stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסיה-24
היסטוריה

ב-15 במאי 2006 בפגישה שנערכה בסוצ'י לרגל 15 שנה להקמת החברה הרוסית לרדיו וטלוויזיה, מנכ"ל החברה אולג דוברודייב הבטיח לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין לפעול להקמת ערוץ חדשות.
ב-1 ביולי 2006 בשעה 19:00 בשעון מוסקבה החל הערוץ בשידור לווייני של ערוץ "וסטי" כחלק מחבילת "NTV Plus" (ברוסית: НТВ-Плюс). רשמית השידור החל במבזק חדשות בהנחיית אנה שניידר. לעורך הראשי הראשון מונה דמיטרי מדניקוב, ולמפיק ראשי — איגור שסטאקוב.
ב-1 בינואר 2007 — החלו השידורים הסדירים, וב-7 בפברואר 2008 — החלו השידורים גם למדינות המערב ובראשן ארצות הברית.
ב-19 במאי 2008 החלו שידורים חינמיים על גבי רשתות הכבלים של סרביה. ב-9 באוקטובר אותה שנה החלו שידורים גם לקירגיזסטן.
ב-17 בנובמבר 2008 הערוץ הפך לאחד מערוצי הטלוויזיה המשפיעים ביותר ברוסיה ולאחד הערוצים הנצפים ביותר.
ב-1 בינואר 2010 נערך מיתוג מחדש לערוץ והוא שינה את הלוגו ואת שמו מערוץ "וסטי" («Вести») לערוץ "רוסיה-24" («Россия-24»)‏.
ב-26 באוקטובר 2012 הוחלף העורך הראשי של הערוץ. לתפקיד מונה יבגני בקאסוב.
ב-6 בדצמבר 2012 נהרג מנחה הערוץ בקברדינו-בלקריה, קזבק גקייב ובערוץ הוכרז יום אבל. סמל הערוץ הוחלף מסמל צבעוני בצבעי אדום כחול לסמל בצבעי שחור ולבן. ב-22 במרץ 2013 נהרג בתאונת דרכים צלם בערוץ יבגני לגראנז', שעבד באיטליה. ב-17 ביוני 2014 נהרגו במחוז לוהנסק כתבים של הערוץ, איגור קורנליוק ואנטון וולושין, כשצוות הצילום של הערוץ נקלע לאש מרגמות באזור הכפר מטאליסט שבמחוז לוהנסק במזרח אוקראינה, בשטחי הרפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-4 ביולי 2014 נאסרו שידורי הערוץ למולדובה. קודם לכן נאסרו שידורי הערוץ גם ללטביה, ליטא ואוקראינה, ברם מ-1 במרץ 2014 הערוץ שידר לחצי האי קרים.
אתר האינטרנט

אתר האינטרנט של הערוץ הוא פורטל החדשות וסטי, הנחשב לאחד מאתרי החדשות ופורטל התכנים הפופולריים במדינות הדוברות רוסית ובו גם קיימת האופציה לצפות בערוץ בשידור חי באינטרנט.
סמלי הערוץ

הערוץ החליף 4 סמלים. הלוגו הנוכחי הוא החמישי במספר.
הלוגו הראשון של ערוץ "וסטי"
מ-1 ביולי 2006
עד 2 באוקטובר 2007
הלוגו השני של ערוץ "וסטי"
מ-3 באוקטובר 2007
עד 31 בדצמבר 2009
הלוגו השלישי של ערוץ "רוסיה-24"
מ-1 בינואר 2010
עד 19 באפריל 2011
הלוגו הרביעי של ערוץ "רוסיה-24"
מ-20 באפריל 2011
עד 14 ביוני 2016
הלוגו החמישי של ערוץ "רוסיה-24"
מ-15 ביוני 2016
הערות שוליים

