stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חליבה מכנית
תהליך החליבה

תהליך החליבה הוא אוסף של כל המשימות אשר צריכות להתבצע כדי לחלוב בהמות. התהליך מונה כמה תתי משימות: ריכוז הבהמות לפני החליבה, הכנסת הבהמות לתוך המחלוב, פיקוח וניקוי עטיניהן של הבהמות, התקנת ציוד החליבה על העטינים, החליבה עצמה, הסרת ציוד החליבה, הוצאת הבהמות מן המחלוב.
לוחות הזמנים של החליבות

החליבות מתבצעות פעמיים או שלוש פעמים ביום, בשעות קבועות. מרווחי הזמן בין החליבות נקבעים כך שיתאימו לסדר היום של כלל הרפת או הדיר ומתוך מטרה כללית של מרווחי זמן שווים, ככל הניתן, בין החליבות. לאחר שנקבעו זמני החליבה, חייב החקלאי להתאים את סדר יומו לזמנים אלו. זמני החליבה הקבועים מאלצים חלק מהחקלאים להיות נוכחים בכל החליבות בכל ימות השנה, גם כאשר הם חולים או כאשר יש להם התחייבויות נוספות. אילוץ זה בעייתי במיוחד בקרב חקלאים בעלי משקים משפחתיים קטנים שידם אינה משגת שכירת כוח אדם נוסף לסיוע בחליבות. זהו אחד הגורמים העיקריים לירידה בכמות המשקים המשפחתיים.
חליבה אוטומטית

כדי לייעל את תהליך החליבה, עברו המחלובים, החל מאמצע המאה ה-20, תהליך הדרגתי של הגדלה ומעבר לאוטומציה. מערכות בקרה אוטומטיות או חצי אוטומטיות הותקנו ברוב המחלובים המודרניים בעולם. מעבר לחליבה הממוכנת, שהיא טכנולוגיה ותיקה, מזהה עמדת החליבה את סיום החליבה אצל כל בהמה ומסירה אוטומטית את אשכול החליבה מהעטין. קיימות גם מערכות ניקוי אוטומטיות אשר מנקות את מכונות החליבה בין בהמה לבהמה על מנת למנוע הדבקות במחלות עטין (אם כי קיימים חילוקי דעות בקרב החקלאים לגבי יעילותן של מערכות השטיפה האוטומטיות). בעת שכל דבוקת הבהמות סיימה את חליבתה נפתח החיץ המגביל את תנועת הבהמות באופן אוטומטי והן יוצאות מן המחלוב.
באמצעות מערכות אלו, המשימות היחידות אשר נשארו לחולבים הן ניקוי עטיני הבהמות לפני החליבה והתקנת ציוד החליבה על הפטמות. ניקוי אוטומטי והתקנת ציוד החליבה היא משימה מורכבת למכונות, אשר דורשת גילוי מדויק של מיקום העטינים. המשימות הללו מוכנו בהצלחה ברפתות הרובוטיות.
סוגי מחלובים

במשך השנים התפתחו מספר דגמים של מחלובים שנבדלים אחד מן השני בצורתם, בכיווני העמידה של הבהמות ובצורת השינוע של הבהמות אל תוך המחלוב והחוצה ממנו. הדגמים הנפוצים ביותר הם:
שדרת דג (Herringbone)
מכון מקבילי (Parallel)
טנדם (Tandem)
קרוסלה (Rotary)
קרוסלה צפה (Floating Rotary)
רפת רובוטית

מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 בוצעו מחקרים רבים אשר התמקדו במציאת שיטות מתקדמות לשיפור תהליך האוטומציה של חליבת בעלי החיים, מחקרים אלו הובילו לבסוף לפיתוח הרפת הרובוטית (Voluntary milking system).
הרפתות הרובוטיות מותאמות לבעלי החיים משום שהן מסוגלות לחלוב כל חיה כאשר היא מוכנה להיחלב, במקום לחלוב את כל בעלי החיים לפי לוח זמנים קבוע. הרפתות הרובוטיות דורשות אוטומציה מלאה של תהליך החליבה כאשר החיה יכולה לבחור מתי היא מעוניינת להחלב במשך כל שעות היממה.
כאשר הבהמה בוחרת להיחלב במערכת החליבה (בשל הרגל אותו פיתחה החיה או משום שעטיניה התמלאו בחלב), חיישן שנמצא בעמדת החליבה מזהה את החיה באופן אוטומטי על ידי משדר שנמצא על צווארה או על רגלה של הבהמה ומעביר את הטיפול בה למערכת השליטה. קיים גם תג זיהוי שאוגר בתוכו נתונים אודות פעילות החיה וכך, בעזרת תוכנת מחשב ייעודית, יכול הרפתן לדעת מתי הבהמה נמצאת בייחום ויכול להחליט אם לבצע הזרעה מלאכותית. במידה והבהמה נחלבה יותר מדי לאחרונה, מוציאה מערכת השערים האוטומטית את הבהמה ממערכת החליבה. במידה והבהמה יכולה להיחלב, היא מובלת אל תוך מערכת החליבה, שם מנוקים עטיניה והיא נחלבת, הכל באופן אוטומטי. לעיתים, כדי לגרום לבהמות לרצות להיחלב, מאפשרים חקלאים לפרות הנחלבות גישה למזון בזמן שהן נחלבות במערכות החליבה.
המרכיב החדשני העיקרי ברפת הרובוטית היא הזרוע הרובוטית. הזרוע הרובוטית ממכנת את המשימות של ניקוי העטינים והתקנת ציוד החליבה על גבי העטינים ובכך מאפשרת למערכת כולה לעבוד באופן אוטומטי מלא ללא מעורבות עובדים אנושיים. העיצוב המתקדם של הזרוע הרובוטית ושל חיישנים ואמצעי הבקרה מאפשרות ביצוע חליבות ללא פיקוח אנושי, באופן כזה שנוכחות החקלאי נדרשת רק כדי לפקח על מצבן של החיות או כאשר אחת הפרות לא נכחה בחליבה.
ליחידת חליבה ממוצעת, יש קיבולת שבין 60 ל-70 פרות. הרפתות הרובוטיות חולבות את כל הפרות בממוצע פעמיים או שלוש ביום, לכן יחידת חליבה אחת אשר מטפלת ב-60 פרות וחולבת כל פרה שלוש פעמים ביום היא בעלת יכולת חליבה של 7.5 פרות בשעה.
הרפתות הרובוטיות הפכו זמינות באופן מסחרי מתחילת שנות התשעים, והוכיחו הצלחה מרובה יחסית בשיטת החליבה החדשנית בה הפרה מחליטה מתי היא מוכנה להיחלב.
רפת רובוטית > היתרונות

אין צורך בעובדים - החקלאי פטור מתהליך החליבה ומהאילוץ לעמוד בלוח הזמנים הנוקשה של החליבות, ועיקר העבודה מצד החקלאי מתמקדת בפיקוח על בעלי החיים, האכלתם, וכדומה.
הגברת תדירות החליבות - תדירות החליבות יכולה לגדול עד לשלוש פעמים ביום, אף על פי כן ברפתות הרובוטיות כל בעלי החיים נחלבים בממוצע 2.5 פעמים ביום. תדירות גבוהה יותר של החליבות מגבירה את כמות החלב אותו מניבה כל חיה.
ניהול העדר - השימוש במערכת שליטה ממוחשבת מאפשרת לחקלאים טווח רב יותר של נתונים לניהול הרפת. בעזרת הנתונים הללו יכול החקלאי לשפר את ניהול הרפת על ידי ניתוח של נטיות מסוימות בעדר, למשל כיצד משפיע מזון מסוים על יצור החלב של העדר. החקלאי יכול גם לעבור על ההיסטוריה של כל חיה וקיימת גם מערכת התראות אשר מתריעה על שינויים לא שגרתיים, סימני מחלה או פגיעה. איסוף המידע ברפת הרובוטית אמנם מקנה למערכת ערך מוסף, אך הפקת המיטב מן המידע אשר המערכת צוברת תלוי במידה רבה במיומנויותיו של המשתמש.
שבת - ההתנהלות השבתית ברפת רובוטית פשוטה יותר.
רפת רובוטית > החסרונות

