stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה ארנסט (עיתונאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1885 Butin, רומניה 
 פטירה:  26 בפברואר 1944 (בגיל 59) יוז'פווארוש (רובע 8), הונגריה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
ינה מיקשה ארנסט (בהונגרית: Ernst Jenő Miksa; בוטין, 12 בינואר , 1885 – בודפשט, 26 בפברואר 1944) היה עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי, קצרן.
קורות חיים

ינה ארנסט נולד במשפחה יהודית כבנם של בנם של יוז'ף ארנסט ושל שרולטה גרין (1865–1936). הוא למד, בין היתר, קצרנות בשיטת גבלסברגר-מרקוביץ' בגימנסיה הריאלית המלכותית ההונגרית הראשית בטימישוארה ולאחר מכן קיבל תואר בשפות הונגרית-גרמנית וצרפתית באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא השתתף במספר תחרויות קצרנות וכתב באותה מידה בכל שלוש השפות, דבר שהוא נדיר ביותר. הוא היה חבר באגודת הקצרנים. עסק גם בתולדות הקצרנות (היסטוריון). הוא היה עובד קבוע של סוכנות הידיעות ההונגרית (מילולית: משרד הטלגרף ההונגרי) וגם כתב של "המודיע של בודפשט".
אשתו, ינקה קיטהיי (1895–1966), הייתה מורה לפסנתר, בתם של מיקשה קיטהיי, מדפיס בבית דפוס וסוחר ספרים, ושל גיזלה דויטש, אותה נשא ב-3 ביולי 1932 בבודפשט.
ינה ארנסט הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (30 א-17–44).
עבודותיו העיקריות

חייו ומשמעותו ההיסטורית בקצרנות של אדולף פריני (בודפשט, 1932)
חייו, תקופתו ותפקידו בתולדות הקצרנות של בלה ויקאר (בודפשט, 1941)
לקריאה נוספת

נתוניו במאגר מוזיאון הספרותי פטפי
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת אגנש קניירש
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 544/1944. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 742/1932. folyószáma alatt".
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ינה ארנסט (עיתונאי)".
יחסי איחוד האמירויות הערביות – מזרח טימור

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – מזרח טימור |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: מזרח טימור


איחוד האמירויות הערביות: מזרח טימור
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 14,874
אוכלוסייה
11,106,647: 1,405,123
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 2,243
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 1,596
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–מזרח טימור הם היחסים הבין-ממשלתיים בין האמירויות הערביות המאוחדות לרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
סקירה כללית

מזרח טימור ואיחוד האמירויות הערביות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 בנובמבר 2009.
בשנת 2003, ראש ממשלת מזרח טימור, מארי אלקטירי, ביקר באיחוד האמירויות הערביות . בשנת 2014, ראש ממשלת מזרח טימור, שננה גוסמאו, השתתף בפורום הכלכלי האסלאמי העולמי העשירי (WIEF). שרת החוץ של מזרח טימור, אדלג'יזה מגנו, ביקרה באמירויות במסגרת אקספו 2020.
אזרחי מזרח טימור נדרשים להוציא אשרת ויזה כדי להיכנס לאיחוד האמירויות הערביות.
יחסי סחר

בשנת 2018, משרד הסטטיסטיקה של מזרח טימור רשם יבוא מאיחוד האמירויות הערביות למזרח טימור בשווי 1,749,000 דולר אמריקאי (ירידה לעומת שנת 2016, בה היבוא למזרח טימור מאיחוד האמירויות היה בשווי 2,911,000 דולר אמריקאי). דבר זה מציב את איחוד האמירויות הערביות במקום ה-20 (בשנת 2016 הוצבה במקום 14) בין שותפות הסחר של מזרח טימור. בנוסף, בוצע ייצוא חוזר ממזרח טימור לאיחוד האמירויות הערביות בסכום של 19,000 דולר (מקום 20, בשנת 2016: 26,000 דולר).
מזרח טימור השתתפה באקספו 2021 שבדובאי והייתה אחת מ-50 מדינות שהורשו למכור סחורה לדובאי. הסוחרים התעניינו במיוחד בקפה ובוניל, והשקיעו במגזרי הנפט והתיירות של מזרח טימור.
נציגויות דיפלומטיות

