חגית קזיניץ
על עבודתה

חגית קזיניץ מעידה על עבודותיה שהן עוסקות במקום שאין לו שם. מתארות נופים אורבאניים יומיומיים הזויים, אפוקליפטיים. ונופים המצוירים במנעד בין הריאליסטי למופשט בגבול הדק בין היש והאין, בהשפעת הנסתר על הגלוי ביצירה ובמרחבים של ה"תת מודע". הנרטיב המוביל את יצירתה אמור להעלות שאלות אודות מצב קיומי גבולי בין מציאות אפשרית להזויה. העבודות בוחנות את התפר שבין השבור לנרקם מחדש, בין החולשה לחוזק. חגית קזיניץ שואפת לעלות על פני השטח את כוחם של הדברים החבויים והבלתי נראים. היא מרבה לעסוק במקומו של האדם מול הטבע או מול העיר המנוכרת ולבחון את האנושות מול שינויי כוחות ומצבים היסטוריים הנוגעים שוב ושוב בשאלת יכולתה של האנושות לשרוד.
הצייר ואוצר אמנות יובל קידר אומר על עבודותיה האמנותיות של חגית קזיניץ שהן "נושאות מטען הגותי, שרק חלקו גלוי לעין, ורובו מוצנע (ולעיתים מוצנע ממש באופן פיזי) בתוך החומר והצבע. האומנית עוסקת בניסיון ללכוד את שאינו ניתן להגדרה, משהו שאפשר לכנותו בשם הצפנה, או בשפתה שלה, "הסוד". אותו דבר חמקמק שנמצא בין התיאור הקונקרטי והנהיר, לבין אותה אווירת דמדומים של ספק ועמימות, ולשם כך היא נדרשת אל ההפשטה החזותית כמשקל נגד לקונקרטיזציה של הריאליזם.
הן בעבודותיה הפיסוליות, והן בציורים ובמונוטייפים המורכבים, שומרת האומנית על איפוק צבעוני, ומתמרנת במיומנות רבה בתת-גוונים. ציוריה מבוצעים לעיתים קרובות בפורמט גדול והם בעלי נוכחות פיזית חזקה ומרשימה, בעוד שהפיסול שלה הוא למעשה מיצב, או עבודה סביבתית.
חגית קזיניץ היא אומנית פורה במיוחד, מחויבת ליצירתה, ויש לה גוף עבודות גדול ומרשים. היא בעלת סטודיו מקצועי ביותר המעיד על אמביציה ורצינות, עשיר בפרטי אמנות".
פרופ' ג'אמפאולו טרוטה, מבקר אמנות בפירנצה, איטליה, כתב בשנת 2019: "העבודה של חגית קזיניץ, הציירת, או אולי יותר נכון לומר האומנית הרב תחומית, יוצרת רושם עז על הצופה, ומאפשרת לקהל את היכולת לשקף את הנושא הנתון באמצעות סמלים ואלגוריות. היצירות שלה הן פואטיות מאוד וכוללות ציורים על בד, טכניקות מעורבות על נייר ומיצבי בטון. בכך היא מחייה מחדש את טבעם החלומי של מסעות מיתולוגיים פנימיים, מלאים סמלים פסיכולוגיים; אנו מגלים מחדש, כבסיס שלהם, את "מיתוס" הים התיכון העתיק של האודיסיאה ושל אינאיס.
הצבעים השקופים, השמיימיים והבהירים, הדינמיים והתוססים, השזורים והכתמיים, בהם היא משתמשת, מציירים מסעות פנטסטיים השואפים לגלות את ה"אני" העמוק, שלה ושל "אחרים". עבודות הציור של חגית קזיניץ בהפשטתם מתייחסות תמיד ל 'טבע' של הנפש, ונתפסות מבחינה רגשית וקיומית באמצעות ההשראה הפורה של רגע "מאיר עיניים". האומנית הרב-גונית מבססת את המחקר הציורי שלה על הצבע כאלמנט עיקרי ייחודי שאין לטעות בו, בדרך כלל שני צבעים ראשוניים- לבן ושחור. התבוננות בעבודותיה היא מעקב אחר נתיב ציורי למקורות האור עצמו, המגיעים אל לב הרגשות, בהשוואה נצחית בין הטבע לעיר. הזמנה למסע בלתי פוסק בין נופים".
