stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל דיקרסון
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 1998 נבחר דיקרסון בבחירה ה-14, על ידי יוסטון רוקטס. בעונתו היחידה ביוסטון, אשר כללה 50 משחקים בלבד בשל שביתת שחקנים, פתח בכל משחקי קבוצתו, קלע 10.9 נקודות בממוצע למשחק ב-43.3% קליעה לשלוש (שישי בליגה), ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. באותה עונה שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד האקים אולאג'ואן, צ'ארלס בארקלי וסקוטי פיפן.
בקיץ 1999 הועבר יחד עם אנטואן קאר, אותלו הרינגטון וברנט פרייס לוונקובר גריזליס, כחלק מטרייד משולש עם אורלנדו מג'יק, במסגרתו נשלח סטיב פרנסיס ליוסטון. בעונתו הראשונה עם הגריזליס הצטיין עם ממוצעים של 18.2 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק, ובעונה העוקבת העמיד ממוצעים דומים – 16.3 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק. ב-10 בפברואר 2000 קלע שיא קריירה של 40 נקודות במשחק מול לוס אנג'לס קליפרס. במשחק הרביעי של עונת 2001/2002, מול פיניקס סאנס, נפצע דיקרסון בצורה קשה במפשעה, ונדרש לעבור מספר ניתוחים באזור. בשל הפציעה השתתף דיקרסון בשישה משחקים בלבד בשתי העונות הבאות, עד לפרישתו ממשחק בשנת 2003.
בעונת 2009/2010 חזר מפרישתו, ושיחק בקבוצת פלנסיה מליגת המשנה הספרדית בכדורסל. לאחר ארבעה משחקים שוחרר מהקבוצה, ופרש ממשחק באופן סופי.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998/1999 | יוסטון | 50 | 50 | 31.2 | 0.465 | 0.433 | 0.639 | 1.7 | 1.9 | 0.5 | 0.2 | 10.9 |
| 1999/2000 | ונקובר | 82 | 82 | 37.8 | 0.436 | 0.409 | 0.830 | 3.4 | 2.5 | 1.4 | 0.5 | 18.2 |
| 2000/2001 | ונקובר | 70 | 69 | 37.4 | 0.417 | 0.374 | 0.763 | 3.3 | 3.3 | 0.9 | 0.4 | 16.3 |
| 2001/2002 | ממפיס | 4 | 4 | 31.0 | 0.313 | 0.381 | 0.833 | 3.0 | 2.3 | 0.8 | 0.3 | 10.8 |
| 2002/2003 | ממפיס | 6 | 1 | 14.5 | 0.417 | 0.364 | 1.000 | 1.0 | 1.3 | 0.8 | 0.2 | 4.8 |
| קריירה |  | 212 | 206 | 35.3 | 0.432 | 0.402 | 0.784 | 2.9 | 2.6 | 1.0 | 0.4 | 15.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998/1999 | יוסטון | 4 | 4 | 20.5 | 0.273 | 0.375 | 0.500 | 1.0 | 0.8 | 0.5 | 0.8 | 4.3 |
| קריירה |  | 4 | 4 | 20.5 | 0.273 | 0.375 | 0.500 | 1.0 | 0.8 | 0.5 | 0.8 | 4.3 |
הערות שוליים

1 2  פציעות האטו את הקריירה של מייקל דיקרסון, באתר tucson.com,‏ 13 ביוני 2015
↑  סטטיסטיקות הקריירה של דיקרסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של דיקרסון, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1998, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הגריזליס לקליפרס, באתר basketball-reference.com
↑  דיקרסון פורש ממשחק, באתר ESPN,‏ 25 באוקטובר 2003
מישור סולסברי

סטונהנג', אתר העתיקות המפורסם ביותר על מישור סולסברי
מישור סולסברי (באנגלית: Salisbury Plain) הוא רמת קירטון בחלק הדרום-מערבי של דרום-מרכז אנגליה המשתרעת על שטח של 780 קילומטרים רבועים. המישור הוא חלק מגבעות קירטון שבחלק המזרחי והדרומי של אנגליה שנוצר על ידי הסלעים של חבורת צ'וק ושוכן בעיקר במחוז וילטשייר, אבל הוא מתפשט גם לתוך המחוזות ברקשייר והמפשייר. המישור התפרסם בשל האתרים הארכאולוגיים שנתגלו בו, כולל סטונהנג', אחד מהמונומנטים המפורסמים ביותר באנגליה. המישור מאוכלס בדלילות, בעיקר כתוצאה מהקמת אזור אימונים גדול של הצבא הבריטי (Defence Training Estate Salisbury Plain), והוא האזור הגדול ביותר שנותר בצפון-מערב אירופה של ערבות דשא גיריות (Calcareous grassland). בנוסף יש במישור אדמה חקלאית, ומעט אזורים קטנים של עצי אשור ויערות מחטניים. המקום הגבוה ביותר הוא איסטון היל (Easton Hill).
גאוגרפיה

