stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החתול במגפיים
מוסר השכל

הדיון לגבי מוסר ההשכל ביצירה עורר דעות שונות לאורך השנים.
לדברי ברונו בטלהיים, ככל שדמות טובה כתובה בצורה פשוטה יותר, כך יהיה קל יותר לילד להזדהות איתה ולדחות את הדמות הרעה. הילד מזדהה עם גיבור טוב מכיוון שמצבו של הגיבור גורם למשיכה חיובית. אם הדמות היא אדם טוב מאוד, סביר להניח שגם הילד ירצה להיות טוב. עם זאת, סיפורי הא-מוסר אינם מראים קיטוב או הצמדה זה לזה של אנשים טובים ורעים, משום שסיפורים מוסריים כמו "חתול במגפיים" בונים אופי לא על-ידי מתן אפשרויות בחירה בין טוב לרע, אלא על-ידי מתן תקווה לילד שאפילו הענווים ביותר יוכלו לשרוד. המוסר אינו מדאיג בסיפורים הללו, אלא ניתנת הבטחה שניתן לשרוד ולהצליח בחיים. סיפורי פיות, נותנים מקום מכובד להישגים הקטנים ביותר (כגון התיידדות עם חיה כמו ב"חתול במגפיים") ומעודדים ילדים להאמין בכך שאירועים רגילים עשויים להוביל לדברים גדולים, וכי ההישגים הקטנים והאמיתיים שלהם חשובים אף אם אינם מוכרים כרגע.
חוקרי הפולקלור איונה ופיטר אופי מציינים שהסיפור יוצא דופן בכך שלגיבור הצעיר לא מגיע מזלו הטוב. היותו ילד שלישי וקבלתו הבלתי מעורערת את הוראותיו החוטאות של החתול אינם נתפסים בימינו כסגולות. הם מצהירים שרק מעט נוכלים הצליחו כל כך לפני או מאז.
המאייר של הרומנים והסיפורים של דיקנס, ג'ורג' קרוקשנק, היה המום מכך שהורים יאפשרו לילדיהם לקרוא את המעשיה וטען שהסיפור מלמד את הילד שהטעיה ושקרים יתוגמלו ביתרונות ובפרסים. מבקרת אחרת, מריה טטר, מציינת שאין הרבה מה להעריץ בחתול במגפיים - הוא מאיים, מחמיא, מרמה וגונב כדי לקדם את אדונו. עוד היא מציינת שהחתול במגפיים נתפס כ"וירטואוז לשוני", יצור ששולט באמנויות השכנוע והרטוריקה כדי לרכוש כוח ועושר. טטר טוענת כי בסיפור קיים מוסר השכל כפול. מוסר ההשכל הראשון אומר לקורא שעבודה קשה ותחכום עדיפים על עושר בירושה, אך מסר זה מנוגד בהתנהגות בן הטוחן הצעיר שאינו עובד ואינו משתמש בשנינותו כדי להשיג יתרון ולהיטיב את מצבו, אלא משיג הטבה במצבו בזכות נישואין, ובזכות תחבולות שביצע החתול. המוסר השני מדגיש את פגיעותה של האישה למראה חיצוני: מספיקים בגדים משובחים ומראה נעים כדי לכבוש את ליבה. התרגום לאיטלקית של קרלו קולודי מציין שהסיפור נותן עצות שימושיות אם אתה במקרה חתול או המרקיז מקראבאס.
חוקרת ספרות הילדים זהר שביט בספרה "מעשה ילדות מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים" רואה בסיפור של פרו "טקסט אמביוולנטי" המיועד לשתי קבוצות קוראים, למבוגרים ולילדים, וכתוצאה מכך הוא נקרא אחרת על ידי כל אחת מהקבוצות, וזוכה לעמדות מוצא פרשניות שאינן עולות בקנה אחד זו עם זו. פרופסור יגאל שוורץ בספרו "למה לחתול יש מגפיים" מסכים כי מדובר בטקסט אמביוולנטי אך טוען כי בהתחשב בתפיסתו של פרו, יש למזג את התרבות העממית עם התרבות הגבוהה. יש להניח כי קהלי היעד שעמדו לנגד עיניו של פרו היו בני השכבות המיוחסות, וכנגדם נציגי "ההמון", וכי היצירה מיועדת להעביר לכל אחד מהם מסר אחר. מחד, ההמון הצרפתי שקרא את המעשיה בקריאה "מטריאליסטית מהפכנית", כלומר קיבל סיפור חתרני שמסיר את "המסכה המלאכותית" של המעמדות העליונים. ומאידך בני המעמד הגבוה שקראו את המעשיה "קריאה חצרנית אליטיסטית" וקיבלו סיפור שחושף את "המסיכה הטבעית" של הסיפור העממי אשר מייצג את ההמון הצרפתי על תפיסותיו, רצונותיו ויחסו אל המעמדות העליונים בארצו. פרו העצים את הקונפליקט בין המעמדות וערער את שניהם. בולטת העובדה שפרו סיים את המעשיה בקריצה במשפט "ועוד באותו יום נשא לאישה את הנסיכה. החתול נהפך לאדון מכובד, ולא רדף עוד אחרי עכברים, אלא לשם השעשוע בלבד". הכוונה שכשם שחתול יחדל מלצוד עכברים למחייתו, כך אבסורדי שעני בן טוחן יישא נסיכה לאישה.
היצירה באמנות

