stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרחבה וגרידה
סיבוכים אפשריים

הסיבוכים השכיחים ביותר הקשורים להרחבה וגרידה הם זיהום, דימום או נזק לאיברים הסמוכים לרבות דרך ניקוב הרחם. מלבד הניתוח עצמו, עלולים להופיע גם סיבוכים הקשורים במתן הרדמה.
עבור מטופלות שאינן בהריון זיהום לאחר הרחבה וגרידה הוא נדיר ובשל כך לא מומלץ על אנטיביוטיקה מניעתית שגרתית לחולים. עם זאת, עבור ריפוי של מטופלת בהריון, הסיכון לזיהום גבוה יותר ועל המטופלות לקבל אנטיביוטיקה הנאבקת בחיידקים הנפוצים בנרתיק ובמערכת העיכול. דוקסיציקלין היא המלצה נפוצה, אם כי ניתן להשתמש גם באזיתרומיצין.
סיכון נוסף של הרחבה וגרידה הוא ניקוב הרחם. נראה כי השיעור הגבוה ביותר של ניקוב רחם מתואר במצב של דימום לאחר לידה (5.1%) בהשוואה לשיעור נמוך יותר בריפוי אבחנתי בחולות שאינן בהריון (0.3% בחולה לפני גיל המעבר ו2.6% בחולה לאחר גיל המעבר). ניקוב עלול לגרום לדימום מוגזם או לנזק לאיברים מחוץ לרחם. כאשר יש מצב בו יש דימום מתמשך או אפשרות של פגיעה באיברים מחוץ לרחם, ניתן לבצע לפרוסקופיה כדי לוודא שלא הייתה פגיעה לא מאובחנת.
יתר על כן, סיכון נוסף הוא הידבקויות תוך רחמיות או תסמונת אשרמן. מחקר אחד מצא שאצל נשים שעברו הליך ריפוי אחד או שניים להפלה,14-16% פיתחו הידבקויות מסוימות. לנשים שעברו שלושה הליכי ריפוי חדים להפלה היה סיכון של 32% לפתח הידבקויות. הסיכון לתסמונת אשרמן נמצא ב 30.9% בנשים שעברו D&C בעקבות הפלה שהוחמצה,ו-25% באלו שעברו D&C 1-4 שבועות לאחר הלידה.תסמונת אשרמן שאינה מטופלת, במיוחד אם היא חמורה, מגבירה גם את הסיכון לסיבוכים בהריונות עתידיים, כגון הריון חוץ רחמי, הפלה טבעית והשלה חריגה טבעית והשלה חריגה (כגון שליה פרוויה ושליה אקרטה). על פי דיווחי מקרה אחרונים, שימוש בשאיבת ואקום יכול להוביל גם להידבקויות תוך רחמיות. סקירה שיטתית בשנת 2013 הגיעה למסקנה שהפלה חוזרת ו-D&C הם גורמי הסיכון העיקריים להידבקויות תוך רחמיות.עם זאת, סקירה זו לא מצאה גם מחקרים שדיווחו על קשר בין הידבקויות תוך רחמיות ותוצאות רבייה ארוכות טווח, וכי תוצאות הריון דומות דווחו לאחר טיפול כירורגי (כולל D&C), טיפול רפואי או טיפול שמרני (כלומר, המתנה ערנית).
ראו גם

הפסקת היריון
מאמן כדורסל

ז'ליקו אובראדוביץ' נחשב לאחד המאמנים האירופיים הגדולים בכל הזמנים. הוא זכה בתשע אליפויות יורוליג, 16 אליפויות לאומיות, 11 גביעים לאומיים ושלושה פרסי מאמן השנה ביורוליג
בכדורסל, מאמן (באנגלית: Coach) הוא האדם האחראי על ניהול ואימון קבוצת כדורסל. סמכויות המאמן כוללות את בחירת סגל והרכב הקבוצה, עריכת אימוני הקבוצה, בחירת האסטרטגיה והטקטיקה, ייצוג הקבוצה בתקשורת וניהול המשחק – בחירת ההרכבים, עריכת חילופים, לקיחת פסקי זמן ושינוי הטקטיקה במהלך המשחק.
האימון מבוצע בדרך כלל על ידי אדם בודד, אך לרוב הוא נעזר בצוות אימון שכולל עוזרי מאמן, מאמן כושר, מאמן מנטלי, פיזיותרפיסט ועוד.
רבים ממאמני הכדורסל היו בעבר כדורסלנים, והפכו למאמנים בזכות הכרתם את המשחק ובזכות קשריהם. דוגמאות בולטות לכך הן לארי בירד, ששיחק במדי בוסטון סלטיקס ואימן את אינדיאנה פייסרס, עודד קטש, ששיחק בעיקר במדי מכבי תל אביב ופנאתינאיקוס ואימן את שתי הקבוצות ובין היתר גם את הפועל ירושלים ונבחרת ישראל בכדורסל, ושארונאס יאסיקביצ'יוס, ששיחק בין היתר במכבי תל אביב, פנאתינאיקוס, ברצלונה, פנרבחצ'ה וז'לגיריס קובנה, ושימש כמאמן בשלוש האחרונות.
אחריות

