stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיר של יחיד
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות עירובין, פרק ה', הלכה י"ט
↑  כן כתב בבאור הלכה בסימן שמ"ה ד"ה שאין בה שישים ריבוא וכו' "ופשוט שהרמב"ם אזיל לשיטתו... וכן כתב שם הגר"א בביאורו"
↑  ”אי זו היא עיר של יחיד כל שבנאה היחיד לעצמו וישכירנה לרבים או שמכרה אחר מכאן לרבים או שבנאה להושיב בה דיורין ומשייר לעצמו דרכים פלטיות וסרטיות כדרך שהמלכים עושים”. במגיד משנה על הרמב"ם הביא את דברי רשב"א אלו כפירוש לשיטת הרמב"ם.
↑  הריטב"א בסוגיא ועוד
↑  ראו בהרחבה מורשת משה בסוגיא שמביא את כל השיטות.
↑  בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ו', עמוד א'.
↑  בעירובין נט א
↑  סימן שמ"ה ס"ק כ"ה
↑  ,
↑  בעירובין נט
↑  תוספות בעירובין נט בשמו
↑  פרק ראשון של מסכת עירובין
↑  שבת ו' ע"א
↑  ריטב"א בשבת פרק ראשון
↑  ביאור הלכה בסימן שמ"ה שם
↑  תוספות הרא"ש ותוספות רבינו פרץ
↑  רבינו יהונתן והמאירי ראו בהרחבה במורשת משה.
↑  ראו ברש"י ותוספות שם
↑  המאירי
↑  על פי הסברו של המורשת משה שם.
↑  רש"י בסוגיא
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ע"ח, עמוד ב'.
↑  רש"י ותוספות בתלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ס', עמוד א'.
↑  מובא גם ברא"ש פ"ה סימן י"א.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות עירובין, פרק ה', הלכה ג'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פוקר יהודי

פוקר יהודי הוא ביטוי עברי-ישראלי, שפירושו: שינוי חוקי המשחק תוך כדי המשחק.
מקור הביטוי הוא הומורסקה שכתב אפרים קישון, שהתפרסמה לראשונה בשם "הפוקר" בטור "חד גדיא" בעיתון "מעריב", ושנתיים לאחר מכן גם בספרו לא נורא: הומורסקות.
קישון וידידו הבדיוני ארבינקא, הבטלן התל אביבי שמסתדר תמיד, יושבים בבית קפה. ארבינקא מציע לשחק ב"פוקר יהודי", כלומר פוקר בלי קלפים. "במוח הצלול בלבד, כיאות לעם הספר". כל שחקן חושב על מספר, ומכריז עליו. מי שציין את המספר הגבוה יותר - זוכה. הם מתחילים לשחק, אך תוך כדי המשחק, ארבינקא מקפיד לשנות כל הזמן את הכללים לטובתו, ממציא חוקים חדשים, וכמעט שמרושש את המספר. אך לקראת הסוף, בטרם התרושש כליל, תופס המספר את העיקרון ומכה את ארבינקא שוק על ירך.
דוגמאות לשימוש

