stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני
אופן הפעולה

מיקרוסקופ אלקטרונים בטמפרטורות נמוכות דומה במבנהו למיקרוסקופ אלקטרונים חודר: מקור אלקטרונים (קתודה פולטת אלקטרונים) שולח אלומת אלקטרונים; האלומה ממוקדת באמצעות סט עדשות אלקטרומגנטיות, שהן למעשה סט של מספר סלילים היוצרים שדה מגנטי שממקד את אלומת האלקטרונים לעבר דוגמה; הדוגמה, המצויה בתווך של קרח זגוגי, מקוררת לפני הניסוי על ידי קירור מהיר (Super-cooling) ונשמרת במהלך הניסוי בתוך חנקן או אתאן נוזלי, המצוי בטמפרטורות קריוגניות. בכך, הקרח הזגוגי שומר על מבנהו בפאזת מוצק לא מסודר. בנוסף, הטמפרטורה הנמוכה של החומר מאפשרת לשמור עליו מפני נזקי האינטראקציה עם האלקטרונים. אלומת האלקטרונים מפוזרת על ידי החומר ומרוכזת שנית על ידי סט עדשות אלקטרומגנטיות ונקלטת על פני גלאי אלקטרונים הממיר אותם לפוטונים לקבלת תמונה.
בשל הרגישות של החומרים הביולוגיים לקרינה, אלומת האלקטרונים היא קצרה בזמן ומוגבלת באנרגיה שלה. בשל כך, מתקבלת תמונה עם ניגודיות נמוכה. לפתרון בעיה זו מבצעים מיצוע על פני האובייקטים הנמדדים בחומר, לקבלת תמונה חדה יותר.
סוגים שונים של מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני

בדומה למיקרוסקופ אלקטרונים, ישנם סוגים שונים של מיקרוסקופ אלקטרוני קריוגני המאפשרים קבלת תוצאות שונות בהתאם לצורכי המדידה:
מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני סורק
מיקרוסקופ אלקטרונים קריוגני טומוגרפי
ראו גם

מיקרוסקופ אלקטרונים
מיקרוסקופ אלקטרונים חודר
הערות שוליים

↑  Taylor, K.A. & Glaeser, 186 1036–1037 (1974, R.M. Science
↑  Wong et al., Cryo-EM structure of the Plasmodium falciparum 80S ribosome bound to the anti-protozoan drug emetine, eLife
↑  Amunts et al, Structure of the yeast mitochondrial large ribosomal subunit, Science
↑  gatan, Cryo-EM, gatan
↑  DeRosier, D. J. & Klug, Reconstruction of three dimensional structures from electron micrographs, Nature 217
↑  Jacqueline L. S. Milne,1 Mario J. Borgnia,1 Alberto Bartesaghi,1 Erin E. H. Tran,1 Lesley A. Earl,1 David M. Schauder,1 Jeffrey Lengyel,2 Jason Pierson,2 Ardan Patwardhan,3 and Sriram Subramaniam, Cryo-electron microscopy: A primer for the non-microscopist, NCBI - PMC, ‏2014 Jan 1
עוזי ימין

| --- | --- |

עוזי ימין יו"ר פעיל חברת דלק US
 לידה:  18 בספטמבר 1968 (בן 56) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ארצות הברית נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים תואר ראשון במשפטים, חשבונאות וכלכלה תואר שני במנהל עסקים
 תפקיד:  יו"ר פעיל דלק US
 מספר צאצאים:  3
 
עוזי ימין (נולד ב-18 בספטמבר 1968) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי ומכהן כיו"ר חברת דלק US, חברת אנרגיה מתחדשת מיום היווסדה ונמנה עם מקימיה. בעבר שימש כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר וסמנכ"ל כלל ביטוח.
ימין גר בנאשוויל, טנסי, ולו שלושה ילדים.
ביוגרפיה

עוזי ימין נולד בירושלים למשפחה אשר עלתה מעיראק לישראל בשנת 1951. אִמו של ימין נולדה בבגדאד ואביו במוסול שבעיראק. בפברואר 1987 ימין התגייס לצה"ל, ומשם השתחרר בפברואר 1990.
עוזי ימין הוא רואה חשבון במקצועו, בעל תואר ראשון במשפטים, חשבונאות וכלכלה ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם שימש כמרצה בחוג לחשבונאות.
ימין החל בקריירה העסקית שלו כמנהל תחום ביטוח אלמנטרי במשרד האוצר. לאחר מכן עזב ימין את המגזר הציבורי, והצטרף כסמנכ"ל ביטוח אלמנטרי בחברת כלל ביטוח. לאחר זמן מה הצטרף לקבוצת דלק כסמנכ"ל כספים.
ביוגרפיה > פעילותו בקבוצת דלק וניהול דלק US

