stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טונה (ראפר)
ביוגרפיה

זבולון נולד בפתח תקווה, בן בכור לאתי ושלמה. את ילדותו העביר בין השכונות פג'ה ותקומה בפתח תקווה. למד בתיכון עמל א' במגמת גרפיקה, התעניין בברייקדאנס ויצירת מוזיקה, והיה חבר בקבוצת גרפיטי יחד עם צור תמם ונאור סוקי (שלימים יעבדו איתו על הקליפים "רוק 30", "סרט ערבי" ו"אבודים בחלל").
בגיל 16 החל לכתוב ראפ תחת השם "טונה-מן ג'ונס", חבר לראפר בשם "אוז" (אורי גרבש) ויחד הקימו את "ראסטה קישקשתא". השניים הצטרפו בהמשך להרכב "השבט". ב־2002 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד ומדריך נשק בחיל החימוש. ב־2006, סמוך לשחרורו, יצא אלבום הבכורה של "השבט", מתוכו בלט השיר "נווה מדבר" בזכות הקליפ הפרובוקטיבי אשר צולם לו. הלהקה התפרקה באותה שנה בעת מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2005 חבר טונה להרכב משפחת שומשום ביחד עם הראפרים אליצור, סאיי רקורדס, טון שונה, דנידין, שבק ס', 51%, העקרב, בזוקה, MC מנצור, ראסיטי O, נבו, פרנציפ, אנדי 1, אלעד טרי ניסן ועוד רבים אחרים. ואף השתתף ב"מבצע 101 - נלחם בשבילך" עם אותם ראפרים.
ב־2007 הכיר את המפיק והגיטריסט ניר דנן והשניים החלו ליצור חומר מקורי. ב־2010 היה חבר בהרכב שאטגאנז עם הראפרים אורטגה ושי 360 ואיתם הוציא את המיקסטייפ "סוף עונת החרוזים". ב־2011 הקליטו זבולון ודנן אלבום מקורי והקימו את הלהקה "טונהמן ג'ונס". השניים חתמו בחברת התקליטים "עננה" ובאותה שנה יצאו הסינגלים: "פסיכולוג" בהשתתפות דורי בן זאב, "על הבר", "לרקוד" ו"ככה". ב־2012 חידשו השניים את שירו של מאיר אריאל "עברנו את פרעה". השירים לא זכו להצלחה והאלבום נגנז. באותה שנה הצטרף המתופף זוהר ברזילי, והלהקה החלה להקליט סקיצה לאלבום חדש שלא הגיע לכדי הפקה סופית, מתוכו שרדה סקיצה לשיר ׳נשאר בחיים׳ שלימים יכנס לאלבום הבכורה. בשנת 2013 הצטרף לניר דנן בהפקה המוזיקאי יקיר בן טוב ויחד החלו לעבוד על האלבום "גם זה יעבור". באותה שנה הפיקו זבולון ודנן לרביד פלוטניק (נצ'י נצ') את השירים "מוזיקה טובה", "קפה וסיגריה" ו"בור ועם הארץ" שזכו להצלחה ברדיו ועל הבמות.
ביוגרפיה > 2015–2016: גם זה יעבור

בשנת 2015 יצא השיר "גם זה יעבור" שזכה להצלחה ניכרת והיה שיר הפריצה של טונה לתודעה הציבורית הרחבה. השיר הגיע למקום ה־16 במצעד גלגלצ. בהמשך השנה יצא לאור האלבום כולו, וזכה להצלחה רבה. בלטו בו הרצועות "סרט ערבי", "רוק 30", "למה לא עכשיו" בשיתוף עם שלומי סרנגה, "עולם משוגע" שבוצע בשיתוף עם רביד "נצ'י נצ'" פלוטניק ו"מרפקים". באותה שנה זכה בפרס אקו"ם להישג השנה למחבר על אלבומו, "גם זה יעבור". באותה שנה הפיקו זבולון ודנן את "יום חדש" ו"ברוכים הבאים לפתח תקווה" של רביד פלוטניק שזכו גם הם להצלחה.
בשנת 2016 הוציא שיר משותף יחד עם רביד פלוטניק, "אני כאן לשבור".
ביוגרפיה > 2017–2018: טונהפארק

בשנת 2017 הוציא שלושה סינגלים חדשים מתוך האלבום טונהפארק. הסינגל "י"א 2" מספר על חוויותיו של זבולון כתלמיד במערכת החינוך בישראל. הסינגל הגיע למקום ה־14 במצעד השנתי של גלגלצ ולמקום ה־22 במצעד השנתי של רשת גימל לשנת תשע"ז. ב־7 בספטמבר 2017 יצא האלבום המלא. בלטו בו הרצועות "בסיבוב", "סחרחורת", "אבודים בחלל", "הכל זה בצוות", ו"קאובוי". האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ועל הבמות. במקביל זבולון ודנן הפיקו את השיר "12 שנים של בדידות" של רביד פלוטניק.
ביוגרפיה > 2019–2020: ועכשיו לחלק האינטרגלקטי