יניב רוזנאי: "במקום שהכללים החוקתיים יהוו את כללי המשחק לפיהם השחקנים הפוליטיים משחקים, השחקנים הפוליטיים עושים כל העולה על רוחם ומשנים את כללי המשחק כך שיתאימו למעשיהם. קישון קרא לזה "פוקר יהודי". אז אנחנו נמצאים במערכון פוקר חוקתי יהודי. אילולא הייתה זו המערכת החוקתית שלנו – זה היה מצחיק".
יו"ר חברת דלק אנרגיה, יורם טורבוביץ', אמר כי איננו חובב הימורים, אבל משחק קלפים אחד הוא דווקא מכיר. "זה נקרא פוקר יהודי. זה משחק שהולך ככה: קודם אתה צריך לחשוב על מספר, להיות בטוח בו ולומר אותו, ורק לאחר מכן אני אומר. מי שאומר את המספר היותר גבוה מנצח. העלאת התמלוגים בדיעבד זה אותו סוג של משחק לא הוגן. באים ברבע השלישי של המשחק ומשנים את הכללים. סיכמנו על יחס מסוים של סיכון לעומת סיכוי. אני מצאתי גז ועכשיו המדינה באה ורוצה לשנות את היחס לטובתה".
מרדכי קרמניצר, עמיר פוקס ".... במערכון קלאסי, משחק גיבורו של אפרים קישון, ארבינקא, "פוקר יהודי". לאחר שמסתבר לו שהוא מפסיד, הוא מכריז "פאגאט", ומסביר: "השחקן המצליח להודיע ראשון על פאגאט, זוכה בבנק בלי שים לב ליחס המספרים"....".
אהרן גרבר: .. כמו ארבינקא, גיבורו של אפרים קישון ז"ל (שהיום יום הולדתו ה־94) - המשחק פוקר יהודי ומגלה בכל סיבוב של המשחק שכללי המשחק משתנים לרעתו - מנסים היום לרתום את מערכת המשפט לקידום רעיונות פוליטיים, שנכשלו בציבור ובכנסת. אם ניגרר לתהום, ובית המשפט ישנה עכשיו את הכללים - וישאיר את הכנסת ללא יכולת לקדם מדיניות ולקבוע חקיקת יסוד - ילווה אותנו הנזק זמן רב.
אליעזר יערי: "...השבוע החל משחק הפוקר היהודי 2019... בגישה היהודית אורתודוקסית שלנו פוקר יהודי כולל מכות, שקרים, פייק ניוז והמון טעם טוב. כאן הפוקר עולה מדרגה בכל יום, הוא עסיסי ונוטף דם, וכמו שאצל קישון אם אמרת 'בן-גוריון' וזכית במשחק, כאן יש צפייה שאם תאמר "בנימין נתניהו" ניצחת. אלא שפתאום קופץ איזה מנדלבליט, ושופטים לשעבר, ופרקליטים, ועיתונאים שהורסים את המשחק למרות שכל ילד יודע שזה לא חוקי. פוקר יהודי זה מה שמחבר בינינו, לא כך אפרים? לו יכולנו לשאול את קישון הוא היה עונה לנו שהוא כבר לא בעסק. תשאלו את ארבינקא, הוא היה אומר, ארבינקא הרי יודע הכל".
פרופסור אשר כהן כתב מאמר בשם "ארבינקא שופט עליון" בו מתאר את התנהלות בג"ץ ככאלו שמשנים את כללי המשחק ומעמידים את בג"ץ מעל החוקה. "בפוקר היהודי שבו הכל מומצא ומותר, החלו משפטנים להשתעשע בהרחבת הנבצרות ככלי להדחת ראש ממשלה. אולי תספיק הפרה של הסדר ניגוד עניינים כדי להדיח ראש ממשלה נבחר. ניסיונות ההרחבה הללו אינם אלא ה"קונטרה" של ארבינקא, המתגבר על המספר הגבוה של יריבו בפוקר. כאן זה נועד להדיח את נתניהו בכל מחיר, גם במחיר טריקים כאילו־שיפוטיים. עצם הדיון בחוק היסוד הוא חלק מפוקר יהודי, המשתנה ללא הרף.".
אדם גולד: "כמו ארבינקא, גיבורו של קישון שמצא דרך לנצח בכל משחק, גם תומכי האקטיביזם השיפוטי המציאו משחק פוקר יהודי-חוקתי בעל חיים ותודעה משל עצמו..."
הערות שוליים

↑  אפרים קישון, פוקר, מעריב, 21 בינואר 1955
↑  תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ז, עמ' 83
↑  יניב רוזנאי, ציוץ, באתר טוויטר, ‏20 בדצמבר 2020
↑  עמירם ברקת, ‏טורבוביץ': "העלאה רטרואקטיבית של התמלוגים על הגז היא משחק לא הוגן", באתר גלובס, 25 במאי 2010
↑  פרופ' מרדכי קרמניצר, ד"ר עמיר פוקס, נאמן משחק "פוקר יהודי", באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏1 בינואר 2012
↑  עו"ד אהרן גרבר, לעליון אין סמכות לדון בחוק יסוד, באתר ישראל היום
↑  אליעזר יערי, ארבינקא, ‏4 בינואר 2019
↑  פרופסור אשר כהן, ארבינקא שופט עליון, באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2023
↑  הקדמה מאת אדם גולד, בתוך שמחה רוטמן, מפלגת בג"ץ, תל אביב: הוצאת סלע מאיר, 2019
פוקר 50

פוקר 50 (באנגלית: Fokker 50) הוא מטוס נוסעים לטיסות קצרות מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר. המטוס מצויד בשני מנועי מדחף טורבו-פרופ. 

טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-28 בדצמבר 1985. ייצור המטוס הופסק בשנת 1997, לאחר שנבנו 213 מטוסים.
פיתוח

פיתוח המטוס החל בשנת 1983 לאחר ירידה במכירות המטוסים פוקר F27 ו-פוקר F28. טיסת הבכורה הייתה בדצמבר 1985, והאישורים להפעלתו התקבלו ב-1987. לקוחות ההשקה היו לופטהנזה סיטי ליין (OLT) ו-Ansett Australia.
גרסאות

F27 Mark 050 הגרסה הראשונה למטוס, מבוססת על ה-F27, במטוס מערכות אלקטרוניות שלא היו במטוסים הקודמים של פוקר.
F27 Mark 0502 במטוס זה שונו מפרט המושבים ומיקום יציאות החירום, נבנו שישה מטוסים מדגם זה.
F27 Mark 0604 למטוס זה דלת גדולה למטען, נבנו ארבעה מטוסים מדגם זה.
מפעילים