שנותיו של ימין בחברה התאפיינו ברכישות תחנות דלק וחנויות נוחות, תאגידי נפט, בתי זיקוק ותשתיות לשינוע דלקים בארצות הברית. דבר זה הפך את החברה מקמעונאית אשר מפעילה תחנות דלק וחנויות נוחות - לבעלים של בתי זיקוק וליצרנית דלקים, אספלט ואנרגיה מתחדשת.
בשנת 2001 הצטרף ימין ל-"דלק" חברת הדלק הישראלית לשמש כסמנכ"ל הכספים של החברה. באותה שנה היגר לארצות הברית עם משפחתו, כאשר נבחר לפתח את עסקי החברה במדינה ולחפש תחנות דלק לרכישה. העסקה הראשונה של ימין בארצות הברית הייתה רכישת 198 תחנות דלק וחנויות נוחות של רשת MAPCO Express במחיר 147$ מיליון דולר. עסקה זו הניחה את היסודות להקמת חברת "דלק US" ואת ימין לנשיא החברה מיום היווסדה.
מלבד רכישת MAPCO Express, בשנת 2004 ימין רכש את חברת "Williams Oil". בעסקה זו נרכשו 89 תחנות שהחברה הפעילה ועוד 11 תחנות שהופעלו על ידי זכיינים – בסה"כ 100 תחנות דלק וחנויות נוחות. העסקה כללה גם נכסי הפצת מוצרי דלק.
בשנת 2004 מונה ימין באופן רשמי למנכ"ל החברה.
בשנת 2005 ביצע ימין רכישה של 25 תחנות דלק הממוקמות בנאשוויל מתאגיד הנפט והגז BP תמורת 33.5$ מיליון דולר. באותה שנה רכש ימין את בית הזיקוק טיילור אשר יושב בטקסס, ובכך הכניס את החברה לתחום זיקוק הדלק.
בשנת 2006 רכש 43 תחנות דלק וחנויות נוחות הנמצאות במדינות ג'ורג'יה וטנסי תמורת 50$ מיליון דולר, ובאותה שנה הוביל ימין את החברה להנפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם הראשונה.
בשנת 2011 הרחיב את עסקי הזיקוק ופעילות הולכת הנפט על ידי רכישת חברת Lion Oil.
בשנת 2012 רכש ימין את קו צינורות להולכת הנפט Nettleton ושני מסופי דלק: מסוף Big Sandy ומסוף דלק צפונית לליטל רוק. בנוסף רכש גם צינור להולכת נפט באורך כ-240 ק"מ (149 מייל) המחבר בין הערים אלדורדו והלנה במדינת ארקנסו.
בשנת 2012 הוביל את הפרדת פעילויות החברה בכך שהפריד בין בתי הזיקוק למכלי האחסון וצינורות הובלת הדלק. לצורך זאת קידם ביחד עם יצחק תשובה את הנפקת חברת Delek Logistics Partners, L.P, בבורסה לניירות ערך בניו יורק, וכהוקרה פתח את יום המסחר בבורסה בפעם השניה.
בשנת 2015 הוביל ימין את המשא ומתן לקניית אלון US, חברת הבת של דור-אלון. בסופו של המשא ומתן נרכשו מניות החברה והשליטה בה תמורת 570 מיליון דולר.
בשנת 2017 רכשה חברת דלק US את שאר מניות אלון US. עסקת המיזוג ביניהן הוסיפה לדלק US פעילות בתחום האספלט, 307 תחנות דלק, תשתיות הולכה ושני בתי זיקוק.
ביוגרפיה > הקמת בנק דיגיטלי בישראל

בשנת 2018, חבר עוזי ימין לאחד ממייסדי צ'ק-פוינט, מריוס נכט להקמת בנק דיגיטלי אשר יתחרה בבנקים בישראל ויעניק ללקוחות הבנק שירותי עובר ושב מקוונים.
הערות שוליים

