stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אפגניסטן
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > המוגולים והספווים

מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 אפגניסטן הייתה מחולקת לשלושה חלקים עיקריים. הצפון נשלט על ידי ח'אנאת בוכרה, המערב נשלט על ידי האימפריה הספווית השיעית, והמזרח נשלט על ידי האימפריה המוגולית הסונית מהודו. אזור קנדהר בדרום שימש כאזור חיץ בין המוגולים לספווים. האפגנים המקומיים שינו לעיתים קרובות את הנאמנויות שלהם בין צד אחד למשנהו.
ב-1504 באבור, צאצא של טימור לנג, הגיע מהאזור של אוזבקיסטן בימינו ועבר לעיר קאבול. עם צבאו הוא החל לכבוש שטחים מסביב לקאבול כשהעיר משמשת כבסיס העיקרי שלו. השאיפות של באבור היו בקשר לתת היבשת ההודית, ובפרט לאזור הידוע בשם קאבולסטן, ולא לפרס כמו קודמיו. בשנת 1526 הוא יצא עם צבאו וכבש את סולטנות דלהי שבאותה נקודה נשלטה על ידי שושלת דולי. לאחר שהביס את אברהים דולי, הוא הפך את דלהי לעיר הבירה של האימפריה המוגולית החדשה שלו. באבור סייר ברוב ערי אפגניסטן לפני מסע הכיבושים שלו בהודו, וניתן למצוא ציור קיר אישי שלו בהר הצ'ילזינה בקנדהר.
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > האימפריה הדוראנית

נאדר שאה והצבא האפשארי שלו הגיע לעיר קנדהר בשנת 1738, הביס את חוסיין הותכּ וכבש על שטחים נרחבים באזור. בשנת 1747 התנקשו בחייו של נאדר שאה והאימפריה שלו התפרקה. בעוד שהפרסים נלחמו אחד בשני באיראן, אחמד דוראני הצעיר בן ה-25 קרא באפגניסטן ל"התכנסות גדולה" כדי לבחור מנהיג מקרב העם. האפגנים התכנסו ליד קנדהר באוקטובר 1747 ובחרו בו מקרב כל המועמדים האחרים להיות ראש המדינה שלהם. אחמד שאה דוראני קיבל כעת את הכינוי "פּדשה דוריאי דווראן" שמשמעותו "המלך, הפנינה של התקופה", והשבט העבּדלי שממנו בא נודע מאז כ"השבט הדוראני". שאה דוראני לא רק שאיחד את שבטו אלא את כלל השבטים הפשטונים בארצו. עד שנת 1751 הצליחו שאה דוראני וצבאו האפגני לכבוש את כל השטח שכיום מרכיב את האזורים אפגניסטן, פקיסטן, ח'וראסאן ודלהי (הודו). הוא הביס את האימפריה המראטהית ההודית בשנת 1761 בקרב פּניפּט.
באוקטובר 1772 פרש אחמד שאה לביתו, שם מת בנסיבות טבעיות. ירש אותו בנו, טימור שאה דוראני, שהעביר את עיר הבירה של האימפריה הדוראנית מקנדהר לקאבול. טימור נפטר בשנת 1791 וירש אותו בנו זמאן שאה דוראני. לזמאן שאה ואחיו היה קשר חלש למורשת שהותירו להם אבותיהם ומייסדי האימפריה. הם פתרו את המחלוקות ביניהם דרך "סבבים של גירושים, עקירות עיניים והוצאות להורג" שגרמו להיחלשות השלטון האפגני על שטחיה הנרחבים של האימפריה הדוראנית, ובפרט שטחים כגון קשמיר. אחיו של זמאן, שוג'ה שאה דוראני נמלט מהזעם של אחיו והחביא את עצמו בין הסיקים. זמאן שאה פלש פעמים רבות לאזור שבו חיים הסיקים, מחוז פּנג'אב, הרס את הארימנדיר סאהיב המקדש הקדוש להם ביותר ואף שפך בתוך חלקים ממנו דם של פרות בשנת 1757. בשנים מאוחרות יותר, לאחר השפלות האלה, הסיקים דווקא הצליחו לכבוש חלקים נרחבים מהאימפריה הדוראנית, כולל כמעט כל שטחה של פקיסטן של היום. בשנת 1837 הצבא האפגני עבר דרך מעבר ח'ייבר ותקף כוחות סיקים באזור ג'ורמוד. הסיקים נתמכו על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית עד שמאוחר יותר פרצו מלחמות גם בין הסיקים לבריטים שידועות בשם "המלחמות האנגלו-סיקיות" (המלחמה האנגלו-סיקית הראשונה והמלחמה האנגלו-סיקית השנייה).
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > שושלת בארקזי וההשפעה הבריטית

