stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעלה הלוחית

חבל מואב - היישוב הלוחית שכן בפאתי רמת מואב, בדרום מזרח ים המלח.
מַעֲלֵה הַלּוּחִית (גם: הַלֻּחִית) הוא שמו של יישוב ומעלה קדום במואב, בו התקיימה קהילה יהודית, הנזכר בתנ"ך ובמספר מקורות מהתקופה הרומית, ואשר שכן כנראה בפאתי רמת מואב, ממזרח לעיר הקדומה צוער.
האתר נזכר פעמיים במקרא, במסגרת "משא מואב" שנושאים הן ישעיהו הנביא והן ירמיהו הנביא. כך מובא בספר ישעיהו: ”לִבִּי לְמוֹאָב יִזְעָק בְּרִיחֶהָ עַד צֹעַר עֶגְלַת שְׁלִשִׁיָּה  כִּי מַעֲלֵה הַלּוּחִית בִּבְכִי יַעֲלֶה בּוֹ כִּי דֶּרֶךְ חוֹרֹנַיִם זַעֲקַת שֶׁבֶר יְעֹעֵרוּ כִּי מֵי נִמְרִים מְשַׁמּוֹת יִהְיוּ”. כן מובא בספר ירמיהו: ”כִּי מַעֲלֵה הלחות (קרי - הַלֻּחִית) בִּבְכִי יַעֲלֶה בֶּכִי כִּי בְּמוֹרַד חוֹרֹנַיִם צָרֵי צַעֲקַת שֶׁבֶר שָׁמֵעוּ”.
במסגרת תרגום אונקלוס לפרשת דברים מתורגם בעקביות שם האתר "ער מואב" שבמואב, בו עברו בני ישראל, לשם "לחית".
בכתובת נבטית משנת 37 לפני הספירה נזכר מקום בשם לחיתו, והיו שניסו לקבוע את מיקום היישוב באחת החרבות באזור מידבא. מנגד, החוקר אלואיס מוסיל הציע לזהות את אתר היישוב ב"ח'רבת מדינת א-ראס", השוכנת בפסגה גבוהה בהרי מואב כעשרים ק"מ דרומית מערבית לקיר מואב.
מקור המציין את שם היישוב במדויק - ובעברית - הוא תעודה שנתגלתה במערת האיגרות שבנחל חבר (תעודה מס' 44), המזכירה שני יהודים מהלוחית היושבים בעין גדי לעניין הסכם חכירת קרקעות בעין גדי בזמן מרד בר כוכבא, וזו לשונה:
"בעשרים ושמונה למרחשון שנת שלוש לשמעון בן כוסבא נשיא ישראל בעין גדי רצו וחלקו בינותים מן רצונם היום הזה אלעזר בן אלעזר בן חיטא ואליעזר בן שמואל שניהם מן עין גדי ותחנה בן שמעון ואלמא בן יהודה שניהם מן הלוחית שבמחוז עגלתין יושבים בעין גדי תמקומות שחכרו מן יהונתן בן מחנים פרנסו של שמעון בן כוסבא נשיא ישראל בעין גדי".
ממצא ארכאולוגי זה, לצד מספר תעודות נוספות מאגרות בר כוכבא המזכירות יהודים ממואב, מצביע לדעת יגאל ידין וחוקרים נוספים על קיום קהילה יהודית בתחום מואב ככלל, וביישובים הלוחית, עגלת שלישייה ומזרעה הסמוכים ללשון ים המלח בפרט, במהלך התקופה שקדמה למרד בר כוכבא, ועל מעבר יהודים מאזורים אלו לעין גדי בזמן המרד.
בנוסף, נראה כי היישוב המשיך להתקיים לאורך כל התקופה הרומית, שכן באונומסטיקון של אוסביוס, מראשית המאה הרביעית לספירה, מצוין כי בימי המחבר עוד היה הלוחית נושב, וכי מיקומו הוא בין רבת מואב ובין צוער.
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק ט"ו, פסוקים ה'–ו'.
↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ח, פסוק ה'.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ד', 446-447.
↑  י' ידין, החיפושים אחר בר כוכבא, 176 - כולל תצלום האגרת.
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ו', 79.
↑  אונומסטיקון, 122, שורה 29.
מרטי רובינס

| --- | --- |

רובינס, 1966
 לידה:  26 בספטמבר 1925 גלנדייל, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1982 (בגיל 57) נאשוויל, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  טנסי 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 מקום לימודים:  Glendale High School 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, פונטנה רקורדס, פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס גראמי 
 www.martyrobbins.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מרטין דייוויד רובינסון (באנגלית: Martin David Robinson;‏ 26 בספטמבר 1925 – 8 בדצמבר 1982), המכונה בשם הבמה מרטי רובינס, היה זמר-יוצר, שחקן, מפיק קולנוע ונהג מכוניות מרוץ בנאסקאר. רובינס היה אחד מזמרי הקאנטרי הפופולריים והמצליחים ביותר במשך שלושה עשורים של קריירה שנמשכה מסוף שנות ה-40 ועד תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1961, זכה רובינס בפרס גראמי על שירו "אל פאסו".
ביוגרפיה

