stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארי צימרמן
ביוגרפיה

נולד במושב נחלת יהודה שליד ראשון לציון. כשהיה בן שנתיים עבר עם אביו, דוד צימרמן, מורה ופרשן של מקורות ישראל, לקיבוץ משמר השרון, שם למד והתחנך עד 1969. יצא לשנת שירות בקריית שמונה (1970) והיה ממקימי גרעין "עודד".
לאחר תום שירותו בצה"ל שב למשמר השרון ויצא ללמוד ב"סמינר אורנים" בחוגים למחשבת ישראל ולספרות.
שיריו הראשונים פורסמו ב-1968 בכתב העת "שדמות" וב"משא". ב-1978 התמנה לעורך הרבעון "שדמות", כתב העת של התנועה הקיבוצית, וכיהן בתפקיד זה עד 1981.
באותה שנה יצא לאור ספר שיריו הראשון דיבור המתחיל, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הנושאים של שיריו הראשונים ליוו אותו כל חייו: התמודדות עם העבר היהודי וגיבורי הספרות היהודית ובמקביל התמודדות עם השירה המודרנית ועם חיי הפרט בקיבוץ ובעיר.
ב-1982 עבר עם משפחתו לקיבוץ גבעת חיים איחוד ולימד היסטוריה, מקרא וספרות בחטיבה העליונה של בית הספר התיכון האזורי "חוף הכרמל" במעגן מיכאל (1982–1993). ב-1993 יצא עם משפחתו לשליחות של שלוש שנים בצפון אמריקה. עם שובו חזר להוראה ולימד בבית הספר התיכון האזורי "מעיין" בקיבוץ עין החורש, עד 2005. במקביל הצטרף לצוות המורים של מכללת "עלמא", בה לימד עד מותו.
היה פרשן מקרא ועסק רבות בפרשת השבוע. פרשנותו מתאפיינת בבקיאות מעמיקה במקרא ובפרשניו מצד אחד, וביכולות לשונית וספרותית מרשימות מצד אחר. את פרי עבודתו זו פרסם בספריו הרבים. היה פעיל במכון "שיטים", מכון החגים שבבית השיטה.
ספריו

דיבור המתחיל, 1981, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בובר לימוני תנ"ך סחט, 1994, בהוצאת תמוז ואגודת הסופרים.
דורש טוב לתורה, דרשות-שיר על מבחר פסוקים מפרשות השבוע, 2002, בהוצאת מחברת שדמות המדרשה באורנים.
אלוהים גדול, כמה מאמרים מקובצים, מכון יצחק, 1999.
חד גדיא וגדיא, עם בוג'ה (בנימין יוגב), מכון החגים, בית השיטה, 1999.
השריקה והמקלדת, מסות ושירים, 1990.
היום השביעי, יוצרים ישראלים כותבים על השבת שלהם, עם מירי גרז'י, משכל 2001.
דורש טוב, דרשות שיר לפרשות השבוע, מכון יצחק, 2001.
המ"ם הסופית של אלוהים, 2 שירים ושש מסות, קשר תרבות יהודית לכל, 2006
בוא אלי פסוק נחמד, 60 דרשות, קשר תרבות יהודית לכל, 2011
שירי סמוטרקי, 37 שירים, 2015
הערות שוליים

↑  יאיר שלג, יהודי השמש ויהודי הירח, מקור ראשון, מוסף "שבת", 17 באוגוסט 2016, 17 באוגוסט 2016
↑  אורית פראג, ונחמד הפסוק להשכיל, בבלוג "אלף נודדת", 12 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310557105171  BnF: cb150126277 (data)  ISNI: 0000 0000 6662 5485  LCCN: n88288194  VIAF: 48336985   WorldCat (עם VIAF): 48336985
אשלג

ערך זה עוסק בתרכובת של אשלגן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אשלגן כלורי
אשלג הוא תרכובת של אשלגן,  המשמשת בדרך כלל לדישון, לדוגמה, אשלגן כלורי (המצוי גם בים המלח), אך גם תרכובות אחרות. השימוש העיקרי באשלג הוא לדישון, באמצעותו מקבלים הגידולים את האשלגן הדרוש לצמיחתם. האשלג משפר את התפתחות הצמחים ומגדיל את עמידותם למחלות.
הפקת האשלג

רוב הפקת האשלג בעולם מתבצעת במכרות בהם כורים סילביט - המינרל העיקרי ממנו מפיקים אשלג. במתקן ליד המכרה מתבצעת הפרדת האשלג מהסילביט.
אשלג מסוג אשלגן קרבונט מופק בתהליך שריפת עץ והוצאת האשלג מן האפר האשלג באמצעות מים.
הפקת האשלג > אשלג בישראל

