stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם עוז
תרגומים > מבחר תרגומיו לתיאטרון

הסוחר מוונציה , מאת ויליאם שקספיר; התיאטרון הקאמרי, 1972, 1980, 1994; בית צבי 1987, 1997; תיאטרון "אלפא" של האקדמיה לאמנויות המופע, 2016.
כטוב בעיניכם , מאת ויליאם שקספיר, התיאטרון הקאמרי, 1973, 1978; בית צבי, 1985, 1986, 1997; אוניברסיטת תל אביב, 1986; תיאטרון באר שבע, 1991.
קוריולנוס , מאת ויליאם שקספיר, התיאטרון הקאמרי, 1975; בית צבי, 1988.
רומיאו ויוליה , מאת ויליאם שקספיר, תיאטרון חיפה, 1975; 1981; תיאטרון באר שבע 1978; בית צבי 1982;
חיי גליליאו , מאת ברטולט ברכט, התיאטרון חיפה, 1978;
אגממנון , מאת סטיבן ברקוף על פי איסכילוס, תיאטרון חיפה והחאן הירושלמי, 1979.
בגידה , מאת הרולד פינטר, התיאטרון הקאמרי, 1972; תיאטרון הספרייה, 2003; הבימה, 2009.
חתונה זעיר-בורגנית , מאת ברטולט ברכט, התיאטרון הקאמרי, 1980; בית צבי, 1989; תיאטרון החאן הירושלמי, 1995
מהגוני הקטן , מאת ברטולט ברכט, התיאטרון הקאמרי, 1981.
היום הארוך ביותר , מאת פטר טוריני, הבימה, 1981.
טוב , מאת ס. פ. טיילור, התיאטרון הקאמרי, 1982; הסטודיו למשחק ניסן נתיב, 1992; תיאטרון "אלפא" של האקדמיה לאמנויות המופע, 2014.
הסערה , מאת ויליאם שקספיר, התיאטרון הקאמרי, 1984.
הביתה , מאת הרולד פינטר, התיאטרון הקאמרי, 1984; בית צבי, 1993; בימת הקיבוץ, 2012.
אדמונד קין , מאת ריימונד פיטצסימונס, קן הפקות, 1985.
דבש פרא , מאת אנטון צ'כוב, בעיבוד מייקל פריין, התיאטרון הקאמרי, 1985.
עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני , מאת ברטולט ברכט וקורט וייל, האופרה הישראלית החדשה, 1987.
אחת לדרך , הרולד פינטר, התיאטרון הקאמרי, 1988.
משפט הקופים , מאת ג'רום לורנס ורוברט א. לי, תיאטרון חיפה, 1989.
הנזל וגרטל , מאת אנגלברט הומפרדינק ואדלהייד וטה, האופרה הישראלית החדשה, 1990.
עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי , מאת ברטולט ברכט, תיאטרון חיפה, 1997.
יוליוס קיסר , מאת ויליאם שקספיר, תיאטרון חיפה, 1997; (לא הוצג)
המלך הנרי החמישי , מאת ויליאם שקספיר, הבימה, 1997; (לא הוצג); התיאטרון הקאמרי, 2011 (קריאה מבוימת)
אופרה בגרוש , מאת ברטולט ברכט/קורט וייל/אליזבת האופטמן, תיאטרון אוניברסיטת חיפה, 1999.
הטיהור (מדלן), מאת הלן אדמונדסון, תיאטרון חיפה, 2003.
חלום ליל קיץ , מאת ויליאם שקספיר, 1997אנסמבל עיתים, התיאטרון הקאמרי, 2006.
המלך ליר , מאת ויליאם שקספיר, אוניברסיטת תל אביב, 2007.
סיבה למסיבה , מאת הרולד פינטר, תיאטרון החאן הירושלמי, 2010.
סדר עולמי חדש , מאת הרולד פינטר, תיאטרון החאן הירושלמי, 2010.
עפר ואפר , מאת הרולד פינטר, האקדמיה לאמנויות המופע, 2013, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, 2021.
שפת ההר , מאת הרולד פינטר, האקדמיה לאמנויות המופע, 2013, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, 2021.
נוף , מאת הרולד פינטר, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, 2019, 2021.
מחקרו