הסיפור של שארל פרו הותאם לכלי תקשורת שונים במשך מאות שנים, וסיפק השראה למלחינים, לכוריאוגרפים ולאמנים אחרים במשך מאות שנים. לודוויג טיק פרסם סאטירה דרמטית המבוססת על הסיפור, בשם Der gestiefelte Kater, וב-1812, האחים גרים הכניסו גרסה של הסיפור לספר האגדות שלהם לילדים. בבלט, החתול מופיע במערכה השלישית של היפהפייה הנרדמת של צ'ייקובסקי. הביטוי "מספיק כדי להצחיק חתול" מקורו באמצע המאה ה-19 וקשור לסיפור על חתול במגפיים. בסדרת הספרים Bibliothèque de Carabas אשר יצאה לאור בלונדון בסוף המאה ה-19, הכריכה הקדמית של כל כרך מתארת את החתול במגפיים קורא ספר. בקולנוע ובטלוויזיה, וולט דיסני הפיק סרט אנימציה שקט בשחור לבן המבוסס על הסיפור ב-1922. הוא גם עובד למאנגה על ידי הסופר והבמאי היפני המפורסם הייאו מיאזאקי. הדמות הראשית, פרו, על שם שארל פרו, הפכה מאז לקמע של הסטודיו טוני אנימציה, כאשר פניו מופיעות בלוגו של האולפן.
באמצע שנות ה-80 שודר "החתול במגפיים" בטלוויזיה כפרק של תיאטרון אגדות עם בן ורן וגרגורי היינס בצוות השחקנים. גרסה אחרת מסדרת "Cannon Movie Tales" מציגה את כריסטופר ווקן בתור החתול, כאשר בעיבוד זה הוא חתול שהופך לאדם כשהוא נועל את המגפיים. תוכנית הטלוויזיה "באושר ועושר: אגדות לכל ילד" מציגה את הסיפור באווירה הוואית. בפרק מככב קולו של דייוויד הייד פירס בתור החתול. עיבוד נוסף של הדמות עם מעט קשר לסיפור היה בפרק של פוקימון "Like a Meowth to a Flame", שבו Meowth בבעלות הדמות טייסון נעל מגפיים, חבש כובע ועטה מטפחת.
אולפני דרימוורקס המציאו את דמות "החתול של שרק" ויצרו סרט תואם, כאשר אנטוניו בנדרס חזר לתפקיד הקול של החתול במגפיים מסדרת סרטי "שרק", ב-4 בנובמבר 2011. הסיפור המוצג בסרט אינו דומה לספר. בעקבות הסרט יצאה גם סדרת "הרפתקאות החתול במגפיים", וכמו כן הסרט "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי" ב-21 בדצמבר 2022.
אזכורים בתרבות

סרטון באותו השם נעשה על ידי אולפני וולט דיסני ויצא לאקרנים בשנת 1922.
האנימטור היפני הייאו מיאזאקי היה שותף בהפקה של אולפני טואי אנימציה בשנת 1969 של סרט אנימה המבוסס על החתול במגפיים.
דמותו של "פוס" (חתול; באנגלית: Puss), המבוססת על החתול במגפיים בשילוב עם דמותו של זורו, מופיעה בחלק מסרטי "שרק" של חברת דרימוורקס: "שרק 2" (2004), "שרק השלישי" (2007), "שרק לנצח" (2010), "החתול של שרק" (2011), ו"החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי" (2022).
בישראל, דמותו של החתול במגפיים משמשת עשרות שנים כדמותג של "סינטבון", סבון כביסה מוצק תוצרת נקה.
הערות שוליים

