stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכון הגיאולוגי לישראל
היסטוריה

המכון הגיאולוגי לישראל הוקם על בסיס המכון הגיאולוגי של ממשלת המנדט הבריטי. תחילה היה המכון באחריות משרד המסחר והתעשייה ובהמשך הועבר לאחריות משרד ראש הממשלה וממנו למשרד החקלאות ומשרד הפיתוח. כעת הוא באחריות המשרד לתשתיות לאומיות, אנרגיה ומים. בשנותיו הראשונות עסק המכון בהכנת מפה גיאולוגית של ישראל בקנה מידה של 1:20,000. בשנת 1952 עברו משרדיו למבנה בית החולים סנט ג'ון ובשנת 1962 עבר למחנה שנלר. תחנה סיסמולוגית בבעלות משרד הפיתוח (המכון הגיאולוגי) והאוניברסיטה העברית (המחלקה לגיאולוגיה) הוקמה בשנות השישים של המאה ה-20.
בשנת 1966 הועברה מחלקת הנפט למכון הנפט. בתחילת שנת 2020, עבר האגף לסייסמולוגיה מהמכון הגיאופיסי לישראל למכון הגיאולוגי.
משנת 2014 נבנה משכנו החדש ברחוב ישעיהו ליבוביץ' בגבעת רם.
היסטוריה > ראשי המכון

בראש המכון עמד בשנים הראשונות פרופ' יהודה ליאו פיקרד.
בעקבות פניית משרד הפיתוח לאונסק"ו, הגאולוג ד"ר פריץ ברוצן (גר') הגיע משוודיה. הוא שהה בארץ בשנים 1954–1955, ושימש כיועץ ומנהל המכון.
לאחריו ניהל יעקב בן-תור את המכון במשך שנים רבות. בסוף שנת 1966 התפטר בן-תור והחליפו אליהו זוהר שכיהן בתפקיד במשך מעל עשור. בתחילת שנות ה-80 כיהן כראש המכון אורי כפרי. החל משנת 1982 כיהן כראש המכון ד"ר יוסף ברטוב.  לאחריו  ד"ר יעקב מימרן וד"ר עמוס ביין וד"ר גדעון שטייניץ ז"ל.
בשנת 2005 התמנה זאב בנימין בגין לראש המכון כמחליפו של ד"ר עמוס ביין. עם שובו לחיים הפוליטיים בשנת 2009 החליפו ד"ר איתי גבריאלי, ובשנת 2015 התמנתה ד"ר רבקה אמית לראש המכון, שעבר בתקופת ניהולה, למעונו החדש בגבעת רם. אחריה כיהן ד"ר יוסי יחיאלי וכיום מנהל המכון הוא פרופ' זהר גבירצמן.
יעדי המכון

המכון הוא גורם מרכזי בתחום המחקר היישומי במדעי האדמה. הוא מהווה בסיס מקצועי למקבלי ההחלטות ולגורמים הסטטוטוריים בתחומים אלה, כגון נציבות המים, מינהל מקרקעי ישראל, מינהל התכנון, המשרד להגנת הסביבה והממונים על המכרות והנפט.
תחומי הפעולה העיקריים של המכון:
ריכוז ידע בתחום מדעי האדמה – יצירת מרכז מידע לאומי בתחום מדעי האדמה הכולל מסדי נתונים בתחום זה. הערכת נכסי הטבע: מים, נפט, גז ומחצבים לבנייה, לסלילה ולתעשייה.
גורם מרכזי בהערכת סיכוני רעידות אדמה ובזיהוי אתרים מועדים לכשל תשתית בשל העתקים, התנזלות קרקע וגלישות וכן כל כשל גאוטכני אחר והגדרת תהליכים ומגמות שלהם והשלכותיהן מבחינות תשתיתית, סביבתית ואקלימית, דוגמת עתידו של אגן ים המלח.
מתן מענה לצורכי פיתוח פרויקטים לאומיים ספציפיים כגון תוכניות מתאר להבטחת חומרי גלם לבנייה ולתעשייה ולהתמודדות עם בעיות תשתית מהותיות כגון בורות ים המלח. יצירת מרכז לניטור ומעקב אחר הגורמים המשליכים על תחום מדעי האדמה.
רעידות האדמה

