stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בא מאו
ביוגרפיה

בא מאו נולד במאובין שבבורמה, הראג' הבריטי. אביו היה או קיי (U Kye), פקיד ממשלתי. בצעירותו חונך בבית ספר קתולי בעיר יאנגון, ולאחר מכן המשיך ללמוד במכללת יאנגון לפני שעבר לאוניברסיטת קולקטה בבנגל, הודו. בא מאו בהמשך המשיך את לימודיו במשפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. הוא השלים דוקטורט באוניברסיטת בורדו, הרפובליקה הצרפתית השלישית. עם סיום לימודיו הוא הפך לעו"ד, נרשם כחבר לשכת עורכי הדין האנגלית וזכה לתהילה עקב הגנתו על מנהיג המורדים הבורמזים השבויים סאיה סאן, שהוביל מרד איכרים נגד רשויות השלטון הבריטיות. מעורבותו של בא מאו בתיק משפטי זה היוותה עבורו מקפצה להתקדמות לתוך קריירה בפוליטיקה. הוא דגל בחשיבות השלטון העצמי של בורמה, ובסופו של דבר תמך בעצמאותה של בורמה מהשלטון הבריטי לחלוטין.
בא מאו התנגד תחילה לקבלת שלטון בורמזי עצמאי מהמשנה למלך בהודו מכיוון שטען כי כל עוד בורמה מאוחדת עם שאר הראג' הבריטי, תנועות העצמאות השונות יכולות לשתף פעולה בצעקתם לזכויות מידי הבריטים. לעומת זאת, טען בא מאו, כי אם תהיה תנועת העצמאות הבורמזית הלאומית מבודדת ממקבילותיה בתת-היבשת ההודית, השפעתה וחשיבותה, כמו גם הסיכוי שאכן תתקדם להשגת עצמאות, יקטן באופן משמעותי. בא מאו שינה את ראייתו בנוגע למצב הנתון כאשר ב-1934 החל להשתתף בהליך הפוליטי שקרא להקמת ממשלת קואליציה של מפלגות לאומיות שיקימו ממשלה בורמזית ראשונה מסוגה תחת הסמכות של הרשויות הבריטיות. באר מאו כיהן כשר חינוך בממשלת הקואליציה הראשונה, וב-1937 הוא התמנה לראש ממשלת בורמה הראשון. לאחר שעזב את תפקידו בשנת 1939, הוא נעצר על ידי הבריטים באשמת הסתה בגין התנגדותו לכניסת ארצו למלחמת העולם השנייה ולהילחם למען הבריטים.
לאחר הפלישה היפנית לתאילנד החלה תנועה יפנית לעבר כיבוש בורמה מידי הבריטים, אם המטרה הסופית לעורר מרידות בדלניות נגד הרשויות הבריטיות בתוך הודו עצמה ולהוביל לנפילת תת-היבשת ההודית לתחום השפעה יפני. הפלישה היפנית לתוך בורמה בתחילת 1942 סימנה את תחילתה של המערכה על בורמה. היפנים שחררו את בא מאו ממעצרו וניצלו בהצלחה את התמיכה העממית בו. ב-1 באוגוסט 1942 הוא נבחר לראש ממשלת הבובות היפנית ב"מדינת בורמה"; מאוחר יותר באותו החודש הכריז מלחמה נגד בעלות הברית. בתחילה האמין בחזון היפני של בורמה עצמאית תאורטית ועזר להפיץ את התעמולה שיפן נמצאת בבורמה כדי לשחרר את המדינה מהאימפריאליזם המערבי. בא מאו אף היה מעורב בועידת מזרח אסיה רבתי של שכללה נציגים משאר הגרורות היפניות במסגרת מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. בתוך הפגישה, פגש בא מאו בראש ממשלת יפן, הגנרל הידקי טוג'ו.
בא מאו לבסוף החל לפנות ליפנים בדרישות ובטענות לנוכח הפשעים שביצעו כוחותיהם בתושבים הבורמזים. בסופו של דבר, הוא פנה למאמץ להגן על בני ארצו מפני התעללות של הכוחות היפנים בתוך המדינה. כאשר הכוחות היפנים באזור התמוטטו בתחילת 1945, ממשלת בא מאו התפרקה, והוא ברח ליפן עצמה מפני בעלות הברית. לאחר כניעת האימפריה היפנית החל הכיבוש האמריקאי של יפן. בא מאו נעצר בידי הרשויות האמריקאיות ונעצר ביפן עצמה לזמן קצר לפני שהועבר בידי הרשויות חזרה לבורמה. בא מאו נשאר מעורב בתוך הפוליטיקה הבורמזית לאחר המלחמה. הוא נפטר ביאנגון בשנת 1977.
ארתור אדוארד וייט

