stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלטה 1434 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  6 בספטמבר 2002
 ישיבה מספר:  4,606
 קוד:  S/RES/1434 (מסמך)
 נושא:  המצב בין אתיופיה לאריתריאה
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  בולגריה בולגריה קמרון קמרון קולומביה קולומביה גינאה גינאה אירלנד אירלנד מאוריציוס מאוריציוס מקסיקו מקסיקו נורווגיה נורווגיה סינגפור סינגפור סוריה סוריה
 
החלטה 1434 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה פה אחד ב-6 בספטמבר 2002, לאחר שאישרה מחדש את כל החלטותיה על המצב בין אריתריאה לאתיופיה, ובייחוד החלטה 1430 (2002), המועצה החליטה להאריך את המנדט של משלחת האו"ם באתיופיה ובאריתריאה (ה-UNMEE) עד 15 במרץ 2003.
מועצת הביטחון הביעה את תמיכתה בתהליך השלום בין שתי המדינות ובתפקיד שמילאה משלחת האו"ם ביישום הסכם אלג'יר והחלטת ועדת הגבולות על הגבול המשותף. היא גם בירכה על ההצהרות של אתיופיה ואריתריאה ליישם את התחייבויותיהן במלואן, כולל שחרור שבויי מלחמה, אך הביעה דאגה מהטרדות בגבול וחטיפות אזרחים.
ההחלטה האריכה את המנדט של משלחת האו"ם, בהשאירה את מניין כוחותיה הנוכחית של 4,200 בהתאם להחלטה 1320 (2000). ההתקדמות של הצדדים ביישום ההסכמותיהם תהיה תחת מעקב וההשלכות של העברות טריטוריאליות במהלך תיחום הגבול עבור משלחת האו"ם ייבדקו על ידי המועצה.
הערות שוליים

↑  "Security Council extends mandate of UN mission in Ethiopia and Eritrea for six months". United Nations. 6 בספטמבר 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Security Council extends UN mission in Ethiopia and Eritrea for six months". United Nations News Centre. 6 בספטמבר 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  United Nations (2003). Index to Proceedings of the Security Council (57th ed.). United Nations Publications. p. 39. ISBN 978-92-1-100916-3.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "החלטה 1434 של מועצת הביטחון של האו"ם".
ההיסטוריה המטורפת של העולם

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  מל ברוקס 
 הופק בידי:  מל ברוקס 
 תסריט:  מל ברוקס 
 עריכה:  ג'ון האוורד 
 שחקנים ראשיים:  דום דה-לואיז ביאטריס ארתור פמלה סטפנסון רון קארי ג'ון הרט אנדארס ווצינאס הווארד מוריס אנדרו סאקס ג'יי ג'יי בארי ג'קי מייסון בארי לוינסון אורסון ולס קלוריס ליצ'מן הארווי קורמן מדלין קאן יו הפנר מל ברוקס סיד סיזר גרגורי היינס מרי מרגרט יומס ספייק מיליגן 
 מוזיקה:  ג'ון מוריס 
 צילום:  וודי אומנס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בפברואר 1982 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מוזיקלי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   historyoftheworldpart1
 סרט הבא:  History of the World, Part II 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ההיסטוריה המטורפת של העולם (באנגלית: History of the World, Part I; מילולית: "היסטוריה של העולם: חלק ראשון") הוא סרט קולנוע משנת 1981 שבוים ונכתב על ידי מל ברוקס, שגם שיחק בו בחמישה תפקידים ראשיים: משה, קומיקוס פילוסוף הסטנד-אפ, תומאס דה טורקמדה, המלך לואי ה-16 וז'אק לה גרסון דה פיס.
בשנת 2023 הופצה סדרת טלוויזיה המשמשת לסרט כהמשך, בשם "ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2".
הפקה