במפעלי ים המלח שבישראל מהווה האשלג בתצורתו כאשלגן כלורי את אחד התוצרים העיקריים, ולחברה יתרון טבעי בהפקתו.
שיטת ההפקה מבוססת על אידוי מים בבריכות אידוי רדודות שנמצאות בחלקו הדרומי של ים המלח. יתרונו המקורי של אזור זה היה במים הרדודים יחסית שהפכו את האידוי הטבעי לישים. יתרון נוסף הוא קיומה של קרינת שמש כמעט כל ימות השנה.
ריכוז האשלגן הכלורי במימי ים המלח הוא 1.2%.
תוצר הביניים של האידוי בבריכות הוא המינרל קרנליט (KMgCl3·6(H2O)). הקרנליט נשאב כתרחיף (תמיסה + מוצק) בצינורות ומעובד במכונות במפעל. בשיטת הפקה זו מתקבלים תוצרים תוך השקעה מועטה יחסית לכריית המחצבים מהקרקע. עיקר העלות הכספית היא בהפקת האשלג מהקרנליט שצורכת אנרגיה רבה. רוב ההפקה בעולם בשיטה זו מתבצעת על ידי מפעלי ים המלח ובכך יתרונם הכלכלי. מפעלי ים המלח מפיקים מדי שנה יותר מ 3.5 מיליון טונות אשלג. גם מפעלי האשלג בירדן מפיקים אשלג בצורה דומה.
השוק העולמי

מתחילת המאה העשרים ואחת מסתמנת מגמה של גידול בביקוש לאשלג, על רקע גידול בצריכה של דגנים הן כמזון  לבני אדם והן לצורך הזנת בעלי חיים. הגידול  בצריכה נובע ממעבר של אוכלוסיות במדינות מתפתחות לצריכה מוגברת של בשר לסוגיו. לשם ייצור קילוגרם בשר נדרשת כמות דגנים גדולה פי כמה. מאפיין נוסף של התקופה הוא שימוש בדלקים מן הצומח, על רקע עליית מחירי הנפט, המגבירה את צריכת הדגנים שלא למזון. תופעה זו בולטת בעיקר בארצות הברית, שם הגיעה צריכת התירס לצורך ייצור אתנול לכ-20% מהתפוקה בעונת 2006/2007.
היצרנית הגדולה בעולם של אשלג היא חברת פוטאש ססקצ'ואן הקנדית, האחראית לכ-16 אחוז מהייצור העולמי, ובעלת כושר ייצור של 11 מיליון טון לשנה (2007). חברות רוסיות ובלארוסיות פועלות אף הן בתחום. היצרנית השנייה בעולם היא בלארוסקלי מבלארוס, המייצרת כ-15% מהתצרוכת העולמית, ואחריה מוזאיק, בעלת מכרות בקנדה וארצות הברית, עם 13%. K+S הגרמנית מייצרת 11%, וסילביניט הרוסית - 10%.
חברת כימיקלים לישראל, חברת האם של מפעלי ים המלח, מייצרת כ-9% מתצרוכת האשלג בעולם (כ-5 מיליון טון) בכל מפעלי התשלובת בעולם, מה שמציב אותה במקום השישי בין יצרני האשלג בעולם.
בכוונת החברה להגדיל את כושר הייצור לכ-6 מיליון טון בשנה.
על פי הערכות אנליסטים הקמת מכרה חדש כרוכה בעלות של כמיליארד דולר לכל מיליון טון של תפוקה שנתית.
הצרכנית הראשית של אשלג בעולם היא סין, אשר על פי ההערכה צורכת כ-10 מיליון טון בשנה, ואחריה ברזיל. הצריכה העולמית עולה בכ-3% בשנה.
על רקע עליית מחירי הסחורות בשוקי העולם בשנת 2007, ובפרט מחירי התבואות, הרקיעו גם מחירי האשלג לשיאים חדשים בשנה זו:  מחיר טון אשלג,  שנע שנים רבות סביב 100 עד 200 דולר לטון, זינק והגיע עד לרמות של 800 עד 850 דולר לטון ובחוזים בודדים אף יותר. עליית המחירים הביאה גם את רווחי היצרניות, ובכללן כי"ל, לרמות שיא.
מגמה זו נקטעה עם פרוץ המשבר העולמי ב-2008, ובתחילת 2009 צנחו מחירי האשלג לסביבות 300 דולר לטון. בתחילת 2011 המחיר נע סביב 450 דולר לטון.
השוק העולמי > עתודות עולמיות

