stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנן שי
מעמדותיו

שי מתמקד בחקר שורשי המתח המוסרי הגובר בדמוקרטיות מערביות ובהשפעותיו של מתח זה על יכולתן להתמודד עם איומים ומשברים. מאמרו "האתגר האינטלקטואלי במאבק נגד טרור פצצות אדם וטרור בלתי אנושי אחר" שראה אור ב-2006 בקובץ המאמרים "פצצה מתקתקת – המחבלים המתאבדים וההתמודדות איתם" (בעריכת חגי גולן ושאול שי, הוצאת משרד הביטחון), מבטא את ההיבט הרעיוני-מוסרי של הנושא.
ב-2020 פרסם דף עמדה בו הסביר את מה שהוא תופס כבעייתיות מוסרית-חברתית ופוליטית הכרוכה בהתמודדות הגלובלית עם מגפת הקורונה. לדבריו:
הגלובליזם בתפיסתו הנוכחי כשל וקרס, כשם שכשלו וקרסו לפניו הקומוניזם ותפיסות חברתיות אחרות. הסיבה לקריסתן הייתה שכולן התבססו על רעיונות כזב אוטופיים. רעיונות אוטופיים אלה נעוצים בדיסציפלינה ליברלית אירופית דומיננטית שמייסדיה "קפצו" מעגלת המהפכה המדעית בראשית דרכה, ויתרו על חשיבה תבונית והמשיכו, כמו הכנסייה, לדבוק בחשיבה מבוססת אמונה, רגשות לב ותעתועי דמיון. דיסציפלינה ליברלית אחרת, ידועה פחות, היא זו התבונית, המחויבת לאמת ולחוקיו האבסולוטיים של הטבע, שאומצה בדמוקרטיות האנגלוסקסיות, ואשר הודות לערכיה הן חוו תקופות ארוכות של צמיחה ושגשוג. הדיסציפלינה יכלה להתגייס לסייע לאירופה שלוש פעמים להיחלץ מהאסונות שגרמו תפיסותיה האוטופיות. בחינת הגלובליזם שקרס, לאור ערכיו התבוניים של הליברליזם התבוני, מובילה למסקנה שיש להיפטר ממנו לאלתר ולהחליפו בתפיסה גלובלית עדכנית וריאלית שתבסס על ערכיו של הליברליזם התבוני. מצער שבעשורים האחרונים חדר הליברליזם האמוני אף לדמוקרטיות אלה והפך מרכזים הומניים, בעיקר בארצות הברית, לנושאי הדגל של ה"נאורות" "הליברלית" האמונית ההרסנית.
תפיסה עקרונית זו שימשה לחנן שי גם בביקורתו על התנהלות ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל. לשיטתו התמודדות עם האיומים הביטחוניים של ישראל (ושל מדינות בעלות מערכת ערכית דומה), לא יכולה להסתפק בהיבטים טקטיים, אסטרטגיים וגאו-פוליטיים, אלא קודם כל עליה להישען על הבנת עומק של המימד המוסרי, מבלי שהדבר יבוא על חשבון יישום תובנות צבאיות מקצועיות. טיעונו המרכזי בהקשרה של המלחמה הוא שמפקדי צה"ל לא מילאו את הנדרש מהם על פי תורת המלחמה המוכרת בצה"ל מראשיתו, במרכזה חשיבות ההכרעה "הפיזית" על פני 'הרתעה' בכלל ואשליית "ההכרעה התודעתית" בפרט.
לקריאה נוספת

חנן (שורץ) שי, "מלחמת יום הכיפורים: תקלה פיקודית ולא תקלה מודיעינית", בתוך: משה שמש וזאב דרורי (עורכים), טראומה לאומית : מלחמת יום הכיפורים אחרי שלושים שנה ועוד מלחמה, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ח - 2008, עמ' 127–135.
הערות שוליים

↑  ד"ר חנן שי (שורץ), באתר המחלקה למדעי המדינה, אוניברסיטת בר־אילן
↑  החוג ליחסים בין-לאומיים, באתר האוניברסיטה העברית
↑  חנן שי, באתר הגבורה; רס"ן חנן שוורץ, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב
↑  בקטלוג הספרייה הלאומית שיטת הפיקוד והשליטה בארגון הצבאי המודרני : בחינת מהותה ותקופתה.
1 2  מאמרים מאת Dr. Hanan Shai במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, באתר מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים
↑  Col. (res.) Dr. Hanan Shai, מחבר ב, באתר מכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית, ‏2024-01-12
↑  ד"ר אל"מ במיל' חנן שי, מחבר ב, באתר מכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית, ‏2024-01-12
↑  חגי גולן ושאול שי (עורכים), פצצה מתקתקת - פיגועי ההתאבדות וההתמודדות איתם, תל אביב: משרד הבטחון, 2006, עמ' 177–202
↑  חנן שי, משבר הקורונה: מה קרה וכיצד יש להמשיך מכאן, באתר מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים, ‏אפריל 2022
↑  חנן שי, פירוקו המיידי של הפלונטר ההומניטרי ברפיח הוא בידי ארה"ב, באתר ערוץ 7, ‏14 פברואר 2024
↑  בעזה ניסו להגן תוך התעלמות מניסיון בן 5000 שנים, באתר תמיר דורטל - על המשמעות, ‏8 נובמבר 2023
↑  חנן שי, מפקדי צה"ל לספסל הלימודים, באתר הבלוג של חנן שי, ‏25.4.2024
אשר פנטהון סיום