הסרט מהווה פרודיה על ז'אנר הסרטים התקופתיים ההוליוודי. הוא מורכב מארבעה חלקים נפרדים שכל אחד מציג ולועג לתקופה אחרת בהיסטוריה האנושית, ולדימויים המקובלים שלה בקולנוע. כך למשל בחלק המציג את האימפריה הרומית הם לועגים לבלבול בינה לבין יוון העתיקה בהצגת מודלים יוונים מובהקים, כגון דרכמות.
ארבעת החלקים הם: שחר האדם, תקופת האימפריה הרומית, האינקווזיציה הספרדית והמהפכה הצרפתית. בנוסף לכך ישנו קטע קצר יותר, המכונה הברית הישנה, שמציג את גרסתו ההומוריסטית של ברוקס למעמד הר סיני.
בסופו של הסרט מופיע קדימון להיסטוריה של העולם: חלק שני, המציג הלוויה ויקינגית, היטלר על הקרח, ויהודים בחלל. קדימון זה נחשב למהתלה, מכיוון שרובו של ה"קדימון" מכיל בדיחות ויזואליות. המנגינה עבור "יהודים בחלל" מוחזרה לאחר מכן על ידי ברוקס עבור הקטע המוזיקלי "גברים בגטקעס" בסרטו "רובין הוד: גברים בגטקעס".
אורסון ולס מופיע בקולו הרציני כקריין. בין השאר מופיעים בסרט גם יו הפנר ובארי לוינסון.
ראו גם

היסטוריה קצרה של האנושות
הידמאסה מוריטה

הידמאסה מוריטה (ביפנית: 守田 英正; נולד ב-10 במאי 1995 בטקאצוקי שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים

מוריטה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקווסאקי פרונטלה מליגת העל היפנית. הוא ערך 81 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-7 בינואר 2021 חתם מוריטה בק.ד. סנטה קלרה מליגת העל הפורטוגלית. ב-25 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על ריו אבה במסגרת המחזור ה-15 בליגה לעונת 2020/2021. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם מוריטה בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
קריירה בינלאומית

ב-11 בספטמבר 2018 ערך מוריטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן, בניצחון 0–3 על נבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות. ב-30 במרץ 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–14 על נבחרת מונגוליה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

אליפות יפן (2): 2018, 2020
גביע הקיסר (1): 2020
גביע הליגה היפנית (1): 2019
הסופר קאפ היפני (1): 2019
הערות שוליים

↑  Hajime Moriyasu announces Japan squad for World Cup באתר The Japan Times, ‏ 1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  🔹𝗦𝗔𝗠𝗨𝗥𝗔𝗜 𝗕𝗟𝗨𝗘🔹⚽メンバー発表⚽ בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית, 1 בינואר 2024 (ביפנית)
| נבחרת יפן – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו |  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 032501815  VIAF: 8817167025422853390003   WorldCat (עם VIAF): 8817167025422853390003
הום ראן

הום ראן
הום ראן (מאנגלית: Home Run) הוא מושג בתחום הבייסבול שמשמעותו חבטה מוצלחת, בדרך כלל מחוץ לתחומי המגרש, אשר מאפשרת לחובט להשלים הקפה מלאה של הבסיסים ובכך מזכה את קבוצתו בנקודה עבורו ועבור כל אחד משחקניה האחרים שהיו באותה עת על הבסיסים.
סוגים

מקובל להבחין בין שני סוגי הום ראן, מחוץ לפארק ובתוך הפארק:
הום ראן מחוץ לפארק היא חבטה חוקית בה הכדור מועף מחוץ לתחומי המגרש (מעבר לגדר), ולפיכך לשחקני השדה אין אפשרות לפסול את החובט שכן הכדור מוגדר כ"מת".
הום ראן בתוך הפארק היא חבטה חוקית בה הכדור נותר בתחומי המגרש, שחקני הקבוצה היריבה לא ביצעו שגיאה, אך גם לא הצליחו לפסול את החובט לפני שהקיף את כל הבסיסים והגיע חזרה לבסיס הבית.
קיימת גם חלוקה על פי מצבים בהם נמצא החובט או המשחק:
סולו הום ראן היא חבטת הום ראן בזמן שהבסיסים היו ריקים, ולקבוצת החובט נזקפת נקודה בודדת.
ווק אוף הום ראן (Walk-off home run) היא חבטת הום ראן שמעניקה ניצחון לקבוצת החובט, חבטה זו צריכה להיות בזמן המחצית השנייה (החלק התחתון) של האינינג, והביאה מספיק נקודות אשר הכריעו את המשחק ממצב של פיגור או שוויון לניצחון.
גראנד סלאם היא חבטת הום ראן בזמן שכל הבסיסים היו מאוישים בשחקני הקבוצה של החובט. הגראנד סלאם מעניק לקבוצה ארבע נקודות.
היסטוריה

