stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עזקה
חפירות ארכאולוגיות

תל זכריה היה אחד האתרים הראשונים שנחפרו בארץ ישראל. כבר ב-1898 קיבלו הארכאולוגים הבריטים פרדריק בליס ורוברט מקאליסטר מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל, רישיון חפירה מהשלטון העות'מאני לחפירה של ארבעה אתרים בשפלת יהודה, תל גודד, מרשה, גת ועזקה. תל עזקה נחפר במשך שלוש עונות שהתמקדו בתל העליון. במהלך החפירות נחשפו מגדלים ללא חומה שקישרה ביניהם אותם תארכו לתקופה הרומית ואת מצודת האקרופוליס בדרום מזרח התל אותה תארכו לתקופת רחבעם על בסיס התיאור המקראי. חלקן העליון של הקירות תוארך לתקופה ההלניסטית. סקר ממוקד התרחש באתר בשנים האחרונות על ידי משלחת החפירות המחודשת כחלק מההכנות לחפירה בפועל התגלו מעל 18,000 חרסים. לפי ניתוח ממצאי הסקר, שגשג התל בשתי תקופות עיקריות, תקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל 2.
חפירות נוספות החלו בשנת 2012 מטעם משלחת משותפת מטעם אוניברסיטת תל אביב, בראשות עודד ליפשיץ ויובל גדות, ואוניברסיטת היידלברג בראשות מנפרד הומינג. חפירות אלה עדיין נמשכות. עונת החפירה הראשונה ב-2012 התרכזה בשלושה חלקים של התל אשר איששו את תוצאות הסקר שתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל 2 הן תקופות שיא בהיקף היישוב באתר. טרם פרסמו החופרים את ממצאים באופן רשמי.
בחפירות אוניברסיטת תל אביב התגלתה שכבת חורבן מסיבית מהמאה ה-12 לפנה"ס, אז העיר הכנענית חרבה בשריפה גדולה. בכתבה שפורסמה בעיתון הארץ כינו החופרים את חורבן זה "מיני-פומפיי" בהתייחסות לממצאים הרבים שהתגלו בין חורבות העיר שנהרסה. באותה התקופה, סוף תקופת הברונזה המאוחרת, נחרבו רבות מערי כנען כגון לכיש, חצור, מגידו, גזר ועוד.
שכבת חורבן נוספת שניתן לזהות באתר היא מתקופת הברזל אשר מתוארכת לכיבוש עזקה, עיר בממלכת יהודה באותה העת, על ידי הצבא האשורי. מנהל המשלחת פרופ' עודד ליפשיץ העיד כי במהלך החפירות התגלו שרידיה של סוללת מצור אשורית בפינה הדרום-מזרחית של תל עזקה, והיא מתוארכת למסע הכיבוש של המלך סנחריב נגד ערי יהודה משנת 701 לפני הספירה. סוללת מצור דומה התגלתה בתל לכיש מאותו מסע צבאי אשורי. כיבוש עזקה על ידי הצבא האשורי מוזכר בכתובת עזקה.
הערות שוליים

↑  אוצר התורה, מפרשי התנ"ך, באור ושננתם לספרי הנביאים, ישעיהו פרק ב
↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט'-ו' לפנה"ס (ירושלים: מוסד ביאליק 2003), עמ' 73-74
↑  שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות (ירושלים: מוסד ביאליק 1992), עמ' 42
↑  מ' אבי יונה, א"י ב' (תשי"ג), עמ' 151
↑  אפרים שטרן, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, (כרטא 1992) כרך ג' עמ' 1167
↑  אריאל דוד, Israel’s mini-Pompeii Captures the Moment Civilization Collapsed 3,000 Years Ago, הארץ, ‏25 במרץ 2021
↑  עודד ליפשיץ, יובל גדות, Interdisciplinary Research of Assyrian Siege Ramps – The Case of Tel Azekah, ‏2015
↑  אריאל דוד, Archaeologists Find Assyrian Siege Ramp at Biblical City of Azekah, הארץ, ‏2 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467837705171  GND: 1126611034  VIAF: 316601821   WorldCat (עם VIAF): 316601821 
כתובת עזקה בכתב יתדות
חפירות בתל עזקה
קליפת המוח הלימבית

| --- | --- |

מיקום האונה הלימבית ביחס לאונות של הנאו-קורטקס. הקורטקס הלימבי נמצא סביב הקצוות של החלק הפנימי של ההמיספרות.
 שיוך:  המיספרה במוח 
 מזהים
 לטינית (TA98):  lobus limbicus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.1.09.230 
 TA2 (2019):  5507 
 מזהה נרולוקס:  birnlex_1128 
 מזהה נרוניימס:  834 
 FMA:  72719 
 קוד MeSH:  A08.186.211.180.590 
 מזהה MeSH:  D065726 
 
