stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל בן-שמחון
ספרים ומחזות נבחרים > מלך מרוקאי: דרמה קבלית בשלוש מערכות

זהו מחזהו הראשון של גבריאל בן-שמחון, שהוצג בתיאטרון הבימה בשנת 1980 בבימויו של יוסי יזרעאלי. בן שמחון זכה עליו ב"פרס ליבר למחזאות יהודית קלאסית" מטעם אוניברסיטת תל אביב. שלמה בר והברירה הטבעית היו יוצרי ומבצעי המוזיקה ב"מלך מרוקאי". המחזה עוסק בעלייה של יהודי מרוקו וצפון אפריקה לארץ-ישראל כחוויה משיחית. העלילה מתרחשת בעיירה ספרו, בה נולד בן-שמחון, בה מתפשטת שמועה שיש משיח בעיר והשאלה היא איך הוא נראה, כי אם ימצאו אותו תבוא הגאולה. יש מסורת שאומרת, שמשיח יכול לעוף ומתחילים לחפש את האיש שיכול לעוף. באותה עת נופלים פייטנים מהגגות, ומתחילים לחפש את רוצח הפיטנים, אלא שמתברר שלא יד רוצח בדבר אלא שהפייטנים נופלים, כי הם מאמינים שיש משיח בעיר ואם כן אפשר לקפוץ על ענן ולעוף לירושלים. רבים גם מאמינים שהם המשיח, מתאמנים לעוף וקופצים למוות. המחזה מסתיים כשנותר פייטן אחד בכל העיר, יונתן, והוא חושד בעצמו שהוא המשיח ומוכן להוכיח על ידי זה שיעוף. רבים גם מאמינים בו, ביניהם אביו, אמו ואהובתו. יונתן קובע את שעת ההמראה שלו וכל העיר מתאספת על הגגות לקפוץ יחד איתו. אחד נותן יד לשני וכולם מחזיקים בידי יונתן כשהוא עומד להמריא יחד איתם. המסך יורד ואנחנו לא יודעים אם הם מצליחים לעוף או נופלים ומתרסקים.
בשנת 1976 זכה בן-שמחון בפרס "המועצה לתרבות ואמנות והקרן לסרטי איכות לעידוד הפקתו של סרט ישראלי באורך מלא" על התסריט "משיח" על פי המחזה "מלך מרוקאי", אך זה טרם הוסרט.
המחזה "מלך מרוקאי" ראה אור בעברית בהוצאת עדי בשנת 1980, הוא תורגם לצרפתית.
ב-1985 הקהילה היהודית במונטריאול הפיקה יום עיון מיוחד לכבוד התיאטרון של בן-שמחון (Hommage au theatre de Gabriel Bensimhon)
ובמסגרתו הציגו גם את "מלך מרוקאי" בצרפתית בבימויו של פייר לאסרי שהוצג בתיאטרון סיידי ברונפמן במונטריאול.
ספרים ומחזות נבחרים > בוזמימה – קומדיה קבלית בשלוש מערכות

בוזמימה היה מורהו של בן-שמחון בספרו עיר מולדתו והוא מתאר אותו כמי שהולך שבי אחרי מנגינה מסתורית שכובשת אותו ומשפיע על תלמידיו ללכת אחריו בעקבות המנגינה, המובילה אותם לארץ-ישראל. המחזה הוצג ב-1984 בהיכל התרבות בתל אביב, בהפקת תיאטרון "לילך" ובבימויו של חנן שניר הופיע ב"זהות" כתב עת ליצירה יהודית בעריכת נפתלי טוקר בקיץ 1983 ויצא לאור בהוצאת "מריון" ב-1988 כחלק מהספר "הדרך לירושלים – המסע של אנית המעפילים יהודה הלוי". המחזה זכה בפרס גולדנברג למחזאות מקורית מטעם הפקולטה לאמנויות ב-1982.
ספרים ומחזות נבחרים > 1948: מחזה בשלוש מערכות

המחזה הופק ב-1998 בתיאטרון אוניברסיטת תל אביב בבימויו של תום לוי, הוצג בקלן בפסטיבל של תיאטרוני אוניברסיטה באותה שנה. המחזה מספר את סיפורה של שנת 1948, שנת קום המדינה דרך מטפורה של בית ערבי נטוש בחיפה. זה הבית בו התגוררו בן-שמחון ומשפחתו לאחר שעלו לארץ-ישראל. לבית הזה נקלעים גם מישה, פליט יהודי מהשואה בפולין, צשה, אשתו המתה, רפיק חדד, בעל הבית הערבי, שנחשב כמת וחיים, בן המשפחה שהשתתף במלחמת העצמאות ונעדר מאז. כולם – החיים והמתים – נאבקים על הבעלות על הבית.
המחזה ראה אור ב-1994 בהוצאת "מריון".
ספרים ומחזות נבחרים > המהלכים על המים