קנדה מחזיקה בעיקר עתודות האשלג המוכחות בעולם עם כ-38%, ואחריה רוסיה עם כ-33%.
הערות שוליים

↑  מקור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4163054-3  NARA: 10647970 
מוקדי ייצור האשלג בעולם
ביוסנסור

מכשיר למדידת רמת הסוכר בדם.
בדיקת הריון היא סוג של ביוסנסור
ביוסנסור הוא התקן המורכב משלושה אלמנטים:
אלמנט לזיהוי חומר ביולוגי ספציפי (כגון רקמה, מיקרואורגניזם, אברון, קולטן, אנזים, נוגדן, חומצת גרעין וכו') המתקשר ספציפית למולקולה רצויה.
מתמר להמרת הזיהוי הביולוגי לשינוי פיזי במספר אופנים: אופטי, פיאזואלקטרי, אלקטרוכימי ועוד.
אלמנט להמרת השינוי הפיזי לאות חשמלי והצגתו למשתמש. באפליקציות מסוימות, המתמר שהוזכר בסעיף הקודם ממיר את הזיהוי הביולוגי ישירות לסיגנל חשמלי ומציג את המדידה.
מד הגלוקוז המשמש חולי סוכרת למדידת רמת הסוכר בדם הוא ביוסנסור. המכשיר משתמש באנזים ומתווך המצויים בתא מדידה אלקטרוכימי. האנזים גלוקוז אוקסידאז מחמצן את הגלוקוז ובכך גורם לחיזור של הקואנזים המתווך FAD. חיזור המתווך מוביל לחמצון האלקטרודה היוצרת זרם חשמלי. כמות הזרם הנמדדת מעידה על ריכוז הגלוקוז.
במקרה זה, האנזים משמש כאלמנט לזיהוי ביולוגי והתא האלקטרוכימי כמתמר מזיהוי ביולוגי ישירות לאות חשמלי.
ההיסטוריה של פיתוח הביוסנסורים שזורה במחקרים החלוציים שביצע ללנד קלארק, ביוכימאי אמריקאי, בשנות ה-50. קלארק פיתח את אלקטרודת קלארק למדידת רמת החמצן בדם. אלקטרודה זו היוותה את אבן הבניין הבסיסית למדי הגלוקוז הראשונים.
בלאק פאוור

בלאק פאוור (באנגלית: Black Power) היא סיסמה פוליטית המעודדת הגדרה עצמית והעצמת אנשים שחורים. הסיסמה בשימוש בעיקר (אך לא רק) על ידי פעילים אפרו-אמריקאים בארצות הברית. תנועת הבלאק פאוור פעלה בארצות הברית מסוף שנות ה-60 עד לשנות ה-80 של המאה ה-20, והדגישה גאווה גזעית ויצירת מוסדות פוליטיים ותרבותיים שחורים כדי לטפח ולקדם את הקהילה השחורה בארצות הברית.
הבסיס של הסיסמה הפוליטית הוא אידאולוגיות שונות שמטרתן להשיג הגדרה עצמית עבור אנשים שחורים בארצות הברית, על אף קיומם של גורמים חברתיים המונעים זאת. במובנו הפוליטי המקורי, הסיסמה מבטאת מגוון של מטרות פוליטיות, מהגנה עצמית לוחמנית נגד דיכוי גזעני ועד להקמת מוסדות חברתיים וכלכלה עצמאית, לרבות חנויות ספרים, קואופרטיבים, חוות חקלאיות וכלי תקשורת בבעלותם של אנשים שחורים. עם זאת, התנועה ספגה ביקורת על כך שהיא מתנכרת לתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח המרכזית ותמיכתה בבדלנות שחורה.
ראו גם