למאמן כדורסל ישנם מספר תחומי אחריות מרכזיים:
פיתוח שחקנים: המאמן עוסק בשיפור היכולות האישיות של כל שחקן, כולל קליעה, כדרור, מסירות והגנה. המאמן גם עובד על פיתוח היכולות הפיזיות והמנטליות של השחקנים, כגון כושר גופני, אתלטיות, קואורדינציה וביטחון עצמי. חלק מסמכויות אלו מואצלות על עוזרי המאמן, מאמן הכושר והמאמן המנטלי.
העברת אימונים: המאמן מעביר אימונים לשחקנים, בהם הוא מיישם ומתכנן תרגילים, עובד על שיפור מיומנויות קבוצתיות ועוסק בהכנה למשחקים הקרובים.
קביעת אסטרטגיה וטקטיקה: המאמן קובע את שיטת המשחק של הקבוצה, למשל התקפית או הגנתית, מתכנן תרגילים והגנות (הגנה אישית או אזורית) ומתאים אותם לקבוצות יריבות.
קבלת החלטות במשחק: במהלך המשחקים המאמן מקבל החלטות כגון חילופים, נטילת פסקי זמן, ערעורים על החלטות השופט ושינויי טקטיקה בזמן המשחק כדי להוביל את הקבוצה לניצחון.
ייצוג מול התקשורת: המאמן משמש לעיתים קרובות כמעין דובר של הקבוצה, ומייצג את עמדותיה והחלטותיה בפני הציבור. המאמן נדרש להתראיין לפני ואחרי משחקים, להשתתף במסיבות עיתונאים, ולעיתים להתמודד עם ביקורת ציבורית.
למאמן הקבוצה חלק בבניית סגל הקבוצה, החתמת שחקנים וניהול משא ומתן על חוזיהם. עם זאת, אחריות זו מתחלקת עם המנהל המקצועי או הג'נרל מנג'ר, במועדונים בהם קיים התפקיד, או לעיתים עם הבעלים, היושב ראש או הנשיא.
בנוסף, במועדוני חובבים לעיתים המאמן משמש גם כיושב ראש ואחראי על הניהול השוטף של המועדון, כולל שיווק המועדון, ניהול חסות מסחרית ומרצ'נדייז וניהול כלכלי.
אחריות > בנבחרת לאומית

תפקידו של מאמן נבחרת לאומית שונה במקצת מתפקידו בקבוצת כדורסל. תפקידו של מאמן הנבחרת כולל את בחירת השחקנים הטובים ביותר מהמדינה, הן מקבוצות מקומיות והן מקבוצות זרות, ובניית סגל מאוחד ומגובש. בנוסף, על המאמן ליצור ולהתאים את צורת המשחק והאסטרטגיה לשחקנים בהם בחר ולתחרויות הבין-לאומיות.
בניגוד לכדורגל, בו לא נהוג שמאמן הנבחרת יאמן קבוצת כדורגל בו זמנית, בכדורסל הדבר מקובל ואף נפוץ. כן למשל, מאמן נבחרת ישראל בכדורסל אריאל בית הלחמי משמש גם כמאמן הפועל עפולה מליגת העל בכדורסל ומאמן נבחרת ארצות הברית בכדורסל סטיב קר מאמן גם את גולדן סטייט ווריורס מה-NBA.
הסמכה

במדינות רבות נדרשת הכשרה פורמלית לצורך קבלת תעודת מאמן כדורסל, הכוללת לרוב קורסים תאורטיים ומעשיים בנושאי טקטיקה, פיזיולוגיה ופסיכולוגיה של הספורט. בישראל, לדוגמה, איגוד הכדורסל מחייב מאמנים של קבוצות עד גיל 16 להיות בעלי תעודת מדריך ומאמנים של קבוצות בוגרות יותר להיות בעלי תעודת מאמן לאחר שעברו קורס במכון וינגייט או בגופים מורשים אחרים.
בנוסף, מאמנים חולקים את הידע שלהם באמצעות השתלמויות וכנסים מקצועיים, בהם הם משתפים מאמנים אחרים ברעיונות ובשיטות אימון וכך מעדכנים באופן שוטף את ארגז הכלים והידע שלהם.
התפקיד באירופה ובארצות הברית > באירופה

