stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות להט"ב
ביקורת > גזענות

בספרו של העיתונאי הבריטי מארק סימפסון (אנ') מ-1996, Anti-Gay, נמצאו תיאורים של חוסר סובלנות מצד הקהילה הגאה כלפי תת-קבוצות. הטיימס כתב כי סימפסון הצליח "להצביע על כך שדיכוי ודעות קדומות אינן לגיטימיות רק מפני שהן נמצאות במקרה אצל המדוכאים בעבר". העיתונאי איידן שו, מ-Time Out, כתב כי "תודה לאל שמישהו עשה את זה, כי ... מה קרה לאינדיבידואליות שלנו, ההבדלים שלנו?". פרשנים אחרים מתחו ביקורת קשה על הטיעון של סימפסון, כאשר המגזין Boyz (אנ') הכריז כי "סימפסון הוא זונה".
ביקורת > שוביניזם

החוקר האמריקאי שעוסק בלימודי מגדר, ג'סביר פואר (אנ'), ציין כי מספר מעצמות פוליטיות התייצבו עם המטרה של הקהילה הגאה, במטרה להצדיק עמדות גזעניות וקסנופוביות, במיוחד נגד האסלאם. עמדות אלו מבוססות כביכול על דעות קדומות לפיהן מהגרים הם בהכרח הומופוביים וכי החברה המערבית היא שוויונית לחלוטין. לפיכך, עמדות פוליטיות נגד הגירה מתקיימות על ידי שימוש במגוון המיני ובזכויות הלהט"ב, והן נפוצות יותר ויותר בקרב מפלגות הימין הרדיקלי.
ראו גם

נשף (תרבות להט"ב)
דובים (להט"ב)
גיי בר
גיי פרנדלי
קוד המטפחת
הטרוסקסיזם
הומוסוציאליזציה
האוס (סגנון מוזיקלי)
לסביאן בר
שיווק להט"בי
סמלי להט"ב
לצאת (סרט קצר)
מצעד הגאווה
המרוץ לדראג של רו פול
אקטיביות ופסיביות (מיניות)
לקריאה נוספת

Bockenek, Michael, A. Widney Brown, "Hatred in the hallways: violence and discrimination against lesbian, gay, bisexual, and transgendered students in U.S. schools", Human Rights Watch, 2001, ISBN 1-56432-259-9, ISBN 978-1-56432-259-3.
אנתוני פנטנו

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1985 (בן 39) וולקוט, ארצות הברית 
 מידע אישי
 שם בשפת המקור:  Anthony Fantano
 ניו מדיה
 theneedledrop.com
 
אנתוני פנטנו (באנגלית: Anthony Fantano; נולד ב-28 באוקטובר 1985) הוא יוטיובר, מבקר מוזיקה, עיתונאי ומוזיקאי אמריקאי, אשר ידוע בזכות ערוץ היוטיוב שלו "The Needle Drop".
האתר וסרטוני היוטיוב שלו דנים ובוחנים מגוון ז'אנרים מוזיקליים, בין השאר פופ, היפ הופ, רוק, מטאל, אינדי, אלקטרונית, פולק, ג'אז, מוזיקה ניסיונית וסגנונות נוספים.
ראשית חייו

פנטנו נולד בקונטיקט, למשפחה שמקורה בסיציליה. הוא גדל בוולקט (אנ'). בילדותו שאף להיות אנימטור, בשל אהבתו לסדרה "משפחת סימפסון". כנער, החל פנטנו להתענין בפוליטיקה בעקבות האזנה לג'לו ביאפרה (אנ'), סולנה של להקת הדד קנדיז.
קריירה

