stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פועה שטיינר
ביוגרפיה

נולדה בירושלים העתיקה בשנת תש"א (1941) לרב שלמה זלמן מן ההר ומטילדה לבית אגסי. עקב עבודתו של אביה התגוררה בילדותה במושב שדה יעקב. בגיל ארבע משפחתה חזרה לירושלים העתיקה עקב פטירת סבה. בסוף תקופת המנדט הבריטי חוותה את המצור ואת נפילת העיר העתיקה. אביה נפל בשבי הירדני ועבר עם השבויים הישראלים של העיר העתיקה למחנה אום אל ג'מאל (כ־15 ק"מ מהעיירה מפרק). סבתה, אימה וחמשת ילדיה יצאו דרך שער ציון עם כל פליטי העיר העתיקה לשכונת קטמון בעיר החדשה. בשנת תש"ך עברה פועה עם משפחתה לבית וגן שם התמנה אביה לכהן כרב השכונה. למדה בסמינר 'בית יעקב' ואחר כך עבדה כפקידה במשרד החינוך. בעלת תואר ראשון בלשון עברית ובאנגלית מהאוניברסיטה העברית.
זכתה בפרס ירושלים לספרות לשנת ה'תשפ"ד.
ספריה

מתוך ההפיכה - הוצאת 'רשת צביה', 1983 תשמ"ג. הספר תורגם לרוסית ולאנגלית
ההר הטוב הזה - הוצאת 'רשת צביה', 2008 תשס"ח
למלכה אין כתר - הוצאת 'קולמוס', 2021 תשפ"א
בתרבות

במהלך מגפת הקורונה הועלה לאתר מוזיאון חצר היישוב הישן סרטון ובו מספרת שטיינר את סיפורה, כפי שהופיע בספר "מתוך ההפיכה" שליווה את תערוכת "ממשבר לתקומה - סיפורם של מפוני העיר העתיקה".
חיים אישיים

בשנת תשכ"ד נישאה לרב חיים שטיינר. בשנת תשל"ח - 1977 חזרו להתגורר ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. לזוג שמונה ילדים:
איילה - נשואה לרב יוסי איתן - רב משיב במכון פוע"ה.
בלהה - נשואה לרב אלי פרידמן - ר"מ בישיבת עטרת נחמיה תל אביב, לשעבר ראש ישיבת בני עקיבא בנתניה.
טליה - הייתה נשואה לפרופ' חיים שקד - נשיא המכללה האקדמית חמדת.
פנינה - נשואה לרב אורי רותם - ר"מ בישיבת מרכז הרב.
חנה - נשואה לרב איתמר לשם - ר"מ בישיבת ניר קריית ארבע.
הרב אברהם יצחק - ר"מ בישיבת 'רמות' בירושלים, לאחר שירות שנים רבות כרב צבאי.
הרב משה - מייסד ומנהל את תלמוד תורה מוריה ברמת בית שמש; חתנו של הרב עמוס סמואל.
הרב שמואל - ר"מ ומנהל חינוכי בישיבת כפר הרואה.
הערות שוליים

↑  פרס ירושלים לספרות הוענק לרבנית פועה שטיינר, באתר ערוץ 7, 26 בפברואר 2024
↑  תירגום לרוסית, באתר מצוי בספריה הלאומית
↑  Forever My Jerusalem - הוצאת פלדהיים, תרגום: ברכה סליי - ינואר 1987
↑  מתוך ההפיכה סיפורה של פועה שטיינר (בתוך מפוני העיר העתיקה בתש"ח) במוזיאון חצר היישוב הישן., ‏2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299498005171  VIAF: 11262806   WorldCat (עם VIAF): 11262806
שערי קיליקיה

| --- | --- |
השלט המכריז על "שערי קיליקיה" (Gülek Boğazı) בצד הכביש המהיר E-90
השלט המכריז על "שערי קיליקיה" (Gülek Boğazı) בצד הכביש המהיר E-90
 מידע כללי
 גובה:  1,050
 מדינה:  טורקיה 
 מיקום:  טורקיה דרום טורקיה
 רכס הרים:  הרי הטאורוס
 מחבר בין:  מישור צ'וקורובה ואנטוליה
 פתיחת הכביש:  1918
 קואורדינטות:  37°19′40″N 34°47′40″E﻿ / ﻿37.327778°N 34.794444°E﻿ / 37.327778; 34.794444
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקיליקיה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורקיליקיה
 
