stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאק גון-הייה
קריירה פוליטית > בחירות נשיאותיות 2012

פאק הייתה המועמדת המובילה לבחירות הנשיאותיות של 2012 בכל סקר דעת קהל בקוריאה הדרומית בין 2008, מתי שממשלו של לי מיונג-באק, וספטמבר 2011. בסקרים אלו אחוזי התמיכה של פאק נעו בין 25% ל-45%, יותר מכפליים מאשר המועמד הבא. אחוזי התמיכה בפאק היו הגבוהים ביותר כאשר הבחירות לפרלמנט ב-2012 הראו את ההשפעה העצומה שלה. אחוזי התמיכה שלה היו הנמוכים ביותר בתחילת 2010 כתוצאה מהעמדה שלה כנגד המשטר של לי מיונג-באק בעניין העיר סג'ונג. בספטמבר 2011, אן צ'אול-סו, איש עסקים מתחום טכנולוגיית המידע ודקאן בפקולטה לקיימות באוניברסיטה הלאומית בסיאול, הופיע בתור המועמד העצמאי החזק בדרך לנשיאות. בסקרים לאומיים שנערכו באותו חודש, אן ופאק היו במקומות צמודים על המועמדות המובילה כאשר פאק הפסידה לאן צ'אול-סו בסקרים בפעם הראשונה מאז 2008.
לאחר ניצחונה בבחירות הכלליות ב-2012, אחוזי התמיכה בפאק צמחו באופן ניכר. בסקר שנערך ב-11 בספטמבר 2012 פאק הייתה המועמדת המובילה עם 45% אחוזי תמיכה אל מול כל שאר המתמודדים. באותו הסקר, כאשר השוו את פאק אל מול אן צ'אול-סו, היא הובילה עליו עם 50.6% של תמיכה. ב-10 ביולי 2012 פאק הודיעה לבסוף על כוונותיה להתמודד על תפקיד נשיאת קוריאה הדרומית. פאק הצהירה על כוונותיה במרכז סיאול ובהצהרה זאת היא הדגישה את הזכות לרדוף אחר האושר, כלכלה דמוקרטית, ושירותי רווחה מותאמים לעם הקוריאני.
המפלגה הדמוקרטית הנגדית למפלגת הסאנורי בחרה במון ג'יאה-אין בתור המועמד שלה לנשיאות ב-17 בספטמבר. אן צ'אול-סו הודיע על מועמדתו שלו ב-19 בספטמבר. על אף היותה המועמדת המובילה, לפי סקר לאומי שנערך ב-22 בספטמבר, לפאק היו אחוזי תמיכה נמוכים יותר בהתמודדות ראש בראש עם מון ז'אי-אינמון ג'יאה-אין וכן עם אן צ'אול-סו. פאק נבחרה להיות נשיאת קוריאה הדרומית ב-19 בספטמבר 2012 עם תמיכה של 51.6% מהמצביעים.
קריירה פוליטית > עמדות פוליטיות

במחקר שנערך ב-2012 הושוו דעותיהם של 12 מועמדים פוטנציאלים לנשיאות קוריאה הדרומית. פאק נחשבה למועמדת השמרנית ביותר בקבוצה.
דעותיה השמרניות, אשר מוכוונות על ידי המשק, ניכרו בבירור במסע הבחירות שלה לנשיאות ב-2008 כאשר התחייבה להפחית מסים, להפחית רגולציה ולחזק את שלטון החוק. מאז 2009 פאק החלה לדבר על סוגיות של רווחה בקוריאה הדרומית. במסגרת המאמץ הזה שלה היא טענה בעד הצעת שירותי רווחה מותאמים אישית לכל אזרחי קוריאה הדרומית.
פאק ידועה בדבקות חסרת הפשרות שלה להבטחות פוליטיות. למשל ב-2010, היא הצליחה לעצור את הניסיון של הממשלה של לי מיונג-באק מלבטל את התוכנית לבנות את העיר סג'ונג. הפרויקט היה אמור להיות מרכז לאומי של משרדי ממשלה. הטענה המרכזית של פאק על המשך בפרויקט הייתה שהפרויקט היה הבטחת בחירות ועל כן יש לעמוד בו. המאבק של פאק באנשיו של לי וניסיונה לשמור את הפרויקט בחיים עלה לפאק באחוזי תמיכה בסקרי דעת קהל. ב-2012 פאק הבטיחה לבנות שדה תעופה חדש במחוז הדרום מזרחי. הבטחה זאת היא הבטחה היסטורית מקמפיין הבחירות שלה ב-2008 שבוטלה על ידי המפלגה שלה בעקבות טענות על חוסר יכולת ביצוע של התוכנית משיקולים כלכליים.
נשיאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פאק הפכה לנשיאה ה-18 של קוריאה הדרומית ב-25 בפברואר 2013. היא קיבלה אליה את כל סמכויות הנשיאות ובהן את הפיקוד העליון על הכוחות המזוינים של קוריאה הדרומית. בנאום ההשבעה שלה בפרלמנט, דיברה פאק על תוכניותיה לפתוח עידן חדש של ״שגשוג כלכלי, שמחה לאזרחים ועושר תרבותי״, והביעה את תקוותה כי קוריאה הצפונית תוותר על נשקה הגרעיני. טקס ההשבעה של פאק היה הגדול ביותר בהיסטוריה של קוריאה הדרומית עם 70,000 משתתפים.
עם כניסתה לתפקיד הצהירה פאק כי תערוך שינוי בשיטת הממשל. היא תחליף את המיקוד של הממשלה מבניית תשתיות מדינה לרווחתם של האזרחים הבודדים.
ב-1 במאי 2016 ביקרה פאק באיראן, בביקור הרשמי הראשון של נשיא דרום קוריאה במדינה. בביקור שערך 3 ימים וכלל משלחת של יותר מ-200 איש מדרום קוריאה, פגשה את חסן רוחאני ודנה ביחסי המסחר בין המדינות ובשותפויות אינטרסים בין המדינות.
נשיאות > פרשיית השחיתות