זהו רומן בסיפורים. יצא לאור ב-1997 בהוצאת הקיבוץ המאוחד וידיעות אחרונות ספרי חמד. הרומן מתאר את העיר ספרו ותושביה לפני ואחרי עליתם לארץ, את חוויית הציפייה שלהם לספינת המעפילים "יהודה הלוי" שאמורה להוביל אותם לארץ המובטחת, ומלווה את תלאותיהם באוניה ואת קשיי הקליטה אחרי שהם נוחתים בארץ ישראל.
ספרים ומחזות נבחרים > הולכת עם כמון חוזרת עם זעתר: סיפורי אהבה מרוקאיים

הספר ראה אור בשנת 2002 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר מושפע ממחקריו של בן-שמחון על פליני, זוהי אסופת סיפורי אהבה מרוקאיים שבמרכזה עומדת האישה המזרחית כיצור חושני וחידתי, התגלמות של יופי, פשטות, תמימות ותשוקות עצורות.
ספרים ומחזות נבחרים > חתונה בכותל

מחזה זה של בן-שמחון ראה אור ב-2007 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ונכתב בעקבות ההתנתקות מגוש קטיף. המחזה מנסה לצייר דיוקן של ירושלים לא רק האקטואלית, אלא גם ההיסטורית והמיתית, על רקע מאבק דרמטי ודמיוני ערב הנטישה וההתנתקות ממנה בעקבות משא ומתן לשלום.
ספרים ומחזות נבחרים > פנטזיה מרוקאית

הספר ראה אור ב-2009 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר מציג כחמישים מתכונים מהמטבח המרוקאי של בן-שמחון ומשלב בו סיפורים, שירים, וידויים, הזיות וחלומות. הספר הוא מין מסע של סופר ישראלי למרוקו דרך נופיה, תרבותה, תולדותיה, תבשיליה ונשותיה.
ספרים ומחזות נבחרים > המרוקאי האחרון

"המרוקאי האחרון" הוא ספר המשך ל"נערה בחולצה כחולה" שסיפר על אהבתו הנכזבת של יונתן מרציאנו לנורית סתיו, הנערה שנטשה אותו במצוות אביה שלא רצה שהיא תתחתן עם עולה חדש ממרוקו. בספר שני הצעירים נפגשים כעבור שנים כלוחמים על זחל קשר בסיני של מלחמת ששת הימים בו נמצאים חיילים מכל שכבות החברה הישראלית ויחסי השניים נבחנים מחדש כשהם בוגרים, חופשיים מלחצי המשפחה, אבל נתונים בלחצים מסוג אחר. הספר הוא יומן מלחמה שנכתב על ידי חייל ישראלי ממוצא מרוקאי שמוצא את עצמו בזחל החפ"ק במלחמת ששת הימים עם חיילים בעלי רקע חברתי ותרבותי שונה וכך הסיפור הופך מסיפור אישי לסיפורה של החברה הישראלית על כל עדותיה ושבטיה.
יצירות נוספות

"זרים", (רומן, ספר המשך ל"המרוקאי האחרון"), בהוצאת ידיעות ספרים, בעריכת נוית בראל 2018.
"המרוקאי האחרון" (רומן, ספר המשך ל"נערה בחולצה כחולה"), בהוצאת "ידיעות ספרים", בעריכת נוית בראל מרץ 2016.
"נערה בחולצה כחולה" (רומן), ידיעות ספרים, בעריכת נוית בראל אוקטובר 2013.
"הדרך לירושלים – המסע של אנית המעפילים יהודה הלוי", מחזה בשלוש מערכות, הוצאת "מריון", תל אביב 1988
"היינו כחולמים", תסריט, הוצאת "מריון", תל אביב 1994
"אבשלום" ו"ציון חמדתי" (שני מחזות בכרך אחד), הוצאת "הקבוץ המאוחד", 2011. שני המחזות הם על הקמת מדינת היהודים. הראשונה בימי דוד ("אבשלום") והשנייה בימינו ("ציון חמדתי").
לקריאה נוספת

