stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבתולים הנצחיים של מרים
היסטוריה > בראשית הנצרות

הבשורות על-פי מתי ועל-פי לוקאס מזכירות את היות מרים בתולה בעת שהרתה את ישו:
אצל מתי, מלאך נגלה ליוסף, והודיע לו כי העובר בא מרוח הקודש. מתי מציין כי לידת הבתולין באה למלא את נבואת ישעיה אודות "הִנֵּה הָעַלְמָה (במשמעות בתולה) הָרָה וְיֹלֶדֶת בֵּן וְקָרָאת שְׁמוֹ עִמָּנוּ אֵל". כתוב כי יוסף לא ידע את מרים עד לאחר הלידה: "וּבְטֶרֶם יָבֹא אֵלֶיהָ נִמְצֵאת הָרָה מֵרוּחַ הַקֹּדֶשׁ... וְלֹא יְדָעָהּ עַד כִּי־יָלְדָה בֵּן (בנוסחים רבים: אֶת־בְּכוֹרָהּ) וַיִּקְרָא אֶת־שְׁמוֹ יֵשׁוּעַ".
אצל לוקאס, האזכור מעט פחות מפורש: מצוין שם כי המלאך גבריאל בא לברך "בְּתוּלָה מְאֹרָשָׂה לְאִישׁ אֲשֶׁר־שְׁמוֹ יוֹסֵף מִבֵּית דָּוִד וְשֵׁם הַבְּתוּלָה מִרְיָם", ובתגובה לבקרת המלאך שאלה מרים: "אֵיךְ יִהְיֶה הַדָּבָר הַזֶּה וַאֲנִי אֵינֶנִּי יֹדַעַת אִישׁ?".
בבשורות על-פי מרקוס ועל-פי יוחנן, לא מוזכרים בתוליה של מרים. זאת ועוד, בכמה מקומות בברית החדשה נזכר שלישו היו אחים ואחיות; למשל, אצל מתי (פרק י"ג, פסוקים 55–56) כתוב "הֲלֹא שֵׁם אִמּוֹ מִרְיָם וְאֶחָיו יַעֲקֹב וְיוֹסֵי וְשִׁמְעוֹן וִיהוּדָה׃ וְאַחְיוֹתָיו הֲלֹא כֻלָּן אִתָּנוּ".
שאלת הבתולין לא עוררה עניין רב בקרב אבות הכנסייה המוקדמים. הייתה הסכמה רחבה כי מרים הייתה בתולה לפני הולדת ישו (ante partum בתאולוגיה הלטינית), ככתוב במתי, אך לא יותר מכך. באמצע המאה השנייה, יוסטינוס מרטיר ואירנאיוס היו הראשונים לעסוק בכך בהרחבה יחסית, אך מתוך הזווית של קיום נבואת ישעיה, ללא מחשבה יתרה על מצב מרים בתום הריונה. באותה עת, השאלה זכתה להתייחסות במספר כתבים אפוקריפיים, ויותר מכל ב"פרוטואוונגליון לפי יעקב". החיבור, שנכתב כנראה בחוגים שדגלו בפרישות חמורה, תיאר את מרים כמי שהוקדשה לחיים כבתולה מושבעת מינקות. יוסף היה אלמן קשיש שנועד להיות מגנה יותר מאשר בעלה, ואחי ישו היו בניו מנישואיו הראשונים. בתוליה נותרו שלמים כל חייה, ובמשתמע, במהלך (in partum) ואחר (post partum) הלידה הנסית. מיילדת שנלוותה ליוסף לא האמינה בכך, וניסתה לבדוק זאת באצבעה. ידה עלתה באש.
טרטוליאנוס דחה בתוקף את האפשרות שמרים נותרה בתולה בלידה או לאחריה. הטענה שישו לא פתח את רחמה דמתה בעיניו לדברי המרקיוניים והגנוסטיים כי לא היה בעל גוף אנושי אלא רוחני בלבד. אוריגנס החזיק בעמדה מקבלת יותר כלפי ההשקפות שהובעו בפרוטואוונגליון, והיה הראשון לפתוח להן פתח בקרב התאולוגים. הוא הזכיר את הספר ודומים לו, וקבע שבהתחשב בקדושתה הרבה, הגיוני להניח שלא טימאה את עצמה ביחסים עם איש לאחר שהולידה את ישו, ואחי ישו היו בני יוסף מנישואים קודמים. עם זאת, הוא חלק את חששו של טרטוליאנוס ושלל את האפשרות שבתוליה נותרו שלמים באורח נס בעת משברה.
היסטוריה > התקבלות

