stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת דובים

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  פול מנשיפ 
 תאריך יצירה:  1933 
 טכניקה וחומרים:  ארד 
 ממדים בס"מ
 אורך:  1.83 מ' 
 רוחב:  1.42 מ' 
 גובה:  2.24 מ' 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  סנטרל פארק
 קואורדינטות:  40°46′39″N 73°57′50″W﻿ / ﻿40.777543545275°N 73.964024755728°W﻿ / 40.777543545275; -73.964024755728
  (למפת מנהטן מוגדלת) קבוצת דובים(למפת מנהטן רגילה) קבוצת דובים
 
קבוצת דובים הוא פסל ברונזה מאת פול מנשיפ (Paul Manship). הפסל מתאר קבוצה של שלושה דובים מוצבים על בסיס מעוגל דמוי סלעים.
היצירה

גובה של הפסל הוא 88 אינץ' (2.24 מטרים), מידות הבסיס הם 72 אינץ' על 56 אינץ' (1.83 מטר על 1.42 מטר). משקלו של הפסל 1,500 פאונד (680.4 ק"ג).
כמו רבים מפסלי החיות של פול מנשיפ, הפסל בעל בצורה מופשטת, עם מספיק פרטים כדי ללכוד את אופי הייחודי של שלושת הדובים. סגנונו של הפסל התפתח ממחקריו שעשה פול מנשיפ על אמנות של יוון הקדם-קלאסית, אירופה של ימי הביניים ומזרח אסיה.
פסל נוצק בשנת 1933 ונמצא באוסף של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
בנוסף, בשנת 1933, פול מנשיפ עיצב שלושה דובים כדמויות בודדות, בגרסה קטנה, עבור שער הזיכרון של פול ג'יי רייני בגן החיות ברונקס. בשנת 1939, הוא שינה את מיקום הדמויות כך שיפנו קדימה - הדוב היושב משמאל, הדוב העומד במרכז והדוב ההולך מימין.
בשנת 1960, נוצק העתק השני של הפסל ועמד כמשלושים שנה בשטח ביתו של פול מנשיפ ליד גלוסטר, מסצ'וסטס.
ב-11 באוקטובר 1990 הפסל הועבר ועוצב בגן שעשועים על שם פט הופמן פרידמן, בסנטרל פארק, בפינת השדרה החמישית ורחוב 79. הפסל הוא תרומה של סמואל נ. פרידמן לזכר אשתו, פט.
הגרסה הקטנה יותר של היצירה מוצגת משנת 1952 באחד החלקים של שערי אוסבורן של כנסיית וויליאם שבסנטרל פארק.
העתק הנוסף של היצירה מוצג משנת 2008 בגני קומפטון, בבנטונוויל, ארקנסו.
כמו כן, ב-2001 הוצב העתק של הפסל בגן החיות התנ"כי בירושלים כתרומה של סמואל נ. פרידמן.
גלריה

פסל קבוצת דובים בגן החיות התנ"כי בירושלים
שלושה דובים כדמויות בודדות, בגרסה קטנה, על שער הזיכרון של פול ג'יי רייני בגן החיות ברונקס
הערות שוליים

↑  פסל קבוצת דובים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
↑  פסל קבוצת דובים בסנטרל פארק
↑  פסל קבוצת דובים בגני קומפטון, בבנטונוויל
↑  פסל קבוצת דובים בגן החיות התנ"כי בירושלים
קדרים

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם לעם, ראו .
| --- | --- |
קדרים כפי שנשקפת מהארבל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎107 מטר
תאריך ייסוד: 1980
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 329 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) קדרים(למפת הגליל העליון רגילה) קדרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קדרים32°53′53″N 35°28′28″E﻿ / ﻿32.8980188202059°N 35.4743179193589°E﻿ / 32.8980188202059; 35.4743179193589  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון באדום - קדרים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

קַדָּרִים הוא קיבוץ בגליל העליון, מזרחית למע'אר, השייך למועצה אזורית הגליל העליון ומהווה היישוב הדרומי ביותר בה.
היסטוריה

