stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהר פלטי
הערות שוליים

↑  יוסי עבדי, חילופי האשמות קשים באגף המודיעין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בינואר 2006
↑  עמיר רפפורט, עידן חדש, "ישראל דיפנס", 9 בפברואר 2017
↑  אישור מינוי ראש האגף הביטחוני מדיני במשרד הביטחון (ר' אבט"מ), אתר משרד ראש הממשלה
↑  מאמריו במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון
↑  Veteran Israeli Senior Security Specialist Zohar Palti Joins the Institute, מאי 2022
↑  דיווח על הענקת המדליה ותמונות מרגע הענקה, דף טוויטר משרד הביטחון הישראלי
זהר פלטי יחד עם נספח צה"ל לארצות הברית על מדרגות הפנטגון בעת ביקורו של שר הביטחון בני גנץ בארצות הברית.
חוס

חוּס (בהולנדית: ‏Goesקובץ:241 Goes.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר במחוז זיילנד שבהולנד.
היסטוריה

חוס נוסדה במאה ה-10 על גדת ערוץ נחל בשם Korte Gos (חוס הקצר). הכפר התפתח במהירות ובראשית המאה ה-12 היו בו כיכר שוק וכנסייה שהוקדשה למרים המגדלית. ב-1405 קיבלה העיר את כתב הזכויות שלה מידי וילהלם השני, דוכס בוואריה מתוקף תוארו כרוזן הולנד וב-1417 הותר לעיר לבנות את חומותיה. שגשוגה של העיר התבסס על תעשייתה הטקסטיל ועל הפקת מלח. במאה ה-16 חלה שקיעה בהתפתחות העיר עקב סתימת הקשר שלה לים בסחף וב-1554 החריבה שרפה גדולה חלק מהעיר.
בסתיו 1572, במהלך המרד ההולנדי, הוטל מצור על חוס, שהייתה חלק מארצות השפלה הספרדיות, על ידי כוחות הולנדים בתמיכתם של כוחות אנגלים. המצור הוסר באוקטובר 1572 על ידי הספרדים שחצו את נהר הסחלדה כדי לתקוף את הכוחות שצרו על העיר. ב-1577 גורש חיל המצב הספרדי על ידי מוריץ, נסיך אורנג', שבנה חומת הגנה סביב לעיר, שעדיין קיימת עד היום בחלקה. החל מהמאה ה-17, לא הייתה חשיבות מיוחדת לחוס מעבר להיותה מרכז חקלאי. ב-1868 חוברה העיר לרשת הרכבות, אך הדבר לא גרם לתהליך תיעוש והחקלאות נותרה הענף הכלכלי הראשי.
למרות שהולנד הייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגעו שבע פצצות בחוס ובקולטינגה עקב טעות של מטוס בריטי, בית אחד נהרס ואדם אחד נהרג. במלחמת העולם השנייה לא סבלה העיר מנזקים רבים, אך היא הייתה תחת כיבוש גרמני עד 1944.
עד לשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 לא חל גידול משמעותי באוכלוסיית העיר. לאחר מכן החלה העיר לגדול במהירות בשל הפיתוח של שכונות חדשות. כיום חוס היא המרכז הכלכלי הרביעי בגודלו במחוז זיילנד. ומתוכננת בנייתן של שכונות חדשות בעיר.
הערות שוליים

↑  משרד הסטטיסטיקה של הולנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554953205171  BnF: cb150505337 (data)  GND: 4222346-5  LCCN: n79022999  MusicBrainz: b1c904ef-729b-4219-9f1f-e79b2ad4a59f  NKC: ge1201855  VIAF: 138359460   WorldCat (עם VIAF): 138359460
חולשת הרצון

