stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאריה (סוג)
מינים וסיווג > מינים מדרום-מזרח אסיה

Carya sect. Sinocarya
Carya cathayensis (קאריה סינית) – המין גדל בטבע במחוזות אנחווי, ג'ג'יאנג, ג'יאנגשי וגוויג'ואו שבסין.
Carya dabieshanensis (ייתכן שהמין זהה לקאריה סינית).
Carya hunanensis (קאריית חונאן) – המין גדל בטבע במחוזות חונאן, ג'יאנגשי וגוויג'ואו שבסין.
Carya kweichowensis (קאריית גוויג'ואו) – המין גדל בטבע במחוז גוויג'ואו שבסין.
Carya poilanei (קאריית פוילאני) – המין גדל בטבע בלאוס ובווייטנאם.
Carya tonkinensis (קאריה וייטנאמית) – המין גדל בטבע באסאם, בווייטנאם במחוזות יונאן וגואנגשי שבסין.
מינים וסיווג > מינים מאמריקה הצפונית

Carya sect. Carya
Carya floridana – באנגלית scrub hickory. המין גדל בטבע בפלורידה.
Carya glabra – באנגלית pignut hickory‏, pignut‏, sweet pignut‏, coast pignut hickory‏, smoothbark hickory‏, swamp hickory‏ ו-broom hickory. המין גדל בטבע ממזרח קנדה על פני מזרח ארצות הברית עד לפלורידה.
Carya laciniosa – באנגלית shellbark hickory‏, shagbark hickory‏, bigleaf shagbark hickory‏, kingnut‏, big shellbark‏, bottom shellbark‏, thick shellbark‏ ו-western shellbark. המין גדל בטבע באונטריו ובמרכז ומזרח ארצות הברית.
Carya myristiciformis – באנגלית nutmeg hickory‏, swamp hickory ו-bitter water hickory. המין גדל בטבע באוקלהומה, דרום ארצות הברית, ובמדינה המקסיקנית נואבו לאון.
Carya ovalis – באנגלית red hickory‏, spicebark hickory ו-sweet pignut hickory. נחשבת כשם נרדף ל-Carya glabra.
Carya ovata – באנגלית shagbark hickory. המין גדל בטבע בקנדה, ארצות הברית ומקסיקו, וכולל שני תת-מינים:
C. o. var. ovata – באנגלית northern shagbark hickoryy.
C. o. var. australis – באנגלית southern shagbark hickory‏ ו-Carolina hickory (שם נרדף C. carolinae-septentrionalis).
Carya pallida – באנגלית sand hickory. המין גדל בטבע בצפון, מרכז ומזרח ארצות הברית.
Carya texana – באנגלית black hickory. המין גדל בטבע במרכז ומזרח ארצות הברית.
Carya tomentosa – באנגלית mockernut hickory (שם נרדף C. alba). המין גדל בטבע במרכז ומזרח ארצות הברית.
Carya washingtonensis (נכחד) – מיוקן במחוז קיטיטאס שבמדינת וושינגטון.
Carya sect. Apocarya – פקאנים
Carya aquatica – באנגלית water hickory. המין גדל בטבע במרכז ודרום-מזרח ארצות הברית.
Carya cordiformis – באנגלית bitternut hickory. המין גדל בטבע במזרח קנדה על פני מזרח ארצות הברית עד לפלורידה.
Carya illinoinensis – באנגלית ובעברית פקאן.
Carya palmeri – קאריה מקסיקנית. גדלה בטבע במקסיקו.
אקולוגיה

קאריה משמש כצמח מזון לזחלים של כמה מיני פרפראים. אלו כוללים:
Actias luna – באנגלית Luna moth.
Euproctis chrysorrhoea – באנגלית Brown-tail moth.
Coleophora – סוג הכולל מינים רבים של עשים, בהם C. Laticornella ו-C. Ostryae.
Citheronia regalis – באנגלית Regal moth, שהזחלים שלו ידועים בתור שדי ההיקורי בעלי הקרניים.
Amorpha juglandis – באנגלית Walnut sphinx.
Catocala neogama neogama – תת-מין של Catocala neogama באנגלית the bride.
Lophocampa caryae – באנגלית Hickory tussock moth.
Knulliana cincta – באנגלית banded hickory borer.
מין של כנימת הפילוקסרה (Phylloxera caryaecaulis) הקרוי באנגלית hickory leaf stem gall phylloxera משתמש גם הוא בעץ הקאריה כמקור מזון. המינים במשפחת הפילוקסרה (Phylloxeridae) קשורים לכנימות עלה ויש להם מחזור חיים מורכב באופן דומה. ביצים בוקעות בתחילת האביב ובמהירות נוצרים עפצים סביב החרקים המתפתחים. עפצים של פילוקסרה עלולים לפגוע בעצי קאריה מוחלשים, אך בדרך כלל אינם מזיקים. עלים וזרדים מעוותים עלולים לנשור כמו גשם מהעץ באביב, כאשר הסנאים מפרקים רקמות נגועות ואוכלים את העפצים, אולי בגלל תכולת החלבון או משום שהעפצים בשרניים וטעימים לסנאים. Conotrachelus elegans הוא מין חדקונית שגם הוא ניזון מהעפצים של הפילוקסרה.
היסטוריה אבולוציונית

