stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר לוקסמבורג
רקע

לעיר לוקסמבורג היו כמה ממערכות הביצורים הטובות ביותר בעולם; הביצורים תוכננו על ידי מרשל וובאן, והם כונו "גיברלטר של הצפון". החל מקונגרס וינה שנערך ב-1815 הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג הייתה באוניה פרסונלית עם הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. כחלק מהוויתור לפרוסיה, לוקסמבורג הייתה אמורה להצטרף לקונפדרציה הגרמנית, ולאחר מכן יוצב בה חיל משלוח פרוסי. המהפכה הבלגית פיצלה את לוקסמבורג לשני חלקים, ואיימה על השליטה ההולנדית בשאר הטריטוריה. כתוצאה מכך החליט וילם הראשון להצטרף לאיחוד המכס הגרמני, הצוֹלְפֶרְאַיין, על מנת לדלל את ההשפעות התרבותיות והכלכליות שהיו לצרפת ובלגיה על לוקסמבורג.
מלחמת שבעת השבועות

לאחר מלחמת שלזוויג השנייה התגברו המתחים הלאומיים בגרמניה, ולאורך כל שנת 1865 היה ברור שפרוסיה מתכוונת לערער על המעמד של אוסטריה בקונפדרציה הגרמנית. למרות האפשרות של ערעור מאזן הכוח בין השתיים, נפוליאון השלישי וצרפת החליטו להישאר נייטרליים; הקיסר הצרפתי צפה כי אוסטריה תנצח, אך לא היה יכול להתערב לטובתה כיוון שבכך היה מסכן את מערכת היחסים בין צרפת לאיטליה שלאחר האיחוד.
כתוצאה מכך נערכה פגישה בעיר ביאריץ ב-4 באוקטובר 1865, ובה הבטיח נפוליאון לביסמרק כי צרפת תישאר נייטרלית, מתוך תקווה שההצהרה תחזק את עמדתה של צרפת במשא ומתן על הגדה המערבית של הריין. ביסמרק סירב להעניק אדמות מאזור הריין, שהיה האזור המועדף על נפוליאון. אולם, הוא כן פעל לטובת ההגמוניה הצרפתית בבלגיה ובלוקסמבורג, אך לא התחייב בכתב לעשות זאת.
התוצאה של מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866, הפתיעה את נפוליאון. הפרוסים הביסו את כוחות הברית של אוסטריה ובוואריה וניצחו בצורה מוחצת את צבא אוסטריה בפיקודו של לודוויג פון בנדק במסגרת קרב קניגרץ, ואוסטריה הוכרחה לשוב אל שולחן המשא ומתן. נפוליאון השלישי הציע לפשר בין הצדדים, והתוצאה של פעילותו, שכונתה שלום פראג, הובילה לפירוקה של הקונפדרציה הגרמנית ולהחלפתה בקונפדרציה הצפון-גרמנית, שבה הייתה לפרוסיה דומיננטיות גדולה יותר.
ההצעה הצרפתית

הממשלה הצרפתית הציעה לווילם השלישי סכום של חמישה מיליון גילדן הולנדי בתמורה ללוקסמבורג, בהנחה שביסמרק יכבד את חלקו בהסכם. כיוון שהיה מצוי בבעיות כלכליות, וילם קיבל את ההצעה ב-23 במרץ 1867, אך הצרפתים הופתעו כאשר התברר להם כי ביסמרק לא מתכוון לכבד את ההסכם. ביסמרק איחד את רוב גרמניה הצפונית תחת הכתר הפרוסי, והוא אף הגיע בחשאי להסכמים עם המדינות הדרומיות ב-10 באוקטובר. ביסמרק חזר בו מההסכמה שנתן לנפוליאון בביאריץ ואיים לפתוח במלחמה, לאחר שנדחף לכך על ידי עיתונים לאומניים בצפון גרמניה.
מספר שרים ממדינות אחרות מיהרו להציע הצעות פשרה על מנת למנוע את פתיחת המלחמה, שהייתה עשויה לגרור לתוכה את ארצותיהם. שר החוץ של אוסטריה, הרוזן בויסט, הציע להעביר את לוקסמבורג לבלגיה הנייטרלית, ובתמורה לכך צרפת תתפשר עם בלגיה מבחינה טריטוריאלית. אולם, המלך לאופולד השני מבלגיה סירב לוותר על אדמותיו, ובכך דחה את הצעתו של בויסט.
נפוליאון שאף לסגת מתוכניותיו לאור הכעס שהתעורר בקרב הציבור הגרמני ולאור המבוי הסתום שאליו הגיעו הצדדים; כמו כן, הוא לא רצה להיראות בפני המעצמות כאחד שדוגל במדיניות של התפשטות טריטוריאלית. מסיבה זו דרישתו היחידה של נפוליאון הייתה שפרוסיה תסיג את חייליה מלוקסמבורג, ואיים לפתוח במלחמה אם היא לא תעשה זאת. על מנת להימנע ממצב זה הצאר הרוסי אלכסנדר השני קרא לעריכתה של ועידה בינלאומית בלונדון. הממלכה המאוחדת הייתה מעוניינת לארח את השיחות; ממשלת בריטניה חששה שסיפוחה של לוקסמבורג יחליש את בלגיה, שהייתה בעלת ברית אסטרטגית שלה באירופה.
ועידת לונדון

