stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג'י זידאן
ביוגרפיה > ראשית חייו

זידאן נולד ב-14 בדצמבר 1861 בביירות למשפחה נוצרית אורתודוקסית בעלת הכנסה מוגבלת. אביו היה בעל מסעדה, אנאלפבית ולא משכיל, אשר ייחס חשיבות מועטה ללימודים. לאחר שסיים את לימודיו בבית-ספר יסודי עזב זידאן את הלימודים על מנת לעזור לאביו בעסקו. עם זאת, הוא שמר על רצונו ללמד את עצמו על ידי השתתפות בשיעורי לילה באנגלית. בשנת 1881, בגיל 20, התקבל זידאן למכללה הפרוטסטנטית הסורית (אנ') כסטודנט לרפואה. הוא פיתח עניין בתפיסות אינדיבידואליסטיות, כמו כלכלה חופשית, אמונה של הבונים החופשיים בהארה גלובלית, ודארוויניזם חברתי.הוא הושפע במיוחד מספרו של סמואל סמיילס(אנ'), "Self-Help (אנ')" ("עזרה עצמית") (שיצא לאור בשנת 1859) והרגיש שהוא יכול לקבל ממנו השראה בשל הדגש על סיפור הצלחה של (a rags-to-riches), המבוסס על עבודה קשה והתמדה. יתר על כן, מוקד הספר הוא על אינדיבידואליות ועל הנפש, תפיסה חדשה יחסית בחשיבה האינטלקטואלית הערבית, שתהיה נושא שכיח ברומנים ההיסטוריים המאוחרים יותר של זידאן.
זידאן הצטרף לאוניברסיטה כמעט במקביל ליעקב סרווף يعقوب صروف (1852–1927), שתרגם את "Self-Help" לערבית ומאוחר יותר ייסד את המגזין "אל-מוקתטף" المقتطف ("העילית", 1876) שכללה את האידיאלים של המודרניות, על מנת להפוך את העולם הערבי לעולם מודרני והתמקדות בהצלחה אישית באמצעות עבודה רצינית.
קורנליוס ואן דייק, פרופסור אמריקאי לפתולוגיה במכללה הפרוטסטנטית הסורית, הידוע בתרגום התנ"ך לערבית בשנת 1847, עודד תחילה את סרווף לתרגם את הספר "Self-Help". ואן דייק השפיע גם על החזון העולמי של זידאן, שהוביל אותו לאמץ את הרעיון שהלימודים הם הגורם החשוב ביותר להתפתחות ולפיתוח של אנשים. הלימודים יכולים להיות נגישים רק באמצעות רפורמה פנימית מקיפה ועדכון של כל ההיבטים של הממשל הערבי ושל חיי היומיום. לפיכך, ביקר זידאן את המצרים המודרניים, כמו מוסטפא כאמל באשה ואחמד עוראבי, שהיו מעוניינים רק בהשגת עצמאות מהכיבוש המערבי. זידאן טען כי הרפורמה חייבת להקדים את העצמאות כדי להבטיח את הצלחתה.
בשנת 1882 גורש הפרופסור א. לואיס מהמכללה הפרוטסטנטית הסורית על ששיבח את צ'ארלס דרווין בנאום בפני סטודנטים. מאחר שמושג הדארוויניזם היה שנוי במחלוקת בפרוטסטנטיות, נמנע שילובו בתוכנית הלימודים. הפיטורין גרמו להפגנות המוניות בקרב סטודנטים, שרבים מהם עזבו את האוניברסיטה או גורשו בשל מרדנותם.
בנוסף לכך, רבים מהכומרים האירופאים שניהלו את המכללה החלו להעדיף אנגלית על הערבית כשפת ההוראה. זידאן היה בין אלה שעזבו את סוריה לקהיר, שם היו אינטלקטואלים לבנונים רבים שכבר עברו לקהיר בתגובה להתגברות הדיכוי העות'מאני.
לאחר זמן קצר במכללה האקדמית עין שמס ובמשימה צבאית עם הצבא הבריטי לסודאן, הוא התמקד בפיתוח הקריירה שלו.
יעקב סרווף החל לפרסם את אל-מוקטתף ב-1876 בסיוע ואן דייק, ועמיתיו במכללה הפרוטסטנטית הסורית, פאריס נימר فارس نمر ושאהין מקריוס شاهين مقريوس, המגזין עוסק בעיקר בסקר ההתפתחויות המדעיות המודרניות, והוא המגזין הראשון שעוסק בנושא הזה בעולם הערבי, והוא היה ידוע במיוחד בשל הסקר השנוי במחלוקת על תורת האבולוציה והדארוויניזם בראשית שנות השמונים של המאה ה-19.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר ששימש זמן קצר כעוזר לעורך אל-מוקתטף, החל זידאן בהפקת עבודות מדעיות בנושאים היסטוריים שונים. העניין שלו בהיסטוריה דחף אותו לנסוע ללונדון כדי לחקור את ההיסטוריה הערבית בספריית המוזיאון הבריטי.
ספרו הראשון יצא לאור ב-1889(Ta'rikh al-Masuniya al-Amm תאריך אלמאסוניה אלעאם) שבו הוא התכוון לתקן את התפיסות המוטעות לגבי הבונים החופשיים שבו היה חבר ב-"Le Liban". האמונה החופשית של הבונים החופשיים כי הידע האוניברסלי קיים ועליו להיות זמין לכל אדם מושך אינטלקטואלים כמו זידאן, כמו גם השאיפה שלהם לנצל את הידע הזה.
ב-1890 הוצא לאור תאריך אל-עאלם (היסטוריה של העולם), היסטוריה דלה למדי של אסיה ואפריקה, עם דגש על המזרח התיכון. עם זאת, הוא נזכר כאחד מספרי ההיסטוריה הראשונים שאינם עוסקים באסלאם שנכתבו בערבית, שמציג נקודת מפנה בהתפתחות החינוך הערבי המודרני. לפני כן, כל ההיסטוריה הערבית נרשמה על ידי העולמאא, חכמי הדת של הכליפאת. זה היה הניסיון הראשון להביא גרסה לא דתית של ההיסטוריה המזרח תיכונית.
אחר כך לימד ערבית ופתח בית הוצאה לאור בשם "דאר אל-הילאל" "دار الهلال"(הסהר). חייו המקצועיים והאישיים השתנו ב-1891, עם נישואיו למרים מטר והוצאתו לאור של הרומן ההיסטורי הראשון שלו, "אל-ממלוק אל-שריד" (הממלוק הנמלט). הרומן היה מוצלח מאוד וזידאן הצליח לעזוב את משרת ההוראה שלו, הוא המשיך לפרסם כמעט רומן אחד בכל שנה עד מותו בשנת 1914.
הוא החל לפרסם את הפרויקט המשפיע ביותר שלו, המגזין אל-הילאל (הסהר) בשנת 1892. במקור היו בו חמישה פרקים: ההיסטוריה של הגברים ואת האירועים המפורסמים ביותר; מאמרים שהוא חיבר או סופרים אחרים חיברו, הסידוריזציה של הרומנים ההיסטוריים שלו, חדשות העולם ואירועים חודשיים על מצרים וסוריה, והספדים והביקורת על ספרות עכשווית. עם התמקדותו בהרחבת ידע הציבור באשר להיסטוריה האסלאמית ועל מושגים חדשים בתוך הציוויליזציה המערבית (אנ'), כתב העת נוקט לעיתים קרובות צליל אנציקלופדי.
מטרתו העיקרית נשארה קבועה לאורך כל פרסומו של ההילאל ושל הרומנים ההיסטוריים שלו: לתת לעם הערבי המשותף טעימה מעודנת של ההיסטוריה של העם הערבי באופן נגיש ומבדר. כך שלדיוק ההיסטורי יש קדימות קבועה על התפתחותה של העלילה והאופי בכל אחד מהרומנים של זיידאן, והוא היה ביקורתי לעיתים קרובות בנוגע לסופרים מערביים שהכריחו עובדה היסטורית שתתאים לספרות שלהם, וטוען כי חירויות אלה מטעות את הציבור.
רומנים היסטוריים

