stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויהארה
היסטוריה > דרום-מזרח אסיה

כשהבודהיזם התפשט בדרום-מזרח אסיה, מלכים מקומיים בנו מנזרים. המונח ויהארה עדיין משמש לעיתים להתייחסות למנזרים/מקדשים, הידועים גם כוואט, אך בתאילנד הוא קיבל גם משמעות צרה יותר המתייחסת למבנים מסוימים במתחם המקדשים. הוויהאן הוא מבנה, נפרד מהאוּבוֹסוֹט (אנ') הראשי (אולם ההסמכה) שבו נשמר פסל בדמות בודהה. במקדשים רבים משמש הוויהאן כאולם הדרשה או אולם התכנסות בו נערכים טקסים, כגון פסטיבל הקאתינה (אנ'). רבים מהוויהארות הללו של טהרוואדה כוללות פסל בודהה הנחשב לקדוש לאחר שהוא מקודש רשמית על ידי הנזירים.
גלריה

מערה 4, מערות אג'אנטה
הכניסה לאולם ויהארה במערות קאנהרי
גילופי קיר במערות קאנהרי
מיטות משטחי סלע פשוטות בוויהארה במערות קאנהרי
פתחי הכניסה לוויהארה, מערות בדסה
לקריאה נוספת

Chakrabarti, Dilip K. (באוקטובר 1995). "Buddhist Sites across South Asia as Influenced by Political and Economic Forces". World Archaeology. 27 (2): 185–202. doi:10.1080/00438243.1995.9980303. JSTOR 125081. {{cite journal}}:  (עזרה)
Harle, J.C., The Art and Architecture of the Indian Subcontinent, 2nd edn. 1994, Yale University Press Pelican History of Art, ISBN 0300062176
Khettry, Sarita (2006). Buddhism in North-Western India: Up to C. A.D. 650. Kolkata: R.N. Bhattacharya. ISBN 978-81-87661-57-3.
Michell, George, The Penguin Guide to the Monuments of India, Volume 1: Buddhist, Jain, Hindu, 1989, Penguin Books, ISBN 0140081445
Mitra, D. (1971). Buddhist Monuments. Calcutta: Sahitya Samsad. ISBN 0-89684-490-0.
Rajan, K.V. Soundara (1998). Rock-cut Temple Styles: Early Pandyan Art and The Ellora Shrines. Mumbai: Somaiya Publications. ISBN 81-7039-218-7.
Tadgell, C. (1990). The History of Architecture in India: From the Dawn of Civilization to the End of the Raj. London: Phaidon. ISBN 1-85454-350-4.
ביאורים

↑  חלק מכתבי הקודש הבודהיסטיים הכולל את קוד ההתנהגות המצופה מהמאמינים הבודהיסטים בכלל ומהנזירים בפרט
↑  מונח בסנסקריט ובפאלי עבור ויהארה גדולה (מרכז למידה או מנזר בודהיסטי) ומשמש לתיאור מכלול נזירי של ויהארות גדולות
רוקיזם ופופטימיזם

מוזיקאי הרוק פיט ווילי (אנ') טבע את המונח "רוקיזם" ב-1981.
רוקיזם ופופטימיזם (או פופיזם) הם טיעונים אידאולוגיים על מוזיקה פופולרית הרווחת בעיתונות המוזיקה המרכזית. רוקיזם הוא האמונה שמוזיקת רוק תלויה בערכים כמו אותנטיות ואומנות, שהופכים אותה, לעומת ז'אנרים מוזיקליים אחרים, לז'אנר המוזיקלי הנעלה ביותר. "רוקיסטים" עשויים לקדם את הסטריאוטיפים המופיעים במוזיקת רוק או יכולים לראות בז'אנר את המצב הנורמטיבי של המוזיקה הפופולרית. לעומת זאת, פופטימיזם היא האמונה שמוזיקת פופ ראויה לביקורת מקצועית ולעניין כמו מוזיקת רוק. מתנגדי הפופטימיזם מתארים את הרעיון כרעיון מקביל לרוקיזם שמעניק זכויות יתר למופעי הפופ, ההיפ הופ וה-R&B המפורסמים והנמכרים ביותר.
המונח "רוקיזם" נטבע לראשונה בשנת 1981 על ידי מוזיקאי הרוק הבריטי פיט ווילי (אנ').‏ עד מהרה מילה זו הופיעה ככינוי גנאי הומוריסטי בכתבי עיתונאי מוזיקה "אנטי-רוקיסטים". המונח היה בדרך כלל בשימוש רק בעיתונות המוזיקה עד אמצע שנות ה-2000, והופעתו אז הייתה מיוחסת בחלקה לבלוגרים שהשתמשו במונח בדיונים אנליטיים. בשנות ה-2000, התחילה הערכה מחודשת וביקורתית למוזיקת הפופ, ובעשור שלאחריו, הפופטימיזם דחק את הרוקיזם כאידאולוגיה הרווחת בביקורת המוזיקה הפופולרית.
בעוד שפופטמיזם נראתה ועודדה כתיקון לגישות הרוקיזם, מתנגדי הפופטימיזם טוענים כי גישה זו מגנה כוכבי פופ מסוימים מפני ביקורות שליליות כחלק מהמאמץ לשמור על קונצנזוס של התרגשות לא ביקורתית. לעומת זאת, אחרים טוענים שלשתי האידאולוגיות יש פגמים דומים.
לקריאה נוספת

