stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיי התרבות בגטו טרזין
תרבות כהישרדות

חיי התרבות בגטו טרזין סייעו לתושביו בהישרדות היומיומית. להבדיל מגיטאות אחרים, ניצול כוח העבודה של האסירים לא היה חשוב לנאצים, והם אפשרו להם לעשות תיאטרון, מוזיקה ואמנות. בגטו התקיים מגוון רחב של יצירות אמנות תוך שימוש במדיות אמנות שונות, מהרצאות ועד רישומים, שהיו מוקדשים למגוון נושאים. תחילה דוכאה פעילות תרבותית על ידי הנאצים, אך כשהתבהר תפקידו של הגטו כגטו לדוגמה, ב-1942, הפכו פעילויות אלו למקובלות. טרזין הפך ליעד גירוש של חברי האליטה התרבותית של אירופה. בתקופה זו הוקמה ה-Freizeitgestaltung (האגודה לפעילויות זמן חופשי, פנאי), ופעילות תרבותית הותרה על ידי הנאצים. עם זאת, כלי נגינה הוברחו לטרזין מאז 1941, ואמנים רבים ראו בהם צורך בסיסי. למעשה, לדברי ניצול שואה מהגטו, "בתקופה המוקדמת לא היו בגטו כלי נגינה כלשהם, וחיי התרבות החלו להתפתח רק כאשר החל ארגונו של גטו טרזין לעלות על פסים סדירים." ילדים בגטו הביעו את עצמם ואת תגובותיהם לנסיבות באמצעות ציורים בשיעורים שהנאצים התירו את קיומם. עם דרכי המוצא הללו ניסו אנשים ליצור תחושת תקווה בגטו.
בטרזין שגשגה התרבות הרבה יותר מאשר בפרוטקטורט. האמנות בגטו אפשרה תיאור וייצוג של החיים האמיתיים בטרזין. היצירה סיפקה לאנשים פורקן אמנותי שדרכו יכלו לבטא התרסה. למרות גירושים מתמידים של אסירים למזרח, היו תושבי הגטו נחושים להופיע וליצור. לעיתים קרובות היה צורך לשבץ מחדש אנשים לתפקידים בהופעות השונות, מכיוון שהמשתתפים המקוריים בהן גורשו למחנות ההשמדה. הרצון ליצור סייע לכלואים בגטו להישאר מלאי תקווה ולקיים חיים בעלי צביון תרבותי ואנושי יותר.
במחקר יש הערכה משתנה לתגובה הנאצית ליצירות התרבות בטרזין. יש סבורים שהנאצים נשארו אדישים ליצירה בגטו. אחרים אומרים שהנאצים עודדו את ההפקה האמנותית, שכן האס-אס סבר שהתרבות שנוצרה בטרזין לא תשרוד ולא תגיע אל מחוץ לגטו.
תחומי הפעילות בגטו > חינוך

הקהילה בטרזין ניסתה להבטיח שכל הילדים שעברו בגטו יקבלו חינוך. בגטו התקיימו קורסים לעברית, שיעורים בערבית על ידי מויזיס ווסקין-נהרטבי והרצאות על היסטוריה יהודית.
הנאצים דרשו מכל ילדי הגטו מעל גיל מסוים לעבוד, אך קיבלו את העבודה על במה - משחק, בימוי, מחזאות וכו' - כתעסוקה. האסירים חינכו את הילדים במסווה של עבודה או פעילות תרבותית. בגטו התקיימו שיעורים יומיים ופעילויות ספורט.
הקהילה הוציאה לאור את כתב העת "ודם". ההיסטוריה של המגזין נחקרה וסופרה על ידי הסופר האיטלקי מתאו קורדיני בספרו La repubblica delle farfalle (רפובליקת הפרפרים). בן קינגסלי הקריא רומן זה בדבריו ב-27 בינואר 2015 בטקס שנערך בטרזין לציון יום השואה הבינלאומי.[דרוש מקור]
תחומי הפעילות בגטו > ספרות

אילזה ובר, משוררת יהודיה צ'כית ידועה, סופרת ומוזיקאית לילדים, הייתה בגטו מפברואר 1942 ועבדה כאחות לילה במרפאת הילדים של הגטו. היא התנדבה להצטרף לטרנספורט של ילדים לאושוויץ בנובמבר 1944, שם נרצחו בתאי הגזים עם ההגעה היא, בנה טומי והילדים שהיו בשילוח.
ילדי הגטו כתבו גם סיפורים ושירים. חלקם נשמרו ובהמשך פורסמו באוסף בשם "אין פרפרים פה", שכותרתו לקוחה משירו של המשורר הצ'כי הצעיר פאוול פרידמן. פרידמן הגיע לטרזין ב-26 באפריל 1942 ולאחר מכן נרצח באושוויץ.
תחומי הפעילות בגטו > ציור

