stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שאה חוסיין
קורות חייו > שבי ומוות

תחילה נהג מחמוד בהתחשבות לעבר חוסיין אשר היה לו לאסיר אך עם הזמן בעוד מחמוד הפך לא יציב מבחינה מנטלית הוא החל לראות בחוסיין יריב פוטנציאלי. בפברואר 1725, עברה שמועה כי מבין בניו של חוסיין, הנסיך סאפי הצליח לברוח, בשומעו על בריחת בן חוסיין, מחמוד הורה את ההוצאה להורג של כל שאר הנסיכים הספווים מלבד חוסיין עצמו. בעת ניסה לעצור את הטבח באחיו ובניו, חוסיין נפצע אנושות אך הציל שניים מבניו. מחמוד הפך חולה נפש ונפטר ב-25 באפריל אותה השנה.
תחילה, בנו של מחמוד, אשראף נהג בסימפתיה לעבר חוסיין, בתמורה האחרון נתן לו להינשא לאחת מבנותיו, מהלך שיתן לו לגיטימציה לשלוט בקרב העם הפרסי. אשראף היה במלחמה נגד הטורקים שטענו להחזרת הספווים אל הכס. בסתיו 1726, המושל של בגדאד, אחמד פאשא החל מתקדם בראש צבאו לאספהאן. בדרכו לבירה הפרסית שלח אחמד מכתב לעבר אשראף בו כתב כי יחזיר את חוסיין לשלטון בעת יכבוש את אספהאן. עקב הסכנה לכס שלו, אשראף הורה על הורדת ראשו של חוסיין והבאתו למחנה הטורקים ביחד עם מכתב לגינוי הטורקים.
לקריאה נוספת

Michael Axworthy, The Sword of Persia: Nader Shah, from Tribal Warrior to Conquering Tyrant, I.B. Tauris, 2006
שוטה הג'אז

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  וולט דיסני
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מוזיקה:  קרל סטאלינג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני Celebrity Productions
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  15 באוקטובר 1929
 משך הקרנה:  6 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 סרט קודם:  הצ'ו צ'ו של מיקי 
 סרט הבא:  קצב הג'ונגל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוטה הג'אז (באנגלית: The Jazz Fool) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס שיצא לראשונה בשנת 1929. הסרט ה-12 בסדרת סרטי מיקי מאוס והתשיעי באותה שנה.
כותרת הסרט משלבת את שמותיהם של שני סרטי אל ג'ולסון: זמר הג'אז (1927) והשוטה המזמר (1928). גרסה מוקדמת של דמותו של הוראס הורסקולר מופיעה, אך היא עדיין לא הדמות המואנשת שהוא מאוחר יותר מתפתח להיות.
הדיאלוג היחיד בסרט הוא של מיקי, אשר שר במנגינה באמצעות ההברות "דו".
עלילה

מיקי מגיע לעיירה רכוב בעגלה רתומה לסוס שנושאת את הכותרת "מופע הדרכים הגדול של מיקי", בעודו מנגן על העוגב. סוסו של מיקי רוקד לצלילי המנגינה, וכך גם חיות משק שונות שהולכות בעקבות העגלה. שתי פרות (ששתיהן נראות כמו קלרבל הפרה) רוקדות בחצר האסם, בנוסף גם הבגדים התלויים על חבל כביסה.
כשהגיעו ליריד, הסוס מנגן בכלי הקשה בעוד מיקי מנגן על העוגב שלו. כשהשיר מסתיים, מיקי עולה לבמה ומנגן בפסנתר באגרסיביות, ובסופו של דבר מנהל קרב אגרופים עם הכלי. בסוף הקונצרט הפסנתר נוקם בו על ידי נשיכת החלק האחורי של מיקי.
הפקה

זהו הסרט השני של מיקי מאוס הכולל קונצרט פסנתר, לאחר הסרט "בית האופרי" שיצא שבעה חודשים קודם לכן במרץ 1929. בנוסף שוטה הג'אז כולל כמה בדיחות ממוחזרות מהסרט הזה.
ביקורת

בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב מציין, "שוטה הג'אז הוא אחד מהסרטים הקצרים המוקדמים של מיקי מאוס עם הרבה ביצועים מוזיקליים, אבל ללא עלילה. עם זאת, יש הרבה אקשן, וביצועי הפסנתר של מיקי עדיין משעשעים גם היום".
ראיין קילפטריק מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project" כתב: "[החלק] הטוב ביותר הוא ההנפשה האישיותית של מיקי, המראה את הכעס, התסכול או האושר שלו ממה שהוא מנגן על הפסנתר. זה עשוי היטב, עם תנועות פשוטות של הגבה והעיניים, עיקומי הפה שלו, או כיוון האף או הכתפיים שלו המבטאים את כל הרגש. זה מיקי הבעתי מאוד, חלק מההתפתחות של דמותו במהלך הסרטים הקצרים האחרונים".
כתב העת "Motion Picture News" ב-9 בנובמבר 1929 החמיא לסרט שהוא קומי ומצחיק ובמיוחד על קטע הנגינה על הפסנתר.
הערות שוליים

