stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פשרת מיזורי

מפת ארצות הברית ב-1820. הפשרה אסרה עבדות בטריטוריות הלא מאורגנות (ירוק כהה) והתירה עבדות במיזורי (צהוב) וארקנסו (תכלת, דרום)
השטחים שנקנו במסגרת רכישת לואיזיאנה (מוצגים ברקע לבן), כ-17 שנים לפני פשרת מיזורי.
פשרת מיזורי (באנגלית: Missouri Compromise) הייתה חוק פדרלי שהתקבל בקונגרס האמריקאי בשנת 1820 ביחס לעבדות בארצות הברית. החוק היווה פשרה בין מדינות הדרום שתמכו בעבדות ורצו בהרחבתה, לבין מדינות הצפון שהתנגדו לעבדות ותמכו בבלימת התפשטותה. החוק הכיר במיזורי כמדינת עבדות, במיין כמדינה חופשית מעבדות, ואסר על עבדות בשאר הטריטוריות שנוספו לארצות הברית בשנת 1803 ברכישת לואיזיאנה (מרכז ארצות הברית של ימינו) מצפון לקו הרוחב 36°30′ צפון (אנ').
החוק עבר בקונגרס ה-16 ב-3 במרץ 1820, והנשיא ג'יימס מונרו חתם עליו שלושה ימים אחר כך, ב-6 במרץ.
רקע

ב-1818 ביקשה מיזורי להצטרף לאיחוד כמדינה. עד אותה עת היו באיחוד 22 מדינות, 11 חופשיות מעבדות ו-11 המתירות עבדות, כך שנשמר האיזון בנושא זה. בקשתה של מיזורי להתקבל לאיחוד יצרה חשש מהפרת האיזון.
במקביל, ביקשה גם טריטוריית מיין, הנקייה מעבדות, להצטרף לאיחוד. הדיון בשתי הבקשות גרם לעימות בין שני בתי הקונגרס (הסנאט ובית הנבחרים), לא רק בנושא העבדות עצמו, אלא גם בעניין צירופן של מיין ומיזורי לאיחוד על סמך אותו חוק.
בפשרה שהושגה בסופו של דבר, "פשרת מיזורי", אושרה בקשת שתי הטריטוריות להצטרף לאיחוד כמדינות - מיין כמדינה חופשית מעבדות, ומיזורי כמדינה המתירה עבדות, ונקבע שבכל הטריטוריות שמצפון לקו הרוחב '36°30 (בערך המשכו של קו מייסון-דיקסון), והכלולות בשטחי רכישת לואיזיאנה תיאסר העבדות, פרט למדינת מיזורי עצמה שנמצאת צפונית לקו רוחב זה.
הפשרה עברה כשני חוקים נפרדים, האחד לצירופה של מיין והשני לצירופה של מיזורי, ולאיסור העבדות בשטחים שמצפון לקו הרוחב שנקבע, ואושרה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו בתחילת מרץ 1820.
הקיטוב הפוליטי סביב נושא העבדות הלך וגבר. פשרת מיזורי דחתה בכמה עשרות שנים את העימות הבלתי נמנע בין הצפון לבין הדרום בנושא העבדות, עימות שפרץ בסופו של דבר במלחמת האזרחים האמריקנית ב-1861. עוד לפני פרוץ מלחמת האזרחים בוטלה פשרת מיזורי עם חקיקת חוק קנזס נברסקה ב-1854, ואף הוכרזה כמנוגדת לחוקה ב"פסק דין דרד סקוט" ב-1857.
ראו גם

מדינות עבדות ומדינות חירות בארצות הברית
התנועה לביטול העבדות
תמיכה בעבדות
פסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד
פפאביל

פפאביל (באיטלקית: Papabile) הוא מונח פופולרי (לא מונח כנסייתי רשמי) המתאר אדם שהוא מועמד טוב להיות אפיפיור. בדרך כלל מסמנים מומחים בתחום ועיתונאים קרדינלים בכירים ובולטים בתקופה בה נערכות בחירות לאפיפיורות (קונקלווה) ולאורך כל ההיסטוריה אף נערכו הימורים בנוגע לסיכויי פפאבילים שונים להיבחר לאפיפיור.
בעוד שבמקרים מסוימים (ראו להלן) פפאבילים שסומנו מראש אכן נבחרו לכהונה, הרי שפעמים רבות נבחר לכהונה דווקא מועמד שלא בלט כפפאביל לפני כן, בשל הנטייה לבחור במקרים רבים דווקא מועמדים של פשרה ולאו דווקא מועמדים בעלי פרופיל גבוה המעוררים גם התנגדות רבה. על מנת להזהיר מועמדים אפשריים מגאווה נטבעה האמרה העממית: "מי שנכנס לקונקלווה כאפיפיור (בעיני עצמו ואחרים) - יוצא כקרדינל (כלומר לא נבחר)". מספר אפיפיורים בולטים לא היו פפאבילים ובחירתם היוותה הפתעה (בהם יוחנן העשרים ושלושה ויוחנן פאולוס השני).
פפאבילים שנבחרו לאפיפיורים

