stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגודת אחוה
סניפים

לאחר ששקטו הרוחות נוספו חברים חדשים והאגודה גדלה, נפתחו סניפים גם ביפו, תל אביב, צפת, טבריה, חברון, פתח תקווה, חיפה, ניו יורק, מצרים ולונדון.
דווקא אז צצו כוחות ריקבון מבפנים, בתוך המחנה התגלו קינאה ותחרותיות, ובסופו של דבר הלשכה הירושלמית התפוררה ונסגרה. הסיבה העיקרית לכך הייתה ריבוי החברים, כאשר כל מי שקיבל עליו את תנאי האגודה התקבל כחבר מבלי לבדוק בציציותיו. בשנת תרס"ב (1902), בהשפעת סניף יפו, התחילה הלשכה הירושלמית לבנות עצמה מחדש, תוך הקפדה על התאמת החברים.
הקמת שכונת אחוה בירושלים נתנה גם תנופה לאגודה שעלתה ופרחה, אבל מלחמת העולם הראשונה קטעה את המשך התפתחות השכונה והאגודה. השלטונות לא ראו בעין יפה קיום אגודה סודית, ולכן הלשכה נסגרה, פנקסי האגודה והפרוטוקולים נשרפו, רבים מה'אחים' נטשו את השכונה ועברו למקומות אחרים ורוב פעילות האגודה עברה לסניפים באוסטרליה, אנגליה, ארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, דרום אפריקה, צרפת וקנדה.
לאחר הכיבוש הבריטי בארץ ישראל, הוקמו מחדש חלק מהלשכות במתכונת מצומצמת יותר.
עקרונות ומבנה ארגוני

בי"ט בכסלו תרפ"ב התקיימה הוועידה הראשונה של אחוה העולמית בה הוחלט כי:
"השם: אגודת אחוה. אגודה עולמית המורכבת מחברים הנאמנים לתורתנו הקדושה לעמנו ולארצנו, ומאורגנים על ידי לשכות מיוחדות בכל מקום. נוסדה בירושלים כ"ט כסליו תרנ"ה.
המטרה: "ואהבת לרעך כמוך". אהבה ואחוה לכל איש ישראל בכלל ולאחי האגודה בפרט.
השאיפה: א. תחית עם ישראל בארצו על פי התורה הכתובה והמסורה, בדרך האמת והשלום. ב. חינוך הבנים והבנות ברוח התורה וברעיון האחוה.
האמצעים: א. כאחים נאמנים יהיו כל בני האגודה. איש את רעהו יעזורו בחומר וברוח. ב. הפצת רעיון האחוה על ידי יסוד לשכות בכל מקום שאפשר".
הלשכות מתנהלות פיננסית וארגונית באופן עצמאי ובעלי התפקידים נבחרים על ידי האחים החברים בלשכה בבחירות דמוקרטיות. בכל לשכה פעילה מכהנים נשיא ויו"ר, בלשכות גדולות מכהן גם מזכיר ובלשכות גדולות  מאוד מכהנים גם ועד הפועל. הנשיאים והיו"רים של לשכות אחוה בעולם, הם חברים מתוקף תפקידם בוועידה העולמית, והנשיאים הם גם חברי הוועד הפועל של אגודת אחוה העולמית. הוועד הפועל בוחר בבחירות דמוקרטיות את חמשת חברי ההנהלה המצומצמת, הנשיא העולמי והיו"ר העולמי.
האחים באחוה מחולקים לארבע דרגות שונות, החל מ'חניכים' שהם "אחים הבאים ללמוד את תורת האחוה" ועד 'מחנכים' שהם "ישנם כאלה הבאים אל האחוה מתוך שכחה עצמית גמורה. אין להם שום מחשבת עניין על עצמם לא בשעה שהם נותנים את ידם לאחוה, לא אחרי כן ולא בשום פעם כל הימים, אלא תמיד הם מרגישים רק את השני ותמיד הם מוכנים לתת את עצמם ולהקדיש את עצמם בעד השני. מעטים הם יחידי סגולה אבל זוהי האחוה החשמונאית. תפקידם של אלה באחווה לשמש סמל לאחרים וממלאים הם מבלי כוונה מיוחדת תפקיד של מחנכים".
פעילות האגודה