לאומיות שחורה
לאומנות לבנה
עליונות לבנה
לקריאה נוספת

Joseph, Peniel E. (2006). Waiting 'Til the Midnight Hour: A Narrative History of Black Power in America. Holt and Company. ISBN 9780805083354.
Van DeBurg, William L. (1992). New Day in Babylon: The Black Power Movement and American Culture, 1965–1975. The University of Chicago Press. ISBN 0226847152.
Breitman, George. In Defense of Black Power. International Socialist Review, January–February 1967. Transcription by Andrew Pollack for the Encyclopaedia of Trotskyism On-Line.
Brown, Scot, Fighting for US: Maulana Karenga, the US Organization, and Black Cultural Nationalism, New York: New York University Press, 2003.
Carmichael, Stokely/ Hamilton, Charles V., and Ture, Kwame: Black Power. The Politics of Liberation in America. New York: Vintage Books, 1967.
Frazier, Nishani (2017). Harambee City: Congress of Racial Equality in Cleveland and the Rise of Black Power Populism. Arkansas University Press. ISBN 1682260186.
Goldstein, Brian D., "'The Search for New Forms': Black Power and the Making of the Postmodern City," Journal of American History, vol. 102, no. 2 (Sept. 2016), pp. 375–399.
Ogbar, Jeffrey O. G. Black Power: Radical Politics and African American Identity. Baltimore, MD: Johns Hopkins University Press, 2004.
Salas, Mario Marcel. Patterns of Persistence: Paternal Colonialist Structures and the Radical Opposition in the African American Community in San Antonio, 1937–2001. Masters' thesis. University of Texas at San Antonio.
הערות שוליים

↑  Scott, James. Wilson. (1976). The black revolts: racial stratification in the U.S.A. : the politics of estate, caste, and class in the American society. Cambridge, Mass: Schenkman Pub.
↑  Ogbar, J. O. G. (2005). Black Power: radical politics and African American identity. Reconfiguring American political history. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press, p. 2.
↑  Appiah, Anthony and Henry Louis Gates Jr. (1999). Africana: The Encyclopedia of the African and African American Experience. New York: Basic Civitas Books, p. 262. ISBN 9780195170559
↑  "Veterans of the Civil Rights Movement – The Basis of Black Power". www.crmvet.org. ארכיון מ-2019-05-25. נבדק ב-2019-06-05.
↑  Davis, Joshua Clark (28 בינואר 2017). "Black-Owned Bookstores: Anchors of the Black Power Movement – AAIHS". www.aaihs.org (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2019-04-27. נבדק ב-2017-03-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Konadu, Kwasi (2009). A View from the East: Black Cultural Nationalism and Education in New York City (באנגלית). Syracuse University Press. ISBN 9780815651017. ארכיון מ-2022-10-30. נבדק ב-2022-10-30.
↑  Klehr, Harvey (1988-01-01). Far Left of Center: The American Radical Left Today (באנגלית). Transaction Publishers. ISBN 9781412823432. ארכיון מ-2022-10-30. נבדק ב-2022-10-30.
↑  "Black Power TV | Duke University Press". www.dukeupress.edu (באנגלית). ארכיון מ-2019-12-19. נבדק ב-2017-03-11.
↑  Ogbar, Jeffrey O.G. (2005). Black Power: Radical Politics and African American Identity. pp. 64.
↑  Hall, Simon (2020). "The NAACP, Black Power, and the African American Freedom Struggle, 1966–1969". The Historian. 69 (1): 49–82. doi:10.1111/j.1540-6563.2007.00174.x.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283262705171  BNE: XX4436679  BnF: cb12356518w (data)  GND: 4145787-0  LCCN: sh85014602
בושם על עורי

בושם על עורי הוא אלבום האולפן ה-15 של הזמרת ירדנה ארזי, שיצא ב-12 באוקטובר 2009, 14 שנים לאחר אלבומה הקודם.
רקע

באלבום 12 שירים חדשים שכתבו בין השאר אהוד מנור, רחל שפירא, חיים קינן ויואב גינאי. יהודה פוליקר הלחין והפיק את כל השירים באלבום, וכן כתב את המילים של מחצית מן השירים.
שם האלבום היה אמור להיות "כשאתה זה אני" על פי השיר השביעי באלבום, אך בעקבות האהדה הרבה בתחנות הרדיו לסינגל הראשון "בושם על עורי" שכתבה רחל שפירא, הוחלט לשנות את שם האלבום ל"בושם על עורי". באוגוסט יצא לאור לרדיו הסינגל השני מתוך האלבום, "הייתה לי ארץ", שכתב אהוד מנור מספר שבועות לפני מותו. בתחילת אוקטובר יצא לרדיו השיר "מה קורה אחי" שכתב פוליקר על פי מאמר של פרופסור עוז אלמוג, שזכה להשמעות רבות ברדיו. השיר כלל עיבוד אלקטרוני של "Tomer G".
ב-12 באוקטובר יצא האלבום המלא לחנויות. בעקבות האלבום יצאה ארזי לסיבוב הופעות בעיבוד אורי זך.
שירי האלבום