הגבולות של מישור סולסברי מעולם לא הוגדרו בפועל, ויש חילוקי דעות לגבי גודל השטח המדויק שלו. עמקי הנהרות המקיפים אותו, והגבעות והמישורים שמעבר להם מגדירים באופן רופף את גבולותיו. בצפון, המתלול של הגבעות המשקיפות על עמק פיוסי (Vale of Pewsey), בצפון-מערב הנהר אייבון בריסטול. הנהר ויילי (River Wylye) זורם לאורך הגבול הדרום-מערבי, הנהר בורן (River Bourne), זורם ממזרח. הנהר אייבון המפשייר זורם דרך המחצית המזרחית של המישור, ודרומה המישור הולך ומצטמצם ככל שעמקי נהרות הולכים ומתקרבים עד שהם נפגשים בסולסברי. מנקודה זו ואיך זורם הנהר אייבון דרומה אל תעלת למאנש בכרייסטצ'רץ' (Christchurch). גבעות המפשייר (Hampshire Downs) וגבעות ברקשייר (Berkshire Downs) הם גבעות קירטון ממזרח ומצפון למישור סולסברי. וגבעות דורסט (Dorset Downs) שוכנות לדרום-מערב. במערב ובצפון הגאולוגיה היא בעיקר חרסיות, ואבני גיר של העמקים בלקמור (Blackmore Vale), ורדור (Vale of Wardour) ואייבון (Avon Vale).
היישוב הגדול ביותר במישור הוא איימסברי (Amesbury), אם כי קיימים גם כפרים קטנים, כדוגמת טילסהד (Tilshead), צ'יטרן (Chitterne) ושרוטון (Shrewton) במרכז המישור, כמו גם כמה כפרירים ומחנות צבא. כביש A303 חוצה את החלק הדרומי של המישור בעוד שהכבישים A345 ו-A360 חוצים דרך מרכז המישור.
היסטוריה

מישור סולסברי מפורסם בהיסטוריה ובארכאולוגיה שלו. בתקופה הנאוליתית החלו האנשים של תקופת האבן להתיישב במישור, קרוב לוודאי שההתיישבות התמקדה סביב המתחם הסוללתי של רובין הוד'ס בול (Robin Hood's Ball). רוגמים גדולים מהסוג המכונה באנגלית לונג בארו (Long barrow) כדוגמת וייט בארו (White Barrow) ועבודות עפר אחרות נבנו לאורך המישור. בהגיע שנת 2500 לפנה"ס הפכו השטחים סביב חומות דרינגטון וסטונהנג' למוקד לבנייה, וההתיישבות בחלק הדרומי של המישור נמשכה לתוך תקופת הברונזה.
בתקופת הברזל בבריטניה, סביב שנת 600 לפני הספירה, החלו להיבנות מבצרי גבעות סביב הגבולות של המישור, כולל מחנה סקרצ'ברי (Scratchbury Camp) ומחנה בטלסברי (Battlesbury Camp) בדרום-מערב, מחנה בראטון (Bratton Camp) בצפון-מערב, מחנה קסטרלי (Casterley Camp) בצפון, מבצר ירנברי (Yarnbury Castle) ומחנה אספסיאנוס (Vespasian's Camp) בדרום וגבעת סידברי (Sidbury Hill) במזרח.
דרכים רומאיות הן תוואי נוף גלויים לעין, ששירתו קרוב לוודאי את היישוב שהיה קרוב לסארום הישנה (Old Sarum). וילות כפריות רומיות נדירות במישור ומשמות המקומות האנגלו-סקסונים ניתן להסיק שהמישור שימש בעיקר כנחלה קיסרית שבה גידלו דגן.
במאה השישית בנו התושבים החדשים האנגלו-סקסונים יישובים מתוכננים בעמקים, מוקפים בסוג הטרסות המכונה לינצ'ט (lynchet), והגבעות נותרו כמרעה לצאן. מדרום נמצאת העיר סולסברי, שהקתדרלה שלה מהמאה ה-13 וה-14 ידועה בזכות הצריח הגבוה ביותר במדינה, והבניין היה במשך מאות שנים המבנה הגבוה ביותר בבריטניה. הקתדרלה מעידה על השגשוג שהסחר בצמר ובבדים הביא לאזור. באמצע המאה ה-19 החלה תעשיית הצמר והבדים להצטמצם, מה שהוביל לקיטון באוכלוסייה ושינוי השימוש בקרקע מגידול כבשים לצמר לחקלאות ולשימוש צבאי. וילטשייר הפך לאחד המחוזות העניים ביותר באנגליה בתקופה זו של הידרדרות.
יש במישור כמה דמויות גבעה, שבהן הידועה ביותר היא הסוס הלבן של וסטברי (Westbury White Horse). תעלת קנט ואייבון (Kennet and Avon Canal) נבנתה צפונית למישור דרך עמק פיוסי.
בספטמבר 1896 ערכו ג'ורג' קמפ (George Kemp) וגוליילמו מרקוני ניסויים בטלגרפיה אלחוטית במישור סולסברי והשיגו תוצאות טובות במרחק של 2 קילומטרים.
אתר האימונים הצבאי

