stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס השישי של כוח קודס

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  קורפוס המפרץ הפרסי וחצי האי ערב
 סוג:  גיס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־15 שנים)
 נוצרה מתוך:  כוח קודס
 מקים היחידה:  קאסם סולימאני
 פיקוד
 דרגת המפקד:  חוג'ת אל-אסלאם
 מפקד נוכחי:  עלי שירזי
הקורפוס השישי של כוח קודס או קורפוס המפרץ הפרסי וחצי האי ערב הוא יחידה שהיא חלק מכוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית.
היסטוריה

בשנת 2010 הקורפוס התחיל לפעול בתימן והתחיל להזרים ציוד לחות'ים.
ב-3 בינואר 2020 ביום בו ארצות הברית התנקשה בקאסם סולימאני היה גם ניסיון התנקשות נגד עבדול רזא שהלאי, מפקד כוח קודס בתימן, אך הניסיון נכשל ועבדול נפצע.
ב-9 בדצמבר 2021 בתקיפה של הקואליציה הסעודית נהרג הבכיר אבו אשרף אל-אסדי עם עוד 8 מפקדים חות'ים בזמן שאימן אותם.
היסטוריה > מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל היחידה עזרה לחות'ים על ידי העברות נשקים ועזרה בשיגורים.
ב-21 בינואר 2024, 3 חיילים מהיחידה נהרגו בהפצצה של ארצות הברית נגד החות'ים.
ב-13 באפריל 2024, לוחמי קומנדו פשטו והשתלטו על ספינה ישראלית במפרץ הפרסי בתגובה להתנקשות במוחמד זאהדי.
ב-26 בדצמבר 2024 חיל האוויר הישראלי תקף במסגרת מבצע צלילי הכרם נכסים של היחידה בתימן.
בכירים ביחידה

| שם | תפקיד | זמן פעילות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| עלי שירזי | מפקד היחידה | 2015-הווה |  |
| עבדול רזא שהלאי | מפקד הכוחות בתימן |  | ארצות הברית ניסתה לחסל אותו ב-2020 |
הערות שוליים

1 2  Al-Quds Forces Associated with the Guards of the Islamic Revolution
↑  Iran’s Revolutionary Guard Deployed in Yemen
1 2  בן יניב,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'דיווח: ארה"ב ניסתה לחסל בכיר נוסף בכוח קודס, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 בינואר 2020
↑  Boaz Shapira, The Quds Force and Hezbollah Involvement Alongside the Houthis in Yemen, Alma Research and Education Center, ‏2025-01-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ג'קי חורי,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'איראן: ישראל התנקשה בחמישה אנשי משמרות המהפכה בסוריה, באתר הארץ, 20 בינואר 2024
↑  ליאור בן ארי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'דיווח: 75 נהרגו בהפצצות נגד החות'ים בתימן, בהם איראנים ופעילי חיזבאללה, באתר ynet, 21 בינואר 2024
↑  טהרן מודה: ״השתלטנו על ספינה שקשורה לישראל״; דובר צה"ל: "תישא בהשלכות", באתר מעריב אונליין, 13 באפריל 2024
איזיקה גאון

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1938 סרייבו, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  8 במאי 1997 (בגיל 58) ירושלים 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1962)  אקדמיה לאמנויות פירנצה (1965) 
 תחום יצירה:  עיצוב 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק (1962) 
 
איזיקה (יצחק) גאון (30 במאי 1938 – 5 באוגוסט 1997) היה אוצר, יוצר, מעצב, אמן ומייסד הביתן לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל. גאון היה שותף מוביל להתפתחות תחומי העיצוב והתערוכות בישראל. בהיותו אוצר העיצוב הראשון בישראל, גאון התווה את הדרך להציג ולהבין עיצוב מחוץ להקשריו המסחריים והצרכניים, ולהתייחס לעיצוב כפריט תרבות עצמאי.
ראשית חייו

איזיקה נולד בשנת 1938 בעיר סרייבו ביוגוסלביה. כשהיה בן שנתיים נמלטה משפחתו מהגרמנים לאי דלמיציה. כשכבשו הגרמנים את האי חברה המשפחה לפרטיזנים בהנהגת הגנרל טיטו. מרבית בני משפחת גאון נרצחו בשואה, ולאחר ניסיון קצר וכושל לחזור לסרייבו לאחר המלחמה, עלתה המשפחה לישראל והשתקעה במושב העובדים בית הלוי שבעמק חפר.
על ילדותו האפילה מלחמת הישרדות, כמו רבים מבני דורו שגדלו באירופה בימי מלחמת העולם השנייה. חייו הבוגרים, לעומת זאת, אופיינו בלהט כמעט אנרכיסטי, אישיות סוחפת וססגונית, וגישה טוטאלית לחיים. גאון ראה בחיים עצמם יצירה מתמשכת, ונהג לומר "החיים אינם חומר הגלם ליצירה – הם היצירה עצמה".
עבודתו > בצלאל

