stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע איי פארו
היסטוריה

העשור הראשון של התחרות התאפיין בחילופי התארים בין הקבוצות HB ו-TB. רק בשנתו האחת עשרה, זכתה בגביע אלופה שונה, כאשר B36 ניצחה את היריבה HB בגמר. במהדורות הבאות, גם שאר הפיינליסטים לשעבר קיבלו את התארים הראשונים שלהם; KÍ ב-1966, ו-VB ב-1974.
1970 הייתה הפעם היחידה שבה לא שוחק גמר, שכן התאחדות הספורט של איי פארו (ÍSF) בחרה לבטל את התחרות לאחר ש-KÍ, ולאחר מכן VB, סירבו לשחק נגד HB בטורשאבן. HB המשיכה ליהנות מהצלחה במפעל זה, אבל TB זכתה בתחרות רק פעם אחת לאחר העשור הראשון, ב-1977.
בשנת 1979 נוסדה התאחדות הכדורגל של איי פארו ולקחה על עצמה את ארגון התחרות מחדש, ופתחה את הגביע לקבוצות מכל הרמות.
בשנות ה-80 הוכתרו אלופים חדשים, כאשר GÍ זכתה ב-1983 ו-NSÍ ב-1985; ובשנות ה-90 היו גם זוכים בפעם הראשונה עם התואר של B71 ב-1993.
הזוכים התכופים HB עברו את התקופה הארוכה ביותר שלהם אז ללא תואר גביע, ולא זכו במשך חמש שנים, בין 1999 ל-2003. זה הסתיים בשנת המאה של המועדון, כאשר הם ניצחו את NSÍ בגמר. אבל המועדון נכנס לבצורת ארוכה יותר לאחר מכן, שהסתיימה ב-2019, שם הם ניצחו את קבוצת וויקינגור בגמר.
משנת 2007 ועד 2015 התחרות נשלטה על ידי EB/Streymur וויקינגור גטה, בדומה לתקופת HB-TB. שתי הקבוצות החליפו תארים ועשו שלושה גמרים, כאשר בכולם ניצחה ויקינגור.
KÍ שם קץ לתקופה הזו כשהיא ניצחה את ויקינגור בפנדלים בגמר 2016.
רוב משחקי הגמר נערכו באצטדיון גונדאדאלור שבטורסהאבן. לאחר שנבנה האצטדיון הלאומי במדינה, אצטדיון טורסוולור בשנת 2000, משוחקים משחקי הגמר באצטדיון זה.
תוצאות לפי קבוצה

|  | קבוצה | מספר זכיות | מספר סגנויות | עונות זכייה | עונות סגנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | HB טורסהאבן | 30 | 13 | 1955, 1957, 1959, 1962, 1963, 1964, 1968, 1969, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1984, 1987, 1988, 1989, 1992, 1995, 1998, 2004, 2019, 2020, 2023, 2024 | 1958, 1960, 1965, 1966, 1974, 1991, 1993, 1996, 2000, 2002, 2007, 2014, 2018 |
| 2 | B36 טורסהאבן | 7 | 12 | 1965, 1991, 2001, 2003, 2006, 2018, 2021 | 1959, 1961, 1963, 1964, 1967, 1968, 1969, 1972, 1999, 2008, 2017, 2024 |
| 3 | KI קלאקסוויק | 6 | 10 | 1966, 1967, 1990, 1994, 1999, 2016 | 1955, 1957, 1973, 1976, 1979, 1992, 1998, 2001, 2006, 2022 |
| 4 | GI גטה (התמזגה לתוך ויקינגור גוטה) | 6 | 3 | 1983, 1985, 1996, 1997, 2000, 2005 | 1984, 1990, 2003 |
| 5 | ויקינגור גטה | 6 | 3 | 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2022 | 2016, 2019, 2020 |
| 6 | טבורוירי בולטפלאג (TB) | 5 | 4 | 1956, 1958, 1960, 1961, 1977 | 1962, 1971, 1978, 1981 |
| 7 | EB/סטריימור | 4 | 3 | 2007, 2008, 2010, 2011 | 2009, 2012, 2013 |
| 8 | NSI רונוויק | 3 | 6 | 1986, 2002, 2017 | 1980, 1985, 1988, 2004, 2015, 2021 |
| 9 | VB וואגור | 1 | 3 | 1974 | 1956, 1977, 1997 |
| 10 | B71 סאנגור | 1 | 2 | 1993 | 1989, 1994 |
| 11 | IF פוגלאפורור | – | 6 | – | 1975, 1982, 1987, 2005, 2010, 2011 |
| 12 | B68 טופטיר | – | 2 | – | 1995, 2023 |
| 13 | רוין הוואלבה | – | 1 | – | 1983 |
| 14 | IF ליירביק | – | 1 | – | 1986 |
הערות שוליים

