stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי בונין
גאולוגיה

איי בונין נוצרו בתקופת האאוקן, לפני כ-48 מיליון שנה. הם חלק מקשת איזו-בונין-מריאנה ושוכנים מעל אזור הפחתה של הלוח הפסיפי תחת הלוח הפיליפיני, הפחתה שיוצרת שקע אוקייני מזרחית לאיים. הקרום של איי בונין נוצר מפעילות געשית כשההפחתה החלה לפני 45–50 מיליון שנה, והוא עשוי בעיקר מסלע געשי אנדזיטי הנקרא בוניניט, שעשיר בתחמוצת מגנזיום, כרום וצורן דו-חמצני. איי בונין יכולים לייצג את החלקים החשופים של אופיוליט שטרם ניצב על קרום האוקיינוס. הסלעים באיי וולקנו צעירים הרבה יותר – איוו ג'ימה הוא הר געש רדום המאופיין בנביעה של מספר מעיינות חמים, בפעילות של פומרולות ובהתפרצויות פריאטיות. כך למשל יצרה התפרצות כזו ב-1957 מכתש בקוטר של 35 מטרים ובעומק של 15 מטרים.
אקולוגיה

איי בונין יוצרים אזור אקולוגי מובחן, שלו מאפיינים של יער גשם ממוזג תת-טרופי בעל עלים רחבים, עם מגוון ביולוגי רחב ואנדמיות גבוהה. באיים ישנם כ-500 מינים של צמחים, 43% מתוכם אנדמיים. מבין אלה שאינם אנדמיים, ישנם צמחים שמקורם בצפון-מערב אסיה מחד ובדרום-מזרחה מאידך, אשר משקפים מספר רחב של תהליכים אבולוציוניים.
Pterodroma hypoleuca הוא מין בסוג סערון שבמשפחת היסעוריים החי באיים. Pteropus pselaphon, מין המשתייך למשפחת העטלפים הגדולים ואנדמי לאיים, הוא בסכנת הכחדה חמורה.
ראו גם

מצפה הכוכבים האסטרונומי הלאומי של יפן
הערות שוליים

↑  ב-2007 החליטה יפן לשנות את שם האיים מאיוו ג'ימה לאיוו טוֹ, ראו בשם האי בערך על האי. איי וולקנו אינם מיושבים באופן רשמי, למעט 400 החיילים היפניים שמוצבים בבסיס צבאי איוו ג'ימה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10045280  NKC: ge540863  SUDOC: 119580713  VIAF: 315526675   WorldCat (עם VIAF): 315526675 
האי האהאג'ימה
Pterodroma hypoleuca
אליט

אליט הוא מרכיב מינרלי עיקרי בקלינקר של צמנט פורטלנד. 
נוסחתו הכימית: 3CaO·SiO2, שמו המקוצר לפי הכימיה של חומרים צמנטים: C3S.
אליט הוא אחד מארבעת המינרלים: אליט, בליט, טריקלציום וצליט המרכיבים את הקלינקר (ישנם עוד 5 מינרלים הנמצאים בקלינקר, אך הם לא מופיעים בצורה קבועה). תכולתו בקלינקר נעה בין 45 ל-50 אחוזים.
האליט התגלה בשנת 1897 על ידי טרנבום (Törneborn) בעת שעסק בחקר מבנה המינרל טריקלציום סיליקט.
ב-1977 גילתה הגאולוגית שולמית גרוס את המינרל בתצורת חתרורים שבנגב, ולצורה הטבעית של המינרל (בניגוד לאליט שנוצר באופן מלאכותי) ניתן השם חתרוריט על שם המקום בו נתגלה.
לקריאה נוספת

רחל שלון, חמרי מליטה, ספרים טכניים "מידות", אוגוסט 1964.
סורוקה, יצחק. חומרי מליטה, מלט ובטון. הטכניון - התחנה לחקר הבנייה, 1989, תשמ"ט. עמ' 79-80.
ראו גם

צמנט
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלטער בחור

אלטער בחור (מיידיש: אלטער בחור (נהגה: אַלטֶר בּוֹחֶר), או עלטערער בוחר; בתרגום מילולי "בחור מבוגר") הוא כינוי בציבור החרדי האשכנזי לבחור ישיבה שנשאר רווק בגיל מבוגר יחסית. לקבוצה המבוגרת בישיבה קוראים אלטער'ס.
תיאור כללי

