stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצלמה
מונחים בצילום > זום

| --- | --- |
 :  ראו גם – תנועות מצלמה
המונח "זום" מתייחס ליכולת להגדיל או להקטין את הדמות אותה מצלמים, בלי צורך לזוז פיזית (להתקרב או להתרחק אל הפרט המצולם) מהמקום בו ניצב הצלם, וזאת באמצעות היכולת לשלוט בקביעת אורך המוקד של העדשה. ככל שהזום גדול יותר, השטח המצולם קטן יותר. למצלמות שונות יכולות זום (הגדלה) טובות יותר ופחות, כאשר חלק מהמצלמות הפשוטות ביותר אינן כוללות יכולות זו כלל. תכונה זו שימושית במיוחד למקרים בהם לא ניתן להתקרב לנושא התצלום, כמו צילומי ציפורים, הנוטות להתרחק מבני אדם.
מצלמות דיגיטליות רבות כוללות תכונה המכונה "זום דיגיטלי". הפעלה של תכונה זו אינה מניבה תוצאות הדומות לשימוש בעדשת זום, אלא מגדילה את מספר הפיקסלים המשמשים לתיאור קטע מהתמונה על ידי אינטרפולציה, פעולה פשוטה הניתנת לביצוע בכל תוכנה לעיבוד תמונות.
מונחים בצילום > תקריב

| --- | --- |
 :  ראו גם – שוט (קולנוע)
בלועזית "קלוז אפ". לעיתים מעוניינים לצלם אובייקט ממרחק קצר יחסית, בין אם כדי להציגו בפירוט, או כדי להשמיט מן הצילום את כל העצמים שאינם שייכים לעיקר ומסיחים את תשומת לבו של הצופה מנושא התצלום. בצילומים של בני אדם, סיבה אחת לצילום תקריב היא לראות בבהירות את עיניו של המצולם.
מונחים בצילום > צילום מאקרו

צילום מאקרו הוא צילום שבו האובייקט המצולם יוקרן ביחס 1:1 על גבי אמצעי הלכידה (חיישן\פילם). כלומר, אם הצלם מצלם חרק בגודל 0.5 ס"מ העדשה תקרין את התמונה על הפילם או החיישן כך שאם נמדוד עליהם את גודל התמונה גם היא תהיה 0.5 ס"מ.
צילומי מאקרו משמשים בדרך כלל לצילום פרחים או חרקים, אך יכולים לשמש לצילום כל אובייקט (או חלק ממנו) שקטן מגודל החיישן.
אף על פי שהמאקרו ה"קלאסי" הוא ביחס של 1:1, לעיתים קוראים גם לצילום ביחס של 1:2 מאקרו ואפילו גם 1:4.
לעיתים קרובות נוצר בלבול בין "מאקרו" לבין "קלוז אפ" במיוחד כיוון שבמצלמות הדיגיטליות לעיתים קרובות האופציה "קלוז אפ" נקראת "מאקרו", אך לרוב ניתן למצוא מאקרו "אמיתי" רק במצלמות SLR או DSLR.
ראו גם

מצלמה דיגיטלית
מצלמת פיתוח מיידי
צילום
צילום פנורמי
צילום דיגיטלי
צילום מאקרו
מערכת אופטית
עדשת מצלמה
צמצם עם שבעה עלעלים במצב בו הוא מעביר מינימום אור
סרט צילום לא מפותח
מצלמת רפלקס OM-2 של חברת אולימפוס
מבזק חיצוני משוכלל.
חצובה.
הדגמה של פעילות זום
מיכאיל בורודין

מיכאיל מרקוביץ' בורודין (ברוסית: Михаи́л Mápкoвич Бороди́н; ‏ 9 ביולי 1884 - 29 במאי 1951) היה מהפכן יהודי רוסי ונציגה הרשמי של ברית המועצות בסין.
קורות חיים