1 2  Opie & Opie 1974, p. 110
↑  W. G. Waters, The Mysterious Giovan Francesco Straparola, in Jack Zipes, a c. di, The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm, p 877, ISBN 0-393-97636-X
↑  Zipes 2001, p. 877
1 2  Opie & Opie 1974, pp. 113–116
↑  Thompson, Stith. The Folktale. University of California Press. 1977. pp. 58-59. ISBN 0-520-03537-2
↑  Thompson, Stith. The Folktale. University of California Press. 1977. p. 58. ISBN 0-520-03537-2
↑  Jacobs, Joseph. European Folk and Fairy Tales. New York, London: G. P. Putnam's sons. 1916. pp. 239-240.
↑  Thompson, Stith. The Folktale. University of California Press. 1977. p. 59. ISBN 0-520-03537-2.
↑  Uther, Hans-Jörg. "The Fox in World Literature: Reflections on a "Fictional Animal"." Asian Folklore Studies 65, no. 2 (2006): 133-60. www.jstor.org/stable/30030396.
↑  Kaplanoglou, Marianthi. "AT 545B "Puss in Boots" and "The Fox-Matchmaker": From the Central Asian to the European Tradition." Folklore 110 (1999): 57-62. www.jstor.org/stable/1261067.
↑  Thompson, Stith. The Folktale. University of California Press. 1977. p. 58. ISBN 0-520-03537-2.
↑  Eugenio, Damiana L. “Philippine Folktales: An Introduction”. In: Asian Folklore Studies 44, no. 2 (1985): 163, 165. https://doi.org/10.2307/1178506.
↑  Kaplanoglou, Marianthi. "Two Storytellers from the Greek-Orthodox Communities of Ottoman Asia Minor. Analyzing Some Micro-data in Comparative Folklore". In: Fabula 51, no. 3-4 (2010): 253. https://doi.org/10.1515/fabl.2010.024
↑  Barchilon 1960, pp. 14,16
↑  Zipes 1991, p. 26
↑  Zipes 1991, p. 25
↑  Bettelheim 1977, p. 10
↑  Bettelheim 1977, p. 73
↑  Tatar 2002, p. 234
↑  Tatar 2002, p. 235
↑  זוהר שביט, מעשה ילדות מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים, באתר מעשה ילדות מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים, ‏1996
↑  יגאל שוורץ, למה לחתול יש מגפיים, באתר מאגנס אקדמון, ‏2021
↑  Paulin 2002, p. 65
↑  Wunderer 2008, p. 202
↑  Brown 2007, p. 351
↑  "https://idioms.thefreedictionary.com/enough+to+make+a+cat+laugh">enough to make a cat laugh
↑  H. R. Tedder, Sayoni Basu, ed., Nutt, Alfred Trübner (1856–1910), oxforddnb.com. Retrieved 22 February 2021.
↑  "Puss in Boots". The Disney Encyclopedia of Animated Shorts. אורכב מ-המקור ב-2016-06-05. נבדק ב-2009-06-14.
↑  Zipes 1997, p. 102
↑  Puss in Boots, 1922-11-03, נבדק ב-2022-03-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537017305171  LCCN: sh95001302  MusicBrainz work: 0b994767-8ee0-41d9-a383-a57c5b457a51  VIAF: 182779798   WorldCat (עם VIAF): 182779798 
תמונה של החתול במגפיים שצייר גוסטב דורה
צחראש

| צחראש |
| --- | --- |
 צחראש אדמוני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים זקופי-זנב
סוג:: צחראש
שם מדעי
 Oxyura ‏בונפרטה, 1828
תחום תפוצה
 מקרא:   תחום התפוצה של המין צחראש אגמים.   תחום התפוצה של המין צחראש אדמוני.   תחום התפוצה של המין צחראש מקואה.   תחום התפוצה של המין צחראש לבן.   תחום התפוצה של המין צחראש כחול-מקור.

