stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיסיסיפי בוערת
פרסים

פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (1989) - פיטר ביז'ו
פרס האקדמיה הבריטית לצילום הטוב ביותר (1989) - פיטר ביז'ו
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין: השחקן הטוב ביותר (1989) - ג'ין הקמן
פרס האקדמיה הבריטית לעריכה הטובה ביותר (1989) - ג'רי המבלינג;
פרס האקדמיה הבריטית לפסקול הטוב ביותר (1989) - ביל פיליפס, דני מייקל, רוברט ליט, אליוט טייסון, ריק קליין;
פרס החברה הבריטית לצילום הטוב ביותר (1989) - פיטר ביז'ו
פרס ההנהלה הארצית של סרטי קולנוע, הסרט הטוב ביותר (1988);
פרס ההנהלה הארצית של סרטי קולנוע, השחקן הטוב ביותר (1988) - ג'ין הקמן
פרס ההנהלה הארצית של סרטי קולנוע, הבמאי הטוב ביותר (1988) - אלן פארקר
פרס ההנהלה הארצית של סרטי קולנוע, שחקנית המשנה הטובה ביותר (1988) - פרנסס מקדורמנד;
פרסים > מועמדויות

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1989);
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1989) - ג'ין הקמן
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1988) - פרנסס מקדורמנד;
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1989) - אלן פארקר
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (1989) - ג'רי המבלינג;
פרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר (1989) - ביל פיליפס, דני מייקל, רוברט ליט, אליוט טייסון, ריק קליין;
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין: פרס "דב הזהב" לסרט הטוב ביותר (1989)
פוסטר ה-FBI בנוגע להיעדרות שלושת פעילי זכויות האדם מ-1964
הצורך במהירות

ערך זה עוסק בסרט קולנוע. אם התכוונתם לסדרת משחקי מרוץ, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Need For Speed של חברת Electronic Arts
 בימוי:  סקוט וואו 
 הופק בידי:  ג'ון גטינס (אנ') פטריק אובריאן מארק סוריאן
 תסריט:  ג'ון גטינס, ג'ורג' גטינס, ג'ורג' נולפי 
 עריכה:  סקוט וו פול ראבל (אנ')
 שחקנים ראשיים:  אהרון פול דומיניק קופר אימוג'ן פוטס דקוטה ג'ונסון ראמון רודריגז (אנ') קיד קאדי ראמי מאלק מייקל קיטון האריסון גילברטסון
 מוזיקה:  נתן פורסט 
 צילום:  שיין הרלבט (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני דרימוורקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 במרץ 2014
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה, סרט מתח, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו, קליפורניה, ניו ג'רזי 
 תקציב:  66 מיליון דולר
 הכנסות:  203,277,636 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   needforspeed
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצורך במהירות (Need For Speed) הוא סרט פעולה אמריקאי תלת-ממדי משנת 2014, שבויים על ידי הבמאי סקוט וו ונכתב על ידי ג'ון וג'ורג' גטינס. בסרט מככב אהרון פול כמתחרה במרוצי רחוב בשם טובי מארשל, היוצא למירוץ גורלי נגד דינו ברוסטר (דומיניק קופר), האחראי למות חברו ולהפללתו ברצח. הסרט יצא לאקרנים ב-14 במרץ 2014. הוא זכה לביקורות שליליות מצד המבקרים, אך לביקורות חיוביות מצד הצופים. הוא גרף רווחים של למעלה מ-203 מיליון דולר.
תקציר העלילה

טובי מרשל ודינו ברוסטר הם שני יריבים ותיקים על מסלולי המרוצים. כשהם מחליטים לקבוע מרוץ שיכריע מיהו הטוב ביותר, מצטרף אליהם פיט קולמן, גיסו של דינו וחברו הקרוב של טובי. במהלך המירוץ גורם דינו למותו של פיט, אך מפליל בכך את טובי, שנשלח לכלא.
כשטובי יוצא מהכלא, הוא מחליט, בעזרת צוות המוסך שלו, להביס את דינו במירוץ הנחשב ביותר, ולנקות את שמו.
דינו מנסה שוב ושוב להתנקש בטובי, ואף מצליח להרוס את הפורד מוסטנג המיוחדת איתה מתחרה טובי, על מנת למנוע את השתתפותו במירוץ. אמנם, טובי, בעזרת חברתו ג'וליה מצליח להגיע למירוץ, מנצח את דינו באמצעות קוניגסג אגירה ומצליח להוכיח את חפותו ואת אשמתו של דינו ברצח גיסו.
שחקנים

