stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוד מתיוס
מושל אינדיאנה > העימות עם האספה הכללית

עם התקרב בחירות אמצע הכהונה של 1894, יכלו כבר הרפובליקנים להטיל את האשמה במצב הכלכלי הקשה על הדמוקרטים, ולהשיג רוב בבית המחוקקים המדינתי על שני בתיו. מחוזות הבחירה שנוצרו ב-1890 היו הנושא לוויכוח נוקב באותה תקופה. בית המחוקקים בתקופתו של המושל אייזק גריי נקט בכמה צעדים של הטיה בקביעת מחוזות בחירה שהעניקו עדיפות לדמוקרטים. הרפובליקנים קראו תיגר על חלוקת מחוזות הבחירה בבתי המשפט, שפסקו שיש לבצע חלוקת מחוזות מחדש. הדמוקרטים עשו כן ב-1893, אך הרפובליקנים הפכו את החלטותיהם על פיהן כאשר תפסו את השלטון, והכינו תוכנית משל עצמם שהפכה את המצב על פיו ויצרה מחוזות בחירה שחולקו בצורה שהטיבה איתם.
הרפובליקנים המשיכו בצעדיהם להפוך על פיו עשור של שליטה דמוקרטית בבית המחוקקים והעבירו הצעת חוק שנויה במחלקות שהפכה על פיה את כל החקיקה שנחקקה על ידי האספה הכללית הקודמת שהייתה בשליטת הדמוקרטים והשיבה על כנן את סמכויות המושל למנות בעלי תפקידים. הצעת החוק עברה ביומו האחרון של מושב בית המחוקקים, בידיעה שאם המושל לא יטיל עליה וטו לפני פיזור המושב, היא תהפוך לחוק. החוק הגיע לשולחנו של מתיוס דקות ספורות לפני פיזור בית המחוקקים. הוא מיד הטיל עליו וטו ויחד עם מזכיריו הוא רץ לאולם האספה הכללית להגיש אותו לאספה לפני פיזורה. בהגיעו, הוא מצא את הדלתות נעולות וקרא לעזרה מעמיתיו הדמוקרטים כדי לפתוח את דלתות הבית. אחד העיתונים דיווח ש"דמוקרטים ורפובליקנים נאבקו כמו חיות ביער" כאשר המושל נאבק להעביר את החוק שהוטל עליו וטו לידיו של יושב ראש הבית.
הרפובליקנים הביסו את הדמוקרטים מיד כאשר יושב ראש הבית הכריז על פיזורו. המאבקים נמשכו מחצית השעה לאחר פיזור האספה עד שהדמוקרטים נסוגו. מתיוס העביר את הסוגיה להחלטת בית המשפט העליון של אינדיאנה שפסק לטובת האספה, ולמעשה החזיר את הגלגל על עשור של חקיקה דמוקרטית.
לפני תום תקופת כהונתו, הוצגה מועמדותו של מתיוס על ידי דייוויד טרפי כמועמד לנשיאות בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית שהתקיימה ב-1896 בשיקגו. מתיוס היה המועמד המוביל עד סבב ההצבעה השישי, כאשר תומכיו העבירו את תמיכתם לויליאם ג'נינגס ברייאן, לאחר שזה האחרון נשא נאום מרשים. מתיוס סיים את כהונתו כמושל ושב לחוותו. הוא המשיך להופיע לעיתים בציבור ונשא נאומים. בעת שנשא נאום במחוז מונטגומרי, הוא לקה בשבץ מוחי. שלושה ימים לאחר מכן, ב-28 באוגוסט 1898, נפטר קלוד מתיוס בבית החולים של אינדיאנפוליס. ארונו הועבר לעירו קלינטון, שם הוא נטמן בבית הקברות ריברסייד המקומי.
לקריאה נוספת

Gugin, Linda C.; St. Clair, James E, eds. (2006). The Governors of Indiana. Indianapolis, Indiana: Indiana Historical Society Press, pp. 204-209.
קובאן (גואטמלה)

| --- | --- |
מראה העיר
מראה העיר
 מדינה:  גואטמלה גואטמלה
 מחוז:  אלטה וראפאס
 תאריך ייסוד:  4 באוגוסט 1543
 שטח:  2,132 קמ"ר
 גובה:  1,320 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  228,664 (2021)
  ‑ צפיפות:  97 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  15°29′00″N 90°22′00″W﻿ / ﻿15.483333333333°N 90.366666666667°W﻿ / 15.483333333333; -90.366666666667 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.coban.com.gt/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גואטמלה מוגדלת) גואטמלה סיטי אנטיגואה פלורס קצאלטננגו טיקאל פקאיה מקסיקו בליז הונדורס אל סלבדור האוקיינוס השקטקובאן(למפת גואטמלה רגילה) גואטמלה סיטי אנטיגואה פלורס קצאלטננגו טיקאל פקאיה מקסיקו בליז הונדורס אל סלבדור האוקיינוס השקטקובאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קובאן (Cobán) היא עיר במרכז גואטמלה, בירת מחוז אלטה וראפאס, כ-90 קילומטרים מצפון מזרח לגואטמלה סיטי.  בשנת 2014 התגוררו בה כ-250,000 תושבים, וכ-8,000 תושבים נוספים חיו בכפרים שבתחום השיפוט שלה.
היסטוריה