באוגוסט 2009 היו 168 מטוסים בשירות פעיל בחברות התעופה: אייר אסטנה, אייר בלטיק, פליגפיילג איסלנדס, אתיופיאן איירליינס, אוויאנקה, לוקסאייר, סודאן איירווייז, סקנדינביאן איירליינס, ארו מונגוליה, ארו קונדור, אריה אייר, CAA, דנים אייר, Amapola Flyg, קיש אייר, VLM איירליינס, ו-Skyways Express.
כמו כן משתמשים במטוס חילות האוויר של הולנד, סינגפור, וסין.
פרס קפלן (רפואה)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית
 תקופת הפרס:  העשור של 1970 – הווה 
 נקרא על שם:  איזידור קפלן
 
פרס קפלן הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית לעבודות מחקר המצטיינת בתחום. הפרס נוסד על ידי משפחתו של ד"ר איזידור קפלן אשר התמחה בתחום. קפלן שהה בישראל בזמן מלחמת יום הכיפורים וטיפל בפצועים בה. מאז יסוד הפרס בשנות השבעים המאוחרות הוענקו למעלה מ-20 פרסים לחוקרים ורופאים אשר הצטיינו במחקרים אודות הכירורגיה הפלסטית.
בין הזוכים

פרופסור דניאל האובן, על מחקרו על "ההתנהגות הביולוגית של סרטן תאי  הבסיס בעור".
פרופסור ירון הר-שי
דוקטור דב קליין
דוקטור ברוך גרבר
דוקטור נועם חי, עבור עבודת הפוסט-דוקטורט המצטיינת בתחום תאי גזע ממקור של רקמת השומן (2006)
ראו גם

פרס יולודן
פרס סיוורסטן לחקר הסרטן
עדנה פרבר

| --- | --- |

פרבר, 1928
 לידה:  15 באוגוסט 1885 קאלאמזו, ארצות הברית 
 פטירה:  16 באפריל 1968 (בגיל 82)
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  סופרת, מחזאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לורנס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומנים, מחזות
 יצירות בולטות:  אישיות פלוס, סימארון, יופי אמריקאי, סאראטוגה טרונק, ספינת השעשועים, גברת מצ'ינסקי שלנו, כה גדול, בואו לקבל את זה 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר, 1925
 
עדנה פרבר (באנגלית: Edna Ferber; ‏15 באוגוסט 1885 – 16 באפריל 1968) הייתה סופרת ומחזאית יהודייה-אמריקאית. כתבה נובלות, סיפורים קצרים ומחזות. ספריה הפכו לרבי מכר וחלקם עובדו לסרטים ומחזות זמר. ספרה "כה גדול" (אנ') (1925) זכה בפרס פוליצר.
ביוגרפיה

פרבר נולדה בקלמזו, מישיגן שבארצות הברית, לאביה ג'ייקוב צ'ארלס פרבר, חנווני יהודי יליד-הונגריה, ואשתו יוליה (נוימן) פרבר ילידת מילווקי, ויסקונסין, שהייתה ממוצא יהודי-גרמני. המשפחה החליפה מגורים לעיתים תכופות בשל כישלונותיו העסקיים של האב ומחלתו שגרמה לעיוורונו ולמותו המוקדם. מגיל חמש עד שתים עשרה פרבר גרה עם הוריה ואחותה פאני בעיירת הכורים אוטומווה (אנ'), באיווה. שם התמודדה עם גילויי אנטישמיות. היא סיפרה שבכל פעם כשהביאה את ארוחת הצהריים לאביה קראו לה בשמות גנאי, היא סבלה מיריקות ולעגו למבטא היידי שלה. הוריה סבלו גם הם מאנטישמיות. אביה הפסיד בתביעת גנבה נגד עובד שהעסיק, כאשר עדים שנשבעו אמונים ביטלו את עדותם במהלך המשפט. בגיל 12 פרבר ומשפחתה עברו לאפלטון, ויסקונסין, שם סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון ונרשמה ללימודים באוניברסיטת לורנס. לפני שפרסמה את הרומן הראשון שלה עבדה כעיתונאית ב"אפלטון דיילי קרסנט" (אנ') וב"מלווקי ג'ורנל" (אנ').
קריירה