הציירת מאלווה שאלק (מלווינה שאלקובה) גורשה בפברואר 1942 לטרזין. היא ציירה יותר מ-100 רישומים וצבעי מים המתארים את החיים בגטו. ב-18 במאי 1944 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה. צייר נוסף שנכלא במחנה פרטישק מוז'יץ נאגל שהיה צייר נופים יהודי ממוצא צ'כי, צייר ציורים מחיי האסירים המחנה ומעטים מהם נמצאו בעליית גג של בניין שעבר שיפוץ ושיחזור בשנת 1950.
האמן והאדריכל נורברט טרולר יצר רישומים וצבעי מים של החיים בטרזין, כדי שיוברחו מהגטו לעולם החיצון. כשגילה זאת הגסטפו נעצר טרולר וגורש לאושוויץ, שם שוחרר על ידי הצבא האדום בינואר 1945. זיכרונותיו ומעל עשרים מיצירותיו פורסמו בשנת 1991.
האמנית והמורה לאמנות פרידל דיקר ברנדייס לימדה רישום לילדים בגטו, ביניהם הייתה הילדה חנה בראדי ("המזוודה של חנה"). הם ציירו יותר מ-4,000 ציורים, אותם החביאה בשתי מזוודות לפני שגורשה לאושוויץ. האוסף נשמר והתגלה כעבור עשור. רוב הרישומים הללו מוצגים במוזיאון היהודי בפראג, שארכיון מדור השואה שלו מנהל את אוסף ארכיון טרזין. אחרים מוצגים ביד ושם בירושלים.
הציירת שרלוטה בּוֹרֵשׁוֹבָה גורשה לטרזין ב-1942, שם ציירה בכפייה.  בין השאר ציירה את הרקדנית קתרינה פרנק.  בורשובה שרדה את השואה.
תחומי הפעילות בגטו > מוזיקה

הכנר יוליוס סטוורטקה (Stwertka), חבר מוביל לשעבר בתזמורת הסימפונית של בוסטון ומנהיג שותף של הפילהרמונית של וינה, נרצח בגטו ב-17 בדצמבר 1942.[דרוש מקור]
הפסנתרנית אליס הרץ-זומר (שנכלאה בגטו עם בנה, רפאל זומר) ביצעה כמאה קונצרטים בטרזין. היא ואדית קראוס, חברתה ועמיתתה, שרדו את הגטו, היגרו לישראל לאחר המלחמה והיו פרופסוריות למוזיקה, הרץ-זומר באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ושטיינר-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה).
מרטין רומן וקוקו שומן היו חלק מלהקת הג'אז Ghetto Swingers.
מוזיקה שהולחנה על ידי אסירים מופיעה ב-Terezín: The Music 1941–44, סט של שני תקליטורים שיצא ב-1991. האוסף כולל מוזיקה שהולחנה בעיקר בשנים 1943 ו-1944 על ידי פאבל האס, גדעון קליין, הנס קראסה וויקטור אולמן בזמן שהיו כלואים בטרזין. האס, קראסה ואולמן נרצחו באושוויץ ב-1944, וקליין נרצח בפירסטנגרובה ב-1945.
בשנת 2007 יצא לאור האלבום Terezín – Theresienstadt ובו מוזיקה שהולחנה בטרזין, על ידי הזמרת השוודית אן סופי פון אוטר, בסיוע הבריטון כריסטיאן גרהאהר (Gerhaher), פסנתרנים ומוזיקאים קאמריים. בשנת 2008 פרסמה ברידג' רקורדס רסיטל של הבריטון האוסטרי וולפגנג הולצמאייר והפסנתרן האמריקאי ראסל ריאן שהתבסס על מבחר שירים מהאוסף.
תחומי הפעילות בגטו > אופרה

המלחין ויקטור אולמן נכלא בטרזין בספטמבר 1942, ונרצח באושוויץ באוקטובר 1944. הוא הלחין כעשרים יצירות בטרזין, ביניהן האופרה בת המערכה האחת Der Kaiser von Atlantis (הקיסר מאטלנטיס או הסירוב למות). האופרה תוכננה לעלות על במה בגטו, אבל הנאצים ביטלו את האישור בעת החזרות, כנראה כי הבינו את כוונתה האלגורית. האופרה הוצגה לראשונה ב-1975, והוצגה במלואה בערוץ הטלוויזיה של ה-BBC בבריטניה.[דרוש מקור]
"קיסר אטלנטיס" הייתה אופרה נוספת שהופקה בטרזין. האופרה נוצרה על ידי פיטר קין וויקטור אולמן בצורה של אגדה כך שתכלול משמעות נסתרת מעיני הנאצים. אולמן השתמש במוזיקה כדי לכלול נימות עם השלכות של התנגדות, כולל מניפולציה אמנותית של Deutchland Uber Alles, וגרסה של דפי התווים שלא כללה את המניפולציה, נמסרה לידי הנאצים. "קיסר אטלנטיס" מעולם לא הועלתה בטרזין, אולי כי הנאצים הבחינו באלגוריה להיטלר ולגרמניה הנאצית בקו העלילה של האופרה, ואולי בגלל גירוש שחקניה לאושוויץ.
תחומי הפעילות בגטו > הצגות

