stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלונדינית (סרט, 2022)
הפקה > קדם הפקה

במאי 2010, נמסר את דמותה של מרילין מונרו תגלם נעמי ווטס, וכי ההפקה, שעלתה בשלב זה על פי הערכת האנליסטים 20 מיליון דולר, התעתדה להתחיל את צילומי הסרט בינואר 2011. עם זאת, צילומי הסרט טרם החלו, ומאוחר יותר הצהיר דומיניק על תקוותו כי "בלונדינית" יהיה סרטו הבא, כשבמקביל נמסר כי הצילומים עתידים להתקיים במהלך שנת 2013. במהלך תקופה זו, דומיניק ביים את דרמת הפשע "הורג אותם ברכות" (2012), בכיכובו של בראד פיט, שלאחר מכן הביע עניין בפרויקט. ביוני 2012, הוכרז כי חברת ההפקות של פיט, "Plan B Entertainment", תהיה אמונה על הפקת הסרט, אם כי ליהוקה של ווטס נותר בסימן שאלה, מכיוון שעל פי הדיווח היה "סביר להניח שיוצרי הסרט ילכו לכיוון אחר". באפריל 2014, נמסר על ליהוקה של ג'סיקה צ'סטיין לדמותה של מונרו. עוד נמסר כי פיט לקח חלק בליהוקה לתפקיד, לאחר ששיחקה לצדו בסרט "עץ החיים" (2011) וכי דומיניק מתכנן להתחיל את צילומי הסרט באוגוסט 2014.
בהתייחסות לעיכובים בהפקת הסרט, ציין דומיניק כי מדובר בקשיי מציאת מקורות מימון, בין השאר: "זו רק שאלה של כמה כסף אני יכול להשיג על מנת לעשות את הסרט. ואני מאוד רוצה לעשות את הסרט הזה. אני עובד עליו כבר שנים."
באוגוסט 2016, נמסר כי על הפצת הסרט תהיה אמונה שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
הפקה > ליהוק

במרץ 2019, נמסר כי אנה דה ארמס נמצאת במשא ומתן על החלפתה של צ'סטיין בתפקיד. דומיניק הבחין בביצועיה של דה ארמס במותחן "Knock Knock", ובזמן שעברה תהליך ליהוק ארוך, דומיניק הבטיח לה את התפקיד לאחר האודישן הראשון. כהכנה לתפקיד, דה ארמס עבד עם מאמן דיאלקט במשך כשנה. דה ארמס תיארה את תהליך הליהוק שלה: "הייתי צריך לעבור אודישן לדמותה של מרילין רק פעם אחת ואנדרו אמר 'זו את', אבל הייתי צריכה לעשות אודישן עבור כל השאר [...] המפיקים. בעלי הממון. תמיד יש לי אנשים שאני צריכה לשכנע. אבל ידעתי שאני יכול לעשות את זה. גילום דמותה של מרילין היה פורץ דרך. קובנית שמשחקת את מרילין מונרו. כל כך רציתי את זה. אתה רואה את התמונה המפורסמת ההיא שלה והיא מחייכת ברגע זה, אבל זה רק חלק ממה שהיא באמת עברה באותו זמן." דה ארמס החשיבה את מערכת יחסיה עם דומיניק כשיתוף הפעולה הפורה ביותר בקריירה שלה, ועל כך העירה, "כן, היו לי כבר שיתופי פעולה בעבר, אבל לקבל שיחות טלפון בחצות כי יש לו רעיון והוא לא יכול לישון ופתאום את לא יכולה לישון מאותה סיבה."
באוגוסט 2019, נמסר על ליהוקם של אדריאן ברודי, בובי קנאבלי וג'וליאן ניקולסון לצוות השחקנים, ולאחר מכן, בספטמבר 2019, על ליהוקם של גארט דילהאנט, סקוט מק'ניירי, לוסי דה ויטו, מייקל מסיני, ספנסר גארט, כריס למון, רבקה ויסוקי, נד בלמי ודן באטלר.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בלוס אנג'לס באוגוסט 2019. באפריל 2022, אישר דומיניק כי הצילומים הסתיימו ביולי 2021, אחר שנאלצו לסבול מהשבתות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית לאורך שנת 2020, וכי עבודת הפוסט-פרודקשן הסתיימה.
הפצה

הסרט עתיד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית במהלך פסטיבל הסרטים ה-79 של ונציה. במקור, נמסר כי הסרט יעלה לשירות "נטפליקס" ב-23 בספטמבר 2022, אך עם הפצת הקדימון התברר כי עלייתו לשירות תידחה בכשבוע, ל-28 בספטמבר.
ביקורות > ביקורות טרום הפצה