↑  "Добродеев пообещал президенту русский CNN". Lenta.ru. 2006-05-15. אורכב מ-המקור ב-2012-02-22. נבדק ב-2010-01-02.
↑  "Первый в России круглосуточный канал «Вести» выходит в эфир". Ежедневная интернет-газета «Брянск.ru». 2006-07-01. נבדק ב-2013-08-25.
↑  "ВГТРК запустила информационный канал «Вести»". Lenta.ru. 2006-07-02. נבדק ב-2013-08-25.
↑  "Олег ДОБРОДЕЕВ: "МАШИНА РАБОТАЕТ. НИКТО НЕ ВЯКАЕТ". Редактор нового информканала «Вести-24» понимает, чем ему придется заниматься". Новая газета. 2006-07-10.
↑  "1 июля ВГТРК выпустит в эфир российский информационный канал «Вести»". Останкино.РУ - портал о телевидении. 2006-06-30. אורכב מ-המקור ב-2013-06-05. נבדק ב-2013-06-04.
↑  Михаил Солодовников. (2008-02-07). "«Вести» пришли на Западное побережье США". Вести.Ru. אורכב מ-המקור ב-2012-02-22. נבדק ב-2010-01-02.
↑  "В Сербии будут смотреть «Вести» бесплатно". Вести.Ru. 2008-05-19. אורכב מ-המקור ב-2012-02-22. נבדק ב-2010-01-02.
↑  "Телеканал «Вести» вышел в Бишкеке". Вести.Ru. 2008-10-09. אורכב מ-המקור ב-2012-02-22. נבדק ב-2010-01-02.
↑  "Деловые круги больше всего ценят «Вести-24»". Радио «Маяк». 2008-11-17. אורכב מ-המקור ב-2013-06-06. נבדק ב-2013-06-06.
↑  Альперина, Сусанна (2009-12-30). "Многоликая Россия". «רוסיסקאיה גאזטה». נבדק ב-2014-02-12.
↑  "Евгений Бекасов назначен главным редактором «России 24»". Вести.Ru. 2012-10-26. אורכב מ-המקור ב-2013-06-05. נבדק ב-2013-06-04.
↑  "Олег Добродеев выразил соболезнования родным и коллегам Казбека Геккиева". Вести.Ru. 2012-12-06. אורכב מ-המקור ב-2013-06-06. נבדק ב-2013-06-06.
↑  "Ушёл из жизни Евгений Лагранж". Вести.Ru. 2013-03-22. אורכב מ-המקור ב-2013-06-06. נבדק ב-2013-06-06.
↑  К зданию ВГТРК несут цветы и свечи в память о погибших журналистах. Россия-24
↑  СБ ООН требует расследовать гибель журналистов на востоке Украины. BBC Russian Service
↑  К зданию ВГТРК люди несут цветы и свечи в память о погибших на Украине журналистах. Первый канал‏
↑  Балан, Валерий. (2014-07-04). "В Молдавии запретили вещание телеканала «Россия-24»". РИА Новости‏. נבדק ב-2014-07-04.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
| רשתות טלוויזיה עיקריות בפדרציה הרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה | הרשת הרוסית לשידורי רדיו וטלוויזיה |  |
| החבילה הראשונה | הערוץ הראשון • רוסיה-1 • Match TV • ‏НТВ • ערוץ 5 • רוסיה-תרבות  •  קרוסלה • רוסיה-24 • הערוץ הציבורי • TV Center |  |
| החבילה השנייה | REN TV • ‏CTC • ספאס • דומשניי • THT • TV3 • יום שישי • MIR • זבזדה • Muz-TV |  |
| כבלים ולווין | כבלים ולווין |  |
| ערוצים נוספים | RTVi • 2x2 • מוסקבה 24 • מוסקבה. אמון • RTR Planeta |  |
| ערוצי חדשות ובידור | רוסיה-24 • Russia Today ‏ • RBK • גשם |  |
| ערוצי מוזיקה | Russian Music Box •‏ Muz-TV |  |
| ערוצי ילדים ונוער | Nickelodeon • Disney |  |
| ערוצי טבע ומדע | Discovery • National Geographic |  |
| ערוצי עבר | רוסיה-2 • TV-6 |  |
| שונות | VGTRK‏ • Tricolor TV • ‏NTV Plus • ‏Star Media • גזפרום מדיה • מגדל אוסטנקינו • National Media Group • גזפרום-מדיה • CTC Media‏ • UTH רוסיה |  |
רי צ'ון-הי

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 ביולי 1943 (בת 81) קוריאה היפנית
 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 השכלה:  אוניברסיטת פיונגיאנג לתיאטרון וקולנוע 
 תקופת הפעילות:  1971–2012   2016 – 2018
 עיסוק:  מגישת חדשות
 מעסיק:  הטלוויזיה של קוריאה הצפונית
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל של קוריאה הצפונית  מסדר הדגל הלאומי 
 