קבלה מלאה של הרעיון והטמעתו לתוך האורתודוקסיה התרחשה בשלהי המאה הרביעית, בעת פולמוסים קשים בין הירונימוס לשני הוגים נוצריים, הֶלְבידיקוּס ויוֹביניאַן. שניהם דחו את המגמה שייצגו הירונימוס, עמיתיו ורבים בממסד הכנסייתי של אותה תקופה, של העדפת הפרישות והנזירות על חיי משפחה. באותה עת, מרים כבר הפכה לסמל לפרישות ולנזירות, והוויכוחים התמקדו בשאלת בתוליה. הירונימוס שאב השראה מפטרוניו אפיפניוס מסלמיס, שהאמין במסורת יעקב וציטט ממנה מזומנות, ואמברוזיוס, שראה את אם ישו כגן הנעול וכמעיין החתום משיר השירים, ששלמותה הגופנית סימלה את תיקון החטא הקדמון ולידתו בטהרה של בנה. במאמציו לתקף את עמדתו בפולמוס ולמצוא מקורות מדרגה גבוהה ככל האפשר, הירונימוס דחה את הפרוטואוונגליון בגלל סתירות בינו למתי. הוא בחר לערוך מהלכים פרשניים על בסיס טקסט המקרא בעצמו, וקבע שהברית הישנה משתמשת לעיתים ב"אח" במובן של "דודן" או "חבר"; כי יעקב אחי ישו היה (מתוך הוכחה בשלילה) ודאי יַעֲקֹב בֶּן־חַלְפַי המוזכר במעשי השליחים, ולכן אמו הייתה אישה בשם חַלְפַי והוא היה למעשה דודנו של ישו, וכך בוודאי כל האחרים. לפיכך, מרים הייתה בתולה כל חייה.
פרשנות הדודנים של הירונימוס לא התקבלה מיד. רבים מאבות הכנסייה במערב הלטיני ניסו להתחמק מן הנושא בעת הפולמוס. אך מי שעתיד היה להיתפש כגדול שבהם, אוגוסטינוס, אימץ אותה באופן מוחלט. כך היא התקבעה ונעשתה עם הזמן לפרשנות הקתולית הרשמית. היא לא התקבלה כלל במזרח, שם הוסיפו לדגול בכך שיוסף היה אלמן ושבניו היו מנישואים קודמים.
בין כך ובין כך, עקרון בתולי הנצח התקבל בשני חצאי העולם הנוצרי. ב-553, ועידת קונסטנטינופול השנייה התייחסה לאם האלוהים בתואר "בתולת תמיד" (ἀειπάρθενος). ב-649, הוועידה הלטרנית אימצה נוסח החלטה לפיה מרים הייתה בתולה "בטרם, במהלך ואחרי הלידה".
היסטוריה > מהרפורמציה לימינו

הרפורמציה הפרוטסטנטית במאה ה-16 לא הביאה לשינוי מיידי במעמדה של האמונה אודות הבתולים. מרטין לותר, ז'אן קלווין ואולריך צווינגלי הוסיפו כולם לדגול בכך. עמיתיו של קלווין, שכמעט ולא התייחסו לאם האלוהים בשל מיעוט אזכוריה בבשורות, דאגו להכניס את התואר "בתולת תמיד" להצהרת האמונה ההלווטית השנייה ב-1564. מנהיגי הזרם המרכזי של הרפורמציה התייחסו לשאלה בחומרה יתרה. היעדר הביסוס המקראי, והסמליות העמוקה שבהרחקת ישו מרבייה אנושית רגילה, הפכו את הסוגיה לאבן בוחן במאבקם נגד רפורמטורים רדיקלים יותר. הללו ביקשו ליישם במלואו את העיקרון של בכורת כתבי הקודש, ולבער את כל המסורות הנוצריות שלא ניתן היה להשתית על הביבליה; חלקם אף ראו בישו בן-תמותה. יוהאנס אקולמפדיוס (אנ') אמר לצווינגלי ב-1527 שהנצרות כולה תקום או תיפול על סוגיית בתולי העד.
עם זאת, ככל שמעמדה של מרים בכנסייה הקתולית הלך והתחזק במסגרת הקונטרה-רפורמציה, והאמונות המסורתיות לגביה הפכו מזוהות עם נאמנות לאפיפיור, מיעוט ההתייחסויות המפורשות בכתבי הקודש ובהצהרות האמונה הקאנוניות של הפרוטסטנטים, אפשר להם להתעלם ממנה יותר ויותר. בעוד שזרמים שמרניים מסוימים בקרב הלותרנים והאנגליקנים התייחסו להיעדרה של מרים במסמכי היסוד של כנסיותיהם כהיתר להחזיק בדוגמות הישנות, הרוב דחו את האמונה בבתוליה במהלך ולאחר הולדת ישו יחד עם כל מה שלא נמצא לו מקור ברור בביבליה. למעט חריגים מעטים מבין הפרוטסטנטים האורתודוקסים (הכנסיות הליברליות שללו את מושג הנס ככלל), כמו הכמרים הלותרנים אוגוסט וילמאר ווילהלם להה באמצע המאה ה-19, הכנסיות הפרוטסטנטיות מתמידות בכך עד ימינו.
מאז אמצע המאה ה-20, תאולוגים מודרניסטיים בכנסייה הקתולית ניסו להגמיש את הדוגמה. ב-1952 טען התאולוג האוסטרי אלברט מיטֶרֶר שטיבה הנסי של לידת ישו, וקבלה מלאה של הניסוחים שנקבעו בהצהרות כנסייתיות, לא חייבו את שלמותם הפיזיולוגית של הבתולין, והתייחסו יותר לאמהותה הנאצלת של מרים מאשר למצבה הביולוגי. על אף שוועידת הוותיקן השנייה אשררה במפורש את הדוקטרינה ב-1964, הוגים מודרניסטיים כמו ז'אן גאלוֹ וברונו פוֹרטֶה הוסיפו לפתח את הטיעון שהנוסחים המסורתיים הותירו מקום רב לעמימות ולספקולציה, ולא ניתן היה לקבוע שהם מכוונים לתאר מציאות גופנית. הדעה הזו בוטאה בקטכיזם למבוגרים שפרסמה ב-1985 ועידת הבישופים הגרמנית, ממוקדי הליברליזם הקתולי, שהכיל פסקה לפיה "לא המאורע הפיזיולוגי של הלידה הוא שהיה שונה". בין המצדדים בפרשנות נמנה אף החשמן גרהרד לודוויג מילר, מי שכיהן עד 2017 כראש הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה.
הערות שוליים

