stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי ג'יי
לקריאה נוספת

קייזר "דה לוקס", "מנהטן" והנרי ג'יי - בני אביעד
הנרי ג'יי 1951, (5:12 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
פרסומת להנרי ג'יי בארצות-הברית   מתוך מדריך ישראל 1962 - The Israel Motor Industry .
הנרי ג'יי 1953 (11:51 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
הנרי ג'יי 1951, (4:58 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
פרסומת להנרי ג'יי 1951, (3:26 דקות), יו-טיוב
הנרי ג'יי 1952, (2:40 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
הנרי ג'יי,  Kaiser Henry J, (5:43 דקות), יו-טיוב
הנרי ג'יי 1953, (1:23 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
הנרי ג'יי 1953, (11:51 דקות), יו-טיוב
הנרי ג'יי 1953, (0:59), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
תצוגת הנרי ג'יי, (2:31 דקות), יו-טיוב
VBRH DWHH הנרי ג'יי 1951, (3:28 דקות), יו-טיוב, סרטון  באתר יוטיוב
הערות שוליים

↑  "הנרי ג'יי" דה-לוקס, שנת 1951 auto.howstuffworks.com/1951-henry-j-deluxe
↑  הנרי ג'יי סטנדרט, שנת 1951 auto.howstuffworks.com/1951-henry-j-standard
↑  השקת ההנרי ג'יי, (2:31 דקות), יו-טיוב
↑  קייזר מכוניות 1947–1955, קלסי רייט
↑  "הנרי ג'יי" דה-לוקס - מפרט  oldcarbrochures.com/static/NA/Kaiser-Frazer/1951_Kaiser-Frazer/1951_Henry_J_Specs
↑  "הנרי ג'יי" eac-1977.com/documents/henry_j-eng
הר דבורה

| --- | --- |

הר דבורה, מימין היישוב דבורייה למרגלות הר תבור
 מידע כללי
 גובה:  437 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון
 רכס הרים:  הרי נצרת
 קואורדינטות:  32°42′05″N 35°21′04″E﻿ / ﻿32.70139°N 35.35111°E﻿ / 32.70139; 35.35111
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) הר דבורה(למפת עמק בית שאן רגילה) הר דבורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר דבורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר דבורה
הר דבורה (בערבית: جبل سرطبة; ג'בל סָרְטָבָּה) הוא הר בישראל בגובה של 437 מטרים מעל פני הים, השוכן בהרי נצרת שבגליל התחתון, על גבולו של עמק יזרעאל שמדרום לו. הוא שוכן בין הר כסולות ממערב, הר יונה מצפון והר תבור שנמצא 4.5 ק"מ דרומית-מזרחית לו. על מורדותיו המזרחיים של ההר שוכן הכפר דבורייה, ממערב לו העיר נוף הגליל ובעמק שמצפון לו הכפר עין מאהל. שמו של ההר מנציח את דבורה הנביאה שניצחה במלחמה בעמק שלמרגלותיו את סיסרא, שר צבאו של יבין מלך חצור.
ההר עשוי אבן גיר ודולומיט, ואדמתו היא אדמת טרה רוסה. הוא מיוער בחורש ים תיכוני, במיוחד בעצי אלון. המקום הוכרז כשמורת יער עוד בתקופת המנדט הבריטי ב-1926, וכונה "יער סרטבה". על הפסגה הכשירה קק"ל חניון ובמקום ניצב סלע המנציח את יובל 25 השנים לחתונתה של מלכת הממלכה המאוחדת אליזבת השנייה עם הנסיך פיליפ שנחוג בשנת 1972. מההר תצפית טובה אל עמק יזרעאל ואל הר תבור, ושביל ישראל חולף על פסגתו.
האנדרטה ליער המלכותי בראש ההר
הפגזת ירמות' ולואוסטופט

הפגזת ירמות' ולואוסטופט, שבחופה המזרחי של אנגליה, נערכה ב-25 באפריל 1916 על ידי הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. ההפגזה בוצעה על ידי שייטת סיירות מערכה, מלווה בסיירות קלות ובמשחתות. לבד מגרימת נזק לערים אלה, ששימשו בסיס לצי הבריטי, מטרת ההתקפה הייתה משיכת חלקים מן הצי המלכותי הבריטי לקרב בתנאים נוחים לגרמנים, וכן סיוע לאירים, אשר מרדו באותה עת בבריטים (מרד חג הפסחא). להפגזה נלוותה התכתשות בין הצי הגרמני לבריטי, שלא היו לה השלכות משמעותיות.
רקע

