stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Telephone
רקע וכתיבה

"Telephone" נכתב במקור על ידי גאגא עבור אלבום האולפן השישי של הזמרת בריטני ספירס, Circus משנת 2008, אך ספירס דחתה אותו. בהמשך, הקליטה גאגא את השיר בשיתוף פעולה עם ביונסה עבור The Fame Monster. גאגא הגיבה על הנושא באומרה כי, "כתבתי אותו בשבילה (ספירס) לפני זמן רב והיא פשוט לא השתמשה בו לאלבום שלה. זה בסדר כי אני אוהבת את השיר ואני יכולה לבצע אותו עכשיו". גרסת הדמו של ספירס עבור השיר הודלפה במאי 2010. בנוסף, האורחת המקורית בו הייתה אמורה להיות ספירס, אך בסופו של דבר גאגא הפכה את ביונסה לסולנית המוצגת במקום. ההשראה העיקרית מאחורי השיר הייתה הפחד של גאגא מ-"מחנק" מכיוון שהיא חשה כי לעיתים רחוקות היא מוצאת זמן פשוט להשתחרר וליהנות. בראיון אמרה כי,
”פחד מחנק - משהו שיש לי או פחד שלעולם לא אהיה מסוגלת להנות... מפני שאני כל כך אוהבת את העבודה שלי, אני באמת מתקשה לצאת ולבלות... אני לא הולך למועדוני לילה ואתה לא רואה תמונות שלי נופלת ממועדון שיכורה. אני לא הולכת. - וזה מפני שכשאני בדרך כלל הולכת ואז, אתה יודע, ויסקי וחצי, ואני נאלצת לחזור לעבודה”.
במאי 2011 אמרה גאגא כי "הקשר הרגשי שלה" עם השיר היה קשה. כשנשאלה אם זה מפני שהשיר נכתב במקור לבריטני ספירס, היא ענתה: "ובכן זה לא בדיוק מה שקרה, אבל אני לא רוצה להתעמק בזה. אני יכולה להתעמק בזה אם תפנה לזה, אוף... אבל בסופו של דבר התמהיל ותהליך סיום ההפקה הלחיץ אותי מאוד. אז כשאני אומרת שזה השיר הכי גרוע שלי זה לא קשור לשיר, רק הקשר הרגשי שלי אליו".
רקע וכתיבה > הרכב

השיר נכתב על ידי גאגא, רודני ג'רקינז, לשון דניאלס,‏ לאזונטה פרנקלין וביונסה והוא מבוצע כדואט בין גאגא לבין נואלס. נואלס מתחילה לשיר רק באמצע השיר, ובכל בית שלאחריו. השיר מתחיל כאשר גאגא שרה בקול חלש לקול נבל. על פי תווי השיר שפורסמו באתר MusicNotes.com, השיר הוא בעל משקל של ארבעה רבעים, ובעל מקצב של 120 ביטים לשנייה. על פי מילות השיר, גאגא נמצאת במועדון. בזמן שהותה שם, חברה ממשיך להתקשר אליה, אולם היא לא יכולה לענות, משום שהיא מחזיקה משקה ורוקדת. בסוף השיר, נשמע משיבון סלולרי. על פי סלנט מגזין, השיר מדבר גם על כך שגאגא מעדיפה לרקוד ברחבת הריקודים מאשר לענות לטלפון. על פי גאגא, הטלפון שמוזכר בשיר הוא אינו טלפון פיזי, אלא אדם שנמצא בראשה, ודוחק בה לעבוד קשה יותר.
ביקורת

