stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למברטה 48
סדרות "למברטה 48"

סדרה ראשונה - יוצרה בשנת 1955
סדרה שנייה - יוצרה בין השנים 1955–1958
סדרה שלישית - יוצרה בין השנים 1958–1961 (יצור הדגם הסתיים במרץ 1961)
תמונות

"למברטה 48"
"למברטה 48"
"למברטה 48"
"למברטה 48"
מנוע 1 צילינדרים, 48 סמ"ק - "למברטה 48", שנת 1957
מנוע 1 צילינדרים, 48 סמ"ק - "למברטה 48", שנת 1957
ראו גם

אופנוע
אינוצ'נטי למברו 550
למברטה GP/DL
למברטה לי ספציאל
הערות שוליים

↑  אופניים עם מנוע עזר – באנגלית מכונה moped, הלחם בסיסים של motorcycle + pedals
↑  למברטה 48 casalambretta.it/modellimitici
↑  למברטה 48 - שנת 1955 museoscienza.org/dipartimenti/catalogo_collezioni/scheda_oggetto
↑  "למברטה 48" - מנוע 48 סמ"ק epic-auctions.com/auctions/6-epic-classics-auction-live-and-online-auction-rotterdam/transport
↑  "למברטה 48" lambrettiamo.com/index.php?route
↑  "למברטה 48" - מפרט טכני lambretta.com/classics/48-moped
↑  "למרטה 48" בסרט האיטלקי "Una vita difficile" (שנת 1961) imcdb.org/vehicles_make-Innocenti_model-Lambretta+48
שרגא גפני

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1926 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 בינואר 2012 (בגיל 85) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 שם עט:  אבנר כרמלי, יגאל גולן, איתן נותב, איתן דרור, אוֹן שָֹריג, יצחק אחיטוב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספרי ילדים ונוער
 סוגה:  פרוזה, ספרי הרפתקאות
 www.shragagafni.com
 
שרגא גפני (22 ביוני 1926 – 19 בינואר 2012), שנודע בשמות העט אבנר כרמלי, אוֹן שָֹריג, איתן דרור, יגאל גולן, איתן נותב ויצחק אחיטוב, היה סופר ישראלי פורה ומתרגם לעברית. כתב ותרגם כ-175 ספרי ילדים ונוער שהפכו לרבי-מכר, בהם סדרות הספרים "דנידין הרואה ואינו נראה", "הספורטאים הצעירים", "השביעייה הסודית שלנו","הבלשים הצעירים" ו"עולם התנ"ך לילד".
ביוגרפיה

גפני נולד בשנת 1926 בתל אביב הקטנה, בנם הבכור של תמימה ואברהם גפני, שעלו מרוסיה ב-1921, עִברתו את שמם מ"וינוגרד" לגפני והקימו מפעל לייצור נקניקים.
בשנת 1943 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון למסחר בעירו. ב-1940, בהיותו תלמיד תיכון, התגייס לאצ"ל, ובגיל 16, לאחר הפילוג בשורות הארגון, הצטרף ללח"י. ב-1943 עבר לרמת השרון, שם הקימה המשפחה משק. הוא פעל במסגרת לח"י בשרון והצטרף למחלקת המודיעין של לח"י (מחלקה ו') עם ראשיתה. ב-1945 נעצר לשבועיים בלטרון. באותה שנה התמנה כאחראי למחלקה ו' באזור תל אביב והמרכז (המידע שהעביר שימש בין היתר לפעולות כמו פיצוץ המפקדה הבריטית בשרונה, שבחלקן השתתף בעצמו). ב-1947 נשלח לפתח סניפים של מחלקת המודיעין בצפון הארץ.
עם קום מדינת ישראל התגייס לצה"ל ושירת כסמל חבלנים בגדוד 51 בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות (בין היתר השתתף בקרב על גבעה 69). על קורותיו בשורות 'גבעתי' במלחמה כתב בספרו האוטוביוגרפי-למחצה "החבלן הטוב אלכס" (1956). לאחר המלחמה עבר קורס קצינים. ב-1950 הצטרף למערכת ביטאון צה"ל, "מערכות", שבו חקר וכתב על קרבות הצבא. ב-1953 השתחרר בדרגת סרן, והמשיך לפעול ב"מערכות" כאזרח. כמו כן, שימש קצין העריכה של הביטאון "צקלון" של הוצאת מערכות. את גיליון נובמבר 1959 הקדיש כתב העת "מערכות" לתיאור קרב המיתלה, פרי עטו – מאמר שהיה לו חלק חשוב בהפיכתו של קרב זה למיתוס גבורה. ב-1968 עבר לענף ההיסטוריה של המטכ"ל, עד פרישתו לגמלאות ב-1991. מ-1974 שלח ידו בעריכה של פרסומים של מוסדות שונים.
בעשרים השנים האחרונות לחייו שב גפני להתגורר בתל אביב, ברמת אביב. בשנת תשס"ו-2006 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
הוא נפטר בביתו בתל אביב ב-19 בינואר 2012, בגיל 85. הותיר את אשתו מרגלית, שלושה ילדים, נכדים ונינים. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
לאחר פטירתו הקימה המשפחה אתר אינטרנט לזכרו עם טקסטים מקוריים שלא פורסמו קודם לכן.
יצירתו