↑  HB ו-KÍ הגיעו לגמר, אבל KÍ סירבו לשחק את המשחק במגרש הביתי של HB בטורשאבן; חצי הגמר המפסידים VB התבקשו לשחק במקומם אך גם סירבו; ה-ÍSF החליט לבטל את התחרות (במקום להעניק ל-HB את הגביע).
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • צפון מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
קיני (כדורגלן)

אנריקה קסטרו גונסאלס (בספרדית: Enrique Castro González; ‏23 בספטמבר 1949, אוביידו, ספרד - 27 בפברואר 2018, חיחון, ספרד) היה כדורגלן ספרדי הידוע בכינוי קיני. קיני שיחק כחלוץ בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 במדי ספורטינג חיחון וברצלונה. קיני היה ידוע כאחד מהחלוצים הטובים בהיסטוריית ספרד הודות לזכייתו 5 פעמים בתואר מלך השערים של ליגת העל הספרדית - "הפיצ'יצ'י". כמו כן, ייצג קיני את מדינתו בשני גביעי עולם ובאליפות אירופה אחת.
קריירה > קריירה קבוצתית > תחילת הדרך בחיחון

קיני הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של אנסידסה, קבוצה קטנה מהעיר אבילס שבאסטוריאס. הוא עלה לקבוצת הבוגרים שלה בעונת 1967/68, אז שיחקה בליגה השלישית. ב-8 בנובמבר 1968 הצטרף קיני לספורטינג חיחון, ששיחקה בליגה השנייה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, בגיל 19 בלבד, כבש קיני 15 שערים ב-21 משחקים ועזר לקבוצתו לסיים במקום החמישי בליגה. בעונה הבאה, עונת 1969/70, היה קיני מלך שערי הליגה השנייה, עם 21 שערים ב-34 משחקים. קיני הוביל את חיחון למקום הראשון של הליגה השנייה, ממנו העפילה הקבוצה לליגה הראשונה. בעונתם הראשונה בליגה הבכירה בספרד, הצליחה הקבוצה לסיים במקום ה-12, וקיני עצמו כבש 13 שערי ליגה, ביניהם שלושער לרשתה של סביליה ב-14 בפברואר 1971. עונת 1971/72 הייתה העונה היחידה בה הבקיע קיני במספר חד-ספרתי במהלך שנות ה-70: 9 שערים בלבד ב-24 משחקים. שתי עונות לאחר מכן, בעונת 1973/74, היה קיני מלך שערי הליגה הבכירה לראשונה בקריירה שלו, בזכות 20 השערים שכבש, 3 יותר מהמקום השני, מרסיאל פינה. בין היתר כבש שלושער לרשתה של אספניול ב-9 בדצמבר 1973 וצמדים לרשתן של קאסטיון, ריאל סוסיאדד וריאל מדריד. בעונה שלאחריה דעכה יכולתו של קיני והוא הצליח לכבוש רק 12 פעמים, אך בעונת 1975/76 שב קיני להציג יכולת גבוהה. הוא הבקיע 21 שערים, כולל רביעייה לאספניול ושלושערים לריאל בטיס וללאס פאלמס, והוא זכה פעם נוספת בתואר מלך השערים של הליגה. למרות היכולת האישית הגבוהה שהציג, כשלה קבוצתו במשחקי הליגה, והיא סיימה במקום ה-18, ממנו יורדים לליגה השנייה.
פעם נוספת בליגה השנייה, קיני תרם משמעותית לכך שחיחון עלתה חזרה לליגה הראשונה מהמקום הראשון, בכך שהבקיע 26 שערים והיה מלך השערים של הליגה. בעונתם הראשונה בחזרה בליגה הבכירה, קיני אמנם לא כבש באותה כמות כבעבר, אך הוא היה משמעותי בכך שחיחון סיימה במקום החמישי והעפילה לגביע אופ"א, בזכות 15 שערים שכבש. העונה הבאה, עונת 1978/79, הייתה מוצלחת אף יותר הן לחיחון, שהגיעה למקום השני, והן לקיני, שהבקיע 23 שערים והיה שני רק להנס קרנקל בטבלת מלך השערים. בעונת 1979/80 המשיכה ההצלחה. קיני היה מלך השערים של הליגה הראשונה בפעם השלישית בקריירה שלו, עם 24 שערים, וחיחון סיימה במקום השלישי את הליגה.
קריירה > קריירה קבוצתית > התקופה בברצלונה - החטיפה