לאיחוד האמירויות הערביות אין נציגות דיפלומטית במזרח טימור. שגרירות איחוד האמירויות בג'קרטה, בירת אינדונזיה, אחראית על ענייניה של איחוד האמירויות במזרח טימור.
למזרח טימור יש קונסול כבוד בביירות (בירת לבנון), ג'וזף עיסא, האחראי גם על ענייני המדינה באיחוד האמירויות הערביות.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – כווית

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – כווית |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: כווית


איחוד האמירויות הערביות: כווית
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 17,818
אוכלוסייה
11,106,647: 4,957,430
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 161,772
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 32,632
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית נבחרת: מונרכיה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–כווית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האמירויות הערביות המאוחדות לבין מדינת כווית. שתי המדינות הן חברות במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

איחוד האמירויות הערביות הייתה חלק מהמדינות הערביות הראשונות אשר גינו את הפלישה העיראקית לכווית במלחמת המפרץ. במהלך כל המלחמה, האמירתים שלחו לכווית חבילות סיוע. הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות תקפו מטרות עיראקיות עם המטוסים מיראז' 5 ומיראז' 2000. 6 חיילים אמירתיים נהרגו במבצע זה.
היסטוריה > כינון היחסים הדיפלומטיים עם ישראל

בכירים בממשל הכוויתי טענו כי מדינות ערב והעם הפלסטיני לעולם לא יסלחו לאיחוד האמירויות הערביות על הכרתה "בכיבוש הישראלי". "אנו דוחים באופן מוחלט את הסכם הנורמליזציה בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות. אנו בחיים לא נכיר בכיבוש הישראלי או בישראל עצמה. הסכם זו הוא בגידה וההכרה בכיבוש הישראלי הוא פשע נגד העם הפלסטיני ואנשי מדינות ערב".
נציגויות דיפלומטיות

איחוד האמירויות הערביות מיוצגת בכווית בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בכווית סיטי, בירת המדינה.
כווית מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות בדרג השגרירות, באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באבו דאבי, בירת המדינה. כווית מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות בדרג הקונסולרי, באמצעות קונסוליה רשמית אחת בעיר דובאי.
יחסי אוסטרליה–גרמניה

| יחסי אוסטרליה–גרמניה |
| --- | --- |
אוסטרליה: גרמניה


אוסטרליה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 357,022
אוכלוסייה
26,778,707: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 52,777
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה פדרלית חוקתית

יחסי אוסטרליה–גרמניה הם היחסים בילטרליים והדיפלומטיים שבין קהיליית אוסטרליה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים החל מהמאה ה-20. בין שתי המדינות ניכר שיתוף הפעולה בתחומי הכלכלה, המוזיקה, האמנות והספורט.
היסטוריה > אי גינאה

היחסים בין גרמניה לאוסטרליה התפתחו בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19, בתקופה זו, האימפריה הגרמנית הייתה מעוניינת בניצול השטח והמשאבים של האי גינאה החדשה. בסופו של דבר, הרובע הצפוני-מזרחי של האי, נכבש על ידי הגרמנים ב-1884. בעוד שהרובע הדרום-מזרחי של האי נכבש על ידי האימפריה הבריטית ב-1888. בשנים 1902–1905, זמן קצר לאחר הקמתה של אוסטרליה, שטח האי הועבר רשמית על ידי הממשל האוסטרלי תחת השם פפואה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה והשנייה