"מזרח ומערב ביצירתי הספרותית והתיאטרונית: יופי גדול מדי למקום קטן מדי"; "מותר", גיליון מס' 16–17 של אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, 2011; בעריכת נורית כנען-קדר וגיל פישהוף.
המאמר התפרסם גם בספר "אבשלום" ו"ציון חמדתי", הוצאת "הקבוץ המאוחד", 2011; "סוף דבר", עמ' 125–133.
(זהו מאמר אוטוביוגרפי שבו סוקר בן-שמחון את חייו ויצירתו)
ב-2015 קיבל עיאשי אלאדראווי (لعياشي لعدراوي) תואר דוקטור על עבודה שהגיש באוניברסיטת פאס במרוקו אודות יצירתו של בן-שמחון. נושא העבודה הוא: "האישה ביצירתו הספרותית והתיאטרונית של גבריאל בן שמחון".
על "מלך מרוקאי"
דן אורין, ספרו ובגדד, הבעיה העדתית בתיאטרון הישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 2004.
G. Bensimhon, “Dans chaque homme sommeille un roi Marocain”, Sillages, revue litteraire et politique, Oct. 1980
שרית פוקס, מגפת הפיטנים של גבריאל בן שמחון, "מעריב", 3 בספטמבר 1978.
מיכאל אוהד, על כנפי המשיח, מוסף "הארץ", 13 באפריל 1980.
על "בוזמימה"
ציפי שחרור, לחצות את הגבול, מפגש בין גבריאל בן שמחון ויהושוע סובול, "רחוב ראשי", יולי 1983.
האמלט נסיך מרוקו, "העולם הזה", 27 ביולי 1983.
ורד הראל, לשוחח עם העבר, "על המשמר", 29 באוגוסט 1983.
גבריאל בן שמחון, בעיר הגגות לא נולד האדם לבדו, "הארץ", 22 ביולי 1983.
על "1948"
בן עמי פיינגולד, "1948" מאת גבריאל בן שמחון, "הצופה", 6 בינואר 1998.
שמעון לוי. חפיפה בין קדנציות של מתים. "עתון 77", גל' 182 (1995), עמ' 12.
אמירה פרלוב. מספרו לירושלים: שיחה עם המחזאי גבריאל בן-שמחון. דימוי, גל' 10 (1995), עמ' 8–11.
על "המהלכים על המים"
יהודית אורין, חזרה אל הכפר, "ידיעות אחרונות", 28 בנובמבר 1997.
דבורית שרגל, ומה שלום המלך המרוקאי, "מעריב", 26 בספטמבר 1997.
אמירה פרלוב, במחתרת מארצות האסלאם, פרשיות הגנה והעפלה. "דימוי", גל' 17 (1999), עמ' 71–72.
על "הולכת עם כמון חוזרת עם זעתר"
ד"ר אלי שי, שדיים קסומים, "ידיעות אחרונות", 25 באוקטובר 2002.
יואב בירנברג, ספר משפחתי, "ידיעות אחרונות", 21 באוגוסט 2002.
יהודית רונן, סיפורי אהבה מרוקאים, "עתון 77", יולי 2002.
על "אישה עם שלושה שדיים- נשים בקולנוע של FELLINI"
Lucio Izzo, The Director of the Italian Cultural Institute, Tel Aviv.
הקדמה לספר "אישה עם שלושה שדיים" 2004.
אמיר קמינר, אלוהים היא אישה, "ידיעות אחרונות", 21 ביולי 2004.
יהודה סתיו, הנשים הגדולות של פליני, "ידיעות אחרונות", 25 ביוני 2004.
רמי קמחי, "איפה הנשים כולן, שאהבנו ?", מאזנים 5 (2005): 40-37.
על "חתונה בכותל"
תום לוי, אחרית דבר, חתונה בכותל, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2007.
גבריאל בן שמחון, סוף דבר, חתונה בכותל, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2007.
על "הדרך לירושלים"
יריב פלג, שירת הים, באתר ישראל היום, 5 באוקטובר 2018
על מכלול יצירתו של בן שמחון
Lucio Izzo, L’ Angelo di Gabriel Bensimhon, Lo stato delle cose, Oedipus Ed. Salerno/ Milano 6/1997.
ביאורים

↑  לצפייה בכתב יד של בן שמחון על מעט מזיכרונותיו ממרוקו, ראו בבלוג של מכון גנזים (שם שמור גם ארכיונו האישי) כאן.
↑  על הפקת המחזה "מלך מרוקאי" הפיקה הטלוויזיה הישראלית ושידרה סרט בן 70 דקות בשם "הסרט על דוד ציון בן שמחון ובנו גבריאל" בבימויו של מיכאל לב טוב. על המחזה ועל שורשיו התרבותיים במרוקו בן-שמחון הפיק ב-1984 את הסרט "מלך מרוקאי – השיבה הביתה" (60 דקות) שמוקרן בבית התפוצות.
הערות שוליים

