו עורך הדין אלון רייסר, תושב מודיעין עילית, הוא יועצה המשפטי של חברת אקספון וליצן רפואי. על שמו של מיכה רייסר נקראים חטיבת ביניים בראשון לציון ו"מועדון היקב" בעיר, אצטדיון כדורגל בבאר שבע וכן רחובות בערים לוד ורמלה וגן שעשועים ברחוב רמז בנהריה.
מכון שחרית

| --- | --- |


סמליל מכון שחרית
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 יושב ראש:  אילון שוורץ
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 www.shaharit.org.il
 
מכון שחרית - יוצרים מחנה משותף הוא מכון חשיבה ועשייה הפועל כעמותה שהוקם ב-2012, שמטרתו ליצור "שותפות חברתית חדשה" בין כל חלקי החברה הישראלית ובניית "מחנה משותף".
היסטוריה

בסתיו 2009 התכנס צוות של עשרים ושבעה פעילים מרקעים חברתיים שונים למעין סמינר שמטרתו להכיר את החברה הישראלית העכשווית מבחינה סוציולוגית.
הפעילים קיימו מפגשים וסדנאות במשך שנתיים והתעמקו בכל אחת מהן בנדבך אחר: החברה החרדית, החברה הערבית, עיירות הפיתוח, התנחלויות ועוד. בתום תקופת הלמידה הוחלט על הקמת המכון, שיעסוק במסקנות שהוסקו ממנה ואוגדו במספר מסמכים באתר המכון.
ב-2 בנובמבר 2014 התקיים כנס שחרית הראשון, שכינס נציגים ממגוון הקהילות המגוונות בישראל שניסו להציף תנודות ושינויים בחברה הישראלית שאינם מקבלים לדבריהם ביטוי בתקשורת. בשנת 2015 גברה פעילות המכון וכללה, בין השאר אירוע בנושא "השואה וזכרה בעיניים מזרחיות" בערב יום השואה, אירוע לציון יום הזיכרון לפרשת ילדי תימן, ערב לימוד ושיח עם קבוצת חרדים בירושלים בעקבות רצח שירה בנקי והפיגוע בדומא, וכנס "ישראל לאן - מי יחליף את הליברליזם הישראלי?" ב־2016 פורסם נייר עמדה של המכון בעניין משכורת בסיס לכל, שגרר עניין ותגובות רבות. כיום עיקר פעילות המכון היא בתמיכה וארגון של יוזמות חברתיות ופרסום ניירות עמדה בנושאים שונים.
פעילות

המכון מתמקד בפיתוח מנהיגות חברתית ופוליטית בישראל תוך שבירה של שסעים חברתיים פעילות קהילתית. המכון שואף לייצר "טוב משותף" תוך בנייה של מה שהמכון מכנה "פוליטיקה חדשה". פעילות המכון כוללת את תוכנית ה-120 לעתודה פוליטית, התארגנויות קהילתיות במישור המקומי, קיום כנס שחרית המתקיים אחת לשנה, פעילות אקדמית וכתיבת ניירות עמדה בנושאים כלכליים וחברתיים. מחזור הכספים של העמותה גדל מסכום של חצי מיליון שקלים ב-2012 לכארבעה מיליון שקלים ב-2022.
חברי ההנהלה של המכון מגיעים מרקעים שונים בחברה הישראלית. מנכ"ל המכון הוא הד"ר אילון שוורץ, יו״ר הוועד המנהל של המכון הוא המחנך החרדי הרב בצלאל כהן, מנהל המחלקה הפוליטית הוא המשורר יניב קקון וסמנכ״לית העמותה היא הפעילה החברתית יעל גולן. בצוות המכון נמנים בין היתר גם נזיר מג'לי., הרב אילעאי עופרן, הרבנית יפה גיסר, זינב אבו סויד.
בוועדה המייעצת של המכון חברים בין השאר עדינה בר-שלום, חביבה פדיה, מנחם מאוטנר, מאיר בוזגלו, מירב אלוש לברון, ושלמה פישר.
פעילות > תוכנית ה-120