ארתור אדוארד וייט בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19
ארתור אדוארד וייט (באנגלית: Arthur Edward Waite;‏ 2 באוקטובר 1857 – 19 במאי 1942) היה מיסטיקן ושותף ביצירת חפיסת קלפי הטארוט הפופולרית, ה"ריידר-וייט-סמית".
ביוגרפיה

וייט נולד באמריקה וגדל באנגליה. הוא הצטרף למסדר השחר המוזהב בשנת 1891, ולמסדר צלב הוורד של אנגליה ("Societas Rosicruciana in Anglia") ב-1902. מסדר השחר המוזהב סבל ממריבות פנימיות רבות, והדבר הוביל לעזיבתו של וייט בשנת 1914. שנה לאחר מכן וייט הקים את "אחוות צלב הוורד" (Fellowship of the Rosy Cross), אותו עזב בסביבות שנת 1924 ועבר למסדר המרטיניסטי.
וייט היה סופר פורה בתחום המיסטיקה. הוא גם תרגם והוציא מחדש מספר יצירות מיסטיות ואלכימיות חשובות.
וייט מוכר בעיקר כשותף ביצירת חפיסת הטארוט הפופולרית, הריידר-וייט-סמית וספרה הנלווה (Pictorial Key to the Tarot). החפיסה מפורסמת כאחת החפיסות הראשונות שאיירה את כל 78 הקלפים, ולא רק את "הארקנה הגדולה" (ראו ערך "קלפי טארוט"). פמלה קולמן סמית, חברת שחר הזהב ערכה את איורי הקלפים, ואלה הוצאו לאור לראשונה ב-1910.
ראו גם

מיסטיקה
קלפי טארוט
לקריאה נוספת

Waite, Edward. Inner and Outer Order Initiations of the Holy Order of the Golden Dawn. (Canada:Burnaby, 2005) ISBN 0973593172.
הערות שוליים

↑  Arthur Edward Waite - The School of Martinism, HERMETICS (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289886005171  PLWABN: 9810540357605606  BNE: XX1129031  BnF: cb11928783n (data)  CANTIC: a10351656  CiNii: DA00970335  GND: 119081598  ICCU: UFIV117389  ISNI: 0000 0001 1031 4538  LCCN: n80005737  LNB: 000043006  NDL: 00539273  NKC: mzk2007394877  NLA: 35586566  NLG: 163914  NLK: KAC201520918  NTA: 069407983  SNAC: w65143qw  SUDOC: 027191613  Trove: 1004874  VIAF: 95214216   WorldCat (עם VIAF): 95214216 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלסאילה

|  מידע |
| --- | --- |
 עיר:  צנעא
 תאריך ייסוד:  ד'תתק"ם (1172)
 מייסדים:  יהודי צנעא
 אוכלוסייה:  2,193 (2004)
  (למפת צנעא מוגדלת) אלסאילה(למפת צנעא רגילה) אלסאילה
 
אלסאילה (בערבית: السايلة) פירושו: "המסילה", היא שכונה שבנו יהודי צנעא בתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ובה התגוררו החל מהמאה ה-12 עד לגירושם בגלות מוזע בשנת ה'תל"ט (1679).
היסטוריה

לאחר תקופת מגורים במבצר בראש וב"אלקצר" (המבצר), שכונה גם "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (ארמון/מבצר שם בן נח) עברו היהודים לעיר צנעא התחתונה היושבת בעמק. תחילה נאלצו היהודים לעבור למזרח העיר, אל שכונה שנודעה בשם "אל-פלייחי". לאחר מכן נטשו את "אל-פלייחי" והתיישבו משני עבריו של הוואדי שחוצה את צנעא מצפון לדרום – אלסאילה. לדברי המהרי"ץ אילצו המוסלמים את היהודים לעבור לגור על יד הנהר, לאחר שהוא סיכן את בריאותם והציף את הבתים הסמוכים; יוסף טובי מציע לזהות את השיטפון המדובר עם אירוע שהתרחש בשנים 1204–1205 ובמסגרתו נחרבו בתים רבים. עם זאת, טובי משער שהמעבר לשכונת אלסאילה ארך שנים רבות, החל מימי האיובים ועד למחצית הראשונה של המאה ה-17. ידיעות ברורות על מגורי היהודים בסאילה יש החל מהמאה ה-17.
בשנת ה'תל"ט (1679) גורשו היהודים מהשכונה יחד עם שאר יהודי תימן, אל דרום תימן לאזור שפלה מדברית שנקרא "מוזע", למשך שנה שלמה. לאחר שובם, לא הורשו היהודים לחזור לבתיהם בשכונת אלסאילה שבתוך חומות העיר העתיקה של צנעא, ונאלצו לבנות את שכונתם מחדש מחוץ לחומות העיר, בבקעה ממערב לשכונת ביר אל-עזב, שהייתה מחוץ לחומות ממערב. שכונה זו נקראה קאע אל-יהוד ("בקעת היהודים").
מבנה השכונה

