stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזבל איינדה
קריירה ספרותית

איינדה החלה את הקריירה שלה ב-1967 כחברה בצוות עורכים של מגזין הנשים "פאולה". בין 1969 ל-1974 שימשה כעורכת במגזין ילדים ואף פרסמה שני סיפורי ילדים ואסופת מאמרים.
בין השנים 1970 ל-1974 עבדה בערוצים שונים של הטלוויזיה הצ'יליאנית כמפיקה ואחר כך כמגישה בתוכנית הומור. בין השאר ראיינה איינדה את המשורר הצ'יליאני, זוכה פרס נובל לספרות, פאבלו נרודה, שאמר לה כי היא בעלת דמיון רב מדי מכדי להיות עיתונאית טובה וכי עליה להפוך לסופרת. בעצתו היא פרסמה גם אסופה של טוריה הסאטירים כספר. זמן קצר לפני שברחה מצ'ילה שיחקה איינדה בהצגה התיאטרון "השגריר" (מספרדית: El Embajador).
בתחילת דרכה בקראקס, עבדה איינדה כעיתונאית עצמאית עבור היומון "El Nacional". כאשר נודע לה שסבה בן ה-99 נמצא על ערש דווי היא החלה לכתוב לו מכתבים שהפכו ברבות הימים לנובלה הראשונה פרי עטה, "הבית של שבעת המראות".
"בית הרוחות", ספרה השני של איינדה (1982) זכה להצלחה מרובה. הספר עוסק גם במשטרו של פינושה והוא אף עובד לסרט קולנוע בכיכובם של מריל סטריפ וג'רמי איירונס. הספר, כמו רבים מספריה הבאים, משתייך לז'אנר של ריאליזם מאגי ולכן רבים השוו את סגנונה לזה של גבריאל גארסיה מארקס.
מאז זכו ספריה להצלחה רבה, והיא אף זכתה בפרסים רבים. ב-2006 הייתה איינדה אחת מבין שמונת מדליקי המשואות בטקס הפתיחה של משחקי החורף האולימפיים בטורינו, איטליה.
ספריה עוסקים ברובם במולדתה צ'ילה: סאגות משפחתיות, משפחות אמידות, מאבקים פוליטיים והיסטוריים שמשפיעים על חייהן של הגיבורים, מאבקים על השם הטוב, אהבות בלתי אפשריות שבמרכזן גיבורות נשים. מבין ספריה שתורגמו לעברית: "בית הרוחות", "בת המזל", "סיפורי אוה לונה", "אוה לונה", "עיר המפלצות", "על אהבה וצללים", (שעובד גם הוא לקולנוע), "הסדר האינסופי", "זורו" ו"המאהב החשאי".
ספרה "ארצי שהמצאתי" (2003), הוא ספר אוטוביוגרפי שתורגם גם הוא לעברית.
ב-2005 פרסמה איינדה את ספרה "פאולה" (תורגם לעברית) המוקדש לבתה. בספר מספרת איינדה על ילדותה בצורה של מכתב לבתה שהייתה בתרדמת בבית חולים במדריד.
פרסים ואותות (רשימה חלקית)

1983 – רומן השנה (צ'ילה)
1983 – פנורמה ליטרריו (צ'ילה)
1984 – סופרת השנה (גרמניה)
1984 – ספר השנה (גרמניה)
1984 – גראן פרי ד'אבזיון (צרפת)
1985 – גראן פרי דה לה רדיו טלוויזיון בלז' (בלגיה)
1985 – רומן השנה (מקסיקו)
1986 – פרס קולימה לספרות (מקסיקו)
1986 – סופרת השנה (גרמניה)
1987 – ספר השנה הבינלאומי (איטליה)
1987 – ספר השנה הבינלאומי של סופרת (פורטוגל)
1988 – הספר המצטיין, הזורנאל הספרותי (ארצות הברית)
1989 – פרס קרן לפני קולומבוס (ארצות הברית)
1990 – אות הצטיינות לחינוך ותרבות גבריאלה מיסטרל (צ'ילה)
1993 – פרס ספרות בנקרלה (איטליה)
1993 – פרס ספרות עצמאית (אנגליה)
1993 – פרס אוסף ספרים מז'ורי אוניברסיטת ברנדייס (ארצות הברית)
1993 – פמיניסטית השנה, קרן הרוב הפמיניסטי (ארצות הברית)
1994 – אבירת האמנויות והכתבים (צרפת)
1996 – בחירת המבקרים (ארצות הברית)
1996 – ספרים לציון, האגודה האמריקאית לספרנות (ארצות הברית)
1996 – פרס המורשת ההיספנית בספרות (ארצות הברית)
1998 – פרס אשת השנה של עיריית רומא (איטליה)
1998 – פרס דורותי וליליאן גיש (ארצות הברית)
1998 – פרס קרן שרה לי (ארצות הברית)
2003 – פרס לספרות ספרדית-אמריקאית ע"ש חוזה דונוסו, אוניברסיטת טלקה (צ'ילה)
2007 – פרס לשפות וספרות אמריקאית ואירופאית מודרנית, אוניברסיטת טרנטו (איטליה)
2010 – הפרס הלאומי לספרות (צ'ילה)
2010 – פרס ספריית הקונגרס לסיפורת (ארצות הברית)
2012 – פרס הנס כריסטיאן אנדרסן לספרות (דנמרק)
2014 – מדליית החירות הנשיאותית (ארצות הברית)
הערות שוליים