בעת מלחמת העולם הראשונה נהנה הצי הבריטי מיתרון גדול על הצי הגרמני, מה גם שהבריטים הקפידו לשמור חלק גדול מספינותיהם מרוכזות בכל נקודת זמן. נראה היה, אם כן, שכדאי לצי הגרמני להימנע מעימות ישיר בים הפתוח עם הבריטים, כיוון שאז עשוי לבוא יתרון זה לידי ביטוי. מסיבה זו גם נתן הקייזר וילהלם השני הוראה בהתאם, שאסרה על הצי הגרמני להגיע לעימות מקיף עם הצי הבריטי שלא בקרבת חופי גרמניה. במקום זאת בחר הצי הגרמני בפעולות לחימה עקיפות, בהן לוחמות קבוצות קטנות יחסית של ספינות, ופשיטות על חופי בריטניה היו אחת מדרכי הלחימה האלה. נוספה לכך התקווה שהבריטים יפזרו חלק מספינותיהם לצורך הגנת מטרות אפשריות לפשיטה, במקום לרכזן. כן הגרמנים קיוו שספינות בריטיות שירדפו אחר הפושטים, יתעמתו עם הגרמנים סמוך לחופיהם של האחרונים, ובתנאים עדיפים לגרמנים. כמו כן, באביב 1916, הגרמנים סברו שחלקים גדולים מן הצי הבריטי נמצאים מחוץ לחופי האי הבריטי: כוח אחד, דרומי, בהופדן (Hoofden), סמוך לחוף ההולנדי, ומדרום לשרטון דוגר, וכוח אחר, צפוני, סמוך לנורווגיה. כך, קיוו הגרמנים, יהיה קל יותר לתוקפים לחמוק בדרך אל יעדם. כן, במקרה של היתקלות, קל יהיה להתמודד עם חלקיו השונים של הצי הבריטי בעודם מפוצלים, ולהתעמת עם כל חלק בנפרד. בפועל, לאחר סדרת תאונות, בהן התנגשו מספר ספינות בריטיות זו בזו, נטשו הבריטים את תוכניתם לפעולה בצפון, והספינות האמורות חזרו למימי בריטניה, לסקפה פלו ולרוסיית' (Rosyth) שבחופה המזרחי של סקוטלנד.
גרייט ירמות' (Great Yarmouth) אשר בנורפוק, המכונה בפשטות ירמות', הייתה בסיס צוללות של הצי המלכותי, ואילו לואוסטופט (Lowestoft) אשר בסאפוק, מעט דרומה משם, הייתה בסיס לשולות מוקשים ולמקשות (זורעות מוקשים). תאריך ההתקפה תוזמן כך שתיערך בד בבד עם מרד חג הפסחא באירלנד, ובכך הגרמנים נענו לבקשות המורדים לסיוע. כן נערכה התקפה של שש ספינות אוויר 'צפלין' בלילה שקודם יום ההתקפה. אלה הטילו פצצות על נוריץ' (Norwich), האריץ' (Harwich), איפסוויץ' ולינקולן, ללא אבדות לעצמן. עם תום ההפצצה הן נועדו לסייע בתצפית לספינות התוקפות.
סדר הכוחות > הגרמנים

הכוח הגרמני בכללותו, בפיקודו של אדמירל ריינהרד שר כלל 22 אוניות מערכה וסיירות מערכה, חמש אוניות מערכה ישנות יותר, 12 סיירות קלות ו-48 משחתות. להתקפה עצמה יועד רק חלק מכוח זה, עליו פיקד ויצה-אדמירל פרידריך בודיקר (Bödicker). הכוח התוקף כלל חמש סיירות מערכה: 'זיידליץ' (Zeydlitz)‏, 'ליצו' (Lützow)‏, 'דרפלינגר' (Derfflinger)‏, 'מולטקה' (Moltke) ו'פון דר טאן' (Von der Tann), ארבע סיירות קלות וכן כוח משחתות. שאר הכוח הגרמני נותר כגיבוי למקרה שהתוקפים יתקלו בכוח בריטי עדיף.
כן שלחו הגרמנים מספר צוללות לזירת ההתרחשויות, ובנוסף, נקטו באמצעים כמו מיקוש ושיגור צוללות, כדי לשבש את הגעתו של כוח ימי בריטי מכיוון סקוטלנד, שם עגן בדרך כלל רובו הגדול של הצי הבריטי.
סדר הכוחות > הבריטים

מן הצד הבריטי, ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), הכוח הימי החזק בעולם באותה עת, עגן בסקפה פלו וברוסיית'. קרוב יותר לזירת ההתרחשויות, בהאריץ', עגן 'כוח האריץ' ' בפיקודו של האדמירל רג'ינלד טירוויט (Tyrwhitt), ובו שלוש סיירות קלות ו-18 משחתות. 
הבריטים קבלו ידיעות על הפלגת הכוח הגרמני ב-24 באפריל בצהרים, סמוך לצאתו, ובערב אף גילו את יעדו, באמצעות יירוט מברק של הצי הגרמני. כוחות צי בריטיים, הן בסקפה פלו, הן בהאריץ', הועמדו בכוננות לקראת ההתקפה הגרמנית הצפויה, וקיבלו פקודות לנוע דרומה וצפונה, בהתאמה, לקראת התוקפים.
נוסף לאלה היו לבריטים בזירה שש צוללות שבסיסן היה ירמות', ושש נוספות בהאריץ'.
ההפגזה > הדרך אל היעדים