טובי מארשל (אהרון פול), מכונאי רכב מקצועי ומתחרה במרוצי רחוב מפרוורי ניו יורק, שנכלא על רצח שלא ביצע ומחפש לנקום את מותו של חברו.
דינו ברוסטר (דומיניק קופר), מתחרה מרוצי רחוב מקצועי ויריבו הישיר של טובי שרצח בשוגג את פיט והפליל את טובי ברצח.
ג'וליה מאדון (אימוג'ן פוטס), מתווכת רכבי יוקרה המתאהבת בטובי.
פיט קולמן (האריסון גילברטסון), גיסו של דינו וחברו הטוב של טובי.
בני (מאבריק) ג'קסון (קיד קאדי), חברו של טובי. מטיס מסוק המסייע למרוצי הרחוב בזיהוי ניידות משטרה המכונה בפי החבורה: "שקרן אחד", בשל טענותיו כי הוא יודע להטיס מטוס. במהלך הסרט הוא מוכיח את טענתו כשהוא מטיס מטוס ססנה המסייע לטובי.
ג'ו פאק (ראמון רודריגז), המכונאי המקצועי במוסכו של טובי. נוהג ברכב מסחרי פורד F-450, המכונה "החיה".
פין (ראמי מאלק), חבר בצוות של טובי. אחראי על תחום המחשוב והטכנולוגיה.
מונארך (מייקל קיטון), מיליונר תמהוני ומתבודד המארגן את מרוץ "דה-לאון", אליו מוזמנים ששת נהגי מרוצי-הרחוב הטובים בעולם. המנצח במירוץ נוטל כפרס את רכביהם של חמשת המתמודדים האחרים.
אניטה קולמן (דקוטה ג'ונסון), אחותו הגדולה של פיט, חברתו לשעבר של טובי וזוגתו של דינו ברוסטר.
הפקה

ביולי 2012 הודיעו אולפני דרימוורקס כי יפיקו סרט המבוסס על סדרת המשחקים ניד פור ספיד של חברת Electronic Arts. הסרט תוכן לצאת לאור ב-7 בפברואר 2014, ולאחר מכן נדחה מועד ההפצה ל-14 במרץ 2014.
האחים ג'ורג' וג'ון גטינס כתבו תסריט שהיה מוכן כבר באפריל 2012.
ביולי אותה שנה הוצע התפקיד הראשי תחילה לטיילור קיטש, אך בחודש אוקטובר נבחר לבסוף השחקן אהרון פול לגלם את דמותו של טובי מארשל. האודישן המקורי של פול נערך על דמותו של דינו ברוסטר, אך הבמאי וו, בהמלצת אולפני דרימוורקס ובהמלצת סטיבן ספילברג, החליט להציב אותו כשחקן הראשי.
הערות שוליים

↑  Team, The Deadline (2012-07-10). "Disney Sets 'Need For Speed' Release For Feb. 7, 2014". Deadline (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-26.
↑  "'Breaking Bad' Star Aaron Paul Lands DreamWorks' 'Need for Speed'". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-2018-04-26.
↑  Ito, Robert (2014-03-05). "Aaron Paul Grabs the Wheel in 'Need for Speed'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-04-26.
אדוארד ל. אטקינסון

אדוארד ל. אטקינסון (1911)
אדוארד לייסטר אטקינסון (באנגלית: Edward Leicester Atkinson ‏ 23 בנובמבר 1881–1929) היה רופא וחוקר אנטארקטיקה בריטי בצי המלכותי, חבר בצוות המדעי של משלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט, בשנים 1913-1910. הוא פיקד על בסיס המשלחת בכף אוונס במשך רוב שנת 1912, ועמד בראש הקבוצה, שגילתה את האוהל אשר בו נמצאו גופותיהם של סקוט, "בירדי" באוארס ואדוארד וילסון. שמו של אטקינסון נקשר בהמשך בשתי מחלוקות: האחת שעסקה בפקודותיו של סקוט בנוגע לשימוש בכלבים, והאחרת, שעסקה באפשרות התחלואה בצפדינה בקבוצת הקוטב. הוא מונצח במצוק אטקינסון על החוף הצפוני של ארץ ויקטוריה ביבשת אנטארקטיקה, הנקראים על שמו.
רקע

אטקינסון נולד באיי וינוורד, שם עברו עליו רוב שנות ילדותו. את הכשרתו הרפואית רכש בבית החולים סיינט תומאס בלונדון, שם היה לאלוף האיגרוף במשקל קל כבד של בית החולים. הוא קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1906 וכעבור שנתיים התגייס לצי המלכותי כקצין רפואה ושירת בבית החולים האסלר של הצי בגוספורט, המפשייר. בראש ובראשונה עסק במחקר ופרסם מאמר על שיגרון זיבתי לפני שהתמנה לרופא ומומחה למחלות טפילים במשלחת טרה נובה.
במשלחת טרה נובה > המסע דרומה