1 2  טלי ציפורי, ‏כך הפך יצחק תשובה את מנכ"ל דלק US למיליונר כבד, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2012
1 2  דוד חיון, ‏עוזי ימין, סמנכ"ל כלל-ביטוח, מונה לסמנכ"ל הכספים בדלק, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2000
1 2 3  William Williams, From survivor to success, Nashville Business Journal, ‏16 בספטמבר 2007
↑  דוד חיון, ‏עוזי ימין, סמנכ"ל כלל-ביטוח, מונה לסמנכ"ל הכספים בדלק, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2000
↑  חגי עמית, פס הייצור של יצחק תשובה למולטי מיליונרים, באתר הארץ, 20 ביוני 2007
↑  גולן חזני, מנכ"ל דלק US: "הקרבות בלוב הזניקו את מחיר הנפט, ואנחנו נהנים מהמצב", באתר כלכליסט, 19 ביולי 2011
↑  דלק US: עסקאות בארה"ב ב-54.4 מיליון דולר, באתר ynet, 21 ביוני 2006
↑  News, Bloomberg (2001-04-18). "COMPANY NEWS; WILLIAMS TO SELL CONVENIENCE STORES TO AN ISRAELI CHAIN (Published 2001)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-12-09.
↑  טלי ציפורי, ‏כך הפך יצחק תשובה את מנכ"ל דלק US למיליונר כבד, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2012
↑  Delek Group set to spinoff U.S. division - Apr. 30, 2006, money.cnn.com
↑  "Delek US moves to buy Alon USA". Globes (באנגלית). 2016-10-19. נבדק ב-2020-12-05.
↑  Nashville Business Journal, Mapco parent buys Alabama's Williamson Oil Co., www.bizjournals.com, ‏4 במאי 2004
↑  Delek Buys BP Gas Stations for $33.5 Million, Convenience Store News (באנגלית)
↑  טלי ציפורי, ‏תשובה הופך עוד שכיר למיליונר: עוזי ימין, מנכ"ל דלק USA, יקבל מניות בהטבה של כ-150 מיליון שקל, באתר גלובס, 9 בפברואר 2006
↑  Jul. 14, 2006, Delek US Completes Fast Petroleum Purchase, CSP Daily News (באנגלית)
↑  דלק US גייסה 160 מיליון דולר בבורסת ניו-יורק, באתר ynet, 4 במאי 2006
↑  תומר קורנפלד, תשובה חוגג: איך צ'ק של 40 מיליון דולר הפך ל-1.9 מיליארד דולר? הנה הסיפור, באתר ביזפורטל, 25 בינואר 2013
↑  Delek US Holdings Completes Acquisition of Majority Equity Interest in Lion Oil Company, www.businesswire.com, ‏2011-04-29 (באנגלית)
↑  Staff, Reuters (2012-03-08). "UPDATE 1-Delek's new pipe will move crude to Gulf Coast". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2020-12-09.
↑  אורן פרוינד, תשובה הנפיק את דלק לוגיסטיקה בניו יורק: גייס 168 מליון דולר, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2012
↑  Delek Logistics Partners, LP Celebrates IPO on the New York Stock Exchange, ‏9 בנובמבר 2012
↑  גולן חזני, עסקת אלון USA יוצאת לדרך: ויסמן ימונה לתפקיד בכיר בחברה הממוזגת, באתר כלכליסט, 16 באפריל 2015
↑  עומרי כהן, ‏דלק US ואלון USA מתמזגות לחברת אנרגיה בשווי של יותר מ-2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 4 בינואר 2017
↑  רחלי בינדמן, מריוס נכט מציע למספר 2 בפפר להנדס לו בנק דיגיטלי, באתר כלכליסט, 1 באוגוסט 2018
תאגיד הגז בוספורוס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 חברת אם:  גזפרום 
 מיקום המטה:  איסטנבול 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
  