צחראש (שם מדעי: Oxyura) הוא סוג של ברווזיים מתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב בתוכה 6 מינים. ברווזים אלה בעלי פנים לבנות ומקור כחול, זנבם מורם וגופם אדמוני או בהיר. המקור עבה ועוזר לסנן מזון מהמים.
ברווזים אלה מונוגמיים וחיים בקרבת המים הרדודים בכל היבשות.
חלק ממינים אלה הפכו למינים פולשים כשהובאו על ידי האדם למטרות נוי.
מינים

צחראש כחול-מקור (Oxyura australis)
צחראש אדמוני (Oxyura jamaicensis)
צחראש לבן (Oxyura leucocephala) - מצוי בישראל
צחראש האנדים (Oxyura ferruginea)
צחראש מקואה (Oxyura maccoa)
צחראש אגמים (Oxyura vittata)
צחראש ניו זילנד (Oxyura vantetsi) - נכחד
נקבה של צחראש לבן.
גלגיליות (מערכה)

| גלגיליות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: גלגיליות
מינים
 2,200
שם מדעי
 Rotifera ‏קיווייה, 1817
גלגיליות (שם מדעי: Rotifera) היא מערכה הכוללת 2,200 מינים של חסרי חוליות מיקרוסקופיים, שגודלם 50 מיקרומטר עד 2 מילימטר הנפוצים בעיקר במים מתוקים שכמה מינים חיים במים מלוחים.
טקסונומיה

המדען ג'ון האריס (John Harris) תיאר כמה מינים מהמערכה כבר ב-1696, מינים אחרים במערכה תוארו על ידי אנטוני ואן לוונהוק ב-1703 אך השם ניתן למערכה רק על ידי החוקר ז'ורז' קיווייה.
אטימולוגיה

משמעות שם המערכה היא נושא גלגל בשל כתר בעל ריסים שנמצא מסביב לפה הנראה כמו גלגל שבעל החיים נע.
מאפיינים

למינים במערכה יש סימטריה דו-צדדית ומגוון גדול של צורות החל מצורת קופסה עד לצורת תולעת. הריסים של הכתר יוצרים זרם שסוחף מזון לתוך הפה. המינים במערכה זו בעלי מוח קטן. מערכת העצבים מהווה כ-25 אחוזים מ-1,000 התאים שבגופו של בעל החיים.
תזונה

המינים במערכה זו ניזונים מחליקיקים אורגניים, חיידקים מתים, אצות ופרוטיסטים. המינים במערכה זו משמשים לעיתים לניקוי אקווריומים.
רבייה

המינים במערכה זו מתרבים ברבייה אל-זוויגית דרך הטלת ביצים. חלק מהמינים שומרים על הביצים בתוך הגוף שלהם עד שהביצים בוקעות. רוב המינים בוקעים מהביצים כגרסאות מיניאטוריות של הבוגר, לעומת זו מינים אחרים בוקעים בצורת פגית ששוחה חופשי ומגיעה לגודלה המרבי תוך כמה ימים בעוד הזכרים גדלים לאט יותר. תוחלת החיים היא מבין הקצרות ביותר בקרב עולם החי ונעה בין יומיים לשלושה שבועות אצל הנקבות בעוד שתוחלת החיים של הזכרים לא ידועה.
טורפים

למינים במערכה זו יש הרבה טורפים כמו שטרגליים, דגים קטנים כמו סרדינאים וסלמוניים, חיטחבים, מסרקניות, מדוזות, כוכבי ים ודובוני מים.
מיון

על מחלקה Eurotatoria
מחלקה גלגיליות עלוקתיות Bdelloidea
מחלקה Monogononta
מחלקה Pararotatoria
מיל מי-38

מיל מי-38 (Ми-38, Mi-38) הוא מסוק אזרחי לטווח בינוני המונע במנועי טורבינה ונועד בעיקר להחליף את צי המסוקים מדגם מיל מי-8 ומיל מי-17. במקור תוכנן המסוק לצאת לייצור סדרתי לייצוא בשל תכונותיו המתקדמות: הוא מכיל מערכת בקרת חשמל נרחבת ומנועי טורבינה מדגם קלימוב TV-7-117V בעלי הספק של 2350 כ"ס. פותחו גרסאות רבות של מיל מי-38, כולל לתמיכה צבאית, תובלה ומסוק לסיור אווירי.
ב-24 בדצמבר 2010 המסוק ביצע את טיסת הבכורה שלו מקאזאן למוסקבה. מנועי הטורבינה של המטוס פותחו בשיתוף פעולה עם חברת פראט אנד ויטני.
בשנת 2014 נשלח לטיסות מבחן והוא הוצג בסלון האווירי במוסקבה באוגוסט 2019.
מלגיום

