stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההתנגדות לחסידות
פולמוסים > החרם השלישי

לאחר פטירתו של הגר"א נפוצו שמועות שחסידים ערכו משתה לחגוג את האירוע ולכן הטילו פרנסי העיר חרם נוסף, חמור מהקודמים, על החסידים ותומכיהם. חרם זה הוציא את החסידים מכלל ישראל וכלל היתר מפורש למסור חסידים לידי הגויים, על ידי הרודף הנעלם.
פולמוס נוסף התרחש בברודי, שהייתה באותה תקופה הקהילה היהודית הגדולה בפולין. החרם שהוטל בברודי אסר שחיטה חסידית, כלומר שחיטה בסכינים מלוטשים, וכן אסר תפילה בנוסח האר"י והתכנסות חסידים במניין נפרד.
אף על פי שהפולמוסים התרחשו באירופה השפעתם ניכרה גם בארץ ישראל. החרמות עודדו את האשכנזים בארץ ישראל להתנגד לחסידים שם, ואליהם הצטרפו גם היהודים הספרדים. התנגדות זו הביאה לכך שבשנת 1781 עברו חלק מן החסידים מצפת לטבריה ובשנת 1785 עברו הנותרים מן החסידים לפקיעין. מאוחר יותר, בשנת 1809 בעת עליית תלמידי הגר"א המתיחות בין החסידים למתנגדים הביאה להקמתו של כולל הפרושים כקהילה נפרדת ועצמאית מכולל רייסין שהיה בשליטת החסידים.
כתבי הפולמוס

במסגרת הפולמוסים התחברו חוברות משני הצדדים, שכונסו בשנת תש"ל בספר חסידים ומתנגדים על ידי מרדכי וילנסקי. הספר נפש החיים שחיבר הרב חיים מוולוז'ין מבאר את שיטות המתנגדים. הספר יסוד העבודה של הרב אברהם וינברג מסלונים משיב על חלק מדבריו.
ראו גם

הנדח, תהלה - שניהם סיפורים מאת ש"י עגנון על רקע ההתנגדות לחסידות.
לקריאה נוספת

שמעון דובנוב, תולדות החסידות, תל אביב, הוצאת דביר, 1931
מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים לתולדות הפולמוס שביניהם בשנים תקל"ב-תקע"ה, ירושלים, מוסד ביאליק, 1970 (מהדורה שנייה מורחבת 1990)
יהושע מונדשיין, כרם חב"ד, כרך רביעי, חלק ראשון, כפר חב"ד, הוצאת אהלי שם, 1991
עמנואל אטקס, יחיד בדורו, הגאון מווילנה – דמות ודימוי, ירושלים, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 1999
אריה מורגנשטרן, מיסטיקה ומשיחיות, מעליית הרמח"ל עד הגאון מווילנא, ירושלים, תשנ"ט - 1999
דב אליאך, הגאון, ירושלים, מורשת הישיבות, תשס"ב. חלק ג' פרקים כח, כט עמ' 883–1031
הרב צבי אינפלד, תורת הגר"א ומשנת החסידות, ליבון עיוני תורתי, ירושלים, מוסד הרב קוק, תש"ע - 2010
רחל אליאור, ישראל בעל שם טוב ובני דורו: מקובלים שבתאים, חסידים ומתנגדים, א-ב, ירושלים, כרמל תשע"ד-2014, ח"ב, פרק 12: הדפסת ספרי הבעש"ט ללא הסכמות ושרפת הספרים, עמ' 7–78
הערות שוליים

↑  ראו תנועת החסידות#התבססות
↑  עמנואל אטקס, יחיד בדורו, עמ' 104
↑  יהושע מונדשיין, כרם חב"ד כרך ד', עמ' 211 ואילך. ראו גם מבוא לאג"ק הנ"ל (שד"ב לוין) עמ' 62; אג"ק הנ"ל איגרת קג שמתארת את שיפור היחסים בין המתנגדים לחסידים.
↑  שמואל אטינגר, תולדות ישראל בעת החדשה, ירושלים תשכ"ט
↑  מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים, חלק א' עמ' 27.
↑  אגרות קודש (קה"ת; הוצאת תשע"ב) עמ' קפב.
↑  אלי אליאך, האם ומתי התפללו חסידי חב"ד עם תלמידי הגר"א בצפת?, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י.
↑  חוברת זו , כוללת גם את הקונטרס "זמיר עריצים וחרבות צורים" אשר הודפסה בשנת ה'תקל"ב בברודי, היא אסופת כתבי חרמות. יש להבחין בינה לבין "זמיר עריצים" (ה'תקנ"ה), שבה מתוארים מנהיגי החסידים וחצרותיהם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546967705171 
כתב פלסתר חסידי מאוחר (1867) נגד רבה המנוח של פלוצק, אריה-לייב רקובסקי, שנודע כמתנגד; קישור מוקדם בין התנגדות למונח "ליטוואק".
שער הקונטרס זמיר עריצים וחרבות צורים, אלעקסניץ תקל"ב, מהעותקים הבודדים ששרדו מהקונטרס לאחר שהחסידים רכשו את כל עותקי הקונטרס ושרפו אותם
הגאון רבי אליהו מווילנה
הליוויק

