stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסיליוס צפיריס
חפירות עיקריות

1966: בית קברות בטבריה מתקופת הברונזה הראשונה
1967 – 1977: תל דן
1968: קברים בירושלים בגבעת המבתר מתקופת בית שני
1969: בזיליקה נוצרית קדומה באשקלון ראה כנסיות מהתקופה הביזנטית באשקלון
1969: האזור ההלניסטי בבית שאן
1970 – 1974: כורסי
1971: הבזיליקה הנוצרית המוקדמת בכפר עראבה
1972: 1974: בית הכנסת העתיק במעוז חיים
1973: מבצר החשמונאים בירושלים
1976 – 1979: הבזיליקה הנוצרית הקדומה מצפון למגן
1978 – 1987: העיר הקדומה של כפר נחום
1985 – 2000: קיסריה פיליפי ליד נחל הבניאס
1990 – 1991: החומה השלישית בירושלים
פרסומיו העיקריים

בין השנים 1968–2008 פרסם צפיריס למעלה מ-90 מאמרים בכתבי עת כגון: קדמוניות, עתיקות, אריאל, Israel Exploration Journal של החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה ועוד. פרסומיו נעשו בשפות עברית, יוונית, אנגלית וצרפתית. בין פרסומיו נכללים המאמרים הבאים:
בית הכנסת העתיק ליד מעוז חיים
קברים בגליל המערבי, עתיקות 5, עמ' 72–79, 1969
מבצר החשמונאים בירושלים, קדמוניות 3, עמ' 95–97, 1970.
חפירות כורסי, קדמוניות 6, עמ' 62–64, 1973 ביחד עם ד' אורמן
1974. A Tower and Fortress near Jerusalem. Israel Exploration Journal 24:85-94.
1976. Chronique Archeologique, Maoz-Hayyim. Revue Biblique LXXXIII:87-88 (French).
1979. What Became of Ancient Capernaum? Christian News from Israel 27:72-74 (with E. Kessin & C. Melidonis).
1982. The Ancient Synagogue at Maoz-Hayyim.Israel Exploration Journal 32:215-244.
1983. The Excavations at Kursi-Gergessa. Atiqot 16.
1987. The Monastery at the Holy Cross in Jerusalem. Athens.
1989. Excavations at Capernaum (1978-1982). Vol. I. Indiana.
1992. Maoz Chaim. New Encyclopedia of Excavations in Israel. 3:966-967.
2008. Paneas, volume I, The Roman to Early Islamic Periods. Excavations in Areas A.B.E.F.G and H (IAA Reports, No 37)
2008, Paneas vols I-II, IAA Reports Nos. 37-38
גלריית תמונות

צפיריס מצלם את השרידים בבניאס בשנת 1999
תמונה שצולמה ב-1977 בחפירות ארכאולוגיות; מימין צפיריס, במרכז קתלין קניון
צפיריס במשרדו ברשות העתיקות; בשנת 1991 מונה למנהל "תחום חפירות וסקר" של הרשות, ושימש בתפקידו זה עד 2001
צפיריס משמאל, במרכז הארכאולוג אברהם בירן, מימין משה דיין; צילום מתחילת שנות השבעים
הערות שוליים

↑  יוונים, רומים ויהודים באתר מוזיאון ישראל
↑  עמוס קלונר ובועז זיסו, עיר הקברים של ירושלים בימי הבית השני, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2003. מיקום המערה – נ"צ 13445 17189 ברשת ישראל הישנה (31°48′10″N 35°13′48″E﻿ / ﻿31.8027867°N 35.2301128°E﻿ / 31.8027867; 35.2301128)
↑  מרית סלוין, מעשה הצליבה באתר סנונית
↑  י. ישראל; י. הוסטר; יעקב באומגרטן קדושה נוצרית בצפון הנגב, אתר מט"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305761805171  BnF: cb121881861 (data)  GND: 1067950540  ISNI: 0000 0000 6645 3361  LCCN: n86865197  NTA: 075219581  SUDOC: 030473772  VIAF: 59128328   WorldCat (עם VIAF): 59128328
נזיה דבור

נזיה דבור (בערבית: نزيه دبور; נולד ב-4 ביולי 1962) הוא ראש המועצה המקומית בית ג'ן משנת 2024. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה

נולד וגדל בכפר בית-ג'ן, ולו שש אחיות ושלושה אחים.
למד בבית ספר יסודי בכפר וסיים תיכון בכפר ראמה בשנת 1980.
בשנת 1980 התגייס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין. עשה שירות קבע במשך כשלושים שנה שבהן מילא שורת תפקידים. במהלך השירות זכה בשלושה צל"שים של הרמטכ"ל על פעילותו. שימש כיועץ משפטי באגף לוגיסטיקה רפואה ומרכזים. השתחרר משירות בשנת 2009 בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 2009 הקים יחד עם צעירים דרוזים את עמותת "אופקים לעתיד", הפועלת בכפרים הדרוזים ומטרתה קידום בני העדה הדרוזית בישראל. שימש כיו"ר העמותה מאז הקמתה ועד לבחירתו לראשות המועצה.
בשנת 2010 הקים חברה לייעוץ אסטרטגי ביטחוני ושימש כיועץ אסטרטגי למשרד הביטחון.
בנוסף הקים את המכינה הקדם צבאית כדי להקל על הצעירים הדרוזים את הליך הגיוס לשירות חובה, במיוחד בשל קשיי שפה.
בשנת 2016 יזם את הקמת הצרכנייה החברתית הראשונה של רשת המזון החברתית 'צרכניית העיר' בחברה הדרוזית בכפר בית-ג'ן.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה וזכה בסיבוב הראשון לתמיכה של 28.23%. עלה לסיבוב שני מול ביאן קבלאן והפסיד לאחר שזכה ל-42.64% מהקולות לעומת 57.36% לקבלאן.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה בשנית, קיבל 25.74% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה בשלישית. בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 23.9% מהקולות, עלה לסיבוב שני מול ראש המועצה המכהן ראדי נג'ם וניצח עם 58.10% מהקולות לעומת 41.90% לנג'ם.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה. כעורך דין התמחה במשפט מסחרי.
הוא נשוי לאנג'אל ואב לחמישה. מתגורר בבית ג'ן.
הערות שוליים

↑  במעמד יו"ר הסוכנות היהודית נתן שרנסקי נחנך הסניף הצפוני הראשון של רשת המזון החברתית 'צרכניית העיר', באתר חדש בגליל
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 6702, התשע"ד, 24 בנובמבר 2013, עמ' 1655
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12241, התשפ"ד, 28 במרץ 2024, עמ' 6598
↑  נזיה דבור נבחר לראש מועצת בית ג'ן, באתר פורטל הכרמל
תומאס פוסטלסויט

| --- | --- |

 לידה:  1731 לנקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 במאי 1798 (בגיל 67 בערך) באת', ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  אנגליה 
 מקום קבורה:  מנזר באת' 
 השכלה:  טריניטי קולג'  בית הספר סנט ביז  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מעסיק:  טריניטי קולג' 
 תפקיד:  vice chancellor 
 
תומאס פוסטלסויט (באנגלית: Thomas Postlethwaite;‏ 1731 – 4 במאי 1798) היה איש כמורה אנגלי וחבר אוניברסיטת קיימברידג', ששירת כמאסטר של טריניטי קולג' בקיימברידג' משנת 1789 עד מותו.
פוסטלסויט היה בנו של ריצ'רד פוסטלסויט מהכפר קרוקלנדס, סמוך ללנקסטר שבלנקשייר. למד בכפר סנט ביז הסמוך לעיירה ויטהבן, והתקבל לטריניטי קולג' בקיימברידג' כסיזאר (מעמד המקנה מלגה חלקית תמורת עבודה), ב-1749. הוא סיים את לימודי התואר הראשון ב-1753, ונעשה עמית של הקולג' ב-1755; ב-1756 סיים את לימודיו במתמטיקה בהנחייתו של סטפן ויסון. שנתיים אחר-כך נתן את ההרצאה על שם בארנביי במתמטיקה. ב-1782 הנחה (עם ג'ון קרנק) את עבודת המאסטר של תומאס ג'ונס.
פוסטלסויט הוסמך לכמורה ב-1756, ומ-1774 היה הרקטור של הכפר המרטון שליד עיר השוק הנטינגדון. נעשה המאסטר של  טריניטי קולג' ב-1789, וב-1791 התמנה לסגן הנשיא של אוניברסיטת קיימברידג'. נפטר ב-1798 בבאת', ונקבר במנזר באת'.
הערות שוליים

↑  Thomas POSTLETHWAITE, https://venn.lib.cam.ac.uk/ (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr93031833  MGP: 133301  VIAF: 39251530   WorldCat (עם VIAF): 39251530
מחלוקת הסקרמנט

| --- | --- |
מחלוקת הסקרמנט
 מידע כללי
 צייר:  רפאל
 תאריך יצירה:  1509
 טכניקה וחומרים:  פרסקו
 ממדים בס"מ
 רוחב:  770 ס"מ
 גובה:  500 ס"מ
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסאנס הגבוה
 מיקום:  קריית הוותיקן קריית הוותיקן
מחלוקת הסקרמנט (באיטלקית: Disputa del sacramento) או דיספוטה הוא ציור פרסקו שצייר רפאל, בין השנים 1509–1510 בלשכת החותם שבחדרי רפאל בוותיקן.
הציור מציג אספה של תאולוגים, אבות כנסייה, אפיפיורים אמנים והוגים נוצריים מתקופות שונות דנים במסתורין של האוכריסטיה, טקס במהלכו, לפי האמונה הנוצרית, ישו מתגלם בלחם וביין. מעליהם מוצג גן עדן בו יושבים אוסף של שליחים, דמויות תנ"כיות, ומרטירים ובמרכז יושב ישו, מעליו האל האב ומשני צידיו מרים הבתולה ויוחנן המטביל.
היסטוריה > שם הציור