בשנת תרס"ה הציעו חלק מחברי האגודה לייסד לעצמם שכונה בירושלים, ובשנת תרס"ו נרכש על שם שני חברי האגודה בעלי נתינות עות'מאנית, מגרש לצורך בניית שכונת אחווה. מכיוון שרוב האחים היו חסרי אמצעים, בא לעזרתם בנק אפ"ק – לימים בנק לאומי לישראל – שבראשו עמד אז זלמן דוד ליבונטין והוא הלווה להם מכספי הקרן קיימת לישראל לתקופה של 10 שנים בריבית של 6%. עבודת בניית השכונה הוטלה על חברי האגודה הקבלנים אברהם המבורגר וחותנו יעקב משה מן, וכעבור שנתיים השכונה הוקמה. השכונה ממוקמת בירושלים בין שכונת זיכרון משה ובין רחוב מלכי ישראל. בספר התקנות לייסוד השכונה נכתב: "ובאנו בברית לכונן לנו מקום מושב משנים ועשרים בתים, בית וחצר לכל אחד, עם בית כנסת הבנוי כמו רמים לתורה ולתפילה... וקראנו שם המושבה שערי אחוה, למען יהיה השם הזה לנו אות לטובה, כי מפעל זה יהיה לנו כמו שער גדול פתוח לרווחה".
ב-1912 החלו חלק מחברי האגודה בבניית השכונה היהודית הראשונה מחוץ לחומות העיר העתיקה בטבריה, היא שכונת אחווה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוציאה האגודה את השבועון "הד העם" במשך שנתיים בעריכת יצחק יעקב ילין.
אגודת אחוה היא על מפלגתית, למרות שהרוב הגדול של האחים פעילים גם פוליטית במפלגות שונות. קודם הקמת המדינה ניסתה אחוה, באמצעות חבריה שהיו פעילים באגודת ישראל ובמזרחי לפעול לאיחוד ביניהם, אך לא הצליחה.
בשנת 1920 נתמנה נשיא אגודת אחוה העולמית, זלמן יוסף סולובייצ'יק, למנהל הכללי של כנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל בימי המנדט הבריטי שכלל את אספת הנבחרים, הוועד הלאומי, ועדי הקהילות והרבנות הראשית.
נציגי אחוה ישבו בהנהלות "קרן הגאולה" וקרן היסוד שפעלו לגיוס כספים למען הקמת מדינת ישראל, ובמהלך השנים הארגון פעל בשיתוף פעולה גם עם חובבי ציון, ההסתדרות הציונית הדסה והג'וינט.
בשנת 1899 נוסדה גם ביפו שכונת אחווה, דרומית-מערבית לנוה צדק ולשכונת נווה שלום, ביזמת אליהו אהרון כהנא.
בשנת 1905 הקימו אנשי האגודה ביפו תלמוד תורה שבו שילבו עם לימודי הקודש מעט לימודי חול. למקום קראו "חדר אחוה", ורבים מבני הציבור החרדי המקומי תמכו בו. בשנת תרס"ח למדו בו כשמונים תלמידים. למנהל ה'חדר' מונה ד"ר יוסף הלוי זליגר בתמיכת רבה של יפו - הרב אברהם יצחק הכהן קוק. שמו של המוסד שונה ל"תחכמוני", והוכנה תוכנית שכללה גם לימודים על-תיכונים.
האגודה פעלה לקידום חבריה במשרות רבנות והנהלה. כך למשל, השפיעה על מינויו של הרב קוק לרב הראשי. בין החותמים על מינויו לרבה של ירושלים, היו המוסדות עץ חיים, שערי צדק וביקור חולים שבהנהלתם עמדו אנשי אחווה.
חברים באגודת אחוה העולמית

ישעיהו רפאלוביץ
אליהו אהרון כהנא
יצחק אביגדור אורנשטיין
זלמן בן-טובים
שמואל וינברג
ראו גם

יצחק יעקב ילין (עורך), 'ספר האחוה', אגודת אחוה העולמית, ירושלים, תש"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304457905171
אבי עזרא זליג שפירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תקצ"ו
 פטירה:  י"ט במנחם אב ה'תרמ"ה (בגיל 49 בערך)
 מקום פעילות:  סדיגורה
 השתייכות:  חסידיים
 תחומי עיסוק:  תורת החסידות
 רבותיו:  חותנו, הרב אברהם יעקב פרידמן (הראשון)
 
רבי אבי עזרא זליג שפירא (ה'תקצ"ו - י"ט באב ה'תרמ"ה) בן הרב חיים מאיר יחיאל שפירא ("השרף ממוגלינצא") היה אדמו"ר חסידי.
ביוגרפיה