שערי קיליקיה (בטורקית: Gülek Boğazı – "מעבר גילק") הם מעבר ההרים העיקרי בהרי הטאורוס בדרום טורקיה, ומחברים את מישור צ'וקורובה (Çukurova) שלחופי הים התיכון עם רמת אנטוליה שבמרכז אסיה הקטנה.
בעת העתיקה עברה דרך צרה דרך שערי קיליקיה, אשר יכלה לשמש לתנועת בני אדם ופרדות, אך לא לכלי רכב, ואלכסנדר הגדול עבר דרכם בשנת 333 לפנה"ס בדרכו דרומה לפני קרב איסוס מול הפרסים. המעבר שימש גם את השליח פאולוס הקדוש בדרכו צפונה לגלטיה ואת אבירי מסע הצלב הראשון.
כיום עוברים מסילת רכבת והכביש המהיר E-90 דרך שערי קיליקיה.
ג'ייהאן (נהר)

| --- | --- |
הגשר הרומי הנטוי על הנהר במופסואסטיה
הגשר הרומי הנטוי על הנהר במופסואסטיה
 מידע כללי
 אורך:  509 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  230 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  21,982 קמ"ר
 מוצא:  הרי הטאורוס
 גובה מוצא הנהר:  1 מ' 
 יובלים:  Aksu River, Göksun River, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  מפרץ איסכנדרון
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה
 
 
נהר ג'ייהאן (טורקית Ceyhan; ערבית ג'יחאן جيحان; בעבר ביוונית פירמוס Πύραμος) הוא נהר בדרום טורקיה. הנהר נובע בהרי הטאורוס וזורם לאורך 509 ק"מ בכיוון כללי דרומה, עד שהוא נשפך בדלתה גדולה במרכזו של מישור צ'וקורובה אל מימי מפרץ איסכנדרון שבים התיכון. לאורך הנהר הוקמו מספר סכרים וסכר מנזלט (Menzelet Barajı) מצפון לעיר קהרמאנמרש הוא הגדול שבהם. הסכר גרם להיווצרות אגם בשטח של 42 קמ"ר.
החל בשנות ה-90 התקיימו מגעים בין טורקיה לישראל כמו גם עם ירדן וערב הסעודית בדבר יצוא מים מטורקיה למדינות אלה. הפרויקט אשר יועד להזרים את מי הג'ייהאן והסייהאן הסמוך לו בצינור או באמצעות מכליות אל מדינות אלה זכה לשם "נהר השלום" (Barış Suyu), אך הוא לא יצא לבסוף אל הפועל, בין היתר בשל עלותם הגבוהה של המים.
הנהר נזכר על ידי סטראבון שטען כי הוא נושא כמות כה גדולה של בוץ עד שהקרקע שהוא משקיע בשפכו תגיע יום אחד עד לאי קפריסין ותחבר אותו ליבשה. אגדה טורקית מספרת כי שמו של נהר ג'ייהאן ושמו של הנהר הסמוך לו סייהאן באו משמם של שני אחים אשר שלטו בעבר באזור.
נירה טסלר

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1947 (בת 77) 
 ענף מדעי:  תולדות האמנות 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב 
 
נירה טסלר (נולדה ב-26 בספטמבר 1947) היא מרצה וחוקרת, מתמחה בתולדות האמנות, אמנות מודרנית, אמנות ישראלית, אמנות נשים ומגדר ותולדות העיצוב והאדריכלות. פרסמה ספרים ומאמרים בנושאים שונים בכתבי עת אקדמיים, בספרים ובאתרי אמנות בישראל. מחקריה מתמקדים בתרבות חזותית ובאמנות "האישה החדשה" בעשורים הראשונים של המאה ה-20 – מהיבטים סוציולוגיים, מגדריים ופסיכולוגיים – במסגרת השיח שעוסק בפוליטיקה של זהויות.
ביוגרפיה

טסלר היא דור שני בארץ מצד אמה מרים ודור ראשון מצד אביה יעקב, ששירת אז ביחידת שומרי הראש של דוד בן-גוריון במטכ"ל. בשנת 1966 זומנה לשירות צבאי, אך מחזור הגיוס של הבנות בוטל ובמקום זאת שירתה במילואים בתפקידים שונים עד לנישואיה בשנת 1973. עבדה בחברה הלאומית לביטוח ונשלחה על-ידם ללימודים במכון הישראלי לביטוח. במלחמת ששת הימים גויסה ושירתה בצוות הכתבים הצבאיים באזור ירושלים. בין השנים 1969-1968 התגוררה בלונדון, עבדה כמזכירת מנכ"ל המועצה לשיווק פרי הדר באירופה, ולמדה רישום אופנה בקולג' סן מרטינס (St. Martin's) ושפה וספרות אנגלית בקורסים של ה-LCC לזרים. עם שובה ארצה חזרה לעבודה בתחום הביטוח, התקדמה בתפקידיה בחברת ביטוח "מנורה". בשנת 1973 נישאה לאריה טסלר. המשפחה עברה להתגורר בהרצליה ובמהלך השנים נולדו להם שלושה בנים וששה נכדים. כיום מתגוררים ביפו. בשנת 1987 עזבה את תחום הביטוח והחלה בלימודי אמנות במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון, במסלול ארבע שנתי ומאז ועד היום עובדת בתחום הוראת האמנות. בה בעת המשיכה בלימודי תולדות האמנות וחינוך באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל אביב.
השכלה