Cateforis, Theo (2011). Are We Not New Wave?: Modern Pop at the Turn of the 1980s. University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-03470-3.
Christgau, Robert (24 ביולי 2014). "Anti-Rockism's Hall of Fame". The Barnes & Noble Review. נבדק ב-22 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2  Gormely, Ian (3 בדצמבר 2014). "Taylor Swift leads poptimism's rebirth". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Morley, Paul (25 במאי 2006). "Rockism - it's the new rockism". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sanneh, Kelefa (31 באוקטובר 2004). "The Rap Against Rockism". The New York Times. ארכיון מ-5 בנובמבר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rosen, Jody (9 במאי 2006). "The Perils of Poptimism - Does hating rock make you a music critic?". Slate. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Richards, Chris (16 באפריל 2015). "Do you want poptimism? Or do you want the truth?". The Washington Post. נבדק ב-19 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hann, Michael (11 במאי 2017). "Is Poptimism Now As Blinkered As The Rockism It Replaced?". The Quietus. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stanley, Bob (2014). Yeah! Yeah! Yeah!: The Story of Pop Music from Bill Haley to Beyoncé. W. W. Norton. p. 286. ISBN 978-0-393-24270-6.
↑  Harvilla, Rob (16 בנובמבר 2017). "Have We Reached the End of Poptimism?". The Ringer. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lobenfield, Clair (12 בינואר 2016). "Poptimism Isn't the Problem". Village Voice. {{cite news}}:  (עזרה)
מרלון ויינס

| --- | --- |

מרלון ויינס, 2007
 לידה:  23 ביולי 1972 (בן 52) ברוקלין, שבארצות הברית
 שם לידה:  Marlon Lamont Wayans 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד  תיכון לגארדיה 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
מרלון ל. ויינס (באנגלית: Marlon L. Wayans; נולד ב-23 ביולי 1972) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי ומפיק קולנוע אמריקאי. התפרסם בתור שורטי בפרודיות האימה "מת לצעוק ו"מת לצעוק 2" וגם בסרטים "רקוויאם לחלום" ו"ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ".
ביוגרפיה

ויינס נולד בברוקלין, ניו יורק,, בנם של אלווירה אלת'יה (גרין), עקרת בית ועובדת סוציאלית, והאוול סטאוטן ויינס, מנהל סופרמרקט. הוא גדל בעם משפחתו בפרויקט הדיור ציבורי של רוברט פולטון בשכונת צ'לסי במנהטן. משפחתו היו מזרם עדי יהוה הוא הצעיר מבין עשרה אחים, דוויין (אנ'), קינן אייבורי (אנ'), דיידרה, דיימון (אנ'), קים (אנ'), אלווירה אלת'יה, נדיה איווט, דבון שנטה "ווני" ושון (אנ').
הוא למד בתיכון לאמנויות פיורלו לה גוארדיה (אנ') במנהטן, ניו יורק. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא למד באוניברסיטת הווארד בוושינגטון די. סי., אך נשר לאחר שנתיים.
קריירה