רי צ'וּן הי (בקוריאנית: 리춘히;‏ נולדה ב-8 ביולי 1943) היא מגישת חדשות לשעבר של הטלוויזיה של קוריאה הצפונית (KCTV). היא בולטת במיוחד בשל הטון הרגשני ולעיתים המריר שלה, המתואר כ"מלא רגש", "מאיים במעורפל" ו"תוקפני".
ראשית חייה

רי נולדה ב-1943 למשפחה ענייה בנפת טונגצ'ון שבמחוז גנגוון, בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הסיבה לטיפוחה על ידי ממשלת קוריאה הצפונית הייתה בשל המעמד הכלכלי הנמוך שלה, שנחשב לסימן לנאמנות פוליטית במדינה. רי למדה אומנות בימתית באוניברסיטת פיונגיאנג לתיאטרון וקולנוע ולאחר מכן החלה לעבוד בטלוויזיה הממלכתית של קוריאה הצפונית.
קריירה

רי החלה להופיע בטלוויזיה בפברואר 1971. ב-1974 היא הייתה למגישה הראשית של התחנה והיא הופיעה בשידורים באופן רציף החל משנות השמונים. הקריירה שלה הייתה ארוכה באופן מיוחד. בעוד שרבים מעובדי התחנה הודחו מתפקידיהם או היו קורבן ל"טיהורים", הקריירה של רי מעולם לא נקטעה. לאחר פרישתה לגמלאות בינואר 2012, היא שבה לפעילות לאירועים מיוחדים כדי להכריז על טענותיה של קוריאה הצפונית על פיצוץ פצצת מימן בינואר 2016 ועל שיגור הטיל חודש לאחר מכן. היא גם הייתה זו שהכריזה על עריכת הניסויים בנשק גרעיני בספטמבר 2016 ובספטמבר 2017, ועל ניסוי הטילים שנערך בנובמבר 2017. בהמשך, היא הכריזה על השעיית הניסויים הגרעיניים וניסויי הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים של קוריאה הצפונית באפריל 2018 ועל פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור בהשתתפות נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ והמנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג און ביוני אותה שנה. ב-15 באפריל 2018 הקריאה רי את דיווח החדשות בו הוזכר לראשונה שמה של רעייתו של קים ג'ונג און, רי סול ג'ו כגברת הראשונה.
לאחר פרישתה לגמלאות בינואר 2012 סיפרה רי לרשת תקשורת ממשלתית סינית שהיא ממשיכה לעבוד מאחורי הקלעים ולאמן את הדור הבא של מגישי החדשות.
סגנון

רי זכתה לשבחים מהרשויות בצפון קוריאה בשל קולה המהדהד, הלך נפשה המרשים וצחות לשונה היוצאת מן הכלל. היא ידועה בשל סגנון ההגשה המלודרמטי שלה. לעיתים תכופות היא מדברת בטון רועד וצוהל כאשר היא מהללת את מנהיג המדינה ולעומת זאת עם כעס מוחצן כאשר היא מגנה את המערב. לדבריו של בריאן ריינולדס מאייר, פרופסור באוניברסיטת דונסגו ומומחה לתעמולה צפון קוריאנית, הכשרתה התיאטרלית סייעה היטב לעבודתה, בהתייחס לראוותנות החזקה האופייניות לשידורים הצפון קוריאניים.
ב-1994, כאשר הודיעה רי על מותו של קים איל-סונג, היא בכתה בזמן השידור. באופן דומה, כאשר היא הודיעה על מותו של קים ג'ונג-איל ב-2011, היא נראתה כמי שכובשת את דמעותיה. סגנונה המלודרמטי הומחז כפרודיה בדמותה של "קים בונג צ'ה", כתבת צפון קוריאנית בתוכנית הטלוויזיה הסינגפורית בשפה האנגלית The Noose. סרטונים שלה עם כתוביות מסולפות הופיעו גם בפרק Put It Down בסדרה סאות' פארק ב-2017.
רי מופיעה בשידורים כאשר היא לובשת בדרך כלל חליפה בסגנון מערבי או תלבושת מסורתית קוריאנית בצבע ורוד.
הערות שוליים

