stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאקר נייט
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > הרוסטר הראשי (2018–2021)

נייט ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי ב-27 באפריל 2018 במסגרת האירוע הרויאל ראמבל הגדול ביותר, שהתקיים בג'דה, ערב הסעודית, ובו הוא נכנס כמספר ה-24 לקרב הרויאל ראמבל הגדול ביותר, ואף הדיח את דרו גולאק, אך הודח לאחר מכן על ידי ביג אי. ב-17 בדצמבר בתוכנית Raw, הצמד Heavy Machinery הוכרז כשניים מששת המתאבקים שיועברו מ-NXT בין המותגים הראשיים (Raw וסמאקדאון). שמות הבמה של השניים קוצרו לאוטיס וטאקר וב-14 בינואר 2019 בתוכנית Raw, השניים ערכו את הבכורה שלהם כשהתפרצו בזמן ראיון של אלכסה בליס ופול היימן במסגרת הפינה "רגע של בליס". ב-16 באפריל, אוטיס וטאקר הועברו לתוכנית סמאקדאון כחלק מהסופרסטאר שייק-אפ. ברסלמניה 35, אוטיס וטאקר התחרו בקרב הבאטל רויאל לזכר אנדרה הענק. בחודש מאי, הם פתחו בפיוד נגד אלופי הזוגות של סמאקדאון, דניאל בריאן ורואן. השניים השתתפו בקרב הבאטל רויאל בן 51 המשתתפים באירוע סופר שואודאון 2019, אך הם הודחו במהלך הקרב. לאחר מספר תחבולות מצד אלופי הזוגות, הם התמודדו מול בריאן ורואן באירוע סטומפינג גראונדס, שנערך ב-23 ביוני, ובו הם כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות. ב-2 ביולי בתוכנית סמאקדאון, Heavy Machinery התחרו בקרב זוגות נגד קווין אואנס ודולף זיגלר בקרב שבו הזוג המנצח התווסף לקרב על אליפות הזוגות של סמאקדאון באירוע חוקי אקסטרים. באירוע זה, שנערך ב-14 ביולי, הם הפסידו לניו דיי, שהפכו לאלופי הזוגות החדשים של סמאקדאון. ב-30 בספטמבר בתוכנית Raw, אוטיס וטאקר כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של Raw לאחר שהפסידו לדולף זיגלר ורוברט רוד. באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, Heavy Machinery השתתפו בקרב זוגות מרובה משתתפים אשר קבע את "הזוג הטוב בעולם", שבו הודחו על ידי הניו דיי ובסופו ה-O.C. (לוק גאלוס וקארל אנדרסון) ניצחו.
באירוע סדרת ההישרדות, Heavy Machinery השתתפו בקרב באטל רויאל בן 10 זוגות של המותגים, שבסופו דולף זיגלר ורוברט רוד יצאו עם ידם על העליונה. לקראת שלהי שנת 2019, שותפו של טאקר, אוטיס, היה מעורב בעלילה רומנטית עם מנדי רוז. ב-14 בפברואר, אוטיס היה ערוך ומוכן לדייט שלו עם רוז כחלק מיום ולנטיין, עד שהוא הגיע וראה את דולף זיגלר יושב עימה בשולחן, מה שגרם לו לעזוב, כשליבו שבור. ב-6 במרץ, Heavy Machinery השתתפו בקרב גונטלט אשר קבע איזה זוג יכנס אחרון לקרב תא ההדחות זוגות על אליפות הזוגות של סמאקדאון באירוע תא ההדחות. בקרב זה, הם הצליחו להדיח ארבעה זוגות, אך לבסוף הם הודחו על ידי המנצחים בקרב, דולף זיגלר ורוברט רוד. יומיים לאחר מכן באירוע תא ההדחות, הצמד כשל בניסיונו לזכות באליפות הזוגות של סמאקדאון במסגרת קרב תא ההדחות זוגות, כשהודח מקרב זה על ידי אותם זיגלר ורוד. ב-20 במרץ בתוכנית סמאקדאון, זיגלר הסיח את דעתם של אוטיס וטאקר, כשהראה תמונות שלו ביחד עם רוז ואף גרם לפסילתם של אוטיס וטאקר בקרב הזוגות נגד המיז וג'ון מוריסון ב-3 באפריל בתוכנית סמאקדאון, טאקר הותקף על ידי זיגלר. שבוע לאחר מכן, טאקר איתגר את זיגלר לקרב שבו הוא נחל הפסד לאותו זיגלר. ב-4 בספטמבר, טאקר ואוטיס ניצחו בקרב זוגות את ג'ון מוריסון והמיז.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-185 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות 24/7 של ה-WWE (פעמיים)
Heavy Machinery – טאקר (שמאל) ואוטיס (ימין), 2018
יאיר סרוסי

