stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האראלד אדלסטם
הערות שוליים

↑  Camacho Padilla, Fernando (2006). "Los asilados de las embajadas de Europa Occidental en Chile tras el golpe militar y sus consecuencias diplomáticas: El caso de Suecia". doi:10.18352/erlacs.9646.
1 2 3 4  Vem är det: svensk biografisk handbok. 1985 [Who is it: Swedish biographical handbook. 1985] (בשוודית). Stockholm: Norstedt. 1984. p. 252. ISBN 91-1-843222-0.
1 2 3 4  Harnesk, Paul, ed. (1962). Vem är vem? 1, Stor-Stockholm [Who is who? 1, Greater Stockholm] (בשוודית) (2nd ed.). Stockholm: Vem är vem. p. 299.
1 2  Johnsson, Fredrik (13 באפריל 2008). "Harald Edelstam" (MP3). P3 Dokumentär (בשוודית). Sveriges Radio. נבדק ב-13 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Camacho Padilla, Fernando (2007). "Las relaciones entre Chile y Suecia durante el primer gobierno de Olof Palme, 1969-1976". doi:10.18441/ibam.7.2007.25.65-85.
↑  Granath, Jan. "Gustaf Harald* Edelstam". www.gw.geneanet.org (בשוודית). Geneanet. נבדק ב-13 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10020396  BnF: cb16255157t (data)  GND: 1047271125  ISNI: 0000 0000 7816 8410  LCCN: no2010054117  SELIBR: 367058  SUDOC: 140317619  VIAF: 120508681   WorldCat (עם VIAF): 120508681 
קברו של אדלסטם, 11 בספטמבר 2010, בכנסייה אקרו בסמוך לסטוקהולם
המנון מזרח טימור

| --- | --- |

 מדינה:  מזרח טימור מזרח טימור
 שפה:  פורטוגזית
 מילים:  פרנסיסקו בורג'ה דה קוסטה
 לחן:  אפונזו דה אראוג'ו
 תאריך מעמד רשמי:  2002
 ‏האזנהקובץ:East Timorese national anthem.wav‏Ⓘ‏
 
מולדת (בפורטוגזית: Pátria) הוא ההמנון הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור. את המילים חיבר בשנת 1975 פרנסיסקו בורג'ה דה קוסטה, ואת הלחן חיבר אפונזו דה אראוג'ו. ההמנון אומץ בשנת 2002.
ההמנון נוגן לראשונה ב-28 בנובמבר 1975, כאשר מזרח טימור הכריזה באופן חד־צדדי על עצמאותה מפורטוגל. לאחר פלישת אינדונזיה למזרח טימור, ההמנון חדל להיות בשימוש. עם נסיגת הכוחות האינדונזיים והכרזת העצמאות של מזרח טימור, ההמנון אומץ רשמית ב-20 במאי 2002.
מילות השיר

| תרגום לעברית | פורטוגזית |
| --- | --- |
מולדת, מולדת, מזרח טימור אומתנו.  תהילה לעם ולגיבורי השחרור.  מולדת, מולדת, מזרח טימור אומתנו.  תהילה לעם ולגיבורי השחרור.  העלמנו את הקולוניאליזם, אנו קוראים:  בוז לאימפריאליזם!  ארץ חופשייה, עם חופשי,  לא, לא, לא לניצול.  הבה נתקדם, מאוחדים, חזקים ונחושים  במאבק נגד האימפריאליזם,  ובאויבי העם, עד הניצחון.  קדימה למהפכה.: Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação.  Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.  Pátria, Pátria, Timor-Leste, nossa Nação.  Glória ao povo e aos heróis da nossa libertação.  Vencemos o colonialismo, gritamos:  abaixo o imperialismo.  Terra livre, povo livre,  não, não, não à exploração.  Avante unidos firmes e decididos.  Na luta contra o imperialismo  o inimigo dos povos, até à vitória final.  Pelo caminho da revolução.
ראו גם

דגל מזרח טימור
סמל מזרח טימור
הלן דויטש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1894 פשמישל, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 במרץ 1982  (בגיל 87) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכואנליזה, פסיכולוגיה
 עיסוק:  פסיכואנליטיקאית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה
 בן או בת זוג:  פליקס דויטש (1912–?) 
 צאצאים:  מרטין דויטש 
 תרומות עיקריות
 התמחות בטיפול פסיכולוגי של נשים
 
הלן דויטש (בפולנית: Helene Deutsch לבית רוזנבאך; 9 באוקטובר 1884 – 29 במרץ 1982) הייתה פסיכואנליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי פולני ועמיתה של זיגמונד פרויד. הייתה הראשונה שהתמחתה בטיפול פסיכולוגי בנשים.
ראשית חייה וחינוך