כל המעצמות המעורבות בסכסוך הוזמנו ללונדון לוועידה שמטרתה המוצהרת הייתה למנוע מלחמה. כיוון שהיה ברור כי אף צד לא יסכים לסיפוחה של לוקסמבורג לצרפת או לקונפדרציה הגרמנית הצפונית, המשא ומתן היה ממוקד סביב תנאי הנייטרליות של לוקסמבורג. התוצאה הייתה ניצחון עבור ביסמרק; אף על פי שפרוסיה נאלצה להסיג את חיילה מלוקסמבורג, העיר עדיין הייתה חלק מהצולפריין (איחוד המכסים).
לקריאה נוספת

Calmes, Christian (1989). The Making of a Nation From 1815 to the Present Day. Luxembourg City: Saint-Paul.
Fyffe, Charles Alan (1895). A History of Modern Europe, 1792-1878 (Popular ed.).
Trausch, Gilbert (1983). "Blick in die Geschichte". Das ist Luxemburg (בגרמנית). Stuttgart: Seewald-Verlag.
הערות שוליים

↑  Trausch (1983), p. 53
↑  Calmes (1989), pp. 325-327
↑  Fyffe (1895), ch. XXIII
1 2 3  Fyffe (1895), ch. XXIV
↑  Moose, Werner Eugen (1958). The European Powers and the German Question, 1848-71. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 264–5.
מעבר (אסטרונומיה)

אנימציה ממוחשבת המדמה את מעבר נוגה על פני השמש במרכז אירופה, יוני 2012
באסטרונומיה, מעבר או מעבר אסטרונומי הוא אירוע בו גרם שמים נצפה כאשר הוא חולף על פני גרם שמים אחר ומסתיר חלק ממנו. על מנת שיתרחש מעבר, על הגרם הקרוב להיות בעל גודל זוויתי קטן מאשר הגרם הרחוק. כאשר הגרם הקרוב הוא בעל גודל זוויתי דומה לגודלו הזוויתי של הגרם הרחוק או גדול ממנו, כך שחלק ניכר מהגרם הרחוק או כולו מוסתר, האירוע נקרא הסתרה.
סוגי מעברים

מכיוון שלמעבר דרוש גרם שמים קרוב המסתיר גרם שמים רחוק יותר, רוב המעברים הם של גרם שמים קטן על פני גרם שמים גדול בהרבה.
סוגי מעברים > מעבר של כוכב לכת על פני השמש

על מנת שכוכב לכת יעבור על פני השמש, הוא חייב להיות במסלול פנימי יותר מאשר נקודת התצפית. מסיבה זו מכדור הארץ ניתן לצפות אך ורק במעברים של נוגה או של כוכב חמה על פני השמש, בזמן שממאדים ניתן לצפות גם במעברים של כדור הארץ על פני השמש וכך הלאה. מעבר מיוחד ונדיר התרחש בשנת 1586 ובו עברו בו זמנית נוגה וכוכב חמה על פני השמש עבור צופה משבתאי.
המעברים של כוכב חמה על פני השמש נצפים מכדור הארץ בהפרשים שנעים בין 3 שנים ל-13 שנים זה מזה כאשר האחרון היה ב-2006 והבא יהיה ב-2016. המעברים של נוגה על פני השמש נצפים מכדור הארץ בהפרשי זמנים של 105.5, 8, 121.5 ו-8 שנים כך שבכל 243 שנים מתרחשים 4 מעברים.
באמצעות טלסקופ החלל קפלר ניתן לצפות במעברים של כוכבי לכת על פני כוכבים רחוקים ובכך לזהות את קיומם.
סוגי מעברים > מעבר של ירח על פני כוכב לכת

מכדור הארץ ניתן לצפות במעברים של ירחים על פני כוכבי הלכת צדק, שבתאי, אורנוס ונפטון כאשר המעברים הקלים ביותר לצפייה הם של הירחים הגליליאניים על פני צדק.
סוגי מעברים > מעבר של כוכב לכת על פני כוכב לכת