פרנצ'סקו סבריו קסליוני פיוס השמיני, 1829
ג'אקינו פצ'י, לאו השלושה עשר, 1878
ג'קומו דלה צ'זה, בנדיקטוס החמישה עשר, 1914
אאוגניו פצ'לי, פיוס השנים עשר, 1939
ג'ובני בטיסטה מונטיני, פאולוס השישי, 1963
יוזף רצינגר, בנדיקטוס השישה עשר, 2005
פפאבילים בולטים שלא נבחרו

הקרדינל רוברטו בלרמינו נחשב ל"מועמד קבוע", אך לא נבחר מעולם, בשל היותו ישועי, גברו עליו פאולוס החמישי וגרגוריוס החמישה עשר
ברתולומאו פצ'ה, נונציו בכיר בשלטונו של פיוס השביעי ומזכיר המדינה בימי פיוס השמיני, על בחירתו ב-1829, עם מותו של פיוס השמיני, הוטל וטו מצד צרפת
אימנואלה דה גרגוריו, פפאביל להחלפתם הן של פיוס השמיני והן של לאו השנים עשר
מריאנו רמפולה, מזכיר המדינה של לאו השלושה עשר, בחירתו נתקלה בווטו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. אחד מצעדיו הראשונים של האפיפיור הנבחר, פיוס העשירי, היה לבטל את זכות הווטו של השליטים על החלטות הקונקלווה (Jus exclusivae)
ארכיבישוף מילאנו קרלו מריה מרטיני, היה מועמד מוביל לרשת את יוחנן פאולוס השני ב-2005 ואף זכה ביותר קולות ממנו בהצבעה הראשונה, אך הפסיד לפפאביל אחר, יוזף רצינגר
שמו של פיטר טורקסון, קרדינל מגאנה, הועלה כפפאביל על ידי עיתונאים וספקולנטים בין התפטרותו של בנדיקטוס השישה עשר והיבחרו של פרנציסקוס
ראו גם

רשימה קצרה
הערות שוליים

↑  THE DEATH OF POPE PIUS IX.; MOURNING AND GAMBLING IN PARIS. , הניו יורק טיימס, 2 במרץ 1878
↑  Offshore sites let you risk cash, God's wrath on next pope‏ 14 באפריל 2005
↑  הקדוש בלרמינו
↑  Cardinals Gather Today in Secret to Elect the Next Pope, הניו יורק טיימס, 18 באפריל 2005
↑  שי אילן, האם האפיפיור הבא יגיע מאפריקה?, באתר nrg
↑  סער הס, היורש של בנדיקטוס: אפיפיור שחור ראשון?, באתר ynet, 12 בפברואר 2013
פרוקיון

| --- | --- |
   
 מיקומו של פרוקיון בקבוצת כלב קטן
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  כלב קטן
 שמות נוספים:  α בכלב קטן, גליזה 280, LHS 233
 סוג:  תת-ענק לבן - צהבהב
 בהירות נראית:  0.40
 סיווג ספקטרלי:  F5 IV-V
 עלייה ישרה:  07ʰ 39ᵐ 18ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏29″ ‏13′ ‏05°‏+ מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.65
 מרחק:  0.03 ± 11.4  שנות אור 0.01±3.5  פארסק
 רדיוס:  1.86 רדיוסי שמש
 מסה:  1.5 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 7.73 מהשמש
 טמפרטורה:  6,650 K
 מהירות סיבוב:  7.4 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  −4.50528±0.020786 קילומטר לשנייה
 תנועה עצמית:  1,251 מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  284.56±1.26 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  7.44 
 מערכת
 כוכבים נלווים:  פרוקיון B
 
| --- | --- |

 נתוני תצפית
 סוג:  ננס לבן
 בהירות נראית:  10.7
 סיווג ספקטרלי:  DA
 עלייה ישרה:  −714.59±2.06 אלפיות שניית קשת בשנה
 נטייה:  −1,036.8±1.15 אלפיות שניית קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  13
 מרחק:  11.4  שנות אור 3.5  פארסק
 רדיוס:  0.02 רדיוסי שמש
 מסה:  0.6 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 0.00055 מהשמש
 טמפרטורה:  9,700 K
 מהירות סיבוב:  7.4 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  −4.50528±0.020786 קילומטר לשנייה
 היסט:  284.56±1.26 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  7.44 
 