הספינות הגרמניות יצאו למשימתן בצהרי יום 24 באפריל 1916, ועשו דרכן ליעדן תוך עקיפת שדות מוקשים בריטיים. בשעה 16:00 סיירת המערכה 'זיידליץ', אשר שימשה ספינת הדגל של האדמירל בדיקר, עלתה על מוקש צפונה מערבה לנורדרני (Norderney או Nordeney) שבאיי פריזיה המזרחית, בשטח שביממה הקודמת נוקה ממוקשים, ו-11 איש נהרגו. הספינה, אליה חדרו כמויות גדולות של מי ים, ניזוקה קשות, מהירותה הוגבלה ל-15 קשר, והיא נאלצה לחזור לבסיסה בנהר היאדה (Jade), מלווה בשתי משחתות ובצפלין. האירוע גרם לעיכוב: מפקד הכוח עבר לסיירת המערכה 'ליצוב', ויתרת הכוח שינתה את נתיבה כדי להימנע ממוקשים ומצוללות בריטיות.
ההפגזה > הפגזה והתכתשויות עם הבריטים

ב-25 באפריל, בשעה 3:50, לפנות בוקר, הבחין טירוויט בכוח הגרמני. למרות העדיפות הגרמנית המוחצת, הוא ניסה למשוך את הכוח הגרמני ממטרתו לכיוון הכוח הבריטי שבפיקודו, אלא שהסיירות הקלות הגרמניות המשיכו לכיוון יעדן המקורי. ב-4:10, סיירות המערכה הגרמניות פתחו באש 
על לואוסטופט מטווח של 10-13 ק"מ. במשך עשר דקות הן הרסו כ-200 בתים ושתי עמדות תותחים בריטיות, וגרמו לשלושה הרוגים ו-12 פצועים. משם הכוח הגרמני פנה צפונה לגרייט ירמות', אותה התקשה לאתר בשל ערפל. כן הטביעו הגרמנים שתי סירות פטרול בריטיות ושבו את צוותיהן. טירוויט, שניסיונו להטות את הגרמנים ממטרתם לא צלח, הפנה פניו אל עבר הגרמנים וב-4:30 הגיע לטווח מגע עם הסיירות הקלות הגרמניות. כוח האריץ' פתח באש מטווח של כ-14,000 יארד (כ-12,750 מ'), והחטיא. ב-4:40,מ סיירות המערכה, אשר הספיקו לירות רק מספר מועט של פגזים על ירמות', פנו לסייע לסיירות הקלות, שמצידן ניסו לתמרן את הבריטים לכיוון סיירות המערכה. ב-4:45, טירוויט הבחין בסיירות המערכה בטווח של כעשרה מייל (כ-16 ק"מ) מצפונו, ולנוכח עליונותם המוחצת של הגרמנים, פנה דרומה בכוונה להתרחק. סיירות המערכה הגרמניות פתחו באש על כוח האריץ'. אחת הסיירות הקלות, 'קונקסט' ('כיבוש', Conquest), נפגעה ונגרמו לה אבדות: 25 הרוגים ו-13 פצועים. כן נפגעה בחדר הדוודים המשחתת 'לארטס' (Laertes), ואבדותיה היו הרוג אחד וחמישה פצועים. סיירת קלה נוספת נפגעה קלות. לאחר 13 דקות של התכתשות סבו הגרמנים, כאשר הבריטים יצאו אל מחוץ לטווח תותחיהם, ואשר חששו שכוח בריטי עדיף עושה דרכו לזירה, פנו למימי הבית, ובדרכם חברו לכוח החיפוי. בכל אותו הזמן עשה ה"גרנד פליט" את דרכו דרומה, אולם היה רחוק מכדי להתערב, וגם תנאי ים קשים האטו את התקדמותו, וב-12:30 פנה חזרה לסקוטלנד. טירוויט ניסה עוד מספר שעות להגיע למגע עם הכוח הגרמני, עד שב-8:40 קיבל פקודה מהאדמירליות לחדול.
אחרית דבר