התחיל את הקריירה שלו בקומדיות של אחיו קינן ודיימון "אני אתפוס אותך פראייר" ו"רוצה את כל הקופה".
בתחילת דרכו שיחק ויינסלצידו של הראפר טופאק שאקור בדרמת הכדורסל "מעל החישוק".
ב-1996 כתב ויינס ביחד עם אחיו את הפרודיה "נודניק בלי הפסקה" והופיע בתור לוק דוג סוחר סמים צעיר ובן דודו של גיבור הסרט אשטריי.
ב-1998 הופיע בקומדיה "ללא הגיון" בתור תלמיד המכללה חסר האמצעים דאריל.
לאורך כל שנות ה-90 שיחק בסדרת המערכונים שיצרו קינן ודאמון ויינס " צבעים חיים" ויצר ביחד עם אחיו שון ויינס את קומדיית המצבים "האחים ויינס", בה כיכב בחמש עונות הסדרה בתפקיד הראשי לצידו של שון.
בשנת 2000 התפרסם בעולם בזכות פרודיית האימה המצליחה "מת לצעוק" אותה הפיק וכתב ביחד עם שון ויינס. בסרט הופיע בתפקיד שורטי, אחיה של ברנדה (רג'ינה הול).
שיחק באותה שנה מוצלחת גם בסרטו של דארן ארונופסקי "רקוויאם לחלום" בתור טיירון המנסה לסחור בסמים ביחד עם חברו הארי גולדפארב (ג'ארד לטו) ומסתבך עם החוק ובעיבוד הקולנועי למשחק הווידאו הפופולרי "מבוכים ודרקונים" בתור הגנב סנייל.
ב-2001 כתב הפיק וחזר לתפקיד שורטי בסרט "מת לצעוק 2".
ב-2004 יצר ביחד עם משפחתו את הקומדיה "לבנבנות" ושיחק ביחד עם אחיו בתפקיד סוכן ה אפ. בי. איי מרקוס קופלנד שמתחפש לצורך עבודתו לבחורה לבנה.
בנוסף הופיע בקומדיית הפשע של האחים כהן "לחסל את הליידי" בתור השודד גווין מק'סם.
ב-2006 הפיק וכתב ויינס ביחד עם משפחתו את הקומדיה "איש קטן" ושיחק בתפקיד קלווין סימס, גנב גמד המתחזה לתינוק.
ב-2007 השתתף בקומדיה של אדי מרפי "נורביט".
ב-2009 כיכב בסרט הפעולה "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ", בסרט גילם את ריפקורד חייל מארינס המצטרף ביחד עם חברו ליחידה דיוק (צ'נינג טייטום) ליחידת הקומנדו הבינלאומית "כח המחץ".
כמו כן הוציאו ויינס ואחיו את סרטם השישי לאקרנים "מת לרקוד", בו שיחק בתפקיד קטן לצד אחייניו.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "עירום" לצידה של רג'ינה הול.
בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".
חיים אישיים

ויינס היה במערכת יחסים ארוכת טווח עם אנג'לה זאקרי משנת 1992 עד 2013. הם מעולם לא היו נשואים, ולמרות שפעם התייחס לזאקרי כ"אשתו לשעבר", ויינס ציין ב-2021 שהוא מעולם לא היה נשוי. יש להם שני ילדים: אמאי זאקרי ויינס (ילידת 24 במאי 2000) ושון האוול ויינס (יליד 3 בפברואר 2002).
ויינס היה חבר קרוב של הראפר טופאק שאקור עד מותו ב-1996. הוא גם חבר ותיק של השחקן עומאר אפס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | אני אתפוס אותך פראייר | הולך רגל |  |
| 1992 | רוצה את כל הקופה | סיימור סטיוארט |  |
| 1994 | מעל החישוק | בוגלו |  |
| 1996 | נודניק בלי הפסקה | לוק דוג | גם תסריטאי |
| 1997 | השחקן השישי | קני טיילר |  |
| 1998 | ללא הגיון | דריל וית'רספון |  |
| 2000 | רקוויאם לחלום | טיירון סי. לאב |  |
| 2000 | מת לצעוק | שורטי מיקס | גם תסריטאי |
| 2000 | מבוכים ודרקונים | סניילס |  |
| 2001 | מת לצעוק 2 | שורטי מיקס | גם תסריטאי |
| 2004 | לחסל את הליידי | גאווין מק'סאם |  |
| 2004 | לבנבנות | מרקוס אנתוני קופלנד השני | גם תסריטאי ומפיק |
| 2006 | איש קטן | קלווין סימס | גם תסריטאי ומפיק |
| 2007 | נורביט | באסטר פרקין |  |
| 2009 | מת לרקוד | מיסטר מודי | גם תסריטאי ומפיק |
| 2009 | ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ | וולאס וימס / ריפקורד (אנ') |  |
| 2010 | מרמדיוק | ת'אנדר |  |
| 2013 | הבית הרדוף | מלקולם ג'ונסון | גם תסריטאי ומפיק |
| 2013 | עצבניות אש | לוי |  |
| 2014 | הבית הרדוף 2 | מלקולם ג'ונסון | גם תסריטאי ומפיק |
| 2016 | חמישים גוונים של שחור | כריסטיאן בלאק | גם תסריטאי ומפיק |
| 2017 | עירום | רוב אנדרסון | גם תסריטאי |
| 2019 | שישייה | אלן / ראסל / אית'ן / פיט לינט / דון / ג'ספר | גם תסריטאי ומפיק |
| 2020 | און דה רוקס | דין |  |
| 2021 | ריספקט | טד וייט (אנ') |  |
| 2022 | קללת ברידג' הולו | הווארד גורדון | גם מפיק |
| 2023 | אייר | ג'ורג' רייבלינג (אנ') |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992–1993 | בצבעים חיים (אנ') | דמויות שונות | 20 פרקים |
| 1995–1999 | The Wayans Bros. | מרלון ויינס | תפקיד ראשי (5 עונות); 101 פרקים |
| 1996 | The Parent 'Hood | עצמו | פרק: "Ode to Billy Shankbreath" |
| 1996 | Mr. Show with Bob and David | חבר KKK | פרק: "The Biggest Failure in Broadway History" |
| 1996–1997 | Waynehead | בלו | דיבוב; 6 פרקים |
| 1999 | Happily Ever After: Fairy Tales for Every Child | בובי הרע | דיבוב; פרק: "The Bremen Town Musicians" |
| 2000 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | מנחה |  |
| 2000 | The Tangerine Bear | לואי בלו | דיבוב; סרט טלוויזיה של ABC |
| 2006 | שש מעלות | בחור הומלס | פרק: "The Puncher" |
| 2011 | ילדי בית החולים | ד"ר בלאק | פרק: "The Black Doctor" |
| 2013 | לגיטימי | דוקטור | פרק: "Fatherhood" |
| 2016 | אנימלס | ריי ריי | דיבוב; פרק: "Squirrels Part I" |
| 2017–2018 | מרלון | מרלון ויינס | תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים גם יוצר וומפיק בפועל |
| 2022 | בל אייר | לו | פרק: "Where To?" |
| 2022 - הווה | Oh Hell No! with Marlon Wayans | מנחה | סדרת רשת בפייסבוק |
| 2023 | צ'אקי | ריילנד טיילר | עונה שלישית |
| 2023 | God Loves Me | עצמו | ספיישל סטנדאפ של HBO Max |
בוקה רטון