הליוויק (Halliwick) היא גישה להקניית הרגלי מים ושחיה לנכים. זוהי הגישה הנפוצה ביותר בעולם בטיפולי הידרותרפיה.
בשנת 1949, מהנדס קנדי בשם ג'יימס מקמילן שהתמחה בנושאי מכניקת הנוזלים החל להעביר שיעורי שחייה לילדות נכות בבית ספר בשם "בית הספר לילדות נכות ע"ש הליוויק" שנמצא בלונדון. מכאן נוצר השם לגישה- "הליוויק". שיעורי השחייה לאוכלוסיית הנכים התרחבו למועדוני שחייה רבים באנגליה. בשנות השישים המוקדמות, מקמילן הוזמן לשווייץ על מנת ללמד שם את שיטתו ללימוד שחייה לנכים ומאז היא מוכרת בכל רחבי העולם. בשנות השמונים, פיזיותרפיסט מהולנד בשם יוהאן למבק החליט כי ניתן לנצל את יתרונות שיטת ההליוויק ואת תכונות המים גם לאלמנטים טיפוליים והגדיר את ההליוויק כגישה טיפולית. מאז, שימש יוהאן למבק כיועץ המדעי של ארגון ההליוויק הבינלאומי.
מטרתה העיקרית של גישה זו היא לאפשר למטופל למצוא את יכולותיו במים לעומת המוגבלות ביבשה, מתוך הנחה כי ההצלחה במים תתרום להעלאת הדימוי העצמי, הביטחון והמוטיבציה שלו. שיטת ההליוויק מבוססת על חוקי ההידרודינמיקה והמכניזם של הגוף. היא בטוחה לכל אדם ובכל טווח הגילאים וכן לאנשים עם נכויות רבות.
בשיטה זו הטיפול מתחלק לטיפול קבוצתי ולטיפול יחידני: הקבוצה מורכבת מ5-8 מטופלים כאשר לכל מטופל יש מטפל אישי הצמוד אליו. היתרונות שבטיפול הקבוצתי- במים יש גירוי תחושתי רב המקנה למטופל רצון להיות בתנועה מתמדת הגורמת להפרעות בשיווי משקל. דבר זה עלול לגרום לעייפות ולחרדה. לעומת זאת, כאשר נעים בתוך קבוצה, מופחתת השפעת המים על היחיד וכך יורדות חששותיו. היתרונות שבטיפול היחידני - עבודה ממוקדת על הקשיים של המטופל.
בשיטת ההליוויק משולבת עבודה על שיווי משקל, שליטת ראש, תבניות תנועה ועוד, בנוסף להרגלי המים והשחייה באמצעות משחקים ופעילויות. במהלך הטיפול, המטופל נעשה מודע לתכונות המים ועל ידי תמיכה נכונה של המטפל מתאפשרת לו התנסות בתנועות שאינן מוכרות לו ביבשה. מטופלים רבים שמחוץ למים מרותקים לכיסאות גלגלים ואינם מסוגלים לעמוד או ללכת, מצליחים במהלך הטיפול להתהלך במים בכוחות עצמם.
בטיפול בשיטת ההליוויק אין שימוש באביזרי ציפה. אביזרי ציפה משנים את שיווי המשקל של האדם ועל ידי כך מביאים לתחושה של שיווי משקל פסיבי ואילו מטרת השיטה היא להביא לכך שהמטופל יעבוד ויהיה מסוגל לעצמאות במים מבלי להשתמש באביזרי עזר כפי שהוא רגיל ביבשה.
ה'ק"ך

ה'ק"ך (5120)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1359 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 11 בספטמבר 1360. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
נפטרו

הומת בעינויים איש הכספים והנדבן היהודי, איש קסטיליה בן המאה ה-14, שמואל אבולעפיה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
שמואל אבולעפיה
היסטוריה של עם ישראל
היטושי אשידה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
היטושי אשידה (ביפנית: 片山 哲;‏ 15 בנובמבר 1887 - 20 ביוני 1959) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-46. הוא היה דמות בולטת בנוף הפוליטי של אחרי מלחמת העולם השנייה, אך נאלץ להתפטר לאחר ששניים משרי ממשלתו הסתבכו בפרשיית שחיתות.
ראשית חייו

