stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמרם בלום
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תקצ"ד בהיידושאמשון לאביו ר' יצחק יעקב, שכיהן כאב בית דין בעיר, ולאמו מרים, בתו של הרב עמרם רוזנבוים, ("רבי עמרם חסידא"), שעל שמו הוא קרוי. בצעירותו עברה משפחתו לקרולי. בילדותו למד עם הרב שלמה זלמן אולמן ממאקווא, שהתרשם ממנו לאחר פגישה מזדמנת ביניהם. בהיותו כבן 17 נפטר אביו, ומאז דאג ללימודו רב העיר ר' מאיר פרלס. לאחר כמה שנים, עבר ללמוד בישיבת פרשבורג אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר (הכתב סופר) למשך זמן קצר. כמו כן, למד גם מפי הרב שמעון סופר. בשנת ה'תר"י עבר ללמוד בישיבתו של הרב חיים סופר בימרינג (אנ'), שם למד במשך שנתיים.
לאחר נישואיו התגורר בעיירה אלמושד, וכשנפטר רב הקהילה בשנת ה'תרי"ח התמנה לכהן תחתיו. באלמושד התאלמן מאשתו הראשונה, ונישא בשנית לחיה שרה בת הרב חיים יוסף דב כהנא מקרסנה, נכדו של הרב יהודה כהנא הלר. בשנת ה'תרכ"ד התמנה לרבה של מאד, שם ניהל ישיבה גדולה, שהגיעה בשיאה לכמה מאות תלמידים. בשנת ה'תרמ"א נבחר למלא את מקומו של מהר"ם שיק ברבנות העיר חוסט, וגם בה עמד בראשות ישיבה. לאחר כשנתיים, החליף את משרת הרבנות עם חברו הרב יואל צבי ראטה, שכיהן כרב בעיירה ברט'ו-אויפאלו, כך שהרב ראטה עבר לכהן בחוסט והרב בלום ישב על כיסא הרבנות בברטו-אויפאלו. גם בברטו-אויפאלו ניהל ישיבה גדולה. בתפקיד זה כיהן במשך 25 שנה, עד לפטירתו.
שמו התפרסם ברחבי הונגריה, והוא הפך לאחד מגדולי משיבי התשובות ההלכתיות בדורו, ורבנים מכל קצוי הונגריה פנו אליו בשאלותיהם. בין הרבנים שעימם התכתב נמנים גדולי הרבנים בהונגריה ומחוצה לה, כדוגמת מהר"ם שיק, הכתב סופר, הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט, מחותנו הרב אליעזר זוסמן סופר, הרב יעקב וידנפלד מהורמילוב ועוד.
נפטר בכ"ו באלול ה'תרס"ז (5 בספטמבר 1907) ונקבר למחרת בברטואויפאלו. על קברו הוקם "אוהל".
השקפותיו

היה לוחם חריף בנאולוגים. הוא שלח מכתב תוכחה תקיף לרב שבעירו נבנה בית כנסת בסגנון המזכיר כנסייה, כמנהג הנאולוגים. כמו כן, חתם על כרוז נגד הכנסת לימודי חול לצד לימודי הקודש, נגד הקמת סמינר לרבנים בלבוב ונגד מהדורות מדעיות של ספרי קודש. כמו כן, לחם נגד ביטול המציצה בברית מילה בשנת 1900. פרסם "קול קורא" כנגד הציונות.
משפחתו

אחיו רבי משה כיהן כדיין בדברצן.
מאשתו הראשונה נולד לו בן אחד, ר' יצחק יעקב, שכיהן כרב בסנט מיקלאש וכדיין בברטו-אויפאלו (חתן הרב אליעזר זוסמן סופר מפאקש).
שאר ילדיו נולדו מאשתו השנייה, חיה שרה:
בתו מרים נישאה לתלמידו הרב גרשון שטרן. נפטרה בגיל 28 בחיי אביה.
בתו פרל נישאה לרב יוסף צבי סופר, אב בית דין היידושאמשון (בן רבו הרב חיים סופר). נפטרה בגיל 40, בחיי אביה.
בתו רחל נישאה לר' יוסף חיים פישמן אב"ד טלגד.
בנו יחיאל נפטר בילדותו.
בנו ר' יהודה צבי - אב"ד האנשאוויץ. בעל שו"ת שארית יהודה. חתן הרב ישעיה ארנפלד משוראני. בתו נישאה לרב עקיבא גלזנר.
בנו מרדכי אריה נפטר בילדותו.
בתו, חוה קליין.
בנו רבי בן ציון מילא מקומו בברטו-אויפאלו. נספה בשואה. בתו נישאה לרב שלמה דוד פרנקל, בעל שו"ת באר דוד. בתו של הרב פרנקל נישאה לרב מנשה קליין.
בנו, כתריאל, חתן ר' מנחם גרינוולד אב"ד שופרון.
בנו ר' משה נחום - דיין בגרוסוורדיין. חתן הרב משה חיים ליטש רוזנבוים מקליינוורדיין. נספה בשואה.
בנו, מאיר.
מתלמידיו