העיר הוקמה על ידי נזירים דומיניקנים ב-1543, והמלך קרל החמישי העניק לה מעמד של העיר. שמה של העיר נגזר מהמילה קוב אן (Cob An) בשפת הק'אקצ'י, שפירושה "מקום מעורפל". ב-1599 הוקמה בעיר בישופות. סביב העיר התפתחו גידולי קפה, שתרמו לשגשוגה. ב-1895 נחנכה מסילת ברזל שחיברה בין העיר לבין אגם איסבאל, לשם שינוע התוצרת. מסילת הברזל פעלה עד 1963.
גידולי הקפה משכו גם מהגרים גרמנים רבים לעיר, וב-1930 מנתה הקהילה הגרמנית כ-2,000 תושבים. ב-1941 החליט נשיא גואטמלה חורחה אוביקו לגרש את התושבים הגרמנים. הסיבה הרשמית הייתה תמיכתה של גואטמלה בארצות הברית במלחמת העולם השנייה, והכרזת המלחמה שלה על גרמניה הנאצית בעקבות המתקפה על פרל הארבור (הכרזה שלא הייתה לה נפקות מעשית). עם זאת, יש הסבורים שאוביקו ניצל את המאורעות כדי להשתלט על נכסי הגרמנים וקרקעותיהם באזור. חלק מהגרמנים הועברו למחנות מעצר בטקסס, והועברו לגרמניה במסגרת עסקת חילופי שבויים.
תרבות

מדי חודש יולי מצוין בקובאן "החג הילידי הלאומי של גואטמלה" (La Fiesta Nacional Indígena de Guatemala), פסטיבל פולקלור הכולל תחרות יופי לבחירת מלכת היופי הילידית של גואטמלה.
בעיר פועל מועדון כדורגל אחד, קובאן אימפריאל, שזכה באליפות המדינה בשנת 2004.
ערים תאומות

ארצות הברית ברמינגהאם, אלבמה, ארצות הברית
קיריל הראשון של מוסקבה

קיריל הראשון של מוסקבה (ברוסית: Кирилл; נולד ב-20 בנובמבר 1946 כולדימיר מיכאילוביץ' גונדייב, ברוסית: Владимир Михайлович Гундяев) הוא פטריארך מוסקבה ורוס כולה (רוסית: Святейший Патриарх Московский и всея Руси), וראש הכנסייה הרוסית מאז 1 בפברואר 2009.
ביוגרפיה

קיריל נולד בלנינגרד במשפחת כומר, סבו ואביו סבלו מרדיפת השלטונות הסובייטיים על רקע דתי ונעצרו כמה פעמים. במשך שנים כיהן בתפקידים דתיים שונים. מדצמבר 1984 שימש כארכיבישוף (ויותר מאוחר ארכיבישוף מטרופוליטני) של סמולנסק וקלינינגרד. בנוסף שימש גם כראש המחלקה לקשרי חוץ של הכנסייה וחבר קבוע של הסינוד הקדוש.
באפריל 2012 התחוללה סערה סביב תמונה בה נראה הפטריארך עונד שעון יוקרתי שמחירו למעלה מ-20,000 ליש"ט. הפטריארך הכחיש שבבעלותו שעון שכזה, וטען כי התמונות מזויפות. אולם באתרו הרשמי נמצאה תמונה בה נראה השעון על זרועו. זמן קצר לאחר הפרסום, הוחלפה התמונה לתמונה ערוכה בה השעון הועלם. אולם צללית השעון שהשתקפה על השולחן נשארה גם בתמונה הערוכה. הפטריארך האשים כי גורמים מחוץ למדינה מנסים להתנקם בו בשל תמיכתו בנשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
בשנת 2016 במעמד פתיחת פסל ולדימיר הגדול בירך את הקמת הפסל.
בשלהי 2018 נאבק קיריל עם פטריארך קונסטנטינופול וניסה למנוע את היפרדותה של הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית משליטת מוסקבה. הוא נכשל ובינואר 2019 הוכרה עצמאותה של הכנסייה האוקראינית. קיריל כינס סינוד שהכריז על סכיזמה (פילוג) בין הכנסייה הרוסית לבין הסינוד הפטריארכלי (הוועידה העליונה של הכנסייה האורתודוקסית העולמית שמושבה באיסטנבול (קונסטנטינופול)).
הערות שוליים