רפאל שכטר היה מחלוצי הפעילות התרבותית בטרזין. בראשית ימי הפעילות התרבותית בטרזין שילב שכטר מערכון סאטירי בהופעה הראשונה שלו. הוא הקים מקהלת מבוגרים וביים את ביצוע הרקוויאם המאסיבי והמורכב מאת ג'וזפה ורדי. בגרסה זו של הרקוויאם, שינה שכטר את תווי הסיום כדי להביע התנגדות. אדולף אייכמן ומנהיגים נאצים אחרים היו בקהל עם הביצוע, ואייכמן נהנה מגרסה זו של היצירה. ככל הנראה, הנאצים לא הבינו את משמעות השינוי ברקוויאם וביצירות מתריסות רבות אחרות שבוצעו בגטו. שכטר ניצח על 15 הופעות נוספות בהן בוצעה היצירה, לפני שגורש לאושוויץ-בירקנאו.
ב-23 בספטמבר 1943 בוצעה בטרזין לראשונה הצגת הילדים ברונדיבר. המופע הוצג 55 פעמים, והיה המצליח מבין כל ההפקות שהוצגו בגטו. כשגורשו שחקנים, הם הוחלפו באחרים, אך עיקרי המופע נותרו זהים לאורך כל ההופעות. המלחין המקורי של ברונדיבר, הנס קראסה, הלחין פרטיטורה חדשה למופע בטרזין מכיוון שהפרטיטורה המקורית אבדה, ואת סגל השחקנים הרכיב רודולף פרוידנפלד בהשגחתו והדרכתו של רפאל שכטר. המשורר אמיל א. סאדק שינה את שורות הסיום כדי להעביר מסר פוליטי. לקהל היה ברור שהאנטגוניסט מייצג את היטלר, אבל הנאצים עצמם לא הבינו את המשמעות הנסתרת בברונדיבר, ואף אפשרו העלאת המופע במהלך ביקור של הצלב האדום.
לקריאה נוספת

Steiner, Frantisek (2017). Fußball unterm gelben Stern: Die Liga im Ghetto Theresienstadt 1943–44 (בגרמנית). Brill Schöningh. ISBN 978-3-657-78626-8.
הערות שוליים

↑  Blodig, Vojtech; White, Joseph Robert (2012). "Terezin" (PDF).  In Geoffrey P. Megargee; Martin Dean; Mel Hecker (eds.). The United States Holocaust Memorial Museum encyclopedia of camps and ghettos, 1933–1945, Vol. II: Ghettos in German-Occupied Eastern Europe. Bloomington, IN: Indiana University Press. pp. 180–184. ISBN 978-0-253-35599-7. נבדק ב-2018-05-19.
↑  Chladkova, Ludmila (2005). The Terezín Ghetto. Památnik Terazin. pp. 29–30. ISBN 8086758192. OCLC 62324320.
↑  "David P. Boder Interviews Friedrich Schlaefrig". Voices of the Holocaust. Paris, France. 23 באוגוסט 1946. נבדק ב-21 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Chladkova, Ludmila (2005). The Terezín Ghetto. Památnik Terazin. pp. 29–30. ISBN 8086758192. OCLC 62324320.
↑  Schalek, Malva. "Theresienstadt pictures". אורכב מ-המקור ב-12 ביוני 2010. נבדק ב-14 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  פרנטישק מוריץ נאגל. מנוחת קשישים בחצר, גטו טרזין, 1943, באתר יד ושם
↑  Troller, Norbert (1991). Theresienstadt: Hitler's gift to the Jews. University of North Carolina Press.
↑  יד ושם, שרלוטה בּוֹרֵשׁוֹבָה, באתר יד ושם, ‏2023
↑  הרקדנית קתרינה פרנק בגטו טרזין, באתר יד ושם
↑  Berkley, George E. (2002). Hitler's Gift: Story of Theresienstadt. p. 262. ISBN 978-0828320641.
↑  Campbell, R.M. (11 בנובמבר 1999). "Holocaust Musicians Left Powerful Legacy". Seattle Post-Intelligencer. Seattle, WA. אורכב מ-המקור ב-2 בנובמבר 2012. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stearns, David Patrick (28 בינואר 1995). "Testament of Terezín". The Independent. London, UK. אורכב מ-המקור ב-2 בנובמבר 2012. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Terezín – The Music 1941–44". Ciao. אורכב מ-המקור ב-7 ביולי 2012. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
מגורים בטרזיינשטט. ציור מעשה ידי הצייר היהודי ממוצא צ'כי, פרטישק מוז'יץ נאגל. נאגל נרצח עם משפחתו באוושוויץ בשנת 1944
פריטי פאטל

פריטי פאטל (באנגלית: Priti Patel; נולדה ב-29 במרץ 1972) היא פוליטיקאית בריטית מהמפלגה השמרנית המכהנת כנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט הבריטי. בשנים 2019-2022 כיהנה כשרת הפנים של הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

