stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרום אפריקאים
שפות > שפת הסימנים הדרום אפריקאית

ב-2 במאי 2023 אישרה האספה הלאומית כי סעיף 6 בחוקת הרפובליקה של דרום אפריקה משנת 1996 יתוקן כך שיכלול את שפת הסימנים הדרום אפריקאית (SASL) כשפה הרשמית ה-12 לקידום זכויותיהם של אנשים חירשים וכבדי שמיעה. ב-19 ביולי 2023, הנשיא סיריל רמפוזה חתם על חוק ה-SASL במהלך טקס בבנייני האיחוד בפרטוריה. ה-SASL היא שפה ילידית המהווה מרכיב חשוב במורשת הלשונית והתרבותית של דרום אפריקה. יש לה מבנים דקדוקיים ולקסיקון נפרדים משלה והיא בלתי תלויה בכל שפה אחרת. החקיקה החדשה מבקשת לקדם את הקבלה התרבותית של SASL, להבטיח את מימוש זכויותיהם של אנשים חירשים וכבדי שמיעה להגנה שווה ותועלת החוק וכבוד האדם ולקדם שוויון כולל ומהותי ולמנוע או לבטל אפליה בלתי הוגנת על רקע נכות, כפי שמובטח בסעיף 9 של החוקה של הרפובליקה של דרום אפריקה ב-1996. דרום אפריקה הפכה למדינה האפריקאית הרביעית אחרי קניה, זימבבואה ואוגנדה שמכירה בשפת הסימנים כשפה רשמית.
דת

כיום כמעט 80% מאוכלוסיית דרום אפריקה דוגלת באמונה הנוצרית. קבוצות דתיות מרכזיות אחרות הן ההינדואיזם, האסלאם, היהדות והבודהיזם. בנוסף ישנן גם אגנוסטיקה ושטניזם. מיעוטים באוכלוסיית דרום אפריקה אינם משתייכים לאף אחת מהדתות הגדולות ומשייכים עצמם לדת אפריקאית מסורתית.
יהודים בדרום אפריקה

יהדות דרום אפריקה היא כיום הקהילה היהודית הגדולה ביותר ביבשת אפריקה. זוהי קהילה אשכנזית ברובה, המורכבת בעיקר מיוצאי הרפובליקות הבלטיות במזרח אירופה.
ראשוני היהודים הגיעו לדרום אפריקה עם תחילת ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה, במאה ה-17, והתיישבו במקום שהתפתח להיות העיר קייפטאון. לאורך המאה ה-18 והמאה ה-19 המשיכו להגיע יהודים במספרים קטנים. בסוף המאה ה-19 גברה ההגירה למספרים משמעותיים, בעקבות גילוי מרבצי היהלומים והזהב בעומק המדינה. פוגרומים במזרח אירופה נתנו עידוד משמעותי להגירה, וקהילות שלמות הגיעו מליטא, פולין, רוסיה הלבנה ולטביה, תנועה שנמשכה עד שנות ה-30 של המאה ה-20. ב-1880 חיו כ-4,000 יהודים בדרום-אפריקה. רוב הגירת יהודי דרום-אפריקה התרחשה בשנים 1880–1910 (כ-40,000). 30,000 נוספים הגיעו עד לשנת 1948. במפקד שנערך ב-1946 נמנו 104,156 יהודים שהיוו 4.39% מהאוכלוסייה ה"לבנה".
החל משנות ה־90 ותחילת שנות ה-2000 עזבו יהודים רבים את דרום אפריקה עקב המשברים הכלכליים והפשיעה הגוברת ועברו לאוסטרליה (40%), ניו זילנד, אירופה, ארצות הברית, וישראל (כ-10%).
כיום מונה הקהילה היהודית בדרום אפריקה כ-70,000 יהודים, חלקם ישראלים לשעבר.
אישים

זוהי רשימה חלקית של אישים עליהם נכתב ערך בעברית. לרשימה המלאה
אישים > אקדמאים וחוקרים

כריסטיאן בארנרד, מנתח לב חלוץ (1922–2001)
מקס תיילר, וירולוג, חתן פרס נובל לשנת 1951 (1899–1972)
אלן מקלאוד קורמאק, פיזיקאי (1924–1998)
מלוויל אדלשטיין, סוציולוג, נהרג עקב מרד סוטו (1919–1976)
קוואריישה עבדול כרים, מנהלת מדעית שותפה של המרכז לתוכנית מחקר האיידס בדרום אפריקה ) (נולדה ב-1960)
פיטר סרנק, מתמטיקאי (נולד ב-1953)
אישים > סופרים