ההתנגשות האינטרסים בין האימפריה הבריטית לאימפריה הרוסית באזור מרכז אסיה השפיעה בצורה משמעותית על אפגניסטן במהלך המאה ה-19. התנגשות זו כונתה פעמים רבות בשם "המשחק הגדול", כינוי שמרמז על היותן של אפגניסטן והארצות המרכז-אסייתיות האחרות לא יותר מפיון במאבק בין האימפריות השונות באותה תקופה.
באמצע המאה ה-19 הבריטים החלו לחשוש מההתפשטות הרוסית הגוברת באזור מרכז אסיה והתחזקות ההשפעה של האימפריה הרוסית על האזור. זאת בעוד שהאימפריה הבריטית נקלעה למלחמות אזוריות קשות, כגון המלחמות האנגלו-סיקיות והמצור על הראט בשנים 1837–1838. המצור על הראט היה חלק מניסיון מצד הפרסים לנסות לסלק מאפגניסטן הן את האימפריה הרוסית והן את האימפריה הבריטית ולהחזיר את השליטה על האזור לידיהם. לשם כך הם בין השאר הטילו מצור צבאי כנגד העיר הראט שגרם לנזק רב. המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה (1839-1842) גם היא גרמה להרס רב בקרב כוחות הצבא הבריטי באזור ונזכרת כדוגמה להתנגדות האפגנית המאומצת לשלטון זר. המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה (1878–1880) פרצה על בעקבות סירובו של שיר עלי ח'אן להסכים לקבל את המשלחת הבריטית לקאבול. סכסוך זה הביא לשלטון באפגניסטן את עבד א-רחמאן ח'אן שידוע גם בכינוי "אמיר (נסיך, מפקד) הברזל". במהלך ימי שלטונו (1880–1901) הבריטים והרוסים ייסדו וקיבעו לראשונה את הגבולות המודרניים של אפגניסטן. הבריטים שמרו על שליטה אפקטיבית על מדיניות החוץ של אפגניסטן במהלך התקופה. עבד א-רחמאן ח'אן ערך רפורמות בצבא, במערכת המשפט ובמבנה הממשלה, ורפורמות אלה הצליחו להעניק לאפגניסטן איחוד פנימי ויציבות מסוימת, אך זה בא על חשבון ריכוזיות גדולה, עונשים קשים על שחיתות ובידוד בינלאומי מסוים. לאחר מותו של עבד א-רחמאן ח'אן בשנת 1901, בנו חביבאללה ח'אן עלה וירש את כס השלטון. אפגניסטן נשארה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, תחת שלטונו של חביבאללה ח'אן. זאת על שאף שגרמניה ניסתה לעודד רגשות אנטי-בריטיים בקרב האפגנים, בפרט בקרבת הגבול בין אפגניסטן להודו. המדיניות הנייטרלית של אמיר אפגניסטן במהלך המלחמה הייתה שנויה במחלוקת פנימית אפגנית. חביבאללה ח'אן שלט באפגניסטן עד לשנת 1919 שבה התנקשו בחייו. האחראים להתנקשות היו כנראה חברי משפחה שהתנגדו להשפעה הבריטית החזקה על הפוליטיקה האפגנית. במקומו עלה לשלטון אמאנאללה ח'אן, בנו השלישי. במהלך תקופת שלטונו של אמאנאללה ח'אן (1919–1929) פרצה המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית שכללה גם התקפה על הודו וגרמה נזקים לבריטניה שעדיין לא הספיקה להתאושש ממלחמת העולם הראשונה. בהתאם, בריטניה חתמה ב-19 באוגוסט 1919 על ההסכם האנגלו-אפגני שכללה הבטחה להפסיק את ההתערבות הבריטית במדיניות החוץ האפגנית ולאפשר את עצמאות אפגניסטן. מועד חתימת ההסכם נהפך ליום העצמאות הרשמי של אפגניסטן המודרנית.
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > הרפורמות של אמאנאללה ח'אן ומלחמת האזרחים

המלך אמאנאללה ח'אן ניסה לסיים את הבידוד הבינלאומי המסורתי של אפגניסטן בשנים שלאחר המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית. בשנת 1927 הוא ייסד יחסים דיפלומטים עם רוב המדינות הגדולות בעולם במסע ביקורים באירופה וטורקיה (שם הוא גם ציין לטובה את המודרניזציה והחילוניזציה שהונהגה על ידי אטאטורק), והוא הכריז על שורת רפורמות שמטרתן היו להעביר את אפגניסטן תהליך מודרניזציה. אחד מהאישים המרכזיים שדחפו לרפורמות אלו היה שר החוץ האפגני מחמוד טרזי, תומך גדול של חינוך לנשים. הוא נלחם עבור הוספת סעיף מס' 68 לחוקה האפגנית שהכריזה על חינוך חובה בבתי הספר היסודיים. כמה מהרפורמות נכנסו לתוקפן כגון פתיחתם של מספר בתי ספר מעורבים לבנים ובנות, וביטול חובתן של נשים ללבוש רעלה. רפורמות אלו גרמו במהירות לזעם בקרב מנהיגים שבטיים ודתיים, והביאו להפלתו של אמאנאללה על ידי כוחות שהתנגדו למודרניזציה בהובלת חביבאללה קלקאני שהשתלטו צבאית על קאבול בינואר 1929.
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > שלטונם של נאדיר שאה וזאהיר שאה