המאובנים העתיקים ביותר המיוחסים לקאריה הם גרגרי אבקה מהקרטיקון ממקסיקו ומניו מקסיקו. נתונים מהמאובנים ונתונים מולקולריים מצביעים על כך שייתכן שהסוג Carya התפצל למינים שונים במהלך המיוקן. מיני קאריה מודרניים הופיעו לראשונה בשכבות אוליגוקן לפני 34 מיליון שנה. גילויים אחרונים של מאובני פרי קאריה תומכים עוד יותר בהשערה שהסוג היה נפוץ מזמן בנופים של מזרח אמריקה הצפונית, אולם תפוצתו הצטמצמה ועצי קאריה כבר לא גדלים בטבע ממערב להרי הרוקי.
מאובנים של אגוזי קאריה ראשונים מראים קליפות פשוטות ודקות יותר ממינים מודרניים, למעט אגוזי פקאן, מה שמרמז שהעצים פיתחו בהדרגה הגנה מפני אכילת הזרעים על ידי מכרסמים. במהלך תקופה זו, לסוג הייתה תפוצה על פני כל חצי הכדור הצפוני, אך עידן הקרח בפלייסטוקן, שהחל לפני 2 מיליון שנה הכחיד אותו מאירופה. תפוצת עצי הקאריה באמריקה הצפונית התכווצה גם היא והם נעלמו לחלוטין מהיבשת ממערב להרי הרוקי. מכיוון שתיעוד המאובנים מראים כי אמריקה הצפונית הייתה בעלת המספר הגדול ביותר של מינים ממשפחת האגוזיים, סביר להניח שמקורו של הסוג שם והוא התפשט מאוחר יותר לאירופה ואסיה.
שימושים

העץ ממיני הקאריה קשה, נוקשה, דחוס ועמיד בפני זעזועים. ישנם עצים חזקים יותר מהקאריה ועצים קשים יותר, אך השילוב של חוזק, קשיחות, קשיות ונוקשות המצויים בעץ הקאריה אינו נמצא בשום עץ מסחרי אחר. הוא משמש לידיות כלי עבודה, ידיות מכוש, קשתות, חישורי גלגלים, עגלות, מקלות תיפוף, ידיות למקלות לקרוס, מוטות מקל גולף (לפעמים עדיין נקרא "מקל היקורי", אף על פי שהוא עשוי מפלדה או מסיבי פחמן), החלק התחתון של מגלשי סקי, מקלות הליכה, ולשימוש בענישה גופנית כסוג של שוט, ובעיקר כמקל הצלפה בבתי ספר ולשימוש ההורים. משוטי הצלפה (אנ') עשויים לרוב מקאריה. תכונה זו של עץ הקאריה הותירה עקבות בכמה שפות אינדיאניות: באוג'יבווה, קאריה נקרא mitigwaabaak, הלחם בסיסים של mitigwaab ("קשת") והסיומת "aakw" ("עץ קשה"). בשל מבנה הגרגירים שלו, עץ הקאריה רגיש יותר לספיגת לחות מאשר מיני עצים אחרים, ולכן הוא נוטה יותר להתכווצות, להתעוות או להתנפח עם שינויים בלחות.
מחבטי בייסבול (אנ') היו עשויים בעבר מעץ קאריה, אך כיום הם עשויים יותר מעץ מהסוג מילה. קאריה מחליף את המילה בתור העץ המועדף עבור מקלות שינטי סקוטיים (הידועים גם כקאמנים). בקאריה נעשה שימוש נרחב לבניית מטוסים מוקדמים.
קאריה זוכה להערכה רבה גם עבור כיריים המחוממים בעצים (אנ') וצ'ימינאות (אנ'), שכן דחיסותו ותכולת האנרגיה הגבוהה הופכים אותו לדלק יעיל. עץ הקאריה הוא גם סוג מועדף לעישון בשרים מומלחים. בדרום ארצות הברית, קאריה פופולרי לצליה על המנגל, מכיוון שעצי קאריה גדלים בשפע באזור ומוסיפים טעם לבשר. מיני הקאריה משמשים גם בייצור עשן נוזלי.
עץ קאריה משמש לעיתים לפרקט בשל עמידותו ואופיו.
תמצית מקליפת מין הקאריה Carya ovata (באנגלית shagbark hickory) משמשת גם כסירופ אכיל הדומה לסירופ מייפל, עם טעם מעט מריר ומעושן. בני הצ'ירוקי היו מייצרים צבע ירוק מקליפת קאריה, שבו השתמשו כדי לצבוע בדים. כאשר קליפה זו הייתה מעורבת עם קליפת מייפל, היא יצרה פיגמנט בצבע צהוב. האפר של עץ קאריה שרוף שימש באופן מסורתי להפקת אשלג המתאים לייצור סבון.
האגוזים של מינים מסוימים טעימים ושימשו את האינדיאנים משבט הצ'ירוקי בהכנת מרק קנוצ'י (אנ'), בעוד שאחרים מרים ומתאימים רק כמזון לבעלי חיים. המינים Carya laciniosa (באנגלית shellbark hickory) ו-Carya ovata (באנגלית shagbark hickory) יחד עם הפקאן, נחשבים בעיני חלק לעצי האגוזים המשובחים ביותר. אגוזי פקאן הם עץ האגוזים החשוב ביותר שמקורו באמריקה הצפונית.
כאשר מגדלים אותם עבור האגוזים שלהם, עצים מרוכבים מאותו זן אינם יכולים להאביק זה את זה בגלל אי-הסבילות העצמית שלהם. יש לשתול שני זנים או יותר יחד להאבקה מוצלחת. לשתילים (שגדלו מאגוזי קאריה) לרוב תהיה שונות גנטית מספקת.
למרות הצמיחה האיטית שלהם, חלק ממיני הקאריה נחשבים למועמדים פוטנציאליים לשימור יערות על אף שינויי האקלים בגלל חוסנם ועמידותם לבצורת.
ביאורים