אנדרה ברינק, סופר (1935–2015)
ג'ון מקסוול קוטזי, סופר זוכה פרס נובל לשנת 2003 (נולד ב-1940)
נדין גורדימר, סופרת זוכת פרס נובל לשנת 1991 (1923–2014)
קורנליוס יאקובוס לאנגנהובן, סופר ומשורר (1873–1932)
דלין מתיה, סופרת (1938–2005)
גצינה מלופה, סופרת, מספרת סיפורים, מחזאית, במאי, שחקן (נולדה ב-1959)
אלן פאטון, סופר (1903–1988)
ג'. ר. ר. טולקין, מחבר "שר הטבעות" (1892–1973)
אישים > עיתונאים

סול פלאטייה, עיתונאי ופעיל פוליטי (1877–1932)
אישים > שחקנים ושחקניות

שרלטו קופלי, שחקן, (מחוז 9) (נולד 1973)
אמבת' דייווידץ, שחקנית (נולדה 1965)
שאנון קוק (נולדה ב-1987)
אליס קריגה, שחקנית (ולדה 1954)
סשה פיטרס, שחקנית (ולדה ב-1996)
מדליין פטץ'', שחקנית (ולדה ב-1994)
בזיל רת'בון, שחקן (1892–1967)
אנטוני שר, שחקן, סופר וצייר (1949–2021)
ג'נט סוזמן, שחקנית (ולדה ב-1939)
ארנולד ווסלו, שחקן (המומיה, המומיה 2, 24) (נולד 1962)
שרליז ת'רון, שחקנית (נולדה: 1975)
אישים > במאים ומחזאים

ניל בלומקאמפ, במאי, מחוז 9 (נולד ב-1979)
את'ול פיוגארד, מחזאי (נולד ב-1932)
רונלד הארווד, מחזאי וסופר (1934–2020)
אישים > זמרים, מוזיקאים ומלחינים

ברנדה פאסי, זמר אפרופופ אנטי אפרטהייד, כותב שירים, רקדן ופעיל (1964–2004)
מרים מקבה, זמר ופעיל זכויות אזרח (1932–2008)
יו מסקלה, חצוצרן וזמר ג ' אז (1939–2018)
דייב מת'יוס, מנהיג דייב מת'יוס בנד (נולד ב-1967)
שון מורגן, זמר הראשי של הלהקה זוכה הפרסים סית'ר (נולד ב-1978)
טרבור רייבין, מוזיקאי, מלחין, חבר לשעבר של להקת רוק פרוגרסיבי יס (נולד ב-1954)
ג'וזף שבללה, מייסד ומנהל של ליידיסמית בלק ממבזו (1941–2020)
אישים > דוגמניות, אנשי חברה ואישי תקשורת

בל דלפין, אישיות מדיה חברתית (נולדה ב-1999)
טרוור נואה, קומיקאי, שחקן, מנחה רדיו וטלוויזיה (נולד ב-1984)
טרוי סיון, אישיות יוטיוב, שחקן וזמר (נולד ב-1995)
קנדיס סוונפול, דוגמנית ויקטוריה'ס סיקרט (ילידת 1988)
אישים > ציירים

תומאס ביינס, צייר וחוקר (1820–1875)
ויליאם קנטרידג', צייר (נולד ב-1955)
מאגי לאובסר, ציירת (1886–1973)
אירמה שטרן, ציירת (1894–1966)
אישים > צלמים

קווין קרטר (1961–1994)
אישים > אנשי עסקים

מוריס קאהן, מיליארדר ישראלי, מייסד ויו"ר Aurec Group (נולד ב-1930)
אילון מאסק, יזם שיגור אינטרנט וחלל (נולד ב-1971)
סיריל רמפוזה, פוליטיקאי ואיש עסקים (נולד ב-1952)
ססיל רודס, איש עסקים (1853–1902)
מרק שאטלוורת', יזם אינטרנט, מייסד Thawte ואובונטו לינוקס, תייר חלל (נולד ב-1973)
אישים > אנשי צבא

לואי בותה, גנרל מלחמת הבורים, לכבוש את וינסטון צ'רצ'יל במהלך מלחמת הבור השנייה, גם אחד מהחתמיתי במחתרת וריינגינג (1862–1919)
פייט קרוניה, גנרל בורי ומפקד צבאי של צ'אר (1840–1911)
אישים > משפטנים

ריצ'רד גולדסטון, שופט בית המשפט החוקה לשעבר (נולד בשנת 1938)
ססיל מרגו, שופט (1915–2000)
אלבי סאקס, צדק בבית המשפט החוקתי (נולד 1935)
ראו גם