ביולי 1978 הוחלט במשרד השיכון על התחלת בניית מבני קבע ביישוב. 
היישוב הוקם בשנת 1980 ליד הר קדרים, ונקרא בתחילה רותם-קדרים ע"ש השבט הבדואי קודיריה, ששכן בעבר באזור היישוב. ההסבר הרשמי לשמו הוא קדרי כפר חנניה הסמוך מימי המשנה והתלמוד, שהיה מפורסם בקדריו.
בגלל קרבת המחצבה שבהר ליישוב עצמו הועבר היישוב בשנת 1987 למיקומו הנוכחי המרוחק מהמחצבה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מתחילה הקמת מיבני קבע בששה ישובים, דבר, 21 ביולי 1978
↑  דוד גרוסמן, הכפר הערבי ובנותיו, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1994
↑  בבלי, שבת, קכ ע"ב, ועוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467845705171
דוד בן-שימול (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1961 (בן 63) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
דוד בן-שימול (נולד ב-9 במרץ 1961) הוא עיתונאי ספורט בעיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה

דוד בן-שימול החל דרכו המקצועית באמצע שנות השמונים כעיתונאי במקומון "כל העמק והגליל" מרשת "ידיעות תקשורת של ידיעות אחרונות", הוא סיקר את תחומי הספורט, החינוך והנדל"ן ושימש גם כעורך מדורים בעיתון. מסוף שנות השמונים ובראשית שנות ה-90 שימש כעיתונאי של "ידיעות אחרונות" בצפון וסיים בהצלחה קורס תקשורת במכללת רמת גן.
בשנת 1997 עבר לסקר קבוצות כדורגל מליגת העל בית"ר ירושלים, מכבי נתניה, מכבי תל אביב ומכבי חיפה בני יהודה ואת הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל. החל משנת 2010 סיקר בן-שימול גם את נבחרת ישראל הבוגרת בכדורגל.
בן שימול שידר גם בקביעות מ-2012 פינות ספורט ברדיו[דרושה הבהרה]
.
בין הפרסומים של בן שימול ניתן למנות את הניסיון לחתן את כדורסלן גליל עליון אנדרי זלינבבא עם גיסת אחד המנהלים במועדון כדי שיקבל אזרחות, עריקת הכדורגלן שהפך לדוגמן, אנחל בונני ממחנה האימונים של הפועל נצרת עילית ביוגוסלביה, צילומי החוזים הכספיים הגבוהים של רונן חרזי בסלמנקה ואלון מזרחי בניס, החלטת הבוררות של פיפ"א בפרשת אישטוואן פישונט, המיליונים שקיבל משה דדש בעקבות מכירת מתחם בית וגן, החלטת הבוררות של אהוד אולמרט לאישור העסקה של דדש, הסכם השכר של אברהם גרנט במכבי תל אביב, רכישת פורטסמות' האנגלית על ידי משפחת גאידמק, חוזי העתק של אלי גוטמן וג'ובאני רוסו בבית"ר ירושלים בעידן המיליונים של גד זאבי, הסולחה בין כוכבי מכבי חיפה ניר דוידוביץ' ויניב קטן בעקבות הסכסוך הגדול, חוזי מאמני נבחרת ישראל, הקלטת של המאמן גיא לוזון עם התבטאויות גזעניות, לכידת כדורגלן מבית"ר ירושלים על ידי משטרת ישראל בדירת הימורים, ניסיון העברת בקבוקי אלכוהול במכס על ידי כדורגלנים ממכבי תל אביב שנתפסו, חובות הענק של ההתאחדות לכדורגל בישראל וההלוואות לטווח ארוך שנטלה, שקיעת אצטדיון רמת גן עקב בעיות בקרקע.
בדצמבר 2019 פרש מעבודתו בידיעות אחרונות.
כיום הוא מועסק כאחראי מגרשי הכדורגל במודיעין, עיר מגוריו.
הערות שוליים

↑  אחד משלנו, באתר בלינקר, ‏29 בנובמבר 2012
דנית גולד

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1988 (בת 36) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  פרוזה
 זרם ספרותי:  סוריאליזם, כתיבה פיגורטיבית, כתיבה פרגמנטרית
 הושפעה מ:  בוריס ויאן, יואל הופמן, יהודה עמיחי, אילנה ברנשטיין, וירז'יני דפנט
 בן זוג:  אוהד שגב
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס שר התרבות ליוצרים בתחילת דרכם
 www.danitgold.com
 
דנית גולד (נולדה ב־8 במאי 1988) היא סופרת ומנחת סדנאות כתיבה לאימהות וזוכת פרס שר התרבות ליוצרים בראשית דרכם.
ביוגרפיה