חולשת הרצון (אקרסיה) או חולשה מוסרית הוא תרחיש התנהגותי-אנושי המתבטא בפער בין עיקרון מוסרי שאדם מחזיק ורוצה בו לבין מעשיו בפועל, המתבצעים בניגוד לאותו עיקרון.
מקור 'חולשת הרצון' עקרוני לבירור מקומה של ההנעה במשפטי המוסר; האקסטרנליזם, מפריד בין ההכרה בעיקרון המוסרי לבין ההנעה לפעול על פיו ומזהה את חולשת הרצון כחריגה אתית-נורמטיבית, מקרה בלתי-מוסרי-מובהק של האפשרות להכיר בערך מוסרי כשלעצמו, גם כשאינו מיושם בפועל. לעומתו, האינטרנליזם, טוען כי ההנמקה והסכמה לערכו של עקרון מוסרי כוללת בהכרח הניעה וטעם ביישום העיקרון למעשה, וכל ביטול של עיקרון מוסרי בפועל מעיד על אי-הסכמה בדבר ערכו בכח.
עבור אינטרנליסטים כסוקרטס וריצ'רד הייר חולשת הרצון היא א-מוסרית. סוקרטס כופר בקיומה והייר קובע כי היא תמיד ביטוי למצב כפייתי של אי-יכולת-נפשית פסיכולוגית, הפוטרת מאחריות מוסרית, הדיסוננס ההתנהגותי אינו על רקע ובגבולות המוסר, ואינו יוצא מן הכלל האינטרנליסטי.
מבקריו של הייר כג'ון אוסטין, מצביעים על שכיחות המצבים בהם אדם מכיר בעיקרון מוסרי ואינו פועל על פיו, לא מתוך דחף או כפייה, אלא בשליטה עצמית וכניעה רצונית ליצר, בכך מערערים על הקביעה כי אין עיקרון מוסרי שאינו אינטרנליסטי, וכי כל חלש-רצון אינו אחראי למעשיו, ומעמידים בספק את ההנחה כי הפרסקריפטיביות של המילים האתיות בת תוקף חד-משמעי.
ראו גם

דיסוננס קוגניטיבי
שליטה עצמית
אינהיביציה
זלמן כ"ץ

| --- | --- |
 כינוי:  מהרז"ך
 מקום פעילות:  נירנברג
 השתייכות:  רבני אשכנז
 תלמידיו:  רבי שמעון ז"ק, מהר"ם מינץ, מהר"י ברונא
 בני דורו:  מהרי"ל, מהר"י וייל
 חיבוריו:  ספר היריעה
 
רבי (שלמה) זלמן כ"ץ (מהרז"ך; נפטר בשנת ה'ר"ה, 1444) היה רב הקהילה היהודית בנירנברג וראש ישיבה בה. מחבר "ספר היריעה" על הלכות גיטין ומומחה בהלכות אלה. מרבותיו של מהר"ם מינץ.
חייו

מרבית המידע על תולדות חייו ועל משפחתו נלמד מרישומי גביית המיסים מיהודי נירנברג. הוא התאזרח בעיר ונזכר לראשונה כמשלם מס ב-9 באוקטובר 1396 (ה'קנ"ז), כשהיגר לעיר כנער יחד עם אמו. אמו מכונה שם לאה היהודיה מביברך (Bybrach), וכנראה זהו מקום מוצאו. יחד עמו ועם אמו היגר לנירנברג גם אחיו אנשיל. בשנים הבאות חי בנירנברג, וב-22 באפריל 1406 (ה'קס"ו) ויתרו הוא ואחיו על אזרחותם בעיר. בשבע השנים הבאות התגורר מחוץ לנירנברג, וכנראה נסע ללמוד תורה באוסטריה או באזורי הריינוס. ב-21 בנובמבר 1413 (ה'קע"ד) התאזרח בנירנברג מחדש, ואז נזכרת לראשונה אשתו. אשתו, שורל בת צורלין, בתו של מאיר מאינגולשטאדט, הייתה בת למשפחה ותיקה בקהילת נירנברג, ולכן סביר שחזרתו בשנה זו לנירנברג נבעה מנישואיו.
חייו > רבנות נירנברג

בשלב כלשהו, לאחר שכבר התגורר בעיר, קיבל מהרז"ך מעמד של רב העיר. ברישום מ-27 בינואר 1429 הוא נזכר לראשונה בצירוף התואר הגרמני מייסטר (Maister), המבטא הכרה רשמית במעמדו כרב בנירנברג. כרב הקהילה, נשלח יחד עם הפרנס לייצג את קהילת נירנברג בוועידות שזימן זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשטראובינג ב-1430 ובבזל ב-1434. אולם, ככל הנראה מעמדו כרב הקהילה החל עוד קודם לכן. כבר ב-1417, ביקש מהרז"ך מן הקהילה פטור מתשלום מיסים, בשל היותו מרא דאתרא, אולם בקשתו זו לא התקבלה. הוא פנה בעניין זה לרבי יוחנן טריוויש שישב בסבויה, כדי שיכתוב לפרנסי נירנברג ויתמוך בדרישת מהרז"ך. רבי יוחנן השיב שגם הוא עצמו לא קיבל פטור דומה, וקונן על שנאתם של בעלי הבתים לתלמידי החכמים.
כחלק מרבנותו, החזיק מהרז"ך בנירנברג גם ישיבה. מהר"י וייל סיפר כי כאשר עמד לעקור לנירנברג, בערך ב-1417, התיר לו רבו מהרי"ל לפתוח ישיבה בעיר, על אף שכבר הייתה בעיר ישיבה של מהרז"ך, וקבע שאין בדבר הסגת גבול. אולם, למרות ההיתר, נמנע מכך מהר"י וייל. מכל מקום, מהר"י וייל אכן התיישב בשלב כלשהו בנירנברג, ושימש שם כפוסק לצדו של מהרז"ך. בשנים אלו פעלו מהרז"ך ומהר"י וייל בשיתוף פעולה ואף ישבו יחד כבית דין. גם לאחר שעזב מהר"י וייל את נירנברג, המשיך לשמור על קשרי התכתבות עם מהרז"ך ולשתף עמו פעולה בעניינים שונים.
ב-4 בנובמבר 1444 (ה'ר"ה) התקבלה אלמנתו שורל כאזרחית העיר במקומו, וכנראה הוא נפטר מיד קודם לכן. יורשו ברבנות נירנברג היה תלמידו רבי שמעון ז"ק.
תורתו