הלן דויטש נולדה בפרמזיסל, עיירה פולנית שהייתה אז חלק מגליציה האוסטרית, לזוג הורים יהודים, וילהלם ורג'ינה רוזנבאך, ב-9 באוקטובר 1884. הייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים. שתי אחיות, מלווינה וגיזלה ואח אמיל. אביה בזמנו קיבל חינוך גרמני אך היא התחנכה בבית ספר פרטי דובר פולנית. בשלהי המאה התשע עשרה, פולין הייתה מחולקת בין רוסיה, פרוסיה והאימפריה האוסטרו-הונגרית; הלן גדלה בתקופה של לאומיות פולנית מתחדשת ויצירתיות אמנותית. בין השנים 1890–1918 צמחה, בין היתר, תנועה מודרניסטית של אמנות חזותית, ספרות ומוזיקה שנקראה "פולין הצעירה" (Mloda Polska) כתוצאה מכך, גדלה דויטש עם יצירותיו של המוזיקאי הפולני פרדריק שופן ועם ספרות פולנית, כביטוי לזהות לאומית פולנית. במהלך נעוריה, הפכה הלן להיות מעורבת בהגנה על אידיאלים סוציאליסטיים ביחד עם הרמן ליברמן, פוליטיקאי פולני. יחסיהם נמשכו למעלה מעשר שנים. הם השתתפו יחד בכנס סוציאליסטי בינלאומי בשנת 1910, ושם פגשה דמויות מפתח בתנועה הסוציאליסטית וביניהם את אנג'ליקה באלאבנוב ורוזה לוקסמבורג.
הלן דויטש למדה רפואה ופסיכיאטריה בווינה ובמינכן. היא הפכה לתלמידה ואז אסיסטנטית של פרויד. הייתה לאישה הראשונה שהחלה בחקירת הפסיכולוגיה של נשים. לאחר רומן הנעורים עם הרמן ליברמן, המנהיג הסוציאליסטי, נישאה לד"ר פליקס דויטש בשנת 1912. לאחר מספר הפלות ילדה בן, מרטין. ב-1935 נמלטה מגרמניה, והיגרה ל-קיימברידג', מסצ'וסטס, בארצות הברית. בן זוגה ובנה הצטרפו אליה כעבור שנה, והיא עבדה שם בתור פסיכואנליטיקאית מוערכת עד פטירתה בשנת 1982. ב-1975 נבחרה כחברה באקדמיה האמריקנית לאמנויות ומדעים.
המשפחה > אביה

הלן דויטש התייחסה רבות לאביה כמקור השראה עבורה מגיל צעיר. וילהלם רוזנבאך היה עורך דין יהודי מבטיח, ליברלי בהשקפתו ומומחה במשפט בינלאומי. נבחר להיות נציג גליציה בבית המשפט הפדרלי בווינה למרות האנטישמיות בפולין. בכך היה ליהודי הראשון באזור שייצג לקוחות בבית המשפט. דויטש העריצה את אביה ולעיתים קרובות ליוותה אותו בפגישותיו עם לקוחות. בשלב מסוים חשבה ללמוד עריכת דין אך משהבינה כי דרכן של נשים חסומה ללימודי משפטים פנתה לפסיכולוגיה.
אביה ואמה התנגדו שתמשיך בלימודים מעבר לגיל 14 למרות יכולותה האינטלקטואליות המוכחות. בעבודתה הפסיכולוגיה של נשים, דויטש מחברת היבט נשי של מזוכיזם לקשר שלה עם אביה, להשלכות האפשריות של ההזדהות עמו והקשיים שנשאה בחובה. היא כותבת כי אבות עלולים להתרחק ממערכת היחסים שלהם עם בנותיהם כשהן מתקרבות לבגרות מינית.
המשפחה > אימה

יחסיה של הלן דויטש עם רג'ינה רוזנבאך היו מרוחקים וקרים. בזמן שאת אביה העריצה, את אימה שנאה. ראתה אותה כבעלת שאיפות חומריות ויומרות חברתיות ומחוסרת כל עניין אינטלקטואלי. דויטש סיפרה כי אימה התעללה בה פיזית ומילולית משום שהייתה כה שונה ממנה וכי ביתם נשלט על ידי השאיפה של אימה לתקינות חברתית וסטאטוס חברתי גבוהה. הנוכחות האימהית בחייה הייתה של אחותה הגדולה מלווינה. במהלך הילדות שלה, תשע נשים שונות הועסקו בבית המשפחה בתפקיד אומנת. הלן שנאה את התלות באימה ובשל כך מצאה עצמה לעיתים חולמת בהקיץ כי מישהי אחרת היא אימה האמיתית
המשפחה > אחים