שמו של הציור, "מחלוקת הסקרמנט", ניתן לו באופן אנכרוניסטי על ידי ג'ורג'ו וזארי, כנראה תוך פירוש הציור כמבטא את המאבק התאולוגי של הכנסייה הקתולית ברפורמציה הפרוטסטנטית, לאחר ועידת טרנטו. שמו המקורי היה כנראה "ניצחון הכנסייה", או "הערצת האוכריסטיה", כציור שמאדיר את דרכה הדתית של הכנסייה לאמת.
היסטוריה > רקע

לאחר כניסתו לתפקיד, האפיפיור יוליוס השני הביע במהירות את רצונו שלא להשתמש בדירות קודמו, יריבו, אלכסנדר השישי מבית בורג'ה, ולכן בחר להתגורר בחדרים אחרים בקומה העליונה. הוא קרא לקבוצה מגוונת של אמנים לקשט אותם, ביניהם רפאל. המום מניסיונותיו הראשונים של הצייר, החליט האפיפיור להפקיד בידיו את עיטור כל הדירות, והרס את כל מה שנעשה קודם לכן.
לשכת החותם, היא הראשונה שעוטרה, בנושא התרבות ההומניסטית, המחולקת לתאולוגיה, פילוסופיה, שירה ותורת המשפט, לכל תחום מוקדש קיר. לאחר השלמת עיטורה של הלשכה, הוקם שם בית המשפט העליון של הכס הקדוש, בית הדין העליון של החתימה השליחית, שעל שמו היא נקראת.
"מחלוקת הסקרמנט" הוא הראשון מבין ארבעת הציורים שמעטרים את הלשכה, אחריו צויר הפרנסוס שמוקדש לשירה, לאחריו אסכולת אתונה שמוקדש לפילוסופיה ולבסוף סגולה וחוק שמוקדש לתורת המשפט. הוא צויר על הקיר המזרחי של הלשכה על ידי רפאל ועוזריו שעבדו שם ב-1509, והחלו בעבודה אולי כבר בסוף 1508.
איננו יודעים מה בציור הוא פרי דמיונו ותרבותו של האמן ומה הוכתב לו על ידי האפיפיור והתאולוגים שלו. על פי כמה חוקרים, ייתכן שההשראה לעבודה זו הגיעה מנאום של הבישוף האוגוסטיני אג'ידיו דה ויטרבו, הומניסט נאו-אפלטוני.
הצלחת הציור הייתה מיידית, הוא עורר התלהבות רבה בקרב הקורייה האפיפיורית וההומניסטים הרומאים.
במהלך ביזת רומא בשנת 1527, הלאנדסקנכטים נכנסו לארמון האפיפיור, וכאות לבוז כלפי האפיפיור השחיתו את הציור והותירו כיתובים רבים. את חלקם עדיין ניתן לראות בחלק התחתון של הציור.
תיאור > קומפוזיציה

רפאל ניצל בתבונה את הקומפוזיציה של הציור הממוסגר בקשת, וקבע את המוטיב העגול כמוטיב המרכזי בציור. המוטיב העגול מתגבש תחילה במונסטרנס (שמכיל את לחם הקודש), הנמצא על המזבח ומהווה את מרכז המעגל שמתווה הקשת במסגרת, מה שמאשר את מעמדו של המונסטרנס כמרכז היצירה. לאחר מכן המוטיב העגול מופיע בהילה מסביב ליונה, שהיא סמל מסורתי לרוח הקודש, בהילה הגדולה המקיפה את ישו, בהילה הקטנה עם הצלב היווני המקיפה את ראשו (כמקובל), בצורת כדור ביד האל האב, וכן בהילה המקיפה את ראשם של רוב הקדושים. לבסוף, הקדושים והדמויות התנ"כיות בחלק העליון של הציור ממוקמים בקשת סביב השילוש, בעוד שהשמים מעליהם מורכבים מקשת עננים המהדהדת בהיפוך את קשת הקדושים. נוכחות זו של הצורה המעגלית מוסברת בכך שהשלמות של המעגל מתאימה לא רק למסורת עתיקה, אלא גם למסורת נוצרית ובמיוחד מתקופת הרנסאנס הרואה במעגל את הצורה הגאומטרית המושלמת ביותר.
הקומפוזיציה גם מבטאת את הבידול התאולוגי בין שמים וארץ. הצורה המעגלית המבטאת שלמות נמצאת בכל מקום בחלק השמיימי של הציור, אך חלקו הארצי של הציור מסודר אופקית, והדמויות בו מוצגות באופן פחות הרמוני.
תיאור > דמויות

