stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופיה סקאיה

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1987 (בת 37) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם במה:  Sofya Skya 
 שם לידה:  Софья Андреевна Аржаковская 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי  Bashkir State Choreographic College named after Rudolf Nureyev 
 בן או בת זוג:  Sergey Veremeenko 
 https://sofyaskya.actor/
 פרופיל ב-IMDb
 
סופיה סקאיה (ברוסית: Ская, Софья Андреевна; נולדה ב-12 באוגוסט 1987) היא דוגמנית, בלרינה ושחקנית רוסייה.
ביוגרפיה

סקאיה נולדה בלנינגרד, למדה באקדמיה לבלט בעיר והשתתפה כבלרינה במספר הפקות והיא גם השתתפה במספר תחרויות יופי.
ב-2006 בהיותה בת שמונה עשרה נישאה לאיש העסקים סרגיי ורמינקו, המבוגר ממנה במעל שלושים שנה, באותה שנה השתתפה בתחרות Mrs. World שבאותה שנה רוסיה הייתה גם המדינה המארחת של התחרות ולקחה את המקום הראשון.
ב-2007 עברה להוליווד על מנת לקדם את קריירת המשחק שלה.
ב-2009 הופיעה בסרט הטלוויזיה "הלב האמיץ של אירנה סנדלר" אודות חסידת אומות העולם אירנה סנדלר, באותה שנה שיחקה גם בסרטים "הקבר" עם וס בנטלי ובסרט הטלוויזיה"Limelight", לצדם של מת'יו דייוויס ועודד פהר, המתמקד תלמידים בבית ספר לאומנויות בניו יורק והתארחה בפרק של "CSI: ניו יורק".
בשנת 2010 הופיעה בסרט הפעולה "צללים בגן העדן" עם דני טרחו וטום סייזמור.
בשנת 2015 השתתפה במותחן הקנדי-אמריקאי "הבת החורגת שלי". בשנת 2017 גילמה את ארין בסרט הדרמה "אופוס של מלאכים". בשנת 2018 גילמה את אלינה במותחן הבריטי "ברוך הבא לסקרנות".
הערות שוליים

↑  Dmitry Sudakov, Scandals wreak havoc on beauty contest in St. Petersburg, PravdaReport, ‏2006-05-08 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 14148151X  SUDOC: 194332357  VIAF: 122093361   WorldCat (עם VIAF): 122093361 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורמנדי עילית

נורמנדי עילית היה אחד מ-27 חבלי צרפת עד סוף שנת 2015. החבל נוצר בשנת 1956 כאשר חבל נורמנדי חולק לנורמנדי עילית ונורמנדי תחתית. מאז חלוקת האזור לשניים היו ניסיונות לאיחוד מחדש, אשר בוצעו לבסוף ב-1 בינואר 2016.
יוברט רוברטס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1962 (בן 62)
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.02 מטרים
 קבוצות כשחקן
 1985 1987–1990 1990–1991 1991–1992 1992–1993 1993–1996:  הפועל ירושלים הפועל חיפה הפועל ירושלים מכבי חיפה מכבי ראשון לציון הפועל ירושלים
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה: פעם אחת (1996)
 
יוברט רוברטס (באנגלית: Hubert Roberts;‏ 21 בינואר 1961) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 2.02 מטרים, ששיחק בעמדת הסנטר, בין היתר, בהפועל חיפה, הפועל ירושלים ונבחרת ישראל.
ביוגרפיה > הישגיו

רוברטס שיחק 9 עונות בליגה הראשונה בישראל, רשם 187 משחקי ליגה ו-325 משחקי פלייאוף, בהם קלע בממוצע של 9.9 ו-9.0 נקודות בהתאמה, וזכה בתואר גביע המדינה עם הפועל ירושלים. רוברטס מדורג במקום 188 בקלעי כל הזמנים של הליגה הראשונה בישראל. בהפועל חיפה מדורג רוברטס במקום ה-27 בקלעי הקבוצה בכל הזמנים. כן בהפועל ירושלים מדורג במקום ה-36 בקלעי כל הזמנים.
בנבחרת ישראל, שיחק רוברטס 14 משחקים והשתתף בטורניר קדם אולימפי של יבשת אירופה לקראת אולימפיאדת ברצלונה 1992.
רוברטס היה ידוע כשחקן שעושה את "העבודה השחורה": הגנה, דחיפות מתחת לסל, מרפקים וריבאונדים. לעומת זאת, היה ידוע כשחקן שלא מרבה לקלוע נקודות ובעל קושי מקליעה מקו העונשין - ממנו קלע בממוצע של כ-50% בלבד.
הערות שוליים

