stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מניין לחורבן הבית
תולדות השימוש במניין לחורבן הבית > בן יהודה מפסיק את השימוש בשיטה

דווקא בן יהודה, שהנהיג את שיטת מנייה זו בשימושי חול, היה גם זה שביטל שיטה זו, זאת בעקבות הצהרת בלפור. בן יהודה אף החל מכאן ואילך למנות את השנים להצהרה זו, וכך עשו גם בני משפחתו אחריו בשערי הכרכים של מילון בן יהודה ויתר כתביו. כמו באימוץ המניין לחורבן הבית, גם כאן הלך הרב חיים הירשנזון בעקבות בן יהודה והחל לציין בשער כתביו את המניין להצהרת בלפור, המניין לשלטון הנציב העליון היהודי הרברט סמואל והמניין לקונגרס הציוני הראשון.
המניין לחורבן הבית בסדר התפילה

מלבד שימושי החול בשיטת מניין זו, שידעו עליות ומורדות, נותרה שיטת המניין לחורבן הבית בסידור התפילה. בנוסח התפילה של חלק מיהודי ספרד ובני עדות המזרח בתשעה באב נהוג לציין בסיום תפילת ערבית, לאחר אמירת הקינות, את מניין השנים לחורבן בית שני בנוסחה זו:
שמעו נא אחינו בית ישראל. כי בעונותינו ועונות אבותינו אנחנו מונים לחרבן בית מקדשנו ולשרפת היכלינו ולגלות שכינת עזנו ולנפילת עטרת ראשנו ולפיזור עם הקדש מירושלים עיר הקדש. אוי לנו על גלות השכינה. אוי לנו על חרבן בית המקדש. אוי לנו על שריפת התורה. אוי לנו על הריגת הצדיקים. אוי לנו על צערו של משיח. היום X לחורבן בית המקדש
אצל חלק מיהודי תימן נהוג לציין זאת בנוסח אחר:
שמעו נא אחינו בית ישראל היום X שנים מיום שנחרב בית קדשינו ותפארתנו. נפלה עטרת ראשנו, אוי נא לנו כי חטאנו.
כמו כן, יש מיהודי תימן שאף מציינים את מניין השנים לחורבן בית ראשון, כיוון שמאז החורבן ההוא הם גלו לתימן (ולא עלו חזרה לארץ ישראל בזמן בית המקדש השני). על פי המסורת, חורבן בית ראשון התרחש באותו תאריך עברי של חורבן בית שני, ט' באב:
כי בעוונותינו ובעוונות אבותינו, אנו מונים לחרבן בית אלהינו ולפיזור עם ה' אלה מעל אדמת קדשנו, היום לחרבן בית שני אשר בנה עזרא אדוננו X שני יגונותינו. ולחרבן בית ראשון ולפיזור אנשי גלותנו, אנחנו גולי תימן בארצות מונינו, היום X שנים על רוב עוונותינו. על זאת נשכבה בבשתנו ותכסנו כלימתנו ולא נשכח מקדש תפארתנו
מנהג זה מוזכר כבר על ידי אשתורי הפרחי בתחילת המאה ה-14:”וכן אנו רגילים בארץ כנען להזכיר בקהל חשבונו כל ליל תשעה באב מפני עגמת נפש” (כפתור ופרח פרק נ"א)
ראו גם

מניין השנים בלוח העברי
לקריאה נוספת

א"ר מלאכי, "כך וכך שנים לחרות יהודה", בתוך: אריה סטריקובסקי (עורך), דף לתרבות יהודית, גיליון 277, משרד החינוך - האגף לתרבות תורנית, תמוז ה'תשס"ח.
הערות שוליים