↑  עלה המורכב מעלעלים או אונות בדמות נוצה
הערות שוליים

1 2  "Carya Nutt". Plants of the World Online. Royal Botanical Gardens Kew.
1 2  Flora of North America: Carya
↑  Flora of China: Carya
↑  Online Etymology Dictionary, entry "hickory"
↑  USDA Plants Database Profile for Carya (hickory)
↑  "Subordinate Taxa of Carya Nutt". TROPICOS. Missouri Botanical Garden.
↑  Carya glabra
↑  Zhang, Jing-Bo; Rui-Qi Li; Xiao-Guo Xiang; Steven R. Manchester; Li Lin; Wei Wang; Jun Wen; Zhi-Duan Chen (2013). "Integrated Fossil and Molecular Data Reveal the Biogeographic Diversification of the Eastern Asian-Eastern North American Disjunct Hickory Genus (Carya Nutt.)". PLOS ONE. 8 (7): e70449. Bibcode:2013PLoSO...870449Z. doi:10.1371/journal.pone.0070449. PMC 3713062. PMID 23875028.
↑  Huang, Y.J.; Yusheng Liu; M.S. Zavada (2014). "New fossil fruits of Carya (Juglandaceae) from the latest Miocene to earliest Pliocene in Tennessee, eastern United States". Journal of Systematics and Evolution. 52 (4): 508–520. doi:10.1111/jse.12085.
↑  McNair, D.M.; D.Z. Stults; B. Axsmith; M.H. Alford; J.E. Starnes (2019). "Preliminary investigation of a diverse megafossil floral assemblage from the middle Miocene of southern Mississippi, USA" (PDF). Palaeontologia Electronica. 22 (2). doi:10.26879/906.
↑  Hickory
↑  "Shrinking, Warping and Perfect Boards". LignomatUSA. Lignomat. במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  [https://cgru.usda.gov/carya/species/ecobot.htm Hickories
Economic botany]
↑  Mitchell, John (1748). "An Account of the Preparation and Uses of the Various Kinds of Pot-Ash". Philosophical Transactions. 45: 543. JSTOR 104578.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558042005171  LNB: 000330583 
השוואה בין אגוזים ממיני קאריה שונים מאמריקה הצפונית
אגוזי קאריה בשלים מוכנים ליפול
אגוזים של Carya texana
עלווה של Carya cordiformis
Lophocampa caryae – באנגלית Hickory tussock moth
דלת ארונית מעץ קאריה מעובד
קשת (ארגון)

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  בוסטון 
 תקופת הפעילות:  20 ביולי 2001 – הווה (23 שנים) 
 www.keshetonline.org
 
קשת (באנגלית: Keshet) הוא ארגון יהודי-להט"בי בארצות הברית שמרכז הפעילות שלו נמצא בבוסטון, ניו יורק ובמפרץ סן פרנסיסקו, ופועל למען שוויון והכללה מלא של להט"בים בחיים היהודיים. הארגון מציע משאבים, הכשרה וסיוע טכני ליצירת קהילות יהודיות מכילות להט"ב בפריסה ארצית. הארגון הפיק בעבר את הסרט התיעודי Hineini: Coming Out in a Jewish High School (אנ').
ב-18 ביוני 2010, הוכרז כי הארגון קשת ימוזג עם הארגון היהודי-להט"בי, Jewish Mosaic: The National Center for Sexual and Gender Diversity, לאחר שהארגון קיבל מענק מקרן משפחת צ'ארלס ולין שוסטרמן.
ראו גם