לרוב הקבוצות הקטנות והבינוניות של הליגות המקומיות באירופה אין מנהל מקצועי, ולכן המאמן אחראי הן על ניהול הקבוצה באימונים ובמשחקים והן על בניית הסגל. עם זאת, גם במועדונים הללו יש עוזר מאמן ומאמן כושר המסייעים למאמן הראשי בתפקידו.
לעומת זאת, ביורוליג, ביורוקאפ ובליגת האלופות בכדורסל, הליגות הגבוהות ביותר במבנה ליגות הכדורסל באירופה, תפקידו של המאמן שונה במקצת: בעקבות נוכחותו של המנהל המקצועי ברוב הקבוצות הגדולות הוא חולק עימו את האחריות על החתמת השחקנים, אך עליו לנהל את הקבוצה כך שתעמוד בעומס המשחקים שלה בליגה המקומית ובמסגרת האירופית, ולעיתים קרובות נדרש להחליט מי משחקני הקבוצה ירשם למשחק הליגה ולאזן בין מתן מנוחה לשמירה על סגל תחרותי. בנוסף, בחלק מהקבוצות הגדולות ישנו צוות מקצועי נרחב ביותר, הכולל מספר עוזרי מאמן ולעיתים אף מספר מאמני כושר ופיזיותרפיסטים.
התפקיד באירופה ובארצות הברית > במכללות

בכדורסל המכללות בארצות הברית המאמן נושא באחריות רחבה ומקיפה ביותר. לצד הפן המקצועי, העברת האימונים וניהול המשחק, בשל היעדרו של מנהל מקצועי או ג'נרל מנג'ר המאמן עוסק גם בגיוס שחקנים חדשים לקבוצה, בסקאוטינג ובשכנוע שחקנים להגיע למכללה. אחריות הנוספת של המאמן היא לעזור לשחקנים לשמור על הישגים אקדמיים נאותים, ובנוסף הוא גם מהווה דמות חינוכית ועליו לשמש מנטור לשחקנים הצעירים.
התפקיד באירופה ובארצות הברית > ב-NBA

ב-NBA, תפקיד המאמן עדיין מתמקד בניהול הקבוצה (העברת האימונים, גיבוש האסטרטגיה וניהול המשחק), אך האחריות על בניית הסגל מוטלת לרוב על הג'נרל מנג'ר (נקרא במועדונים שונים גם "נשיא לענייני כדורסל" או "נשיא פעולות הכדורסל"). הג'נרל מנג'ר, שתפקידו דומה אך נרחב יותר מזה של מנהל מקצועי, אחראי על התכנון האסטרטגי ארוך-הטווח של המועדון, וסמכויותיו כוללות את בחירות הדראפט, ניהול חוזים ותקרת השכר, ניהול החתמות וטריידים וניהול העברת שחקנים בין הקבוצה הראשית לקבוצת המילואים בליגת הפיתוח. עליו לאזן בין הצרכים המקצועיים המיידיים של הקבוצה לבין היכולות הכלכליות שלה, ולעיתים הוא גם עוסק בנושאים נוספים כגון שיווק. על אף שלרוב בסמכותו של הג'נרל מנג'ר למנות ולפטר את המאמן, על השניים לפעול בשיתוף פעולה על מנת להוביל את הקבוצה והמועדון להישגים.
בנוסף, המאמן נעזר בצוות אימון רחב הכולל מספר עוזרי מאמן ויועצים, ולעיתים מוקצים לעוזרי המאמן תחומי אחריות כגון פיתוח שחקנים או הגנה. דוגמה לצוות מקצועי רחב היא, למשל, זו של ג'ו מאזולה בבוסטון סלטיקס לעונת 2023/2024: בצוות היו שישה עוזרי מאמן, שישה מאמני פיתוח שחקנים ויועץ בכיר (ג'ף ואן גנדי).
בישראל

תפקיד מאמן הכדורסל בישראל כולל אחריות רבה. בחלק מקבוצות ליגת העל בכדורסל וכמעט בכל קבוצות הליגה הלאומית והארצית אין מנהל מקצועי, ועל כן המאמן נושא באחריות הן לניהול האימונים והמשחקים והן לבניית הסגל. בליגות המקצועניות סגל האימון כולל לרוב עוזר מאמן אחד, מאמן כושר ופיזיותרפיסט, אם כי לעיתים יש מספר עוזרי מאמן. בחלק מקבוצות ליגת העל, בעיקר הגדולות, יש מנהל מקצועי שיחד עם המאמן מקבל את ההחלטות על בניית הסגל. כך למשל, בהפועל ירושלים המשחקת בליגת העל וביורוקאפ המאמן הוא יונתן אלון, המנהל המקצועי הוא דן שמיר ועוזרי המאמן הם אלסנדרו לוטסורייר, שי אולארצ'יק ותאודורוס ינאקפולוס.
גלריה