שבע השנים של פרבר בעיירת הכורים האנטישמית אוטמווה השפיעו על עבודתה ויצירותיה. היא תיארה אותן בדרכים שונות והאמינה שרדיפתה אחר צדק הושפעה מהעוול שנעשה למשפחתה בתקופה זו. תחושתה כיהודיה ותגובותיה לאנטישמיות עוצבו גם הם מהכאב של אותן שנים. היא התעמתה באופן ישיר עם הערות אנטישמיות במהלך חייה המקצועיים. כבר בשנת 1922, הוטרדה מעלייתה של המפלגה הנאצית. חששותיה השפיעו על עבודותיה, שלעיתים קרובות הציגו נושאים של אפליה גזעית ותרבותית. האוטוביוגרפיה הראשונה שלה "אוצר מוזר" (1939) נפתחה בהקדמה זועמת נגד אדולף היטלר על שהפך את אירופה לעולם שבו לא ניתן עוד לאהוב את המין האנושי. ברומנים שלה הופיעו בדרך כלל גיבורות נשים חזקות, יחד עם אוסף עשיר ומגוון של דמויות תומכות. בסיפוריה הדגישה לפחות דמות משנית אחת חזקה שהתמודדה בפני אפליה אתנית או אחרת. מספר יצירותיה הפכו למופעים בתיאטרון ובקולנוע: הרומן "ענק" משנת 1926 הפך לסרט ובשנת 2005 נבחר לשימור בארכיב הסרטים הלאומי בידי ספריית הקונגרס בשל היותו: "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית"; "סאראטוגה" הפך למחזמר ו"סימארון" זכה באוסקר. בשנת 1925 זכתה פרבר בפרס פוליצר על ספרה "כה גדול" (אנ') שהפך לסרט אילם בכיכובה של קולין מור. בשנת 1932 הופקה גרסה מדוברת של הסרט בכיכובם של ברברה סטנוויק, ג'ורג' ברנט ובטי דייוויס בתפקיד משני. הגרסה משנת 1953 בכיכובה של ג'יין ויימן בתפקיד סטנוויק היא הגרסה הנפוצה ביותר כיום. "ספינת שעשועים" פותח למחזמר. כשהמלחין ג'רום קרן הציע להפוך את הרומן למחזמר, פרבר התנגדה משום שחשבה שהוא יהפוך למופע בידור טיפוסי של שנות העשרים. היא השתכנעה רק לאחר שהובטח לה שהרומן יהפוך לסוג אחר של מופע מוזיקלי.
פרבר הייתה חברה בשולחן העגול - קבוצת חברים שנפגשה מדי יום לארוחת צהריים במלון אלגונקווין (אנ') בניו יורק. היא שיתפה פעולה עם החבר לשולחן ג'ורג' קאופמן במספר מחזות שהוצגו בברודוויי: "מיניק" (1924), " משפחת המלוכה" (1927), "ארוחת ערב בשמונה" (1932), "שלב הבמה" (1936) ו"בראבו" (1948).
חיים אישיים

פרבר לא התחברה ליהדות במונחים של דת או מסורת אך הרגישה קשר עמוק ליהדותה מתוך ההיסטוריה ארוכת השנים של סבל ורדיפות של היהודים. עם הזמן, היא פיתחה תחושה של זהות יהודית קולקטיבית והאמינה שלדיכוי יש השפעות מפצות משום שהוא מחזק את היצירתיות והביטוי העצמי. לטענתה, יהודי ללא דיכוי יאבד את התוקפנות, העקשנות והאמביציה שמקורה בחרדה קיומית חרדתית. המוטיב של הצלחתו של האדם המופלה לרעה מופיע גם ביצירותיה. כך למשל, הדמות המפורסמת מספריה אמה מצ'ינסקי שמצליחה בעולם העסקים הגברי למרות היותה אישה גרושה או העליונות הפיזית והרוחנית של נשות החוות בספרה "כה גדול".
פרבר שלא הייתה בעלת ידע יהודי דתי אך ספר חסידי ישן אותו הכירה ובו נכתב כי אדם מבטא את צערו בשלוש דרכים: בכי, דממה ודרך שלישית גבוהה יותר והיא הפיכת הצער לשירה, ליווה אותה כל חייה. בתחילה, היא חיפשה את דרכה לביטוי אישי כשחקנית בתיאטרון וכינתה עצמה 'חיית במה'. תשוקתה נבעה לא רק ממשחקי הבובות עם סבה, או המפגשים עם סוחרים ושכנים של סבתה, אלא גם מביקורים תכופים של בני המשפחה בהופעות מקומיות באוטומווה. בגיל שבע עשרה היא נטשה את תוכניותיה להיות שחקנית בשל הצורך לפרנס את משפחתה. לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד ככתבת בעיתון "אפלטון דיילי קרנסט" בגיל שמונה עשרה, פרבר עברה מעיתון "אפלטון" לעיתון גדול יותר "מלווקי" שם התלהבה מחברתם של כתבים אחרים ועבדה שעות רבות עד כדי התמוטטות בגיל עשרים ושתיים. לאחר מכן, היא החלה לכתוב סיפורים קצרים ובשנת 1912 עברה להתגורר בניו יורק. שם נהנתה ממעגל חברים רחב שכלל אנשי תרבות ואומנות כמו קתרין הפבורן, מוס הארט, ג'ורג' קאופמן, רוברט שרווד, לואי ומרי ברומפילד, וויליאם אלן וייט.
פרבר מעולם לא התחתנה, לא היו לה ילדים, ולא ידוע אם היו לה קשרים רומנטיים.
בשנת 1968 בגיל 82 היא מתה בביתה בניו יורק, בשל מחלת סרטן הקיבה.
יצירותיה > רומנים

