stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נדב שנרב
הגותו

שנרב הוא גם פובליציסט דתי לאומי, אשר פרסם מספר רב של מאמרים בבטאוני המגזר הדתי. הוא מבקר את האקדמיה החילונית, את חוגי מימד, ואת החרדים והחרדים לאומיים. שנרב דוגל ביחס חילוני למדינת ישראל, מבלי לשוות לה משמעות רוחנית כ"ראשית צמיחת גאולתנו". הוא מציע להפריד בין עניין יישוב ארץ ישראל לבין קיומה של מסגרת מדינית נטולת משמעות דתית. השקפתו בנושא זה דומה להשקפה של שני הוגים דתיים אחרים – ישעיהו ליבוביץ ומיכאל אברהם.
שנרב יצא נגד פעילות הארגון הרבני "במעגלי צדק" שהוא בעל אופי סוציאליסטי, בטענה שערכי השוויון שהוא מקדם שונים מהשקפת העולם היהודית. עוד מתח שנרב ביקורת על החברה החרדית שבניה אינם עובדים לפרנסתם, ולפיכך תמך בממשלת המפד"ל-שינוי שהוקמה ב-2003. לניסיונות ההחזרה בתשובה החרדיים הוא מתייחס בזלזול, בייחוד לטענה שכדי להוכיח את אמיתות היהדות יש לאשש טענות מדעיות שכביכול נמצאות בתנ"ך או בתלמוד. הוא שלל ערך דתי לחגיגת בר מצווה של ילדים חילוניים, על כך כתב: "חגיגות העלייה לתורה של ילד חילוני מציינות את הצטרפותו של מחלל שבת ואוכל נבלות חדש לעם ישראל". באחד ממאמריו טען שנרב שאין בהלכה חובת כיסוי לגוף האשה.
שנרב מבקר את הפוסט-מודרניזם ואת מדעי החברה, ורואה אותם כנתונים להשפעה גוברת והולכת של "מקופחים מקצועיים" כדוגמת גורמים פמיניסטיים והומוסקסואלים. את שיטת השפה כמכלול ללימוד קריאה, למשל, הוא רואה כנובעת מאידאולוגיה שמאלנית קיצונית, המקדשת את המכנה המשותף הנמוך ביותר.
רבים ממאמריו – בעיקר אלו שאינם בעלי אופי אקטואלי-פובליציסטי – כונסו בספרו "קרן זווית" (2014). כפי שנכתב בהקדמה, חלק מהמאמרים מבוססים על דיונים בפורום החרדי "עצור כאן חושבים".
ב-27 באפריל 2024 כינה את העיתונאי ג'קי לוי וזוגתו נעם דן "סייעני חמאס על מלא" וכינוי גנאי נוספים, על רקע פעילותם למען שחרור החטופים בעזה, אחד מהם הוא בן משפחתם. בתחילת מאי 2024 פורסם שדן ולוי תבעו את שנרב כשכתב התביעה דורש משנרב פיצוי כספי, הסרת הפרסום, בקשה לצו האוסר עליו להכפישם וצו המחייב אותו לפרסם תיקון והבהרה.
משפחתו

בנו הוא העיתונאי ישי שנרב.
הערות שוליים

↑  נדב שנרב ויאיר מייזליש, לעזרת השם בגיבורים, רמת גן: הוצאה עצמית, תשמ"ה
↑  במעגלי רשע?, באתרו האישי של שנרב
↑  על מה השמחה?, באתרו האישי של שנרב
↑  נדב שנרב, היש בסיס הלכתי לקוד לבוש לנשים?
↑  בתגובתו לפוסט זה של ישי עופרן
↑  אורן פרסיקו, "מדובר בייחוס של מעשי בגידה ושיתוף פעולה עם האויב", באתר העין השביעית, 2 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496453505171  LCCN: n2016000463  ORCID: 0000-0003-4418-6284  VIAF: 308255717   WorldCat (עם VIAF): 308255717
פעמיים בוסקילה

| --- | --- |

 בימוי:  זאב רווח
 הופק בידי:  זאב רווח, יורם גלובוס, יעקב קוצקי, חנן קוצקי
 תסריט:  זאב רווח
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  זאב רווח, נתן רביץ, אירינה סלזניובה, גאולה נוני
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  גלובוס גרופ
 הקרנת בכורה:  3 במרץ 1998
 משך הקרנה:  93 דק'
 שפת הסרט:  עברית, צרפתית, רוסית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
פעמיים בוסקילה הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1998.
עלילה

זאב רווח בתפקיד כפול של שרברב החי באילת ונשוי לספרית קנאית, ושל אחיו התאום שהוא מעצב אופנה הומוסקסואל החי בפריז. דודם של האחים נפטר, והוא משאיר להם ירושה בשווי 40 מיליון דולר, התנאי לקבלת הירושה הוא היותו של היורש נשוי ואב לשלושה ילדים תוך שלוש שנים וחצי.
התגובות לסרט