קבוצות אתניות בדרום אפריקה
הערות שוליים

↑  "South African Citizenship".
1 2 3 4 5 6 7 8  People and Culture of South Africa
1 2 3 4 5  People of South Africa | South African Government, www.gov.za
↑  "Platfontein 2011 census results".
↑  Suttner, Raymond (בנובמבר 2009). "The Zuma Era – Its Historical Context and the Future". African Historical Review. 41 (2): 28–59. doi:10.1080/17532521003607286. ISSN 1753-2523. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Conason, Joe (19 ביוני 2008). "Chinese declared black". Salon.com. נבדק ב-30 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  We agree that you are black, South African court tells Chinese, The Times
↑  Jane Flanagan (3 במאי 2014). "Why white South Africans are coming home". Bbc.co.uk. ארכיון מ-2014-05-03. נבדק ב-15 בינואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kim, Young-Chan (20 בינואר 2017). China and Africa: A New Paradigm of Global Business. Springer. p. 84. ISBN 9783319470306. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Historical Dictionary of the Gypsies (Romanies) (PDF). p. 258.
↑  אמיר שטוקהמר ושי פאוזנר, פשיעה גוברת והאטה כלכלית מבריחים ארצה את יהודי יוהנסבורג וקייפטאון, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539346705171  BnF: cb11981856k (data)  GND: 4351808-4  LCCN: sh89006450 
משפחת סן בדרום אפריקה
קבוצות אתניות, 2001–2011 (המספרים הם מיליוני אנשים; קנה מידה אופקי הוא אחוז מכלל האוכלוסייה).
ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי נפגש עם חברי הקהילה ההודית בדרבן
אלפ ד'ואז
ראו גם

טור דה פראנס
אוטקם
גיא גת

גיא גת (נולד ב-24 בספטמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה

גת גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. ב-1 ביולי 1989 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–2 נגד בית"ר תל אביב במסגרת גביע האינטרטוטו. ב-11 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 2–1 נגד מכבי חיפה. ב-27 באפריל 1991 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–0 נגד מכבי נתניה. בגמר גביע המדינה בכדורגל 1991 הורחק בדקה השנייה לאחר שתיקל את אייל ברקוביץ', הרחקה שעוררה מחלוקת ואף כמעט גרמה לפיצוץ המשחק. שנה לאחר מכן, זכה עם הקבוצה בגביע אחרי ניצחון על מכבי תל אביב. זמן קצר לאחר הזכייה, גת נפצע ונעדר מספר חודשים.
במהלך עונת 1994/1995 עזב למכבי הרצליה. ב-17 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד הפועל באר שבע. גת שיחק בהרצליה עד עונת 1999/2000 בסיומה ירדה לליגה הלאומית.
תארים

גביע המדינה: 1991/1992
הערות שוליים

↑  אורי קידר, כשספורטאים מאבדים את זה – התפרצויות הזעם הבלתי נשכחות, באתר mynet פתח תקווה, ‏18 בספטמבר 2018
↑  אבי מלר, עניין של שיפוט, מעריב, 5 ביוני 1991
בריאן אינו

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1948 (בן 76) Melton, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Brian Peter George Eno 
 שם במה:  Eno 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1970 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סאות'המפטון, Winchester School of Art, St Joseph's College, Ipswich 
 סוגה:  מוזיקת אמביינט, מוזיקת דרון, ארט רוק, ארט פופ, מוזיקה אלקטרונית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סינתיסייזר 
 חברת תקליטים:  אסטרלוורקס, פולידור רקורדס, All Saints Records, Thirsty Ear Recordings, Obscure Records, ווארפ, איילנד רקורדס, E.G. רקורדס, חניבעל רקורדס 
 פרסים והוקרה:  המעצב המלכותי לתעשייה (2012)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (1994)  היכל התהילה של הרוק אנד רול 
 www.brian-eno.net
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן פטר ג'ורג' סנט ז'ן לה בפטיסט דה-לה סאל אינו (באנגלית: Brian Peter George St John le Baptiste de la Salle Eno; נולד ב-15 במאי 1948) הוא אמן ומפיק מוזיקה אלקטרונית בריטי כמו גם תאורטיקן מוזיקלי. כאמן סולו הוא מפורסם ביותר כאבי מוזיקת האמביינט.
קורות חיים

אינו, יליד וודברידג', מחוז ספוק באנגליה, התפרסם לראשונה בשנות ה-70 כנגן קלידים ומומחה למוזיקה וסינתיסייזרים בהרכב הגלאם רוק רוקסי מיוזיק. לאחר שעזב את הקבוצה הוא הספיק להקליט שני אלבומי רוק ולאחר מכן החל במסע חיפוש אחר צלילים אבסטרקטיים יותר באלבומים Another Green World ב-1975 ו-Ambient 1/Music for Airports ב-1978. מאז הוא הפיק עשרות אלבומים (רבים בשיתוף פעולה עם אמנים אחרים כגון דייוויד בואי, הארולד באד, U2 ורוברט פריפ) תוך כדי חזרה נוסטלגית מפעם לפעם לז'אנר הפופ. ב-2011 שב אינו לעבוד עם להקת קולדפליי, והפיק את אלבומם החמישי.
במקביל לקריירה המוזיקלית עסק אינו גם במופעי אמנות ויזואלית, כתיבת טור קבוע בשבועון הבריטי האובזרבר, וכן תכנון ושיווק (ביחד עם האמן פיטר שמידט) של חפיסת קלפים המספקים עצות שימושיות באסטרטגיה אמנותית.
בשנים האחרונות, מקדיש אינו מאמץ משמעותי לקידום תנועת החרם על ישראל, ה-BDS. בספטמבר 2018 הצטרף לעצומת אמנים, בעיקר בריטים, שקראו להחרמת האירוויזיון אם יתקיים בישראל.
טריוויה

