stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין זנדברגר
תפקידיו במלחמת העולם השנייה > תפקידיו לאחר השרות באסטוניה

בספטמבר 1943, הגיע זנדברגר לעיר וורונה שבצפון איטליה, כדי לבנות שירותי ביון באזורים הכבושים באיטליה, שהיו עדיין תחת שליטת הגרמנים. היה זה לאחר מעצרו של בניטו מוסוליני על ידי בעלות הברית שכבשו את דרום איטליה. בתפקידו החדש הגיעה הוראה מהיטלר להביא את האפיפיור לגרמניה, והתוכנית הייתה להציע לו לעבור לטירה בליכטנשטיין. בתחילת אוקטובר 1943, נסע זנדברגר לרומא ודיווח כי הוותיקן חושש מהקומוניסטים ומכוחות בעלות הברית. התוכנית לא יצאה אל הפועל, מכיוון שבאותו חודש הוטל על זנדברגר לדאוג לגרוש יהודי איטליה, והוא התמסר כולו לתפקיד ולביצוע מכונת ההשמדה של היהודים אשר שילוחם התבצע מרומא לאושוויץ ברכבת מספר X70469.
בדצמבר 1943, עבר זנדברגר לברלין, לעבוד במשרד הראשי לביטחון הרייך. הוא היה מעורב בשילוב משרד החוץ, מודיעין הפיקוד העליון של הוורמאכט ובארגון שירות חשאי מתפקד, אך שילוב המשרדים הללו לא צלח, ולא בגלל אשמתו של זנדברגר. לאחר שנודע לו על התאבדותם של היטלר והימלר, ברח והתחבא באחת הבקתות האלפיניסטיות אשר בקיצביל, אוסטריה. אך שבועיים לאחר מכן הסגיר את עצמו לבעלות הברית.
משפט האיינזצגרופן

משפט האיינזצגרופן היה ה-9 ("military tribunal 9") מתוך 12 המשפטים בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שקיימו שלטונות ארצות הברית בגרמניה בעיר נירנברג, בהיכל הצדק לאחר תום מלחמת העולם השנייה. המשפטים נערכו בפני בתי דין צבאיים של ארצות הברית. 12 המשפטים ידועים כ"משפטי נירנברג הבאים" או כ"משפטי פושעי מלחמה בפני בתי הדין הצבאיים של נירנברג״.
זנדרברגר נעצר בחודש מאי 1945. במשפטו, הכחיש זנדברגר את מעשיו, ולא לקח כל אחריות על פעולות הרצח, הוא טען שהיה אחראי רק לחלק ממעשי הרצח, והעריך שרצח רק כ-300 – 350 איש. אף על פי ש-4 השנים בהן פיקד על השמדת יהודים במקומות שונים, מתועדות בפרוטוקולים של משפטי נירנברג וכן באלפי עמודים השמורים בארכיונים גרמניים, רוסיים, אסטונים ואיטלקיים. המסמכים מתארים הוצאתם להורג של קומוניסטים, ירי המוני ביהודים וצוענים, וכן תקופת שהייתו במטה הביון של האס. אס. התובע הראשי במשפטם של זנדברגר והאחרים, אמר שזנדברגר היה פעיל מאוד ברצח אנשים חפים, ועונש המוות היה מגיע לו.
בזמן המשפט, תמכו בזנדברגר אנשי המעמד הגבוה בגרמניה, הואיל ולמשפחתו היו קשרים עִמָּם. ביניהם ניתן למנות את תאודור יוס (Theodor Heuss) – עורך דינו הנודע, קרלו שמיד (Carlo Schmid) – סגן נשיא הפרלמנט במערב גרמניה, אשר דאג לשהותו בכלא בתנאים טובים, גבהרד מולר (Gebhard Müller) – מושל מדינת באדן-וירטמברג, מרטין הוג (Martin Haug) – הבישוף של המדינה, אך תמיכתם לא עזרה לזנדברגר. אב בית הדין, השופט מייקל א. מוסמאנו מפנסילבניה, גזר את גזר הדין: "הנאשם מרטין זנדברגר בסעיפים של כתב האישום בו הורשעת, בית הדין דן אותך למוות בתלייה". למרות לחצים פוליטיים, אישר הגנרל לוציוס ד' קליי את גזר דין המוות של זנדברגר ב-1949. בשנת 1951 הומתק דינו למאסר עולם על ידי ועדת החנינה של "פאנל פק". אביו השתמש בקשריו עם נשיא גרמניה, וחידש את קשריו עם שגריר ארצות הברית באותה תקופה, פנה בתחנונים רבים לאנשים בעלי השפעה כולל פנייה לשר המשפטים הגרמני על מנת לקבל הקלה בעונשו של בנו.
לאחר המשפט

