stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנזר נורת'אנגר (סרט, 1986)
צוות השחקנים

קתרין שלזינגר – קתרין מורלנד
פיטר פירת' – הנרי טילני
רוברט הארדי – גנרל טילני
גוג'י וית'רס – גברת אלן
ג'פרי צ'אטר – מר אלן
קאסי סטיוארט – איזבלה ת'ורפ
ג'ונתן קוי – ג'ון ת'ורפ
אינגריד לייסי – אלינור טילני
גרג היקס – פרדריק טילני
פיליפ בירד – ג'יימס מורלנד
אלווי הייל – גברת ת'ורפ
הלן פרייזר – גברת מורלנד
דייוויד רולף – מר מורלנד
אליין איב-קאמרון – המרקיזה
אנג'לה קורן – אליס
טרישה מוריש – מיס דיגבי
אוליבר המברו – אדוארד מורלנד
אן-מארי מולאן – בת למשפחת ת'ורפ
מישל ארתור – בת למשפחת ת'ורפ
שרה-ג'יין הולם – ג'ני
רפאל אליין – נער משרת
צוות ההפקה

ג'יילס פוסטר – בימוי
לואיס מארקס – הפקה
אילונה סקאץ (אנ') – מוזיקה מקורית
נט קרוסבי – צילום
ניקולאס רוקר – עיצוב תלבושות
ג'ואן סטריבלין – עיצוב שיער ואיפור
מגי ויידי – תסריט
מרד וינה

הוצאה להורג של רוברט בלום, ציור מאת קרל סטפק
מרד וינה או מהפכת אוקטובר (בגרמנית: Wiener Oktoberaufstand, או Wiener Oktoberrevolution) של אוקטובר 1848 היה המרד האחרון במהפכה האוסטרית של 1848.
היסטוריה

ב-6 באוקטובר 1848, בזמן שחיילי האימפריה האוסטרית התכוננו לעזוב את וינה כדי לדכא את המהפכה ההונגרית, קהל שאהד את המטרה ההונגרית (של פועלים, סטודנטים וחיילים מרדנים) ניסה למנוע מהם לעזוב. האירוע התדרדר לקרבות רחוב אלימים; דם נשפך בקתדרלת סטפנוס הקדוש והרוזן ביילט פון לאטור, שר המלחמה האוסטרי, עבר לינץ' על ידי הקהל. מפקד חיל המצב של וינה, הרוזן אורספרג, נאלץ לפנות את העיר, אך הוא התבצר בעמדה חזקה מחוצה לה.
ב-7 באוקטובר ברח הקיסר פרדיננד הראשון עם חצרו לאולמיץ (כיום אולומואוץ, צ'כיה) תחת חסותו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ. שבועיים לאחר מכן הועבר הפרלמנט האוסטרי לקרמזיר (כיום Kroměříž, צ'כיה).
ב-26 באוקטובר, בפיקודו של הגנרל וינדיש-גרץ והרוזן יוסיפ ילאצ'יץ', החלו צבאות אוסטריה וקרואטיה בהפגזה על וינה, והם הסתערו על מרכז העיר ב-31. ההגנה הובלה על ידי הגנרל הפולני יוזף בם. פרט לו, שהצליח להימלט, כל מנהיגי ההתנגדות הוצאו להורג בימים שלאחר מכן - כולל ונצל מסנהאוזר, העיתונאי אלפרד יוליוס בכר, הרמן ילינק וחבר הפרלמנט הרדיקלי רוברט בלום, למרות שהייתה לו חסינות פרלמנטרית.
ההישגים של מהפכת מרץ אבדו ברובם, ואוסטריה החלה בשלב של סמכותיות ריאקציונרית - "נאו-אבסולוטיזם" - אך גם ברפורמה ליברלית.
מרידיאן