הרב גרשון שטרן - רב בלודוש והעיירות הסמוכות לה, בעל "ילקוט הגרשוני".
הרב טוביה אריה גולדברגר - דיין בבד"ץ כוללות החסידים בירושלים.
הרב שאול רוזנברג - אב"ד ראצפערט, בעל "חמדת שאול".
הרב מנחם שיק - אב"ד סיקס.
הרב שמעון סופר - אב"ד סנדרה.
הרב צבי רייכמן - אב"ד נאג'-אידא (אנ').
הרב יהודה לייב גינצברג - אב"ד אורניאש-מג'ש.
הרב מנשה גרינבוים - אב"ד מאטסלקה.
ספריו

בית שערים - שו"ת בארבעה חלקים. החלק הראשון (אורח חיים) נדפס במונקאטש בשנת ה'תרס"ז והשני בשנת ה'תש"א. ספר זה זכה לתפוצה רחבה גם מחוץ להונגריה והקנה לו פרסום רב. מהדורה נוספת יצאה בשנת ה'תשל"ט בידי הרב מנשה קליין, שהוסיף עליו את קונטרס "משנת העמרמי". מהדורה חדשה, הכוללת תשובות רבות מכתבי יד וחידושי סוגיות.
ערבי פסחים - על הגדה של פסח.
לקריאה נוספת

מבוא לתולדות המחבר, שו"ת בית שערים חלק ג, ה'תשס"א.
יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים ה'תשנ"ז, עמ' 423–424.
הערות שוליים

↑  ראו למשל על שער ספרו 'ערבי פסחים'.
1 2 3 4 5 6  עקיבא בן מרדכי ליב פישר, עטרת עקיבא, באתר אוצר החכמה
↑  קונטרס "באר מרים" בהקדמה לספר מכתב סופר, עמ' כד.
↑  במקומות רבים בספר "פלס חיים" של הרב סופר, מזכיר חידושים "מתלמידי הבחור המופלג מו' עמרם קראלער נ"י".
↑  בית שערים יורה דעה תד-תו; שו"ת מהר"ם שיק יורה דעה שכח ושל
↑  שו"ת כתב סופר אואח חיים קב; בית שערים יורה דעה שכה
↑  בית שערים יורה דעה קצג; אורח חיים רטו.
↑  בית שערים יורה דעה רצ; בית שערים חלק ג סימן סט ועוד.
↑  בית שערים אורח חיים שיז
↑  תמונת מצבתו
↑  בית שערים אורח חיים סז
↑  בית שערים אורח חיים סימן שיב
↑  "זכור ימות עולם" בנספחים לחלק א ולחלק ב. וראו בית שערים אורח חיים סימן שיג-שיד
↑  אגרות שפירין מכתב כב
↑  שדי חמד חלק ח, מילואים לקונטרס המציצה
↑  תל תלפיות, אב ה'תרס"ד
↑  ראשי תבות: שו"ת עמרם בן רבי יעקב יצחק ומרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504402605171  GND: 1053384467  ISNI: 0000 0000 4689 9921  LCCN: nr91018807  NTA: 317607731  VIAF: 54003629   WorldCat (עם VIAF): 54003629
על כנפי נשרים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  חייו וזכרונותיו של פרנק ויד
 בימוי:  ג'ון פורד 
 הופק בידי:  צ'ארלס שני
 תסריט:  פרנק פנטון, ויליאם ויסטר היינס
 עריכה:  ג'יין ראגירו 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון ויין מורין אוהרה
 מוזיקה:  ג'ף אלכסנדר 
 צילום:  פול ווגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בפברואר 1957
 משך הקרנה:  84 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 תקציב:  $2,644,000
 הכנסות:  $3,650,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   wingsofeagles
 דף הסרט ב־IMDb
 