גולד נולדה בחיפה כבת אמצעית. בוגרת החוג לבימוי והוראת תיאטרון מסמינר הקיבוצים (B.Ed). למדה בתיכון ויצו לאמנויות במגמת תיאטרון, מצטיינת המגמה בתחום התאורטי והמעשי.
בגיל תשע-עשרה עזבה את חיפה ועברה לתל אביב כדי ללמוד כתיבה יוצרת אצל מיטב המרצים לכתיבה ביניהם עמיחי שלו, אילנה ברנשטיין, אורית מיטל ושמעון אדף.
בגיל 31 כאשר ילדה את בנה הראשון חוותה משבר שבעקבותיו יצרה את סדנת הכתיבה "אימהות כותבות". סדנאות אלו זכו להצלחה ועודדו את המשתתפות להתנסות בכתיבה ככלי ביטוי ועיבוד חוויות אישיות ולשיח מעמיק אודות התפקיד האימהי.
בשנת 2024 הנחתה את פרויקט "לילה לילה" שבמסגרתו הורים כותבים ומלחינים שיר ערש לילדיהם בשיתוף מוזיקאים מקצועיים מטעם אורבן 95 וקרנגי הול בניו יורק.
כיום עוסקת גולד בהוראה ובכתיבה. היא נשואה לאוהד שגב (אחיו של השחקן איתי שגב) ולהם 2 ילדים. מתגוררת ברמת גן.
על יצירתה

את כתיבתה של גולד ניתן להגדיר כפיגורטיבית וסוריאליסטית.
על ספר הביכורים שלה התרחבות כתבה מבקרת הספרות חבצלת פרבר בעיתון מקור ראשון: "ספר ביכורים אנרגטי, עשיר ומדויק, שדורש קריאה מסוג אחר", "סגנון הכתיבה כשלעצמו התגלה כפיתוי שקשה לעמוד בפניו: מלא אנרגיות, דחוס, עשיר ומדויק בלשונו ובתכניו, קצבי ומוזיקלי. כל המאפיינים שאוחזים בחוזקה בקורא".
אלעד בר נוי כתב במוסף ספרים של עיתון ידיעות אחרונות: "הכתיבה של גולד מזכירה את כתיבתו של בוריס ויאן ב'צל הימים'; עולם סוריאליסטי או פנטסטי שמדמה את עצמו לכזה שהכול בו אפשרי, לחגיגה של חופש".
על ספרה השני "בתוך המילים בתים" כתב עורך הספר אלי הירש: "בתוך המילים בתים הוא רומן יוצא דופן בלשונו הציורית והדייקנית ובדרך כתיבתו המיוחדת. הוא כתוב בקצב מהיר, במקטעים שמצטרפים זה לה כמו פיסות בפאזל, ומשרטטים יחד עלילה עכשווית וישראלית מאוד".
ספריה

התרחבות, חיפה: פרדס הוצאה לאור, 2018
בתוך המילים בתים, תל אביב: פטל הוצאה לאור, 2024
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של דנית גולד
דנית גולד, ברשת החברתית LinkedIn
הערות שוליים

↑  רשימת הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית
↑  דנית גולד, כותב ב-יְקוּם תַּרְבּוּת, באתר "יקום תרבות"
↑  אמהות כותבות, באתר Danit Gold (באנגלית)
↑  Urban 95
↑  Lullaby project Carnegie Hall
↑  דנית גולד, הפסקתי לשקר לעצמי. עזבתי את תל אביב, באתר ynet, 9 ביולי 2021
↑  הרומן התרחבות מאת דנית גולד בארכיון הספריה הלאומית
↑  הסופרת ומבקרת הספרות חבצלת פרבר בלקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  דנית גולד, בתוך המילים בתים, הוצאת פטל: אביבית משמרי, 2024
יואב דותן (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1955 (בן 69) 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן בשחמט בהתכתבות
 מד כושר נוכחי:  1,607 (נכון ל־יולי 2021) 
 מקצוע נוסף:  מתכנת
 מדינה:  ישראל ישראל
 
יואב דותן (נולד ב-6 בדצמבר 1955) הוא רב-אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות, אלוף ישראל לשחמט בהתכתבות בשנת 1997 (אליפות 37) ובשנת 2010 (אליפות 53), ואלוף פינלנד לשחמט בכתב בשנת 2001 (אליפות יובל ה-40). בשיאו עם מד כושר 2655, רביעי בעולם.
ביוגרפיה

