stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק כץ (מנהל)
ביוגרפיה

יצחק כץ נולד בשנת 1901 במִיקוֹלַאיִיב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של רייזל לבית קוסובסקי ואברהם כץ, בעל מתפרה. אביו, שהוסמך לרבנות בצעירותו, יצא בבגרותו לתרבות הכללית. בית המשפחה היה מסורתי, והייתה בו התעסקות רבה באמנות ובציונות. ב-1906 עזבה המשפחה את רוסיה והגיעה לעיר אלכסנדריה שבמצרים, שם פתח אביו מתפרה וייסד אגודת תיאטרון יידיש. ב-1912 עברה משפחתו לקהיר, והוא נותר באלכסנדריה אצל אחותו הנשואה, ולמד בבית הספר התיכון ע"ש הברון דה מנשה שבהנהלת אליהו ענתבי (אחיו של אלברט ענתבי) (יחד איתו למד בבית הספר אהרון רוזנפלד, לימים מחלוצי הספנות העברית בארץ). בערבים למד ציור. עם תום לימודיו עבר לקהיר. שם עבד בעבודות שונות, ובמקביל כתב שירים וכן מחזה שהוצג בתיאטרון גרין. הוא תכנן לנסוע לפריז עם תום המלחמה ללמוד ספרות ותולדות האמנות, אך בדצמבר 1919 הגיעה לעיר בת-שבע בת אפרים צבי חרל"פ מרחובות, והשניים היו לזוג. כששבה לרחובות, באביב 1920, עלה עִמה. הוא התגורר בירושלים, שם עבד כפקיד ממשלתי. כעבור מספר חודשים השניים נישאו, וכץ עבר לעבוד כמזכיר סוכנות הנסיעות "פלשׂתיין אקספרס" מיסודו של בנק אפ"ק. על רקע קרבתו לענייני ספרות, התיידד עם בעלי חנות הספרים וההוצאה "תרבות" (לימים "מצפה"), יהושע צ'צ'יק, יוסף שרברק ומרדכי ניומן, וכץ התוודע לבוהמה הספרותית והאמנותית של ירושלים. בין ידידיו הקרובים מאז היה הצייר ראובן רובין.
בסוף שנת 1923 עבר עם אשתו, בתם וגיסתו לתל אביב הקטנה, שם התגוררו בבית יש"י אדלר ברחוב אחד העם. ביתו של כץ היה מקום מפגש לבוהמה התל אביבית בשנות ה-20 וה-30.
ב-1924 התפטר מעבודתו ב"פלשׂתיין אקספרס" והיה מובטל לזמן-מה, עד שבאפריל 1925 הציע לו אליעזר הופיין את תפקיד מזכיר לשכת המסחר המחוזית של יפו (לימים לשכת המסחר תל אביב), וכץ מילא תפקיד זה עד 1952.
ב-1928, כשהתמנה מאיר דיזנגוף (חבר ועד לשכת המסחר) לקונסול כבוד של בלגיה לתל אביב, יפו והדרום, הציע לכץ לנהל את הקונסוליה כ"קנצלר-כבוד" של בלגיה, והוא כיהן בתפקיד זה עד 1936. מאז היה כץ מעורב באופן אינטנסיבי בפעילותו של דיזנגוף ובפיתוח מוסדות כלכלה ותרבות בעיר. כמו כן, היה פעיל במוסדות היישוב – ב"הגנה", בוועד קרן היסוד, בכופר היישוב ובמגבית ההתגייסות.
היה חבר ועדות מסחריות רבות. ממארגני "יריד המזרח". מראשית שנות ה-30 ועד סוף ה-40 ייצג את הארץ במשלחות מסחריות רבות לאירופה. ב-1950–1951 כיהן כנספח כלכלי ומסחרי בצירויות ישראל בצרפת ובמדינות בנלוקס. עוטר בתואר אביר מסדר הכתר של בלגיה (אנ')‏ (Chevalier de l'Ordre de la Couronne).
בשנים 1953–1954 כיהן כמנהל המחלקה הכלכלית של הסוכנות היהודית.
כיהן כמזכיר לענייני תרבות בשגרירות ישראל בצרפת.[דרושה הבהרה]
היה מראשוני אוניברסיטת תל אביב ובשנות ה-50 וה-60 כיהן כמנהל אדמיניסטרטיבי של הפקולטות למשפט ולמדעי החברה בה.
במקביל לפעילותו הכלכלית והניהולית, החל בשנות ה-20 פרסם כץ ביקורות אמנות בכתבי העת והעיתונים העבריים בארץ. יגאל צלמונה תיאר את כץ כ"איש התרבות הראשון שלחם את מלחמת האמנות המודרנית" בארץ ישראל. במאמרו ב"תיאטרון ואמנות" בשנת 1925, ביקש כ"ץ להציב את האמנות הארצישראלית ה"מודרנית" כאנטי תזה לציור הגלותי, המבוסס על איקונוגרפיה תנ"כית. על האמנים, טען כ"ץ, "לשאוב מן ההווה במזרח ובמערב".
כץ נפטר בשנת 1991. עזבונו, המכיל כתבים שלו וכן מכתבים וכתבים של ציונה תג'ר, ישראל פלדי, אריה לובין, אביגדור המאירי ואחרים, נמצא באוסף מרכז המידע לאמנות ישראלית במוזיאון ישראל.
ביוגרפיה > משפחתו