כנקודת מוצא למחשבתו האקדמית של אברהם עוז שימשה תזת הדוקטורט שלו באוניברסיטת בריסטול, אנגליה, בהנחייתו של פרופ' אריק ד. פנדרי, שהוקדשה ברובה למחזה "הסוחר מוונציה" לשייקספיר כמקרה מבחן. הוא ניסה לבדוק מה קרה למושג הנבואה עם המעבר ממחשבת ימי הביניים לשחר העת החדשה. הנבואה מלווה את המחשבה האנושית משחר ימיה. את עוז עניין מתי התחולל המעבר מנבואה כריזמטית המלווה באמונה בכוח עליון לנבואה "חילונית" שהיא חלק מהפרקטיקה שלנו בחיי היום-יום. הקביעה שלו היא שבקו התפר של ימי הביניים ושחר העת החדשה שאנו חיים בתוכה, ולקראת כינונו של פרויקט הנאורות, זנחה התרבות המערבית את התלות בכריזמה של הנבואה ככוח עליון, אולם לא זנחה את הצורך בנבואה. הנבואה בהקשרה המודרני אינה בהכרח פוטוריסטית ופרדיקטיבית בלבד, ועניינה איננו בגדר ניסיון הצצה בלעדי אל העתיד להתחולל, אלא במידה לא פחותה היא מתבוננת פנימה, אל האימננטי, על רבדיה השונים של ההוויה. הרגע הנבואי, גורס עוז, הוא אותו רגע שבו מתלכדים עבר, הווה ועתיד במבט האנושי ותובנות אנושיות מאפשרות הצצה אל מעבר למגבלותיה של מסגרת הזמן.
התזה שביקש עוז ליצור עמדה במחצית הדרך בין ניתוח היצירה השייקספירית כמקרה מבחן לבין ההיסטוריה של הרעיונות. הוא מוצא שהנבואה בגלגוליה השונים מעסיקה את שייקספיר רבות, וגם הוא בוחן במחזותיו פרקטיקות שונות הממקמות את הנבואה בחיי האדם. במחזה "הסוחר מוונציה", למשל, מחזה שעוז הקדיש לניתוחו ספר שלם, נבחנת הנבואה מתוך הפרספקטיבה של שני הסיפורים ששייקספיר נטל מן הפולקלור הקיים ושילב במחזהו. בעלילת החיזור אחרי פורציה, היורשת העשירה, התנה אביה המנוח של פורציה בצוואתו את נישואיה למי שיקלע לכוונתו בחידה של בחירת התיבות העשויות זהב, כסף ועופרת. בשטר "ליטרת הבשר" שחותם הסוחר אנטוניו לשיילוק, המלווה בריבית היהודי, מאותגר ביטחונו של הסוחר הקפיטליסט בתרחיש הכלכלי של התנהלותו המסחרית הקובע אם יוכל לפרוע את ההלוואה שנטל מן היהודי.
שני הקצוות הללו: הראשון נטוע עדיין במישור אינטואיטיבי בעל דגש מיסטי יותר, והשני, מטריאלי ומחושב בעיקרו, נפגשים במה שעוז מגדיר כ"רגע הנבואי", שאינו סטטי, אלא כפוף למהלכים דינאמיים של התפתחות היסטורית.
בחינה דומה של הרגע הנבואי מופיעה גם בטקסטים שייקספיריים נוספים. במחזה "סוף טוב הכול טוב" מתנה הגיבור הגברי את מימוש נישואיו לגיבורת המחזה, שנכפו עליו למרות רצונו, בהתניות שהוא בטוח שרעייתו הטרייה לא תוכל לגבור עליהן, אבל השתלשלות העלילה מציגה אותו כנביא שקר. מקבת' פוגש שלוש מכשפות מיסטיות, המציידות אותו בנבואות שניסוחן רב-משמעי, אבל מתברר שהגשמתן של נבואות אלה נתונה בסופו של דבר לפרשנותו, בחירתו המוסרית ומעשיו של נמען הנבואה.
מחקרו > התיאטרון הפוליטי