↑  BBC News - Russia's Patriarch Kirill in furore over luxury watch
↑  Situation with Orthodox Church in Ukraine on agenda of Holy Synod meeting in Minsk
↑  Patriarch Kirill Initiates Pan-Orthodox Discussion of Ukrainian Autocephaly
↑   רויטרס, אי-פי, גרדיאן, קרע בעולם הנוצרי: הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית התפצלה מרוסיה, באתר הארץ, 5 בינואר 2019
| הכנסייה האורתודוקסית הרוסית    Русская православная церковь |
| --- | --- | --- |
| אישים | ולדימיר הראשון, נסיך קייב • פטריארך • קיריל הראשון • אנדראס הקדוש • קירילוס ומתודיוס • ניקון • אלכסיי השני |  |
| מבנים | קתדרלת העלייה לשמים • כנסיית וסילי הקדוש • לאוורת השילוש-סרגייב • קתדרלת ישו המושיע • מנזר דנילוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286552805171  PLWABN: 9810577510305606  BNE: XX5412676  BnF: cb15085313w (data)  CiNii: DA1670556X  GND: 104347066  ICCU: PUVV427190  ISNI: 0000 0001 1487 484X  LCCN: n2001096997  LNB: 000147569  NDL: 031806719  NKC: js20110103001  NLG: 329889  NLK: KAC201704201  NTA: 300326351  RERO: 02-A011504556  SUDOC: 110228553  VcBA: 495/57464  VIAF: 7820499   WorldCat (עם VIAF): 7820499 
קיריל, פטריארך מוסקבה, 2009
קובאל

קובאל (בפולנית: Kowal) היא עיירה במחוז ולוצלאווק שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

קובאל נזכרת מהמאה ה-12, ובמשך השנים הייתה למרכז מסחר אזורי, תוך שנבנו בה מבצר וטירה. בשנת 1519 הוענקו לקובאל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
יהודי קובאל

יהודים ישבו בקובאל מראשית המאה ה-16, ובמחצית השנייה של המאה ה-16 הותר להם להקים בה בית מדרש ובית עלמין. לאחר נסיגת השוודים מהיישוב באמצע המאה ה-17, פרעו ביהודיו החיילים הפולנים שהגיעו אליו. במהלך המאה ה-18 הוטלו מגבלות על עיסוקי היהודים בעיירה, ועד שנת 1862 הוטלו הגבלות על אזור מגוריהם בה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,227 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל.
יהודי קובאל > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, החלו אלו בשוד רכוש יהודיה, בסיוע פולנים מקומיים, ובחטיפתם לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. כעבור מספר ימים הרסו אנשי ס"ס כמה עשרות בתים של יהודים בעיירה.
ב-11 בדצמבר 1940, לאחר סיפוח אזור העיירה לרייך השלישי, החל גירושם של חלק מיהודי העיירה מזרחה, ורובם הגיעו לבסוף לגטו ורשה. ב-23 ביוני 1941 גורשו לוולוצלאבק כ-350 גברים יהודים שנותרו ביישוב. משם נלקחו למחנות עבודה, ואלו ששרדו בהם, שולחו בהמשך לאושוויץ. באמצע אוקטובר 1941 כלאו הגרמנים את כ-400 הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה במבנה הכנסייה המקומית, ושם הוחזקו 10 ימים ללא מזון. לאחר מכן, נלקחו השורדים לתחנת הרכבת, ושולחו לגטו לודז', ממנו הועברו למחנה ההשמדה חלמנו. לאחר השלמת הגירוש הרסו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.
פרשיות שוחד לוקהיד מטוסים