בתור חברה באימפריה הבריטית, אוסטרליה מצאה את עצמה כיריבה עם גרמניה במלחמת העולם הראשונה והשנייה. אף ששתי המדינות היו מופרדות מבחינה גאוגרפית, במהלך שתי המלחמות, כוחות הצבא של שתי המדינות נפגשו ישירות. למרות המבצעים הטובים שאירעו כוחות הצבא האוסטרלים, מספר החיילים ששירתו בצבא הייתה נמוך, שגרם לכוח האוסטרלי להיות קטן כנגד הגרמנים. בתום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות קידמו משא ומתן בנוגע לאמנת ורסאי, שסייעה לחלק את שטחי האי גינאה החדשה, בין אימפריה הגרמנית. אמנה זו, הפכה לאמנה הבינלאומית הראשונה שנחתמה על ידי נציגים אוסטרליים. במהלך שתי המלחמות, נכלאו מרגלים זרים גרמנים בשטחה של אוסטרליה.
מאז סוף המאה ה-19 מיוצגת גרמניה על ידי קונסוליה בסידני. הקונסול הגרמני, קרל לודווינג סאהל (1897), שבילה את רוב חייו באזור דרום האוקיינוס השקט, חי ושירת בסידני עד מותו, ונקבר שם. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הקונסול הרשמי בגרמניה, ד"ר הנס ביסינג, הגיע לאוסטרליה בשנת 1924. היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לבין גרמניה החלו מיד לאחר הקמת אוסטרליה. ב-1952, הוקמה שגרירות אוסטרליה בגרמניה.
היסטוריה > 1952 - הווה

לאחר 1952 שתי המדינות קיימו יחסים חמים. המדינות מקיימות קשר בתחומים רבים. שתי המדינות נלחמות על מנת לטפל בטרור, בהקלה על העוני, שינוי האקלים ועוד. שתי המדינות הצהירו כי הם מוכנים להגיע לשותפות אסטרטגית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2016 בגרמניה, למעלה מ-120,000 תושבים אוסטרליים נולדו בגרמניה, כ-25,980 אשרות חופשות הונפקו לצעירים גרמנים מה שהופך את גרמניה לשוק השני בגודלה באירופה לתיירות באוסטרליה בשנת 2017. שתי המדינות מקיימות קשרים גם בתחומי המוזיקה, האמנות והספורט.
היסטוריה > 1952 - הווה > ביקורים מדרג גבוה בגרמניה

ראש הממשלה, טורנבול, ביולי 2017 ובנובמבר 2015
שר האוצר, קורמן, ביולי 2017 ודצמבר 2015
שר הביטחון, פיין בספטמבר 2016
שחר המסחר, התיירות וההשקעה, באפריל 2016
היסטוריה > 1952 - הווה > ביקורים מדרג גבוה באוסטרליה

נשיא פדרלי, שטיינמאייר בנובמבר 2017
שר המדינה במשרד החוץ הפדרלי, בנובמבר 2017 ואוקטובר 2015
מזכיר המדינה הפרלמנטרי, במרץ 2016
יחסיים כלכליים

בשנת 2008, סך הסחר בין שתי המדינות הוערך ביותר מ-13.4 מיליארד דולר, מתוכם כ-11.4 מיליארד דולר (כ-85%) הם ייבוא מגרמניה. לעומת זאת, בשנים 2016–2017, סך ייצוא הסחורות והשירותים של אוסטרליה לגרמניה היה שווה ל-4.3 מיליארד דולר, כאשר הייצוא של אוסטרליה כולל בעיקר זרעי שמן, מטבעות זהב, עפרות מתכת יקרות ותכיזים, פחם ומוצרים פרמצבטיים. גרמניה היא שותפת הסחר העשירית באוסטרליה. גרמניה היא מקור הייבוא החמישי בגודלו באוסטרליה. סך הייצוא הגרמני הסתכם ב-13.6 מיליארד דולר. הייצוא הגרמני כולל בעיקר מכוניות, תרופות ומוצרי רכב.
באוסטרליה, פועלות מספר רב של חברות גדולות גרמניות המתמקדות בעיקר בייצור רכבים מתקדמים, תרופות וכימיקלים. כמו כן, גם בגרמניה קיימות חברות ענק, הפועלות על מנת לספק חשמל ל-18 מיליון אנשים בגרמניה. כ-2500 גרמנים מועסקים במגזר הרפואי, מה שהופך אותם למעסיקים האוסטרלים הגדולים בגרמניה.
ייצוג

גרמניה מיוצגת באוסטרליה על ידי שגרירות בקנברה, קונסוליה כללית בסידני ומספר קונסוליות כבוד ברחבי אוסטרליה.
אוסטרליה מיוצגת בגרמניה על ידי שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
גלריה

חודשי נסיעות מאוסטרליה לגרמניה משנת 1991
סירות הצלה
ייצוא הסחורות מגרמניה לאוסטרליה במיליוני דולרים מאז 1988
ינדריק זיגוורט

