stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיינבה הרדגה

| --- | --- |

 לידה:  1918 סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1994 (בגיל 76 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  בית זית 
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (29 בינואר 1984) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  זיינבה הרדגה
 
זיינבה הרדגה (בבוסנית: Zejneba Hardaga), היא חסידת אומות העולם בוסנית. הרדגה היא המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר זה. את התואר קיבלה הרדגה יחד עם בעלה מוסטפא ובני משפחה נוספים על הצלת משפחות יהודיות בעיר סרייבו בזמן השואה.
משפחות קביליו היהודית והרדגה המוסלמית חיו בידידות שנים רבות לפני מלחמת העולם השנייה. בהפצצות חיל-האוויר הגרמני שקדמו לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941, נהרס ביתם של בני משפחת קביליו ובני המשפחה נמלטו להרים. בעלה של הרדגה, מוסטפא הרדגה, אשר השכיר למשפחת קביליו מבנה למפעל המשפחתי שלהם, הציע מיד לבני משפחת קביליו לבוא ולהתגורר בביתו.
בבית משפחת הרדגה (שהייתה משפחה מוסלמית אדוקה) התגוררו מוסטפא (Mustafa), אשתו זיינבה (Zayneba) ואחיו של מוסטפא, איזט (Izet) עם אשתו בשרייה (Bachriya).
אף על פי שעל קיר ביתם ששכן מול בניין הגסטפו היה שלט ענק שמצהיר שכל מי שיסתיר יהודים יוצא להורג יחד עם משפחתו, קבלה משפחת הרדגה את משפחת קביליו בזרועות פתוחות כחלק מהמשפחה. יוסף ורבקה קביליו וילדיהם בינקו וטובה, הוסתרו בכספת ענק במרתף הבית של משפחת הרדגה ובשלב מסוים של המלחמה, כשהאיום הלך וגדל, עזרו בני משפחת הרדגה לבני משפחת קביליו לברוח למקום מבטחים.
בני משפחת קביליו שרדו את השואה ועם סיום המלחמה חזרו לעיר סרייבו. משפחת הרדגה אירחה אותם בשמחה, החזירה להם את התכשיטים שהושארו אצלם למשמרת, ועזרו להם להתחיל חיים חדשים.
משפחת הרדגה שילמה מחיר כבד על הצלת יהודים. אביה של זיינבה הרדגה, אחמד סדיק (Ahmed Sadik), נתפס על ידי הנאצים, הוצא להורג ומקום קבורתו אינו ידוע.
בין שמות היהודים על מצבת זיכרון לקורבנות השואה בסרייבו, נמצא גם שמו של אחמד סדיק.
לאחר המלחמה עלו בני משפחת קביליו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
בשנת 1984 בעקבות עדותה של משפחת קביליו הוכרו בני משפחת הרדגה: זיינבה, מוסטפא, איזט בשרייה ואחמד סדיק כחסידי אומות העולם. הם היו המוסלמים הראשונים שזכו להכרה כחסידי אומות העולם.
בשנת 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לישראל, נטעה עץ בשם משפחתה, וקבלה בשמם את אותות חסידי אומות העולם. היא הגשימה את חלומה לשתות קפה על המרפסת עם יוסף ורבקה קביליו.
במעמד הענקת התואר ביד ושם, התייחסה זיינבה לשאלה איך מוסלמית מאמינה, הייתה מוכנה לסכן את חייה להצלת יהודים ואמרה: "אח נשאר אח, ולא חשוב מה דתו".
כ-50 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה התהפכו היוצרות: הניצולים נהפכו למצילים.
בשנת 1992, כששמעו בני משפחת קביליו על המלחמה ומעשי הרצח בעיר סרייבו, הם התגייסו להצלת בני משפחת הרדגה מן התופת. בסיוע ממשלת ישראל אנשי יד ושם והג'וינט, הוברחו בני משפחת הרדגה: זייניבה הרדגה, בתה אאידה (עם בעלה ברנמיר ובתה סטלה) ועלו לישראל.
לאחר כשנה בארץ נפטרה זיינבה הרדגה בישראל, והובאה לקבורה. מוסלמית ראשונה שקבורה בבית עלמין יהודי.
בתה של זיינבה, אאידה (שינתה את שמה לשרה פצ'נץ), בעלה ובתה התגיירו וקשרו את גורלם עם גורל העם היהודי בארץ ישראל.
סטלה, נכדתה של זיינבה, שרתה כקצינה בצה"ל.
סיפורה של זיינבה הרדגה סופר בסרטם של אלה אלתרמן ויהודה ביטון האשה מסרייבו.
הערות שוליים