מלווינה אחותה הייתה, כאמור, הדמות ממנה קיבלה חיבה ודאגה אימהית, אך כשלעצמה, קיבלה האחות את הגדרות אימן לתפקידה החברתי כאישה, אף על פי שהייתה פסלת וציירת מחוננת. היא גם הסכימה להינשא לאדם שבחרו הוריה, במקום מי שרצתה להינשא לו.
האח אמיל התעלל מינית בהלן כשהייתה בת ארבע והמשיך לפגוע בה במשך כל ילדותה. היא ראתה בכך את המקור לנטייתה לחלימה בהקיץ והיאחזות בפנטזיות. אמיל רוזנבאך, כבן היחיד, היה אמור להיות היורש, אך הוא הימר, ספסר והיה לסטודנט עני ומקור אכזבה להוריו.
אישיות "כאילו"

הקונספט הקליני המוכר ביותר שלה הוא אישיות "כאילו" (כוזבת). דויטש סברה כי יש אנשים קרים, אשר נמנעים מרגשות ככל יכולתם ואשר יצליחו ללמוד להסתיר את הפגם הזה ולהתנהג "כאילו" יש להם רגשות אמיתיים בבואם במגע עם אחרים. היא הזכירה במיוחד אנשים עם אישיות סכיזואידית אשר נראו נורמליים דיים משום שהצליחו ליצור "פסבדו מגעים" מסוגים שונים בהפגינם רגשות מזויפים. דרך תפיסה זאת ניסתה להסביר את מקור היכולת המיוחדת של נשים להזדהות עם האחר.
היו שאמרו כי הלן דויטש חיברה את הקונספט הזה מתוך התחושות של עצמה. ליסה אפיגננסי (Lisa Appignanesi) סופרת בריטית ויושבת ראש לשעבר של מוזיאון פרויד בלונדון, כתבה במפורש כי זיכרונותיה של דויטש נותנים לעיתים את התחושה כי היא חוותה בעצמה במשך חייה את התחושה הקיומית של "כאילו" : בתקופת חייה הצעירים כ"כאילו" סוציאליסטית, מתוך הזדהות עם ליברמן; "כאילו" קונבנציונלית- בתקופת נישואיה עם פליקס; "כאילו-אמא", ואז "כאילו" פסיכואנליטיקאית בהזדהות עם פרויד'.
על נשים

הלן דויטש התפרסמה בכתביה על מיניות נשית אך באופן פרדוקסלי הפכה ל"שק חבטות" של פמיניסטיות בתקופתה, בשל השם שיצא לה כתלמידתו הכנועה של פרויד ה"מיזוגני" ובשל החיבור של התאוריה שלה עם שלו בנושא. ב-1925, היא הייתה לפסיכולוגית הראשונה שפרסמה ספר על "פסיכולוגיה של נשים". יש שאמרו כי העניין שהביעו בנושא היא וקארן הורנבי (גם היא פסיכואנליטיקאית גרמניה- יהודיה, שכתבה על מיניות האישה), הוא שהניע את פרויד, שלא רצה להישאר מאחור, לכתוב בעצמו מספר מאמרים על נשים. במאמרו מ-1931 "מיניות נשית", פרויד שיבח את כתיבתה של הלן דויטש על נשיות, מזוכיזם והקשר שלה לקרירות מינית (1930), שבו היא מתארת את התפתחות הילדה בשלב הפאלי תוך מתח בין קרבה לאב ותחרות\הזדהות עם האם
ב-5–1944 פרסמה דויטש ספר בן שני כרכים, "הפסיכולוגיה של נשים": הכרך הראשון עוסק בילדות, בהתפתחות המינית ובגיל ההתבגרות. הכרך השני עוסק באמהות במגוון רחב של היבטים, כולל אמהות מאמצות, אמהות לא נשואות, אמהות חורגות. דעת הרוב לגבי הכרך הראשון הייתה כי זהו ספר רגיש מאוד שנכתב על ידי פסיכואנליטיקאית מנוסה. כרך ב', אימהות, זכה ללא פחות הערכה. ניתן לטעון כי ההספד של דויטש על האימהות הוא שהעלה את הפופולריות שלה בקרב תנועת "החזרה הביתה" של נשים בשנות ה-50 של המאה העשרים, אך בעשורים הבאים גרם למתקפה הפמיניסטית עליה בשל גישתה המתנצלת על מזוכיזם נשי אשר הדהד כתמיכה בתאוריה הפרוידיאנית של קנאת הפין.
במרחק הזמן, כשמתאפשרת ראייה פוסט-פמיניסטית את פרויד, את הפמיניזם ואת דויטש, ניתן להעריך מחדש את ספרה גדוש הרגישות והתובנה על בעיות שנשים מתמודדות איתן בכל שלבי חייהן. ניתן לומר כי דויטש תיארה את כל רגעי המפתח של המיניות הנשית: הווסת, קיום יחסי מין, הריון, פוריות, לידה, הנקה, קשר אמא-ילד, גיל המעבר..רשימה שעד היום היא בסדר היום של כל מגזין נשים וכתביה הם שעזרו במידה מסוימת ליצור אותו.
על הריון