אשידה נולד בעיר פוקוצ'יאמה שבמחוז קיוטו, ולמד משפט אזרחי צרפתי באוניברסיטת טוקיו. לאחר סיום לימודיו החל אשידה לעבוד במשרד החוץ, והמשיך לעבוד שם במשך עשרים שנה.
הוא קיבל מושב בבית הנבחרים של יפן ב-1932, בתור נציג מפלגת ריקן סייוקאי. הוא תמך באיצ'ירו הטויאמה ובסיעתו השמרנית, שהובילה להתפצלות מהמפלגה ב-1939.
לאחר מלחמת העולם השנייה, זכה אשידה פעם נוספת במושב בבית הנבחרים, הפעם בתור נציג המפלגה הליברלית, שהתאחדה תוך זמן קצר עם המפלגה הפרוגרסיבית של קיג'ורו שידהרה, ויחד יצרו את המפלגה הדמוקרטית. אשידה נבחר לנשיא המפלגה החדשה, והתמנה לתפקיד שר החוץ בממשלתו הסוציאליסטית של טצו קטאיאמה ב-1947.
ראש הממשלה

אשידה התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-1948, והנהיג ממשלת קואליציה של דמוקרטים וסוציאליסטים. כהונתו הסתיימה שבעה חודשים לאחר שהחלה בשל הסתבכותם של שניים משרי ממשלתו בפרשיית שחיתות, שלאחר מכן הביאה להתפטרות כל הממשלה. עשר שנים לאחר מכן, זוכה אשידה מכל חשד למעורבות בפרשייה.
החלוץ הצעיר

החלוץ הצעיר הייתה תנועת נוער של "החלוץ" בפולין. תחילתו הייתה בנפות הספר, כגון: וילנה, ביאליסטוק, ווהלין, פולסיה. בשנת 1924 הוקמה הלשכה הראשית של התנועה ליד מרכז "החלוץ" בוורשה.
הגורם להקמת החלוץ הצעיר הייתה התגברות העלייה לארץ ישראל בזמן העלייה הרביעית. סניפי החלוץ החלו להתרוקן והיה צורך לדאוג לכוח עבודה, כדי לקיים את הסניפים. גובשה ההכרה שיש צורך לחנך חלוצים מבין הצעירים שאינם כשרים עדיין לעליה ואשר יכלו להיות בסניפים מספר שנים, כך שניתן יהיה לשקוד על התפתחותם והכשרתם הרוחנית.
תנועת "השומר הצעיר" הייתה מועמדת להיות תנועת הנוער של החלוץ, אך אי הסכמה אידאולוגית בין ראשי תנועת "השומר הצעיר" להנהגת החלוץ מנעו זאת. "השומר הצעיר" לא הטיל על חבריו חובת הגשמה. למנהיגי החלוץ הצעיר לא הספיקה הצופיות הקלאסית והחינוך הפוליטי הקלאסי כפי שהתפתחו באירופה במפלגות הסוציאליסטיות והקומוניסטיות, הם שאפו לראות את בוגריהם מגיעים לארץ ישראל ומתנסים בחיי קיבוץ והגשמה.
המניעים האידיאיים חזקו את הזיקה של אבות "החלוץ הצעיר" לתנועת הפועלים הארצישראלית, ובייחוד ל"קיבוץ המאוחד". עם הקמתו של "הקיבוץ המאוחד" בשנת 1927 התחזקו הקשרים בין שליחיו והחלוץ הפולני. יצחק טבנקין וחבריו הטביעו את חותמם על החלוץ הצעיר. במצע האידאולוגי של התנועה נקבע כי "נשואות עינינו לתנועת שחרור הלאומי והסוציאלי בארץ ישראל". עיקרי התנועה, כפי שנקבעו במחנות, בסמינרים, בימי עיון ובוועידות, היו:
ציונות סוציאליסטית
יחסי אדם וצורת חברה קיבוצית
אחדות מעמדית
תרבות ועבודה עברית
זיקה ישירה לחלוץ
במהלך שנות קיומה בשנים 1924–1939 הקיפה התנועה כעשרת אלפים חברים. בשנת 1938 התאחדה התנועה עם "פרייהייט" - תנועת הנוער של "פועלי ציון", ליצירת התנועה המאוחדת "דרור" שבה אוגדו 20,000 חברים.
כמאה אלף חברי החלוץ הצעיר עלו לארץ ישראל במהלך שנות פעילותה עד מלחמת העולם השנייה. במהלך השואה היו חבריה הגורם המרכזי במרד הגטאות שבפולין.
תנועת החלוץ הצעיר התקיימה גם בקהילה היהודית בעדן, תימן. דגל התנועה שמור בבית הקהילה שבתל אביב.
לקריאה נוספת