↑  Doug Struck, Making the cut on Israeli courts Talented exports: Eighty American basketball players -- many at the end of NBA careers -- are stars anew on teams in Israel, THE BALTIMORE SUN, February 13, 1996
↑  טובי פולק, השחור יוברט העניק ניצחון להפועל ירושלים, מעריב, 4 בנובמבר 1985
↑  טובי פולק, נהריה וירושלים מועמדות לעלות לליגה הלאומית, מעריב, 1 בינואר 1986
1 2 3 4 5 6 7 8 9  יוברט רוברטס, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
1 2 3  הבעלים המוכים, באתר וואלה, 7 במרץ 2005
↑  יונתן הללי, חיפה: בלי רוברט, עם יוסטון פצוע - מעריב, 9 בפברואר 1989
↑  יעקובסון יאמן את נבחרת הקדטיות, מעריב, 26 ביולי 1988
↑  יונתן הללי, אין לי מה לאכול - זעק יוברט והתפרץ למשרדו של שלזינגר, מעריב, 27 בדצמבר 1989
↑  יונתן הללי, רוברטס עוזב את חיפה, מעריב, 2 בפברואר 1990
1 2 3 4  תולדות המועדון, אתר הפועל ירושלים
↑  יונתן הללי ויהודה גולן, יוברט רוברטס זועם ומאיים לעזוב את הפועל ירושלים, מעריב, 27 בנובמבר 1990
↑  מכבי חיפה עונת 1991/1992, אתר מנהלת הליגה
↑  הפינה האולימפית, ברצלונה 1992, חלק ב', אתר מכון וינגייט
↑  מכבי ראשון לציון, עונת 1992/1993, אתר מנהלת הליגה
↑  קלעי הפועל חיפה בכל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  קלעי הפועל ירושלים בכל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  ערן סלע, רוברטס, יוברט - הלחין ריבאונדים כמו שוברט, אתר כדורסלע
יחסי ג'מייקה–רוסיה

| יחסי ג'מייקה–רוסיה |
| --- | --- |
ג'מייקה: רוסיה


ג'מייקה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
10,991: 17,098,242
אוכלוסייה
2,838,646: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,423: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,842: 13,978
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי ג'מייקה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין רוסיה לבין ג'מייקה.
נירה רוסו

| --- | --- |

נירה רוסו בעשור הראשון של המאה ה-21
 לידה:  12 בינואר 1949 (בת 75)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  הארץ, ידיעות אחרונות 
 צאצאים:  רותי רוסו 
 
נירה רוּסוֹ (נולדה ב-12 בינואר 1949) היא עיתונאית אוכל ומחברת ספרי בישול וספרי ילדים ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב. למדה בלשנות צרפתית ולימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב ולימודי תרגום באוניברסיטת הרווארד שבבוסטון. למדה בישול בפריז, בוסטון וניו יורק ופרסמה וערכה עשרות ספרי בישול.
כותבת המדורים "סודות מן המטבח", "הצעת היום" ו"ניסוי כלים", תחילה בעיתון "הארץ", ומשנת 2004 ב"ידיעות אחרונות".
נשואה ללואיס רוסו יליד ארצות הברית. לאחר שהשניים הכירו בישראל ב-1968, הוא החליט לעלות ארצה. הוא מכהן כסמנכ"ל פיתוח עסקי בנילית. לשניים שתי בנות: השפית ועיתונאית האוכל רותי רוסו, ודניה טקגי, רופאת ילדים בבי"ח מאיר. מתגוררת ברמות השבים.
ספריה > ספרי בישול

סודות מן המטבח של נירה רוסו: כשר, הוצאת מודן, 1984
כשר לפסח: כשר, הוצאת מודן, 1986
סלטים, הוצאת כתר, 1988
יופי של פרי, הוצאת מקסוול-מקמילן-כתר, 1991
לבשל במיקרוגל ובתנור משולב (עם ציפי לביא), הוצאת כתר, 1993
ממטעמי החלב של נירה רוסו: כשר, הוצאת המועצה לענף החלב בישראל, 1995
100 הפשטידות של נירה רוסו, הוצאת כתר, 1996
טחינה, נענע, צנובר, כבש: סודות וטעמים מהמטבח הערבי-ישראלי של אלבאבור (עם חוסאם עבאס), הוצאת משכל 2006
פיאסטה - חגיגה לטינית (עם דגן ניר), כנרת הוצאה לאור, 2010
תפוחי אדמה (עם ישראל אהרוני), כנרת הוצאה לאור, 2011.
ספריה > ספרי בישול > תרגום