אטקינסון עשה את החורף במחנה של בסיס כף אוונס בעבודה מדעית. אחד-עשר יום לפני שהצוותים של סקוט יצאו לדרך אל הקוטב, נתן סקוט לכלבן מירס בכף אוונס את הפקודות הבאות, שנכתבו בתאריך 20 באוקטובר 1911, להבטיח את חזרתו המהירה של סקוט מן הקוטב בעזרת הכלבים:
בסביבות השבוע הראשון של פברואר אני רוצה שתצא למסע השלישי שלך דרומה, במטרה לזרז את שובה של היחידה הדרומית השלישית (קבוצת הקוטב) ולתת לה הזדמנות להגיע לאוניה. תאריך יציאתך יהיה תלוי בהכרח בחדשות שתקבל מיחידות חוזרות, בכמות מזון הכלבים שהצלחת להשאיר במחנה טון אחד, במצב הכלבים וכן הלאה ... כפי שהדברים נראים בשלב זה, מטרתך תהיה לפגוש את הקבוצה החוזרת בסביבות 1 במרץ בקו רוחב 82 או 82.30
המסע הרגלי דרומה החל ב-1 בנובמבר 1911, ואטקינסון יצא דרומה עם הצוות של סקוט, תחילה כנוהג סוסי פוני ובהמשך כגורר אנושי. הכלבים עם הכלבן מירס פנו לשוב לבסיס לפני העלייה אל קרחון בירדמור. בשלב זה הייתה סבירות לכך, שמירס יעזוב את המשלחת, וסקוט הזכיר לאטקינסון את הפקודות הנוגעות לכלבים: "עם המאגר (של מזון כלבים) שהושאר בטון אחד, התקדם הרחק ככל שתוכל." אטקינסון ואחרים ליוו את סקוט במהלך העלייה על קרחון בירדמור. ב-22 בדצמבר, על פסגת הקרחון, בקו רוחב 85 מעלות 7 דקות דרום, הפך אטקינסון את פניו לחזור אל הבסיס עם פלוגת הסיוע הראשונה, והגיע לכף אוונס ב-29 בינואר 1912, אחרי מסע נטול עיכובים באופן כללי.
מציאת האוהל של סקוט

ב-29 באוקטובר 1912 יצא אטקינסון בראש קבוצה, עם כלבים ופרדים להתחיל בחיפושים אחר עקבותיה של קבוצת הקוטב. ב-12 בנובמבר, 17.6 ק"מ דרומית לתחנת טון אחד, התגלה האוהל ובו גופתיהם של סקוט, וילסון ובאוארס. אטקינסון מצא את יומנו של סקוט וממנו נודע לו סיפור האסון; אז קרא לאנשים שכינס סביבו את הקטעים הנוגעים לעניין, לרבות אלה שתיעדו את מותם של אדגר אוונס ולורנס אוטס. כשהרחיקו עוד דרומה, בחיפוש אחר גופתו של אוטס, מצאו רק את שק השינה שלו. בשובם להאט פוינט ב-25 בנובמבר, נודע לאנשי פלוגת החיפוש דבר שיבתה בשלום של הקבוצה הצפונית, ובשלב זה קיבל עליו ויקטור קמפבל, כקצין הבכיר, את הפיקוד.
מחלוקת:צפדינה

