stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביבה דורון
חינוך

על בסיס מחקריה, פועלת דורון בשדה החינוך, במטרה לקרב את בני הנוער אל הישגיה וערכיה של יהדות ספרד, שהשכילה לשלב בין שמירת הזהות העצמית וטיפוחה לבין פתיחות תרבותית.
בהמשך לעבודתה ההתנדבותית בתחום הנוער, יזמה דורון מיזמים, כמו המפגשים שהובילה באוניברסיטת תל אביב: מפגשים בין מורי האוניברסיטה עם תלמידי בתי ספר תיכוניים מן המרכז ומהפריפריה, להרחיב את אופקיהם וללמד אותם לשאול.
פעילותה של דורון במסגרת הקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין-תרבותי כוללת הקמה וריכוז בהתנדבות של מפעלי תרבות וספרות, אירועי תרבות, בהדגש על תרבות ספרד כמופת, קידום דיאלוג בין-קבוצות שונות בחברה הישראלית, קיום מפגשי סופרים בני עדות מגוונות בחברה הישראלית וכן השתתפות בוועדות אקדמיות ותרבותיות בהן למשל: ועדת הספרות במסגרת "סל תרבות", הוועדה לספרות, המועצה הציבורית לתרבות במשרד התרבות. דורון השתתפה כמרכזת וכחברה בוועדות השופטים להענקת פרסים שונים, חברה בוועד המנהל של המכון הלאומי לספרות "גנזים", חברת ועדת מערכת של "מאזנים", כתב-העת של אגודת הסופרים העבריים בישראל.
דורון שימשה כמפקחת ארצית במשרד החינוך בנושא: 500 שנה לגרוש יהדות ספרד, כיועצת אקדמית לרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
בשנת 2000 נחנכה סדרת המפגשים: "דיאלוג ים-תיכוני" – פיתוח דיאלוג תרבותי בין חוקרים מישראל ומארצות ערב על בסיס המפגש ההיסטורי של שלוש התרבויות בספרד של ימי-הביניים (משתתפים חוקרים מישראל מספרד ומארצות ערביות).
פרסים

פרס ניומן לשירה (1977)
מענק נשיא המדינה לספרות (1982)
מענק נשיא אוניברסיטת תל אביב למחקר (1986)
עיטור כבוד ממלך ספרד, חואן קרלוס (1989)
פרס אחד העם על תרומה לתרבות היהודית (2003)
פרס היצירה לסופרים ומשוררים ע"ש לוי אשכול (2005)
הפרס הבין-לאומי לשירה,Sial, מדריד, (2007)
פרס קוגל לשירה (2008)
יקירת העיר תל אביב (2015)
תואר עמית כבוד לשנת 2020 בהוקרה על מפעל חיים מאוניברסיטת חיפה "על מחקרה פורץ הדרך, ששינה את תמונת המחקר של השירה העברית בספרד". (2020)
מושב כבוד לפרופ' אביבה דורון על מפעל חיים. בכנס הבין לאומי של תרבות ספרד (Hispanistas) באוניברסיטה העברית, (2021)
מפרסומיה > ספרי מחקר

נִפְלָאוֹת שִׁיר – סוד הקסם של תור הזהב השני, הוצאת הקיבוץ המאוחד וספריית הלל בן חיים, תל אביב, 2013
האינטראקציה הספרדית-יהודית לאורך ההיסטוריה (עורכת עם: מ. דסקל, פ. מארקז ווילנואבה, א. סאנס באדיליוס, ק. קרטה פארונדו), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2000.
מסות על תום האלף, מחקרים על ספרו של א"ב יהושע (עורכת עם זיוה שמיר), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
יהודה הלוי, שירים, מבואות ספרותיים במהדורה דו-לשונית, ועריכת האנתולוגיה עם אנחל סאנז-בדיליוס ויהודית טרגרונה שתרגמו את השירים לספרדית, ההדירו ופרשו, הוצאת "קלסיקוס אלפגוארה", מדריד, ספרד, 1994.
תרבות יהדות ספרד – ספר הקונגרס הבינלאומי הראשון, (תל אביב, יולי 1991), תל אביב, 1994, (עברית, ספרדית, אנגלית).
משורר בחצר המלך, טדרוס הלוי אבולעפיה – שירה עברית בספרד הנוצרית, הוצאת דביר, תל אביב, 1989.
יהודה הלוי – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, (כולל מאמר מבוא), הוצאת הקיבוץ המאוחד תל אביב, 1988.
יהודה הלוי – תהודת יצירתו, כולל מבוא מאת פרננדו דיאס אסטבן, הוצאת ריופיידרס, ברצלונה, 1985.
Yehuda ha-Levi – Repercusión de su obra, Riopiedras Ediciones, Barcelona, España, 1985.
Encuentros and Desencuentros, Spanish-Jewish Cultural Interaction, throughout History
Yehuda ha-Levi, Poemas y Estudios Literarios, Edicion Bilingue, (traducción de los poemas a Español: A. Sáenz-Badillos y J.Targarona), Ediciones Clásicos Alfaguara, Madrid, España, 1994.
מפרסומיה > ספרי שירה מקורית

