stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורן בלפור
מחלות ואיומים

בתנאים שבהם גדל אורן בלפור, גובה רב ואקלים צחיח יחסית הוא מוגן ממחלות. בתנאי מעבדה נבדקה עמידות האורן למחלה סופנית הקרויה שלפוחית החלודה של האורן הלבן הנגרמת על יד פטרייה מהמין Cronartium ribicola, שיובאה בטעות מאירופה והתברר שהעץ פגיע אליה מאוד. לכן נראה שהגובה הרב שבו גדל העץ והטמפרטורות הנמוכות בשל כך מגינים מטפיל מזיק זה. הפתוגן Arceuthobium cyanocarpum (באנגלית Limber pine dwarf mistletoe – "דבקון ננסי של אורן גמיש"), מין דבקון ננסי חי כטפיל על ענפי העץ. הטפיל מתקיף הן עצים צעירים והן עצים זקנים, בעיקר באזורים יבשים יותר, ומזיק להם באמצעות התנפחות של הענפים ויצירת תופעת מטאטא מכשפה. הידבקות בטפיל זה מחלישה את האורן פוגעת באיכות העצה ומקטינה את תוחלת חייו. העץ נדבק גם במין דבקון נוסף, דבקון אמריקני מערבי (Arceuthobium campylopodum).
העצה היבשה והשרף של העץ הופכים אותו לדליק במיוחד. העץ נפגע מפגיעות ברק, אבל באזורים הגבוהים והחשופים שבהם העץ גדל על הסלע, כמעט ללא מצע שיאפשר גידול של צמחייה שתשמש מקור לאש, ומשום שהעצים גדלים בנפרד ולא בתוך חורשה הוא לא נפגע משרפות יער.
טקסונומיה

אורן בלפור שייך לעל-המין Balfourianae השייך לקבוצה Parrya בתת-הסוג Balfourianae בסוג אורן (Pinus). המין תואר לראשונה ב-1853 על ידי ג'ון האטון בלפור (John Hutton Balfour‏; 1808–1884), בוטנאי סקוטי במסגרת הספר של אנדרו מוריי (Andrew Murray): "משלחת בוטנית לאורגון" ("Botanical expedition to Oregon"), כרך 8 עמוד 1. סיומת השם המדעי מנציחה את בלפור.
לקריאה נוספת

Chase, J. Smeaton (1911). Cone-bearing Trees of the California Mountains. Chicago: A. C. McClurg & Co. pp. 99. LCCN 11004975. OCLC 3477527., with illustrations by Carl Eytel – Kurut, Gary F. (2009), "Carl Eytel: Southern California Desert Artist", California State Library Foundation, Bulletin No. 95, pp. 17-20 retrieved Nov. 13, 2011, Lanner, R.M. 2007 The Bristlecone Book, Ronald M Lanner, Mountain Press 2007 p. 14
Bailey, D. K. 1970. Phytogeography and taxonomy of Pinus subsection Balfourianae. Ann. Missouri Bot. Gard. 57: 210–249.
Mastrogiuseppe, R. J. & Mastrogiuseppe, J. D. 1980. A study of Pinus balfouriana Grev. & Balf. (Pinaceae). Systematic Botany 5: 86–104.
Richardson, D. M. (ed.). 1998. Ecology and Biogeography of Pinus. Cambridge University Press, Cambridge. 530 p. ISBN 0-521-55176-5.
הערות שוליים

↑  אורן בלפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Pinus balfouriana from The Gymnosperm Database
1 2 3  Pinus balfouriana from the Fire Effects Information System (FEIS) site
↑  Michael Kauffmann, Foxtail Pines of Mount Linn
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549529405171  LCCN: sh2007000962
גבריאל גארסיה מארקס