הסרט היה כישלון בקופות ושנוא ביותר על המבקרים, שטענו שהסרט עשוי רע וממחזר את התבנית של סרטי רווח הקודמים, בהם "לא לעלות יותר" "טעות במספר" ו"ספר נשים".[דרוש מקור]
שחקנים

זאב רווח – פאפי ומקס בוסקילה
גאולה נוני - שושי
נתן רביץ - אודי
אירינה סלזניובה - קטיה
יפים בנצ׳יק - גרגורי
מירי בוהדנה - דוגמנית
ארבינקא (סרט)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  אפרים קישון
 הופק בידי:  אפרים קישון  חיים טופול   שלמה מוגרבי
 תסריט:  אפרים קישון
 שחקנים ראשיים:  חיים טופול גילה אלמגור שרגא פרידמן שייקה אופיר אבנר חזקיהו
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  פלויד קרוסבי 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1967
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארבינקא (Ervinka) הוא סרט סאטירה ישראלי משנת 1967 בבימויו של אפרים קישון ובכיכובו של חיים טופול. הסרט נכתב על ידי קישון ומבוסס על הדמות ארבינקא שהופיעה בטוריו בעיתון "מעריב" החל ב-1952. את הפסקול לסרט חיבר דובי זלצר.
הסרט, שתקציבו עמד על 750 אלף לירות, צולם באולפנים בהרצליה בין 7 באוגוסט ל-30 בספטמבר 1966 בהפקתו בפועל של שלמה מוגרבי. הוא יצא לאקרנים בתחילת חודש מרץ 1967.
במרכזו עמד ארבינקא, בגילומו של חיים טופול (שכיכב גם בסרטו הראשון של קישון, "סאלח שבתי"). הסרט, שהתבסס על כמה הומורסקות של קישון, ליווה את ארבינקא בכמה הרפתקאות: התפרצות לא קרואה לחגיגת בר מצווה, ניסיון להערים על שכנו (יוסי בנאי) כדי שיפסיק להאזין לרדיו (סיפור זה יוחס במקור למחבר ולאשתו), גנבת זרם החשמל וכמובן שוד מפעל הפיס שביצע יחד עם אנשי העולם התחתון (הגשש החיוור), שבוצע בהסוואה של סרט המתעד את אותו השוד.
הנימה הסאטירית של קישון הייתה יותר מרומזת ממפורשת בסרט זה, במיוחד בגלל הנושא הקליל יחסית. קישון אף הופיע בהופעת קָמֵעַ קצרה בסרט כבמאי פרסומת לאופנועים.
בסרט משחק גם שייקה אופיר בתפקיד השוטר המבולבל – תפקיד שהורחב בסרט הבא של קישון, "תעלת בלאומילך" ובסרטו "השוטר אזולאי" פותח לתפקיד הראשי. הסרט היה גם אחד הסרטים הראשונים שבהם הופיעה שלישיית הגשש החיוור (ששיחקו בתור "אנשי העולם התחתון: מוסא, פרידריך ולאון").
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
חיים טופול: ארבינקא
אבנר חזקיהו: יוסף
גילה אלמגור: רותי
שייקה אופיר: הסמל
שרגא פרידמן: ויינברג
מוסקו אלקלעי: ציגלר
גבי עמרני: רחמים
גברי בנאי: מוסה
שייקה לוי: פרידריך
ישראל פוליאקוב: לאון
יוסי בנאי: מוריס
עדנה פלידל: ליז
יעקב בן-סירא: הצלם
טליה שפירא: מזכירה בעירייה
זישא גולד: מלצר
אלישבע מיכאלי: אשת ציגלר
שלמה וישינסקי: 
ג'יטה לוקה: שחקנית פרסומת למוצרי חשמל
הערות שוליים

↑  מתחילים צילומי "ארבינקא", מעריב, 4 באוגוסט 1966; טלילה בן-זכאי, הושלמו צילומי הסרט "ארבינקא", מעריב, 4 באוקטובר 1966.
| יצירותיו של אפרים קישון (רשימה חלקית) |
| --- | --- | --- |
| מחזות | הכתובה (1959) • אף מלה למורגנשטיין (1959) • הו, הו יוליה (1972) |  |
| סרטים | סאלח שבתי (1964) • ארבינקא (1967) • תעלת בלאומילך (1969) • השוטר אזולאי (1970) • השועל בלול התרנגולות (1977) |  |
| תוכניות טלוויזיה | ייסורי אפרים (1995) |  |
| ספרים | השועל בלול התרנגולות (1955) • נקמתו המתוקה של פיקאסו (2004) |  |
| שונות | חבילה הגיעה |  |
| הגשש החיוור |
| --- | --- | --- |
| שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי | שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי |  |
| סרטי קולנוע | מוישה ונטילטור • פורטונה • ארבינקא • השכונה שלנו • כל ממזר מלך • התרוממות • גבעת חלפון אינה עונה • חמש מאות אלף שחור • שלאגר • הקרב על הוועד |  |
| אמרגן, במאים וכותבים | אברהם דשא (פשנל) • נסים אלוני • יוסי בנאי • מוטי קירשנבאום • שייקה אופיר • אסי דיין • אורי זוהר • נעמי שמר • אפרים קישון |  |
| שירים | מים לדוד המלך • למה צחקה מיכל • אחותי רוחמה • מה הוא עושה לה • אורחים לקיץ • פנס בודד • לו יהי • יש לי חג • זאת שמעל לכל המצופה • הלאה |  |
| ערכים קשורים | ישראבלוף • התרנגולים • הצ'ופצ'יק של הקומקום |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סלומוניקו