↑  הרב מאזוז מחשב: כמה שנים עברו מהחורבן?, באתר בחדרי חרדים
↑  מופיעה כבר בסדר עולם זוטא (תחילת המאה ה-9) ובסדר תנאים ואמוראים (סוף המאה ה-9)
↑  הרב יהונתן אייבשיץ, תומים, סימן ס"ז, סעיף קטן ג'. ראיה לזאת עולה מכך שבכל המסמכים מהגניזה היא מופיעה לצד המניין לבריאת העולם ולא שימשה מעולם כמניין עצמאי.
↑  המאור הגדול, מסכת עבודה זרה דף ט' עמוד ב'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות קידוש החודש, פרק י"א, הלכה ט"ז. משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק י', הלכה ד'.
↑  ראו למשל לוח לשנת ד'תתקצ"ד
↑  צילום כתב היד באתר הספרייה הלאומית. פורסם על ידי יהודה רצהבי בסיני, כרך קי"ט, עמוד ק"א.
↑  יעקב בן ראובן, ספר העושר.
↑  ספר יחזקאל, פרק א', פסוק ב'.
↑  יהודית אולשובי-שלנגר, הכתובות הקראיות מן הגניזה מקורה של המסורת המשפטית הקראית, כתב העת ״תעודה״, כרך ט"ו, עמוד 135.
↑  חגי משגב, הערות לתעודה מבית־עמר, קתדרה, חוברת 148, עמודים 179-184.
↑  קטע כתובה מתנס (en:Tinnis)
↑  נוסח כתובה מחלב
↑  atti del iv congresso internazionale degli orientalisti, עמודים 271—319. Die alten jüdischen Katakombeninschristen in Süditalien.
↑  אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני - מנין לשנות חורבן בית המקדש
↑  מרדכי מרגליות, תעודה חדשה על צום הרעש, תרביץ, כרך כ"ט, חוברת ד', עמוד 340.
↑  מגילת אחימעץ
↑  בכתובה דאירכסא לאשת רבנו גרשום התאריך הוא ט"ז בשבט 4,773 לבריאת עולם "למניין שאנו רגילים למנות" (כרם חמד ח' עמוד 106)
↑  יוסף אבן אביתור, 932 שנים (ד'תשס"א - 1001), מוקלד באתר המילון ההיסטורי ללשון העברית. פזמון "כלימתי אשננה": העתקות משנים 932 (כנ"ל), 953 (ד'תשפ"ב - 1022), 954 (ד'תשפ"ג - 1023).
↑  חדותא בירבי אברהם, איה חסדיך הראשונים, 765 שנים (ד'תקצ"ד - 834).
↑  פייטן אלמוני, זרונו מלכי ארצות, 916 שנה (ד'תשמ"ה - 985).
↑  שבתי דונולו בהקדמתו לספר חכמוני מציין את השנים ד'תרפ"ה (כאן) וד'תשמ"ב (כאן) בלי אזכור לחורבן
↑  קלמן כהנא, לחשבון שנת השמיטה, בתוך 'שנת השבע', עמוד 130.
↑  בכמה קהילות ביוון כתבו את שני המניינים יחד עד חיסולן בשואה (אוסף כתובות באתר הספרייה הלאומית)
↑  צילום הספר באתר הספרייה הלאומית
↑  שער הגיליון השני באתר היברובוקס
↑  שער הספר באתר היברובוקס
↑  צילום הספר באתר הספרייה הלאומית
↑  הספרייה הבודליינית MS. Huntington 563
↑  דף רמ"ג
↑  "מנהג של שטות", המליץ, שנה ל"ג, גיליון 114 (כ"א בסיוון ה'תרנ"ג).
↑  צילום הגיליון הראשון באתר הספרייה הלאומית
↑  צילום הגיליון הווילנאי הראשון באתר הספרייה הלאומית
↑  התמונה באתר ביתמונה
↑  שלה הקדיש ארבעה מאמרים בשם "המאורע המדיני הגדול" שהתפרסמו ב"התורן", שנה ד, גיליונות לה-לח.
משקוף בית הכנסת בכפר נבוריה ועליו כתובת: למספר ארבע מאות ותישעים וארבע שנה לחרבן (שנת 563 לספירה), הבית ניבנה בסרר חנינא בן ליזר ולוליאנא בר יודן
מיצ'ואקאן

| --- | --- |
סמל מיצ'ואקאןסמל מיצ'ואקאן

 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מושל:  פאוסטו ואייחו
 רשות מחוקקת:  הקונגרס של מיצ'ואקאן 
 בירת המדינה:  מורליה
 תאריך ייסוד:  1824
 שטח:  58,599 קמ"ר (דירוג: 16, 2020)
 גובה:  926 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  4,748,846 (דירוג: 9, 2020)
  ‑ צפיפות:  81 נפש לקמ"ר (דירוג: 13, 2020)
 קואורדינטות:  19°13′N 101°55′W﻿ / ﻿19.21°N 101.91°W﻿ / 19.21; -101.91 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.michoacan.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת מיצ'ואקאן מוגדלת) מורליה אורואפן סמורה אפצינגאן לאסרו קארדנאס האוקיינוס השקט  קולימה חליסקו גררו קרטרו מקסיקו גואנחואטומיצ'ואקאן(למפת מיצ'ואקאן רגילה) מורליה אורואפן סמורה אפצינגאן לאסרו קארדנאס האוק. השקט  קו. חליסקו גררו קר. מקס. גואנחואטומיצ'ואקאן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מיצ'ואקאן דה אוקמפו (בספרדית: Michoacán de Ocampo; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של מיצ'ואקאן דה אוקמפו, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Michoacán de Ocampo), או בקיצור מיצ'ואקאן, היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. מיצ'ואקאן נמצאת במערב מקסיקו וגובלת באוקיינוס השקט בדרום-מערב, חליסקו וקולימה במערב, גואנחואטו בצפון, קרטרו בצפון-מזרח, מדינת מקסיקו במזרח וגררו בדרום-מזרח. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מורליה.
היסטוריה

