stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מי שברך
הערות שוליים

↑  "סליחות ליום כ סיון", קראקא ת"י, נדפס על ידי חיים יונה גורלנד, לקורות הגזרות על ישראל, חוברת ו, אדעססא, תרנ"ג, עמ' 59. ובתוך: 'לכבוד יום טוב', עמ' קמא; אברהם יערי 'קריית ספר', כרך לג, עמ' 242-243; ובתוך: 'אוצר ממעונות אריות', ב, עמ' תשמג. ולפני המי שברך כתב המדפיס: "גם מיד כשנודע פה ק"ק קראקא יאע"ס הגזירה רעה שנעשית בק"ק נעמרוב הגדולה, אז כדי להסיר מכשול העוון הגדול של שיחה שבבית הכנסת שהם אסרו מקל וחומר לעומד בבית מלך בשר ודם, ייסד גאונינו יצ"ו הנ"ל מי שבירך כו', שיאמרהו החזן מידי שבת בשבת בקול רם ראיתי כי טוב להדפיסו גם כאן לזכות בו גם שאר הקהילות קדושות, ואין ספק שרבים יהיו נמנעים מלעבור עוד לעשות האיסור הגדול הזה, ואקבל בזה שכר המזכה את הרבים כו'".
↑  כמו שמופיע ברוב הסידורים המודרניים. ראו לדוגמה במחזור כל בו.
↑  סדר עבודת ישראל, רעדעלהיים רכ"ח, עמ' 230, וראו גם דברי קהלת, עמ' 366 שמביא נוסח קצת שונה.
↑  מגן אברהם תצב:ג, מובא במ"ב תצב:ג.
1 2  Gregg Drinkwater, Queer Healing: AIDS, Gay Synagogues, Lesbian Feminists, and the Origins of the Jewish Healing Movement, American Jewish History 104, 2020, עמ' 605–629
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ויליס גרין

ויליס גרין (באנגלית: Willis Green; 1818–1893) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן בין השנים 1839–1845 כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

גרין נולד במחוז מדיסון שבקנטקי, בערך בשנת 1818, והיה בנם של סטיבן ואליזבת סטיוארט גרין. ויליס היה הבעלים של טחנת הקמח במפלי ראף. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1836 ו-1837.
ב-4 במרץ 1839 נבחר לכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של קנטקי, וב-4 במרץ 1843 כחבר בבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של המדינה. הוא כיהן בתפקיד זה עד 3 במרץ 1845.
גרין מת בשנת 1893 בדנוויל, קנטקי.
ויליאם פרסטון (פוליטיקאי מקנטקי)

ויליאם פרסטון (באנגלית: William Preston‏; 16 באוקטובר 1816 – 21 בספטמבר 1887) היה עורך דין, פוליטיקאי ושגריר אמריקאי. הוא גם היה בריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
ביוגרפיה

פרסטון, נכדו של קולונל ויליאם פרסטון – על שמו נקראת העיר פרסונוויל, קנטקי – נולד ב-16 באוקטובר 1816 בלואיוויל, קנטקי. פרנסיס פרסטון היה דודו. אחותו הנרייטה נישאה לאלברט ס. ג'ונסטון ב-1829. הוא המשיך בלימודי מכינה קדם אקדמית וסיים את לימודיו במכללת סנט ג'וזף בקנטקי. הוא למד במכללת ייל ב-1835 וסיים את המחלקה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד ב-1838. לאחר סיום לימודיו בהרווארד, פרסטון התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בלואיוויל ב-1839.
הוא שירת כלוטננט קולונל של רגימנט מתנדבי קנטקי הרביעי במלחמת ארצות הברית–מקסיקו בין השנים 1847 ל-1848. לאחר המלחמה, הוא היה ציר בוועידה החוקתית של המדינה ב-1849 וחבר בבית הנבחרים של קנטקי ב-1850. לאחר מכן, כיהן בסנאט של המדינה בשנים 1851–1853. הוא נבחר כוויגי לקונגרס ה-32 כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של המפרי מרשל ונבחר מחדש לקונגרס ה-33 וכיהן מ-6 בדצמבר 1852 עד 3 במרץ 1855. הוא עמד שוב לבחירה לקדנציה נוספת ב-1854 אך לא הצליח להיבחר. הנשיא ג'יימס ביוקנן מינה את פרסטון לגריר בספרד ב-1858. הוא התפטר מתפקידו כשגריר בשנת 1861 עם פרוץ מלחמת האזרחים.
על אף שמדינת הולדתו קנטקי לא פרשה מהאיחוד, פרסטון בחר לשרת את מדינות הדרום. בנובמבר 1861, הממשלה הזמנית של קנטקי מינתה אותו, ואת הנרי ברנט וויליאם סימס כנציבים לנהל מגעים עם ממשלת מדינות הקונפדרציה לצורך קבלתה של קנטקי לקונפדרציה. זמן קצר לאחר מכן, מונה פרסטון לקולונל ושימש כעוזרו של גיסו, אלברט סידני ג'ונסטון, שבאותה עת פיקד על ארמיית מרכז קנטקי שהתמקמה בבאולינג גרין.
פרסטון קודם בשנת 1862 לדרגת בריגדיר גנרל. הוא מונה לשגריר של הקונפדרציה למקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו ב-1864.
לאחר המלחמה, הוא שוב כיהן כחבר בבית הנבחרים של מדינת קנטקי בשנים 1868 ו-1869.
ויליאם פרסטון מת ב-21 בספטמבר 1887 בלואיוויל, קנטקי ונקבר בבית הקברות קייב היל בלואיוויל.
הלמה של צורן