משה בסוק (עורך), החלוץ הצעיר: מאסף, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, 1944.
מפת קיבוצי ההכשרה של הסתדרות החלוץ בפולין משנת 1935, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, ינואר 2019
מפות בהוצאת תנועת החלוץ בפולין, משנות השלושים של המאה העשרים, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
הערות שוליים

↑  מתוך ספרו של לוי אריה שריד (1979). החלוץ ותנועות הנוער בפולין 1917–1939. הוצאת עם עובד.
↑   יצחק שור - יו"ר תנועת החלוץ הצעיר בעדן , מספר על הפרעות בעדן, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257097705171  VIAF: 135411015   WorldCat (עם VIAF): 135411015
הליוטרופ

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  סיליקה  (SiO2)
 מערך קריסטלוגרפי:  הקסגונלי
 צורת הגביש:  הגביש ניתן לצפייה במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטל).
 צבע:  ירוק עם כתמי צבע אדומים
 ברק:  זגוגי עד שמנוני.
 שקיפות:  שקוף עד אטום.
 פצילות:  אין
 שבירה:  דמוית קונכייה
 קשיות:  7-6.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.8-2.5 ( הליוטרופ טהור 2.65)
 שרטוט:  לבן
הֶלְיוֹטרוֹפּ או אבן־דם (באנגלית: Bloodstone) הוא אבן חן, אחת מצורות המינרל כלקדון (סוג של קוורץ). ההליוטרופ שייך לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטיים - (סיליקטים במבנה מרחבי), ונוסחתו הכימית SiO2. ההליוטרופ הוא סוג של קוורץ המכונה פלזמה בגוון ירוק כהה עם כתמים אדומים כהים של ג'ספר (ישפה), סוג נוסף של קוורץ, שצבעו אדום בשל נוכחות של תחמוצת ברזל. גודל הכתמים, הדומים לכתמי דם (ומכאן השם העממי, אבן־דם), משתנה בין כתמים קטנים הנבלעים ברקע הירוק לבין כתמים גדולים בולטים. הגבישים של המינרל, כמו בכל צורות הכלקדון, קטנים עד כדי כך שניתן לראותם במיקרוסקופ בלבד (קריפטוקריסטלים - גבישים סמויים). תכונה זו מבדלת את ההליוטרופ מקוורץ שקוף, אמטיסט, ציטרין וסוגים נוספים של קוורץ גבישי שהם בדרך כלל שקופים ויוצרים גבישים בעלי שש פאות הניתנים לזיהוי בקלות. סוגים נוספים של קוורץ בעל גבישים זעירים כוללים את האגט, הקרנליאן והאוניקס.
מקור השם הליוטרופ מיוונית, "מסובב השמש", רמז לאגדה המוזכרת גם אצל פליניוס הזקן על פיה הכנסת הליוטרופ למים תהפוך את דמות השמש המשתקפת במים לצבע אדום כדם. אגדה נוספת על ההליוטרופ מספרת כי האבן נוצרה כשישו נצלב וחייל רומי דקר אותו בצדו בחנית ודמו טפטף על אבן הקוורץ הירוקה.
המצרים הקדמונים והבבלים השתמשו בהליוטרופ ליצירת חותמות. השימוש העיקרי בהליוטרופ הוא ביצירת תכשיטים, אבל גם בהכנת פסלונים, כוסות וכדים קטנים.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד ההליוטרופ הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש מרץ.
המקור העיקרי להליוטרופ הוא הודו. מקורות נוספים של הליוטרופ הם אוסטרליה, גרמניה, איטליה סקוטלנד, קנדה, מקומות שונים בארצות הברית (מיין, קונטיקט וקליפורניה) וברזיל.
האני עאדל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1976 (בן 48) מצרים
 מדינה:  מצרים
 מקצוע:  זמר, גיטריסט, שחקן.
 בן או בת זוג:  Diamand Bou Abboud  Hala Shiha 
 
האני עאדל (בערבית: هاني عادل; נולד ב-8 בספטמבר 1976) הוא גיטריסט, זמר ושחקן קולנוע מצרי. הוא החבר המייסד של הלהקה הערבית ווסט אל-בלד. כמו כן שיחק בתפקידי משנה משמעותיים במספר סרטים מצריים עכשוויים העוסקים בסוגיות חברתיות ופוליטיות שנויות במחלוקת העומדות בפני החברה הערבית. סרטים אלה כוללים מיקרופון (2010), סרט העוסק במלחמות התרבות במצרים, אסמעא (2011) על אישה שחיה בקהיר עם איידס, הסרט פאת אל מסנאא ("נערת המפעל") משנת 2013 על מגדר ואפליה מעמדית בחברה המצרית המודרנית והסרט אישטיבאק ("התנגשות") שהתרחש לאחר האירועים הפוליטיים ביוני 2013.
הערות שוליים

