stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוריקן קתרינה
השלכות > השלכות פוליטיות וחברתיות

תפקוד ממשל בוש במהלך הוריקן קתרינה ואחריו ספג ביקורת קשה בתקשורת האמריקאית. ההבנה המאוחרת יחסית של הממשל כי מדובר באסון בסדר גודל כה משמעותי ואופן התפקוד הלקוי, נחווה ככישלון נוסף של ממשל בוש, הגביר את הביקורת הציבורית השלילית על תפקודו, וייתכן שהיה בין הגורמים (יחד עם גורמים אחרים) שהביאו לעליית הדמוקרטים לשלטון בבחירות הבאות.
מבחינה חברתית לא שוקמה למעשה העיר. שיקום העיר ארך זמן ממושך, ורבים מהתושבים לא שבו אל העיר גם לאחר ששוקמה. האוכלוסייה חסרת האמצעים המשיכה לגור בקרוונים במשך שנים אחר כך.
השלכות > ביזה והתנהגות עבריינית בניו אורלינס בחסות הוריקן קתרינה

זמן קצר לאחר חלוף ההוריקן, החלו מעשי ביזה של חנויות, על ידי כמה מתושבי ניו אורלינס שלא התפנו מבתיהם. רבים מהבוזזים חיפשו מים ומזון, שהיו חסרים בעקבות האסון, אך הייתה גם ביזה של מוצרים לא חיוניים. בשעה שמאמץ הרשויות היה ממוקד בפעולות הצלה, הפעילות העבריינית הפכה לבעיה קשה.
ב-30 באוגוסט 2005, החלו מעשי הביזה בעיר להתרחש גם לאור יום, וגם בנוכחות המשטרה. היו אף דיווחים שכמה שוטרים השתתפו בביזה. מהדורות החדשות הוצפו בדיווחים על מעשי רצח, מקרי אונס וגנבות. מאוחר יותר, התברר כי רבים מהדיווחים לא היו מדויקים, בשל חוסר הסדר ששרר במקום. בעקבות האירועים, כוחות המשמר הלאומי וכוחות פדרליים הוזרמו לשטח. מושלת לואיזיאנה, קטלין בלנקו, הצהירה כי: "יש להם רובי אם 16 טעונים ונצורים. כוחות אלה יודעים לירות ולהרוג ואני מצפה זאת מהם."
עוצר החל להיות מונהג החל מהשעה 20:00 ועד 6:00 למחרת. דווח על מסוקים שהופעלו בלילה וירו מהאוויר לעבר כלי רכב שאינם רכבי חילוץ, מאחר שהניחו כי מדובר בבוזזים.
דווח על מספר אירועי ירי שהתרחשו בין שוטרים לבין תושבי ניו אורלינס, שבכמה מהם הייתה התנהגות פסולה של המשטרה, כגון תקרית הירי בגשר דנצינגר, בה מצאו את מותם אזרחים לא חמושים.
במהלך השבוע הראשון של חודש ספטמבר, החוק והסדר הושבו בהדרגה. ב-10 בספטמבר, הגיע מספר אנשי כוחות הביטחון השונים שבעיר לשיא של 46,838, בהם אנשי כוחות המשמר הלאומי, כוחות פדרליים, שוטרים וגורמי אכיפת חוק מכל הארץ שהוסמכו באופן זמני לצורך משימת החזרת החוק והסדר.
הערות שוליים

↑  Statement on Federal Emergency Assistance for Louisiana, The White House – President George W. Bush, ‏August 27, 2005
↑  New searchable, interactive maps of missing and deceased from Katrina, Rita now active on LFAC website, Louisiana Department of Health, ‏July 17, 2006
↑  נועה רז, ניו אורלינס: הוזמנו 25 אלף שקי גופות, באתר ynet, 8 בספטמבר 2005
↑  טלי גולדשטין‏, קורבנות קטרינה זוכים לקצת חסד, באתר וואלה, 4 ביוני 2009
| עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> דירוג.דירוג | עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> הוריקן.הוריקן | עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> עונה.עונה | עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> לחץ אטמוספירי.מיליבר | עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> לחץ אטמוספירי.מ"מ כספית | עשרת ההוריקנים החזקים ביותר באוקיינוס האטלנטי> . |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הוריקן וילמה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 882 | 661.67 |  |
| 2 | הוריקן גילברט | עונת ההוריקנים האטלנטית 1988 | 888 | 666.24 |  |
| 3 | ההוריקן של יום העבודה | עונת ההוריקנים האטלנטית 1935 | 892 | 669.04 |  |
| 4 | הוריקן ריטה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 895 | 671.32 |  |
| 5 | הוריקן אלן | עונת ההוריקנים האטלנטית 1980 | 899 | 674.37 |  |
| 6 | הוריקן קמיל | עונת ההוריקנים האטלנטית 1969 | 900 | 675.13 |  |
| 7 | הוריקן קתרינה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2005 | 902 | 676.66 |  |
| 8 | הוריקן מיץ' | עונת ההוריקנים האטלנטית 1998 | 905 | 678.94 |  |
| 8 | הוריקן דין | עונת ההוריקנים האטלנטית 2007 | 905 | 678.94 |  |
| 10 | הוריקן מריה | עונת ההוריקנים האטלנטית 2017 | 908 | 680.97 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566585005171  GND: 7515869-3  LCCN: sh2005006058  NARA: 10647303  NKC: ph898517 
רחוב ראשי בעיר ניו אורלינס בתום הסופה.
ז'אירו ז'אן