| --- | --- |

יאיר סרוסי
 לידה:  27 בנובמבר 1955 (בן 68)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  כלכלן
 תפקיד:  יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים
 
יאיר סרוסי (נולד ב-27 בנובמבר 1955) הוא כלכלן ישראלי, כיהן במספר תפקידי מפתח בסקטור הפיננסי הישראלי. שימש בשנים 2009–2016 כיו"ר דירקטוריון בנק הפועלים.
החל מ-15.10.20 משמש כיו"ר הדירקטוריון של חברת צים.
ביוגרפיה

סרוסי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטה העברית בירושלים.
מ-1981 עד 1992 מילא שורה של תפקידים באגף התקציבים של משרד האוצר והיה מנהל משלחת האוצר בארצות הברית ומנהל משלחת הקומודיטיס של המדינה. היה חבר מרכז ההשקעות וקרן המדען הראשי.
בשנים 2001 עד 2009 ניהל את פעילות מורגן סטנלי בישראל.
בשנים 1997 עד 2002 כיהן כדירקטור ויו"ר ועדת ביקורת של בנק הפועלים. סרוסי היה שותף מייסד של קרן המזנין מוסטנג, ויו"ר מייסד משותף של חברת הנדל"ן יורופורט.
בשנים 2003 עד 2009 כיהן כיו"ר ועדת השקעות של קרן הפנסיה מבטחים, וכן כיהן כדירקטור בחברה לישראל וחברת פרוטרום.
באוגוסט 2009 מונה סרוסי לתפקיד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים. סרוסי כיהן כיו"ר פועלים שוקי הון בע"מ, פועלים שוקי הון והשקעות אחזקות בע"מ ופועלים שוקי הון – בית השקעות בע"מ, וחבר בדירקטוריון בחברה הטכנולוגית "די.אס.פי. גרופ". הוא התפטר מתפקידו בבנק הפועלים על רקע פרשת המנכ"ל ציון קינן שהואשם בתקיפה מינית של עובדת, תלונה שסרוסי נמנע מלדווח עליה לבנק ישראל ולדירקטוריון.
סרוסי חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, חבר הוועדה המייעצת של "מרכז קיסריה" ויו"ר עמותת "פועלים בקהילה".
חיים אישיים

נשוי לפרופ' ורד ויניצקי-סרוסי, דיקנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית לשעבר, ואב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  מירי ריילי, מורגן סטנלי יפתח נציגות בת"א, באתר הארץ, 5 במאי 2001
↑  מתן ברניר, ‏פרוטרום הסתבכה? לא נורא, בית המשפט יעזור לה לצאת מזה בזול, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2019
↑  שרון שפורר, רם דגן, היו"ר הבא: יאיר סרוסי, באתר הארץ, 1 ביוני 2009
שלומית לן ורון שטיין, ‏המשימות של יו"ר הפועלים החדש, יאיר סרוסי: לרכוש את אמון אריסון בלי לאבד עצמאות ולהחזיר הבנק למובילות; האם יצליח?, באתר גלובס, 5 ביוני 2009
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏יאיר סרוסי מממש מניות DSPG ברווח של כ-66 אלף דולר, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2018
↑  עירית אבישר, ‏עכשיו זה רשמי: יאיר סרוסי מתפטר ועוזב את תפקיד יו"ר בנק הפועלים, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2016
יהדות סורינאם