זיידאן בדרך כלל כותב את הרומן השנתי שלו במהלך חודשי הקיץ, אך המגזין אל הילאל לא פורסם בחודשים אלה כדי להתחיל את סדרת הסתיו, לכל רומן יש מסגרת זהה.
כל רומן מתחיל עם נושא היסטורי. אף על פי שהרומנים שלו לא עמדו בלוחות זמנים הגיוניים, כולם התמקדו בהיבטים רבים של ההיסטוריה האיסלאמית. לאחר מכן, הוא קורא את כל המקורות הזמינים על הנושא החדש כדי להשיג הבנה מקיפה ככל האפשר. אז הוא בונה תוכנית מבנית שתלויה לחלוטין במציאות ההיסטורית. לבסוף, הוא חולם על הדמויות ועל הרומנטיקה שבאמצעותה הוא יחבר את ההיסטוריה.
הדיוק של זידאן החוקר בהתמודדות עם כל רומן מתבטא בהכללתו המתמדת למקורות מתועדים, בהערות שוליים תכופות ופרקי מבוא, אשר סיפקו את ההקשר ההיסטורי, התרבותי והגאוגרפי של האירוע ההיסטורי שנבחר. היבט הבידור של סיפוריו הגיע עם סיפור אהבה בין דמויות בדיוניות ועמימות כלשהי כדי לשמור על תשומת הלב של הקורא. העלילות בסיפוריו היו לעיתים קרובות חלשות, רוב הסיפורים שלו הסתמכו על צירוף מקרים נוח של דמויות כדי להנחות את סיפור האהבה והמסתורין, וכמעט כל הרומנים שלו הסתיימו בסיום טוב.הדמויות של ג'ורג'י זידאן היו לעיתים קרובות חד-ממדיות, ללא תובנה לגבי כישוריהן, הרקע או הפרספקטיבה שלהן בזמן, במוסדות או בקהילה בה היו נוכחים. מאחר שהוא יציג את כל תכונות האופי בתוך ההופעה הראשונה לכל דמות, התפתחות האופי מעולם לא הופיעה במהלך הסיפור. הדמויות הקבועות, יחד עם סגנונו העיתונאי הישיר, היו אידיאליות לקישור ההיסטוריה האובייקטיבית והמדויקת בצורה הברורה ביותר לקהל הערבי הרחב.
יחד עם מתן החינוך הכללי לאוכלוסייה הערבית, אמר זידאן כי הוא גם שואף לפתח "פילוסופיית שפה", שיש לה מטרה ברורה בתקשורת, בחינוך ובהארה. הוא מתח ביקורת על הכתיבה שהייתה נגישה רק לקבוצה קטנה של אנשים, ובמיוחד בשפה השמורה לקטגוריה מסוימת של לימוד דתי, בגלל שיעור האוריינות של 10% בקרב הגברים ו-0.05% בקרב הנשים באותה תקופה, השפה המוזהבת הזאת הייתה בלתי נגישה לציבור הרחב. בהקדמה לרומן, ובמיוחד לרומן שנכתב בשפה פשוטה וברורה, בולט במיוחד כי מטרתו של זידאן היא להרחיב את הקטגוריה של הקוראים כך שתכיל גם את השכבה הפשוטה בחברה הערבית בנוסף לאליטה המדעית.
מוות והשפעה