זנדברגר הורשע על ידי בית משפט צבאי למוות בתלייה. אולם עונשו הומתק למאסר עולם בשנת 1951, ו-7 שנים לאחר מכן ניתנה לו חנינה, הוא שוחרר מהכלא ונעלם. למעשה, הוא חי ברחוב לודויג הופרט 16 בשטוטגרט. לאחר נפילת מסך הברזל, ופתיחת הארכיונים במזרח אירופה, החלו שוב להתמקד בו ובפשעיו, אולם הוא שמר על פרופיל נמוך ולא דיבר. התגלו מסמכים חדשים שיכולים היו לפתוח תיק אישום חדש כנגדו, אלא שאף אחד לא רצה לפתוח את התיק. מסתבר, כי הקשרים של משפחתו לפני המלחמה היו יעילים גם אחרי המלחמה. הוא לא היה זקוק לחוק התיישנות, כי הוא נהנה מההתיישנות בלי חוק.
שנים רבות לא ידעו שהוא עדיין בחיים, עד שעיתון ה"דר שפיגל" איתר אותו בבית אבות בשטוטגרט זמן קצר לפני מותו. זנדברגר התגורר בדירה של 2.5 חדרים ושילם כ-3,375 דולר. בנוסף, שילם על טיפול סיעודי וארוחות בעלות 3 מנות. האוכל היה מובא לחדרו והפיזיותרפיסט שטיפל בו היה מגיע גם הוא לחדר. הוא המשיך לטעון כל השנים לאחר השחרור מהכלא, שלא היה מעורב כל כך בכל הנושא של השמדה ורצח. אבל העדויות, הפרוטוקולים והמסמכים הרבים שנפתחו מוכיחים אחרת.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  WALTER MAYR, The Quiet Death of a Nazi, abcNEWS, ‏15 באפריל 2010 (באנגלית. המאמר תורגם מגרמנית ע"י כריסטופר סולטן)
1 2  מקלין הצרפתי, The Field Men: The SS Officers Who Led the Einsatzkommandos - the Nazi Mobile Killing Units (Schiffer Military History), עמ' 102
1 2  השמדת יהודי אסטוניה עמוד 41
1 2 3 4 5 6 7  אסטוניה, באתר יד ושם, מרכז המידע אודות השואה, יד ושם ביה"ס המרכזי להוראת השואה
1 2  מקלין הצרפתי, The Field Men: The SS Officers Who Led the Einsatzkommandos - the Nazi Mobile Killing Units (Schiffer Military History), עמ' 103
↑  מורשת עמוד 128
1 2  "יד ושם קובץ מחקרים" ל"ט {2}, בעריכת דוד זילברקלנג, המכון הבין-לאומי לחקר השואה ירושלים 2011 עמוד 211–212
↑  RUTH BETTINA BIRN, Collaboration with Nazi:Germany in Eastern Europe the Case of the Estonian Security Police, Contemporary European History 10, Cambridge University Press, 31 יולי 2001, עמ' 181–198
↑  קובץ מחקרים יד ושם" ל"ט {2}, בעריכת דוד זילברקלנג, המכון הבין-לאומי לחקר השואה ירושלים 2011 עמוד 206–207
↑  דב לוין, הישוב היהודי באסטוניה - דגם של קהילה זעירה וייחודית, שרשרת הדורות, חקר תולדות המשפחה היהודית כרך כ' מס' 3, אוגוסט 2006, עמ' 3–6
↑  אהרון עינת, עורכת אחראית: דניאלה אוסצקי-שטרן; עורכת לשון ועורכת מדעית: לאה תמיר-אנגלרד; עורך האינדקס: יעקב בלסברג (ע), חיי היום יום בגטו וילנה, הוצאת מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ, תשע"ג - 2013, עמ' 230. (בעברית)
↑  מורשת עמוד 133
↑  מורשת עמוד 134
↑  Mati Laur und Karsten Brüggemann,, Herausgegeben von
Mati Laur und Karsten Brüggemann
unter Mitwirkung von
Anti Selart, Andris Levans und Ulrike Plath (ע), Andreas Strippel: „… zu allem zu gebrauchen“ – Die Karriere
des Dr. Martin Sandberger, [https://sisu.ut.ee/sites/default/files/fzbg/files/fzbg-9-2014.pdf#page=284 FORSCHUNGEN ZUR
BALTISCHEN GESCHICHTE], אסטוניה: אוניברסיטת טרטו, אסטוניה, 2014, עמ' 284-274. (בגרמנית)
1 2  הלל זיידל, בריחתי ממחנה קלוגה, מעריב, 24 אפריל 1965, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102095566  ISNI: 0000 0000 0468 8536  NTA: 238985857  VIAF: 317276492   WorldCat (עם VIAF): 317276492
ה'ת"ת