את תפיסת "הרגע הנבואי" שהגדיר בספרו הראשון ביחס לדרמה השייקספירית מבקש עוז להעתיק וליישם למחקרו על התיאטרון הפוליטי. ספר חלוצי זה של עוז שראה אור ב-1999 הוא תולדתו של מחקר בן 18 שנה. הוא מבקש לבחון ולהגדיר בו את התיאטרון הפוליטי כז'אנר ייחודי שניתן לזהותו בתיאטרון מן העולם העתיק ועד התיאטרון של ימינו. התיאטרון הפוליטי הוא התיאטרון שמנסה לבדוק לא רק את ההיבטים הפסיכולוגיים של היחיד, אלא את תפקודיו הנרכשים בתוך הקהילה, ובמערכות האידאולוגיות המכוננות את עולמו.
בתגובה להאשמה השגורה של התיאטרון הבורגני הממוסחר בבריחה ואסקפיזם, נהוג לומר ש"כל תיאטרון הוא פוליטי". ברור כמובן שמשמעות פוליטית יש לכל דבר. אם במלחמת המפרץ הראשונה נסגרו כל התיאטרונים בישראל, וכשפתחה "הבימה" את שעריה הציעה לקהל רק פארסה בריטית של חדר מיטות, הרי למעשה נודעת אמירה פוליטית. אבל אין זה הופך את ההצגה לתיאטרון פוליטי, היינו לתיאטרון בעל סדר יום מכוון ומחושב שמטרתו שינוי ערכי של העולם החיצוני לאירוע הפרפורמטיבי ופריצת המעגל האידאולוגי השליט בעולם זה.
התאוריה הז'אנרית שמבקש עוז לבסס בספרו על התיאטרון הפוליטי מחלקת את היצירות התיאטרוניות לכל אורכן של תולדות התיאטרון לשלושה סוגים:
התיאטרון המשמר – עשוי לנוע בין מחזה שטחי כמו פארסת חדר מיטות, לבין מחזה איבסני רב-משמעות המבקש לתקן את החברה, אך איננו תולה את כישלון החברה במערכת האידאולוגית המכוננת אותה אלא בהתנהלותם השגויה של בני האדם בתוך מערכת הנתפסת כחיובית, המקובעת ומקודשת בתוך מיתוס המציג אותה כמערכת הטבעית שאין לה כל חלופות סבירות. על הסוג הזה נמנים מרבית המחזות המוצגים בתיאטרון (וכן בקולנוע ובטלוויזיה) עד היום.
התיאטרון המעורר – מחזות מחאה הקוראים להפוך את המערכת האידאולוגית השלטת על פניה. מחזות אלה, המתמקדים בדרך כלל במושא מחאה מוגדר לטווח קצר, עלולים ליצור אידיאליזציה של אידאולוגיה חלופית, ולקדש אותה כמיתוס בצורה נוקשה לא פחות מעמדתם של התומכים במערכת האידאולוגית הקיימת.
התיאטרון הנבואי – בהגדרה זו אין הכוונה לתיאטרון של חיזוי העתיד. להפך – זהו תיאטרון המתבונן פנימה אל תוך האימננטיות של תהליכים היסטוריים, אם מפרספקטיבה טרגית (המאפיינת תקופות בהן יושרתו הבסיסית של האתוס השליט מעומעמת ומתערערת) ואם מפרספקטיבה דיאלקטית (המאפיינת תקופות הנסמכות על אוטופיות רציונליסטיות המכוננות מערכות אתיות חדשות לכאורה). תיאטרון מסוג זה מבקר את התיאטרון המשמר, אך גם מבקר את התיאטרון המעורר, כשהוא מציב מולם את הדינמיות המתמדת ש"המבט הנבואי" מזהה באורח אימננטי בתהליכים היסטוריים שהאנושות כפופה להם. עוז מאבחן בתיאטרונו של ברטולט ברכט הרבה "רגעים נבואיים" מעין אלה, כגון היעלמו המתבקש של הלבלר-השופט אצדק ב"מעגל הגיר הקווקזי" לאחר שהשיב את הצדק על כנו בשיטות אנרכיות, שהוגדרו על ידו עוד קודם לכן כזמניות ויפות לשעתן, אך מחויבות לפנות את מקומן לסדר חדש, שבעצמו יסתאב תוך פרק זמן קצוב וישאף ל"אנרכיה מתקנת".
הגדרתו של עוז לז'אנר התיאטרון הפוליטי היא, איפוא: "התיאטרון הפוליטי משתמש במוסכמותיה של צורה תיאטרונית נבחרת על מנת להדגיש, לחשוף ולבקר את האידאולוגיה המשמשת רקע חברתי לפעולות או מצבים אנושיים, לאתר מישורי שיח חלופיים לשיח המועדף על האידאולוגיה השלטת, ולשחרר את התודעה האנושית מכבילותה המעגלית לתצורות מיתיות" (עוז, התיאטרון הפוליטי, ע' 61).
מחקרו > מחקריו הנוכחיים של עוז

עוז מקורב במחקריו לזרם ה"מטריאליזם התרבותי" האנגלי המושפע מכתיבתו של ריימונד ויליאמס. במחקריו המאוחרים יותר בוחן עוז מקרה מבחן אידאולוגי מסוים המקשר בין מציאות פוליטית ותיאטרון: הקשר בין כינונה של תודעה לאומית, מאז שחר העת החדשה ועד ימינו, המכילה נרטיבים כריזמטיים, אסכטולוגיים ונבואיים כביכול, לבין עלייתו של תיאטרון לאומי מחבר בין עניינו בויליאם שייקספיר, כריסטופר מארלו, בן ג'ונסון ובני דורם בשחר העת החדשה, במאות ה-16 וה-17, לבין עליית מדינת הלאום וכינונו של התיאטרון כמוסד בעל דגשים לאומיים ניכרים, הנסחפים לעיתים לכדי פרוגרמטיות מגויסת. גיבוש הזהות הלאומית צומח בד בבד עם שנאת הזר, והמיעוט הלאומי האחר והמודר. בחלק האחרון של ימי הביניים פעל באירופה בייחוד תיאטרון המושפע מערכים כנסייתיים, והיה אחיד במידה רבה בכל אירופה. רק במאות ה-16 וה-17 מתחיל לצמוח תיאטרון עם גוון לאומי לוקלי, והשילוב בין אידאולוגיה קיבוצית חדשה לבין ביטויה בתיאטרון מאפשר בחינה ממוקדת של אחד ההיבטים המובהקים של "רגע נבואי" בתיאטרון המאוחר, מה שיביא את עוז לבחון תהליכים מקבילים גם בקשר שבין התיאטרון העברי-ישראלי לבין הסיפר הציוני. ספרו של עוז "שדות ומזוודות: תזות על הדרמה העברית והסיפר הציוני" שיצא לאור בהוצאת רסלינג, 2014 מאחד בין מחקריו בנושא התיאטרון והלאומיות והשיח הפוסט-ציוני.
מחקרו > Shakespeare and Nationhood