בציבור החרדי מקובל שהנערים לומדים בישיבה מגיל בר המצווה ועד החתונה, גיל הנישואים נמוך ביחס לאוכלוסייה הכללית, בציבור החסידי גיל הנישואים המקובל נע בין הגילאים 18 ל-21  בהתבססות בין היתר לדברי המשנה ”בֶּן שְׁמוֹנֶה עֶשְׂרֵה לַחֻפָּה”, ובציבור הליטאי והספרדי ובחסידות חב"ד נע בין הגילים 21-24.
השוני בין הציבור החסידי לליטאי בעניין זה נובע מהבדלים בגישה האידאולוגית; בישיבות חסידיות הנישואים מוקדמים יותר כדי ללמוד תורה בטהרה ללא מחשבות אסורות, וע"פ דברי הגמרא ”עד גיל עשרים שנה יושב הקב"ה ומצפה לאדם מתי ישא אשה, כיוון שהגיע לגיל עשרים ולא נשא, אומר: תיפח עצמותיו”. ואילו בישיבות ליטאיות גיל הנישואים מאוחר קצת יותר במטרה להספיק ולקיים כמה שיותר את מצוות תלמוד התורה לפני הנישואים המטילים על האדם עול פרנסה, וכפי דברי השולחן ערוך ”ומיהו אם עוסק בתורה וטרח בה ומתיירא לישא אשה כדי שלא יטרח במזונו ויתבטל מן התורה מותר להתאחר”.
הסיבות לעיכוב נישואים אצל תלמידי ישיבה מעבר לגילאים המקובלים נובעות ממספר תופעות חברתיות שחלקן ייחודיות לציבור החרדי. לדוגמה, מקובל בציבור החרדי להמתין עד שאחיו הגדולים של הבחור יתארסו לפני תחילת תהליך השידוך, לבחור בעל בעיה רפואית תוצע בדרך כלל בת זוג עם בעיה רפואית מקבילה, ובחור הנחשב לשבבניק יתקשה למצוא בת זוג ממשפחה מכובדת, מה שאומר שעד שימצאו את השידוך התואם להם עלול להימשך זמן מה, מחמת מעגלי השידוכים הפנימיים בציבור החרדי המצומצמים יחסית.
היחס החברתי לאלטער בחור

היחס לו זוכים הבחורים המבוגרים משתנה ולא אחיד. לעיתים מתחשבים בהם באופן מיוחד, נותנים להם מעמד ואף רוחשים להם כבוד, מחמת גילם המבוגר יחסית ובפרט כאשר מדובר בכאלו שהספיקו ללמוד חלקים רבים בתורה, בתלמוד ובפוסקים ונחשבים לתלמידי חכמים באותה ישיבה. אך בדרך כלל ככל שהם מתבגרים ועדיין לא נישאים, ישנם רינונים אחריהם, מפקפקים בשמם ומעמדם ומאידך מרחמים עליהם, שכן מדובר בבחורים שלא מוצאים את ה'בַּאשֶערְט'. בנוסף, הימצאות "אלטער'ס" - בחורים מבוגרים - בישיבה משמשת כאיום סמוי לבחורים המתמהמהים בבחירת שידוך. מסיבות אלו יעדיף לפעמים האלטער בחור לעזוב את הישיבה ואת מעמדו בה לטובת ישיבה אחרת בה יש יותר בחורים בני גילו. כתוצאה מכך בדרך כלל ככל שהישיבה יותר קטנה, כך יהיו בה פחות בחורים מבוגרים גם באופן יחסי. הישיבה העיקרית אליה פונים הבחורים המבוגרים היא ישיבת מיר, בה מתקבלים רק בחורים מגיל 20 ומעלה ("קיבוץ").
ראו גם

פנויים פנויות
רווקה זקנה
הערות שוליים

↑  החרדים - תפרוסת גאוגרפית, ומאפיינים דמוגרפיים, חברתיים וכלכליים של האוכלוסייה החרדית בישראל, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, יולי 2004
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה כ"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף כ"ט, עמוד ב'.
↑  בעקבות כך השתרש מנהג בישיבות הליטאיות, בו בלילה בו מגיעים לגיל 20 ערים ועוסקים בלימוד התורה כל הלילה. לבטא שהסיבה לעיכוב הנישואין היא הרצון לעמול בתורה ברוגע.
↑  אבן העזר סי' א סעי' ג
↑  ר' רוז, חנן אלפר, תמר אלמוג, ‏הישיבה הגדולה בחינוך החרדי, בארכיון האינטרנט של אתר "אנשים ישראל", 31 במרץ 2008
אליחורף ואחיה בני שישא