נולד לרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא ("השרף ממוגלינצא") ולרבנית פייגא בת רבי אלעזר מליז'נסק. לאחר נישואיו להדסה פייגא (בתו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה) התגורר בסדיגורה.
לאחר פטירת חותנו בי"א באלול ה'תרמ"ג, עבר לסטרי, שם החל לנהוג באדמו"רות. נפטר בי"ט באב ה'תרמ"ה ונטמן בסדיגורה.
צאצאיו

רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', האדמו"ר מדרוהוביטש (נפטר ה'תרפ"ד).
רבי יצחק מרדכי שפירא, האדמו"ר מגבודזשיץ
נחמה גיטל (נפטרה ה'תרנ"ב), אשת רבי ישראל פרידמן (אדמו"ר השני מהוסיאטין).
פריידא אשת רבי אברהם אלחנן אונגר מקאלושין
אבא בומסלא

| --- | --- |
 שפות היצירה:  יידיש 
 
רבי אַבְרָהָם אַבָּא בֶּן שְׁלֹמֹה, המכונה אַבָּא בּוֹמְסֵלָא, היה רב, מקובל, סופר ומהדיר יהודי אשכנזי במפנה המאה ה-16.
קורות חיים

נולד במחצית השנייה של המאה ה-16 בקונפדרציה השווייצרית הישנה, לשלמה שליט. בהיותו בן 17 עברה המשפחה לעיר בומסלא (Mladá Boleslav) שבבוהמיה, ועל שמה כונה בהמשך "אבא בומסלא".
לימים חזר לבזל, שהפכה אז למרכז לדפוס עברי, והחל להדפיס בה ספרים עבריים משל מקובלים יהודים מפורסמים. בשנת ה'שס"ח (1608) הדפיס את ספר "הנפש החכמה" של רבי משה בן שם טוב די לאון, את דרשות ר"י דובריין ואת דרשותיו של רבי יוסף ג'יקטיליה. בשנת ה'שס"ט הוציא לאור את ספרו, "סוד הנשמה", חיבור מוסרי ביידיש שעיקרו ליקוט מספרים שונים, הספר זכה לפופולריות מסוימת ונדפס במספר מהדורות.
לקריאה נוספת

זלמן רייזן, "בומסלא, אברהם אבא בן שלמה", בתוך: לעקסיקאָן פון דער יודישׁער ליטעראַטור און פּרעסע, ורשה: צנטרל, תרע"ד. עמ' 93–94.
הערות שוליים

↑  בבזל שס"ט, באמשטרדם ה'תי"ב ושם ה'תנ"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307073405171
אברהם שמואל בכרך

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־16 
 פטירה:  26 במאי 1615 כ"ז באייר ה'שע"ה גרנסהיים, הדוכסות הגדולה של הסן
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי באלסבך
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במאי 1615 
 בן או בת זוג:  חוה בכרך 
 צאצאים:  משה שמשון בכרך 
 חותנים:  רבי יצחק כ"ץ מפראג
 
רבי אברהם שמואל בכרך (1575 בערך – כ"ז באייר ה'שע"ה, 26 במאי 1615) היה רב במספר ערים, ובסוף ימיו רבה של יהדות וורמייזא.
תולדות חייו

נולד בשם שמואל לאביו ר' יצחק מבומסלא, וחלה, והוסיפו לו את השם "אברהם". כנראה בא מהעיר וורמס (וורמייזא). בשנת 1600 התחתן בפראג עם חוה, בתו של רבי יצחק כ"ץ ונכדתו של מהר"ל מפראג. כיהן כרב בטורבין, קולין (בוהמיה), ובפוהרליץ (מוראביה); ולאחר מכן נקרא לכהן בוורמס ומדינת פפאלץ. בשביעי של פסח (כ"א בניסן) ה'שע"ה, 1615, פרצו פרעות נגד יהודי וורמס בעידוד הגילדות העירוניות, והפורעים הרסו את בית הכנסת וגרשו מהעיר את כל היהודים, ובהם את הרב בכרך. כחודש לאחר מכן נפטר רבי אברהם שמואל בכרך במהלך גלותו, בהיותו בגרנסהיים, בדוכסות הגדולה של הסן, ונקבר באלסבאך(אנ').
על מצבתו נכתב:
אוי, כי אבד כלי חמדה גנוז וטמון פה ה"ה הגאון הגדול מהו' שמואל שהיה גדול ליהודים אב"ד ור"מ בק"ק טורבין קעלין פארליץ ובווירמס הבירה, בגולה הלך ולגערנסהיים נשאוהו רגליו הערבונים, וימת שמואל בן ארבעים שנים, ונקבר ביום ג' בחודש זיו, זיו' פנה אורו כבה [=שע"ה] לפ"ק תנצב"ה
הותיר אחריו את אשתו, חוה בכרך, בן ושלוש בנות. בנו משה שמשון היה גם הוא רבה של וורמס, ונכדו הוא רבי יאיר חיים בכרך, מחבר "חות יאיר".
כמה מתשובותיו פורסמו על ידי נכדו, רבי יאיר חיים בכרך, בשו"ת "חוט השני" (פרנקפורט, 1679).
כתב חיבור על לוח השנה היהודי, מספר יצירות אפולוגטיות נגד הנצרות, ופיוטים. חלק מיצירותיו נוצרו בכתב יד.
לקריאה נוספת