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'ת"ת (5,800) ובקיצור ת"ת – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 2039, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 2040.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 13 שעות ו-216 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-306. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 4 (סימנה דיזז) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,971 לחורבן הבית, ושנת 2,351 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'ת"ת 92 שנות עצמאות.
בתרבות ובאומנות

הרומן הבדיוני הראשון בשפה העברית המודרנית: "מסע לארץ־ישראל בשנת ת"ת באלף השישי", מאת אלחנן ליב לוינסקי, עוסק במסע עתידי לארץ ישראל בשנה זו. הספר הופיע לראשונה בשנת 1892.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
הערות שוליים

↑  אלי אשד, חזיונות העתיד של כותבי העבר, באתר האייל הקורא, 28 באוקטובר 2002
↑  מסע לארץ ישראל בשנת ת'ת, הצבי, 24 במרץ 1893
ה'תת"ט

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תת"ט (5,809) ובקיצור תת"ט – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 2048, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 26 בספטמבר 2049.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 10 שעות ו-759 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 14 במחזור העיבור ה-306. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 13 (סימנה יגלהא) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,980 לחורבן הבית, ושנת 2,360 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תת"ט 101 שנות עצמאות.
אירועים צפויים

ט"ו באלול - סיום המחזור ה-17 של לימוד הדף היומי
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ה' באייר חל ביום שישי, ולכן יום העצמאות מוקדם ליום חמישי ד' באייר ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מוקדם ליום רביעי ג' באייר.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
ג'ובאני טאק

| --- | --- |

 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1987–2020 (כ־33 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף התובלה האווירית ה-15  מפקד כנף המשלוח האווירי 379  ראש מחלקת מבצעים ותוכניות בפיקוד התובלה של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר ה-18  ראש אגף לוגיסטיקה במטות המשולבים
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד   מדליית האוויר (2)
ג'ובאני ק. טאק (באנגלית: Giovanni K. Tuck) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. שירת כראש אגף לוגיסטיקה במטות המשולבים.
ביוגרפיה

טאק סיים ב-1987 לימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת המדינה של טקסס. התגייס לחיל האוויר והוכשר כטייס מטוסי תובלה.
בשנים 2003–2005 פיקד על טייסת התדלוק האווירי 905. ביוני 2007 מונה לסגן מפקד כנף הניידות האווירית ה-60. ביוני 2008 מונה למפקד כנף התובלה האווירית ה-15. ביוני 2010 מונה לעוזרו של סגן ראש מטה חיל האוויר. ביוני 2011 מונה למפקד כנף המשלוח האווירי 379, שהוצבה בדרום-מזרח אסיה, ותמכה בפעילות הצבאית במלחמת עיראק, במלחמת אפגניסטן ובקרן אפריקה. במהלך ביצוע תפקיד זה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 2012 מונה למפקד אגף הדלק בסוכנות הלוגיסטיקה של מחלקת ההגנה. ביוני 2014 מונה לראש מחלקת מבצעים וכוננות באגף המבצעים של חיל האוויר. במאי 2015 מונה לראש מחלקת מבצעים ותוכניות בפיקוד התובלה של ארצות הברית והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-18 של ארצות הברית. באוגוסט 2018 מונה לראש אגף לוגיסטיקה במטות המשולבים.
במהלך שירותו צבר מעל 4,800 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, B-1 לנסר, E-8, ‏C-21, ‏C-141B, ‏C-17A, ‏KC-10A, ‏KC-135 R/T, ומסוקי בל UH-1 אירוקוי.
טאק בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ובסטר בסנט לואיס, בוגר המכללה למלחמה של חיל האוויר, בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה וביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית ובוגר תוכנית בכירים של אוניברסיטת הרווארד.
בששנת 2017 מונה למפקד חיל האוויר ה-18 של ארצות הברית במקום סמואל קוקס וכיהן בתפקיד עד לשנת 2018.
הערות שוליים