האוניברסיטה המצרית שנפתחה בשנת 1910, הציעה לזידאן להיות מרצה להיסטוריה של האסלאם, וזידאן קיבל את התפקיד רק באי-רצון, בגלל חוסר הפופולריות שלו בקרב המוסלמים השמרנים. הוא פוטר לפני שהתחיל להגיב על מחאות המונים מהציבור המוסלמי, שהתנגד למוצאו הנוצרי ולנטייתו החילונית.
עבודתו השנויה במחלוקת של זידאן הייתה שנויה במחלוקת בספרו "תולדות הציוויליזציה האסלאמית" (1901 - 1906), אשר נתן קריאה ביקורתית בת חמישה כרכים על ההיסטוריה האיסלאמית. מחלוקת זו הטרידה אותו עד מותו הבלתי צפוי בשנת 1914.
זידאן מת, והותיר אחריו מורשת של 23 רומנים שפורסמו, עבודות מדעיות רבות ומגזין שהופץ לאחר מכן בפרס, בהודו, ביפן, במערב אפריקה, בזנזיבר, באוסטרליה, בניו זילנד, באיי הודו המערבית ובצפון ודרום אמריקה. באותו זמן השפעתו הותירה רושם מתמשך על האוכלוסייה הערבית הכללית וכן על סופרים גדולים כמו טהא חוסיין طه حسين, נג'יב מחפוז نجيب محفوظ והמשוררת פדואה טוקאן فدوى طوقان.
היה שינוי בדרכי החשיבה בקרב בני החברה בכלל והשינוי הזה שהביאה אותו אל נהדה אלערביה. בנוסף לאלה שקראו את עבודתו של זידאן ועקבו אחריו. נוסף על כך, שיטת החינוך הפרטני באותה תקופה רחוק מן האליטה הדתית וגם מכל האוכלוסייה ומאחר שהרומן הערבי נכתב בשפה קלה להבנה, גם בית הדפוס שהקים סייע רבות בהפצת ידע ורעיונות חדשים לאנשים מכל הרקעים.
הפקת חברה שחושבת ומדברת על עצמה יצרה דיאלוג. מה שהוביל לביטוי של חוסר שביעות הרצון של האוכלוסייה על כמה דברים בחברה ולהגיע לרעיון: איך לשנות את הקהילה הזאת?
יצירותיו > היסטוריה

1889: תאריך אל-מאסוניה אל-עאם (General History of the Freemasons)
1890: אל-תאריך אל-עאם (The General History of the World)
1899: תאריך אל-יונאן וא אל-רומאן History of Greece and Rome))
1901 - 1906: תאריך אל-תמדון אל-אסלאמי 5 כרכים (History of Islamic Civilization)
1907: אל-ערב קבל אל-אסלאם (Arabs before Islam)
1907: אל-רחלאת אל-ת'לאת (The three trips: historic accounts from visits to Istanbul, Europe, and Palestine)
1910 - 1913: תאריך אדב אל-לוע'ה אל-ערביה 4 כרכים (The History of Arabic Literature)
1912: תבקאת אל-אומם או אל-סלאאל אל-בשרייה (The Generations of the Nations, or the Descendants of Humanity)
יצירותיו > אוטוביוגרפיה

