stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-13 (האימפריה הגרמנית)
מפקדים

הנס פון לוק אונד ויטן (24 בספטמבר 1815 - 12 בנובמבר 1834)
פרידריך פון וראנגל (13 בנובמבר 1834 - 18 בנובמבר 1839)
קרל פון מונברג (29 בנובמבר 1839 - 18 במרץ 1844)
וילהלם פון טיצן אונד הניג (30 במרץ 1844 - 3 בנובמבר 1851)
גאורג ברונזיג פון ברון (4 בנובמבר 1851 - 1 באפריל 1857)
גוסטב אדולף פון שלמילר (2 באפריל 1857 - 28 במאי 1858)
לואיס פון מוטיוס (29 במאי 1858 - 18 בנובמבר 1859)
פרידריך פון מונטס (19 בנובמבר 1859 - 19 בינואר 1860)
אדולף פון ווינצינגרוד (1 ביולי 1860 - 12 במאי 1865)
אוגוסט קרל פון גייבן (13 במאי 1865 - 17 ביולי 1870)
אדולף פון גלומר (18 ביולי 1870 - 1 ביולי 1871)
לודוויג פון בוטמר (2 ביולי 1871 - 29 במרץ 1873)
אלברט פון טרוסל (23 במאי 1873 - 12 בספטמבר 1875)
אוסקר שטיין פון קמינסקי (24 בספטמבר 1875 - 21 בדצמבר 1877)
קונו פון דר גולץ (22 בדצמבר 1877 - 21 במרץ 1880)
ברנים פון צוינר (22 במרץ 1880 - 13 באפריל 1883)
אוסקר פון נכטיגאל (17 באפריל 1883 - 7 באוקטובר 1887)
הנס אלפרד פון קרצמן (15 בנובמבר 1887 - 14 במרץ 1890)
ריכרד מוריץ פון וסטרנהאגן (15 במרץ 1890 - 26 בינואר 1893)
אוגוסט פון בומסדורף (27 בינואר 1893 - 10 ביולי 1893)
לודוויג פון המרשטיין-לוקסטן (11 ביולי 1893 - 24 באוגוסט 1896)
הרמן פון לידמן (25 באוגוסט 1896 - 7 באוקטובר 1898)
מקסימיליאן פון מיצשהפאל (8 באוקטובר 1898 - 21 במאי 1900)
פרידריך פון דר בוק (22 במאי 1900 - 29 במאי 1901)
ארמנד ליאון פון ארדן (30 במאי 1901 - 13 בנובמבר 1901)
גאורג פון קאלקשטיין (14 בנובמבר 1901 - 22 במאי 1902)
ארתור פון קלינקובסטרם (23 במאי 1902 - 21 בדצמבר 1904)
ריכרד פון וינטרפלד (22 בדצמבר 1904 - 19 במרץ 1906)
ארנסט פון נאצמר (20 במרץ 1906 - 3 בספטמבר 1906)
יוהאן פון צווהל (4 בספטמבר 1906 - 26 ביולי 1908)
פרידריך זיקסט פון ארמין (27 ביולי 1908 - 19 במרץ 1911)
הרמן פון פרנסואה (20 במרץ 1911 - 30 בספטמבר 1913)
קורט פון דם בורנה (1 באוקטובר 1913 - 10 בפברואר 1917)
רודולף פון בורייס (10 בפברואר 1917 - 25 בספטמבר 1918)
פטר פון קאמקה (26 בספטמבר 1918 - 19 בינואר 1919)
ולטר פון ברגמן (19 בינואר 1919 - 8 באוקטובר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
האל האב

ערך זה עוסק בהתייחסות אל האל כאל אב בדתות שונות. אם התכוונתם לשימוש במונח בנצרות, ראו .
האל האב יוצר את אדם – מיכלאנג'לו, הקפלה הסיסטינית, תחילת המאה ה-16
בדתות רבות, אחד מהתארים המוענקים לאלוהים הוא אב. ברבות מהדתות הפוליתאיסטיות האל העליון מתואר כ"אביהם של האלים ובני האדם". ביהדות אלוהים מכונה "אבינו" משום שהוא היוצר, קובע החוקים והמגן (בדומה לתפקידו המסורתי של אב במשפחה). בדומה לכך, בנצרות ניתן לאלוהים תואר זה ("אבא" בפי ישו כעדות פאולוס ב"רומאים" ח, י"ד–י"ז) מסיבות אלו, אך גם משום אבהותו על ישו, מבשר הדת. באופן כללי, כשתואר "אב" מיוחס לאל בכתבים דתיים, זה נובע מכך שהוא היוצר של ברואיו, כוח עליון, פטריארך ומגן.
האל האב בדתות פוליתאיסטיות