הספרדים הגיעו לראשונה לאזור בו נמצאת מיצ'ואקאן בעשורים הראשונים של המאה ה-16.
לאחר קבלת העצמאות של מקסיקו, מיצ'ואקאן הפכה למדינה ב-1824 כשבירתה היא ואיאדוליד, ששמה שונה כעבור מספר שנים למורליה. ב-1846 הוקמה בחלק משטחי מיצ'ואקאן המדינה החדשה קולימה, וב-1849 הוקמה בחלק מהמדינה מדינת גררו אשר במהלך השנים צורפו אליה חלקים נוספים ממיצ'ואקאן.
כלכלה

כלכלת מיצ'ואקאן מתבססת על חקלאות, מקנה ודיג. הגידולים במדינה כוללים בין היתר תירס, דורה, אבוקדו, תות שדה, אפרסק, חיטה, ליים, קנה סוכר ומנגו. כרייה גם מהווה ענף חשוב בכלכלה המקומית, כשרובה ממוקמת במזרח המדינה. בין היתר נכרים ברזל, נחושת, אבץ, קדמיום, עופרת, כסף, זהב, אבן גיר ושיש.
התעשייה במדינה מרוכזת בעיקר בסביבות הערים, בעיקר מורליה, ומתרכזת בעיקר בפלדה, בקבוקים ומוצרי נייר
מנסניו (מקסיקו)

| --- | --- |
סמל מנסניוסמל מנסניו

 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  קולימה (מדינה) קולימה
 תאריך ייסוד:  24 ביולי 1527 
 שטח:  56 קמ"ר
 גובה:  13 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  159,853 (2020)
 קואורדינטות:  19°03′12″N 104°18′59″W﻿ / ﻿19.053205833333°N 104.31638055556°W﻿ / 19.053205833333; -104.31638055556 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.manzanillo.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מנסניו(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו מנסניו(למפת קולימה רגילה) קולימה טקומאן האוקיינוס השקט  חליסקו מיצ'ואקאןמנסניו(למפת קולימה מוגדלת) קולימה טקומאן האוקיינוס השקט  חליסקו מיצ'ואקאןמנסניו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסל במרכז העיר
מנסניו (בספרדית: Manzanillo) היא עיר נמל חשובה בחוף המערבי של מקסיקו, במדינת קולימה והעיר השנייה בגודלה במדינת קולימה אחרי העיר הבירה קולימה. בעיר חיים כ-161,420 תושבים (2010).
כלכלה

כלכלת העיר בנויה על הנמל הגדול בה והתיירות הפורחת. מנסניו היא עיר נמל החשובה ביותר במקסיקו ויעד תיירות ונופש מפורסם הרבה בזכות החופים, תופעת הבזק ירוק ודגי המפרשן הנמצאים במים בקרבת מקום. למעשה העיר הוגדרה רשמית כ"בירת המפרשן" בעולם[דרוש מקור]. בעיר נערכת תחרות דיג מפרשנים מדי שנה ומשכת תיירים רבים.
ספורט

פיקודוס מנסניו הוא מועדון הכדורגל המפורסם בעיר ומשחק בליגה השנייה של מקסיקו.
תחבורה > נמל ימי

נמל מנסניו הוא הנמל הגדול והעמוס ביותר במקסיקו. הנמל שוכן לחופו של האוקיינוס השקט ומאפשר למקסיקו מסחר עם אסיה, אוקיאניה, אוסטרליה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס השקט בדרום אמריקה ומדינות השוכנות לחוף האוקיינוס האטלנטי בזכות תעלת פנמה.
בשנת 2002, בזמן שביתת נמל לונג ביץ', יותר ממחצית הסחורה הגיעה לנמל מנסניו. משם הסחורה הועברה דרך רכבת ומשאיות לארצות הברית ולהפך.
תחבורה > נמל תעופה

