stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלונטר (אלבום)

פלונטר הוא אלבום הבכורה של הזמר רמי פורטיס שיצא ב-1978. את השם הציע דני סנדרסון לפורטיס.
האלבום כולל את הלהיט "רד מעל מסך הטלוויזיה שלי", ששודר בתוכנית "עלי כותרת" בהנחיית ירון לונדון, בהשתתפות רמי פורטיס, חברי להקתו ושולץ האיום. כעבור שנים צולם וידאו קליפ עבורו שפתח את שידורי ערוץ 24 (הופק על ידי הערוץ) בהשתתפות רמי פורטיס, ירמי קפלן, חמי רודנר ויהלי סובול.
סמי בירנבך, שהפך מאוחר יותר לסולן להקת מינימל קומפקט שבה היה חבר גם פורטיס, כתב את מילות רוב השירים. להיטים נוספים מתוך האלבום אותם ניתן למנות הם: "המוות אינו מחוסר עבודה", "אינקובטור", "דבש" וכן "שמש לך מצפים" – שיר שקט ומלודי בקצב הרגאיי. האלבום מתנהל באווירה הומוריסטית ומושפע ברובו מהפּאנק של אותה התקופה. ב־2008 יצא "פלונטר" במהדורה מחודשת.
את האלבום פותח פורטיס כשהוא שר מילים באיטלקית-ג'יבריש, לרקע מחיאות כפיים מהקהל. לאחר מכן נשמע חיים רומנו אומר "יאללה איזק, תגיד שבת שלום ונלך", דמות שעונה לו "רק רגע" ואז מתחיל השיר "דבש". המשפט שאומר רומנו והתשובה שנאמרת לו הם הרמזים למערכון "שבת שלום" של הגשש החיוור.
את עטיפת האלבום צילם ז'ראר אלון ועיצבה נורית עגור.
השירים "למדי אותי הלילה", ו"מחפש את עצמי" נכנסו למצעדים השבועיים בגלי צה"ל, אך לא זכו להצלחה בהם. כמו כן השיר "שמש לך מצפים" נכנס למצעדים השבועיים ברשת ג' ובגלי צה"ל, אך גם לא זכה להצלחה בהם.
פורטיס הקליט את אלבום הסולו השני שלו, "סיפורים מהקופסא", עשר שנים מאוחר יותר, לאחר פירוקה של מינימל קומפקט.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום השלישי ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
רשימת רצועות

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי רמי פורטיס.
| פלונטר> מס' | פלונטר> שם | פלונטר> מילים | פלונטר> משך | פלונטר>  | פלונטר>  | פלונטר>  | פלונטר>  | פלונטר>  | פלונטר>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | דבש  | רמי פורטיס | 3:04 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | הדור הזה  | פורטיס | 3:00 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | היא קלקלה את כולם  | סמי בירנבך | 3:39 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | למדי אותי הלילה  | בירנבך | 3:21 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | המוות אינו מחוסר עבודה  | בירנבך | 5:59 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | רד מעל מסך הטלוויזיה שלי  | בירנבך | 4:35 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | שמש לך מצפים  | בירנבך | 4:25 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | April Fools  | בירנבך | 2:34 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מחפש את עצמי  | בירנבך | 2:53 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | אינקובטור  | פורטיס | 3:31 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 37:05 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים בהקלטות

חיים רומנו - גיטרה, הפקה מוזיקלית
נטי ויסמן - גיטרה חשמלית
יוסי בוזין - תופים
דויד גריבס, חיים רומנו וקובי כהן - גיטרה בס
פטר ורטהיימר - סקסופון
דודי רוזנטל - פסנתר וקלידים
טוני בראוור - כינור חשמלי
קורין אלאל, נאוה ברוכין וריקי מנור - קולות רקע
רפי מלול - הפקה
הערות שוליים

↑  סיפורם של שלושה שירים שנולדו במלחמה אחת - יום הכיפורים, נבדק ב-2022-10-07
↑  כל ההתחלות קלות, מוסף 7 לילות, ידיעות אחרונות עמוד 6, 15 בפברואר 2008
| רמי פורטיס |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | פלונטר • סיפורים מהקופסא • 1900? • להתראות בחלומותי • שוטר פושע והענק הלוחש • איפה הסוסים • רץ על הקצה • חצי אוטומטי • על המשמרת • פורטיס משולש • החבר אני • תולדות הכותרת • מדור פיות |  |
| הופעות | כשהגיטרה מנסרת את הלילה • מקרה פסנתר |  |
| אוספים | אוספורטיס/סינגלים |  |
| הרכבים | מים חמים • כרומוזום • ז'אן קונפליקט • מינימל קומפקט • פוריין אפייר • פורטיסחרוף • האחים פורטיס |  |
אלזה פולק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 Markušovce, סלובקיה 
 פטירה:  2006 (בגיל 96 בערך) 
 יצירות ידועות:  הבור 
 