מחברת הרומן עליו מבוסס הסרט, ג'ויס קרול אוטס, הצהירה לאחר שצפתה צפתה בגרסתו הראשונית של הסרט: "ראיתי את הגרסה הראשונית של העיבוד של אנדרו דומיניק וזה מדהים, מבריק, מאוד מטריד ואולי באופן מפתיע ביותר הפרשנות ה'פמיניסטית' לחלוטין... לא בטוח ששום במאי גבר השיג אי-פעם משהו [כזה]." השחקנית ג'יימי לי קרטיס, ששיחקה לצד דה ארמס בסרט "רצח כתוב היטב" ושאביה, השחקן טוני קרטיס, שיחק לצד מונרו בסרט "חמים וטעים" ודמותו אף מוצגת בסרט, צפתה גם היא בגרסה ראשונית של הסרט והביעה את התרשמותה מביצועיה של דה ארמס בדמותה של מונרו: "נפלתי לרצפה. לא יכולתי להאמין לזה. אנה נעלמה לגמרי. היא הייתה מרילין."
ביקורות > ביקורות על סיווג הצפייה

לאחר שנמסר כי הסרט יסווג בסיווג NC-17, הועלה החשש שגישת הסרט כלפי תיאור דמותה של מונרו תהיה "נצלנית" ומחפיצה. בהתייחסותו לסיווג, הצהיר דומיניק כי מדובר ב"סרט תובעני. אם הקהל לא אוהב את זה, זו הבעיה של הקהל המזוין. הסרט לא מתמודד למשרה ציבורית." בריאיון לאתר "Rotten Tomatoes", דה ארמס ציינה שהסרט "הולך להטריף אנשים בדרך שבה הוא מסופר" והוסיפה, "לא מדובר בביוגרפיה מסורתית. הסרט הוא לא מילולי. הוא לא קונבנציונלי. הוא אפילו לא כרונולוגי. הוא יותר כמו חוויה".} בהתייחסותה לחזונו של דומיניק במהלך הפקת הסרט, הצהירה דה ארמס כי "שאיפותיו של אנדרו היו מאוד ברורות מההתחלה – להציג גרסה של חייה של מרילין מונרו דרך העדשה שלה. הוא רצה שהעולם יחווה לא רק איך זה מרגיש להיות מרילין, אלא גם להיות נורמה ג'ין. לדעתי זו ההתייחסות הכי נועזת, לא מתנצלת והפמיניסטית ביותר לסיפורהּ שראיתי אי-פעם." והוסיפה, "הסרט שלנו אינו ליניארי או קונבנציונלי; הוא נועד להיות חוויה חושית ורגשית. הסרט נע יחד עם רגשותיה וחוויותיה. יש רגעים שבהם אנחנו נמצאים בתוך גופה ונפשהּ, וזה יהיה תן לקהל הזדמנות לחוות איך זה היה להיות נורמה ג'ין ומרילין בו זמנית."
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל הסרטים של ונציה | פרס אריה הזהב | אנדרו דומיניק | מועמדות |
| פרס גלובוס הזהב | השחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה | אנה דה ארמס | מועמדות |
| פרס באפט"א לקולנוע | השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי | אנה דה ארמס | בהמתנה |
| פרס גילדת שחקני המסך | השחקנית הראשית הטובה ביותר | אנה דה ארמס | בהמתנה |
| פרס פטל הזהב | הסרט הגרוע ביותר | בלונדינית | זכייה |
| פרס פטל הזהב | הבמאי הגרוע ביותר | אנדרו דומיניק | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | שחקן המשנה הגרוע ביותר | זאווייר סמואל | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | שחקן המשנה הגרוע ביותר | אוון וויליאמס | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | שילוב המסך הגרוע ביותר | שתי דמויות אמיתיות בסצנת חדר השינה המוטעית בבית הלבן | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | שילוב המסך הגרוע ביותר | אנדרו דומיניק והבעיות שלו עם נשים | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | סרט הפריקוול, חידוש או המשך הגרוע ביותר | בלונדינית | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | התסריט הגרוע ביותר | אנדרו דומיניק | זכייה |
סיפורה של אודרי רוז

| --- | --- |

 מבוסס על:  אודרי רוז 
 בימוי:  רוברט וייז 
 הופק בידי:  פרנק דה פליטה
 תסריט:  פרנק דה פליטה 
 עריכה:  קרל קרס
 שחקנים ראשיים:  אנתוני הופקינס מרשה מייסון ג'ון בק סוזן סוויפט
 מוזיקה:  דני אלפמן
 צילום:  ויקטור ג'יי קמפר
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 באפריל 1977
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט רוחות רפאים 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  87 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורה של אודרי רוז (באנגלית: Audrey Rose), מלודרמת אימה אמריקאית משנת 1977, בבימויו של רוברט וייז, ובכיכובם של אנתוני הופקינס ומרשה מייסון, המבוססת על רומן באותו השם מאת התסריטאי והסופר פרנק דה פליטה.
עלילה