בקיץ 1980, כשהיה כבר בן 31, עבר קיני מחיחון לברצלונה תמורת 80 מיליון פסטות. קיני השתלב מהר בקבוצתו החדשה ועזר לה עם שערים רבים. בין היתר כבש צמד לרשתה של אתלטיקו מדריד ב-9 בנובמבר 1980 ושער בניצחון 1–2 על ריאל מדריד ב-30 בנובמבר. ב-1 במרץ 1981 כבש קיני צמד בניצחון 0–6 על הרקולס. לאחר המשחק היה אמור קיני לנסוע לשדה התעופה אל פראט, שם קבע להיפגש עם משפחתו, אך הוא נחטף על ידי שני אנשים חמושים בכלי ירייה. אשתו, מריה ניאבס, שחיכתה לו זמן רב בשדה התעופה, נסעה לביתם במונית וגילתה שבעלה נעדר, ומיד התקשרה למשטרה ולחבריו לקבוצה. ההעלמות יצרה מתח רב והייתה אי-ודאות רבה. במקביל לחיפושים אחריו, מספר ארגונים וגופים לקחו אחריות על החטיפה, אף על פי שהיה מדובר בשקרים. רק יומיים לאחר היעלמותו של קיני, ב-3 במרץ, צלצלו החוטפים האמיתיים לבית משפחת קיני והודיעו על דרישת כופר נפש בגובה 100 מיליון פסטות.
על אף ההלם של שחקני ואנשי ברצלונה, כולל הצהרה של ברנד שוסטר הגרמני שלא ישחק כל עוד קיני בשבי, המשיכו להתקיים משחקי הליגה כשגרה. לא הייתה התקדמות הן במשא ומתן עם החוטפים והן בחקירת המשטרה, על אף שיחות טלפון רבות של מריה ניאבס וחוסה רמון אלשנקו, בלם הקבוצה שהפך למעין מתווך, עם החוטפים. בארבעת המשחקים שלאחר החטיפה השיגה ברצלונה תוצאת תיקו אחת והפסידה 3 פעמים. ב-23 במרץ העלו החוטפים את דרישתם בפני אלשנקו פעם נוספת - 100 מיליון פסטות שיופקדו בחשבון בנק בשווייץ. סגן נשיא ברצלונה בעצמו טס לשווייץ על מנת להפקיד את הכסף, והוא שיתף פעולה עם המשטרה המקומית כדי להתחקות על עקבות הפושעים. ב-25 במרץ משך אחד החוטפים מיליון פסטות ונסע לכיוון שדה התעופה, אז נתפס על ידי השוטרים. בחקירתו התבררו פרטיה המלאים של החטיפה, כולל זהות שותפו לפשע ומיקומו של קיני. קיני נמצא במרתף מתחת לחנות בסראגוסה, והוא שוחרר כבר בערב של אותו יום.
שחרורו של קיני גרר הקלה ושמחה רבה בקרב כל המעורבים בדבר. משפטתם של החוטפים הסתיים בגזר דין של מאסר ל-10 שנים ותשלום פיצויים בגובה 5 מיליון פסטות - סכום כסף אותו סירב קיני לקבל, ככל הנראה בשל תסמונת סטוקהולם שפיתח, שכן במהלך כל המשפט טען שהוא סולח להם על מעשיהם.
לפני חטיפתו של קיני, הייתה ברצלונה במקום השני ומועמדת לזכייה באליפות, אך בשל הידרדרות הקבוצה בהיעדרו, עם 3 הפסדים ותיקו כאמור, היא סיימה את העונה רק במקום החמישי. על אף היעדרותו של קיני, הוא הבקיע 18 שערים לפני החטיפה ועוד שניים לאחריה, ועם 20 שערים היה מלך שערי הליגה בפעם השנייה ברציפות. בגביע המלך היה קיני גורם משמעותי בזכייה של ברצלונה בתואר. עד הגמר הבקיע קיני 9 שערים, ובמשחק הגמר עצמו, מול ספורטינג חיחון, קבוצתו הקודמת, הבקיע קיני צמד, ועם שער נוסף של אסטבן ויגו, ניצחה ברצלונה 1–3 וזכתה בתואר.
קריירה > קריירה קבוצתית > שלהי הקריירה בברצלונה ובחיחון

