קדר (שבט וממלכה)
היסטוריה > תולדות הקדרים > תקופת שלטון יותע ויורשיו

יותע מלך בין השנים 676 ל-652 לפנה"ס, בעת שלטונם של אסרחדון ואשורבניפל באשור. בתחילת שלטונו (כנראה, בין השנים 673-676 לפנה"ס) מוכרת אפיזודה יוצאת דופן בתיעוד האשורי, והיא מרד פנימי נגד שלטונו של יותע עצמו. על פי כתובות בתקופת אסרחדון, אדם בשל אֻבָאֻ (להלן אובאו; ככל הנראה שמו המקורי וָהְב) "גייס את כל הערבים" נגד יותע וניסה להשתלט על המלוכה. לא ברור אם אובאו היה בן לשבט קדר או שהנהיג שבט אחר בפדרציית השבטים של קדר, אולם יש באפיזודה זו רמז למבנה הפדרטיבי של ממלכת קדר ולדינמיקת יחסי הכוחות בתוכה. בעקבות נאמנותו המוצהרת של יותע לאשורים ונכונותו להגדיל משמעותית את המנחות הקבועות לנינוה עם הפיכתו למלך, הוא קיבל סיוע מאסרחדון במרד זה והצליח לגבור עליו. זה לא הפריע לו, עם סיום המרד הפנימי, לפתוח במרד נגד האשורים, ככל הנראה על רקע שילוב של שקיעת צבא אסרחדון במסע מלחמה במצרים ונטל המיסים הגבוה לאשורים. כמו מרידות אחרות, גם זו נתקלה בתגובה צבאית תקיפה של האשורים. יותע הודח מהשלטון וחזר אליו זמן קצר אחר כך, לאחר עליית אשורבניפל, בנו של אסרחדון, לשלטון, ולאחר שהכריז מחדש את נאמנותו לאשורים.
תקופת שלטונו של אשורבניפל (631-669 לפנה"ס), בנו של אסרחדון, מתוארת בתיעוד האשורי כסוערת ביותר ביחסים עם הערבים במזרח הקרוב, הן עם ממלכת קדר והן עם שבטים ומסגרות על שבטיות אחרות. המקורות האשוריים בנושא זה מקוטעים ובמקרים שונים סותרים זה את זה. מעבר לזאת, פיענוח של התעודות ושברי התעודות מעלה בלבול בין שמות המנהיגים הקדרים, וקיימות גרסאות שונות באשר לזהותו המדויקת של המלך המתואר בכל תעודה. לאור זאת, התהוו מספר פרשנויות על ההתרחשויות ביחסים בין האימפריה האשורית לערבים באמצע המאה השביעית לפנה"ס.
עם עלייתו של אשורבניפל עמדו בראש ממלכת קדר יותע בן-חזאל, שהודח לפני כן בידי אסרחדון, ואשתו עָדִיָה - מלך הקדרים ומלכת הערבים. לאחר עליית אשורבניפל לשלטון, פנה יותע בבקשה לחדש את הברית בין שני הצדדים – להכריז אמונים לאימפריה האשורית, ובתמורה לחדש את שלטונו ולהחזיר את צלמי האלים הקדרים (בעיקר עתרשמין) למקומם, אחרי ששוב נלקחו בידי האשורים. בין אם היה זה בעקבות הפניה היזומה של יותע, או במסגרת חנינה כללית שמבצע מלך בעת הכתרתו, נעתר אשורבניפל לבקשה והברית בין הקדרים לאשורים חודשה.
ברית זו החזיקה למעלה מ-10 שנים, ובסוף שנות ה-50 של המאה השביעית לפנה"ס החלו הקדרים לפעול באמצעים צבאיים נגד האשורים. המלחמה בין הקדרים לאשורים התקיימה במספר גלים ובשלושה מוקדים גאוגרפיים – אזור עבר הירדן ודרום סוריה (שטחי אָמֻרֻ בלשון באשורים), אזור העיר בבל ובעיר הבירה האשורית, נינוה. להלן תיאור כרונולוגי של ההתרחשויות בשילוב הפרשנויות להן:
בשלב ראשון, בשנת 652 לפנה"ס או מעט לפני כן, החל יותע בהתקפות צבאיות על שטחים במערב האימפריה – אזור עבר הירדן ודרום סוריה. בקרבות אלה נתקלו הקדרים בכוחות צבאיים אשוריים שהוצבו באזור, וכן בצבאות של ממלכות נאמנות לאשור, בעיקר מלך מואב, כָמָשְחָלְתָ. יותע נחל מפלה בקרב ונאלץ לברוח ולמצוא מקלט אצל נָתְנֻ מלך נָבָיוׄת. מסיבה לא ברורה (בין אם נבגד והוסגר לאשורים בידי נתנו, פותה במרמה להגיע לנינוה לבקש מחילה, או שחשב שאם יפנה למלך אשור, זה יחון אותו) הגיע יותע לנינוה בשנת 652 לפנה"ס. הוא נלכד שם והושם כבול בשלשלאות בשער העיר למען "יראו וייראו". גם אשתו של יותע, עדיה, נתפסה בידי האשורים לאחר שניסתה לברוח מהמחנה העורפי בו שהתה לשטח הקדרי וגם היא נשלחה לנינוה.