אייווי טמפלטון (סוזן סוויפט) היא נערה נוירוטית בשנות העשרה לחייה, שהוריה הם ביל וג'סיקה טמפלטון (ג'ון בק ומרשה מייסון). הזוג זוכה להטרדות מצד תמהוני בשם אליוט הובר (אנתוני הופקינס) שנפגש איתם לאחר מכן באקראי ומספר להם כי לדעתו בתם היא גלגול ישיר של נשמת בתו המתה. הוא מספר לזוג המבוהל על שתי פגישות עם מדיומים ומביא הוכחות חותכות, לכאורה, על הקשר בין שתי הנשמות. הבעל, ביל, רואה בהובר מטורף ומבקש את חברו העורך דין למצוא דרכים חוקיות להרחיק את הובר מבתו. עורך הדין מציע שטמפלטון יזמין את הובר לביתו בזמן שהוא יצותת לו. טמפלטון עושה כן. אולם, בזמן הפגישה, אייווי חווה התקף זעם, ורק אליוט הובר – באמירה חוזרת של השם "אודרי רוז" – מצליח להרגיעו. לאחר מכן, הוא ממשיך לשתף את משפחת טמפלטון באמונתו בגלגול נשמות ובהינדואיזם, לאחר שחווה, לדבריו, חוויה רוחנית עזה. עורך הדין של ביל יוצא מבוהל מהבית, ואשתו מתחילה לפחד יותר ויותר, ועולים בה חששות כי יש צדק בדבריו של הובר.
ג'סיקה ממשיכה לאבד את שפיותה, ואילו בתה זוכה ללעג מצד חברותיה ומנסה להתאבד. הובר חוטף את אייווי, ונקלע לבית משפט. בפקודת השופט, מהפנט מזמן את אייווי לצורך היפנוזה, במהלכה היא משחזרת בדיוק, בעיני הובר, את תהליך התאונה. הובר נקלע לסערת רגשות ופורץ בבכי. אייווי מתה במהלך ההיפנוזה. אמה משתכנעת סופית שיש קשר בין שתי הנשמות, בעוד בעלה ביל לוקה בדיכאון. היא כותבת מכתב נרגש להובר. הסרט מסתיים בציטוט של הבהגאוואד גיטה (תרגום מילולי ומקוצר, המעביר את המסר המקורי):
"אין קץ לנשמה אף פעם. לנשמה אין לידה ולא מוות. היא קדומה, קיימת ונצחית."
שחקנים

| שחקנ/ית | תפקיד |
| --- | --- |
מרשה מייסון: ג'ניס טמפלטון
אנתוני הופקינס: אליוט הובר
ג'ון בק: ביל טמפלטון
סוזן סוויפט: אייווי טמפלטון
נורמן לויד: ד"ר סטיבן ליפסקום
ג'ון הילרמן: התובע סקוט וילי
רוברט וולדן: ברייס מק
ביקורת

הביקורות לא שיבחו את הסרט. לדוגמה, ביקורתו של וינסנט קנבי גרסה כי:
הסרט הוא חזרה מעייפת על העניין הפסיכי של גלגול הנשמות, שנטחן ונלעס די בסרטים ירודים כגון 'מגרש השדים'.
צ'ארלס ורלט

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1824 אנטוורפן, בלגיה 
 פטירה:  23 באוקטובר 1890 (בגיל 65) אנטוורפן, בלגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סחונזל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן 
 תקופת הפעילות:  1844–1890 (כ־46 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, אדריכלות 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  Josef Lies 
 יצירות ידועות:  Een beer overvalt een houthakker, genaamd 'Strijd op leven en dood', A dog barks at a cockatoo, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
צ'ארלס ורלט או קארל ורלט (באנגלית: Charles Verlat;‏ 25 בנובמבר 1824 – 23 באוקטובר 1890) היה צייר בלגי, חרט (דפוס), מחנך לאמנות ומנהל האקדמיה באנטוורפן. הוא צייר נושאים רבים והיה ידוע במיוחד כצייר בעלי חיים וצייר פורטרטים. הוא גם יצר יצירות אוריינטליות, סצנות ז'אנר, יצירות דתיות וטבע דומם.
הוא היה פרופסור לרישום ומנהל האקדמיה באנטוורפן כאשר וינסנט ואן גוך בילה תקופה קצרה כסטודנט באקדמיה בשנת 1886. שניהם נקלעו לוויכוחים על סגנון הרישום הלא שגרתי של ואן גוך.
גלריה