2006 - תואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D), אוניברסיטת תל אביב, החוג לתולדות האמנות. עבודת הדוקטור בנושא: "האיקונוגרפיה של הפרח: 'נשים חדשות' אמריקאיות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20", בחסות מלגת "רוטנשטרייך" לדוקטורנטים מצטיינים.
2001 - תואר M.A בהצטיינות. אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות, המסלול הבין-תחומי (תיאטרון, קולנוע ותולדות האמנות).
1998 - תואר B.A. בהצטיינות. האוניברסיטה העברית, מסלול דו-חוגי (חינוך ותולדות האמנות).
1991 - תעודת הוראה במקצועות האמנות מבית ברל - המדרשה למורים לאמנות. התמחות בציור, אוצרות ותולדות האמנות אצל האמן רפי לביא ז"ל.
הוראה ופעילות באקדמיה > תפקידי הוראה באקדמיה

2010-2015 - המכללה האקדמית לחינוך "תלפיות", בחולון. הוראת קורסים בתחום תולדות האמנות והעיצוב.
2012-2006 - המכללה להוראת טכנולוגיה וסמינר הקיבוצים (קלישר), מכללת שנקר, מכללת אריאל ומכללת "תלפיות". הוראת קורסים בתחום תולדות האמנות והעיצוב.
הוראה ופעילות באקדמיה > פעילות מקצועית

2008-2007 - "זמן אשכול" (אשכולות) - מרכז ללימודי פנאי במתחם הסינמה-סיטי ברמת השרון, ארגון, הפקה, השתתפות וניהול הקורס "גדולות מהחיים".
2003-1991 -
תיכון "אורט שפירא" בכפר סבא, ותיכון "אביב" ברעננה, הקמה וניהול מגמות אמנות, הוראה והגשה לבגרות בתולדות האמנות, תולדות העיצוב ואמנות מעשית.
המכינה הקדם-אקדמית בשפיים - הוראת מקצועות האמנות והגשה לבחינת בגרות.
קורס מדריכי טיולים של החברה הגאוגרפית - הוראת תולדות האמנות הקלאסית.
הוראה ופעילות באקדמיה > פעילות אקדמית

2015 - חברה בעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל.
2015-2005 -
תפקידי יו"ר והרצאות בכנסי "מותר" בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
פרסום מאמרים בכתב העת "מותר", ביקורת תערוכות בכתב העת "מופת" ועוד.
2003-2001 - חברות בצוות בכיר של משרד החינוך לכתיבת מבחני בגרות בתולדות האמנות וביסודות העיצוב.
פרסומים > ספרים

.Nira Tessler, Flowers and Towers:Politics of Identity in the Art of the American "New Woman, Newcastle: Cambridge Scholars Publishing, to be published in 2015
נירה טסלר (מחקר ועריכה), על מדרגות הווילה: שיחות עם אסתר, תל אביב: הוצאה פרטית, 2013.
טסלר, נירה, פרחים תלושים משיח: גלגולי דימוי הפרח מ'שיר השירים' לאמנות מודרניסטית של נשים באמריקה, תל אביב: רסלינג, 2012.
פרסומים > מאמרים בעברית