רבני קשת
להט"ב ויהדות
הערות שוליים

↑  Keshet and Jewish Mosaic to merge (אורכב 21.06.2010 בארכיון Wayback Machine), Jacob Berkman, Jewish Telegraph Agency, June 18, 2010
↑  "Keshet and Jewish Mosaic to merge". Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית). 2010-06-18. ארכיון מ-2021-12-03. נבדק ב-2021-02-27.
↑  "Behind the Keshet-Jewish Mosaic Merger". Keshet (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2021-01-24. נבדק ב-2021-02-27.
↑  "Slingshot Book". 21/64. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2007. נבדק ב-22 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
רוברט בארנס

ערך זה עוסק בשחמטאי בריטי-ניו זילנדי. אם התכוונתם למשורר הסקוטי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוקטובר 1849 אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1916 (בגיל 66 בערך) ניו זילנד 
 הישג בולט:  היה מס' 36 בעולם בשנת 1881
 מד כושר מרבי:  2284 (ינואר 1882)
 מדינה:  בריטניה, ניו זילנד
 
רוברט בארנס (באנגלית: Robert Henry Barnes;‏ 2 באוקטובר 1849 – 1916) היה שחמטאי בריטי-ניו זילנדי.
קריירה

בשנת 1880 הפסיד בארנס בניו-יורק בדו-קרב לאז'ן דלמאר -7 +0 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). לאחר מכן שיחק בתחרות פרנקפורט 1884 וסיים במקום הרביעי עם 7.5/11. במוקדמות תחרות פרנקפורט 1887 סיים במקום הראשון עם 8/9 ובגמר הגיע למקום ה-5-6. במוקדמות תחרות לייפציג 1894 סיים במקום הראשון עם 5/5 ובגמר חלק מקום 3-5 עם 4/7. באליפות גרמניה העשירית ניצח עם 10.5/14.
בארנס השתתף באליפויות ניו זילנד- בשנת 1911 הגיע למקום השביעי עם 5/10, בשנת 1913 הגיע למקום הרביעי עם 7.5/11 בשנת 1914 למקום השני עם 10/14 ובשנת 1915 למקום השני עם 9/10.
רוזה ארנסברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1908 הקיסרות הגרמנית שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  1 ביוני 2010  (בגיל 101) גרמניה פרנקפורט, גרמניה
 מדינה:  גרמניה, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  תואר כבוד ממדינת הסן
 
רוזה שושנה ארנסברג (רוזְל) (2 ביוני 1908 - 1 ביוני 2010) הייתה דמות בולטת ביהדות פרנקפורט וכתבה חלקים מהספר "תולדות יהודי פרנקפורט מימי המהפכה הצרפתית". היא הייתה פעילה ציונית, עסקה רבות בגיוס תרומות לישראל, וכן עסקה בפעילויות למען יהודי פרנקפורט ולקידום ההבנה בין יהודים ללא יהודים בגרמניה. היא קיבלה תואר כבוד ממדינת הסן, ואת עיטור מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, על עשרות שנים של פעילות ציבורית.
ילדותה ונעוריה

רוזה אברמוביץ', השביעית מתוך שמונה ילדים, נולדה בעיר העצמאית שרלוטנבורג, ממערב לברלין, בממלכת פרוסיה. היא למדה עיצוב אופנה ועבדה בשנת 1933 בסטודיו לכובעים שנוהל על ידי יהודים ממוצא רוסי. הסטודיו היה בפרידריכשטראסה בברלין, לא רחוק מקאופהאוס דס וסטנס ומהקורפירסטנדאם. ערב אחד היא שמעה בדרכה הביתה חיילי אס אה שרים: "כשדם יהודים ניתז מהסכין, אז זה טוב כפליים." דבר זה עורר בה חשש רב, והיא החליטה לעלות לארץ ישראל, שם התגוררה אחותה הגדולה.
עלייתה לארץ