מטוס לוקהיד F-104G Starfighter במיתוג לופטוואפה
שמה של לוקהיד מטוסים נקשר במספר פרשיות שחיתות שהתרחשו ב-1950–1970.
פרשיות אלה התרחשו 25 שנה לפני המיזוג בין החברות לוקהיד קורפוריישן (בעבר "לוקהיד מטוסים") ומרטין מריאטה לשם הקמתה של חברה חדשה, המוכרת כיום כחברת "לוקהיד מרטין".
בתחילת 1976, בתום חקירה שנמשכה כשנה, קבעה ועדת משנה של הסנאט בראשות הסנטור פרנק צרץ' (Frank Church) כי בכירים בלוקהיד קורפוריישן שילמו 22 מיליון דולר שוחד לפקידים ובכירים זרים של מדינות ידידותיות, במטרה לשריין חוזים למכירת מטוסי F-104 סטארפייטר, וזאת במהלך משא ומתן של מה שכונה אז "עסקת המאה".
הפרשיות עוררו הדים במערב גרמניה, הולנד, איטליה ויפן וכמעט מוטטו את התאגיד שהיה בקשיים עקב כישלונו של מטוס ה-L-1011. בעקבות חשיפתן התפטר יו"ר החברה יוטון מתפקידו, ובארצות הברית נחקק חוק האוסר על אנשי עסקים וישויות אמריקאיות לשחד פקידים ופוליטיקאים זרים (Foreign Corrupt Practices Act).
הדי הפרשיות במדינות השונות > מערב גרמניה

ארנסט האוזר, לוביסט של לוקהיד מטוסים לשעבר, העיד בפני חוקרי הסנאט כי שר ההגנה הגרמני פרנץ יוזף שטראוס ומפלגתו קיבלו בשנת 1961 לפחות 10 מיליון דולר עבור רכישת 900 מטוסי F-104 סטארפייטר. המפלגה והעומד בראשה הכחישו את הטענות נגדם ושטראוס עצמו אף תבע את ארנסט על הוצאת דיבה. כיוון שלא ניתן היה לאמת את הטענות, הנושא ירד מסדר היום הציבורי לזמן מה, אך צף ועלה שוב בשלב הסופי של הבחירות לבונדסטאג בספטמבר 1976, עת נשאלו שאלות אודות מיקומם של "מסמכי לוקהיד" במשרד ההגנה הגרמני.
מקורות אנונימיים הפיצו בזמנו לתקשורת כמה מסמכים, ייתכן שמזויפים, מהם עולה כי לוקהיד הזמינה את חבר הבונדסטאג הגרמני ומועצת הביטחון מנפרד וורנר (Manfred Wörner) לבקר במפעלי המטוסים של החברה בארצות הברית ואף מימנה את הוצאות נסיעתו במלואם.
במהלך החקירה שנערכה בגרמניה התברר כי רוב המסמכים הקשורים לרכישת ה-F-104 סטארפייטר נהרסו בשנת 1962 ומיקומם של המסמכים נדון שוב בפגישות ועדת החקירה של הבונדסטאג שנערכו בין ינואר 1978 למאי 1979. בחקירה שהתנהלה בארצות הברית הסתבר כי נסיעתו של וורנר שמומנה על ידי הבונדסטאג הגרמני, הייתה קשורה לטיסת מבחן של מטוס לוקהיד S-3 ויקינג (Lockheed S-3 Viking) ורק חלק מהוצאות הנסיעה של מזכירתו וטיסתו של וורנר מארצות הברית לגרמניה מומנו על ידי לוקהיד:
מזכירתו של וורנר ליוותה אותו בנסיעתו וחלק מהוצאותיה שולמו על ידי לוקהיד. יתר על כן, וורנר "איבד" את כרטיס הטיסה חזרה לגרמניה שנרכש עבורו על ידי ממשלת גרמניה ולוקהיד שילמה עבור רכישת כרטיס טיסה חדש.
הדי הפרשיות במדינות השונות > איטליה

בפרק האיטלקי של הפרשיות שוחדו פוליטיקאים דמוקרטים-נוצריים כדי שיתמכו בתוכניות חיל-האוויר האיטלקי לרכוש את מטוסי התובלה C-130 הרקולס של לוקהיד מטוסים. המגזין הפוליטי "לה-אספרסו" (L'Espresso) תמך בחשדות, שיוחסו בעיקר לשרי ממשלת איטליה לואיג'י גואי (Luigi Gui) ומאריו טאנאסי (Mario Tanassi), ראש ממשלת איטליה, מריאנו רומור, ובמיוחד לנשיא, ג'ובאני לאונה, שעקב כך נאלץ להתפטר מתפקידו ביוני 1978.
הדי הפרשיות במדינות השונות > יפן