בדתות פוליתאיסטיות רבות, אל אחד או יותר נחשב למנהיג שאחריו שאר האלים והאנושות. בניגוד לדתות מונותאיסטיות, בדתות בעלות אלים רבים לאל האב מיוחסות גם תכונות אבהיות לא-חיוביות. לדוגמה, במיתולוגיה היוונית זאוס היה אביהם של אלים ומספר בני אדם, כתוצאה מיחסים מחוץ לנישואים. גם בדת הכנענית אל, ראש הפנתיאון, נחשב לאב האלים ובני האדם, ואף מכונה בתואר "אב אדם" – אבי האדם, ואף "אב שנם" – אבי השנים.
האל האב בדתות פוליתאיסטיות > במיתולוגיה הנורדית

על פי המיתולוגיה הנורדית, מלבד מעמדו הגבוה של אודין, הוא גם כונה "אבי כל". מושג זה תיאר אותו גם כ"אבי כל החכמה", בשל חכמתו הרבה (לאחר ששתה מהבאר של מימיר), וכן כ"אבי כל האנושות", זאת לאחר שהוא הפיח רוח חיים בשני בני האדם הראשונים, ומכך הוא היה אביהם של בני האדם. כמו כן הוא גם אביהם של אלים רבים, בהם ת'ור, אל הרעם, שהיה ככל הנראה הנערץ ביותר בקרב המאמינים.
האל האב במונותאיזם

בשתיים מהדתות המונותאיסטיות העיקריות, יהדות ונצרות, האל מכונה "אבינו" בשל מעורבותו הפעילה בחייהם של בני האדם, בדומה לדרך בה מתעניין אב במעשי ילדיו. לפיכך, מאמינים מונותאיסטים כי ביכולתם לפנות לאל באמצעות תפילה, אם כדי להלל אותו או כדי להשפיע על התנהלותו. המתפללים מצפים כי האב ייענה לבקשות ילדיו, בין השאר על ידי הענשת אלו שאינם מתנהגים כשורה, בדומה לדרך בה מעניש אב את ילדיו השובבים, כדי להחזיר את הסדר ואת הצדק למאמינים בו.
האל האב במונותאיזם > האל האב ביהדות

ביהדות, לעיתים אלוהים מכונה "אבינו" או "אבינו מלכנו", למשל בתפילות: תפילת אבינו מלכנו, שבה כל בקשה נפתחת במילים "אבינו מלכנו", ותפילה לשלום המדינה, הפותחת ב"אבינו שבשמיים". אלוהים נחשב ל"אב" משום שהוא "אבי העולם" אשר יצר אותו והוא קובע החוקים.
בראייה היהודית, אלוהים מקיים עם עמו מערכת יחסים הדומה לזו שבין אב ובניו, על ידי הענקת התנ"ך, המצוות ועוד. לאל היהודי מיוחס גם התפקיד האבהי של הגנה – הוא מכונה אביהם של העניים, האלמנות והיתומים, כמגינם ומבטיח כי צדק ייעשה עמם. הוא גם מכונה אביהם של המלכים, כמורה המסייע להם לשפוט על שבטי ישראל.
ישנן מצוות ביהדות שטעמן הוא בקרבה הזו, כמו איסור על אבלות יתירה על המת: "”בנים אתם לה' אלהיכם, לא תתגדדו ולא תשימו קרחה בין עיניכם למת” (ספר דברים, פרק י"ד, פסוק א'). במקרא, מכת בכורות של מצרים מוצדקת בהתעללות מצרים בישראל, ולכן זו פעולת מידה כנגד מידה: ”ואמרת אל פרעה כה אמר ה': בני בכרי ישראל: ואמר אליך שלח את בני ויעבדני ותמאן לשלחו, הנה אנכי הרג את בנך בכרך” (ספר שמות, פרק ד', פסוק כ"ב).
האל האב במונותאיזם > האל האב בנצרות