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1994 (בן 30) המבורג, גרמניה גרמניה
 מוקד פעילות:  גרמניה
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסנברוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  יוקליילי, פסנתר, כינור, זמרה
 www.jendriksworld.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ינדריק זיגוורט (בגרמנית: Jendrik Sigwart; נולד ב-27 באוגוסט 1994) הוא זמר גרמני, נציג גרמניה לתחרות האירוויזיון לשנת 2021 שברוטרדם, הולנד.
ביוגרפיה

ינדריק זיגוורט נולד בהמבורג ב-27 באוגוסט 1994 ולו ארבעה אחים. בנערותו למד זיגוורט כינור ופסנתר, ולאחר שסיים את בית הספר התיכון למד מוזיקה ארבע שנים במכון למוזיקה של אוניברסיטת אוסנברוק. במהלך לימודיו השתתף זיגוורט במספר מחזות זמר בגרמניה בהם "פיטר פן" בגרסתו הגרמנית. זיגוורט כותב את השירים שלו בעצמו והיוקליילי מהווה אלמנט חשוב במוזיקה שלו ומהווה חלק עיקרי מהעיבוד המוזיקלי.
ב-6 בפברואר 2021 נודע כי נבחר לייצג את גרמניה באירוויזיון 2021. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע זיגוורט למקום ה-25 עם שלוש נקודות.
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שנה | שם | אלבום |
| --- | --- | --- |
| 2021 | "I Don't Feel Hate" | לא מתוך אלבום |
חיים אישיים

זיגוורט מתגורר בהמבורג עם בן זוגו יאן.
הערות שוליים

↑  Germany: Jendrik Sigwart will sing at Eurovision 2021…with song release set for February 25, וויויבלוגס, 6 בפברואר 2021
↑  Jendrik komponiert ESC-Song auf der Ukulele, "אירוויזיון גרמניה", 6 בפברואר 2021
↑  Schmitt, Peter-Philipp. "Jendrik Sigwart: Das ist der deutsche Kandidat für den ESC 2021". FAZ.NET (בגרמנית). ISSN 0174-4909. נבדק ב-2021-02-06.
↑  "Jendrik Sigwart will sing for Germany in 2021". Eurovision.tv (באנגלית). 2021-02-06. נבדק ב-2021-02-06.
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
↑  "Jendrik Sigwart privat: Mit Freund Jan nach Rotterdam? Das ist unser ESC-Kandidat 2021". news.de (בגרמנית). MM New Media GmbH. 18 בפברואר 2021. נבדק ב-6 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jendrik: Das ist Deutschlands ESC-Kandidat 2021". www.eurovision.de (בגרמנית). Norddeutscher Rundfunk (NDR). 25 בפברואר 2021. ארכיון מ-28 בפברואר 2021. נבדק ב-12 במרץ 2021. Als Jendrik Anfang Dezember einkaufen gehen wollte, um für seinen Freund zu kochen [...] {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1226567096  ISNI: 0000 0005 0245 0555  MusicBrainz: d4a58a6e-c78a-4af3-a8b1-1551f4cfcc91  VIAF: 3735161332380552420009   WorldCat (עם VIAF): 3735161332380552420009
ינון מילס

| --- | --- |

ינון מילס באולפן ערוץ 10, 2015
 לידה:  24 במרץ 1976 (בן 48) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חדשות 13
 סוג כתב:  כתב ומגיש מחליף במגזין בערוץ 13
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  yinnonm
 
יִנּוֹן מִילֶס (נולד ב-24 במרץ 1976) הוא כתב ומגיש חדשות ב-i24NEWS ובעבר בערוץ 13.
ביוגרפיה

