stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי פיג'י – קוריאה הדרומית
היסטוריה > ביקורים רשמיים

במאי 2014 ביקר בסיאול נשיא פיג'י רטו אפלי ניילטיקאו.
יחסים כלכליים

הסחר בין שתי המדינות נותר בהיקף נמוך. בנובמבר 2011 הייצוא הדרום-קוריאני לפיג'י עמד על שווי של כ-13.5 מיליון אירו, ואילו הייצוא מפיג'י לדרום קוריאה עמד על שווי של 11.5 מיליון אירו. עם זאת, חודש קודם, שתי המדינות קיימו לראשונה פורום לדיונים בנושא הסחר ביניהן כדי לקדם סחר בהיקף גבוה יותר. פיג'י מייצאת בעיקר סוכר וטקסטיל לקוריאה הדרומית.
ב-11 באוקטובר 2011 התקיים בסובה פורום יזמות בין שתי המדינות שכלל תערוכת קטלוג, ביוזמת הסוכנות לקידום השקעות הדדיות בקוריאה הדרומית ובפיג'י.
הגירה

ישנם כ-1,000 תושבים דרום-קוריאניים בפיג'י.
זאב שיף

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1932 ליל, צרפת 
 פטירה:  19 ביוני 2007 (בגיל 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  צרפת צרפת
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 מעסיק:  הארץ 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
זאב שיף (1 ביולי 1932, ליל, צרפת – 19 ביוני 2007, תל אביב, ישראל) היה עיתונאי ופרשן צבאי ישראלי. נודע ככתב ופרשן בכיר לענייני צבא שסיקר את צה"ל ואת מערכת הביטחון הישראלית במשך קרוב ל-50 שנה.
ביוגרפיה

שיף נולד בצרפת ועלה לארץ ישראל עם משפחתו בגיל שנתיים. התגורר בחיפה ובתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה. בצה"ל שירת כקצין מודיעין באגף המודיעין ביחידה שעסקה בהפעלת סוכנים. הוא הצטרף למערכת עיתון "הארץ" ב-1955 ושימש כתב לענייני כלכלה וחברה וכתב אזור הצפון. ב-1961 התמנה לכתב צבאי בעל טור אישי, במקומו של ישראל בר אשר נעצר בחשד לריגול.
סיקר ככתב צבאי את רוב מלחמות ישראל, החל במלחמת ששת הימים ועד למלחמת לבנון השנייה.
במערכת הבחירות הסוערת של 1981 הנחה עימות טלוויזיוני בין שני המועמדים לראשות הממשלה, מנחם בגין ושמעון פרס.
ב-1982 קיבל שיף מידע בזמן אמת על הטבח המתבצע במחנות הפליטים סברה ושתילה, במלחמת לבנון הראשונה, ומיהר להעבירו לידידו השר מרדכי צפורי (בממשלת בגין). צפורי הבהיל את המידע לשר החוץ - אך זה לא עשה דבר בנדון (כפי שמפורט בספרם של צפורי וקרישק "בקו ישר", הוצאת "ידיעות אחרונות", 1989).
שיף היה מחברם של כמה ספרים בנושא ביטחון מדינת ישראל, ונחשב למומחה בתחום ביטחון ישראל ובנושאים צבאיים בכלל. הוא נמנה עם מייסדי מכון פישר למחקר אסטרטגי אוויר וחלל, עמד בראש ועדת המאמרים של המכון והיה חבר בדירקטוריון שלו. הוא גם נמנה עם הסגל הקבוע של המרכז למחקרים אסטרטגיים בלונדון.
ספריו

כנפיים מעל סואץ על חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה, הוצאת שקמונה, 1970.
מלחמה ללא גבול על מלחמת ההתשה, הוצאת שקמונה, 1970.
לקסיקון לביטחון ישראל (עם איתן הבר)
רעידת אדמה באוקטובר על מלחמת יום הכיפורים.
לקסיקון מלחמת יום הכיפורים (עם איתן הבר)
צה"ל בחילו - חיל האוויר. אנציקלופדיה לצבא וביטחון הוצאת רביבים, 1981.
מלחמת שולל (על מלחמת לבנון הראשונה ב-1984) (עם אהוד יערי)
אינתיפאדה (על האינתיפאדה הראשונה ב-1990) (עם אהוד יערי)
שנת היונה על הסכם השלום בין ישראל למצרים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, יחד עם אהוד יערי ואיתן הבר.
פרסים