דייוויד בלאט, שאימן בין היתר את מכבי תל אביב ונבחרת רוסיה בכדורסל, כמאמן קליבלנד קאבלירס. הוא המאמן הישראלי והאירופי הראשון ששימש כמאמן ראשי ב-NBA
יהושע רוזין, שכונה "מר כדורסל", היה מאמנה הראשון של מכבי תל אביב ושל נבחרת ארץ ישראל בכדורסל
רלף קליין נחשב לאחד מגדולי המאמנים הישראלים, לאחר שאימן בין היתר את מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, הפועל ירושלים והפועל חולון והוביל את נבחרת ישראל להישג השיא שלה: מדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל 1979
פיל ג'קסון נחשב לאחד מגדולים המאמנים האמריקאים, לאחר שזכה ב-11 אליפויות ה-NBA (שש עם שיקגו בולס וחמש עם לוס אנג'לס לייקרס)
רד אאורבך וביל ראסל הובילו את הבוסטון סלטיקס בשנות ה-50 וה-60. אאורבך זכה עם הסלטיקס בתשע אליפויות, מהן שמונה רצופות, ולאחר מכן העביר את ניהול הקבוצה לידי ראסל, שכמאמן-שחקן זכה בשתי אליפויות רצופות והפך למאמן האפרו-אמריקאי הראשון
סטיב קר, המשמש כמאמן גולדן סטייט ווריורס ונבחרת ארצות הברית בכדורסל, זכה בארבע אליפויות NBA עם הקבוצה ובמדליית זהב בטורניר הכדורסל באולימפיאדת פריז (2024)
פאבלו לאסו נחשב לאחד המאמנים האירופים הגדולים במאה ה-21 לאחר שהוביל את ריאל מדריד לשתי זכיות ביורוליג, לשש אליפויות ולשישה גביעים בתוך כעשור
דושאן איבקוביץ' זכה בשתי אליפויות יורוליג עם אולימפיאקוס ואימן בין היתר את פרטיזן והכוכב האדום בלגרד, צסק"א מוסקבה ואנאדולו אפס. בנוסף הוא זכה עם נבחרות יוגוסלביה וסרביה בשלוש אליפויות אירופה ובגביע העולם בכדורסל
ראו גם

מאמן
מאמן כדורגל
ג'נרל מנג'ר
מאמן זמני
מאמן השנה ב-NBA
מאמן השנה ביורוליג
מאמן העונה בליגת העל בכדורסל
הערות שוליים

↑  גיל ברק, ‏תחזור בתשובה: המינוס היחיד של גרג פופוביץ', באתר ערוץ הספורט, 29 באפריל 2015
↑  תקנות הספורט (חיוב בתעודת הסמכה) התשע"ח-2018, באתר משרד התרבות והספורט
↑  ירון ארבל, בואו של ה-GM, באתר כלכליסט, 25 באוגוסט 2011
↑  צוות האימון, באתר בוסטון סלטיקס
↑  סגל, באתר הפועל ירושלים
לברון ג'יימס (בגופייה צהובה) ומיקל גלאדנס באימון מיאמי היט, 2010
עודד קטש מעביר פסק זמן כמאמן הפועל גלבוע גליל, 2009
גרג פופוביץ' מתראיין לרשת TNT. פופוביץ', שזכה עם סן אנטוניו ספרס בחמש אליפויות ה-NBA ואימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל, נחשב לאחד מהמאמנים האמריקאים הגדולים בכל הזמנים ונודע בתגובותיו הסרקסטיות בראיונות
מייק ששבסקי שימש כמאמן נבחרת ארצות הברית בכדורסל במשך 11 שנים, והוביל אותה לשלוש זכיות בטורניר הכדורסל האולימפי ולשתי זכיות בגביע העולם בכדורסל
אטורה מסינה, המאמן את אולימפיה מילאנו, נחשב לאחד מגדולי המאמנים האירופיים לאחר שאימן בין היתר את צסק"א מוסקבה, ריאל מדריד ונבחרת איטליה בכדורסל וזכה בארבעה גביעי יורוליג, 12 אליפויות לאומיות ו-11 גביעים
ג'ון וודן נחשב לאחד מגדולי מאמני המכללות בכל הזמנים לאחר שאימן את UCLA במשך 27 שנים והוביל אותה לעשר אליפויות בתוך 12 שנים. וודן נודע גם בפיתוח השחקנים אותם אימן, הבולט שבהם הוא כרים עבדול-ג'באר
בראד סטיבנס שימש כמאמן בוסטון סלטיקס בשנים 2013–2021 ומאז 2021 משמש כג'נרל מנג'ר של המועדון
דן שמיר (משמאל) כעוזרו של פיני גרשון במכבי תל אביב. שמיר וגרשון נחשבים לשניים מגדולי המאמנים בישראל, ושניהם שימשו במהלך הקריירה שלהם הן כעוזרי מאמן, הן כמאמנים ראשיים והן כמנהלים מקצועיים
לאופולד קרקואר

| --- | --- |

לאופולד קרקואר
 לידה:  30 במרץ 1890 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בדצמבר 1954 (בגיל 64) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור, אדריכלות
 הושפע על ידי:  אוסקר קוקושקה, וינסנט ואן גוך, אדולף לוס
 השפיע על:  אנה טיכו, אלזה לסקר-שילר, עמוס אריכא
 בן או בת זוג:  גרטה וולף קרקואר 
 צאצאים:  טרודה דותן, דני דותן, אורי דותן
 