נירה טסלר, " בינם לבין עצמם: דיוקנאות שהחליפה פלורין שטטהיימר עם אורחי הסלון האוונגרדי שלה, כמחוות של זיכרון", מותר 22, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, 2013.
נירה טסלר, "רקום בברזל", ארטפורטל, 8.12.2012. נירה טסלר, "דיוקן כפרח באמנות נשים בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים", מותר 18, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, 2011, עמ' 17–24.
נירה טסלר, "נושאים מקראיים ושאלת הזהות היהודית בפסלי הגבס של ג'ורג' סיגל", מותר 15, הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, יוני 2009, עמ' 79–94.
טסלר נירה, האיקונוגרפיה של הפרח: אמנות "נשים חדשות" אמריקאיות בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, חיבור לשם קבלת תואר "דוקטור לפילוסופיה", הפקולטה לאמנויות, החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, ינואר 2006.
נירה טסלר, "הארוטיקה של הפרח במחזה של גלאספל ובציור של או'קיף", מילה ודימוי באמנויות, בעריכת פרופסור חנה שקולניקוב, הפקולטה לאמנויות, החוג לאמנות התיאטרון, תשס"ג, עמ' 1–11.
נירה טסלר, מאמרים, בתוך: היבטים בהבנת האמנות על רקע העולם המודרני: מדריך למורה, בעריכת חיה גדות, הוצאת הספרים של אורט ישראל בפיקוח משרד החינוך, התרבות והספורט, המינהל למדע ולטכנולוגיה, המגמה לאמנויות העיצוב, הבנייה והאדריכלות, 2001, עמ' 36-35; 42;52; 65-64; 68; 137-136.
פרסומים > מאמרים באנגלית

Nira Tessler, "New Flowers in the Art of the American New Woman'", in: C.B. Verza and G. Fishhof (eds.), Pictorial Languages and their Meanings, Tel Aviv University 2006, pp. 353-364.
פרסומים > ביקורת תערוכות

נירה טסלר, "דבורה מורג: מייצבים קטנים – סיפורים מושתקים," אתר Artportal, תערוכה של האמנית דבורה מורג "בגלריה האחרת", חולון (פברואר 2015), אוצר: אבנר בר-חמא.
נירה טסלר, "גן נעול פורח", תערוכה של האמנית ברכה ביינ' ונידה גיא, גלריה "גרשטיין", מרץ 2013.
נירה טסלר, "רקום בברזל: 'כיריעה בידי הרוקם, ברצותו מיישר וברצותו מעקם'," אתר Artportal, תערוכה של האמנית אורנה בן-עמי "בגלריה האחרת", חולון. (דצמבר 2012) אוצר: אבנר בר-חמא.
נירה טסלר, "סקירת תערוכת בוגרות המסלול לאמנות במכללת תלפיות לחינוך – שנת תש"ע," ביטאון מכון "מופת", (דצמבר 2012), עמ', 124-122.
מקורות נוספים

רחל זיתון, "סקירת ספרים", שם הספר: נירה טסלר, פרחים תלושים משיח: גלגולי דימוי הפרח מ"שיר השירים" לאמנות מודרניסטית של נשים באמריקה, כעת – כתב עת לענייני חינוך חברה ומורשת, תלפיות המכללה האקדמית לחינוך, תשע"ד, דצמבר 2013, עמ' 263–264.
נירה טסלר, יוצרת, אישה", שבת-מוסף מקור ראשון לתורה, הגות, ספרות ואמנות, 6.3.2011
נירה טסלר באתר סימניה
צומת ספרים, פרחים תלושים משיח נירה טסלר
על מדרגות הווילה: שיחות עם אסתר, מדור על המדף, דור הפלמ"ח, נירה טסלר, פברואר 2015, עמ' 20–21
טסלר, נירה, נושאים מקראייפם ושאלת הזהות היהודית בפסלי הגבס של ג'ורג' סיגל, https://web.archive.org/web/20111029013855/http://www.nli.org.il/rambi/
סקירה על תערוכת בוגרות המסלול לאמנות במכללת תלפיות המכללה האקדמית לחינוך – שנת תש"ע, ד"ר נירה טסלר, ביטאון מכון מופ"ת
צבי ירון

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1922 ז'שוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  1 באוקטובר 1977 (בגיל 55) 
 מדינה:  ישראל 
 
שלמה צבי ירון (זינגר) (כ"ב בסיוון ה'תרפ"ב, יוני 1922 – כ' בתשרי ה'תשל"ח, אוקטובר 1977) היה מחנך, חוקר והוגה דעות מהציונות הדתית.
חייו

