stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל סגל (1980)
קריירה > דיבוב

סגל החל לדבב בסרטים בגיל צעיר בסרט "רובין הוד" של חברת וולט דיסני בו דיבב את הארנב הקטן "נב-נב", והמשיך לדבב אצל שפרירה זכאי לאורך שנות ה-90 בסרטים כגון "פיטר פן" ו"צעצוע של סיפור" ובסדרות "רופרט הדוב", "דנבר הדינוזאור האחרון", "1001 אמריקות" ועוד. בהמשך עזב את אולפנה של זכאי והחל לעבוד במרוצת השנים עם אולפני דיבוב נוספים.
בנוסף תרם את קולו לסדרות רבות, בהן "רגולר שואו" בתפקיד בנסון, "צבי הנינג'ה – הדור החדש" בתפקיד דונטלו, "מייטי מקס" בתפקיד מייטי מקס,"כפפת המשאלות" בתפקיד ניק מקלארי, "המומינים" בתפקיד מומין, "סאקורה לוכדת הקלפים" בתפקיד קרו, "הטיטאנים" בתפקיד רובין, "דני פנטום" בתפקיד דני, "טוקיו מיו מיו" בתפקיד קייצ'רו, "בת הים הקטנה" בתפקיד פלאונדר, "חנות קטנה ומטריפה" בתפקיד סימור, "נאדי" בתפקיד נאדי, "שאמן קינג" בתפקיד מורטי, "בייבליידס" בתפקיד קאי, ו"נארוטו" בתפקיד רוק לי. כן דיבב כדמויות משניות בסדרות נוספות: "דרגון בול זי", "ג'וניפר לי", "ין יאנג יו", "טאק וכוח הג'וג'ו", "בובספוג מכנסמרובע", "רובוטריקים", "פאוור ריינג'רס", "דיג'ימון", "סיילור מון" (החל מהעונה ה-3), מונסונו,, כלב חשאי", גרוויטי פולס", "התפוז המעצבן" בתור התפוז, "מקס סטיל", "הנוקמים" בתור לוקי, "סאנג׳י וקרייג" בתור סאנג׳י, "אי-שרדות אולסטארס" ו"אי-שרדות הנקמה של האי" בתור מייק ועוד. סגל גם תרם את קולו לסרטים "משפחת סימפסון - הסרט", "מעבר ליער", "עידן הקרח 2", "תפוס ת'כריש", "חלום ליל קיץ", "מכוניות 3" בתפקיד ספידי מקווין (החליף את עפר שכטר), ולסרטים "החבובות" ו"החבובות - מבוקשות" בתפקיד מיס פיגי ופוזי הדוב.
סגל גם מביים ומתרגם דיבוב. בין הסדרות והסרטים שתרגם: "בובספוג מכנסמרובע", "משפחת סימפסון - הסרט", "חברים על הכוונת", "חוות הקסמים", "צעצוע של סיפור 3", "מפלצת בפריז", "החבובות" וברדלי היען ב"קומבה" ואת ג'אפר באלאדין.
בשנת 2014 דיבב את דמותו של הדג בתוכנית הטלוויזיה "עולם הבובות הקסום של גלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2017 הגיש את פרקי התסכית "תנינה", שכתבה נורית זרחי עבור הטלוויזיה החינוכית.
קריירה > קולנוע

בנעוריו, בשנת 1998, שיחק בסרט "באזז" המבוסס על רצח נהג המונית דרק רוט. בשנת 2004 שיחק בסרט "אור" בבימויה של קרן ידעיה. בשנת 2017 הצטלם לסרט "מועדון החנונים - הסרט" המבוסס על סדרה באותו שם, ושיחק לצד יואב רוטמן, שירן סנדל ורוני הדר. בשנת 2022 שיחק בסרט "חומוס FULL טריילר" לצד מיכאל מושונוב, רונן דוידוב ועוד.
קריירה > סרטוני רשת

משנת 2021 הופיע במספר סרטוני מדע של מכון דוידסון
חיים אישיים

סגל הוא בנו של השחקן יוסי סגל ואחיינו של השחקן שמוליק סגל. בת דודתו היא השחקנית אליאנה תדהר.
סגל נשוי לשחקנית והזמרת ירדן לויתן ואב לבת שנולדה בשנת 2021.
מתגורר ביהוד-מונוסון.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה | כראמל | זכייה |
הערות שוליים