פרוקיון או α בכלב קטן הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים כלב קטן. זהו הכוכב השמיני בבהירותו בשמי כדור הארץ, מרחקו 11.4 שנות אור ממערכת השמש והוא מהווה את הקודקוד המזרחי של משושה החורף. זהו למעשה כוכב זוגי, אך הפרש הבהירויות בין שני הכוכבים הוא כל כך גדול, שקשה מאוד להבחין בכוכב העמום מבין השניים.
מאפיינים

הכוכב הראשי במערכת הוא פרוקיון-A, כוכב מסוג ספקטרלי F5 IV-V, צבעו לבן - צהבהב והוא מאיר בעוצמה של פי 7.7 מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו גבוהה יחסית לכוכבים מסוגו, מה שמביא לסיווגו כתת-ענק ונראה שהוא סיים להתיך את המימן שבליבתו להליום ונמצא בשלב של התכת מימן בשכבות חיצוניות יותר - תהליך שמביא ליציאתו מהסדרה הראשית תוך התרחבותו בדרך להפיכתו לענק אדום בתוך מספר עשרות מיליוני שנים.
הכוכב המשני במערכת הוא הננס לבן פרוקיון-B. שני הכוכבים מקיפים זה את זה ב-41 שנות ארץ במסלול אקסצנטרי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 9 יחידות אסטרונומיות ל-21 יחידות אסטרונומיות. פרוקיון-B חיוור פי 14,000 מפרוקיון-A, ובשל המרחק הקטן יחסית ביניהם, קשה מאוד מאוד להבחין בפרוקיון-B, אפילו באמצעות טלסקופים גדולים.
היסטוריה

פירוש השם פרוקיון ביוונית הוא "לפני הכלב", שכן הכוכב זורח באירופה מעט לפני סיריוס, כוכב הכלב, ומבשר על בואו. גם בתרבויות עתיקות נוספות כמו בבל ומצרים העתיקה נקשרו סיריוס ופרוקיון זה בזה ונקראו לעיתים "כוכבי הכלב".
קיומו של פרוקיון-B, הננס הלבן, נחזה עוד בשנות ה-40 של המאה ה-19 בעקבות מדידות מדויקות של מיקומו של פרוקיון בשמים ושל מהירות התנועה שלו ביחס למערכת השמש. בשנת 1861 חושב זמן הקפה של המערכת על ידי האסטרונום הגרמני ארתור אוורס, אך רק בשנת 1896 הוא נצפה לראשונה במצפה הכוכבים ליק על ידי האסטרונום ג'ון שברל באמצעות טלסקופ בקוטר של 91 ס"מ.
הערות שוליים

↑  VizieR: LHS 233, LHS Catalogue, 2nd Edition (Luyten 1979)
פרסביאקוזיס

| --- | --- |
 תחום:  רפואת אף אוזן גרון 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  855989 
 MeSH:  D011304
 סיווגים
 ICD-10:  H91.1 
 ICD-11:  AB54 
 
פרסביאקוזיס או פרסביקוסיס (Presbyacusis או Presbycusis; מיוונית presbys-זקן ,akousis- שמיעה) היא תופעה הקשורה לאובדן שמיעה חושית עצבית עם העלייה בגיל.
בעקבות ההשפעה המצטברת של ההזדקנות על השמיעה, נגרמת ירידה בשמיעה בתדרים הגבוהים. תופעת הפרסביאקוזיס אומנם מצטברת עם הגיל, אך יש גורמים נוספים המשפיעים עליה. מקובל ברפואה להבחין בארבעה טיפוסים עיקריים של פרסביאקוזיס:
חושי (Sensory presbyacusis) – מאופיין בניוון האיבר הקורטי.
עצבי (Neural presbyacusis) – מאופיין בניוון של תאי עצב בשבלול, בגנגליון הספירלה.
חילוף חומרים (Vascular presbyacusis) – מאופיין בניוון של רקמת ההפרשה (stria vascularis) לכל אורכו של השבלול.
שבלול מוליך (Conductive presbyacusis) – מאופיין בהקשחה של הקרום הבזילארי (basilar membrane) ולכן פוגע בתנועה שלו.
פרנצ'סקו פאבונה

