stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה בריה דרבי חייא
הערות שוליים

↑  ראה תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ס"ה, עמוד ב' ותלמוד בבלי, מסכת נדה, דף מ', עמוד א' על צורת עיבורם ולידתם.
↑  מוזכר במסכת סנהדרין, דף ל"ז, עמוד ב', מסכת זבחים, דף י"א, עמוד ב', מסכת זבחים, דף י"ט, עמוד א', מסכת זבחים, דף כ"ה, עמוד א', מסכת מנחות, דף י', עמוד ב', ומסכת מנחות, דף כ"ו, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ב, עמוד ב'.
| אמוראי ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| הדור הראשון (עד 250) | אבא כהן ברדלא • אבא יודן •  רבי אושעיא • רבי אפס • בר קפרא • רבי בנאה • רבן גמליאל ברבי • רבי הלל • רבי חייא • רבי חנינא בר חמא •  חזקיה • רבי זכאי דכבול • יהודה בן רבי חייא • רבי יהודה נשיאה • רבי יצחק מגדלאה • רבי יוסי בן פטרוס • רבי יוסי בן שאול • רבי יונתן בן אלעזר • רבי ינאי • רבי יהודה בן קנוסא • רבי ירמיה (הראשון) • רבי יהושע בן לוי • רבי יוסי בן זמרה • רב כהנא (הראשון) • לוי בר סיסי • רבי נחוניא דמן חוורן • רבי שמעון בן יהוצדק • רבי שבתי |  |
| הדור השני (עד 280) | אבא דמן יפו • רבי אבא בר אבינא • רבי אבא בר זבדא • רבי אבא בר אחא • רבי אלעזר בן פדת • אילפא • רבי אביתר • רבי אפטוריקי • בר פדא • רבן גמליאל הרביעי • זעירי • רבי חייא בר יוסף • רבי חנינא תורתייא • רבי יוחנן •  רבי יהושע אוניא •  רבי יהודה בר נחמני • רבי יאשיה (אמורא) • רבי יצחק נפחא • רבי יוסי בר חנינא • רבי יעקב בר אידי • רב יוסף בריה דרבי יהושע בן לוי • רב כהנא (השני) • רבי לוי • רבי מנחם • רבי מני בר פטיש • רבי סימון •  ריש לקיש • רבי שמעון בר אבא • רבי שמואל בר נחמני • רבי שמלאי • רבי שמעון בן אליקים • רבי שמעון חסידא • רבי תנחום • רבי תנחום בר חנילאי |  |
| הדור השלישי (עד 310) | רבי אמי • רבי אסי • רבי אבהו • רבי אבין • רבי אבדימי דמן חיפה • רבי אייבו • רבי אבא בר פפא • רב אושעיא • אמי ורדינאה • אבא בר קורייה • רבי אבא דמן עכו • רבי אבא הראשון • רבי אלכסנדרי • אבימי בר פפי • רבי אלעאי • רבי אבא מקרטיגנא • רבי אחא בר חנינא • רבי אבא בר ממל • רבי בנימין בר יפת • רבי חלבו • רבי חמא בר עוקבא • רבי חנינא בן עגיל • רבי חנינא בר פפא • רבי חנינא בן פזי • רב הושעיא • רבי זירא • רבי חייא בר אבא • רבי חנינא בר פפי • רב חנינא • רבי ירמיה (השני) • רבי יהודה נשיאה השני • רבי יוסי דמן יוקרת • רבי יודן בן ישמעאל • רבי יהודה בן פזי • רבי יצחק בר אבא • רבי יצחק • רבי יצחק עטושיא • רבי כרוספדאי • עולא • רבי עוירא • רבי ענני בר ששון • רבי פדת •  רבי פנחס בר חמא • רבי פרידא • רבה בר בר חנה • רבי שילא איש כפר תמרתא • רב שמואל בר יהודה • רב שמואל בר רב יצחק • תחליפא בר מערבא |  |
| הדור הרביעי (עד 340) | רבי אחא • רבי אבא בר זבינא • רבי אבא בר כהנא • רבי אבא בר פפי • רב אויא • אבימי בריה דרבי אבהו • אבימי בר טובי • רבי ברכיה • רבן גמליאל החמישי • אבא אושעיא איש טריא • רבי זריקא • חסא דאשתמוע • רבי חלקיה • רבי חזקיה • רבי ירמיה • רבי יונה • יצחק בן אלישיב • רבי יוסנא • רבי יהודה בר טיטס • רב יהודה בר שילא • רבי יהושע דסכנין • רבי יוסי צידוניא • יעקב איש כפר נבוריא |  |
| הדור החמישי (עד 380) | הלל נשיאה • רב חנניה • רבי יהודה בר שלום • רבי יוסי ברבי בון • רבי יוסי בר זבידא • רבי יונה בוצרייא • רבי יוסטא בר שונם • רבי מנא • רבי מתניא • רבי שמעון בר כרסנא |  |
| הדור השישי (עד 410) | רבי אבא (השלישי) • רבי יהודה נשיאה השלישי • רבי תנחומא • רבי שמואל בן רבי יוסי ברבי בון |  |
| לרשימת אמוראי בבל | לרשימת אמוראי בבל |  |
יהודה כהן (קצין)