| --- | --- |

 בימוי:  אלפרד שטיינהרדט
 תסריט:  ראובן בר יותם, אלי תבור
 עריכה:  ענת לוברסקי
 שחקנים ראשיים:  ראובן בר יותם, לבנה פינקלשטיין, גבי עמרני, אתי גרוטס, ג'וקי ארקין, רבקה מיכאלי, מני פאר, יעקב בן-סירא, יהודה אפרוני, אריה מוסקונה, מוסקו אלקלעי, דב נבון
 מוזיקה:  דובי זלצר
 צילום:  יחיאל נאמן
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  1972
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 סרט הבא:  "יהיה טוב סלומוניקו"
 דף הסרט ב־IMDb
 
סלומוניקו הוא סרט קולנוע דרמטי-קומי מז'אנר סרטי הבורקס בכיכובו של ראובן בר יותם. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1972, זכה להצלחה קופתית גדולה ומכר 690,000 כרטיסים בבתי-הקולנוע בישראל. סרט ההמשך בשם "יהיה טוב סלומוניקו", מכר 549,000 כרטיסים.  במאי הסרט הוא אלפרד שטיינהרדט.
עלילה

סלומון (סלומוניקו) קרקסטיקה הוא עובד הנמל. עני, אך אוהב את החיים, שלא מוכן לוותר על זהותו הסלוניקאית ועל ביתו שבנה במו ידיו בשכונת פלורנטין, גם לא כשרוב חבריו לשכונה, בעלת ההווי היווני, עוברים לשכונות חדשות ולחיים אחרים. כאשר עובר סלומוניקו במטרה לתת לילדיו חינוך טוב יותר וחיים נוחים בצפון תל אביב הוא מבין שהוא לא בדיוק רצוי בשכונה החדשה, בעוד בתו נכנסת להיריון לא רצוי, המוביל את עלילת הסרט לדרמה מרגשת ונוגעת ללב.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ראובן בר יותם: סלומוניקו
רונית פורת: פרליקה/פנינה
גבי עמרני: רפאלו
אתי גרוטס: אלגרה
מוסקו אלקלעי: פועל בנמל
ג'וקי ארקין: פועל בנמל
יעקב בן-סירא: פועל בנמל
יהודה אפרוני: ברזובסקי
רבקה מיכאלי: כרמליטה
טוביה צפיר: ברמן
מני פאר: בועז צימרמן
אריה מוסקונה: יצחקיטו
יהודה פוקס: אדון צימרמן
טריפונס: בתפקיד עצמו-זמר
דב נבון: דוידיקו
פנינה גרי: השכנה
שרה אמן: גברת שימרון
חנה ריבר: גברת צימרמן
ראובן שפר: מר גרינוולד
לבנה פינקלשטיין: 
חיים פולני: 
נחום שליט: 
שי דנון: 
שרגא הרפז: 
יוסף לוי: 
תקווה עזיז: 
עזרא דגן: 
אולגה שפאנדורף: 
נתן וולפוביץ': 
גבריאלה אוהד: 
אברהם ניניו: 
אלומה שלום: 
צבי להט: 
אדי מוכתר: 
דידי לוקוב: ילד בלגניסט
יצחק חביס: 
ריקרדו דוד:
השפעות

בסדרת ההומור הסאטירית, הרצועה, מופיעה דמות המבוססת על דמותו של סלומוניקו, וידועה בשם קפטן סלומוניקו ה-3, איל ספנות ישראלי ששט בירקון (בגילומו של יובל סמו).
הערות שוליים