שיף זכה כמה פרסים יוקרתיים במשך שנותיו:
1960 – פרס על-שם עמוס לב
1969 – פרס רובינשטיין על הראיון הטוב
1975 – פרס סוקולוב
1980 – פרס ע"ש טד לוריא
1982 – פרס ע"ש עליזה שגריר
1983 – פרס עיתונאי השנה של רשות השידור
2003 – פרס הרצוג לתרומה ייחודית לישראל.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, תמיד כתב, ומעל לכל בן-ארצו, באתר הארץ, 20 ביוני 2007.
↑  גל פרל פינקל, "אבו נידאל – אבו שמידאל. צריך לדפוק את אש"ף!", הבלוג על הכוונת, ‏  10 ביוני 2016.
↑  יהונתן ליס, פרס הרצוג לתרומה ייחודית לישראל הוענק לפרשן "הארץ" זאב שיף, באתר הארץ, 10 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267616105171  PLWABN: 9810661947705606  BIBSYS: 90387653  BNE: XX914162  BnF: cb11923967r (data)  CiNii: DA04255342  GND: 103454322  ISNI: 0000 0001 1051 3043  LCCN: n50016085  NTA: 068482434  SELIBR: 90156  SUDOC: 027126145  Trove: 968156  VIAF: 32002672   WorldCat (עם VIAF): 32002672
פייר קונבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1922 סנט-אטיין-דו-בואה, צרפת 
 פטירה:  12 ביולי 1944 (בגיל 22) מאיא, צרפת 
 מקום קבורה:  cemetery of Saint-Étienne-du-Bois 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  תלמיד, לוחם מחתרת, תלמיד רפואה 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (13 בינואר 2010) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פייר קונבר
 
פייר קונבר (בצרפתית: Pierre Convert;‏ 27 ביוני 1922, סנט-אטיין-דו-בואה (צר'), מזרח צרפת – 12 ביולי 1944, מאיא (צר'), מזרח צרפת) היה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.
קורות חיים

קונבר היה סטודנט לרפואה.
קורות חיים > פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

בקיץ 1942 נעצרו בני משפחת יעקובוביץ - שני הורים וחמשת ילדיהם, בהם פיליפ יעקובוביץ - באזור משטר וישי ונכלאו במחנה הריכוז וניסיו בעיר וניסיו (Vénissieux) (צר') שבמזרח צרפת. משם יועדו לגירוש למחנה הריכוז דראנסי. פיליפ הצליח להינצל בטענה שהוא מתחת גיל 14, הגיל שמתחתיו בתקופה זו לא גורשו יהודים מאזור משטר וישי. פיליפ הצליח להשתחרר מהמחנה אך עדיין היה בסכנת גירוש כיוון שבמסמכי הזהות שלו זוהה בתור יהודי. מספר אחים של פיליפ השתחררו אך גם הם היו בסכנת גירוש.
פייר קונבר, שהכיר את משפחת יעקובוביץ עוד לפני המלחמה, היה פעיל בכוחות הפנים של צרפת (Forces françaises de l'intérieur) (צר'), ארגון מחתרת צרפתי משורות תנועת ההתנגדות הצרפתית. קונבר הנפיק מסמכי זהות מזויפים עבור בני המשפחה שהשתחררו, מסמכים בהם היה רשום שמו-שלו. הוא ביקש מאמו לסייע להם במזון, שיכן אותם בביתו ויידע אותם בכל עת שבה הייתה נוכחות חריגה של גרמנים באזור, כדי שיקפידו על מסתור וכך חייהם יינצלו.
ב-12 ביולי 1944 נעצר קונבר על ידי הגרמנים בשל פעילויותיו במחתרת, ונורה למוות.
הנצחה והכרה

ב-2010 הכיר יד ושם בפייר קונבר בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 2014 נקראה הכיכר שמול הבית בו נולד קונבר בסנט-אטיין-דו-בואה, "כיכר פייר קונבר".
אלי אלבז

אלי אלבז (נולד ב-21 בינואר 1992) הוא כדורגלן ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בעירוני מודיעין.
קריירה