פנטנו החל את הקריירה שלו באמצע שנות האלפיים כמנהל מוזיקה של תחנת הרדיו של מכללת דרום קונטיקט. בשנת 2007 החל פנטנו לעבוד בתחנת הרדיו הציבורי בקונטיקט שם שידר תוכנית בשם The Needle Drop.
באותה שנה השיק אתר באותו שם, The Needle Drop, ובו ביקורות מוזיקה שכתב.
בינואר 2009 השיק פנטנו סדרת ביקורות ווידאו על מוזיקה, בערוץ יוטיוב שאף הוא נקרא The Needle Drop. האלבום הראשון אותו סקר היה של מוזיקאי האינדי ג'יי רייטארד (אנ').
סקירה של פנטנו על האלבום Cosmogramma של Flying Lotus משנת 2010, הופיעה לצד קטעי וידאו אחרים של Flying Lotus ב"סרטונים מוצעים" של יוטיוב. פנטנו שאב מכך עידוד להמשיך ליצור סרטוני יוטיוב עם ביקורות על מוזיקה.
בשנת 2010, הסיר פנטנו מהערוץ שלו סרטונים עם ביקורות קודמות שהכילו וידאו קליפים, כדי להימנע מהפרות זכויות יוצרים. הוא המשיך לשדר את תוכנית הרדיו שלו, ובמקביל עבד גם בפיצרייה.
הוא התראיין ב-SXSW בשנת 2011 בקולנוע על עליית הבלוגים במוזיקה, יחד עם מאט גאלווי מה-Rock It Out! הבלוגר ומייקל רופמן, הנשיא והעורך הראשי של Consequence of Sound. במרץ 2011 הוא הוצג במאמר שכתב ב-The Guardian גם על עליית הבלוגים במוזיקה. The Needle Drop זכה בטקס פרסי "O Music 2011" בקטגוריית "מעבר לבלוג". לפנטאנו הוצעה תוכנית ביקורת אלבומים ב-Adult Swim אך הוא דחה את ההצעה.
בשנת 2019 הופיע פנטאנו, הופעת אורח, בסרטון של ליל נאז X לשיר של יאנג ת'אג ומייסון רמזי של "Old Town Road", והופיע כעובד במתקן הצבאי באזור 51 (התייחסות למוזיאון " אזור הסערה 51").
ב-15 בספטמבר 2022, העלה פנטאנו סרטון בו חשף הודעה שקיבל מהאמן דרייק, בה ביקש דרייק מתכון להכנת עוגיות טבעוניות. יום לאחר מכן פרסם דרייק פרסם את תוכן ההודעה האמיתית שמטרתה הייתה "לרדת" על דרייק.
תגובה מכלי תקשורת אחרים

על מנת להרוויח מספיק כסף כדי לשלם לעורכו אוסטין וולש, עד נובמבר 2016 פנטנו העלה סרטונים באופן קבוע בערוץ יוטיוב משני, "thatistheplan", אשר בו סקר memes והקליט "סרטונים לא אמיצים לעיתים קרובות שלא נופלים פורמט סקירת הרשומות", על פי SPIN.
באוקטובר 2017, מאמר במגזין האינטרנטי "פיידר" האשים את פנטנו בקידום רגשות ימניות וגזענות בסרטונים בערוץ "thatistheplan". הוא ציין את השימוש בתמונות של פפה הצפרדע, וטען שהוא מתמקד בביקורת על פמיניסטיות ומזלזל ביצירתם של מוזיקאים שחורים. פנטאנו הפיק תגובת וידאו שכינתה את המאמר הביקורתי "התנקשות", והכחיש את רלוונטיות הביקורת, לטענתו מכיוון שהסרטונים היו לטענתו סאטירה ליברלית שלא הובנו כהלכה. עוד הוא טוען כי הכותב כשל בקטיף דובדבנים ושעמדותיו האמיתיות של פנטנו הן פרוגרסיביות, ליברליות וסוציאליסטיות, ושהוא הביע אותם מספר פעמים. המאמר נמחק מאוחר יותר על ידי "פיידר", כאשר שני הצדדים עדכנו כי הגיעו להסכמה.
כשנשאל על היתרונות שבסקירותיו של פנטנו, עיתונאי המוזיקה רוברט כריסטגאו, שבקושי זיהה את שמו של פנטנו ורק 'הציץ' בדף הוויקיפדיה שלו - אמר בשנת 2019, "נראה שהוא ייצר מותג "מבקר רוק" הרלוונטי מהמאה ה-21." עוד הוא אמר כי עצם היכולת להרוויח כסף מביקורות מוזיקה היא הישג ראוי לציון.
חיים אישיים

פנטנו ואשתו, דומיניק בוקלי, מתגוררים במידלטאון, קונטיקט. הוא אתאיסט וטבעוני, לאחר שקודם לכן, בסוף שנות העשרה שלו, עבר לתזונה צמחונית.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Taiga (2009, כנגן בס)
(Anthony FanFiction Vol.1 (2015
(The New CALassic (2015
דיסקוגרפיה > סינגלים