המטבח האיטלקי: מטעמי יהודי איטליה / אדה סרווי-מאכלין, הוצאת כתר, 1986
ספריה > ספרי בישול > עריכה

ספר היין - הוצאת כתר, 1991, / מיכאל בן-יוסף,
ספר העוגות של רותי: עוגות טובות שמצליחות תמיד / רות יולס, 1996
ספריה > ספרי ילדים

יום הלדת מפתיע, הוצאת כתר, 1983
מקרון 1 נגד חשבז והשלדונים: עיבוד מסדרת טלוויזיה, 1987
ספר ההפך, הוצאת כתר, 1990
חתול מחפש חבר, הוצאת סירקיס, 1992
ספריה > ספרי ילדים > תרגום

אני אבריא אותך, נמרון, אמר הדבון / ינוש, הוצאת מודן, 1985
הערות שוליים

↑  https://ramothashavim.wordpress.com/לואיס-רוסו/
↑  רותי רוסו, אמא של רוסו: המתכונים לפסח של משפחת הבשלניות, באתר nrg‏, 2 באפריל 2009
↑  ספר היין / מיכאל בן-יוסף
↑  גיל חובב, ספר ההפך של נירה רוסו, כל העיר, 9 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310748605171  ISNI: 0000 0000 6696 7733  LCCN: n88121329  VIAF: 63097321   WorldCat (עם VIAF): 63097321
נמלי תעופה בישראל

זוהי רשימה של נמלי תעופה בישראל, ממוינים לפי סוגי נמל התעופה.
נמלי תעופה > נמלי תעופה בין-לאומיים

כיום פועלים בישראל שלושה נמלי תעופה בין-לאומיים, כולם מנוהלים על ידי רשות שדות התעופה. נמל התעופה בן-גוריון משמש כנמל התעופה הראשי לכניסה ויציאה מישראל וממנה. נמל התעופה רמון, בהיותו שדה התעופה השני בגודלו, משמש כנמל העיקרי לצד נתב"ג, בעוד לנמל התעופה חיפה יש גם בסיס צבאי לצד הטרמינל האזרחי שלו.
| שם | ICAO | IATA | ערים | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נמל התעופה בן-גוריון (תל אביב-בן-גוריון) | LLBG | TLV | תל אביב וירושלים  | לוד, מחוז המרכז | 1937 |
| נמל התעופה חיפה | LLHA | HFA | חיפה | חיפה, מחוז חיפה | 1934 |
| נמל התעופה רמון (אילת-רמון) | LLER | ETM | אילת | באר אורה, מחוז הדרום | 2019 |
נמלי תעופה > נמלי תעופה מקומיים ללא לוחות זמנים

בישראל ישנם שני נמלי תעופה נוספים המנוהלים על ידי רשות שדות התעופה, אך אין בהם טיסות סדירות.
| שם | ICAO | IATA | ערים | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שדה התעופה הרצליה | LLHZ |  | הרצליה | הרצליה, מחוז תל אביב | 1948 |
| שדה התעופה ראש פינה | LLIB | RPN | ראש פינה | מחניים, מחוז הצפון | 1943 |
נמלי תעופה > מנחתים

ישנם כ-15 מנחתים נוספים ברחבי ישראל, המשמשים בעיקר לטיסות פרטיות או לאימוני טיסה.
| שם | ICAO | IATA | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מנחת אסיף | LLSF |  | הגליל המערבי, מחוז הצפון | 2021 |
| מנחת ערד | LLAR |  | ערד, מחוז הדרום |  |
| מנחת בר-יהודה | LLMZ | MTZ | מצדה, מחוז הדרום | 1963 |
| שדה תימן | LLBS | BEV | באר שבע, מחוז הדרום | שנות ה-50 |
| מנחת עין שמר | LLES | HDA | עין שמר, מחוז חיפה | 1945 |
| מנחת עין ורד | LLEV |  | עין ורד, מחוז המרכז |  |
| מנחת ספיר | LLEY | EIY | ספיר, מחוז דרום | 1970 |
| מנחת פיק | LLFK |  | אפיק, מחוז הצפון | 1981 |
| מנחת הבונים | LLBO |  | הבונים, מחוז חיפה |  |
| מנחת קציעות | LLKZ |  | ניצנה, מחוז הדרום |  |
| מנחת קריית שמונה | LLKS | KSW | קריית שמונה, מחוז הצפון |  |
| מנחת מגידו | LLMG |  | מגידו, מחוז הצפון | 1942 |
| מנחת מצפה רמון | LLMR | MIP | מצפה רמון, מחוז הדרום |  |
| מנחת ראשון לציון | LLRS |  | ראשון לציון, מחוז המרכז |  |
| מנחת תנובות | LLTN |  | תנובות, מחוז המרכז |  |
נמלי תעופה > מנחתים לא פעילים