בחלקו השמיימי של הציור יושבים בחצי מעגל מסביבו של ישו, אחד לצד השני, דמויות של שליחים נוצריים, נביאים, דמויות מקראיות ומרטירים. לפי זיהוי משוער של החוקרים אלו זהויותיהן של הדמויות מימין לשמאל: פאולוס (אוחז בחרב ובספר), אברהם (אוחז בסכין), מתי (כותב הבשורה הסינופטית), משה (עם קרניים מחזיק בלוחות הברית), סטפנוס (מהמרטירים הראשונים), יהודה המכבי (לבוש שריון), ירמיהו, לאורנטיוס (מהמרטירים הראשונים), דוד (מנגן בלירה), יוחנן (כותב הבשורה המיסטית), אדם הראשון ופטרוס (אוחז במפתח).
בחלק השמיימי מופיעות דמויות מלאכיות בכל מקום, בעננים, מסביב לישו, בקרניים העולות, לצידו של האל האב וכן ארבע דמויות מלאכיות מציגות את ארבעת ספרי הבשורה הנוצריים. השילוש מוצג בסדר קוהרנטי, אנכית ביחס למונסטרנס. רוח הקודש בייצוגה המסורתי כיונה, ישו הפצוע והאל האב מחזיק בכדור שמייצג את כדור הארץ.
בחלקו הארצי של הציור, בצמוד למזבח מוצג יוסטינוס מרטיר מצביע לשמיים ואיגנטיוס מאנטיוכיה מצביע למונסטרנס, שניהם מהמייסדים של מושג הטרנסובסטנציאציה. לידם במרכז יושבים ארבעת אבות הכנסייה הראשיים. מימין למזבח אוגוסטינוס ואמברוזיוס ומשמאל למזבח הירונימוס וגרגוריוס הגדול בדמותו של האפיפיור יוליוס השני. כל אב כנסייה עוסק בפעילות רוחנית אחרת, הכתבה, התבוננות, קריאה והרהור. הם מוצגים בתנוחת ישיבה, בניגוד לשאר הדמויות הארציות, מה שמקרב אותם לדמויות השמיימיות. מימין למזבח מוצגות דמויות דתיות שונות, התאולוגים ג'ון דנס סקוטוס, תומאס אקווינס ובונווטורה, האפיפיורים לובשי הזהב אינוקנטיוס השלישי וסיקסטוס הרביעי (דודו של יוליוס השני), וכן דנטה, אריסטו, והמטיף הקיצוני סבונרולה (שנודה על ידי אלכסנדר השישי ונוקה מאשמה על ידי יוליוס השני). משמאל למזבח זוהו כמה אנשי אמנות, בהם פטרון האמנות פרנצ'סקו מריה דלה רוברה (מצביע למרכז, אחיינו של יוליוס השני), דונטו ברמנטה (אדריכל בזיליקת פטרוס הקדוש) ופרה אנג'ליקו.
מאחורי הדמויות משמאל מופיע מבנה בתהליכי בנייה, שמרמז אולי לפרויקט השיקום של בזיליקת פטרוס הקדוש שהתחיל באותן שנים על ידי האפיפיור, ולאחר מכן בין השנים 1514–1520 אף נוהל על ידי רפאל, כאדריכל הראשי.
הדמויות השונות בציור. לקבלת מידע על דמות, לחצו עליה.
ניתוח

