stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגר זהבי
הערות שוליים

↑  גיא פישקין, אנחנו לא מסכנות, באתר nrg‏, 20 באוגוסט 2012
1 2  לשבור את הגלים, באתר ישראל היום, 2 בספטמבר 2016
↑  מורן סמואל, "בשעתיים הפכתי משותקת בפלג גופי התחתון", באתר ynet, 3 במאי 2012
↑  אבי צור, המשחקים הפראלימפיים: קללת ווימות' נמשכת, באתר ynet, 4 בספטמבר 2012
↑  יאיר צוקר, ‏ריו 2016 – 33 ספורטאיות וספורטאים ישראלים יתחרו במשחקים הפרלימפיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 7 בספטמבר 2016
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | פסקל ברקוביץ • נתי גרוברג •  קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  חתירה | מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י, אולגה סוקולוב) |  |
|  טניס |  נועם גרשוני •  שרגא ויינברג • בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | לירן גבע • שי סיאדה |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | יונתן דרסלר |  |
|  שחייה | אראל הלוי • יואב ולינסקי •  יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) • צוות סקאד (שמעון בן-יעקב, הגר זהבי) |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | קובי ליאון |  |
|  אתלטיקה | גדי ירקוני |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  חתירה |  מורן סמואל • חתירה זוגית (ראובן מגנאג'י ויוליה צ'רנוי) |  |
|  טניס | איתי ארנליב • אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג |  |
|  טניס שולחן | דני בוברוב • חגית בריל • קרולין טביב • שי סיאדה |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (סיון אברבאיה, ירדן אדיקה, רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אלהאם מחאמיד רוזין (קפטן)) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו • אראל הלוי • יואב ולינסקי • יצחק ממיסטבאלוב •  ענבל פיזרו • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, שמעון בן-יעקב, דרור כהן) • צוות סקאד (הגר זהבי, משה זהבי) |  |
טיקט טו רייד

ערך זה עוסק במשחק לוח. אם התכוונתם לשיר של הביטלס בעל אותו השם, ראו .
| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  2004 
 סוגה:  משחק לוח 
 מספר שחקנים:  2-5
 פיתוח:  אלן מון
 הוצאה לאור:  Days of Wonder
 גילאים:  6 ומעלה
 זמן למידת המשחק:  15 דקות
 זמן המשחק:  1-2 שעות
 מיומנות:  אסטרטגיה ויצירת סדרות קלפים
 
טיקט טו רייד (באנגלית: Ticket to Ride) הוא משחק לוח המשלב בין אסטרטגיה ובניית סדרות מקלפים, לשניים עד חמישה שחקנים. המשחק נוצר באנגלית בשנת 2004, על ידי מעצב המשחקים אלן ר. מון (אנ').
המשחק זכה בשנת 2004 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres).
מטרת המשחק היא ליצור מסלולי רכבות על מפת ארצות הברית על ידי איסוף קלפים בעלי צבע זהה ויצירת "סדרות" קלפים על מנת להשלים מסלולים שונים. בסוף המשחק מנצח השחקן שהשיג את כמות נקודות הגבוהה ביותר בכך שהשלים את כמות המשימות והמסלולים הגבוהה ביותר.
למשחק יצאו מספר הרחבות וכן גרסאות נוספות, כגון "כרטיס לנסיעה: אירופה" ו"כרטיס לנסיעה: ארצות הצפון". כמו כן יצאו הרחבות הכוללות מפת משחק בלבד, כגון אסיה, שווייץ, הודו אפריקה וכו'.
בישראל תורגם המשחק לעברית על ידי חברת "הקוביה" ומשווק בחנויות החל משנת 2016.
קינדליין

| --- | --- |

 עורך ראשי:  מנדל פנט
 תאריכי הופעה:  2014–הווה (כ־10 שנים) 
 שפה:  יידיש 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
קינדליין הוא מגזין שבועי היוצא בניו יורק בשפת היידיש. הוא נוסד ב-16 בדצמבר 2014 על ידי העורך הראשי מענדל הערש פאנעט.
קינדליין מיועד לילדים ונערים, אך נקרא על ידי כל הגילים ומופץ בכל רחבי העולם. היקף ההפצה הוא בעיקר באזורים שבהם מתגוררים קוראי יידיש, כולל ארצות הברית, קנדה, בריטניה, בלגיה, שווייץ, אוסטריה וישראל.
במגזין נכתבים מאמרים על פרשת השבוע, היסטוריה עולמית, היסטוריה של עם ישראל, חיות בר, טיולים, קומיקס, מלאכות יד, פאזלים, משלים וסיפורים.
סופרים ומאיירים

קינדליין הוא מגזין ייחודי מבין העיתונים החרדיים בכך שסופרים ומאיירים חייבים לייחס את מאמריהם לשמם האמיתי, ולא משתמשים בשם עט כפי שמקובל בציבור החרדי.
כותבי ועורכי קינדליין הם מחנכים ומורים ידועים בקהילה החרדית. המערכת כוללת את המחבר והמרצה, הרב פישל שכטר, העורך הראשי מנדל פאנט ודוד ובר. בין הכותבים נמצאים ארי אברמוביץ וההיסטוריון יוסף קוואדראט.
האיורים וציורי הקומיקס בקינדליין הם יצירותיהם של בת שבע הבלין, אברהם זמורה, מוטי הלר ועוד. עם זאת, מובאים במגזין גם איורים וסדרות קומיקס של אמנים ישראלים מוערכים, כמו יואל וקסברגר (מלכות וקסברגר), גדי פולק, ג'קי ירחי ודבורה קוטובסקי.
ספרים

בשיתוף עם מאיירים, כותבים וחברת ההוצאה לאור קינדר שפיל, קינדליין מוציאה באופן קבוע חוברות קומיקס בכריכה קשה של סדרות קומיקס וטורים שבועיים שהודפסו בעבר במגזין.
הערות שוליים

↑  Y. W. Editor, Photo Essay: Kids Enjoying The New Weekly Magazine KINDLINE (Photos By JDN), The Yeshiva World, ‏2015-01-04 (באנגלית אמריקאית)
1 2  שלמה כהן. "הבשורה החינוכית – עיתון הילדים קינדליין הגיע מארה"ב לישראל". JDN חדשות. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Spot On". NY's Funniest Rabbi. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dovid Weber". Twitter. נבדק ב-24 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ari Abramowitz". LinkedIn. נבדק ב-30 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kwadrat, Joseph. "אינטערוויו אינ׳ם קינדליין". Academia.edu. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מעיין כפיר, בת שבע הבלין: אני חיה את דמויות הקומיקס שלי, באתר הידברות
↑  מעיין כפיר, אברהם זמורה: "משמיים גרמו לי לצייר ספר של סיפורי הבעל שם טוב", באתר הידברות
↑  Поллак, Гади. "Экшн с пейсами". Toldot Yeshurun. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kotovsky, Deborah. "Развитие сюжета от эскиза к картинке". LiveJournal. נבדק ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ילד בקנדה קורא את מגזין קינדליין
חמדה לוי

חמדה לוי היא ספורטאית ספורט נכים לשעבר. פסיכולוגית ומנהלת המרכז להכשרה ושיקום מקצועי שעל יד בית החולים לוינשטיין.
ביוגרפיה

לוי נולדה בישראל ובגיל שנה וחצי חלתה בשיתוק ילדים שפגע בגפיה התחתונות.
הייתה פעילה במסגרת מרכז הספורט לנכים והתאמנה במסגרת כדורסל כיסאות גלגלים ובסיף. בראיון בשנת 2014 אמרה: "הקביים שלי הולכים לצדי, לא איתי. אני לא רואה בהם מגבלה ממשית והם לא המהות שלי. המגבלה שלי נראית לעין, ככה לאנשים, לדעתי, יותר קל להתמודד איתה. אני לא צריכה לספק הסברים. התחלתי את הקריירה שלי בתור פקידה, וכשהצגתי את עצמי בפני מעסיקים התייחסתי למגבלה שלי בהומור. הייתי אומרת לבוס שלי, 'תראה, קפה לא אוכל להגיש לך, כי עד שאגיע אלייך עם הקביים תישאר לך רק חצי כוס, אבל את כל שאר הדברים אני יודעת לעשות כמו שצריך'. אני מעבירה את המסר הזה לאנשים שלהם אני מסייעת כאן, ומסבירה להם שאיך שהם יתייחסו למגבלה שלהם, כך אנשים אחרים יראו אותה".
השתתפה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים בשנים 1976, 1980, 1984, 1988. עם נבחרות הנשים בסיף ובכדורסל זכתה במספר מדליות. במשחקים הפאראלימפיים 1980 זכתה גם במדליית כסף אישית בתחרויות סיף.
בעלת תואר שני בפסיכולוגיה ייעוצית מאוניברסיטת תל אביב. ב-1988 החלה לעבוד ביחידת האבחון של המרכז להכשרה ושיקום מקצועי על יד בית חולים לוינשטיין. ב-2003 מונתה למנהלת יחידת האבחון והייעוץ התעסוקתי וב-2014 מונתה למנהלת הראשית של המרכז.
נשואה לספורטאי ספורט נכים משה לוי ואם לשלושה ילדים.
רחל טסה

רחל טסה-סעיד (נולדה ב-1 בדצמבר 1952) היא ספורטאית עבר פאראלימפית.
ביוגרפיה

נולדה בפתח תקווה ובהיותה בת שנה וחצי חלתה בשיתוק ילדים. את לימודיה החלה בבית הספר לבנות "נצח ישראל" ולאחר מכן למדה בתיכון החקלאי כפר אברהם. בשנים 1972-1971 למדה שרטוט בניין במכון הטכנולוגי חולון.
בשנת 1964 החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים.
באליפות הנכים הארצית בשחייה ב-1966 זכתה בארבע מדליות זהב בכל משחי 50 מטר: בסגנונות גב, חתירה, חזה ומעורב.
במשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) זכתה במדליית זהב כחברה בנבחרת הנשים בסיף, במדליית ארד כחברה בנבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים ובשתי מדליות ארד אישיות: בתחרות סיף ובמשחה 100 מטר בסגנון חופשי. בשני משחים נוספים (100 מטר בסגנון גב ו-150 מטר בסגנון מעורב) דורגה במקומות הרביעי והחמישי. בנוסף התחרתה במרוץ שליחות בעגלות והן דורגו במקום החמישי.
במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) זכתה במדליית זהב עם נבחרת הנשים בכדורסל, במדליית כסף בתחרות סיף אישית ובמדליית ארד במשחה 50 מטר בסגנון פרפר. בשלוש תחרויות שחייה נוספות ל-100 מטר (בסגנונות גב, חזה וחופשי) דורגה במקום החמישי.
במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) זכתה במדליות כסף עם נבחרות הנשים בסיף ובכדורסל. בסיכום המשחקים צוינה בין חמש שחקניות הכדורסל המצטיינות באולימפיאדה זו.
במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה במדליית כסף עם נבחרת הנשים בכדורסל.
במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה במדליית ארד עם נבחרת הנשים בסיף והתחרתה עם נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים.
טסה גרושה ואם לשלוש בנות. בשנים 2003-1973 עבדה במחלקת הכספים של חברת בזק.
מסע הצלב החמישי

ספינות צלבנים מפריזלנד בהתקפה על "מגדל השרשרת" בנמל דמייטה, מצרים; ציור שמן הולנדי מהמאה ה-17
קרב בין צלבנים למצרים בדמיאט; איור מתוך כתב היד של ה"כרוניקה מיורה" (Chronica Majora) מאת מתיה פריס}; אוסף קורפוס קריסטי קולג', אוניברסיטת קיימברידג'
מסע הצלב החמישי היה מסע צלב שנמשך משנת 1217 עד 1221, ובמהלכו יצאו גדודי צלבנים אירופיים בניסיון להשלים את כיבוש ארץ ישראל וביסוס ממלכת ירושלים, ניסיון שהחל במסע הצלב השלישי. במסע צלב זה ניסו הצלבנים לפצות על כישלון מסע הצלב הרביעי שלא הגיע כלל לארץ ישראל, וכיוונו, בתחילתו, את עיקר מאמציהם הצבאיים לארץ הקודש.
למסע היו שני שלבים עיקרים. בשלב הראשון נערכו מספר מבצעים צבאיים מוגבלים בהיקפם בתחומי ארץ ישראל, בעיקר באזור הגליל והגולן, שתועלתם והישגהם היו מזעריים. בחלק זה של המסע השתתפו בעיקר נוצרים ממדינות אירופאיות קטנות יחסית, כמו דנמרק, הונגריה ואוסטריה. בשלב השני יצא צבא צלבני לכיבוש ערי מפתח במצרים, מתוך תקווה לחלץ את ארץ ישראל משלטון הסולטאן האיובי שישב במצרים. לאחר מצור ממושך, שארך שנה וחצי, נכבשה העיר דמיאט שבמצרים. הצעות להסכם שלום, שהועברו על ידי הסולטאן, נדחו על ידי נציג האפיפיור שפיקד על המסע. לאחר עיכוב גורלי, יצא צבא צלבני לכיוון קהיר. במהלך חודש אוגוסט 1221 התנהלו קרבות כבדים בין הצלבנים לצבא האיובי המאוחד, שנסתיימו בכניעה של הצבא הצלבני, בהסכם שביתת נשק, ובנסיגה מוחלטת של הצלבנים המובסים ממצרים.
בעת המערכה הצבאית במצרים השתוללו בארץ ישראל, שנותרה חסרת כוחות מגן, גדודים מוסלמיים, כשהם מחריבים ערים ומבצרים ומטילים מצור על מבצר עתלית, כשאת עיקר הזעם ספגה ירושלים שחלקים גדולים ממנה נחרבו לחלוטין.
רקע > מסע הצלב השלישי

כיבוש עכו בשנת 1191 היה בדיעבד, גולת הכותרת של המערכה, שנועדה להחזיר את ממלכת ירושלים לגודלה וכוחה שלפני קרב קרני חיטין. התוצאות המעשיות של מסע הצלב - הגדול ביותר בהיקפו עד לאותו זמן - היו קטנות ומאכזבות גם ביחס לציפיות ובעיקר ביחס להישגים. בסיכומו של המסע נותרה מדינת הצלבנים ברצועת קרקע צרה לאורך חלקו הצפוני והמרכזי של מישור החוף - שטח חסר עומק טריטוריאלי ללא אפשרות לקיום כלכלי ופגיעה מבחינה צבאית. ירושלים - בירתה של הממלכה והסיבה העיקרית לקיומה - לא נכללה בגבולות ממלכת הצלבנים.
מסע הצלב השלישי לא היה יותר מאשר תחילת הדרך לביסוס מחדש של מדינה נוצרית צלבנית ומסעות הצלב שיצאו אחריו אמורים היו להשלים את המשימה.
עם זאת, הביקורת על מה שנתפס ככישלון מסע הצלב מגיעה לשיא חדש וחורגת מביקורת מעשית על ניהול המערכה, כשהיא מעלה שאלה מהותית - האם האלוהים אכן רוצה במסעי הצלב, ומטילה צל של ספק על זכות הקיום של מסעות הצלב, אמיתות מקורם ומטרתם. רק עשור לאחר סיום מסע הצלב השלישי, בעוד קיומה של ממלכת ירושלים תלוי על בלימה, יוצא מסע צלב מאירופה ואף הוא מחטיא את מטרתו ומגיע אל חוף קונסטנטינופול ולא לעכו.
רקע > מסע הצלב הרביעי

מסע הצלב הרביעי, שהופנה נגד קונסטנטינופול והביא לריסוק האימפריה הביזנטית חסר מתחילתו את הלהט והבסיס רעיוני שהיה ביסוד מסעי הצלב שקדמו לו. אירוע זה הביא להבאשת ריחו של רעיון מסע הצלב והשפלתו. תושבי אירופה ראו את המסע כהרפתקאה צבאית, המונעת על ידי תאוות בצע, שקורבנה הייתה מדינה נוצרית.
כתגובת נגד למסע הצלב הרביעי יצא מאירופה מסע הצלב של הילדים - תנועה של תמימים שלא דבק בהם החטא והם חפים משיקולים זרים. מסע זה נשא אופי של תנועת מחאה נגד האפיפיור ויומרתו ליצג את רצון האלוהים וכנגד הרציונל ושיקולי התועלתנות של מעמד האבירים. המסע שיצא מאירופה הסתיים בשוקי העבדים של המזרח התיכון.
רקע > ועידת לטראנו הרביעית

בשנת 1198 עלה אינוקנטיוס השלישי על כס האפיפיור. מי שידוע כאחד מהגדולים והחשובים באפיפיורים לא הסתפק בתפקידו הדתי כ"ממלא מקומו של ישו עלי אדמות", אלא שאף גם לשלטון עולמי. בימיו הגיעה הכנסייה לשיא כוחה והשפעתה גם בעניינים שנחשבו עד אז לעניינים ארציים מובהקים ובכך טבע את חותמו על אירופה גם לדורות רבים לאחר מותו.
פעילותו הנמרצת של האפיפיור תחזיר את מסעי הצלב אל מרכז תשומת הלב הציבורית באירופה. עם האיגרת ובה הבשורה על בחירתו כאפיפיור הודיע אינוקנטיוס לפטריארך של ירושלים על כוונתו לארגן מסע צלב, כחלק מאסטרטגיה, הרואה בתנועה הצלבנית פן אחד מתוך מדיניות כוללת שמטרתה שליטה של הכנסייה הקתולית והעומד בראשה בכל האספקטים של החיים, ושואפת לאיחוד של הכנסייה הקתולית עם הכנסייה הביזנטית - מזרחית.
מערכת שיקולים זו היא שהוציאה את מסע הצלב הרביעי ותהיה הנושא המרכזי של הוועידה האקומנית הרביעית בלטראנו. ביום 13 באפריל 1213 הוציא האפיפיור קול קורא לזימון הוועידה, שנפתחה ביום 11 בנובמבר 1215 מול קהל גדול של בישופים, ראשי מנזרים ונציגים של מלכי אירופה.
ועידת לטראנו הרביעית הדגישה את איחודה הדתי-רעיוני של אירופה הקתולית, בעיקר מול תנועות בדלניות, אישרה את מעמדו העליון של האפיפיור בראש הפירמידה.
והציבה שתי דרכים למימוש החלטותיה - ארגון מסע הצלב, ותיקון מידות. כך העבירה הוועידה מספר רב של החלטות, שיהוו את הבסיס לדוגמה של הכנסייה הקתולית וכן החלטה על ארגון מסע צלב חדש - מסע הצלב החמישי.
רקע > ממלכת ירושלים

לאחר מסע הצלב השלישי נתערער מעמד כיסא מלכות ירושלים, ובהיעדר יורש עבר הכתר לנשים בנות משפחת המלוכה ולבעליהן השונים. לאחר רצח קונרד ממונפראטו ביום ה-28 באפריל 1192, התחתנה אשתו, יורשת העצר איזבל הראשונה, מלכת ירושלים, עם אימרי דה ליזיניאן מלך קפריסין.
עם תום מסע הצלב הרביעי הגיעו שני הצדדים לאפיסת כוחות. מצרים שסבלה מבצורת ורעב הותשה ורעידות אדמה החריבו מבצרים, כולל ארמון המלך בעכו. לאור מצבה העדין מבחינה אסטרטגית ואי יכולתה ליזום מהלכים צבאיים, נקטו מלכי ממלכת ירושלים במדיניות של שמירה על הקיים והמתנה לשינוי הנסיבות בטרם תשתנה מדיניות ההישרדות של ממלכת ירושלים. הצבא הקטן של הממלכה נמנע במפגיע מלהתגרות במוסלמים ואף פעל לרסן גדודים קטנים של צלבנים אירופאיים שהגיעו לחופי הארץ לקיים את מצוות מסעי הצלב. בספטמבר 1204 חידש אימרי את חוזה השלום בתנאים משופרים וצידון, רמלה ולוד עברו לריבונות צלבנית מלאה.
עם מותם של אימרי ואיזבל בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים לידי מריה ממונפראטו והיא בת 13. בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון, ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת לפיליפ השני, מלך צרפת. הוא הועיד לתפקיד את ז'אן מבריין. בנו השני של אררד השני, רוזן בריין עיר במחוז שמפן-ארדן. עד גיל ארבעים השתתף ז'אן דה בריין בתחרויות אבירים ורכש לעצמו מוניטין של לוחם אמיץ ומוכשר.
ב-14 בספטמבר 1210 התחתנה מריה עם ז'אן מבריין בעכו, וביום 3 באוקטובר הוכתר למלך ירושלים. בתם היחידה של ז'אן דה בריין ומריה ממונפראטרו איזבל השנייה מירושלים נולדה בשנת 1212. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, ככל הנראה מסיבוכים או רעלת הריון, עם מותה איזבל ירשה את הזכות לכיסא המלוכה של ממלכת ירושלים ואביה ז'אן מלך בשמה כעוצר.
הכנות

בוועידה הלטראנית הרביעית הוחלט כי מסע הצלב יצא לארץ ישראל בחודש יוני 1217. במשך שנתיים פעלה מכונת תעמולה בערי אירופה על ידי מטיפים שגויסו במיוחד ו"חוזקו" בכמורה המקומית במטרה לגייס צלבנים למסע הצלב החדש. במהלך ההטפות חזרו ונישנו הופעות של אותות ומופתים - עננים המסתדרים בשמים בצורת צלב או חרב או דמויות של קדושים הקשורים לעלייה לרגל. נושא מרכזי בהטפות ומכתבי האפיפיור שליוו את המטיפים הוא ההתנגשות החזיתית - רעיונית בין האסלאם לנצרות, התנגשות בה האספקט הרוחני מכריע את הצד הצבאי - הבטחה כי המאבק על פני הארץ ישתקף במאבק של כוחות אלוהיים בשמים. רוח ההטפות מלאה ביטחון וודאי בניצחון הנוצרים ובניגוד למסעי צלב קודמים הורחב מעגל המועמדים לשאת את הצלב והאפיפיור התיר במפורש השתתפות של אזרחים ובהם נשים ולא רק לוחמים - תוך שימוש בדוקטרינה של ברנר מקלרבו,(המטיף והוגה הדעות של מסע הצלב השני), לפיה עצם מסע הצלב וההשתתפות בו היא זכות, ובה מקופל השכר.
הזכויות שהוענקו לצלבנים במסעי הצלב הקודמים הוענקו שוב לאלו שנטלו עליהם את הצלב. כך ניתנו כתבי מחילה (אינדולגנציות) לאלו שיצאו למסע, לכל אלו שהעמידו שירותים לטובת הצלבנים ולממנים של המסע. חובות הצלבנים והריבית עליהן הוקפאו עד לשובם מהמסע.
צווים מיוחדים אסרו קיום עימותים צבאיים או אזרחיים עד ליציאה למסע. כך נאסרו תחרויות אבירים ומלכי אירופה צוו להפסיק את המלחמות, לאצילים לא ניתן "להמיר" את היציאה למסע צלב בארץ הקודש למסעי צלב מקומיים בספרד או פורטוגל. המעשה האחרון של האפיפיור אינוצנטיוס לפני מותו היה מסע לצפון איטליה להשכין שלום בין הקומונות הימיות ולאפשר את התארגנות המסע. מותו של אינוצנטיוס לא העלה את ההכנות על שרטון, ויורשו בתפקיד הונוריוס השלישי נטל את ההכנות למסע ואיגרותיו מאיצות בצלבנים לצאת לארץ הקודש. התעמולה זכתה להצלחה מסחררת, כשהיא נתמכת ומוזנת על ידי אווירה של התעוררות משיחית ודתית ששטפה את אירופה ובאה לידי ביטוי גם בייסוד מסדרי העניים של המסדר הדומיניקני והמסדר הפרנציסקני שזכו לפופולריות הולכת וגדלה.
עיקר המימון של מסע הצלב הגיע מקופת האפיפיור והקרדינלים וממס שהוטל על הכנסות הכנסייה הקתולית. במקביל הוטל אמברגו על מסחר עם מצרים, בעיקר בחומרים העשויים לשמש להכנת אמצעי לחימה.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל

השלב הראשון של מסע הצלב החמישי התאפיין בהשתתפות של מדינות אירופאיות המרוחקות יחסית ממרכזי הצלבנים של צרפת ואיטליה ובמערכות צבאיות בתחומי ארץ ישראל. גדודי צבא צלבניים יצאו מהונגריה בפיקוד המלך ההונגרי אנדראש השני וצבא אוסטרי בפיקודו של לאופולד השישי, דוכס אוסטריה (אנ'), ובעזרת צי ונציאני הגיעו לעכו במהלך ספטמבר ואוקטובר 1217.
המחנה הצלבני הלך וגדל ואוהלים הוקמו בשטחי המרעה בין עכו לחיפה.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > גיחה לעבר הירדן

מנהיגי המסע - מלכי אירופה, ז'אן דה בריין וראשי המסדרים הצבאיים, החליטו על מבצע צבאי מצומצם ויצאו ביום 3 בנובמבר לכיוון מזרח, כשהם נעים אל עמק יזרעאל ומשם אל כיוון בית שאן. בו בזמן עקב צבא מוסלמי אחרי הצלבנים, אך נמנע מלהיכנס עמם לעימות צבאי. בבית שאן תקפו הצלבנים את העיר, שבו את תושביה ושדדו את רכושם. לאחר מנוחה קצרה חצו הצלבנים את נהר הירדן ונעו לכוון הגלעד כשהם מעוררים בהלה בקרב תושבי דמשק. הצלבנים הקיפו את הכנרת מצדה המזרחי, חצו את הירדן חזרה לכוון מערב (באזור גשר בנות יעקב של היום) וחזרו לעכו.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > התקפת הר תבור

ביום האחרון של חודש נובמבר 1217 יצא הצבא הצלבני מעכו בפיקודם של לאופולד דוכס אוסטריה, ז'אן דה בריין והמסדרים הצבאיים, על מנת להטיל מצור על המבצר האיובי בהר תבור. מבצר זה שימש כנקודת תצפית וריכוז כוחות מוסלמי, נקודה אסטרטגית שעשויה הייתה לבסס את שליטת הצלבנים בגליל התחתון. הצלבנים יצאו לכבוש את המבצר מבלי להצטייד במכונות מצור.
המבצר המוסלמי הגדול בגליל הוקף חומה שאורכה כ 1800 מטר, ובה קבועים מגדלים מרובעים בנקודות אסטרטגיות. החומה הייתה מוקפת על ידי חפיר עמוק. בחומה נקבעו שני שערים שאליהם הוביל שביל צר ומפותל. על הגנת המצודה הופקד חיל מצב מכוחות עילית סוריים, שעם תחילת ההתקפה יצא אל מחוץ לחומות על מנת להדוף את ההתקפה הצלבנית.
ביום 3 בדצמבר התקיפו הצלבנים את המצודה המוסלמית משני כוונים. גדוד צלבני בפיקוד ז'אן דה בריין הצליח להבקיע דרך אל חומות המבצר, להביס את חיל המצב ולהרוג את מפקדו. שאר החיילים המוסלמים נסוגו אל תוך המבצר, הרסו את הגשר שמעל החפיר והתכוננו למצור. הצלבנים ערכו התקפה על חומות המצודה, שנהדפה בקלות וחזרו לעכו.
המוסלמים, שהבינו כי הגנה על המבצר מצריכה מאמץ לוגיסטי כביר, החליטו על פינויו ועל הריסתו כך שלא יוכל לשמש את הצלבנים.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > גיחה ללבנון

שבועיים לאחר ההתקפה על הר תבור יצא הצבא הצלבני מעכו צפונה לכיוון לבנון. בהגיעם אל אזור מרג' עיון התפצלו הגדודים הצלבניים והחלו לשדוד את הכפרים באזור, משנתקלו בהתנגדות באזור ג'זין נסוגו הצלבנים דרומה לכוון מבצר הבופור ומשם דרך צידון בחזרה לעכו.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > התבצרות

השלב הראשון של מסע הצלב החמישי נמשך חודשיים וכלל שלושה מבצעים צבאיים להלכה ומסעי שוד למעשה - הבולטים בחוסר התועלת, בסיכומו של דבר נותרה ממלכת ירושלים באותו מצב בו הייתה בטרם החל מסע הצלב. מלך הונגריה אנדראש השני חזר לארצו שם התקבל בכבוד גיבורים, לאחר שרכש בארץ הקודש מספר חפצי קודש המיוחסים לישו ואת ראשו של סטפן הקדוש - הפטרון של הונגריה. בעקבותיו עזבו את שורות הצבא הצלבני הוגו מקפריסין ונסיך טריפולי.
ההיסטוריון הצלבני הרקלס מסכם את המערכה: ”בכל שלושת המסעות האלה שערכו הצבאות לא נמצאו סרצנים שאפשר היה להילחם בהם או להתקיפם. הם הלכו וחזרו כאילו לא היו טורקים בארץ”
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > התבצרות > ביצור קיסריה

בשלב זה, לאחר התפזרות חלק גדול מהצבא הנוצרי יצאו ז'אן דה בריין וליאופולד מאוסטריה בלווית המסדרים הצבאיים דרומה מעכו לבניית מערכת ביצורים על מישור החוף. ליאופולד וחברי מסדר ההוספיטלרים החלו בבנית הביצורים של קיסריה שנחרבה לאחר קרב קרני חיטין בשנת 1187. לאחר חודשיים של בניה שוקמו הביצורים של מצודת העיר וכנסיית פטרוס הקדוש נבנתה מחדש ובפברואר 1218 נערכה בה מיסה ראשונה על ידי ארכיבישוף העיר.
שלב ראשון - לחימה בארץ ישראל > התבצרות > ביצור עתלית

במקביל לשיקום קיסריה החלו חברי מסדר אבירי היכל שלמה בבניית מבצר פרגרינורום בעתלית. עם קבלת ההחלטה על הקמת המבצר קרא מלך ממלכת ירושלים ז'אן דה בריין לכל שליטי אירופה לבוא ולקחת חלק במפעל הבנייה המקודש, כשעל המלאכה מנצח אביר פלמי בשם גוטייה דה האבן. בבניית המבצר לקחו חלק גם מספר גדול יחסית של עולי רגל נוצרים ופליטי מסעי הצלב הכושלים, ועם השלמת הבנייה ב-15 באפריל 1218 נקרא המקום "מבצר עולי הרגל" (לטינית: Castellum Peregrinorum).
שלב שני - פלישה למצרים

באביב של שנת 1218 הופיעו בערי החוף הצלבניות עולי רגל וצלבנים מאירופה ובהם גייסות מפריזיה, גרמניה והצטרפו לצבא הצלבני שנותר בארץ. לאחר סדרת דיונים הוחלט שלא לעלות ישירות על ירושלים אלא להתקיף את מצרים מתוך שיקול כי כיבוש נקודות מפתח יביא להכרעה צבאית שנמנעה בארץ ישראל ויפיל את ירושלים כפרי בשל לידי הנוצרים. השליטה על מצרים הייתה נתונה בידי הסולטאן האיובי אלמלך אל עאדל (אנ'), אחיו של צלאח א-דין. במקביל וככל הנראה בתיאום מראש, עמדו השליטים האיוביים בפני התקפה של הסולטאן הסלג'וקי של קוניה שכוונה נגד חלב תוך שהוא מנצל את ריתוק הכוחות האיוביים במצרים.
שלב שני - פלישה למצרים > המצור על דמיאט

ביום 24 במאי 1218 יצא הצבא הצלבני מעכו, נחת בסמוך לעיר דמיאט ללא התנגדות ושם את העיר תחת מצור. ביום 24 באוגוסט הצליחו הצלבנים בראשות צי של פריזלנד לכבוש את מגדל השרשרת - ביצור מאסיבי שהגן על הכניסה מנמל העיר לנילוס. לאחר כיבוש המגדל התייצבה החזית כאשר הצלבנים מול דמיאט והמצרים במחנה באל-עאדליה דרומית מדמיאט. בפברואר 1219 נאלץ הסולטאן המצרי להתמודד עם ניסיון מרד מצרי שהביא להתמוטטות החזית בדמיאט ונטישת המחנה המוסלמי, הצלבנים ניצלו הזדמנות זו תפסו את המחנה המוסלמי וניתקו סופית את דמיאט.
ביום 5 בנובמבר פרצו הצלבנים אל תוך העיר דמיאט לאחר שמפקדי העיר כבר נכנסו למשא ומתן על כניעה. בשלב זה רוב תושבי העיר מתו מרעב או במהלך הלחימה וכל שנותר לנוצרים היה לחלק את השלל תוך מריבות על הביזה ועל שליטה בנכסים בעיר. למרות חילוקי הדעות בין הצלבנים נמסרה העיר לשליטת מלך ירושלים.
לאחר כיבוש העיר החל מאזן הכוחות בעיר להשתנות, בספטמבר 1218 מינה האפיפיור נציג (לגאט) מטעמו הידוע בשם פלגיוס שעתיד עם בואו לחתור תחת פיקודו של ז'אן דה בריין ולפילוג במחנה. בחודש אוגוסט 1219 הביא הסולטאן המצרי הצעה להסכם שלום לפיו בתמורה להחזרת ירושלים ועבר הירדן ייסוגו הצלבנים ממצרים ויזכו לשלום של 30 שנה. התוכנית העמיקה את הפילוג במחנה הצלבני, מצד אחד עמדו מלך ירושלים והצלבנים הצרפתים שקיבלו את ההצעה ומהצד השני נציג האפיפיור והקומונות האיטלקיות שדחו את הצעת המצרים הן מחמת קוצר רואי והן על רקע היריבות עם מלך ירושלים, אך בעיקר על רקע אמונתו של פלגיוס שמצרים תיכבש במוקדם או מאוחר. במהלך המאבק דרש לגאט האפיפיור את רוב סמכויות הפיקוד והשליטה כמי שמייצג את יוזם המסע והסמכות העליונה - הכס הקדוש, ועם קבלת דרישתו דחה סופית את ההצעה המצרית. משעזב מלך ירושלים, שרגליו נדחקו, את המחנה השתהו הצלבנים בדמיאט במשך שנה עד לסתיו של 1220 מבלי לנסות ולממש את היתרון שנרכש עם כיבוש העיר או להכריע את המערכה. בקיץ 1221 משניכשל בהנהגת המחנה הצלבני קרא נציג האפיפיור לז'אן דה בריין לחזור ולתפוס את מושכות הפיקוד תוך הבטחה כי כל חילוקי הדעות ייפתרו. מנגד הגיעו לשטח מצרים צבאות מוסלמים חדשים מדמשק ומעיראק בפיקודו של הנסיך האיובי אלמלך אל אשרף ולמרות המתיחות בין הנסיכים שלטשו עיניים אחד אל נחלתו של השני נקבצו הצבאות במחנה אחד מבוצר שייקרא מאוחר יותר אל-מנצורה (בערבית:המנצחת)
על רקע אירועים אלו הופיע במחנה הנוצרי פרנציסקוס הקדוש, ובפיו בשורת המיסיון. על פי דבריו של הקדוש עם כיבוש דמיאט נפתחה הדרך להמרת המוסלמים לנצרות. דבריו יוצאי הדופן והופעתו המרשימה שכנעו את האצילים הצלבניים להתיר לו לצאת למחנה השולטן. כך הופיע פרנציסקוס הקדוש מול השולטן ופתח בדרשה במטרה להוכיח את צדקת הנצרות, המאמץ היה עקר ופרנציסקוס הוחזר למחנה הנוצרי. אירוע זה - על פניו קוריוז היסטורי - הפך לחלק ממחזור האגדות שנרקם סביב פרנציסקוס הקדוש העצים את תהילתו ושימש כאבן פינה בדוקטרינה של מסדר הפרנציסקנים - אחד מחשובי מסדרי הנזירות הקתוליים - מחד אך גם מצביע על האמונה העיוורת והמציאות המקבילה בה פעלה המחשבה המדינית והאסטרטגית הצלבנית במהלך מסע הצלב החמישי בפרט ובמסעי הצלב בכלל.
שלב שני - פלישה למצרים > קרב מנצורה

לאחר שנה וחצי של חוסר פעולה, וכאשר עונת הגאות של הנילוס המתחילה בדרך כלל באוגוסט קרבה, יצאו גדודים צלבניים ביום 29 ביוני, לכוון קהיר. ביום 24 ביולי הגיעו הצלבנים אל לשון יבשה הסגורה משני צדדיה על ידי תעלות מים כאן מצא עצמו הצבא הצלבני עומד מול מנצורה מבלי יכולת להתקדם וללא אפשרות לסגת ללא קרב. תחת חסות החשיכה של יום ה 25 באוגוסט 1221 החלה הנסיגה, באופן מסודר יחסית בזכות משמעת הברזל של אבירי המסדרים הצבאיים. הסולטאן המצרי הורה לפרוץ את הסכרים של תעלות המים והשטח הפך לביצה טובענית. תוך קרבות בלתי פוסקים ובנחיתות מספרית וטקטית הצליחו הצלבנים להגיע לאלברמון שם הכירו בתבוסתם. לאחר שלושה ימים ב-30 באוגוסט 1221, נחתם הסכם הכניעה הצלבני.
על פי ההסכם המצרים יקבלו לידם את דמיאט בחזרה ואת שבויי המלחמה המוסלמיים שבידם. הצלבנים יוכלו לעזוב את מצרים לעכו כולל שבויי המלחמה שבידי המצרים. חוזה שלום לתקופה של 8 שנים נחתם ובו הבטחה לשמור על הסטטוס קוו בארץ ישראל.