שחר או'הרה, הנערה שצחקה (1911).
פאני עצמה (1917).
הבנות (1921).
ג'יגולו (1922).
כה גדול (אנ') (1924), זכה בפרס פוליצר.
ספינת השעשועים (1926).
סימארון (1929).
יופי אמריקאי (אנ') (1931).
בואו לקבל את זה (1935).
סאראטוגה טרונק (אנ') (1941).
הבן הגדול (1945).
ענק (1952).
ארמון הקרח (1958).
יצירותיה > נובלות ואוספי סיפורים קצרים

צד מוזנח למטה (1912).
רוסט ביף, בינונית (1913) סיפורי אמה מצ'ינסקי.
אישיות פלוס (1914) סיפורי אמה מצ'ינסקי.
אמה מצ'ינסקי ושות' (1915).
עליז - לפי בקשה (1918).
חצי מנות (1919).
אמא יודעת הכי טוב (1927).
הם הביאו את הנשים שלהם (1933).
אף אחד לא נמצא בעיר: שני רומנים קצרים (1938).
סל אחד: שלושים ואחד סיפורים קצרים (1947) כולל "אין חדר בפונדק: סיפור חג המולד בעולם כיום".
יצירותיה > אוטוביוגרפיות

אוצר מוזר (אנ') (1939).
סוג של קסם (1963).
יצירותיה > מחזות

גברת שלנו מקצ'סני (1915) עם ג'ורג' ו' הוברט.
$ 1200 לשנה: קומדיה בשלושה מעשים (1920) עם ניומן לוי.
Minick: משחק (1924) עם ג'ורג' קאופמן.
שלב הבמה (1926) עם ג'ורג' קאופמן.
משפחת המלוכה (1927) עם ג'ורג' קאופמן.
ארוחת ערב בשמונה (1932) עם ג'ורג' קאופמן.
ארץ מוארת (1941) עם ג'ורג' קאופמן
בראבו (1949) עם ג'ורג' קאופמן.
יצירותיה > תסריטים

סאראטוגה טרונק (אנ') (1945) עם קייסי רובינסון.
יצירותיה > מחזות זמר

ספינת השעשועים (1927) - מוזיקה מאת ג'רום קרן, מילים של אוסקר המרשטיין השני, שהופק על ידי פלורנץ זיגלד.
"סאראטוגה" (1959) - מוזיקה מאת הרולד ארלן, מילים מאת ג'וני מרסר. מפיק מורטון דאקוסטה (אנ').
"הענק" (אנ') (2009) - לחן ומילים מאת מיכאל ג'ון לאציוס (אנ').
הנצחה > אמנות, בידור ותקשורת

פרבר תוארה על ידי השחקנית לילי טיילור בסרט "גברת פרקר ומעגל הקסמים" (1994).
ב -29 ביולי 2002, ניפק הדואר של ארצות הברית באפלטון ויסקונסין, העיר שאליה עברה פרבר בגיל 12 עם משפחתה, בול עם דיוקנה.
בשנת 2013, פרבר הוכנסה להיכל התהילה הספרותי של שיקגו.
הנצחה > מבנים

בעיר הולדתה אפלטון, ויסקונסין, נקרא בית ספר יסודי על שמה.
הערות שוליים

↑  אף על פי שהיא טענה ששנת 1887 היא שנת לידתה, ביומנה של אמה צוין כי נולדה בשנת 1885 בקלמזו, משיגן
↑  Boudreau, Richard (1986). The Literary Heritage of Wisconsin: Beginnings to 1925. Juniper Press. p. 412.
↑  About the Playwright: The Royal Family, Utah Shakespeare Festival (באנגלית)
↑  רשימת זוכי פרס פוליצר 1925 מאתר הפוליצר, באתר www.pulitzer.org (באנגלית)
1 2 3 4 5  Edna Ferber | Jewish Women's Archive, jwa.org
↑  Ann R. Shapiro, Edna Ferber, Jewish American Feminist, Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies 20, 2001, עמ' 52–60 doi: 10.1353/sho.2001.0159
↑  Ann R. Shapiro, Edna Ferber, Jewish American Feminist, Shofar: An Interdisciplinary Journal of Jewish Studies 20, 2001-12-01, עמ' 52–60 doi: 10.1353/sho.2001.0159
1 2  Eileen H. Watts, Modern Jewish Women Writers in America, New York: Palgrave Macmillan US, 2007, עמ' 41–63
1 2  Edna Ferber, Jewish Women's Archive
↑  Mrs. Parker and the Vicious Circle from Mrs. Parker and the Vicious Circle (1994), נבדק ב-2019-04-27
↑  Product: Edna Ferber, web.archive.org, ‏2008-05-07
↑  Edna Ferber, chicagoliteraryhof.org
↑  אתר בית הספר, באתר ferber.aasd.k12.wi.us
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261019705171  PLWABN: 9810703492605606  BNE: XX1071846  BnF: cb12385108v (data)  CANTIC: a10405677  CiNii: DA01701725  GND: 118683284  ISNI: 0000 0001 1564 5803  LCCN: n79077439  LNB: 000240354  NDL: 00521598  NKC: xx0011638  NLG: 129381  NTA: 067622917  SELIBR: 186759  SNAC: w6t155sw  SUDOC: 032913338  Trove: 820722  VcBA: 495/336473  VIAF: 32079532   WorldCat (עם VIAF): 32079532 
שלט הממוקם במנהטן, ברחוב 65 וסנטרל פארק מערב, בבניין שבו התגוררה עדנה פרבר במשך שש שנים
פריד גאנם