רובינס נולד בגלנדייל שבאריזונה בשנת 1925. בילדותו, מצבו המשפחתי היה קשה, ואביו עבד בעבודות מזדמנות כדי לפרנס את המשפחה, שמנתה עשרה ילדים. אביו היה שתיין, ובעיות השתייה שלו הובילו לגירושין מאמו של רובינס בשנת 1937, כאשר רובינס היה בן 12. בגיל 17 עזב רובינס את הבית כדי לשרת בצי ארצות הברית, שבו שירת במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב באיי שלמה באוקיינוס השקט. כדי להעביר את הזמן במהלך המלחמה, הוא למד לנגן על גיטרה, והתחיל לכתוב שירים. במהלך המלחמה, הוא נחשף לקיומה של מוזיקה הוואית, וזו מצאה חן בעיניו. לאחר המלחמה, הוא זכה לתהילה בהופעות במועדונים בעיר הולדתו ובסביבתה. רובינס הושפע בכתיבתו מסיפורים על המערב הפרוע, שסיפר לו סבו בילדותו.
רובינס התחתן עם מריסונה "מארי" בולדווין ב-27 בספטמבר 1948. לזוג נולדו שני ילדים - רוני וג'נט, והם היו נשואים במשך 34 שנים, עד למותו של רובינס.
לאחר שחרורו מהצבא בשנת 1947, יצר רובינס תוכנית אירוח משלו והופיע בטלוויזיה המקומות בפיניקס. באחת מהתוכניות התארח ג'ימי דיקנס הקטן, ולאחר מכן השיג לרובינס חוזה הקלטות בקולומביה רקורדס.
בשנת 1956 הקליט את שיר הקאנטרי הראשון שלו, "Singing the Blues" ושנה לאחר מכן הוציא שני להיטים נוספים - "A Sport Sport Coat" ו- "The Story of My Life". בשנת 1959 הוציא רובינס את השיר הכי מוכר שלו, "אל פאסו", שעליו זכה בפרס גראמי. השיר מסמל את התחלת הקשר של רובינס עם סגנון "הבלדה המערבית", סגנון שהפך למרכיב מרכזי בקריירה שלו. שירים מאוחרים יותר שהקליט שזכו לשבחים כוללים את "Big Iron", "Don't Worry" ו"Honkytonk Man". על שם השיר האחרון נקרא סרטו של קלינט איסטווד משנת 1982, ורובינס שיחק בסרט בהופעתו האחרונה לפני מותו.
רובינס נודע בהופעותיו בנאשוויל, טנסי, ובעקבות כך עיתונאית המוזיקה מרי הארון כתבה עליו ביקורת חיובית בעיתון הגרדיאן.
בנוסף להקלטותיו ולהופעותיו, היה רובינס נהג מכוניות מרוץ, והתחרה ב-35 מרוצי NASCAR, שמתוכם סיים שש פעמים בעשירייה הראשונה. בשנת 1967, רובינס שיחק את עצמו בסרט מרוצי המכוניות "Hell on Wheels". המירוץ האחרון שלו התקיים ב-7 בנובמבר 1982, חודש לפני מותו.
רובינס חלה במחלת לב וכלי דם בשלב מוקדם של חייו. לאחר שלקה בהתקף הלב השלישי שלו, ב-2 בדצמבר 1982, הוא עבר ניתוח מעקפים. רובינס לא התאושש מהניתוח, ומת שישה ימים לאחר מכן, ב-8 בדצמבר, בבית החולים סנט תומאס בנאשוויל. הוא היה בן 57 במותו.
במהלך הקריירה שלו, רובינס הקליט יותר מ-500 שירים, פרסם למעלה מ-60 אלבומים, וזכה בשני פרסי גראמי. רובינס נבחר להיכל התהילה של מוזיקת הקאנטרי, ולהיכל התהילה של כותבי השירים של נאשוויל. כמו כן, האקדמיה למוזיקת קאנטרי בחרה בו לאמן העשור של שנות ה-60. רובינס זכה להצלחה מסחרית בז'אנר הקאנטרי ובפופ, ושירים רבים שלו זכו לגרסת כיסוי על ידי אמנים מפורסמים רבים אחרים, שביניהם ג'וני קאש, גרייטפול דד, ואלביס פרסלי.
המוזיקה שיצר ממשיכה להשפיע על תרבות הפופ גם בימינו. שירו "Big Iron" הופיע במשחק הווידאו "Fallout: New Vegas", ושירו "אל פאסו" מופיע מספר פעמים בפרק הסיום של הסדרה "Breaking Bad", שנקרא בשם זהה.
הערות שוליים