דותן הוא בנו של פליקס דותן, הוגה ויוזם תוכנית תלפיות, שהיה פרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים; ונינו של מרכוס שטיינר, שהיה רב העיר ביילסקו-ביאלה ופרופסור לפילוסופיה.
גדל בשכונת רסקו בירושלים והתחנך בבית הספר היסודי ע"ש יוסף לוריא ובבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה (סיים בשנת 1973).
זכה באליפות היובל של ICCF בגביע העולם בתוצאה של 10 נקודות מתוך 10 אפשריות.
בקונגרס ICCF (אנ') בשנת 2009 קיבל עיטור כסף ברטל פון מאסו על פועלו בתחום השחמט בהתכתבות.
דותן הוא תושב רמת השרון, עוסק בתכנות לפרנסתו. הוא נשוי לאילנה, שהייתה סגן-אלוף בחיל המודיעין והפכה ליקירת העיר רמת השרון, ואב לשלושה.
הישגים בולטים בתחרויות

| תאריך תחילת התחרות | שם התחרות | אתר התחרות | לוח בו שיחק בתחרות קבוצתית | מיקום בתחרות אישית | מספר משחקים | קטגורית התחרות | תוצאה נדרשת לרב-אמן | תוצאה בפועל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.6.1997 | גמר אליפות ישראל ה-37 | - | - | 1 | 6 | - | - | 5.5 |

| 1.1.2014 | גמר אליפות ישראל ה-53 | - | - | 1 | 12 | - | - | 10 |
| 1.08.2000 | תחרות לזכרו של יאניש |  | - | 4 | 14 | 9 | 10 | 10 |
| 2003 | חצי גמר אליפות אירופה השישית, לוח 2 |  | 2 | - | 10 | 9 | 7.5 | 7.5 |
| 25.04.2003 | אליפות רוסיה דרג ב' - יובל ה-10 |  | - | 1 | 14 | 11 | 9 | 10 |
| 30.07.2004 | אליפות פינלנד - יובל ה-40 |  | - | 1 | 15 | 10 | 10 | 11 |
| 16.10.2004 | גמר אליפות אירופה השישית |  | 2 | - | 12 | 13 | 7 | 8.5 |
| 1.02.2005 | תחרות לזכרו של רומן אלטשולר |  | - | 1 | 14 | 10 | 9.5 | 11 |
| 20.12.2005 | חצי גמר אליפות אירופה השביעית, לוח 1 |  | 1 | - | 10 | 8 | 7.5 | 7.5 |
| 1.02.2007 | תחרות לזכר מורחברי |  | - | 1 | 14 | 9 | 10 | 10 |
| 30.09.2007 | תחרות לזכר לוציאנו קמרה |  | - | 1 | 12 | 13 | 7 | 8.5 |
| 9.07.2016 | OdP/800/A, 800 Aniversario Orden de Predicadores - A |  | - | 2-6 | 16 | 14 | 8.5 | 8.5 |
הערה: "תוצאה בפועל" מודגשת - תוצאה המזכה בציון לתואר רב-אמן.
דו-קרבות

דותן ייצג את ישראל במספר דו-קרבות.
רוסיה מול שאר העולם, דותן בלוח השביעי מול רב-אמן בינלאומי כפול, הן פיד"ה והן ICCF וסילי מלינין (רו'). דותן ניצח 0–2. התחרות החלה בשנת 2004.
במספר תוצאות המזכות בתואר רב-אמן חלק דותן את המקום השני בעולם (נכון לינואר 2020) עם 13 תוצאות רב-אמן אחרי השיאן העולמי וונדרליך עם 14 תוצאות כאלו.
ביאורים

↑  באליפות זו השתתפו שחקנים מרחבי העולם, ולא רק מפינלנד.
הערות שוליים

↑  טבלת הסיום של גביע אליפות ישראל לשנת 2010 בשחמט בכתב
↑  Player Details, www.iccf.com
↑  טבלת הסיום של גביע העולם בשחמט בכתב
↑  ICCF CONGRESS 2009
↑  ששת המופלאים – נבחרו יקירי העיר רמת השרון לשנת 2020
↑  יקירת העיר רמת השרון לשנת 2020 - הגב' אילנה דותן, באתר עיריית רמת השרון, ‏2021-05-05
↑  ICCF International Correspondence Chess Federation
↑  INTERNATIONAL CORRESPONDENCE CHESS FEDERATION
| מס' | שם | דרגה | משחקים | מד כושר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יואב דותן | רב אמן | 669 | 2542 |
| 2 | דמיטרי גושצ'ין | רב אמן | 144 | 2532 |
| 3 | דניאל אליקים | רב אמן | 207 | 2467 |
| 4 | הראל אליוסף | אמן בינלאומי | 906 | 2444 |
| 5 | מיכאל אלנט | אמן בינלאומי בכיר | 522 | 2409 |
| 6 | דב רוזנברג | אמן בינלאומי בכיר | 368 | 2378 |
| 7 | איתן שרייבר | אמן בינלאומי בכיר | 500 | 2283 |
אלבניה תחת השלטון הגרמני