בשנת 2019 הוציאו אינפקטד משרום רמיקס ל"אבודים בחלל". באותה שנה עזבו זבולון ודנן את חברת התקליטים "עננה". הם חברו לליאור מילר, שהפך למנהלם תחת השם "ועד הוייב". הלוגו התחדש בעיצוב משותף של זבולון יחד עם חן מכבי. באותה שנה יצאו הסינגלים: "אנרגיה", עם קליפ שביים זבולון, ו"לאן שאפנה מבטי", בו מותח טונה ביקורת על חברת התקליטים עננה, בה יצאו שני אלבומיו הראשונים. במקביל הפיקו זבולון ודנן את השיר "סמוראי" של רביד פלוטניק עם ג'ימבו ג'יי מתוך "ועכשיו לחלק האמנותי".
ב־13 בדצמבר 2019 הוציא את אלבומו השלישי "ועכשיו לחלק האינטרגלקטי", שכלל את הסינגל "אנרגיה". האלבום הכיל סימפולים בהקשר חלל, מהקלטות של אנשים הטוענים שראו עב"מים ומשידור ההתרסקות של החללית הישראלית בראשית. ב־2020 נערכו במועדון הבארבי שתי השקות סודיות לאלבום, שהפתיעו את הקהל שהגיע להופעות רגילות. מיד לאחר מכן הוכרז על סיבוב הופעות, אשר נקטע כעבור זמן קצר בעקבות הגבלות הקורונה. באוקטובר 2020 חידש יחד עם יסמין מועלם את השיר "אור הירח" של אביב גפן, כחלק מפרויקט צו השעה.
ביוגרפיה > 2020–הווה: מזרח פרוע

ב־30 באוגוסט 2020, כתגובה להתמודדות מדינת ישראל עם משבר הקורונה, חבר טונה לשלום חנוך ויחד הוציאו את שיר המחאה המערבוני "הטוב, הרע ואחותך". בספטמבר 2021, לרגל פסטיבל התמר השנתי, הוציא יחד עם עומר אדם מאשאפ לשירים "סחרחורת" ו"בדד".
ב־17 בדצמבר 2021 הוציא טונה את אלבומו הרביעי "מזרח פרוע" שכולל את הסינגלים "הטוב, הרע ואחותך", "היי בייב" ו"סהרה", שיצא כגרסת לייב בהשתתפות יסמין מועלם וזכה להצלחה במצעדי הפזמונים. האלבום זכה בפרס אלבום השנה של תחנת הרדיו גלגלצ. כמו כן זכה בפרס אקו"ם לאלבום השנה. ב־23 במרץ 2023 הוציא את האלבום כתקליט, ובתוכו שיר נוסף בשם "גוף" בהשתתפות עדי אולמנסקי.
ב־15 ביוני 2023 הוציא טונה את הסינגל "ככה זה" עם נינט טייב, שהופיע לאחר מכן באלבומה של טייב "קמתי לרקוד". השיר הגיע למקום ה־67 במצעד היטליסט. באותה שנה הוציא את האלבום "קיסריה אנפלאגד 2022". באותה שנה שיחק בסרט "העיר הזאת" בתור אסיר בבית כלא.
ב-29 במרץ 2024 הוציא טונה את הסינגל "בין העיר לפרדס", שנכתב והולחן על ידו יחד עם ניר דנן שגם הפיק אותו מוזיקלית ביחד עם יקיר בן טוב. השיר נכתב בעקבות אירועי ה-7 באוקטובר וטונה מתאר בו את מצבו הנפשי על רקע מלחמת חרבות ברזל. הסינגל הגיע למקום ה-18 של המצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט. ב-19 במאי התארח באלבומו של המפיק עידו מימון "פסטיבל מסמפלי סימפולים" בשיר "זימבבואה". השיר מכיל סמפול מתוך השיר "שיר ערש" של דויד ברוזה. ב-19 בדצמבר יצא לאור אלבומו התשיעי של הזמר הישראלי עברי לידר, "חלק לא נפרד מאחרים", בו טונה משתתף ברצועה "ילדים של עשירים".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: גם זה יעבור
2017: טונהפארק
2019: ועכשיו לחלק האינטרגלקטי
2021: מזרח פרוע
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2023: קיסריה אנפלאגד 2022
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2009: מיקסטייפ בייבי (בהרכב טונהמן ג'ונס)
2010: מיקסטייפ בייבי 2 (בהרכב טונהמן ג'ונס)
2012: סוף עונת החרוזים (בהרכב שאטגאנז עם שי 360 ואורטגה)
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, "אם אתה חושב מי ייעלב - אתה לא ראפר", באתר ynet, 19 בנובמבר 2015
↑  נווה מדבר (גרסת רדיו) - (Neve Midbar (Radio Edit, באתר Genius
↑  גלגלצ - ציר הזמן
↑  וואלה! תרבות‏, יגאל בשן ואהובה עוזרי יקבלו את פרסי אקו"ם למפעל חיים, באתר וואלה, 2 במרץ 2016
↑  וואלה! תרבות‏, המצעד הישראלי השנתי של גלגלצ ו-וואלה!, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2017
↑  נדב מנוחין‏, טונה באמת מנסה לומר משהו יפה, אבל יוצאות לו קלישאות, באתר וואלה, 16 בנובמבר 2017
↑  מתן שרון, ‏טונה יוצא למלחמה, באתר ‏מאקו‏, 16 באוגוסט 2019
↑  מאת נדב אגמי, טונה (אק"א איתי זבולון) סוגר חשבונות בסינגל חדש ומעולה, באתר טיים אאוט, ‏14 באוגוסט 2009
↑  דור מאיר מועלם, ‏הלב איתך כפרה, באתר ‏מאקו‏, 30 בדצמבר 2021
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏אתם בחרתם: "סתלבט בקיבוץ" שיר השנה של תשפ"ב במצעד הישראלי של mako וגלגלצ, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2022
↑  נועם כהן, ‏נינט וטונה משתפים פעולה בשיר חדש. האזינו, באתר ‏מאקו‏, 15 ביוני 2023
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט, יש לבחור בשבוע ה-21 של שנת 2024, ‏26 במאי 2024
↑  Ido Maimon (2024-05-18), עידו מימון מארח את טונה - זימבבואה, נבדק ב-2024-07-27
↑  עמית אטיאס, ‏עברי לידר הוציא אלבום חדש, ורשימת האורחים מפתיעה למדי, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519238605171  MusicBrainz: 662de377-4958-4b47-a0af-47d80c708398  VIAF: 308282159   WorldCat (עם VIAF): 308282159
שלילת הגשמות

