stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלכים הפרנקים
מלכי הפרנקים הנויסטרים (511–679) > השושלת המרובינגית

לפי המסורת הגרמאנית, רכושו של אב מתחלק שווה בשווה בין בניו. הממלכה חולקה ואוחדה מספר פעמים בשל מסורת זו.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כילדברט הראשון Childebert I 496 - 13 בדצמבר 558 |  | 27 בנובמבר 511 | 13 בדצמבר 558 | בנו של כלוביס הראשון | מלך הפרנקים הנויסטרים |
| כלותאר הראשון Clotaire I 497 - 29 בנובמבר 561 |  | 13 בדצמבר 558 | 29 בנובמבר 561 | בנו של כלוביס הראשון | מלך הפרנקים |
| כריברט הראשון Charibert I 517 - דצמבר 567 |  | 29 בנובמבר 561 | דצמבר 567 | בנו של כלותאר הראשון | מלך הפרנקים הנויסטרים |
| כילפריך הראשון Chilperic I 539 - ספטמבר 584 |  | דצמבר 567 | ספטמבר 584 | בנו של כלותאר הראשון | מלך הפרנקים הנויסטרים |
| כלותאר השני Clotaire II 584 - 18 באוקטובר 629 |  | ספטמבר 584 | 18 באוקטובר 629 | בנו של כילפריך הראשון | מלך הפרנקים |
| דגוברט הראשון Dagobert I 603 - 19 בינואר 639 |  | 18 באוקטובר 629 | 19 בינואר 639 | בנו של כלותאר השני | מלך הפרנקים |
| כלוביס השני Clovis II 633 - 27 בנובמבר 657 |  | 19 בינואר 639 | 27 בנובמבר 657 | בנו של דגוברט הראשון | מלך הפרנקים הנויסטרים |
| כלותאר השלישי Clotaire III 652 - אביב 673 |  | 27 בנובמבר 657 | אביב 673 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים |
| כילדריך השני Childeric II 653 - חורף 675 |  | אביב 673 | חורף 675 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים |
| תיאודריך השלישי Theuderic III 654 - 12 באפריל 691 |  | חורף 675 | 12 באפריל 691 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים הנויסטרים |
מלכי הפרנקים האוסטרזים (511–679) > השושלת המרובינגית

| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תיאודריך הראשון Theuderic I 487 - 534 |  | 27 בנובמבר 511 | 534 | בנו של כלוביס הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| תיאודברט הראשון Theudebert I 503 - 548 |  | 534 | 548 | בנו של תאודריך הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| תיאודבלד Theudebald 535 - 555 |  | 548 | 555 | בנו של תיאודברט הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| כלותאר הראשון Clotaire I 497 - 29 בנובמבר 561 |  | 555 | 29 בנובמבר 561 | בנו של כלוביס הראשון | מלך הפרנקים |
| סיגברט הראשון Sigebert I 535 - 575 |  | 29 בנובמבר 561 | 575 | בנו של כלותאר הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| כילדברט השני Childebert II 570 - מרץ 595 |  | 575 | מרץ 595 | בנו של סיגברט הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| תיאודברט השני Theudebert II 586 - 612 |  | מרץ 595 | 612 | בנו של כילדברט השני | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| תיאודריך השני Theuderic II 587 - 613 |  | 612 | 613 | בנו של כילדברט השני | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| סיגברט השני Sigebert II 601 - 613 |  | 613 | סוף 613 | בנו של תיאודריך השני | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| כלותאר השני Clotaire II 584 - 18 באוקטובר 629 |  | סוף 613 | 18 באוקטובר 629 | בנו של כילפריך הראשון | מלך הפרנקים |
| דגוברט הראשון Dagobert I 603 - 19 בינואר 639 |  | 18 באוקטובר 629 | 634 | בנו של כלותאר השני | מלך הפרנקים |
| סיגברט השלישי Sigebert III 630 - 1 בפברואר 656 |  | 634 | 1 בפברואר 656 | בנו של דגוברט הראשון | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| כילדברט Childebert 640 - 661 |  | 1 בפברואר 656 | 661 | בנו המאומץ של סיגברט השלישי נבחר כיורש על-ידי אביו | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| כלותאר השלישי Clotaire III 652 - אביב 673 |  | 661 | אביב 673 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים |
| כילדריך השני Childeric II 653 - חורף 675 |  | אביב 673 | חורף 675 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים |
| כלוביס השלישי Clovis III 670 - 676 |  | חורף 675 | 676 | בנו של כלותאר השלישי | מלך הפרנקים האוסטרזים |
| דגוברט השני Dagobert II 650 - 23 בדצמבר 679 |  | 676 | 23 בדצמבר 679 | בנו של סיגברט השלישי | מלך הפרנקים האוסטרזים |
מלכי הפרנקים (679–840) > השושלת המרובינגית