בית-הכנסת "צדק ושלום" משוחזר שהוקם בשנת 1736 בפַּרַמַריבּוֹ בירת סורינאם. כיום במוזיאון ישראל
יהדות סורינאם היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה במושבה ההולנדית לשעבר-סורינאם.
היהודים הראשונים שהגיעו לדרום אמריקה היו אנוסים מספרד ופורטוגל. רובם ישב בברזיל וחלקם ישבו באזור שנחשב בעבר לחלק מצפון ברזיל, שהוא אזור סורינאם של היום. היהודים שהגיעו לדרום אמריקה העדיפו את השלטון ההולנדי שאהד את היהודים ונתן להם יותר זכויות מאשר הספרדים והפורטוגזים. יהודים מהולנד ואיטליה ישבו בפרמריבו, הבירה במאה ה-17. ההולנדים נתנו זכויות ליהודים ולכן הם העדיפו את שטחי שלטונה ובכך נמלטו מהאינקוויזיציה שהייתה נהוגה בשאר שטחי דרום אמריקה.
בשנת 1644 הגיעו גלים המוניים של יהודים יוצאי ספרד ופורטוגל וכן יהודים אנוסים מברזיל מהשטחים שהיו בשליטת הולנד ואשר נכבשו על ידי פורטוגל. היהודים פיתחו לעצמם אזור אוטונומי בשם "יודן סוואנה" ובו פיתחו יישוב בשם "יודן דורף" אשר היה יישוב משגשג שנפגע בשריפה בשנת 1832 ולאחר מכן הדלדל ונעזב.
האיסור על סחר בעבדים שהוטל על ידי ממשלת הולנד פגע כלכלית ביהודים, למרות שעדיין נשארו ברובם במעמד מבוסס. בשנת 1835 הושוו זכויות היהודים לשאר בני המושבות. בשנת 1836 נמנו בסורינאם 684 יהודים פורטוגזים ב-217 בתים. מהם 178 בפרמריבו, 8 ביודן סוואנה ו-31 ברחבי המדינה. בנוסף עליהם הייתה בפרמריבו קהילה אשכנזית שמנתה כ-800 נפשות.
כיום יש בסורינאם כ-200 יהודים, אשכנזים וספרדים החיים בעיקר בעיר הבירה פרמריבו. בשנת 2005 בית הכנסת הפעיל היחיד בסורינאם החליט להצטרף לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת ובעזרת סיוע התנועה הליברלית (רפורמית) ההולנדית עבר תהליך של רפורמציה קהילתית המותאמת ליהדות המקומית.
הערות שוליים

↑  הקורות החדשות, הכרמל, 5 בספטמבר 1860
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות ובנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאנוש פילינסקי

| --- | --- |

צילום בגיל 18
 לידה:  25 בנובמבר 1921 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  27 במאי 1981 (בגיל 59) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 בן או בת זוג:  אנה מרק 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1980)  פרס אטילה יוז'ף (1971)  פרס המורשת ההונגרית (1997)  פרס באומגרטן (1947) 
 
יאנוש פילינסקי (הונגרית: Pilinszky János‏; 27 בנובמבר 1921 – 27 במאי 1981) היה משורר הונגרי.
פילינסקי, יליד בודפשט, עבד כעוזר לעורך כתב-העת "אלט" (Élet "חיים") עד שנת 1944, שבה גויס. במשך השנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה היה שבוי מלחמה ונחשף למראות של מחנות הריכוז הנאצים למשל בראוונסבריק שבגרמניה, וזוועות המלחמה הן אחד הנושאים המרכזיים בשירתו הנוצרית המטאפיזית.
קורות חייו

יאנוש פילינסקי נולד ב-1921 בבודפשט כילד השני מבין שני ילדיהם של זוג אקדמאים - ייאנוש פילינסקי האב, מהנדס ודוקטור למשפטים בעל שורשים פולניים רחוקים, וורוניקה לבית בייץ, ששני ענפי משפחתה - הענף בייץ והענף מרטן - הגיעו למרחב ההונגרי מצרפת. אבות משפחת בייץ היו קתולים מצפון לורנה, שהיגרו במאה ה-18 לחבל באנאט, והתיישבו בהתחלה בכפר קישקומולוש (כיום קמולושו מיק ברומניה) אז באימפריה ההבסבורגית. הורי המשורר הכירו בימי מלחמת העולם הראשונה בזמן שהאב החלים מפציעת מלחמה והאם התנדבה כאחות.
אחרי המלחמה האב מצא עבודה בדואר ההונגרי בבודפשט. המשורר נולד בבית ששכן ברחוב גרוף קארוי 5 (כיום רחוב אישטוואן פרנצי).
בילדותו סבל פילינסקי מאלימות מצד אביו. ב-1931-1927 בבית הספר היסודי ברחוב צוקור. המשיך ב-1939-1931 בגימנסיה פיאריסטית בה התעניין בעיקר בלימודי השפה ההונגרית וקיבל השראה מבחינה דתית מספרי לימודי הדת מאת הנזיר אנטל שיץ. אף על פי שציוניו היו פחות טובים היה פילינסקי בתיכון בעל ידע רב. ב-1935 בגיל 14 התחיל לכתוב שירים ובהמשך פרסם במגזין " Élét". התרשם מאוד מהרומן של דוסטויבסקי,"חלכאים ונדכאים" המתמקד בסבל האנושי.
חייו הפרטיים