שירי אהבתךָ: אל משוררי תור הזהב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2008
הרוח זוכרת, El viento recuerda, הוצאת סיאל, מדריד, 2007
אבל הרוח יודעת, הוצאת הקיבוץ המאוחד וקרן רבינוביץ לאמנויות, 2004
פתאום כאז, הוצאת אל"ף, תל אביב, 1985
כל טוב ספרד, Todo bien de Sefarad, הוצאת רמוס דה-קסטרו, ספרד, 1981
כל אותו הרגע, הוצאת ניומן, 1977
מפרסומיה > מאמרים מדעיים

"שירה כדו-שיח – פואטיקה דיאלוגית בשירה העברית בספרד הנוצרית", ספר היובל לכבוד פרופ' יהודית דישון, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, [2012].
"אל כדי החרס המלאים פרחים", מסות על תום האלף, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999, עמודים 87 – 96.
"לסוגיית הזיקות בין היצירה העברית בטולדו לסביבתה הספרותית, שיר הפרולוג ל"מזמורים למריה הקדושה" של אלפונסו החכם ושיריו האישיים של טדרוס הלוי אבולעפיה", ביקורת ופרשנות, כתב-עת לחקר ספרות עם-ישראל, חוברת 32, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1998, עמ' 81–94.
"דמויות יהודים בשירתו של אלפונסו העשירי", דברי הקונגרס האחד עשר למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1994, עמ' 9–15.
"תור הזהב של השירה העברית בספרד הנוצרית", "תרבות יהדות ספרד, “The Culture of Spanish Jewry, תל אביב, 1994, עמ' 93–104.
המעבר אל הביטוי האינדיבידואליסטי בשירה העברית-ספרדית על רקע הספרות הספרדית-נוצרית, נקודות מפנה בספרות העברית וזיקתן למגעים עם ספרויות אחרות, בעריכת זיוה שמיר ואבנר הולצמן, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, תשנ"ג, עמ' 45–55.
"קווי ייחוד בשירה העברית בקסטיליה החדשה", דפים למחקר בספרות, 4, אוניברסיטת חיפה, 1989, עמ' 39–44.
"לבבי קח לך מטה לשונך – טדרוס הלוי אבולעפיה – משורר עברי בצומת של השפעות", מחקרי ירושלים בספרות עברית, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1988, עמ' 469–482. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"קווים לתולדות 150 שנות ביקורת, התפתחות הביקורת על שירת יהודה הלוי, על רקע כיווני מחקר השירה העברית של ימי הביניים", יהודה הלוי – מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, (עורך הסדרה: ישראל לוין), הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1988, עמ' 9–41.
""ציון הלא תשאלי" – ההתקבלות וסגולות השיר", באורח מדע, בעריכת צבי מלאכי, הוצאת מכון הברמן למחקרי ספרות, ישראל, 1986, עמ' 233–238.
"שירתו של טדרוס בן יהודה הלוי אבולעפיה – שקיעה או חידוש", דברי הקונגרס העולמי התשיעי למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1986, עמ' 123–129.
"שתי קריאות בשיריו האישיים של שלמה אבן גבירול", מחקרים ביצירת שלמה אבן גבירול, בעריכת צבי מלאכי, הוצאת מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, 1985, עמ' 53–77.
"הזיקה לארץ ישראל בשירה ר' יהודה הלוי הביקורת", דברי הקונגרס העולמי השמיני למדעי היהדות, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ירושלים, 1982, עמ' 93–104.
"כיווני יסוד בביקורת שירתו של יהודה הלוי: רציונליזם, רומנטיקה, מיתוס" פלס – מחקרים בביקורת הספרות העברית, בעריכת נורית גוברין, הוצאת מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, 1980, עמ' 279–308.
"תהילה למצרים", מחקרים בספרות עם ישראל ותרבות תימן, בעריכת אפרים חזן ויהודית דישון, אוניברסיטת בר-אילן, 1991, עמ' 253–258.
מפרסומיה > מאמרים בתחום ההוראה והחינוך