הנסיך מוחמד נאדיר שאה, בן דודו של אמאנאללה ח'אן, הביס מאוחר יותר (נובמבר 1929) את כוחותיו של חביבאללה כלכּאני, ובמהרה הוא מונה להיות מלך אפגניסטן. בתקופת שלטונו הוא זנח את הרפורמות של אמאנאללה ודגל במודרניזציה יותר הדרגתית. עם זאת בשנת 1933 סטודנט מקאבול התנקש בחייו על רקע נקמה אישית.
מוחמד זאהיר שאה, בנו בן ה-19 של נאדיר שאה, ירש את הכתר ושלט על אפגניסטן כ-40 שנה בין השנים 1933–1973. עד שנת 1946 זאהיר שלט בעזרתו של הדוד שלו מוחמד האשם ח'אן שהיה ראש הממשלה והמשיך את המדיניות של נאדיר שאה. בשנת 1947 החליף אותו בכס ראש הממשלה דוד אחר, מחמוד ח'אן, שערך ניסוי במטרה לאפשר חופש פוליטי יותר גדול באפגניסטן, אך ביטל מדיניות זו כשהחופש הפוליטי התרחב מעבר למה שהתכוון. בשנת 1953 החליף אותו בתפקיד ראש הממשלה מוחמד דאוד ח'אן, אחיו של המלך. דאוד ניסה להתקרב פוליטית לברית המועצות ולעומת זאת להתרחק מפקיסטן. עם זאת המחלוקות עם פקיסטן גרמו למשבר כלכלי בשנת 1963 שהביא את דאוד ח'אן להתפטר מתפקידו. לאחר שלטונו, זאהיר שאה החל לנכס לעצמו סמכויות רבות יותר והחל להיות אקטיבי יותר בענייני המדינה. כך למשל ב-1964 זאהיר שאה ניסח חוקה ליברלית עבור אפגניסטן. החוקה כללה שיטת ממשל שבה המלך בוחר כשליש מחברי הפרלמנט, העם בוחר שליש נוסף, והשליש הנותר נבחר על ידי נציגי ציבור במועצות אזורית. אף על פי ש"הניסוי הדמוקרטי" של זאהיר שאה הותיר כמה השפעות חיוביות ארוכות טווח על המדינה, הוא גם אפשר את התפתחותן של מפלגות קיצוניות מהימין ומהשמאל הפוליטי. כולל המפלגה העממית הדמוקרטית של אפגניסטן, מפלגה קומוניסטית שהייתה בעלת קשרים קרובים לברית המועצות. בשנת 1967 המפלגה התפצלה לשני חלקים עיקריים; הח'לאק ("ההמונים") שהונהגה על ידי נור מוחמד תרכּי ונתמכה על ידי גורמים בצבא האפגני, והפּרצ'ם ("הדגל") שהונהגה על ידי בברק כארמל.
היסטוריה עכשווית (1973 - היום) > רפובליקת אפגניסטן וסוף המונרכיה

במהלך השנים 1971–1972 גברה ההתמרמרות הציבורית כנגד השחיתות של משפחת המלוכה, שלוותה במשבר כלכלי גדול עקב תקופת בצורת שהקצינה את העוני במדינה. בעקבות זאת, ראש הממשלה מוחמד דאוד שאה הדיח את משפחת המלוכה מהשלטון בהפיכה לא-אלימה, בזמן שהמלך מוחמד זאהיר שאה היה בטיפול אצל רופא עיניים באיטליה. דאוד ביטל את המונרכיה ואת החוקה האפגנית של 1964, והוא הכריז שאפגניסטן תהפך לרפובליקה כשהוא הנשיא הראשון שעומד בראשה. דאוד ניסה לערוך רפורמות כלכליות חברתיות במדינה אך עם הצלחה מעטה, והחוקה החדשה שהוא ניסח בשנת 1977 נכשלה בפתרון בעיות האי-יציבות הכרוניים במדינה. התקוות משלטונו החלו לדעוך, וב-1978 חבר מרכזי במפלגה הקומוניסטית המפלגה העממית הדמוקרטית של אפגניסטן נהרג על ידי הממשלה. שאר מנהיגי המפלגה חששו שדאוד מתכנן לרדוף גם אותם, ואכן הוא הכניס רבים מהם למעצר זמן קצר לאחר מכן, אך חפיזאוללה אמין - אחד ממייסדי המפלגה - ומספר מפקדים מהזרוע הצבאית של פלג הח'לאק של המפלגה, הצליחו להישאר בחופשי וארגנו הפיכה שהתרחשה זמן קצר לאחר מכן. הפיכה זו החלה את התקופה הקומוניסטית של אפגניסטן.
היסטוריה עכשווית (1973 - היום) > שלטון הטאליבן