אזור האימונים של הצבא הבריטי (Defence Training Estate Salisbury Plain), בראשי תיבות DTE SP, משתרע בערך על פני מחצית מהמישור. הצבא התחיל לראשונה לערוך תרגילים צבאים במישור ב-1898. מאז רכש משרד ההגנה הבריטי שטחי קרקע נרחבים עד מלחמת העולם השנייה. משרד ההגנה הוא כיום בעלים של 390 קילומטרים רבועים של קרקעות, אזור האימונים הצבאי הגדול ביותר בממלכה המאוחדת. מתוכם, כ-100 קילומטרים רבועים סגורים באופן קבוע לציבור, והגישה לאזורים אחרים מוגבלת מאוד. נכון ל-2016, המחנות והקסרקטינים הגדולים ביותר הם בלרקהיל (Larkhill), במחנה בולפורד (Bulford Camp), במחנה טידוורת (Tidworth Camp) בטרנצ'ארד לינס (Trenchard Lines) ובוורמינסטר (Warminster).
כמה מתקנים נבנו ופורקו, כולל קו רכבת ושדה תעופה שנבנו ליד סטונהנג'. ב-1943 פונו הכפר אימבר (Imber) והכפריר הינטון פארווה (Hinton Parva) כדי לאפשר את האימונים לקראת המערכה בנורמנדי. בעוד שתושבי הינטון פארווה הורשו לחזור בתום הלחימה, הכפר אימבר נותר סגור, למעט טקס כנסייתי שנתי וביום הבנקים.
בית הספר המלכותי לתותחנות (Royal School of Artillery) ממוקם בלרקהיל, ואש חיה נורית במישור 340 ימים בממוצע בשנה. אנשי צבא מבריטניה וממקומות אחרים בעולם משקיעים כ-600,00 ימי אדם במישור מדי שנה.
אזור האימונים DTE SP שוכן סמוך למתקנים צבאיים אחרים כולל מעבדת הטכנולוגיה והמדע של משרד ההגנה (Defence Science and Technology Laboratory) בפורטון דאון (Porton Down, שמרבית עבודתה סודית), שדה התעופה בוסקומב דאון (Boscombe Down) ובסיס חיל האוויר וואלופ (Wallop Army Air Corps Base), שבו מתאמנים טייסים על הגרסה הבריטית של אפאצ'י AH-64.
200 קילומטרים רבועים מוגדרים כאתרים של אינטרס מדעי מיוחד (Special Scientific Interest) ואזורים מיוחדים של שימור (Special Areas of Conservation) וכל האזור מוגדר כאזור שימור מיוחד לעופות.
הרדיו של צבא בריטניה (British Forces Broadcasting Service) משדר מבולפורד שבמישור סולסברי.
אקולוגיה

בגלל שטחי האימונים הגדולים שאינם נגישים לציבור, המישור הוא מקלט לחיות בר, ומשכן לשתי שמורות טבע לאומיות, אך קיים חשש שרמת הרעייה הנמוכה במישור יכולה לאפשר לצמחיית בתה להתפשט לערבות העשב. המישור כולל את המרחב הגדול ביותר הידוע של גבעות קירטון בלתי מעובדות בצפון-מערב אירופה, ומייצג 41% מהשטח הנותר של בית גידול זה בבריטניה. המישור מהווה בית גידול ל-13 מינים של צמחים נדירים ברמה הלאומית, 67 מינים של חסרי חוליות נדירים ומהווה אתר בעל חשיבות בינלאומית לעופות. בנוסף לבית הגידול של גבעות הקירטון, המישור תומך בבתי גידול של בתה ויערות, שלוליות זמניות ואגמים וקבועים והנהר בורן.
אקולוגיה > חרקים

