stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענג'ר
האתר

אתר העיר מהמאה ה-8 שמר על התוואי התכנוני המקורי שלו, אשר הושפע מהאדריכלות הרומית ואשר הוקם בשיטות בנייה ביזנטיות. צורתו כשל מלבן מדויק באורך של 385 מטר מצפון לדרום וברוחב של 350 מטר ממזרח למערב, ושטחו כ-135,000 מ"ר. הוא מוקף חומה שסביבה ארבעים מגדלים – 36 מהם לאורך צלעות האתר, וארבעה מגדלים עגולים נוספים בפינותיו. האתר מחולק לארבעה רבעים שווים על ידי שני רחובות – הקארדו ברוחב של כ-20 מטר מוביל מצפון לדרום, והדקומנוס המשני המוביל ממזרח למערב. בקצות הרחובות שוכנים שערים הקבועים במבני פורטיקו, ושני הרחובות נפגשים בדיוק במרכזו של האתר. במקום מפגשם ניצבים שרידיהם של ארבעה מבנים שלכל אחד מהם היו ארבעה עמודים (Tetrapylon), ואחד מהם שוחזר. מתחת לשני הרחובות נחפרו תעלות ביוב ולאורכם שכנו ארקאדות ובהן פעלו כ-600 חנויות.
לכל אחד מהרבעים אופי שונה – הארמון הראשי והמסגד שכנו ברובע הדרום-מזרחי, הארמון המשני ברובע הצפון-מערבי, ארמון נוסף ומרחצאות בסגנון רומי ברובע הצפון-מזרחי, ואילו הרובע הדרום-מערבי היה בעיקרו רובע מגורים שנחצה על ידי רחובות שתי וערב צפופים. מבנה האתר ותכנונו מזכיר במידה רבה את ארמון דיוקלטיאנוס בספליט שבקרואטיה. חלק ניכר משני הרבעים המזרחיים מכוסים בחורשות של עצי אקליפטוס וברוש. הארמון הראשי השתרע סביב חצר מרכזית בשטח של 40 מ"ר ושרידיו השתמרו בצורה טובה. מבנה זה הוא הראשון שהתגלה באתר. צמוד מצפון לארמון שוכנים שרידיו המעטים של המסגד שאורכו 45 מטר ורוחבו 32 מטר. למסגד הובילו שתי כניסות ציבוריות וכניסה נוספת שהייתה שמורה עבור הח'ליף. הארמון המשני עוטר בעיטורים בהשפעה רומית ויוונית, אך עבודת המחקר שנעשתה בו מקיפה פחות מזו שנעשתה בארמון הראשי.
האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1984.
ראו גם

כלקיס (ממלכה קדומה)
ארבעים הימים של מוסה דאג
הערות שוליים

↑  ז. וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 3618
↑  האתר הרשמי
↑  Who is the Moussadaghian?
↑  advisory body evaluation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007482442405171  LCCN: n2003061677  VIAF: 123352731   WorldCat (עם VIAF): 123352731 
מראה בחורבות ענג'ר. במרכז התמונה הטטראפילון המשוחזר
נעם לניר

| --- | --- |

נעם לניר
 לידה:  18 בפברואר 1967 (בן 57) חיפה ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקצוע:  יזם היי-טק, מנכ"ל
 
נעם לניר (נולד ב-18 בפברואר 1967) הוא יזם ישראלי, בעל השליטה ומנכ"ל חברת ההשקעות "ליוורמור השקעות", שנסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

את ראשית שנותיו העביר בבסיס חיל האוויר חצור, שם שרת אביו, סגן-אלוף אבי לניר, כמפקד טייסת 101. אביו נפל בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים ועונה למוות. לאחר נפילת האב עברה המשפחה לרמת השרון. ב-1978 עברה המשפחה להתגורר בקצרין. ב-1981 חזרה המשפחה להתגורר ברמת השרון, שם התגורר לניר עד תום שירותו הצבאי. בתיכון למד במגמת היסטוריה של בית הספר המקיף רוטברג שברמת השרון וסיים אותו ב-1985. לניר התגייס לקורס טיס, אך נשר לאחר כשנה והשלים את שירותו הצבאי ביחידת המזל"טים של חיל המודיעין.
חיים אישיים