לאופולד קְרָקַוּאֶר (לעיתים קְרָקַאוֶר; Krakauer;‏ וינה, 30 במרץ 1890 – ירושלים, 19 בדצמבר 1954) היה אדריכל, מהנדס וצייר; אחד האדריכלים הבולטים אשר פעלו בארץ ישראל מאמצע שנות העשרים, וכן צייר פורה שהתפרסם במיוחד בזכות רישומי הפחם שלו אשר הוצגו בתערוכות בישראל ובחוץ לארץ.
ביוגרפיה

קרקואר נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1890 למשפחה יהודית מתבוללת. אביו, יוזף-מוזס, היה סוחר במוצרי ברזל. למד בית הספר התיכון הקיסרי והמלכותי בווינה ובין השנים 1907–1912 למד הנדסה ואדריכלות בבית הספר הטכני הגבוה ואחר כך באקדמיה הקיסרית לאמנויות פלסטיות בווינה. עד מלחמת העולם הראשונה עבד במשרד תכנון וינאי וכשרטט אצל האדריכל קארל זיידל. בזמן המלחמה שרת ביחידה טכנית בחזית האיטלקית. בשנים 1920–1921 השתתף בתכנון בנין הפרלמנט בבלגרד. ב-1919 הציג מציוריו בתערוכה בווינה, כחלק מקבוצת האמנים האוונגרדית "Bund der Geisitig Tätigen", שם פגש את הציירת גרטה וולף אשר הציגה גם היא באותה תערוכה ובמסגרת פעילות הקבוצה, והם נישאו.
ב-1924  עלו השניים לארץ ישראל, ביחד עם בתם טרודה דותן, וקרקואר החל לעבוד במשרד התכנון של אלכסנדר ברוואלד בחיפה. לאחר מכן עבר לירושלים ופתח משרד פרטי (בין היתר עבדו במשרדו האדריכלים שרגא פרידריק רוהטין וזאב וולטש). הוא הרבה לתכנן בתים פרטיים, בירושלים ומחוצה לה, והיה מהמתכננים הבולטים בהתיישבות העובדת בה תכנן חדרי אוכל ומבני ציבור אחרים. כמו כן עסק בתכנון תוכניות מתאר. היה מהאדריכלים הראשונים שהביאו את הזרם המודרני באדריכלות לארץ ישראל, זרם אשר נמנע במכוון מאלמנטים קישוטיים ושאף לפונקציונליות מרבית. הושפע במיוחד מהאדריכל אדולף לוס, שהיה גם מבאי ביתו בווינה.
ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל.
קרקואר נפטר ב-19 בדצמבר 1954, ונקבר בהר המנוחות בירושלים. חודש לאחר מותו נערכה לזכרו תערוכה בבצלאל. ב-1978 הנפיק השירות הבולאי, בול ובו אחד מרישומי הקוצים שלו. בול נוסף, המתאר את חדר האוכל בקיבוץ תל יוסף, הונפק על ידי השרות הבולאי בשנת 1990. קרקואר הותיר אחריו את אשתו הציירת גרטה וולף, בתו הארכאולוגית פרופ' טרודה דותן. נכדיו הם הזמר והסופר דני דותן והאמן אורי דותן. ארכיון קרקואר שמור כיום בהארכיון הציוני המרכזי.
עבודותיו כצייר

ביצירתו של קרקואר כצייר בווינה ניכרת השפעת האקספרסיוניזם והפוסט-אימפרסיוניזם והשפעתם של ציירים כאוסקר קוקושקה ווינסנט ואן גוך. חוקר האמנות גדעון עפרת כותב כי תערוכת ציוריו של ואן גוך אשר הוצגה בווינה בטרם מלחמת העולם הראשונה, ניכרת ברישומי פחם אקספרסיוניסטיים של פרחים שקרקואר יצר בווינה בין 1921–1924 ואף ניכרת גם בקווקווים המהירים והקצרים של קרקואר ברישומי הפחם המאוחרים של הרי יהודה אותם יצר בין שנות השלושים לתחילת שנות החמישים.
בשנת 1919 יצר קרקואר את "הבריאה", מחזור רישומי פחם העוסק במיסטיקה היהודית והמיתוס הקבלי של התוהו.
מאז עלייתו לארץ ישראל רוב עבודתו של קרקואר בתחום הציור התמקדה ברישום פחם. מרביתם של רישומיו אופקיים ונעשו על נייר בגודל אחיד כמעט של חצי גיליון (50 על 70 ס"מ לערך) או מעט פחות. כמעט תמיד צייר על גבי נייר רשת בצבע קרם או צהוב (לתיאור נופי יום צרובי שמש) או על גבי נייר רשת בצבע כחלחל או ירקרק (לתיאור נופים ליליים).
יצירותיו נמצאות באוספים של מוזיאונים חשובים בישראל (בהם מוזיאון ישראל ומוזיאון תל אביב לאמנות), ובמוזיאונים באמסטרדם, מינכן וציריך.
נושאיו נחלקים לשלושה:
דמויות קבצנים/נביאים/עלובי חיים המתמזגים בנוף או בוקעים מתוכו (ובהן רישומי ישו הצלוב וישו כגזע-עץ).
טבע דומם: פרחים נובלים שנרשמו בפחם עם נגיעות של צבע מים (תחילת שנות העשרים), פרחים ובעיקר קוצים (בשנים 1943–1954).
נופים אקספרסיביים של הרי ירושלים והעיר ירושלים שנרשמו בפחם (אמצע שנות העשרים ועד אמצע שנות החמשים)
עבודותיו כצייר > ציורי הנוף