מול הציור מוצגת יצירתו המפורסמת ביותר של רפאל, אסכולת אתונה. העמדתם של שני הציורים אחד מול השני מגלמת את יישוב הניגודים וההשלמה בין הנצרות לתרבויות יוון ורומא הקלאסיות. מן העבר האחד נראית כאן האוכריסטיה, התגלמותו של ישו בלחם הקודש והיין, שהוא טקס המסתורין הראשי בנצרות. מן העבר השני "אסכולת אתונה", תיאור חזותי רחב יריעה, כולל ומקיף, של הפילוסופיה, מעשה הלל בשבחה של הפילוסופיה היוונית הקלאסית, שבמרכזו דמויותיהם של אפלטון ואריסטו.
כמו ב"אסכולת אתונה" כך גם ב"מחלוקת הסקרמנט" רפאל בחר להציג יחד אישים חשובים מתקופות שונות, כמו גם מתקופתו שלו. כך יוליוס השני, פטרונו של רפאל, מייצג בדמותו את אב הכנסייה גרגוריוס הגדול, ומוצב בתנוחה דומה לזו של פטרוס שנחשב לאפיפיור הראשון. בחירה זו מבטאת את רוחו של הרנסאנס, כתקופה שמחייה מחדש תרבות עתיקה.
בניגוד ל"אסכולת אתונה", ב"מחלוקת הסקרמנט" הדמויות לא ניצבות במבנה אלא במרחב פתוח. מה שמבטא את הדוגמה הנוצרית לפיה הכנסייה אינה מורכבת מאבן, אלא מאנשים. בניגוד לברית הישנה בה החוקים כתובים בלוחות הברית העשויים אבן, ואלוהים מתגלה במקדש האבן, בברית החדשה הכנסייה מורכבת מאנשים המאמינים באל בליבם.
הציור מבקש לייצג את התאולוגיה, חקר האלוהות, ביחס לחקר האמת הפילוסופית ש"אסכולת אתונה" מגלם מולו. בדוקטרינה הנוצרית, האמת התאולוגית מתגלמת בסופו של דבר בטקס המיסה שבמרכזו מנהג האוכריסטיה, בו בוצע הכומר למתפללים לחם וחוזר על דבריו של ישו בסעודה האחרונה: "קחו, אכלו, זהו בשרי". בכך מדמה הכומר את שבירת גופו של ישו על הצלב. כמו כן, הוא מוזג יין וקורא "זהו גביע דמי, דם הברית החדשה, הנשפך למחילת חטאים". במהלך הטקס המאמינים מדמים שהלחם והיין הופכים לדמו ולגופו של ישו, ועל ידי אכילתם עובר חסדו של ישו למאמינים. אמונה זו באה לידי ביטוי בציור בקו האנכי שעובר מהאל האב, דרך ישו, רוח הקודש בדימויה המסורתי כיונה, ובסוף מגיע למוקד הציור, המונסטרנס שבתוכו נמצא לחם הקודש. עליו מצביעות כמה דמויות, ובו מתרחש המסתורין של הפיכת הלחם לבשרו של ישו, הפלא שמקשר בין שמים וארץ ובין המאמינים לישו.
בציור רפאל הופך את הצגת התאולוגים מגלריה פשוטה של דיוקנאות, כפי שעשו פרוג'ינו ופינטוריקיו לפניו, לאספה חיה שבה הדמויות מוצגות בפעולה כללית. עיון ברישומי ההכנה הרבים מלמד על הדגש שהוא שם על מחוות חיות וחום רגשי של הדמויות.
הדמויות בציור, בחלקו הארצי, מצויות בעיצומה של מחלוקת, כפי שמביעות המחוות שלהם, הצבעות, קריאה בספרים, הרהור והבעת התעניינות. אך מחלוקת זו, אין פירושה בהכרח אי הסכמה. זה יכול להיות דיון רשמי בניסיון להבין איך ישו מתגלם בלחם הקדוש. פלא אליו מתייחסים הקתולים כמסתורין שלא ניתן להבין לחלוטין באופן רציונלי, אלא רק דרך הרהור אמוני, וזו היא מהות האמונה הנוצרית כפי שמוצג בציור.
בתרבות

בשנת 1721, וויליאם הוגארת פרסם פרודיה על "מחלוקת הסקרמנט" בהדפס שלו "הגרלה".
הערות שוליים

↑  De Vecchi, cit., pag. 102.
↑  "Copia archiviata".
↑  Paolo Franzese, Raphaël, p. 78.
↑  Étude pour le Christ, sur le site du Palais des Beaux-Arts de Lille
↑  גרטרוד סיל, מדריך לסמלים באמנות נוצרית, סיימון ושוסטר, 2011, עמ' 59–60, מסת"ב 978-1439123843. (באנגלית)
↑  ינצ'נזו גולציו, עבודתו השלמה של רפאל, עמ' 593–594. (באנגלית)
↑  דה וינצ'י, עמ' 101
1 2  Joby Provido, [https://thecatholictalks.com/artspeaks_post.asp?id=15 :ART SPEAKS
Disputation of the Holy Sacrament], The Catholic Talks, ‏11/9/2015
↑  אביעד קליינברג, מבנה הכנסייה והסקרמנטים, מתוך הנצרות: מראשיתה ועד הרפורמציה בעריכת אביטל רגב ותרצה יובל (ישראל: משרד הביטחון, 1995)
↑  Burke, Joseph; Caldwell, Colin (1968). Hogarth (בצרפתית). Arts et métiers graphiques. p. XXXIX..
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13546905x (data)  GND: 4503741-3  SUDOC: 134476476  VIAF: 184809985   WorldCat (עם VIAF): 184809985 
לשכת החותם, הציורים אסכולת אתונה והפרנסוס
ציור הכנה לדמותו של ישו, חרוט בעיגול מושלם.


