יהדות פלובדיב
חיי הקהילה > הפוליטיקה הפנימית > הפעילות הפוליטית

בעשור האחרון של המאה ה-19 הגיעו מרוסיה לבולגריה, בהזמנת הנסיך פרדיננד הראשון, מומחים ואקדמאים יהודים כדי לסייע בבניית המדינה החדשה. רבים מהם זוהו עם תנועת "חובבי ציון" וניכרה להם השפעה מרובה ביסוד התנועה הציונית בפלובדיב. ב-1894 נוסד בפלובדיב ארגון "השחר" שמטרתו העיקרית הקניית השכלה לאומית ציונית לבני הקהילה. ביוני 1895 הגיע לעיר יוסף מרקו ברוך שהיה מהפכן שהושפע מתנועת התחייה הלאומית הבולגרית והקים את הארגון הציוני "כרמל", אליו הצטרפו רפאל כלב ומרקו רומנו, שבהמשך היו מראשי התנועה הציונית בבולגריה.
בהמשך הופץ בעיר העיתון "כרמל", שהפיץ את בשורת הציונות לשכבת האינטליגנציה בקהילות נוספות בבולגריה. ההנהגה הציונית הצעירה נקלעה למאבקים מול ההנהגה הוותיקה של הקהילה שאף פנתה לשלטונות בבקשה להצר את צעדיו של ברוך, אותו תפשו כאנרכיסט. ברוך נעצר ושוחרר מספר פעמים על ידי השלטונות. גם לאחר שב-1899 התאבד ברוך, נמשך המפעל הציוני והוקם הארגון "ציון" שהיווה את היסוד להקמת ההסתדרות הציונית בעיר. על שמו של ברוך נקראה בהמשך שכונת תל ברוך בתל אביב. ב-29 בדצמבר 1898 נערכה בפלובדיב הוועידה הציונית הראשונה של יהודי בולגריה, ומועד זה נחשב לתאריך יסודה הרשמי של ההסתדרות הציונית בבולגריה. במשך שנים ארוכות היו ראשי ההסתדרות הציונית בבולגריה בני העיר פלובדיב.
ב-1901 נערכו בחירות לוועד הקהילה בהן זכו הציונים ברוב מוחלט ולתפקיד היושב ראש נבחר פריסיאדו רומנו. שנה מאוחר יותר זכו השמרנים ומתנגדי הציונים ברוב דחוק בבחירות להנהגת הקהילה. בראשית המאה ה-20 גברה הצטרפות בני הקהילה לתנועה הסוציאליסטית והסוציאל-דמוקרטית הבולגרית. היו אלו צעירים בני משפחות אמידות ששבו מלימודיהם האקדמיים באירופה ושם נחשפו לתנועה. אליהם הצטרפו מהגרים יהודים מרוסיה. חברי התנועות הסוציאליסטיות הפיצו עיתון מטעמם בשם "אֶבְרֵיְיסְקִי רָבּוֹטְנִיק" ("העובד העברי"). עד מהרה נוצר עימות גלוי בין הסוציאליסטים לציונים מקרב בני הקהילה. ב-1910 קמה בעיר מפלגת פועלי ציון אשר שילבה לראשונה בקהילות היהודיות - ספרדיות - מזרחיות ציונות וסוציאליזם. המפלגה פרסמה עיתון בשם "פְּרוֹבּוּדָה" אשר ערך לאון מנחמוב ונסמך על כספי תרומות מכל רחבי בולגריה. הנהגת המפלגה עמדה בקשר עם הלשכה המרכזית של התנועה בווינה וכן עם תאים של המפלגה במדינות נוספות. ב-1911 כונסה בווינה הוועידה העולמית השלישית של פועלי ציון ולבקשת מפלגת פועלי ציון מפלובדיב, ייצג אותה בוועידה דב בר בורוכוב ובהמשך לאור הקשר שנוצר עם הקהילה היהודית, כתב בורוכוב מאמר מקיף על קהילת יהודי בולגריה. עם תום הוועידה הגיע יצחק בן-צבי לביקור בפלובדיב ונפגש עם ראשי המפלגה המקומית. ב-1912 עם פרוץ מלחמת הבלקן הראשונה, פסקה פעילות המפלגה והיא חודשה רק ב-1930.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייסו היהודים בהמוניהם לצבא הבולגרי, עניין שהוביל להקפאת הפעילות הציונית והקהילתית ברמה הארצית. במהלך המלחמה הוקם ועד ציוני עצמאי בפלובדיב בראשות פריסיאדו רומאנו והרב הראשי ליהודי העיר שמואל בנימין. לאחר מלחמת העולם הראשונה התחזק כוחו של הקומוניזם בפעילות הפוליטית בבולגריה, ובכלל זה בקרב בני הקהילה בפלובדיב, אף על פי שנחשבה מעוז של התנועה הציונית. ב-4 במרץ 1923 נערכו הבחירות לוועדי בתי הספר בקרב קהילות בולגריה ובפלובדיב זכו הציונים ב-86% והקומוניסטים ב-14% מהקולות. בבחירות שנערכו ב-11 במרץ 1926 האמיר כוחם של הקומוניסטים לכדי 38% מהקולות, עניין שהוביל לעימותים חריפים בתוך הקהילה, שהגיעו עד לכדי פתיחת בית כנסת נפרד לתומכי הקומוניסטים.
לאחר הוצאת התנועה הקומוניסטית אל מחוץ לחוק בבולגריה עברה הנהגת הקהילה במלואה לידי הציונים שנחלקו כעת לשני מחנות, ציונים כלליים ורוויזיוניסטים. בבחירות לוועד הקהילה שנערכו ב-1929 זכו הציונים הכלליים ב-79% מהקולות והרוויזיוניסטים ב-21%. בבחירות שנערכו ב-1932 עלה כוחם של הרוויזיוניסטים לכדי 30%. ב-1934 בוצעה הפיכה בממלכה על ידי חברי הליגה הצבאית והושעתה כל פעילות פוליטית. גם במהלך מלחמת העולם השנייה הושעתה הפעילות הפוליטית הממוסדת ופעילות כל ארגוני הנוער של הקהילה, במסגרת המגבלות שהוטלו על הקהילה היהודית. לאחר כיבוש בולגריה בידי הצבא האדום חודשה הפעילות הפוליטית. ב-7 בספטמבר 1947 נערכה בפלובדיב הוועידה הראשונה של הציונים הכלליים בבולגריה בראשות ז'אק לוי ממנהיגי הקהילה.
בתוך הקהילה נתגלו עימותים חריפים בין המיעוט הקומוניסטי לרוב הציוני. הקומוניסטים, בחסות הממשל החדש, התערבו בפעילות התנועה הציונית ולא אחת פיזרו בכוח מוסדות נבחרים ומינו תחתם ועדים ממונים מקרב חברי המפלגה הקומוניסטית, שהקימו תא יהודי במפלגת השלטון שכונה "חזית המולדת היהודית". המאבקים נמשכו ללא הרף עד לגל העלייה ההמוני לישראל. ב-29 במרץ 1949 הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. מבני הציבור של התנועה ובתי העם בערים השונות ובכלל זה בפלובדיב, הופקעו על ידי הממשלה "לצורכי ציבור".