בתי השכונה נבנו סביב רחוב "אלקזאלי" שבמרכז העיר צנעא של ימינו. הבתים היו בתי עוני פשוטים, בעלי דלתות נמוכות וחלונות קטנים. כיום נשארו מעטים מבתים אלה, אך רוב הבתים נהרסו ובמקומם נבנו בתים גבוהים ומפוארים.
מבנה השכונה > המסילה

תחילה אזור השכונה היה אזור לא מיושב, מפני שהוא היה מוצף עקב שיטפונות דרך קבע. לאחר מכן נבנתה תעלה, דרכה הזרימו את מי השיטפונות, ובכך הם לא פגעו בבתי השכונה. תעלה זו נקראה אלסאילה (בערבית: السايلة), שפירושו המסילה, כלומר מסילה שדרכה זרמו המים. בשאר ימות השנה התעלה שימשה כרחוב, ובתקופת השיטפונות אי אפשר היה לעבור בה.
מבנה השכונה > בית הכנסת

בשכונה היה בית כנסת גדול שהיה נקרא "כניסת אלעלמא" (תרגומו: מדרש החכמים), על שם הישיבה הכללית שהתקיימה בו. עם גירוש היהודים לגלות מוזע, הפכו ערביי העיר את בית הכנסת למסגד, וקראו לו "מסגד הגולים" (בערבית: מסג'ד אלג'לא, مسجد الجلاء). מסגד זה קיים עד היום בעיר העתיקה של צנעא. על קיר המסגד נכתב (בתרגום לעברית): ”בבית כנסת מושב היהודים שהגלם מצנעא, והוציאם אל המקום המיוחד להם הידוע עתה בשם קאע אליהוד במערב צנעא”. לאחרונה נערכו שיפוצים במסגד זה, ובאחד הקירות נתגלו ספרים שהוטמנו על ידי יהודי צנעא לפני יציאתם לגלות.
ראו גם

יהדות צנעא
קאע אל-יהוד
ג'בל נוקם
הערות שוליים

↑  יוסף טובי, "ראשית התיישבות היהודים בתימן וקהילת צנעא", בספרו עיונים במגילת תימן, ירושלים: מאגנס, תשמ"ו, עמ' 65–69
1 2  הרב יוסף קאפח, קהילת צנעא שבתימן, כתבים ב, פרופ' יוסף טובי, ה'תשמ"ט (1989), עמ' 861-871
↑  יוסף חבארה, בתלאות תימן וירושלים, ירושלים, ה'תש"ל (1970), עמ' 253-255
↑  מסגד אלג'לא (مسجد الجلاء), באתר גוגל מפות
↑  הרב עמרם קורח, סערת תימן, ירושלים, תשי"ד (1954), עמ' י-יא
↑  פרופ' יוסף טובי, ידיעות על יהודי תימן בחיבורים ערביים (א), פעמים 64, תשנ"ה (1995), עמ' 68-102
בא נב דג'ד

דמותו של בא נב דג'ד מופיעה בקבר מצרי עתיק
בא-נב-דג'ד הוא אל מהמיתולוגיה המצרית בהתגלמות אייל. בא-נב-דג'ד קשור לאל השמש רע ולפוריות. עיקר הפולחן של בא-נד-דג'ד היה בעיר מנדס שבדלתה של הנילוס במצרים העתיקה. בא-נב-דג'ד הופיע בסיפורי המאבקים בין הורוס וסת- שם מצוין כי הוא נמצא בדרום מצרים ומהווה את משכנו של ח'נום. בא-נב-דג'ד מקושר גם אל האל המצרי ח'נום, ופעמים רבות הם הופיעו כאל אחד.
הערות שוליים

↑  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה, 2005, עמ' 213
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 22171491X  VIAF: 220151594513105352363   WorldCat (עם VIAF): 220151594513105352363
אפקט הניכור

אפקט הניכור (בגרמנית: verfremdungseffekt או בקיצור V-Effekt) הוא אוסף אמצעים דרמטיים ותיאטרוניים ומרכיב עיקרי בתיאטרון האפי של ברטולט ברכט.
כינוי אחר הוא "אפקט ההזרה".
המטרה