אסכולת אתונה
ציור הכנה לקראת החלק השמאלי של מחלוקת הסקרמנט.
ספקנות

ספקנות (בלועזית: סקֶפּטיציזם) היא דרך חשיבה המופעלת בתחומי המשפט והמדע, כולל פילוסופיה. באופן עקרוני, זוהי גישה שמטילה ספק כלפי ידע מקובל, אמונה או דוגמה. זוהי תורה הסוברת שאפשרויות ההכרה הן מוגבלות. באחת מצורותיה היא טוענת, כי קיימים דברים שמבחינה עקרונית אינם ניתנים כלל להכרה. השקפות פילוסופיות מוגדרות בדרך כלל כספקניות כאשר הן משולבות בקידום מידה מסוימת של ספק לגבי טענות שנלקחות כמובנות מאליהן במקומות אחרים. היא מופעלת כלפי תחומים על-טבעיים, כלפי מוסר (ספקנות מוסרית), כלפי תאיזם (קיומם של אל או אלים) וכלפי ידע (כלפי נכונותו של ידע מסוים, או לגבי האפשרות לדעת באופן כללי).
הספקנות בפילוסופיה היוונית

את האסכולה הספקנית בפילוסופיה היוונית ייסד פירון מאליס. האסכולה הספקנית כפרה בכל המוסכמות בטענה שאין אדם היכול לדעת הכול ולכן צריך לחקור כל נושא ולא לקבל דבר כמובן מאליו. פירון מאליס, ששימש כמורה לפילוסופיה, לא כתב דבר, אולם תלמידו טימון מפליוס כתב סאטירות שבאמצעותן סיכם את עיקרי תורתו של מורהו:
הוודאות לא ניתנת להשגה משום שאין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע ודאי.
החושים מסלפים את הדברים שבהם אנו חשים, והתבונה משועבדת לתשוקה.
לכל טיעון קיים טיעון שכנגד, ואין בנמצא אמת מוחלטת.
לכן, על החכם להימנע מלחרוץ משפט על דבר לחיוב או לשלילה.
עליו לחתור להגיע למצב של שלוות נפש במקום לנסות להגיע לחקר האמת.
היות שכנראה כל הדעות שגויות, מוטב לקבל את מוסכמות הזמן והמקום.
תורתו של פירון מאליס חדרה אל האקדמיה האפלטונית התיכונה באתונה, והפילוסוף ארקסילאוס, שעמד בראש אקדמיה זו החל מ-264 לפנה"ס, היה אחד מממשיכיו. תורת הספקנות שלטה גם באקדמיה האפלטונית השלישית שנוסדה על יד הפילוסוף קרנאדס ב-155 לפנה"ס. אחרון הפילוסופים הספקנים של האקדמיה האפלטונית היה פילון מלאריסה שמת בערך ב-84 לפנה"ס.
בספקנות היוונית המאוחרת אנו עדים לא רק לחידוש תורתו של פירון, אלא גם להצגתה בצורה מדעית הרבה יותר. הפילוסוף היווני אנסידמוס מקנוסוס חשב כי מקורם של הספק ושל המבוכה הוא ביחסיות תפיסתו של האדם. כדי לתאר זאת הוא ערך באלכסנדריה בערך ב־50 לפנה"ס טבלה של עשר דרכים שבהן הידע האנושי משתנה. הוא פיתח את הפירוניזם באמצעות עשרה יסודות אלה שעליהם ביסס את הספק. בתורה זו של אנסידמוס עשה שימוש מאוחר יותר סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית.
לפירוניזם נודעה השפעה מרובה על סופרי הרנסאנס ובהם מישל דה מונטן (1533–1592), שכתב את המסה "סנגוריה על רמון סבונד" בהשראתו של סקסטוס אמפיריקוס, ועל פילוסופים באירופה של המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה ובהם פייר בל ודייוויד יום.
גישות ספקניות

ישנם מספר סוגים של ספקנות פילוסופית:
ספקנות מוסרית – גישה פילוסופית בענף המטא-אתיקה לפיה איננו יכולים להחזיק באמונות מוסריות מוצדקות, או למצער איננו יכולים להחזיק בידע מוסרי.
ספקנות אפיסטמית – עמדה פילוסופית בענף האפיסטמולוגיה בה בוחר הספקן לבדוק בצורה ביקורתית האם הידע שלו והתפיסה שלו הם אכן נכונים, והאם ניתן בכלל לדעת משהו בוודאות מוחלטת באשר לנושא מסוים. ספקנות זו הופיעה עוד מראשית ימי הפילוסופיה, לפני שנוסדה האסכולה הספקנית.
ספקנות מדעית – עמדה מדעית או מעשית שאינה מקבלת את תקפותן של טענות עד שלא נבחנו בשיטת הבדיקה המדעית.
מה שמקובל לכנות "ספקנות מדעית" אינו זהה כלל לספקנות הפילוסופית. מדענים ורופאים רבים יהיו ספקנים באשר לטענות הפסבדו-מדע וההרפואה האלטרנטיבית, אך לא יחזיקו בעמדות פילוסופיות ספקניות. כאשר נאמר על מתנגדי טענות פסאודו מדעיות כי הם ספקנים, הכוונה היא בדרך כלל לכך שהם אוחזים בספקנות מדעית במובן המקובל של הביטוי, שכן המונח פסאודו מדע לעולם לא מתייחס לפילוסופיות וטענות הנוגעות במדעי הרוח.
עם זאת, יש פילוסופיות שאינן נחשבות לעומדות בסטנדרטים של הפילוסופיה באקדמיה שיש המכנים "פסאודו פילוסופיה" (אנ'), כדוגמת פילוסופיית האובייקטיביזם של איין ראנד, תורות רוחניות המומצאות ונלמדות על ידי מורים רוחניים, ספרי עזרה עצמית (מסוימים), ורעיונות המומצאים על ידי  מאמנים אישיים.[דרוש מקור] ספקנים מדעיים מייחסים חשיבות לראיות אמפיריות המבוססות על ניסויים מבוקרים, מכיוון שהן מספקות את הדרך הטובה ביותר, לדעת הספקנים, לבדוק תקפותה של טענה.
עקרונות החשיבה הביקורתית