אשר פֵֿנְטַהוּן סיום (נולד ב-20 באוגוסט 1971) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת כולנו, בשלהי כהונת הכנסת העשרים.
ביוגרפיה

סיום נולד וגדל בכפר במחוז גונדר, במדינת אמהרה שבאתיופיה. בילדותו היה רועה צאן. עלה לישראל בגיל 13 ברגל דרך סודאן במסגרת מבצע משה בשנת 1984.
סיום בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת וינגייט ותואר שני בהגירה ושילוב חברתי מהמרכז האקדמי רופין.
ניהל את מחוז דרום וירושלים במחלקה לקליטה ועלייה בסוכנות היהודית עד שנת 2010. לאחר מכן כיהן כראש משלחת הסוכנות היהודית לאתיופיה. לאחר מכן ניהל את מרכז הקליטה באשדוד.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים שובץ במקום ה-14 ברשימת מפלגת "כולנו". המפלגה קיבלה 10 מנדטים, וסיום לא נכנס לכנסת בהיבחרה; בעקבות התפטרותו מהכנסת של השר יואב גלנט לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שהוקדמו לאפריל 2019 ופרישתו מהרשימה של תומר אוזן, קודמו ברשימת המפלגה, נכנס סיום ב-2 בינואר 2019 לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובץ במקום השמיני ברשימת כולנו אך לא נכנס לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-25 התמודד בבחירות המקדימות של הליכוד.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בריאן טיירי הנרי

| --- | --- |

הנרי ב-2019
 לידה:  31 במרץ 1982 (בן 42) פאייטוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  מורהאוס קולג'  אוניברסיטת ייל  בית הספר לדרמה של ייל  E.E. Smith High 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריאן טיירי הנרי (אנגלית: Brian Tyree Henry; נולד ב-31 במרץ 1982) הוא שחקן אמריקאי. הוא התפרסם בזכות תפקידו בתור אלפרד "ילד הנייר" (Paper Boi) מיילס בסדרת הדרמה הקומית של ערוץ FX – "אטלנטה" (2016–2022), עליה קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית.
קריירה

בטלוויזיה, הוא ידוע בהופעותיו בסדרות "אימפריית הפשע", "החיים עצמם" ו"המדריך לרוצח". הנרי עשה את פריצת הדרך הקולנועית שלו בשנת 2018 עם תפקידים בסרט השוד של סטיב מקווין "אלמנות", סרט הדרמה הרומנטי של בארי ג'נקינס "סיפורו של רחוב בייל", וסרט גיבורי העל המצויר "ספיידרמן: ממד העכביש". מאז הוא הופיע ב"משחק ילדים" (2019), "ג'וקר" (2019), "גודזילה נגד קונג" (2021), "האישה בחלון" (2021) ו"רכבת הקליע" (2022).
וא גילם את פאסטוס בסרט היקום הקולנועי של מארוול "נצחיים" (2021).
בשנת 2022, הוא כיכב בסרט "Causeway", שזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הוא גם הופיע על הבמה. עשה את הופעת הבכורה שלו בהפקת שייקספיר בפארק של "רומיאו ויוליה" (2007), ושיחק בהצגות שונות בתיאטרון הציבורי, לפני שהופיע בקאסט המקורי בברודוויי של "ספר המורמון" (2011). בשנת 2014 הוא הופיע במחזמר מחוץ לברודוויי "מבצר הבדידות".
על הופעתו בתחיית ברודוויי 2018 למחזהו של קנת' לונרגן "גיבור הלובי", הוא קיבל מועמדות לפרס טוני לשחקן המוצג הטוב ביותר במחזה.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס NAACP Image | הדיבוב הטוב ביותר של דמות - סרט קולנוע | ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש | מועמדות |  |
| 2024 | פרס NAACP Image | השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה, מיני סדרה או ספיישל | מחזור 2009 | מועמדות |  |
| 2024 | פרס גות'הם | הופעת המשנה הטובה ביותר | The Fire Inside | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Brown, Emma (7 בספטמבר 2016). "Discovery: Brian Tyree Henry". Interview. Brant Publications. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2016. נבדק ב-15 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fitz-Gerald, Sean (6 בספטמבר 2016). "Who Plays Paper Boi The Rapper on 'Atlanta'?". Thrillist. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winners, NAACP Image Awards (באנגלית אמריקאית)
↑  Clayton Davis, ‘A Different Man’ Takes Best Feature at Gotham Awards: Full Winners List, Variety, ‏2024-12-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009347742105171  GND: 1176840487  ISNI: 0000 0005 0413 1013  LCCN: no2013032775  MusicBrainz: 45f82dbf-2c57-4c96-a0e4-448f5154cc84  NKC: xx0305123  VIAF: 297983805   WorldCat (עם VIAF): 297983805 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שכול וכישלון

