stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביאנקה ראיין

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1994 (בת 30) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  תיכון פילדלפיה לאומנויות הבמה ולאומנויות היפות 
 סוגה:  גוספל,R&B, פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, סייקו מיוזיק 
 biancaryan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ביאנקה טיילור ראיין (באנגלית: Bianca Ryan; נולדה ב-1 בספטמבר 1994) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית אמריקאית, התפרסמה כאשר זכתה בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "America's Got Talent" כאשר הייתה בת 11.
ביוגרפיה

ראיין נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה. היא חצי אירית (מצד אביה) וחצי יפנית (מצד אמה). יש לה אח גדול ממנה ששמו סוואן, ואחות ואח צעירים ששמם איזבלה וג'אגר.
ב-17 באוגוסט 2006 ניצחה ראיין בתחרות הטלוויזיונית "America's Got Talent" ששודרה בערוץ NBC, שם זכתה במיליון דולר. לאחר ניצחונה, הופיעה בסיבוב הופעות ברחבי אמריקה, וזכתה להצלחה רבה.
ב-14 בנובמבר 2006, הוציאה את האלבום הראשון שלה הקרוי על שמה (Bianca Ryan) ובו 12 שירים. מספר שירים מן האלבום, ובכלל זאת הסינגל שהוצא לכבוד חג המולד, Why Couldn't It Be Christmas Every Day?, זכו להצלחה רבה.
אריק רביליוס

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1903 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  2 בספטמבר 1942 (בגיל 39) איסלנד 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון 
 בן או בת זוג:  תירזה גארווד (1925–2 בספטמבר 1942) 
 צאצאים:  ג'יימס רביליוס 
 
אריק רביליוס (באנגלית: Eric Ravilious;‏ 22 ביולי 1903 – 2 בספטמבר 1942) היה צייר, מעצב, מאייר ספרים וחרט עץ בריטי. הוא ידוע במיוחד בזכות צבעי המים שלו הבוחנים נוף אנגלי ואמנות עממית ברגישות ובהירות מודרנית. הוא שירת כאמן מלחמה, והיה אמן המלחמה הבריטי הראשון שנהרג בשירות פעיל במלחמת העולם השנייה כאשר המטוס בו טס אבד מול איסלנד.
ביוגרפיה

רביליוס נולד ב-22 ביולי 1903 בצ'רצ'פילד רואד, אקטון, לונדון, בנם של פרנק רביליוס ואשתו אמה (לבית פורד). כשהיה עדיין ילד קטן המשפחה עברה לאיסטבורן בסאסקס, שם הוריו ניהלו חנות עתיקות.
רביליוס התחנך בבית הספר התיכון העירוני לבנים איסטבורן, מספטמבר 1914 עד דצמבר 1919. ב-1919 הוא זכה במלגה לבית הספר לאמנות באיסטבורן וב-1922 במלגה נוספת ללימודים בבית הספר לעיצוב בקולג' המלכותי לאמנות. שם, הוא הפך לחבר קרוב של אדוארד באודן. משנת 1924 למד אצל פול נאש.
ב-1925 קיבל רביליוס מלגת נסיעה לאיטליה וביקר בפירנצה, סיינה ובערי טוסקנה. בעקבות זאת החל ללמד במשרה חלקית בבית הספר לאמנות באיסטבורן, ומשנת 1930 לימד בקולג' המלכותי לאמנות. באותה שנה נשא לאישה את איילין לוסי גארווד ("תרצה"), גם היא אמנית אותה הכיר באיסטבורן קולג' לאמנות . נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון רביליוס (1935–2014); הצלם ג'יימס רביליוס (1939–1999); ואן אולמן, לבית (1941) עורכת ספרים על הוריה ועבודתם.
בשנת 1928 ציירו רביליוס, באודן וצ'ארלס מהוני סדרה של ציורי קיר במכללת מורלי בדרום לונדון עליהם עבדו במשך שנה שלמה. עבודתם תוארה על ידי ג'יי.מ. ריצ'רדס כ"חדה בפרטים, בצבע נקי, עם הומור מוזר בדמויות המריונטות שלהם" ו"חריגה בולטת מהמוסכמות של ציור קיר באותה תקופה", אך היא נהרסה בהפצצה ב-1941.
בין 1930 ל-1932 גרו רביליוס וגארווד בהאמרסמית', מערב לונדון. כאשר רבליוס ובאודן סיימו את האקדמיה הם החלו לחקור את האזור הכפרי של אסקס בחיפוש אחר נושאים כפריים לצייר.
ב-1933 ציירו רביליוס ואשתו ציורי קיר במלון מידלנד במורקמבה. בנובמבר 1933,הוא ערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה זוומר בלונדון, בשם "תערוכה של רישומי צבעי מים". 20 מתוך 37 היצירות שהוצגו נמכרו.  במהלך 1939 צייר רביליוס סדרה של צבעי מים של גבעת גיר בנוף האנגלי. גלריית לסטר מכרה שלושה מהציורים הללו לאוספים ציבוריים בריטיים, הטייט, מוזיאון ויקטוריה ואלברט וגלריה לאמנות אברדין.
ביוגרפיה > הדפס ואיור