ערך זה עוסק בקו דמיוני בין הקטבים על פני כדור הארץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המרידיאן הראשי במצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ'
מִצְהָר או "קו אורך" או מרידיאן (באנגלית: Meridian) הוא קו דמיוני הנמתח על פני כדור הארץ מהקוטב הצפוני לקוטב הדרומי, ומקשר את כל הנקודות שיש להן אותו אורך גאוגרפי. מיקום נקודה על המרידיאן נקבע לפי הרוחב הגאוגרפי שלה. כל מרידיאן ניצב לקווי הרוחב בנקודת המפגש שלהם. כל המרידיאנים שווים באורכם, שהוא חצי מהיקף כדור הארץ (בין הקטבים).
המרידיאן העובר דרך מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', בסמוך לעיר לונדון, הוגדר כקו האורך אפס, או המרידיאן הראשי. המרידיאן בצידו השני של כדור הארץ הוא אפוא 180 מעלות. קו התאריך הבינלאומי עובר פחות או יותר לאורך המרידיאן של 180 המעלות. האזור ממערב לגריניץ' מכונה חצי הכדור המערבי וממזרח לגריניץ' – חצי הכדור המזרחי.
מקור המונח "מרידיאן" במילה הלטינית meridies, שפירושה "אמצע היום". השמש חוצה במסלולה כל מרידיאן נתון באמצעו בחצות היום בין הזריחה לשקיעה. מקובל לפעמים לתרגם את המונח לעברית כמִצְהָר או קו-צהריים.
ראו גם

אורך גאוגרפי
רוחב גאוגרפי
מכונת הצבעה

מכונות הצבעה הן מכונות מכניות או אלקטרוניות הבאות להחליף הצבעה ידנית במערכות בחירות ובמשאלי עם. מכונות אלה מאפשרות ספירה אוטומטית של קולות הבוחרים, או הצבעה מכנית או הצבעה ממוחשבת הבאה להחליף את פתקי ההצבעה.
היסטוריה

ההצעה הראשונה להשתמש במכונה הצבעה מקורה בהצעת התנועה הצ'רטיסטית בשנת 1838, אשר הציעו רפורמות בשיטת ההצבעה ובהן הצבעה חשאית. מכונת ההצבעה שהוצעה על ידי הצ'רטריסטים כללה כדור שהופל לתוך חור במכונה לצד שם המועמד, והמכונה ספרה את הכדורים. לכל מצביע ניתן כדור אחד שבסופה של ההצבעה שב לוועדת הקלפי, וכך נמנעה הצבעה כפולה.
בשנת 1875 רשם הנרי ספראט (Henry Spratt) מקנט פטנט בארצות הברית על מכונת ההצבעה שלו שאיפשרה לחיצה על כפתור לצד שמו של המועמד (פטנט מספר 158,652, מ-12 בינואר 1875). בשנת 1881 רשם אנתוני בראנק (Anthony Beranek) משיקגו פטנט מכונת הצבעה אשר הותאמה לשיטת הבחירות לנשיאות ארצות הברית (תוך התאמה לשיטת המפלגות), ואיפשרה בחירה במספר מועמדים למספר תפקידים (פטנט מספר 248,130 מ-11 באוקטובר 1881).
סוגי מכונות ההצבעה > מכונה המבוססת על פתקי הצבעה

מכונה מסוג זה סופרת את פתקי ההצבעה או תיעוד ההצבעה של המצביעים.
סוגי מכונות ההצבעה > מכונה המבוססת על פתקי הצבעה > פתקי ניקוב

מכונה זו סופרת פתקי הצבעה בהם מנקבים המצביעים נקב לצד שם המועמד בו הן בוחרים. שיטת ספירת פתקי הניקוב מקורה בשנות ה-90 של המאה ה-19
פטנט למכונה מסוג זו נרשם בארצות הברית על ידי קנדי דוגן (Kennedy Dougan) ב-11 בנובמבר 1890 (פטנט מספר 440,545). פטנט נוסף נרשם על ידי פרד מ. קארול (Fred M. Carroll) מ-IBM ב-2 באפריל 1940 (פטנט מספר 2,195,848).
מכונת ההצבעה הראשונה שזכתה להצלחה הייתה מכונת ההצבעה של ג'וזף פ. האריס (Joseph P. Harris) אשר רשם פטנט עליה ב-17 באוגוסט 1965. מכונה זו, אשר הפטנט שלה הוחכר ל-IBM, זכתה להצלחה, ובשנת 1966 הצביעו 37.3% מהמצביעים בבחירות לנשיאות בארצות הברית באמצעות מכונה זו (פטנט מספר 3,201,038 מ-17 באוגוסט 1965, ושיפורו בפטנט מספר 3,240,409 מ-15 במרץ 1966).
שיטת ההצבעה באמצעות המכונה ספגה ביקורת רבה בבחירות לנשיאות בשנת 2000 בשל העובדה שמצביעים רבים בפלורידה טעו בניקוב הכרטיסים.
סוגי מכונות ההצבעה > מכונה המבוססת על פתקי הצבעה > סריקה אופטית