ערך זה עוסק ברומן מאת יוסף חיים ברנר. אם התכוונתם לאלבום של להקת הבילויים, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יוסף חיים ברנר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שטיבל (מהדורה ראשונה)
 תאריך הוצאה:  1920
 מספר עמודים:  282 (מהדורה ראשונה)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001317883, 002513492
 
שכול וכישלון או: ספר ההתלבטות הוא הרומן האחרון של הסופר העברי יוסף חיים ברנר. הספר פורסם בשנת תר"ף-1920, שנה לפני הירצחו של ברנר, והוא נחשב לאחת מפסגות יצירתו וליצירת מופת בקאנון הספרות העברית.
תקציר

יחזקאל חפץ, יהודי חלש גוף וחולני שעלה ארצה ועובד כפועל, מובהל לירושלים על ידי חבריו לאחר שהוא לוקה בהתקף. בירושלים הוא מאושפז בתחילה בבית חולים לחולי רוח, שם סועדת אותו אחות קרובת משפחה. לאחר שהוא משתחרר הוא עובר לגור עם אותה משפחה, היא משפחת דודו יוסף חפץ, והדודנית האחות, אסתר, מתאהבת בו, אך יחזקאל אינו מעוניין בה, ומפתח כלפיה תחושות אשם שמחריפות את מצבו הנפשי המעורער בלאו הכי.
הרומן מתרחש על רקע היישוב היהודי בירושלים, ומתוארים בו קשיי החיים וההתפרנסות (המבוססת בעיקר על תרומות מחוץ לארץ) והמתחים שבין הרצון האידיאליסטי ליישב ולפתח את ארץ ישראל לבין הרצון החומרי בקידום ורווחה אישיים.
חשיבותו בין השאר בראיית היישוב החדש כבסיס לכתיבה ולחשיבה רומנית-טראגית, כמו שנהוגה במערב, ובמובן הזה הוא סלל את הדרך לרומן העברי המודרני המתרחש על רקע ירושלים החדשה (כמו תמול שלשום, מיכאל שלי ואחרים).
ביקורת

בסיון ה'תרפ"א, לאחר שנרצח יוסף חיים ברנר, פרסם אברהם אליהו קפלן מסה הגותית על העם היהודי, במתכונת ביקורת על ספרו של ברנר "שכול וכישלון".
בביקורת התייחס קפלן באהדה לתחושותיו של ברנר (למרות המחלוקת האידאולוגית העזה ביניהם), ניתח את "היסוד היהודי" שמתבטא בספר "בעל כורחו" של ברנר והעלה השערה כי בתקופתו האחרונה החלו לנצנץ בברנר הרהורי תשובה.
עיבוד לתיאטרון

בשנת 1973 עיבד דניאל הורוביץ את הספר למחזה שבויים בידי עודד קוטלר ועלה בתיאטרון חיפה. צוות השחקנים כלל את: נתן מייזלר, גדליה בסר, ליאורה ריבלין, ג'יטה מונטה, שמואל וולף, מיכאל כפיר, יוסי יבלונקה, אלכס מונטה ושמואל קלדרון.
מהדורות

הוצאת שטיבל, ניו יורק, 282 עמודים, 1920
הוצאת עם עובד, תל אביב, 287 עמודים, 1972, בתוספת מסה מאת ברוך קורצווייל
הוצאת הקיבוץ המאוחד, בני ברק, 252 עמודים 2006, בתוספת אחרית דבר מאת מנחם ברינקר
ספרי בלימה, 278 עמודים, בעריכת יוסי שוויג, בתוספת הקדמה מאת יונתן מאיר ואחרית דבר מאת חיים באר
לקריאה נוספת

