stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מד"ע-רע"ם

| --- | --- |
 מנהיגים:  עבד-אלוהאב דראושה
 אפיון:  איחוד מפלגות ערביות
 כנסות:  הכנסת הארבע עשרה
 אותיות:  עם
 שיא כוחה:  4 מנדטים
 נוצרה מתוך:  מד"ע, רע"ם
 התמזגה לתוך:  רע"ם
 
מד"ע-רע"ם הייתה רשימה משותפת למפלגות מד"ע ורע"ם שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה לארבעה מנדטים. בבחירות לכנסת החמש עשרה התמזגה מד"ע עם רשימת רע"ם והתמודדה תחת שמה.
נציגי הרשימה בכנסת

עבד אל-והאב דראושה
תאופיק ח'טיב
עבד אל-מאלכ דהאמשה
טלב א-סאנע
לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קברו של לודוויג הרביעי בבוואריה
לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Ludwig IV. Heiliger Römischer Kaiser; ‏1 באפריל 1282 – 11 באוקטובר 1347) היה דוכס בוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לודוויג נולד ב-1 באפריל 1282 במינכן, ללודוויג השני, דוכס בוואריה ולמתילדה מהבסבורג, בתם של רודולף הראשון, מלך גרמניה וגרטרוד מהוהנבורג. לודוויג התחנך בווינה אצל סבו רודולף הראשון, מלך גרמניה, וגדל יחד עם דודנו פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה.
ביוגרפיה > דוכס בוואריה

בשנת 1294 מת אביו לודוויג השני, דוכס בוואריה, ואחיו רודולף הראשון, דוכס בוואריה ירש את דוכסות בוואריה העליונה, ובשנת 1301 הצטרף לודוויג לאחיו בשליטה בדוכסות. בשנת 1307 הסתכסך לודוויג עם דודו אלברכט הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג, ובשנת 1310 פרץ סכסוך בינו לאחיו שנמשך עד לשנת 1313. ב-14 באוקטובר 1308 התחתן לודוויג עם באטריצ'ה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניץ וביאטריקס מברנדנבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים. בשנת 1310 מת שטפן הראשון, דוכס בוואריה התחתונה, והעמיד כאפוטרופוס לבניו ואחיינו הצעירים (היינריך הארבעה עשר, דוכס בוואריה, אוטו הרביעי, דוכס בוואריה והיינריך החמישה עשר, דוכס בוואריה) את פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה, מאידך לודוויג מונה לאפוטרופוס על ידי אוטו השלישי, דוכס בוואריה. בעקבות כך פרצה מלחמה בין לודוויג לדודנו פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה, שנעזר על ידי אחיו לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה, וב-9 בנובמבר 1313 הביס לודוויג את פרידריך, ובכך צבר לעצמו מוניטין ברחבי האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה > מלך גרמניה והסכסוך עם בית הבסבורג

באוגוסט 1313 מת היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם האצילים סירבו לבחור בבנו יוהאן, מלך בוהמיה למלך, מכיוון שנתפס כחזק מידי. ב-19 באוקטובר התאספו היינריך השני מווירנבורג, ארכיבישוף קלן, רודולף הראשון, דוכס בוואריה ורוזן הפלטינט שעל הריין, רודולף הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג והיינריך, מלך בוהמיה, ובחרו בפרידריך הראשון, דוכס אוסטריה כמלך הרומאים, אולם האצילים התומכים בבית לוקסמבורג התנגדו לבחירה, ולמחרת התאספו פטר מאספלט, ארכיבישופות מיינץ, בולדווין מלוקסמבורג, ארכיבישוף טריר, יוהאן, מלך בוהמיה, ולדמאר, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל ויוהאן השני, דוכס סקסוניה-לאוונבורג ובחרו כלודוויג כמלך הרומאים. בעקבות הבחירות הכפולות הוכתר לודוויג באאכן על ידי ארכיבישוף מיינץ, בעוד ארכיבישוף קלן הכתיר את פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה בבון. בשנת 1316 הכיר לודוויג בעצמאותה של שווייץ משלטון בית הבסבורג, מה שהגביר עוד יותר את הסכסוך בין שני הבתים.
אף על פי שבתחילה היה נראה שפרידריך גובר על לודוויג, בשנת 1322 הביס לודוויג את פרידריך בקרב מיהלדורף, ופרידריך נפל בשבי יחד עם 1,300 אצילים. לאחר שהחזיק את פרידריך שלוש שנים בשבי, הסכים לודוויג לשחררו, מכיוון שאחיו לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה המשיך בהתנגדותו ויוהאן, מלך בוהמיה נסוג מבריתו עם לודוויג, ובנוסף האפיפיור התנגד להחזקתו בשבי של פרידריך. אמנם התנאי לשחרורו היה שישכנע את אחיו לאופולד לחדול להתנגדותו ללודוויג, ולא הוא יחזור לשביו.
מאחר שלאופולד סירב להשלים עם לודוויג על אף נסיונותיו של פרידריך לשכנעו לכך, חזר פרידריך והסגיר את עצמו לידי לודוויג. לודוויג שהתפעל מהמחווה חידש את ידידותו עם פרידריך, והשניים סיכמו ביניהם ששניהם ישלטו באימפריה ביחד. לאחר שהאפיפיור והנסיכים הבוחרים התנגדו להסכם, חתמו השניים ב-7 בינואר 1326 על הסכם חדש באולם, שפרידריך יכהן כמלך הרומאים בגרמניה, בעוד לודוויג יוכתר לקיסר באיטליה. זמן קצר לאחר ההסכם מת לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה, ופרידריך נסוג משליטתו באימפריה והתמקד רק בענייני אוסטריה, עד למותו ב-13 בינואר 1330.
למרות ניצחונו של לודוויג, סירב האפיפיור יוחנן העשרים ושניים לאשר את בחירתו כקיסר, ובשנת 1324 אף נידה אותו, אלא שלנידוי לא הייתה השפעה משמעותית כמו בסכסוכים קודמים בין האפיפיורות לקיסרים.
ביוגרפיה > קיסר האימפריה והסכסוך עם האפיפיור