השיר זכה ביציאתו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. מייקל האברד מהאתר MusicOMH אמר כי השיר היה "כנראה הדבר הטוב ביותר כאן (The Fame Monster)". הוא החמיא גם ל-"גשר המבריק" ולסיום השיר שבו השיחה עוברת לתא הקולי שלה. באתר פופג'ויסטיק נכתב: "זה מעט דומה לשירה של גוון סטפני "?What You Waiting For", מכיר את שירו של הזמר טימבלנד "The Way I Are", ועוד חמישים דברים אחרים. מבנה השיר מסעיר למדי." כותב הכתבה החמיא גם לשיתוף הפעולה בין ביונסה לבין גאגא, וכתב עליו שהוא "מבריק". באתר פופמאטראס נכתבה ביקורת חיובית על השיר, ונאמר בה כי: "שיתוף הפעולה מוכיח את עצמו כאחד מהשירים המסעירים ביותר שגאגא הוציאה". עוד הוסיפה הביקורת, כי השיר הופך לאחד השירים הבולטים במיני אלבום, The Fame Monster". במגזין הבילבורד ניתנה ביקורת חיובית לשיר בה נאמר כי, "בעוד השיר פורץ דרך קיר של צפצופים סלולריים וחוזר להפקה פשוטה, גאגא וביונסה השאירו את המאזין עם אפשרות אחת: להיכנע לרחבת הריקודים". במגזין הטיימס, נכתב כי: "כניסתה של ביונסה באמצע השיר לקולות רינגטונים של טלפונים, מוסיפה הרגשה של כאוס מוחלט".
השיר דורג ברשימת 25 השירים הטובים ביותר של 2010 של רוב שפלד ממגזין הרולינג סטון. בשנת 2011 הוכנס השיר לחבילת "ליידי גאגא" לסדרת משחקי המגע "טאפ טאפ" (Tap Tap), יחד עם עוד חמישה משיריה: "Bad Romance, "Speechless", "Poker Face", "Alejandro", ו-"LoveGame".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ לשיר צולם ב-28 בינואר 2010 על ידי הבמאי יונס אוקרלונד. הוא תוכנן להתפרסם בפברואר 2010, אך יציאתו נדחתה למרץ, חודש מאוחר יותר. הווידאו הוצג לראשונה ב-11 במרץ 2010 בערוץ E!‎ ובערוץ ה-VEVO הרשמי של גאגא. לקליפ יצא גם וידאו שמראה את הקליפ מצולם מאחורי הקלעים שקיבל מעל 15 וחצי מיליון צפיות עד היום.
בטקס ה-VMA 2010, היה מועמד הקליפ בשלוש קטגוריות, "הכוריאוגרפיה הטובה ביותר", "וידאו השנה" ו"שיתוף הפעולה הטוב ביותר", כאשר זכה רק באחרון, ובאחרים הפסיד לטובת "Bad Romance", הסינגל הקודם של גאגא.
הקליפ מהווה המשך לעלילת הקליפ לשיר Paparazzi של גאגא. בתחילת הקליפ מובלת גאגא לתא כלא. לאחר שיחת טלפון, יוצאת גאגא אל הרחוב ונפגשת עם ביונסה, והשתיים מתכננות את פשען הבא. הן נכנסות אל מסעדת "דיינר", מסעדה אמריקאית טיפוסית, שם פוגשת ביונסה את בן זוגה ומרעילה אותו, אך הוא לא מת. בסצנה אחרת, מכינה גאגא סנדוויצ'ים ושופכת עליהם רעל. אותם סנדוויצ'ים מרעילים את בן זוגה של ביונסה, שנחנק ומת, כמו גם את שאר הסועדים. לבסוף מדווח כתב חדשות על פעולותיהן של גאגא ושל ביונסה, כאשר באותו הזמן לבושות השתיים בבגדי לוויה אירופאים מסורתיים. הקליפ גרף מעל 415 מיליון צפיות בערוץ ה-YouTube הרשמי של גאגא, נכון לינואר 2022. לקליפ יצאה גם גרסה מצונזרת שלא כוללת מספר תכנים פרובוקטיביים של הקליפ.
שבחים

מבקרי מוזיקה רבים מארגונים וגופי תקשורת שונים הכלילו את השיר לסיכום השירים הטובים ביותר לשנת 2010. קרולין סולייואן ממגזין הגרדיאן דירגה את השיר במקום השלישי ברשימתה 5 הרצועות הטובות ביותר לשנת 2010. טום יואינג ממגזין הגרדיאן דירג את השיר במקום השני באותו רשימה. בסקר השנתי של "Pazz & Jop" השיר דורג במקום ה-16 בשנת 2010 ברשימת "השירים הטובים ביותר". במגזין הרולינג סטון רוב שפילד הניח את "Telephone" במקום השלישי ברשימת "25 הסינגלים המוצלחים של 2010", והוסיף כי השיר הוא "התמוטטות על רחבת הריקודים" ועל ביונסה שהיא "כוכב הפופ הכי לא משוגע בזמננו מנסה להעמיד פנים שהיא משוגעת כמו גאגא למשך מספר דקות". האתר פיצ'פורק שם את השיר במקום ה-55 ברשימת "טופ 100 השירים של 2010". באותה שנה "Telephone" נכלל גם ברשימות סוף השנה ב-"PopMatters" במקום ה-29 ברשימת שירי 2010 הטובים ביותר וב-"MTV News" במקום ה-10. ב-26 באפריל 2010 גארי טרוסט מהבילבורד הציב את השיר במיקום הרביעי ברשימת "עשרת שיתופי הפעולה הנשיים הטובים ביותר" בכול הזמנים עד לאותה תקופה.
בשנת 2010, "Telephone" הועמד לקטגוריית "השיר האהוב" בטקס פרסי ניקלודיאון אוסטרליה אך לא זכה ובאותה קטגוריה בטקס פרסי בחירת הקהל ה-37. בשנה לאחר מכן היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "שיתוף הפעולה בז'אנר הפופ הטובה ביותר" בטקס ה-53. הוא גם הוכתר כאחד השירים המבוצעים ביותר בטקס פרסי הפופ של ASCAP. ב-2011 בטקס פרסי ה-"BMI" השיר הצליח לזכות ב-2 פרסים שונים בקטגוריות, "הוצאת שיר השנה", "השיר המוערך ביותר". סך הכול גאגא זכתה ב-9 פרסים באותו ערב עם ההכתרה "כותבת השירים של השנה ב-BMI". בנוסף קיבלה 2 מועמדויות לטקס "Virgin Media Music Awards" בקטגוריות "השיר הטוב ביותר", ו"שיתוף הפעולה הטוב ביותר" שזכתה בו.
מסחר