ברכט ניסה להציב מול התיאטרון הריאליסטי חלופה ל"אשליה של מציאות", ל"נתח מציאות" ולהזדהות. מטרת האפקט הוא יצירת ריחוק, אובייקטיביות, יכולת שיפוט כלפי המתרחש והפעלת שיקול דעת. דרך ההרחקה יחשוב הצופה על מערכות היחסים, המעמדות, העוולות והאירועים החריגים ויבקר אותם.
רקע היסטורי, אידאולוגי ואומנותי

אפקט ההזרה הוא מרכיב עיקרי מהתיאטרון האפי שהתפתח בתיאטרון הגרמני אחרי מלחמת העולם הראשונה, כתגובה הן לתיאטרון הריאליסטי והן לתיאטרון האקספרסיוניסטי. ברוסיה הצליחה מהפכת אוקטובר, בגרמניה המהפכה אומנם נכשלה, אך ההשפעה הקומוניסטית הייתה גדולה. ארווין פיסקטור וברטולט ברכט ורבים אחרים היו קומוניסטים, תמכו במעמד הפועלים והתנגדו למיליטריזם הגרמני. במרכז הבמה עמדו ההמונים, לא האדם הפרטי. יוצרי התיאטרון הזה היו משוכנעים, לפי הפילוסופיה המטריאליסטית, שהמציאות החברתית קובעת את התודעה ולא להפך. יחד עם זאת, יכולה המציאות ליצור "תודעה כוזבת", ולכן דרושים חינוך והסברה. התיאטרון צריך להיות כלי לחינוך והסברה כנגד תודעה כוזבת כמו הפשיזם.
מבחינה אומנותית יש השפעה ניכרת מצד הקברט.
אמצעים דרמטיים

אפקט ההזרה הוא מרכזי ביצירת היסטוריזציה והפיכת המחזה ל"אז ושם" אפי במקום "כאן ועכשיו" דרמטי. רק מתוך תודעה היסטורית, יכול הצופה לחדד את תפיסתו לפיה הוא חי במציאות אחרת.
יצירת ריחוק בין הקהל לבין מה שקורה על הבמה יושג על ידי:
מבנה תחנות: לא רצף ארוך של תמונות שמובילות אחת אל השנייה, אלא כל תמונה עומדת בפני עצמה.
לפני תחילת הסצנה מספרים לנו מה עומד להתרחש בסצנה עוד בטרם היא מתחילה. כך לא יהיה קהל הצופים במתח לקראת "מה יקרה?" אלא "איך זה יקרה?"
את המחזה מלווה מספר או קריין או זמר שמספר ומפרש.
כל סצנה מובילה לשיא רגשי שנקטע על ידי שיר, אפי בדרך כלל ולא קשור לעלילה, על מנת לשבור את השיא.
לחלק ניכר מהדמויות אין שם פרטי, הן מופיעות לפי שם קבוצתי, כמו "המורה", "החייל" וכו'.
לאדם אין טבע אנושי ידוע, אלא הוא נתון למצבים שבתוכם הוא פועל לפי חינוכו, מקצועו, מעמדו, ובעיקר: לפי המצב.
גם בני האדם וגם העולם שבתוכם הם פועלים, משתנים. כדי להראות זאת, מתפרסת העלילה על פני תקופה מספיק ארוכה כדי לראות את השתנות בני-האדם והעולם שמסביב.
אמצעים תיאטרוניים

האמצעים הבימתיים בהם יש להשתמש כדי ליצור הזרה, הם:
הבדל צורם בין מרכיבי ההפקה, לדוגמה בין הטקסט של השירים לבין המוזיקה
המוזיקה לא יוצרת מתח, אלא שוברת אותו. אחד הסגנונות המועדפים הוא ג'אז.
תאורה בהירה, כדי שהצופים ייראו היטב ומבלי ליצור מתח
מסכות או איפור כבד – הדגשת ההבדל שחקן לדמות
הבמה גלויה בתור במה: צוגים, מסכים אחוריים, פנסים
תפאורה המסמנת את המקום, לא ליצור אשליה בימתית של מציאות. דרישת הסימון במקום ההעתק הריאליסטי יוצר אתגר מיוחד עבור תפאורנים, שצריכים באמצעים של צמצום להגיע לאותה אמירה.
שינוי תפאורה לעיני הקהל
ליטרליזציה: כתובות וכרזות המתארות את המקום, הזמן, הסיטואציה.
שימוש בטכנולוגיה מתקדמת: ווידאו, שינוע תפאורה ושחקנים באמצעות סרטים נעים, במה מסתובבת
הזרה באומנות המשחק