באפריל 1912, נישאה הלן לפליקס דויטש. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, עברה הפלה ראשונה מבין רבות. בספרה- הפסיכולוגיה של נשים, דנה במושגים הפלה ספונטנית, הפלה מלאכותית והפלה מסיבות פסיכולוגיות, שקשורה לדעתה לחוויית דחייה והעדר הזדהות בלתי מודעים של האישה ההרה כלפי אימה. תחת שם בדוי של חולה בשם גברת סמית', דויטש מספרת סיפור דומה מאוד לסיפורה האישי, על אשה שמתקשה להחזיק הריון למלוא תקופתו. היא תיארה את גברת סמית כבת הצעירה במשפחה גדולה, בה אמה נחלה אכזבה גלויה מאי היותה בן. גב' סמית התנחמה באהבה העמוקה של אביה ואחותה הגדולה, אך כשהתחתנה ורצתה ללדת, עלו בה קשיים רגשיים: מחד רצתה בתינוק אך מאידך פחדה שהאמהות תעצים את הזדהותה עם אמה באופן בלתי נסבל. הקונפליקט הפנימי שלה הזה הוא לדעתה שגרם ללידת תינוק מת בחודש שמיני להריון. דויטש טוענת, דרך סיפור זה, כי הריון מוצלח אפשרי כאשר יש אהבה, מערכת יחסים בין אם לבת, אשר "מחברתת" את הבת באופן מוצלח להיות אם בעצמה. בהתאמה לחייה שלה, נפתרה בעייתה של גב' סמית במהלך ההריון הבא, כאשר נכנסו לחייה חברה בהריון, ואמה של החברה. דויטש תיארה את אמה של החברה כהפוכה מאמה, בכך שהביעה אהבה אימהית עמוקה הן כלפי ביתה והן כלפי גב' סמית. חשה כי אהבה זו של החברה ההרה ואמה שימשה מעין "פונדקאיות" עבורה בהריונה.
פרויד ומעבר

ב-1916, ביקשה הלן דויטש להצטרף לפגישות ימי רביעי בערב הידועות של פרויד בחברה הפסיכואנליטית הוינאית. כתנאי לקבלתה הוטל עליה לכתוב ביקורת על מאמרה של לו אנדראס-סלומה - 'וגינאלי ואנאלי.'
הלן דויטש שימשה כרופאה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במרפאה של יוליוס וגנר פון יורג. הייתה אחראית על נשים באזור. בתפקידה פגשה אמהות, רעיות ובנות של חיילים.
ב-1919, תחת פיקוחו של פרויד, החלה דויטש את האנליזה של המטופל הראשון שלה, ויקטור טאוסק, בעוד היא עצמה באנליזה אצל פרויד. במהלך האנליזה שלה דיווחה לעיתים כי היא מתאהבת בפרויד ולעיתים חשה כבתו, מתוך ההרגשה שהוא עורר אצלה השראה ושחרר את כשרונותיה. התלוננה כי הוא מתרכז באופן מוגזם ביחסיה עם אביה ועם ליברמן. פעם דיווחה על חלום בו יש לה איברים נקביים וזכריים בו זמנית. בניתוח החלום הבינה כי בילדותה רצתה להיות גם בתו היפה ביותר של אביה וגם בנו החכם ביותר. לאחר שנה סיים פרויד את האנליזה שלה כדי לעבוד עם איש הזאב.
דויטש נחשבה מטפלת מבריקה אשר עמדה מול פרויד באומץ גם כאשר היו ביניהם אי הסכמות בקשר למטופלים.
ב-1920 הגיעה לקונגרס כדי להציג עבודה של בשם "פסיכולוגיה של אי אמון" ובה טענה כי שקר יכול לשמש הגנה נפשית כנגד התמודדות עם אירועים אמיתיים קשים, כמו גם אקט של יצירתיות . בקונגרס שמעה את הרצאתו של קרל אברהם על נשיות, קנאת הפין וסירוס והחליטה לעבור אליו לאנליזה .בשנת 1923, עברה לברלין בלי בעלה ובנה, כדי לעבוד עם אברהם, שאותו ראתה כאנליטיקאי עמוק יותר מפרויד. הלן הרגישה נינוחה בטיפולו משום שכיוון לתובנה ללא ניתוח של מנגנוני העברה (טרנספרנס). פרויד התערב בטיפול דרך כתיבת מכתב לאברהם, ורק מאוחר יותר הודה אברהם כי לא היה מסוגל להעמיק באנליזה שלה כי היה מאוהב בה. ב-1924 חזרה לברלין, לפליקס בן זוגה ולפרויד. ב-1925, פרסמה את "הפסיכואנליזה של התפקידים המיניים של נשים" שם כבר יצרה כיוון שונה במקצת מפרויד- בדברה על התפתחות הפסיביות של ילדות- בנות, לכדי מופנמות ועזיבת המיניות הפעילהאחרי היווכחן בנחיתות הקליטוריס על פני הפאלוס.
באותה שנה הקימה מכון בווינה ועמדה בראשו. ב-1935 עברה עם משפחתה לבוסטון מסצ'וסטס שם המשיכה לעבוד כאנליטיקאית עד מותה ב-1982.
על טכניקה