שלילת הגשמות היא עיקרון תאולוגי של כמה דתות מונותאיסטיות באופן תפיסתן את מהותו של האלהים. עקרון שלילת הגשמות מורה על כך שהאל מופשט, אבסטרקטי, איננו חומרי. שלילת הגשמות נחשבת חלק מעיקרי האמונה היהודית, ומהעיקרים המכוננים בדת האסלאם. בשתי דתות אלו, נספחות לעיקרון שלילת הגשמות דעות או מצוות נוספות התלויות בו ומשלימות אותו, כדוגמת שלילת התארים מהאל ואיסור עשיית פסלים ומסכות. הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים דן בהרחבה בעיקרון שלילת הגשמות.
פגניזם ואנתרופומורפיזם > פוליתאיזם בעולם העתיק

עמי קדם, הפגניים, האמינו באלים רבים. לכל עם היה פנתאון אלים משלו, שאותם עבד והעריץ, ירא אותם וכיבדם.
כמעט אין תופעה – תופעת טבע או תופעה מנטלית – שלא זכתה לפרסוניפיקציה ולפולחן כלשהו.
אף על פי שייחסו להם תכונות אלוהיות כאלמותיות, ידיעה מקיפה, שליטה בגורל בני אדם וכדומה, בכל זאת היו האלים במחשבת עמי העולם העתיק אנתרופומורפיים או אנימימורפיים – הייתה להם דמות אדם (גבר, אשה, אינטרסקס), או דמות חיה כלשהי כחתול, שור או תיש. כך למשל, אל הרעם והברקים (נינורטה) תואר בשומר כאריה ענק בעל כנפיים, ובכנען (שם הוא נקרא בעל) כלוחם גיבור האוחז בידו כידון ובידו השנייה חזיז ברק. הדבר הנהוג ביותר בפולחן העמים הקדומים היה עשיית פסל בדמות האל; לפסל היו מקריבים קורבנות, מקטירים קטורת ומתפללים, וסביבו היו נעשים הטקסים הדתיים. האמונה הייתה כי כוח האל שוכן בפסל שנעשה לכבודו.
לאלים הייתה ביוגרפיה, הם הופעלו על ידי רגשות ויצרים, ובמרבית הדתות העתיקות הם גם היו מוחשיים. כך למשל, במיתוס אנומה אליש (סיפור בריאת העולם במיתולוגיה הבבלית, תחילת האלף ה-2 לפנה"ס) ישנה האנשה של תופעות טבע, והבריאה נעשית לאחר מאבקים קוסמיים בין אלים שונים: האלה תיאמת וחיילותיה לוחמים באל מרדוך. לאחר שזה מנצחם הוא מבתר את גופת תיאמת ומחלקי גופתה בורא את היקום. מחלק אחד הוא בורא את הארץ ומחלק שני את השמים.
מוטיב זה של בריאה לאחר מאבקים בין אלים חוזר כמעט בכל המיתולוגיות של העמים. מרבית התיאורים שנמצאים במיתולוגיה אחת חוזרים במיתולוגיות של עמים אחרים עקב שינוי שמות האלים או שוני בפרטים מסוימים בסיפור.
האמנות של ימים עברו, שהייתה חלק בלתי נפרד מהדת, עסקה בציור דמות האלים ובפיסול לצורכי פולחן וכו'.
פגניזם ומיניות
אצל העמים האליליים לא הייתה הגבלה חמורה על המיניות; למעשה, יחסי מין היו חלק אינטגרלי מדתם. צורת הפולחן כללה בתוכה מימזיס, ובמקדשיהם היו מחקים את מעשי האלים. דבר זה התבטא בשומר ובבבל בקיום יחסי מין פולחניים כחיקוי לזיווגם של דומוזי ואיננא, ולצרכים דתיים כגון אלו חיו במקדשים קדשים וקדשות – 'כוהנות אהבה', שקיימו יחסי מין כחלק מהפולחן. מנהג זה היה נהוג גם במקדשי אלילים כנעניים כמו אשרה, ששליחה במיתולוגיה הכנענית נקרא קדש-אמרר.
בתראקיה אשר בסמוך ליוון הייתה נהוגה בכחנליה, שבמסגרתה נעשו אורגיות המוניות על ידי נשים שהתהלכו ביערות כשלגופן עורות בעלי חיים לכבודו של דיוניסוס. כמו כן כלל הפולחן נישואין בין כוהנים לכוהנות, פולחן הנקרא "חתונה קדושה". במקומות שונים היו גברים מהעדה מאוננים על האדמה – טקס דתי האמור לעורר באלים רצון להפרות את האדמה כשם שאלו הפרו אותה בזרעם.
בפילוסופיה היוונית