על כנפי נשרים (באנגלית: The Wings of Eagles) הוא סרט מלחמה ביוגרפי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ג'ון פורד, עם ג'ון ויין ומורין אוהרה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הביוגרפיה של פרנק "ספיג" ויד (אנ') שהיה טייס וממקימי הכוח האווירי בצי ארצות הברית. הוא המשיך בפעילותו בחיל הים למרות פציעה קשה שגרמה לו לשיתוק חלקי וגם כתב תסריטים ומחזות.
ויד עבד גם עם הבמאי ג'ון פורד שביים לפי תסריטיו ומופיע בסרט הזה בשם ג'ון דודג'. פורד ביים את הסרט כמחווה לידידו ויד שמת עשר שנים לפני כן.
הסרט הופק בעזרת צי ארצות הברית ויש בו קטעים של קרבות אמיתיים.
תקציר העלילה

פרנק "ספיג" ויד (ג'ון ויין) הוא מהטייסים הראשונים בצי ארצות הברית. הוא מטיס ללא רשות מטוס ימי עמו נמצא גם קפטן הזארד (קנת טובי), טייס בצבא ארצות הברית. ויד נאלץ לבסוף לנחות מחוסר דלק לתוך מסיבה לכבוד אדמירל מופאט (אנ') (אדמונד לאו). הוא ננזף אך האדמירל מכיר ברצונו להעצים את הכוח האווירי של הצי למרות מגבלות תקציב של הסנאט. ויד יוזם השתתפות הצי במטס סביב העולם נגד טייסי הצבא. לפני המטס מתחוללת קטטה גדולה בין טייסי הצי והצבא. ויד וחברו לטיסה ג'ון פרייס (אנ')(קן קרטיס) וגם אחרי שטייסי הצי מנצחים.
ויד נשוי למין (מורין אוהרה) אבל תפקידיו מרחיקים אותו מהבית. לאחריו שבנו התינוק מת, נולדות לו שתי בנות. ויד נמצא בוושינגטון ומשפחתו בקליפורניה. הוא מועלה לדרגת לוטננט קומנדר ומפקד טייסת. ויד חוזר לביתו ובנותיו בתחילה לא מזהות אותו. עם הזמן הם מתפייסים אך באחד הלילות קם ויד לשמע בכי של אחת הבנות. הוא נופל במדרגות ושובר חוליה בעמוד השדרה הצוארי.
הוא מועבר לניתוח ושיקום בבית החותים של הצי בסן דייגו ומוצמד אליו חברו הטייס "ג'אגהד" קרסון. ויד לא רוצה שמין תבקר אותו עד שישתקם. הוא עובר שיקום ממושך שבסופו הוא מסוגל ללכת בצליעה כבדה בעזרת קביים. בתקופה זו הוא מחבר מחזה ותסריטים מצליחים ומתקשר לבמאי הסרטים ג'ון דודג' (וורד בונד) שהוא למעשה הבמאי ג'ון פורד. בינתיים הוא מפתח צורת לחימה של נושאות מטוסים קטנות שישמשו כתגבורת של נושאות המטוסים הגדולות במטוסים וציוד לחימה.
הוא חוזר למין בתקווה לבנות שוב את משפחתו אך פורצת מלחמה עם יפן והוא מקבל פיקוד על נושאת מטוסים ומשתתף בקרבות. הם מופצצים על ידי מטוסים יפנים וחברו קרסון נפצע. ויד לא עומד בלחץ ולוקה בהתקף לב שלאחריו הוא נפרד מפקודיו בנושאת המטוסים לקול המנון הצי האמריקאי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון ויין | פרנק "ספיג" ויד | טייס |
| מורין אוהרה | מין ויד |  |
| דן דיילי | "ג'אגהד" קארסון | טייס |
| וורד בונד | ג'ון דודג' | במאי סרטים |
| קנת טובי | קפטן הזארד | טייס בצבא ארצות הברית |
| קן קרטיס | ג'ון פרייס | טייס |
| אדמונד לאו | אדמירל מופאט |  |
פיליפ האמונד

ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם פיליפ האמונד, 2014
פיליפ אנתוני האמונד (באנגלית: Philip Anthony Hammond; נולד ב-4 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי בריטי מהמפלגה השמרנית, אשר כיהן כשר האוצר, שר החוץ ושר ההגנה.
ביוגרפיה