אטקינסון היה הקצין היחיד בעל הסמכה רפואית שראה את גופותיהם של סקוט, וילסון ובאוארס. אין לדעת מה היה היקף הבדיקות שביצע ומה כללו, ושום דו"ח רפואי של גורמי המוות לא פורסם מעולם. עם זאת, עדי שמיעה דיווחו, כי אטקינסון אמר בהדגשה לצ'רי-גארארד, שלא נמצאה כל ראיה לצפדינה בגופות.
אמיתות ההצהרה הזאת הועמדה בספק מצד המלעיזים על סקוט, בהסתמך על טענות נסיבתיות ברובן הגדול. לדוגמה: סגן אוונס לקה בצפדינה חמורה במסעו חזרה, מדוע אפוא לא לקו בה האחרים? צפדינה פגעה במשלחות אנטארקטיקה קודמות, לרבות משלחת דיסקברי של סקוט, ואיכות הצידה לא השתנתה במידה רבה בזמן שחלף. התשישות הגוברת שתקפה את קבוצת הקוטב בדרכם חזרה, בייחוד את אדגר אוונס, מזכירה תסמיני צפדינה. וכמובן, הכחשותיו של אטקינסון נועדו אולי לשמר את המוניטין של המשלחת - בצפדינה היה משהו מן הסטיגמה. אלו הם טיעונים רגשיים יותר מעובדתיים, אבל היה די בהם כדי להפיק קביעות סמכותיות לכאורה כזו של הנטפורד: "בשלב זה היה סקוט כמעט בוודאות בשלבים המוקדמים של צפדינה". דברים דומים הוא אומר על אדגר אוונס.
ייתכן שהגידול בהבנה המדעית את טבעה ואת גורמיה של הצפדינה בשנים שלאחר 1912 הוסיף שמן למדורת ההנחה, שסקוט וחבריו נפלו קורבן למחלה זו. אפילו ריימונד פריסטלי, איש הסגל המדעי של המשלחת, שהכחיש בשעתו את הופעת הצפדינה, התחיל, חמישים שנה לאחר מעשה, לשנות את דעתו. מכל מקום, על אף הליקויים בהבנת "גורמי" המחלה שהיו קיימים בשנת 1912, התסמינים היו מוכרים היטב, וסולומון ופינז מציינים שניהם, כי אין להעלות על הדעת שמדען ורופא קפדן ודקדקן כאדוארד וילסון לא היה מזכיר איזה שהוא סימן לצפדינה בקבוצת הקוטב, לו הייתה שם, ביומניו ובמכתביו השונים. הנטפורד, לעומת זאת, אומר (עמ' 499), שווילסון לא עסק בפועל ברפואה ולא גילה שם סימנים ליכולת לאבחן את ההתנהלות המורכבת של צפדינה, אלא בשלביה האחרונים".
המלחמה - 1918-1914

עם שובו לאנגליה עבד אטקינסון זמן קצר על מחקר בטפילים בבית הספר לרפואה טרופית של לונדון, אחר יצא עם משלחת רפואית לסין, לחקור תולעת שטוחה, שגרמה לבילהרציה בקרב ימאים בריטיים. עם פרוץ המלחמה התייצב אטקינסון לשירות סדיר. הוא נשלח לגליפולי לחקור מחלות העוברות בעקיצות זבובים ושם לקה בדלקת האדר, שהביאה לאשפוזו בבית חולים. ב-1916 שירת בחזית המערב, לחם על נהר הסום וקיבל את אות השירות המצוין. לאחר תקופה בצפון רוסיה, נפגע קשות בהתפוצצות על האונייה גלאטון בנמל דובר. אף כי הפיצוץ גרם לו כוויות וסימא את עיניו, הצליח להציל כמה אנשים לפני שנמלט, ועל כך קיבל את מדליית אלברט.
שארית חייו

לאחר המלחמה גילה אטקינסון לצ'רי-גארארד את תוצאות המחקר שערך על ערכן התזונתי של מכסות הקבוצה של סקוט בעת שהותה על חומת הקרח ועל המישור. הוא מצא, שהמכסות שהוקצו לחומת הקרח נתנו רק 51% מהקלוריות הדרושות לעומס העבודה הטיפוסי לחומת הקרח, ואילו המכסה שנועדה למישור סיפקה 57%. במספרים האלה נמצא ההסבר המתבקש (רעב קיצוני) לכשל הגופני של קבוצת הקוטב. לאחר זאת המשיך אטקינסון בקריירה שלו בצי. ב-1928 מתה אשתו והוא סבל מהתמוטטות עצבים, ממנה התאושש תוך זמן לא רב וכעבור חודשים מעטים נישא בשנית וקודם לקצין רפואה בדרגת סרן. על סיפון אונייה בים התיכון, ב-20 בפברואר 1929, בדרכו חזרה לאנגליה, מת אטקינסון באופן פתאומי, בגיל 47, ונקבר בלב ים. כעבור שמונה שנים כתב צ'רי-גארארד הקדמה נוספת להוצאת 1937 של "המסע הגרוע ביותר", כמנחת הוקרה לאטקינסון. "קולו מלווה אותי תכופות מאז אותם ימים - אופן דיבורו המחוספס, העמוק, המקמץ במילים אך צופן חיבה... הוא לא יכול היה למנוע מן הרוך לבצבץ מבעד למילים. אני שמח על ההזדמנות שניתנה לי לבטא משהו ממה שאנו חבים לו."
לקריאה נוספת

Scott's Last Expedition, Vols I and II Smith Elder & Co 1913
Sara Wheeler: Cherry: A life of Apsley Cherry-Garrard Jonathan Cape 2001
Ranulph Fiennes: Captain Scott Hodder and Stoughton 2003
Roland Huntford: The Last Place on Earth Pan Books 1985 edition
Susan Solomon: The Coldest March Yale University Press 2001
George Seaver: Foreword to 1965 edition of Cherry-Garrard's Worst Journey, reprinted in Penguin Travel Library Edition, 1983
Apsley Cherry-Garrard: The Worst Journey in the World Penguin Travel Library Edition 1983
קורות חייו של אטקינסון
הערות שוליים