"השירה העברית בספרד כביטוי לזהות עצמית ולפתיחות תרבותית", עלון למורה לספרות 13, משרד החינוך והתרבות, המינהל הפדגוגי, ירושלים, 1991, עמ' 31–37.
"ייחודה של היצירה העברית בספרד", יהדות ספרד – תרבות וערכים, הוצאת התאגדות המרכזים הקהילתיים בישראל, 1991, עמ' 13–15.
"על הדו-שיח השירי שחוצה תחומים", עלון למורה לספרות 12, משרד החינוך והתרבות, המינהל הפדגוגי, ירושלים, 1991, עמ' 73–80.
"העז והגדי" – תדריך למורה, המרכז לטלוויזיה לימודית, משרד החינוך והתרבות, תל אביב, 1976, 18 עמודים.
"המסה ככלי מחנך על פי 'דעותיו הקדומות של הנוער' של מרטין בובר", מתודיקה, אוניברסיטת תל אביב, 1972, עמ' 34–42.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת חיפה, המוקד לחקר תרבויות ספרד...
↑  פרס ניומן, דבר, 22 בדצמבר 1976
↑  תואר עמית כבוד בהוקרה על מפעל חיים פרופ' אביבה דורון מאוניברסיטת חיפה, הארץ,21 באוגוסט 2020, עמוד 2
↑  ראו ספרה: אביבה דורון, משורר בחצר המלך : טדרוס הלוי אבולעפיה : שירה עברית בספרד הנוצרית, דביר, 1989
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי היצירה לסופרים ומשוררים, באתר cms.education.gov.il
↑  פרס עיריית חולון לספרות יפה עש דר קוגל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 בדצמבר 2008
↑  יקירי העיר תל אביב לשנת 2015
↑  תואר עמית כבוד בהוקרה על מפעל חיים פרופ' אביבה דורון מאוניברסיטת חיפה, הארץ,21 באוגוסט 2020, עמוד 2
↑  מושב כבוד לפרופ' אביבה דורון על מפעל חיים. בכנס הבין לאומי של תרבות ספרד (Hispanistas) באונ. העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260524705171  BNE: XX4660257  BnF: cb12087288k (data)  GND: 1056298405  ISNI: 0000 0000 6642 670X  LCCN: n87939637  NKC: ola20221171546  NLA: 35346604  NTA: 195083350  RERO: 02-A014035973  SUDOC: 086260855  Trove: 920310  VIAF: 2497472   WorldCat (עם VIAF): 2497472
חתולה על גג פח לוהט

| --- | --- |

 כתיבה:  טנסי ויליאמס 
 סוגה:  דרמה 
 הצגת בכורה:  24 במרץ 1955 
 שפה:  אנגלית אמריקאית 
 פרסים:  פרס פוליצר לדרמה, פרס אוליבייה 
 
חתולה על גג פח לוהט (באנגלית: Cat on a Hot Tin Roof) הוא מחזה מאת טנסי ויליאמס שעלה על הבמה בשנת 1955 וזיכה את ויליאמס בפרס פוליצר.
עלילת המחזה

המחזה מתאר משבר משפחתי שמתרחש סביב יום הולדתו ה-65 של ראש המשפחה, "ביג דדי", חוואי עשיר ממיסיסיפי שבארצות הברית. ביום שבו נפתח הסיפור מתקבלות תוצאות הבדיקות הרפואיות של ביג דדי, והוא ואשתו מתבשרים שהוא אינו סובל מדבר פרט לעווית במעי הגס. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן מתברר כי מלבד הזוג המבוגר כל השאר מודעים למצב האמיתי: ביג דדי גוסס מסרטן.
לכבוד יום ההולדת מתכנסת כל המשפחה: הבן הבכור גופר ואשתו מאי עם חמשת ילדיהם, והבן הצעיר והמועדף בריק עם אשתו מרגרט, המכונה מגי. בלילה לפני כן ניסה בריק לדלג מעל משוכות במסלול האימונים של הגימנסיה, כפי שנהג לעשות בצעירותו כספורטאי מצטיין, אך כתוצאה מכך הוא שובר את קרסולו ונאלץ להיעזר בקביים. המחזה נפתח בשיחה בין בריק למגי, שמציגה את היחסים ביניהם: בריק מרבה לשתות ומפגין יחס קריר ומסויג כלפי מגי, מסרב לקבל את ניסיונות ההתקרבות שלה, ואדיש גם לאזהרותיה בנוגע למאמצי ההשתלטות של גופר ומאי על הירושה הצפויה.
עיקרו של המחזה הוא בשיחה שמתנהלת בין בריק לביג דדי, שמתעמת עם בנו בנוגע לבעיית השתייה שלו ומכריח אותו לרדת לשורשיה. בהדרגה מוצג הנושא המרכזי, יחסיו של בריק עם חברו הטוב סקיפר שהתאבד, ומאז שקע בריק לאלכוהוליזם והחל להתנכר לאשתו. מן הדברים עולה שבין השניים התקיימה מערכת יחסים רומנטית הומוסקסואלית, אף כי רק מתחת לפני השטח, אך בריק מתגונן ומכחיש זאת בתוקף. בהמשך מתברר שמגי הטיחה בסקיפר האשמה בנוגע לרגשותיו אל בריק, ובניסיון להכחיש זאת סקיפר ניסה לשכב איתה אך ככל הנראה לא הצליח להשלים את האקט, מה שהוסיף לפחדיו ולספקותיו בנוגע לעצמו עד לנקודת השבירה. בריק מספר שסקיפר התקשר אליו להתוודות, אך הוא סגר בפניו את הטלפון ולא ענה לצלצולים שחזרו ונשנו לאורך הלילה. לאחר התאבדותו של סקיפר החל בריק לשתות על מנת להדחיק את רגשות האשמה והצער.
במהלך הוויכוח ביניהם חושף בריק את האמת על תוצאות הבדיקה הרפואית וביג דדי שמתקשה להתמודד עם המהלומה יוצא מהחדר כשהוא זועם על השקרים שמקיפים אותו. שאר חברי המשפחה מגלים את האמת לביג מאמא, שמתקשה גם היא לקבל את הידיעה. גופר ומאי מנסים להציג בפניה את התוכנית שהכין גופר לטיפול בנכסיו של ביג דדי, אך היא מסרבת לשמוע והודפת אותם תוך שימוש במחוותיו ובשפתו הבוטה של בעלה.
מגי מבקשת לספר על מתנת יום ההולדת שלה לביג דדי ומודיעה שהיא בהיריון. על אף שגופר ומאי מאשימים אותה בשקר ביג מאמא מתרגשת וממהרת לספר לביג דדי את החדשות. כשהם נשארים לבדם מגי מודה לבריק על כך שלא חשף בפני האחרים ששיקרה, אך הוא מגיב בביטול. היא מודיעה לו שרוקנה את הארון ממשקאות ולא תחזיר אותם עד שיסכים לשכב איתה, כיוון שהיא מתכוונת להפוך את השקר שסיפרה לאמת. פעם נוספת היא מכריזה נואשות על אהבתה אליו, אבל בריק רק מחייך בעצב ועונה: "נכון שזה היה מצחיק נורא, אילו זה היה נכון?".
שם המחזה