ז'יל אמויאל, היחס בין בדיון למציאות ביצירתו הארצישראלית של י. ח. ברנר : ("בין מים למים", "מכאן ומכאן", "שכול וכישלון"), עבודת גמר (מ.א.), האוניברסיטה העברית ירושלים, 1985.
מאשה יצחקי, מכפירה לתפילה, יסודות רליגיוזיים ב"שכול וכישלון" לי.ח. ברנר, עלי שיח 55, תשס"ו, עמ' 24–37
שמואל שניידר, הקיום והזיכרון ביצירות אהרן אפלפלד, יוסף חיים ברנר ובכתבים אחרים, הוצאת כרמל, 2010, הפרק "דת, דתיות ושמירת מצוות בשכול וכישלון ליוסף חיים ברנר", עמ' 181–190. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
בעז ערפלי, מהתחלה : קריאה חדשה ביצירות מרכזיות של יוסף חיים ברנר : בחורף, מסביב לנקודה, מא. עד מ., מעבר לגבולין, מן המיצר, עצבים, מכאן ומכאן, שכול וכישלון, הקיבוץ המאוחד, 2009.
יוסף לואידור – "שכול וכישלון או ספר ההתלבטות" – מסה, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
עדה צמח, תנועה בנקודה - ברנר וסיפוריו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984, הפרק "שכול וכישלון", עמ' 183–215.
הערות שוליים

↑  1-אברהם אליהו קפלן, ‏"בין עוז לכישלון" פורסם בכתב העת ישורון בסיון ה'תרפ"א. הופיע במהדורה מוערת עם הקדמה מאת אלון שלו, השילוח, גיליון 16, אוקטובר 2019
↑  "שכול וכשלון" - באפריל בחיפה, דבר, 5 באפריל 1973
תיאטרון - שכול עם נקודות קטנות של אור, "העולם הזה", גיליון 1862 מ-8 במאי 1973, עמוד 38
אמאנסיו אורטגה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במרץ 1936 (בן 88) Busdongo de Arbas, ספרד 
 שם לידה:  Amancio Ortega Gaona 
 מדינה:  ספרד 
 מקום מגורים:  לה קורוניה 
 בן או בת זוג:  רוסרליה מרה (1966–1986)  Flora Pérez (2001–?) 
 פרסים והוקרה:  מדליית קסטלאו (1992)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (2009)  מדליית הזהב על הצטיינות בעבודה (2001) 
 חתימה:   
 www.faortega.org
 
אמאנסיו אורטגה גאונה (בספרדית: Amancio Ortega Gaona, נולד ב-28 במרץ 1936) הוא איש עסקים ספרדי, מייסד ויושב ראש קבוצת אינדיטקס הידועה בעיקר בשל רשת חנויות זארה אשר בבעלותה. בדצמבר 2024 הוערך הונו על ידי פורבס בכ-129.8 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

אורטגה נולד בקסטיליה ולאון, ספרד. בגיל 14 עבר עם משפחתו ללה קורוניה, גליסיה. ב-1966 נישא לרוסליה מרה.
בשנת 1975 פתחו בני הזוג את החנות הראשונה ברשת האופנה זארה, אשר כיום מונה מעל 1,700 חנויות ברחבי העולם. ב-1986 התגרשו בני הזוג, אך מרה נותרה מבעלי המותג והייתה מעורבת בניהולו, עד מותה ב-2013. לבני הזוג נולדו בן ובת.
כיום החברה אינדיטקס אשר אורטגה מכהן כיושב הראש שלה כוללת את רשתות הביגוד זארה, פול אנד בר, סטרדיבאריוס, מאסימו דוטי, ברשקה, זארה הום, לאשט ואוישו. הרשת מעסיקה למעלה מ-90 אלף עובדים, כמרבית העובדים במטה הספרדי הם תושבי לה קורוניה שאורטגה העניק להם העסקה בתקופת שפל כלכלי.
בשנת 2007 דורג לראשונה ברשימת האנשים העשירים בעולם על ידי מגזין פורבס במקום השמיני עם הון בשווי של 24 מיליארד דולר. בתחילת 2017 עלה למקום השני ברשימה עם 72.8 מיליארד דולר.
ב-2011 הודיע אורטגה על פרישתו מחברת אינדיטקס.
מצודת רבאתי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה, מוצב 
 כתובת:  סאמצחה-ג'אוואחתי 
 מיקום:  אחלציחה 
 מדינה:  גאורגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־9
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־9 
 מידות
 שטח:  70,000 מ"ר 
 גובה מעל פני הים:  1,000 מ' 
 
 קואורדינטות:  41°38′33.6″N 42°58′37.4″E﻿ / ﻿41.642667°N 42.977056°E﻿ / 41.642667; 42.977056
  (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור מצודת רבאתי(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור מצודת רבאתי
 
מסגד אחמדיה ומינרט בתוך מצודת אחלציחה
מצודת אחלציחה מבחוץ (רחוב דידימאמישווילי)
מצודת רבאתי או מצודת אחלציחה (בגאורגית: ახალციხის (რაბათის) ციხე) היא מצודה מימי הביניים שנבנתה במאה ה-9 ונקראה "מצודת לומסיה" (ლომსია) בעיר אחלציחה בדרום גאורגיה, ששוחזרה באופן נרחב. אחת האטרקציות התיירותיות העיקריות של אזור סאמצחה-ג'אוואחתי יחד עם ורדזיה.
מקור השם