↑  למה אנחנו מבשלים?, נבדק ב-2024-02-03
| הפיג'מות |
| --- | --- | --- |
| להקת הפיג'מות | אילן • אלונה • דנה • ימית • נתן • עודד • קובי |  |
| דמויות נוספות | גרי מנדלבאום • רוני • גברת ברכה קירשנברג • מר לטין • שמעון צמחוני • בדש השטן • רובי דואניאס • שייקה פולי וגברי •  אלברט השיפוצניק |  |
| סדרות בת | הפיג'מות בקפה קר סול • הפיג'מות במופע של דובל'ה • מנדלבאום בלש פרטי |  |
| יוצרים ותסריטאים | יוני גרא • רובי דואניאס • אלי דראי • אורי הלוי • אריק זילברמן • דודו ירדני • טמירה ירדני • יובל סגל • עודד פז • קובי פרג' • יואב צפיר • אלעד קוריש • חן קלימן • איציק קריחלי • אילן רוזנפלד |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021: אברהם ארנסון, פלמ"ח | פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער – השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה   2022: יובל סגל, כראמל  | הבא: יפורסם בהמשך |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580973405171  VIAF: 26147869704974981874   WorldCat (עם VIAF): 26147869704974981874
תגובה להלם (עיבוד אותות)

ערך זה עוסק במושג בתחום עיבוד אותות, הקשור לפונקציית הלם. אם התכוונתם למשמעות אחרת של המונח "הלם", ראו .
בעיבוד אותות, התגובה להלם של מערכת ליניארית היא מוצא המערכת עבור כניסה של פונקציית הלם. התגובה להלם של מערכת ליניארית בלתי תלויה בזמן מאפיינת אותה באופן מלא, כלומר ניתן בעזרתה לחשב את מוצא המערכת עבור כל כניסה.
הגדרה

מערכת ליניארית כללית מתוארת על ידי:
כאשר  x(t) היא הפונקציה הנכנסת למערכת,  y(t) היא הפונקציה שבמוצא המערכת ו- O האופרטור הליניארי המגדיר את המערכת ומקשר ביניהן. ברוב המקרים הפונקציות הן של הזמן. כתוצאה מהלינאריות של האופרטור, לכל שתי כניסות  x_{1}(t) ו- x_{2}(t) ולכל שני סקלרים c1 ו-c2 מתקיים:
פונקציית התגובה להלם של מערכת ליניארית היא יציאת המערכת עבור כניסת פונקציית הלם (פונקציית דלתא של דיראק):
אחת התכונות של פונקציית דלתא של דיראק היא שניתן לכתוב בעזרתה פונקציה כללית בצורה הבאה:
עקב תכונת הליניאריות של האופרטור, מוצא המערכת עבור הכניסה הכללית הוא:
התגובה להלם היא למעשה פונקציית גרין של המשוואה המגדירה אותה, והשוויון לעיל הוא משפט גרין. התוצאה היא שהתגובה להלם של מערכת ליניארית מאפיינת אותה באופן מלא, וניתן בעזרתה לחשב את מוצא המערכת עבור כל כניסה שהיא. בעיבוד אותות, מערכת מוגדרת על ידי התגובה להלם שלה ולא על ידי אופרטור.
מערכות LTI

מערכת ליניארית בלתי משתנה בזמן (באנגלית: Linear Time-Invariant, ובקיצור: מערכת LTI) היא מערכת ליניארית שבה גם מתקיים:
לכל  \tau . במערכת כזו התגובה להלם תלויה רק בהפרש הזמנים מרגע כניסת ההלם ולא ברגע ההלם עצמו. כתוצאה מכך, התגובה להלם היא פונקציה רק של ההפרש בין שני המשתנים שלה, כלומר של משתנה אחד. מוצא המערכת הוא קונבולוציה בין התגובה להלם לכניסה:
תכונה זו הופכת מערכות LTI לנוחות במיוחד לניתוח במרחב התדר (אנ'). לפי משפט הקונבולוציה, מתקיים:
כאשר הפונקציות המסומנות באותיות הגדולות הן התמרת לפלס של הפונקציות המסומנות באותיות הקטנות. המכפלה שלהן פשוטה לחישוב הרבה יותר מאשר פעולת הקונבולוציה. הפונקציה  H(s) נקראת פונקציית התמסורת של המערכת והיא ניתנת לחישוב בקלות על ידי לקיחת התמרת לפלס של שני אגפי המשוואה הדיפרנציאלית, שהופכת כך למשוואה אלגברית.
דוגמה למערכת כזו היא מערכת המתוארת על ידי משוואה דיפרנציאלית ליניארית מהצורה:
כאשר המקדמים  A_{1}...A_{n},B_{0}...B_{m} הם קבועים שאינם תלוים בזמן. לאחר לקיחת התמרת לפלס לשני אגפי המשוואה מתקבלת פונקציית תמסורת שהיא פונקציה רציונלית - מנה של שני פולינומים:
התגובה להלם, שהיא התמרת לפלס הפוכה של פונקציה זו, היא סכום של פונקציות מעריכיות (שיכולות להיות גם אקספוננטים מרוכבים) שכל אחת מהן היא התמרת לפלס של שבר חלקי בפירוק לשברים חלקיים של פונקציית התמסורת. אם קיימת לתגובה להלם התמרת פורייה מתכנסת, ההתמרה של התגובה להלם, הנקראת תגובת התדר של המערכת, מסומנת  H(\omega ). לחלופין, היא ניתנת לחישוב על ידי הצבת  s=i\omega  בפונקציית התמסורת והתגובה להלם תתקבל על ידי התמרת פורייה הפוכה.
מגרב