ככלל, ספקנים שואפים להעריך כמה שיותר נכון נכונות של הדברים אותם הם בוחרים לבחון. לשם זאת, הם מחפשים סימנים המסוגלים להפריך/לסתור את מה שהם בוחנים על סמך ביסוסו (ולהפך), או לכל הפחות מעלים חשד שמוריד את סבירות נכונותו (ולהפך). סימנים אלו כוללים:
כשלים לוגיים - כשל לוגי הוא מצב בו הטענה הנבחנת מבוססת על לוגיקה שאיננה תקפה וסותרת את חוקי הלוגיקה המקובלים כיום. הכשלים הלוגיים פותחו דרך תורות פילוסופיות, והם חשובים יותר לספקנים פילוסופיים, מאחר שספקנים פילוסופים בוחנים טיעונים בעיקר באמצעות לוגיקה. עם זאת, הם חשובים ביותר גם עבור ספקנים מדעיים.
לדוגמה, דייוויד יום טען כי לא ניתן להוכיח שלכל דבר בהכרח יש סיבה, מאחר שהביסוס לטיעון זה הוא אינדוקציה, כאשר גם הטיעון עצמו הוא אינדוקציה, ולכן טיעון כזה נופל בכשל הנחת המבוקש. הבעיה שדויד יום הציג בהסקת מסקנות על סמך אינדוקציה ידועה כבעיית האינדוקציה. הטיעון של יום השפיע גם על ספקנים מדעיים, שכן הוא מונע מהם לשלול בביטחון טיעונים מסוימים, והכשל שהציג בטיעון הנ"ל הוא אחד הכשלים הלוגיים הידועים כיום.
הטיות קוגניטיביות ועיוותי חשיבה - אלו מתארים טעויות שמתרחשות בהליך המחשבתי שמוביל אנשים להגיע למסקנות מסוימות, כאשר הטיות קוגניטיביות הן טעויות "טבעיות" שמתרחשות אצל כולם, בעוד עיוותי חשיבה קורים בעקבות הפרעה נפשית. הן אינן רלוונטיות באופן ישיר לביסוס הטענה של האדם הלוקה בהם, אלא מתרכזות בטוען הטענה, ולכן הם יכולות רק להוריד את סבירות נכונות הטענה, ולא להפריך אותה. עם זאת, ספקנים רבים סבורים כי מציאת ההטיות והעיוותים הנ"ל, מעידה על טענה יותר בוודאות ממציאת כשלים לוגיים, ברוח האמפיריציזם, מאחר שההטיות והעיוותים מבוססים על הוכחות אמפיריות.
ספקנים מדעיים מחפשים אותם גם מאחר שהם מהווים "קיצורי דרך" שמאפשרים להם לקחת הערכה סבירה על נכונות הטענה אותה הם בוחנים, מבלי לבדוק אותה אמפירית, וגם מאחר שמודעות אליהם הכרחית על מנת לתכנן ניסויים מבוקרים - כאלו שיאפשרו להסיק מסקנות על הדברים עליהם הניסויים נעשים, עם ביטחון סביר שהניסוי "עוקף" את ההטיות והעיוותים שיכולים להוביל להסקת מסקנות שגויה מניסויים אלו.
לדוגמה, אפקט פלצבו הוא אפקט שגורם לאדם שעבר טיפול שאיננו הוכח מדעית כיעיל מעבר לאפקט הפלציבו, להאמין שמצבו השתפר בזכות הטיפול עצמו, כשפועל מצבו השתפר מסיבות אחרות, כגון, עצם האמונה שמצבו היה אמור להשתפר. לכן, ספקן מדעי לא יחשוב על טיפול מסוים כיעיל עד שלא יוכיח את עצמו כיעיל יותר מהיעילות שאפקט פלצבו מסוגל להביא.
כל הספקנים בודקים את כל הסימנים הנ"ל לא רק אצל אחרים, אלא גם אצל עצמם. הם שואפים למטא-קוגניציה שתאפשר להם להבחין באותם סימנים בטיעונים והמחשבות שעולים אצלם כאשר הם בוחנים טענה באופן ביקורתי. זו הסיבה שביקורת עמיתים כל כך חשובה להם.
ספקנות ככלי