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1927 ארקטקה, קולומביה 
 פטירה:  17 באפריל 2014 (בגיל 87) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Gabriel José de la Concordia García Márquez 
 מדינה:  קולומביה 
 אירועים משמעותיים:  Sickness, death, and funeral of Gabriel García Márquez 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של קולומביה 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 זרם ספרותי:  ריאליזם קסום 
 יצירות בולטות:  מאה שנים של בדידות, כרוניקה של מוות ידוע מראש, The Story of a Shipwrecked Sailor, אהבה בימי כולרה, סתיו של פטריארך, אין לקולונל מי שיכתוב אליו 
 תקופת הפעילות:  1947–2009 (כ־62 שנים) 
 הושפע מ:  ויליאם פוקנר, וירג'יניה וולף, פרנץ קפקא
 בן או בת זוג:  Mercedes Barcha (1958–17 באפריל 2014) 
 צאצאים:  רודריגו גרסיה 
 פרסים והוקרה:  פרס נוישטדט הבין-לאומי לספרות (1971, 1972)  מסדר העיט האצטקי (1982)  מסדר גבריאלה מיסטרל (1993)  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (3 במרץ 2012)  פרס נובל לספרות (1982)  מפקד בלגיון הכבוד (1980)  קצין בכיר בלגיון הכבוד (1981)  פרס רומולו גייגוס (1972)  פרס טובת הכלל (1980)  פרס פרס העיתונאות הלאומי על שם סימון בוליבאר 
 חתימה:   
 
גארסיה מארקס, 2009
גבריאל גארסיה מארקס חותם על ספרו
גבּריאל חוסה דה לה קונקורדיה גָארסיה מארקֶס (בספרדית: ‏Gabriel José de la Concordia García Márquezקובץ:Es-Gabriel Garcia Marquez.ogg‏Ⓘ‏; 6 במרץ 1927 – 17 באפריל 2014) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי קולומביאני, חתן פרס נובל לספרות לשנת 1982.
יצירות שכתב

סופת שלכת (La hojarasca), יצא לאור ב-1955. תרגם ישעיהו אוסטרידן, זמורה-ביתן, 1982.
סיפורו של ניצול (Relato de un náufrago), יצא לאור ב-1955. תרגמה ליה נירגד, עם עובד, 2020.
אין לקולונל מי שיכתוב אליו (El coronel no tiene quien le escriba), יצא לאור ב-1961. תרגם יוסף דיין, ספרית פועלים, 1974.
לווייתה של האם הגדולה (Los funerales de la Mamá Grande), יצא לאור ב-1962.
ימי רעה (La mala hora), יצא לאור ב-1962. תרגם ישעיהו אוסטרידן, זמורה-ביתן, 1983.
מאה שנים של בדידות (Cien años de soledad), יצא לאור ב-1967. תרגם ישעיהו אוסטרידן, עם עובד, 1972.
עיניים של כלב כחול (Ojos de perro azul), יצא לאור ב-1974. תרגם יוסף שריג, כתר הוצאה לאור, 1986.
סתיו של פטריארך (El otoño del patriarca), יצא לאור ב-1975. תרגמו ריטה מלצר ואמציה פורת, עם עובד, 1979.
הסיפור העצוב שלא ייאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית (La increíble y triste historia da la cándida Eréndira y de su abuela desalmada), יצא לאור ב-1978. תרגם יואב הלוי, הוצאת שוקן, 1980, הכולל מספר סיפורים קצרים, ביניהם איש זקן מאוד עם כנפיים עצומות.
כרוניקה של מוות ידוע מראש (Crónica de una muerte anunciada), יצא לאור ב-1981. תרגמה טל ניצן, עם עובד, 1988.
אהבה בימי כולרה (El amor en los tiempos del cólera), יצא לאור ב-1985. תרגמו ריטה מלצר ואמציה פורת, עם עובד, 1989.
עלילותיו של מיגל ליטין מוסווה בצ’ילה (La aventura de Miguel Littin clandestino en Chile), יצא לאור ב-1986. תרגם יורם ברונובסקי, הוצאת כנרת, 1988.
גנרל במבוך (El general en su laberinto), יצא לאור ב-1989. תרגמו ריטה מלצר ואמציה פורת, עם עובד, 1991.
שנים־עשר סיפורים נודדים (Doce cuentos peregrinos), יצא לאור ב-1992. תרגמו ריטה מלצר ואמציה פורת, עם עובד, 1993.
על אהבה ושדים אחרים (Del amor y otros demonios), יצא לאור ב-1994. תרגמו ריטה מלצר ואמציה פורת, עם עובד, 1995.
ידיעה על חטיפה (Noticia de un secuestro), יצא לאור ב-1996. תרגמה אילנה המרמן, עם עובד, 1997.
לחיות כדי לספר (Vivir para contarla), יצא לאור ב-2002. תרגמה טל ניצן, עם עובד, 2003.
זיכרונות מהזונות העצובות שלי (Memoria de mis putas tristes), יצא לאור ב-2004. תרגמה טל ניצן, עם עובד, 2004.
נאום אהבה נגד גבר יושב, תרגמה מיכל שליו, הוצאת תשע נשמות, 2021
נתראה באוגוסט (En agosto nos vemos), תרגם מספרדית: משה רון, הוצאת עם עובד, 2024.
לקריאה נוספת