| --- | --- |
 לידה:  1695 אודינה, איטליה 
 פטירה:  1777 (בגיל 82 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 
"קופידון מנחם את האלה ונוס הפצועה" - ציור מאת פרנצ'סקו פאבונה
פרנצ'סקו פאבונה (באיטלקית: Francesco Pavona;‏ בערך 1695, אודינה – ונציה בסביבות 1777) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק. הוא היה פרפטי, והתפרסם בעיקר ברחבי אירופה בזכות דיוקנאות הפסטל שלו, הדומים בסגנונם לרוזלבה קריארה.
בהתחלה למד פאבונה באודינה, אצל צייר הפסטל קרניאו, ואחר כך עבר לבולוניה, כדי לעבוד עם ג'ובאני ג'וזפו דאל סולה. לאחר שסיים את עבודותיו, למד פאבונה במילאנו, ומשם המשיך ללמוד בג'נובה, איטליה, ולאחר מכן למד בספרד, פורטוגל וגרמניה. הוא התחתן והקים משפחה בדרזדן, גרמניה, שם צייר עבור בית המשפט. הוא חזר לבולוניה. אחרי כמה שנים עזב לוונציה, שם היה אחד מהפרופסורים המייסדים של האקדמיה לאמנויות שבונציה. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  The history of painting in Italy: from the revival of the fine arts ..., Volumes 5-6 (1828), By Luigi Lanzi, page 230
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123270154  ISNI: 0000 0001 1578 7289  RKD: 62199  SUDOC: 136756751  ULAN: 500008781  VIAF: 95734743   WorldCat (עם VIAF): 95734743 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנצ'סקו פאבונה".
פרונלה, מלכת אראגון

פרונלה, מלכת אראגון (29 ביוני /11 באוגוסט‏ 1136 – 15 באוקטובר 1173), ששמה מאוית גם פטרונילה או פטרונלה (באראגונית: Peyronela או Payronella‏, בקטלאנית: Peronella), הייתה מלכת אראגון מהוויתור של אביה, רמירו השני, ב-1137 ועד לוויתור שלה ב-1164. לאחר התפטרותה פעלה כעוצרת של בנה (1164–1173). היא הייתה החברה השלטת האחרונה בשושלת חימנס באראגון, ובאמצעות נישואים העבירה את כס המלוכה לבית ברצלונה.
ראשית חייה

פרונלה הגיעה לכס המלכות בנסיבות מיוחדות. אביה, רמירו, היה הבישוף של ברסטרו-רודה כאשר אחיו, אלפונסו הראשון, מת ללא ילדים ב-1134. אלפונסו השאיר את הכתר לשלושת המסדרים הצבאיים הדתיים, אך החלטתו לא כובדה. האצולה של נווארה בחרה מלך משלה, והחזירה את עצמאותה, והאצולה של אראגון העלתה את רמירו לכס המלכות. כמלך, הוא קיבל את רשות האפיפיור לנטוש את נדרי הנזירות שלו כדי להבטיח את הירושה לכס המלכות. המלך רמירו הנזיר, נישא לאגנס מאקוויטניה ב-1135 ילדתם היחידה, פרונלה, נולדה בשנה לאחר מכן בווסקה.
נישואיה של פרונלה היו עניין מדיני חשוב מאוד. האצולה דחתה את הצעתו של אלפונסו השביעי, מלך קסטיליה לארגן נישואים בין פרונלה לבנו סנצ'ו ולחנכה בחצרו. כשהייתה רק בת קצת יותר משנה, פרונלה אורסה בברסטרו ב-11 באוגוסט 1137 לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שהיה מבוגר ממנה בעשרים ושלוש שנים.
שלטונה כמלכה

באל קסטלאר ב-13 בנובמבר 1137, רמירו התפטר, העביר את הסמכות לרמון ברנגר וחזר לחיי נזירים. רמון ברנגר שלט דה פקטו בממלכה תוך שימוש בתואר "נסיך האראגונים" ("princeps Aragonensis").
באוגוסט 1150, כשפרונלה הייתה בת ארבע עשרה, נחגג טקס הנישואין שנערך בעיר ליידה. הנישואין התממשו בתחילת שנת 1151, כשהיא הגיעה לגיל 15. מהנישואין נולדו להם חמישה ילדים: פדרו (1152–1157), רמון ברנגר (1157–1196), פדרו (1158–1181), דולסה (1160–1198), וסנצ’ו (1161–1223). בזמן שהייתה בהריון עם ילדה הראשון, ב-4 באפריל 1152, היא כתבה צוואה המורישה את ממלכתה לבעלה במקרה שתמות בעת הלידה.
בזמן שבעלה שהה בפרובאנס (1156–1157), שם היה יורש העצר (מאז 1144) עבור הרוזן הצעיר רמון ברנגר השני, נשארה המלכה פרונלה בברצלונה. רישומי חשבונאות מראים שהיא נעה בין ברצלונה לבין וילמאג'ור וסנט סלוני בעודה עומדת בראש בית המלוכה בהיעדרו של בעלה.
לאחר מות בעלה בשנת 1162, קיבלה פרונלה את המחוז המשגשג בסלו ואת עמק דה ריבס לכל חייה. בתור אלמנה, היא הייתה השליטה היחידה של אראגון במשך השנתיים הבאות.
עוצרת