| --- | --- |

 לידה:  1938 איזמיר 
 פטירה:  אפריל 2019 (בגיל 81 בערך) 
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1957–1985 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד בהל"ץ  קצין הנדסה ראשי  קצין הנדסה של פיקוד המרכז
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל של חברת כביש חוצה ישראל, מנכ"ל של מע"צ
 
יהודה כהן (1938 - אפריל 2019) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כקצין הנדסה ראשי ולאחר שחרורו שימש כמנכ"ל מע"צ ומנכ"ל חברת כביש חוצה ישראל.
ביוגרפיה

כהן נולד באיזמיר שבטורקיה ועלה לישראל ב-1949 במסגרת עליית הנוער, גדל ברמת הדסה ובמושב נהלל. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית, לאחר קורס קצינים שירת בגדוד 601. במלחמת ששת הימים לחם בחזית המצרית, במסגרת גדוד הנדסה במילואים. לאחר המלחמה יצא ללימודים בממלכה המאוחדת ובשובו מונה למפקד גדוד הנדסה, עמו לחם במלחמת ההתשה בבנייה ותחזוק קו בר-לב. הוא יצא ללימודי הנדסה אזרחית בטכניון ובמקביל מונה להקים גדוד מילואים, גדוד הנדסת שדה משוריין 923 במסגרת אוגדה 210. הוא פיקד על הגדוד במלחמת יום הכיפורים בלחימה בחזית הסורית. לאחר המלחמה מונה לראש ענף מבצעים במפקדת קצין הנדסה ראשי והשלים את לימודי ההנדסה. לאחר מכן פיקד על בית הספר להנדסה צבאית ולמד במכללה לביטחון לאומי.
באפריל 1983 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הנדסה ראשי, הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 1985. בתקופתו צורף החיל אל מפקדת חילות השדה והחל בתכנונו של קליטת רק"ם ייעודי לחיל ההנדסה, נגמ"ש הפומ"ה. כמו כן הושקעו מאמצים וכספים רבים בבניית ביצורים בדרום לבנון ובגבול הצפון.
לאחר שחרורו מונה בינואר 1986 למנכ"ל מע"צ, הוא כיהן בתפקיד עד 1993, במהלך כהונתו גדלו באופן משמעותי תקציבי החברה, נבנו ותוכננו מחלפים רבים ברחבי הארץ, כמו כן בוצעה בדיקת הכדאיות הכלכלית של כביש 6, ובעקבות כך מונה כהן למנכ"ל הראשון של חברת כביש חוצה ישראל, חברה ממשלתית שתפקידה לקדם ולתכנן את הפרויקט. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2010, במהלכן נסלל מרביתו של הכביש, לאחר קידום של הצעות חוק ייעודיות בכנסת בנוגע להפקעת קרקעות ותשלום הפיצויים עבורן וחוק כביש אגרה.
הערות שוליים

↑  אפי לנדאו, ‏יהודה כהן, מנכ"ל חוצה ישראל: "חברות תשתית גדולות צפויות השנה לקשיים", באתר גלובס, 5 בינואר 1998
↑  עמירם ברקת, ‏מנכ"ל חברת כביש חוצה ישראל פורש מתפקידו לאחר 17 שנה, באתר גלובס, 16 במרץ 2010
| יושבי הראש ומנכ"לי נתיבי ישראל ומ> ע.צ |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש נת"י | עמירם לוין • מיכה גולדמן • יאיר שמיר • עודד שמיר • יגאל עמדי |  |
| מנהלים כלליים של מ.ע.צ | מרדכי שטרן • אליעזר אהרונוב • אביגדור ברתל • ברוך בסין • מיכאל גולן • משה שהמי • יהודה כהן • סלמן בן ציון • עמי לקס |  |
| מנהלים כלליים של נת"י | אלכס ויז'ניצר • שי ברס • ניסים פרץ |  |
יחסי דרום סודאן – הממלכה המאוחדת

| יחסי דרום סודאן – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
דרום סודאן: הממלכה המאוחדת