הלמה של צורן (Zorn's lemma) במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקבוצות,  היא משפט שימושי העוסק בתכונה של קבוצות סדורות חלקית. בין היתר, חשיבותו של המשפט באה לידי ביטוי בכך שהוא שקול לאקסיומת הבחירה, ומשתמשים בו לרוב על מנת להראות קיום של דבר מה בלי להראות דרך מפורשת לבנות אותו. המשפט משמש, בין היתר, להוכיח שלכל מרחב וקטורי יש בסיס, שלכל חוג יש אידיאל מקסימלי, שלכל שדה יש סגור אלגברי, וכן להוכחת משפט טיכונוף בטופולוגיה, להוכחת גרסה אינסופית של משפט החתונה בקומבינטוריקה, ושימושים רבים נוספים.
המשפט קרוי על שם המתמטיקאי מקס צורן, שהשתמש בעקרון דומה ב-1935 כדי להוכיח טענה באלגברה. קדמו לו בניסוח עקרונות מקסימום הנובעים מאקסיומת הבחירה ועקרון הסדר הטוב - פליקס האוסדורף ב-1907, קזימירייז קורטובסקי (אנ') ב-1922 ו-רוברט לי מור (אנ') ב-1932.
ניסוח

תהא  \!\,(A,\leq ) קבוצה סדורה חלקית לא ריקה. אם לכל שרשרת בתוכה (קבוצה חלקית ל-A שהצמצום של  \leq  אליה הוא יחס סדר ליניארי) קיים חסם מלעיל ב-A, אז ב-A יש איבר מקסימלי.
הוכחת הלמה מעקרון המקסימום של האוסדורף

לפי עקרון המקסימום של האוסדורף (השקול לאקסיומת הבחירה) קיימת ב-A שרשרת מקסימלית C. יהי a חסם מלעיל של C. נוכיח כי a מקסימלי ב-A: נניח בשלילה ש-a איננו מקסימלי. לכן, קיים  \ b\in A כך ש- \ a<b. מהיותו של a חסם מלעיל של C אנו מקבלים כי לכל  \ c\in C מתקיים  \ c\leq a. מכאן, לכל  \ c\in C מתקיים  \ c<b ולכן  \ b\not \in C. נתבונן בקבוצה  \ C\cup \left\{b\right\}. הקבוצה הנ"ל מהווה שרשרת ומאחר ו- \ b\not \in C אז אנו מקבלים ש- \ C\subset C\cup \left\{b\right\}, כלומר שיש שרשרת גדולה מ-C וזאת בסתירה לכך ש-C היא שרשרת מקסימלית ב-A.
דוגמה לשימוש בלמה של צורן

נוכיח לדוגמה, תוך שימוש בלמה של צורן כי בכל חוג עם יחידה קיים אידיאל מקסימלי. יהי R חוג עם יחידה, ותהי P קבוצת כל האידיאלים האמיתיים בR (כלומר, האידיאלים שאינם שווים לחוג R עצמו), סדורה על ידי יחס ההכלה. P אינה ריקה שכן אידיאל האפס שייך לP.
תהי C שרשרת ב-P. האיחוד U של כל האידיאלים בשרשרת הוא אידיאל (הוא סגור לכפל באיבר r של החוג משום שכל איבר x בתוכו שייך לאידיאל בשרשרת, המכיל גם את המכפלות rx ו-xr, וסגור לחיבור משום שאם x,y באיחוד אז יש אידיאלים  \ S,T\in C כך ש- \ x\in S ו- \ y\in T; אבל C שרשרת ולכן אפשר להניח ש- \ S\subseteq T, ואז  \ x+y\in T מכיוון ש-T סגור לחיבור). כעת מבצע איבר היחידה את תפקידו החיוני בהוכחה: הוא אינו שייך לאף אידיאל בשרשרת (משום שכולם אידיאלים אמיתיים), ולכן גם אינו שייך ל-U -- מכאן שגם U אידיאל אמיתי.
לפי הלמה של צורן, יש ב-P איבר מקסימלי, שהוא אידיאל מקסימלי של החוג. הוכחה זו אינה עובדת בחוגים ללא יחידה, ואכן ישנם חוגים כאלה ללא אידיאל מקסימלי (לדוגמה, בחוג הפולינומים השבריים  \ R_{0}=\sum _{\alpha >0}Fx^{\alpha } אין אידיאל מקסימלי;  \ R_{0} עצמו הוא האידיאל המקסימלי היחיד של אותו חוג בתוספת יחידה,  \ \sum _{\alpha \geq 0}Fx^{\alpha }).
דיספפסיה