לניר מתגורר בבני ציון, הוא נשוי ואב לארבעה.
פילנתרופיה

לניר מקדיש זמן ניכר לפעילות פילנתרופית. את עיקר מאמציו הוא מרכז זה שנים במאבק למען ניצולי השואה החיים בישראל. אחד הארגונים עימם מרבה לניר לשתף פעולה בנושא היא הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. בשנת 2011 הצטרף לוועד המנהל שלה. בשנת 2015 פעל נגד כוונת יו"ר הקרן לימור לבנת למנות למנכ"ל את יצחק זוננשיין, פעיל ליכוד, מבלי שיצא מכרז לתפקיד.
בשנת 2007 סייע במימון הסרט הראשון בסדרת "מוסר השילומים" של אורלי וילנאי וגיא מרוז על כספי השילומים מגרמניה. הוא מימן גם את הסרט השני בסדרה שמתמקד בועידת התביעות, אולם לאחר שצפה בו בהקרנה סגורה לפני שידורו לציבור ביקש לגנוז אותו.
בנוסף, חבר ועד מנהל של מכינת "אשר רוח בו" הלוקחת צעירים בסיכון מבתי הכלא, הוסטלים וכו' ולאחר תקופה משמעותית מכניסה בהם ערכים ועוזרת להם להתגייס לצבא.
מחאת ההייטקיסטים

בינואר -2023 הצטרף למחאת ההייטקיטסים נגד הרפורמה המשפטית שהוכרזה על ידי הממשלה. המחאות נמשכו עד טבח שבעה באוקטובר, ואז חבר לניר לחמ"ל האזרחי של אחים לנשק לסיוע במאמץ המלחמתי. עם זאת, מאז  הוא פוקד לא מעט מוסדות מרכזיים של הציבור הדתי לאומי, באחת מהן אמר כי למרות שלא שינה דבר מעמדותיו העקרוניות, אין באמת שוויון בנטל בין האוכלוסיות השונות משום שמטה בנימין נושא בנטל יותר מאשר האוכלוסייה שמפגינה בהבימה. בהמשך התנצל על דבריו אלה בראיון בתוכנית "הצינור" ואמר שאמירותיו היו לא ראויות.
לקריאה נוספת

יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012.
עייתית

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוזות לבנון:  מחוז דרום לבנון
 נפה:  נפת צור
 שטח:  2.76 קמ"ר
 קואורדינטות:  33°13′32″N 35°19′56″E﻿ / ﻿33.22555556°N 35.33222222°E﻿ / 33.22555556; 35.33222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעייתית(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעייתית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עָייתִּית (בערבית: عيتيت; תעתיק מדויק עיתית) הוא כפר שיעי לבנוני בנפת צור, מחוז דרום לבנון.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר עייתית שוכן בגובה 290 מטרים מעל פני הים, כ-12 קילומטרים מזרחית לעיר צור, כ-2.5 קילומטרים דרומית לכפר ואדי ג'ילו, וכ-2.5 קילומטרים צפונית לכפר קאנא.
שטחו הוא 12,000 דונם, 50% מהם נטועים בעצי זית, 25% נטועים בתבואה וטבק, ו-25% הם ירקות.
היסטוריה

שם הכפר עייתית נזכר בכמה מסמכים מתקופת הצלבנים, כמו: בהסכם בין הסולטן הממלוכי באיבארס לבין השליטים הצלבנים של העיר צור, מסמך המזכיר שמות של כפרים וביניהן עייתית, שהיו בבעלות נסיכות ונציה, ועוד.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-18 ביקר בכפר החוקר ארנסט רנן וכתב: העתיקות שלה הן אבן עם שלושה מעגלים, שניים עם קרניים, בתוכם צלבים (לא בני גיל מתקדם), מערה, ולידה מכסה סרקופג טוב... ליד עייתית יש בית קברות מלבני, שמור היטב".
ב-1881ביקרה במקום משלחת סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) וכך תיארו בספרם "כפר בנוי אבן, המאוכלס עם כ-450 מתואלים, שוכן על פסגת הר, מוקף בזיתים ובחלקות חקלאיות; מים מסופקים ממאגרים ומעין סמוך... ישנם סימנים בכפר זה של שרידים עתיקים. המקומיים אומרים כי הייתה כאן פעם כנסייה. ישנם עמודים שבורים מפוזרים, מזוזות אבן, שלוש מערות, ושלושה בתי-בד זיתים, עם מאגרים".
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במסגרת מלחמת חרבות ברזל, תקף צבא ההגנה לישראל מספר פעמים מטרות של ארגון חזבאללה בכפר ובסביבתו.
דמוגרפיה

בשנת 2014 היו רשומים בכפר 2,459 בוגרים, בעלי זכות בחירה לפרלמנט הלבנוני. מעל 98% מהם שיעים.
על פי דו"ח של יוניפי"ל נכון לשנת 2010, אוכלוסיית עייתית מנתה כ-2,500 נפשות בכל ימות השנה, אם כי היא עלתה ל-3,000 בקיץ (ביקור קרובים מהגרים).
הערות שוליים