↑  Frank Bren, Amy Kronish. World cinema: Israël. Flicks Books, 1996. עמ' 237, 211.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דליפת הסולר בנורילסק (2020)

| --- | --- |

 סוג:  זיהום סולר
 תאריך התרחשות:  29 במאי 2020 
 שעה:  12:55
 משך האסון:  29 במאי 2020 
 מוקד:  נורילסק, מחוז קרסנויארסק
 נהרות:  אמבאר
 גורם:  דליפת סולר
 קואורדינטות:  69°22′46″N 87°44′40″E﻿ / ﻿69.379444444444°N 87.744444444444°E﻿ / 69.379444444444; 87.744444444444
  (למפת מחוז קרסנויארסק מוגדלת) קרסנויארסק נורילסק אצ'ינסק מינוסינסק דודינקה דיקסון טורה חטנגה סאחה יקוטיה  אירקוטסק בור. מונגוליה טובה אלטאי קזחסטן חק. קמ. מחוז אלטאי  נובוס. טומסק חנטי ומנסי ימלו ננץ  ארכנגלסק ים לאפטב ים קארהמקום הדליפה(למפת מחוז קרסנויארסק רגילה) קרסנויארסק נורילסק אצ'ינסק מינוסינסק דודינקה דיקסון טורה חטנגה סאחה יקוטיה  אירקוטסק בור. מונגוליה טובה אלטאי קזחסטן חק. קמ. מחוז אלטאי  נובוס. טומסק חנטי ומנסי ימלו ננץ  ארכנגלסק ים לאפטב ים קארהמקום הדליפה(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימקום הדליפה(למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפונימקום הדליפה
 
דליפת הסולר בנורילסק היא אסון סביבתי שאירע ב-29 במאי 2020 במהלך שקיעת מכל סולר בתחנת הכוח מספר 3 בכפר נאדז'דה הסמוך לעיר נורילסק שהביא לזיהום סולר. האסון הוגדר בתור דליפת הנפט השנייה בחומרתה בתולדות רוסיה.
התקרית

בשעה 12:55 ב-29 במאי 2020, מכל לדלק רזרבי בלחץ דחוס שקע בתחנת הכוח מספר 3 שבבעלות חברת האנרגיה נורילסק-טיימר (NTEC), המהווה חלק מקבוצת החברות ניקל נורילסק. השקיעה גרמה לדליפת הסולר שמשכה את תשומת ליבם של עוברים ושבים לאחר שמכונית שנסעה על הכביש הסמוך למכל עלתה באש כשעברה בקרבת מקום.
בנורילסק ניקל אמרו כי מכל הדלק שממנו זרם הסולר לנהר נפגע, כאשר עמודים תומכים שהחזיקו עוד במשך 30 שנה ללא תקלות – החלו לשקוע.
השפעות

כתוצאה מהדליפה, כ-21 אלף טון סולר נשפך הרבה מעבר לאזור התעשייתי, כשעל פי הערכות ראשוניות, 6,000 טונות נספגו באדמה ו-15 אלף טון נשפכו לנהרות אמבר ודאלדיקן. עד 3 ביוני, על פי השירות הפדרלי לפיקוח על השימוש בטבע, הריכוז המותר המרבי של חומרים מזיקים במי הנהר עלה פי עשרת אלפים מהנורמה המותרת וקיימת סכנה להשלכות סביבתיות חמורות, כגון הרס בתי גידול, הרעלת מזון ומים של אדם ובעלי חיים, הכתמה פיזית של דגים ובעלי כנף ובכך מניעת יכולתם לנשום או לנוע, ועוד.
בעקבות התקרית, דווח על ירידה דרסטית במניותיה של חברת נורילסק-ניקל וצמצום הונו של הבעלים שלה ולדימיר פוטנין.
תיק פלילי

על פי תוצאות בדיקות התביעה וחקירה של ועדת החקירות הפדרלית לקביעת הגורמים למצב חירום, לפיתוח אמצעים למיגור ההשלכות ולהערכת הנזק, נפתחו שלושה תיקים פליליים: במסגרת סעיף 1. 250 לחוק הפלילי (זיהום מים), לפי סעיף. 246 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית (הפרה של כללי הגנת הסביבה במהלך עבודה), במסגרת חלק 1 סעיף 254 לחוק הפלילי (נזק לאדמה). מנהל תחנת הכוח נעצר ועמו בכירים בחברה המנהלת את תחנת הכוח.
בעבר נורילסק ניקל הואשמה בשנת 2016 בהזרמת שפכים לנהר. אז היא נקנסה בסכום של פחות מ-1,000 דולר.
פעולות הרשויות