קליפת המוח הלימבית (מכונה גם הקורטקס הלימבי או האונה הלימבית) היא אזור בקליפת המוח הממוקם מסביב לקצוות של החלק הפנימי של המיספרות המוח הגדול.
קליפת המוח הלימבית היא אזור מוקדם יותר מבחינה התפתחותית ביחס לנאו-קורטקס Neocortex (הכולל את האונה המצחית, האונה הרקתית, האונה העורפית והאונה הקודקודית).
קליפת המוח הלימבית ממוקמת מסביב לקצוות המרכזיים (medial edge) של ההמיספרות ומכאן שמו - משמעות המילה limbus היא "גבול".
הקורטקס הלימבי הוא חלק מהמערכת הלימבית.
גירוס הסינגולום (cingulate gyrus או cingulate cortex) הוא אזור חשוב של הקורטקס הלימבי.
היסטוריה

ברוקה נתן לאונה הלימבית את שמה ב-1898, וזיהה בינה לבין גירס הסינגולום והגירוס הפארהיפוקמפאלי, תוך קישורה אל חוש הריח. טרנויראנוס שם לב לפני כן, שבין מינים ביולוגיים, גודל הגירוס הפארהיפוקמפאלי מתגוון יחד עם גודל העצב האוליפקטורי. ב-1937, ג'יימס פאפז העלה את התיאוריה שמעגל עצבי (מעגל פאפז) שכולל את המבנה ההיפוקמפאלי וגירוס הסינגולום מהווה את הסובסטרט העצבי להנהגות רגשית, וקלובר ובוסי דיווחו שבקופים, ניתוח הסרה של המבנה ההיפוקמפאלי וקומפלקס האמיגדלה גרר השפעה מהותית על תגובות רגשיות. כתוצאה מפרסומים אלו, ההרעיון שכל האונה הלימבית מוקדשת להרחה נדחה, וחיבור ישיר בין רגש לאונה הלימבית נוצר.
הערות שוליים

1 2 3 4  Neil R. Carlson, (2013). Physiology of Behavior. Boston: Pearson.
↑  Finger, S, Defining and controlling the circuits of emotion, Origins of neuroscience: a history of explorations into brain function, Oxford/New York: Oxford University Press, 2001
↑  Papez, JW, A proposed mechanism of emotion, Archives of Neurology and Psychiatry, 1937
↑  {{{מחבר}}}, "Psychic blindness" and other symptoms following bilateral temporal lobectomy in Rhesus monkeys, American Journal of Physiology, 1937
↑  Klüver, H; Bucy, PC., Preliminary analysis of functions of the temporal lobes in monkeys, Archives of Neurology and Psychiatry, 1939
↑  Nieuwenhuys, R; Voogd, J; van Huijzen, C, The greater limbic system, The human central nervous system (fourth ed.), 2008
| המערכת הלימבית |
| --- | --- | --- |
| אזורים מוחיים | קליפת המוח הלימבית: פיתול החגורה (פיתול החגורה הקדמי, פיתול החגורה הקדמי העליון), הפיתול הפארהיפוקמפאלי (אנ') • קליפת המוח הארובתית-מצחית • היפוקמפוס • פורניקס • אמיגדלה •  גרעין האקומבנס • היפותלמוס • הגופים הדדיים • תלמוס |  |
| תפקודים | רגשות • מוטיבציה • זיכרון • למידה • הרחה • תגובת הילחם או ברח • ויסות של מערכת העצבים האוטונומית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A14.1.09.230
רפואה משפטית

לבו של גבר בן 26 ובו נקב קליע, ניו יורק 1937. סיבת המוות: רצח
רפואה משפטית היא יישום מדע הרפואה ותחומים מדעיים נוספים כדי להשיב לשאלות בתחום המשפט הפלילי או האזרחי. רוב העוסקים בתחום הרפואה המשפטית הם רופאים בעלי התמחות בפתולוגיה ולעיתים נוטלים חלק בעבודה גם רופאי שיניים ומומחים מתחומים אחרים.
היסטוריה

