stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביילה פאנק

| --- | --- |

ביילה פאנק מאורגן בפאבלות של העיר ריו דה ז'ניירו
 מקורות סגנוניים:  מיאמי בס, אלקטרו, מוזיקת היפ הופ, מוזיקת פריסטייל
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-1980, ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 כלים:  מכונת תופים, טרנטייבל, דוגם צלילים, סינתיסייזר, ראפינג
 תת-סוגות
 פרובידאו, פאנק מלודי, פאנק אוסטנטקאו
ביילה פאנק (Baile funk) או בשמו הנפוץ פאנקי קריוקה (Funky carioca) הוא סגנון מוזיקה וריקוד במוזיקה הפופולרית בברזיל שנוצר בפאבלות של העיר ריו דה ז'ניירו במהלך שנות התשעים. הז'אנר נוצר משילוב של דירטי סאות', מאימי באס, פאנק, דיסקו, היפ-הופ סמבה, מקצבים אפרו-ברזילאים שונים ומוזיקה אלקטרונית. שמו הנפוץ ביותר של הסגנון הוא פאנקי קריוקה (funky carioca) והוא נקרא כך משום שהוא נוצר על  ידי תושבי ריו דה ז'ניירו שמכונים בתרבות הברזילאית "קריוקה".
המקור

הביילה פאנק התפתח מהפאנק שהיה פופולרי מאוד בשנות השבעים בשכונות העוני של ריו ושינה את אורח החיים המוזיקלי בעיר עם הופעת אמנים כמו בנדה בלאק ריו (banda bleck rio) וטים מיה (tim mia).
במהלך שונות השמונים ותחילת שנות התשעים חדר ההיפ-הופ האמריקאי ויצר הזדהות בקרב עניי ריו, לאחר נפילתו של המשטר הצבאי ושיפור בכלכלת ברזיל, אנשים יכלו להצטייד במכשירי הקלטה ועמדות תקלוט וזמרים החלו לאלתר בפרי סטייל על הביטים של מוזיקת הפאנק וההיפ-הופ והוסיפו אליהם מקצבים של סמבה ומוזיקה אפרו-ברזילאית.
במהלך הזמן האלמנטים של הפאנק והדיסקו כמו כלי הנשיפה נזנחו לטובת המקצב הבסיסי שעליו אולתרו מילים ושירים פשוטים על אותם ביטים קבועים, ולבסוף הוספה שירה של ממש שהועצמה על ידי מוזיקה אלקטרונית ותקלוט במטרה ליצור מהירות רבה יותר ואפקטים, וליצור רמקסים שונים, למרות הריחוק הרב מהמקור השם עדיין נשאר.
במהלך שנות התשעים הסגנון התפתח והתגבש ועסק במחאה ובחיפושים אמנותיים חדשים, לצד שירים בעלי אופי וולגרי מאוד שמדברים על מיניות בצורה ישירה וגסה. מלבד אלה, המוזיקה עוסקת לרוב בנושאים אקטואליים בפאבלות כמו עוני, מוות, חיי פשע, כלי נשק, סמים וזונות והליריקה של השירים מתייחסים לנושאים אלה בצורה ישירה ומתריסה.
בשל המקצב הרקיד הביילה פאנק אימץ סגנון ריקוד מיני ופרובקיטבי: הנשים רוקדות  במעין שילוב של ריקוד על עמוד שנפוץ במעודני חשפנות, יחד עם יסודות התנועה של ריקוד הסמבה, הבנים גם הם רוקדים באופן פרובקטיבי ונראה כשילוב בין היפ הופ, ברייקדאנס וסמבה.
גם מבחינת האופנה וסגנון הלבוש ישנה השפעה ישירה של ההיפ-הופ האמריקאי ואלה ואימצו את האופנה הזו שמאפיינת בכובעים, לבוש הרחב, בגדי ספורט, הגרפיטי ריקודי הברייק דאנס, עיצוב שיער תכשיטי הזהב ועוד, ואמנים אימצו לעצמם את המראה ואת וההתנהגות הגאנגסטרית.
הפריצה וההצלחה

השפה התרבותית האלימה והמתריסה, יחד עם המוזיקה האקסטטית והרקידה גרמה לפאנקי קירוקה להביא מהפכה מוזיקלית של ממש והסגנון זכה לפופולריות עצומה בקרב המעמדות הנמוכים וגם מחוצה להם.
במהלך שנות האלפיים הפאנק קריוקה הלך והתפרסם ופרץ לתודעה ברחבי ברזיל כולה יחד עם אמנים כמו טאטאי קאברה באקו (Tati Quebra Barraco) אמ סי קרטה (mc carta) ועוד רבים אחרים. ב-2005- פרץ הפאנק לתודעה העולמית בזכות הסרט "יחידה עלית " שבו שיר הנושא rap das armas  (ראפ של כלי נשק) זכה להצלחה מסחררת בעולם כולו, תעשיית המוזיקה גלגלה מאז למעלה שני מיליארד ריאל.
כיום המקצב הרקיד והקליט מושאל על ידי סגנונות אחרים- הזמרת M.I.A משתמשת הרבה בקצב ובאלמנטים של הפאנקי קריוקה לשירה במיוחד באלבום Arular מה שתרם לחשיפתו. למסיבות הפאנק בפאבלות יצא שם של מסיבות פרועות וחושניות והם זוכים היום להתעניינות רבה על ידי תיירים שמגעים לריו, וכיום יש הסעות מאורגנות למסיבות פאנקי בפאבלות ברחבי העיר.
מחלוקות