בשנת 1323 שלח לודוויג צבא לאיטליה, על מנת להגן על מילאנו מפני ממלכת נאפולי. לאחר שהתפייס עם בית הבסבורג צעד לודוויג לאיטליה, ובשנת 1327 הוכתר כמלך איטליה במילאנו. לאחר מכן הדיח את גלאצו ויסקונטי הראשון הלורד של מילאנו מתפקידו, מאחר שנחשד בקשירת קשר עם האפיפיור.
בינואר 1328 נכנס לודוויג לרומא, והוכתר כקיסר על ידי הסנאטור הזקן שיארה קולונה, ושלושה חודשים מאוחר יותר הדיח את האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, ומינה במקומו את האנטי-אפיפיור ניקולס החמישי (אנ'). באוגוסט אותה שנה עזב לודוויג את רומא, ומיד שב יוחנן העשרים ושניים והדיח את ניקולס החמישי שברח יחד עם לודוויג. בינתיים שלח רובר, מלך נאפולי כוחות נגד לודוויג ובעל בריתו פייטרו השני, מלך סיציליה, ובעקבות כך נשאר לודוויג בצפון איטליה עד לאחר מותו של פרידריך הראשון, דוכס אוסטריה בשנת 1330. בעת חזרתו של לודוויג למינכן התלוו אליו התאולוגים הפרנציסקנים מיכאל מצ'זנה, ויליאם איש אוקאם ומרסיליו מפדובה, שהתנגדו אף הם לאפיפיור.
בשנת 1333 ניסה לודוויג להפחית את ההשפעה הצרפתית בדרום-מערב האימפריה, והציע לאימבר השני מווין את ממלכת ארל, סבויה, פרובאנס והסביבה, אולם הלה סירב וטען שעל לודוויג להשלים קודם עם האפיפיור.
בשנת 1337 כרת לודוויג ברית עם אדוארד השלישי, מלך אנגליה נגד פיליפ השישי, מלך צרפת שמנע כל הסכם בין לודוויג לאפיפיור בנדיקטוס השנים עשר, בשנת 1338 הזמין לודוויג את אדוארד השלישי לישיבת הדיאט הקיסרי, אולם בשנת 1341 ביטל לודוויג את בריתו עם אדוארד.
ביוגרפיה > מדיניותו באימפריה

לודוויג הגן על האבירים הטבטונים, ואף נתן להם הרשאה לכבוש שטחים בליטא וברוסיה, בתמורה לשלוש נחלות קטנות. מאוחר יותר הוצא לודוויג צו שאסר עליהם במקרה של סכסוכים טריטוריאליים לעמוד בפני בתי משפט זרים.
לודוויג טיפח את הערים השונות ברחבי האימפריה, ואף פיתח אותם רבות מבחינה כלכלית. בשנת 1330 אישר לודוויג את קיום יריד הסחר בפרנקפורט, ובשנת 1340 העניק לעיר ליבק אישור לטבוע את מטבעות גולדן הזהב.
ביוגרפיה > מדיניותו השושלתית