למרות שכללית, לא ניצלו הגרמנים את עדיפותם המקומית הגדולה כדי להכות משמעותית בבריטים, הפגזת ירמות' ולואוסטופט העלתה את המוראל של הצי הגרמני, ובעקבות זאת העזתו גברה. בעקיפין הוביל הדבר לקרב יוטלנד, הקרב הימי הראשון בו העזו הגרמנים לצאת להתמודדות בקנה מידה גדול עם הבריטים.
מן הצד הבריטי, הביאה ההפגזה לתגבור כוחות הצי המאבטחים את חופה המזרחי של אנגליה, שכבר היה יעד למספר תקיפות דומות, כמו הפשיטה על ירמות' והפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. הדבר התאפשר, בין השאר, כיוון שבשלב זה של המלחמה הבריטים הצטיידו בספינות במספר שדי היה בו לאפשר עמידה במטלה נוספת זו.
לקריאה נוספת

Marder, Arthur J. (1965). Volume II: The War Years to the eve of Jutland: 1914-1916. From the Dreadnought to Scapa Flow. Oxford University Press.
Massie, Robert K. (2003). Castles of Steel: Britain, Germany, and the Winning of the Great War at Sea. Random House. ISBN 0-345-40878-0.
Rickard, J (18 September 2007), Lowestoft Raid, 25 April 1916, http://www.historyofwar.org/articles/battles_lowestoft_raid.html
Scheer, Reinhard (1934). Germany's High Sea fleet in the War. New York: Peter Smith. (translation from 1920 German edition available online at Richthofen.com
אדמירל ריינהרד שר
סיירת המערכה 'זיידליץ', אשר חזרה לאחר עלותה על מוקש
הסיירת הקלה 'קונקסט', אשר נפגעה מאש הגרמנים
הר אובמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  סלע געשי
 על שם:  ברק אובמה 
 גובה:  402 מ' 
 מדינה:  אנטיגואה וברבודה 
 מיקום:  אנטיגואה
 רכס הרים:  הרי שקרלי 
 קואורדינטות:  17°03′N 61°51′W﻿ / ﻿17.05°N 61.85°W﻿ / 17.05; -61.85
  (למפת אנטיגואה וברבודה מוגדלת) סנט ג'ונס קודרינגטון ברבודה אנטיגואה רדונדה הים הקריביהר אובמה(למפת אנטיגואה וברבודה רגילה) סנט ג'ונס קודרינגטון ברבודה אנטיגואה רדונדה הים הקריביהר אובמה
 
הר אובמה, עד שנת 2009 היה שמו Boggy Peak, הוא הר באנטיגואה וברבודה, והנקודה הגבוהה ביותר במדינה. גובהו 402 מטר והוא ממוקם ברכס ההרים שקרלי בדרום-מערב האי אנטיגואה.
הר אובמה קרוי על שמו של ברק אובמה נשיא ארצות הברית הארבעים וארבעה.
השם שונה ב-4 באוגוסט 2009, לכבוד יום הולדתו של אובמה עד אז נקרא ההר Boggy Peak. מקור השם בסיפור שסיפרו אדוני העבדים מגדלי הסוכר באנטיגואה וברבודה לעבדיהם, לפיו על ההר חי 'איש הבוגי', הנוטל רוחות ולכן יש להימנע מלהתקרב אל ההרים.
למרות האגדה הזו, היו עבדים שלא נבהלו מסכנות 'איש הבוגי', ולאחר שהצליחו להימלט מאדוניהם, הקימו לעצמם מושבה חופשית
הערות שוליים

↑  Antigua’s highest peak renamed ‘Mount Obama’
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של הקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| ברק אובמה |
| --- | --- | --- |
| משפחה | ברק אובמה האב (אב) • אן דנהאם (אם)  • מישל אובמה (רעיה) • מלאייה אובמה (בת) • נטאשה "סשה" אובמה (בת) • בו (כלב) |  |
| ספרים | חלומות מאבי (1995) • תעוזת התקווה (2006) • ארץ מובטחת (2020) |  |
| הנצחה | המרכז הנשיאותי על שם ברק אובמה • הר אובמה • אפטוסטיכוס ברקאובמהי • ברק אובמה פלאזה |  |
| נשיא ארצות הברית ה-44 | נשיא ארצות הברית ה-44 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 2008 • הבחירות לנשיאות 2012 |  |
| אירועים מרכזיים בכהונתו | מלחמת אפגניסטן (2001-2014) • מלחמת עיראק (2003–2011) • אובמה-קר (2010) • פרשת קייבלגייט (2010) • גל סופות הטורנדו בארצות הברית (2011) • מבצע חנית נפטון (2011) • הטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק (2012) • הפיגוע במרתון בוסטון (2013) • מתקפת ההאקרים על סרטי סוני (2014) • הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (2015) |  |
| קבינט | ג'ו ביידן (סגן הנשיא) • הילרי קלינטון (מזכירת המדינה) • ג'ון קרי (מזכיר המדינה) • רוברט גייטס (מזכיר ההגנה) • ליאון פאנטה (מזכיר ההגנה) • צ'אק הייגל (מזכיר ההגנה) • אשטון קרטר (מזכיר ההגנה) |  |
| שונות | השבעתו הראשונה לנשיאות (2009) • נאומו באוניברסיטת קהיר • כרזת ה"תקווה" (2008) |  |
הוויוודה של סרביה