ז'אירו אסטפנו ז'אן (בצרפתית: Jayro Hestefano Jean; נולד ב-22 ביוני 1998 בפורט-או-פרנס שבצרפת) הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אקטובה מליגת העל הקזחית ובנבחרת האיטי.
קריירת מועדונים

ז'אן החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת קלוב ספורטיף סנט לואי מהליגות הנמוכות בהאיטי, ובשנת 2018 חתם באמריקה דה קאי מליגת המשנה ההאיטית.
בהמשך שיחק בקבוצות קלוב אתלטיקו סן קריסטובל ודון בוסקו חרבקואה מליגת העל של הרפבוליקה הדומיניקנית.
בשנת 2021 חתם ז'אן בריאל סנטה קרוס מליגת העל הבוליביאנית, ובתחילת שנת 2023 חתם באולווייס רדי מליגת העל הבוליביאנית. ב-1 במרץ 2023 הושאל לריאל סנטה קרוס, וב-30 ביוני 2023 חזר לאולווייס רדי.
קריירה בינלאומית

ב-20 ביוני 2023 ערך ז'אן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2023, וערך שלוש הופעות בטורניר.
פוליטיקה של יפן

יפן היא מונרכיה חוקתית שבראשה עומד קיסר. מתוקף חוקת יפן, שכוננה ב-1947, הריבונות נטועה בעם היפני, והקיסר, שמוגדר כסמל המדינה ואחדות העם, שואב את מעמדו מהעם. כוחו של הקיסר מוגבל ביותר והוא משמש כסמל המדינה ולו תפקידים טקסיים בעיקרם כמו מתן נאום מן הכס במושב הראשון של דיאט שבו מוצגת הממשלה. קיסר יפן הנוכחי הוא נארוהיטו, והוא המונרך היחיד בעולם המחזיק בתואר קיסר. באופן מעשי, הסמכות השלטונית הגבוהה ביותר במדינה היא של הרשות המחוקקת – הדיאט של יפן – אשר נבחר, על שני בתיו, בבחירות כלליות. הדיאט בוחר מבין חבריו את ראש ממשלת יפן, אשר הוא וממשלתו מדווחים לדיאט.
את משרת ראש ממשלת יפן מעניק הקיסר לאחר שהדיאט הצביע על המועמד הראוי ביותר מבין חבריו, ועליו לשמור על אמון בית הנבחרים על מנת להישאר בתפקידו. ראש הממשלה אף משמש ראש הרשות המבצעת ובסמכותו למנות ולהדיח שרים.
מערכת המשפט ביפן התפתחה באופן עצמאי במהלך תקופת אדו, אך החל במחצית השנייה של המאה ה-19 שאבה הרשות השופטת רבות ממשפט הקונטיננטלי, בעיקר של גרמניה ושל צרפת. למשל, ב-1896 ייסדה ממשלת יפן קודקס אזרחי שהתבסס על הדגם הגרמני, ועם מספר שינויים שנעשו לאחר מלחמת העולם השנייה, נותר על כנו עד היום. החוקים נחקקים בדיאט ומקבלים חותמת גומי קיסרית. החוקה הנוכחית דורשת שהקיסר יכריז על החוקים הנחקקים על ידי הדיאט, מבלי שיינתנו לו כל כוח או סמכות להתנגד להם. מערכת בתי המשפט היפנית מתחלקת לארבע רמות: בית המשפט העליון של יפן ושלוש ערכאות נמוכות יותר: בתי משפט גבוהים, בתי משפט מחוזיים ובתי משפט השלום.
ברמה הלאומית > הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת ביפן היא הדיאט – פרלמנט המחולק לשני בתים: הבית התחתון הוא בית הנבחרים של יפן שבו יושבים 480 נציגים הנבחרים מקרב העם אחת לארבע שנים, או לאחר פיזור הבית, והבית העליון הוא בית היועצים של יפן, שבו יושבים 242 נציגים הנבחרים לתקופת כהונה של שש שנים. במדינה קיימת זכות בחירה כללית לכל אדם שמלאו לו 20 שנה והבחירות חשאיות.
בנוסף לחקיקת חוקים, בסמכות הדיאט לבחור את ראש הממשלה ואמון הדיאט נדרש לפעילות הממשלה, שכן לבית התחתון זכות וטו ולבית העליון אפשרות לעכב הליכים מסוימים.
ברמה הלאומית > הרשות המבצעת