מעבר של כוכב לכת על פני כוכב לכת במערכת השמש הוא אירוע נדיר שיכול לקרות רק אם כוכב הלכת המוסתר גדול בהרבה מכוכב הלכת המסתיר וכאשר הכוכב המסתיר הוא פנימי יותר. מעברים אפשריים הם של נוגה, של כוכב חמה ושל מאדים על פני צדק ושבתאי. מעברים אחרים יהיו למעשה הסתרה. אירועי מעבר מסוג זה קרו לאחרונה בשנים 1818 (נוגה על פני צדק), 1808 (כוכב חמה על פני שבתאי), 1771 (נוגה על פני שבתאי), 1708, 1705 (כוכב חמה על פני צדק) וכן היה מעבר של מאדים על פני צדק ב-1170. המעבר הבא של נוגה על פני צדק יתרחש ב-2065 והמעברים הבאים של כוכב חמה על פני צדק יתרחשו ב-2088 וב-2094.
סוגי מעברים > מעברים נוספים

מעברים אפשריים נוספים הם של אסטרואידים או של כוכבי לכת ננסיים על פני השמש או על פני כוכבי לכת אחרים. מעברים של אסטרואידים על פני השמש הם נדירים ביותר בכדור הארץ, שכן מרבית האסטרואידים נמצאים בחגורת האסטרואידים בין מאדים ובין צדק ואלו שמסוגלים לעבור על פני השמש הם קטנים יחסית (קוטר של קילומטרים ספורים) כך שהצפייה באירוע מעבר כזה היא קשה. לעומת זאת אירועים כאלה הם פחות נדירים כאשר הם נצפים מצדק. באותו אופן ניתן גם לצפות במעברים של אסטרואידים על פני צדק מכדור הארץ. כמו כן ייתכן מעבר של גוף קרוב ארץ על פני השמש או על פני הירח כך שהמעבר יהיה קל לצפייה, אך כיום לא ידוע על שום מעבר צפוי מסוג זה.
גם שביטים עשויים לבצע מעבר על פני השמש כאשר הם נצפים מכדור הארץ או מכוכב לכת אחר. כך למשל שביט היילי עבר על פני השמש ב-19 במאי 1910.
ירחים קטנים או בעלי מסלול רחוק מכוכב הלכת שלהם עשויים לבצע מעברים על פני השמש. כך למשל על מאדים ניתן לצפות בפובוס ודימוס מבצעים מעברים על פני השמש.
סימולציה של מעבר איו על פני צדק
מעבר של אריאל על פני אורנוס בתמונה של טלסקופ החלל האבל
פובוס עובר על פני השמש בצילום של אופרטוניטי
משבר ליטל רוק

משבר ליטל רוק (באנגלית: Little Rock Crisis) הוא משבר שאירע בשנת 1957 על רקע קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית.
פסק דין: בראון נגד מועצת החינוך

בשנת 1954 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. בעקבות התקדים שיצר פסק דין זה, נרשמו בשנת 1957 תשעה ילדים אפרו-אמריקאים לבית הספר התיכון המרכזי של ליטל רוק (אנ'), ארקנסו.
המאבק

ב-4 בספטמבר 1957 ניסו התלמידים האפרו-אמריקאים להיכנס לבית הספר. אורוול פובוס, מושל ארקנסו וממתנגדי האינטגרציה, הורה לחיילי המשמר הלאומי לחסום בגופם את דרכי הגישה של הילדים. ב-23 בספטמבר שוב ניסו התלמידים להיכנס, ונחסמו בשנית. למחרת, ב-24 בספטמבר 1957, שלח הנשיא אייזנהאואר את הדיוויזיה המוטסת ה-101 לליטל רוק כדי לאכוף את החלטת בית המשפט העליון ולספק הגנה על גופם ועל זכויותיהם של התלמידים. פעולה זו נתפסה על ידי דרומיים רבים כפלישה שנייה של כוחות הצפון והביאה לתסיסה רבה ולפעולות אלימות מצד מתנגדי האינטגרציה. לבסוף, למדו תשעת התלמידים בבית הספר באותה השנה, אבל סבלו במשך תקופה זו מאלימות פיזית ומילולית. בשנה הבאה, 1958, ליטל רוק סגרה את בתי הספר הציבוריים שלה, כדי להימנע מקיום האינטגרציה.
אחרי הפרשה