1 2  Biography com Editors, Marty Robbins, Biography (באנגלית)
↑  Grammy Award Nominees 1961 – Grammy Award Winners 1961, www.awardsandshows.com
1 2 3  Marty Robbins | Biography & History, AllMusic (באנגלית)
↑  מרטי רובינס, אל פאסו, שירי שנות ה-60, מוסיקת קאנטרי, יוסמיוסיק, מוסיקה, באתר yosmusic.com
↑  "Flashback 50 Years Ago: Marty Robbins Joins Opry". CMT News. נבדק ב-2021-07-11.
↑  Marty Robbins: Country Dude of Nashville. By Mary Harron : Articles, reviews and interviews from Rock's Backpages., www.rocksbackpages.com
↑  Marty Robbins | Racing, My Website
↑  Marty Robbins | Music, My Website
↑  Big Iron, Fallout Wiki (באנגלית)
↑  Why Did ‘Breaking Bad’ Name Its Final Episode After Marty Robbins’ “El Paso”?, Texas Monthly, ‏30 בספטמבר 2013 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322720205171  BIBSYS: 5025599  BNE: XX1569392  BnF: cb13899049b (data)  GND: 119032392  ISNI: 0000 0001 1080 633X  LCCN: n83014178  MusicBrainz: 2c2add7c-9a99-4812-a20e-870d331f01fd  NDL: 001161461  NKC: jn19990007070  SUDOC: 158546555  VIAF: 107548522   WorldCat (עם VIAF): 107548522 
ביתו של מרטי רובינס בגלנדייל, אריזונה
מכונית השנה בעולם

מכונית השנה בעולם (באנגלית: World Car of the Year) הוא פרס המוענק מדי שנה מאז שנת 2005. הפרס נקבע על ידי חבר שופטים המורכב מ-48 עיתונאי רכב המגיעים מ-22 מדינות ברחבי העולם.
על מנת להשתתף בתחרות על הרכב להמכר בלפחות 5 מדינות שונות, כאשר ב-2 מתוכן הוא נמכר לפני ה-1 בינואר באותה שנה. בשנת 2005 הוענק הפרס רק בקטגוריית "מכונית השנה". החל משנת 2006 הוענק הפרס גם בקטגוריות "הרכב המעוצב", "הרכב הירוק" ו"רכב הביצועים". בשנת 2014 נוספה קטגורית "רכב היוקרה". מאז שנת 2006 טקס הכרזת המועמדים הסופיים ובחירת המנצחים בכל קטגוריה מתקיים במסגרת תערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק, המתקיימת בכל שנה בסוף מרץ - תחילת אפריל.
בשנת 2011 זכתה בתואר ניסאן ליף, שזכתה במקביל גם בתואר "מכונית השנה באירופה". בשנת 2013 הייתה זאת פולקסווגן גולף שזכתה בתואר העולמי והאירופאי. הייתה זאת הזכייה השנייה של הגולף, שזכתה בתואר גם בשנת 2009. הרכב בעל הזכיות הרבות ביותר הוא האאודי R8, שזכה פעמיים בתואר "רכב הביצועים של השנה" (2008, 2010) ופעם נוספת בתואר "הרכב המעוצב של השנה" (2008).
בשנת 2016 זכתה מאזדה MX-5 בתואר "מכונית השנה" וגם "הרכב המעוצב של השנה", בכך הפכה מאזדה להיות הראשונה שזוכה בשני תארים שונים באותה השנה.
רשימת הזוכים לפי יצרנים

| יצרן | סה"כ זכויות | מכונית השנה בעולם | רכב הביצועים | המכונית הירוקה | המכונית המעוצבת | מכונית היוקרה | המכונית העירונית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה אאודי | 11 | 2 (2005, 2014) | 5 (2007, 2008, 2010, 2016, 2022) |  | 2 (2007, 2008) | 2 (2018, 2019) |  |
| גרמניה מרצדס-בנץ | 9 | 1 (2015) | 1 (2015) | 2 (2007, 2012) |  | 5 (2014, 2015, 2017, 2021, 2022) |  |
| גרמניה ב.מ.וו | 8 | 1 (2006) | 1 (2018) | 2 (2008, 2014) | 1 (2014) | 1 (2016) | 1 (2017) |
| גרמניה פורשה | 8 |  | 7 (2006, 2012, 2013, 2014, 2017, 2020, 2021) |  |  | 1 (2020) |  |
| גרמניה פולקסווגן | 7 | 5 (2009, 2010, 2012, 2013, 2021) |  | 1 (2010) |  |  | 1 (2018) |
| בריטניה יגואר | 6 | 2 (2017, 2019) |  | 1 (2019) | 3 (2013, 2017, 2019) |  |  |
| יפן מאזדה | 4 | 2 (2008, 2016) |  |  | 2 (2016, 2020) |  |  |
| יפן ניסאן | 3 | 1 (2011) | 1 (2009) | 1 (2018) |  |  |  |
| יפן טויוטה / לקסוס | 3 | 1 (2007) |  | 2 (2016, 2017) |  |  |  |
| יפן הונדה | 3 |  |  | 2 (2006, 2009) |  |  | 1 (2021) |
| בריטניה לנד רובר | 3 |  |  |  | 3 (2012, 2018, 2021) |  |  |
| ארצות הברית שברולט | 2 |  |  | 1 (2011) | 1 (2010) |  |  |
| צרפת סיטרואן | 2 |  |  |  | 2 (2006, 2015) |  |  |
| קוריאה הדרומית קיה | 2 | 1 (2020) |  |  |  |  | 1 (2020) |
| איטליה פרארי | 1 |  | 1 (2011) |  |  |  |  |
| איטליה פיאט | 1 |  |  |  | 1 (2009) |  |  |
| ארצות הברית טסלה | 1 |  |  | 1 (2013) |  |  |  |
| בריטניה אסטון מרטין | 1 |  |  |  | 1 (2011) |  |  |
| שוודיה וולוו | 1 | 1 (2018) |  |  |  |  |  |
| בריטניה מקלארן | 1 |  | 1 (2019) |  |  |  |  |
| יפן סוזוקי | 1 |  |  |  |  |  | 1 (2019) |
הערות שוליים