כץ היה אב לשתיים. בתו עליזה נישאה ליגאל גרא, בנו של גרו גרא (קרישבסקי) ואביו של אהוד גרא; בתו צפורה (ציפה) נישאה לדניאל (דני) גוב, נכדו של ד"ר חיים חיסין.
נכדו, בנה של ציפה, הוא גידי גוב. אחיו, מרדכי (מישל), היה נשוי לציירת ציונה תג'ר והיה אביו של אברהם כ"ץ-עוז.
ממאמריו

ברוך אגדתי אמן הרקוד העברי מוציא לאור: הדים, תל אביב, תרפ"ה, 1924. (יצא לאור כולל רפרודוקציות מאת אמנים שונים ושלושה מאמרים: הרקוד והרקד <לפרצופו האמנותי של ב' אגדתי> / מאת אשר ברש, אמנותו של ברוך אגדתי / מאת יצחק כץ, רקודיו של אגדתי / מאת מנשה רבינוביץ), יצא במאה אקסמפלרים מסומנים..
גלריה

קבוצת אמנים בתצלום (1926-1925) מאת אברהם סוסקין. משמאל לימין: יוסף זריצקי, אריה לובין, יונה צליוק, ראובן רובין, ציונה תג'ר, פנחס ליטבינובסקי, יצחק כץ, ברוך אגדתי ויצחק חזין
בצילומי הסרט "חתונה תימנית" (1926-7). בשורה השנייה משמאל: בת שבע כץ, יצחק חזין, ירושלים סגל, ברוך אגדתי, נתן אקסלרוד, יצחק כץ.תצלום מעזבון בת שבע ויצחק כץ, מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
לקריאה נוספת

יצחק כ"ץ, 'היו ימים...', גזית לג, ט–יב; לד, א–יב, עמ' 139. (רשימה אוטוביוגרפית וזיכרונות)
'Katz, Isaac,' in: Who's Who in Israel, 1961, p. 339.
הערות שוליים

↑  צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 85.
↑  מצוטט בתוך: כ"ץ, יצחק, תיאטרון ואמנות 2, תל אביב, 1925. מצוטט בתוך: צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010, עמ' 85.
↑  על ציפה גוב ראו ראיון: מיכל קפרא, יש דברים בגוב, מעריב, 30 באפריל 1987, המשך, המשך
↑  עופר אדרת, ציפה גוב: האשה שהכירה לשאגאל את אילת, באתר הארץ, 1 במרץ 2018
↑  "ברוך אגדתי אמן הרקוד העברי", אתר הספרייה הלאומית, ערך אשר ברש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 515958  NLI: 987007516996505171  LCCN: no2016106033  VIAF: 308270697   WorldCat (עם VIAF): 308270697
יעקב אדלר (מאמן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1950 חיפה, ישראל 
 פטירה:  27 בדצמבר 2021 (בגיל 71) 
 קבוצות כמאמן
 1978 1982 1986–1987 1988 1989–1990 1990–1991 1991–1992 1994:  מכבי דרום תל אביב (ע') הפועל תל אביב (ע') הפועל תל אביב אליצור רמלה הפועל תל אביב מכבי תל אביב (ע') מכבי תל אביב הפועל גבעתיים
 
יעקב אדלר (15 בינואר 1950 – 27 בדצמבר 2021) היה מאמן כדורסל ישראלי, שאימן בין היתר את מכבי והפועל תל אביב.
ביוגרפיה