במשך התקופה, בה סבלו התלמידים מהתעללויות שונות, הם זכו לסיוע ולייעוץ מדייזי בייטס, עיתונאית ופעילת זכויות אדם. בייטס ותשעת התלמידים קיבלו את מדליית ספרינגארן בשנת 1958. בשנת 1996, שבעה מתוך תשעת התלמידים הופיעו בתוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי בה הם פגשו שוב חלק מהתלמידים הלבנים שהתעללו בהם בשעתו, כמו גם תלמידה אחרת שהתחברה איתם. אחד התלמידים לשעבר, דייוויד זונטג, התנצל, הביע חרטה על מעשיו ואף התחבק בחום עם אחת התלמידות אליהן נטפל. תלמידה אחרת, אן ברלסון, אשר הפגינה נגד התלמידים בסיסמאות גזעניות, אמרה בתוכניתה של ווינפרי כי במשך 38 שנה הרגישה בושה עזה למעשיה וביקשה מחילה מתשעת התלמידים. ברלסון העידה כי גדלה במשפחה גזענית, אולם עצרה את שרשרת השנאה במשפחתה שלה, כאשר גידלה את ילדיה לסובלנות ואהבת אדם.
תשעת התלמידים זכו במדליית הזהב של הקונגרס האמריקאי ב-9 בנובמבר 1999.
בית הספר התיכון של ליטל רוק מתפקד עדיין כבית ספר של מחוז ליטל רוק, ומאכסן בתוכו גם מוזיאון בנושא זכויות אדם להנצחת אירועי 1957.
השפעת הפרשה

הפרשה השפיעה מאוד על תחומי זכויות האזרח וזכויות האדם, וכן היוותה תקדים לאינטגרציה בעולם כולו.
הייתה זו תקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, שבהן נלחמו חיילים שחורים לצד חיילים לבנים. בשובם של החיילים הביתה, נאלץ הציבור האמריקאי והממשל האמריקאי לקבל את השחורים כשווים בין שווים, שכן לא היה אפשר לתת להם להיהרג בחזית ולמנוע מהם זכויות של אנשים לבנים.
הפרשה כולה היא אבן יסוד במאבק לזכויות אדם בכלל, ובזכויות האפרו-אמריקאים בפרט.
השפעת הפרשה > התייחסויות באמנות

בשנת 1957 כתב מלחין הג'אז צ'ארלס מינגוס את השיר Fables of Faubus ("משלי פובוס") בתגובה למקרה.
הערות שוליים

↑  שמותיהם ותאריך הלידה: Ernest Green (1941), Elizabeth Eckford (1941), Jefferson Thomas (1942–2010), Terrence Roberts (1941), Carlotta Walls LaNier (1942), Minnijean Brown ( 1941), Gloria Ray Karlmark (1942), Thelma Mothershed (1940), and Melba Pattillo Beals (1941)
↑  מילות השיר
מפגינים אשר מוחים על קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים
נאנשאן

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 בירת הרובע:  Nantou Subdistrict 
 שטח:  186.58 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברובע:  1,795,826 (2020)
  ‑ צפיפות:  12,000 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  22°30′06″N 113°54′28″E﻿ / ﻿22.501611°N 113.907806°E﻿ / 22.501611; 113.907806 
 אזור זמן:  UTC+8
 http://www.szns.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומו של רובע נאנשאן בשנג'ן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חלון העולם - אתר תיירות הממוקם במועצה
נאנשאן היא אחת משש רובעי העיר שנג'ן במחוז גואנגדונג שבסין העממית. בנאנשאן חיים כ-900,000 איש, ושטחה 182 קמ"ר. נאנשאן ממוקמת בחלק הדרומי של האזור הכלכלי המיוחד של שנג'ן. בנאנשאן גרים רוב הזרים של שנג'ן, ככל הנראה בשל העובדה שממוקמים שם שלושה בתי ספר בינלאומיים.
מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה

מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה (שם מלא: מקסימיליאן אויגן לודוויג פרידריך פיליפ איגנטיוס יוזף מריה (בגרמנית: Maximilian Eugen Ludwig Friedrich Philipp Ignatius Joseph Maria)‏; 13 באפריל 1895 - 19 בינואר 1952) היה אחיו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