כפועל יוצא מן המחקר הזה עולים שני ספריו האחרונים של עוז: האחד, העומד לראות אור בעת כתיבת השורות האלה, דן בקשר שבין מחזותיו של שייקספיר לכינון התודעה הלאומית באנגליה, והאחר - "שדות ומזוודות" (ראו רשימת הפרסומים למטה) דן ביחסים המורכבים בין הדרמה הישראלית לבין הסיפר הציוני. תהליך עלייתה של הלאומיות האנגלית שונה לחלוטין מתהליך דומה במדינות אחרות כמו צרפת או ספרד, קל וחומר בגרמניה ואיטליה שלא הגיעו לידי איחוד לאומי עד אמצע המאה ה-19. גם מחקרו זה של עוז נובע מדיוניו הקודמים בהשפעת "הרגע הנבואי" על התיאטרון הפוליטי.
בימוי

עפר ואפר/שפת ההר, שני מחזות משולבים מאת הרולד פינטר, בתרגומו, עיבודו ובימויו של אברהם עוז, ההפקה השנתית של האקדמיה לאמנויות המופע, לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2013  ההפקה חודשה ב-2021 בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע
טוב, מאת ס. פ. טיילור, בתרגומו, עיבודו ובימויו של אברהם עוז, תיאטרון "אלפא", ההפקה השנתית של האקדמיה לאמנויות המופע, לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2014 .
הסוחר מוונציה, על פי ויליאם שקספיר, בתרגומו, עיבודו ובימויו של אברהם עוז, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2016
ברית-איש/British, הרצגה מאת אברהם עוז, בהשתתפות אברהם עוז וסוהיל חדאד, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, 2018.
נוף, מאת הרולד פינטר, בתרגומו ובימויו של אברהם עוז, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, הפקה לזכרו של הרולד פינטר, 2019.
הר תפארת, מאת אברהם עוז ובבימויו, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, 2021.
שיר עמק, מאת את'ול פיוגארד, בתרגום טל יצחקי (עברית) ועדנאן טראבשה (ערבית), ובבימויו של אברהם עוז, תיאטרון אלפא לאמנויות המופע, ההפקה השנתית לזכר ג'וליאנו מר-ח'מיס, 2022.
תמונות מהצגות בבימויו של אברהם עוז

הסוחר מוונציה (2017), סוהיל חדאד (שיילוק) ודן תורג'מן (אנטוניו)
הסוחר מוונציה (2017), תמונת המשפט
הסוחר מוונציה (2017), שלוש התיבות
נוף (2019), סוהיל חדאד (דף) וענת הרפזי (בת')
נוף (2021), יצחק חזקיה (דף) וענת הרפזי (בת')
"הר תפארת" - פיינברג (אביאל שיליאן) ומריאם (מאשה סמעאן)
פרסומים

עוז פרסם ספרים ומאמרים רבים, בעברית, אנגלית וגרמנית, העוסקים ביצירות ויליאם שייקספיר, כריסטופר מארלו, התיאטרון הפוליטי, התיאטרון העברי ועוד.
בין ספריו

שטר החידה: עיונים ב"סוחר מוונציה" ת"א: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990
התיאטרון הפוליטי: הסוואה, מחאה, נבואה ת"א: הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה/זמורה-ביתן, 1999
היצירה השקספירית ת"א: משרד הביטחון/אוניברסיטה משודרת, 2006
שדות ומזוודות: הדרמה העברית והסיפר הציוני ת"א: רסלינג, 2014
The Yoke of Love Newark and London: The University of Delaware Press, 1995,
Strands Afar Remote Newark and London: University of Delaware Press, 1998,
Marlowe: A New Casebook Basingstoke and London: Palgrave Macmillan, 2003
Political Performances: Theory and Practice New York and Amsterdam Rodopi, 2009,
הערות שוליים

