הקרב על ח'ושניה (1973)
כיבוש וביסוס "כיס ח'ושניה" (7 באוקטובר)

בשעות הלילה והבוקר המוקדמות החלו להגיע לרמה כוחות המילואים הראשונים. עקב המצב הקשה נשלחו הכוחות לרמה במהירות ובמסגרות קטנות, ללא ריכוז כוח. חלק מהטנקים נשלחו עם כמחצית מכמות הפגזים וללא שהספיקו לבצע תיאום כוונות. כוחות מחטיבה 179 הגיעו כבר במהלך הלילה ונכנסו ללחימה. עם בוקר הגיעו כ-25 טנקים מחטיבה 679 בפיקוד המח"ט לאזור נפח. בפיקוד הצפון התקבלה תמונת מצב שגויה לפיה עיקר המאמץ הסורי הוא באזור קוניטרה ולכן הופנתה החטיבה צפונה (מסיבה זו גם לא נשלח ביום הקודם גדוד מחטיבה 7 לתגבר את החלק הדרומי). בהמשך היום, עם תחילת המתקפה על נפח, הוחזרה החטיבה דרומה. אוגדה 146 אשר השתייכה לפיקוד המרכז נשלחה לרמת הגולן תוך השארת הגבול עם ירדן כמעט ללא כוחות, וזאת בהנחה כי חוסיין מלך ירדן לא יפתח בחזית שלישית. חטיבת הטנקים של האוגדה, חטיבה 205, נעה על זחלים ממחנה עופר באזור רמאללה עד לרמת הגולן.
לצורך המשך ההבקעה וניצול ההצלחה הטילו הסורים למערכה את דיוויזיית השריון הראשונה, כמו גם את החטיבה המשוריינת 47. הדרג הראשון של הדיוויזיה, חטיבת השריון ה-91 והחטיבה הממוכנת ה-58, חדר לשטח רמת הגולן עם עלות השחר דרך פתחת כודנה, ונע לכיוון צפון-מערב במטרה להשתלט על מרחב נפח ועל תילי שיפון ויוסיפון במרכז הרמה.
במפקדת אוגדה 36 בנפח שרר בלבול רב. כבר ב-7:30 בבוקר הוחלט על פינוי מחנה נפח, אולם לאחר שעה הוחזרו החיילים למחנה. כאמור, חטיבה 679 הופנתה תחילה לאזור קוניטרה ולא נשארה להגן על נפח. הכוחות שנשארו להגן על המחנה היו כוח שכלל כ-15 טנקים בפיקוד מח"ט 188 יצחק בן-שהם שתפס עמדת חסימה על ציר הנפט מדרום לנפח, וכוח נוסף בפיקוד מג"ד 82 חיים ברק, שתפס את הגזרה מצפון-מזרח לכוח של בן-שהם, והגן על הציר מח'ושניה לנפח. כוח בן-שהם הצליח לבלום את חטיבה 51 הסורית מדרום למחנה אולם לא הבחין בגדוד של החטיבה שמאגף אותו מדרום. כוחו של חיים ברק התקשה להדוף את טנקי ה-T-62 החדישים של חטיבה 91. במהלך הקרב נפצע ברק, ואלי גבע, מפקד פלוגה א' של הגדוד, החליף אותו. כוחו של גבע (הטנקים שנותרו משתי פלוגות של הגדוד ופלוגת מילואים מחטיבה 179), שסבל ממחסור התחמושת ונמצא תחת לחץ סורי כבד, נטש את הגזרה עליה הגן בסביבות שעה 12:00, ונע צפונה לחבור אל חטיבת האם שלו, בהתאם להוראת מפקד חטיבה 7, יאנוש בן-גל. האחרון אפילו לא עדכן את בן-שהם ביחס להוצאת כוח גבע מהגזרה שבפיקודו. הטנקים הסורים ניצלו את הפרצה שנוצרה ולקראת השעה 13:00 הגיעו לאזור מחנה נפח, ואיימו לכבוש אותו ואת צומת נפח.
רפול, שהבין לבסוף את חומרת המצב שנוצר בגזרתו, הורה לכוח בן-שהם ולכוח מח"ט 679 לנוע במהירות לכיוון נפח. בן-שהם הורה לכוחו לנטוש את עמדותיו ולנוע במקביל לציר הנפט צפונה לכיוון נפח. הטנקים שבפיקודו פגעו מהאגף בחלק מהטנקים הסוריים, שהתקדמו לעבר נפח, וניהלו איתם אש תוך כדי תנועתם. במהלך הקרב נהרג יצחק בן-שהם, כמו גם סמח"ט חטיבה 188 וקצין האג"ם שלה, ורוב הטנקים שהיו תחת פיקודו נפגעו.