דיווח על האסון שהתרחש הועבר לרשויות ב-29 במאי. עם זאת, הרשויות העירוניות, המחוזיות והפדרליות לא נקטו בצעדים כלשהם עד שהאירוע זכה לסיקור בתקשורת וברשתות החברתיות.
ב-3 ביוני נשיא רוסיה ולדימיר פוטין הסכים עם הצעת השר למצבי חירום יבגני זיניצ'יוב להכריז על מצב חירום פדרלי בעקבות הדליפה בנורילסק, אף על פי שהדבר אמור היה לקרות ב-29 במאי בהתאם לחוק ולא בהסכמתם האישית של פקידי הממשלה. עד 3 ביוני ננקטו צעדים שונים אך ורק על ידי חברת האנרגיה נולריסק-טיימיר ונורילסק ניקל, שהזעיקו בעצמם צוללנים ממחוז מורמנסק.
כבר ביום ההכרזה על מצב חירום פדרלי נשלחו כוחות של המשרד למצבי חירום שהחלו בשאיבת הסולר מהנהרות. ב-5 ביוני פורסם כי נשאבו יותר מ-200 טון דלק, כאשר בעת שאיבת הסולר משתמשים אנשי המשרד למצבי חירום במשאבות, כשמספר העובדים העוסקים בשאיבה מגיע לכדי 500 איש, שיעבדו באזור עד לטיפול מלא בהשלכות האסון. לאנשי הרשויות הצטרפו עובדי חברת טרנסנפט המסייעים בשאיבת החומרים הדליקים מהנהרות.
ב-11 ביוני 2020 ועדת החקירות של רוסיה דיווחה כי הגישה כתב אישום נגד ראש עיריית נורילסק, בשל רשלנות.
הגורמים המטפלים

ממשלת רוסיה
השירות הפדרלי לפיקוח בתחום השימוש בטבע
המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית
הערכות

על פי סגן מנהל השירות הפדרלי לשימוש בטבע, אולג מיטוול, הנזק שנגרם כתוצאה מדליפת הדיזל בנורילסק יכול להגיע למאה מיליארד רובל, ובמקרה הטוב ייקח 5 עד 10 שנים כדי לשקם את הסביבה שנפגעה.
הערות שוליים

↑  אסון אקולוגי ברוסיה: פוטין הכריז על מצב חירום
↑  Норникель АО «НТЭК» ликвидирует последствия инцидента на резервуаре хранения дизельного топлива ТЭЦ-3
↑  טאס"ס Росприроднадзор: ПДК вредных веществ в воде в Норильске превышена в десятки тысяч раз
↑  עמית ולדמן, ‏מצב חירום ברוסיה: 20 אלף טונות של נפט נשפכו לנהר בסיביר, באתר ‏מאקו‏, 4 ביוני 2020
↑  Генеральная прокуратура РФ 03.06.2020 г. По поручению Президента Российской Федерации Генпрокуратура России держит под особым контролем ситуацию с разливом нефтепродуктов в Норильске
↑  Meeting on cleaning up diesel fuel leak in Krasnoyarsk Territory, Kremlin, 3 ביוני 2020 {{citation}}:  (עזרה)
↑  פוטין זועם: מצב חירום ברוסיה בשל קריסת מכל דלק, ודליפת כמות אדירה של סולר לנהר
↑  РБК 03.06.2020 г. Путин решил объявить федеральную ЧС из-за разлива топлива в Норильске
↑  בשל דליפת 20 אלף טונות נפט: פוטין הכריז מצב חירום באזור הארקטי, באתר וואלה, 4 ביוני 2020
↑  מאמצים לשאוב 20 אלף טונות סולר שזרמו לנהר, באתר ynet, 5 ביוני 2020
↑  Возбуждено уголовное дело в отношении главы города Норильска по факту халатности при разливе нефтепродуктов
↑  Znak.com 03.06.2020 г. «В Арктической зоне такой аварии не было никогда»
הנשיא פוטין ערך שיחת וידאו עם האחראים לדליפה ב-3 ביוני 2020 ונזף בהם בשידור חי.
פח (מתכת)

ציפוי יריעות פח מפלדת אל-חלד בבניין קרייזלר בניו יורק
מודעה של בית-חרושת לפח מנוקב, ארץ ישראל 1922, מפרטת מכשירים שונים
פח הוא מתכת שעובדה ליריעות דקות על ידי ריקוע או ערגול.
פחים היו בשימוש מאז העת העתיקה. הם מיוצרים ממגוון מתכות: פלדה, אלומיניום, בדיל ואבץ לצורכי בניית בתים, דקורציה של משטחים גדולים, וליצירת מכשירים לתעשייה ולבתי מגורים. פחים מכסף, זהב ופלטינה הם חומר גלם בעבודות צורפות.
בתורה מצאנו את השימוש בפחים העשויים זהב ונחושת בבגדי הכהונה ובמשכן:
וַיְרַקְּעוּ אֶת פַּחֵי הַזָּהָב וְקִצֵּץ פְּתִילִם לַעֲשׂוֹת בְּתוֹךְ הַתְּכֵלֶת וּבְתוֹךְ הָאַרְגָּמָן
וְעָשׂוּ אֹתָם רִקֻּעֵי פַחִים צִפּוּי לַמִּזְבֵּחַ
ראו גם