המסמך הכתוב הראשון המספר על שימוש במדע הרפואה ואנטומולוגיה לפתרון מעשה פשע מופיע כנראה בספר צי יואן ג'י לו (סינית 洗冤集錄, שתרגומו "אוסף מקרים של אי צדק שבא על תיקונו") אשר נכתב בסין בשנת 1248 על ידי סונג סי (宋慈, 1186-1249). באחד המקרים המתוארים בספר, מסופר על אדם שנרצח באמצעות חרמש. תעלומת הרצח נפתרה על ידי חוקר מקרי מוות אשר הורה לכולם להביא למקום הרצח את חרמשיהם. זבובים אשר נמשכו על ידי ריח הדם, נאספו לאחר זמן על חרמש בודד. לאור זאת, התוודה האוחז בחרמש בביצוע הרצח. בספר אף מובאות עצות להבחנה בין מוות בטביעה (מקרה שבו יש מים בריאות) לבין מוות בחנק (שבו קיים קרע סחוסי בצוואר).
במאה השש עשרה באירופה רופאים באוניברסיטאות ובצבא החלו לאסוף מידע על גורמי מוות. אמברואז פרה, רופא מנתח צרפתי, חקר באופן שיטתי את השפעותיו של מוות כתוצאה ממעשה אלימות על האיברים הפנימיים בגוף. שני מנתחים איטלקיים, פורטונטו פיסליס ופאולו זכייה, הם שהניחו את היסודות לתורת הפתולוגיה המודרנית כאשר חקרו את השינויים הנוצרים בגוף כתוצאה ממחלות. בסוף המאה השמונה עשרה החלו להתפרסם ספרים בנושאים אלה. ספרים אלה כללו: "מסה על רפואה משפטית ובריאות הציבור" מאת הרופא הצרפתי פודרה והספר "השיטה המלאה של רפואה משטרתית" מאת המומחה הרפואי הגרמני יוהאן פטר פרנק.
בשנת 1775 מצא הכימאי השוודי קארל וילהלם שלה שיטה לזיהוי כמויות גדולות של החומר הרעיל ארסן בגופות. בשנת 1806 המשיך במחקר זה הכימאי הגרמני ולנטין רוס ומצא שיטה לזהות את הארסן על דפנות הקיבה של גופות, והכימאי האנגלי ג'יימס מרשל פיתח תהליכים כימיים כדי לוודא הימצאות ארסן כגורם למוות בעת משפט רצח, בשנת 1836.
שתי דוגמאות מוקדמות של עבודת הרפואה המשפטית האנגלית מדגימות את השילוב שבין השימוש בתורת ההיגיון לבין ההליך בחקירות פליליות. בעיר לנקסטר באנגליה, בשנת 1784, עמד לדין ג'ון טום והורשע באשמת רציחתו של אדוארד קולשו באמצעות אקדח. כאשר נבדקה גופתו של קולשו נמצאה בפצע שבראשו חתיכת נייר עיתון מעוכה (באותם ימים השתמשו בחתיכת נייר מעוכה כדי להחזיק את אבק השרפה והכדור במקומם בתוך הקנה לפני הירייה). חתיכת הנייר התאימה בדייקנות לחתיכת נייר עיתון אחרת שנמצאה בכיסו של טום. בעיר וורוויק באנגליה, בשנת 1816, עמד לדין עובד חווה והורשע ברצח משרתת צעירה. היא הוטבעה בבריכה רדודה ועל גופתה נמצאו סימני אלימות. המשטרה מצאה עקבות וכן סימני בד קורדרוי באדמה הלחה ליד הבריכה. נמצאו גם גרעיני חיטה מפוזרים ומוץ. המגפיים של עובד החווה אשר עבד בסמוך בשדה החיטה נמצאו מתאימים לעקבות שליד הבריכה.
תחומי פעילות הרפואה המשפטית

ביצוע נתיחה שלאחר המוות כדי לזהות את המת, לקבוע את גורם המוות (כך למשל, פגיעת כדור בראש, חנק, וכדומה) וכן את אופן המוות (כולל רצח, תאונה, גורם טבעי או התאבדות)
בדיקת פציעות ופגיעות בגוף כתוצאה ממעשי פשע או מרשלנות. אפילו מחבורות ומכות יבשות ניתן לקבל מידע. למשל, רופאים משפטיים משתמשים במכשיר שמודד את הגוונים השונים המצויים בחבורה כדי לקבל עליה מידע.
בדיקת דגימות רקמה העשויות להיות רלוונטיות לפתרון מקרי אונס או פשעים אחרים.
מומחים ברפואה משפטית אף מופיעים כעדים מומחים בבתי משפט ומעידים במשפטים פליליים ואזרחיים בתחומי מומחיותם.
תחומים נוספים ברפואה משפטית