מכאן ואילך לא חולקה עוד האימפריה הפרנקית עד לחוזה ורדן. המלכים הפרנקים היו בשלב זה חסרי כוח ממשי, והכוח האמיתי היה בידי המאיורדומוס.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תיאודריך השלישי Theuderic III 654 - 12 באפריל 691 |  | 23 בדצמבר 679 | 12 באפריל 691 | בנו של כלוביס השני | מלך הפרנקים |
| כלוביס הרביעי Clovis IV 677 - 695 |  | 12 באפריל 691 | 695 | בנו של תיאודריך השלישי | מלך הפרנקים |
| כילדברט השלישי Childebert III 678 - 23 באפריל 711 |  | 695 | 23 באפריל 711 | בנו של תיאודריך השלישי | מלך הפרנקים |
| דגוברט השלישי Dagobert III 699 - 31 בדצמבר 715 |  | 23 באפריל 711 | 31 בדצמבר 715 | בנו של כילדברט השלישי | מלך הפרנקים |
| כילפריך השני Chilperic II 672 - 13 בפברואר 721 |  | 31 בדצמבר 715 | 13 בפברואר 721 | בנו של כילדריך השני | מלך הפרנקים |
| תיאודריך הרביעי Theuderic IV 712 - 16 במרץ/30 באפריל 737 |  | 13 בפברואר 721 | 16 במרץ/30 באפריל 737 | בנו של דגוברט השלישי | מלך הפרנקים |
אינטררגנום (737 - 741) - קרל מרטל שולט כעוצר
| כילדריך השלישי Theuderic IV 717 - 754 |  | 741 | נובמבר 751 | בנו של כילפריך השני או תיאודריך הרביעי | מלך הפרנקים |
מלכי הפרנקים (679–840) > השושלת הקרולניגית

המשפחה הקרולינגית החזיקה בתפקיד המאיורדומוס תחת המלכים המרובינגים. בשנת 687 לקח לעצמו פפין הגוץ את התואר "דוכס ונסיך הפרנקים" אחרי שכבש את נויסטריה, נקודה זו נחשבת לתחילת שלטונו של פפין על האימפריה הפרנקית. במרץ של שנת 752 הפך פפין למלך הפרנקים, ביטל את משרת המאיורדומוס והדיח את השושלת המרובינגית.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פפין 714 - 24 בספטמבר 768 |  | נובמבר 751 | 24 בספטמבר 768 | נבחר בידי האצולה הפרנקית ביצע הפיכה והדיח את המלך תיאודריך | מלך הפרנקים |
| קרלומן הראשון Carloman I 28 ביוני 751 - 4 בדצמבר 771 |  | 24 בספטמבר 768 | 4 בדצמבר 771 | בנו של פפין | מלך הפרנקים במשותף עם אחיו קרל |
| קרל הראשון Charles I 2 באפריל 742 - 28 בינואר 814 |  | 2 באפריל 742 | 28 בינואר 814 | בנו של פפין | מלך הפרנקים קיסר הרומאים |
| לואי הראשון Louis I 16 באפריל 778 - 20 ביוני 840 |  | 28 בינואר 814 | 20 ביוני 840 | בנו של קרל הראשון | מלך הפרנקים קיסר הרומאים |
אחרי מותו של לואי הראשון פרצה בין שלושת בניו מלחמת ירושה, שהסתיימה בשנת 843 בחוזה ורדן, שחילק את האימפריה הפרנקית לשלוש ממלכות: פרנקיה המזרחית ניתנה ללודוויג הגרמני (לואי השני), פרנקיה התיכונה ניתנה ללותאר (שקיבל לידיו גם את תואר הקיסר), ואילו פרנקיה המערבית ניתנה לקרל הקירח (שארל השני). בכך תמה תקופת האימפריה הפרנקית והחלו לצמוח הממלכות של צרפת וגרמניה.
ראו גם

האימפריה הפרנקית
מלכי צרפת
מלכים וקיסרים גרמניים
נוברה

נוברה (באיטלקית: Novara, במילאנזית: Nuàra) היא בירת נפת נוברה שבמחוז פיימונטה שבאיטליה. העיר שוכנת ממערב למילאנו והיא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז לאחר טורינו. נוברה היא צומת דרכים חשובה לתחבורה המסחרית על הכביש בין מילאנו לבין טורינו ועל הכביש בין ג'נובה לבין שווייץ. נוברה שוכנת בין הנהרות אגוניה (Agogna) וטרדופיו (Terdoppio) שבצפון מזרח המחוז, 50 ק"מ ממילאנו ו-95 ק"מ מטורינו.
היסטוריה