1966: מוזכראת גורגי זידאן (The Life of Jurji Zaydan)
יצירותיו > מגזין

1892 - 1914: אל-הילאל (הסהר) כרך א '. I-XXII
יצירותיו > רומנים

1891: אל-מאמלוך אל-שאריד (The Fleeing Mamluk)
1892: אסיר אל-מותאמהדי (The Captive of the Mahdi Pretender)
1893: איסתבדאד אל-ממאליך (Despotism of the Mamluks)
1893: ג'יהאד אל-מוחבין
1896: ארמנוסאה אל-מסרייה (Egyptian Armansura)
1897/98: פתאיאת גאסאן (Girls of Ghassan)
1899: עד'ראא קוריש (Virgin of Quraish)
1900: 17 רמדאן
1901: גאדת קארבלאא (Battle of Karbala)
1902: אל-חג'אג' בן יוסף
1903: פתח אל-אנדלוס (Conquest of Andalusia)
1904: שארל וא עבד אל-רחמאן (Charles Martel and Abd al-Rahman)
1905: אבו מוסלים אל-כ'ראסאני (Abu Muslim Khorasani)
1906: אל-עבאסה אוכ'ת אל-רשיד (Abbasa Sister of Harun al-Rashid)
1907: אל-אמין וא אל-מאאמון (al-Amin and al-Ma'mun)
1908: עארוס פרג'אנה (Bride of Farghana)
1909: אחמד בן טולון
1910: עבד אל-רחמאן אל-נאסר
1911: אל-אנקלאב אל-עות'מאני (the Ottoman Revolution)
1912: פתיאת אל-קירואן (Girls of Qairawan)
1913: סלאח אל-דין אל-איובי (Saladin)
1914: שג'רת אל-דור (Shajarat al-Durr)
תרגומים

עד לאחרונה, לא היו יצירותיו של זידאן זמינות באנגלית, אך תורגמו לעשרות שפות אחרות. קרן זידאן, שנוסדה על ידי נכדו ד"ר ג'ורג' זידאן כדי לקדם את התרבות הערבית, הזמינה תרגומים של חמישה מתוך עשרים ושניים הרומנים ההיסטוריים שלו. העבודה החלה בשנת 2009, ספרים היו מתוכננים 2011 ו-2012.
הרומן "שג'רת אל-דור" של זידאן תורגם לאנגלית על ידי סמאח סלים سماح سليم בשנת 2011, וזכה בפרס ארקנסו לתרגום לשפה הערבית
The Conquest of Andalusia (פתח אל-אנדלוס). תרגום של פרופסור רוג'ר אלן מאוניברסיטת פנסילבניה, אוקטובר 2011
(The Battle of Poitiersor Charles Martel and 'Abd al- Rahman). תורגם על ידי פרופסור ויליאם גרנרה מאוניברסיטת הרווארד, דצמבר 2011
The Caliph's Sister – Harun al-Rashid and the Fall of the Persians(אל-עבאסה אוכ'ת אל-רשיד) תורגם על ידי פרופסור איזאה ג'יי בולאטה מאוניברסיטת מק'גיל, פברואר 2012
The Caliph's Heirs – Brothers at War: the Fall of Baghdad (אל-אמין וא אל-מאמון) תורגם על ידי פרופסור מייקל קופרסון מאוניברסיטת UCLA, פברואר 2012
Saladin and the Assassins(סלאח אל-דין אל-איובי). תורגם על ידי פרופסור פאול סטארקי(אנ') מאוניברסיטת דורהאם(אנ'), אפריל 2012
עבודות

.Yaʻqūb Ṣarrūf (1893), al-Muqtaṭaf, Volume 17, Retrieved 2011-07-06
הערות שוליים

↑  Philipp, Thomas, 1, [JSTOR162222 Language, History, and Arab National Consciousness in the Thought of Jurji Zaidan (1861-1914)], כרך 4, International Journal of Middle East Studies, 1973, עמ' 3–22
1 2 3 4 5 6 7 8  Thomas Philipp, Gurgi Zaidan His Life And Thought, Beirut: Orient Institut, 1979, ISBN 978-3-515-01842-5
1 2  Zaidan Foundation, [About Jurji Zaidan About Jurji Zaidan], http://zaidanfoundation.org/ZF_Website_AboutJurjiZaidan.html
1 2 3 4 5  Matti Moosa, The Origins of Modern Arabic Fiction, Washington, D.C: Three Continents, 1983, ISBN 978-0-89410-684-2
1 2  Donald M. Reid, Syrian Christians, the Rags-to-Riches Story, and Free Enterprise, Cambridge University Press, 1970
1 2  Stephen Sheehi, Doubleness and Duality: Jurji Zaydan's Al-Mamluk Al-Sharid and Allegories of Becoming, Index Islamicus, 1999, Journal of Arabic Literature
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308139905171  PLWABN: 9810659454305606  BIBSYS: 10005283  BnF: cb13757093b (data)  GND: 118636103  ICCU: TO0V513320  ISNI: 0000 0000 8077 8883  LCCN: n80046386  NKC: jo2017975730  NLA: 35135836  NTA: 068873549  SELIBR: 397075  SUDOC: 067036104  Trove: 837711  VcBA: 495/300121  VIAF: 76496271   WorldCat (עם VIAF): 76496271
דוד יפרח (קריית יערים)