דרום סודאן: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 243,610
אוכלוסייה
12,004,788: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
999: 48,237
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

סגן נשיא סודאן ריק מצ'אר (מימין) נפגש עם שר החוץ הבריטי ויליאם הייג בלונדון, 2013
יחסי דרום סודאן–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין דרום סודאן והממלכה המאוחדת.
סקירה כללית

בריטניה לחמה עם סודאן במהלך המלחמה המהדית משנת 1881 ועד נובמבר 1899. ב-25 באוגוסט 1898 אירעה תקרית פשודה, על הנילוס הלבן (קודוק, בירת מחוז מדינת הנילוס העליון). בהגיעו לשם חתם המפקד הצרפתי ז'אן בפטיסט מרשן על חוזה ב-3 בספטמבר 1898 עם מלך השילוקים. הסכם דומה נחתם ב-7 בספטמבר עם אנשי דינקה, לבקשתם, 12 יום לפני שהגיע לשם לורד קיצ'נר. בין 1899 לעצמאות המדינה בשנת 1956, סודאן (שכונתה אז "סודאן האנגלו-מצרית") הייתה תחת שלטון משותף אנגלי-מצרי.
אף על פי שיום השנה החדשה 1956 סימן את עצמאותה של סודאן, הבריטים העבירו בפועל את השלטון בשנת 1954.
בריטניה הכירה בדרום סודאן ב-9 ביולי 2011, יום עצמאותה, ושר החוץ הבריטי ויליאם הייג אף השתתף בהכרזת העצמאות. בשנת 2015 שלחה בריטניה 300 חיילים להשתתף בכוח שמירת שלום של האו"ם בדרום סודאן.
יהודה כהן (שופט)

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1914 צפת, ארץ ישראל
 פטירה:  8 באוגוסט 2009 (בגיל 95)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1954–1984 (כ־30 שנה)
 תקופת הפעילות:  ? – 8 באוגוסט 2009 
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים  שופט בית המשפט העליון
 
יהודה כהן (23 בינואר 1914 – 8 באוגוסט 2009) היה שופט בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה

כהן נולד בצפת, בן למנחם-רפאל ולאה כהן. בגיל שנתיים עברה המשפחה לביירות ושם הוא סיים לימודיו בתיכון האמריקאי וכן לימודים אקדמיים במתמטיקה ומדעים במכללה האמריקאית בביירות. למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים וסיים בשנת 1940. בשנים 1934-1935 עבד במשרד האוצר של המנדט הבריטי ובשנים 1936-1941 עבד כפקיד בנק במחלקת חשבונות עו"ש. במקביל, שירת בהגנה בשנים 1937-1942. כהן שירת במסגרת הצבא הבריטי ולאחר הקמת מדינת ישראל המשיך לשרת בצה"ל וסיים שירותו בדרגת רב-סרן. בשירות המילואים ישב בהרכב משפט טבח כפר קאסם.
התמחה בעריכת דין במשרדו של דוד גויטיין ולאחריה עבד במשרד כעורך דין מהשורה. ב-1949 מונה לכהונת שופט בבית משפט השלום בירושלים, ובתפקידו זה החל ב-1951 משפטם של חלק מעצורי "מחתרת ג'למי" בטרם הועבר המשפט לבית המשפט המחוזי. בשנת 1953 מונה כהן לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים במינוי זמני, וב-1954 במינוי של קבע. הוא כיהן בתפקיד זה במשך 26 שנים, במהלכן שפט במשפטם של אברי אלעד, מרדכי לוק ואליעזר מלחי. לאחר מכן כיהן כנשיא תורן של בית המשפט (1980–1981) וכנשיא בית המשפט (1981–1982). בשנים 1982–1984 כיהן כהן בבית המשפט העליון, עד פרישתו לגמלאות בהגיעו לגיל שבעים.
כהן מילא לאורך שנותיו על כס השיפוט מספר תפקידים ציבוריים ובהם: יו"ר ההנהלה של המוצר הירושלמי (1964–1993), סגן נשיא הלשכה הגדולה של בני ברית בישראל (1968–1970), יו"ר מועצת המנהלים של בית החולים "עזרת נשים" (1968–1993), יו"ר הנהלת ארגון הסיוע המשפטי לקשישים "יד לריבה", וכן פעיל במסגרת ימק"א, רוטרי והוועד למען החייל.
בשנת 1995 מונה כהן לעמוד בראש ועדת חקירה ממלכתית לחקירת פרשת ילדי תימן אך ב-1999 פרש והוחלף על ידי יעקב קדמי.
היה אב לשלושה מנישואיו לשולמית. בתו של כהן, ורדה מרוז, המשיכה בדרכו של אביה, והיא שופטת בבית המשפט המחוזי מרכז. כהן נפטר בגיל 95 ונטמן בבית העלמין בראשון לציון.
הערות שוליים