נוברה נוסדה בעת העתיקה על ידי הרומאים. שמה לקוח מהמילה "נוב" (חדש) ו"אריה" (Aria), השם שתושבי גאליה קיסאלפינה נהגו לכנות את האזור הסובב את העיר.
נובאריה (Novaria) העתיקה, שקיימת מזמנם של הליגורים, הייתה מוניקיפיום ושכנה על הדרך מוורקלאי (Vercellae, כיום ורצ'לי - Vercelli) לבין מדיולאנום (Mediolanum, כיום מילאנו). מיקומה של העיר על פרשת דרכים, כפי שהיא היום, החל כבר בתקופה הרומית. לאחר שהעיר הוחרבה ב-386, היא נבנתה מחדש על ידי תאודוסיוס הראשון. לאחר מכן היא נבזזה על ידי רדגאיסוס (Radagaisus), מלך הגותים, ב-405 ועל ידי אטילה ההוני ב-452.
תחת שלטון הלומברדים נעשתה נוברה לדוכסות, ותחת שלטונו של קרל השמן היא נעשתה לרוזנות. נוברה זכתה לזכויות של "עיר חופשית". ב-1110 היא נכבשה על ידי היינריך החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונהרסה, אך ב-1167 היא הצטרפה לליגה הלומברדית. בסוף המאה ה-12 היא קיבלה את חסותה של מילאנו והפכה למעשה לנחלתו של בית ויסקונטי ומאוחר יותר של בית ספורצה. בקרב נוברה שנערך בשנת 1513, הניסו שכירי חרב שווייצרים, שהגנו על נוברה עבור בית ספורצה, כוחות צרפתים שצרו על העיר. קרב זה שם קץ לכיבוש הצרפתי של איטליה במסגרת מלחמת ליגת קמברה.
ב-1706 נכבשה נוברה, שהובטחה זה מכבר לאמדאוס השמיני מסבויה, על ידי פיליפו מריה ויסקונטי, על ידי כוחותיו של בית סבויה. על פי הסכם אוטרכט, נעשתה נוברה, יחד עם מילאנו, לחלק מנחלתו של בית הבסבורג. לאחר כיבושה ב-1734 הועברה נוברה בשנה שלאחר מכן לבית סבויה.
לאחר מסע המלחמה של נפוליאון לאיטליה הפכה נוברה לבירת מחוז אגוניה, אך הוחזרה לבית סבויה ב-1814. ב-1821 הייתה העיר לזירת התרחשותו של הקרב בו הביסו כוחות סדירים של ממלכת סרדיניה את חברי התנועה הליברלית של פיימונטה. בקרב גדול יותר שהתחולל בשנת 1849 הובס הצבא הסרדיני על ידי הצבא האוסטרי בפיקודו של הפילדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ. תבוסה זו הובילה להתפטרותו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה ולכיבוש חלקי של העיר על ידי האוסטרים. את תבוסתה של ממלכת סרדיניה ניתן לראות כראשיתה של תנועת איחוד איטליה.
חוק משנת 1859 יצר את נפת נוברה, שכללה אז גם את נפת ורצ'לי, נפת ביאלה ואת נפת ורבנו קוסיו אוסולו.
ב-1861 מנתה נוברה כ-25,000 תושבים. תהליך התיעוש של המאה ה-20 הביא לגידול באוכלוסיית העיר ל-102,000 ב-1981 ומספר זה לא השתנה באופן משמעותי עד היום.
נשיאה התשיעי של איטליה אוסקר לואיג'י סקאלפרו היה יליד נוברה.
אתרים חשובים

אתריה החשובים של נוברה מתחלקים בין אלה הנמצאים במרכז ההיסטורי שלה שבעבר היה תחום בעיר שבתוך החומות לבין אלה הנמצאים בחלקים החדשים שלה שמחוץ למרכז ההיסטורי.
אתרים חשובים > המרכז ההיסטורי