ממשלת יפן היא הרשות המבצעת ביפן. בראשה עומד ראש הממשלה, שממונה על ידי הדיאט, וחברים בה עד 14 שרים נוספים, אשר אותם ממנה ראש הממשלה, והוא יכול גם לפטרם. הממשלה נותנת דין וחשבון באופן קולקטיבי לדיאט, ועליה להגיש התפטרותה בהתקבל הצעת אי אמון בבית הנבחרים (הבית התחתון). ממשלת יפן במתכונתה הנוכחית פועלת מיסודה של חוקת יפן, אם כי מועצת שרים אף התקיימה ביפן תחת חוקת מייג'י בין השנים 1889–1946, אלא שאז היא הייתה כפופה לקיסר.
ברמה הלאומית > הרשות המבצעת > ראש הממשלה

ראש הממשלה הוא העומד בראש הרשות המבצעת ביפן. הוא ממונה על ידי הקיסר לאחר שנבחר בידי הדיאט. עליו ליהנות מאמונו של בית הנבחרים כדי להישאר בתפקיד. מאוקטובר 2021 מכהן פומיו קישידה בתפקיד.
ברמה הלאומית > הרשות השופטת

הרשות השופטת ביפן מורכבת ממספר ערכאות, כשבית המשפט העליון של יפן הוא הסמכות השיפוטית העליונה. לבית משפט זה סמכות עליונה בפירוש החוקה ובהכרעה בשאלות הנוגעות לחוקים במדינה, ברמה הלאומית וברמה המקומית. כן מוקנית לו גם סמכות של ביקורת שיפוטית, דבר אשר מאפשר לו לפסול חוקים שחוקקו הדיאט של יפן ואספות מקומיות ולהכריז על פעולות מנהליות כי הן אינן חוקתיות.
ביפן אין בתי דין מנהליים ושיטת המושבעים נכנסה לתוקפה ב-2009. הרשות השופטת פועלת באופן עצמאי משתי הרשויות האחרות, ואת השופטים ממנה הקיסר לפי הוראת הדיאט.
ברמה המקומית

יפן היא מדינה אוניטארית בה נתמך השלטון המקומי על הממשלה הלאומית מבחינה כלכלית. למשרד הפנים והתקשורת של יפן השפעה רבה על השלטון המקומי, וכמוהו משרדי ממשלה אחרים. רוב ההשפעה באה בצורת תמיכה כלכלית, שכן מרבית משרדי השלטון המקומי זקוקים לכסף. שיטה זו מכונה "אוטונומיה של שלושים אחוזים."
מערכת זו מאפשרת לרשויות מקומיות ליהנות מחופש יחסי בקביעת מדיניות. מספר מחוזות קולקטיביים יותר, דוגמת טוקיו וקיוטו, אימצו בעבר מדיניות שהפכה לאחר זמן מה למדיניות לאומית.
ברמה המקומית > הרשויות המקומיות

יפן מחולקת ל-47 מחוזות: מחוז מטרופוליטני (טוקיו), שני מחוזות עירוניים (קיוטו ואוסקה), ארבעים ושלושה מחוזות רגילים ופרובינציה אחת (הוקאידו). ערים גדולות מתחלקות לרבעים, המתחלקים בתורם ליחידות קטנות יותר, כגון נפות, עיירות ועוד.
לערים אוטונומיה מהשלטון המקומי במחוז בו הן שוכנות. על מנת לקבל מעמד עיר, על היישוב להיות בעל 30,000 תושבים לפחות, כש-60% מהם עוסקים במקצועות עירוניים. ישנן עיירות הנהנות מאוטונומיה ואפילו מספר רבעים בתוך ערים שונות. בדומה לערים, לכל אחד מהם יש ראש עירייה ואספה מקומית. הכפר הוא היחידה השלטונית הקטנה ביותר, והוא עשוי להקיף מספר אלפי אנשים. גם לכפרים יש ראשי עירייה ואספה.
ברמה המקומית > מבנה השלטון המקומי