↑  "דין וחשבון - ועדת החקירה הממלכתית בעניין פרשת היעלמותם של ילדים מבין עולי תימן בשנים 1948-1954" - כהן יהודה, קדמי יעקב, תשס"ב, 2001, ירושלים, מו"ל לא ידוע, (מתוך אתר הספרייה הלאומית, ערך: יעקב קדמי)
↑  יהודה כהן באתר GRAVEZ
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308558005171  ISNI: 0000 0000 6896 7761  VIAF: 97594844   WorldCat (עם VIAF): 97594844
יוליוס ראב

יוליוס ראב (בגרמנית: Julius Raab; ‏29 בנובמבר 1891 - 8 בינואר 1964) היה פוליטיקאי אוסטרי שמרני, קנצלר אוסטריה בין השנים 1953–1961.
חייו

ראב נולד בעיר סנקט פלטן שבאוסטריה לקבלן, וסבו היה יהודי מומר - בן למשפחת ראב. הוא למד הנדסת טכנולוגיה באוניברסיטה הטכנית של וינה. לימודיו בווינה נפסקו בעקבות שירותו כסגן חיל הרגלים של צבא אוסטריה במלחמת העולם הראשונה. לאחר שהתפטר מהצבא ב-1918, חזר ללמוד באוניברסיטה הטכנית. ב-1922 סיים את לימודיו, הצטרף לעסק של אביו ואף הקים עסק משל עצמו.
בתקופת לימודיו החל להתעניין בפוליטיקה. ב-1929 הוא נבחר לבית התחתון של הפרלמנט מטעם המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית. באותו זמן הוא היה פעיל ביותר בפוליטיקה האוסטרית: בשנים 1940-1929 היה חבר במועצה הלאומית, בין השנים 1927-1934 היה חבר בפרלמנט, ובין השנים 1934-1938 חבר המועצה הכלכלית. ראב היה חבר במפלגה האוסטרופשיסטית חזית המולדת. בשנת 1938 מונה לשר המסחר והתקשורת בקבינט האוסטרי האחרון של קורט שושניג לפני הסיפוח לגרמניה הנאצית (האנשלוס), וארגן את קונגרס תאגיד המסחר האוסטרי הראשון. ראב נודע גם באנטישמיות שלו כחבר בפרלמנט, במיוחד לאחר שכינה בעת ישיבה בפרלמנט ב-1931 את המנהיג הסוציאליסטי אוטו באואר "חזיר יהודי חצוף".
ראב גורש לגמרי מחיי הפוליטיקה בתקופת האנשלוס, אך שלא כמנהיגים פוליטיים אחרים שנעלמו, נהרגו או נכלאו, הוא ניצל בעזרתו של המנהיג הנאצי המקומי של אוסטריה תחתית, שאותו הכיר באופן אישי. בשנים 1938-1945 לא התירו הנאצים לראב לעבוד בעסקו האישי, והוא הצטרף לתוכנית סלילת כביש. בתפקיד זה, הוא נתן מחסה זמני לאנשים רבים שנרדפו בידי הנאצים. אחד מהם היה לאופולד פיגל, מי שיהיה לימים קנצלר אוסטריה.
לאחר תבוסת הנאצים ב-1945 היה ראב ממקימי מפלגת העם האוסטרית ומנהיגה בשנים 1951-1960, וכיהן כחבר בקבינט האוסטרי הראשון לאחר המלחמה. באותה שנה הוא מונה לתפקיד שר התעמולה בממשלתו של לאופולד פיגל. ב-1 באפריל הוא נבחר לקנצלר אוסטריה וקיבל את אישור הכוחות הסובייטים לניסוח הסכם המדינה האוסטרית (Staatsvertrag). ב-1955 חתמו כל בעלות הברית שכבשו את אוסטריה על ההסכם, שבזכותו חודשה למעשה עצמאותה של אוסטריה.
ב-11 באפריל 1961 נפסקה כהונתו כקנצלר, אך הוא המשיך בחיים פוליטיים אקטיביים; התחרה במירוץ לנשיאות מטעם מפלגת העם, אך הפסיד לאדולף שרף.
ראב נפטר בווינה ב-8 בינואר 1964 לאחר מחלה ארוכה.
יחסי הפיליפינים–יוון