לצד ההצלחה הרבה, הפנאקי קריוקה נותר שנוי במחלוקת והוא מעורר רגשות חזקים, במיוחד על ידי המעמדות הגבוהים יותר שבעיניהם הוא נחשב לוולגרי ואלים מאוד ובעל תכנים שוביניסטים ולא מוסריים. חלק מזהים את הסגנון המוזיקלי הזה עם כנופיות הפשע השנואות על ידי מרבית האוכלוסייה.
במרחבים ציבוריים רבים אוסרים לעיתים על השמעת פאנקי בגלל התכנים האלימים והבעייתיים הכוללים תיאורים מפורשים וניבולי פה רבים. בעבר הסגנון היה מחתרתי וחתרני מאוד אך בשנים האחרונות הוא עובר תהליך של מסחור ויציאה אל המיינסטרים.
אברהם עופר

אברהם עופר (28 בינואר 1922 – 3 בינואר 1977) היה חבר הכנסת ושר מטעם סיעת המערך. הוא התאבד לאחר שהועלו נגדו חשדות לשחיתות.
ביוגרפיה

נולד בשם אברהם הירש לשלמה ולמרים לבית וידרמן בחורוסטקוב (אז בפולין), ועלה לארץ ישראל בשנת 1933. למד בבית הספר התיכון בבית הכרם ובאוניברסיטה העברית. בשנת 1937 הצטרף להגנה ושירת בחיל הנוטרים. במלחמת העצמאות שירת בחיל הים בדרגת סגן קברניט. שימש ראש מחלקת כוח האדם במטה החיל.
במסגרת פעילותו הציבורית היה עופר פעיל בתנועת הנוער המחנות העולים. הוא עבר הכשרה בגבעת עדה, ושם הכיר את אשר ידלין. עופר וידלין נותרו חברים מאז ועד מותו. עופר נמנה עם מייסדי קיבוץ חמדיה ב־1942. בקיבוץ הכיר עופר את שושנה והשניים נישאו באותה שנה. ב־1944 היה בין מקימי המשמרת הצעירה של מפא"י. כמו כן היה ממקימי הכפר הירוק ומנהלו הראשון.
ב־1952 נבחר למזכיר מפא"י במחוז תל אביב. ב־1958 הצטרף למשרד החקלאות. עבד במרכז תנובה והקים את מועצת הלול. היה סגן מנהל כללי לענייני כלכלה. ב־1964 השתתף כחבר במשלחת שניהלה את המשא־ומתן עם השוק האירופי המשותף. בסוף 1964 נתמנה למנהל כללי של "חברת אשדוד". בשנת 1965 נבחר למועצת עיריית תל אביב, וכיהן בתפקיד סגן ראש העיר בשנים 1965–1967. ב־1967 נתמנה כמנהל הכללי של שיכון עובדים.
ב־1969 נבחר לכנסת השביעית מטעם המערך. כחבר הכנסת פעל לשינוי שיטת חלוקת עודפי הקולות בבחירות לכנסת, שאותו יזם עם יוחנן בדר מגח"ל. החוק המיטיב עם המפלגות הגדולות, שנקרא חוק בדר-עופר על שם יוזמיו, הוא בעצם תיקון מס׳ 5 לחוק הבחירות לכנסת [נוסח משולב], ה׳תשכ״ט–1969, אשר התקבל בכנסת ב־4 באפריל 1973 והופעל לראשונה בבחירות לכנסת השמינית.
ב־3 ביוני 1974 נתמנה לשר השיכון בממשלת רבין הראשונה, לאחר ששימש תקופה קצרה יו"ר מועצת המנהלים של חברת עמידר. תקופתו במשרד השיכון התאפיינה בתנופת בנייה גדולה, שעיקרה היה בניית יותר ממאה אלף דירות לזוגות צעירים ולחסרי דיור והקמת שכונות חדשות ברחבי הארץ.
בשנת 1976, עת כיהן עופר כשר השיכון בממשלתו של רבין, הועלו נגדו חשדות שהיה שותף למעשי שחיתות בחברת שיכון עובדים. פנייתו ליועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק, שיורה על הפסקת החקירה בעניינו, נענתה בשלילה. ב־3 בינואר 1977 נמצאה גופתו במכוניתו, לאחר שהתאבד בירייה. הוא הותיר אחריו מכתב ובו כתב: "זה שבועות וחדשים שמענים אותי[,] שופכים את דמי[,] מעל[י]לים עלי עלילות ומתעללים בי[...] אין לי ספק שהאמת תצא לאור ויתברר שלא מעלתי ולא גנבתי ושהכל הן השמצות ועלילות שוא, אך אין לי כח לשאת זאת יותר ואינני רואה גם טעם בהמשך, גם כאשר צדקתי תצא לאור. הכל נקרע בקרבי, חידה אחת בעיני: בימי חיי רק עזרתי ככל שיכולתי ולא עשיתי עוול לאדם, מדוע כה רדפו אותי כל הזמן? עשיתי משהו בחיי, עמלתי, יצרתי, חיי לא היו לגמרי לריק [...]". עופר הותיר אחריו את רעייתו שושנה ושלושה בנים ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
לאחר מותו