לא ידוע בוודאות מי היו רבותיו. הוא מביא דברים בשם רבי מאיר בן ברוך הלוי ובשם רבי יעקל מווינה, ועל כן סביר שלמד זמן מה בווינה שבאוסטריה. בנוסף, הוא מוסר הלכות שקיבל מרבי זלמן רונקיל, וייתכן שלמד גם במגנצא, דבר המתיישב גם עם הקשר ההדוק שניהל מאוחר יותר עם מהרי"ל.
ספרו, ספר היריעה, הוא הערות בהלכות גיטין, שמהרז"ך התמחה בהן במיוחד. ספר זה היווה מקור חשוב לסדרי הגט של רבי יעקב מרגליות, מהר"י מינץ ומהרש"ל. מומחיותו בהלכות גיטין במיוחד נודעה כבר לחכמי דורו, והייתה ידועה גם בדורות הבאים. רבי ישראל מברונא כתב עליו "והוא היה בתראי ובקי בגיטין". ריבוי הגיטין בנירנברג בימיו מלמד כי הוא שימש כתובת לעריכת גיטין גם עבור אנשים מחוץ לעיר, שבאו אליו במיוחד כדי שיכתוב להם גט. על פי המקובל בדורו, רב קיבל שכר טרחה על סידור גט, וייתכן שסידור הגיטין היה מקור פרנסתו העיקרי של מהרז"ך.
עמד בקשר שו"ת עם רבים מחכמי דורו. הוא נהג לשלוח שאלות למהרי"ל, שחתם על תשובותיו בתואר "תלמידך", מה שמלמד על יחסי הכבוד ההדדי ביניהם. כן שלח שאלות גם לרבי יוחנן טריוויש, לרבי הלל מארפורט, לרבי אהרן בלומלין ולרבי אביגדור קרא. רבי ישראל איסרלין שלח לו גט כדי שיפסוק עליו וכינה אותו "מורי ורבי". מהר"ם מינץ מציין אותו כאחד מרבותיו. רבי ישראל מברונא קיבל ממנו סמיכה לרבנות, אך כנראה לא היה תלמידו ממש. נמצא אם כן, שמהרז"ך עמד בקשר עם מרבית מחשובי הדור באשכנז. ישראל יובל מסכם את דמותו: ”לפנינו דמות שאבק הדורות והשיכחה כיסו עליה, אך בעיני בני דורו לא נפל מהרז"ך משני עמיתיו המפרסמים ממנו, יעקב וייל וישראל איסרליין.”
משפחתו

מהרז"ך מביא הלכה אחת בשם אביו, אך זהותו של אביו אינה ידועה. אחיינו רבי בנימין כ"ץ היה דיין ברגנשבורג והביא מספר פסקים בשמו. בתרומת הדשן הוא נזכר פעם אחת כ"דודי", ויש שלמדו מכאן כי רבי ישראל איסרלין היה אף הוא אחיינו.  אולם, ככל הנראה הדברים שם הם ציטוט מלשון השואל, שהוא ר' בנימין כ"ץ.
אשתו, שורל בת צורלין, הייתה בת לאחת המשפחות המיוחסות בקהילת נירנברג. צורלין הייתה בתו של מאיר מאינגולשטאדט, בנו של יעקב החזן. נכדה אחרת של מאיר מאינגולשטט נישאה לרבי שמעון ז"ק, תלמידו ויורשו של מהרז"ך ברבנות נירנברג. בחיבורו, שזוהה בידי יובל בכתב יד, מביא רבי שמעון ז"ק פסקי הלכה רבים משל מהרז"ך. משפחת ז"ק הייתה אחת משלוש המשפחות החשובות בנירנברג בסוף המאה ה-15, וכמה מצאצאיו של רבי שמעון שימשו כרבנים בנירנברג ובפרנקפורט.
ידוע כי למהרז"ך היו בן ובת, שב-1429 כבר היו נשואין וקיבלו היתר זמני להתגורר בנירנברג בבית הוריהם.
לקריאה נוספת