אלזה פולק (1911–2006) הייתה פסלת ישראלית וניצולת שואה, ילידת סלובקיה. היא ידועה בהנצחת קורבנות השואה באמנותה.
ביוגרפיה

פולק נולדה בכפר מרקושוב. בשנת 1944 גורשה לאושוויץ יחד עם כל משפחתה וקיבלה את המספר 5170. היא הייתה הניצולה היחידה ממשפחתה, ושוחררה ממחנה העבודה לנצינג שבאוסטריה, לאחר שהשתתפה בצעדת המוות מאושוויץ.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, אלזה למדה פיסול בווינה אצל הפסל והצייר קורט גבל. בשנת 1962 היגרה לישראל והתיישבה בהרצליה. בשנת 1991 זכתה בפרס זוסמן לאמנים המתארים את השואה ביצירותיהם מטעם יד ושם.
יצירות

פולק יצרה במשותף את אנדרטת "הבור", יחד עם האמן הבלארוסי לאוניד לוין, הממוקמת באתר בו ירו הנאצים בכ-5,000 יהודים תושבי גטו מינסק הסמוך.
תערוכת הפסלים שלה "אלזה פולק: אושוויץ 5170", שנקראה על שם מספרה במחנה אושוויץ, היא אחת משתי התערוכות הקבועות המוצגות בבית לוחמי הגטאות בישראל.
באמנותה, היא שאבה השראה מחוויותיה במחנה הריכוז אושוויץ, ובמילותיה שלה: "האדם יצר את הזוועות האלה, אך לא המציא שפה שבה ניתן לתאר אותן. הזיכרונות נשארו חיים ודחפו אותי ללא הרף. וכך הגעתי לפיסול."
הערות שוליים

1 2  Batya Brutin, Etched in Flesh and Soul: The Auschwitz Number in Art, De Gruyter, 2021-12-06, ISBN 978-3-11-073996-1. (באנגלית)
↑  Israel Museum, Elsa Pollak, Israel Museum
↑  Volha Bartash, Pioneers and Partisans: An Oral History of Nazi Genocide in Belorussia. By Anika Walke, tandfonline
↑  Ghetto Fighters' House, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  Sybil Milton, In Fitting Memory: The Art and Politics of Holocaust Memorials, Amazone
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275905  NLI: 987007520892205171  ULAN: 500479954  VIAF: 308268556   WorldCat (עם VIAF): 308268556 
פסלה של פולק, "אושוויץ", ביד ושם
טורגון, מלך גונדולין

טורגון (באנגלית: Turgon) הוא מלך בדיוני, המופיע בסיפורי הלגנדריום של טולקין. טורגון היה מלך גונדולין ועלף מן הנולדור. טורגון היה בנו השני של פינגולפין, אחיהם של פינגון, ארד'ל, ואביה של ידריל. בבלריאנד, טורגון היה מלך גונדולין והמלך העליון לנולדור לאחר מות אחיו פינגון. במשך מאות שנים של העידן הראשון, טורגון נשאר מוסתר בהצלחה ממורגות עד שבגידה מתוך גונדולין הביאה את נפילתה.
ביוגרפיה