כוח המח"ט מחטיבה 679, שהופנה חזרה לנפח, תקף בהפתעה את השריון הסורי מאגפו הצפוני, וגרם אבדות כבדות לחטיבה 91. כוח גדודי נוסף של החטיבה, שהגיע למרחק קצר ממערב לצומת נפח, הופנה גם הוא לסייע ללחימה, אך הופתע על ידי הסורים, כשהוא נמצא בשטח נחות וספג אבדות כבדות. על אף האבדות הכבדות, שספגה חטיבה 679 במהלך היום, הצליחו כוחות קטנים שלה לבלום את השריון הסורי במרחק קצר מנפח, ובשעות הערב נסוגו הסורים, שספגו אף הם אבדות כבדות, אל הרכסים שממזרח למחנה.
שני גדודי הטנקים הסדירים, שהגנו על דרום ומרכז רמת הגולן בשעות הראשונות של המתקפה הסורית, ספגו אבדות כבדות. 15 טנקים (10 שנותרו מגדוד 53 ו-5 מגדוד 82), יחד עם כוחות חי"ר ותותחנים, התרכזו במהלך 7 באוקטובר על תל פארס ומנעו מהסורים לכבוש אותו, בעוד הכוחות הסוריים זורמים סביבם. בליל 8/7 בחודש, בחסות החשיכה, פינה הכוח את התל, נסוג מערבה, והגיע בשלום לבקעת כינרות. החל משלב זה כללו כוחות צה"ל, שלחמו בדרום ובמרכז רמת הגולן, יחידות מילואים בלבד.
חטיבה 47 הסורית חברה לחטיבה הממוכנת 132 ברמת מגשימים ומשם המשיכו לתקוף יחד לאזור אל-על. הם נעצרו כ-3 ק"מ צפונית לאל-על על ידי גדוד טנקים מחטיבה 179. כוח גדודי נוסף מחטיבה 179 בפיקוד המח"ט עלה לרמה בציר יהודיה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור קצביה והחל להדוף אותם, תוך השמדת למעלה משלושים טנקים סורים. במהלך הלחימה נפצע מפקד החטיבה והפיקוד עליה הועבר לסגנו.
גדוד אחר של חטיבה 47 הגיע למרחק של כ-7 ק"מ מהכנרת, שם נתקל בטנקים של חטיבה 4 שהיו בדרכם לאזור הלחימה והושמד באזור גמלא. הייתה זו החדירה העמוקה ביותר של הסורים ברמת הגולן.
באותו יום איתרו חיילי הצבא הסורי 17 חיילים של החוליות הטכניות של חטיבה 188 מגדוד 53 ו-74. מיד לאחר נפילתם בשבי הם נכפתו ונשחטו.
בסוף יום הקרבות שלטו הסורים על מרחב במרכז רמת הגולן אשר השתרע מן המבואות הדרומיים של קוניטרה עד קצביה, ודרומה משם עד ממערב לרמת מגשימים. הפיקוד הישראלי העריך את מצב המערכה כחמור, ולמחרת הכין גדוד ההנדסה של פיקוד הצפון חמישה מגשרי הירדן לפיצוץ. אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי נטה בתחילה להציב את אוגדה 146 להגנה על גשרי הירדן מצפון לכנרת. מפקד האוגדה משה פלד ערער על כך והציע לערוך במקום זאת התקפת נגד בדרום הרמה. הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שהגיע לסייע לפיקוד הצפון, צידד בהצעתו של פלד ולאחר התייעצות עמו החליט האלוף חופי לקבל את ההצעה.
במוצאי היום נערכו איגודי כוחות חדשים לקראת מתקפת הנגד. חטיבות 4 ו-9 הועברו מפיקודה של אוגדה 210 לפיקודה של אוגדה 146. כעת פעלו במסגרת אוגדה 146 ארבע חטיבות ובהן בסך הכול כ-160 טנקים:
חטיבה 205 – שני גדודי טנקי שוט, גדוד הסיור של האוגדה;
חטיבה 9 – גדוד טנקי שרמן, גדוד טנקי שוט, שני גדודי חרמ"ש (גדוד טנקי השוט השתייך במקור לחטיבה 179 והועבר לחטיבה 9 לאחר שהגיע לציר אל-על לפניה);
חטיבה 4 – גדוד טנקי שרמן, שני גדודי טנקי שוט (אחד מהם הועבר מחטיבה 205 והשני - גדוד המילואים של חטיבה 188), שני גדודי חרמ"ש;
חטיבה 670 – שני גדודי חרמ"ש.
באוגדה 210 נותרה ב-8 באוקטובר חטיבה אחת – חטיבה 179 ובה גדוד טנקים וגדוד הסיור האוגדתי, גדס"ר 134, (גדוד הטנקים השני של החטיבה הועבר כאמור לחטיבה 9 והגדוד השלישי נשחק ויצא מכלל פעולה). במהלך 9 באוקטובר הועברה תחת פיקודה (מאוגדה 36) חטיבה 679 ובה שלושה גדודי טנקים. תחת פיקוד אוגדה 36 נותרו חטיבה 7 המוקטנת, גדוד 74 מחטיבה 188 וחטיבת גולני שלחמו בצפון הרמה.