ב־1926 כתבה מאמר שצוטט על ידי פרויד ובו דיברה על האינטואיציה של האנליטיקאי ככלי בעל עוצמה בעזרתו הוא מסוגל להזדהות עם פנטזיות ההעברה של המטופל. בכך יזמה כיוון חשיבה שאחר כך יתפתח למושג של תגובתיות לאסוציאציות חופשיות כאלמנט חשוב ב"העברת נגד" של המטפל.
דויטש נחשבה למורה ומדריכה מוצלחת ביותר בהיסטוריה של הפסיכואנליזה והסמינרים שהעבירה תוארו כחוויה מדהימה עבור תלמידיה.
1950 -1982

לאחר 1950 הפנתה דויטש את תשומת לבה לנרקיסיזם אצל גברים ונשים. עם הזמן, הקדישה יותר מזמנה ללימוד של אגואיזם ונרקיסיזם, ונטשה את העניין המרכזי של פועלה -חקר הפמיניזם.
בשנת 1963, פרשה מהוראה, בעיקר בשל מצבו של בן זוגה פליקס, שסבל מהתדרדרות גופנית ואובדן זיכרון. הוא נפטר בשנת 1963. לאחר מותו, החלה להעלות זיכרונות מחייה איתו ויכלה להודות כי אף על פי שהיה ביניהם מתח במשך השנים, הוא תפקד כדמות אימהית לבנם באופן טבעי יותר ממנה ובנם פנה אליו באופן טבעי יותר במצבי הזדקקות.
לאחר מות בן זוגה ב-1963, התייחסה לתופעת השחרור המיני של 1960 ול ביטלמניה, היא טענה כי את שני האירועים האלה ניתן להתייחס כתוצאות של היות אבות מעורבים פחות בגידול ילדיהם. טענה כי היעדר זה של אבות בחייהם הוביל לתחושת בדידות אצל ילדים, ולחיפוש נחמה אצל בני גילם.
ב-29 במרץ 1982, נפטרה הלן דויטש בגיל 97. באוטוביוגרפיה שלה כתבה דויטש כי במהלך שלוש התהפוכות העיקריות בחייה: שחרורה מאמה, "גילוי הסוציאליזם" ומציאת מקומה בפסיכואנליזה, שאבה השראה מאבא שלה, ליברמן או פרויד, כל אחד בתקופתו בחייה.
עבודות

Psychoanalysis of the Sexual Functions of Women, Internationaler Psychoanalytischer Verlag, Leipzig/Wien/Zürich, 1925 (Neue Arbeiten zur ärztlichen Psychoanalyse No. 5). Translated to English in 1991, ISBN 978-0-946439-95-9.
The Psychology of Women, Volume 1: Girlhood, Allyn & Bacon, 1943, ISBN 978-0-205-10087-3.
The Psychology of Women, Volume 2: Motherhood, Allyn & Bacon, 1945, ISBN 978-0-205-10088-0.
Neuroses and Character Types, International Universities Press, 1965, ISBN 0-8236-3560-0 .
Selected Problems of Adolescence, International Universities Press, 1967, ISBN 0-8236-6040-0.
A Psychoanalytic Study of the Myth of Dionysus and Apollo, 1969, ISBN 0-8236-4975-X .
Confrontations with Myself, Norton, 1973, ISBN 978-0-393-07472-7.
The Therapeutic Process, the Self, and Female Psychology, 1992, ISBN 978-0-393-07472-7.
לקריאה נוספת בעברית

ג'נט סיירס: אמהות הפסיכואנליזה: הלן דויטש, קארן הורנבי, מלאני קליין, אנה פרויד. הוצאת דביר, 2000
דר' הלן שיינפלד: לילית אינה חוזרת- על נשים ונשיות, פעם ועכשיו, הוצאת כרמל, 2005
ענת פלגי-הקר: מאי-מהות לאימהות, הוצאת עם עובד, 2005
לקריאה נוספת באנגלית