מיקום אפשרי של מלגיום ליד החידקל
מלגיום (בכתב יתדות: ma-al-gi-imKI) הייתה עיר-ממלכה מסופוטמית קדומה, שמיקום בירתה טרם זוהה. היא שגשגה במיוחד בתקופת הברונזה התיכונה, בערך בשנים 2000 לפני הספירה – 1600 לפני הספירה. מיקומה המשוער ממוקם על נהר החידקל, דרומית למקום בו נהר דיאלא מסתעף, וסמוך לגבולות השטחים שבשליטת לרסה, בבל ועילם. אלי הממלכה העיקריים היו אנכי ודמינקה (אנ').
היסטוריה

שלושה משליטיה זוהו בוודאות, באמצעות עדות מכתובות שונות בהן נכתבו שמותיהם: הראשון: תאקיל-איליסו (בתעתיק: Takil-ilissu)‏ מלך מלגיום‏, בנו של איסתרו-אשו (בתעתיק: Istaran-asû)‏ השני: אמגור-סין (בתעתיק: Imgur-Sin)‏ בנו של אילי-אבי (בתעתיק: Ili-abi)‏, והשלישי: איפק-איסתר (בתעתיק: Ipiq-Ištar)‏ בנו של אפיל-אילישו (בתעתיק: Apil-Ilišu)‏.
השליט השלישי הוא בן זמנו של חמורבי מבבל, שציין סכסוך עם המלגיום בשניים משמות השנה שלו (10 ו-35).
במחקר הוצעו שמות של שלושה שליטים נוספים, שו-קאקה (בתעתיק: Šu-Kakka)‏, נבי-אנליל (בתעתיק: Nabi-Enlil)‏ ושו-אמורום (בתעתיק: Šu-Kakka)‏, המהווים שלושה דורות של שושלת, והמבוססים על שם השנה של סו-קאקה לכבוד האלה דמקינה. משערים כי הם שלטו בתקופה המיידית שלאחר תקופת אור 3.
במרדף אחר התפשטות טריטוריאלית, מלכי לרסה כיוונו למלגיום, כשגונגונום מציין את כיבושה בשנת הם ה-19 שלו, בסביבות שנת 1914 לפני הספירה, סין-אידינם (Sin-Iddinam)‏ מציין תבוסה בשנת השם החמישית שלו בסביבות שנת 1844 ווארד-סין (Warad-Sîn)‏ מאזכר אותם בכתובת בערך 1831 לפני הספירה.
חמורבי, בקואליציה מפוארת יחד עם שמשי-אדד הראשון ואיבאל-פי-אל השני (Ibal-pi-el II) (מאשנונה), התמודד נגד מלגיום עד ששליטה נכנע תמורת 15 כיכרות כסף.
ניצחונו של חמורבי, למעשה שחרר את מלגיום משילטון העלימים, והמלך איפק-אישתר (Ipiq-Ištar)‏, התחייב לספק סיוע וחיילים במערכה של חמורבי נגד לרסה.
אולם מסיבות שטרם ידועות, חמורבי פנה נגד בעלי בריתו ובזז את העיר בשנת 1758 לפני הספירה בקירוב, תוך גירוש חלק גדול מאוכלוסייתה לבבל.
מצבה של מלגיום בתקופה הבבלית התיכונה ובתקופות המאוחרות יותר היה צנוע הרבה יותר והיא שמשה כמחוז מינהלי בשם מלגו (Malgu) והעיר כונתה בשם מליקי (Maliki).
לקריאה נוספת

נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים – מסופוטמיה בראשית האלף השני לפנה"ס, הוצאת כרמל, ירושלים, 2018.
| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
רחל רבינוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 68 בערך) דפנה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור 
 www.rachelrabinovitch.com
 
רחל רבינוביץ' (נולדה ב-1956) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ דפנה בו גדלה ובו היא חיה ויוצרת גם כיום.
בין השנים 1978–1982 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל במחלקה לאמנות פלסטית. החל משנת 1983 היא מרצה במכון לאומנויות ובמסלול האקדמי שבמכללת תל-חי. הציגה בארץ בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות, בגלריות ובמוזיאונים. ציוריה נמצאים באוספים פרטיים ובאוסף מוזיאון בר דויד.
ב־1980 קיבלה את פרס סמואל להצטיינות אקדמית[דרוש מקור]
יצירתה

רבינוביץ' מציירת בדיו צבעוני על נייר ונעה בין פורמטים גדולי מידות לאינטימיים. בציוריה מתייחסת רבינוביץ' לדמותה בכך שהיא מציפה נושאים טעונים בשיח החברתי כמו נשיות וגילנות. הדמות הראשית בציוריה היא בת דמותה עצמה היוצאת למסעות וחוברת לאורגניזמים שונים בבית הגידול שלה, הטבע והסביבה של קיבוץ דפנה המהולים בפנטזיה.
גלריה