סיפוריו הראשונים נתפרסמו ב"הארץ שלנו" בשנת 1952. ספריו הידועים הם ספרי הרפתקאות שבהם מככבים גיבורים ישראלים צעירים, חדורי אמונה ציונית ורוח התנדבות חלוצית, הנלחמים נגד אויביה של מדינת ישראל הזוממים להשמידה (לעיתים, תוך מעשי קונדס ושובבות המשפילים את הרעים). במשך שנים רבות היה גפני "סופר הבית" של הוצאת מ. מזרחי וכתב את רוב ספרי המקור של ההוצאה, תחת שמות עט שונים, לעיתים כ"מתרגם" של עלילה שכביכול נכתבה במקור באנגלית.
משנת 1950 היה גפני חבר בתנועת "הכנענים", דבר שהשפיע על כתיבתו. בספרי הילדים שלו ביטא גישה פטריוטית. יש מבקרים הרואים בכתביו, בעיקר בסדרות המוקדמות, גילויי לאומנות ונטייה לאפליה גזעית, מפני שבאופן עקבי תיאר את הערבי כטיפש, חלש, בוגדני ומכוער. מבקרים אחרים טוענים שכתביו מתאפיינים בשפה שוטפת, בדמיון וביצירתיות.
אלי אשד, במונוגרפיה שלו על הספרות הפופולרית העברית, טוען כי "שרגא גפני הוא במידה רבה הסופר העברי האידאולוגי ביותר לילדים או למבוגרים, וקשה להעלות על הדעת סופרי ילדים שניסו לעצב מחדש את תפיסות קוראיהם בנחישות כשלו."
מספריו

סדרת הספורטאים הצעירים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת האמיצים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת דנידין הרואה ואינו נראה בשם העט און שריג
סדרת עולם התנ"ך לילד תחת השם שרגא גפני
סדרת הבלשים הצעירים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת הימאים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת השביעייה הסודית שלנו בשם העט אבנר כרמלי
קרבות מפורסמים בתולדות העולם: מראשית הימים ועד ימינו, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
עולם התנ"ך לילד-יהושע בן נון, תחת השם שרגא גפני
שמעון בעל הזמן, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
מרד הקנאים (מנוקד), הוצאת עמיחי, תחת השם שרגא גפני
תהילת מצדה, הוצאת עמיחי, תחת השם שרגא גפני
החבלן הטוב אלכס, פרשה ממלחמת העצמאות, הוצאת א. זליקוביץ, תחת השם שרגא גפני
משימה בלבנון, הוצאת עמיחי, בשם העט איתן דרור(הספר בקטלוג ULI)
השועל בר-מזל, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
גילי גול הכל יכול, הוצאת מ' מזרחי, בשם העט און שריג (הספר בקטלוג ULI)
גילי גול הכל יכול-גיבור הכיתה, הוצאת מ' מזרחי, בשם העט און שריג (הספר בקטלוג ULI)
צביקי מצחיקי בהתחרות המתיחות, הוצאת גל, בשם העט און שריג (הספר בקטלוג ULI)
דניאל ועבדאללה, הוצאת מסדה
דוד מלך ישראל, הוצאת מ' מזרחי, 1946, תחת השם שרגא גפני
הקרבות המפורסמים בתולדות ישראל: מימי קדם עד ימינו, הוצאת מ' מזרחי, 1962, תחת השם שרגא גפני
אליהו הנביא. הציורי, הוצאת מ' מזרחי, 1964, תחת השם שרגא גפני
רות המואביה, הוצאת מ' מזרחי, 1966, תחת השם שרגא גפני
תולדות ישראל לילד-מרד בר-כוכבא,הוצאת עמיחי, 1967, תחת השם שרגא גפני
השלישייה בשבי המחבלים, הוצאת דון, 1970, בשם העט יגאל גולן
השלישייה בעקבות מניחי הפצצות, הוצאת דון, 1970, בשם העט יגאל גולן
דודו ומירי נחטפים לאוגנדה, הוצאת עמיחי, 1976, בשם העט איתן דרור
נס קרה לטלי, הוצאת עמיחי ,1977, תחת השם שרגא גפני
עוזי ודני במבצע יהונתן, הוצאת עמיחי, בשם העט איתן דרור (הספר בקטלוג ULI)
ברק ורעם באוגנדה-ידידות ומאבק, הוצאת עמיחי, 1977, בשם העט איתן דרור
ידידות ומאבק בשערי אנטבה, הוצאת עמיחי, 1977, בשם העט איתן דרור
בלדה עברית, הוצאת שלגי, 1982, תחת השם שרגא גפני
דניאל בגוב האריות, הוצאת מ' מזרחי, 1988, תחת השם שרגא גפני
מתרגומיו