פילוסופים רבים השתמשו בספקנות כשיטה פילוסופית המובילה לאמת. סוקרטס נהג להגיד שאינו יודע דבר, וכך הכשיל את בני שיחתו. דקארט פתח את ספרו, "הגיונות", בהטלת ספק בכל דבר, ותוך הטלת ספק זו הגיע למסקנה כי כיוון שהוא מטיל ספק הוא קיים. במקרים אלו הפילוסוף אינו מחזיק בעמדה ספקנית אמיתית אלא רק משתמש בה כדי לבנות משהו חדש מן היסוד.
ספקנים מדעיים רבים רואים ספקנות מדעית כהכרחית על מנת להבחין בין ניסויים שלא ניתן להסיק מהם דבר לבין ניסויים שניתן להגיע מהם לידע חדש, כדי להבחין בין מי שמצליח לחולל מהפכה בתחום ידע מדעי כזה או אחר לבין טרחן,
וגם כדי לזהות דברים אשר אינם ניתנים להפרכה דרך ניסוי כלשהו, על פי עיקרון ההפרכה של קרל פופר, לפיו כל טענה שאיננה ניתנת להפרכה על ידי ניסוי אינה יכולה להיות נכונה. ישנם ספקנים המחשיבים טענות שאינם ניתנות להפרכה על ידי ניסוי כטענות אפילו לא שגויות, וגם אלו שאינם מחשיבים טענות שאינם ניתנות להפרכה על ידי ניסוי כלשהו כבהכרח לא נכונות, עשויים להחשיב טענות מסוימות לאפילו לא שגויות, עקב ערפול (בין היתר) ושימוש בביטויים רב-משמעיים, ההופך את הטענה לדעתם לחסרת כל משמעות. ישנם גם ספקנים המכנים טענות אלו "משחקי מילים" או פאסודו-פילוסופיה.
אף על פי שהספקנות מערבת את השימוש בשיטה המדעית ובחשיבה ביקורתית, הספקן אינו משתמש בכלים אלו כל הזמן, ויש המוצאים ביסוס ראייתי מספיק לדעה מסוימת בה הם מחזיקים גם ללא השימוש בכלים אלו.
ספקנות גם משומשת כגישה כדי להבחין בין מקורות מהימן בנושאים מדעיים. כך, למשל, ספקנים עשויים להעדיף לקרוא על מחקרים מדעיים על ידי קריאת המאמרים האקדמיים המתארים את המחקרים האלו, במקום לקרוא עליהם בכתבות עיתונאיות הנכתבות על ידי עיתונאים ללא השכלה מדעית מתקדמת, ולהשתמש במידע שבמאמרים האקדמיים אלו כדי לבדוק את הטענות בכתבות העיתונאיות לגבי אותם מחקרים.
לצד כל זאת, יש המשתמשים בספקנות כדי לשפר את קבלת ההחלטות שלהם בחיי היום יום. דוגמה פשוטה לכך יכולה להיות הטלת הספק בטענה לפיה החיסון המשולש גורם לאוטיזם, טענה שנתמכה רק על ידי מחקר אחד על ידי אנדרו וייקפילד שהתגלה כהונאה. ב-2018, פעוטה נפטרה מחצבת עקם סרבנותם הוריה לחסן אותה ב-2018, שייתכן ונבעה מהמחשבה כי חיסונים גורמים לאוטיזם.
שימושים מודרניים במונח "ספקן"

המונח "ספקן" משמש כיום לעיתים על מנת להתייחס לאדם המשתמש בעמדה ביקורתית בסיטואציה נתונה, בדרך כלל בהפעלת עקרונות החשיבה הביקורתית והשיטה המדעית (הפעלת הספקנות המדעית) על מנת לבחון את תקפותם של טענות ומנהגים, או להתייחסות לאדם המפעיל את עקרונות החשיבה הביקורתית לעיתים קרובות.
לעיתים מבלבלים בין "ספקנים" לבין ציניקנים, כאשר לעיתים הכוונה היא שלילית כלפי הספקנים. עם זאת הביקורתיות הספקנית (בניגוד לדעה שרירותית או אובייקטיבית לגבי עניין מסוים) נובעת מבדיקה אובייקטיבית ושיטתית, שמוסכמת לרוב בין הספקנים ובין עצמם. הציניות מוגדרת לעיתים כעמדה המתייחסת שלא לצורך בצורה שלילית למניעים ולכנות של האנשים. על אף ששתי הגישות אינן שוללות זו את זו, הן מייצגות גישה שונה באופן מהותי באשר לטבעו של העולם.
ראו גם

ודאות
ספק
מחשבה חופשית