רביליוס חרט יותר מ-400 איורים וצייר למעלה מ-40 עיצובים ליטוגרפיים לספרים ופרסומים במהלך חייו. המשימה הראשונה שלו, ב-1926, הייתה איור רומן עבור ג'ונתן קייפ. הוא המשיך לייצר עבודות הן עבור חברות גדולות כמו לנסטון תאגיד מונוטייפ והן עבור מוציאים לאור קטנים יותר ופחות מסחריים, כמו הוצאת הגולדן קוקרל. סגנון חריטת העץ שלו הושפע מאוד מזה של תומאס בוויק, שגם הוא וגם באודן העריצו. רבליוס בתורו השפיע על חרטי עץ אחרים, כמו גוונדה מורגן שגם תיארה סצנות בסאות' דאונס והוזמנה על ידי הוצאת הגולדן קוקרל.
ביוגרפיה > עיצוב

בפברואר 1936, ערך רביליוס את התערוכה השנייה שלו בגלריה זוומר ושוב היא זכתה להצלחה, כאשר 28 מתוך 36 הציורים המוצגים נמכרו. תערוכה זו הובילה גם להזמנת חברת וודג׳ווד עבור עיצובי קרמיקה. עבודתו עבורם כללה ספל הנצחה לציון הכתרתו המתוכננת של אדוארד השמיני; העיצוב תוקן לקראת ההכתרה של ג'ורג' השישי ואליזבת.
עיצובים פופולריים אחרים שלו כללו את ספל האלפבית משנת 1937, ואת ערכות החרסינה, Afternoon Tea (1938), Travel (1938), וכלי גן (1939), בתוספת גביע ״מרוץ הסירות ב-1938״. ייצור העיצובים של רבליוס נמשך בשנות ה-50, כאשר עיצוב ספל ההכתרה עובד מחדש לאחר מותו לקראת הכתרתה של אליזבת השנייה ב-1953.
ביוגרפיה > ציורי קיר

רבליוס הוזמן לצייר ציורי קיר על קירות חדר התה במזח ויקטוריה במפרץ קולווין ב-1934. לאחר התמוטטות חלקית של המזח, אלה נחשבו כבלתי ניתנים לשחזור. אבל החל מחודש מרץ 2018, אחד מהם חולץ וקיוו שניתן יהיה להציל גם את השני.
אמן מלחמה

לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה רביליוס הזדהה עם מטרות אנטי-פשיסטיות, כולל השאלת עבודותיו לתערוכה "אמנים נגד פאשיזם" משנת 1937.הוא שקל להצטרף לצבא בתור רובאי אבל נרתע על ידי חברים. לאחר פרוץ המלחמה הוא התקבל כאמן בשכר במשרה מלאה על ידי הוועדה המייעצת לאמני המלחמה בדצמבר 1939. הוא קיבל דרגת קפטן כבוד בנחתים המלכותיים והוצב באדמירליות.
בפברואר 1940, הוא התייצב לקסרקטין הצי המלכותי במספנת צ'טהאם. בזמן שהתבסס שם הוא צייר ספינות על שפת הרציף, בלונים והגנות חוף אחרות. אף תיאר מומחי סילוק פצצות המתקרבים לפצצה גרמנית בחולות ויטסטיבל. שניים מחברי הצוות שצייר רבליוס זכו מאוחר יותר בצלב השירות הנכבד.
ב-24 במאי 1940 הפליג רביליוס לנורווגיה וליווה את הכוח שנשלח לכבוש מחדש את נרוויק. מהסיפון של הספינה "היילנדר", רביליוס צייר סצנות של אוניות הקרב בפעולה, 1940.
בשובו מנורווגיה, רביליוס הוצב לפורטסמות', שם צייר פנים צוללות בגוספורט והגנת החוף בניוהייבן. לאחר שהילד השלישי של רביליוס נולד באפריל 1941, המשפחה עברה לחוות איירון ברידג' ליד שלפורד, אסקס.
דמי השכירות על נכס זה שולמו בחלקם במזומן ובחלקם בציורים, שהם בין העבודות הפרטיות הבודדות שרבליוס השלים במהלך המלחמה. באוקטובר 1941 עבר רביליוס לסקוטלנד, לאחר שבילה שישה חודשים בדובר.
בתחילת 1942 הוצב רביליוס ביורק אך זמן קצר לאחר מכן הורשה לחזור הביתה לשאלפורד כשאשתו חלתה. שם הוא עבד על ציורי יורק שלו וביקש לצייר בבסיס חיל האוויר הסמוך בזמן שגארווד החלימה.
אמן מלחמה > מוות