| --- | --- |
 תחום:  גסטרואנטרולוגיה 
 טיפול:  levosulpiride  eseridine  bromopride  ranitidine  לנסופרזול  carbonate ion  מטוקלופראמיד  פנטופרזול  magnesium carbonate  אומפרזול  דקסלנסופרזול  אזומפרזול  aluminium carbonate  magaldrate  famotidine  מגנזיום הידרוקסיד  gal blech  dihydroxyaluminum sodium carbonate  magnesium trisilicate  cimetidine  calcium gluceptate  ציסאפריד  nizatidine  סודה לשתייה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D004415
 סיווגים
 ICD-11:  MD92 
 
דיספפסיה (באנגלית: Dyspepsia), או פֶּרַע עִכּוּל, היא המונח הרפואי לקשיי עיכול בחלק העליון של הבטן. התסמינים יכולים לכלול כאב או חוסר נוחות בבטן, תחושת מלאות, שובע מוקדם, בחילה, הקאה, גזים, גיהוקים, ותחושת שריפה. דיספפסיה נחלקת לשני סוגים: אורגנית ותפקודית.
כ-20%-25% מהאוכלוסייה בעולם המערבי סובלים מדיספפסיה. היא שכיחה יותר בקרב נשים, מעשנים ואנשים הנוטלים תרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידיות. היא אינה משפיעה על תוחלת החיים, אך פוגעת באיכות החיים.
סיווג > דיספפסיה אורגנית

דיספפסיה שמקורה בהפרעה אורגנית באיברים או ברקמות, שניתן לראות בבדיקות. למשל: כיב עיכולי (אולקוס), רפלוקס קיבתי-ושטי, סרטן הקיבה או הושט, הפרעות בלבלב או בכיס המרה, אי-סבילות של מזון או תרופות, מחלות זיהומיות או מערכתיות.
סיווג > דיספפסיה תפקודית

דיספפסיה שהבדיקות השונות לא מעלות סיבה אורגנית לקיומה. בין המנגנונים הפתופיזיולוגיים אשר יכולים לגרום לדיספפסיה תפקודית ניתן למנות: התרוקנות קיבה איטית, ליקוי ביכולת ההכלה של הקיבה, רגישות יתר להתנפחות הקיבה, רגישות התריסריון לליפידים או חומצות, תנועתיות לקויה, אי-סדירות של מערכת העצבים האוטונומית המרכזית ועוד. גורמים פתוגניים: נטייה גנטית, זיהום הליקובקטר פילורי או אורגניזמים אחרים, דלקת וגורמים פסיכוסוציאליים.
היסטוריה

ההגדרה של דיספפסיה השתנתה לאורך השנים.
המונח "דיספפסיה" הוטמע לראשונה במאה ה-18, בהקשר של "הפרעות קיבה".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התכנסה בשיקגו, ארצות הברית, קבוצת עבודה בינלאומית שהמליצה להגדירה ככל תסמין באזור הבטן העליונה או מאחורי עצם החזה, שההנחה היא שמקורו בקיבה או במעיים, ונמשך יותר מארבעה שבועות. בנוסף, הם חילקו את התסמינים לארבע קטגוריות: דומה לריפלוקס, דומה לכיב, שקשורה להפרעה בתנועתיות, ולא ספציפית.
בשנת 1991, ועדת רומא (אנ') הגדירה דיספפסיה ככאב או חוסר נוחות בבטן העליונה, והציעה שמקרים בהם התסמינים העיקריים הם כשל ריפלוקס לא יחשבו כדיספפסיה אלא כרפלוקס קיבתי-ושטי עד שיוכח אחרת, ואלה שמציגים תסמינים שתואמים לתסמונת המעי הרגיז יאובחנו בתסמונת הזו. דיספפסיה כרונית הוגדרה כקיומם של התסמינים במשך 25% מהזמן לפחות, לאורך חודש אחד או יותר. דיספפסיה תפקודית (שאינה כיבית) הוגדרה כדיספפסיה כרונית בהיעדר מחלה מבנית מובהקת. החלוקה לקטגוריות הייתה: דומה לכיב, שקשורה להפרעה בתנועתיות, ולא ספציפית.
בהמשך עדכנה ועדת רומא (ROME IV, 2006) את ההגדרה של דיספפסיה תפקודית כתסמינים שמקורם המשוער באזור הקיבה או התריסריון, בהיעדר הימצאות של סיבה אורגנית, מערכתית או מטאבולית לקיומם. כמו כן, לצורכי מחקר הגדירה שתי קטגוריות: תסמינים דיספפטיים מושרי-ארוחה (PDS), וכאב אפיגסטרי (EPS).
תסמינים