 www.bosphorusgaz.com
 
תאגיד הגז בוספורוס הוא יבואן ומפיץ גז בטורקיה השולט בכ -3% משוק הגז הטבעי של טורקיה.
החברה הוקמה בשנת 2003 באיסטנבול. בשנת 2004 הפכה גזפרום גרמניה, חברה בת של חברת הדלק הרוסית גזפרום, לבעלת מניות עיקרית בחברה. בשנת 2009 העלתה גזפרום את חלקה בחברה מ-40% ל-51%. בהמשך השנה רכשה גזפרום גרמניה 20% נוספים מהמניות. שאר המניות מוחזקות על ידי חברת Tur Enerji, מיזם משותף של משפחת שן וחברת Ringas Management BV.
בשנת 2005 זכתה בוספורוס גז במכרז למכירה חוזרת עד שנת 2021 של 750 מיליון קוב של הדלק שרכשה חברת האנרגיה הטורקית BOTAŞ מידי גזפרום. על פי נתוני גזפרום, בוספורוס צפויה ליטול חלק בהפרטה של רשתות חלוקת הגז במדינה ובבניית מכלי אחסון גז תת-קרקעיים בטורקיה.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Gazprom gains foothold in Turkey". RBC Daily, Kommersant. RIA Novosti. 2009-08-09. אורכב מ-המקור ב-2012-10-18. נבדק ב-2010-07-21.
1 2 3  "Daily Market Watch - Jul 9, 2010". Finam Investment Holding. 2010-07-09. נבדק ב-2010-07-21.
↑  Kardas, Saban (2009-09-25). "Liberalization of the Turkish Energy Market Sparks Russian and European Interest". Eurasia Daily Monitor. The Jamestown Foundation. נבדק ב-2010-07-21.
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הראשון בין המעטים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  לסלי הווארד
 הופק בידי:  לסלי הווארד
 תסריט:  אנטול דה גרונוולד
 עריכה:  דגלאס מאיירס
 שחקנים ראשיים:  לסלי הווארד  דייוויד ניבן
 מוזיקה:  ויליאם וולטון
 צילום:  ג'ורג' פרינל
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  General Film Distributors, RKO
 הקרנת בכורה:  14 בספטמבר 1942
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הראשון בין המעטים (בבריטניה: The First of the Few, בארצות הברית: Spitfire) הוא סרט ביוגרפי בריטי בשחור-לבן משנת 1942 בהפקתו ובבימויו של לסלי הווארד המשחק בסרט בתפקיד ראשי של ר.ג'י. מיצ'ל (אנ'), מפתח מטוס הקרב סופרמרין ספיטפייר.
שם הסרט הוא הרמז מדבריו הנודעים של וינסטון צ'רצ'יל בעת הקרב על בריטניה: "מעולם בסכסוך אנושי, לא חבו רבים כל כך, הרבה כל כך, למעטים כל כך."
זה היה סרטו האחרון של לסלי הווארד, ב-1 ביוני 1943 הוא נהרג עת טס במטוס DC-3 דקוטה בטיסה 777 של BOAC מליסבון ללונדון. המטוס הופל על ידי מטוס קרב גרמני מעל מפרץ ביסקיה.
המוזיקה לסרט חוברה על ידי המלחין הבריטי ויליאם וולטון. ב-1943 ריכז וולטון את המוזיקה לסרט ביצירה תזמרתית בשם "ספיטפייר פרלוד ופוגה".
הסרט הופק בימי מלחמת העולם השנייה ונחשב כסרט תעמולה. המפיק ההוליוודי סמואל גולדווין הסכים לשחרר את השחקן דייוויד ניבן תמורת זכויות ההפצה בארצות הברית. הוא גם שינה את שם הסרט לשם יותר קצר ושיווקי "ספיטפייר".
תקציר העלילה

הסרט מתחיל ביומני קולנוע על התקדמות הגרמנים באירופה עם ציטוטים מדבריהם של היטלר, גבלס וגרינג על סופה של בריטניה ולבסוף קולו של וינסטון צ'רצ'יל המבטיח שהעם הבריטי יילחם עד לניצחון.
ב-15 בספטמבר 1940, אחד הימים המכריעים בקרב על בריטניה. טייסי להק מטוסי ספיטפייר מתכוננים לפקודת המראה. הם מחליפים דעות בקשר לעליונותו של הספיטפייר. מפקדם הוא ג'פרי קריפס (דייוויד ניבן) מתחיל לספר להם על מתכנן המטוס והסרט ממשיך בפלשבק.
שנת 1922 רג'נלד מיצ'ל (לסלי הווארד) הוא מהנדס אווירנאוטיקה בחברת סופרמרין המייצרת מטוסים ימיים. הוא מתבונן עם אשתו דיאנה (רוזמונד ג'ון) בשחפים ומשתף אותה בתוכניתיותיו לבנות מטוס ממקשה אחת כמו השחפים, שיהיה מהיר יותר ממטוסים המקומיים ויזכה במקום ראשון בגביע שניידר (אנ') למטוסים ימיים.
ג'פרי קריספ (דייוויד ניבן) הוא חבר ותיק של מיצ'ל שהיה טייס במלחמת העולם הראשונה וכעת מובטל. הוא מגיע למיצ'ל בבקשת עבודה ומתקבל כטייס ניסוי. מיצ'ל משכנע את מנהלי החברה לייצר מטוס לפי תוכניתו וקריספ מטיס אותם וזוכה במקום ראשון בבלטימור ארצות הברית ב-1923, וב-1927 בוונציה.
בתחילת שנות ה-30 הוא נוסע לחופשה בגרמניה ונפגש עם וילי מסרשמיט וקצינים נאציים המספרים לו כי הם מתחילים לבנות מטוסי קרב למרות הסכם ורסאי. הוא חוזר לבריטניה, מתחיל לתכנן את מטוס הספיטפייר ומשכנע את הנרי רויס להתקין מנועי רולס רויס מרלין במטוס החדש.
מיצ'ל עובד עד אפיסת כוחות. הרופא אומר לו שיש לו שמונה חודשים אם לא ינוח אבל מיצ'ל מסרב. לבסוף מושלם האבטיפוס הראשון של הספיטפייר. קריפס מטיס אותו בהצלחה מעל ביתו של מיצ'ל ומנופף לו. מיצ'ל מנופף בחזרה ומת.
העלילה חוזרת להווה, הטייסים ומפקדם מוזנקים ונלחמים בהצלחה במטוסי הגרמנים. קריספ מסתכל למעלה ואומר "מיץ', הם אינם יכולים על הספיטפייר".
אי דיוקים היסטוריים