אֱלִיחֹרֶף וַאֲחִיָּה בְּנֵי שִׁישָׁא היו סופריו של שלמה המלך. רש"י והמלבי"ם מסבירים את תפקידם: "לרשום דברי הימים, דברי המלך וכל משפטיו".
במקרא לא מסופר עליהם דבר מלבד תפקידם, אך בתלמוד הבבלי מסופר על מותם: שלמה ראה שמלאך המוות מצטער, וכששאל אותו מדוע, השיב כי הוא צריך להרוג באותו יום את אליחורף ואחיה. שלמה ציווה שייקחו אותם למחוז לוז, בו לא שולט המוות, וכשהגיעו לשם מתו. למחרת אמר מלאך המוות לשלמה, כי הוא הצטווה להרגם בשערי לוז, ולא הבין כיצד יעשה זאת, שהרי הם בירושלים. על כך אמר רבי יוחנן: "רגלוהי דבר איניש אינון ערבין ביה - לאתר דמיתבעי תמן מובילין יתיה" [רגליו של אדם ערבות לו - הן מוליכות אותו למקום בו הוא צריך להיות].
גרסאות דומות של הסיפור מופיעות בתלמוד הירושלמי ובמדרש קהלת רבה.
התלמוד הבבלי מכנה אותם "כושיים", ומסביר רש"י שקורא להם כך "על שם שהיו יפים".
ראו גם

פגישה בסאמרא
הערות שוליים

↑  ספר מלכים א', פרק ד', פסוק ג'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ג, עמוד א'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת כלאים,  פרק ט', הלכה ג';
תלמוד ירושלמי, מסכת כתובות,  פרק י"ב, הלכה ג'
↑  קהלת רבה ג ב, מהדורת מנחם הירשמן
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אידה כהן

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1908 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 בספטמבר 2005 (בגיל 96)
 מידע כללי
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בן או בת זוג:  ארנו ורבש  Harald Maresch 
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה תחרותית
 תת-ענף:  חופשי, גב
 מועדון:  הכח וינה
 מאמן:  זיגו ורטהיימר
 
שמאל: פריצי לוי, הדי ביננפלד ואידה כהן, 1927
אידה "אידי" כהן-ורבש, הולנדר, מארש (בגרמנית: Ida "Idy" Kohn-Verebes, -Hollander, -Maresch; ‏29 בדצמבר 1908 - 11 בספטמבר 2005) הייתה שחיינית יהודיה-אוסטרית. אלופת אוסטריה במשחה הגב וחברת נבחרת אוסטריה בשחייה לאולימפיאדת אמסטרדם (1928).
ביוגרפיה

כהן התאמנה בקבוצת הכח וינה בהדרכת זיגו ורטהיימר. היא הייתה אלופת אוסטריה בסגנון גב.
כהן הייתה רשומה באולימפיאדת אמסטרדם (1928) אך לא השתתפה.
חיים אישיים

בשנות ה-30 היא התחתנה עם ארנו ורבש(אנ') שחקן קולנוע הונגרי-אמריקאי בינלאומי, איתו עברה להתגורר בבודפשט. בספטמבר 1936 הם היגרו לארצות הברית. ב-1937 היא נישאה להולנדר וב-30 במרץ 1948 היא נישאה להרולד מארש(גר') שחקן קולנוע אוסטרי-אמריקאי.
הערות שוליים

↑  זיגי וארטהיימר, דבר, 19 באוקטובר 1936
אימפרטור אלכסנדר השלישי (אוניית מערכה, 1901)

| --- | --- |
אניית המערכה אימפרטור אלכסנדר השלישי בצילום מ-1905
אניית המערכה אימפרטור אלכסנדר השלישי בצילום מ-1905
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה 
 צי:  הצי הרוסי הקיסרי
 דגל הצי:  
 סדרה:  סדרת בורודינו 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  המספנות הבלטיות סנקט פטרבורג
 תחילת הבנייה:  יולי 1889
 הושקה:  נובמבר 1901
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1904 – 27 במאי 1905 (269 ימים)
 אחריתה:  טובעה בקרב צושימה 27 במאי 1905
 מלחמות וקרבות:  מלחמת רוסיה-יפן 
 מידות
 הֶדְחֶק:  13,516 טון, 14,151 טון מרבי
 אורך:  121 מטר
 רוחב:  23.2 מטר
 שוקע:  7.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשר (33 קמ"ש)
 גודל הצוות:  28 קצינים, 754 מלחים
 הנעה:  2 מנועי קיטור תלת-דרגתיים, 12 דוודים מסוג בלוויל בהספק 15,800 כ"ס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 כמות הדלק:  1,580 טון פחם
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון מסוג קרופ דופן 193 מ"מ   צריחים 254 מ"מ   סיפון 51 מ"מ   מחיצה נגד טורפדו 25 מ"מ
 חימוש:  4 תותחי 305 מ"מ בשני צריחים   6 תותחי 152 מ"מ בשני צריחים   20 תותחי 75 מ"מ   20 תותחי 47 מ"מ   4 צינורות טורפדו 381 מ"מ
 
