מריל מקפיק
קריירה צבאית > ראש מטה חיל האוויר

מקפיק שימש כראש מטה חיל האוויר במהלך מלחמת המפרץ ואחריה, ותקופה זו עמדה בסימן של צמצום הכוחות במונחים של כלי טיס, יחידות, קצינים וחיילים באופן רוחבי בכל יחידות חיל האוויר, זאת על רקע סוף המלחמה הקרה. בתקופת כהונתו זו כראש מטה חיל האוויר הוא פיקח על סגירתם של פיקוד האוויר האסטרטגי, פיקוד האוויר הטקטי, פיקוד התובלה הצבאי, פיקוד המערכות של חיל האוויר, פיקוד הלוגיסטיקה של חיל האוויר, ופיקוד התקשורת של חיל האוויר. היחידות הכפופות לפיקודים אלו הועברו בעיקר לפיקוד הקרב של חיל האוויר, פיקוד התובלה של חיל האוויר, פיקוד האמצעים של חיל האוויר וסוכנות התקשורת של חיל האוויר שהוקמו אז. באותה תקופה אוחדו פיקוד ההדרכה האווירית והאוניברסיטה האווירית לפיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר.
מקפיק דחף לביצועם של שינויים ארגוניים רחבים בחיל האוויר שמטרתם הייתה פישוט והתייעלות של הפעולות המבצעיות והמוכנות. רוב התקופה בה הוא פיקד על החייל התמקדה בהעלאת רמתן של הפעולות המבצעיות האוויריות, בעיקר אלו שבוצעו על ידי טייסי המטוסים החד-מושביים. היו שאמרו שצעדים אלו באו על חשבונם של טייסי המטוסים הדו-מושביים, המפציצים, מטוסי הסיור, מטוסי התובלה, מטוסי התדלוק האווירי ואנשי החיל בתחומים שמעבר לטיסה. הוא גם יצר את התפיסה של חיל המשלוח האווירי, שילוב של כוחות קרביים וכוחות סיוע לגוף ארגוני יחיד. הוא גם העביר את הפיקוד של כמה כנפות טיסה וכנפות חלל לקצינים בדרגת בריגדיר גנרל, אף על פי שקודם לכן הפיקוד על יחידות אלו היו בידי קצינים בדרגת קולונל.
על פי העיתונאי אלן נאירן, מקפיק דאג לשליחתם של מטוסי קרב אמריקאים מתקדמים לממשלתו של נשיא אינדונזיה סוהארטו זמן קצר לאחר הירי שבוצע בנובמבר 1991 על מפגינים למען עצמאות מזרח טימור, שנודע בשם טבח דילי.
עם זאת, מקפיק זכור לאנשי חיל האוויר של היום ואלו שפרשו מאז כהונתו כמי שביצע שינויים גורפים במדי השירות של חיל האוויר, במיוחד אלו של הקצינים. המדים היו מעבר קיצוני מהגרסה הקודמת, שהעיצוב שלה היה זהה לאלו שנלבשו על ידי חיילי צבא ארצות הברית (טרם הקמתו היה חיל האוויר הגיס האווירי של צבא ארצות הברית), אך עם סמלים וסימני דרגה מועטים. בשל דמיונם של המדים החדשים הן למדי הקצינים של צי ארצות הברית, והן לאלו של טייסי חברות התעופה המסחריות, נאמר שהמדים שהנהיג מקפיק היו לא פופולריים בקרב אנשי חיל האוויר. חלק מהשינויים שביצע מקפיק שונו בחזרה על ידי יורשו בתפקיד. עיצוב מחודש זה נהוג עד היום, דרגות השרוול לקצינים בסגנון הצי בוטלו והונהגה מחדש ענידת תגי השם, אם כי התגים היו בצבע כסף מטלי לעומת תגי הפלסטיק הכחולים שננעדו על הגרסה הקודמת של המדים, אך המשיכו להיענד על מדי השירות.
במשך שלושה שבועות בחודשים יולי ואוגוסט 1993 כיהן מקפיק כמזכיר חיל האוויר בפועל, לפני שאושר מינויה הרשמי של שילה וידנל. בכך היה מקפיק לאדם היחידי שכיהן בו-זמנית בשני התפקידים. מקפיק המשיך לשרת כראש מטה חיל האוויר עד אוקטובר 1994 ולאחר מכן פרש מן השירות.
מורשתו של מקפיק כראש מטה חילה אוויר נחשבה בחוגים מסוימים כאחת השנויות ביותר במחלוקת בהיסטוריה של החיל והייתה נתונה ללא מעט דיונים. קצינים בכירים רבים בחיל, הן בשירות פעיל והן במילואים, האשימו את מקפיק בניסיון לנהל את חיל האוויר כמו תאגיד מסחרי, עם הנהגתה של אסטרטגיית הניהול ניהול איכות כוללני (TQM) תחת הכינוי "חיל אוויר איכותני" (Quality Air Force - QAF).
בצדק או שלא בצדק, מקפיק גם הואשם לעיתים בהתעלמות מצרכיהם של המתגייסים לחיל האוויר, של קצינים לא טייסים ושל נווטים וראה רק את צורכייהם של הטייסים, בעיקר אלו שטסו במטוסי קרב חד-מושביים. היה גם ויכוח על הצעד המסורתי לכלול אותו כראש המטה הפורש במסדר החרב (אנ').
על חלק ממחלוקת זו ניתן להתחקות, על רקע האופן הפתאומי שבו החליף מקפיק את גנרל מייקל דוגאן כראש מטה חיל האוויר. דוגאן, שהיה קצין מוערך, שאף לשפר את תדמיתו של חיל האוויר, שנשחקה קשות עקב המידע המביך על ביצועיו של המטוס F-117 נייטהוק במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה. דוגאן גם שאף להפוך את בכירי החיל לנגישים יותר, אך הוא הודח על ידי מזכיר ההגנה דיק צ'ייני זמן קצר לפני פרוץ מלחמת המפרץ בעקבות כמה הערות קיצוניות שהוא השמיע בפני התקשורת בנוגע להתמקדות בנשיא עיראק סדאם חוסיין בהחלטה 666 של מועצת הביטחון, קודם לתחילת מעשי האיבה, זאת על אף העובדה שכראש מטה חיל האוויר, לא הייתה לדוגאן סמכות פיקודית על פיקוד מרכז של ארצות הברית, שהיה זירת הלחימה. צ'ייני החליף בהליך מקוצר את דוגאן במקפיק, אף על פי שדוגאן נשאר כיועץ מיוחד בדרגת גנרל עד לפרישתו מחיל האוויר.