בשנת 1323 העניק לודוויג את מרקיזות ברנדנבורג לבנו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, שאותה ירש בשנת 1320 לאחר שהיינריך השני, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל שהיה האחרון מבית אסקניה בברנדנבורג מת ללא יורשים. בשנת 1329 השלים לודוויג עם אחייניו רודולף ורופרכט, ומסר להם את רוזנות הפטינט שעל הריין. בשנת 1335 מת היינריך, מלך בוהמיה, ובעקבות כך מסר לודוויג את דוכסות קרינתיה לדודניו אלברכט השני, דוכס בוואריה ואוטו, דוכס אוסטריה, ואילו את טירול מסר ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה.
בשנת 1340 מת דודנו יוהאן הראשון, דוכס בוואריה התחתונה, ולודוויג ירש את נחלותיו, ובכך איחד שוב את דוכסות בוואריה, ואילו אמו של יוהאן מרגרט מבוהמיה, דוכסית בוואריה נאלצה לחזור לבוהמיה. בשנת 1342 ביטל לודוויג את נישואי מרגרטה, דוכסית טירול, בתו של היינריך, מלך בוהמיה ליאן ז'ינדריך, מרקיז מורביה, והשיא אותה לבנו לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, ובכך ירש גם את טירול, מה שעורר תרעומת רבה בקרב בני בית לוקסמבורג.
בשנת 1345 העניק לודוויג לאשתו את רוזנויות אנו, הולנד, וזילנד, לאחר שאחיה וילם הרביעי, רוזן הולנד מת ללא יורשים, ובכך הגדיל עוד יותר את כוחו.
ביוגרפיה > המאבק עם בית לוקסמבורג ומותו

מדיניות החוץ המלחמתית שהוביל לודוויג וכל השטחים הרבים שרכש, הקנו ללודוויג אויבים רבים מבין הנסיכים באימפריה, ובשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה מבית לוקסמבורג לאנטי-מלך ללודוויג. לודוויג עצמו זכה לתמיכה רבה מן הערים החופשיות הקיסריות והאבירים והתנגד בהצלחה לקרל, שנחשב בעיני רבים לבובה של האפיפיור קלמנס השישי, שאף תמך בבחירתו של קרל. ב-11 באוקטובר 1347 מת לודוויג במפתיע במהלך מסע ציד, ובכך נמנעה מלחמת אזרחים באימפריה. בתחילה תמכו בניו של לודוויג בגינטר משוורצבורג כמלך, אולם לאחר מותו של גינתר בשנת 1349 השלימו עם קרל הרביעי.
לאחר מותו של לודוויג שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין הבנים, לודוויג החמישי, דוכס בוואריה, לודוויג השישי, דוכס בוואריה ואוטו החמישי, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה העליונה, ואילו שטפן השני, דוכס בוואריה, וילהלם הראשון, דוכס בוואריה ואלברכט הראשון, דוכס בוואריה קיבלו את בוואריה התחתונה. בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף וילהלם הראשון, דוכס בוואריה ואלברכט הראשון, דוכס בוואריה.
משפחתו

ב-14 באוקטובר 1308 התחתן לודוויג עם באטריצ'ה משוויידניץ, בתם של בולקו הראשון, דוכס שוויידניץ וביאטריקס מברנדנבורג, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מתילדה מבוואריה, מרקיזת מייסן (1313–1346), התחתנה עם פרידריך השני, מרקיז מייסן
בת (1314)
לודוויג החמישי, דוכס בוואריה (1316–1361)
אנה מבוואריה (1317–1319)
אגנס מבוואריה (1318)
שטפן השני, דוכס בוואריה (1319–1375)
בשנת 1324 התחתן לודוויג עם מרגרט השנייה, רוזנת אנו, בתם של וילם הראשון, רוזן אנו וז'אן מוולואה, רוזנת אנו, ממנה היו לו 10 ילדים:
מרגרטה מבוואריה, דוכסית סלאבוניה (1325–1374), התחתנה עם שטפן, דוכס סלאבוניה, ולאחריו התחתנה עם גרלאך פון הוהנלוהה
אנה מבוואריה (1326–1361), התחתנה עם יוהאן הראשון, דוכס בוואריה
לודוויג השישי, דוכס בוואריה (1328–1365)
אליזבת מבוואריה (1329–1402), התחתנה עם קאנגרנדה השני דלה סקאלה, הלורד של ורונה, ולאחריו התחתנה עם אולריך, רוזן וירטמברג
וילהלם הראשון, דוכס בוואריה (1330–1389)
אגנס מבוואריה (1335–1352)
אלברכט הראשון, דוכס בוואריה (1336–1404)
אוטו החמישי, דוכס בוואריה (1340–1379)
ביאטריקס מבוואריה (1344–1359), התחתנה עם אריק השנים עשר, מלך שוודיה
לודוויג מבוואריה (1347–1348)
מבצע ארז

