stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקיבא טבת
הערות שוליים

↑  עקיבא טבת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  מאיר שניצר, הקולנוע הישראלי, הוצאת כנרת, 1994, עמ' 382.
↑  קורות חיים, ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים
↑  על הסרט עתליה, ארכיון הסרטים הישראלי
↑  קורות חיים, ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים
↑  עקיבא טבת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  עקיבא טבת, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312271005171  VIAF: 297730457   WorldCat (עם VIAF): 297730457 
אלון אבוטבול וזאב שמשוני בסרט "אהבה מדרגה ראשונה" (1997)
אלון אבוטבול וחנה אזולאי-הספרי, "אהבה מדרגה ראשונה"
יעקב לידסקי

| --- | --- |

יעקב לידסקי
 לידה:  1868 סלונים, פלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) 
 פטירה:  1 ביוני 1921 (בגיל 53 בערך) כ"ד באייר תרפ"א ורשה, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מקום מגורים:  ורשה
 מקצוע:  מוכר ספרים ומו"ל יידי
 
יעקב לידְסקי (ברוסית (כתיב שלפני הרפורמה): Яков К. Лидскій; בכתב לטיני: J. Lidski; לעיתים לידסקין, ליצקין, Lidskin;‏ 1868, סלונים, פלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) – 1 ביוני 1921, כ"ד באייר תרפ"א, ורשה, פולין) היה מוכר ספרים ומו"ל יהודי ורשאי, מחלוצי המו"לות של ספרות יידיש.
מייסד הוצאת הספרים "פּראָגרעס" (פּרוֹגרֶס, 'קִדמה') בוורשה, שהייתה הראשונה שהוציאה לאור ספרות יידיש מודרנית, ושותף-מנהל בסינדיקט המו"לים הגדול "צֶנטרל–מרכז".
קורות חיים > ראשית דרכו בעסקי הספרים: ממוסקבה לשיקגו

יעקב (יַנקל) לידסקי נולד בשנת 1868 בעיירה סלונים שבפלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה). למד ב"חדר" ובישיבה.
אביו, ר' קלמן (הכהן) לידסקי, ייסד בשותפות עם ר' יצחק יקימובסקי את המפעל החשוב ביותר של סופרות סת"ם בסלונים, שהייתה מרכז של ענף זה ברוסיה. מפעלו העסיק סופרים רבים, הפיץ את סחורתו בכל מזרח אירופה והסתייע בסניף הפצה בעיר מוסקבה. לידסקי התגורר מנעוריו במוסקבה, היה שם יד ימינו של אביו, שסחר במוצרי סת"ם וספרי תורה, והתגלה כמו"ל מוכשר. לאחר גירוש מוסקבה (גירוש היהודים מ"רוסיה הקדושה" לתחום המושב ב-1891) התפרקה השותפות של אביו.
המצב בעיירת הולדתו היה בכי רע, ורבים היגרו לארצות הברית. לידסקי התגורר זמן מה בעיר מינסק, ואז נסע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, שם היה בבעלותו בית מסחר לספרים ברחוב סאות' ג'פרסון 503 (וזמן מה גם במס' 507), והוא פתח בפעילות מו"לית ונמנה עם המו"לים הראשונים של ספרי יידיש בארצות הברית. הוא הוציא לאור (בשמו, 'י. לידסקין', J. Lidskin Co.‎) רומני שוּנד (רומנים עממיים) בהמשכים וכן ספרי תווים ופזמונים מן התיאטרון היידי, מכר עיתונים ביידיש וחוברות לימוד, וגרף רווחים. בשנים 1894–1895 ראו אור בהוצאתו קבצים של מילות פזמונים (ללא תווים) בעריכת הפזמונאי יצחק ריינגולד-תאומים, שלהם הוסיף פארודיות ביידיש שחיבר על פזמונים אמריקניים פופולריים.
לידסקי ריכז את מכירת העיתונים היידיים: הוא סייע למהגרים היהודים לפתוח חנויות קטנות והפיץ להם עיתונים (הן מקומיים והן מניו יורק), ובכך הביא להפצתם בכל רחבי העיר. בנוסף כיהן כגזבר אגודת הספרות הקלאסית (היידית) (קלאסישער ליטעראטור-פעראיין) בשיקגו.
קורות חיים > שותף-מנהל בסינדיקט ההוצאה-לאור "צנטרל"

בשנת 1911 עלה שיתוף הפעולה בין לידסקי, שרברק וקפלן מדרגה, והוליד את סינדיקט ההוצאה-לאור "צֶנטרָל" (צענטראַל; נקראה גם בעברית: "מרכז"), שאיגד את המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית. בהוצאת הספרים המאוחדת התאגדו מלבד "פרוגרס" של לידסקי, "השחר" של מרדכי קפלן ו-"שרעבערק" של שלמה שרברק, גם ההוצאה העברית "תושיה" של בן אביגדור (א"ל שלקוביץ) והוצאת ב. שימין (כל החמישה ליטאים וכולם תושבי ורשה, למעט שרברק, שישב בווילנה). המו"לות היידית ב"צנטרל" רוכזה בעיקר על ידי לידסקי, והעורך שלו היה הסופר דוד קאסל. המחלקה העברית נוהלה על ידי שלקוביץ.