קרקואר רשם ציורי נופים אקספרסיביים, בעיקר בסביבותיה של הרי ירושלים, כפרים בהרי יהודה, הקברים בנחל קדרון וחומות ירושלים על פי הפילוסוף מרטין בובר "בדידותו של קרקואר פגשה את בדידות הנוף הזה; ובהשפעתה של זו נהפכה בדידותו שלו והייתה לאחרת" ואילו האוצר ומבקר האמנות יונה פישר תיאר אותו כמי ש"מדגיש את מבנו הנפחי של הנוף, מחד גיסא, ואת אופיו הדרמטי, מאידך גיסא". היסטוריון האמנות קרל שוורץ תיאר את הסדרה:
"יצירותיו מתארות מכלול רשמים , מעין אקורדים ציוריים, שהוא מבקשם ומוצאם בנקעי ההרים השוממים המכוסים שברי סלעים וחלוקי אבנים שבסביבות ירושלים. שם מתעורר בו הדרמטיקן. בדממה האיומה של הטבע מוצא הוא את ארץ התנ"ך .... וכך נוצרים דפים בני אלמות אלה המתרוממים לגדולה סמלית בקוויהם העזים ועל ידי הרושם העז של הבהיר והכהה ובצבוץ האורות בין הצללים הקודרים המטילים אימה."
המשוררת אלזה לסקר-שילר כתבה שיר על רישומי הרי יהודה של קרקואר, אותם תיארה כ"כיפות שמים שצנחו לארץ / התאבנו והתגבנו לרוכסי הרים./ […] / אתה שומע בתמונה את קול לבו / של מדבר-הר והוא פועם בתנומתו. [...] בניית גלוסקמאות שכולן טבוע 'צלם דמות' האלוהים שנעלם".
תערוכות יחיד

1930 –  קרקואר - רישומים וארכיטקטורה, תערוכה נודדת, ישראל
1932 –  קרקואר - פלסטינה, קונינקליקה קונסטזאל קלייקאמפ, אמסטרדם, הולנד
1932 –  קרקואר - פלסטינה, קונסטהאנדל פטר, אמסטרדם, הולנד
1937 –  לאופולד קרקואר - ציורים ורישומי אדריכלות, גלריה סטימצקי, ירושלים
1942 – Leopold Krakauer: Sketches, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1949 –  רשומים מאת ל. קרקאור, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1953 – קרקואר - רישומים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1954 –  תערוכת רשומים מאת ליאופולד קראקאור, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1955 – לאופולד קרקואר - תערוכת זיכרון, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
1955 –  ליאופולד קרקאור 1954-1890, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1959 – נופים, גלריה וולפגנג גורליט, מינכן, גרמניה
1964 – ליאופולד קרקאור: תערוכת זיכרון, בית הנכות הלאומי בצלאל, ירושלים
1967 - ליאופולד קרקאור: רישומים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1971 – ליאופולד קרקאור, בית האמנים, ירושלים
1971 - ליאופולד קרקאור - רישומים נבחרים, גלריה גורדון, תל אביב
1974 – לאופולד קרקואר – רישומים, מוזיאון ישראל, ירושלים
1977 – לאופולד קרקואר – ירושלים, גלריה דבל עין כרם, ירושלים
1983 – לאופולד קרקואר - הארכיטקטורה של אדריכל-אמן, הסדנה לעיצוב פנים ואדריכלות, תל אביב-יפו
1996 – לאופולד קרקואר - צייר ואדריכל, 1890-1954, מוזיאון ישראל, ירושלים
2002 – קרקואר - מבחר רישומים 1920 – 1953, גלריה גורדון, תל אביב
2005 –  קרקואר - אשרי עניי הרוח, מוזיאון הכט, אוניברסיטת חיפה, חיפה
עבודותיו כאדריכל