בנה הבכור היה בן שבע כאשר, ב-18 ביוני 1164 ויתרה פרונלה על כס המלכות של אראגון והעבירה אותו אליו. המשפט הראשון של כתב הוויתור על הכס בלאטינית הוא:
.Actum est hoc in Barchinona XIII kalendas julii anno Dominice incarnationis MC LXIII
("זה נעשה בברצלונה, ב-14 ביולי בשנת אדוננו 631...")
כאשר רמון ברנגר ירש את כס המלכות מאמו, הוא שינה את שמו לאלפונסו מתוך כבוד לאראגונים. הבן השני, בשם פדרו, שינה את שמו לרמון ברנגר. בנה ויורשה היה רק בן שבע כאשר ויתרה לטובתו, וכך היא המשיכה לשלוט לאחר התפטרותה, כשהפעם פעלה כעוצרת בתקופת נערותו.
פרונלה מתה בברצלונה באוקטובר 1173 ונקברה בקתדרלת ברצלונה; הקבר שלה אבד. לאחר מותה, חזרו נחלות בסלו ו-ואל דה ריבס לנחלתו הישירה של רוזן ברצלונה, בנה אלפונסו, והוא בתורו העניק את בסלו לאשתו, סנצ'ה. בהרי הריבס, קבע לו הפקיד המקומי, רמון, "רשות מנהלית עצמאית למעשה". הוא ערך רשימת מצאי של טובין עבור פרונלה לאחר מותו של רמון ברנגר, בנו עלה לשלטון ב-1198.
מורשת

בשנת 1410, לאחר מותו של המלך מרטין ללא חיים צאצאים לגיטימיים, נכחד בית ברצלונה בקו הגברי. שנתיים לאחר מכן, פרננדו הראשון עלה לשלטון על פי "הפשרה של קאספ" (Caspe). אף על פי שפרננדו ניצח בעיקר מסיבות פוליטיות וצבאיות, הבסיס החוקי למועמדותו היה ירושה בקו הנשי, בהיותו קרוב משפחה הגברי הלגיטימי הקרוב ביותר של מרטין, אבל קשור דרך אישה. יריבו הראשי, חיימה השני, רוזן אורחל, היה קשור למרטין רחוק יותר, אך בקו הגברי. בקטלוניה היו סימנים שנאסר על נשים לכהן בתפקידים פקידותיים (כלומר תפקידים שמתתנים אליהם, בניגוד לתארים שעוברים בירושה), אך באראגון לא הייתה חקיקה בנושא. בשני המקומות היו מקרים של נשים שהעבירו את זכותן לבניהן, והעיקרית מביניהן הייתה פרונלה, שהזכות לכס שהעבירה למרטין הוותה תקדים.
יש ויכוח אם פרונלה הייתה השליטה האמיתית של אראגון. יש הטוענים שרמירו השני נתן את ממלכת אראגון לחתנו ושנוכחותה של פרונלה הייתה משנית. לפי ז'רונימו דה זוריטה, היסטוריון ספרדי בן המאה ה-16, היה סעיף בהסכם עם רמון ברנגר שקבע שאם פרונלה תמות, אראגון תעבור לילדיו של רמון ברנגר דרך נישואים שניים עתידיים. בכל מקרה, אין מספיק תיעוד כדי לגבש אמירה חד משמעית לגבי השאלה, והפשרה של קאספ אישרה את הלגיטימיות של העברת הזכות לכתר דרך אישה.
הערות שוליים