↑  הספר באתר היברובוקס
↑  לראשונה: ספר ישראלי תורגם להפצה במרוקו, באתר ישראל היום
↑  תרגום לערבית של הסיפור "עלייתה של סעדה השמימה" מתוך ספרו של בן-שמחון "הולכת עם כמון חוזרת עם זעתר- סיפורי אהבה מרוקאים"
↑  ניצני השלום עם מרוקו, באתר www.tau.ac.il
↑  "אישה עם שלושה שדיים - נשים בקולנוע של FELLINI", הוצאת הקבוץ המאוחד, 1994.
↑  Fellini The great Lover of Rome: Fellini’s Image of Rome as a Woman, Lo Stato delle Cose- Pensiero Critico e Scrittore Oedipus Ed. Salerno/ Milano 10-11/2000
↑  Fellini as Clown and Circus Ringmaster; On the Secret of Pleasure in the Strange World of Fellini’s Cinema; On Interpretation in the Arts Edited by Nurit Yaari Tel Aviv University 2000
↑  האישה המזרחית וההרמון בקולנוע של פליני, "מותר" מס 4 כתב עת של הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב בעריכת פרופ' נורית כנען קדר, חורף 1996
↑  "ירושלים בקולנוע", מבסרט, אסופת מאמרים על יהדות וקולנוע, המכללה ע"ש רא"מ ליפשיץ למורים דתיים, ובית הספר לתקשורת ולאמנויות הטלוויזיה והקולנוע מעלה ירושלים, חורף 1995
↑  LE MESSIE OU REQUIEM POUR UN ROI MAROCAIN על ידי אליהו אילון והופיע ב"נועם" 3 של מחלקת הנוער והחלוץ של ההסתדרות הציונית העולמית ירושלים 1979
↑  הקלטה בווידאו של ההצגה נמצאת בארכיון המחזות של החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
↑  מוזיאון ארץ ישראל ערך יום עיון על המהלכים על המים בהשתתפות: פרופ' שמעון לוי, פרופ' יהודה ניני, פרופ' נורית כנען-קדר, ד"ר שלמה אלבז ב-24 באפריל 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299348105171  BnF: cb14459763f (data)  GND: 1137338687  ISNI: 0000 0000 6658 1419  LCCN: n88291155  SUDOC: 075903369  VIAF: 50796543   WorldCat (עם VIAF): 50796543
כביש 437

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  12.5 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת מישור אדומים
 נקודת סיום:  מחלף גבע בנימין
 
 קואורדינטות:  31°49′07″N 35°17′19″E﻿ / ﻿31.8187°N 35.2887°E﻿ / 31.8187; 35.2887
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 437 הוא כביש מרכזי בתחומי המועצה האזורית מטה בנימין, המתחיל במחלף גבע בנימין ומסתיים בצומת מישור אדומים. בעבר כונה גם דרך ביר נבאלה (או דרך בית חורון) המקשרת בין צומת עטרות, ביר נבאלה וצומת גבעונים בגבעת זאב כביש 437.
על הכביש

הכביש מהווה את הקישור המרכזי לירושלים ממזרח בנימין, דרך מחסום חיזמא.
הכביש נפרץ ונסלל לראשונה בשנות החמישים, על ידי שירותי העבודות של הלגיון הערבי. בעקבות המפקד הבריטי של הכוח קיבלה הדרך את הכינוי "טריק אבו ג'ורג'".
בינואר 2019 נפתח כביש הטבעת המזרחי (כביש 4370) המשמש ככניסה נוספת לירושלים מאזור בנימין. בצומת הכביש עם כביש הטבעת המזרחי שוכן הבסיס הצבאי מחנה ענתות. קיימת תוכנית בשלבי ביצוע להרחבת הכביש והוספה של מת"צ.
הכביש חוצה פעמיים את נחל פרת, וכן את נחל זמרי ונחל אוג ואורכו כ-12.5 ק"מ.
לצורך בניית הכביש הופקעו כ-300 דונם מאדמות הכפר חיזמא.
בשנים 2012–2013 הוקמה מפרדה קשיחה בחלקו הצפון-מערבי של הכביש, באזור חיזמא, בתקציב של 26 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2018 נפתח מחלף גבע בנימין בכיכר אדם המקשר את כביש 437 עם כביש 60 בנסיעה רציפה.
משרד התחבורה הודיע בדצמבר 2018 על כוונתו לאחד את הכביש עם כבישים 45 ו-443, תחת המספר "45".
בחלקו הכביש כולל 3 מסלולים ומהווה דוגמה של כביש 2+1.
בפברואר 2023 החלו עבודות להרחבת המקטע הצפוני של הכביש, מכיכר חיזמא עד מחלף גבע בנימין.
מסלול הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 437 ממזרח למערב
| 0 | צומת מישור אדומים |  | מעלה אדומים |   כביש 1, שדרות החברה הכלכלית |
| 5 | צומת עלמון |  | מחנה ענתות, עלמון, ענאתא |   כביש 4370, מעלה בנימין |
| 6.5 | צומת ללא שם |  | חיזמא | כניסה לחיזמא |
| 7.7 | כיכר ללא שם |  | חיזמא | כניסה לחיזמא וענאתא |
| 8 | צומת חיזמא |  | מחסום חיזמא (שולי פסגת זאב) |   כביש 4197 (שד' סיירת דוכיפת) |
| 8.3 | צומת ללא שם |  | חיזמא | כניסה לחיזמא |
| 12.5 | מחלף גבע בנימין |  | גבע בנימין |   כביש 60, כביש 4576 (שד' אדם) |
הערות שוליים