במהלך המאה העשרים הלך והתרחב תחום הרפואה המשפטית והתפתחו בו תת-תחומים עצמאיים. תחום הפסיכיאטריה המשפטית הוא יישום של הפסיכיאטריה לחקר שאלת יכולתו של אדם לעמוד לדין מן ההיבט הנפשי וכן שאלת אחריותו של אדם לביצוע פשע. תחום הטוקסיקולוגיה המשפטית חוקר את ביטוייהם של רעלים בגוף האדם וזיהוים של רעלים אלה כגורמים למוות או לנכות. עם עליית גורמי הזיהום הסביבתיים תופס תחום הטוקסיקולוגיה המשפטית מקום חשוב בקביעת אחריותם הפלילית והאזרחית של מפעלי תעשייה שהם מזהמים סביבתיים לתחלואה ולמוות. תחום האנתרופולוגיה המשפטית הוא יישום תחום האנתרופולוגיה הפיזית כדי לתת מענה לשאלות משפטיות, במיוחד בבירור סיבות מוות ממצבם של שלדים אנושיים. תחום האנטומולוגיה המשפטית חוקר בעיקר חרקים המתקיימים על גופות בני אדם ולומד מקיומם של חרקים אלה, ביציהם וזחליהם רמזים על נסיבות המוות.
רפואה משפטית בישראל

בארץ יש מכון אחד לרפואה משפטית ("המרכז הלאומי לרפואה משפטית" באבו כביר) שכולל שישה מומחים בלבד וכיום מנהל אותו ד"ר חן קוגל.
בחקיקת מדינת ישראל ישנם 4 חוקים עיקריים המסדירים את סוגיית הניתוחים בגופות במישרין ובעקיפין: חוק האנטומיה ופתולוגיה, חוק חקירת סיבות המוות, תקנות בריאות העם וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
רפואה משפטית בישראל > חוק האנטומיה והפתולוגיה

קובע מספר הוראות ביניהן:
סעיף 6(א) שקובע כי מותר לרופא לנתח גווייה לשם קביעת סיבת המוות או כדי להשתמש בחלק ממנה לריפויו של אדם, אם נקבע בתעודה שנחתמה על ידי שלושה רופאים שהוסמכו לכך בהתאם לתקנות, כי הניתוח משמש לאחת המטרות האמורות.
סעיף 6(ב) (1) לא תנותח גווייה לפני תום חמש שעות לאחר מתן הודעה על הפטירה לאחד מבני המשפחה; ימי שבת ומועדי ישראל, ולגבי בן משפחה שאינו יהודי – שבתה וימי חגיה של עדתו, לא יבואו במנין חמש השעות האמורות; (2) על אף האמור בפסקה (1), אם היה הניתוח דרוש כדי להשתמש בחלק מהגווייה לריפויו של אדם תימסר על כך הודעה לאחד מבני המשפחה בזמן סביר לפני עשיית הניתוח.
עד שנות ה-80 לא הייתה דרושה הסכמת המשפחה בנוגע לניתוח גופה, אך ב-1981 החוק תוקן. כיום נדרשת הסכמת המשפחה והיא מדורגת- יש לפנות לבן המשפחה הקרוב ביותר: בן זוג, הורים, ילדים וכו'. כלומר, יש צורך גם בחתימת שלושה רופאים.
לפי תיקון לחוק האנטומיה והפתולוגיה (תשמ"א), אין לנתח גווייה אלא אם הסכים לכך בן זוגו של הנפטר, ובהיעדר בן זוג – ילדיו, ובהיעדר ילדים – הוריו, ובהיעדר הורים – אחיו או אחיותיו, ובנוסף לא התנגד לכך בכתב בן משפחה שבאותה דרגת קרבה של מי שהסכים כאמור, או בן משפחה שבדרגת קרבה שלאחריו (תנאים אלו לא יחולו ההוראות בעת מלחמה או בעת פיגוע המוני, או בעת תאונה או אסון שגרם למספר רב של נפגעים). בנוסף, החוק קובע כי אם היה הניתוח נחוץ כדי להשתמש בחלק מהגווייה לריפויו של אדם, תימסר על כך הודעה לאחד מבני המשפחה בזמן סביר לפני עשיית הניתוח.
בשנת 1999 כתוצאה מפרשת החייל בוזגלו הועלתה השאלה האם בניתוח גוייה כדי להשתמש בחלק ממנה לריפוי של אדם נכללות גם פרוצדורות ניתוחיות נוספות. בדיון שנערך אצל היועץ המשפטי לממשלה נקבע כי פרוצדורות רפואיות מסוימות נחוצות להצלת חיים במצבי טראומה נכללות בהגדרה של שימוש בחלק מגווייה לשם ריפוי אדם. היועץ המשפטי לא פירט מהם הפרוצדורות המותרות אלא הציב כללים להכרה בפרוצדורות הנ"ל והם- הסכמה מפורשת של המשפחה לאחר שהוסבר להם על הפרוצדורה הניתוחית הספציפית אשר מתכוונים לתרגל על גופת יקיריהם ולתקן את טופסי ההסכמה בהתאם.
בפרשת פלונית נ' בית החולים וולפסון[דרוש מקור] בית המשפט לענייני משפחה בדונו בשאלה האם ניתן לקחת מגופת נפטר דגימת דם לצורך קביעת אבהות קבע כי החוק אינו מאפשר ביצוע פעולה זו ויש לחפש דרכים חלופיות.
הוצאת איבר/רקמה מגופו של נפטר ללא קבלת הסכמה מפורשת של קרובי הנפטר עשויה להוביל לאחריות פלילית ואזרחית כנגד הרופא המבצע את ההוראה. האחריות האזרחית מושתתת על דיני הנזיקין. האחריות הפלילית מושתת על פי סעיף 7 לחוק האנטומיה ופתולוגיה כאשר המנתח שלא ע"פ החוק צפוי לעונש מאסר עד שלש שנים ו/או קנס.
רפואה משפטית בישראל > חוק חקירת סיבות המוות