↑  הברית החדשה, הבשורה על-פי מתי, פרק א', פסוקים 18–25
↑  הברית החדשה, הבשורה על-פי לוקאס, פרק א', פסוקים 26–38
↑  David G. Hunter, Helvidius, Jovinian, and the Virginity of Mary in Late Fourth-Century Rome. Journal of Early Christian Studies, 1993.
↑  Diarmaid MacCulloch, All Things Made New: The Reformation and Its Legacy. Oxford University Press, 2016. pp. 49–52.
↑  Hans J. Hillerbrand, Encyclopedia of Protestantism, Routledge, 2004. pp. 1254–1255; MacCulloch, pp. 52–54.
↑  להתפתחויות האחרונות בנושא:


Brian A. Graebe, Vessel of Honor: The Virgin Birth and the Ecclesiology of Vatican II. Emmaus Academic, 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264639505171  BnF: cb119573530 (data)  LCCN: sh85081735
דגל שיקגו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מוניציפלי
 קבלת מעמד רשמי:  4 באפריל 1917
 מוטיבים עיצוביים:  שני פסים בצבע תכלת על רקע לבן, וארבעה כוכבים אדומים בתווך
 שם המעצב:  וואלס רייס
דגל שיקגו מורכב משני פסים אופקיים בצבע תכלת על רקע לבן וביניהם ארבעה כוכבים אדומים המציינים אירועים מכוננים בחיי העיר. בסקר שערכה אגודת חובבי הדגלים בארצות הברית ב-2004, נבחר דגל שיקגו למקום השני מבין הדגלים הטובים ביותר מבין 150 הדגלים האזרחיים, אחרי דגל וושינגטון הבירה.
עיצוב

הדגל הורכב בעל ידי ועדה עירונית שבחרה בעיצובו של הצייר וואלס רייס. לפי הצעתו היו בדגל שני פסים בצבע תכלת שנועדו לסמל את נהר שיקגו הדרומי ותעלת אילינוי ומישיגן (הפס התחתון) ואת ימת מישיגן והיובל הצפוני של נהר שיקגו (הפס העליון). בנוסף נקבעו שני כוכבים לייצוג השרפה הגדולה שהחריבה את העיר ב-1871 והתערוכה העולמית של שיקגו (1893), שייצגה את השתקמות העיר.
בשנת 1933 נוסף הכוכב השלישי לציון התערוכה העולמית של שיקגו (1933) וב-1939 נוסף כוכב רביעי לציון פורט דירבורן, מבצר שהוקם ב-1803.
עיצוב > משמעות קדקודי הכוכבים

לכל כוכב בדגל שישה קדקודים סמליים, המסמלים את ערכי העיר ואתגריה.
עיצוב > משמעות קדקודי הכוכבים > הכוכב הראשון (פורט דירבורן)

תחבורה
עבודה
מסחר
כלכלה
אכלוס
ביטחון
עיצוב > משמעות קדקודי הכוכבים > הכוכב השני (השריפה הגדולה)

דת
חינוך
אסתטיקה
צדק
חסד
גאווה אזרחית
עיצוב > משמעות קדקודי הכוכבים > הכוכב השלישי (תערוכת 1893)