מסרט יש מספר אי דיוקים שנעשו כדי להעניק לו עומק דרמטי.
דמותו של ג'פרי קריפס היא פיקטיבית ומורכבת משילוב של כמה טייסי ניסוי של מיצ'ל.
מיצ'ל אמנם ביקר בגרמניה אך לא נפגש עם וילי מסרשמיט.
מיצ'ל לא מת מעומס עבודה אלא מסרטן המעי הגס.
מיצ'ל לא מת בעת הטיסה של האבטיפוס הראשון אלא 15 חודשים לאחר מכן.
משרד הפיתוח

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1953
 תאריך פירוק:  1974
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 
משרד הפיתוח הוא משרד ממשלתי שפעל משנת 1953 עד שנת 1974 והיה אחראי על משאבי הטבע במדינת ישראל. משרד הפיתוח היה אחראי על החברה הממשלתית מחצבי ישראל ועל המכון הגיאולוגי לישראל, וכן על פיתוח וקידום אזורי. משרד הפיתוח יזם את הקמת הקרן לשיקום מחצבות. שר הפיתוח היה הממונה על חוק הנפט ועל מפעלי ים המלח.
ממשלת ישראל הרביעית שהוקמה ב-24 בדצמבר 1952 הקימה את משרד הפיתוח ב-15 ביוני 1953. המשרד הוקם כדי שדב יוסף ממפלגת פועלי ארץ ישראל יוכל לכהן בממשלה. ממשלת ישראל השש עשרה ביטלה את משרד הפיתוח והעבירה את סמכויותיו למשרד המסחר והתעשייה בתחום החשמל, הנפט ואוצרות הטבע, למשרד האוצר בתחום הדלק.
יורשו של משרד הפיתוח הוא משרד האנרגיה.
שרי הפיתוח לדורותיהם

| שר הפיתוח | תמונה | תחילת הכהונה | סיום הכהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דב יוסף | ‏ | 15 ביוני 1953 | 3 בנובמבר 1955 | מפלגת פועלי ארץ ישראל |
| מרדכי בנטוב | ‏ | 3 בנובמבר 1955 | 2 בנובמבר 1961 | מפ"ם |
| גיורא יוספטל | ‏ | 2 בנובמבר 1961 | 23 באוגוסט 1962 | מפלגת פועלי ארץ ישראל |
| יוסף אלמוגי | ‏ | 30 באוקטובר 1962 | 25 במאי 1965 | מפלגת פועלי ארץ ישראל |
| חיים יוסף צדוק | ‏ | 31 במאי 1965 | 12 בינואר 1966 | מפלגת פועלי ארץ ישראל |
| משה קול | ‏ | 12 בינואר 1966 | 15 בדצמבר 1969 | המפלגה הליברלית העצמאית לישראל |
| חיים לנדאו | ‏ | 15 בדצמבר 1969 | 6 באוגוסט 1970 | גוש חרות ליברלים |
| חיים גבתי | ‏ | 6 באוגוסט 1970 | 10 במרץ 1974 | המערך |
| חיים בר-לב | ‏ | 10 במרץ 1974 | 3 ביוני 1974 | המערך |
מנכ"לי המשרד לדורותיהם

| שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- |
| יעקב פלד | 1953 | 1955 |
| מנחם בדר | 1955 | 1963 |
| אברהם גבעוני | 1963 | 1966 |
| ישראל גלעד | 1967 | 1970 |
| יוסי ורדי | 1970 | 1974 |
ראו גם

משרד האנרגיה
משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה
אלארה שהיטלר

אלארה שהיטלר (בגרמנית: Alara Şehitler; נולדה ב-27 בנובמבר 2006) היא כדורגלנית גרמנייה, המשחקת בעמדת הקשרית בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים.
קריירת מועדונים > נוער

שהיטלר החלה לשחק כדורגל במדי אאולנדורף ועלתה במעלה שכבות הגיל עד לדרגה הרביעית. בתחילת 2018 עברה לליגות הגבוהות יותר ושיחקה בויינגארטן, לפני שעברה לקבוצת הנוער של ראוונסברג.
קריירת מועדונים > בוגרים > באיירן מינכן