נמל תעופה "פלאיה דה אורו" הממוקם ליד מנסניו הוא נמל תעופה החשוב במדינת קולימה.
היעדים מנמל תעופה 'פלאיה דה אורו' הם:
מקסיקו סיטי, מונטריי, טורונטו, ונקובר, ויניפג, מונטריאול, אדמונטון, קלגרי, לוס אנג'לס, יוסטון, פיניקס, מיניאפוליס.
מערב אמסטרדם

| --- | --- |

פארק פרדריק הנדריקפלנטסון
 מדינה:  הולנד הולנד
 מחוז:  צפון הולנד צפון הולנד
 עיר אם:  אמסטרדם
 שפה רשמית:  הולנדית
 שטח:  9.89 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  142,728
  ‑ צפיפות:  14,000 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  52°22′59″N 4°51′10″E﻿ / ﻿52.383025°N 4.852867°E﻿ / 52.383025; 4.852867 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.west.amsterdam.nl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
רובע מערב אמסטרדם (בהולנדית: Amsterdam West) הוא אחד משמונה מחוזות של עיריית אמסטרדם, הולנד.
הרובע הוקם בשנת 2010 ומורכב מארבעה מחוזות, דה בארסייס (De Baarsjes), וסטרפארק (Westerpark), המערב הישן (Oud West) ובוס אן לומר (Bos en Lommer).
הרובע משתרע על שטח של 9.89 קמ"ר ונחשב לרובע הצפוף ביותר באמסטרדם.
היסטוריה

רובע מערב אמסטרדם הוא הרובע הצפוף ביותר באמסטרדם וממוקם ממערב לתעלת הסינגלחראכט.
תעלת סינגלחראכט הייתה הגבול של העיר אמסטרדם מאז המאה ה-17. הורדת החומה החיצונית המקיפה את סינגלחראכט במחצית השנייה של המאה ה-19, אפשרה התפתחותם של אזורי מגורים חדשים.
כחלק מתוכנית הפיתוח (Plan West) בין השנים 1920–1940, נבנו מספר שכונות חדשות:
השכונות הראשונות שנבנו היו ספארנדאמרמבורט (Sparndammerbuurt), זאהלדנבורט (Zeeheldenbuurt), סטאטסלידנבורט (Staatsliedenbuurt), פרדריק הנדריקובורט (Frederik Hendrikbuurt), קינקרבורט (Kinkerbuurt) ואוברטומבורט (Overtoombuurt). בין השנים 1990 ל-2010, שכונות אלה יצרו את רובע וסטרפארק (Westerpark) והמערב הישן (Oud West).
השכונות סביב כיכר סורינאמספליין (Surinameplein) וכיכר מרסטואפליין (Mercatorplein) יצרו את הרובע דה בארסייס (De Baarsjes), השכונה סביב כיכר הופדורפלין הפכה להופדורפלינבורט (Hoffddorppleinbuurt)
בסוף שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40 נבנתה שכונת בוס אן לומר הממוקמת מצפון לשכונות מערביות אלה.
בשנת 2007, סימנה, שרת השיכון והדיור הגב' אלה בוחאלנר (Ella Vogelaar), את שכונת בוס אן לומר (Boss en Lommer) כשכונה מקופחת והכריזה על תוכנית שיקום שכונות.
גלריית תמונות

כנסיית הרדנקינג
בניין האגודה האפוסטולית
בניין בית הספר
רחוב זאנסטראט
מעקה הפרדה

מעקה הפרדה משמש לשמירה על כלי רכב בתוך מסלול הנסיעה שלהם ומונעים מהם להתנגש במכשולים מסוכנים כגון סלעים, צוקים, עמודי שילוט, עצים, כנפי גשרים, בניינים, קירות ובורות ביוב גדולים, או לעבור מדרונות תלולים שאין אפשרות חזרה מהם או להיכנס למים עמוקים. כמו כן, הם מותקנים במרכזי כבישים מחולקים כדי למנוע מרכבים שסטו ממסלולם להיכנס לנתיב הנגדי ולעזור בהפחתת תאונות פגיעה חזית בחזית. חלק ממחסומים אלה, המעוצבים להתמודדות משני צדדי המחסום, נקראים מחסומי מרכז.
למרות שמעקי הפרדה מעוצבים בדרך כלל כך שיבטיחו את מינימום הפגיעה בנוסעים ברכב, עדיין יש מקרים בהם אנשים נפגעים בהתנגשות עם מחסומי התנועה. התקנתם של מעקי הפרדה מומלצת רק במקומות שבהם התנגשות עם המחסום צפויה להיות פחות חמורה מהתנגשות עם המכשול שמאחוריו. ככל שניתן, עדיף להסיר, להזיז או לשנות את המכשול במקום להגן עליו באמצעות מחסום.
בכדי להבטיח את בטיחותם ויעילותם של מחסומי התנועה, הם עוברים בדיקות ריסוק מדומות וממושכות לפני שהם מאושרים לשימוש כללי. למרות שבדיקות הריסוק אינן יכולות לשחזר כל סוג של התנגשות אפשרית, תוכניות הבדיקות מיועדות לקבוע את גבולות הביצועים של מחסומי התנועה ולספק רמת הגנה מספקת למשתמשי הדרך.
צורך ומיקום