בורודין נולד כמיכאל גרוזנברג בעיירה ינוביצ'י (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס). בשנת 1903 הצטרף בורודין למפלגה הבולשביקית של רוסיה, לאחר שנה נסע לשווייץ ושם חבר ללנין בפעילות מהפכנית. לאחר מהפכת אוקטובר שב לרוסיה ועבד בוועדה העממית לענייני חוץ, גם בארצות הברית, מקסיקו ובריטניה. בשנת 1919 השתתף בישיבה הכללית הראשונה של הקומינטרן.
שימש כנציג הקומינטרן בסין וכן כנציג ברית המועצות בעיר גואנגג'ואו בין השנים 1923-1927. כמו כן בתקופת שהותו בסין היה בורודין ליועצו הפוליטי של סון יאט-סן. בנוסף, בין השנים 1923-1927 סייע בורודין למפלגה הקומוניסטית והלאומית ליצור חזית מאבק משותפת להתמודדות מול המנהיגים המקומיים שהשתלטו על חלקים מסין.
בורודין תרם רבות לחיזוק הקשרים בין ברית המועצות למפלגה הלאומית של סין; בסיועו העניקה ממשלת ברית המועצות לסין תמיכה כספית ואף סיפקה לה נשק. כמו כן, נשלחה לסין משלחת יועצים סובייטים וסייעה בהקמתם של מרכזי אימון והדרכה שונים, בהם אקדמיה צבאית.
טבח צ'יאנג קאי שק בכוחות הקומוניסטים באפריל 1927 סימל את סיום שיתוף הפעולה בין המפלגה הלאומית לקומוניסטית בסין, לפיכך שב בורודין חזרה לברית המועצות ביולי 1947.
לאחר החזרה לברית המועצות עבד בורודין כעורך במהדורה האנגלית של "חדשות מוסקבה". בשנת 1949 נעצר באשמת התנגדות למשטר כחלק מהמאבק נגד קוסמופוליטיות. בורודין נפטר מהמכות שהוא ספג במהלך החקרה ו בכלא לפורטובו ב-1951.
לבורודין ולאשתו פאני היו שני בנים: פיודור בורודין (1908 - 1941) (קצין בדרגת קולונל בצבא האדום, נפל בקרבות עם הנאצים), נורמן בורודין (1911 - 1974) (קצין ק.ג.ב., ריגל לטובת ברית המועצות בנורווגיה, גרמניה, צרפת וארצות הברית).
איגור זלטנוביץ'

איגור זלטנוביץ' (בסרבית: Игор Златановић; נולד ב-10 בפברואר 1998) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת החלוץ במכבי נתניה.
קריירה

זלטנוביץ', התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד. בקיץ 2015, הושאל לטלאופטיק, קבוצת המילואים של המועדון במדיה רשם 23 הופעות וכבש 9 שערים.
בקיץ 2016, זלטנוביץ' חתם ברדניק סורדוליצה. ב-6 באוגוסט 2016, זלטנוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ספרטק סובוטיצה. ב-29 באוקטובר, זלטנוביץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לפרטיזן בלגרד. בשתי העונות שלאחר מכן, הבקיע 13 שערים בכל עונה.
את עונת 2019/2020, זלטנוביץ' התחיל ברדניק, אך ב-31 ביולי 2019, חתם לארבע שנים במאיורקה מליגת העל הספרדית וכעבור שבועיים הושאל לנומנסיה מהליגה הספרדית השנייה. ב-18 בספטמבר 2020 הושאל לקאסטיון.
ב-29 ביוני 2021, זלטנוביץ' סיכם במכבי נתניה מליגת העל. ב-2 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בניצחון 1-3 על בני סכנין. במשחק הפתיחה של עונת 2022/23 הבקיע שלושער ובישל את השער הנוסף בניצחון 4–1 על בית"ר ירושלים. בינואר 2023 זכה עם המועדון בגביע הטוטו לעונת 2022/23.
במהלך חודש ינואר 2025 סיכם לשנתיים בהפועל באר שבע מליגת העל. היות שכרטיס השחקן שלו היה שייך עדיין למכבי נתניה וחוזהו הסתיים רק בסוף עונת 2024/25 סוכם שמעברו יתבצע בפועל רק החל מהעונה הבאה - עונת 2025/26 למשך שתי עונות.
תארים

גביע הטוטו: 2022/2023
הערות שוליים

↑  יניב טוכמן‏, מכבי נתניה: איגור זלאטנוביץ' סיכם לשנתיים, באתר וואלה, 29 ביוני 2021
↑  זלאטנוביץ' כבש שלושער, מכבי נתניה הביסה את בית"ר ירושלים 1:4, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2022
↑  יצטרף בקיץ: איגור זלאטנוביץ` סיכם בהפועל בש - ערוץ הספורט, באתר Sport5.co.il - אתר ערוץ הספורט, ‏2025-01-18
חטיבת אורי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  חטיבת חי"ר במילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2024–הווה
 מלחמות:  מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  משימת ההגנה על גזרת ירושלים עד אשקלון
 פיקוד
 יחידת אם:   פיקוד המרכז, האוגדה המזרחית
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  דודו כהן
חטיבת אורי (182) היא חטיבת חי"ר מרחבית במילואים בהקמה כחלק מחטיבות דוד האחראית על גזרת ירושלים עד אשקלון. החטיבה קמה תחת האוגדה המזרחית ומונה 5 גדודים, בגבולות הגזרה שבין ירושלים לאשקלון, כאשר כל גדוד מורכב מבני אזור השיוך שלו.
גדודי החטיבה