באוקטובר 2016 החלו להיחקר קשריה עם צ'וי סון-סיל, בתו של מנהיג כת צ'וי טא-מין. לצ'וי, שאין לה תפקיד ממשלתי, ניתנה גישה למסמכים מסווגים והיא ניצלה את קשריה כדי לסחוט כסף מחברות גדולות בדרום קוריאה.
בדצמבר 2016 הודחה מתפקידה כנשיאת קוריאה הדרומית אחרי גל של הפגנות ששיאן היה ב-3 בדצמבר 2016 בהשתתפות למעלה מ-2 מיליון מפגינים ברחבי המדינה.
באפריל 2018 נידונה ל-24 שנות מאסר ולקנס של 17 מיליון דולר, לאחר שהורשעה בשחיתות. בעקבות הפרשה עזב ראש לוטה קורפוריישן את תפקידו.
בדצמבר 2021 קיבלה חנינה מהנשיא מון ג'יאה-אין ושוחררה מהכלא.
הוא חזר

| --- | --- |

הוא חזר, עטיפת הגרסה העברית
 מידע כללי
 מאת:  טימור ורמש
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  אדולף היטלר 
 הוצאה
 הוצאה:  Eichborn Verlag 
 תאריך הוצאה:  2012
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  2016
 תרגום:  עידו נחמיאס
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003887253
 
הוא חזר (בגרמנית: Er ist wieder da) הוא רומן סאטירי גרמני רב-מכר מאת טימור ורמש, העוסק באדולף היטלר. הספר, שהוא רומן הביכורים של המחבר, יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת Eichborn Verlag. בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט גרמני באותו השם.
עלילה

קו העלילה עוסק באדולף היטלר, המתעורר ב-2011 במגרש ריק בברלין, המתגלה כגן שהיה מחוץ לפיהררבונקר. הוא חסר כל ידע על מה שקרה לאחר התאבדותו ב-1945. חסר בית וחסר כול, היטלר מפרש את כל מה שהוא רואה וחווה בשנת 2011 מתוך השקפת העולם הנאצית — למשל, הוא מניח כי הטורקים בגרמניה הם אינדיקציה שקרל דניץ שכנע את טורקיה להצטרף למדינות הציר, והוא חושב שוויקיפדיה נקראת על שם Wikinger ("ויקינגים"). בעודו תר בחנות עיתונים אחר הביטאונים הנאציים החביבים עליו, הוא מבחין בתאריך המופיע באחד העיתונים ונוכח כי חלפו כמעט 70 שנה מאז האירועים האחרונים שנחקקו בזיכרונו. בעל החנות משוכנע כי ניצב לפניו שחקן מוכשר המצליח לגלם נאמנה את דמותו של היטלר וכך גם כל עוברי האורח, כולם מזהים אותו, אך אף אחד לא מאמין שהוא היטלר; במקום זאת, הם חושבים שהוא קומיקאי או שחקן מתודי.
היטלר מתאקלם היטב בגרמניה החדשה ולומד לשלוט באמצעי המדיה, כגון האינטרנט, כדי לקדם את משנתו הנאצית. הוא מופיע בתוכנית האירוח הקומית בשם "היי אחי!", ומציג שם את דעותיו בצורה פרועה. קטעי וידאו שלו כועס זוכים להצלחה מסחררת ב-YouTube, וכשחקן הוא מגיע למעמד של סלבריטי מודרני. העיתון "בילד" מנסה להשמיץ אותו, אך נתבע על ידי ערוץ הטלוויזיה ונאלץ להלל אותו. דווקא הציבור הנאו-נאצי, שסבור כי ה"חקיין" פוגע בכבודו של מנהיגם, תוקף אותו באופן פיזי וגורם לאשפוזו בבית חולים. האהדה הציבורית כלפיו גוברת, הוא מנצל את הפופולריות שלו כדי לחזור לפוליטיקה, ונראה כי דרכו של היטלר בחזרה אל הזירה הפוליטית נסללת בבטחה.
פרסום