ב-28 באוגוסט 1942 טס רביליוס לרייקיאוויק שבאיסלנד ולאחר מכן המשיך הלאה. ב 1 בספטמבר, מטוס לוקהיד הדסון לא הצליח לחזור מהסיור. למחרת בבוקר נשלחו שלושה מטוסים עם עלות השחר לחפש את המטוס הנעדר ורביליוס בחר להצטרף לאחד הצוותים. גם המטוס שעליו היה, לא הצליח לחזור ואחרי ארבעה ימי חיפושים נוספים, רבליוס וצוות המטוס הוכרזו כנופלים בפעולה. גופתו מעולם לא נמצאה והוא מונצח באנדרטת הצי של צ'טהאם.
ב-1946, אלמנתו של רביליוס נישאה למפיק הרדיו האנגלו-אירי הנרי סוואנזי.
הערות שוליים

1 2 3  Armitstead, Claire (24 June 2022). "'He died in his 30s living the life he had dreamed of': artist Eric Ravilious". The Guardian. Retrieved 24 June 2022.
↑  Carrington, Noel (1946). "Eric Ravilious". Graphis: 430–9. Retrieved 20 November 2017.
↑  Powers, Alan (15 July 2012). Eric Ravilious: Imagined Realities. Philip Wilson Publishers. p. 143
↑  Russell, James (2015). Ravilious: The Watercolours. Philip Wilson Publishers. p. 1
↑  Andy Friend, Alan Powers, Ravilious & Co: The Pattern of Friendship (2017), p. 469
↑  Freda Constable and Sue Simon, The England of Eric Ravilious (1982)
↑  Laity, Paul (29 April 2011). "Eric Ravilious: ups and Downs". The Guardian.
↑  James Russell, ‘Garwood, Eileen Lucy [Tirzah] (1908–1951)’, Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press,
↑  Richards, J.M. (1946). Edward Bawden. The Penguin Modern Painters. Harmondsworth: Penguin Books. p. 8.
1 2  Binyon, Helen (30 June 2016). Eric Ravilious: Memoir of an Artist. The Lutterworth Press
↑  James Russell (2011). Ravilious in Pictures: A Country Life. The Mainstone Press (Norwich)
↑  Alan Powers (14 July 2022). "The real and romantic: the life and work of Eric Ravilious". Art UK. Retrieved 25 February 2023.
↑  Edward Bawden, Design. Antique Collector's Club, Woodbridge, England
↑  James Russell (2011). Ravilious in Pictures: A Country Life. The Mainstone Press (Norwich)
↑  Jenkins, Stephen (2001). Ceramics of the '50s and '60s. London: Miller's. pp. 8–9.
↑  Dearden, Chris (12 March 2018). "Bid to save pier murals amid demolition". BBC News.
↑  Imperial War Museum. "War artists archive:Eric Ravilious". Imperial War Museum
↑  Ministry of Defence. "Ministry of Defence Art Collection". The Ministry of Defence. Retrieved 1 January 2014.
↑  Elizabeth Dooley (30 November 2012). "Submarine". University of Warwick Art Collection. Retrieved 8 October 2016.
↑  James Russell (2010). Ravilious In Pictures, The War Paintings. The Mainstone Press
↑  Casualty Details: Ravilious, Eric William, Commonwealth War Graves Commission.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275276405171  AAG: 2319  AGSA: 3536  BNE: XX1593623  BnF: cb11992848d (data)  CWGC: 2471671  GND: 129223387  ISNI: 0000 0000 6680 6374  LCCN: n83142256  LNB: 000207934  MusicBrainz: 4d0a018d-a523-4d4a-b1bf-24e1508d4d3c  NGV: 8668  NTA: 06919906X  RKD: 65772  SNAC: w6jh5gvv  SUDOC: 028006062  TePapa: 1908  Trove: 1293073  ULAN: 500014911  VIAF: 15842729   WorldCat (עם VIAF): 15842729 
ספל "א"ב", תוצרת וודג'ווד עיצוב אריק רבליוס
ספינת נווט בלה -האבר
"גלוריה", בשייט באזור הקוטב
בצוללת
ארנסט וייגלר