גדוד 1821 –  ירושלים רבתי (גדוד ירושלים)
גדוד 1822 – אזור בית שמש (גדוד עמק האלה)
גדוד 1823 – רחובות עד יבנה (גדוד השפלה)
גדוד 1824 – סביבת קריית מלאכי – אשדוד (גדוד לכיש)
גדוד 1825 – סביבת קריית גת – אשקלון (גדוד אשקלון)
אשר ביטנסקי

| --- | --- |

אשר ביטנסקי בטקס פרסי גראמי 2011
 לידה:  7 בנובמבר 1952 (בן 72)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מפיק מוזיקה ישראלי, מלחין, מנהל אישי, אמרגן, מו"לות
 www.asherbitansky.com
 
אשר ביטנסקי (נולד ב-7 בנובמבר 1952) הוא מפיק מוזיקה ישראלי, מלחין, מנהל אמנים, מו"ל מוזיקה, חלוץ טכנולוגיות מוזיקה, ומחלוצי תחום Pro Audio ועיצוב צליל (אנ') בישראל.
ביטנסקי נשוי למירי, אב לשלושה וחי בתל אביב.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים וראשית הקריירה

גדל בתל אביב. בתיכון ניגן בלהקת גרסאות כיסוי ללהיטי הרוק של התקופה. בגיל 16 וחצי ניגן בלהקת חובבים של עיריית תל אביב, שם הכיר את הזמרת נתנאלה. בעקבות ההיכרות הפך לאמרגנה ומנהלה.
בתקופת התיכון והצבא פעל כ-"אמרגן של להקות קצב ואמנים", ומכר הופעות שלהם לבתי ספר תיכוניים. בין האמנים עימם עבד היו אריק איינשטיין, "השניצלים" של דני סנדרסון וגם יצחק קלפטר, לו שימש גם מנהל אישי. ב-1972 הציע לו דני סנדרסון להיות האמרגן הראשון של להקתו החדשה "כוורת". ביטנסקי חיבר בין קלפטר לסנדרסון והביא ללהקת כוורת את יוני רכטר וגם פסנתר חשמלי, כלי נדיר באותה תקופה, לצורך החזרות. ביטנסקי ארגן ללהקה מקומות לחזרות ופעל רבות למציאת מפיקים שיצטרפו להשקעה ולפיתוח הלהקה. באמצע 1973 פנה ביטנסקי לחברת "הגר" של אריק איינשטיין וצבי שיסל לניהול משותף של הלהקה, ואלו הסכימו, אך התוכנית התבטלה עקב מעברו של שיסל ללוס אנג'לס. שיסל הפנה את ביטנסקי למפיק העל של התקופה – אברהם דשא (פשנל). בסופו של דבר ביטנסקי לא המשיך עם כוורת והקים משרד הפקות עצמאי.
ביוגרפיה > ניהול אמנים והפקת מוזיקה ומופעים