↑  "Wust El-Balad". wustelbalad.com. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Microphone (2010) – Plot Summary". IMDb. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Asmaa: Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fatat el masnaa (2013)". IMDb. נבדק ב-10 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5327625  BnF: cb166779370 (data)  ISNI: 0000 0004 0347 3153  SUDOC: 165965347  VIAF: 300313628   WorldCat (עם VIAF): 300313628
ה'ק"ח

ה'ק"ח (5108)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1347 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 24 באוגוסט 1348. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
אירועים

כ"ח בתמוז - הפעם הראשונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
נפטרו

י"ב בתמוז - הרב יעקב בן אשר, המכונה "בעל הטורים", מחבר "ארבעה טורים"
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הבחילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ז'אן-פול סארטר
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת גלימאר 
 תאריך הוצאה:  1938
 מספר עמודים:  191
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת סימן קריאה
 תאריך:  1978
 תרגום:  הדרה לזר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001284707
 
הבחילה (בצרפתית: La Nausée) הוא רומן שנכתב  על ידי הפילוסוף האקזיסטנציאליסט הצרפתי ז'אן-פול סארטר ב-1938.
למרות היותו רומן לכל דבר, ניתן להסתכל על "הבחילה" גם כמעין מסה פילוסופית. למעשה הוא מן החשובים שבכתבים האקזיסטנציאליסטים. הרומן כתוב בגוף ראשון ומספר את קורותיו של היסטוריון מדוכא ובודד בשם אנטואן רוקאנטן. הבחילה היא התחושה השלילית אותה מרגיש הגיבור כתוצאה ממודעות לאבסורדיות שבחיים המודרניים חסרי המשמעות ובחפצים הנלווים אליהם. הסיפור מציג תחושה של ניכור הפרט בצורה מוחלטת מהסביבה עד כדי תלישות.
למרות עלילתו הדלילה, "הבחילה" נחשב ליצירת מופת ספרותית בשל עומקו הפילוסופי והפסיכולוגי המשולבים בסגנונו המיוחד.
הספר ראה אור בעברית בהוצאת מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור בשנת תשל"ח, בתרגומה של הדרה לזר.
הוביצר

הוביצר 12 ליבראות (5 ק"ג) מהמאה ה-19 מוצג על ידי שירות הפרקים הלאומיים בפורט לאראמי בוויומינג, ארצות הברית
הוביצר הוא סוג של תותח המסוגל לירות פגזים במסלול תלול יחסית.
ההוביצר בעל קנה קצר יחסית ומטעני הנפץ קטנים כדי להניע את הפגזים במסלול תלול. במונחים של תותחים אירופאים במאות ה-18, ה-19 וה-20, ההוביצר נע בין "תותח" (שהיה מאופיין בקנה ארוך, מטענים גדולים יותר, פגזים קטנים יותר, מהירויות-לוע גבוהות יותר וירי בכינון ישיר) ובין "מרגמה" (שהייתה לה היכולת לירות בזוויות גבוהות יותר).
אטימולוגיה

המילה האנגלית Howitzer מקורה במילה הדנית Houwitser, שהגיעה מן המילה הצ'כית Houfnice, שבמקור משמעה היה קטפולטה (מרגמה). מרגמה זו הייתה בשימוש במהלך המלחמות ההוסיטיות של המאה ה-15. המילים האחרות ל"הוביצר" במספר שפות אחרות, כגון Haubitze בגרמנית או Haubits בשוודית, חולקות אותו שורש.
מאז מלחמת העולם הראשונה, התרחב השימוש במילה הוביצר לתיאור תותחים שלמעשה היו שייכים לקטגוריית ה-"תותח-הוביצר". זה נכון במיוחד לכוחות המזוינים של ארצות הברית, שם תותחי-הוביצר תוארו באופן רשמי כ"הוביצרים" במשך יותר משישים שנה. מכאן שהמילה "הוביצר" משמשת בצבאות רבים כמונח כללי לכל סוגי הארטילריה שתוכננו לפגוע במטרות על הקרקע. בנוסף, מספר תותחים שעיצובם מזכיר את ההוביצרים מתקופות קודמות יותר, כגון תותח העל (Supergun) מרובה בתי הבליעה שעוצב על ידי המומחה לארטילריה הקנדי ג'רלד בול בשביל עיראק בשנות ה-80 של המאה ה-20, מתוארים גם-כן כהוביצרים.
לבריטים הייתה שיטת מינוח מורכבת יותר שהם אימצו במאה ה-19: תותחים הוגדרו על ידי משקל הקליע בפאונדים, והוביצרים הוגדרו על ידי קוטר-הפנים (הקליבר) באינצ'ים. שיטה זו הופסקה בשנות ה-30 עם המצאתם של תותחי-הוביצר.
סוגים