ב-13 בפברואר 2023, באיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים הודיעה על החתמתה של שהיטלר לחוזה עד ל-30 ביוני 2025. לאחר שהופיעה בשלושה משחקים במדי קבוצת המילואים בבונדסליגה השנייה באוקטובר, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי הקבוצה הבוגרת ב-22 באוקטובר 2023, בניצחון החוץ 3-0 על העולה החדשה לבונדסליגה רד בול לייפציג, והחליפה את לינדה דאלמן בדקה ה-86. לאחר מספר הופעות כמחליפה ותקופה בה הייתה חולה בנגיף קורונה, היא ערכה את הופעתה הראשונה בהרכב במשחק הגביע נגד אופנבאך. היא גם כבשה שער בניצחון 6-0 באותו המשחק. שערה הראשון בבונדסליגה היה שער הניצחון במשחק נגד באייר לברקוזן ב-20 באוקטובר 2024, שהסתיים בתוצאה 3-2.
קריירה בינלאומית

מה-30 במאי ועד ה-2 ביוני 2019, שהיטלר שיחקה 4 משחקים במדי התאחדות הכדורגל של וירטמברג במסגרת הגביע הלאומי בדיסבורג. עם ארבעה ניצחונות והפרש שערים של 10:0, היא ניצחה בכל המשחקים וכבשה בראשון והאחרון.
ב-23 באוקטובר 2019, שהיטלר ערכה את הופעת הבכורה שלה במדי נבחרת גרמניה עד גיל 15. משחק הידידות נגד נבחרת הנוער של שווייץ התקיים בביזינגן והגרמניות ניצחו 5-0; שהיטלר עלתה כמחליפה של מארה אלבר במחצית השנייה. יומיים לאחר מכן, אלארה כבשה את השער הראשון בניצחון 3-2 נגד אותה הנבחרת, ובכך הבקיעה את שערה הראשון בנבחרות.
הערות שוליים

↑  "Alara Sehitler will Profifußballerin werden". FuPa (בגרמנית). נבדק ב-2025-02-19.
↑  "FC Bayern Frauen verpflichten Alara Şehitler", באיירן מינכן
↑  "אלארה שהיטלר", באתר באיירן מינכן
↑  "FC Bayern Frauen on X". X (formerly Twitter) (באנגלית). נבדק ב-2025-02-19.
↑  Panter Pantelic, Serie ausgebaut: FCB-Frauen feiern 3:0-Auswärtssieg in Leipzig, tribuna.com, ‏2023-10-22
↑  "FCB-Frauen erreichen DFB-Pokal Viertelfinale", ‏14 בפברואר 2024
משרד משק הבית הקיסרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תאריך הקמה:  22 באוגוסט 1826 (יוליאני) 
 תאריך פירוק:  1918 
 מטה מרכזי:  סנקט פטרבורג 
 
משרד משק הבית הקיסרי (ברוסית: Министе́рство импера́торского двора́) הוא גוף ממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה מעורב בהבטחת פעילותו של החצר הקיסרית וביצע מספר תפקידים נוספים. המשרד הוקם ב-22 באוגוסט 1826 תחת השם "משרד החצר הקיסרית". עם הפלת המלוכה איבד המשרד את מטרת הקיום העיקרית שלו, אך תהליך חיסולו התארך עד תחילת 1918.
המשרד איחד את כל חלקי הנהלת החצר והמשק שמחוץ לשליטת הסנאט או כל מוסד עליון אחר. בראשו עמד שר החצר, שהיה בפיקוח ישיר של הריבון. שר החצר הקיסרי קיבל את כל הצווים ישירות מהריבון, ובעניינים המחייבים את האישור הגבוה ביותר, הייתה לו גם הזכות לדווח ישירות לריבון. מעמד זה של המשרד מוסבר בכך שלמושאי פעילותו לא היה אופי לאומי, אלא נוגעים אך ורק לענייני החצר הקיסרית.
בשנת 1858 צורפה משלחת לענייני טקסים ובשנת 1859 - הוועדה הארכאולוגית הקיסרית פעלה תחתיו. בתקופת שלטונו של הקיסר אלכסנדר השלישי עבר המשרד שינויים משמעותיים על כל חלקיו: העיקרון הקולגיאלי, ששלט עד אז במוסדות משרד החצר הקיסרית, הוחלף בעקרון יחיד. שינויים אלה הושלמו עם פרסום המוסד החדש של המשרד ב-16 באפריל 1893. על פי החקיקה החדשה, שר החצר הקיסרי הוא המפקח הראשי על כל חלקי מחלקת החצר ובמקביל היה בדרגת שר. תחום השיפוט העיקרי של המשרד כלל אחריות על האקדמיה הקיסרית לאמנויות והחברה לאמנות של מוסקבה.
בשנת 1893 הוקם תפקידו של עוזר שר משק הבית הקיסרי. על פי צו מ-11 באוקטובר 1905 המשרד היה אחראי גם על הנהלת מפקד הארמון, ראש משטרת הארמון היה כפוף למשרד זה. תהליך פירוקו לאחר מהפכת פברואר נמשך עד פברואר 1917.
שרים ומושלים זמניים

