stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות התעופה האזרחית
תפקידי הרשות

סעיף 4 לחוק רשות התעופה האזרחית מגדיר את תפקידיה כדלקמן:
מבנה הרשות

בראש הרשות ניצב מנהל הממונה על ידי שר התחבורה. למנהל הרשות כפופות חמש יחידות מטה - יחידה המופקדת על תחום כח האדם והכספים, המטה התעופתי שתפקידו ליזום חקיקה תעופתית ולפרסם מידע תעופתי, היועץ המשפטי ויחידה ליחסים בינלאומיים המטפלת, בין היתר, בייצוגה של מדינת ישראל בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) ובכל מגעיה הדו-צדדיים של המדינה בנושא חתימה ועדכון הסכמי תעופה, תחום בטיחות טיסה המטפל בפעולות מניעה, קליטה וניתוח של מידע בטיחותי והצגת תמונת הבטיחות הכוללת של התעופה בישראל.
עוד כפופים למנהל הרשות שישה אגפים:
אגף פיקוח אווירי - האגף מופקד על הפיקוח והאכיפה כלפי מפעילים אוויריים (מובילים אוויריים, תעופה כללית ותעופה ספורטיבית) ומכוני הבדק הישראליים. כמו כן, האגף אחראי על ביצוע בדיקות לכלי טיס זרים המגיעים לישראל, על בדיקת מכוני הבדק הזרים, על בדיקת תחנות ביעדים אליהם טסים המפעילים האוויריים הישראליים וטיפול בבקשות לפטור מיישום תקנות טיס. אגף פיקוח אווירי כולל:
מחלקת מובילים אוויריים
מחלקת תעופה כללית וספורטיבית
מחלקת רגולציה בפיקוח אווירי
יחידת רישום כלי טיס
מחלקת רישוי עובדי טיס
אגף תשתיות - האגף אחראי על קידום רגולציה (אסדרה), רישוי, פיקוח ואכיפה בתחומים המקצועיים השונים של התשתיות התעופתיות וניהול התעבורה האווירית: תשתיות קרקעיות לתעופה (מנחתים ושדות תעופה על רכיביהם), תכנון המרחב האווירי ותהליכי הטיסה, יחידות ניהול התעבורה האווירית ומערכות התקשורת העקיבה והניווט התעופתיים על הקרקע (שאינם חלק מכלי הטיס). האגף אחראי לפיתוח מרחב הפיקוח התעופתי הישראלי שהוקצה לתעופה האזרחית, לכתיבת תוכניות פיתוח שנתיות ורב שנתיות ולנושאי איכות הסביבה בהקשרי שדות התעופה. האגף אחראי לקשר עם חיל האוויר, משרד הביטחון ומינהל התכנון בתחומי אחריותו. האגף אחראי לקשר עם רשויות התעופה במדינות השכנות בתחומי ניהול התעבורה האווירית בין המדינות ותכנון נתיבי הטיסה. האגף אחראי על פרסומי המידע התעופתי של ישראל והוראות התעבורה האווירית במסגרת ה- AIP והפמ"ת בהתאם לדרישות והנחיות ארגון התעופה הבינלאומי. אגף תשתיות כולל:
מחלקת שדות תעופה והגבלות בניה
מחלקת תשתיות אוויריות
מחלקת תעבורה אווירית
תחום תקשורת ומערכות עקיבה וניווט CNS
תחום ניהול מידע תעופתי (AIM)
אגף כשירות אווירית - האגף מופקד על מערך הרישוי, הפיקוח והאכיפה בנושאים הנדסיים ובייצור של כלי טיס, חלקיהם וציוד תעופתי, וכן על תוכנית בטיחות הפעלה מתמשכת (COS). אגף כשירות אווירית כולל:
רישוי כלי טיס א'
רישוי כלי טיס ב'
מחלקת ייצור כלי טיס
מחלקת פיתוח וניסויים
אגף כלכלה ויחסים בינלאומיים - האגף מופקד על האסדרה הכלכלית של תובלה אווירית מסחרית בענף התעופה האזרחית.
אגף ארגון, משאבים וטכנולוגיה - האגף אחראי על הפיתוח הארגוני, הלמידה וניהול הידע בארגון; על ניהול המשאב האנושי, התקציב ותוכניות העבודה; על פיתוח מערכות המידע בארגון ועל קידום תהליכים לשיפור השירות לציבור.
הלשכה המשפטית - תפקיד הלשכה המשפטית של רשות התעופה האזרחית (רת"א) הוא ליתן ייעוץ והנחיה לכלל גורמי רת"א בהיבטים המשפטיים של פעולתם, ובפרט בפרשנות דיני הטיס והפעלת סמכויות לפיהם. במסגרת זו, הלשכה המשפטית של רת"א מעמידה לרשות הנהלת רת"א כלים ואמצעים משפטיים הדרושים ליישום מדיניות מנהל רת"א.
ראשי הארגון

| שם | כהונה |
| --- | --- |
אודי זהר: 2005–2008
גיורא רום: 2008–2014
יואל פלדשו: 2014–2022
שמואל זכאי: 2023–
ראו גם

הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית
הרשות לחקירה בטיחותית בתעופה
הערות שוליים

↑  כך בסעיף 1 לחוק הרשות
↑  זוהר בלומנקרנץ, שר התחבורה, שאול מופז אימץ את דו"ח ועדת לפידות המצביע על ליקויים חמורים במצב בטיחות הטיסה בישראל, באתר TheMarker‏, 28 בינואר 2008
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, ארה"ב הורידה דירוג בטיחות התעופה בישראל, באתר ynet, 19 בדצמבר 2008
↑  חוות דעת-בטיחות התעופה האזרחית, אתר מבקר המדינה
↑  ynet, ישראל חזרה לדירוג הבטיחות הגבוה בתעופה, באתר ynet, 1 בנובמבר 2012
↑  זוהר בלומנקרנץ, תת אלוף במיל' אודי זוהר מונה לתפקיד ראש מינהל התעופה האזרחית במשרד התחבורה, באתר TheMarker‏, 23 במאי 2004
↑  יסמין גיל, גיורא רום נבחר למנהל רשות התעופה האזרחית, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2008
↑  תומר הדר, יואל פלדשו ימונה לתפקיד מנהל רשות התעופה האזרחית, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2014
↑  השרה רגב החליטה למנות את תא"ל (במיל') שמוליק זכאי למנהל רשות התעופה האזרחית, באתר ערוץ 7, ‏2023-03-27
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל (בעבר) • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 142431596   WorldCat (עם VIAF): 142431596
גאט פון אברהם

גאָט פון אברהם (יידיש: אלוהי אברהם) היא תחינה אשכנזית קדומה ביידיש. במשך שנים רבות נהגו נשים ונערות בקהילות יהודיות רבות לאומרה עם צאת השבת לציון צאת השבת וכבקשה לקראת השבוע החדש.
כיום נהוג בקהילות אחדות ובחלק מן החסידויות להתפלל תפילה זו לפני ההבדלה.
גדול הזמר החסידי אברהם פריד ביצע את הבקשה בתור שיר שהוכנסו לאלבום "בין כך ובין כך".
מקור התפילה ומחברה

זו התפילה הנפוצה ביותר ביידיש ומקרה נדיר של טקסט יידישאי שנכנס לקאנון הליטורגי, והיא זכתה במשך הדורות ללחנים רבים.
בחלק מסידורי התפילה מיוחסת התפילה בטעות לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב, אולם היא מופיעה בסידורים מוקדמים זמן רב לתקופתו. הפעם הראשונה בה היא מופיעה היא בברכת המזון שנדפסה בקרקוב שנ"ז 1597, שם נדפסה בנוסח קצר יותר מהנוסח הנפוץ היום:
”גאט אברהם יצחק אונ' יעקב 

בהיט דיין ואלק ישראל אין דיינם לוב 

דיא זיבן טאג זאלן אונז ביקומן צו גליק אונ צו הייל 

אך צו גיזונט אונ' אלין ורומן 

אז אונז דער שבת גיט איין הין 

דיא וואוך קומט אונז צו גיזונט אונ' צו גוטן [זאג ג' מאל]”
מקור התפילה ומחברה > תרגום

”אלוהי אברהם יצחק ויעקב 

שמור את עמך ישראל בסוכת שלומך 

שבעת הימים האלה יהיו לנו למזל ולתרופה 

גם לבריאות ולכל הצדיקים 

שהשבת ניתנת לנו 

השבוע יבורך לנו לטובה 

[תאמר שלוש פעמים]”
נוסח התפילה

לתפילה מספר גרסאות, להלן אחת המאוחרות והנפוצות שבהן:
גָאט פוּן אַבְרָהָם אוּן פוּן יִצְחָק אוּן פוּן יַעֲקֹב:

בֶּעהִיט דַיין לִיבּ פָאלְק יִשְׂרָאֵל פוּן אַלֶעם בֵּייזֶען אִין דַיינֶעם לוֹיבּ, אַז דֶער לִיבֶּער שַׁבָּת קֹדֶשׁ גֵייט, אַז דִי װָאךְ אוּן דֶער חֹדֶשׁ אוּן דֶער יָאר, זָאל אוּנְז צוּא קוּמֶען צוּ אֱמוּנָה שְׁלֵמָה, צוּ אֱמוּנַת חֲכָמִים, צוּ אַהֲבַת חֲבֵרִים, צוּ דְּבֵקוּת הַבּוֹרֵא בָּרוּךְ הוּא, מַאֲמִין צוּ זַיין בִּשְׁלֹשׁ עֶשְׂרֵה עִקָּרִים שֶׁלָּךְ, ובִּגְאוּלָה קְרוֹבָה בִּמְהֵרָה בְיָמֵינוּ, וּבִתְחִיַּת הַמֵּתִים, וּבִנְבוּאַת מֹשֶׁה רַבֵּנוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם:



רִבּוֹנוֹ שֶׁל עוֹלָם דּוּ בִּיזְט דָאךְ הַנּוֹתֵן לַיָּעֵף כֹּחַ, גִיבּ דַיינֶע לִיבֶּע אִידִישֶׁע קִינְדֶערְלִיךְ אוֹיךְ כֹּחַ דִּיר צוּ לוֹיבֶּען אוּן נָאר דִיךְ צוּ דִינֶען אוּן קֵיין אַנְדֶערְן חָלִילָה נִישְׁט, אוּן אַז דִי װָאךְ אוּן דֶער חֹדֶשׁ אוּן דֶער יָאר זָאל אוּנְז קוּמֶען צוּ גֶעזוּנְד אוּן צוּ מַזָּל אוּן צוּ בְּרָכָה וְהַצְלָחָה אוּן צוּ חֶסֶד אוּן צוּ בָּנֵי חַיֵּי אֲרִיכֵי וּמְזוֹנֵי רְוִיחֵי וְסִיַּעְתָּא דִּשְׁמַיָּא לָנוּ וּלְכָל יִשְׂרָאֵל וְנֹאמַר אָמֵן:
נוסח התפילה > תרגום התפילה לעברית

אֱלֹהֵי אַבְרָהָם אֱלֹהֵי יִצְחָק וְאֱלֹהֵי יַעֲקֹב, שְׁמוֹר וְהַצֵּל אֶת עַמְּךָ יִשְׂרָאֵל אֲהוּבֶיךָ מִכָּל רָע בתהילתך (נוסח אחר: בסוכתך נוסח אחר: בצלך), כַּאֲשֶׁר הַשַּׁבָּת קֹדֶשׁ הָאֲהוּבָה עוֹבֶרֶת, שֶׁהַשָּׁבוּעַ, הַחֹדֶשׁ וְהַשָּׁנָה, יָבֹא לָנוּ לֶאֱמוּנָה שְׁלֵמָה, לֶאֱמוּנַת חֲכָמִים, לְאַהֲבַת חֲבֵרִים, לִדְבֵקוּת הַבּוֹרֵא בָּרוּךְ הוּא, לְהַאֲמִין בִּשְׁלֹשׁ עֶשְׂרֵה עִקָּרִים שֶׁלְּךָ, וּבִגְאוּלָה קְרוֹבָה בִּמְהֵרָה בְיָמֵינוּ, וּבִתְחִיַּת הַמֵּתִים, וּבִנְבוּאַת מֹשֶׁה רַבֵּנוּ עָלָיו הַשָּׁלוֹם:


רִבּוֹנוֹ שֶׁל עוֹלָם, אַתָּה הִנְּךָ הַנּוֹתֵן לַיָּעֵף כֹּחַ, תֵּן גַּם לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל אֲהוּבֶיךָ כֹּחַ, לְהוֹדוֹת לְךָ, וְרַק אֹתְךָ לַעֲבֹד, וְלֹא לְאַחֵר חָלִילָה. וְשֶׁהַשָּׁבוּעַ, הַחֹדֶשׁ וְהַשָּׁנָה יָבֹא לָנוּ לִבְרִיאוּת וּלְמַזָּל טוֹב וְלִבְרָכָה וּלְהַצְלָחָה, וּלְחֶסֶד, וּלְבָנֵי, חַיֵי אֲרִיכֵי וּמְזוֹנֵי רְוִיחֵי, וְסִיַעְתָּא דִשְמַיָּא לָנוּ וּלְכֹל יִשְׂרָאֵל, וְנֹאמַר אָמֵן.
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה כאן.
↑  ראו יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי, אגרות שמואל, ירושלים תשפ"א, חלק ב, אגרת תקט, עמ' 713.
הנוסח כפי שנדפס בברכת המזון שנ"ז
דבורה דיין

| --- | --- |
דבורה דיין, תר"פ (1920)
דבורה דיין, תר"פ (1920)
 לידה:  1890 
 פטירה:  1956 (בגיל 66 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות בנהלל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  שמואל דיין 
 צאצאים:  זוהר דיין, משה דיין, אביבה גפן 
 
