stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטונומיה
בפילוסופיה > סוגים והגדרות

לעיתים נעשית הבחנה בין שני מובנים של אוטונומיה, "אוטונומיה מוסרית" – יכולתו של אדם להכיל על עצמו בחירה אישית בפעולה המוסרית – ו"אוטונומיה אישית" – יכולתו של אדם לנהל את בחירות חייו. מושג האוטונומיה האישית מתכתב עם נושא חירות האדם, אם כי מידת החפיפה תלויה בהגדרות המדויקות של המושגים, אשר מצויות במחלוקת. על פי הגדרה אפשרית, ההבדל בין מושג החירות לאוטונומיה האישית, היא שבעוד חירות עוסקת ביכולתו של אדם לפעול כדי להפוך את רצונותיו ליעילים, אוטונומיה עוסקת בעצמאות ובאותנטיות של הערכים והרגשות שמניעים מלכתחילה את הרצון של האדם לפעול.
רובד נוסף שיש לגביו הבחנה, מתייחס להבדל בין "אוטונומיה בסיסית" – ההכרה המינימלית באחריותו של אדם למעשיו ויכולתו להתנהל באופן עצמאי ורציונלי – לבין "אוטונומיה אידיאלית" – שאיפה נשגבת אליה על האדם לשאוף, בניסיון להפוך לאותנטי באופן מקסימלי, ונטול השפעות מניפולטיביות מהסביבה. לא ברור האם ניתן להגיע למצב של אוטונומיה אידיאלית, או שמדובר רק במצב שיש לשאוף להגיע אליו. הגישה החולקת על כך שאפשר להגיע בפועל לאוטונומיה אידיאלית, גורסת כי חייו וזהותו של אדם שזורים באופן נרחב ביחסים חברתיים ודפוסים תרבותיים. גורמים אלו – למשל, זהויות שמאמץ אדם הקשורים למגדר, אתניות, תרבות או דת – יוצרים מחסומים פסיכולוגיים שמגבילים את האוטונומיה שלנו, כאשר אפילו השפה עצמה שאנו מדברים נשענת על הקשרים תרבותיים, ומשפיעה על תפיסות המסוגלות שלנו. הוגים אחרים טענו שהשאיפה ל"אוטונומיה אידיאלית" מגיעה מזווית ראייה ליברלית וקוסמופוליטית, שמתארת אדם שאינו קשור בשורשיו לאף קהילה ויכול לנדוד כרצונו ברחבי העולם, ושתיאור זה לא רלוונטי לאנשים רבים שמגיעים מרקע תרבותי פחות ליברלי.
מושג האוטונומיה הבסיסית משפיע גם על תפיסה משפטית, ועומד מאחורי גישות לפיהן, למשל, קטינים מתחת לגיל מסוים אינם יכולים להיחשב אוטונומים באופן מלא, ולכן מקבלים מגורמי החוק יחס שונה מזה של בגירים. באופן דומה, ניתן לטעון שכדי שנוכל לראות באדם אוטונומי עליו להיות בעל יכולת "להבחין בין טוב ורע".
הבחנה אפשרית שלישית היא האם אוטונומיה מתארת את מצבו הכללי של האדם, או שעשויה להתייחס להקשר מסוים בחייו של האדם. למשל, אדם עשוי להיות אוטונומי במרבית המרחבים של חייו, אולם להיות בעל אוטונומיה מוגבלת רק בהקשר של התמכרות לסיגריות.
גישה חדשה יחסית מערערת על עצם היותה של אוטונומיה מושג אינדיבידואלי, ועוסקת בהשפעת מערכות יחסים על האוטונומיה, ובמיוחד כאשר ישנן מערכות יחסים דכאניות. דוגמה מייצגת של גישה זו מתארת אישה אשר מדוכאת על ידי חברה פטריארכלית, בה בעת שהיא מזדהה ערכית עם ערכי החברה. על פי אחת הגישות לאוטונומיה, תנאי בסיסי לאוטונומיה אינדיבידואלית הוא יכולת לפעול באופן עמוק על פי הערכים האישיים, יכולת שנפגעת כאשר תנאים חברתיים מסירים את תחושת העצמי כפרט אינדיבידואלי נפרד מהחברה והקהילה. שיקולים אלו הביאו לגישה אלטרנטיבית המכונה "אוטונומיה יחסית" (מלשון מערכת יחסים), אשר בוחנת את הסוגיה משתי זוויות. זווית ראשונה היא זווית אנטי־אינדיבידואליסטית (אנ') לפיה העצמי מורכב באופן משמעותי מקשרינו הסביבתיים, כך שאין טעם לבחון את האוטונומיה של פרט כבודד, אלא לבחון את האוטונומיה של הדינמיקה החברתית. זווית שנייה טוענת כי לא משנה ממה מורכב העצמי, עצם האוטונומיה בפועל היא פועל יוצא של הדינמיקות החברתיות שלנו, ולא של תכונות אינדיבידואליות.
בניסיון להתגבר על הגישות היריבות לגבי האוטונומיה, היו תאורטיקנים שהציעו הגדרות מינימליסטיות שעשויות להתאים גם להשקפות יריבות.
בפילוסופיה > אוטונומיה ומוסר