הדת ביוון העתיקה הייתה אלילית. אלי יוון זהים לאלים של שאר העמים הקדומים. יש להם דמות וצורה, הם מונעים על ידי היפעלויות נפשיות, יש להם ביוגרפיה ולעיתים הם גם מתים.
מתוך האמונות המיתולוגיות צמחה ביוון, בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס, הפילוסופיה היוונית. ככל הנראה, גם הפילוסופים היווניים האמינו באלים הלאומיים של עמם, אך במהלך התפתחות מחשבתם החלו ההוגים לחפש עיקרון יסודי הנמצא בתשתית היקום, עקרון שלא זוהה עם אחד האלים.
בראשית הפילוסופיה, בהשפעת החשיבה המיתית, היה היסוד שעליו הצביעו הפילוסופים משהו חומרי. תאלס סבר שהיקום נברא מתוך מים. הפילוסופים הקדם-אלאטים סברו שהעולם נברא מחומר קדמון וחוזר אליו בתהליך של הוויה וכיליון. פרמנידס ותלמידו זנון מאלאה, ובעקבותיהם כל האסכולה האלאטית, אחזו בדעה פנתאיסטית לפיה העולם קדום ונצחי, אך בכל זאת הם האמינו שהכול גשמי.
הראשון שטען שהעקרונות המונחים בבסיס הבריאה הם מופשטים ואינם ישויות חומריות היה פיתגורס מהאי סאמוס. אף על פי שהיה פגני בדתו, פיתגורס האמין שמאחורי התופעות נמצא המספר, או היחס המספרי הבלתי נראה. הוא הראשית, הוא איננו גשמי והוא שרוי בתוך כל הדברים כפי שהאל נמצא בתוך הכהן של דיוניסוס. יש זהות בין האחד לאחר – הכהן עם האל, המספר עם התופעה.
בהגותו של הרקליטוס, נמצא המושג לוגוס – העיקרון המופשט של העולם. לוגוס ביוונית מורה על כמה דברים: דיבור או כתב, מחשבה, דעה, נימוק הגיוני, יחס מתמטי. הרקליטוס חידש משמעות חדשה למושג המוכר, והפך את הלוגוס לישות-על מופשטת שאחראית להיווצרות היקום וניהולו והיא גם הביטוי לסדר בו.
קסנופנס מתח ביקורת על אמונות בני דורו, אשר ייחסו לאלים תכונות אנושיות או דמות אנושית. ידועה אמרתו "לו לשוורים ולסוסים היו אלים, הם היו יוצרים את אליהם בדמות סוסים ובדמות שוורים". הוא נחשב למבשר המונותאיזם שאינו תלוי בדת.
בכתבי הפילוסוף היווני אפלטון מופיע האל (דמיורגוס (יוונית: אומן) כישות מופשטת ותבונית. כנראה היה זה פיתוח דעותיהם של פיתגורס והירקליטוס אשר חיו לפניו.
הדמיורגוס בורא את העולם החומרי כשהוא נעזר באידאות – המושגים המופשטים אשר הם המהות האמיתית של הדברים מעבר להתגלמותם הקונקרטית. תורת האידאות של אפלטון היא ככל הנראה פיתוח של תורת המספר הפיתגורית. המספר המופשט של פיתגורס הפך במשנת אפלטון לכלל המכנים המשותפים של המושגים האנושיים אשר הם מהותם הפנימית של הדברים והם מצויים מחוץ למרחב ולזמן.
תלמידו המובהק של אפלטון, אריסטו, יצר שיטה מטאפיזית ענפה שלפיה לכל דבר ביקום יש סיבה, מניע שגרם לה, עד שמגיעים אל הסיבה הראשונה לה אין סיבה קודמת, סיבה זאת היא המניע הבלתי מונע. לפי אריסטו, הסיבה הראשונה היא שכל החושב את עצמו אשר נמצא בראש שרשרת המציאות בשלווה מוחלטת. המניע הבלתי מונע של אריסטו מזכיר מאוד את הלוגוס של הרקליטוס.
בפילוסופיה הנאופלאטוניסטית, שהתפתחה מההשקפה האפלטונית, הדגישו רבות את שלילת הגשמות של האל ואת חוסר יכולת האדם לדעת משהו חיובי עליו.
הדמות המרכזית באסכולה זאת הוא פלוטינוס. לפי פלוטינוס האל הוא אחד, מופשט, קדמון וטרנסצנדנטי לחלוטין. אין לו תכונות, אינו ניתן לחלוקה ואין בו ריבוי. אפילו מחשבה או רצון אי אפשר לייחס לו – אם הוא חושב, אז יש הבחנה בינו למחשבתו. אם הוא רוצה, זה מייחס לו חיסרון. האחד המוחלט אם כן איננו ניתן להכרה כלל. יחד עם זאת, ביקשו הוגים נאו פלטונים להסביר כיצד נוצר הגשמי מן הרוחני בדרך של האצלה או השתלשלות מתוכו של הרוחני עצמו, ולא כבריאה חיצונית 'יש מאין' של הגשמי. לפי תאוריה זו, הגשמי בנוי מן הרוחני עצמו.
שלילת הגשמות ביהדות > חז"ל