ערבות העשב המגוונות במבנן ומבחינה בוטנית תומכות במגוון נרחב של חסרי חוליות נדירים שבית הגידול שלהם הם גבעות הקירטון הנרחבות שיש להם חשיבות בהבטחת שרידותם.
פרפרים – המישור הוא מעוז חשוב למיני הפרפרים של גבעות הקירטון שאוכלוסיותיהם נמצאות בהידרדרות. ריכוז גבוה של מושבות של שלושה מינים נדירים מבחינה לאומית, Polyommatus bellargus (באנגלית Adonis blue)‏, Hamearis lucina (באנגלית Duke of Burgundy), והאוכלוסייה הגדולה ביותר של Euphydryas aurinia (באנגלית Marsh fritillary) חיים על גבעות הקירטון. מושבה של Thecla betulae (באנגלית Brown hairstreak) שוכנת במזרח מישור סולסברי באחד משני מיקומים בווילטשייר. קיימות גם אוכלוסיות חזקות של מינים אחרים של פרפרי גבעות הקירטון כגון Polyommatus coridon (באנגלית Chalkhill blue) ו-Argynnis aglaja (באנגלית Dark green fritillary). סטירית סלעים אפורה (Hipparchia semele) יוצאת דופן בהיותה פרפר שנמצא לעיתים רחוקות רחוק מן החוף.
עשים – במישור יש מקבץ יוצא דופן של שני מיני עשים נדירים מאוד, 36 מיני עשים נדירים מבחינה לאומית ושני מיני עשים אזוריים ראויים לציון. מרביתם התמחו בבית גידול של גבעות הקירטון או שהם תלויים חלקית בגבעות הקירטון. המין הנדיר מאוד Adscita globulariae (באנגלית Scarce forester) נוכח באזור, ובין המינים הרבים של עשים נדירים לאומית: Adscita geryon (באנגלית Cistus forester)‏, Bembecia ichneumoniformis (באנגלית six-belted clearwing)‏, Phibalapteryx virgata (באנגלית Oblique striped)‏, Eupithecia pimpinellata (באנגלית pimpernel pug)‏, Eupithecia subumbrata (באנגלית Shaded pug) ו-Hemaris tityus (באנגלית Narrow-bordered bee hawk moth). זחלים של עשים אלו ניזונים מהצמחים הגדלים בערבות העשב הקירטוניות הנפוצים ברחבי המישור. עשים נדירים לאומית אחרים כדוגמת Synanthedon andrenaeformis (באנגלית Orange-tailed clearwing) תלויים בבתי הגידול של צמחיית הבתה.
דבורים – הפאונה של הדבורים עשירה במינים התלויים בערבות העשב הקירטוניות. במישור קיימת אחת משתי האוכלוסיות היחידות בבריטניה של המין Melitta dimidiata (באנגלית Mining bee) המצוי בסיכון, ושני מינים בסיכון נוספים שקיימים בו הם Andrena hattorfiana והטפיל של הקן שלו Nomada armata (באנגלית Cuckoo bee). המישור הוא אתר פנים יבשתי נדיר למין הנדיר Bombus humilis (באנגלית Brown-banded carder bee), והאתר היחיד בשפלה באנגליה של Bombus soroeensis (באנגלית Broken-belted bumblebee).
זבובים – הזבובאים כוללים ארבעה מינים נדיר המצוינים בספר האדום של בריטניה התלויים בערבות העשב הקירטוניות: Chaetorellia loricata‏, Urophora solstitialis‏, Terellia vectensis ו-Volucella inflata ממשפחת הרחפניים.
סרטנים – מחקרים הראו שמישור סולסברי הוא אתר חשוב לסרטן נדיר המצוין בספר האדום של בריטניה, הסרטן הזעיר Chirocephalus diaphanus ממשפחת הזימרגלאים התלוי לקיומו בשלוליות זמניות, בית גידול נדיר ההולך ומתמעט. בתי גידול מסוג זה נוצרו במישור כאשר תנועת הטנקים המתמשכת לאורך ערבות העשב הקירטוניות יצרה שקעים שבהם נאספים מי גשמים.
אחרים – חסרי חוליות אחרים הנדירים מבחינה לאומית שייכים לסדרות החגבאים (חגבים וצרצרים), פשפשים וחיפושיות. סדרת החיפושיות כולל את המין Cantharis fusca ממשפחת הקנתריתיים המצוין בספר האדום של בריטניה.
אקולוגיה > עופות