ג'רלד מרטין, גבריאל גרסיה מארקס: חיים, תל אביב: עם עובד, 2012, מסת"ב 9789651322631
אפוטקס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ברנרד שרמן 
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־51 שנים) 
 חברות בנות:  אפוטקס הונגריה  Apotex Pharmachem (Canada) 
 מיקום המטה:  טורונטו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התרופות 
 מוצרים עיקריים:  תרופה גנרית 
  
 www.apotex.com
 
אפוטקס (Apotex) הוא תאגיד תרופות קנדי, והיצרן הגדול ביותר של תרופות גנריות בקנדה המוכר בלמעלה ממיליארד דולר קנדיים בשנה. אפוטקס נוסדה בשנת 1974 על ידי בארי שרמן. נכון ל-2016 העסיקה החברה למעלה מ־10,000 איש, מייצרת יותר מ־300 מוצרים הנמכרים ב־115 מדינות. החברה מייצרת ומפיצה תרופות גנריות למגוון מחלות בהן סרטן, סוכרת, כולסטרול גבוה, גלאוקומה, זיהומים ויתר לחץ דם.
אפוטקס חברה בהתאחדות חברות הפרמה הגנריות בקנדה (CGPA), התאחדות יצרניות התרופות הגנריות (GPhA), וחברה שלא מן המניין במכון בריאות החיות הקנדי (CAHI) וההתאחדות הקנדית לניהול הפצת תרופות (CAPDM).
היסטוריה

ב-1980 הייתה אפוטקס הראשונה לשווק גרסה גנרית של התרופה ללחץ דם פרופנולול. באמצע שנות התשעים הרוויחה אפוטקס ממכירות כ־700 מיליון דולר בשנה, ובכך היא שלטה ב-40% משוק התרופות הגנריות בקנדה. ב־2003 החלה אפוטקס לשווק לראשונה גרסה גנרית של התרופה נוגדת הדיכאון פארוקסטין, שבמקור נרשמה בפטנט על ידי החברה הבריטית גלקסו סמית' קליין. שיווק התרופה נעשה "בסיכון", לפני תום הדיונים בנוגע לפטנט בין החברה לגלקסו סמית' קליין.
ב־2006 הסכימו היצרניות ובעלות הפטנט של תרופת פלוויקס (Plavix) סאנופי אוונטיס ובריסטול מאיירס סקוויב עם אפוטקס לישב את התביעה שלהן בעניין הפטנט. במסגרת ההסכם הסכימה החברה שלא לשווק גרסה גנרית של פלוויקס עד ספטמבר 2011 בתמורה לסכום כסף שלא פורסם. במסגרת ההסכם נכלל סעיף שאפשר לאפוטקס להתחיל לשווק את הגרסה הגנרית בארצות הברית עוד לפני תום הפטנט, במקרה שבו ההסכם ביניהן לא יתקבל על ידי משרד הסחר הפדרלי האמריקאי. ביולי ההסכם לא אושר בארצות הברית, וב־8 באוגוסט 2006 החלה אפוטקס לשווק את הגרסה הגנרית, כשבמשך חמישה ימים שבהם התאפשר לה לייצר את התרופה הציפה החברה את השוק במלאי לחודשים של הגרסה הגנרית.
ב־2007 רכשה אפוטקס את יצרנית התרופות הגנרית הבלגית Topgen ESV על מנת להרחיב את עסקיה של אפוטקס באירופה. באותה השנה רכשה החברה גם את החברה הספרדית Lareq Pharma SL מידי Industria Quimica Y Farmaceutica כדי להרחיב את נוכחותה במערב אירופה. ב־2010 השיקה אפוטקס גרסה גנרית של התרופה להורדת כולסטרול ליפיטור של פייזר בקנדה, לאחר דיונים עם פייזר בנוגע לפטנט שנמשכו ארבע שנים. הגרסה הגנרית ששיווקה אפוטקס שווקה בשם Apo-Atorvastatin. ב־2012 החלה החברה לשווק Apo-Rosuvastatin, גרסה גנרית של התרופה הקרדיווסקולרית קרסטור שפותחה ונרשמה במקור על ידי אסטרהזניקה.
ב־2010 הוצבה אפוטקס במקום השמיני ברשימת יצרניות התרופות הגנריות הגדולות בארצות הברית בדוח של FiercePharma, שהתבססה על מכירות במהלך שנת 2009.
ב־2013 השיקה אפוטקס גרסה ביוסימילרית של ניאולסטה של אמג'ן באירופה, המיועדת לטיפול בחולי סרטן המקבלים טיפול כימותרפיה. הגרסה של אפוטקס לתרופה נקראת גרטופיל (Grastofil) ורשומה באירופה על ידי Stada Arzneimittel.
ביולי 2017 תבעה טבע תעשיות פרמצבטיות את אפוטקס ומנכ״ל החברה ג'רמי דסאי וכן עובדת לשעבר בטבע ברינדר סנדהו, בטענה לגניבת סודות מסחריים. בינואר 2018 התפטר ג'רמי דסאי.
ב־15 בדצמבר 2017 נמצאה גופתו של מייסד החברה ברנרד שרמן ושל אשתו בביתם, ומשטרת טורונטו חקרה את המקרה בחשד שנרצחו.
הערות שוליים