1 2  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. p. 43. ISBN 978-3-8365-5284-4.
1 2 3 4  Grob, Gijs (2018). "The Jazz Fool". Mickey's Movies: The Theatrical Films of Mickey Mouse. Theme Park Press. ISBN 978-1683901235.
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kilpatrick, Ryan. "The Jazz Fool". Disney Film Project. נבדק ב-3 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Week's Short Subject Assortment Unearths No Outstanding Releases". Motion Picture News: 38. 9 בנובמבר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
קריית טאהש

קריית טאהש (נהגה: טוֹש; באנגלית: Kiryas Tosh) היא שכונה חסידית בבּוּאַבְּרִיאַן (אנ') שבמחוז קוויבק, שהוקמה על ידי רבי משולם פייש לאווי (השני), האדמו"ר מטאהש. נכון לשנת 1999 התגוררו בקריה כ-2000 איש.
האדמו"ר רבי משולם פייש לאווי (השני) מטאהש
שם

קריית טאהש, נקראת על שם העיירה נירטש בהונגריה, ליד גבולות סלובקיה ואוקראינה, שבה חיו ופעלו שושלת אדמו"רי טאהש.
היסטוריה

באדר תשי"א עקר הרב לאווי למונטריאול שבקנדה. לאחר פסח הקים בעיר את בית המדרש "אוהל אלימלך". ב-3 באוקטובר 1952 התאגדה בעיר "קהילת טאש" (בצרפתית: Tasher Congrégation).
עוד מראשית שהייתו במונטריאל החליט לבסס את קהילתו מחוץ לעיר, כדי להתבודד מהשפעות העולם החיצון. בשנת 1963, באמצעות הלוואה בתנאים נוחים של 500,000 דולר קנדי שקיבל מהתאגיד הפדרלי למשכנתאות, הוא הקים שיכון חסידי בשם "קריית טאהש" בפרבר בּוּאַבְּרִיאַן הרחוק כ-30 ק"מ ממונטריאול. למקום עברו שמונה-עשרה משפחות של חסידיו. הוא הקים שם ישיבה בראשותו. ב-1973 היו בה 120 לומדים. ב-1999 דיווח כתב ניוזוויק ג'ושוע האמר כי בקריה גרו כאלפיים נפש ועוד ששת אלפים איש היו פזורים בקהילות טאהש בעולם.
ב-1979 הובילו האדמו"ר וראשי הקהילה מהלך לקבלת מעמד מוניציפלי עצמאי לקריה והיפרדות מבואבריאן. ממשלת קוויבק הודיעה כי תסכים אם העירייה תקבל זאת; ראש העיר תמך ברעיון משיקולי מיסוי. עם זאת, המהלך סוכל לאחר שדעת הקהל והתקשורת יצאו כנגדו, מחשש שיתאפשר לחסידות לחוקק חוקי-עזר עירוניים בהתבסס על דת.
כרב הקריה כיהן הרב אלימלך לאווי, בן האדמו"ר, עד שנת 2015, בה הוכתר לאדמו"ר על מקום אביו.
מוסדות ציבור וקהילות

בקריה רשת מוסדות של חסידות טאהש, בהם תלמוד תורה, בית ספר לבנות וישיבה. כמו כן ישנם בקריה מוסדות חינוך של חסידויות נוספות. נכון לשנת 2016 התגוררו בקריה כ-253 משפחות השייכות לחצר טאהש (המהוות רק כמחצית האוכלוסייה, כשהקבוצה השנייה בגודלה היא חסידי סאטמר).
בקריה יחידת הצלה עצמאית, המגישה שירותי רפואה, מה שהופך אותה לאחד משלושת המקומות בקנדה כולה להם יש יחידות הצלה עצמאיות. כמו כן הוקם בקריה ארגון שומרים, המורכב מלמעלה מ-20 צעירים המסיירים ברחובות ומגיבים כאשר קוראים לעזרה, בשיתוף פעולה עם כוחות המשטרה המקומיים.
כלכלה