האזור כולו הוא בעל חשיבות לאומית ובינלאומית עבור עופות מקננים ועופות חורפים. בין העופות שבעה מינים המפורטים בנספח 1 של ההנחיות של האיחוד האירופי על שימור עופות הבר, אוכלוסיות של שישה מינים של עופות המצוינים בספר האדום של בריטניה, וכמה מינים של עופות המועמדים להיכנס לספר האדום. בין העופות המקננים שלושה מינים ראויים לציון במיוחד. עד 20 זוגות של כרווניים המייצגים 12% מהאוכלוסייה הבריטית מקננים במישור. האזור מהווה כ-20% מרישומי קינון של שלווים בבריטניה בכל שנה, ומספר הבזים המקננים בו עולה על 1% מהאוכלוסייה הבריטית על בסיס קבוע. מינים מקננים חשובים אחרים כוללים: איית צרעים, תנשמת לבנה, ינשוף עצים, זמיר הירדן, דוחל, דוחל חום-גרון, סלעית, גיבתון עפרוני, ומדי פעם זרון פס (Circus pygargus).
מקבץ העופות המקננים מגוון בצורה יוצאת דופן בהתייחס לאתר ערבת עשב בריטית יבשה. בחורף המישור הוא אזור חשוב ללהקות של קיכלים, פרושים וגיבתונים התרות אחר מזון. ציפורים אלו והיונקים הקטנים המצויים בשפע הם טרף לדורסים כדוגמת זרון תכול (Circus cyaneus), בז גמדי וינשוף שדות. זרונים תכולים מתקבצים בכמויות גדולות בבריטניה בחורף, והמישור הוא אתר קינון חורפי למין זה בדרום אנגליה.
ב-2003 הושבה החובה הגדולה לבריטניה במישור סולסברי.
אקולוגיה > נחשים ודו-חיים

מינים מעניינים אחרים במישור סולסברי כוללים את מין הטריטון Triturus cristatus (באנגלית Great crested newt). טריטון זה חי בבריכות טל לרוחב המישור ובשלוליות לאורך הנהר וינטרבורן, יחד עם מין הטריטון Lissotriton vulgaris (באנגלית Smooth newt), צפרדע מצויה (Rana temporia) וקרפדה מצויה. נחש מים אירופי נצפים לעיתים קרובות בסמוך לשלוליות וכמו כן חיים במישור לטאה משריצה (Zootoca vivipara), קמטן שביר (Anguis fragilis) וצפע אירופאי.
בתרבות

המישור מוזכר בכתביהם של ויליאם וורדסוורת', תומאס הרדי, ויליאם הנרי הדסון (William Henry Hudson), הרמן מלוויל, אדוארד רתרפורד (Edward Rutherfurd), ובציוריו של ג'ון קונסטבל.
את שיר העם "מישור סולסברי" (Salisbury Plain) – המתאר שודדי דרכים – ליקט רייף וון ויליאמס ב-1904.
המישור מופיע באפיזודה בסרט Help! של הביטלס שבה הביטלס מקליטים כביכול את השירים I Need You ו-The Night Before בשדה במישור תחת הגנה של חיילים וטנקים מהצבא הבריטי.
בשיר "When You're Lying Awake" (בשוכבך ער) מהאופרטה יולנתה שחיברו גילברט וסאליבן ב-1882, מספר הלורד צ'נסלור על ביעותי לילה שמהם התעורר זה עתה, ובהם הוא מצא את עצמו "חוצה את מישור סולסברי על אופניים", יחד עם עורך הדין בן ה-11 שלו מדבון והצוות של "ספינת הקיטור מהארוויץ'".
הזמר בילי בראג מזכיר את מישור סולסברי בשיר "Island of No Return".
מישור סולסברי מוזכר במשחק המחשב Assassin's Creed
האלבום השני של להקת הרוק האנגלית אוריה היפ, סולסברי קרוי על שם המישור, כמו גם השיר האחרון באלבום. בעטיפה המקורית הוצג טנק צ'יפטיין, במטרה להדגיש את תפקידו של המישור באזור לאימונים צבאיים.
ביאורים