כוכב זה מציין את היחידות המדיניות השונות אליהן השתייכה העיר
צרפת 1693
בריטניה 1763
וירג'יניה 1778
הטריטוריה הצפון-מערבית 1798
טריטוריית אינדיאנה 1802
אילינוי 1818
עיצוב > משמעות קדקודי הכוכבים > הכוכב הרביעי (תערוכת 1933)

כוכב זה מציין נקודות ייחודיות לעיר
העיר השנייה (החל מ-1990 השלישית) בגודלה בארצות הברית
המוטו הלטיני של העיר: Urbs in horto - עיר בגן
המוטו האנגלי של העיר: I Will - אהיה
השוק המרכזי הגדול
"עיר הפלאות" (Wonder City)
עיר הוועידות
הוספת כוכב חמישי

מספר פעמים עלתה המחשבה להוסיף לדגל כוכב נוסף. ב-1942, לרגל "הכניסה לעידן אטום" וב-1992 לרגל שיטפון גדול בעיר. ב-2008, במסגרת קמפיין העיר לאירוח אולימפיאדת 2016, נאמר כי אם יתקיימו המשחקים בעיר יתווסף לדגל כוכב חמישי, אך לבסוף שיקגו לא זכתה באירוח המשחקים.
הערות שוליים

↑  הדגל המוניציפלי של שיקגו, עמוד 8
גלן רובינסון

ערך זה עוסק בכדורסלן העבר. אם התכוונתם לבנו, שחקן כדורסל פעיל, ראו .
| --- | --- |

רובינסון במדי אטלנטה הוקס, 2003
 לידה:  10 בינואר 1973 (בן 51) גארי שבאינדיאנה
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מספר:  3, 13, 31
 מכללה:  אוניברסיטת פרדו
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1994 מילווקי באקס
 קבוצות כשחקן
 1994–2002   2002–2003   2003–2004   2005:  מילווקי באקס   אטלנטה הוקס   פילדלפיה 76'   סן אנטוניו ספרס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2005)   2 בחירות למשחק האולסטאר (2000, 2001)   חמישיית הרוקיז של העונה (1995)   פרס נייסמית' (1994)   פרס ג'ון וודן (1994)
גלן אלן רובינסון הבן (באנגלית: .Glenn Alan Robinson, Jr; נולד ב-10 בינואר 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 11 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הסמול פורוורד. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 20.7 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
בנו הבכור, גלן רובינסון השלישי, נבחר בדראפט 2014 ומשחק עבור קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
נעורים ומכללות

רובינסון נולד בעיר גארי שבאינדיאנה, ולמד ב"תיכון תאודור רוזוולט" המקומי. בשנת הלימודים האחרונה שלו, 1990/1991, הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לאליפות התיכונים של אינדיאנה, וזכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של המדינה ("Indiana Mr. Basketball"). בסיום העונה השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, ובשנת 2012 נבחר כאחד מ-35 השחקנים הגדולים בתולדות משחק הראווה היוקרתי.
בשנת 1992 החל רובינסון ללמוד באוניברסיטת פרדו שבאינדיאנה, אך בעקבות ציוניו הנמוכים לא הורשה לקחת חלק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה. בעונה הבאה הצטרף לקבוצה, והוביל אותה להופעה בטורניר ה-NCAA עם 24.1 נקודות ו-9.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. בתום העונה נבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Big Ten, ולחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות.
בעונת הג'וניור שלו הוביל את מחוז ה-Big Ten בממוצע ריבאונדים (11.2), ואת ליגת המכללות כולה בממוצע נקודות (30.3), וכן קבע את שיא המחוז לנקודות בעונה בודדת, עם 1,030 נקודות בסך הכול. באותה עונה העפילה פרדו לשלב "8 הגדולות" (Elite Eight) של טורניר ה-NCAA, בפעם השלישית בלבד בתולדות האוניברסיטה. בסיום העונה זכה רובינסון בפרס נייסמית' ופרס ג'ון וודן המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות, והפך בכך לשחקן הראשון מאוניברסיטת פרדו הזוכה בתואר מאז ג'ון וודן עצמו. בתקופת המכללות שלו קיבל רובינסון את הכינוי "Big Dog" ("כלב גדול"), המרמז על סגנון המשחק האנרגטי והאגרסיבי שלו.
קריירה מקצועית > מילווקי באקס