האקדח / ג'יימס ג'ונס (תל אביב : הוצאת א. זלקוביץ, 1961)
תום סויר
שלושת המוסקטרים/ אלכסנדר דיומא (תל אביב : ספרי שלגי, 1980)
האקלברי פין/ מרק טווין (תל אביב : ספרי שלגי, 1982)
טרזן
מכרות המלך שלמה
החמישייה המפורסמת בשם העט אבנר כרמלי
השביעייה הסודית בשם העט אבנר כרמלי
חבורת הבלשים והכלב בשם העט אבנר כרמלי
שלושת הבלשים בשם העט אבנר כרמלי
ג'נינגס מאת אנתוני באקרידג' בשם העט אבנר כרמלי
הם צנחו בלילה, מאת ס.ל.א. מרשל, הוצאת מערכות, 1987, תחת השם שרגא גפני.
ממאמריו

מערכות דוד נגד עמון, מחניים ל"ה, תשי"ח, באתר דעת
נפילת יהודה במערכת ליש, מחניים ל"ז תשי"ט, באתר דעת
מערכת כפר שלם ומערכת חדשה, מחניים ל"ד, תשי"ח, באתר דעת
המערכת והמצור על ביתר, מחניים מ"ח, תש"ך, באתר דעת
מלחמות ישראל על הים, מחניים ס"ח תשכ"ב, באתר דעת
צבא הפרעונים, מחניים ק"ה, תשכ"ו, באתר דעת
מקרב מרתון עד קרב מצדה, מחניים, גיליון פ"ז, באתר "דעת"
לקריאה נוספת

אלי אשד, מטרזן ועד זבנג - הסיפור של הספרות הפופולרית העברית, הוצאת בבל, 2002, עמ' 104–123.
אדיר כהן, סופרים עבריים בני זמננו, הוצאת ספרים מ. מזרחי, תל אביב
הערות שוליים

↑  מיה סלע, מת הסופר שרגא גפני, מחבר סדרת ספרי הילדים "דני דין", באתר הארץ, 20 בינואר 2012
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  גפני שרגא – אלישע באתר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חרות ישראל (לח"י) וחלליהם.
↑  העברות נסמך על תרגום מילולי: וינוגרד" (Виноград) ברוסית פירושו עינב.
1 2  שרגא גפני, ‏קרב המיתלה, מערכות 124, נובמבר 1959, עמ' 55-5 .
↑  חדשות 2, ‏האבא של דנידין נפטר בגיל 85, באתר ‏מאקו‏, 20 בינואר 2012;   אתי אברמוב, ‏מת האבא של דני דין, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בינואר 2012 (הקישור אינו פעיל); שרגא גפני באתר "אבלים".
↑  שרגא גפני באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  האתר הרשמי של שרגא גפני ז"ל
↑  אלי אשד, מטרזן ועד זבנג: הסיפור של הספרות הפופולרית העברית, תל אביב: בבל, תשס"ב 2002, עמ' 105.
↑  רון מיברג, ש.ג. בדרך לרומא, חדשות, 13 באוקטובר 1989
↑  ביקורת: פנינה מיזליש, ה"אכזריות" המוגשת לילדינו, מעריב, 8 בנובמבר 1963.
↑  ביקורת: אורה אורדון, "עניין של אהבה", למרחב, 27 בדצמבר 1963
↑  ביקורת: כ. יוסף, קרבות מפורסמים, חרות, 19 במרץ 1963.
↑  ראו: סרט עלילתי קצר חדש של רנן שור, דבר, 22 בדצמבר 1981; רחל דנה, ג'ימאלאיה, דבר, 25 בדצמבר 1981.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309285405171  GND: 117200305X  ISNI: 0000 0001 0804 0902  LCCN: n89120130  VIAF: 101373213   WorldCat (עם VIAF): 101373213
ויקטור ויסליב

אין תמונה חופשית
ויקטור ויסליב (נולד ב-1965), יזם ישראלי וחתן פרס ביטחון ישראל.
ויסליב בוגר לימודי פיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת תוכנית תלפיות, ובמשך 15 שנים שירת ביחידת מחקר אלקטרוני בצה"ל והגיע עד דרגת סגן-אלוף. בשלהי שירותו הצבאי זכה בפרס ביטחון ישראל (1999).
בשנת 2001 הקים יחד עם חברו ליחידה, אריאל מייסלוס, את חברת "Passave" לפיתוח וייצור שבבים לתקשורת אינטרנט על סיב אופטי. הוא כיהן כמנכ"ל החברה עד לרכישתה בשנת 2006 על ידי החברה האמריקנית PMC Sierra. לאחר הרכישה החל ויסליב בתפקידו הנוכחי (2008) כסגן נשיא ומנכ"ל החטיבה לסיבים אופטיים לצרכנים פרטיים. בעת רכישת Passave פורסם כי ויסליב ומייסלוס, הרוויחו ממכירתה כ-23 מיליון דולר כל אחד.
בשנת 2010 ייסד, ביחד עם אורטל אלפרט ואורי מור, את חברת Wi-Charge שעוסקת בטעינה אלחוטית, ונכון לשנת 2023 הוא מנכ״ל החברה.
הערות שוליים