וויבודינה הסרבית (בסרבית: Српска Војводина / Srpska Vojvodina) הייתה פרובינציה אוטונומית סרבית קצרת מועד בתוך האימפריה האוסטרית במהלך המהפכות של 1848, שהתקיימה עד 1849 כאשר הוסבה לפרובינציה האוסטרית החדש (הרשמי) בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר.
שם

בגרמנית, המחוז היה ידוע בשם Serbische Woiwodina. בסרבית הוא היה ידוע גם בשם Srpsko Vojvodstvo (קירילית סרבית: Српско Војводство), Srpska Vojvodovina (קירילית סרבית: Српска Војводовина), ו-Vojvodovina Srbija (קירילית סרבית: Војводовина Србија).
היסטוריה

במהלך מהפכת 1848, ההונגרים דרשו עצמאות מהאימפריה האוסטרית. עם זאת, הם לא הכירו בזכויות הלאומיות של לאומים אחרים שחיו בממלכת הונגריה ההבסבורגית באותה תקופה. לכן, הסרבים של וויבודינה פעלו להיפרד מממלכת הונגריה (שהייתה באותה תקופה חלק מאוסטריה ההבסבורגית).
כונסה אספה בסרמסקי קרלובצ'י שהתקיימה בין ה-13 ל-15 במאי 1848, שם דרשו נציגים סרבים את צירופה של וויבודינה לסרביה ואת השבת הפטריארכיה הסרבית של פץ'. הסרבים הכריזו על החוקה של וויבודינה הסרבית (הדוכסות הסרבית) שכללה את האזורים סרם (סורמיה), באצ'קה (באצ'קה), באנאט וברנז'ה (ברנאו). הם גם יצרו ברית פוליטית עם ממלכת קרואטיה "המבוססת על חופש ושוויון מושלם". הם גם הכירו בלאומיות הרומנית. המטרופולין של סרמסקי קרלובצ'י, יוסיף ראג'צ'יץ', נבחר לפטריארך, ואילו סטפן סופלג'יקץ' לדוכס הראשון (ווייבוד). ועדה לאומית הוקמה כממשלה החדשה של וויבודינה הסרבית. במקום המשטר הפיאודלי הישן, נוצר משטר חדש המבוסס על המועצות הלאומיות ובראשות המועצה הלאומית הסרבית הראשית.
עד שנת 1840, הסרבים היוו רוב יחסי של 49.1% בוויבודינה (לעומת רוב מוחלט של 51.1% ב-1828). מלבד סרבים, אזורים אלה אוכלסו גם בכמה קבוצות אתניות אחרות כמו הונגרים, גרמנים, רומנים וקרואטים. הממשלה ההונגרית החדשה הגיבה לפעולות הפוליטיות הסרבים בשימוש בכוח. ב-12 ביוני 1848 החלה מלחמה בין סרבים להונגרים. אוסטריה בתחילה תמכה בממלכת הונגריה, בעוד שהסרבים נעזרו במתנדבים מנסיכות סרביה. תוצאה של מלחמה זו הייתה צמיחתם של פלגים שמרניים משני הצדדים.
בתחילת 1849, כאשר הצבא האוסטרי הפסיד בקרב להוסרים ההונגרים, החוגים הפיאודליים והפקידים של וויבודינה יצרו ברית עם אוסטריה. כוחות סרבים מוויבודינה הצטרפו אז לצבא ההבסבורגי וסייעו בריסוק המהפכה בהונגריה. בעזרתה של רוסיה האימפריאלית, כוחות התגובה חנקו את המהפכה בקיץ 1849, כשהם ניצחו את התנועה הלאומית ההונגרית במלוכה ההבסבורגית.
לאחר תבוסת המהפכה ההונגרית, על פי החלטת הקיסר האוסטרי, בנובמבר 1849, הוקמה ארץ כתר אוסטרית הידועה בשם הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר כיורשת של וויבודינה הסרבית. עם זאת, הסרבים לא היו מרוצים לגמרי מהפרובינציה החדשה, שהייתה מעורבת יותר מבחינה אתנית וכללה חלקים רומניים אתניים מזרחיים של אזור הבנאט, ומאידך לא צורפו אליה חלק מהאזורים עם רוב סרבי.
עיר בירה

הבירה הראשונה של וויבודינה הסרבית הייתה בסרמסקי קרלובצי. מאוחר יותר היא הועברה לזמון, וליקי בצ'רק (הידועה כיום כ-Zrenjanin), ולטמשוואר (טימישוארה).
דגל וסמל