השם המקורי של המצודה במאה ה-9 היה לוֹמֶסְיָה, שניתן לתרגם מגאורגית כ"אריה" (לוֹמי=אריה). בסוף המאה ה-12, לומסיה קיבלה את השם החדש אחלציחה (מילולית: "מבצר חדש"), השם הערבי "רבאתי" פירושו "מקום מבוצר". רבאתי כונה בדרך כלל רובע המסחר במצודה, קודם לכן התגוררו ברובע רבאתי בעיקר סוחרים ואומנים יהודים, אולם בעיקר לאחר שחזור המבנה דבק השם במבצר כולו. באתר האינטרנט הרשמי של עיריית אחלציחה ובדף הפייסבוק הרשמי של המבצר, נעשה שימוש בשם "טירת אחלציחה (רבאתי)" או סתם "טירת אחלציחה". ברוב המסמכים ההיסטוריים הטירה מוזכרת כטירת אחלציחה.
ארכיטקטורה

במקור אחלציחה כללה שלושה חלקים: הטירה, המצודה שמסביב והעיר הגדולה יותר. המצודה הייתה מוקפת בשלושה חומות והייתה מחוברת לאזורים סמוכים באמצעות מנהרות. בתוך המצודה, מלבד הטירה, הייתה חצר גדולה, מחסן נשק, מטבעה, בית מרחץ וכנסייה. בשנת 1752, השליט הגאורגי חאג'י אחמד-פאשה ג'אקלי (גאו') בנה מסגד בתוך הטירה בסגנון הכנסייה האורתודוקסית הביזנטית איה סופיה מקונסטנטינופול תוך שימוש במבנה האופייני של כנסייה גאורגית אורתודוקסית, בתוספת מדרסה ומינרט. המסגד פעל במשך 76 שנים עד 1828. מאוחר יותר, בשנת 1850 בפקודת הקיסר הרוסי ניקולאי הראשון, היא נחנכה על שם מריה הבתולה ותפקדה ככנסייה במשך 92 שנים נוספות עד 1920.
שחזור

מצודת רבאתי שופצה באופן שנוי במחלוקת בשנים 2011–2012. המצודה נבנתה מחדש בתקופתו של מיכאיל סאקשווילי וביוזמתו. החלק העליון של האתר בגודל 7 דונם מכיל מסגד עם כיפת זהב, מדרסה, כנסייה ומוזיאון. עבודות השיפוץ החלו במאי 2011 והוא כלל שיקום והשלמת מבנים רבים שנהרסו. לצורך כך הקצתה ממשלת גאורגיה 34 מיליון לארי מתקציב המדינה. במסגרת הפרויקט שוחזרו מסגד אחמדיה, צריח המסגד, המדרסה, טירת ג'אקלי, המרחצאות, המצודה, חומות המצודה והכנסייה האורתודוקסית שבשטח המבצר. גם המנהרה המובילה לנהר פּוֹצְחוֹבִי (גאו') שוחזרה. במסגרת הפרויקט תוקנו שני רחובות ראשיים של המצודה, שוחזר הריצוף ושוקמו חזיתות וגגות מבנים.
יחד עם המצודה נבנה מחדש גם הרובע ההיסטורי של אחלציחה הממוקם ממש בסמוך למצודה. הרובע מאופיין ברחובות צרים מרוצפים ובבתים בסגנון דרבאזי (אנ'), בתים עם מרפסות סגורות בסגנון אכסדרה האופיינות לאזור.
הערות שוליים

↑  פיצרוי מקלין (אנ'), To Caucasus, the End of All the Earth, p. 142, 1976, מסת"ב 9780224011709 (הספר בקטלוג ULI) (הספר בקטלוג ULI)
↑  בתים בסגנון דרבאזי (אנ') בתים בסגנון חדר עם מבנה גג ייחודי מסוג "כיפת סנונית" שנמצא באדריכלות הביתית המסורתית של אסיה הקטנה ועבר הקווקז. המאפיין המרכזי הוא קמרון בצורת פירמידה, הנתמך על עמודים ובנוי מסדרה מדורגת של בולי עץ וקורות חצובים, עם פתח מרכזי בחלקו העליון המשמש כחלון וערובת עשן.
פנורמה של טירת רבאתי
גולדסטאר

| --- | --- |

 סוג:  בירת לאגר
 אחוז אלכוהול:  4.9%
 יצרן:  טמפו
 מוצא:  ישראל ישראל
 מועד הכנה ראשוני:  1950
 צבע:  חום
 משקאות קשורים:  גולדסטאר בלק רואסט, בירה מכבי
גולדסטאר היא בירת לאגר ישראלית בסגנון לאגר דונקל מינכנאי המכילה 4.9% כוהל בנפח. היא הושקה לראשונה בשנת 1950 ומיוצרת במפעלי "טמפו" בנתניה. גולדסטאר היא הבירה המובילה בישראל, עם נתח שוק של 33%.
בקבוקי גולדסטאר על פס היצור במפעל טמפו
גולדסטאר מהחבית
היסטוריה