מקסימיליאן נולד ב-13 באפריל 1895 בווינה, בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה. אמו הייתה מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה בתו של גאורג, מלך סקסוניה. סבא רבא שלו מצד האב היה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות. וסבא רבא שלו מצד האם היה פרננדו השני, מלך פורטוגל. אחיו הגדול היה קרל, ארכידוכס אוסטריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת מקסימיליאן כמיור בצבא האוסטרו-הונגרי וגם החזיק בדרגת כבוד של קפטן קורבטה בצי האוסטרו-הונגרי. ב-1915 העניק לו פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את התואר אביר מסדר גיזת הזהב. בנובמבר 1916 נפטר הקיסר, ואחיו של מקסימיליאן, קרל, הוכתר כ"קרל הראשון, קיסר אוסטריה". בפברואר 1917 נשלח מקסימיליאן לברלין כדי למסור על כך הודעה רשמית לווילהלם השני, קיסר גרמניה. ב-29 בנובמבר של אותה שנה הוא נישא לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט, בתו של קנצלר אוסטריה לשעבר קונרד, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט. המשפחה התגוררה בארמון בלוודר.
ב-12 בנובמבר 1918 הוכרז על ביטול המונרכיה באוסטריה ועל הקמת רפובליקת אוסטריה הגרמנית. בעקבות כך איבדו מקסימיליאן אויגן את כל השפעת וזכויות היתר שלהם. ב-3 באפריל 1919 נחקק החוק ההבסבורגי אשר קבע כי בני בית הבסבורג לשעבר יוכלו להמשיך ולגור באוסטריה רק אם יוותרו על תאריהם ויכריזו על עצמם כאזרחים נאמנים של הרפובליקה. מקסימיליאן ומשפחתו העדיפו לצאת לגלות במקום לעשות זאת. הוא קיבל אישור לגור בשווייץ תחת השם "מקסימיליאן אויגן הבסבורג-לותרינגן". לאחר מכן עברה המשפחה למינכן שבגרמניה ואז לצרפת. מקסימיליאן השלים דוקטורט במשפטים. באפריל 1922 הוא נכח בהלווייתו של אחיו באי מדיירה, וביוני 1923 הוא תבע את מזכירו של אחיו, הברון פון שטיינר, בגין הונאה במכירת תכשיטי המשפחה.
בנובמבר 1930 הוא הכיר בזכויות של אחיינו אוטו כראש בית הבסבורג. במקביל, פורק בית הבסבורג ואוחד ליצירת "בית הבסבורג-לורן". בנובמבר 1933 העניק קנצלר אוסטריה אנגלברט דולפוס למקסימיליאן אישור לחזור ולהתגורר באוסטריה. הוא נותר באוסטריה במהלך מלחמת העולם השנייה, אולם לאחריה ביטלה הרפובליקה האוסטרית השנייה את ההיתר והוא נאלץ לצאת שוב לגלות. הוא נפטר בעיר ניס שבצרפת ב-19 בינואר 1952 בגיל 56.
משפחתו

מנישואיו לפרנצסקה, נסיכת הוהנלוהה-ולדנבורג-שילינגספירסט נולדו לו שני ילדים:
פרדיננד (1918–2004)
היינריך (1925–2014)
מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג

מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג (בצרפתית: Maximilien de Beauharnais‏; 1 בנובמבר 1817 - 1 בנובמבר 1852), היה חתנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, וסבו של מקס פון באדן, שהיה הקנצלר האחרון של הקיסרות הגרמנית.
ביוגרפיה

מקסימיליאן נולד במינכן ב-1 בנובמבר 1817, לאז'ן דה בוארנה ולאוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט. מקסימיליאן היה אחיהם של אוגיסט, דוכס לויכטנברג - בעלה של מריה השנייה, מלכת פורטוגל, אמלי מלויכטנברג - אשתו של פדרו הראשון, קיסר ברזיל וז'וזפין מלויכטנברג - אשתו של אוסקר הראשון, מלך שוודיה.
בשנת 1817 נתן סבו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה לאביו את התואר "דוכס לויכטנברג", אשר עבר לאחר מותו בשנת 1824 לאחיו אוגיסט, דוכס לויכטנברג, ולאחר מותו של הלה ללא ילדים בשנת 1835 למקסימיליאן. בשנת 1837 שלח לודוויג הראשון, מלך בוואריה את מקסימיליאן לרוסיה, כדי להשתתף בתמרוני פרשים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 1838, הוא ערך ביקור שני, ומראהו הטוב ונימוסיו הרשים את מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, והיא התאהבה בו.
בתחילה התנגדו ההורים משני הצדדים לנישואי השניים, אולם לבסוף אושרו הנישואים, בתנאי שהזוג יתגורר ברוסיה. החתונה התקיימה ב-2 ביולי 1839 בכנסייה הגדולה של ארמון החורף, והחגיגות נמשכו שבועיים. בני הזוג נשארו ברוסיה, ונולדו להם 7 ילדים. בשנת 1843 מונה מקסימיליאן לנשיא האקדמיה לאמנויות, אולם בסוף שנות ה-40 התערערו נישואי השניים, ומריה החלה לקיים יחסים עם הרוזן גרגורי אלכסנדרוביץ' סטרוגונוב. בשנת 1852 חלה מקסימיליאן בשחפת, וב-1 בנובמבר אותה שנה הוא מת בסנקט פטרבורג.
משפחתו