מת אדם ויש יסוד סביר להניח שסיבת מותו אינה טבעית, וכן מת אדם בהיותו נתון במעצר או במאסר או בהיותו מאושפז בבית חולים לחולי נפש, או במוסד סגור לילדים מפגרים, רשאי היועץ המשפטי לממשלה, או בא כוחו, קצין משטרה, רופא או כל אדם מעוניין, לבקש מאת שופט של בית משפט השלום שבתחום שיפוטו אירע המוות או נמצאה הגווייה לחקור בסיבת המוות.(אדם מעוניין – בן זוג, הורה, הורי הורים, צאצאים, אחים, אחיות)
רפואה משפטית בישראל > תקנות בריאות העם

בכל אחת מהנסיבות המפורטות להלן יודיע על כך מנהל המחלקה שבה נפטר או מנהל בית החולים למנהל:

1. פטירה פתאומית.

2. פטירה תוך כדי עשיית ניתוח או תוך שבוע ממועד עשייתו.

3. פטירה לאחר ניתוח מבלי שהנפטר התאושש ממנו לפני פטירתו.

4. פטירת יולדת תוך לידה או תוך אשפוזה כיולדת.

הודעה על חשד לאלימות-מתעורר אצל האחראי על קבלת חולים חשש סביר, שאדם פצוע, חסר הכרה, או מת, שהגיע לבית החולים, היה מעורב במעשה אלימות, יודיע על כך מיד לתחנת המשטרה הקרובה.
רפואה משפטית בישראל > חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו

כל אדם זכאי להגנה על גופו ועל כבודו בהתאם לסעיף 4 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פסקי דין רבים אשר דנו בנושא זה, וקבעו מפורשות שלאדם ישנה זכות למות ולנוח בכבוד, הפסיקה מעגנת את זכות האדם למות בכבוד ולנוח בכבוד כזהה לזכות לחיות בכבוד. כבוד האדם המוזכר בחוק היסוד היינו כבודו של האדם הן בחייו והן במותו. כך נקבע בבג"ץ סנש: "יתר על כן כבוד האדם יעמוד לו לאדם לא אך בחייו אלא גם לאחר מותו. זו קביעתו המפורשת של סעיף 5 לחוק לשון הרע, וההלכה הוסיפה וקבעה מפורשות ובלא כל ניד וספק כי כבוד האדם שבחוק יסוד כבוד האדם וחירותו פורש עצמו גם על כבוד המת".
זכות האדם למות ולהיקבר בכבוד הנה זכות שאין פוגעים בה אלא בתנאים הקבועים בסעיף 8 לחוק היסוד כלומר פגיעה רק על ידי חוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש.
ראו גם

זיהוי פלילי
הארגון העולמי למשפט רפואי
הערות שוליים

↑  ליר בק, מכה לא-אפורה, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏06 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560393205171  GND: 4048805-6  HDS: 027148  LCCN: sh85082955  NDL: 00563345
פרנץ בהם

פרנץ בהם (בגרמנית: Franz Böhm;‏ 16 בפברואר 1895 – 26 בספטמבר 1977) היה פוליטיקאי, עורך דין וכלכלן גרמני. פרופסור ורקטור באוניברסיטת פרנקפורט, שהיה ראש המשלחת של גרמניה המערבית לשיחות על הסכם השילומים עם ישראל.
ביוגרפיה