במהלך ולאחר השתלטות הטליבאן על אפגניסטן ונסיגת מדינות המערב, תושבים ניסו לעזוב את המדינה. עדויות לאלימות ודיכוי מצד אנשי הטליבאן התפרסמו. זאת תוך דיווחים על ניסיונות לאכוף פרשנות מחמירה של ההלכה האיסלאמית. מדינות תבעו את אפגניסטן בבית הדין הבינלאומי בהאג, בגין דיכוי הנשים והילדות במדינה. במקביל נלחם הטאליבן בדאעש.
ראו גם

יהדות אפגניסטן
Sea Launch

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1995–2018 (כ־23 שנים) 
 מיקום המטה:  ניון 
 ענפי תעשייה:  תעשיית החלל 
  
 www.sea-launch.com
 
Sea Launch הוא מיזם מסחרי לשיגור לוויינים למסלול גיאוסינכרוני, המשתמש באסדת שיגור המתמקמת על קו המשווה בטרם השיגור לחלל.
זהו מיזם משותף לארבע חברות, ובעת הקמתו הייתה חלוקת הבעלות בין ארבע החברות כך:
חברת בואינג מארצות הברית (בבעלותה 40% מהמיזם) - אחראית על האינטגרציה של המשגר עם המטע"ד.
תאגיד החלל "אנרגיה" מרוסיה (בבעלותו 25% מהמיזם) - אחראי לספק את השלב השלישי למשגר זניט.
חברת אקר קווארנר מנורווגיה (בבעלותה 20% מהמיזם) - אחראית על בניית אסדת השיגור ואוניית הפיקוד.
תאגיד החלל יוז'נוי מאוקראינה (בבעלותו 15% מהמיזם) - ייצור ואספקת המשגר זניט (למעט השלב השלישי שלו).
בסוף שנת 2011, בעקבות קשיים כלכליים שעברה החברה, השתלט תאגיד אנרגיה על 95 אחוזים מכלל החברה, כשבעלות שאר החברה בידי חברת בואינג.
בסוף 2014 כתוצאה מסיפוח חצי האי קרים  לרוסיה פעילות המיזם הופסקה.
טיל השיגור

מיזם Sea Launch עושה שימוש בדגם מיוחד של משגר הלוויינים זניט, בעל שלושה שלבים. הטיל מיוצר על ידי חברת יוז'נוי האוקראינית, וכולל שלב עליון מתוצרת רוסית.
אסדת השיגור

מיזם Sea Launch הוא במהותו שיגור של משגר לוויינים מהים. על מנת להשיג את היציבות הנדרשת מכן השיגור, וכן את הנפח הגדול של ציוד ותשתיות הדרושות למשגר הלוויינים זניט, נבנתה אסדת השיגור "אודיסיאה" על בסיס של אסדת קידוח נפט. ההסבה בוצעה על ידי החברה הנורווגית Aker Kværner בשיתוף עם חברת יוז'נוי מאוקראינה, יצרנית המשגר.
לאסדת השיגור כושר הפלגה עצמית בים ובאוקיינוס, ובסיס הקבע שלה, שם היא עוברת טיפולי תחזוקה תקופתיים, מצוי בלוס אנג'לס. לצורכי שיגור נוצל משגר לוויינים וחלליות מדגם זניט-2 שהיה מיוצר באוקראינה.
מרכז הבקרה הימי

אוניית חברת Sea Launch המכונה Sea Launch Commander נושאת את המשגר והלוויין, הדלק והמחמצן, אנשי הצוות ומרכז בקרה. באוניה מגורים לנציגים מטעם החברות שהלוויינים בבעלותן עתידים להיות משוגרים, מרכז מעקב וטלמטריה, מסוק, ציוד תקשורת מתקדם ומאגר חלקי חילוף לשם טיפול ותיקון במשגר.
צוות האוניה מונה 240 איש. אורך האוניה: 220 מטר. הדחק: 34,000 טון.
יומן שיגורים