ישנם כ-6 מנחתים נוספים ברחבי ישראל ללא פעילות תעופתית.
| שם | ICAO | IATA | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מנחת דימונה |  |  | דימונה, מחוז הדרום |  |
| מנחת דלתון |  |  | רמת דלתון, מחוז הצפון | 2002 |
| מנחת ציקלון | LLBS | BEV | כרמיאל, מחוז הצפון | 1970 |
| מנחת יטבתה | LLYO | YOT | יטבתה, מחוז הדרום |  |
| מנחת מישר |  |  | הר הנגב, מחוז הדרום |  |
| מנחת שמרת |  |  | שמרת, מחוז הצפון |  |
נמלי תעופה > בסיסי אוויר צבאיים

כל בסיסי הטיסה הצבאיים בישראל הם בבעלות חיל האוויר הישראלי.
| שם | ICAO | IATA | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בסיס חצרים | LLHB |  | באר שבע, מחוז הדרום | 1966 |
| בסיס חצור | LLHS |  | חצור אשדוד, מחוז הדרום | 1942 |
| בסיס נבטים | LLNV | VTM | נבטים, מחוז דרום | 1947 |
| בסיס רמת דוד | LLRD |  | רמת דוד, מחוז הצפון | 1937 |
| בסיס רמון | LLRM |  | מצפה רמון, מחוז הדרום | 1978 |
| כנף 2 (בסיס שדות מיכה) |  |  | שדות מיכה, מחוז ירושלים | לא |
| בסיס תל נוף | LLEK |  | רחובות, מחוז מרכז | 1941 |
| נמל התעופה עובדה (אילת-עובדה) | LLOV | VDA | בקעת עובדה, מחוז דרום | 1982 |
נמלי תעופה > נמל חלל

לנמל החלל היחיד של ישראל יש גם בסיס טיסה צבאי לצד נמל החלל. התנועה מוגבלת על ידי חיל האוויר הישראלי. הוא גם מנוהל בחלקו גם על ידי סוכנות החלל הישראלית.
| שם | ICAO | מקום | הקמה |
| --- | --- | --- | --- |
| בסיס פלמחים | LL59 | פלמחים, מחוז מרכז | 1963 |
נמלי תעופה > נמלי תעופה סגורים

| שם | ICAO | IATA | ערים | מקום | הקמה | סגירה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שדה התעופה עטרות (ירושלים-עטרות) | LLJR | JRS | ירושלים | ירושלים, מחוז ירושלים | 1918 | 2001 |
| נמל התעופה אילת | LLET | ETH | אילת | אילת, מחוז דרום | 1949 | 2019 |
| נמל התעופה דב הוז | LLSD | SDV | תל אביב | תל אביב, מחוז תל אביב | 1937 | 2019 |
גלריה

מטוס אל על בנמל התעופה בן-גוריון
מבט אווירי על נמל התעופה בן-גוריון
טרמינל נמל התעופה רמון
שיגור ניסוי ב-1996 מבסיס פלמחים
ראו גם

תחבורה בישראל
בסיס טיסה (חיל האוויר הישראלי)
הערות שוליים

↑  "Jerusalem's new high-speed train starts regular trips to Ben Gurion Airport". The Times of Israel. 2018-08-25. נבדק ב-2019-06-01.
| נמלי תעופה ומנחתים אזרחיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| נמלי תעופה בין-לאומיים | חיפה • בן-גוריון • רמון |  |
| שדות תעופה | ראש פינה • הרצליה |  |
| מנחתים | קריית שמונה • פיק • שמרת • אסיף • מגידו • הבונים • עין שמר • תנובות • ראשון לציון • בר-יהודה • ערד • באר שבע • שדה בוקר • קציעות • מצפה רמון • מישר • ספיר • קדמה |  |
| לא פעילים | דלתון • ציקלון • עטרות • דימונה • עובדה (צבאי בלבד) • יטבתה |  |
| נהרסו או פונו | בצת • שדה דב • קרני • קטיף • נווה זוהר • אילת |  |
| מנחתים מאולתרים | מנחת עמק המצלבה • מנחת גבעת שאול |  |
סטפן נמאניה

| --- | --- |
ציור של נמאניה כסימאון הקדוש בכנסייה המלכותית בסטודניצה, המאה ה-13
ציור של נמאניה כסימאון הקדוש בכנסייה המלכותית בסטודניצה, המאה ה-13
 לידה:  1113 Depedogen, Duklja 
 פטירה:  13 בפברואר 1199 (בגיל 86 בערך) Hilandar, יוון 
 מקום קבורה:  מנזר סטודניצה 
 בן או בת זוג:  Anastasia of Serbia 
 חתימה:   
 