תוכנית ה-120 לעתודה פוליטית של המכון היא תוכנית הכשרה מנהיגותית אשר במטרותיה להכשיר את "הדור הבא של חברי הכנסת". במטרות התוכנית להכשיר אנשים מרקעים חברתיים ופוליטיים שונים. חלק מבניית התוכנית הוא השמה של אנשים אלה במקום אחד כדי להפגיש אותם עם המתחים שבין הדעות השונות ויחד עם זאת לבנות מחנה משותף בחברה הישראלית. התכנית מורכבת מ-6 מחזורים בני שנה כל אחד, במהלכם יוכשרו 120 משתתפים ומשתתפות. המחזור הראשון של התוכנית יצא לפועל ב-2014.
בין עמיתי המכון בתוכנית ה-120 נמנים בין היתר: ח"כ נעמה לזימי, ח"כ עידית סילמן, אחיה קמארה, הרב דוד מנחם, רפאל בלולו, יואב ללום, ענת רוט, ענת ניר, יהודה גרובייס, יעל שרר, יאיר קראוס, שלהבת חסדיאל, בתיה כהנא דרור, יערה זרד ועוד.
הערות שוליים

↑  מכון שחרית, מכון שחרית - מי אנחנו?
1 2  מאמרים ומסמכים של עמיתי וצוות מכון שחרית, באתר מכון שחרית
↑  צביקה קליין, לא ימין או שמאל: בדרך לכנסת עוצרים במרוקו, באתר nrg‏, 21 באפריל 2016
↑  מערכת מכון שחרית, התארגנות קהילתית, באתר מכון שחרית; הכוורת, אודותינו (תיאור ליה אטינגר, עמיתה של מכון שחרית), באתר הכוורת; קהילת שקוף באוהל, ארכיון אירועים 2012 (תיעוד אירוע ארגון קהילתי מטעם מכון שחרית), באתר שקוף באוהל
↑  לקסי, כנס שחרית ליצירת שותפות ישראלית חדשה, באתר עבודה שחורה, ‏28.10.2014; הפקולטה למדעי החברה, אוניברסיטת תל אביב, פרופ' ניסים מזרחי-המשבר של הליברליזם.הבעיה של השמאל: חושב שהאמת רק אצלו, באתר YouTube, ‏8/11/2015
↑  אתגר החיים המשותפים - מכון ון ליר בירושלים, באתר מכון ון ליר בירושלים, ‏3 במרץ 2020
↑  ד״ר ראובן גל, החרדים בחברה הישראלית, באתר מוסד שמואל נאמן, ‏2014; שירה קדרי-עובדיה, הדור השלישי לא מוותר: לבדוק את חטופי תימן, באתר nrg‏, 3 ביולי 2015
↑  מכון שחרית, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  ד"ר אילון שוורץ, מי במים ומי באש, באתר ynet, 12 בספטמבר 2015
↑  הרב בצלאל כהן, אם אין אנו לנו, מי לנו?, באתר ynet, 9 בדצמבר 2015; נעמה לנסקי, ליבה רותחת, באתר ישראל היום, 27 במאי 2016
↑  כתב MyNet, גם בפריפריה הדרומית: החלום המתוק על דירה רק הולך ומתרחק, באתר MyNet אשדוד, ‏12.04.2016
↑  עקיבא לם, חטיפת ילדי תימן: מה מסתירה המדינה?, באתר ynet, 23 ביוני 2015
↑  נזיר מג'לי, האחדות במפלגות הערביות מפספסת את המטרה, באתר nrg‏, 29 בינואר 2015
↑  מכון שחרית, ועדה מייעצת, באתר מכון שחרית
↑  אבירם זינו, ‏יש כאלה שנמאס להם מהמנהיגות וגם החליטו לעשות משהו עם זה, באתר מעריב אונליין, 1 בנובמבר 2014; מכון שחרית, 120 – עתודה פוליטית רב תרבותית לשותפות חברתית חדשה, באתר מכון שחרית; מכון שחרית, קבוצת ה-120 במכון שחרית בעקבות "הטוב המשותף", באתר YouTube, ‏16.6.2016; חדשות nana10, דרעי פנה למזרחים, כחלון ויתר על הטיקט אבל במאבק המזרחי מבהירים: "גם סדר היום יקבע", באתר Nana10, ‏01/03/2015
קטגוריה:ישראל: ארגונים
מייקל ואלגרן