↑  וילר, עמ' 138
↑  אוונס, 1949, "דרומה עם סקוט", לונדון: קולינס, עמ' 187-88
↑  אטקינסון היה קצין הצי הבכיר (למעשה, היחיד) במקום, הואיל וסקוט וסגן אוונס יצאו דרומה וקמבל יצא עם הקבוצה הצפונית
↑  סיבות שונות ניתנו להתפטרותו של מירס. האנטפורד (עמ' 345) טוען לריב עם סקוט; פינז (עמ' 340) אומר, שמירס נאלץ לחזור לאנגליה לטפל בעיזבון של אביו המנוח.
↑  אוונס, לאשלי וקיין היוו את פלוגת הסיוע הסופית שנפרדה מסקוט ב-3 בינואר. לאשלי נשאר על חומת הקרח לטפל באוונס כשקרין יצא ברגל אל האט פוינט. שניהם קיבלו את מדליית אלברט על הצלת חיים.
↑  צ'רי-גארארד, "המסע הגרוע ביותר בעולם", עמ' 429-427
↑  אטקינסון, SLE כרך II, עמ' 309
↑  התוכנית המקורית של קבוצה זו הייתה לצאת למסע חקר מזרחה, אך היא השתנתה לאחר מפגש עם אמונדסן במפרץ הלווייתנים (SLE כרך II עמ' 85). הקבוצה חזרה לכף אוונס והפליגה צפונה בספינה ב-9 בפברואר 1911
↑  הדין וחשבון של אטקינסון ב-SLE כרך II עמ' 310-316
↑  נראה שהחלטה זו התקבלה כמעט פה אחד, עם נמנע אחד. וילר, עמ' 141, אומרת, שהנמנע היה לאשלי, ואילו סולומון, עמ' 258, גורסת שהיה זה צ'רי-גארארד.
↑  תשעה פרדים, מתנה מאת ממשלת הודו, הורדו מסיפון ה"טרה נובה" בביקור הביניים שלה במרץ 1912, יחד עם פרסות שלג ומגיני עיניים, ששיפרו מאד, לדברי אטקינסון (SLE כרך II עמ' 321), את יעילותם בהשוואה לסוסי הפוני מן השנה הקודמת. וילר, לעומת זאת, (עמ' 143) אומרת, שהשימוש בפרדים לא עלה יפה
↑  XS - ‏ "Extra Summit". מנת XS אחת הייתה אספקת מזון של שבוע לארבעה אנשים
↑  סיבר, עמ' 30 (הדגשתי מילים הנוגעות למערך האחסון של מזון הכלבים)
↑  וילר, עמ' 161, והחשד של צ'רי-גארארד בהסתרה
↑  פינז עמ' 275
↑  "המסע האחרון של סקוט" (SLE) כרך II עמ' 298 - מתי גילה זאת, ומפי מי נודע לו, אינו ידוע
↑  SLE כרך II עמ' 300-01
↑  פינז, עמ' 358
↑  ג'ורג סיבר, הקדמה מ-1965 לספרו של צ'רי-גארארד, "המסע הגרוע ביותר": סקוט השאיר הוראות, שלא שונו מעולם... וכו', עמ' 32 בהוצאת פינגווין, ספריית מסעות
↑  SLE כרך II עמ' 306
↑  פינז, עמ' 360
↑  וילר, עמ' 202
↑  סולומון, עמ' 279
↑  פינז, עמ' 372
↑  הנטפורד, עמ' 488 ו-499
↑  סולומון, עמ' 280
↑  לדוגמה, במהלך חורף 1911 נשא סקוט הרצאה על צפדינה, כפי שמדווח צ'רי-גארארד, עמ' 262, ובה "נטה לתאוריה של אלמרות רייט, לפיה הצפדינה נובעת מהרעלה חומצתית של הדם, שמקורה בחיידק".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10492938c (data)  GND: 1272888150  ISNI: 0000 0000 7003 6915  NKC: xx0268001  SNAC: w61t1tcn  VIAF: 95320424   WorldCat (עם VIAF): 95320424 
אדוארד אטקינסון
אנטארקטיקה (js) 25
להקה של 10 כלבים מושכת מזחלת
שמואל גוטמכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  28 בפברואר 2024 (בגיל 88 בערך) 
 תפקיד:  שופט (1982–15 במאי 2001) 
 