אדלר נולד וגדל בחיפה. בגיל 13 עבר עם משפחתו לבת ים. הוא עבד כמורה לחינוך גופני. הוא שיחק במשך תקופה קצרה באליצור בת ים מליגת המשנה. לאחר מכן החל לאמן את קבוצת הנערים של הפועל חולון, ומשם עבר למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
אדלר התחיל את קריירת האימון שלו בבוגרים בשנת 1978 כעוזר מאמן במכבי דרום תל אביב ומשם המשיך לעמדה דומה בהפועל תל אביב תחת אריה דוידסקו. בעונת 1985/1986 קודם לעמדת המאמן במקום פיני גרשון והוביל את הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף ולמקום רביעי. שתי עונות לאחר מכן אימן את אליצור רמלה, ובעונת 1988/1989 חזר להפועל תל אביב והוביל אותה לגמר הפלייאוף, שם הפסידו ליריבה העירונית מכבי תל אביב. לאחר מכן, בעונת 1990/1991, מונה לעוזרו של צביקה שרף (שמונה בעקבות פיטוריו של טד אוונס לאחר הפסד בדרבי להפועל של אדלר) במכבי תל אביב, והשניים זכו יחד בשתי אליפויות, בגביע מדינה אחד והגיעו לפיינל פור גביע אירופה.
בעונת 1992/1993 מונה למאמן הראשי של מכבי תל אביב. עם זאת, עונה זו לא האירה פנים לאדלר ולמכבי, שכן הוא התפטר בסוף העונה הסדירה (הוחלף על ידי אלי קנטי) והקבוצה הפסידה להפועל גליל עליון 3-2 בחצי הגמר ואיבדה את אליפות המדינה לאחר זכיות 23 רצופות. בעונת 1993/1994 אימן את הפועל גבעתיים, אך הוחלף במהלכה בידי עדי אזולאי. מאז לא שב אדלר להדריך קבוצת כדורסל, וחזר בתשובה. בסך הכול אימן אדלר 107 משחקים בליגת העל בכדורסל, מהם ניצח 57 והפסיד 50.
אדלר נפטר ב-27 בדצמבר 2021, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-72.
הערות שוליים

1 2  אבל בכדורסל הישראלי: יעקב אדלר נפטר, באתר ONE‏, 27 בדצמבר 2021
יחסי איראן–סנגל

| יחסי איראן–סנגל |
| --- | --- |
איראן: סנגל


איראן: סנגל
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 196,722
אוכלוסייה
91,781,231: 18,609,434
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 31,014
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 1,667
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

יחסי איראן–סנגל הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין רפובליקת סנגל. ב-23 בפברואר 2011, סנגל ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם איראן.
היסטוריה

בשנת 1971, שר החוץ האיראני ביקר בסנגל, במהלך הביקור שתי המדינות הביעו את התעניינותם בהרחבת הקשרים בין המדינות. ב-30 בספטמבר 2009, נפתחה השגרירות האיראנית בדקר. שנה לאחר מכן, מונה השגריר האיראני לסנגל. גם ממשלת סנגל הביעה רצון לפתוח שגרירות בטהראן.
נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד ונשיא סנגל, עבדוליי ואד קיימו מסיבת עיתונאים יחד עם פגישה משותפת בפברואר 2008 במשהד, שני השרים התחייבו להרחיב את הקשרים הבילטראליים בתחומי הכלכלה, התיירות והפוליטיקה. יחד עם הגברת שיתוף הפעולה במסגרת הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה > ניתוק היחסים בין המדינות

בפברואר 2010, ממשלת סנגל החליטה לנתק את קשריה הפוליטיים עם איראן, לאחר שהאשימה את ממשלת איראן בשליחת נשק וסיוע למורדים בדרום המדינה. ב-1 במרץ 2010, שלושה חיילים אזוריים נהרגו בגבול הדרומי של סנגל באזור קזמנס באמצעות נשק שנשלח מאיראן. בפברואר 2012, במהלך פסגת ארגון שיתוף הפעולה האסלאמי במצרים, נפגשו נשיאי שתי המדינות על מנת לחדש את היחסים בין המדינות.
יחסים כלכליים

יצרנית הרכב האיראנית, איראן חודרו, סייעה בהקמת קו הרכבה לייצור מכוניות שמקורן באיראן בסנגל ולהעבירן לשווקים האפריקאים ישירות מדקר. חברה זו בעלת כוח ייצור של 10,000 מכוניות בשנה.
יעקב אדליסט

יעקב (אדי) אדליסט (13 במאי 1937 – 8 בדצמבר 1999) היה כדורסלן ומאמן ישראלי בגובה 1.90 מטר ששיחק בין היתר במכבי תל אביב ונבחרת ישראל בשנות ה-50 וה-60. זכה כשחקן ב-4 אליפויות ו-4 גביעי מדינה.
הערות שוליים