האמונד הוא יליד אפינג שבאסקס ובנו של מהנדס אזרחי.  סיים תואר בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד ועבד בחברה לייצור ציוד רפואי החל מ-1977. ב-1982 נעשה מנהל, וב-1983 עזב לתחום הנדל"ן. עבד כמנהל כמה עסקים בשוק הפרטי וכיועץ בבנק העולמי. הוא סייע לממשלת מלאווי מאז 1995, משרתו האחרונה לפני שפנה לפוליטיקה.
מאז 1989 היה האמונד פעיל במפלגה השמרנית; ב-1994 רץ לפרלמנט בבחירות-משנה למחוז צפון-מזרח ניוהאם, והפסיד בפער עצום. הוא נכנס לבית לבסוף בבחירות הכלליות של 1997, מטעם מחוז ראנימיד ווויברידג' בסארי. כחבר האופוזיציה, שימש כדובר הסיעה לענייני בריאות, ומ-2001 למסחר ותעשייה. ב-2003 קידם אותו מייקל הווארד לתפקיד המקביל לסגן ראש הממשלה בממשלת הצללים של השמרנים. ב-2005 הועבר לתפקיד המקביל לסגן שר האוצר.
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה (2010) והקמת קואליציה בהובלת השמרנים בראשות דייוויד קמרון, מונה האמונד ב-12 במאי 2010 לשר התחבורה ולחבר במועצה המלכותית. ב-14 באוקטובר 2011 החליף את ליאם פוקס המתפטר כשר ההגנה. בתפקידו הוביל תוכנית קיצוצים נרחבת שנועדה לסגור את הגירעון התקציבי במשרד, היה אחראי על ההתערבות במלחמת האזרחים הראשונה בלוב ב-2011 וסיפק 5,000 אנשי צבא לאבטחת לאולימפיאדת לונדון (2012). באותה שנה השווה נישואים חד-מיניים לגילוי עריות והיה אחד מארבעת שרי הקבינט שנמנעו בהצבעה עליהם בנובמבר 2013; הוא התבטא כי הוא "מזועזע" מהמהירות בה הועבר הנושא. ב-15 ביולי 2014 מונה למזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים; האמונד נחשב לאירוסקפטי והצהיר כי הוא תובע רפורמה משמעותית ביחסי בריטניה והאיחוד האירופאי, והיה מצביע בעד פרישה ממנו במשאל עם אם התנאים לא היו משתנים. במהלך כהונתו הצהיר על סירובה של בריטניה להכיר בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה, השתתף בשיחות על תוכנית הגרעין האיראנית. במרץ 2015 חזר והצהיר כי בריטניה תישאר באיחוד האירופאי רק בהינתן שינויים משמעותיים.
בשנים 2019-2016 כיהן כשר אוצר בממשלה של תרזה מיי. בספטמבר 2019 הצביע נגד החלטה לקידום הברקזיט של ממשלת בוריס ג'ונסון. בתגובה הושעה מחברות במפלגה. בבחירות ב-2019 לא התמודד.
בספטמבר 2019 הוביל האמונד קבוצת מחוקקים שמרנים שהצביעו נגד ראש הממשלה ממפלגתם, בוריס ג'ונסון, וגרמו להפסדו בניסיונו להוציא את בריטניה מן האיחוד האירופי גם ללא הסכם. כתוצאה מכך הרחיקה המפלגה את האמונד ושאר המחוקקים שהצביעו נגד עמדת ג'ונסון מייצוגה בפרלמנט, והם הפכו לחברי פרלמנט עצמאיים. האמונד הודיע שלא יתמודד בבחירות שנקבעו לדצמבר 2019.
האמונד נשוי לסוזן קרוליין ויליאמס-ווקר מאז 1991 ואב לשתי בנות ובן.
הערות שוליים

↑  Anahita Hossein-Pour, https://www.politicshome.com/news/uk/political-parties/conservative-party/news/106279/twenty-one-tory-rebels-loseTwenty-one Tory rebels lose party whip after backing bid to block no-deal Brexit, politicshome, ‏4 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  General election 2019: Philip Hammond to stand down as MP, BBC, ‏5 בנובמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604132205606  GND: 1249373263  MusicBrainz: e5e1188f-24c0-430b-b365-ae5006c5f696  UKPARL: pkigvNdY  VIAF: 2980149844948702960003   WorldCat (עם VIAF): 2980149844948702960003
פולין הנסון