המכון הגיאולוגי מקיים מעקב רצוף אחרי רעידות האדמה המורגשות בישראל. לאור זאת ניתן למצוא באתר המכון: כללי התנהגות בעת רעידות האדמה. המכון גם מציג מבט על התפוצה של קבוצת רעידות האדמה החזקות בישראל וסביבותיה במאה השנים האחרונות, כפי שמופיעה מפת מיקום רעידות האדמה באזורינו (אורכב 29.09.2013 בארכיון Wayback Machine), מלמד שרובן התרחשו באזורים הבאים:
מפרץ אילת (עקבה) – היה הקטע הפעיל ביותר במאה ה-20, כאשר הבולטת ביותר היא הרעידה מנובמבר 1995 שעוצמתה בסולם ריכטר הייתה 7.1 ולוותה באלפי רעידות משנה חלשות יותר. לאחריו ניכרת הפעילות בים המלח ששיאה ברעידה החזקה ביולי 1927, שהייתה דרגה 6.2, אך גרמה להרבה יותר נפגעים ונזקים משום קרבתה למקומות יישוב. פעילות פחותה בהרבה נרשמה בכנרת, בחולה, ובבקעות שבמזרח השומרון.
הקשת הקפריסאית – הוא אזור פעיל אף על פי שאזור ים המלח מהווה גורם סיכון משמעותי יותר בישראל כתוצאה מקרבתו לריכוזי ההתיישבות.
מפרץ סואץ – לכאורה השקט מבין הגבולות. ואולם יש לשים לב למתרחש בקצותיו. בקצה הדרומי שלו ארעה במרץ 1969 ככל הנראה הרעידה החזקה ביותר במאה האחרונה בגבולות תת-הלוח סיני. בשוליים הצפון מערביים שלו ארעה הרעידה של קהיר, באוקטובר 1992, ואף שהגיעה לדרגה 5.9 בלבד, הייתה לקטלנית ביותר במאה האחרונה כאן.
רעידות האדמה > חיזוי רעידות אדמה

למרות ההתקדמות המדעית, נותר נושא חיזוי רעידות אדמה כאחד היותר סבוכים במחקר הסייסמולוגי. אף שברור כי רעידות אדמה חוזרות ונשנות על אותו ההעתק, הרי שהמחזוריות אינה מסודרת בזמן ולא ניתן להסתמך עליה לשם חיזוי. עם זאת, ניתן להתמודד עם קושי זה כאשר מתייחסים בנפרד ל:
מיקום – מרבית רעידות האדמה באזורנו התרחשו באזור ים המלח. קרבתו לריכוזי האוכלוסייה בישראל מגבירה את הסיכון לבני האדם.
עוצמה – הניסיון שהצטבר בעולם מראה שככל שההעתק ארוך יותר, כך הרעידות שעליו תהינה חזקות יותר. כך או כך, נראה שהרעידה המקסימלית הצפויה באזור ים המלח עלולה להגיע לדרגה 7.5 בסולם ריכטר.
זמן – מאמץ רב מושקע לאיתור מבשרים לרעידות חזקות. כך למשל, מבחינים שלעיתים רעש חלש מקדים רעידה חזקה, ואולם רק בדיעבד ניתן היה ללמוד על כך.
בפברואר 2022 חנך המכון את מערכת "תרועה", שבמקרה של רעידת אדמה תיתן התרעה קצרה בת שניות בודדות עד עשרות שניות באמצעות ישומון פיקוד העורף וצפירה ייחודית של צופרי אזעקת מלחמה משולבי מערכת כריזה שתכריז 'רעידת אדמה', בהתבסס על הזמן שלוקח לגלי הרעידה להתפשט ממוקד הרעש אל ריכוזי האוכלוסייה. דוגמה:כאשר תתרחש רעידה בצפון ים המלח, ההתרעה לתושבי ירושלים תהיה כשלוש שניות, לתושבי תל אביב כ-18 שניות, ולתושבי חיפה – כ-30 שניות.
ראו גם