בושם על עורי (רחל שפירא/יהודה פוליקר)
הייתה לי ארץ (אהוד מנור/יהודה פוליקר)
מה קורה אחי (יהודה פוליקר על פי מאמר של עוז אלמוג/יהודה פוליקר רמיקס TOMER G)
שבילי הרגש (יהודה פוליקר/יהודה פוליקר)
אשה חדשה (חיים קינן/יהודה פוליקר)
מתה לחיות (יהודה פוליקר/יהודה פוליקר)
כשאתה זה אני (יהודה פוליקר/יהודה פוליקר)
תל אביב מגג לגג (חיים קינן/יהודה פוליקר)
מלכודת אש (יהודה פוליקר/יהודה פוליקר)
הילד בעיניך (רחל שפירא/יהודה פוליקר)
מה יהיה עלינו (יהודה פוליקר/יהודה פוליקר)
הודעה נמסרה למשפחה (יואב גינאי/יהודה פוליקר)
סינגלים

בושם על עורי - סינגל הבכורה יצא ב-26 ביולי 2009. הגיע למקום ה-6 במצעד השבועי ברשת ג'.
הייתה לי ארץ - הסינגל השני יצא ב-23 באוגוסט 2009. הסינגל הגיע למקום ה-23 במצעד השבועי של רשת ג'.
מה קורה אחי - הסינגל השלישי יצא ב-2 באוקטובר 2009. הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של רשת ג'.
כשאתה זה אני - הסינגל הרביעי יצא ב-17 בנובמבר 2009. הוא הגיע למקום ה-17 במצעד השבועי של רשת ג'.
הודעה נמסרה למשפחות - הסינגל החמישי יצא ב-14 באפריל 2010 לרגל יום הזיכרון ונכתב לזכרו של סמ"ר אורי גרוסמן שנפל במלחמת לבנון השנייה.
אישה חדשה - הסינגל השישי יצא ב-21 בנובמבר 2013 לרגל יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים בליווי קליפ מיוחד שהופק על ידי נעמ"ת בהשתתפות גילה אלמגור, מירי בוהדנה, אורנה בנאי, לינוי בר גפן, פותנה ג'אבר, ח"כ זהבה גלאון, עינב גלילי, רוני דואני, יבגניה דודינה, השופטת בדימוס דליה דורנר, יו"ר נעמ"ת גליה וולוך, אסתי זקהיים, השרה לימור לבנת, אילנית לוי, מיכל מוכתר (מיקי), קרן מור, ליאורה עופר, שחר פאר, דנה פרידר, אשרת קוטלר, אסתר רדא ואגם רודברג.
משתתפים באלבום

יהודה פוליקר - עיבודים והפקה מוזיקלית, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה בס, בוזוקי, אקורדיון, קלידים, מלודיקה, חליל אלט, כלי הקשה, אפקטים, תכנות וקולות.
אלון הילל - תופים
אלי חדד - תופים בשיר "הודעה נמסרה למשפחה" וקולות
גיא יפה - הפקת שירה וקולות
רותי הולצמן - קולות
לאה לופטין - קולות
נתן תומר - מפיק וקולות
TOMER G - עיבוד אלקטרוני, קלידים ותכנותים נוספים לשיר "מה קורה אחי"
הערות שוליים

↑  "בושם על עורי - מוסיקה נטו". מוסיקה נטו. אורכב מ-המקור ב-2018-04-28. נבדק ב-2018-04-27.
בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  25 במאי 1706 (יוליאני), 5 ביוני 1706 
 שירותים
 gvkg.ru
 גאוגרפיה
 כתובת:  Москва, Госпитальная плошадь, 1-3, строение 2 
 מיקום:  בסמאני ראיון, רוסיה
 קואורדינטות:  55°46′10″N 37°41′40″E﻿ / ﻿55.76932696°N 37.69434238°E﻿ / 55.76932696; 37.69434238
 he
 
תמונת בית החולים הצבאי בלפורטובו, ראשית המאה ה-19.
בית החולים הצבאי הראשי על שם בורדנקו (ברוסית: Главный военный клинический госпиталь имени Н. Н. Бурденко) הוא בית חולים צבאי, במוסקבה אחד ממרכזי הרפואה הגדולים ברוסיה והמוסד הרפואי הראשון ברוסיה. פעיל ברציפות מאז מאי 1705.
מדי שנה מטופלים בבית החולים כ-22,000 פצועים וחולים, יותר מ־9,000 ניתוחים מבוצעים. עובדים כאן יותר מ-3,500 עובדים, מהם 800 רופאים.
על בסיס בית החולים יש 130 מחלקות לאבחון ומעבדות רפואיות, 10 מחלקות סטאז'. בבית החולים עובדים למעלה מ-70 רופאים למדעי הרפואה, 44 פרופסורים, יותר מ-170 סטודנטים לרפואה.
לצורך פינוי חירום של פצועים במהלך פעולות צבאיות, בית החולים מצויד במעבדת טיסה והחייאה שבעזרתה הובאו לכאן למעלה משלושת אלפים פצועים במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
בוצ'י אמצ'טה