| --- | --- |
חותם בוקה רטוןחותם בוקה רטון

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 מחוז:  מחוז פאלם ביץ'
 ראש העיר:  Scott Singer
 תאריך ייסוד:  1925 
 שטח:  81.049356 קמ"ר
 גובה:  4.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  97,422 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  26°22′07″N 80°06′00″W﻿ / ﻿26.368611111111°N 80.1°W﻿ / 26.368611111111; -80.1 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
 www.myboca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בוקה רטון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בוקה רטון(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי בוקה רטון(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי בוקה רטון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוקה רטון (באנגלית: Boca Raton) היא עיר בדרום מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית, במחוז פאלם ביץ'. העיר ממוקמת על חוף האוקיינוס האטלנטי, כ-70 ק"מ צפונית למיאמי. בוקה רטון ידועה בקהילות מגורים יוקרתיות, בחופי ים ובמוקדי קניות, ומהווה מוקד משיכה לתיירים ולתושבים כאחד.
היסטוריה > התיישבות מוקדמת

האזור שבו נמצאת כיום בוקה רטון היה מאוכלס במקור על ידי שבטים ילידים. ההתיישבות האירופאית באזור החלה במאה ה-19, אך בוקה רטון נותרה עיירה קטנה ולא מפותחת יחסית עד תחילת המאה ה-20.
היסטוריה > פיתוח העיר

בשנות ה-20 של המאה ה-20 החל אדריכל הנוף והמתכנן אדיסון מיזנר בפיתוח העיירה כחלק מתוכניתו להפוך את פלורידה לאזור נופש יוקרתי בסגנון ים תיכוני. מיזנר עיצב מבנים רבים בעיר, ומורשתו ניכרת עד היום באדריכלות העיר.
בוקה רטון הוכרזה כעיר רשמית בשנת 1925, ומאז התפתחה במהירות. בשנות ה-60 נפתח בעיר קמפוס של אוניברסיטת פלורידה האטלנטית, מה שהוסיף לה להיות מרכז השכלה ותרבות חשוב.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין של 2020, מתגוררים בעיר כ-97,000 תושבים. אוכלוסיית העיר מגוונת וכוללת אוכלוסייה יהודית גדולה, לצד קהילות מהגרים רבות. בוקה רטון נחשבת לאחד האזורים המבוקשים ביותר למגורים בקרב גמלאים ומשפחות בזכות איכות החיים הגבוהה.
כלכלה