פיוטר וולקונסקי (08.22.1826-27.08.1852)
ולדימיר אדלברג (30/08/1852 - 17/04/1870)
אלכסנדר אדלברג (04.17.1870-17.08.1881)
אדוארד ברנוב - מנהל זמני בשנים 1871–1874
אילאריון וורונצוב-דשקוב (08.17.1881—06.05.1897)
ולדימיר פרדריקס (05/06/1897 - 28/2/1917)
ראו גם

המנהל לענייני נשיא רוסיה
משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית
סוכנות משק הבית הקיסרי
לקריאה נוספת

Министерская система в Российской империи: к 200-летию министерств в России, «Российская политическая энциклопедия» (РОССПЭН), ISBN 978-5-8243-0854-9, 2007
Высшие и центральные государственные учреждения России 1801—1917: В 4 т. // Т. 3. Центральные государственные учреждения / Отв. ред. Д. И. Раскин. — СПб, 2002.
משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 סוכנות אם:  לשכת נשיא רוסיה
 תאריך הקמה:  24 בינואר 1991
 סוכנות קודמת:  סוכנות הביטחון הפדרלית של רוסיה 
 תאריך פירוק:  21 בדצמבר 1993
 סוכנות מחליפה:  השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה 
 מטה מרכזי:  ככר לוביאנקה, מוסקבה, רוסיה
 עובדים:  347,900 (נכון ל־1993) 
 
משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство безопасности Российской Федерации) היה הגוף המרכזי של הרשות המבצעת של רוסיה, אשר מינואר 1992 ועד דצמבר 1993 עסק בכל העניינים הנוגעים לענייני ביטחון לאומי.
היסטוריה

משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית הוקם ב-24 בינואר 1992 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 42 על בסיס סוכנות הביטחון הפדרלית ושירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות, שפורקו. הקמת המשרד היה תוצאה של ניסיון לא מוצלח לאחד סוכנויות ביטחון וגופי שיטור לכדי משרד ממשלתי בשם משרד הביטחון והפנים של רוסיה בדצמבר 1991. תקנות על מעמדו של המשרד אושרו בצו נשיאותי מספר 42. גופים טריטוריאליים של משרד הביטחון נקראו מינהלי משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית. הליך הקמת משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית הסתיים ב-1 ביולי 1992.
במקור משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית כלל גם מחלקות לסיכול ריגול, יחידות מבצעיות, טכניות ואנליטיות שהיוו בעבר חלק מהוועדה לביטחון המדינה של ברית המועצות. בהתאם לצו הנשיאותי, לצד השר עבדו 8 סגנים, כולל סגן ראשון (אף שבמשך כל זמן קיומו של המשרד, משרה זו לא אוישה). ביום הקמת משרד, 24 בינואר 1992, מונו גם ראשיו: השר ויקטור בראניקוב, סגנו אולייניקוב ו-5 סגנים נוספים.
ב-12 ביוני 1992 על בסיס הכוחות של הוועדה להגנה על גבולות המדינה של ברית המועצות, שהוקם באוקטובר 1991, הוקם משמר הגבול של רוסיה, שאורגן כחלק ממשרד הביטחון. בהקשר זה, מספר סגני השר גדל ל-9 אנשים. ב-15 ביוני, לתפקיד סגן שר הביטחון של הפדרציה הרוסית — מפקד משמר הגבול של הפדרציה הרוסית מונה אלוף שליאטין (ב-8 בנובמבר 1992 הוא קודם לדרגת קולונל-גנרל). ב-27 ביולי 1993, לאחר עימותים על גבול טג'יקיסטן-אפגניסטן, שליאטין שוחרר מתפקידו ובאוגוסט תפס את מקומו קולונל גנרל ניקולאייב.
באותו יום, ב-27 ביולי 1993, פוטר גם השר בראניקוב (במהלך אירועי ספטמבר — אוקטובר 1993 הוא היה שר הביטחון של רוסיה ותמך בסגן הנשיא אלכסנדר רוצקוי). למחרת, ה-28 ביולי, לשר הביטחון מונה ניקולאי גולושקו.
ב-18 בספטמבר 1993 צו של הנשיא ילצין אישר את מינוי גולושקו לשר. עם זאת, זה היה מינוי שלא אושר על ידי המועצה העליונה של הפדרציה הרוסית, כפי שנדרש על פי החוקה באותו זמן (חוקת 1978).
ב-21 בדצמבר 1993 משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית בוטל על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 2233, המשרד הוחלף בשירות הפדרלי למודיעין מסכל. ממלא מקום שר הביטחון ניקולאי גולושקו וסגנו, סרגיי סטפאשין, המשיכו לכהן בתפקידיהם גם במסגרת הגוף החדש. משמר הגבול הפך לגוף נפרד, כשב-30 בדצמבר 1993 הוקם שירות משמר הגבול הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
הארגון המחודש של משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית הפדרלי היה הרפורמה המבנית האחרונה בגופי ביטחון הפנים של רוסיה. לאחר מכן, כל השינויים נעשו בהדרגה, גם בזמן ייסוד שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית ביוני 1995 שהיווה בפועל שינוי שמו של השירות הפדרלי לסיכול ריגול ללא ביצוע שינויים מבניים במנגנון ובמצבת כח האדם.
שר הביטחון של הפדרציה הרוסית