בשיטת הצבעה זו מכונה ובה קורא אופטי קורא את פתקי ההצבעה של המצביעים וסופר את קולותיה. בשיטה זו אין המצביעים נדרשים לנקב חריץ לצד שם המועמד, אלא מסמנים סימון לצד שם המועמד.
סוגי מכונות ההצבעה > מכונות הצבעה שאינן מבוססות על פתקי הצבעה > מכונות הצבעה ישירה

מכונות אלה, מאפשרות הצבעה ישירה באמצעות לחיצה על מקשי המכונה או על מסכי מגע. מכונות אלה נפוצות בארצות הברית כיום.
פטנט ראשון על מכונות מסוג זה נרשם על ידי ג'ייקוב מיירס (Jacob Myers) מרוצ'סטר שבמדינת ניו יורק ב-19 בנובמבר 1889. השימוש הראשון במכונה נעשה בבחירות שנערכו בלוקפורט שבניו יורק, בשנת 1892. בשנת 1894 שיפר סילוואנוס דייוויס (Sylvanus Davis) את המכונה (פטנט מספר 526,666 מה-25 בספטמבר 1894). בשנת 1899 הוסיף אלפרד גילספי (Alfred Gillespie) מספר שיפורים למכונה, והתאים אותה להצבעות בהן נבחרים מספר מועמדים, או לבחירות בהן המצביעים יכולים להצביע עבור כמה מועמדים, לדוגמה 3 מתוך 5 מועמדים בבחירות בהן ניתן להצביע עבור מספר מושבים במועצה (פטנט מספר 628,905 מ-11 ביולי 1899).
ב-14 בדצמבר 1900 הוקמה "חברת מכונות ההצבעה הסטנדרטיות של ארצות הברית" (U.S. Standard Voting Machine Company), חברה אשר גילספי היה אחד ממנהליה, ואשר שילבה את הפטנטים של מיירס, דייוויס וגילספי. לחברה זו היה למעשה מונופול על ייצור מכונות ההצבעה בארצות הברית עד שנת 1936 עת נרשם פטנט חדש על ידי האחים סמיואל ורנסום שופ (Samuel and Ransom Shoup; פטנט 2,054,102 מ-15 בספטמבר 1936).
נכון לשנת 1934 1/6 מההצבעות בבחירות נשיאותיות בארצות הברית נערכו באמצעות מכונות הצבעה מכניות מעין אלה. מכונות אלה עדיין בשימוש במדינת ניו יורק (2007).
במכונות אלה, משהמצביע נכנס לתא ההצבעה וסוגר את הווילון או הדלת מאחוריו, מתאפשר לו לבחור באמצעי מכני את המועמד הרצוי לו. בתום יום ההצבעה מדפיסה המכונה פלט של ההצבעות שנערכו. מידע ההצבעה נשמר על ידי המכונה באמצעי מכני, ולא באמצעי אלקטרוני.
סוגי מכונות ההצבעה > מכונות הצבעה שאינן מבוססות על פתקי הצבעה > מכונות הצבעה אלקטרוניות

מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן פיתוח של מכונות ההצבעה הישירה המכניות. מכונות אלה מאפשרות הצבעה באמצעות אמצעי אלקטרוני (תוכנת מחשב) כאשר הבחירה נעשית על ידי מסך מגע או באמצעות מקשי מקלדת מחשב. בניגוד למכונה המכנית, המידע נשמר כקובץ אלקטרוני בזיכרון המכונה. מכונה זו יכולה לשלוח את המידע ישירות לוועדת בחירות מרכזית לצורך ספירת הקולות.
סוגי מכונות ההצבעה > מכונות הצבעה שאינן מבוססות על פתקי הצבעה > מכונת הצבעה בעלת תקשורת נתונים אלקטרונית ישירה

פיתוח של מכונות ההצבעה האלקטרוניות הן מכונות אשר שולחות את המידע בזמן אמת בתום הצבעת כל מצביע ומצביע לבסיס נתונים מרכזי על גבי רשת ציבורית.
מכונת הצבעה בצרפת
מכונת הצבעה שתוכננה במיוחד עבור מצביעים נכים
ראו גם

הצבעה ממוחשבת
הערות שוליים

↑  "המפלגה הרפובליקנית זוכה בלוקפורט. ניסוי ראשון למכונות ההצבעה" כתבה של הניו יורק טיימס, יום רביעי, 13 באפריל 1892
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
מכונות לספירת טופסי הצבעה ברוסיה.
מכונה הצבעה באמצע שנות ה-60 הסופרת פתקי ניקוב.
מלטה באירוויזיון הילדים 2018

מלטה תשתתף באירוויזיון הילדים 2018 שייתקים ב-25 בנובמבר 2018 במינסק, בלארוס. ב-8 בספטמבר 2018 נבחרה אלה מנגיון לייצג את מלטה בתחרות עם השיר "Marchin' On".
לפני אירוויזיון הילדים > בחירת השיר והנציג

ב-8 בספטמבר 2018 התקיימה במלטה תחרות לבחירת השיר והנציג.
בתחרות השתתפו 16 משתתפים שביצעו שירים מקוריים.
אלה מנגיון זכתה במקום הראשון עם השיר "Marchin' On".
לפני אירוויזיון הילדים > בחירת השיר והנציג > השירים המשתתפים

| מקרא |
| --- | --- |
: מקום ראשון
: מקום שני
: מקום שלישי

| סדר | מבצע | שיר | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג'ורג'יה בורג | "10" | 3 |
| 2 | תיאה אקווילינה | "Back to My Freedom" | - |
| 3 | יצחק טום | "Bonfire Nights" | - |
| 4 | ירין קוליירו | "Can You Be the One" | - |
| 5 | קיילי מיליק | "Crystals" | - |
| 6 | Lora Grech | "Finish Line" | - |
| 7 | ג'אהל קרדונה | "Home" | - |
| 8 | ריונה דגיורג'יו | "Infinity" | - |
| 9 | אלה מנגיון | "Marchin’ On" | 1 |
| 10 | אליאנה גומז בלנקו | "Music Takes Control" | - |
| 11 | קריסטי ספיטרי | "Nann" | - |
| 12 | לואנה שמברי | "No Rest For The Wicked" | - |
| 13 | אלברט לורן אגיוס | "Paper Boats" | - |
| 14 | זירה מיפסיד | "Shout Now" | - |
| 15 | קטרינה בורג וריהאנה אזופארדי | "The Puppet and the Clown" | 2 |
| 16 | איידן אקוילינה כהן | "Wherever You Go" | - |
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו למלטה

| חבר השופטים המבוגר> 12 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 10 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 8 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 7 נקודות | חבר השופטים המבוגר> 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |

חבר השופטים הצעיר
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |

חבר השופטים המומחים
| 12 נקודות | 10 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |

| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
באירוויזיון הילדים > נקודות שהוענקו על ידי מלטה

| ציון | חבר השופטים המבוגר | חבר השופטים הצעיר |
| --- | --- | --- |
12 נקודות: 
10 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: 
6 נקודות: 
5 נקודות: 
4 נקודות: 
3 נקודות: 
2 נקודות: 
1 נקודות:
ראו גם