מילס נולד בירושלים לשולה ומשה. למד בתיכון רנה קסין. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין.
לאחר שירותו הצבאי, למד במשך שנה תרבות צרפת באוניברסיטת סורבון בפריז. בהמשך, למד אדריכלות באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיו, החל לעבוד ככתב בקול ישראל. למד גם לתואר שני Mfa בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
עם סיום לימודיו האקדמיים, הצטרף לסגל ערוץ 10 בתור עוזר במאי, ולאחר מכן בתור כתב חדשות כללי, וכתב תרבות. משנת 2009 החל לשמש כתב בתוכנית "המגזין" בהנחיית אושרת קוטלר. במקביל, מגיש מילס מבזקי חדשות בחדשות עשר. ב-2017 הגיש את התוכנית "16:30" לסירוגין, לצד אלי ראכלין, אורי קואל ועומר ירדני ועבד במערכת הצינור עם טל ברמן.
באוקטובר 2021 החל להגיש בערוץ 13, לצידה של גילי איצקוביץ', את "ירוק בלילה", מגזין שבועי העוסק בנושאים הקשורים לאיכות הסביבה. בראשית פברואר 2023, לאחר הפסקה של מספר חודשים, התוכנית חזרה להיות משודרת באותו פורמט אולם בשם "מושג ירוק". עונה שנייה זאת נמשכה עד ראשית מאי אותה שנה.
מלבד עיסוקיו בתקשורת, החל משנת הלימודים תשע"ח, הוא מלמד קורס שנושאו הכנת כתבות וידאו למגזין חדשות, במסגרת המסלול לתואר ראשון בתקשורת פוליטית ב"אקדמית תל אביב-יפו".
מיולי 2024, מגיש את התכנית "חדר החדשות" ב-I24NEWS.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ביוני 2013, לקראת מצעד הגאווה, יצא מהארון, ובמאמר באתר "וואלה", דחק בחבריו העיתונאים הלהט"בים לקחת ממנו דוגמה ולצאת מהארון.
מילס מתגורר בתל אביב. הוא רווק ואב לתאומים.
הערות שוליים

↑  בתי ספר ותוכניות לימוד לתואר ראשון - 2018, באתר האקדמית תל אביב-יפו
סגל ומחקר > מר ינון מילס, באתר האקדמית תל אביב-יפו
↑  ינון מילס‏, "בגלל אנשים כמוכם, אני השבוע נאלצתי לזחול בחזרה לארון", באתר וואלה, 5 ביוני 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ינון מילס ככתב שטח בערוץ 10, 2014
יחסי איחוד האמירויות הערביות – מלזיה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – מלזיה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: מלזיה


איחוד האמירויות הערביות: מלזיה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 329,847
אוכלוסייה
11,106,647: 35,663,114
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 399,649
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 11,206
משטר
מונרכיה פדרלית, מונרכיה נבחרת, מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית

יחסי איחוד האמירויות הערביות–מלזיה (בערבית: العلاقات الإماراتية الماليزية, במלאית: Hubungan Emiriah Arab Bersatu–Malaysia) הם היחסים הבילטרליים בין איחוד האמירויות הערביות ובין פדרציית מלזיה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים שבין איחוד האמיריות הערביות למלזיה החלו במאה ה-20. מלזיה הקימה את שגרירותה באבו דאבי בשנת 1983, על מנת לחזק את הקשרים הפוליטיים, הכלכליים והחברתיים שלה עם המדינה. מאז הקמת השגרירות, היחסים הכלכליים שבין המדינות התחזקו. היחסים בין המדינות נחשבים יחסים לבביים. כמו כן, בין המדינות נחתם הסכם למניעת כפל מס.
יחסים כלכליים

מאז 2008, איחוד האמירויות הערביות הפך לאחד משותפי הסחר הגדולים של מלזיה. מדי שנה, סך הסחר בין המדינות מגיע למיליארדי שקלים ואף יותר מכך.
בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאיחוד האמירויות הערביות הגיעה לסך 4.63 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר תכשיטים, מקרנים, מחשבים, טלפונים, סבונים, שזיפים, חמאה ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיחוד האמירויות הערביות למזליה הגיעה לסך 4.47 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר נפט, זהב, תכשיטי זהב, נפט גולמי ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאיחוד האמירויות הערביות הגיעה לסך 2.98 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר תכשיטים, מקרנים, מחשבים, סבון, שמן דקלים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאיחוד האמירויות הערביות למלזיה הגיעה לסך 2.97 מיליארד דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר זהב, נפט גולמי, אלומיניום ועוד.
ייצוג

איחוד האמירויות הערביות מיוצג במלזיה על ידי שגרירות בקואלה לומפור, בירת מלזיה.
מלזיה מיוצגת באיחוד האמירויות הערביות על ידי שגרירות באבו דאבי ועל ידי קונסוליה כללית בדובאי.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – יפן