מייקל ואלגרן אנדרסן (בדנית: Michael Valgren Andersen; נולד ב-7 בפברואר 1992) הוא רוכב אופני כביש דני בקבוצת EF Education–EasyPost. ב-2018 ניצח ואלגרן במדי אסטנה את אומלופ הט ניוסבלד ואת מרוץ אמסטל גולד. ב-2014 ניצח את אליפות דנמרק, במדי טינקוף–סאקסו.
ביוגרפיה

ב-2009 סיים ואלגרן במקום השני באליפות דנמרק עד גיל 19, כשב-2010 שיחזר את ההישג וסיים שלישי במקצה נגד השעון באליפות. באותה עונה ואלגרן התחרה באליפות העולם שנערכה באופידה, איטליה וסיים במקום ה-10 במקצה נגד השעון עד גיל 19.
כישרונו של ואלגרן בקלאסיקות התגלה כבר בגילאים הצעירים, כשניצח את מרוץ לייז'–בסטון–לייז' עד גיל 23 וסיים שני באסקבורן–פרנקפורט עד גיל 23 ב-2012. בהמשך עונת 2012 סיים במקום הרביעי באליפות דנמרק. ב-2013 שיחזר ואלגרן את הישגו, כשניצח שוב את לייז'–בסטון–לייז' עד גיל 23 וסיים שוב שני באסקבורן–פרנקפורט עד גיל 23. בהמשך העונה ניצח ואלגרן את הקטע השלישי בטור דה ל'אווניר.
ביוגרפיה > טינקוף–סאקסו (2014–2016)

ב-2014 הפך ואלגרן למקצוען, עם הצטרפותו לקבוצת טינקוף–סאקסו הדנית. הישגיו הבכירים באותה עונה היו מקום שלישי בארבעת הימים של דנקרק,  6 שניות אחרי ארנו דמאר המנצח ומקום רביעי בטור של פיורדס בנורווגיה לאחר מכן. ביוני הפך ואלגרן לאלוף דנמרק לאחר שניצח את מקצה הכביש, כשהוא מסיים שלישי במקצה נגד השעון באליפות ולאחר מכן ניצח את מרוץ "דנמרק–רונדט" בדנמרק. הוא נבחר לראשונה לגרנד טור כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו בוואלטה אספנייה, ואלגרן לא בלט מבחינת תוצאות וסייע לבן קבוצתו, אלברטו קונטדור, לנצח את המרוץ.
את 2015 פתח ואלגרן עם ניצחון בקטגוריית הרוכב הצעיר בטור של דובאי. בהמשך העונה איבד את תואר אלוף דנמרק בכביש לאחר שהגיע שישי, 12 שניות אחרי בן קבוצתו, כריס אנקר סורנסן. במקצה נגד השעון באליפות סיים במקום ה-6. לאחר מכן ערך ואלגרן את הופעת הבכורה שלו בטור דה פראנס, הוא לא בלט במיוחד ונאלץ לפרוש מהמרוץ במהלך הקטע ה-19.
ב-2016 ההישג הבולט של ואלגרן היה מקומו השני במרוץ אמסטל גולד. לאחר שאנריקו גאספארוטו האיטלקי תקף מהפלוטון 2.2 קילומטרים לסיום, ואלגרן תפס אותו והשניים המשיכו ביחד עד הסוף, כשגאספארוטו גובר על ואלגרן בספרינט הסיום ומנצח את המרוץ, כשסוני קולברלי מוביל את הפלוטון במקום השלישי, ארבע שניות אחרי. ואלגרן התקשה לשחזר את ההצלחה שלו במרוץ בקלאסיקות הבאות, כשסיים במקום ה-96 בלה פלש ואלון ובמקום ה-14 בלייז'–בסטון–לייז'. ואלגרן סיים שני במקצה נגד השעון ומקצה הכביש באליפות דנמרק. לאחר מכן נבחר בפעם השנייה ברציפות לטור דה פראנס, תוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום 18 בקטע ה-10, כשהוא מסיים במקום ה-77 הכללי. לאחר הטור שיחזר את הישגו מ-2014 כשניצח את דנמרק רונדט, כשהפעם גם ניצח את הקטע השלישי במרוץ.
ביוגרפיה > אסטנה (2017–2018)