↑  "The real Barry Sherman". The Globe and Mail. 24 בנובמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Generic Drug Tale, With an Ending Yet to Be Written". The New York Times. 15 באוגוסט 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Apotex acquires generic drug maker in Belgium". The Star. 5 בדצמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   יורם גביזון, גניבת הסודות של טבע: התפטר המנכ"ל הקנדי שניצל קשר רומנטי, באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1794 5932
אנה דר-אבדיקיאן

| --- | --- |

אנה דר-אבדיקיאן; צילום דיוקן ראש שחור-לבן תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 באפריל 1908 ירוואן, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בינואר 2013  (בגיל 104) ירוואן, ארמניה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, ארמניה 
 השכלה:  Hripsime School for Girls (1924)  אוניברסיטת ירוואן (1929) 
 מעסיק:  מועצת עיריית ירוואן 
 בן או בת זוג:  קונסטנטין הובהאניסיאן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Honored Architect of the Armenian SSR (1968) 
 
אנה דר-אבדיקיאן  (בארמנית: Աննա Տեր-Ավետիքյան; ברוסית: Анна Тер Аветикян;‏ 10 באוקטובר 1908 (על פי הלוח היוליאני) / 23 באוקטובר 1908 – 16 בינואר 2013) הייתה האישה-האדריכלית הארמנית הראשונה. היא עיצבה מבנים בולטים רבים ברחבי ארמניה, וזכתה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים עבור עבודתה.
תחילת דרכה

אנה טיגראנובה דר-אבדיקיאן נולדה ב-23 באוקטובר 1908 בירוואן, אשר באותה העת הייתה בירת אובלסט ארמניה של האימפריה הרוסית. כשארמניה סופחה לרוסיה מהאימפריה העות'מאנית, אבותיה זכו לתואר אצולה מטעם ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה עבור מתן סיוע ואספקה רפואית לחייליו של גנרל איוואן פסקביץ'. היא באה ממשפחה של אדריכלים ומפתחי ערים אשר נודעו בשל יצירת עבודות כגון מערכת מי השתייה הראשונה של ירוואן, בית החולים הראשון של העיר, וכן גם אתרים אחרים. אביה, טיגראן דר-אבדיקיאן ואחיו, ירוואנד, בנו את היכל התזמורת הפילהרמונית בירוואן, בניין מועצת העיר בכיכר שהומיאן, ואתרים ידועים אחרים.
אחרי שסיימה את לימודי התיכון, בשנת 1924, דר-אבדיקיאן נרשמה ללימודי אדריכלות בבית הספר הטכני של אוניברסיטת ירוואן. ב-1926, בד בבד עם לימודיה, היא התחילה לעבוד בשביל ניקוגהאיוס בוניאטיאן (בארמנית: Նիկողայոս Բունիաթյան) ואלכסנדר טמניאן, האדריכלים הירוואנים הידועים, אשר היו אחראים על תוכנית האב של העיר ירוואן, וכן של מבנים ואתרים מרכזיים בעיר. היא למדה בבקרים, העבירה את שעות אחרת הצהריים בסדנתו של בוניאטיאן, ולאחר מכן המשיכה לעבוד עם טמניאן בערבים. דר-אבדיקיאן סיימה בשנת 1930 את התואר, וזמן קצר לאחר מכן, נישאה לעמיתה האדריכל קונסטנטין הובהאניסיאן.
קריירה