בספרות חז"ל, בדומה למקרא, נמצאים ביטויים רבים המגשימים את האלוהות, וביטויים אחרים המרחיקים מהאל כל הגשמה. במהלך הדורות היו מחלוקות רבות לגבי השאלה מה הייתה תפיסת האלוהות של חז"ל. היו שסברו שחז"ל האמינו שלאל צורה ורגשות, כלומר כפי פשט המקראות, והיו שסברו שלחז"ל הייתה תפיסת אלוהות פילוסופית מורכבת. ככל הנראה בספרות התלמודית נמצאות שתי התפיסות אם כי המקומות והביטויים שמהם נראה שחז"ל שללו גשמות מהאל רבים יותר.
מניח תפילין, יושב בין מלאכים, בעל רחמים, כעס ושאר היפעלויות אנושיות:
"מנין שהקב"ה מניח תפילין? שנאמר (ישעיהו ס"ב) 'נשבע ה' בימינו ובזרוע עוזו'"
"מאי מצלי (מהי תפילתו של הקב"ה)?... יה"ר מלפני שיכבשו רחמי את כעסי ויגולו רחמי על מדותי ואתנהג עם בני במדת רחמים ואכנס להם לפנים משורת הדין"
"א"ר ישמעאל בן אלישע: פעם אחת נכנסתי להקטיר קטורת לפני ולפנים וראיתי אכתריאל יה ה' צבאות שהוא יושב על כסא רם ונשא ואמר לי ישמעאל בני ברכני, אמרתי לו: יה"ר מלפניך שיכבשו רחמיך את כעסך ויגולו רחמיך על מדותיך ותתנהג עם בניך במדת הרחמים ותכנס להם לפנים משורת הדין ונענע לי בראשו"
למרות כל זאת, נמצאים בתלמודים ובמדרש מושגים הבאים כתחליף ראוי, כביכול, לדבר על האלוהות מבלי להגשימה.
האל נקרא בכינויים שונים – שלא היו שגורים בימים מוקדמים יותר – שמטרתם להרחיק גשמות מן האל:
"שהוא מקומו של עולם ואין העולם מקומו"
המונח 'מקום' כתיאור של האל מורה על כך שהאל אינו נמצא באתר כלשהו כיוון שאיננו יש גשמי. על הביטויים המגשימים במקרא אמרו חז"ל ש”גדול כוחן של נביאים שהם מדמין את הצורה ליוצרה שנאמר: 'ועל דמות הכיסא דמות כמראה אדם'” (מגילת קהלת).
אנו רואים שחז"ל עוסקים בפעילות הרמנויטית שמטרתה להסביר את הביטויים המגשימים שבמקרא בהתאם לתפיסתם שיש לשלול גשמות מהאל. לדידם, הביטויים המגשימים שבספרי הנביאים עמוקים ויש להבינם כמשל.
חז"ל פיתחו את מושג השכינה ודרכו הסבירו מקראות שלכאורה מורים על כך שהאל גשמי.
השכינה היא ישות נבראת, מעין אצילות רוחנית המבטאת את היחס בין האל לעולמו.
השימוש במונח 'שכינה' עוזר בביאור מקרים בהם כתוב במפורש שהאל יורד או עולה, נמצא במקום מסוים וכדומה. בתרגומי התנ"ך מתקופת התנאים נעשה שימוש נרחב במושג. לדוגמה, את הפסוק "והתהלכתי בתוככם" (ויקרא כ"ו) מתרגם אונקלוס "ושכינתי תשרה בתוככם".
במדרשים רבים אנחנו רואים שבתודעתם של חז"ל כבר פשוט שכל הביטויים של עליה וירידה לא מכוונים על עצמות האל אלא על שכינתו:
" מעולם לא ירדה שכינה למטה ולא עלו משה ואליהו למרום... ולא ירדה שכינה למטה ? והכתיב (שמות יט) וירד ה' על הר סיני..."
ההנחה המונחת בבסיס המדרש, בין למקשה ובין למתרץ, היא שהפסוק לא מדבר על האל אלא על השכינה.
שלילת הגשמות ביהדות > הפילוסופיה היהודית בימי הביניים