ביפן היו מעורבים בפרשה חברת מארובני (Marubeni), אנשי מפתח בחוגים הפוליטיים והעסקיים של יפן, בכללם: שר האוצר אייסאקו סאטו (Eisaku Sato) ומנהל ה-JASDF (חיל האוויר היפני) מינורו גנדה (Minoru Genda), ואנשי העולם התחתון. בשנת 1957, ביקש חיל האוויר היפני (Japanese Air Self-Defense Force) לרכוש מטוס מדגם Grumman F-11 Super Tiger כדי להחליף את ה-F-86 Sabre ששימש אז את החיל. בדיעבד, כתוצאה משתדלנות מסיבית של לוקהיד מטוסים ובכירים במפלגה הדמוקרטית ליברלית של יפן (LDP) נרכש במקומו ה-F-104 סטארפייטר.
מאוחר יותר שכרה לוקהיד מטוסים את שירותיו של איש העולם התחתון הלאומני יושיו קודאמה (Yoshio Kodama) כיועץ במטרה להשפיע על חברות תעופה יפניות, כמו חברת התעופה (ANA (All Nippon Airways, לרכוש מטוסי Tristar L-1011 במקום מטוסי DC-10 של מקדונל דאגלס (McDonnell Douglas).
ב-6 בפברואר 1976, סגן יושב ראש לוקהיד מטוסים העיד בפני ועדת המשנה של הסנאט כי לוקהיד שילמה כ-3 מיליון דולר שוחד למשרד ראש הממשלה היפני קאקואיי טנאקה (Kakuei Tanaka) כדי שיסייע בעניין.
טנאקה נעצר ביולי 1976 ושוחרר כעבור חודש בערבות של 200 מיליון ין (כ-690,000 דולר). ב-12 באוקטובר 1983 הרשיע בית המשפט בטוקיו את טנאקה בהפרת חוקי הפיקוח על מטבע חוץ, אך לא בקבלת שוחד. טנאקה נידון לארבע שנות מאסר, אך נותר חופשי במשך כל תקופת הערעור עד שנפטר משבץ מוחי בשנת 1984.
על מנת לזכות בחוזה של חברת ANA שילמה לוקהיד לחברה 2.4 מיליארד ין יפני, מתוכם 500 מיליון ין לראש הממשלה היפני, 160 מיליון ין לבכירים בחברת ANA, ו-1.7 מיליארד ליושיו קודאמה.
ב-30 באוקטובר 1972 הודיעה חברת ANA על החלטתה לרכוש 21 מטוסי לוקהיד L-1011 טריסטאר במחיר של כ-5 מיליון דולר למטוס, וזאת למרות שקודם לכן הודיעה על כוונתה לרכוש מטוסי DC-10.
במרץ 1976, כאות מחאה על השערורייה, ביצע השחקן מיצויאסו מאנו (Mitsuyasu Maeno) פיגוע התאבדות והתרסק עם מטוס קל אל תוך ביתו של קודאמה בטוקיו.
הדי הפרשיות במדינות השונות > הולנד

הנסיך ברנארד (Prince Bernhard) קיבל מלוקהיד 1,100,000 דולר במטרה לקדם את זכייתה במכרז ולהבטיח כי יבחר במטוס לוקהיד F-104 סטארפייטר על פני המיראז' 5 (Mirage 5). הנסיך, שכיהן ביותר מ-300 מועצות מנהלים וועדות של תאגידים ברחבי העולם, זכה בהולנד לשבחים על מאמציו לקדם את רווחתה הכלכלית של המדינה.
ראש הממשלה דאז, ג'ופ דן אוייל (Joop den Uyl), הורה לחקור את הפרשה, אך הנסיך הכחיש את הטענות וסירב לענות לשאלות העיתונאים, באומרו: "אני מעל לדברים כאלה."
תוצאות החקירה הובילו למשבר חוקתי במהלכו איימה המלכה יוליאנה להתפטר אם הנסיך ברנארד יועמד לדין. ברנארד אמנם ניצל אך נאלץ להתפטר ממספר תפקידים ציבוריים ונאסר עליו ללבוש שוב את מדיו הצבאיים. ב-1 בדצמבר 2004, לאחר מותו, פורסמו ראיונות בהם הודה הנסיך בהאשמות ואמר:
אני מקבל את העובדה שהמילה 'לוקהיד' תהיה חקוקה על מצבתי.
הדי הפרשיות במדינות השונות > ערב הסעודית

בין השנים 1970–1975, לוקהיד שילמה לסוחר הנשק הסעודי עדנאן חשוגי סכום של 106 מיליון דולר בעמלות ששיעורן החל ב-2.5% והסתיים בכ-15%. לדברי מקס הלזל (Max Helzel), ששימש אז סגן נשיא לשיווק בינלאומי בלוקהיד מטוסים:
מכל בחינה שהיא חשוגי הפך לזרוע השיווקית של לוקהיד. עדנאן לא רק פתח דלתות עבור החברה אלא גם סיפק ייעוץ אסטרטגי וניתוח שוק וניתוח שוק קבוע.
ההשלכות