הספר תומחר במחיר €19.33, כאזכור מכוון לעלייתו של היטלר לשלטון ב-1933.
עד לחודש מרץ בשנת 2014 נמכרו 1.4 מיליון עותקים של הספר בגרמניה לבדה.
הספר עצמו תורגם ל-41 שפות שונות (בעברית בהוצאת סלע מאיר).
הספר הופק לסרט גרמני באותו השם שהקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-8 באוקטובר 2015. הסרט בוים על ידי דויד וננדט. כחלק משיווק הסרט, השחקן שגילם את היטלר הופיע בדמותו במספר ערים גרמניות, כולל אתרי צילום הסרט בברנדנבורג ובברלין, בודק את תגובות הציבור; לפחות הופעה אחת הייתה קרובה למפגן של המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה.
ראו גם

הוא חזר (סרט)
הערות שוליים

↑  German Comic Novel About Hitler Becomes Bestseller, at Algemeiner Journal; published 7 January 2013; retrieved 16 December, 2013
↑  Connolly, Kate (5 בפברואר 2013). "Adolf Hitler novel tops German bestseller list but divides critics". הגרדיאן. London. נבדק ב-16 בדצמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Germany asks: is it OK to laugh at Hitler?". The Observer. 23 במרץ 2014. נבדק ב-25 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hesse, Heiko (25 באוקטובר 2014). "Wirbel um Auftritt von Hitler-Double". Märkische Allgemeine. נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jaafar, Ali (5 בנובמבר 2014). "Hitler Sightings In Berlin? Constantin Trots Out Look-Alike For 'Borat'-Esque 'Look Who's Back'". Deadline. נבדק ב-22 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1081959878  MusicBrainz work: 1cf50a47-d99e-43f3-b2a9-30086064e7e9
דצמבר (סרט, 2022)

| --- | --- |
 בימוי:  קלים שיפנקו
 הופק בידי:  אדוארד אילויאן, אלכסיי טרוציוק 
 תסריט:  קלים שיפנקו
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר פטרוב אלכסנדר סמוילנקו כריסטינה אסמוס סרגיי גיליוב אנדריי מרזליקין ולדימיר ודוביצ'נקוב קיריל נאגייב מריה ואלשניה סופיה קרפונינה דניס סלאדקוב פרידונשו רחמטולוב סרגיי קורנקוב אלכסנדר קלאסן מריה וולוגינה
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  קרן הקולנוע הרוסי Yellow, Black and White Group Start.ru Kinoprime
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ 
 הקרנת בכורה:  2025
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"דצמבר" (ברוסית: Декабрь) הוא סרט קולנוע רוסי, בבימויו של קלים שיפנקו על ימי חייו האחרונים של המשורר סרגיי יסנין.
עלילה

הרקדנית הידועה איזדורה דאנקן מגיעה מגרמניה לברית המועצות, מכינה את בריחת המשורר אל מחוץ למדינה. המשורר נוסע ללנינגרד, שם הוא נופל במערבולת אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה.
הפקה

על פי שיפנקו, שירת יסנין קרובה אליו והוא חשב על סרט בנושא יסנין עוד מימיו כסטודנט לקולנוע. עם פטרוב הוא עבד על "טקסט" וראה בו את כמי שיכול לגלם כאב פנימי ולהעביר את תחושת המוות הממשמש ובא שחש יסנין בימיו האחרונים.
הצילומים התקיימו במוסקבה ובסנקט פטרבורג. עבור הסרט נבנתה תפאורה רחבת היקף בשטח של יותר מ-7,000 מ"ר. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בשנת 2022, אך בהמשך יציאתו נדחתה לשנת 2024.
שיווק

הטיזר הראשון לסרט נחשף באפריל 2021.
שחקנים ודמויות

אלכסנדר פטרוב - סרגיי יסנין
אלכסנדר סמוילנקו
כריסטינה אסמוס
סרגיי גיליוב
אנדריי מרזליקין
ולדימיר ודוביצ'נקוב
קיריל נאגייב
מריה ואלשנייה
סופיה קרפונינה
דניס סלאדקוב
פרידונשו רחמטולוב
סרגיי קורנקוב
אלכסנדר קלאסן
מריה וולוגינה
הערות שוליים

↑  Сусанна Альперина (2020-12-28). "Александр Петров сыграет Сергея Есенина в фильме "Декабрь"". Российская газета.
1 2 3 4  Сусанна Альперина (2020-12-28). "Александр Петров сыграет Сергея Есенина в фильме "Декабрь"". Российская газета.
↑  Тизер к фильму "Декабрь". Видео из Сети
יהושע משולח

יהושע משולח 

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יהושע משולח (28 במרץ 1907 — כ"ג בתמוז תש"מ, 7 ביולי 1980) היה עיתונאי ישראלי.
אודות