גולדסטאר בושלה לראשונה בשנת 1950 על ידי הברומייסטר מנחם ברלינר ממבשלת "תעשיות בירה ארץ ישראל בע"מ". הבירה כיוונה בתחילת דרכה לקהל חדש: חיילי צה"ל וצעירים. גולדסטאר נמכרה במחיר מוזל בקנטינות השקם, וזכתה להצלחה גדולה.
בתחילה שווקה גולדסטאר כתת-מותג של הבירה המובילה של החברה, בירה נשר, ונקראה "נשר גולדסטאר". בתווית הופיע הנשר המוכר של בירה נשר, אליו התווסף השם גולדסטאר.
גולדסטאר הייתה הבירה הישראלית הראשונה שנמכרה מן החבית. המקום הראשון בארץ שהציע גולדסטאר במזיגה היה פאב "המוזג" בתחנה המרכזית בתל אביב.
בשנת 1965 מוזגה "תעשיית בירה א"י בע"מ" עם "מבשלת שיכר לאומית". בשנת 1985 נרכשה חברת "מבשלת שיכר לאומית" וגולדסטאר עמה על ידי טמפו.
מקור השם

שם הבירה, גולדסטאר (אנגלית Goldstar, כוכב זהב), וסמלה, כוכב בעל שישה קודקודים, מקורם בסמלה של גילדת יצרני הבירה בימי הביניים. הכוכב, המוכר בשם "Bierstern" או "Brauerstern" היה סמל הגילדה, והוטבע מאז ימי הביניים על בירות שנחשבו לטהורות ואיכותיות.
בתווית ישנה של גולדסטאר ליצוא שימש הכוכב למיתוגה בחו"ל כבירה מארץ הקודש. הקרבה הפיזית בין מגדל העמק, מקום היצור של גולדסטאר בתחילת ימיה, לנצרת מודגשת, נופה של נצרת מופיע על התווית, כמו גם רועה צאן וכוכב זוהר המרמז על הכוכב הבודד בעת הולדת ישו.
מהדורות

את בירה גולדסטאר ניתן להשיג בבקבוקים ופחיות של 330 מ"ל וחצי ליטר ובמזיגה מן החבית.
תחת המותג גולדסטאר נמכרה ב-2010 מהדורה מוגבלת של בירת לאגר כהה תחת השם "גולדסטאר בלק רואסט". בלק רואסט היא בירת לאגר כהה, בעלת גוף בינוני ו-4.7% אלכוהול. זוהי בירה כהה ומתוקה יותר מהגולדסטאר הרגילה.
בשנת 2013 הושקה גרסה חדשה לבירה גולדסטאר, "גולדסטאר אנפילטרד" (לא מסוננת). בירה זו עוברת את כל תהליך הייצור של הבירה, למעט הסינון משאריות השמרים, דבר שמשנה את טעמה, והופך את צבעה לענברי עכור. הגרסה הלא מסוננת נמכרת גם כיום (2022).
בעבר נמכרה מהדורה של גולדסטאר חזקה (6% אלכוהול) בבקבוקי ליטר, גולדסטאר Genuine Draft (בירה בבקבוק הדומה בטעמה לבירה מחבית) וגולדסטאר לייט.
כיום נמכרת מהדורה מוזהבת ששמה "גולדסטאר 10" והיא מכילה 10 אחוזי אלכוהול.
פרסום ושיווק

בשנת 1966 פורסמה לראשונה הסיסמה "תנו לגבר גולדסטאר" שליוותה במשך שנים את הפרסומות של המותג. בשנות ה-80 עלו סיסמאות אחרות, כגון "מגיע לך גולדסטאר", "כשאני חושב בירה אני מרים גולדסטאר" ו"בירה מחבית זה גולדסטאר". החל משנות ה-90 חזר הדגש הגברי המובהק למותג עם סיסמאות כמו "מילה של גבר", "תשתחרר, גבר" ו"תגיד תודה שאתה גבר". סיסמאות אלו, לצד פרסומות טלוויזיוניות תואמות, ספגו ביקורת בטענה שתפיסת העולם שמאחוריהם שוביניסטית , ומאידך זכו לשבח על יעילותן.
במהלך השנים השתתפו בפרסומות של גולדסטאר מפורסמים רבים, מן הארץ ומחו"ל. בשנת 1961 הופיע פול ניומן בפרסומת כשהוא לוגם כוס גולדסטאר לצד הכיתוב "גם פול ניומן נהנה משתית בירה גולדסטאר". גם יאיר לפיד (במחווה לטום קרוז בסרט "אהבה בשחקים"), משה דץ, שרון רג'יניאנו וקלאודיה שיפר כיכבו בפרסומות של המותג.
גולדסטאר מפעילה את "גולדסטאר סאונד סיסטם" – פסטיבל הופעות המתקיים מעל לעשור. בין השאר התקיימו מופעים של אביב גפן עם רובין גיב מלהקת הבי ג'יז, ברי סחרוף עם יהודה פוליקר, היהודים, עברי לידר, מוש בן ארי, בלקן ביט בוקס ועוד.
גולדסטאר תומכת גם בפסטיבל עיר הבירה בחיפה ובאשדוד ובמועדון גולדסטאר זאפה.
הערות שוליים