ציורים של רחל רבינוביץ'
שפרירית זוהרת (2020)
מי אש (2021)
יקום מקביל (2018)
אמנון ותמר (2019)
מחבוא (2019)
לחי עולמים

| --- | --- |

 סינגל בביצוע בני פרידמן ומרדכי שפירא
 יצא לאור:  6 באוקטובר 2022
 שפה:  עברית, יידיש
 אורך:  2:34
 לחן:  מאט דאב
 עיבוד:  מאט דאב
 עטיפה אלטרנטיבית
 
"לחי עולמים" הוא סינגל בסוגת המוזיקה החסידית, שהולחן על ידי מאט דאב ובוצע על ידי הזמרים בני פרידמן ומרדכי שפירא. יצא ב-6 באוקטובר 2022. השיר הפך ללהיט במגזר הדתי והחרדי ואף במגזר החילוני, וזכה בתואר "שיר השנה" במספר מצעדים לסיכום שנת ה'תשפ"ג במוזיקה היהודית.
רקע וכתיבה

השיר יצא לאור ב-6 באוקטובר 2022, י"א בתשרי ה'תשפ"ג, ערב חג הסוכות. מילות השיר לקוחות מהפיוט "האדרת והאמונה" שנאמר בתפילות הימים הנוראים וחג שמחת תורה, והוא הולחן ועובד על ידי המוזיקאי האמריקאי מאט דאב.
ביצועים

מלבד הביצוע המקורי של מרדכי שפירא ובני פרידמן, השיר זכה לגרסאות כיסוי רבות, הן כסינגל והן כביצוע בהופעות.
בינואר 2024 ביצעו דאב, פרידמן ושפירא את השיר על בימת הקונצרט היוקרתי האסק כשיר הסיום של הקונצרט. לקראת סיום השיר הצטרפו אליהם שאר משתתפי הקונצרט: אברהם פריד, אייבי רוטנברג, אלכס קלייר, ארי היל, ברוך לוין, שלום למר ושמואל.
הצלחה

השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רדיו קול פליי שהתפרסם ב-10 בדצמבר.
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, כינה מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את השיר "המנצח הגדול והאמיתי של השנה" וכתב ”הלחן הקליט והפשוט של מאט דאב היה פשוט בינגו. השיר בליווי הקליפ האנרגטי והכיפי, הפך להצלחת ענק עם אין ספור השמעות, גרסאות רמיקס וריקודים בכל מקום. שאפו ענק.”
באוקטובר 2023 זכה השיר בתואר "שיר השנה" במצעדים של רדיו קול ברמה, ושל של רדיו קול פליי, במקום השני בקטגוריה זו במצעד של קול חי מיוזיק, ובמקום השלישי במצעדים של כיכר השבת, ושל אתר המחדש.
באוקטובר 2024 נכלל השיר ברשימת "20 הדואטים הגדולים של המוזיקה החסידית".
נכון לאוגוסט 2024 השיר צבר 2.6 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד השבועי של רדיו קול פליי | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד השנתי של רדיו קול ברמה | 1 |  |
|  ישראל | מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי | 1 |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של קול חי מיוזיק | 2 |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של כיכר השבת | 3 |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של המחדש | 3 |  |
הערות שוליים

↑  יאיר טוקר, ‏מרדכי שפירא, בני פרידמן ומאט דאב בקליפ חדש: לחי עולמים, באתר כיכר השבת, 6 באוקטובר 2022
↑  (ווקאלי) מאיר בן דרור וסהר חלוצי: "לחי עולמים", באתר המחדש, ‏16 באפריל 2023
↑   LECHAI OLAMIM - Benny Friedman & Mordechai Shapiro לחי עולמים - מרדכי שפירא ובני פרידמן, סרטון בערוץ "Yiddishe Ideas - יידישע ידיעות", באתר יוטיוב (אורך: 05:05)
↑  חיים טויטו תיעד: קונצרט 'האסק' בפעם ה-37 • גלריה נוצצת, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2024
↑  נתנאל לייפר, ‏ההישג האדיר, התופעה וההפתעה | 'המבקר' מסכם את שנת תשפ"ג, באתר כיכר השבת, 21 בספטמבר 2023
↑  המצעד השנתי הגדול לשנת תשפ״ג - התוצאת שאתם בחרתם - קול ברמה, באתר קול ברמה, ‏4 באוקטובר 2023
↑  תוצאות המצעד השנתי של קול פליי לשנת תשפ"ג 🏆 - קול פליי | kol-play, באתר קול פליי | kol-play, ‏5 באוקטובר 2023
↑   המצעד השנתי של קול חי מיוזיק וקוקה קולה | מגישים: אפרים קמיסר ומני גירא שוורץ, סרטון בערוץ "קול חי מיוזיק", באתר יוטיוב (אורך: 04:12:45)
↑  נתנאל לייפר, ‏הצבעתם וקבעתם: אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ג | המצעד של 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, 1 באוקטובר 2023
↑  גולשי 'המחדש' קבעו: אלו אנשי השנה במוזיקה היהודית | המחדש, באתר המחדש, ‏3 באוקטובר 2023
↑  20 הגדולים, מגזין קול פליי, גיליון 53, תשרי תשפ"ה
פסטום