בהוצאה המאוחדת, שישבה ברח' נוֹבוֹליפּקי 7, ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרת ספרי ילדים, סדרת ספרי נוער וכן ספרי לימוד ומקראות. "צנטרל" הייתה ההוצאה לאור היהודית הראשונה שקשרה קשרים עם קהילות יהודיות מחוץ לרוסיה (כולל בארצות הברית), והביאה להפצת ספריה ברחבי העולם. מלבד ספרים הופיעו בה דברי דפוס שונים, כמו לוח שנה שבו הופיעו ציורים בנושאים מקראיים, תצלומים של ארץ ישראל ואישים ידועים וכדומה, ואשר היה פופולרי ברחבי העולם היהודי במשך יותר מרבע מאה, וכן הגדות של פסח ואף כרטיסי "שנה טובה" אמנותיים שזכו להצלחה.

בשנת תרע"ג (1912) נוסדה במסגרת "צנטרל" חברת "אחיספר" להוצאת ספרים עבריים, ביוזמתם של בעלי "תושיה", בן אביגדור ויעקב ראמברג. באותה שנה הוציאה "אחיספר" את המאסף "נתיבות" ("בימה חפשית לענייני החיים והספרות").
בראשית שנת 1914 לקחה ההוצאה תחת כנפיה את הוצאת היומון היידי הנפוץ "דער פריינד" (או "דאָס לעבן") בוורשה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נפסקה פעילות ההוצאה (ב-1923 התארגנה מחדש, ופעלה עד שנות ה-30).
קורות חיים > שנותיו האחרונות

מעת היווסדה של ההתאחדות היה כרוך פועלו המו"לי של לידסקי ב"צנטרל", אולם פעילותה של זו נפסקה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בקיץ 1914. בשנת 1915, בתקופת הכיבוש הגרמני, ייסד לידסקי הוצאה לאור עצמאית חדשה בשם "יוּדיש" (לעיתים נכתב "יִידיש"), שעד מהרה הייתה להוצאת הספרים היידית הפעילה ביותר בוורשה. ההוצאה פעלה עד 1920 והוציאה כמה עשרות יצירות גדולות, בעיקר ספרות יפה מתורגמת: "הווידויים" לז'אן-ז'אק רוסו, "ילדות" ללב טולסטוי (שניהם בתרגום קאסל), סיפורים מאת מארק טוויין, "עזה כמוות" לגי דה מופאסאן, "סיפורי אלף לילה ולילה" בתרגום ה"ד נומברג, "זיכרונות ומאמרים" לוולדימיר מדם, "סיפורי סיביר" לוולדימיר קורולנקו ועוד. נוסף על אלה הופיעו בהוצאה ספרי עיון מקוריים ומתורגמים, ובשנת תר"ף-1920 הופיע בה המאסף הדרמטי "די אייראָפּעאישע בינע" (אירופֶאישֶה בּינֶה, 'הבמה האירופית') בעריכת זלמן זילברצווייג, שבו התפרסמו מבחר מחזות אירופיים (דרמות, קומדיות ופארסות) בתרגום ליידיש.
לאחר תום המלחמה, בשנת תר"ף (על פי גרסה אחרת, ב-1918), רכש עם בן אביגדור ושותפיו ח' ברמן וא' קגן את בית הדפוס והוצאת הספרים הגדולים הוותיקים (נוסדו בתרכ"ג) רוֹזֶנקרַנץ ושריפטזֶצֶר (ראָזענקראנץ און שריפטזעצער) בווילנה.