מבצע ארז היה מבצע צבאי של חטיבת גולני במלחמת העצמאות לכיבוש כפרים ברכס הגלבוע ובפתח ואדי עארה, כהכנה לקראת המבצע לכיבוש ג'נין (מבצע יצחק).
משוריין של צבא ההצלה ועליו סמל צבא ההצלה: פגיון נעוץ במגן דוד
רקע

חטיבת 'גולני', אשר הייתה עסוקה מאז אמצע חודש מאי 1948 בעצירת הפלישה הסורית בעמק הירדן, והפלישה העיראקית בחזית קיבוץ גשר-כוכב הירדן, נתפנתה בסוף מאי למשימות התקפיות.
הכפר זרעין חלש על עמק יזרעאל. תושבי הכפר פונו ובמקומם ישבו חיילים מצבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י. הם צלפו על העובדים בשדות ועל התנועה בכביש עפולה-בית שאן. ב-20 באפריל 1948 נכשל כוח של  הפלמ"ח מחטיבת יפתח בניסיון לכבוש את הכפר.
מהלך המבצע

בליל 28/29 במאי 1948 נכבש הכפר זרעין על ידי גדוד 14 של חטיבת 'גולני' בקרב קל יחסית, בתי הכפר פוצצו. על מקום הכפר נמצא כיום קיבוץ יזרעאל.
בלילה הבא הוסיפו כוחות גולני וכבשו את הכפרים נוריס ואלמזאר (אזור גן נר בימינו) בפסגת הגלבוע. החלה בריחה מהכפרים ערבונה וסנדלה והם נכבשו ללא קרב.
בגזרה המערבית של המבצע כבש גדוד 14 בליל 30/29  במאי 1948, לאחר קרב קשה, את תל מגידו, הכפר אללג'ון (כיום קיבוץ מגידו) ומשטרת לג'ון (כיום כלא מגידו) והקנו שליטה על הפתח הצפון מזרחי של ואדי עארה.
שלב הפתיחה של מבצע 'יצחק'

ב-1 ביוני המשיכו כוחות 'גולני', זו הפעם גדוד 13, וכבשו את עראנה, ג'למה ומוקיבלה. כיבוש שלושה כפרים אחרונים אלה נכלל כבר במבצע יצחק.
אחרית דבר

הישגי מבצע ארז איפשרו את השלב הבא של התקפת ג'נין במבצע יצחק. מבצע אחרון זה לא עלה יפה, וג'נין נותרה בידי הערבים. אולם הישגיו הקרקעיים של מבצע ארז השתמרו.
לקריאה נוספת

בנימין עציוני (עורך), "אילן ושלח - דרך הקרבות של חטיבת גולני", הוצאת מערכות, 1950.
מבצע רפואה חליפית

מבצע רפואה חליפית נערך ב-24 ביוני 1999, ובו תקף חיל האוויר הישראלי מטרות אסטרטגיות בלבנון, בתגובה לירי קטיושות על הגליל.
ביוני 1999 לאחר הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, בשלהי כהונתה של ממשלת ישראל העשרים ושבע בראשות בנימין נתניהו, נורו קטיושות על הגליל. בעקבות הירי הציע שר הביטחון, משה ארנס, להגיב באמצעות גביית מחיר ממדינת לבנון עצמה, במטרה להכריח את סוריה ששלטה אז בלבנון באופן לא רשמי לכפות רגיעה על ארגון חזבאללה. הצעתו התקבלה ובתגובה יצא חיל האוויר הישראלי ב-24 ביוני בערב להפצצה נרחבת בלבנון, וזו נמשכה גם בלילה של תחילת 25 ביוני. בהפצצה הותקפו מפקדה אזורית של חזבאללה בבעלבכ ושני יעדי מחבלים מדרום לנהר הליטני, ומטרות אסטרטגיות ברחבי לבנון:
שתי תחנות כוח גדולות בג'מהור ובסאלים שממזרח לביירות. השמדת תחנות כוח אלה גרמה לפגיעה משמעותית באספקת החשמל לתושבי לבנון.
שלושה גשרים על נהר אוואלי שקישרו בין ביירות לדרום לבנון ומחלף על כביש החוף הלבנוני בין דאמור לליטני,  כ-20 ק"מ דרומית לביירות. הגשרים שנפגעו הוחלפו תוך ימים אחדים בגשרים זמניים שהקים צבא לבנון.
מרכזיה סלולרית דרומית לדאמור.
בהפצצות נהרגו בלבנון אזרחים אחדים ונגרם נזק הנאמד במאה מיליון דולר. במהלך התקיפה הגיב חזבאללה בירי קטיושות נוסף, שממנו נהרגו שני אזרחים ישראלים ונגרם נזק לרכוש, אך לאחר המבצע הושגה רגיעה למשך חודשים אחדים.
לקריאה נוספת

מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "ליל כל הגשרים", עמ' 331–338
הערות שוליים