הסב מצד האב, ז'יגמונד פילינסקי, מייצר פעמונים. הוא התחתן עם אישה מהאצולה ההונגרית, אילונה טורי, שאמה הייתה סלובקית. דוד אחש מצד האב, ז'יגמונד פילינסקי הבן, היה לזמר אופרה ידוע, טנור שהופיע האופרות של ריכרד וגנר והשתתף בניו יורק בהקלטה הראשונה של אופרת טנהויזר. דוד אחר, גזה פילינסקי, היה כנר, כמו כן מורה לפיתוח קול, אחרי 1937 היה מספר שנים כנר בתיאטרון מטרופול בברלין.
ספרי שירים

Halak a hálóban (1942)
Trapéz és korlát (1946) "טרפז ומקבילים"
Aranymadár (1957) "ציפור זהב"
Harmadnapon (1959) "ביום השלישי"
Rekviem (1964) "רקוויאם"
Nagyvárosi ikonok (1970)
Szálkák (1972) "צנינים"
Végkifejlet (1974)
A nap születése (1974)
Tér és kapcsolat (1975)
Kráter (1976) "מכתש"
Beszélgetések Sheryl Suttonnal (1977)
Válogatott művei (1978)
חנה אבנור

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בינואר 1919 ורשה, פולין
 פטירה:  24 באפריל 2003 (בגיל 84)
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1924
 השכלה:  שיעורי המשפט של ממשלת המנדט בבניין של בית המשפט העליון בירושלים
 השתייכות:  משרד המשפטים  פרקליטות מחוז תל אביב אזרחי  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1949–1989 (כ־40 שנה)
 תקופת הפעילות:  ?–2003 
 תפקידים בולטים:  השופטת הראשונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב  נשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב
 פעילויות נוספות:  יו"ר בית הדין להגבלים עסקיים  יו"ר ועדת הפיקוח בבחירות למרכז הליכוד  נשיאת בית הדין של מפלגת הליכוד  מרצה בבית הספר למשפט וכלכלה
 
כיכר ע"ש חנה אבנור ברחוב הרב קוסובסקי בתל אביב
חנה אֶבֶנוֹר (17 בינואר 1919 - 24 באפריל 2003) נמנתה עם מקימי פרקליטות מחוז תל אביב ושותפה להקמת היסודות של התביעה הכללית במדינת ישראל. הייתה חלק מקבוצת עורכות הדין הראשונות בישראל, השופטת הראשונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב ונשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב בין השנים 1983-1989.
ביוגרפיה > לאחר יציאתה לגמלאות

לאחר פרישתה לגמלאות, בשנת 1989, מונתה אבנור ליושבת ראש בית הדין להגבלים עסקיים. לאחר כארבע שנים, עם סיום תפקידה, הצטרפה למשרד של חתנה וביתה, עורכי הדין ארנון ועירית גל, ועבדה כעורכת דין עצמאית העוסקת בעיקר בבוררויות וחוות דעת משפטיות. כמו כן, כיהנה כיושב ראש ועדת פיקוח בבחירות למרכז הליכוד ושימשה כנשיאת בית הדין של מפלגת הליכוד. היא השתתפה בכנסים של ארגוני נשים באירופה, כתבה כתבות לעיתונות בנושאים משפטיים וציבוריים, הרבתה לכתוב מאמרי תגובה בנושאים שעלו על סדר היום והתפנתה לכתיבת זיכרונותיה שהתפרסמו בשנת 2001, בספרה האוטוביוגרפי הנקרא "לבדי בדרך".
בשנת 1999, בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות, השיאה משואה בהר הרצל כשופטת הראשונה בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
באפריל 2003 נפטרה אבנור בהיותה בת 84, ונקברה בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
בשנת 2014, הונצח שמה בתל אביב באמצעות קריאת כיכר על שמה: "כיכר חנה אבנור".
עמדתה כשופטת