צבי ירון נולד כהרשל זינגר בעיר ריישא שבגליציה. אביו היה מחסידי באבוב ואמו התייחסה לר' נפתלי מרופשיץ. בהיותו בן 4 עזבה המשפחה את פולין ועברה לעיר אנטוורפן בבלגיה. עד גיל 14 התחנך ירון במוסדות חינוך חרדיים בבלגיה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצליח ירון להגיע לאנגליה, אמו ושתיים מאחיותיו נספו בשואה. בלונדון המשיך ירון בלימודיו, בהתחלה בישיבתו של הרב שניידר ובהמשך בישיבת עץ חיים שם למד אצל הרב אליהו לופיאן.
בזמן לימודיו בישיבה החל ירון את פעילותו בהדרכה וחינוך. בתחילה במסגרת פועלי אגודת ישראל ובהמשך היה בין מייסדי חוג נוער דתי בשם "עזרא".
עם עוזבו את הישיבה הצטרף לתנועת בח"ד (ברית חלוצים דתיים) שנוסדה עוד לפני המלחמה. במהרה הוא נבחר להנהלת בח"ד והיה למדריכה התורני של התנועה. בתקופה זו החל בפרסום מאמרים, פעילות שתלווה אותו כל ימי חייו. מאמריו היו מיזוג של אמונתו הדתית ומזיגה של ציונות וסוציאליזם. עד שנת תש"י המשיך ירון בפעילותו החינוכית במסגרות שונות באנגליה. באותן שנים נשא לאשה את קרלה ברנהארד-ראט.
בשנת תש"י עלה לישראל עם אשתו ובתו והיה ממייסדי קיבוץ לביא שנוסדה על ידי חברי בח"ד מאנגליה. הוא היה ממייסדי המוסד החינוכי "הודיות" הסמוך לקיבוץ וכיהן כמרכז החינוכי של המוסד. משנת תשי"ב ריכז את המחלקה לתרבות של הקיבוץ הדתי. בין השאר ערך את ביטאון הקיבוץ הדתי עמודים.
בשנת תשי"ט עזב את הקיבוץ ועבר לירושלים. ירון שימש במספר תפקידים בתחומי החינוך וההסברה בהסוכנות היהודית.
ירון לא למד לימודים אקדמאים פורמליים, אך שמע שעורים במקרא באוניברסיטה העברית. פעילותו, מאמריו ומחקריו זכו להערכת חוגים אקדמיים והוא הורה באוניברסיטה לתלמידי חו"ל והשתתף במפעלים אקדמאים שונים. כן השתתף בתוכניות רדיו שעסקו בנושאי יהדות ואקטואליה. בשנותיו האחרונות ערך את "פורום", כתב העת של הסוכנות.
במוצאי שבת חול המועד סוכות ה'תשל"ח נפטר ירון בפתאומיות במהלך תוכנית הרדיו "שיחת חולין", בה התעמת עם אחד מאנשי גוש אמונים, והוא בן 55 בלבד.
מפעלו המחקרי

ירון למד בשקידה את יצירות המופת של המחשבה היהודית והנוצרית. הוא בעיקר נמשך להוגי העת החדשה בהם חיפש תשובה לבעיות ההווה שהעסיקו אותו. התעניינות זו דחפה אותו לעסוק במשנתו של הרב קוק. בשנת תשכ"א פרסם מאמר במחניים – "התשובה במשנתו של הרב קוק". בשנת תשכ"א הוציא ביחד עם הרב ישעיהו הדרי חוברת של סדרת שיחות בשם "פרקים במשנתו של הרב קוק". בתשכ"ח כתב מאמר שפורסם במולד על "הסובלנות במשנת הרב קוק".
בשנת תשל"ד פורסם ספרו – "משנתו של הרב קוק". היה זה ניסיון ראשון להציג את כלל משנתו של הרב קוק בכלים מדעיים. ספר זה יצא לאור במספר מהדורות.
רשימה של 55 ממאמריו וחיבוריו העיקריים פורסמה בספר ממאמריו שיצא לזכרו לאחר פטירתו – "הגיגים על העם התורה והמדינה", ירושלים, תשמ"ז.
דעותיו