בהם נולד בקונסטנץ ובגיל 3 עבר עם משפחתו לקרלסרוהה בה מונה אביו לשר התרבות של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן. לאחר שסיים לימודים תיכוניים, גויס לצבא הגרמני בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והיה החייל הראשון מקרלסוהה שעוטר בצלב הברזל. בהיותו צוער סופח לצבא הטורקי וביקר בארץ ישראל בשנת 1917 או 1918. לאחר המלחמה החל למוד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת פרייבורג ובשנת 1924 הוסמך כעורך דין והחל לעבוד כתובע. בשנים 1925–1931 עבד בהם במשרד הכלכלה של רפובליקת ויימאר, במחלקת הקרטלים. בשנת 1928 פרסם עבודה על בעיית המונופולים, שהביאה לו הערכה בקרב קהילת הכלכלנים. בשנת 1931 שב לאוניברסיטת פרייברג, קיבל דוקטורט בשנת 1932 וכתב עבודת פוסט דוקטורט על משנתו של אדם סמית, שהתפרסמה כספר בשם "Wettbewerb und Monopolkampf", בשנת 1933. בשנים 1933–1936 לימד כדוצנט באוניברסיטת פרייבורג ובשנת 1936 מונה לפרופסור באוניברסיטת פרידריך שילר בינה. הנאצים הסכימו למינויו לתפקיד למרות סירובו להצטרף למפלגה הנאצית.
לאחר שבהם סירב למתן את ביקורתו כלפי המדיניות הגזענית של הנאצים הוא פוטר ממשרתו בשנת 1938. הוא הצטרף לחוג בראשות קרל פרידריך גרדלר ולאחר קשר העשרים ביולי הוא לא נעצר, אך בגלל טעות בזיהוי שהביאה למעצר אדם אחר במקומו.
לאחר המלחמה הורשה בהם לשוב ללמד באוניברסיטת פרייברג והצטרף להמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. ב-1 בנובמבר 1945 מונה לשר החינוך של הסן. בתפקידו זה הוא תמך בהסללת תלמידים לפי יכולותיהם בטענה שיש לאפשר למוכשרים ביותר לפרוח בלי עיכובים ולאפשר ללפחות מוכשרים להצליח בלי איום מצד המוכשרים. הוא מינה אנשים מבלי להתייעץ בשלטונות הכיבוש האמריקאי ובהיעדר גיבוי פוליטי משמעותי הוא התפטר בפברואר 1946. לאחר כהונתו קצרת הימים הוא קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת פרייבורג. בשנת 1948 החל לעמוד בראש ועד למען התקרבות גרמנית יהודית בגרמניה.
בינואר 1952 הועמד בראש המשלחת של גרמניה המערבית לשיחות על הסכם השילומים עם ישראל. הוא נאלץ להתמודד עם ההתנגדות בגרמניה לתשלום לישראל ובמאי 1952 הוא התפטר לאחר שהרגיש שגרמניה אינה מוכנה להציע סכום ראוי לשילומים. לאחר מספר ימים, בתחילת יוני 1952, חזר בו מהתפטרותו.
בשנים 1953–1965 הוא כיהן בחבר הבונדסטאג.
במרץ 1954 ביקר בישראל כאורח חברת השילומים, במה שהיה ביקור ראשון של פוליטיקאי גרמני בישראל. בגלל הרגישות הציבורית, הגיע בהם תחת שם בדוי והביקור כונה פרטי, אך במהלכו הוא נפגש עם ראש ממשלת ישראל, שר המשפטים ושר החקלאות. ביקורו נתקל בהתנגדות משמאל ומימין ובהפגנות. בהם שב וביקר בישראל בשנת 1958 ובשנת 1965 עם תום כהונתו בבונדסטאג.
בהם נפטר בספטמבר 1977. בהם היו נשוי לבת של המשוררת ריקרדה הוך.
יחסו לישראל וליהודים