"Cal 2 B" (2013, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"Mykey Come Back" (2015, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"פנדה (רמיקס)" ft. Pink Guy & NFKRZ (2016, בתור קאל צ'וצ'סטה)
"Coin Star" (2018, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"Don't Talk To Me" ft. פלטיה גיישה (2018, בתור קאל צ'וצ'סטה)
"Slap Chop" (2018, בתור קאל צ'וצ'סטה)
"On Deck Freestyle" (2018, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"I'm In The Club (Lookin' For Some Love)" ft. Joycie (2018, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"Advice" ft. רוב סקאלון (2018, בתור קאל צ׳וצ׳סטה)
"Rubber Duck (Pickup Truck)" (2019, בתור קאל צ'וצ'סטה)
"?Best Teef" (2019, בתור קאל צ'וצ'סטה)
הערות שוליים

1 2  Gordon, Jeremy (30 בנובמבר 2016). "How Anthony Fantano, aka The Needle Drop, Became Today's Most Successful Music Critic | SPIN". Spin. נבדק ב-22 בדצמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  (I)NTERVIEW: Anthony Fantano. YouTube. 15 בינואר 2013. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  David Noonan, A Generation Finds Its Voice, Newsweek, ‏2003-06-01 (באנגלית)
1 2  Elabbady, Ali (30 באוקטובר 2013). "Interview: Anthony Fantano of The Needle Drop". Green Room. United States. אורכב מ-המקור ב-26 במאי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-3 בינואר 2014. נבדק ב-26 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
1 2 3  "How Anthony Fantano, aka The Needle Drop, Became Today's Most Successful Music Critic". Spin.com. 30 בנובמבר 2016. נבדק ב-4 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johnston, Maura (28 באפריל 2015). "Anthony Fantano brings Needle Drop to Middle East". The Boston Globe (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-4 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Anthony Chuchesta Wants to Turn You On". Consequence of Sound. 9 באוקטובר 2014. נבדק ב-4 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Interview at SXSW". אורכב מ-המקור ב-11 ביוני 2011. נבדק ב-9 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonze, Tim (18 במרץ 2011). "SXSW 2011: The rise of the music vlogger". London. נבדק ב-4 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "O Music Awards Take Over Halloween's Largest Street Party" (הודעה לעיתונות) (באנגלית). 1 בנובמבר 2011. נבדק ב-17 במאי 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Robyn Wows MTV O Music Awards; Bjork & Marilyn Manson's Butt Win Big". Billboard. נבדק ב-8 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Area 51 remix video proves it's the summer of Lil Nas X". The Daily Dot (באנגלית). 19 ביולי 2019. נבדק ב-21 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ethan Shanfeld, Drake Feuds With Music Critic Anthony Fantano: Your ‘Existence’ Is a 1/10, Variety, ‏2022-09-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Popular music vlogger accused of promoting alt-right sentiment - NME". NME. 4 באוקטובר 2017. נבדק ב-23 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fader Removes Article Amid Settlement With Anthony Fantano". Spin. 21 במרץ 2018. נבדק ב-23 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Christgau, Robert (15 בינואר 2019). "Xgau Sez". Robertchristgau.com. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2019. נבדק ב-15 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wayback Machine". 11 ביוני 2015. אורכב מ-המקור ב-11 ביוני 2015. נבדק ב-18 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  fantano (5 בנובמבר 2018), LET'S ARGUE: Greta Van Fleet DOESN'T Sound Like Led Zeppelin, נבדק ב-6 בנובמבר 2018 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Taiga by Taiga". Rateyourmusic.com.
↑  "Taiga, by Anthony Fantano and Richard D'Albis". Anthonyfantanoricharddalbis.bandcamp.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6639 265X  MusicBrainz: 9f8dc2d7-43f9-4923-a3b7-6bd14cf2cc3e 
פנטנו בפברואר 2010.
אוליביה זמור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בת 76 בערך) 
 מדינה:  צרפת 
 
אוליביה זמור (צרפתית: Olivia Zemor; נולדה ב-1948) היא פעילה חברתית צרפתייה, מייסדת ונשיאת עמותת CAPJO (Coordination des Appels pour une Paix Juste au Proche-Orient; קבוצת התיאום הקוראת לשלום צודק במזרח הקרוב), הקבוצה ידועה גם בשם "יורו-פלסטין" (EuroPalestine). זמור, שהיא ממוצא יהודי טורקי-אלג'יראי, טוענת שמדינת ישראל מבקשת את הכחדת העם הפלסטיני וכי היא שוללת מהפלסטינים את זכויות האדם שלהם.
ביוגרפיה