גוטפריד דה בוליון בקרב על ירושלים
בירושלים
מלך הלול
הנסיכה סופיה מהולנד
המאבק לחיים או למוות
המומחה
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Max Rooses, Oude en nieuwe kunst, pp. 45-99 (in Dutch)
↑  "Charles Verlat". Netherlands Institute for Art History.
↑  Steven Naifeh, Gregory White Smith, Van Gogh: The Life, Random House Publishing Group, 18 October 2011, pp. 448-489
↑  Le Salon de 1857 illustré par Cham, La librairie nouvelle, Boulevard des Italiens 15 et au bureau du Journal Le Charivari, 16 Rue du croissant, Paris, 1857
↑  Hendrik Ziegler, Weimar beginnings: Liebermann and Munkácsy, In: Deshmukh, Marion; Forster-Hahn, Françoise; Gaehtgens, Barbara (Hrsgg.): Max Liebermann and international modernism. An artist's career from Empire to Third Reich. New York; Oxford 2011, pp. 21-33
↑  "Obituary: Mr Edward Arthur Fellowes Prynne". The Builder. 122 (4119): 84. January 1922.
↑  Jan Lampo, In het Spoor van de Academie – persbericht Archived
↑  Robert Scholes, Finnemore, Joseph (1860-1939)
↑  Young, Clara (2004). "John Duncan". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb149402924 (data)  GND: 1011377616  ISNI: 0000 0001 1879 7693  LCCN: nr2002032722  NKC: mzk2012709892  NTA: 323575099  RKD: 80444  SNAC: w64j25qt  SUDOC: 087529963  ULAN: 500029271  VIAF: 95862318   WorldCat (עם VIAF): 95862318 
צ'ארלס ורלט, ניצל ברגע האחרון, 1872
צ'ארלס ורלט, קופים מוזיקליים
צ'ארלס ורלט, פייאטה, 1866
דרקולה (סרט, 1992)

ערך זה עוסק בסרט מ-1992 בבימויו של פורד קופולה. אם התכוונתם לסרטים אחרים העוסקים בדמות הבדיונית "דרקולה", ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  "דרקולה" מאת ברם סטוקר
 בימוי:  פרנסיס פורד קופולה 
 הופק בידי:  פרנסיס פורד קופולה פרד פוקס צ'ארלס מולויהיל
 תסריט:  ג'יימס וי. הארט
 עריכה:  אנה גורסנד  גלן סקנטלבורי ניקולס סי. סמית
 שחקנים ראשיים:  גארי אולדמן וינונה ריידר אנתוני הופקינס קיאנו ריבס
 מוזיקה:  וויצ'ך קילר אנני לנוקס
 צילום:  מיכאל בלהאוס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  American Zoetrope
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בנובמבר 1992
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, בולגרית, יוונית, רומנית, לטינית 
 סוגה:  סרט אימה, Gothic romance film, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח, gothic horror film, סרט אימה גותי, סרט דרמה, דרמה היסטורית, סרט רומנטי, סרט ערפדים, דרמה תקופתית, סרט פנטזיה 
 מקום התרחשות:  לונדון, טרנסילבניה 
 תקופת התרחשות:  התקופה הוויקטוריאנית, 1897, 1462 
 תקציב:  $40,000,000
 הכנסות:  $215,862,692
 הכנסות באתר מוג'ו:   bramstokersdracula
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Eiko Ishioka)  פרס סטאורן לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Eiko Ishioka)  פרס האוסקר על עריכת סאונד הטובה ביותר (David E. Stone, טום מקארתי)  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר (גרג קנום, Michèle Burke, Matthew W. Mungle)  פרס סאטורן לבמאי הטוב ביותר (פרנסיס פורד קופולה) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דרקולה (באנגלית: Bram Stoker's Dracula) הוא סרט אימה גותית משנת 1992 שבוים והופק על ידי פרנסיס פורד קופולה, ומבוסס על הרומן "דרקולה" מאת ברם סטוקר. בסרט מככבים גארי אולדמן כרוזן דרקולה, וינונה ריידר כמינה הארקר, אנתוני הופקינס כפרופסור אברהם ואן הלסינג, וקיאנו ריבס כג'ונתן הארקר.
כמו בסרטים אחרים של קופולה, הסרט מציג אפיזודות כפולות שבהן מוצגים שני אירועים הפוכים במהותם, כגון: החתונה של מינה וג'ונתן אל מול "החתונה" של לוסי ודרקולה.
הסרט זכה ב-3 פרסי אוסקר על עיצוב תלבושות, סאונד ואיפור.
צוות שחקנים