דבורה דיין (לבית זטולובסקי; 23 בספטמבר 1890 – 28 ביולי 1956) הייתה חלוצה אשת העלייה השנייה, מחברות קיבוץ דגניה א' וממייסדות מושב נהלל, פעילה חברתית סופרת, פובליציסטית, וחברת מערכת כתב העת "דבר הפועלת". אשתו של חבר הכנסת מטעם מפא"י, שמואל דיין, אימם של משה דיין, אביבה גפן וזוהר דיין וסבתם של יעל דיין, אסי דיין, אודי דיין, עוזי דיין ויהונתן גפן. השחקנית דבורה קידר גילמה את דמותה בדמות סבתא טוניה בהצגה "נומה עמק" מאת יהונתן גפן בבימוי של אלדד זיו.
ביוגרפיה > ילדותה ולימודיה

דבורה לבית זטולובסקי נולדה ב-23 בספטמבר 1890 בכפר פרוחורובקה (Прохоровка) שבפלך פולטבה, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). בכפר הייתה משפחתה המשפחה היהודית היחידה. אביה, שעשה חיל בעסקי עצים, היה אדם רחב אופקים, ציוני ושלח ידו בכתיבה בעברית וברוסית. עד גיל שמונה למדה דבורה בביתה עם מורה פרטי, ולאחר מכן למדה בבית הספר הכפרי, בגימנסיה רוסית בעיר קרמנצ'וג ובמחלקה לפדגוגיה באוניברסיטת קייב. קשריה ליהדות היו רופפים, והיא הזדהתה עם העם הרוסי, שפתו וספרותו. במהפכת 1905, בהיותה כבת 15 בלבד, הצטרפה לתנועת שחרור העם, לתנועה הנרודניקית, ופעלה בפרברי מגוריהם של פועלי בתי החרושת.
בתקופת לימודיה באוניברסיטה הצטרפה לסיעת הסטודנטים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ופעלה מטעמה בקווקז ובקרים. בשנת 1910 השתתפה במסע הלווייתו ההמוני של הסופר האהוד עליה ביותר, לב טולסטוי. השתתפותה במסע הייתה בעבורה ביטוי לאהבתה את הספרות הרוסית ולתחושת ההשתתפות בחיי העם הרוסי, וגם כעבור שנות דור זכרה את תחושתה באותם ימים: "בחיי כל איש יש רגע כזה בו הוא רוצה להגיד לשמש דום. רגע כזה היה אז בחיי" (1935).
בשנת 1911,[דרושה הבהרה] בימי מלחמת הבלקן הראשונה, זנחה את לימודיה באוניברסיטה והתנדבה כאחות בחזית הבולגרית. דווקא שם התעורר בה ספק לגבי השתייכותה לעם הרוסי, ולאחר הפצרות חוזרות ונשנות של הוריה חזרה מסופיה לרוסיה. היא שבה ללימודיה באוניברסיטה ועבדה במשרה חלקית במחלקה הסטטיסטית בשלטון המקומי בקייב (זֶמסטבוֹ (אנ')). אולם הספקות המשיכו לקנן בלבה ותחושת הניכור, שחשה בקרב חבריה הרוסים, הלכה והתעצמה והיא תרה אחרי דרך חדשה. ממרחק שנים רבות כתבה על כך: "משגה הוא, משגה נפל בחיי. העם אשר לו אני רוצה לתת את כוחותי, לא עמי הוא ואני נכריה לו. את עמי שלי – לא ידעתי. לא ידעתי את חייו ואת שפתו."
התלבטותה בדבר זהותה הביאה אותה לנטוש את לימודיה לשוב לבית הוריה. התלבטות זו, שנמשכה כשנה ויותר, הסתיימה בהחלטתה הנחושה לעלות לארץ ישראל. משפחתה הציונית קיבלה את החלטתה בהסתייגות רבה; מסע נדודים וקליטה בארץ זרה ושוממה צפנו סכנות רבות, בעיקר לבנות שעלו בגפּן. אך היא הייתה איתנה בהחלטתה.
ביוגרפיה > העלייה לארץ ישראל