בשנים 1980 עד 1989 עבד זמור כעיתונאית בסוכנות הידיעות הצרפתית. בהמשך הקימה את APM אינטרנשיונל, סוכנות ידיעות שנרכשה על ידי רויטרס בשנת 1999.
בשנת 2002, הקימה יחד עם בעלה ניקלוס שאהשהני (אזרח ארצות הברית ממוצא איראני, שאמו יהודיה ואביו שיעי) את עמותת "יורו-פלסטין".
בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2004, השתתפה עמותת "יורו-פלסטין" בתור מפלגה והעמידה לבחירה 28 מועמדים במחוז בחירה אחד בצרפת, איל-דה-פראנס (הכולל את העיר פריס), מתוך שישה מחוזות בחירה של צרפת לפרלמנט האירופי. זמור הוצבה במקום ה-4 ברשימה. בראש הרשימה עומד פרופ' כריסטוף אוברלין, כירורג צרפתי, במקום השני הקומיקאי דיידונה מ'באלה. מתוך 28 המועמדים מחציתם היו נשים ומחציתם היו גברים, מרקע חברתי ואתני מגוון: מהגרים ערבים, צרפתים "ותיקים", צרפתים ממוצא ערבי או אפריקאי ולצדם מספר יהודים. הרשימה קיבלה תמיכה מפעילי שלום בישראל דוגמת טניה ריינהרט וסרבן הגיוס יוני בן-ארצי, ומהצד הפלסטיני מרואן ברגותי. הרשימה קיבלה כ-50,000 קולות בסך הכל (או 1.83 אחוזים), פחות מאחוז החסימה, אך היא הצליחה הרבה יותר באזורים מסוימים באיל-דה-פראנס, שבהם אף קיבלה יותר קולות ממפלגת הירוקים והמפלגה הקומוניסטית בשכונות עניות עם נוכחות ערבית חזקה.
לאחר שר החוץ הצרפתי הודיע כי אריאל שרון יבקר בצרפת באפריל 2004, "יורו-פלסטין" פתחה בקמפיין במחאה על הביקור. נסיעתו של שרון בוטלה. אולם, לדעתו של זמור, "הממשלה הצרפתית המשיכה לוויתורים לישראל" וניקולה סרקוזי וז'אן-פייר רפרן היו "כנועים להפליא לישראל וראש הממשלה שרון, שלא החמיץ סיכוי להעליב את צרפת והצרפתים". היא האשימה את ממשלת צרפת בכך שיש לה "סטנדרט כפול" בכך שהיא "תומכת בהקמת מדינה פלסטינית ומקבלת בברכה ערפאת גוסס", אך גם "מעודדת את מדיניות הקולוניה והסיפוח של ישראל". לאחר מכן הזמין ז'אק שיראק את שרון להגיע לצרפת לחגיגות יום הבסטיליה בשנת 2005. זמור ארגננה הפגנה גדולה נגד הביקור שהתקיים בפריס ב־9 ביולי 2005. בראיון כמה ימים לפני המחאה, היא התלוננה כי התקשורת הצרפתית הייתה פרו-ישראלית, ואמרה כי אפילו "עיתונים המגדירים את עצמם כ-" פרוגרסיביים ', כמו לה מונד ולייברציה, ... מסרבים לתת מקום לישראלים כמו טניה ריינהרט, עמנואל פרג'ון ואילן פפה, שמתנגדים בגלוי למדיניות הקולוניאלית של ישראל". בשנת 2009, הייתה בין מארגני ההפגנה נגד ביקור שר החוץ אביגדור ליברמן בפריז.
בדצמבר 2010 נלקח זמור למעצר עם נחיתתה בנמל התעופה בן-גוריון. לאחר שנחקרה ועוכבה נאמר לה כי תגורש מישראל בגלל ארגון ההפגנות שלה בצרפת. זמור מחתה ואמרה כי היא מגנה על "עקרונות השלום הצדק", היא הוסעה לבית המעצר בשדה התעופה, אחר כך נשלחה על מטוס לאיסטנבול. לפני כן ביקרה בישראל כמה פעמים, אך מעולם לא נעצרה.
באפריל 2012 הייתה בין מארגני מטס המחאה הפרו-פלסטיני לישראל. בו השתתפו מאות פעילי שמאל מאירופה, חלקם ערבים המחזיקים בדרכונים אירופיים ואחרים, שקנו כרטיסי טיסה לישראל באופן מאורגן.
ב-28 ביוני 2012, הותקפה זמור בבית קפה ליד הבסטיליה, על ידי אנשי הליגה להגנה יהודית שהכו אותה בראשה וריססו את פניה בצבע שמן רעיל.
בקיץ 2015, במחאה על הקמת "חוף תל אביב" בפריז, יזמה מולו את הקמת "חוף עזה".
ב-28 במאי 2015, זמור נדונה על ידי בית משפט גבוה בצרפת (Cour d'appel de Paris) כ"אשם בעורר שנאה נגד קבוצה, המפיקים הישראלים, בגלל שהם שייכים לאומה, מדינת ישראל".
בשנת 2018, החליטה התביעה הצרפתית, בלחץ לובי פרו ישראלי, לתבוע את זמור באשמת קריאה לגזענות והסתה לשנאה. זאת על דברים שאמרה בהפגנה בשנת 2011 שקראה לשחקנית והזמרת ונסה פרדיס לא להופיע בישראל. לאחר שווידאו מההפגנה עלה לרשת.
הערות שוליים