באלדמר טורגון היה שרוי בידידות עם בניו של פינרפין, והתנגד לתוכניתו של פאנור לרדוף אחרי מורגות לאחר גניבת הסילמרילים, אך בסופו של דבר בחר ללכת אחריהם לארץ התיכונה והפך לאחד הגולים. אשתו אלנווה אבדה כאשר חצתה את ההלקרקסה אך טורגון ובתו ידריל הגיעו לנברסט, שם בנה את וינימר ואסף אליו שליש מהנולדור מעדת אביו פינגולפין ומספר גדול של עלפי סינדר.
בשנת 50 לעידן הראשון, טורגון הונחה על ידי הולאר אולמו לייסד ממלכה חשאית ונתגלה בפניו העמק הנסתר של טומלדן בהרי אכוריאת (ההרים המקיפים). לאחר 52 שנים של עבודה חשאית, הוביל טורגון את עמו לגונדולין, שם שלט למעלה מ-500 שנה, תוך התעלמות רבה מאירועי מלחמות בלריאנד.
כמאתיים שנה לאחר ייסוד גונדולין נסעה אחותו של טורגון, ארד'ל, להיפגש עם בני פאנור. אולם היא אבדה וחזרה עם בנה מיגלין כעבור כמה שנים. לאחר מותם של אאול ושל ארד'ל, טורגון לקח את מיגלין תחת חסותו והפך אותו לבן טיפוחיו. מיגלין אהב בחשאי את בתו של טורגון ידריל, אך היא דחתה אותו.
פאר שלטונו של טורגון בגונדולין לא הופרע עד לדאגור ברגולך, אז נשא טורגון את גופת אביו פינגולפין, שנהרג בידי מורגות, על ידי ת'ורונדור, שר העיטים. שנתיים אחר כך ת'ורונדור הביא אליו את הורין ואת הואור, אותם טיפח במשך שנה ואז הרשה להם לחזור לדור-לומין. בשלב זה, טורגון חזה את אבדון הנולדור, והוא שלח בחשאי ימאים מערבה בניסיון להשיג את רחמי הולאר. אף אחת מהמשימות הללו לא צלחה ורק אחד הספנים שנשלחו, וורונווה, שרד את ים הצללים וסלל את הדרך לבואו של טואור לגונדולין.
בשנת 472 לעידן הראשון טורגון הצטרף לאיחוד מיד'רוס עם צבא של עשרת אלפים עלפים ולחם לצד אחיו פינגון בנירנת ארנוידיאד. העלפים הובסו ופינגון נהרג, אך הקרבתם של הורין, הואור ובית הדור אפשרה לטורגון, שלאחר מות אחיו הפך למלך העליון על הנולדור, לסגת עם שרידי צבאו מבלי לחשוף את מיקומה של גונדולין.
כשטואור הגיע לגונדולין בשנת 496 לעידן הראשון, טורגון קידם את פניו בברכה כשליחו של אולמו וכבנו של הואור, אך בגאוותו ובהשפעתו של מיגלין, סירב להיענות לעצתו של אולמו לברוח לשערי הסיריון. כעת הופנו מלוא זדונו ומחשבותיו של מורגות לעבר טורגון ועירו הנסתרת גונדולין, הנצר האחרון לבית פינווה ששלט בממלכה בארץ התיכונה. לבסוף, בסיוע בגידתו של מיגלין, מורגות גילה את מיקומה של גונדולין, וטורגון נהרג בהגנה על העיר.
טורגון ומורגות

כמלך גונדולין, תואר כי טורגון היה לבוש "מלבושים לבנים, עם חגורה של זהב, ועטרת ספירים הייתה על ראשו".
מורגות חשש ממנו מאוד, ואומרים בוולינור שמורגות ידע עוד אז שמבית טורגון יגיע חורבנו. ואמנם, נכדו של טורגון, אארנדיל היה זה שגרם בעקיפין לנפילתו במלחמת החרון.
אני גרה מול המים

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
תימורה לסינגר: 
"אני גרה מול המים" המוכר גם בשם "גרה מול המים" הוא סינגל ראשון מתוך האלבום רמזים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ביוני 2007. השיר נכתב על ידי יוסי בנאי, הולחן על ידי ענבל סמדר ועובד על ידי סמדר, עברי לידר וליאת בנטוב.
במקור השיר בוצע על ידי בנאי בלחנו של יונתן בר גיורא, ונכלל באלבום אולפן האחרון שלו "לאט" משנת 2001 ונקרא בשם "אני גר מול המים".
בינואר 2024 ביצע אריק סיני את השיר במסגרת התמודדותו ב"כוכב הבא לאירוויזין 2024".
פרשנות

כמעט כל משפט בשיר מבטא קונפליקט מחיי היום יום בארצנו...זהו מעין שיר אהבה לחיים רוויי צער וכאב. כאילו יש כאן קבלה של המצב מתוך בחירה. שיר של מי שהשלים עם העובדה שאנחנו כבר לא נשנה ככל הנראה את העולם...השיר הוא מעין חשבון נפש מפוכח שמתאר את החיים היפים מול הים כחול על רקע הכאב, הבכי והצער
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 11 |  |
רשימת השמעה

| אני גרה מול המים> מס' | אני גרה מול המים> שם | אני גרה מול המים> מילים | אני גרה מול המים> לחן | אני גרה מול המים> עיבוד | אני גרה מול המים> משך | אני גרה מול המים>  | אני גרה מול המים>  | אני גרה מול המים>  | אני גרה מול המים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אני גרה מול המים  | יוסי בנאי | ענבל סמדר | ענבל סמדר, עברי לידר, ליאת בנטוב | 2:40 |  |  |  |  |
ביקורות