בנובמבר 2009, בעקבות מכירות דיגיטליות חזקות, השיר באירלנד, באוסטרליה ובהממלכה המאוחדת, הופיע לראשונה במקומות ה-23, 29, ו-30 בהתאמה. השיר הופיע לראשונה במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית במקום ה-30 בתאריך ה-12 דצמבר 2009 בשל מכירות דיגיטליות. לאחר שבועות של שינוי במצעד, "Telephone" הגיע לשיאו במקום השלישי והפך לסינגל השישי ברצף שלה בעשרת המובילים במצעד. ב-27 בפברואר 2010 השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד. ב-15 במרץ 2010, בילבורד הודיע כי השיר הגיע לפסגת מצעד שירי הפופ, ובכך הפכה גאגא לאמן היחיד בהיסטוריה שהכניס את ששת הסינגלים הראשונים שלו למקום הראשון. הוא גם היה לשיר השישי של ביונסה בפסגת המצעד. נכון לאפריל 2016, "Telepohne" מכר מעל 3,400,000 הורדות דיגיטליות בארצות הברית.
באוסטרליה, השיר הגיע לשיאו במקום השלישי במצעד הסינגלים הרשמי, והוסמך כתואר פלטינה משולשת על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של אוסטרליה" (ARIA) עבור מכירות של 210,000 עותקים. בניו זילנד, השיר הופיע לראשונה במקום ה-31 והפך להופעת הבכורה הגבוהה ביותר באותו שבוע. בסופו של דבר הגיע לשיאו במקום השלישי במצעד. "Telephone" הגיע לראשונה במקום ה-14 במצעד קנדה הוט 100 ובשיאו טיפס לעוד כעשרה מקומות והגיע למקום השלישי. מה שהופך אותו לסינגל השלישי ברצף של גאגא במקום זה במדינה. בנוסף השיר קיבל תואר פלטינה משולשת על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של קנדה" (CRIA) עבור מכירות של מעל 240,000 הורדות דיגיטליות.
בהממלכה המאוחדת, "Telephone" הגיע למקום ה-12 ביציאתו במצעד הסינגלים הבריטי ב-14 במרץ 2010. הוא טיפס למקום הראשון במצעד בשבוע שלאחר מכן, והיה הרביעי של גאגא והחמישי של ביונסה בפסגת המצעד. הוא מכר כ-720,500 עותקים במדינה החל מחודש ספטמבר 2016, וקיבל תואר פלטינה על ידי "איגוד תעשיית ההקלטות של בריטניה". "Telephone" הוא הסינגל השלישי הנמכר ביותר בבריטניה לעשור ה-2010. באירלנד, השיר הופיע לראשונה במקום ה-26 ועלה לשני לפני שהגיע בשבועו השלישי למקום הראשון. "Telephone" הגיע בשוודיה למקום ה-32 במצעד הסינגלים השוודי, ולעשרת המובילים במקום השלישי בהונגריה. הוא מכר כ-7.4 מיליון עותקים ברחבי העולם בשנת 2010, ועד היום מעל ל-14 מיליון ובכך, הוא הסינגל השלישי של גאגא שנכנס לרשימת הסינגלים הנמכרים בכול הזמנים.
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | פרס | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרסי בחירת הנוער | בחירת מוזיקה: שיתוף פעולה | מועמדות |  |
| 2010 | תקליט השנה (הממלכה המאוחדת) | תקליט השנה | מקום שני |  |
| 2010 | פרסי המוזיקה של Rockbjörnen (שוודיה) | השיר הזר של השנה | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון אוסטרליה | השיר האהוב ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו של MuchMusic | האמן הבין לאומי האהוב ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו של MuchMusic | הווידאו קליפ הבין לאומי של השנה - אמן | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | הכראוגרפיה הטובה ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | קליפ השנה | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2010 | פרסי המוזיקה של Virgin Media | שיתוף הפעולה של השנה | זכייה |  |
| 2010 | פרסי המוזיקה של Virgin Media | הסינגל הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי המוזיקה של Virgin Media | הווידאו הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו קליפים של הממלכה המאוחדת | הווידאו הבין לאומי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2010 | פרסי הווידאו פליי של MTV | וידאו פלטינה | זכייה |  |
| 2010 | ספר השיאים של גינס | המיקום המוצר ביותר בווידאו קליפ | זכייה |  |
| 2010 | פרסי המוזיקה של Telehit (מקסיקו) | וידאו השנה | זכייה |  |
| 2011 | פרסי מוזיקת הפופ של ASCAP | השיר המבוצע ביותר | זכייה |  |
| 2011 | פרסי מוזיקת הפופ הבין לאומית של Poll | טופ עשרת שירי הזהב הבינלאומיים המובילים | זכייה |  |
| 2011 | פרסי מוזיקת הפופ הבין לאומית של Poll | שיר סופר הזהב | זכייה |  |
| 2011 | פרסי המגזין Gaygalan | השיר הבין לאומי של השנה | זכייה |  |
| 2011 | פרסי הפופ של BMI | פרס שיר מנצח הפרסים | זכייה |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה של NRJ | הווידאו קליפ של השנה | זכייה |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה של NRJ | להקה / שיתוף פעולה / להקת השנה הבינלאומית | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה של בילבורד | טופ שיר הדאנס/אלקטרוני | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי הגראמי | פרס הגראמי לשיתוף הפעולה הקולי הטוב ביותר לשיר פופ | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי מוזיקת דיסק הדאנס הבין לאומית | הווידאו קליפ הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה של MYX | הווידאו קליפ הבין לאומי האהוב ביותר | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי בחירת הקהל | הווידאו קליפ האהוב | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי בחירת הקהל | השיר האהוב | מועמדות |  |
| 2011 | פרסי המוזיקה Space Shower | הווידאו קליפ הבין לאומי של השנה | מועמדות |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 3× | 210,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 15,000 |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 3× | 240,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה | 30,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 150,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 150,000 |
| איטליה (FIMI) | פלטינה | 30,000 |
| יפן (RIAJ) (Cell version) | זהב | 100,000 |
| יפן (RIAJ) (PC version) | זהב | 100,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 15,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה | 40,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 15,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 1,000,200 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 6× | 6,550,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 14,000,000 |
אחמד אבן פדלאן