↑  זיינבה הרדגה, באתר יד ושם (באנגלית)
דניס מקדאנה

דניס ריצ'רד מקדאנה (באנגלית: Denis Richard McDonough; נולד ב-2 בדצמבר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. בשנים 2013–2017 כיהן כראש סגל הבית הלבן ה-27, בתקופת הכהונה השנייה של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. קודם לכן, כיהן כסגן היועץ לביטחון לאומי בממשל.
ראשית חייו

מקדאנה נולד בסטילווטר, עיירה קטנה במינסוטה, כבן למשפחה קתולית בת 11 ילדים של ויליאם וקתלין מקדאנה. הוא למד באוניברסיטת "סנט ג'ון" בקולג'וויל שבמינסוטה, שם רכש תואר ראשון בהיסטוריה ובספרדית בשנת 1992.
לאחר סיום לימודיו, טייל ברחבי אמריקה הלטינית ועבד כמורה בתיכון בבליז. לאחר מכן שב לארצות הברית ולמד באוניברסיטת ג'ורג'טאון, שם סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים בשנת 1996.
קריירה

בין השנים 1996–1999 עבד מקדאנה כעוזר בוועדת החוץ בבית הנבחרים של ארצות הברית, תוך התמקדות באמריקה הלטינית. שימש בין היתר יועץ בכיר למדיניות חוץ עבור הסנאטור טום דאשל. לאחר הפסדו של דאשל במירוץ לבחירתו מחדש ב-2004, שימש יועץ חקיקה עבור קן סלזאר, הסנאטור החדש מטעם קולורדו. ב-2004 היה בנוסף חבר במכון המחקר הליברלי "Center for American Progress".
בשנת 2007 נשלח מארק ליפרט, מי ששימש יועצו הבכיר ביותר למדיניות חוץ של הסנאטור ברק אובמה, לשרת בעיראק וגייס את מקדאנה כדי להחליפו בתפקיד באופן זמני. מקדאנה המשיך לעבוד לצד הסנאטור אובמה, ושימש יועץ למדיניות חוץ במהלך ההתמודדות שלו בבחירות לנשיאות ב-2008.
קריירה > ממשל אובמה

בנובמבר 2008, עם בחירתו של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית, מונה מקדאנה לאחראי על תקשורת אסטרטגית במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, ולאחר מכן היה ראש הסגל של המועצה.
באוקטובר 2010 הודיע הנשיא ברק אובמה כי מקדאנה יחליף את טום דונילון כסגן היועץ לביטחון לאומי, מפאת קידומו של האחרון לתפקיד היועץ לביטחון לאומי לאחר עזיבתו של הגנרל ג'יימס ג'ונס את התפקיד. במאי 2011 נצפה מקדאנה בתמונות שצולמו בחדר המצב של הבית הלבן, בזמן מבצע חנית נפטון שבו נהרג אוסמה בן-לאדן.
לאחר בחירתו המחודשת בנובמבר 2012, מינה הנשיא אובמה בינואר 2013 את מקדאנה לראש סגל הבית הלבן, בהחליפו את ג'ק לו שמונה למזכיר האוצר של ארצות הברית.
קריירה > ממשל ביידן

בדצמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר במקדאנה להיות המזכיר לענייני חיילים משוחררים בממשלו העתידי. כהונתו תמה עם השבעתו השנייה של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2025.
לויד אוסטין

לויד ג'יימס אוסטין השלישי (באנגלית: Lloyd James Austin III; נולד ב-8 באוגוסט 1953) הוא גנרל אמריקאי בדימוס, שכיהן כמזכיר ההגנה של ארצות הברית בין השנים 2021–2025. בתפקידו האחרון בצבא ארצות הברית פיקד על פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה

אוסטין נולד וגדל במוביל שבאלבמה. הוא החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הירשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1975 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

אוסטין עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן שירת כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-7 של הדיוויזיה השלישית. לאחר מכן שימש במספר תפקידי פיקוד ומטה בדיוויזיה המוטסת ה-82 ובכלל זה כמפקד פלוגה, קצין אג"ם חטיבתי וכמפקד הגדוד ה-2 ברגימנט המוצנח ה-505 וכמפקד חטיבה בדיוויזיה. לאחר מכן שימש כעוזר מפקד דיוויזיית החי"ר ה-3 ולחם במלחמת עיראק. על האופן שבו פיקד מלפנים על כוחות החוד של הדיוויזיה, במהלך נתיב הקרבות לבגדד, עוטר בכוכב הכסף.
לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה ההררית ה-10. בשנת 2006 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. לאחר מכן שימש כמפקד הכוחות בעיראק. בתפקידו הבא שימש כסגן ראש מטה צבא ארצות הברית, ובשנת 2013 מונה למפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית. ב-5 באפריל 2016 פרש מהשירות הצבאי. לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברות ריית'יאון, נוקור (Nucor) וטנט הלת'קר (Tenet Healthcare).
ביוגרפיה > מזכיר ההגנה

בדצמבר 2020 הכריז הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן כי בחר באוסטין לשמש כמזכיר ההגנה בממשלו העתידי. אוסטין הוא האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד זה. ב-22 בינואר 2021 אושרה מועמדותו בסנאט של ארצות הברית, והוא הושבע לתפקידו באותו היום.
ב-13 באוקטובר 2023 הגיע אוסטין לביקור רשמי בישראל בשל מלחמת חרבות ברזל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט. במהלך ביקור זה אמר על החמאס כי מעשיו "מגעילים" והוסיף שמעשי החמאס "גרועים יותר ממעשיו של דאעש".
הערות שוליים

↑   אמיר אורן, בכירי צה"ל לשעבר מעריכים: עם שלוש אוגדות אפשר להביס את דאעש, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2015.
↑  Martin, David (2024-12-15). "Defense Secretary Lloyd Austin on the strength of a diverse military" (באנגלית). CBS News. נבדק ב-2025-01-26.
↑  גל פרל פינקל, גם הדמוקרטים רוצים גנרל בדימוס לתפקיד מזכיר ההגנה, באתר זמן ישראל, 9 בדצמבר 2020.
↑  Ann Scott Tyson, Hands-On General Is Next No. 2 in Iraq, The Washington Post, January 13, 2008.
↑  רויטרס‏, ארה"ב מודה: התכנית לאימון המורדים הסורים נגד דאעש נכשלה, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2015.
↑  ביידן צפוי למנות את הגנרל לשעבר לויד אוסטין לשר ההגנה, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2020
↑  ברקטון בוקר, Lloyd Austin Confirmed As Secretary of Defense, Becomes First Black Pentagon Chief, באתר NPR‏, 22 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  יוסי נכטיגל, ‏נתניהו למזכיר ההגנה: "צודק, חמאס יותר גרועים מדאעש", באתר כיכר השבת, 13 באוקטובר 2023
↑  לויד אוסטין: "אני מכיר את דאעש היטב, וזה גרוע ממה שראיתי עם דאעש", באתר JDN‏
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגנית הנשיא | קמלה האריס (2021–2025) |  |
| מזכיר המדינה | אנתוני בלינקן (2021–2025) |  |
| מזכירת האוצר | ג'נט ילן (2021–2025) |  |
| מזכיר ההגנה | לויד אוסטין (2021–2025) |  |
| התובע הכללי | מריק גרלנד (2021–2025) |  |
| מזכירת הפנים | דב האלנד (2021–2025) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2021–2025) |  |
| מזכירת המסחר | ג'ינה ריימונדו (2021–2025) |  |
| מזכיר העבודה | מרטי וולש (2021–2023) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | חוויאר ביסרה (2021–2025) |  |
| מזכירת השיכון והפיתוח העירוני | מרשה פאדג' (2021–2024) |  |
| מזכיר התחבורה | פיט בוטיג'ג' (2021–2025) |  |
| מזכירת האנרגיה | ג'ניפר גרנהולם (2021–2025) |  |
| מזכיר החינוך | מיגל קרדונה (2021–2025) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דניס מקדאנה (2021–2025) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | אלחנדרו מיורקס (2021–2025) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | מייקל רייגן (2021–2025) |  |
| מנהלת משרד הניהול והתקציב | שאלנדה יאנג (2021–2025) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | אווריל היינס (2021–2025) |  |
| ראש ה-CIA | ויליאם ברנס (2021–2025) |  |
| נציבת הסחר של ארצות הברית | קתרין טאי (2021–2025) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | לינדה תומאס-גרינפילד (2021–2025) |  |
| היועץ המדעי לנשיא ארצות הברית | אריק לנדר (2021–2023) • אראטי פרבהאקר (2023–2025) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | ססיליה ראוס (2021–2025) • ג'ארד ברנסטיין (2021–2025) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | איזבלה קסיאס גוזמן (2021–2025) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רון א. קליין (2021–2023) • ג'ף זיינטס (2023–2025) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  ג'ולי סו כיהנה כמזכירת העבודה בפועל במשך כשנתיים.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370219905171  PLWABN: 9811728846305606  GND: 1224680987  LCCN: no2011091741  SNAC: w68t9860  VIAF: 171788907   WorldCat (עם VIAF): 171788907 
מזכיר ההגנה לויד אוסטין בפגישה עם ראש הממשלה בנימין נתניהו
אקטרינה זכרייבה