המרכז ההיסטורי של נוברה הוא הגרעין העתיק של העיר. בעבר הייתה נוברה עיר מוקפת חומה. החומה נהרסה כדי לאפשר את ההתפתחות העירונית של העיר. מהחומה שרד רק הבריירה אלברטינה (Barriera Albertina), מכלול של שני בניינים בסגנון הנאו-קלאסיציזם שהיוו את שער הכניסה לעיר שדרכו עברה הדרך ממילאנו לטורינו. לאחר שנהרסו החומות, הן הוחלפו במה שקרוי הבאלוארדי (baluardi), שדרות רחבות שלארכן נטועים עצים המקיפות את המרכז ההיסטורי.
ציון הדרך המרשים ביותר בעיר היא הבזיליקה של סן גאודנציו (San Gaudenzio), שכיפתה מגיעה לגובה של 121 מטרים והיא תוכננה על ידי אלסנדרו אנטונלי (Alessandro Antonelli) ונבנתה ב-1888. מגדל הפעמונים שלה גם הוא מבנה מעורר עניין והוא תוכנן על ידי בנדטו אלפיירי (Benedetto Alfieri).
מרכז החיים הדתיים של נוברה היא הקתדרלה הבנויה בסגנון נאו קלאסי וגם היא תוכננה על ידי אנטונלי. הקתדרלה מתנשאת במקום בו עמד מקדש האל יופיטר בתקופה הרומית. ממול לקתדרלה ניצב הבניין העתיק ביותר שקיים היום בנוברה, בית הטבילה.
בסמוך לקתדרלה ניצב הברולטו (broletto), מקום ההתכנסות ההיסטורי של מועצת העיר, מרכז החיים הפוליטיים של העיר החופשית של נוברה. על חצר הברולטו משקיפים ארמון הפודסטה (Palazzo del Podestà), הארמון הקטן של משפחת פטריצ'י (Palazzetto dei Paratici), המוזיאון האזרחי והגלריה לאומנות מודרנית, ארמון מועצת העיר  ובניין נוסף מהמאה ה-15.
לא רחוק מכיכר הרפובליקה ניצבת ככר צ'זארה בטיסטי (Piazza Cesare Battisti), שמכונה בפי המקומיים "כיכר עשבי התיבול" (Piazza delle Erbe), שמהווה את הנקודה המרכזית ביותר של נוברה.
בכיכר ג'יאקומו מטאוטי (Piazza Giacomo Matteotti) נימצא ארמון נטה-איזולה (Palazzo Natta-Isola), שהוא מקום מושבם של ממשל הנפה ושל משטרת נוברה.  הבניין מאופיין במגדל שעון הבנוי עליו. מכיכר זו יוצא רחוב פרטלי רוסלי (via Fratelli Rosselli), שלצידו ניצב ארמון קרבינו (Palazzo Cabrino), שהוא בניין עיריית נוברה. כעיר שנבנתה בתקופה הרומית, בנויה רשת הרחובות של נוברה על בסיס קארדו ודקומנוס, שכיום מהווים בהתאמה את שדרת איטליה (Corso Italia) ואת שדרת קאבור (Corso Cavour). שתי השדרות הללו מצטלבות במה שקרוי "פינת השעות" (Angolo delle Ore).
הכיכר הגדולה ביותר בנוברה היא כיכר קדושי החירות (Piazza Martiri della Libertà), שבה ניצב פסלו הרכוב על סוס של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה. על הכיכר משקיפים מצודת ויסקונטי-ספורצה (Castello Visconteo-Sforzesco) שנבנה על ידי דוכסי מילאנו מבית ויסקונטי וספורצה, ובניין התיאטרון. המצודה, שבעבר הייתה גדולה יותר ממה ששרד ממנה עד היום, מוקפת בגנים הציבוריים הגדולים ביותר בנוברה.
ערים תאומות

צרפת שאלון-סור-סון, צרפת
גרמניה קובלנץ, גרמניה
בולגריה חאסקובו, בולגריה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561792805171  GND: 4117934-1  LCCN: n79021854  LNB: 000325744  MusicBrainz: b37b896a-2838-46b1-a4e6-419f2b491caf  NKC: ge572424  VIAF: 166427548   WorldCat (עם VIAF): 166427548
גביע סטנלי

| --- | --- |
גביע סטנלי, 2015

 ענף:   הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  1926
 ארגון מפעיל:  NHL
 מספר מתמודדים:  16
 מדינות משתתפות:  ארצות הברית ארצות הברית   קנדה קנדה
 יבשת:  אמריקה הצפונית
 שמות קודמים:  גביע האתגר
 זוכה:  פלורידה פנתרס
 הכי הרבה זכיות:  מונטריאול קנדיאנס (24 זכיות)
 אתר רשמי
 
גביע סטנלי המקורי מונח בכספת בהיכל התהילה של ההוקי
גביע סטנלי (באנגלית: Stanley Cup, בצרפתית: Coupe Stanley) הוא הפרס המוענק לאלופת ליגת ההוקי קרח NHL.
גביע סטנלי הוא גביע הספורט הוותיק ביותר באמריקה הצפונית והיחיד שעליו חרוטים השמות של כל שחקן בכל קבוצה מנצחת. הגביע שונה גם מרוב גביעי הספורט באמריקה הצפונית בכך שהוא עובר כל שנה לקבוצה הזוכה, ועקרונית לא מייצרים גביע חדש אף פעם. כיום קיימים 3 גביעי סטנלי - המקורי שנמצא בהיכל התהילה של ההוקי בטורונטו שבאונטריו, העתק משנת 1963 שאותו מעניקים לקבוצות, והעתק נוסף משנת 1993.
היסטוריה