אין תמונה חופשית
ארנסט וייגלר (1904 – 1938) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי–אוסטרי ומאמן שחייה ארץ ישראלי. מאמנה של מכבי חיפה (1933–1938) ונבחרת ארץ ישראל. כונה, חלוץ ספורט המים בארץ ישראל.
ביוגרפיה

וייגלר נולד וגדל בווינה. הוא התאמן בקבוצת הכח וינה. בשנת 1920 הצטרף לקבוצת הכדורמים של המועדון. באליפות אוסטריה שנערכה בשנת 1925 זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי.
בשנת 1930 היגר לאנטוורפן, בלגיה ואימן שחייה וכדורמים את קבוצת מכבי המקומית. לאחר המכביה הראשונה, בשנת 1932 עלה לארץ ישראל ואימן שחייה במכבי תל אביב. שנה לאחר מכן, עבר לחיפה ואימן את הקבוצה המקומית. בשנים שאימן הוא יצר קשרים ספורטיביים בינלאומיים ותחרויות בינלאומיות ושיפר ושידרג באופן משמעותי את רמת השחייה בארץ ישראל.
בקונגרס הציוני ה-18 שנערך בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1933 עמד וייגלר בראש קבוצת מכבי ארץ ישראל, היה חבר בנשיאות מכבי הארצית והיה בין יוזמי ומניחי היסוד לבריכת השחייה האולימפית הראשונה בישראל בבת גלים, חיפה.
וייגלר עבד בחברת החשמל. נפטר בבית חולים העמק ונקבר בעפולה.
לקריאה נוספת

יובל 90 למכבי חיפה, עמודים 57–58
הערות שוליים

↑  ועידת המכבי ושאלת העבודה העברית, באתר הארץ, 13 בספטמבר 1934
אנתוני אדוארדס (שחקן)

| --- | --- |

אדוארדס, 2001
 לידה:  19 ביולי 1962 (בן 62) סנטה ברברה, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 עיסוק:  במאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון סן מרקוס 
 צאצאים:  Bailey Edwards 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני צ'ארלס אדוארדס (באנגלית: Anthony Charles Edwards; נולד ב-19 ביולי 1962) הוא שחקן קולנוע, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי. בין היתר שיחק בסרטים "אהבה בשחקים" ו"נקמת היורמים", ובסדרות הטלוויזיה "חשיפה לצפון" ו-"ER".
ראשית חייו

אדוארדס נולד בסנטה ברברה, קליפורניה, בנם של אמנית וציירת נוף ושל אדריכל. במשפחתו שתי אחיות מבוגרות ממנו ושני אחים צעירים. כבר בנערותו גילה עניין במשחק. הוא זכה במלגה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה באנגליה (Royal Academy of Dramatic Arts). הוא למד לימודי תיאטרון באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עזב את הלימודים בגיל 19 לאחר שהוצעו לו תפקידי משחק מספיקים.
קריירה