1 2  שלמה פפירבלט, גולדסטאר: תנו לגבר חיזוק, באתר כלכליסט, 29 במרץ 2009
1 2  תוויות מספרות - 74 שנות בירה ישראלית, באתר "בירדי"
1 2 3  רם גלבוע וטל מילר, איפה היינו ומה שתינו, באתר ynet, 20 באוגוסט 2010
↑  The Six Point Brewers Star, The Museum of Beer & Brewing
↑   רוגל אלפר, ברוך "גולדסטאר" שלא עשני אשה, באתר הארץ, 7 ביולי 2015
רוני קשמין, הפרסומת של "גולדסטאר" שברה את גב הגמל, באתר הארץ, 12 ביולי 2015
עמית קוטלר, הרשת קבעה: תגידי תודה שאת אישה, באתר ynet, 13 ביולי 2015
 צפי סער, גברים הבינו סוף סוף ששנאת הנשים עובדת גם נגדם ומתגייסים לפעולה נגד סקסיזם ואלימות מינית, באתר הארץ, 25 ביולי 2015
עינת ויינבוים, ‏ממש לא רצינו להתייחס לפרסומת הזאת, אבל עבדו עליכם, באתר "Time Out ישראל", 27 ביוני 2019
↑  גלעד גלזר, ‏תנו לגבר גולדסטאר, באתר ‏מאקו‏, 12 במאי 2009
↑  שלומי דונר, קלאודיה שיפר: 100 אלף ד' עבור הפרסומת לגולדסטאר, באתר ynet, 4 ביולי 2001
מבחר מתוויות גולדסטאר לאורך השנים
פרסומות של גולדסטאר משנות ה-60 ומשנות ה-80
חילוניות בישראל

.
פרופ' עוזי אורנן, מהפעילים הבולטים למען חילוניות בישראל מאז שנות ה-50.
חילוניות בישראל מתייחסת לכל הביטויים של השקפות חילוניות בתולדות מדינת ישראל, על פי רוב בקרב הציבור היהודי. החילוניות בישראל מתקיימת בצל המעמד הרשמי הנרחב שניתן לדת בחוק, ושדה הפעילות העיקרי שלה היה מאבק בפריבילגיות של היהדות האורתודוקסית במדינה.
היסטוריה > המנדט הבריטי