אֶקָטֶרִינָה סְפָסוֹבָה גֶצֶ'בָה-זָכָרִייֶבָה (בבולגרית: Екатерина Спасова Гечева-Захариева;‏ נולדה ב-8 באוגוסט 1975, פאזארג'יק, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית ומשפטנית בולגרייה אשר כיהנה ממאי 2017 ועד מאי 2021 כסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה בממשלתו השלישית של בויקו בוריסוב.
קורות חייה

אקטרינה זכרייבה נולדה בפאזארג'יק. היא רכשה השכלה אקדמית באוניברסיטת פלובדיב והוסמכה במשפטים.
ב-2003 נכנסה לחיים הפוליטיים בבולגריה, עת כיהנה כעוזרת שר המים והסביבה. ב-2009 מונתה לסגנית השר לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות. ב-2012 מונתה לראש לשכתו של הנשיא רוסן פלבנלייב. ב-2013 כיהנה לתקופה קצרה כסגנית ראש ממשלת בולגריה והשרה לפיתוח אזורי ועבודות ציבוריות בממשלת המעבר של מארין רייקוב. ב-18 בדצמבר 2015 מונתה זכרייבה לשרת המשפטים של בולגריה בממשלתו השנייה של בויקו בוריסוב.
ב-27 בינואר 2017 התפטרה ממשלתו של בוריסוב ובכלל זה זכרייבה. בבחירות הכלליות שנערכו בבולגריה במרץ 2017 נבחרה זכרייבה לאספה הלאומית הבולגרית מטעם מחוז פאזארג'יק של מפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה". לאחר הבחירות הקים בויקו בוריסוב ממשלת קואליציה, ואקטרינה זכרייבה מונתה לסגנית ראש הממשלה ושרת החוץ של בולגריה.
הערות שוליים

↑  מיהי אקטרינה זכרייבה, שרת החוץ וסגנית ראש הממשלה, באתר dariknews.bg (בבולגרית).
↑  אקטרינה זכרייבה, באתר משרד החוץ של בולגריה (באנגלית).
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ראדי נאידנוב | שר החוץ של בולגריה  4 במאי 2017 - 12 במאי 2021 | הבא: סווטלאן סטואב |
נשיא המדינה ראובן ריבלין בפגישת עבודה מדינית עם שרת החוץ של בולגריה, אקטרינה זכרייבה, משכן הנשיא נובמבר 2020
ליובה גילצ'יק