הכלכלה של בוקה רטון מבוססת על תחומים מגוונים, כולל תיירות, קמעונאות, חינוך ושירותים פיננסיים. בעיר ישנו מספר רב של בתי מלון, אתרי נופש, ומרכזי קניות יוקרתיים כמו "מיזנר פארק" (Mizner Park), שהפך למוקד תרבותי מרכזי בעיר. בנוסף, העיר משמשת מרכז לחברות טכנולוגיה ומחקר, כמו גם לחברות שירותים.
אטרקציות ואתרי תיירות

מיזנר פארק (Mizner Park): מתחם קניות ובילוי הכולל מסעדות, חנויות יוקרה, ואתר הופעות פתוח.
פארק החוף של בוקה רטון (South Beach Park): חוף ים ידוע שמושך תיירים מקומיים ובינלאומיים.
מוזיאון האמנות של בוקה רטון (Boca Raton Museum of Art): מוזיאון המציג תערוכות אמנות מתחלפות, אמנות מודרנית וקלאסית, וכולל גלריות מקומיות ובינלאומיות.
מוזיאון מוריקמי וגנים יפניים (Morikami Museum and Japanese Gardens): גן יפני ומוזיאון לתרבות יפנית השוכן בפרוורי העיר.
פסטיבלים ואירועים: העיר מארחת אירועים ופסטיבלים, ביניהם פסטיבלים של מוזיקה ואומנויות מקומיות, שמושכים קהל רחב מהאזור.
חינוך

בוקה רטון היא בית לקמפוס המרכזי של אוניברסיטת פלורידה האטלנטית (FAU), אחת מהאוניברסיטאות הציבוריות המובילות בדרום פלורידה. כמו כן, יש בעיר מוסדות חינוך נוספים, בתי ספר ציבוריים ופרטיים בעלי דירוגים גבוהים, מה שמושך משפחות רבות לאזור.
תחבורה

העיר ממוקמת קרוב לכבישים מהירים, מה שמאפשר גישה נוחה לערים הגדולות באזור כמו מיאמי ופורט לודרדייל. בנוסף, פועל בעיר שדה תעופה קטן, נמל תעופה בוקה רטון, המיועד בעיקר לטיסות פרטיות ולעסקים. תחבורה ציבורית זמינה באמצעות אוטובוסים של מערך התחבורה האזורי.
אקלים

בוקה רטון נהנית מאקלים טרופי לח, עם חורפים מתונים וקיצים חמים ולחים. העונה הגשומה מתרחשת בעיקר בין מאי לאוקטובר, והעיר מועדת מדי פעם לסופות הוריקן עקב מיקומה על החוף האטלנטי.
קהילות ותרבות

בוקה רטון ידועה כעיר בעלת קהילה יהודית גדולה ותוססת, עם מספר רב של בתי כנסת, מרכזים קהילתיים, בתי ספר יהודיים ואירועי תרבות יהודית. כמו כן, העיר מהווה יעד פופולרי לגמלאים הודות לאיכות החיים הגבוהה ולמרכזים רפואיים מתקדמים.
ניקולאה פאולסקו

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1869 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  17 ביולי 1932 (בגיל 62) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  מחקר רפואי 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 מקום לימודים:  סורבון  Mihai Viteazul National College 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוקרשט 
 
ניקולאה פאולסקו
ניקולאה קונסטנטין פאולסקו (ברומנית: Nicolae Constantin Paulescu‏; 8 בנובמבר 1869 - 19 ביולי 1931), היה מדען רומני, פיזיולוג ורופא, פרופסור בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט, מעורב בגילוי האינסולין ופעיל פוליטי קיצוני ימני ואנטישמי.
ניקולאה קונסטנטין פאולסקו נולד בבוקרשט, רומניה, כבנם של הסוחר קוסטאקה פאולסקו ורעייתו מריה מבית דנקוביץ'. למד בבית הספר היסודי לבנים מס' 1 וב-1880 נרשם לבית הספר התיכון "מיכאי האמיץ", אותו סיים ב-1888. עוד במהלך לימודיו התיכוניים הפגין נטייה למדעי הטבע, במיוחד פיזיקה וכימיה וגם לשפות זרות, קלאסיות ומודרניות.
פאולסקו יצא ב-1888 לפריז, צרפת, ללימודי רפואה ועסק בכך עד 1897, כאשר הוסמך כדוקטור לרפואה עם עבודת הגמר על Recherches sur la structure de la rate (חקר מבנה הטחול). בסיום לימודיו התחיל לעבוד בבתי החולים הפריזאיים, תחילה ב-Hôtel-Dieu, בין השנים 1891–1894 ובהמשך, בשנים 1894 - 1900, בבית החולים Notre Dame du Perpétuel-Secours. במהלך שנים אלה התקדם בתפקידים שמילא בבית החולים ובנוסף לכך היה מזכיר המערכת של כתב העת Journal de Médecine Interne (כתב עת לרפואה פנימית) בין השנים 1897 - 1898. במקביל לעבודתו הוא לקח קורסים לכימיה ביולוגית ולפיזיולוגיה כללית בפקולטה למדעים של אוניברסיטת פריז וב-1899 קיבל על כך תואר של דוקטור במדעים. הוא המשיך בלימודיו וב-1901 קיבל תואר שני של דוקטור במדעים.
ב-1900 שב לרומניה והתמנה לפרופסור לפיזיולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט ולמנהל הקליניקה לרפואה פנימית של בית החולים St. Vincent de Paul, בבוקרשט.
פאולסקו ותרומתו לחקר הסוכרת