בעבודתו החינוכית ובכתביו נטה ירון לכיוון של יהדות מתונה והתחשבות במצב הלאומי החברתי והפוליטי של המדינה.
עם תחילת פעילותו של גוש אמונים בשנת תשל"ה, פרסם ירון מאמרים חריפים שתקפו את פעילותו של גוש אמונים וחתם על כרוזים לפינויו. היה זה לאחר פרסום ספרו המקיף על משנת הרב קוק. בעוד אנשי הגוש נסמכו במידה רבה על משנתו של הרב קוק, וראו בבנו הרב צבי יהודה קוק את רבם, טען ירון שפעילותם מסלפת את דברי הרב קוק.
בשנת תשל"ה עם תחילת העליות של אנשי גוש אמונים ובהם חברי בני עקיבא פרסם ירון בביטאון "זרעים" של בני עקיבא את המאמר "למה מתעקשים אנשי "אמונים" להכניס אותנו למצבים מסוכנים – אין ביהדות שום רעיון המחייב אותנו למסירות נפש למען שטחי אדמה". בגיליון שלאחריו פורסמו שני מאמרי תגובה – הרב יעקב אריאל כתב ""התורה שבעל פה" של ירון מאכזבת את תורתו שבכתב", תוך רמז לעבודתו המחקרית במשנת הרב קוק. הרב שלמה אבינר כתב באותו גיליון מאמר בכותרת "מסירות נפש על שלימות ארץ ישראל". בגיליון שלאחריו כתב ירון מאמר ארוך בשם "מבחינת האמונה הדתית אין לקבל את התפיסה שהגבולות מקודשים".
בשנת תשל"ו כתב ירון מאמרים בכתב העת "עמודים" בהם שטח את טענותיו. תשובתו של הרב צבי יהודה נכתבה בגיליון שאחריהם.
הפרסום של דעותיו ועוד ממי שנחשב לחוקר חשוב של משנת הרב קוק גרר תגובות רבות נוספות, עד כדי לחצים על קהילות למנוע ממנו להרצות בפניהם, ואף מניעה פיזית מירון מלהשתתף בדיונים בפורומים של הציונות הדתית.
סמוך לפטירתו היה ירון ממייסדי תנועת עוז ושלום שהתנגדה לפעילותו של גוש אמונים.
הערות שוליים

↑  טוביה מנדלסון, צבי ירון - למנוחות בירושלים, דבר, 3 באוקטובר 1977, עמ' 4
↑  לימים יטענו חוקרים שירון לא התייחס לכתביו ההלכתיים של הרב קוק שגם בהם יש רבדים של הגות ומחשבה. נושא זה נדון במחקריהם של נריה גוטל, חגי בן ארצי ואבינועם רוזנק. כן יש לציין שחלק מכתביו ההגותיים של הרב קוק לא היו ידועים בזמן הוצאת הספר כמו שמונה קבצים, לנבוכי הדור ועוד.
↑  אברהם תירוש, 4 חברי מפד"ל חתמו על כרוז לפנוי המתנחלים מקדום, מעריב, 23 במרץ 1976, עמ' 19
↑  זרעים, חשוון, תשל"ה
↑  זרעים, כסלו, תשל"ה
↑  זרעים, טבת, תשל"ה
↑  יש שאלות, עמודים 362 (תשל"ו),ההידרדרות של גוש אמונים, עמודים 363 (תשל"ו)
↑  "לבירור דברים ואמיתתם", עמודים 364 (תשלו), וראה ח' שטמלר, עין בעין - משנתו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, עלי, 2016, עמ' 237
↑  ראו גם: דניאל בלוך, הקיבוץ הדתי וגוש אמונים, דבר, 15 בדצמבר 1975, עמ' 7–8 (חלק א, חלק ב)
↑  ג' ארן, קוקיזם, ירושלים, 2013 עמ' 118-199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270287305171  ISNI: 0000 0000 6693 2215  LCCN: no92013613  NKC: ola20231193651  NTA: 264582764  VIAF: 63574717   WorldCat (עם VIAF): 63574717
פאלאצו פוסקארי קונטריני

ערך זה עוסק בארמון ברובע סנטה קרוצ'ה בוונציה. אם התכוונתם לארמון ברובע דורסודורו בוונציה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 כתובת:  Fondamenta S.Simeone Piccolo, 713-714, Santa Croce 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 
 קואורדינטות:  45°26′27″N 12°19′22″E﻿ / ﻿45.440747°N 12.322803°E﻿ / 45.440747; 12.322803
  (למפת ונציה מוגדלת) פאלאצו פוסקארי קונטריני(למפת ונציה רגילה) פאלאצו פוסקארי קונטריני
 
ניתן לראות את מרפסת הלוג'יה, פונה לחצר בקומה הראשונה (מעל קומת הקרקע)
פאלאצו פוסקארי קונטריני (באיטלקית: Palazzo Foscari Contarini) הוא ארמון על גדת התעלה הגדולה, ברובע סנטה קרוצ'ה בוונציה, שבאיטליה.
תיאור המבנה

הארמון פונה לעבר התעלה הגדולה. בקומה הראשונה של המבנה בימין המבנה - לוג'יה בסגנון הרנסאנס.
היסטוריה

הארמון הבנוי בסגנון הרנסנאס, נבנה במאה ה-16. המבנה נבנה בצורת U ועבר שינויים בשנים הבאות. הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי (דוכס ונציה בין השנים 1423–1457) נולד בארמון.
בשנת 1951 נרכש המבנה על ידי המרכז הלאומי האיטלקי למניעת תאונות בעבודה (Istituto Nazionale per l'Assicurazione contro gli Infortuni sul Lavoro e le Malattie Professionali), אשר שיקם את המבנה.
במבנה נפתח סניף של בורגר קינג - מסחור הארמון מהמאה ה-16 זכה לביקורת רבה.
ראו גם