↑  מנחם הורוביץ, ‏שקט מתוח: גם כשהקטיושות שותקות, צריך להיות מוכנים, באתר מעריב אונליין, 4 ביולי 2016.
↑  משה ארנס, "למען ביטחון ישראל" הוצאת ידיעות ספרים, 2018, עמוד 214.
↑  עמוס ידלין, פרידה מג'נטלמן אציל שלחם לביצור ישראל, באתר ynet, 8 בינואר 2019.
↑   מנחם הורוביץ, לנוכח החזית המתחממת בצפון, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2016.
מוזיאון הכתב

| --- | --- |

פרסום של המוזיאון משנת 1965
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לשעבר 
 כתובת:  רחוב ביאליק 26, תל אביב
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  מוזיאון ארץ ישראל 
 מייסדים:  דוד ‬ דירינגר 
 אוצר ראשי:  זיוה סוחובולסקי־קמיני
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 8 ביוני 1958
 תאריך פתיחה רשמי:  27 באפריל 1965 
 קואורדינטות:  32°04′24″N 34°46′16″E﻿ / ﻿32.073285531541°N 34.77119266369°E﻿ / 32.073285531541; 34.77119266369
 he
 
מוזיאון הכתב (באנגלית: The Alphabet Museum, וגם: The Calligraphy Museum) הוא מוזיאון שנוסד על ידי פרופ' דוד דירינגר והיה מוקדש לכתב ולהתפתחותו. הוא היה המוזיאון הראשון שהוקדש לנושא, והעניק השראה למוזיאונים ותערוכות שנוסדו אחריו.
תולדות המוסד

ב-8 ביוני 1958 פרופ' דוד דירינגר ייסד באוניברסיטת קיימברידג' מוזיאון-כתב, בו מתוארת התפתחותו של הכתב באזורים שונים בעולם. המוזיאון הוקם בחצרו הפרטית של דירינגר, בקמפוס האוניברסיטה.
פרופסור ברגמן וחיים אלפרין, מנהל מוזיאון הארץ ביקרו בקיימברידג' וביקשו מפרופ' דירינגר להעביר את המוזיאון שלו לתל אביב. בשנת 1963 נחתם הסכם להעברת המוזיאון לישראל, וב-13 באוגוסט 1964 הגיע אוסף המוזיאון לישראל. ב-27 באפריל 1965 נפתח מוזיאון הכתב בבית שנקר ברחוב ביאליק 26, בתל אביב, כמוזיאון-משנה של מוזיאון הארץ. כעבור שלוש שנים חזר דירינגר לישראל, ונתמנה למנהל המוזיאון. בשנת 1971 צורף למוזיאון כתובת דרום-ערבית מינאית.
בשנת 1972 הועבר המוזיאון ל-'קריית המוזיאונים' ברמת אביב. בפברואר 1975 נגנב אחד המוצגים החשובים מהמוזיאון.
המוזיאון נסגר באמצע שנות ה-80. בכתב העת "אריאל" על תל אביב, שיצא בשנת 1987, נכתב: "מוצגיו מיועדים לתצוגה מחודשת בביתן "תרבות ישראל" לכשיבנה".
פרופ' דירינגר, ויצירותיו, שימשו השראה לתערוכת "The Alphabet Museum", שהתקיימה בסאפוק, אנגליה, בקיץ 2018.
ראו גם

השתלשלות כתבים מהכתב הפרוטו-סינאי
לקריאה נוספת

זיוה סוחובולסקי־קמיני, מוזיאון הכתב, שנתון - מוזיאון הארץ, תל-אביב 7, יוני 1966, עמ' 33 - 34
David Diringer, “Temple of Writing” in Israel, Jewish Quarterly 12, 1964, עמ' 10 - 12
הערות שוליים

↑  ראו כאן:

David Diringer, “Temple of Writing” in Israel, Jewish Quarterly 12, 1964, עמ' 10 - 12
↑  The Alphabet Museum
↑  350 האלפביתים של ד"ר דירינגר, הַבֹּקֶר, 5 באוגוסט 1960
↑  דוד תדהר (עורך), "פרופ' דוד דירינגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5644
↑  מוזיאון לתולדות הכתב יוקם בתל־אביב, הַבֹּקֶר, 14 באוגוסט 1964
↑  זיוה סוחובולסקי־קמיני, מוזיאון הכתב, שנתון - מוזיאון הארץ, תל-אביב 7, יוני 1966, עמ' 33 - 34
↑  נפתח מוזיאון הכתב בת"א, למרחב, 28 באפריל 1965
↑  יוסי ביילין, הבייבי הישן של עם ישראל, דבר, 15 ביוני 1970
↑  כתובת דרום ערבית (מינאית), דבר, 16 ביולי 1971
↑  בתחילת השנה המוזיאון היה ברחוב ביאליק: מוזיאון הארץ תל אביב, דבר, 21 בינואר 1972
וביוני 1972 היה בקריית המוזיאונים: מוזיאון הארץ תל אביב, מעריב, 2 ביוני 1972
↑  ע"פ
מדריך למוזיאונים בישראל, מינהל ההסברה, משרד החינוך והתרבות, תשל"ה/1975, עמ' 142
↑  מבוקשת כותרת למוזיאון הארץ, מעריב, 19 בפברואר 1975
↑  הוא עוד היה פתוח בינואר 1983: מוזיאון הארץ, מעריב, 27 בינואר 1983
↑  גבריאלה בקי, מוזיאון ארץ ישראל, בתוך: תל אביב ואתריה, אריאל, מרץ 1987, עמ' 177-184
↑  Alina Polianskaya, The Alphabet Museum: an exhibition exploring “humankind’s greatest invention”, ‏May 23, 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419425605171  LCCN: no2012133039  ULAN: 500309517  VIAF: 168412559   WorldCat (עם VIAF): 168412559
מוחמד בזום

מוחמד בזום (בצרפתית: Mohamed Bazoum; נולד ב-1 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי ניז'רי, אשר כיהן בתפקיד נשיא ניז'ר מאז 2 באפריל 2021 ועד הדחתו בהפיכה הצבאית ב-26 ביולי 2023.
טרם התמנה לנשיא, כיהן כנשיא המפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם. הוא כיהן גם כשר החוץ בין השנים 1995–1996 ובין השנים 2011–2015. הוא היה שר המדינה בין השנים 2015–2016, והיה שר המדינה לענייני פנים בין 2016 לקיץ 2020, אז התפטר מתפקידו והתמקד במערכת הבחירות לנשיאות ניז'ר. בזום ניצח בסיבוב השני בבחירות לנשיאות עם 55.67% מהקולות נגד הנשיא לשעבר מוחאמן אוסמנה. בזום הוא נשיאה הראשון של ניז'ר שמוצאו משבטי הנוודים הערבים במזרח המדינה.
בזום למד פילוסופיה באוניברסיטת שייח אנטה דיופ בדקר, בירת סנגל. עם סיום לימודיו שב לניז'ר ועבד כמורה בבית ספר. הוא היה פעיל באיגוד עובדים ובשנות ה-90 חבר למהמדואו איסופו להקמת המפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם, בראשה הוא עומד.
בדצמבר 2022, מוחמד בזום מונה לנשיא הנוכחי של האיחוד הכלכלי והמוניטרי של מערב אפריקה (UEMOA), במהלך הפסגה הרגילה ה-23 של ראשי המדינות והממשלות של הארגון באבידג'אן.
ב-26 ביולי 2023 הודח מתפקיד נשיא ניז'ר לאחר הפיכה צבאית.
ב-13 באוגוסט 2023 הודיעה ממשלת ניז'ר כי היא מתכוונת "להעמיד לדין בפני הרשויות הלאומיות והבינלאומיות המוסמכות את מוחמד בזום ושותפיו המקומיים והזרים, בגין בגידה חמורה וערעור הביטחון הפנימי והחיצוני של ניז'ר".
ב-30 בנובמבר 2023, הודיעה משפחתו של מוחמד בזום כי נותק עמו הקשר, מאז 18 באוקטובר 2023, לאחר שהוחזק במעצר בית במעון הנשיאותי, עם אשתו ובנו, מאז ההפיכה בחודש יולי..
הערות שוליים

↑  "Niger's Mohamed Bazoum sworn in as president after failed coup". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-04-02. נבדק ב-2021-04-02.
↑  "Niger's Bazoum offers stability over democracy". Emerald Expert Briefings. oxan–db (oxan–db). 1 ינו' 2019. doi:10.1108/OXAN-DB243255. נבדק ב-5 באפריל 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Mohamed Bazoum wins Niger's presidential runoff". Nation. AFP. 23 בפברואר 2021. נבדק ב-5 באפריל 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Who is Nigerien presidential candidate Mohamed Bazoum?. africanews, February 2, 2021
↑  Uemoa : Bazoum, croissance et inflation au menu du sommet des chefs d’État – Jeune Afrique, JeuneAfrique.com (בצרפתית)
↑  סוכנויות הידיעות‏, צבא ניז'ר הודיע על הדחת הנשיא וסגירת גבולות המדינה: "החלטנו לשים קץ למשטר העלוב", באתר וואלה, 27 ביולי 2023
↑  Coup d’État au Niger: qu’impliquent les accusations de la junte contre le président Mohamed Bazoum?, RFI, ‏14 באוגוסט 2023 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813281051405606  GND: 1287936377  SUDOC: 257475508  VIAF: 176163409283200092446   WorldCat (עם VIAF): 176163409283200092446
מוקופירנה

| מוקופירנה> תקופה |
| --- | --- |
אוליגוקן 26–25 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-וומבט
משפחה:: מוקפירניים
סוג:: מוקופירנה
מין:: Mukupirna nambensis
שם מדעי
 Mukupirna nambensis ‏Beck & Louys & Brewer & ארצ'ר & Black & Tedford, 2020