1 2  C. R. Conder, H. H. Kitchener, E. H. Palmer, W. Besant, The survey of western Palestine : memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology, London : Committee of the Palestine exploration fund, 1881-1883, עמ' 90, 108
↑  61K צפיות · 1.1K רגשות | أضرار جراء غارة إسرائيلية على بلدة عيتيت بقضاء صور #الجزيرة #فيديو | By الجزيرة - فلسطين | Facebook, נבדק ב-2024-11-24
↑  أسماء العائلات في بلدة عيتيت، قضاء صور، محافظة الجنوب في لبنان, إعْرَفْ لبنان (באנגלית)
↑  admin (2014-04-11). "Aitit Village Profile, UNDP, 2010". Civil Society Knowledge Centre (באנגלית). נבדק ב-2024-11-24.
איימי שרמן-פלדינו

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1966 (בת 58) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 סוגה מועדפת:  דרמה קומית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון נורת' הוליווד 
 בן או בת זוג:  דניאל פלדינו 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לתסריט לסדרה קומית (2018)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי סדרת קומדיה (2018) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איימי שרמן-פּלדינו (באנגלית: Amy Sherman-Palladino; נולדה ב-17 בינואר 1966) היא תסריטאית, במאית ומפיקת קולנוע יהודייה-אמריקאית. היא ידועה בעיקר בתור היוצרת של הסדרות "בנות גילמור" ו"גברת מייזל המופלאה".
שרמן-פלדינו זכתה בארבעה פרסי אמי עבור עבודתה, ביניהם סדרת הקומדיה הטובה ביותר, בימוי מצטיין לסדרה קומית, תסריט מצטיין לסדרה קומית והניהול המוזיקלי הטוב ביותר, כולם עבור "גברת מייזל המופלאה".
ילדותה

שרמן-פלדינו נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה. אביה, דון שרמן, היה קומיקאי יהודי מהברונקס, ש"שרמן" היה שם הבמה שלו. אמה, מייבּין יוז (Maybin Hewes), הייתה רקדנית נוצרית-בפטיסטית מגולפורט שבמיסיסיפי. שרמן-פלדינו ציינה שהיא גדלה כיהודיה.
היא למדה בלט קלאסי החל מגיל ארבע, ובנעוריה החלה ללמוד גם סגנונות ריקוד נוספים. היא עזבה את עולם הריקוד, לצערה של אמה, כשהיא קיבלה משרה בצוות הכותבים של הסדרה רוזאן.
קריירה

שרמן-פלדינו הפכה לחברה בצוות הכותבים של רוזאן במהלך העונה השלישית של הסדרה, ב-1990. בין קווי העלילה והפרקים שהיא כתבה היה גם פרק אודות אמצעי מניעה שהיה מועמד לפרס אמי. היא עזבה את הסדרה לאחר עונתה השישית, ב-1994, ועבדה על פרויקטים אחרים כמו הסיטקום הכושל "אהבה ונישואין" ב-1996 והסיטקום Over The Top ב-1997. היא גם כתבה כמה תסריטים עבור הסיטקום "הארון של ורוניקה".
קריירה > בנות גילמור

שרמן-פלדינו ידועה בעיקר בתור היוצרת והמפיקה של סדרת הדרמה הקומית "בנות גילמור". הסדרה רצה בין השנים 2000 ל-2007, בתחילה ברשת The WB ולבסוף ברשת שהחליפה אותה, The CW. סדרת המשך בת ארבעה פרקים עלתה לנטפליקס בשנת 2016. שרמן-פלדינו סיפרה שבפגישה בה היא מכרה את הסדרה, הרשת לא התלהבה מההצעות האחרות שלה לסדרות, והיא חשבה על הרעיון ל-"בנות גילמור" במקום, כמוצא אחרון. היא הציעה "סדרה על אם ובת, אבל הן יותר כמו חברות הכי טובות", והמנהלים ברשת התלהבו מיד. במהלך טיול לקונטיקט, היא ובעלה, דניאל פלדינו, קיבלו השראה למקם שם את הסדרה, במקום שיאפשר אווירה קהילתית של עיירה קטנה, ואת הפער לעומת החברה הואספית של הרטפורד, קונטיקט.
בהפקת הסדרה החדשה, שרמן-פלדינו ובעלה לקחו על עצמם תפקידים רבים בתור הכוחות היוצרים של הסדרה. הם כתבו כמות גדולה מהפרקים, ותפקדו גם בתור במאים ומפיקים במשך שש מתוך שבע השנים של התוכנית.
קריירה > סוף העבודה על בנות גילמור