פולין לי הנסון (באנגלית: Pauline Lee Hanson; שם נעורים: סקומב; לשעבר זגורסקי; נולדה ב-27 במאי 1954) היא פוליטיקאית אוסטרלית, מייסדת ומנהיגת מפלגת הימין האוסטרלית "אומה אחת" (PHON). ב-2016 נבחרה לסנאט בפרלמנט של אוסטרליה מטעם קווינסלנד. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה חברה בבית הנבחרים מטעם פרוורי בריזבן.
הנסון ידועה בהתנגדות תקיפה להגירה אסלאמית לאוסטרליה, ואף טענה שמערך הכשרות האסלאמי "חלאל" באוסטרליה מממן טרור. ב-17 באוגוסט 2017 הגיעה לדיון בפרלמנט שיזמה על מנת לאסור את לבוש הבורקה, כשהיא לבושה בבורקה המכסה אותה מכף רגל ועד ראש.
הערות שוליים

↑  ניסן צור, מנהיגת הימין הקיצוני חבשה בורקה, באתר ערוץ 7, ‏17 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548301805606  AWR: AWE4125b  ISNI: 0000 0000 6772 3589  LCCN: n98054473  NLA: 35584368  SNAC: w61z4cfp  Trove: 540409  VIAF: 92816054   WorldCat (עם VIAF): 92816054 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פדרו דה אשקובר

| --- | --- |
 לידה:  1465? פורטו, פורטוגל 
 פטירה:  המאה ה־16 אבורה, פורטוגל 
 מוקד פעילות:  ממלכת פורטוגל 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 
פֶדְרוּ דה אֶשְקוּבָּר (בפורטוגזית: Pedro de Escobar;‏ סביבות 1465 – לאחר 1535), הידוע גם בשם פדרו דו פורטו, היה מלחין פורטוגזי מתקופת הרנסאנס, שעיקר פעילותו היה בספרד. הוא היה אחד המלחינים הראשונים והמיומנים ביותר בכתיבה פוליפונית בחצי האי האיברי, שיצירותיהם שרדו עד ימינו.
ביוגרפיה

דה אשקובר נולד בפורטו, ממלכת פורטוגל, אבל דבר אינו ידוע על חייו עד שהחל לעבוד בשירות איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה בשנת 1489. שם משפחתו קסטיליאני במקורו, ואפשר שנולד למהגרים קסטיליאנים או לצאצאיהם, שהתיישבו בפורטו, אבל בני קסטיליה ראו בו פורטוגזי.
דה אשקובר היה זמר בקאפלה הקתולית של המלכה במשך עשר שנים, וברור שעבד גם כמלחין בתקופה זו; נוסף לכך היה החבר היחיד בקאפלת המלכה שהוזכר ברשומות הקאפלה כפורטוגזי. בשנת 1499 חזר לפורטוגל מולדתו, אבל בשנת 1507 קיבל הצעת עבודה, שלה נענה בחיוב, כמאסטרו דה קאפילה בקתדרלה בסביליה.
בתקופת כהונתו בקתדרלה היה ממונה על נערי המקהלה, משרה שכללה השגחה על מגוריהם וארוחותיהם של הנערים נוסף ללימודי הזמרה; הוא התלונן על שכרו הנמוך, ובסופו של דבר התפטר. בשנת 1521 עבד בפורטוגל, כמסטרה דה קאפלה אצל הנסיך דום אלפונסו, הנסיך-קרדינל של פורטוגל, בנו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל. קריירה זו הסתיימה, ככל הנראה, בכי רע, כיוון שהאזכור האחרון לחייו שם היא רשומה במסמך משנת 1535, לפיו הידרדר לאלכוהוליזם וחי בדלות מחפירה. הוא מת באבורה.
מוזיקה והשפעה

שתי מיסות של אשקובר שרדו בשלמותן, אחת מהן רקוויאם (מיסה פרו דפונקטיס - מיסה למתים), המוקדמת ביותר מאת מלחין מחצי האי האיברי. במכלול יצירתו המוכר גם מגניפיקט, 7 מוטטים (בהם "סטבאט מאטר" אחד), 4 אנטיפונים, 8 שירי קודש ו-18 וילאנצ'יקוס, אבל סביר מאוד להניח, שבשלל היצירות האנונימיות שבכתבי היד הפורטוגזיים והספרדיים קיימות לא מעט יצירות נסתרות משלו. המוזיקה שלו הייתה פופולרית, כפי שאפשר ללמוד מהופעתם של העתקים במקומות רחוקים; לדוגמה, כותבים ילידים העתיקו שניים מכתבי היד שלו בגואטמלה. המוטט שלו Clamabat autem mulier Cananea נהנה במיוחד משבחי בני תקופתו, ושימש מקור ליצירות אינסטרומנטליות מאת מלחינים מאוחרים יותר.
לקריאה נוספת