| יחסי הפיליפינים–יוון |
| --- | --- |
הפיליפינים: יוון


הפיליפינים: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 131,957
אוכלוסייה
116,080,711: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,766: 23,773
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה

יחסי הפיליפינים–יוון הם יחסי החוץ בין הפיליפינים ויוון. שתי המדינות כוננו את היחסים הדו-צדדיים, הדיפלומטיים והמסחריים בשנת 1947.
יחסים כלכליים

העיר היוונית סלוניקי פתוחה לשיפור הקשרים העסקיים עם הפיליפינים. סלוניקי הממוקמת בצפון יוון, היא המרכז הכלכלי הגדול, התעשייתי, המסחרי והפוליטי השני במדינה, ומרכז תחבורה מרכזי בדרום מזרח אירופה.
הגירה

על פי הסטטיסטיקה הרשמית של יוון, היו 5,000 פיליפינים ביוון בשנת 1991, שהצטמצמו ל-2,000 עד 1996. במציאות, היו הרבה יותר שוהים בלתי חוקיים. הקהילה הפיליפינית הקימה בית ספר לילדיהם במרכז העיר אתונה.
חלק גדול הן נשים (81% בשנת 1999), שבדרך כלל מוצאות עבודה כעובדות בית.
בשנת 2009 היו ביוון 30,000 פיליפינים.
נציגויות דיפלומטיות

יוון מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה.
הפיליפינים מחזיקה ביוון שגרירות באתונה ו-5 קונסוליות בהרקליון, פטרס, פיראוס, רודוס וסלוניקי.
יחסי אתיופיה–מקסיקו

| יחסי אתיופיה–מקסיקו |
| --- | --- |
אתיופיה: מקסיקו


אתיופיה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,104,300: 1,964,375
אוכלוסייה
132,911,662: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
163,698: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,232: 13,642
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: רפובליקה פדרלית

יחסי אתיופיה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של אתיופיה לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות. שתי המדינות חברות בקבוצת 24 ובאו"ם.
היסטוריה

אתיופיה הייתה האומה היחידה באפריקה שמעולם לא נכבשה על ידי מדינה אירופית. בשנת 1935 נכנסו כוחות איטלקיים לאתיופיה, ניצחו בהצלחה את צבא אתיופיה והמשיכו לכבוש את המדינה בחמש השנים הבאות. זו הייתה ידועה בשם המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. בחבר הלאומים מקסיקו הייתה אחת מחמש המדינות החברות היחידות שגינו את פלישת איטליה והכיבוש האיטלקי. מסיבה זו שמרה אתיופיה על מושבה באספה והיא נותרה חברה בחבר הלאומים. כמה שנים לאחר מלחמת העולם השנייה כוננו יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה למקסיקו בשנת 1949. בשנת 1954 הפך הקיסר היילה סלאסי לראש המדינה הראשון אי פעם מאומה אפריקאית שהגיע לביקור רשמי במקסיקו.
בשנת 1963, שתי המדינות פתחו שגרירויות זו אצל זו, בהתאמה; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה באתיופיה בשנת 1989 בגלל סיבות כלכליות ואתיופיה הלכה בעקבותיה בשנת 1990. בשנת 2007, מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באדיס אבבה.
להנציח את עזרתה של מקסיקו לאתיופיה במהלך כיבושה על ידי איטליה; אתיופיה כינתה כיכר מרכז באדיס אבבה "כיכר מקסיקו". ב-22 ביוני 1954 נקרא מעגל תנועה במקסיקו סיטי "פלאזה אתיופיה" ובאוגוסט 1980 הוקמה תחנת מטרו במקסיקו סיטי ושמה תחנת מטרו אתיופיה. בשנת 1985, לאחר רעידת אדמה גדולה שהרעידה את מקסיקו סיטי, תרמה אתיופיה 5,000 דולר בכדי לסייע לנפגעי רעידת האדמה.  בשנת 2010, תרמה ממשלת מקסיקו העתק של ראש קולומוס אולמקי לאתיופיה שם הוצב בכיכר מקסיקו. בספטמבר 2015 חנכה בירת אתיופיה את מערכת הרכבות הקלות שלה ויש לה "תחנת מקסיקו".
במאי 2010 ביקרה שרת החוץ המקסיקנית, פטרישיה אספינוזה, באתיופיה במטרה לקדם נושאים הקשורים לוועידת האו"ם לשינויי האקלים (COP16) וכן לנושאים בעלי אינטרסים דו-צדדיים ואזוריים. ביולי 2010 הגיע ראש ממשלת אתיופיה מלס זנאווי לקנקון כדי להשתתף בכנס לשינוי האקלים של האו"ם. ביוני 2012 שב ראש הממשלה זנאווי שוב למקסיקו כדי להשתתף בפסגת ה-G-20 בלוס קאבוס.  בשנת 2017 אתיופיאן איירליינס השיקה שירותי מטענים בין שתי המדינות.
בשנת 2019 חגגו שתי המדינות 70 שנות יחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מאתיופיה במקסיקו
הקיסר היילה סלאסי (1954)
שר החוץ Tekeda Alemu (2008)
ראש הממשלה מלס זנאווי (2010, 2012)
שר החוץ היילמריאם דסלן (2012)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו באתיופיה
שרת החוץ פטרישיה אספינוזה (2010)
מנכ"לית אפריקה והמזרח התיכון שרה ואלדס (2012)
מנכ"ל אפריקה והמזרח התיכון חורחה אלווארז פואנטס (2018)
שר החוץ הזר יוליאן ונטורה (2019)
הסכמים דו-צדדיים