בין עבודותיו האדריכליות הבולטות:
"בית בונם", בית "מרדכי בוקסבוים" ו"בית קישר" בשכונת רחביה בירושלים.
"בית בועזסון" בשכונת בית הכרם בירושלים.
מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ דן.
חדר אוכל בקיבוץ בית אלפא (1932).
חדר האוכל בתל יוסף (1933).
תוכנית המתאר לקיבוץ בית העמק.
מלון טלטש בחיפה (לימים מלון מגידו והיום מלון הר־הכרמל).
בית יעקב זוננברג, רחוב שונמית חיפה (1938).
בית בסגנון הבינלאומי ברחוב נגה 8, כרמליה, חיפה (1938).
תוספת לקומה העליונה של האכסניה האוסטרית, הרובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים (1932).
המבנה הצפוני של חוות הלימוד בשכונת תלפיות בירושלים (1936, המבנה הראשון תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן ואוכלס בשנת 1931).
גלריה

מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ דן
מלון טלטש (עם תוספת בנייה מאוחרת) בחיפה
חדר האוכל של קיבוץ תל יוסף, בדצמבר 2006
בית קרקובר של חברת הילדים של הקיבוצים חפציבה ובית אלפא ב-1935, חברת הילדים הראשונה בתנועה הקיבוצית, קרקובר עומד במרכז התמונה
בית ד"ר מרדכי בוקסבוים בגבול שכונת רחביה-שערי חסד בירושלים
בית בונם ברחביה
פרסים

1909 פרס הצטיינות ע"ש הגנמילר, האקדמיה הקיסרית והמלכותית לאמנויות, וינה, אוסטרו-הונגריה
1911 מדליית זהב ע"ש פוגר, האקדמיה הקיסרית והמלכותית לאמנויות, וינה, אוסטרו-הונגריה
1924 פרס ראשון, תחרות אדריכלים, פלשתינה - א"י
הנצחה בבול דאר ישראלי

זכרו של קרקאור הונצח בבול דאר ישראלי, במסגרת סדרה ( מס' 9) שהוקדשה לאדריכלות הישראלית . ב־12 בדצמבר 1990, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של קרקאור שעליו מופיע ציור של חדר האוכל בקיבוץ תל יוסף שקרקאור תכנן אותו בשנת 1930. על השובל מופיע צילום של הבניין. האמן אד ואן אויין עיצב את הבול.
ספרים וקטלוגים על יצירתו

Herzberg Abel, Palestina - geteekend door Leopold Krakauer, Amsterdam, Mechelen, 1932
מעלה ירושלים: רישומים / ל’ קרקאור; עם הערכות מאת מ’ בובר ופ’ שיף, תל אביב: דביר, תשט"ז 1956.
כתר קוצים / רשמים: יהורם בן-מאיר; רישומים: ליאופולד קרקאור, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ט 1979.
ליאופולד קראקאור: רשומים: 30-9 בינואר, ירושלים: בית הנכות הלאומי בצלאל, 1955.
לאופולד קרקואר - רישומים, קטלוג תערוכה במוזיאון ישראל, ירושלים, טקסט: אלישבע כהן, 1974.
אברהם ארליק, לאופולד קרקואר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, המועצה הציבורית לתרבות ואמנות, 1987.
דני דותן, על משולש הפוך בין כאן לירח, כתר הוצאה לאור, 1993.
לאופולד קרקואר: צייר ואדריכל: 1890–1954 / בעריכת מאירה פרי-להמן ומיכאל לוין; האוצרת האחראית: מאירה פרי-להמן; עריכה: אפרת כרמון, ירושלים: מוזיאון ישראל (קטלוג מס' 377), תשנ"ו 1996.
קרקואר, קטלוג תערוכה בגלריה גורדון, אוצר: ישעיהו יריב, טקסטים מאת נתן זך ואלזה לסקר-שילר, תל אביב, 2002.
לאופולד קרקואר – אשרי עניי הרוח (אוצר התערוכה: דני דותן; עריכת נוסח עברי: ישראל רונן), חיפה: מוזיאון הכט - אוניברסיטת חיפה (קטלוג מס' 24), תשס"ה 2005.
לקריאה נוספת

אליאס ניומן, Art in Palestine, ניו יורק: 1939, Siebel Company.
קרל שוורץ, האמנות היהודית החדשה בארץ-ישראל, הוצאת ראובן מס, ירושלים, 1941.
צבי זהר, אויגן קולב, הגרפיקה הישראלית, ספרית פועלים, 1960.
בנימין תמוז (עורך), יונה פישר, אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
יונה פישר, מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972.
ברון בתיה, "ליאופולד קרקואר", בתוך: ציור ופיסול, גיליון 9, 1975, עמ' 28–31.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
סוזן תומרקין גודמן (אוצרת), משה ברש, יונה פישר, יגאל צלמונה, Artists of Israel: 1920-1980, המוזיאון היהודי של ניו יורק, 1981.
מרדכי עומר, על אחד ההרים - ירושלים באמנות הישראלית, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב, 1988.
גדעון עפרת, שירת הקבצנים - דמות הקבצן באמנות הישראלית, בית אבי חי, ירושלים, 2008.
גליה בר אור, מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
גדעון עפרת, ברלין-ירושלים: אמנות העלייה מגרמניה, בית לאמנות ישראלית, תל אביב, 2015.
אמיתי מנדלסון, זה האיש - ישו באמנות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016.
הערות שוליים