לאחר התאבדותו נגנז התיק שנפתח כנגדו, והחשדות מעולם לא הוכחו בבית המשפט. הפרשה שימשה השראה לספר "האיש שבקיר" משנת 1981, מאת אריה קרישק. התאבדותו של עופר הביאה להרגשה ציבורית של קבס ומיאוס מן השחיתות השלטונית. הגם שההתאבדות נתפסה כטרגדיה אישית והזעם הציבורי לא הופנה כלפי עופר, שנחשב קורבן, הצטרפה פרשה זו לפרשת ידלין ולפרשת חשבון הדולרים של לאה רבין. אירועים אלו גרמו לתחושה בציבור ששלטונה של מפלגת העבודה מושחת, ויש להחליפו. לאחר 29 השנים שחלפו מקום מדינת ישראל, עד לבחירות ב־1977, שלטה המפלגה ללא עוררין. בבחירות אלו, בתקדים שתויג "המהפך", ניצח לראשונה הליכוד בראשותו של מנחם בגין.
על שמו של עופר נקראו רחובות באשקלון, בדימונה, בצפת ובאשדוד. שמה של שכונת תל כביר בתל אביב שונה ל"נווה עופר" ב־1983. גם שכונת יד אברהם בלוד וגשר בחיפה נקראו על שמו.
בדצמבר 2015 העלה בנו דן לאוויר את אתר האינטרנט "אברהם עופר – בעיני הבן", ובו מסכת שבעיניו מטהרת את שמו. לאחר זמן מה, שונה שם האתר ל"אברהם עופר | הסיפור האמיתי".
סרטו התיעודי של אבי מאור מרזוק "קלון" (2021) מתייחס לפרשת עופר.
גלריה

אברהם ושושנה עופר ביום חתונתם, 1942
לובה אליאב ואברהם עופר כקצינים מיועדים לחיל הים, 1949
אברהם עופר משקיף על בסיס אילת של חיל הים, 1950
כתובת הקדשה בכניסה לשכונת נווה עופר בתל אביב
הערות שוליים

↑  אברהם עופר | הסיפור האמיתי
↑  עוזי ברעם, ‏פעם הייתה בושה - היום מנהיגינו מתגאים בשחיתות שלהם, עוזי ברעם, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298864505171  ISNI: 0000 0000 6816 1979  VIAF: 97557952   WorldCat (עם VIAF): 97557952
Pyrosequencing

תרשים המדגים איך פירוסיקוונסינג עובד
פירוסיקוונסינג (Pyrosequencing) היא שיטה לריצוף DNA המבוססת על זיהוי פירופוספטים שמשתחררים בעת פולימרציית DNA, ומכאן שמה. הפירופוספטים שמשתחררים מזוהים באמצעות תגובת שרשרת שהם מחוללים, שגורמת לפליטת אור. זוהי שיטה בה הריצוף מתבצע על ידי סינתזה, שבמהלכה נבנה גדיל משלים על גבי רצף גדיל המקור.
השיטה פותחה על ידי מוסטפא רונגי ופל ניירן במכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם בשנת 1996.
באמצעות השיטה ניתן לקבוע מהו רצף ה־DNA של גדיל המקור באמצעות אור שמשתחרר כאשר הנוקלאוטיד המשלים הבא מתווסף לגדיל המשלים ההולך ונבנה על גבי גדיל המקור. הקביעה מתאפשרת תודות לעובדה שבכל פעם מוסיפים לתמיסה רק אחד מארבעת הנוקלאוטידים – A,‏ C,‏ G ו-T, ולכן בכל פעם רק אחת מארבע ה"אותיות" הללו יכולה להתווסף לגדיל המשלים ההולך ונבנה. עוצמת האור מלמדת אם האות התווספה לגדיל פעם אחת או מספר פעמים (מופעים רצופים של אותו נוקלאוטיד). לפני שמוסיפים לתמיסה את הנוקלאוטיד הבא, מפרקים את המולקולות של הנוקלאוטיד הקודם שלא התווספו לגדיל, כדי שבכל פעם יתווספו לגדיל רק מולקולות של נוקלאוטיד מסוג אחד. תהליך זה מתבצע שוב ושוב עם כל אחת מארבע האותיות עד שנקבע רצף ה־DNA של גדיל המקור.
פרוצדורה