אתיופיה ומקסיקו חתמו על ההסכמים הבילטרליים הבאים: הסכם לכינון התייעצויות בנושא אינטרסים הדדיים (2006) והסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון דיפלומטי (2006).
יחסי סחר

בשנת 2018 הסחר הדו-צדדי בין אתיופיה למקסיקו הסתכם ב-8.6 מיליון דולר.  הייצוא העיקרי של אתיופיה למקסיקו כולל: זרעי שומשום וציוד תעשייתי לייצור נעליים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאתיופיה כולל: ציוד נחיתה, סכינים וציוד אלקטרוני. בין השנים 1999–2011 השקעות ישירות אתיופיות במקסיקו הסתכמו ב-2.5 מיליון דולר. אתיופיה היא שותפת הסחר ה-141 בגודלה של מקסיקו.
נציגויות דיפלומטיות

אתיופיה מיוצגת במקסיקו מבאמצעות שגרירותה בהוואנה, קובה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
מקסיקו מחזיקה באתיופיה שגרירות באדיס אבבה.
יקטרינה לבינה

יקטרינה "קטי" לבינה (נולדה ב-1 בפברואר 1997) היא מתעמלת אמנותית ישראלית. היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, יחד עם אלונה קושבצקי, קרינה ליחבר, יובל פילו ואידה מיירין. יחד איתן היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם, מדליית כסף באליפות אירופה ובשלוש מדליות במשחקים האירופיים.
באליפות העולם ב-2014 שהתקיימה באיזמיר, שבטורקיה, הן זכו במדליית כסף בתרגיל הסרטים עם 16.983 נקודות, במקום החמישי בקרב רב עם 33.766 נקודות ובמקום השישי בתרגיל הכדורים והאלות עם 16.850 נקודות. באליפות אירופה באותה שנה הן זכו במדליית כסף בתרגיל הקרב רב עם 34.383 נקודות, וסיימו במקום הרביעי בתרגיל הכדורים והסרטים עם 17.500 נקודות ובמקום השביעי בתרגיל האלות עם 16.383 נקודות. במשחקים האירופיים שהתקיימו שנה לאחר מכן הן זכו ב-3 מדליות, מתוכן שתי מדליות כסף (בקרב רב עם 35.050 נקודות ובתרגיל החישוקים והאלות עם 17.500 נקודות) ובמדליית ארד (בתרגיל הסרט עם 17.100 נקודות). באליפות העולם באותה שנה שהתקיימה בשטוטגרט, שבגרמניה, הן סיימו במקום השישי בקרב רב עם 34.283 נקודות, במקום החמישי בתרגיל הסרטים עם 17.233 נקודות ובמקום השישי בתרגיל החישוקים והאלות עם 17.350 נקודות. בכך הן השיגו את הקריטריון וייצגו את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם לבינה לגמר וסיימה בו במקום השישי.
יחסי הפיליפינים–טורקיה

| יחסי הפיליפינים–טורקיה |
| --- | --- |
הפיליפינים: טורקיה


הפיליפינים: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
300,000: 783,562
אוכלוסייה
116,080,711: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,146: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,766: 12,659
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: משטר נשיאותי