1 2 3  אדליסט: השד איננו נורא.., מעריב, 16 בינואר 1959
1 2 3 4 5  יעקב אדליסט, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  אור שקדי‏, יצירת מצרים, באתר וואלה, 9 באפריל 2009
↑  1959: מלחמת חולון בגביע, מעריב, 3 באפריל 1986
↑  יעקב אדליסט, כרטיס שחקן אליפות אירופה 1957, אתר פיב"א
↑  מכבי תל אביב נטל הכתר מיריבו העירוני וגבעת חיים ניצלה בסיום דרמטי, למרחב, 29 ביולי 1962
↑  יעקב אדליסט, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  אדליסט הורחק לשבועיים, חרות, 24 בדצמבר 1961
↑  אדליסט וחסיד יופיעו בעונה הבאה במכבי פתח תקווה, מעריב, 24 ביוני 1964
↑  הכדורסלן ריקלין הורחק לשבוע ובו־בסט לשבועיים, מעריב, 8 במרץ 1970
↑  אורי ירון, מכבי "ארזים" נוצחה ומאמנה אדליסט התפטר, מעריב, 14 בפברואר 1971
↑  כדורסלנים ותיקים - כוכבי קולנוע!, דבר, 21 ביולי 1974
↑  יעקב אדי אדליסט, אתר billiongraves
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1959 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  |  1 שניאור •  2 חמו •  3 קסטן •  4 לין •  5 פריש •  6 אדליסט •  7 קליין •  ‏8‏ ‏דר‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 חזן • 11 לוסטיג • 12 בן-בסט • מאמן: עמיאל  | ישראל |
אדליסט (עומד רביעי מימין), נבחרת ישראל בכדורסל לאליפות אירופה 1959.
יחסי דרום אפריקה – יוון

| יחסי דרום אפריקה – יוון |
| --- | --- |
דרום אפריקה: יוון


דרום אפריקה: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 131,957
אוכלוסייה
64,192,939: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 23,773
משטר
רפובליקה

יחסי דרום אפריקה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים בין יוון לבין דרום אפריקה. נוכחותה של קהילה יוונית גדולה בדרום אפריקה הביאה לכינון יחסים דיפלומטיים כבר בראשית המאה ה-20. היחסים היו לבביים והתחזקו מאז מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה שתי המדינות היו בעלות ברית.
ביקורים דו צדדיים

נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה ביוון (18 עד 26 ביוני 2002).
שר החוץ היווני, יורגוס פפנדראו (1 עד 4 בספטמבר 2002) בדרום אפריקה, כדי להשתתף בפסגה העולמית בנושא פיתוח בר-קיימא (WSSD).
נשיא יוון, קוסטנטינוס סטפנופולוס (29 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2002).
שרת החוץ של דרום אפריקה, נקוסזנה דלמיני-זומה הגיעה ליוון (20 עד 23 ביוני 2003) לדיונים דו צדדיים במהלך נשיאות יוון של האיחוד האירופי.
נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי ביוון (24 עד 26 בפברואר 2005).
הסכמים דו צדדיים

אמנה בנושא הימנעות ממיסוי כפול של הכנסה. נחתם ב-19 בנובמבר 1998 ונכנס לתוקף ב-19 בפברואר 2003.
הסכם לקידום והגנה הדדית של השקעות. נחתם ב-19 בנובמבר 1998 ונכנס לתוקף ב-5 בספטמבר 2001.
הסכם הובלות אוויריות. נחתם ב-19 בנובמבר 1998 ונכנס לתוקף ב-23 במאי 2001.
הסכם על שיתוף פעולה בתחום התיירות. נחתם ב-19 בנובמבר 1998.
הסכם על המשלוח המסחרי ונושאי המשלוח הרלוונטיים. נחתם ב-26 בפברואר 1998 ונכנס לתוקף ב-13 ביולי 2001.
הסכם לשיתוף פעולה תרבותי. נחתם ב-25 ביולי 2005.
נציגויות דיפלומטיות

ליוון יש שגרירות בפרטוריה, קונסוליה כללית ביוהנסבורג ו-2 קונסוליות בקייפטאון ודרבן. לדרום אפריקה יש שגרירות באתונה וקונסוליית כבוד בסלוניקי.
יסו"ד

| --- | --- |
 פעילות:  מאבק למען קידום מדיניות חברתית וכלכלית סוציאל-דמוקרטית בישראל
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  תל אביב
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 
חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית) היא התארגנות פעילי שמאל-חברתי אשר הוקמה בשנת 2000.
אודות התנועה