במהלך "ריצוף על ידי סינתזה" נוטלים גדיל בודד של ה־DNA שמעוניינים לרצף ומרכיבים את הגדיל המשלים שלו על ידי אנזימים. שיטת ה-pyrosequencing מבוססת על זיהוי הפעילות של DNA פולימראז (אנזים המסנתז DNA), באמצעות אנזים כימולומינסטי (אנזים המקיים תגובה בה נוצר אור בלי חום). בעיקרו של דבר, השיטה מאפשרת לרצף גדיל בודד של DNA על ידי הרכבת הגדיל המשלים שלו לאורכו, זוג בסיסים אחד בכל פעם, וזיהוי הבסיס שנוסף בפועל בכל צעד. גדיל ה־DNA המשמש כתבנית נשאר במקומו, ותמיסות של הנוקלאוטידים A,‏ C,‏ T ו-G מוספות ומוסרות מהתגובה עמו בזו אחר זו. אור נוצר רק כאשר תמיסת הנוקלאוטיד משלימה את הבסיס הפנוי הבא על גבי הגדיל המשמש כתבנית. סדרת התמיסות שיוצרות אות כימולומינסטי מאפשרת לקבוע את הרצף של הגדיל המשמש כתבנית.
גדיל ה־DNA הבודד המשמש כתבנית מוכלא לתוך פריימר ריצוף ומודגר עם האנזימים DNA פולימראז, ATP סולפורילאז, לוציפראז ואפיראז ועם הסובסטרטים אדנוזין 5' פוספוסולפט (APS) ולוציפרין.
הוספה של אחד מארבעת הטריפוספטים הדיאוקסינוקלאוטידים (dNTPs) (במקום להוסיף dATP מוסיפים dAPTaS, שאינו סובסטרט של לוציפראז, כדי להימנע מרעש) מאתחלת את השלב השני. DNA פולימראז מרכיב את ה-dNTP הנכון, המשלים, על גבי הגדיל המשמש כתבנית. הרכבה זו מובילה לשחרור פירופוספט (PPi).
ATP סולפורילאז ממיר את הפירופוספט ל-ATP (אדנוזין טרי-פוספט) בנוכחות האדנוזין 5' פוספוסולפט. ATP זה מתפקד כסובסטרט עבור ההמרה מתווכת הלוציפראז של לוציפרין לאוקסילוציפרין, המייצרת אור נראה בכמויות פרופורציונליות לכמות ה-ATP. האור הנוצר בתגובה שמאיץ הלוציפראז נקלט על ידי מצלמה ומנותח על ידי פירוגרם.
נוקלאוטידים שלא הורכבו על גבי הגדיל המשמש כתבנית וכן ה-ATP מפורקים על ידי האנזים אפיראז, והריאקציה יכולה להתחיל מחדש עם נוקלאוטיד אחר.
את התבניות עבור pyrosequencing ניתן לייצר הן באמצעות יצירת תבנית שלב מוצק (סטרפטווידין – חרוזים מגנטיים מצופים) והן באמצעות יצירת תבנית אנזימטית (אפיראז + אקסונוקליאז). דהיינו, ניתן לחלק את ה-Pyrosequencing לשני סוגים: Pyrosequencing של השלב המוצק ו-Pyrosequencing של השלב הנוזלי.
מגבלות

לשיטת ה-pyrosequencing יש כרגע מגבלה שאורך הקריאות האינדיבידואליות של רצף ה-DNA הוא בסביבות 300–500 נוקלאוטידים, קצר יותר מהקריאות באורך 800–1,000 נוקלאוטידים שניתן להשיג בשיטות מסוג סיום שרשרת (chain termination) (לדוגמה, שיטת סנגר). הקריאות הקצרות עלולות להקשות על הרכבת הגנום, במיוחד עבור רצפים שכוללים כמות גדולה של DNA חוזרני. בנוסף, העובדה שאין בשיטה פרוצדורה לגילוי שגיאות, מגבילה את מידת הדיוק שלה. נכון לשנת 2007, השיטה משמשת בעיקר לריצוף חוזר או לריצוף גנומים שעבורם כבר קיים רצף של קרוב משפחה קרוב.
מסחור

חברת Pyrosequencing AB שבאופסלה, שוודיה, נוסדה באמצעות מימון שסיפקה קרן ההון סיכון HealthCap, במטרה לפתח ייצור מסחרי של מכונות וריאגנטים עבור ריצוף רצפי DNA קצרים תוך שימוש בטכניקת ה-pyrosequencing.‏ Pyrosequencing AB הייתה רשומה בבורסת סטוקהולם ב-1999. שם החברה הוחלף ל-Biotage ב-2003. קו עסקי ה-pyrosequencing נרכש על ידי קיאגן ב-2008. טכנולוגיית ה-pyrosequencing ניתנה ברישיון לחברה 454 life sciences.‏ 454 פיתחה טכנולוגיית pyrosequencing מבוססת מערך (array) שיצאה כפלטפורמה לריצוף DNA בקנה מידה רחב. הראויים ביותר לציון הם היישומים לריצוף גנום ולמטגנומיקה. GS-FLX, פלטפורמת ה-pyrosequencing האחרונה שייצרה 454 יכולה לייצר 400 מגה-בייט בריצה של 10 שעות באמצעות מכונה אחת. עלות כל ריצה כזאת היא בין 5,000–7,000 דולרים אמריקאים.[דרוש מקור] פלטפורמה זו היא כעת בבעלות החברה Roche Diagnostics.
בשנת 2013 הכריזה חברת הופמן לה-רוש שהיא מפסיקה לייצר את פלטפורמת הריצוף 454.
לקריאה נוספת