בנצרות, האל מכונה "אב" במובן שונה מאוד מדתות מונותאיסטיות קודמות לה, מלבד היותו היוצר של העולם והמספק לברואיו. בנצרות האל מכונה אב גם בשל קשרו לבנו היחיד – ישו (השילוש הקדוש); מערכת יחסים אינטימית ובלעדית זו חורגת מזו הקיימת ביהדות.
מלבד היות ה"אב" בנצרות אביו של ישו (דרך רוח הקודש) במובן הגופני, דבר שמופיע בארבע הבשורות, כמו גם בחזון יוחנן, הוא גם "אביהם" של המאמינים במובן הרוחני, ועל בסיס זה סובבת דמותו של האל. דברים אלו באים לידי ביטוי למשל בהבדל שבין תפילת "אבינו שבשמיים", בא המאמין קורא לאל כאביו הרוחני, לבין תפילת "אני מאמין", בא ישו מציג את האב כאביו מולידו ("... ובישוע המשיח, בן יחיד לאלוהים ..."). בנוסף לכך, על פי האמונה הנוצרית, האל האב הנוצרי הוא גם בעצמו ישו, כלומר ישו הוא התגלמותו של האל כבשר ודם.
האל האב במונותאיזם > האל האב באסלאם

באסלאם, האל אינו לובש דמות אב. תפיסת היחסים בין האל ומאמינו כיחסים בין אב לבן נאסרת בקוראן.
היהודים והנוצרים אמרו, אנו בני אלוהים ואהוביו. אמור, אם כן, מדוע העניש אתכם על חטאיכם? אינכם אלא בשר ודם מאשר ברא. הוא סולח לאשר יחפוץ ומעניש את אשר יחפוץ, ולאלוהים מלכות השמיים והארץ ואשר ביניהם, וסוף כולם לשוב אליו.
ראו גם

אלוהים ביהדות
האב האל בנצרות
אללה באסלאם
זאוס ביוון העתיקה
יופיטר באימפריה הרומית
אודין במיתולוגיה הנורדית
הולך רגל

מעבר חצייה עבור הולכי רגל
סימון הולך רגל
הולך רגל הוא אדם שנע ממקום למקום באמצעות הליכה רגלית. הולכי הרגל חולקים את המרחב התחבורתי עם אופניים, מכוניות, וכלי תחבורה אחרים. מהירות הולך הרגל היא בממוצע 3-5 קמ"ש.
בטיחות הולכי רגל

בעיר גדולה הולכי הרגל מנהלים חיים מלאי סבל. בשבילם הנהיגו מעין גטו תחבורתי. מרשים להם לחצות את הרחובות רק בצמתים, זאת אומרת דווקא במקומות שבהם התנועה ערה ביותר ושבהם ניתן לנתק את חוט-השערה, שעליו תלויים בדרך כלל חייו של הולך הרגל, בדרך הקלה ביותר.
הולכי רגל פגיעים מאוד במרחב התחבורתי ועל כן הוקצה עבורם מרחב מיוחד בו הם יכולים ללכת בבטחה, המדרכה, בנפרד מהכבישים המשרתים את כלי הרכב. הולכי הרגל חוצים את הכבישים במעברי חציה מסומנים. לפני המעברים חייבים כלי רכב להאט, ובמקרה הצורך לעצור ולתת זכות קדימה להולכי רגל. הולך הרגל, מצידו, חייב להסתכל לשני הצדדים ולוודא שהכביש פנוי לפני שהוא חוצה. חלק ממעברי החציה מרומזרים ברמזור להולכי רגל.
במקרה של תאונת דרכים שכוללת התנגשות בין כלי רכב להולך הרגל, רבים הסיכויים לפגיעה חמורה. לכן, יצרני הרכב מנסים לשפר לא רק את הבטיחות של נוסעי הרכב, אלא גם את בטיחותם של הולכי הרגל במקרה של פגיעה, בעזרת עיצוב מחודש של חרטום הרכב. דירוג הבטיחות של ארגון יורו NCAP מדרג גם נתון זה בכוכבי הבטיחות.
ישנם גם אזורים המיועדים להולכי רגל בלבד. לדוגמה, מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע.
נושא שתופס תאוצה בשנים האחרונות הוא ההליכתיות, מדד למידת נוחות ובטיחות ההליכה באזור מסוים, עבור הולכי הרגל. ערים רבות מקדמות את נושא ההליכתיות בעירם והפיכת הערים לנעימות יותר להולכי הרגל, בין היתר במטרה להקטין את השימוש ברכב הפרטי וכתוצאה מכך את זיהום האוויר ופקקי התנועה הכבדים הנלווים לו וכן הגברת מידת הפעילות הגופנית של התושבים למטרות בריאות.
ראו גם

מדרכה
מעבר חצייה
בטיחות בדרכים
משמרות זה"ב בישראל
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531420205171  BnF: cb11970882p (data)  GND: 4140907-3  LCCN: sh85099135  NKC: ph630719
הדיוויזיה ה-45 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  Thunderbird 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  אוקלהומה סיטי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1923   1946 – 1945   1968
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה   מלחמת קוריאה
 