מושג האוטונומיה משמעותי במסגרות מוסריות מסוימות, הן כתכונה שהופכת את האדם למי שנושא באחריות מוסרית, והן מבחינת הנסיבות בהן מוסרי או לא לצמצם אוטונומיה של אדם.
בבסיס רעיון המוסר האוניברסלי של עמנואל קאנט נמצאת היכולת של בני האדם לבחור את הפעולות שלהם, וגישה זו יוצאת מנקודת מוצא שבני אדם הם אנשים חופשיים המסוגלים לבחון באופן ביקורתי שיקולים כמו מסורת או שררה ולקבל החלטה עצמאית. חופש זה נקשר על ידי פילוסופים מאוחרים יותר לרעיון האוטונומיה. בעוד העמדה הקנטיאנית ראתה בחירות האנושית השלכה בלתי נמנעת של הפעלת התבונה המעשית, הוגים אחרים, דוגמת פילוסוף המוסר פול בנסון, טענו כי אוטונומיה של אדם מעידה על מידה מינימלית של תחושת ערך עצמי, שנדרשת כדי לסמוך על יכולת קבלת ההחלטות שלנו. כך או אחרת, גישות שונות, שהקאנטיאניות במרכזן, סוברות כי אוטונומיה נמצאת בבסיס יכולתם של בני אדם לקבל על עצמם חובה מוסרית.
ישנן גם גישות שקוראות תיגר על תפיסה זו. אחת מגישות אלו טוענת כי קאנט נותן משקל רב מדי לקוגניציה המנטלית של האדם, ומשקל נמוך מדי לתוכן הרגשי, דוגמת רגשות ורצונות, דברים שהאדם מרגיש מחויבות כלפיהם כמו משפחתו או קהילתו, תחושות משיכה, סלידה או נוחות, וכדומה.
לעיתים תיתכן התנגשות בין אוטונומיות של סוגי חירויות שונות, ופילוסופים שונים ניסו להציע לכך פתרונות וגישות. דילמה מסוימת מתייחסת לחירות האוטונומית של הפרט לקבל גם החלטות מזיקות עבורו, או החלטות נמהרות או מוטות מבחינה מוסרית. גישה פטרנליסטית אפשרית יכולה לטעון שמשיקול זה קשה לטעון שבני האדם בעלי מעמד מוסרי דומה המקנה להם מעמד אוטונומי דומה, ולפיכך יכולים גורמים שונים להצדיק צמצום אוטונומיה של אחרים אם יחשבו שבכך הם מגנים עליהם. אוטונומיה עשויה להיות מצומצמת על ידי גורם פטרנליסטי הן מטעם מדינות, והן מטעם הנורמות החברתיות והסביבה האישית. גישה המכונה "היררכיית הרצונות", המזוהה עם עבודתם של הארי פרנקפורט וג'רלד דוורקין, מנסה להציע פתרון לסוגיה, ומציעה לעמוד על כך שנכבד את האוטונומיה של האדם במקרים בהם הבחירות שלו תואמות את הערכים והמחויבויות שלו, להבדיל ממקרים בהם אדם חלש רצון מקבל החלטה כנגד שיקול דעתו הטוב. גישה אחרת, הרואה באוטונומיה יכולת וזכות אנושית בסיסית, מצדיקה מעמד אוטונומי דומה לבני האדם גם במחיר שחלק מהאנשים ישתמשו באוטונומיה שלהם לרעה. בדרך כלל זכות בסיסית זו לאוטונומיה מצריכה עמידה בקריטריונים שונים, כמו הגעת לגיל בגירות, או היותו של אדם לא נתון ללחצים חיצוניים משמעותיים המגבילים את יכולתו לבצע בחירות עצמאיות. במקרים שונים תיתכן דרך ביניים שבה תהייה רק פגיעה חלקית וממוקדת באוטונומיה באספקט מסוים של החיים, שלא צפוי להשליך על אספקטים אחרים. לצד זאת, ייתכן גם מצב של ניצול לרעה של הצדקה פטרנליסטית לפגיעה באוטונומיה של אדם, באופן המיטיב למעשה עם הגורם שמגביל את האוטונומיה.
ראו גם