היא יורדת ממרומי הדראמה אל קרקע שקטה, רגועה יותר מאי-פעם, ובשקט הזה ובפשטות הזו – יש עוצמה
מגישה בעדינות שהולמת את מילות השיר...הפעם היא נחשפת בתבונה מרעננת, זו שגילתה את סוד הכוח...האיפוק שבו היא שרה הפעם אפקטיבי, והוא יוצר צינור נקי שמאפשר לצמרמורות להרטיט...ריטה נשמעת כאן שקופה מרוב זכות, ודרך השקיפות הזאת עובר אור שמאיר את דמותה יותר מאשר הזרקורים המסנוורים שהשליכה אלינו בשנים האחרונות
יוסי זאנה

יוסי זאנה (ידוע גם בכינוי סו אלן, נולד ב-15 ביולי 1957), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.
קריירה

זאנה נולד בחדרה והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. כשעלה לקבוצה הבוגרת זכה עמה בדאבל בשנת 1978, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ועבר לבית"ר ירושלים, שם שיחק עונה אחת.
בשנת 1979 הביא אותו המאמן דוביד שוויצר להפועל תל אביב וכבר בעונתו השנייה בקבוצה, 1980/1981, זכה עמה באליפות והפך לחלק משמעותי ברביעיית ההגנה של הקבוצה, יחד עם נמרוד דרייפוס, גבי לסרי ויעקב אקהויז. שנתיים לאחר מכן זכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר ניצחון 2-3 על מכבי תל אביב במשחק הגמר. זאנה שיחק עשר שנים רצופות בהפועל תל אביב, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות, בשנים 1986 ו-1988, כשלצידו מככבים בקבוצה משה סיני ואלי כהן. בעונה שלאחר האליפות האחרונה של הקבוצה בשנות השמונים, היה זאנה שותף לירידת הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה, אז הליגה הארצית. הייתה זו עונתו האחרונה במועדון בו רשם 215 הופעות בליגה, בהן כבש שער אחד, מול בית"ר ירושלים. זאנה כבש פעמיים לזכות הקבוצה במשחקי גביע האינטרטוטו, ובסך הכל הבקיע 4 שערים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.
לאחר עונת הירידה, עבר זאנה לבני יהודה יחד עם חברו מהפועל משה סיני, וזכה עמה באליפות היחידה בתולדותיה בשנת 1990. שנה לאחר מכן החליט לפרוש ממשחק פעיל.
זאנה שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-20 בנובמבר 1983, במשחק נגד נבחרת מערב גרמניה, ובמהלך שנות השמונים רשם בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק ידידות מול מלטה בשנת 1989.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן זאנה מספר שנים במחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
חיים אישיים

זאנה נשוי לעליזה ולהם שתי בנות. מספר שנים לאחר פרישתו ממשחק פעיל, החל זאנה לעבוד בחברת החשמל, שם עבד עד לפרישתו לגמלאות.
תארים

אליפות: 1977/1978
גביע המדינה: 1977/1978
אליפויות: 1980/1981, 1985/1986, 1987/1988
גביע המדינה: 1982/1983
אליפות: 1989/1990
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, "זו הייתה עונת בלהות. במקום להגיע לאצטדיון שחקנים הלכו לשחק סנוקר", באתר וואלה, 15 באפריל 2022
↑  עידן קריג, מכסחי השדים: ראיון עם יוסי זאנה ורפי אוסמו, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2010
אליהו אורבך

| --- | --- |
ד"ר אליהו אורבך בגיל 29, חיפה 1912. באדיבות ארכיון העיר חיפה
ד"ר אליהו אורבך בגיל 29, חיפה 1912. באדיבות ארכיון העיר חיפה
 לידה:  28 ביולי 1882 ריטְשֶנְוואלדֶה (היום ריצ'יבוּ [Ryczywół]), חבל פוזנן
 פטירה:  15 ביולי 1971 (בגיל 88) חיפה
 מדינה:  1909-1882 הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 1971-1909 ישראל מדינת ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מקום מגורים:  חיפה
 ידוע בשל:  הרופא היהודי "המלא" הראשון בחיפה
 תואר:  דוקטור
 מפלגה:  עלייה חדשה
 בת זוג:  רחל אורבך לבית רוזנטל
 