ערך זה עוסק בשם כולל למדינות צפון-מערב אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מיקום המגרב על מפת יבשת אפריקה
פנטזיה ערבית מאת תיאו ואן ריסלברגה במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
המַגְרֶבּ (בערבית: المغرب العربي, תעתיק מדויק: אלמע'רב אלערבי, תרגום מילולי: המערב הערבי) הוא שם כולל למדינות מערב-צפון אפריקה : לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, ולעיתים קרובות כולל גם את סהרה המערבית (רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית) ואת מאוריטניה הנחשבות כחלק ממדינות וטריטוריות המגרב בהגדרה הנרחבת יותר.
קיימות הגדרות שונות לאזור המגרב - פוליטיות היסטוריות וגאוגרפיות. מן הבחינה הגאוגרפית, המגרב מתאפיין בגבולות טבעיים: הים התיכון במערבה, ומדבר סהרה בדרומה. הים התיכון שימש עורק ראשי בין ארצות המגרב לבין האימפריות הגדולות של העולם העתיק והחדש והשפעתן. מדבר הסהרה, שרשרות הרי האטלס ובמישורי הערבה שימשו חיץ בין המגרב לבין השפעות אפריקה שמדרום לו. מן הבחינה של מאפיינים דתיים-אתניים, המגרב ניכר בהומוגניות הרבה מן הבחינה הדתית. האסלאם הסוני, בעל מאפיינים צופיים, הוא דתם של כמעט כל האוכלוסייה. האוכלוסייה מורכבת משני יסודות אתניים עיקריים: האחת, הערבים שהגיעו למגרב בראשית התפשטות האסלם מאזור חצי האי ערב במאה השביעית. השנייה, הברברים, תושביה הוותיקים של האזור שאימצו את האסלאם. כיום קשה להבחין בין שתי הקבוצות ולדבר עליהן כשני עמים נבדלים ונפרדים. שיעור דוברי הברברית באוכלוסיית המגרב עומד כיום על 19% בתוניסיה, 29% באלג'יריה ו-40% במרוקו. מן הבחינה של המאפיינים החברתיים והפוליטיים, המגרב התחלק בין שני אזורים שקיימו קשרי מסחר ביניהם: האזורים של השלטון המרכזי והאזורים הנרחבים בפריפריה בעלי אוטונומיה מוחלטת. השלטון התקשה להטיל את מרותו על אזורים אלה, ותושביהם התנגדו בתוקף לכל ניסיון מצד השלטון להתערב בענייניהם. ואחרון אחרון, מן הבחינה הפוליטית העכשווית, לב אזור המגרב (תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו) היה נתון לשלטון קולוניאלי צרפתי שהשפיע רבות על תהליכי השינויים החברתיים שחלו בו. השפעה זו החלה בשנת 1830, עת פלש הצבא הצרפתי לאלג'יריה ושם קץ לשלטון העות'מאני, והמשיכה עם ההשתלטות על תוניסיה בשנת 1881 ועל מרוקו בשנת 1912. בתוניסיה ובמרוקו קדמה החדירה הכלכלית האירופית לחדירה הפוליטית שהלכה והתעצמה עד לכיבוש הצבאי. ההשפעה הקולוניאלית הייתה שונה מעצם טבעה שונה בכל אל ארץ וארץ. ואולם, תקופת הדה-קולוניזציה וצמיחת הלאומיות בקרב התנועות הלאומיות של שלושת הארצות עברו שלבים דומים, שלבים המשותפים לשלושתן. ההשפעה הצרפתית ממשיכה, על כל אחת מהארצות הללו, אם כי באופן שונה, לאחר קבלת עצמאותן המדינית.
מקור השם במילה הערבית שמשמעה "מערב" (בלשונות אירופה ובערבית היהודית (שנכתבה באותיות עבריות) תמורת غ (עׄ) כותבים ג, למשל, עזה - גזה). מדינות אלה הן מדינות ערביות-מוסלמיות הנמצאות באזור מערב-צפון אפריקה, בניגוד למדינות הערביות והמוסלמיות שבמזרח (התיכון), המכונות "מדינות המשרק" והנמצאות באסיה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו מדינות אלה תחת שלטון צרפת, ועל כן השפה שדיברו בהן באותם ימים הייתה גם הצרפתית ובחלקן גם הספרדית לאחר שהיו תחת שלטון ספרד, כששפה זו משמשת גם כשפה משנית משמשת עד היום (פרט ללוב, שהייתה תחת שלטון איטלקי ולכן אחוז גדול מתושבי עריה דיברו גם בשפה האיטלקית).
בימי הביניים, המושג מגרב כלל בתוכו גם את ספרד המוסלמית.
יהודי מדינות אלה נקראו בעבר "מערביים" או "מוּגְרבִּים", ואילו כיום רווח יותר השם "יהודי צפון אפריקה".
החל משנת 2002 מתקיים באזור מאבק בין הממשלות לבין תנועות אסלאמיות קיצוניות, המכונה "המרד במגרב".
קהילות יהודיות באזור זה