יחד עם בעלה, דר-אבדיקיאן עיצבה את תחנות הכבאים והמשטרה בירוואן, וכן את בית הקולנוע "סנסונצי טאביט", אשר נהרס מאוחר יותר. ב-1938, אחד העיצובים שלה זכו להכרה בתערוכה הבינלאומית בפריז, "נשים באמנות ובאמנות עממית", ובאותה שנה זכתה גם לתואר אדריכלית השנה של איגוד האדריכליות הרוסי (ברוסית: Лауреат Всесоюзных смотров творчества женщин-архитекторов). בין 1941 ו-1943, היא כיהנה כיושבת הראש של איגוד האדריכלים הארמני. העיצוב שלה לבית הקולנוענים זכה בפרס הראשון בשנת 1948 של מועצת כלל האדריכליות הסובייטיות. הבניין מכונה לעיתים קרובות "בניין פונצ'יקונוץ", כי הוא שיכן בזמנו את אחר מבתי הקפה הראשונים של ירוואן, בו הגישו פונצ'יקנוץ, סוג של מאפה.
לאורך הקריירה שלה, דר-אבדיקיאן עיצבה בניינים משרדיים ובנייני מגורים, בתי ספר ובתי חולים, בין היתר. בין עיצוביה נכללים אולפני הסרטים "ארמנפילם" בפינה של שדרת לנין ורחוב קירוב בירוואן; בניין משרד המסחר; בניין הנ.ק.ו.ד. בפינת רחובות קירוב ואבוויאן, המכון ללימוד שפות אחריאן; בתי ספר בואראשאפאט, ונדזור, לנינקאן (גיומרי), סטפנבאן, וירוואן; בית חולים בנור באיאזט. העיצובים שלה היו ידועים עבור הקומפוזיציה הקלאסית והאלמנטים הדקורטיביים, בשילוב עם מאפיינים לאומניים ברורים של האדריכלות הארמנית. היא צברה מוניטין עבור עיצוב מבני פינה ובשל יכולתה ליצור עיצובים החיים בהרמוניה עם הסביבה הקיימת, תוך שימוש בארקדות קעורות שעומדות בניגוד עיצובי לקווים הישרים של הרחוב.
ב-1945 דר-אבדיקיאן זכתה להכרה מצד הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, וב-1956, היא נבחרה כאדריכלית השנה של איגוד האדריכליות הסובייטי. ב-1968, דר-אבדיקיאן הפכה לאדריכלית אמריטוס, והיא יצאה לגמלאות בשנת 1972. לאחר שארמניה השיגה את עצמאותה מברית המועצות, דר-אבדיקיאן הוכרה על ידי הרפובליקה של ארמניה, והוענקה לה מדליית הזהב על שם אלכסנדר טמניאן בשנת 2002. ב-2008, הוענקה לה מדליית הזהב של ירוואן, מטעם העירייה, לכבוד יום הולדתה ה-100. היא הייתה נושא מאמר מרכזי במגזין "אדריכלות ובנייה" (ברוסית: Архитектура, строительство) ב-2012, שבו עבודתה הושוותה לזו של האדריכל הברזילאי הנודע אוסקר נימאייר.
מותה

דר-אבדיקיאן נפטרה ב-16 בינואר 2013 בירוואן, ארמניה. היא הייתה בת 104.
הערות שוליים > ציטוטים

1 2 3 4 5  Архитектор Анна Тер-Аветикян Тигран Мирзоян, Golos Armenii
1 2 3 4 5  Birth of Anna Ter Avetikian, October 23, 1908, Armenian National Education Committee, This Week in Armenian History, 27 October 2014
1 2 3 4  Тер-Аветикян Анна Тиграновна,Armenian Union of Architects
↑  Պոնչիկանոցը եւ Կինոգործիչների շենքը` կենդանի պատմություն, Արա Թադեւոսյան, Mediamax
↑  Մահացել է «Պոնչիկանոցի» ճարտարապետը, 16 January 2013, A1plus
בניין פונצ'יקנוץ בירוואן
בית הספר על שם ולדימיר מאיאקובסקי
אמיל באלוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1872 קצ'קמט, הונגריה 
 פטירה:  1963 (בגיל 90 בערך) 
 שם לידה:  Bleyer Emil 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט (1894) 
 בן או בת זוג:  אווה לוי 
 