ההום ראן המתועד הראשון בליגות הבייסבול הבכירות התרחש ב-2 במאי 1876 בנשיונל ליג, החבטה הייתה של רוס ברנס מהשיקגו וייט סטוקינג. הום ראן זה היה בתוך הפארק, כמו מרבית אלו שנרשמו עד שנות ה-20 של המאה ה-20, זאת בין השאר משום שהגדרות היו מרוחקות מאוד מעמדת החובט והכדור היה פחות מתאים לחבטות ארוכות טווח. תקופה זו מכונה בעגת הספורט תקופת הכדור המת ("Dead Ball Era").
החל מ-1920 חלו שינויים משמעותיים בענף ובחוקי הבייסבול בארצות הברית שהביאו לקפיצה במספר ההום ראנס בכל משחק: החומרים שהרכיבו את הכדור שופרו והגבירו את יכולת המעוף שלו, נקבע כי הכדורים יוחלפו בתדירות גבוהה בזמן המשחק מה שמנע אפשרות של הקבוצה המגישה להקשות על החובט על ידי מניפולציות על הכדור. הפופולריות של המשחק גברה, קהל רב יותר זרם למגרשים ועל כן נבנו יציעים חדשים שקירבו את גבולות המגרש לעמדת החובט. התוצאות היו כאמור עלייה במספר חבטות ההום ראנס בשיעור של מאות אחוזים תוך עשור.
אחד השחקנים הבולטים באותה תקופה היה בייב רות' שהחל את הקריירה שלו בתור מגיש, אך הפך לגדול החובטים של הליגה. רות' שבר במשך מספר שנים את שיא ההום ראנס בעונה, והעמיד אותו על 60 לעומת 27 בלבד לפניו.
בשנות ה-90 חלה עלייה חדה נוספת במספר ההום ראנס ב-MLB, אם כי הפעם מקובל לייחס אותה לתופעה של סמים משפרי ביצועים.
שיאים

השחקנים בעלי מספר ההום ראנס הגבוה ביותר לאורך הקריירה ב-MLB, נכון ל-18 באוגוסט 2024 (מינימום 600 הום ראנס):
בארי בונדס – 762
האנק ארון – 755
בייב רות' – 714
אלכס רודריגז – 696
אלברט פוהולס – 703
וילי מייז – 660
קן גריפי ג'וניור – 630
ג'ים ת'ומה – 612
סמי סוסה – 609
השחקנים בעלי מספר ההום ראנס הגבוה ביותר בעונה בודדת ב-MLB, נכון לסוף עונת 2023 (מינימום 60 הום ראנס):
בארי בונדס – 73 (בשנת 2001)
מרק מקגוויר – 70 (בשנת 1998)
סמי סוסה – 66 (בשנת 1998)
ארון גאדג' – 62 (בשנת 2022)
רוג'ר מאריס – 61 (בשנת 1961)
בייב רות' – 60 (בשנת 1927)
החלטה 14 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  16 בדצמבר 1946
 ישיבה מספר:  84
 קוד:  S/RES/14 (מסמך)
 סיכום הצבעה:  9 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 2 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1923–1955) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  אוסטרליה אוסטרליה ברזיל ברזיל מצרים מצרים מקסיקו מקסיקו הולנד הולנד הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית
 
החלטה 14 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-16 בדצמבר 1946, קבעה כי כהונת הנשיאות התורנית של המועצה תתואם עם החודש הלועזי.
ההחלטה

מאחר שהעצרת הכללית החליטה כי תקופת כהונתם של חברי מועצת הביטחון תתחיל ב-1 בינואר ותתסתיים ב-31 בדצמבר, נראה שרצוי להתאים את הרוטציה החודשית של הנשיאות כך שהרוטציה תתחיל ותסתיים באותם תאריכים; עד לכאן, מועצת הביטחון מחליטה כי הפעלתו של כלל 18 בתקנון הנוהל תושעה לתקופה מספקת כדי לאפשר לנציג ארצות הברית של אמריקה להישאר בתפקידו כנשיא המועצה מ-17 בדצמבר עד 31 בדצמבר 1946.
ההחלטה > ההצבעה