על השחקן להראות את הדמות ולספר עליה, באמצעות מחוות ומשחק שידגישו את שיוכו המעמדי. לעיתים הכניס ברכט את המרכיב הזה גם לטקסט הכתוב. לדוגמה: כשאצדק מחביא את הארכי-דוכס בבקתתו, במחזה "מעגל הגיר הקווקזי", הוא מבחין דרך האופן שבו אוכל "הפליט", שלא מדובר באדם עני. אסור לשחקן להביא את הקהל ל"טראנס" ולא להיכנס ל"טראנס"  בעצמו.  השחקן צריך לשכוח את כל טכניקות המשחק שלמד עד עכשיו. אסור לו להתקרב עד כדי זהות עם הדמות המשוחקת. כשאומרים על שחקן: "הוא  לא שיחק את ליר, הוא היה ליר", זה לא טוב. השחקן צריך להציג תוך ריחוק מסוים.
השחקן אמור לשחק את הדמות ללא הזדהות איתה, כמו שמספר סיפורים מגלם את דמויות הסיפור. הוא צריך לחקור את הרקע החברתי-כלכלי שלה ולגבש לעצמו דעה עליה. 
על דרך נוספת להשגת ניכור בין השחקן לטקסט ממליץ ברכט בעת החזרות:
שימוש בגוף שלישי
שימוש בלשון עבר
אמירת הוראות הבמה בקול רם והוספת ביקורת על התנהגות הדמות, על דמויות אחרות או האירועים המתוארים.
למשל בשעת החזרות יגיד השחקן: הוא קם על רגליו ואמר בכעס, כיוון שהיה רעב: "בסדר." 
או:
הוא גיחך והתחיל לדבר באורח נטול דאגה, כי סמך על דודו העשיר: "אשתדל."
. כך ידבר השחקן בשתי נימות שונות כמו בתור מספר סיפורים.
אם קיים מונולוג מחורז ומסוגנן על השחקן לשנן את התכנים ולחזור עליהם בפרוזה פשוטה אך ילווה דבריו בג'סטות.
עצם השימוש בחרוזים בטקסט – מנכר.
אלמנט נוסף במשחק על-פי אפקט ההזרה למד ברכט מהאופרה הסינית. שם עושה השחקן-זמר לפני פעולה כלשהי את הפעולה הנגדית. לדוגמה: אם השחקן פונה ימינה, הוא ייפנה קודם שמאלה למשך שבריר שנייה, ורק אז ייפנה ימינה. באופן הזה מדגיש השחקן מה הדמות לא עושה.
לעומת הניכור בתיאטרון האבסורד

אין קשר בין אפקט הניכור לבין תחושת הניכור שחווה האדם בעולם האבסורדי. הניכור בין הדמויות שעל הבמה לבין סביבתם בתיאטרון האבסורד יוצר ייאוש, אולי גם שעשוע רגעי אצל הקהל, אך לא ריחוק ביקורתי ומחשבה יצירתית למציאת פתרון.
אפקט הניכור בתיאטרון בישראל

אומנם מחזותיו של ברכט פופולריים מאוד בישראל, אך הם אינם מבוצעים לפי כל כללי אפקט ההזרה. בישראל, כמו במקומות רבים אחרים בעולם, לא התקבל אפקט הניכור בכללותו, אך מרכיבים שלו קיימים:
בהרבה מחזות עבריים יש פריסה אפית או מבנה תחנות.
כיום לא מסתירים יותר פנסי תאורה מעיני הצופים.
אין כיום כמעט תפאורות ריאליסטיות, אלא בעיקר סימונים כמו בתיאטרון האפי.
עושים שימוש בטכנולוגיה מודרנית
ביקורת על אפקט הניכור

למרות הכל לא הצליח ברכט לבטל את ההיסחפות וההזדהות. התיאטרון האפי אמנם הפך סגנון בימתי חדשני והעניק מסגרת נוספת להבעה התיאטרונית במאה העשרים, אך באותה מידה נעלמו הרקע התאורטי והמטרות האידאולוגיות שהולידו את הסגנון ואמצעיו.
הקהל כלל לא תרגם אותם כפי שברכט רצה.  הקהל לא שיחק על פי הכללים של ברכט ומסתבר שכל אמצעי הניכור לא מספקים על מנת להסית את הקהל מן הצורך להזדהות, ומן הרובד האנושי שהיה קיים במחזותיו של ברכט.
אן מאקינן

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  1 בפברואר 1976 (בת 48) הלסינקי, פינלנד 
 גובה:  1.68 מטרים
 עמדה:  קשר 
 