| --- | --- |
 לידה:  1907 קופיל
 פטירה:  ?
 מקצוע:  פרטיזן
 
ליובה (אריה-לייב) גילצ'יק (רוסית: Лев Гильчик; אנגלית: Lyova Gilchik‏ 1907 - ?) היה פרטיזן יהודי-סובייטי תושב העיירה קופיל - עיירת נפה במחוז מינסק (Minsk) בבלארוס, מפקד סיור בגדוד הפרטיזני פונומרנק. לימים מפקד גדוד ע"ש ז'וקוב (Zshukov) ביערות קופיל (Kopyl) בברית המועצות.
גטו קופיל

ב-26 ביוני 1941, מספר ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה קופיל, בידי הגרמנים. בעיירה התגוררה קהילה יהודית גדולה, אשר רוכזה לאחר הכיבוש, בגטו שהוקף גדר תיל, סמוך לבית הכנסת. תנאי המחיה היו ירודים מאוד - צפיפות רבה, רעב ומחסור, מחלות שנבעו מתנאי תברואה גרועים והתוצאה מוות של רבים מתושביו. בנוסף, נאלצו תושבי הגטו לצאת לעבודות כפייה, נחשפו להתעללויות שכללו מעשי אונס ורצח, מצד שומריהם - השוטרים הבלארוסים.
בקיץ 1942, הצליחו יהודים מגטאות בלארוס לברוח. חלק מהבורחים וביניהם ליובה גילצ'יק, נמלט ליערות קופיל, יערות בלארוס וריובקה (יערות מדרום למינסק), כתוצאה מבריחה זו, נפגשו יהודים ממזרח ומערב בלארוס. בסמוך ליער ריובקה, התמקמה יחידת פרטיזנים סובייטית לא גדולה, שעתידה הייתה להפוך לבריגדה רבת כוח. בראשה עמד בוז'נקו, שכינויו היה פיליפ פ."קפוסטה" (היה מפקדו הראשון של גדוד "ז'וקוב"). קפוסטה היה מאיור בצבא האדום, נפצע קשה, נתפס, הובא
למחנה שבויים והצליח לברוח ממנו, ליערות סטריצה באזור קופיל.
ראו גם

יוסף ברוידה
הערות שוליים

↑  המאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, באתר יד ושם
↑  קופיל (Kopyl), באתר האנציקלופדיה של הגטאות, המכון הבין-לאומי לחקר השואה, יד ושם
1 2  לייב גילצ'יק, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-ii
1 2 3  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, ירושלים - תל-אביב: יד ושם,  מורשת בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ`, תשס"א, 2001, עמ' 471-470. (בעברית)
↑  ארד, יצחק, תולדות השואה ברית-המועצות והשטחים המסופחים, ירושליים: יד ושם, תשס"ד, 2004, עמ' 938
↑  Kapyl, מוזיאון בית התפוצות (באנגלית)
1 2 3 4  לחיות בכבוד ולמות בכבוד, באתר יד ושם
↑  שלום חולבסקי, רביעי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 246, 270
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 471
1 2  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 473, 478
1 2  יצחק ארד, תולדות השואה ברית המועצות והשטחים המסופחים, עמ' 938
1 2 3  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 482-483, 487
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 474, 481-482
↑  צבי שורצמן, הפרטיזנים של בלארוס, שנייה, תשע״ב, עמ' 180. (בעברית)
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 487
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 494-495
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 496
↑  שלום חולבסקי, מרי ולוחמה פרטיזנית, עמ' 500
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית

מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית (באנגלית: United States Secretary of Housing and Urban Development) הוא ראש מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית, חבר בקבינט של ארצות הברית ובמקום ה-13 בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. המשרה נוצרה עם היווצרות המחלקה על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון ב-9 בספטמבר 1965.
רוברט ויוור היה חבר הקבינט האפרו-אמריקאי הראשון שמונה לתפקיד. המחלקה הייתה גם הראשונה בקבינט שבראשה עמדה, פטרישיה רוברטס האריס, אישה אפרו-אמריקאית בשנת 1977. הנרי סיסנרוס הפך ב-1993 למזכיר השיכון והפיתוח העירוני ההיספני הראשון.
מזכיר השיכון ה-19 והנוכחי של ארצות הברית הוא סקוט טרנר, המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית תחת הנשיא דונלד טראמפ.
מזכירי שיכון ופיתוח עירוני בעבר ובהווה