| מספר | הערות | מסה | מטען | תאריך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הצלחה | 4.5 טון | DemoSat | 28 במרץ 1999 |
| 2 | הצלחה | 3.5 טון | DIRECTV 1-R | 9 באוקטובר 1999 |
| 3 | כישלון | 2.7 טון | ICO F-1 | 12 במרץ 2000 |
| 4 | הצלחה | 3.7 טון | PAS-9 | 28 ביולי 2000 |
| 5 | הצלחה | 5.1 טון | Thuraya-1 | 20 באוקטובר 2000 |
| 6 | הצלחה | 4.7 טון | XM-2 ROCK | 18 במרץ 2001 |
| 7 | הצלחה | 4.7 טון | XM-1 ROLL | 8 במאי 2001 |
| 8 | הצלחה | 4.9 טון | Galaxy IIIC | 15 ביוני 2002 |
| 9 | הצלחה | 5.2 טון | Thuraya-2 | 10 ביוני 2003 |
| 10 | הצלחה | 4.7 טון | EchoStar IX/Telstar 13 | 7 באוגוסט 2003 |
| 11 | הצלחה | 4.1 טון | Galaxy XIII/Horizons-1 | 30 בספטמבר 2003 |
| 12 | הצלחה | 4.7 טון | Telstar 14/Estrela do Sul 1 | 10 בינואר 2004 |
| 13 | הצלחה | 5.5 טון | DIRECTV-7S | 4 במאי 2004 |
| 14 | אנומליה בזמן השיגור | 4.8 טון | Telstar-18 | 28 ביוני 2004 |
| 15 | הצלחה | 4.7 טון | XM-3 | 1 במרץ 2005 |
| 16 | הצלחה | 6 טון | SPACEWAY-1 | 26 באפריל 2005 |
| 17 | הצלחה | 5.5 טון | Intelsat IA-8 | 23 ביוני 2005 |
| 18 | הצלחה | 6.0 טון | Inmarsat 4-F2 | 8 בנובמבר 2005 |
| 19 | הצלחה | 4.3 טון | EchoStar X | 15 בפברואר 2006 |
| 20 | הצלחה | 4.4 טון | JCSAT-9 | 12 באפריל 2006 |
| 21 | הצלחה | 5.1 טון | Galaxy 16 | 18 ביוני 2006 |
| 22 | הצלחה | 4.9 טון | Koreasat 5 | 22 באוגוסט 2006 |
| 23 | הצלחה | 4.7 טון | XM-4 | 30 באוקטובר 2006 |
| 24 | כישלון | 5.9 טון | NSS-8 | 30 בינואר 2007 |
| 25 | הצלחה | 5.2 טון |  | 15 בינואר 2008 |
| 26 | הצלחה | 5.9 טון |  | 19 במרץ 2008 |
| 27 | הצלחה | 4.6 טון |  | 21 במאי 2008 |
| 28 | הצלחה | 5.5 טון |  | 16 ביולי 2008 |
| 29 | הצלחה | 4.7 טון |  | 24 בספטמבר 2008 |
| 30 | הצלחה | 3.0 טון |  | 20 באפריל 2009 |
| 31 | הצלחה | 4.6 טון |  | 24 בספטמבר 2011 |
| 32 | הצלחה | 5.6 טון |  | 31 במאי 2012 |
| 33 | הצלחה | 6.0 טון |  | 19 באוגוסט 2012 |
| 34 | הצלחה | 5.2 טון |  | 3 בדצמבר 2012 |
| 35 | כישלון | 6.2 טון |  | 1 בפברואר 2013 |
| 36 | הצלחה | 6.0 טון |  | 26 במאי 2014 |
פירוק

ב-22 ביוני 2009 ביקשה החברה סעד משפטי לפי סעיף 11 האמריקני, המקנה לה הגנה מנושים, בטרם הליך פירוק. המצב הקשה אליו נקלעה חברת השיגורים נבע בעיקר מתקלת השיגור בשנת 2007, שהביאה לעיכובים משמעותיים בשיגורים וממעבר של לקוחות שהזמינו שיגור באמצעות החברה לספקי שיגור אחרים.
באוקטובר 2010 יצאה החברה ממשבר החובות שלה וחזרה לפעול. תאגיד "אנרגיה" רכש את מרבית מניות החברה, כש-5% בלבד ממניות החברה נשארו בידי חברת בואינג.
בשנת 2017 נרכשו מניותיה של אנרגיה על ידי תאגיד החלל S7 Space.
הערות שוליים

↑  Sea Launch Company Emerges From Chapter 11, ‏27 באוקטובר 2010 (ארכיון)
| נמלי חלל |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | בסיס חיל החלל ונדנברג •  נמל האוויר והחלל מוהאבי • נמל החלל האזורי המרכז-אטלנטי • נמל החלל הפסיפי - אלסקה • נמל החלל קייפ קנוורל • מרכז החלל קנדי • אתר השיגור של SpaceX בדרום טקסס • נמל החלל אמריקה • מתקן הטיסות וולופס • אתר ניסויים רייגן • נמל החלל וייט סנדס |  |
| ברית המועצות/רוסיה | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום פלסצק • קפוסטין יאר • קוסמודרום סבובודני • אתר שיגורים יאסני |  |
| סין | מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן • מרכז שיגור הלוויינים ונצ'אנג • מרכז שיגור הלוויינים טאיואן • מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג |  |
| מדינות אסיה | יפן מרכז החלל אוצ'ינורה • מרכז החלל טנגשימה קוריאה הדרומית אתר שיגורים טונחה ישראל בסיס פלמחים קוריאה הצפונית מרכז החלל נרו • אתר שיגורים סוחה הודו מרכז החלל סאטיש דאוון איראן מרכז החלל סמנאן • מרכז החלל שאהרוד |  |
| אמריקה דרומית | צרפת מרכז החלל הגיאני ברזיל מרכז החלל אלקנטרה |  |
| אוסטרליה ואוקיאניה | אוסטרליה מתחם וומרה ניו זילנד רוקט לאב - מתחם שיגורים 1 |  |
| אסדות ימיות | איטליה מרכז החלל לואיג'י ברוליו • מים בין-לאומיים Sea Launch |  |
אסדת השיגור אודיסיאה
האוניה Sea Launch Commander
סוסון-ים