בהם נודע כידיד ישראל והיהודים ובעקבות זאת נחשב לאישיות בלתי רצויה בממלכת ירדן. הוא היה מהדוחפים לכינון קשרים דיפלומטיים בין ישראל וגרמניה, אבל גילה הבנה להתנגדות בישראל ליחסים אלו. במברק ברכה ליום הולדתו ה-80 כינתה אותו גולדה מאיר "סמל גרמניה החדשה".
בתחילת 1955 הוא הקים ועמד בראש ועד סיוע לקרבנות הנאצים. הוא ביקר את הסחבת בטיפול בתביעות פיצויים של נפגעי הנאצים ופעל בפרלמנט להאיץ ולהרחיב את הטיפול בתביעות. בשנת 1960 הוא התפטר מאיגוד לוחמי המחתרת למען איחוד אירופה במחאה על היחס הסלחני כלפי שר הפליטים תיאודור אוברלנדר שהיה בעל עבר נאצי. בשנת 1961 הוא כתב ספר על תולדות היהודים והתנועה הציונית שיועד למורים ולתלמידים בגרמניה.
בשנת 1963, בעקבות הפרסומים על פעילות המדענים הגרמנים במצרים הוא העלה בבונדסטאג הצעת חוק האוסרת פעילות מדענים גרמנים בפיתוח נשק במדינות אחרות. החוק נתקל בהתנגדות מחשש שימנע מהתעשייה האטומית הגרמנית לפרוץ לשווקים ברחבי העולם ולא נתקבל. בהמשך העלה את חוק הדרכונים שביקש לאפשר לממשלת גרמניה המערבית להחזיר לגרמניה אזרחים גרמנים השוהים במדינות אחרות. גם חוק זה לא עבר בגלל התנגדות רבה לפגיעה בזכויות הפרט.
בהם היה יו"ר החברה לשיתוף פעולה נוצרי יהודי וצוטט כאומר שהגרמנים ידעו על השואה יותר ממה שהם רוצים לזכור.
משנתו הכלכלית

בשנת 1937 פרסם בהם ספר, על מה שהוא כינה "חוקה כלכלית". בהם ראה בחופש של הצרכנים לקנות מפתח לכלכלה תחרותית וביכולת של היצרנים להענות לדרישת הצרכנים כמפתח להצלחתם. הוא טען שכלכלה תחרותית אינה יכולה להתקיים כשחלק מהשחקנים מחזיקים בעוצמה כלכלית ועל כן קבע שאין ברירה אלא שהמדינה תתערב כדי להגן על המשק מפני בעלי הכח הכלכלי או לפקח על פעילותם. בכך, הוא הדגיש את תפקידה של המדינה לקבוע את הכללים על פיהם היד הנעלמה תוכל לעשות את פעולתה. היו על כן שהדגישו את תמיכתו בהגבלת החופש של הצרכנים למען היעילות, וראו בו תומך בכלכלת השוק הנאציונל-סוציאליסטית. אחרים הדגישו את החופש הכלכלי במשנתו של בהם ותארו את עבודתו הכלכלית כנוגדת את המשנה הנאצית.
הערות שוליים