פגיעה באוטונומיה
אוטונומיה לאומית פרסונלית
מערכת העצבים האוטונומית
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  John Christman, Autonomy in Moral and Political Philosophy, אוניברסיטת סטנפורד, ‏First published Mon Jul 28, 2003; substantive revision Mon Jun 29, 2020
↑  Jane Dryden, Autonomy: Overview, Mount Allison University, באתר IEP
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Jane Dryden, Autonomy, Mount Allison University
↑  Arto Laitinen, AI Systems and Respect for Human Autonomy, frontiers, ‏26 October 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295823605171  BnF: cb126493698 (data)  GND: 4003974-2  LCCN: sh85010457  NARA: 10640457  NDL: 00576662 
מדינות הכוללות לפחות אזור אוטונומי אחד
מפלגת הקומוניסטים של הונגריה

| --- | --- |

לוגו המפלגה בהיווסדה
 מדינה:  הונגריה 
 מנהיגים:  יאנוש קאדאר 
 תקופת הפעילות:  24 בנובמבר 1918 – 1943 (כ־24 שנים) 
 אידאולוגיות:  לניניזם 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן (1919-1943)
 
מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (בהונגרית: Kommunisták Magyarországi Pártja-KMP) הייתה המפלגה הלניניסטית קומוניסטית הראשונה בהונגריה.
היסטוריה

מפלגת הקומוניסטים של הונגריה נוסדה ב־24 בנובמבר 1918 בסוף מלחמת העולם הראשונה בקומת הקרקע ברובע XII בבודפשט ברחוב וארושמיור, בדירתו של המהנדס ההונגרי-יהודי יוז'ף קלן (קליין). שבוע לאחר מכן מטה המפלגה עבר לרובע XIII לרחוב וישגראדי 15. משם פעלה החל מה -1 בדצמבר 1918 עד 21 במרץ 1919, שם שכן גם במשך זמן מה מערכת "העיתון האדום" (העיתון האדום היה עיתון קומוניסטי חוקי. הוא פורסם לראשונה בהונגריה ב־7 בדצמבר 1918 בארבעה עמודים, פעמיים בשבוע, ומסוף ינואר 1919, שלוש פעמים בשבוע).
היסטוריה > המושב המייסד

בלה קון (כהן) כתב על המושב המייסד כמצוין בציטוט בצד:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  "הייתי במושב המייסד של המפלגה. כזכור, היו שני נושאים עיקריים על הפרק: הקמת המפלגה והוצאת העיתון האדום. המושב המייסד התקיים בדירתו של מהנדס יוז'ף קלן - אחיו של אוטו קורווין. יוז'ף קלן ואשתו, שכבר אהדו את הקומוניסטים, העבירו את מפתחות הדירה שלהם והלכו מהבית. לאחר הפגישה, המפתח, אני זוכר היטב, נלקח על ידי אוטו קורווין כדי להחזירו למארח. שלושים עד ארבעים אנשים היו בפגישה זו. פועלים רבים מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית: ארנה פור (פרלשטיין), שאנדור קלנר, ארנה זיידלר, ינה לאסלו (לוי), בלה סאנטו (שרייבר), רז'ה פידלר, יאנוש לאקאי (לייטנר), ארפאד פצקו, קארוי ואנטוש, יוז'ף רבינוביץ' ואחרים. בין "הסוציאליסטים המהפכניים" (הסוציאליסטים המהפכניים היה הכינוי לקבוצות האנטי מיליטריסטיות ההונגריות במהלך מלחמת העולם הראשונה) היו בפגישה אוטו קורווין (קליין), ארז'י שיפוש, יוזף רוואי, אימרה שלאי (הולנדר) ואחרים." | “ |
היסטוריה > המושב המייסד > הוועד המרכזי הראשון

אלה 18 חברי הוועד המרכזי הראשון של המפלגה. מתוכם 10 יהודים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בלה קון | אדה צ'פקו | רז'ה פידלר | יאנוש הירושיק | דז'ה בוקאני | פרנץ ינצ'יק | אוטו קורווין | ינה לאסלו | יוז'ף מיקוליק |
| ארנה פור | יוז'ף רבינוביץ' | לאסלו רודש | ארנה זיידלר | דז'ה שומלו | טיבור סמואלי | בלה סאנטו | בלה ואגו | קארוי וינטוש |
היסטוריה > הרפובליקה הסובייטית ההונגרית