↑  Women writers have to work four or five times harder than me, The times of India, May 7, 2021
↑  Isabel Allende, Tales of Passion, TED.com, ‏March 2007
↑  Mission Statement, Isabel Allende Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257665805171  PLWABN: 9810600000205606  BIBSYS: 90053348  BNC: 000035222  BNE: XX1034738  BnF: cb12013110z (data)  CANTIC: a10038498  CiNii: DA03883634  GND: 118869159  ICCU: CFIV016588  ISNI: 0000 0001 2135 6071  LCCN: n84145691  LNB: 000028855  MusicBrainz: f9e821ca-154d-4241-b695-b4f9c5067655  NDL: 00462184  NKC: jn19990000119  NLA: 35111431  NLG: 66257  NLK: KAC199600462  NSK: 000002795  NTA: 071222413  RERO: 02-A002919939  SELIBR: 218144  SNAC: w6sf3280  SUDOC: 031100163  Trove: 829892  VIAF: 61556825   WorldCat (עם VIAF): 61556825
אירנה, נסיכת יוון ודנמרק

אירנה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Ειρήνη τας Ελλάδας και Δανίας‏ 13 בפברואר 1904 - 15 באפריל 1974), הייתה בתו של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ואשתו של הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה.
ביוגרפיה

אירנה נולדה ב-13 בפברואר 1904 באתונה, לקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. אירנה בילתה את ילדותה בעיקר באתונה, אולם בקיץ היו יוצאים בני המשפחה לחופי הים התיכון, או שנסעו לבקר בגרמניה או בבריטניה.
בשנת 1927 הכריז אחיה גאורגיוס השני, מלך היוונים על אירוסיה לכריסטיאן, נסיך שאומבורג-ליפה, אחיינו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, אולם לבסוף בוטלו האירוסין וכריסטיאן התחתן עם בת דודתו פאודורה, נסיכת דנמרק.
ב-1 ביולי 1939 התחתנה עם הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה, ממנו נולד לה בן אחד - הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.
ב-18 במאי 1941 הוכתר בעלה איימונה בארמון קווירינאלה כטומיסלב השני, מלך קרואטיה, על ידי מנהיגי תנועת האוסטאשה, שהקימו את המדינה העצמאית של קרואטיה. בשל סכסוכים על גורל דלמאטיה, ובשל חשש לביטחונו, נשאר איימונה באיטליה, ולא עבר להתגורר בקרואטיה.
ב-3 במרץ 1942 מת אחיו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה במחנה שבויים בריטי בניירובי, ואיימונה ירש את התואר "דוכס אאוסטה". באותה תקופה נסעה אירנה שהייתה אחות מוסמכת לרוסיה, שם טיפלה בחיילים פצועים, וכעבור חודש חזרה לאיטליה.
ב-31 ביולי 1943 לאחר פיטורי מוסוליני, ויתר איימונה על הכתר הקרואטי, בעקבות בקשת דודנו ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. בספטמבר אותה שנה נכנעה איטליה לבעלות הברית, ובעקבות כך פתחה גרמניה הנאצית במבצע ציר לכיבוש איטליה, ואירנה יחד עם בנה התינוק, גיסתה ושתי אחייניותיה נשלחו למחנה מעצר באוסטריה, שם שהו עד סוף המלחמה.
לאחר ביטול המונרכיה באיטליה בשנת 1946, עזבה המשפחה את איטליה בשנת 1947 ועברה להתגורר בארגנטינה. ב-29 בינואר 1948 מת בעלה הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה בבואנוס איירס, ובנה הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ירש את תאריו.
ביוני 1948 הותר למשפחה לחזור לאיטליה, ואירנה בילתה את שארית חייה סמוך לפירנצה. ב-15 באפריל 1974 מתה אירנה בפיזולה, לאחר מאבק ארוך במחלה קשה.
אקישורים חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אירנה, נסיכת יוון ודנמרק, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 285182326   WorldCat (עם VIAF): 285182326
אירוע הירי במינכן (2016)