אימפרטור אלכסנדר השלישי הייתה אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט שנקראה על שם אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. אונייה זו השתתפה במלחמת רוסיה–יפן. היא הייתה אחת מחמש אוניות מערכה רוסיות חדישות מסדרת בורודינו, והשנייה מסוג זה שנבנתה, אשר היו חלק מהצי הבלטי.
תכנון

הספינות מסדרת בורודינו התבססו על התכנון של אוניית המערכה הרוסית צארביץ' שנבנתה בצרפת, ששונו כדי להתאים לציוד ולשיטות הבנייה הרוסיים. הם נבנו במסגרת תוכנית 1898 "לצורכי המזרח הרחוק" של ריכוז עשר אוניות מערכה באוקיינוס השקט. האימפרטור אלכסנדר השלישי הייתה באורך כולל של 397 רגל (121 מ'), ברוחב של 76 רגל 1 אינץ' (23.19 מ') ושוקע של כ-29 רגל 2 אינץ' (8.9 מ') בתפוסה מלאה. הדחק האונייה נועד להיות 13,516 טון ארוך (13,733 ט'), אולם היא סבלה מעודף משקל של יותר מ-600 טון ארוך (610 ט') ולמעשה דחקה 14,181 טון ארוך (14,409 ט'). זה גרם לבעיה במהלך ניסויים ימיים ב-6 באוקטובר 1903, כאשר היא ביצעה סיבוב במהירות גבוהה שגרמה לה לנטות ב-15° והציפה את העמדות של תותחי ה-75 מ"מ (3 אינץ'). הצוות המיועד שלה כלל 28 קצינים ו-754 מתגייסים, למרות שהיא נשאה 826–846 אנשי צוות בשירות.
הספינה הונעה על ידי זוג מנועי קיטור אנכיים תלת-דרגתיים בעלי ארבעה צילינדרים, שכל אחד מהם הניע גל מדחף אחד, תוך שימוש בקיטור שנוצר על ידי 20 דודי בלוויל. המנועים פיתחו הספק אינדיקטורי של 15,800 כוחות סוס (11,800 קילוואט) ותוכננו להגיע למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). עם זאת, האימפרטור אלכסנדר השלישי הגיעה למהירות מרבית של 17.7 קשרים (32.8 קמ"ש) מ-16,225 כוחות סוס (12,099 קילוואט) במהלך ניסויי המכונות הרשמיים שלה ב-23 ביולי 1903. היא נשאה מספיק פחם כדי לתת לה טווח של 2,590 מיילים ימיים (4,800 ק"מ; 2,980 מייל) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
הסוללה הראשית של הספינה כללה ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) מותקנים בשני צריחי תותחים, אחד בקדמת ואחד מאחורי המבנה. החימוש המשני כלל 12 תותחי קאנה 6 אינץ' (152 מ"מ) מהירי ירי (QF), המורכבים בצריחים עם תותחים. מספר תותחים קטנים יותר נישאו להגנה מפני טרפדות. אלה כללו עשרים תותחי QF בקוטר 75 מ"מ ועשרים תותחי הוצ'קיס בקוטר 47 מ"מ (1.9 אינץ'). היא הייתה חמושה גם בארבעה צינורות טורפדו בגודל 15 אינץ' (381 מ"מ), אחד בחרטום ואחד בירכתיים מעל המים ושניים שקועים. חגורת שריון קו המים של האימפרטור אלכסנדר השלישי הייתה מורכבת משריון קרופ ועובי 5.7–7.64 אינץ' (145–194 מ"מ). לשריון של צריחי התותחים שלה היה עובי מרבי של 10 אינץ' (254 מ"מ) ועובי הסיפון שלה נע בין 1 ל-2 אינץ' (25 עד 51 מ"מ). הסיפון התחתון המשוריין בגודל 1.5 אינץ' (38 מ"מ) התעקל כלפי מטה ויצר מחיצה אטומה נגד טורפדו.
היסטוריה