↑  Chalk Group יחידה ליתוסטרטיגרפית של שכבות של קירטון בדרום ובמזרח אנגליה
↑  באנגלית downs, מילה שמקורה קלטי המתארת גבעות קירטון האופייניות לדרום אנגליה
↑  תרגום מילולי של המקור באנגלית causewayed enclosure. אתר שהוקף בחפיר שבו הייתה סוללה אחת או יותר ששימשה למעבר החפיר
↑  אתר נאוליתי הבנוי משני חפירים קונצנטריים ובו סוללה אחת
הערות שוליים

↑  Guglielmo Marconi and Early Systems of Wireless Communication
↑  "A Better Defence Estate" (PDF). Ministry of Defence. בנובמבר 2016. p. 17. ארכיון (PDF) מ-8 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Salisbury Plain Training Area
↑  "The Defence Training Estate – Detailed guidance". Ministry of Defence of the United Kingdom. 12 בדצמבר 2012. ארכיון מ-21 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Forces radio stations merge". Salisbury Journal. 12 ביוני 2013. אורכב מ-המקור ב-2016-11-09. נבדק ב-2018-07-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Owen, 2003. "Tall As a Deer, Huge U.K. Bird Staging a Comeback
↑  "Salisbury Plain (Roud 1487)". mainlynorfolk.info. אורכב מ-המקור ב-2018-05-03. נבדק ב-3 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551498605171  LCCN: sh95005668 
מראה טיפוסי של מישור סולסברי כפי שהוא נשקף מתצפית בגבעת ואלברי (Walbury Hill)
סטונהנג' על מישור סולסברי
הצבא הפך חלק מהאזורים של המישור בלתי נגישים לציבור.
ניתן למצוא את הסחלב Neotinea ustulata במישור סולסברי
הפרפר Hamearis lucina
מין הדבורה Nomada armata
הסרטן הזעיר Chirocephalus diaphanus ממשפחת הזימרגלאים
כרוון
מייקל האוטון

| --- | --- |
האוטון, 2012
האוטון, 2012
 לידה:  1949 (בן 75 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  וירולוגיה
 מקום מגורים:  נולד בבריטניה, מתגורר בקנדה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מזרח אנגליה  קינגס קולג' לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת אלברטה (1 באפריל 2013)  Chiron Corporation  אוניברסיטת אלברטה 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2013)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2020)  פרס רוברט קוך (1993)  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2000)  קרל לנדשטיינר (1992) 
 תרומות עיקריות
 גילוי וירוס ההפטיטיס C
 
מייקל האוטון (באנגלית: Michael Houghton; נולד ב-1949) הוא וירולוג בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2020 על תרומתו לגילוי נגיף ההפטיטיס C.
ביוגרפיה

האוטון נולד בשנת 1949 בבריטניה למשפחה ממעמד הפועלים. אביו היה נהג משאית שהפך למנהיג איגוד עובדים, והתעמת בין היתר עם רופרט מרדוק ורוברט מקסוול. ב-1972 השלים את התואר הראשון שלו במדעים באוניברסיטת מזרח אנגליה, ובשנת 1977 סיים את הדוקטורט (PhD) שלו בביוכימיה בקינגס קולג' לונדון, בו עבד על זיהוי הגן של אינטרפרון בטא בבני אדם.
בשנת 1981 היגר לארצות הברית, ובשנת 1982 הצטרף לחברת הביוטכנולוגיה קירון (Chiron; כיום חלק מחברת נוברטיס) שישבה בקליפורניה. הוא עבד שם במשך 25 שנה, והיה ממוקד בעיקר במחקר וירולוגי של וירוסי ההפטיטיס C וההפטיטיס D, ובניסיונות לייצר חיסון להפטיטיס C.
בשנת 2000 זכה, יחד עם הארווי אלטר, בפרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני עבור עבודתו לגילוי וירוס ההפטיטיס C.
בשנת 2009 עבר לקנדה והתמנה כפרופסור לווירולוגיה באוניברסיטת אלברטה.
המסע לגילוי וירוס ההפטיטיס C