| --- | --- |

סניף מקדונלד'ס בו התבצע הפיגוע
 תאריך:  22 ביולי 2016 
 מקום:  מינכן, גרמניה
 מטרה:  הרג המוני
 קואורדינטות:  48°11′00″N 11°32′01″E﻿ / ﻿48.183333333333°N 11.533611111111°E﻿ / 48.183333333333; 11.533611111111
 סוג:  ירי המוני, right-wing terrorism, פשע שנאה, amok, רצח והתאבדות 
 נשק:  גלוק 17
 הרוגים:  9
 פצועים:  16
 מבצע:  עלי דויד סונבולי 
 מספר מפגעים:  1
 מניע:  זעם אישי
  (למפת מינכן מוגדלת) אירוע הירי במינכן(למפת מינכן רגילה) אירוע הירי במינכן 
 
אירוע הירי במינכן התרחש ב-22 ביולי 2016 במרכז הקניות "אולימפיה" בעיר מינכן שבגרמניה ובסמוך אליו.
צעיר איראני-גרמני בן 18, עלי דויד סונבולי, פתח בשעה 17:52 בירי מאקדח גלוק 17 אל עבר הסועדים בסניף מקדונלד'ס שמול קניון אולימפיה, אחר-כך נכנס לקניון, והמשיך במסע הירי. מרבית הקורבנות היו שם. לאחר מכן ברח מהמקום. בשעה 0:34 למחרת הוא נמצא מת לאחר שהתאבד בירייה בראשו.
בעקבות אירוע הירי נחסמו הרחובות בקרבת קניון "אולימפיה", תנועת התחבורה הציבורית בעיר נעצרה, ופסטיבל "טולווד" שהתקיים בקרבת מקום הופסק ומבקריו נשלחו לבתיהם. בנוסף, הופסקה תנועת הרכבות לעיר, והמשטרה הורתה לנהגים פרטיים להימנע מלהגיע אליה.
חקירת הפיגוע

ב-23 ביולי 2016, מפכ"ל משטרת בוואריה הוברט אנדרה הודיע שהיורה שביצע את הפיגוע, עלי דויד סונבולי, התגורר במינכן במשך יותר משנתיים, ולא ביצע את הפיגוע בעקבות שנאת זרים או בגלל סיבה פוליטית. "לא היו לו מניעים פוליטיים. הוא סבל מדיכאון והיה בטיפול פסיכיאטרי בשל כך", אמר אנדרה. עוד אמר כי היורה "התעניין מאוד באירועי ירי ורצח המוניים", וכי קיים "קשר ברור" בינו ובין אנדרס ברינג בריוויק, הפעיל הקיצוני שביצע את הטבח ההמוני במחנה הנוער בנורווגיה בדיוק חמש שנים קודם לכן, ב-22 ביולי 2011.
הערות שוליים

↑  הירי במינכן: 16 פצועים, 3 במצב אנוש, באתר ynet, 23 ביולי 2016
↑  הירי במינכן: המשטרה פשטה על בית החשוד; שמו פורסם, באתר וואלה, 23 ביולי 2016
↑  What Happened in the Shootings in Munich
↑  המשטרה בגרמניה: "היורה ממינכן סבל מדיכאון והתעניין בטבח המוני", באתר וואלה, 23 ביולי 2016
אינגריד ברגמאנס

אינגריד ברגמאנס (בפלמית: Ingrid Berghmans; נולדה ב-24 באוגוסט 1961) היא ג'ודוקא בלגית בעלת 11 מדליות מאליפויות העולם, מתוכן שש מדליות זהב וב-14 מדליות מאליפויות אירופה, מתוכן שבע מדליות זהב. היא נבחרה שמונה פעמים לספורטאית השנה בבלגיה ונחשבת לאחת מחלוצות הענף בבלגיה.
קריירה