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה-10 בגדאד 
 פטירה:  המאה ה-10
 לאום:  ערבי
 תקופת הפעילות:  921–922
 מספר מסעות:  1
 אזורים שחקר:  אזורים בדרך מבגדאד לבולגריה של הוולגה
 
כתב יד של אבן פדלאן
אחמד אבן פדלאן (בערבית: أحمد بن فضلان بن العباس بن راشد بن حماد) היה נוסע ערבי, מזכיר השגריר ששלח הח'ליף העבאסי אל-מקתדר אל האלטבר הבולגרי, אלמיש, ב-21 ביוני 921. מטרת המשלחת אינה ברורה באופן חד משמעי. ייתכן כי נשלחה על מנת לבסס ולחזק את הקשרים של החליף הסוני עם השליטים המוסלמיים בבולגריה. אפשרות אחרת היא כי המטרה הייתה כלכלית בעיקרה ונועדה לאפשר מעבר סחורות ומשלחות באופן בטוח.
במהלך המסע הממושך (שארך כמעט שנה) מבגדאד עד בולגריה של הוולגה רשם אבן פדלאן את אירועי המסע, מנהגי העמים שפגש בדרכו והתרשמויות ששמע על עמים אחרים. המסע התארך גם משום שנועד לעקוף את ממלכת הכוזרים, אולם, למרות שלא עבר דרך כוזריה, רשם פדלאן ידיעות, מפי השמועה, על הכוזרים ומנהגיהם. העתק של רישומי אבן פדלאן נמצא ותורגם על ידי המזרחן הטורקי זקי ולידי טוגאן (1939), ותוכנו מספק ידיעות רבות על מנהגי התקופה ועל העמים שחיו באזור ממלכת הכוזרים.
אבן פדלאן ומשלחתו אינם מוזכרים על ידי היסטוריונים אחרים. המקור היחיד אודות מסעו זה הוא חיבורו שלו, הנקרא "רסאלה" (כך אצל יאקות) או "כתאב" (כך בכותרת החיבור עצמו).
אבן פדלאן במדיה האמנותית