מכשולי דרכים חייבים להיבדק לפי הסכנה שהם מהווים לנהגים העוברים לידם, על פי גודלם, צורתם, קשיחותם, והמרחק שלהם משולי הדרך. לדוגמה, שלטים קטנים לצד הדרך וגם כמה שלטים גדולים המותקנים על עמודים הניתנים לניתוק (breakaway post) לרוב אינם דורשים הגנה מצד הדרך מכיוון שהמחסום עצמו עשוי להוות סכנה גדולה יותר לבריאות ולשלומם של הציבור מאשר המכשול שהוא אמור להגן נגדו. במקומות רבים בעולם, נלקחת בחשבון המושג של "אזור נקי" בעת בחינת המרחק של מכשול או סכנה משולי הדרך.
"אזור נקי" מוגדר כמרחק האופקי בו נהג על מדרון הניתן להתאוששות יכול לנסוע מחוץ לדרך ולהחזיר את רכבו בבטחה לכביש. המרחק הזה נקבע לרוב כפרצנטיל ה-85 במחקר השוואתי לשיטה שבה נקבעים מגבלות מהירות בכבישים דרך מחקרי מהירות ומשתנה בהתאם לדירוג הכביש. על מנת לספק הגנה מספקת בתנאי שפת הדרך, יש למקם רכיבים מסוכנים כגון מכשולים קבועים או מדרונות תלולים מחוץ ל"אזור הנקי", כדי להפחית או לבטל את הצורך בהגנה לצד הדרך.
אתרים נפוצים להתקנת מחסום תנועה כוללים:
קצוות גשרים
ליד מדרונות תלולים משפת הדרך
במעברי ביוב או תעלות בהן ישנם נפילות תלולות או אנכיות
ליד שלטים גדולים, עמודי תאורה או רכיבי דרך אחרים העלולים להוות סכנה
כאשר יש צורך במחסום, מבוצעות חישובים מדוקדקים לקביעת אורך הצורך. החישובים לוקחים בחשבון את מהירות ונפח התנועה בדרך, המרחק משולי הדרך למכשול, והמרחק או ההיסט משולי הדרך למחסום.
הערות שוליים

↑  Roadway Design Manual: Cross-Sectional Elements, onlinemanuals.txdot.gov
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541378505171  GND: 4275793-9  LCCN: sh85114501  NKC: ph779239
מקום בצמרת (סרט, 2012)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "Room at the Top" מאת ג'ון בראיין
 בימוי:  אייסלינג וולש
 תסריט:  אמנדה קו
 שחקנים ראשיים:  מתיו מקנולטי מקסין פיק ג'נה קולמן
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  26 בספטמבר 2012
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מקום בצמרת (באנגלית: Room at the Top) הוא סרט טלוויזיה של ה-BBC משנת 2012, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ון בראיין, שיצא לאור ב-1957. את התסריט כתבה אמנדה קו, וביימה אייסלינג וולש. בתפקידים הראשיים מככבים מתיו מקנולטי, מקסין פיק וג'נה קולמן.
הסרט שודר בשני חלקים ב-26 וב-27 בספטמבר 2012 בערוץ BBC Four. בתחילה היה השידור מתוכנן ל-7 באפריל 2011. העיכוב נגרם בשל טענות על זכויות שידור של Great Meadow Productions. ב-2013 זכה הסרט בפרס באפט"א למיני-סדרה הטובה ביותר.
צוות השחקנים

מתיו מקנולטי – ג'ו למפטון
מקסין פיק – אליס איסגיל
ג'נה קולמן – סוזן בראון
טום ברוק – צ'ארלס
ג'וליה פורד – גברת תומפסון
פיטר וייט – מר הוילייק
קווין דויל – מר תומפסון
לורן קרייס – ג'ואן
קייט או'פלין – בריל
זואי טלפורד – אווה סטור
פול טומבלין – ריי
תיאו ג'יימס – ג'ק ויילס
פול הילטון – בוב סטור
קווין מקנלי – מר בראון
דניאל פלין – ג'ורג' איסגיל
הערות שוליים

↑  BBC Four: Room at the Top Retrieved 2012-09-27
↑  The Guardian 11 April 2011: The phone call all TV producers fear Retrieved 2012-09-27
↑  Doctor Who News, 29 May 2012: Jenna-Louise Drama Wrangle Settled
↑  Television Awards, 2013: "Television Awards: Best Miniseries"
מצודת אמסטרדם