גארי אולדמן – דרקולה
וינונה ריידר – מינה הארקר/אליזבתה
אנתוני הופקינס – פרופסור אברהם ואן הלסינג
קיאנו ריבס – ג'ונתן הארקר
ריצ'רד אי. גרנט – דוקטור ג'ק סיוארד
קרי אלווס – לורד ארתור הולמו
מוניקה בלוצ'י – כלתו של דרקולה
מיכאלה ברקו – כלתו של דרקולה
ביל קמפבל – קווינסי פי. מוריס
סיידי פרוסט – לוסי וסטנרה
טום וייטס – רנפילד
מירזה פתאלי אחונדוב

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1812 (יוליאני) שקי, ח'אנות שקי 
 פטירה:  10 במרץ 1878 (יוליאני) (בגיל 65) טביליסי, גאורגיה, אז פלך טיפליס, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  ח'אנות שקי, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Pantheon of Azeri figures 
 ידוע בשל:  איש רוח, סופר
 השכלה:  נוח'ה קזא מכתבי 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  4th class, Order of the Medjidie  עיטור אריה ושמש  מסדר סטניסלב הקדוש  אות מסדר אנה הקדושה  Commander of the Order of the Lion and the Sun  צלב הקווקז  קצין בכיר במסדר האריה והשמש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר המג'ידיה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מירזה מהמדטא (ג)י-או (ג)לו פתאלי אחונדוב (באזרית : Mirzə Fətəli Məhəmmədtağı oğlu Axundov, בפרסית: میرزا فتحعلی آخوندزاده שם בלידה: מירזא פתח'עלי אח'ונדזאדה,
‏ 12 ביולי 1812 נוח'ה, כיום שקי - 9 במרץ 1878 טביליסי )
היה סופר, מחזאי הוגה-דעות ומבקר ספרות אזרביג'אני בשפות אזרית ופרסית. נחשב לאחד ממייסדי הספרות האזרית המודרנית והפרסית ולאחד מאבות התיאטרון האזרי, נציג של הזרם הרומנטי היסטורי וריאליסטי. נמנה עם חסידי המודרניזציה והחילוניות בתרבות ארצו ואחד ממבשרי התנועה הלאומית האיראנית. בשנת 1863 בחברה העות'מאנית למדעים הציג לראשונה רפורמה למעבר השפה האזרית לאלפבית לטיני.
רקע משפחתי ושנות צעירותו

אחונדוב נולד בשנת 1812 בנוח'ה בח'אנות שאקי כבן למשפחה של בעלי אדמות אמידים שמוצאם באזרבייג'ן האיראני. אביו, מוחמד-תקי, היה אח'ונד (אימאם), ומשם שם המשפחה של הסופר. כשהיה תינוק בן שנתיים עברה המשפחה לגור בכפר ח'אמנה, על יד תבריז. כשבשנת 1814 התגרשו הוריו, האם חזרה איתו לעיר נוח'ה (שקי) בבית של דודו, חאג'י עסכר. הדוד היה למורו הראשון. הוא לימד את הילד קוראן, ערבית ופרסית, ומקצועות אחרים. בשנת 1832 כשיצא לעלייה לרגל למכה, השאיר חאג' עסכר את הנער אצל מלומד בעיר גנג'ה, שהיה אמור ללמדו לוגיקה ערבית ומקצועות מדעיים, לפי המסורת מימי הביניים, ולהכין אותו ללימודי דת. בין המורים במדרסה בגנג'ה, שבה למד אחונדוב, היה גם המשורר האזרי מירזא שאפיע ואזה (میرزا شفیع واضح). הוא הפך למנטור של אחונדוב, הכיר לו את ההגות החילונית המערבית והניאו מלהיכנס למסלול של לימודי דת. כשחזר דודו מן החאג', התחיל אחונדוב ללמוד במכללה ממלכתית וכעבור שנה נוספת, ב-1834, עבר לטיפליס, בירת מלכות המשנה של הקווקז (כיום בירת גאורגיה).
פעילותו במשרות ממלכתיות