בינואר 1913 הפליגה זטולובסקי מאודסה לארץ ישראל. היא הייתה בודדה במסע, שארך שבוע, וכך אף עם רדתה לחוף. בהגיעה לארץ מצאה עצמה האישה הצעירה לבדה, אך לאחר מספר ימים הוליך אותה המקרה לקבוצת דגניה.
אי-ידיעת השפה העברית, המשך הקשר לספרות הרוסית והקושי האישי בעבודת כפיים, כמו גם הספקות ביחס ליכולתה לעבוד – הן מצד חברי קבוצת דגניה והן מצד המנהל מטעם יק"א בחוות סג'רה, שם ביקשה לרכוש הכשרה חקלאית – היקשו על קליטתה בקבוצה. עם זאת, אירוסיה לחלוץ הוותיק שמואל דיין, אותו הכירה בדגניה, הכריעו את הכף, והיא התקבלה לקבוצה.
בדצמבר 1913 עזב הזוג את הארץ לצורכי מרפא, ושב אליה (למורת רוחם של הוריה) באוגוסט 1914. בספטמבר 1914 נישאו השניים, ובמאי 1915 נולד בנם הבכור, משה, שהיה הילד השני שנולד בדגניה. עם תום מלחמת העולם הראשונה עזבה המשפחה את דגניה, במטרה להקים צורת התיישבות חדשה – מושב. לאחר שנתיים וחצי של נדודים הם היו בין מייסדי מושב העובדים הראשון, נהלל שבעמק יזרעאל.
בתקופת ההמתנה להקמת המושב החל שמואל את פעילותו הציבורית שנמשכה שנים רבות. בתחילה תמכה דיין בפעילותו זו: עם הקמת המושב העמיסה על כתפיה את עול המשק, תוך שהיא נעזרת מפעם לפעם בפועלים שכירים, וזאת, על אף העומס, המחסור ובריאותה המתרופפת. אולם, משנתמשכה בדידותה זו, היא גילתה התמרמרות על שאין היא יכולה לממש את שאיפותיה לפעילות ציבורית ולכתיבה.
בשנת 1922 נולדה בתם אביבה (לימים אמו של יהונתן גפן). את בנה השלישי, זוהר (זוריק), לימים אביו של עוזי דיין, ילדה בשנת 1926 בהיעדרו של שמואל, וחגגה את ברית המילה בלעדיו.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ועיתונאית

לראשונה התפרסמה רשימתה "עלייתי" בקובץ "דברי פועלות" שבעריכת ידידתה רחל כצנלסון. זו הייתה ראשיתה של כתיבה ארוכת שנים, בתחילה ברוסית ומאוחר יותר בעברית. מרבית כתיבתה התפרסמה ב"דבר הפועלת", כתב העת של תנועת הפועלות. היו אלה רשימות קצרות, רובן אינפורמטיביות אך היו בהן גם תיאורים של רחשי לב וביקורות ספרותיות. החל משנת קיומו הראשונה של "דבר הפועלת" עד יום מותה נמנתה עם מערכת העיתון.
דיין הייתה גם חברת מועצת הפועלות, חברת מועצת ההסתדרות ופעלה במפלגה ("הפועל הצעיר" ואחר כך במפא"י) ובקליטת עלייה. אולם פעילותה תמיד הוגבלה בשל הידיעה שאין באפשרותה להיעדר ממושכות מן הבית ומהמשק.
גם הישיבות של מערכת "דבר הפועלת" נערכו רק אחת לחודש ומרבית ההתייעצויות וההחלטות נעשו בהתכתבות. בכל שנות פעילותה היה הבית בנהלל מקום מגוריה הקבוע ועיקר עיסוקיה. תמיד נעה בין מוסר כליות על היעדרות מהעבודה לתסכול ואכזבה על אי מימוש שאיפותיה.
מאז נפילתו של בנה הצעיר, זוריק, במלחמת העצמאות, השקיעה עצמה בעבודה למען העלייה החדשה שלאחר הקמת המדינה, בעיקר בהדרכת נשים בנות עדות המזרח במושבים צעירים. דיין נפטרה מסרטן ב־28 ביולי 1956.
רחל כצנלסון-שזר ספדה לה במילים:
כל חוליה בשרשרת של חיי דבורה הקרינה על סביבתה הקרובה והרחוקה, הקרנה של מפעל רב תוכן והשפעה. [...] הרוח המחייה את כל כתביה [ומעשיה] הייתה בעיקר אהבת המולדת. באהבה זו, כבנקודת מוקד נאצלת, התמזג הכל: הבית, הכפר, האמהות, המשק, הדרכת עולים וילדיהם, גורל הבנים במערכות המלחמה וגזרת השכול
ספריה

אֲסַפֵּר, תל אביב: עם עובד ('כתבי תנועת העבודה'), תשי"ב.
באושר וביגון; ערוך בידי ברכה חבס, תל אביב: מסדה, תשי"ז. (מהדורה ב: תל אביב: מסדה; ותנועת המושבים, תשי"ח) (זיכרונות, מעזבונה, ממכתביה) (הופיע ב-1959 בפריז בתרגום לצרפתית מאת ארנולד מנדל בשם Une mère en Israël; בתשכ"א בתל אביב ביידיש: "אין גליק און אין טרויער"; וב-1968 בתל אביב בתרגום לאנגלית: Pioneer)
לקריאה נוספת