1 2  Madden, Michael (2010). Bermudez, Joseph S., Jr., ed. "Ri Chun Hui" (PDF). KPA Journal. 1 (10): 4–5. Archived (PDF) from the original on 12 January 2011.
↑  Herskovitz, Jon; Kim, Christine; Popeski, Ron (18 November 2009). "The face that launched a thousand North Korean tirades". Reuters. Archived from the original on 2 January 2016.
↑  "UN Security Council vows new sanctions after N Korea's rocket launch". BBC News. 7 February 2016. Retrieved 7 February 2016.
↑    Danielle Demetriou, ‏North Korea launches missile in defiance of UN sanctions, The Telegraph, 7 February 2016
↑  "What we know about Ri Chun-hee, the most famous woman in North Korea". BBC Newsbeat. 9 September 2016.
↑  Ji, Dagyum; Hotham, Oliver (3 September 2017). "North Korea announces successful test of hydrogen bomb". NK News.
↑  "North Korea says new missile puts all of US in striking range". BBC News. 29 November 2017.
↑    Nicola Smith; Ben Riley-Smith, ‏North Koreans finally told about Kim Jong-un's Singapore summit with Donald Trump, The Telegraph, 11 June 2018
↑  "Kim Jong-un elevates wife to position of North Korea's first lady". The Guardian. Seoul. Agence France-Presse. 2018-04-19.
↑  "Ri Sol Ju Attends Chinese Ballet Performance - North Korea Leadership Watch". www.nkleadershipwatch.org.
↑  Derek Hawkins, Count on North Korea’s ‘pink lady’ broadcaster for joyful news of bombs and missiles, Sep 5, 2017, washington Post
↑  Werman, Marco; Strother, Jason (8 December 2009). "The voice of North Korea". The World. Public Radio International. Archived from the original on 18 June 2013.
↑  Harris, Elizabeth A.; Mackey, Robert (19 December 2011). "The Lede: On North Korean State Television, News of the Leader's Death and Floods of Tears". The New York Times. ISSN 0362-4331. Archived from the original on 15 September 2015.
↑  "What we know about Ri Chun-hee, the most famous woman in North Korea". BBC Newsbeat. 9 September 2016. Retrieved 9 September 2016.
עלי עבאסי

| --- | --- |

 לידה:  1981 (בן 44 בערך) טהראן, איראן 
 מדינה:  איראן 
 השכלה:  בית הספר הלאומי לסרטים של דנמרק (2011) 
 פרסים והוקרה:  Un certain regard Award (2018)  פרס רוברט לתסריט הטוב ביותר (2023)  פרס רוברט לבמאי הטוב ביותר (2023)  Danish Writers Guild Best Screenplay Award (2023)  The Carl Theodor Dreyer Prize (2023) 
 
עלי עבאסי (בפרסית: علی عباسی; נולד ב-1981) הוא במאי קולנוע איראני-דני. הוא ידוע בסרטיו "שלי" (2016) (אנ'), "גבול" (2018) (אנ'), "עכביש קדוש" (2022) (אנ') ו-"המתמחה" (2024). הוא זכה בארבעה פרסי רוברט ופרס הקולנוע הגרמני, בנוסף למועמדויות לשבעה פרסי האקדמיה האירופית לקולנוע, פרס גויה ושני פרסי גולדבאג.
ראשית חייו

עבאסי למד בפוליטכניון של טהראן עד שנת 2002, אז היגר לשוודיה כדי ללמוד אדריכלות במכון המלכותי לטכנולוגיה KTH בסטוקהולם. לאחר שסיים את התואר הראשון שלו באמנויות ב-2007, הוא נרשם לבית הספר הלאומי לקולנוע של דנמרק, שם סיים ב-2011 עם עבודת הגמר שלו, הסרט הקצר "M for Markus".
עבאסי מתגורר בקופנהגן וממשיך להחזיק בדרכון איראני.
קריירה > 2018: "גבול"

בשנת 2018, עבאסי הציג בבכורה את סרטו השני "גבול". הוא זכה בפרס Un Certain Regard בפסטיבל הקולנוע בקאן, נבחר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-91. וכן זכה במועמדות לאיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר.
קריירה > 2022: "עכביש קדוש"

סרטו העלילתי השלישי, "עכביש קדוש", יצא ב-2022 והיה קופרודוקציה בשפה הפרסית בין שוודיה, דנמרק, צרפת וגרמניה. מבוסס על הסיפור האמיתי של סעיד הנאאי, רוצח סדרתי שתקף עובדות מין והרג שש עשרה נשים משנת 2000 עד 2001 במשהד, איראן, הסרט מתאר עיתונאית בדיונית שחוקרת את הרוצח הסדרתי.
הסרט נבחר להתחרות על פרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן 2022, שם הוקרן בבכורה ב-22 במאי 2022. זר אמיר אברהימי, ששיחקה בסרט, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל. הסרט נבחר כסרט העלילתי הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-95.
קריירה > 2024: "המתמחה"