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1944 לאגוס, ניגריה 
 פטירה:  25 בינואר 2017 (בגיל 72) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ניגריה 
 לאום:  איגבו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית, פידג'ין ניגרי, איגבו 
 יצירות בולטות:  אזרח סוג ב' (1974) מחיר הכלה (1976) ילדת העבדים (1977) שמחת האמהות (1979)
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד (1992)  חבר במסדר האימפריה הבריטית  קצינה במסדר האימפריה הבריטית 
 
פלורנס אוניבוצ'י "בוצ'י" אמצ'טה (באנגלית: Florence Onyebuchi 'Buchi' Emecheta; ‏21 ביולי 1944 - 25 בינואר 2017) הייתה סופרת ילידת ניגריה, שהתגוררה באנגליה משנת 1962. אמצ'טה כתבה פרוזה, מחזות, אוטוביוגרפיה וכן יצירות לילדים. היא כתבה למעלה מעשרים ספרים, המוכרים ביניהם "אזרח סוג ב'" (1974), "מחיר הכלה" (1976), "ילדת העבדים" (1977) ו"שמחת האמהות" (1979). מרבית הרומנים המוקדמים שלה פורסמו על ידי החברה אליסון ובוסבי, הלונדונית ונערכו על ידי מרגרט בוסבי (אנ').
מרבית יצירות הפרוזה שכתבה מתמקדות באפליה על בסיס מגדרי ובדעות קדומות גזעניות על פי ניסיונה האישי כהורה יחידנית וכאישה שחורה המתגוררת בבריטניה. היא נחשבת כ"סופרת הנשים השחורה הראשונה המצליחה שחיה בבריטניה אחרי 1948". והיא אחת מהשמות המרכזיים בקרב השיח הפמיניסטי הפוסט-קולוניאלי.
ביוגרפיה והשכלה

אמצ'טה נולדה ב-21 ביולי 1944, בלאגוס, ניגריה, להורים מהקבוצה האתנית איגבו. בגלל האפליה המגדרית באותה תקופה, בוצ'י אמצ'טה הצעירה נשארה בבית בזמן שאחיה הצעיר נשלח לבית הספר; אך לאחר ששכנעה את הוריה לשקול את היתרונות של השכלתה, בילתה את ילדותה המוקדמת בבית ספר מיסיונרי לבנות. כשהייתה בת תשע אביה נפטר (הוא נפצע בביצות בורמה, שם גויס כדי להילחם למען לורד לואי מאונטבאטן ושרידי האימפריה הבריטית). שנה לאחר מכן קיבלה אמצ'טה מלגה מלאה לבית הספר לבנות של הכנסייה המתודיסטית שם היא נשארה עד אשר בשנת 1960 כשהיא בת 16 בלבד נישאה לסילבסטר אונוורדי, אליו הייתה מאורסת מאז שהייתה בת 11. בהמשך אותה שנה היא ילדה בת, ובשנת 1961 נולד בנם הצעיר.
בעלה אונוודי היגר ללונדון כדי ללמוד באוניברסיטה, ואמצ'טה הצטרפה אליו לשם עם שני ילדיהם הראשונים בשנת 1962. היא ילדה חמישה ילדים בשש שנים, שלוש בנות ושני בנים. נישואיה היו אומללים ולעיתים אלימים, כפי שעולה מספריה האוטוביוגרפים, למשל "אזרחים סוג ב'" (באנגלית: "Second class citizens"). בזמנה הפנוי כתבה אמצ'טה למורת רוחו של בעלה ששרף את כתב היד הראשון שלה, כפי שנחשף ב"מחיר הכלה", שפורסם בסופו של דבר בשנת 1976. זה היה ספרה הראשון, אבל היא נאלצה לשכתב אותו לאחר שהגרסה הראשונה הושחתה. בגיל 22, בהריון עם ילדה החמישי, עזבה אמצ'טה את בעלה. בזמן שעבדה על מנת לפרנס את ילדיה לבדה, היא השלימה תואר (B.Sc Hons) בסוציולוגיה בשנת 1972 מאוניברסיטת לונדון ובהמשך השיגה גם דוקטורט מהאוניברסיטה בשנת 1991.
אמצ'טה לקתה באירוע מוחי בשנת 2010. היא נפטרה בלונדון ב־25 בינואר 2017, בגיל 72.
קריירה