בשנת 1916 פאולסקו הפיק מלבלב של כלבים תמצית, שלאחר הזרקתה לכלב חולה סוכרת, הביאה לירידת ערכי הסוכר בדם הכלב החולה. כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה והמהפכים שעברו עליה בעקבות זאת, הפסיקו את פעילותו בנושא עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה שב פאולסקו לפעילותו, בודד את ההורמון, שהשפיע על הורדת ערכי הסוכר בכלבים וכינה אותו בשם pancreină (פנקראינה). בתקופה שבין אפריל ובין יוני 1921 פרסם ארבעה מאמרים על גילוייו. הפרסומים יצאו לאור בפריז, באמצעות הסקציה הרומנית של החברה לביולוגיה. פאולסקו שלח ביולי מאמר נרחב יותר לכתב העת Archives Internationales de Physiologie, שבלייז', בלגיה והמאמר פורסם באוגוסט של אותה שנה.
השיטה, בה השתמש פאולסקו לצורכי הפקת הדגימות, הייתה זהה לשיטה שתוארה על ידי הביוכימאי היהודי האמריקאי ישראל קליינר בשני מאמרים שפורסמו בשנים 1915 ו-1919 בכתב העת Journal of Biological Chemistry. פאולסקו לא הזכיר את קליינר במאמריו ואין מידע על כך שהיה מודע לפרסומיו של קליינר.
בשנת 1922 פאולסקו רשם פטנט על התמצית שבודד, ה"פנקראינה", אולם עד לשנת 1925, המועד בו הוענק פרס נובל לחוקרים קנדיים בנושא זה, לא נעשה שימוש בפנקראינה לשם ניסיון לרפא בני אדם. באף רגע לא הועלה באותן השנים שמו של פאולסקו כמועמד לפרס נובל לרפואה על ידי חוקר כלשהו, מרומניה או מדינה אחרת.
לדעת פרופ' מייקל בליס מטורונטו, הצוות הקנדי הצליח לעלות על הישגיהם של קודמיו הבודדים - צילצר בגרמניה, פאולסקו ברומניה, קליינר בארצות הברית - שעבדו בתנאים פרימיטיביים ולא הצליחו לשכנע איש כי תוצאותיהם המוצלחות המזדמנות בהפחתת הסוכר בדם היוו תגלית ברורה וחשובה. חוקרים אלו, שמביניהם לישראל קליינר האמריקאי הייתה ההצלחה המרבית, דמו לרצים למרחק ארוך שרצו מהר סיבוב אחד ולאחר מכן יצאו מן המירוץ.
פאולסקו ופועלו האקדמי