בשנת 1999, יצא לאקרנים סרט על מסעו של אבן פדלאן, בשם "הלוחם ה-13" (אנטוניו בנדרס בתפקיד אבן פדלאן). הסרט אמנם מציג את מסעו עד לבולגריה של הוולגה אך שם העלילה משתנה כאשר הוא מפליג עם קבוצת ויקינגים לארץ מולדתם. לאחר ההגעה הוא נקלע למלחמה בין הוויקינגים לשבט עוין המאיים על עמם. הוא נבחר להיות הלוחם ה-13 מבין ה-12 האחרים שעתידים להנהיג הלחימה. הסרט אינו היסטורי, שהרי אבן-פדלאן חוזר למזרח התיכון לאחר סיום תפקידו בבולגריה של הוולגה. הסרט מבוסס על הספר "אוכלי המתים" של מייקל קרייטון
לקריאה נוספת

החיבור בערבית
אחמד אבן פדלאן - מבגדאד אל גדות הוולגה, מסע אבן פדלאן אל ארץ הבולגארים (תרגמה מערבית והוסיפה מבוא והערות: אלה אלמגור). הוצאת אוניברסיטת תל אביב, תש"ף, 2019
אחמד אבן פדלאן – מסע אבן פדלאן (תרגם מערבית, הוסיף מבוא והעיר: יהונתן הרשקוביץ), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.
Ibn Fadlan’s journey to Russia: a tenth-century traveler from Baghad to the Volga River, translated with commentary by Richard N. Frye. Princeton: Markus Wiener Publishers, 2006
הערות שוליים

↑  M. A. Shaban, Islamic History, a New Interpretation. 2. A.D. 750-1055 [A.H. 132-448], Cambridge, 1976, pp. 148-51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298217905171  PLWABN: 9810584180005606  BIBSYS: 90176791  BnF: cb11908144p (data)  CiNii: DA06218697  GND: 100997996  ISNI: 0000 0003 8596 9410  LCCN: n84083339  NDL: 00444182  NKC: jo2016924061  NTA: 070066949  RERO: 02-A021916826  SELIBR: 191286  SUDOC: 026929651  TDVİA: ibn-fadlan  VcBA: 495/21034  VIAF: 165728260   WorldCat (עם VIAF): 165728260
אחמד אויחיא

אחמד אוּיָחְיָא (בערבית: أحمد أويحيى; נולד ב-2 ביולי 1952) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אלג'יראי אשר כיהן כראש ממשלת אלג'יריה.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

אויחיא נולד בכפר איבודררן באלג'יריה  ב-2 ביולי 1952. את לימודיו בבית ספר יסודי עשה באלג'יר ואת השכלתו התיכונית למד בבית ספר תיכון אל-אידריס. בשנת 1972, אויחיא הצטרף לבית הספר ללימודי דיפלומטיה באלג'יר והתמחה בדיפלומטיה.  בשנת 1976 עזב את ההתמחות בדיפלומטיה על מנת לשרת בצבא אלג'יריה בין השנים 1978-1976.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1979 הוא הצטרף למשרד חוץ האלג'יראי. במהלך כהונתו במשרד, הוטל עליו ניהול המחלקה לענייני אפריקה. ב-1980 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של שגריר של אלג'יריה בחוף השנהב, כיהן בתפקיד זה עד 1982. בשנת 1982 הוא מונה להיות היועץ לענייני חוץ של ראש משלחת אלג'יריה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק. הוא היה יועצו של שר החוץ של אלג'יריה מ-1990 עד 1991 ולאחר מכן כיהן כשנתיים בתור שגריר אלג'יריה במאלי.
בסוף 1995 היה המועמד המוביל לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה וניצח בבחירות. עם בחירתו של עבד אל-עזיז בותפליקה לנשיאות אלג'יריה ב-1998 התפטר מתפקידו כראש הממשלה. המצב הכלכלי הקשה שאלג'יריה הייתה שקועה בו מאז מלחמת האזרחים האלג'יראית הוביל לפופולריותו בקרב הציבור האלג'יראי. בשנת 2003 חזר לתפקיד וכיהן בתפקיד עד שנת 2006.
אחרי שהיה מעורב בפגישות דיפלומטיות בינלאומיות בשנת 2008, נקרא אויחיא לשוב תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא בותפליקה. בהשבעתו השלישית והאחרונה, הוא התחייב "להמשיך ליישם את תוכנית המדיניות של נשיא הרפובליקה".
העיתונות הזרה והמקומית הגיבה על היחסים הסוערים שבין אויחיא ובותפליקה, הרי שניהם לא מאותה מפלגה ודעותיהם חלוקות בנושאים רבים.
כהונתו של אויחיא הסתיימה ב-3 בספטמבר 2012, והוא הוחלף על ידי עבד אל-מאלכ סלאל. ב-16 באוגוסט 2017 חזר לכהן כראש הממשלה, אך הוחלף שוב ב-12 במרץ 2019 על ידי נור א-דין בדווי.
הערות שוליים