| # | תמונה | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | נשיא תחתיו כיהן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | רוברט ויוור | 18 בינואר 1966 | 18 בדצמבר 1968 | לינדון ג'ונסון |
| 2 |  | רוברט ווד | 7 בינואר 1969 | 20 בינואר 1969 | לינדון ג'ונסון |
| 3 |  | ג'ורג' רומני | 22 בינואר 1969 | 20 בינואר 1973 | ריצ'רד ניקסון |
| 4 |  | ג'יימס לין | 2 בפברואר 1973 | 5 בפברואר 1975 | ריצ'רד ניקסון ג'רלד פורד |
| 5 |  | קרלה הילס | 10 במרץ 1975 | 20 בינואר 1977 | ג'רלד פורד |
| 6 |  | פטרישה רוברטס האריס | 23 בינואר 1977 | 10 בספטמבר 1979 | ג'ימי קרטר |
| 7 |  | מון לנדרו | 24 בספטמבר 1979 | 20 בינואר 1981 | ג'ימי קרטר |
| 8 |  | סמואל פירס | 23 בינואר 1981 | 20 בינואר 1989 | רונלד רייגן |
| 9 |  | ג'ק קמפ | 13 בפברואר 1989 | 20 בינואר 1993 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |
| 10 |  | הנרי סיסנרוס | 22 בינואר 1993 | 20 בינואר 1997 | ביל קלינטון |
| 11 |  | אנדרו קואומו | 29 בינואר 1997 | 20 בינואר 2001 | ביל קלינטון |
| 12 |  | מל מרטינס | 24 בינואר 2001 | 12 בדצמבר 2003 | ג'ורג' ווקר בוש |
| 13 |  | אלפונסו ג'קסון | 12 בדצמבר 2003 | 18 באפריל 2008 | ג'ורג' ווקר בוש |
| 14 |  | סטיב פרסטון | 4 ביוני 2008 | 20 בינואר 2009 | ג'ורג' ווקר בוש |
| 15 |  | שון דונובן | 26 בינואר 2009 | 28 ביולי 2014 | ברק אובמה |
| 16 |  | חוליאן קסטרו | 28 ביולי 2014 | 20 בינואר 2017 | ברק אובמה |
| 17 |  | בן קרסון | 2 במרץ 2017 | 20 בינואר 2021 | דונלד טראמפ |
| 18 |  | מרשה פאדג' | 10 במרץ 2021 | 22 במרץ 2024 | ג'ו ביידן |
| בפועל |  | אדריאן טודמן | 22 במרץ 2024 | 20 בינואר 2025 | ג'ו ביידן |
| בפועל |  | מאט אמון | 20 בינואר 2025 | 5 בפברואר 2025 | דונלד טראמפ |
| 19 |  | סקוט טרנר | 5 בפברואר 2025 | מכהן | דונלד טראמפ |
הערות שוליים

↑  "HUD History". U.S. Department of Housing and Urban Development. אורכב מ-המקור ב-2012-09-01. נבדק ב-10 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
קהילת המודיעין האמריקאית

| --- | --- |
חותם קהילת המודיעין האמריקאית

דגל קהילת המודיעין האמריקאית
 Collaboratus Virtus Fides 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  משרד ראש המודיעין הלאומי
 סוכנות אם:  משרד ראש המודיעין הלאומי 
 תאריך הקמה:  4 בדצמבר 1981 
 ראש:  טולסי גבארד
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. וושינגטון די. סי.
 www.intelligence.gov
 
קהילת המודיעין האמריקאית (באנגלית: United States Intelligence Community; בראשי תיבות: IC) הוא גוף המורכב מ־16 ארגונים האחראים על מודיעין צבאי, ריגול ותכנון צבאי. הגוף הוקם ב-4 בדצמבר 1981 על ידי הנשיא רונלד רייגן.
בראש קהילת המודיעין האמריקנית עומד מנהל המודיעין הלאומי (DNI – Director of National Intelligence), שהוא יועץ המודיעין הבכיר של הנשיא. מנהלת המודיעין הלאומי היא טולסי גבארד.
מטרה