ד"ר אליהו אורבך בן 75, חיפה 1957
ד"ר אליהו אורבך (בגרמנית: Elias Auerbach‏, 28 ביולי 1882, י"ב באב תרמ"ב, ריטְשֶנְוואלדֶה, חבל פוזנן, הקיסרות הגרמנית - 15 ביולי 1971, כ"ב בתמוז תשל"א, חיפה) היה הרופא היהודי "המלא" הראשון בחיפה. הקים את בית החולים היהודי הראשון בחיפה והיה מחלוצי הרפואה המודרנית בארץ ישראל. היסטוריון וחוקר מקרא. פעיל ציבור בחיפה בתחומים רבים. כאות הוקרה קיבל את אזרחות הכבוד של העיר בשנת 1960.
שנים מוקדמות

אליהו אורבך נולד בבחבל פונזן שבקיסרות גרמניה, כצעיר בניו של הרב ברוך מנחם, אשר שימש כרב לקהילות יהודיות קטנות בעיירות באזור. החל מגיל שלוש הוא למד מאביו תורה, תלמוד ועברית, ובגיל 11 נשלח לברלין ללמוד בבית ספר עממי ובגימנסיה.
פעילותו בתנועה הציונית

בלימודיו בגימנסיה בגרמניה הכיר אורבך את היינריך אליקים לוה, ממקימי ההסתדרות הציונית בגרמניה ותומך נלהב של הרצל. בגיל 13 אורבך הצטרף לתנועה הציונית, ועם התבגרותו נעשה פעיל בה ובארגוני הבת שלה. הוא היה כתב בעיתון הקונגרס שסקר את הפעילות בקונגרסים הציוניים, פעיל בארגון ספורט ציוני בר כוכבא, נוסד ב-1898, שדגל ביהדות השרירים על פי חזונו של מקס נורדאו, והיה ארגון הנוער הציוני החזק ביותר בברלין, וכן היה חבר פעיל בתא הסטודנטים הציוני "אגודת סטודנטים יהודיים" (VJSt) באוניברסיטת ברלין.
אורבך השתתף בקונגרסים הציוניים העולמיים השישי - "קונגרס אוגנדה" (1903), השביעי (1905) והשמיני (1907). בקונגרס השישי פגש את הרצל במסגרת עבודתו בעיתון הקונגרס, והציג עם מתעמלים יהודים נוספים את הישגיו ב'בר כוכבא' בהופעת ראווה. לקראת כינוס הקונגרס השביעי הוא נבחר כציר (נציג), ביחד עם לוה מטעם התנועה בברלין, לאחר שהביס את המועמדים הרשמיים שהוצעו על ידי הנהגת ההסתדרות בברלין, וארגן קבוצת סדרנים בקונגרס כדי למנוע הפרות סדר בדיון על ביטול תוכנית אוגנדה. אורבך נבחר כציר גם בקונגרס השמיני, אשר בו החליט לעלות לארץ ישראל עם אשתו לעתיד, רחל לבית רוזנטל.
עלייתו לארץ ישראל

אורבך רצה לעלות לארץ כדי להגשים את הרעיון הציוני ולמד רפואת נשים ורפואה בתנאים טרופיים באוניברסיטת ברלין, משום שחשב שאלה יהיו התנאים שיתמודד איתם בארץ החדשה. הוא הוסמך לרופא בשנת 1905 ופתח קליניקה פרטית בברלין.
אורבך ביקר בארץ ישראל לראשונה במרץ 1909, כהכנה לקראת עלייתו. הוא החליט להתיישב בחיפה, משום שבאותה התקופה לא היו בה רופאים יהודיים וחיה בה אוכלוסייה יהודית קטנה, שמנתה כ-2,500 איש מתוך אוכלוסייה של כ-13,000 איש, לכן אורבך חשב שהוא יוכל לבצע בה עבודה חלוצית. בנוסף, מאז שהרצל פרסם בשנת 1902 את ספרו אלטנוילנד, אורבך רצה להשתתף בבניית "העיר החדשה" שתקום בחיפה, על פי חזונו של הרצל.
בביקורו הראשון בארץ פגש אורבך ביפו את ארתור רופין, ראש המשרד הארצישראלי, והם שוחחו על עלייתו הצפויה. בחיפה אורבך פגש מספר אנשים: משה ברמן, המנהל של חוות כנרת, ואנשי מפעל "עתיד" להפקת שמן זית (כיום שמן תעשיות), אשר אישרו לו שנחוץ רופא יהודי בחיפה ושהוא יוכל להשתכר היטב מעבודתו שם. אורבך גם נפגש עם יוסף טריידל, מהנדס ומודד קרקעות בחיפה, שעודד אותו להתיישב בארץ למרות התנאים הקשים, עם יצחק נהון, מנהל בית הספר של כל ישראל חברים, בית הספר היהודי היחידי בחיפה ובו כ-200 תלמידים, ועם נתן קייזרמן, מנהל סניף בנק אפ"ק בעיר. בסיוריו בארץ הוא נפגש, בין היתר, בראש פינה עם חיים קלווריסקי, הפקיד הראשי של יק"א למושבות הגליל, עם ד"ר הלל יפה בזכרון יעקב, עם חנה יהודית לנדאו, מנהלת בית הספר לבנות אוולינה דה רוטשילד בירושלים ועם ד"ר משה ולך, מייסדו של בית חולים שערי צדק בירושלים ומנהלו הראשון.
באותה השנה אורבך חזר לגרמניה כדי לשאת את רחל, ומייד לאחר חתונתם ב-15 באוגוסט 1909 נסע הזוג לארץ ישראל והגיע לחיפה ב-15 בספטמבר. אורבך היה אז בגיל 27.
עבודתו כרופא בחיפה