בניית האימפרטור אלכסנדר השלישי, על שמו של הצאר אלכסנדר השלישי, החלה ב-5 בספטמבר 1899 במפעל הבלטי בסנקט פטרבורג. שדרית הספינה הונחה ב-23 במאי 1900 והיא הושקה ב-3 באוגוסט 1901. באוגוסט 1902 היא הייתה ברוואל לביקורו של הקייזר הגרמני, וילהלם השני, והשתתפה בתמרוני צי משולבים עם ספינות מהצי הגרמני הקיסרי. היא הושלמה בנובמבר 1903 בעלות של 13,979,000 רובל.
ב-15 באוקטובר 1904, האימפרטור אלכסנדר השלישי הפליגה לפורט ארתור מליבאו יחד עם כלי השיט האחרים של שייטת האוקיינוס השקט השנייה, בפיקודו הכללי של תת אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי. רוז'סטבנסקי הוביל את השייטת שלו, כולל האימפרטור אלכסנדר השלישי, במורד החוף האטלנטי של אפריקה, הקיף את כף התקווה הטובה, והגיע לאי נוסי בי מול החוף הצפון-מערבי של מדגסקר ב-9 בינואר 1905, שם הם נשארו שני חודשים בזמן שרוז'סטבנסקי השלים את סידורי הגיוס שלו. השייטת הפליגה למפרץ קמראן, הודו-סין הצרפתית, ב-16 במרץ והגיעה אליה כמעט חודש לאחר מכן כדי להמתין לספינות המיושנות של שייטת האוקיינוס השקט השלישית, בפיקודו של אדמירל משנה ניקולאי נבוגטוב. הספינות האחרונות הגיעו למפרץ קמראן ב-9 במאי והכוח המשולב הפליג לוולדיווסטוק ב-14 במאי. בעוד נתונים מדויקים אינם זמינים עבור האימפרטור אלכסנדר השלישי, סביר להניח שהספינה סבלה מעודף משקל של כ-1,700 טון ארוך (1,700 ט'), שכן היא ואחיותיה הועמסו בפחם ובאספקה אחרת; כל אלה אוחסנו גבוה באוניות והפחיתו את יציבותן. המשקל הנוסף שיקע גם את חגורת השריון של קו המים והותיר רק כ-4 רגל 6 אינץ' (1.4 מ') מחגורת השריון העליונה מעל קו המים.
במהלך קרב צושימה, ב-27 במאי 1905, לאחר שאונית הדגל קניאז סובורוב יצאה מכלל שימוש, תפסה האימפרטור אלכסנדר השלישי את מקומה. היא פנתה לדרום מזרח והובילה את הטור הרוסי עד שנאלצה לעצור לצורך תיקונים. בשעה 6:00 אחה"צ חזרה להשתתף בקרב, יחד עם אחיותיה, אוניות המערכה אוריול ובורודינו. האונייה ספגה הפגזות קשות, איבדה את כושר הציפה והתהפכה וטבעה על כל 840 אנשי הצוות שלה. רק 4 אנשי צוות ניצלו.
לקריאה נוספת

Historical Dictionary of the Russo Japanese War. rotem Kowner. Scarecrow Press Inc 2006
Hisrory of The Russo-Japanese War. Cassell's. Cassell and Company 1906
גובה ימין ותוכנית סיפון כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1906
אידוש

אידוש או פסיבציה (מאנגלית: Passivation) הוא תהליך כימי שגורם לחומר להיות אדיש ביחס לחומר אחר לפני שמשתמשים בחומרים יחד. למשל, לפני אחסון מי חמצן במכל אלומיניום, ניתן לבצע אידוש של המכל על ידי שטיפתו בתמיסה מדוללת של חומצה חנקתית ומי חמצן לסירוגין עם מים לא מיוננים. החומצה החנקתית ומי החמצן מתחמצנים וממסים זיהומים על המשטח הפנימי של המכל והמים הלא מיוננים שוטפים את החומצה ואת הזיהומים המחומצנים.
בהקשר של שיתוך (קורוזיה), אידוש הוא יצירה ספונטנית של שכבה דקה, קשיחה ולא מגיבה שמונעת שיתוך נוסף. השכבה היא בדרך כלל תחמוצת או ניטריד שעוביו מספר אטומים. תחת תנאים טבעיים של pH וריכוז חמצן, אידוש מתרחש ברוב החומרים כמו אלומיניום, מגנזיום, נחושת, פלדת אל-חלד, טיטניום וצורן. פלדה רגילה יוצרת שכבת אידוש אלקלית, למשל מוטות פלדה בבטון. התנאים הנחוצים לאידוש נרשמים בדיאגרמות פוטנציאל/pH. חומרים מעכבי שיתוך (חומרים מעכבי קורוזיה) גורמים לתהליך אידוש על פני שטח המתכת במגע עמה.
אידוש של חומרים מסוימים

ניתן להגן על אלומיניום מפני חמצון על ידי אלגון או אלודיזציה.
על חומרים מבוססי ברזל, כולל פלדה, ניתן להגן על ידי יצירת חמצון (חלודה) ולאחר מכן להמיר את החמצון במטאלופוספט על ידי שימוש בחומצה זרחתית. הציפוי נמס במים ולכן שיטה מועדפת היא ליצור תרכובת מגנזיום בתהליך שנקרא פארקריזציה. שיטה ישנה, יעילה פחות אך דומה כימית היא נקראת "תחמוצת שחורה" בגלל תחמוצת בצבע שחור-כחול שנוצרה על הפלדה לאחר התהליך.
אידה מזא"ה

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1893 Vuhly, בלארוס 
 פטירה:  13 ביוני 1962 (בגיל 68) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, קנדה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
אידה מַזְאֶ"ה (מאזע, מזה) (9 ביולי 1893; אוגלי בבלארוס - 13 ביוני 1962; מונטריאול בקנדה), משוררת יידיש, סופרת, מסאית ועורכת.
קורותיה

נולדה בשם אידה זשוקופסקי בכפר אוגלי הסמוך למינסק, בלארוס.
אידה מזא"ה למדה עד גיל 13 עם אחיה בתלמוד תורה וקיבלה חינוך משכילי מאביה בביתם. בשנת 1908 היגרה עם משפחתה לאמריקה. לאחר שנישאה השתקעה במונטריאול, קנדה. שם כתבה את מרבית שירי הילדים ביידיש שלה, ערכה עיתוני ילדים וסייעה רבות לפליטים יהודים שהגיעו לקנדה.
בשנת 1926 החלה כותבת שירים, ושיריה הראשונים נדפסו בשנת 1928. בשנות השלושים וראשית שנות הארבעים נדפסו קובצי שירי היידיש שלה לילדים בוורשה, מונטריאול ואמריקה. שירים ומאמרים שלה שעסקו בעיקר בענייני ספרות נדפסו בעיתונות באמריקה, קנדה, פולין, ארגנטינה, מקסיקו וישראל. היא גם סייעה למשוררי יידיש צעירים בקנדה לפלס את דרכם לעולם הספרות והעיתונות.
שיריה היו מכל הסוגים: שירים עליזים לגיל הרך, ושירי עצבות ויתמות לילדים גדולים. אידה מזא"ה כתבה שירי יידיש בחרוזים, והושפעה ממשוררי צפון אמריקה האנגליים, בעיקר משירתה של אמילי דיקנסון ורוברט לואיס סטיבנסון. היא התייחדה בעיקר בסוגת השיר הלירי הקצר. נכתב עליה, בין היתר, כי בשיריה היא 'משחקת עם הילד, כאילו היא עצמה ילדה', ופעמים שהיא 'מתבטאת כאם אוהבת, שנהנית מן המשחק עם ילדה'.
שירי ילדים בודדים משל אידה מזא"ה תורגמו לעברית בידי שמשון מלצר ואוריאל אופק, ונדפסו בשעתו בעיתון הילדים "דבר לילדים". ביידיש פרסמה למעלה מחמישה כרכי שירה לילדים גדולים ולגיל הרך.
מספריה

'אַ מאַמע', מונטריאול 1931.
'לידער פאר קינדער' (עם הקדמה של לייב מלאך), ורשה 1936.
'נייע לידער', מונטריאול 1941
'וואקסן מיינע קינדערלעך', שירי אמהות ושירי ילדים, מונטריאול 1954
'דינאַ: אויטוביאגראפישע דערציילונג', מונטריאול 1970
לקריאה נוספת

עדינה בר-אל, "אמא מספרת וסבתא מספרת עוד... השפעתן של נשים על ספרות הילדים ביידיש", מעוף ומעשה, 9, תשס"ד
איי בהאמה במשחקים האולימפיים

איי בהאמה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת הלסינקי (1952), עוד בהיותה מושבה בריטית. לאחר קבלת העצמאות ב-1973 המשיכה להשתתף במשחקים כמדינה עצמאית, ונעדרה מהם רק פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980), בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
לאורך השנים, צברו הספורטאים מבהאמה 16 מדליות, מהן 8 מדליות זהב. מרבית המדליות הושגו באתלטיקה ומקצתן בשיט. בהאמה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת הלסינקי (1952): 0
| אולימפיאדת מלבורן (1956) | 0 | 0 | 1 | 1 |
אולימפיאדת רומא (1960): 0
| אולימפיאדת טוקיו (1964) | 1 | 0 | 0 | 1 |
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968): 0
אולימפיאדת מינכן (1972): 0
אולימפיאדת מונטריאול (1976): 0
אולימפיאדת מוסקבה (1980): לא השתתפה
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 2 | 0 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 1 | 0 | 1 | 2 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 2 | 0 | 0 | 2 |
| סך הכל | 8 | 2 | 6 | 16 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 7 | 2 | 5 | 14 |
|  שיט | 1 | 0 | 1 | 2 |
| סך הכל | 8 | 2 | 6 | 16 |
ראו גם

איי בהאמה במשחקים הפאראלימפיים
איי בהאמה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-11 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
דבי פרגוסון, שייצגה את בהאמה בארבע אולימפיאדות, בין 1996 ל-2008
דמטריוס פינדר באולימפיאדת לונדון
אימפריאליזם אמריקאי

מדינות ברחבי העולם בהן בסיסים צבאיים של ארצות הברית. בסיסים אלו יצרו מחלוקות והתנגדויות במדינות עצמן ובין מדינות שכנות.
אימפריאליזם אמריקאי הוא כינוי שניתן להשפעה הצבאית, הכלכלית והתרבותית אשר בידי ארצות הברית על מדינות אחרות בעולם. השפעה זו הולכת יד ביד עם הפלישה האמריקנית אל תוך טריטוריות זרות ברחבי כדור הארץ. רעיון "האימפריה האמריקנית" הפך נפוץ לראשונה במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית ה-11, ג'יימס ק. פולק, אשר הוביל את ארצות הברית במלחמת מקסיקו-ארצות הברית ב-1846. מלחמה זו הובילה בסופה לסיפוחה של מדינת קליפורניה וטריטוריות אחרות בדרום-מערב צפון אמריקה באמצעות הסכם גואדלופה אידלגו ורכישת גדסדן.
היסטוריה של האימפריאליזם המודרני

האימפריאליזם המודרני הייתה תקופה של קולוניאליזם שנמשכה בעיקר במהלך המאות ה-19 וה-18, במהלכה השתלטו מעצמות אירופאיות, וכן ארצות הברית ויפן על שטחים מעבר לים וביצעו תהליך קולוניזציה, התיישבות והקמתן של מערכות שלטוניות שמטרתן לנשל את האוכלוסייה הילידה של הטריטוריות הכבושות ממשאביה, וכן לבסס שליטה אידאולוגית ודמוגרפית אימפריאליסטית בטריטוריות הכבושות. דוגמה קנונית של האימפריאליזם המודרני היא הקולוניזציה של יבשת אוסטרליה בידי האימפריה הבריטית החל מהמאה ה-16 ואילך.
אמריקניזם

אמריקניזם, או אקספציונליזם אמריקני, היא תאוריה הגורסת כי ארצות הברית מאכלסת נישה נפרדת בין אומות העולם מבחינת האני מאמין הלאומי שלה, התפתחותה ההיסטורית, מוסדותיה הפוליטיים והדתיים ומקורותיה.
אמריקניזם הוא רעיון נפוץ ואמונה רווחת בקרב האוכלוסייה האמריקנית, אך תוקפו, כשרותו וכן השלכותיו הם נושאים שנוים במחלוקת. אמריקנים רבים הם שותפים לרעיון האקספציונליזם שלא במתכוון. זאת כאשר הציבור אמריקני מצדיק את מדיניות החוץ של האומה האמריקנית אך ורק על בסיס תמיכה בהתקדמותה הכלכלית של ארצות הברית וכן כהגנה על הרעיון לפיו התערבות אמריקנית באומות וטריטוריות מעבר לים מהווה קידום של זכויות האדם. באמריקה, וכן במדינות אשר נמצאות בתחום מעגל ההשפעה שלה, האומה האמריקנית נתפסת כנושאת הלפיד בתחום זכויות האדם, וכן כחזית ההגנה הגלובאלית עליהן. בעקבות תפיסה זו, פלישות אמריקניות לטריטוריות זרות או התערבות כלכלית ופוליטית במדינות כגון קובה והפיליפינים, התקבלו באהדה ותמיכה רבה בקרב הציבור האמריקני, בעוד שנתקלו לרוב בהתנגדות ציבורית במדינות המעורבות.
ראו גם