↑  גילוי דעת של חברי סגל מהאוניברסיטאות והמכללות(הקישור אינו פעיל, 5.11.2019)
↑  אור קשתי, 155 מרצים קוראים להטיל חרם אקדמי על אריאל, באתר הארץ, 9 בינואר 2011
↑  שוש אביגל, עדלידע עם תירוץ קלאסי, כותרת ראשית, 18 ביולי 1984
↑  ביקורת ההצגה "עפר ואפר/שפת ההר" בבימויו של אברהם עוז באקדמיה לאמנויות המופע.
↑  ביקורת ההצגה "טוב" באקדמיה לאמנויות המופע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266101205171  PLWABN: 9810673449805606  BnF: cb13023132m (data)  CiNii: DA09117958  GND: 115854068X  ISNI: 0000 0001 0907 7037  LCCN: n86043880  NTA: 071034072  RERO: 02-A010981161  SUDOC: 075768674  VIAF: 61681214   WorldCat (עם VIAF): 61681214
גאורגה חאג'י

גאורגה חאג'י (ברומנית: ‏Gheorghe Hagiקובץ:Ro-Gheorghe Hagi.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-5 בפברואר 1965 בסצ'לה, מחוז קונסטנצה, רומניה) הוא כדורגלן עבר רומני ומאמן כדורגל המאמן את קבוצת פארול קונסטנצה מליגת העל הרומנית. הוא בן למשפחה של ארומנים והוא פעיל בחיי קהילות הארומנים ברומניה.
חאג'י הוא מלך השערים של נבחרת רומניה בכדורגל, והוא נחשב בעיני רבים ככדורגלן הרומני הטוב אי פעם; כמו גם כאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בדורו.
קריירת מועדונים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נבחרת רומניה

עד אוגוסט 1983 חאג'י שיחק במסגרת הנבחרת עד גיל 16, ארבעה משחקים, במסגרת הנבחרת עד גיל 17, 13 משחקים והבקעה אחת ובמסגרת הנבחרת עד גיל 18, 32 משחקים ותשעה שערים. ב-10 באוגוסט 1983 הופיע במסגרת הנבחרת הבוגרת במשחק ידידותי, באוסלו, נורווגיה.
ב-16 באוקטובר 1985 נבחר לתפקיד קפטן נבחרת רומניה במשחק נגד צפון אירלנד בשלבים המוקדמים של גביע העולם בכדורגל. בהמשך שימש חאג'י כקפטן נבחרת רומניה ב-65 משחקים, משחקו האחרון היה הפסד 0:2 לאיטליה ברבע גמר יורו 2000, כשקיבל כרטיס אדום על התחזות[דרושה הבהרה] ברחבה. עד פרישתו מהנבחרת הלאומית ב-24 באפריל 2001. במהלך 19 שנות פעילותו בנבחרת לקח חלק בשני טורנירים של גמר הגביע העולמי, בשנת 1994 בארצות הברית ובשנת 1998 בצרפת.
בנובמבר 2003, במסגרת פרסי היובל של אופ"א, נבחר חאג'י לכדורגלן הזהב של רומניה. בשנת 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קריירת אימון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גאורגה סאראו

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1956 (בן 68) סגארצ'ה-ואלה, רומניה 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  רומניה
 תרומות עיקריות
 חקר בשפה הצוענית רומאני, מייסד החינוך בשפה זו ברומניה.
 
גאורגה סאראו (ברומנית: Gheorghe Sarău; נולד ב-21 באפריל 1956 בסגארצ'ה - ואלה, מחוז טלאורמן, רומניה) הוא בלשן  רומני, מומחה בשפה הצוענית רומאני.
פרופסור סאראו הניח את יסודות החינוך לצוענים ברומניה וכתב ספר הלימוד הראשון לשפה זו בבתי הספר היסודיים, ייסד את הקורס הראשון לרומאני באוניברסיטה ואת המילון הראשון רומני-רומאני ורומאני-רומני.
קורות חיים

גאורגה סאראו נולד בכפר סגארצ'ה - ואלה, במחוז טלאורמן במונטניה, למשפחה רומנית. עד שנת 1983 למד באוניברסיטת בוקרשט לימודי רוסית והונגרית בפקולטה לשפות וספרויות זרות. הוא השתלם בקורסי קיץ בשפה הבולגרית, ספרותה ותרבותה באוניברסיטת וליקו טרנובו בבולגריה (1980) ובשפה ההונגרית, ספרותה ותרבותה באוניברסיטת דברצן (1981). פרט לשפות אלה למד בעצמו ספרדית, רומאני וגרמנית. סאראו גם דובר היטב צרפתית ואנגלית. בעת לימודיו ואחריהם פרסם מחקרים, ביקורות ספרים, תרגומים ומאמרים בכתבי עת מקצועיים.
תחילה עבד סאראו כמורה לרוסית בשני בתי ספר בעיר סאטו מארה, היא סאטמר, בצפון טרנסילבניה, אחר כך כמורה לרוסית ומתרגם מהונגרית, בולגרית ורוסית בבוקרשט. 
משנת 1990 עבד כיועץ ובהמשך כמפקח מומחה במינהל ליחסים בינלאומיים של משרד החינוך הרומני, בתחום קישרי תרבות עם הונגריה, ספרד, הודו, פורטוגל, אלבניה, וייטנאם, מונגוליה, בולגריה, דרום ומרכז אמריקה. יחד עם זאת הוא המשיך ללמד רוסית בבית הספר מס' 165 בבוקרשט ובין השנים 1991-1994 עבד כמורה לשפת רומאני בבית הספר הנורמלי בבוקרשט.
משנת 1991 משמש סאראו גם בתפקידי ייעוץ במשרד החינוך הרומני במגזר האוכלוסייה הצוענית (רומה) וללימוד השפה רומאני, ומשנת 2006 אחראי לתוכנית החינוכית PHARE המיועדת לצוענים.
מומחה בשפת הרומאני