פאטל גדלה בהארו ובהילינגדון שבלונדון. היא בת להורים שהיגרו לבריטניה מאוגנדה שמוצאם מגוג'ראט שבהודו. למדה בתיכון בווטפורד, כלכלה באוניברסיטת קיל בסטפורדשייר וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת אסקס. עבדה בעסק המשפחתי, ולאחר מכן בתחום יחסי הציבור במשרדו של מנהיג המפלגה השמרנית ויליאם הייג ובחברת יחסי הציבור "Weber Shandwick".
ב-2005 התמודדה בבחירות למושב מחוז נוטינגהאם צפון בפרלמנט הבריטי, אך הפסידה בפער גדול לחבר המכהן מטעם מפלגת הלייבור. בבחירות ב-2010 נבחרה לנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט, ומאז נבחרה לשתי תקופות כהונה נוספות. כיהנה כחברה בוועדת התקציב ובוועדת המינהל הציבורי של הפרלמנט. שימשה חברה בשדולה הפרלמנטרית למען חנויות קטנות ובשדולת ההודים-בריטים. כיהנה כחברת הנהלה של המפלגה השמרנית ובנובמבר 2013 מונתה ליושבת ראש ועדת המדיניות של המפלגה. יחד עם עמיתיה למפלגה השמרנית אליזבת טראס, דומיניק ראב, כריס סקימור וקוואסי קווארטנג פרסמה פאטל ב-2012 את הספר "Britannia Unchained: Global Lessons for Growth and Prosperity" הכולל ביקורת על מצבה הכלכלי המתדרדר של בריטניה.
ביולי 2014 מונתה לסגנית שר האוצר, במאי 2015 מונתה לשרה לענייני עבודה ופנסיה בממשלתו של דייוויד קמרון. ב-14 ביולי 2016 מונתה לשרה לענייני פיתוח בינלאומי בקבינט של תרזה מיי.
בנובמבר 2017 הייתה מעורבת בסערה תקשורתית לאחר שנפגשה במהלך חופשה פרטית בישראל עם בכירים ישראלים בהם ראש הממשלה בנימין נתניהו, מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם, יו"ר יש עתיד יאיר לפיד והשר לביטחון פנים גלעד ארדן. הפגישות בוצעו מבלי שדווח על כך למשרד החוץ הבריטי, מה שמהווה הפרת הנהלים של הממשלה הבריטית. לאחר הביקור הציעה השרה פאטל תמיכה כספית בפעילות ההומניטרית של צה"ל ברמת הגולן במסגרת "שכנות טובה", הצעה חריגה לנוכח העובדה שבריטניה אינה מכירה בסיפוח הישראלי של רמת הגולן. בתגובה ראש הממשלה תרזה מיי זימנה את פאטל לשיחת נזיפה. מפלגת הלייבור קראה לחקירה של הפרשה או לפרישת השרה, ואף במפלגתה השמרנית רבים התבטאו נגדה. בעקבות זאת, פאטל הודיעה על התפטרותה מהממשלה כמה ימים לאחר מכן.
ביולי 2019 מונתה לשרת הפנים בקבינט של בוריס ג'ונסון.
במרץ 2020 התפטר המזכיר הקבוע של משרד הפנים פיליפ רוטמן. רוטמן טען שפאטל ארגנה נגדו קמפיין "אכזרי". לאחר מכן הופנו כנגד פאטל טענות נוספות על התנהלות ביריונית והשפלה של עובדי ציבור במשרדה. בעקבות הטענות החליט שר משרד הקבינט מייקל גוב לפתוח בחקירה, שלה היה שותף יועץ ראש הממשלה אלכס אלן. דוח החקירה הושלם, ולפי הצהרה של אלן נמצא בו שהתנהגותה של פאטל חרגה מהקוד המיניסטריאלי ויכולה להיות מתוארת כביריונות. גישתה של פאטל כללה "התנהגות מאיימת או משפילה, הגורמת לאנשים להרגיש חוסר נוחות, פחד, חוסר כבוד וזלזול". על פי הנוהג בבריטניה, מצופה משר שנמצא כי חרג מהקוד המיניסטריאלי להתפטר, ולא קיים תקדים שבו שר שחרג מהקוד נשאר בתפקידו. על אף זאת, החליט ג'ונסון להתעלם מהדוח וקבע שפאטל לא חרגה מהקוד. אלן התפטר מתפקידו במחאה על ההחלטה. פאטל פרסמה התנצלות שאין בה הודאה במיוחס לה בדוח.
בנובמבר 2021 הניחה בפרלמנט הבריטי הצעה המגדירה את חמאס כארגון טרור. ההצעה עברה ובריטניה הכניסה את הארגון לרשימת ארגוני הטרור שלה.
לאחר הפסד השמרנים בבחירות הכלליות ב-2024 ובחירתה של קמי בדנוק למנהיגת המפלגה, מונתה פאטל בנובמבר 2024 לשרת החוץ בממשלת הצללים של בדנוק.
חיים אישיים

פאטל נשואה לאלכס סוייר ואם לבן. היא הינדואית בדתה. ב-2023 מונתה לגבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
הערות שוליים