ישראל יעקב יובל, חכמים בדורם, הוצאת מאגנס, ירושלים תשמ"ט, עמ' 21–58.
הערות שוליים

↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 21–22.
1 2 3  יובל, חכמים בדורם, עמ' 22–24.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 38–41.
1 2  י"מ פלס (מהדיר), "שאלת רבינו ישראל איסרלין לרבינו זלמן כ"ץ", מוריה ע–עא, סיון תשל"ו, עמ' יא, באתר אוצר החכמה.
↑  שאלות ותשובות אשר חבר מהר"ר יעקב ווייל, סימן קנא, באתר היברובוקס.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 36–38.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 51–53.
1 2  יובל, חכמים בדורם, עמ' 26–27.
↑  תשובת מהר"י ברונא המצוטטת בידי מהרש"ל, ים של שלמה, גיטין פ"ד סי' כח, וראו עוד שם בסי' ל.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 46–48.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 42–44.
↑  תרומת הדשן, פסקים וכתבים, סימן קי"ג.
↑  חיים מיכל, אור החיים, פרנקפורט תרנ"א, אות ז' מס' 819.
↑  תשובות גדולי אשכנז: רבינו זלמן כ"ץ (מהרז"ך), מוריה נז–נח, טבת תשל"ה, עמ' ו–ז, באתר אוצר החכמה.
↑  יובל, חכמים בדורם, עמ' 24–26; מיכאל טוך, "קהילת נירנברג בשנת 1489 – מבנה חברתי ודימוגראפי", ציון מה [א] (תש"ם), עמ' 66–67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012688861205171
חייר סספדס

חייר אדסון סספדס סגרה (בספרדית: Jair Edson Céspedes Zegarra; נולד ב-22 במאי 1984) הוא כדורגלן פרואני המשחק בקוסקו. לזכותו 9 הופעות במדי נבחרת פרו.
קריירה

סספדס התחיל את הקריירה שלו באליאנסה לימה עמה זכה באליפות, אך לא היה שותף פעיל לזכייה עצמה. בשתי העונות שלאחר מכן הושאל לדפורטיבו מוניסיפל ודפורטיבו אביאסיון בהתאמה. בשנת 2006 חתם בספורט בויס, במדיה שיחק שתי עונות ולאחר מכן חתם באוניברסידד סן מרטין. המועדון סיים את העונה עם אליפות, כאשר סספאדס עזב לקראת סיום העונה וחתם בעירוני קריית שמונה. לקראת סיום חלון העברות של ינואר של אותה העונה הוא חתם בהפועל פתח תקווה. ב-13 בפברואר 2009 הבקיע את שער הניצחון של קבוצתו (1–0) נגד הפועל בני לוד. בתחילת קיץ 2009 חתם במכבי אחי נצרת, אך לקראת סיום חלון העברות שוחרר וחתם בבני סכנין ממנה שוחרר עוד לפני חודש ינואר.
בינואר 2010 חזר לפרו כאשר חתם באוניברסידד ססאר ואייחו. בשתי העונות שלאחר מכן שיחק בלאון דה הואנוצו ואוניברסידד סן מרטין בהתאמה ולקראת תחילת עונת 2013 חתם בחואן אאוריץ'. ב-2006 חתם בקבוצת ספורטינג קריסטל.
בינואר 2020, סספדס חתם בקוסקו.
ב-24 במרץ 2007 סספדס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פרו בו הפסידה נבחרתו 0–2 ליפן. סספדס השתתף עם הנבחרת בקופה אמריקה 2007 וקופה אמריקה 2015.
תארים

אליפות פרו: 2003
חונקי כמרים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פסטה 
 מוצא:  איטליה 
 
פסטה "חונקי כמרים"
חונקי כמרים (באיטלקית: Strozzapreti) הם סוג של פסטה מוארכת.
תיאור

בצק הפסטה הוא רצועה ארוכה אשר נחתכת לרצועות ולאחר מכן כל רצועה מגולגלת ליצירת גליל מסובב. הפסטה בדרך כלל לא אחידה בצורתה. הבצק ממנו עשויה הפסטה מורכב ככלל מקמח, מים, מלח בישול ולעיתים גם ביצים. בגרסאות אחרות מוסיפים גם גבינת פרמזן וקציפת ביצים.
מקור השם