נולד בשנת 1907 בעיר דובנו שבפולין (כיום באוקראינה) לסוחר יוסף, ולשרה לבית פרנס. בילדותו למד ב"חדר" ובבית ספר רוסי. בהמשך התגורר בקלבאן (Klewan), בפלך רובנו, ווהלין, שסבו יהושע, אביו של יוסף, היה רבה עד 1883.
היה פעיל ציוני, בקק"ל וב"החלוץ". בעיתונות החל לעסוק כשהיה בן כשבע עשרה. משולח כתב בעיתון היידי הווהלינאי "וואלינער לעבן" מאז שנת 1924. בשנת 1926 עלה לארץ ישראל והתגורר בתל אביב. עבד בבית חרושת לזבל כימי, ואחר כך בבית מלאכה לספרים שהפיץ ספרים וספרות בעברית.
החל לכתוב ב-1929 בעיתונות הארצישראלית, ב"הארץ", "דבר", "תשע בערב" ("העולם הזה" בראשית דרכו), וגם בעיתונים הומוריסטיים שונים.
בקיץ שנה זו שוטט בכפרים ובערים ערביים בדרום ישראל, וישב כמה שבועות בחברון. בדיווחיו מתקופה זו הוא מתאר את שאירע טרם מאורעות תרפ"ט.
משנת 1945 ועד קום המדינה ב-1948 היה עורך מדור ביקורת הרדיו, "בשולי התוכניות", בעיתון "הגלגל", שבועון תחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים". הוא הציע להקריא ב"קול ירושלים", שהיה פעיל בה, פרק יומי מן התנ"ך. כמו כן כתב ביקורות רדיו ב"דבר" מ-1936 ועד קום המדינה, וערך את המדור שנושאו היה רדיו ב"דבר לילדים". כתב גם בעיתון "המדינה" שפורסם למשך תקופה לא ארוכה בשנת 1948. מאז החל להופיע "הדור", בנובמבר 1948, היה משולח חבר מערכת העיתון, וכתב במדורי העיתון השונים. שימש חבר בוועדת השירותים של אגודת העיתונאים.
בשנות ה-50 הצטרף למערכת "דבר" והיה כתבה הכלכלי והכתב לענייני תיירות. הוא ניהל מאבקים ציבוריים רבים עליהם כתב בכתבותיו השבועיות ודיבר בהרצאותיו, ביניהם למען שיפור הבטיחות בדרכים, שהגיע אף לכנסת, בנושא "שוק יהודי משותף" (על משקל "שוק אירופי משותף"), עליו יצא ספר זמן קצר לאחר מותו, להגדלת הצריכה של פירות וירקות, וכו'.
בשנת 1963 הוענק למשולח ולעמי שמיר "פרס אילת" על ידי עיריית אילת ולשכת התיירות לאילת.
לקראת סוף חייו התגורר בפלורידה. גם בארצות הברית קידם את המיזמים שלו. בשנת 1980 נפטר משולח בתל אביב מהתקף לב, והוא בן 73. נקבר בבית העלמין הדרום לצד אשתו.
היה נשוי לשרה בת אברהם יעקב ודינה אלבלינג (נפטרה ט"ו בחשוון תשנ"ה), משוררת שכתבה שלושה ספרי שירה ("שירים של סבתא", "מיתרי כינורי" ו"שירי תפילתי"), ואב לשניים.
ספריו

שוק יהודי משותף: מבצע מיאמי, ספריית מן המוקד, תל אביב: עם עובד תש"מ
הערות שוליים

↑  יהושע משולח באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  קלבן באתר מורשת יהדות פולין
↑  ליטל לוין, היום לפני 82 שנה: מאורעות תרפ"ט וטבח היהודים בחברון, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2011
↑  בראדיו ירושלים, הצופה, 13 באוגוסט 1945
1 2  Mr. Yehoshua Meshulah spoke of cultivating an obligation of Jews in free countries to buy Israeli products
↑  יהושע משולח, שכר ועונש והרצח בדרכים, דבר, 20 באפריל 1962
↑  יהושע משולח, כמה עולה למדינה ההרג בדרכים?, דבר, 5 בינואר 1966
↑  יוסף פרידלנדר, ספר חדש: רעיון יותר מועיל, דבר, 9 ביולי 1980
↑  תכנית להגדלת הצריכה של פירות וירקות, חרות, 7 ביולי 1961
↑  ,פרס אילת' לע. שמיר וי. משולח, דבר, 31 בדצמבר 1963
↑  Jewish Families Here Urged To Buy More Israeli Products, The Jewish Floridian and Shofar of Greater Hollywood, January 17, 1975
↑  מת העתונאי יהושע משולח, דבר, 8 ביולי 1980
↑  קברו של יהושע משולח באתר BillionGraves
↑  הסופר שרה משולח באתר סימניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5218 2214  LCCN: no2002034005  VIAF: 4594942   WorldCat (עם VIAF): 4594942
יוסף סטרומזה

יוסף סטרומזה
יוסף סטרומזה (1889, סלוניקי – 1980, חיפה) היה שופט, חלוץ, גואל קרקעות, מפעילי התנועה הציונית ביוון ובארץ ישראל.
קורות חיים