↑  מערכת ישראל היום, קריאות להדחת שרה שקראה לממן את צה"ל | ישראל היום, באתר ישראל היום, 7 בנובמבר 2017
↑  סוכנויות הידיעות, הפגישות החשאיות, הכסף לצה"ל והסערה: השרה הבריטית התפטרה, באתר ynet, 9 בנובמבר 2017
↑  Jamie Grierson, ‏Priti Patel bullying inquiry: why was it held and what did it find?, Guardian, November 20, 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1205096302  ISNI: 0000 0000 4096 872X  LCCN: n2006093205  SUDOC: 200260618  UKPARL: nr4Qap3S  VIAF: 38811433   WorldCat (עם VIAF): 38811433
שיבוטא

ערך זה עוסק בדג המוזכר בתלמוד. אם התכוונתם למין דג במשפחת הקרפיוניים, ראו .
שיבוטא הוא דג המוזכר בתלמוד הבבלי. בימינו יש מחלוקת סביב זיהויו.
בתלמוד הבבלי מתארים כיצד מתכוננים אמוראים שונים לקראת שבת: ”רב ספרא מחריך רישא. רבא מלח שיבוטא.” כלומר, רב ספרא היה חורך ראש (ככל הנראה ראש בהמה) להכשרתו ורבא היה ממליח שיבוטה. כלומר השיבוטה נאכלה בשבת. קיים דיון בשאלת הרישא לעומת השיבוטא ובשאלה האם היו אלה מזונות שנאכלו באופן קבוע בשבת.
בסעודות ראש הגולה, שהכילו אוכל יוקרתי, נמנים בימי חול מטעמי בשר בהמה ובשר גדיים, וכן דגים: שיבוטי וכוורי.
גלות בבל

לפי המדרש, הדג גלה לבבל לאחר החורבן, ויתגלה עם בוא הגאולה:
... שבע מאות מיני דגים טהורים ושמונה מאות מיני חגבים טהורים, ולעוף אין מספר, כולם גלו עם ישראל לבבל, וכשחזרו כולם חזרו עמהן, חוץ מן הדג הנקרא שיבוטא. ודגים היאך גלו? רבי חונה בר יוסף אמר: דרך התהום גלו ודרך התהום חזרו.
...וכשחזרו כולהם חזרו חוץ מן הדג הנקרא שיבוטא. ודגים היאך גלו? רבי חונה בר יוסף אמר: דרך התהום גלו ודרך התהום חזרו. אמר רבי יוחנן: אשרי מי שהוא רואה במפלתה שלתדמור שהיא הייתה שותפת בחֻרבן הבית ראשון ובחֻרבן הבית השני. בחֻרבן ראשון העמידה שמונים אלף קשטים ובחרבן השני העמידה שמונת אלפים קשטים. ונחרשה העיר – חרש רופוס, שחיק עצמות, את ההיכל.
השיבוטה כתחליף חזיר

לפי התלמוד הבבלי, למוח השיבוטה טעם של חזיר. ילתא, אשתו של רב נחמן, בתו של ריש גלותא, שהייתה ידועה בחריפותה ובלמדנותה, הציגה בפני בעלה עיקרון לפיו התורה מתירה בפירוש דברים הדומים ומזכירים בטעמם וכדומה, דברים כאלו האסורים על פיה. ושואלת אותו מהו הדבר המותר אשר מאפשר לדעת טעמו של בשר בחלב. תשובתו של רב נחמן הייתה עטינים של פרה.
"אמרה לו ילתא לרב נחמן: כל מה שאסר לנו הרחמן התיר לנו כמותו: אסר לנו דם, התיר לנו כבד. נידה – דם טוהר. חֶלֶב בהמה – חֶלֶב חיה. חזיר – מוח של שיבוטה... רוצה אני לאכול בשר בחלב. אמר להם רב נחמן לטבחים: צלו לה כחלים."
המקור בארמית
אמרה ליה ילתא לרב נחמן: מכדי כל דאסר לן רחמנא שרא לן כוותיה: אסר לן דמא – שרא לן כבדא, נדה – דם טוהר, חֶלֶב בהמה – חֶלֶב חיה, חזיר – מוחא דשיבוטא... בעינן למיכל בשרא בחלבא. אמר להו רב נחמן לטבחי: זויקו לה כחלי.
במדרש תנחומא, שמיני, י"ב, מצוי קטע דומה, אלא שאינו מיוחס לילתא: ”אסרתי לך דם נדה, התרתי לך דם בתולים. אסרתי לך את הדם, התרתי לך את הכבד שכלו דם. אסרתי לך את החזיר, התרתי לך את הדג ששמו שיבוטא, שהוא דומה לחזיר.”
זיהוי השיבוטא > זיהוי עם דגים בני ימינו

קיימת מחלוקת על זיהויו של הדג. לפני כמה עשרות שנים כונה דג הקרפיון, שמקורו בסין, בשם שיבוטה. לפי השף ישראל אהרוני, דג השיבוטה הנזכר במתכונים הוא ההאליבוט, דג ים. לפי אברהם קורמן, כיום מזוהה השיבוטה עם דג משה רבנו.
ד"ר זהר עמר וד"ר ארי זיבוטפסקי מאוניברסיטת בר-אילן, אשר חוקרים את זיהוין של חיות המוזכרות במקרא, מזהים את השיבוטה עם שאבוט (ערבית), דג נהרות החי בנהרות הפרת והחידקל, וכן בנהר כהרון שבאיראן. דג השאבוט הוא דג כשר שיש הטוענים כי טעמו כטעם חזיר. משקלו עד 60 ק"ג.
זיהוי השיבוטא > השיבוטה כעז ים