לפי חוק האוטונומיה המקומית, כל מחוז מחולק בתורו לערים (市) ונפות (郡). כל נפה מתחלקת בתורה לעיירות (町) וכפרים (村). למשל, הוקאידו מחולק לארבע עשרה נפות, המשמשות סניפים (支庁) של המחוז. ישנם מחוזות בהם סניפים אשר ממלאים תפקידים מינהליים, מחוץ לבירה.
הנציג הבכיר של כל מחוז הוא מושל (知事) הנבחר בצורה ישירה. חוקים ותקציבים נקבעים על ידי אספה (gikai), אשר חבריה מכהנים ארבע שנים.
רשויות מקומיות משתמשות במודל הפרדת רשויות בדומה לשלטון הלאומי. באפשרותה של אספה מקומית לערוך הצעת אי אמון במושל או בראש העירייה, ובמקרה זה יהיה עליו לפזר את האספה תוך עשרה ימים או שיאבד את משרתו. לאחר הבחירות נותר הנציג בתפקידו, אלא אם כן ערכה האספה הצעת אי אמון נוספת.
שיטות החקיקה העיקריות ברשויות המקומיות הן חוקי עזר ותקנות. ביכולתה של האספה המקומית לחוקק חוקי עזר שהעונש לעובר עליהם לא עולה על שנתיים מאסר או קנס שלא עולה על מיליון ין. תקנות נחקקות על ידי הנציג, הן נחותות ביחס לחוקי העזר, והקנסות שלהן לא עולים על 50,000 ין.
ברשויות המקומיות פועלות גם ועדות האמונות על נושאים שונים, כגון בתי ספר, ביטחון הציבור (אחראים גם למשטרה), משאבי אנוש ובחירות.
כל המחוזות נדרשים לקיים משרדים לענייני פנים, כלכלה, רווחה, בריאות, ותעסוקה. משרדים בנושאי חקלאות, דיג, יערנות ומסחר אינם חובה, ותלויים בצרכי המחוז.
הערות שוליים

↑  חוקת יפן, פרק I, סעיף 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531589805171  LCCN: sh85069539  NDL: 00568318 
החלוקה המנהלית למחוזות של יפן
ליגת העל המקדונית

| --- | --- |

 שם מלא:  הליגה המקדונית הראשונה
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  פדרציית הכדורגל של מקדוניה הצפונית
 מדינות:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  10
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 אלופה נוכחית:  סטרוגה (2023/2024)
 מירב הזכיות:  וארדאר סקופיה (11)
 מפעל מקביל:  הגביע המקדוני
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה המקדונית בכדורגל 
 ffm.mk
 
הגביע המוענק לאלופת מקדוניה
ליגת העל המקדונית (במקדונית: Прва македонска фудбалска лига) היא ליגת הכדורגל הבכירה במקדוניה הצפונית. הליגה הוקמה בשנת 1992 עם התפרקותה של יוגוסלביה ועצמאותה של מקדוניה.
בליגה ישנן 10 קבוצות, אשר משחקות ביניהן ארבעה סיבובים ובסך הכל 36 מחזורים. בתום כל עונה האלופה מעפילה למוקדמות ליגת האלופות בעוד שסגנית האלופה וזוכת הגביע המקדוני מעפילות למוקדמות הליגה האירופית. כמו כן, שתי הקבוצות בסוף הטבלה יורדות לליגה המקדונית השנייה ומוחלפות על ידי שתי קבוצות מהליגה השנייה, אשר מחולקת לשני מחוזות. הקבוצה שמסיימת את העונה במקום השמיני מתמודדת במשחק פלייאוף מול הקבוצה עם המאזן הטוב ביותר מבין הקבוצות שסיימו במקום השני בכל מחוז בליגה השנייה.
הקבוצות בליגה

להלן הקבוצות המתמודדות בליגת העל המקדונית בעונת 2024/2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | מספר מושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| בסה דוברדול | דוברי דול | האצדיון העירוני גוסטיבר | 2,500 |
| בררה סטרומיצה | סטרומיצה | אצטדיון מילאדוסט | 9,200 |
| גוסטיברי | גוסטיבר | האצדיון העירוני גוסטיבר | 2,500 |
| וארדאר סקופיה | סקופיה | טושה פרואסקי ארנה | 36,460 |
| ווסקה ספורט | אוחריד | אצטדיון ביליאניני איזבורי | 4,500 |
| טיקבש | קבדרצי | האצדיון העירוני קבדרצי | 9,500 |
| סטרוגה | סטרוגה | אצטדיון החוף העירוני | 3,000 |
| סילקס קראטובו | קראטובו | אצטדיון גראדסקי קראטובו | 6,000 |
| פליסטר | ביטולה | אצטדיון פטר מילושבסקי | 10,000 |
| רבוטניצ'קי סקופיה | סקופיה | טושה פרואסקי ארנה | 36,460 |
| שקופי | סקופיה | אצטדיון מדאו | 6,000 |
| שקנדיה | טטובו | אצטדיון טטובו | 15,000 |
היסטוריה > אליפות מחוז ורדר באנובינה תחת יוגוסלביה (1927 - 1941)