↑  ניר בן טובים‏, מאזדה MX5 הוכתרה למכונית השנה העולמית 2016, באתר וואלה, 30 במרץ 2016
↑  הניקוד המלא -שנת 2016, באתר התחרות הרשמי
↑  הניקוד המלא -שנת 2017, באתר התחרות הרשמי
↑  World Car Awards - 2019 Voting Results
מעטפת המכס

מעטפת המכס היא מדיניות הפעלה מיסים אחידים בין ישראל והרשות הפלסטינית.
מעטפת המכס היא מונח משפטי-כלכלי ישראלי שמתאר את טיב היחסים הכלכליים בין ישראל לרשות הפלסטינית. מתוקף הסכם פריז בין ישראל לרשות הפלסטינית, נקבע שהשקל הישראלי יישאר המטבע החוקי בשטחים (אם כי לא נפסל המעבר העתידי למטבע פלסטיני). היות שבעת חתימת ההסכמים, לא היה רצון ליצירת הפרדה בין הכלכלות, הוסכם כי הרשות הפלסטינית לא תנהל מדיניות מיסוי ותקינה עצמאית, והרשות וישראל תנהלנה מדיניות יבוא זהה, למעט לגבי רשימת מוצרים ספציפית (למשל רכב).
הסיבה להקמת מעטפת המכס

המשמעות של שמירת של מדיניות מיסוי זהה היא האפשרות להקמת אזור מסחרי משותף, כמו זה הקיים באיחוד האירופי או במידת מה, NAFTA. בתוך האזור המסחרי המשותף אין מיסים ומכסים על תנועות של סחורות, והדבר תורם לפעילות להורדת העלויות ושיפור כדאיות ותחרותיות של פעילות כלכלית בתוך האזור. כתוצאה מההסכם, מוצרים שיבואו עבור הרשות-הפלסטינית יוכלו להימכר (למעט סייגים מסוימים) בישראל, ולהפך. נקבע גם כי הרשות לא תנהל מעברי סחורות עצמאיים, אך נציגיה יתפעלו את המעברים תוך פיקוח ונוכחות אנשי מכס ישראלים. בנמלים הישראלים יינתן יחס שווה לסחורה פלסטינית או שיעדה השטחים הפלסטינים. את המיסים (מכס, מע"מ והיטלים שונים) שתגבה ישראל עבור סחורה שיעדה הרשות הפלסטינית - תעביר ישראל לרשות הפלסטינית.
הטיעון בעד ההחלטה לשמור על מעטפת מכס אחידה הוא הרצון לשמור על אזור הסחר בין המדינות. אילו הוסכם שהפלסטינים ינהלו מדיניות יבוא עצמאית, ולאור העובדה שהתל"ג שלהם נמוך יותר מהתל"ג הישראלי, הם עשויים היו להוריד את המיסים לעומת ישראל. כמו כן, הם עשויים לאמץ תקינת מוצרים שונה, ייתכן מקלה יותר, לעומת התקינה הישראלית שלרוב נצמדת לסטנדרטים החמורים של אירופה וארצות הברית. במידה והיבוא לרשות הפלסטינית היה מקבל מיסים נמוכים יותר, היה צורך למנוע מצב בו סחורה שמיועדת לשטח הישראלי תיובא לרשות הפלסטינית ולאחר מכן תוכנס לישראל, ובכך תעקוף את מערכת המיסוי והתקינה הישראלית, תחמוק מתשלום מיסים ואף תסכן את האוכלוסייה הישראלית.
העברת סחורות בין ישראל לרשות הפלסטינית