תחנה סייסמוגרפית
מפה גאולוגית
המכון הגיאופיסי לישראל
הערות שוליים

↑  הכתיב המקובל בוויקיפדיה הוא גאולוגי ולא גיאולוגי. אין אנו משנים שמות של ארגונים, אבל השימוש בצורה "גיאולוגי" יוגבל בערך לשמו של הארגון בלבד
↑  לדוגמה נמצאו במכון תיקים מפורטים על תכנון הניצול של מכרות גופרית בארי משנת 1929
↑  מפה גיאולוגית מלאה של ארץ ישראל, דבר, 28 באוגוסט 1939
↑  ממשלת ישראל בעבודתה, הצופה, 18 ביולי 1948
↑  המכון הגיאולוגי יועבר למשרד החקלאות, הצופה, 17 ביוני 1952
↑  המכון לגיאולוגיה מכין מיפוי בקנה מידה גדול, חרות, 1 באפריל 1951
↑  תחנה סיסמוגרפית גדולה תופעל בינואר בירושלים, דבר, 28 ביוני 1962
↑  תחנה ססמולוגית, באתר ארכיון המדינה
1 2  התפטר מנהל המכון הגיאולוגי, דבר, 13 בדצמבר 1966
↑  אגף סייסמולוגיה עובר למכון הגאולוגי, באתר המכון הגיאופיסי לישראל, 13 ינואר, 2020.
↑  רם עברון, אני מכחיש - משמע אני קיים, דבר, 18 בנובמבר 1971
↑  יהודי-ציוני, יליד פולין. התגורר בארץ בצעירותו, וחקר מאובנים בכרמל. יצא לגרמניה ללימודים גבוהים, והשלים דוקטורט ב-1931. ב-1934, עקב עליית הנאצים לשלטון, עקר לשוודיה, שם התגורר, נפטר ונקבר. (ע"פ הוויקיפדיה הגרמנית)
↑  הגיע גיאולוג משוודיה, חרות, 8 במרץ 1954
↑  פרופסור מפוזר, מעריב, 24 בדצמבר 1954
הרצאת ד"ר ברוצן, הצופה, 24 בינואר 1955
↑  שלד רמש מאובן מלפני 100 מיליון שנה נתגלה בנגב, על המשמר, 2 באוגוסט 1955
↑  יחיד וציבור, חרות, 26 במרץ 1962
צבי לביא, כאן עומד עוד סטאלין על כנו, מעריב, 28 באוקטובר 1965
↑  קידוח נסיוני לגילוי מרבצי פחם ליד דימונה, דבר, 3 במאי 1977
↑  שנתון הממשלה לשנת תשל"ט, עמ' 411, בארכיון המדינה
↑  שנתון הממשלה לשנת תשמ"ב, עמ' 394, בארכיון המדינה
↑  Yosef Bartov, Geological phenomonology of nuclear tests, CTBTO spectrum 9, page 23
↑  שנתון הממשלה לשנת תשמ"ג, עמ' 398, בארכיון המדינה
↑  שנתון הממשלה לשנת תש"ן, עמ' 463, בארכיון המדינה
↑  Israel national commision for UNESCO, Report on activities 2004-2005, page 19
↑  יוסי הטוני, ‏נחש צפע? "צבע אדום" לרעידות אדמה, באתר "אנשים ומחשבים", 7 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256832305171  BIBSYS: 98042457  BnF: cb118646356 (data)  GND: 503785-2  ISNI: 0000 0001 2358 9135  LCCN: n80057066  NLA: 5357756  RERO: 02-A000091725  SUDOC: 113662793  VIAF: 150093883   WorldCat (עם VIAF): 150093883
בקעת בית כרם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  32°55′43″N 35°18′10″E﻿ / ﻿32.9287°N 35.3028°E﻿ / 32.9287; 35.3028
 
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בקעת בית כרם(למפת הגליל המערבי רגילה) בקעת בית כרם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת בית כרם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בקעת בית כרם
 
כרמיאל, דיר אל אסד ובקעת בית הכרם, מבט מדרום
בִּקְעַתּ בֵּית כֶּרֶם (בקעת שגוֹר, בערבית:  الشاغور - תעתיק: אל־שאע׳וּר) היא הבקעה החוצצת בין הגליל העליון לגליל התחתון. מקור שמה הוא בכרמי הזיתים הרבים המעטרים אותה.
גאוגרפיה וגבולות

בקעת בית כרם היא הצפונית שבבקעות הרוחב של הגליל התחתון. בצפון היא גובלת בגליל העליון - מתלול צורים, הר חלוץ, הר שזור ומורדותיו של הר הארי, ואילו מדרום לה שוכנים הר גילון, הר כרמי, גבעות כרמיאל, הר כמון, הר חוזה, והר חזון, השייכים לרכס הרי שגור. ממערב תוחם אותה הר גמל, ואילו ממזרח לה נמצאת בקעת חנניה, שהיא למעשה שלוחה של בקעת בית כרם.
התוואי של הבקעה נקבע בעיקר על ידי מתלול צורים. שיפועיו מתמנים ממערב לשגור ונחף, שם עולות הדרכים צפונה, לגליל העליון. נחל שגור ונחל שזור מתנקזים מדרום לה, לעבר נחל חילזון, בעוד שנחל צלמון מנקז את בקעת חנניה, השלוחה המזרחית של הבקעה.
בקרבת הכפר מג'ד אל-כרום נושקת בקעת בית כרם לבקעת מגד, הנמצאת דרומית לה, בין הר כרמי להר גילון. ניקוזה הלקוי של בקעת מגד משפיע על בקעת בית כרם, שחלקה המערבי נעשה בוצי בחורפים.
סביבת שגור/בית־כרם יחד עם בקעת סכנין ורכס יטבת מדרום מהווים מבחינה טופוגרפית את החצי הצפוני של הגליל התחתון המרכזי הנקרא לב הגליל, בוֹ העיר כרמיאל (השוכנת בבקעה ועל רכס שגור) היא העיר הגדולה והמרכזית, ולפעמים אזור זה משתייך גבולית לאזור הגליל המערבי.
אקלים ומים