בריאן אינו שימש השראה לדמות "ברנט מיני" בספרו של פיליפ ק. דיק וואליס (1981). למרות היותו חובב מוזיקה קלאסית הוא העריץ את אינו בשל האלבום Discreet Music.
בסדרת משחקי הווידאו Guilty Gear פזורים עשרות דימויים מעולם המוזיקה, כולל הדמות I-No, אשר ככל הנראה נקראת כך על שם אינו.
צליל האתחול של Windows 95 (לא המנגינה המהירה בגרסאות האחרות) נכתב על ידי בריאן אינו.
אינו הופיע בתפקיד אורח בתור "האב בריאן אינו" בקומדיית המצבים "האב טד" (Father Ted).
על פי טענות אחדות לאינו חיבה למשחקי מילים - שירו "King's Lead Hat" הוא אנגרמה של "Talking Heads" (להקה עימה עבד) ושמו הוא אנגרמה ל-"One Brain".
שירו "Lay My Love" בביצוע משותף עם ג'ון קייל הופיע בפסקול "עוד מוזיקה מחשיפה לצפון" (More Music From Northern Exposure) ב-1994.
הרכב האינדי פופ/רוק פסיכדלי "MGMT" הקדישו לו שיר הנושא את שמו "Brian Eno" באלבומם השני "Congratulations".
דיסקוגרפיה

1972 - Roxy Music
1973 - For Your Pleasure
1973 - The Portsmouth Sinfonia Plays the Popular Classics
1973 - Fripp & Eno (No Pussyfooting)
1973 - Here Come the Warm Jets
1974 - Taking Tiger Mountain
1974 - June 1, 1974: Kevin Ayers, John Cale, Brian Eno, Nico
1974 - Hallelujah! The Portsmouth Sinfonia Live At The Royal Albert Hall
1975 - Evening Star
1975 - Another Green World
1975 - Discreet Music
1977 - Cluster & Eno
1977 - Low
1977 - "Heroes"
1977 - 801 Live
1978 - Before and After Science
1978 - Music for Films
1978 - After the Heat
1978 - Ambient #1 / Music for Airports
1979 - Lodger
1980 - Ambient #2 / The Plateaux of Mirror
1980 - Fourth World, Vol. 1: Possible Musics
1980 - Ambient #3 / Day of Radiance
1981 - My Life in the Bush of Ghosts
1981 - Empty Landscapes
1982 - Ambient #4 / On Land
1983 - Apollo: Atmospheres and Soundtracks
1983 - Music for Films, Volume 2
1984 - The Pearl
1984 - Begegnungen
1985 - Begegnungen II
1985 - Thursday Afternoon
1985 - Hybrid
1988 - Music for Films, Volume 3
1989 - Textures
1990 - The Shutov Assembly
1990 - Wrong Way Up
1992 - Nerve Net
1993 - Robert Sheckley's In a Land of Clear Colours
1993 - Neroli
1994 - Headcandy
1995 - Outside
1995 - Spinner
1995 - Original Soundtracks No. 1
1996 - Generative Music 1
1996 - Trainspotting: music from the motion picture - השתתף באלבום
1997 - The Drop
1997 - Harmonia: '76: Tracks and Traces
1997 - Extracts from Music for White Cube
1998 - Lightness: Music for the Marble Palace
1999 - I Dormienti
1999 - Kite Stories
2000 - Music for Civic Recovery Centre
2000 - Music for Onmyo-Ji
2001 - Drawn From Life
2003 - Compact Forest Proposal
2003 - January 07003
2004 - Curiosities Volume 1
2004 - Curiosities Volume 2
2004 - The Equatorial Stars
2005 - Another Day on Earth
2005 - More Music from Films
דיסקוגרפיה > סינגלים

1990 - Been There, Done That
ראו גם

מוזיקה אלקטרונית
מוזיקת אמביינט
רוקסי מיוזיק
לקריאה נוספת

Bracewell, Michael Roxy Music: Bryan Ferry, Brian Eno, Art, Ideas, and Fashion (Da Capo Press, 2005) ISBN 0306814005
Tamm, Eric Brian Eno: His Music and the Vertical Color of Sound (Da Capo Press, 1995) ISBN 0306806495
Eno, Brian "A Year with Swollen Appendices: The Diary of Brian Eno" (Faber & Faber, 1996) ISBN 0571179959
הערות שוליים