הדיוויזיה ה-45 (באנגלית: 45th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
היסטוריה > בין מלחמות העולם

הדיוויזיה הוקמה והוכרה פדרלית כיחידת המשמר הלאומי ב-3 באוגוסט 1923 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה. היא כללה את חטיבת הרגלים ה-89 של המשמרות הלאומיים של קולורדו ואריזונה, וחטיבת הרגלים ה-90 של המשמר הלאומי של אוקלהומה. כתוצאה משורשי המיליציות הללו, כשהדיוויזיה אורגנה כהלכה, רבים מחבריה היו קלעים ואנשי חוץ מאזורי הגבול המרוחקים של דרום מערב ארצות הברית. המפקד הראשון של הדיוויזיה היה מייג'ור גנרל ביירד ה' מרקהאם.
דיוויזיית חיל הרגלים ה-45 עסקה בתרגילים סדירים אך ללא אירועים גדולים בשנותיה הראשונות, אם כי גורמי קולורדו של הדיוויזיה הוזעקו כדי לעזור לדכא שביתת כריית פחם גדולה. תחילתו של השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20 צמצמה מאוד את מימון ההכשרה והציוד שלה. מייג'ור גנרל רוי הופמן קיבל את הפיקוד ב-1931, ואחריו אלכסנדר מ' תותיל, אלכסנדר א' מקפרן ב-1935, ויליאם ס' קי ב-1936. ב-1937, שוב נקראו חיילי הדיוויזיה, הפעם כדי לעזור לנהל מכת ארבה שפגעה בקולורדו.
סמל תג הכתף המקורי של הדיוויזיה, שאושר באוגוסט 1924, הציג צלב קרס, סמל אינדיאני נפוץ, כמחווה לאזור דרום-מערב ארצות הברית בו הייתה אוכלוסייה גדולה של אינדיאנים. עם זאת, עם עלייתה של המפלגה הנאצית בגרמניה, עם סמל צלב הקרס הידוע לשמצה, הדיוויזיה ה-45 הפסיקה להשתמש בסמל.
ב-16 בספטמבר 1940, דיוויזיית הרגלים ה-45, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם ס. קי, עברה לשליטת המדינה. זו הייתה אחת מארבע דיוויזיות המשמר הלאומי שעברו לשליטת המדינה באותו יום, לצד דיוויזיות הרגלים ה-30, ה-41 וה-44. אנשיה החלו מיד באימוני קרב בסיסיים בפורט סיל, אוקלהומה. באוגוסט 1941, דיוויזיית הרגלים ה-45 השתתפה בתימרוני לואיזיאנה, התרגילים הגדולים ביותר בזמן השלום בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית. הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-8 עם דיוויזיית הרגלים ה-2 ודיוויזיית הרגלים ה-36, והם התמקמו ליד פיטקין, לואיזיאנה. הדיוויזיה עדיין פעלה עם ציוד מיושן ממלחמת העולם הראשונה, לא הצליחה בתרגילים אלו, וספגה ביקורת מצד קצינים שראו אותה "חלשה". למרות הליקויים הללו, פחות מחודש לאחר מכן, הוארך גיוסם של הלוחמים בשמונה עשר חודשים נוספים, למורת רוחם, בגלל החששות מכניסה אמריקנית צפויה למלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך שנת 1942, היא המשיכה את האימונים במחנה בארקלי, טקסס, לפני שעברה לפורט דוונס, מסצ'וסטס, כדי לעבור אימוני תקיפה אמפיביים כהכנה לפלישה לאיטליה. לאחר מכן היא עברה למחנה פיין, ניו יורק לזמן קצר לאימוני לוחמה בחורף, אך לא הצליחה להתאמן בשל מזג אוויר ירוד מתמשך. בינואר 1943 היא עברה לפורט פיקט, וירג'יניה, להכשרתה האחרונה. הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל טרוי מידלטון, חייל בצבא הסדיר ומעוטר מלחמת העולם הראשונה, עברה למחנה פטריק הנרי בנמל המפטון רודס, כדי להמתין להעברתה לאירופה.