מחיר התחלתי גבוה - עלות הרפת הרובוטית יקרה מאוד ורק מעטים מסוגלים להחזיק אותה. עלות ההשקעה אינה משתווה לעלות התחזוקה של רפתות רגילות, בהן ניתן להשיג אף תנובת חלב גבוהה יותר במחיר דומה או נמוך יותר.
החזר נמוך של ההשקעה - לרפתות רובוטיות קיבולת נמוכה יחסית, ולכן אינן מחזירות את עלות ההשקעה הגבוהה בהן. על אף שקיימות גם רפתות רובוטיות אשר מסוגלות לטפל בכמות גדולה יותר של חיות, השימוש ברפתות רובוטיות בעדרים בהם מעל 300 בעלי חיים הוא נדיר.
מערכת מורכבת - בעוד שמורכבות הציוד הוא חלק בלתי נפרד מהמעבר לטכנולוגיות מתקדמות, המורכבות של יחידות החליבה ברפתות הרובוטיות לעומת מערכות החליבה הרגילות מקטינה את היכולת של החקלאי לבצע בהן תיקונים בעצמו לכשיצטרך, ומגבירה את ההסתמכות על שירותי תחזוקה על ידי היצרן - גורם העלול לייקר את עלות התחזוקה של הציוד.
בעיה נוספת המובעת ממערכת מורכבת היא ההסתמכות הבלעדית על תגובה מצד היצרן במקרה שהמערכת חדלה מלפעול או במקרה שצצות בעיות כלשהן. אם השירות הטכני לא ניתן באופן מיידי, החקלאי חייב למצוא דרכים חלופיות לחלוב את כל העדר. באופן מעשי הוכיחו הרפתות הרובוטיות את עמידותן וטכנאי המערכת מספקים לרוב שירות מהיר וטוב, עם זאת הסיכון עודנו קיים.
מפגש מינימלי בין החקלאי לעדר - ניהול אפקטיבי של רפת החולבות דורש שהחקלאי יהיה מודע באופן מוחלט למצב העדר. בחליבות הקונבנציונליות, החקלאי רואה את הפרות לפני שהוא מתקין את ציוד החליבה ומסוגל לשים לב במידה ואחת הפרות פגועה או חולה. ברפתות הרובוטיות תדירות המפגש של החקלאי עם בעלי החיים בעדר יורדת - דבר אשר מגדיל את הסיכוי כי החקלאי יחמיץ מחלה ממושכת של אחת החיות. באופן מעשי, קיימים בכל יחידה חיישנים אשר בודקים את איכות החלב ומשתדלים לגלות שינויים באיכות החלב אשר נגרמו כתוצאה מזיהומים, ובנוסף על כך מפקחים החקלאים על העדר לעיתים קרובות. אף על פי כן, משום שהחקלאים צריכים לפקח על כל בעלי החיים על בסיס יומי, החקלאים עדיין מחויבים להיות נוכחים ברפת שבעה ימים בשבוע.
דירי עיזים בישראל > דירי עיזים

בשנת 2008 הופעל מכון חליבה, החולב 48 עזים בעת ובעונה אחת, ב"מחלבת סוסיא" בישראל שבה 500 עזים. עד אז היה מקובל להפעיל מכוני חליבה קטנים יותר ברוב דירי העזים בארץ לאחר שכמעט פסקה החליבה הידנית.
מערכת המחשוב של המכון מסייעת גם להגדרת המועד המתאים ביותר לארוחה, לחליבה וגם לכניסה להריון כדי לקבל את התפוקה הטובה ביותר של חלב. בעת הכניסה והיציאה המסודרת של העזים קוראת מערכת המחשבים את תגים שעל העז וכך ניתן להשיג שליטה וניהול על מהלך חייהם.
מחלוב במודל שדרת דג בקיבוץ רביבים (נסגרה ב-2016)
רובוט חליבה המוצג במוזיאון במינכן
רפת רובוטית ביבנאל: הרובוט חולב את הפרה שעסוקה באכילה. פרה אחרת ממתינה בסבלנות לתורה. כאשר הרובוט מאבחן שנפסקת זרימת החלב, הוא מנתק את אשכול החליבה מהפטמות, מוריד את התריס של מתן האוכל והפרה יודעת שעליה לצאת ולפנות מקום לחברתה
מכון לחליבת עזים בסוסיא
סיידקאר

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  קוניאק, מיץ לימון, קואנטרו, כוס מרטיני 
 אופן ההכנה:  מנערים בשייקר
 כוס:     קוקטייל
 קישוט:  קליפת או פלח תפוז או לימון
 
סיידקאר הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-1.5 מנות (45 מ"ל) קוניאק, 3/4 מנה (22.5 מ"ל) טריפל סק, 3/4 מנה (22.5 מ"ל) מיץ לימון. את כל המרכיבים מוזגים לשייקר עם קרח, מנערים היטב וממושכות - ומסננים אל כוס גביע (coup) מקוררת.
מקור

הקוקטייל נולד בעשור השני של המאה ה-20, בלונדון או בפריז, ככל הנראה אחרי מלחמת העולם הראשונה או במהלכה. יש האומרים כי הוא זכה לפופולריות שלו בארצות הברית ובמהלך תקופת היובש לאור העובדה שמזכיר בצבעו מיץ תפוזים.
סיידקאר נקרא על שם הסירה של אופנוע סירה, שהיה פופולרי באותן שנים.
מקורו המדויק של הקוקטייל אינו ברור: אחת מהטענות היא שהוא נוצר בידי המוזג של מלון ריץ בשנת 1922 ובאחרות - על ידי הארי מקלהון, הברמן המיתולוגי של הארי׳ז ניו יורק בר שבפריז.
הקוקטייל מצריך ניעור נמרץ במיוחד על מנת להעניק לסיידקאר את המרקם והצבע המיוחדים לו.
המטבח הספרדי