סטפן נמאניה (בסרבית:Stefan Nemanja, Стефан Немања, בסביבות 1113 או 1114 – 13 בפברואר 1199) היה נסיך גדול (או ז'ופן) של הנסיכות הגדולה הסרבית (הידועה גם כראשקה, בלטינית: Rascia) בשנים 1166–1196. הוא היה בן לשושלת ווקאנוביץ' וייסד את שושלת נמאניץ'. הוא נודע בתרומותיו להיסטוריה ולתרבות הסרבית וייסד את הישות המדינית שהפכה בשלב מסוים לאימפריה הסרבית. הוא ייסד גם את הכנסייה הלאומית הסרבית. לפי האקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות, נמאניה נחשב כאחד מגדולי הסרבים גם בזכות תרומתיו הספרותיות ותכונותיו כנדבן.
בשנת 1196 אחרי שלושה עשורים של מלחמות ומשא ומתן, לרבות הפלישה הנורמנית השלישית בבלקן (1186–1885) שחיזקה את סרביה על ידי הפרדת ספירות ההשפעה של המערב והביזנטיון, התפטר נמאניה לטובת בנו האמצעי, סטפן נמאניץ'. הבן הפך לימים למלך הראשון של סרביה. בסופו של דבר עלה נמאניה להר אתוס והתיישב בו כנזיר בשם סמיון. הוא הצטרף שם לבנו הצעיר, הידוע כסאבה הקדוש, שכיהן קודם לכן כארכיבישוף ראשון של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית.
יחד עם בנו, סאווה הקדוש, בשנים 1198–1199 שיפץ נמאניה את מנזר הילנדר שעל ההר אתוס. 
המנזר הפך למרכז העליות לרגל. זמן קצר אחרי מותו הכריזה הכנסייה האורתודוקסית הסרבית את סטפן נמאניה כקדוש בשם "סימאון הקדוש נושא המור" (Свети Симеон Мироточиви).
קורות חייו > ילדות וצעירות

נמאניה נולד בסביבות שנת 1113 או 1114 בריבניצה בנסיכות זטה בקרבת העיר פודגוריצה, בירת מונטנגרו של ימינו.
הוא היה בנו הצעיר של זאווידה, נסיך זחומליה, שנשלח לרביניצה אחרי סכסוך עם אחיו. זאווידה או בלי אורוש היה אולי בן של נסיך גדול של סרביה:אולי אורוש הראשון או אולי ווקאן. מכיוון שזטה נמצאה תחת שיפוט הכנסייה הרומית-קתולית, נטבל נמאניה טבילה קתולית
במהלך חייו ניסה נמאניה לאזן בין הנצרות המערבית וזו המזרחית.
אחרי שהצבא הביזנטי הביס את קרוביו ג'ורג'ה בודינוביץ' מדוקליה ודסה אורושביץ', מה שהביא לדעיכת אחד הענפים של משפחת וויסלבלייביץ', לקח זאווידה את משפחתו לאחוזותיו התורשתיות בראשקה. בהגיעו לראס, בירת ראשקה, נטבל נמאניה בדת הנוצרית האורודוקסית. טקס הטבילה התקיים בכנסיית השליחים פטר ופאבל בעיר נובי פאזאר שבה נמצא בישוף אורתודוקסי.
קורות חייו > המלחמה בין ביזנטיון להונגריה

