פרמנידס (דיאלוג אפלטוני)
הערות שוליים

↑  Meinwald, Constance C., Plato's Parmenides, Oxford, 1991, עמ' 4
↑  Miller, Mitchell H. Jr., Plato's Parmenides: The Conversion of the Soul, Princeton, 1986, עמ' 3
↑  Samual C. Rickless, Plato's Forms in Transition, Cambridge, 2007, עמ' 3
↑  Allen, R. E., Plato's Parmenides, Yale, 1997
↑  כך למשל Gregory Vlastos מכנה חלק זה של הדיאלוג "עדות לאובדן עצות אמיתי" (Vlastos, Gregory, "The Third Man Argument in the Parmenides", The Philosophical Review 63(3), 1954, pp. 319-349)
↑  גאורג וילהלם פרידריך הגל, הקדמה לפנומנולוגיה של הרוח, תרגום: ירמיהו יובל, ירושלים: הוצאת מאגנס, מהדורה ב', תשס"א 2001. עמ' 186 [§71]
↑  127e
↑  Scolnicov, Samuel, Plato's Parmenides, University of California, 2003, עמ' 12-16
↑  Allen, pp. 128ff.
↑  Scolnicov, pp. 2-3
↑  Ryle, Gilbert, Plato's 'Parmenides', Mind 48, 1939, עמ' 135
↑  Rickless, Samuel C., Plato's Forms in Transition, Cambridge, 2007, עמ' 5
↑  Allen, pp. 134-135
↑  McCabe, MM, Plato's Individuals, Princeton, 1994, עמ' 81
↑  Vlastos, pp. 320-329
↑  אריסטו, מטאפיזיקה, 1079a, 990b
↑  Allen, pp. 187-190
↑  ניתן להשוות לפרגמנט B3 של פרמנידס: "כי אותו דבר הווה להכרה ולהוויה".
↑  Vlastos, pp. 329-332
↑  אפשרות אחרת לפרש את הטיעון היא שהדברים הקונקרטיים והאידיאה צריכים לקחת חלק בתכונה ספציפית, שהיא הדמיון (McCabe, pp. 87-90).
↑  133a-b
↑  Owen, G.E.L., "Notes on Ryle's Plato". In G. Fine (ed.) Plato 1: Metaphysics and Epistemology, 1999, p. 301.
↑  137b
↑  Alcinous, Didaskalikos, 159.6-19
↑  Cornford, F. M., Plato and Parmenides, 1939, עמ' 131-134
↑  Dodds, E. R., The Parmenides of Plato and the Origin of the Neoplatonic 'One', The Classical Quarterly 22(3), 1928
↑  Morrow, Glenn R. and Dillon, John M. (tr. and intro.), Proclus' Commentary on Plato's Parmenides, Princeton, 1987, עמ' xxxiii
↑  Scolnicov, pp. 1
↑  Richard Robinson, Plato's Earlier Dialectic, New York: Cornell University, 1941, עמ' 69-70
↑  פפיטה האזרחי, על היש המושלם: עיונים באפלטון ובקודמיו, ירושלים: הפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית, 1964, עמ' 196-197
↑  Rickless, p. 114
↑  Rickless, pp. 126-127
↑  Cornford, pp. 128
↑  Dodds, pp. 133
↑  עד כדי כך שגילברט רייל טוען שהיא "insufferably tedious" במאמרו על הדיאלוג (Ryle, pp. 305).
↑  ניתן להשוות לטענתו של פלוטינוס שאי אפשר לייחס לאחד את האמירה "אני קיים", שכן אם הוא לחלוטין אחד הרי שאמירה זו צריכה להיות מתורגמת ל"אני אני" (באופן שאינו תקין בתחביר יווני, כמו באנגלית: "I I") או ל"קיים קיים" (Plotinus, Enneads, V.3.10).
↑  Verity Harte, Plato on Parts and Wholes, Oxford, 2002, עמ' 80
↑  Allen, pp. 252
↑  ברטראנד ראסל זיהה בטענה זו בדיאלוג הוכחה לאקסיומת האינסוף, כלומר לקיומה של קבוצה בעלת אינסוף איברים. הוא הסביר זאת כך: אם ישנו המספר 1 הרי שהקבוצה שמכילה אותו היא בעלת איבר אחד. אולם, 1 וקיומו הם שני דברים, לכן ישנו המספר 2, והקבוצה שמכילה את 1 ואת 2 מכילה שני איברים. אם נניח שישנו מספר איברים מקסימלי n, הרי שהמספרים מ־1 עד n, יחד עם קיומו של n, יהיו ביחד האיברים של קבוצה בעלת מספר איברים שגדול מ־n באחד. לפיכך כל המספרים הטבעיים כלולים בקבוצה שמספר איבריה אינו אף אחד מן המספרים הטבעיים, אלא גדול מכל אחד מהם. כיוון שלכל קבוצה ישנו מספר איברים, ומספר האיברים של קבוצה זו אינו יכול להיות מספר סופי, הרי שהוא מספר אינסופי (Russell, Principles of Mathemtics, §339).