1 2 3  תדהר, אלד, המפלגה: צרפתית. המצע: למען פלסטין. היוזמת: יהודייה, באתר הארץ, 13 ביוני 2004
↑  מירי חסון, פריז, עלון נגד ישראל בפריז: 'אל תקנו מפושעי מלחמה', באתר ynet, 11 ביולי 2009
↑  French Far-Left Organizations
↑  עו"ד צבי נח, ‏הפציפיזם המהוסס של בן ארצי, באתר גלובס, 2 ביוני 2005
↑  הכוונה הייתה לדברי שרון שהיהודים צריכים לברוח מצרפת - דיאנה בחור-ניר והסוכנויות, זעם בצרפת על דברי שרון שקרא ליהודים לברוח משם, באתר ynet, 19 ביולי 2004
↑  אדר פרימור, מוציאים את היחסים מהארון, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  AFP, מפגינים נגד ליברמן בפריז: "לא רוצים פאשיסטים", באתר ynet, 5 במאי 2009
↑  רשות ההגירה גירשה מישראל פעילת זכויות אדם מצרפת, באתר ynet, 22 בדצמבר 2010
↑  עומרי אפרים ורויטרס, המטס: "נשים, ילדים ונכים לא מסכנים את ישראל", באתר ynet, 12 באפריל 2012
↑  עמירה הס, לקראת מטס המחאה, השב"כ הזהיר פעילי שמאל ישראלים, באתר הארץ, 12 באפריל 2012
↑  Leader of France's Jewish Defence League on run in Israel after conviction in Paris, אל-מוניטור (באנגלית)
↑   שלמה פפירבלט, במחאה על הקמת "חוף תל אביב" בפריז, הוקם מולו "חוף עזה", באתר הארץ, 13 באוגוסט 2015
↑  Boycott d’Israël : condamnation définitive de la pire détractrice de l’État juif en France, Le Monde Juif, ‏2015-05-28 (ב־)
↑  אודי אלוני, "אגיע להעיד בבית המשפט הצרפתי למען הזכות לחיות כיהודי הגון", באתר "שיחה מקומית", 18 במרץ 2018
מרי פאלין

מרי קופלנד פאלין (באנגלית: Mary Copeland Fallin; נולדה ב-9 בדצמבר 1954) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הרפובליקנית שכיהנה כמושלת אוקלהומה בשנים 2011–2019.
ביוגרפיה