בשנת 1163 הגיע הקיסר מנואל קומננוס עם צבא דרך סרדיקה חניש. לפי יוסאניס קינאמוס, הוא החליט בסרדיקה העסוק בענייני סרביה. באותה תקופה נשלטה סרביה על ידי זופאן גדול (ארכיזופאן או "מגאיופאנוס"), דסה, שהיה בן ברית עם מלך הונגריה אישטוואן השלישי במלחמות הפנימיות בהונגריה ואיפוא מתנגד לקיסר מנואיל.
כשאולץ דסה להתייצב בניש בפני הקיסר, נחשפו קשריו עם המלך ההונגרי אישטוואן השלישי שהוא ראה בו אדון. מנואל הראשון החליט לעצור אותו להענישו. דסה הוחזק תחת שמירה ואחר כך נשלח לכלא החצר בקונסטנטינופול.
הוא הוחלף בניהול ראשקה על ידי בניו של זאווידה שנמנו עם הפלג הפרו-יווני. שמותיהם היו טיחומיר, סטרצ'ימיר, מירוסלב והצעיר מביניהם, נמאניה.
טיחומירהיה הבכור והוכרז לזופאן גדול של ראשקה וזכה בהכרת אחיו. סטרצ'ימיר החזיק אזורים מסביבות מורבה המערבית, מירוסלב קיבל את זחומליה, בעוד שנמאניה זכה באיבר, אזור טופליצה ובדובוציצה (סביבות לסקובאץ). נמאניה היה נשוי לאנסטסיה, לימים אנסטסיה הקדושה, ונולדו להם שלושה בנים:ווקאן, סטפן פרבובנצ'ני ורסטקו, לימים סאווה הקדוש, וכן שלוש בנות:ווק, דווה ואפימיה.
הקיסר מנואל שהיה מודע למצוקותיה וסכסוכיה הפנימיים של הונגריה יצא נגדה עם צבא גדול. הנסיך ההונגרי בלה, לימים בלה השלישי חי באותה תקופה בקונסטנטינופול בה נישא לנסיכה ביזנטית, ואדמותיו בדלמטיה ודרום הונגריה (מתחת לוולביט) נכנסו לשליטה ביזנטית. הונגריה המשיכה להתנגד לביזנטים ועל כן ארגן הקיסר מלחמה נגדה. הצבא הביזנטי כבש את זמון ואת סרם בשנת 1165.
היוונים התלוו בגדודים שגויסו בקרב סרבים. צבא ביזנטי שני תחת פיקודו של י יואנס דוקאס קומננוס נע מערבה, תוך חציית ראשקה ובוסניה אל עבר החוף האדריאטי. בלי להיתקל בהתנגדות משמעותית, הם כבשו את כל הערים מספליט עד לבר ואילץ אותן להכיר בשלטון הביזנטי.
הביזנטים השיגו ניצחונות בגם במסע באיטליה, בה כבשו את הנמל אנקונה שבחוף המערבי של הים האדריאטי. ונציה שפנתה לפני כן לעזרת הביזנטים נגד כיבושיו של פרידריך ברברוסה בצפון איטליה, שינתה אחר כך את גישתה כלפי היוונים מחשש לאבד את הים האדריאטי. היא התקרבה להונגריה כבת ברית טבעית נגד היוונים. באותו זמן הוונציאנים וההונגרים ביקשו לקומם את הסרבים, בעיקר בראשקה, נגד הביזנטים.
בשנת 1166 עברו ההונגרים למתקפת נגד על מנת לגרש את הביזנטים מהאזורים שכבשו לא מכבר. כתגובה, שלח הקיסר מנואל שלושה צבאות נגד הונגריה:אחד מכיוון הדנובה, ושני צבאות חצו את הקרפטים אל מרכז פאנוניה. בזמן שגופו של הצבא ההונגרי היה עסוק באזור הדנובה, בבלגרד וברניצ'בו חדרו הביזנטים לעומק שטח הונגריה תוך זריעת אימה כללית. ב-1167 נאלצו ההונגרים לבקש שלום באמצעות מתווכים
מתוך כעס על בחירת אחיו טיחומיר בראשות הנסיכות, בחר נמאניה במחנה האנטי-ביזנטי. הוא הצטייר בעיני ונציה והונגריה כמועמד מתאים להנהיג את הסרבים. טיחומיר כלא אותו במערה על יד מבצר ראס. לבסוף נמאניה נמלט מהכליאה, לא ברור בעזר מי. בנו והביוגרף שלו, סטפן נמאניץ' בתארו את שנות הצעירות של אביו, טען שנימלט בעזרת "כוחות שמיימיים", "הודות לצניעותו וצדקתו, ענוותו המופלאה, ומנהגיו הטובים, עם זרוע נטויה הוצא מתוך המערה שבסלע והועלה על כס מולדתו והתרומם כאדון גדול של כל העולם"
קורות חייו > העלייה לכס המלכות (1172-1168)