מצודת אמסטרדם (אנגלית Fort Amsterdam) הידועה גם כמצודת קורמנטין (Fort Cormantine), היא מצודה הרוסה בעיר קורמנטין בדרומה של גאנה, השוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי. בשנת 1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.
בשנת 1598 הקימו ההולנדים נקודת מסחר באתר, אך לאחר מכן היא ננטשה. ב-1631 הקימו בריטים מ"חברת המסחר לגינאה וביני" (English Company of Adventurers Trading to Guynney and Binney) מבנה על גבעה סמוכה, במטרה לסחור עם השבטים המקומיים, אך הוא עלה באש לאחר מספר שנים. המצודה עצמה הוקמה בין השנים 1638 ל-1645 על ידי הבריטים וזכתה לשם מצודת קורמנטין, על שמו של היישוב הסמוך. ההולנדים שבו והשתלטו על האזור בשנת 1665 והעניקו למצודה את שמה הנוכחי, "מצודת אמסטרדם". הם החזיקו במקום עד סוף 1782, עת הוא שב לשלטון בריטי למשך שלוש שנים בלבד, וב-1785 הוחזר להולנדים מכוח הסכם. ב-1806 השתלטו שבטי האשנטי המקומיים על המצודה ובזזו אותה. חמש שנים לאחר מכן, בשנת 1811, נהרסה המצודה על ידי לוחמי שבט יריב, וכיום שרדו ממנה רק שרידים מעטים.
מכוון (גאומטריה)

חרוט מעגלי. הקו המסומן באדום מציין את המכוון של החרוט, הקו הכחול מציין את אחד מהקווים היוצרים שלו, והנקודה הכתומה היא הקדקוד.
מכוון הוא עקומה מישורית  סגורה התוחמת את בסיס החרוט. צורת המכוון ומיקום קדקוד החרוט במרחב ביחס אליו, הם שקובעים את צורת החרוט. מעטפת החרוט היא תולדה של חיבור כל נקודות המכוון לקדקוד בקווים ישרים. המכוון הוא למעשה הקו המפריד בין בסיס החרוט למעטפת שלו. קיימים גופים גאומטריים, כמו החרוט הדו-צדדי אשר להם יותר ממכוון אחד. קיימים גם גופים כמו הספריקון (Sphericon) אשר המכוונים שלהם אינם עקומות סגורות.
סוגי מכוונים

מכוון מעגלי - לרוב החרוטים המוכרים יש מכוון שצורתו מעגל. במקרה זה אורך המכוון שווה להיקף מעגל הבסיס השווה ל-  \ 2\pi R, כש-R הוא רדיוס המעגל. פריסה של מעטפת חרוט בעל מכוון מעגלי יוצרת גזרה שרדיוסה שווה לאורך הקו היוצר של החרוט, ואורך הקשת  שלה שווה לאורך המכוון.
מכוון מצולע - מכוון שצורתו מצולע יוצר חרוט שצורתו היא, למעשה, צורת פירמידה. כך, מכוון שצורתו ריבוע יוצר פירמידה ריבועית, וכן הלאה. פריסה של חרוט מצולע יוצרת מצולע קעור שמספר צלעותיו גדול בשתיים ממספר צלעות המכוון.
מכוון כלשהו - צורת המכוון בחרוט יכולה גם להיות צורה אקראית. במקרה כזה גם החרוט שיתקבל הוא חרוט אקראי.
פירמידה ריבועית היא חרוט בעל מכוון ריבועי. הקו המסומן באדום מציין את המכוון.
פירמידה מחומשת היא חרוט בעל מכוון מחומש. הקו המסומן באדום מציין את המכוון.
חרוט אקראי הוא חרוט שצורת המכוון שלו אקראית. הקו המסומן באדום מציין את המכוון.
מכון ליאו בק ירושלים

| --- | --- |

שער הכניסה למכון
שער הכניסה למכון
 ארגון
 על שם:  ליאו בק 
 תקופת הפעילות:  31 במאי 1955 – הווה (69 שנים)
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  גלילי שחר
 מיקום
 מיקום:  שכונת קטמון, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 www.leobaeck.org
 
מכון ליאו בק ירושלים הוא מכון מחקר אקדמי בינלאומי על שם הרב ד"ר ליאו בק, מראשי הקהילה הליברלית בגרמניה, שמטרתו לטפח את חקר יהדות גרמניה ומרכז אירופה בעידן המודרני. למכון שנוסד בירושלים ב-1955 כמה מרכזים: בירושלים, ניו יורק ובלונדון. המכון הירושלמי ממוקם בשכונת קטמון בירושלים ברחוב בוסתנאי 33, ובראשו עומד (מאז 2020) פרופ' גלילי שחר.
מכון ליאו בק ירושלים מקדם ומעודד את חקר ההיסטוריה והתרבות של היהודים בגרמניה ובמרכז אירופה במגוון תחומי דעת. פרסומי המכון ופעילויותיו עוסקים הן ביצירה התרבותית והאמנותית של אישים יהודים בולטים שפעלו במרחב זה והן בהתפתחותה ההיסטורית של החברה היהודית בכללה – בשאלות הנוגעות לחיים הקהילתיים והדתיים היהודיים, לתהליכים חברתיים, תרבותיים, פוליטיים, כלכליים, לסוגיות מגדריות וליחסי היהודים עם סביבתם הלא יהודית במרחב זה ועם קהילות יהודיות אחרות בעולם.
תולדות המכון