ישנן מספר אגדות הקשורות למקור השם:
הראשונה קשורה בכמרים חמדנים אשר מיהרו לאכול את ארוחות הפסטה והיו נחנקים תוך כדי אכילה, כשחלקם אף מצאו את מותם תוך כדי כך.
הסבר נוסף מתאר את עקרת הבית האיטלקייה, שבזמן הכנת הפסטה מוציאה את זעמה (ייתכן שבשל חייה הקשים) תוך שהיא "חונקת" את בצק הפסטה, וחמתה עולה עד כדי כך שתוכל לחנוק כומר.
סברה שלישית היא שנשות מחוז אמיליה-רומאניה נוהגות להכין מאכלים לכמרים ולאנשי הדת באזור, ובעליהן כועסים על מעשה זה ומוכנים לחנוק את הכמרים על אף שהם אנשי דת.
סברה נוספת היא שהאיכרים שבבתיהם הכמרים אכלו בחינם, קיוו שהכמרים ייחנקו.
סברה נוספת היא שהפסטה מזכירה את צורת צווארוני חליפות הכמרים שהיו לא נוחים ואף נראו חונקים.
הערות שוליים

↑  רועי ירושלמי, פסטה להמונים, באתר ynet, 13 במאי 2015
↑   דוד שושן, חונקי כמרים: איך נולדה המנה האיטלקית המפורסמת?, באתר הארץ, 6 בפברואר 2023
חוק גרשאם

חוק גרשאם בניסוחו הנפוץ קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב". הנוסח המלא של הכלל קובע: "כסף רע דוחק כסף טוב בתנאי חוקי המטבע". כלל זה נוסח על ידי הכלכלן האנגלי תומאס גרשאם (1519–1579) כאשר ביקש להסביר למלכה אליזבת הראשונה את היעלמות מטבעות השילינג הישנים, לאחר שאביה, המלך הנרי השמיני, ביקש להגדיל את הכנסות המדינה בכך שטבע מטבעות שילינג חדשים שבהם הוחלפה מתכת הכסף במטבע, במתכות זולות יותר.
משמעות הכלל היא כי כאשר קיימים במחזור החוקי שני סוגי מטבע בעלי ערך נקוב שווה על פי חוקי המטבע, אך ערכם הריאלי שונה, בסופו של דבר, המטבע ה"רע" (בעל הערך הריאלי הנמוך יותר) ידחק מן המחזור את המטבע ה"טוב" (בעל הערך הריאלי הגבוה יותר). לדוגמה, מטבע עשוי כסף ידחק מן המחזור מטבע בעל ערך נקוב זהה העשוי זהב. זאת מכיוון שהערך הריאלי של המטבע העשוי זהב גבוה יותר מהערך הנקוב של מטבע העשוי ממתכת זולה יותר. במצב דברים זה הציבור יעדיף להשתמש לשם תשלומיו ומחייתו היומיומית במטבע ה"רע" ולאגור ולצבור את המטבע ה"טוב" שערכו גבוה יותר ועשוי עוד לעלות. באופן זה יצאו מן המחזור מטבעות זהב ידועים כגון הקרוגראנד, והם נסחרים על פי ערך המתכת שבמטבע ולא על פי ערכם הנקוב. בעבר נהגו אף לאגור מטבעות זהב כדי להתיך אותם וכך מטבעות אלו יצאו מן המחזור.
חוק גרשאם בא לידי ביטוי לעיתים תכופות עד ראשית המאה ה-20, אז לרוב הארצות היו מטבעות בעלי ערכים נקובים שווים אך עשויים מחומרים שונים: זהב, כסף או שטרות נייר. חוק זה מראה שאין אפשרות לקיים לאורך זמן שני סוגי מטבע "רע" ו"טוב", כי בסופו של דבר יישאר במחזור רק מטבע אחד. לפי חוק זה, ערך נמוך של מטבע מזרז את קצב המחזור כי הציבור ממהר להוציא את הכסף בעל הערך הירוד. לעיתים חוק גרשאם בא לידי ביטוי אף במטבעות בעלי ערך נקוב נמוך ביותר, עם עליית ערך המתכת שממנה המטבע עשוי. כך, לדוגמה, עד לסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 היו במחזור בארצות הברית ובקנדה מטבעות עשויים כסף; אלה יצאו מן המחזור ונאגרו בידי הציבור, עם הטבעת מטבעות בעלי ערך נקוב זהה העשויים ממתכת זולה יותר.
מאידך, יש מקרים שבהם חוק זה אינו תקף. בתקופה של אינפלציה דוהרת וקשה (היפר-אינפלציה), ערכו של מטבע "רע" יורד כל כך, עד שהסוחרים מסרבים לקבלו ואז דווקא הוא שנדחק מן המחזור. לדוגמה, בגרמניה של שנות ה-20 של המאה ה-20 ערכו של המארק ירד כל כך עד שיצא מהמחזור ואת מקומו תפס המטבע החדש ובעל הערך הריאלי הגדול יותר – ה"רנטן-מארק" (אנ').
זכויות להט"ב בדקוטה הדרומית