Marie H. Briehl, "Helene Deutsch: The Maturation of Woman", in Franz Alexander et al. eds., Psychoanalytic Pioneers (1995)
Helene Deutsch: Selbstkonfrontation. Eine Autobiographie. Fischer-TB, Frankfurt am Main 1994, ISBN 3-596-11813-1
Jutta Dick & Marina Sassenberg: Jüdische Frauen im 19. und 20. Jahrhundert, Rowohlt, Reinbek 1993, ISBN 3-499-16344-6
Paul Roazen: Helene Deutsch: A Psychoanalyst’s Life, N.Y., Doubleday, 1985, ISBN 978-0-385-19746-5.
Paul Roazen: Freuds Liebling Helene Deutsch. Das Leben einer Psychoanalytikerin. Verlag Internat. Psychoanalyse, München, Wien 1989, ISBN 3-621-26513-9
Gilles Tréhel : Helene Deutsch (1884-1982) : théorisations sur les troubles psychiatriques des femmes pendant la Première guerre mondiale, L’Information psychiatrique', 2007, vol. 83, n°4, p. 319-326.
Gilles Tréhel : Helene Deutsch, Rosa Luxemburg, Angelica Balabanoff, L’Information psychiatrique, 2010, vol. 86, n°4, p. 339-346.
Gilles Tréhel : Helene Deutsch (1884-1982) et le cas de la légionnaire polonaise, Perspectives Psy, 2013, vol. 52, n°2, p. 164-176.
הפארק הלאומי וירונגה

הפארק הלאומי וירונגה (צרפתית: Parc national des Virunga)  משתרע בין רכס וירונגה לרכס רוונזורי שבמזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, וגובל בפארק הלאומי וולקנוס שברואנדה ובפארק הלאומי הרי רוונזורי שבאוגנדה. שטחו הכולל של הפארק הוא 7,800 קילומטרים רבועים.
הפארק הוקם ב-1925, והיה הפארק הלאומי הראשון באפריקה. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו ב-1979, ובהכרזה נכללו שטחים נוספים בסך של 200 קילומטרים רבועים. האתר ידוע בזכות היותו בית גידול עבור גורילות הרים, אך הפאונה שלו ספגה נזקים קשים בשל ציד לא חוקי ומלחמת קונגו השנייה. כמו כן, מאז 1994 נכלל האתר ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בשל המלחמות הרבות שפקדו את האזור.
גאוגרפיה ואקלים

הפארק משתרע על פני חמש ביומות: שולי אגם ביצתיים, יער שפלה, המסיבים המיוערים של רכס וירונגה, המסיבים המיוערים של רכס רוונזורי, וסוואנה. בשטחי הפארק יש שישה הרי געש: קאריסימבי (Karisimbi), מיקנו (Mikeno), ויסוקה, סאבייניו (Sabyinyo), ניאמוראגירה (Nyamuragira) וניאראגונגו (Nyiragongo). בשנת 2001 התפרץ ניאראגונגו וגרם להרס רב ביישובים אחדים באזור. רכס רוונזורי חוצץ בין הפארק לפארק הלאומי רוונזורי שבאוגנדה, ובו שוכנות הפסגות השלישית, הרביעית והחמישית בגובהן ברחבי היבשת. במרכז הפארק נמצא אגם רוטאנזיגה. כל מקורות המים שבפארק עוברים דרך אגם אלברט ומתנקזים אל הנילוס, למעט אגם קיוו המתנקז אל נהר קונגו.
הטמפרטורה הממוצעת באזורי השפלה שבפארק נעה בין 20 ל-23 מעלות צלזיוס. התקופות הגשומות ביותר הן בין מרץ למאי ובין אמצע ספטמבר לאמצע נובמבר, אך הגשם יורד גם בשאר חודשי השנה שבהם האקלים יבש יחסית. כמות המשקעים הממוצעת היא 500 מילימטרים באגם רוטאנזיגה, 900 עד 1,500 מ"מ במישורים המשתרעים מדרום להאגם, ונמוכה יותר באזורים הגבוהים של הרי הגעש. בהרים שבשטח הפארק יורד שלג רב יותר בהשוואה לזה היורד בהר קניה או בקילימנג'רו, והם מכוסים בקרח באופן קבוע.
המערכת האקולוגית