| --- | --- |






המטבח הספרדי מורכב ממסורות בישול שהתפתחו בחלקיו השונים של חצי-האי האיברי ונחשב למוביל בשימוש בשמן זית וספרד נחשבת למובילה בייצוא ובסחר בו, לשמן הזית היסטוריה המגיעה עד לעת העתיקה. מהגרים פניקים לצד מהגרים יוונים הביאו לספרד מסורות של בשול בשמן זית, אגוזים, ענבים, ואוכל מבושל. במטבח זה ניכרות ההשפעות מן המטבח הרומאי שאחד מתרומותיו הידועות למטבח זה הוא נזיד הקדירה המבושל ברוטב ובשר. ניכרת השפעתם של מהגרים מקרתגו (תוניס) לצד חדירה של מאפיינים מן המטבח היהודי. יש שאומרים כי שלטונם של המורים שארך כ-500 שנה השפיע במידה הרבה ביותר בתחום הקולינרי .
שמן הזית מהווה בסיס לרטבים רבים של ירקות הידועים בספרדית בשם סופריטוס. עשבי התיבול הנפוצים ביותר כוללים פטרוזיליה, אורגנו, רוזמרין וטימין. אחד ממאפיני המטבח הוא השימוש הנדיב בשום. הבשרים הנפוצים ביותר במטבח הספרדי כוללים עוף, חזיר, כבש ועגל. דגים ופירות ים נצרכים גם הם על בסיס קבוע.
ארוחות בספרד

אפשרות נפוצה היא ארוחת בוקר בסגנון קונטיננטלית הנאכלת לפני תחילת יום העבודה ושמה: "דסאיונו" (desayuno). מוצרים נפוצים שנצרכים במהלך ארוחת הבוקר כוללים קפה, חלב, משקה שוקולד, ביסקוויטים בעיקר ביסקוויטי-מארי (Marie biscuits), עוגיות מגדלנ'ס (magdalenas), טוסטים (הכוללים מרכיבים כגון שמן, עגבנייה וחמאה, טוסטים מלחם הם חלק עיקרי של הדסאיונו הנצרך בבית או בברים) וצ'ורוס.
בשל טווח הזמן הגדול בין ארוחת הבוקר לארוחת הצהריים, השתרש בספרד נוהג "הפסקת-בוקר"
ארוחת צהריים (el almuerzo או la comida, בהוראת: "האוכל". באזורים מסוימים בספרד, המילה (almuerzo) מתייחסת לחטיף של אמצע הבוקר), במקום ארוחת צהריים. ארוחת הצהריים העיקרית בספרד, מכילה מספר מנות, במיוחד במסעדות מתחילה בדרך כלל בשעות 14:00 או 14:30 ומסתיימת בסביבות 15:00 עד 15:30, שאחריה נהוג מעין שיח-סועדים לבבי סביב לשולחן הקרוי סוברמסה (sobremesa).התפריטים מאורגנים לפי מנות וכוללים חמש או שש אפשרויות בכל מנה. בבית, ארוחות ספרדיות מכילות מנה אחת או שתיים, וקינוח. תכולת הארוחה הזו היא בדרך כלל מנת מרק, סלט, מנת בשר או דג וקינוח כמו פירות, יוגורט או משהו מתוק. כמתאבן או כקינוח מוגשים טאפאס ובדרך כלל לפני או במהלך ארוחת הצהריים.
ארוחת-ערב בספרדית נקראת "לה-סנא" (La cena),המוגשת בין השעות 20:30 ל-23:00 וכוללת מנה אחת וקינוח. בשל טווח הזמן הגדול בין ארוחת הצהריים לארוחת ערב, בערך בשעה 18:00 נהוגה מעין ארוחה קלה של אחר הצהריים הקרויה לה מריינדה (la merienda) אותה ניתן להשוות למנהג "תה של אחר הצהריים" המסורתי של האנגלים ובה אנשים בדרך כלל שותים קפה, אוכלים משהו מתוק, כריך או חתיכת פרי.
מאכלים טפוסיים

מקובל לחלק את מנות המטבח הספרדי על פי המחוזות בהן הן פותחו.
קאצ'ופו היא מנה נפוצה באסטוריה.
מאכלים טפוסיים > אנדלוסיה