בספטמבר 1979, זכתה ברגמאנס במדליה הראשונה שלה בתחרות בינלאומית כאשר זכתה במדליית הארד בטורניר הבינלאומי של ברצלונה בג'ודו. ב-16 במרץ 1980 השתתפה ברגמאנס באליפות אירופה לנשים שנערכה באודינה שבאיטליה וזכתה בשתי מדליות הכסף בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח. בנובמבר אותה השנה, כאשר הייתה בת 19, השתתפה באליפות העולם הראשונה לנשים שנערכה בניו יורק וזכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל מעל 72 ק"ג ובמדליית זהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שגברה בגמר על פולט פוייה הצרפתייה.
ב-5 במרץ 1983 זכתה ברגמאנס לראשונה באליפות אירופה כאשר זכתה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח. באליפות העולם בשנת 1984 שנערכה בווינה היא זכתה לראשונה בשתי מדליות זהב בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג ובקטגוריית המשקל הפתוח.
באולימפיאדת סיאול (1988) נערך לראשונה טורניר ג'ודו לנשים, כספורט הדגמה (Demonstration sport) במתכונת לא רשמית. ברגמאנס התחרתה בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג וזכתה במדליית זהב. ברבע הגמר היא ניצחה את סורייה אנדרה הברזילאית, בחצי הגמר היא ניצחה את יוקו טנאבה היפנית ובגמר גברה על בה מי-ג'ונג הקוריאנית.
באליפות העולם בשנת 1989 שנערכה בבלגרד ברגמאנס התחרתה בקטגוריית המשקל עד 72 ק"ג וזכתה במדליית הזהב השישית שלה באליפויות העולם. בקרב הראשון ניצחה את מריה אמליה הושה מפורטוגל, בשמינית הגמר ניצחה את לנקה קורצ'יקובה הצ'כית וברבע הגמר גברה על איסבל קורטביטרטה הספרדייה. בחצי הגמר ניצחה את ווי פנג-וו הסינית ובגמר ניצחה את יוקו טנאבה היפנית. באותה השנה זכתה ברגמאנס במדליית הזהב השביעית שלה באליפויות אירופה לאחר שגברה בגמר על אליזבת קארלסון השוודית.
הערות שוליים

↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  Ingrid Berghmans wrote history for Belgium 40 years ago, www.judoinside.com (באנגלית)
↑  תוצאות, אולימפיאדת סיאול 1988: קטגוריית המשקל עד 72 ק"ג, אתר JudoInside
איש ההלכה

איש ההלכה- גלוי ונסתר
"איש ההלכה" היא מסה שכתב הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, שנדפסה לראשונה באביב 1944 ברבעון 'תלפיות'. היא יצאה לאור בארץ בשנת תשל"ו בתוך הספר 'בסוד היחיד והיחד', ובשנת תשל"ט בספריית אלינר יחד עם החיבורים ובקשתם משם ו'רעיונות על התפילה' תחת הכותרת 'איש ההלכה - גלוי ונסתר'. איש ההלכה נכתב במקור בעברית, ותורגם לאנגלית בשנת 1983 על יד פרופסור לורנס קפלן, בליוויו הצמוד של הגרי"ד. במהלך התרגום הוסיף ושינה הגרי"ד דברים בספר, אך שינויים אלו לא הוכנסו להוצאה הסופית.
במסה זו מציג הרב סלובייצ'יק את המודל הדתי המיוחד המגולם בדרכו של איש ההלכה והתלמוד. המסה עשירה במושגים מדעיים ובהערות שוליים ארוכות ומלומדות, לצד הפניות למקורות רבים מתחומי היהדות, המדע והפילוסופיה.
הגדרת ההלכה

במסה 'איש ההלכה' מציג הרב סולובייצ'יק, את מרכזיותה של ההלכה במחשבה היהודית. מבטו התאולוגי מתייחד בהתמקדות מתמדת בהלכה, הן במובנה המעשי כציות בפועל למצוות, והן במובנה הלמדני כתחום ידע ולימוד תורה תלמודי. מטרתה המוצהרת של המסה היא ”לחדור לתוך כבשונה של תודעת ההלכה ולעמוד על מהותו של טיפוס 'מוזר ומשונה' - חכם ההלכה הלמדן.”
את ההלכה מציג סולובייצ'יק כבסיס א-פריורי לעמידה יהודית מול האל. ההלכה מוצגת כארצית, כלומר כזו המתמקדת בעולם הזה הקונקרטי, וזאת בשונה מגישות דתיות מנוגדות השואפות להינתק מן העולם הארצי אל המימד הרוחני המצוי רק מעל ומחוץ למציאות הארצית. במסה זו נטען כי איש ההלכה איננו מתאים למודלים המערביים המקובלים של מהי דתיות, ועל כן ניגש הרב סולובייצ'יק להגדיר את הווייתו הדתית המיוחדת. הוייה זו כוללת עמדות כלפי פעילות אינטלקטואלית, פרישות וסגפנות, מוות, אזוטריות, מיסטיקה, יצירתיות, תשובה והשגחה. המסה מדגישה את ערכה של יצירתיות אנושית ואף אישית כמשימה המוטלת על האדם בידי האלהים ומגדירה את מהות האדם ככזה. עבודת ה' של איש ההלכה - נוסף על לימוד תורה - היא הגשמת עקרונות ההלכה בעולם הראלי: "אידיאלי הצדק הם עמודי האש להשקפת עולם זו", שכן "משאת נפשו של איש ההלכה היא תיקון עולם במלכות החסד והצדק"
תוכן