סרטו האחרון של עבאסי, "המתמחה", המתאר את דרכו של דונלד טראמפ, הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2024. מספר חוזי הפצה קיימים לסרט בארצות הברית, המזרח התיכון, אסיה, דרום אמריקה, ובמזרח ומערב אירופה.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | הערות | קישור |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | קצין נרגע לאחר תפקידו | סרט קצר |  |
| 2010 | בחושך הוא האור | סרט קצר |  |
| 2011 | M עבור מרקוס | סרט קצר, גם עורך |  |
| 2016 | שלי |  |  |
| 2018 | גבול |  |  |
| 2022 | עכביש קדוש | גם מפיק שותף |  |
| 2024 | המתמחה |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | פרקים | מספר | קישור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | האחרון מאיתנו | "כשאנחנו זקוקים", "חפש את האור" | 2 פרקים |  |
ביקורות

| שנה | שם | שם | Rotten Tomatoes | Metacritic | קישורים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | שלי | שלי | 92% | 62 |  |
| 2018 | גבול | גבול | 97% | 75 |  |
| 2022 | עכביש קדוש | עכביש קדוש | 84% | 66 |  |
| 2023 | האחרון מאיתנו | כשאנחנו זקוקים | 96% | 84 |  |
| 2023 | האחרון מאיתנו | חפש את האור | 89% | 84 |  |
שד המהפכה

| --- | --- |

 מבוסס על:  אירועים אמיתיים
 סוגה:  היסטוריה
 יוצרים:  ולדימיר חוטיננקו
 כותבים:  ולדימיר חוטיננקו קיריל ז'ורנקוב נאדז'דה וורוביובה אנוש ורדניאן מרינה דניסביץ' אדוארד וולודארסקי
 בימוי:  ולדימיר חוטיננקו
 שחקנים:  פיודור בונדרצ'וק מקסים מאטבייב יבגני מירונוב פולינה אנדרייבה אלכסנדר באלוייב
 מדבבים:  מקסים מאטבייב
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית גרמנית אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  3
 הפקה
 מפיק:  אלכסנדר רודניאנסקי סרגיי מלקומוב אנטון זלאטופולסקי
 חברת הפקה:  נון-סטופ פרודקשן
 הפצה:  VGTRK
 אתר צילומים:  מוסקבה, בודפשט, ציריך, ברלין
 צלמים:  דניס אלרקון-רמירס
 מוזיקה:  איגור ודובין
 אורך פרק:  100 דקות
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-1
 פורמט (תמונה):  1080i HDTV
 תקופת שידור מקורית:  15 בינואר – 25 בינואר 2018
 קישורים חיצוניים
 https://russia.tv/video/show/brand_id/62064
 דף התוכנית ב-IMDb
שד המהפכה (ברוסית: Де́мон револю́ции), הוא מיני-סדרת טלוויזיה רוסית בבימויו של ולדימיר חוטיננקו. הסדרה מגוללת את השתלשלות האירועים שהובילו לפרוץ מהפכת אוקטובר וסיפור ניסיונותיו של אלכסנדר פרבוס לממן מהפכה שתפיל את קיסר רוסיה.
שידור הבכורה נערך בערוץ "רוסיה" ב-5 בנובמבר 2017, לציון מאה שנה למהפכת אוקטובר 1917. הסדרה שודרה לאחר מכן גם החל מ-15 בינואר עד 25 בינואר 2018 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-תרבות". צילומי הסדרה נערכו בציריך, ברלין, בודפשט ומוסקבה.
ב-31 באוקטובר 2019 עלה לאקרנים בבתי הקולנוע ברוסיה גרסה קולנועית ושמה "לנין: בלתי נמנע" (Ленин. Неизбежность).
תקציר עלילת הסדרה