בעת חתימת ההסכם, התנועה בין אזורים בשליטת הרשות הפלסטינית היה חופשי למדי שכן מחסומי צה"ל טרם הוקמו. עד שנת 2000 לא עמד מכשול בגבול בין שטחי ישראל לרשות הפלסטינית, ולמרות הדרישה החוקית להיתר כניסה לישראל, עובדים פלסטינים רבים הסתננו באופן חופשי לשטחי ישראל. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, ישראל נאלצה להתגונן מפני חדירה מוגברת של מחבלים לשטחי המדינה, ולצורך כך הקימה מחסומים פנימים וכן שיפרה את הבידוק בנקודות הכניסה לישראל על ידי הקמת מעברים מסודרים בין שטחי הגדה שבשליטת צה"ל לשטחי מדינת ישראל. החל משנת 2005 נקבעו חמישה מעברים בהם בלבד מותרת כניסת סחורות (יבוא מסחרי מחו"ל וסחר מול ישראלים) שיעדן הוא שטחי הרשות הפלסטינית. כניסת סחורות שיעדן התנחלויות מותרת אף היא רק דרך מעברים מוסדרים בלבד, אך הבידוק בהם אינו קפדני כמו זה שבמעברים לסחורה פלסטינית.
לקראת ההתנתקות ב-2005, עלה הרעיון לנתק את מעטפת המכס בין ישראל לרצועת עזה, כחלק מניתוק סמלי הריבונות הישראלית על הרצועה. בדיון שנערך בנושא תחת ראש הממשלה אריאל שרון, שר האוצר בנימין נתניהו תמך בניתוק רצועת עזה ממעטפת המכס המשותפת, לעומתו התנגדו לכך שר התמ"ת אהוד אולמרט, שמעון פרס וחיים רמון. בסופו של דבר, שרון נאלץ לשמר את מעטפת המכס, משום שהבנק העולמי וקרן המטבע לחצו על ישראל לעמוד במחויבויותיה מהסכם פריז (הנספח הכלכלי) וכן עקב התנגדות מדינות שונות והרשות הפלסטינית ליצירת בידול מכוון בין הגדה לרצועת עזה. למרות זאת, מעבר ארז מופיע ברשימת מעברי הגבול החיצוניים למדינת ישראל, אף שלצורך מעבר בו אין צורך בדרכון, אלא רק בתעודת זהות (למעט אזרחים זרים).
העברת דמי מכס לרשות הפלסטינית

בהתאם לפרוטוקול פריז ישראל גובה את תשלומי המכס עבור סחורות המיובאות לרשות הפלסטינית, על פי עקרון "היעד הסופי" של הטובין ומעבירה אותם לרשות הפלסטינית.. העברת כספים זו אף עוגנה בחוק הישראלי:
נוהל יבוא לרשות הפלסטינית של רשות המסים בישראל קובע שהעברת דמי המכס שנגבו בנמלי היבוא תיעשה בהתאם להצהרת היבואן ללא וידוא מעבר הטובין בפועל לשטחי הרשות הפלסטינית. עוד קובע הנוהל, כי על כל הטובין לעבור לשטחי הרשות הפלסטינית דרך רשימה סגורה של מעברים, בהם מתבצעת העברה "גב לגב" של הטובין למשאיות פלסטיניות.
לפי מבקר המדינה על אף שחובה על יבואנים להעביר את הטובין משטחי ישראל לרשות הפלסטינית דרך המעברים המיועדים לכך, יבואנים אינם מקפידים על כך. החל משנת 2016 ישנה ירידה מתמדת באחוז הסחורות שמועברות לשטחי הרשות הפלסטינית דרך המעברים מתוך הסחורות שהוצהר על ידי היבואן שהם מיועדות לשטחי הרשות הפלסטינית. בשנת 2016 עברו למעשה 74.8% מהטובין, בשנת 2017 63% מהטובין, ובשנת 2018 59.1% מהטובין.
על פי בקשת חופש מידע שהוגשה לרשות המיסים על ידי ארגון לביא בשנת 2020 עברו 30.5% מהטובין ובשנת 2021 16.9% עברו.
מבקר המדינה ציין שההפסד למדינת ישראל מטובין שנשארו בשטחה כפול. ראשית, מדינת ישראל מפסידה את מיסי היבוא שהועברו לרשות הפלסטינית על בסיס הצהרת היבואן. שנית, התופעה תורמת לפריחת הכלכלה השחורה כאשר הטובין נמכרים בתחומי מדינת ישראל ללא תשלום מע"מ ומס ההכנסה.
ראו גם