↑  עבר, הווה ועתיד - יהודים ממוצא רוסי בתולדות הציונות - טכנולוגיה
↑  פסווה נמכרה ל-PMC Sierra תמורת 300 מיליון דולר, באתר ynet, 4 באפריל 2006
↑  אמיתי זיו, "לקח לנו 8 שנים אבל בטוח שאנחנו עושים משהו נכון": החברה הקטנה מרחובות שרוצה לייצר חשמל אלחוטי, מאתר Tech12, 7/7/2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Big Street

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  דיימון ראניון, Little Pinks
 בימוי:  אירווינג רייס 
 הופק בידי:  דיימון ראניון 
 תסריט:  לאונרד ספיגלגאס 
 עריכה:  ויליאם המילטון 
 שחקנים ראשיים:  הנרי פונדה ולוסיל בול
 מוזיקה:  רוי ווב 
 צילום:  ראסל מטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  הפתיחה בניו יורק: 13 באוגוסט 1942  ההפצה בארצות הברית: 4 בספטמבר 1942
 משך הקרנה:  88 או 92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרטי דרמה אמריקאיים
 מקום התרחשות:  דרום פלורידה, ניו יורק, מיאמי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
The Big Street (בעברית: "הרחוב הגדול") הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1942, בכיכובם של הנרי פונדה ולוסיל בול. הסרט עוסק ביחסי אהבתו החד צדדיים של מפנה שולחנות לזמרת יפהפייה וקרת לב, והוא עיבוד קולנועי לסיפורו הקצר של דיימון ראניון, "Little Pinks" ("פִּינְקְס הקטן"), סיפור שהופיע לראשונה ב-1940, באחד מן הטורים השבועיים של ראניון בשבועון "Collier's" ("של קולייר" (אנ')). מאוחר יותר הסיפור הופיע גם באסופת כתביו "Runyon from First to Last" ("ראניון מתחילה ועד סוף") בַּחלק "Stories à la Carte" ("סיפורים על המפה"). ראניון, כותב הסיפור, הפיק גם את הסרט. אירווינג רייס (אנ') היה הבמאי. לאונרד ספיגלגאס (אנ') כתב את התסריט, המבוסס באופן רופף על הסיפור המקורי. השיר העברי המוכר "פנקס הקטן" והסיפור "פינקס קטינא", הם עיבוד ותרגום, בהתאמה, לסיפורו המקורי של ראניון.
מקור שם הסרט

"The Big Street" ('הרחוב הגדול') היה כינוי לַבּרודוויי (מילולית ניתן לתרגם 'The Broadway' ל'הדרך הרחבה' או ל'הרחוב הרחב'). ראניון רימז בשם זה, למקום שבו מתחילה עלילת הסרט, ולמקום שסביבו נסובים כל סיפוריו.
עלילה