בעונה הבאה המשיך קיני לשחק כרגיל במדי ברצלונה. קיני הבקיע 27 שערים בליגה בעונת 1981/82 ובכך היה מלך השערים של הליגה בפעם השלישית ברציפות. הוא סייע לקבוצתו לסיים במקום השני בליגה, רק שתי נקודות מתחת לריאל סוסיאדד. קיני תרם לזכייתה של ברצלונה בגביע מחזיקות הגביע עם 3 שערים - אחד בסיבוב הראשון של הטורניר, אחד ברבע הגמר מול לוקומוטיב לייפציג ושער הניצחון בגמר מול סטנדרד לייז', בו ברצלונה ניצחה 1–2. בעונה הבאה, עונת 1982/83, דעכו יכולתו ומעמדו של קיני בקבוצה, בין היתר בשל הגעתו של החלוץ הארגנטינאי דייגו מראדונה. קיני הבקיע 4 שערי ליגה בלבד ב-22 משחקים בהם שותף, והוא סייע לקבוצה לזכות בגביע הליגה ובגביע המלך פעם נוספת. בתחילת העונה הבאה עזר קיני לברצלונה לזכות בסופר קאפ, הודות לניצחון על אתלטיק בילבאו. גם בעונת 1983/84 מיעט קיני לשחק ולהבקיע בליגה, אך בגביע היה לו חלק משמעותי. הוא כבש שער בשמינית הגמר מול הרקולס ורביעייה ברבע הגמר מול אוסאסונה, וברצלונה הגיעה עד לגמר, בו הפסידה לאתלטיק בילבאו.
בקיץ 1984, בגיל 34, החליט קיני לפרוש ממשחק ואף נערך לכבודו משחק פרידה בברצלונה, אך הוא חזר בו והצטרף לקבוצת נעוריו, ספורטינג חיחון. בעונתו הראשונה בחזרה בחיחון, עונת 1984/85, הבקיע קיני 9 שערים ב-21 הופעות והוא סייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי בליגה. בעונה הבאה פתח ב-11 משחקים ונכנס כמחליף ב-13 נוספים, בהם כבש 7 שערים בלבד. בקיץ 1986 הבקיע שער בודד בגביע הליגה, נגד קבוצתו הקודמת ברצלונה, אך חיחון הודחה על ידיה בתוצאה המצטברת 2–3. בעונת 1987/88 פתח קיני במשחק אחד בלבד ונכנס כמחליף ב-15 נוספים. קיני כבש שער בודד באותה עונה, שערו האחרון כמקצוען, במשחק מול ריאל סרגוסה ב-1 בפברואר 1987. משחקו האחרון בליגה הספרדית היה ב-14 ביוני 1987, נגד ברצלונה. קיני פרש ממשחק בגיל 37, לאחר שכבש 219 שערים ב-448 הופעות בסך הכול בליגה הראשונה, בנוסף להם כבש 62 שערים ב-93 הופעות בליגה השנייה, כך שבסך הכול לרשותו 281 שערים ב-541 משחקים. קיני הוא מבין השחקנים בעלי מספר השערים הגבוה ביותר בתולדות הכדורגל הספרדי.
קריירה > קריירת נבחרות

את הופעת בכורתו במדי נבחרת ספרד ערך קיני ב-28 באוקטובר 1970, במשחק ידידות מול יוון, בו כבש קיני בניצחון נבחרתו 1–2. קיני השתתף עם הנבחרת במוקדמות יורו 1972, אך הוא לא הצליח לסייע לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, ובמשחק המכריע מול צפון אירלנד אף הוחלף בדקה ה-28. במוקדמות מונדיאל 1974 נכנס קיני כמחליף במשחק הפלייאוף מול יוגוסלביה, אך נבחרתו הפסידה 0–1 והיא לא העפילה לטורניר הגמר. במוקדמות יורו 1976 כבש קיני צמד ב-20 בנובמבר 1974, בניצחון 1–2 על סקוטלנד. נבחרתו עברה את שלב הבתים והגיעה לפלייאוף מול גרמניה. קיני השתתף בשני המשחקים מולה, אך לא הצליח לכבוש ולעזור לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר.
נבחרת ספרד העפילה למונדיאל 1978 שנערך בארגנטינה, וקיני, שהבקיע פעמיים במשחקי ידידות לפני כן, נכלל בסגל הנבחרת. קיני שותף רק במשחק אחד בשלב הבתים, בהפסד 1–2 לאוסטריה, וספרד הודחה כבר בשלב זה. בהמשך, הבקיע קיני במשחק ידידות מול צ'כוסלובקיה לקראת יורו 1980 והוא השתתף עם הנבחרת בטורניר הגמר. במחזור השני של שלב הבתים, מול בלגיה, הבקיע קיני שער ונבחרתו הפסידה 1–2. במשחק השלישי קיני לא שותף, נבחרתו הפסידה 1–2 לאנגליה והודחה. נבחרת ספרד העפילה אוטומטית למונדיאל 1982, בתור המדינה המארחת. בטורניר הגמר השתתף קיני ב-3 משחקים אך לא כבש אף שער, ונבחרתו הודחה בשלב הבתים השני. בסך הכול הבקיע קיני 8 שערים בלבד, מתוכם 5 במשחקי ידידות, ב-35 הופעות במדי הנבחרת הלאומית.
חיים אישיים