שמו של המחזה נגזר משורה בדבריה של מגי, שמדמה את עצמה לחתולה על גג פח לוהט בהתייחסותה למציאות החיים שלה עם בריק. הגג הלוהט הוא העינוי התמידי של האשמה ההדדית, הריחוק והאדישות שהוא כופה עליה. בריק וביג דדי מתארים את מגי ומאי בתור שתי חתולות שנאבקות אחת בשנייה ומתייחסים לנקודת הדמיון ביניהן - הבעה לא רגועה, רוח קרב וכושר הישרדות. מגי עצמה מכונה גם "מגי החתולה".
נושאים מרכזיים > אמת ושקר

כזב הוא נושא חוזר במחזה. גופר, מאי ומגי משקרים לביג דדי ולביג מאמא בנוגע לתוצאות הבדיקה הרפואית. גופר ובעיקר מאי נוהגים בצביעות ביחס לביג דדי בשל הרצון בירושה. ביג דדי מספר שחייו עם אשתו ובתוך הקהילה היו מסכת בלתי פוסקת של הצגות. בריק טוען שהוא שותה בגלל בחילה שהוא מרגיש משקרים ושקרנים.
על אף שמגי מודה שהיא "לא טובה" על פי אמות המידה של המוסר המקובל, היא מצהירה על עצמה שהיא ישרה ואכן נוהגת בכנות מול בריק בדבריה על רגשותיה בנוגע אליו ואל סקיפר, על הפחד שהיא חשה מעוני ועל כוונתה להשיג את רכושו של ביג דדי בירושה.
לעומת השאר, ביג דדי מעיד על עצמו ועל בריק ש"לפחות יש בעולם שני אנשים שאף פעם לא שיקרו זה לזה". כמו כן, ביג דדי ובריק מגיבים שניהם להצהרות האהבה של נשותיהם באמירה "כמה שזה היה מצחיק, אילו זה היה נכון" - ובכך עובר המוקד מהשאלה האם ההצהרות הן אמת או שקר, והופך לסוגיית חוסר האמון בין הדמויות.
נושאים מרכזיים > חיים ומוות