פאלאצו פוסקארי
לקריאה נוספת

• DK Travel, , P 63
• Casa Editrice Bonechi, , P 51
הערות שוליים

↑  ביוקרת על הפיכת הארמון למסעדת בורגר קינג
|  ונציה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | האוניברסיטה הבינלאומית • הגטו • התעלה הגדולה • כיכר סן מרקו • מסטרה • בית הכנסת הספרדי • בית הכנסת האיטלקי • הארי'ז בר • קפה פלוריאן • קפה לאבנה • ריאלטו |  |
| כנסיות | בזיליקת סן מרקו • איל רדנטורה • סן ג'ורג'ו מג'ורה • סן זכריה • סן פולו • סנטה מריה דלה סאלוטה • סנטה מריה פורמוזה • סן סטאה • סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי • סן סלבדור • סן סמואלה • סנטה מריה דיי מיראקולי • סן ג'ורג'ו דיי גרקי • מדונה דל'אורטו |  |
| מבנים | ארמון הדוג'ה • הארסנאלה • הקמפנילה • פאלאצו בארבאריגו • פאלאצו ג'וסטי • פאלאצו גרימאני • פאלאצו דולפין מאנין • פאלאצו טייפולו • פאלאצו מורו לין • פאלאצו פונטאנה רצוניקו • פאלאצו פוסקארי • פאלאצו פוסקארי קונטריני • פאלאצו פיזאני גריטי • פאלאצו פיזאני מורטה • פלאצו פיזאני א סן סטפאנו • פאלאצו קאוואלי-פרנקטי • קא' דא מוסטו • פאלאצי בארבארו • פאלאצו דאריו • פונדאקו דיי טדסקי • קא' ונדראמין קאלרגי • קא' סגרדו |  |
| מוזיאונים | אוסף פגי גוגנהיים • גלריית האקדמיה • מוזיאון קורר • פאלאצו גראסי • קא' ד'אורו • קא' פזארו • קא' רצוניקו • פונדאקו דיי טורקי |  |
| גשרים | גשר האנחות • גשר האקדמיה • גשר החירות • גשר הציצים • גשר ריאלטו • גשר קלטרווה |  |
| איים עיקריים בלגונת ונציה | בוראנו • ג'ודקה • לידו • מוראנו • מצורבו • סן ג'ורג'ו מג'ורה • טורצ'לו • איים נוספים |  |
| אירועים | אקווה אלטה • הביאנלה • הרגאטה • פסטיבל הסרטים • קרנבל המסכות • טקס נישואי הים |  |
| רבעים | דורסודורו • סן מרקו • סן פולו • סנטה קרוצ'ה • קאנארג'ו • קסטלו |  |
| תחבורה | נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו • תחנת ונציה סנטה לוצ'יה • ואפורטו • המונורייל של ונציה • גונדולה • הרכבת הקלה של מסטרה • נמל ונציה |  |
צוקי אביב

#invoke:תבנית מידע
צוקי אביב היא שכונה בצפון-מערב תל אביב הכוללת את אזורי חן, גימל החדשה, מגדלי נאמן, מתחם בלו ומלון סי אנד סאן.
בשכונה מתגוררים כ-3,000 נפש.
היסטוריה

הבניה במקום החלה במהלך שנות ה-80 והחלק העיקרי של בתי השכונה הוקם במהלך שנות ה-90. משנת 2005 ואילך נכנסה השכונה לתנופת בניה מואצת ונבנו בה שכונת גימל החדשה.
גבולות השכונה: ממזרח - דרך נמיר, מדרום - רחוב צבי פרופס, ממערב - חוף הים ומצפון - רחוב יוניצ'מן. בלב השכונה נמצאת כאמור השכונה הוותיקה אזורי חן. אזורי חן היא שכונה קטנה. היא כוללת שמונה בניינים הניצבים בצורת ספירלה (602 יחידות דיור). שבעה מהבניינים נקראים על שם שבעת המינים (בית התמר, בית הרימון וכו') ואילו הבית השמיני שאף נבנה אחרון נקרא בית התפוז. בקדמת השכונה מול גן המייסדים מוצב הפסל הסביבתי בוסתן בתים שיצרה הפסלת ציונה שמשי.
בלב השכונה הוותיקה (אזורי חן) קיים מרכז מסחרי קטן הכולל מסעדת ביסטרו, בית קפה, קיוסק, מסעדה יוונית, סניף של מכבי שרותי בריאות, בית מרקחת, מספרה, סופר מרקט וקאנטרי קלאב.
בשכונת גימל החדשה קיים מרכז מסחרי נוסף, קטן יותר, הכולל סניף של רשת פארם וסניף של שרותי בריאות כללית.
כיום ילדי השכונה לומדים בבתי ספר בשכונות הסמוכות: אביב - ברמת אביב החדשה, ארן - בשכונת תוכנית ל', ארזים - בנווה אביבים ונופי ים - בשכונת נופי ים. ב-2016 נפתח בשכונה בית ספר ממלכתי יסודי חדש - צוקי אביב - לכיתות א' עד ו'. בשעות אחר הצהריים משמש בית הספר כמרכז קהילתי. בית הספר כולל גם אשכול גנים ובו 5 כיתות גן.
ב-2019 החלו העבודות להקמת מתחם WIX בצמוד למתחם בלו שבצפון השכונה, בסמוך למחלף גלילות המערבי, המתחם יכלול קומת מסחר ומגדל בגובה של כ-80 קומות.
ראו גם