קיני נישא למריה ניאבס ב-1974. לזוג נולדו שלושה ילדים: לורנה, אנריקה (כשמו של קיני עצמו ושל אביו) וחורחה. אחיו של קיני, חסוס קסטרו, היה שוער כדורגל. ב-27 בפברואר 2018 הלך קיני לעולמו כתוצאה מהתקף לב.
סטטיסטיקה

| קבוצה | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחרים> הופעות | אחרים> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנסידסה | 1967/68 | 22 | 17 | - | - | - | - | - | - | 22 | 17 |
| אנסידסה | סך הכול | 22 | 17 | - | - | - | - | - | - | 22 | 17 |
| ספורטינג חיחון | 1968/69 | 21 | 15 | - | - | - | - | - | - | 21 | 15 |
| ספורטינג חיחון | 1969/70 | 35 | 24 | 1 | 1 | - | - | - | - | 36 | 25 |
| ספורטינג חיחון | 1970/71 | 30 | 13 | 2 | 0 | - | - | - | - | 32 | 13 |
| ספורטינג חיחון | 1971/72 | 24 | 9 | 3 | 1 | - | - | - | - | 27 | 10 |
| ספורטינג חיחון | 1972/73 | 34 | 11 | 8 | 5 | - | - | - | - | 42 | 16 |
| ספורטינג חיחון | 1973/74 | 34 | 20 | 2 | 1 | - | - | - | - | 36 | 21 |
| ספורטינג חיחון | 1974/75 | 32 | 12 | 6 | 3 | - | - | - | - | 38 | 15 |
| ספורטינג חיחון | 1975/76 | 34 | 21 | 3 | 2 | - | - | - | - | 37 | 23 |
| ספורטינג חיחון | 1976/77 | 38 | 26 | 5 | 4 | - | - | - | - | 43 | 30 |
| ספורטינג חיחון | 1977/78 | 32 | 15 | 10 | 9 | - | - | - | - | 42 | 24 |
| ספורטינג חיחון | 1978/79 | 33 | 23 | 1 | 0 | 4 | 0 | - | - | 38 | 23 |
| ספורטינג חיחון | 1979/80 | 34 | 25 | 9 | 3 | 2 | 0 | - | - | 45 | 28 |
| ספורטינג חיחון | סך הכול | 381 | 214 | 50 | 29 | 6 | 0 | - | - | 421 | 243 |
| ברצלונה | 1980/81 | 30 | 20 | 10 | 11 | 2 | 1 | - | - | 42 | 32 |
| ברצלונה | 1981/82 | 32 | 27 | 2 | 0 | 8 | 3 | - | - | 42 | 30 |
| ברצלונה | 1982/83 | 22 | 4 | 2 | 0 | 4 | 0 | 1 | 0 | 29 | 4 |
| ברצלונה | 1983/84 | 16 | 3 | 5 | 6 | 1 | 2 | 7 | 0 | 29 | 11 |
| ברצלונה | סך הכול | 100 | 54 | 19 | 17 | 15 | 6 | 8 | 0 | 142 | 77 |
| ספורטינג חיחון | 1984/85 | 21 | 9 | 7 | 5 | - | - | 6 | 5 | 32 | 17 |
| ספורטינג חיחון | 1985/86 | 24 | 7 | 3 | 3 | 2 | 0 | 4 | 1 | 29 | 10 |
| ספורטינג חיחון | 1986/87 | 16 | 1 | 1 | 1 | - | - | - | - | 17 | 2 |
| ספורטינג חיחון | סך הכול | 62 | 17 | 11 | 9 | 2 | 0 | 10 | 6 | 78 | 32 |
| סך הכול | סך הכול | 565 | 302 | 80 | 55 | 23 | 6 | 18 | 6 | 686 | 369 |
תארים > קבוצתיים > ברצלונה