בבקעת בית כרם ישנו אקלים ים תיכוני. הבקעה מהווה אזור מעבר אקלימי בין הגליל התחתון והגליל העליון, והוא משתנה עם המעבר מזרחה. ממוצע המשקעים עומד על 650–850 מ"מ בשנה, שגורמים לעיתים להצפות בחלקה המערבי, בשל בעיות ניקוז בה.
האקלים בבקעה מתאים לגידולי עצי זית, וגידולי שדה מצויים בקרבת מג'ד אל כרום בלבד.
בבקעה נובעים שבעה מעיינות, כששלושה מהם מצויים בסביבות הכפר ראמה. המעיינות הם דלי שפיעה, ולכן זקוקה הבקעה לייבוא מים מחוצה לה.
זיהום נחל שגור

נחל שגור המנקז את הבקעה לנחל חלזון מזוהם בשנים האחרונות באופן רציף כתוצאה מהביוב הזורם מהכפרים דיר אל-אסד, בענה ומג'ד אל-כרום. משנת 1995 זורם הביוב אל השטח הפתוח ומשם מתנקז אל הנחל. זרימת הביוב הופכת את הנחל למפגע תברואתי. כמו כן היא מפגע סביבתי, משום שהביוב מחלחל לאדמה ומזהם את מי האקוויפר. הזיהום גם מונע ממטיילים לטייל בקניון נחל שגור, שהוא אחת משמורות הטבע היפות בגליל.
היסטוריה > חשיבותה האסטרטגית של הבקעה

הבקעה מהווה את הדרך הקצרה ביותר בין הים התיכון לבקעת הירדן ולכן ככל הנראה שימשה כהסתעפות מזרחית של דרך הים העתיקה. בשל קשיי מעבר במערב הבקעה, בשל קניון נחל שגור ובוצניות האדמה בחורף, היו תקופות בהן עברה הדרך מצפון לבקעה.
בימי בית שני, הועדף הנתיב מדרום לבקעת בית הכרם, דרך שפרעם, ציפורי, ומשם לבקעת חנניה. ניתן לראות זאת על ידי שרידי היישובים מתקופה זו המרוכזים בבקעת חנניה ולא בבקעת בית הכרם.
חשיבותה של הבקעה עלתה שוב בתקופה הצלבנית, עם עליית חשיבותן של עכו וצפת, והפיכת האחרונה למנזר צלבני חשוב. מתקופה זו נשתמרה כנסייה בדיר אל-אסד.
מהתקופה הממלוכית, ועד תום השלטון העות'מאני התחרה הנתיב העובר בבקעת בית הכרם בנתיב עכו-שפרעם-ציפורי-נצרת.
הבקעה נעשתה עבירה בכל ימות השנה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 כתוצאה מעבודות ניקוז והכשרה, ובשנות ה-30 נסלל בה כביש מודרני.
היסטוריה > התיישבות בבקעה

בתקופת בית ראשון היו מספר יישובים בבקעה, ביניהם רמה (רמת נפתלי) ובית הכרם. לא ניתן לזהות את מקומם הוודאי של יישובים מתקופה זו, מלבד רמה, המזוהה עם ח'רבת ג'ול, בקרבת ראמה.
באזור מצויים שרידי יישוב רבים מהתקופה ההלניסטית ועד לתקופה הצלבנית, המרוכזים בעיקר בשולי בקעת חנניה ובגבעות שמדרום לבקעת בית הכרם. מרבית השרידים מצויים באזור כרמיאל, דבר המעיד על אפשרות קיום מרכז תעשייתי במקום.
השרידים הנוצריים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל מעידים על התיישבות משמעותית בבקעה בתקופה זו, בין היתר בנחף, דיר אל-אסד, מג'ד אל-כרום וראמה. נראה שהתיישבות זו נפגעה קשות עם תום השלטון הביזנטי בארץ, והבקעה סבלה מעזובה. לאחר גירוש אחרוני הצלבנים מהארץ על ידי המוסלמים ב-1291, נושבו היישובים שבצפון הבקעה, דוגמת מג'ד אל-כרום ודיר אל-אסד, ששכנו בקרבת אם הדרך.
במאה ה-11, לפי המסורת שלהם, החלה ההתיישבות הדרוזית בגליל. מקורות אחרים טוענים כי הדרוזים החלו להתיישב בבקעה במאה ה-13. בתקופות מאוחרות יותר אירעו שני גלי התיישבות משמעותיים, במאה ה-16 ובראשית המאה ה-18. עדות מושל צפת מ-1732 מוסרת כי רוב תושבי הבקעה דאז היו דרוזים. בימי שלטונו של דאהר אל עומר בשנות ה-40 של המאה ה-18, נושלו הדרוזים מכפריהם, והיישובים הדרוזים היחידים שנותרו כיום בבקעה הם סאג'ור, עין אל-אסד והכפר ראמה שרבע מתושביו דרוזים.
הבקעה כיום