לאחר שירותו הצבאי התקבל גאון ללימודים גבוהים באקדמיה בצלאל בירושלים, במחלקה לגרפיקה שימושית ולאמנות. בשנותיו בבצלאל זכה להישגים משמעותיים, ביניהם פרס הרמן שטרוק לתחריט, השתתף בתערוכות שונות וכן עבד כעורך גרפי בעיתון "למתחיל".
בתום לימודיו קיבל גאון מלגת הצטיינות לשנת התמחות. במסגרת התמחות זו היה שותף להקמת "המחלקה לעיצוב ואדריכלות פנים", ששוכנה בבניין ישן של כנסיית דורמיציון. משהוקמה המחלקה עברו למבנה גם המחלקה לליטוגרפיה ותחריט וכן המחלקה לפיסול, בראשה עמד הפסל דוד פלומבו. קרבת המחלקות אפשרה שיתוף פעולה בין גאון ופלומבו ברוח הבאוהאוס, וכללו שילוב בין אמנות, מלאכה ועיצוב.
במקביל, המשיך גאון בעבודתו כאמן יוצר – הוא עסק בציור, בתחריט ובעיצוב גרפי עבור בצלאל ועבור תערוכות שהציגה האקדמיה ברחבי העולם.
במהלך שנת 1963 זכה בכמה מלגות ללימודים מתקדמים, ובחר להמשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות בפירנצה (Accademia di Belle Arti di Firenze) שם התמחה בעיצוב טקסטיל, ציורי קיר (פרסקו), אדריכלות ותולדות האמנות. כעבור שנתיים שב לארץ ולעבודתו כמעצב ועורך גרפי, במסגרתה כתב ועיצב חוברות לפעילויות באמנות עבור ילדים ומדריכים בחינוך הלא-פורמלי.
עבודתו > מוזיאון ישראל

דרכו של גאון לחינוך הציבור לעיצוב החלה עם פתיחת מוזיאון ישראל, בספטמבר 1965, אז התקבל לעבודה כמדריך באגף הנוער. איזיקה הצליח בתפקידו, וכשיצאה אוצרת האגף אילה גורדון להשתלמות בארצות הברית – נכנס איזיקה למלא את מקומה. התערוכה הבולטת ביותר שאצר גאון באגף הנוער הייתה "משחקי פיסול", תערוכה פורצת דרך שהשתתפו בה 30 אמנים מקומיים שהדגימו חומרים וטכניקות פיסוליות. המוצגים בתערוכה הזמינו את הצופה להשתתף ולהתערב בהם באופן יצירתי ומשחקי. קטלוג התערוכה, שעיצב גאון עצמו, היה פריט יוצא דופן: במקום החוברת המסורתית יצר גאון קופסה ובה דגמי הפסלים מוקטנים, שהמבקרים יוכלו להרכיב בבית ולהמשיך את חוויית התערוכה. בתקופתו כאוצר אגף הנוער הביא חשיבה חדשה לאופני ההדרכה, הרחיב את פעילות האגף מחוץ לגבולות המוזיאון, ועיצב רבות מהכרזות והחוברות לתערוכות. "משחקי פיסול" סייעה לבסס את מעמדו במוזיאון כאוצר חדשני.
בהמשך אותה שנה הוזמן גאון על ידי ממשלת מקסיקו להשתלמות במוזיאון האנתרופולוגי. במסגרת ההשתלמות הציג את תערוכת "משחקי פיסול" ואת מודל החינוך של אגף הנוער, ולמד על שיטות חדשות שפיתחו במקסיקו בתחום החינוך לאמנות.
עבודתו המשמעותית ביותר של גאון היא כאוצר בכיר לאגף עיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל. המחלקה הוקמה ב-1973 בהשפעת ד"ר וילם סנדברג, בעידוד טדי קולק ובעזרת תרומתו של מקס פלבסקי, הוקם "ביתן פלבסקי לעיצוב". מיום פתיחת הביתן ועד למותו הפתאומי של איזיקה ב-1997, יזם, אצר והציג בו למעלה מ-140 תערוכות עיצוב, לצד כנסים, תחרויות ואירועים שונים.
רבות מהתערוכות שאצר הציגו קשת רחבה של נושאים ורעיונות פורצי דרך, אשר הדגימו את הקשר בין עיצוב, תרבות וחברה. בעבודתו כאוצר ניכרה יכולתו הייחודית להאיר נושאים מהותיים ורלוונטיים בשיח המקומי והבינלאומי. בעיני גאון כללה עבודת האוצר את יוזמת התערוכה, פיתוח הרעיון, גיבוש המסר, המחקר ואיסוף החומרים, כמו גם את הביצוע בפועל והקמת התערוכה "עד אחרון המסמרים". רבות מתערוכותיו הופקו באמצעים צנועים, אך הצליחו להעביר את הרעיונות באופן בהיר ומעורר מחשבה. בדרכו היצירתית והמקורית הקדים גאון את המתרחש, ועסק בנושאים מפתיעים ובלתי צפויים.[דרוש מקור]
דוגמה לאופן בו הציג גאון לקהל רעיונות חדשים ורלוונטיים בדרך מפתיעה ופורצת דרך היא התערוכה "מיחזור" (1975). כשנתיים מיום פתיחת הביתן לעיצוב בחר גאון להעמיד בו תערוכה מחאתית, במטרה לעורר מודעות ציבורית הן לבעיות סביבתיות והן לבעיות כלכליות. בתערוכה הוצגה האמת הלא נעימה על אשפה והשלכות צרכנות השפע, וכן עיצוב העושה שימוש מחדש במשאבים וחומרים. אחד המוצגים בתערוכה היה גוש אדמה ופסולת שהובא מתוך המזבלה שבירושלים, בה ערכו איזיקה וצוות המוזיאון חפירה ארכאולוגית רשמית. ממצאיה הוצגו במוזיאון תחת הכותרת "ארכאולוגיית העתיד". בהתאם לגישתו הטוטאלית של גאון, מסר התערוכה הופץ בכל דרך אפשרית: המבקרים הוזמנו להיכנס חינם למוזיאון אם יביאו איתם ארבעה ק"ג של נייר למיחזור; הכניסה לתערוכה עברה מעל ערימות אשפת הנייר, מלווה בשלטים ועליהם הכתובת "אתם דורכים על זהב!"; אפילו הכרזות הרשמיות של התערוכה הודפסו על גבי כרזות מתערוכות קודמות. במחברתו כתב גאון על התערוכה:
"האיסוף, הסידור והמחקר היו תהליך חינוכי ארוך עבורי. מאחר שאנחנו מדינה צעירה, יש לנו אשפה וזיהום חדשים יחסית. אף על פי כן, ניתן היה לחשוף עובדות לא נעימות ומעוותות במדינתנו הקטנה. המוזיאון היפה שלנו היה המקום הטוב ביותר להכיל את התערוכה הלא-אסתטית הזו."
עבודתו > משנתו כאוצר