רובינסון נבחר על ידי מילווקי באקס בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA לשנת 1994. לפני תחילת העונה חתם רובינסון בבאקס על חוזה הרוקי העשיר בתולדות הליגה - 68 מיליון דולר ל-10 עונות. בעונתו הראשונה במילווקי הוביל את כל מחזור הרוקיז עם 21.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בהצבעה לתואר רוקי השנה סיים רובינסון במקום השלישי, אחרי ג'ייסון קיד וגרנט היל שחלקו בפרס. בשלוש עונותיו הראשונות הוביל את הקבוצה לצד הפאוור פורוורד וין בייקר, ובעונות הבאות היה חלק מקו אחורי דומיננטי לצד הקלע ריי אלן והרכז סם קאסל.
בעונת 1998/1999 שיחק לראשונה בשלב הפלייאוף, תחת מאמן הקבוצה החדש ג'ורג' קארל, אך הבאקס הודחו כבר בסיבוב הראשון מול אינדיאנה פייסרס (3-0). בעונות 2000 ו-2001 נבחר רובינסון להשתתף במשחק האולסטאר, יחד עם ריי אלן, בפעמיים היחידות בקריירה. בפלייאוף 2001 הובילו רובינסון, אלן וקאסל את מילווקי לשלב גמר המזרח, לראשונה מאז פלייאוף 1985/1986, לאחר שגברו על אורלנדו מג'יק (3-1) ושארלוט הורנטס (4-3) בשני הסיבובים הראשונים. בגמר המזרח התמודדו הבאקס מול פילדלפיה 76' של אלן אייברסון, והפסידו לה בשבעה משחקים. ב-8 עונותיו במילווקי רשם רובינסון ממוצעים של 21.1 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק, וב-7 מהעונות קלע מעל 20 נקודות למשחק. 12,010 הנקודות שקלע במדי הבאקס הציבו אותו, נכון לאותו זמן, כקלע השני בתולדות המועדון, אחרי כרים עבדול-ג'באר (כיום במקום הרביעי).
קריירה מקצועית > אטלנטה הוקס

לקראת עונת 2003/2004 נשלח רובינסון בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לטוני קוקוץ' ובחירת דראפט עתידית. רובינסון המשיך ביכולתו הטובה באטלנטה, כשקלע 20.8 נקודות למשחק, והרכיב לצד ג'ייסון טרי ושריף עבדור-רחים שלישיית סקוררים שקלעו יחד כ-58 נקודות בממוצע למשחק. עם זאת, ההוקס סיימו את העונה במאזן שלילי 35-47 שהשאיר אותם מחוץ לפלייאוף.
קריירה מקצועית > פילדלפיה 76'

בסיום אותה עונה הועבר רובינסון לפילדלפיה 76', כחלק מטרייד בין 4 קבוצות ששלח את קית' ואן הורן (מפילדלפיה) לניו יורק ניקס, את לטרל ספריוול (מהניקס) למינסוטה טימברוולבס ואת טרל ברנדון (ממינסוטה) לאטלנטה. בעונת 2003/2004 הוגבל רובינסון בעקבות פציעות ברכיים ל-42 משחקים בלבד, בהם קלע 16.6 נקודות למשחק, ופילדלפיה פספסה את שלב הפלייאוף לראשונה מזה 6 עונות.
קריירה מקצועית > סן אנטוניו ספרס

לאורך מרבית העונה הבאה לא שותף רובינסון בשל פציעתו, ולקראת סוף העונה, ב-24 בפברואר 2005, נשלח בטרייד לניו אורלינס הורנטס עבור הפורוורדים ג'מאל משבורן ורודני רוג'רס. כשבוע לאחר הטרייד שוחרר רובינסון מהקבוצה, וב-4 באפריל חתם על חוזה עד סיום העונה בסן אנטוניו ספרס. בתשעת המשחקים האחרונים של העונה הסדירה שימש כמחליפו של הסמול פורוורד הפותח ברוס בואן, וקלע 10.0 נקודות למשחק. בפלייאוף ה-NBA שותף ב-13 ממשחקי קבוצתו, ועזר לספרס לזכות באליפות ה-NBA לאחר שגברו בסדרת הגמר על דטרויט פיסטונס בתוצאה 4-3. בתום העונה הודיע על פרישה ממשחק, בשל הפציעות החוזרות בברכיו.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של רובינסון ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  ‏35 השחקנים הגדולים של משחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, באתר ESPN,‏ 26 במרץ 2012
↑  סטטיסטיקות המכללות של רובינסון, באתר sports-reference.com
↑  וודן זכה בשנת 1932 ב"פרס קרן הלמס", שהיה בתקופתו הפרס היוקרתי ביותר שהוענק לשחקני המכללות המצטיינים.
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1994, באתר basketball-reference.com
↑  רובינסון חותם על חוזה ל-10 עונות במילווקי, באתר הניו יורק טיימס, 4 בנובמבר 1994
↑  תוצאות ההצבעות לפרסי עונת 1994/1995 ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  המובילים הסטטיסטיים של מילווקי באקס, באתר basketball-reference.com
↑  רובינסון נשלח בטרייד לאטלנטה, באתר הניו יורק טיימס, 3 באוגוסט 2002
↑  סטטיסטיקות עונת 2002/2003 של ההוקס, באתר basketball-reference.com
↑  רובינסון נשלח בטרייד לפילדלפיה, באתר הרשמי של מינסוטה טימברוולבס, 23 ביולי 2003
↑  רובינסון חותם על חוזה בסן אנטוניו, באתר yahoo.com‏, 5 באפריל 2005
דניאל חג'אג'