בשנת 1923 נערכה האליפות הלאומית הראשונה בכדורגל של יוגוסלביה, וכן נערכו ליגות מקומיות אזוריות ברחבי יוגוסלביה. המועדונים של אזור "ורדרסקה באנובינה", המתאימים טריטוריאלית למקדוניה של ימינו, שיחקו במסגרת ליגת המשנה לכדורגל בבלגרד עד שנת 1927, כאשר הוקמה ליגה תחת "התאחדות כדורגל של סקופיה" תחת הליגה היוגוסלבית. אלופי ליגה זו קיבלו מקום במוקדמות לאליפות יוגוסלביה. המועדון "גראג'ינסקי סקופיה" הפך למועדון המקדוני היחיד שהשתתף בליגה הלאומית היוגוסלבית, תחילה בעונת 1935/1936 כאשר האליפות הושמעה במתכונת גביע, ולאחר מכן בעונת 1939/1938, אז שוחקה במתכונת של ליגה רגילה כשגרג'אנסקי מסיימת במקום ה-10 מתוך 12 קבוצות. בשנת 1939 שונתה שיטת הליגה היוגוסלבית, עם הקמת ליגות סרביות וקרואטו-סלובניות נפרדות ששימשו ליגות מעבר משם עלו הקבוצות לשלב האחרון באליפות יוגוסלביה. המועדונים של ההתאחדות של סקופיה כיוונו להעפיל לליגה הסרבית ומשם להתמודד על האליפות של יוגוסלביה, אולם רק גרג'אנסקי הצליח להשתתף בליגה זו בעונת 1939/1940 (מקום 5) ובעונת 1940/1941 (מקום 8).
היסטוריה > אליפות מחוז סקופיה תחת אליפות המדינה בבולגריה (1942 - 1944)

משנת 1942 ועד 1944 הועברה הליגה המקומית של מקדוניה להיות תחת הליגה אליפות המדינה בבולגריה, כאשר בליגה המחוזית זוכות מקדוניה סקופיה ו-ZhSK סקופיה. הישג השיג בליגה הבכירה בבולגריה היה של קבוצת מקדוניה סקופיה שהייתה סגנית האלופה של לבסקי סופיה ב-1942.
היסטוריה > ליגה מחוזית מקדונית מתחת לליגת העל היוגוסלבית (1944 - 1992)

החל מ-1944 הצטרפה מקדוניה חזרה למערכת הליגות היוגוסלבית וקיימה ליגה מחוזית מתחת לליגת העל היוגוסלבית, שממנה עלו ואליה ירדו הקבוצות המקדוניות לליגה היוגוסלבית הבכירה. הקבוצה הכי בולטת שהעפילה ושיחקה בליגת העל היוגוסלבית הייתה וארדאר סקופיה, אולם היא סיימה לרוב באמצע הטבלה ומטה ולא זכתה להצלחה. עוד קבוצה ששיחקה בליגה היא רבוטניצ'קי סקופיה.
היסטוריה > הקמת ליגת העל המקדונית (1992 ואילך)

תחרות האליפות הרשמית הראשונה של הכדורגל המקדוני תחת ההתאחדות המקדונית כתחרות בכירה במדינה התקיימה ב-1992, לאחר שמקדוניה התפצלה מיוגוסלביה ועזבה את הליגה היוגוסלבית, ובעונה הראשונה זכתה בה וארדאר סקופיה, שהיא גם שיאנית אליפויות הליגה כיום.
פורמט

לאורך ההיסטוריה של ליגת העל המקדונית, מספר המועדונים המתמודדים בליגה הבכירה הצטמצם בהדרגה. להלן פירוט של מספר הקבוצות ששיחקו בכל עונה לאורך ההיסטוריה של הליגה:
18 מועדונים = 1992–1993
16 מועדונים = 1993–1995
15 מועדונים = 1995–1996
14 מועדונים = 1996–2001
12 מועדונים = 2001–2014
10 מועדונים = 2014–2020
12 מועדונים = 2020–הווה
הליגה מונה כיום 12 קבוצות, וכל קבוצה משחקת נגד הקבוצות האחרות שלוש פעמים, ובסך הכל 33 מחזורים לקבוצה בעונת כדורגל אחת.
בשל דירוג מקדמי דירוג אופ"א, מנצחת הליגה נכנסת לסיבובי המוקדמות של ליגת האלופות, בעוד הקבוצות הממוקמות במקום השני והשלישי נכנסות לסיבובי המוקדמות של הליגה האירופית יחד עם הזוכה בגביע המקדוני. בתום העונה, שתי הקבוצות במקומות האחרונים בליגה יורדות לליגה השנייה במקדוניה ואילו הקבוצה במקום השמיני הולכת לפלייאוף עם מנצחת הפלייאוף העלייה משתי הליגות האזוריות שהם בעצם מהוות את הדרגה השנייה במערכת הליגה המקדונית.
אלופת הליגה לפי עונות > תחרות ארצית - ליגת העל המקדונית (1992 ואילך)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע המקדוני באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצה

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | וארדאר סקופיה | 11 | 4 | 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 2001/2002, 2002/2003, 2011/2012, 2012/2013, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2019/2020 |
| 2 | רבוטניצ'קי סקופיה | 4 | 3 | 2004/2005, 2005/2006, 2007/2008, 2013/2014 |
| – | שקנדיה | 4 | 3 | 2010/2011, 2017/2018, 2018/2019, 2020/2021 |
| 3 | סילקס קראטובו | 3 | 6 | 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998 |
| – | סלוגה יוגומגנאט | 3 | 2 | 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001 |
| 4 | פובדה פרילפ | 2 | 2 | 2003/2004, 2006/2007 |
| – | סטרוגה | 2 | – | 2022/2023, 2023/2024 |
| 5 | מקדוניה סקופיה | 1 | 1 | 2008/2009 |
| – | ק.פ. שקופי | 1 | 2 | 2021/2022 |
| – | רנובה ג'פששטה | 1 | - | 2009/2010 |
| 6 | מטאלורג סקופיה | - | 3 |  |
| – | מילאנו קומאנובה | - | 2 |  |
| – | בלסיצ'ה סטרומיצה | - | 2 |  |
| – | הוריזונט טורנובו | - | 1 |  |
| – | אקדמיה פאנדב | - | 1 |  |
יחיאל חגיז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1912 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  3 באוגוסט 1960 (בגיל 47) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין 
 
יחיאל מיכל חָגִיז (22 בנובמבר 1912 – 3 באוגוסט 1960) היה פזמונאי עברי, מורה ומתרגם ישראלי. נודע בעיקר בפזמונו "צאנה צאנה" (1941).
ביוגרפיה

יחיאל בן מרדכי חגיז נולד בירושלים, בן ליוצאי מרכז אירופה (סבו, יצחק חגיז, אימץ עם עלייתו לארץ ישראל בימי העות'מאנים שם משפחה של ידידים יוצאי מרוקו). אמו, שרה פייגה, הייתה בתו של הרב רפאל יונה ראם.
למד בבית המדרש למורים העברי בעירו. בבחרותו הצטרף לתנועת החוגים המרקסיסטיים של מפלגת פועלי ציון שמאל והיה חבר קיבוץ חפציבה. עבד מספר שנים כפועל בניין וחקלאי, ומשנת 1949 היה למורה.
במלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי וניהל את להקת הבידור של פלוגת ההסוואה מס' 1 (פלוגת ההסוואה העברית הראשונה) בחיל ההנדסה הבריטי, בצפון אפריקה ובאיטליה. הוא חיבר פזמונים רבים. הִרבה לכתוב גם חיקויים לשירי משוררים ידועים, פרודיות היתוליות ושירי זמר ברוח שירים מפורסמים. בעיקר התפרסמו הפרודיות שלו על שירי אברהם שלונסקי, שזכו בשעתו לתהודה רבה.
פזמונו הידוע ביותר, שנכתב בעת שירותו, הוא "צאנה צאנה" (1941). השיר, שהולחן על ידי יששכר מירון (מיכרובסקי), היה ללהיט בארצות הברית ולאחד מהשירים העבריים המוכרים ביותר בעולם. עוד מפזמוניו: "שיר הבאר" ("נרקוד ונבשר / מים מים בבאר") (גם הוא הולחן על ידי מירון).
לאחר שחרורו התגורר ברח' מאפו 24 בתל אביב. ב-1946–47 היה (בין היתר לצד המלחין מירון) ממייסדיה ומנהליה של "גחלילית", להקת התיאטרון העממי מיסודם של החיילים המשוחררים.