אירוויזיון הילדים 2018
מנזר נורת'אנגר

ערך זה עוסק ברומן מאת ג'יין אוסטן. אם התכוונתם לסרט באותו שם, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הגרסה הראשונה של הספר, 1818
 מידע כללי
 מאת:  ג'יין אוסטן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ג'ון מאריי 
 תאריך הוצאה:  1818
 מספר עמודים:  188
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אור עם
 תאריך:  1986
 תרגום:  טלה בר
 סדרה
 ספר קודם:  אמה 
 הספר הבא:  הטיית לב 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001031302
 
מנזר נורתאנגר (באנגלית: Northanger Abbey) הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת האנגלייה ג'יין אוסטן בשנת 1798.
מנזר נורתאנגר היה הספר הראשון של אוסטן שהיה מוכן לפרסום, אך עם זאת פורסם רק בשנת 1818, לאחר מות הסופרת, יחד עם הספר האחרון שלה "הטיית לב". כותרתם של שני הספרים נקבעה על ידי אחיה של ג'יין אוסטן - הנרי אוסטן. שתי יצירות אחרות של הסופרת, אותם החלה לכתוב לאחר שסיימה את "מנזר נורתאנגר", פורסמו לפניו - גאווה ודעה קדומה ותבונה ורגישות.
עלילה

הסיפור עוקב אחרי הגיבורה שלו, קתרין מורלנד וחברי משפחתה, מר וגברת אלן, כשהם מבקרים בעיר באת', שבאנגליה. קתרין בת השבע-עשרה מנצלת את זמנה ברכישת חברים חדשים בעיר. היא מבלה את זמנה בעיקר עם איזבלה ת'ורפ, איתה היא יוצאת לנשפים ורוקמת חברות המצטיירת כנאמנה מאוד. קתרין מוצאת את עצמה מחוזרת על ידי שני גברים; האחד הוא ג'ון ת'ורפ, אחיה של איזבלה וחברו של ג'יימס, אחיה הגדול של קתרין, והשני הוא מר הנרי טילני, אדם צעיר ואמיד שקתרין מתיידדת עם אחותו הצעירה אלנור. איזבלה מתארסת לג'יימס, אחיה של קתרין ומעודדת את ג'ון ת'ורפ לחזר אחר קתרין. אך היה זה מר טילני שכבש את קתרין, עם השקפותיו על רומנים וידיעותיו בהיסטוריה ובגאוגרפיה. ועד מהרה נענית קתרין להזמנתה של אלנור לבוא לאחוזה של אביה, מנזר נורתאנגר.
כרבות מבנות התקופה של אוסטן, גם קתרין מעריצה את הספרות הגותית, ובה את ספרה של הסופרת אן רדקליף - "התעלומה של אודולפו", ספר שהיה מאוד פופולרי באותו הזמן. הספרות הגותית עוסקת בטירות עתיקות, מסתורין ואפלה, ולכן קתרין מצפה מ"מנזר נורתאנגר", להיות מקום מסתורי, בו תוכל למצוא תעלומות, בדיוק כמו בספריה האהובים. היא מתחילה לחשוד כי הטירה מסתירה סודות אפלים ועבר מחריד ומשכנעת את עצמה כי אמם של הנרי ואלנור נרצחה על ידי בעלה, אביהם. כאשר היא מגלה את חשדותיה להנרי, הוא מאוכזב מדמיונה הפורה וממחשבותיה. במקביל לאירועים אלה, קתרין מתבשרת במכתב כי ג'יימס ואיזבלה ביטלו את אירוסיהם וזאת משום שאיזבלה הייתה בטוחה שהיא מתארסת לאדם עשיר אך גילתה כי משפחת מורלנד אינה משפחה עשירה וג'יימס אינו אדם בעל ממון.
זמן מה לאחר מכן שב אבי המשפחה מהיעדרות בת מספר ימים ומיד עם חזרתו שולח את אלנור להודיע לקתרין שעליה לעזוב את המקום מיד. קתרין בטוחה שסילוקה ממנזר נורת'אנגר קשור לחשדותיה וכי הנרי וודאי כועס עליה וסיפר לאביו על כך. אף על פי שהשעה הייתה מאוחרת, קתרין נשלחת מהמקום ללא ליווי מתאים ובמרכבה ציבורית. התנהלות זו מסוכנת ואינה מקובלת לתקופה זו בעבור אישה צעירה ובודדה. קתרין מצליחה להגיע לביתה בשלום אך שבורת לב ומלאת רגשות אשם מחוויותיה במנזר נורת'אנגר. לבסוף מגיע הנרי לביתה של קתרין ומספר לה כי התנהגותו של אביו לא נבעה מחשדותיה של קתרין ולא מתוך בקשתו של הנרי, אלא שהגנרל טילני היה בטוח כי קתרין היא יורשת מכובדת ועל כן הזמין אותה לביקור באחוזתו, אולם בנסיעתו גילה כי קתרין אינה בעלת ממון כלל והדבר הביא לכך שחזר בו מתוכניותיו לשידוך בין הנרי וקתרין. עם זאת, הנרי אמר לקתרין כי על אף התנגדות אביו הוא מעוניין לשאתה לאישה.
הספר מתאר את התפכחותה של קתרין מהאשליות ומהזיות הרומנטיקה הטמונות בספרים שנפוצו באותה תקופה. מאחר שג'יין אוסטן הייתה סופרת רומנטית, ז'אנר שאינו מתיר סוף שאינו סוף טוב, אין ההתפכחות הזו מביאה אסון.
דמויות הרומן