המסה 'איש ההלכה' מורכבת משני חלקים:  א. השקפת עולמו וחייו של איש ההלכה.  ב. הכוח היוצר של איש ההלכה.
החלק הראשון של המסה מציג שני טיפוסים מנוגדים: איש הדעת (בעיקר: איש המדע) - ולעומתו: איש הדת. באמצעותם מגדיר המחבר את אופיו וייחודו של הטיפוס השלישי - איש ההלכה, שהוא "מקצתו איש הדת, ומקצתו - איש הדעת, וכולו מובדל ומופלה משניהם".
החלק השני של המסה עוסק באיש ההלכה כיוצר וכמחדש בלימוד תורה - חידוש שאינו נוגע רק לתחום העיוני, אלא מתרחב ומתפשט "לתחום המעשי" - לעולם הראלי.
תוכן > רציונליזם

ניכר מאמצו של המחבר לאמץ את המבט המודרני המעניק ערך חיובי לעצמאות האדם, וכן מעדיף מבט רציונלי על נטייה למסתורין ומיסטיקה, ואף את המבט האמריקאי המעניק ערך רב לפעלתנות אישית של הפרט למען רווחתו האישית ושליטתו בחייו בכל התחומים. בהקשר זה מציג הרב סולובייצ'יק את הקו הבולט באישיותו של איש ההלכה דווקא בעצמאות וביצירתיות שלו, כ"שליט אדיר במלכות הרוח והשכל" - ואפילו האל, כביכול, "ממלא את הכרעת האדם והוראתו".
תוכן > שלשלת בריסק

לצד תוכנה העיוני, יש בה גם משום מאמץ עקיף להציב יד ושם באפיון עולמה התורני של יהדות מזרח אירופה (הנחרבת בשואה), בדגש על הענף הלמדני הליטאי בכלל, ועל משפחת ראשי הישיבה הלמדנים של המחבר בפרט: שושלת שראשיתה ברבה של בריסק, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, בנו ר' חיים הלוי סולובייצ'יק, ונכדו (אבי המחבר) הרב משה סולובייצ'יק.
תגובות למסה 'איש ההלכה'

המסה הפכה חומר קריאה חשוב בחוגי האורתודוקסיה המודרנית, והפכה למעין מודל פסיכולוגי והלכתי. בחוגי הזרמים החוץ־אורתודוקסיים מצאו פגם בעמדת כל עמידתו הרוחנית הדתית של היהודי על בסיס ההלכה דווקא. כמו כן ביקרו את המסה הזו על הטפתה, כביכול, ל'קרירות' ולא לרגש סוער. כך למשל בביקורתו של הרב אברהם יהושע השל שקבע "איש ההלכה [של הרב סולובייצ'יק] לא היה ולא נברא אלא משל היה".
לקריאה נוספת

הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, איש ההלכה - גלוי ונסתר,  ההסתדרות הציונית העולמית, המחלקה לחינוך ולתרבות תורניים בגולה, מהדורה רביעית, ירושלים שבט תשנ"ב
הערות שוליים

↑  ניתן לעיין בהוצאה הראשונה של הספר דרך האתר היברובוקס. בקישור הבא ניתן להגיע לרבעון כולו: http://www.hebrewbooks.org/12866. איש ההלכה עצמו מתחיל כאן:http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=12866&st=&pgnum=195.
↑  פינחס פלאי (עורך), בסוד היחיד והיחד, ירושלים: אורות, תשל"ו
↑  Soloveitchik, Joseph Dov, תרגום: Kaplan, Lawrence, Halakhic man, Philadelphia : Jewish Publication Society of America, 1983
↑  לורנס קפלן, On Translating Ish ha-Halakhah with the Rav: Rabbi Joseph Soloveitchik’s Supplementary Notes to Halakhic Man, Mentor of Generations: Reflections on Rabbi Joseph B. Soloveitchik
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581743105171
אינטגרציה אנכית

במיקרו-כלכלה וניהול אסטרטגי, המונח אינטגרציה אנכית או אינטגרציה מאונכת מתארת סוג של בעלות ושליטה בחברות, שבמסגרתה יש היררכיה של חברות ופעילויות הנמצאות בשליטה משותפת, כל חבר בהיררכיה מייצר מוצר שונה, ובהמשך התהליך המוצרים מאוחדים על מנת לספק מוצר סופי או צורך משותף. לרוב מדובר ביצרנים המייצרים את רוב או את כל החלקים וחלקי-משנה אשר מרכיבים את המוצר הסופי. המונח מושווה לאינטגרציה אופקית. אינטגרציה אנכית היא שיטה למניעת בעיית הסחטן.
אחת הדוגמאות הראשונות, הגדולות והמפורסמות היא של חברת קרנגי סטיל. החברה שלטה לא רק בבתי חרושת שבהם ייצרו פלדה, אלא גם במכרות שבהם ניתן היה לחצוב ברזל, במכרות פחם, באניות אשר הובילו את הברזל ובמסילות ברזל אשר הובילו את הפחם למפעל, בכבשנים שבהם הפחם מעובד, ועוד.
מונופול הצומח דרך אינטגרציה אנכית נקראת מונופול אנכי.
הסוגים השונים