ערך זה עוסק בסוג דג. אם התכוונתם ליקב ישראלי, ראו .
| סוסון-ים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: גרמיים
סדרה:: אבובונאים
משפחה:: אבובוניים
תת־משפחה:: סוסוני ים
סוג:: סוסון ים
שם מדעי
 Hippocampus ‏רפינסק, 1810

סוסון ים דורבני במצרים
סוסון ים בהריון
זוג סוסוני ים שוחים
מהקטנים שבסוסוני הים - סוסון הים הננסי.
סוסון-ים (שם מדעי: Hippocampus) הוא סוג של בעל חיים ימי הנמנה עם משפחת האבובוניים (משפחה בה חברים גם סוסון עשב וסוסון האצה) ומתת-משפחת סוסוני ים. סביבתם הטבעית של סוסוני הים היא אזורי צמחייה ימית. סוסוני ים נפוצים ליד חופים ובשוניות אלמוגים שבהם שורר אקלים טרופי או סובטרופי. הם נפוצים באוקיינוס השקט, באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס ההודי ובשלוחותיו, כולל מפרץ אילת.
אורך גופו יכול לנוע בין 13 מ"מ במין סוסון ים דניס (Hippocampus denise) ל-35 סנטימטר. סוסוני הים נודעים כבעלי החיים בהם זכרים מסוגלים להתעבר. שמו של סוסון הים ניתן לו בשל דמיון פניו לפני הסוס.
גופם מכוסה בלוחיות קשות וזנבם חסר סנפיר ומשמש לאחיזה ולא לשחייה - שכן סוסון הים נחשב כדג בעל כישורי שחיה נמוכים ביותר, ומרבית הזמן הוא אוחז באמצעות זנבו צמחי מים על מנת שלא להיסחף. הם ניזונים מסרטנים קטנים, תולעים וזחלי רכיכות שאותם הם צדים במים או שואבים מעל אצות.
רבייה

בדומה לאבוביים קרוביהם, סוסוני הים הזכרים נכנסים למעין הריון. (בניגוד ליונקים, בהם הנקבות נכנסות להריון).
הפריית סוסון הים היא הפריה פנימית. בסוסון הים קיימת הזדווגות, הנקבה מטילה את ביציה לכיס הדגירה הנמצא על בטנו של הזכר. בזמן העברת הביצים אל הכיס, הזכר מפרה אותן. עם תום ההטלה נשמרות הביצים בכיס הדגירה אצל הזכר. מספר הביצים בכיס יכול להגיע לכ-1500 ביצים.
הדגיגים מתפתחים בכיס שמתחת לבטנו של הזכר. בכיס מופיעות בלוטות עור המספקות מזון לביצים.
העוברים מתפתחים בכיס הדגירה במשך כארבעה שבועות. ככל שהם גדלים הכיס הולך ותופח. כאשר הושלמה התפתחות העוברים נפתח כיס הדגירה וסוסוני הים הזעירים יוצאים לים.
מינים

Hippocampus abdominalis  לסון, 1827 (ניו זילנד ודרום ומזרח אוסטרליה)
Hippocampus alatus קייטר, 2001
Hippocampus algiricus קאופ, 1856
Hippocampus angustus גנתר, 1870
Hippocampus barbouri ג'ורדן & ריכרדסון, 1908
סוסון-ים ננסי (Hippocampus bargibanti)  וייטלי, 1970 (אזור מערב האוקיינוס השקט (אינדונזיה, הפיליפינים, פפואה גינאה החדשה, איי שלמה וכו')
Hippocampus biocellatus קייטר, 2001
Hippocampus borboniensis Duméril, 1870
Hippocampus breviceps וילהלם פטרס, 1869 (דרום ומזרח אוסטרליה)
Hippocampus camelopardalis ביאנקוני, 1854
Hippocampus capensis בולנגר, 1900
Hippocampus colemani קייטר, 2003
Hippocampus comes קנטור, 1850
Hippocampus coronatus טמינק & שלגל, 1850
Hippocampus denise לוריי & רנדל, 2003
Hippocampus erectus פרי, 1810 (החופים המזרחיים של האמריקות, בין נובה סקוטיה ל אורוגוואי)
Hippocampus fisheri ג'ורדן & אבארמן, 1903
סוסון-ים מהגר (Hippocampus fuscus)  רופל, 1838 (האוקיינוס ההודי)
Hippocampus grandiceps קייטר, 2001
סוסון-ים מדובלל (Hippocampus guttulatus)  קובייר, 1829
Hippocampus hendriki קייטר, 2001
סוסון-ים תיכוני (Hippocampus hippocampus)  (ליניאוס, 1758) (הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי)
Hippocampus histrix קאופ, 1856 (האוקיינוס ההודי, המפרץ הפרסי, ים סוף, והמזרח הרחוק)
Hippocampus ingens גירארד, 1858 (חופי צפון ומרכז האוקיינוס השקט ודרום אמריקה)
סוסון-ים דורבני (Hippocampus jayakari)  באולנגר, 1900
Hippocampus jugumus קייטר, 2001
סוסון-ים סואצי (Hippocampus kelloggi)  ג'ורדן & סניידר, 1901
סוסון-ים חלק (Hippocampus kuda)  בלייקר, 1852
Hippocampus lichtensteinii קאופ, 1856
Hippocampus minotaur גומון, 1997
Hippocampus mohnikei בלייקר, 1854
Hippocampus montebelloensis קייטר, 2001
Hippocampus multispinus קייטר, 2001
Hippocampus procerus קייטר, 2001
Hippocampus queenslandicus אורני, 2001
Hippocampus reidi גינסבורג, 1933 (איי אלמוגים בקריביים)
Hippocampus semispinosus קייטר, 2001
Hippocampus sindonis ג'ורדן & Snyder, 1901
Hippocampus spinosissimus ובר, 1913
Hippocampus subelongatus קסטלנאו, 1873
Hippocampus trimaculatus לך, 1814
Hippocampus whitei בלייקר, 1855 (מזרח אוסטרליה)
Hippocampus zebra וייטלי, 1964
Hippocampus zosterae ג'ורדן & ג'ילברט, 1882 (מפרץ מקסיקו והאיים הקריביים)
סוסוני ים בישראל