בעת ששהה לידסקי בווילנה בקיץ 1921 לשם טיפול בעסקי ההוצאה החדשה, חלה ונפטר באופן פתאומי ב-1 ביוני, בן 52 במותו. הוא הובא למנוחות בוורשה ונקבר בבית הקברות היהודי בעיר בהלוויה רבת-משתתפים. על גבי מצבתו נחרת הכיתוב: "פערלעגער און פריינד פון דעם יידישן בוך" ("מו"ל וידיד הספר היהודי"), ומשני צִדיו גולפו דימויים של שדרות ספרים.
במותו הותיר לידסקי את אשתו רייצֶה ובתם הלנה (אַליָה).
בצוואתו הוריש סכום ניכר למטרות צדקה, וכן ציווה להעניק לכל הסופרים שספריהם ראו אור בהוצאת "יודיש" את תַּטְפִּיסי ספריהם (תבניות הדפוס ששימשו להדפסתם).
אלמנתו של לידסקי, רייצֶה לידסקה (רייצע לידסקא) לבית הורביץ, נפטרה בעיר אוטבוצק שליד ורשה בדצמבר 1936, בגיל 65, בתום מחלה קשה וממושכת, ושם נקברה. הותירה בת וחתן.

בתו היחידה, הלנה רוטנברג (ילידת ורשה 1901), שהתגוררה בראדום, נכלאה במלחמת העולם השנייה בגטו ראדום וקרוב לוודאי שנספתה בשואה.
אחיה של אשתו, שמואל לייב הורביץ (נודע בשם העט "א. ליטווין"; 1862–1943), היה מראשוני פועלי ציון, פולקלוריסט, פובליציסט ועורך ברוסיה ובארצות הברית.
דמותו בעיני בני זמנו

על פי תיאוריהם של בני תקופתו, לידסקי היה מו"ל נדיב וסוחר הגון ומוצלח למדי, אך לא אינטלקטואל ואיש ספר.
לטענת איש "הבונד" א. ליטוַוק (חיים יעקב הלפנד), בניגוד למפעלי הוצאה לאור אחרים, כגון מפעל המו"לות היידי של אברהם קוטיק, הוצאת "פרוגרס" של לידסקי הייתה עסק מסחרי טהור, שלא הונע מאידאולוגיה. כנגד זאת מעיד רייזן, העורך הראשון של לידסקי, כי "להדפיס ספר אקדמי או אפילו יצירה בֶּלֶּטריסטית היה עבורו סוג של מלאכת קודש".

הסופר יצחק דב ברקוביץ (חתנו של שלום עליכם), שנודע בסגנונו החריף, מתאר בזיכרונותיו את לידסקי כ"מוכר-ספרים מצליח, סוחר זהיר וישר לפי דרכו, אחד מפשוטי העם, שהתיחס ברגשות כבוד אל אנשי המעלה, הכותבים ספרים בשביל המו"לים, ביחוד אל אלה, שספריהם יש להם מהלכים בשוק", בעל "מראה פשוט, עַם-הארצי". בשנת 1908 הציע לידסקי לרכוש משלום עליכם את כל כתביו; הלה מיאן, אך הואיל והיה נתון במצוקה כלכלית, הסכים למכור לו לצמיתות חמישים גיליונות דפוס מכתביו במחיר נמוך של עשרה רובל לגיליון, במזומן. ברקוביץ קובל על כך שכעבור שנה, ב-1909, במלאת לשלום עליכם חמישים, הוציא את הכתבים שרכש בשלושה כרכים בתור "הוצאת היובל", שהמהדורה הראשונה שלה נמכרה מייד עם צאתה (מבלי לשתף את המחבר ברווחים ממנה). עם זאת, הוא מודה כי לידסקי היה ההגון ביותר מכל יתר המו"לים. כאשר ביקש ועד היובל הוורשאי של שלום עליכם לפדות את כתביו מרשות המו"לים ולמסור לו אותם כמתנה בשם העם, לא הזדרזו המו"לים לוותר על האווזה המטילה ביצי זהב, אף שהסופר היה עני וחולה. המו"ל הראשון שוויתר על הזכויות על כתבי שלום עליכם, ובלי טענות יתרות, היה לידסקי, שהודה בפני הוועד כי כבר הרוויח מהסופר והסכים למכור לוועד את הזכויות, התטפיסים (תבניות הדפוס) ושאריות הספרים בעבור כ-3,000 רובל. משעלה בידי הוועד לפדות כמעט את כל כתבי הסופר, החליטה אשתו של שלום עליכם למסור את המכירה הראשית של כל כתביו לידי לידסקי, שהבטיח תשלום חודשי של מאתיים רובל לשנה הראשונה – ומאחר שכצפוי, הוצאת היובל הוגדלה על ידי כרכים נוספים, נוצר בכך מקור הכנסה קבוע להבטחת קיומו של הסופר.
ברקוביץ מספר עוד כי
ש. ארנסט, ברשימה ביוגרפית על המו"ל שלמה שְׂרֶבֶּרְק, ממייסדי סינדיקט "צנטרל", כותב כי לאחר שיחתו הראשונה עם לידסקי, הגיע שרברק למסקנה כי רק שניהם, בכוחות משותפים, יצליחו לייסד הוצאת ספרים ברמה גבוהה שתוכל להוציא ספרים בצורה אסתטית ומשופרת.
הסופר היידי יואל מסטבוים, איש ורשה, שעלה לארץ ישראל בראשית העשור השישי לחייו, מספר כי לידסקי היה מן המו"לים ש"כל עבודתם הייתה תמיד לשמה של הספרות. סופר שנשא חן בעיניהם, מבחינת הכשרון וסגולות היקר שמנו חובבים בסופרים, היו שוקדים על התקנת חִבוריו, ולא זזו ממנו עד שזכה לראות ברכה בעמלו ושכר לפעולתו". הוא מתאר את לידסקי כ"סוחר שתריסרי חוזים היו מבצבצים מתוך כיסיו, אלא שהיה אוהב לתת לסופריו דמי קדימה על ספרים שלא עמדו לראות אור לעולם. הוא היה תוקע כפו לכיס המכנסים האחורי, מוציא שטרות כסף ואומר : "טול, אל דאגה, עוד תחזיר לי"." לדברי מסטבוים, הוא היה סוחר וקשה כארז למראית עין, אך בקרב נפשו פנימה היה ידידם הטוב והנאמן של הסופרים. משאך לוקחת אזנו של לידסקי שמץ דבר על פלוני סופר שמסיים או עומד לכתוב חבור חדש, מיד הריהו נחפז ובא, מעורר ומזרז, ואגב כך הוא פותח כיסו ומעניק טבין ותקילין – עד לחשבון. דוד קאסל המנוח מספר כיצד היה לידסקי עומד להם לסופרים בשעת דוחקם. זה האיש הקשה מלבר היה מפזר מממונו מפרעות על ימין ועל שמאל, וכלאחר יד היה שואל: הייכתב החבור, היגיע פעם לידי גמר? [...] לידסקי ושרברק היו כמין דוגמא של מו"לים אשר הספר עצמו, טיבו, היה ראש דאגותיהם, והצד המסחרי של ההוצאה היה שני במעלה.
שמעון דותן