ב-20 באפריל 2006 הוכרז ששרמן-פלדינו ובעלה דניאל פלדינו לא הצליחו להגיע להסכם עם רשת The CW לחידוש החוזה שלהם. כתוצאה מכך, הם הפסיקו לעבוד על בנות גילמור. בהצהרה הרשמית נכתב: "על אף מאמצינו לחזור ולהבטיח את עתידה של "בנות גילמור" בשנים הבאות, לא הצלחנו להגיע להסכם עם האולפן ועל כן נעזוב את הסדרה עם תום החוזה שלנו בסוף העונה הנוכחית. תודותינו הכנות יוצאות אל השחקנים המדהימים, הצוות החרוץ והמעריצים הנאמנים שלנו". הם הוחלפו בכותב והמפיק דייוויד ס. רוזנטל.
קריירה > חזרתה של איזבל ג'יימס

ב-1 באוגוסט 2006, ההוליווד ריפורטר דיווח שרשת פוקס הזמינה פיילוט עבור סדרת קומדיה חדשה פרי עטה של שרמן-פלדינו. הסדרה עסקה בשתי אחיות שמתקרבות שוב אחרי הרבה זמן בנפרד כאשר אחת מהן מסכימה לשאת ברחמה את תינוקה של השנייה. שרמן-פלדינו כתבה, ביימה והפיקה את הפיילוט. הסדרה, שזכתה לשם "חזרתה של איזבל ג'יימס" עלתה לשידור ב-14 במרץ 2008, בכיכובה של פארקר פוזי. היא בוטלה ב-24 במרץ, לאחר ששודרו שלושה פרקים בלבד.
קריירה > באנהדס

ב-11 ביוני 2012 עלתה לשידור ברשת ABC Family סדרה חדשה שיצרה שרמן-פלדינו: "באנהדס". בסדרה כיכבה סאטון פוסטר, בתפקיד נערת שעשועים מלאס-וגאס, שלאחר חתונה אימפולסיבית עוברת לגור בעיירת חוף קטנה, ומתחילה לעבוד בתור מורה לריקוד בסטודיו של חמותה. קלי בישופ, שגילמה את אמילי גילמור ב-"בנות גילמור", גילמה את החמות.
ב-22 ביולי 2013, חמישה חודשים לאחר תום העונה הראשונה, הוכרז כי באנהדס לא תחודש לעונה נוספת.
קריירה > עונת ההמשך לבנות גילמור

באוקטובר 2015 דווח כי נטפליקס חתמה על חוזה עם רשת WB להפקת המשך לסדרה "בנות גילמור". הסדרה החדשה תורכב מארבעה פרקים, כל אחד באורך של 90 דקות. שרמן פלדינו ובעלה, שעזבו את הסדרה המקורית בעונתה האחרונה, חזרו לכתוב, לביים ולהפיק את סדרת ההמשך. הסדרה עלתה לשידור ב-25 בנובמבר 2016.
קריירה > גברת מייזל המופלאה

ב-6 ביוני 2016 דווח כי אמזון הזמינה משרמן-פלדינו פיילוט באורך שעה בשם "גברת מייזל המופלאה", אודות עקרת בית בשנות החמישים שמחליטה להפוך לאחת מקומיקאיות הסטנד-אפ הראשונות. הסדרה עלתה לשירות פריים וידאו ב-17 במרץ 2017. כחלק מעונת הפיילוטים של הרשת, ולצופים ניתנה האפשרות להצביע האם הם מעוניינים שתוזמן סדרה שלמה על פי הפיילוט. ב-10 באפריל 2017 הוכרז ש"גברת מייזל המופלאה" זכתה להזמנת עונה שנייה "חסרת תקדים" מאמזון. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, כמו גם בפרס גלובוס הזהב לסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, ובפרס פיבודי בקטגוריית הבידור בטקס פרסי הפיבודי ה-77. שרמן-פלדינו זכתה בפרס אמי עבור הכתיבה הטובה ביותר לסדרה קומית, הבימוי הטוב ביותר לסדרה קומית ובסדרה הקומית הטובה ביותר בטקס פרסי האמי ה-70.
חיים אישיים

שרמן-פלדינו נשואה לדניאל פלדינו, שמשמש כמפיק שותף, כותב ובמאי בכל הפרויקטים שלה.
חיים אישיים > אקטיביזם

באוקטובר 2023, שרמן-פלדינו, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס בעקבות טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
הערות שוליים