פאלין גדלה באוקלהומה, בתם של מרי ג'ו וג'וזף קופלנד. אביה כיהן כראש העיר טקומסה ולאחר מותו מילאה תפקיד זה אמה. היא בוגרת האוניברסיטה הבפטיסיטת של אוקלהומה ואוניברסיטת המדינה של אוקלהומה. לאחר לימודיה שימשה המנהלת המקומית של רשת המלונות לקסינגטון מטקסס.
בשנים 1990 עד 1995 כיהנה כחברת בית הנבחרים של אוקלהומה, ב-1995 נבחרה לסגנית מושל אוקלהומה והייתה בכך לאישה הראשונה ולחברת המפלגה הרפובליקנית הראשונה למלא תפקיד זה בתולדות המדינה. היא נבחרה לכהונה נוספת ב-1998 וב-2002. ב-2006 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, היא ניצחה בסיבוב השני של הבחירות המוקדמות במפלגה הרפובליקנית ובבחירות הכלליות של המחוז החמישי זכתה ברוב של 60%. ב-2008 זכתה לכהונה נוספת לאחר שניצחה בבחירות ברוב של 66%.
ב-2010 התמודדה בבחירות למשרת מושל אוקלהומה וגברה על יריבתה מהמפלגה הדמוקרטית ברוב של 60.5%. היא נכנסה לתפקיד בינואר 2011. היא שימשה גם יושבת ראש איגוד מושלי המדינות בארצות הברית באוגוסט 2013 עד יולי 2014.
במהלך כהונה התמודדה המדינה עם סופות טורנדו קטלניות, החמורות בהן אירעו במהלך מאי 2013. סופת מור שבמהלכה הכריזה פאלין על מצב חירום, פגעה באזור מטרופולין אוקלהומה סיטי, גרמה לאלפי בתים הרוסים, לנזק המוערך בכ-2 מיליארד דולר ול-24 הרוגים במדינה. ימים ספורים לאחר סופת מור פגעה במדינה סופת אל רינו, שהייתה בעלת העוצמה הגדולה ביותר שנמדדה מעולם וגרמה ל-8 הרוגים.
פאלין תומכת בעונש מוות, ב-2014 פסלה את החלטת בית המשפט העליון של אוקלהומה לעיכוב ביצוע עונש המוות של קלייטון לוקט, שחטף, עינה, אנס באכזריות ורצח צעירה בת 19. החלטת בית המשפט הייתה על רקע ערעור כי השימוש בסם מרדים חדש על בסיס מידזולם, בעקבות הפסקת ייצור הסם שהיה נהוג עד אז, עלולה לא להשפיע ובכך לגרום לכאב עז כתוצאה מהשימוש מהחומרים בזריקות הרעל בשלבים הבאים של ההוצאה להורג. ההוצאה להורג עצמה שאירעה באפריל 2014 השתבשה לאחר שהסם המרדים לא פעל כהלכה, מה שגרם ללוקט להתענות במשך 43 דקות עד שמת מדום לב. ב-2015 אישרה לראשונה בארצות הברית שימוש בגז חנקן לצורך הוצאה להורג.
פאלין היא אם לשני ילדים מנישואיה הראשונים לג'וזף פאלין. ב-2009 נישאה בשנית לוורן כריסטינסנס שלו ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  צוותי החילוץ מעריכים כי אין עוד ניצולים, באתר הארץ, 22 במאי 2013
↑   הגרדיאן, הוצאה להורג שהשתבשה מעוררת מחדש את הדיון הסוער על עונש מוות בארה"ב, באתר הארץ, 30 באפריל 2014
↑  סוכנויות הידיעות, אושר: אוקלהומה תוציא להורג ב"תאי גזים", באתר nrg‏, 19 באפריל 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1177305313  ISNI: 0000 0000 4204 2728  LCCN: no2002024356  SNAC: w6wt30gk  US Congress: F000453  VIAF: 68594672   WorldCat (עם VIAF): 68594672
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1991

| --- | --- |
 תאריך:  1991 
 →1990 1992←
 
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 1991 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות

ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
7: "אל תוך היער"
6: "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" ו"הרוח בערבי הנחל"
5: "ספינת השעשועים"
4: "רוקדים בלואנסה" ו-Five Guys Named Moe
3: "ריצ'רד השלישי", The Rehearsal and White Chameleon
2: Accidental Death of an Anarchist, Duke Bluebeard's Castle, "פריקלס", Singer, The Illusion, The Trackers of Oxyrhynchus, "ברווז הפרא" and Winter Dreams
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
2: Five Guys Named Moe, "אל תוך היער", "פריקלס", "ריצ'רד השלישי", "ספינת השעשועים" ו"יום ראשון בפארק עם ג'ורג'"
רפלקס הקאה

רפלקס ההקאה הוא רפלקס כיווץ של חלקו האחורי של הגרון הגורם להקאה, אשר נגרם לאחר מגע בחך הרך. הוא מיועד למנוע כניסת עצמים לגרון שלא כתוצאה מבליעה, ומונע מצבי חנק. רגישות הרפלקס שונה לכל אדם.
בליעה של עצם גדול, או הנחת חפץ בחלקו האחורי של הגרון, עלולים לגרום להפעלת הרפלקס. אנשים מסוימים (למשל בולעי חרבות), למדו כיצד לדכא רפלקס זה. אנשים הלוקים בהפרעות אכילה, כגון בולימיה, גורמים לעיתים להפעלת הרפלקס במכוון, כדי לגרום להקאה. גם שתיית משקאות אלכוהוליים מופרזת עלולה לגרום להפעלת הרפלקס ולהקאה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4301668-6 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ים הנסן