ההחלטה התקבלה ב-9 קולות, ובהימנעותם של ברית המועצות וארצות הברית.
היגרוסקופיות

היגרוסקופיות (מיוונית: היגרו - לח, סקופיה - צופה) היא היכולת של חומר למשוך מולקולות מים מסביבתו באמצעות ספיחה.
כללי

חומרים היגרוסקופיים כוללים ביודיזל, דבש, גליצרין, אתנול ומתנול, חומצה גופרתית מרוכזת, מתאמפטמין ונתרן הידרוקסידי מרוכז. סידן כלורי הוא כל-כך היגרוסקופי שהוא בסופו של דבר נמס בתוך המים שהוא סופח: לתכונה זו קוראים התמסמסות (deliquescence - ספיחת לחות תוך התמוססות, ראו בסוף); וחומצה גופריתית מרוכזת היא כה היגרוסקופית עד שהיא מסוגלת לפרק מולקולות מים מתוך סוכר ולהותיר פחמן בלבד. נתרן הידרוקסידי וסידן כלורי סופחים מים בתהליך אקסותרמי, לכן משתמשים בסידן כלורי לייבוש מבחנות במעבדה.
בגלל האפיניות שלהם ללחות אטמוספירית, חומרים היגרוסקופיים דורשים מכלים אטומים לאחסונם. כאשר מוסיפים אותם למאכלים או חומרים אחרים לצורך שמירת רמת לחות, חומרים אלה נקראים הומקטאנטים (שומרי לחות).
חומרים ותרכובות יכולים להיות בעלי תכונות היגרוסקופיות שונות, דבר שעלול לגרום לנזקים, כגון הצטברות לחץ בחומרים מרוכבים. ניתן לתאר את המידה בה חומר או תרכובת מסוימים מושפעים מלחות סביבתית כמקדם ההתרחבות ההיגרוסקופית (CHE) או ההתכווצות ההיגרוסקופית (CHC), כאשר ההבדל בין השניים הוא שוני בקונוונציית הסימן ובשאלה האם שינוי בלחות גורם להתרחבות או התכווצות.
דוגמה נפוצה של הבדל בהיגרוסקופיות ניתן לראות בספר בכריכה רכה. לעיתים קרובות, כאשר הוא שוהה בסביבה לחה יחסית, כריכת הספר תתעקם ותתרחק מהספר. הדבר נובע מכך שהצד הפנימי, הלא-מצופה, של הספר סופח יותר לחות מאשר הצד המצופה ושטח הפנים שלו גדל, מה שגורם למתח שמעקם את הכריכה לכיוון הצד המצופה. הדבר דומה בפעולתו לרצועה דו-מתכתית.
ביולוגיה

זרעים של מספר עשבים הם בעלי חלקים היגרוסקופיים אשר מתכופפים כתוצאה משינויי לחות, מה שגורם לפיזורם על פני הקרקע. דוגמה לכך הוא צמח ה-Hesperostipa comata, בו לכל זרע זיפים שמסתובבים מספר סיבובים כאשר הזרע משתחרר. לחות מוגברת גורמת לזיפים לחזור למצבם המקורי, וכאשר הוא מתייבש, הם מסתובבים שוב, וכך הזרע 'מתברג' לאדמה.
נשק

אבק שרפה שחור הוא היגרוסקופי וספיחת מים פוגעת מאוד בתכונות הבעירה שלו, דבר שהקשה על העברתו ממקום למקום ואחסונו לאורך זמן במהלך מאות השנים בהן הוא היה בשימוש. אבק שרפה מודרני עשוי ברובו מניטרוצלולוזה אשר אינה היגרוסקופית ולכן פשוטה בהרבה לאחסון והעברה.
בנייה

חומרים רבים הנפוצים בבנייה הם בעלי תכונות היגרוסקופיות. חומרים אלה מושפעים מאוד מהלחות בבניין וסביבתו וככל שהלחות באוויר גבוהה יותר, כך יותר ממנה נספג בחומר. עץ, לדוגמה, הוא מאוד היגרוסקופי וסוגי עץ רבים מתחילים לעבור תהליך של ריקבון אם הלחות היחסית גבוהה מ-80% לאורך זמן.
ניצול שימושי של התכונה הוא ביקוע אבן על ידי החדרת כפיס עץ לחריץ קיים באבן והרטבתו: נפח כפיס העץ גדל והוא מרחיב את דפנות החריץ.
התמסמסות