קאופמן, Jair Chajim Bacharach und Seine Ahnen, ‏1896, עמודים 1–4, 16–22.
לודוויג לוויזון, נפשות צדיקים, פרנקפורט 1855, מס' 30, באתר היברובוקס (בגרמנית)
הערות שוליים

1 2 3  "בכרך, אברהם שמואל", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304453105171  GND: 136843948  ISNI: 0000 0000 3384 3726  LCCN: n97080184  VIAF: 55901554   WorldCat (עם VIAF): 55901554
אבנון מגושם

| אבנון מגושם |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: עקרבנונאים
משפחה:: אבנוניים
סוג:: אבנון
מין:: אבנון מגושם
שם מדעי
 Synanceia verrucosa ‏בלוך ושניידר, 1801

אבנון מגושם (שם מדעי: Synanceia verrucosa) הוא דג ממשפחת האבנוניים. האבנון המגושם הוא דג טורף, נמנה עם מקריני הסנפיר ובעל קוצים רעילים. הוא חי בתחתית שוניות ומסווה עצמו כאבן. דג זה הוא הדג הארסי ביותר בעולם, ארסו החזק יכול להרוג בני אדם.
תיאור

האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן שיהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.
תפוצה ובית גידול

האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה).
ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה הלספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010.
דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.
תזונה

האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.
בשימוש האדם

האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.
רעילות

כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים.
התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר.
ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.
אבנון מגושם באקווריום ציבורי
אבא בלושר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1873 שוויר, בלארוס 
 פטירה:  27 במרץ 1944 (בגיל 71 בערך) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
אַבָּא בָּלוֹשֶׁר (ברוסית: Аба Балошер; ‏ 1873 סוויר, פלך וילנה, האימפריה הרוסית – 1944, אושוויץ) היה אינטלקטואל, סופר, ספרן ופעיל ציוני.
קורות חיים

בלושר נולד בסוויר (אז בפלך וילנה שבאימפריה הרוסית; כיום בבלארוס, 180 ק"מ צפון מערבית לעיר בירה מינסק וכ-20 ק"מ מגבול ליטא). הוא למד בישיבת סלבודקה ובישיבת וולוז'ין, בהּ גם הכיר את חיים נחמן ביאליק. את השכלתו הכללית רכש באופן אוטודידקטי. היה שותף ועורך בהוצאת "תושיה" של בן אביגדור, ולאחר מכן החזיק חנות למכירת ספרים וספרייה פרטית גדולה ב־Laisves Aleja 78 ששימשה את יהודי העיר קובנה, בעיקר את משכיליה. בשנת 1908 הקים ביחד עם דר. אבא לפין ודר. ד.מ שוורץ את ספריית מאפו בקובנה, המקום הפך למרכז לימודים ומועדון לתנועה הציונית ולפעולה תרבותית עברית. בין תפקידיו הנוספים היה מנהל משרד ההגירה של יק"א ונציגה של "חברת מפיצי ההשכלה" (היה מקרב להשכלה את בחורי הישיבות, שהיה קרוב להם בחינוכו וברוחו). בלושר כיהן בהנהלת בית היתומים היהודי ע"ש רבי יצחק אלחנן ספקטור שהוקם על ידי חברו דר' אבא לפין, כמו כן, שימש ציר בקונגרס הציוני ה-9 בהמבורג ב-1909.
בימי מלחמת העולם הראשונה הוגלה לחרקוב ועבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הספר). כן שימש מזכיר ועד הקהילה שם. לאחר המלחמה חזר לליטא ולעסקנות הציבורית והציונית. היה שליח של בית היתומים של קובנה בארצות הברית וממייסדי ההחברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא והיושב ראש האחרון שלהּ (1940-1939). היה ממנהלי ספריית מאפו בעיר. פרסם מאמרים, זיכרונות ותיאורים בעיתונות עברית ויידית. נמנה עם המשתתפים הקבועים ביומון היידי הציוני "די יידישע שטימע".
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לליטא הסובייטית נכלא בגטו קובנה, שם הוטל עליו לנהל את פ"נקס הגטו", רישום ארכיוני של כל המאורעות בגיטו, וכן היה לו תפקיד מפתח בחיי הרוח והקהילה. עם חיסול הגיטו בשנת 1944 נשלח באקציות למחנות בבוואריה והגיע אל מחנה הריכוז דכאו, ובסתיו אותה שנה לאושוויץ, שם נספה.
לקריאה נוספת

אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין, וולוז'ין בביאליק: זיכרון לחבר-שהיה ואיננו עוד ולישיבה שאיננה עוד...", מו"ל לא ידוע, קווינס, תרצ"ה, 1934.
אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין", בתוך: עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), ישיבות ליטא - פרקי זכרונות, ירושלים: מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, 2004.
1940, 35 יאר טעטיקייט פון דעם - בית היתומים - אויפן נאמען פון דעם - רבי יצחק אלחנן ספעקטָאר זצ"ל, אבא לאפין (ביידיש)
אבא בַלושר, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 355–358
הערות שוליים

↑  בלכסיקון לספרות העברית נכתב שנולד ב-1868; בספר יהדות ליטא נכתב כי נולד בשנת 1871; לפי נפתלי בן מנחם ולפניו בלעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, כרך א, ב-1873. ראו אצל בן מנחם, שכך עולה גם מזכרונותיו של ח"נ ביאליק.
↑  כך לפי הלכסיקון לספרות העברית, אך ראו בהערותיו של נפתלי בן-מנחם על גיליון 81 של ידיעות גנזים, נדפסו בספרו 'פתחי שערים', ירושלים תשל"ו, עמ' 290, שאבא בלושר נספה כבר בגטו קובנה ביום ג' בניסן ה'תש"ד, 27 במרץ 1944.
↑  Lithuanian Jewish Communities, Nancy Schoenburg and Stuart Schoenburg, page 143
↑  קובנה היהודית בחורבנה, לייב גרפונקל, הוצאת יד ושם 1959
↑  פרט זה שנוי במחלוקת, ראו בפתיח.
↑  תאריך הלידה והפטירה שם שנוי במחלוקת, ראו בהערה לפתיח הערך על פי נפתלי בן-מנחם, 'פתחי שערים', ירושלים תשל"ו, עמ' 290.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308299105171  ISNI: 0000 0004 0309 804X  VIAF: 299245907   WorldCat (עם VIAF): 299245907 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבא בצרה

| --- | --- |

 בימוי:  פול הואן 
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  אלן סילברברג 
 שחקנים ראשיים:  אמילי אוסמנט   דייוויד הנרי   מויסס אריאס   ג'ייסון ארלס   ג'ורג' ניוברן   פיל לואיס
 מוזיקה:  אדם כהן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Disney–ABC Domestic Television, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  16 בפברואר 2009
 משך הקרנה:  90 דקות (ללא פרסומות)
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט ילדים, סרט פעולה 
 תקציב:  $4,500,000
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אַבָּא בְּצָרָה (באנגלית: Dadnapped) הוא סרט טלוויזיה של חברת וולט דיסני, אשר שודר לראשונה ב-16 בפברואר 2009. בסרט מככבים שחקנים מהסדרות שבערוץ דיסני. בסרט צפו 4.6 מיליון צופים בהקרנה הראשונה שלו בערוץ דיסני.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת במליסה מוריס, שמנסה נואשות לקבל תשומת לב מאביה העסוק, ניל, הכותב רבי מכר. מליסה חיה בצלו של טריפ זום, גיבור הרפתקני וחכם מרומני הריגול שכותב אביה. לפני החופשה המיוחלת שלהם, ניל נחטף על ידי מעריצים אובססיביים: ויז, אנדרה ושלדון. מליסה יוצאת להציל את אביה, אבל כשהיא מגיעה לחלץ אותו, הוא נחטף שוב, ביחד עם מליסה, על ידי מנהל המלון, מוריס, ואחיו, סקאנק. ויז, אנדרה ושלדון מצילים את מליסה ואביה.
דמויות