על פי אתר האינטרנט של התנועה, "מטרתה לקדם את הדיון הציבורי בשאלות חברתיות-כלכליות ופוליטיות-תרבותיות פנימיות. יסו"ד חותרת להבהיר את הסכנות הממשיות הנובעות מהמהלך הנאו-ליברלי הנוכחי; להצביע על היתרונות הכלכליים של בלימת מגמת ההפרטה; ולהראות לאן ניתן להגיע חברתית, כלכלית ופוליטית מנקיטת מדיניות ציבורית סוציאל-דמוקרטית".
יסו"ד מוציאה לאור את כתב העת 'חברה' – כתב עת סוציאליסטי הנכתב בהתנדבות ועוסק בענייני חברה, כלכלה, פוליטיקה ותרבות.
בין חברי יסו"ד נמנים: פרופ' דני גוטוויין, ד"ר עמי וטורי, שי כהן, יפתח גולדמן, פעילים נוספים מקבוצות שיתופיות, מהקיבוץ העירוני בבית שמש (תמוז), ואחרים.
ב-1 במאי 2001 ערכה התנועה מפגש בסמינר אפעל, שמטרתו הייתה יצירת קואליציה של כל הארגונים החברתיים החדשים בישראל.
ב-31 בינואר 2011 השתתפו נציגי יסו"ד בכנס "בונים סוציאל-דמוקרטיה" שנערך בסמינר הקיבוצים. כנס זה אורגן על ידי מס"ד (המטה הסוציאל-דמוקרטי) ויסו"ד. השתתפו בכנס פוליטיקאים ממפלגת העבודה, בהם עמיר פרץ, מזכירת המשמרת הצעירה ויו"ר מחוז ירושלים, אילן גילאון ונציגים נוספים ממרצ, אנשי התנועה הירוקה, שרון קטרון מוועד מרצי האוניברסיטה הפתוחה ועוד כ-200 פעילים. מטרת הכנס, שהתכנס כתגובה לקריאתו של דני גוטווין הייתה בניית כוח פוליטי המורכב ממפלגות שמאל שונות, התומך בערכים סוציאל-דמוקרטיים.
ראו גם

סוציאל-דמוקרטיה
מדינת רווחה
הערות שוליים

↑  טלי גולדשמיד, אוטופיה עכשיו, באתר הארץ, 25 ביולי 2004
↑  אחד במאי | אז מה, הסוציאליזם חוזר?, באתר הארץ, 1 במאי 2009
↑  אבירמה גולן, ובלילות קוראים ביחד בכתבי ברנר, באתר הארץ, 25 באפריל 2001
↑  אהוד והפליטים, היום שאחרי
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יין שאטונף-די-פאפ

טירה וכרם בשאטונף-די-פאפ
יין שאטונף-די-פאפ (בצרפתית: Châteauneuf-du-Pape) הוא אזור יין בעל כינוי מקור מבוקר  (Appellation d'origine contrôlée) ‏(AOC) השוכן בדרום-מזרח צרפת. זהו האפלאסיון הידוע ביותר בחלקו הדרומי של עמק הרון. הכרמים ממוקמים מסביב לכפר שאטונף די-פאפ והכפרים הסמוכים: בדאריד, קורתזון וסורג, בין אביניון לאוראנז' ומכסים מעט יותר מ-32,000 דונם או 7,000 אקרים (32 קמ"ר). מיוצרים בו מעל 110,000 הקטוליטר של יין בשנה. יותר יין נעשה באזור זה בדרום הרון, מאשר בכל צפונו של עמק הרון.
היסטוריה

השם "שאטונף די-פאפ" משמעו בתרגום חופשי "טירתו החדשה של האפיפיור", ואכן, ההיסטוריה של האפלאסיון שזורה עם ההיסטוריה של האפיפיורות. ב-1308, האפיפיור קלמנס החמישי, שהיה קודם לכן הארכיבישוף של העיר בורדו, העביר את האפיפיורות לעיר אביניון. מסופר שקלמנס החמישי ו"אפיפיורי אביניון" שבאו אחריו אהבו מאוד את יינות בורגונדי והשקיעו מאמצים נכבדים על-מנת לקדם אותם במהלך שבעים השנה של אפיפיורות אביניון. באותה עת, היינות בסביבתה של אביניון לא התבלטו במיוחד. בזמן שאפיפיורי אביניון עשו רבות על-מנת לקדם את המוניטין של יינות בורגונדי, הם גם קדמו את מלאכת גידול הגפנים בסביבה, ובמיוחד בשטח השוכן 5–10 קילומטרים צפונית לאביניון וסמוך לגדות נהר הרון. קודם לאפיפיורות אביניון, גידול הגפנים באזור זה נעשה בעיקר בידי הבישופים של אביניון, בעיקר לצריכה מקומית.
יורשו של קלמנס החמישי היה האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, שביחד עם יינות בורגון, נהג לשתות את היינות שהגיעו מהכרמים מצפון לעירו והקדיש מאמצים רבים כדי לשפר את אמנות טיפוח הגפנים שם. תחת שלטונו של יוחנן העשרים ושניים. היינות באזור זה הפכו להיות נודעים כ"יין האפיפיור" (Vin du Pape), כינוי זה נהפך לימים לשאטונף די-פאפ. יוחנן העשרים ושניים היה גם אחראי להקמתה של הטירה המפורסמת שעומדת על תילה כסמלו של אזור היין.
במאה ה-18, נסחרו היינות תחת השם "וין ד'אביניון" (vin d'Avignon). התיעוד מראשית המאה ה-19 מציין את שם היינות כ- Châteauneuf-du-Pape-Calcernier, שדומה שהם יינות קלים יותר מאשר יינות שאטונף די-פאפ של ימינו. כנראה ששמם הטוב התפשט ברחבי צרפת עד שהפילוקסרה הכתה בהם בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19, והם נפגעו ממנה מוקדם יותר מרוב אזורי היין של צרפת. קודם למלחמת העולם הראשונה נמכרו רוב יינות שאטונף די-פאפ לבורגון כיין רפואה (vin de médecine) שהוספו ליינות בורגון על-מנת לחזקם ולהעלות את רמות האלכוהול שלהם.
היסטוריה > ראשית ימי תקנות כינוי המקור המבוקר