הפילוסופים היהודים במהלך ימי הביניים הושפעו רבות מהפילוסופיה היוונית שהגיעה אליהם בתיווכם של הוגי דעות מוסלמים.
מרבית הרבנים שעסקו בפילוסופיה של הדת הסכימו לגבי היסוד של שלילת הגשמות.
מתקופת הגאונים נמצאים מכתבים ופסקי הלכה מהם למדים שהחכמים של אותם ימים היו תמימי דעים לגבי יסוד זה.
הרב סעדיה גאון הקדיש פרקים נרחבים בספרו "אמונות ודעות" לחזק עיקר זה ולהסבירו בראיות פילוסופיות ובראיות תורניות. בספר זה, מלבד המלחמה בנצרות והאלילות, מתפלמס הרב עם שיטות של פילוסופים שקדמו לו, מפרש ביטויים מגשימים במקרא ומביא טענות פילוסופיות כחיזוק לדעותיו.
רבנים נוספים כריה"ל, רבי בחיי אבן פקודה ועוד, כתבו על כך בחיבוריהם וניסו לתת תוקף רציונלי לשלילת הגשמות. למרות תמימות הדעים בקרב הרבנים ואנשי המחשבה לגבי כך, נחלקו הדעות על מעמדו ההלכתי של הרעיון.
הספר השיטתי ביותר, הרדיקלי ביותר ואף המשפיע ביותר הדן בעניין זה הוא הספר "מורה הנבוכים" שכתב רבי משה בן מיימון.
הרמב"ם החמיר מאוד בעניין שלילת הגשמות, ואילו בר הפלוגתא הגדול שלו, הראב"ד, למרות שהיה שותף לדעה שיש לשלול גשמות מהאל, לא החמיר עם אלו האוחזים בדעה הכוזבת הזאת ואף כינה אנשים שאחזו בדעה זו "גדולים וטובים ממנו", בתגובתו לפסקו של הרמב"ם כי המאמין בהגשמה הוא בכלל אפיקורוס, ואין לו חלק לעולם הבא, כשייתכן והתכוון לגדולים וטובים מהרמב"ם. הפילוסופיה שב"מורה הנבוכים" יונקת גם משורשים הנטועים בפילוסופיה היוונית ובהגותו של אריסטו. כתבי אריסטו הגיעו אל רבנים יהודיים בתיווכם של תאולוגים מוסלמים שתרגמו את ספריו לערבית. הרמב"ם הושפע מאוד מפרשנים מוסלמים של אריסטו ובעיקר מכתביו של אבונצר אלפראבי ואבן סינא.
בכל פרקי הספר הרב מדגיש, מעל עשרות פעמים, שתפיסת הגשמות דומה לעבודה זרה ואף חמורה ממנה:
" אני רואה כופר במי שאינו מאמין בשלילתה (של הגשמות)
חרף דבקותו החזקה בשלילת הגשמות, הרמב"ם ניסה לשמור על נימוקים נכונים לדעה זאת ולחם בנימוקים שלדעתו אינם מוכיחים דבר זה בצורה נאה, גם אם אלו, בסופו של דבר, משרתים את העיקר החשוב הזה:
" דרכיהם של ה"מדברים"  - התאולוגים המוסלמים - וטיעוניהם לשלול את ההגשמה חלשים מאוד "
שלילת הגשמות ביהדות > הראי"ה קוק