1 2  אורי דותן, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית של מוזיאון ישראל
↑  רשימת האדריכלים הבולטים, שפעלו בארץ ישראל, בתקופת העלייה החמישית, כולל סיכום קורות החיים המקצועיים של כל אחד מהם, מתוך חומר עזר בקורס לתולדות האמנות, מאת אליעזר פרנקל
↑  הארכיטקט של מלון מלטש בחיפה, הארץ, 15 בינואר 1937
↑  עמנואל טל, ‏פרקים בהתהוותו ובעיצובו של חדר האוכל הקיבוצי (1926–1935), קתדרה 70, טבת תשנ"ד, ינואר 1994
↑  נקבעו צורות הדגל והסמל, הארץ, 11 באוקטובר 1948
↑  לאופולד קרקואר באתר GRAVEZ
↑  יונה פישר, תערוכות - ליאופולד קרקואר ז"ל, בצלאל, ירושלים, למרחב, 28 בינואר 1955
↑  אריה לינדנבאום, גליקסברג, קרקואר, ולבנון בפברואר, דבר, 3 בפברואר 1978
↑  סמדר שפי, גלריה, מי העלים את הציירת גרטה וולף-קרקואר, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2010
↑  גדעון עפרת ון-גוך בתל אביב
↑  גדעון עפרת, ירושלים של קבר
↑  יונה פישר, "מן הנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע", מוזיאון ישראל, ירושלים, 1972
↑  שוורץ, האמנות היהודית החדשה- בארץ ישראל, הוצאת ראובן מס, 1941.
↑  תרגום השיר: יצחק שנהר, בתוך: "לאופולד קרקואר", עורכים: מאירה פרי-להמן ומיכאל לוין, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1996, עמ' 17.
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 303
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277409  NLI: 987007264147505171  BnF: cb165278245 (data)  GND: 119445646  ISNI: 0000 0001 0988 4357  LCCN: n87874950  NTA: 174367503  RKD: 300493  SUDOC: 148783694  ULAN: 500320780  VIAF: 74663233   WorldCat (עם VIAF): 74663233
התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית

| --- | --- |
סמל המפלגה
 מדינה:  יוון 
 מייסד:  אנדראס פפנדראו 
 מנהיגים:  ניקוס אנדרולאקיס
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה ליברליזם פרו-אירופיות
 מטה:  אתונה, יוון
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל-מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, הברית הפרוגרסיבית 
 www.pasok.gr
 
התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית (ביוונית - Πανελλήνιο Σοσιαλιστικό Κίνημα) המוכרת גם בראשי התיבות פאסוק (ΠΑΣΟΚ) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית יוונית. המפלגה הייתה אחת משתי המפלגות העיקריות ביוון עד 2012. ΠΑΣΟΚ הוקמה ב-3 בספטמבר 1974, לאחר נפילת החונטה הצבאית, על ידי אנדראס פפנדראו. היום נשיא המפלגה הוא ניקוס אנדרולקיס. מאז 2018 היא רצה ברשימה משותפת ביחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית קידיסו (ΚΙΔΗΣΟ).
על פי הכרזת המייסד של המפלגה, מטרת פעולתה היא להביא למדינה: עצמאות לאומית, ריבונות העם, שחרור חברתי ותהליך דמוקרטי.
בשנת 1981 הקימה המפלגה את הממשלה הסוציאל-דמוקרטית הראשונה בתולדות יוון, ומאז כיהנה פעמים רבות כמפלגת השלטון, או כמפלגת האופוזיציה העיקרית. בשנת 2010 הייתה בעלת רוב בפרלמנט היווני, וראש הממשלה, יורגוס פפנדראו שימש בתפקידו מטעמה. האיחוד האירופי ניסה לאלץ את הממשלה לקבל חבילת קיצוצים, אך פפנדראו ידע שזה לא יעבור והעמיד את החבילה למשאל עם. בעקבות זאת לחץ האיחוד האירופי לביטול המשאל, מה שגרם להתפטרותו של פפנדראו. החל מיוני 2012 המפלגה שוב חלק מהקואליציה בממשלה[דרושה הבהרה].
המפלגה היא חברה במפלגת העל "מפלגת הסוציאליסטים האירופאים" המאחדת את המפלגות הסוציאל-דמוקרטיות מהמדינות החברות באיחוד האירופי. כן חברה המפלגה באינטרנציונל הסוציאליסטי, ונשיא המפלגה משרת מאז שנת 2006 כנשיא האינטרנציונל.