בראשית המאה העשרים נפגע יין שאטונף די-פאפ מהונאת יין; חוקים שונים שהוצעו לגבי תהליך עשיית היין, נוסחו ויושמו ב-1923, היו כינוי המקור המבוקר הראשון בצרפת, והיו אב-הטיפוס לחוקי כינוי המקור המבוקר שבאו בעקבותיהם. חוקי כינוי המקור המבוקר המקוריים התירו לגדל באזור עשרה זני ענבים, הם תוקנו ב-1936 והתירו את גידולם של שלושה עשר זנים וב-2009 תוקנו מחדש ואיפשרו את גידולם של שמונה עשר זנים. הברון פייר לה רואה משאטו פורטיה היה הארכיטקט העיקרי של תקנות אלה, שקבעו את רמת האלכוהול המינימלית של היינות וקבעו מגבלות לתנובה ולזני הענבים שניתן לגדל באזור. אחת מדרישותיו הנוספות של הברון הייתה שלא יהיה ניתן לטעת אף כרם על קרקע שאינה צחיחה דיה לשם גידול של אזוביון וקורנית.
אקלים וגאוגרפיה

האפלאסיון משתרע מגדותיו המזרחיים של נהר הרון ליד אוראנז' בצפון מערב ועד לסורג ליד אביניון בדרום-מזרח. הגובה מעל פני הים מגיע עד ל-120 מטרים בנקודה הרמה ביותר בחלקו הצפוני של האפלאסיון. הוא מכסה 32,000 דונם של אדמה שבה לפחות שלושה סוגי קרקע או טרואר ייחודיים. בצפון ובצפון-מזרח נמצאים ה-galets roulés המפורסמים, שהם סלעים או חלוקי אבן עגולים המכסים את אדמת החרסית. הסלעים ידועים בכך שהם שומרים על החום מהשמש הקופחת במשך 2800 שעות בשנה. הענבים מבשילים מוקדם יותר מאשר בחלקו המזרחי של האפלאסיון, שם האדמה היא ברובה חולית, כמו גם בדרום שם האדמה יותר גרגרית. רוח מיסטראל העזה מפיגה את הלחות ומגבירה את האקלים היבש.
אקלים וגאוגרפיה > טרואר

מאפיין הטרואר של שאטונף די-פאפ מגיע משכבת אבנים המכונה galets (חלוקי אבן). הסלעים עשויים מחלמיש ושרידים של קרחונים מהרי האלפים שלוטשו לאורך המילניום בידי נהר הרון. הסלע שומר על החום במהלך היום ומשחרר אותו בלילה, גורם שמאיץ את הבשלתם של הענבים. הסלעים יכולים גם לשמש כשכבה מגנה שמסייעת לשמור על הלחות באדמה במהלך חודשי הקיץ היבשים. חלק מהיקבים היוקרתיים ביותר באזור, כמו שאטו ראיאס, הם בעלי חזות מסורתית יותר בלי ה galets. אלו הם לעיתים קרובות כרמים ששוכנים במדרונות הפונים דרומה, שם החום שהאבנים מפוגגות בלילה עלול להזיק לגפנים ולגרום להבשלת יתר של הענבים.
אקלים וגאוגרפיה > לה קרו

"לה קרו" (La Crau) הוא שם המקום או הכרם המפורסם ביותר באזור שאטונף די-פאפ. הכרם הוא בעיקר בבעלותו של שאטו די-וייה טלגרף, אחד מהיקבים הקלאסיים ביותר, אולם גם ליצרן הנרי בונו יש חלק נכבד ממנו. הכרם מאוד עשיר בסלעי ה-galets roulés שהוזכרו לעיל, בעוד שלדומן די וייה לאזארה, שלו למעלה מ-1000 דונם, והוא בבעלותו של וניובל ז'רום קיו, הוא הגדול ביותר.
היין