ב-2 ביולי 1839 התחתן מקסימיליאן עם מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, ממנה היו לו 7 ילדים:
אלכסנדרה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1840–1843)
מריה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1841–1914), התחתנה עם וילהלם, נסיך באדן
ניקולאוס, דוכס לויכטנברג (1843–1891)
אוגניה מקסימיליאנובנה, נסיכת לויכטנברג (1845–1925), התחתנה עם אלכסנדר פטרוביץ', דוכס אולדנבורג
אויגן, דוכס לויכטנברג (1847–1901)
סרגיי, נסיך לויכטנברג (1849–1877)
גאורג, דוכס לויכטנברג (1852–1912)
משה מיינסטרס

| --- | --- |
 לידה:  בסביבת 1630 בסביבת ה'ש"ץ וינה ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 פטירה:  1693 (משוער) ה'תנ"ג (משוער)
 כינוי:  רבי משה מווינה, רבי משה מוויען
 מדינה:  ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 מקום מגורים:  וינה, פראג, ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 מקום פעילות:  ממלכת הבסבורג ממלכת הבסבורג
 תחומי עיסוק:  תלמוד
 רבותיו:  רבי אהרן שמעון מפראג
 בני דורו:  רבי גרשון אשכנזי, רבי אברהם ברודא
 חיבוריו:  פנים מסבירות
 אב:  רבי שמעון חזן
 אם:  שרה בת רבי מיינסטר מווינה
 
רבי משה מיינסטרס (בכתיב ארכאי: רבי משה מיינשטרש, מוכר גם כרבי משה מווינה; בסביבת ה'ש"ץ, 1630 – בערך ה'תנ"ג, 1693) היה תלמיד חכם ומחבר ספרים במרכז אירופה של המאה ה-17. מוכר בעיקר מספרו "פנים מסבירות" המבאר את אגדות התלמוד בכמה מסכתות בתלמוד.
ביוגרפיה

נולד בווינה שבממלכת הבסבורג (כיום אוסטריה) לרבי שמעון חזן, בנו של ר' יששכר בער אליט שול חזן מפראג, שהיה ש"ץ באלטשולה, ולשרה, בתו של רבי מיינסטר מווינה. בני משפחתו היו חזנים מפורסמים בפראג.
לאחר פטירת אמו, בשנת ה'שצ"ט, גדל אצל אבי אמו - ר' מיינסטר מווינה. הוא התייחס על שמו, וכונה "(רבי) משה (רבי) מיינסטר'ס"" (ובמקורות ארכאיים: ר' משה ר' מיינשטרש).
בהמשך עבר לעיר אבותיו פראג, ושם למד אצל רבי אהרן שמעון מפראג (סבו של רבי אליה שפירא). זה האחרון הנחיל לו את דרך הלימוד בעומק הפשט, ולא בדרך הלימוד בחריפות שהיה מורגל במקומו. לאחר תקופה שב לעיר הולדתו, וינה. במשך שלוש שנים הוא שהה בווינה, בביתם של האחים העשירים ר' זעקיל סג"ל, ור' ישראל סג"ל פרנקל, לימים הרב באונגריש-ברוד.
בשנת 1670 (ה'ת"ל) התרחש גירוש ווינה על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורבי משה מיינסטרס גלה לאחת הערים בסביבה. במשך שלוש שנים הוא שהה בביתו של פילנתרופ עשיר בשם ר' יעקב קן.
רבי משה מיינסטרס מתואר (בעיקר בהסכמות לספרו "פנים מסבירות") על ידי גדולי דורו מסביבתו כלמדן, חריף, מתמיד ובעל הבנה ישרה.
בשנת ה'תנ"ג הוציא לאור בפראג את ספרו "פנים מסבירות" על אגדות התלמוד מסכת ברכות וכמה מסכתות בסדר מועד. מתוך דברי כמה מהמסכימים נראה שהחיבור היה חלק מחיבור גדול בשם "תולדות משה". כמו כן החיבור נכתב על כל התלמוד הבבלי, אך בגלל קשיי מימון ההדפסה הוא הוציא לאור את החיבור רק על כמה מסכתות ראשונות בתלמוד. בהוצאת כרך זה תמך בו גיסו ר' יודא ליב ב"ר עזריאל מווינא, הנקרא "ר' לייב ר' עזריאל'ס". בין המסכימים על החיבור נמנים רבי גרשון אשכנזי ורבי אברהם ברודא.
ספריו

כתבי של הקדוש מוהרר"ש - ספר קטן המכיל ליקוט מתורתו של רבי שמשון מאוסטרופולי, על פי כתביו, אמסטרדם סוף שנת ה'תמ"ז.
פנים מסבירות - על אגדות התלמוד - מסכת ברכות וכמה מסכתות בסדר מועד, פראג ה'תנ"ג.
לקריאה נוספת