ב-2017 הצטרף ואלגרן לאסטנה הקזחית, לאחר סגירתה של טינקוף - סאקסו. הוא רכב שוב כמה מקלאסיקות האביב ואף סיים שישי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, כשהוא מוביל קבוצה מצומצמת של רוכבים שסיימה 52 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח. לאחר מכן ואלגרן סיים במקום ה-11 במונומנט פריז - רובה, 53 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח. בהמשך העונה נבחר בפעם השלישית לטור דה פראנס, ההישג הבכיר שלו במרוץ היה מקום שביעי בקטע ה-8, והוא סייע לפאביו ארו לסיים חמישי את המרוץ כולו, כשואלגרן עצמו מסיים במקום ה-61. לאחר הטור ואלגרן התחרה בבינקבנק טור וסיים שישי את המרוץ, כ-1:16 דקות אחרי טום דימולן המנצח. הוא סיים שני בדנמרק-רונדט, לאחר שאשתקד ניצח את המרוץ.
ביוגרפיה > אסטנה (2017–2018) > 2018: ניצחון באומלופ ובמרוץ אמסטל גולד

עונת 2018 נחשבת לעונת הפריצה האמיתית של ואלגרן, זה החל באומלופ הט ניוסבלד, כ-2 ק"מ לסיום התקיף ואלגרן מקבוצה קדמית שהתנתקה מהפלוטון, שמר על הפער שלו עד הסיום וניצח את הקטע, כשלוקאש וויסניווסקי הפולני מסיים שני וספ ואנמרקה הבלגי מסיים שלישי, שניהם 12 שניות אחרי ואלגרן. עם ניצחונו באומלופ הפך ואלגרן לדני הראשון בהיסטוריה לנצח את המרוץ. בהמשך התחרה בעוד כמה מהקלאסיקות אך לא בלט, עד שהגיע למונומנט רונדה ון פלנדרן וסיים במקום הרביעי, 20 שניות אחרי המנצח ניקי טרפסטרה. בהמשך אפריל ואלגרן קבע עוד תוצאת שיא, הוא התחרה במרוץ אמסטל גולד ו-2.2 קילומטרים התקיף מתוך הקבוצה הקדמית שמנתה מספר מצומצם של רוכבים. רומן קרויציגר הצ'כי התקיף אחריו והצליח לתפוס אותו ובספרינט הסיום ואלגרן גבר על קרויצגר וניצח אותו, כשאנריקו גאספארוטו, שגבר על ואלגרן ב-2016 וניצח את המרוץ, מסיים שלישי. עם ניצחונו במרוץ הפך ואלגרן לדני השני לנצח במרוץ מאז ביארנה ריס. יכולתו הטובה של ואלגרן הובילה אותו להיבחר בפעם הרביעית ברציפות לטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-15, כשהוא מסיים 29 שניות אחרי בן קבוצתו ומדינתו מגנוס קורט נילסן, כשבקטע ה-16 רשם עוד תוצאה טובה, כשסיים במקום ה-7, 56 שניות אחרי ז'וליאן אלאפיליפ המנצח. בסופו של דבר סיים ואלגרן את המרוץ במקום ה-44. בהמשך העונה סיים במקום השני בקלאסיקת ברטאן, כשהוא מפסיד לאוליבר נאסן בספרינט הסיום. לאחר מכן התחרה בקנדה, כשהתחרה בגרנד פרי מונטריאול וגרנד פרי קוויבק וסיים תשיעי ושמיני בהתאמה במרוצים. ואלגרן התחרה גם באליפות העולם שנערכה באינסברוק, במקצה נגד השעון הקבוצתי סיים עם אסטנה במקום ה-9 ובמקצה העלית גברים סיים במקום ה-7, 43 שניות אחרי זוכה מדליית הזהב אלחנדרו ולוורדה, כשהוא חלק מדבוקת רוכבים שסיימה בין המקומות 6–11.
ביוגרפיה > דיימנשן דאטה (2019–2020)