↑  Brigadier General Giovanni Tuck keynotes Texas State commencement, אוניברסיטת המדינה של טקסס, 5 בדצמבר 2013
↑  18th Air Force welcomes new commander, אתר חיל האוויר של ארצות הברית, 1 ביוני 2017
כלותאר הראשון

| --- | --- |

 לידה:  497 סואסון, צרפת 
 פטירה:  29 בנובמבר 561 (בגיל 64 בערך) סואסון, צרפת 
 מדינה:  האימפריה הפרנקית 
 מקום קבורה:  סואסון 
 בן או בת זוג:  ולדרדה רדגונדיס (538–?) Chunsene ארגונד אינגונד Guntheuc 
 
כלותאר הראשון - ציור מ-1838
כלותאר הראשון (בערך 497 - 29 בנובמבר 561) היה אחד מארבעת בניו של כלוביס הראשון, ושימש כמלך הפרנקים מ-558 עד מותו.
חייו

כלותאר נולד בסואסון (כיום במחוז אן בחבל פיקרדיה בצרפת). עם מות אביו (27 בנובמבר 511) קיבל את חלקו בממלכת הפרנקים והקים את ממלכת נויסטריה. כלותאר הפך את סואסון לבירתו, ומלבד הערים לאן, נויון, קמברה ומאסטריכט שנפלו בחלקו, הוא שלט גם בחלק התחתון של עמק הנהר מז, אך ברוב שאפתנותו, לא הסתפק בחלקו זה.
אחרי שאחיו כלודומר נהרג בקרב וזרונטיה נגד ממלכת בורגונדיה (21 ביוני 524), אחיו כילדברט הראשון, מלך פריז הזמין אותו לפריז כדי להגיע להסכם על חלוקת נחלותיו של כלודומר. כלותאר וכילדברט רצחו שנים מילדיו של כלודומר, השלישי קיצץ את שערו הארוך שהיה סמל להיותו בן מלוכה, נמלט והצטרף למנזר. כלותאר נשא לאישה את גונדיוק (אלמנתו של כלודומר) וקיבל לידיו את הערים טור ופואטייה, בעוד שכילדברט הראשון קיבל את הערים שארטר ואורליאן.
ב-531 כלותאר לחם בשבט הגרמאני של התורינגים, ובשנה שלאחריה נשא לאישה את ראדגונד (רדגונדיס), אחייניתו של ברתאכאר (יש גרסה לפיה הייתה אשתו של ברתאכאר), מלך תורינגיה שהובס על ידו. אך מנישואים אלה, כמו מנישואיו הראשונים, לא היו לו כל ילדים. אחרי כן נישא לאינגונד שילדה שתי בנות וחמישה בנים, ובהם שלושה מלכים: כריברט הראשון, מלך פריז, סיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה, וגונתרם, מלך בורגונדיה.
על פי גרגוריוס מטור אינגונד ביקשה מכלותאר הראשון, מלך סואסון, למצוא בעל ראוי ממוצא רם ונישא בעבור אחותה ארגונד (אנ'). המלך לא מצא בעבור ארגונד בעל ראוי יותר מאשר הוא עצמו, והחליט לשאת לאישה את גיסתו ארגונד, שילדה לו את כילפריך הראשון מלך נויסטריה. מצב זה, שנמשך שנים מספר, גרם למלכה אינגונד מחלת נפש, והיא מתה ב- 546. אשתו האחרונה הייתה קוסינה, שילדה לו את בנו כארם.
הוא השתתף בפשיטות על ממלכת בורגונדיה, ואחרי חורבנה של ממלכה זו ב-534, קיבל לידיו את גרנובל ואת הערים הסמוכות לה. כאשר האוסטרוגותים מסרו את פרובאנס לפרנקים, הוא קיבל לידיו את הערים אוראנז', קארפנטייה וגאפ. ב-542 לחם בויזיגותים בספרד בעזרת אחיו כילדברט הראשון מלך פריז.
אחרי מות כילדברט הראשון (13 בדצמבר 558), כלותאר הפך למלך הפרנקים בשם כלותאר הראשון. הוא שלט גם בחלק גדול של גרמניה, ערך פשיטות על הסקסונים ואילץ אותם לשלם לו מס עובד של 500 פרות לשנה. בסוף תקופת שלטונו היה נתון בצרות. בנו כארם מרד בו מספר פעמים, והוא רדף אותו עד ברטאן שבה בנו המורד מצא מקלט. הוא כלא את בנו, את אשתו ואת ילדיו בבית כפרי והעלה את הבית באש.
על פי גרגוריוס מטור כלותאר הראשון היה מלא חרטה על מעשה זה, ועלה לקברו של סן מרטן בטור כדי לבקש מחילה. הוא מת קצת אחרי כן בארמונו שבעיר קומפיין.
ראו גם