מזכיר החוץ של הפיליפינים טאודורו לוקסין נפגש עם שגרירת טורקיה ארטמיז סימר, 2019
יחסי הפיליפינים–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין רפובליקת הפיליפינים ובין הרפובליקה הטורקית.
היסטוריה

יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות כוננו ב-13 ביוני 1949 על ידי חתימת חוזה ידידות. טורקיה הקימה את שגרירותה במנילה בשנת 1990, ואילו הפיליפינים הקימה את שגרירותה באנקרה באוקטובר 1991. טורקיה הקימה גם קונסוליית כבוד בסבו בשנת 1992.
ביקורים רמי דרג

נשיא הפיליפינים פידל ראמוס ערך ביקור ממלכתי בטורקיה בפברואר 1995. גם נשיא טורקיה סוליימאן דמירל, ערך ביקור ממלכתי בפיליפינים בפברואר 1999. בספטמבר 2009 ארגנה נשיאת הפיליפינים גלוריה מקפגל ארויו ביקור בטורקיה. בנובמבר 2014 ראש ממשלת טורקיה אהמט דבוטאולו, ונשיא הפיליפינים בניגנו אקינו (השלישי) נפגשו יחד במנילה כדי לדון על תהליך השלום עם Bangsamoro ועל האיום של דאעש בפיליפינים.
יחסים ביטחוניים

הפיליפינים אינה חתומה על חוזה הסגרה עם טורקיה. טורקיה תומכת בפתרון הסכסוך בדרום הפיליפינים והייתה מעורבת בשיחות השלום של ממשלת הפיליפינים עם החזית לשחרור האסלאם מורו (MILF). טורקיה היא חלק מהגוף העצמאי להפסקת הפיקוח (IDB) המפקח על הפסקת הכוחות המזוינים של MILF. ארגון טורקי הוא גם חבר בצוות המעקב של צד שלישי המוטל עליו לפקח על יישום כל ההסכמים בין הממשלה הפיליפינית לבין MILF. חברות טורקיות השתתפו במודרניזציה של שישה נגמ"שים של צבא הפיליפינים.
נציגויות דיפלומטיות

הפיליפינים מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה ו-3 קונסוליות בגזיאנטפ, איזמיר ומרסין.
טורקיה מחזיקה בפיליפינים שגרירות במנילה וקונסוליה כללית בסבו.
יחסי דרום סודאן – יפן

| יחסי דרום סודאן – יפן |
| --- | --- |
דרום סודאן: יפן


דרום סודאן: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
644,329: 377,915
אוכלוסייה
12,004,788: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
11,998: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
999: 34,088
משטר
רפובליקה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי דרום סודאן–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של דרום סודאן לבין יפן.
סקירה כללית

יפן הייתה בין המדינות שהכירו בדרום סודאן יום לאחר הקמתה, ב-9 ביולי 2011. יומיים לאחר מכן, ב-11 ביולי 2011 כוננה יפן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם דרום סודאן. בחודש יוני 2020 העניקה יפן מענק כספי הומניטרי לדרום סודאן, המענק ניתן למדינה לאחר שהקימה בחודש פברואר באותה השנה ממשלת מעבר שסיימה מלחמת אזרחים ארוכת שנים במדינה.
יפן שלחה חיילים לכוח שמירת השלום של ארגון האומות המאוחדות שנשלח לאזור דרום סודאן כשעוד נשלטה על ידי רפובליקת סודאן.
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בדרום סודאן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית בג'ובה, בירת המדינה.
דרום סודאן אינה מיוצגת ביפן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי גרמניה–צ'ילה

| יחסי גרמניה–צ'ילה |
| --- | --- |
גרמניה: צ'ילה


גרמניה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 756,102
אוכלוסייה
84,431,715: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 16,956
משטר
רפובליקה פדרלית חוקתית: רפובליקה נשיאותית