היד רמ"ה (סנהדרין נט: ד"ה מתיבי) כותב: "ושיבוטא עיזא דימא הוא". וכ"כ תוספות (עבודה זרה לט. ד"ה וסימניך): "בפ"ב דקידושין (דף מא.) אמר רבא מלח שיבוטא - והוא עז של ים כדאמר בפ' הפרה (ב"ק דף נה.) הנהיג בעיזא ושבוטא מאי". לפי  שהבינו כך מהגמרא: ”המנהיג בעיזא ושיבוטא, מהו? מי אמרינן כיון דעיזא לא נחית בים ושיבוטא לא סליק ליבשה - לא כלום עביד, או דלמא השתא מיהת קא מנהיג?” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף נ"ה, עמוד א'), מדובר בנהיגה בשיבוטא ובעז יחד, רש"י אומר על כך: ”קשר קרון לעז ודג – זה צף על המים וזה מושך עמו על שפת הים.” הדיון עוסק באיסור הנהיגה בכלאיים, והרעיון של נהיגת שיבוטא ועיזה יחד מהווה דוגמה לנהיגת בעלי חיים שונים לחלוטין יחד – דוגמה היפותטית.
וע"פ תוס' כתב הפרי חדש (יו"ד סי' פ"ג סק"ד): "חמרא דימא שרי, תורא דימא אסור, וכן עז המים, שהיא בהמה גדולה הנמצאת בים שריא, היא הנקראת שיבוטא". וכן הפרי מגדים (יו"ד סי' פ"ג שפתי דעת סק"ג, ומשבצות זהב סק"ב) מתייחס לשיבוטא כאל עז ים.
מה שכתב הפר"ח "שהיא 'בהמה גדולה' הנמצאת בים - שריא", היום יודעים שאין מציאות כזו קיימת - בע"ח ימיי עם רגליים וכו' עם סימני טהרה. הערוך (ערך שבט) כתב רק: "פירוש שיבוטא - דג גדול כעניין בהמה גדולה בים". - 'דג גדול כעניין' וכו', ולא בהמה ממש. הרמב"ם (הל' כלאים ט, ח) כתב: "אסור להנהיג בהמה מן היבשה עם 'חיה שבים' כגון עז עם שבוט". - 'חיה שבים', כוונתו רק לדג גדול, וכמש"כ בהל' מאכלות אסורות (ב, יב): "והבריות הגדולות ביתר - שהן חיות הים".  והסיבה שכינו אותו בשם 'עז הים', כתב הערוך השלחן (יו"ד סי' פג סעיף ח), שהוא בגלל איזה דמיון שיש לו לעז. והוא בגלל שיש להשבוט בינים נוטים למטה מתחת לפיו, כעין זקן קטן, כמו שיש לעיזים. 'בינים' אלה מכנה אותו רב אשי בשם 'קרניים', ובהם בוחש השבוט בקרקע הים לאתר את המזון. וכמ"ש בב"ב (עד.): "אמר רב אשי ההוא עיזא דימא הוא, דבחישא ואית לה קרני", ושם ברשב"ם: "דבחישא - חופרת בים בקרניה לבקש אחר מזונותיה".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"א, עמוד א'
↑  מרדכי דב יודלביץ, חיי היהודים בזמן התלמוד – נהרדעא, ירושלים תשל"א, עמ' 50-49
↑  מדרש תנחומא שמיני
↑  זהר עמר וארי צבי זיבוטפסקי, לזיהוי דג השבוטא, המעיין מה (ג), תשס"ה, עמ' 46-41. וראה גם ד"ר משה רענן וגם כאן.
↑  TheMarker, טעמו של חזיר, באתר TheMarker‏, 19 באוגוסט 2005
↑  גודלו של השבוט מגיע עד לערך 2-1.5 מטר (6.6-5 רגל). ויש לעיין, שאף שהוא גדול (ומהדגים הכי גדולים הכשרים), לכאורה אינו בריה גדולה 'ביתר' - שיצדיק להגדירו 'חיה שבים'. והערוך השלחן (יו"ד סי' פג סעיף ח) אומר, שלא דקדק הרמב"ם כאן בהל' כלאים להגדירו בדקדוק ע"פ המושגים שהגדיר בהל' מאכלות אסורות. ונקט 'חיה שבים' להביע שהוא דג גדול ששייך להנהיגו ביחד עם בהמה מן היבשה.
שפת גוף

הבעה של שמחה בפני ילדה
שפת גוף היא מכלול של הבעות פנים, תנועות ותנוחות גופניות, הנעשות בדרך כלל באופן בלתי-מודע ובלתי-רצוני, ומשקפות תחושות ורגשות של האדם (או בעל החיים) העושה אותן.
שפת הגוף האנושית