לאחר עונה מוצלחת ואחרונה בשורות אסטנה, הצטרף ואלגרן ב-2019 לדיימנשן דאטה הדרום אפריקאית. ואלגרן לא הצליח לשחזר את הישגיו מעונתו הקודמת ולא בלט באף אחת מקלאסיקות האביב, למרות זאת הוא הספיק לסיים שביעי באליפות דנמרק ולהתחרות בפעם החמישית בטור דה פראנס, כשהתוצאה הבכירה שלו במרוץ הייתה מקום 18 בקטע ה-12. בסופו של דבר סיים את הטור במקום ה-75 הכללי. לאחר מכן התחיל ואלגרן להתאושש מפתיחת העונה הרעה שלו, כשסיים עשירי בבינקבנק טור ורביעי בקלאסיקת ברטאן, כשלאחר מכן גם סיים חמישי בגרנד פרי מונטריאול. הוא הצליח לשפר את המקום השביעי שלו באליפות העולם שנה שעברה למקום שישי השנה, כשסיים 45 שניות אחרי מאדס פדרסן זוכה מדליית הזהב. לקראת סוף העונה סיים במקום ה-6 ב-Chrono des Nations, מרוץ חד יומי של נגד השעון.
ב-2020 התחרה ואלגרן בפעם השישית בטור דה פראנס וסיים במקום ה-73, כשקבוצתו נכשלה ולא ניצחה אף קטע. הוא סיים במקום ה-11 באליפות העולם ולאחר מכן התחרה בפעם השנייה בוואלטה אספנייה, בגרנד טור הזה התבלט יותר עם מקומות 5 ו-8 בקטעים 6 ו-16, כשהוא סיים 33 כללי.
ביוגרפיה > EF Pro Cycling (2021-)

לאחר שעתיד NTT Pro Cycling לא היה ברור, הצטרף ואלגרן ל-EF Pro Cycling.
הערות שוליים

↑  Omloop Het Nieuwsblad: Michael Valgren takes surprise victory, cyclist.co.uk
↑  Amstel Gold Race 2018, procyclingstats.com
↑  Dimension Data confirm Valgren signing, cyclingnews.com
↑  Michael Valgren signs for EF Pro Cycling, cyclingnews.com
מוריס קומרשל J4

| --- | --- |

Morris Commercial J4
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Austin J4 (יוצר בין השנים 1960–1968)  BMC J4 (משנת 1968)
 יצרן:  Morris Commercial Cars
 שנות ייצור:  1960 – 1974
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  מוריס J-type  מוריס J2
 מודל אחריו:  Leyland Sherpa
 חברת אם:  British Leyland (אנ') (עד שנת 1968)  The British Motor Corporation Limited (BMC) (משנת 1968)
 אורך:  4,115 מ"מ
 רוחב:  1,753 מ"מ
 גובה:  2,057 מ"מ
 משקל:  1,820-1,920 ק"ג (ברוטו) (כושר מטען: 500-600 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,622 סמ"ק (מנוע בנזין)  4 צילינדרים, 1,500 סמ"ק (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 צריכת דלק:  12.4 ליטר ל-100 ק"מ (דגם מנוע בנזין)
"מוריס קומרשל J4"- טנדר, שנת 1967
מוריס קומרשל J4 (באנגלית: Morris Commercial J4, הייתה קרויה גם: Austin J4, משנת 1968 הייתה קרויה גם: BMC J4) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות המסחריות Morris Commercial Cars, בקונצרן הרכב הבריטי British Leyland (אנ')עד שנת 1968, ומשנת 1968 בקונצרן הרכב הבריטי The British Motor Corporation Limited (BMC) (אנ') שהייתה חברת בת של British Motor Holdings (אנ'), אשר יוצרה בין השנים 1960–1974 בבריטניה.
תצורות "מוריס קומרשל J4"

מסחרית.
טנדר.
"מוריס קומרשל J4"

קומרשל - בעברית: מסחרי.
דגם ה"מוריס קומרשל J4" עבר 2 מתיחות פנים עד שנת 1974.
בלמים: בלמי תוף.
מתלים: מתלה עצמאי קדמי שילב קפיצי סליל ובולמי זעזועים הידראוליים מסוג "מנוף" ואילו הקפיצים האחוריים הושגו באמצעות קפיצי עלים חצי אליפטיים.
תאוצה בין 0–80 קמ"ש היא 20.2 שניות (דגם מנוע בנזין).
דגמי "מוריס קומרשל J4" שירתו כרכבי תובלה של דברי דואר בדואר המלכותי הבריטי.
דגם "מוריס קומרשל J4" בתצורת מנוע דיזל בלבד, יוצר בספרד בין השנים 1965–1989 על ידי יצרנית הרכב הספרדית Sava (Spain) (אנ') (שם רשמי: "Sociedad Anónima de Vehículos Automoviles"), ושווק בשמות: "SAVA J4" (אנ') ו-"Pegaso J4".
ראו גם