מכון ליאו בק נוסד בירושלים במאי 1955 על ידי כמה אינטלקטואלים שנמנו עם הפעילים הציונים המרכזיים בגרמניה. בין מייסדי המכון היו עקיבא ארנסט סימון, זיגפריד מוזס, מרטין בובר, גרשם שלום ושמואל הוגו ברגמן. מייסדי המכון שאפו להעלות את ערכה של מורשת יהודי גרמניה, תוך ניסיון להשתלב בסביבתם החדשה בחברה הישראלית.
המכון בתחילת דרכו הורכב בעיקר מפעילי ציבור מרכזיים בממסד הציוני הגרמני וקצתם אנשי רוח ואקדמיה, והיה לארגון תרבותי של מהגרים אשר חתרו להנציח את מורשתן ההיסטורית של קהילות מוצאם. המכון הירושלמי שאף להשתלב בסביבתו החדשה, תוך שמירה על המורשת הייחודית של יהדות גרמניה ותרומתה להליך התגבשותה של החברה הישראלית. אתגר זה עורר חילוקי דעות בנוגע לאופן פעילותו המחקרית ודרכו הציבורית של המכון; אחת הסוגיות שבהן לא הייתה הסכמה בין מייסדי המכון לבין ההיסטוריונים המרכזיים באקדמיה הישראלית, הייתה האם יש לתאר או לבנות סיפור לאומי אחד לכלל ההיסטוריה היהודית, דהיינו לתאר את היהדות כמכלול כפי שראו זאת ההיסטוריונים הממסדיים המרכזיים. או, לעומתם, להציג את ההיסטוריה של יהדות גרמניה כתופעה היסטורית ייחודית.
בחלוף השנים המכון החל לפעול באופנים שונים שקרבו אותו אל ההיסטוריוגרפיה והחברה הישראלית, ביניהם ניתן לראות למשל את תרגום יצירותיהם הקלסיות של ההוגים: הרמן כהן, ליאו שטראוס, ליאו בק ופרנץ רוזנצוויג לעברית, שיתוף פעולה הולך גדל עם חוקרים ישראליים ופרסום בשפה העברית. תהליכים אלו ואחרים תרמו להבשלתם של חילופי דורות ושינוי אופי המכון, מארגון מהגרים למכון מחקר המקיים קשרים עם הממסד האקדמי הישראלי.
הנהגה

ראשי המכון מיום ייסודו:
1956–1979: הנס טרמר
1981–1992: יעקב כ"ץ
1993–1994: יוסף ולק
1995–1997: אברהם ברקאי
1997–2003: רוברט ליברלס
2003–2007: צבי בכרך
2008–2019: שמואל פיינר
2020–הווה: גלילי שחר
פעילות המכון

המכון פועל על כמה מישורים: הוצאה לאור של פרסומים פרי עטם של חוקרים מובילים וחוקרים צעירים במסגרת הסדרות של המכון; השתתפות בהוצאה לאור של ספרים הנוגעים לשדות המחקר של המכון; עידוד המחקר באמצעות סמינרים מחקריים מגוונים כגון – סדנת מחקר בינלאומית עבור חוקרים בכירים, סמינר עבור פוסט-דוקטורנטים ישראלים ואירופים, ימי עיון וקבוצות לימוד מגוונות אחרות והענקת מלגות לחוקרים מצטיינים בתחילת דרכם מדי שנה.
אירועים

לאורך השנה מקיים המכון אירועי תרבות מסוגים שונים לקהל האקדמי ולקהל הרחב – כנסים, הרצאות, ערבי דיון, "קברטים ספרותיים" והקרנת סרטים המלווים בהרצאות ובמפגשים עם יוצרים וחוקרים. כך הפך המכון למוסד תרבות ולמקום מפגש לסטודנטים, חוקרים ולקהל שוחר התרבות.
פרסומים