"Definition of pyrosequencing from the Nature Reviews Genetics Glossary". Retrieved 2008-10-28.
Ronaghi; Uhlén, M; Nyrén, P (1998-07-17). "A sequencing method based on real-time pyrophosphate". Science. 281 (5375): 363. PMID 9705713. doi:10.1126/science.281.5375.363.
Ronaghi; Karamohamed, S; Pettersson, B; Uhlén, M; Nyrén, P (1996). "Real-time DNA sequencing using detection of pyrophosphate release". Analytical Biochemistry. 242 (1): 84–9. PMID 8923969. doi:10.1006/abio.1996.0432.
Nyrén, P. (2007). "The History of Pyrosequencing". Methods Mol Biology. 373: 1–14. PMID 17185753. doi:10.1385/1-59745-377-3:1.
Qiagen acquires Biotage
וולטר נאש

סר וולטר נאש (באנגלית: Walter Nash; ‏ 12 בפברואר 1882 – 4 ביוני 1968) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-27 מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד בין השנים 1957 – 1960. לפני כן הוא שימש במשך שנים רבות בתפקיד שר האוצר, תפקיד בו הייתה לו השפעה רבה בממשלות הלייבור. נאש בלט בקריירה הפוליטית הארוכה שלו והיה מזוהה עם מפלגתו מאז הקמתה.
ראשית חייו

וולטר נאש נולד בעיירה קידרמינסטר שבמחוז ווסטרשייר שבאנגליה. הוא נולד למשפחה ענייה ואביו היה אלכוהוליסט. תפקודו של נאש בבית הספר היה נאות והוא זכה במלגת לימודים בבית הספר על שם המלך צ'ארלס הראשון, אך הוצאות נוספות שהיו כרוכות בלימודים מנעו ממנו מלהתקבל אליהם. נאש החל לעבוד כפקיד, בתחילה במשרד עורכי דין בעיר הולדתו ולאחר מכן בבית חרושת ליד ברמינגהאם.
ב-1906 נשא נאש לאישה את לוטי מאי איטון ופתח חנות. הוא נעשה פעיל מאוד בקהילתו והשתתף במספר רב של אגודות ומועדונים. הוא גם למד בבית ספר ערב כדי להשלים את השכלתו. ב-1908 החלו לצוץ בעיות במשפחתו. אשתו ובנו חלו ובתו מתה בלידה. בנוסף, פגע בעסקיו מיתון כלכלי בצורה קשה מאוד. המשפחה החליטה לעזוב את אנגליה ולהתיישב בניו זילנד.
לאחר שהגיעו לולינגטון במאי 1909, היה נאש למזכיר ושותף בחברה לייצור בגדים ולזוג נולדו עוד שני בנים. בנקודת זמן זו החלו דעותיו הפוליטיות ואמונותיו הדתיות של נאש להתייצב והאמונה הנוצרית החזקה שהנחילה לו אמו התמזגה עם אמונה חזקה בסוציאליזם. עד יומו האחרון היה נאש "סוציאליסט-נוצרי", בהאמינו ששתי האמונות הללו הן בלתי נפרדות. דעותיו הפוליטיות הושפעו מידידותו עם הסוציאליסטים הניו זילנדים הבולטים כמו מייקל ג'וזף סאבג', בוב סמפל והארי הולנד. נאש היה גם מחויב לפציפיזם.
במקביל החל מצבו הכספי של נאש להתדרדר, כאשר חברת הבגדים בה הוא עבד נחלשה. נאש עבר עם משפחתו לפלמרסטון נורת', שם הוא היה לאיש מכירות של סוחר צמר ובדים. מאוחר יותר הוא הקים חברת ייצור בגדים בניו פלימות' יחד עם חייט בשם ביל בסלי, אף על פי שהעסק לא הצליח להתפתח.
ראשית הקריירה הפוליטית

נאש היה מעורב לזמן קצר בפעילותה של מפלגה הלייבור הראשונה שהוקמה ב-1910, אך מעורבותו הופרעה עקב בעיותיו הכספיות. בכל אופן, ב-1918 הוא סייע להקים את הסניף של מפלגת הלייבור המודרנית בניו פלימות' והיה פעיל בו באופן מיוחד. בשנה שלאחר מכן נבחר נאש כחבר הוועד הפועל הארצי של המפלגה.
ב-1920 נסעו נאש ואשתו לאירופה והשתתפו בשורה של כינוסים סוציאליסטים. בשובם לניו זילנד בינואר 1921, נקנס נאש על הכנסת "ספרות ממרידה" לניו זילנד. למרות השם הטוב שמקרה זה עשה לו בקרב חבריו הסוציאליסטים, הוא היה אחד מהחברים המתונים במפלגת הלייבור.
ב-1922 נבחר נאש לתפקיד המזכיר הארצי של מפלגת הלייבור. לעיתים קרובות הוזכר נאש כמי שהפך את המפלגה כישות מתפקדת. הוא מיסד בה מבנה ארגוני יעיל ודאג לכסות את חובותיה הכספיים של המפלגה. בעקבות ההכרזה שלו על גבי כתב העת המפלגתי Maoriland Worker, "חמישים אלף שילינג וחמישים אלף חברים בשלושה חודשים", הוא פעל רבות להגדיל את מספר חברי המפלגה.
נאש ניסה ללא הצלחה להיבחר כחבר הפרלמנט של ניו זילנד בבחירות הכלליות של 1925 ו-1928 ורק בבחירות הביניים של 1929 הוא נבחר לראשונה. באותה שנה הוא גם התמודד על ראשות עיריית ולינגטון. כחבר הפרלמנט היה נאש הדובר הראשי בנושאים הכלכליים של מפלגת הלייבור.
שר האוצר