בטיפליס הוא עבד שם כמתרגם במנהל האזרחי, ולאחר מכן גם במנהל הצבאי הרוסי, עיסוק שהמשיך עד סוף חייו.
התקבל כמתרגם במשרדו של ראש מנהל הרוסי בגאורגיה, הגנרל הברון גריגורי רוזן. בשנת 1840 השתתף אחונדוב, מתוקף תפקידו, במסע הצבאי הרוסי באבחזיה, כולל בנחיתה בכף אדלר. כמו כן השתתף כמתרגם בעיר גורי במפגשים בין המשלחות של האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית לצורך קביעת הגבול המשותף באזור.
החל משנת 1837 עבד כמורה לפרסית ולטורקית בבית ספר ארמני במחוז טביליסי, אחר כך בבית הספר הארמני נרססיאן. בטביליסי הכיר אחונדוב גולים רוסים, אנשי אופוזיציה – מתנועת הדקבריסטים, כמו אלכסנדר בסטוז'ב-מרלינסקי, ולדימיר אודוייבסקי, המשורר יאקוב פולונסקי, ואת הסופרים הארמנים חצ'אטור אבוביאן וגבריאל סונדוקיאן, שתרמו גם הם לעיצוב השקפתו התרבותית המערבית. במהלך השנים 1840–1870 זכה אחונדוב בהוקרת השלטונות הרוסים על פעילותו כמתרגם בעת מבצעים צבאיים, מלחמת קרים, ובעת מסעות למחקר ארכאולוגי וגאוגרפי. הסוף הקריירה הועלה לדרגת קולונל. בתוקף תפקידו זכה לאותות ועיטורים מצד שלטונות רוסיה, פרס וטורקיה.
פעילותו הספרותית

בשנות ה-1830 כתב אחונדוב ספרות מגויסת בזכות הקדמה, ההשכלה והחירות. שיריו מהשנים 1830–1840 נכתבו על יסוד מסורת השירה הקלאסית האזרית והפרסית, שירת האשיגים. כתב לדוגמה שיר קינה על הזמן, שיר על מותו של פושקין, ושירי גושמה, סוגה אופיינית לאשוגים.
האלגיה למותו של פושקין (1837) תורגמה לרוסית ופורסמה בגיליון XI של העיתון "מוסקובסקי נבליודאטל" ("הצופה המוסקבאי").
אולם הכתיבה שלו קיבלה יותר תאוצה בשנות ה-1850.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 כתב שש קומדיות שהיו הקומדיות האזריות הראשונות והיוו ניסיונות ראשונים למחזאות לאומית אזרבייג'אנית.
נושאי הקומדיות היו קשורים למציאות הקווקזית במחצית הראשונה של המאה ה-19. כתב-עת גרמני לספרות זרה ("המגזין לספרות זרה") שיבח את אחונדוב בהכריזו "גאון של המחזאות" ו"מולייר של אזרבייג'ן".
גישתו בכתביו הייתה ריאליסטית, מושפעת מעידן האורות ומאמונתו בעתיד הזוהר של עמו.
בשנת 1859 פרסם אחונדוב גם את הרומן הקצר הידוע שלו "כוכבים מרומים", שהיווה אבן יסוד לפרוזה ההיסטורית האזרבייג'אנית.
השפעתו של אחונדוב הקרינה לא רק על קהל האקדמאים באזרבייג'ן ובאיראן, אלא גם על אקדמאים טורקים רבים שפעלו בסוף המאה ה-19 והתחלת המאה ה-20.

בנוסף לעניין הרב שגילה בתרבות הטרום-אסלאמית באיראן, לפני שנחרבה על ידי "הערבים הרעבים, העירומים והפראים" כדבריו, היה אח'ונדזאדה אחד ממבשרי הלאומנית המודרנית האיראנית. הוא התנגד לאימפריה העות'מאנית וכתב משום כך בהתלהבות על האירוע ההיסטורי של גירוש העות'מאנים מבגדאד על ידי השאה עבאס הגדול במחצית הראשונה של המאה ה-17.
אחונדוב השפיע רבות גם על סופרים פרסים חשובים כמו מלכום ח'אן, מירזא אקא ח'אן כרמאני ומירזא עבד א-רחים טליבוף, שהיו חסידי רפורמות באיראן.
הסופר ראה באיראן את מולדתו הרוחנית, ובו זמנית החשיב עצמו אזרבייג'אני, כאחד שגדל בארץ זו והשפה האזרית הייתה שפת אמו. מתוך התנגדותו לנחשלות שהייתה שלטת במרחב האסלאמי בקווקז ובאיראן, תמך אחונדוב באימפריה הרוסית וגישתו זו זיכתה אותו לעוד יותר הערכה בהיסטוריגפריה הרוסית והסובייטית. בימי מלחמת קרים האיץ אחונדוב את בני ארצו להילחם כמוהו, לצדם של הרוסים נגד העות'מאנים.
השפעתו על הספרות האיראנית