אן מאריט מאקינן (בפינית: Anne Mäkinen;‏ נולדה ב-1 בפברואר 1976) היא כדורגלנית עבר פינית ששיחקה בעמדת הקישור. מאקינן, שנבחרה לשחקנית המצטיינת באליפות אירופה 2005, נחשבת לאחת מהכדורגלניות הפיניות הטובות בכל הזמנים.
קריירה

אן מאקינן נולדה ב-1976 בהלסינקי, וכבר מגיל צעיר החלה לשחק בקבוצות המקומיות של העיר. ב-8 ביוני 1991, כשהיא בת 15 בלבד, ערכה מאקינן את הופעת הבכורה שלה בנבחרת פינלנד במשחק נגד נבחרת ברית המועצות.
ב-1993 זכתה מאקינן בפרס כדורגלנית השנה בפינלנד - תואר שהוענק לה אחרי שהובילה את קבוצת הנשים של ה.י.ק. הלסינקי לזכייה בגביע המדינה. שנה לאחר מכן עברה מאקינן לקבוצת "מאלמים פלוסורה", וכבר באותה עונה זכתה עימה באליפות הליגה.
ב-1997 עברה מאקינן לארצות הברית, שם החלה לשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת נוטרדאם. בכל ארבע שנותיה באוניברסיטה, נבחרה מאקינן לנבחרת המצטיינות של השנה, ובשנת 2000 אף זכתה בפרס הרמן, המוענק לכדורגלנית המצטיינת של ליגת הקולג'ים. עם סיום לימודיה, החלה מאקינן לשחק ב"וושינגטון פרידום" מליגת ה-WUSA, ובכך הייתה לכדורגלנית הפינית המקצוענית הראשונה אי פעם. בעונתה השנייה בוושינגטון, הגיעה מאקינן עם הקבוצה לגמר האליפות, אך זו הפסידה 2-3 ל"קרוליינה קארג'".
בתחילת 2003 עברה מאקינן ל"פילדלפיה צ'ארג'", שם שיחקה לצידן של כוכבות כמו קלי סמית' והופ סולו. ב-15 בספטמבר 2003 פורקה הליגה עקב קשיים כלכליים, ומאקינן נאצלה לעזוב ל"ניו ג'רזי ווילדקטס" מהדבליו-ליג - ליגת המשנה האמריקאית. היא שיחקה עונה אחת בקבוצה (במהלכה היא נבחרה פעם נוספת לכדורגלנית השנה בפינלנד) ואז החליטה לעבור לאומאו מהליגה השוודית.
בקיץ 2005, לאחר שזכתה עם אומאו באליפות שוודיה, נסעה מאקינן עם נבחרת פינלנד לאליפות אירופה שנערכה באנגליה. הייתה זו הפעם הראשונה בה פינלנד השתתפה בטורניר, לאחר שגברה בסיבוב המוקדמות האחרון על נבחרת רוסיה. במשחק הפתיחה של הטורניר, שיחקה פינלנד נגד אנגליה אל מול קהל של 29,092 צופים, במה שנחשב אז למשחק הנצפה ביותר בתולדות אליפויות אירופה. במשחק עצמו הפסידה הנבחרת הפינית 3-2, לאחר שספגו שער בדקה ה-91. בשני המשחקים הבאים בשלב הבתים, נגד שוודיה ודנמרק, השיגו הפיניות ארבע נקודות, והצליחו להפתיע ולעלות לחצי הגמר. בחצי הגמר פגשה פינלנד את אלופת אירופה המכהנת - גרמניה, והפסידה לה 4-1. מאקינן, ששימשה כקפטנית המחליפה של הנבחרת, נבחרה בסוף הטורניר לשחקנית המצטיינת של האליפות.
ב-9 במרץ 2006, במשחק בגביע אלגארבה נגד גרמניה, הייתה מאקינן לכדורגלנית הפינית הראשונה שמגיעה למאה הופעות בנבחרת. באותה שנה היא זכתה פעם נוספת באליפות שוודיה עם אומאו, ולאחר מכן החליטה להצטרף לעולה החדשה, באלינגה מהעיר אופסלה. היא שיחקה בקבוצה עונה אחת בלבד, ואז הצטרפה לא-אי-קו מסטוקהולם. הישג השיא שלה עם א-אי-קו היה המקום הרביעי בליגה, ובסוף עונת 2009 היא החליטה לפרוש ממשחק פעיל.
באותו קיץ היא אף השתתפה בטורניר הבינלאומי האחרון שלה עם הנבחרת - אליפות אירופה שנערכה בפינלנד. את שלב הבתים של הטורניר סיימה פינלנד במקום הראשון, כשלזכותה שש נקודות, לאחר ניצחונות על דנמרק והולנד. ברבע הגמר של הטורניר - משחקה האחרון של מאקינן בנבחרת, הפסידה הנבחרת הפינית 3-2 לאנגליה, והודחה מהטורניר. ב-18 שנים בנבחרת פינלנד, שיחקה מאקינן ב-118 משחקים (שיא לאומי שמאוחר יותר נשבר על ידי סאנה ואלקונן) וכבשה 16 שערים.
בשנת 2012 נבחרה מאקינן כחברה בהיכל התהילה של הכדורגל הפיני.
הערות שוליים