ההתמודדות עם העמידה בפני המוות וההשלכות השונות מוצגות לאורך המחזה. בנאומו של ביג דדי הוא מדבר על האדם בתור היצור החי היחיד שמודע למוות ועל האימה שהידיעה מטילה עליו, וטוען שהצורה האצילית ביותר שבה ניתן לשאת זאת היא בשתיקה. ההקלה שחש ביג דדי עם הידיעה שהוא לא עומד למות מתבטאת כשהוא לוקח מחדש את השליטה בביתו והפיקוד על בני המשפחה, ובעיקר מתעקש לברר עם בריק את מצבו ולהעמיד אותו בחזרה על רגליו. עם זאת, הוא מביע את ההקלה גם באמירות ניהליסטיות שמשקפות גישה בוטה ונהנתנית בנוגע לרכוש ולנשים. כשהוא מקבל את הידיעה האמיתית על מותו המתקרב, ביג דדי נשבר ופורש לחדרו, ומשם נשמעות רק צעקותיו כתוצאה מהכאב שתוקף אותו.
גם בריק מציג אחיזה רופפת בחייו: הוא מרבה לשתות ולא מפגין עניין כלפי דברים אחרים, כולל הוריו, אשתו, ומצוקותיהם הנפרשות בפניו. הוא אדיש גם לשיקולים פרקטיים של הצורך בכספי הירושה על מנת להתקיים, ולסכנת העוני הצפוי לו אם ינושל. את הכאב התמידי שהוא חווה בחייו הוא מדחיק באמצעות השתייה.
לעומת שניהם דווקא מגי מכריזה על עצמה "אני חיה!" ובכמה הזדמנויות מבטאת את דבקותה בחייה - בנכונותה למאבק על הירושה, בתשוקתה לבריק וברצונה בילד משותף, ובאופן כללי במחויבותה למלחמה כל זמן שיש סיכוי ותקווה לחיים.
הקשר בין הכזב והמוות מוצג בדבריו של בריק, שמעיד על עצמו שהוא מסוגל להגיד את האמת אך ורק מפני שהוא בקושי חי, ולעומתו השאר משקרים כיוון שהם חיים. כמו כן הוא טוען שמכיוון שהחיים כוללים בהכרח שקר יש רק שתי דרכים להתמודד: אלכוהוליזם או מוות. שני הנושאים נכרכים יחד גם בדבריו האחרונים של ביג דדי, כשהוא צועק "שקרנים! גסים! וגוססים!".
הפקות תיאטרון וקולנוע

המחזה בוים לראשונה על ידי איליה קאזאן, שריכך במעט את סופו והוציא מן העלילה תמות הומו-ארוטיות, למורת רוחו הרבה של ויליאמס. התייחסותו הביקורתית של ויליאמס לכך, במהדורה המודפסת של המחזה, הובילה לניתוק שיתוף הפעולה הפורה בין השניים, זאת למרות בקשותיו החוזרות ונשנות של ויליאמס מקאזאן לביים את מחזותיו.
בהפקה הקולנועית הראשונה לסרט בבימויו של ריצ'רד ברוקס שיחקה אליזבת טיילור את מגי החתולה ופול ניומן את בריק. כל השלושה היו מועמדים לפרס אוסקר על חלקם בסרט.
בתיאטראות ברודוויי עלה המחזה עוד חמש פעמים (נכון ל-2022) בנוסף להפקה המקורית (ב-1974, ב-1990, ב-2003, ב-2008 וב-2013). בהפקת 2013 כיכבה השחקנית סקרלט ג'והנסון.
הפקות תיאטרון וקולנוע > העלאת המחזה בישראל

המחזה תורגם לעברית מספר פעמים: בין השאר על ידי תרצה אתר, אהוד מנור ושלמה מושקוביץ.
1. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 30 במאי 1973
יוצרים: תרגום: - תרצה אתר, במאי - מייקל מיצ'ם, תפאורה ותלבושות - יוסף קארל, תאורה - נתן פנטורין
שחקנים: מגי - דליה פרידלנד, בריק - אלי כהן, מיי - יעל דרויאנוב, הזקנה - שושנה דואר, הזקן - שמעון פינקל, טקר - ליאו יונג, גופר - רולף ברין, דוקטור באו - יצחק ברקת, לייסי - יוסי שוחט
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 1 באוגוסט 1992
יוצרים: תרגום - אהוד מנור, במאי - אורי פסטר, תפאורה - דודו מזח, תלבושות - עינת ניר-קוש, מוזיקה - חגי אלקיים, תאורה - נתן פנטורין
שחקנים: מגי - ריטה, בריק - ברוך דרור, ביג-דדי - יוסי פולק, ביג-ממה - רבקה גור, מיי - ליאת גורן, גופר - עופר זוהר, ד"ר באו - מיכאל כורש, סוקי - שבחיה בת-ישראל, לייסי - חזקיהו בן-ישראל, דיקסי - עינת פרי/גיתית וקסלר, טריקסי - מאשה ויינבלט/ליאת לאלו, פולי - דן קיזלר/איתי רט/תומר שוורץ, סוני - רז מנגל/רון פרי, באסטר - גיל וינדר/אביעד לוטן/עמי אילן
3. תיאטרון בית ליסין, הצגת בכורה: 8 במרץ 2015
יוצרים: תרגום - שלמה מושקוביץ, במאי - גלעד קמחי, תפאורה - ערן עצמון, תלבושות - אולה שבצוב, מוזיקה - אמיר לקנר, תאורה - קרן גרנק
שחקנים: מיה דגן, נמרוד ברגמן, אבי אוריה, ליאת גורן, שמעון מימרן, יעל לבנטל ועוד.
אורה עשהאל

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1938 (בת 86) 
 שם לידה:  אורה נחמה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.bimati.net
 
אורה נחמה עשהאל (זילברשטיין) (נולדה ב-ה'תרצ"ח, 3 ביולי 1938) היא משוררת, סופרת, חוקרת ועורכת ישראלית.
ספריה > שירה