בתחילת דרכו שיחק אדוארדס בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה It Takes Two. ב-1984 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "נקמת היורמים" (Revenge of the Nerds), בדמותו של גילברט לואו. הוא זכה לחשיפה ציבורית בעקבות השתתפותו ב-1986 בסרט "אהבה בשחקים" (Top Gun) בתפקיד סגן-משנה ניק "גוס" בראדשו. דמות זו, אשר נספתה בתאונה אווירית, הייתה בין הבולטות ביותר בסרט. תפקיד נוסף אשר הביא לו פרסום עולמי היה של חולה סופני בסרט Hawks מ-1988. הוא כיכב גם בסרט Downtown מ-1990. בשנים 1992–1993 הוא הופיע בתפקיד מייק מונרו ("האיש בבועה") בעשרה פרקים של סדרת הטלוויזיה "חשיפה לצפון".
תפקידו הידוע ביותר עד כה היה גילום דמותו של ד"ר מרק גרין, דמות ראשית בסדרת הדרמה הרפואית הטלוויזיונית אי.אר. הוא הופיע בסדרה מראשיתה ב-1994 ועד סיומה של העונה השמינית שלה ב-2002, וגם זכה לביים במסגרתה לראשונה (הוא ביים ארבעה פרקים). רצונו לעבור לעסוק בבימוי (ולבלות זמן רב יותר עם משפחתו) הביא אותו לבקש שדמותו תוצא מן הסדרה, ובסיפור עלילה מרגש נפטרה דמותו שם מסרטן המוח.
לפי פרסומים שונים הרוויח אדוארדס עבור שלוש עונות של אי.אר. סכום של 35 מיליון דולר – שכר שהפך אותו לאחד משחקני הטלוויזיה המכניסים ביותר עד כה. אדוארדס וחברו לסדרה ג'ורג' קלוני הציעו להפיק פרק של הסדרה בשידור חי, ואכן הפרק הראשון של העונה הרביעית בוצע בשידור חי פעמיים, בגרסה אחת לחוף המזרחי של ארצות הברית וגרסה נוספת לחוף המערבי שלה.
ב-2007 הופיע אדוארדס בסרט זודיאק (Zodiac) בבימויו של דייוויד פינצ'ר בתפקיד מפקח משטרת סן פרנסיסקו, שרדף אחרי הרוצח הסדרתי זודיאק, שהטיל את אימתו על העיר בשנות ה-60 וה-70.
ב-2008 הופיע אדוארדס שוב בפרק אחד של הסדרה אי.אר., בתפקיד ד"ר גרין (בתמונות מן העבר (Flashback Scenes)), במסגרת העונה ה-15 והאחרונה של הסדרה.
בשנת 2016 ביים את הסרט "My Dead Boyfriend", סרט קומדיה בכיכובה של הת'ר גראהם.
פרסים

אדוארדס היה מועמד ארבע פעמים ברציפות (1995–1998) לפרס אמי לשחקן הראשי בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה אי.אר., אך לא זכה בפרס.
ב-1998 הוא זכה על תפקידו באי.אר. בפרס גלובוס הזהב לשחקן בסדרת טלוויזיה והיה מועמד לפרס זה שלוש פעמים נוספות (1996, 1997, 1999).
אדוארדס זכה שש פעמים בפרס גילדת שחקני המסך, פעמיים כשחקן בסדרת דרמה על תפקידו בסדרה אי.אר. (והיה מועמד עוד 4 פעמים לפרס זה), ועוד ארבע פעמים על הופעה קבוצתית (Ensemble) בסדרת דרמה (גם כן עבור אי.אר.). ששת פרסים אלה הופכים אותו לשחקן שזכה הכי הרבה פעמים בפרסי הגילדה.
אדוארדס זכה בפרס אמי ב-2001 על הפקת תוכנית הטלוויזיה לילדים My Louisiana Sky. הוא זכה גם בפרסים People's Choice Awards, TV Land Award, Carnegie Medal Award ובפרס מטעם Association for Library Service to Children.
חייו האישיים