מקובל להאמין כי שפת הגוף משותפת לקבוצות גדולות של בני האדם, אף יותר מאשר מילים. שפת הגוף מתקיימת גם כאשר היא אינה מתפקדת כתקשורת, אם כי באופן בולט פחות. עובדה זו ניתן להסביר בכך ששפת גוף נועדה להחצין תהליכים נפשיים ולאו דווקא לתקשר. עם זאת, אדם המשתמש בשפת גוף מלאה ללא תקשורת עם אדם אחר, נחשב לחורג מההתנהגות הנורמלית, מלבד במקרים של מנהגים תרבותיים רשמיים (לדוגמה: מנהגי דת ומסורת).
שפת הגוף עשויה להיות עניין מודע ורצוני, תהליך אינסטינקטיבי, אך גלוי, או תהליך בלתי-מודע ולא רצוני שניתן להבחין בו אך ורק על ידי מעקב מדויק ופרטני.
מקובל על רוב חוקרי שפת הגוף, כי דפוס תקשורת זה רלוונטי ביותר גם אם הוא קיים אך ורק במישורים בלתי-מודעים. על פי תאוריה זו, שפת הגוף היא חלק בלתי נפרד מהתקשורת האנושית, ומתרחשת באופן קבוע לאורך כל מפגש אנושי.
שפת גוף גורמת להחצנה של מצבי רוח, כדוגמת החצנת לחץ על ידי דפיקות מהירות עם הרגל או היד על משטח, או על ידי פכירת אצבעות או כסיסת ציפורניים. צורת הבעה זו אינה רצונית לרוב, ורק במקרים נדירים מכוונת. ניתן לרוב להבחין בקלות בשפת גוף שכזו, אך נדרשת תשומת לב לעניין.
תכונות אופי שונות מבוטאות אף הן על ידי שפת גוף. לדוגמה, הליכה מהירה וקצובה כביטוי לנחישות, מבט לא-ממוקד כביטוי לפיזור-דעת ועוד. דעה רווחת היא כי צורת הבעה היא ברובה לא מודעת ולא רצונית.
שפת הגוף האנושית > תקשורת ללא שפת גוף

בשל חשיבותה של שפת הגוף בהעברת מסרים ומצבי רוח אנושיים, לתקשורת חסרת שפת גוף עלולות להיות מגבלות שיביאו לחוסר הבנה ולמחלוקות שונות. לדוגמה: תקשורת באמצעות התכתבות בתוכנת מסרים מיידיים דרך אמצעים טכנולוגיים שונים.
כתבה שפורסמה ב-Business Insider הראתה שאצל עובדים שנדרשו לעבוד ממרחק (או מהבית) התפתחו אי-הבנות בשל השימוש בתקשורת מתווכת אלקטרונית, במקום בתקשורת פנים אל פנים שכוללת שפת גוף והבעות פנים. לפי הכתבה, החוסר בשפת גוף גרם ליצירה של פרשנות מוטעית של הטקסט שהועבר, דבר שלעיתים הביא לחיכוכים.
שימוש מלאכותי