אברמוביץ'  נסעה לדרום צרפת ועלתה על ספינת נוסעים לישראל שיצאה ממרסיי. על הספינה פגשה מספר יהודים מברלין, ביניהם אנשי אקדמיה רבים. ביולי 1933 הספינה עגנה בנמל יפו, שם ציפתה לה אחותה. אחותה עלתה לישראל בשנת 1929, וגרה בתל אביב עם בעלה ליאו, שניהל מפעל נייר בתל אביב, עם סניף נוסף בקהיר. הם עזרו לה למצוא מקום לגור בו, והיא עבדה כסוכנת בית. בזמן שהותה למדה עברית ואנגלית.
בכל יום פגשה אברמוביץ' בישראל משכילים שעלו מגרמניה ונאלצו לעבוד במקצועות שונים לגמרי, בעיקר בחקלאות ובלולים. באחד הימים הכירה את פאול ארנסברג, עורך דין יהודי מפרנקפורט שייצג בישראל את מפעל הנייר המצרי, ועבד גם כעיתונאי. הם נישאו לאחר כחצי שנה, ובמשך השנים נולדו להם שלוש בנות ובן. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 הוריה של רוזה ארנסברג עלו לישראל, ואחיה האחרים היגרו לארצות אחרות. בסופו של דבר, כל בני המשפחה ניצלו מהשואה. בעלה מונה לכתב ועורך בעיתון "ג'ואיש כרוניקל" ועסק גם בהוצאה לאור של ספרים.
חזרתה לגרמניה

ב-3 בנובמבר 1950 פרסם פאול ארנסברג, בעלה, מאמר המצדד בחידוש היחסים עם גרמניה, שפורסם בביטאון הציוני Emeth ("האמת"). בשנת 1958, 25 שנים לאחר שעזבו את גרמניה, החליטו השניים לחזור לגרמניה עם בנם גד בן השלוש, ואילו שלוש בנותיו הבוגרות של ארנסברג נותרו בישראל. הם חזרו לפרנקפורט, בה היה זכאי ארנסברג לפיצויים מהממשלה כיוון שגורש על ידי הנאצים.
בגרמניה החל פאול ארנסברג לכתוב ספר מקיף על ההיסטוריה של יהדות פרנקפורט, החל מימי המהפכה הצרפתית. הוא נתמך על ידי אשתו, שקראה את הטיוטה הראשונה והעירה הערות. בני הזוג תכננו לחזור לישראל לאחר השלמת הספר, אך פאול ארנסברג נפטר בשנת 1978 מהתקף לב, לפני שהשלים את עבודתו. הוא הובא לקבורה בישראל.
רוזה ארנסברג השלימה את העבודה על הספר, "תולדות יהודי פרנקפורט מימי המהפכה הצרפתית", שבסופו של דבר יצא לאור בפרנקפורט בשנת 1984. כמו כן ניהלה מספר קרנות צדקה בפרנקפורט שגייסו כספים לישראל, ביניהן אגודת הידידים והתומכים של האגודה למלחמה בסרטן בישראל.
בריאיון לרדיו עם השלמת הספר, הביעה רוזה ארנסברג שביעות רצון מהשלמת מפעל החיים של בעלה, והרגישה כאילו בעלה עדיין לצדה. עם זאת, היא תיארה את עשרים וחמש השנים בארץ ישראל כתקופה היפה ביותר של חייהם.
יום הולדתה ה-100 נחגג במלון מפואר בפרנקפורט, במעמד ראש העיר וראשי קהילת יהדות פרנקפורט.
רוזה ארנסברג נפטרה בפרנקפורט, יום לפני יום הולדתה ה-102. היא הובאה לקבורה בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב לצד בעלה. בהספד שפורסם בעיתון "פרנקפורטה אלגמיינה" נכתב: "היא הייתה חלק מהעם הגרמני מדור השואה, יהודים ולא יהודים כאחד שלמדו לחיות חיים משותפים."
פעילותה הציבורית

רוזה ארנסברג קיבלה תואר כבוד ממדינת הסן, ותואר אצולה (מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה) מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה, בשנת 1990.
רוזה ארנסברג שימשה כיו"ר קרן הנרי ואמה באדג', הדואגת לקשישים בפרנקפורט, יהודים ונוצרים כאחד.
כמו כן כיהנה בתפקידים בכירים במספר קרנות צדקה נוספות, ביניהן אגודת הידידים והתומכים של האגודה למלחמה בסרטן בישראל.
ב-2 ביוני 2008, לרגל יום הולדתה ה-100, המכון הפוליטכני של פרנקפורט הכריז על מלגה על שם רוזה ופאול ארנסברג. הפרס, בגובה 10,000 אירו, מוענק מדי שנתיים על הישגים בולטים במחקר ההיסטורי של תולדות יהודי פרנקפורט.
הערות שוליים