שמואל גוטמכר (1936 – 28 בפברואר 2024) היה שופט אשר כיהן כשופט הראשי של בית הדין האזורי לעבודה בחיפה.
נולד בתל אביב בשנת 1936. ב-1954 סיים לימודיו בגימנסיה ביאליק. שירת בצה"ל כקצין בחיל תותחנים, בהדרכה וביחידה קרבית, והשתחרר בדרגת סגן. ב-1960 השלים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית ולאחר מכן התמחה ועסק בעריכת דין עד 1979.
ב-1982 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה ובשנת 2000 מונה לשופט הראשי בבית הדין. ב-15 במאי 2001 פרש לגמלאות.
במהלך כהונתו דן בין היתר בסכסוכי עבודה גדולים בצי הסוחר הישראלי, בצים, בתעשייה הביטחונית, ובתעשיות הדלק והתעשייה הפטרוכימית במפרץ חיפה.
היה נשוי לאורה לבית פירניק. נפטר ב-28 בפברואר 2024. נקבר בבית עלמין חיפה - חוף הכרמל.
הערות שוליים

↑  שמואל גוטמכר באתר News1
1 2 3  שמואל גוטמכר באתר הרשות השופטת
↑  דוד זוהר, נמנעה שביתה בצי הסוחר הישראלי, מעריב, 4 באפריל 1986
↑  דוד זוהר, בוטלה תביעתם של 64 עובדי צים לבטל את פרישתם, מעריב, 14 בספטמבר 1987
↑  דוד זוהר, סכנה: חומרי נפץ מצטברים במפעל ליד זיכרון יעקב, מעריב, 7 באוגוסט 1987
↑  דוד זוהר, I זעזועים במפעלי הדלק והפטרוכימיה בחיפה על רקע דרישות לתוספות שכר, מעריב, 12 בפברואר 1987
↑  מודעת אבל יוסף פירניק, מעריב, 26 באוגוסט 1985
↑  שמואל גוטמכר באתר GRAVEZ
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שמואל גוטמכר".
יהודה אליאס

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1964  (בן 60)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1983
 עיסוק:  זמר, שחקן
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה אליאס (נולד ב-26 ביוני 1964) הוא זמר, שחקן וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

אליאס התפרסם ב-1984 בשיר "קום והתהלך בארץ", בו השתתף כסולן בלהקת פיקוד הצפון. לאחר שחרורו מצה"ל השתתף במחזמר "סאלח שבתי", שהועלה בתיאטרון הבימה בבימויו של אפרים קישון, שם שיחק את שמעון, הבן הבכור של סאלח (זאב רווח), המתאהב בעובדת הסוציאלית מהקיבוץ (חני נחמיאס).
אליאס סומן כזמר מבטיח בעקבות הפרסום הרב שזכה לו עוד כחייל בלהקה צבאית. רבים השוו אז את קולו העמוק כגרסה צעירה של יהורם גאון. הוא לא פסק מלהופיע על במות הארץ ובהופעותיו שילב את יכולותיו גם כבדרן וכחקיין.
ב-1985 הוציא שני שירים שזכו להצלחה: "אלייך" ו"לילה ועוד יום".
ב-1992 הוציא את אלבום הבכורה שלו שנקרא "לוּ", בעיבודו של מיקי גבריאלוב. השיר "ארץ אחת" מתוך אלבום זה, שכתבו שמוליק קלוסקי ויאיר קלינגר התפרסם כריקוד עם פופולרי.
ב-1996 הוציא את אלבומו שני, "הבטחת שתאהבי אותי".
בשנת 2008 הוציא אליאס את אלבומו השלישי שנקרא "בוקר חדש".
בשנת 2024 הופיע עם חני נחמיאס במופע המוזיקלי "להתאהב מחדש". באותה השנה אף לקח חלק במופע המחווה לגיורא גודיק בתיאטרון בית ליסין ובמקביל השתתף במופעי מחווה ללהקות הצבאיות בתיאטרון הקאמרי.
בקולנוע הופיע אליאס בתפקידים קטנים בסרטים "הירושה" (1993) ו"שושנה חלוץ מרכזי" (2014).
ביוגרפיה > חיים אישיים

אליאס לא התחתן מעולם ואין לו ילדים.
משנת 2023 הוא בזוגיות עם השחקנית חני נחמיאס.
מתגורר בנתניה.
הערות שוליים

↑  דינה חלוץ, סיפור האהבה של חני נחמיאס ויהודה אליאס: "הוא אמר 'אני אוהב אותך', והתחיל לבכות", באתר ynet, 31 ביולי 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302810105171  ISNI: 0000 0000 7168 3452  LCCN: n2018066524  MusicBrainz: 67a720b0-1344-4e46-9412-07b38e8b71a8  VIAF: 101621666   WorldCat (עם VIAF): 101621666
סלמה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אווה דוברני 
 הופק בידי:  כריסטיאן קולסון, ג'רמי קליינר, דידי גראדנר, אופרה וינפרי 
 תסריט:  Paul Webb 
 עריכה:  ספנסר אווריק 
 שחקנים ראשיים:  דייוויד אוילאו (מרטין לותר קינג) טום וילקינסון (לינדון ג'ונסון) טים רות' (ג'ורג' וולאס) 
 מוזיקה:  ג'ייסון מוראן 
 צילום:  ברדפורד יאנג 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 2014 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  אלבמה 
 תקופת התרחשות:  יום מרטין לותר קינג 
 הכנסות באתר מוג'ו:   selma
 דף הסרט ב־IMDb
 