↑  דניס מרטין, Amy Sherman-Palladino Reflects on Gilmore Girls, Her New Show Bunheads, and Aaron Sorkin’s Shameful Fashion Choice, Vulture
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007408441505171  PLWABN: 9810693264205606  BIBSYS: 6020240  BNE: XX5847664  BnF: cb151105269 (data)  GND: 1059125714  ISNI: 0000 0001 1946 3927  LCCN: no2006047650  MusicBrainz: 48d9adcb-d350-43e5-a835-e4ef49d4053f  NTA: 284856606  SUDOC: 167920944  VIAF: 7684015   WorldCat (עם VIAF): 7684015
אוצר הספרים היהודי השיתופי

| --- | --- |


העמוד הראשי של אוצר הספרים היהודי השיתופי (17 בפברואר 2023)
 סוג:  ההדרה שיתופית של ספרים תורניים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 2018 – הווה (7 שנים)
 בעלות:  ללא
 שירותים עיקריים:  מאגר ספרות תורנית שכל אחד יכול להשתתף בההדרתו
 הרשמה:  ניתן לערוך ללא הרשמה
 wiki.jewishbooks.org
אוצר הספרים היהודי השיתופי הוא מיזם תרבותי יהודי-שיתופי המבוסס על עבודת מתנדבים, אשר פועל באינטרנט ומטרתו לשמר, להנגיש ולחשוף לציבור מגוון רחב ככל האפשר מארון הספרים התורני, בקלות ובאופן חופשי לעיון, תוך שאיפה להתקנת מהדורות מקושרות, מוגהות ומוערות באיכות גבוהה.
הפרויקט כולל, בין היתר, ספרי פרשנות לתנ"ך, ספרות הלכה, ספרי פרשנות לתלמוד ולמשנה תורה לרמב"ם. ומונגשים בו גם טקסטים קנייניים, בשיתוף פעולה עם בעלי הזכויות.
אתר האינטרנט של הפרויקט מבוסס מדיה-ויקי. גרסתו הרשמית עלתה לרשת בחודש פברואר 2018 (שבט ה'תשע"ח), ונכון לינואר 2025 (טבת ה'תשפ"ה) קיימים בו כ-210,000 דפי תוכן, ורשומים בו כ-2,500 משתמשים.
תוכן הפרויקט

במסגרת האתר, מוגשות לציבור יצירות רבות מן הספרות התורנית לאורך הדורות. חלקן כאלה שהתפרסמו בנחלת הכלל באיכות בסיסית, ומטופלות במסגרת המיזם ליצירה שיתופית של מהדורות משתפרות והולכות. וחלקן מהדורות קנייניות שהועמדו לרשות האתר באדיבות בעלי הזכויות, במטרה לאפשר גישה חינמית ללימוד הטקסטים גם למי שאינו יכול או אינו מעוניין להשקיע כסף ברכישת הכרכים המודפסים.
כל היצירות מוקלדות (ולא נסרקות) וחלקן, בעיקר טקסטים יסודיים של ארון הספרים היהודי, כמו התנ"ך וסידור התפילה, מנוקדות.
המאגר מתמקד ביצירות בעלות אופי תורני מובהק (ובמידת מה מהווה השלמה למיזמים כמו פרויקט בן-יהודה שאינו כולל יצירות כאלו) והוא האתר הראשון שמתמקד אך ורק ביצירות אלו ובההדרתן.
בתוך האתר מתאפשר למתנדבים ליצור מיזמי ההדרה ממוקדי-תחום, כמו מיזם "ספר תחת אפר" לההדרת ספרי רבנים שנספו בשואה, מתוך רצון להעניק לספרים אלו "הזדמנות שנייה" להכרה מצד קהל הלומדים, באמצעות אפשרויות החיפוש בטקסט דיגיטלי שלא היו קיימות בשעתם.
היסטוריה

המיזם עלה לרשת בגרסת בטא בראשית 2018, לדברי היזמים בדף ה"אודות" של האתר, לאחר מחקר והכנה מתמשכים, ובשיתוף פעולה עם משתמשים ותיקים בוויקיפדיה העברית.
את ההשראה לפרויקט שאבו היזמים מפרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן ומוויקיפדיה. על חזון זה הוסיפו את רעיון הההדרה השיתופית, בתקווה ליצור ספרייה מוערת ומוהדרת מתפתחת.
נכון לשנת 2023 פעילות הפרויקט כולה מבוצעת בהתנדבות (ללא משרדים או מקבלי משכורות), וניהולו מבוצע בצורה גלויה מעל גבי האתר. התשתית הטכנולוגית של הפרויקט ממומנת בצורה פרטית והאתר אינו מקיים התרמות.
נכון לינואר 2025 (טבת ה'תשפ"ה) היו רשומים באתר כ-2400 מתנדבים, מהם כ-60 פעילים (שביצעו לפחות פעולה אחת ב-30 יום האחרונים). והיו בו כ-210,000 דפי תוכן מתוך מאות ספרים תורניים.
קהילת האתר קורקטית, ואינה מקיימת חגיגות או פעילות חברתית מעבר לעצם העיסוק בעריכה התורנית.
אודות האתר