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1949 (בן 75) אדז'וד, רומניה 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי קולנוע, מרצה לקולנוע בניו יורק
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2012) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שמעון דותן (נולד ב-23 בדצמבר 1949) הוא במאי קולנוע ישראלי. דותן מתגורר בניו יורק ומלמד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
ביוגרפיה

דותן נולד ברומניה ב-1949, עלה לארץ בגיל 8 וגדל במושב ערוגות. אחותו היא נילי דותן.
שירת בקומנדו הימי ולמד במחזור הראשון של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת החוג ביים את הסרטים הקצרים "מסיבת כפר" ו"מאיר בשבע תמונות".
סרטו הראשון באורך מלא צלילה חוזרת (1982) עוסק בהווי השייטת. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין.
ב-1983 ביים שני סרטים תיעודיים קצרים ("מזכרות מתל אביב" ו"מזכרות מחברון") הכלולים בסרט "ישראל 83" שהופק על ידי צוותא.
ב-1986 ביים את הסרט חיוך הגדי על פי ספרו של דויד גרוסמן, שספג ביקורות שליליות. בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין (1986), זכה השחקן הראשי טונג'ל קורטיז בפרס "דב הכסף", ושמעון דותן היה מועמד לפרס "דב הזהב". לאחר ההצלחה בפסטיבל ברלין, נמכר הסרט להפצה בינלאומית באירופה וארצות הברית.
לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס. ב-1991 ביים עבור מנחם גולן את סרט הפעולה "שעתנו היפה ביותר" בכיכובו של רוב לאו, שצולם בחלקו בישראל.
בהמשך עבר דותן למונטריאול וביים מספר סרטי פעולה נוספים.
ב-1998 ביים את דרמת הקולנוע "You Can Thank Me Later”.
בעת שהותו בישראל ב-2006 יצר סרט תעודה בשם "הביטחוניים" שנושאו הוא האסירים הביטחוניים בישראל. הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. הסרט היה גם מועמד ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט נמכר לשידור בערוץ HBO.
ב-2010 יצא לאקרנים סרטו "לראות טלוויזיה עם סיני אדום". סרט המתרחש בניו יורק ב-1980 ומציג את סיפורו של גבר אמריקאי צעיר שמתיידד עם שלושה משכניו: סטודנטים מסין שהגיעו לניו יורק כחלק מתוכנית לחילופי סטודנטים. הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן ופסטיבל הקולנוע בירושלים.
במאי 2016 יצא לאקרנים סרטו התיעודי "המתנחלים". הסרט זכה לביקורות מעורבות, נבחר על ידי מגזין וראייטי כאחד הסרטים הטובים ביותר של השנה, והיה מועמד לפרס בפסטיבל סאנדנס בקטגוריית סרט דוקומנטרי בינלאומי.
פרסים והוקרה