סלמה (באנגלית: Selma) הוא סרט דרמה היסטורית משנת 2014 בבימויה של אווה דוברני, העוסק במאבקו של מרטין לותר קינג למען זכויות האזרח בארצות הברית. הסרט מתמקד במצעדים מסלמה למונטגומרי ב-1965, שנועדו לקדם את זכות ההצבעה לשחורים במדינות הדרום. הסרט שואב את כוחו מהמשחק המרשים של דייוויד אוילאו בתפקיד קינג ומציג את המאבקים הפוליטיים והחברתיים שהובילו לשינוי חקיקתי משמעותי.
סרט מככבים השחקנים דייוויד אוילובו בתור קינג, טום ווילקינסון בתור הנשיא לינדון ב. ג'ונסון, טים רות' בתור ג'ורג' וואלאס, כרמן איג'ו בתור קורטה סקוט קינג, וקומון בבל.
סלמה הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע האמריקאי ב-11 בנובמבר 2014 תחילה בהקרנה מוגבלת בארצות הברית ב-25 בדצמבר ולאחר מכן יצא לקהל הרחב בקולנוע ב-9 בינואר 2015, חודשיים לפני יום השנה ה-50 לצעדה. הסרט יצא לאקרנים מחדש ב-20 במרץ 2015 לכבוד 50 שנה לצעדה ההיסטורית.
הסרט היה מועמד לסרט הטוב ביותר וזכה בשיר המקורי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-87 . הוא גם קיבל ארבע מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, כולל הסרט הטוב ביותר - דרמה, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר, וזכה בפרס השיר המקורי הטוב ביותר.
עלילה

הסרט מתאר את תהליך הארגון וההובלה של הצעדות מסלמה למונטגומרי, שבהן נאבק מרטין לותר קינג ג'וניור להבטיח את זכות ההצבעה לשחורים במדינות הדרום. האירועים הדרמטיים שהתרחשו במהלך הצעדות הללו עזרו להעביר את חוק זכות ההצבעה בארצות הברית.
צוות השחקנים

דייוויד אוילאו בתפקיד מרטין לותר קינג ג'וניור
כרמן אג'וגו בתפקיד קורטה סקוט קינג
טום וילקינסון בתפקיד לינדון ג'ונסון
ביקורות

הסרט זכה לשבחים על הבימוי והמשחק, במיוחד של דייוויד אוילאו, ועל ההצגה הריאליסטית והמרגשת של המאבק לזכויות האזרח. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 99%, וב-Metacritic ציון של 88 מתוך 100.
הערות שוליים

↑  Kryn, Randy (1989). "James L. Bevel: The Strategist of the 1960s Civil Rights Movement".  In Garrow, David (ed.). We Shall Overcome: The Civil Rights Movement in the United States in the 1950s and 1960s. Brooklyn, NY: Carlson Publishing Inc. pp. 517–536. ISBN 0926019023.
↑  Randy Kryn, "Movement Revision Research Summary Regarding James Bevel" (אורכב 03.03.2016 בארכיון Wayback Machine), published by Middlebury College, October 2005.
↑  "Golden Globe: 'Birdman,' 'Boyhood' and 'Imitation Game' Top Nominations". Variety. 11 בדצמבר 2014. ארכיון מ-6 בינואר 2015. נבדק ב-11 בדצמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
| פרס NAACP Image לסרט קולנוע יוצא מן הכלל |
| --- | --- | --- |
| 1972–1999 | ליידי שרה את הבלוז (1972) • בוא נעשה את זה שוב (1976) • הגדול ביותר (1978) • תהילה (1980) • באסטין לוס (1981) • קצין וג'נטלמן (1982) • סיפורו של חייל (1985) • הצבע ארגמן (1986) • נשק קטלני (1987) • מגלה את אמריקה (1988) • סמוך עלי (1989) • גלורי (1990) • החבר'ה מהשכונה (1992) • הנזירות בלוז (1993) • מלקולם אקס (1994) • כמו אוויר לנשימה (1996) • עת להרוג (1997) • אוכל נשמה (1998) • איך סטלה החזירה את הגרוב שלה (1999) |  |
| 2000–היום | סודו של שושבין (2000) • לזכור את הטיטאנים (2001) • עלי (2002) • אנטואן פישר (2003) • מקהלה בירושה (2004) • ריי (2005) • התרסקות (2006) • המרדף לאושר (2007) • הווכחנים הגדולים (2008) • החיים הסודיים של הדבורים (2009) • פרשס (2010) • נשים צבעוניות (2011) • העזרה (2012) • זנבות אדומים‎ (2013) •‏ 12 שנים של עבדות (2014) • סלמה (2015) • היישר מקומפטון (2016) • מאחורי המספרים (2017) • טיול בנות (2018) • הפנתר השחור (2019) • צדק ורחמים (2020) • בחורים רעים לתמיד (2021) • נקמה מרה (2022) • הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2023) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2024) ‏•‏‏ גדוד 6888 ‏(2025) |  |
מקא"ם