גבולות מדינת ישראל
הסכמי אוסלו
איחוד מכסים
הערות שוליים

↑  סעיף IV, תת-סעיף 10א. נספח V: פרוטוקול בנושא יחסים כלכליים, הסכם ביניים ישראלי-פלסטיני בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה
↑  רשימות א1 ו-א2 לנספח V: פרוטוקול בנושא יחסים כלכליים, הסכם ביניים ישראלי-פלסטיני בדבר יהודה ושומרון ורצועת עזה
↑  סעיף III, תתי סעיפים 13-14. נספח V: פרוטוקול בנושא יחסים כלכליים, הסכם ביניים ישראלי-פלסטיני בדבר יהודה ושומרון ורצועת עזה
↑  הודעה בדבר קביעת נקודות מעבר טובין (יהודה והשומרון), התשס"ה-2005, אתר צה"ל, 9 באוגוסט 2005
↑  גידי גרינשטיין, להתנתק מעזה גם כלכלית, באתר הארץ, 20 ביולי 2005
↑  אפרים קליימן, תנו לפלשתינאים להחליט, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2005
↑  אלוף בן‏, נתניהו ואולמרט התעמתו בדיון על הרצועה, באתר וואלה, 3 באוגוסט 2005
↑  אם לא הגיע הזמן לביטול מעטפת המכס? מכון ראות, 14 ביולי 2005
↑  הסכם ביניים ישראלי פלסטיני בדבר הגדה המערבית ורצועת עזה, נספח V סעיף III תת-סעיף 15 (עמ' 292), באתר נבו
↑   חוק יישום ההסכם בדבר רצועת עזה ואזור יריחו (הסדרים כלכליים והוראות שונות) (תיקוני חקיקה), תשנ"ה-1994, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  נוהלי מכס (שער עולמי) נוהל יבוא לרשות הפלסטינית
↑  פיקוח רשות המיסים על המעברים היבשתיים (עמ' 479), באתר www.mevaker.gov.il
↑  הונאות יבואני רשפ – תשובת רשות המסים יולי 22
מרטין-גרופיוס-באו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 על שם:  מרטין גרופיוס 
 כתובת:  קרויצברג 
 מיקום:  פרידריכסהיין-קרויצברג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1881
 תאריך פתיחה רשמי:  1881 
 אדריכל:  מרטין גרופיוס, היינו שמידן 
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 קואורדינטות:  52°30′24″N 13°22′54″E﻿ / ﻿52.5066°N 13.3818°E﻿ / 52.5066; 13.3818
 דף הבית
  (למפת ברלין מוגדלת) מרטין-גרופיוס-באו(למפת ברלין רגילה) מרטין-גרופיוס-באו
 
מראה בפנים המבנה
מרטין-גרופיוס-באו (בגרמנית: Martin-Gropius-Bau) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ברלין בירת גרמניה, המציג תערוכות מתחלפות. המוזיאון נחשב לאחד המוזיאונים הידועים והחשובים בגרמניה.
היסטוריה

המוזיאון הוקם על פי תכנונם של האדריכלים מרטין גרופיוס (על שמו הוא קרוי) והיינו שמידן בסגנון הרנסאנס על מנת לשמש כמוזיאון לאמנות שימושית. המוזאון נפתח בשנת 1881 ושימש כמשכנו של המוזיאון לפרהיסטוריה של ברלין, וכן הציג אמנות ממזרח אסיה עד מלחמת העולם הראשונה.
הבניין ניזוק בצורה קשר בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה במהלך הקרב על ברלין (באפריל - מאי 1945). המבנה הוכרז בשנת 1966 כאתר היסטורי, ועבודות שיקומו נערכו בשנת 1978. מאז שיקומו משמש המבנה להצגת תערוכות מתחלפות ואוספים מרחבי העולם, ונחשב לאחד מהאתרי התצוגה היפים והחשובים בגרמניה.
בשנת 1992 התקיימה בו תערוכת יודאיקה מן הגדולות ביותר מסוגה שהתקיימו אי פעם בעולם. מישראל הוצגו בה שתים מן המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, כתובות ופסיפסים מבתי כנסת עתיקים (מבית שאן, מרות, דבורה שבגולן).
הערות שוליים

↑  דנה גילרמן, הכנות בברלין לתערוכת ענק של אמנות ישראלית, באתר הארץ, 8 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265183805171  PLWABN: 9810665769905606  BIBSYS: 90130060  BnF: cb121242596 (data)  CiNii: DA01414086  GND: 4130051-8  ISNI: 0000 0001 2156 6829  LCCN: n88040351  LNB: 000100964  MusicBrainz: 28e3dc7d-0b4b-4d6b-a636-bfa37712a793  NKC: ko2003186583  NLA: 36506496  RERO: 02-A021717308  SUDOC: 029666910  ULAN: 500212129  VcBA: 494/68905  VIAF: 312596322   WorldCat (עם VIAF): 312596322
מעטפת נגיפית

