הפריחה וההחמרה של מצב היהודים בהונגריה
סקירה היסטורית > המאה ה-20 > 1919–1944

בשנות העשרים של המאה העשרים סעיף 25 לחוק חדש הונגרי, הנומרוס קלאוזוס קבע את השיעור המרבי באוניברסיטאות של סטודנטים השייכים ל"גזעים אתניים ולאומים" מסוימים בהונגריה, תוך התחשבות בשיעורם בכלל האוכלוסייה ההונגרית. החוק היה מכוון בעיקר נגד היהודים, אבל הולבש במעטפת "אתנית" שיעור הסטודנטים היהודים ירד אז ל-10-12% לעומת 30-34% לפני מלחמת העולם הראשונה. האמצעי הופנה בבירור נגד יהדות הונגריה, אך הוא הפריע להתפתחותם גם של לאומים אחרים. חוק זה פתח שורה של חוקים אנטי-יהודיים באירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, אף על פי שהמונח "יהודי" לא הפיע בשום מקום בחוק זה או אחרים עד עליית היטלר לשלטון, הסעיף בדבר הפרופורציות של "גזעים אתניים" השפיע בבירור על מועמדים יהודים לרעה. בקדנציה של אישטוואן בתלן תוקן החוק כדי להחליף את השיקולים האתניים ב"שיקולים חברתיים".
בתחילת שנות העשרים התפתח ויכוח ער בקרב יהודי בודפשט (בעיקר) האם וכיצד להשתתף בחיי הפוליטיקה ההונגרית. כפרק בדיון, בשנת 1922 הצטרף פרנץ סיקיי, מנהיג הקהילה היהודית של פשט דאז, למפלגה האזרחית הלאומית, שתמכה בממשלה מבחוץ, ואיתו כמה מחסידיו, כמו פרנץ קורין, אחד מבין חבריו. מאנשי העסקים המשפיעים ביותר של עידן מיקלוש הורטי. חלק מאלה שהתייצבו נגד סיקיי וחוגו הצטרפו למפלגה האזרחית הדמוקרטית הלאומית, שסומנה על ידי וילמוש ואז'וני, או כמו פאל שאנדור, נותרו מחוץ למפלגות לזמן מה, אך קרוב לצד כלשהו.
ההידרדרות הגדולה במצב יהודי הונגריה החלה למעשה חמש שנים לאחר עליית היטלר לשלטון בגרמניה. משנת 1938 העביר האספה הלאומית סדרת חוקים אנטישמיים ומפלים, מה שמכונה חוקים יהודיים, ששיאם היה החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי אשר שללו בהדרגה את כל זכויות האזרח של האוכלוסייה היהודית ובאו לפגוע קשה במצבם הכלכלי, החברתי והתרבותי. החקיקה נבעה בחלקו מהלחץ של כוחות אנטישמיים שהלכו וגדלו בכוחם בהונגריה ומחוצה לה, אך גם שיקולים פוליטיים אמיתיים שיחקו תפקיד, כלומר עמידה כפויה בהשפעה הגרמנית המאיימת. חלק מהחוקים ששללו את זכויות האזרח של האוכלוסייה היהודית, למשל, הועברו בהסכמת הרב הראשי של הונגריה. על פי הגרסה ההונגרית אילו הונגריה לא הייתה מחמירה את חוקי היהודים שהיו מקלים מדי (על פי דעתו של היטלר), היא הייתה מסתכנת בכיבושה על ידי גרמניה, כיבוש שהיה מוביל לגירוש יהודים המוני למחנות ההשמדה ולמחנות הריכוז. דבר שנמנע עד 1944.
מעטות מהקהילות ההונגריות ומהכנסיות הנוצריות עזרו ליהודים על ידי הוצאת מסמכי הטבלה כוזבים, או לקחו סיכון משמעותי והסתירו יהודים נמלטים במהלך המלחמה, ואלה היו בעיקר בבודפשט. המדיניות האנטי-יהודית של הונגריה גבתה עשרות אלפי קורבנות עוד לפני 1944. עם זאת, עד שנת 1944, רוב יהודי הונגריה לא היו בסכנת חיים קרובה, אם כי זה לא שינה את עובדת הרדיפות עצמן. ההטמעה של יהודי הונגריה נשברה על ידי האפליה והאנטישמיות הרשמית של ממשלות הונגריה ואוכלוסייתה הנוצרית.
כבר בשנת 1941 גורשו יהודים מהונגריה לקאמניץ-פודולסקי, שם נטבחו. אולם לאחר מכן, עד 1944 יהדות הונגריה לא גורשה לאושוויץ ולמחנות השמדה אחרים. מנגד, עשרות אלפי גברים יהודים נצטוו להתייצב לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ורובם (כ-90%) נהרגו בחזית המזרחית באוקראינה. הורטי והקצונה הפרו-גרמנית בהונגריה לא התנגדו לדבר. רק בשנת 1943, לאחר שהתבוסה הצפויה של גרמניה כר נראתה באופק, החלו אנשי הורטי לתכנן את המעבר לצד כוחות הברית, אך הונגריה נכבשה ב-19 במרץ 1944 על ידי כוחות הוורמכט (מבצע מרגרטה). כוחו של מיקלוש קאלאי הוגבל וכעבור חצי שנה הוא הודח. ראש הממשלה החדש דמה סטויאי שירת נאמנה את הכובשים. במרץ-אפריל 1944 אדולף אייכמן וקומץ עוזריו (כמאתיים בלבד) שנעזרו בפקידות ואנשי המשטרה ההונגריים (כמאתיים אלף ז'נדרמים, שוטרים, פקידי ממשלה, אנשי רכבת ואחרים) שהשתתפו ישירות בגירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה. בשישה-שמונה שבועות גורשו יותר מ-425,000 יהודים לאושוויץ ולמחנות השמדה אחרים, שם נרצחו 90% מהם.