מליסה מוריס (אמילי אוסמנט): מליסה היא נערה בת 15, שחולמת לבלות זמן איכות עם אביה, הסופר המוכר של סדרת הספרים "טריפ זום". במהלך הסרט היא מגלה שאביה כתב את סדרת "טריפ זום" בהשראתה, ושדמותו של טריפ היא חלק ממנה ומאופייה.
ניל מוריס (ג 'ורג' ניוברן): ניל הוא אביה של מליסה. הוא מוכר בזכות סדרת הספרים שהוא כתב "טריפ זום", ובמהלך הסרט הוא זוכה להכיר עוד את ילדתו מליסה ולהתקרב אליה.
ויז (דייוויד הנרי): ויז הוא נער פיקח ומתוחכם. הוא מתאהב במליסה ובאומץ שלה, וכשהיא ואביה נחטפים, הוא יוצא יחד עם חברו, שלדון, ואחיו, אנדרה, להציל אותם ולזכות בלבה של מליסה.
מרב קילבו (ג'ייסון ארלס): מרב הוא מנהל מלון המעריצים של "טריפ זום", וכשניל ומליסה מגיעים למלון, הוא עורך תחרות "כמה זום אתה?", בשיפוטו של ניל, שהיא בעצם סיפור כיסוי למזימתו האמיתית – לחטוף את ניל כדי שיכתוב בשבילו ספרים.
אנדרה (מויסס אריאס): אנדרה הוא אחיו של ויז. ילד מאוד שובב וערמומי, בעל הרבה יותר ביטחון מאחיו, ומעריץ מושבע של "טריפ זום".
שלדון (דנזל וויטאקר): שלדון הוא חבר של ויז ואנדרה. כמו חבריו, הוא מעריץ של "טריפ זום", והוא בעל ההומור בחבורה.
מוריס (פיל לואיס): מוריס הוא איש נבון, שדואג לאחיו סקאנק, ורוצה שיהיה הטוב ביותר האפשרי בשביל אחיו.
סקאנק (צ'ארלס הלפורד): סקאנק הוא אחיו של מוריס. הוא מטורלל, ילדותי ולא חכם במיוחד. הוא סוג של "סופר" בעצמו, כאשר במהלך הסרט כולם יורדים על הכתיבה שלו.
טריפ זום (ג'ונת'ן קלץ): טריפ הוא גיבור סדרת הספרים "טריפ זום". הוא מופיע מספר פעמים במהלך הסרט, כאשר הוא כולו פרי דמיונה של מליסה, והוא עוזר למליסה לגלות שהוא חלק ממנה.
מוצרים נלווים

בעקבות הסרט יצא ספר בשם "אבא בצרה: רומן נעורים" המבוסס על הסרט.
שיר הנושא של הסרט, "Hero In Me", יצא במסגרת האלבום של דיסני Disney Channel Playlist. השיר מבוצע על ידי אמילי אוסמנט.
אברהם שמואל יוריס

אברהם שמואל יוריס
יוריס (יושב הראשון משמאל) בין ראשי סניף קרן היסוד בירושלים, 1930–1938
אברהם שמואל יוּרִיס (לרוב בראשי תיבות: א. ש. יוריס; בעיתונות של תקופתו מופיע פעמים רבות כ"ד"ר יוריס"; 8 במרץ 1890 – 21 באפריל 1971) היה פעיל ציוני סוציאליסטי, סופר, פובליציסט ומבקר אמנות, מבכירי המבקרים הארצישראלים בזמנו, כתב בעיתוני ארץ ישראל והעולם, בעיקר ביידיש ובעברית.
ביוגרפיה