דוד יפרח (נולד ב-1 בינואר 1951) הוא מגשר וטוען רבני. בעבר שימש כמורה וכיועץ לענייני מועצות אזוריות עבור שר הפנים, סגן הממונה על מחוז הדרום במשרד הפנים, חבר בוועדה המרכזית של ההסתדרות, יושב ראש סיעת ש"ס בהסתדרות וראש מועצת קריית יערים בשנים 1993–1996.
ביוגרפיה

נולד במרוקו למאיר ולתמו בכ"ג בטבת ה'תשי"א. בפברואר 1955 עלה ארצה עם משפחתו.
נישא לעשירה יפת, ויחד נולדו להם שישה ילדים.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, שימש כיועץ לענייני מועצות אזוריות לשר הפנים אריה דרעי. בספטמבר 1990 נחקר כחלק מחקירות שעבר דרעי.
לאחר ההכרזה על קריית יערים כמועצה מקומית בשנת 1992, ב-7 בינואר 1993 מונו חברי המועצה הראשונים, בהם יפרח, שבאותו מעמד מונה לראש המועצה הראשון. בשנת 1996 פרש מתפקידו, ומאז מילא מספר תפקידים בהסתדרות מטעם ש"ס, בהם מנהל אגף הרווחה ומנהל הרשות להגנת הצרכן.
באפריל 2010, נגזרו עליו במסגרת הסדר טיעון שישה חודשי עבודות שירות בגין הטרדה מינית של שלוש נשים בעת עבודתו בהסתדרות בין השנים 2000–2007.
בין סוף העשור הראשון ועד אמצע העשור השני של שנות ה-2000 שימש כראש ועד היישוב אלומה. מאז הוא מנהל ברחבי ישראל כוללים רבים המיועדים לשומרי שמיטה.
הערות שוליים

↑  הדס מנור, העצורים והנחקרים, עיתון מעריב, 8 באוקטובר 1990, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  ילקוט הפרסומים, מאי 1993, עמ׳ 2
↑  פרוטוקול מישיבת הוועדה לפניות הציבור, 12.03.02, באתר Nevo
↑  חן מענית, ‏6 חודשי עבודות שירות לדוד יפרח מש"ס על מעשים מגונים, באתר גלובס, 11 באפריל 2010
↑  אברהם ישראל פרידמן, דונמים של תורה: כשהחקלאים יושבים ללמוד, באתר הידברות, 31 בינואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298535805171  ISNI: 0000 0004 0224 3751  VIAF: 297867878   WorldCat (עם VIAF): 297867878
גבי (גבריאל)

גבי (גבריאל) סבג ופרופ' אבישי ברוורמן
גבי (גבריאל) סבג (15 במאי 1933 – 10 ביוני 2013) היה ראש עיריית דימונה הראשון, איש עסקים ופעיל חברתי. היה סמנכ"ל בקונצרן כור, המייסד והבעלים של חברת כוח האדם "או.אר.אס בע"מ", ופעיל בהעלאת יהודי אתיופיה לישראל.
ביוגרפיה