בפברואר 1919 נעצרו מרבית מנהיגי המפלגה, אך השפעתה המשיכה לגדול. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (MSZDP) של הונגריה, לא הייתה מסוגלת להתגבר לבדה על המשבר הפוליטי שנוצר ולכן ביקשה את עזרתם של המנהיגים הקומוניסטיים שישבו בכלא. בעקבות החלטת שני ראשי המפלגה, שתי המפלגות התאחדו והכריזו על הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. המפלגה המאוחדת נקראה תחילה המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית, אך הקומוניסטים לא הסכימו לכך (דעתו של בלה קון הייתה, כי השם לא מבטא את השתייכותה של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית לאינטרנציונל הקומוניסטי (קומיטרן). לבסוף השם המשותף הפך ל"המפלגה הסוציאליסטית-קומוניסטית של הפועלים בהונגריה".
במהלך "הטרור הלבן" (השם שימש בהונגריה את מעשי הטרור והרצח של יחידות ימניות לא צבאיות חמושות בין אוגוסט 1919 לבין דצמבר 1921). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, שתי המפלגות התפרקו וחלק משמעותי מחברי KMP נאלצו לרדת למחתרת או להגר. עם זאת, מספר גדול של פעילי מפלגה נעצרו. ברית המועצות, שהוקמה בתקופה זו, הציעה להחליף אסירים הונגרים בכמה גלים. 400 פעילים קומוניסטים נכנסו לברית המועצות במהלך שלוש השנים שלאחר מכן במסגרת חילופי שבויים. רבים מהם הפכו לקורבנות הטרור הסטליניסטי בשנות השלושים.
ה- KMP הלא חוקי התארגן מחדש בשנת 1922, ייסד את מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית (MSZMP) שבשנת 1925 כמפלגה חוקית קיימה את הקונגרס הראשון שלה בווינה. האידאולוגיה של המפלגה התמקדה ביישום מלא של הדיקטטורה הפרולטרית, אך המעצרים לא אפשרו לה להתנגד למשטר בהונגריה באותה עת. ה-MSZMP נאסר בשנת 1928 ואלה ממנהיגיו שלא הספיקו לברוח נכלאו והוצאו להורג. ה-KMP ביססה בסופו של דבר עד שנת 1936 את מטרתה האידאולוגית במחתרת: לארגן התנגדות אנטי-פשיסטית על בסיס יחידות של פועלים. במלחמת העולם השנייה מילאה המפלגה תפקיד קטן ורפה במאבק נגד הפשיזם בהונגריה ולא בהצלחה גדולה. הונגריה הייתה המדינה היחידה באירופה שלא פעלו בה כוחות פרטיזנים נגד צבאות גרמניה, בשל אהדת הציבור ההונגרי את הגרמנים.
היסטוריה > מפלגת השלום

בשנת 1943 התפרקה המפלגה והוקמה מחדש בשם מפלגת השלום שהיה השם החוקי למפלגה. השם היה בשימוש עד ספטמבר 1944. מפלגת השלום הצטרפה במהרה לפעילות "החזית ההונגרית" (החזית ההונגרית הייתה ברית אנטי-נאצית של מפלגות הונגריות, ארגונים דתיים ואחרים שלא היו חוקיים במהלך הכיבוש הגרמני (19 במרץ 1944 - 4 באפריל 1945). החזית שפעלה עד דצמבר 1944 ניסתה לארגן ללא הצלחה התנגדות מזוינת אנטי-פשיסטית/אנטי-נאצית. בספטמבר 1944 שינתה המפלגה את שמה למפלגה הקומוניסטית ההונגרית.
לקריאה נוספת

רעית בלה קון : בלה קון. בודפשט, מפרסם זרעים, 1969.
הערות שוליים

↑  Archivum 10. A HEVES MEGYEI LEVÉLTÁR KÖZLEMÉNYEI (Eger, 1981)
↑  Az ún. Komintern vagy az ismertebb nevén III. Internacionálé (1918-1943)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431429805171  ISNI: 0000 0001 0725 9398  LCCN: n83233530  NKC: ko2004236248  VIAF: 148237975   WorldCat (עם VIAF): 148237975
שאמו הזאי

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1851 רימבסקה סובוטה, סלובקיה 
 פטירה:  13 במרץ 1942 (בגיל 90) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Kohn Sámuel 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית לודוויקה (1876) 
 תפקיד:  שר ההגנה של הונגריה (17 בינואר 1910–19 בפברואר 1917) 
 פרסים והוקרה:  מסדר אלברט (1916)  הצלב הגדול של מסדר לאופולד (1916)  צלב ההצטיינות הצבאית 
 
הברון שאמו הַזַאִי (עד 1876 שמואל כהן; בהונגרית: Báró Hazai Samu; רימאבסקה סובוטה, 26 בדצמבר 1851 – בודפשט, 10 בפברואר 1942) היה ברון, קצין צבא מקצועי הונגרי-יהודי משומד, גנרל ארבעה כוכבים, חבר הבית העליון של הפרלמנט של הונגריה, שר ההגנה של ממלכת הונגריה בשנים 1910–1917. הוא היה בעל הדרגה הגבוהה ביותר מבין הגנרלים ממוצא יהודי באימפריה האוסטרו-הונגרית.
קורות חיים