אלבניה התקיימה דה יורה כמדינה עצמאית, שרשמית נודעה כממלכת אלבניה, במהלך מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1943 ו-1944 תחת ניהולה של גרמניה הנאצית.
רקע

באפריל 1939 פלש צבא ממלכת איטליה לממלכת אלבניה, שהייתה עד אז מדינת חסות איטלקית, וכבש עד מהרה את המדינה. זוגו הראשון, מלך אלבניה, נאלץ לצאת לגלות, והמדינה הפכה לחלק מהאימפריה האיטלקית כממלכה נפרדת של הכתר האיטלקי. אלבניה התנהלה דה יורה כמדינה עצמאית, אך הכובשים הקימו במדינה ממשלת בובות תחת חוקה חדשה, שהפכה את אלבניה לארץ חסות איטלקית. המלך ויטוריו אמנואלה השלישי טען לכתר האלבני ובאופן רשמי שלט במדינה עד 25 ביולי 1943 אך בפועל המפלגה נשלטה על ידי ממשלת הבובות של המפלגה הפשיסטית האלבנית.
היסטוריה

עם כניעתה של איטליה הפשיסטית לבעלות הברית בספטמבר 1943, פלשה גרמניה הנאצית לאיטליה, והקימה שלטון בובות, בשם הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ומוסוליני הועמד בראשה. במקביל, נכנס הוורמאכט לכל השטחים והמדינות שהיו נתונות תחת שלטון איטלקי, והכפיפן ישירות לגרמניה.
בספטמבר 1943 הפסיקו כל מחנות הריכוז באלבניה את פעילותם. זמן קצר לאחר מכן, השתלטו הגרמנים על המדינה. קיומה של הממלכה האלבנית נשמר דה יורה, והפוליטיקאי הפרו-גרמני מהדי פראשרי מונה כעוצר וכראש הממשלה. החיילים האיטלקים במדינה נכנעו לגרמנים. לאחר מכן, החלו הכוחות הגרמניים לפעול להשמדתם של כל היהודים החיים באלבניה ובאזורים שסופחו אליה, כולל מערב מקדוניה. הקהילה היהודית במערב מקדוניה, שלא נפגעה תחת הכיבוש האיטלקי, סומנה כמטרה ומיד החלו להישלח קבוצות של יהודים למחנות השמדה, ורכושם נבזז.
לאחר הכיבוש, החלו הגרמנים לארגן מחדש את הממשל האלבני. ב-15 בספטמבר פעל הוועד הלאומי האלבני בחסות גרמנית. ב-3 בנובמבר הוקמה על ידי גרמניה מועצה מלכותית שהוכרה כממשלה הרשמית של המדינה. ג'עפר דווה (אנ'), בעל ברית אלבני-קוסוברי של הגרמנים, מונה אז לשר הפנים של אלבניה. מאוחר יותר ייסד דווה את הליגה השנייה של פריזרן בקוסובו, תנועה שהכריזה על מלחמת קודש נגד סלאבים, צוענים ויהודים, ושאפה לטהר את אלבניה הגדולה מבחינה אתנית. הגרמנים דרשו מהשלטונות האלבנים לספק להם רשימות של יהודים לגירוש, אך הרשויות המקומיות התחמקו ואף מסרו למשפחות יהודיות מסמכים מזויפים. הגרמנים עשו מאמץ ניכר להפגין שאלבניה הייתה מדינה עצמאית, מסיבות של תעמולה ותועלתנות (כשמצבם הצבאי היה קשה והם נזקקו לשיתוף-פעולה כנה) גם יחד, ועקב כך נמנעו מלהפעיל כפייה נרחבת במדינה. בשל כך, באלבניה גופא הוסיפו היהודים להיות מוגנים מכוח מאמצי האוכלוסייה ועצימת העין המכוונת של הממשל. האס אס לא ערך כמעט מבצעי חיפוש וגירוש.
מאוקטובר עד נובמבר 1944, הפרטיזנים היוגוסלבים, הנתמכים על ידי בעלות הברית, ובסיועם של כוחות חזית המולדת הבולגרית ושתי חטיבות של הפרטיזנים האלבנים, חזרו אל אזור קוסובו עם נסיגת הגרמנים. הגרמנים עזרו למשתפי הפעולה האלבנים הקוסוברים לברוח עם התקרבות הקומוניסטים. רבים מהם לא הצליחו להימלט והוצאו להורג על ידי הקומוניסטים עם תפיסתם. ב-28 בנובמבר 1944, הכוחות הקומוניסטיים של אנוור הוג'ה השתלטו על אלבניה שבגבולותיה המקוריים. חבל קוסובו ושאר השטחים המסופחים ממקדוניה ומונטנגרו חזרו להיות חלק מיוגוסלביה, הפעם במסגרת פדרטיבית.
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
הערות שוליים