שני המקדשים ששימשו כמקום פולחן לאלה היוונית הרה
מבט מלמעלה על שנים מהמקדשים
פסטום (באיטלקית: Paestum) הייתה עיר יוונית עתיקה לחופי הים הטירני ביוון הגדולה. חורבות העיר ידועות בשל שלושת המקדשים היוונים מהסדר הדורי שנבנו בין השנים 600 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס ושומרו במצב טוב עד היום. חומות העיר והאמפי תיאטרון שומרו ללא פגע ושרידי קורות של מבנים רבים נוספים, בנוסף למספר דרכים מרוצפות, נשארו עד היום. האתר פתוח לציבור הרחב וכיום מכיל מוזיאון לאומי ובו ממצאים מהאתר היווני העתיק פוסה דל סלה (אנ').
לאחר הקמת העיר על ידי מתיישבים יוונים בשם פוסידוניה (ביוונית עתיקה: Ποσειδωνία) העיר נכבשה על ידי לוקאנים איטלקים מקומיים ולאחר מכן על ידי הרומאים. הלוקאנים קראו לעיר פאיסטוס ולאחר מכן העיר קבלה את שמה הנוכחי מידי הרומאים. העיר נעזבה בימי הביניים המוקדמים ונשארה חסרת מתיישבים ומבקרים עד המאה ה-18. כיום שרידי העיר נמצאים באזור פראציונה שבקומונה קאפציו (אנ') בנפת סלרנו שבדרום איטליה. הקומונה המודרנית נמצאת דרומית לאתר הארכאולוגי, והיא מאופיינת בחופים גדולים ומשמשת כאתר נופש.
היסטוריה

לפי המלומד היווני סטראבון העיר הוקמה בשם פוסידוניה Poseidonia על שם אל הים היווני פוסידון. העיר נבנתה על ידי אכאים יוונים שהגיעו מסיבאריס (אנ'). המתיישבים בנו ביצורים סמוך לחופי הים אך לאחר מכן עברו לתוך פנים הארץ בחיפוש אחר נקודה גבוהה יותר. הביצורים ככל הנראה נבנו מדרום לעיר על צוק, היכן שנמצאת העיר אגריפולי (אנ') כיום. על פי המסורת העיר נקראה על שם מקום פולחן לפוסידון שנבנה באזור. התאריך המדויק בו נבנתה העיר אינו מצוין במקורות היסטוריים עתיקים אך הממצאים הארכאולוגיים מתארכים את שנת בניית העיר לאזור 600 לפנה"ס.
על פי סברות שונות, ייתכן שהמתיישבים הראשונים כלל לא היו אכאים אלא טרויזנים. אריסטו כתב כי קבוצה של טרויזנים גורשה מסיבאריס על ידי האכאים. גאיוס יוליוס סולינוס קרא לעיר "מושבה דוריאנית" וסטראבון הזכיר שטרויזן נקראה בעבר פוסידוניה. כתוצאה מכך נטען שהעיר נבנתה על ידי טרויזנים. סברה נוספת אומרת כי העיר נבנתה על ידי סיבארים ודוריאנים גם יחד.
היסטוריה > התקופה היוונית