יהונתן גפן, אשה יקרה; עורך: יגאל שוורץ, תל אביב: דביר, תשנ"ט 1999, עמ' 80–94.
שמואל דיין, על גדות ירדן וכנרת, תל אביב: מסדה, תשי"ט.
שבתאי טבת, משה דיין: ביוגרפיה, ירושלים ותל אביב, שוקן, תשל"ב 1971.
רחל כצנלסון-שזר, "דבורה דיין", בספרה שליווני ואינן, תל אביב: תרבות וחינוך, 1969, עמ' 27–30.
תמר שכטר, לכבוש את הלב: סיפורה של רחל כצנלסון שזר, ירושלים: יד יצחק בן-צבי; בית ברל, תשע"ב 2011.
הערות שוליים

↑  דבורה דיין, אספר, תל אביב: עם עובד, תשי"ב, עמ' 227.
↑  דיין, אספר (תשי"ב), עמ' 11.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3 4 5  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
↑  נושא משרה ציבורית בכירה או היה אישיות ציבורית בעלת חשיבות היסטורית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286743905171  GND: 121458873  LCCN: nr97042071  SELIBR: 239207  SUDOC: 224958445  VIAF: 69785088   WorldCat (עם VIAF): 69785088 
דבורה עם בנה משה דיין בדגניה א', בסביבות 18–1917
לובוש סלוקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1928 (בן 96) אופוצ'נו, צ'כיה 
 מוקד פעילות:  צ'כיה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, מוזיקה ליטורגית 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 פרופיל ב-IMDb
 
לובוש סלוקה (בצ'כית: Luboš Sluka, נולד ב-13 בספטמבר 1928) הוא מלחין צ'כי.
חייו > לימודים

סלוקה נולד וגדל באופוצ'נו, עיירה קטנה במזרח בוהמיה. בעיר הסמוכה ריכנוב-נד-קנייז'נאו למד בתיכון והפיק תועלת מחיי התרבות העשירים שבה, שכללו מקהלה ותיאטרון, תזמורת סטודנטים ומופעי מוזיקה קאמרית. השפעת הגורמים האלה ניכרת בהתפתחותו בשנים הבאות. בין הדמויות שטבעו את חותמן בסלוקה היה ראדין דרייזל, מן הכישרונות המבטיחים ביותר בחוגי המוזיקה הצ'כית בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1950 הגיע סלוקה לפראג ולמד בקונסרבטוריון ניצוח אצל אלואיס קלימה והלחנה אצל מירוסלב קרייצ'י. אחרי סיום לימודיו שם, בשנת 1955, המשיך בלימודי הלחנה אצל יארוסלב רז'ידקי ופבל בוז'קובץ' באקדמיה לאמנויות הבימה בפראג, עד לסיומם בשנת 1959.
חייו > קריירה

מכלול יצירותיו - כ-150 עד כה - מתאפיין במגוון סוגות, בהן פואמה סימפונית, קנטטה, מוזיקה קאמרית אינסטרומנטלית, יצירות ווקאליות, מוזיקה לסרטים, ספרות הדרכה ואף מוזיקה פופולרית לתזמורת כלי נשיפה מעץ. גורם נוסף שנתן אותותיו ביצירתו הוא הניתוק שכפתה עליו - כמו על מוזיקאים אחרים באירופה - מלחמת העולם השנייה, והחשיפה הפתאומית לעולם מוזיקלי חדש, עתיר ידע ורשמים, בשנים שאחריה. לראשונה הזדמן לו לשמוע את יצירותיהם של מלחינים ידועי שם כמו פרוקופייב, שוסטקוביץ', סטרווינסקי, הונגר, הינדמית, מרטינו ואחרים, חוויות שהרחיבו והעשירו את עולמו.
נוסף לעבודתו כמלחין, סלוקה עובד מאז 1963 בבית ההוצאה פאנטון, כיום בתפקיד עורך ראשי.
סגנון והשפעות

בכתיבתו לסרטי קולנוע, שבחנה את מהות הקשר בין יצירות דרמטיות-חזותיות לבין מוזיקה, הושפע סלוקה במידה רבה מוצלאב טרויאן. המוזיקה של סלוקה שואבת רבות ממקורות המוזיקה הצ'כית העממית בסגנון סמטנה. כתיבתו המודרנית יוצרת צורות מוזיקליות חדשות, מבלי לשבור את מסגרות המסורת הצ'כית הוותיקה.
מבחר מיצירותיו > יצירות תזמורתיות