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – יפן |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: יפן


איחוד האמירויות הערביות: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 377,915
אוכלוסייה
11,106,647: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 34,088
משטר
מונרכיה פדרלית, מונרכיה נבחרת, מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית
שגרירים
חאלד עומראן סקייט סרחאן אלמארי (נכון ל-2019): אקיהיקו נקג'ימה (נכון ל-2019)
שגרירות איחוד האמירויות בטוקיו
יחסי איחוד האמירויות הערביות–יפן הם היחסים הבילטרליים שבין מדינת האמירויות הערביות המאוחדות לבין יפן.
היסטוריה

יפן הכירה בעצמאות איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 1971, ופתחה את השגרירות שלה במדינה באפריל 1974, זמן מה לאחר שאיחוד האמירויות פתחה את שגרירותה במדינה בדצמבר 1973. בינואר 1995 פתחה יפן קונסוליה ראשית בדובאי.
סחר

בשנת 2017 ייצאה יפן סחורות בשווי 7.2 מיליארד דולר, וייבאה בשווי 20.7 מיליארד. עיקר הסחורות שיצאו מיפן היו מכוניות, מכונות ומוצרים חשמליים. הסחורות שיובאו ליפן היו בעיקר נפט, גז טבעי נוזלי ואלומיניום.
תרבות

בשנת 2004 ביקר ביפן שר ההשכלה הגבוהה והמחקר המדעי שייח' מובארכ אל-נהיאן וחתם על מזכר הבנות לשיתוף פעולה בנושאי השכלה גבוהה ומחקר מדעי עם עמיתו היפני שר החינוך, התרבות, המדעים, התרבות, הספורט והטכנולוגיה, טקאו קאומרה.
ראו גם

יחסי אלג'יריה–יפן
יחסי איחוד האמירויות הערביות–סין
יחסי איחוד האמירויות הערביות–טאיוואן
יוחנן כותב הבשורה

| --- | --- |

 לידה:  15 הגליל, הטטררכיה ההרודיאנית 
 פטירה:  100  (בגיל 85 בערך) אפסוס, האימפריה הרומית 
 חג:  27 בדצמבר 
 
יוחנן כותב הבשורה, בציור מכתב יד מסביבות 820–830
יוחנן כותב הבשורה, או יוחנן האוונגליסט (נפטר בערך בשנת 110 לספירה), הוא, על-פי ההשערה, כותב "הבשורה על-פי יוחנן", ספר הבשורה האחרון וככל הנראה המאוחר בספרי הבשורה.
זהותו של יוחנן כותב הבשורה נשארה עלומה. מלבד כתיבת הבשורה מייחסים לו גם את כתיבת איגרת יוחנן הראשונה. הייחוס ליוחנן של ספרים אחרים בברית החדשה, כגון "איגרת יוחנן השנייה", "איגרת יוחנן השלישית" ו"ההתגלות", הוא בגדר מסורת נוצרית ארוכת שנים, אך נתון בספק על פי חוקרים רבים.
יש להבדיל בין יוחנן כותב הבשורה לבין יוחנן בן-זבדי, הוא יוחנן השליח, אחד משנים-עשר שליחיו של ישו, ובינו לבין יוחנן כותב ההתגלות. המסורת הנוצרית אמנם מזהה את יוחנן כותב הבשורה עם יוחנן השליח, אך מספר גדול של חוקרים מודרניים ובהם דוד פלוסר, מערערים על הקביעה שמדובר באותו אדם.
לעומתם, יוחנן כותב ההתגלות (חזון יוחנן) מזוהה במידה רבה עם אסיה הקטנה, שלקהילותיה פנה בחזונו. יש הסבורים, גם על פי הכתוב ("הייתי באי הקרוי פטמוס בעבור דבר אלוהים ועדות ישוע", ההתגלות א, 9) כי הוגלה לפטמוס על ידי הקיסר דומיטיאנוס, ושם כתב את חזון יוחנן.
במקובץ, הספרים הללו מכונים "ספרות יוחננית" (Johannine). עם זאת, יש דמיון דקדוקי מועט בין הבשורה על פי יוחנן לבין ההתגלות.
יחיאל מיכל פיינשטיין