ישנם חומרים ותרכובות, לרוב מלחים, בעלי אפיניות גבוהה ללחות, כך שהם סופגים כמויות גדולות של מים מהאוויר כאשר הם נחשפים לסביבה, תוך יצירת תמיסה נוזלית. בין מלחים אלה נמצאים סידן כלורי, מגנזיום כלורי, אבץ כלורי, קרנליט (Carnallite – KCl*MgCl2*6H2O) והבסיס החזק נתרן הידרוקסידי. לעיתים קרובות חומרים אלה משמשים כחומרים מייבשים, כלומר סופחי לחות. קשה עד בלתי אפשרי לקבוא את ריכוזם המדויק של חומרים היגרוסקופיים בתמיסה.
ראו גם

הידרופוביות
הידרופיליות
סיליקה ג'ל
האם (שימפנזה)

| --- | --- |

האם לפני השיגור לחלל, ינואר 1961
 לידה:  יולי 1957 צרפת קמרון הצרפתית
 מוות:  19 בינואר 1983  (בגיל 25) ארצות הברית קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 כינויים:  "מספר 65", "צ'ופ צ'ופ צ'אנג"
 מין:  שימפנזה מצוי
 זוויג:  זכר
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בינואר 1983 
האם (באנגלית: Ham; יולי 1957 – 19 בינואר 1983), היה השימפנזה הראשון וההומיניד הראשון ששוגר לחלל, כחלק מתוכנית מרקורי של נאס"א.
ביוגרפיה > ראשית חייו

האם נולד בקמרון הצרפתית (כיום קמרון) ביולי 1957. הוא נלכד בילדותו על ידי לוכדי בעלי חיים והועבר לחווה במיאמי, פלורידה, שם נרכש על ידי חיל האוויר של ארצות הברית ביולי 1959, והועבר אל בסיס חיל האוויר הולומן בניו מקסיקו.
האם היה אחד מתוך 40 שימפנזים מועמדים לביצוע המשימה. באופן רשמי, הוא היה מוכר אז בתור "מספר 65" ורק לאחר חזרתו ארצה שונה שמו ל-"האם". הסיבה לכך היא שבכירים בנאס"א חששו שאם המשימה תיכשל ויהרג שימפנזה "בעל שם" זה עשוי ליצור משבר תקשורתי. מטפליו של האם נהגו לקרוא לו "צ'ופ צ'ופ צ'אנג".
ביוגרפיה > אימונים והשיגור לחלל

אימוניו של האם החלו עם הגעתו לבסיס חיל האוויר, בהובלתו של מדען המוח ג'וזף בריידי. מטרת האימונים הייתה ללמד אותו לבצע מטלות פשוטות ומתוזמנות בתגובה לאורות ולצלילים. לדוגמה, האם אומן למשוך בידית מסוימת כאשר היה רואה אור כחול מהבהב. אם היה מבצע זאת תוך חמש שניות היה מתוגמל בחטיף בננה, ואילו אם היה מפספס היה נענש באמצעות זרם חשמלי.
האם השתתף במשימת מרקורי-רדסטון 2 כחלק מתוכנית מרקורי, ושוגר לחלל בטיסה תת-מסלולית ב-31 בינואר 1961 מנמל החלל קייפ קנוורל בפלורידה. סימניו החיוניים ואופן ביצוע המטלות נוטרו לכל אורך המשימה באמצעות חיישנים ומחשבים בכדור הארץ. כשתי דקות לאחר השיגור אירעה תקלה והלחץ בקפסולת החלל ירד מ-5.5 ל-1 PSI, ולמרות זאת האם נשאר מוגן בזכות חליפת החלל שלבש, והפציעה היחידה שנגרמה לו הייתה חבלה באף. המשימה הסתיימה כעבור כ-16 דקות והקפסולה צנחה לאוקיינוס האטלנטי.
ביוגרפיה > המשך חייו