סבג נולד בעיר מֶקְנֶס, במרוקו, בערב ל"ג בעומר, בשנת 1933, תרצ"ג. סבג היה בן למשפחה דתית ונצר למשפחת רבנים, בן חמישי מבין 12 ילדים שנולדו להוריו, משה ורבקה סבג.
בסוף שנת 1951 החליט לעלות לישראל באונייה "נגבה", אשר הפליגה ממרסיי, והגיע לישראל בתאריך 10 בינואר 1952. הוא התיישב בקיבוץ עין גב, שם הכיר את שמחה, אשתו.
בסוף שנת 1952 גבי התגייס לצה"ל, ושירת בנח"ל. לאחר שנת הכשרה בקיבוץ מנרה, ובעקבות הפילוג בתנועה קיבוצית קיבל את הצעתו של יגאל אלון, ובסוף שנת 1953 הצטרף לקיבוץ גינוסר, ונבחר באספת הקיבוץ לשמש כסדרן העבודה.
שמחה וגבי נישאו בקיבוץ גינוסר בתאריך 24 ביוני 1954. בנם הבכור, דורון סבג, נולד שנה לאחר נישואי בני הזוג.
לאחר שנתיים כסדרן עבודה החליט גבי לפרוש מקיבוץ גינוסר, לאחר שנחשף לרעיונו של דוד בן-גוריון להקים את העיר דימונה. בשנת 1957 גבי החל לעבוד במפעלי ים המלח בסדום. במהרה הפך ליו"ר ועד העובדים שם.
ב-1965 נבחר סבג לראשות המועצה המקומית, ובשנת 1967 הוא הפך לראש העירייה המכהן הראשון בנגב. לאחר מלחמת ששת הימים צמחה העיר דימונה, ועם הגיעה לאוכלוסייה של 24 אלף תושבים, הוכרזה כעיר. בסוף שנת 1969, הוכרז סבג כראש העירייה הראשון של דימונה. לאחר מכן החליט להיפרד מתפקידו זה ולהמשיך לאתגר הבא.
עם הצטרפותו לקונצרן כור, כסמנכ"ל לכוח אדם, ב"כור מתכת" הקים את חברת כוח האדם "מנכור" ובהמשך כיהן כמנכ"ל "מנכור" ו"קונכור".
בשנת 1980 הפכה "מנכור" לחברה עצמאית, או.אר.אס בע"מ, אליה הצטרף בנו דורון כסמנכ"ל.
בשנת 2006 הקים גבי את רשת "בית גבריאל", לבתי אבות סיעודיים.
גבי נפטר בשנת 2013. הותיר אחריו בן ושתי בנות.
ביוגרפיה > העלאת יהודים לישראל

כראש עיריית דימונה סבג לשם לעצמו מטרה לקלוט עליה ובעצם הפך את דימונה לאחת הערים קולטות העלייה החשובות בישראל.
ביוגרפיה > העלאת יהודים לישראל > העלאת יהודי אתיופיה

בקיץ של שנת 1974 חבר סבג לרס"ר האגדי, עובדיה חזי, במטרה להעלות את יהודי אתיופיה לישראל. בסוף שנת 1974 נחת סבג באדיס אבבה, בירת אתיופיה, בשליחות סודית מטעם "המוסד", כנציג חברת כוח אדם בין-לאומית על מנת להשתדל אצל השלטונות האתיופיים להנפיק דרכונים לצעירים אתיופיים, כדי שיוכלו לעלות לישראל, כעובדי "כור".
שבעת הצעירים הראשונים שעלו נקלטו במפעל "מכתשים" בבאר שבע. מבצעי עלייה חשאיים אלה של יהודי אתיופיה הניחו את התשתית למפעלי עלייה רחבי היקף בשנות ה-80, ששיאם היה ב"מבצע משה" ובמבצע הבא "מבצע שלמה".
ביוגרפיה > תרומה לחברה > מחשב לכל ילד

סבג היה מהוגי הפרויקט "מחשב לכל ילד" על כך זכה לתעודות הוקרה מראשי המדינה, בהם ראש הממשלה יצחק רבין וראש הממשלה בנימין נתניהו.
ביוגרפיה > תרומה לחברה > קרן דימונה

בשנת 1999 התארגנה משלחת של אישי ציבור, ביניהם סבג ופרופ' אבישי ברוורמן, אז נשיא אוניברסיטת בן-גוריון לביקור אצל חסן, מלך מרוקו. הנסיעה המשותפת הולידה הצעה מאת פרופ' ברוורמן להצטרף לחבר הנאמנים של האוניברסיטה, והקמת קרן המלגות לסטודנטים מדימונה, על שם שמחה וגבריאל סבג. הקרן נחנכה בשנת 2001.
ספריו

גבריאל סבג, מסעות גבריאל, הוצאת אסיה, תשס"ב–2002
גבריאל סבג, גבריאל עבר, הווה, עתיד, הוצאת טפר, 2012
הערות שוליים

↑  גבריאל סבג, מסעות גבריאל, ישראל: אסיה, 2002, עמ' 35-36
↑  גבי סבג והנגב-ברית יוצאי מרוקו, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏9 ביוני 2017
↑  גבריאל סבג, מסעות גבריאל, ישראל: אסיה, 2002, עמ' 100-101
↑  עינב בן יהודה, זה רק לטובתכם, באתר הארץ, 15 במרץ 2007
1 2  גבי סבג והנגב-ברית יוצאי מרוקו, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏9 ביוני 2017
↑  [https://hazi.org.il/ ארכיון (רס"ר) חזי עובדיה
מורשת יהדות אתיופיה, מורשת צבאית וקהילות ישראל], באתר ארכיון (רס"ר) חזי עובדיה
1 2  כנס לעליית יהודי אתיופיה עם מאיר עמית ראש המוסד חזי עובדיה מיכאל אשכול גבי סבג אלעזר רחמים ועוד, באתר יוטיוב
↑  מיכאל אשכול, באתר המכלול
↑  עליית יהודי אתיופיה, באתר הארכיון הציוני המרכזי
↑  גבריאל סבג, מסעות גבריאל, ישראל: אסיה, 2002, עמ' 160-161
↑  גבריאל סבג, גבריאל, עבר, הווה, עתיד, ישראל: טפר - הוצאה לאור, 2012, עמ' עמודי תמונות 192-193
↑  גבריאל סבג, מסעות גבריאל, ישראל: אסיה, 2002, עמ' 154-155
↑  זהבה דברת, ‏"הנתינה מייפה את החברה", באתר גלובס, 18 ביולי 2001
↑  יוסף קנדלקר, גבי ללוש - מהמעטים שבאמת עשו למען צדק חברתי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 בספטמבר 2011
דויטשה רייכסבאן (גרמניה המזרחית)