| --- | --- |
דניאל חג'אג' תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 ביולי 1892 תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 פטירה:  10 באפריל 1976 (בגיל 83) 
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 מקום קבורה:  ירושלים 
 שפות היצירה:  ערבית יהודית 
 
דניאל חג'אג' (15 ביולי 1892 – 10 באפריל 1976) היה עיתונאי, סופר ומתרגם יהודי תוניסאי.
קורות חיים

דניאל בן יוסף חג'אג' נולד בתוניס בשנת 1892. כבר בגיל 12, בעודו תלמיד צעיר, החל לעבוד כעוזר בבית הדפוס של העיתונאי יעקב הכהן בתוניס, שהוציא לאור את העיתונים "אל-שמס" ו"אל-צבאח". כאשר בגר החל לכתוב בקביעות לעיתון "אל-צבאח" ולעיתונים אחרים בערבית יהודית. במהלך הקריירה העיתונאית הארוכה שלו כתב מאות מאמרים לעיתונים השונים. מאמריו עוסקים בנושאים שהיו על סדר היום של יהדות תוניסיה בזמנו, בזכויות אדם ואזרח, אחדות הקהילה, צורכיהם של עניי ונזקקי הקהילה ועוד, ונכתבו מנקודת מבט אוהדת כלפי צרפת. כמו כן הוא פרסם סיפורים קצרים בהמשכים מעל דפי כתבי העת השונים.
ב-21 באוקטובר 1910 מונה לעורך של השבועון "חיאת אל-ג'נה". ב-1 באוגוסט 1913 ייסד את כתב העת הסאטירי "אלנזהה אלתונסייה" (=הבידור התוניסאי) שהופיע במשך שנתיים, וחזר להופיע במספר גליונות בשנת 1933, אך נסגר בהוראת הממשלה. כתבי עת אחרים שערך או פרסם בהם מאמרים הם "אליגאליתי", "אל-תמדן", "אל-וטן", "אל-מוכ'בר אל-תונסי", "אל-יהודי", "אל-נג'מה" ועוד.
בשנת 1914 פרסם ספר בערבית יהודית בשם "אנואר תוניס" (פרחי תוניס) שכלל אסופה מכתביו על נושאים שונים. אחד המאמרים בספר נקרא "סבב תכווין חרב אורופא" ("גורמי ההתהוות של מלחמת אירופה"), העוסק בנסיבות מלחמת העולם הראשונה שנפתחה באותה שנה. בספר מופיע גם סיפור פרי עטו בשם "אל-עשק ואל-חבּ מא פיהם טב" ("תשוקה ואהבה להם אין תרופה") ומספר סיפורים קצרים נוספים.
במקביל לעבודתו הספרותית והעיתונאית עבד חג'אג' בבית מרקחת בתוניס. בשנים 1926-1930 עבד בבית המרקחת המסורתי שבבעלות העיתונאי והסופר אליעזר פרחי, שהיה מצוי בשוק הגראנה בתוניס, ולאחר מכן פתח חנות עצמאית.
ספרו החשוב והיקר-ערך ביותר מבחינה היסטוריוגרפית הוא הספר "אנתשאר אלכתאיב אליהודייה אלברברייה אלתוניסייה" שפרסם בשנת 1939. הספר מספק ביבליוגרפיה והיסטוריה מפורטת של הספרות היהודית-תוניסאית בערבית-יהודית משנת 1862 עד 1939. הוא כולל מידע על כ-110 סופרים, מחזאים ופובליציסטים יהודים בתוניסיה, כ-60 עיתונים וכתבי עת, וכ-300 יצירות ספרותיות בערבית יהודית שפורסמו במהלך תקופה זאת, בהם יצירות מקוריות ותרגומים מעברית וצרפתית; רומנים, שירה, פרוזה, מחזות, קובצי סיפורים ומשלים ועוד. הספר מספק פירוט גם על הביוגרפיות של חלק מהסופרים והעיתונים שפעלו במהלך תקופה זאת ומשקף את הרב-גוניות שלהם; רבנים ומדפיסי ספרים, מחזאים ומורים משכיליים, חייטים פשוטים ואמנים סוציאליסטים. ספרו של חג'אג' הציל מידע רב משכחה ונחשב לעמוד תווך של המחקר המאוחר על הספרות היהודית-תוניסאית. הספר תורגם לעברית על-ידי פינחס כהן, בלשן ישראלי ממוצא תוניסאי, ונערך ופורסם בשנת 2000 על ידי הזוג פרופ' יוסף טובי וד"ר צביה טובי, כחלק ממחקרם על הספרות התוניסאית בערבית יהודית.
מלבד ספר עיוני זה, היה חג'אג' בעצמו סופר פורה ובעל שם. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 פרסם כ-31 ספרים, בהם רומנים, קובצי סיפורים, תרגומים ועוד. זאת בנוסף לסיפורים רבים שפרסם מעל כתבי העת בעריכתו.
לאחר שנות ה-40 דעכה פעילותו הספרותית. צרפתית הייתה לשפה העיקרית של מרבית יהודי תוניסיה, והצטמצם קהל הקוראים לספרות בערבית-יהודית. בשנת 1959 היגר לפריז, צרפת ונפטר בשנת 1976. בהתאם לצוואתו, הוא הובא למנוחות בירושלים.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אנתשאר אלכתאיב אליהודייה אלברברייה אלתונסייה, סוסה: מטבעת נג’אר, 1939.
כתאב אנואר תונס, תוניס: מטבעת ג'. סיטבון, 1917.
לקריאה נוספת