הגביע נתרם על ידי לורד פרדריק סטנלי שהיה המושל הכללי של קנדה בשנת 1892. הגביע הוענק לקבוצה הזוכה בתחרות בין קבוצות חובבניות קנדיות עד ל-1915, אז הועבר לשליטה של ה-NHA (אשר הפך ב-1917 ל-NHL) וה-PCHA. הגביע הוענק לקבוצה הזוכה מבין שתי הליגות. בשנת 1926 עבר הגביע לשליטה מלאה של ה-NHL.
גביע סטנלי לא הוענק בשני מקרים בלבד: ב-1919 בשל התפרצות מגפת השפעת הספרדית וב-2005 בגלל שביתת ליגת NHL.
בשנת 1939 החלה השיטה הנוכחית, ובה זוכת הגביע נקבעת לאחר סדרה של עד שבעה משחקים (ארבעה ניצחונות). משנת 1965 MVP הפלייאוף זוכה בגביע גביע קון סמיית'.
היסטוריה > אלופי NHA/NHL נגד אלופי PCHA/WCHL/WHL‏ (1915 - 1926)

| שנה | אלופה | מפסידה | שיטת גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1915 | ונקובר מיליונרז (PCHA) | אוטווה סנטורס (NH) | 3-0 |
| 1916 | מונטריאול קנדיאנס (NH) | פורטלנד (PCHA) | 3-2 |
| 1917 | סיאטל מטרופוליטנס (PCHA) | מונטריאול קנדיאנס (NH) | 3-1 |
| 1918 | מועדון הוקי טורונטו (NHL) | ונקובר מיליונרז (PCHA) | 3-1 |
| 1919 | מונטריאול קנדיאנס (NHL) נגד סיאטל מטרופוליטנס (PCHA) — הסדרה בוטלה אחרי 5 משחקים בעקבות השפעת הספרדית, כאשר התוצאה הייתה 2-2 בסדרה (0:7; 4:2; 2:7; 0:0; 4:3) | מונטריאול קנדיאנס (NHL) נגד סיאטל מטרופוליטנס (PCHA) — הסדרה בוטלה אחרי 5 משחקים בעקבות השפעת הספרדית, כאשר התוצאה הייתה 2-2 בסדרה (0:7; 4:2; 2:7; 0:0; 4:3) | 2-2 |
| 1920 | אוטווה סנטורס (NHL) | סיאטל מטרופוליטנס (PCHA) | 3-2 |
| 1921 | אוטווה סנטורס (NHL) | ונקובר מיליונרז (PCHA) | 3-2 |
| 1922 | טורונטו סיינט פטריק (NHL) | ונקובר מיליונרז (PCHA) | 3-2 |
| 1923 | אוטווה סנטורס (NHL) | אדמונטון אסקימוס (WCHL) | 2-0 |
| 1924 | מונטריאול קנדיאנס (NHL) | קלגארי טייגרס (WCHL) | 2-0 |
| 1925 | ויקטוריה פומאס (WCHL) | מונטריאול קנדיאנס (NHL) | 3-1 |
| 1926 | מונטריאול מארונס (NHL) | ויקטוריה פומאס (WHL) | 3-1 |
מחזיקות הגביע (מ-1915)

הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות ה-MHL היא קבוצת מונטריאול קנדיאנס, שזכתה 24 פעמים בגביע והעפילה 35 פעמים לגמר. הקבוצה האמריקאית הטובה ביותר היא קבוצת דטרויט רד וינגס, שזכתה בגביע 11 פעמים והעפילה לגמר 24 פעמים. הקבוצות הפעילות שהעפילו לגמר הגביע:
| גמר | קבוצה | ניצחונות | הפסדים | אחוזי הצלחה | שנות העפלה לגמר (כתב מודגש מתייחס לשנת הזכייה בגביע) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 35 | מונטריאול קנדיאנס | 24 | 10 | .706 | 1916, 1917, 1919,1924, 1925, 1930, 1931, 1944, 1946, 1947, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1971, 1973, 1976, 1977, 1978, 1979, 1986, 1989, 1993, 2021 |
| 24 | דטרויט רד וינגס | 11 | 13 | .458 | 1934, 1936, 1937, 1941, 1942, 1943, 1945, 1948, 1949, 1950, 1952, 1954, 1955, 1956, 1961, 1963, 1964, 1966, 1995, 1997, 1998, 2002, 2008, 2009 |
| 21 | טורונטו מייפל ליפס | 13 | 8 | .619 | 1918, 1922, 1932, 1933, 1935, 1936, 1938, 1939, 1940, 1942, 1945, 1947, 1948, 1949, 1951, 1959, 1960, 1962, 1963, 1964, 1967 |
| 20 | בוסטון ברואינס | 6 | 14 | .316 | 1927, 1929, 1930, 1939, 1941, 1943, 1946, 1953, 1957, 1958, 1970, 1972, 1974, 1977, 1978, 1988, 1990, 2011, 2013, 2019 |
| 13 | שיקגו בלאקהוקס | 6 | 7 | .461 | 1931, 1934, 1938, 1944, 1961, 1962, 1965, 1971, 1973, 1992, 2010, 2013, 2015 |
| 11 | ניו יורק ריינג'רס | 4 | 7 | .363 | 1928, 1929, 1932, 1933, 1937, 1940, 1950, 1972, 1979, 1994, 2014 |
| 8 | פילדלפיה פליירס | 2 | 6 | .250 | 1974, 1975, 1976, 1980, 1985, 1987, 1997, 2010 |
| 7 | אדמונטון אוילרס | 5 | 2 | .714 | 1983, 1984, 1985, 1987, 1988, 1990, 2006 |
| 6 | פיטסבורג פינגווינס | 5 | 1 | .833 | 1991, 1992, 2008, 2009, 2016, 2017 |
| 5 | ניו יורק איילנדרס | 4 | 1 | .800 | 1980, 1981, 1982, 1983, 1984 |
| 5 | ניו ג'רזי דווילס | 3 | 2 | .600 | 1995, 2000, 2001, 2003, 2012 |
| 5 | טמפה ביי לייטנינג | 3 | 2 | .600 | 2004, 2015, 2020, 2021, 2022 |
| 5 | דאלאס סטארס | 1 | 4 | .200 | 1981, 1991, 1999,2000, 2020 |
| 4 | סנט לואיס בלוז | 1 | 3 | .250 | 1968, 1969, 1970, 2019 |
| 3 | קולורדו אוולאנש | 3 | 0 | 1.000 | 1996, 2001, 2022 |
| 3 | לוס אנג'לס קינגס | 2 | 1 | .667 | 1993, 2012, 2014 |
| 3 | קלגרי פליימס | 1 | 2 | .333 | 1986, 1989, 2004 |
| 3 | ונקובר קנאקס | 0 | 3 | .000 | 1982, 1994, 2011 |
| 2 | קרוליינה הוריקנס | 1 | 1 | .500 | 2002, 2006 |
| 2 | אנהיים דאקס | 1 | 1 | .500 | 2003, 2007 |
| 2 | וושינגטון קפיטלס | 1 | 1 | .500 | 1998, 2018 |
| 2 | וגאס גולדן נייטס | 1 | 1 | .500 | 2018, 2023 |
| 2 | באפלו סייברס | 0 | 2 | .000 | 1975, 1999 |
| 2 | פלורידה פנתרס | 0 | 2 | .000 | 1996, 2023 |
| 1 | אוטווה סנטורס | 0 | 1 | .000 | 2007 |
| 1 | סן חוזה שארקס | 0 | 1 | .000 | 2016 |
| 1 | נאשוויל פרדטורס | 0 | 1 | .000 | 2017 |
חמש קבוצות פעילות לא העפילו מעולם לגמר: אריזונה קויוטיס (43 עונות), ויניפג ג'טס (33 עונות), קולומבוס בלו ג'אקטס (22 עונות), מינסוטה ויילד (22 עונות) וסיאטל קראקן (2 עונות).
הערות שוליים

↑  הקבוצות הטובות ביותר בעונה הסדירה של NHL
↑  AHAC הוא ראשי התיבות באנגלית של Amateur Hockey Association of Canada – התאחדות ההוקי החובבני של קנדה, ליגת ההוקי בקנדה בשנים 1886 - 1898
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n99056320   WorldCat (עם LCCN): n99-056320
מאורו איקרדי

מאורו עמנואל איקרדי ריוורו (בספרדית: Mauro Emanuel Icardi Rivero; נולד ב-19 בפברואר 1993 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת גלאטסראיי.
קריירה > ברצלונה

איקרדי הצטרף לקבוצה הספרדית בתחילת עונת 2008/09 ונכלל בקבוצה עד גיל 17. הוא התקדם לקבוצה עד גיל 19, ואחר כך הצטרף לסמפדוריה בהשאלה בינואר 2011.
קריירה > סמפדוריה