↑  ישיבת ועדה של הכנסת ה-20 מתאריך 06/06/2016 תוכנית אב לתחבורה בירושלים 2025 ראו את דברי ניר ברקת בנוגע לחשיבות הכביש ביחס לגישת תושבי המועצה האזורית מטה בנימין - לירושלים.
↑  יהודה זיו, דרך אבו ג'ורג' ודרך אבו הינדי, בתוך ספר זאב וילנאי: מבחר מאמרים בידיעת הארץ, הוצאת אריאל, 1984, עמ' 238
↑  תוכנית_תחבורתית_יהודה_ושומרון 1 17.pptx
↑  הצבא מעניש את 7,000 תושבי חיזמא בהטלת סגר על הכפר, בטענה ליידוי אבנים על הכביש הסמוך, באתר בצלם
↑   כביש 437 - מק"מ 8.3 עד 12.5, בארכיון האינטרנט
↑  שדרוג כביש חיזמא-אדם יוצא לדרך – כך הוא ייראה, באתר mynet‏ ירושלים, 7 בפברואר 2023
| כבישים ביהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 • כביש 436 • כביש 446 • כביש 450 • כביש 458 • כביש 466 • כביש 508 • כביש 557 • כביש 578 • כביש 596 • כביש 3670 • כביש 3698 • כביש 4370 • כביש 4460 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 5 • כביש 35 • כביש 55 • כביש 57 • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 437 • כביש 443 • כביש 449 • כביש 457 • כביש 463 • כביש 465 • כביש 505 • כביש 555 • כביש 557 • כביש 585 • כביש 611 • כביש 3157 • כביש 3269 • כביש 4375 • כביש 4430 • כביש 4435 • כביש 4437 |  |
מתקפת הלילה

מתקפת הלילה בטרגובישטה היא פעולה צבאית שיזם בליל ה-17 ביוני 1462 שליט ולאכיה ולאד המשפד, נגד המחנה הצבאי שהקים סולטאן האימפריה העות'מאנית מהמט השני בקרבת עיר הבירה הוולאכית טרגובישטה. הייתה זו מתקפה נועזת ומפתיעה שגרמה לצבא העות'מאני אבדות כבדות.
הסכסוך החל עם החלטתו של ולאד המשפד להפסיק את תשלום מס הג'יזיה שנהגה ולאכיה לשלם לסולטאן מדי שנה, והסלים כשוולאד הוציא להורג (שיפד) את שני שליחיו של הסולטאן שבאו לוולאכיה כדי להציג לו אולטימטום ואף לנסות לעצור אותו. בנוסף תקף ולאד עמדות עות'מאניות בשטחי האימפריה בבולגריה והרג אלפים רבים של טורקים. במכתבו של ולאד אל מלך הונגריה מתיאש הראשון התרברב השליט הוולאכי כי שיפד 23,883 טורקים ואסף את ראשיהם. מהמט השני גייס בעקבות זאת צבא ענק של כ-90,000 חיילים ובאביב של שנת 1462 עמד בראשו ונע לעבר ולאכיה, כדי להעניש את השליט המורד, ואולי אף לכבוש ולספח את ארצו לאימפריה העות'מאנית.
התרחשו מספר התנגשויות צבאיות אך האירוע המשמעותי ביותר היה "מתקפת הלילה" של ולאד המשפד על מחנה העות'מאנים, תוך ניסיון להרוג את הסולטאן. לטורקים נגרמו אבדות רבות, אך הוולאכים לא הצליחו להרוג את הסולטאן, שהמשיך בצעדה אל טרגובישטה, שם ראה במו עיניו את אלפי הגופות המשופדות של אנשיו. הטורקים לא הצליחו להגיע לקרב פנים אל פנים עם הוולאכים, שנאלצו לסגת ולהשתמש בטקטיקת האדמה החרוכה ולתקוף במתקפות גרילה. למרות הצלחות צבאיות, הטורקים לא השיגו ניצחון מוחלט, צבאם סבל רעב ובצורת ובסופו של דבר נתן מהמט השני את פקודת הנסיגה. ולאכיה נשארה אוטונומית ולא סופחה לאימפריה העות'מאנית. בהמשך, בשיתוף פעולה עם בויארים ולאכים, העלה מהמט לשלטון הנסיכות את ידידו מנעוריו, ראדו היפה, אחיו של ולאד המשפד, במקום השליט המורד שנאלץ לברוח לטרנסילבניה.
הנסיבות המקדימות