אורבך התחיל בעיסוקו כרופא בארץ. בניגוד לרופאים שהיו באותה התקופה בחיפה, אשר שימשו כרופאים ורוקחים בו בזמן, הוא יזם במרפאתו את הפרקטיקה הרפואית האירופאית, שדגלה בהפרדה בין הרופא לרוקח, ובהימצאות חדר בדיקות מסודר שבו ניתן לבצע בדיקות יסודיות של החולה. מרבית תושבי חיפה העדיפו את הפרקטיקה של אורבך, מפני שאפשרה לרופא לאבחן טוב יותר את החולים ולכן לתת להם טיפולים מתאימים.
הוא הקים בשנת 1911 את בית החולים היהודי הראשון בחיפה, שהיה בית החולים הפרטי הראשון בארץ ישראל, בבניין חדש (כיום ברחוב הגפן) בן שתי קומות ומרתף ששכר אורבך מ"החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים", שבנתה אותו כדי להקים בו בית חולים מיסיונרי, אך לא מצאה תקציב להפעלתו. אורבך ובני משפחתו התגוררו בחלק מהמבנה, ובחלקו האחר הוא הוסב לבית חולים שבו 20 מיטות אשפוז. אורבך הזמין ציוד מגרמניה וגייס אחות שעלתה מברלין, יחד עם שתי צעירות מקומיות שהוכשרו תחתיה. בית החולים הוקם במימונם של הברונית אדלידה דה רוטשילד מפריז, אשתו של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, "הנדיב הידוע", וארגון ציוני מברלין.
אורבך היה הראשון לקבל יולדות, דבר שלא היה מקובל אז בארץ. ניתוח בקע מפשעתי עלה 5 נפוליונים, כחצי מהמחיר הנהוג בביירות. "מאחר שהחשמל הופעל בחיפה רק ב-1924 נאלצתי לנתח לאור מנורת נפט תלויה. בבית חולים זה, פרימיטיבי ככל שהיה, ביצעתי במשך שלוש שנים ארבעה ניתוחים קיסריים בהצלחה מלאה, וכן ניתוחים לא מעטים של המעי העיוור, ניתוחי בקע, פצעי ירי בבטן כולל איחוי המעי, אולקוס שהתפוצץ".
בפברואר 1914 עבר בית החולים למשכנו בחדש בעיר ובחודש מרס ביקרה בארץ הברונית דה רוטשילד עם בעלה, ששיבחה את אורבך על ניהול בית החולים והבטיחה לו תרומה גדולה של 150 אלף פרנק להקמת בית חולים חדש וגדול (כ-50 מיטות). עם זאת, פריצתה של מלחמת העולם הראשונה ב-1914 דחתה את הקמתו של בית החולים העירוני בכ-20 שנים, עד שנת 1935.
פעילותו הציבורית עד מלחמת העולם הראשונה