| --- | --- |

דקוטה הדרומית, ארצות הברית
 מעמד בחוק:  הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות משנת 1976
 טרנסג'נדריות:  טרנסג'נדרים מורשים לשנות את מגדרם ללא צורך בניתוח לשינוי מין
 שירות צבאי:  להט"בים מורשים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית
 הגנה מפני אפליה:  קיימת הגנה מפני אפליה בערים בודדות בלבד
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  נישואים חד־מיניים חוקיים משנת 2015
 אימוץ:  זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד(כחלק מארצות הברית)
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת דקוטה הדרומית שבארצות הברית התקדמו במאה ה־21. עם זאת, להט"בים בדקוטה הדרומית עדיין עשויים לחוות מספר קשיים שהטרוסקסואלים אינם חווים מבחינת החוק. זוגות חד־מיניים (אנ') מורשים להינשא ולאמץ ילדים במדינה משנת 2015, אך חוקי המדינה אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק

בשנת 1862 חוקקה טריטוריית הדקוטות (שכוללת את דקוטה הדרומית ואת דקוטה הצפונית כיום) חוק הקובע שמעשי סדום, הן של הומוסקסואלים והן של הטרוסקסואלים, מהווים "פשעים נגד הטבע". בית המשפט העליון של המדינה קבע שהחוק אוסר לקיים יחסי מין אנאליים. בשנת 1910 קבע בית המשפט העליון של דקוטה הדרומית שהחוק אוסר לקיים גם יחסי מין אוראליים.
בשנת 1976 מדינת דקוטה הדרומית ביטלה את האיסור על מעשי סדום שנעשים בהסכמה, וקבעה גיל הסכמה של 13 שנים. בשנת 1978 גיל ההסכמה הועלה ל־15 שנים.
נישואים חד־מיניים

בנובמבר 2006 אזרחי דקוטה הדרומית אישרו במשאל עם שינוי לחוקת המדינה, שלפיו נישואים מוגדרים כאיחוד בין גבר ואישה בלבד. כמו כן, בהתאם לשינוי בחוקה, המדינה לא יכולה להכיר בזוגיות חד־מינית בשום צורה שהיא, גם לא במסגרת איחוד אזרחי או שותפות מקומית. משאל העם עבר ברוב של 52%, מה שגרם להחלת איסור חוקתי על נישואים חד־מיניים בדקוטה הדרומית.
ב־26 ביוני 2015 בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שנישואים הם זכות חוקתית תחת התיקון ה־14 לחוקת ארצות הברית, ושזכות זו חייבת להינתן גם לזוגות חד־מיניים. כתוצאה מכך, בוטל האיסור על נישואים חד־מיניים בדקוטה הדרומית וביתר המדינות בארצות הברית שבהן היה איסור כזה.
נישואים חד־מיניים > תביעות משפטיות

ב־22 במאי 2014 שישה זוגות חד־מיניים הגישו תביעה משפטית פדרלית נגד מדינת דקוטה הדרומית, לאחר שהמדינה סירבה להכיר בנישואיהם שבוצעו במדינות אחרות. התביעה הוגשה על ידי ג'וש ניוויל, עורך דין לזכויות אזרח ממינאפוליס, שב־6 ביוני 2014 הגיש גם תביעה משפטית בשם שבעה זוגות חד־מיניים במדינת דקוטה הצפונית.
ב־17 באוקטובר 2014 השופטת קארן שרייר שמעה טיעונים באשר לתביעה, וב־12 בינואר 2015 היא פסקה לטובת הזוגות החד־מיניים וקבעה שמדינת דקוטה הדרומית שללה מהם את "הזכות הבסיסית להינשא". עם זאת, שרייר עיכבה את הביצוע של פסק הדין כדי לאפשר למדינה לערער עליו, כך שבפועל נישואים חד־מיניים נותרו בלתי חוקיים בדקוטה הדרומית עד להחלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס.
אימוץ והורות

דקוטה הדרומית מתירה ללהט"בים יחידים לאמץ ילדים. כמו כן, זוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים במשותף או לאמץ את הילד של בן או בת הזוג.
בשנת 2017 חתם מושל דקוטה הדרומית, דניס דאוגארד, על חוק שמאפשר לסוכנויות אימוץ המקבלות מימון מהמדינה לסרב למקם ילדים בבתים מסוימים, אם הדבר מפר את אמונתן הדתית או המוסרית. המתנגדים לחוק טענו שהוא נחקק כדי לאפשר אפליה נגד זוגות חד־מיניים המעוניינים לאמץ ילדים, ומספר מומחים משפטיים סברו שהחוק "הרסני" עבור משפחות חד־מיניות.
בנוסף לאפשרות האימוץ, זוגות לסביות בדקוטה הדרומית מורשות להיעזר בטיפולי הפריה חוץ־גופית על מנת להיכנס להיריון, וזוגות הומוסקסואלים רשאים להסתייע בפונדקאות.
הגנה מפני אפליה