אדוארדס נישא בשנת 1994 לג'נין לובל (Jeanine Lobell), ונולדו להם בן אחד ושלוש בנות. הוא מתגורר בעיר ניו יורק. בין השאר הוא משמש כיושב ראש של ארגון ללא מטרת רווח הפועל למען רווחת ילדים באפריקה.
פילמוגרפיה נבחרת > כשחקן > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 | ‏Big Zapper‏ |  |  |
| 1982 | ‏Fast Times at Ridgemont High‏ |  |  |
| 1983 | ‏Heart Like a Wheel‏ |  |  |
| 1984 | ‏נקמת המרובעים‏ |  |  |
| 1985 | ‏Gotcha!‏ |  |  |
| 1985 | ‏The Sure Thing‏ |  |  |
| 1986 | אהבה בשחקים |  |  |
| 1987 | ‏Revenge of the Nerds II: Nerds in Paradise‏ |  |  |
| 1987 | ‏Summer Heat‏ |  |  |
| 1988 | ‏Hawks‏ |  |  |
| 1988 | המייל הקסום |  |  |
| 1988 | ‏Mr. North‏ |  |  |
| 1989 | ‏How I Got Into College‏ |  |  |
| 1990 | מרכז העיר | אלכס קירני |  |
| 1992 | ‏Pet Sematary Two‏ |  |  |
| 1992 | ‏Delta Heat‏ |  |  |
| 1992 | ‏Landslide‏ |  |  |
| 1993 | ‏Sexual Healing‏ |  |  |
| 1994 | הלקוח |  |  |
| 1994 | ‏Harlie's Ghost Story‏ |  |  |
| 1998 | משחקים מהלב |  |  |
| 1999 | ‏Don't Go Breaking My Heart‏ |  | שחקן, מפיק |
| 2001 | ‏Jackpot‏ | טרייסי |  |
| 2003 | Northfork‏ | האפי |  |
| 2004 | ‏Thunderbirds‏ | ריי האקרבנדר |  |
| 2004 | הנשכחים | ג'ים פרטה |  |
| 2007 | זודיאק | ויליאם ארמסטרונג |  |
| 2009 | אמא במשרה חלקית | אברי וולש |  |
| 2010 | הפוך | סטיבן לוסקי |  |
| 2013 | ביג סור | לורנס פרלינגטי |  |
| 2013 | מטוסים | אקו | דיבוב |
| 2015 | הניסוי | מילר |  |
| 2015 | Consumed | מדען |  |
| 2016 | My Dead Boyfriend |   | במאי |
פילמוגרפיה נבחרת > כשחקן > טלוויזיה

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | ‏The Killing of Randy Webster‏ | טומי לי סוונסון |  |
| 1981 | ‏Walking Tall‏ | רובי | פרק אחד |
| 1982-1983 | ‏It Takes Two‏ | אנדי קווין | 22 פרקים |
| 1983 | ‏.High School U.S.A ‏ | בו מידלטון | סרט טלוויזיה |
| 1984 | ‏Call to Glory‏ | בילי |  |
| 1985 | ‏Going for the Gold: The Bill Johnson Story‏ | ביל ג'ונסון |  |
| 1990 | ‏El Diablo‏ | בילי ריי סמית' |  |
| 1990 | ‏Hometown Boy Makes Good‏ | בויד גירי |  |
| 1992-1993 | חשיפה לצפון | מייק מונרו | עשרה פרקים |
| 1996 | ‏In Cold Blood | ריצ'רד היקוק | מיני-סדרה |
| 1994–2002, 2008 | ER | ד"ר מארק גרין | 181 פרקים |
| 2001 | פרייז'ר | טום | פרק אחד |
| 2013 | שעת האפס | האנק גליסטון | 13 פרקים |
| 2015 | בנות | מלווין שפירו | פרק אחד |
| 2015 | שוטרים בדם | אוון קיירו | פרק אחד |
| 2016 | מיליארדים | וויט וילקוקס | שני פרקים |
| 2016 | חוק וסדר: מדור מיוחד | פטריק גריפין | פרק אחד |
| 2016 | היסטוריה שתויה | ג'ילס אלן | פרק אחד |
| 2017 | חוק וסדר: פשע אמיתי | סטנלי וייסברג | שישה פרקים |
| 2019 | השורד המיועד | ראש סגל הבית הלבן מארס הרפר | החל מעונה 3 |
| 2022 | Tales of the Walking Dead | ד"ר צ'ארלס אוורט | פרק: "Amy / Dr. Everett" |
פילמוגרפיה נבחרת > כמפיק > קולנוע

| שנה | שם הסרט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1999 | N.Y.H.C. |  |
| 2003 | Die, Mommie, Die! |  |
פילמוגרפיה נבחרת > כמפיק > טלוויזיה

| שנה | שם הסרט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Border Line |  |
| 2001 | My Louisiana Sky |  |
| 2010 | Temple Grandin Thinking in Pictures |  |
ארוחת האפטאר בבית הלבן