ב-13 בפברואר 1976, בעקבות פרשיות השוחד התפטרו מתפקידיהם יושב ראש דירקטוריון לוקהיד דניאל יוטון וסמנכ"ל / נשיא התאגיד קארל קוצ'יאן (Carl Kotchian). כמו כן הפרשיות הובילו לחקיקת החוק שאסר על אנשי עסקים וישויות אמריקאיות לשחד פקידים ופוליטיקאים זרים (Foreign Corrupt Practices Act) עליו חתם הנשיא ג'ימי קרטר ב-19 בדצמבר 1977. לדברי בן ריץ' (Ben Rich), מנהל סדנת הבואשים: "בכירי לוקהיד הודו כי במשך למעלה מעשור הם שילמו מיליונים כדי לשחד את ההולנדים (ובעיקר את הנסיך ברנארד, בעלה של המלכה יוליאנה), פוליטיקאים בכירים ביפן ובמערב גרמניה, פקידים וגנרלים איטלקים, ופקידים ובכירים מהונג קונג ועד ערב הסעודית כדי לשכנעם לקנות את המטוסים שלנו." קלארנס ג'ונסון, מנהל הצוות הראשון של "סדנאות הבואשים" בלוקהיד כל כך הזדעזע מהגילויים עד שכמעט התפטר למרות שהבכירים שהשתתפו בפרשיות כבר התפטרו בבושת פנים.
הערות שוליים

↑  "Lockheed Agrees to Pay Record Fine : Aerospace: Calabasas firm pleads guilty in connection with bribing an Egyptian politician". Los Angeles Times. נבדק ב-23 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Time magazine August 18, 1975
↑  Lockheed F-104 Starfighter at militaryfactory.com, Retrieved August 29, 2009
↑  "In 1962 Lockheed Corporation made the deal of the century by selling West Germany three hundred and fifty F-104 Starfighters..." Paul Emil Erdman, The last days of America: G.K. Hall, 1982 ISBN 0-8161-3349-2, p 24
↑  Time magazine September 13, 1976
↑  "Lockheed and the FRG". United States Department of State. 20 בספטמבר 1976. נבדק ב-28 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lockheed and the FRG". United States Department of State. 20 בספטמבר 1976. נבדק ב-28 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Arms Sales in Germany". United States Department of State. 13 בנובמבר 1975. נבדק ב-28 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Philip Willan (12 בנובמבר 2001). "obituary, November 12, 2001". The Guardian. London. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gerber, Jurg; Jensen, Eric L. (2007). Encyclopedia of white-collar crime. Greenwood Publishing Group. p. 175. ISBN 978-0-313-33524-2. נבדק ב-26 ביולי 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Kakuei Tanaka – a political biography of modern Japan: Chapter 4 The Lockheed Scandal". Rcrinc.com. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Time Magazine September 13, 1976
↑  University of Pittsburgh, International Business Ethics: Japan
↑  Aug. 9, 1976 (9 באוגוסט 1976). "Time magazine, August 9, 1976". Time. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  O'Neill, Richard. Suicide Squads. Lansdowne. p. 13. ISBN 0861010981.
↑  Times article December 4, 2004
↑  Times article December 3, 2004
↑  Stengel, Richard (19 בינואר 1987). "Cover Stories: Khashoggi's High-Flying Realm". Time (magazine). p. 5. נבדק ב-25 באוגוסט 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rich, Ben R. and Janos, Leo. Skunk Works: A Personal Memoir of My Years at Lockheed. New York: Little Brown & Co., 1994, p. 10. ISBN 0-7515-1503-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00567370 
שר ההגנה הגרמני פרנץ יוזף שטראוס, 1982
מטוס L-1011 של חברת אול ניפון איירווייז בנמל התעופה אוסאקה, 1992
הנסיך ההולנדי ברנארד (Prince Bernhard) והמלכה יוליאנה חוזרים מאיטליה עקב ההתפתחויות בפרשיית לוקהיד מטוסים. במושב האחורי יוליאנה עם הכלב שלה סארא. הולנד, 26 באוגוסט 1976.
קלבייר שוונקי

קלבייר שוונקי (בפורטוגזית: 	Cléber Schwenck Tiene; נולד ב-8 בפברואר 1979 בנובה איגואסו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה

הוא גדל בקבוצת נוער של נובה איגואסו ועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנים 2002–2003 הוא שיחק בערב הסעודית. בשנת 2004 הוא הצטרף לקבוצת בוטפוגו, אך כמו רוב הקריירה שלו עזב אותה לאחר עונה בודדת. בשנת 2007 הוא הושאל לבית"ר ירושלים בה שיחק לצד ברזילאים נוספים ז'וזה ראמליו וטוני רשל. כבר באותה עונה הוא הועבר בהשאלה לקוריאה הדרומית. בשנת 2008 קלבייר שוונקי חזר לשחק בברזיל. בשנת 2014 קבוצתו "ג'וינווילי" זכתה באליפות של ליגת משנה בברזיל. בדצמבר 2018 הוא עזב את הכדורגל המקצועי.
פרשת צו