בישראל קיימים חמישה מינים של סוסוני ים:
בים התיכון:
סוסון-ים תיכוני (Hippocampus hippocampus)
סוסון-ים מדובלל (Hippocampus guttulatus)
ובים סוף:
סוסון-ים חלק (Hippocampus kuda)
סוסון-ים סואצי (Hippocampus kelloggi)
סוסון-ים דרבני (Hippocampus jayakari)
סוסון-ים מהגר (Hippocampus fuscus) (בשנים האחרונות נצפה גם בים התיכון כתוצאה של הגירה לספסית)
סוסון-ים ים תיכוני
סוסון-ים דורבני
סוסון-ים חלק
סוסון-ים סואצי
סוסון-ים מדובלל
סוסון-ים מהגר
סוס ים באקווריום בירושלים
בתרבות

סוסון ים מופיע בלוגו יצרנית הברזים חמת.
ישנו יקב בירושלים בשם "יקב סוסון ים".
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Dafni's Eilat fishes of the Order Syngnathiformes * אתרי דפני לדגי אילת - סוסוני-ים, אבובנים ודומים, באתר www.dafni.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565755705171  LCCN: sh85119218
חסימתו של דונלד טראמפ בטוויטר

דונלד טראמפ, נשיאה ה-45 של ארצות הברית
דונלד טראמפ, נשיאה ה-45 של ארצות הברית, נחסם לשימוש ברשת החברתית "טוויטר" ב-8 בינואר 2021, 12 ימים לפני תום כהונתו. האירוע התרחש כיומיים לאחר ההסתערות על בניין הקפיטול בוושינגטון די. סי., ולאחר תקופה של סימון ציוציו של טראמפ ברשת החברתית. החסימה גררה תגובות נרחבות ברחבי העולם, ועוררה דיון מחודש סביב נושא כוחן של הרשתות החברתיות והמדיה. החסימה הוסרה ב-19 בנובמבר 2022.
רקע לחסימה > טראמפ בטוויטר

טראמפ פתח את חשבון הטוויטר שלו, @realDonaldTrump, ב-2009. עם מעל ל-89 מיליון עוקבים, חשבונו משך תשומת לב רבה, וטראמפ נהג להשתמש בו באופן תדיר. עד לחסימתו בינואר 2021, פרסם טראמפ מעל ל-57 אלף ציוצים, כאשר 25 אלף מתוכם בשנות כהונתו כנשיא. עמוד הטוויטר שלו, עליו העיד טראמפ כי הוא לא "נשיאותי" אלא "נשיאותי מודרני", ייצר שערוריות רבות בעקבות התבטאויות פרובוקטיביות ופוגעניות לכאורה. במהלך הקמפיין הנשיאותי בשנת 2016 השתמש טראמפ רבות בחשבונו על מנת להפיץ את מסרי הקמפיין, להשמיץ יריבים ולשמור על קשר קרוב עם בוחריו. במהלך כהונתו משך חשבונו הפרטי אש רבה. הוא פרסם בה פיטורים של אנשי סגל הבית הלבן ואיומים נגד מדינות כמו צפון קוריאה. טראמפ הגדיר לא פעם את התקשורת בארצות הברית כמוטה ומפיצה חדשות כזב. הוא נהג לפרסם בחשבונו מילים קשות כנגד התקשורת האמריקאית ולהפיץ מידע חדשותי משלו, ממקורות לא מאושרים ומחשבונות טוויטר שונים, אשר לא פעם נחסמו בעצמם עקב חריגה מכללי הרשת החברתית.
רקע לחסימה > תיוג ציוצים בטוויטר