על פי הנכתב באתר, המיזם "נוצר בידי קבוצת יזמים שחברו יחד לתרום מתחומי ההתמחות שלהם כדי לאפשר את הרעיון הגדול הבא: מהדורה מדויקת ומוערת של ליבת הספרות היהודית התורנית...".
בהמשך כתבו יוצרי האתר, ש”ביצירת מיזם "אוצר הספרים היהודי השיתופי" מלווים אותנו אנשי מכוני המחקר התורני המובילים בתחומם בישראל ובעולם, לצד מתנדבים בכירים בקהילת ויקיפדיה העברית, תלמידי חכמים מהשורה הראשונה ויועצי ניהול תוכן דיגיטלי. אנחנו מקווים לגבש קהילה יציבה של תלמידי חכמים שמטרתם לשם שמים ושיהיו שותפים עמנו להגדיל תורה ולהאדירה. בבית מדרש זה נלבן יחד סוגיות ההדרה, נוסיף ציונים ומראי מקום, נציג שינויי נוסח מכתבי יד וממקורות נוספים, ובאופן כללי נביא את הטקסטים החשובים הללו לרמת ההדרה גבוהה. כזו שלא מתאפשרת בסביבה כלכלית לוחצת ובשוק ספרים קטן ודל-משאבים כמו זה שבו פועלים מכוני והוצאות הספרים התורניים”.
זכויות היוצרים על התוכן

באתר מודגש, שאף על פי שהתוכן באתר הוא חופשי ומותר בשימוש, אין לעשות שום שימוש מסחרי בתוכן שנוצר על ידי משתמשי האתר, וזכויות היוצרים שמורות לאתר על פי רישיון CC-BY-NC-SA לשימוש פרטי ולא ציבורי או מסחרי. עורכי האתר לא מעלים אליו טקסטים מאתר ויקיטקסט ואתרים נוספים המפרסמים טקסט ברישיון שיתוף זהה-מסחרי, כדי שהזכויות על יצירה נגזרת ישמרו לאתר והוא יוכל לדרוש שלא לעשות בה שימוש ציבורי.
לעומת זאת, באתר מפורסמים גם טקסטים ברישיון "נחלת הכלל", המיובאים מאתרים כספריא ודומיו המפרסמים טקסטים רבים ברישיון זה.
על פי הנכתב באתר, הסיבה שהאתר אינו מפרסם את התוכן ברישיון חופשי היא "כדי לאפשר שיתוף פעולה ותרומת טקסטים משמעותית בידי מכונים וחברות הוצאה לאור שפרנסתם תלויה בטקסטים אלו". בעניין זה, מוזכר שם מאמר חז"ל במסכת נדרים: ”מה אני בחינם, אף אתם בחינם”.
ראו גם

פרויקט בן-יהודה
ויקיטקסט
לקריאה נוספת

אבי אברהם, התקבלה סברה חדשה, המקום: מגזין לחרדים בעולם המעשה, גיליון 15, מאי 2022, עמ' 25–29.
הערות שוליים

1 2  לפי דף הסטטיסטיקות של האתר. אוחזר בתאריך 8 בינואר 2025
↑  מיזם "ספר תחת אפר" באוצר הספרים
↑  אוצר:אודות
1 2  אוצר:אודות - הערה באשר לזכויות יוצרים
↑  תלמוד בבלי, מסכת נדרים, דף ל"ז, עמוד א'
| ספריות דיגיטליות בנושאי יהדות |
| --- | --- | --- |
| ספרות מקור - טקסט | ויקיטקסט • ספריא • על התורה • פרויקט השו"ת • דעת • סנונית • אוצר הספרים היהודי השיתופי • המילון ההיסטורי ללשון העברית • מכון ממרא • פרויקט בן-יהודה • הזמנה לפיוט • Grimoar |  |
| ספרות מקור - סרוקה | היברובוקס • אוצר החכמה • הספרייה הלאומית • ספריית אסיף • אוצרות התורה |  |
| כתבי יד | המכון לתצלומי כתבי יד עבריים |  |
| ספרים סרוקים - כללי | ארכיון האינטרנט • גוגל ספרים • פרויקט גוטנברג |  |
| ביבליוגרפיה | מפעל הביבליוגרפיה העברית • רמב"י • רמבי"ש • הלכה ברורה ובירור הלכה |  |
ספריות דיגיטליות בנושאים נוספים
יצחק וולקני-אלעזרי