לדברי ד"ר ויליאם שפיר מאוניברסיטת מקמסטר, כ-20% מהגברים המתגוררים בקרית טאהש עובדים מחוץ לקהילה. בדרך כלל בתור שוחטים או מורים בבתי ספר דתיים, או בעסקים בבעלות יהודית באזור מונטריאול. שאר בני הקהילה עובדים בעבודות דתיות (בבית הכנסת הקהילתי, במקווה או בישיבה), או שבבעלותם עסקים עצמאיים קטנים (כגון חנויות תכשיטים, בגדים, ועד סוכנויות ראיית חשבון וביטוחים). בקהילה מרכז קניות קטן ובו סופרמרקט כשר, קצבייה, חנויות צעצועים ובגדים, וכן חנויות לקניית תשמישי קדושה ופריטי יודאיקה.
תקנות

הרב לאווי הודיע על תקנון המחייב את כל תושבי קריית טאהש. כדי להתגורר בקהילה זו, התושבים צריכים לציית לתקנון זה.
על פי התקנון, חל איסור להחזיק בעיתונים או בספרים שתוכנם אינו מתאים לערכי הקהילה. על כל האירועים הציבוריים להיערך בהפרדה מלאה, עם מחיצה. המזון המוגש באירועים חייב להיות בכשרות רבני הקהילה. כן הותקנו תקנות בנוגע לבגדי הנשים, על פי מנהגי הצניעות של הקהילה.
בפוליטיקה

ב-1995, לקראת משאל העם על מתן עצמאות לקוויבק (אנ'), נקט האדמו"ר בעמדה הפוכה מזו של מרבית היהודים בחבל ושל בני המיעוטים בכלל, שחששו מעלייתם לשלטון של הלאומנים דוברי-הצרפתית. ב-12 בפברואר הופיע נציג מטעם "קריית טאש" בפני הוועדה הממשלתית שעסקה בנושא והביע בשם הרב תמיכה מלאה בעמדתם של הבדלנים. בעקבות כך זכה רבי לאווי לאהדה רבה בשורותיהם. ב-12 באוקטובר, שבועיים וחצי לפני המשאל, ביקר בקריה ראש ממשלת קוויבק, תומך העצמאות ז'ק פַּארִיזוֹ (אנ'), ונכח בחנוכת בית כנסת. לבסוף, מחשש לעורר איבה מצד הרשויות הפדרליות, חילקו התושבים בקריה את קולותיהם בין שני הצדדים במשאל.
ראו גם