ב-5 באפריל 1963 הועבר האם לגן החיות הלאומי בוושינגטון די. סי. וחי שם במשך 17 שנים. ב-25 בספטמבר 1980 הועבר שוב, עתה לגן החיות של צפון קרוליינה בקרוליינה הצפונית, ושם נפטר כעבור מספר שנים ב-19 בינואר 1983.
ראו גם

חיות בחלל
אנוס (שימפנזה)
לייקה
תוכנית מרקורי
הערות שוליים

↑  Animals in Space, history.nasa.gov (באנגלית)
↑  Mercury Primate Capsule and Ham the Astrochimp, airandspace.si.edu (באנגלית)
↑  Donna J. Haraway, Primate Visions: Gender, Race, and Nature in the World of Modern Science, New York: Routledge, 1989, עמ' 138. (באנגלית)
1 2  This New Ocean: A History of Project Mercury - MR-2: Ham Paves the Way, history.nasa.gov (באנגלית)
↑  Lewiston Morning Tribune - חיפוש בארכיונים באמצעות חדשות Google, באתר news.google.com (באנגלית)
↑  Ham the astrochimp: hero or victim?, the Guardian, ‏2013-12-16 (באנגלית)
| תוכנית מרקורי |
| --- | --- | --- |
| טיסות לא מאוישות | ליטל ג'ו 1 • ביג ג'ו 1 • ליטל ג'ו 6 • ליטל ג'ו 1A • מרקורי-אטלס 1 • Beach  Abort • ליטל ג'ו 5 • מרקורי-רדסטון 1 • מרקורי-רדסטון 1A • מרקורי-אטלס 2 • ליטל ג'ו 5A • מרקורי-רדסטון BD • מרקורי-אטלס 3 • ליטל ג'ו 5B • מרקורי-אטלס 4 • מרקורי סקאוט 1 |  |
| טיסות עם יונקים | ליטל ג'ו 2 • ליטל ג'ו 1B • מרקורי-רדסטון 2 • מרקורי-אטלס 5 |  |
| טיסות מאוישות | מרקורי-רדסטון 3 • מרקורי-רדסטון 4 • מרקורי-אטלס 6 • מרקורי-אטלס 7 • מרקורי-אטלס 8 • מרקורי-אטלס 9 |  |
| טיסות שבוטלו | Balloon Ascents  • מרקורי־יופיטר • מרקורי-אטלס 10 • מרקורי-אטלס 11 • מרקורי-אטלס 12 |  |
| אסטרונאוטים | אלן שפרד • וירג'יל גריסום  • ג'ון גלן • סקוט קרפנטר • וולטר שירה הבן • גורדון קופר  • דונלד סלייטון |  |
| משגרים | ליטל ג'ו • מרקורי-רדסטון • אטלס |  |
| שונות | שביעיית מרקורי  • ה-13 של מרקורי  • אנוס (שימפנזה)  • האם (שימפנזה) • הצוות המובחר • די אוהרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541994505171  LCCN: sh99005322
ההסתדרות הציונית הדסה

סמל הדסה
דגל הארגון
הדסה (באנגלית: Hadassah) היא הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה (The Women's Zionist Organization of America). הארגון, שבסיסו בניו יורק, פועל בישראל ובארצות הברית בתחומי הבריאות והחינוך.
הדסה כיום

גם כיום ממשיכה הדסה במימוש מטרותיה. הארגון מקיים בישראל מרכזים רפואיים, ומפעיל את כפר הנוער הדסה נעורים סמוך לבית ינאי, כפר הנוער מאיר שפיה וכפר נוער בקריית טבעון, פרויקטים לקידום עלייה ולסיוע לנוער בסיכון. הדסה מיוצגת בישראל על ידי "מועצת הדסה בישראל", ופועלת בשיתוף פעולה עם ויצו.
בארצות הברית בקרב הנשים, הנוער ושאר החברים בה, מפעילה הדסה פעילות תרבותית וחברתית ענפה בכ-800 סניפים ובתנועות יהודה הצעיר והמגשימים.
נכון למחצית 2009 חברים בארגון כ-270,000 נשים וכ-25,000 גברים.
קרן הדסה