הסמל של וויבודינה הסרבית היה בעצם שלט האצולה הקיסרי ההבסבורגי האוסטרי, עם הסמל של הסרבים (צלב סרבי, עם ארבע אותיות קיריליות "S", על חזהו של נשר שחור). נושא השלט הסרבי היה הנשר השחור האוסטרי, במקום הלבן הסרבי, על מנת להראות את נאמנותו של המחוז החדש שהוקם לחצר הקיסרית בווינה. הסמל התווסף לטריקולור הלאומי הסרבי. לפיכך, הדגל שונה מדגל נסיכות סרביה, שכלל שלט אצולה שונה באמצע דגל המדינה שלה.
שליטים

סטפן סופלג'יקץ', ה-voivod (דוכס) הראשון של וויבודינה הסרבית (1848).
יוסף ראג'צ'יץ', מנהל מחוז וויבודינה הסרבית (1848–1849).
גלריה

הכרזת וויבודינה הסרבית בשנת 1848 בסרמסקי קרלובצי
קווי חזית בוויבודינה בשנים 1848–1849
נסיכות סרביה וויבודינה הסרבית ב-1848.
יוסיף ראג'צ'יץ' (1785–1861), מנהלה של וויבודינה הסרבית
נציגות עם הסמל של וויבודינה הסרבית משנת 1848
הערות שוליים

1 2  Bataković, Dušan T. (2014). The Foreign Policy of Serbia (1844-1867): IIija Garašanin's Načertanije. Balkanološki institut SANU. pp. 170–171. ISBN 9788671790895.
1 2 3 4  "History". vojvodina.com. אורכב מ-המקור ב-5 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petsinis, Vassilis (2019). National Identity in Serbia: The Vojvodina and a Multi-Ethnic Community in the Balkans. Bloomsbury Publishing. p. 37. ISBN 9781788317085.
↑  "Leksiklopedija" (column), TV Novosti magazine, Belgrade, 1991.
הפגזת דמשק על ידי תותחי צה"ל במלחמת יום הכיפורים

תותחנים מסוללה א' שהשתתפו בפשיטה, על קנה התותח נרשם בפיח "לדמשק באהבה".
הפגזת דמשק על ידי תותחי צה"ל במלחמת יום הכיפורים היא מבצע צבאי שנערך בלילה שבין 13–14 באוקטובר 1973 ובמהלכו הופגז שדה התעופה מאזה (קישור למפה) השוכן בפאתי דמשק על ידי חיל התותחנים הישראלי.
רקע

ערב מלחמת יום הכיפורים היה הגדוד שביצע את הפעולה, גדוד מילואים 412, במצב של שגרה: אנשי הגדוד היו בבתיהם ותותחיו וציודו היו במחסני החירום. הגדוד, שהוקם ב-1972, היה מצויד בתותחי M-107 בקוטר 175 מ"מ.
עם פרוץ המלחמה גויס הגדוד וביום א', 7 באוקטובר 1973, הועבר לפיקוד הצפון. בין התאריכים 8–11 באוקטובר הוצב הגדוד ברמת הגולן. סוללות א' ו-ב' של הגדוד סייעו לחטיבה 7 ולאוגדה 36, וסוללה נוספת פעלה בדרום הרמה.
הירי על דמשק > הניסיון הראשון

ב-12 באוקטובר נכנסו שתי הסוללות הצפוניות של הגדוד (א' ו-ב') לשטח המובלעת הסורית. סוללה א' הגיעה לאזור מזרעת בית ג'ן וזיהתה את הקרב שניהלה חטיבה 7 באותן שעות לכיבוש האזור. אז קיבלה הסוללה את המשימה לירות על שדה התעופה אל מאזה וניסתה להמשיך בתנועה כדי להגיע לטווח ירי, אך החלה לספוג ירי מתותחי נ"ט ונסוגה.
אחר הצהריים נפרסה הסוללה באזור וירתה 10 פגזים מכל קנה, סך הכל 40 פגזים, לטווח מרבי, אך שדה התעופה היה מעבר לטווח התותחים.
הירי על דמשק > הניסיון השני