קריית ויז'ניץ
ניו סקוור
קריית צאנז
הערות שוליים

1 2  Joshua Hammer. Chosen by God: A Brother's Journey. Hyperion Books, 1999. עמ' 165.
↑  "The Kiryas Tash Community". kiryastash.ca. Kiryas Tash.
↑  Yitzchak Cohen. Tosh: A Hassidic Oasis in Quebec. המודיע, 10 בספטמבר 2010.
↑  Tasher Congrégation באתר Entreprises Quebecoise.
↑  איחוד הקהילות האורתודוקסיות באמריקה. Jewish Life. כרך 37, גיליון ספטמבר-אוקטובר 1969. ISSN 0021-6577. עמ' 41.
↑  Ernest Krausz, Gitta Tulea.Jewish Survival: The Identity Problem at the Close of the Twentieth Century. Transaction Publishers, 1998. עמ' 178.
↑  Robert J. Brym. The Jews in Canada. Oxford University Press, 1993. עמ' 127.
↑  המאור. שנה כ"ה, קונטרס ב', כסלו-טבת התשל"ג, עמ' 43.
↑  Janet S. Belcove-Shalin. New World Hasidim: Ethnographic Studies of Hasidic Jews in America. SUNY Press, 1995. עמ' 57.
↑  Marcin Wodziński, Historical Atlas of Hasidism, הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2018. עמ' 194.
↑  http://www.hatzolah.com/ Hatzolah of Kiryas Tosh
↑  "About Shomrim". K T S P SHOMRIM KIRYAS TOSH. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shaffir, William. "Kiryas Tash - Community". Kiryas Tash. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Shaffir, William. "Kiryas Tash - Community". Kiryas Tash. נבדק ב-21 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)Shaffir, William. "Kiryas Tash - Community". Kiryas Tash. Retrieved 21 August 2011.
1 2  Shaffir, William. "OCCUPATIONS IN TASH". Kiryas Tash - Community. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gold, Irving (1996). "Jewish Political Behavior-liberalism or Rational Political Tradition the 1989 Quebec Election and the Equality Party" (PDF). {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Lori G. Beaman. Religion and Canadian Society: Contexts, Identities, and Strategies. Canadian Scholars’ Press, 2012. עמ' 163-166.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586307105171 
הרב אלימלך לאווי, האדמו"ר הנוכחי
רז'ב (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אירועים אמיתיים וספרו של ויאצ'סלב קונדראטייב "לכפר בדם"
 בימוי:  איגור קופילב
 הופק בידי:  אינסה יורצ'נקו סרגיי שצ'גלוב
 תסריט:  איגור קופילב
 עריכה:  גאורגי מירצ'י
 שחקנים ראשיים:  סרגיי ז'רקוב אלכסנדר גורבאטוב איוואן בחארב ארסני סמיונוב ,אולג גיאנוב
 מוזיקה:  אלכסנדר מאייב מקסים קושבארוב
 צילום:  גאריק ז'מאגריאן יבגני קורדונסקי
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Triks Media
 חברה מפיצה:  רוסיה-1 Karo
 הקרנת בכורה:  5 בדצמבר 2019
 משך הקרנה:  135 דקות
 שפת הסרט:  רוסית גרמנית
 סוגה:  מלחמה
 הכנסות:  85 מיליון רובל
 rzhevfilm.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
רז'ב (ברוסית: Ржев; שווק במדינות המערב בשם "1942: Unknown Battle") הוא סרט מלחמה רוסי משנת 2019 בבימויו של איגור קופילב ומבוסס על ספרו של ויאצ'סלב קונדראטייב, "לכפר בדם".. קונדראטייב נטל חלק בקרבות במבלט רז'ב כחייל חיל רגלים פשוט והספר מבוסס במידה רבה על זיכרונותיו מהקרבות. הסרט מגולל את אפיזודה קטנה מקרב רז'ב השני בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ובעיקר את נחישותם של חיילי הצבא האדום שנותרו מיעוט בהגנתם על אחג הכפרים בקרבת העיר רז'ב מפני הנאצים. הקרנת הבכורה נערכה ב-27 בנובמבר 2019 בפני תושבי העיר רז'ב. הסרט יצא לאקרנים ב-5 בדצמבר 2019 וישודר ברשת רוסיה-1 במסגרת שידורים ליום הניצחון, ב-9 במאי 2020.
עלילה

אירועי הסרט מתרחשים במהלך יממה אחת בשנת 1942, בעיצומו של קרב רז'ב. פלוגת חיילי הצבא האדום, בקרב קשה מצליחה להשתלט על לכפר אובסיאניקובו, תוך ספיגת אבדות כבדות. מפקד הפלוגה מקבל פקודה להחזיק בכפר בכל מחיר. אין שום הבטחה, שהפלוגה תקבל תגבורת כלשהי. 
כל אחד מהחיילים, שעוד נותרו בחיים,  מבין שכמעט בלתי אפשרי לצאת מהקרב הזה בחיים. ברגע זה תחת אש כבדה מגיע לאובסיאניקובו קצין נקוו"ד, שחייב למצוא ולחשוף  חיילים, שנאמנותם למשטר הסובייטי מוטלת בספק. בואו של קצין נקוו"ד גורמת לזלזול מצד החיילים במשימתם, אך האירועים מקבלים תפנית בלתי צפויה.
שחקנים

סרגיי ז'רקוב — מפקד הפלוגה
אלכסנדר גורבאטוב — איוואן באסוב
איוואן בטארב — קרצב
ארסני סמיונוב — פוליטרוק
אולג גיאנוב — מצ'יחין
אלכסנדר בוחארוב — סמל סיסוייב
גריגורי נקרסוב — לוטננט ריקוב
איגור גראבוזוב — ז'ורקין
אלכסנדר אראבושקין — פטרוביץ'
דן רוזין — ויקטור סומוב
אנדריי קורובניצ'נקו — לריונוב
רומן גריבקוב — אושאקוב
פיוטר לוגאצ'יוב - ולאסיוק
יבגני ליאמין — יליסייב
ראו גם

רז'ב
קרב רז'ב השני
מבלט רז'ב
הערות שוליים

↑  Драматичный и предельно честный: фильм "Ржев" снят в стилистике "боя изнутри"
↑  Тверской области пройдет спецпоказ фильма «Ржев»
↑  Военная драма "Ржев" готовится к выходу в прокат
↑  К 75-летию Победы: военная драма "Ржев" на телеканале "Россия 1", Vesti.ru
ריגה (ניו יורק)