באזור שאטונף די-פאפ מייצרים יינות אדומים ולבנים, חלק הארי של היינות המופקים הם אדומים. חוקי האזור אינם מתירים ייצורם של יינות רוזה תחת השם שאטונף די-פאפ. היינות נארזים בדרך-כלל בבקבוקי יין בעלי מראה כהה מאוד וייחודי ומקושטים בעיטור המלכותי של האפיפיורות.
היין > סוגי הענבים

באופן מסורתי התירו את השימוש בשלושה עשר זני ענבים, אולם ב-2009 תוקנו חוקי כינוי המקור המבוקר וכוללים היום שמונה עשר זנים. מאחר שבלאן (לבן), רוז' (ורוד) ונואר (שחור) של אותם סוגי הענבים מוגדרים כיום כזנים נפרדים. בגרסה הקודמת של חוקי האזור, חלו על גרנאש ופיקפול שיטות גיזום שונות בסוגי הענב השחור והלבן שלהם והביאו את מספר הזנים שהוזכרו קודם משלושה עשר לחמישה עשר.
הזנים האדומים המורשים לגידול הם סנסו, קונואז, גראנש נואר, מורבדר, מוסקרדן, פיקפול נואר, סירה, טרה נואר וואקארז. הזנים הלבנים והורודים הם בורבולנק, קלרט בלאנש, קלרט רוז', גראנש בלאן, גראנש גרי, פיקארדאן, פיקפול בלאן, פיקפול גרי ורוסאן (הזנים שלא הוזכרו לפני 2009 הם קלרט רוז', גראנש גרי ופיקפול גרי).
הן הענבים השחורים והן הענבים הלבנים מותרים לשימוש ביינות שאטונף די-פאפ האדומים והלבנים כאחד. ושלא כאזורי יין אחרים, הענבים המותרים אינם מחולקים לזנים עיקריים וזנים משניים. לכן, תאורטית אפשר להפיק יין זני בשאטונף די-פאפ מכל אחד משמונה עשר הזנים המורשים. במציאות, יינות שאטונף די-פאפ הם ממסכים שבהם שולט הגראנש.
גראנש נואר הרכיב 72% מהגפנים ב-2004, אחריו היה הסירה עם 10.5% ואחריהם מורבדר עם 7%, שני האחרונים גדלו בעשורים האחרונים. סנסו, קלרט, גראנש בלאן, ובורבולנק מכסים כל אחד 1%-2.5%, ויתר שבעת הזנים נאמדים בכ-0.5% משטח הכרמים או פחות מכך.
נהוג לטעת את הגפנים בצורת gobelets (בלי גדר או תומך אחר כלשהו) וזוהי צורת גידול היחידה המותרת בשביל ארבעת זני הענבים הראשונים. היבול מוגבל לשני טון לאקר.
היין > היינות האדומים

ברוב היינות האדומים של שאטונף די-פאפ, גראנש נואר הוא הזן הנפוץ ביותר, אם כי כמה יצרנים משתמשים בכמות גדולה יותר של מורבדר. הגראנש מפיק מיץ מתוק שיכול להיות סמיך כמעט כמו ריבה כשהוא בשל מאוד. נוהגים להשתמש בסירה במִמְסָךְ כדי לספק צבע וניחוח, בעוד המורבדר מוסיף אלגנטיות וגוף ליין. מספר אחוזות מייצרות יין זני מ-100% גראנש נואר, בעוד מעט יצרנים מתעקשים להשתמש לפחות בכמות סמלית של כל שלושה עשר הזנים המותרים במִמְסָךְ. האחוזה היחידה שמגדלת את כל שלושה עשר הזנים ומשתמשת בהם בהתמדה היא שאטו דה בוקסטל.
היינות האדומים של שאטונף די-פאפ מתוארים לעיתים כאדמתיים עם טעמי בשר ציד ורמזים של זפת ועור. היינות נחשבים לקשים וטאניניים בצעירותם אולם מפגינים תיבול עשיר בהתבגרם. היינות מציגים לפעמים ארומות של עשב תיבול יבש הנפוץ בפרובאנס ושמו גאריג, בעל טעמי אדמה וספוג. יינות שאטונף די-פאפ שבהם שולט המורבדר נוטים להיות טאניניים יותר ודורשים תקופת יישון ארוכה יותר לפני שניתן יהיה לשתות אותם.
היין > היינות הלבנים