"באלאדת אוראווה", פואמה סימפונית לתזמורת גדולה (1954)
נוקטורן לצ'לו ותזמורת קאמרית (1957)
"סוויטת דייג" לתזמורת (1989)
מבחר מיצירותיו > יצירות קאמריות

שתי אלגיות לכינור ופסנתר (1951)
דיברטימנטו לשלושה חלילים (1951)
מתוך "אוראווה", דואו לכינור ופסנתר (1954)
סונאטה לצ'לו ופסנתר (1956)
מיניאטורות לרביעיית מיתרים (1956)
"ליאלה", ואלס קונצרטי לכינור ופסנתר (1963)
סונאטה לכינור ופסנתר (1970)
סונאטה לבסון ופסנתר (1971)
סונאטה לקלרינט בס ופסנתר (1971)
פסטורלה לכינור, ויולה (או צ'לו) ופסנתר (1973)
"מעשיה" לחליל, גיטרה וצ'לו (1973)
D-S-C-H לקלרינט בס ופסנתר (1976)
רביעיית מיתרים מס' 1 (1976-77)
שלישיית פסנתר מס' 2 לכינור, צ'לו ופסנתר (1980-81)
בגטלה לחליל ופסנתר (1982)
Slavicek v kerku spieva לחלילית ופסנתר (1982)
"קון אנימו" לקלרינט בס או צ'לו ופסנתר (1986)
"כלוב לשני זמירים", לצ'לו ופסנתר (1986)
רביעיית מיתרים מס' 2 (1986)
שלושה קטעים לאבוב ופסנתר (1987)
"לזכרו של יארוסלב יצק", סוויטת מחול ל-5 צ'לי (1988)
אנדנטה קון מוטו לקלרינט בס ופסנתר (1989)
רביעייה לחליל, כינור, ויולה וצ'לו (1992)
D-S-C-H לסקסופון טנור ופסנתר (1992)
"סוויטה לשעת השקיעה" לרביעיית מיתרים, נניה ל-5 צ'לי (1994)
פרטיטה ל-3 חלילים (1996)
מבחר מיצירותיו > יצירות לכלי סולו

סוויטה קטנה לפסנתר (1950)
סונאטינה ראשונה לפסנתר (1950)
סונאטינה שנייה לפסנתר (1954)
"אביב ונעורים", סוויטה לפסנתר (1953)
וריאציות לפסנתר (1955)
"משחקים וחלומות", חיבורים קצרים לפסנתר (1963)
"דרך השתיקה" לעוגב סולו (1964)
"משחקים", קטעי פסנתר קטנים לילדים (1969)
"רגעים ליד הפסנתר", חיבורים לגיל הנעורים (1969)
"הדרך להחלמה", לעוגב סולו (1983)
"הדרכים", טריפטיכון לעוגב סולו (1984)
Suita piccola per chitarra ("סוויטה קטנה לגיטרה") (1984)
"דרך הצל", לעוגב סולו (1985)
"ברוויארי לפסנתר", לפסנתר סולו (1987)
"ריקפיטולציוני" לפסנתר (1995)
הסדר הדורי