בעשרים וארבע השנים בהן הוביל את תערוכות העיצוב במוזיאון, עסק איזיקה הן בחינוך הציבור והן בפיתוח תחום העיצוב בישראל וקשריו עם העיצוב בעולם. תפקידו בפיתוח התרבות המתהווה במדינה הצעירה ובקידום היצירה המקומית הנחו אותו בעבודתו. בקטלוג התערוכה "נרות מצווה" (1986) כתב גאון:
"נקודות המוצא לתערוכות היו מגוונות ולא פעם הייתה בהן חדשנות שהעלתה תוצאות לא שגרתיות ולא חזויות מראש... אם תרמנו במשהו לתנופת יצירה פתוחה ומקורית – הרי שהשגנו את מטרתנו"
התערוכות שאצר היו שונות ומגוונות והציגו קשת רחבה של בעיות, נושאים ורעיונות שעניינם הקשר בין עיצוב, תרבות וחברה. גאון יצר קשר עם מעצבים, ביקר אצלם בסטודיו והציג אחת לחודש עבודות חדשות של מעצבים צעירים. בכך תרם גאון להתפתחות המושג "מעצב ישראלי" בתודעת הציבור הרחב ובתודעה המוזיאלית והאוצרית.
עבודתו של גאון הביאה למודעות הקהל הישראלי את מושג ה"עיצוב" מהעולם דרך תערוכות שהביא מאיטליה, ארצות סקנדינביה והולנד. בתערוכות אלו הציג את מיטב המעצבים המובילים בעולם באותה התקופה – מעצבים תעשייתיים, מעצבים גרפיים, מעצבי טקסטיל ואדריכלים, ביניהם אוטו טרויימן, סול בס, איוואן צ'ומייאף, אטורה סוטסאס, ברונו מונרי ואנצו מארי, אווה לוש, הנס הוליין, פרנק גרי, דניאל ליבסקין, צבי הקר ורבים אחרים. לצד התערוכות מחו"ל, עודד וטיפח מעצבים ישראלים בתחומי הקרמיקה, הצורפות, העיצוב הגרפי והעיצוב התעשייתי והציג את עבודותיהם בתערוכות שאצר. התערוכות שאצר למעצבים ישראליים נשלחו לעיתים קרובות גם למוזיאונים וגלריות לעיצוב ברחבי העולם. בד בבד הקדיש מאמץ מיוחד לבנייתו של אוסף עשיר במחלקה לעיצוב, ובו עבודות של מעצבים בינלאומיים ומקומיים.
ב־1983 נבחר גאון למלא את תפקיד האוצר הראשי של אגף האמנויות, תפקיד שמילא במשך חמש שנים עד 1988. במסגרת תפקידו עבד עם אדריכלי המוזיאון על הרחבת תוכנית האב של המוזיאון, הקמת האגף לאמנות מודרנית וכן תכנן תוכניות להרחבת אזור הכניסה למוזיאון. בתקופה זו שינה ועיצב את תפקידו של האוצר במוזיאון וביסס את "פורום האוצרים" על שיתופיות מקצועית ופתיחות מוסדית.
גאון פעל לקידום העיצוב והמעצבים גם מחוץ למסגרת המוזיאלית. אחת היוזמות שפיתח וקידם הייתה "הביתן לעיצוב עכשווי" שהתקיימה בתערוכת "ריהוטים" משנת 1991. תצוגה זו היוותה קרש קפיצה למעצבים צעירים (ביניהם אריק בן שמחון, אילון ערמון, איילה צרפתי, עמי דרך, דב גנשרוא, טל גור ואחרים) וחשפה אותם לקהל רחב של צרכנים ותעשיינים.
עבודתו > יצירתו