יחד עם מירזא אקא ח'אן כרמאני וג'לאל א-דין מרשה קאג'אר, נחשב אחונדוב, בשמו הפרסי אח'ונדזאדה, לנציג של הרומנטיזם המוקדם האיראני. הוא התגאה בזהותו הפרסית (נז'אד-י איראני) ובהשתייכותו לאומה האיראנית (מלאת-י איראן) ולמולדת האיראנית (וטן).
השפיע על מאלכום ח'אן ומחזאים איראנים נוספים. כמו כן הוא השפיע מאוד על ג'לאל-א-דין מירזא קאג'אר, (1826–1870), נסיך מבית המלוכה הקאג'ארי על ידי קשרי הידידות האישית ומכתביו. ג'לאל א-דין מירזא חיבר את הספר "נאמה-יה ח'וסראוואן", שהוא ניסיון לכתוב מחדש את ההיסטוריה הלאומית האיראנית. זה היה ספר לימוד בפרסית פשוטה, מטוהרת ממלים ערביות.
מירזא אקא ח'אן כרמאני (1854–1896) אימץ גישה דומה בכתיבת ספרים היסטוריים וניסה להחיות את עברה המפואר של איראן.
רפורמת האלפבית

אחונדוב דגל ברפורמה של האלפבית האזרי, מתוך מודעות לפגמי השימוש בכתיב הפרסי-ערבי במקרה השפות טורקיות. הוא התחיל לעבוד על רפורמה של הכתיב החל משנת 1850. התמקד תחילה בשינויים בכתיב הפרסי-ערבי על מנת להתאימו לדרישות הפונטיות של השפה האזרית. ביקש שכל צליל ייוצג על ידי סמל נפרד – ללא הכפלות או החסרות. מאוחר יותר תמך במעבר לאלפבית לטיני עם שינויים הולמים.
האלפבית שאומץ באזרבייג'ן הסובייטי בין השנים 1922–1939 וגם האלפבית הרשמי הנוכחי של השפה האזרית מבוססים על הגרסה השלישית של אחונדוב.
כתביו > מחזות

1850 - Hiyaket i Molla Ibrahim Khalil-i Kimyager (הסיפור של מולא איברהים ח'ליל, אלכימאי ובעל אבן הפילוסופים)
1850 - Hiyaket Monsieur Jordan hekim-i nebadat ve Mostali Shah djadiger i-meskhur (הסיפור של מסייה ז'ורדן הבוטנאי ושל דרוויש מוסתלי שאה, הקוסם הידוע)
1851 - Serguzesht-i vezir-i Khan-i Lankarān Serab
1851 - Hikayet-i hirs-i guldur-basan
1852 - Serguzesh-i merd-i khasis
1855 - Hiyaket-i vukala-ye murafaa
כתביו > בתחום בקורת הספרות

Qirītīkah (" ") בקורת
Risālah-i īrād ספר למציאת שגיאות
Fann-i kirītīkah אמנות הביקורת
Darbārah-i Mullā-yi Rūmī va tasnīf-i ū על רומי ויצירתו
Darbārah-i nazm va nasr ") על השירה והפרוזה
Fihrist-i kitāb ("") מקדמה לספר
Maktūb bih Mīrzā Āqā Tabrīzī מכתב למירזה אגא תבריזי
Uṣūl-i nigārish ("עקרונות כתיבה )
כתביו > ספרי הגות

מכתב אל כמאל-אד-דאוולה
הנצחה

נקראו לפי שמו:
1927 - התיאטרון לאופרה ולבלט בבאקו
הספרייה הלאומית של אזרבייג'ן
המכון הפדגוגי ללימודי השפה והספרות הרוסית
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה קצרה באתר הספרייה הנשיאותית האזרית
↑  כפי שהעריך פרופ' רונלד גריגור סוני, מבאוניברסיטת אינדיאנה
Ronald Grigor Suny Looking Toward Ararat: Armenia in Modern History. Bloomington and Indianapolis: Indiana State University, 1993. page 25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279984405171  PLWABN: 9810660551305606  BnF: cb10110956n (data)  GND: 118646737  ISNI: 0000 0001 1312 7375  LCCN: n80149346  LNB: 000239685  NKC: jn19990000062  NTA: 194583457  SUDOC: 034917381  TDVİA: ahundzade-mirza-feth-ali  VIAF: 180320264   WorldCat (עם VIAF): 180320264 
צילום של מרזה פתאלי אחונדוב
מירזה אחונדוב על בול סובייטי משנת 1962
באטמן מתחיל