↑  וואלה! תרבות‏, בריאן אינו: "מוזיקאים צריכים להחרים את ישראל עד שהפלסטינים יהיו חופשיים", באתר וואלה, 18 בנובמבר 2015
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1992: דייוויד פוסטר | פרס גראמי למפיק השנה, לא קלאסי   1993: בריאן אינו ודניאל לנואה  | הבא: 1994: דייוויד פוסטר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318291705171  PLWABN: 9810617861405606  BIBSYS: 90955202  BNE: XX1092832  BnF: cb13568282b (data)  CiNii: DA01371788  GND: 118955691  ICCU: SBLV165806  ISNI: 0000 0001 1020 112X  LCCN: n85135915  LNB: 000261777  MusicBrainz: ff95eb47-41c4-4f7f-a104-cdc30f02e872  NDL: 00620633  NKC: ola2002151562  NLA: 35827581  NSK: 000050659  NTA: 072464631  RERO: 02-A003218375  RKD: 214075  SNAC: w6x06gvg  SUDOC: 052608727  Trove: 1105781  ULAN: 500089780  VIAF: 2638470   WorldCat (עם VIAF): 2638470
גמר ליגת האלופות 2010

גמר ליגת האלופות 2010 התקיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, אצטדיון הבית של ריאל מדריד הספרדית, ב-22 במאי 2010, ובו נקבע שהזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת 2009/2010 היא אינטר מילאנו מאיטליה, שניצחה במשחק את באיירן מינכן מגרמניה בתוצאה 2-0. משחק הגמר היה סיומה של העונה ה-55 של הטורניר, וה-18 במתכונתו הנוכחית. לראשונה בהיסטוריה התקיים משחק הגמר ביום שבת, ולא ביום רביעי המסורתי.
הסנטיאגו ברנבאו אירח את משחק הגמר בפעם הרביעית בהיסטוריה, ולראשונה במתכונת החדשה של ליגת האלופות. בעבר הוא אירח את משחקי הגמר ב-1957, 1969 ו-1980.
אלופת איטליה הובילה במחצית המשחק 1-0 על סגנית אלופת גרמניה משערו של דייגו מיליטו, השחקן המצטיין במשחק, שהשלים צמד במחצית השנייה כדי לקבוע את תוצאת המשחק. באיירן ירדה מנוצחת למרות שהחזיקה בכדור יותר משני שלישים מזמן המשחק.
שתי הקבוצות הגיעו למשחק לאחר שהבטיחו זכייה בדאבל במדינתם, וכך הובטח שבפעם השנייה ברציפות תזכה קבוצה בטרבל, אחרי ברצלונה ב-2008/2009. טרם לכך, לא קרה מעולם שקבוצה איטלקית או גרמנית זכתה בטרבל (באיירן מינכן עשתה זאת שלוש שנים אחר כך, ב-2012/2013). אינטר הייתה קרובה לעשות זאת ב-1965, לאחר שזכתה בליגת האלופות ובאליפות איטליה, אך הפסידה ליובנטוס בגמר הגביע האיטלקי. באיירן ואינטר נפגשו בעבר ארבע פעמים במפגשים רשמיים. המאזן ביניהן טרם המשחק עמד על שני ניצחונות לבאיירן, ניצחון אחד לאינטר ועוד משחק אחד שהסתיים בשוויון. שני המפגשים הקודמים בין השתיים נערכו במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2006/2007, אז השיגה באיירן ניצחון חוץ על אינטר, והמשחק במינכן הסתיים בשוויון 1-1.
היה זה משחק גמר ליגת האלופות החמישי בהיסטוריה שבו שיחקה אינטר, והראשון מזה 38 שנים. הייתה זו הזכייה השלישית שלה בתואר, והראשונה מאז עונת 1964/1965. בכך היא השלימה רצף של שלוש שנים בהן המנצחת בגמר זוכה בתוארה השלישי במפעל, אחרי מנצ'סטר יונייטד ב-2008 וברצלונה ב-2009, אליהן השתוותה אינטר במקום השישי בטבלת הזכיות במפעל. לראשונה מאז גמר ליגת האלופות 2007, בו ניצחה מילאן, הגיעה קבוצה איטלקית לגמר המפעל. באיירן מינכן העפילה לגמר בפעם השמינית בתולדותיה ולראשונה מאז 2001, ובכך עקפה את ליברפול במקום השלישי במספר ההופעות בגמר. היא הייתה לקבוצה הגרמנית הראשונה מאז באייר לברקוזן ב-2002 שמעפילה לגמר ליגת האלופות.
לראשונה מאז גמר ליגת האלופות 2004, בו ניצחה פורטו את מונקו, התקיים משחק גמר ללא נציגה מאנגליה. מי שאימן אז את פורטו היה ז'וזה מוריניו, שהשלים כמאמן אינטר במשחק את זכייתו השנייה בתואר, והיה לשלישי בהיסטוריה, אחרי ארנסט האפל ואוטמאר היצפלד, שזוכה בו עם שתי קבוצות שונות. מאמן היריבה, לואי ואן חאל, גם הוא זכה בתואר בעבר, עם אייאקס אמסטרדם ב-1994/1995, כך שבפעם הרביעית בהיסטוריה נפגשו בגמר שני מאמנים שכבר זכו בתואר. הפעם הקודמת הייתה בגמר של 2007, אז ניצחה מילאן של קרלו אנצ'לוטי את ליברפול של רפאל בניטס, לאחר ששניהם כבר זכו בליגת האלופות עם קבוצתם. לראשונה בהיסטוריה, שתי הקבוצות במשחק הגמר לא סיימו במקום הראשון בשלב הבתים.
הזכייה בתואר זיכתה את אינטר במקום במשחק הסופר קאפ האירופי מול הזוכה בטורניר הליגה האירופית באותה עונה, אתלטיקו מדריד הספרדית, וכן במקום בשלב חצי הגמר של גביע העולם לקבוצות.
הדרך אל הגמר > אינטר