NewGrove1980, Escobar, Pedro de, Robert Stevenson, vi 243-244
"Escobar, Pedro de", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed January 14, 2005), grovemusic.com (subscription access).
Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
הערות שוליים

↑  רוברט סטיבנסון, "פדרו דה אשקובר" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  סטיבנסון, גרוב
↑  סטיבנסון, גרוב
↑  סטיבנסון, גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296030405171  PLWABN: 9810648455505606  BNE: XX1043453  BnF: cb13944024x (data)  GND: 129018201  ISNI: 0000 0000 7140 0299  LCCN: nr90013233  LNB: 000039125  MusicBrainz: bfc38768-a11d-4e77-a00b-19c98f125f74  NKC: pna2006362663  SUDOC: 138525072  VIAF: 79169689   WorldCat (עם VIAF): 79169689
פולט גודארד

| --- | --- |
גודארד מתוך הסרט "Second Chorus" ‏(1940)
גודארד מתוך הסרט "Second Chorus" ‏(1940)
 לידה:  3 ביוני 1910 קווינס, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  23 באפריל 1990 (בגיל 79) טיצ'ינו, שווייץ
 מקום קבורה:  טיצ'ינו 
 שם לידה:  Marion Goddard Levy 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1929–1972 (כ־43 שנים)
 בן או בת זוג:  צ'ארלי צ'פלין (1936–1942)  ברג'ס מרדית' (1944–1949)  אריך מריה רמרק (1958–1970) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פולט גודארד (באנגלית: Paulette Goddard; ‏3 ביוני 1910 – 23 באפריל 1990) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, אשר בתחילת הקריירה שלה הייתה דוגמנית אופנה לילדים, והכוכבת המרכזית במספר הפקות של אולפני סרטי פרמאונט לברודוויי בשנות ה-40, כגון "נערות זיגפלד". היא נישאה למספר גברים ידועים, הכוללים את: צ'ארלי צ'פלין, ברג'ס מרדית' ואריך מריה רמרק, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1943 על הופעתה בסרט "כה בגאווה נריע".
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות

גודארד נולדה בשם מריון פולין לוי, בקווינס שבלונג איילנד. היא בתם היחידה של: ג'וזף ראסל לוי, יהודי, ואלטה מאי גודארד, אפיסקופאלית הוריה התגרשו בילדותה, והיא גודלה על ידי אימה. הקשר עם אביה נותק בתחילה, אך חודש בשנות ה-30 המאוחרות. בתחילה המערכת היחסים ביניהם הייתה לבבית, הם הלכו יחד להקרנות בכורה של סרטים, עד שהוא תבע אותה על כך שנאמר במגזין שהוא נטש אותה בילדותה. הם מעולם לא התפייסו, ובמותו, הוא השאיר לה בצוואתו דולר אחד בלבד. יחסיה עם אמה היו טובים מאוד, ואחיו של סבה, צ'ארלס גודארד, עזר לה בתחילת הקריירה שלה.
קריירה

הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה בהצגה הסאטירית של פלורנץ זיגפלד "No Foolin" בשנת 1926. שנה לאחר מכן היא שינתה את שם משפחתה, לשם גודארד, כשם משפחתה של אמה, ונישאה לטייקון אדגר ג'יימס שבמקצועו היה איש עסקים. היא עברה לצפון קרולינה כדי להיחשף לחברה הגבוהה של דרום ארצות הברית, אך התגרשה ממנו בשנת 1930, וקבלה ממנו סכום גדול מהסכם הגירושין.
לאחר שחתמה על חוזה עם אולפני האל רוץ' היא הגיעה עם אמה להוליווד, והחלה להופיע בקטעים קצרים במספר סרטים, שם בין היתר הופיעה עם לורל והארדי. היא הצטרפה לחברת ההפקה של סמואל גולדווין (מאוחר יותר מבעלי חברת מטרו גולדווין מאייר) והצטרפה ל"נערות גולדווין" שכללו כוכבות-לעתיד-לבוא כבטי גרייבל, לוסיל בול ואחרות שהשתתפו כשחקניות ורקדניות במופעים קולנועיים מוזיקליים בכיכובו של אדי קנטור.
ב-1932 פגשה את צ'ארלי צ'פלין והחלה תקופה בת שמונה שנים של שיתוף פעולה מקצועי ואישי בין השניים. היא השתתפה בסרטו "זמנים מודרניים" מ-1936, והפכה לכוכבת. למרות שב-1940 בבכורת "הדיקטטור הגדול", בו כיכבה לצידו של צ'אפלין, הציג צ'אפלין את גודארד כאשתו, לא ברור האם היא אכן הייתה אשתו בפועל כיוון שצ'אפלין מסר בנדון גרסאות שונות. סמוך לאחר מכן השניים נפרדו. במהלך 1936 הכירה את ג'ורג' גרשווין וקיימה עמו מערכת יחסים של מספר חודשים.
בין סרטיה הבולטים בשנות ה-30 וה-40 היו " The Young in Heart" ‏ (1938) לצד דאגלס פיירבנקס וג'נט גיינור, "Drama school" ("בית ספר לדרמה"; 1938), "The Women" ("הנשים"; 1939) בבימויו של ג'ורג' קיוקור לצד ג'ואן קרופורד ונורמה שירר, "The Cat and the Canary" ("החתול והכנרית") עם בוב הופ, "Second Chorus" ("המקהלה השנייה") יחד עם פרד אסטר בו פגשה את בעלה הבא, ברג'ס מרדית'. ב-1944 הייתה מועמדת לפרס אוסקר היחיד שלה לתפקיד משנה בסרט "כה בגאווה נריע" בבימויו של מרק סנדריץ', סרטה המצליח ביותר היה "Kitty" ‏ (1945). ב-1946 שיחקה בסרט "The Diary of a Chambermaid" ("יומנה של חדרנית") לצד ברג'ס מרדית'.
בשנים שלאחר מכן הופיעה במספר תפקידים קטנים.
במהלך הפקת "חלף עם הרוח" הייתה מועמדת לתפקידה של סקרלט או'הרה, אך לא נבחרה (במקומה נבחרה לגילום התפקיד ויוויאן לי). נטען שהיא אבדה את התפקיד לא בשל כישרון המשחק אלא בשל המצב הלא ברור של נישואיה לצ'אפלין, בתקופה בה חל בהוליווד קוד מוסרי מחמיר.
חייה האישיים

גודארד הייתה נשואה לצ'ארלי צ'פלין בין השנים 1936–1942, ולאחר מכן לשחקן ברג'ס מרדית' בין השנים 1944–1949. במהלך נישואיהם היא עברה הפלה טבעית, ולא היו לה ממנו ילדים. ב-1958 נישאה לסופר הגרמני, אריך מריה רמרק, והם נשארו ביחד עד למותו בשנת 1970.
גודארד קיבלה טיפול, די יעיל, למחלת סרטן השד ממנה סבלה, אם כי הניתוח שעברה היה מורכב והוסרו ממנה מספר צלעות. מאוחר יותר עברה לגור בעיירה בשווייץ, שם נפטרה מאמפיזמה כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-80. נקברה בבית הקברות 'רונקו' לצד אריך מריה רמרק ואמה.
בצוואתה היא העניקה 20 מיליון דולר לאוניברסיטת ניו יורק, כהוקרה על ידידותה עם הפוליטיקאי והנשיא הקודם של אוניברסיטת ניו יורק, ג'ון ברדמס. אולם גודארד שבמעון המגורים של תלמידי השנה הראשונה באוניברסיטה, נקרא על שמה.
הערות שוליים

↑  "The Religious Affiliation of Actress Paulette Goddard" באתר Adherents.com‏ (2005)
↑  הנשים של צ'אפלין (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274314205171  PLWABN: 9810701261405606  BIBSYS: 98006406  BNE: XX1306538  BnF: cb13948666g (data)  GND: 119334585  ISNI: 0000 0001 2145 2397  LCCN: n82153280  MusicBrainz: 2ee41ca6-4a5f-4dfc-8ca9-3cb25f4d005b  NKC: pna2004259305  NLA: 35218594  NTA: 071813861  SNAC: w6n028v0  SUDOC: 034297529  Trove: 870020  VIAF: 100242937   WorldCat (עם VIAF): 100242937 
גודארד מתוך הקדימון לסרט "Dramatic School"‏ משנת 1938
גודארד, פרד אסטר וברג'ס מרדית' בסרט "המקהלה השנייה"
פולחן רומי