אלבז התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, וב-17 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בליגת העל, בהפסד 0–1 לבית"ר ירושלים. בעונת 2012/2013 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת, אך שותף רק בשמונה משחקי ליגה, בכולם כמחליף.
בינואר 2014 הושאל אלבז למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. ב-20 בינואר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–2 על הפועל ראשון לציון, בו כבש צמד. אלבז סיים את העונה עם חמישה שערים בליגה ועוד אחד בגביע המדינה. לקראת עונת 2014/2015 סיכם אלבז על הארכת חוזהו גם לעונה זו. ב-8 בינואר 2015 חתם בעירוני טבריה עד לסיום העונה, וסיים את העונה עם 7 שערים במדי אחי נצרת ושער אחד במדי עירוני טבריה, אשר ירדה בתום העונה לליגה א'.
בתחילת עונת 2015/2016 חזר אלבז להפועל חיפה. ב-16 בדצמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1–1 נגד עירוני קריית שמונה במסגרת גביע הטוטו. ב-9 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 2–0 נגד מכבי נתניה. את עונת 2016/2017 התחיל בהפועל חיפה ואף שיחק וכבש במחזור הפתיחה בו הפסידה קבוצתו 2–3 להפועל אשקלון, אך ב-26 באוגוסט 2016 הושאל להפועל כפר סבא עד לסיום העונה, ובמדיה כבש תשעה שערים בעונה זו, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-30 ביוני 2017 חתם אלבז באפולון סמירניס מליגת העל היוונית, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-18 הופעות ליגה.
ב-21 ביוני 2018 שב אלבז להפועל חיפה, וחתם על חוזה לעונה אחת. אלבז זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים לאחר שנכנס כמחליף בניצחון על האלופה הפועל באר שבע, ובמחזור הפתיחה של עונת 2018/2019 כבש שער בניצחון 5–0 על מכבי נתניה. ב-15 בינואר 2019 חתם במכבי פתח תקווה, במדיה כבש שער אחד ב-11 הופעות, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
ב-3 באוקטובר 2019 חתם אלבז בבני סכנין מהליגה הלאומית לעונה אחת.
ב-1 בנובמבר 2020 חתם אלבז בסקציה נס ציונה.
ב-1 בספטמבר 2021 הצטרף אלבז להפועל אשדוד. ב-23 בדצמבר 2021 הושאל להפועל כפר שלם מליגה א'.
ב-17 ביוני 2022 חתם במ.ס. טירה, אך כעבור שלושה חודשים חתם במכבי עירוני אשדוד.
ב-17 ביולי 2023 חזר לקדנציה שנייה בסקציה נס ציונה.בדצמבר 2023 חתם בעירוני מודיעין.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏אלי אלבז: אחזור בדלת הראשית להפועל חיפה, באתר ONE‏, 8 בינואר 2014
↑  אורי דוד, עירוני טבריה: החלוץ אלי אלבז חתם בקבוצה, באתר גולר, 8 בינואר 2015
↑  גל ברקן, ‏חיזוק לחוד: אלי אלבז חתם בהפועל כפ"ס לעונה, באתר ONE‏, 26 באוגוסט 2016
↑  מוטי פשכצקי, ‏עובר ליוון: אלי אלבז חתם באפולון סמירניס, באתר ערוץ הספורט, 30 ביוני 2017
↑  מיכאל וייסרמן, ‏‏כפי שפורסם לראשונה: אלי אלבז חתם בהפועל חיפה, באתר ספורט1, 21 ביוני 2018
↑  מצאה חיזוק: אלי אלבז חתם במכבי פ"ת, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2019
↑  דורון בן דור, ‏אלי אלבז חתם בסכנין, עפולה צירפה את איינוגבה, באתר ONE‏, 3 באוקטובר 2019
↑  איציק כלפי, ‏יורדים לליגה א': אלבז והייפורד חתמו בכפר שלם, באתר ONE‏, 23 בדצמבר 2021
↑  מיכאל וייסרמן, אלי אלבז חתם במועדון ספורט טירה, באתר דאבל פס, 17 ביוני 2022
↑  שחר כחלון, עירוני אשדוד: אלי אלבז חתם בקבוצה, באתר אשדודנט, 26 בספטמבר 2022
ניכור

ניכור הוא מצב נפשי או חברתי, של פרט או של קבוצה חברתית, החשים עצמם כ"לא שייכים", מנותקים ומרוחקים מהסביבה בה הם נמצאים או מהפעולה אותה הם עושים. בסוציולוגיה, הניכור מייצג תחושת זרות ביחס לבני אדם אחרים, ביחס לחברה ולערכיה וביחס לעצמי – במיוחד לאותם חלקים במושג העצמי המקשרים את הפרט לאחרים ולחברה. כאשר נפגעת תחושת השייכות והביטחון, עלולה להתפתח תחושת הניכור כלפי הקבוצה כאסטרטגיה להגנה על ההערכה העצמית. תחושה זו יכולה לשרור גם בקרב קבוצות מיעוט בחברה החשות כי הן מודרות ואינן לוקחות חלק בכלל המשותף.
ניכור כחוויה אישית

ניכור היא הרגשה נפשית ההפוכה לתחושות של שייכות ושל מעורבות. אופיה של תחושת הניכור עשוי להיות אפיזודי, או מתמשך ואינטנסיבי. כל פרט יכול לחוות תחושת ניכור במצבים שונים בחיי היום יום, בין אם זה בחברת משפחה וחברים, ובין אם זה, במקומות עבודה. היחיד חש במצבים מסוימים תחושת זרות ומרחק נפשי מסביבתו. במצבים בהם תחושת הניכור היא אינטנסיבית וממושכת, היא עלולה להוות גורם סיכון להתפתחותה של התנהגות אנטי-חברתית.
ראו גם

הדרה
התיאטרון האפי - ניכור
ניכור הורי
הערות שוליים

↑  M. Seeman, ALIENATION: CONCEPT, TERM, AND MEANINGS. Edited by Frank Johnson. New York: Seminar Press, 1973. 402 pp. $14.00, Social Forces 53, 1974-12-01, עמ' 359–360 doi: 10.1093/sf/53.2.359
↑  Robert W. Roeser, Carol Midgley, Timothy C. Urdan, Perceptions of the school psychological environment and early adolescents' psychological and behavioral functioning in school: The mediating role of goals and belonging., Journal of Educational Psychology 88, 1996-09, עמ' 408–422 doi: 10.1037/0022-0663.88.3.408
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294085505171  BnF: cb11943930t (data)  LCCN: sh85003540  NDL: 00571364  NKC: ph123688
השמאל החדש