הוביצר מתנייע – הוביצר המותקן על גבי כלי רכב כגון רכב קרבי משוריין או משאית.
הוביצר מתפרק (מאנגלית: Pack Howitzer) – הוביצר קל שמעוצב כך שניתן לפרקו בקלות למספר חלקים, כאשר כל אחד מהם קטן מספיק כדי לשאתו על ידי בהמת משא.
הוביצר-הרים – הוביצר קל יחסית שמעוצב לשימוש בשטח הררי. רוב הוביצרים אלו הם גם הוביצרים מתפרקים.
הוביצר-מצור – הוביצר שמעוצב לירות מכַּן על פלטפורמה מקובעת כלשהי.
הוביצר-שדה – הוביצר שהוא נייד מספיק כדי ללוות צבא במערכה. יצויד תמיד בכַן מתנייע מכל סוג שהוא.
הוביצר בישראל

המערך הקני של חיל התותחנים הישראלי עושה שימוש עיקרי בתותח מתנייע בקליבר 155 מ"מ. משנות ה-90 של המאה ה-20 נעשה שימוש בתותח ה-M-109 (הנקרא בצה"ל "דוהר"), שלו עוד שתי גרסאות: ה"רוכב" וה"דורס". בעבר השתמש צה"ל גם בתותחים מסוג M -71 ("חתרן") תותח נגרר מתוצרת סולתם, תומ"ת M-107, תומ"ת M-110 ותומ"ת M-50[דרוש מקור].
ראו גם

תותח
ארטילריה
מרגמה
טיל מונחה
רקטה
הוביצר 15-אינץ' של חיל הנחתים המלכותי
הוביצר M198 של ארצות הברית בזמן ירי, במהלך אימון בשטחי האמירויות הערביות המאוחדות.
תותח-הוביצר TRF1 צרפתי (155 מילימטר)
מכנס של תותח-הוביצר M109 של ארצות הברית
תמונה 1: הוביצר 105 מ"מ ממלחמת העולם השנייה, המוצב כאנדרטה באתר קרב טורטקאן ממלחמת העולם הראשונה
הוביצר מתנייע פאנצרהאוביץ (PzH 2000) של הצבא הגרמני.
צוות המרינס של ארצות הברית יורים בהוביצר M198 במהלך המלחמה בעיראק (2004).
תותח M109 "דוהר" של צה"ל באימונים.
החלוץ (סרט)

| --- | --- |
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט אילם 
 
החלוץ הוא סרט ראינוע אבוד שצולם במצלמת 35 מ"מ Full Frame בשחור-לבן. הסרט צולם  בארץ ישראל בשנת 1927 על ידי חברת "מולדת".  זה היה ניסיון ראשון להפקת סרט באורך מלא, אחרי שורה של הצעות, רעיונות והפקות קצרות של דוקודרמות וסרטי פרסומת על ידי "הקינו סטודיו מולדת". 
הבמאי, התסריטאי והשחקן הראשי היה אלכסנדר פן.
עלילה

גיבור הסרט הוא דוד שטרן, יהודי יליד אוקראינה שעולה לארץ ישראל מתוך אידיאלים ציוניים. בארץ ישראל שטרן נתקל במציאות הקשה של אבטלה ומחסור שפוגמים באמונתו באידיאל הציוני והוא מחליט לחזור הביתה לברית המועצות, הן בשל התנאים החומריים והן בשל בקשתה של אמו הקשישה. אולם, ממש לפני העזיבה הוא נפגש עם חבר שנוזף בו על חולשת האופי שהוא מגלה, וזה, יחד עם שיחותיו עם כמה מוותיקי עולי ביל"ו, גורמים לו להתחרט על החלטתו לרדת מן הארץ והוא קורע את דרכונו.
הפקה