מבנה נגיף ה-HIV. השכבה החיצונית, המסומנת בשני פסים אפורים, היא המעטפת הנגיפית ובה נראים הגליקופרוטאינים הנגיפיים gp41 ו-gp120
מעטפת נגיפית היא שכבה ליפידית כפולה, שמקורה בקרום התא המאכסן, המאפיינת נגיפים רבים. בנגיפים המכילים מעטפת זו, היא מהווה את השכבה החיצונית ביותר, כלומר היא מכסה את שכבת חלבוני המבנה, המגנים על החומר הגנטי של הנגיף, הקרויה קפסיד. כמו כן היא מהווה 20-35% ממשקל נגיפים אלה.
כאמור, מקורה של המעטפת הנגיפית הוא בקרום התא המאחסן. לפיכך, כ-50-60% מהרכבה תופסים הפוספוליפידים. פרט לפוספוליפידים, מכילה המעטפת הנגיפית גם מולקולות כולסטרול, שאריות חלבוני קרום התא וגליקופרוטאינים נגיפיים ספציפיים לזן המדביק. גליקופרוטאינים אלה משמשים את הנגיף להכרת רצפטורים ייחודיים על פני ממברנת התא המאחסן, שבאמצעות יצירת אינטראקציה ביניהם יאפשרו לנגיף לחדור לתוכו.
נוכחות המעטפת הליפידית מעידה בהכרח על הנצת הנגיף מתוך התא המודבק ולא על ליזיס (הרס התא המאחסן על ידי פיצוצו), דבר הגורם לשחרור נגיפים "ערומים" (חסרי מעטפת ליפידית) בוגרים. 
תכונה מאפיינת נוספת היא הרגישות הגבוהה של נגיפים בעלי המעטפת למגוון רחב של חומרי חיטוי על בסיס: כוהל, חומצות-בסיסים, חומרים מחמצנים וכן טמפרטורות גבוהות.
הסיבה לכך היא העמידות הנמוכה יחסית של הקפסיד החלבוני שלהם לתנאי הסביבה. לפיכך, חלק ניכר מהעמידות שלהם תלוי בשלמות המעטפת הנגיפית הפגיעה לשלל חומרים, הנכללים בקטגוריות הנ"ל. נגיפים רבים המכילים מעטפת נגיפית אינם מסוגלים לשרוד פרק זמן ממושך מחוץ למאחסן ומוכרחים להיות מועברים ישירות מפונדקאי לפונדקאי דרך נוזלי הגוף השונים.
להלן רשימה חלקית של נגיפים פתוגניים הומאניים המכילים מעטפת נגיפית:
נגיפי DNA

Herpesviridae - כל 8 נגיפי ההרפס ההומאניים (HSV-1/2, VZV, EBV, CMV, HHV-6/7, KSHV)
Poxviridae -נגיף האבעבועות השחורות.
נגיפי RNA

Flaviviridae - נגיפי קדחת מערב הנילוס, קדחת דנגי וצהבת נגיפית מסוג C.
Togaviridae - נגיף האדמת, O'nyong-nyong virus.
Coronaviridae - נגיפי הסארס והקורונה.
Deltavirus - נגיף צהבת נגיפית מסוג D
Orthomyxoviridae - נגיפי אינפלואנזה מסוג A,B,C.
Paramyxoviridae - נגיפי הפרא-אינפלואנזה מסוג 1,2,3,4 ו-RSV.
Rhabdoviridae - נגיף הכלבת.
Bunyaviridae - נגיף ההנטה.
Filoviridae - נגיפי אבולה ומרבורג.
רטרווירוסים

Deltaretrovirus - נגיפי HTLV מסוג 1, 2.
Lentivirus - נגיפי HIV מסוג 1,2.
Hepadnaviridae - נגיף צהבת נגיפית מסוג B.
ראו גם

נגיף
לקריאה נוספת

David O.White, Frank J. Fenner, Medical Virology fourth edition, 1994.
הערות שוליים

1 2  , David O.White, Frank J. Fenner, Medical Virology fourth edition, עמוד 14
מפרץ קוטור

מפרץ קוטור (סרבית Boka Kotorska או Бока Которска, איטלקית Bocche di Cattaro) הוא מפרץ מפותל בים האדריאטי בצפון-מערב מונטנגרו. המפרץ שבשל צורתו וההרים התלולים המקיפים אותו מכונה לעיתים "הפיורד הדרומי באירופה" הוא למעשה עמקו השקוע של נהר בוקליי (Bokelj) שזרם בעבר מהר אוריין (Orjen) אל הים האדריאטי. המפרץ היה מיושב מהעת העתיקה, והערים קוטור ממנה קיבל את שמו, ריסן (Risan, איטלקית Risano), טיווט (Tivat, איטלקית Teodo), פרסט (Perast, איטלקית Perasto) והרצג נובי (Herceg Novi, איטלקית Castelnuovo), יחד עם נופי המפרץ עצמו, מהוות כולן אטרקציות תיירותיות. בשנת 1979 הוכרז חלקו המזרחי של המפרץ (אגני קוטור וריסן) לאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