.
תג מקא"ם בעבר, כיום עונדים החיילים תג חיל החינוך והנוער
חיילי מקא"ם (מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות) הם חיילים שמסיבות שונות הוחלט לאחר מיונם בצו ראשון כי הם יהיו בעלי קשיי הסתגלות גבוהים למערכת הצבאית משלל סיבות. לדוגמה: עולים חדשים, בעלי דירוג פסיכוטכני ראשוני נמוך, רישומים פליליים ועוד.
מרבית חיילי המקא"ם מגיעים מרקע של מצוקה, הזנחה, ניתוק חברתי וחשיפה מתמשכת למצבי סיכון. רבים מהם התקשו בעברם להשתלב ולשרוד במסגרות חינוכיות ותעסוקתיות.
בתנאים מסוימים, נערי מקא"ם בעלי רישום פלילי זוכים לאחר שירות צבאי מלא למחיקת רישום פלילי.
ב-14 באוגוסט 2018 הוחלט על סגירת הפרויקט. תקן מש"קיות מקא"ם לא קיים יותר, ולאחר הטירונות מטופלים החיילים כמו כל חייל צה"ל בידי מש"קי ת"ש.
מהלך שירות של חייל מקא"ם

חיילי מקא"ם עוברים טירונות מיוחדת על ידי סגל פיקודי המורכב ממש"קיות הו"ד (הוראה ופיקוד) ומ"כיות ממערך מגל בבט"ר חוות השומר בו הם מוכשרים כרובאי 02. במהלך הטירונות ישנה הקפדה גבוהה על משמעת, תוך הקשבה לצורכי הפרט. במהלך הטירונות ניתנת לטירונים האפשרות לבחור בין מקצועות שונים בהם היו רוצים להשתלב בצבא, כאשר גם תפקידי לחימה אפשריים. במהלך הטירונות מועברים לחיילים תוכני רובאי גם על ידי מפקדים מהבא"ח, על מנת לשפר את המוטיבציה של החיילים ליציאה ללחימה.
לאחר הטירונות, רוב החיילים יעברו קורס צבאי אשר הותאם להם על ידי קציני מיון בעלי הכשרה אקדמית בתחום מדעי ההתנהגות, תוך התחשבות מקסימלית בצרכיהם האישיים, יכולותיהם, נסיבותיהם המשפחתיות ובחירתם האישית. לאחר הקורס החיילים מוצבים ביחידות צה"ל השונות, כאשר לחיילים אשר מעוניינים לצאת ללוחמה ומוכיחים מסוגלות לכך, ניתנת האפשרות להמשיך מהטירונות בחוות השומר לטירונות קרבית רגילה בכל אחת מהיחידות הלוחמות בצה"ל, ובכך למעשה להשתלב בצבא כמו כל מגויס רגיל. לנערות מקא״ם המתגייסות לצה״ל, טירונות זו מועברת בבסיס מחו"ה אלון ובבט"ר דותן.
לאורך כל השירות ישנו מעקב וליווי אחר החיילים על ידי משרד מקא"ם - משרד המאויש על ידי מש"קי מקא"ם, אשר עברו הכשרה ייעודית לטיפול באוכלוסייה זו. על המשרד אמון ק' מקא"ם המהווה סמכות עליונה בפיקוד או בזרוע לגבי תחום המקא"ם. במהלך שירותו של החייל נעשים מאמצים רבים לשלבו באופן מיטבי בשירות הסדיר, תוך מתן הזדמנויות רבות להעמקת ההכשרה המקצועית הקיימת, רכישת מקצוע נוסף לקראת שחרורו והשלמת השכלה על פי הצורך.
בתחילת הדרך ישב מרכז מקא"ם במטכ"ל. כעבור מספר שנים הועבר מקא"ם לפיקוד אכ"א ואז שולב בחיל החינוך והנוער.