בשל מיקומה הגאוגרפי, גם כיום משמשת בקעת בית הכרם כעורק תחבורה ראשי, ועובר בה כביש 85, מעכו לצפת. כמו כן, עולה ממנה כביש לאזור חבל תפן מצפון, ונמתח כביש אחר לעבר מועצה אזורית משגב שבדרומה.
לכפרים הערביים השוכנים בבקעה, מג'ד אל-כרום, דיר אל-אסד, בענה, נחף, סאג'ור, וראמה, הצטרפה ב-1964 כרמיאל, הקרויה על-שם הבקעה, שנהייתה לעיר המרכזית בה. עם הזמן נבנה ממזרח לעיר, ממערב למושב שזור, אזור תעשייה גדול המספק תעסוקה לתושבי האזור. בנוסף, הוקמו סביב הבקעה בשנות ה-70 וה-80 מצפים לחיזוק היישוב היהודי בה, כגון כמון, גילון ולבון.
הערות שוליים

↑  הרשות לפיתוח הגליל, סקירה לשנת 2004
בקעת בית הכרם, מבט מהר הארי דרומה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465877005171 
ראמה
דורון מנשה

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1964 (בן 60) בני ברק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תחומי מחקר:  ראיות 
 מספר צאצאים:  5 
 www.dmenashe.com
 
דורון מנשה (נולד ב-28 במאי 1964) הוא פרופסור חבר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, מומחה מהבולטים בארץ לדיני ראיות, עומד בראש התוכנית לתואר שני בתורת השפיטה וההליך הפלילי של אוניברסיטת חיפה. עורך ראשי בעבר של כתב העת "דין ודברים" ושל כתב העת המשפטי המקוון הארת דין; מגשר ובורר במסגרת המוסד הישראלי לבוררות עסקית, המרכז הישראלי לגישור ובוררות, והפדרציה לבוררות, מייסד ועורך אחראי של העיתון "בגוב הראיות", ראש מדור חוק ומשפט באתר Jokopost, בלוגר באתר News1 מחלקה ראשונה ויועץ בכיר במשרד עו"ד דהן פרידמן.
נוסף על עיסוקו במשפט, מנשה הוא משורר וחבר באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל ובאקו"ם.
ביוגרפיה

מנשה, בן אמצעי לשלושה בנים, גדל והתחנך בבני ברק. למד בתיכון עירוני בני ברק. בילדותו שיחק כדורגל במסלול מקצועני, ובגיל 16 עת היה בקבוצת הכדורגל של מכבי רמת עמידר שבר שיא עולמי בהקפצות כדורגל כשהקפיץ 22,210 פעמים את הכדור על רגל אחת. שירת בצה"ל ביחידה 8200, הוסמך כעורך דין, חבר לשכת עורכי הדין בישראל, בשנת 1991.
מנשה קיבל תואר ראשון, שני בהצטיינות יתירה ותואר שלישי במשפטים בציון מעולה מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, לצד תואר מוסמך לפילוסופיה בהצטיינות יתירה מאוניברסיטת תל אביב. בין 1986–1989 שימש כעמית הקרן הבינלאומית לחינוך אייסף.
מנשה החל ללמד באוניברסיטת חיפה בשנת 2000 וכן לימד באוניברסיטת תל אביב ובמכללות אחדות. ב־2006 ייסד תוכנית מוסמך בתחום השפיטה וההליך הפלילי במסגרת לימודי ה-LL.M בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
שימש במשך שנים אחדות עורך כתב העת המשפטי המקוון הראשון בישראל "הארת דין" וכן כעורך של כתב העת "דין ודברים". בשנים האחרונות משמש עורך מדור חוק ומשפט באתר הבלוגים ג'וקופוסט.
מנשה מנהל אורח חיים דתי (חוזר בתשובה), נשוי, ואב לחמישה ילדים. מתגורר ברמת גן.
מנשה פרסם ספר שירים בהוצאת טוטם סלונט וחבר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, וכן חבר אקו"ם. זכה בפרס אגודת אח"י בתחום השירה לשנת 2023, שיריו מפורסמים תדיר בבמות ספרתיות מגוונות כגון סלון הדחויים, בו ערך שני גיליונות בנושאי משפט ושירה ,גיליון שנושאו " צדק " ( מרץ 2023 )  וגיליון שנושאו "אמת"( דצמבר 2024)  כמו כן פרסם בכתב העת לספרות "פסיפס",באתר סלונט,  ובאתר "בכיוון הרוח". מנשה מפעיל שני ערוצי יוטיוב. אחד קרוי "איש דיני הראיות", העוסק בניתוח של סוגיות משפטיות וציבוריות מן הזווית של דיני הראיות. הערוץ השני נקרא " פרויקט השירים של פרופ' מנשה" בו לצד קטעי וידאו מהשקות ספרי שירה ואירועי שירה, מועלים שירים מולחנים שנכתבו על ידי מנשה. ביולי 2024 שוחרר במסגרת פרויקט השירים שיר שכתב מנשה בשם " סוף מעשה באהבה תחילה" אותו הלחין ועיבד דני רובס, וביצע דני בסן.
כמו כן נעשה שימוש לא פעם בשיריו בהכרעות דין כך למשל צוטט במלואו שיר שכתב בהכרעה מזכה שעסקה סכסוך שהתגלע בין מתפללים בבית כנסת, וכן צוטט במלואו שירו "זה העול" במסגרת הכרעת הדין הדרמטית המזכה של השוטר שגרם למותו של סלומון טקה.
הגותו ומחקריו