גאון עסק בחייו ביצירה מסוגים וטכניקות שונות: ציור, תחריט, זכוכית ועוד. בראשית הקריירה שלו עסק בעיקר בציור ותחריט. בין השנים 1965 ו-1973 הציג איזיקה את עבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות. בפרויקט זכור במיוחד חבר גאון לצייר שאול שץ. יחד שכרו השניים לוחות מודעות מהעירייה וציירו בלילה אחד ציור גדול שהוצג לקהל ועוברי האורח במשך כשבועיים (1965). יצירתם נועדה למחות כנגד התשלום הגבוה שנהגו מנהלי הגלריות לגבות מהאמנים המציגים.
בשנים הבאות עבודותיו הוצגו במספר תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות בארץ ומחוץ לה. גאון עסק בעיצוב ויצר גם עבודות מוזמנות, ביניהן למשל ציור קיר גדול עבור בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית, שתוכנן ובוצע בשיתוף האדריכל ביל פירשיין והקרמיקאית רינה קמחי.
בין השנים 1973–1988 התמקד גאון בעבודתו כאוצר במוזיאון ישראל ומיעט להציג את עבודותיו. בשנת 1988 שב להוראה באקדמיה "בצלאל". גאון הרצה במחלקות לעיצוב קרמי, לעיצוב תעשייתי ולצורפות, לצד עבודתו כאוצר במוזיאון. החזרה להוראה עוררה אצל גאון רצון לחזור לעבודה בחומר וליצירה, והוא החל לעצב כלי פורצלן וזכוכית. שנתיים לאחר מכן, ביקור מקרי במפעל פורצלן "מנגאני", פירנצה, באיטליה הוביל לשיתוף פעולה ותערוכות מסחריות באיטליה. ב-1989 נענה לבקשתו של האספן האיטלקי קלטו מונרי והחל ליצור בזכוכית במפעל "צ'נדזה" במורנו, ונציה. היצירה בזכוכית הביאה לתכנון תערוכה של יצירות ארכאולוגיות מאוסף המוזיאון ויצירות של אמני זכוכית עכשוויים שאמורה הייתה להיות מוצגת בביתן לעיצוב (אך נפטר לפני שהספיק לממשה). לאחר מותו הוצגו עבודותיו בכמה תערוכות נוספות.
גאון נפטר באוגוסט 1997, בגיל 59, ימים ספורים לאחר שחזר ממסע בארצות הברית ואירופה לקראת תערוכה שתכנן להעלות במוזיאון בשם "דיאלוג חדש עם זכוכית ישנה".
בעקבותיו

חודשים ספורים לפני מותו באפריל 1997 הוצג בנאפולי האוסף החדש של כלי הזכוכית "דיאלוג בין זכוכית ישנה וזכוכית חדשה" שיצר ביוזמת קלטו מונרי. את הכלים יצר בשהותו במורנו שבוונציה, בהשראת כלי זכוכית ישראליים עתיקים. חלק מהאוסף הוצג במוזיאון ישראל ב"חדר הוונציאני" בתערוכה לזכרו של גאון.
בשנת 2017, במסגרת שבוע העיצוב ירושלים, הוצגה התערוכה "היסטוריה מקומית: אי. זיקה" בבית הנסן. בתערוכה הוצגו חמש פרשנויות עכשוויות של מעצבים מקומיים לחמש תערוכות מפתח שאצר איזיקה. המעצבים עזרי טרזי (סטודיו טרזי), אהד בנית (mishmaacool), רונן בבלי (סטודיו מג'נטה) טל צור (iota) ואמנון אילוז (סטודיו Re-Levant) – הוזמנו ליצור פרשנות עכשווית לאחת התערוכות שאצר גאון: "משחקי פיסול" (1972), "מיחזור" (1975) לגו (1977), שילה היקס: נפילה חופשית (1980), ו"מפונג ועד המחשב הביתי" (1983), בהתאמה. את התערוכה אצרו יחד עיתונאי העיצוב יובל סער והאוצרת גלית גאון, בתו של איזיקה גאון.
תערוכות שאצר > תערוכות שאצר באגף הנוער במוזיאון ישראל

1967 – אתונה בגדולתה
1968 – כיצד לומדים את העבר
1972 – משחקי פיסול
תערוכות שאצר > באגף העיצוב והאדריכלות במוזיאון ישראל