גאורגה סאראו גדל במחוז טלאורמן במונטניה שבו חיים מספר רב יחסית של צוענים בני הרומה.
את שפתם הוא למד לבד מאוחר יותר, בעידוד מוריו, פרופסור גאורגה מיכאילה, חבר באקדמיה הרומנית, פרופסור אמיל וראביה והמרצה יואנה פראוטיאסה. 
בשנת 1983 בעת חיפושיו אחרי חומר ביבליוגרפי בספריית האקדמיה ראה במקרה ספר אודות הצוענים מאת ז'אן ואייאן, בו מצא גם חלק בן 13 עמודים על דקדוק שפת הרומאני ומילון קטן ממנו למד את השפה. 
לאחר מכן גילה ספר ישן של בארבו קונסטנטינסקו משנת 1878, "דוגמאות לשפה ולספרות הצוענים ברומניה", שהופיע במהדורה דו-לשונית רומנית ורומאני והתחיל ללמוד ממנו על ידי השוואה בין המילים בשתי השפות. אם היו לו ספקות לגבי מילה מסוימת פנה לצוענים פשוטי עם ברחוב, אל מוכרות פרחים או כנרים עממיים.
גאורגה סאראו השתתף בקורסים נוספים לרוסית במוסקבה בשנת 1990, בשפת רומאני - בקאריא, פינלנד - ב-1991, ברומא ב-1992, בסנגוניס ב-1996, ובקורס לספרדית בחאקה ב-1996. בהמשך הרצה בקורסי הקיץ לשפה רומאני בבסקו בגרמניה ב-1998. 
סאראו נתן הרצאות רבות בכנסים לאומיים ובינלאומיים בנושא השפה רומאני. הוא סיים עבודת דוקטורט בשפות בנושא "עגת הצוענים (רומה) של הפחחים ברומניה", תחת הדרכתה של פרופ לוצ'יה ואלד מאוניברסיטת בוקרשט. הוא תרגם מספר מחקרי בלשנות וספרי אלף-בית לשפה רומאנס. 
בין השנים 2001-1997 שימש בעת ובעונה אחת עורך ראשי, סגן עורך ראשי ועורך של כתב העת מפלגת הצוענים רומה, "אסול דה טרפלה" - "Asul de treflă" (אס התלתן) בו פרסם מאמרים רבים על השפה רומאני.
מייסד הוראת שפת הרומאני ברומניה

בשנת 1991 גאורגה סאראו נשלח כיועץ לבית הספר התיכון הפדגוגי בבוקרשט שבו היו מלמדים רומאני. בהיעדר קורס לימוד כתוב, חיבר ספר לכיתות א-ד. 
החל מאוקטובר 1992 ביוזמתו של פרופסור סאראו ושל החוג למזרחנות נפתח קורס בחירה לשפת הצוענים (רומאני) בפקולטה לשפות וספרויות זרות של אוניברסיטת בוקרשט - הקורס האוניברסיטאי הראשון ברומניה לשפה זו. הקורס מתקיים מאז כל שנה וסראו הוא המחבר של תוכנית הלימודים. 
בשנה הלימודים האקדמית 1997-1998 עקב מאמציו קמה מחלקה לשפות הודיות (הינדי ורומאני) שבה מלמדים את שתי השפות. ב-2001 סיים המחזור הראשון של 10 בוגרים. 
בשנת 1998-1999 נוסדה באופן זמני מחלקה לשפה ולספרות רומאני, כמחלקה 'ב' במסגרת הפקולטה לשפות זרות בבוקרשט, תוך שמירת עשרה מקומות למועמדים ממוצא צועני (רומה). מ-1997 הועסק במכרז כמרצה שלא מן המניין לשפה רומאנס ומשנת 2002 כמרצה בכיר.
באפריל 2000 יזם גאורגה סאראו והנהיג ההתמחות בשפה ובספרות רומאני במכללת CREDIS הפתוחה במסגרת אוניברסיטת בוקרשט. ארגן גם קורסים ארציים לשפה רומאני, שיעורים לשפה זו ברדיו ובטלוויזיה, קורסים לשיטת הוראה, אולימפיאדה ארצית לשפה רומאני ועוד.
סאראו קנה לעצמו שם בעולם והוזמן ללמד רומאני באיטליה, צרפת, גרמניה, ובפינלנד. במהלך 15 שנות פעילותו בתחום, הקים סאראו דורות של מורים לשפה רומאנס (460 תלמידיו). הוא ארגן מחדש את דקדוק השפה; ערך שבעה מילונים ו-15 ספרי לימוד ; פרסם שיחון; ספר שירים צוענים אהובים; אוסף כתבי קודש בתרגום רומאנס וערך מחקרים על ארבע העגות העיקריות של השפה רומאני ברומניה:
עגת מרקידי הדובים
עגת חרשי הנחושת
עגת הפחחים
עגת הצוענים (רומים) הקרפטיים.
פרסים