↑  ‏ 2005: Anne Mäkinen, באתר אופ"א
↑  ‏ Anne Mäkinen ja Miikka Toivola Hall of Fameen, באתר התאחדות הכדורגל הפינית, 16 בנובמבר 2012
ארתור 3: מלחמת שני העולמות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  Arthur and the War of the Two Worlds 
 בימוי:  לוק בסון 
 הופק בידי:  לוק בסון עמנואל פרבוסט
 תסריט:  לוק בסון, סלין גרסיה 
 שחקנים ראשיים:  פרדי היימור מדונה סנופ דוג ג'ימי פאלון רון קרופורד רוברט דה נירו ג'ייסון בייטמן מיה פארו אנתוני אנדרסון
 מדבבים:  לו ריד ג'ימי פאלון David Gasman סלינה גומז פרדי היימור איגי פופ 
 מוזיקה:  אריק סרה 
 צילום:  תיירי ארבוגסט 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Canal+‎
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר Arthur 3: The War of the Two Worlds
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2010
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מונפש למחצה 
 תקציב:  86 מיליון דולר
 הכנסות:  107,944,236 דולר
 סרט קודם:  ארתור: נקמתו של מלתזאר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארתור 3: מלחמת שני העולמות (באנגלית: Arthur 3: The War of the Two Worlds) הוא הסרט השלישי והאחרון בסדרת הסרטים של לוק בסון "ארתור והמינימונים". זהו סרט המשך ל"ארתור: נקמתו של מלתזאר".
תקציר העלילה

עלילת הסרט השלישי היא המשך ישיר של הסרט השני. מלתזר הרשע לקח את מקומו של ארתור במסע חזרה אל עולם בני האדם ועכשיו הוא בגודל אנושי ובגובה של מעל 2 מטר. כעת מלתזר מתכוון להקים צבא משלו ולהשתלט על העולם. ארתור, סלניה ובטאמש, בגודל מינימוני של 2 מילימטר, צרכים למצוא תוכנית חדשה לעצור את מלתזר מלהשתלט על העולם. דארקוס, בנו של מלתזר, חוזר להשמיד את המינימונים ורוצה לחבור לאביו בהשתלטות על העולם. במאמצים ספורים הוא משנה את דעתו ועובר לצד של הטובים. ארתור, שחוזר להיות בן אדם ונפרד מהמינימונים. לאחר מכן, כשמלתזאר תוקף את העיר והורס אותה בעזרת חייליו, ארתור נעצר ונהפך להיות שוב קטן, זאת על ידי דבורה שבאטמש וסלניה רכבו עליה. בסצנת הסיום של  הסרט דארקוס שר עם החיילים שיר סיום.
שחקנים ומדבבים > מדבבים

סלינה גומז - הנסיכה סלניה
דאג ראנד - הנסיך בטאמש
לו ריד - הקיסר מלתזאר
ג'ייסון בייטמן - הנסיך דארקוס, בנו של מלתזאר
רוברט דה נירו - המלך סיפראט, אביהם של סלניה ובטאמש
הרווי קייטל - מירו
שחקנים ומדבבים > שחקנים

פרדי היימור - ארתור
מיה פארו - דייזי, סבתו של ארתור
רון קרופורד - ארצ'יבלד, סבו של ארתור
באדי (כלב)

| --- | --- |

תמונה של באדי
 לידה:  7 באוגוסט 1997 מרילנד שבארצות הברית
 מוות:  2 בינואר 2002 (בגיל 4) ניו יורק שבארצות הברית
 מין:  כלב
 גזע:  לברדור רטריבר
 זוויג:  זכר
 בעלים:  ביל קלינטון, נשיא ארצות הברית ה-42
 ידוע בשל:  "הכלב הראשון" של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1997 – 20 בינואר 2001 (כ־3 שנים)
באדי (7 באוגוסט 1997 - 2 בינואר 2002) היה כלב חום מגזע לברדור רטריבר, שהיה בבעלות משפחת נשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון, בתקופת נשיאותו.
ביוגרפיה