בערך בשנים 1166 או 1167 כינס נמאניה את נאמניו בראס ופתח במלחמה נגד טיחומיר, שפנה ליוונים לעזרה. נמאניה הדיח את טיחומיר שניצל העזרת הביזנטים. הקרב המכריע בין שני האחים התנהל על יד פנטינה בחבל קוסובו. טיחומיר הובס והוטבע על שריונותיו בעת נסיגתו בנהר סיטניצה.
בשנה הבאה תקף נמאניה בן חסות אחר של הביזנטים, הנסיך רדוסלב של זטה ובהזדמנות זו סיפח לנחלתו חלק מאזור זטה ונרטווה.
כעבור זמן קצר פרץ המלחמה הביזנטית-ונציאנית בשנת 1171. בפקודת הקיסר מנואל, כל נכסי ונציה בביזנטיון הוחרמו. בתגובה שלחה ונציה את הצי שלה על 120 ספינותיו נגדה טריטוריות שבשליטה ביזנטית. בספטמבר אותה שנה התקדם חיל הים הוונציאני מזרחה וכבש את ערי הנמל טרוגיר ודוברובניק שהיו בשליטה ביזנטית. נמאניה הידק את קשריו עם ונציה ותקף את קוטור הביזנטית ובאותה נשימה ארגן פשיטות בעמק מורבה שדרכו עברה הדרך הראשית בין בלגרד הביזנטית לניש.
לפי ארנולד מליבק בשנת 1172 על אותה דרך על יד מבצר ראבנו, תקפו הסרבים את מחנה האבירים ועולי הרגל המערביים שבראשות היינריך הארי שהתלוו לביזנטים.
שרידי מנזר פזרישטה, מנזר מערה בסלע, הנחשב לפי המסורת למקום כליאתו של נמאניה למרגלות המבצר ראס
נקרופוליס טוביקסדו

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  פונים, רומי
 נבנה:  המאה השישית לפני הספירה
 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  כן
 אתר אינטרנט:  https://www.comune.cagliari.it/portale/page/it/parco_di_tuvixeddu 
 מיקום
 מדינה:  איטליה 
 קואורדינטות:  39°13′44″N 9°6′04″E﻿ / ﻿39.22889°N 9.10111°E﻿ / 39.22889; 9.10111
 he
 
הנקרופוליס של טוביקסדו הוא נקרופוליס פוני, הגדול ביותר באזור הים התיכון. הוא ממוקם על גבעה בעיר קליארי שבסרדיניה הנקראת טוביקסדו (שפירושו "חלל קטן" בסרדינית ).
היסטוריה

בין המאות ה-6 וה-3 לפני הספירה בחרו הקרתגים בגבעה זו כדי לקבור את מתיהם: הקבורה נעשתה דרך באר שנחפרה בסלע הגיר (בעומק של שניים עד אחד עשר מטרים). חדרי הקבורה מקושטים באמפורות. קברים בולטים בנקרופוליס הם "קבר אוראווס" ו"קבר הלוחמים", המעוטרים בציורי עצי דקל ומסכות, שהשתמרו היטב. קבר מפורסם נוסף הוא זה "של הגלגל".
במורדות גבעת טוביקסדו יש נקרופוליס רומי, שהשקיף על דרך היציאה מהעיר. הנקרופוליס הרומי מורכב בעיקר מקברי ארקוסוליום וקולומבריה.
במאי 2014 נפתח הנקרופוליס לקהל במסגרת תערוכת Monumenti Aperti ה-18. השטח הארכאולוגי גדול, הוא כלל במקור שטח של כ-80 הקטאר.
פליאוגנטיקה

במחקר DNA עתיק של קלאודיה ויגאנו משנת 2017 נמצא אדם שנקבר לפני כ-2000 שנה בנקרופוליס של טוביקסדו ונשא את המוטציה cod39 שגורמת לבטא תלסמיה. קבוצת האבהיות והאימהיות של הפרט הזה (haplogroups), מעידות על כך שהוא היה מקומי לסרדיניה.
גלריה

מבט אווירי על האתר
שחזור של קבר פוני
חפצים שנקברו יחד עם המת
קישוטים של "קבר אוראווס"
קבר רומי
מבט על גבעת טוביקסדו
הערות שוליים

1 2  "La necropoli punica di Cagliari. Tuvixeddu, un colle e la sua memoria". sardegnadigitallibrary.it (באיטלקית).
↑  Viganó, Claudia; Haas, Cordula; Rühli, Frank J.; Bouwman, Abigail (2017). "2,000 Year old β-thalassemia case in Sardinia suggests malaria was endemic by the Roman period". American Journal of Physical Anthropology. 164 (2): 362–370. doi:10.1002/ajpa.23278. PMID 28681914. נבדק ב-8 בנובמבר 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315161129   WorldCat (עם VIAF): 315161129
נסיכות ליפה