ב-1974 הקים את "מור הפקות", חברת ניהול אמנים והפקות, ושירותי הגברה ותאורה. ביטנסקי שיתף פעולה עם אמנון צבן מ"זהר הפקות" בהפקות מופעים של אמנים ישראלים ואמני חו"ל כדוגמת דורי בן זאב, מתי כספי, אריק איינשטיין במופע "אנשים אוהבים לשיר", הצגת "זה מסתובב" של יוסף מונדי, אמן הבלוז בי. בי. קינג, אשף האורגן ג'ימי סמית ואחרים. ביטנסקי המשיך לעבוד עם נתנאלה לאחר שירותה הצבאי בלהקת חיל האוויר. ב-1974 הוא הפיק לה ולמתי כספי מופע משותף בשם "חצי חצי" והוביל אותה בדרך לאלבומה הראשון שיצא ב-1976. לאחריו יצא "אל ארצי", שהוקדש בעיקר לשירי ארץ ישראל הישנה והטובה. בסוף 1974 ותחילת 1975 עסק ביטנסקי בהפקת מוזיקה ישראלית אלטרנטיבית. הוא הפיק את האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" של יוני רכטר ואבנר קנר וארגן את הופעותיהם.
ב-1975 הפיקו "מור זהר" ביחד עם מיכאל תפוח את המופע של להקת תמוז וייבאו מופעים מחו"ל, בהם של אמן הבלוז ממפיס סלים, וטים הרדין, הפיק את שלישיית קצה השדה עם גיא יפה, צבי בומס וראובן גבירץ שאף הופיעו יחד עם טים הרדין.
יחד עם שאול גרוסברג, אמנון צבן ויהודה זילברמן הפיק ביטנסקי מופעי מוזיקת רוק במועדון "בית ליסין" בתל אביב, בו ניגנו מיטב להקות הרוק ונגני הרוק של התקופה. "מועדון הרוק הישראלי" בבית ליסין היה הבמה המקצועית הראשונה עבור אמנים כברי סחרוף ורמי פורטיס ("חלום קוסמי"), נטי וייסמן, וכן עבור הפקות כ"14 אוקטבות" ולהקת תמוז בהפקתו האמנותית של לואי להב.
ב-1976 ארגן הופעות בקיבוצים ללהקת גן עדן, וגם הפיק לראשונה הקלטות אולפן של גרי אקשטיין: "היה לי טוב" ו"יש לנו זמן". בשנה זו הקים חברה לשירותי דיסקו בשם "דיסקונַע לכל מאורע", במסגרתה שימש כמנהל של התקליטנים (די ג'יי) אלי ישראלי, שוש עטרי, קובי מידן, משה מורד ויהודית בן יעקב. בין התקליטנים שעבדו בשירותו היו גם יאיר ניצני, דורי בן זאב, יזהר אשדות, דני בסן ואחרים.
ב-1978 הצטרף אל ביטנסקי עופר פסנזון, לימים שותפו, שותפות שנמשכה עד שנת 2004. ביטנסקי החל לנהל את נורית גלרון. הוא ארגן לה הופעות ראשונות (עם יעל גרמן ב"בית-הובן" בתל אביב ובחדרי אוכל של קיבוצים ברחבי הארץ) והוביל אותה לחוזה הקלטה בחברת "ישראדיסק". ב-1978 הפיק עם צביקה כגן את אלבומה הראשון של גלרון, "נורית גלרון". באלבום נכלל גם לחן של ביטנסקי למילים של לאה גולדברג "מה יהיה בסופנו", שנה לאחר מכן הופיע אלבום בהופעה חיה בהוצאת חברת פונוקול. ב-1981 יצא אלבומה "שירים באמצע הלילה", שכולו שירי נתן זך, ובו לחן של ביטנסקי לשיר "פזמון חוזר". ב-1982 הפיק ביטנסקי עם נחום היימן את אלבומה של גלרון "אני ראיתי יופי". ב-1980 גילה עופר נברו, מפיק בחברת "מור הפקות", את להקת "הקליק". בהמשך יצא אלבומם הראשון "אמא אני לא רוצה להיגמל". שנתיים לאחר מכן היה ביטנסקי בין מפיקי אלבומה השני של "הקליק" – "עולם צפוף".
ב-1981 סיים ביטנסקי הפקה שנמשכה שלוש שנים: האלבום בציר טוב, משירי יונה וולך שהלחינו ושרו אילן וירצברג ושמעון גלבץ. ביטנסקי הפיק לווירצברג את אלבומו "משני צידי הכדור" ב-1985 (יחד עם ליליאן שוץ) וב-1990 את האלבום "מה שנשאר".
לאורך תקופה זו הביאו ביטנסקי ופסנזון שורה של אמנים מחו"ל: ג'ו קוקר, נינה האגן, אל דימיולה, צ'יק קוריאה, ג'ק ברוס, דיוויין, סוזאן וגה, Level 42 ואחרים.
ב-1988 יצא לאור בהפקה משותפת של ביטנסקי עם "האוזן השלישית" אלבום הבכורה של הרכב האתנו-ג'אז "אנסמבל מזרח מערב" של המוזיקאי ישראל בורוכוב. ב-1996 היה ביטנסקי שותף להוצאת "Mediterranean Crossroads", אלבומה של להקת הג'אז-פיוז'ן הישראלית "אסטה".
ביוגרפיה > אחינועם ניני - NOA

בשנת 1990 היו ביטנסקי ועופר פסנזון למנהליה האישיים של אחינועם ניני, אותה ליוו לאורך הקריירה הישראלית והבינלאומית שלה כ-NOA (Achinoam Nini). ב-1991 הפיק את אלבומה הראשון "הופעה חיה" עם גיל דור. מאז היה אחראי להפקת רבים מאלבומיה הישראליים והבינלאומיים, ביניהם "NOA" בהפקת פט מתיני, "Calling" בהפקת רופרט היין (Rupert Hine), שניהם בחברת התקליטים "גפן", "Blue Touches Blue" עם המפיק האנגלי מייק הדג'ס ו-"Now" בהפקת יועד נבו. בשנת 2005 פרש ביטנסקי מניהול פעיל של אחינועם ניני והמשיך כמנהל זכויות יוצרים.
ביוגרפיה > יהודית רביץ

ב-1997 חברה יהודית רביץ לביטנסקי ופסנזון. בהפקתם נולד אלבומה של רביץ "געגוע", בהפקה המוזיקלית של יובל שפריר ורן שם טוב. שנה לאחר מכן יצא האלבום המתעד את הופעתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בעיבודו ובניצוחו של אילן מוכיח.
ביוגרפיה > לייבלה