| --- | --- |

יצחק וולקני (מימין, בצדודית, אוחז מגבעת) והנציב העליון, סר ארתור ווקופ, 1935
 לידה:  28 בינואר 1880 איישישוק, ליטא 
 פטירה:  24 במאי 1955 (בגיל 75) רחובות, ישראל 
 שם לידה:  יצחק-אביגדור וילקנסקי 
 ענף מדעי:  אגרונומיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בנהלל 
 מקום לימודים:  ישיבת טלז  אוניברסיטת ברן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת קניגסברג 
 מוסדות:  ההנהלה הציונית  המשרד הארצישראלי  הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית 
 
וולקני-אלעזרי עם אשתו ובתו בחווה החקלאית בבן-שמן, 1912
טקס הקדשה של המעבדה לחקר הקרקע בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות. משמאל לימין:ארתור רופין, יצחק מגזיניק, יצחק וולקני, ארתור ווקופ, חיים ויצמן, קופרמן
יצחק וילקנסקי, ראשון מימין, בביקור בסוריה בשנת 1943
יצחק-אביגדור אלעזרי-וולקני (וילקַנְסקי) (28 בינואר 1880, ט"ו בשבט תר"מ – 24 במאי 1955, ג' בסיוון תשט"ו), שנודע גם בשמות העט א. ציוני ו-בן אבויה, היה סופר, אגרונום ובוטנאי, איש העלייה השנייה, חלוץ המחקר החקלאי בארץ ישראל ומהוגי רעיון מושב העובדים. על שמו נקרא מכון וולקני, המוסד הגדול ביותר בישראל העוסק במחקר חקלאי.
קורות חייו > שנותיו הראשונות

יצחק-אביגדור וילקנסקי נולד בעיירה איישישוק שבליטא ט"ו שבט תר"מ 1880, אז בפלך וילנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. היה בכור מבין שלושה בנים ושלוש בנות, אחד מאחיו הוא מאיר וילקנסקי. אביו ר' לייזר (אליעזר) יהושע וילקנסקי היה דיין, ואמו בתיה לבית אלטשולר הייתה ממשפחת רבנים מפורסמים בליטא. למד תלמוד ופוסקים עד גיל 16, בישיבת טלז, השתלם באופן פרטי בלימודי חול לבחינת בגרות של בית-ספר ריאלי. למד באוניברסיטת ברן שבשויץ מדעי הטבע, פילוסופיה וכלכלה מדינית, בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין ובמכון לחקלאות באוניברסיטת קניגסברג.
בעיירת הולדתו, שהייתה בעלת רוב יהודי, התקיימה תודעת תנוית ההשכלה נרחבת, ונעשה שימוש נרחב יחסית בשפה העברית. אחותו, שרה, לימים גננת בנהלל ובראשון לציון, ייסדה בה את אגודת "רק עברית", שחרתה על דגלה דיבור בעברית בלבד. וילקנסקי הצעיר יסד, יחד עם אחיו מאיר, את הסניף הציוני הראשון בעירו. עד גיל 16 למד בישיבת טלז, ובנוסף למד באופן פרטי לימודי חול ועבר בחינת בגרות בבית ספר ריאלי. לאחר מכן נסע ללמוד לברלין, שם למד כלכלה באוניברסיטת ברלין, ולברן, שם למד פילוסופיה באוניברסיטת ברן. את התואר באגרונומיה קיבל מאוניברסיטת קניגסברג. במקביל כתב סיפורים ומחזה בעברית (בשם העט "בן אבויה", על שם אלישע בן אבויה).
ב-1907 נשא לאשה את שרה קריגר (בת הרב חיים זאב קריגר, רב העיירה שפיזישוק שבפלך קובנה, ואחותו של ד"ר משה קריגר, מנהל בית החולים "הדסה" בצפת וסגן ראש ההסתדרות הרפואית, איש ציבור וחתנו של יחיאל צ'לנוב), וב-1908 עלה לארץ ישראל, והצטרף למפלגת הפועל הצעיר. עם עלייתו, התמנה למנהל החווה החקלאית של ההנהלה הציונית בבן שמן וליועץ החקלאי של המשרד הארצישראלי ומנהל המחלקה החקלאית שלו, תפקיד שבו נשא עד 1918. במסגרת זו ייעץ בהקמתם של יישובים חקלאיים, הגדיר את סוגי הגידולים שיש לגדל וכיצד, השביח זנים והתאים אותם לאקלים בארץ ישראל ופיתח חווה חקלאית לניסויים בוטניים בחולדה. כמו כן היה שותף לפשרה בין נציגי
הפועלים בחוות כנרת ובראשם ברל כצנלסון, למנהל המשרד הארצישראלי, ארתור רופין. האחרון הביאה להקמתם של הארגונים הקולקטיבים של הפועלים החקלאים ובראשם הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל.
ארכיונו נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
קורות חייו > סופר ואיש הגות