מוריס FE
מוריס J-type
מוריס J2
הערות שוליים

↑  אוסטין J4 trucksplanet.com/catalog
↑  Edwards, Harry. Morris Commercial Vehicles. Alan Sutton. ISBN 0-7509-0176-4.
↑  "מוריס קומרשל J4" ranker.com/review/morris-commercial-j4
↑  "מוריס קומרשל J4" בדואר המלכותי הבריטי hobbycity.nz/products/oxford
מנורה חזני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בת 48 בערך) קדומים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 יצירות בולטות:  מה שקרה אחרי האביב (2001)   בחומש קרוב לשמיים (2003)   התנערי (2007)
 פרופיל ב-IMDb
 
מנורה חזני (נולדה ב-1976) היא במאית קולנוע ישראלית, בוגרת מעלה בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאומנויות.
קורות חייה

מנורה קצובר נולדה בקדומים ב-1976 לבני קצובר, מראשי המתנחלים ביש"ע. את שירותה הלאומי עשתה כקומונרית בסניף בני עקיבא בקריית ארבע.
היא נישאה לאריאל חזני (בנו של הרב יהודה חזני). אחרי הנישואים עברה עם בעלה להתגורר בהתנחלות חומש שבצפון השומרון, ממנו פונתה ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
לימדה משחק בבית הספר לקולנוע יהודי.
חזני תיעדה את חייה מיום נישואיה ועד לידת בתה הבכורה בסרט "בחומש קרוב לשמים". בערב ט' באב התשס"ט שודר בערוץ 10 סרטה התיעודי "התנערי" העוסק בפינוי חומש. ב-2017 פרסמה את סרטה "רוח אחרת" המביא את סיפורו של אביה וחבריו בחידוש ההתיישבות בחברון ובשומרון.
פילמוגרפיה

מה שקרה אחרי האביב - סרט גמר תיעודי, 53 דקות (2001)
בחומש קרוב לשמים - 53 דקות (2003)
התנערי - 60 דקות (2007)
רוח אחרת - 91 דקות (2017)
מיכאל רייזיחר

מיכאל ג'ון רייזיחר (בהולנדית: Michael John Reiziger; נולד ב-3 במאי 1973 באמסטלפיין, צפון הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה

רייזיחר החל את הקריירה שלו בקבוצת אייאקס אמסטרדם, ובילה את שנותיו הראשונות בבוגרים, בהשאלות לקבוצות פולנדם וחרונינגן. אחרי שחזר מההשאלות לאייאקס, הוא זכה עם הקבוצה בליגת האלופות בשנת 1995. בשנת 1996, הוא חתם במועדון האיטלקי מילאן, אבל לאחר שנפצע והושבת עד סוף העונה, הוא עזב את מילאן לברצלונה הספרדית. בברצלונה הוא שיחק במשך 7 עונות, וזכה עימה פעמיים באליפות הלה ליגה ובגביע המלך הספרדי. בשנת 2004, הוא עבר תחת חוק בוסמן, למועדון הכדורגל האנגלי מידלסברו. ב-31 באוגוסט 2005, הוא חזר להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן, בה שיחק שנתיים לפני שפרש.
הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד, הייתה ב-12 באוקטובר 1994, נגד נבחרת נורווגיה. הוא שיחק עבור הולנד במהלך טורנירי יורו 1996, מונדיאל 1998, יורו 2000 ו-יורו 2004. הוא פרש מן הנבחרת הלאומית לאחר יורו 2004. זמן קצר לאחר שחתם באיינדהובן, הוא הצהיר שהוא שוקל לשוב לשחק במדים הלאומיים של הולנד, אם ההזדמנות תהיה אפשרית. בכל זאת, רייזיחר מעולם לא זומן שוב לסגל הנבחרת.
הוא פרש מכדורגל ב-30 באפריל 2007, יום לאחר המחזור האחרון של ליגת העל ההולנדית, בו הבטיחה קבוצתו פ.ס.וו. איינדהובן את האליפות.
מייקל ברנהאם