פח גלי
זינוק בעלייה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אורן שטרן 
 הופק בידי:  מיכאל שרפשטיין, משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  ריקי שולמן, אורן שטרן
 עריכה:  זוהר סלע
 שחקנים ראשיים:  שלמה בראבא איתי טיראן עידית טפרסון מלי לוי גרשון רותם זיסמן כהן
 צילום:  אמנון זלאייט
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  14 באוגוסט 2014
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זינוק בעלייה הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה-קומית בבימויו של אורן שטרן, שיצא לאקרנים באוגוסט 2014. הסרט הופק בסיוע פרויקט הקולנוע של קרן רבינוביץ, והמיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
עלילה

הסרט מספר על משפחת גבע, משפחה ירושלמית בורגנית ותוססת משכונת רחביה, שברגע טרגי אחד משתנים חייה. אורה (עידית טפרסון), אם המשפחה, בעקבות תאונה שנגרמה ביום החתונה של בנה בגלל כלתו שהשתכרה, שוקעת בתרדמת עמוקה. משאירה אחריה שני ילדים, ארי (איתי טיראן), ושלומית (מלי לוי גרשון) את מיכה, בעלה (שלמה בראבא) וכלתה לעתיד (רותם זיסמן כהן). אורה הייתה עמוד התווך של המשפחה, הדבק המקשר, המפשר, המפייס, בלעדיה הכל מתפרק. אף אחד מבני המשפחה לא מצליח, בדרך זו או אחרת, להחזיר את החיוך, לאסוף את השברים ולשקם את החיים במשפחה.
האב מיכה ובנו ארי, שניהם מנתחים פלסטיים באותו בית חולים ומשתפים פעולה באותם ניתוחים והדבר גורם למתחים רבים ביניהם. ארי עומד להתחתן עם ארוסתו רלי, והאב מפריע לו בדרכו, מבקרו ומנסה לשכנעו להיפרד ממנה, אלא שהסיפור לא מסתיים כלל. שלומית, הבת השנייה של משפחת גבע, היא מורה לערבית וחולמת להיות רקדנית בטן, מוטי (יוסי מרשק) ניפגש איתה ומתאהב בה עמוקות. אך שלומית מאוהבת בזמר שאליו היא עורגת בזמן שיעורי הערבית בבית הספר, כשהיא מקרינה את סרטיו בפני תלמידיה. מנהל בית הספר גוער בה על נטייתה לעסוק בבעיות הכיבוש, ומדווח לה על תלונות ההורים, אך היא מתעלמת.
אחרי התאונה שנגרמה בידי מיכה, אבי המשפחה, רישיונו נשלל ובעזרתה של ליאת (רומי אבולעפיה) המורה לנהיגה, עוזרת למיכה לחזור לנהוג והוא עוזר לה. יחסיהם מתקרבים למצב רומנטי, אך למעשה מיכה לומד מליאת תרגילי יוגה המאפשרים לו לשלוט בעצמו. לאחר התאונה, מקבלת אורה מכתב המודיע לה על פתיחת המירוץ למורים בתה שלומית קוראת אותו ומחליטה לרוץ במקום אמה האצנית. היא נעזרת במוטי לשם כך וזה מעמיק את הקשר ביניהם. לבינתיים, רלי מדברת עם מיכה שלאחר התאונה היה לו קשה לסלוח לה ומשכנעת אותו להסכים לנישואין. בחדרה של אורה מודיעים רלי וארי שהם מתחתנים ומיכה מסכים לנישואין. לאחר מספר חודשים המירוץ מתקיים ושלומית זוכה במקום השני. באותו זמן אורה מתעוררת ולאחר מספר חודשים מתקיימת החתונה שלהם בעוד שרלי בהיריון מתקדם (שבחרה לא לבצע הפלה בגלל מיכה שדיבר איתה על כך בזמן שפגש אותה כשביקר בבית החולים את אורה) נתקפת צירים בדרך לחתונה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| שלמה בראבא | מיכה גבע | אב המשפחה, מנתח פלסטי |
| איתי טיראן | ארי גבע | הבן של מיכה ואורה, מנתח פלסטי |
| עידית טפרסון | אורה גבע | אם המשפחה, נכנסה לתרדמת עקב תאונת דרכים |
| מלי לוי-גרשון | שלומית גבע | אחות של ארי, מורה לערבית |
| יוסי מרשק | מוטי | מאמן ריצה נכה שמתאהב בשלומית |
| רותם זיסמן-כהן | רלי | ארוסתו של ארי, חוקרת פרטית |
| רומי אבולעפיה | ליאת | מורה לנהיגה ויוגה |
| יוסף "ג'ו" סוויד | אחמד | זמר מוזיקה ערבית ששלומית מעריצה |
| אלברט אילוז |  | מנהל בית ספר |
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, סרטים חדשים, 14.8, באתר הארץ, 13 באוגוסט 2014
↑   אורי קליין, ירושלים של הקולנוע הישראלי היא בלוף אחד גדול, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2014
משהו מתוק