גביע מחזיקות הגביע (1): 1981/82
הגביע הספרדי (2): 1980/81, 1982/83
הסופר קאפ הספרדי (1): 1983
גביע הליגה הספרדית (1): 1982/83
תארים > אישיים

מלך השערים של הליגה הספרדית הראשונה (הפיצ'יצ'י) (5): 1973/74, 1975/76, 1979/80, 1980/81, 1981/82
מלך השערים של הליגה הספרדית השנייה (2): 1969/70, 1976/77
פרס דון בלון לכדורגלן העונה בספרד: 1978/79
הערות שוליים

↑  שחקן ברצלונה לשעבר "קיני" מת מהתקף לב, באתר ONE‏, 27 בפברואר 2018
↑  כולל את גביע אופ"א ואת גביע מחזיקות הגביע
↑  כולל את גביע הליגה הספרדית ואת הסופר קאפ הספרדי
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1978 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארקונדה •  2 דה לה קרוס •  3 אורייה •  4 אסנסי •  5 מיגלי •  6 ביוסקה •  7 דאני •  8 חואניטו •  9 קיני •  10 סנטיאנה •   11 קרדניוסה •  12 גוסמן • 13 מיגל אנחל •  14 ליאל • 15 מרניון • 16 אולמו • 17 מרסלינו • 18 פירי • 19 רשאק • 20 קאנו • 21 סן חוסה • 22 אורוטי • מאמן: קובאלה |  1 ארקונדה •  2 דה לה קרוס •  3 אורייה •  4 אסנסי •  5 מיגלי •  6 ביוסקה •  7 דאני •  8 חואניטו •  9 קיני •  10 סנטיאנה •   11 קרדניוסה •  12 גוסמן • 13 מיגל אנחל •  14 ליאל • 15 מרניון • 16 אולמו • 17 מרסלינו • 18 פירי • 19 רשאק • 20 קאנו • 21 סן חוסה • 22 אורוטי • מאמן: קובאלה | ספרד |
| נבחרת ספרד – יורו 1980 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארקונדה •  2 אלכסנקו •  3 מיגלי •  4 דייגו •  5 אורייה •  6 אסנסי •  7 דאני •  8 קרדניוסה •  9 קרסקו •  10 קיני •   11 דל בוסקה •  12 חואניטו • 13 אורוטי •  14 גורדיו • 15 אולמו • 16 סנטיאנה • 17 סטרוסטגי • 18 סאורה • 19 קונדי • 20 טנדיו • 21 סאמורה • 22 ארטולה • מאמן: קובאלה |  1 ארקונדה •  2 אלכסנקו •  3 מיגלי •  4 דייגו •  5 אורייה •  6 אסנסי •  7 דאני •  8 קרדניוסה •  9 קרסקו •  10 קיני •   11 דל בוסקה •  12 חואניטו • 13 אורוטי •  14 גורדיו • 15 אולמו • 16 סנטיאנה • 17 סטרוסטגי • 18 סאורה • 19 קונדי • 20 טנדיו • 21 סאמורה • 22 ארטולה • מאמן: קובאלה | ספרד |
| נבחרת ספרד – מונדיאל 1982 |
| --- | --- | --- |
|  1 ארקונדה •  2 קמאצ'ו •  3 גורדיו •  4 אלונסו •  5 טנדייו •  6 אלכסנקו •  7 חואניטו •  8 חואקין •  9 סטרוסטגי •  10 זאמורה •   11 לופס אופרטה •  12 אורקיאגה • 13 חימנס •  14 מאקדה • 15 סאורה • 16 סאנצ'ס • 17 גאייגו • 18 אורלדה • 19 סנטיאנה • 20 קיני • 21 אורוטי • 22 מיגל אנחל • מאמן: סנטמריה |  1 ארקונדה •  2 קמאצ'ו •  3 גורדיו •  4 אלונסו •  5 טנדייו •  6 אלכסנקו •  7 חואניטו •  8 חואקין •  9 סטרוסטגי •  10 זאמורה •   11 לופס אופרטה •  12 אורקיאגה • 13 חימנס •  14 מאקדה • 15 סאורה • 16 סאנצ'ס • 17 גאייגו • 18 אורלדה • 19 סנטיאנה • 20 קיני • 21 אורוטי • 22 מיגל אנחל • מאמן: סנטמריה | ספרד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1223177  CANTIC: a10751014  ISNI: 0000 0000 5928 4790  LCCN: n89648035  VIAF: 11455445   WorldCat (עם VIAF): 11455445
איתן הבר

| --- | --- |
איתן הבר, 2007 (בתצלום מאחור: יצחק רבין)
איתן הבר, 2007 (בתצלום מאחור: יצחק רבין)
 לידה:  12 במרץ 1940 תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  7 באוקטובר 2020 (בגיל 80) רמת גן, ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1949–2020 (כ־71 שנים)
 עיסוק:  ראש לשכתו של ראש ממשלת ישראל
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן 
 