בשנת 2002 הקים ביטנסקי את הלייבל "לייבלה" בהתמקדות על מוזיקת אינדי ועל כל מה ש"אחר" במוזיקה. לייבלה היה מן הראשונים בעולם שנסמך בכל פעולותיו על רשת האינטרנט והכריז על עצמו כ"לייבל ללא נייר". בין האמנים שיצירותיהם הופצו בלייבל: דין דין אביב, עדינה אבן זוהר, אלעד אדר ואלון אולארצ'יק, אלעד אדר ואבי גרייניק, רועי אדרי, איזבו, בן אילון, ליאור אלבו, נפתלי אלטר, אילנה אליה, אנסמבל גלעד אפרת, ענב אפרת, צבי בומס, אבי בללי, יוסי בנאי, יונתן בר גיורא, אבטה בריהון וענת פורט, שירה גבריאלוב, רוני גינוסר, רוני גינוסר וגון הלוי, איתמר גרוס, טובה גרטנר, יעל גרמן, נעמי דהן, מוטי דיכנה, ארא דינקג'יאן, צליל דנין, רעואל דניר, הבנות נחמה, היהלומים, מיקה הרי, קובי ויטמן, טניה וינוקור, ערן ויץ וכרמי זיסאפל, מירי זומרפלד, קרן טננבאום, חנן יובל, ילדי השדה, הילה כהן אלעזר, סלעית להב, אלי מגן ועדי רנרט, שרון מולדאבי, עקבות בחול – הפרויקט של דויד מונסונגו, קולותשובה – הפרויקט של דויד מונסונגו, מיקהמיקה – מיקה שדה ומיקה הרי, דוד מנחם, אסי מסקין, אלון נדל, נתנאלה, דניאל סלומון, דניאל סלומון ויסמין לוי, ירון ספיבק, עמוס עבר הדני, דנה עדיני, ניצן עין הבר, רינת עמנואל, ערפדי הראגטיים, רובי פאייר, אלכס פולק, אילן פוסטופצקי, ענת פורט, יוסי פיין ובן אילון, זוהר פרסקו, ז'וקה פרפיניאן, רון פרץ, אביה קופלמן, עומר קפלן, סיון קרצ'נר, נעה קשפיצקי, החזן אודי שפילמן, יובל שפריר, צבי שרף, דן תורן, Bonafide3000,QuatRio ואבא, שם הבמה של אשר ביטנסקי.
לצד פעילותו של הלייבל מתקיימת פעילותה של חברת ההוצאה לאור מור פאבלישינג ב.פ.ל בע"מ, העוסקת בקידום יצירותיהם של יוצרים ישראליים, בין היתר קידמה את יצירותיהם של אחינועם ניני, יהודית רביץ, איזבו ואחרים בישראל ומחוצה לה.
על האמנים שביטנסקי ניהל וקידם בישראל ומחוצה לה בשנות האלפיים נמנים זוהר פרסקו, הבנות נחמה שאלבומן היה הנמכר ביותר בישראל בשנת 2007, אבישי כהן (בסיסט) ויעל נעים. בין האמנים שביטנסקי שותף לקידומם היום נמנים אילן מוכיח, ערן ויץ, יועד נבו, ענת פורט, דניאל סלומון, הילה כהן אלעזר, עומר קפלן, מיקה הרי, טובה גרטנר, סבינה, רעואל דניר, עדינה אבן זוהר, דין דין אביב, אהר'לה קמינסקי, עמוס עבר הדני, חנן יובל, צליל דנין, דנה עדיני, ערפדי הראגטיים, John Hensley Densmor.
יצירה אישית