תסמיני דיספפסיה קשורים בדרכי העיכול העליונות. התסמינים הנפוצים ביותר הם כאב בבטן העליונה, תחושת שריפה או צריבה, תחושת מלאות גם לאחר ארוחה קטנה ושובע מוקדם. תסמינים נוספים כוללים נפיחות, בחילות, הקאות, צרבת, גיהוקים, גזים. בשל התסמינים המקשים על אכילה, ייתכן איבוד משקל.
התסמינים יכולים להימשך בין דקות למספר שעות לאחר אכילה וחומרתם משתנה בין חולה לחולה, החל מהפרעה קלה ועד פגיעה חמורה באיכות החיים ובתפקוד התקין.
אבחנה

האבחנה מתבססת על היסטוריה רפואית של החולה, תסמינים קליניים ובדיקות (כגון בדיקות מעבדה, דימות ופולשניות). לא בכל מקרה יבוצעו כל הבדיקות להלן, והחלטת הרופא אילו בדיקות לבצע היא בהתאם למצב המטופל.
בין הבדיקות האפשריות לצורך אבחון הסיבה לתסמינים הדיספפטיים: בדיקות דם, בדיקות לנוכחות זיהום הליקובקטר פילורי וטיפול בו. בדיקות דימות כגון אולטרה סאונד בטני. בקווים המנחים לאבחנה, המלצה על בדיקות אנדוסקופיה פולשניות קיימת לגבי למטופלים מעל גיל 60 או למטופלים צעירים יותר שנמצאים בסיכון גבוה למחלה ממארת. בדיקות התרוקנות קיבה כוללות סינטיגרפיה, תבחין נשיפה, אולטרה סאונד או דימות תהודה מגנטית. בדיקות אפשריות נוספות הן טומוגרפיית פליטת פוטון בודד, בארוסטט (בדיקה פולשנית לרגישות הקיבה).
הטיפול יקבע בהתאם לממצאים ולסיבה לתסמינים הדיספפטיים.
אפידמיולוגיה

מחקרים מראים כי שכיחות התחלואה משתנה בין מדינות ובהתאם להגדרות השונות של דיספפסיה במחקרים שונים. בהגדרה הרחבה ביותר, השכיחות של דיספפסיה בלתי מאובחנת בעולם נעה בין 17.8% ל-23.9%, כאשר בעולם המערבי המספר עומד בממוצע על כ-20%. מטא-אנליזה שכללה 100 מחקרים מרחבי העולם, שנערכו בין השנים 1947 ל-2014, בחנה את שכיחות הדיספפסיה הבלתי מאובחנת (אנשים המדווחים על תסמיני דיספפסיה ללא אבחון מקיף). נמצאה שונות משמעותית בין אזורים גאוגרפיים: השכיחות הנמוכה ביותר נצפתה בצפון אירופה (15.2%), ואחריה בדרום-מזרח אסיה (18.6%), צפון אמריקה (26.3%), אוסטרלאסיה (28.3%), דרום אירופה (29.5%), המזרח התיכון (32.2%), והשכיחות הגבוהה ביותר בדרום אמריקה (37.7%). יש הבדלים משמעותיים בין הממצאים הסטטיסטיים של המחקרים שנבדקו, שעשויים לנבוע ממגוון גורמים, כולל שיטות מחקר, הגדרות קליניות וגורמים סביבתיים ותרבותיים.
דיספפסיה שכיחה יותר בקרב נשים, מעשנים, אנשים הנוטלים תרופות נוגדות דלקת שאינן סטרואידיות (NSAID) ואנשים שנמצאו חיוביים לחיידק הליקובקטר פילורי.
לדיספפסיה השפעה כלכלית על שירותי הבריאות והרווחה. ההערכות הן שעלויות הדיספפסיה לשירותי הבריאות בארצות הברית לבדה עומדות על 18 מיליארד דולר בשנה.
ראו גם