לאחר ניצחונה של מפלגת הלייבור בהנהגתו של מייקל ג'וזף סאבג' בבחירות של 1935, מונה נאש להיות חבר הקבינט ושר האוצר, אף על פי שבנוסף הוא החזיק מספר תפקידים קטנים נוספים. בממשלת הלייבור הראשונה הוא היה השר השלישי בבכירותו לאחר סאבג' עצמו ופיטר פרייזר.
כלכלת ניו זילנד הייתה במצב גרוע בעת שנאש מונה להיות שר האוצר ובראשית תקופת כהונתו בתפקיד הוא היה עסוק מאוד. נאש הגיש מספר שינויים משמעותיים בניסיון לשפר את המצב, כולל הלאמתו של הרזרב בנק של ניו זילנד. ב-1936, יצא נאש לבריטניה כדי לנהל משא ומתן בנושא הסחר. במסעו זה הוא ביקר גם בברלין ובמוסקבה.
נאש התנגד להגירתם של פליטים יהודים לניו זילנד, בציינו את דאגתו ש"האנטישמיות, שמעולם לא הייתה מעל פני השטח, תצוץ כאשר בני העם המובחר שבניו יכולים לנצח אותנו במגרש שלנו, במיוחד בתחום הרווחים הכספיים".
לאחר שובו לניו זילנד נעשה נאש מעורב בעימותים פנימיים במפלגת הלייבור בנוגע למדיניות הכלכלית. ביקורת חריפה במיוחד נמתחה עליו על ידי התומכים של תנועת האשראי החברתי שרצו שהשקפותיהם יאומצו על ידי מפלגת הלייבור. נאש הותקף גם על ידי סוציאליסטים ראדיקליים יותר  במפלגה שמבחינתם המדיניות הכלכלית הפרגמטית של נאש הייתה מתונה מדי. יחד עם זאת, קיבל נאש תמיכה הן מסאבג' והן מפרייזר והוא יצא כמעט ללא פגע ממתקפות אלו. הוא לקח על עצמו אחריות נוספת כאשר הוא יישם את תוכנית הביטוח הלאומי של הלייבור.
שנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה היו קשות במיוחד עבור הלייבור. קשיים אלו נבעו בעיקר ממחלתו של סאבג', שמת ב-1940 ובשל ההתקפות של חבר המפלגה ג'ון א. לי שמתח ביקורת חריפה על המדיניות הכלכלית של המפלגה. לי היה תקיף במיוחד כלפי סאבג' ונאש. לאחר מותו של סאבג' נבחר פרייזר להיות ראש הממשלה ולי הורחק המהמפלגה. נאש עצמו זנח בחוסר רצון את השקפותיו הפציפיסטיות הקודמות וסבר שהמלחמה היא חיונית. ב-1942 מונה נאש להיות שר תושב של ניו זילנד בארצות הברית, כנציג ניו זילנד במועצת המלחמה באזור האוקיינוס השקט, אך בתוקף תפקידו כשר האוצר הוא שב מעת לעת לוולינגטון. ביולי 1942 הגיע ללונדון והשתתף בישיבות קבינט המלחמה שם. בסוף המלחמה השתתף נאש בוועידות להקמתו של ארגון האומות המאוחדות וכן הוא המליץ שניו זילנד תצטרף לקרן המטבע הבינלאומית.
עם התקרב מועד הבחירות של 1949, החלה ממשלת הלייבור לאבד מהאהדה הציבורית כלפיה. אי השקט התעשייתי והאינפלציה היו הגורמים לכך. בבחירות זכתה המפלגה הלאומית בהנהגתו של סידני הולנד. נאש הצליח בכל אופן לשמור על מושבו בפרלמנט.
מנהיג האופוזיציה