↑  "Gran Enciclopedia Aragonesa". אורכב מ-המקור ב-2016-03-06. נבדק ב-2009-10-18.
↑  Antonio Ubieto Arteta (1987), Historia de Aragón: creación y desarrollo de la corona de Aragón (Zaragoza: Anubar), p. 131.
↑  Ana Isabel Lapeña Paúl (2008): "Apéndice III. Ramiro II en la Crónica de San Juan de la Peña". Ramiro II de Aragón: el rey monje (1134–1137). Gijón: Trea. p. 298. מסת"ב 978-84-9704-392-2
1 2  B. F. Reilly, The Kingdom of León-Castilla Under King Alfonso VII, 1126–1157 (University of Pennsylvania Press, 1998), 61.
↑  Reilly, The Kingdom of León-Castilla Under King Alfonso VII, 109.
↑  Reilly, The Kingdom of León-Castilla Under King Alfonso VII, 118.
↑  T. N. Bisson, Fiscal Accounts of Catalonia under the Early Count-Kings (1151–1213) (Berkeley: University of California Press, 1984), 50.
↑  Bisson, Fiscal Accounts, 179.
↑  Bisson, Fiscal Accounts, 185.
↑  Cristina Segura Graió, "Derechos sucesorios al trono de las mujeres en la Corona de Aragón" Mayurqa 22 (1989): 591–99.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1047470497  VIAF: 306293776   WorldCat (עם VIAF): 306293776 
כתב הוויתור על הכס של פרונלה לטובת בנה
פשתיים

| פשתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: פשתיים
שם מדעי
 Linaceae ‏פרלב, 1818
תחום תפוצה

פשתיים (שם מדעי: Linaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת בעיקר צמחים עשבוניים ולעיתים נדירות עצים. מרבית הסוגים במשפחה זו בעלי עלים פשוטים, הצומחים לסירוגין. המשפחה מכילה כ-250 מינים שונים, הפזורים בכל רחבי תבל. המינים נכללים בשמונה סוגים, מתוכם הגדול והבולט הוא הפשתה, המונה 180 עד 200 מיני פשתה.
טקסונומיה

תחת מערכת המיון קרונקוויסט מ-1981, היו הפשתיים תחת סדרה משל עצמם, הפשתאים (Linales). לאחר מחקרים גנטיים של קבוצת APG מ-2003, הם מסווגים כעת תחת הסדרה החדשה מלפיגאים.
מינים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
פשתן
פשתה שעירה
פנקס חיסונים

פנקסי-חיסונים ישראליים
פנקס מודרני יותר בצבע כחול
פנקס חיסונים הוא רשומה רפואית לתיעוד החיסונים שאדם חוסן בהם מלידתו, שמשמשת למעקב רפואי ומניעת מתן חיסון כפול. הפנקס הוא מסמך רשמי האמור לשמש לאורך כל חיי המטופל, ולעיתים מורכב מרישום אחד או יותר.
בעוד שתעודת החלמה (אנ') ניתנת למטופל לאחר שכבר נדבק במחלה והחלים ממנה, פנקס חיסונים נבדל ממנה בעידוד ההתחסנות המוקדמת שתמנע או תקל את חומרת ההידבקות במגפה.
היסטוריה > בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראשיתה של תעודת ההתחסנות באמנה שאישרה ועידת התברואה הבין-לאומית כחלק מתקנות התברואה הבין-לאומיות בשנת 1933 בהאג שבהולנד, ובה נקבע לראשונה הנפקת תעודות אישור התחסנות שעיצובן אושר ב-1935 ועודכן ב-1944. הארגון הכיר בהנפקת תעודות לחמש מחלות בהן קדחת צהובה, טיפוס הבהרות ואבעבועות שחורות. ארגון הבריאות העולמי הוקם בשנת 1946, אימץ בשנת 1951 את תקנות הבריאות הבין-לאומיות שנקבעו בוונציה שהסדירו את הנושא מאז.
הפנקס הבינלאומי הוא בצבע צהוב ואותו מקבלים בין השאר תיירים המתחסנים במרפאות מטיילים.
היסטוריה > בישראל

פנקסי החיסונים בישראל עברו מספר גלגולים בהם פנקס חיסונים צהוב ובהמשך בכריכה כחולה ועד לפנקס דיגיטלי המתועד בקופות החולים. בחלק מהקופות הונפק פנקס בצבע ורדרד למחוסני טטנוס.
הפנקס מונפק עם קבלת חיסון ראשון בלידה ומלווה את התינוק בהמשך בחיסונים הנוספים בטיפת חלב.
ישנם חיסונים נוספים הניתנים בחטיבה ובתיכון כחיסון לחצבת, שעלת ושפעת. אחות בית הספר אחראית לרישום ומעקב.
בשנת 2017, קבע משרד הבריאות כי ינוהל מאגר ממוחשב שירכז את הנתונים כולל התיק הרפואי מלשכת הגיוס של חיל הרפואה ומרפאות המטיילים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוענק תו ירוק למחוסני חיסון נגד COVID-19 שאפשר למי שקיבל את כל מנות החיסון, להיכנס למקומות בילוי, לטייל ולהיכנס למקומות סגורים. על התו נמתחה ביקורת ציבורית בטענה לפגיעה בפרטיות, ואיסוף נתונים על אזרחים. לאחר מכן נחקק חוק בכנסת המאפשר לרשויות מקומיות לאסוף מידע על אזרחים שסירבו להתחסן.
תוכן הפנקס