במקביל לעבודתו כרופא, עסק אורבך בפעילות ציבורית נרחבת בחיפה. המשימה הראשונה שלו הייתה לסייע להקמת הטכניון במעלה הכרמל, בשכונת הדר הכרמל כיום. המימון להקמתו נתרם על ידי משפחת ויסוצקי ממוסקבה וכן על ידי חברת 'עזרה' הגרמנית, שמנהלה ד"ר פאול נתן ביקר בארץ בשנת 1908 כדי לקבוע את האתר להקמת הטכניון. הוא החליט להקימו בחיפה, שכן מאז פרסום הספר אלטנוילנד, היא נחשבה כמרכז העתידי של התעשייה והמסחר בארץ. בחורף של שנת 1909–1910 מונתה ועדת בנייה: יושב הראש היה נתן קייזרמן וחבריה היו שמואל פבזנר ואורבך, יועץ טכני - יוסף טריידל ואיש קשר עם השלטונות הטורקיים - שבתי לוי, פקיד ביק"א ולימים סגן ראש עיריית חיפה וראש העירייה היהודי הראשון.
בשנת 1910 השתתף אורבך בהקמת הקהילה היהודית בחיפה. ייסוד הקהילה עורר תשומת לב רבה בארץ, שכן זה היה הארגון האזרחי הראשון שהקימו היהודים העירונים, שהיוו 90% מכלל 85 אלף תושביה היהודים של הארץ באותה העת. יוזמי הקמת הקהילה, ואורבך ביניהם, השכילו לגשר על התהום בין אשכנזים וספרדים בעיר ולהביא לשיתוף פעולה בין שתי העדות לטובת התושבים היהודים. באותה שנה יזם ד"ר ארתור רופין את רכישת אדמות הדר הכרמל, כדי להקים שכונת מגורים ליד קריית הטכניון שהייתה עתידה להיבנות במקום. ראש ההסתדרות הציונית, אוטו ורבורג, וד"ר רופין החליטו לרכוש את הקרקעות באמצעות חברת הכשרת היישוב. יהושע חנקין ביצע מטעמה את רכישת הקרקעות במקום, בסיוע של שמואל פבזנר, שקיים קשר עם בעלי הקרקעות הערביים.
בשנת 1911 התפשטה בעיר מגפת החולירע שהפילה עשרות חללים. באותה שנה ביקר בחיפה הרב חיים נחום אפנדי, ששימש כרב הראשי (חכם באשי) של יהודי האימפריה העות'מאנית.
אורבך השתתף במלחמת השפות של הציונים נגד חברת 'עזרה' הגרמנית, לטובת הנחלת העברית כשפת ההוראה בבית הספר הריאלי בחיפה ובטכניון, ושימש כיושב ראש אספת המחאה בנובמבר 1913 בחיפה נגד חברת 'עזרה'. בראשית 1914 עלה לארץ ד"ר ארתור בירם, לאחר שנבחר על ידי חברת עזרה למנהלו של בית הספר הריאלי בחיפה. כציוני הוא התעלם מהחלטותיה של חברת עזרה וביקש שהעברית תהיה שפת ההוראה בבית הספר. לכן עזרה סירבה להעמיד לרשותו את המבנה היפה של בית הספר. הפתרון של בירם היה לקלוט תלמידים שלמדו בבית ספר עברי קטן שנוהל על ידי פנחס כהן ואשתו. בירם שכר עבור בית הספר מבנה גדול ששימש בעבר כבית ספר של אליאנס. עם ראשית הלימודים הקים בירם ועד מנהל לבית הספר, שהקל את הקשר עם תושבי חיפה וסייע בפיתוח בית הספר. אורבך היה חבר בוועד המנהל כחצי שנה עד למלחמה וכ-10 שנים אחריה. אורבך גם הסכים לשמש מורה מחליף להתעמלות פעמיים בשבוע, לאחר שצבר ניסיון באגודת בר כוכבא הציונית. מספר התלמידים בבית הספר גדל ועם פרוץ המלחמה למדו בו 70 תלמידים ב-5 כיתות וכך הסתיימה מלחמת השפות בניצחונה המלא של העברית ובתבוסתה של חברת עזרה. רק לאחר המלחמה ב-1920 נפתח בית הספר הריאלי רשמית במבנה היפה בניהולו של בירם.
לפני המלחמה נולדו לזוג שני ילדים - צרויה (1911) (התחתנה עם הד"ר עמנואל ארנסט סימון) ודניאל (1913).
קצין רפואה בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה אורבך חזר לארץ הולדתו גרמניה, לאחר מסע יבשתי דרך אסיה הקטנה, בולגריה ואוסטרו-הונגריה. הוא גויס לצבא הגרמני כרופא צבאי והוצב בחזית הצרפתית. בתחילת המלחמה אורבך הוצב ביחידה באזור גבול שקט יחסית, אך בהמשך הועבר לקרבת החזית וטיפל בפצועים בקרב על הסום.
במהלך המלחמה אורבך ניסח הצעה מטעם ההסתדרות הציונית העולמית להקים בארץ ישראל אחרי המלחמה מדינה דו-לאומית לערבים ויהודים בחסות האימפריה העות'מאנית, אך היא נדחתה על ידי העות'מאנים לאחר שהועברה אליהם בידי הגרמנים.
פעילותו הציבורית לאחר מלחמת העולם הראשונה ומחקריו בתנ"ך