השמאל החדש הוא כינוי שהוצמד לתנועות חברתיות ופוליטיות, בעיקר בארצות המערב, שהחלו לפעול בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.  התנועה היוותה שמאל מתון יחסית במערב ביחס לשמאל הפרו-סובייטי. תנועות השמאל החדש בלטו בנוכחותן במחאות 1968.
תנועות השמאל החדש הן תנועות שמאל שהתפתחו בשנות השבעים והשמונים והן מבוססות על ערכי תרבות הנגד ותרבות ילדי הפרחים ועל דעות של מגוון סוציולוגים, אנשי רוח, פילוסופים, אמנים ועוד שעלו משנות השישים ואילך. תרבות ההיפים בשנות השישים מרדה למעשה בפוליטיקה בת זמנה, היא בקרה את המערכת הקפיטליסטית ואת המערכת הדתית הרפובליקנית, ופסלה מצד שני את השמאל המרקסיסטי. 
בניגוד לתנועות מרקסיסטיות מן הדור הקודם, שהיו ממוקדות במעמד חברתי ובניסיון לשבור את החלוקה למעמדות חברתיים, תוך פסילה מוחלטת של השיטה הקפיטליסטית, תנועות השמאל החדש מנסות לפעול בתוך המערכת הקיימת, מנסות לשנות את אופייה ולהחדיר לה בהדרגה מערכת מחודשת של ערכים.
במהלך שנות החמישים והשישים החלו להתרחש אירועים שונים כמו "הנאום הסודי" בברית המועצות, מלחמת וייטנאם, מלחמת קוריאה, האביב של פראג והמרד ההונגרי והחלו להגיע ידיעות על הדיקטטורות שהתפתחו במדינות הקומוניסטיות. כל אלה הביאו לירידת קרנו של המרקסיזם במערב ובמקביל החלה הפנמה של ערכי שנות השישים, שהחלו להיאבק בארצות הברית במערב וגם מחוצה לה למען ערכים חדשים.
הערכים העיקריים של השמאל החדש

הכרה בזכויות האדם והאזרח ולחימה במערכות גדולות שמפרות אותה (כמו גופים צבאיים, גופים מסחריים, משטרים וכיוצא בזה)
מימוש שוויון זכויות בין גזעים, קבוצות אתניות שונות ועוד.
תמיכה בכלכלה סוציאל-דמוקרטית
מאבק למען איכות הסביבה
שוויון מגדרי ושיפור מעמד האישה
מאבק להתפרקות מנשק להשמדה המונית
הכרה בזכויות של מיעוטים ושל חלשים בחברה כמו נכים, זקנים, חולים, אוטיסטים, אסירים ועוד
הכרה בקהילת הלהט"ב (תפס תאוצה בעיקר בעשר השנים האחרונות)
לגליזציה של סמים קלים
אישור ביצוע הפלות
מאבק בכפייה דתית
עצירת מלחמות ומאבק להפלת משטרים דיקטטורים ברחבי העולם
הביקורת החברתית של השמאל החדש והפעילות הפוליטית של תנועות אלו מתמקדת לא רק בנושא זכויות הפועלים והשוויון בין המעמדות, אלא גם בנושאי מגדר ומין (למשל, במהפכה המינית). שיח הזכויות מגיע אצל חלק מן הפעילים גם לזכויות בעלי חיים ולסוגנות. השמאל החדש השתנה אחרי שנות ה-70, כשחלק מן הפעילים "התמסדו" במסגרות המפלגתיות הדמוקרטיות המסורתיות, חלק נטשו את הפעילות הפוליטית והחברתית לטובת פעילות רוחנית/אלטרנטיבית, וחלקם נפטרו. כיום ניתן לראות את גלגולו של השמאל החדש בתנועות גלובליזציה אלטרנטיבית, התנגדות לכלכלה נאו-ליברלית ואנטי-פשיסטיות, כמו גם בתנועת האוטונומים.
שמות דגש גם על מחאה בחזיתות אחרות, תרבותיות, אתניות, ואפילו רפואיות (למשל, המאבק האנטי פסיכיאטרי). תנועות השמאל החדש מאמצות הגדרות חדשות של התארגנות פוליטית ומאבק חברתי. כך, למשל, היו בין פעילי השמאל החדש כאלה שביקשו למתוח ביקורת על כל הסדר החברתי הנהוג, כל המוסכמות החברתיות וסדרי העבודה והמוסר הקיימים.
בישראל