יוסף סטרומזה נולד בסלוניקי, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, ולמד משפטים באוניברסיטת סלוניקי. בשנת 1911 היה למורה פרטי של דוד בן-גוריון, אשר הגיע לסלוניקי ללמוד טורקית כדי שיוכל ללמוד משפטים באוניברסיטה בקושטא (איסטנבול). בעקבות זאת היה לידיד אישי של בן-גוריון, שאליו התייחס באותם ימים כ"מורה הדרך שלי בחיים", ונעשה ציוני.
סטרומזה עבר לקושטא עם בן-גוריון, ובמשך כל לימודיו של בן-גוריון, התגורר עמו ועם יצחק בן-צבי בחדר קטן ב"פנסיון הטַטַרי". בתחילה דיברו ביניהם רק טורקית, כדי שבן-גוריון ובן צבי יתרגלו את השפה, ובהמשך דיברו עברית, כהכנה לעלייתו של סטרומזה לארץ ישראל.
לחבורת הסטודנטים היהודים-ציונים למשפטים בקושטא באותם ימים השתייכו גם משה שרת, מניה שוחט, ישראל שוחט, דוד רמז, ויצחק נופך. היחסים בין כל חברי הקבוצה היו קרובים מאוד.
בתחילת 1914 הוסמך לשמש כעורך דין באימפריה העות'מאנית, ועלה לארץ ישראל. כעורך-דין עבד ביחד עם גואל האדמות יהושע חנקין בגליל.
ב-1915 נסע לדמשק כדי לייצג את מניה שוחט במשפט מרידה במלכות העות'מאנית, החזקת נשק (של ארגון "השומר") והחזקת בולי הקרן הקיימת. מניה שוחט נידונה להגלייה בלבד. בהמשך התגייס לצבא האימפריה העות'מאנית ושירת בסוריה.
למרות שרותו בצבא העות'מאני, כחודש וחצי בלבד אחרי שהבריטים הצליחו לכבוש את טבריה מידי העות'מאנים וארבעה ימים בלבד אחרי שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה, ב-15 בנובמבר 1918, בהיותו בן 29 בלבד, הוא מונה על ידי המנצחים הבריטים להיות שופט שלום בצפת ובטבריה, בהמלצתו של גד פרומקין. בכך היה השופט היהודי השלישי בארץ ישראל, אחרי גד פרומקין ומלכיאל מני. במקביל מונה גם לתפקיד ראש לשכת מרשם המקרקעין (הטאבו) בגליל.
ב-1920, בגיל 31, קודם להיות שופט מחוזי בחיפה ושופט של בית-הדין לקרקעות בחיפה.
בשנת 1925 חתם על מפה של מרשם המקרקעין שכותרתו זויפה במסגרת ניסיון של ניסן רוטמן לקנות 5,000 דונם של קרקעות שהיו שייכות לתושבי הכפר זיתא, צפונית לטולכרם. שופט חוקר שהתמנה לבדוק את העניין בעקבות טענות של תושבי זיתא על הזיוף, קבע ש"קשה להאמין שסטרומזה חתם על המפה בלי לקרוא. הוא נהג ברשלנות רבה", אך נמנע מלהמליץ על הדחה. זקן השופטים מייקל מקדונל דחה את המסקנות, וועדת חקירה נוספת בראשות נורמן בנטוויץ' שהוקמה לחקור בעניין המליצה ביוני 1928 על הדחתו מכהונת שופט. בשנת 1930 הוקמה ועדה שיפוטית שדנה בעניין קבעה ברוב של שני שופטים שסטרומזה חתם על המפה ממניעים פסולים, הדיחה אותו מתפקיד השופט ושללה ממנו את רישיון עריכת הדין. בספטמבר 1930 הורה שר המושבות לנציב העליון על סיום כהונתו כשופט החל מיולי 1930.
כעבור כמה שנים הצטרף סטרומזה ליהושע חנקין בהכשרת היישוב ולאחר מכן היה במשך שנים רבות היועץ המשפטי של הקרן הקיימת בחיפה, ועסק בצד המשפטי של רכש קרקעות.
ד"ר נתן ברון, שכתב דוקטורט על פרשת הדחתו של סטרומזה כתב: "אין שום הוכחה שהוא קיבל שוחד, אולם ברור שהוא ביקש לסייע בביצוע עסקת קרקעות זיתא".
לקריאה נוספת

ד"ר נתן ברון, שופטים ומשפטנים בארץ ישראל 1900-1930, הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית ירושלים, יולי 2008
הערות שוליים