לאחר כיבוש קונסטנטינופול ב-1453 המשיך הסולטאן העות'מאני מהמט השני למסעות צבאיים נוספים. באנטוליה נתקל בהתנגדות של שארית ביזנטית ושל האימפריה היוונית של טרפזונטס אשר המשיכו להתנגד לעות'מאנים. במזרח, אק קויונלו תחת מנהיגותו של אוזון חסן, יחד עם מדינות קטנות נוספות, היוו איום על האימפריה העות'מאנית. במערב האלבנים בהנהגת סקנדרבג ערערו את ההגמוניה העותמ'אנית וגם בבוסניה עלתה ההתנגדות לתשלום מסי החסות. לוולאכיה, נסיכות רומנית שמצפון לדנובה, הייתה חשיבות מיוחדת משלה במצב הגאו-פוליטי בדרום מזרח-אירופה, בשל מיקומה ושליטתה על הגדה הצפונית של הנהר, דרכו יכלו האויבים ממערב, כמו האימפריה הרומית הקדושה בגרמניה, לשלוח צי צבאי נגד העות'מאנים.
ב-26 בספטמבר 1459 הטיף האפיפיור פיוס השני למסע צלב חדש נגד העות'מאנים, ובכינוס במנטובה ב-14 בינואר 1460 אף הכריז כי משך מסע צלב זה יהיה שלוש שנים. מנהיגי אירופה לא גילו התלהבות מהתוכנית. מלך פולין קזימיר הרביעי, המסוכסך עם האבירים הטבטונים, סירב להשתתף. יש סבורים כי דווקא אצל השליט הוולאכי ולאד המשפד נפלו דברי האפיפיור על אוזניים כרויות.[דרוש מקור].
מעודד מן התגובה הפושרת לקריאת האפיפיור, לקח הסולטאן הטורקי את היוזמה לידיו ויצא למתקפה. בסוף שנת 1459 כבש את העיר העצמאית האחרונה בסרביה, סמדרבו, ובשנים 1458-1460 פלש למוראה תוך ניצול המלחמות הפנימיות בין היוונים שם. אחרי מצור שנמשך שלושה חדשים כבש מהמט השני את מצודת אקרוקורינת (1458) ובהמשך השיג מהדספוט הביזנטי דמטריוס פלאולוגוס, שקרא לו לעזרה נגד אחיו, את מבצרו ובירתו מיסטרס, ללא קרב. הסולטאן הצליח להשתלט על רובה של מוראה ומצודותיה שנעזבו על ידי מפקדיהן.
הנסיבות המקדימות > מרידתו של ולאד המשפד נגד הסולטאן

לפי הכרוניקן הטורקי דורסון ביי בשנים הראשונות "מדי שנה בא (ולאד המשפד) לשער (הנשגב), בהביאו את הג'יזיה ומתנות רבות, ותוך נשיקות את סף האושר, היה מחדש את מלוכתו. הסולטאן היה משלח אותו חזרה לארצו, והיה נותן לו בגדים יקרים, קַפְטָן אדום, מצנפת מוזהבת ומתנות אחרות של מלכים". גם זכרונות היניצ'ר הסרבי מציינים כי במשך שנתיים התייצב ולאד אצל הסולטאן והביא את המס בהתאם מה שסוכם, אך בין השנים 1459-1461 חדל לעשות זאת.
בן בריתו היחיד של ולאד המשפד, האציל ההונגרי מיהאי סילאגי (גיסו של יאנוש הוניאדי), נתפס בשנת 1460 על ידי הטורקים בשטח בולגריה. אנשיו עונו עד מוות בעוד הוא עצמו הוצא להורג בניסור גופו לשניים. ולאד שלא שילם לסולטאן את המס במשך שלוש שנים וחב לו כשלושים אלף זהובים.
מאוחר יותר באותה שנה, מהמט השני שלח שליחים אל ולאד להאיץ בו לשלם את מס הג'יזיה. ולאד התגרה במהמט בכך שהרג את שליחיו, ובמכתב מ-10 בספטמבר 1460 הפונה אל ראשי הסקסונים הטרנסילבנים בעיר בראשוב (קרונשטאט), הזהיר אותם ולאד המשפד מפני תוכניות הפלישה של מהמט השני וביקש את תמיכתם. ולאד לא שילם את מס הג'זיה השנתי שעלותו 10,000 דוקאטים, מאז שנת 1459. לפי הכרוניקן הביזנטי דוכאס, ולאד נדרש, בנוסף לתשלום המס, לשלוח לסולטאן 500 נערים על מנת שיגדלו אצלו כיניצ'רים. לפי ההיסטוריון והטורקולוג הרומני אורל דצ'יי וולאכיה לא שלחה מעולם "מס דמים" - כלומר נערים, לאימפריה העות'מאנית. אף טקסט אותנטי אינו יכול לבסס טענה זאת. דצ'יי סבור שדוכאס הגזים והתבסס על אנלוגיה עם הפרובינציות מרומליה הכבושה. ולאד סירב לבקשה, והעות'מאנים חצו את הדנובה והחלו במעשי ביזה וחטיפה. על כך הגיב ולאד בלכידת טורקים והוצאתם להורג על שיפוד. הסכסוך נמשך עד שנת 1461 כשמהמט ביקש מהשליט לבוא אליו לקונסטנטינופול לצורך משא ומתן.
לקראת סוף חודש נובמבר 1461, כתב ולאד צפש לסולטאן שאינו מסוגל עוד לשלם לו את מס הג'יזיה, מפני שאזלו לו המשאבים בעקבות המאבק בסקסונים הטרנסילבנים, וכן הסביר שאינו יכול לעזוב את הנסיכות מחשש למתקפה של מלך הונגריה בהיעדרו. הוא הבטיח לסולטאן שאם יאפשר זאת המצב שוב, יוכל לשלוח לו די והותר זהב ונערים. הוא אף טען כי יגיע לקונסטנטינופול אם הסולטאן ישלח פאשא שינהל את ענייני ולאכיה בהיעדרו. בינתיים קיבל הסולטאן דוחות מודיעין שחשפו את הברית של ולאד עם מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי. הוא שלח את הסנג'ק-ביי של ניקופול, חמזה פאשה צ'קירג'יבאשי, על מנת לביים מפגש דיפלומטי עם ולאד בג'יורג'יו שברומניה, כדי ללכוד במרמה את השליט המרדן ולהביאו לקונסטנטינופול. אולם ולאד קיבל התראות על כך והכין מלכודת משלו.
הנסיבות המקדימות > המלכודת בג'יורג'יו