פרס "הידלגו" לשנת 1995 -הוענק לו בשנת 1999 - במדריד, מטעם "Presencia Gitana" (הנוכחות הצוענית) בשביל תרומתו לקידום השפה רומאני בעולם.
פרס נשיא איטליה בתחרות ליצירה ברומאנס שאורגנה על ידי Them romano בלנצ'יאנו - עבור תרומותיו לקידום השפה רומאני וחינוך הצוענים.
פרס מפלגת הרומים בשנת 1999 - עבור תרומתו לקידום השפה רומאני והאוכלוסייה הצוענית בעשר השנים שלאחר המהפכה.
פרס "אוון אמנצה "( Aven Amentza ) לשנת 2001 לרגל יום הצוענים הבינלאומי ויובל האלף לתיעוד נוכחות הצוענים באירופה, עבור תרגום כתבי קודש של הנצרות לשפה רומאני.
פרס הברית האזרחית רומה (הצוענית) Alianţa Civilă Rroma מרומניה לרגל יום הצוענים הבינלאומי - 2006
ספריו

Mic dicţionar rom-român (Ed. Kriterion, Bucureşti, 1992) - cu o schiţă "Morfologia dialectului vlah de varietate românească al limbii romanes"
Limba romanes (ţigănească). Manual pentru clasele de învăţători romi ale Şcolilor Normale (EDP, Bucureşti, 1994)
Culegere de texte în limba ţigănească. Clasele a II-a -a IV-a. Tekstonqo lil p-i rromani ćhib (vaś-e II to - IV to klàse) (EDP, Bucureşti, 1995; reeditată în 1999, 2000, 2004 şi 2005)
Dicţionar rrom (spoitoresc) - român (Ed. Kriterion, Bucureşti, 1998)
Dicţionar român – rrom (căldărăresc) şi Dicţionar rrom (căldărăresc) - român (Ed. Kriterion, Bucureşti, 1998) - coautor
Manualul de comunicare în limba rromanes (EDP, Bucureşti, 1999) - coautor
Culegere de texte în limba rromanes. Manual pentru anii II-IV de studiu (EDP, Bucureşti, 1999)
Dicţionar rrom - român (Ed. Dacia, Cluj, 2000; Ed. Sigma, Bucureşti, 2006)
Curs de limba rromanes (Ed. Dacia, Cluj, 2000)
Ghid de conversaţie român - rrom (Ed. Kriterion, Bucureşti, 2000)
Cele mai iubite cântece rrome (Ed. Orientul Latin, Braşov 2000) - în colaborare
Dialectul romilor spoitori din România (Ed. Universităţii din Bucureşti, 2001)
Stilistica limbii rromanes în texte (Antologie de traduceri şi redactări). I stilìstika e rromane ćhibăqi teksturenθe (Amboldimatenqi aj redakcienqi antològia) (CREDIS, Bucureşti, 2002)
Limba rromanes (Morfologie şi sintaxă) (CREDIS, Bucureşti, 2002)
Manual de alfabetizare în limba rromanes (Editura Vanemonde, Bucureşti, 2002)
Biblikano leksikòno. Vocabular biblic, în “Biblikane teksturenqo kidipen anθ-i rromani ćhib. Culegere de texte biblice în limba rromanes" (Editura Kriterion - Fundaţia Providenţa, Bucureşti, 2002)
Dicţionar român-rrom (Lexicul rrom modern, rar şi vechi). Coordonarea, uniformizarea, redactarea lexicografică (Ed. Vanemonde, Bucureşti, 2003)
Rromani leksikologìa (Lexicologie rromă) (Ed. Universităţii din Bucureşti, 2004)
Ghid de practici pozitive pentru educaţia copiilor romi (Centrul Romilor pentru Intervenţie Socială şi Studii – Romani CRISS, Bucureşti, 2004) - în colaborare
ג'סיקה אלמנס

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1975 (בת 48) לולאו, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  jessicaalmenas
 