תחום מחקרו העיקרי של דורון מנשה הוא התאוריה של דיני ראיות. הוא משלב היבטים תאורטיים-עקרוניים והביטים ישומיים-פרקטיים. כתיבתו עוסקת בהיבטים הלוגיים של דיני הראיות, לרבות ניתוח מתמטי של כללים, יישום של עקרונות כלכליים של המשפט ובאופן ספציפי בהקשר של תמריצים לגילוי אינפורמציה.
מנשה הוא בעל מומחיות בראיות הנוגעות לתחומים משפטים ספציפיים כגון משפט וטכנולוגיה, עבירות שוחד וצווארון לבן בכלל ובהקשרים של מדע ובריאות, בפרט בהקשר של הוכחת "עוולות המוניות" עקב חשיפה לסיכון חשיפה לרעלנים (Toxic Torts).
מנשה עוסק במקום שיש לתת לרחמים בשיפוט ובענישה וכן טבע ההוכחה המשפטית, בהמשגה של מושגי יסוד בדיני הראיות כגון ערך הוכחתי, קבילות, עדות כבושה, דרגות הוכחה, בניסוח אסטרטגיות הכרעה של קביעת ממצאים עובדתיים, בהתייחסות לקשיים תאורטיים ופרקטיים בזיהוי חשודים וביישום הגישה הכלכלית של המשפט על דיני הראיות.
כתביו של דורון מנשה צוטטו בבית המשפט העליון הישראלי. לדוגמה: בפסק הדין על הערעור בפרשת הולילנד, בפסק הדין על הערעור בפרשת רצח תאיר ראדה, בפסק הדין המקבל את בקשתו של רומן זדורוב למשפט חוזר, וכן בפסק הדין על הערעור בפרשת ניר סומך והערעור במשפטו של אלאור אזריה. בין היתר הופיע כמומחה בדיני ראיות בתוכנית "צל של אמת".
מנשה הוא חבר מערכת בכתבי העת הבינלאומיים המתמחים בראיות ובהסתברות: Law Probability and Risk (Oxford University Press), International Commentary on Evidence.
הגותו ומחקריו > תכלית דיני הראיות

בניגוד לגישה המסורתית-פורמליסטית של דיני הראיות לפיה מטרת דיני הראיות היא גילוי האמת רואה דורון מנשה בדיני הראיות תחום שחלים בו עקרונות שונים המצויים בקונפליקט זה עם זה כאשר גילוי האמת הוא רק אחד מהם. בנוסף לגילוי האמת חל על דיני הראיות עיקרון ההגנה על חפים ועיקרון זה מגביל על עיקרון גילוי האמת.
עיקרון גילוי האמת מנביע שיקולים אפיסטמולוגיים בעוד שעיקרון ההגנה על חפים מנביע שיקולים נורמטיביים וכך חולשים על דיני הראיות הן שיקולים אפיסטמולוגיים והן שיקולים נורמטיביים, כאשר השיקולים הנורמטיביים מגבילים את היקף החלות של השיקולים האפיסטמולוגיים.
השיקולים הנורמטיביים קובעים הן את הקצאת סיכוני המשגה של ההליך המשפטי בתוך כך פיתח מנשה רעיון הקרוי אסטרטגיית ההכרעה.
הגותו ומחקריו > הקצאת סיכוני המשגה