1 2  תפקידיו השונים של אויחיא (באנגלית)
↑  Algerian president brings back Ouyahia for third stint as PM
↑  Ouyahia peut-il durer?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1180481216  VIAF: 9219155286660787180003   WorldCat (עם VIAF): 9219155286660787180003 
אויחיא עם נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, 2010
XXL

| --- | --- |

 תדירות:  חודשי
 סוגה:  מוזיקה
 מו"ל:  טונסקוור מדיה
 עורך ראשי:  פרדו עלי
 תאריכי הופעה:  1997–הווה (כ־27 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  1093-0647
 xxlmag.com
 
XXL הוא מגזין מוזיקת היפ הופ אמריקאי שהוקם בשנת 1997, המופץ על ידי טונסקוור מדיה (אנ').
היסטוריה

באוגוסט 1997, האריס פבליקיישנס פרסמו את המהדורה הראשונה של XXL. היא הציגה את הראפרים ג'יי זי ומאסטר פי בכריכה כפולה. בדצמבר 2006, השתלט XXL על מפיק ההיפ-הופ ועל התקליטן של המגזין Scratch (אנ') (מגזין נוסף בבעלות האריס פבליקיישנס), ומיתג אותו מחדש כ-XXL Presents Scratch Magazine. עם זאת, Scratch נסגר פחות משנה לאחר מכן בספטמבר 2007.
כותרים אחרים עם רימות מוגבלות הושקו תחת המותג XXL, בהם Hip-Hop Soul,‏ Eye Candy ו-Shade45.‏ המגזין פרסם פרויקטים מיוחדים רבים אחרים, כולל תוכניות סיור, מיקסטייפים ותקליטורי DVD בלעדיים. XXL גם מתחזק אתר פופולרי המספק חדשות היפ הופ יומיות, תכנים מקוריים ותוכן מהמגזין.
בשנת 2014 רכשה טונסקוור מדיה (אנ') את XXL, והמגזינים‏ King ו-Antenna של האריס פבליקיישנס.
ב-14 באוקטובר 2014, טונסקוור הודיעה כי תמשיך בפרסום המודפס של XXL. בדצמבר 2014, דיווחה החברה כי המגזין ייצא לאור על בסיס חודשי.
היסטוריה > עורכי עבר

עורכי העבר של המגזין כוללים את רג'ינלד סי דניס (לשעבר מ-The Source), שינה לסטר (לשעבר העורכת הראשית של RapPages ועורכת המוזיקה של Vibe), אליוט וילסון (לשעבר מ-The Beat Down Newspaper, אגו טריפ ו-The Source, כיום נמצא במשבצת מספר 7 ברשימת ה"דיגיטל 30" של The Source) ודאטון תומאס (העורך הראשי לשעבר של King).
במאי 2009 התפטר דאטון תומאס מ-XXL והעורכת והמנהלת ונסטה סטן, שעבדה ב-XXL מאז 1998, מונתה לעורכת הראשית החדשה.
היסטוריה > מהדורות מיוחדות

באוגוסט 2005 חברו אמינם ו-XXL להוצאת מהדורה מיוחדת בשם XXL Presents Shade 45, שנועדה לתת חשיפה מקסימלית ל-Shade 45 כתחנת רדיו ובמקביל לתת חשיפה מקסימלית לחברת התקליטים שיידי רקורדס גם כן, כמו גם תקליטני הרדיו והאמנים של ג'י יוניט רקורדס.
מו"ל בכיר ב-XXL, ג'ונתן ריינגולד, הצהיר כי בדרך כלל מגזינים המתבססים על אמנים מסוימים אינם חיוביים, אך "מכיוון ש-Shade 45 הוא ערוץ רדיו ראפ אמיתי ולא מצונזר, הנישואין עם המותג XXL היו הגיוניים," בתחושה שזהו מה שיעניין את מעריצי הראפ.
בספטמבר 2006, העלו XXL‏ DVD מיוחד בן 90 דקות בשם XXL DVD Magazine Vol. 1, שהציג ראיונות בלעדיים ותוכן עם ראפרים גדולים כגון 50 סנט, אייס קיוב, פאט ג'ו, פול וול ומייק ג'ונס.
בנובמבר 2008 XXL הוציאה את XXL Raps Volume 1, שכלל מוזיקה של 50 סנט, ג'י יוניט, קומון, ג'ים ג'ונס ופאבולוס.
ב-20 באוגוסט 2013, XXL פרסמו את המהדורה ה-150 שלה, וחגגו 16 שנים להיווסדו של המגזין. הגיליון הציג את שער הסולו הראשון במגזין של דרייק, וראפרים כגון קנדריק לאמאר ו-B.o.B שסקרו אלבומים קלאסיים.
רשימת ה-Freshman Class השנתית