ב-1979 הוציא ביטנסקי לאור תקליט שדרים שכלל 3 שירים שכתב והלחין: "אני שלך ואת שלו" בעיבוד ונגינה של גרי אקשטיין ומשה לוי, "יש לי את הסיטואציה" (מילים עם עלי מוהר, לחן עם רמי לוין), ו"היי האני" שהוקלט בתחילת 1978. 13 שנה לאחר מכן שב ביטנסקי לשיר "היי האני" והוציא את השיר שוב בצירוף שני רמיקסים שלו בהפקתו המוזיקלית של יזהר אשדות.
בשנת 1992, לרגל יום הולדתו ה-50 של ג'ימי הנדריקס, הקליט ביטנסקי גרסה עברית בביצועו לשיר "לאורך מגדל השמירה", שירו של בוב דילן המוכר בביצועו של הנדריקס. הנוסח העברי הוא של מאיר אריאל, עם מישל עמר בתופים, מוטי דיכנה בבס, ועל הגיטרה שלמה מזרחי.
ב-1998 הוציא ביטנסקי לאור אלבום תחת הפסבדונים "אבא" בהפקה מוזיקלית של רן שם טוב. האלבום נקרא "The Best of ABA" ובו שירים בהלחנתו ובביצועו, ואף במילותיו בחלקם הגדול. הוא כלל גרסת כיסוי של ביטנסקי ל"מה יהיה בסופנו" ושירים חדשים: "המירוץ", "בלוז קטן של אותיות" (מילים ולחן של ביטנסקי), ולחנים לשני שירי משוררים: "וזה לא מה ש..." של יונה וולך ו"גשם יורד על פני רעי" של יהודה עמיחי. לצידם צרף לאלבום ביצוע חדש לשירה של אחינועם ניני "היא".
באוגוסט 2013 יצא לדרך פרויקט אישי חדש של ביטנסקי בשם "פרויקט החיוך - אשר ביטנסקי אוסף סינגלים", בו מוציא ביטנסקי לאוויר העולם שירים שהלחין בביצועי אמנים שונים. שיר הבכורה של הפרויקט היה "את חייכת", לחן של ביטנסקי למילים של נתן זך, בביצוע דנה עדיני ובהפקתו המוזיקלית של יועד נבו. השיר לווה בווידאו-קליפ בבימוי עידו איז'ק.
בשנת 2015 הצטרף ביטנסקי לצוות היוצרים של "Sama Sama" כמנטור של תחום המוזיקה ומערכות האודיו בפרויקט שהיה הפקה משותפת של סירק דה סוליי וקבוצת סמה סמה הישראלית.
בספטמבר 2015 יצא לאור השיר ״חיוכה המסוים״, לחן של ביטנסקי וערן ויץ, שהפיק מוזיקלית את השיר לצד יובל שפריר. מילות השיר נכתבו על ידי חיים גורי. השיר נכלל באלבומו השמיני של גידי גוב שנקרא ״אם היינו״.
שיתוף הפעולה האמנותי עם הילה כהן אלעזר הוליד מספר שירים משותפים בביצועה: "לילה טנא מלא" שהלחין אשר ביטנסקי למילותיה של לאה גולדברג, "כל יום" שאת מילותיו כתב אשר ביטנסקי ללחן של הילה כהן אלעזר, שניהם מופיעים באלבום "כל יום" של הילה כהן אלעזר שיצא ב-2019. באלבומה "את חרותי" שיצא ב-2022 נכללים שני שירים שהלחין אשר ביטנסקי יחד עם מוטי דיכנה והילה כהן אלעזר למילותיה של הילה: "שיר שמח" ו"אף פעם לא תדע", וכן מופיע באלבום "שיר ללא מילים" שהולחן על ידי אשר ביטנסקי, הילה כהן אלעזר ויועד נבו. באלבום כלול גם דואט של הילה כהן אלעזר ואשר ביטנסקי לשיר שהלחין ביטנסקי למילותיה של לאה גולדברג עבור אלבומה הראשון של הזמרת שהפיק ביטנסקי ב-1978, נורית גלרון, "מה יהיה בסופנו".
עיצוב צליל

בשנת 1976 החל לעסוק בתחום הסאונד למופעים. הוא ייבא ציוד ייעודי עבור המופעים שהפיק ותפעל אותו בעצמו. את רזי המקצוע למד מטומי פרידמן, מייסד אולפני טריטון, ומטכנאי סאונד שהגיעו לארץ עם האמנים שייבא להופעות.
בהמשך תכנן מערכות הגברה עבור מיטב התיאטראות ואולפני ההקלטה בישראל, בהם היכל התרבות ת"א, תיאטרון הבימה, תיאטרון הקאמרי, הסינרמה ועוד. בין עבודותיו: עיצוב צליל באופרה "פידליו" בביצוע האופרה של ברלין בניצוח דניאל בארנבוים, עיצוב צליל באופרה "אופנים" עם לוצ'אנו בריו בבית האופרה בסטיליה בפריז ובבנייני האומה בירושלים, עיצוב צליל באופרה "כרמן" עם Julia Migenes (אנ') בבריכת הסולטן בירושלים, עיצוב צליל באופרה " בוריס גודונוב (אופרה)" בבריכת הסולטן עם בית האופרה ויילקי מורשה, עיצוב צליל משך שש שנים בפסטיבל "נרווי" באיטליה, עיצוב צליל באופרה "לה טרוויאטה" בבריכת הסולטן יחד עם טומי פרדימן, ביצוע סאונד ותאורה במופע של להקת "דייר סטרייטס" בפארק הירקון תל אביב ב-1985 ועוד. אחד ממיזמי הדגל של ביטנסקי היה הזמנתה של עיריית וינה ב-1996 לבצע עיצוב צליל בהפקת האופרה "חליל הקסם" לרגל חגיגות 1,000 שנה לאוסטריה, הפקה שהועלתה גם בערים כגון ברן, ברמן, שטוטגרט, ציריך ועוד. בשנת 1988 עיצב צליל בתערוכת ה-40 למדינה, "מיצג של מדינה בצלילים - צלילים שמאפיינים 40 שנות מדינה", בגני התערוכה תל אביב. במהלך דצמבר 2011 ובשנת 2012 ניהל ביטנסקי את עיצוב הצליל בכל הקונצרטים של הפילהרמונית הישראלית לרגל חגיגות ה-75 שנה של הפילהרמונית.
בשנת 2005 הוזמן ביטנסקי להצטרף לשורות חברת ווייבס אודיו הישראלית, המייצרת כלי תוכנה דיגיטליים לשיפור צליל. הוא היה שותף לזכייה של וייבס אודיו בפרס גראמי הטכני האמריקני בשנת 2011.
בשנת 1989 הקים את המחלקה לעיצוב צליל בתיאטרון, בחוג לתיאטרון שבפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. ביטנסקי ניהל את תוכנית הלימודים והעביר מספר קורסים במסגרתו.
מופעים אשר היה מעורב בהפקתם