בתקופת מלחמת העצמאות היה ממחברי תוכניותיה של הלהקה הצבאית בשירות התרבות של צה"ל; בין היתר היה ממחברי התוכנית "אין ספק!". ועיבד את "חופשה במחנה" על פי "שתי שבתות" למשה שמיר (תש"ט)
ב-1950 הקים ביחד עם הבמאי יעקב מנסדורף (מאנסדאָרף) את "תע"ז" (תיאטרון עממי זעיר) קצר-הימים, מקרב העולים החדשים, שהפיק את הקומדיה "הפונדקאית" ("מירַנדולינה", "שונא הנשים") (אנ') לקרלו גולדוני בתרגומו של חגיז (השחקנית מרים זוהר, שגילמה תפקיד ראשי בהצגה, התקבלה בעקבות זאת לתיאטרון הבימה).
במחצית השנייה של 1951 ייסדה קבוצת עולים חדשים את תיאטרון "זיקית" להומור וסאטירה, שחגיז חיבר את פזמוניו ותוכניותיו (בהן "בליצנות גמורה").
חגיז חיבר, עיבד ותרגם שירים, פזמונים ומערכונים. בראשית שנות ה-50 היה חבר הנהלת אקו"ם.
בשנת 1951 ראה אור בהוצאת נ' טברסקי הקובץ "בקצב הזמן", שכינס כמה מפזמוניו.

חגיז פרסם גם תרגומים מיידיש בעיתונות העברית ובקבצים. כמו כן תרגם את כרך ב' של ספרו הנודע של משה גרוסמן, "בארץ האגדית הכשופה: שבע שנות-חיים בברית-המועצות" (1952).
חיבר שיטה מיוחדת להוראת כתיב עברי למבוגרים ("שיטת חגיז").
באמצע שנות ה-50 לימד אותה בבית הספר לפקידוּת "אלפא" בתל אביב.
בשנת תשכ"ה, לאחר מותו, ראה אור ספר הלימוד "תורת הכתיב העברי", שחיבר עם ידידו נח גרינשטיין ושהושלם על ידי האחרון.
יחיאל חגיז נפטר ב-1960, בגיל 48. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
משפחתו

חגיז היה נשוי לברכה לבית יעלי (גרינשְפּוּן) (1916–1981) ואב לבן, גיל חגיז (Gil Hagiz;‏ 1940–2007), ולבת, רננה (נני) ורד (1943–2003).
אביה של אשתו ברכה, אברהם יעלי (גרינשפון) (1893–1966), היה איש העלייה השנייה, המזכיר הראשון של מועצת פועלי תל אביב וחבר מועצת עיריית תל אביב בשנות ה-20. דודתה (אחות-אביה), חוה יואלית-ורדי (1894–1978), הייתה שחקנית, מורה למשחק ולדיקציה בארץ, ואשתו של דוד ורדי (רוזנפלד) (1893–1973), שחקן, במאי ומורה למשחק, משחקניו הראשונים של תיאטרון הבימה במוסקבה.
פרסומיו

קובץ פזמוניו:
בקצב הזמן: זמרים ופזמונים, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"א.
ספר לימוד:
נח גרינשטין, יחיאל חגיז, תורת הכתיב העברי: ספר ללימוד הכתיב ללא שגיאות, תל אביב: נ' גרינשטין וי' חגיז, תשכ"ה.
תרגום:
משה גרוסמן, בארץ האגדית הכשופה: שבע שנות-חיים בברית-המועצות; מאידיש: א. בן-מאיר [כרך א]; ספר ב תֻרגם ע"י י. חגיז, תל אביב: נ. טברסקי, תשי"א 1951–תשי"ג 1952.
לקריאה נוספת

"חגיז, יחיאל", בתוך: אליהו כרמל (עורך), אישים בישראל, ירושלים: המכון להוצאה לאור בישראל, תשכ"א 1960, עמ' 129.
"Haggis, Yehiel," in: Who's who Israel, vol. 6, 1956, p. 203.
הערות שוליים