הסרט מתמקד בדמותו של אוגוסטוס פינקרטון השני, 'פִּינְקְס הקטן' (בגילומו של הנרי פונדה), המועסק כמפנה שולחנות ('פיקולו') במסעדה, ובמערכת יחסיו עם גלוריה לַיוֹנְס (בגילומה של לוסיל בול), זמרת יפהפייה וקרת לב. עלילת הסרט מתחילה בברודוויי. קייס אייבּלס (ברטון מקליין), בעליו של מועדון לילה בניו יורק, דוחף את גלוריה בת זוגו במורדו של גרם מדרגות, בהתקף של קנאה. בעקבות הנפילה בגרם המדרגות, גלוריה ניזוקה קשות והופכת לנכה המרותקת לכיסא גלגלים. גלוריה שנותרת חסרת פרוטה בשל ההוצאות המרובות ובשל חוסר ההכנסות שמסבה לה נכוּתה, נאלצת להיסמך על חסדיו של פינקס, המזמין אותה להתגורר עימו בדירתו הצרה והעלובה.
כאשר ידידתו של פינקס, ויולט שׁוּמבֶּרג (אגנס מורהד), נישאת ל'ג'ונסון הנחמד נחמד' ('Nicely Nicely Johnson', יוג'ין פַּלֶה) והזוג עוקר לפלורידה, גלוריה פוקדת על פינקס לקחת אותה לשם, מתוך תקווה שבמזג האוויר החם של פלורידה ישתפר מצבה הבריאותי. לפינקס לא נותר כסף לצורך המסע הארוך, והוא דוחף את כיסא הגלגלים של גלוריה במסע רגלי כל הדרך עד למיאמי שבפלורידה. במיאמי פוגשת גלוריה באהובהּ משכבר הימים דיקייטר (ויליאם ט' אור) ומנסה לשוב אליו, אלא שהוא מאבד בה עניין מיד כשהוא מגלה כי היא נכה. גלוריה משתלחת בכעס בפינקס, והוא נוטש אותה ומוצא עבודה במועדון במיאמי בבעלותו של קייס. אלא, שלאחר זמן ויולט מספרת לפינקס שגלוריה חולה מאוד והוא שב אליה.
מתוך דיכאון וייאוש, גלוריה מספרת לפינקס כי היא משתוקקת להיות לבושה ולו רק לערב אחד בשמלת ערב מעוטרת באבני חן. כאשר פינקס רואה שהידוענית מִימִי וֵנוּס (מריון מרטין) לבושה בשמלת ערב כמו זו שגלוריה רצתה, הוא פורץ לביתה של מימי על מנת לגנוב את שמלתהּ, ושומע במקרה את אחד מבריוניו של קייס הסוחט אותה ומאיים שאם היא לא תיתן לו את תכשיטיה, הוא יפרסם ברבים את חוסר נאמנותה לבעלה. פינקס מסווה את זהותו, ומצליח באומץ רב להשיב את התכשיטים למימי. לאחר מכן הוא מודיע לקייס שידווח על מעשיו למשטרה, אלא אם כן יסכים לארח את גלוריה כאורחת של כבוד, במסיבה שהוא עורך.
בליל המסיבה המשטרה עוצרת את פינקס. כרטיס הביטוח הלאומי שלו נמצא בארון הבגדים של מימי שבו הוא הסתתר בזמן הפריצה לביתהּ. אלא, שכאשר בעלה של מימי, סמואל (ג'ורג' קליבלנד), שומע מדוע פרץ פינקס אל הבית הוא מתמלא רחמים עליו, ומבטל את תלונתו. גלוריה נוכחת לדעת לבסוף אילו קורבנות פינקס היה מוכן להקריב למענה, והוא נושא אותה בזרועותיו אל רחבת הריקודים כדי שיוכלו לרקוד. גלוריה אומרת לפינקס שהיא רוצה לראות את האוקיינוס ואז מתה בזרועותיו. בהתעלמות ממותה, הוא נושא אותה במדרגות המועדון כדי להביאה אל האוקיינוס ולמלא בכך את משאלתה האחרונה.
הפקה

דיימון ראניון רצה ללהק את צ'ארלס לוטון ואת קרול לומברד לתפקידים הראשיים בסרט, אלא ששני השחקנים לא היו מעוניינים בכך. לומברד הציעה לראניון לבחון את מועמדותה של חברתה לוסיל בול, וכך, בניגוד לעמדתם של RKO, משווקי הסרט, שלחצו עליו לאייש בתפקיד הראשי שחקנית ידועה ומוכרת יותר, כברברה סטנוויק או כג'ין ארתור (אנ'), ראניון הציע את התפקיד ללוסיל בול. מאוחר יותר, בול ציינה כי באותה שעה כבר מלאה תפקיד בסרט אחר. בול נזכרת, "היה נדמה ששום דבר לא קורה לי בסטודיו. הצ'קים השבועיים של אלף הדולר המשיכו להגיע כרגיל, אך עדיין הייתי שחקנית רגילה בסרטים מדרג ב'".
צילומיה של בול לא זרמו על מי מנוחות. הבמאי אירווינג רייס היה 'טירון', ואילו עמיתהּ לגילום התפקידים הראשיים, הנרי פונדה, בן זוג לשעבר של בול שנשלף לצורך הסרט מפוקס המאה ה-20, לא נתן לה די סיוע והדרכה. דסי ארנז (אנ'), שבאותו זמן היה בעלהּ של בול, חשש כי אשתו תצית מחדש את יחסיה עם פונדה, ונכח לעיתים קרובות על הסט כדי לפקח עליה מקרוב. למרות כל המהמורות הללו, בול החשיבה את הסרט כאחד הסרטים האהובים עליה.
דמותו של 'ג'ונסון הנחמד נחמד' מופיעה במחזמר ברודוויי ברנשים וחתיכות ואף בסרט בשם זה. הן המחזמר והן הסרט מבוססים על סיפוריו הקצרים של ראניון.
ביקורות