יהדות מרוקו
יהדות אלג'יריה
יהדות תוניסיה
יהדות לוב
הערות שוליים

↑  מישל אביטבול, דניאל זינויין, מקולוניאליזם ללאומיות: תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2005, צמיחת המדינות החדשות באפריקה
ראו גם

צפון אפריקה
קרן אפריקה
נרטולוגיה

נרטולוגיה (באנגלית: Narratology) היא תורת חקר הנרטיבים – כלומר, מחקר העוסק בסיפורים והאופן בו הם בנויים סביב קו העלילה, דמויות ומוטיבים נוספים.
באופן היסטורי, נרטולוגיה החלה עוד בפואטיקה של אריסטו, אשר טען בהקשר זה כי התכונה המהותית לסיפור היא: מימזיס – חיקוי פעולות. מכאן נובע שסיפור אינו סדר פעולות המתרחשות בעולם, אלא פעולות בעולם מיוצג. בפשטות, על סיפור להיות מסופר בדרך כלשהי, סובייקטיבית. לפיכך, הסובייקט המספר אותו לדוגמה בהקשר היסטורי, מתייחס לעובדות קיימות כחומר ביד היוצר והנרטיב הוא תוצאה של הבניה הנשענת על תהליכי סוציאליזציה של אותו סובייקט. אותן עובדות והתרחשויות, יכולות להיות מסופרות אחרת על ידי סובייקט אחר, כזה אשר חווה סוציאליזציה שונה. התוצאה היא, שלאירוע היסטורי ישנם נרטיבים שונים.
אחת התרומות המשמעותיות לנרטולוגיה מיוחסת לולדימיר פרופ. הלה ניסח ב־1928 את הכללים המשותפים לאגדות עם רוסיות בחיבורו: "מורפולוגיה של המעשייה". הכללים שניסח פרופ הורחבו ונבדקו מחדש על ידי הסטרוקטורליסטים, ואלו למעשה מהווים את התרומה העיקרית לתחום זה. מאז ועד היום, עוסקת הנרטולוגיה בניסיון לחשוף ולתאר את הכללים העומדים בבסיס סיפורים באשר הם סיפורים, ואת האופן בו סיפורים מיוצגים בתחומים שונים. מלבד תרומתה המרכזית של הנרטולוגיה לתורת הספרות והיסטוריה, היא גם חצתה גבולות לתחומים יישומים מאוד. תרומתה משמעותית למשל במתודולוגיה של מדעי החברה, לדוגמה בסיפורי חיים, וגם בעולם הטיפולי בתהליכים שונים של פסיכותרפיה.
ראו גם

תורת הספרות
מספר ודובר
טיפול נרטיבי
הנרטיב הדואלי
היסטוריה של מאוריציוס

מיקום מאוריציוס על מפת העולם
מפת מאוריציוס
ההיסטוריה של מאוריציוס מתחילה עם גילוי האי מאוריציוס על ידי הפורטוגזים והופעתו על מפות העולם הידוע בתחילת המאה ה-16. האי יושב תחילה על ידי ההולנדים, אחר-כך על ידי הצרפתים ולבסוף היה בשלטון בריטים עד שקיבל עצמאות ב-1968.
התיישבות > גילוי

השערה מקובלת מייחסת את הגילוי הראשוני של מאוריציוס למלחים ערבים ומלאים במאה ה-10, אך אין לכך הוכחות מוצקות. רמז עקיף לעובדה כי הערבים ידעו על קיומו של האי מופיע באזכור ההיסטורי הראשון שיש בידינו לאי, מפה ששורטטה על ידי הקרטוגרף האיטלקי אלברטו קנטינו (Alberto Cantino) מ-1502. על המפה שרטט קנטינו שלושה איים שמשערים כי הם איי מֶסקַרִין או האיים המַסְקָרֶנִיים (Mascarenes‏ - ארכיפלג הכולל את האיים מאוריציוס, ראוניון ורודריג). השמות שנתן קנטינו לשלושת האיים מרמזים בבירור למקור ערבי. כך למשל מכונה במפה זו האי שאנו מכירים כיום כמאוריציוס בשם "דינה ארובי". גם אם הערבים הכירו את האי הם לא התיישבו בו.
התיישבות > מלחים פורטוגזים (1513-1507)