זמן קצר לאחר הבחירות מת פרייזר. נאש נבחר להיות מנהיג הלייבור ללא מתחרים. מבחן המנהיגות הראשון שלו הגיע כאשר פרץ סכסוך העבודה בנמלים באותה שנה והשביתות שהתקיימו במסגרתו הזיקו לכלכלת ניו זילנד. עמדת הלייבור בעניין נראתה הססנית. המפלגה הואשמה על ידי פועלים רבים על מתן תמיכה בלתי מספקת ובאותה עת היא הואשמה על ידי המגזר העסקי על היותה רכה מדי כלפי איגודי העובדים שהושפעו מהקומוניזם. בבחירות הבזק שהכריז סידני הולנד ב-1951 היו הישגי הלייבור גרועים.
כמנהיג האופוזיציה נאש לא נחל הצלחות ברוב המקרים. עיקר כישרונו התמקד בתחום הארגון והכספים ולא כמי שמנהיגותו נתנה השראה לאחרים כמו סאבג' ופרייזר. כמו כן הוא נראה כמי שהגיע להחלטות באופן איטי מדי. ב-1954 לחצו רוב חברי ועידת המפלגה לבחירת מנהיג חדש, אך תמיכת ארגוני העובדים השאירה את נאש בתפקידו.
עם הירידה בפופולריות של ממשלת המפלגה הלאומית, החלה הלייבור להחזיר לעצמה את כוחה. בבחירות הכלליות של 1957 זכתה המפלגה בניצחון דחוק, על בסיס הבטחותיה להורדת המיסים ולביטול אימוני החובה הצבאיים. נאש נבחר לעמוד בראש ממשלת הלייבור השנייה.
ראש ממשלת ניו זילנד

כאשר הוקמה ממשלת הלייבור בראשותו של נאש, נראה היה שמצב הכלכלה אף  גרוע יותר מאשר הסכימה הממשלה הקודמת להודות. בראש סולם הדאגות עמד מאזן התשלומים. נאש החליט שיש צורך לנקוט בצעדים דרסטיים כדי להביא את המצב לידי שליטה. צעדים אלו התמצו במה שכונה "התקציב השחור", שהוגש על ידי ארנולד נורדמאייר, שר האוצר החדש. התקציב כלל העלאה משמעותית של המיסים והוא עורר זעם בדעת הקהל. זעם זה לובה על ידיה טענתה של המפלגה הלאומית שנאש ונורדמאייר הגזימו בהיקף הערכת המצב. העובדה שהמיסים הנוספים הוטלו בעיקר על דלק, סיגריות ובירה, תרמה לתדמית הקמצנית של ממשלת נאש. המצב הוחמר עוד יותר על ידי היעדרויותיו התכופות של נאש מניו זילנד, כשהוא משאיר את נורדמאייר ושרים אחרים להגן בעצמם על מדיניות הממשלה.
נאש ספג גם ביקורת על כישלונו בטיפול בנושא השנוי במחלוקת של ביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה ב-1960, על רקע מדיניות האפרטהייד. עקב התעקשותם של הדרום אפריקאים, לא שותפו בנבחרת הניו זילנדית שחקנים מאורים ועל עצומה נגד ביקור הדרום אפריקאים חתמו כמעט 10% מתושבי ניו זילנד. בכל אופן, נאש סירב להתערב בפרשה באומרו שהנושא הוא בסמכות איגוד הרוגבי. החלטה זו עלתה ללייבור בחלק משמעותי של התמיכה בה. בבחירות של 1960 איבדה הלייבור את השלטון למפלגה הלאומית ונאש חזר שוב להיות מנהיג האופוזיציה.
שנותיו האחרונות

נאש, שהיה כעת כמעט בן 80, לא היה פעיל כפי שהיה בעבר. גם מות אשתו ב-1961 גבה ממנו מחיר. בהדרגה התגברו הקולות שקראו לפרישתו. נאש סירב לרדת מהבמה, בין השאר עקב רצונו להמשיך בעבודתו והן בשל חוסר רצונו לראות את ארנולד נורדמאייר יורש אותו.
בכל אופן, ב-1963 פרש לבסוף נאש מתפקיד ראש מפלגת הלייבור והוחלף בנורדמאייר. נאש העדיף את קלרנס סקינר ולאחר מכן את פרד האקט, אך השניים מתו באופן בלתי צפוי זה אחר זה.
נאש המשיך להיות חבר הפרלמנט עד ליומו האחרון. הוא גם היה פעיל בהתנגדותו למלחמת וייטנאם וגינה את ההפצצות של ארצות הברית על צפון וייטנאם. על שמו נקראה מחלקת הילדים בבית החולים בעיר קואי נהון שבווייטנאם.
וולטר נאש מת ב-4 ביוני 1968.
הנצחה

רכס נאש שבאנטארקטיקה, נקרא על שמו של וולטר נאש, בשל תמיכתו בהשתתפות ניו זילנד במשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Gustafson, Barry. "Nash, Walter". Dictionary of New Zealand Biography. Ministry for Culture and Heritage. Retrieved 26 August 2013.
↑  New Zealand Immigration Policy, Holocaust Centre of New Zealand
↑  קרבות אויריים בשמי אוסטרליה הצפונית, המשקיף, 18 ביוני 1942
↑  סיר וולטר נאש הגיע לבריטניה, המשקיף, 27 ביולי 1942
↑  מר הולאנד חוזר, על המשמר, 21 בספטמבר 1951
↑  ש. שפיר, הלייבור לשלטון בניו זילנד, דבר, 3 בדצמבר 1957
↑  הבחירות בניו זילנד ולקחן, חרות, 21 בדצמבר 1960
↑  "'No Maoris – No Tour' poster, 1960". Ministry for Culture and Heritage. 10 September 2007. Retrieved 18 May 2008.
↑  רכס נאש באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007367312505171  PLWABN: 9810660322505606  BnF: cb108694064 (data)  GND: 1024713407  ISNI: 0000 0001 0971 1499  LCCN: no97010238  NTA: 114177821  SNAC: w6st8x0f  SUDOC: 10596249X  TePapa: 13  Trove: 929936  VIAF: 51290156   WorldCat (עם VIAF): 51290156
ברוך אקפלד