ישנם שלושה סוגים של אינטגרציה אנכית: אינטגרציה אנכית אחורית, אינטגרציה אנכית קדמית, אינטגרציה אנכית מאוזנת.
באינטגרציה אנכית אחורית, החברה מייסדת חברות בנות המייצרות חלק מהתשומות המשמשות לייצור המוצר הסופי. דוגמה לארגון מסוג זה כוללת חברה לייצור צמיגים, חברה לייצור זכוכית וחברה לייצור מתכת אשר תהיינה בבעלותה של חברה לייצור מכוניות. השליטה בחברות בנות אלו נועדה לספק הספקה יציבה של תשומות ולהבטיח איכות עקבית במוצר הסופי. סוג זה היה הגישה העסקית העיקרית של פורד ויצרני מכוניות אחרים בשנות ה-20 של המאה ה-20, אשר ביקשו להקטין עלויות באמצעות ריכוז הייצור של המכוניות וחלקי המכוניות.
באינטגרציה אנכית קדמית, החברה מייסדת חברות בנות המפיצות או משווקות מוצרים ללקוחות או משתמשות במוצרים בעצמם. דוגמה לארגון מסוג זה היא רשת בתי קולנוע שבבעלותו של אולפן קולנוע.
באינטגרציה אנכית מאוזנת, החברה מייסדת חברות בנות אשר גם מספקות להן תשומות וגם מפיצות את התוצרת.
דוגמאות נוספות

אחדים בתעשיית המוזיקה מאמינים כי אינטגרציה אנכית היא הדרך הטובה ביותר לשרוד בסביבה מודרנית, אחר-נאפסטרית. הרעיון הוא ליישם אינטגרציה מאונכת של חברת התקליטים עם תחנת רדיו המשדרת את אותו הז'אנר בשווקים מקומיים. פעולה זו תאפשר לחברה להפיק מוזיקה זולה יותר (זאת מפני שרבים מהגורמים המייקרים את מוצר הסופי דורשים תקנים לא הכרחיים הנדרשים על ידי תחנות הרדיו, וכן גם מערכת השידור הציבורי). כמו כן, אינטגרציה זו תבטיח כי חברת התקליטים תבין טוב יותר את צורכי המאזינים. התקווה היא שכל מה שחברת התקליטים תשדר ברדיו שלה, בהנחה שהרגלי ההאזנה והפצה של המוזיקה לא השתנה, תהיה להיט.
הבעיות והתועלת

ישנם הטוענים כי אינטגרציה אנכית תפגע בסופו של דבר בחברה מפני שכאשר יצוצו טכנולוגיות חדשות בשוק, החברה תאלץ להשקיע מחדש בתשתיות שלה על מנת לשמור על המעמד שלה, יחסית למתחריה. עוד טוענים כי בימינו, כאשר הטכנולוגיות מתפתחות במהירות גבוהה, החברה תאלץ להשקיע בטכנולוגיות חדשות ולאחר מכן להשקיע מחדש בטכנולוגיות חדשות אף יותר, פעולות אשר אינן כדאיות לחברה מבחינה כלכלית. אולם, יתרונה של אינטגרציה אנכית היא האיכות והתיאום בין החלקים והמוצרים המיוצרים באותה החברה, דבר אשר מנמיך זמני דממה (פרקי הזמן בהן מכונה או מחשב אינם פועלים) ומוזיל עלויות תיקונים.
ראו גם

זאיבצו (הגישה היפנית לאינטגרציה אנכית)
ייצור המוני
איימי מיינזר

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1974 (בת 50) מנספילד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, אסטרופיזיקה 
 מקום מגורים:  פסדינה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 פרסים והוקרה:  מדליית נאס"א להישג מדעי יוצא דופן (2012)  מדליית נאס"א להישג יוצא דופן (2011)  Lew Allen Award (2010) 
 
איימי מיינזר (באנגלית: Amy Mainzer; נולדה ב-2 בינואר 1974) היא אסטרונומית אמריקאית, המתמחה במכשור אסטרופיזי ובאסטרונומיה בתחום האינפרא אדום. היא סגנית מדען הפרויקט של סייר הסקר האינפרא-אדום הרחב והחוקרת הראשית של פרויקט NEOWISE לחקר כוכבי לכת מינוריים  ואת המשימה המוצעת של מצלמת טלסקופ חלל של אובייקטים קרובי ארץ.
ביוגרפיה