המודיע, מוסף תורני, ב' באייר ה'תשע"ג, עמ' כ"ט–ל'
הערות שוליים

↑  ראו להלן בפסקה ביוגרפיה על משמעות השם.
↑  נפטר בה' בכסלו ה'שט"ז.
↑  זה משפחה ידועה בפראג, ראה: בהוספות לספר "צמח דוד" של ר' דוד גאנז; על פי "ספר יוחסין ממשפחתם, בכתב ישן נושן, אשר השאירו אבותיו אחריהם": "סיבת כנוי המשפחה הזאת אלטשולר, והיא כי כולם היו גאוני וחסידי דור דור, ומקום מולדתם היה בפורטוגאל; ואחרי אשר גלו משם בעת הגירוש, נשאו עימם אבנים מבתי כנסיות שבה, לקיים "כי רצו עבדיך את אבניה". וכאשר באו לפראג וקבעו משכנם בה... בנו להם בית כנסת, ושמו בעצמם לתוך הבניין [את] האבנים אשר הביאו איתם. ויען היו האבנים מבתי כנסיות ישנים, לכן נקראו אלטשולר [אלט – ישן, שול – בית כנסת]; ומשם נפצו על פני הארץ".
↑  כתב את החיבור "אם המסורה" (כיום לא ידוע על הספר, וייתכן שלא הודפס). נפטר בה' בכסלו ה'שפ"ו.
↑  על מקומו כיום עומד בית הכנסת הספרדי (פראג).
↑  השם מיינסטר שימש ככינוי לשם חיים, ולשמות נוספים. השם נכתב "מיינשטר".
↑  ביידיש, האות סמ"ך בסוף מילה, מורה על ייחוס. כלומר: "של מיינסטר".
↑  כן כתב בהקדמתו לספר פנים מסבירות: "והנה הביאני ה' אל בית מאהבי, אנשי חסידי כורתי בריתי וטובי, המה האחים הקצינים התורניים, האחד אננו כי לקח אותו אלוקים אשר היה לי לאב ופטרוני, החסיד כהר"ר זעקיל סג"ל זצ"ל מוינא, נותן פשתי ושמני. והשני לו אב"ד ור"מ כמוהר"ר ישראל סג"ל אשר הוא מרביץ תורה כעת בק"ק ברודא, אשר הייתי ג' שנים אוכל שולחנו ומלבישני עדני, אשר מברכתם ברכוני ומטובתם הטיבוני, מושב יחידים ישבתי שם בחדר מיוחד, ושם מטה כיסא ומנורה, והרחבתי את לבבי אחד לאחד, ישלם ה' להם ולבניהם כפעלם הטוב, וישמור את בתיהם מפחד, אכי"ר. וכאשר הייתה איתן מושבי בק"ק הנ"ל [ווינא] הייתי משתעשע בו ובתורתו וחזיתי בפלפולו בשכלו המופלא שכל צח שכל המוציא תולדות כיוצא בו".
↑  מסכתות שבת, עירובין, פסחים, ראש השנה וסוכה.
↑  וראו בשער לספר: ”ראו זה דבר חדש אשר לא היה לעולמים, אשר היו מעין כל נעלמים, דברים מתוקים, דברים עתיקים, מפי עתיק יומין אמרן, הקדוש האלקי כמוהר"ר שמשון אוסטרופולי הי"ד... והאומרו בכל יום, תועלת לנשמתו. והמשכיל יבין מתוכו. המתעסק להוציא לאורה אור תורתו לכבוד הקדוש הנ"ל ולזכות את הרבים, משה מווינא נקרא ר' משה ר' מיינשטרש”.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311651905171  LCCN: nr94006313  VIAF: 297643992   WorldCat (עם VIAF): 297643992 
שער הספר "פנים מסבירות". פראג, ה'תנ"ג
מרגרט אגנס רופ

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1882 שרוסברי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  6 בדצמבר 1953 (בגיל 71) Quidenham, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ויטראז' 
 הושפעה על ידי:  כריסטופר וואל 
 
מרגרט אגנס רופ (באנגלית: Margaret Agnes Rope;‏ 20 ביוני 1882 – 6 בדצמבר 1953) הייתה אמנית ויטראז'ים בריטית פעילה בארבעת העשורים הראשונים של המאה ה-20. עבודתה בולטת בעוצמתה ובמיומנות הציור והלהט הדתי העומד בבסיסו, היא שיתפה פעולה עם בת דודתה מרגרט אדית רופ, שגם הייתה אמנית ויטראז'ים.
ביוגרפיה

