מרגרטה פון טרוטה
ביוגרפיה

היא נולדה מחוץ לנישואין לאליזבט פון טרוטה ולצייר הגרמני אלפרד רולוף. מרגרטה גדלה לבד עם אמה בדיסלדורף, מה שלדבריה חיזק אצלה את הרגישות והמודעות לסולידריות נשית, כפי שבאה אחר כך לידי ביטוי בסרטיה. פון טרוטה עברה לפריז בשנות ה-60, שם עבדה בקולקטיבים של יוצרי קולנוע, והשתתפה בכתיבת תסריטים ובימוי משותף של סרטים קצרים.
בתחילת הקריירה שלה, פון טרוטה הייתה שחקנית, שהופיעה בסרטים המוקדמים של הבמאים ריינר ורנר פאסבינדר וולקר שלונדורף. באחד מראיונות הרבים, אמרה פון טרוטה:” באתי מגרמניה לפני הגל החדש, אז היו לנו את כל הסרטים המטופשים האלה. קולנוע בשבילי היה בידור, אבל זה לא היה אמנות. כשהגעתי לפריז, ראיתי כמה סרטים של אינגמר ברגמן, ופתאום הבנתי מה יכול להיות קולנוע. ראיתי את הסרטים של אלפרד היצ'קוק והנובל ואג הצרפתי. עמדתי שם ואמרתי, 'זה מה שהייתי רוצה לעשות עם החיים שלי'. אבל זה היה 1962, ואי אפשר היה לחשוב שאישה יכולה להיות במאית. במובן מסוים, כאקט לא מודע, התחלתי לשחק וכשהתחילו הסרטים הגרמניים החדשים, ניסיתי להיכנס דרך המשחק לתחום”. דרך קריירת המשחק שלה, פון טרוטה הצליחה ליצור לעצמה שם ראשוני לפני שהפכה לבמאית.
הסרט הראשון שביימה וכתבה, במשותף עם וולקר שלנדורף, היה "הכבוד האבוד של קתרינה בלום" (במקור: Die verlorene Ehre der Katharina Blum oder Wie Gewalt entstehen und wohin sie führen kann, לפי ספר באותו שם מאת היינריך בל, שיצא לאקרנים ב-1975.
הסרט הראשון שביימה לבדה היה "ההתעוררות השנייה של כריסטה קלגס" (Das zweite Erwachen der Christa Klages) ב-1978, שהתמקד ברדיקליזציה פוליטית של אישה צעירה. סרט זה הציג לראשונה מספר נושאים שסרטיה היו ידועים בהם בהמשך, בהם: אחוות נשית, חברות בין נשים, והשימושים וההשפעות של אלימות על נשים.
סרטה העלילתי השני של פון טרוטה היה "אחיות, או מאזן האושר" (Schwestern oder die Balance des Glücks) ‏שיצאה לאקרנים ב-1979. בלי כוונה, היא יצרה "טרילוגיה של סרטי אחיות" עם יצירותיה הבאות: "מריאן וג'וליאן" (Die Bleierne Zeit) מ-1981, סיפור של שתי אחיות יוליאנה הפמיניסטית המרדנית ומריאנה הצייתנית והקונפורמיסטית ו"שלוש אחיות" ( Fürchten und Lieben), שיצאה לאקרנים ב-1988. ברברה קוורט, מחברת הספר "נשים במאיות", התייחסה לשלוש העבודות וכתבה: "השאיפה לשלמות היא העיסוק בכל סדרת האחיות של פון טרוטה, הנשים בסרטים אלו נולדות בתקופה שמרנית (סוף שנות ה-40 ושנות ה-50), אך הן דוחות את העמדות שהחברה מיחדת לנשים. שלושת הסרטים האלה חוקרים את האחיות ואת הקשרים שלהם בתוך עולם שמתפרק מסביבם".
בשנת 1986 ביימה סרט על חייה של רוזה לוקסמבורג, המהפכנית הסוציאליסטית-פמיניסטית הגרמנייה ממוצא יהודי. הסרט בוחן הן את חייה הציבוריים כמהפכנית והן את החוויה הפרטית שלה כאישה. ברברה סוקובה, שמככבת בכמה מסרטיה של פון טרוטה, זכתה בפרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר. הסרט היה גם מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
בשנת 2002 יצרה את הסרט רוזנשטראסה" (Rosenstraße), על מחאת אלפי נשים גרמניות בגרמניה הנאצית, שתבעו לשחרר את בעליהן היהודים שנעצרו ועמדו להיות משולחים למחנות. הסרט הוקרן בהקרנה ניוחדת בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בהשתתפותה. על בימוי הסרט זכתה פון טרוטה בפרס דוד די דונטלו, בפרס גלובוס הזהב ובפרס בפסטיבל הסרטים של ונציה בו זכתה גם קטיה ריימן בפרס השחקנית הטובה ביותר.
בסוף שנת 2011 החלה לצלם בישראל סרט על חייה של חנה ארנדט. הסרט יצאה לאקרנים בתחילת 2013. הסרט שודר במהלך אפריל 2014 בישראל בyes הטלוויזיה בלוויין.
בנובמבר 2012 קיבלה פרס על מפעל חיים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
בשנת 2021 החלה לעבוד על סרטה החדש "Bachmann & Frisch" בהשתתפותם של הלוקסמבורגית ויקי קרייפס והגרמני רונלד זרפלד.