מיינזר היא בוגרת תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת סטנפורד בהצטיינות (1996), תואר שני באסטרונומיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (2000), ותואר דוקטור באסטרונומיה מאוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס (2003).
תחומי המחקר שלה כוללים אסטרואידים, ננסים חומים, אטמוספירות של פלנטות, דיסקיות שברים, היווצרות כוכבים ותכנון ובנייה של מכשור חדש מבוסס קרקע וחלל.
היא מופיעה במספר פרקים בסדרה "היקום" בערוץ ההיסטוריה . היא מופיעה גם בסרט התיעודי "Stellar Cartography: On Earth" שנכלל במהדורת הווידאו הביתית של "מסע בין כוכבים: דורות" (מרץ 2010). מיינזר מופיעה גם בסרט התיעודי משנת 2016 על חייו של לנרד נימוי וההשפעה של ספוק על התרבות הפופולרית בשם "למען אהבת ספוק", שביים בנו של לנרד נימוי, אדם נימוי. החל מחורף 2016 היא משמשת כיועצת המדעית והמארחת את המעברים בשידור חי בסדרת הטלוויזיה !Ready Jet Go בערוץ PBS Kids.
פרסים ותוארי כבוד

מלגת מחקר לתארים מתקדמים של הקרן הלאומית למדע (1996–1999)
מלגת תוכנית מחקר לסטודנטים של נאס"א (2001–2003)
פרס לב אלן למצוינות (2010)
המדליה להישגים יוצאי דופן של נאס"א (2011)
המדליה להישגים מדעיים יוצאי דופן של נאס"א (2012)
פרסי הישגים קבוצתיים רבים עבור טלסקופי החלל: שפיצר, WISE, NEOWISE
פרסים ותוארי כבוד > אסטרואיד על שמה

האסטרואיד 234750 Amymainzer, שהתגלה על ידי אסטרונומים של תוכנית ה-NEAT במצפה הכוכבים פאלומר בשנת 2002, נקרא על שמה. naming citation הרשמי לשמות התפרסם על ידי מרכז כוכבי לכת מינוריים (Minor Planet Center) ב -26 ביולי 2010 (M.P.C. 71353).
הערות שוליים

↑  "NASA's NEOWISE Completes Scan for Asteroids and Comets – NASA Jet Propulsion Laboratory". jpl.nasa.gov. 1 בפברואר 2011. נבדק ב-11 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Science – Evolution of Galaxies: People: Amy Mainzer". science.jpl.nasa.gov. אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2013. נבדק ב-11 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amy Mainzer". CBS Entertainment. נבדק ב-30 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PBS KIDS Announces Premiere Date for New Animated Series READY JET GO! - PBS About". PBS KIDS Announces Premiere Date for New Animated Series READY JET GO! - PBS About.
↑  Mainzer, Amy. "Science - Structure of the Universe (3266): People: Amy Mainzer". science.jpl.nasa.gov. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2018. נבדק ב-22 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "234750 Amymainzer (2002 NX69)". Minor Planet Center. נבדק ב-22 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MPC/MPO/MPS Archive". Minor Planet Center. נבדק ב-22 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2024059878  ORCID: 0000-0002-7578-3885   WorldCat (עם LCCN): no2024-059878
אל-סלאם בוקאצ'ו 98

| --- | --- |
אל-סלאם בוקאצ'ו בנמל גנואה 2001.
אל-סלאם בוקאצ'ו בנמל גנואה 2001.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  מעבורת נוסעים ואוניית גל-נוע
 חברת ספנות:  Pacific Sunlight Marine Incorporated of Panama  הופעלה על ידי El Salam Maritime Transport
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Italcantieri S.p.A. of Monfalcone, איטליה
 תחילת הבנייה:  22 באוגוסט 1968
 הושקה:  8 ביוני 1969
 תקופת הפעילות:  30 ביוני 1970 – 3 בפברואר 2006 (35 שנים)
 אחריתה:  התהפכה וטבעה בים סוף ב-3 בפברואר 2006
 מיקום:  27°01′59″N 34°52′59″E﻿ / ﻿27.033°N 34.883°E﻿ / 27.033; 34.883
 מידות
 הֶדְחֶק:  11,799 טון
 תפוסה:  5,555  טון, הובלה של 320 מכוניות
 מעמס:  2,200 טון
 אורך:  130.99 מטר
 רוחב:  23.60 מטר
 שוקע:  5.90 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  19 קשר, 35.18 קמ"ש
 גודל הצוות:  105 קצינים ומלחים
 מספר נוסעים:  1,310
 הנעה:  2 מנועי דיזל בעלי 9 צילינדרים מתוצרת GMT-Fiat, בעלי הספק של 16,560 כח סוס (22,207 קילוואט)
מפת האזור בו טבעה המעבורת
אל סלאם בוקאצ'ו 98 (בערבית عبارة السلام 98 - 'סלאם', פירושו שלום,  ו'בוקאצ'ו' משום שהספינה נבנתה באיטליה ונקראה על שם ג'ובאני בוקאצ'ו)  הייתה מעבורת נוסעים ואוניית גל-נוע מצרית שטבעה ב-3 בפברואר 2006 בים האדום בזמן הפלגה מנמל דובא שבערב הסעודית אל נמל ספאגה שבדרום מזרח מצרים.
בזמן הטביעה היו על המעבורת 1,312 נוסעים, ו-96 אנשי צוות. רק 388 ניצלו ו-1,020 טבעו או נעדרים.
בשל תנאי מזג האוויר הקשים באזור ים סוף בזמן הטביעה ולאחריה, מלאכת החילוץ וההצלה הייתה קשה הרבה יותר, בין השאר בגלל קושי בטיסות של מסוקים ומטוסים שהשתתפו באיתור הניצולים. משום כך, רבים ששרדו את הטביעה עצמה נשארו שעות במים ורבים מתו למרות שניתן היה להצילם.
הטביעה