בישראל קמה ב-1968 תנועת "שמאל ישראלי חדש" (שי"ח), שהושפעה ממרד הסטודנטים באירופה ומן השמאל החדש במדינות המערב. ב-1973 התפרקה התנועה לאור ויכוח האם להשתתף בבחירות לכנסת השמינית. הפלג התל אביבי של התנועה, שתמך בתרגום הפעילות החברתית-פוליטית למישור הפרלמנטרי, הקים ביחד עם מק"י את מפלגת מוקד, שהצליחה לזכות במנדט אחד ולהכניס לכנסת את מאיר פעיל. תנועות חברתיות ישראליות רבות הושפעו משיח הזכויות של השמאל החדש, והתמקדו לא רק בשאלת הפער בין המעמדות בישראל, אלא גם בשאלות של מידור מזרחיים, נשים, פלסטינים, עובדים זרים, הומוסקסואלים ואחרים.
ראו גם

הימין החדש
לקריאה נוספת

טל אלמליח, שמאל חדש, תרבות ישנה: הקשר ההיסטורי של "צוותא" ומר"צ, באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2009
פול ברמן, כוח והאידיאליסטים, הוצאת שלם, 2008
לאנגה

| --- | --- |

 מדינה:  איטליה איטליה
 שטח:  3,051 הקטאר
 קואורדינטות:  44°36′31″N 7°57′49″E﻿ / ﻿44.6086°N 7.96361°E﻿ / 44.6086; 7.96361 
 he
 
לאנגה (באיטלקית: Langhe, בניב הפיימונטי Langa) הוא אזור גבעות היסטורי בחבל פיימונטה באיטליה, מדרום ומזרח לנהר טאנרו ומחולק כיום בין המחוזות קונאו ואסטי. גובל עם ליגוריה וכן עם אזורים אחרים של פיימונטה - דהיינו מונפראטו ורוארו.
האזור מפורסם בייצור יינות (ברולו, ברברסקו וכו') וגבינות ובכמהין הגדלים בו, בעיקר פטריות הכמהין הלבנות של אלבה. הוא מתואר בכתבי הסופרים בפה פנוליו (Beppe Fenoglio) וצ'זארה פבזה, בני המקום, ילידי סנטו סטפנו בלבו.
ב-22 ביוני 2014 באונסק"ו נרשמו חלק מהכרמים של לאנגה כאתר מורשת עולמית תחת השם נוף הכרמים של פיימונטה: לאנגה-רוארו ומונפראטו. בגאולוגיה התקופה הלאנגית של העידן המיוקן נקראה לפי אזור לאנגה.
פרט לנהר טנרו חוצים את חבל הלאנגה נהרות נוספים כמו בלבו, בורמידה דגי מילזימו, ובורמידה די ספיניו שמחלקים אותו לתת-אזורים:
באסה לאנגה (Bassa Langa) - בין טנארו בצפון ובלבו בדרום, עם גבהים מתחת ל-600 מ'.כאן נמצא חבל אלבזה שבו מייצרים יינות מפורסמים ואת פטריות הכמהין הלבנות של אלבה (Tuber magnatum)
אלטה לאנגה (Alta Langa) - בגבול עם ליגוריה, עם גבהים מעל 750 מ' ופסגה בת 896 מ'.כאן נמצא היישוב מומברקארו. האזור שופע יערות והוא מפורסם באגוזיו - tonda gentile delle Langhe"
לאנגה אסטיג'אנה (Langa Astigiana) - בדרום המחוז אסטי, עם קאנלי בצפון, והנהר ברומידה די ספיניו במזרח. כאן נמצאת פסגה בת 851 מ' ביישוב סרולה.
השם

מקור השם "לאנגה" אינו ודאי. בניב הפיימונטי משמעותו "גבעה".
לפי דנטה אוליביירי הוא קשור למילה הלומברדית "lanca" לאחר מכן קיבל את השערתו של ג'וליה פטראקו סיקרדי ששזחרה על יסוד המילה הליגורית:"Langates" שורש לאנגה המתייחס למיקומה של טירה או הטירה עצמה. נינו לבמוליה שיער קרבה למילה שאינה הודו-אירופית "לאנקה" הנמצאת גם בשם העיר לנגובריגה שבחצי האי האיברי שכנראה היה לה מובן של "אגן", "שקע" או "אזור בקעתי".
היסטוריה