ב-11 בינואר 2011 סמפדוריה אישרה כי איקרדי חתם בשורותיה בהשאלה עד לתום העונה. אחרי ההצלחה בתום תקופת ההשאלה, בה הבקיע 13 שערים ב-19 משחקים, רכשה סמפדוריה את כרטיסו והחתימה אותו על חוזה לתקופה של 3 שנים.
ב-12 במאי 2012 הבקיע איקרדי את שער הבכורה שלו במדי סמפדוריה.
ב-6 בינואר 2013 הבקיע צמד נגד יובנטוס האיטלקית. ב-27 בינואר 2013 הבקיע רביעייה נגד פסקארה.
קריירה > אינטר

לקראת עונת 2013/2014 עבר לאינטר מילאנו. בספטמבר 2014 ניצחה אינטר את ססואולו 7:0, כשאיקרדי מבקיע שלושער. עד פברואר 2015 הבקיע 13 שערים. ב-7 באוקטובר 2016 האריך את החוזה שלו במועדון עד ל-2021,סעיף שחרורו יעמוד על 110 מיליון יורו.
בעונת 2015 - 2014 כבש איקרדי 22 שערי ליגה, וסיים כמלך שערי הליגה האיטלקית יחד עם לוקה טוני.
לפני תחילת עונת 2016 - 2015 מונה איקארדי לקפטן אינטר במקומו של אנדראה ראנוקיה.
ב-18 במרץ 2018 כבש איקרדי את שערו ה-100 בסרייה א', תוך שהוא מבקיע רביעייה בניצחון 0–5 של קבוצתו על סמפדוריה.
ב-13 בפברואר 2019, עקב סרובו של איקרדי לחתום על הארכת חוזה בקבוצה, הודיעה אינטר על הדחתו מתפקידו כקפטן, שהועבר לשוער הקבוצה סמיר הנדנוביץ'.
קריירה > פריז סן-ז'רמן

ב-2 בספטמבר 2019 הושאל איקרדי לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת. ב-31 במאי 2020 פריז סן ז'רמן הודיעה כי היא מממשת את אופציית הרכישה בסך 58 מיליון אירו על איקרדי, שחתם על חוזה במועדון עד 2024.
ב-8 בספטמבר 2022 הושאל לגלאטסראיי.
קריירה > גלאטסראיי

ב-30 ביולי 2023 חתם בגלאטסראיי לשלוש שנים.
תארים

אליפות צרפת: 2019/20, 2021/2022
הגביע הצרפתי: 2019/2020, 2020/2021
גביע הליגה הצרפתי: 2019/2020
הסופר קאפ הצרפתי: 2020, 2022
אליפות טורקיה: 2022/2023, 2023/2024
הערות שוליים

↑  0:7 לאינטר, שער וירטואוזי למנז ב-4:5 של מילאן, באתר ONE‏, 14 בספטמבר 2014
↑  המירוץ פתוח מתמיד: 0:1 לנאפולי על גנואה, באתר ערוץ הספורט, 19 במרץ 2018
↑  אינטר הודיעה: סרט הקפטן נלקח ממאורו איקרדי, באתר וואלה, 13 בפברואר 2019
מבצע גוף חימום

מבצע גוף חימום הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעה סיירת צנחנים בכ"ח אייר תשנ"ה, 28 במאי 1995. כוח מסיירת צנחנים, בפיקודו של רס"ן יוסי בכר, ביצע פשיטה על פאתי הכפר זווטר א-שרקייה, ששימש בסיס פעילות לפעילי החזבאללה בדרום לבנון.
ההכנות למבצע

במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, ביצעו יחידות מובחרות פשיטות על כוחות האבטחה של חזבאללה בכפרים מהם פעל הארגון בדרום לבנון. למבצע הוקצה כוח מסיירת צנחנים, בפיקוד רב-סרן יוסי בכר. על ההכנות למבצע פיקח באופן צמוד מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם ישראל זיו.
מהלך המבצע