מוקופירנה (שם מדעי: Mukupirna) הוא סוג נכחד של יונק כיס מסדרת הקנגוראים, אשר התקיים באוסטרליה במשך האוליגוקן שלפני 26 עד 25 מיליון שנה מזמננו. סוג זה השתייך למשפחה עצמאית - המוקפירניים (Mukupirnidae).
המאובנים שלו כללו שרידי שלד וגולגולת חלקיים, אשר התגלו ב-1973 ב"תצורות ננבה פורמטי" (Namba-formatie) שבצפן-מזרח אוסטרליה הדרומית, על שפת "אגם פינפה" ואלה הובאו בהמשך למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. הסוג תואר למדע בשנת 2020 בידי החוקרים: Beck, Louys, Brewer, Archer, Black & Tedford ונכלל בו מין בודד - Mukupirna nambensis. משמעות שמו הוא מאבוריג'ינית ופירושו: "עצמות גדולות".
המוקופירנה היה דומה לוומבט, אך כבד בהרבה וקרוב בגודלו לדוב שחור אמריקאי. הוא הגיע לאורך של 1.7 מטר ולמשקל של 143 עד 171 ק"ג בממוצע. סוג זה דמה במאפייני השיניים והגולגולת למשפחה הנכחדת Wynyardiidae והכיל כמה תכונות של הוומבטיים והדיפרוטודוניים הענקיים. מבנה השיניים מרמז שהיה אוכל צמחים בעל טפרים חזקות, אשר חיפש ביערות והסוואנות בהם חי שורשים, פקעות וגבעולים ברגליו הקדמיות החזקות.
מגילת האומות המאוחדות

מגילת האומות המאוחדות
מגילת האומות המאוחדות היא המסמך המכונן של ארגון האומות המאוחדות, אשר מהווה חוקה לארגון. אמנת האו"ם מחייבת את האו"ם ואת המדינות החברות בו לשמור על שלום וביטחון בינלאומיים, לקיים את החוק הבינלאומי, להשיג "רמת חיים גבוהה יותר" לאזרחים, לטפל ב"בעיות כלכליות, חברתיות, בריאותיות ונלוות" ולקדם "כבוד אוניברסלי". למען ושמירה על זכויות אדם וחירויות יסוד לכולם ללא הבדל באשר לגזע, מין, שפה או דת". בתור אמנה וכאמנה מכוננת, הכללים והחובות שלה מחייבים את כל החברים ומחליפים את אלה של אמנות אחרות.
המגילה נחתמה ב-26 ביוני 1945 בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי, אשר התקיימה בסן פרנסיסקו, ארצות הברית, על ידי 50 מתוך 51 המדינות שהיו חברות בארגון באותה העת (המדינה ה-51, פולין, לא נכחה בוועידה אך חתמה על המגילה מאוחר יותר), ונכנסה לתוקף ב-24 באוקטובר 1945, לאחר אשרורה בידי חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האו"ם ובידי רוב המדינות החתומות.
רוב המדינות בעולם חתומות על מגילת האומות המאוחדות, אך ישנן מספר מדינות שטרם אשררו אותה. המגילה מחייבת את כל המדינות החתומות עליה, ויתר על כן, כל התחייבות של מדינה לאו"ם קודמת להתחייבות אחרות של אותה המדינה לאמנות אחרות אשר עליהן היא חתומה.
האו"ם הכריז כי אסור שזוועות מלחמות העולם יחזרו על עצמן לעולם. באותה הכרזה נאמר כי הגנה על זכויות האדם וכבודו היא "הבסיס לחופש, צדק ושלום עולמי". מטרות הארגון הן להציל את הדורות הבאים מפורענות המלחמות, להבטיח זכויות יסוד בסיסיות לגברים ולנשים בכל מדינה, להבטיח שיתקיימו תנאים של צדק וכבוד שיביאו לקידמה חברתית והעלאת רמת החיים. להבטיח שכנות טובה בין מדינות וחיי שלום, סובלנות ללא גורמים עוינים, להשיג שיתוף פעולה בינלאומי בפתרון בעיות כלכליות, חברתיות או הומניטריות. לקדם כיבוד זכויות אדם וחירויות יסוד ללא אפליה על רקע גזע, מין, לשון, או דת.
נציגי המדינות שהתכנסו בסן פרנסיסקו קיבלו את אמנת האומות המאוחדות והצהירו על הקמת ארגון בינלאומי המכונה האומות המאוחדות.
בדצמבר 1948 פרסם האו"ם "הכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם", 30 סעיפים המסכמים את המחשבה האנושית על מהות זכויות האדם. האו"ם פנה לכל מדינה בבקשה לטפח את הכרת הזכויות ולאמצן כחלק מחוקיהן וחוקותיהן.
בפרק הראשון של המגילה, אחרי המבוא שמסביר את הרקע ההיסטורי והרעיוני להכרזה וההקדמה, מוצגות המטרות העיקריות של הארגון (ראה 'מבנה המגילה פרק -א' ).
הארגון מבוסס על עקרון השוויון הריבוני לכל חבריה, כדי שכל הזכויות וההטבות יובטחו לחברי הארגון יהיה עליהם למלא את חובותיהם בהתאם לאמנה שנקבעה. על החברים יהיה לישב את הסכסוכים ביניהם בדרכי שלום, ולהימנע מאיומים ושימוש בכוח על מנת להשיג שטחים ועצמאות מדינית. בנוסף הם יתנו סיוע בכל פעולה שנדרשת בהתאם לאמנה, ויימנעו ממתן סיוע לכל מדינה שהאו"ם נמנע ממנה או נוקט נגדה אכיפה.
בפרק השני של המגילה נקבעו הקריטריונים לחברות בארגון. חברות באומות המאוחדות פתוחה לכל המדינות שוחרות השלום אשר מקבלות את ההתחייבויות הכלולות במגילה ורוצות לבצע אותן. מדינה חברה אשר תפר בהתמדה את העקרונות הכלולים במגילה עלולה להיות מגורשת מהארגון על ידי העצרת הכללית בהמלצה של מועצת הביטחון.
מבנה המגילה