פנים לרשת, ספרי עיתון 77, בעריכת יעקב בסר (1996).
כאישון העין, ספרי עיתון 77 בעריכת יעקב בסר, (2000)
מסגרת לדומיה, ספרי עיתון 77, בעריכת יעקב בסר (2004)
מעמקים – כתב עת וירטואלי, גיליון מס' 45, כסלו תשע"ב, דצמבר 2011.
שירי אי אפשר, ספרי עיתון 77, בעריכת יעקב בסר (2004)
רצפת הזמן, ספרי עיתון 77, בעריכת עמוס לויתן (2006)
התפעמות, ספרי עיתון 77, בעריכת עמית ישראלי-גלעד (2012).
הולדת תמוז, ספרא, בעריכת חיים נגיד (2013)
ספריה > סיפורת

פיסות אישה, רומן-סיפורים, עריכה: עמית ישראלי-גלעד, הוצאת גוונים.
אסופת מאמרים דו-לשונית (עברית ואנגלית, בהוצאת תלם (2009)
סליל החיים או לראות את המשמעות (המאמרים פורסמו בשנים 2002-1992)
לקריאה נוספת

זיוה פרידמן, 'הביוגרפיה כ"מטפורה של האני"'. אפיריון, גיליון 92 (2005), עמ' 34-33 (דיון בשני ספרי שירה של המשוררת: 'מסגרת לדומיה' ו'שירי אי אפשר').
על "פיסות אישה"
הרצל ובלפור חקק, רגשות מסעירים בלשון מדויקת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביוני 2008
שוש שפירא, 'לידה הכרחית', עתון 77, גיליון 331 (תמוז תשס"ח, יולי 2008), עמ' 10 (מתוך דברים שנאמרו בערב השקת הספר).
על "רצפת הזמן"
אלברט בן יצחק יעקב, 'מכשפת, מעוררת', עתון 77, גיליון 322 (יולי 2007), עמ' 14–15.
על "שירי אי אפשר"
תמר זכריה, 'אבן כבדה המושלכת לאגם מים שקטים', עתון 77, גיליון 297-296 (דצמבר 2004), עמ' 12.
אגודת הקוסמים

"אגודת הקוסמים - האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל" היא עמותה המוקדשת לפיתוח אמנויות האשליה בישראל.
על פי תקנון האגודה, מטרותיה הן: העלאת רמת אמנות הקסמים, עידוד היצירה המקורית בתחומי אמנות הקסמים, החלפת ידע בין החברים, קיום פעילויות מקצועיות וחברתיות, בהן מפגשים תקופתיים ושנתיים, השתלמויות וסדנאות וכן ניהול הספרייה המקצועית של התחום בישראל.
היסטוריה

ב-1970 נוסדה חנות הקסמים הראשונה בישראל, "מערת הקסמים", על ידי משה טייב. מטרתה הייתה להנגיש את אמנות הקסמים לציבור ולקדם את אמנות בעזרת העסק. סביבה נוצרה קהילה שלימים התגבשה למועדון חברים בשם "מועדון הקוסמים", אותו ניהלו משה טייב, רוני שכנאי, ואיתן איילון. המועדון שהתגבש סביב "מערת הקסמים" עודד את הפריה ההדדית בין קוסמים והיווה מקום מפגש שבו יכלו קוסמים ללמוד, לפרוח, להתפתח ולהחליף בינם לבין עצמם סודות מקצועיים.
באפריל 1980 "מועדון הקוסמים" הוכר לראשונה על ידי FISM – הפדרציה הבינלאומית של אגודות הקוסמים. על מנת לחגוג זאת הופק פסטיבל הקוסמים הראשון בישראל, הוא התקיים בהיכל התרבות והמנחה היה דודו טופז. המפקידים של הפסטיבל היו חברי ההנהלה של מועדון הקוסמים, איילון, שכנאי וטייב. הפסטיבל חולל סערה בתקשורת והביא לראשונה הכרה משמעותית לתחום בארץ. מאז אירועים של האגודה זוכים לסיקור בתקשורת הקונבנציונלית.
באותה שנה לאחר הפסטיבל, מנהל "מערת הקסמים", משה טייב הודיע שמועדון הקוסמים שצמח סביבו הוא בבעלותו והוא הנשיא שלו. הודעה זאת יצרה פילוג בין חברי המועדון. רוני שכנאי יחד עם עוד כמה מחבריו הגיעו למסקנה שצריכה להיות התארגנות דמוקרטית של הקוסמים בישראל, שאינה תלוי באינטרסים כלכליים פרטיים ושחברי ההנהלה ייבחרו על ידי חברי הארגון.
ב-5 באפריל 1981 התקיים הכנס הראשון של האגודה במלון דיפלומט, שבו נבחר הנשיא הראשון – רוני שכנאי, סגן הנשיא אלירון טובי ויו"ר האגודה יוסי נטקוביץ'. בערב זה נחתמה מגילת היסוד של האגודה. במעמד זה התחייבה הנהלת האגודה לקדם את אמנות הקסמים הישראלית בישראל ומחוצה לה ולטפח את דור העתיד על ידי הקמת "השלוחה הצעירה" של האגודה.
ב-1982 עברו מערת הקסמים והמועדון לראשותו של אברהם אנגלשטיין, ויחד חברו חזרה ל"אגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל", מתוך האמונה שיחד אפשר להגיע רחוק יותר.
היסטוריה > בשנות האלפיים