רצונה של אבנור לעסוק בשיפוט נבע מהתנגדותה להחלטות שיפוטיות אשר לדעתה נגדו את הבנתה לתורת המשפט. לכן, כבר כשנתמנתה לסגנית נשיא בית המשפט המחוזי השתמשה במעמדה למרוד בהחלטות משפטיות. בתחום הפלילי, לטעמה הענישה בבתי המשפט הייתה רחמנית ולא מספקת וכדי לבסס עמדה זו היא בדקה פסקי דין של בית המשפט העליון ומצאה שבערעורים השונים, לא הוטלו כלל עונשי מאסר בשנים הראשונות שלאחר קום המדינה. כמו כן, חשבה שהיו שופטים שהייתה להם העדפה לאזרח היחיד על פני המדינה ולכן נהגו בו ברחמנות ולא בצדק משפטי.
העולם המשפטי שחייתי בתוכו התפתח בכיוון אחר מאמונתי. השקפת עולמי המשפטית הייתה כי החוק הכתוב הוא השליט ולא עקרונות מוסר וצדק בלתי כתובים היכולים להשתנות על פי השקפת עולם של שופט ורגשות צדק שונים ולעיתים מוטעים.
אבנור התנגדה להסכמים שערכה התביעה עם נאשמים, על אף שהם חוסכים זמן עבודה והוצאות למערכת המשפט. היא מתחה ביקורת על הקלה בעונשם של הנאשמים וחשבה שהדבר אינו הוגן.
דבר נוסף שרצתה לשנות היה העדפת הצדק על פני החוק. באותם ימים, רווחה הדעה שהשופט קובע לפי מה שנראה בעיניו צודק. אבנור השתייכה לאסכולה של החוק הבריטי שעיקרה פסיקה על פי החוק הכתוב ולכן, התנגדה לכך שזכויות אדם נקבעות לפי השופט שבפניו הוא נשפט והעדיפה את הפסיקה בהתאם לחוק הכתוב, הידוע והברור. לטענתה, החוק הכתוב הוא היסוד שעליו מושתתת המדינה המודרנית ודרכו נשמרות זכויות האדם. היא מתחה ביקורת על חוסר אחידות בעונשים: בתחום הפלילי מצאה מקרים בהם שני בני אדם, בעלי רקע פלילי זהה, שביצעו אותה עבירה, קיבלו עונש שונה מאחר שנשפטו על – ידי שופטים שונים.
אבנור הייתה מבקרת חריפה של בית המשפט העליון, שפיתח את תורת הפרשנות אשר הביאה להגדלת מספרם של המשפטים שאינם תואמים את מספר התקנים של השופטים. הפתרון שלה לבעיית העומס על השופטים הוא הגדלת התקציב והוספת תקנים. כמו כן, היא מתחה ביקורת על מעורבותו של בית המשפט העליון בפעילות שלטונית ומנהלית על סמך הלכת הסבירות. אבנור טענה כי בית המשפט העליון אינו מוסמך לקבוע מהו צו מוסרי ציבורי שלטוני ולכן, ניתן לראות התערבות זו כנוגדת את עקרונות הדמוקרטיה.
הרפורמה שאבנור ייחלה לה הייתה מערכת משפט הבנויה מאגפים מקצועיים, המרכזים ידע בנושאים המסובכים והמתרכזים בבית משפט אזורי, להבדיל מבתי המשפט המקומיים. רפורמה זו מתבססת על מערכות משפט מתוקנות בעולם (אנגליה, גרמניה) שמהן חשבה שיש לקחת דוגמה.
עמדתה כשופטת > יחסה למעמד האישה