שני הפיקודים הקרביים של הדיוויזיה, חטיבות הרגלים ה-89 וה-90, הושבתו ב-1942, מכיוון שהצבא העדיף פיקודים קטנים ורסטיליים יותר ברמת הגדוד והרגימנט לסכסוך החדש. דיוויזיית הרגלים ה-45 כללה את רגימנטים הרגלים ה-157, ה-179 וה-180. לדיוויזיה הוקצו גם רגימנטים ארטילריית השדה ה-158, ה-160, ה-171 וה-189, פלוגת הקשר ה-45, פלוגת החימוש ה-700, פלוגת שלישות 45, פלוגת סיור 45, גדוד הנדסה קרבי 120 וגדוד רפואה 120.
ב-8 ביוני 1943 נשלחה הדיוויזיה לאזור הים התיכון, שם השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה כחלק מהקורפוס ה-2 בפיקודו של עומר בראדלי, שהיה חלק מהארמייה השביעית של ג'ורג' פטון. ב-1 באוגוסט 1943 הוקצתה הדיוויזיה ללקורפוס ה-6 בפיקודו של ארנסט דאולי, שהיה חלק מהארמייה החמישית של מארק קלארק, עמו השתתפה במבצע מפולת שלגים, כחלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה. לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה באיטיות וחברה לארמייה הבריטית השמינית, ובינואר 1944 נבלמה הדיוויזיה במונטה קאסינו, שהיה חלק מקו גוסטב, ונשלחה למנוחה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באנציו, ובמאי השתתפה במתקפה לעבר רומא. ב-4 ביוני חצתה הדיוויזיה ה-45 את נהר הטיבר מתחת לרומא, ונכנסה לעיר יחד עם כוחות נוספים של הקורפוס ה-6. אנשי הדיוויזיה ה-45 היו הכוחות הראשונים של בעלות הברית שהגיעו לוותיקן.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה שוב למנוחה, ובאוגוסט 1944 השתתפה בנחיתות בדרום צרפת, כחלק מהארמייה השביעית לצד הדיוויזיות ה-3 וה-36. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהרי הווז' ובאלזס, ובינואר 1945 התגוננה הדיוויזיה נגד מבצע נורדווינד הגרמני. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת ריינלנד-פפאלץ ובהמשך חצתה את הריין והמשיכה במסעה ללב גרמניה. ב-3 באפריל כבשה הדיוויזיה את אשפנבורג, וב-20 באפריל כבשה את נירנברג. הדיוויזיה חצתה את נהר הדנובה ב-27 באפריל, ושחררה 32,000 שבויים ממחנה הריכוז דכאו ב-29 באפריל 1945. הדיוויזיה כבשה את מינכן במהלך היומיים הבאים, והחזיקה את העיר עד ליום הניצחון באירופה. במהלך החודש הבא נשארה הדיוויזיה במינכן והקימה נקודות איסוף ומחנות למספרים האדירים של הכוחות הנכנעים של הצבאות הגרמניים. מספר השבויים שנלקחו על ידי הדיוויזיה ה-45 במהלך כמעט שנתיים של לחימה הסתכם ב-124,840 איש. לאחר מכן, הדיוויזיה הייתה אמורה לעבור לזירת האוקיינוס השקט כדי להשתתף בפלישה ליפן היבשתית באי הונשו, אך תוכניות אלו נגנזו בעקבות כניעת יפן. במהלך המלחמה נהרגו 3,547 מחיילי הדיוויזיה ו-14,441 נפצעו.
היסטוריה > לאחר המלחמה