↑  Patricia Curd, PARMENIDES 142b5-144e7: THE “UNITY IS MANY” ARGUMENTS, The Southern Journal of Philosophy 28(1), 1990, עמ' 19-35
↑  Owen, p. 310
↑  בנימוק אחרון זה ישנה קפיצה בין אי־יכולתו של ההבדל עצמו לקחת חלק בזהה, לבין אי־יכולתו להיות בתוך דבר שלוקח חלק בזהה. אפלטון כנראה בכל זאת רואה דרך בה הימצאותו של ההבדל בדבר שלוקח חלק בזהה גוררת את לקיחת החלק של ההבדל בזהה (Allen, pp. 288-289).
↑  Cornford, pp. 178
↑  Allen, pp. 299-301
↑  לפי Cornford, הניתוח של האחד בדדוקציה השנייה היה ניתוח גם של תכונות של מושאים שניתנים לידיעה (אידיאות ומספרים) וגם של מושאים שניתנים לסברה ולתחושה (אובייקטים מוחשיים, קונקרטיים) (Cornford, pp. 192).
↑  ניתן להשוות ל"טיעון המחזוריות" בפיידון.
↑  טענה אחרונה זו מאפשרת לענות לפרדוקס החץ של זנון. לפי זנון חץ שנמצא במעופו נמצא בכל רגע נתון במנוחה, ואם כך למעשה אין לו תנועה כלל אלא רק מנוחה. אולם, לפי טענתו של אפלטון שמוצגת בפי פרמנידס, אי אפשר לומר שברגע מסוים החץ נמצא במנוחה, כשם שאי אפשר לומר שהוא בתנועה. תנועה ומנוחה הם מושגים שיכולים לכל רק על משכי זמן ולא על רגעים (Allen, pp. 311-312).
↑  Rickless, p. 202
↑  Cornford, pp. 216-217
↑  בטענה זו אפלטון מקדים את אלקסיוס מיינונג (אנ') (Ryle, pp. 310). לפי מיינונג, המאפיינים שנכון לייחס לדבר מסוים (ה־Sosein שלו, היותו כך־וכך) קודמים לקיומו (ל־Sein שלו). כלומר ניתן להבין מה מאפיין דבר מסוים באופן הכרחי מבלי להידרש לשאלת קיומו. Allen מזהה דמיון גם לטענות של עמנואל קאנט ושל ויליאם ג'יימס (Allen, pp. 327).
↑  Cornford, pp. 230
↑  162a
↑  Cornford, pp. 231
↑  Cornford, pp. 234
↑  Cornford, pp. 237
↑  165c-d
↑  Cornford, pp. 241
↑  166c
| הדיאלוגים האפלטוניים |
| --- | --- | --- |
| הדיאלוגים המוקדמים | אותידמוס • אותיפרון • איאון • אפולוגיה • גורגיאס • היפיאס זוטא • כארמידס • ליסיס • לכס  • מנכסנוס • פרוטגורס • קריטון | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים התיכוניים | המדינה • מנון • המשתה • פיידון • פיידרוס • פרמנידס • קרטילוס • תאיטטוס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| הדיאלוגים המאוחרים | החוקים • טימאיוס • מדינאי • סופיסט • פילבוס • קריטיאס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| שמקוריותם מוטלת בספק | אגרות • אלקיביאדס א' • אלקיביאדס ב' • הגדרות • אפינומיס • היפרכוס • היפיאס רבה • המאהבים המתחרים • מינוס • קליטופון • תאגס | אפלטון מצביע כלפיי מעלה, פרט מתוך הפרסקו "אסכולת אתונה" של הצייר האיטלקי רפאל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592870005171  PLWABN: 9810651186805606  BNE: XX2135186  BnF: cb122445499 (data)  GND: 4197333-1  LCCN: n80117189  NLA: 35849305  NLG: 288829  NSK: 000519703  SUDOC: 027669211  VcBA: 492/11132  VIAF: 182659415   WorldCat (עם VIAF): 182659415