בחודש פברואר 2020 הציגה טוויטר מאפיין חדש ברשת החברתית - סימון ותיוג ציוצים שכוללים מידע "סינתטי ומניפולטיבי". בעקבות מגפת הקורונה, בחודש מרץ 2020 החלה הרשת החברתית "טוויטר" לסמן גם ציוצים הקשורים למגפה ואת אלו הנוגדים את הנחיות ארגון הבריאות העולמי. לאחר מכן, ב-11 במאי, החליטה הרשת החברתית להרחיב את תיוגי הציוצים - וצירפה לרשימה גם ציוצים שעלולים לגרום לבלבול, נזק ופגיעה. לחיצה על סימון כזה הובילה אל מידע מהימן בנוגע לנושא בחסות טוויטר.
רקע לחסימה > מקרי השעיה קודמים

חשבונו של טראמפ הושעה למשך 11 דקות ב-2 בנובמבר 2017, בעקבות פעולה של עובד סורר במטה חברת טוויטר, שהשעה את החשבון ביומו האחרון לעבודה.
רקע לחסימה > טענות לגניבת הבחירות

לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 ובמהלך ספירת הקולות, אשר התעכבה מסיבות שונות, קידם טראמפ אג'נדה לפיה הבחירות אינן טהורות, וכי הן מוטות לטובות יריבו - ג'ו ביידן, ואף הגיש ערעורים לבת המשפט אשר לבסוף נדחו. טראמפ פרסם במהלך תקופה זו שרשרת ארוכה של ציוצים המקדמים אג'נדה זו בחשבון הטוויטר שלו. במהלך תקופה זו השיקה חברת טוויטר תיוג ציוצים גם בהקשר של גניבת הבחירות.
החסימה

ב-7 בינואר 2021 החליטה טוויטר להשעות את חשבונו של דונלד טראמפ לחצי יממה. חסימה זו באה בעקבות האלימות שהתרחשה בקפיטול בארצות הברית. לטענת טוויטר, ציוציו של טראמפ שנשלחו באותו היום הפרו את חוקיה של הרשת החברתית. טוויטר הודיעה כי היא חוסמת את חשבונו ל-12 שעות ועד שימחוק את ציוציו. טוויטר ציינה שאם לא יימחקו ציוציו של דונלד טראמפ חשבונו יישאר נעול, ללא אפשרות שליחת הודעות או ציוצים. נוסף על כך היא הודיעה שאם טראמפ ימשיך עם הפרת ההנחיות של הרשת החברתית, היא תמחק את חשבונו לאלתר. יום לאחר הודעה זו, ב-8 בינואר 2021, חסמה טוויטר את חשבונו של דונלד טראמפ לצמיתות, בעקבות "ציוציו של דונלד טראמפ וההקשר שלהם אל האירועים המתרחשים בחוץ".
טוויטר אף הביאה דוגמה לציוץ שכזה וציטטה ציוץ של טראמפ מ-8 בינואר 2021:
“The 75,000,000 great American Patriots who voted for me, AMERICA FIRST, and MAKE AMERICA GREAT AGAIN, will have a GIANT VOICE long into the future. They will not be disrespected or treated unfairly in any way, shape or form!!!"
בהמשך חסמו רשתות חברתיות נוספות את חשבונותיו, כגון פייסבוק, אינסטגרם, סנאפצ'אט ויוטיוב. ולאחר מכן חלקן שחררו את החסימה תחת מגבלות.
תגובות לחסימה > בארצות הברית

התגובות לחסימת הנשיא ברחבי ארצות הברית היו מקוטבות. ניקי היילי, שהייתה שגרירת ארצות הברית באו"ם בתקופתו של דונלד טראמפ, הגיבה בטוויטר כי "השתקה של אנשים, במיוחד של נשיא ארצות הברית, היא דבר שקורה בסין, ולא בארצות הברית". לעומתה, הסנאטור הדמוקרטי מארק וורנר טען כי זהו צעד שנעשה באיחור, וכי יש עוד הרבה לתקן ברשת החברתית שמאפשרת, לטענתו, להפיץ מידע כוזב בקלות כזאת. בנו של טראמפ, דונלד טראמפ ג'וניור, טען בטוויטר כי בעקבות החסימה של אביו, חופש הביטוי באמריקה כבר אינו קיים.
תגובות לחסימה > מחוץ לארצות הברית

מספר דמויות מרכזיות ברחבי העולם הגיבו לעניין החסימה של טראמפ. ראש האופוזיציה הרוסית, אלכסיי נבלני, תקף את החסימה ואף השווה אותה לצנזורה ברוסיה. הוא טען כי חסימה זו עלולה להצדיק סתימת פיות נוספות וכי זהו "מעשה צנזורה בלתי מתקבל". אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה, הגדירה את החסימה כ"בעייתית".