תחום מסוים של העיסוק בשפת הגוף הוא הניסיון לרתום שפה זו לשימוש האדם. שימוש שכזה עשוי להיות שיפור יכולת קריאת שפת הגוף, על ידי חידוד תשומת הלב לתהליכים אלו, ועל ידי למידה של צורות הביטוי השונות. שימוש נוסף נעשה בהתאמה מכוונת של שפת הגוף למצב הרצוי.
שימושים אלו הם חלקם של רוב בני האדם, ולא בממדים מצומצמים (לדוגמה: אימוץ מכוון של יכולת להישיר מבט בשיחה). ישנם בני אדם אשר עוסקים בשיפור יכולות אלו באופן רחב יותר, הן מתוך שאיפה לשפר את יכולות התקשורת הכלליות שלהם, והן על-מנת לקיים מניפולציה לצורך מסוים. במובן זה, שימוש מלאכותי בשפת הגוף משמש בתחום הרטוריקה ולכן יש לראות בו אמצעי רטורי.
מניפולציה בשימוש בשפת גוף קיימת הן באופן טבעי והן באופן נרכש. מניפולציה שכזו עשויה לחזק יכולות שכנוע, להקרין כריזמה עודפת, לרגש במכוון ועוד. במניפולציות אלו נעשה שימוש מכוון בשפת הגוף, על מנת להשפיע על תהליכי המחשבה של הנמען באופן לא-מודע ורצוני, לרוב על-מנת להסיטו מאופן חשיבה רציונלי.
שיטות מניפולציה משרתות באופנים רבים, בתחומים שונים, שהעיקריים בהם הם:
שימוש במסגרת מערכות יחסים אינטימיות, לרוב על מנת לזכות באהדה, או כמאמץ שכנוע. דוגמה בולטת לשימוש כזה היא השימוש בבכי מכוון, אשר משמש כמושא ידוע להומור על מערכות יחסים זוגיות.
שימוש במסגרת ניסיון השפעה על אדם שאינו במערכת יחסים אינטימית, על מנת לשכנעו לקדם אינטרס חברתי מסוים של בעל המניפולציה, באופן שאינו נגזר מהחשיבה הרציונלית. הדוגמה הבולטת למניפולציה שכזו היא שימוש בשפת גוף על מנת להשפיע על לקוח לשלם עבור מוצר כלשהו, והשימוש על-מנת לעורר רגשי חמלה, שיובילו לתרומה פילנתרופית מסוימת.
שימוש בשפת גוף במסגרת רטוריקה מול קהל, בידי מרצים, קריינים, מנחי-אירועים ובעלי מקצוע אחרים המופיעים מול קהל. השימוש העיקרי במקרה זה נועד להגביר את העניין והקשב של הקהל, אך מקובלים גם שימושים שמטרתם לעורר רגשות מסוימים. שימוש ידוע שכזה נעשה על ידי נואמים פוליטיים שונים, העושים שימוש בשפת גוף על-מנת להטמיע את רעיונותיהם בקהל.
שימוש בשפת גוף במסגרת פרסום, אשר נועד ליצור זהות רגשית של קהל הפרסום עם מוטיב מסוים. דוגמה בולטת לשימוש כזה היא שפת-גוף מינית באופן מכוון, על מנת ליצור משמעות מינית בלתי-מודעת למוצר הנמכר.
שימוש כחלק ממשחק במסגרת של מופע כלשהו, על מנת לחקות באופן מדויק את התנהגות הדמות המגולמת.
בצילום, שפת הגוף יכולה להיות אמצעי חשוב להעברת רגשות, אופי או מצב נפשי של המצולמים.
יש להתייחס אל שפת הגוף בשני ממדים: האחד, כאשר האדם הנצפה נמצא בתחום הפרטי - אישי, כלומר הוא לא נמצא באינטראקציה עם משתתף אחר, והממד השני, שבו הוא חלק מקבוצה של אנשים (לצורך העניין, שני אנשים ויותר).
ראו גם

חיזור
גינוני חיזור
לחיצות יד
לקריאה נוספת

דזמונד מוריס, גן החיות האנושי, עברית - יעקב שרת. (תל אביב): רשפים, (תש"ל)
יוליוס פאסט, לשון הגוף, עברית - יעקב שרת. (תל אביב): רשפים, (תשל"ב)
דזמונד מוריס, הקוף העירום: מחקרו של זואולוג על בעל-החיים הקרוי אדם, עברית - יעקב שרת. תל אביב: רשפים, תשל"ג 1973
דזמונד מוריס, תצפית על גוף האדם, [מאנגלית - עמנואל לוטם]. תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ב 1992
דזמונד מוריס, על תינוקות ואנשים, מאנגלית - יואב הלוי. תל אביב: ספרית מעריב, תשנ"ג 1993
פרופ' סמי מולכו, הכל על שפת הגוף, כתר הוצאה לאור, 1998
גבריאל רעם, נילי רעם, גברים ונשים מעבר למילים: על משיכה, חיזור, אהבה ומיניות על-פי שפת הגוף, תל אביב: משכל, 2001
אמיר הלמר, מאסטר בשפת גוף - המדריך המעשי לשפת גוף עסקית, מגדלור הוצאה לאור, 2021
הערות שוליים

↑  Natalia Lusinski, More Workplaces are Asking Employees to Go Remote due to Coronavirus. Here are 11 traits you need to be an effective remote worker, Business Insider, ‏Mar 11, 2020
↑   טלי חרותי-סובר, שימו לב לשפת הגוף שלכם, באתר הארץ, 25 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529110805171  GND: 4114248-2  LCCN: sh85054727  NKC: ph1047062 
שפת גוף היא מכלול של הבעות פנים, תנועות ותנוחות גופניות
שפת הגוף של מורה בגימנסיה הרצליה, מסייעת לו להעביר מסרים לתלמידיו במסגרת השיעור.
אבא (שיר של אביתר בנאי)

"אבא" הוא שיר שנכתב, הולחן והוקלט על ידי הזמר הישראלי אביתר בנאי, ונכלל באלבומו לילה כיום יאיר, שיצא בשנת 2009.
פרסום השיר

"אבא" הוא הסינגל השלישי באלבום "לילה כיום יאיר", ועיבד אותו אמיר צורף. השיר היה מועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' באוגוסט 2009, זכה להצלחה גדולה וצעד בו 14 שבועות, ובאחד השבועות עמד בראש המצעד. לאחר מכן השתתף במצעד השנתי של התחנה ודורג במקום השני. בנאי זכה בתואר "זמר השנה" באותה שנה.
תוכן השיר

בשיר זה בנאי פונה לאלוהים במילה 'אבא' ושואל אותו אם הוא יוכל להסתמך עליו. בנאי, שחזר בתשובה לפני כתיבת השיר, מנסה להראות שיש לו ציפיות רבות מאלוהים ותקווה לטוב באמונה בו. במקור אחר נראה שאביתר מכוון בפנייה זו גם לאביו הביולוגי.