באלף החמישי לפנה"ס באזור בלטו סממני התקופה הנאוליתית. בתקופת הברזל שלטו בו שבטים ליגוריים - האפנטרים והסטציאלים, שבעקבות ההגירה הגאלים הקימו את התרבות הקלטו-ליגורית. ב-179 לפנה"ס נכבש על ידי הרומאים, אולם הרומיזציה התחילה רק בימי אוגוסטוס. בעת האימפריה הקרולינגית היה האזור חלק ממארקה אלראמיקה. המנהיג שלה, אלראמוס ממונפראטו שחרר את הפיימונט ואת ליגוריה מאימת הפיראטים המוסלמים.
האזור נקרא אז "פאודה לנגארום" Feuda Langarum וכלל את הגבעות שבהתחלת הרי האפנינים. החבל כלל 58 נחלות (פייפים שבחסות האימפריה הרומית הקדושה
הם הוענקו על ידי הקיסר קרל השישי לדוכס סבויה דאז, קרלו אמנואלה השלישי לפי חוזה וינה מ-1738 בתום מלחמת הירושה הפולנית. האחוזות השתרעו בין צ'ווה לאלבה.
במאה ה-19 ידע חבל הלאנגה הידרדרות ניכרת ועוני קיצוני (כפי שסופר בעדויות שנאספו על ידי נוטו רוולי ב " Il mondo dei vinti, ובעקבותיהם דלדול אוכלוסייה לטובת הערים התעשייתיות, בייחוד טורינו וסאבונה.
בימי מלחמת העולם השנייה חבל לאנגה היו זירה למאבק האנטיפשיסטי של כוחות ההתנגדות האיטלקית - "לה רזיסטנצה", המתואר ברומנים של בפה פנוליו. במהלך שנות ה-1990 עלה העניין בסביבה הכפרית ונערכו שיפוצים - בעיקר על ידי אזרחים לא איטלקים - של הבתים והטירות שנהפכו לחוות חקלאיות, צימרים "bed and breakfast ומוזיאונים אתנוגרפיים. תהליכים אלה הפכו את חבל לאנגה לאזור בעל רווחיות כלכלית ורמת חיים טובה.
יישובי החבל לאנגה

האזור הנמוך של הלאנגה
אלבה – "בירת" הלאנגה
ברולו (עיירה)
ברברסקו (עיירה)
קסטיליונה פאלטו
קסטיליונה טינלה
קראסקו
דיאנו ד'אלבה
דוליאני
גרינזאנה קאבור
לה מורה
מנגו
מונפורטה ד'אלבה
מונטלופו אלבזה
נייווה
נוויליה
נובלו
רודי
רודינו
רודלו
סראלונגה ד'אלבה
סיניו
טראיזו
סנטו סטפנו בלבו
ורדונו
האזור הגבוה של הלאנגה
אלברטו דלה טורה
ארוגואלו
בלוודרה לאנגה
בנהוולו
בונוויצ'ינו
בורגומאלה
בוזיה
בוסולסקו
קמראנה
צ'רטו לאנגה
צ'יסונה
קלווזאנה
קוסאנו בלבו
קרוונצאנה
פיזוליו
לקיו בריה
מומבקארו
מוראצאנו
ניאלה בלבו
רוקטה בלבו
סן בנדטו בלבו
סראוואלה לאנגה
סומאנו
טרצו טינלה
עמקי בורמידה ואוצונה
ברגולו
קסטלטו אוצונה
קסטינו
קורטמיליה
גורצניו
גוטהסקה
לוויצ'ה
מונזיליו
פרלטו
פצולו ואלה אוצונה
פרונטו
סליצ'טו
טורה בורמידה
לאנגה אסטיג'אנה
בוביו
קסינאסקו
צ'סולה
לואצולו
אולמו ג'נטילה
רוקאווראנו
סן ג'ורג'ו סקראמפי
סרולה
וזימה
מונסטרו בורמידה
מומבלדונה
לאנדה צ'באנה
בסטיה מונדובי
צ'ווה
קסטלינו טנארו
צ'יליה
איליאנו
מרסאליה
מונטצמולו
פארולדו
רואשו
רוקה צ'יליה
סאלה דלה לאנגה
סאלה סן ג'ובאני
טורזינה
כלכלה > גידול הגפן ותעשיית היינות