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דן תורג'מן
 הופק בידי:  יורם גלובוס
 תסריט:  אופיר בביוף
 עריכה:  מיכל שאלתיאל
 שחקנים ראשיים:  איילת זורר דן תורג'מן אביטל אברג'יל ריימונד אבקסיס רמי דנון אולי שטמברג
 מוזיקה:  אריק רודיך
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  ישראל27 בספטמבר 2004
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה סרט קומדיה
 דף הסרט ב־IMDb
משהו מתוק הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2004 בהפקתו של יורם גלובוס ובבימויו של דן תורג'מן, המשחק גם בתפקיד הראשי לצידה של איילת זורר.
עלילה

אלון (דן תורג'מן) ומאיה (אביטל אברג'יל) מגיעים למושב של מאיה מלונדון, למסיבת החתונה של אחותה מיטל (תמר קינן). סופר בשם יואל סלע (אולי שטמברג), נקלע במקרה למקום לאחר שהמכונית שלו מתקלקלת. ספרו הראשון לא זכה להצלחה, ומאיה מספרת שהספר שיעמם אותה, מבלי לדעת שהוא הכותב. אך סלע מתחיל לכתוב את סיפור הספר החדש, הפעם בכתב ידו. מכוניתו התקלקלה והדבר מאפשר לו לשהות בביתו של בן המושב ועקנין (אלברט אילוז). ועקנין וידידו שיטרית מטפלים בתיקון הרכב. מפגשים רגעיים בין הסופר ומאיה יוצרים קשר, שגורם לו להתאהב בה. במקביל לסיפור המתרחש בין תמר (איילת זורר) ואלון. תמר שבה מפריז, על מנת לעזור לשני הוריה במושב. היא מוותרת על קריירה משלה. ועובדת במאפיה שלהם. המאפיה נקראת "משהו מתוק". מערכת היחסים בין אלון ומאיה מסתבכת בעקבות הקשר שנוצר בינו לבין תמר. במקביל הקשר בין מאיה והסופר מתהדק. אך תמר שוב עומדת להקריב את עצמה לידידה הטוב אזולאי, שאוהב אותה אהבה גדולה ומוכן ללכת עימה לנישואין, עד לתפנית העלילה שבו מבין אלון שהוא לא מוכן לוותר על תמר, ומגיע לחתונתה. מאיה רואה שאחותה תמר אינה שלמה אם נישואיה לאזולאי, ואומרת לה שהיא כבר בזוגיות עם יואל ומבחינתה לא מפריע לה שהיא ואלון יהיו יחד, וכאשר אלון מגיע אל תמר בערב החתונה היא אומרת לאזולאי את האמת על כך שלא מרגישה שהיא יכולה להיות טובה עבורו, והם מחליטים לוותר, ולהיפרד. אלון פוגש את תמר, ולאחר שמתוודים זה אל זו, השניים מחליטים לצאת אל כולם, ולהינשא.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
דן תורג'מן: אלון
איילת זורר: תמר
אביטל אברג'יל: מאיה
ריימונד אבקסיס: רחל, האמא של תמר, מיטל ומאיה
רמי דנון: מאיר, האבא
אולי שטמברג: יואל סלע, הסופר
אלברט אילוז: ועקנין
דוד דנינו: שיטרית
גולן אזולאי: יעקב אזולאי
אברהם סלקטר: הרב מלול
תמר קינן: מיטל
רבקה בכר: סוליקה
בבר יוקו: בבר
רונן יפרח: שלומי
יוסי קאנץ: אביגדור צוף, אבא של אלון
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, משהו מתוק, באתר הארץ, 29 ביולי 2004
↑  אורי קליין, תסמונת רואן אטקינסון, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2004
חגיגה בסנוקר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  בועז דוידזון
 הופק בידי:  שמחה זבולוני בני זבולוני (מפיק בפועל)
 תסריט:  אלי תבור אורי דן (סיפור)
 עריכה:  אלן יעקובוביץ'
 שחקנים ראשיים:  יהודה ברקן זאב רווח  יוסף שילוח טוביה צפיר ניצה שאול אריה אליאס יעקב בנאי
 מוזיקה:  מתי כספי
 צילום:  דוד גורפינקל
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  האחים זבולוני
 הקרנת בכורה:  27 ביוני 1975
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה, בורקס
 תקציב:  1,200,000 ל"י
 הכנסות:  602,000$
 דף הסרט ב־IMDb
 