תסמונת המעי הרגיז
תסמונת ריקון קיבה
הערות שוליים

↑  פֶּרַע עִכּוּל במילון מונחים שונים ברפואה ב (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2 3 4 5 6  Pantelis Oustamanolakis, Jan Tack, Dyspepsia: organic versus functional, Journal of Clinical Gastroenterology 46, 2012-03, עמ' 175–190 doi: 10.1097/MCG.0b013e318241b335
1 2 3 4  Paul M. Moayyedi, Brian E. Lacy, Christopher N. Andrews, Robert A. Enns, Colin W. Howden, Nimish Vakil, ACG and CAG Clinical Guideline: Management of Dyspepsia, Official journal of the American College of Gastroenterology | ACG 112, 2017-07, עמ' 988 doi: 10.1038/ajg.2017.154
1 2  Lars Agréus, Natural history of dyspepsia, Gut 50 Suppl 4, 2002-05, עמ' iv2–9 doi: 10.1136/gut.50.suppl_4.iv2
↑  Tack J, Talley N.J, et al, Functional Gastroduodenal Disorders, Gastroenterology Journal 130 (5), 2006, עמ' 1466-1479 doi: https://doi.org/10.1053/j.gastro.2005.11.059
1 2  Barbara Medić, Žarko Babić, Marko Banić, Lana Ljubičić, MODERN APPROACH TO DYSPEPSIA, Acta Clinica Croatica 60, 2021-12, עמ' 731–738 doi: 10.20471/acc.2021.60.04.21
1 2  Indigestion (Dyspepsia), Cleveland Clinic, ‏2022
1 2  Alexander C. Ford, Avantika Marwaha, Ruchit Sood, Paul Moayyedi, Global prevalence of, and risk factors for, uninvestigated dyspepsia: a meta-analysis, Gut 64, 2015-07, עמ' 1049–1057 doi: 10.1136/gutjnl-2014-307843
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567964405171  BNE: XX545218  BnF: cb122564440 (data)  GND: 4199206-4  LCCN: sh85040341  NKC: ph119668 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בנג'מין רייס

בנג'מין פרנקלין רייס (באנגלית: Benjamin Franklin Rice‏; 26 במאי 1828 – 19 בינואר 1905) היה פוליטיקאי רפובליקני מארקנסו, בין מספר מדינות, אשר ייצג מדינה זו כחבר הסנאט של ארצות הברית במהלך שנות השיקום מ-1868 עד 1873.
ביוגרפיה

רייס נולד ב-26 במאי 1828 באיסט אוטו במחוז קטראוגוס בדרום מערב ניו יורק. לאחר שלמד במסגרת פרטית, הוא למד משפטים, ולאחר שהוסמך לעריכת דין החל לעסוק במקצוע בעיר אירווין שבמחוז אסטיל במרכז-מזרח קנטקי. בין השנים 1855 ל-1856 היה חבר בבית הנבחרים של קנטקי. בשנת 1856 שימש כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית והיה נאמן למועמד ג'ון פרימונט. בשנת 1860 עבר למינסוטה והצטרף במהרה לצבא האיחוד כקפטן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. בהמשך הועלה לדרגת מייג'ור ושימש כשופט פרקליט ברגימנט החי"ר השלישי של מינסוטה.
בשנת 1864 התיישב רייס בעיר הבירה ליטל רוק שבארקנסו, שם חידש את עיסוקו בעריכת דין. הוא היה פעיל בארגון המפלגה הרפובליקנית של ארקנסו ומונה ליו"ר ועדה אשר הכינה בשנת 1868 את הקוד הפרוצדורלי של המדינה. לאחר שארקנסו התקבלה מחדש לאיחוד, נבחר רייס על ידי האספה הכללית של ארקנסו לסנאט. בשלב מסוים כיהן כיו"ר הוועדה לענייני מכרות וכרייה, הידועה כיום בתור ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע.
עם שובו לביתו, חידש רייס את עיסוקו בעריכת דין. בשנת 1875 עבר לטריטוריית קולורדו מטעמי בריאות. לאחר מכן, בשנת 1882, שב לוושינגטון די. סי., שם המשיך לעסוק בעריכת דין עד מותו. הוא נפטר בטלסה, הטריטוריה האינדיאנית, ונקבר בבית הקברות אוק היל בוושינגטון די. סי..
הערות שוליים

↑  בנג'מין רייס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Oak Hill Cemetery, Georgetown, D.C. (Van Ness) - Lot A East" (PDF). oakhillcemeterydc.org. ארכיון (PDF) מ-2022-03-02. נבדק ב-2022-08-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009003720  SNAC: w6rz0cs5  US Congress: R000195  VIAF: 21976218   WorldCat (עם VIAF): 21976218 
קברו של רייס בבית הקברות אוק היל
ג'ון טלמקוס ג'ונסון