ג'סיקה אלמנס (בשוודית: Jessica Almenäs; נולדה ב-16 בנובמבר 1975) היא מנחת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה

אלמנס נולדה בלולאו, ב-1998 היא סיימה כסגנית ראשונה בתחרות מיס שוודיה והייתה נציגת מדינתה בתחרות מיס עולם.
ב-2008 החלה להנחות את התוכנית "Let's Dance" שהיא הגרסה השוודית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" ובאותה שנה הנחתה את טקס פרסי הטלוויזיה Kristallen.
מ-2011 החלה להנחות את הגרסה המקומית לתוכנית לרדת בגדול.
ב-2009 נולד בנה.
אימו ראפ

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  היפ הופ • אימו • אינדי רוק • פופ פאנק • טראפ • נו מטאל • מוזיקה אלקטרונית
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-2010, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 פופולריות מיינסטרים:  אמצע סוף שנות ה-2010, ארצות הברית
 נושאים קרובים
 ראפ אלטרנטיבי
 
אימו ראפ (או אימו היפ הופ) היא תת-סוגה במוזיקה שמשלבת סגנונות מוזיקליים שנפוצים במוזיקת היפ הופ, בייחוד ביטים לו-פיי ומוזיקת טראפ, עם מאפיינים ליריקליים השכיחים במוזיקת אימו, וכמו כן אלמנטים מז'אנרים במוזיקת רוק הקרובים לאימו כגון אינדי, פופ פאנק ונו מטאל. אף על פי שאימו ראפ היא תופעה חדשה, ראפרים כונו פופולריים מהעבר רבים מדי פעם כאימו ראפ. בנוסף על כך, האלבומים 808s & Heartbreak של קניה וסט ו-Man on the Moon: The End of Day של קיד קאדי הן דוגמאות מובהקות ומוקדמות לאמו ראפ, וכיוצא מזה שני האלבומים השפיעו במידה רבה על אמו ראפ, שזוהה כז'אנר וצבר פופולריות רבה רק ב-2017. בשנת 2017 הופיעו במיינסטרים אימו ראפרים רבים, רובם צברו פופולריות באתר המוזיקה סאונדקלאוד כשהבולטים מביניהם XXXTentacion ליל עוזי ורט וג'וס וורלד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוסייק

אוסייק (בקרואטית: Osijek) היא העיר הרביעית בגודלה בקרואטיה, והגדולה ביותר בחבל סלאבוניה, ובמחוז אוסייק-ברניה. אוסייק ממוקמת על הנהר דראווה, קרוב לשפכו אל נהר הדנובה, בגובה 94 מטר.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

המתיישבים הראשונים באוסייק בתקופת האבן החדשה היו שבטים אילירים. הקיסר הרומי אדריאנוס העלה את מעמד היישוב הישן, מורסה, לקולוניה עם פריבילגיות בשנת 131. מאז ליישוב הייתה היסטוריה רבת תהפוכות ובה מספר קרבות שקבעו את גורל כל האזור. לאחר נדידותיהם, הקימו הקרואטים התיישבות ליד ההריסות של מורסה ונתנו לה את שמה, אוסייק. לאחר היישובים ההונגריים באגן הקרפטים, רוב האוכלוסייה באוסייק הייתה מהונגריה בזמן הכיבוש העות'מאני. אוסייק בימי הביניים שגשגה, אך לא נותר מכך רבות עקב החורבן שהותירו המלחמות בין העות'מאנים להונגרים, ובגלל השינויים הארכיטקטוניים בתקופה העות'מאנית.
האזכור המוקדם ביותר של המקום היה ב-1196. אוסייק הייתה נכס פיאודלי של משפחת קורוג'י בין השנים 1353–1472. לאחר שהאחרון ממשפחה זו נפטר, העניק מתיאש הראשון, מלך הונגריה את המקום למשפחת רוזגוני. ב-8 באוגוסט 1526, נכבשה העיר על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. העיר ניזוקה בקרבות והעות'מאנים בנו אותה מחדש. ב-1566 הורה סולימאן הראשון על בנייתו של גשר מעץ וסוללה באורך כולל של 8 קילומטרים שהפכו לאחד מסמליה של העיר.
היסטוריה > ממלכת הבסבורג

ב-29 בספטמבר 1687, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר המלחמה הועברה רשמית לחזקת ההבסבורגים מתוקף הסכם קרלוביץ. בראשית המאה ה-18 בנו ההבסבורגים מצודה חדשה והיא נודעה בשם טברג'ה (קרואטית: Tvrđa). ברבות הימים נודע אזור טברג'ה כעיר העתיקה של אוסייק. בהמשך, נכללה אוסייק בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 תקפו מדינות הציר את יוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים. אזור אוסייק הועבר לחזקת ממשלת בובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה אוסייק בשטחי יוגוסלביה.