הרב קוק כותב באריכות על ההשלכה ההרסנית של ההגשמה במקומות רבים בכתביו, ביניהם ידוע בעיקר המאמר 'ייסורים ממרקים' שבספר 'אורות'. לדעתו, גורם מרכזי לתופעת החילון, שהחלה עם תקופת ההשכלה לפני כמאתיים שנה, הוא התיאורים והכינויים המופיעים בדת, המגדירים את האלוהות:
”כל הגדרה באלוהות מביאה לידי כפירה, ההגדרה היא אליליות רוחנית” כל משמעות שתינתן לכינוי 'אלוהים', עלולה להיראות כהגדרה חיובית המתארת את הא-ל בגבולות מסוימים, ובכך מגשימה אותו. כל בעל גבולות הוא מוגשם, דבר ששלול במהותו מהא-ל. לעומת זאת, הרב קוק משתמש במונח שטבעוּ המקובלים – 'אין-סוף' ”עיקר האמונה היא בגדולת שלימות אין-סוף”. הגדרה שבה אין גבולות מסוימים, ובכך אין חשש הגשמה.
שלילת הגבולות או המגבלות מן האלהים, פירושה בעיניו של הרב קוק (בספרו: לנבוכי הדור, א) חופש בחירה מוחלט של האלהים, וזאת בניגוד לתפיסה דטרמניסטית (כמו אריסטוטלית) של האלוהות כחכמה אוטומטית הכפופה לחלוטין לתבונה, ולכן אינה חופשית להכרעה רצונית.
לדברי הרב קוק גם כאשר המאמין משתמש בהגדרות וכינויים הנפוצים כדי לעבוד את הא-ל, הדבר מותר רק בצירוף הידיעה: "שכל אלה אינם כי-אם הזרחות ניצוציות ממה שלמעלה מהגדרה", ואילו לולא ידיעה זו, "היו גם הם מביאים לידי כפירה". כלומר, כדי לא להשאיר את המאמין בתחושת ניתוק מהאל (חוסר הגדרה), השמות והכינויים נועדו לגרום למאמין להרגיש תחושת קרבה ורמזים למהותו, ובכך הוא מסגל לעצמו תכונות אופי טובות (חסד, גבורה, רחמים). מבחינת המאמינים זו התקדמות לא ביחס להגדרה, אלא ביחס לתחושת הקִרבה, וכך נוצר איזון בין ידיעת הרמזים ואי-ידיעת המקור כדי שלא להגדיר אותו ולא להיכנס לכפירה מצד אחד, או אלילות מצד שני.
מעבר להתייחסות צדדית של הראי"ה קוק לנושא זה במקומות רבים, שני המאמרים המרכזיים בהם הוא עוסק בשלילת הגשמות הם מאמר 'דעת אלהים' שבספר 'אדר היקר'. ומאמר 'ייסורים ממרקים' שבספר אורות.
ראו גם

גשמיות
לקריאה נוספת

זאב הרוי, שאלת אי-גשמיות האל אצל רמב"ם, ראב"ד, קרשקש ושפינוזה, בתוך: מחקרים בהגות יהודית, (עורכים: שרה א. הלר-וילנסקי, משה אידל), ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"ט, עמ' 63-78.
אפרים אלימלך אורבך, חז"ל: פרקי אמונות ודעות, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1982
הערות שוליים

↑  תורה שלמה כרך טז יתרו במילואים
↑  יעקב משורר, שני מטבעות "יהד" יוצאי דופן, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה כה, 1996, עמ' 434–437
↑  במקור פורסם בקובץ "התרבות הישראלית".
בעל: פוסל בין המאה ה-14 לה-12 לפנה"ס בקירוב. הפסל נמצא בראס שומרה (אוגרית)
דמות של הבעל מחזיקה בברק, במצבת אבן גיר
הפרתנון באתונה - מקום המקדשים החשובים. אתונה היא הפוליס המזוהה ביותר עם הפילוסופיה היוונית
משה, פסלו של מיכלאנג'לו
דמות אלוהות יושבת על גלגל מכונף, במטבעות יהוד מהתקופה הפרסית. הדמות מזוהה עם יהוה אלוהי ישראל, לפי חלק מהחוקרים
האל מרדוך, ראש הפנתאון של האלים הבבליים
כתב יד תימני של ספר מורה נבוכים לרמב"ם
אבן רושד
אליפות וימבלדון 1961

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  26 ביוני 1961 – 8 ביולי 1961 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  75 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:רוד לייבר (אוסטרליה) נשים:אנג'לה מורטימר (הממלכה המאוחדת) זוגות גבריםניל פרייזר/רוי אמרסון (אוסטרליה) זוגות נשים:קארן סוסמן/בילי ג'ין קינג (ארצות הברית) זוגות מעורבים: פרד סטולי/לסלי טרנר (אוסטרליה)
 