בתחילת הסדרה מופיעה כתובת לפיה הסיפור "מבוסס על זכרונות קצין הריגול הנגדי הקיסרי אלכסיי מזנצב". מזנצב הוא הדמות הראשית וגם כל האירועים מלווים בפרשנות קולו.
האירועים מתרחשים בשנים 1915-1917. נמלט מגרמניה לרוסיה חוזר תאורטיקן המרקסיזם והפובליציסט אלכסנדר פרבוס במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר שערך בהצלחה משא ומתן עם שר החוץ של האימפריה הגרמנית גוטליב פון יאגוב, כשממשלת גרמניה מקצה באופן אישי לפרבוס כסף עבור לוחמי המהפכה באימפריה הרוסית. את הכספים שהתקבלו פרבוס מקצה כדי לעורר הפגנות המוניות בסנקט פטרבורג, אשר יובילו לוויתור הקיסר ניקולאי השני והפלת המלוכה באימפריה הרוסית. אז פרבוס מארגן את חזרתו לרוסיה מהגלות של מנהיג הבולשביקים ולדימיר לנין, יחד עם קבוצת תומכיו.
את מעשיו של פרבוס מנסה לסכל ראש הריגול הנגדי של רוסיה הקיסרית, הנסיך וסילי טורקסטנוב והקצין אלכסיי מזנצב.
שחקנים ודמויות

| שחקן/ית | דמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| יבגני מירונוב | ולדימיר לנין | מנהיג המפלגה הבולשביקית |
| פיודור בונדרצ'וק | אלכסנדר פרבוס | פובליציסט ותאורטיקן מרקסיסטי |
| מקסים מאטבייב | אלכסיי מזנצב | קצין הריגול הנגדי הקיסרי |
| פאולינה אנדרייבה | סופיה רודנבה | רעייתו של פרבוס |
| דאריה יקמאסובה | נַאדֶּזְ'דַּה קְרוּפְּסְקַיַה | רעייתו של לנין |
| ויקטוריה איסאקובה | אינסה ארמנד | מאהבתו של לנין |
| אלכסנדר באלוייב | הנסיך וסילי טורקסטנוב | ראש הריגול הנגדי הקיסרי, קולונל הז'נדרמריה הרוסית |
| יורי מסלאק | פרידריך פלאטן | קומוניסט שווייצרי, ידידו של לנין |
| דניל לברנוב | קארל ראדק |  |
| גאורגי פטיסוב | גריגורי זינובייב |  |
| דמיטרי ליסנקוב | יאקוב דאנצקי |  |
| אלכסיי קולגן | מיאצ'סלב קוזלובסקי |  |
| דמיטרי אוליאנוב | לאוניד קראסין |  |
| פליקס שולטס | ארתור צימרמן | שר החוץ של גרמניה |
| יורי אוטקין | אלכסנדר קסקיולה |  |
| אלכסיי מירונוב | גוטליב פון יאגלוב |  |
| אנטון מרדנוב | דוד סוליאשווילי |  |
| ארטיום קורגנסקי | גריגורי סוקולניקוב |  |
| יורי מירונצב | סרגיי פיודורוב | רופא משפחת הצאר |
| פיליפ ריינהרט | וילהלם ביוניג | קצין המטכ"ל הגרמני |
| אנדריי אננסקי |  | איש משרד החוץ הגרמני |
| דניל וורוביוב | ניקולאי השני | קיסר רוסיה האחרון |
| ולדימיר זייצב | ניקולאי לונץ | עורך דין |
| איוואן אחאדי | וסילי זכרוף | יצרן נשק |
| דמיטרי גוסב | וסילי שולגין (אנ') | חבר הדומה הממלכתית |
| פאבל צ'ינאריוב | מלח | שחרר את מזנצב ממאסר |
הערות שוליים

↑  Ирина Петровская Комедия строгого режима. Телешоу против "Смерти Сталина" Новая газета №8 26.01.2018
↑  סוזנה אלפרינה — שדי המהפכה. יבגני מירונוב יגלם את לנין // רוסיסקאיה גאזטה — שבועון מס' 7239 (73) מ-6 באפריל 2017
↑  אוקסנה טרוחן — תמונה ראשונה של מירונוב כלנין הקירח! // 5 באפריל 2017
רינאל מוחמטוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1989 (בן 35) אלכסייבסקויה, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2011 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה  Shäükät Kh. Biktimerov Kazan Theater College 
 מספר צאצאים:  1 
 פרופיל ב-IMDb
 
רינאל אלברטוביץ' מוחמטוב (נולד ב-21 באוגוסט 1989, בכפר אלכסייבסקויה, טטרסטן, ברית המועצות) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי ממוצא טטארי, הידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של ד'ארטניאן בסרט "שלושת המוסקטרים" ודמות החייזר בסרט "משיכה" והמשכו "פלישה".
ביוגרפיה