מיכל שרף, ‏דניאל חג'אג' וחיבורו על תולדות הספרות הערבית-יהודית בתוניסיה, 1939-1862, פעמים 30, עמ' 41-59.
יוסף טובי וצביה טובי, הספרות הערבית-היהודית בתוניסיה 1950-1850, אורות יהדות המגרב, 2000.
אברהם הטל, 'רשימת הפיליטונים של דניאל חג'אג' שהופיעו בעיתון אלצבאח בתוניס', פעמים 114-115 (חורף-אביב תשס"ח).
הערות שוליים

↑  על-סמך היכרות אישית של הנפשות הפועלות, וראיון עם הראשון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300829805171  ISNI: 0000 0000 7908 4139  LCCN: no96041936  NTA: 142444804  VIAF: 46356969   WorldCat (עם VIAF): 46356969
דובצק

| --- | --- |
סמל דובצקסמל דובצק
כנסייה מקומית
כנסייה מקומית
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 תאריך ייסוד:  1407
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  845 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°49′N 22°23′E﻿ / ﻿49.817°N 22.383°E﻿ / 49.817; 22.383
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידובצק(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידובצק(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהדובצק(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהדובצק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דובצק (ביידיש: דיבעצק, באנגלית ופולנית Dubiecko), היא עיירה בגליציה (כיום דרום פולין), במחוז פשמישל. על הדרך בין קושיצה בסלובקיה לפשמישל. מיקומה כ-28 קילומטר מערבה מעיר הגבול פשמישל ו-36 קילומטר דרומית מזרחית לבירת המחוז ז'שוב. בשנת 2008 אוכלוסייתה מנתה 1150 נפש. ככל הידוע אין בה יהודים. לפני מלחמת העולם השנייה יותר ממחצית האוכלוסייה הייתה יהודית, וזו ברובה הושמדה בשואה בידי הצבא הגרמני, בסיועים של איכרים מקומיים וכן במחנות השמדה.
בול אוסטרי עם חותמת של דובצק, משנת 1859
תולדות העיירה ויהודיה

לאחר חלוקת פולין על פי הסכם סנט פטרסבורג ביולי 1772, השטח עבר לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. 
בעיירה ייצרו חביות, כלי פורצלן ומוצרי עור, אך מכיוון שהייתה רחוקה מתחנת רכבת, העיירה עברה במהלך המאה ה-19 ניוון כלכלי.
יהודי העיירה, שמנו 666 נפש בשנת 1880, מעט פחות ממחצית האוכלוסייה בעיירה, גרו באזור הכיכר המרכזית סביב בית האציל והיו גובי המס, מוכרי היין וחלקם גם רוכלים בכפרי הסביבה הסוחרים בבדים ובגרוטאות.
תולדות העיירה ויהודיה > מלחמת העולם הראשונה ובין המלחמות

בעת מלחמת העולם הראשונה, במהלך ראש השנה ה'תרע"ה (1915) האזור נכבש על ידי הצבא הרוסי. במהומות שפרצו במהלך הכיבוש נרצחו כמה מתושביה היהודים של העיירה.
בשנת 1918 היהודים הותקפו בידי איכרים מפאתי העיירה, רכוש רב נבזז, ויהודים הוכו ונפצעו.
בשנת 1927 פרצה שרפה גדולה בדובצק, ושלושים בתי יהודים נשרפו כליל. רבים מהם היגרו מהעיירה, בהמשך לגל הגירה מתמשך של צעירים למקומות שבהם הפרנסה מצויה יותר.
רבנים