בהגרלת הבתים שובצה אינטר בבית ו', יחד עם אלופת אירופה המכהנת ברצלונה, רובין קאזאן ודינמו קייב. בפתיחת שלב הבתים השיגה אינטר תוצאות תיקו מול כל יריבותיה, לרבות 0-0 במשחק הפתיחה מול ברצלונה בסן סירו. כל שלושת שעריה בסיבוב המשחקים הראשון היו שערי שוויון (שער השוויון ל-1-1 מול קאזאן, שער השוויון הזמני ל-1-1 מול דינמו קייב, ושער השוויון ל-2-2 באותו משחק). את סיבוב המשחקים השני פתחה אינטר בניצחון דרמטי באצטדיון דינמו בקייב, לאחר שדייגו מיליטו ווסלי סניידר כבשו בארבע הדקות האחרונות והפכו יתרון זמני של אנדריי שבצ'נקו. לאחר הפסד חוץ 2-0 לברצלונה, השיגה אינטר את המקום השני בבית לאחר ניצחון ביתי 2-0 על קאזאן.
| שלב הבתים - אינטר מילאנו> קבוצה | שלב הבתים - אינטר מילאנו> משחקים | שלב הבתים - אינטר מילאנו> ניצחונות | שלב הבתים - אינטר מילאנו> תיקו | שלב הבתים - אינטר מילאנו> הפסדים | שלב הבתים - אינטר מילאנו> שערי זכות | שלב הבתים - אינטר מילאנו> שערי חובה | שלב הבתים - אינטר מילאנו> הפרש שערים | שלב הבתים - אינטר מילאנו> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרד ברצלונה | 6 | 3 | 2 | 1 | 7 | 3 | 4+ | 11 |
| איטליה אינטר מילאנו | 6 | 2 | 3 | 1 | 7 | 6 | 1+ | 9 |
| רוסיהרובין קאזאן | 6 | 1 | 3 | 2 | 4 | 7 | 3- | 6 |
| אוקראינהדינמו קייב | 6 | 1 | 2 | 3 | 7 | 9 | 2- | 5 |
בשמינית הגמר פגש ז'וזה מוריניו, מאמן אינטר, את קבוצתו לשעבר צ'לסי מאנגליה. במשחק הראשון בסן סירו אינטר עלתה ליתרון כבר בדקה ה-3 משער של מיליטו וניצחה בסיום 2-1, ובגומלין בסטמפורד ברידג' השלימה ניצחון כפול משער של סמואל אטו בדקה ה-78. בשלב רבע הגמר פגשה אינטר את צסק"א מוסקבה. אינטר הפגינה משחק הגנה קשוח ומיעטה לספוג שערים בשלב זה של העונה, מה שעזר לה להשיג ניצחון כפול בתוצאה זהה, 1-0, ולהשלים שלושה משחקי נוקאאוט רצופים ללא ספיגה. בשלב חצי הגמר פגשה אינטר את ברצלונה, יריבתה משלב הבתים, שהגיעה למפגש מול אינטר כשהיא בלתי מנוצחת עד אז בטורניר. במפגש הראשון בסן סירו ברצלונה עוד עלתה ליתרון משער של פדרו רודריגס במחצית הראשונה, אך סניידר השווה את התוצאה והקבוצות ירדו למחצית בשוויון 1-1. תצוגת כדורגל מרשימה של אינטר במחצית השנייה, עם שערים של מאייקון ומיליטו, הקנתה לה ניצחון 3-1 מפתיע ויתרון משמעותי לקראת משחק הגומלין. בקאמפ נואו הציגה אינטר סגנון משחק הגנתי מאוד, במהלך שעורר ביקורות על הקבוצה ועל מאמנה. המערך ההגנתי נסוג עוד יותר לאחר הרחקתו בכרטיס צהוב שני של טיאגו מוטה כבר בדקה ה-28. אינטר נכנעה רק בדקה ה-84 לשער מאוחר של ג'רארד פיקה, אך הצליחה להחזיק בתוצאה זו ולעלות לגמר ליגת האלופות החמישי בתולדותיה, בזכות 3-2 בסיכום שני המשחקים. בסיום המשחק חגג מוריניו בהפגנתיות מול הקהל המקומי, כשהוא מניף אצבע ומסמן את המספר אחד. כתוצאה מכך התעמת עמו שוער ברצלונה, ויקטור ואלדס, וכמו כן בצעד הפגנתי פתחו אנשי ברצלונה את הממטרות באצטדיון, על מנת לעצור את חגיגות האורחת.
הדרך אל הגמר > באיירן מינכן