שתי האמניות היו בנות דודות ראשונות, נכדות של ג'ורג' רופ מחוות גרוב, בלקסהול, סאפוק (1814–1912) ואשתו אן (1821–1882). הגדולה בהן הייתה מרגרט אגנס רופ, הייתה ילדם השני של הנרי ג'ון רופ, (1847–1899) ואגנס מוד (1857–1948). "מרגה" היה הכינוי שלה. היא נולדה ב-20 ביוני 1882 והוטבלה בכנסיית סנט מרי, שרסבורי ב-7 ביולי.
זו הייתה משפחה אנגליקנית, אך זמן קצר לאחר מותו המוקדם של בעלה בשנת 1899, אמה הפכה לקתולית (יחד עם 5 מתוך 6 ילדיה). היא גידלה את ילדיה בעוני, שהוחמר בגלל רצון אביה, ששלל כסף מכל צאצא דתי. מבין הילדים, שתיים הפכו לנזירות (היא ומוניקה) ואחד לכומר (הארי רופ). שני אחים נוספים היו איירין ווהן, היא הייתה בוטנאית, ומייקל רופ, היה מהנדס אווירונאוטיקה, שמת באסון ספינת האוויר R101. רק אח אחד, דני, היה רופא והמשיך כאנגליקני בעקבות אביו.
היא התחנכה בבית עד שהלכה בשנת 1900 לבית הספר העירוני לאמנות בברמינגהאם. הלימודים כללו ציור וכתיבה. משנת 1901 למדה אמנות ויטראז' אצל הנרי פיין. הייתה לה קריירה מפוארת בבית הספר, והיא קבלה מספר מלגות, בתוספת פרסים רבים בתחרות הלאומית לבתי ספר לאמנות.
בשנת 1909 היא עזבה את בית הספר ועבדה מהבית במיוחד על החלון המערבי הגדול של קתדרלת שרסברי. העבודה הראשונה מבין שבע שעשתה שם. משנת 1911 עבדה עם אמנים אחרים [3]) בבית מלאכה לויטרז'ים בלונדון (פולהאם) עד שנת 1923, כאשר ב־14 בספטמבר הפכה לנזירה כרמליתית.
כנזירה הייתה תחילה בוודברידג' בסופוק, אחר כך ברושמיר, ליד איפסוויץ', ואחרי מלחמת העולם השנייה בקווידנהאם, נורפוק. בוודברידג' היא הצליחה להמשיך בעבודתה, לשלוח עבודות לבית המלאכה בפולהאם לצורך חיתוך, והרכבה. התהליך הזה נמשך עד 1939. לאחר המלחמה והמעבר לקווידנהאם, היא לא הספיקה לעשות יותר מאשר לעזור בתכנון החלונות לכנסיית המנזר, שנעשו מאוחר יותר על ידי בת דודה.
היא נפטרה ב-6 בדצמבר 1953 בגיל 71.
אף שהיא קבורה בקווידנהאם, ניתן למצוא חלון זיכרון שלה בכנסיית המשפחה הקדושה ובסנט מייקל בקזגרב, ליד איפסוויץ', וכן אנדרטה לאחיה מייקל רופ. אנדרטה זו הייתה חלון שהותאם על ידי בת דודתה מיצירה לא שלמה שלה. הארכיון שלה נמצא במוזיאון ברמינגהם ובגלריה לאמנות.
לפני שהפכה לנזירה, היא נחשבת לדמות חזקה, הייתה מעשנת ורכבה על אופנוע. גם עבודות הזכוכית הצבעונית שלה מציגות את חוזק אופייה, כמו גם יכולות האומנות העיצוב וביצועה ברמה גבוהה. הרבה מעבודותיה הטובות ביותר מאופיינות בצבעים חזקים, בעוצמת תכשיטים ובמיומנויות ציור על זכוכית. תחושת האישיות האינדיבידואלית מובעת מרבים מהדמויות העוצמתיות שהציגה.
יצירתה

מלבד עבודות סטודנטים בנושאים חילוניים, תפוקתה האמנותית הייתה מיועדת אך ורק לכנסיות, כמעט כולן קתוליות. הנושאים הנפוצים של חלונותיה היו בחללים האנגלים הקתולים, הבשורה וחיי הקדושים. בקריירה קצרה יותר מבת דודתה, רק 30 שנים, היא ייצרה בהכרח פחות חלונות - סך הכל בסביבות 60 חלונות. רב החלונות הן בבריטניה, אך ישנם ויטראז'ים גם במדינות אחרות- איטליה, דרום אפריקה, ארצות הברית ועוד.
הערות שוליים

↑  Life of Margaret Agnes Rope (Marga), www.arthur.rope.clara.net
↑  "Margaret Rope: The 'genius' stained glass artist who became a nun". BBC News (באנגלית בריטית). 2016-09-24. נבדק ב-2020-11-09.
↑  Life of Margaret Agnes Rope (Marga), www.arthur.rope.clara.net
↑  List of works of Margaret Agnes Rope (Marga), www.arthur.rope.clara.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2016015693  VIAF: 3147121742826392276   WorldCat (עם VIAF): 3147121742826392276