האי מאוריציוס התגלה בפועל על ידי הפורטוגזים בין 1507 ל-1513 והם מיפו אותו.
במפת העולם הרשמית של דיוגו ריברו (Diogo Ribeiro) מתוארים "ממערב למזרח, האי הראשון "משקרניאש" (Mascarenhas), השני "סנטה אפולוניה" (Santa Apolonia) והשלישי "דומינגו פרואיס" (Domingo Froiz)". שלושת האיים (בשמותיהם העכשוויים - ראוניון, מאוריציוס ורודריג) נתגלו במקרה כמה שנים לפני כן במהלך משלחת מחקר של מפרץ בנגל בפיקודו של טרישטאו דה קוניה (Tristão da Cunha). המשלחת נתקלה בציקלון ונאלצה לשנות נתיב. בשל שינוי זה נתקלה הספינה "סירנה" של רב החובל דיוגו פרננדש (Diogo Fernandes) באי ראוניון ב-9 בפברואר 1507. הם קראו לאי "סנטה אפולוניה" על שם הקדושה של יום זה. האי מאוריציוס נתגלה באותה משלחת וקיבל את השם "סירנה" (Cirne - ברבור בפורטוגזית) והאי רודריגז כונה "דיוגו פרננדש". חמש שנים אחר־כך ביקר באיים דום פדרו דה משקרניאש (Dom Pedro de Mascarenhas) שעל שמו קרויה קבוצת איי מֶסקַרִין.
הפורטוגזים לא הקימו מושבת קבע במאוריציוס כיוון שלא מצאו שימוש לאי. לאחר שכבר תקעו יתד באסיה ובאפריקה, לא עניין אי מבודד ובלתי מיושב זה את הפורטוגזים. עיקר המושבות ותחנות הסחר שהקימו הפורטוגזים באסיה היו בהודו (בגואה, ועל חוף מלבר), באי ציילון (כיום סרי לנקה), במלאקה שבחצי האי המלאי (כיום במלזיה) ובמקאו. הבסיס של הפורטוגזים באפריקה היה במוזמביק. משום שהנווטים הפורטוגזים העדיפו לעבור במצר מוזמביק על מנת להפליג להודו היוו איי קומורו שמצפון למאוריציוס נמל מעבר שימושי יותר.
התיישבות > מלחים הולנדים (1637-1598)

משלחת הולנדית בת שמונה ספינות בפיקודם של האדמירלים יעקובס קורנליוס ואן נק (Jacques Cornelius Van Neck) וּוייברנדט ואן וארווייק (Wybrandt Van Warwyck) הפליגה מנמל טסל שבהולנד ב-1598 כשמטרתה תת-היבשת ההודית. לאחר מעבר כף התקווה הטובה נקלעו שמונה הספינות למזג אוויר סוער שהפריד ביניהן. שלוש ספינות מצאו את דרכן לצפון מזרח מדגסקר בעוד שיתר חמש הספינות התקבצו מחדש והפליגו בנתיב דרומי מזרחי. ב-17 בספטמבר הבחינו חמש הספינות בפיקודו של האדמירל ואן וארוויק במאוריציוס. ב-20 בספטמבר הם עגנו במפרץ מוגן שקיבל את השם "פורט דה וארוויק" (הולנדית "נמל וארווייק", כיום "גרנד פורט"). הם נחתו על האי והחליט לקרוא לו "פרינס מאוריץ ואן נאסאו-איילאנד" (Prins Maurits van Nassaueiland), על שם הנסיך מוריץ, נסיך אורנג' (או בשמו בלטינית - מאוריציוס) לבית נאסאו, העוצר (בהולנדית stadthouder – ראש המדינה) של הולנד. מתקופה זו נותר השם מאוריציוס בלבד. ב-2 באוקטובר הפליג צי הספינות אל באנטם (עיר נמל במערב ג'אווה).
מכאן ואילך שימש מפרץ "פורט דה וארווייק" כתחנת עצירה לספינות הולנדיות אחרי שהות של חודשים רבים בים. בשנת 1606 הגיעה משלחת הולנדית לראשונה אל המקום שעתיד היה להיקרא פור לואי בחלקו הצפון מערבי של האי. המשלחת, שכללה אחת עשרה ספינות ו-1,357 איש בפיקודו של האדמירל קורניי (Corneille) הגיעה למפרץ אותו כינו "ראד דה טורטו" (Rade des Tortues, בצרפתית "נמל הצבים") בשל מספר צבי היבשה הרב שמצאו על חופו. ממועד זה ואילך שינו המלחים ההולנדים את תחנת העצירה במאוריציוס לנמל ב"ראד דה טורטו".
ב-1615 עגנה במאוריציוס שייטת בת ארבע ספינות עמוסות סחורה בדרכה מג'אווה להולנד. על סיפונה של אחת מהן היה פיטר בות (Pieter Both), המושל הראשון מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית על הטריטוריות שבשליטת החברה, שהיה בדרכו חזרה להולנד לאחר סיום כהונתו. בזמן שעגנו במפרץ במאוריציוס פרצה סערה. שתי ספינות מתוך הארבע טבעו ופיטר בות עצמו מת בטביעה. מאורע זה גרם לספנים ההולנדים להתייחס אל הנתיב הימי העובר במאוריציוס כמקולל, והם השתדלו להימנע ממנו ככל האפשר. בינתיים החלו ספינות בריטיות ודניות לערוך פשיטות באוקיינוס ההודי. מלחים מספינות אלו שנחתו במאוריציוס נהגו להסיר את קליפת העץ היקרה של עצי ההובנה (Diospyros ebenum), שנמצאו אז בשפע בכל רחבי האי, על מנת למכור אותה בשוקי אירופה.
התיישבות > מושבה הולנדית (1710-1638)