ג'ון טלמקוס ג'ונסון (באנגלית: John Telemachus Johnson‏; 5 באוקטובר 1788 – 17 בדצמבר 1856) היה כומר בכנסייה הנוצרית, עורך דין ופוליטיקאי, שנבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי. אחיו הגדולים, שהיו גם הם פוליטיקאים, כללו את ג'יימס ג'ונסון וריצ'רד מ' ג'ונסון, שכיהן כסגן נשיא תחת מרטין ואן ביורן; הוא היה דודו של רוברט וורד ג'ונסון, שהיה גם הוא פוליטיקאי.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד ב-5 באוקטובר 1788 בגרייט קרוסינג, כיום במחוז סקוט, קנטקי. הוא למד במכינה קדם אקדמית לאחר שלמד בבית. הוא למד באוניברסיטת טרנסילבניה, בלקסינגטון, קנטקי.
כמו אחיו הגדול ריצ'רד, הוא למד משפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1809 והחל לעסוק במקצוע בג'ורג'טאון, קנטקי. בנוסף, היו בבעלותו עבדים. ג'ונסון שירת במיליציה של קנטקי במהלך מלחמת 1812 כעוזר הגנרל ויליאם ה. הריסון.
ג'ונסון נבחר כחבר בבית הנבחרים של קנטקי, וכיהן במשך חמש קדנציות.
הוא נבחר בשנת 1820 כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס ה-17 ונבחר מחדש כדמוקרטי ג'קסוני לקונגרס ה-18, וכיהן מ-4 במרץ 1821 עד 3 במרץ 1825). בזמן שהותו בקונגרס, ג'ונסון שימש כיו"ר הוועדה למשרדי הדואר וכבישי הדואר (הקונגרס ה-18). הוא סירב להתמודד בבחירות שוב ב-1824.
הוא מונה לשופט של בית המשפט לערעורים בקנטקי ב-20 באפריל 1826 וכיהן עד 30 בדצמבר אותה שנה.
ג'ונסון הוסמך כמורה דת בכנסייה הנוצרית, בה שימש במשך מספר שנים. הוא הפך לפעיל בפרסום עיתונות נוצרית. הוא הפך לעורך של Christian Messenger ב-1832, ה-Gospel Advocate ב-1835, וה-Christian ב-1837.
בשנת 1836, ג'ונסון היה גורם מרכזי בהקמת מכללת בייקון בג'ורג'טאון, קנטקי.
הוא מת בלקסינגטון, מיזורי ב-17 בדצמבר 1856 ונקבר בבית הקברות לקסינגטון.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2022-07-06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr96005059  SNAC: w6r828k3  US Congress: J000154  VIAF: 73750633   WorldCat (עם VIAF): 73750633
סמיואל פיפס

| --- | --- |

דיוקן סמיואל פיפס, ציור שמן על קנבס מעשה ידי ג' היילז, גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון.
 לידה:  23 בפברואר 1633 הסיטי של לונדון, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  26 במאי 1703 (בגיל 70) קלפהאם, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  כנסיית סנט אולאב הארט סטריט 
 השכלה:  מודלין קולג' (קיימברידג')  בית הספר סנט פול 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט של אנגליה (1673–1679)  חבר פרלמנט  1661-79 (4 במאי 1673)  Member of the 1679 Parliament  חבר הפרלמנט של אנגליה (1673–1689)  נשיא החברה המלכותית (1684–1686)  חבר פרלמנט 1685-87 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  אליזבת פיפס (10 באוקטובר 1655–?) 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 
סֶמיוּאֶל פִּיפְּס (באנגלית: Samuel Pepys;‏‏ 23 בפברואר 1633 - 26 במאי 1703) היה איש מנהלת הצי המלכותי הבריטי, חבר הפרלמנט הבריטי, חבר האגודה המלכותית ושופט שלום. הוא מפורסם בעיקר בשל היומן פרי עטו, אותו ניהל בצעירותו במשך כעשר שנים ואשר מהווה מקור חשוב להכרת תקופתו. אף שלא היה לו כל ניסיון ימי, התקדם פיפס בסיוע פטרוניו והודות לעבודתו המאומצת ולכישרון הניהול שלו עד לתפקיד מזכיר האדמירליות בתקופת שלטונם של צ'ארלס השני וג'יימס השני. השפעתו והרפורמות שהנהיג תרמו תרומה חשובה לתחילת התמקצעותו של הצי המלכותי.
היומן האישי המפורט שכתב מ־1660 עד 1669 פורסם לראשונה במאה ה־19, והוא אחד המקורות הראשוניים החשובים להכרת אנגליה בתקופת הרסטורציה. היומן הוא שילוב של גילויים אישיים ושל תיאורים מפי עד ראייה למאורעות חשובים כמו המגפה הגדולה של לונדון, מלחמת אנגליה-הולנד השנייה והשרפה הגדולה של לונדון.
שנותיו הראשונות > נעוריו ולימודיו