עקב השתתפותו במלחמה בצבא הגרמני, נחשב אורבך ל'נתין אויב' למנדט הבריטי בארץ ישראל, ולכן הבריטים התירו לו לחזור לארץ ישראל רק לאחר התערבות של ידידו חיים ויצמן. הוא עלה לארץ בסוף 1920 עם ילדיו ואשתו השנייה, לאחר שרחל נפטרה במהלך המלחמה, והשתכן בחיפה, עיר שבה נולדו לו עוד בן ובת. אורבך חידש את הפרקטיקה הרפואית שלו, גניקולוגית בעיקר, ובשנים 1925-1930 ניהל עם רופא נוסף בית חולים פרטי לנשים ויולדות. ב-1959 פרש מעבודתו הרפואית.
היה חבר הקורטוריון (הגוף המנהל) של הטכניון.
אורבך היה ממקימי וראשי מפלגת עלייה חדשה, מפלגה ליברלית של עולים מגרמניה, וראש סיעתה בעיריית חיפה החל מ-1942, אשר הייתה הסיעה השנייה בגודלה בעירייה. עם קום המדינה הוא פרש מפעילות פוליטית.
הוא עסק במשך למעלה מ-60 שנים בחקר התנ"ך, עיסוק אשר החל בשנתו האחרונה כסטודנט לרפואה, לאחר שקרא את ספריו של אדוארד מאייר "בני ישראל והשבטים שכניהם" ו"התהוות היהודים". לאורך השנים הוא ראה את עצמו כתלמידו של מאייר, ואמר שהוא למד ממנו את שיטת עבודתו. אורבך פרסם מאמרים רבים בגרמנית ושלושה ספרים בנושא הזה: הנבואה, הופיע בברלין ב-1920, המדבר וארץ הבחירה: תולדות ישראל בתקופת המקרא, ספרו העיקרי הופיע בברלין בשני כרכים בשנים 1932, 1936. הספר תורגם לעברית בכותר המדבר וארץ הבחירה, ומשה, שהופיע באמסטרדם ב-1953. במחקריו אורבך טען, בין היתר, שהכתב האלפביתי הומצא בידי עם ישראל במאה ה-13 לפני הספירה, בניגוד לדעה הרווחת שהפיניקים המציאו אותו.
כהוקרה לפעילותו הרבה למען העיר חיפה ותושביה, קיבל אורבך אזרחות כבוד של העיר בשנת 1960. בראש הכרמל, בסמוך לאוניברסיטה, נקרא רחוב על שמו.
אורבך נפטר שבועיים לפני שמלאו לו 89 שנים.
על מצבתו נרשם: "חכם, רופא, חלוץ"
פרסומיו

מארץ האב אל ארץ האבות - הרופא היהודי הראשון בחיפה (מגרמנית - דניאל אור, בנו של אליהו אורבך), ירושלים, הוצאת יד בן צבי ומכון ליאו בק, 1997
הנבואה - 1920 (גרמנית, ללא תרגום לעברית)
המדבר וארץ הבחירה: תולדות ישראל בתקופת המקרא [שני כרכים] - עם עובד, 1955 (בגרמנית 1932, 1936)
משה - 1953 (גרמנית, ללא תרגום לעברית)
לקריאה נוספת

אליהו אורבך, מארץ האב אל ארץ האבות - הרופא היהודי הראשון בחיפה - ירושלים, הוצאת יד בן צבי ומכון ליאו בק, 1997
דניאל אור - "רופא ראשון בחיפה" - עת־מול, כרך י"ד גיליון 6, אוגוסט 1989, עמודים 14–15
"הרופא ורעייתו על מרומי הכרמל" - עת־מול, כרך כ"ב גיליון 6, ספטמבר 1997, עמוד 18
ארתור בירם, ספר אורבך : מאמרים בחקר התנ"ך: מוגש לכבוד ד"ר אליהו אורבך למלאת לו שבעים שנה - ירושלים : החברה לחקר המקרא בישראל על ידי קרית-ספר, 1955
'אורבך (אוארבך), אליהו', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 34. (הספר בקטלוג ULI)