ג'יימס ויר הנסן (באנגלית: James Vear Hansen‏; 14 באוגוסט 1932 – 14 בנובמבר 2018) היה פוליטיקאי אמריקאי מיוטה, שהיה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1981 ל-2003.
ביוגרפיה

הנסן נולד ב-14 באוגוסט 1932 בסולט לייק סיטי, יוטה, והיה בוגר בית הספר התיכון איסט בעיר. מ-1951 עד 1955 שירת בצי ארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת יוטה, וקיבל תואר במנהל עסקים מבית הספר ב-1961.
באותה שנה שבה עזב את הקולג', נבחר הנסן למועצת העיר פרמינגטון. הוא גם עבד כסוכן ביטוח.
מ-1973 עד 1980, הנסן היה חבר בבית הנבחרים של יוטה, וכיהן כיו"ר הבית מ-1979 עד 1980. ב-1980, הוא ניצח את ק. גאן מקיי כדי לייצג מחוז הקונגרס הראשון של יוטה. הוא התמודד מול מקיי פעמיים נוספות, ב-1986 וב-1988, והכריע בשני המרוצים.
הנסן פרש לגמלאות ב-3 בינואר 2003. הנסן כיהן כיו"ר ועדת המשאבים בקדנציה האחרונה שלו בקונגרס ה-107. הנסן התמודד על משרת מושל יוטה ב-2004, אך הובס בוועידה הרפובליקנית על ידי ג'ון האנטסמן הבן שהמשיך וניצח בבחירות. הוא מונה לנציב בוועדת יישור וסגירת הבסיסים ב-2005.
כאשר חלק מכביש 89 של ארצות הברית במחוז ובר, יוטה שודרג לסטנדרטים של כביש מהיר, הוא נקרא הכביש המהיר ג'יימס ו. הנסן. הבניין הפדרלי באוגדן, יוטה שונה לבניין הפדרלי ג'יימס ו. הנסן לכבודו בשנת 2004.
הנסן מת בפרמינגטון, יוטה ב-14 בנובמבר 2018, בגיל 86.
פי הטבעת

| --- | --- |

פי הטבעת של אישה (משמאל) וגבר
 שיוך:  מערכת העיכול 
 מזהים
 לטינית (TA98):  anus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.7.05.013 
 TA2 (2019):  3022 
 FMA:  15711 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0003461 
 
מיקום פי הטבעת בגוף האדם
פי הטבעת (בלטינית: Anus, "טבעת" או "מעגל") הוא הפתח החיצוני של הרקטום, הנמצא בקצה המעי הגס. פתיחתו וסגירתו מתבצעת על ידי שני שרירים טבעתיים, שהשליטה באחד מהם רצונית ובשני בלתי רצונית, ודרכו מופרשת הצואה ממערכת העיכול.
הציפוי של תעלת פי הטבעת נפגע בקלות על ידי גושי צואה נוקשים. התעלה מרופדת בקרום רירי, בעור פי הטבעת בלוטות חלב וזיעה. מתחת לקרומים הריריים נמצאים ורידים גדולים שמחלקים את הקרומים לעשרה עמודים אנכיים. עמודים אלה לוחצים יחד ויוצרים מנגנון חסימה אטום למים.
התפתחות פי הטבעת

בתחילת תור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, היצורים הקדומים ביותר פלטו את הפסולת שלהם דרך אותו פתח שממנו נכנס המזון. בתקופה זו התפתח בהדרגה פי הטבעת שהשפיע על מבנה גופם של היצורים, ששינו בהדרגה את מבנם מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" בעל פתח כניסה ופתח יציאה.
פי הטבעת של האדם

אורך תעלת פי הטבעת כ-3.6 ס"מ. זהו סוף צינור העיכול, והוא עובר דרך הרצפה השרירית של האגן. כאשר התעלה סגורה, חלקה הסופי הוא חריץ דקיק באורך של סנטימטר אחד, אולם כושר המתיחה שלו גבוה, והוא אף מוקף שרירים טבעתיים חזקים.
לפי הטבעת משמעות גם במיניות האדם. במהלך מין אנאלי מוחדר איבר המין הזכרי (או אביזר מין) דרך פי הטבעת לרקטום, ובכך עשוי להביא לגירוי מיני של קצות העצבים של הנרתיק אצל נשים או הערמונית אצל גברים, הסמוכים לדופן האחורי של החלחולת.
פי הטבעת של האדם > טחורים