מפיק הסרט היה ירושלים סגל והצלם נתן אקסלרוד.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 1927 ברחובות ותל אביב. צילום סצנה ברחוב הרצל בה שטרן נראה בלבוש בלוי סחבות ומתמוטט מחמת רעב עוררה את תגובת העוברים והשבים שלא הבינו שמדובר בצילומי סרט וניסו לעזור לפן[דרוש מקור]. כאשר הועמדו על טעותם וגילו שמדובר בסרט הזעיקו את המשטרה שהחרימה את הצילומים. בכתבה שהתפרסמה בעיתון "דבר" נטען שמדובר בתעמולה אנטי ארץ ישראלית שממומנת מחו"ל וכל מטרתה ליצור מקסם שווא של תנאי מצוקה גדולים ששוררים בארץ ישראל.
במכתב למערכת "דבר" השיב פן על טענות אלו וטען שמדובר רק בקטע שהוא חלק מסרט שמתאר סיפור ציוני של חלוץ והוא בעל מוטיבים שמטרתם לעשות דווקא תעמולה לארץ ישראל ולרעיון הציוני. אולם, הנזק כבר נעשה והפרסום הרע לסרט הִקשה על סגל להשיג מימון להמשך הצילומים. כמו כן, בין הצוות המקצועי של הסרט פרצו ריבים –  הבמאי פן והצלם אקסלרוד לא הסכימו על מבנה סצנות הסיום, סגל כעס על אקסלרוד בגלל מה שחשב לחוסר מקצועיות שלו.
בספר האוטוביוגרפי ירושלים בתל אביב טען ירושלים סגל כי כיוון שעיקר הסרט צולם ברחובות, הוא לא צפה בהתקדמותו משום שהיה עסוק בעבודתו כמתרגם. משהתפנה והגיע יום אחד לאתר הצילומים, התברר לו כי הצוות, שהיה צריך לצלם את בת האיכר בה מתאהב החלוץ רוכבת על סוסה אצילה, וצילם אותה במקום זאת על סוסת עבודה בהריון מתקדם. חוסר הרצינות שראה הרתיח אותו והוא החליט להפסיק את הצילומים.
בסופו של דבר הוסרטו רק 25 דקות מהסרט והוא מעולם לא יצא לאור או הוקרן על גבי המסך הגדול. התשליל של הסרט עלה באש בדליקה שהייתה במשרדו של סגל ב-1965.
במוטיב של "ירידה מהארץ בגלל יאוש מהמצב" השתמשו בסרטים רבים, למשל, "זאת היא הארץ" של ברוך אגדתי מ-1935.
הערות שוליים

↑  לצורכי תעמולה אנטי א"ית, דבר, 28 באוקטובר 1927
↑  אלכסנדר פן, לצלום ברחוב הרצל בת"א, דבר, 8 בנובמבר 1927
↑  "ירושלים בתל אביב"
הליוטאיים

| הליוטאיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הליוטאיים
סוג:: הליוטה
שם מדעי
 Hyliotidae ‏סווינסון, 1837

הליוטאיים (שם מדעי: Hyliotidae) היא משפחת עופות מסדרת ציפורי שיר החיים רק באפריקה שמדרום לסהרה. במשפחה סוג אחד - הליוטה (Hyliota) ובו 11 מינים. בעבר סווגו המינים במשפחת הסבכיים לאחר מכן למשפחות דבלולי עיניים, מלקונוטוסים ובהמשך לחטפיתיים ולבסוף כמשפחה עצמאית.
אלו ציפורים באורך 14 ס"מ והן בעלות נוצות כחולות-צהובות ובעלי מקור מחודד מעט ומעוקל מטה. הן חיות בצמרות יערות הגשם ומחפשים חרקים למאכל. הם לא חיים בלהקות אך יצטרפו לקבוצות אכילה.
הם מונוגמיים וטריטוריאליים ויתקפו כל ציפור מסיגת גבול.
מינים

Hyliota australis
Hyliota flavigaster
Hyliota usambara
Hyliota violacea
המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל

| --- | --- |
סמליל המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל

בניין מטה סוכנות החלל הצרפתית בפריז
 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 סוכנות בת:  Astroparticle and Cosmology Laboratory 
 תאריך הקמה:  19 בדצמבר 1961 
 ממשלה:  ממשלת צרפת
 מטה מרכזי:  איל-דה-פראנס, פריז פריז
 עובדים:  2.400 (2019)
 תקציב:  2.78 מיליארד אירו (2020)
 cnes.fr
 קואורדינטות:  48°51′41″N 2°20′43″E﻿ / ﻿48.86150775°N 2.3451602777778°E﻿ / 48.86150775; 2.3451602777778
 he
 
המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל (בצרפתית: Le Centre national d'études spatiales, מוכר בראשי תיבות: CNES) הוא גוף ממשלתי צרפתי שנועד לקיים פעילות מחקרית ותעשייתית בתחומי חלל, כולל תכנון ובניית לוויינים, משגרים ותיאום המאמצים של צרפת בתחום החלל. גוף זה שנוסד ב־1961, משמש כסוכנות החלל הצרפתית.
מטרת העל של CNES, המוצהרת על ידה רשמית היא ”להמציא את מערכות החלל של העתיד, להביא טכנולוגיות חלל לכדי בשלות ולהבטיח את עצמאות צרפת בגישה לחלל”. מיעדים אלה נגזרים תחומי הפעולה השונים של CNES, שחלקם מבוצעים תחת המטריה הכוללת של סוכנות החלל האירופית, אשר צרפת הייתה בין מייסדיה.
הליום ליתיום

| --- | --- |
 כתיב כימי:  HeLi 
 מספר CAS:  12162-15-1
 
הליום ליתיום (HeLi) הוא תרכובת פולרית פרמגנטית של הליום וליתיום, היסודות הכימיים מספר שתיים ושלוש. התרכובת היא גז בצפיפות נמוכה בטמפרטורת החדר בלחץ של אטמוספירה. האטומים בגז נמשכים על ידי קשרי ואן דר ואלס. התרכובת יכולה לשמש לסינתזה של דימרי הליום. HeLi התגלה לראשונה ב-2013 על ידי אבלזציה בלייזר. HeLi מגיב עם נחושת ליצירת תרכובת HeLi-Copper שיכולה לסייע לחקירת אפקט אפימוב.
הערות שוליים

1 2 3 4  Bretislav Friedrich, A Fragile Union Between Li and He Atoms, American Physical Society, 2013
החברה הימית להובלת פרי

החברה הימית להובלת פרי הייתה חברת ספנות ישראלית פרטית שפעלה ברחבי העולם בשנים 1962–1977 והתמחתה בהובלת מטענים בקירור. מרכז החברה היה בחיפה.
הקמת החברה

את הקמתה של "החברה הימית להובלת פרי" יזם איש העסקים רב חובל מילה ברנר. ברנר, שכבר בהפלגתו הראשונה כצוער בצי הסוחר (ערב מלחמת העולם השנייה) נתקל בצרכים המיוחדים של הובלת תוצרת חקלאית בדרך הים, בחן את השוק העולמי של ההובלה בקירור בסוף שנות ה-50 והגיע למסקנה כי השקעה בתחום זה צפויה להשתלם כלכלית מכמה סיבות עיקריות:
הדרישה להובלה בקירור מחצי הכדור הדרומי לחציו הצפוני גדלה עם עליית רמת החיים;
מרבית צי ההובלה בקירור בעולם הן אוניות מיושנות;
נפח אוניות אלה עונה בקושי על הדרישות הקיימות;
האוניות נמצאות בבעלות מפעילים קטנים רבים.
הוא רתם לרעיון את יעקב מרידור, שותפו בחברת הדיג "אטלנטיק", ושניהם הקימו בשנת 1962 את "החברה הימית להובלת פרי". מרידור הצליח לגייס משקיעים למיזם החדש, ואילו ברנר גייס צוות הקמה מקצועי שכלל מהנדסי אוניות וארכיטקטים ימיים, מהנדסי חשמל, מומחי קירור, טכנאים, כלכלנים ואנשי כספים.
צי האוניות

כל אוניות החברה תוכננו ונבנו מראש בהתאם לייעודן, תוך הקפדה על מהירות גבוהה (20 קשר ויותר), על גודל (למרבית האוניות היה נפח אחסנה בקירור של יותר מ-400,000 רגל מעוקב) ועל טכנולוגיות חדישות בתחום הקירור. בהמשך, עם התפתחות הטכנולוגיות, נבנו אוניות עם חדרי מכונות לא-מאוישים ועם שליטה ממוחשבת בטמפרטורת המחסנים.
ברנר, שהתנסה במלחמת העולם השנייה בהפלגה באוניות סוחר שגויסו למשימות תובלה צבאיות, הנחה את המתכננים לדאוג לחיזוקים במחסני אוניות הקירור, כך שהאוניות יוכלו, במקרה הצורך, להוביל תחמושת וציוד צבאי. כמו כן הונחו המהנדסים לדאוג לחיזוק הסיפון האחורי, כך שמסוק יוכל לנחות עליו.
בשנת 1963 החלה בניית האונייה הראשונה של החברה, "לימון-קור", במספנות "אקרס" בנורווגיה, שם כבר היו לבעלי "החברה הימית" קשרים (בענייני חברת הדיג "אטלנטיק"). הספינה הושקה בקיץ 1964 ובתוך שנה הושלמה בנייתן של עוד שלוש אוניות אחיות. בהמשך בנתה "החברה הימית" עוד אוניות קירור בנורווגיה, אך אוניות נבנו גם במדינות אחרות ובהן דנמרק, גרמניה ובריטניה.
בשיא פעילותה הפעילה "החברה הימית" 42 אוניות (חלקן אוניות חכורות ואוניות בניהולה), שהפליגו בדגלי ישראל, בריטניה וגרמניה ("החברה הימית" החזיקה בכמחצית מנפח ההובלה בקירור של אוניות מודרניות בעולם).