כמסמך רשמי, קבע משרד הבריאות כי יירשמו נתונים חשובים רבים בהם פרטי החיסון, תאריך ומספר המנה אם מדובר בחיסון רב-מנתי.
בנוסף נרשמים שם התרכיב, מספר אצווה (אנ') למעקב, שם מבצע החיסון בין אם מדובר באחות קהילה, או רופא ותגובות חריגות לאחר מתן החיסון.
כמו כן, נרשמות סיבות שבעקבותיהן הוחלט שלא לחסן כנגד מחלה מסוימת, לדוגמה אם חלה באבעבועות רוח ואין צורך במנה נוספת לאחר מחלה.
בעקבות התפתחות הטכנולוגיה, הונפקו בתחילה מדבקות נתלשות על גבי מזרק החיסון לתלישה והדבקה ברורה יותר בפנקס כתחליף לכתב יד שעשוי להיות לא קריא.
לאחר המעבר לניהול רשומות רפואיות באופן דיגיטלי, הפך המעקב לפשוט וקל יותר והרישום מפורט וממוחשב.
שחזור פנקס שאבד, ידרוש בדרך כלל פניה לגופי בריאות שונים בהם טיפת חלב, קופת החולים, משרד הבריאות וצה"ל לאיתור המידע ההיסטורי להנפקת פנקס חדש. במקרה וחלק מהחיסונים לא נרשמו באופן ממוחשב, ייתכן ולא ניתן יהיה לשחזר את המידע באופן מדויק ויידרש ייעוץ פרטני עם רופא או בדיקה סרולוגית לאיתור נוגדנים למחלות מסוימות.
אופן השימוש

על נושאו, להביאו לכל חיסון לצורך השוואה ורישום החיסון הניתן. כך למשל בעת חיסון בבית ספר על ידי אחות קהילה ובלשכת הגיוס בגיוס לצה"ל. החיסונים נרשמים גם בפנקס שבי במקרה והחייל נפל לכוחות אויב.
ראו גם

תו ירוק
הערות שוליים

↑  Whiteman, Marjorie Millace (1968). Digest of International Law. Volume 9. Washington, D.C.: U.S. Department of State. p. 1202. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  International Sanitary Convention for Aerial Navigation, of 1944, Modifying the International Sanitary Convention for Aerial Navigation of April 12, 1933: Message from the President of the United States Transmitting a Certified Copy of the International Sanitary Convention for Aerial Navigation, 1944, Modifying the International Sanitary Convention for Aerial Navigation of April 12, 1933, which was Signed for the United States of America, at Washington on January 5, 1945. Washington, D.C.: U.S. Government Printing Office. 1945. p. 25. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  International Sanitary Convention of 1944, Modifying Convention of June 21, 1926: Message from the President of the United States Transmitting a Certified Copy of the International Sanitary Convention of 1944, Modifying the International Sanitary Convention of June 21, 1926, which was Signed for the United States of America at Washington on January 5, 1945. Washington, D.C.: U.S. Government Printing Office. 1945. p. 23. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  רונית וייזר, חיסונים לתינוקות ולילדים: מה מקבלים בכל גיל?, שירותי בריאות כללית, 4 באוגוסט 2020
↑  חיסונים בבית הספר, באתר משרד הבריאות
↑  חיסונים לתלמידי בית ספר, באתר כל זכות
↑  "Israel's dilemma: Can the unvaccinated return to workplaces?". AP NEWS. 2021-04-02. נבדק ב-2021-04-04.
↑  "Israel's vaccine passport scheme 'is no golden ticket'". politics.co.uk. 2021-04-21. נבדק ב-2021-04-28.
↑  שחזור פנקס חיסונים, באתר משרד הבריאות, נובמבר 2023
↑  שחזור פנקס חיסונים, באתר מכבי שירותי בריאות, 30 בדצמבר 2020
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פנקס חיסונים בינלאומי שהונפק בהפיליפינים ב-2021
פרארי 340