| --- | --- |

סוניקווה מרטין-גרין כמייקל ברנהאם.
 תוכנית טלוויזיה:  מסע בין כוכבים: דיסקברי
 הופעה ראשונה:  "The Vulcan Hello", הפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", משנת 2017.
 יוצרים:  בריאן פולר, עקיבא גולדסמן 
 גילום הדמות:  סוניקווה מרטין-גרין, אריסטה ארהין 
 מידע
 תאריך לידה:  2226 
 גזע:  אנושי
 מין:  נקבה
 מקצוע:  קצין בצי הכוכבים
 שיוך:  צי הכוכבים
 אזרחות:  פדרציית הכוכבים המאוחדת
 דמויות קשורות
 משפחה:  גבריאל ברנהאם (אם) סארק (אב מאמץ) אמנדה גרייסון (אם מאמצת) ספוק (אח כתוצאה מאימוץ) פיליפה ג'ורג'יו (אם מאמצת, יקום המראה בלבד)
 חברים:  אש טיילר (ווק) כריסטופר פייק סארו
 אויבים:  פיליפה ג'ורג'יו 
 
מייקל ברנהאם (באנגלית: Michael Burnham) היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: דיסקברי השייכת לזיכיון מסע בין כוכבים. הדמות מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית סוניקווה מרטין-גרין בתחילת הסדרה ברנהאם משרתת על סיפון ספינת החלל "שנזו" בתפקיד הקצינה הראשונה, תחת פיקודה של קפטן פיליפה ג'ורג'יו (מישל יאו) עד שהיא מבצעת אקט של מרד ודרגתה נשללת ממנה. בהמשך מגויסת ברנהאם על ידי קפטן גבריאל לורקה (ג'ייסון אייזקס) כמומחית מדעית על סיפונה של ספינת החלל דיסקברי לאחר שריצתה חצי שנה מתוך מאסר העולם שנגזר עליה, מאחר שלורקה רואה בה נכס אסטרטגי במלחמה נגד הקלינגונים. החל מסוף העונה השלישית, ברנהאם היא קפטן ה"דיסקברי". ברנהאם היא הדמות הראשית בסדרה. בהכשרתה ברנהאם היא אנתרופולוגית שמסייעת לצי הכוכבים שבסיסו בכדור הארץ להבין וליצור קשר ראשוני עם תרבויות חדשות במסעות בחלל החיצון.
דמותה של ברנהאם היא האישה השחורה הראשונה בתפקיד הראשי בסדרת מסע בין כוכבים, ועד לסיום העונה השלישית גם היחידה שמעולם לא שירתה כמפקדת ספינה בצי הכוכבים (אם כי ביקום המראה היא משמשת כמפקדת ה"שנזו"). בריאן פולר שאב לדמותה השראה מדמותה של ניוטה אוהורה בגילומה של נישל ניקולס ומדמויות אמיתיות כמו מיי ג'מיסון ורובי ברידג'ס. ברנהאם היא אחותו המאומצת של ספוק, מאחר שאומצה על ידי הוריו, אמנדה גרייסון וסארק לאחר שהוריה נחשבו מתים לאחר התקפת קלינגונים. קישורה של הדמות למשפחתו של ספוק לא התקבל באהדה על ידי מעריצי מסע בין כוכבים, לאור בעיות המשכיות שנוצרו, שכן ספוק מעולם לא הזכיר את דבר קיומה של אחות מאומצת. כותבי הסדרה בחרו להסביר זאת בסוף העונה השנייה בכך שלאחר משימתה האחרונה של ה"דיסקברי" במאה ה-23, נמחקו כל הרישומים לעצם קיומה של "דיסקברי" וצוותה, ועצם קיומם הפך לסוד צבאי.
רוב הביקורות שיבחו את דמותה של ברנהאם, בעיקר בהתייחס להיותה הדמות הנשית השחורה הראשונה שמהווה דמות ראשית בזיכיון, והביקורות על המשחק של מרטין-גרין היו חיוביות.