1 2  יחיאל חגיז באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  עדה כהן ומאיר הראובני, המוח (האלקטרוני) בשרות היצוא, מעריב, 2 בפברואר 1979.
↑  חגית הלפרין, בהשתתפות גליה שגיב, מעגבניה עד סימפוניה: השירה הקלה של אברהם שלונסקי ופארודיות על שירתו (ספר שלונסקי, ג), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב – מכון כץ לחקר הספרות העברית, תשנ"ז 1997, עמ' 340.
↑  על פי הערתו של אליהו הכהן, שירת בבריגדה היהודית (אליהו הכהן, ‏תשובת אליהו הכהן לאלי ברק, "חדשות בן עזר" 321, 28 בפברואר 2008; וכך משתמע גם מסקירה זו: ג., "בקצב הזמן", מעריב, 4 במאי 1951. ואולם בכל יתר המקורות (ראו להלן) נטען: "בצבא הבריטי".
↑  'חגיז, יחיאל', בתוך: אליהו כרמל (עורך), אישים בישראל, ירושלים: המכון להוצאה לאור בישראל, תשכ"א 1960, עמ' 129.
↑  תל-אביב: "גחלילית" – קואופרטיב, דבר, טור 1, 23 בינואר 1947; על "קבלת פנים": ד. ב. מלכין, נשיאים ורוח וגם גשם: סיורים בקרית-אמנות, משמר, 28 בינואר 1947; בת-לוי, "קבלת פנים" ב"גחלילית", דבר, 7 במרץ 1947.
↑  אשר נהור, "אין ספק!", המשקיף, 3 בספטמבר 1948.
↑  תל-אביב: "שונא הנשים" ב"תעז", דבר, 25 באפריל 1950; אורי קיסרי, לאחר מסך ראשון | אנו מתעשרים בתיאטרון חדש, מעריב, 4 ביוני 1950; מ. מ. רנדל, "שונא הנשים", חרות, 9 ביוני 1950.
↑  "זקית" – תיאטרון סאטירי חדש, חרות, 4 בספטמבר 1951.
↑  ב"אקום", דבר, 29 במאי 1952
↑  נח גרינשטין, הקדמה, תורת הכתיב העברי (תל אביב תשכ"ה)
↑  לפי רשומה באתר Geni, נפטר בארצות הברית
↑  ברכה חגיז באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  רננה ורד באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  "יעלי (גרינשפון), אברהם", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799–1948 תל אביב: עם עובד, תשמ"ג 1983, עמ' 256; דוד תדהר (עורך), "אברהם משה יעלי (גרינשפון)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1599.
↑  ורדי-יואלית (גרינשפון) חווה, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב; דוד תדהר (עורך), "חוה יואלית (גרינשפון)-ורדי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1473.
↑  ורדי (רוזנפלד) דוד, בתוך: שמעון לב-ארי, "מדריך 100 שנה לתיאטרון העברי", באתר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב; דוד ורדי באתר הבימה; דוד תדהר (עורך), "דוד ורדי (רוזנפלד)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1440.
↑  ביקורת: זאב איגרת, ספר חדש להוראת הכתיבה, דבר, 28 ביוני 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496251705171  LCCN: n2008045603  MusicBrainz: b5d2436b-5829-494a-b23f-54ffe456802e  VIAF: 21615969   WorldCat (עם VIAF): 21615969
אדורס

| --- | --- |
 מדינה / טריטוריה:  רוהן רוֹהָן
 ראש העיר:  מלך רוֹהָן
 שפה רשמית:  רוֹהִירִית
 
בלגנדריום של טולקין, אֵדוֹרָס (אנגלית: Edoras, משמעות ברוֹהִירִית: "חצרות המלוכה") היא בירת ממלכת רוֹהָן ומקום ישיבתם של מלכי רוֹהָן.
היסטוריה

לא ידוע מתי הוקמה אֵדוֹרָס. בהתחשב בכך ששמה הוא ברוֹהִירִית, כנראה שמה הוענק לה לאחר ביאת הרוֹהִירִים לרוֹהָן, שבאותם ימים נקראה קָלֵנַרְד'וֹן. מלך רוֹהָן השני, בְּרֵגוֹ, העביר את הבירה מפוֹלְד לאֵדוֹרָס וציווה לבנות בשטחה את מֶדוּסֶלְד, מקום משכנם של מלכי רוֹהָן. המלאכה הסתיימה בשנת 2569. בשנים 2758-2759 אֵדוֹרָס, יחד עם כל רוֹהָן, נכבשה על ידי בני דוּן ומנהיגם, וּוּלְף, ישב בה וכינה את עצמו "מלך רוֹהָן". בסופו של דבר בשנת 2759 הגיעה עזרה מגוֹנְדוֹר ובני דוּן נהדפו מרוֹהָן. באותה השנה נערכה ההמלכה של פְרֵאָלָף באֵדוֹרָס.
גאוגרפיה

אֵדוֹרָס ממוקמת למרגלות ההרים הלבנים.
ביאורים

↑  הנוכחי נקרא אֶלְפְוַּין "הנאה"
1 2  לעידן השלישי
↑  כמובן שאין הוא היה מלך רוֹהָן באופן רשמי, אלא הוא רק כינה את עצמו כך.
הערות שוליים

1 2  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1131
↑  ג'. ר.ר. טולקין, כריסטופר טולקין (ע), תרגום: עמנואל לוטם, סיפורים שלא נשלמו, לוד: זמורה ביתן מוציאים לאור, 2001, עמ' 407
1 2  Drout, Michael D. C. (2006). J.R.R. Tolkien Encyclopedia. United States. Routledge. p. 575. ISBN 978-0415969420. OCLC 71004244.
1 2  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1030
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1029
↑  ג'. ר. ר. טולקין, עמנואל לוטם (ע), תרגום: רות לבנית, אוריאל אופק, שר הטבעות, זמורה ביתן מוציאים לאור, 1998, עמ' 1031