לאחר סיום לימודיו בגימנסיה ובבית הספר למסחר, גויס כחייל במארס 1873. כישוריו הבולטים נתגלו עד מהרה והוא נשלח כבר באותו סתיו לקורס קצינים באקדמיה לודוביקה ((האקדמיה הצבאית המלכותית לודוביקה (בלטינית: Ludoviceum), בקיצור רק אקדמיה לודוביקה או לודוביקה, הייתה המוסד שסיפק את ההשכלה הגבוהה ביותר לקציני הצבא ההונגרי בהונגריה לפני 1945). משנת 1874 שימש הזאי כסגן משנה, ובשנת 1876 קיבל דרגת סגן. במקביל להטבלתו לנצרות שינה את שמו מקוהן (הגרסה הגרמנית-הונגרית של כהן) להזאי. בשנים 1878–1879 השתתף בקורס קצינים בכירים של הצבא ובשנים 1879–1881 למד באקדמיה הצבאית בווינה. בשנת 1881 הפך לשליש של מפקד חטיבה, קיבל דרגת סגן בשנת 1883 והועבר לשירות במשרד ההגנה ההונגרי בשנת 1886, שם קיבל את דרגת הסרן בשנת 1888. הוא לימד באקדמיה לודוביקה בשנים 1904–1989, משנת 1889 עד 1893 גם בקורס קצינים בכירים, משנת 1893 עד 1902 בקורס קציני מטה. הוא הועלה לדרגת רב-סרן בשנת 1895, סגן אלוף בשנת 1897, אלוף-משנה בשנת 1900, גנרל כוכב אחד בשנת 1907.
בשנים 1904 עד 1910 היה ראש אגף במשרד ההגנה. מיום 17 בינואר 1910 ועד 19 בפברואר 1917, עמד כשר בראש משרד ההגנה תחת שלושה ראשי ממשלה שהאחרון שבהם היה אישטוואן טיסה. עד מהרה קיבל את התואר "יועץ חשאי פנימי", ודרגת גנרל שני כוכבים; אז הוא הגיע לפרלמנט לראשונה כחבר פרלמנט מטעם מחוז לוצ'נץ. בשנת 1912 קיבל תואר ברון. בשנת 1914 מונה לגנרל חי"ר (גנרל שלושה כוכבים), ובשנת 1916 לקולונל-גנרל (גנרל ארבעה כוכבים). משנת 1917 עד 1918 היה ממלא מקום מפקד הכוחות של הצבא האוסטרי-הונגרי, ולכן נאלץ להתפטר מתפקידו כשר ההגנה ההונגרי. לאחר המלחמה שב לבודפשט ופרש לגמלאות. הוא נעצר תחת שלטון הרפובליקה הסובייטית ההונגרית והוחזק כבן ערובה במשך תקופה ארוכה. בתקופת השלטון של עוצר הונגריה האדמירל מיקלוש הורטי בחרו בו כמה בנקים וחברות גדולות אחרות כחבר בדירקטוריונים שלהם, ומשנת 1927 מונה כחבר בבית העליון. הוא נפטר בבודפשט בגיל 90.
חשיבותו

בתקופת ותחת שלושה ראשי ממשלה הוא פיתח את תפיסת ההגנה הלאומית של הונגריה על בסיס רעיונותיו. בתקופה שעמד בראש משרד ההגנה, תקופה של שבע שנים, יזם חקיקה מתקדמת. החוק המודרני והמתקדם של בתי הדין הצבאיים, הכנת רשימת הצעדים הממשלתיים יוצאי הדופן במקרה של מלחמה, והחשוב ביותר היה הקודיפיקציה והייצוג הפרלמנטרי של כוחות ההגנה בתקופתו. על כל אלה, העניק לו מלך הונגריה, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את תואר הברון. בנוסף למאמריו הרבים פרסם כמה עבודות צבאיות ((למשל: דיונים יישומיים מקרב שפיצרן (1897), גורמי מלחמה (1915)). עם בלה הלמאי תרגם את על המלחמה (1892-1894) של קרל פון קלאוזביץ.
עיטורים

Military Merit Medal in bronze (Austria-Hungary, March 1900) - for his services as an instructor.
Order of the Iron Crown, 3rd class (Austria, June 1904) - for his services in the military training
Knight's Cross of the Order of Leopold (Austria, 10 April 1908)
Grand Cross of the Order of Military Merit (Spain, 1909)
Order of the Red Eagle, 1st class (Prussia, 1910)
Order of Prince Danilo I, 1st class (Montenegro, 1910)
Appointment to the Privy Council (December 1910)
Order of the Iron Crown, 1st class (12 August 1913)
Military Merit Cross, 1st class with war decoration (Austria-Hungary, 3 February 1915)
Star of the Decoration of Honour for Services to the Red Cross (1915)
Iron Cross of 1914, 1st and 2nd class (Prussia, 1915)
Grand Cross of the Military Merit with Swords (Bavaria, 1915)
Grand Cross of the Order of Leopold (June 1916); war decoration added on 10 August 1916
Large Military Merit Medal in Gold (25 November 1916)
Grand Cross of the Order of the Crown (Württemberg, 1916)
Grand Cross with swords and golden star of the Albert Order, (Saxony, 1916)
Order of the Medjidie, 1st class (Ottoman Empire, 1917)
Gallipoli Star ("Iron Crescent", Ottoman Empire, 1917)
Imtiyaz Medal in Gold (Ottoman Empire, 1917)
Military Merit Cross, 3rd class with war decoration in diamonds (Austria-Hungary, 12 August 1918)
הערות שוליים