פאולסקו עמד בראש הקתדרה לפיזיולוגיה של הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בוקרשט מ-11 בפברואר 1905 ועד 19 ביולי 1931. בתקופת המשטר הקומוניסטי שמו של פאולסקו הוזכר לשמצה עד לשנות הנהגתו של צ'אושסקו, כשטוהר והפך למעין גיבור לאומי בתחום המדע בשם אידאולוגיית הפרוטוכרוניזם (שדגלה בראשונות של הרומנים בתחומי התרבות והמדע השונים).
בשנת 1963 פרופסור גריגורה בנטאטו (Gr. Benetato), חבר האקדמיה הרומנית, וד"ר ויקטור נשטאנו (Victor Neşteanu), טענו בכרך על "לימודי הרפואה והרוקחות בבוקרשט", בפרק המוקדש להיסטוריה של הקתדרה לפיזיולוגיה, שברומניה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פותחו בכל התחומים תזות מנוגדות לקדמה. הם הביאו כדוגמה את הקורס שלימד פאולסקו, שהיה ספוג רעיונות מיסטיים ואנטי-מדעיים. בשיעוריו הגן פאולסקו על השקפות מיסטיות וגילה עוינות גלויה לתורת האבולוציה של דרווין, תוך דברי הטפה לתורת ה"פיקסיזם" (קבעון המינים). לדבריהם, הקורס לא היה מבוסס על הצגה לוגית של העובדות או על נתונים מדויקים בפיזיקה ובכימיה, אלא על קביעות בלתי מוכחות. הסטודנט היה חייב לבטא את הרעיונות באמצעות הנוסחאות של הקורס ולא לשנות אף מילה (פרקטיקה מ'ובלת באותם ימים). עם הזמן פאולסקו הפך לדובר העמדות האנטי-הומניסטיות ואנטי-מדעיות ביותר בחיים הציבוריים ובתרבות הרומנית, הפך למסית הסטודנטים לפעולות של חוליגניות ולנציג העיקרי של האידאולוגיה הפשיסטית בפקולטה לרפואה.
פועלו הפוליטי

פאולסקו, יחד עם אלכסנדרו קונסטנטין קוזה, הקים בשנת 1922 את האיחוד הלאומי הנוצרי, המפלגה הראשונה באירופה שאימצה כסמל רשמי את צלב הקרס. שנה לאחר מכן השניים ייסדו את ליגת ההגנה הלאומית-נוצרית ושמרו על צלב הקרס על רקע שלושת צבעי הדגל הרומני כסמל המפלגה החדשה. פאולסקו היה סגן נשיא הליגה וראש סניף אילפוב, סניף שכלל את אזור בוקרשט. בחנוכת הסניף הכריז פאולסקו:
רומניה הגדולה היא כמו פרי נהדר בעל יופי מדהים. אולם היא נושאת בחיקה טפיל שזה לא מזמן התמקם ויונק ממנה את כל כוחה. תולעת זאת שלא נרדמת היא היהודון, שמרעיל את בניה באין-ספור בתי מרזח, שחוטף את בתולותיה וגורם להן לעקרות, שבכל מיני ספקולציות גונב את הלחם מפי הרומנים המסכנים ולבסוף דרך הבונים החופשיים, הסוציאליזם, הבולשביזם, מנסה להוביל את הנשדדים למצב המקולל של עבדים ליהודה.
הנצחה

בשנת 1990, 59 שנים לאחר מותו של פאולסקו, האקדמיה הרומנית קיבלה אותו לשורותיה כמחוות כבוד.
ברומניה, ב-11 במרץ 1993, משרד הבריאות הוציא צו להקמת "המכון לסוכרת, מזון ומחלות מטבוליות" שנקרא, מיוזמת פרופ' יוליאן מינקו, על שם פרופ' דר' נ. פאולסקו" (Institutul de Diabet, Nutriţie şi Boli Metabolice “N. C. Paulescu”). מכון זה נקבע כמכון לאומי מרכזי העוסק בנושא. המכון מבוסס על יחידות רפואיות שהתקיימו לפני כן בכפוף לבתי חולים ואוחדו לצורכי הקמת המכון.
הקתדרה לפיזיולוגיה באוניברסיטה לרפואה "קרול דאבילה" בבוקרשט נקראה על שמו של פאולסקו
בשנת 2010, בהוצאה לאור הרומנית Curtea Veche (החצר הישנה), פורסם הספר Polemica Paulescu: ştiinţă, politică, memorie(פולמוס פאולסקו: מדע, פוליטיקה וזיכרון), שנכתב על ידי Horia Bozdoghina (הוריה בוזדוגינה), היסטוריון שהתמחה ברומניה שבין מלחמות העולם וגם בנושא השואה ו-Peter Manu (פטר מאנו), רופא פנימי מומחה, פרופסור לרפואה פנימית בניויורק, והפך תוך זמן קצר לרב-מכר.
בשנת 2003 החליטו רשויות פריז להקים בחזית בית החולים Hôtel Dieu פרוטומה של ניקולאה פאולסקו. יהודי פריז הפגינו כנגד ההחלטה הזאת.
נקראו על שמו רחובות בטימישוארה ובערים אחרות ברומניה
לקריאה נוספת

Peter Manu, Horia Bozdoghină „Polemica Paulescu: Ştiinţă, Politică, Memorie,Colecţia "Actual", Editura Curtea Veche, Bucureşti 2010“
. M. Bliss, „Resurrections in Toronto: The Emergence of Insulin. Hormone Research“, 2005, suppl. 2, p. 99
שַמא זלצברגר, "אמיתות על התלמוד ועל היהדות" (ברומנית)
הערות שוליים