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1906 אוזדה, בלארוס 
 פטירה:  17 במאי 2003 (בגיל 96) ט"ז באייר ה'תשס"ג בני ברק, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 במאי 2003 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 בן או בת זוג:  ליפשא סולובייצ'יק 
 צאצאים:  חיים פיינשטיין 
 חותנים:  רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק
 
רבי יחיאל מיכל פיינשטיין
הרב יחיאל מיכל פיינשטיין (ד' בתמוז תרס"ז, 16 ביוני 1907[דרוש מקור: ברוב המקורות כתוב שנולד בתרס"ו.  יש מקור לתאריך לידה זה?] – ט"ז באייר תשס"ג, 17 במאי 2003) היה ראש ישיבת בית יהודה בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק.
ביוגרפיה > ילדות ונערות

נולד בעיירה אוזדה, על יד מינסק, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית. אביו, הרב אברהם יצחק פיינשטיין, נפטר בהיותו בן שבע. לאחר שהתייתם לקח אותו תחת חסותו דודו, הרב משה פיינשטיין, ששימש באותה עת כרבה של הקהילה החסידית באוזדה. לאחר זמן מה עבר לגור עם סבו הרב דוד פיינשטיין בסטרבין, שבה כיהן כרב המקומי.
הוא למד בתקופה זו עם סבו, ועם דודו הרב מרדכי פיינשטיין, לימים רבה של שקלוב. בשל תקופה זו דבק בו מאוחר יותר הכינוי "מיכל סטרבינר".
לאחר בר המצווה שלו עברה אמו הרבנית אסתר לגור בבית הוריה בסלוצק והוא החל ללמוד בישיבת סלוצק אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרב מלצר חיבב אותו לאחר שענה על שאלה שהציב לו כמבחן, באותה תשובה שענה תלמידו המפורסם, הרב נפתלי טרופ. בזמן המהפכה הבולשביקית עברה הישיבה לקלצק (אז בפולין), שבה שהה חתנו של הרב מלצר, הרב אהרן קוטלר, בראש סניף של הישיבה. הרב מלצר קיבל את אישור האלמנה פיינשטיין ולקח עמו את בנה. בקלצק שמע גם את שיעוריו של הרב קוטלר. אחרי שלוש שנים בסלוצק-קלצק, ולאחר עליית הרב מלצר לארץ ישראל, עבר לישיבת מיר, שם למד אצל ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל והמשגיח הרב ירוחם ליבוביץ. למרות גילו הצעיר תיאם לו המשגיח, חברותא עם יחיאל מיכל שלזינגר. חברו לחדר בבית שבו התאכסן, היה דוד פוברסקי. "חברותות" נוספים שלו במיר התפרסמו בעולם התורני: רבי אריה לייב מאלין, רבי יונה קרפילוב, ושלושה עילויים צעירים נוספים שנספו בשואה: אייזל וילנר, שלמה חומסקר ונפתלי וסרמן.
בעת לימודיו בישיבת מיר הגיעה אליו הידיעה על פטירת אמו. לעילוי נשמתה החל ללמוד, מלבד חומר הלימודים הישיבתי, גם את סדר טהרות. ברבות הימים נעשה מומחה לסדר זה, ולאחר פטירתו נדפסו כמה כרכים מחידושיו בו. הוא נסמך לרבנות בידי רבה של מיר, רבי אברהם צבי קמאי.
בחודש חשון ה'תר"ץ בא הרב מלצר מירושלים לחנוכת היכלה החדש של ישיבת קלצק. במעמד זה התייעץ עמו פיינשטיין לגבי המשך דרכו, ולפי עצתו נסע לבריסק ללמוד מפי רבה של העיר, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק. בעקבות נסיעתו עם אחרים לבריסק נוצר בישיבת מיר נוהל קבוע שלפיו נסעו תלמידים מובחרים לתקופות השתלמות בבריסק, ללמוד את שיטת לימוד זו. בשנתיים שבהן למד בבריסק רכש בקיאות בסדר קדשים. לאחר שנתיים חזר לישיבת מיר למשך עשר שנים שבהן שב עוד פעמיים לבריסק לתקופות קצרות יחסית. כדי להיפטר משירות צבאי נסע להיבדק אצל רופא בסמוך להורדנה שנודע כמי שמנפיק אישורים על רקע בריאותי בקלות. בדרכו לשם נסע לראדין כדי לקבל את ברכתו של החפץ חיים. בדרכו חזרה מן הרופא התעכב כחצי שנה ללימוד בישיבת שער התורה מפי רבי שמעון שקופ.
ביוגרפיה > תקופת מלחמת העולם השנייה