בשל העובדה כי שדה התעופה נמצא מעבר לטווח התותחים, הוחלט כי ניסיון הירי השני יתבצע בלילה, בשטח שנמצא בשליטה סורית. לירי נבחרו שני צוותים מסוללה א', בפיקוד הסמג"ד רס"ן ישראל בר לב וסגן אהרן אברמוביץ', קצין עמדת התותחים של הסוללה. כוח חי"ר נלווה לכוח לצורף אבטחה.
בעיה מהותית שניצבה בפני הכוח הייתה כי בעוד שהטווח התקני של התותח הוא 32.8 קילומטרים, הטווח למטרה משטח הירי שנבחר היה 35 קילומטרים. מפקדי הסוללה ביצע חישובים מדויקים כדי להתגבר על בעיה זו. זמן הירי נבחר לשעות הלילה המוקדמות, אז מנשבת רוח מערבית ערה כמו כן נלקחו בחשבון תוואי הקרקע וגובה העמדה, נתונים המשפיעים על הלחץ הברומטרי הפועל על הפגז.
לאחר החשיכה התחילה התנועה. הכוח התקרב למזרעת בית ג'ן, אז סבל אחד משני התומ"תים מתקלה במנוע. השיירה נעצרה עד להגעת תומ"ת אחר במקומו. באזור העמדה נתקלו הכוחות בטנק סורי אשר היה נטוש.
שני התותחים הוצבו בזריזות בעמדה, כשכוח החי"ר נפרס מסביבם להגנה. כל קנה ירה 10 פגזים לכיוון שדה התעופה אל מאזה, מבלי שידעו את תוצאות הירי. במקביל לירי אל שדה התעופה וכדי שלא לחשוף את הכוח לאש נגד סוללות, פתחו כל התותחים בגזרה באש לשטח סוריה. לאחר הירי חזרה השיירה לשטח הישראלי ללא אירועים מיוחדים. רק שבועיים מאוחר יותר קיבלה הסוללה את הידיעה כי הירי פגע במטרה.
חשיבות המבצע ותוצאותיו

חשיבות המבצע טמונה בעיקר בהצלחתו האסטרטגית, ולא רק בתוצאותיו הטקטיות. מבחינה טקטית, שתי המטרות שנבחרו, מגדל הפיקוח ומפגש מסלולים, ניזוקו. פעולה זו הייתה חלק מרצף לחצים אסטרטגיים שהופעלו על סוריה, וכללה גם את הפצצת שדה התעופה אל מאזה בבוקר 13 באוקטובר על ידי רביעיית מטוסי F-4 פנטום מטייסת 201 ושוב למחרת על ידי פנטומים מטייסת 107. קשה לקבוע מה הנזק שגרמו התותחים ופגזיהם לשדה, ביחס לפצצות הכבדות יותר.
מבחינה אסטרטגית, צה"ל הוכיח כי דמשק נמצאת בטווח התותחים שלו. הוכחה זו גרמה להרמת המורל בישראל, לחיזוק תחושת ההכרעה והכישלון במלחמה בצד הסורי. בנוסף, לנתון זה היו משמעויות רבות בעת סיכום הישגי המלחמה ותרגומם להישגים מדיניים.
המבצע נחשב לאחד השיאים המקצועיים של חיל התותחנים.
ראו גם

הפצצת שדה התעופה אל-מאזה ב-13 באוקטובר 1973
לקריאה נוספת

צבי עופר (עורך), חיל התותחנים במלחמת יום הכיפורים - קובץ מקורות ועדויות, 2004, עמ' 395–400
דני אשר (עורך ראשי), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, תל אביב: מערכות, 2008.
איתן הבר, זאב שיף, לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, תל אביב: זמורה ביתן, דביר, 2003.
יגאל לב, צה"ל בחילו – אנציקלופדיה לצבא ולביטחון: חיל התותחנים, תל אביב: רביבים, 1981.
ישראל טל, יאיר טל, ישראל טל : פרקים למלחמת יום כיפור,ידיעות ספרים, אוקטובר 2019, עמ' 622–623.
הערות שוליים

↑  מקור עיקרי לערך ולטענה זו ראו http://totchan.libraries.co.il/BuildaGate5library/general2/data_card.php?dc=28322:49, 4 ביוני 2018 (IDT)Card1&Daf=2
↑  http://www.beithatothan.org.il/node/158(הקישור אינו פעיל, 23.4.2020)
↑  הפגזנו את דמשק, רנן שור, "במחנה" 2.7.75
↑  על הלחצים האסטרטגיים ראו: שמעון גולן, ‏הסקאד שהרתיע את ישראל, מערכות 457, 2014. לתיעוד הפגיעות בשדה התעופה מאזה ראו, למשל, ״האבא והאמא״ של הציוד  האלקטרוני המודרני , בטאון חיל האוויר 92, ינואר 1974, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר.
תיאור הירי על דמשק מתוך אטלס מלחמת יום הכיפורים
צוות מסוללה א', בעמדה ליד צומת ווסט (קישור למפה), בוקר יום ה', 11 באוקטובר 1973.
האימפריה הח'ווארזמית

| --- | --- |


 
 ממשל
 :  האימפריה הח'ווארזמית 
 שפה נפוצה:  פרסית
 עיר בירה:  קנאורגנץ' (1077-1212)   סמרקנד (1212-1220)   ג'אוזני (1220-1221)   תבריז (125-1231)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:  ההכרה במחמד הראשון כשליט עצמאי
 תאריך:  1077
 פירוק:  רצח ג'לאל א-דין ח'ווארזם-שאה
 תאריך:  1231
 ישות קודמת:  השושלת הסלג'וקית   סולטנות ג'וריד
 ישות יורשת:  האימפריה המונגולית
 שטח בעבר:  3,600,000 קמ"ר (נכון ל־1218)
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם
 