החל משנת 2007 (בדילוג על 2008), XXL מפרסמים את הרשימה השנתית "Freshman Class". הגיליון כולל עשרה אמנים לצפייה, כולם מופיעים על שער המגזין. ברשימה יש היסטוריה של הצגת ראפרים לא ידועים/מחתרתיים, כמו גם אמנים במגמת עלייה. הרשימה מייצרת באז שיווקי משמעותי בקרב מאזינים ואמנים כאחד, והיא זוכה בכך שהעניקה לאמנים רבים את התהילה הראשונית שלהם.
מדי פעם, רשימת ה-Freshman Class עשויה להכיל תוספות נוספות כדי לכלול יותר ראפרים. ברשימות 2011, 2013 ו-2019, לדוגמה, היו 11 ראפרים. במקרה של רשימת 2013, XXL הוסיפו נקודת כבוד נוספת של הראפר צ'יף קיף (אנ') בשל היותו של האמן בכלא במשך שישה ימים, ולכן אינו יכל להשתתף בצילומים בניו יורק. בשנים 2014 ו-2020, כללה הרשימה 12 ראפרים.
בשנת 2018, הצטמצמה הרשימה לתשעה אמנים בעקבות סירוב להופיע מהראפר ליל סקייס, שהאשים את הרשימה של אותה השנה בהונאה. מחליפו של סקייס, הראפר ריץ' דה קיד, דחה את הרשימה גם כן.
רשימת 2020 כוללת, לאחר מותו, ראיון של פופ סמוק שנבחר לאמן הראשון ברשימה לפני מותו.
| שנה | רשימה |
| --- | --- |
2007: סייג'ון, פליאס, ריץ' בוי, גורילה זו, ג'ואל אורטיז, לופה פיאסקו, ליל בוסי, קרוקד איי, פאפוס ויאנג דרו.
2009: וייל, B.o.B, צ'ארלס המילטון, אשר רות', קורי גאנז, בלו, מייקי פאקטז, אייס הוד, קורנסי וקיד קאדי.
2010: ג'יי קול, פיל, ניפסי האסל, פרדי גיבס, ביג שון, ויז קאליפה, או ג'יי דה ג'וסמן, ג'יי רוק, פאשאוון ודוניס.
2011: מיק מיל, ביג K.R.I.T., סיהיי דה פרינס, ליל טוויסט, ילאוולף, פרד דה גודסאן, מק מילר, YG, ליל בי, קנדריק לאמאר ודיגי סימונס.
2012: פיוצ'ר, קיד אינק, דני בראון, פרנץ' מונטנה, מאקלמור, דון טריפ, משין גאן קלי, הופסין, איגי אזליה ורוסקו דאש.
2013: סקולבוי קיו, טרינידד ג'יימס, ג'ואי באדאס, אב-סול, לוג'יק, אקשן ברונסון, קירקו באנגז, טראוויס סקוט, דיזי רייט, אנג'ל הייז וצ'יף קיף.
2014: צ'אנס הראפר, ריץ' הומי קוואן, איסייה ראשד, טיי דולה סיין, ליל דורק, קווין גייטס, טרוי אייב, ויק מנסה, ג'ון קונור, ליל ביבי, ג'ארן בנטון ואוגוסט אלסינה.
2015: פטי ואפ, דג' לואוף, ראורי, קיד קיד, או ג'י מאקו, שיי גליזי, קיי קאמפ, ויינס סטייפלס, טינק וגולד-לינק.
2016: ליל עוזי ורט, ליל יאכטי, קודאק בלאק, דנזל קארי, ג'י הרבו, דייב איסט, ליל דיקי, אנדרסון פאאק, דיזיינר ו-21 סבאג'.
2017: קמאייה, א בוגי ויט דה הודי, PnB רוק, פלייבוי קרטי, אמינה, קאפ ג'י, קייל, אגלי גאד, MadeinTYO ו-XXXTentacion.
2018: סקי מאסק דה סלאמפ גאד, ליל פאמפ, סמוקפורפ, JID, סטפלון דון, בלוקבוי JB,‏ YBN נאמיר, ויפיספיונרל וטריפי רד.
2019: קומטזין, טיארה וואק, דה-בייבי, ליל מוזי, רודי ריץ', קורדאה, YK אוסיריס, ריקו נאסטי, גאנה, בלופייס ומייגן די סטליון.
2020: פולו ג'י, צ'יקה, NLE צ'ופה, ג'ק הארלו, ליל קיד, ליל טיג'יי, פאביו פוריין, קאלבוי, רוד וייב, בייבי קים, 24kGoldn ולאטו.
אמנים שסירבו להיכלל ברשימת ה-Freshman Class כוללים את ניקי מינאז', דרייק, XV, אייסאפ רוקי, יאנג ת'אג, PartyNextDoor,‏ iLoveMakonnen, טורי ליינז, פוסט מאלון, יאנג MA, ג'וינר לוקאס, ליל סקייס, ריץ' דה קיד, בני דה בוצ'ר, ג'וס וורלד, דון טוליבר, דה קיד לארוי וליל טקה.
אולדסמוביל אינטריגו