בשנות ה-60 של המאה ה-20 גילה ברוך שמואל בלומברג את וירוס ההפטיטיס B, ותגלית זו הביאה לפיתוחם של בדיקות דיאגנוסטיות למחלה וכן לחיסון יעיל. לאחר מכן התברר שקיים סוג נוסף של הפטיטיס שעובר בעירוי דם, אך אינו הפטיטיס B או הפטיטיס A. הארווי אלטר הוכיח שלמחולל המחלה הלא ידוע ישנם מאפיינים של וירוס. המחלה המסתורית כונתה אז "הפטיטיס שאינו A ואינו B" (non-A, non-B hepatitis ובקיצור NANBH). באפריל 1989 התפרסמה התגלית של וירוס "הפטיטיס NANBH" בכתב העת המדעי Science, אך בשלב זה טרם היו ידועים זהותו ומבנהו של הווירוס.
מחקרים טקסונומיים שבדקו מיהם המחוללים האפשריים של ה-NANBH צמצמו את האפשרויות לשלוש משפחות וירוסים: פלאוויווירידה, טוגאוירידאה (Togaviridae) או הפטיטיס D. הבעיה הייתה שהשיטות שאיפשרו את גילויים של נגיפי ההפטיטיס B וההפטיטיס A לא סייעו בזיהוי מולקולרי של ההפטיטיס NANBH, וכך חלפו להם 13 שנים מתסכלות שבהן לא זוהה אנטיגן ספציפי של הווירוס ואף לא פותחה שיטה יעילה לגידול הווירוס בתרבית תאים.
המסע לגילוי וירוס ההפטיטיס C > ניסיונות מוקדמים

בשלב הראשון ניסה האוטון לבנות ספריית cDNA באמצעות טכניקת ריצוף שוטגאן. הוא השתמש במקטעים קטנים של חומצות גרעין שנלקחו מפלזמה ומתאי כבד של בני אדם ושימפנזים נגועים בהפטיטיס NANBH, מתוך הנחה שלפחות חלק מהם יכילו חומצות גרעין של הווירוס המקורי. את המקטעים הללו החדיר לחיידקים, ובאמצעות פרובים (גלאים) רדיואקטיביים יצר ספריית cDNA. בין השנים 1982–1986 סקר למעלה מ-25 מיליון שבטים (clones) אך ללא הצלחה למצוא גנים ממקור ויראלי. לאחר מכן ניסה להשתמש בפרובים של cDNA בעלי רצף ידוע שנלקחו מווירוסים ידועים כמו הפלאוויווירידה, בתקווה שתהיה התאמה כלשהי לווירוס ה-NANBH, אך גם כאן ללא הצלחה. עם זאת, מחקרים אלו הובילו לזיהוי וירוס ההפטיטיס דלתא, פתוגן המחולל את מחלת ההפטיטיס D. בשיתוף פעולה עם ד"ר ג'ון גרין (Gerin) מאוניברסיטת ג'ורג'טאון אופיין הגנום של ההפטיטיס דלתא.
בהמשך, האוטון ניסה להפריד חומצות גרעין באמצעות ג'ל אלקטרופורזה שהוטענה בדם או בתאי כבד של בני אדם ושימפנזים נגועים ב-NANBH. ההנחה הייתה שבאופן זה אולי יהיה ניתן לזהות את הגנום של הווירוס, מאחר שהפס שיופיע יהיה בעל משקל מולקולרי גדול יותר. המטרה הייתה לבודד את הווירוס ולאחר מכן לגדל אותו בתרבית תאים ולנסות לאפיין אותו באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים. גם תוכנית זו נחלה כישלון. כיום ידוע שגידול של הפטיטיס C בתרבית תאים הוא משימה קשה מאוד, ובתקופה ההיא טרם ידעו לעשות זאת.
על אף התסכול בעקבות חוסר ההצלחה לזהות את הנגיף המסתורי, המשיכו האוטון ועמיתים נוספים במאמציהם. האוטון, בעצתם של ד"ר ג'ורג' קיו (Kuo) וד"ר דניאל ברדלי (Bradley), החליט להשתמש במקטעי cDNA "עיוורים" מדוגמיות שנלקחו מפריטים נגועים ב-NANBH, במטרה לזהות את התוצרים החלבוניים הוויראליים של מקטעי דנ"א אלו באמצעות נוגדנים, בשונה מהניסיון הקודם בו ניסה לזהות את רצף חומצות האמינו של הווירוס. לצורך כך נעשה שימוש בתאי פלזמה ותאי כבד שנלקחו ממחקרים מוקדמים שערך הארווי אלטר במכונים הלאומיים לבריאות על שימפנזים נגועים ב-NANBH, ובאמצעותם הקים האוטון ספריית בקטריופאג'ים. למרבה האכזבה, גם הניסיון הזה לא צלח, והאוטון נכשל בזיהוי אנטיגן ויראלי כלשהו של ה-NANBH.
המסע לגילוי וירוס ההפטיטיס C > זיהוי הנגיף