↑  ערב התרמה לישראל, תיאור אירוע משנת 2003 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120348179  ISNI: 0000 0000 1283 6308  VIAF: 74681540   WorldCat (עם VIAF): 74681540
רוזה אשכנזי

| --- | --- |

רוזה אשכנזי יחד עם דימיטריס סמסיס "סלוניקיוס" ועם אגפיוס טומבוליס באתונה, צילום משנת 1932
 לידה:  1895 כנראה קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1980 אתונה, יוון 
 מוקד פעילות:  יוון 
 תקופת הפעילות:  מ-1929 
 סוגה:  לאיקו, רמבטיקו 
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 www.mysweetcanary.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רוזה אֶשׂכֶּנזי (ביוונית: Ρόζα Εσκενάζυ ‏1890 בערך – 2 בדצמבר 1980) הייתה זמרת יוונייה מפורסמת של מוזיקת רבטיקו ושל שירים מסורתיים מאסיה הקטנה ומאזורים אחרים ביוון ההיסטורית, יהודייה במוצאה. יצירתה עמדה במרכז הבמה של החיים המוזיקליים ביוון בין שנות ה-20 ועד שנות ה-70.
קורות חיים

אשכנזי נולדה בשם שרה שְקינזי באיסטנבול להורים יהודים, אברהם ופלורה שקינזי. שנת לידתה אינה ברורה, ומקובל להסיק שהיא נולדה בתקופה שבין 1890 לשנת 1900. אביה של אשכנזי ניהל מחסן, והיו לה שני אחים, נסים וסמי.
בגיל 7 עברה אשכנזי עם משפחתה לסלוניקי, ומשם הגיעה בסביבות 1910 לפיראוס, שם נרשמו הופעותיה הראשונות. בתחילה הופיעה אשכנזי כרקדנית בקברט ואחר כך כזמרת. אשכנזי שרה בטורקית, ביוונית ובארמנית. בשלב זה כנראה גם שינתה את שמה לרוזה-רוזיטה.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לצבור מעריצים, והחלה להופיע בטברנה TSITSIFIES באזור פיראוס. בשנת 1929 יצא תקליטה הראשון. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקליטה אשכנזי מאות שירים, ונחשבה לזמרת עם ההקלטות הרבות ביותר באותו עשור ביוון - למעלה מ-500 שירים.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1937, הקליטה אשכנזי עבור חברת HMV באיסטנבול.
את שנות המלחמה עברה באתונה, שם ניהלה מסעדה. לאחר המלחמה חזרה להקליט ולהופיע בהצלחה רבה ביוון, בטורקיה ואף במסע הופעות בארצות הברית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, עת הרבטיקו קיבל לגיטימציה מהדור הצעיר ביוון (מאנוס חג'ידאקיס ואחרים), התגלתה אשכנזי בשנית, והופיעה בקונצרטים ובהופעות טלוויזיה.
רוזה אשכנזי נפטרה ב-2 בדצמבר 1980, ונקברה בכפר סטומיו במפרץ קורינתוס. קברה לא היה ידוע במשך כ-28 שנה, אך בשנת 2008 אותר הקבר וסומן על ידי מעריציה, חובבי הרבטיקו.
הנצחה

1982 - קוסטס חאדזידוליס  פרסם ספר קצר "זכרונותי"  (Αυτά που Θυμάμαι) המבוסס על ראיונות שהעניקה רוזה אשכנזי בשנים האחרונות לחייה, מלווים באוסף גדול של צילומים.
2010 - יצא הסרט של הבמאי הישראלי רועי שר "קנרית מתוקה שלי"  (Καναρίνι μου Γλυκό) המספר את סיפור חייה של אשכנזי. השתתפו בו מוזיקאים בולטים, בהם הזמרת  היווניה חאריס אלקסיו, הזמרת הישראלית יסמין לוי,  הזמרת הטורקיה מחטפ דמיר, המוזיקאי הישראלי תומר כץ 'הזמרת מרטה דה לויס  ולהקת "רבטיקה קומפניה"
הסרט זכה להצלחה רבה והשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.
לקריאה נוספת

Ρόζα Εσκενάζυ, Αυτά που θυμάμαι, Αυτοβιογραφία, Επιμέλεια: Κώστας Χατζηδουλής, Κάκτος, Αθήνα 1982
רוזה אשכנזי - זיכרונותיי - בעריכת  קוסטס חאדזידוליס
הערות שוליים

↑  באתר על שמה מופיעה תמונת הקבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367240805171  BnF: cb139840671 (data)  GND: 134368630  ISNI: 0000 0001 1490 2505  LCCN: n86028651  MusicBrainz: 754a1dd2-7379-4dcb-bfdb-a03459b9f530  NLA: 36292798  NLG: 18309  NTA: 352606827  RERO: 02-A023413743  Trove: 1242803  VIAF: 290637098   WorldCat (עם VIAF): 290637098
קשת (חינוך)