הוא סיים את לימודיו במחלקה לקרקס בבית הספר לתיאטרון של קאזאן.
ב-2012 סיים את לימודיו בבית הספר-סטודיו של התיאטרון לאומנויות במוסקבה ("האולפן השביעי" בהדרכת הבמאי קיריל סרברניקוב). באותה שנה קיבל את פרס טרחאנוב של התיאטרון והיה ממצטייני בית הספר.
משנת 2012 — מופיע כשחקן במרכז "גוגול".
חיים אישיים

אשתו הראשונה — קרולינה ירוזלימסקאיה, הייתה סטודנטית במכון שצ'וקין לתיאטרון (בשנים 2013-2015).
אשתו השנייה — סוזנה אקז'ייבה, היא שחקנית (2015). ב-2016, לזוג נולדה בת בשם יביה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם בשפת המקור | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | המגדל. אנשים חדשים | Башня. Новые люди | אמיר | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | כפרה | Искупление | אוגוסט |  |
| 2013 | מטען | Погружение | רנאט |  |
| 2013 | שלושת המוסקטרים | Три Мушкетёра | ד'ארטניאן | סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה |
| 2014 | יקטרינה | Екатерина | הנסיך סרגיי סלטיקוב | סדרת טלוויזיה |
| 2014 |  | Манекенщица | איוואן חולודוב |  |
| 2014 |  | Тэли и Толи | גוצ'ה |  |
| 2017 | משיכה | Притяжения | חקון |  |
| 2017 | האופטימיסטים | Оптимисты | ארקדי גולוב | סדרת טלוויזיה |
| 2017 |  | Икария | סקיפ |  |
| 2017 | טנגו קר | Холодное танго | מקס |  |
| 2018 | לא מוגבל | Временные трудности | סשה קובאליוב |  |
| 2018 | הכל מסובך | Всё сложно | לא ידוע |  |
| 2018 |  | Идеальные | לא ידוע |  |
| 2018 | בלעדיי | Без меня | דימה |  |
| 2019 | אביגיל | Эбигейл | נורמן |  |
| 2019 | הקרב | Битва | אנטון |  |
| 2020 | פלישה | Вторжение | חקון |  |
| 2020 | גבר (לא)מושלם | (НЕ)‎ идеальный мужчина | לא ידוע |  |
| 2020 | תרדמת | Кома | לא ידוע |  |
| 2020 | קוצן נקוד | Катран | איוואן | סדרה |
| 2021 | דרום רוסי | Рашн Юг | ניקיטה |  |
הערות שוליים

↑  "Татарстанец Риналь Мухаметов снимается в фильме-фэнтези «Эбигейл»". www.tatar-inform.ru. נבדק ב-2017-03-12.
↑  "Риналь Мухаметов: «Я живу в мире Хаяо Миядзаки»". THR Russia (ברוסית). אורכב מ-המקור ב-2017-02-15. נבדק ב-2017-02-15.
↑  "Риналь Мухаметов о фильме "Притяжение", театральных проектах и личной жизни". נבדק ב-2017-02-15.
↑  "לא מוגבל" באתר אידיבי
↑  Первый трейлер фильма «Временные трудности» с Риналем Мухаметовым и Иваном Охлобыстиным (рус.), THR Russia
↑  «У нас есть все возможности, чтобы не быть идиотами» // Журнал "Коммерсантъ Weekend".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016040454  SUDOC: 241999952  VIAF: 47146095287300371853   WorldCat (עם VIAF): 47146095287300371853
שבע (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

פתיח התוכנית (6 ביוני 2022 – 8 במאי 2023)
 סוגה:  אקטואליה 
 יוצרים:  עכשיו 14 
 מנחים:  יעקב ברדוגו, אמיר איבגי, שרון גל 
 משתתפים:  פאנל פרשנים לצד כתבי ופרשני עכשיו 14
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אתר צילומים:  קריית התקשורת במודיעין
 אורך פרק:  כ־45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  עכשיו 14
 תקופת שידור מקורית:  6 ביוני 2022 – 4 באוקטובר 2023 19 במאי 2024 – הווה
 קישורים חיצוניים
 שבע באתר עכשיו 14
 