גונדובלד
קנת' וילסבאק

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פלורידה  College of Naval Command and Staff  Embry–Riddle Aeronautical University, Daytona Beach  בית הספר על שם דווייט אייזנהאואר לביטחון לאומי ואסטרטגיית משאבים 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף 53  מפקד כנף 18  מפקד כוחות האוויר של ארצות הברית באפגניסטן  קצין אג"ם פיקוד מרכז של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית  מפקד פיקוד אלסקה  מפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית  סגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה  מפקד בכוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ  המלחמה העולמית בטרור 
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד   מדליית האוויר (2)
 
קנת' "קן" ס. וילסבאק (באנגלית: Kenneth "Ken" S. Wilsbach) הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כמפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

וילסבאק נולד לאב ששירת בצבא וגדל במקומות שונים בהם הוצב אביו כולל באלסקה. ב-1985 סיים לימודיו באוניברסיטת פלורידה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר לפלין שבטקסס. שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי F-15 איגל בטייסת הקרב הטקטית 94, כמדריך טיסה ומנהל צוות ניסויים על רדאר המטוס בטייסת הניסויים 84 בבסיס טינדול שבפלורידה, וכקצין מערכות נשק וטקטיקה בטייסת הקרב 44 בבסיס קאדנה שביפן. שימש עוזר מפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש עוזר קצין אג"ם וקצין אג"ם בטייסת הקרב 19 באלסקה. בשנים 2000–2002 פיקד על הטייסת. הוא השתתף במבצעים לאכיפת אזור אסור לטיסה בעיראק.
ביולי 2003 מונה לקצין אג"ם במרכז המבצעים האוויריים של פיקוד מרכז בבסיס אל-עובייד שבקטר. בספטמבר 2004 מונה למפקד להק המבצעים 33 בבסיס אלגין בפלורידה. במאי 2006 מונה למפקד כנף 53 בבסיס המפעילה מגוון טייסות תקיפה, קרב, תובלה ומסוקים. באפריל 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם במטה כוחות האוויר באוקיינוס השקט.
ביולי 2009 מונה למפקד כנף 18 בבסיס חיל האוויר קאדנה שביפן, באוגוסט אותה שנה קודם לדרגת בריגדיר גנרל. ביוני 2011 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באפריל 2013 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד כוח המשימה האווירי התשיעי וסגן מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן. במאי 2014 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית, מפקד אזור אלסקה בפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ומפקד פיקוד אלסקה בפיקוד צפון של ארצות הברית. כיהן בתפקיד עד לשנת 2018 כאשר הוחלף על ידי תומאס בוסייר. באוגוסט 2018 מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית, סגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, סגן מפקד פיקוד כוחות נאט"ו בקוריאה ומפקד הפיקוד המשותף לכוחות האוויר של ארצות הברית וקוריאה הדרומית. הוא שימש בתפקיד עד יוני 2020. ביולי 2020 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט. בפברואר 2024 מונה למפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית.
במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה והשתתף ב-71 משימות מבצעיות. הטיס מטוסי F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון, F-22 ראפטור, T-37 טוויט, T-38 טאלון, ו-‏MC-12W.
וילסבאק בעל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת פלורידה, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה התעשייתית של הכוחות המזוינים, בוגר קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס המנהיגות לקצינים בכירים (Capstone) באוניברסיטה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  Meet the Commander: Alaskan Command, Eleventh Air Force, Alaskan NORAD Region,‏ youralaskalink.com, ‏4 בנובמבר 2016
ה'תתי"ג