מבוא לעיצוב: תערוכת פתיחת המחלקה
עיצוב סקנדינבי
לוסיין קלרג
כרזה, חפץ, יצירת אמנות: 1900–1974
אג״י – גרפיקה בשרות הציבור
מאריס בישופס: ״תערוכה בתערוכה״
אוטו טרויימן
מיחזור
עבודות בחוט: 1974–1975 יצירות של אומנים ישראליים ומוצרים תעשייתיים
״אירמה״ – אמנות על אריזות
דנזה – פרופיל של יצרן
מרלי שמיר
צבי הקר – אדריכלות פיאונית
דן ריזינגר 67/76
תכשיטים 1900–1976 אוסף פפורצהיים
דה סטייל
פנאי באמריקה
גופי תאורה מהאוסף 1977
לגו במוזיאון ישראל
קווילטס אמריקאיים
אטורה סוטסאס הבן – ממוצר סופי לסוף המוצר
כרזות אירופאיות של ראשית המאה מאוסף המוזיאון
כרטיסי ברכה לשנה החדשה (מן האוסף)
מרעיון למוצר: עיצוב צליל של bang & olufsen
טקסטילים ארוגים ומודפסים
מן האוסף
אמנות הרחוב
בניינים חדשים בסביבות ישנות
לו דרופסמן: 25 שנות עיצוב ב-CBS
צניחה חופשית: שילה היקס
מן האוסף 2
מיס ון דר רוהה
עיצוב הולנדי
תערוכה קבוצתית: עבודות חדשות של 20 מעצבים
כרזות יעד
דימוי ומשל: סופרסטודיו פירנצה
פטנטים: מוצרים ישראליים
עין פקוחה: עיצוב של סנדברג
פנטגרם 82–1966 – מהאוסף
52 חודשים עד למכונית או כיצד הם עיצבו את הפורד סיירה
מן ״הפונג״ עד למחשב הביתי
ממפיס, מילנו
פיל בנוי לתלפיות – אדריכלות עממית בארה״ב
איך אורזים חמש ביצים – אריזות יפניות מסורתיות
הנריון: 45 שנות עיצוב
דוד טרטקובר: תוצרת הארץ
נרות מצווה
רעיונות ודגמים של יוצרים בני זמננו
כרזות מראשית המאה ה-20: עיצוב האוואנגרד
שני מעצבים יפניים (מן האוסף)
אכּילה קאסטליוני: מעצב
יפן – מן האוסף
חפצים ממתכת (מן האוסף)
הרעיון שבצורה: עיצוב כלי כסף לאוסף קלטו מונארי
אלוואר אלטו – 1898–1987
בניין בית המשפט העליון, ירושלים (תיעוד התחרות)
אריגים ממקסיקו – קו וצבע
אילנה גור – רהיטי ברזל
טקטיל מן האוסף
בוגר בצלאל
גרפוס 88' – מהאוסף
י. יורש: דגל (עבודות בנושא דגל ישראל)
ברונו מונארי: עבודות
בוריס בוצ׳אן
ישראל הדני – תכשיטים
דניאל וייל, ג׳רארד טיילור: שלושה כיסאות חדשים לרהיטי צרעה
דייל צ׳יהולי – אמן, מעצב מחנך: חפצי זכוכית 1976–1986
אפריל גרימן – עשוי בחלל: כרזות ועבודות גרפיות
מן האוסף
קרנברוק: חמישים שנות עיצוב
פר ארנולדי
דימוי עצמי
רון נברו – עיצוב לתעשייה
סוטסאס מן האוסף
אוסקר קונוי: עיצוב מן הטבע
יעקב קאופמן: מרעיון למוצר
פול פיטר פיץ׳
אילן פיבקו: מצב קיים, מצבים אפשריים
ורד קמינסקי: חפצים ותכשיטים חדשים
פינלנד – דרך חיים
מן האוסף 1991
רישום של מעבד זעיר אינטל 80386
א. גמז: 60 שנות עיצוב
אלי עטיה – בניינים רבי-קומות
סילבאן דוביסון – עשור של עיצוב ורישום
דניאל ליבסקינד: מוזיאון ברלין
בניין ביהמ"ש העליון: מתכנון למימוש
ברצלונה 92' (מהאוסף)
לידיה זבצקי: בעיקר כדים
פנטגרם (מן האוסף)
רכישות חדשות 1993
ביתן עיצוב עכשווי: ריהוט ישראלי מקורי
ארמנדו טסטה
היינץ ראו 1896–1965
יוליה קיינד פורכהיימר 1900–1992
מחדרי יצירתו של אל מנספלד
כרזות של אווה לש: המקום, הזמן והנקודה
מוניו גיתאי וינרויב: בנייה לחברה עובדת
לולה בר: חמישים שנות אופנה בישראל
פרש דיזיין : עיצוב צרפתי
עיצוב איטלקי
דמיון צרוף : אסתר קנובל, תכשיטים
מרטין סקלי: מעצב צרפתי
הצגה ראשונה: כרזות קולנוע, ת"א, שנות ה-30
רפי אתגר: כרזות
טקסטילים
Judenplatz Wien וינה, כיכר היהודים
הנס י׳ וגנר
עקירה ומיקום: יצירתו של האמן אדריכל מלווין צ׳רני
אהרון בן אריה: הרעיון שבחומר
תערוכות שאצר > תערוכות בהשתתפותו > תערוכות יחיד