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  1952
 יחידות שיוצרו:  4
 מודל אחריו:  פרארי 340 mm
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ (102.4 אינץ')
 מפרט טכני
 מנוע:  4.1 ל' Lampredi V12
 מהירות מרבית:  280
 מעצב:  ג'ובאני מיקלוטי (Giovanni Michelotti)
פרארי 340 מקסיקו (באיטלקית: Ferrari 340 Messico) היא מכונית ספורט של חברת פרארי משנת 1952 שיוצרה עבור מרוצי ה־Carrera Panamericana.
נהגי המרוצים צ'ינטי (Chinetti) ולוקאס ( Lucas) סיימו את המירוץ בברלינטה במקום השלישי.
מפרט טכני

פרארי 340 בעלת מנוע 4.1 ל' Lampredi V12 המפיק כ-280 PS (206 קילו-ואט) ב-6600 סל"ד, ומאיץ למהירות מרבית של 280 קמ"ש, המכונית כולה עוצבה בידי מעצב מכוניות הספורט ג'ובאני מיקלוטי (Giovanni Michelotti)
בסיס הגלגלים של המכונית הוא 2,600 מ"מ (102.4 אינץ'). רק ארבע יחידות יוצרו: שלושה Vignale Berlinettas ו־Vignale Spyder אחד.
דגמי המשך

פרארי 340 mm (גם בעיצובו של ג'ובאני מיקלוטי) היא מודל המשך של ה־340 מקסיקו עם בסיס גלגלים קצר יותר- 2,500 מ"מ (98.4 אינץ'). ה-MM השתמשה באותו מנוע 4.1 ל' Lampredi V12 עם שלושה קרבורטורים דומים של Weber 40DCF שעזרו לה להשיג 280 PS (206 קילוואט) ב-6600 סל"ד ומהירות מרבית של 282 קמ"ש.
כעשר יחידות יוצרו, בהם- ארבע Pinin Farina Berlinettas, שתי Touring Spyders ו-ארבע Vignale Spyders.
הערות שוליים

↑  340 מקסיקו, נתונים, באתר פרארי
↑  Acerbi, Leonardo, Ferrari: All The Cars, Haynes Publishing, עמ' 50–51
↑  מידע אודות 340 mm, באתר פרארי
פרארי 340 mm
פרנצ'סקו צ'ילאה

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1866 Palmi, איטליה 
 פטירה:  20 בנובמבר 1950 (בגיל 84) ואראצה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנצ'סקו צ'ילאה (באיטלקית: Francesco Cilea‏; 23 ביולי 1866 - 20 בנובמבר 1950) היה מלחין איטלקי.
ביוגרפיה

צ'ילאה נמשך למוזיקה מאז ששמע בגיל ארבע את האופרה "נורמה" של בליני. הוא למד בקונסרבטוריון בנאפולי ולקראת סיום לימודיו חיבר את האופרה "ג'ינה", שזכתה להצלחה. בעקבות הצלחה זו חיבר את האופרה LA TILDA בסגנון אופרות הוריזמו.
ב-1897 כתב את האופרה "הארלזיינית" לפי מחזה של אלפונס דודה (למחזה זה כתב ז'ורז' ביזה את המוזיקה המפורסמת שלו "הנערה מארל"). את התפקיד הראשי שר הטנור הצעיר אנריקו קארוזו. האופרה לא זכתה להצלחה, אולם צ'ילאה לא התייאש, ובשנת 1902 חיבר את האופרה המפורסמת ביותר שלו, "אדריאנה לקוברר", עם קארוזו בתפקיד הגברי הראשי. האופרה מבוססת על חייה של השחקנית הצרפתייה אדריאנה לקוברר (1692–1730), שמתה בנסיבות מסתוריות, כנראה על ידי הרעלה בידי אחת מהידידות של מאהבה. העלילה "הותאמה" למדיום האופראי. האופרה זכתה להצלחה עצומה, ולמעשה זו היצירה היחידה של צ'ילאה המבוצעת עד ימינו. זמרות רבות שרו את התפקיד הראשי, ובהן רנאטה טבאלדי ומונסראט קאבאייה.
בשנת 1907 העלה את האופרה האחרונה שלו, "גלוריה", בניצוחו של ארתורו טוסקניני. האופרה לא זכתה להצלחה, וצ'ילאה הפסיק לחבר אופרות. הוא התרכז בהלחנת מוזיקה קאמרית ובהוראה בקונסרבטוריונים של פאלרמו ונאפולי. הסונאטה שלו לפסנתר ולצ'לו, יצירה רומנטית בסגנון המזכיר את בראהמס, עדיין נשמעת מדי פעם בקונצרטים. בשנת 1950 נפטר בעיר ואראצה, בגיל 84.