במקביל, ידוע על פעילות צבאית דומה של "מלך קדר" (כך כונה בתיעוד האשורי) אחר בשם עָמֻלָדִין. גם הוא הובס בקרב בידי מלך מואב, כמשחלתה, נתפס והובל עם אנשיו לשבי בנינוה. בתיעוד האשורי תוארה תבוסתו של עמולדין בסמוך לאירוע תפיסתה של עדיה, וקיימות פרשנויות שונות למקומו ולקשריו עם עדיה: פרשנות אחת גורסת שעמולדין היה מנהיג קדרי במקביל ליותע ופעל צבאית נגד האשורים באותה זירה ובמועד סמוך ליותע. מסיבה זו נתפסה עדיה בידי האשורים בסמוך ללכידתו בעת שהייתה במחנה עורפי. פרשנות שנייה גורסת כי עמולדין הפך למלך קדר מיד עם היוודע דבר שביו של יותע והוא הובס בקרב אחרי שיצא יחד עם עדיה להילחם באשורים כדי לשחרר את המלך שהחליף. על פי גרסה זו, המלך השבוי בנינוה לא היה יותע אלא עואית בן-ברדדה – יורש נוסף של יותע.
בשלב שני, סביב 651 לפנה"ס, עם תחילת המרד הבבלי בראשות אחיו העוין של אשורבניפל, שָמָש–שֻם-אֻכין, התגייסו הקדרים לעזרת הבבלים (כפי שהיה בתקופת סנחריב) ונשלחו שני מנהיגים צבאיים, האחים אָבִיָת (אביתע) ואָיִמֻו בני תֶאְרִי להילחם תחת פיקוד הבבלים. במהלך מסעם לבבל, או לאחר שהגיעו אל העיר, נחלו המורדים מפלות, ועקב המצור האשורי על העיר החליט אביתע להסגיר את עצמו לאשורים בנינוה בתקווה שיצליח לשכנעם למחול לו. אשורבניפל, כנראה ראה בכך הזדמנות לחולל שינוי לטובתו בממלכת קדר. הוא מחל לאביתע ושלח אותו חזרה לקדר כמלך ממונה במקומו של יותע בן-חזאל, שנשאר שבוי בנינוה. אימו בן-תארי, אחיו של אביתע לקרב, הוצא להורג בידי האשורים - פשטו את עורו בעודו בחיים.
במקביל לכהונת מלכותו של אביתע, מופיע בתיעוד האשורי אחיינו של יותע בן-חזאל, עואית בן-ברדדה. גם הוא מופיע בתיעוד כ"מלך הערבים", ופעם אחת גם כמלך קבוצת שבטים בשם סֻמֻאָן. יש חוקרים הגורסים שעואית בן-ברדדה היה היורש האמיתי של יותע בקדר, היה בעלה של עדיה, וגם הוא נשבה בידי האשורים. בהתאם לגישה זו, מסע המלחמה של עמולדין ועדיה נגד אשור היה כדי לשחרר אותו, ואביתע ירש את מקומו עקב יחסיו הטובים עם האשורים בעקבות כניעתו בפרשת הקרב בבבל. פרשנות אחרת גורסת שעואית בן-ברדדה ואביתע כיהנו במקביל כמלכי קדר, עואית כמנהיג ממוצא קדרי ואביתע כממונה מטעם אשור, ושניהם ירשו את מקומו של יותע.
בכל מקרה, באמצע שנות ה-40 של המאה השביעית החליטו הקדרים ושבטים ערביים אחרים למרוד שוב באשורים, על רקע התמקדות הצבא האשורי במלחמה בעילם וירידה בנוכחות האשורית במערב האימפריה. כשהתפנה הצבא האשורי מהמלחמה במזרח, יצא למסע מלחמה גדול במערב נגד שורה ארוכה של שבטים ערביים, בהם גם הקדרים. על פי התיאור האשורי, שוב הובסו הקדרים ומלכיהם הודחו.
אם כן, למרות הפרשנויות השונות להתרחשויות ההיסטוריות, ברור כי התרחשו מספר גלים של לחימה:
התקפה הצבאית של הקדרים על מערב האימפריה בסוף שנות ה-50 של המאה השביעית.
סיוע צבאי של הקדרים למרד הבבלי של שמש-שום-אוכין נגד האשורים בין סביב 650 לפנה"ס.
התקפה קדרית נוספת באמצע שנות הארבעים של המאה השביעית לפנה"ס במערב האימפריה שבעקבותיה כיבוש אשורים גדול, ושוב תבוסה צבאית וחורבן של נווי המדבר הערביים באזור.
באשר לאיוש תפקיד מלכי קדר קיימות שתי פרשנויות עיקריות:
יותע בן-חזאל –> עואית בן-ברדדה ועדיה –> עמולדין ועדיה –> אביתע.
יותע בן חזאל ועדיה, במקביל לעמולדין –> עואית בן-ברדדה, במקביל לאביתע. ייתכן שקיים פער בין מלך שמונה בתהליך פנימי בקדר לבין מלך שמונה בידי האשורים. פער שיצר כפילות בו-זמנית.
מתקופה זו עד התמוטטות האימפריה האשורית כ-30 שנה אחר-כך, לא ידוע דבר על המתרחש בממלכת קדר. חוקרים העלו את האפשרות שבמסע המלחמה האחרון הזה איבדה קדר את עצמאותה באופן זמני, וניהול נווה המדבר וצירי התנועה והמסחר המדבריים נעשה בידי מושלים אשוריים.