הפולחן הרומי (בלטינית: Ritus Romanus) הוא שם כללי לאופן עריכת הליטורגיה, מתן הסקרמנטים והכשרת הנזירים ואנשי והכמורה של הכנסייה הרומית הקתולית, הידוע גם בשם "נוסח רומא" וכן "נוסח הוותיקן". הפולחן הרומי הוא נוסח הפולחן הנוצרי הנפוץ ביותר בעולם, והוא מתקיים בעיקר במדינות המערב. פולחן זה, בדומה לפולחן הביזנטי, מתמקד בתפילה ליטורגית, מתן סקרמנטים, ברכות, הטפה והכשרת סקרמנטלים נוצרים.
היסטוריה

הפולחן הרומי התפתח ברומא שבאיטליה, מתוך הפולחן הלטיני. בעבר התקיימו במערב אירופה נוסחים שונים של הפולחן הנוצרי, בהם "הפולחן הקלטי" ו"הפולחן האפריקאי". אולם על כולם התעלה בסופו של דבר הפולחן בנוסח רומא,עוד בימי הביניים המוקדמים. אומנם בעוד שהמערב ריכז סביבו פולחן אחיד, במזרח אירופה המשיך הפולחן בנוסח ביזנט, אנטיוכיה ואלכסנדריה להתקיים עד ימנו לצידו של הפולחן הרומי. עם כן ראשיתו של הפולחן הרומי במסגרתו הידוע לנו החלה במאה ה-16 בוועידת טרנטו בהנהגתו של האפיפיור פיוס החמישי, והסתיימה בוועידת הוותיקן השנייה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ועידת טרנטו חתמה למעשה את חשיבות הנוהג הרומי שהתפתח בתוך הכנסייה הנוצרית בהן קביעה של מעמד שבעת הסקרמנטים בכנסייה, פולחן האיקונין, תפילה לקדושים ושרידיהם לצד חשיבותם של "גורמים המתחווים", היינו, הכמורה והנזורה הנוצרית. כל קביעות אלו היו חלק מתופעה רחבה יותר שנודע מאוחר יותר בשם כ-"קונטרה-רפורמציה", דהיינו תגובה או התנגדות לרפורמציה הפרוטסטניות, במאה ה-16. אולם יש לא מעט חוקרים הרואים בקונטרה-רפורמציה כ-רפורמה קתולית הרבה יותר מקונטרה-לרפורמציה הפרוטסטנטית.  עם כן במהלך השנים נכנסו שינויים ותוספות נוספות לפולחן הנוצרי מאז ועידת טרנטו, כך למשל, שינוי שפת ספרי התפילה הנוצריים מלטינית לשפות עממיות. בעבר כאשר האוכלוסייה הייתה בעיקר אנאלפביתית ואינה ידעה לקרוא. נעזר הציבור בקריאתו של הדרשן בכנסייה אשר יקרא ויפרש את כתבי הקדוש. אולם החל מהמאה ה-14 עם עליית שיעור האוריינות בקרב ההדיוטות הנוצריות. חל צורך לתרגם ספרי תפילה קתולים אשר נכתבו בלטינית לשפות מקומיות. נוסף על כך בוועידת טרנטו נקבעה החשיבות 
מצד האפיפיור והנהגה האפיסקופלית למנות בישוף או כומר על פי רצונם של ההדיוטות המקומיות כדי שהבישוף או הכומר, יהיה תמיד נוכח בכנסייה שלו, ויבוא מתוך הקהילה המקומית, ולא יהיה זר בה לחלוטין.
השינוי האחרון הנערך בפולחן הרומי בזמן ועידת הוותיקן השנייה בשנות השישים של המאה ה-20, בידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. במהלך הוועידה נקבע שלבים חדשים לעריכת טקס סעודת האדון היא המיסה הקתולית. בעוד שבעבר במהלך הטקס נהג הכומר להפנות את גבו אל המאמינים בזמן בציעת הלחם הקדוש. ואת נסך היין לא העניק לידי הדיוטות, שמא דמו של ישו המתגלם ביין יישפך על האדמה (ראה: טרנסובסטנציאציה). עתה יבצע הכומר את הלחם הקדוש אל מול קהל המאמינים ויתן לקהילה לנטול חלק מהיין הקדוש בטקס. כמו כן הדגיש האפיפיור את חשיבות הכנסתם המינמלית של מנהגים מקומיים לתוך הפולחן הנוצרי. וכן הוקיע משורשי הפולחן בכנסייה הנוצרית שרידים אנטישמיים.