חוקי דקוטה הדרומית אינם אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. עם זאת, מספר ערים ומחוזות במדינה חוקקו תקנות מקומיות האוסרות אפליה כזו במידות שונות.
במחוז אוגללה לקוטה וכן בערים ורמיליון וסו פולס ישנן תקנות האוסרות אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית במקומות עבודה ציבוריים של הרשות המקומית. כמו כן, במחוז מינהאהא ובערים ווטרטאון וספירפיש ישנן תקנות דומות, אך הן אוסרות אפליה על רקע נטייה מינית בלבד.
במרץ 2018 אישרה העיר ברוקינגס חקיקה האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בכל מקומות העבודה וכן בדיור ובשירותים ציבוריים. בכך הפכה ברוקינגס לעיר הראשונה בדקוטה הדרומית שחוקקה תקנות מקיפות המגינות על להט"בים מפני כל סוג של אפליה.
הגנה מפני אפליה > הגנה מפני בריונות בבתי ספר

חוקי דקוטה הדרומית אינם אוסרים במפורש בריונות על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בבתי ספר. יתרה מכך, חוקי המדינה אוסרים על רשויות מקומיות להרחיב את חוקי איסור הבריונות, כך שערים ומחוזות בדקוטה הדרומית אינם מורשים לחוקק תקנות מקומיות המגינות על להט"בים מפני בריונות.
פשעי שנאה

חוק פשעי השנאה של מדינת דקוטה הדרומית אינו כולל פשעים שנעשו על רקע נטייתו המינית או זהותו המגדרית של הקורבן. עם זאת, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר

מדינת דקוטה הדרומית מתירה לטרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי. כדי לעשות זאת, יש לספק צו של בית משפט המאשר את שינוי השם הפרטי והמגדר, עותק של תעודת הזהות ובקשה לתיקון תעודת הלידה. אין חובה לעבור ניתוח לשינוי מין כדי לשנות את המגדר במסמכים ממשלתיים.
בשנת 2016 בתי המחוקקים של דקוטה הדרומית אישרו חוק האוסר על טרנסג'נדרים להשתמש בשירותים ציבוריים ובחדרי מלתחות לפי זהותם המגדרית. כלומר, החוק נועד לחייב טרנסג'נדרים להשתמש בשירותים ציבוריים ובחדרי מלתחות אך ורק לפי מינם הביולוגי. מושל דקוטה הדרומית דניס דאוגארד הטיל וטו על החוק במרץ 2016, מה שמנע ממנו להיכנס לתוקף. פעילים לזכויות טרנסג'נדרים בירכו את החלטתו של המושל.
דעת קהל

סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־52% מתושבי דקוטה הדרומית תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־37% מתנגדים ו־11% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־62% מתושבי דקוטה הדרומית תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־28% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־49% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־36% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
טבלת סיכום

| קריטריון> מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק | כן / לא> מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק | כן / לא> מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק | הערות> מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק |
| --- | --- | --- | --- |
| הומוסקסואליות ולסביוּת חוקיות |  |  | משנת 1976 |
גיל ההסכמה שווה: 
| הומוסקסואליות אינה מסווגת כהפרעה נפשית |  |  | משנת 1973 |
הכרה בזוגיות חד־מינית
| הכרה בנישואים חד־מיניים |  |  | משנת 2015 |
אימוץ והורות
התרת אימוץ ללהט"בים יחידים: 
התרת אימוץ ילד של בן או בת הזוג: 
התרת אימוץ לזוגות חד־מיניים: 
גישה להפריה חוץ־גופית עבור זוגות לסביות: 
התרת פונדקאות לזוגות הומוסקסואלים: 
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
מתן אפשרות לשינוי המגדר במסמכים ממשלתיים: 
הכרה במגדר שלישי במסמכים ממשלתיים: 
מניעת התערבויות רפואיות במינם הביולוגי של ילדים המוגדרים כאינטרסקס: 
טרנסג'נדריות אינה מסווגת כהפרעה נפשית: 
הגנה מפני אפליה
|  | על רקע נטייה מינית | על רקע זהות מגדרית |  |
| חוקים נגד אפליה במקומות עבודה | / | / | בערים בודדות בלבד |
| חוקים נגד אפליה באספקת מוצרים ושירותים | / | / | בערים בודדות בלבד |
הגנה מפני אלימות
|  | על רקע נטייה מינית | על רקע זהות מגדרית |  |
| הגנה מפני פשעי שנאה |  |  | משנת 2009 (בחוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית) |
חוקים נגד בריונות: 
שונות
להט"בים מורשים לשרת בצבא: 
טיפולי המרה אסורים עבור קטינים: 
| גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מורשים לתרום דם | / | / | חוקי משנת 2015, אך רק עבור גברים שלא קיימו יחסי מין עם גברים במהלך השנה שקדמה לתרומת הדם (בהתאם למדיניות הפדרלית של ארצות הברית) |
זלמן יצחק אנכי