↑  Fischer, Albania at War, עמ' 187.
| מדינות הציר במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| מדינות הציר | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית • האימפריה היפנית האימפריה היפנית • איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית •  ממלכת הונגריה • ממלכת רומניה ממלכת רומניה • ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה |  |
| מדינות בובה יפניות |  הודו החופשית • הפיליפינים הרפובליקה הפיליפינית השנייה •  הקיסרות הווייטנאמית •  מדינת בורמה • מנצ'וקוו מנצ'וקוו •  מנגג'יאנג •  ממשלת ואנג ג'ינג-ויי •  ממלכת קמפוצ'יאה •  ממלכת לואנג פרבאנג |  |
| מדינות בובה גרמניות |  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית •  המדינה הסלובקית • נורווגיה הממשלה הלאומית •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה • הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה •  ממלכת אלבניה •  ממשלת ההצלה הלאומית •  מקדוניה העצמאית •  צרפת של וישי |  |
| מדינות בובה איטלקיות |  ממלכת אלבניה •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה •  מונטנגרו האיטלקית |  |
זכריה לירז

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  26 באפריל 1935 
 פטירה:  25 במרץ 2018 (בגיל 82) 
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 ידוע בשל:  יזימת אירועי תרבות ברחבי ישראל
 
זכריה לירז-פלדמן (26 באפריל 1935 - 25 במרץ 2018) היה יזם אירועי תרבות ברחבי ישראל, זוהה במיוחד עם עיצוב חיי התרבות באזור הנגב בכלל ובבאר שבע בפרט. יזם את חגיגות הזמר העברי בערד וחגיגות הכליזמרים בצפת. בשנת 2000 זכה באות יקיר באר שבע.
ביוגרפיה

