נלסון גודמן
הגותו הפילוסופית > בעיית האינדוקציה ו"ירול"

בספרו "Fact, Fiction, and Forecast" גודמן מבקש לתקוף את ההנחה כי ניתן להציג חוקים של לוגיקה אינדוקטיבית, ממש כפי שהדבר ניתן בלוגיקה דדוקטיבית. חסידי תנועת הפוזיטיביזם הלוגי המוקדמת הציעו קריטריון האימות למשמעות שלפיו ניתן להבחין בין משפטים אמפיריים בעלי מובן למשפטים חסרי מובן כך למשפט אמפירי בעל מובן (כגון משפטים במדעי הטבע) יהיו תנאי אימות, ניתן יהיה לתאר מצב דברים אמפירי שיאמת את תוכנו. רודולף קרנפ ציין כי קריטריון זה רגיש לטיעון הנגד שהעמיד דייוויד יום כנגד היסקים אינדוקטיביים, ולפיו לא ניתן לגזור שום חוק כללי מתצפית של מקרה פרטי שלו, ולפיכך הציע קריטריון חלופי למשמעות – קריטריון האישוש. לפי קריטריון האישוש אומנם לא ניתן לאמת משפטים שמנוסחים כחוק כללי באופן ודאי, אך הם ניתנים לאישוש באופן שיכמת את מידת הוודאות שלנו בהם. קרל המפל הציג דרך פרדוקס העורב קושי לקריטריון האישוש בכך שתצפיות לא רלוונטיות עשויות לאשש חוק כללי שהן אינן מקרה פרטי שלו ובכך להפר את עקרון ניקו (Nicod) הקובע כי כל הכללה מאוששת (מחוזקת/נתמכת) רק על ידי המקרים הפרטיים שלה. המפל ניסה לפתור את הפרדוקס העורב בטענה שאומנם יש אישוש של טענה כללית על ידי טענה תצפיתית שאינה מקרה פרטי של הטענה הכללית, אך משקלה האישושי מזערי.
בספרו, גודמן מציג את בעיית האינדוקציה החדשה שלמעשה שומטת את הקרקע מתחת למושג "האישוש" כליל. גודמן מציג פרדוקס: נניח שבדקנו מספר גדול של איזמרגדים וראינו כי לכולם יש את התכונה "להיות ירוק", כלומר שכל האיזמרגדים שבדקנו הם ירוקים; מכאן נסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירוקים. כעת מבקש מאיתנו גודמן לחשוב על פרדיקט (תכונה) חדש אותו הוא מכנה "ירול" כך שאובייקט x הוא ירול אם ורק אם הוא נבדק לפני זמן t ונמצא ירוק, או שלא נצפה כך והוא כחול. שימו לב: כל האיזמרגדים שנבדקו עד עכשיו נמצאו ירוקים, ואם זמן t פירושו נקודת הזמן כרגע אז כל האיזמרגדים נמצאו גם ירולים, כל תצפית של איזמרגד ירוק איששה עד כה גם את הטענה ש-"כל האיזמרגדים ירוקים" וגם את הטענה ש-"כל האיזמרגדים ירולים". אבל הרי זו סתירה: אותן ראיות ממש מובילות אותנו באופן רציונלי לשני ניבויים סותרים: האחד הוא שהאיזמרגד הבא שנבדוק יהיה ירוק, והאחר שהוא יהיה כחול. משמע, ישנה תת-היקבעות רדיקלית בין התצפיות שלנו לחוקים הכלליים, תצפית עשויה לאשש חוקים כלליים סותרים. כאשר מעלים את השאלה בתורת ההכרה, שואלים, כיצד אפשר לדעת האם אינדוקציה אחת (ירוק) נכונה, בעוד אינדוקציה שנייה (ירול) שגויה. ניתן לענות בפרדוקס ולטעון שיש בפרידקט ירול דבר מה אד-הוקי, הרי הוא מוגדר באמצעות ירוק ודרך נקודת הזמן הספציפית t. אז גודמן מציע פרדיקט נוסף "כחוק" (bleen) לפי אובייקט x הוא כחוק אם ורק אם הוא נבדק לפני זמן t ונמצא כחול, או שלא נצפה כך והוא ירוק. אם נדמיין קהילה לשונית חוצנית שגדלה בשימוש במושגים ירול וכחוק הם יוכלו להפנות כנגדנו את הטענה שירוק וכחול הם אד-הוקיים. הרי עבורם אובייקט x הוא ירוק אם ורק אם הוא ירול לפני זמן t, או שלא נצפה כך והוא כחוק; ואובייקט y הוא כחול אם ורק אם הוא כחוק לפני זמן t, או שלא נצפה כך והוא ירול. ניסוח אחר, דרמטי יותר, של הבעיה, עושה השוואה דומה בין הטענות "חוקי הפיזיקה תקפים" ל"חוקי הפיזיקה תקפים עד לשנת 2019". האם נוכל למצוא קריטריון ברור שימנע את הרלטיביזם הרדיקלי לפיו אין דרך להכריע בין מסגרות לשוניות שזרות אחת לשנייה?
הדרכים לנסות ולהתמודד עם הבעיה של גודמן הן רבות ומגוונות. הידועה בהן היא הצעתו של וילארד ואן אורמאן קוויין, שחשב כי רק הכללות המדברות על סוגים טבעיים (Natural Kinds) הן הכללות דמויות חוק. בשם "סוג טבעי" הוא מכנה כל תכונה בעולם שיש בין המקרים הפרטיים שלה יחס דומות שמאפשר לנו להשליך (projectibile) אותה למקרים עתידיים. לדעת קוויין הפיזיולוגיה שלנו גורמת לנו לתפוס תופעות נצפות מסוימות כבעלות יחס דומות שכזה. כך את המושג ירוק אנחנו מסוגלים להשליך על מקרים בעתיד, אך את המושג ירול איננו יכולים, למעשה הגוף שלנו מתקשה לקלוט באופן אמפירי דבר מה כמו היות-ירול. החיסרון בהצעתו של קויין הוא בכך שהיא ממירה את מושג האינדוקציה הנאיבי הקלאסי הנוח והניתן להגדרה פורמלית (לוגית/ריגורוזית ומוגדרת היטב), במושג עמום יותר ולא נוח של אינדוקציה – כזה שאינו בר-הגדרה פורמלית – זאת בהיעדר הגדרה לוגית/ריגורוזית למושג: "טבעי".