פריד גאנם (בערבית: فريد غانم; נולד ב-23 בפברואר 1958) הוא פוליטיקאי ועורך דין דרוזי-ישראלי שכיהן כראש עיריית מע'אר.
ביוגרפיה

נולד לקאסם ועפיפה וגדל בכפר מע'אר. השלישי מבין חמישה אחים וחמש אחיות. אביו, קאסם, היה מראשוני המורים בכפר, וכיהן כראש המועצה מע'אר במשך תקופות ארוכות שהסתכמו, ביחד, כעשרים שנה.
למד בבית הספר יסודי א' עד כיתה ה' ובבית ספר יסודי ב' מע'אר. בתיכון למד בכפר ראמה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל כעתודאי אך פרש מהעתודה האקדמית לאחר זמן קצר.
באותה שנה עבר להתגורר בירושלים והחל ללמוד פסיכולוגיה וספרות אנגלית וקיבל תואר ראשון בשני התחומים מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1980. מאוחר יותר שירת בצבא כפקיד בחיל השלישות.
לאחר מכן עבר להתגורר בעיר חיפה. שם היה עורך בעיתון ״אל-איתיחאד״ בשנים 1983–1986. לאחר מכן שימש מנהל סניף העיתון בירושלים וכתב של העיתון
בשנים 1987–1989.
בשנים 1985–1992 שימש כתב פוליטי בתחנת רדיו (בשפה הערבית) המשודרת בעיר הילברסום בהולנד.
בשנים 1990–1991 שימש ⁠עורך ראשי של השבועון ״אלערבי".
בשנת 1991 קיבל תואר ראשון במשפטים, גם הוא מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עשה סטאז' במשרד לעריכת דין בלטר, גוט אלוני ושות' אצל בלהה כהנא, אהוד גוט ועירית כהן. בשנת 1993 פתח שני סניפים למשרד עריכת דין במע'אר ובחיפה. כעורך דין התמחה בעתירות ומשפט מנהלי, דיני נזיקין, דיני עבודה, דיני תעבורה ומשרד הביטחון. בשנת 2004 לאחר 14 שנים בירושלים סגר את המשרד בעיר וחזר להתגורר במע'אר.
גאנם פרסם מאות מאמרים וטקסטים ספרותיים, בעיקר בעיתון "אל-איתיחאד" ובמגזין "אל-גאד", וכן מספר עבודות מחקר, כולל בכתבי עת ערביים ובמגזין "עדאלה". המתמחים בתחום זכויות האדם והמשפט.
בנוסף, הוציא שישה ספרים בספרות (בערבית) בשנים 2014–2017. הכוללים שירה מודרנית, סיפורת ושורה של ז׳אנרים ספרותיים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד לראשות המועצה מע'אר מול שמונה מועמדים. זכה ל-16.72% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2008 התמודד לראשות המועצה בשנית מול זיאד בלעוס, נאזם סרחאן, מופיד גאנם, זיאד דגש ומהנא הזימה.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה גאנם ל-30.08% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול מהנא הזימה שזכה ל-21.42% מהקולות. בסיבוב זה נבחר לראשות המועצה לאחר שגרף 57.11% מהקולות לעומת 42.89% להזימה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה בשלישית מול זיאד בלעוס, זיאד דגש וזיאד קיזל. בסיבוב הראשון זכה ל-30.46% מהקולות ועלה לסיבוב שני בו הפסיד לזיאד דגש עם 49.17% לעומת 50.83% לדגש.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה פעם רביעית מול זידאן אבו זידאן, זיאד בלעוס, זיאד דגש ותאיר קיזל.
בסיבוב הראשון של הבחירות זכה גאנם ל-34.61% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול זיאד דגש שזכה ל-29.20% מהקולות. בסיבוב זה נבחר לראשות המועצה לאחר שגרף 51.81% מהקולות לעומת 48.19% לדגש.
במהלך כהונתו, באוקטובר 2021, שונה מעמדה של מע'אר ממועצה מקומית לעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 התמודד לקדנציה נוספת מול זיאד דגש ותאיר קיזל והפסיד עם 36.80% מהקולות לעומת 41.00% לקיזל.
הוא נשוי לאלהאם מורה לחינוך מיוחד ומתגורר במע'אר.
ספריו