זכריה לירז, נולד כזכריה פלדמן בבוקרשט רומניה לאברהם ורבקה פלדמן. בין השנים 1940–1944, עת התרחשה השואה, נשלח על ידי הנאצים עם משפחתו למחנות ריכוז באוקראינה. הוא עלה לישראל בשנת 1948 והגיע לעיר חיפה. הוא שרת כחייל קרבי בחטיבת גבעתי, היה סמל מחלקה, והדריך בקורס מכים. ב-1958 עזב לטובת הדרום. בהשפעת דוד בן-גוריון שקרא לפיתוח הנגב תוך מתן דוגמה אישית בהתיישבותו בשדה בוקר, עבר להתגורר באופקים, שם שימש בתפקיד מנהל מחלקת התרבות. הוא הצליח במשך תקופה קצרה לערוך שינוי במערכת החינוך בעיירה. הוא יזם חינוך משלים, הקים ספרייה ציבורית והפעיל קייטנות בקיץ. לאחר מכן, זכה במכרז לתפקיד מנהל מחלקת התרבות בעיריית באר שבע, ועבר לגור בבירת הנגב ב-1962.
בשנת 1970, הקים לירז בבאר שבע את מועדון גלריה "הצריף", שהיה מקביל לרשת מועדוני "צוותא", אשר במסגרתו קוימו פעולות תרבות רבות, ובעיקר ערבי שירה ותרבות, ותערוכות של אמני ישראל כדוגמת אורי ליפשיץ, ואחרים. שיאו התרבותי של "הצריף" היה בקיום תערוכה של האמנית הבינלאומית, חנה אורלוף אשר נפתחה בחודש אפריל 1976, ואשר במסגרתם הוצגו 37 פסלים ו-16 דפי רישום וגרפיקה, של אורלוף - מגדולות הפסלים בכל הזמנים - שהוערכו בשווי של מספר מיליוני שקלים (רות אנגל, "תערוכת חנה אורלוף", מעריב, 30 באפריל 1976). בהמשך דרכו בעיר יזם לירז פעולות תרבות נוספות, כגון פתיחת גלריה לאמנות בבית ערבי ישן ברחוב סמילנסקי בעיר העתיקה. כמו כן, יזם את הקמתם של אוניברסיטה עממית, סינמטק, ועוד.
לאחר שבע שנים של פעילות, עזב לירז לחיפה, העיר הראשונה בה גר בישראל, בעקבות הצעה שקיבל לניהול מרכז התרבות ע"ש אבא חושי. ב-1972 חזר לירז לבאר שבע לאחר שסגן ראש העירייה בנ"ץ כרמל, הציע לו להקים את תיאטרון באר שבע, שלירז גם מונה להיות מנהלו הראשון.
בשנת 1978 הוענק ללירז פרס "גמל הזהב", לאומנות, תרבות וחינוך, מטעם "פרגוד, ירחון לענייני תרבות באר-שבע", על תרומתו יוצאת הדופן לפעילות התרבותית בבאר שבע. בהקשר זה, ביום 14 ביוני 1978 הונפק על ידי "פרגוד" ירחון מיוחד בקשר עם הענקת הפרס, אשר כלל כתבת עומק מפורטת, במסגרתה תוארה בהרחבה פעילותו ותרומתו של לירז לחיי התרבות בכלל, ובדרום הארץ ובבאר שבע בפרט, שעמדה בבסיס ההחלטה ליתן ללירז את הפרס. באותה כתבת עומק כונה לירז "קיסר התרבות הבלתי מוכתר, אך גם הבלתי מעורער של באר שבע". יצוין כי הפרס הוענק על בסיס "המלצות על מועמדים לזכייה ששוגרו לוועדה ציבורית, אשר עמלה על מיון ההמלצות קביעת הזוכים". הענקת הפרס זכתה לברכתו של ראש עיריית באר שבע דאז, מר אליהו נאוי, שנכללה בגוף הירחון.
בחג סוכות 1982, יזם הקים וניהל את חגיגות הזמר העברי בערד ביחד עם נחומי הרציון.
בשנת 1988 הגה וייסד את פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, והיה מנהלו של הראשון של הפסטיבל, ולאחר מכן ניהל מספר פסטיבלים בשנים מאוחרות יותר. מאוחר יותר, זכה לאות הוקרה, על ידי ראש העיר צפת, מר אילן שוחט, "על החזון ליצירת וייסוד פסטיבל חג הכליזמרים הראשון בצפת בשנת 1988".
ב-25 במרץ 2018 נפטר לירז בעיר חיפה בגיל 83.
פרסים והוקרה

בשנת 2000 הוענק ללירז עיטור יקיר באר שבע על תרומתו לתרבות בעיר.
בשנת 2006 זכה להשיא את אחת מ-12 המשואות בטקס המסורתי שנערך בהר הרצל בירושלים לציון יום העצמאות ה-58 למדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  אורי בינדר, זמר עברי, מעריב, 14 באוגוסט 1984
↑  שלמה גבעון, בית העם בבאר שבע - משכן "המכון להשכלה ואמנות", מעריב, 3 בנובמבר 1966
↑  משולם עד, "מונמרטר" של הנגב, דבר, 22 ביולי 1977
↑  משולם עד, "רובע לאטיני" בבאר שבע, דבר, 22 בדצמבר 1977
↑  נסיון חדש להקמת תיאטרון בבאר שבע, דבר, 24 באוגוסט 1972
↑  כתבה בעיתון "פרגוד" בנושא פרס גמל הזהב 14 ביוני 1978
↑  רותי סיני,יולי חרומצ'נקו, בין מדליקי המשואות: אלוף במיל' אלמוג ו"סבתא ג'מילה", באתר הארץ, 22 במרץ 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282276505171  VIAF: 5236166717404027150003   WorldCat (עם VIAF): 5236166717404027150003
כולם עושים קקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טארו גומי
 איורים:  טארו גומי 
 שפת המקור:  יפנית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, ספרדית, תאית, עברית
 סוגה:  ספרי ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  Kane/Miller, Fukuinkan Shoten Publishers 
 תאריך הוצאה:  1 ביולי 1977 
 מספר עמודים:  27
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  2003
 תרגום:  אתי יושידה
 מספר עמודים:  50
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  17 בינואר 1977
 