ב-2007 זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס, עבור סרטו "הביטחוניים".
ב-2012 זכה בפרס גוגנהיים.
לקריאה נוספת

נורית גרץ, סיפור מהסרטים - סיפורת ישראלית ועיבודיה לקולנוע, האוניברסיטה הפתוחה, 1993, פרק 7 - "בשטח ההפקר: חיוך הגדי", עמ' 321–364
הערות שוליים

↑  אורי קליין, להתבונן בעצמך, דבר, 26 במרץ 1982
↑  רחל נאמן, סרט חדש - אגדה בגדה - אין אהבות פוליטיות, כותרת ראשית, 20 בנובמבר 1985
↑ ביקורות:
מאיר שניצר, סרט  בלי לפגוע בזכויות, חדשות, 14 באפריל 1986
אורי אבנרי, מות חמור, "העולם הזה", גיליון 2535 מ-2 באפריל 1986, עמוד 17
↑  עירית שמגר, קולנוע ישראלי: יש רמה, אין כסף, מעריב, 29 באפריל 1986
↑  "חיוך הגדי" להפצה בינלאומית, חדשות, 20 בפברואר 1986
↑  ניר נתן, ‏ישראלים בהוליווד - הקליקות, באתר גלובס, 26 ביולי 2000
↑  ג. עיטור, לאו חוזר לאילת, חדשות, 8 בנובמבר 1990
↑  נירית אנדרמן, הזבוב שעל קיר התא, באתר הארץ, 30 בינואר 2007
↑  ניר נתן ותמרה שרייבר, ‏אנחנו על המפה: שני סרטים ישראלים זכו בפרסים בפסטיבל סאנדאנס היוקרתי בארה"ב, באתר גלובס, 28 בינואר 2007
↑  הזרים מככבים, באתר גלובס, 5 ביולי 2006
↑  רותה קופפר, הסרט "ביטחוניים" נמכר לערוץ HBO, באתר הארץ, 16 באפריל 2007
↑  אורי קליין, הזדמנות לצפות בסרטים זרים מפסטיבל קאן בפסטיבל הקולנוע בירושלים, באתר הארץ, 7 ביולי 2010
↑ ביקורות:
אבשלום שורץ, "המתנחלים" הוא סרט תדמית לתנועת ההתיישבות, באתר הארץ, 13 ביולי 2016
נטע אלכסנדר, המתנחלים: חובת צפייה לכל אזרח, באתר הארץ, 19 ביוני 2016
אבנר שביט‏, סרט כובש: "המתנחלים" הוא מסמך דוקו שצריך לראות וצריך לדבר עליו, באתר וואלה, 17 ביוני 2016
אורי קליין, כל הסיבות להתאכזב מהסרט "המתנחלים", באתר הארץ, 21 ביוני 2016
אורון שמיר, עכבר העיר, "המתנחלים": הסרט שיעצבן אתכם, באתר הארץ, 16 ביוני 2016
↑  נירית אנדרמן, "וראייטי": "המתנחלים" הוא אחד הסרטים הטובים ביותר של השנה, באתר הארץ, 22 ביוני 2017
↑  נירית אנדרמן, שני סרטים ישראליים יתמודדו בפסטיבל סאנדנס, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2015
↑  עכבר העיר, פרס לסרט "הבטחוניים" בפסטיבל סאנדנס, באתר הארץ, 28 בינואר 2007
↑  נירית אנדרמן, הבמאי שמעון דותן זכה בפרס גוגנהיים, באתר הארץ, 19 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351900705171  PLWABN: 9810608330505606  BnF: cb140459634 (data)  GND: 140232931  ISNI: 0000 0000 7840 2553  LCCN: no97039501  NKC: xx0156189  SUDOC: 126975043  VIAF: 24803248   WorldCat (עם VIAF): 24803248
אבידע ליבני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בנובמבר 1970 (בן 54) לו 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
אבידע ליבני (נולד ב-17 בנובמבר 1970) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