במשפט פלילי הקצאת סיכוני משגה של ההליך המשפטי צריכה לשקף את האיזון בין עיקרון ההגנה על חפים לבין אכיפת המשפט הפלילי. היות ששיקולים נורמטיביים מצדיקים הגנה חזקה במיוחד לעיקרון ההגנה על חפים באופן שהרשעת החף חמורה מזיכוי האשם, הרי שהדבר מחייב הקצאת סיכוני משגה בלתי שוויונית לפיה יש ליטול סיכון גבוה למשגה בזיכוי וסיכון נמוך במידת האפשר למשגה בהרשעה. הסיכון למשגה בהרשעה צריך להיות נמוך במידת האפשר עד לצעד אחד לפני אי ההיתכנות של אכיפת המשפט הפלילי.
הקצאה זו של סיכוני המשגה חלה על כל ההליך המשפטי ולא רק על קריטריון הכרעת הדין בסוף ההליך. בכך חולק דורון מנשה על גישתו של לאודן, לפיה למעט בשלב ההכרעה הסופי, השיקול היחיד הרלוונטי הוא השיקול האפיסטמולוגי בדבר מקסום גילוי האמת.
לעומת זאת, במשפט אזרחי מוצדקת הקצאת סיכוני משגה שוויונית כנגזרת של עיקרון השוויון בין הגנה על תובעים להגנה על נתבעים.
הגותו ומחקריו > אסטרטגיית ההכרעה

אסטרטגיית הכרעה היא מתווה שמנחה את שיקול הדעת השיפוטי בעת קבלת החלטות במסגרת הליכים משפטיים. כלומר, מטרתה העיקרית היא להנחות את לבית המשפט על פי אילו קווים כלליים עליו לקבל את הכרעתו הספציפית.
אסטרטגיית הכרעה עשויה להיקבע בחקיקה ראשית על ידי המחוקק או בפסיקה תקדימית על ידי בית המשפט. אסטרטגיית הכרעה יכולה להתקיים בהקשר של סדר הדין ודיני הראיות. בהקשר זה, כאשר אסטרטגיית ההכרעה נקבעת על ידי בית המשפט, אזי בית המשפט אינו ממלא תפקיד פסיבי בשימוש בכללי סדר הדין ודיני הראיות, אלא ממלא תפקיד אקטיבי בכך שעוד בטרם הכרעת דין ספציפית הוא שוקל בדעתו בדבר הכרעתו בשאלת אסטרטגית ההכרעה.
אסטרטגית ההכרעה צריכה להתאים לתכליות ההקשר המשפטי המדובר. כך, יש להבחין בין אסטרטגית ההכרעה הפלילית לאסטרטגית ההכרעה האזרחית.
אסטרטגית ההכרעה הפלילית צריכה לשקף את מטרת סדר הדין הפלילי ודיני הראיות ובאופן כללי יותר את מטרת המשפט הפלילי בכלל. כאמור לעיל, מטרות אלה הן אכיפת המשפט הפלילי, הגנה על חפים וגילוי האמת.
אסטרטגית הכרעה יכולה להיות אסטרטגית הכרעת דין באשר לסיום ההליך המשפטי. במקרה זה ככל שמדובר בהכרעה עובדתית מדובר באסטרטגיית הכרעה באשר למידת ההוכחה ויישומה. אולם לא מדובר רק בהכרעת דין. אסטרטגיית הכרעה מתקיימת אף באשר להחלטות במהלכו של ההליך השיפוטי שאינן הכרעות דין, אלא החלטות ביניים. כל החלטה במהלך ההליך השיפוטי עשויה להשפיע על תוצאות ההליך השיפוטי בסיומו כלומר על הכרעת הדין.
במשפט הפלילי, על אסטרטגית ההכרעה לשקף את המסקנה לפיה יש לחתור למקסום ההגנה על חפים עד הגבול שממנו והלאה לא ניתן לאכוף ביעילות סבירה את המשפט הפלילי. במונחי הקצאת סיכוני המשגה, יש להקצות ככל הניתן את סיכוני המשגה על המדינה (להסתכן בזיכוי האשמים) עד לרמה שהקצאת סיכון נוספת לא תאפשר את אכיפה סבירה של המשפט הפלילי ומרמה זו ואילך ניתן להקצות סיכוני משגה על הנאשמים (סיכוני הרשעת חפים).
בכך מציע דורון מנשה גישה השונה מהגישה הביסיאנית-פסקליאנית, גישת ההסתברות האינדוקטיבית של ג'ונתן כהן ומודל הסבירות היחסית מיסודו של רונלד אלן.
לעומת זאת, אסטרטגית ההכרעה במשפטים אזרחיים משקפת הקצאת סיכוני משגה שוויוניים בין תובעים לנתבעים, בין משגים בהם ניתן סעד שלא היה נכון ליתן אותו למשגים בהם לא ניתן סעד שהיה נכון ליתן אותו. כמו כן, מתקיים שוויון בין הערכת סעד בחסר להערכת סעד ביתר.
ספריו