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מדינת ניו יורק מדינת ניו יורק
 מחוז:  מונרו
 תאריך ייסוד:  8 באפריל 1808[דרוש מקור]
 שטח:  35.3 קמ"ר
 גובה:  175.9 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,586 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  159.41 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  43°04′10″N 77°53′02″W﻿ / ﻿43.069444444444°N 77.883888888889°W﻿ / 43.069444444444; -77.883888888889 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
 www.townofriga.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ריגה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ריגה(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהריגה(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהריגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ריגה (Riga) היא עיירה במחוז מונרו שבמדינת ניו יורק. אוכלוסיית העיירה מונה (נכון ל-2010) 5,590 תושבים. העיירה נמצאת מערבית לרוצ'סטר, על גבול המחוז.
הערות שוליים

↑  באזור שם העיירה מבוטא כ-"Ryega".
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קתדרלה

קתדרלת נוטרדאם דה פריז שנבנתה בסגנון גותי היא אחת הקתדרלות המפורסמות ביותר בעולם.
קתדרלת קלן הגותית בקלן, גרמניה. בנייתה החלה במאה ה-13 והסתיימה רק ב-1880. חזיתה בת שני הצריחים התמירים היא הגדולה בעולם.
קָתֶדְרָלָה (בלטינית: Cathedrālis,‏ Cathedrāle; מהמילה היוונית Καθέδρα, קָתֶדְרָה), היא כנסייה נוצרית המשמשת מושב לבישוף (הגמון) שהוא הרועה הרוחני של הקהילה הטריטוריאלית (דיוקסיה). הקתדרלה לרוב היא מבנה גדול ומפואר, שניצב רם ונישא, בדרך כלל בכיכר העיר. הבנאים והאמנים שבנו את הקתדרלות התייחסו למעשה ידם כאל יצירת "עיר האלוהים" שמורכבותה הגדולה מקפלת בתוכה משמעות תאולוגית עמוקה בנוגע לעולם שברא אלוהים. בתקופה הגותית שיקפו גם העיטורים האומנותיים שבה (פיסול, תבליטים וחלונות ויטראז') תפיסה תאולוגית מורכבת ושיטתית. הקתדרלה היוותה פעמים רבות את המרכז של חיי העיר, ופארה שיקף את יוקרת העיר בה היא נמצאה.
הקתדרלה כמוסד

המילה "קתדרלה" היא קיצור של "כנסייה קתדרלית" שנקראת כך על שם הקתדרה (בלטינית: כיסא, ביוונית עתיקה: מושב) – מושב הבישוף (הגמון), כומר בכיר הניצב בראש דיוקסיה (בישופות) נוצרית.
בקתדרלה עצמה ישבו הבישוף והקנוניציה – מועצת הבישוף – שניהלו את ענייני הבישופות וכן רבים מענייניה האזרחיים של העיר או הרובע בשליטתם. בעיר יכולה להיות אך ורק קתדרלה אחת משום שעיר אינה יכולה להיות מחולקת בין שתי קהילות טריטוריאליות דיוקסיות ולפיכך אין יכול לכהן בה יותר מבישוף אחד. אם הבישוף עוזב את הקתדרלה ומעתיק את מושבו לכנסייה אחרת, מאבדת הקתדרלה את תוארה והכנסייה האחרת זוכה בו.
צמוד לקתדרלות נפתחו בתי ספר קתדרליים שהכשירו אנשים בשבע האמנויות החופשיות (דקדוק, דיאלקטיקה, רטוריקה, לוגיקה, גאומטריה, מוזיקה, אסטרונומיה ואריתמטיקה) ואת החכמים שבהם – גם בפילוסופיה ותאולוגיה.
במקומות רבים הייתה הקתדרלה חלק ממנזר וצמוד אלה היו מבני מנזר כגון קלויסטר בהם שהו נזירים שטיפלו בענייני הקתדרלה.
בגלל חשיבותן קתדרלות רבות זכו למבנים מפוארים בעלי ייחוד ארכיטקטוני. עם זאת, המושג "קתדרלה" מבטא את תפקידן לא את המראה הארכיטקטוני.
היסטוריה

הקתדרלות נבנו עוד מהמאה השמינית לספירה. אז גם הוחלט שהן יהיו מקום מושבו של הבישוף המקומי ולכן ימוקמו רק במרכזי הערים ולא בכפרים. באנגליה לא מומש צו זה שכן בישופים התארגנו לפי שבטים ולא לפי אזורים גאוגרפים, ובתקופה שקדמה לכיבוש הנורמני היו בה מעט ערים. ברם, בשנת 1075, התכנסה מועצה בלונדון והוחלט לממש את הצו.
היסטוריה אדריכלית > ימי הביניים המוקדמים