אמצ'טה החלה לכתוב על חוויות חייה כבריטית שחורה בטור קבוע במגזין התרבותי-פוליטי הבריטי "ניו סטייטמן" (אנ') ואוסף של קטעים אלו הפך לספרה הראשון שיצא לאור בשנת 1972, "בתעלה" (באנגלית: "In the ditch"). הרומן האוטוביוגרפי למחצה הזה תיאר את המאבקים של דמות ראשית בשם אדה, שנאלצת להתגורר בקומפלקס דירות תוך כדי עבודה כספרנית לפרנסת חמשת ילדיה. הרומן השני שלה שפורסם שנתיים לאחר מכן, "אזרחים סוג ב '" התבסס אף הוא על פרטים אוטוביוגרפיים של אמצ'טה ושני הספרים פורסמו בסופו של דבר בכרך אחד שיצא לאור ב-1983 בשם "סיפורה של עדה". שלושת הספרים הללו הציגו את שלושת הנושאים העיקריים בכתיבתה של אמצ'טה שהיו החיפוש אחר יחס שוויוני, ביטחון עצמי וכבוד כאישה. יצירותיה "גוונדולין" (1989) שפורסמה גם בשם "המשפחה", קהינדה (1994) ו-"השבט החדש" (2000) שונות זו מזו אך כולן עוסקות בסוגיות חיי המהגרים בבריטניה.
בין השנים 1965–1969 עבדה אמצ'טה כספרנית במוזיאון הבריטי בלונדון. בשנים 1969–1976 הייתה עובדת נוער וסוציולוגית רשות החינוך בלונדון (אנ') ומשנת 1976 עד 1978 עבדה כעובדת קהילתית ברובע קמדן בלונדון. בינתיים המשיכה להוציא רומנים נוספים עם הוצאת אליסון ובוסבי - "מחיר הכלה" (1976), "ילדת העבדים" (1977), "שמחת האימהות" (1979) ו"יעד ביאפרה" (1982) - וכן את ספרי הילדים "טיץ' החתול" (1979) ו- "אין איפה לשחק" (1980).
בעקבות הצלחתה כסופרת, נסעה אמצ'טה רבות כפרופסור ומרצה אורחת. היא ביקרה בכמה אוניברסיטאות אמריקאיות, ביניהן אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, אוניברסיטת ראטגרס, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ואוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בשנים 1980–1981 הייתה חברת סגל בכירה ופרופסור אורחת לאנגלית באוניברסיטת קלבר (אנ') בניגריה. בשנים 1982–1983 ניהלה אמצ'טה, יחד עם בנה סילבסטר, את ההוצאה לאור Ogwugwu Afor, אשר דרכה גם הוציאה לאור את יצירותיה שלה עצמה. בשנת 1982 הרצתה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת לונדון. היא הפכה לחברת סגל באוניברסיטת לונדון בשנת 1986.
לאורך השנים עבדה אמצ'טה עם ארגוני תרבות וספרות רבים, כולל מרכז אפריקה, לונדון ועם פרס קין לכתיבה אפריקאית כחברה במועצה המייעצת.
ספריה של בוצ'י אמ'צטה לא תורגמו עדיין לעברית ובשפה העברית ניתן לקרוא יצירה שלה באוסף "מכתבים לאזרח השישה-מיליארד" שיצא ב-1999 בספרית מעריב שבו השתתפו סופרים רבים ביניהם סלמאן רושדי, מאיר שלו, נוואל א-סעדאווי ודובראבקה אוגרשיץ' שכל אחד מהם כתב לילד שעתיד היה, בעת יציאת הספר להוולד באוקטובר 1999.
פרסים והוקרה

בין הפרסים ואותות ההצטיינות שזכתה במהלך הקריירה הספרותית שלה, זכתה אמצ'טה בפרס ג'וק קמפבל (אנ') של ה"ניו סטייטמן" בשנת 1978 על הרומן שלה "ילדת העבדים". היא הופיעה ברשימת "20 הסופרים הבריטיים הצעירים" בשנת 1983 של מגזין גרנטה.
בספטמבר 2004 היא הופיעה בתצלום "יום נהדר בלונדון" שצולם בספרייה הבריטית, ובו 50 סופרים שחורים ואסיאתיים שתרמו תרומה משמעותית לספרות הבריטית העכשווית. בשנת 2005, קיבלה אותו "קצין" של המסדר האימפריה הבריטית זכות תרומתה לספרות.
היא קיבלה את התואר דוקטור לשם כבוד לספרות מאוניברסיטת פארלי דיקינסון בשנת 1992.
מורשת