דורון מנשה, הלוגיקה של קבילות ראיות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה והוצאת מאגנס, 2008
דורון מנשה ואייל גרונר, מהות הספק הסביר, הוצאת נבו, 2017
דורון מנשה, התאוריה של דיני הראיות, עורך: גיא סנדר, הוצאת פרלשטיין גינוסר, 2017
דורון מנשה ואייל גרונר, אולי נפלה טעות? התיאוריה של המשפט החוזר וניתוח פרשת זדורוב, הוצאת נבו, 2021
Doron Menashe The Epistemology of Evidence Law LAP LAMBERT Academic Publishing, Editor: Guy Itzhak Sender, 2020
Doron Menashe Polygraph Tests as Evidence in Criminal Court Hakodesh Press, Editor: Guy Itzhak Sender, 2022
דורון מנשה, ביני לבין מקומו, ספר שירה, סלונט (טוטם) בית הוצאה לאור (עריכה: לילי פרי), 2022.
דורון מנשה וגבריאל חזות, הגיגים לשבת - מאמרים קצרים על פרשת השבוע תם הוצאה לאור, 2024.
דורון מנשה ואבישג פומרנץ, נטל הבאת הראיות בהליך הפלילי, נבו הוצאה לאור, 2024.
הערות שוליים

↑  פרופ' דורון מנשה, באתר הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה
↑  נבחר במסגרת פרויקט ה-Who's Who העולמי בשנים 2010–2014 וכן בשנת 2012 של Marquis, מדריך ביוגרפי למנהיגים ובעלי הישגים מרחבי העולם. בנוסף נבחר למהדורת 30 החגיגית (2012) וכן למהדורה השנייה של Who's Who באסיה (2012).
↑  חבר מערכת בכתב העת Law Probability and Risk (בהוצאת Oxford University Press), וכן חבר מערכת ב-International Commentary On Evidence, כתב העת המדורג שני בתחום ראיות בעולם במדד Washington and Lee ranking in the field of Evidence.
↑  פרופ' דורון מנשה וד"ר לירן אוחיון, https://www.facebook.com/share/VApUW2Pcj5U7PJet/, www.facebook.com
↑  איטו אבירם, "כשלוש וחצי שעות הקפיץ דורון כדור על רגל ימין", מעריב, 15 באוגוסט 1980, מתוך דף הפייסבוק של דורון מנשה
↑
↑  סלונט - בית הוצאה לאור - סדרת 2020 - קול קורא למשוררים, באתר סלונט, ‏2019-12-17
↑  חברים, באתר אגודת הסופרים
↑  אח”י - האגודה לעידוד המחקר, הספרות והאומנות – סיפוריהם של יהודי ארצות ערב (באנגלית)
↑  עדנה גלילי, פרס אח"י לשירה לפרופ' דורון מנשה, באתר בכיוון הרוח, ‏24.1.2024
↑  doron menashe, YouTube
↑  פרויקט השירים של פרופ' מנשה, באתר YouTube
↑  MUSIC 972 (2024-07-15), סוף מעשה באהבה תחילה - מתוך פרויקט השירים של פרופ׳ דורון מנשה, נבדק ב-2024-10-08
↑  אחיה ראב"ד, "הבית נחתך, השכינה נמלטת": השופטת זיכתה וסיימה את פסק הדין בשיר, באתר ynet, 19 בינואר 2021
↑   הזיכוי הדרמטי בפרשת סלומון טקה ב2.4.2024 - השופט זאיד פלאח מקריא את שירו של פרופ' מנשה "זה העול ", סרטון בערוץ "פרויקט השירים של פרופ' מנשה", באתר יוטיוב (אורך: 00:54)
↑  עינת פישביין ואיתי רון, ״אפשר לזכות, אבל לא להפוך את הקורבן לנאשם ואת הנאשם לקורבן״, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 3 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265377705171  LCCN: n2009026018  VIAF: 98050650   WorldCat (עם VIAF): 98050650
השילד הערבו-נובי

השילד הערבו-נובי הוא שילד (אזור יציב מבחינה טקטונית) שמקורו בתהליכים טקטוניים ואורוגניים שהתרחשו בפרקמבריון. השילד נמצא בצפון-מזרח הלוח האפריקאי, בחלקו המערבי של הלוח הערבי ובדרום-מזרח הלוח הלבנטיני, ומהווה את חלקו הצפוני של האורוגן המזרח-אפריקאי.