ליבני, יליד לונדון, גדל באשקלון והוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמות תסריטאות והפקה. מלבד לטלוויזיה מביים ליבני סרטים למוזיאונים ותערוכות והיה הבמאי הראשי בתערוכת הקבע של אנו - מוזיאון העם היהודי. סרטיו הוקרנו בפסטיבלים בישראל ובעולם.
סדרות וסרטים תעודיים שביים:
2000 "שומרים על התקווה", המתאר את עונת ההישרדות של בני יהודה תל אביב בליגת העל בעונת 1999/2000 והוקרן בערוץ הספורט.
2003 - שלושה פרקים בסדרה התיעודית "במדינת היהודים - תולדות ההומור והבידור הישראלי" עבור הערוץ הראשון.
2008 - "חייב לזוז" - המתעד את חבלי הלידה של אלבומו הראשון של אהוד בנאי, "אהוד בנאי והפליטים" (HOT8) ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
2008 - "בלדרים" (סדרה בת 3 פרקים) ששודרה בערוץ 10, ועסקה בצעירים ישראלים שהעבירו סמים ממדינה למדינה עד שנתפסו.
2010-2012 "איפה האוכל עם אייל שני" (9 פרקים - שתי עונות) (HOT8).
2011-2012 "האלבומים" (10 פרקים - שתי עונות) (HOT8).
2011 "לאן נעלם משה גז", מסע חיפוש אחרי משה גז, במאי הסרט "המלאך היה שטן" שהוכתר כסרט הישראלי הגרוע בכל הזמנים (HOT8).
2012 "לשוב בחזרה - רבקה זהר חוזרת לניו יורק" (yes דוקו) ובפסטיבל דוקאביב.
2014 "שק של סנטימנטים" המתעד את איחוד להקת כוורת בקיץ 2013 (yes דוקו).
2014 "שם וכאן", על חיי ארבעה טייסים ישראלים שהגיעו לישראל כילדים פליטים והסתירו את עברם. הוקרן בערוץ 10 ובפסטיבל הקולנוע ירושלים.
2017 "אהבת חיי" (4 פרקים). סדרה בהנחיית שאנן סטריט על קבוצות ספורט בבעלות אוהדים בישראל ששודרה בערוץ הספורט.
2017 "רון ארד: לא בלי כפפות לבנות", הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
2017 "אריק איינשטיין - שיר אהבה סטנדרטי" (6 פרקים, זוכת פרס האקדמיה - הסדרה התיעודית של השנה), (yes דוקו).
2020 "רצח בקולנוע צפון" (נבחר על ידי פורום מבקרי הקולנוע כסרט התיעודי הטוב של השנה), על פרשת רצח המהנדס פיאטלי, (כאן 11).
2020 "הפסנתרן מרמאללה", על הפסנתרן הפלסטיני הצעיר מוחמד אל שייך (yes דוקו).
2022 "האגרוף", סדרה בת שלושה פרקים על היסטורית משחקי הדרבי של תל אביב דרך סיפורה של סדרת הגמר בעונת 1991/1992 בליגה הלאומית בכדורסל (yes דוקו).
2022 "סיני - בין חלום לצלקות". סרט בשני חלקים על בניית ופינוי יישובי סיני לרגל 40 שנים לפינוי סיני (כאן 11).
2023 "יוסי שריד" - על חמישים השבועות וחמשת הימים של יוסי שריד כשר חינוך (HOT8).
2023 "שריף שנטי - תיק רצח" (כאן 11). הוקרן בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע בירושלים, 2023.
2024 "חוזה עם השטן?" (HOT8). סיפור חתימת הסכמי ההעברה. רעיון מקורי: נאוה מיכאל-צברי, תסריטאי: שי להב, מפיקה: איילת אפרתי.
סרטים עלילתים שכתב וביים:
2001 "אמא ו'" (תסריטאי ביחד עם שחר רוזן).
2003 "מוישה אדולף" (תסריט ובימוי, עלילתי קצר).
2006 "הימנית האחרונה של מכס בר" (תסריט ובימוי).
איילת רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1975 (בת 49) ישראל רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת, תסריטאית וקריינית
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
איילת רובינסון באופרת הרוק "כמעט נורמלי", בבימויו של חנן שניר, תיאטרון הבימה, 2012
איילת רובינסון והראל סקעת, "כמעט נורמלי"
איילת רובינסון ודורון אורן, "כמעט נורמלי"
איילת רובינסון בהצגה "ותו לא", מאת ובבימויו של אייל וייזר, בתיאטרון תמונע, 2004
איילת רובינסון ודביר בנדק באופרת הרוק-"מלחמה", תיאטרון תמונע, 2012
"סתיו" מאת ובביצוע איילת רובינסון. מתוך המופע של נדב ויקינסקי בפסטיבל "שירה ואחיותיה"
איילת רחל רובינסון (נולדה ב-31 באוקטובר 1975) היא שחקנית, זמרת-יוצרת, תסריטאית וקריינית ישראלית.
ביוגרפיה