באדי נולד במזרח מדינת מרילנד שבארצות הברית באוגוסט 1997. בדצמבר של אותה שנה, אומץ באדי על ידי משפחת קלינטון ועבר לבית הלבן. באדי נקרא על שם דודו מדרגה שנייה של ביל קלינטון, הנרי אורן "באדי" גרישם, שנפטר חודשים ספורים קודם לכן. ביל קלינטון ציטט את דודו המנוח בתור מי שהשפיע רבות על חייו.
באדי וסוקס, החתול שהיה בבעלותה של משפחת קלינטון באותה עת, הופרדו זה מזה, מכיוון שסוקס לא הסתדר עם באדי. בשנת 2001, לאחר שעזב ביל קלינטון את הבית הלבן, המשיך באדי להתגורר אצל משפחת קלינטון, בעוד סוקס עבר לגור אצל מזכירתו של ביל קלינטון, בטי קורי.
ב-2 בינואר 2002 נדרס באדי על ידי מכונית, כאשר רדף בהנאה אחרי קבלן שעזב את בית משפחת קלינטון בניו יורק. משפחת קלינטון לא הייתה בביתה עת נדרס באדי. סוכני השירות החשאי של ארצות הברית מיהרו להביאו לבית חולים וטרינרי, שם נקבע מותו.
בתרבות

באדי כיכב בספר סוקס היקר, באדי היקר - מכתבי ילדים לחיות המחמד הנשיאותיות שנכתב על ידי הילרי קלינטון, ופורסם בשנת 1998. הספר כלל 50 מכתבים שנכתבו על ידי ילדים לסוקס ולבאדי, וכמו כן 80 תמונות שלהם.
גלריה

ביל קלינטון יושב ליד באדי, 1997
ביל קלינטון מציג את באדי לעיני התקשורת, 1997
באדי יושב על כיסא בחדר הסגלגל, 1998
באדי יושב על מדשאות הבית הלבן, 1998
אסלן קראצב

אסלן קזבקוביץ' קראצב (באוסטית: Хъарацаты Хъазыбеджы фырт Аслан; ברוסית: Асла́н Казбе́кович Кара́цев; נולד ב-4 בספטמבר 1993, ולדיקווקז, צפון אוסטיה, רוסיה) הוא שחקן טניס רוסי מקצועני. בשיאו (7 בפברואר 2022), דורג במקום ה-14 בעולם בדירוג הסבב ה-ATP, וכיום (מאי 2022) מדורג במקום ה-34.
עד כה זכה ב-3 תארים במשחקי יחידים.
הישג השיא שלו הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם ביחידים, באליפות אוסטרליה הפתוחה (2021) והוא השחקן הראשון בעידן הפתוח שהעפיל מהמוקדמות והגיע עד לשלב חצי גמר הגראנד סלאם.
ביוגרפיה

אסלן נולד בעיר ולדיקווקז שבצפון אוסטיה, רוסיה ובגיל 4 עלה עם אחותו ואמו לישראל (המתגוררות כיום בחולון). בגיל 12 זכה באליפות ישראל בטניס והתאמן לסירוגין במרכז הטניס ביפו עד גיל 15 אצל המאמנים שלום גבאי וויקטור דרובנוב. לאחר מכן הוא התאמן בוינגייט אך לא הסתדר ובגיל 16 חזר לרוסיה לחיות עם אביו, תחילה בעיר טאגאנרוג ולאחר מכן במוסקבה. טרם עזיבתו סומן כטניסאי העתיד של ישראל. לטענתו העזיבה נבעה מחוסר התמיכה שקיבל מאיגוד הטניס הישראלי. הוא דובר עברית שוטפת.
קריירה > 2013 עד 2019

הוא ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בטורניר ATP באליפות סנקט פטרבורג הפתוחה 2013 שנערך באוקטובר אותה שנה. בסיבוב הראשון הוא הפסיד לבן ארצו מיכאיל יוז'ני, 7-6 (7-5), 6-2, 6-2. בתחרות הזוגות הוא שותף לדמיטרי טורסונוב והם הגיעו לחצי הגמר, בו הפסידו לדומיניק אינגלוט ודניס איסטומין ב-3 מערכות (4–6, 7–5, 9–11).
בשנת 2014 העפיל לגביע הקרמלין, אך הפסיד כבר בסיבוב הראשון לריקארדס ברנקיס בשתי מערכות (6-3, 6-4). סיים במקום 218 בדירוג היחידים. בשנת 2015 וב־2017 ייצג את רוסיה בטורניר הטניס באוניברסיאדה וזכה במדליות בזוגות. הוא התאמן בגרמניה בשנת 2015 ובמרץ 2015 בקאזאן זכה בצ'אלנג' הראשון. באפריל בטורניר באטמן (טורקיה) זכה בצ'אלנג' הראשון בזוגות.