ההתיישבות ההולנדית החלה ב-1638 והסתיימה ב-1710, כשבין 1658 ל-1666 הייתה הפסקה קצרה. מושלים שונים מונו לראשות האי בתקופה שהיה מיושב, אבל קשיים שונים כדוגמת ציקלונים, בצורות, מזיקים, מחסור במזון ומחלות גבו את מחירם והאי ננטש סופית ב-1710.
במשך ארבעים השנים מאז שההולנדים נחתו עליו לראשונה, לא הייתה באי התיישבות קבועה, אבל ב-1638 יסד קורנליוס חוֹיֶיר (Cornelius Gooyer) את ישוב הקבע ההולנדי הראשון במאוריציוס - שכללה עשרים וחמישה איש. חוייר עצמו התמנה למושל הראשון של האי. קבוצת המתיישבים התעתדה להתפרנס מכריתת עצי ההובנה, מאיסוף ענבר אפור, ומגידול טבק ובקר. ב-1639 הצטרפו 30 אנשים לתגבר את המושבה ההולנדית. חוייר הצטווה לפתח את הפוטנציאל הכלכלי של האי, אך לא עשה דבר בנושא, ולכן פוטר ממשרתו. יורשו היה אדריאן ואן דר סטל (Adriann van der Stel) שהיה מוצלח יותר מקודמו בתפקיד. ואן דר סטל פיתח את יצוא קליפת ההובנה. למטרה זו קנה ואן דר סטל 105 עבדים ממדגסקר. בתוך השבוע הראשון הצליחו 60 מהם לברוח ליערות ורק עשרים מהם נלכדו שוב.
ב-1644 נקלעו תושבי האי לתקופה קשה שארכה חודשים רבים, בשל עיכוב במשלוח אספקה, יבולים רעים וציקלונים. במשך חודשים אלו יכלו המתיישבים לסמוך על עצמם בלבד וניזונו מציד ודיג. עם זאת, הבטיח ואן דר סטל משלוח של 95 עבדים נוספים ממדגסקר לפני שהועבר לציילון. מחליפו בתפקיד ב-1645 היה יאקוב ואן דר מרס (Jacob van der Meersh). האחרון הביא 108 עבדים מלגשיים (כלומר ממדגסקר) נוספים. ואן דר מרס עזב את מאוריציוס בספטמבר 1648 ומחליפו היה רייניר פור (Reinier Por).
ב-1652 התגברו הקשיים שחוו המתיישבים, בעלים ועבדים כאחד. האוכלוסייה מנתה כ-100 איש. הקשיים המתמשכים השפיעו על ניצול הפוטנציאל הכלכלי של האי והמתיישבים הצטוו לנטוש את האי. ב-16 ביולי 1658 עזבו את האי כל התושבים, למעט שוליית מלחים ושני עבדים שמצאו מקלט ביערות. רובם היגרו למושבת הכף בדרום אפריקה שנוסדה זמן קצר לפני כן. ניסיון ההתיישבות ההולנדי הראשון הסתיים בכי רע.
ניסיון שני שנעשה ב-1664 הסתיים בכי רע גם הוא כשהאנשים שנבחרו למטרה זו נטשו את מפקדם החולה, ואן ניולנד (Van Niewland) והוא מת בסופו של דבר מחוסר טיפול הולם.
מ-1666 ועד 1669 ניהל דירק יאנס סמינט (Dirk Jansz Smient) את המושבה החדשה בגרנד פורט כשהפעילות העיקרית הייתה כריתה וייצוא של עצי ההובנה. כשדירק יאנס סמינט עזב הוא הוחלף על ידי ג'ורג' פרדריק וְרֶדֶן (George Frederik Wreeden). ורידן מת ב-1672 בטביעה יחד עם עוד חמישה מתיישבים במהלך משלחת סיור. מחליפו היה הוברט הוגו (Hubert Hugo). הוגו היה אדם בעל חזון ורצה להפוך את האי למושבה חקלאית. הממונים עליו לא היו שותפים לחזונו ולכן הוא לא הצליח לממשו.
כשהוגו עזב ב-1677 החליף אותו איסק יוהנס למוטיוס (Isaac Johannes Lamotius) בתפקיד. למוטיוס משל באי עד 1692, כשהוגלה לבטוויה (כיום ג'קרטה) משום שירד לחייו של מתיישב שאשתו דחתה את ניסיונות החיזור שלו כלפיה. מחליפו בתפקיד, רולוף דאודאטי (Roelof Deodati), ניסה לפתח את האי אך נתקל בקשיים מרובים – ציקלונים, יבולים שנדבקו במזיקים, בקר שנדבק במחלות ובצורות. מיואש, הרים דאודטי לבסוף ידיים והוחלף על ידי אברהם מומבר ואן דה ולדה (Abraham Momber Van de Velde). מזלו של ואן דה ולדה לא שפר עליו כשנתקל באותם הקשיים שליוו את קודמו בתפקיד והוא נועד להיות המושל ההולנדי האחרון של מאוריציוס. ב-1710 נטשו ההולנדים את מאוריציוס סופית.
התיישבות > מושבה הולנדית (1710-1638) > היחס לעבדים