מנהל לשכת ראש הממשלה הבר, עוזר לראש הממשלה, יצחק רבין לענוב עניבת פרפר במהלך ביקורו של רבין בארצות הברית. משמאל: נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, 24 באוקטובר 1995
איתן הַבֶּר (12 במרץ 1940 — 7 באוקטובר 2020) היה עיתונאי, סופר ופובליציסט ישראלי, מנהל לשכתו של ראש הממשלה יצחק רבין בתקופת ממשלתו השנייה (1992-1995). שימש כתב צבאי של העיתון "ידיעות אחרונות" במשך 26 שנים.
ביוגרפיה

איתן הבר נולד בתל אביב בשנת 1940 ליהודה וטובה הבר. למד בבית הספר הדתי ביל"ו בתל אביב. את דרכו בעיתונות החל בגיל 9 בכתיבת שירים בעיתון "הצופה לילדים" וככתב נוער ב"חרות לנוער". בגיל 14 נמנה עם צוות עובדי עיתון "חרות". ביולי 1957 יצא לסיור באירופה והביא את רשמיו בעיתון חרות.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1958 הוצב ככתב צבאי בעיתון "במחנה", שבועון חיילי צה"ל. בעקבות ריבוי האירועים הביטחוניים בגבול עם סוריה נשלח לפיקוד הצפון. בפיקוד הצפון הכיר את מפקד הפיקוד, יצחק רבין, והתיידד עמו, ומאז ליווה אותו ברבות מתחנות חייו. סיים שירותו הצבאי במילואים בדרגת סרן.
ביום שחרורו מצה"ל, בשנת 1960, הצטרף ל"ידיעות אחרונות" ומאז ועד 1985, היה הכתב הצבאי, וסיקר עבור העיתון את כל האירועים החשובים בתולדות המדינה באותה תקופה, כולל אירועים מדיניים, פוליטיים וחברתיים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים חבר לישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, אורי דן, אלי לנדאו, חזי כרמל ואלי תבור לכתיבת הספר "המחדל", במטרה שההנהגה המדינית והצבאית במלחמת יום הכיפורים תפנה את מקומה.
נמנה עם ראשוני העיתונאים הישראלים במצרים בשנת 1978.
שימש כתחקירן ראשי בתוכניות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בשנות ה-70: "חיים שכאלה" ו"זה הסוד שלי". ערך והגיש עשרות תוכניות בגלי צה"ל.
בסוף 1985 מונה כיועצו המיוחד וכיועץ לענייני תקשורת של יצחק רבין כשר הביטחון בממשלת ישראל העשרים ואחת. ליווה אותו מקרוב בפעילותו במשך כחמש שנים, לרבות בימי האינתיפאדה הראשונה, אחת התקופות הסוערות במדינת ישראל. שירת לצד שר הביטחון בהחלטותיו ועשייתו הביטחונית והמדינית. פרש מתפקידו עם רבין בעקבות כישלון "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת שמיר בשנת 1990, וחזר ל"ידיעות אחרונות".
כאשר נבחר רבין כראש הממשלה ושר ביטחון ב-1992, מונה כיועץ ראש הממשלה ומנהל לשכת ראש הממשלה. בתפקיד זה ניהל משך כשלוש שנים את לשכתו של רבין, עד להירצחו ב-1995. הופקד על החלק הציבורי, התקשורתי, ובחלקו גם המדיני בלשכת ראש הממשלה וכתב את רוב נאומיו של ראש הממשלה. נמנה עם הצוות המדיני המצומצם שהכין בחשאי את הסכם השלום בין ישראל לירדן. היה אחראי על כל המסעות המדיניים והביטחוניים של רבין מחוץ לישראל, לרבות מדינות שלראשונה פתחו שעריהן בפני ראש ממשלה ישראלי (אינדונזיה, מרוקו, עומאן, סין, יפן, קוריאה הדרומית ורבות אחרות). עם זאת, הבר לא היה שותף לשיחות על הסכמי אוסלו.
איתן הבר כתב חלק מנאומיו בתקופת כהונתו של יצחק רבין, לרבות בימי המהלכים שהביאו לחתימת הסכם השלום עם ירדן, ובהם הנאום שנשא רבין בוושינגטון שנאמר בו, בין השאר: "אני יצחק רבין, מספר אישי 30743, רמטכ"ל בדימוס, חייל בצבא השלום".
איתן הבר נמנה עם האחראים לארגון כל האירועים החגיגיים לחתימת ההסכמים עם ירדן ועם הפלסטינים, בארצות הברית ובערבה, הסכמי אוסלו, הענקת פרס נובל לשלום ופרס אונסק"ו. בליל הרצח ב-4 בנובמבר 1995 שהה ליד מיטת רבין, ועם מותו של רבין, הקריא בשם ממשלת ישראל את ההודעה על מותו: "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה, בצער רב וביגון עמוק, על מותו של ראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, אשר נרצח בידי מתנקש הערב בתל אביב. יהי זכרו ברוך".
בתפקידו האחרון בלשכת ראש הממשלה, היה ממארגני מסע הלוויה של רבין אל הר הרצל בירושלים.
עם פרישתו מלשכת ראש הממשלה (1995), המשיך בכתיבת מאמרים בעיתון "ידיעות אחרונות", הכנת תוכניות טלוויזיה ותוכניות-רדיו בגלי צה"ל.
בספטמבר 2019 חשף כי הוא חולה בסרטן המעי הגס ובפרקינסון ושבעקבות מצבו הבריאותי הוא פרש מעבודתו בידיעות אחרונות. ב-7 באוקטובר 2020 הלך לעולמו. נטמן בבית הקברות נחלת יצחק
היה נשוי לגילה (ג'ויס) לבית נול שנפטרה בשנת 1985. השניים הותירו אחריהם שני ילדים.
ביוגרפיה > עסקים בהם היה מעורב