במישור הזה של מלחמת המינים על הבכורה או נכון יותר על השוויון, אלה נרכשים על ידי השכנוע העצמי והביטחון שהשוויון קיים. הם נרכשים על ידי אמונה בעצמך ובתכונותיך השוויוניות.
אבנור התחנכה בבית סוציאליסטי שדגל בשיווין זכויות, דבר שבא לידי ביטוי בעידודה ללמוד עריכת דין. בספרה "לבדי בדרך" התוודתה כי ללא הביטחון שקיבלה מאביה שהיא "טובה" כמו הבנים, לא הייתה דבקה במקצוע עריכת דין שנחשב בזמנו ייעודי לגברים. אבנור בקרה נשים שסיגלו "חוצפה גברית" כדי להצליח בחברה וכדי להשיג שוויון זכויות. היא התנגדה לתפיסה המהותנית שראתה באישיות האישה אלמנטים של כניעות וחשבה שאלו נמצאים באופיו של כל אדם, גבר ואישה כאחד. כמו כן, חשבה שקבלת מרות אינה תכונה מולדת כי אם תוצר של התפתחות החברה האנושית ותפקידיה המסורתיים.
לדעתה, חינוך לשוויון אינו דורש שינוי אופי אלא חינוך הדרגתי והכרה עצמית של נשים בשוויונן לגברים. גישתה של אבנור הייתה שאין לקדם נשים משום שהן נשים או על סמך "אפליה מתקנת", אלא משום שהן ראויות לקידום. היא סברה שכמוה גם חברותיה המשפטניות, שפעלו לאחר קום המדינה, דגלו באותה גישה של שוויון והתקדמו בתחום המשפט שנחשב בזמנו גברי, בשל כישוריהן ועבודתן. אבנור טענה שנשים עבדו קשה יותר מעמיתיהן הגברים ולמרות עבודתן בבית וגידול ילדיהן, לא הרשו לעצמן לעבוד פחות שעות. מאמצן ורצונן העז לפלס את דרכן ולהצליח בתפקידן המשפטי, אפשרו לנשים להתקבל לתפקידים משפטיים. לטענתה, בשנות האלפיים לא קיימת אפליה בין נשים לגברים במקצוע המשפטי, מבחינת התפקידים ומספר המשפטניות בשל עבודתן של המשפטניות הראשונות בשירות הציבורי.
בהתייחסותה להגותה של סימון דה בובואר, בספרה "המין השני", בו היא ראתה בלידה כמקור האי שוויון של נשים, טענה אבנור כי ניתן ליצור תנאים חברתיים של שוויון בדרך שאינה מהפכנית ומבלי להימנע מללדת ילדים. היא ראתה בה ובחברותיה המשפטניות דוגמה לנשים אשר הצליחו לגדל ילדים וכן להתקדם במקצוע בזכות ה"אקלים החברתי" שיצרו ובזכות האמונה בשוויונן לגברים.
אבנור דגלה בחשיבות עצמאותה של האישה בעבודתה ובתפקידיה השונים וחשבה שהגישה הנכונה ליצור שוויון במעמד האישה היא האמונה העצמית ביכולותיה.
מבחר מפרסומיה > מאמרים

האם רצויה חקיקה דווקנית בשטח הפלילי. עיוני משפט. 2, 7-3, (1972).
זכותו של מסיג גבול בחברת – סעד והשפעתה על עבירות הסחיטה. עיוני משפט. 5, 13-5, (1977).
ביקורת. עיוני משפט. ו', 454-452, (1978).
סדרי הדין: הצדק והמדיניות.הפרקליט. ל"ב, 481-478, (1979).
כונסי נכסים: תקנה 264. הפרקליט. ל"ג, 376-367, (1981).
קורבנות חבלה זדונית ברכב אינם זכאים לפיצויים (פסק דין עקרוני). ביטוח בישראל: ירחון מקצועי אינפורמטיבי. ח' (86), 8-6, (1982).
כונסי נכסים לסוגיהם. רואה חשבון. ל"ד, 219-215, (1985).
המפרק הזמני. בתוך: ד, פרידמן. וי, שלה (עורכים). ספר לובנברג (207-199). תל אביב: בורסי, (1988).
אילו נמצא אז האקדח, היינו מרשיעים את יורם... (מתוך יומני האישי). נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. ספטמבר-אוקטובר, 48-46, (1988).
אני לא רוצחת, אהבתי את פייגה. נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. יוני, 52-50, (1989).
שופטת את עצמינו. נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. מאי, 55-54, (1989).
מזלה של רוזי. נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. דצמבר, 20-18, (1989).
ערכאות בישראל ובעולם: ריבוי ואיחוד. מחקרי משפט. ח', 83-79, (1990).
בנק הוא לא רק ידיד. נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. ספטמבר-אוקטובר, 60-58, (1990).
היהלום שהועם זוהרו. נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. דצמבר-ינואר, 35-34, (1990).
אדם ניכר בכיסו... סיפורו של כייס (מתוך יומני האישי). נעמת: הירחון לאישה ולמשפחה. מרס, 52-50, (1990).
כאשר ישבתי לדין פחדתי מהרגע שאצטרך לומר: מאסר עולם. עורך הדין: ביטאון לשכת עורכי הדין בישראל. 5, 25-22, (1998).
יחסי התקשורת והרשות השופטת. בתוך: ספר השנה של העיתונאים (120-115). תל אביב: הוצאת אגודת העיתונאים, (2000).
ברק בעקבות סוקרטס. עורך הדין: ביטאון לשכת עורכי הדין. 25, 49-46, (2001).
מבחר מפרסומיה > ספרים