הנשיא ברק אובמה בארוחת אפטאר, יוני 2015
ארוחת האפטאר בבית הלבן היא קבלת פנים שנתית המתקיימת בבית הלבן על ידי נשיא ארצות הברית והגברת הראשונה לרגל חודש הרמדאן. בדומה לטקס חנוכה בבית הלבן, בארוחת האפטאר מתארחים פוליטיקאים מוסלמים ומנהיגי קהילות מוסלמיות.
תומאס ג'פרסון ערך את ארוחת הערב הראשונה בבית הלבן עם מוסלמי בזמן שאירח את סידי סולימאן מלימלי, שליחו של נציג הממשל האוטונומי בתוניסיה בחסות האימפריה העות'מאנית. הארוחה נערכה ב-9 בדצמבר 1805, במהלך המלחמה הברברית הראשונה. ג'פרסון התאים את עיתוי הארוחה כך שתיערך אחרי השקיעה וזאת על מנת לשמור על מסורת הרמדאן עליה הקפיד מלימלי.
הנשיא הדמוקרטי ביל קלינטון המשיך במסורת שהתחיל ג'פרסון, גם הנשיא שלאחר קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, חגג את ארוחת האפטאר ב-2001, ומאז המשיך לקיים את הארוחה מדי שנה בכל שבע שנות כהונתו. גם הנשיא ברק אובמה ציין את הארוחה החל משנתו הראשונה בבית הלבן (2009), וציין אותה מדי שנה עד תום כהונתו.
בשנת 2017 שבר הנשיא דונלד טראמפ את מסורת הבית הלבן שהתקיימה כמעט 20 שנה בכך שבחר שלא לערוך ארוחת אפטאר. עם זאת, הנשיא טראמפ כן ערך את הארוחה במהלך כהונתו וערך את ארוחת האפטאר הראשונה בתקופת כהונתו בבית הלבן ב-6 ביוני 2018. גם ב-13 במאי 2019 נערכה ארוחה דומה.
ראו גם

טקס חנוכה בבית הלבן
סדר פסח בבית הלבן
הערות שוליים

↑  Shellnutt, Kate (4 באוגוסט 2011). "Thomas Jefferson held first White House Ramadan celebration". IIP Digital. blog.chron.com. נבדק ב-6 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  One Nation Under God? Religion and American Culture. Hoboken: Taylor and Francis. 2013. pp. 15–16. ISBN 1135207852.
↑  "Guest list for Obama's White House Ramadan dinner". 1 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   גרדיאן, טראמפ לא אירח חגיגת רמדאן בבית הלבן - ושבר מסורת של 20 שנה, באתר הארץ, 26 ביוני 2017
↑  "Remarks by President Trump Before White House Iftar Dinner". whitehouse.gov. 6 ביוני 2018. נבדק ב-6 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Remarks by President Trump at 2019 White House Iftar Dinner". whitehouse.gov. 13 במאי 2019. נבדק ב-13 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליפות אירופה בכדורסל 1971

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  10 בספטמבר 1971
 תאריך סיום:  19 בספטמבר 1971
 מספר משתתפות:  12
 מארחת:  גרמניה המערבית
 ערים מארחות:  אסן, בובלינגן
 זוכה:  ברית המועצות ברית המועצות
 סגנית:  איטליה איטליה
 השחקן המצטיין:  קרשמיר צ'וסיץ' יוגוסלביה
 מלך הסלים:  אדוואד יורקביץ' פולין  22.6 למשחק
 → 19691973 ←
 
אליפות אירופה בכדורסל 1971 הידועה גם בשם יורובאסקט 1971 היא האליפות ה-17 שנערכה על ידי פיב"א אירופה.
הטורניר נערך באסן (בית א' ומשחקי הגמר) ובובלינגן (בית ב') גרמניה.
באליפות זו זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר, בפעם ה-11 בתולדותיה והשמינית ברציפות.
שיטת המשחקים

2 קבוצות (גרמניה המערבית המארחת וברית המועצות האלופה) העפילו ישירות למשחקי האליפות. יתר הקבוצות העפילו משלב המוקדם.
12 הנבחרות הוגרלו לשני בתים בני 6 נבחרות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר.
השלב המוקדם > בית א

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 5 | 0 | 461 | 303 | 158 | 10 |
| פולין פולין | 5 | 4 | 1 | 405 | 376 | 29 | 9 |
| רומניה (1965-1989) רומניה | 5 | 3 | 2 | 349 | 368 | 19- | 8 |
| ספרד 1939 ספרד | 5 | 2 | 3 | 352 | 412 | 60- | 7 |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 5 | 1 | 4 | 353 | 385 | 32- | 6 |
| צרפת צרפת | 5 | 0 | 5 | 322 | 398 | 76- | 5 |
השלב המוקדם > בית ב