ערך זה עוסק בחברת הרכבות של גרמניה המזרחית. אם התכוונתם לחברת הרכבות של הרייך, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1 בספטמבר 1945 – 31 בדצמבר 1993 (48 שנים) 
 חברות בנות:  Reichsbahndirektion Dresden  Reichsbahndirektion Erfurt  Reichsbahndirektion Halle 
 מיקום המטה:  ברלין 
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
 
דויטשה רייכסבאן (בגרמנית: Deutsche Reichsbahn; רכבת הרייך הגרמני) היה שמה של חברת הרכבות הממשלתית האחראית לתפעול תחבורה מסילתית ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) ואחרי האיחוד עד 31 בדצמבר 1993, עד להקמת דויטשה באן.
החברה הייתה חברה בבעלות המדינה שהוקמה בשנת 1949 כאשר תחבורת המסילות הגרמנית הוחזרה לשליטת גרמניה, לאחר שבמשך 4 שנים היו בשליטת בעלות הברית, בעקבות מלחמת העולם השנייה ופירוק הדויטשה רייכסבאן. הרכבות באזורי הכיבוש הסובייטיים (שהפכו לגרמניה המזרחית ב-7 באוקטובר 1949) המשיכו לפעול בשם דויטשה רייכסבאן, השם שניתן לחברת הרכבות ב-1937. בגרמניה המערבית את הרייכסבאן ירשה חברת הרכבות הפדרלית, הדויטשה בונדסבאן. שניהן פעלו כיחידות נפרדות עד למיזוגן ב-1994.
הדויטשה רייכסבאן המזרח גרמנית הייתה למעסיק הגדול ביותר בגרמניה המזרחית והייתה חברה ממשלתית הכפופה למשרד התחבורה (Ministerium für Verkehr der DDR). מנובמבר 1954 עד נובמבר 1989, שר התחבורה גם החזיק במקביל בתפקיד מנכ"ל הדויטשה רייכסבאן (Generaldirektor der Deutschen Reichsbahn). מטה החברה היה במזרח ברלין בווסשטראסה (Voßstraße) סמוך לחומת ברלין ומול הרייך קנצלריה.
טריטוריית וושינגטון

| --- | --- |
סמל

 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1853 
 תאריכי פירוק:  1889 
 ישות קודמת:   טריטוריית אורגון
 ישות יורשת:  וושינגטון (מדינה) וושינגטון    טריטוריית נברסקה    טריטוריית איידהו
 
הטריטוריה של וושינגטון הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-2 במרץ 1853 עד 11 בנובמבר 1889, אז התקבל השטח לאיחוד כמדינת וושינגטון. הטריטוריה הוקמה מהחלק של טריטוריית אורגון מצפון לנהר קולומביה התחתון ומצפון לקו הרוחב ה-46 ממזרח לקולומביה. בהיקף הגדול ביותר, הטריטוריה כללה גם את כל איידהו המודרנית וחלקים ממונטנה וויומינג, לפני שהוגדרו גבולותיה הסופיים ב-1863.
היסטוריה