1965 – גלריה רינה, ירושלים
1967 – רישומים וקולאז'ים בטכניקות מעורבות – גלריה מסדה, ת"א
1996 – איזיקה: פורצלאנים – גלריה לעיצוב אסכולה, ת"א
1996 – איזיקה: ונציה 96' – טולמנ'ס, הרצליה
1997 – ערב לזכר איזיקה גאון – מוזיאון ישראל, ירושלים
1998 – קו צלול: עבודות הזכוכית של איזיקה גאון – מוזיאון ישראל, ירושלים
תערוכות שאצר > תערוכות בהשתתפותו > תערוכות קבוצתיות

1967 – 10+ תערוכה באדום – גלריה כ"ץ, ת"א
1967 – אמני ישראל למען הביטחון – ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון ת"א
1967 – 10+ תערוכת העירום – גלריה גורדון, ת"א
1968 – תערוכת רישומים – גלריה לאמנות, חולון
1968 – 10+ בעד ונגד – גלריה 220, ת"א
1969 – אדום כחול בקומת הביניים 220x12 – בית האמנים, ירושלים
1969 – משקוף 3: דירה בקומת הביניים – בית האמנים, ירושלים
1970 – 4X4 – גלריה אנגל, ירושלים
1970 – משקוף 5 מארח את מיכלאנג'לו – גלריה ספראי, ירושלים
1972 – משחקי פיסול – מוזיאון ישראל, ירושלים
1973 – אמני ירושלים למען מלווה מלחמה מרצון, חנוכה תשל"ד – בית האמנים, ירושלים
1994 – donner forme a una idee – גלריה פסאז' דה רץ, פריז, צרפת
1996 – זהירות זכוכית: אמנים יוצרים בזכוכית – מוזיאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע
2000 – קו מקשר – מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב מאוחד
2011 – פריסקופטיבה: 15 שנה לגלריה פריסקופ – גלריה פריסקופ, ת"א
2015 – עד אשר נמצא מקום: המעגל באמנות המחול בישראל – מוזיאון ישראל, ירושלים
2017 – אי. זיקה: היסטוריה מקומית – בית הנסן, שבוע העיצוב בירושלים
הוראה
1962 בית הנכות בצלאל, ירושלים, הקמת המחלקה לעיצוב
1965–1972 מוזיאון ישראל, ירושלים, אגף הנוער ע"ש רות, מדריך ראשי
1974–1982 הקמת בית הספר הפתוח בירושלים.
1973–1997 מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר המחלקה לעיצוב
1988–1997 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
פרסים
1962 פרס הרמן שטרוק, בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות, ירושלים
1962–1963 מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת להשתלמות בחו"ל
1963–1965, מלגת לימודים ל"בלה ארטה" בפירנצה, מטעם ממשלת איטליה
1965 מדליית כסף, פסטיבל וינצ'י לאמנות, איטליה
1972–1973, מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת להשתלמות בחו"ל
הערות שוליים

↑  ביניהם רפי לביא, יוסי מר חיים, ישראל הדני
↑  סנדברג, אז מנהל מוזיאון הסטדלייק באמסטרדם, שימש יועץ לפיתוח והקמת מוזיאון ישראל. בעקבות התערוכה "משחקי פיסול" ועבודתו של איזיקה באגף הנוער, המליץ סנדברג עליו לתפקיד אוצר ביתן האדריכלות והעיצוב.
↑  טדי קולק, ראש העיר ירושלים, כתב בטקסט שהתפרסם בקטלוג תערוכת הפתיחה של המחלקה לעיצוב: ”…הקמתה של מחלקה לעיצוב במוזיאון ישראל באה ללמדנו על התפתחות העיצוב בעולם, ובעיקר להסב את תשומת ליבנו לצורך לטפח ידע ופעילות בישראל בתחום זה. העיצוב הטוב ישפיע על איכות סביבתנו. התערוכות שיתקיימו בביתן יעסקו בנושאים בעלי השלכה מיידית על חיינו בבית וברחוב, על החפצים שאנו משתמשים בהם ועל הבתים שאנו בונים”, בתוך: מבוא לעיצוב – תערוכת הפתיחה של הביתן לעיצוב על שם איזדור ושרה פלבסקי. מוזיאון ישראל. כ"ד באייר תשל"ג
↑  איזיקה גאון, 1975, ציטוט מחברותיו (מתוך האוסף המשפחתי)
↑  איזיקה גאון, 1986, ציטוט מחברותיו (מתוך האוסף המשפחתי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272263  NLI: 987007312003505171  PLWABN: 9811326493205606  BnF: cb13335934q (data)  GND: 174210345  ISNI: 0000 0000 7143 6785  LCCN: n88234921  RKD: 280830  SUDOC: 035778334  ULAN: 500482596  VIAF: 56756957   WorldCat (עם VIAF): 56756957 
איזיקה גאון הצעיר מדריך קבוצת ילדים בתערוכה באגף הנוער, מוזיאון ישראל.
איזיקה גאון והמעצב האיטלקי אנצו מארי, בביתו של גאון בירושלים, 1995
איזיקה גאון בהכנות לתערוכה היחיד שלו בפריז, 1994
איזיקה גאון ושאול שץ מציירים יחד על לוח מודעות ששכרו מהעירייה, ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים. יצירתם הוצגה לעוברי האורח במשך כשבועיים, במחאה על התשלום הגבוה שנהגו לגבות הגלריות בעיר מהאמנים.
איזיקה גאון, 1987. צילום: גלית גאון
איזיקה גאון במפעל הזכוכית "צ'נדזה" במורנו, איטליה. 1996
הלוח היוליאני