| --- | --- |

 מבוסס על:  באטמן 
 בימוי:  כריסטופר נולאן 
 הופק בידי:  אמה תומאס צ'ארלס רובן לארי ג'יי פרנקו
 תסריט:  כריסטופר נולאן דייוויד ס. גויר לפי דמויות קומיקס מאת: בוב קיין וביל פינגר
 עריכה:  לי סמית 
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל מייקל קיין ליאם ניסן גארי אולדמן מורגן פרימן קייטי הולמס טום וילקינסון
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד, הנס צימר 
 צילום:  ולי פפיסטר 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  DC קומיקס, האחים וורנר, אולפני לג'נדרי, Syncopy Films 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 17 ביוני 2005 ישראל 23 ביוני 2005
 משך הקרנה:  140 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, מותחן פשע, סרט גיבורי-על, סרט הרפתקאות, סרט דרמה, נאו-נואר, סרט פשע, סרט נינג'ות 
 מקום התרחשות:  בהוטן, גות'אם סיטי 
 תקציב:  150,000,000‏$
 הכנסות:  372,710,015‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   batmanbegins
 פרסים:  3 פרסי סאטורן
 סרט הבא:  האביר האפל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
באטמן מתחיל (באנגלית: Batman Begins) הוא סרט גיבורי על מסוגת סרטי הפעולה, המבוסס על סדרת הקומיקס "באטמן" מבית DC קומיקס אשר נוצרה על ידי ביל פינגר ובוב קיין. הסרט יצא לאקרנים ב-17 ביוני 2005 בבימויו של כריסטופר נולאן, אשר גם כתב את התסריט יחד עם התסריטאי דייוויד ס. גויר, ובכיכובם של אנסמבל שחקנים ככריסטיאן בייל, מייקל קיין, ליאם ניסן, גארי אולדמן, מורגן פרימן וטום וילקינסון.
הסרט אינו מהווה המשך עלילתי לסדרת הסרטים שהחלה ב-1989, אלא מציג את קורותיו של באטמן מן ההתחלה ("סרט אתחול"), כסרט הראשון בטרילוגיית האביר האפל (ראו להלן).
לאחר מספר ניסיונות כושלים ליצירת הסרט החדש מאז צאת האחרון בסדרת הסרטים, החלו נולאן וגויר בכתיבת תסריט שמביא פן אפל ומציאותי יותר למקורו של איש העטלף. הסרט מביא את סיפור המקור של הדמות, את פחדיו מעטלפים, את מות הוריו ואת מסעו להפוך לבאטמן. הסרט שואב השראה מחוברות קומיקס כ"באטמן: האיש הנופל", "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" ו"באטמן: שנה ראשונה" של פרנק מילר.
הסרט זכה להצלחה מסחררת ולשבחים רבים, בנוסף למועמדות לפרס אוסקר, שלושה פרסי סאטורן ומועמדות לפרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר.
ב-18 ביולי 2008 יצא סרט המשך, אמצעי בטרילוגיה, שנקרא "האביר האפל". ב-20 ביולי 2012 יצא סרט המשך לשניהם, אחרון בטרילוגיה, בשם "עלייתו של האביר האפל". כל אחד מסרטי ההמשך הרוויח למעלה ממיליארד דולר.
שחקנים ראשיים ודמויות

כריסטיאן בייל – ברוס ויין/באטמן, תעשיין מיליארדר שהוריו נרצחו בעודו ילד. הוא מחפש ברחבי העולם אחר האמצעים להילחם באי-צדק, ולבסוף הופך לבאטמן.
מייקל קיין – אלפרד פניוורת', משרתם הנאמן של הזוג ויין, שממשיך לשרת את בנם לאחר מותם הטרגי.
ליאם ניסן – הנרי דוקארד, איש מסתורי אשר מציע לוויין אפשרות להצטרף ל"ליגת הצללים" ולהילחם באי-צדק. מאוחר יותר הוא מתגלה כראס-אל-גול האמיתי.
גארי אולדמן – ג'יימס גורדון, השוטר היחידי במשטרת גות'אם שאינו מושחת.
מורגן פרימן – לושיוס פוקס, ראש מחלקת המדע השימושי ב"תעשיות ויין", אחראי למגוון הפטנטים שברשותו של באטמן.
קייטי הולמס – רייצ'ל דוז, חברת ילדות של ברוס ועוזרת התובע המחוזי.
טום וילקינסון – קרמיין פלקונה, ראש המאפיה בעיר גות'אם.
קן ואטאנבה – אדם המתחזה לראס-אל-גול בתחילת הסרט.
קיליאן מרפי – ד"ר ג'ונתן קריין/הדחליל, הפסיכיאטר המחוזי והבכיר בבי"ח לחולי נפש "ארקהם". משתמש בגז עצבים כדי להפחיד אנשים בדמות "הדחליל".
בסרט משתתפים גם רוטגר האוור כויליאם ארל, מארק בון ג'וניור כבלש ארנולד פלאס, קולין מקפרליין כמפקח המשטרה לואב, ליינוס רואץ' ושרה סטיוארט כתומאס ומרתה ויין וריצ'רד ברייק כג'ו צ'יל. ג'ק גליסון שיחק ילד שבאטמן מציל אותו.