|  | שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | ויקטור בראניקוב | 24 בינואר 1992 - 27 ביולי 1993 | בתקופת המשבר החוקתי ברוסיה כיהן כממלא מקום |
| 2. | ניקולאי גולושקו | 28 ביולי - 21 בדצמבר 1993 | ממלא מקום |
ראו גם

שירות הביטחון הבין-רפובליקני
סוכנות הביטחון הפדרלית של רוסיה
השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה
הערות שוליים

↑  Указ Президента Российской Федерации от 24 января 1992 г. № 42 «Об образовании Министерства безопасности Российской Федерации»
↑  Указ Президента РФ № 1142 от 27.07.1993 «О Баранникове В. П.».
↑  УКАЗ Президента РФ от 28.07.1993 N 1153 «ОБ ИСПОЛНЯЮЩЕМ ОБЯЗАННОСТИ МИНИСТРА БЕЗОПАСНОСТИ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ»
↑  УКАЗ Президента РФ от 18.09.1993 N 1399 «О МИНИСТРЕ БЕЗОПАСНОСТИ РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ»
↑  УКАЗ Президента РФ от 21.12.1993 № 2233 "Об упразднении Министерства безопасности Российской Федерации и создании Федеральной службы контрразведки Российской Федерации
| קהילת המודיעין הרוסית |
| --- | --- | --- |
| יחידות מודיעין בצבא ובמשרד ההגנה | המודיעין הצבאי (ספצנאז) • מודיעין ימי (הקומנדו הימי) • מודיעין האוויר |  |
| ממשלת רוסיה | הביון החיצוני • הביטחון הפדרלי • משרד הפנים • מאבק באלכוהול הלא חוקי • פספ"ם |  |
| נשיא הפדרציה הרוסית | מועצת הביטחון • האבטחה הפדרלית (התקשורת המיוחדת) • ביטחון הנשיא • ועדת החקירות |  |
| ארגונים לשעבר באימפריה הרוסית, ברית המועצות ורוסיה | הלשכה לעניינים סודיים • הלשכה החשאית • הלשכה המיוחדת • הז'נדרמריה • אוכרנה • ג.פ.או. • או.ג.פ.או. • ביטחון המדינה • המודיעין הצבאי הסובייטי • פאפס"י • סוכנות הביטחון הפדרלית • שירות הביטחון הבין-רפובליקני • משרד הביטחון • פס"ק • משטרת הסמים הפדרלית |  |
ישיבת המתמידים

| --- | --- |

סמל המוסדות
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות 
 ענף:  יהדות חרדית
 קבוצה:  בני היישוב הישן
 מקום ייסוד:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1949 
 דמויות מרכזיות:  הרב לייב מינצברג
 ארגונים ופעילות
 מרכז:  רחוב מנחת יצחק בירושלים
 
ישיבת המתמידים, ובשמה הרשמי קהל עדת ירושלים, היא קהילה חרדית שמרכזה בירושלים, המורכבת מבני היישוב הישן.
מנהיג הקהילה היה הרב לייב מינצברג עד לפטירתו בחשוון ה'תשע"ט (אוקטובר 2018). מאז ממלא את מקומו בנו הרב ברוך מרדכי מינצברג.