לוח השנה היוליאני הוא לוח השנה הקרוי על שמו של יוליוס קיסר, שהנהיג אותו ברחבי הרפובליקה הרומית בשנת 45 לפני הספירה, במקום לוח השנה הרומי הירחי. כיום משתמשים ברוב מדינות העולם בלוח הגרגוריאני (ספירת הנוצרים), שהוא גרסה מתוקנת של הלוח היוליאני. הלוח היוליאני לא עוסק במניין השנים, אלא בקביעת החודשים ובקביעה מתי מתחילה שנה חדשה. מניין השנים הוא עניין שהיה נתון לשיטות ספירה שונות לפי השליטים וכדומה. מניין שנים אחיד נקבע והושרש על ידי דיוניסיוס אקסיגואוס רק כשש מאות שנה לאחר קביעת הלוח היוליאני. הלוח שימש באימפריה הרוסית עד 1918 וגם כיום הוא משמש חלק מהכנסיות המזרח-האורתודוקסיות לשם קביעת מועדי החגים (הכנסייה הפרבוסלאבית, הכנסייה הקופטית, הכנסייה הארמנית ועוד).
מבנה הלוח

הלוח היוליאני הוא לוח שמשי הקובע שנה פשוטה של 365 יום ופעם בארבע שנים, בשנים המתחלקות בארבע ללא שארית, שנה מעוברת של 366 יום. השנה מחולקת לשנים עשר חודשים שרירותיים, ללא קשר לירח או לכל תופעה טבעית אחרת.
שמותיהם של חודשי הלוח היוליאני בעברית ישראלית מתבססים על השמות הנהוגים בגרמנית. ברוב השפות האירופיות שמות החודשים הם גלגול של השמות הלטיניים העתיקים, אם כי בדרך כלל חלו בהם שינויים פונטיים משמעותיים. בחלק מארצות ערב נהוגים שמות בבליים-ארמיים עתיקים, הדומים מאוד לשמות החודשים בלוח העברי. ככל הנראה שמות אלה ניתנו לחודשים בלוח היוליאני בידי נוצרים דוברי ארמית, ועברו לשפה הערבית לאחר הכיבוש המוסלמי.
| מס' | שם החודש | מקור השם | מס' ימים בחודש | הערות | אורך החודש בלוח הירחי הרומי הקדום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ינואר | יאנוס, אל הדלתות והשערים הרומי | 31 | ינואר ופברואר היו האחרונים שנוספו ללוח השנה, משום שהרומאים נהגו להתייחס לתקופת החורף כתקופה ללא חודשים. | 29 |
| 2 | פברואר | פברואה, חג הנחוג באמצע החודש | 28 (29) | בלוח היוליאני כל שנה המתחלקת ב-4 היא שנה מעוברת. | 28 (50 או 51*) |
| 3 | מרץ | מרס, אל המלחמה הרומי | 31 | בתקופות שונות נחשב מרץ לחודש הראשון בשנה, ומכאן שמות החודשים ספטמבר-דצמבר (ראו להלן). | 31 |
| 4 | אפריל | המילה הלטינית aperire (לפתוח), משום שבחודש זה מתחילה פריחת האביב | 30 |  | 29 |
| 5 | מאי | מאיה, אלת האביב והפריון הרומית | 31 |  | 31 |
| 6 | יוני | יונו, מלכת האלים הרומיים ואלת הנישואין והלידה | 30 |  | 29 |
| 7 | יולי | יוליוס קיסר, שנולד בחודש זה | 31 | בתחילה כינו הרומאים את החודש "קווינטיליס" (החודש החמישי), כיוון שנהגו למנות את החודשים ממרץ. | 31 |
| 8 | אוגוסט | הקיסר אוגוסטוס אוקטביאנוס, שמת בחודש זה | 31 | בתחילה כינו הרומאים את החודש "סקסטיליס" (החודש השישי), כיוון שנהגו למנות את החודשים ממרץ. | 29 |
| 9 | ספטמבר | המילה הלטינית septem (שבע) | 30 | היה החודש השביעי בלוח עד להוספת ינואר ופברואר. | 29 |
| 10 | אוקטובר | המילה הלטינית octo (שמונה) | 31 | היה החודש השמיני בלוח עד להוספת ינואר ופברואר. | 31 |
| 11 | נובמבר | המילה הלטינית novem (תשע) | 30 | היה החודש התשיעי בלוח עד להוספת ינואר ופברואר. | 29 |
| 12 | דצמבר | המילה הלטינית decem (עשר) | 31 | היה החודש העשירי בלוח עד להוספת ינואר ופברואר. | 29 |
היסטוריה