יינות שאטונף די-פאפ הלבנים מופקים בלי שמכלילים את זני הענבים האדומים בתערובת ומשתמשים רק בזני הענבים הלבנים. הזנים הלבנים מסתכמים ב-7% מכלל נטיעות הגפנים לפי סטטיסטיקות משנת 2004, וחלק מהענבים הלבנים בממסכים משמשים ליצור יינות אדומים, כך שתפוקת היין הלבן מסתכמת בחמישה אחוזים מסך היינות הכלליים. ביינות שאטונף די-פאפ לבנים, ענבי גראנש בלאן ורוסאן מספקים פירותיות ועושר, לתערובת, בעוד בורבולנק, קלרט ופיקפול מוסיפים חומציות ונופך של פרחים ומינרלים. סגנון יינות אלה משתרע מרזה למינרלי לשומני ועשיר עם מנעד של ארומות וטעמים – בכללם שקדים, קרמבולה, אניס שומר, יערה ואפרסק. זן בודד, רוסאן, שמתבגר בחביות עץ אלון ליישון, נעשה אף הוא בחלק מהאחוזות. רוב הלבנים מיועדים לשתייה בעודם צעירים. חלק מיינות שאטונף די-פאפ נועדו להתיישן ונוטים לפתח ארומות וניחוחות אקזוטיים של קליפות תפוז אחרי 7–8 שנים. אסור לייצר יינות רוזה בתוך אזור היין.
היין > סגנון עשיית היין

יינות שאטונף די-פאפ עשירים באלכוהול, בדרך-כלל 15-13%, וחייבים להכיל מינימום של 12.5% אלכוהול לפי חוקי האזור ואסור שיעברו תהליך שפטליזציה (הוספת סוכר לתירוש הענבים הבלתי מותסס על-מנת להגדיל את תכולת האלכוהול שלו בגמר התסיסה). תהליכי הייננות באזור נוטים להתמקד באיזון בין רמות הסוכר הגבוהות בעינב בעזרת הטאנינים והפנולים האופייניים ליינות שאטונף די-פאפ האדומים. אחרי הבציר, רק לעיתים נדירות מופרדים אשכולות הענבים קודם לתסיסה. מתסיסים בטמפרטורות גבוהות, כשהקליפות הנוטלות חלק בתהליך מעניקות רמות טאנין וצבע כהה האופייני ליינות שאטונף די-פאפ. החל מראשית שנות השבעים, העדיפו הצרכנים יינות קלים ופירותיים יותר שניתן לשתותם מוקדם יותר, גורם שדחף חלק מהאחוזות להשתמש בתסיסה פחמתית (תהליך שבו לא סוחטים את הענבים לפני התסיסה ואשכולות שלמים מושמים במכלים סגורים, ביחד עם פחמן דו-חמצני). יבולים נמוכים נחשבים לגורליים להצלחתם של יינות שאטונף די-פאפ כשזני הענבים העיקריים נוטים להפיק יינות חלשים ותפלים כשהם מופקים בכמויות גבוהות. דרישות כינוי המקור המבוקר מגבילות את היבול ל-368 גלונים לאקר, קרוב לכמחצית מהיבולים המותרים ביין בורדו.
הטכניקה השכיחה של שימוש בחביות קטנות מעץ אלון אינה נהוגה באזור שאטונף די-פאפ, באופן חלקי מכיוון שהעובדה שהעינב העיקרי, הגראנש נוטה להתחמצן בחביות העץ בהן נותר מרווח של אוויר. במקום זאת, הגראנש מותסס במכלים מצמנט, בעוד זני הענבים האחרים מותססים בחביות גדולות מאוד הקרויות פודרות שאינן מנחילות את המאפיינים ה"עציים" האופייניים לחביות עץ קטנות יותר.
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, אביטל ענבר, ירושלים, 2000, עמ' 20, 54, 55, 57, 60, 61, 62, 67, 98, 139, 155, 158, 190-180, 197, 198, 213, 289.
אביטל ענבר, התענוגות של צרפת, אריה ניר, תל אביב, 1997, עמ' 238, 242, 246, 258.
אזור היין שאטונף-די-פאפ שוכן במחוז ווקלוז בדרום-מזרח צרפת
כרם השוכן בגבול האפלאסיון שאטונף-די-פאפ, כשהגפנים גזומות בזמירת גביע
גפני שאטונף-די-פאפ גדלים בכרמים גדושים בgalets (חלוקי אבן), כשהגפנים גזומות בזמירת גביע
יין שאטונף-די-פאפ אדום, Cuvée de la Reine des Bois מדומן דה לה מורדורי
חצי בקבוק של יין שאטונף-די-פאפ. רוב בקבוקי האזור מעוצבים בצורה זו. במקרה זה, עם תבליט הכובע האופייני לבישופים בכנסייה הקתולית, אבל נוהגים להשתמש גם במוטיבים אחרים של הכס הקדוש, כמו המפתחות המוצלבים
יחסי איראן–פולין

| יחסי איראן–פולין |
| --- | --- |
איראן: פולין


איראן: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 312,685
אוכלוסייה
91,781,231: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,375: 21,105
משטר
רפובליקה אסלאמית: רפובליקה

שגרירות איראן בוורשה
יחסי איראן–פולין הם היחסים ההיסטוריים ובילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן לבין רפובליקת פולין. שתי המדינות חברות באו"ם.