"הדסה" מפעילה מאז שנת 1998 את קרן הדסה במטרה לתמוך כלכלית במעמדן, ברווחתן ובבריאותן של נשים וילדות בישראל ובארצות הברית. הקרן מתמקדת בסיוע לפרויקטים המשרתים נשים וילדות מקבוצות תרבותיות מגוונות בישראל ובקרב הקהילה היהודית בארצות הברית.
רשימת נשיאות הדסה

| שנות כהונה | שם בעברית | שם באנגלית |
| --- | --- | --- |
| 1912–1921, 1923–1926 | הנרייטה סאלד | Henrietta Szold |
| 1921–1923 | אליס סליגסברג | Alice Seligsberg |
| 1926–1928 | אירמה לינדהיים ‏ | Irma Lindheim |
| 1928–1930 | ציפ סולד | Zip Szold |
| 1930–1932, 1934–1937 | רוז ג'ייקובס | Rose G. Jacobs |
| 1932–1934, 1947–1952 | רוז לוריא הלפרין | Rose Halprin |
| 1937–1939, 1943–1947 | ג'ודית אפסטיין | Judith Epstein |
| 1939–1943 | תמר דה סולה פול (אנ')‏ | Tamar de Sola Pool |
| 1952–1953 | איטה רוזנסון | Etta Rosensohn |
| 1953–1956 | רבקה שולמן | Rebecca Shulman |
| 1956–1960 | מרים פרוינד-רוזנטל | Miriam Freund-Rosenthal |
| 1960–1964 | לולה קרמרסקי (אנ') ‏ | Lola Kramarsky |
| 1964–1968 | שרלוט ג'ייקובסון | Charlotte Jacobson |
| 1968–1972 | פיי שנק | Faye Schenk |
| 1972–1976 | רוז מטצקין | Rose Matzkin |
| 1976–1980 | ברניס טננבאום‏ | Bernice Tannenbaum |
| 1980–1984 | פרידה לואיס | Frieda Lewis |
| 1984–1988 | רות פופקין (אנ') ‏ | Ruth Popkin |
| 1988–1991 | כרמלה קלמנזון | Carmela Kalmanson |
| 1991–1995 | דבורה קפלן | Deborah B. Kaplan |
| 1995–1999 | מרלין פוסט | Marlene Post |
| 1999–2003 | בוני ליפטון | Bonnie Lipton |
| 2003–2007 | ג'ון ווקר (אנ') ‏ | June Walker |
| 2007–2011 | ננסי פלצ'וק | Nancy Falchuk |
| 2011–2015 | מרסי נייתן | Marcie Natan |
| 2015- | אלן הרשקין | Ellen Hershkin |
ראו גם

מרכז רפואי הדסה
מכון הדסה
לקריאה נוספת

מירה קצבורג-יונגמן, נשים ציוניות באמריקה: הדסה ותקומת ישראל, מכון בן-גוריון, שדה בוקר, 2008.
צפורה שחורי-רובין ושפרה שוורץ, 'הדסה' לבריאות העם: פעילותה הבריאותית-החינוכית של 'הדסה' בארץ-ישראל בתקופת המנדט הבריטי, הספרייה הציונית, ההסתדרות הציונית העולמית, ירושלים, תשס"ד.
חנה ספרן, לא רוצות להיות נחמדות: המאבק על זכות הבחירה לנשים וראשיתו של הפמיניזם החדש בישראל, פרדס הוצאה לאור, 2006, עמ' 37–42
דפנה הירש, 'באנו הנה להביא את המערב' הנחלת היגיינה ובניית תרבות בחברה היהודית בתקופת המנדט', מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון, 2014
הערות שוליים

↑  ראו הציונות וארץ ישראל, הצבי, 25 ביוני 1912, שם כתוב שהאגודה נקראה "בנות ציון" ורק הסניף בניו יורק נקרא הדסה.
↑  המוסד החדש, הצבי, 13 בפברואר 1913
↑  העזרה המדיצינית לארץ ישראל, הצפירה, 13 בספטמבר 1916
↑  ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר הוצאה לאור, 1994, עמודים 117-118
↑  קרן הדסה באתר הארגון
↑  ביקורת: נירה ברטל, ‏סיפורו של ארגון הנשים 'הדסה' בארץ-ישראל, קתדרה 118, ינואר 2006, עמ' 189-185.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262374105171  GND: 3018556-7  ISNI: 0000 0001 2265 2788  LCCN: n81050211  NKC: zmp2018979577  SNAC: w68h98r2  SUDOC: 12279480X  VIAF: 146113539   WorldCat (עם VIAF): 146113539
הידמרו קונויה