בשנת 2018 הושקה בלונדון "קרן בוצ'י אמטטה" - ארגון צדקה המקדם פרויקטים ספרותיים וחינוכיים בבריטניה ובאפריקה שהקים בנה של אמצ'טה, סילבסטר אונוודי לזכר אמו. באירוע ההשקה נכחו סופרים, מבקרים, אמנים, מוציאים לאור, חובבי ספרות ופעילי תרבות מכל העולם.
בוצ'י אמטטה מופיעה במקום 98 ברשימה של 100 הנשים שהוכרו באוגוסט 2018 על ידי מגזין ההיסטוריה של ה-BBC כאנשים ששינו את העולם.
ב־21 ביולי 2019, הופיע גוגל דודל בראש מנוע החיפוש גוגל לכבוד יום הולדתה ה-75 של אמצ'טה.
לקריאה נוספת

A Study Guide for Buchi Emecheta's "The Joys of Motherhood", Gale, Cengage Learning, Novels for students Volume 41
Curry, Ginette. Awakening African Women: The Dynamics of Change. Cambridge Scholars Press, 2004.
Umeh, Marie (ed.), Emerging Perspectives on Buchi Emecheta (Foreword by Margaret Busby), Africa World Press, 1996. ISBN 9780865434554.
Colonial and Postcolonial Fiction: An Anthology, Anthology edited by Robert Ross,
הערות שוליים

1 2  Buchi Emecheta obituary, Guardian, 3 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  "Buchi Emecheta - Literature". literature.britishcouncil.org (באנגלית). נבדק ב-2018-08-12.
↑  Dawson, Ashley, "Beyond Imperial Feminism: Buchi Emecheta's London Novels and Black British Women's Emancipation", in Mongrel Nation: Diasporic Culture and the Making of Postcolonial Britain, University of Michigan Press, 2007, p. 117.
↑  מתוך "דרכים לחשיבה פמיניסטית: מבוא ללימודי מיגדר" בעריכת ניצה ינאי, תמר אלאור, אורלי לובין, חנה נווה, האוניברסיטה הפתוחה. עמוד 605.
1 2  סילבסטר אונוורדי, Remembering my mother Buchi Emecheta, 1944-2017 באתר "ניו סטייטמן", 31 בינואר 2017 (באנגלית)
1 2  Buchi Emecheta, pioneering Nigerian novelist, dies aged 72 , Guardian, 26 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  מכתבים לאזרח השישה-מיליארד באתר סימנייה
↑  Adesanya, Femi, "Nigerian Literary Icon, Buchi Emecheta Has Died", Information Nigeria, 25 January 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260691505171  PLWABN: 9812730665905606  BIBSYS: 90067813  BNE: XX1176885  BnF: cb12024407b (data)  CiNii: DA06132784  GND: 119287390  ICCU: CFIV045044  ISNI: 0000 0001 0936 3682  LCCN: n78091244  NKC: jn20000601483  NLA: 36250457  NLG: 96473  NLK: KAC200403211  NTA: 06851090X  RERO: 02-A003215921  SELIBR: 185085  SUDOC: 035025859  Trove: 1236781  VIAF: 268689069   WorldCat (עם VIAF): 268689069
בארי פיצג'רלד

| --- | --- |

בארי פיצג'רלד בסרט "הולך בדרכי", 1944
 לידה:  10 במרץ 1888 פורטובלו, דבלין, אירלנד
 פטירה:  14 בינואר 1961 (בגיל 72) דבלין, אירלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות דינס גריינג' 
 שם במה:  Barry Fitzgerald 
 שם לידה:  William Joseph Shields 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  1924–1961 (כ־37 שנים)
 מקום לימודים:  Skerry's College 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
בארי פיצג'רלד (באנגלית: Barry Fitzgerald;‏ 10 במרץ 1888 - 14 בינואר 1961) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אירי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1944 על תפקידו בסרט "הולך בדרכי", הוא הועמד על אותו התפקיד גם בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (השחקן היחיד שעשה זאת).
ביוגרפיה

פיצג'רלד נולד בשם ויליאם ג'וזף שילדס בעיירה פורטובלו שבדבלין, אירלנד. היה לאחיו הבוגר של השחקן ארתור שילדס.
הוא למד ב"מכללת סקרי" והתנסה לראשונה במשחק בתיאטרון הלאומי "תיאטרון אבי", שם הכיר את המחזאי שון או'קייסי ועבד איתו בתחילת הקריירה שלו.