אחד המאכלים שזכו לתהודה בינלאומית ושמזוהים יותר מכל עם המחוז האנדלוסי הוא הגספצ'ו (gazpáčo) מילולית בהוראת "אוצרות מן הכנסייה". גספצ'ו הוא מרק קר העשוי מחמישה ירקות, חומץ, מים, מלח, שמן זית ופירורי לחם מיושנים. במחוז זה נפוץ השימוש בזיתים כחטיפים . ומנות בשר בשם פלמנקין (flamenquín), פרינגה (pringá), תבשיל זנב שור, ותבשיל-חרף צועני (צועני בספרדית: Menudo) הנעשה בקדירת חימר המורכב ממעי בע"ח וקרוי-מנודו ג'יטאנו (Menudo Gitano) הנקרא גם בשם "מעיים אנדלוסיות".
כמרק חם מוגשת המנה הקרויה "מרק-חתולים" (Sopa de Gato) שלה היסטוריה המרחיקה עד המאה ה-16, על פי אחת הגרסאות שמה של המנה ניתן לה עת היו תושבי העיר קדיס נתונים להתקפות של פיראטים,המצוקה והרעב החלו מכים בתושבי המקום שנאלצו להכינה מתוך מצוקת רעב שהתלוותה עם יכולת אלתור. כיום, מכיל המרק פרוסות לחם מיושן בתוספת שמן זית, שום,ביצים-טריות, וגבינה מגוררת,לרוב בתיבול פלפל גרוס.
כלדיאו דה פרו (Caldillo de perro) מילולית בהוראת מרק-כלבים,הוא מרק דגים של אנדלוסיה (דרום ספרד). אומרים שהשם דה-פרו בהוראת "הכלב", היה כינויו של טבח על הספינה באל פוארטו דה סנטה מריה המרכיבים העיקריים הם הייק, שום, שמן זית, לימונים ותפוזי סביליה נהוג להגיש עם מיץ תפוזים חמוץ. זהו מאכל נפוץ במחוזות הדייג. מוחאמה הוא מאכל טונה נפוץ.
מאכל הצ'יצ'רון מורכב מעור של חזיר המתובל ועובר טיגון בשמן עמוק.
מאכלים טפוסיים > וולנסיה

המטבח של וולנסיה מורכב משני רכיבים: הכפרי, משם מגיעים תוצרי השדה. ואזור החוף משם נשלים פירות הים. דעת הרוב גורסת כי מקור הפאייה (Paella) מחבל ולנסיה הפאייה היא מנת אורז המבושלת במחבת עגולה ומעליה ירקות ופירות ים (לעיתים נוספים גם ארנב ועוף). כיום נחשבת הפאייה ברחבי ספרד למנה אופיינית ספרדית שלה היסטוריה בת מאות שנים בה היה נתון חצי האי הספרדי תחת שליטה ערבית מוסלמית, ולמרות שבמאה ה-15 הכיבוש המוסלמי הסתיים, חותמיו נשארו בהרבה אלמנטים תרבותיים בספרד המיוצגים גם בתבשיל זה .
האורז, המהווה חלק בלתי נפרד מהמנה, הובא לספרד מהמזרח על ידי הכובשים המוסלמים, וכמוהו הזעפרן. כיבוש אמריקה הביא אלמנטים נוספים למנה, ומן היבשת הובאו העגבניות והפלפלים (שבעיתם מיובשים לפפריקה) . במשך זמן רב נחשבה למנת פועלים שבושלה עבורם בשדה, ונאכלה בכפות עץ ללא גינוני שולחן מיוחדים, נחשבת למזינה וזולה כשלתוך האורז מוספים חלזונות המהווים מקור חלבונים זול מן הים. ארנבות וברווזים הוגשו בפאייה לעיתים נדירות ורק באירועים מיוחדים (פיאסטות) . כיום מסעדות רבות מתמחות מהכנת המנה ,וספרדים רבים נוהגים לאכלה בסופי-שבוע וחגים. אסגראט היא מנה טיפוסית אזורית.
מחוז וולנסיה אחראי למנות קלאסיות המתוארכות לתקופה שקדמה למונרכיה-הקתולית (1488) המנה קרויה: "ארוז קון-קוסטרה" בהוראת "אורז-קרומי" (arroz con costra) בשל קרום האורז המתפצפץ שנוצר בעת הכנת המנה המכילה גם בשר-ארנבת, נקניקיות-חזיר, ועוף.
מנה נוספת היא: "ארוז אל הוֹרְן" (בעגה הוולנסיאנית מבוטא: ארוז אל פוֹרן) בהוראת "אורז-אפוי" (arròz al horn) מנה שמרכיביה העיקריים הם: חומוס, ומוצרים שונים מבשר חזיר, (צ'וריסו, נקניק דם, בשר, וכדורי-בשר טחון) בלווית המרק המתקבל. בחלקו העליון של התבשיל מוספים: תפוחי אדמה, עגבנייה, וראש שום. ניתן להכנה בגרסה מקוצרת ופשוטה עם מרק או אפילו מים אליהם מתווספות נקניקיות, צלעות חזיר או בייקון. המתבשלת באמצעות כד חימר כשחלק הסופי של הכנת המנה נאפה (כפי שמרמז שמה), בתנור.
מן הניב הקטלאני מגיע שמה של המנה: "ארוס נגרה" (Arròs negre) בהוראת אורז-שחור, מעטים מכנה אותה "פאייה-שחורה". מתבשלת בכלי הקרוי כשם המנה לעיל: "פאייה", או לחלופין מתבשלת היא בכלי קסרול-חימר בו מצטמצם לרוטב ציר-דגים קטנים המכונים מורייה (morralla) שמתבשלים ביחד עם סופריטו של בצל ושום קצוצים, קלמארי, סרטנים, ודיונון בעל דיו בצבע שחור המופק מתוך שקיות דיו שנמצאות בין "זימיו" התוצר מתווסף לאורז ולמרק ומקנה למנה את צבעה השחור.
כמו ביתר אזורים מאוכלסים על ידי קטלונים פופולרית מנת אסקליבדה מירקות.
המטבח היהודי הספרדי > שבת