כולם עושים קקי הוא ספר ילדים יפני שנכתב ואויר על ידי סופר הילדים הפורה טארו גומי.
התרגום לעברית פורסם לראשונה ב-2003.
הספר מלמד את הילדים שכל בעלי החיים עושים את צורכיהם ושהם תמיד עשו זאת. הספר נועד להפיג את הבושה והמבוכה סביב פעולת עשיית הצרכים בכך שהוא מסביר לילדים שזהו חלק טבעי מהחיים.
הספר תורגם לשפות שונות.
עלילה

בספר אין עלילה. שישה עשר העמודים הראשונים מכילים הנחיות שונות לגבי עשיית צרכים אצל בעלי חיים בצורת של הפכים ("פיל עושה קקי גדול" ו"עכבר עושה קקי קטנטן"), השוואות (שמינים שונים של חיות מייצרים קקי בגדלים וצורות שונות) וכן שאלות ("איך נראה הקקי של הלווייתן?").
בעמוד השבעה-עשר מוצג נער עם סרבל שחור וחולצה אדומה, שרץ לשירותים. לאחר מכן, הספר ממשיך ומסביר כיצד אנשים בכל הגילאים, ממבוגרים ועד ילדים קטנים, עושים את צורכיהם וכיצד תינוקות עשויים להשתמש בחיתולים. לאחר מכן, יש רק שלושה איורים נוספים אשר לא מציגים את הילד. בעמוד הבא של הספר, הילד משתמש בנייר טואלט ומוריד את המים באסלה. החלק האחרון של הספר מסביר שבגלל שכל בעלי החיים אוכלים, הם חייבים לעשות את צורכיהם, והספר מסתיים במבט מאחור של הילד ושישה בעלי חיים שונים מטילים צואה ובמילים "כולם עושים קקי".
פרסום

כולם עושים קקי נכתב על ידי טארו גומי, ופורסם לראשונה בשנת 1977, ביפנית.
הספר יצא לראשונה באנגלית בשנת 1993, ויצא בעברית עשור לאחר מכן, בשנת 2003.
ראו גם

גמילה מחיתולים
הערות שוליים

↑  Gomi 1993, pp. 1–16
1 2  Gennari, Jennifer. "Book Review: Everyone Poops". Disney Family Entertainment. נבדק ב-2009-02-15.
↑  Gomi 1993, pp. 18–19
↑  Gomi 1993, pp. 20–22
↑  Gomi 1993, p. 23
↑  Gomi 1993, p. 18
↑  Gomi 1993, pp. 24–27
↑  「みんなうんち」 (ביפנית). EhonNavi. 2009. נבדק ב-2009-02-16.
עארף עבד א-ראזק

| --- | --- |

המפקד עארף עבד א-ראזק (במרכז) עם שני סגניו, 1938
 לידה:  1894 טייבה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1944 (בגיל 50 בערך) ממלכת בולגריה 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית, פלשתינה (א"י) 
 מספר צאצאים:  5 
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול 
 
עארף עבּד א-ראזק (בערבית: عارف عبد الرازق; כוניה: אבו פיצל; 1894, טייבה – 1944, בולגריה) היה ראש כנופיות במרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1936–1939) בתקופת המנדט הבריטי.
הוא היה מראשוני המפקדים של המרד ב-1936 ושימש כמפקד אזור. לאחר חידוש המרד ב-1937, התחרה במי שנחשב למפקד העליון, עבד א-רחים אל-חאג' מוחמד, על התואר "המפקד הכללי של המרד".
ביוגרפיה > עד המרד הערבי הגדול

עארף עבד א-ראזק היה איש הכפר טייבה וקרובה ואיש טיפוחה של משפחת אל-חאג' אבראהים, מהמשפחות החשובות של טולכרם, שמוצאה מטייבה.
מגיל צעיר היה פעיל בתנועה הלאומית הערבית ותמך בפאן-ערביות וביצירת מדינה ערבית עצמאית בסוריה הגדולה. ב-1921 השתתף במהומות ביפו (מאורעות תרפ"א) ונאסר.
החל מ-1923 היה שודד-דרכים ונידון על כך למאסר של שלוש שנים. לאחר שריצה את תקופת מאסרו, שימש כמודיע משטרתי ומתווך קרקעות. בעבודתו זו הסדיר את מכירתן ליהודים של חלק גדול מקרקעות טייבה.
במחצית הראשונה של שנות ה-30 השתתף בפעילות מפלגת "ועידת הנוער" ובפלוגות ארגון הצופים הערבים שקם בחסות המפלגה.