↑  קרל פיליפ גוטפריד פון קלאוזביץ (Carl Philipp Gottfried von Clausewitz; יוני 1780 - 16 בנובמבר 1831) היה תאורטיקן ואיש צבא פרוסי, מאבות תורת הלחימה המודרנית, אשר העלה לראשונה את האלמנטים הפסיכולוגיים והפוליטיים במלחמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130173401  ISNI: 0000 0000 7874 9282  LCCN: nb2010013459  SUDOC: 166707074  VIAF: 72492387   WorldCat (עם VIAF): 72492387
בתר מעיקרא אזלינן או בתר בסוף אזלינן

בתר מעיקרא אזלינן, או בתר תבר מנא (בסוף) אזלינן היא שאלה הלכתית עיונית שנידונה בין האמוראים, בכללי המשפט העברי בהלכות נזיקין.
השאלה

השאלה נידונה בפירוש במסכת בבא קמא בנוגע לחיוב צרורות, אולם לפי דברי הראשונים היא נידונה במקומות רבים.
הנידון בתלמוד הוא בעקבות הלכה למשה מסיני שלמרות שלפי הסברא, נזק שנגרם על ידי כוחו של בעל חיים שווה לנזק שנגרם על ידי גופו ממש במגע פיזי, על נזק כזה משלם הבעלים רק חצי משווי הנזק. הדוגמה הידועה והנפוצה (שעל שמה ידועה ההלכה - "צרורות") היא: בעל חיים שהלך ברחוב, והתיז צרורות אבנים ברגלו שהזיקו חפצים כל שהם, חייב בעליו לשלם רק מחצית מהנזק.
השאלה > דעתו של רבא

רבא, ראש ישיבת פומבדיתא, הסתפק בנושא זה, והוא לא הכריע את השאלה כאחד מהצדדים הנידונים. שאלתו של רבא, שגררה את הדיון האם "בתר מעיקרא אזלינן או בתר בסוף אזלינן" מתייחסת למקרה הבא: תרנגול העיף כלי זכוכית ברגלו, התגלגל למקום אחר ושם נשבר בחבטה. אם העיקר הוא מעשה ההיזק, הרי הוא נעשה על ידי גוף התרנגול במגע פיזי, אבל אם המחייב הוא מעשה הנזק, עלינו לדונו ככל מעשה נזק שלא התרחש על ידי גוף התרנגול (אלא באופן עקיף, על ידי החבטה שקיבל הכלי כתוצאה מהתנגשותו בקרקע).
השאלה > דעתו של רבה

למרות שרבא היה מסופק בנושא, הרי שרבה מכריע את השאלה, הלכה למעשה בשאלה המעשית הבאה: אדם זרק כלי ממקום גבוה, ולפני שהכלי נפגש בקרקע והתנפץ לרסיסים, בא אחר ושבר אותו במקל. רבה פוסק, שהוא פטור. הנימוק לדבריו כמובא בתלמוד הוא ”מנא תבירא תבר”.
לפי פרשנותו של רש"י הכוונה היא, שרבה סובר בתר מעיקרא אזלינן. בדברי רש"י ניתן ללמוד שני פירושים, כמובא באחרונים: הגישה האחת: מכיוון שמעשה הנזק הוא המחייב, אנו מחשיבים מעשה כזה, של זריקת כלי זכוכית ממקום גבוה, כמעשה נזק של הזורק את הכלי. אך אם ההלכה הייתה נפסקת ש"בתר בסוף אזלינן" (ובסוגיא זו "בתר תבר מנא אזלינן"), כמובן שלא ניתן לחייב את זורק הכלי על שבירתו, שכן למעשה לא נשבר על ידו אלא על ידי מי ששבר אותו במקל. הגישה השנייה, הקרובה יותר ללשון התלמוד: לפי הגישה ש"בתר מעיקרא אזלינן", הכלי נחשב כבר כשבור מיד עם זריקתו וכל מעשה נזק נחשב כנעשה מיד עם עשייתו, ולכן זורק הכלי חייב והשני פטור.
לפי רש"י, מחלוקת זו היא גם מחלוקתם של רבי נתן ושאר החכמים במקום אחר בתלמוד, בנוגע לשור שדחף שור אחר לבור, למי מתייחס הנזק. לפי הדעה ש"בתר מעיקרא אזלינן", הנזק מתייחס כולו לשור, ובעל הבור פטור, מכיוון שמעשה הנזק הוא דחיפת השור לבור, והוא נעשה רק על ידי הדוחף. ולפי הגישה האחרת - השור נחשב כהרוג מיד עם הדחיפה, וממילא כאשר הגיע לבור וקיבל את החבטה, פטור בעל הבור.
לדעת הרמב"ן רבה פוסק דווקא ש"בתר בסוף אזלינן". לפי שיטתו, השאלה הנידונת באדם שזרק כלי ממקום גבוה, ולפני שהכלי נפגש בקרקע והתנפץ לרסיסים, בא אחר ושבר אותו במקל, היא דווקא לגבי הזורק, ועל כך אומרת הגמרא שהזורק פטור, מכיוון ש"בתר תבר מנא אזלינן" כלומר אחרי הנזק, ומכיוון שלא הוא עושה למעשה את הנזק, הוא אינו חייב לשלם. לרמב"ן ישנה גם סברא פשוטה כראיה לדבריו: לא ייתכן לומר שהשאלה היא האם השני חייב, שכן בכל מקרה עליו להפטר מחיוב תשלומין מסיבה שלישית: בין כה ובין כה, לא היה לחפץ שום ערך מעשי או משפטי כאשר הוא נשבר באוויר בעודו עומד ליפול, ולכן גם אם נחשיב אותו כמזיק החפץ, הרי הוא כמזיק חפץ שאין לו שווי, שהוא פטור.
פסק ההלכה