קשת הוא מודל ישראלי למוסדות חינוך משותפים לדתיים ולחילונים.
במודל קשת, תלמידים דתיים וחילוניים לומדים בכיתות מעורבות. בכניסה לבית הספר, כל תלמיד "מסומן" כשייך לאחת מהקבוצות: דתי או חילוני. חלק מהשיעורים נעשה בנפרד לדתיים ולחילוניים, על מנת לאפשר לחזק את הזהות הנפרדת של כל אחת מהקבוצות.
ראשיתו של מודל זה בבית הספר קשת בירושלים, שהוקם לאחר רצח רבין. החל משנת 2003 פועלת עמותת קשת שליד בית הספר, לסייע לקהילות ברחבי הארץ המעוניינות להקים בתי ספר במתכונת דומה.
מלבד שתי קהילות בירושלים, קהילות קשת פועלות גם במזכרת בתיה, ברותם, בנטור, באליקים, בלכיש, בשוהם, בגדרה ובשפיר-באר טוביה.
ראו גם

מיתרים
חינוך ממלכתי משלב
בית ספר קשת (מזכרת בתיה)
בית הספר הדמוקרטי קשת
הערות שוליים

↑  http://keshetmb.org/
↑  https://sites.google.com/a/shorashim.tzafonet.org.il/home/eton
↑  http://www.tzavpius.org.il/node/2200
↑  http://shoham.muni.il/?CategoryID=205&ArticleID=1531
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוברט קראמב

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1943 (בן 81) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Dennis Crumb 
 תחום יצירה:  קריקטורה 
 יצירות ידועות:  Angelfood McSpade 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול של העיר אנגולם (1999)  Harvey Award for Best Artist (2010)  היכל התהילה של ויל אייזנר (1991)  פרס אינקפוט (1989)  Best foreign work published in Spain (2010) 
 בן או בת זוג:  Aline Kominsky-Crumb (1978–?) 
 צאצאים:  Sophie Crumb 
 www.rcrumb.com
 
רוברט קראמב (באנגלית: Robert Crumb נקרא קרַם; נולד ב-30 באוגוסט 1943) הוא אמן קומיקס אמריקאי ומוזיקאי. עבודתו מראה לעיתים קרובות נוסטלגיה לתרבות העממית האמריקאית של שלהי המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים. בנוסף, מהווה עבודתו סאטירה על החברה האמריקאית הנוכחית.
נולד בפילדלפיה שבארצות הברית למשפחה קתולית.
עבודתו נחשבת למעוררת מחלוקת בעיקר לגבי הצורה בה הוא מציג נשים ומיעוטים.
קראמב עלה לגדולה אחרי 1968 כשהוציא את Zap Comix אשר נחשב לפרסום הקומיקס המוצלח הראשון בסצנת הקומיקסים המחתרתיים. באותה התקופה יצר בין השאר את פריץ החתול.
בעקבות ירידת הפופולריות של הקומיקסים המחתרתיים, החל קראמב לעסוק בנושאים ביוגרפיים ואוטוביוגרפיים. בתקופה זו שיפר את סגנונו בהשפעת ציירי קרטון מסוף המאה התשע עשרה.
קערת היגייה

לוגו מופשט של קערת היגייה
קערת היגיאיה, היא אחד מסמלי הפרמקולוגיה, ויחד עם מוט אסקלפיוס, זהו אחד הסמלים העתיקים והחשובים ביותר הקשורים לרפואה במדינות המערב. היגיאיה הייתה אלת הבריאות, ההיגיינה, הניקיון והתברואה היוונית, ובתו של אסקלפיוס, שלעיתים קרובות מוזכרת ביחד איתו, למשל בתפילות ובמזמורים. סמלו של אסקלפיוס הוא החכה שלו, עם נחש שזורה סביבו; בהתאם, הסמל של היגיאיה הוא כוס או גביע עם נחש כרוך סביב הגבעול שלו. היגיאיה מוזכרת גם יחד עם אביה אסקלפיוס, ופנקיאה בשבועת היפוקרטס המקורית.
שימוש בסמל על ידי איגודי תרופות

קערת היגיאיה שימשה כסמל למקצוע הרוקחות לפחות עד 1796, אז שימשה על מטבע שהוטבע עבור אגודת הרוקחות הפריזאית. מאז הוא אומץ על ידי איגודי תרופות רבים נוספים ברחבי העולם, כמו איגוד הרוקחים האמריקאי, איגוד הרוקחים הקנדי, האגודה לתרופות אוסטרליה, ואיגוד הדוקטור לרוקחות, Conseil de l'Ordre des Pharmaciens בצרפת (שם מופיע גם סמל נוסף, הצלב היווני הירוק).
קערת היגיאיה היא סמל נפוץ שמופיע על שלטים בתי מרקחת ברחבי אירופה. בארצות הברית נפוץ יותר סמל עם מכתש ועלי.
דוגמאות של סמלים הכוללים קערת היגיאיה שמופיעים מעל בתי מרקחת בממדינות שונות
כל אירופה
אוסטריה
גרמניה
הונגריה
קערת אסאי