| --- | --- |
 :  ראו גם – חילוניות יהודית
המתיישבים הציונים שהגיעו לארץ ישראל החל מהעלייה השנייה הביאו עמם ממזרח אירופה חילוניות יהודית אידאולוגית ומפותחת. בהשפעת הוגים כמו אחד העם ומיכה יוסף ברדיצ'בסקי, הם ראו ביהודים עם שהדת הייתה רק תוצר אחד מני רבים של רוחו הלאומית, ושהיה לה תפקיד היסטורי חשוב אך לא יותר מכך. הם פסלו את המסורת הרבנית הן מתוך שלילה של האמונה הדתית בכלל, ברוח הפוזיטיביזם והמטריאליזם, והן מתוך תודעה לאומית שתיארה אותה כגלותית, מנוונת ונושאת באחריות למצבם המדורדר של ההמונים היהודיים.
עם זאת, החילוניות הציונית סבלה מסתירות פנימיות מראשיתה. מלבד הבחירה בארץ ישראל והשפה העברית (בניגוד ליידיש, שפתן של התנועות החילוניות הרדיקליות ביהדות מזרח אירופה), עמוסות המטענים הדתיים, ההוגים והפעילים החזיקו תכופות בדעות מיסטיות ומשיחיות. בעברית החדשה אף נטבעה המילה "רליגיוזי", כדי לציין את ההיבט החווייתי של הדת, שנתפש כחיובי; המילה בעלת ההקשר השלילי "דתי" יוחדה רק להלכה ולממסד הרבני.
השכבה האינטלקטואלית ביישוב הציוני עסקה באינטנסיביות ביצירת תשתית תרבותית והגותית חדשה לאומה שהתעתדה ליצור. אישים כא"ד גורדון שאפו לנסח פילוסופיות שישלבו את החלקים הראויים-לשימור במסורת היהודית עם ההשקפות המודרניות. מאמץ זה נשען הן על פנייה למשאבים מן העבר הרחוק – בעיקר התנ"ך, שתפישתו כתיעוד היסטורי ויצירה ספרותית המבטאת את הגניוס הלאומי, ולא כתיעוד של התגלות אלוהית, היו מרכזיות בחזון הציוני – הן על חילון ושינוי מרכיבים במסורת המקובלת, והן על יצירה חדשה בתחומים רבים. גם לוח השנה, מכשיר בעל חשיבות מכרעת לעיצוב התודעה הקולקטיבית, גויס: סוכות ושבועות הפכו לחגים חקלאיים המפארים את המתיישבים, חנוכה ול"ג בעומר קושרו בלעדית למרד לעצמאות לאומית, ועבור פסח נערכו הגדות חדשות שהשמיטו את המוטיבים הדתיים. בבתי-הספר של זרם העובדים, התחנכו ילדים ובני-נוער ברוח זו.
לצד החילוניות של הציונות הסוציאליסטית, קבוצות בורגניות אחזו בתפישה חילונית ליברלית ואזרחית. אלו התגלמו בעיקר ב"ציונים הכלליים א'", בהנהגתם של חיים ויצמן המתון יחסית ויצחק גרינבוים הנחרץ יותר. קבוצת שולית יחסית שהחזיקה בגישה מקורבת הייתה המפלגה הקומוניסטית, על גלגוליה השונים, ששללה את האמונה הממוסדת כחלק ממצעה האידאולוגי.
על אף החילוניות (או לפחות ההתנגדות לדת המסורתית) של מנהיגי היישוב, והמעמד ההגמוני של עמדות הציונות הסוציאליסטית, הם נדרשו לפשרות נרחבות עם האורתודוקסיה בארץ ישראל, כשם שההנהגה הציונית נדרשה להן במזרח אירופה מאז היווסדה. הצורך להציג את עצמם כנציגי כלל היהודים וכמייצגי המורשת היהודית, ואי-היכולת להפריד את הרכיבים הדתיים מהזהות הלאומית שביקשו ליצור, אילצו את הציונים לקבל את דרישות האורתודוקסים בהיבטים רבים. ב-1921 הוקמה בחסות השלטון הבריטי הרבנות הראשית לישראל, שתחתיה הוכפפו כל היהודים שהתאגדו ביישוב הציוני לחוקי ההלכה בענייני אישות וגיור. בקונגרס הציוני ה-19, ב-1935, הוסכם שהשבת והכשרות תישמרנה בכל המוסדות הציבוריים. מודל זה אושרר גם עבור המדינה העצמאית במכתב הסטטוס קוו מ-1947.
בחברה הערבית, לאומיות חילונית שהקיפה מוסלמים ונוצרים (ואף יהודים, בתאוריה) גם יחד הייתה נפוצה למדי בשליש הראשון של המאה ה-20. למרות זאת, האסלאם נהנה מדומיננטיות בפועל, הן כמקור ללגיטימציה ולסמליות היסטוריות והן כדת שרוב הערבים אחזו בה באדיקות יחסית. השקפה פוליטית חילונית, שהייתה כרוכה בלאומיות ערבית מכילה, הייתה על פי רוב נחלתם של נוצרים.
ראו גם

ישראל חופשית
חדו"ש – לחופש דת ושוויון
התנועה החילונית הישראלית
חוסטו רואיס

חוסטו רואיס גונזאלס (בספרדית: Justo Ruiz González; נולד ב-31 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ספרדי-אנדורי בהווה ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

רואיס התחיל את הקריירה שלו בבילבאו אתלטיק, קבוצת המילואים של אתלטיק בילבאו ששיחקה אז בליגה השנייה. אחרי 5 עונות בקבוצה, חתם באייבר ובהמשך שיחק בז'ימנסטיק טרגונה. בשתי הקבוצות רואיס לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה. בשנת 1994 חתם באמוריו.
בקיץ 1994 חתם בפ.צ. אנדורה, קבוצת הכדורגל היחידה מאנדורה המשחקת בליגות הספרדיות. באנדורה רואיס חזר לשחק כדורגל כשחקן הרכב ובמשך 3 שנים בקבוצה הוא שיחק 79 משחקים והבקיע 4 שערים. בשנת 1997 חתם בפיגואראס. בקיץ 1998 חתם באוניאו דה מדיירה, המועדון הראשון של רואיס מחוץ לליגות הספרדיות. במדיירה הצטרף לחברו לנבחרת טוני לימה.
בשנת 1999 חזר לפ.צ. אנדורה בה שיחק עד שנת 2004. בקיץ 2004 הצטרף לרנג'רס מליגת העל אנדורית. ברנג'רס רואיס זכה בשתי אליפויות והגיע פעם אחת לגמר הגביע האנדורי. רואיס היה שותף למשחק של הקבוצה נגד שטורם גראץ במסגרת גביע האינטרטוטו שהסתיים בתיקו 1-1, המשחק הראשון אי פעם של קבוצה אנדורית בו היא לא מפסידה.