להלכה: הרמב"ם סבור שרבה, שפוסק שזורק כלי מראש הגג ובא אחר ושברו במקל פטור, כוונתו היא שהזורק פטור (ולא על השובר במקל), מכיוון שבתר תבר מנא אזלינן, ומכיוון שהכלי עתיד היה להישבר על ידי אדם אחר, אין הזורק חייב.
הרי"ף כותב שההלכה הייתה נפסקת כרבה, אלא שפסקו של רבה מתייחסת רק לפי שיטתו שאינו דן דיני דגרמי - ואינו מחייב תשלום על מעשי נזק שלא נגרמו באופן ישיר, אך אנו פוסקים כרבי מאיר שדן דיני דגרמי, ולכן בנידון זה משמעות הלכתית לשאלה "בתר מעיקרא אזלינן או בתר בסוף אזלינן" שמתייחסת לשאלה מי הוא המזיק למעשה. השאלה נוגעת למעשה רק בשאלת ה"צרורות", ובה פוסק הרי"ף כפי הדעה ש"בתר תבר מנא אזלינן".
רבי זרחיה הלוי, מחבר ספר המאור, כותב שאין לנו לפסוק כרבה, מכיוון שההלכה היא שכאשר ישנה מחלוקת בין שני אמוראים אנו פוסקים כמו האמורא שהיה האחרון ביניהם, ורבא שהיה אחרון יותר הסתפק בדבר.
הרמב"ן בספרו מלחמות השם, כותב שלכאורה יש לחלוק על בעל המאור, ולפי הסברא שכאשר יש שני אמוראים, שאחד הסתפק בשאלה מסוימת (בנידונינו - רבא) והשני לא הסתפק בה (רבה), עלינו לפסוק הלכה למעשה כמו זה שלא הסתפק בה, אם מדובר בתלמיד במקום הרב, וכל שכן בנידוננו שרבה היה רבו של רבא. הרמב"ן מביא גם ראיה מדעתו של הרי"ף, שבמקום אחר שאמורא אחר הסתפק בשאלה מסוימת והשני לא, הוא פסק כמו מי שלא הסתפק בשאלה, למרות שהוא (רב פפא) היה תלמיד של הראשון (רבא). למרות זאת, מכיוון שהרי"ף פוסק ש"בתר תבר מנא אזלינן", ולא כמו רבה חוזר בו הרמב"ן והוא קובע שבמקום ששני אמוראים, שחיו בשני דורות שונים, דנו בשאלה מסוימת, הראשון מביניהם פסק בה והשני הסתפק בה, אין ביכולתינו לפסוק כמו הראשון שלא הסתפק בה, שהרי השני גם ידע את מאמריו של הראשון, ולמרות זאת הכריע שהדבר ספק. אפשרות אחרת מציע הרמב"ן בסוגיא, והיא שרבא גם הוא סובר ש"בתר תבר מנא אזלינן", ולכן פסק הרי"ף כך.
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה התלמודית, "בתר מעיקרא; בתר בסוף".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ז, עמוד ב'.
↑  ראו שיטה מקובצת במקום.
↑  וכן משמע בשיטה מקובצת בדברי המהר"י כץ, מההשואה שם לאדם שאונס בתולה, שפטור לשלם תשלומים על הצער שהוא אחד מתשלומי הנזק, מכיוון ש"בתר מעיקרא אזלינן" עיי"ש.
↑  וכן משמע בשיטה מקובצת בדברי המהר"י כץ, מההשואה שם לגט שנזרק לתוך חצר, עיי"ש, שהוא שאלה הלכתית ולא משפטית, ומכאן שהשאלה בבבא קמא היא האם הדבר נחשב כבר כשרוף/שבור מיד עם מעשה הנזק. וכגישה זו נקטו באנציקלופדיה התלמודית
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף נ"ג, עמוד א'.
↑  מלחמות ה' לרמב"ן בבא בקמא י"ז, ב
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות חובל ומזיק, פרק ז', הלכה י"ב.
↑  ראו הסבר לעיל
↑  ראו בדברי הרמב"ן במקום.
↑  מבואר בקטע הקודם
שאלת ה"בתר מעיקרא אזלינן" נידונה בסוגיית צרורות (אבן ועפר המועפים מרגלי בעל החיים ונחשבים ל"כוחו המזיק")
לאיוש ויידה