מגילת האו"ם, אשר מהווה את הכלי החוקתי שמפרט את זכויותיהן וחובותיהן של כלל המדינות החברות בו, ומבססת את מבנה הארגון וההליכים על פיהם הוא פועל, מורכבת ממבוא ומ-19 פרקים המחולקים כל אחד לסעיפים:
פרק א' – מטרות ועקרונות. הפרק מפרט את מטרות האו"ם ועקרונותיו, לרבות שמירת השלום והביטחון העולמיים.
פרק ב' – חברות. הפרק קובע את הקריטריונים לחברות בארגון.
פרק ג' – גופי האו"ם. הפרק מפרט את גופי האו"ם
פרק ד' – העצרת הכללית
פרק ה' – מועצת הביטחון
פרק ו' – יישוב סכסוכים בדרכי שלום
פרק ז' – פעולה בנוגע לאיומים על השלום, הפרות של השלום ומעשי תוקפנות
פרק ח' – הסדרים אזוריים. הפרק מאפשר הסדרים אזוריים לשמירת השלום והביטחון באזור מסוים.
פרק ט' – שיתוף פעולה כלכלי וחברתי בינלאומי
פרק י' – המועצה הכלכלית-חברתית
פרק י"א – הצהרה בדבר טריטוריות ללא שלטון עצמי
פרק י"ב – מערכת הנאמנות הבינלאומית
פרק י"ג – מערכת הנאמנות
פרק י"ד – בית הדין הבינלאומי לצדק
פרק ט"ו – המזכירות
פרק ט"ז – שונות
פרק י"ז – הסדרי ביטחון לתקופת המעבר. הפרק מפרט את הסדרי המעבר לאחר מלחמת העולם השנייה
פרק י"ח – תיקונים. הפרק מפרט את הליך קבלת התיקון למגילה
פרק י"ט – אשרור וחתימה. הפרק מפרט את סדרי החתימה על המגילה ואשרורה
ישראל ומגילת האומות המאוחדות

במגילת העצמאות של ישראל, נכתב: ”מדינת ישראל [...] תהיה נאמנה לעקרונותיה של מגילת האומות המאוחדות”.
סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות, עליו נאבקו המשלחות הציוניות בוועידת סן פרנסיסקו אל מול המשלחות הערביות, נזכר בדו"ח אדמונד לוי ככזה הקובע את "העיקרון של ההכרה בהמשך תוקפן של זכויות קיימות של מדינות ועמים שנרכשו מכוח המנדטים למיניהם, כולל אותן הזכויות של היהודים מכוח המסמכים המפורטים לעיל (הצהרת בלפור וכתב המנדט) להתיישב בשטחי ארץ ישראל".
ראו גם

ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
זכויות האדם במגילת האו"ם
לקריאה נוספת

נפתלי בן־יהודה, מגילת האומות-המאוחדות: הערות ומסמכים נוסח ועידת סן-פרנסיסקו 1945, נפתלי בן־יהודה, 2003.