איווה (BB-61)

| --- | --- |

USS איווה יורה מטח דופן של תשעה תותחי 16 אינץ' ב-15 באוגוסט 1984 במהלך הפגנת כוח אש לאחר המודרניזציה שלה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת איווה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בברוקלין 
 הוזמנה:  1 ביולי 1939
 תחילת הבנייה:  27 ביוני 1940
 הושקה:  27 באוגוסט 1942
 תקופת הפעילות:  22 בפברואר 1943 – 26 באוקטובר 1990 (47 שנים)
 אחריתה:  הפכה לספינת מוזיאון ב-2011
 מיקום:  33°44′30″N 118°16′39″W﻿ / ﻿33.741613888889°N 118.27753333333°W﻿ / 33.741613888889; -118.27753333333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה מלחמת המפרץ 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 48,880 טון, מקסימלי: 58,460 טון
 אורך:  270.43 מטרים
 רוחב:  32.97 מטרים
 שוקע:  11.33 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  33 קשר (61 קמ"ש)
 גודל הצוות:  151 קצינים, 2,637 מלחים (סך הכל 2,738)
 טווח שיוט:  14,890 מיילים ימיים (23,960 ק"מ)
 הנעה:  8 דודי קיטור, 4 טורבינות קיטור של ג'נרל אלקטריק בהספק 212,000 כוחות סוס בתנועה קדימה, 44,000 כוחות סוס בתנועה אחורה. 10 מגה-וואט חשמל המיוצרים בגנרטורים מונעי קיטור. גנרטורים קטנים מדיזל לשעת חירום
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  9,033 טון מזוט
 מתקני התפלה:  מתקנים להתפלת מי ים המייצרים 225,000 ליטר מים מתוקים ביום
 אמצעי לחימה
 שריון:  גוף האונייה: 307 מ"מ המחיצות: 287 מ"מ בתי הצריח: בין 295 ל-439 מ"מ הצריחים: 500 מ"מ הסיפון:191 מ"מ
 חימוש:  1943:   9 תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50-קליבר Mark 7   20 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר Mark 12   76 תותחי נ"מ 40 מ"מ/56 קליבר   52 תותחי נ"מ 20 מ"מ/70 קליבר   1984:   9 תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50-קליבר Mark 7   12 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר Mark 12   32 טילי שיוט BGM-109 טומהוק   16 טילים נגד-ספינות RGM-84 הרפון   4 תותחי 20 מ"מ/76 קליבר פלנקס CIWS
 
אוניית המערכה איווה (BB-61) היא אוניית מערכה בדימוס, האונייה המובילה בסדרה שלה, והרביעית בצי ארצות הברית שנקראת על שם מדינת איווה. עקב ביטולה של סדרת מונטנה, איווה היא האונייה המובילה האחרונה מכל סוג של אוניות מערכה של ארצות הברית והייתה האונייה היחידה בסדרה ששירתה באוקיינוס האטלנטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היא נשאה את הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט מעבר לאוקיינוס האטלנטי למרס אל כביר, אלג'יריה, בדרך לוועידה בעלת חשיבות חיונית ב-1943 בטהראן עם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ויוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות. כשהועברה לצי האוקיינוס השקט ב-1944, הפגיזה איווה את ראשי החוף בקווג'לין ובאניווטוק לפני נחיתות אמפיביות של בעלות הברית וחיפתה על נושאות מטוסים שפעלו באיי מרשל. היא גם שימשה כאוניית הדגל של הצי השלישי, כשהיא הניפה את דגלו של אדמירל ויליאם פ. הולסי בעת הכניעה היפנית במפרץ טוקיו.
במהלך מלחמת קוריאה, איווה הייתה מעורבת בפשיטות על החוף הצפון קוריאני, ולאחר מכן היא הוצבה בצי העתודה של צי ארצות הברית, הידוע יותר בשם "צי הנפטלין". היא הופעלה מחדש בשנת 1984 כחלק מתוכנית צי 600 הספינות ופעלה הן בצי האטלנטי והן בצי האוקיינוס השקט כדי להתמודד עם הצי הסובייטי שהורחב באותה העת. באפריל 1989, פיצוץ שמקורו לא ידוע הרס את צריח התותחים מספר 2 שלה, והרג 47 מלחים.
איווה הושבתה בפעם האחרונה באוקטובר 1990 לאחר 19 שנות שירות פעיל בסך הכל, ובתחילה נמחקה מרשימות הצי (NVR) בשנת 1995, לפני שהוחזרה מ-1999 עד 2006 כדי לציית לחוקים הפדרליים שדרשו שמירה ותחזוקה של שתי אוניות מערכה מסדרת איווה. בשנת 2011 נתרמה איווה למרכז אוניות המערכה פסיפיק ללא מטרות רווח בלוס אנג'לס, והועברה לצמיתות לרציף 87 בנמל לוס אנג'לס בשנת 2012, שם היא נפתחה לציבור כמוזיאון USS איווה.