רוב הדיוויזיה חזרה לניו יורק בספטמבר 1945, ומשם נסעה למחנה בואי, טקסס. ב-7 בדצמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה מהכוח הפעיל וחבריה הועברו ליחידות אחרות של הצבא. בשנה שלאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1946, הוקמה מחדש דיוויזיית הרגלים ה-45 כיחידה של המשמר הלאומי.
היסטוריה > מלחמת קוריאה

עם פרוץ מלחמת קוריאה שימשה הדיוויזיה כמאגר של תגבורת לדיוויזיות שנשלחו לקוריאה, ובינואר 1951 היא סיפקה 650 מתגייסים לשירות מעבר לים. מאוחר יותר באותו חודש, היא קיבלה 4,006 מתגייסים חדשים לשלושת רגימנטים החי"ר ויחידות הארטילריה שלה, וכל יחידה יצרה תוכנית אימונים של 14 שבועות כדי להכין את החיילים החדשים הללו ללחימה. בגלל אבדות כבדות ושיעורי תגבור איטיים, הצבא ציפה מהמשמר הלאומי שיספק יחידות נוספות כדי להקל על הארמייה השמינית הנצורה. באותה תקופה, דיוויזיית הרגלים ה-45 הייתה מורכבת ברובה מסטודנטים או בוגרים טריים ורק כ-60 אחוז מחיילי הדיוויזיה שלה ערכו אימונים ותרגילים עם הדיוויזיה במשך שנה או יותר. בנוסף, רק לכ-20 אחוז מאנשיה היה ניסיון קודם בשירות צבאי ממלחמת העולם השנייה. עם זאת, הדיוויזיה הייתה אחת מארבע דיוויזיות המשמר הלאומי שזוהו כנמצאות בין המוכנות ביותר ללחימה בהתבסס על יעילות הציוד, האימונים וההנהגה שלה. כתוצאה מכך, בפברואר 1951, קיבלה דיוויזיית הרגלים ה-45 התרעה שהיא תפליג ליפן. בדצמבר 1951 נפרסה הדיוויזיה בקוריאה, שם הועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-1 של הארמייה השמינית במשך רוב העימות. היא נפרסה סביב צ'ורון והוקצתה להגן על נתיבי המפתח מאותו אזור לתוך סיאול. השטח היה קשה ומזג האוויר היה גרוע באזור.
דיוויזיית הרגלים ה-45, יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-7, נלחמו בהתקפות סיניות חוזרות ונשנות לאורך כל קו החזית לאורך שנת 1952, וכוחות סיניים תקפו תכופות את גבעת באלדי העתיקה בסתיו של אותה שנה. בערך באותה תקופה, דיוויזיית הרגלים ה-45 ויתרה על הפיקוד על גבעת באלדי העתיקה לידי דיוויזיית הרגלים ה-2. כמעט מיד פתחו הסינים במתקפה מרוכזת על הגבעה, והכריחו את הכוחות האמריקאים לסגת. סופות גשמים עזות מנעו מהדיוויזיות להשתלט מחדש על הגבעה במשך כחודש, וכאשר היא נכבשה לבסוף היא בוצרה בכבדות כדי למנוע התקפות נוספות. גדוד הטנקים 245 נשלח לתקוף עמדות סיניות במהלך סוף 1952, אך רוב הדיוויזיה החזיקה בקו הגנה נייח נגד הסינים.
בתחילת 1953, כוחות צפון קוריאה פתחו במתקפה בקנה מידה גדול נגד גבעה 812, שהייתה אז בשליטת פלוגה K, גדוד 3, רגימנט הרגלים ה-179. הקרב על היל איורי שלאחר מכן היה אחד מסדרת התקפות גדולות יותר של כוחות סיניים וצפון קוריאה, אשר יצרו קרבות כבדים יותר מאשר בשנה הקודמת. התקפות אלו נערכו בעיקר על מנת להבטיח עמדה טובה יותר במהלך המשא ומתן המתמשך להפוגה. הכוחות הסיניים המשיכו להפעיל התקפות מרוכזות על קווי כוחות האו"ם, כולל דיוויזיית הרגלים ה-45, אך הדיוויזיה הצליחה להחזיק את רוב שטחה, ונותרה נייחת עד תום המלחמה בקיץ 1953.
במהלך מלחמת קוריאה ספגה דיוויזיית הרגלים ה-45 4,004 נפגעים, שכללו 834 הרוגים ו-3,170 פצועים.
היסטוריה > לאחר מכן

הדיוויזיה סיירה לזמן קצר באזור המפורז הקוריאני לאחר חתימת שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, אך רוב אנשיה חזרו הביתה וחזרו למעמד של המשמר הלאומי ב-30 באפריל 1954. תגי הדיוויזיה הוחזרו לאוקלהומה ב-25 בספטמבר אותה שנה, סיום רשמית לנוכחות הדיוויזיה בקוריאה.
הדיוויזיה נשארה כיחידה של המשמר הלאומי של אוקלהומה, ולא השתתפה בפעולות גדולות לאורך שאר שנות ה-50 מלבד אימוני סוף שבוע וקיץ רגילים. בשנת 1963 התארגנה הדיוויזיה מחדש בהתאם לתוכנית דיוויזיות צבא היעד של ארגון מחדש, אשר הביאה להקמת חטיבות 1, 2 ו-3 בתוך הדיוויזיה. חטיבות אלו לא השתתפו בפריסות או אירועים גדולים, והושבתו חמש שנים מאוחר יותר ב-1968. באותה שנה, עקב חוסר הצורך הנתפס בכל כך הרבה מערכים גדולים במשמר הלאומי, הושבתה דיוויזיית הרגלים ה-45, כחלק ממהלך גדול יותר לצמצום מספר דיוויזיות המשמר הלאומי מ-15 לשמונה, בעוד הגדלת מספר החטיבות הנפרדות משבע ל-18. במקומה הוקמה חטיבה 45 (נפרדת) העצמאית. חטיבת הרגלים ה-45 קיבלה את כל המורשת של הדיוויזיה ה-45, כולל תג הכתף שלה. כמו כן הופעלו מיחידות הדיוויזיה קבוצת תותחי השדה ה-45, אשר מאוחר יותר הפכה לחטיבת הכיבוי ה-45, ופיקוד הכוח ה-90.
לפני שנות ה-30, סמל הדיוויזיה היה ריבוע אדום עם צלב קרס צהוב, מחווה לאוכלוסיית האינדיאנים הגדולה בדרום מערב ארצות הברית.
מפה של האזור המקיף את גבעת באלדי העתיקה, שהדיוויזיה הגנה עליה במשך חלק ניכר מהסיור שלה בקוריאה.
היי פידליטי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  דדי יצחייק
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב
 מוצרים עיקריים:  תקליטים
  