עדויות ארכאולוגיות ממאות השנים הראשונות בהן נבנתה פסטום מראות כי העיר שגשגה ונבנו בה מקדשים, דרכים ומאפיינים אחרים של ערים יווניות באותה העת. סוג המטבע ועדויות ארכאולוגיות נוספות מהמאה ה-5 וה-6 מראות על קשרים קרובים עם העיר מטאפונטו (אנ').
ככל הנראה העיר שמשה מקום מחסה לפליטים מהעיר סיבאריס כשהעיר נכבשה על ידי קרוטון בשנת 510 לפנה"ס. בראשית המאה החמישית על המטבע ששומש בעיר היה חרוט אותו השור שהופיע על גבי מטבעות סיבארים וגם משקל המטבעות היה אותו הדבר, היסטוריון בשם א. גרהאם סובר שככל הנראה הערים היו מקושרות באופן כלשהו וייתכן שהן תפקדו כפוליס אחת או שהייתה להן סוג של אזרחות משותפת.
היסטוריה > התקופה הלוקאנית

רק בסוף המאה החמישית לפני הספירה סטראבון מציין כי העיר נכבשה על ידי הלוקאנים. על פי העדויות הארכאולוגיות, נראה ששתי תרבויות - יוונית ואוסקנית (אנ') חיו זו לצד זו.
ציורים על מצבות רבות מראים רכיבה של סוסים, דבר המאפיין את הלוקאנים מהמעמד הגבוה.
היסטוריה > התקופה הרומאית

בשנת 280 לפנה"ס לאחר מלחמת פירוס העיר נהפכה לעיר רומאית. במהלך הפלישה הקרתגית בפיקודו של חניבעל, העיר נשארה נאמנה לרומאים ולאחר המלחמה כאות תודה השלטונות אפשרו לעיר להטביע את המטבעות שלה בעצמה והעיר שגשגה בתקופת האימפריה הרומית.
העיר ננטשה בימי הביניים, ככל הנראה בשל מלריה ופשיטות של פיראטים סרצנים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-9 בספטמבר 1943 חופי העיר שמשו כמקום נחיתה לחטיבה 36 של חיל הנחתים של ארצות הברית במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה, במהלך מבצע בשם "מבצע סופת השלג". כוחות גרמנים ניסו להדוף את המתקפה, דבר שהוביל ללחימה הזה בעיר ומחוצה לה ולאחר תשעה ימים הגרמנים נסוגו. כוחות בעלות הברית והצלב האדום הציבו את אוהלי הלינה שלהם ליד המקדשים ובתוכם, בעיקר מכיוון שגם הגרמנים הסכימו שהמקדשים הם "מחוץ לתחום" ולא הפציצו אותם.
מבנה האתר

האטרקציות המרכזית באתר כיום הם שלושת המקדשים היוונים העתיקים שנבנו בין השנים 550 לפנה"ס ו-450 לפנה"ס שנבנו בצורה אופיינית לתקופה. המקדשים בעלי אכסדראות רחובות וקמורות שנבנו בשיטת האנטזיס כך שהן נעשות רחבות יותר ויותר ככל שהן מתקרבות לקרקע. האכסדראות הן בעלי כותרות רבות המדמות פטריות הפוכות.
מבין שלושת המקדשים אך ורק המקדש השני של הרה נשאר בעל אנטבלטורה מעל האכסדראות, כשלשני המקדשים האחרים נשאר רק הארכיטרב.
המקדשים הוקדשו להרה, אתנה ופוסידון. שני המקדשים שהוקדשו להרה נמצאים זה ליד זה בעוד שהמקדש שהוקדש לאתנה נמצא בצידו השני של האתר. ישנם מקדשים רומים ויוונים אחרים באתר אך הם פחות משומרים משלושת המקדשים המרכזיים. בשונה ממקומות אחרים, במקדשים כמעט ולא נמצא שיש ונמצאים בהם מספר תבליטי אבן. בנוסף לתבליטים נשמרה גם פיסת טרקוטה שנמצאת כיום במוזיאון.
העיר העתיקה של פסטום משתרעת על שטח של 120 הקטאר לערך, רק ב-25 הקטאר מכלל השטח של האתר נערכו חפירות ארכאולוגיות, השטח בו נערכו החפירות כולל את שלושת המקדשים המרכזיים וכן מבנים מרכזיים אחרים, 95 ההקטאר הנותרים לא נחקרו בכלל. העיר מוקפת בחומת הגנה באורך 4750 מטרים, עוביה בין חמישה לשישה מטרים וגובהה הוא כ-15 מטרים. בחומה נמצאים 24 מגדלי שמירה מרובעים ועגולים. ייתכן שבעבר היו 28 מגדלים אך הם נהרסו במהלך עבודות לבניית כביש ראשי במאה ה-18 שחילקו את האתר לשניים.