על פי עדויותיהם של מספר ניצולים, לאחר זמן מה של הפלגה רגילה, עשן החל לעלות מחדר המנועים של המעבורת, ולאחר מכן החלה לבעור אש. מאוחר יותר, על פי עדויותיהם, האש התפשטה גם אל הסיפון שבו היו מאוכסנים כלי הרכב. דיווחים אחרים אמרו שבעיות בספינה החלו להתעורר מיד לאחר היציאה מהנמל, אך הצוות לא עשה מאומה, ולאחר שהאש התפשטה והצוות נלחם בה במשך כעשר דקות ללא כל הצלחה, החלה הספינה להתהפך.
מאוחר יותר, דווח ב-BBC שאחד הקצינים הבכירים באוניה ששרד את הטביעה, אמר כי האש עצמה לא גרמה לטביעת הספינה, אלא פעולות כיבוי האש המסיביות והמים שנשפכו באוניה.
קשר רדיו רציף ורגיל פעל בין הנמל לספינה במאה הקילומטרים הראשונים מתחילת ההפלגה - מהנמל בערב הסעודית, אך לאחר מכן אבד הקשר איתה, בשעה עשר בערב בזמן המקומי (20:00 בשעון גריניץ').
ישנן מספר גרסאות באשר למספר האנשים שהיו במעבורת בעת הטביעה. לפי גרסת מנהל החברה שהפעילה את הספינה - בזמן הטביעה, שהו במעבורת 1,312 נוסעים ו-96 אנשי צוות. לעומת זאת, קודם לכן אמר דבר שגרירות מצרים בלונדון שבמעבורת שהו 1,310 נוסעים ו-105 אנשי צוות. רוב העובדים במעבורת היו מצרים שעבדו בחברה בערב הסעודית, והנוסעים כללו תיירים וכן עולי רגל שחזרו מהחג', העלייה לרגל למכה. על המעבורת היו גם 220 כלי רכב.
אות בקשת עזרה, SOS, לא שודר מהספינה, ומזג האוויר הפריע לניסיונות החיפוש וההצלה. 388 אנשים שרדו את הטביעה, חולצו וניצלו, מעל ל-1,000 אחרים טבעו או נעדרים.
הטביעה > הגורמים

לפי רוב הממצאים, הסיבה הבסיסית לטביעה הייתה שרפה. למרות זאת, אולם, לא השרפה עצמה ורק היא גרמה לטביעה, אלא גם התנאים במקום ואופי הספינה. ישנן מספר דעות באשר לסיבות הטביעה, המבוססים על מזג האוויר בעת הטביעה, הזמן שבו נגמרו השידורים מהספינה, וכן השערות שונות:
תכנון לקוי: המעבורת היא ספינה יחסית הנבנה בטכניקה פרימיטיבית, ולכן ולו דליפת מים קטנה יכולה לגרום להתהפכות הספינה מבלי אפשרות להחזירה למצבה הרגיל.
אש: שרפה כתוצאה מדלק או חומרים בעירים אחרים שהיו על גבי הספינה יכלו לגרום לטביעתה.
מזג האוויר: ים סוף ידוע ברוחות החזקות השוררות בו וכן בתנאי השיט שלא תמיד נוחים. יכול להיות, שהרוחות ומזג האוויר הסוער תרמו לטביעה. בכל מקרה, מזג האוויר הקשה מאוד על חילוץ ניצולי המעבורת.
שינויים ב-1980: בשנת 1980 בוצעו באונייה מספר שינויים דרסטיים, בין השאר הרחבת סיפון הנוסעים והמקום שבו היו מאוכסנים כלי רכב, דבר שיכל להקטין את יציבות האוניה.