יחסי גרמניה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין צ'ילה. בסביבות 12,300 ק"מ מפרידים בין צ'ילה וגרמניה, אך שתי המדינות עדיין חולקות מגוון רחב של יחסים דו-צדדיים. במהלך 150 השנים האחרונות גרמנים רבים התיישבו בצ'ילה מכמה סיבות שונות. ובכיוון ההפוך, כמה אלפי צ'יליאנים חיפשו מקלט בגרמניה במהלך הדיקטטורה של פינושה.
את הקשרים הראשונים בין גרמניה המודרנית לצ'ילה ניתן לייחס למאה ה-16, כאשר המתיישבים הגרמנים הראשונים הגיעו להתנחלויות שהוקמו באותה העת. בשנת 1810, כאשר צ'ילה נעשתה עצמאית מספרד, הייתה המבורג אחת הערים הראשונות שעסקו בסחר אינטנסיבי עם ולפראיסו. במהלך המהפכות בגרמניה בשנת 1848, כאשר צ'ילה עודדה את הגרמנים להגר, הגיעו עוד ועוד מתנחלים גרמנים לצ'ילה.
במערכת היחסים של ימינו, הצ'יליאנים רואים את גרמניה בצורה חיובית, ובצורה דומה, הגרמנים אף הם רואים את צ'ילה באורח חיובי.
היסטוריה > המאה ה-19

מקור העלייה המאסיבית של גרמנים (כולל פולנים עקב חלוקת פולין) לצ'ילה נמצא במה שמכונה "חוק הגירה סלקטיבית" משנת 1845. המטרה של "החוק" הייתה להביא אנשים מהמעמד הבינוני והעליון למושבות ואזורים בדרום צ'ילה, בין ואלדיביה לפוארטו מונט. יותר מ-6,000 משפחות הגיעו לצ'ילה בתקופה זו בלבד.
המהגרים הגרמנים הצליחו ליצור כפרים וקהילות נמרצים באזורים כמעט בלתי מיושבים, תוך שינוי מוחלט של הנוף של אזורי הדרום. קרלוס אנוונדטר השאיר עדויות לרוח הבנייה הגדולה הזו והצהיר בשם המתיישבים: "נהיה צ'יליאנים, מכובדים ועמלנים ככל הניתן, נגן על מדינתנו המאמצת מאוחדים בשורות בני-ארצנו החדשים, כנגד כל דיכוי זר, ובנחישותו וחוסנו של האיש המגונן על ארצו, משפחתו והאינטרסים שלו. מדינה זו שאימצה אותנו כבנים לעולם לא תהיה לה סיבה להתחרט על מחוותה הנאורה, האנושית והנדיבה ..." (18 בנובמבר 1851).
היסטוריה > המאה ה-20

יוקרתה של גרמניה והתרבות הגרמנית בצ'ילה נותרה ברמה גבוהה אף לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך היא לא התאוששה לרמה שהייתה לפני המלחמה. אכן בצ'ילה המלחמה סיימה את תקופת ההשפעה המדעית והתרבותית בגרמנית שהסופר אדוארדו דה לה בארה כינה "הביזיון הגרמני".
השנים לאחר מכן הביאו גל חדש, גדול של מהגרים גרמנים שהתיישבו ברחבי הארץ, בעיקר בטמוקו, סנטיאגו דה צ'ילה ובאזורי המסחר העיקריים במדינה. במהלך מלחמת העולם השנייה התיישבו יהודים גרמנים רבים, אשר נמלטו מאימת השואה, בצ'ילה. לאחר המלחמה, מנהיגים ומשתפי פעולה רבים מגרמניה הנאצית ביקשו למצוא מקלט באזור דרום המדינה, ונמלטו מהתביעה נגדם. פאול שפר אפילו ייסד את ויה באוויירה (עיירת בוואריה), מובלעת גרמנית במחוז מאולה, שם בוצעו הפרות זכויות אדם.
צ'יליאנים ידועים ממוצא גרמני הם המפקד פרננדו מת'י אאובל, האדריכל מתיאס קלוץ, הטניסאים גבריאל זילברשטיין והנס גילדמייסטר, הספורטאים סבסטיאן קייטל ומרלן ארנס אוסטרטג, המוזיקאים פטריסיו מאנס ואמיליו קרנר, הכלכלן ארנסטו שפלביין, הפוליטיקאים מיגל קסט ואוולין מת'י, היזמים יורגן פאולמן וקרלוס הלר, הציירים אובה גרומן ורוסי אלקרקרס, מגישים בטלוויזיה קרן דוגנוויילר ומרגוט קהל, הסופר ססאר מולר והשחקנים גלוריה מינשמאייר, אנטוניה זגרס, אלין קופנהיים ובסטיאן בודנהופר.