 → אליפות וימבלדון 1960 אליפות וימבלדון 1962 ← 
 
אליפות וימבלדון 1961 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-8 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
ניל פרייזר (אוסטרליה אוסטרליה), מנצח תחרות 1960, הודח בסיבוב הרביעי
רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה), ניצח בתחרות
ניקולה פייטרנג'לי (איטליה איטליה), הודח בסיבוב השלישי
רוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב השני
מנואל סנטנה (ספרד ספרד), הודח ברבע הגמר
לואיס איילה (צ'ילה צ'ילה), הודח ברבע הגמר
רמנתן קרישנן (הודו הודו), הודח בחצי הגמר
צ'אק מקינלי (ארצות הברית ארצות הברית), הפסיד במשחק הגמר
במשחק הגמר, רוד לייבר (אוסטרליה אוסטרליה) נפגש עם צ'אק מקינלי (ארצות הברית ארצות הברית) וניצח אותו ב-3 מערכות. לרוד לייבר זה היה הגמר השלישי ברציפות בתחרות הגברים בווימבלדון, אך ניצחון ראשון.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. המנצחת בשנים 1959–1960 מריה בואנו מברזיל לא השתתפה בתחרות עקב פציעה. 8 טניסאיות זכו לדירוג:
סנדרה פרייס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחה בחצי הגמר
מרגרט סמית' קורט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה ברבע הגמר
אן היידון ג'ונס (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב הרביעי
לסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה), הודחה בסיבוב השני
דרלין הארד (ארצות הברית ארצות הברית), לא השתתפה בתחרות
כריסטין טרומן גיינס (בריטניה בריטניה), הפסידה במשחק הגמר
אנג'לה מורטימר (בריטניה בריטניה), ניצחה בתחרות
קארן סאסמן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
במשחק הגמר אנג'לה ברט מורטימר (בריטניה בריטניה) ניצחה ב-3 מערכות את כריסטין טרומן גיינס (בריטניה בריטניה).
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי תחרות 1960 לא השתתפו בתחרות. 4 זוגות דורגו:
ניל פרייזר ורוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרות 1959, ניצחו בתחרות
רוד לייבר ובוב מארק (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
ניקולה פייטרנג'לי ואורלנדו סירולה (איטליה איטליה) הודחו בסיבוב הראשון
לואיס איילה (צ'ילה צ'ילה) ורמנתן קרישנן (הודו הודו), הודחו ברבע הגמר
במשחק הגמר ניל פרייזר ורוי אמרסון (אוסטרליה אוסטרליה) שיחקו נגד בוב יואיט ופרד סטולי (אוסטרליה אוסטרליה) שלא היו מדורגים וניצחו אותם ב-5 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 48 זוגות. מנצחות תחרות 1960 לא השתתפו בתחרות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
סנדרה ריינולדס ורנה שורמן (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו ברבע הגמר
אן היידון ג'ונס וכריסטין טרומן ג'יינס (בריטניה בריטניה), הודחו בסיבוב השלישי
מרגרט היילי וג'יין אוניל (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
סלי מור (ארצות הברית ארצות הברית) ולסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה) הודחו בחצי הגמר
במשחק הגמר קארן סאסמן ובילי ג'ין קינג (ארצות הברית ארצות הברית) שלא היו מדורגות ניצחו את מרגרט היילי וג'יין אוניל (אוסטרליה אוסטרליה) בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 80 זוגות. מנצחי תחרות 1960 לא השתתפו בתחרות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
פרד סטולי ולסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
ריקי מוראה (ארגנטינה ארגנטינה) ומרגרט סמית' קורט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בחצי הגמר
אירז'י יאבורסקי וורה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בחצי הגמר
בוב האו (אוסטרליה אוסטרליה) ואדה בודינג (מערב גרמניה מערב גרמניה), הפסידו במשחק הגמר
במשחק הגמר פרד סטולי ולסלי טרנר (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם בובי האו (אוסטרליה אוסטרליה) ואדה באדינג (מערב גרמניה מערב גרמניה) וניצחו אותם בשתי מערכות.
רוד לייבר, מנצח התחרות
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1977

| --- | --- |

האצטדיון בו נערכו משחקי תחרויות היחידים
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  29 באוגוסט 1977 – 11 בספטמבר 1977 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  97 
 עיר מארחת:  ניו יורק
 אצטדיון:  מועדון הטניס וסט סייד
 זוכה:  גברים:גיז'רמו וילאס (ארגנטינה) נשים:כריס אוורט (ארצות הברית) זוגות גברים:בוב יואיט/פרו מקמילן (דרום אפריקה) זוגות נשים:מרטינה נברטילובה (ארצות הברית)/בטי שטוב (הולנד) זוגות מעורבים:בטי שטוב (הולנד)/פרו מקמילן (דרום אפריקה)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 1976 אליפות ארצות הברית הפתוחה 1978 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1977 הייתה תחרות טניס שנערכה על משטח חימר במועדון הטניס וסט סייד בקווינס. התחרויות התחילו ב-29 באוגוסט והסתיימו ב-11 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-97 מאז ייסודה.
זו הייתה האליפות האחרונה שנערכה במועדון הטניס וסט סייד.