אין תמונה חופשית
הרב ברוך אקפלד (עקפעלד; ה'תקפ"ט – ט"ו בכסלו ה'תרנ"ב, דצמבר 1891) היה רב הונגרי ששימש כרבה של צ'וז (אנ') (טשוס). נחשב כפוסק הלכה חשוב בדורו. מחבר שו"ת "פאת השדה".
ביוגרפיה

ברוך (ברנהרד) אקפלד נולד בטופולצ'אני (טאפאלטשאן). אביו הרב אהרון הגיע לעיר מבלשדיארמט (יארמאט), שימש בה דיין, ונפטר כשבנו היה בן שלוש עשרה. למד אצל הרב הלל ליכטנשטיין בגלנטה וראה בו רבו המובהק. כן היה בקשרי לימוד בנעוריו עם הרב שלמה דייטש. לאחר נישואיו התגורר ברעטה חמש שנים ונסמך על תמיכת חותנו.
ביוגרפיה > רבה של צ'וז

בשנת תרי"ח (1858) התמנה לשמש כרבה של צ'וז (אנ') (טשוס) וגלילותיה. הוא שימש בתפקיד זה כשלושים וחמש שנים, עד לפטירתו. ”היה בעל לב טוב יוצא מן הכלל, ובכל לבו הרגיש בשמחתם ובצערם של אנשי קהלתו, והשתדל בכל מאודו לעזור להם בכל דבריהם, והם אהבוהו והעריצוהו כמו אביהם”.
עמד בראש ישיבה גדולה והעמיד תלמידים רבים ששימשו ברבנות. בין תלמידיו הרב דוד דייטש רבה של דרעטמא, הרב חיים בוים רבה של פיליש-וו'רו'שואר (אנ') (ווערעשוואר) והרב חיים דוב פירסט שלימד בטופולצ'ני. התכתב בהלכה עם המלבי"ם, הרב חיים צבי מנהיימר מאונגוואר, הרב בנימין זאב וולף פוקס (אביו של הרב משה צבי פוקס), הרב עזריאל הילדסהיימר, רבו הרב הלל ליכטנשטיין, הרב יהודה אסאד, הרב אברהם שמואל בנימין סופר, המהר"ם שיק ועוד.
נודע כמקובל ואף עסק בקבלה מעשית, פתרון חלומות, כתיבת קמעות ושאלות חלום (פנקס בו העלה את רשמיו לאחר לילותיו נשמר בידי בני משפחתו). בהקדמת נכדיו לספרו ציינו נכדיו כי הרבה בתעניות. תמך בהפרדת הקהילות.
החלק הראשון של ספרו "פאת השדה", הכולל תשובות בנושאי אורח חיים ויורה דעה, נדפס על ידו בלבוב ה'תרמ"ב, וחולק חינם לכל דורש. החלק השני, בנושאי אבן העזר וחושן משפט, נדפס בידי נכדיו במונקאטש תרס"ז. בסוף הקדמתו לספרו כתב בענוותנות כי "חלילה לשום אדם שיסמוך עלי, כי יאמר בלבבו מה לי לטרוח ולשקול במאזני שכלי אם האמת עם זה האיש או לא... רק יראה כל דברי אשר כתבתי בעניין ההוא, והיה אם ימצאו דברי חן בעיניו – ישמח לבי גם אני". הותיר בכתב יד פירוש בשם "משנת בבר"א" על מסכתות אחדות מהתוספתא וכן פירוש בשם "צל"ף" על חלקים מהתורה.
הרב ברוך אקפלד נפטר בט"ו בכסלו ה'תרנ"ב (דצמבר 1891) ונטמן בעיירתו.
חיים אישיים

נישא לצארטל (נפטרה בתרנ"ז) בת ראובן רוזנברג מהעיירה רעטה. שבעה בנים מתוך אחד עשר ילדיו נפטרו בחייו.
נכדו הרב והפילולוג יהודה לייב לאופולד פליישר הוציא לאור עם אחיו שמעון את החלק השני של "פאת השדה". נינו הוא פרופ' עזרא פליישר, חתן פרס ישראל לספרות. נכדים נוספים הם פרופ' ברוך קורצווייל (נפ' תשל"ב) ואחיו פרופ' צבי אריך קורצווייל (נפ' תשנ"ב), שבנו הוא הרב אברהם קורצוייל.
ספרו

פאת השדה – חלק א: אורח חיים ויורה דעה, לבוב ה'תרמ"ב. חלק ב: אבן העזר וחושן משפט, מונקאטש תרס"ז.
פאת השדה – שאלות ותשובות בד' חלקי השו"ע, חידושים וביאורים, מהדורה חדשה ומתוקנת עם מילואים, מכון ירושלים תשנ"ב, בעריכת הרב חיים אייזנשטיין