אמנים ישראליים
1972 שלישיית יצחק קלפטר, מאיר ישראל, דודו עמיר
1974 "חצי חצי" - נתנאלה ומתי כספי
1974-1975 – ארבע-עשרה אוקטבות
1975 להקת תמוז – סוף עונת התפוזים (הפקת מופעים, עם אמנון צבן)
1975 שלישיית קצה השדה
1975 מועדון הרוק של בית ליסין (עם שאול גרוסברג):
להקת פיאמנטה, זינגלה, אטמוספירה, תמוז, ארבע-עשרה אוקטבות,
קוסמוס, חלום קוסמי, כרומוזום, הבמה החשמלית, כדור שלג,
מים חמים, קסדה, שביל החלב, סמערק, זבוב, גן עדן,
 פרפר אטומי, סטיברליפרדי ועוד.
1976 גן עדן
1976 נורית גלרון עם יעל גרמן ב"בית-הובן" בתל אביב
1977 פסטיבל נואיבה הראשון עם חנן יובל, אריאל זילבר, הבמה החשמלית, ממפיס סלים דורי בן זאב, צביקה פיק, שלום חנוך, דויד ברוזה, גרי אקשטיין, מיקי גבריאלוב, קורין אלאל, דני ליטני, יגאל בשן, דפנה ארמוני, אורי זוהר, יהודית רביץ, מתי כספי ועוד
1978 נורית גלרון (עם אהרלה קמינסקי, רמי לוין, מורטון קם ואביאל סגל)
1998 אסטה
1990-2004 אחינועם ניני
2000 "געגוע" - יהודית רביץ
2001 יהודית רביץ והתזמורת הפילהרמונית הישראלית
2002-2008 איזבו
2004-2006 היהלומים
2003-היום דין דין אביב
2014-היום רוני גינוסר וגון הלוי שרים סשה ארגוב - כשאור דולק בחלונך
2014-היום מיקה הרי
2016-היום הילה כהן אלעזר – נופל מחוץ לזמן, כל יום, הילה שרה דנה אמיר, את חרותי
הערות שוליים

↑  הילה כהן אלעזר שרה דויד גרוסמן
↑  Mika Hary - When Morning Comes
↑  Adina E - Changing
↑   אני שלך ואת שלו, בביצוע אשר ביטנסקי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  השיר "היי האני" מתוך אלבום "אבא - האוסף"
↑  לאורך מגדל השמירה בביצוע אשר ביטנסקי
↑  האלבום - אבא האוסף
↑  קליפ לשיר את חייכת בביצוע דנה עדיני
↑  SamaSama
↑   חיוכה המסוים, בביצוע גידי גוב, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב
↑  אתר חברת ווייבס אודיו
↑  אסף נבו, ‏חברת Waves Audio הישראלית זכתה ב"גראמי", באתר ‏מאקו‏, 13 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309410705171  MusicBrainz: f710e7fc-1020-4b82-b3f6-0369deb5b5de  VIAF: 97418179   WorldCat (עם VIAF): 97418179
פיתוי קטלני (סרט, 1992)

| --- | --- |

 בימוי:  קאת'לין שיאה 
 תסריט:  קאת'לין שיאה 
 שחקנים ראשיים:  דרו ברימור לאונרדו דיקפריו Time Winters Lawrence Levy שריל לאד שרה גילברט טופ סקריט וורן ברטון 
 מוזיקה:  דייוויד מייקל פרנק 
 צילום:  פדון פאפאמיכאל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  ניו ליין סינמה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בפברואר 1994 
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, מותחן ארוטי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   poisonivy
 דף הסרט ב־IMDb
 
פיתוי קטלני (באנגלית: Poison Ivy) הוא סרט מתח ארוטי אמריקאי משנת 1992 שביימה קאט שיאה. הסרט מתאר את מערכת היחסים המסוכנת וההרסנית שנוצרת בין שתי נערות תיכון. בתפקידים הראשיים מככבות דרו ברימור ושרה גילברט.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-21 בינואר 1992, שם היה מועמד לפרס חבר השופטים הגדול של הסרט הטוב ביותר.  אף על פי שהיה כישלון קופתי, והכניס $1,829,804 עם ההקרנה המוגבלת ל-20 אולמות קולנוע עם תקציב של 3 מיליון דולר, הסרט קיבל המלצות חיוביות מפה לאוזן, והפך להצלחה בכבלים ובווידאו באמצע שנות ה-90. מאז הוא זכה למעמד של סרט פולחן.
עלילה