גבעות הלאנגה מאפשרים ייצור של מגוון גדול של יינות.
הם כוללים זנים אדומים כגון nebbiolo, barbera, dolcetto, freisa, cabernet sauvignon merlot, syrah (נביולו, ברברה, דולצ'טו, פרייזה, קברנה סוביניון, מרלו, סירה, כמו כן זנים לבנים כמו arneis, favorita, chardonnay (ארנאיס, פבוריטה, שרדונה). המותג לאנגה הוא מותג בפיקוח מ-22 בנובמבר 1994. היינות היחידים הזכאים להיקרא כך הם אלו המיוצרים בתוך אזור ייצור מוגדר בחוק.
הכרמים המורשים נמצאים במחוז קונאו ביישובים הבאים: אלבה, אלברטו דלה טורה, ארגואלו, בלדיסרו ד'אלבה, ברברסקו, ברולו, בסטיה מונדובי, בלוודרה לאנגה, בנוולו, ברגולו, בונווטיצ'ינו, בורגומאלה, בוזיה, בוסולסקו, ברה, בריאליה, קאמו, קנאלה, קארו, קסטניטו, קסטלינאלדו, קסטלינו טנארו, קסטיליונה פאלטו, קסטיליונה טינלה, קסטינו, צ'רטו לאנגה, קראסקו, צ'יליה, צ'יסונה, קלאווזאנה, קורנליאנו ד'אלבה, קורטמילה, קוסאנו בלבו, קרוונצאנה, דיאנו ג'אלבה, דוליאני, פריליאנו, פייזוליו, גורצניו, גובונה, גרינצאנה קאבור, גוארנה, איליאנו, לה מורה, לקוויו בריה, לבוויצ'ה, מליאנו אלפיירי, מנגו, מרסאליה, מומברקארו, מונקיירו, מונדובי, מונפורטה ד'אלבה, מונטא דאלבה,
מונטאלדו, מונטלופו אלבזה, מונטאו רוארו, מונטיצ'לו ד'אלבה, מוראצאנו, נרצולה, נייווה, נוויליה, ניאלה בלבו, ניאלה טנארו, נובלו, פרלטו, פצולו ואלה אוצונה, פיובזי ד'אלבה, פיוצו, פוקפליה, פריוקה, פרונטו, רואשו, רוקה צ'יליה, רוקטה בלבו, סן מיקלה מונדובי, סנטה ויטוריה ד'אלבה, סנטו סטפנו בלבו, סנטו סטפנו רוארו, סראלונגה ד'אלבה, סרוולאה לאנגה, סיניו, סומאנו, סומאריווה פרנו, טורה בורמידה, טראיזו, טרצו טינלה, ורדונו, וצה ד'אלבה, ויקופורטה.
אזור הייצור כולל המותגים בארולו, ברברסקו ורוארו.
כלכלה > גידול הגפן ותעשיית היינות > שמות יינות תחת המותג לאנגה

לאנגה ארנאיס
לאנגה שרדונה
לאנגה שרדונה ויניה
לאנגה דולצ'טו
לאנגה פבוריטה
לאנגה פבוריטה ויניה
לאנגה פרייזה
לאנגה פרייזה ויניה
לאנגה נביולו
לאנגה ביאנקו
לאנגה רוסו
במדיה האמנותית > ספרות

חבל לאנגה הוא זירת עלילות בספרים מאת בפו פנוליו וצ'אזרה פבזה.
במדיה האמנותית > אחרים

חבל לאנגה מהווה זירה במחשק המחשב Hundred Days - Winemaking Simulator.
הערות שוליים

↑  Dante Olivieri Dizionario di toponomastica piemontese UTET Brescia1965 p. 403
↑  Giulia Petracco Sicardi Ricerche topografiche e linguistiche nella
tavola di Polcevera Studi Genuennsi 1958-1959 nr.2 p.15
↑  באתר store.steampowered.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553230005171  GND: 4296354-0  LCCN: sh85074498  VIAF: 240939864   WorldCat (עם VIAF): 240939864 
סראלונגה ד'אלבה
חבל לאנגה על מפת פיימונטה
שמאל.
חבל לאנגה מחולק למחוזות קונאו ואסטי ובחמשה תת-אזורים:
ובחמישה תת-אזורים: האזור השפל של לאנגה - בצהוב;
העמקים בורמידה ואוצונה - בכחול; לאנגה אסטיג'אנה - באדום;
לאנגה צ'באנה - בירוק;האזור הגבוה של לאנגה - בסגול
הארגון ההיסטורי של חבל לאנגה הנשלט על ידי אחוזות פאודליות והמאופיין במרכזים קטנים השוכנים על רכסים
מפת חבל לאנגה בפיימונטה. השטח בצהוב כלול במחוז Cuneo (קונאו) השטח בכתום במחוז
 Asti (אסטי)
סידני סמית'

| --- | --- |

ציור מ-1823
 לידה:  21 ביוני 1764 לונדון, אנגליה, ממלכת בריטניה הגדולה ממלכת בריטניה הגדולה
 פטירה:  26 במאי 1840 (בגיל 75) פריז, המונרכיה של יולי צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז  Grave of William Sidney Smith 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  בית הספר טונברידג' 
 בן או בת זוג:  Caroline Hearn (אוקטובר 1810–ערך בלתי־ידוע) 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1777–1814 (כ־37 שנים)
 דרגה:  אדמירל הצי המלכותי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית  המלחמות הנפוליאוניות
 עיטורים
  אביר מפקד במסדר האמבט
 
אדמירל ויליאם סידני סמית' (באנגלית: William Sidney Smith;‏ 21 ביוני 1764 – 26 במאי 1840) היה קצין-ים בריטי בתקופת מלחמות נפוליאון, שעליו אמר נפוליאון "איש זה גרם לי להחמיץ את ייעודי".
נעוריו וראשית דרכו