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1878 ליאדי, בלארוס 
 פטירה:  15 באוקטובר 1947 (בגיל 69) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  זלמן יצחק אהרנסון 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  יהודי
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 אירועים משמעותיים:  עלייה לארץ ישראל (1924) 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש, רוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1903 
 
זלמן יצחק אהרנסון, הידוע בכינוייו הספרותי זלמן יצחק אנֹכי (י"ז בתמוז תרל"ח, 18 ביולי 1878 – ל' בתשרי ה'תש"ח, 14 באוקטובר 1947), היה סופר, מחזאי וקריין עברי ויידי ביישוב.
תולדות חייו

זלמן יצחק אהרונסון נולד בעיירה לאדי שבפלך מינסק של רוסיה (רוסיה הלבנה). אביו אברהם אהרונסון היה רב של קרוצ'ה (אנ'), ואמו בילה מרים, עקרת בית.
משפחתו הייתה משפחת רבנים ידועה שהשתייכה לחסידות חב"ד. אהרונסון למד בישיבת טלז ובישיבת כנסת ישראל (סלובודקה) וכן בקיבוץ האברכים והרבנים "תומכי תורה" במינסק. לאחר מכן עבר לעיר הומל, שם החל להתעניין גם בלימודי חול והיה חבר בחוג סופרים ומשכילים שעמו נמנו יוסף חיים ברנר, אורי ניסן גנסין, הלל צייטלין ושמעון ביחובסקי. מהומל עבר ז"י אנכי לאודסה. בעיר זו היה פעיל בחוגים קומוניסטיים שהתנגדו למשטרו של הצאר ניקולאי השני, ואף נאסר לחמישה חודשים עקב פעילותו זו. 

לאחר שחרורו עבר אהרונסון לעיר וילנה, אך גם בה לא נשאר זמן רב; הוא החל במסעות ברחבי אירופה, ובשנים 1910-11 הגיע גם לארץ ישראל. בשנת 1913 הוא כותב לידידו שמואל ניגר ממקום מושבו בעיירה דובלן (Dubulti) שליד ריגה, על ההלם שאחז בו למשמע משפט בייליס.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה התגורר ז"י אנכי עם אשתו רחל, שהייתה מורה לספרות רוסית ומתמטיקה, בסימפרופול. בתם הבכורה אסתר נולדה לאחר סיום המלחמה. בשנת 1921 עבר הזוג להתגורר בבירה מוסקבה, שם עבד אהרונסון במשך כשנה בארכיון של הקומיסריון לענייני יהודים שהוקם על ידי השלטון הבולשביקי ויהודים קומוניסטים היו הפעילים המרכזיים בו.

ב-1922 עזב את רוסיה, ולאחר שהות קצרה בברלין יצא לבדו לדרום אמריקה בעוד אשתו ובתו נסעו לארץ ישראל. בסיסו באמריקה הדרומית היה ארגנטינה, משם היה יוצא לסיבובי קריינות בערבי קריאה בקהילות היהודיות ברחבי היבשת. בשנת 1924 התאחד עם משפחתו בארץ ואז ניסו בני הזוג להתקבל לקיבוץ עין חרוד אולם נדחו מפאת גילם. הם התיישבו בתל אביב, שם עבד ז"י אנכי כפקיד בוועדת התרבות של ההסתדרות. לאחר שפוטר היה מובטל במשך שבע שנים והמשפחה חיה חיי מחסור, לבסוף קיבל עבודה במחלקת החינוך של עיריית תל אביב. בנוסף היה עובר בארץ ומקריא דברי ספרות ביידיש ובעברית. בתל אביב נולדה בת הזקונים שרה, שלימים נישאה לאהוביה מלכין. בתו הבכירה אסתר חייתה בקיבוץ רמת יוחנן והייתה נשואה למשה נצר.
ז"י אנכי נפטר בתל אביב באוקטובר 1947 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.