עד המאה ה-12, רוב הקתדרלות נבנו בסגנון הרומנסק. הקתדרלות הרומאנסקיות הכבדות התאימו לאירופה המתפתחת, שהחלה לצאת מימי החשיכה אל עבר ימי הביניים מאחר שהן דרשו מעט כישרון וסיפקו הגנה בעת שהעיר הותקפה (בתקופה זו, רבים מן החומות והמבצרים באירופה היו מעץ).
היסטוריה אדריכלית > ימי הביניים והתקופה הגותית

הבשורה הגותית הגיעה מצרפת. הכנסייה של מנזר סן דני הייתה המבנה הראשון שהכיל אלמנטים גותים כגון בנייה קלה לגובה וקשתות מחודדות. הקתדרלה הגותית הראשונה הייתה קתדרלת סן אטיין בסנס, אך מי שנחשבת עד היום לארכיטיפוס של הקתדרלה הגותית הקלאסית היא קתדרלת נוטרדאם בפריז.
אלמנטים אופייניים לקתדרלות גותיות הן:
בנייה לגובה, מגובה ב-2 או 3 צריחים מרכזיים (מגדלי פעמון) ועשרות צריחונים קטנים.
קשתות מחודדות, ששימשו כשיטה יעילה מאוד לתמוך במשקל העצום של הבניין.
קמרונות צלעות – קשתות שיצאו מהעמודים הענקיים שתמכו בתקרה והצטלבו עם קשתות מעמודים אחרים ובכך החזיקו את התקרה.
תמיכות דואות, שהעבירו את משקל הבניין ומוקמו כצלעות משני צידי הקתדרלה.
חלונות ויטראז' המספרים סיפורים מן התנ"ך והברית החדשה.
חלון רוזטה – חלון עגול שבתוכו ויטראז'ים הממוקמים בתוך מעין עלי כותרת של פרח, בדרך כלל חלונות רוזטה מוקמה מעל השער הראשי לקתדרלה.
שלושה שערי כניסה הבנויים כמו שער ניצחון רומאי ועל משקופיהם הקשתיים מתוארים מאורעות כמו יום הדין, צליבת ישו ועוד.
אולם מרכזי (מכונה "ספינה") המחולק למסדרון מרכזי (Nave) ושני מסדרונות צדיים (Aisle), שבמרכזו נחצה במסדרון-צולב (בית רוחב, Transept) ומאחוריו ממוקמים בית המקהלה (Choir), המזבח ומושב הבישוף. משני צידיו הותקנו לרוב קפלות קטנות לאצילים או קברות שבהן נקברו בני מלוכה או בישופים חשובים.
פיסול רב ועשיר המתאר מאורעות שונות מהתנ"ך והברית החדשה, גלריית מלכי ישראל, פיתוחים אומנותיים וגרוטסק – פסלי מפלצות מכונפות, וגרגוילים, מרזבים מעוצבים בצורת לוע של מפלצת.
בין השנים 1142 עד למאה ה-16 (ימי הביניים), רוב הקתדרלות במערב אירופה נבנו בסגנון גותי.
צרפת – הולדת הגותיקה – היא בירת הקתדרלות הגותיות וממנה התפשט הסגנון לאנגליה, גרמניה, איטליה וספרד. הסגנונות הגותיים בארצות אירופה שונים במעט מהסגנון הגותי הצרפתי ואילו באיטליה – הסגנון הגותי שולב בהשפעות קלאסיות. הקתדרלה הגותית המזרחית ביותר היא הקתדרלה שבזאגרב, קרואטיה.
בתקופה הגותית הקתדרלות היו המרכז הדתי, החברתי והכלכלי של העיר. מאות בני מקצוע הועסקו בבניית הקתדרלות, שהקמתן נמשכה דורות. בכיכר שמול הקתדרלה התנהלו חיי מסחר שוקקים שכללו שווקים וירידים. בקתדרלה עצמה ישבו הבישוף והקנוניציה – מועצת הבישוף – שניהלו את ענייני הבישופות וכן רבים מענייניה האזרחיים של העיר או הרובע בשליטתם. צמוד לקתדרלות נפתחו בתי ספר קתדרליים שהכשירו אנשים בשבע האמנויות החופשיות (דקדוק, דיאלקטיקה, רטוריקה, לוגיקה, גאומטריה, מוזיקה, אסטרונומיה ואריתמטיקה) ואת החכמים שבהם – גם בפילוסופיה ותאולוגיה.
היסטוריה אדריכלית > העת החדשה