"וַיַּקְרֵב אֶת-בְּנֵי אַהֲרֹן וַיִּתֵּן מֹשֶׁה מִן-הַדָּם עַל-תְּנוּךְ אָזְנָם הַיְמָנִית וְעַל-בֹּהֶן יָדָם הַיְמָנִית וְעַל-בֹּהֶן רַגְלָם הַיְמָנִית וַיִּזְרֹק מֹשֶׁה אֶת-הַדָּם עַל-הַמִּזְבֵּחַ סָבִיב."
פרשת צַו היא פרשת השבוע השנייה בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק ו', פסוק א' ומסתיימת בפרק ח', פסוק ל"ו.
החצי הראשון של הפרשה עוסק בפירוט דיני הקרבת הקורבנות מעבר לפירוט שהופיעה בפרשה הקודמת, פרשת ויקרא. בהמשך הפרשה מתוארת העבודה במשכן בשבעת ימי המילואים.
טעות נפוצה היא, כי בפרשת צו ישנם צ"ו (96 בגימטריה) פסוקים, טעות שאף השתרבבה למספר ספרים, אך בפועל בפרשה ישנם צ"ז (97) פסוקים. במהדורת מקראות גדולות שנדפסה בוונציה (רפ"ה) מצוין מספר הפסוקים הנכון, וכן מופיע הסימן 'עובדיה' (גימטריה 97).
בשנה פשוטה, הפרשה נקראת תמיד לפני פסח, בשבת הגדול. בשנה מעוברת, היא נקראת תמיד בשבת הסמוכה לפורים מלפניו או מאחריו.
תוכן הפרשה > מדיני הקרבנות

חלקה הראשון של הפרשה ממשיך את העיסוק בקורבנות שהחל בפרשה הקודמת, פרשת ויקרא; ואולם ההתייחסות בפרשת צו ממוקדת יותר בנקודת המבט של הכהנים, בעוד בפרשת ויקרא נקודת המבט היא של מביא הקורבן. בתחילת הפרשה מובא ציווי על תרומת הדשן, ואחר כך דיני קורבן מנחה, קורבן חטאת, קורבן אשם, קורבן שלמים ואיסורי אכילת חֵלֶב ודם.
תוכן הפרשה > ימי המילואים

החלק השני של הפרשה עוסק בשבעת ימי המילואים, כלומר בקיום טקסי חנוכת המשכן שעליהם נצטווה משה בפרשת תצווה. במסגרת זו הוקדשו אהרן ובניו לכהונה, הולבשו בבגדים המיוחדים להם ונמשחו בשמן המשחה. שיאו של תהליך חנוכת המשכן, היום השמיני למילואים, יפורט בפרשה הבאה, פרשת שמיני.
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת צו יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים:
שנת השג - י"ג באדר ב'
שנת החא - ט"ו באדר ב'
שנת גכז ושנת בשז - ט"ז באדר ב'
שנת בחה ושנת זשה - י"ח באדר ב'
שנת זחג - כ' באדר ב'
שנת הכז - ח' בניסן
שנת גכה ושנת בשה - י' בניסן
שנת בחג ושנת זשג - י"ב בניסן
שנת זחא ושנת השא - י"ד בניסן
הפטרה

הפטרת פרשת צו היא בנבואת תוכחה של ירמיהו. אצל האשכנזים והספרדים, קוראים ספר ירמיהו, פרק ז', פסוק כ"א עד פרק ח', פסוק ג', ומוסיפים פרק ט', פסוקים כ"ב–כ"ג. בנוסח איטליה קוראים ספר ירמיהו, פרק ז', פסוק כ"א עד פסוק כ"ח ומוסיפים פרק י', פסוקים ו'–ז'. התימנים קוראים ספר ירמיהו, פרק ז', פסוק כ"א עד פסוק כ"ח, ומוסיפים פרק ט', פסוקים כ"ב–כ"ג. ירמיהו מוכיח את העם על שעבודת הקורבנות שלהם מחפה על שחיתות מוסרית. לנבואת התוכחה מוסיפים עוד פסוקי מוסר. בנוסח רומניא הפטירו בפרשת צו ספר מלאכי, פרק ג', פסוק ד' עד פרק ג', פסוק כ"ד, וחזרו על פסוק כ"ג.
בשנים פשוטות, פרשת צו נקראת תמיד בשבת הגדול ורבים נוהגים לקרוא בה הפטרה מיוחדת לשבת הגדול. ובקצת קהילות, קוראים את הפטרת שבת הגדול רק בערב פסח שחל בשבת, אבל בשאר השנים קוראים את הפטרת הפרשה כרגיל.
בשנים המעוברות מסוג בחה, זשה וזחג קוראים עם פרשת צו את פרשת פרה.
בשנים מסוג השג קוראים את פרשת צו בשבת זכור.
בשנים מסוג החא פרשת צו נקראת בפורים המשולש, כך שבמקומות הפרוזים קוראים את ההפטרה המקורית שלה ואילו בערים המוקפות חומה מימות יהושע בן נון מפטירים (בשנית) את ההפטרה של פרשת זכור (פקדתי).
בשנים מסוג בשז וגכז קוראים את פרשת צו ביחד עם ההפטרה המקורית שלה.
מנהגים שונים לגבי החלוקה לפרשיות