אמיל באלוג (במקור עד 1888 בלייר, בהונגרית: Balog Emil;‏ קצ'קמט, 1 באוגוסט 1872 – לונדון, 1963) היה מהנדס מכונות, מומחה לתחבורה, מחבר פרסומים רבים בתחום התחבורה, מחבר מערכת פרסומים מקצועיים ענפה, קצין מעוטר במלחמת העולם הראשונה, אביו של הכלכלן והפוליטיקאי הכלכלי תומאס באלוג, ברון באלוג (1905–1985).
ביוגרפיה

אמיל באלוג נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו באלוג (בלייר) (1841–1928), סוחר טקסטיל, נשיא החברה קדישא בקצ'קמט, ושל לינה שוורץ (1851–1906) הוא סיים את בית הספר הריאלי המלכותי ההונגרי בעיר הולדתו (1889). הוא השלים את השכלתו הגבוהה באוניברסיטת ההונגרית המלכותית יוז'ף (היום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה), שם קיבל תואר ב-1894.
בשנים 1894–1896 השתתף באופן פעיל בהסבה של רכבת קרונית הסוסים של בודפשט לחשמליות.
ב-1 בפברואר 1895, לפי הצעתו של אנטל שטלר נבחר לחבר קבוע באגודת המהנדסים והאדריכלים ההונגרית.
באותה שנה נכנס לשירות הרכבות הממלכתית המלכותית של הונגריה (היום: רכבות הונגריה (מ.א.ב))
כמה חודשים לאחר מכן עבר לחברת הנדסת החשמל סימנס והאלסקה.
לאחר מכן עבר לחברת מסילות הברזל של בודפשט.
בשנת 1907 היה עוזר העורך של השבועון "המהנדס הכלכלי" (Gazdasági Mérnök), שנוסד על ידי בלה גונדה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כסג"ם (סגן מאוגוסט 1917) במנהלת הבנייה של בודפשט. במהלך המלחמה מינה אותו מועצת המנהלים של חברת מסילות הברזל של בודפשט למפקח (1915).
לאחר הקמת "חברת התחבורה של בודפשט הבירה" (.Budapest Székesfővárosi Közlekedési Rt), הפך לסגן המנהל הכללי של החברה.
ב-30 בספטמבר 1931 פרש לגמלאות לפי בקשתו.
במשך כשני עשורים, הוא היה עמית מערכת קבוע של:
עיתון הרכבת והתחבורה (Vasuti és Közlekedési Közlöny)
חבר המערכת של הלקסיקון הגדול גוטנברג
חבר המערכת של הלקסיקון "זמנים חדשים" (Uj Idők)
משפחתו

אשתו הייתה אווה לוי (1879–1954), בתם של הפילולוג ברנאט לוי ושל מינה קליינמן, לה נישא ב-9 באפריל 1904 בבודפשט. גיסו לאיוש לוי (1875–1961) היה רופא פנימי.
ילדיהם:
תומאס באלוג (1905–1985) כלכלן
ג'רג' דנש באלוג (1912–?)
כתביו ופרסומיו (מבחר)

רכבת החשמלית העירונית של פרנקפורט. (ביקורת פוליטכנית, 1899, 7)
מנהרת סימפלון. (ביקורת פוליטכנית, 1899, 24)
רכבת גורנרגראט. (ביקורת פוליטכנית, 1899, 31)
על הפעלתן של רכבות חשמליות אמריקאיות. (ביקורת פוליטכנית, 1899, 32)
רכבת יונגפראו. (כתב העת של החברה ההונגרית של מהנדסים ואדריכלים, 1903, 6)
עשרים וחמש שנות ההיסטוריה של הרכבות החשמליות . (1905)
יתרונות של הפעלת רכבת חשמלית. (תעשיית הבניין, 1906, 48)
בלאי מעטפת של מסילות. (כתב העת של החברה ההונגרית של מהנדסים ואדריכלים, 1911, 13, עמ' 181–189)
לגבי בלאי מעטפת של מסילות. (מהנדס כלכלי, 1914, 18)
מניעת תאונות דרכים והרכבת. (שבועון רכבת ומשלוח, 1927, 9–12)
על BESZKÁRT. (בודפשט, 1932)
התפתחות תחבורה הרכבת של בודפשט 1865–1922 ועשר שנים של BESZKÁRT 1923–1933 (1934)
תעריפים עבור החשמליות של בודפשט. (כתב העת של החברה ההונגרית של מהנדסים ואדריכלים, 1937, כרך 71, מספרים 23–26)
פרסים והוקרה