חנה אבנור ויוסף סהר, נזיקים אזרחיים: החוק ותקדימיו: פקודת הנזיקים האזרחיים, 1944, בצירוף אוסף תמציות מפסקי דין אשר ניתנו לפיה, ח"מ: חמו"ל, 1955.
חנה אבנור, לבדי בדרך, תל - אביב: טליגרף בע"מ, 2001.
הערות שוליים

↑  25 עורכי דין הוסמכו אתמול, דבר, 27 ביולי 1945
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך (שער 1 – נוף ילדותי), 2001, תל אביב: טליגרף בע"מ, עמ' 64-13.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ', 206-81.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך (פרק 20 - מלחמות הרפורמה), תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 211-207.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך (פרק 22 - אדם בפרישה, בדידות), תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 246-235.
↑   יום העצמאות | 1999, באתר כאן ארכיון, 20 באפריל 1999
↑  משה גורלי, מתה השופטת המחוזית בדימוס חנה אבנור, 2003-1919, באתר הארץ, 25 באפריל 2003
↑   עירית גל מדברת בחנוכת כיכר חנה אבנור בתל אביב, 23 באפריל 2014, סרטון  באתר יוטיוב
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 129.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 190-189.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 131-130.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 153-152.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 233-232.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ, 2001, עמ' 228-227.
↑  חנה אבנור, ערכאות בישראל ובעולם: ריבוי ואיחוד. מחקרי משפט ח', 1990, 83-79.
↑  חנה אבנור, לבדי בדרך, תל אביב: טליגרף בע"מ 2001, עמ' 237-236.
↑  ע.א. (תא) 1003/64 רוט נ' קוצקי ואח' (14.5.1965), במאגר המשפטי "נבו"
↑  ע.מ.ה (ת"א) 79/66 הנדל צבי נ' פקיד שומה כפר סבא (14.12.1966), במאגר המשפטי "נבו"
↑  פרשת "יצוא האבנים" בעיתון דבר, 4.3.1974.
↑  בר"ע (ת"א) 936/78 פוירשטיין מאיר נ' אניס בנימין (21.3.1978), במאגר המשפטי "נבו"
↑  טל אריאל אמיר, 13 שנה אחרי הכלא: טוביה אושרי פותח הכל בראיון נדיר, באתר מעריב השבוע, 3 בספטמבר 2013
↑  ע.א 198/82 מרדכי דותן נ' יעקוב דותן (30.6.1983), במאגר המשפטי "נבו"
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416565205171  ISNI: 0000 0000 5396 3936  LCCN: no2008011216  VIAF: 2267856   WorldCat (עם VIAF): 2267856 
קברה של חנה אבנור, בבית הקברות מורשה
יאן לקון