מבקר הסרטים של הניו יורק טיימס אמר שהסרט "בעל קצב מתוחכם וצבעוני" וכי הוא "מבוים באופן תמציתי", אך סבר מצד שני, כי "בשל החריגות התכופות מן הקו הקומי הכללי של העלילה, הסרט עובר אובר-דרמטיזציה עד כדי יצירה של מצבים בלתי מתקבלים על הדעת ושל אפקט בכייני". הוא ציין, שהנרי פונדה "מגלם את דמותו של הגיבור ה'נורא נחמד' בניגוד להתאמתה של מיס בול לגילום דמות הזמרת" הקרה והאכזרית.
בווראייטי סברו שהתסריטאי לאונרד ספיגלגאס ביצע "עבודה טובה בהעברת רוחהּ של היצירה אל המסך, ועיטורהּ בהומור ראניוני טיפוסי", חשו שלוסיל בול "התגברה על משוכות גבוהות" וטענו שהנרי פונדה "היה במיטבו".
ב-Time Out הלונדוני סברו שהסרט "הצליח לתפוס את רוב הרוח הראניונית של חיי הרחוב, ואף את שׂפת הרחוב הצבעונית המקומית שלו". אף על פי כן, נכתב שם שהסרט "מקלקל הכול לעיתים קרובות, כשהוא מתפלש בסנטימנטליות מיותרת". על בול נאמר שם, שהיא "מהממת בתפקידהּ הנדיר בכנותו".
ההוצאה לאור של ה-DVD

חברת "Turner Entertainment" (אנ') הוציאה את הסרט ב-DVD של אזור צפייה 1 ב-19 ביוני 2007. רצועת השמע (אנ') של הסרט הייתה באנגלית, והייתה אפשרות לבחור כתוביות באנגלית או בצרפתית. התקליטור הכיל גם את הבונוסים הבאים: הפרק "החתול הֶפּ" מסדרת לוני טונס והמחזמר הקצר "Calling All Girls".
בעברית

אף שהסרט גופו, לא תורגם מעולם לעברית ולא הופיע מעולם בעברית, הסיפור, שעל בסיסו נכתב הסרט, תורגם ועובד פעמים אחדות בעברית: "Little Pinks" הופיע כַּסיפור "פינקס קטינא", בתוך קובץ סיפורי ראניון, "טיפוסים קשוחים", שתרגם אליעזר כרמי. השיר העברי הידוע, "פנקס הקטן", הוא עיבוד שירי לסיפורו של ראניון. השיר הופיע במחזמר "עיר הגברים", מחזמר שכתב דן אלמגור והלחין מתי כספי, והוקדש לסיפוריו של ראניון.
ראו גם

ברודוויי
פנקס הקטן
הערות שוליים

↑  Variety, August 5, 1942, p. 27
↑  Harrison's Reports and Film Reviews (אנ'), August 8, 1942, p. 128
↑  1920's Fashion & Music, The Lurid History of Broadway in the 1920s
במקור זה, מופיע פעמיים המושג 'The Big Street' ככינוי לברודוויי
1 2  Turner Classic Movies, "The Big Street (1942)"
↑  AFI, "The Big Street (1942)"
↑  A. W., ‏At the Palace, New York Times, August 14, 1942
↑  Variety site, "The Big Street"
↑  Time Out (at Internet Archive Wayback Machine),"The Big Street (1942)", February 21, 2009
↑  אתר הספרייה הלאומית, הקטלוג המאוחד של ישראל – ULI, תוצאות חיפוש הכותר "טיפוסים קשוחים"
↑  אורי קציר, בלוג "אפלטון", פינקס קטינא / דיימון ראניון
↑  אלי אשד, בלוג "המולטי יקום של אלי אשד", ברנשים קשוחים עם לב של זהב: דיימון ראניון והמחזמר "ברנשים וחתיכות"
דייוויד הנד

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1900 פליינפילד, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  11 באוקטובר 1986 (בגיל 86) סן לואיס אוביספו, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  דייוויד דוֹד הנד
 לאום:  אמריקאי
 תקופת הפעילות:  1930 (אולפני ההנפשה של וולט דיסני) – 1944
 תחום יצירה:  אנימטור, במאי סרטי הנפשה
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (1994) פרס וינזור מקיי (1984) פרס הוגו למפרע (1943)
 צאצאים:  דייוויד הייל הנד
דייוויד דוֹד הנד (באנגלית: David Dodd Hand;‏ 23 בינואר 1900 – 11 באוקטובר 1986) היה אנימטור ויוצר סרטי הנפשה אמריקאי הידוע בעבודתו בוולט דיסני הפקות. הוא עבד על מספר סרטי דיסני קצרים במהלך שנות ה-30 ובסופו של דבר הפך לבמאי מפקח בסרטים "שלגיה ושבעת הגמדים" ו"במבי". לאחר מותו, בשנת 1994, הוא הוכרז כאגדת דיסני.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

הנד, שנולד ב-23 בינואר 1900 בפליינפילד, ניו ג'רזי, למד במכון לאמנות בשיקגו. עם תום הלימודים, הוא קיבל עבודה בסטודיו ג'יי. ר. בריי (אנ') בניו יורק; שם הוא פגש את מקס פליישר והחל את קריירת ההנפשה שלו בעבודה על סדרת סרטי ההנפשה של פליישר, "מחוץ לקסת הדיו" (אנ') במהלך שנות ה-20.
הנד התעניין באולפני וולט דיסני, שזה עתה הפיקו את "ספינת הקיטור וילי" - הסרט המצויר הראשון עם שמע מסונכרן. על פי ההשערה, הוא החליט לבקר בקליפורניה ולהגיש מועמדות לעבודה בסטודיו.
ביוגרפיה > קריירה בדיסני