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1898 טוקיו, יפן 
 פטירה:  2 ביוני 1973 (בגיל 74) טוקיו, יפן 
 מוקד פעילות:  יפן, האימפריה היפנית 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 בן או בת זוג:  Ranko Sawa 
 צאצאים:  Hidetake Konoe, Tadatoshi Miyagawa, Hidetoshi Konoe 
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה שלישית 
 פרופיל ב-IMDb
 
הרוזן הִידֶמָרוֹ קוֹנוֹיֶה (ביפנית: |近衛 秀麿|Konoe Hidemaro; ‏ 18 בנובמבר 1898 – 2 ביוני 1973) היה מנצח ומלחין יפני. הוא היה אחיו הצעיר של ראש ממשלת יפן בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

קונויה נולד בטוקיו, בנו הצעיר של הדוכס קונויה אטסומארו, צאצא לאחד מחמשת בתי המלוכה של שבט פוג'יווארה. על פי המסורת, סיפק שבט קונויה נגני גאגאקו לחצר הקיסר היפני, והידמרו בחר להמשיך במסורת המוזיקלית של המשפחה, בעוד שאחיו הבכור פומימארו פנה לפוליטיקה.
בשנת 1913 החל קונויה את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות של טוקיו, שם התמחה בנגינה בכינור. ב-1915 יצא לזמן קצר לגרמניה ללמוד הלחנה. עם שובו ליפן היה לתלמידו של קוסאקו יאמאדה. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה ב-1920, עם תזמורת חובבים בניצוחו של טוקיצ'י סטוגוצ'י. קונויה יצא שוב לאירופה ב-1923, להמשיך בלימודיו בפריז אצל ונסן ד'אנדי ובברלין אצל פרנץ שרקר.
קונויה למד ניצוח גם אצל אריך קלייבר וקרל מוק. ב-1924 ניצח על הפילהרמונית של ברלין ובסתיו של אותה שנה חזר ליפן.
קונויה היה שותף לייסוד האגודה הסימפונית של יפן בשנת 1952, ובשנה שלאחריה היה למנצח התזמורת. בהמשך ייסד קונויה את התזמורת הסימפונית של טוקיו, ועזר לעצב, לאורך תקופה של 10 שנים, את התזמורת להרכב, שהוכר כמשתווה באיכותו לרבות מן התזמורות המעולות באירופה. מינואר 1926 ועד פברואר 1935 היה המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת הסימפונית NHK.
כיום זכור קונויה כמי שניצח על הקלטת הבכורה של הסימפוניה הרביעית של מאהלר במאי 1930. עוד הייתה זאת, פרט לחיתוך בפרק השלישי, ההקלטה החשמלית הראשונה של סימפוניה של מאהלר במלואה.
קונויה הרבה בהופעות אורח באירופה ובארצות הברית, שם ניצח על כ-90 תזמורות שונות במהלך הקריירה שלו, בהן תזמורת לה סקאלה במילאנו והתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית. הוא יצר קשרי ידידות עם אריך קלייבר, לאופולד סטוקובסקי, וילהלם פורטוונגלר וריכרד שטראוס. הוא נסע לגרמניה וניצח על הפילהרמונית של ברלין במחצית השנייה של שנות ה-30'. בראשית דרכה של תזמורת NBC, תכנן סיור באמריקה בפיקוחו של סטוקובסקי, אבל המיזם בוטל בגלל מלחמת העולם השנייה.
קונויה כתב יצירות מקוריות, אבל התעניין יותר בעיבוד מוזיקה קיימת, בין היתר "תמונות בתערוכה" של מוסורגסקי והחמישייה בדו מז'ור של שוברט.
יצירות עיקריות

Kronungs-Kantate לסופרן, מצו-סופרן, בריטון, מקהלה ותזמורת (1928)
Etenraku לתזמורת (1931; עיבוד מ"גאגאקו")
Chin Chin Chidori לקול ופסנתר
הקלטות חשובות

הסימפוניה הרביעית של מאהלר, סאקאיה קיטאסאיה (סופרן, תזמורת NHK של טוקיו, פארלופון יפן, מאי 1930