בתקופת הרנסאנס חזרו לבנות בסגנון הקלאסי והסגנון הגותי איבד את עדנתו. מבנים כמו בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא וקתדרלת סנט פול בלונדון התאפיינו בסגנון המושפע מהסגנון היווני-רומי העתיק שמתבסס על שיש לבן ושימוש בצורות גאומטריות חלקות (בניגוד לגותיקה שאהבה להשתמש בחודים). בתקופה זו נבנו קתדרלות רבות באדריכלות בארוקית. במאה ה-19 חזר הסגנון הגותי ופרח שוב. בתקופה זו שופצו קתדרלות גותיות עתיקות רבות שנפגעו במלחמות או עקב הזנחה וקתדרלות חדשות נבנו בסגנון נאו-גותי. כמו כן, הושלמה בנייתה של קתדרלת קלן הגותית, שהופסקה עוד בימי הביניים. גם באמריקה נבנו קתדרלות נאו-גותיות בניו יורק ובוושינגטון די. סי.. במאה ה-20 נבנו קתדרלות בסגנון אדריכלות מודרנית בעלות מבנה שונה ביותר מהמבנים המסורתיים.
קתדרלות מפורסמות > אוסטריה

שטפנסדום, וינה
קתדרלת לינץ
קתדרלות מפורסמות > אוסטרליה

קתדרלת סנט פטריק, מלבורן
קתדרלת מרי הקדושה, סידני
קתדרלות מפורסמות > איטליה

הדואומו של מילאנו
הדואומו של פירנצה (סנטה מריה דל פיורה)
הדואומו של אורבייטו
קתדרלת סיינה
בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
קתדרלות מפורסמות > ארצות הברית

קתדרלת סנט פטריק, ניו יורק
הקתדרלה הלאומית של וושינגטון די. סי.
קתדרלות מפורסמות > בריטניה

קתדרלת לינקולן
קתדרלת סנט פול, לונדון
קתדרלת סאת'רק, לונדון
קתדרלת קנטרברי
קתדרלת סולסברי
קתדרלת יורק
קתדרלת דרהאם
קתדרלות מפורסמות > גרמניה

הקתדרלה של קלן
קתדרלת רגנסבורג
הקתדרלה בוורמס
קתדרלת במברג
קתדרלת ברלין
קתדרלות מפורסמות > מקסיקו

הקתדרלה של מקסיקו סיטי
קתדרלות מפורסמות > צרפת

קתדרלת נוטרדאם דה פארי (1163)
קתדרלת נוטרדאם דה שארטר
קתדרלת נוטרדאם דה ריימס
קתדרלת אמיין
קתדרלת שטרסבורג
קתדרלת סנס (1142)
קתדרלת לאן
קתדרלת נואיון
קתדרלת רואן
קתדרלת בורז'
קתדרלת מץ
קתדרלת בווה
קתדרלות מפורסמות > ספרד

קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה
קתדרלת בורגוס, בורגוס
קתדרלת סנטה מריה, סביליה
קתדרלת טולדו, טולדו
קתדרלת יולליה הקדושה, ברצלונה
קתדרלת פילאר, סרגוסה
קתדרלות מפורסמות > רוסיה

קתדרלת ואסילי הקדוש
קתדרלת איסק הקדוש
קתדרלת קאזאן
קתדרלת פטרופבלובסקיה
קתדרלות מפורסמות > מזרח אירופה

קתדרלת ויטוס הקדוש, צ'כיה.
קתדרלת זאגרב, קרואטיה.
ראו גם

אדריכלות כנסיות
אדריכלות גותית
התחייה הגותית
שטפנסדום בווינה, הקתדרלה החשובה ביותר באוסטריה
קתדרלת אליהו הנביא בחיפה, מרכז העדה המלכיתית בישראל
קתדרלת מילאנו, איטליה. בנייתה נמשכה כ-500 שנה; היא החלה בסגנון גותי והושלמה בסגנון נאו-גותי. קתדרלה זו היא אחת הקתדרלות הגדולות ביותר באירופה.
קתדרלת הלסינקי, פינלנד
קתדרלת פירנצה, אדריכלות הרנסאנס.
הקתדרלה הייתה לרוב מבנה ענק שהתנשא מעל גגות העיר של ימי הביניים. גם הקטנות שבהן, כגון קתדרלת קלרמון-פראן, היו כנסיות גדולות.
הספינה הראשית של קתדרלת לינקולן, אנגליה.
קתדרלת רגנסבורג, גרמניה – אדריכלות גותית מאוחרת
קתדרלת ריימס, בה הוכתרו מלכי צרפת
שירכוה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־12 Ayrarat, ממלכת ארמניה העתיקה 
 פטירה:  23 במרץ 1169 קהיר, השושלת הפאטמית 
 מדינה:  האימפריה הסלג'וקית, השושלת הפאטמית 
 תפקיד:  וזיר השושלת הפאטמית (1169–1169) 
 השקפה דתית:  אסלאם סוני 
 