רבי צבי אלימלך שפירא המכונה ה"בני יששכר" (על שם ספרו) כיהן כדיין בעשר עיירות בתקופה קצרה וביניהן בדובצק.
רבי בן ציון הכהן פרידמן - מו"צ (מורה צדק) בדובצק, מחבורת המקובלים של רבי צבי אלימלך מבלאזוב (מחבר 'צבי לצדיק'), ואביו של רבי מאיר ישראל איסר הכהן פרידמן מקרניץ.
רבי מנחם מנדל רובין מרופשיץ - הרבי של חצר חסידות רופשיץ בדובצק. חזר לרופשיץ למלא את מקום אביו אחר פטירתו. בנו רבי מנשה כיהן תחתיו בדובצק.
רבי שמואל אהרן פלאם - נשוי לבתו של רבי מנחם רובין מרופשיץ, וירש את חצרו החסידית. רבה האחרון של דובצק. נספה בשואה עם אשתו.
ראו גם

מקס לידטקה המפקד הצבאי של אזור פשמישל, שניסה למנוע את רצח יהודיה. ייתכן שהיה לו חלק בהצלה הראשונה של יהודי דובצק.
אלברט בטל קצין ורמכט חבר המפלגה הנאצית, שניסה למנוע את רצח יהודי פשמישל, ומנע לאור יום את כניסת יחידות הס.ס. לעיר.
הערות שוליים

↑  לפי פנקס הקהילות באתר שטעטל, ב-1935 נמכרו 100 "שקלים" המקנים זכות להשתתף בקונגרס הציוני, מתוכם הרוב הגדול ציונים כלליים, 16 לארץ ישראל העובדת ו-8 בלבד למזרחי.
↑  על העיירה היהודית דינוב באתר העיירות היהודיות (כיום Kehilalinks באתר JewishGen)
↑  זכרונות מדובצק בלוג המוקדש לדובצק
↑  השמדת יהודי דובצק באתר הדורות היהודי JewishGen.org
↑  סיור זיכרון לדובצק, בית הקברות והסביבה כולל תמונות רבות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475465905171  GND: 4601731-8 
אנדרטה לזכר יהודי דובצק שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
דיזלפאנק

דוגמה לציור בסגנון דיזלפאנק. עבודה של אמן Stefan Prohaczka
דיזלפאנק (באנגלית Dieselpunk) הוא תת-סוגה של מדע בדיוני שמציגה עולם המבוסס על טכנולוגיות של שנות ה-20 עד שנות ה-50 של המאה העשרים (מאחרי מלחמת העולם ה-1 ועד אחרי מלחמת העולם ה-2).
בנוסף, דיזלפאנק מהווה תת-תרבות שמשלבת אסתטיקה של התקופה עם רעיונות פוסט-מודרניסטיים.
מקורות של דיזלפאנק

השם "דיזלפאנק" הומצא ב-2001 על ידי לואיס פולאק (Lewis Pollak), מעצב המשחק "ילדי השמש" (Children of the Sun). השם הוא נגזרת של סייברפאנק שגם הוא תת-סוגה בספרות המדע בדיוני. דיזלפאנק מייצג את תקופת הזמן שבין מלחמות העולם ועד שנות ה-50, כאשר תחבורה מבוססת על דיזל הייתה במרכז הטכנולוגיה של תרבות המערב. הסיומת "פאנק" צורפה לשם כדי לייצג את טבע התרבות החילופית של הז'אנר בכל הקשור להתנגדותה של אסתטיקה עכשווית. המונח מתייחס גם לשם השובב שניתן לנגזרת דומה של סייברפאנק, סטימפאנק שבמוקד שלה נמצאת התקופה הוויקטוריאנית.
ראו גם

סייברפאנק
סטימפאנק
הערות שוליים

↑  Gatehouse Gazette, מהדורה 1, יולי 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל חודובייצקי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1726 גדנסק, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  7 בפברואר 1801 (בגיל 74) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Daniel Nikolaus Chodowiecki 
 מקום קבורה:  Französischer Friedhof 
 לאום:  פולנים 
 זרם באמנות:  רוקוקו, נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  Justine Ayrer 
 צאצאים:  Wilhelm Chodowiecki, Suzanne Chodowiecka, Jeannette Papin 
 
דניאל חודובייצקי (בפולנית: Daniel Chodowiecki‏; 16 באוקטובר 1726 – 7 בפברואר 1801) היה צייר ודפס, ממשפחות הוגנוטים ופולנים. את רוב חייו בילה בברלין, והיה המנהל של האקדמיה לאמנות בברלין.
פרוטומה של דניאל חודובייצקי מאת עמנואל ברדו במוזיאון בודה