האגודה פועלת להפקת כנסים והבאת אומני קסמים מכל העולם, ושמה לעצמה להמשיך לפתח את האומנות תוך דגש על פעילויות חברתיות והתנדבותיות.
האגודה עובדת בשיתוף עם אמ"י, וכל שנה מעמידה מועמדים מטעמה לפרס מפעל חיים בקטגוריית קסמים בטקס פרסי אמ"י.
ב-2019 נבחרה הנהלה הנוכחית של האגודה: הנשיא ליאור מנור, סגן הנשיא דניאל הראל, יו"ר גידי ליבנה, מנהל השלוחה הצעירה מתן רוזנברג, רכז פעילויות התנדבותיות דורון לוינסון.
בשנת 2021 שינתה את שמה באופן רשמי ל"אגודת הקוסמים ואמני החושים", אך בעל פה ומטעמי נוחות והרגל עדיין נקראת בשמה המקורי.
רשימת נשיאי האגודה

רוני שכנאי
איתן איילון
יהודה פינס
מוטי חורי
משיח יעקבי
ניב מאור
אלירון טובי
שמואל אסרף
דליה פלד
גיא זלוטניק
ערן בליזובסקי
ליאור מנור
הנשיא הגדול

בעקבות פעילותו לאורך השנים באגודת הקוסמים, רוני נבחר לתואר הכבוד של נשיא כבוד וה"נשיא הגדול" של אגודת הקוסמים. רוני נולד בישראל ויצא ללמוד כלכלה באנגליה, שם למד את אומנות הקוסמים ואת הסגנון האירופאי שהיה זר לישראל. כאשר חזר לישראל הצטרף למשה טייב ב"מועדון הקסמים". רוני הופיע תחת שם הבמה, רונאלדו, הביא את הסגנון הקלאסי לקוסמים הצעירים. הוא גידל וחינך בישראל דור חדש של קוסמים. ביתו של רוני, היה מקום מפגש לקוסמים, מקום שבו יכלו ללמוד טכניקות, לגבש סגנון אישי, לבנות רוטינות ומופעים, לשלב מוזיקה במופעי הקסמים ועוד. בספטמבר 2017 הלך לעולמו בביתו באנגליה. בישראל התקיים אירוע גדול לזכרו בכיכובם של תלמידיו לאורך השנים בהנחיית תלמידו, ליאור מנור.
קוסמים מפורסמים

מתוך אגודת הקוסמים, והשלוחה הצעירה של האגודה, צמחו קוסמים מוכרים בישראל, כמו: חזי דין, ליאור סושרד, נמרוד הראל, אמיר לוסטיג, רן גפנר, איתי פינקי, ליאור מנור, גידי ליבנה, שימי אטיאס ועוד.
מטרות האגודה

על פי התקנון הרשמי של אגודת הקוסמים, מטרותיה העיקריות של האגודה הן:
שמירה על האתיקה המקצועית ומניעת התחזות קוסמים כבעלי כוח עליון.
שיפור מעמדם ורווחתם של חברי האגודה.
פעילות למען הקהילה.
ייצוג קוסמי ישראל באיגוד מקצועי "אגודת הקוסמים".
ייצוג הקוסמים מול ארגוני קוסמים בעולם וכלפי מוסדות ציבור בישראל.
ייצוג הקוסמים באמ"י – איגוד אמני ישראל.
קיום מפגשים ופעילויות לקוסמים צעירים במסגרת ה"שלוחה הצעירה".
קיום תחרות הקוסמים הארצית בתחומים השונים של אמנות הקסמים.
מטרות האגודה > אתיקה מקצועית

על פי תקנון האגודה:
הקוסם יכבד את אמנות הקסמים ויתייחס אליה כאל אמנות הדורשת לימוד וניסיון רב.
הופעתו של הקוסם תהיה מכובדת, והקוסם יקפיד להגיע מוכן למופע ובמועד.
הקוסם ישמור על סודות אמנות הקסמים מפני הפצתם בציבור.
הקוסם לא יתחזה כבעל כוחות על-טבעיים.
הקוסם ינהג כלפי חבריו הקוסמים בכבוד, ביושר ובתום-לב, לא ישמיץ אותם ויכבד גם את הקוסמים בחו"ל ואגודותיהם ממש כאילו היו חברי האגודה.
הקוסם יכיר באגודת הקוסמים כגוף המייצג הבלעדי של קוסמי ישראל, יקיים את החלטות האגודה ואת הנחיות התקנון, האספה הכללית וההנהלה ולא ידבר על ענייני האגודה עם נציגי התקשורת, אלא יפנה את השואלים לנשיא האגודה או לדובר האגודה.
הערות שוליים