↑  ברכה חבס, אחד ודורו, דבר, 20 באוקטובר 1950
↑  השופט סטרומזה הודח מתפקידו, דבר, 20 ביוני 1928
אליפות הזוגות של Raw

| אליפות הזוגות של Raw> פרטים |
| --- | --- |
ארגון מפעיל: WWE
מותג: Raw
תאריך יצירה: 20 באוקטובר 2002
האלופים הנוכחיים: The War Raiders (אריק ואיבר)
תאריך זכייה: 16 בדצמבר 2024
שמות קודמים:   אליפות הזוגות של ה-WWE (2002–2009, 2010–2016)  אליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE (2009–2010)  אליפות הזוגות של Raw (2016–היום) 
סטטיסטיקות
האלופים הראשונים: קורט אנגל וכריס בנואה
הכי הרבה זכיות: כזוג: סזארו ושיימוס והניו דיי (קופי קינגסטון ואקסבייר וודס) ‏(4 זכיות) כיחידים: סת' רולינס וקופי קינגסטון ‏(6 זכיות)
האלופים לזמן הארוך ביותר: הניו דיי ‏(483 ימים) 
האלופים לזמן הקצר ביותר: ג'ון סינה והמיז ‏(10 דקות)
האלוף המבוגר ביותר: בילי גאן ‏(50 שנים, 86 ימים)
האלוף הצעיר ביותר: ניקולאס ‏(10 שנים)
האלופים במשקל הכבד ביותר: ביג שואו וקיין ‏(366 ק"ג)
האלופים במשקל הקל ביותר: פול לונדון ובריאן קנדריק ‏(165 ק"ג)
אליפות הזוגות של Raw (באנגלית: WWE Raw Tag Team Championship) הוא תואר היאבקות מקצועית השייך לארגון ה-WWE.
האליפות נוצרה ב-20 באוקטובר 2002 בתור אליפות נוספת לזוגות כאשר הייתה קיימת אליפות הזוגות של העולם. ב-2009 האליפויות אוחדו ונקראו אליפות הזוגות המאוחדת של ה-WWE. בשנת 2010 הוחלף שמה של האליפות לאליפות הזוגות של ה-WWE כשברט הארט הציג את החגורות החדשות והעניק אותם לאלופים הנוכחיים באותה התקופה, טייסון קיד ודייוויד הארט סמית'. אלופי הזוגות הנוכחיים הם אריק ו-איבר מקבוצת The War Raiders.
הזכיות המרובות למתאבקים

| מתאבקים | פעמים |
| --- | --- |
סת' רולינס וקופי קינגסטון: 6
סזארו והמיז: 5
אדי גררו, ריי מיסטריו, שיימוס, ג'ון מוריסון, אקסבייר וודס וקודי רודס: 4
ג'ואי מרקורי, שלטון בנג'מין, ביג שואו, צ'ארלי האס, מאט הארדי, ג'סטין גבריאל, ג'יי אוסו, ג'ימי אוסו ופין באלור: 3
הישגים

המיז וג'ון סינה החזיקו בתואר כ-10 דקות.
האלוף המבוגר ביותר היה בילי גאן, כחלק מה-New Age Outlaws עם רוד דוג.
האלוף הצעיר ביותר היה רנה דופרי, שזכה בתואר פעם אחת בלבד.
האלופים הראשונים היו כריס בנואה וקורט אנגל.
ביג שואו וקיין היו האלופים הכבדים ביותר במשקל של 366 ק"ג.
Air Boom, קופי קינגסטון ואוון בורן היו האלופים במשקל הקל ביותר, 171 ק"ג.
ניו דיי היו האלופים שהחזיקו בתואר בזמן הארוך ביותר (483 ימים) כאשר שברו את השיא של הצמד דמולישן משנת 1988 (478 ימים).
מנשה מלול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 ה'תרפ"ח בני מלאל, מרוקו
 פטירה:  28 בינואר 1980 (בגיל 52 בערך) י' בשבט ה'תש"ם
 מקום קבורה:  נתיבות
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  קזבלנקה, אור עקיבא
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בינואר 1980 
 רבותיו:  הרבנים רפאל ברוך טולידאנו, שמואל חליואה, יעקב אדרעי ויחיאל נחמני
 בת זוג:  חסיבה
הרב מנשה עזריאל מלול (ה'תרפ"ח, 1928 – י' בשבט ה'תש"ם, 28 בינואר 1980) היה רב מרוקאי - ישראלי שכיהן כרבה של אור עקיבא.
ביוגרפיה