למרות שגורילות ההרים נתונות בסכנת הכחדה חמורה, עבודות השימור המאומצות הצליחו לסייע לאוכלוסייה שבפארק במידה רבה. במהלך שנות חוסר השקע הפוליטי במדינה (1994–2004), חל גידול במספרן, אך בשל העימותים הצבאיים שהפארק ניזוק מהם החל מאוקטובר 2008, הן נתונות בסכנה פעם נוספת. רוב הגורילות חיות במורדות רכס וירונגה. ב-1980 נמנו 140 פרטים, ובין 1989 ל-2001 גדל מספרן מ-320 ל-355. ב-2003 נמנו כ-380 פרטים. ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו פועלת בשיתוף פעולה עם הממשלות שבשטח מדינתן גובל הפארק, על מנת להגן ולפתח את אוכלוסיית הגורילות.
ההשערה היא כי בפארק יש עדיין אוכלוסיות של פיל יער אפריקני, אוקאפי, ג'ירף, תאו אפריקני ועופות אנדמיים רבים. המלחמות שפקדו את האזור בשנים האחרונות גרמו לעומס רב על רשויות הפארק. מאז 1994 נהרגו כ-157 סיירים במסגרת תפקידם להגן על הפארק מפני ציד לא חוקי והשתלטות לא חוקית על קרקעותיו.
ערבות הדשא שעל גדות הנהרות באזור זה היו בית גידול עבור אוכלוסיות גדולות של בעלי חיים בתקופה שקדמה למלחמות האזרחים. ב-1990 היו באזור 23 מינים מאוימים מתוך 218 בסך הכל. באזור תועדו גם 22 מינים של פרימטים, בהם אוכלוסייה של כ-40 שימפנזים מצויים.
פאונת העופות בפארק מונה למעלה מ-700 מינים, מתוכם 24 הם אנדמיים להרי וירונגה. באזור תועדו גם 109 מינים של זוחלים ו-78 מינים של דו-חיים. אגם רוטאנזיגה רדוד במידת מה, ואוכלוסיית הדגים שלו דלילה. בשל מותם של עשרות אלפי היפופוטמים בעשורים האחרונים איבד האגם את אספקת הנוטריינטים שהם ייצרו במהלך החיפוש אחר מזון.
במהלך המאה ה-20 התרחש באזור תהליך נרחב של בירוא יערות, אך למרות זאת הפארק נחשב לאחד מבית הגידול המגוונים ביותר מבחינת הפלורה שלו. הפארק נכלל בשטחם של מספר אזורים ביוגאוגרפיים, ומאופיין בסביבות הטבעיות הבאות: כרי דשא נרחבים, יערות ממוזגים, סוואנות, מישורי לבה, ביצות וצמחייה אפרו-אלפינית. בשטחי הפארק תועדו למעלה מ-2,000 מיני צמחים, ומתוכם כ-200 הם אנדמיים לאזור השבר הסורי-אפריקני.
השינויים בבתי הגידול הפותחים נובעים מכמות הגשמים, סוג הקרקע, רעיית צאן ושרפות. בתי הגידול המיוערים מאופיינים במעבר מיערות דחוסים וצפופים ליערות דלילים. בתי הגידול ההרריים משתרעים בין האזורים האלפיניים לבין מרגלות הגבעות.
ראו גם

הפארק הלאומי הבלתי חדיר ביווינדי
וירונגה (סרט)
הערות שוליים

↑  כתבה באתר MSN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541549005171  BIBSYS: 7045116  BNE: XX4812227  BnF: cb16699342t (data)  GND: 16298886-2  LCCN: sh87004482  NKC: ge311221  SUDOC: 126182159  VIAF: 266606272   WorldCat (עם VIAF): 266606272 
הר הגעש ניאראגונגו
גורילת הרים בפארק
מפל מים בפארק
המנון מרוקו

| --- | --- |
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 שפה:  ערבית
 מילים:  עלי א-סוקלי אל-חוסייני
 לחן:  לאו מורגן
 תאריך מעמד רשמי:  1956 (לחן); 1967 (מילים)
 שמות נוספים:  ההמנון הלאומי המרוקאי (النشيد الوطني المغربي)
 ‏האזנהקובץ:National Anthem of Morocco.ogg‏Ⓘ‏
 
ההמנון השריפי (בערבית: النشيد الشريف) הוא ההמנון הלאומי של מרוקו. במקור נכתב ההמנון והולחן על ידי לאו מורגן, והוא אומץ עם קבלת עצמאותה של מרוקו בשנת 1956, אך בשנת 1967 החליף המלך חסן השני את מילות השיר המקוריות במילותיו של עלי א-סוקלי אל-חוסייני.
מילות השיר

| ערבית | תעתיק עברי | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- |
| منبت الأحرار، مشرق الأنوار  منتدى السؤدد وحماه، دمت منتداه وحماه  عشت في الأوطان، للعلى عنوان  ملء كل جنان، ذكرى كل لسان  بالروح، بالجسد، هب فتاك، لبى نداك  في فمي وفي دمي هواك ثار نور ونار  إخوتي هيا، للعلى سعيا  نشهد الدنيا، أن هنا نحيا  بشعار: الله، الوطن، الملك | מַנְבִּתֻ (א)לְאַחְרַאר, מַשְׁרִקֻ (א)לְאַנְוַּאר  מֻנְתַדַא (אל)סֻּאְדֻדִ וְּחִמַאה, דֻמְתַ מֻנְתַדַאהֻ וְּחִמַאה  עִשְׁתַ פִי (א)לְאַוְּטַאן, לִלְעֻלַא עֻנְוַּאן  מִלְאֻ כֻּלִּ גַ'נַאן, דִ'כְּרַא כֻּלִּ לִסַאן  בִּ(אל)רּוּחִ, בִּ(א)לְגַ'סַדִ, הַבַּ פַתַאכּ, לַבַּא נִדַאכּ  פִי פַמִּי וַּפִי דַמִּי הַוַּאכּ תַ'ארַ נוּר וַּנַאר  אִחְ'וַּתִי הַיַא, לִלְעֻלִא סַעְיַא  נֻשְׁהִדֻ (אל)דֻּנְיַא, אַןַּ הֻנַא נַחְיַא  בִּשִׁעַאר: אַללַּה, אַלוַּטַן, אַלְמַלִכּ | מוצא החופשיים, מקור האורות  מקום מפגש הריבונות וביטחונה, שתמיד תהיי מקום מפגשה וביטחונה  שתחיי בין העמים, לתפארת תהיי מופת  במלאך כל לב, בזכרך כל לשון  בנפש, בגוף, גיבורך התעורר, נענה קריאתך  בפי ובדמי רוחותייך סערו באור ובאש  אחיי בואו, לתהילה במאמץ  אנו מעידים בפני העולם שכאן אנו חיים  בסיסמה: אללה, המולדת, המלך. |
ראו גם