"סנוקר", ידוע יותר בשם "חגיגה בסנוקר", הוא סרט קומדיה ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 1975 ונמנה עם ז'אנר סרטי הבורקס. הסרט הוא אחד מסרטי הפולחן הישראליים המפורסמים בכל הזמנים, ומכר 607,000 כרטיסים בישראל.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
יהודה בארקן: גבריאל (גברי) לוי / עזריאל לוי
זאב רווח: חנוכה
יוסף שילוח: סלבדור
טוביה צפיר: מושון
ניצה שאול: יונה שמש, בת הרב
יעקב בנאי: הרב יוסף שמש
אריה אליאס: יעקב חלפון
מוסקו אלקלעי: בעל חנות ירקות
טליה שפירא: ריקי המלצרית
דליה פן לרנר: ג'רלדין סלבדור
תקוה עזיז: כרמלה שמש, אשת הרב
נחום שליט: שוטר
אברהם רונאי: יזם נדל"ן
רוז משיחי: בחורה בלובי
ליברמן שמואל: אורח במלון
הפקת וצילום הסרט

מפיק הסרט שמחה זבולוני, עבד בשנות השישים כמפיק סרטים באיראן. משם שאב השראה ליצירת תסריטים לסרטים שיצר בישראל, שאליה חזר ב־1968. לאחר שהפיק את הסרט "צ'רלי וחצי" החל לעבוד על "סנוקר" יחד עם שותפי ההפקה יצחק יוספיאן ומשה סיני. זבולוני זכר סיפור של סרט איראני המספר על שני אחים ממוצא ספרדי המתחלפים ביניהם, ובסיפור הזה השתמש כבסיס לתסריט. כך סיפר זבולוני בריאיון לידיעות אחרונות: "לפני הכל צריך לתקן כאן עוול היסטורי שמרגיז אותי בכל פעם מחדש: בניגוד למה שכתוב במילוני האינטרנט למיניהם, 'סנוקר' לא תורגם ולא הועתק מאף סרט איראני. כל מה שזכרתי היה סיפור על שני תאומים ממוצא ספרדי שמתחלפים בתפקידים שלהם, ותסכים איתי שכמותו יש לא מעט לאורך ההיסטוריה. עם הרעיון הזה הלכתי לתסריטאים אורי דן ואלי תבור, וביקשתי מהם לכתוב את התסריט המתאים".
הסרט צולם במשך חמישה שבועות, ורוב הדיאלוגים בסרט מאולתרים. כך למשל המשפטים הידועים מהסרט "יא וואראדי איזה קציצה", "הוא לא בישל, כבוד הרב", "מי הם עשרת הצדיקים שעוד בחייהם הובטח להם גן עדן" - כולם אולתרו על סט הצילומים על ידי השחקנים. על התסריט סיפר זבולוני: "שבוע לפני שהצילומים היו אמורים להתחיל... התסריט בקושי היה מוכן. לא הייתה לנו ברירה – בועז ואני נכנסנו למרתון של כתיבה. כשהתחילו הצילומים, הייתי מעביר לבועז דף חדש לסט הצילומים בכל יום, ושם הוא והשחקנים כבר היו מאלתרים סביב הטקסט". ויהודה בארקן סיפר: "כשהסתיים יום צילום לא ידענו מה עומד להיות ביום הבא. הרי בדרך כלל יש תסריט ומודיעים לך בהפקה בדיוק מה הולכים לצלם למחרת. כאן זה לא היה אף פעם. היה בסיס – וזהו. כמעט ולא היה מה ללמוד בעל־פה. בכל בוקר באנו דרוכים לגלות מה בועז הכין בלילה, וזה שיגע אותנו אבל גם שמר על טריות שראו בסרט".
על כתיבת המוזיקה לסרט סיפר מתי כספי: "לא הייתי מנוסה בכתיבה לסרטים, אבל איכשהו ידעתי מה אני צריך לסרט הזה. כתבתי מוזיקה שמחה וגם ליין של מוזיקה רומנטית, עצובה". נעימת השיר  ברית עולם, שהושמע לראשונה בסרט ללא מלל, ולאחר מכן יצא כשיר מרגש ומצליח, את כתיבת המילים לשיר כתב היוצר והפזמונאי אהוד מנור. את פתיח הסרט הלחין מתי כספי יחד עם התזמורת באולפן. "ראינו את הצילומים על מסך גדול וממש ניגנו לפי התמונה, לפני שהלחנתי את נעימת הנושא ראיתי תקציר של הסרט, הרגשתי את האווירה ויצא לי דבר נחמד כזה, מתגלגל".
שם הסרט

שמו של הסרט הוא "סנוקר" ולא "חגיגה בסנוקר". מפיק הסרט שמחה זבולוני אמר בראיון שנשאל לשמו של הסרט "כאשר הסרט יצא בווידאו ביתי המפיצים ביקשו לשנות את השם כדי למשוך קהל לספריות הווידאו, וכך זה השתרש". הסרט מותג על העטיפות "סנוקר סרט שכולו חגיגה", ומאז מוכר יותר בשם חגיגה בסנוקר.