היחס לעבדים במושבה ההולנדית היה מחפיר. מרידות או ניסיונות לארגן מרד הוענשו בחומרה. בחלק מהמקרים כללו העונשים כריתת איברים שונים וחשיפה בשמש למשך היום כאשר עם השקיעה הוצא העבד להורג.
התיישבות > מושבה הולנדית (1710-1638) > מורשת ההולנדים

ההולנדים הותירו את חותמם על האי בכמה דרכים:
שמות שהשאירו אחריהם, החל משם האי ושמות אזורים רבים ברחבי האי. לדוגמה הר "פיטר בות" (המושל הראשון מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית על הטריטוריות שבשליטת החברה שטבע במאוריציוס), ואזור "ואנדרמירס" שליד העיר השלישית בגודלה במאוריציוס, רוז היל.
הנהגת גידול קנה סוכר שיובא מג'אווה.
השמדת מינים של בעלי חיים מקומיים, ישירות על ידי ציד לשם מזון או בעקיפין על ידי חיות הבית המיובאות - כלבים, חתולים ובעיקר חזירים, שטרפו את הביצים. דוגמאות לבעלי חיים שהושמדו הם דודו אפור (Raphus cucullatus), סוג של עוף גדול מסדרת היונאים שהיה חסר יכולת תעופה (הפרט האחרון ניצוד ב-1681), רלית אדומה, גם היא סוג של עוף גדול מסדרת הרליתיים שהיה חסר יכולת תעופה (הפרט האחרון ניצוד ב-1700), וצבי הענק שגדלו ביבשה.
בירוא שטחי יערות גדולים בשל כריתת עצי ההובנה.
התיישבות > שלטון בריטי (1968-1810) > יצור הסוכר

הממשל הבריטי באי החל ב-1810 עם מינויו של רוברט פרקוואר (Robert Farquhar) בן ה-34 למושל. הוראתו הראשונה הייתה לדרוש מן התושבים שבועת אמונים לכתר הבריטי. תושב שלא רצה בכך יכול היה לעזוב את האי עם רכושו בתוך זמן סביר. פרקוואר נחשב כיום כאחד המושלים הטובים של מאוריציוס ותחת שלטונו גדל ייצור הסוכר, דרכים נפרצו והמסחר פרח.
הבריטים ביטלו את מעמד הנמל החופשי שהיה לפור לואי. על מנת לפצות את תושבי מאוריציוס על אובדן ההכנסה ממסחר השוותה בריטניה ב-1825 את מיסוי הסוכר בכל מושבותיה. התוצאה הייתה זינוק מרשים בגידול ויצוא הסוכר ממאוריציוס. ב-1825 יצרה מאוריציוס 11,000 טון סוכר ושנה אחר־כך יותר מכפול (26,000 טון). בשנת 1854 יוצרו באי מעל ל-100,000 טון סוכר. באמצע המאה ה-19 הייתה מאוריציוס יצרנית הסוכר הגדולה ביותר בין כל המושבות הבריטיות כשהיא מייצרת קרוב ל-10% מכלל הסוכר בעולם שמקורו בקנה סוכר. תוצאת לוואי של הצלחה זו הייתה ריכוז הייצור בידי בעלי חוות גדולות ורווחיות ומנגד הקטנה ניכרת בגידולים החקלאיים האחרים למשל גידולים ששמשו לייצור מזון. ייצור הסוכר אומנם גדל אף יותר בשנים שבאו אחר־כך אבל השליטה שהייתה למאוריציוס בשוק הסוכר הלכה והתרופפה בשל ירידת מחירים בשוק העולמי וגידול ניכר בגידול קנה הסוכר במקומות אחרים.
התיישבות > שלטון בריטי (1968-1810) > ביטול העבדות וסחר הקולים