עיטור צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט מדליית האבירות (1918)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים - סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Gutenberg nagy lexikon. Minden ismeretek tára I–X. (elkészült rész: A–Felméri), Budapest, Nagy Lexikon Kiadóhivatal, 1931–1932. (הלקסיקון הגדול גוטנברג)
Uj Idők lexikona I–XXIV. (szerk.) Dr. Balla Antal – Dr. Benedek László – Dr. Bacsó Jenő – Dr. Angeli Ottó. Budapest: Singer és Wolfner Irodalmi Intézet Rt. 1936–1942. (לקסיקון של זמנים חדשים I–XXIV. עורכים ד"ר אנטל באלה - ד"ר לאסלו בנדק - ד"רינה באצ'ו - ד"ר אוטו אנגלי. בודפשט: הוצאת המכון לספרות זינגר וולפנר 1936–1942)
ראו גם

Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937] (מיהו מי? לקסיקון אנשים בני זמננו)
Révai nagy lexikona II. kötet (Arány–Beke). Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság. 1911. (הלקסיקון הגדול של רוואי)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 82888/1888. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1888. év 2. oldal 3. sor
↑  "Születési bejegyzése a kecskeméti izraelita hitközség születési akv. 26/1872. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-26.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a kecskeméti izraelita hitközség esketési akv. 11/1879. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-26.
↑  "1895. február 1-én tartott 368-ik választmányi ülés". A Magyar Mérnök- és Építész-Egylet Heti Értesítője. 1895.
↑  "Kinevezés". Elektrotechnika. 1917-11-01. נבדק ב-2022-02-26.
↑  A Magyar Mérnök- és Építész-Egylet Közlönye, 1915. (49. évfolyam, 4. szám)
↑  "Nyugdíjazások a Beszkárnál". Vasuti és Közlekedési Közlöny. 1931-10-18. p. 875. נבדק ב-2022-02-26.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 322/1904. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-02-26.
↑  Rendeleti Közlöny a Magyar Királyi Honvédség számára, 1918. (45. évfolyam, 135. szám)
אנדרו כהן

ערך זה עוסק במטיף אמריקאי. אם התכוונתם לכדורגלן מלטזי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1955 (בן 69) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 www.andrewcohen.org
 
אנדרו כהן (נולד ב-1955) הוא מנהיג כת לשעבר, סופר ומוזיקאי יהודי-אמריקאי, אשר פיתח תורה להתפתחות רוחנית, שאותה הוא מכנה "הארה אבולוציונית".
כהן ראה את עצמו כאחד המנהיג את סובביו ליצור שלב חדש באבולוציה של התודעה והתרבות הרוחנית והאנושית. כחלק מתוכנית זו, כהן הירבה להיפגש, לדון ולבקר מגוון מורים רוחניים, פילוסופים, פעילים חברתיים ואנשי תרבות. רבים ממפגשים אלו תועדו ופורסמו, לצד כתביו של כהן עצמו, בכתב העת שייסד מכספי חסידיו "EnlightenNext" (משחק מילים היוצר את הביטוי "ההארה הבאה").
לאחר מספר רב של ביקורות על ניצול כלכלי ונפשי של חסידיו, אשר פורסמו נגדו בספרים, מאמרים וראיונות מצולמים עם קורבנותיו, פרש כהן בשנת 2013 מהנהגת הכת ומהוראה בהודעה רשמית בבלוג הרשמי שלו בה הוא תיאר את הבנתו שאינו מואר, והתנצל בפני קורבנותיו על הסבל שגרם להם כל עוד התפאר בהיותו מואר.
ביוגרפיה