בשנת 1930, הנד הצטרף לאולפני וולט דיסני בתור האנימטור ה-21 הצעיר והשאפתני ביותר, במהלך מסע גדול של דיסני לגייס ממיטב כישרונות ההנפשה. לא לקח זמן רב עד שוולט דיסני הבחין בכישרונו של דייוויד להוציא דברים לפועל, ולכן הוא העביר את דייב (כפי שכונה על ידי חבריו) לביים סרטי הנפשה קצרים, כמו "יום הדין של פלוטו", "מטפסי הרים" ו"היאוואטה הקטן". עד שנת 1932 הוא נחשב לאחד האנימטורים המובילים של האולפן (למרות כמה תלונות על כך שעבודתו הייתה "מכנית מדי") והפך לחבר קרוב של דיסני עצמו. הכישורים הארגוניים של הנד גרמו לדיסני לבחור בו להיות הבמאי השלישי של האולפן אחרי ברט גילט ווילפרד ג'קסון. מאוחר יותר, ב-1933, קידם אותו וולט למנהל ההפקה של הסטודיו, ובסביבות אותו זמן, הפקיד את הנד בבימוי הסרט המצויר הראשון באורך מלא, "שלגיה ושבעת הגמדים".
הנד "היה אציל בהפיכת חלומותיו של וולט להנפשה", מציינים האנימטורים ואגדות דיסני פרנק תומאס ואולי ג'ונסטון בספרם "Disney Animation: The Illusion of Life" (אנ'). הם הוסיפו: "דייב ידע מספיק כדי לזהות איכות, ואם וולט היה אומר, 'בוא נכניס את זה לסרט, דייב היה מוודא שזה נכנס ובדיוק באותו האופן. אם וולט אמר, 'אנחנו יכולים לחסוך כאן כסף; בואו נשמור על העלות', דייב היה משתמש בכל קיצורי הדרך שבספר. הוא מעולם לא בלבל את דעותיו או שאיפותיו שלו עם דעותיו של וולט".
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי עבור החברה עם הסרט הקצר של מיקי מאוס "בונים בניין" והמשיך לביים גם סרטים קצרים הן של "סימפוניות טיפשיות" והן של "מיקי מאוס". עד סוף שנות ה-30 כישורי הניהול של הנד אפשרו לו לעלות בהיררכיה של הסטודיו ולתפקד כיד ימינו של דיסני. אבל כפי שמציין ההיסטוריון מייקל ברייר "משרתו של הנד הייתה מופרכת ביסודה – הוא היה שני בפיקוד בארגון שמנהיגו, צעיר מהנד עצמו, לא התכוון לזוז אי פעם הצדה או לחלוק כוח אמיתי".
במהלך 14 שנותיו בחברה, דייב עבד על כ-70 סרטים קצרים ושלושה באורך מלא. הוא שימש כאנימטור בסרט המצויר הראשון בשיטת טכניקולור, "פרחים ועצים", שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר הראשון בשנת 1932. מאוחר יותר הוא ביים את "מי הרג את קוק רובין?" (שהיה מועמד לפרס האוסקר) ו"שלושה חתלתולים יתומים" (שזכה באוסקר), שניהם בשנת 1935. בנוסף הוא ביים את "העכבר המעופף", "מבעד למראה" ו"היאוואטה הקטן", שימש כבמאי מפקח בסרט "במבי" ומנהל הנפשה בסרט התעמולה "ניצחון באמצעות כוח אווירי", שהיה הפרויקט האחרון שלו בדיסני.
ביוגרפיה > לאחר דיסני