בהגרלת הבתים שובצה באיירן בבית א', יחד עם בורדו, יובנטוס ומכבי חיפה. באיירן פתחה בניצחון חלק של 3-0 על מכבי חיפה באצטדיון רמת גן (אצטדיונה הביתי של הקבוצה בעיר חיפה, אצטדיון קריית אליעזר, לא עמד בסטנדרטים של אופ"א). לאחר הניצחון הזה רשמה באיירן רצף של שלושה משחקים ללא ניצחון, כולל שני הפסדים רצופים לבורדו, והגיעה למחזור החמישי של שלב הבתים עם ארבע נקודות בלבד במאזנה, שש פחות מבורדו וארבע פחות מיובנטוס, כשנותרו שש נקודות בלבד בקופה. למרות זאת, היא הצליחה לבצע מהפך מרשים בטבלת הבית. לאחר שהשיגה ניצחון 1-0 על מכבי חיפה ויובנטוס הפסידה לבורדו שהבטיחה את המקום הראשון, הגיעה באיירן למשחק המכריע בחוץ מול יובנטוס, כשהיא חייבת ניצחון על מנת להעפיל. יובנטוס עלתה ליתרון מוקדם של 1-0, אך באיירן השלימה מהפך וניצחה 4-1 בדרך למקום השני ולשמינית הגמר.
| שלב הבתים - באיירן מינכן> קבוצה | שלב הבתים - באיירן מינכן> משחקים | שלב הבתים - באיירן מינכן> ניצחונות | שלב הבתים - באיירן מינכן> תיקו | שלב הבתים - באיירן מינכן> הפסדים | שלב הבתים - באיירן מינכן> שערי זכות | שלב הבתים - באיירן מינכן> שערי חובה | שלב הבתים - באיירן מינכן> הפרש שערים | שלב הבתים - באיירן מינכן> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צרפת בורדו | 6 | 5 | 1 | 0 | 9 | 2 | 7+ | 16 |
| גרמניה באיירן מינכן | 6 | 3 | 1 | 2 | 9 | 5 | 4+ | 10 |
| איטליהיובנטוס | 6 | 2 | 2 | 2 | 4 | 7 | 3- | 8 |
| ישראלמכבי חיפה | 6 | 0 | 0 | 6 | 0 | 8 | 8- | 0 |
בשמינית הגמר פגשה באיירן את פיורנטינה, יריבתה האיטלקית השנייה מתוך שלוש באותה עונה (אחרי יובנטוס בשלב הבתים ולפני אינטר בגמר). שער של מירוסלב קלוזה דקה לסיום העניק לה ניצחון 2-1 במשחק הביתי באליאנץ ארנה. בגומלין בסטאדיו ארטמיו פרנקי הייתה באיירן על סף הדחה פעמיים. שערים של חואן מנואל ורגאס במחצית הראשונה. במחצית השנייה נכבשו ארבעה שערים בתוך 11 דקות בלבד.סטבאן יובטיץ' בדקה ה-54 קבע 2-0 לפיורנטינה. שש דקות לאחר מכן השווה מארק ואן בומל את התוצאה, אך בדקה ה-64 יובטיץ' השלים צמד וקבע 3-1 לפיורנטינה. דקה בלבד אחר כך כבש אריין רובן את השער המצמק שקבע 3-2 לפיורנטינה, תוצאה שנשמרה עד לסיום, והעלתה את באיירן לרבע הגמר בזכות שערי חוץ. גם ברבע הגמר מול מנצ'סטר יונייטד, בשחזור גמר ליגת האלופות 1999, הושגו התוצאות באופן זהה. במשחק הראשון במינכן כבש וויין רוני כבר בדקה השנייה, אך באיירן השלימה מהפך לאחר שוויון של פרנק ריברי בדקה ה-77 ושער ניצחון של איביצה אוליץ' בתוך תוספת הזמן. בגומלין באיירן כבר הייתה בפיגור של 3-0, כולל שני שערים שהובקעו בתוך שבע הדקות הראשונות, אך שערים של אוליץ' על סף סיום המחצית הראשונה ושל רובן בדקה ה-74 הספיקו לבאיירן כדי להפסיד 3-2 במשחק אך להעפיל בזכות שערי חוץ. לאחר שעברה בקושי רב את שלב הבתים ושני שלבי הנוקאאוט הראשונים, בחצי הגמר פגשה באיירן את אולימפיק ליון הצרפתית, והפעם השלימה עלייה חלקה לשלב הבא. ניצחון 1-0 ביתי משער של רובן, ו-3-0 בחוץ בזכות שלושער של אוליץ', שלחו את באיירן לגמר ליגת האלופות השמיני בתולדותיה.
סיכום המשחק