ברומא העתיקה היה נהוג לוח השנה הרומי הירחי, שהיה מבוסס על שנה פשוטה של 355 ימים ושנה מעוברת בה הוספו בסוף השנה, בין פברואר למרץ, 22-23 ימים. התוספת של ימי העיבור נקבעה בכל שנה לקראת סוף השנה, דבר שגרם לבלבול, כאשר חלק מהאנשים שהיו רחוקים מרומא לא ידעו את התאריך הנכון. בנוסף, בתקופות מסוימות לא הוספו ימי העיבור באופן סדיר, דבר שגרם לתזוזה של העונות אל מול חודשי השנה. תזוזה כזאת התרחשה בשנים 48–63 לפני הספירה, כך שיצא שיוליוס קיסר חצה את הרוביקון ב-10 בינואר 49 לפנה"ס, באמצע הסתו ולא בחורף כמצופה.
ב-46 לפני הספירה החליט יוליוס קיסר על רפורמה בלוח שכללה הוספת ימים נוספים לשנת 46, כך שאורכה הכולל היה 445 ימים, והנהגת הלוח היוליאני החל משנת 45 לפני הספירה.
על אף שהלוח היוליאני נקבע עם שנה מעוברת בכל שנה רביעית, בשנים הראשונות להנהגת הלוח הוכנסה שנה מעוברת בכל שנה שלישית. יש הטוענים שזה קרה כיוון שספרו את השנה המעוברת הקודמת כשנה הראשונה במחזור של ארבע שנים, שהרביעית צריכה להיות מעוברת. בשנת 8 לפנה"ס (או בשנת 12 לפנה"ס לפי דעה אחת), לאחר שנוצר עודף של שלוש שנים מעוברות, קבע אוגוסטוס קיסר תקופת הפסקה של מספר שנים בעיבור, והחל משנת 4 (או משנת 8 - ישנם חילוקי דעות בנושא) כלל ארבע השנים התקיים ללא טעות.
עד היום אין ודאות גמורה, אולם מוסכם על כולם שלכל המאוחר משנת 8 לספירה ואילך, שנה מעוברת היא שנה שמספרה מתחלק ב-4. להלן התפתחות המחקר בנושא זה:
| חוקר / מחקר | שנת מחקר | שנים מעוברות לפני הספירה כל שנה שלישית | שנים מעוברות לאחר הספירה כל שנה רביעית | שנה משוערת בה נעשתה הרפורמה של אוגוסטוס קיסר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יוזף יוסטוס סקליגר | 1583 | 42, 39, 36, 33, 30, 27, 24, 21, 18, 15, 12, 9 | 8, 12 וכך הלאה כל 4 שנים | 8 לפנה"ס |
| יוהאנס קפלר | 1614 | 43, 40, 37, 34, 31, 28, 25, 22, 19, 16, 13, 10 | 8, 12 וכך הלאה כל 4 שנים | 8 לפנה"ס |
| מצט Matzat | 1883 | 44, 41, 38, 35, 32, 29, 26, 23, 20, 17, 14, 11 | 4, 8, 12 וכך הלאה כל 4 שנים | 8 לפנה"ס |
| רדקה Radke | שנות ה-60 של המאה ה-20 | 45, 42, 39, 36, 33, 30, 27, 24, 21, 18, 15, 12 | 4, 8, 12 וכך הלאה כל 4 שנים | 12 לפנה"ס |
| מחקר חדש | 1999 | 44, 41, 38, 35, 32, 29, 26, 23, 20, 17, 14, 11, 8 | 4, 8, 12 וכך הלאה כל 4 שנים | 8 לפנה"ס |
המחקר האחרון, משנת 1999, מבוסס על פפירוס מצרי, ובו רישום תנועת כוכבי הלכת באותה תקופה, ולכן נחשב למחקר האמין ביותר.
אורך השנה הממוצע הוא, אם כן, 365.25 ימים (365 ימים ו-6 שעות). בפועל, משכו הממוצע של סיבוב כדור הארץ סביב השמש (המכונה באסטרונומיה "שנה טרופית") הוא 365.242189 ימים (או: 365 ימים, 5 שעות, 48 דקות ו-46 שניות בקירוב - בנתון זה חלים מדי פעם שינויים קלים עקב השתנות מהירות הסיבוב של כדור הארץ). הלוח הגרגוריאני נותן קירוב טוב יותר, כי אורך השנה הממוצעת בו הוא 365.2425 ימים. זאת משום שבניגוד ללוח היוליאני, שנים שמספרן מתחלק ב-100, ואינו מתחלק ב-400, אינן מעוברות. לפיכך הוא מאפשר מעקב טוב יותר אחר עונות השנה.
הרומאים הפיצו את הלוח היוליאני בכל רחבי האימפריה הרומית.