הסרט עוסק במערכת היחסים בין סילבי קופר (שרה גילברט), נערה מתבודדת ומתוסבכת, ובין אייבי (דרו ברימור) הכריזמטית והמניפולטיבית שמגיעה ממשפחה הרוסה. סילבי מפתחת קשר חברות קרוב עם אייבי, ומזמינה אותה לחייה ולבית משפחתה האמידה. אייבי מצליחה לשבות את לבם של בני המשפחה, במיוחד של אביה של סילבי, דאריל קופר (טום סקריט). ככל שהזמן עובר, מערכת היחסים בין אייבי לדאריל הופכת אינטנסיבית יותר ומסוכנת, בעוד סילבי מוצאת את עצמה נדחקת לשוליים בתוך חייה שלה. הסרט בוחן נושאים כמו פיתוי, בגידה, מיניות ומוסר, ומגיע לשיאים דרמטיים כאשר אייבי מתחילה להראות את כוונותיה האמיתיות.
צוות השחקנים

דרו ברימור – בתפקיד אייבי, נערה ממורמרת וקסומה המושכת את בני משפחת קופר למערכת יחסים מסוכנת.
שרה גילברט – בתפקיד סילבי קופר, נערה מתבודדת שמוצאת באייבי חברה קרובה אך מגלה שכוונותיה אינן טהורות.
טום סקריט – בתפקיד דאריל קופר, אביה של סילבי, שמוצא עצמו נמשך לפיתויה של אייבי.
שריל לאד – בתפקיד ג'ורג'י קופר, אמה החולנית של סילבי, שמרגישה את השפעתה ההרסנית של אייבי על משפחתה.
ביקורות

"פיתוי קטלני" קיבל ביקורות מעורבות עם צאתו. בעוד שחלק מהמבקרים שיבחו את המשחק של דרו ברימור ואת הנושאים הפסיכולוגיים שהסרט מציג, אחרים מתחו ביקורת על הטון האפל והסגנון הפרובוקטיבי. באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בציון של 38%, בהתבסס על מספר מוגבל של ביקורות.
למרות הביקורות המעורבות, הסרט זכה להצלחה מסוימת בקרב הקהל הצעיר והפך לסרט פולחן עם השנים. הוא גם הוליד סדרת המשכים לא רשמיים שיצאו ישירות לווידאו, אך אף אחד מהם לא זכה להצלחה או למעמד שהסרט המקורי השיג.
דמותה של אייבי דורגה במקום השישי ברשימת 26 "הבנות הרעות" המובילות בכל הזמנים על ידי אנטרטיינמנט ויקלי.
הערות שוליים

↑  Hicks, Chris (21 בינואר 1992). "'Hopfrog' Adaptation Heads Lineup". Deseret News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tom Skerritt: An American Cinematheque Tribute". American Cinematheque. 23 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bernardin, Marc (29 ביוני 2008). "Lethal Ladies: 26 Best Big-Screen Bad Girls". Entertainment Weekly. אורכב מ-המקור ב-21 ביולי 2013. נבדק ב-13 בינואר 2009. {{cite journal}}:  (עזרה)
גלריה אלון שגב

| --- | --- |

חזית גלריה אלון שגב (2018)
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  רחוב הזרם 5, תל אביב-יפו
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אלון שגב
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 תאריך פתיחה רשמי:  2000 
 
 קואורדינטות:  32°03′01″N 34°45′57″E﻿ / ﻿32.050138888889°N 34.765833333333°E﻿ / 32.050138888889; 34.765833333333
 http://www.alonsegev.com/
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"גלריה אלון שגב" היא גלריה לאמנות שנוסדה בשנת 2000 בתל אביב-יפו.
היסטוריה

גלריה אלון שגב נפתחה בשנת 2000 בחלל בבניין שדרות שאול המלך 23. בשנת 2009 עברה הגלריה לחלל חלל ששכן בשדרות רוטשילד מס' 6.
באוגוסט 2018 עברה הגלריה לחלל בן כ-400 מ"ר בדרום תל אביב-יפו, במבנה המשותף לה ולגלריה גורדון.
הגלריה מייצגת אמנים ישראלים כטל מצליח, מאיה גולד, גדעון רובין, יאנה רוטנר ואחרים. הגלריה מציגה תערוכות מתחלפות של אמני הגלריה ואמנים נוספים. על התערוכות הבולטות נמנית התערוכה "The Country" של סיגלית לנדאו, שהוצגה בגלריה בשנת 2002 וזכתה לכמות שיא של מבקרים בתערוכה לתקופה. על פי הערכות ביקרו בתערוכה כ־15 אלף איש.
הערות שוליים

↑  ראו: סיגלית לנדאו: הפתרון האינסופי", באתר מארב, 23 בדצמבר 2004
↑  ראו: נטע הלפרין, עכבר העיר אונליין, סיגלית לנדאו: "אני תקועה בישראל", באתר הארץ, 17 בפברואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285366705171  GND: 1086095561  LCCN: no2010179558  SUDOC: 171081560  VIAF: 160059730   WorldCat (עם VIAF): 160059730