פיפס נולד ב־23 בפברואר 1633 בסוֹלְסְבְּרִי קוֹרְט, רחוב פליט, לונדון, לג'ון פיפס (1601-1680), חייט במקצועו, ומרגרט פיפס לבית קַייט (נפטרה ב־1667), בתו של קצב מווייטצֶ'פֶּל. אחי סבו, טולבוט פיפס, היה רַשָּׁם בית משפט וחבר הפרלמנט מטעם מחוז קיימברידג' ב־1625. סר ריצ'רד פיפס, בן הדוד מדרגה ראשונה של אביו, נבחר ב־1640 לחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירות סָדְבּוּרִי, ב־30 במאי 1654 מונה לשופט בבית המשפט של האוצר (Baron of the Exchequer) וב־25 בספטמבר 1655 לזקן השופטים של אירלנד (Lord Chief Justice of Ireland).
פיפס היה החמישי מבין אחד־עשר ילדים, אך כל אחיו, הגדולים ממנו, מתו בילדותם. הוא הוטבל בכנסיית סיינט בריידס ב־3 במרץ. את שנות ינקותו לא עשה בלונדון, אלא נשלח לזמן מה לטיפולה של אומנת, ג'וּדִי לוֹרֶנְס, בקינגסלנד, מצפון לסיטי של לונדון. בסביבות 1644 החל פיפס ללמוד בבית הספר היסודי הנטינגדון, ומ־1646 עד 1650 למד בבית הספר סיינט פול בלונדון. ב־1649, בעודו נער, צפה בהוצאתו להורג של המלך צ'ארלס הראשון.
ב־1650 החל פיפס את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג', שמומנו באמצעות שתי קצבות לימודים שקיבל מבית הספר סיינט פול (כפי הנראה הודות להשפעתו של סר ג'ורג' דאונינג, שהיה ראש חבר השופטים ולימים מנהלו באוצר המדינה) ומענק מחברת מֶרְסֶרְס. באוקטובר התקבל כסטודנט במוֹדְלִין קוֹלֶג' (אנ') (Magdalene College). הוא החל את לימודיו במרץ 1651 וקיבל את התואר בוגר במדעי הרוח ב־1654. בשלהי אותה שנה, או בתחילת 1655, החל לעבוד בביתו של סֶר אדוארד מונטגיו, אחד מבני דודיו של אביו ומי שלימים יהיה הראשון של סנדוויץ'. באותה תקופה נשא לאשה את אליזבת דה סן מישל בת הארבע־עשרה, צאצאית של מהגרים הוּגֶנוֹטִים מצרפת. תחילה נישאו השניים בטקס אזרחי, ב־10 באוקטובר 1655, ואחר כך בטקס דתי, ב־1 בדצמבר 1655 בכנסיית סיינט מרגרט בווסטמינסטר.
שנותיו הראשונות > נעוריו ולימודיו > חוליו

פיפס סבל מצעירותו מאבנים בדרכי השתן – חולי ממנו סבלו גם אמו ואחיו ג'ון. הכאבים ותופעות לוואי נוספות כמו "דם בשתן" (המטוריה) לא הרפו ממנו, וסמוך לאחר נישואיו החמיר מצבו עד מאוד. ב־1657 החליט פיפס לעבור ניתוח. לא הייתה זו החלטה קלה, שכן הניתוח היה ידוע ככואב ומסוכן במיוחד. פיפס נועץ במנתח תומאס הולייר, וב־26 במרץ 1658 נותח בחדר השינה בבית דודניתו, ג'יין טרנר. האבן סולקה בהצלחה, והוא החליט לחגוג מדי שנה את המאורע ואומנם התמיד בכך שנים אחדות. ברם, הניתוח הותיר בו את אותותיו לשנים רבות: החתך שנעשה בשלפוחית השתן שלו נפתח מאוחר יותר במהלך חייו, וההתערבות הכירורגית הותירה אותו עקר, אם כי אין כל עדות ישירה לכך, שכן לא נולדו לו ילדים לפני הניתוח.
באמצע שנת 1658 עבר פיפס להתגורר באֵייקס יארד, סמוך למקום בו נמצא כיום רחוב דאונינג. הוא עבד כקופאי באוצר המדינה תחת ג'ורג' דאונינג.
היומן