סמית' נולד למשפחה בעלת שורשים צבאיים וימיים, הקשורה למשפחת פיט, שבניה היו ראשי ממשלה באנגליה במחצית השנייה של המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הצטרף אל הצי המלכותי ב-1777, בהיותו בן 13. ב-1778 הצטיין בקרב כנגד הפריגטה "ראלי" של צי ארצות הברית ובעקבות זאת הועלה לדרגת לויטננט ב-1780, אף שטרם הגיע לגיל 17 כנדרש.
ב-1782 שירת תחת פיקוד אדמירל ג'ורג' ברידג'ס רודני, והצטיין בקרב הקדושים, שהתנהל בקרבת איי הודו המערבית כנגד הצי הצרפתי במסגרת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. עד מהרה מונה לקפטן וקיבל לפיקודו פריגטה, אך ב-1783, עקב חתימת "חוזה פריז" שהכיר בעצמאות ארצות הברית, קורקע סמית' ונשאר על היבשה כשהוא מקבל חצי ממשכורתו.
בתקופה זו ביקר סמית' בצרפת, והיה מעורב בענייני מודיעין כשצפה בבניית הנמל החדש בשרבור. הוא ביקר גם בספרד ובמרוקו שהיו אף הן בהמשך שדות קרב פוטנציאליים לחילות בריטניה, במהלך עימותים בעתיד.
שירותו בצי השוודי

בשנת 1790 ביקש סמית' רשות לשרת בצי השוודי, במלחמה בין שוודיה ורוסיה. המלך גוסטב השלישי מינה אותו למפקד השייטת הקלה וליועצו הימי הראשי. סמית' הוביל את כוחותיו וטיהר את מפרץ ויבורג מכוחות רוסיים, בקרב שנודע כקרב סבנסקונד. בקרב סבנסקונד איבדו הרוסים שישים וארבע ספינות ומעל אלף מלחים, בעוד שהשוודים איבדו רק ארבע ספינות ומלחים מעטים. בשל כך הוכתר סמית' כאביר במסדר החרב השוודי. ברשותו של המלך ג'ורג' השלישי השתמש סמית' בתואר, אך בצי הבריטי נודע בלעג כ"אביר השוודי".
השירות במהלך מלחמות צרפת המהפכנית

ב-1792 מונה אחיו הצעיר של סמית', ג'ון ספנסר סמית', לשגריר בריטניה באיסטנבול והוא קיבל רשות לבקרו בטורקיה. כאשר שהה שם בינואר 1793, פרצה מלחמה עם צרפת בעקבות המהפכה הצרפתית. סמית' ועמו מספר יורדי ים אנגלים, הפליגו מטורקיה והצטרפו לצי הבריטי בפיקודו של האדמירל סמואל הוד, שהחזיק בנמל הצרפתי טולון לחופו של הים התיכון, לשם הוזמן על ידי המלוכנים הצרפתים.
כשהגיע סמית' לטולון, בדצמבר 1793, הכוחות המהפכנים, ביניהם נפוליאון בונפרטה שהיה קולונל בחיל התותחנים, צרו על הנמל ועל הכוחות המחזיקים בו. הבריטים ובעלי בריתם לא היו חזקים מספיק כדי להחזיק בעיר, והיה עליהם להתפנות מן הנמל. סמית' ששירת כמתנדב, קיבל על עצמו את המשימה לשרוף כמה שיותר ספינות צרפתיות ואספקה לפני שייתפס הנמל. חרף מאמציו נותרו כחצי מהספינות שלמות. אף שהשמיד יותר ספינות ממה שיכול היה הצי האנגלי לחסל בקרב באותו זמן, האשים האדמירל נלסון את סמית' בכך שלא הצליח להשמיד את הצי כולו.
בשובו ללונדון קיבל סמית' את הפיקוד על אניית הקרב "דיאמונד" וב-1795 הצטרף לשייטת הפריגטות המערבית, בפיקוד האדמירל וורן. שייטת זו הייתה ידועה בעצמאותם של מפקדיה, וסמית' התאים לתבנית. בהזדמנות אחת אף הגיע לנמל ברסט על מנת לצפות בתמרוני הצי הצרפתי שם.
מומחיותו של סמית' הייתה דווקא במבצעים על החוף, וב-1796 נתפס כשניסה לחבל באנייה צרפתית בנמל לה האבר. הוא הובל לפריז כדי לעמוד לדין על חבלה בספינות בנמל טולון, ומכיוון ששירת כמתנדב, לא עמדה לו ההגנה שהייתה לחייל המבצע את פקודות הממונים עליו.
בפריז הוחזק סמית' במעצר כשנתיים, על אף מאמצים להחליפו בשבויים רמי מעלה אחרים. כמה פעמים איימו השלטונות להעמידו למשפט, אך מעולם לא עשו כן. לבסוף הוא נמלט מכלאו בסיוע מלוכנים צרפתים שהתחזו לחיילים המעבירים אותו לכלא אחר. המלוכנים הובילו אותו לחוף, שם נלקח בספינת דיג וממנה הועלה על סיפונה של פריגטה בריטית שסיירה בתעלת למאנש. אחד מן המלוכנים שסייעו לסמית' היה קצין תותחנים צרפתי בשם אנטואן דה פיליפו, אשר נלווה אליו מאז במהלך מסעותיו.