טחורים (Hemorrhoids) הם צבירים גדולים או כואבים במיוחד של כלי דם הממוקמים באזור פי הטבעת. לרוב, הם באים לידי ביטוי כדימום אדום מבריק על משטח צואה, על נייר טואלט או באסלה.
מחלות טחורים נפוצות מאוד בארצות המתועשות, ונגרמות פעמים רבות ממחסור בסיבים תזונתיים ומים, מאכילה מרובה של סוכרים וסידן, או ישיבה ממושכת וחוסר פעילות גופנית.
אצל רוב האנשים מתחילים הטחורים להתפתח בשנות העשרים לחייהם, אך הסימפטומים אינם מובהקים עד העשור הרביעי לחיים. על פי הערכות שונות, כמחצית מהאנשים מעל גיל 50 סובלים ממחלת טחורים סימפטומטית ועד שליש מכלל אוכלוסיית ארצות הברית, כשיקוף למצב במדינות העולם המודרני, סובלים במידה מסוימת מטחורים.
ראו גם

עכוז
התעלה האנאלית
חיץ הנקביים
פתח ביב
עצם העוקץ
איטמות פי הטבעת - (מום מולד)
הערות שוליים

↑  Martim de Albuquerque (1873). Notes and Queries. Original from the University of Michigan: Oxford University Press. pp. Page 119.
↑  Edward O'Reilly, John O'Donovan (1864). An Irish-English Dictionary. Original from Oxford University: J. Duffy. pp. Page 7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  ד"ר יונת אשחר, שנהיה לראש!, במדור "מדע במבט-על" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 בספטמבר 2021
| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- | --- | --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים  • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |  |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |  |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |  |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |  |
פורטל גוף האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A05.7.05.013 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ולי דלפי

| --- | --- |

דלפי, 2011
 לידה:  21 בדצמבר 1969 (בת 54) צרפת פריז, צרפת
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש 
 בן או בת זוג:  מארק סטריית'נפלד (2007–2012) 
 פרסים והוקרה:  פרס חוג מבקרי הסרטים של סן פרנסיסקו לשחקנית הטובה ביותר (2004)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (2017)  קצין מסדר האמנויות והספרות (15 באפריל 2022)  פרס איגוד המבקרים האמריקאי לתסריט הטוב ביותר (2013)  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ולי דלפי (בצרפתית: Julie Delpy; נולדה ב-21 בדצמבר 1969) היא שחקנית קולנוע, מפיקה, במאית וזמרת-יוצרת צרפתייה-אמריקאית. דלפי ידועה מתפקידיה בסרטים "אירופה אירופה" (1990), "הנוסע פאבר" (1991), "שלושת הצבעים: לבן" (1993), "לפני הזריחה" (1995), "תשוקתה של איין ראנד ( 1999), "לפני השקיעה" (2004), "יומיים בפריז" (2007) ו"לפני חצות" (2013).
דלפי הייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר, לפרס גלובוס הזהב, לשלושה פרסי סזאר ולארבעה פרסי אינדפנדנט ספיריט. היא היגרה לארצות הברית בשנת 1990, ובשנת 2001 קיבלה אזרחות אמריקאית.
ביוגרפיה

ז'ולי דלפי נולדה ב-21 בדצמבר 1969 בפריז, צרפת, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם אלברט דלפי, במאי תיאטרון ומארי פילה, שחקנית קולנוע. כבת יחידה היא נחשפה לאמנות כבר מגיל צעיר.
לא יכולתי לקוות להורים טובים יותר. הם גידלו אותי לאהוב אומנות, והם הביאו אותי למוזאונים כבר בגיל צעיר. הם הראו לי סרטים של אינגמר ברגמן ויצירות של פרנסיס בייקון.
בילדותה של דלפי היא סבלה ממגוון מחלות כמו מיגרנות והתקפי פאניקה.
חיים אישיים

דלפי היגרה לניו יורק, ומספר שנים לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 2001 היא התאזרחה כאמריקאית, בנוסף לאזרחות הצרפתית שלה מלידה.
בשנת 2007 החלה בזוגיות עם המלחין הגרמני מארק סטרייטנפלד, ונולד להם בן בינואר 2009. ביוני 2013 דלפי חשפה בריאיון לתוכנית הצרפתית "Le Petit Journal" שהם נפרדו. מאז 2015 היא נשואה לדימיטריס בירביליס.