כהן נולד בניו יורק בשנת 1955. הוא התחנך כאתאיסט ומספר כי חייו קיבלו תפנית משמעותית בעקבות התגלות ספונטנית של "תודעה קוסמית" שחווה בהיותו בן שש-עשרה. זיכרון אותה חוויה לא הרפה ממנו והוא נטש את חלומו להיות למתופף מוזיקת ג'אז ובגיל 22 החל לחפש אחר ההארה. חיפושו, שהוביל אותו מאמנויות לחימה ליוגה ולבודהיזם, הגיע לסיומו בשנת 1986 כאשר פגש במאסטר ההודי לאָדוַואִיטָה וֶדָאנטַה, ה.ו.ל. פונג'ה, תלמידו של המורה הרוחני ראמנה מהרשי. לאחר שבועיים במחיצתו, בהם עבר חוויה אותה הוא מתאר כהתעוררות רוחנית עמוקה, החל כהן ללמד – תחילה בעידודו של פונג'ה, עד אשר נפרדו בעקבות מחלוקת.
בשנת 1988 ייסד כהן את EnlightenNext, ארגון בינלאומי שמטרתו "לעצב תודעה ותרבות אנושית חדשה ביחיד ובחברה". בנוסף לקבוצות קטנות של תלמידים ברחבי העולם (כולל ישראל), מפעיל ארגון זה מרכזים לקהל הרחב בניו-יורק, בבוסטון, בלונדון, באמסטרדם, בפריז, בציריך, בפרנקפורט, בקופנהגן וברישיקש שבהודו. המרכז הראשי של EnlightenNext נמצא במערב מדינת מסצ'וסטס ובו מתגוררת כיום קבוצת התלמידים הגדולה ביותר של כהן.
זמן קצר לאחר שהפך למורה, החל כהן להיפגש עם מורים רוחניים אחרים כדי לחלוק עמם מניסיונו ולחקור עמם את משמעותה של ה"הארה". חקירה זו זכתה לפרסום והורחבה כשהוא ייסד, ב-1991, את כתב העת EnlightenNext (בשמו הקודם, "?What Is Enlightenment", "מהי הארה?"). כמייסדו וכעורכו הראשי של המגזין, כהן רואה את עצמו כמחויב ליצירת "לא פחות ממהפכה בתודעה ובתרבות." מראשית דרכו של המגזין ועד לסגירתו, בשנת 2011, נפגשו כהן וצוות עורכיו עם מיסטיקנים ומטריאליסטים, פיזיקאים ופילוסופים, פעילים חברתיים וספורטאים מובילים במאמץ ליצור פורום פופולרי לדיאלוג ולחקירה מעמיקים על משמעות החיים האנושיים בעידן הפוסט-מודרני.
עם הזמן עבר כתב העת המרה לרבעון הפונה יותר אל המיינסטרים. הוא צמח מעבר לגבולות המדיה המודפסת והוליד סדרת מרצים בינלאומית, פורום מולטימדיה מקוון, ועד לאחרונה שותפות עם The Graduate Institute בקונטיקט שבאמצעותה ניהלו עורכי כתב העת תוכנית מוכּרת לתואר שני בתחום האבולוציה של התודעה. בשנת 2000 כהן החל לשמש כאחד מהחברים המייסדים של "המכון האינטגרלי" (Integral Institute) של הפילוסוף קן וילבר. הוא היה אחד מהדוברים המרכזיים ב"פרלמנט דתות העולם" בשנת 2004. ב-2006 הוענק לכהן פרס ה"קאשי" ההומניטארי. באותה שנה (2006) ושוב ב-2007 זכה האתר של מגזין EnlightenNext בפרס "Webby" בקטגוריית הדת והרוחניות שהוענק לו על ידי האקדמיה הבינלאומית למדעים ולאמנות דיגיטלית.
כבר בשנת 2004 קם אתר אינטרנט המאגד את נפגעי הכת. הפופולריות העצומה שעורר כהן הביאה גם את אמו להפוך לתלמידתו, אך לאחר מספר שנים בכת פרשה ממנה בסערה וכתבה ספר בשם "אמא של אלוהים" בו היא מתארת מציאות קשה וניצול של חברי הכת על ידי כהן, בדומה לספר מוקדם יותר שנכתב על ידי תלמידו לשעבר ויליאם יינר.
באביב 2011 הודיע ארגון EnlightenNext כי הוא מפסיק להפיק את המגזין המודפס, מסיבות כלכליות. הארגון ממשיך להפיץ את רעיונתיו ותורתו של כהן באמצעות אתרי אינטרנט, ספרים ודיאלוגים שהוא ממשיך לקיים עם דמויות מובילות בעולם הרוחני. בספטמבר 2011 יצא לאור, באנגלית, ספרו של כהן, "Evolutionary Enlightenment" ("הארה אבולוציונית"), שאמור להיות סיכום מקיף של הגותו ומשנתו הרוחנית.
לאחר שנים רבות בהן סירב להגיב לטענות נגדו, בחודש יוני בשנת 2013 כתב כהן בבלוג הרשמי שלו רשומה בשם "התנצלות" בה הודיע שהוא פורש מתפקיד הגורו ויוצא לשנת שבתון שמטרתה תרפיה, חקירה עצמית ומדיטציה, על מנת לרפא ולשפר את מה שהוא מכנה "האגו" שלו - אך עודנו נשאר דבק באמיתות רעיונותיו בדבר ה"הארה האבולוציונית".