הכנת מחית פירות אסאי
חומרי גלם להכנת קערת אסאי
קערת אסאי עם גרנולה, תות ובננה
קערת אסאי הוא מאכל מתוק מהמטבח הברזילאי, מהמדינות פארה ואמזונאס. המנה עשויה ממחית קרמית קפואה של פרי דקל האסאי, שמרקמו גרגרי וטעמו חמצמץ עקב רמת חומציות גבוהה.
מחית האסאי מוגשת כשייק בקערה, בדרך כלל מעורבב עם סירופ גוארנה, ומוגש לרוב עם גרנולה ובננה.
למרות שקערת אסאי היא מנה המוגשת בכל רחבי ברזיל, היא אופיינית במיוחד לפארה, ריו דה ז'ניירו, פלוריאנופוליס, סאו פאולו, גויאס ולאורך החוף הצפון-מזרחי, שם היא נמכרת בקיוסקים לאורך טיילת החוף
ובברי מיצים בערים.
הערות שוליים

↑  Aislyn Greene, The Surprising History of the Açaí Bowl, אתר www.afar.com
↑  Amazon Açaí Bowl
1 2  Who Really Invented the Açaí Bowl?
↑  What Does Acai Taste Like?
↑  Açaí, a Global Super Fruit, Is Dinner in the Amazon
↑  The Rough Guide to South America On A Budget, Rough Guides, 1 באוגוסט 2011, p. 257, ISBN 978-1-84836-774-6 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "History of the Acai Bowl". Tambor® | A PASSION FOR Premium Açaí (באנגלית). 2014-03-03. נבדק ב-2020-09-26.
↑  "Culinary Encyclopedia: Acai Berry". אורכב מ-המקור ב-2013-04-18. נבדק ב-2012-11-24.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיסרי יפן

הסמל המלכותי של יפן
זוהי רשימה מקובלת של קיסרי יפן, קיסריות מצוינות באותיות נוטות.
תאריכי השלטון של 28 הקיסרים הראשונים ברשימה, ובפירוט ה-16 הראשונים, מבוססים על המסורת היפנית.
לפני תקופת יאמטו (660 לפנה"ס - 399 לספירה)

| קיסר | שנים |
| --- | --- |
גִ'ימוּ: 660 לפנה"ס - 585 לפנה"ס
סוּיזֶאי: 581 לפנה"ס - 549 לפנה"ס
אנֶי: 549 לפנה"ס - 511 לפנה"ס
איטוֹקוּ: 510 לפנה"ס - 476 לפנה"ס
קוֹשוֹ: 475 לפנה"ס - 393 לפנה"ס
קואן: 392 לפנה"ס - 291 לפנה"ס
קוֹרֶיי: 290 לפנה"ס - 215 לפנה"ס
קוֹגֶן: 214 לפנה"ס - 158 לפנה"ס
קָאיקַה: 157 לפנה"ס - 98 לפנה"ס
סוּג'ין: 97 לפנה"ס - 30 לפנה"ס
סוּינִין: 29 לפנה"ס - 70
קֶייקוֹ: 71–130
סֶיימוּ: 131–191
צ'וּאַי: 192–200
אוֹגִ'ין (האצ'ימאן): 270–230
נינטוֹקוּ: 313–399
תקופת יאמטו (400-539)

| קיסר | שנה |
| --- | --- |
ריצ'וּ: 405–400
האנזי: 410–406
אינגיו: 453–411
אנקו: 456–453
יוּריאַקוּ: 479–456
סֶאינֶאי: 484–480
קנזו, קיסר יפן: 487–485
נינקֶן: 498–488
בוּרֶטסוּ: 506–498
קֶייטַאי: 531–507
אנקאן: 536–531
סֶנקוּאה: 539–536
קיסרים שתקופת שלטונם מתוארכת בוודאות (715-539)

| קיסר | שנות שלטון | שנות חייו |
| --- | --- | --- |
| קימֶאי | 571–539 | 571–509 |
| בידאטסוּ | 585–572 | 585–538 |
| יומֶאי | 587–585 | 587 - ? |
| סוּשוֹן | 592–587 | 592 - ? |
| סוּיקוֹ | 628–593 | 638–554 |
| ג'וֹמֶאי (ג'ומנה) | 641–629 | 641–593 |
| קוֹגיוֹקוּ (סאימאי) | 645–642 | 661–594 |
| קוטוקו (טאיקה) | 654–645 | 654–597 |
| סַאִימֶאי | 661–655 | 661–594 |
| טנג'י | 672-661 | 672–626 |
| קוֹבוּן | 672 | 672–648 |
| טמוּ | 686–672 | 686 - ? |
| ג'יטו | 697–686 | 703–645 |
| מוֹמוּ | 707–697 | 707–683 |
| גנמיי | 715–707 | 722–661 |