ייתכן כי חמזה ביי, שנודע גם כ"צ'קרג'י" (Çakırgi) ,"הצייד עם בז", מפני שהיה בעבר חלק בשרות הסולטאן בחייל ביחידת הציידים עם בזים, היה כפי שטען הכרוניקן כלקוקונדילוס, הביי העות'מאני המיועד של ולאכיה אחרי הדחתו של ולאד. בשליחות אל ולאד נלווה אליו המזכיר של הסולטאן, יונוס ביי, יווני מומר ששמו המקורי היה קטאוולינוס.
שניהם הזמינו את ולאד לבוא לג'יורג'יו כדי לדון על כמה מחלוקות בנוגע לגבול, כשלמעשה תוכניתם הייתה ללכוד את ולאד בערמה. ולאד הפיל אותם בפח כשהעמיד פנים כי הגיע כנוע, בעוד יחידה צבאית עמדה לרשותו בקרבת מקום. לפי איתות שלו, החיילים הרומנים הקיפו את חמזה ביי ואת יונוס ביי ולקחו אותם בשבי יחד עם לוחמיהם הטורקים. כל השבויים נלקחו לשדה על יד טרגובישטה והועלו על שיפודים. לחמזה נועד השיפוד הכי גבוה, בהתאם למעמדו.
לאחר מכן חצה ולאד את הדנובה ותקף את האזורים העות'מאנים בבולגריה - החל מיני סאלה בדוברוג'ה, בחרשובה, טורטוקאיה, מרוטין, רוסצ'וק, סביבות ניקופול, גיגן וראחובה.
ברוסצ'ור נהרג המוחפז המקומי ועל יד ניקופול איבד את חייו הסובאשי פירוזביולו. ב-11 בפברואר 1462 התרברב ולאד באיגרת אל מלך הונגריה שהרג 23,883 טורקים ושיפד אותם. לדבריו 884 טורקים נוספים נהרגו בבתיהם ו"ראשיהם לא היו זמינים".
קישורים חיצוניים ומקורות

adevăr istoric, שטפאן אנדרייסקו - ולד המשפד- דרקולה, בין האגדה ובין האמת ההיסטורית, ההוצאה האנציקלופדית, בוקרשט,1998
Aurel Decei - Istoria Imperiului Otoman Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti 1978
לקריאה נוספת

Radu R. Florescu, Raymond T. McNally, Dracula: Prince of many faces - His life and his times
Backbay Books, Little Brown and Company, Boston, NYC, London 1989
, Ştefan Andreescu - Vlad the Impaler(Dracula), The Romanian Cultural Foundation Pub.House, Bucharest 1999
הערות שוליים

↑  הערכות אחרות הן 150,000 חיילים או 250,000 חיילים
↑  Şt. Andreescu ע' 40
↑  א.דצ'יי - ע' 116
↑  St. Andreescu ע' 38 הערה 4
↑  לעומת זאת שבויים מבין הנערים המקומיים שנלקחו בעת פשיטות הטורקים בוולאכיה, יכלו להימסר לקריירה של יניצ'רים. א.דצ'יי ע' 43, ע' 116
↑  א.דצ'יי - ע' 117
↑  לפי כרוניקה איטלקית אנונימית La Progenia della Casa de' Octomani המצוטטת ב Şt. Andreescu ע' 39,44- והממקמת בטעות את מסעו של צפש מדרום לדנובה בשנת 1458 במקום 1462
↑  Şt. Andreescu ע' 40 ציטוט מהכרוניקה של דורסון או טורסון ביי
↑  A. Decei ע' 116
↑  A.Decei שם
↑  A.Decei שם
↑  A. Decei ע' 117
↑  A.Decei שם
↑  A.Decei שם
הירץ שייאר

| --- | --- |
 לידה:  1753 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  1822 (בגיל 69 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1822 
 