מכון ליאו בק ירושלים יוזם ותומך בהוצאה לאור של מחקרים בתחום ההיסטוריה והתרבות של היהודים מתחום התרבות הגרמני וכן בפרסום של כתבי מקור בתרגום עברי.
המכון מוציא לאור בשיתוף עם מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל את הסדרה גשרים – מחקרים בתולדות יהודי מרכז אירופה הכוללת חיבורים מונוגרפיים פרי עטם של חוקרים צעירים וותיקים.
כתב העת חידושים בחקר תולדות יהודי גרמניה ומרכז אירופה, היוצא לאור בעברית, כולל מאמרים במגוון נושאים ותחומי דעת. פרסום זה נועד לאפשר לחוקרים ישראלים צעירים בימה נוחה להוצאה לאור של עבודותיהם והוא פתוח גם בפני חוקרים בכירים. המאמרים זמינים לקריאה באתר כתב העת חידושים.
המכון מוציא לאור, בשיתוף עם ההוצאה לאור הגרמנית Suhrkamp את ה"אלמנך היהודי" (Jüdischer Almanach des Leo Baeck Instituts) בשפה הגרמנית. פרסום זה, המוקדש מדי שנה לנושא מרכזי, כולל מגוון מאמרים בנושא הנבחר ומיועד לקהל הרחב בארצות דוברות הגרמנית וברחבי העולם. גיזלה-מיכאלה דאקס משמשת עורכת ראשית של האלמנך משנת 2001.
פרסומים > כתבי מקור שיצאו לאור בהשתתפות המכון

כוכב הגאולה, פרנץ רוזנצווייג
נהריים: מבחר כתבים, פרנץ רוזנצווייג
דת התבונה ממקורות היהדות, הרמן כהן
מנהיגות והגות, ליאו בק
הליברליזם ומשבר המודרנה, ליאו שטראוס
ירושלים ואתונה, ליאו שטראוס
יומנים 1933–1945, ויקטור קלמפרר
מכון ליאו בק בעולם

היזמה להקמת מכון לתולדות יהדות גרמניה על שם ליאו בק יצאה מירושלים בכנס הייסוד במאי 1955, אשר בעקבותיו נוסדו המכון הירושלמי והמכונים בניו יורק ובלונדון. המכון בירושלים מקיים קשרים עם המכונים האחרים בניו יורק ובלונדון, הבאים לידי ביטוי באמצעות עריכת כנסים משותפים, הוצאה לאור, מחקר ופרסום. 
בנוסף ב-1989 נוסדה בברלין קבוצת מחקר לחקר ההיסטוריה של יהדות גרמניה בשם: Wissenschaftliche Arbeitsgemeinschaft des Leo-Baeck-Instituts, המשתפת פעולה עם שלושת המכונים: בירושלים, ניו יורק ולונדון.
ספריית המכון

הארכיון וספריית המכון מאגדים אוסף עשיר של ספרים ומסמכים נדירים העוסקים בהיסטוריה ובתרבות של היהודים דוברי הגרמנית. המכון מקים ארכיון של סרטים העוסקים בנושאים הקשורים בהיסטוריה ובתרבות של יהודי גרמניה ומרכז אירופה. הארכיון והספרייה פתוחים לקהל הרחב ומשמשים חוקרים ומתעניינים.
ראו גם

אתר האינטרנט הרשמי של מכון ליאו בק ירושלים בעברית ובאנגלית
אתר מכון ליאו בק בניו יורק, באנגלית ובגרמנית
אתר מכון ליאו בק בלונדון, באנגלית
אתר קבוצת המחקר בברלין, בגרמנית
לקריאה נוספת

גיא מירון, מקהילת זיכרון למרכז מחקר - תולדות מכון ליאו בק בירושלים, מכון ליאו בק ירושלים, 2005
Christhard Hoffmann, Preserving the Legacy of German Jewry: A History of the Leo Baeck Institute 1955-2005
הערות שוליים

↑  גיא מירון, מקהילת זיכרון למרכז מחקר - תולדות מכון ליאו בק בירושלים, מכון ליאו בק ירושלים, 2005 . Christhard Hoffmann Ed., Preserving the Legacy of German Jewry: A History of the Leo Baeck Institute 1955-2005, 59-134
↑  201-236 ,Christhard Hoffmann, Preserving the Legacy of German Jewry: A History of the Leo Baeck Institute 1955-2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 2115 7099  SUDOC: 029151376  VIAF: 167481401   WorldCat (עם VIAF): 167481401 
שלושה ממייסדי המכון על מרפסת ביתו של מרטין בובר בשכונת טלביה בירושלים; בובר מימין, ש"ה ברגמן באמצע וארנסט סימון משמאל. התמונה צולמה על ידי דוד רובינגר בשנות החמישים.
ישיבת המועצה, 20 ביולי 1960. מימין: ע"א סימון, הנס טרמר, יוסף בורג, ש"ה ברגמן, גרשם שלום, פ' מאיר, ש' אדלר-רודל, זיגפריד מוזס, קורט דוד וורמן, ד' מיכאליס, ש' קרולניק, ה' גרלינג ומשה אונא