יוון תחת שלטון הצלבנים
היסטוריה

במהלך מסע הצלב הרביעי כבשו תושבי מדינות אירופה את שטחיה של האימפריה הביזנטית ביוון, וחילקו אותם לארבע מדינות צלבניות:
האימפריה הלטינית - התקיימה לזמן קצר בין השנים 1204 עד לכיבושה החוזר בידי הביזנטים בשנת 1261
ממלכת סלוניקי - התקיימה לזמן קצר בין השנים 1204 עד לכיבושה החוזר בידי הביזנטים בשנת 1224
דוכסות אתונה - נוסדה בידי מתיישבים מקטלוניה בשנת 1205 והתקיימה עד לכיבוש העות'מאני בשנת 1456
נסיכות אכאיה - נוסדה בשנת 1205 ונכבשה על ידי הביזנטים בשנת 1432.
כמו כן, בוצעו מספר השתלטותיות על שטחים באגן המזרחי של הים התיכון, מרביתן על ידי מסדרים צבאיים נוצרים או על ידי ערי מדינה איטלקיות שהיו בעלות עוצמה רבה ושליטה מוחלטת בים התיכון באותה התקופה. ביניהן:
דוכסות ארכיפלאגו או דוכסות נקסוס (אנ') הוקמה על ידי מתיישבים ונציאנים לאחר מסע הצלב הרביעי לאורך חופי הים האגאי ביוון. הדוכסות שמרה על מעמדה העצמאי עד לכיבושה בידי העות'מאנים בשנת 1556.
מסדר האבירים ההוספיטלרים הקים בשנת 1310 את מושבו באי רודוס וניהל באי מדינה עצמאית עד לכיבוש העות'מאני בשנת 1522.
בידי מסדר ההוספיטלרים נמצאו ערי מדינה רבות באזור אסיה הקטנה ויוון, ביניהן: איזמיר, בודרום, אנטליה, קורינתוס והאי קוס.
במקביל, הוקמו בשטחי האימפריה ישויות דוברות יוונית. בשנת 1261, השיב קיסר ניקאה מיכאל השמיני את האימפריה הביזנטית על כנה והוכרז לקיסר מיכאל השמיני פלאולוגוס (אנ'). עד מותו בשנת 1282, יוון הושבה בחלקה לשליטת ביזנטית. למרות זאת, הקיסרות לא הצליחה לשלוט על כל יוון עד סוף ימי האימפריה. הוחזר השלטון הביזנטי באזור סלוניקי, באיי הים האגאי, תסליה, אפירוס ורוב אכאיה. אתונה למשל נשארה בשליטה פרנקית (אנ').
ניסיונות הרפובליקה של ג'נובה (או גנואה) לכבוש את קורפו וכרתים בעקבות מסע הצלב הרביעי סוכלו על ידי הוונציאנים. רק במהלך המאה ה-14, תוך ניצול דעיכתה הסופית של האימפריה הביזנטית תחת שושלת פליאולוגוס, ולעיתים קרובות בהסכמה עם השליטים הביזנטיים המוחלשים, השתלטו אצילים גנואים שונים על שטחים בצפון מזרח הים האגאי. ביוון היבשתית, דוכסויות אתונה ונאופטריה צורפו לכתר אראגון בימי פדרו הרביעי, מלך אראגון. נחלות אלה אבדו סופית בשנת 1388 לטובת נריו הראשון, אקצ'איולי (אנ'). הוא היה בן למשפחת בנקאים שמקורה ברפובליקת פירנצה. היא הייתה בעלת השפעה בנסיכות אכאיה.
העות'מאנים, לאחר שהביסו את הבולגרים בשנת 1371, ואת הסרבים בשנת 1389, התקדמו לעבר יוון. הכיבוש של האימפריה הביזנטית נמשך כ-60 שנה, בשנת 1453 נפלה בירת האימפריה קונסטנטינופול לידי מהמט השני, ובשנת 1458 נכבשה אתונה. הפלופונסוס (מוראה) נשאר בשליטה ביזנטית עד לשנת 1460, וונציה וג'נובה שלטו בכמה משטחי הפלופונסוס וכמה איים יוונים, אולם עד 1500 היו רוב שטחי האימפריה הביזנטית, ויוון בתוכם, בידיים עות'מאניות. מצודת רודוס נפלה בידי צבאו של סולימאן המפואר ב-1522, והאיים הדודקאנסיים האחרים נכבשו באותה שנה.
העות'מאנים והוונציאנים נאבקו בכמה מלחמות (אנ'), לעיתים בשיתוף מדינות אחרות. לדוגמה, סלוניקי, העיר השנייה בחשיבותה באימפריה הביזנטית, העבירה את נאמנותה לוונציה, בתקווה שזו תספק להם הגנה מתקיפות העות'מאנים, אך אלה הצליחו לכבוש אותה ב-1430. בשנת 1670 הם כבשו את כרתים מידי הוונציאנים. הישג בולט של ונציה היה כיבוש מחדש את מוראה. היא החזיקה בה בין 1685 ל-1714. בסוף המאבקים, בידי ונציה נשארו האיים היוניים והישובים פארגה(אנ') (נכבש בשנת 1401), ווניצה(אנ') (1684) ארטה(אנ') (1717) ופרווזה(אנ') (1717) ביוון היבשתית. בשנת 1797, ונציה איבדה את עצמאותה בעקבות הסכם קמפו פורמיו ושטחים אלה הועברו לשליטת צרפת (בהמשך נכבשו על ידי העות'מאנים). אירוע זה נחשב סוף התקופה המכונה "שלטון הפרנקים".
לבסוף, רק האיים היוניים, שנשלטו על ידי ונציה (אנ'), היו החלק היחידי מיוון שלא נפלו לידי האימפריה העות'מאנית. לאחר השלטון הצרפתי, כוח צבאי עות'מאני-רוסי הקימו באיים את רפובליקת שבעת האיים אשר התקיימה בין 1800 ל-1807. הייתה זו הפעם הראשונה מאז נפילת השרידים האחרונים של האימפריה הביזנטית במאה ה-15 בה הוענק ליוונים ממשל עצמי מוגבל. לאחר תקופה צרפתית קצרה, הוקמה ארצות הברית של האיים היוניים, מדינת חסות של האימפריה הבריטית. הם הועברו לשליטת ממלכת יוון בשנת 1864.