 האתר הרשמי בארכיון האינטרנט
 
היי פידליטי (באנגלית: High Fidelity) היא חברת תקליטים ישראלית.
החברה נוסדה בשנת 2000 על ידי דדי יצחייק. החברה מחזיקה במספר חנויות המתמחות במוזיקה בתל אביב-יפו, בהם "קצת אחרת", "חנות המטאל", ו"קרמבו רקרודס".
אמנים בולטים רבים מיוצגים על ידי החברה, בהם ניתן למנות את אסף אבידן, רוקפור, אסף אמדורסקי ומופע הארנבות של ד"ר קספר.
היי פידליטי היא המפיצה הישראלית הרשמית של חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ וחברות הבת שלה, יחד חברת התקליטים הישראלית לב גרופ מדיה. בין החברות הנוספות אותן מפיצה היי פידליטי בישראל ניתן למנות את דראג סיטי (אנ'), אניה רקורדס (אנ'), צ'רי רד רקורדס (אנ') ודרייפוס רקורדס (אנ').
ה'כ"ח

ה'כ"ח (5028)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 1267 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1268. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הארמייה ה-12 (איטליה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 שיוך:   הצבא המלכותי האיטלקי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 
הארמייה ה-12 האיטלקית הייתה ארמייה צרפתית-איטלקית אשר נלחמה במלחמת העולם הראשונה בקרב ויטוריו ונטו.
היסטוריה

לאחר התבוסה ההרסנית בקפורטו (נובמבר 1917) הצבא האיטלקי אורגן מחדש לחלוטין על ידי ארמנדו דיאז והוקצה ארמייה איטלקית חדשה, הארמייה ה-12. היא הייתה למעשה ארמייה צרפתית-איטלקית בפיקודו של הגנרל הצרפתי ז'אן סזאר גרציאני.
הארמייה כללה
הקורפוס האיטלקי ה-1 (דונאטו אטנה)
הדיוויזיה ה-23 של הקורפוס הצרפתי ה-12 (ארנסט בונפיי)
הדיוויזיה האלפינית ה-52 (פייטרו רונצ'י)
היא מילאה תפקיד חשוב בקרב המוצלח של ויטוריו ונטו (אוקטובר-נובמבר 1918).
הערות שוליים

↑  Esercito Italiano nel 1918
ה'ל"ה

ה'ל"ה (5035)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 1274 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 1275. שנה מסוג בשז, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הוריקן מת'יו

| --- | --- |

צילום לוויין של מת'יו ב-1 באוקטובר 2016
 סוג:  הוריקן
 תאריך התחלה:  28 בספטמבר 2016
 תאריך סיום:  10 באוקטובר 2016
 משך האסון:  28 בספטמבר 2016 – 10 באוקטובר 2016 (13 ימים)
 עוצמה:  5 בסולם ספיר-סימפסון
 במדינות או באזורים:  האנטילים הקטנים, ונצואלה, קולומביה, ג'מייקה, היספניולה, קובה, האיטי, פלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית
 מהירות הרוח:  יציבה - 215 קמ"ש משבים - 260 קמ"ש
 לחץ נמוך:  934
 הרוגים:  1,039
 נזק:  מעל 5 מיליארד דולר
 קואורדינטות:  34°54′N 75°06′W﻿ / ﻿34.9°N 75.1°W﻿ / 34.9; -75.1
 מסלול התקדמות ועוצמת הוריקן מת'יו
 