תל רקית
תיכונט ע"ש אלתרמן
הערות שוליים

↑   גילי מלניצקי, נפרצה מגבלת הגובה בצפון ת"א: מגדל של 80 קומות ייבנה בקמפוס Wix, באתר TheMarker‏, 2 בספטמבר 2020
↑  סופי שולמן, שלוש ארוחות ביום ל-3,000 עובדים: הרכש החדש של WIX, באתר כלכליסט, 17 בנובמבר 2020
הגליה

נשים באנגליה בוכות על אהוביהן שבקרוב יוגלו למפרץ בוטאני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, 1792
הגליה (באנגלית: Penal transportation) היא צורת ענישה שבמסגרתה נשלח אדם לרצות את עונשו, לרוב אחרי משפט, במקום מרוחק, לעיתים קרובות במושבת עונשין לזמן מוגדר. גם במקרים בהם האסירים שוחררו לאחר ריצוי העונש, לעיתים קרובות האמצעים הדרושים על מנת לחזור לביתם היו חסרים.
מקור ויישום

גירוש או גלות כפויה היא עונש המוזכר כבר בתנ"ך, ושימש כעונש מימי רומא העתיקה ואתונה העתיקה ואולי קודם לכן. צורת ענישה זו הגיעה לשיאה בזמן האימפריה הבריטית במאה ה-18 וה-19.
צורת ענישה זו הוציאה את העבריין (פושע, חייב, אסיר צבאי ואסיר פוליטי) מהחברה, לתקופת זמן מסוימת או לצמיתות. צורת ענישה זו נתפסת יותר כחסד מאשר עונש מוות.
הגליה שימשה גם כשיטת התיישבות. לדוגמה, מתחילת הקולוניאליזם בזמן האימפריה הבריטית, מושבות חדשות מעבר לים נתפסו כדרך להקל על בעיות פנים-חברתיות של פושעים ועניים, כמו כן להגדלת כוח העבודה הקולוניאלי באימפריה לטובת הכלל.
גלות בתנ"ך

בתנ"ך (דברים, י"ט, ב'–י'), עונש גלות מוטל על רוצח בשוגג, כעונש על כך שהרג אדם בחוסר זהירות. במקרה כזה, הרוצח היה בורח מיד לאחר הרצח אל אחת מערי המקלט, כדי למנוע מגואל הדם לבוא ולנקום את נקמת קרובו ההרוג. אם גואל הדם הרג את הרוצח מחוץ לערי המקלט, הוא פטור מעונש. התורה קבעה כי חובה על הרוצח לברוח לעיר מקלט, גם אם לא נשקף לו איום מצד משפחת הנרצח.
על פי התלמוד, עונש הגלות חל רק על מי שנהג בזהירות סבירה ובכל זאת הרג בן אדם. אדם אשר נהג ברשלנות נקרא "שוגג קרוב למזיד", ואינו יכול למצוא מחסה בעיר המקלט. מצד שני, אדם אשר נקט בכל אמצעי הזהירות, ובכל זאת הרג בן אדם פטור מגלות, שכן הוא נקרא "אנוס" או שוגג קרוב לאנוס.
לאחר שמת הכהן הגדול, רשאי היה הרוצח לשוב לעירו. לפיכך מסופר בתלמוד שאמותיהם של הכהנים הגדולים, היו מחלקות מיני מזון לשוהים בערי המקלט, שלא יתפללו על מות בניהם. אם הרוצח יצא מעירו לפני תום הזמן, לגואל הדם מותר להורגו ללא משפט.