ב־1 בינואר 1660 החל פיפס לנהל יומן אישי. הוא כתב בו את קורותיו מדי יום במשך קרוב לעשר שנים. מתוארים ביומנו הנשים אחריהן חיזר, חבריו וקשריו, ונחשפים בו קנאותיו, חששותיו, דאגות היומיום שלו ויחסיו המעורערים עם אשתו. היומן הוא תיאור חשוב של לונדון בעשור השישי של המאה השבע־עשרה. הוא מציג, מתחילתו, את פרשנותו של פיפס לאירועים הפוליטיים והלאומיים של התקופה לצד ענייניו האישיים ביותר. פיפס פותח את יומנו, בינואר 1660, בדברים הבאים:
יבורך האל, בסוף השנה שעברה הייתה בריאותי טובה ביותר, ולא חשתי בכאבי הנושנים אלא כשהצטננתי. אני גר באייקס יארד יחד עם רעייתי והמשרתת ג'יין, ואין במשפחה איש נוסף על שלושתנו. לאחר שאורח־הנשים של רעייתי איחר להגיע שבעה שבועות, קיוויתי כי היא בהריון, אך ביום האחרון לשנה הוא שב ופקד אותה.
המצב במדינה כדלקמן: הפרלמנט המשויר, שלורד למברט מנע את כינוסו, שב ונאסף לפני זמן קצר. קציני הצבא אולצו כולם להיכנע. לואסון עוגן עדיין בנהר, ומוֹנְק נמצא עם צבאו בסקוטלנד. רק לורד למברט לא מציית עדיין לפרלמנט; איש לא מצפה כי יעשה זאת, אלא אם יאלצוהו.
הרישומים מן החודשים הראשונים כוללים ידיעות על התקדמות מונק וחייליו אל לונדון. באפריל ובמאי אותה שנה – תקופה בה נתגלעו חיכוכים בין פיפס לאשתו – הוא נלווה אל ציו של מונטגיו שהחזיר את המלך צ'ארלס השני מגלותו בהולנד. למונטגיו הוענק ב־18 ביוני התואר ארל סנדוויץ', אות לנאמנותו למלך, ובהשפעתו מונה פיפס ב־13 ביולי לפקיד הראשי של מִנְהֶלֶת הצי (Clerk of the Acts). שכרו השנתי נקבע ל־350 ליש"ט ובנוסף זכה להטבות ולמענקים – כולל מתנות שוחד – שנלוו לתפקיד. הוא דחה תשלום של 1000 ליש"ט שהוצע לו על ידי מתחרה אחר על המשרה, ועבר להתגורר בדירת השרד שקיבל בסית'ינג לֵיין, בסיטי של לונדון.
היומן > עבודתו במנהלת הצי

פיפס הוכיח עצמו כעובד מוכשר ויעיל, יותר מעמיתיו שנשאו במשרות בכירות משלו. עובדה זו מילאה אותו רוגז ומצאה את ביטויה בדברי ביקורת חריפים שכתב ביומנו. עם עמיתיו למשרד נמנו אדמירל סר ויליאם פן, סר ג'ורג' קרטרט, סר ג'ון מנס וסר ויליאם באטן.
הוא שכר מורה פרטי כדי ללמוד חשבון, השתמש בדגמי אוניות כדי לפצות על חוסר ניסיונו הימי, ועם הזמן התבלט יותר ויותר בעבודת המשרד. בספטמבר 1660 מונה לשופט שלום, ב־15 בפברואר 1662 נתקבל כחבר זוטר (young brother) בטריניטי האוז, וב־30 באפריל הוענק לו "אות חירות העיר" (Freedom of the city) של פורטסמות'. הודות לקרבתו אל ארל סנדוויץ' נעשה פיפס מעורב גם בהקמתה ובניהולה של הקולוניה האנגלית בטנג'יר שלא האריכה ימים. הוא צורף לוועדת טנג'יר באוגוסט 1662 עם הקמת הקולוניה וב־1665 מונה לגזבר הקולוניה. ב־1663 נשא ונתן לבדו על חוזה בשווי 3000 ליש"ט לקניית עצים לתרנים בנורווגיה. ב־8 באפריל 1664 מונה לחבר בוועדה הממונה על דגת המלך.
היומן > מאורעות בולטים המתוארים ביומן

נוסף על היותו מקור מכלי ראשון להכרת תקופת הרסטורציה, מתאר יומנו של פיפס בפירוט, לצד היומן המפורסם פחות ממנו של ג'ון אוולין, גם מאורעות בולטים נוספים של התקופה, והוא מקור רב ערך לידיעותינו על מלחמת אנגליה-הולנד השנייה (1665-1667), המגפה הגדולה של שנת 1665 והשרפה הגדולה של לונדון ב־1666.