תבשיל השבת הידוע ביותר בקרב יהדות ספרד הוא החמין (מהמילה "חם"), המקביל לצ'ולנט האשכנזי ונודע בשמות נוספים בקהילות ישראל השונות. לאחר גירוש ספרד ב-1492, רבים נמלטו לצפון אפריקה דרך מצר גיברלטר. בצפון אפריקה, החמין התאים את עצמו לחומרי הגלם המקומיים ובמרוקו נודע גם בשם דפינה ("מכוסה").
בבוקר שבת היה נהוג להכין בורקס, בולמאס ובויוס. הבולמאס הוא מאפה בצורת שבלול העשוי מבצק דק ובתוכו מלית של גבינות עם תרד, מנגולד (פזי) או חצילים. הבויוס הוא מאפה העשוי מתערובת של קמח, שמן חמניות ומעט טחינה, לרוב ללא מלית, ומקובל להגישו לצד תה שחור וביצה קשה עם פלפל שחור.
מאפה נוסף, הפסטליקוס, המצופה בשומשום ובתוכו מלית בשר, צנוברים, ובצל, גם כן נחשב למאפה אופייני לבוקר שבת במטבח היהודי ספרדי, וכן הסמבוסק, כיס חצי עגול של בצק במילוי מחית חומוס, בצל מטוגן ותבלינים. על-פי היסטוריון האוכל גיל מרקס, הסמבוסק נעשה חלק מסורתי מסעודת השבת הספרדית במאה ה-13.
האבס קון ארוז הוא מאכל יהודי ספרדי שמקורו בירושלים. מאכל זה כולל אורז לבן ושעועית יבשה המבושלת ברוטב עגבניות, והוגש בעבר בצהרי שבת. היום הוא מוגש במסעדות פועלים בירושלים, לעיתים בליווי בקר, ונקרא בשפה העממית: "אורז שעועית".
במאה ה-16, יהודים שהתגוררו בחבל אנדלוסיה נהגו לאכול בשבת דגים מטוגנים בבלילה ("פסקדו פריטו"). מגורשי ספרד הביאו איתם את המנה כשהתיישבו באנגליה במאה ה-16, ובמרוץ השנים הוא הפך לבסיס למאכל הבריטי הידוע פיש אנד צ'יפס.
המטבח היהודי הספרדי > חנוכה

בחנוכה מוגשות מנות כמו קסולה (לביבות גבינה מתוקה), בורמואלוס (פריטר המטוגן בשמן עמוק), קציצות תרד ("קפטס דה אספינאקה"), קציצות כרישה ("קפטס דה פראסה") ושמליאס (מאפה מסולסל מטוגן).
המטבח היהודי הספרדי > ט"ו בשבט

לרגל ט"ו בשבט, נהוג להכין תבשיל חיטה מתוק הידוע בשם אשורה או טריגו קוצו. החיטה מבושלת בתערובת של סוכר, אגוזים קצוצים, קינמון ולעיתים גם פירות יבשים. היסטוריון האוכל הטורקי איילין אוניי טאן סבור כי מקור המנה דווקא בקהילה היהודית הרומניוטית שחיה באסיה הקטנה תחת השלטון הביזנטי, ולאחר מכן היא אומצה בידי מגורשי ספרד שהתיישבו באזור בסוף המאה ה-15, שעתה כבר היה חלק מהאימפריה העות'מאנית. בחלק מהקהילות היהודיות היה נהוג להכין מאכל זה כדי לחגוג את בקיעת השן הראשונה של תינוק. מאכל זה ידוע גם במטבח הארמני ובמטבח הטורקי בשם אשורה. בארמניה מכינים אותו בחג המולד ואילו בטורקיה מכינים אותו באזורים מסוימים לרגל העשוראא. במסורת של ערבי הגליל ישנו תבשיל דומה בשם "סנונייה", שגם אותו מקובל להכין עם צאתה של השן הראשונה של תינוק.
המטבח היהודי הספרדי > פורים