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תתי"ג (5,813) ובקיצור תתי"ג – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 2052, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 2053.
המולד של תשרי חל ביום שני, 23 שעות ו-449 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 18 במחזור העיבור ה-306. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 17 (סימנה יזלגא) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,984 לחורבן הבית, ושנת 2,364 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תתי"ג 105 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
לורי רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בת 65 בערך) טקסס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו המפשייר  אוניברסיטת טרוי  מכללת המלחמה של הצי  Tabb High School  Joint Forces Staff College 
 בן או בת זוג:  David A. Robinson 
 צאצאים:  Taryn Ashley Robinson 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1981–2018 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקדת להק בקרה אווירית 552  מפקדת כנף הדרכה 17  מפקדת כנף בקרה אווירית 552  מפקדת כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט  מפקדת פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה  מפקדת פיקוד צפון של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ  מלחמת עיראק  מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (3)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות (3)  כוכב הארד (2)
 
לורי ג'יי. רובינסון (באנגלית: Lori J. Robinson; נולדה ב-1959) היא קצינה בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקדת פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה, בכך הייתה הקצינה הבכירה ביותר מבחינת תפקיד בתולדות ארצות הברית.
ביוגרפיה

רובינסון נולדה בטקסס הבכורה מחמישה ילדים של טיש וג'ורג' הווארד. אביה היה טייס קרב וקולונל בחיל האוויר של ארצות הברית ובעקבותיו נדדה משפחתה ורובינסון גדלה בין השאר בצרפת, באנגליה, איידהו, קרוליינה הדרומית, וירג'יניה וניו המפשייר.
היא סיימה תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ניו המפשייר, במהלך הלימודים הצטרפה לתוכנית הכשרת הקצונה של חיל האוויר האמריקאי וקיבלה דרגות קצונה במאי 1981. ב-1986 מונתה למדריכת הפעלת מערכות נשק בבית הספר לטייסי קרב בבסיס נליס, תפקיד אשר גרם לה לרצות בפיתוח הקריירה הצבאית.
היא הוכשרה כבקרית אוויר, שירתה כאשת צוות אוויר המפעילה מערכות שליטה ובקרה במטוסי E-8 ומטוסי בואינג E-3 סנטרי  וצברה לאורך הקריירה הצבאית שלה למעלה מ-900 שעות טיסה. בשנים 2002–2004 פיקדה על להק בקרה אווירית בכנף בקרה אווירית 552, ושימשה סגנית כנף המשלוח 405 של חיל האוויר במהלך מלחמת עיראק. בשנים 2004–2005 פיקדה על כנף הדרכה 17 בבסיס גודפלו בטקסס, בשנים 2007–2008 פיקדה על כנף בקרה אווירית 552 המפעילה מטוסי בואינג E-3 סנטרי, היא הייתה בכך לאישה הראשונה והלא טייסת הראשונה למלא תפקיד זה. לאחר מכן מילאה מספר תפקידי מטה בפנטגון תחת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. בשנים 2012–2013 שירתה כסגנית הכוח האווירי של פיקוד מרכז של ארצות הברית, בשנים 2013–2014 שימשה סגנית פיקוד הקרב של חיל האוויר.
באוקטובר 2014 קודמה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט. היא הייתה בכך האישה הראשונה לפקד על מפקדה מרכזית בחיל האוויר.
במאי 2016 מונתה למפקדת פיקוד צפון של ארצות הברית ובמקביל למפקדת פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה. היא האישה הראשונה שפיקדה על פיקוד במחלקת ההגנה והקצינה הבכירה ביותר בתולדות הכוחות המזוינים של ארצות הברית. היא נבחרה לרשימת הטיים 100 של האישים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2016. במאי 2018 סיימה את תקופת כהונתה ופרשה מהשירות הצבאי.
לאחר פרישתה מכהנת כעמיתה בכירה באוניברסיטה לביטחון לאומי.
חיים אישים והשכלה

רובינסון נשואה לדייוויד, טייס קרב וקצין בדימוס בחיל האוויר בדרגת מייג'ור גנרל ולזוג שלושה ילדים. בתה החורגת שירתה כקצינה בחיל האוויר ונפטרה לאחר פציעה בתאונת טיסה.
היא בעלת תואר שני בחינוך ובמנהיגות מאוניברסיטת המדינה בטרוי שבאלבמה, בעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי ותואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ניו המפשייר.
הערות שוליים

↑  How America's highest ranking woman in uniform, Lori Robinson, defied the odds to become head of U.S. Northern Command, קולורדו ספרינגס גאזאט, 2 באוקטובר 2016
↑  תמי דקוורת', Pioneering warrior, באתר טיים מגזין
↑  לורי רובינסון באתר האוניברסיטה
↑  Gen. Lori Robinson becomes first woman to lead top-tier U.S. combat command, ‏airforcetimes.com, ‏13 במאי 2016
נמל התעופה קאי טאק

נמל התעופה קאי טאק (באנגלית: Kai Tak Airport, בסינית: 啟德機場) היה נמל תעופה בינלאומי בהונג קונג. ב-6 ביולי 1998 נסגר הנמל, קודי יאט"א ו-ICAO שלו וכל הפעילות בו הועתקו לנמל התעופה צ'ק לפ קוק שהחליף אותו. השדה זכה לפרסום הן בשל נפח התנועה הגדול בו טיפל והן בשל מאפייני הגישה לנחיתה במסלול היחיד שבו, שהיו ייחודיים לנמל בסדר גודל כזה. בשיאו שימש השדה כמרכז הפעילות (Hub) של מספר חברות תעופה, העיקרית ביניהן קת'אי פסיפיק, חברת התעופה של הונג קונג.
סביבה פיזית

נמל התעופה שכן בצידו הצפוני של מפרץ קאולון בהונג קונג. מצפון וממזרח לשדה ובמרחק של קילומטרים ספורים ממנו, התנשאו רכסי הרים לגובה של עד 600 מטרים. מסלול הנחיתה מאידך, שכן בגובה פני הים, עובדה שחייבה נחיתה והמראה בזווית חדה מהמקובל בתעופה האזרחית. קצהו הדרומי של המסלול חדר לתוך מפרץ קאולון. גם על האי הונג קונג שמדרום למפרץ, התנשא הר לגובה של כ-500 מטרים.
לנמל היה מסלול המראה ונחיתה יחיד שכיוונו 136/316, ומכאן שמו - 13/31. גם מאפיין זה היה חריג לנמל תעופה בסדר גודל כזה. חלק מהמסלול נסלל על שטח שיובש מתוך מפרץ קאולון. המסלול הוארך מספר פעמים ולבסוף הגיע לאורך של 3,390 מטרים.
הנחיתה בנמל היוותה אתגר לטייסים ומחזה מלהיב ומרשים עבור חובבי תעופה. עקב משטר הרוחות האופייני לאזור, היה כיוון הנחיתה השכיח 13, והדבר הצריך טיסה לתוך צלע ההר ופניה ברגע האחרון כדי להתיישר עם מסלול הנחיתה, תוך מעבר בגובה נמוך מאוד מעל לבתי אזור קאולון. מעבר לדרך שבקצהו הצפוני של המסלול עמדו בנייני מגורים ומשרדים שגובהם עד 6 קומות. שלושת צדדיו האחרים של המסלול גבלו במי המפרץ. נוסעים אחדים טענו כי יכלו להבחין בהבהוב מכשירי הטלוויזיה בתוך הבתים בעת הנחיתה.
בנוסף לגישה הקשה והמסוכנת לנחיתה גרם הגידול המהיר של המטרופולין של הונג קונג לעומס רב על נמל התעופה. הנמל תוכנן לתנועה שנתית בהיקף של 24 מיליון נוסעים, אולם טיפל בפועל בעד 28 מיליון נוסעים, וכן בכמיליון וחצי טונות של מטען בשנה. בנוסף לכך הגבילה נוכחות נמל התעופה בקרבה רבה כל כך לבתי העיר את גובה המבנים באזור, וגרמה לניצול נמוך של שטחי קרקע יקרים. הנמל גרם גם לזיהום אוויר ורעש גדול בסביבתו. עקב כך היה השדה נסגר בין חצות הלילה לשש וחצי בבוקר, דבר שהקשה על הפעילות בנמל תעופה בינלאומי חשוב כל כך.