שבע היא תוכנית אקטואליה יומית המשודרת בשעה שבע בערב בעכשיו 14 בהגשתו של העיתונאית יערה זרד. את התוכנית מלווים פאנל פרשנים קבוע, ופרשני "עכשיו 14".
מבנה התוכנית

התוכנית משודרת בימים ראשון עד רביעי בשעה 19:00 ואורכת כ־45 דקות. במשבצת השידור שלה בימי חמישי משודרת התוכנית "אולפן חמישי".
בתחילת התוכנית מציג גל מונולוג בנושא מסוים, ולאחר מכן מתנהל פאנל עם הכתבים והפרשנים המשתתפים על נושאים אקטואליים שונים.
הפאנל של התוכנית כלל את רותם סלע, דורון כהן ורן ברץ.
היסטוריה

ביוני 2022 החל יעקב ברדוגו להגיש את התוכנית לצדה של טל מאיר. מאוחר יותר הוגשה התוכנית לצד איתמר פליישמן.
ממרץ 2023 הגיש יעקב ברדוגו את התוכנית לבדו. בתקופה זו התראיין ראש הממשלה בנימין נתניהו בתוכנית לראשונה מאז סיום הבחירות לכנסת העשרים וחמש. הריאיון השיג רייטינג של 4.2%.
במאי 2023 אמיר איבגי החליף את יעקב ברדוגו בהגשת התוכנית. נוה דרומי שימשה כמגישה מחליפה, בדרך כלל בימי חמישי.
התוכנית ירדה מהאוויר באוקטובר 2023 בעקבות מלחמת חרבות ברזל, ובפברואר 2024 התוכנית "הדו"ח של אראל" הועברה למשבצת השידור שלה.
ב־19 במאי 2024 התוכנית חזרה לאוויר בהגשת שרון גל.
ב-2 בפברואר 2025, שרון גל הודיע על עזיבתו מהערוץ והוחלף בידי יערה זרד.
הערות שוליים

↑  שבע עם יעקב ברדוגו, באתר עכשיו 14, 13 במרץ 2023
↑  מייסד ומו"ל הוצאת הספרים סלע מאיר
↑   שבע עם יעקב ברדוגו וטל מאיר | 2.1.2023 | התכנית המלאה, סרטון בערוץ "עכשיו 14 - התוכניות המלאות", באתר יוטיוב (אורך: 48:01)
↑   שבע עם יעקב ברדוגו ואיתמר פליישמן | 15.2.2023 | התכנית המלאה, סרטון בערוץ "עכשיו 14 - התוכניות המלאות", באתר יוטיוב (אורך: 47:53)
↑   ראש הממשלה בנימין נתניהו בריאיון ראשון ובלעדי ליעקב ברדוגו מאז הבחירות, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 23:17)
↑  נבו טרבלסי, ‏המפץ בשוק הטלוויזיה: מי המנצח הגדול של ערב השידורים החדש?, באתר גלובס, 6 במרץ 2023
↑   ציוץ של רן בוקר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 15 במרץ 2023
↑  עכשיו 14 חדשות ואקטואליה, ברוך הבא: העיתונאי אמיר איבגי מצטרף לחדשות 14 ויגיש תוכנית יומית, באתר עכשיו 14, 2 במאי 2023
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • מגי טביבי • ברוך ידיד • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
שקיעה (קובץ סיפורים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזיק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  223
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מסדה
 תאריך:  1980
 תרגום:  אדם שרתיאל
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000857098
שקיעה (באנגלית: Nightfall and Other Stories) הוא קובץ של שישה מתוך עשרים סיפורי מדע בדיוני קצרים מאת הסופר אייזק אסימוב שיצא לאור בשנת 1969. שאר הסיפורים בקובץ תורגמו בקובץ אין איש פה, פרט.... בתחילת כל סיפור הוסיף אסימוב הקדמה קצרה המסבירה היבט היסטורי של הסיפור ו/או איך הוא נכתב. הקריטוריונים העיקריים לפיהם נבחרו הסיפורים לקובץ הם איכות וחוסר הופעה בקבצים מוקדמים יותר בעריכת אסימוב. הסיפורים תורגמו על ידי אדם שרתיאל ויצאו לאור בעברית על ידי הוצאת מסדה בשנת 1980.
תוכן עניינים

שקיעה
כתמים ירוקים
מארחת
הגדל שם אדם...?
מפלט-ק
למען מטרה טובה...