↑  פרופ' ביהם על ביקורו בישראל, הצופה, 18 במאי 1954
1 2  זה לא ביקורי הראשון בארץ ישראל (תמונה), מעריב, 2 באפריל 1954
↑  The Constitution of Markets: Essays in Political Economy, page 38
1 2  פרופ' פ. ביהם בא לישראל, דבר, 14 במרץ 1954
↑  James F. Tent, Mission on the Rhine, University of Chicago Press, 1982, pages 169-170
↑  גרמניה החלה בהכנות למו"מ השילומים, מעריב, 25 בינואר 1952
↑  העם הגרמני מתנגד לשילומים, מעריב, 4 במרץ 1952
↑  בון לא גילתה נכונות כנה להסדר על ישראל, הצופה, 21 במאי 1952
ש. ורהפטיג, בהם דרש 210 עד 280 מליון דרלאר, מעריב, 22 במאי 1952
↑  ביהם חזר בו מהתפטרותו, הצופה, 4 ביוני 1952
↑  פרופ' ביהם הגיע בשם שטרנברג, חרות, 14 במרץ 1954
↑  פרופ' ביהם אצל ראש הממשלה, הַבֹּקֶר, 16 במרץ 1954
↑  פרופ' ביהם יצא מישראל, דבר, 2 באפריל 1954
↑  בקורו של ביהם בועדת הכנסת, דבר, 17 במרץ 1954
↑  פרופ' ביהם מגיע היום, על המשמר, 16 באוקטובר 1958
↑  פרופ' ביהם מבקר בארץ, למרחב, 21 באוקטובר 1965
↑  מת פרופ' פרנץ ביהם שניהל שיחות השילומים, דבר, 2 באוקטובר 1977
↑  שנער ממשיך במגעיו בבון, מעריב, 9 בנובמבר 1964
↑  ירדן הכניסה את פראנץ ביהם לרשימה השחורה, הַבֹּקֶר, 30 ביולי 1963
↑  פרופסור ביהם על יחסים דיפלומטיים בין גרמניה וישראל, למרחב, 23 בדצמבר 1959
הדיפולומאטיים עם גרמניה, הצופה, 12 במרץ 1965
↑  גולדה שיגרה מברק ברכה לפרופ' פרנץ ביהם בן ה־80, מעריב, 16 בפברואר 1975
↑  וועד סיוע לקרבנות הנאצים בבון, הצופה, 9 בפברואר 1955
↑  פרופ' ביהם תוקף את ה"םחבת" של בון בענין פיצויים ליחידים, הַבֹּקֶר, 13 בדצמבר 1954
↑  חבונדםטאג אישר חוק החדש על פיצויים אישיים לקרבנות הנאצים , הצופה, 8 ביוני 1956
↑  לא יעוכב תשלום פיצויים אישיים, מעריב, 4 ביוני 1957
↑  ביהם התפטר כמחאה על הנסיון לטהר את אברלנדר, מעריב, 9 בפברואר 1960
↑  משה ורדי, נציג גרמניה בשיחות השילומים - מספר, הַבֹּקֶר, 11 באוגוסט 1961
↑  יוסף כנען, מאחורי הקלעים של חוק המדענים, דבר, 5 ביולי 1963
↑  פרופ' ביהם: אינני מבין את ממשלתי, מעריב, 26 באפריל 1964
↑  הגרמנים ידעו על ההשמדה יותר ממה שנוח לזכור, קול העם, 24 בנובמבר 1963
↑  Franz Bohm, Democracy and Economic Power in Cartel and Monopoly in Modern Law, in The Making of Competition Policy: Legal and Economic Sources
↑  Niklas Olsen, The Sovereign Consumer: A New Intellectual History of Neoliberalism, pages 79-80
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259228905171  PLWABN: 9810575286205606  BIBSYS: 4009217  BnF: cb11440604v (data)  GND: 118512471  ISNI: 0000 0001 0909 817X  LCCN: n80115904  NKC: vse20231194113  NLA: 35019910  NLG: 123944  NTA: 068382707  RERO: 02-A012333042  SUDOC: 090073479  VIAF: 64798578   WorldCat (עם VIAF): 64798578
1965 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1965  בספרות |  |
< · 1963 · 1964 – 1965 – 1966 · 1967 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1965 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים נבחרים חדשים > סיפורת

איאן פלמינג – האיש בעל אקדח הזהב
פרנק הרברט – חולית
יז'י קושינסקי – הציפור הצבועה
קורט וונגוט – יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר
ספרים נבחרים חדשים > מחזות

אדוארד בונד – הצילו
פרנק מרקוס – רצח האחות ג'ורג'
ספרים נבחרים חדשים > ספרי עיון

אלכס היילי ומלקולם אקס – האוטוביוגרפיה של מלקולם אקס
נולדו

20 בפברואר – פיליפ הנשר, סופר, מבקר ועיתונאי אנגלי
14 במאי – אואן קולפר, סופר אירי
31 ביולי – ג'יי קיי רולינג, סופרת ופילנתרופית בריטית ילידת-אנגליה
29 בנובמבר – לורן צ'יילד, סופרת ילדים ומאיירת בריטית
31 בדצמבר – ניקולס ספארקס, סופר אמריקאי
נפטרו

4 בינואר – ת"ס אליוט, משורר, מחזאי ומבקר ספרות אנגלי יליד ארצות הברית (נולד ב-1888)
12 בינואר – לוריין הנסברי, סופרת ומחזאית אפרו-אמריקאית לסבית (נולדה ב-1930)
5 ביוני – אלינור פרג'ן, סופרת אנגלית (נולדה ב-1881)
9 ביולי – ז'אק אודיברטי, סופר, משורר ומחזאי צרפתי (נולד ב-1899)
30 ביולי – ג'וניצ'ירו טניזאקי, סופר יפני (נולד ב-1886)
8 באוגוסט – שירלי ג'קסון, סופרת אמריקאית (נולדה ב-1916)
15 באוקטובר – רנדל ג'רל, משורר וסופר ילדים אמריקאי (נולד ב-1914)
16 בדצמבר – סומרסט מוהם, מחזאי וסופר אנגלי (נולד ב-1874)
פרסים

פרס נובל לספרות: מיכאיל שולוחוב
יוצא לאור הספר "חולית"
יוסי מקורי

| --- | --- |

 לידה:  1948 (בן 77 בערך) ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  מרכז רפואי מאיר אוניברסיטת תל אביב
 אתר רשמי
 
אהרן יוסף (יוסי) מקורי (נולד בשנת 1948 בישראל) הוא פרופסור אמריטוס לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ויו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. כיהן כדקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וכנשיא המכללה האקדמית תל-חי.