| --- | --- |

 לידה:  6 באוגוסט 1908 זאלאגרסג, הונגריה 
 פטירה:  7 בספטמבר 1941 (בגיל 33) בודקסי, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1929) 
 תקופת הפעילות:  1928–1941 (כ־13 שנים) 
 זרם באמנות:  אוונגרד 
 בן או בת זוג:  יוליה ויידה 
 
לאיוש ויידה (בהונגרית: Vajda Lajos; זאלאגרסג, 6 באוגוסט 1908 – בודקסי, 7 בספטמבר 1941) היה צייר ואמן גרפי יהודי-הונגרי. יצירתו היא אחד ההישגים המורכבים והאיכותיים ביותר של האמנות ההונגרית במאה ה-20. האמן, שחי 33 שנים בלבד, הפך למופת בקרב צעירי סנטאנדרה, בית הספר האירופי שייצג מגמות אמנות מתקדמות לאחר 1945 כיבד אותו כאחד היוצרים האגדיים של האוונגרד ההונגרי והיסטוריוני האמנות בהונגריה ראו את לאיוש ויידה כאחת הדמויות המובילות באמנות ההונגרית המודרנית.
כרונולוגיה

1908 לאיוש ויידה נולד למשפחה יהודית ב-6 באוגוסט 1908 בעיירה זאלאגרסג, הונגריה. אביו, עמנואל ויידה, היה פקיד בית משפט בבית המשפט המחוזי המקומי. אמו הייתה יהודית פירסט. "היא הייתה אישה דתייה. תחת השפעתה שמרה המשפחה על החגים היהודיים והדליקה נר בערבי שבת. ללאיוש ויידה היו שני אחים ואחות: מיקלוש, טרז ומרטון. כל האחים ואחותו של לאיוש ויידה נספו בשואה. "לאיוש ויידה התחיל לצייר בקביעות בגיל חמש. הוא עשה איורים לסיפורים על ידי העתקת ציורים לדוגמה. מאוחר יותר הוא הגדיל את ציוריו המקוריים תוך הסתמכות על טכניקה מדויקת וממושמעת. בציוריו הראשונים יש ספינות מלחמה, סימני קרב, ומאוחר יותר הוא כבש את כל סביבתו ואת בני משפחתו.
1916 עברה המשפחה לסרביה שהייתה אז תחת כיבוש צבאי אוסטרי. בבלגרד ויידה למד בבית ספר סרבי, וחר כך בבית ספר גרמני. במכתב שכתב לאהובתו ולאשתו לעתיד, יוליה ריכטר, הוא כותב כך: "את חושבת שאני לא יודע גרמנית. האמת היא שלמדתי גרמנית במשך שנתיים (כיתות שלוש וארבע) בבלגרד, בבית הספר היסודי האוסטרי שנקרא K.U.K.Guvermentalschule". מאוחר יותר התיישבה המשפחה בעיירה במערב סרביה. "המשפחה חיה בעוני מחפיר במשך שש שנים, קודם בבלגרד, אחר כך בוואליבו. לאיוש למד תחילה בבית ספר יסודי גרמני בכיתות ג' ו-ד' בבלגרד, בבית הספר האוסטרי. אחר כך למד בבית ספר תיכון בסרביה. הוא היה תלמיד מצוין שהתעניין במיוחד בהיסטוריה ובגאוגרפיה בסרביה. באותו זמן, הוא צייר דיוקנאות. מוריו ואוהבי האמנות שלו חזו עתיד גדול לילד.
1917 נולדו הציורים הידועים הראשונים שלו.
1922-1924 חזרה המשפחה להונגריה. האמן הצעיר והמוכשר קיבל עידוד ממוריו ולמד בבית הספר לציור הפתוח בבודפשט אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך בהדרכת ליפוט הרמן. דודו, מיהאי ויידה, הפך לדמות חשובה בחייו.
לאיוש ויידה עם משפחתו לאחר מות אמו, 1927
לאיוש ויידה, 1936
לאיוש ויידה בסנטנדרה, 1939