משחק הגמר, הראשון בהיסטוריה שנקבע ליום שבת, היה גם לראשון בהיסטוריה ששודר בפריסה ארצית בארצות הברית. אינטר הגיעה למשחק ללא אף שחקן איטלקי בהרכבה (האיטלקי היחיד ששותף במשחק היה מרקו מטראצי שנכנס כמחליף בתוך תוספת הזמן), וחסרה את טיאגו מוטה שהורחק במשחק הגומלין של חצי הגמר מול ברצלונה. מנגד, הגיעה באיירן מינכן למשחק עם חמישה שחקנים גרמנים בהרכב, כולם חברי סגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2010 שהחל כחודש לאחר המשחק. באיירן חסרה את פרנק ריברי, שהורחק לשלושה משחקים בעקבות כרטיס אדום ישיר שספג במשחק חצי הגמר הראשון מול אולימפיק ליון. למשחק שובץ צוות שיפוט אנגלי, בראשות השופט, הווארד וב. צוות זה ניהל גם את משחק גמר מונדיאל 2010 כחודשיים אחר כך.
המשחק נפתח בשליטה של באיירן, אך אינטר הציגה מערך הגנה שהקשה מאוד על הגרמנים להגיע למצבים. מנגד, הציגה אינטר יציאה מהירה להתקפות מתפרצות, וסיכנה בהתקפות אלה את שערה של באיירן. בדקות הפתיחה הגיעה באיירן למצב הבקעה כשאריין רובן פרץ מהאגף הימני, עבר שני שחקנים והעביר כדור רוחב, אך הכדור נבעט אל מחוץ למסגרת. בהמשך דרשה באיירן פנדל, לאחר שנגיחה של דניאל ואן בויטן פגעה בידו המושטת של מאייקון, שהתרומם לנגיחה עם תומאס מילר, ללא תגובה של השופט. מהנגד השני, וסלי סניידר בעט כדור חופשי מטווח של כ-30 מטרים מן השער. הכדור, שפגע בדרך בראשו של חמיט אלטינטופ, נהדף על ידי השוער האנס-יורג בוט. בדקה ה-35 נכבש השער הראשון במשחק. כדור שוער ארוך של ז'וליו סזאר הגיע לראש של דייגו מיליטו, שהסית אותו לעברו של סניידר. הקשר החזיר מסירה למיליטו שהתחמק משמירה כפולה, ובעט מתוך הרחבה כדור גבוה לרשת של בוט, וקבע את תוצאת המחצית, 1-0 לאינטר. עוד לפני כן, מיליטו מסר לסניידר שניצב לבד מול בוט אך בעט לגופו של השוער.
במחצית השנייה הגיע רובן לשני מצבי כיבוש. הוא בעט מתוך הרחבה לאחר כדור קרן, בעיטה שאסטבן קמביאסו הצליח להציל בנגיחה. כמה דקות אחר כך, ז'וליו סזאר זינק והדף כדור מסובב לפינה שנבעט על ידיו. בדקה ה-70 שוב כבשה אינטר בהתקפה מתפרצת. מיליטו ניצב מול ואן בויטן, עבר אותו ובבעיטה לפינה הרחוקה קבע את תוצאת המשחק, 2-0 לאינטר. הקפטן הארגנטינאי של אינטר, חאבייר זאנטי, הניף את הגביע, ואינטר זכתה בתואר בפעם השלישית בתולדותיה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 במאי 2010 | איטליה אינטר מילאנו | 2–0 | באיירן מינכן גרמניה | אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד, ספרד צופים: 73,170 שיפוט: אנגליה הווארד וב |
| 22 במאי 2010 | דייגו מיליטו  35', 70' | (סיקור) |  | אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד, ספרד צופים: 73,170 שיפוט: אנגליה הווארד וב |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אינטר מילאנו :               באיירן מינכן 
אוהדי אינטר באצטדיון סנטיאגו ברנבאו לפני פתיחת גמר ליגת האלופות 2010
טקס הפתיחה של גמר ליגת האלופות 2010 במדריד