כשפרצה מלחמת העולם השנייה עבר עם בחורי ישיבות רבים אחרים לווילנה. בווילנה התקרב לרב חיים עוזר גרודזינסקי. גם הרב מבריסק הגיע באותם ימים לווילנה, ופיינשטיין נרתם לעזרתו, הכין עבורו מצות לפסח, וארגן מחדש את ה"קיבוץ", קבוצת הבחורים ששמעה שיעורים מפיו.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. מכריו ששהו בארצות הברית סידרו עבורו אשרת כניסה ובמהלך שנת 1941 הגיע לארצות הברית, באונייה היפנית האחרונה שיצאה לחופי ארצות הברית בטרם פרוץ מצב המלחמה בין שתי המדינות.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בארצות הברית מינה אותו הרב יוסף דב סולובייצ'יק לעמוד במקומו בראשות ישיבת "היכל רבינו חיים הלוי" בבוסטון[דרוש מקור], כאשר עבר לכהן כראש ישיבת רבנו יצחק אלחנן. כעבור שנה הזמינו דודו, הרב משה פיינשטיין, לעבוד לצדו כראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק. הוא צורף לאגודת הרבנים, היה פעיל בזירה הציבורית ונמנה עם ראשי ועד ההצלה. במסגרת פעילותו זו נסע לאחר תום המלחמה לצרפת כדי לסייע לפליטים היהודים. בחנוכה ה'תש"ו השתתף בכנסייה המכינה של אגודת ישראל בלונדון.
בהמשך השנה הגיע הרב פיינשטיין לארץ ישראל, הוא נקרא לשוחח בלימוד עם רבו לשעבר, הרב מבריסק, ובהמשך התארס ונישא לבתו ליפשא. החתונה התקיימה בירושלים בי"ז באב ה'תש"ו, והרב איסר זלמן מלצר היה מסדר הקידושין. שנתיים אחרי חתונתו (1948) חזר הזוג לארצות הברית שבה המשיך הרב פיינשטיין לכהן כראש ישיבה בישיבת תפארת ירושלים.
ביוגרפיה > בישראל

בשנת ה'תשי"ב, 1952, עלה לישראל על מנת להשתקע בה בקביעות. הוא התיישב בתל אביב והקים בה כולל אברכים שנקרא "ישיבת בית יהודה". בתקופה זו נהג להתייעץ עם החזון איש שגר בבני ברק הסמוכה. בכולל זה למד והעביר שיעורים במשך חמישים שנה עד פטירתו. הוא היה מעביר 16 שיעורים בשבוע. השיעור בסוגיה הנלמדת בשעות הבוקר נמשך בשנים הראשונות כ-4 שעות מדי יום. בתקופות מאוחרות יותר הצטמצם זמן השיעור לכדי שעתיים.
בשנת תשל"ג (1973) נפטרה אחת מבנותיו ולאחר פטירתה עבר לגור בבני ברק. בשנת תשמ"ד (1984) חנך בניין חדש לכולל, ובו העביר כעשרים שיעורים מדי שבוע.
הרב פיינשטיין המשיך את השקפת בריסק. הוא התנגד לחוק טל, לנח"ל החרדי ולכל צורה של לימודים אקדמיים לחרדים. זמן קצר לפני פטירתו כתב: "לאחרונה פרצו הנציגים החרדים פרצות חמורות בחומת היהדות והישיבות בהקמת הנחל החרדי ומכונים להכשרת מקצועית, והעבירו חוק טל להחדרת חרב מסלולי הגיוס והתבוללות בהיכלי התורה, והם מחטיאי הרבים במעל שאין גרוע ממנו ובכוונתם להמשיך בדרך זה".[דרוש מקור].
בשבת ט"ו באייר ה'תשס"ג פונה לבית החולים תל השומר ועם צאת השבת נפטר. נקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים.