stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממאדו מאיגה
קריירת מועדונים

מאיגה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ז'אן ד'ארק מליגת העל המאלית.
ב-14 ביולי 2020 חתם מאיגה בוולס מוסקבה מהליגה הרוסית הראשונה, שהיא ליגת הכדורגל השנייה בחשיבותה ברוסיה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 60 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-30 ביוני 2022 חתם מאיגה על חוזה לשלוש שנים בניז'ני נובגורוד מליגת העל הרוסית. ב-17 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד לוקומוטיב מוסקבה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-2 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לספרטק מוסקבה במסגרת המחזור ה-11 בליגה. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שער אחד.
חיים אישיים

בחודש נובמבר 2021 קיבל מאיגה אזרחות רוסית.
הערות שוליים

1 2  Добро пожаловать в Нижний, Мамаду! באתר הרשמי של ניז'ני נובגורוד, 30 ביוני 2022 (ברוסית)
מכורים לחיים (מיזם חינוכי)

| --- | --- |

 מייסדים:  משרד החינוך, המנהל הפדגוגי, השרות הפסיכולוגי ייעוצי בשיתוף עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול
 דף הבית של "מכורים לחיים" באתר משרד החינוך
 
"מכורים לחיים" הוא מיזם שהוקם על ידי משרד החינוך בשיתוף עם הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול. זהו מיצג אור-קולי, שנועד לחנך על הסכנות בשימוש בסמים. המיצג מציג את תהליכי הייצור של הסם, ההשפעות שלו על המוח, אילוסטרציה קולית בלבד של מקרה אמיתי שבו הייתה מעורבות של סמים, וטריוויה וסקר בשיתוף קהל התלמידים. הפעלת המיצג דורשת הבאת ציוד מיוחד, שמובא למקום בניידת שידור. המיצג מופעל בדרך כלל בבתי ספר או בסינמה סיטי.
חלקי המיצג > השפעת הסמים על המוח

החלק הראשון, המוצג באמצעות סרט תלת-ממדי, מראה איך משפיעים הסמים על המוח, ואיך הם בעצם משנים רגשות וגורמים להזיות. המידע במוח מועבר באמצעות נוירונים (קולטנים) בהם מועבר חומר בין אחד לשני. החומר מעביר את המידע לגבי הרגש שאמורים לחוש. כאשר נוטלים סם, מצטברת כמות של אותו חומר המסב אושר, והגוף מפסיק את הייצור של אותו חומר כי הוא כבר קיים במידה מספקת בגוף. בשימוש קבוע, החומר שמצטבר על הנוירון משבש את פעילותו וגורם להעברה קבועה של אותו מסר גם כשאין בו צורך. בסופו של דבר הנוירון נהרס כתוצאה מכך.
חלקי המיצג > ייצור הסמים

החלק השני, גם הוא מוצג באמצעות סרט תלת-ממדי, מראה את תהליך ייצור הסמים בתעשיית הסמים, ממה הוא מורכב, על ידי מי הוא מיוצר, רווחי הייצור שלו, השימוש בכספי הסמים על ידי ארגוני טרור למימון נשק, שיטות הברחתו וכו'.
חלקי המיצג > מיצג קולי

החלק השלישי, מתבצע כשהאולם חשוך לחלוטין, במהלך המיצג קיימת תאורה שמופעלת בהתאם למתרחש בהקלטה. ההקלטה מתארת סיפור אמיתי של שלושה בני נוער אשר מתנסים בסמים במהלך מסיבה במועדון. ההקלטה מציגה את ההשפעה השונה שיש על סמים על כל אדם. המקרה מסתיים בבית חולים, כאשר אחד מהחברים מתמוטט עקב השימוש בסמים. שאר החברים נמצאים בדילמה – האם לגלות שהוא צרך סמים, עקב כך שלגלות שצרכו סמים יוביל אותם למעצר משטרתי והסתרת המידע הזה עלול להוביל למותו.
חלקי המיצג > טריוויה וסקר

בשלב הרביעי, המשתתפים מקבלים שלטים המאפשרים הצבעה. בחלק הטריוויה, שבו המשתתפים נבחנים על מה שלמדו מהמיצג, המשתתפים מחולקים לשתי קבוצות (על ידי בחירת ערוץ בשלט כשהם נדרשים לבצע זאת). התוצאות של כל קבוצה מוצגות על גבי מסך. בשלב הסקר, הבחירה היא חופשית בפני המשתתפים, בשאלות הקשורות למה היו עושים במקרים מסוימים. התוצאות מוצגות בדיאגרמה על גבי המסך.
ראו גם

לגליזציה של סמים קלים
המלחמה בסמים
מלחון

מלחוּן (בערבית: الملحون; באנגלית: Malhun) הוא ז'אנר במוזיקה המרוקאית, המורכב משירה אורבנית שהייתה נהוגה בקרב מעמד הפועלים של גילדות אמנים.
היסטוריה

בתחילה, לפני שהתפשט מתאפיללת לכל חלקי מרוקו, מלחון נוצר במאה ה-15 כיצירה ספרותית טהורה המכונה כיום קסידה או זאז'אל.
ז'אנר המל'אבה (Mal'aba) נחשב לצורה הידועה העתיקה ביותר של המלחון, מתקופת השושלת המרינית במאה ה-14. הוא נכתב בשפת הדאריג'ה, ואבן ח'לדון מתאר אותו כאחד מהאפוסים הליריים העיקריים של זרם האמנות שנקרא מל'איבּ.
תוכן

הקסידה של המלחון מבוססת על שני מרכיבים חיוניים - האוברטורות והחלקים שמהם היא מורכבת. מקור הקסידות מהסוג הזה מתוארך למאה ה-16.
אמנים ידועים

בתקופת התפתחות המלחון, עבדאלעזיז אל-מגרווי ועבדרחמן אל-מג'דוב (מת ב-1568) התפרסמו בזכות הקוואטרנים המיסטיים שיצרו. במאות ה-18 וה-19 פרחו במרוקו משוררים רבים בפאס, במקנס ובמרקש שהפיצו את יצירותיהם בעזרת המלחון.
בעידן המודרני, זוהרה אלפסיה היהודיה הייתה ידועה כ"נסיכת המלחון".
מכל מיחזור

מכל מיחזור המיועד לבקבוקי פלסטיק בתל אביב
מכל מיחזור הוא פח אשפה המיועד לאיסוף פסולת למיחזור. מכלי המיחזור יהיו על פי רוב מיועדים לסוג פסולת מסוים, כגון בקבוקי פלסטיק, זכוכית, נייר או פסולת אורגנית, כדי להקל על תהליך המיחזור. מכלי מיחזור זוכים בדרך כלל לעיצוב או צבע ייחודיים, כדי להקל על הציבור לזהות את סוג הפסולת המיועדת להיות בהם. לעיתים פתח מכל המיחזור יותאם באופן פרטני עבור סוג האשפה המיועדת לאיסוף. על מכלי המיחזור מוטבעים גם סמלי מיחזור, או כיתובים המעודדים מיחזור. מכלי מיחזור יוצבו בדרך כלל במקומות שבהם התנועה רבה ובמקומות נגישים, על מנת לעודד את הסביבה למחזר.
ההתפתחות הכלכלית וגידול קצב האוכולסיה המהיר, הביאו לגידול בייצור הפסולת בעולם. בחלק מהמדינות קיים קצב גידול אוכלוסייה כפול מזה של האוכלוסייה העולמית מה שהביא לגידול בכמות הפסולת ובכך להרס סביבתי. כדי לענות על האתגר הקיים ולמגר את כמויות הפסולת הגדולות ברחבי העולם יש לעודד את האוכלוסייה למחזר. מרבית המחקרים שבחנו תופעה זו הבינו כי מיחזור תלוי במספר מכלי המיחזור הפרוסים באזור סביבה מסוימת, סוג המכל, גודלו וכן תדירות פינוי הפסולת.
מיחזור פלסטיק

פלסטיק ממוחזר מאז שנות ה-70. הכמויות הממוחזרות משתנות מבחינה גאוגרפית לפי סוג הפלסטיק.
חלק עיקרי מהפלסטיק המיוצר מדי שנה משמש לייצור פריטי אריזה חד פעמיים או מוצרים אחרים קצרי טווח שנזרקים תוך שנה מהייצור. כתוצאה מכך, מצטברות כמויות של פלסטיק ברחבי העולם. מיחזור הוא אחת הפעולות החשובות ביותר הקיימות כיום העונה לצורך זה.
מיחזור נייר

מיחזור נייר עוזר לשמירה על איכות הסיבה מכיוון שתעשיית הנייר משתמשת בעצים על מנת לייצרו. מיחזור הנייר עוזר להפחתת כריתה של מאות אלפי עצים.
בנוסף לפחי המיחזור המפוזרים ברחבי הארץ, קיימות חברות העוסקות באיסוף פסולת. חברות אלה אוספות את הפסולת ממשרדים, בתי דפוס, מפעלים וכדומה.
מיחזור סוללות

מיחזור סוללות לא נפוץ מאוד בישראל ובעולם בעיקר בשל חוסר כדאיות כלכלית. על מנת שמיחזור הסוללות יהיה משתלם, נחוצה כמות גדולה מאוד של סוללות.
בקרב גורמים במשרד לאיכות הסביבה, הועלתה הצעת חוק הקוראת לחייב את הציבור להשליך את הסוללות למכלים המיועדים לכך כיוון שבסוללות מצויים חומרים מסוכנים כמו עופרת, כספית, ניקל וכדומה. עקב כך, ברחבי הארץ מוצבים מאות מכלי איסוף המיועדים להשלכת סוללות לתוכם. הסוללות שנשלחות למכל המיחזור מועברות לאתר הטמנת פסולת רעילה המצוי ברמת חובב שבנגב.
ראו גם

פח כתום
הערות שוליים

↑  Purkayastha, D., Majumder, M., & Chakrabarti, S., Collection and recycle bin location-allocation problem in solid waste management: A review, Pollution, עמ' 1(2), 175-191
↑  Hopewell, J., Dvorak, R., & Kosior, E., Plastics recycling: challenges and opportunities., Philosophical Transactions of the Royal Society B: Biological Sciences., עמ' 364(1526), 2115-2126.
מלחייה

מלחיות
מלחייה מאולתרת
מלחייה היא כלי לאחזקת מלח בישול (הנקרא אף מלח שולחן) בצורתו הגרוסה ולזרייתו על גבי מזון.
המלחייה היא כלי שימושי בעת ארוחה, על כן מניחים אותה על שולחן האוכל. לעיתים נוסף לה ערך אסתטי ועיצובי: קיימים מתקנים המחזיקים את המלחייה בצמוד לפלפלייה (כלי לאחזקת התבלין פלפל שחור בצורתו הגרוסה), או למטחנת הפלפל. בשל כך העיצוב של מטחנת הפלפל קשור לעיצוב המלחייה. בדומה למטחנת הפלפל, ניתן להשיג אף מטחנת מלח, זאת שומרת על צורת המלחייה ועל אופן שימושה.
המלחייה הנפוצה היא בעלת גוף שקוף (מזכוכית או מפלסטיק), כך שניתן לאמוד על יתרת כמות המלח שבה. בחלקה העליון מספר נקבים, והוא בדרך כלל מוברג לגוף המלחייה. ישנן גם מלחיות שבהן ההברגה היא בתחתית המלחייה. לעיתים החלק העליון והתחתון עשויים מחומרים שונים. למשל, זכוכית ומתכת. יש הנוהגים להוסיף למלח השולחן גרגירי אורז יבשים, כדי למנוע הדבקות של גרגרי המלח לאחר שספחו לחות וכדי להסיר את הגרגירים הלחים מצידי המלחייה. את המלחייה פיתח ב־1858 הממציא האמריקאי ג'ון מייסון.
גודל הנקבים וספיקת המלח

גודלם של הנקבים שבראש המלחיה מותאם לגודלם של גבישי המלח כך שטילטולה למעלה ולמטה משחרר ממנה כמות מלח קטנה (ולא ספיקה קבועה). עקרון הפעולה הוא שבכל הנפה של המלח שבמלחיה משתחררים גבישים בודדים מכל נקב ומיד לאחריהם נחסם הנקב על ידי גבישים החוסמים זה את זה. טלטול המלחיה למעשה מפנה את הנקבים מהגבישים החוסמים עד לנפילתם הבאה ולשחרור גבישים נוספים.
ממלחה

הממלחה קדמה למלחייה, ככלי לאחזקת מלח. בממלחה אין נקבים לזריית המלח. הממלחה הייתה כלי פתוח או בעל מכסה, המלח היה מוסף למזון באמצעות נטילתו עם האצבעות או עם כפית קטנה. 
בימי הביניים וברנסאנס הייתה הממלחה כלי הגשה מסוגנן, בהיות המלח תבלין יקר ונחשב. דוגמה לממלחה מעוטרת במיוחד היא הממלחה של בנוונוטו צ'ליני, ממלחה עשוית זהב, הנחשבת ליצירת אמנות.
כיום ממלחות מוחזקות במטבח בסמוך לכירי הבישול, לרוב אלו קופסאות פשוטות.
יש המעדיפים לרכוש אריזות מלח מפלסטיק המגיעות בצורה של מלחיות[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  חורים במלחייה, באתר The Salt And Pepper Shaker Museum
↑  Would You Like Some Salt and Pepper?, Smithsonian Magazine
הממלחה של בנוונוטו צ'ליני
מצר מקמרדו

| --- | --- |

מפה של מצר מקמרדו ושל העמקים היבשים מקמרדו
 מידע כללי
 על שם:  ארצ'יבלד מק-מרדו 
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  55 קילומטר
 רוחב ממוצע:  55 מ' 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  77°30′S 165°00′E﻿ / ﻿77.5°S 165°E﻿ / -77.5; 165
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר מקמרדו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצר מקמרדו
 
אוניית צי ארצות הברית האי ברטון (AGB-1), אוניית צי ארצות הברית אטקה (AGB-3), ואוניות צי ארצות הברית גליישר (AGB-4) דוחפות קרחון בקרבת תחנת מקמרדו במצר מקמרדו שב אנטארקטיקה, 29 בדצמבר 1965.
מצר מֶקמֶרדו (באנגלית: McMurdo Sound) הוא מצר שאורכו ורוחבו כ-55 ק"מ המצוי בין ים רוס למדף הקרח רוס ובין האי רוס לבין ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
על חוף המצר, על האי רוס, ממוקמת תחנת מקמרדו - תחנת המחקר המרכזית של ארצות הברית באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי המצר ומקור שמו

המצר התגלה על ידי רב החובל ג'יימס קלארק רוס בפברואר 1841 ונקרא על שם ארצ'יבלד מקמרדו מאוניית הוד מלכותה טרור.
מצר מקאסאר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מקשר:  בין ים ג'אווה לים סלבס
 מפריד:  בין האי סולאווסי לבין האי בורנאו (קלימנטן)
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  800 ק"מ
 רוחב מזערי:  130 ק"מ
 עומק מרבי:  2,500 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Mahakam River 
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה אינדונזיה
 ערים:  מקאסאר, פאלו, באליקפאפאן
 איים:  לאוט, סבוקו ואיים רבים אחרים
 הערות:  דרך המצר עובר קו וולאס
 קואורדינטות:  1°05′05″S 118°24′08″E﻿ / ﻿1.08472°S 118.40222°E﻿ / -1.08472; 118.40222
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר מקאסאר(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר מקאסאר
 
מְצַר מקאסאר (באינדונזית: Selat Makassar) הוא מצר ים באינדונזיה בין האי סולאווסי ממזרח לבין האי בורנאו (קלימנטן) ממערב. המצר מקשר בין ים ג'אווה (אנ') שמדרום לו לבין ים סלבס (ים סולאווסי) שמצפונו.
רוחבו של המצר נע בין 130 קילומטרים ל-370 ק"מ. עומקו נע בין כ-2,500 מטרים במעבר הצפוני ל-930 מ' במעבר הדרומי.
על חופיו באי סולאווסי שוכנים ערי הנמל מקאסאר (שהיא גם העיר הגדולה ביותר על האי ועל שמה קרוי המצר) ופאלו (אנ') (בתוך המפרץ שיוצא למצר), ואילו על חופו בבורנאו – באליקפאפאן (אנ').
במצר שוכנים איים רבים, שהבולטים שבהם הם האי לאוט (אנ') (שטחו 2,062 קמ"ר ואוכלוסייתו כ-80,000 תושבים) בקצהו הדרום-מערבי, והאי סבוקו (אנ') השכן.
בשל עומקו הרב משמש המצר (יחד עם מצר לומבוק) כנתיב שיט חלופי למצר מלאקה עבור אוניות גדולות (מכליות נפט גדולות).
דרך המצר שאורכו כ-800 ק"מ עובר קו וולאס, המפריד בין הפאונה האסייתית לפאונה האוסטרלית (בהמשך ודרומה יותר עובר הקו בין האי באלי לאי לומבוק (אנ') – דרך מצר לומבוק). הקו קרוי על שמו של חוקר טבע בריטי וידידו של צ'ארלס דרווין, אלפרד ראסל וולאס שחקר את איי אינדונזיה במחצית השנייה של המאה ה-19.
ראו גם

קרב מצר מקאסאר (אנ')
מקדש יב

האי אלפנטינה - יב כפי שהוא נראה בשנת 2004
מקדש יֵבּ (בלשון יהודי המקום: אגורא זי יהו אלאהא = בניב ארמי דרומי, מקדש ה' אלוהים) היה מרכז פולחני לאלוהי ישראל, שנבנה בסוף המאה ה-7 לפנה"ס (בשנת 610 לפנה"ס לערך) על ידי קהילת יהודי יב, שהתקיימה במצרים על האי יב (אלפנטינה) באזור מצרים העליונה ליד אסואן. בניה שרתו כשכירי חרב ותפקידם היה לשמור עבור ממלכת פרס, על גבולה הדרומי של מצרים עם ממלכת כוש. מקדש זה חרב כ-200 שנה לאחר מכן (בשנת 410 לפנה"ס). דבר קיומו של המקדש לא נודע עד תחילת המאה ה-19, כאשר מכתבי יב הופיעו לראשונה בשוקי מצרים.
רקע

ראשיתו של היישוב היהודי במצרים בסוף ימי בית ראשון. מדברי הנביא ישעיהו עולה כי בתקופתו היו במצרים חמש ערים יהודיות, חלקן בארץ פתרוס בה שוכנת יב. הנביא אף מזכיר שיהודים אלו הקימו לעצמם במות, במיוחד במצרים העליונה, יב ואסואן שבפתרוס. לאחר מכן הצטרפו ליהודים אלו מתיישבים יהודים נוספים, כאשר מלכי יהודה האחרונים כרתו ברית עם מצרים. בהמשך, עם רציחתו של גדליהו בן אחיקם, שמונה על ידי הבבלים כנציב יהודה, רבתה אוכלוסיית היהודים שם, בעת שאנשי צבא יהודים בראשות יוחנן בן קרח לקחו עמם את ירמיהו הנביא ואת דלת העם, והתיישבו במקומות אחדים בארץ מצרים. בשנת 590 לפנה"ס כבשו המצרים את נפאטה, והכריחו את שליטי כוש להדרים אל מעבר למעבר הנילוס השישי במרואה. אירוע זה היה בו די כדי לעורר את שאיפתם של שליטי נוביה וכוש, לחדור את גבולה הדרומי של מצרים. כדי להגן על הגבול של המדינה, גויסו אנשי הצבא היהודים על ידי מלך מצרים, ומאוחר יותר על ידי מלך פרס, ששלט במצרים, למשימות של שיטור, ושמירה, על גבולה הדרומי של המדינה. שכירי חרב אלו, הקימו לעצמם מושבה על האי יֵבּ שעל נהר הנילוס, בדרום מצרים. קבוצת החיילים היהודיים שביֵבּ הקימה לעצמה מקדש. החוקרים סבורים כי עזרה בבניית המקדש ובניהול חיי הדת, קיבלה קהילת יהודי יֵבּ מכוהנים יהודים, שנרדפו על ידי מנשה מלך יהודה, ומצאו מקלט במצרים[דרוש מקור]. בני קהילת יֵבּ לא ראו בבניית מקדשם סטייה כלשהי מיהדותם, ועל כן כשחרב לא הססו לפנות ליהודי ירושלים בבקשת עזרה לבנייתו מחדש.
בספר ישעיהו מופיעה נבואה אודות מזבח ומצבה שיוקמו במצרים:
בַּיּוֹם הַהוּא יִהְיוּ חָמֵשׁ עָרִים בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם מְדַבְּרוֹת שְׂפַת כְּנַעַן וְנִשְׁבָּעוֹת לַה' צְבָאוֹת, עִיר הַהֶרֶס יֵאָמֵר לְאֶחָת. בַּיּוֹם הַהוּא יִהְיֶה מִזְבֵּחַ לַה' בְּתוֹךְ אֶרֶץ מִצְרָיִם וּמַצֵּבָה אֵצֶל גְּבוּלָהּ לַה'.
יש משערים שנבואה זו היוותה מקור השראה ליהודי יֵבּ, וממנה למדו שמותר להקים מקדש אלטרנטיבי בארץ מצרים.
מבנה המקדש

החפירות הארכאולוגיות האחרונות באתר המקדש היהודי ביֵבּ נערכו על ידי המכון הארכאולוגי הגרמני של קהיר. כתוצאה מחפירות אלה הוכנה הצעת שחזור אפשרית של מבנה המקדש. מהצעה זאת עולה כי המקדש ביֵבּ דומה דמיון מפתיע לתיאור מבנה המשכן בתנ"ך. על צורת מבנה מקדש יֵבּ נלמד לא רק מהחפירות, אלא גם מפיענוח הפפירוסים של מכתבי יֵבּ, שבהם מתוארים קווים כלליים של המבנה, וכן מיקומם של עמודי אבן, שערי גזית, דלתות נחושת, תקרת ארז ועוד. הסיבה המשוערת לדמיון למשכן היא שמקורם של היהודים הראשונים שהגיעו כחיילים למצרים היה בשומרון, ולכן כשבנו את המקדש ביֵבּ, עמדה לנגד עיניהם דמותו של משכן שילה, שהיה ככל הנראה מוצב בשומרון, בעוד שאת דמותו של בית המקדש בירושלים ייתכן שלא ראו מעולם.[דרוש מקור]
העבודה במקדש יֵבּ

שאיפתם של יהודי יֵבּ הייתה לראות במקדשם מקדש לכל דבר, ולקיים בו את עבודת הקורבנות על ידי הכוהנים, בדיוק כמו בבית המקדש בירושלים. על פי העולה מאיגרת הפסח (אחד ממכתבי יֵבּ) קיימו יהודי יֵבּ את חג הפסח כהלכתו, במשך שבעה ימים. אף על פי שהאיגרת ניזוקה קשות, וקשה היה לפענח את הכתוב בה, טען החוקר לואי-איג ונסאן כי יהודי יֵבּ הקריבו גם את קורבן הפסח. על כל פנים הסברה היא שעד לחורבנו על ידי המצרים, הוקרבו במקדש יֵבּ, גם זבחי בשר, שכן הרי זאת הייתה העילה להחרבתו. עם זאת, בבקשה לשקם את המקדש מהריסותיו, התחייבו יהודי יֵבּ, שלא להקריב יותר בעלי חיים, ולהסתפק בהקטרת קטורת בלבד.
חורבנו של המקדש ביֵבּ

המקדש היהודי ביֵבּ, שכנו של המקדש המצרי לאל ח'נום, ששכן גם הוא באי, היה לצנינים בעיני כוהני חנום. אלה חיפשו הזדמנות מתאימה להחריבו, אפילו בהיותם כפופים לשלטון פרס ולנציבו במקום – וכשנמצאה להם הזדמנות כזו לשחד את המושל הפרסי במקום, וַאִידְרַאנְג, נזדרזו להוציא את מבוקשם לפועל, והתנפלו ביחד עם המוני התושבים המצריים על המקדש היהודי, שנהרס לחלוטין ועמודיו נותצו.
החוקרים מעלים שתי סיבות עיקריות לשנאת מקדש יֵבּ על ידי כהני חנום. האחת, זביחת קורבנות מן החי במקדש, האסורה במצרים והשנייה היא קנאתם על כך שבמשך כיבוש מצרים על ידי הפרסים, נהרסו בה מקדשים רבים, כולל מקדש חנום, אך מקדש יֵבּ נשאר עומד על תילו.
לאחר כ-3 שנים פנה "אדוניה בן גמריה" ראש קהילת יֵבּ, אל בגוהי, הפחה של יהודה, וביקש ממנו לבטל את החלטת מושלה הפרסי של מצרים ולתת ליהודי המקום רישיון לקומם את המקדש מהריסותיו. ראשי קהילת יֵבּ, אף פנו לכהן הגדול וליהודי ירושלים, שיפעילו השפעתם על השלטון הפרסי כדי שייתן את הסכמתו, ויספקו תמיכה כספית בשיקום. פנייה שכזאת הפנו גם לבניו של סנבלט, הפחה של שומרון. אין תיעוד על מכתב תשובה או על פניה לשלטון.
ראו גם

מכתבי יב
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק י"ט, פסוקים י"ט–כ"ה.
↑  ספר ישעיהו, פרק כ', פסוקים ג'–ו'.
↑  ספר ישעיהו, פרק כ"ז, פסוק י"ג.
↑  ספר ירמיהו, פרק מ"ג, פסוקים ה'–ז'; ספר ירמיהו, פרק מ"ד, פסוק א'.
↑  דעת מקרא ישעיהו עמ' רח הערה 34, אות ד
↑  לאחר נפילת שומרון בשנת 722 לפנה"ס, גורשו היהודים לאשור ולאחר מכן לבבל, ומשם הם נשלחו כשכירי חרב למצרים.
↑  יחסם של המצרים להקרבת קורבנות ידוע מהתורה: ”וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה, לֹא נָכוֹן לַעֲשׂוֹת כֵּן, כִּי תּוֹעֲבַת מִצְרַיִם, נִזְבַּח לַה' אֱלֹהֵינוּ: הֵן נִזְבַּח אֶת-תּוֹעֲבַת מִצְרַיִם, לְעֵינֵיהֶם--וְלֹא יִסְקְלֻנוּ” (שמות ח' כב).
| בתי מקדש בהיסטוריה היהודית |
| --- | --- | --- |
| משכנות | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| בתי מקדש | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני ומקדש הורדוס |  |
| מקדשים חיצוניים | הבמות • מקדשי ממלכת ישראל: תל דן ובית אל • מקדש חוניו • מקדש יב • מקדש השומרונים בהר גריזים |  |
| אחרים | מצוות בניין בית המקדש • מבנה בית המקדש • בית המקדש השלישי • בית המקדש של יוליאנוס |  |
מלכה רעיה

קמילה, המלכה הרעיה של הממלכה המאוחדת
מלכה רעיה (באנגלית: Queen consort) הוא תואר מלוכה שניתן לרעיית מלך.
התואר ניתן לפי העיקרון שרעיית בן אצולה מחזיקה באופן אוטומטי בגרסה הנשית של תואר האצולה של בעלה, וכך אישה הנישאת למלך מקבלת אוטומטית את התואר "מלכה". בניגוד למלכה, שירשה את הכתר בזכות עצמה (כגון: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת), מלכה רעיה לא מקבלת את הזכויות הפוליטיות שבהן מחזיק בעלה.
יש מונרכיות שדורשות שהמלכה תהיה נסיכה בזכות עצמה. מצב זה היה מקובל בממלכות הגרמניות, שבהן נסיכים היו יכולים לשאת רק נסיכות, ובמקרה שהיו נישאים לאישה ממעמד נמוך משלהם, הנישואים הללו היו נחשבים נישואים מורגנטיים, והאישה לא הייתה מקבלת את תואר בעלה. כמו-כן, ילדיהם לא היו זכאים להיחשב בסדר הירושה לתואר. בממלכות אחרות, כגון הממלכה המאוחדת, אין הגבלה על מעמדה של רעיית המלך, ופשוטת עם שנישאת למלך תהפוך למלכה רעיה.
במקרה שהמונרך הוא אישה, לא מקובל שבעלה יחזיק בתואר מלך בעל אלא בתואר נסיך. מכיוון שאין תקנות מקובלות למעמד בעלה של מלכה בזכות עצמה, בעבר היו הסדרים שונים. למשל, פרנסואה השני, מלך צרפת, שנישא למרי, מלכת הסקוטים, קיבל את התואר מלך בעל של הסקוטים. עוד דוגמה שבה בעלה של המלכה היה למלך בזכות עצמו במשותף עם רעייתו הוא המקרה של פיליפה, שהוכתר למלך אנגליה ואירלנד לאחר שנישא למרי הראשונה, מלכת אנגליה, לפי העיקרון של Jure uxoris (אנ').
לאחר מותו של בעלה המלך הופכת המלכה הרעיה למלכה האלמנה (queen dowager). אם בתה או בנה מוכתרים תחת אביהם, נעשית המלכה האלמנה בחלק מהממלכות למלכה האם.
מצר מורטון

| --- | --- |

לשון היבשה נקודת דבילז - מבט מסלעי לוציפר. בקדמת התמונה שערי הל (שערי הגיהנום), באמצע התמונה סלעי וארדים לאחריהם מצר מורטון, וברקע האי סנואו, והאי סמית' נראה באופק מימין.
 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°41′50″S 61°13′12″W﻿ / ﻿62.6972°S 61.22°W﻿ / -62.6972; -61.22
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמצר מורטון(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמצר מורטון(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצר מורטון(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצר מורטון
 
מקטע של תרשים מעשה ידי ג'ורג' פאוול 1822 של איי שטלנד הדרומיים ואיי אורקני הדרומיים בהם מופיע מצר מורטון בשם "שערי הגיהנום" (Hell Gates)
מפה טופוגרפית של האי ליווינגסטון
מצר מורטון (באנגלית: Morton Strait) הוא מצר ים רחב בין האי סנואו (אי השלג) שמדרום מערב למצר מורטון, לבין האי ראגד (אי הטרשים) שמצפון למצר מורטון, ולבין לבין חצי האי ביירז שבהאי ליווינגסטון שמצפון-מזרח למצר מורטון, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצר 9 קילומטרים; רוחבו של המצר 6.2 קילומטרים.
בשטח המצר מצויים (מדרום-מערב לצפון-מזרח): סלעי פנגבין, סלעי אאים, סלע לונג, סלע ויאטור וסלעי וארדים.
היסטוריה > מיפוי אזור המצר

אזור המוצר מופה לראשונה (באופן גס) על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1821; מיפוי נוסף (מדויק יותר) נעשה בשנת 1968; מיפוי נוסף נעשה על ידי סוקרים צ'ילאנים בשנת 1971; מיפוי נוסף נעשה על ידי סוקרים ארגנטינאים בשנת 1980; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

בתרשים מעשה ידי ג'ורג' פאוול 1822 של איי שטלנד הדרומיים ואיי אורקני הדרומיים מופיע מצר מורטון בשם "שערי הגיהנום" (Hell Gates) - כיום משמש שם זה לתיאור מצר סמוך - "שערי הל".
שמו הנוכחי של המצר ניתן לו על ידי ג'יימס ודל.
השם הנוכחי מופיע לראשונה בתרשים שפורסם בשנת 1825.
מצר מנאי

| --- | --- |
המצר באזור גשר בריטניה, מבט לכיוון הרי סנודוניה ופנים ויילס
המצר באזור גשר בריטניה, מבט לכיוון הרי סנודוניה ופנים ויילס
 מידע כללי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  25 ק"מ
 רוחב מרבי:  7.5 ק"מ
 רוחב מזערי:  0.4 ק"מ
 רוחב ממוצע:  7.5 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  River Gwyrfai, River Seiont, Afon Braint, River Adda 
 מדינות באגן הניקוז:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 גשרים:  גשר מנאי, גשר בריטניה
 קואורדינטות:  53°10′50″N 4°14′00″W﻿ / ﻿53.180555555556°N 4.2333333333333°W﻿ / 53.180555555556; -4.2333333333333
  מפה של האי אנגלסי המופרד מהפינה צפון-מערבית של ויילס באמצעות מצר מנאי.
 
מצר מנאי (בוולשית: Afon Menai; "נהר המנאי") מצר ים באורך של כ-25 קילומטרים, המפריד בין ויילס באי הבריטי לבין האי אנגלסי, אשר נמצא במרחק מספר מאות מטרים אל תוך הים האירי.
גאוגרפיה

רוחבו של המצר משתנה, כאשר בפתחו הדרום-מערבי המרחק בין האיים הוא כ-400 מטרים, לאחר מכן הוא מתרחב לכ-1,000 מטרים באזור קרנארבון ובהמשך הרוחב קטן לכדי 500 מטרים היכן שהוקמו גשר מנאי וגשר בריטניה החוצים אותו. בפתח הצפון-מזרחי, המצר מתרחב ונפתח לכדי רוחב של כ-7.5 קילומטרים בין האיים. משני צידי המצר נמצאים כיום המחוזות גוויניד' ואנגלסי, כאשר באופן היסטורי אזור זה כולו מזוהה עם ליבה של ממלכת גוויניד' שהתקיימה במהלך ימי הביניים.
בשנת 1826 הוקם גשר מנאי אשר חצה מעל למצר, הוא הוקם כדי לשאת את כביש ה-A5 החדש שחיבר את לונדון להוליהד ולדבלין. בשנת 1850 הוקם בקרבתו גם גשר בריטניה, אשר כיום משמש כנתיב התחבורה היבשתי העיקרי החוצה את המצר באמצעות כביש ה-A55.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אנגלסי
גשר מנאי
מצר מנטאוואי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  האוקיינוס ההודי
 מפריד:  בין האי סומטרה לבין איי מנטאוואי
 סוג:  מצר ים 
 מידות
 אורך:  430 ק"מ
 רוחב מרבי:  150 ק"מ
 רוחב ממוצע:  150 ק"מ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  אינדונזיה אינדונזיה (מחוז מערב סומטרה)
 ערים:  פדאנג (Padang); מוקומוקו (Kota Mukomuko)
 איים:  צ'ובדק (Cubadak)
 קואורדינטות:  2°00′S 100°30′E﻿ / ﻿2.000°S 100.500°E﻿ / -2.000; 100.500
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר מנטאוואי(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פמצר מנטאוואי
 
מצר מנטאוואי (באינדונזית: Selat Mentawai) הוא מצר ים אינדונזי באוקיינוס ההודי, הממוקם בין האי סומטרה ממזרח לבין איי מנטאוואי ממערב.
רוחבו של המצר נע בין 100 ל-150 ק"מ, אורכו – 430 ק"מ.
העיר העיקרית לחופי מצר מנטאוואי היא בירת מחוז מערב סומטרה, פדאנג (Padang), המונה כמיליון תושבים (נכון ל-2014).
ראו גם

רעידת האדמה בסומטרה (2009)
הערות שוליים

↑  איי מנטאוואי (באינדונזית: Kepulauan Mentawai) הם שרשרת של כ-70 איים ואיונים ממערב לחופו המערבי של האי סומטרה. שטחם הכולל הוא כ-6,011 קמ"ר ואוכלוסייתם מונה כ-69,000 נפש (נכון לשנת 2012). האי סיברוט (Siberut) הוא הגדול והצפוני ביותר מביניהם. האיים משתייכים למחוז מערב סומטרה והם יעד מבוקש לחובבי גלישת גלים, ראו: Surfing in Mentawai, www.surfing-waves.com.
| דגל אינדונזיה גופי מים באינדונזיה |
| --- | --- | --- |
| אוקיינוסים | האוקיינוס ההודי • האוקיינוס השקט |  |
| ימים | ים אנדמן • ים אראפורה • ים באלי • ים בנדה • ים ג'אווה • ים האלמאהרה • ים טימור • ים מאלוקו • ים סאבו • ים סין הדרומי • ים סלבס • ים סראם • ים פלורס |  |
| מצרי ים | מצר אומבאי • מצר אלאס • מצר אלור • מצר באדונג • מצר באלי • מצר באנגקה • מצר גאספאר • מצר דמפייר • מצר ווטאר • מצר לומבוק • מצר מאדורה • מצר מלאקה • מצר מנטאוואי • מצר מקאסאר • מצר סאפה • מצר סומבה • מצר סונדה • מצר סינגפור • מצר קארימאטה • מצר ריאו |  |
| מפרצים | מפרץ באליקפאפאן • מפרץ בונה • מפרץ בינטוני • מפרץ ג'קרטה • מפרץ טומיני • מפרץ סאלה • מפרץ סנדרוואסי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 246986036   WorldCat (עם VIAF): 246986036 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.