ב-1986 נעשה ניסיון שני לזהות אנטיגן ויראלי באמצעות ספריית cDNA שהופקה על ידי ד"ר בראדלי משימפנזה נגועה, והכילה כמות מרוכזת במיוחד של פלזמה נגועה. גם ניסיון זה לא צלח, ואף שבט חיובי לא זוהה. לאחר מכן ביצע האוטון ניסיון נוסף, כאשר הפעם השתמש בסרום של חולה בעל מחלת כבד פעילה מאוד מתוך הנחה שתאי הכבד שלו יכילו כמות גבוהה של נוגדנים. לאחר סריקה של למעלה ממיליון שבטים (קלונים), נמצא שבט אחד קטן בן 150 זוגות בסיסים, שקיבל את השם 5-1-1, שהוכח כי מקורו מהגנום של וירוס ה-NANBH ולא מהמאכסן. שבט זה שימש לזיהוי של יתר הגנום הוויראלי ולפיתוח של בדיקת נוגדנים לווירוס.
האוטון ועמיתיו קראו לווירוס הפטיטיס C. הגנום המלא של הווירוס רוצף בתוך כשנה, והתברר שהנגיף הוא נגיף RNA חד-גדילי חיובי עם גנום בן כ-9,500 זוגות בסיסים ובעל מעטפת ליפידים, המשתייך למשפחת הווירוסים פלאוויווירידה.
תגלית זו הביאה לתנופה מחקרית בנושא ולפיתוח תרופות המעכבות את שכפולו של הווירוס, וכיום ניתן אצל מרבית המטופלים להכחיד את הווירוס לחלוטין.
על תרומתו המכרעת לגילוי וירוס ההפטיטיס C, קיבל האוטון (יחד עם הארווי אלטר וצ'ארלס רייס) פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2020.
מסגד ראבעה אל-עדוויה

| --- | --- |

מסגד ראבעה אל-עדוויה
 מידע כללי
 סוג:  מסגד
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים מצרים
 קואורדינטות:  30°04′00″N 31°19′33″E﻿ / ﻿30.0668°N 31.3258°E﻿ / 30.0668; 31.3258
  (למפת קהיר מוגדלת) מסגד ראבעה אל-עדוויה(למפת קהיר רגילה) מסגד ראבעה אל-עדוויה
 
מסגד ראבעה אל-עדוויה (בערבית: مسجد رابعة العدوية, "מסג'ד ראבעה אלעדויה") הוא אחד המסגדים המפורסמים בקהיר. הוא ממוקם בקצה הצפוני של מחוז "מדינת נאצר". המסגד קרוי על שם הקדושה הסופית בת המאה השמינית ראבעה אל-עדוויה. אתר המסגד סמוך לבניין משרד ההגנה המצרי.
המסגד ניזוק קשות ב-14 באוגוסט 2013 במהלך ההפיכה במדינה, בעת שכוחות המשטר הצבאי פינו מהמקום מתבצרים חמושים מתנועת האחים המוסלמים.
בשל קרבת המקום לבית הקברות המזרחי של קהיר, מספר הלוויות חשובות יצאו מהמקום, ובכללן של אנואר סאדאת.
ניהול המסגד מתבצע על ידי "עמותת מסגד ראבעה אל-עדוויה". העמותה, שנוסדה בשנת 1993, היא עמותה ידועה הפועלת בתחום הפילנתרופיה ופיתוח קהיר. מועצת המנהלים של המועצה מורכבת מ -11 חברים, ומתנהלת עם המועצה הכללית של המסגד הכוללת 300 מתנדבים, בראשות היו"ר סעיד סובחי.
תוספות למסגד

בית חולים במקום הוקם בשנת 1997, והוא כולל יחידות חירום, מרפאות חוץ, ויחידת דיאליזה.
אולם אירועים
מרכז לפיתוח וקידום
מרכז למחשבים ומדעי מחשב
מרכז לתרבות האסלאם
הערות שוליים

↑  http://www.youtube.com/watch?v=8CP10BMPSPw
מיקל בק

מיקל ונגה בק (בדנית: Mikkel Venge Beck, נולד ב-12 במאי 1973 באורהוס שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של בק 19 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף ביורו 1996 וביורו 2000.