↑  כתיב פונטי בינלאומי: /nikoˈla.e pa.uˈlesku/
↑  M.Bliss מצוטט על ידי Peter Panu, 2011
↑  rostonline - Vremurile de pe urmă (ברומנית)
↑  הדברים פורסמו ביום 22 בנובמבר 1925 בכתב העת Apărarea Națională (ההגנה הלאומית), כתב עת של אלכסנדרו קונסטנטין קוזה. (ברומנית)
↑  מדוע לא קיבל פרופסור פאולסקו פרס נובל באתר של כתב העת adevarul (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266339405171  GND: 132741024  ISNI: 0000 0000 7982 1303  LCCN: n82210566  NKC: nlk20000090176  SUDOC: 122948734  VIAF: 6102971   WorldCat (עם VIAF): 6102971
פולי (אדריכלות)

מגדל ברודוויי, ווסטרשייר, אנגליה
מבנה פולי של וימפול, קיימברידג'שייר, אנגליה. נבנה במאה ה-17 על מנת לדמות הריסות גותיות
המסגד בגני ארמון שווצינגן
קן הסנונית ליד יאלטה, חצי האי קרים (1912)
פאב בלק קאסטל, בריסטול
מגדלון בחצר סרגיי, ירושלים
מבנה פולי (באנגלית: Folly, "מבנה קישוט" או "מבנה נוי".בתרגום מילולי:"מבנה שטות"),  הוא מונח בתחום האדריכלות המתאר מבנה שנבנה לצורכי קישוט בלבד, ולא לצרכים פונקציונליים (מגורים, מסחר או מבנה ציבור). מבנים אלו נבנים לרוב על מנת לעטר פארקים או גנים ציבוריים או פרטיים והם נפוצים בעיקר בבריטניה.
מאפיינים

מבני פולי שונים אחד ממשנהו בצורתם, בשימושיהם, בסגנון בנייתם, אולם יש להם מספר מאפיינים משותפים:
המבנים נבנו למטרה עיצובית/קישוטית אף שיש להם לעיתים שימוש פונקציונלי.
אין קשר בין צורתו החיצונית של המבנה לשימוש כלשהו הנעשה בו.
סגנון הבניין של המבנה שונה מסביבתו, ולרוב מדובר בסגנון קדום יותר לתקופת בנייתו.
כך למשל בחצר ארמון צציליינהוף בנוי מבנה פולי שנראה כמו הריסות של מקדש בסגנון יוני אולם המבנה משמש למעשה כמטבח לאחד ממבני הארמון. הסגנון של המבנה קדום לסגנון מבני הארמון, ואין קשר בין צורת המבנה לתפקודו.
היסטוריה

בשלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17 בעלי האחוזות הגדולות באנגליה, צרפת ומאוחר יותר (במאה ה-19) גם בגרמניה ובארצות הברית רצו לחקות את גני האחוזות שהיו באיטליה. באזור אגן הים התיכון נותרו שרידים רבים של אדריכלות יוון העתיקה ורומא. שרידים אלה עיטרו גני אחוזות ויצרו אפקט רומנטי לגנים. בצפונה של אירופה, בצפון אמריקה ובאנגליה לא נותרו או היו בנמצא שרידים מעין אלה, ובעלי האחוזות בעלי הממון בנו אלמנטים אלה - אשר לרוב זכו לשם "Folly". בגנים האנגליים שהוקמו במהלך המאה ה-19 נבנו מבני פולי רבים, חסרי כל פונקציה, אשר הוקמו במרחבי הפארק. רבים מהם נבנו כהריסות, כלומר נבנו במכוון כדי שייראו כמו מבנה עתיק הרוס. התפישה שעמדה מאחורי בנייה זו הייתה תפישה רומנטית, כרוח האדריכלית השולטת בבריטניה הוויקטוריאנית שבמסגרתה גם חודשה הבנייה הגותית.
דוגמאות > אוקראינה

קן הסנונית ליד יאלטה בחצי האי קרים
דוגמאות > אירלנד

קונולי'ס פולי, סלבריג', אירלנד
מגדל הפילפליה, גני פאוורסקורט, אירלנד
דוגמאות > ארצות הברית

טירת בלוודיר, סנטרל פארק ניו יורק
מגדלי עזים
דוגמאות > גרמניה

המבנים בגני ארמון שווצינגן, ביניהם מקדשים יוונים ורומאיים וכן מסגד יחיד בסוגו, שנבנו כולם באבן חול אדומה במאה ה-18.