מתְ'יוּ (באנגלית: Hurricane Matthew) הוא הוריקן חזק שהתהווה ב-22 בספטמבר 2016 בסמיכות לחופי אפריקה, ומאז החל לנוע מערבה, הוא היה הראשון בקטגוריה 5 באזור האוקיינוס האטלנטי מאז הוריקן פליקס (2007).
הציקלון התפתח לסופה טרופית בזמן שהיה בצד המזרחי של איי ליווארד ב-28 בספטמבר. יום לאחר מכן, הפך להוריקן בצד המערבי של איי ליוורד, ובמהירות התחזק להוריקן בקטגוריה 5. המשיך צפונה ופגע בהאיטי, ג'מייקה, קובה, חלקים של הרפובליקה הדומיניקנית, ואיי הבהאמה.
ההוריקן יצר הרס רב בהאיטי עם מספר הרוגים גבוה מאוד, ישנם גם דיווחים על התפשטות חוזרת של מחלת הכולרה במדינה ועלייה ברמת הפשיעה.
בהמשך פגע ההוריקן במזרח ארצות הברית, בפלורידה, ג'ורג'יה, קרוליינה הדרומית, וקרוליינה הצפונית. בארצות הברית הוא פגע בעיקר בפלורידה. מספר מתקנים של נאס"א באזור לרבות בית החוף של האסטרונאוטים נפגעו.
נזק

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מדינה | הרוגים | נזק  (מיליארדי דולר ארצות הברית) |
| קולומביה | 1 | מידע לא זמין |
| הרפובליקה הדומיניקנית | 4 | מידע לא זמין |
| האיטי | 1,000 | 1 |
| סנט וינסנט והגרנדינים | 1 | מידע לא זמין |
| ארצות הברית | 33 | 4-6 |
| סה"כ | 1,039 | מידע לא זמין |
הערות שוליים

↑  "Matthew Becomes the Fifth Hurricane of the 2016 Atlantic Hurricane Season; Jamaica, Hispañola, Cuba, Bahamas Threat". The Weather Channel. 29 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hurricane Matthew kills at least 17, takes aim at Bahamas, U.S." 5 באוקטובר 2016 – via Reuters. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012408559705171  LCCN: sh2018001420
הארמייה ה-11 (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
חיילי הארמייה צועדים אל ווהאן
חיילי הארמייה צועדים אל ווהאן
 פרטים
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 ביולי 1938 – 15 באוגוסט 1945 (7 שנים)
 מקים היחידה:  יאסוג'י אוקמורה
 מלחמות:  מלחמת סין–יפן השנייה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:  לוטננט גנרל
 מפקדים
הארמייה ה-11 (ביפנית: 第11軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי שפעלה בזמן מלחמת סין–יפן השנייה.
היסטוריה

הארמייה ה-11 הוקמה ב-4 ביולי 1938, כחלק מארמיית אזור מרכז סין. מטרת הארמייה הייתה כיבוש המחוזות המרכזיים של סין בין נהר היאנגצה והנהר הצהוב.
לאחר נפילת ננקינג, המטרה המרכזית של הצבא היפני הייתה ווהאן. ב-29 באפריל פתחו היפנים את המתקפה כדי לחגוג את יום הולדתו של הקיסר הירוהיטו. ההתקפה נפתחה במתקפה אווירית גדולה של חיל האוויר היפני הקיסרי על העיר, אולם הסינים היו מוכנים היטב והצליחו להפיל 21 מטוסים יפניים. ב-13 ביוני פתחה ארמיית אזור מרכז סין בהתקפה יבשתית על ווהאן. הארמייה ה-11 ביצעה התקפה גדולה לאורך החוף הדרומי של נהר היאנגצה. במאמץ גדול הצליחה לבסוף הארמייה לנתק את ווהאן ולבודד אותה. ב-27 באוקטובר נכנעה ווהאן והקרב הסתיים בניצחון פירוס יפני.
בספטמבר 1939 היא הועברה תחת פיקוד הארמייה האזורית השישית. היא פורקה עם כניעת האימפריה היפנית.
מפקדים

לוטננט גנרל יאסוג'י אוקמורה (4 ביולי 1938 - 9 במרץ 1940)
לוטננט גנרל ואיקאירו סונובה (9 במרץ 1940 - 4 באפריל 1941)
לוטננט גנרל קורקאיקה אנאמי (4 באפריל 1941 - 1 ביולי 1942)
לוטננט גנרל אוסאמו טוסקדה (1 ביולי 1942 - 22 בדצמבר 1942)
לוטננט גנרל איסאמו יוקאימה (22 בדצמבר 1942 - 22 בנובמבר 1944)
לוטננט גנרל יושאיו קוצוקי (22 בנובמבר 1944 - 7 באפריל 1945)
לוטננט גנרל יוקיו קאסארה (7 באפריל 1945 - 15 באוגוסט 1945)