| נבחרת | משחקים | נ' | הפ' | קליעה | ספיגה | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 5 | 0 | 434 | 358 | 76 | 10 |
| איטליה איטליה | 5 | 4 | 1 | 374 | 329 | 45 | 9 |
| בולגריה (1967–1971) בולגריה | 5 | 3 | 2 | 408 | 357 | 51 | 8 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5 | 2 | 3 | 401 | 394 | 7 | 7 |
| טורקיה טורקיה | 5 | 1 | 4 | 342 | 316 | 74- | 6 |
| ישראל ישראל | 5 | 0 | 5 | 408 | 513 | 105- | 5 |
שלב המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | גמר | גמר |  |

|  | 17 בספטמבר | 17 בספטמבר |  |  |  |  |  |
|  |  ברית המועצות ברית המועצות |  93 |   |  |  |  |  |
|  |  איטליה איטליה |  66 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 19 בספטמבר | 19 בספטמבר |  |
|  |   |   |   |   |  ברית המועצות ברית המועצות |  69 |  |
|  |   |   |   |   |  יוגוסלביה יוגוסלביה |  64 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | מקום 3 | מקום 3 |  |
|  | 17 בספטמבר | 17 בספטמבר |   |  | 19 בספטמבר | 19 בספטמבר |  |
|  |  יוגוסלביה יוגוסלביה |  100 |   |  |  פולין פולין |  67 |  |
|  |  פולין פולין |  75 |   |  |  איטליה איטליה |  85 |  |
משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בספטמבר 1971 |  ברית המועצות | 64:69 | יוגוסלביה יוגוסלביה | גרוגהאלה, אסן צופים: 6,500 שיפוט: פיטר ליגווטר (הולנד)  ארטניק ארבדיאן (בולגריה) |
| 19 בספטמבר 1971 | אלזן ז'רמוחמדוב (16) |  | ז'רקו קנז'ביץ' (16) | גרוגהאלה, אסן צופים: 6,500 שיפוט: פיטר ליגווטר (הולנד)  ארטניק ארבדיאן (בולגריה) |
נבחרת ישראל באליפות > סגל הנבחרת

מאמן - שמעון שלח
דירוג סופי

ברית המועצות
יוגוסלביה יוגוסלביה
איטליה איטליה
פולין פולין
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
בולגריה (1967–1971) בולגריה
ספרד 1939 ספרד
רומניה (1965-1989) רומניה
גרמניה המערבית גרמניה המערבית
צרפת צרפת
ישראל ישראל
טורקיה טורקיה
ביאנקה שטיחטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בת 60 בערך) אמסטרדם, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 עיסוק:  סופרת, במאית, מפיקה
 מעסיק:  NRC Handelsblad 
 בן או בת זוג:  סטיב מקווין 
 פרסים והוקרה:  Gouden Griffel (1991) 
 
ביאנקה שטיחטר (בהולנדית: Bianca Stigter), ליידי מקווין היא במאית קולנוע הולנדית מאמסטרדם. היא ביימה את הסרט "שלוש דקות: הארכה" (Three Minutes: A Lengthening).
היא נשואה לבמאי סטיב מקווין והייתה מפיקה שותפה בסרטיו "אלמנות" ו-12 שנים של עבדות.
סרטים

סרטה של שטיחטר Three Minutes: A Lengthening מנתח סרט ביתי קצר שצולם בנאשיילסק שבפולין ב-1938. הצילומים משמעותיים מכיוון ש-3,000 מתוך 7,000 תושביה של העיירה נסיילסק היו יהודים ורק כ-100 מאותם תושבים שרדו את השואה. עריכת הצילומים של שטיחטר פועלת להארכת זמן המסך שלו מ-3 דקות ל-69 דקות, תוך שהיא מעלה שאלות על הדמויות וגורלן. הסרט מסופר על ידי הלנה בונהם קרטר. הסרט נכתב בשיתוף גלן קורץ, שלדבריו "אלה כנראה התמונות היחידות של הקהילה הזו לפני שהושמדה, וכמעט בוודאות התמונות היחידות הקיימות של רבים מהאנשים, במיוחד הילדים המופיעים בה. הרגשתי את תחושת האחריות האדירה הזו לזכרם". הסרט זכה בפרס יד ושם למצוינות קולנועית בסרט תיעודי על השואה.
שטיחטר היא הכותבת של הסרט התיעודי "עיר כבושה" משנת 2023, המתמקד בכיבוש הנאצי של אמסטרדם מ-1940 עד 1945. הסרט מבוסס על ספר ההיסטוריה המאויר שלה, אטלס של עיר כבושה, אמסטרדם 1940–1945.