1 2  אגודת הקוסמים ועיריית חולון מקסימות ילדים, באתר ynet, 12 בדצמבר 2005
↑  הודעות כלליות, האירוע השנתי של אגודת הקוסמים הישראלית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 ביוני 2010
↑  קצת היסטוריה
↑  הנהלת האגודה
↑  אגודת הקוסמים ואמני החושים - העמותה לקידום אמנות הקסמים בישראל ע"ש רוני שכנאי (ע | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
↑  רוני שכנאי
↑  מטרות האגודה
↑  מירב קריסטל, אגודת הקוסמים עצרה הפצת סרט ב-V.O.D, באתר ynet, 18 בינואר 2007
אברהם לבנת

| --- | --- |

 לידה:  1924 צ׳כוסלובקיה
 פטירה:  13 ביוני 2017 (בגיל 93 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פעילות בולטת:  איש עסקים ישראלי
 השקפה דתית:  יהדות
 מספר צאצאים:  3
 
אברהם ("בּוֹנְדִי") לִבְנָת (1924, צ'כוסלובקיה – 13 ביוני 2017) היה איש עסקים ישראלי, מייסדה של קבוצת "תעבורה" ומנהלהּ.
ביוגרפיה

נולד בנֶודסלש שבאזור הקרפטים בצ'כוסלובקיה בן שני במשפחה של שלוש אחיות ושני אחים במשפחת וייס. אביו היה מנהל של חווה חקלאית גדולה, בבעלות ברון הונגרי יצרן יינות וכוהל. הבית היה ציוני והילדים למדו בבית ספר עברי. אברהם למד חרטות ומכניקה בבית ספר מקצועי.
בשנת 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכנסו ההונגרים לנודסלש. בשנות המלחמה הראשונות היהודים לא סבלו בהונגריה כמו בארצות הכיבוש הנאצי. המצב השתנה באביב 1944, עם השתלטות הגרמנים על הונגריה. אם המשפחה נפטרה והאב וארבעה מילדיו הובלו תחילה לגטו בעיירה ומשם גורשו למחנה אושוויץ. האחות הקטנה הופרדה ונרצחה ביום הראשון ואף האב לא שרד. בונדי, שהיה חרט מתכת במקצועו, גויס למחנה שרות העבודה (עבודת כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ההונגרים סייעו לגרמנים במפעל ביטחוני על האי בדנובה צ'פל. המפעל שזוהה על ידי בעלות הברית, הופצץ יומם וליל. בונדי התמחה בנטרול ובסילוק פצצות הנפל.
ביוגרפיה > העלייה במבצע טיול

בונדי נמלט ממחנה שרות העבודה וייתכן שהגיע לבית הזכוכית בבודפשט (אך קרוב לוודאי שלא), שבו מצאו אלפי יהודים מקלט בסיועם של קרל לוץ השווייצי. על כל פנים הוא פגש בבודפשט בוודאות את אפרים (אפרא) אגמון מאנשי המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה. אפרא נתן לו מסמכים "לא מקוריים" (כלומר מזויפים שהמחתרת ייצרה) והציע לו לעבור את הגבול לרומניה במסגרת "מבצע טיול", שם קוד לעלייה דרך רומניה. הוא אכן עלה על רכבת עם חבר טוב והם הגיעו לנאג'ווארד, שם פגשו איש גבוה, משה אלפן שכינויו היה "פיל", שדאג להעבירם את הגבול. זה היה בסוף אוגוסט, כנראה ב-23 לחודש, כאשר התותחים של הצבא האדום החלו להפציץ את האזור ולכן גם מבצע הטיול הופסק באותם הימים ממש.
הם עברו את הגבול ונתקעו תחת מטר פגזים. חברו הטוב נהרג שם. בונדי קבר אותו פיזית בבית עלמין יהודי של עיירה סמוכה והמשיך הלאה לכיוון ארץ ישראל. כך שבעזרת המסמכים המזויפים והכסף שקיבל מאנשי מחתרת התנועות הציוניות בהונגריה (המוסד לעלייה ב' לא פעל כמעט בתקופת מלחמת העולם השנייה ובוודאי לא פעל אז בהונגריה ובונדי לא יכול היה להיעזר בהם בבריחתו מהונגריה). בונדי עבר בחשאי לרומניה ובדצמבר 1944 הפליג לארץ ישראל באניית המעפילים "טאורוס" שהופעל אכן על ידי המוסד לעליה ב'.
ראו גם

קבוצת תעבורה
הערות שוליים

↑  תומר גנון וענת רואה, הסדר הפשרה בקווי אשראי אושר וגדל ל-65 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2013
↑  ליאור גוטמן, הג'וב החדש של אהוד אולמרט: מונה ליו"ר קבוצת לבנת, באתר כלכליסט, 4 בינואר 2010
↑  הדס שפר, ככה רצה אבא, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2010