| --- | --- |

Oldsmobile Intrigue
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אולדסמוביל
 שנות ייצור:  1997 - 14 ביוני 2002
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Oldsmobile Cutlass Supreme (אנ')
 מודל אחריו:  Buick LaCrosse (אנ')
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  W-body (דור שני) של "ג'נרל מוטורס"
 אורך:  4,876 מ"מ
 רוחב:  1,869 מ"מ
 גובה:  1,438 מ"מ
 משקל:  1,567 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,769 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V6 צילינדרים, 3,791 סמ"ק המפיק 195 כ"ס ב-5,200 סל"ד, יחס דחיסה 9.4:1 (יוצר בין השנים 1998–1999)  V6 צילינדרים, 3.6 ליטר המפיק 215 כ"ס ב-5,600 סל"ד (יוצר בין השנים 1999–2002)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מתוצרת "ג'נרל מוטורס" מסוג "4T65-E"
 מהירות מרבית:  203 קמ"ש (מנוע 3,791 סמ"ק)
 מעצב:  "Brigid O'Kane"  "Pete Lawlis" (עיצוב פנים)
אולדסמוביל אינטריגו (באנגלית: Oldsmobile Intrigue) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת חטיבת הרכב אולדסמוביל בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 1997–2002.
"אולדסמוביל אינטריגו"

דגם ה"אולדסמוביל אינטריגו" הוצג לראשונה ב-5 במאי 1997.
הרכבים מדגמי "אולדסמוביל אינטריגו" שיוצרו בשנת 1997 נרשמו כדגמי שנת המודל 1998.
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי רוחבי.
2 כריות אוויר קדמיות.
מערכת שמע - 6 רמקולים.
בקרת אקלים אוטומטית ב-2 אזורים
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.0 שניות (מנוע 3,791 סמ"ק).
"אולדסמוביל אינטריגו" > דרגות גימור "אולדסמוביל אינטריגו"

"GX" (דגם בסיסי).
"GL".
"GLS".
תמונות

"אולדסמוביל אינטריגו"
"אולדסמוביל אינטריגו"
"אולדסמוביל אינטריגו"
"אולדסמוביל אינטריגו"
"אולדסמוביל אינטריגו"
"אולדסמוביל אינטריגו"
ראו גם

אולדסמוביל
אולדסמוביל אלרו
ג'נרל מוטורס
הערות שוליים

↑  המעצב Brigid O'Kane  Brigid O'Kane - Interim Director, School of Design" (PDF).
↑  "אולדסמוביל אינטריגו" nadaguides.com/Cars/Oldsmobile/Intrigue
↑  "אולדסמוביל אינטריגו", שנת 2001 cars.com/research/oldsmobile-intrigue-2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566351705171  LCCN: sh2002000584
אדוארד ניקולס

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1593 (יוליאני) וילטשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 בספטמבר 1669 (יוליאני) (בגיל 76) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 השכלה:  קווינ'ס קולג' 
 פרסים והוקרה
 Knight Bachelor 
 
סר אדוארד ניקולס (אנגלית: Edward Nicholas; ‏4 באפריל 1593 – 1 בספטמבר 1669) היה פוליטיקאי אנגלי שכיהן כמזכיר המדינה של ממלכת אנגליה תחת המלכים צ'ארלס הראשון וצ'ארלס השני.