רובינסון נולדה למשפחה דתית לאומית ברמת גן וגדלה בהוד השרון ואחר כך בכפר סבא. אמה נולדה בשוודיה ואביה בארצות הברית. יש לה אח קטן. סבה מצד אמה, יצחק אייגר, היה שחקן בכמה מסרטיו הקצרים והפרסומות של הבמאי השוודי הידוע רוי אנדרסון. אמה בוגרת מגמת תיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > לימודים

למדה בבית ספר תל"י הוד השרון, בתיכון כפר בתיה ושירתה בשירות לאומי.
את לימודיה המקצועיים החלה בלימודי קולנוע. היא למדה במשך שנה בבית הספר הפתוח לקולנוע וטלוויזיה בתל אביב, לפני שהחליטה להתמקד במשחק.
לאחר שנת לימודים במכינה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, היא התקבלה לבית הספר הגבוה ללימודי תיאטרון בית-צבי שם למדה בין השנים בשנים 1997–2000. בוגרת מחזור ל"ח. בכיתתה למדו בין השאר אושרי סהר, חני פירסטנברג, קלרה ח'ורי, ירון ברובינסקי, אביטל לבני וסאלח בכרי.
בין התפקידים שעשתה בתקופת לימודיה היו: בשנה א' - ואסה ב"ואסה זלזנובה"; בשנה ב' - קוויקלי ב"נשות וינדזור האהובות"; בשנה ג' - אגנס ב"אגנס של אלוהים", גרייס קומאלי ב"זעקי ארץ אהובה" ומרת ליונס ב"אחים בדם".
בתקופת לימודיה זכתה במלגות: קרן שרת אמריקה ישראל 99', עדנה פלידל, משה זעירי, דדי ניסים, רחל מרכוס, בני ברית, סנו, קרן הסטיפנדיות 99' ו-2000, אברהם אסאו (תלמידה מצטיינת).
מספר שנים אחרי סיום לימודיה הוזמנה לשחק את סאלי בולס בהפקה של "קברט" בבימויו של ארתור קוגן.
ביוגרפיה > תיאטרון רפרטוארי

מיד בסיום לימודיה התחילה לעבוד כשחקנית בתיאטראות שונים ברפרטוארי, בהצגות ילדים ובפרינג'.
עבודתה הראשונה בהבימה הייתה כמחליפה בהצגה "חבילות מאמריקה" בבימויו של הלל מיטלפונקט, אחר כך המשיכה לשחק בהבימה בתפקידים מרכזיים בהצגות שונות ביניהן "מניין נשים", "שמונה נשים", "הנאהבים והנעימים", "מרי לו", "הלהקה", "אכזר ורחום", "דור שלישי".
ב 2012 איילת רובינסון נבחרה לגלם את התפקיד הראשי ב"כמעט נורמלי" (Next To Normal) בתיאטרון הבימה.  אופרת רוק מאת בריאן יורקי, בבימויו של חנן שניר. שם גילמה את דמותה של דיאנה גודמן, אישה הלוקה במאניה דיפרסיה וצריכה להתמודד עם אובדן בנה, אותו שיחק הראל סקעת. על תפקידה קיבלה שבחים רבים.
"דור שלישי", היא קופרודוקציה בין הבימה לשאוביהנה - ברלין, בבימויה של יעל רונן. בהצגה משחקים שחקנים יהודים ישראלים, ערבים ישראלים וגרמנים, והיא עוסקת במשולש של הדור הצעיר שמתמודד עם קבלת הנראטיב של האחר והתמודדות עם טראומת השואה והסכסוך הישראלי-ערבי.מלבד חלק מהטקסטים, רובינסון גם כתבה והלחינה את השירים המופיעים בהצגה.
בקאמרי שיחקה בהצגה "לילה לא שקט" ובתיאטרון בית ליסין ב"ברודוויי פינת פרישמן".
ב-2017 נכנסה לנעליה של בילי שוורץ בתיאטרון חיפה בתור המחליפה של טלי אורן. וב-2019 שיחקה לצד טל פרידמן במחזמר המצליח "רוק בבית הספר" שם גילמה את המנהלת רוזלי מולינס.
מ-2023 איילת משחקת בתיאטרון חיפה במחזה הישראלי הקלאסי "הכתובה" לצד שלמה בראבא. שם היא מגלמת את אשתו שפרה שיום אחד מגלה את הכח שלה בחיי הנישואין.
ביוגרפיה > תיאטרון פרינג'