אחד מהמאורעות החשובים שהתרחשו בתקופת השלטון הבריטי היה ביטול העבדות. חוק ביטול העבדות שעבר בשני בתי הפרלמנט הבריטי אושרר על ידי ויליאם הרביעי, מלך בריטניה ב-29 באוגוסט 1833 ונכנס לתוקף שנה אחר-כך. החקלאות באי שהתבססה על גידול קנה סוכר הייתה תלויה לחלוטין בעבדים. משום כך הוחלט לעכב את ביצוע החוק באי בחצי שנה נוספת והעבדות בוטלה באי ב-1835. בעלי המטעים פוצו בסך 2 מיליון לירות שטרלינג בגין אובדן עבדיהם שיובאו משוקי העבדים של מדגסקר ואפריקה במהלך השלטון הצרפתי.
כשעבר חוק ביטול העבדות בפרלמנט הבריטי ב-1833 נעשה ניסיון להבטיח מקור רצוף של כוח אדם זול, המסוגל להתאקלם במהירות במקום חדש, לעבודה האינטנסיבית במטעי קנה הסוכר במאוריציוס. סוכנים מטעם בעלי המטעים הציעו למחפשי עבודה בשוקי מזרח אסיה (סין, ויפן) ובאפריקה (בעיקר מדגסקר) חוזה עבודה במאוריציוס, אבל לבסוף הייתה זו הודו שהיוותה את המקור העיקרי לאספקת הקולים (מושג היסטורי לעובדי כפיים בשכר נמוך שמוצאם מדרום מזרח אסיה והודו). לפועלים הוצע חוזה שהבטיח בתמורה לעבודה של 10 שנים במטעים, שכר, מגורים ותשלום הנסיעה חזרה הביתה. בפועל הייתה זו בעצם עבדות תחת שם אחר. היחס לעובדים היה נוקשה, תנאי העבודה והמגורים היו קשים, השכר היה נמוך ושעות העבודה היו ארוכות. עובדים שניסו לברוח נענשו במאסר ורבים מבעלי האחוזות נהגו להכות את עובדיהם. תקופה זו, של שימוש אינטנסיבי בעובדי כפיים הודים, התאפיינה במקרי אכזריות לא מעטים ובמאבק מתמשך של העובדים ליחס אנושי.
הקולים הגיעו למתחם הבניינים בנמל פור לואי המכונה בהינדית אפרוואסי גהאט (Aapravasi Ghat כלומר מחסני ההגירה) ששימשו לנקודת קליטה. האי הפך במהרה לנקודת מפתח בסחר הקולים, כשאלפי הודים הפליגו מקולקטה, מדרס, בומבי וקריקל (בדרום מערב הודו) על מנת לעבוד במטעים במאוריציוס, אבל גם על מנת להמשיך הלאה עד איי הודו המערבית. בין 1834 ל-1910, כשהופסק מנהג יבוא עובדים מהודו, הגיעו לאי כ-450,000 הודים מתוכם 150,000 המשיכו הלאה ו-300,000 נשארו באי. בהדרגה שופרו תנאי התעסוקה. ב-1878 חוקק חוק שהסדיר את תשלום השכר. ב-1901 ביקר במאוריציוס המנהיג ההודי מהטמה גנדי. לאחר שראה את התנאים בהם חיו בני עמו הוא שלח לאי את עורך הדין ההודי מנילאל מאגנלאל דוקטור (Manilal Maganlall Doctor) על מנת לארגן את הפועלים ההודים שהיו חסרי זכויות אזרח. דוקטור הגן בבתי המשפט על עובדים כנגד מעסיקיהם ויסד את עיתונם של תושבי מאוריציוס "הינדוסטני" (Hindustani). ב-1922 עבר חוק שאפשר לעובדים לבחור את המקום בו הם רוצים לעבוד.
התיישבות > שלטון בריטי (1968-1810) > אסונות טבע, קשיים כלכליים

בצד השגשוג הכלכלי הניכר של מאוריציוס במהלך המאה ה-19 חווה האי גם סדרת אסונות טבע. בנוסף לציקלונים ולתקופות הבצורת המתרחשים באי לעיתים קרובות פרצה ב-1854 באי מגפת כולרה שבה מתו כ-17,000 תושבים. שתים עשרה שנים אחר־כך התפרצה מחלת המלריה ובין 1866 ל-1868 מתו בין 30,000 ל-40,000 תושבים ממנה. מבנה בית הספר היוקרתי Royal College Port-Louis פונה והוסב לבית חולים עבור החולים במחלה. חלק מהתושבים נמלט מפור לואי לערים כדוגמת רוז היל, בו בסן וקיורפיפ שבשל גובהן היחסי מזג האוויר בהם היה נוח פחות ליתוש האנופלס מפיץ המחלה.
במקביל סבלה כלכלת האי משני אירועים. הראשון - ירידת מחירי הסוכר בעולם החל מ-1860 בשל התרחבות גידול קנה הסוכר וסלק הסוכר במקומות אחרים, והשני פתיחת תעלת סואץ ב-1869 שהסיטה את נתיבי המסחר הימי בין אירופה לאסיה מהנתיב העוקף את אפריקה ועובר דרך מאוריציוס לנתיב צפוני יותר.
בעלי המטעים הגדולים הגיבו בשתי דרכים. האחת, ריכוז הפקת הסוכר במספר קטן של מפעלי זיקוק גדולים והשני מכירת חלקות אדמה קטנות ובלתי רווחיות. הרוכשים היו תושבים ממוצא הודי שגידלו בעצמם קנה סוכר.