נולד בקולומיאה שבמזרח גליציה (בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית) בשנת 1890, למרים קופרמן ולאשר, סוחר ותלמיד חכם. למד בבית ספר עממי יהודי מיסודו של הברון הירש ובגימנסיה ממשלתית פולנית, אז החל לתמוך ב"פועלי ציון", היה ממייסדי חוג של אוהדי המפלגה בקרב התלמידים וכתב חוברת הסברה בפולנית. כמו כן חיבר שירים ביידיש, בפולנית ובגרמנית (שחלקם התפרסמו בכתבי עת). לאחר מכן המשיך ללימודים גבוהים: למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת וינה, וקיבל בה תואר דוקטור. בשנות לימודיו היה פעיל במועדון "חרות" של הסטודנטים חברי "פועלי ציון", ופרסם מאמרים בביטאון המפלגה, "דער יידישער ארבייטער" (בעריכת יעקב זרובבל וברל לוקר בלבוב).
במלחמת העולם הראשונה עבד כמגויס לצבא האוסטרו-הונגרי במפעל לנשק בוולרסדורף. לאחר המלחמה פעל במסגרת "פועלי ציון" בפולין, מטעמה היה מועמד לסיים (הפרלמנט הפולני), הִרצה בפולין ובמערב אירופה ובאמריקה וכתב בכתבי עת, בעיקר ביידיש וגם בעברית. יוריס היה פוליגלוט, ששלט בנוסף ללשונות אלה גם בגרמנית, פולנית, אוקראינית, אנגלית, ספרדית ופורטוגזית; בזכות שליטתו בשתי האחרונות נשלח להסברה באמריקה הלטינית.
בשנת 1924, כששהה בשליחות בארגנטינה מטעם האיחוד "פועלי ציון – צ"ס", נישא ללידיה לבית שוסטר (בת לאחת המשפחות הראשונות מפינסק שהיגרו לארגנטינה ועלו לקרקע במושבה היהודית הראשונה מיסודו של הברון הירש). באותה שנה עלה לארץ ישראל, לאחר שביקר בה ב-1922. גם בארץ הרצה וכתב בענייני אקטואליה וביקורת ספרות, תיאטרון, מוזיקה ומחול בעיתוני הארץ, בעיקר בעיתונים "דבר" (שהוא היה מראשוניו), "הארץ", "הפועל הצעיר", "קוּנטרס" ולאחר קום המדינה גם ב"לעצטע נייעס". בנוסף כתב, גם לאחר עלייתו ארצה, בעיתונים יהודיים (מפלגתיים וכלליים) בעולם, בהם "פריינט" (לודז'), "היינט" (ורשה), "ווארט" (ורשה, מונטריאול, פריז), "פרימארגען" (ריגה), "טאג" (ניו יורק), "דער אידישער קעמפפער" (ניו יורק), "אידישע פרעסע" (ריו דה ז'ניירו), "אידישע צייטונג" ו"אונזער צייט" (בואנוס איירס), "קענעדער אדלער" (מונטריאול), "ניו-יארקער ליטערארישע צייטונג" (בואנוס איירס) ו"אידישע קולטור" (ניו יורק).
בארץ ישראל השתקע בתל אביב, עסק בפעילות תרבותית במועצת פועלי תל אביב ויפו ולאחר מכן ניהל את ועדת התרבות המרכזית והמרכז לתרבות של ההסתדרות. הִרבה להרצות ברחבי הארץ, פעמים רבות לקהלי עולים. מעלייתו ועד 1950 יצא לשליחויות רבות מטעם "פועלי ציון", קק"ל, ההסתדרות וקרן היסוד באירופה ובארצות אמריקה הלטינית, מהן כמה ממושכות. כן השתתף בכמה קונגרסים ציוניים. במלחמת העולם השנייה יצא לדרום אמריקה בשליחות קרן היסוד והקונגרס היהודי העולמי לאיסוף תרומות, לעשיית נפשות בקרב היהודים למען הציונות ולתמיכה במפעל הציוני בקרב מנהיגי המדינות הלא-יהודים.
מלבד ספריו שנתפרסמו, הותיר יוריס בפולין כתבי יד של שלושה ספרים, שאבדו בשואה: "אין פיבער פון אויפצוי" ('בקדחת הבניין') ו-"אין פייער פון פערטיידיקונג" ('באש ההגנה') שעמדו להופיע מטעם הקה"ק ו"בלומען אדער קינדזשאלען" ('פרחים או פגיונות') (ספר נגד הרוויזיוניסטים, שעמד להופיע מטעם "פועלי ציון").
אברהם שמואל יוריס נפטר בתל אביב ב-21 באפריל 1971, בגיל 81, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
היה אב לבת, קיסריה.
ארכיונו האישי של יוריס שמור בארכיון מפלגת העבודה.
ספריו

פון שפראך-בבל צו שפראך-איינהייט, בואנוס איירס: ביאליק צענטר, 1928.
סאציאל-פאליטישע עטיודען / געזאמעלט און רעדאקטירט דורך א' בערגמאן, ריו דה ז'ניירו: פועלי-ציון, 1929. (על ארץ ישראל והמהפכה הסוציאליסטית. חלק א: סאציאלע רעוואלוציע; חלק ב: קרים; חלק ג: בירא-בידזשאן; חלק ד: וואלסטריט, יעווסעק און די ראובן-ברייניניאדע; חלק ה: ארץ ישראל)
קעמפער און דיכטער; פארווארט פון וו’ לאצקי-בערטאלדי, ריגה: ביכער פאר אלעמען, 1931.
וועלט און היים, בואנוס איירס: עבודה, 1937. (מסות ומאמרים, מפרשת מסעיו בעולם)
הערות שוליים