נולד בבני מלאל שבמרוקו לרובידה-גדא והרב יוסף מלול, מקובל ורבה של עיית עטאב, מצאצאי מגורשי קטלוניה. אמו הייתה בתו של המקובל הרב מימון מלכה, ואחיו הגדול היה הרב דוד מלול. למד אצל אביו ובישיבה בבני מלאל, בישיבה במקנס אצל הרבנים רפאל ברוך טולידאנו ושמואל חליווה, ובישיבה במרקש אצל הרבנים יעקב אדרעי ויחיאל נחמני. נסמך לרבנות בידי הרבנים רפאל ברוך טולידאנו ויוסף משאש.
לבקשת הרב רפאל עבו, התמנה בשנת ה'תש"ח לר"מ בישיבת אוצר התורה בקזבלנקה וכרב בקהילה היהודית המקומית. פעל להקמת תלמודי תורה וישיבות נוספות במרוקו.
בספטמבר 1959 (אלול ה'תשי"ט) עלה לישראל והתיישב באור עקיבא. כשנה לאחר מכן נבחר לכהן כרבה של העיירה. בשנת 1961 התמנה גם כראש המועצה הדתית. הוא הקים בעיירה עירוב, ייסד מערכת כשרות והקים מוסדות תורה וחסד רבים. הקים את בית הכנסת "בית יוסף" ליוצאי מרוקו (על-שם אביו) ואף ניסה להקים ישיבה במקום. פעל להקמת בית דין רבני לאזור חדרה ובסוף ימיו קיבל מינוי לדיין בבית הדין, אך נפטר לפני שבית הדין החל לפעול למעשה. הוא העניק שירותי רבנות גם ליישובים נוספים באזור שלא היה להם רב: גבעת עדה, עופר, גבע כרמל, שדות ים, צרופה ועוד. ב-1961 היה חבר הוועדה שבחנה את מצב החינוך הדתי במוסדות עליית הנוער. היה חבר בגוף הבוחר את מועצת הרבנות הראשית ב-1964 וב-1972.
תמך בתנועת הפועל המזרחי והיה חבר בית הדין של המפד"ל, חבר סניף המפד"ל באור עקיבא ונציגו לוועידת המפלגה ב-1963.
נפטר לאחר מחלה בליל י' בשבט ה'תש"ם, 28 בינואר 1980, ונקבר ב"אוהל" אביו בבית הקברות בנתיבות.
הנצחה

על שמו נקרא הרחוב שבו התגורר באור עקיבא, וכן תלמוד תורה "אור מנשה" בעיר וספרייה תורנית באור עקיבא ובנתיבות.
בני משפחתו הקימו לזכרו את עמותת "בית הרב מלול" העוסקת בהפצת תורה ובהוצאת כתביו.
משפחתו

היה נשוי לחסיבה בת עיוש מלכה, ולהם נולדו חמש בנות וחמישה בנים. לאחר פטירתו מונה לרב העיר חתנו רבי חיים בירדוגו. בנו הרב שמעון אליהו מלול כיהן כרב הראשי לבוליביה וכיום ראש "הכולל האקסטרני העולמי לעיוני הלכה".
חתנו הרב עמנואל משעלי כיהן כרבה של אור עקיבא אחרי שגיסו רבי חיים התמנה לראש כולל למצוינים בדיינות בירושלים.
ספריו

אלפי מנשה הכולל דרשות על התורה, המועדים ופרקי מחשבה. אור עקיבא, תשע"ה.
רמות מנשה על התורה והמועדים. אור עקיבא, תשפ"א.
נתיבות אור על הש"ס, שו"ת ופסקי דין. אור עקיבא, תשפ"א.
ספר התקנות תקנות יהודי מרוקו וספרד. אור עקיבא, תשפ"א.
לקריאה נוספת

הרב אליהו שמעון מלול, אור מנשה, ירושלים תשמ"ה.
הערות שוליים

↑  הרב מנשה מלול רבו של אור עקיבא, הצופה, 25 באוקטובר 1960
↑  הרב מנשה מלול הוכתר כרבה של עיירת העולים אור עקיבא, הצופה, 27 באוקטובר 1960
↑  למעשה, בית הדין לא הוקם מעולם.
↑  ר. בן צבי, דו"ח רבנים על ילדי "עליית החירום", מעריב, 15 באוגוסט 1961
↑  נבחרו 120 נציגים "לגוף הבוחר" את מועצת הרבנות הראשית, הצופה, 24 בפברואר 1964
↑  רשימת חברי האסיפה הבוחרת, דבר, 5 באוקטובר 1972
↑  רבני ישאל וגדולי התורה על הפועל המזרחי ופעליו, הצופה, 14 באוגוסט 1961
↑  המוסדות שנבחרו ע"י המרכז, הצופה, 2 באפריל 1964
↑  יעקב ארלשטיין, יומן הוועידה, הצופה, 25 ביוני 1963
מרדכי בן הלל

ערך זה עוסק בפוסק אשכנזי מן המאה ה-13. אם התכוונתם לפעיל ציוני, עיתונאי וסופר עברי, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1250 לערך כנראה ה'י'
 נרצח:  1 באוגוסט 1298 כ"ב באב ה'נ"ח האימפריה הרומית הקדושה נירנברג, דוכסות בוואריה 
 כינוי:  המרדכי
 תקופת הפעילות:  ? – 1 באוגוסט 1298 
 השתייכות:  רבני אשכנז, ראשונים
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה ופסיקה
 רבותיו:  רב משה הכהן ממגנצא, מהר"ם מרוטנבורג, רבנו פרץ
 חיבוריו:  "המרדכי" על הש"ס (פסקי ההלכה של סוגיות הש"ס)
 בת זוג:  זלדה
 מספר צאצאים:  5
 חותנים:  רבי יחיאל מפריז
 