שטחו של המפרץ הוא 87 קמ"ר, עומקו המרבי הוא 60 מטר, ועומקו הממוצע הוא 27.3 מטר. אורכו של המפרץ 28.13 ק"מ ורוחבו נע בין 300 מטר ל-7 ק"מ. אורך חופיו של המפרץ הוא 107.3 ק"מ והוא מנקז שטח של כ-4,000 קמ"ר. המפרץ היה נהר שעבר תהליכים טקטונים וקרסטים ואשר הביאו להיעלמותו.
המפרץ מורכב ממספר אגנים קטנים המחוברים זה לזה במצרי ים, ומהווה את אחד מהמעגנים הטבעיים הטובים ביבשת. בחלק הפנימי נמצאים האגנים של קוטור וריסן, שניהם בצורת משולשים, והשוכנים בצילם של הר אוריין והר לובצ'ן (Lovćen). אגנים אלה מחוברים במצר וריגה (Verige, איטלקית "קטנה" Catene) באורך של 2 ק"מ וברוחב של 300 מטר אל אגן טיווט, גם הוא בצורת משולש; וזה מחובר בתעלת קומבור (Kumbor) אל האגן החיצוני שליד הרצג נובי. על חלקו החיצוני של המפרץ מגונן חצי האי פרבלקה (Prevlaka, בקרואטית "מצר יבשה") השייך לקרואטיה ומהווה את הנקודה הדרומית ביותר של מדינה זו. סוגיית השליטה בחצי האי פרבלקה הייתה נתונה במחלוקת בין שתי המדינות, אך לאחרונה הכירה מונטנגרו בריבונותה של קרואטיה בפרבלקה.
אקלים

במפרץ שורר אקלים ים תיכוני גשום במיוחד, והר אוריין שמצפון למפרץ זוכה לכמות המשקעים הגדולה באירופה - כ-6,250 מ"מ. בריסן שלחוף המפרץ עצמו יורדים מדי שנה כ-3,500 מ"מ של משקעים. משמעות העובדה שמרבית המשקעים יורדים בחורף היא שבימים ספורים בחודשי החורף עשויים לרדת עד 200 מ"מ של גשם המחיים את המעיינות והמפלים הקרסטים. בין אלה ידועים במיוחד מעיין סופוט (Sopot) שהוא המעיין הקרסטי השופע בעולם (עד 200 מ"ק לשנייה), ומעיין שקורדה (Škurda).
אוכלוסייה

70% מתושבי האזור מתגוררים בערים, עובדה העושה אותו לאזור המעוייר ביותר במונטנגרו. בשנת 2003 התגוררו 71,443 איש סביב המפרץ, כמחצית מהם (33,971 איש) בהרצג נובי. לפי מפקד משנת 1991 הגדירו עצמם 42% כסרבים, 35% כמונטנגרים וכ-8% כקרואטים. את המפרץ חוצה קו מעבורת בנקודה הצרה ביותר שבו, בין קמנרי (Kamenari) ולפטני (Lepetani), ובטיווט שוכן שדה התעופה השני בגודלו במונטנגרו. כלכלת האזור נסמכת בעיקר על ענפי התיירות והשירותים, והחקלאות אינה מהווה ענף פרנסה מרכזי בשל היעדר קרקע המתאימה לכך. ענף החקלאות העיקרי הוא החקלאות הימית, כלומר דייג וגידול צדפות למאכל במימי המפרץ.
תיירות

מפרץ קוטור הוא חלק מהריביירה של מונטנגרו, הנפרשת לאורך 283 קילומטרים של חופי הים האדריאטי. מאז שב השקט לשרור במדינות יוגוסלביה לשעבר, לאחר מלחמת האזרחים וההיפרדות מסרביה, חוזרים תיירים רבים ומציפים את חופי מפרץ קוטור. העיר המרכזת את מירב התיירים היא העיר קוטור. כביש מפותל עולה מקוטור לעבר העיירה נייגושי והר לובצ'ן, ממנו יש נקודות תצפית מרהיבות על מפרץ קוטור.
גלריה

מראה במפרץ קוטור
פראסט
העיר קוטור
ריסן
העיר קוטור לוחופי מפרץ קוטור
מראה מפרץ קוטור-מונטנגרו
מעלה אהרן

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 חבל ארץ:  נגב
 תאריך ייסוד:  2023
מעלה אהרון הוא קיבוץ שעתיד להיווסד באזור העיר ערד וייקרא על שם אהרן ידלין, שר החינוך וחתן פרס ישראל. הגורם המבצע לבניית הקיבוץ יהיה החטיבה להתיישבות והוא יוקם בשיתוף עם תנועת הבוגרים של השומר הצעיר.
רקע

ב-30 באוקטובר 2011 התקבלה החלטת ממשלה מספר 3782 ובה הוחלט על הקמת יישוב חדש בגזרה הצפון מזרחית של מטרופולין באר שבע, ב"מסגרת החזון הציוני להפרחת הנגב".
בשנת 2014 המליצה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הקמת יישובים חדשים בחלק המזרחי של מבואות ערד, בין כביש 80 לכביש 31.
בשנת 2022 קיבלה ממשלת ישראל השלושים ושש החלטה להקים את חמישה יישובים במבואות ערד. ביולי 2022 שרת הפנים אילת שקד החליטה כי אחד מן היישובים יהיה קיבוץ.
בשנת 2023 ועדת השמות הממשלתית הודיעה כי היא מתנגדת לקריאת הקיבוץ על שמו של אהרן ידלין.