'שדות אוויר', תערוכת יחיד, גלריה אסול תל -אביב, 2017. העבודות בתערוכה זו היו במגוון צבעים במנעד צר - חום, אדום, אפור, שחור ולבן. בתערוכה זו הוצגו מיצב פיסולי של אסופות סבך עשוי ממקבצים של רצועות נייר גרוס צבוע, עבודות נייר ועבודת וידאו-טקסט בשם "אדמה, רוח" ובנוסף הושק גם הספר "שדות אויר". העבודות כולן, כשם התערוכה, מציגות מקומות לא קיימים, כמו בחלומות או חזיונות – נוף שהוצא מהקשרו.
ד"ר אביבית אגם דאלי כתבה על התערוכה: "השילוב שעושה חגית קזיניץ בצירוף המילים "שדות אוויר" מרמז הן אל תחומי עניין, הן אל מקומות, אם כי כאן מדובר בשטחים וירטואליים, שכן הם באוויר – דהיינו – בשום מקום גאוגרפי . כלומר ההתקה, הוצאה מההקשר שהוא מושג חיוני ביצירתה של חגית קזיניץ . כך למשל משתמשת האומנית בטקסטים כתובים ועליהם מוסיפה שכבות של משמעויות המסתירות ומגלות בו זמנית. הכיסוי מסווה, מוחק את הזהות הראשונית ומייצר דבר חדש אך מותיר עקבות של דברים שנעלמו או הועלמו. פירוק והצבה מחדש של סימנים ניתן למצוא ביצירתה של קזיניץ גם בעצם השימוש הנפוץ באותיות דפוס. אלו מהוות תחליף ועיבוד נוסף של החוויה. שימוש באותיות דפוס יכול לשקף ניכור, לעומת כתיבה בכתב יד שהיא אישית ואותנטית.
מיצג המילים המרחפות מעל סבך העשוי מנייר גרוס וצבוע שחור הוא דוגמה להפיכת הסימן המופשט – המילה הכתובה – לנעדר מקום ולחסר פלסטיות או עוגן של יציבות. המילים תלויות ממש באוויר. שלובן של האותיות המרחפות עם סבך מנייר, שהוא חומר פשוט וממוחזר המונח על הקרקע, ממחיש באופן פלסטי את השילוב בין קודש לחול, בין נמוך לגבוה".
בתערוכה "עקבות בחלל הזמן" בבית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, 2019, עולות שאלות באשר להתבוננות פנימה, העקבות שמותיר הזמן החולף, משמעויות סמיוטיות באשר ליחס בין המילה למשמעותה. אוצר התערוכה ניר הרמט כתב שההתרחשויות המסומנות על גבי הציורים רחבי המידה אינן מותירות סימנים קונקרטיים או ניתנים לזיהוי. אלו הן התרחשויות שקטות, נדמות לתנועת הליכה איטית. עבודותיה של קזיניץ מתרכזות בתמצות של מה שנראה בחוץ עם מה שנראה בפנים. הן מביאות אל אור היום את מה שרואים באפלה, או כמתבוננים פנימה. האומנית מציירת מקומות ודמויות במרחב; הדמויות אשר אינן ניתנות לזיהוי נראות לעיתים כמופשטות, נוכחות ולא נוכחות.
קבוצת העבודות 'מה שנישאר'בגלריה ND רמת גן, 2020, מופיעות תחת הכותרת שנלקחה מאחת היצירות המוצגות כאן, כותרת המעוררת סקרנות. חגית קזיניץ מסבירה את השם כמה שמשאיר סימן או זכר באשר להתרחשות שעוצמתה הולכת ומתפוגגת, "ומה שנישאר" הוא הדהוד של זיכרון.