אסד אל-דין איובּ שירכּוה בן שאד'י (בערבית: أسد الدين شيركوه بن شاذي), "ארי ההרים", היה דודו של המצביא והשליט המוסלמי הידוע צלאח אל-דין. שירכוה, איש כורדי המתואר במגוון המקורות כ"גוץ שמן", היה מדינאי ומצביא חשוב והכובש בפועל של מצרים, הוא הביא עמו את אחיינו, צלאח א-דין, אשר עלה לגדולה לאחר מותו של שירכוה בשנת 1169.
חייו

שירכּוה  ואחיו נג'ם א-דין איובּ היו בניו של שאד'י, יורש העצר של השושלת השדאדית אשר שלטה בפאתי ארמניה. לאחר מאבקים מרים באימפריה הביזנטית והשתלטות מצד הסולטנות הסלג'וקית, נפלה השושלת השדאדית בשנת 1174 ומשפחת איובּ נדדה לעיר תכרית, מקום לידתו של צלאח א-דין. נג'ם א-דין מונה למושל העיר, אך הוא ומשפחתו גורשו ממנה 1138, לאחר ששירכּוה  הרג בעיר אדם נוצרי. מקובל כי בערב גירושם מהעיר נולד צלאח א-דין. משפחת איוב עברה לשטח ההשפעה של הסולטאן זנגי ששלט במוסול. שני האחים שירתו בצבאו של הסולטאן וסייעו בידו להכפיף את כל ארצות דמשק (מרחבי הלבנט - סוריה, לבנון, ישראל וירדן של היום) לשלטונו. לאחר מכן, שירתו האחים את בנו של זנגי, השליט נור אל-דין, תחת שלטונו שימש שירכוה כמושל מוסול (אחיו משל בבעלבכ). לימים, שניהם ניהלו את המשא ומתן מול שליטי דמשק שאפשר את כניעת העיר בידי נור א-דין והפיכתה לבירתו, שם מילאו בני משפחת איוב, לרבות בניו הרבים של נג'ם א-דין ובהם צלאח א-דין, מגוון תפקידים פוליטיים ומנהליים. צלאח א-דין היה מנהל המשטרה (צאחב א-שרטה) ואילו שירכּוה היה שר הצבא.
בשנת 1163 שידל שירכּוה את נור א-דין לשלוח אותו ואת אחיינו, צלאח א-דין, למסע הרפתקני במדבר הסורי, מסביב לממלכת ירושלים הצלבנית העוינת, ומשם אל מצרים הפאטמית העוינת אף היא. משם קרא הוזיר דאז, שאוור, לעזרתו של נור א-דין כדי שיסייע לו להפיל את השלטון הפאטמי הרופס ולהתמודד עם יריבו לשלטון, דירע'ם. בעזרתם של שבטי בדווים ובמאמצים רבים הצליח שירכּוה להוביל צבא גדול למצרים ולהבטיח את מעמדו בה וכן את מעמדו של שאוור.
עם זאת, הח'ליף הפאטמי עדיין ניצב על כסאו וגם שאוור פנה בינתיים אל מלך הצלבנים, אמלריק הראשון כדי שיפיל את שירכּוה. אמלריק צר על כוחותיו של שירכּוה בבלבס בשנת 1164, אך באותו זמן נור א-דין הגיב ממקומו בסוריה כנגד נסיכות אנטיוכיה ואילץ את הצלבנים לסגת.
הצלבנים שבו למצרים עוד פעמיים ואף נחלו הצלחות צבאיות מול הכוח האיובי, בעיקר בהיעדרו של שירכּוה מצרים. באחת מפלישותיהם, בחורף של שנת 1168, הם הגיעו עד פוסטאט (שבה קבע שוואר את מושבו). שאוור הורה על פינוי העיר ועל שריפתה בעזרת "אלפיים כדי נפטא". אז קרא שוואר שוב לשירכּוה כדי שיושיע אותו - אך זמן קצר לאחר שובו של שירכּוה למצרים, הוא הורה לאנשיו לרצוח את שוואר בביתו. שירכּוה עצמו מת מאכילת יתר באחד ממשתאותיו, חודשיים לאחר מותו של שוואר. זהו הוואקום הפוליטי שלתוכו נכנס צלאח א-דין, אחיינו של שירכּוה, והפך לכובש ומנהיג בעל חשיבות בעולם האסלאמי והיו אלו אפוא הישגיו הפוליטיים של דודו שהביאוהו לידי כך.