יו"ר ומנהל החברות הפרטיות "גיאופול", ט.ה קווים בע"מ.
שותף בישראל של "ג'יי. סי. דקו", חברה צרפתית לפרסום חוצות וריהוט רחוב.
ביוגרפיה > דירקטוריונים בהם היה חבר ותפקידים בולטים לאורך השנים

קונסול כבוד בישראל של הרפובליקה של קוריאה
חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית (עד 2012)
דירקטור בחברת אפריקה ישראל להשקעות (עד 2014)
דירקטור בחברת אמפל בע"מ (עד ראשית נובמבר 2009)
דירקטור בחברת החוויה הישראלית בע"מ (הסוכנות היהודית) (עד יוני 2012)
חבר בעמותה הציבורית לבניית בית מרכז יצחק רבין לחקר ישראל
חבר הוועד המנהל של כפר נהר הירדן (עד מאי 2013)
חבר ההנהלה הציבורית של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה (עד ספטמבר 2008)
חבר המועצה הציבורית של מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל
חבר המועצה ציבורית, המרכז ללימודי ביטחון, המרכז האוניברסיטאי אריאל
חבר ועדת השמות וההנצחה, מועצת עיריית תל אביב-יפו
יועץ למרכז שמעון ויזנטל ירושלים (עד אוקטובר 2008)
חבר הוועד הציבורי לציון 75 שנה לפטירתו של הרב קוק
חבר עמותת ידידי סמינר הקיבוצים, תל אביב
ממייסדי עמותת ידידי מכבי האש
יועץ לוועדת היגוי עיטור האור - הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל
חבר בוועדת ההיגוי ליד השר לביטחון-פנים לענייני כיבוי-אש
חבר (מטעם "ידיעות אחרונות") בוועדה לבחירת "המורה של המדינה" והוועדה לבחירת "גיבורי הסביבה"
חבר בוועדת ההיגוי של משרד הביטחון להקמת "היכל הזיכרון", הר הרצל, ירושלים
ביוגרפיה > יוזמות בהן היה מעורב

הפקת חלק מחגיגות 25 שנים למדינת ישראל
הפקת עצרות צבאיות (במילואים)
אחריות לצד הצבאי במיפגן צה"ל ותערוכת הנשק, שנת 40 למדינה (במסגרת משרד הביטחון)
יזמות התערוכה "כחול על גבי לבן", מאוצרות גינזך המדינה במוזיאון ישראל, 50 שנה למדינה