אברהם נפתלי הירץ שייאר (בגרמנית: Abraham Naftali Herz Scheuer;‏ 1753 – 1822) היה רב ומקובל גרמני שכיהן כאב בית דין וריש מתיבתא במיינץ, ומחבר ספר "תורי זהב" על שיר השירים.
ביוגרפיה

נולד בפרנקפורט דמיין בשנת 1753 לרבי דוד טבלי שייאר ואשתו השנייה (בתו של רבי נתן אוטיץ, רבה של במברג).
משנת 1778 עד 1782 הנהיג את ישיבת אביו במיינץ כראש הישיבה. בשנת 1811 התמנה לרבה של העיר, שם נפטר ב-10 באוקטובר שנת 1822.
הספד עליו נדפס בספר "אלון בכות" מהרב וולף המבורג.
מפסקיו

במסגרת ריב ההיכל, פסק נגד השימוש בעוגב בבתי כנסת בשבתות וימים טובים (אפילו על ידי נוכרי). פסק ההלכה התפרסם על ידי בית דין הצדק של קהילת המבורג בספר "אלה דברי הברית" (נדפס באלטונה, 1819).
חיבורו

ספרו "תורי זהב" נדפס אחרי פטירתו על ידי נכדו ותלמידו, שמואל באנדי (בן חתנו הרב משה יונה באנדי). בסוף הספר נדפס מאמר על מגילת אסתר תחת השם "שקל הקדש", ועוד דרשות ושו"ת מהמחבר.
מתלמידיו

הרב איציק אופנהיים
הרב יצחק ברנייס
ליב וורמסר, בנו של רבי יצחק אריה וורמסר
הרב יעקב לוונשטיין
הערות שוליים

↑  בשער ספרו "תורי זהב" מתואר בין השאר כ"מקובל אלקי".
↑  בית דין צדק דקהילה קדושה המבורג, אלה דברי הברית, באתר היברובוקס
↑  ראו משה סמט, השינויים בסדרי בית הכנסת, אסופות 5, ירושלים 1991, 345-404: עמ' 377.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307864905171  GND: 1019716401  ISNI: 0000 0000 4589 1397  LCCN: no2003037023  NTA: 300923473  VIAF: 24286909   WorldCat (עם VIAF): 24286909
טרווין מקדואל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1967 (בת 57) יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
טרווין מקדואל (באנגלית: Trevyn McDowell; נולדה ב-26 באפריל 1967) היא שחקנית לשעבר ילידת דרום אפריקה שכיכבה בסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה, תיאטרון ורדיו באנגליה.
מקדואל נולדה ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. ב-1994 הופיעה בסרט "פרנקנשטיין", ושיחקה בדמות רוזמונד וינסי במיני-סדרה "מידלמארץ'". היא מוכרת מהופעתה בתפקיד מישל הופטמן בסדרת הטלוויזיה "Capital City" משנת 1989 בהפקת יוסטון פילמס. הסדרה מתמקדת בקבוצה של בנקאים העובדת במסחר במניות של שיין-לונגמן, בנק בינלאומי בדיוני הממוקם בסיטי של לונדון.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 |  | Torn Allegiance | סאנה ואן אלס |  |
| 1984 |  | River Horse Lake | אליזבת | סדרת טלוויזיה |
| 1988 |  | London's Burning | אמנדה | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1989 |  | Wish Me Luck | איבט | סדרת טלוויזיה |
| 1989–1990 |  | Capital City | מישל הופטמן | סדרת טלוויזיה |
| 1992 |  | Boon | מריון קרסטיירס | בפרק "Is There Anybody There?" |
| 1993 | חדר מיון | Casualty | לואיז | בפרק "The Ties That Bind" |
| 1993 |  | What You Lookin' At? | ג'יין ויירייט | סדרת טלוויזיה |
| 1993 | המפצח | Cracker | לזלי | בפרק "One Day a Lemming Will Fly" |
| 1994 | מידלמארץ' | Middlemarch | רוזמונד וינסי | מיני-סדרה |
| 1994 | פרנקנשטיין | Mary Shelley's Frankenstein | ג'סטין |  |
| 1995 |  | Class Act | טילי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1996 | מול פלנדרס | The Fortunes and Misfortunes of Moll Flanders | גברת סיגרייב | סרט טלוויזיה |
| 1998 | טאגארט | Taggart | קריסטין פישר | בפרק "Berserker" |
| 1997–1998 |  | Loved by You | קייט אדמס | סדרת טלוויזיה |
| 1999 |  | Don't Go Breaking My Heart | שרון |  |
| 1999 | בעל אידיאלי | An Ideal Husband | גרטרוד צ'ילטרן |  |
הערות שוליים

↑  Russell, Rosalind (10 בספטמבר 2003). "Me And My Home: Rosalind Russell talks to Trevyn McDowell about her string of successful conversions". The Independent. נבדק ב-24 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 9977 6925  LCCN: no2010121922  VIAF: 148168583   WorldCat (עם VIAF): 148168583