לאחר שעזב את דיסני ב-1944, הנד נסע לאנגליה, ובגיבויו של התעשיין ג'יי. ארתור ראנק, הקים את Gaumont British Animation ב-1946 כדי להפיק סדרה בשם "Animaland" ועוד אחת בשם "Musical Paintbox", תוך שהוא משפיע על דור של אנימטורים בריטיים. בשנת 1948, הוא הפיק כמה פרסומות מונפשות תיאטרליות בשם "Ye Old English Car-Tunes" עבור Esso, השם המסחרי לאקסון מוביל. אלה לא הצליחו להגיע להפצה בארצות הברית, והאולפן נסגר ב-1950, והכריע את התוכניות להפיק שני סרטי הנפשה באורך מלא שעובדו מתוך "האנשים הראשונים על הירח" של הרברט ג'ורג' ולס ו"ציד הסנרק" של לואיס קרול. בשנת 1951 הנד חזר לארצות הברית והשתקע בקולורדו שם עבד במשך 18 השנים הבאות בחברת הסרטים אלכסנדר (אנ'), יצרנית פרסומות וסרטים תעשייתיים.
החל מינואר 1949 יצאו לאקרנים בבתי הקולנוע בבריטניה סדרותיו של הנד "Animaland" ו-"Musical Paintbox". מאוחר יותר, ביוני, שתי הסדרות שלו יצאו לאקרנים בבתי הקולנוע בקנדה. מעטים במספרם, סרטיו הקצרים של הנד הוצגו בבתי הקולנוע במשך שנה בלבד, וסיימו את ריצתם בבריטניה ביולי 1950 ובקנדה באוקטובר 1950. במהלך אמצע שנות ה-70 ועד תחילת שנות ה-80, הסרטים של הנד שודרו בטלוויזיה בפעם הראשונה בבריטניה.
דייוויד הנד נפטר ב-11 באוקטובר 1986 בסן לואיס אוביספו, קליפורניה, בגיל 86.
בנו של הנד, דייוויד הייל הנד, הקים את "דייוויד הנד הפקות" המחזיקה בזכויות על 19 סרטי ההנפשה הקצרים של Gaumont British Animation – תשעה סרטים של "Animaland" ועשרה של "Musical Paintbox" – ומקווה להפיק סרטים חדשים בכיכובם של כמה מהדמויות מהסרטים.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת |
| --- | --- |
1930: חצות בחנות צעצועים
1931: הצלחת הסינית
1931: מנגינות מצריות
1933: המלך קול הזקן
1933: ציפורים באביב
1933: הדוקטור המטורף
1933: בונים בניין
1934: העכבר המעופף
1934: חוטף הכלבים
1934: מכבש הקיטור של מיקי
1935: מי הרג את קוק רובין?
1935: יום הדין של פלוטו
1935: החתלתול השודד
1935: שלושה חתלתולים יתומים
1936: קבוצת הפולו של מיקי
1936: מבעד למראה
1936: שלושה מוסקטרים עיוורים
1936: מטפסי הרים
1936: אמא פלוטו
1936: שלושה זאבים קטנים
1937: היאוואטה הקטן
1937: מיקי הקוסם
1937: שלגיה ושבעת הגמדים
1938: ציידי הלווייתנים
1940: פנטסיה
1942: במבי
1943: ניצחון באמצעות כוח אווירי
הערות שוליים

1 2 3 4  Transcript of Michael Barrier's interview with David Hand
↑  David Hand's Animaland. Posted on Toonhound: Cartoons, animation, comic strips and puppets in the UK.
↑  Musical Paintbox. Posted on Toonhound: Cartoons, animation, comic strips and puppets in the UK.
↑  Memories of David Hand and Moor Hall Studios
↑  TCM's Cartoon Alley
↑  MichaelBarrier.com -- Interviews: David Dodd Hand, michaelbarrier.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459884205171  PLWABN: 9810676696405606  BNE: XX1541442  BnF: cb13178783k (data)  GND: 123535573  ICCU: PUVV159014  ISNI: 0000 0000 5511 9042  LCCN: n84016811  NKC: xx0053035  NLK: KAC201519953  NTA: 11510786X  SNAC: w64w0vsp  SUDOC: 183544846  VIAF: 2611524   WorldCat (עם VIAF): 2611524
Virtuality

מערכת ה-1000CS של Virtuality אשר פותחה במקור בשנת 1991 והכילה התקן ראש ובקר ג'ויסטיק.
Virtuality היו מכונות מציאות מדומה שנוצרו על ידי חברת Virtuality Group, ונמצאו בעיקר במשחקיות וידאו בתחילת שנות ה-90. המכונות של Virtuality אפשרו לשחקנים לשחק במשחקי מציאות מדומה בזמן אמת באמצעות התקן ראש מציאות מדומה סטריאוסקופי, ג'ויסטיקים, התקני מעקב ורכיב רשת אשר אפשר לקחת חלק במשחק מרובה שחקנים במקרים בהם שתי מכונות הוצבו זה לצד זה.
מערכת ה־Virtuality 1000SU VR הושקה בשנת 1990. בתחילה היו שני סוגי מכונות - בסוג האחד השחקן היה יכול לשחק בזמן שהוא עומד ובסוג השני השחקן היה יכול לשחק בזמן שהוא יושב. התקן הראש בשני המכונות הכיל שני מסכי LCD עבור כל עין, כל אחד ברזולוציה של 372x250. ההתקן הראש כלל גם אוזניות, ארבעה רמקולים ומיקרופון.
באמצע שנות התשעים הוקם בתל אביב מתחם ראשון של מציאות מדומה שנקרא VR. הוא היה ממוקם בשער 1 בדיזנגוף סנטר והכיל מספר מכונות של חברת Virtuality.
העניין במכונות המציאות מדומה של Virtuality דעך בסופו של דבר עם הדעיכה בפופולריות של משחקיות הווידאו לטובות משחקי וידאו במחשבים ביתיים ובקונסולות הווידאו. החברה ניסתה לפתח מערכות מציאות מדומה ביתית אך המאמצים לא צלחו והחברה פשטה את הרגל לסוף בשנת 1997.