דגל מרוקו
סמל מרוקו
המנון מלטה

| --- | --- |
תווי ומילות ההמנון
תווי ומילות ההמנון
 מדינה:  מלטה מלטה
 שפה:  מלטזית
 מילים:  דון קארם פסאליה
 לחן:  רוברט סאמוט
 תאריך מעמד רשמי:  1964
 ‏האזנהקובץ:Malta anthem (instrumental).ogg‏Ⓘ‏
ההמנון המלטזי (במלטזית: L-Innu Malti) הוא ההמנון הלאומי הרשמי של רפובליקת מלטה. ההמנון נכתב על ידי דון קארם פסאליה והולחן על ידי רוברט סאמוט ב-1922. הוא אומץ רשמית בשנת 1964.
מילות ההמנון

| תרגום לעברית | מלטזית |
| --- | --- |
שמור עליה, אלוה, כפי שתמיד שמרת.  מולדת יקרה זו ששמה בפינו נישא!  תן דעתך עליה, אתה שבראת את חינה.    הלוואי כי השליט בחכמתו יוודע!  בחסדי האדון, תן כוח באדם!  ופרוס עלינו שלום ואחדות!: Lil din l-art ħelwa, l-Omm li tatna isimha,  Ħares, Mulej, kif dejjem Int ħarist:  Ftakar li lilha bl-oħla dawl libbist.    Agħti, kbir Alla, id-dehen lil min jaħkimha,  Rodd il-ħniena lis-sid, saħħa 'l-ħaddiem:  Seddaq il-għaqda fil-Maltin u s-sliem.
ראו גם

דגל מלטה
סמל מלטה
המנון מקדוניה הצפונית

| --- | --- |

 מדינה:  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית
 שפה:  מקדונית
 מילים:  ולאדו מאלסקי
 לחן:  טודור סקאלובסקי
 תאריך מעמד רשמי:  1944 (הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) 1992 (רפובליקת מקדוניה הצפונית)
 ‏האזנהקובץ:National anthem of Macedonia (instrumental).ogg‏Ⓘ‏
היום מעל מקדוניה (במקדונית: Денес Над Македонија) הוא ההמנון הלאומי של מקדוניה הצפונית. ההמנון הולחן על ידי טודור סקאלובסקי ומילותיו נכתבו על ידי ולאדו מאלסקי ב-1943. הוא אומץ על ידי הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה (חלק מיוגוסלביה) לאחר הקמתה עם תום מלחמת העולם השנייה. מאוחר יותר השיר נבחר להיות ההמנון של הרפובליקה העצמאית של מקדוניה.
מילות השיר

| תרגום לעברית | מקדונית |
| --- | --- |
היום מעל מקדוניה, היא נולדת  השמש החדשה של החירות.  המקדונים לוחמים,  עבור הזכויות שלהם!  המקדונים לוחמים  עבור הזכויות שלהם!    כעת הדגל מתנופף פעם נוספת  (זה) של רפובליקת קרושבו  גוצה דלצ'ב, פיטו גולי  דאמה גרואב, סאנדאנסקי!  גוצה דלצ'ב, פיטו גולי  דאמה גרואב, סאנדאנסקי!    יערות מקדוניה שרים  שירים חדשים וחדשות  מקדוניה שוחררה  היא חיה בחופש!  מקדוניה שוחררה  היא חיה בחופש!: Денес над Македонија се раѓа,  ново сонце на слободата!  Македонците се борат,  за своите правдини!  Македонците се борат,  за своите правдини!    Одново сега знамето се вее,  на Крушевската република!  Гоце Делчев, Питу Гули,  Даме Груев, Сандански!  Гоце Делчев, Питу Гули,  Даме Груев, Сандански!    Горите македонски шумно пеат,  нови песни, нови весници!  Македонија слободна,  слободно живее!  Македонија слободна,  слободно живее!
ראו גם

דגל מקדוניה הצפונית
סמל מקדוניה הצפונית