בפורים נהוג להגיש פזואלוס, בצק דק, מטוגן ופריך העשוי מקמח והרבה ביצים, ומקביל לאוזני המן. במטבח של יהדות מרוקו נהוג מאכל דומה בשם שבקיה.
המטבח היהודי הספרדי > פסח

ישנו הבדל ניכר בין המטבח הספרדי למטבח האשכנזי הנהוג בפסח בשל נושא הקטניות, שנאסרו למאכל ביהדות אשכנז. בנוסף, בעוד החרוסת הנהוגה אצל אשכנזים היא תערובת של תפוחים קצוצים ואגוזים מתובלים ביין וקינמון, החרוסת הספרדית מבוססת על צימוקים או תמרים ובדרך כלל סמיכה יותר.
בחג הפסח נהוג להגיש מנה קרה של דג קרפיון מטוגן עם רוטב אגריסטדה. מינה (המכונה סקאצ'י באיטליה) היא פשטידת בשר או ירקות עם מצות.
בקהילות יהודי ספרד יוצאי טורקיה נהוג להכין בורמואלוס לחג הפסח, אשר מוכנים מתערובת בסיסית של מצות, מים וביצים ממנה מלבבים לביבות בגדלים שונים ומטגנים בשמן עמוק. על גרסה אחת, מתוקה, בוזקים אבקת סוכר, וגרסה אחרת, מלוחה, נאכלת עם תבלינים, בצל קצוץ וגבינה בולגרית.
הערות שוליים

↑  "Dafina - My Jewish Learning". myjewishlearning.com. נבדק ב-23 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Encyclopedia Judaica: Jewish Foods". אורכב מהמקור ב-2016-10-01. נבדק ב-2009-05-18.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "Gems in Israel: Sabich – The Alternate Israeli Fast Food". אורכב מ-המקור ב-2013-11-22. נבדק ב-2014-01-13.
↑  Marks, Gil (11 במרץ 2008). Olive Trees and Honey: A Treasury of Vegetarian Recipes from Jewish Communities Around the World. Houghton Mifflin Harcourt. ISBN 978-0544187504. נבדק ב-23 במרץ 2018 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Aylin Öney Tan, ‘Be Merry, Around a Wheat Berry!’, p. 352.
↑  Isin, Mary (2021). "Adam and Eve's Wheat Porridge". Petits Propos Culinaires (119): 72–85.
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560349605171  BnF: cb11964900j (data)  LCCN: sh85031908  LNB: 000132121  NDL: 00571709  SUDOC: 02765270X 
ביצי חמינאדוס בחמין
בורקס תפוחי אדמה בשוק מחנה יהודה, ירושלים
פסקאדו פריטו, מאכל ספרדי מערבי, קודמו של הפיש אנד צ'יפס, שהוכנס במאה ה-17 על ידי יהודים מספרד ופורטוגל, וכיום גם מנה אופיינית למטבח הבריטי
כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  אוסטרליה
 שימושים:  רעייה
 קבוצה:  כלבי בקר וצאן
 תכונות
 משקל:  15-22 ק"ג
 גובה כתפיים:  46-51 ס"מ
 גובה:  46 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10-15 שנים
 אופי:  דרוך, ערני ועצמאי
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  כלב פרופורציונלי ומחוספס בעל אוזניים זקופות, רגליים ארוכות וללא זנב.
 
כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי (כבאנגלית: Australian Stumpy Tail Cattle Dog) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי הוא גזע קטוע-זנב טבעי וגודלו בינוני. כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי פותח באוסטרליה על מנת שירעה בקר, ונע בין דינגו לכלב רועים אירופאי.
הופעה

כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי הוא כלב פרופורציונלי ומחוספס בעל אוזניים זקופות ורגליים ארוכות. מאפיין הגזע המיוחד ביותר, שעל שמו הגזע נקרא, הוא חוסר הזנב השכיח. כאשר ישנו זנב הוא קצר במיוחד, אורכו לא עולה על 10 ס"מ והוא לעולם לא נגדע. הפרווה בינונית עד קצרה, ישרה, צפופה וקשה. צבע הפרווה הוא אדום נקוד או כחול נקוד. גובה הזכרים הוא 46-51 ס"מ, בעוד הנקבות קטנות מהזכרים במעט. כלב הבקר האוסטרלי הוא גזע (בעל זנב ארוך) הדומה בהופעתו לכלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי, אך לכלב הבקר האוסטרלי יש רגליים קצרות ומסיביות יותר. בנוסף, הצבע החום המופיע אצל כלב הבקר האוסטרלי אינו מופיע אצל כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי.
היסטוריה

כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי התפתח מכלבי בקר סמית'פילד (Smithfield Cattle Dogs) באנגליה, שהובאו לאוסטרליה בתחילת המאה ה-19 ושם הורבעו עם הדינגו. רשימות של כלבי עבודה מתקופה זו נדירים מאוד, וישנם מספר תיאורים של פיתוח הגזע. אחד מהם הוא שמוביל בקר בשם טימינס (Timmins) מבאת'ורסט (Bathurst), ניו סאות' ויילס, הרביע כלבי סמית'פילד עם דינגו, ויצר גזע של כלבי עבודה שנקראו "נשכני טימינס". בניסיון לעמעם את מאפייני הדינגו שלהם ולהפוך אותם לכלבים קלים יותר לטיפול, הרבעות נוספות בוצעו עם קולי קצר שיער ויצרו כלבים כחולים ואדומים נקודים שלעיתים קרובות נולדו חסרי זנב.
בספר כלב ושמו בלו (A Dog Called Blue), הכותב נורין קלארק (Noreen Clark) טוען שגם כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי וגם כלב הבקר האוסטרלי התפתחו מאותו גזע, שנקרא 'הילרי האל' ('Hall's Heelers'), ששמרו בשנת 1830 על עדרי בקר גדולים שרעה תומאס האל (Thomas Hall). כל הכלבים הורבעו גם עם כלבי בקר סמית'פילד וגם עם דינגו, אך הגזעים התפצלו בנקודה כלשהי בסוף המאה ה-19. הרבעה בררנית של כלבים חסרי או קצרי זנב תיקנה את המאפיינים של הגזע כיום[דרושה הבהרה]. סיכום של שתי הגרסאות של היסטורית הגזע קיימת בתקן הגזע של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות (הFCI).
כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי מזוהה כיליד אוסטרליה על ידי מועדון כלבי הבקר גדמי-הזנב האוסטרלים של ניו סאות' ויילס וככלב עבודה על ידי מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית. בנוסף, הוא מוכר במועדון הכלבים של ניו זילנד ככלב עבודה, וככלב רעייה במועדון הכלבים המאוחד. כלב הבקר גידם-הזנב האוסטרלי אושר באופן זמני על ידי הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות ב-2005 ככלב בקר וצאן. יכול להיות שהגזע מוכר על ידי מועדוני גזע קטנים של כלבי רעייה או עבודה, או באינטרנט ברישום עסקי כלבים. בנוסף, הכלב מקודם כגזע חיית מחמד נדיר.
בריאות

המומים השוררים בקרב גזע חסר זנב זה הם 'פגמי קו האמצע'. אלו כוללים ספינה ביפידה, פי טבעת סתום ושפה שסועה. מומים אלו אינם נפוצים, אך מתרחשים מדי פעם. גורים הסובלים ממומים אלו ממוינים ומומתים. מומים אחרים כוללים חירשות (באוזן אחת או בשתיהן), PRA (מחלה תורשתית הגורמת לעיוורון הדרגתי) ומחלת אגן תורשתית.
מזג

המזג הכסף של כלב בקר גידם-זנב אוסטרלי מתואר בתקן הגזע כדרוך וערני, כמו כן שומר על בעליו בחברת זרים, אך מצוין כי הוא "צריך להיות נוח לטיפול" בתערוכות, אפילו אם טיפול זה קשה, מה שמצביע על כך שהוא מאוד עצמאי. כל כלבי העבודה צריכים תקשורת עם אנשים מגיל צעיר, והם צריכים אימון עקבי ופעילות במשך על ימי חייהם.
פעילויות

כלבי בקר גידמי-זנב אוסטרלים יכולים לקחת חלק בתחרויות אג'יליטי, משמעת, כושר משחק, פלייבול (Flyball), גישוש ואירועי רעייה. חושי רעייה ויכולת למידה יכולים להימדד במבחני רעייה לא תחרותיים. כלבי בקר גידמי-זנב אוסטרלים המציגים חושי רעייה בסיסיים יכולים להיות מאומנים להשתתף בתחרויות רעייה.
ראו גם

הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
כלב בקר אוסטרלי
מעדן סויה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון מותסס, תחליף חלב, מאכלים מסויה 
 מרכיבים עיקריים:  חלב סויה 
 
מעדן סויה מוגש עם אוכמניות.
מעדן סויה, המכונה גם יוגורט סויה או יופו (שילוב של המילים יוגורט וטופו), הוא מעדן מוכן המכיל חלב סויה.
מרכיבים

יוגורט סויה עשוי מחלב סויה ובקטריות. לעיתים מוסיפים ממתיקים כגון פרוקטוז, גלוקוז או סוכר.
המעדן נצרך, בין השאר, על ידי טבעונים, צמחונים, וחולים בPKU ולבעלי אי-סבילות ללקטוז או אלרגיה לחלב.