لو أنّ.. (אילו…), נובמבר 2014
ترنيمة للقديم (המנון לזמנים עתיקים), נובמבר 2015
عند اشتعال الظّلّ (כשהצל בוער), פברואר 2016
شجر الملح (עצי המלח), 2017
أبواب حلب שערי חלב (העיר הסורית חלב), 2017
قمر ملوّن (ירח צבעונית), 2017
הערות שוליים

↑  فريد غانم, أقواس الشعر
↑  فريد غانم, أقواس الشعر
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 5246, עמ' 850
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 5884, עמ' 1297
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 6701, עמ' 1632
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 8019, עמ' 3799
↑  דוד טברסקי, ‏"הוכיחה את עצמה": מע'אר תהפוך לעיר הדרוזית הראשונה בישראל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באוקטובר 2021
↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12177, התשפ"ד, 11 במרץ 2024, עמ' 4775
פוקר 70

פוקר 70 (באנגלית: Fokker 70) הוא מטוס נוסעים סילוני לטיסות קצרות, מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר.

טיסת הבכורה של המטוס הייתה ב-4 באפריל 1993. בסה"כ נבנו 48 מטוסים.
פיתוח

המטוס הוא גרסה קצרה יותר של מטוס אחר מתוצרת פוקר הפוקר 100. פוקר החלה לפתח את המטוס בנובמבר 1992, טיסת הבכורה הייתה באפריל 1993. האישורים להפעלת המטוס התקבלו באוקטובר 1994, והוא נכנס לשירות בחברת פורד.
ייצור המטוס הופסק בשנת 1996 כשפוקר פשטה את הרגל, והמטוס האחרון נמסר באפריל 1997. ב-1999 הוקמה יצרנית המטוסים "Rekkof" (פוקר בהיפוך אותיות), שהייתה במשא ומתן על ייצור המטוס מחדש, אך הדבר לא יצא לפועל.
מפעילים

בנובמבר 2009 היו 43 מטוסים בשירות מבצעי בחברות: אוסטריאן ארוז, KLM Cityhopper, קרפטאייר, ווייטנאם איירליינס.

ממשלת הולנד משתמשת בפוקר 70 להטסת ראשי המדינה.
באוקטובר 2017 חברת KLM Cityhopper, שהפעילה 26 מטוסי פוקר 70, כולל עבור ממשלת הולנד, הוציא את אחרון המטוסים שלה משירות. חברת Tus Airways רכשה 4 מהם. בעונת חורף 19–2018 הפעילה אותם בטיסות בין שדה דב לקפריסין.
ביולי 2018 היו 26 מטוסים בשירות מבצעי.
הערות שוליים

↑  חברת TUS Airways רכשה 4 מטוסי סילון, באתר פורט2פורט, 4 בינואר 2018
↑  דפנה וייס, טיסה ראשונה ל-TUS משדה דב ללרנקה, באתר IAS,  17 בנובמבר 2018
פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לתסריטאות
 מדינה:  גרמניה 
 הגוף המעניק:  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין 
 תקופת הפרס:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 
פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר (בגרמנית: Silberne Bär für das beste Drehbuch) הוא פרס שניתן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בברלין על הישג בתסריטאות.
זכיות

| שנה | תסריטאי | לאום | סרט |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | וָאנְג שְׂיָאושְׁוָאי (אנ') | סין | 左右 (In Love We Trust) |
| 2009 | אורן מוברמן, אלסנדרו קמון (אנ') | ארצות הברית | השליח |
| 2010 | וָאנְג צְ'וֵ'אנ'אָן (אנ'), ג'ין נה (אנ') | סין | 团员 (Apart Together) |
| 2011 | ג'ושוע מרסטון (אנ'), אנדמיון מוראטאי (אנ') | ארצות הברית אלבניה | The Forgiveness of Blood |
| 2012 | ניקולאי ארסל (אנ'), רסמוס הייסטרברג (אנ') | דנמרק | סיפור מלכותי |
| 2013 | ג'עפר פאנאהי | איראן | پرده (Closed Curtain) |
| 2014 | דיטריך בריגמן (אנ'), אנה בריגמן (אנ') | גרמניה | תחנות הצלב (אנ') |
| 2015 | פטריסיו גוסמן (אנ') | צ'ילה | כפתור הפנינה (אנ') |
| 2016 | תומאש וסילבסקי (אנ') | פולין | Zjednoczone Stany Miłości (United States of Love) |
| 2017 | סבסטיאן לליו (אנ'), גונסלו מאסה (ספ') | צ'ילה | אישה פנטסטית |
| 2018 | מנואל אלקלה, אלונסו רויספלסיוס (אנ') | מקסיקו | Museo (Museum) |
| 2019 | מאוריציו בראוצ'י, קלאודיו ג'ובנזי (אנ'), רוברטו סביאנו | איטליה | La paranza dei bambini (Piranhas) |
| 2020 | דמיאנו ופאביו ד'אינוצ'נצו (אנ') | איטליה | Favolacce (Bad Tales) |
| 2021 | הונג סאנג-סו | דרום קוריאה | מבוא (אנ') |
| 2022 | לילה שטילר (גר') | גרמניה צרפת | ראבייה נגד ג'ורג' וו. בוש (אנ') |
| 2023 | אנגלה שאנלק (אנ') | גרמניה צרפת סרביה | Music (אנ') |
פריד אבו שקרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1963 (בן 61 בערך) אום אל-פחם, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קלישר 
 