עבדה רבות בתיאטרון בפרינג' בין השאר ב"ותו לא" ההצגה הסאטירית מאת אייל וייזר ובמופע האלתורים "פותחים פה לשפן".
ב-2006 יצרה יחד עם נדב בושם המופע "ערב סאטירי חד פעמי". המופע עלה פעם בחודש בקפה ביאליק והתבסס על טהרת קטעים חדשים ומקוריים. כל המערכונים והשירים שלה נכתבו והולחנו על ידה.
ב-2007 עד היום משתתפת באופרת הרוק-"מלחמה". מאת קובי ויטמן, בבימויו של איקה זהר. ההצגה מגוללת את סיפורו של חייל מילואים המקבל צו שמונה, יוצא לקרב, מאבד את חברו הטוב ולוקה בהלם קרב. אופרת הרוק מבוססת על חוויותיו האמיתיות של ויטמן שהשתתף במבצע חומת מגן. רובינסון משחקת ושרה את התפקיד של האישה והאם.
ביוגרפיה > טלוויזיה

העבודה הראשונה שלה בטלוויזיה הייתה בתוכנית הלילה של ליאור שליין בתור הכרוז של התוכנית וכשחקנית במערכונים שונים ביניהן הדמות נועמלי מהמערכונים נועמלי וימה לצידה של אפרת ארנון. משם המשיכה לתפקידי אורח בתוכניות רבות ביניהן הפרק הראשון של "רביעיית רן" בתפקיד שרון כפיר, "בשורות טובות" של שי אביבי, "לצחוק או למות" של גורי אלפי. כמו כן הנחתה בחינוכית את התוכניות "חטף פתח" ו"צונן", בערוץ הראשון את תוכנית המוזיקה "רעש מקומי" ובערוץ 24 את ד"צ 24.
תפקידה הקבוע הראשון בטלוויזיה היה בשתי העונות של התוכנית המצליחה "עד החתונה" בתור ציונה הדמות הקווירית-אנרכיסטית, חברתו הטובה של עופר שכטר. זו נחשבת לדמות הלסבית הראשונה בתוכנית טלוויזיה ישראלית עלילתית.
משם המשיכה לדמות קבועה בסדרה "המשרד" בערוץ yes comedy, שם גילמה את לאה, העובדת החרדית של המשרד שנמצאת תמיד בהריון מתקדם. התפקיד נכתב במיוחד לגרסה הישראלית על ידי כותב הסדרה עוזי וייל.
השתתפה בתוכניות המערכונים והסאטירה "קאמבק" בקומדי סנטרל ו"הכל שפיט" בערוץ 1.
אחרי עליית המופע וצאת אלבום הילדים "שירים לעמליה", שיחקה גם בסדרת הילדים קפה עמליה בכאן חינוכית.
רובינסון זכתה לחשיפה רחבה בקרב בני ובנות נוער בזכות תפקידיה בתוכניות הנוער הפופולריות "החממה", שם גילמה את רוחמה, ראשת לשכתו של ראש הממשלה, ו"בית הכלבים" שם שיחקה את המורה גילי.
ביוגרפיה > קולנוע

רובינסון שיחקה בסרט הקולנוע של ערן ריקליס "עץ לימון" (2008). שם גילמה את דמותה של שלי, ראש לשכתו של שר הביטחון ישראל נבון (דורון תבורי).
היא שיחקה בסרט העצמאי של דניאל סיון "מופע החיים של גוטל בוטל" (2008). היא גילמה את דמותה של איילת, חברתו של הגיבור הראשי גוטל בוטל (נתי אורנן).
ביוגרפיה > אינטרנט

ב-2009 היא יצרה - כתבה, ביימה, צילמה ושיחקה ביחד עם יעל נצר את "מטומטמות" באתר Flix באינטרנט. זוהי פרודיה על "מחוברות". רובינסון גילמה את דמותה של קאטי לוין, בעלת אובססיה לחתולים. הסדרה זכתה לחשיפה ולהצלחה אינטרנטית גדולה. ב"בטיפלול" סדרת הרשת של רוני קידר מ-2016 היא משחקת את הפסיכולוגית חסרת הרסן רוית.
ביוגרפיה > קריינות ג'ינגלים ודיבוב

מלבד קריירת המשחק והשירה רובינסון היא קריינית, מדבבת וזמרת ג'ינגלים לרדיו, טלוויזיה, המתנות טלפוניות, אתרי אינטרנט, מצגות וכריזה.
ביוגרפיה > מוזיקה

מלבד המוזיקה שהלחינה להפקות בהן השתתפה ושיתופי הפעולה שלה כזמרת באלבומים ובפרויקטים של יוצרים ויוצרות שונים, רובינסון מנגנת על גיטרה, כותבת ומלחינה שירים מקוריים. עם שירים אלו הופיעה במקומות כמו האוזן בר, וכעת היא עובדת על אלבום הבכורה שלה.