.
נסיכות ליפה (במשך תקופה מסוימת ליפה-דטמולד, מגרמנית: Fürstentum Lippe) הייתה מדינה היסטורית באזור מרכז גרמניה של היום, אשר שכנה בין נהר הוזר במזרח ויער טויטובורג במערב.
היסטוריה

בשנת 1123 העניק לותאר השלישי, מלך גרמניה לברנהרד הראשון, הלורד של ליפה, שטח שהשתייך לדוכסות סקסוניה באזור ליפה כלורדות. יורשיו הרחיבו את שטח הלורדות, וצירפו אליה עוד שטחים. בשנת 1413 צורף ללורדות אזור דטמולד, ובשנת 1536 שודרגה הלורדות לדרגת רוזנות.
בשנת 1613 חולקה רוזנות ליפה בין בניו של זימון השישי, רוזן ליפה-דטמולד; בנו הבכור זימון השביעי ירש את רוזנות ליפה-דטמולד, בנו השני אוטו ירש את רוזנות ליפה-בארקה, שחזרה והתאחדה בשנת 1709 עם רוזנות ליפה-דטמולד, ובנו הצעיר פיליפ ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן, שהתאחדה בהמשך עם נסיכות שאומבורג-ליפה. בשנת 1625 העניק זימון השביעי, רוזן ליפה-דטמולד חלק מאדמותיו לבנו הצעיר הרמן יובסט, הלורד של ליפה-ביסטרפלד כלורדות, ששודרגה בשנת 1762 לרוזנות. בשנת 1789 שודרגה הרוזנות לדרגת נסיכות, ולאופולד הראשון, נסיך ליפה קיבל את התואר "נסיך האימפריה".
בשנת 1806 הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין, ולאחר מפלת נפוליאון הצטרפה בשנת 1815 לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות לאופולד השלישי, נסיך ליפה לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1895 מת וולדמאר, נסיך ליפה, ובמקומו עלה לשלטון אלכסנדר, נסיך ליפה שהיה ללא ילדים, ולא היה כל כך שפוי. בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין בית שאומבורג-ליפה לבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1905 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, שהנסיכות תעבור ללאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר לאופולד הרביעי, נסיך ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
לאחר מכן

כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1947, שאז מוזגה לתוך מדינת נורדריין-וסטפאליה.
שליטי ליפה > לורדים של ליפה

ברנהרד הראשון (1123–1158)
הרמן הראשון (1158–1167)
ברנהרד השני (1168–1196)
הרמן השני (1196–1229)
ברנהרד השלישי (1230–1265)
הרמן השלישי (1265–1273)
ברנהרד הרביעי (1265–1275)
זימון הראשון (1273–1344)
זימון השני (1344)
אוטו (1344–1360)
ברנהרד החמישי (1344–1364)
זימון השלישי (1360–1410)
ברנהרד השישי (1410–1415)
זימון הרביעי (1415–1429)
ברנהרד השביעי (1429–1511)
זימון החמישי (1511–1536)
שליטי ליפה > רוזני ליפה

זימון החמישי (1511–1536)
ברנהרד השמיני (1536–1563)
זימון השישי (1563–1613)
זימון השביעי (1613–1627)
זימון לודוויג (1627–1636)
זימון פיליפ (1636–1650)
יוהאן ברנרד (1650–1652)
הרמן אדולף (1652–1665)
זימון היינריך (1665–1697)
פרידריך אדולף (1697–1718)
זימון היינריך אדולף (1718–1734)
זימון אוגוסט (1734–1782)
לאופולד הראשון (1782–1789)
שליטי ליפה > נסיכי ליפה

לאופולד הראשון (1789–1802)
לאופולד השני (1802–1851)
לאופולד השלישי (1851–1875)
וולדמאר (1875–1895)
אלכסנדר (1895–1905)
אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה (1895–1897)
ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד (1897–1904)
לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד (1904–1905)
לאופולד הרביעי (1905–1918)
שליטי ליפה > ראשי בית ליפה

לאופולד הרביעי (1918–1949)
ארמין (1949–2015)
שטפן (מאז 2015)
סופיה סוחובו-קובילינה

| --- | --- |

 לידה:  1825 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בספטמבר 1867 (יוליאני) (בגיל 42 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1854) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1854) 
 
סופיה סוחובו-קובילינה (ברוסית: Софья Сухово-Кобылина;‏ 1825 – 7 באוקטובר 1867) הייתה ציירת רוסית. היא הייתה האישה הראשונה שסיימה בהצטיינות את האקדמיה האימפריאלית לאמנויות. אחותה, יבגניה טור, ואחיה, אלכסנדר סוחובו-קובילין, היו שניהם סופרים ידועים.