↑  נעמה שפי, ‏'ולפתע סיבוב בגלגל ההיסטוריה': "פרופסור מנהיים" ב'הבימה', ישראל 2006, עמ' 32 .
↑  Czesław Brzoza, oalej Syjon w Województwie Krakowskim do 1926 roku w świetle policyjnego raportu, Studia Judaica, 9: 2006 no. 1(17), p. 159. (בפולנית)
↑  מ"דבר" ועד עולם, דבר, 18 ביוני 1965.
↑  דף הנפטר באתר חברה קדישא ת"א והמחוז.
↑  ארכיון מפלגת העבודה ע"ש משה שרת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304035805171  ISNI: 0000 0000 7948 5848  VIAF: 121345510   WorldCat (עם VIAF): 121345510
אדולף הורוויץ

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1859 הילדסהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 בנובמבר 1919 (בגיל 60) ציריך, שווייץ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום מגורים:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות זילפלד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 מנחה לדוקטורט:  פליקס קליין, וילהלם שייבנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן (1882–1884)  אוניברסיטת קניגסברג (1884–1892)  המכון הטכנולוגי של ציריך (1892–1919) 
 תלמידי דוקטורט:  Ernst Amberg, Ernst Meissner, L. Gustave du Pasquier, Alfred Kienast, Otto Pfenninger, Charles Vuille, Fernand Lévy, Heinrich Frick, Adolf Widmer, Henri Lauer, Jakob Klotz, Rudolf Hiltbrunner, Eugène Robert, Samuel Dumas, Henri Kreis, Gottfried Schlumberger, Eugène Chatelain, Felix Klitzkowski, Karl Matter, Adolf Hess, Otto Bohler, Alfred Kienast, Charlotte Wedell 
 
אדולף הורוויץ (בגרמנית: Adolf Hurwitz;‏ 26 במרץ 1859 - 18 בנובמבר 1919) היה מתמטיקאי יהודי גרמני שעסק בתחומים רבים, ביניהם אנליזה מרוכבת, אלגברה, תורת המספרים.
תולדות חייו

הורוויץ נולד בעיר הילדסהיים למשפחה יהודית. אביו, סלומון הורוויץ (Salomon Hurwitz), היה סוחר. אמו, אליס לבית ורטהיימר (Elise Wertheime), נפטרה כשהיה בן 3. בשנת 1868 החל ללמוד בבית הספר, שם לימד אותו מתמטיקה הרמן שוברט, שמאוחר יותר המליץ לאביו לשלוח אותו לאוניברסיטה. אביו לא יכל לממן את לימודיו, אך הורוויץ זכה למימון על ידי חבר אביו. הוא החל ללמוד באוניברסיטת מינכן בשנת 1877 בעודו בן 17. במהלך לימודי האקדמאיים הוא למד אצל מתמטיקאים גדולים, ביניהם ארנסט קומר וקארל ויירשטראס. במהלך לימודיו למד יחד עם פליקס קליין, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה בהשגחתו באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1881 סיים את עבודת הדוקטורט, שכותרתה "פונקציות אליפטיות מודולריות" (Elliptic modular function).
בשנת 1884 התמנה הורוויץ לפרופסור באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1892 הפך לפרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך, שם נשאר עד סוף חייו.
בשנת 1884 נישא הורוויץ לאידה סמואל (Ida Samuel), ולשניים היו שלושה ילדים.
לאורך כל שהותו בציריך, חווה הורוויץ בעיות בריאותיו רבות, ביניהן מיגרנות קשות. הוא נפטר בציריך ב-18 בנובמבר 1919.
תרומתו למתמטיקה

הורוויץ היה מומחה במשטחי רימן ועסק בעקומים אלגבריים, והגיע להישגים משמעותיים, כדוגמת משפט האוטומורפיזם של הורוויץ. נוסף על כך, הוא התעניין בתורת המספרים, ובתחום האלגברה התעניין בנוסחאות לסכומי ריבועים. באנליזה מרוכבת, הוכיח הורוויץ את משפט הורוויץ בדבר התכנסות במידה שווה של סדרת פונקציות.
ראו גם

משפט הורוויץ (אלגברה)
משפט הורוויץ (אנליזה מרוכבת)
משפט האוטומורפיזם של הורוויץ
משטח הורוויץ
נוסחת רימן-הורוויץ
אבא בנימין

| --- | --- |
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אַבָּא בנימין היה תנא, ואי אפשר לדעת בבירור באיזה דור חי. לדעת מרדכי מרגליות ייתכן שהוא התנא בנימין הצדיק הנזכר במסכת בבא בתרא, ויש המזהים אותו עם רבי בנימין תלמידו של רבי עקיבא שחי בדור הרביעי.