קהילת המודיעין הוקמה על-מנת לספק שיטה ישירה לגופי המודיעין השונים לחלוק מידע, לתאם פעילות ולבטל יתירות. על קהילת המודיעין הוטלו שש משימות עיקריות:
איסוף מודיעין הנדרש לנשיא ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי, מזכיר ההגנה, מזכיר המדינה ולגופים נוספים ברשות המבצעת, לצורך ביצוע המשימות המוטלות עליהן.
הפקה והפצה של מודיעין.
איסוף מידע אודות פעילויות שירותי מודיעין זרים, טרור בין-לאומי, הברחת סמים ופעילויות עוינות אחרות המכוונות כנגד ארצות הברית על ידי מדינות זרות, ארגונים, אנשים וסוכניהם, ומניעה והגנה כנגדם.
פעילויות מיוחדות
פעילויות מנהלתיות בתוך ארצות הברית ומחוצה לה הנדרשות לביצוע פעילות הארגונים.
פעילויות מודיעין אחרות אשר הנשיא עלול להורות מפעם לפעם.
מבנה

קהילת המודיעין מדווחת למנהל המודיעין הלאומי, ומנהל המודיעין הלאומי מדווח ישירות למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.
מבנה > סוכנויות חברות

קהילת המודיעין האמריקנית מונה כיום 17 סוכנויות ומשרדים במספר מחלקות ורשויות מבצעות:
| סמל | ארגון | מחלקה פדרלית אחראית | נוסדה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | סוכנות הביון המרכזית (CIA) | עצמאית | 1947 |
|  | לשכת החקירות הפדרלית (FBI) | מחלקת המשפטים של ארצות הברית | 1908 |
|  | הלשכה למודיעין ומחקר (INR) | מחלקת המדינה של ארצות הברית | 1945 |
|  | משרד המודיעין והמודיעין הנגדי (OICI) | מחלקת האנרגיה של ארצות הברית | 1977 |
|  | משרד המודיעין והאנליזה (OIA) | מחלקת האוצר של ארצות הברית | 2004 |
|  | משרד המודיעין והניתוח (I&A) | המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית | 2007 |
|  | משרד DEA למודיעין לביטחון לאומי (ONSI) | מחלקת המשפטים של ארצות הברית | 2006 |
|  | הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) שירות הביטחון המרכזי (CSS) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1952 |
|  | סוכנות ביון ההגנה (DIA) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1961 |
|  | הסוכנות הלאומית למודיעין חזותי וגאוגרפי (NGA) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1996 |
|  | משרד הסיור הלאומי (NRO) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1961 |
|  | משרד מודיעין הצבא (MIC) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1977 |
|  | משרד מודיעין הצי (ONI) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1882 |
|  | מודיעין משמר החופים (CGI) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1915 |
|  | מודיעין חיל הנחתים (MCI) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1978 |
|  | חיל האוויר ה-16 של ארצות הברית (16 AF) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1948 |
|  | מרכז מודיעין החלל הלאומי (NSIC) | מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 2018 |
מבנה > פיקוח פרלמנטרי

קהילת המודיעין האמריקנית נמצאת תחת פיקוח הוועדה הקבועה למודיעין של בית הנבחרים, והוועדה הקבועה למודיעין של הסנאט.
מבנה > הרפורמה

מבנה קהילת המודיעין השתנה משמעותית לאחר ביצוע הרפורמה בדצמבר 2004.
לפני ה-21 באפריל 2005, עמד בראש הקהילה מנהל הביון המרכזי (DCI – Director of Central Intelligence), אשר כיהן גם בתפקיד ראש סוכנות הביון המרכזית (CIA).
במקום מנהל הביון המרכזי (DCI), נוצר תפקיד חדש המכונה מנהל המודיעין הלאומי (DNI). מנהל המודיעין הלאומי אחראי על כלל קהילת המודיעין, ויש לו סמכויות מורחבות על בקרת תקציב של ארגונים הנמצאים תחת האחריות של מזכיר ההגנה. בנוסף, התפקידים של עוזר מנהל הביון המרכזי לאיסוף, עוזר מנהל הביון המרכזי למחקר, ומנהל ביצועי לענייני קהילת המודיעין נכללים כעת במסגרת המשרד החדש של מנהל המודיעין הלאומי.
ראו גם