פריד אבו שקרה (בערבית: فريد ابو شقرة; נולד ב-1963) הוא אמן פלסטיני רב-תחומי, מרצה במכללת אורנים, סופר, חוקר ואוצר.
ביוגרפיה

פריד נולד בעיר אום אל-פחם וגדל במשפחה שהצמיחה מספר אמנים חשובים כמו עאסם אבו שקרה, וואליד אבו שקרה. בשנת 1984 עבר לתל אביב כדי ללמוד בבית הספר לאמנות קלישר, וסיים את לימודיו בשנת 1988. היום הוא חי באום אל-פחם ויוצר בסטודיו שלו בתל אביב.
יחד עם אחיו סעיד אבו שקרה, ייסד פריד בשנת 1996 את הגלריה לאמנות באום אל-פחם, ושימש אוצר הגלריה עד שנת 2001. בנוסף לכך, פריד נחשב לאחד ממייסדי קבוצת איבדאע (ابداع) לאמנות פלסטינית עכשווית בכפר יאסיף (1999), וממייסדי הגלריה לאמנות בנצרת ואוצר ומנהל הגלריה משנת 2009 ועד 2015.
אמנות

יותר משני עשורים וחצי עובד פריד כאמן ומחנך בעל השפעה גדולה על החברה הפלסטינית. עבודותיו הרבות כמו ציורים, סיפורים ופסלים, נושאות עמן זיכרונות, חלומות ופחדים שמאיימים על זהותו הפלסטינית. במסגרת עבודות אלה, משלב אבו שקרה את הציור המערבי יחד עם הערבסק המזרחי. במשך שנים ארוכות, אימץ פריד שפה ייחודית משלו, שמשלבת בין הסימבוליות הטעונה לבין הערכים המופשטים. בנוסף לכך, בתור משורר וחוקר, מתייחס פריד לקיומו כערבי פלסטיני במדינת ישראל, כחלק מן חברה שיש בה הרבה תרבויות שונות.
בתערוכת "חתול רחוב" (2017), מבטא אבו שקרה את קיומו של האזרח הפלסטיני בחברה הישראלית, שממקמת אותו בחצר האחורית שלה, שייך-לא-שייך, נוכח אך דרוך בו בזמן, וזאת על ידי סדרות של עבודות ומוטיבים של אבו שקרה שנעשו במהלך עשרים השנים האחרונות. הראשונה שבניהן, היא סדרה של חתולי רחוב, שמופיעים בשילוב עם אורנמנטיקה פרחונית, דגמים של חירור או ציור בצבע אקריליק. כמו כן, בתערוכה הוצגה סדרת עבודות חדשה המשלבת דגמים מסורתיים של רקמה פלסטינית בטכניקות של תחריט ורקמה בחוטים צבעוניים. מוטיב נוסף החוזר בעבודותיו של אבו שקרה הוא תיאור המבוסס על זיכרון ילדות, בו נראים נופים חקלאיים בעמק יזרעאל כשמעליהם טס להק של מטוסי קרב.
בנוסף לשאלת הזהות, התעסק פריד בנושא השלום התקוע ובחוסר היכולת לשאת ולתת בעניין הכיבוש ב-2008, בתערוכה בבית אגודת האמנים בתל אביב בשם " Dead letter office" (משרד למכתבים מתים). המסר שלו עובר דרך משרדי ענק בארצות הברית ובאירופה, שבהם נתקעים מכתבים, חלקם מאות שנים וחלקם כבר נשרפו, כי חסרה בהם כתובת הכותב או כתובת הנמען, ומכיוון שכך הם לא נפתחו מעולם ולא הגיעו ליעדם. סיטואציה שבה מסרים, גם כאלה שעשויים לפתור את הבעיות הקשות ביותר בעולם לא יגיעו ליעדם.
כהוא פועל כאוצר ובין יתר היה אוצר של תערוכה של שמס הווארי זועבי.