רבי מרדכי בן הלל (ידוע בכינויו "המרדכי" ובספרו כונה רבנו מרדכי בר הלל אשכנזי) (סביב ה'י', 1250 – כ"ב באב ה'נ"ח, 1 באוגוסט 1298) היה מחשובי הפוסקים באשכנז בדור שאחרי בעלי התוספות, תלמיד רבי מאיר בן ברוך מרוטנברג ומחבר ספר 'המרדכי', ספר פסיקה מרכזי ביהדות אשכנז. נרצח במהלך פרעות רינדפלייש.
ביוגרפיה

המרדכי היה מחכמי אוסטריה מצאצאי הראב"ן. סבו מצד אביו של המרדכי היה בן בתו של הראבי"ה. הרב מרדכי היה חתנו של ר' יחיאל מפריז וגיסו של ר' יצחק מקורביל, בעל הסמ"ק. כמו כן היה גם גיסו של רבי מאיר הכהן מרוטנבורג (מחבר הספר הגהות מימוניות).
המרדכי היה תלמיד מובהק של המהר"ם מרוטנברג, ממנו קיבל את רוב תורתו. בנוסף היה תלמידו של רבינו פרץ מקורביל. מעט מאוד ידוע על חייו של הרב מרדכי. החל מ־1291 היה רבה של נירנברג וראש הישיבה בה. הרב מרדכי מת על קידוש השם עם אשתו זלדה וחמשת ילדיו, בכ"ב באב ה'נ"ח בפרעות רינדפלייש.
יש שכינוהו 'הכהן', אך פרופסור שמחה עמנואל הוכיח כי לא היה כהן.
אגדה ירושלמית מהמאה ה־17, המובאת בידי דוד קונפורטי ומשה בן חביב, מספרת כי הרב מרדכי הועלה לקבורה בארץ ישראל, ונקבר במערה בשולי בית הקברות בהר הזיתים, במערת רבי עובדיה מברטנורא.
ספר ה'מרדכי'

המרדכי מסמן את שיטת הלימוד באשכנז שאחרי בעלי התוספות, כאשר היצירה החלה להתמקד בבניית ספרי פסיקה. ספרו "המרדכי" על הש"ס – פסקי ההלכה של סוגיות הש"ס, מתמקד בליקוט תשובות הלכתיות מחכמי אשכנז, החל מתשובות קדומות, לעיתים אף מרבנו גרשום, רבי קלונימוס ממגנצא, ועוד חכמים מראשוני אשכנז, חכמים מבעלי התוספות, הראבי"ה והאור זרוע, ועד לחכמים הקרובים לתקופתו, כגון רבו, המהר"ם מרוטנבורג. בשל החשיבות הרבה של ספרו, חכמים רבים אחרי מרדכי שלקטו תשובות, לא כתבו אותן בספר נפרד, אלא הוסיפו אותן לספרו, שהפך להיות למעשה הליקוט החשוב ביותר של תשובות חכמי אשכנז.
הספר 'מרדכי' קיים בשתי מהדורות: מהדורת בני אושטרייך (אוסטריה) ובני ריינוס (גרמניה), שהן ה"מרדכי הארוך" וה"מרדכי הקצר". הוספות רבות מתוך המהדורה הארוכה נכנסו לתוך המהדורה הקצרה על גיליון הספר כ"הגהות מרדכי", וכך נדפסו. שילוב של שתי המהדורות, בתוספת מבואות, השוואות, הגהות וביאורים, יצא לאור במהדורת מכון ירושלים, תחת השם 'מרדכי השלם', בעריכת הרב יעקב פרבשטין, הרב שלמה אנגל,  יוסף שלמה סטפנסקי, הרב יקותיאל כ"ץ, הרב ישי לסר, הרב משה יצחק סגל, הרב שמואל ברוך גנוט והרב שמאי רובין.
לפי דעה מקובלת בגלל מותו על קידוש ה' לא השלים את ספרו, ותלמידיו הם שהשלימוהו וקראו את הספר על שמו, אם כי לאחרונה יש שהוכיחו כי המרדכי השלים את חיבורו לגמרי..
רבי שמואל בן אהרון שלטשטדט, כתב "קיצור ספר מרדכי" או "מרדכי קטן". דבריו הובאו רבות על ידי גדולי הפוסקים. כמו כן הוא חיבר את ה"הלכות קטנות" על הלכות ציצית, תפילין וכו' שנדפסו כחלק מה"מרדכי". ידוע על קיצור נוסף של ספר המרדכי, שנכתב בידי רבי שמשון מדורין.
"הגהות מרדכי" כוללות, מלבד השלמות מהנוסח הארוך של המרדכי עצמו, גם הוספות מקיצור ספר המרדכי וממקורות נוספים.
בתקופות מסוימות, בעיקר במאה ה־15, היה ספרו ספר הפסיקה המרכזי באשכנז. הרמ"א כתב הגהות לספרו (נדפסו לראשונה בש"ס וילנא), והסתמך עליו רבות בספריו, ובפסיקות ההלכתיות שלו בהגהותיו על השולחן ערוך. ואף היה משמונת הרבנים המוערכים ביותר על ידי רבי יוסף קארו על פי הקדמתו לספרו בית יוסף.