לאחר ההכנות אושרה הפשיטה וכוח הצנחנים התמקם בפאתי הכפר זווטר א-שרקייה (אנ') סמוך לנחל ארנון. הכוח, בפיקוד מפקד הסיירת בכר, ארב לחוליית האבטחה בכפר, וכשזו זוהתה פתח במכת אש מתוזמנת, הסתער על החוליה והרג את חבריה. בתום הירי נסוגו הלוחמים. הפשיטה נחשבה, ככל הנראה, לאחת המוצלחות שבוצעו כנגד כוחות אבטחה של פעילי חזבאללה בכפרים בדרום לבנון.
אחד מפעילי חזבאללה שנהרג היה אחמד ג'יראללה קרמבש, בכיר בחזבאללה שהתמחה בתקיפת מוצבי צה"ל וצד"ל. מח"ט הצנחנים, אל"ם ישראל זיו, אמר לאחר הפעולה כי "הכוח פעל בעומק שטח האויב, נתקל בחוליה ופעל טוב – במקצועיות ומיומנות". אלוף הפיקוד, עמירם לוין, בירך את חיילי הכוח וקבע כי "זו הייתה פעולה טובה".
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל ואבירם רינג, ‏מבצע חוק וסדר 30 שנה אחרי, מערכות 477, 2018
↑  איתן רבין, "כוח צנחנים הרג 4 אנשי חזבאללה מצפון לרצועת הביטחון בלבנון", הארץ, 30 במאי 1995.
↑   גל פרל, "תוצאות המפגש עם האויב הן הקובעות", באתר צה"ל, 13 בינואר 2022
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 173, "הפעולה המוצלחת ביותר מהסוג הזה בוצעה על ידי סיירת הצנחנים בפיקודו של רס"ן יוסי. יוסי, בדומה לארז מהשייטת, נמנה עם אותה קבוצת מפקדים מצומצמת שנטלה חלק בלחימה בכל הזדמנות. בכל תפקיד שאותו מילא מצא דרך לפעול בגבול הצפון. היחידות שעליהן פיקד הגיעו להישגים חסרי תקדים בלחימה, ושמו יצא לפניו כאחד המפקדים הבולטים בהתמודדות בלבנון. כשפיקד על הסיירת חיסל כוח בפיקודו שישה מחבלים שהיו בסיור אבטחה בפאתי הכפר זותר א־שרקיה. המחבלים חוסלו מהמארב מטווח קצר לאחר מכת אש קצרה והסתערות של כוח הסיירת שבהובלתו".
↑  איתן גליקמן, "בפשיטה מצפון לרצועת-הביטחון הרגו הצנחנים לפחות 4 מחבלים", ידיעות אחרונות, 30 במאי 1995.
מבצע רוח קיץ

מבצע רוח קיץ היה מבצע צבאי בלבנון, שנערך על ידי גדוד הנח"ל המוצנח ב-1986.
מהלך המבצע

לאחר שחזבאללה תקף בהצלחה את מוצב ריחן, אותו החזיק באותה עת צד"ל, יזם פיקוד הצפון פעולת גמול מהירה. המשימה הוטלה על חטיבת הצנחנים בפיקוד אל"ם שאול מופז. גדוד הנח"ל המוצנח, עליו פיקד סא"ל ישראל זיו, הוקפץ מאימון ברמת הגולן וצעד לקרבת העיירה מיידון שבדרום לבנון, ששימש בסיס פעילות מרכזי לחזבאללה. כוחות הגדוד נפרסו בלילה בשטח בסדרת מארבים, ובבוקר פתחו באש נק״ל, בסיוע מרגמות 125 מ״מ לעבר חוליות מחבלים שזיהו בשטח וכן הכווינו לעברן מסוקי קרב. הגדוד פגע במחבלים רבים, אולם בתחקיר שלאחר המבצע הודה פיקוד הצפון כי הופתע ממאחז החזבאללה שאותר בשטח.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, מלחמות ישראל, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001.
↑  ענת שטרן (עורכת), מפי הגבורה - שלושים שנה להקמת רצועת הביטחון וחמש עשרה שנה לנסיגה מלבנון, הוצאת המכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה, 2016, עמודים 162-161.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבצעי צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלה צ'או

בלה צ'או (באיטלקית: Bella Ciao, תרגום: "להתראות יפה") הוא שיר עם איטלקי המזוהה עם ההתנגדות לפשיזם. השיר היה נפוץ בקרב הפרטיזנים באיטליה (אנ') במהלך מלחמת האזרחים האיטלקית שפרצה בסוף מלחמת העולם השנייה, בין 1943 ל-1945, במאבקם נגד איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית, והוא נחשב כיום כהמנון של חופש והתנגדות לפשיזם ברחבי העולם.
היסטוריה > מקור הלחן

מקור הלחן עממי ואינו ידוע בוודאות. מהנדס איטלקי בשם פאוסטו ג'ובנארדי (Fausto Giovannardi) הציע שההשראה ללחן מגיעה ממקור יידישאי, מכיוון שניתן לשמוע בשיר כליזמר בשם פחם (קוילען). ההקלטה הקדומה ביותר של השיר בוצעה על ידי מישקה ציגנוב (Mishka Ziganoff) בניו-יורק שנת 1919.