ביכורי־עטו נתפרסמו ב״הדור״ של הסופר דוד פרישמן; השתתף בעיתון ״המעורר״ של ברנר, ובייחוד ב״הפועל הצעיר״ בהם מאמריו היו חתומים בשם א. ציוני, במאמרים בתחום תכנונה של החקלאות ובייחוד ההתיישבות הלאומית - ״ההתיישבות העובדת״ והמשק המעורב. אלעזרי־וולקני התנגד לאחד־העם וביקש לבסס את ערכה הכלכלי והלאומי של העבודה העברית תוך הוקעת פגמיה של ההתיישבות הפרטית, אך היה הראשון להערכה חיובית של המפעל ההתיישבותי של ״הנדיב הידוע״. הוא כתב קונטרסים מרובים בענייני חקלאות והתיישבות וספרים: ״בדרך״ (תרע״ח), ״מדות״ (1924), וערך את הספרייה החקלאית ״בכפר״. הוא פרסם גם מסות בענייני ספרות, וכן מחזות בהם חתם בשם הספרותי י. אבויה. את כתביו כינס בעשרה כרכים, תש״י–תשט״ו. בתש״י יצא מבחר כתביו מכל הסוגים בשם: ״מורה הדרך״, בצירוף פירוט תוכן עשרת הכרכים ורשימה ביבליוגרפית של קונטרסיו בענייני חקלאות והתיישבות. אחיו היה הסופר מאיר וילקנסקי.
דעותיו החברתיות והפוליטיות > מושב העובדים

וולקנסקי היה אחד מהוגי רעיון מושב העובדים, והאמין כי ההתיישבות העברית צריכה להתבסס על עקרונות של שיתוף ושוויון. בהתאם לאמונתו הסוציאליסטית, תבע וילקנסקי-וולקני כי העבודה בחוות וביישובים החקלאיים תהיה עצמית וללא פועלים. אמונה זו השתלבה בכתביו עם הפעילות החקלאית המקצועית, המודרנית והמדעית המאפיינת את הפועל החקלאי העברי החלוצי. אולם, וילקנסקי היה סוציאליסט מתון ופרגמטי, וניסה לשלב בין עבודה שיתופית להנאת היחיד מפירות עמלו. שילוב זה, שהתבסס על רעיונותיהם של פרנץ אופנהיימר, הקואופרציה במרחביה, הקולקטיב החקלאי בחוות סג'רה, אליעזר יפה ווולקני עצמו הביא ליצירת מושב העובדים. התאוריה הפרגמטית של מושב העובדים פורסמה על ידו לראשונה ב-1921 בסדרת מאמרים בעיתון "הפועל הצעיר", שבו פרסם את רוב חיבוריו הפרוגרמטיים והספרותיים.
דעותיו החברתיות והפוליטיות > מתינות מדינית

אחד הקווים המרכזיים בהשקפתו, היה המתינות המדינית בסוגיית הסכסוך הישראלי-ערבי. הוא התנגד בחריפות לשימוש בכוח הזרוע וסלד מן ההילה שנקשרה לחלוצים ה"אקטיביסטים", העוסקים בהגנה ובשמירה, על חשבון פעילות התיישבותית וחקלאית יוצרת. לדבריו, הארץ איננה נקנית בכוח אלא במחרשה. גבול הארץ הוא גבול העיבוד החקלאי, לא "זכויות על גבי נייר" ולא "גדודים התלויים על בלימה". נכונותו לפשרה עם הערבים באה לידי ביטוי גם בקבלת משלחות מן העולם הערבי במכוני המחקר ונכונות לפתוח להם את שערי המכון ולשתף אותם בממצאים שיביאו ברכה גם להם. בפרט נזכר ביקור במכונו של וולקני בזיכרונותיו של סייד מרעי, לימים יועצם של נשיאי מצרים גמאל עבד אל נאצר ואנואר סאדאת.
הנצחה

על שמו נקרא מכון וולקני ומושב בית אלעזרי. הארכיון האישי של יצחק וולקני-אלעזרי נמסר לארכיון הציוני המרכזי בירושלים.