| --- | --- |

איור של כותרות העמודים והאנטבלטורה בפרתנון
 מדינה:  יוון העתיקה
 מידע כללי
 תקופה:  אדריכלות יוון העתיקה
 מבנים עיקריים:  הפרתנון
הסֶדֶר הדּוֹרִי (ביוונית: Δωρικός ρυθμός – דוֹריקוֹס ריתמוֹס; בלטינית: ordo Doricus; באנגלית: Doric order) הוא אחד משלושת סדרים קלאסיים באדריכלות יוון העתיקה. כמו שאר הסדרים, הסדר הדורי הוא סגנון בנייה אשר הגדיר את רכיבי המבנה לפרטי פרטים ואת הפרופורציות ביניהם על מנת להגיע לשלמות אסתטית ומבנית. עקב הפשטות העיצובית של הסדר הדורי ולפיכך גם העלות הנמוכה של בנייתו, השתמשו בסדר הזה בקומות הקרקע או בקומות התחתונות. בקומות גבוהות יותר השתמשו בסדרים מורכבים יותר, הסדר הקורינתי והסדר האיוני.
מקורו בצפון ובמערב יוון כבר במאה ה-7 לפנה"ס והוא הגיע לתצורתו המושלמת במאה ה-5 לפנה"ס.
המאפיין הבולט של הסדר הדורי הוא הכותרת הפשוטה והחלקה. העמוד הדורי הוא גליל העומד על הרצפה כמעט תמיד ללא בסיס נוסף. כותרת העמוד אינה מעוטרת והיא מורכבת מחרוט קטום הפוך שמעליו אבקוס ישר ופשוט. העמוד הולך וצר לקראת 2/3 מגובהו, דבר שנתן לו מראה מעט יותר "שמנמן". במצב כזה קוטרו העליון של העמוד קטן מקוטרו התחתון בכשמינית. הקוטר התחתון הוא ביחס של 1:4 לעומת גובה העמוד. בגוף העמוד הדורי מופיעים 20 חריצים אורכיים (Fluting).
שכבת האפריז הדורית כוללת מטופות וטריגליפים המודגשים במקצב כפול מזה של העמודים. הטריגלפים ממשיכים את קו העמודים או נמצאים במרכז המרווח שביניהם והמטופות, תבליטים קישוטיים, ממלאים את הרווח שביניהם.
הפרתנון שנמצא באקרופוליס של אתונה ידוע בתור המקדש היווני הדורי המושלם ביותר שנבנה. מקדש הפייסטוס הנמצא בסמוך אליו גם הוא דוגמה קלאסית של מקדש דורי והוא אף נשמר טוב יותר עד ימינו.
הרומאים אימצו את הסדר הדורי ופיתחו סדר נוסף דומה הנקרא "הסדר הטוסקאני" שהוא גרסה פשטנית יותר של זה הדורי. הסדר הטוסקאני נפוץ במיוחד באדריכלות הרנסאנס האיטלקי. האדריכל הרומי ויטרוביוס אשר תיעד בספרו "על אודות האדריכלות" (De architectura) את כל רכיביו ומידותיו של הסדר הדורי הגדיר אותו כ"גברי" לעומת הסדר האיוני אשר הוגדר כ"נשי" בצורתו. לפיכך, בסדר הדורי, יחס קוטר הבסיס התחתון של העמוד וגובהו צריך להיות 1:6, כלומר, גובה העמוד אמור להיות כ־6 פעמים אורך קוטר הבסיס התחתון. פורפורציות אלו אמורות לדמות את גוף הגבר.
פרטים

טימפנון
אקרוטריון (אנ')
קרניז
קורונה (Corona)
מוטולה (Mutule)
(לא מופיע באיור)
אפריז (Frieze)
טריגליף
מטופה
רגולה
טיפות (Guttae)
סיומת הארכיטרב (Taenia)
ארכיטרב
כותרת (Capital)
אבקוס (אנ')
אכינוס (Echinus)
עמוד
חריצים (Flutes)
סטילובטה
שכבות החזית מוגדרות מלמעלה ללמטה באופן הבא: אנטבלטורה, עמוד ובסיס. האנטבלטורה כוללת קרניז, אפריז וארכיטרב. הגמלון, החלק המשולש שבחזית, הוא חלק מהאנטבלטורה אך אינו בהכרח חייב להופיע.
לקריאה נוספת

ויטרוביוס, על אודות האדריכלות. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, 1997.
מרמוסט שחור-טופר

| מרמוסט שחור-טופר |
| --- | --- |
 מרמוסט שחור-טופר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: מרמוסט
מין:: מרמוסט שחור-טופר
שם מדעי
 Callithrix penicillata ‏סנט-אילר, 1812
תחום תפוצה


מרמוסט שחור-טופר (שם מדעי: Callithrix penicillata) הוא מין של פרימט קטן מהסוג מרמוסט שבמשפחת המרמוסטיים החי באמריקה הדרומית ביערות ברזיל.
מאפיינים

אורך המרמוסט 19–22 ס"מ ומשקלו כ-350 גרם. הוא בעל כפות ידיים שחורות, חזה וראש שחורים ופנים בהירות עם כיסי לחיים גדולות. האוזניים שחורות ומצויצות, המצח לבן והשפתיים והאף ורודים. לקוף זנב שעיר ומפוספס בשחור והוא מטפס מומחה.
הוא חי ביערות הלחים של ברזיל וניזון מפירות שונים ומזרעים בין הענפים. כמו כן הם ניזונים מחרקים קטנים וממוהל עצים. הם עצמם נטרפים על ידי עופות דורסים, נחשים וחתוליים שונים. להגנתם הם מסתמכים על להקה עירית שכוללת קופים ממינים דומים.
הערות שוליים

↑  מרמוסט שחור-טופר באתר הרשימה האדומה של IUCN
מריאנה שארוונקה

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1856 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  24 באוקטובר 1918 (בגיל 62) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
מריאנה שארוונקה (בגרמנית: Marianne Scharwenka, לשעבר מריאנה שטרסוב, 25 בפברואר 1856 – 24 באוקטובר 1918), הייתה כנרת ומלחינה גרמניה. היא הייתה נשואה למלחין הגרמני פיליפ שארוונקה.