האימפריה הח'ווארזמית שלטה בין השנים 1148–1220 על האזור שהשתרע מצפון מזרח טרנסאוקסניה ועד איראן, אותה כבשה בהדרגה מידי הסלג'וקים ששלטו באזור לפניהם. האימפריה נשלטה על ידי שושלת הח'ווארזם-שאה. ח'ווארזם נמצאת באזור הדלתא של אמו דריה. במהלך ההיסטוריה ח'ווארזם השפיעה מבחינה תרבותית על סביבתה ושלטה על המדבר והרמה בטרנסאוקסניה וח'וראסאן הסובבים אותה. ח'ווארזם הוא אזור מבודד יחסית והחיבור לסביבה הרחוקה נעשה בעיקר באמצעות שיירות מסחר שעברו דרכה אל הוולגה, אל בוכרה ולצפון איראן. בידוד יחסי זה איפשר לאנשי האזור לשמר את זהותם הייחודית.
עליית האימפריה לשלטון

שליטי ח'ווארזם אימצו לעצמם בתחילת המאה ה-13 את התואר העתיק ח'ווארזם-שאה. שושלת הח'ווארזם-שאה הייתה שושלת צעירה ולא מבוססת יחסית שהחלה עם צאצאיו של האמיר הטורקי שהופקד על שלטון ח'ווארזם במאה ה-11. שושלת ח'ווארזם-שאה עלתה לשלטון לאחר מפלת הסולטאן הסלג'וקי סנג'אר. לזמן קצר הצליח סנג'אר לאחד את האימפריה הפרסית ואת ארצות אמו דריה תחתיה, אך כדי להשיג את תמיכת ח'ווארזם היה חייב להכיר בח'ווארזם-שאה מחמד הראשון בן אנושתג'ין כוואסל שלו, ולהכיר בו כח'ווארזם-שאה, כלומר כשליט עצמאי על ח'ווארזם.
אתסיז ירש את מחמד הראשון והתמרד בסולטאן הסלג'וקי פעמיים, כאשר במרידתו השנייה עודד את הקרא-ח'יטאי למרוד גם כן כדי להסיח את דעתו של הסולטאן. במהלך מרידתו השנייה הצליח אתסיז להשתלט על שטחים סביב ח'ווארזם וב-1141 סנג'אר הוכנע על ידי הקרא-חיטאי. כשנה לפני מותו של אתסיז ב-1157 א-אסרלאן ירש אותו, הרחיב וביסס את האימפריה הח'ווארזמית בעוד כוחם של הסלג'וקים במזרח התפוגג. "עלאא'" א-דין תכיש, בנו הבכור, ירש אותו ב-1174 לאחר מאבקי ירושה עם אחיו שמת ב-1193. תכיש קיבל לגיטימציה לשלוט על ידי הקרא-חיטאי והצליח לבסס את שלטונו על כל שטחי האימפריה הח'ווארזמית. שיאה של האימפריה הגיע עם יורשו של תכיש, "עלאא'" א-דין מחמד השני שירש את תכיש ב-1200. הוא כבש את טראנסאוקסניה ב-1210, וב-1215 כבש שטחים השייכים כיום לאפגניסטן מהסולטאן הגורידי.
הקשרים עם העולם המוסלמי

בשיאה, האימפריה הח'ווארזמית הגיעה עד גבולה של הח'ליפות העבסית. עוד כשתכיש ח'ווארזם-שאה היה בשלטון הוא בא במגע עם הח'ליף העבאסי א-נאצר, ששלט בבגדאד. תכיש ציפה שהח'ליף יתייחס אליו כפי שהתייחס אל הסולטאן הסלג'וקי לפניו. משסירב הח'ליף החל סכסוך בין השנים שנמשך גם כאשר מחמד השני עלה לשלטון. מחמד השני ביקש לערער את כוחו של הח'ליף, על ידי הסתת השיעים שתחת שליטת הח'ליפות נגד השלטון. המתיחות בין שני השליטים גברה עד כי מחמד השני הוביל צבא לכיוון בגדד אך נאלץ לשוב על עקבותיו בעקבות החורף הקשה בין השנים 18–1217 שהגיע מוקדם מהצפוי. מקורות אחדים מדווחים כי הח'ליף א-נאצר פנה אל המונגולים בבקשה שייתקפו את האימפריה הח'ווארזמית שאיימה עליו.