אימפריאליזם מודרני
קולוניאליזם
התפשטות ארצות הברית מעבר לים
אמריקניזציה
החצר האחורית של אמריקה
לקריאה נוספת

נדב איל, נסיגת האימפריה, בתוך: המרד נגד הגלובליזציה, עמ' 221
אידולון מצוי

| אידולון מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: עטלפי פרי
סוג:: אידולון
מין:: אידולון מצוי
שם מדעי
 Eidolon helvum ‏(סופר), 1792
תחום תפוצה


אידולון מצוי או עטלף הקש (שם מדעי: Eidolon helvum) הוא מין של עטלף פירות גדול החי ביערות גשם באפריקה וכנראה הנפוץ שבעטלפים הגדולים של אפריקה.
עטלף זה בעל בטן זהובה. הכנפיים שחורות וענקיות ומחודדות בקצה ויש להם זנב קצר ושחור. אורכם 14–23 סנטימטרים ומשקלם 230–340 גרם. מוטת כנפיהם גדולה ביותר לעטלף ומגיעה עד 76 סנטימטרים. הזכרים גדולים מהנקבות וגם כתומים יותר בצבעם לעומת הנקבות הצהובות. הפנים מזכירים מעט שועל והלחיים גדולות ויכולות לאחסן מזון רב.
אקולוגיה

אלה עטלפים חברתיים מאוד והם עפים יחדיו בלהקות עצומות של מעל ל-100,000 פרטים. הם נפוצים ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה ובכמה אזורים בחצי האי ערב. העטלפים הם פעילי לילה והם מחפשים ביערות ובסוואנות עצים מכילי פרחים ופירות וגם עלים וקליפות, אותם הם אוכלים. בשבי הם ניזונים בעיקר מתפוחים, תפוזים, בננות, אגסים ומלונים וכן ממנגו.
בפארק הלאומי קסנקה שביערות הגשם של זמביה, מגיעים למעלה ממיליון עטלפים כאלה כל שנה באוקטובר-נובמבר לאכול פירות שונים. זוהי אחת ההתאספויות הגדולות ביותר של עטלף והיא כוללת למעלה מ-8 מיליון פרטים. עטלפים אלה חיים בלהקות עצומות, מתרבים שם וישנים על אותם ענפים ולעיתים משקלם רב כל כך שהעצים קורסים והעטלפים שישבו עליו (הפוכים) עלולים להיפצע קשה ואף למות. העטלפים נחים במשך היום על העצים ויוצאים בשעות בין הערבים, להקה להקה לדרכה. הם מושכים אליהם טורפים רבים. העטלפים ניצודים באוויר על ידי עיט לוחם, עיטם קולני, עיט חורש, עיט אפריקני, נץ עטלפים, דיה, נשר וגם בז אפריקני (Falco cuvierii) ואילו על הקרקע עטלף שנפל ייטרף על ידי נמר, כוח הנילוס או תנין היאור שנמצא באזור.
הערות שוליים

↑  אידולון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538840005171  LCCN: sh85128543
אידון

| --- | --- |

האלים חייבים היו לאכול מתפוחיה של האלה אידון כדי לא להזדקן
 תפקיד:  חלוקת תפוחי העלומים
 תרבות:  מיתולוגיה נורדית
 אב:  אוד 
 בן או בת זוג:  בראגי 
 
אידוּן (בנורווגית: Iðunn, לעיתים עם סיומת נקבית: אידונה) היא אלה במיתולוגיה הנורדית שתפקידה לחלק את תפוחי העלומים שמשאירים את האלים צעירים לנצח. אם לא יאכלו אותם האלים יזדקנו.
אשתו של בראגי (Bragi) - אל השירה והספרות.
מסופר על אידון, אלת הנעורים והאביב של עמי הצפון, שהיה לה סל מלא תפוחי קסם, כל מי שטעם מהם התחדשו נעוריו, וכמה שאכלו מהם, הסל נשאר תמיד מלא בתפוחים ולא נתמעט. בעזרת 'תפוחי הקסם' שלה שמרה האלה אידון את האלים צעירים תמיד, והם הגנו עליה מניסיונות רבים לגנוב את התפוחים.