הרמב"ם מונה את כל פרשיות התורה על פי הספר הידוע שהגיהו בן אשר, וכותב שיש פרשה פתוחה בפסוק "וידבר" שלפני "דבר אל בני ישראל". והעיר על כך בהגהות מיימוניות שיש בפרשת צו, בפרק ז', שני פסוקים שעונים להגדרה זו: פסוק כ"ב ופסוק כ"ח. וכתב על כך: ”ובדקתי ודרשתי בכל הספרים הטובים אשר מצאתי, ומצאתי שתיהם פתוחות... וכן מצאתי שוב בתיקון ספר תורה אשר עשה הה"ר יוסף נקדן המומחה והעתיקו מן המיימוני ז"ל: דבר כל חלב פתוחה, דבר המקריב פתוחה”. כלומר, בכל ספרי התורה שהיו לפני בעל הגהות מיימונית שתי הפרשיות היו פתוחות. גם בספרי התורה שאותם בדק הש"ך שתי הפרשיות היו פתוחות: ”ובאמת בדקתי בהרבה ספרי תורה ובכולם נמצאו שם פתוחה, אבל בלתי ספק שהם נמשכו אחרי הגהות מיימוניות”. לפי עדויות גם בכתר ארם צובא, שרבים מזהים אותו עם הספר שעליו הסתמך הרמב"ם, הייתה פרשה בשני המקומות. לעומת זאת, במסורת העדות השונות יש פרשה אחת: בספרי התורה של יהודי תימן יש פרשה רק לפני פסוק כב, ואילו בספרי התורה של יהודי אשכנז ספרד והמזרח יש פרשה רק לפני פסוק כח. זהו המקום היחיד בספר תורה שיש בו הבדל בחלוקת הפרשיות בין מנהגי העדות השונות. הנושא נידון באחרונים ובעל קסת הסופר הכריע שספר תורה שנעשתה בו פרשה פתוחה לפני פסוק כב אין לפסלו.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תכ"ח, סעיף ד', וראו שם בביאור הלכה בשם דוד אבודרהם שזה משום שבפרשת צו מופיעים דיני הגעלת כלים הנוהגים לפני פסח.
↑  מאוד ייתכן שהמנהגים לקרוא את הפטרה זו בשבת צו ולקראה בשבת הגדול נבעו זה מזה, מאחר ששבת הגדול בדרך כלל חלה בשבת צו, וצריך עיון איזה מהמנהגים הוא היותר קדום. ראו ערך שבת הגדול.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר אהבה, הלכות תפילין ומזוזה וספר תורה, פרק ח', הלכה ד'.
↑  ראו תנ"ך חורב, מהדורת הרב מרדכי ברויאר בספר ויקרא עמוד 162, ובסיום הספר "על המהדורה" עמוד 7 ובהערה 2.
↑  ראו שפתי כהן על יורה דעה, סימן רע"ה ס"ק ו', ובקסת הסופר חלק ב פרשת צו פרק ז
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
בספר תורה זה, של הרב דוד כוכב מירושלים, שתי הפרשיות פתוחות
קווין סונדרסון

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1964 (בן 60) ברוקלין, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מזרח מישיגן, תיכון בלוויל 
 סוגה:  טכנו 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  KMS Records, ג'איינט רקורדס 
 www.kevinsaunderson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קווין מוריס סונדרסון (באנגלית: Kevin Maurice Saunderson; נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא תקליטן ומפיק תקליטים אמריקאי של מוזיקת דאנס אלקטרונית. נחשב לאחד מחלוצי מוזיקת הטכנו בשנות ה-80 יחד עם חואן אטקינס ודריק מיי, חבריו ל"שלישיית בלוויל", להם מיוחס במיוחד הז'אנר של דטרויט טכנו, הסגנון המוקדם של מוזיקת הטכנו.