תסיסה לטובת שלטון עצמי התפתחה באזורי טריטוריית אורגון מצפון לנהר קולומביה בשנים 1851–1852.  קבוצה של מתיישבים בולטים מאזורי קאוליץ ופוג'ט סאונד נפגשו ב-25 בנובמבר 1852, ב"ועידת מונטיצלו" בלונגוויו של ימינו, כדי לנסח עצומה לקונגרס של ארצות הברית הקוראת להקים טריטוריה נפרדת מצפון לנהר קולומביה. לאחר קבלת אישור מהממשלה הטריטוריאלית של אורגון, ההצעה נשלחה לממשלה הפדרלית.
הצעת החוק להקמת הטריטוריה, HR 348, הוכרזה בבית הנבחרים של ארצות הברית על ידי הנציג צ'ארלס א. סטיוארט ב-25 בינואר 1853.  הנציג ריצ'רד ה. סטנטון טען שהשם המוצע - הטריטוריה של קולומביה - עלול לבלבל עם המחוז של בירת המדינה, טריטוריית קולומביה (כיום מחוז קולומביה), והציע במקום זאת שם המכבד את ג'ורג' וושינגטון. לפיכך, הצעת החוק תוקנה עם השם וושינגטון, אם כי לא בלי דיון מסוים,  והועברה בבית הנבחרים ב-10 בפברואר, עברה בסנאט ב-2 במרץ, ונחתמה על ידי הנשיא מילרד פילמור באותו יום.  הטיעון נגד קריאת הטריטוריה וושינגטון הגיע מהנציג אלכסנדר אוונס ממרילנד, שטען נגד ההצעה, שאמנם אין מדינות בשם וושינגטון, אבל מחוזות, ערים ועיירות מרובות נקראו בשם זה ולכן זה יכול להיות מקור הבלבול עצמו. אוונס הרגיש ששם הטריטוריה החדשה המוצעת צריך לשקף את הטרמינולוגיה המקומית. הוא הצהיר שיהיה נכון יותר לתת לטריטוריה "איזה שם אינדיאני יפהפה".  ההחלטה הייתה מנוגדת לרצונות התושבים, ועיתונים מקומיים דיווחו על רגשות מעורבים מצד האזרחים,  אף שהקבלה הכללית של שינוי השם הייתה חיובית.
אייזק סטיבנס, שמונה למושל הראשון של השטח, הכריז על אולימפיה כבירה הטריטוריאלית. סטיבנס גם היה חלק בלתי נפרד בניסוח ובמשא ומתן על הסכמים עם להקות ילידים בטריטוריית וושינגטון.  בית מחוקקים טריטוריאלי נבחר והתכנס לראשונה בפברואר 1854,  ובית המשפט העליון הטריטוריאלי הוציא את החלטתו הראשונה בהמשך השנה.  קולומביה לנקסטר נבחרה כנציגה הראשונה לקונגרס האמריקאי.
הגבולות המקוריים של הטריטוריה כללו את כל מדינת וושינגטון של ימינו, כמו גם את צפון איידהו ומונטנה ממערב לחלוקה היבשתית. עם קבלתה של מדינת אורגון לאיחוד בשנת 1859, סופחו החלקים המזרחיים של טריטוריית אורגון, כולל דרום איידהו, חלקים מוויומינג ממערב לחלוקה היבשתית וחלק קטן ממחוז רוואלי, מונטנה של ימינו צורפו לטריטוריית וושינגטון.  הקצה הדרום-מזרחי של הטריטוריה (בוויומינג של היום) התווסף לטריטוריית נברסקה ב-2 במרץ 1861.
בשנת 1863, אזור טריטוריית וושינגטון ממזרח לנהר הסנייק וקו האורך ה-117 אורגן מחדש כחלק מטריטוריית איידהו שזה עתה הוקמה, והותיר את השטח בגבולותיה הנוכחיים של מדינת וושינגטון, שהתקבלה לאיחוד ב-11 בנובמבר 1889, כמדינה ה-42 של ארצות הברית.
לפני הקמת המדינה, התיישבויות רבות בשטח התמודדו על תואר הבירה. בין המועמדות המובילות לתואר, מלבד אולימפיה, היו סטיילקום, ונקובר, פורט טאונסנד ואלסבורג, שנחרבה בשריפה גדולה זמן קצר לפני הקמת המדינה. גם לאחר שאולימפיה נבחרה כבירה, המחלוקת המשיכה והיא הסתיימה רק לאחר השלמת בניית בית הנבחרים של המדינה.
טריטוריית וושינגטון (בירוק) וטריטוריית אורגון (בכחול) ב-1853
טריטוריית וושינגטון (בירוק) ומדינת אורגון ב-1859
חלקים שהועברו לטריטוריות נברסקה ואיידהו בשנים 1861 ו-1863
הערות שוליים

↑  "The Statistician and Economist". The Statistician and Economist. San Francisco: L.P. McCarty. 19: 59. 1897–1898.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10047241
הבחירות לנשיאות איראן 1985

הבחירות לנשיאות איראן 1985 נערכו ב-16 באוגוסט 1985, והביאו לבחירתו מחדש של הנשיא המכהן עלי ח'אמנאי לקדנציה נוספת.
תנועת החירות של איראן שהייתה מעורבת בתחילת הדרך בהפיכה, אך הוצאה מחוץ לחוק ב-1980, קראה להטיל חרם ולא להשתתף בבחירות.
מועמדים

ביולי 1985 הגישו את מועמדותם למועצת שומרי החוקה 50 מתמודדים, אך רק שלושה מתוכם אושרו:
עלי ח'אמנאי, הנשיא המכהן והמועמד המוביל של מפלגת הרפובליקה האסלאמית.
מחמוד כאשאני (אנ'), עורך דין ומועמד עצמאי.
חביבאללה עסגראולאדי (אנ'), שר המסחר לשעבר ומועמד מפלגת הקואליציה האסלאמית.
מועמדים רבים נפסלו על ידי המועצה, ובהם מהדי באזרגאן, שכיהן קודם לכן כראש ממשלה.