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1960 (בן 64) סואזי-סו-מונמורנסי, צרפת 
 שם לידה:  Yann Le Cun 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב, למידה עמוקה, בינה מלאכותית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פייר ומארי קירי (1987)  אוניברסיטת טורונטו  ESIEE Paris  אוניברסיטת הסורבון 
 מנחה לדוקטורט:  Maurice Milgram 
 מוסדות:  מטא (9 בדצמבר 2013)  אוניברסיטת ניו יורק (2003)  קולז' דה פראנס  מעבדות נוקיה בל  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק 
 תלמידי דוקטורט:  Marc'Aurelio Ranzato, Koray Kavukcuoglu, Piotr Wojciech Mirowski, Raia Hadsell, Y-Lan Boureau, Levent Sagun, Koray Kavukcuoglu, וויצ'ך זרמבה 
 פרסים והוקרה:  PAMI Distinguished Researcher Award (2015)  עמית ACM (2023)  פרס נסיכת אסטוריאס למחקר טכני ומדעי (2022)  אביר בלגיון הכבוד (2020)  עמית האגודה האמריקאית לבינה מלאכותית (2020)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2021)  פרס הארולד פנדר (2018)  פרס טיורינג (2018)  חבר כבוד  IEEE Neural Networks Pioneer Award 
 yann.lecun.com
 
יאן אנדרה לקון (נכתב במקור Le Cun ; נולד ב-8 ביולי 1960) הוא מדען מחשב אמריקאי ממוצא צרפתי זוכה פרס טיורינג הפועל בעיקר בתחומי למידת מכונה, ראייה ממוחשבת, רובוטיקה ניידת ומדעי המוח החישוביים. הוא פרופסור במכון קורנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק וסגן נשיא, מדען AI ראשי ב-Meta.
הוא ידוע בעבודתו על זיהוי תווים אופטי וראייה ממוחשבת באמצעות רשתות עצביות קונבולוציוניות (CNN), והוא האב המייסד של הרשתות הקונבולוציוניות. הוא גם אחד היוצרים העיקריים של טכנולוגיית דחיסת התמונות DjVu (יחד עם לאון בוטאו ופטריק הפנר). הוא פיתח יחד עם לאון בוטאו את שפת התכנות Lush.
לקון קיבל את פרס טיורינג לשנת 2018 (המכונה לעיתים קרובות "פרס נובל למחשוב"), יחד עם יהושע בנג'יו וג'פרי הינטון, על עבודתם על למידה עמוקה.השלושה מכונים לפעמים "הסנדקים של הבינה המלאכותית" ו"הסנדקים של הלמידה העמוקה".
ביוגרפיה

לקון נולד ב-Soisy-sous-Montmorency בפרברי פריז. שמו במקור נכתב Le Cun מהצורה הברטונית הישנה Le Cunff והיה מאזור Guingamp בצפון ברטאן. "יאן" היא הצורה הברטונית של "ג'ון".
הוא קיבל תואר מהנדס (דיפלום ד'אינג'נייר) מה-ESIEE פריז ב-1983 ותואר דוקטור במדעי המחשב מ-Université Pierre et Marie Curie (היום אוניברסיטת סורבון) ב-1987, במהלכו הציע צורה מוקדמת של אלגוריתם למידה של הפצה לאחור עבור רשתות עצביות.
ביוגרפיה > קריירה > Bell Labs

בשנת 1988 הוא הצטרף למחלקת מחקר מערכות אדפטיביות במעבדות AT&T Bell בהולדל, ניו ג'רזי, ארצות הברית, שם פיתח מספר שיטות למידת מכונה חדשות, כמו מודל בהשראה ביולוגית של זיהוי תמונות הנקראות רשתות עצביות הקונבולוציוניות, שיטות הרגולציה של "הנזק המוחי האופטימלי", ושיטת Graph Transformer Networks (בדומה לשדה אקראי מותנה), שהוא יישם על זיהוי כתב יד ו-OCR. מערכת זיהוי הצ'קים הבנקאית שהוא עזר לפתח נפרסה באופן נרחב על ידי NCR וחברות אחרות, וקראה למעלה מ-10% מכל הצ'קים בארצות הברית בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.
בשנת 1996 הוא הצטרף ל-AT&T Labs-Research כראש מחלקת המחקר לעיבוד תמונה, שהייתה חלק ממעבדת המחקר לעיבוד דיבור ועיבוד תמונה של לורנס רבינר, ועבדה בעיקר על טכנולוגיית DjVu דחיסת תמונה, בשימוש באתרים רבים, בעיקר ארכיון האינטרנט, כדי להפיץ מסמכים סרוקים. שותפיו ב-AT&T כוללים את לאון בוטאו ו-ולדימיר ואפניק.
אוניברסיטת ניו יורק[עריכת מקור]