קהילת המודיעין הרוסית
אווריל היינס

אווריל דניקה היינס (באנגלית: Avril Danica Haines; נולדה ב-29 באוגוסט 1969) היא משפטנית ופקידת ממשל יהודייה-אמריקאית אשר כיהנה כראשת המודיעין הלאומי. בשנים 2015–2017 כיהנה כסגנית היועצת לביטחון לאומי, בימי ממשל הנשיא ברק אובמה. בעבר שימשה כסגנית מנהל סוכנות הביון המרכזית (CIA), כאישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. טרם מינויה ל-CIA, שימשה כסגנית יועץ עבור נשיא ארצות הברית לענייני ביטחון לאומי במשרד היועץ המשפטי של הבית הלבן.
כהונתה כסגנית מנהל ה-CIA החלה בצל פרשת הציתותים בארצות הברית, פריצת ה-CIA למחשביהם של עובדי הסנאט של ארצות הברית ופרסום דו"ח ועדת המודיעין של הסנאט על עינויי ה-CIA. בראשית 2015 היא החליפה את טוני בלינקן כסגנית היועצת לביטחון לאומי, תפקיד אותו מילאה עד תחילת כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ. ב-23 בנובמבר 2020, הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן הודיע על כוונתו למנות את היינס לראשת המודיעין הלאומי, ובעקבות אישור מינויה בידי הסנאט היא האישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
ביוגרפיה > תחילת דרכה והשכלתה

היינס נולד ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק, בסוף אוגוסט 1969, בתם של אדריאן (לבית רפין) ותומאס היינס. אמה הייתה ציירת יהודייה, שסבלה ממחלת ריאות חסימתית כרונית וחלתה בשחפת, מה שהוביל למותה כשהיינס הייתה בת 15. אביה הוא ביוכימאי ופרופסור בסיטי קולג' של ניו יורק, והיה שותף להקמת בית הספר CUNY לרפואה בניו יורק, שם שימש כראש המחלקה לביוכימיה.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "האנטר קולג'", נסעה היינס ליפן למשך שנה והשתלמה בקודוקאן, מכון ג'ודו בטוקיו. בשנת 1988 נרשמה היינס לאוניברסיטת שיקגו שם למדה פיזיקה תאורטית וקיבלה תואר ראשון בפיזיקה ב-1992. בשנת 1991 למדה היינס שיעורי טיסה בניו ג'רזי, במהלכם הכירה את בעלה לעתיד, דייוויד דייבי. בהמשך השלימה לימודי .
ב-1992 עברה היינס לבולטימור שבמרילנד ונרשם כסטודנטית לדוקטורט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. עם זאת, מאוחר יותר באותה שנה, היינס עזבה את לימודיה וביחד עם בעלה לעתיד רכשה במכירה פומבית בר בשכונת פלס פוינט בדרום-מזרח בולטימור, שנתפס ועוקל בפשיטת סמים; הם הפכו את המקום לחנות ספרים ובית קפה עצמאי. היא קראה לחנות "קפה הספר של אדריאן" (Adrian's Book Cafe) ע"ש אמה המנוחה, והחנות קושטה בציורי אמה. ב-1997 זכתה חנות הספרים בתואר "חנות הספרים העצמאית הטובה ביותר" מאת המגזין "Baltimore City Paper". בית הקפה אירח מספר ערבי הקראת ספרים, כולל ספרים אירוטיים, שמשכו את תשומת לב העיתונות כאשר מונתה על ידי הנשיא לסגנית מנהל ה-CIA. עד 1998 הייתה היינס נשיאת האיגוד העסקי של שכונת פלס פוינט.
בשנת 1998 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון וקיבלה תואר J.D ב-2001.