קתרין מורלנד - נערה צעירה בת שבע-עשרה האוהבת לקרוא רומנים גותיים. קתרין רואה עצמה כגיבורה של רומן, היא חסרת ניסיון ותמימה, וממהרת להאמין לכל דבר שאומרים לה. במהלך הספר היא מתגלה כאדם חביב וטוב לב, אך ההשפעה הרבה שיש עליה מקריאת הרומנים גורמת לה לבצע טעויות בתום לב. אחת הבולטות שבהן היא תגובתה לגילוי כי אם המשפחה במנזר נורת'אנגר מתה - כאשר היא מתחילה לחשוד כי אבי המשפחה, גנרל טילני, הוא שרצח את אשתו.
הנרי טילני - כומר ואיש ספר בשנות העשרים לחייו. הוא הצעיר מבני משפחת טילני העשירה. הנרי הוא מושא חיבתה של קתרין לכל אורך הספר ובמהלכו הוא גם מחזיר לה חיבה. הוא סרקסטי, משעשע, אינטואיטיבי, חכם וסימפתי, מה שמוביל אותו לחבב את הנאיביות והכנות של קתרין.
איזבלה ת'ורפ - נערה צעירה ומניפולטיבית הפועלת בהתאם למטרותיה האישיות, שמתמצות בחיפוש בעל עשיר או שאיפה לקרבה לאנשים עשירים. בתקופתה של אוסטן, הדרך היחידה לאישה לבסס את מעמדה החברתי היה להינשא לבעל אמיד או להשתייך למשפחה מיוחסת. איזבלה, שלה עצמה לא היה כל קשר משפחתי לעושר, עושה הכל כדי להבטיח זאת לעצמה. כאשר היא מגלה שג'יימס הוא אחיה של קתרין (לו היא מייחסת עושר יותר ממה שאכן יש ברשותו), היא מתאמצת ליצור קשר בין שתי המשפחות, אך כשעושרו האמיתי של ג'יימס מתגלה לה היא מבטלת את האירוסים עמו ומחפשת לה מטרה אחרת.
ג'ון ת'ורפ - אחיה הגדול של איזבלה. אדם שחצן ורברבן, שלאורך הספר חיזורו אחרי קתרין מתגלה בבירור כתפל.
גנרל טילני - גנרל בדימוס, אביהם של פרדריק, הנרי ואלנור (ההורה היחיד כיוון שאמם מתה). גנרל טילני מתגלה בספר כאדם קשה בעל אופי קשוח ורציני.
אלנור טילני - אחותו של הנרי. את אלנור פוגשת קתרין לזמן מועט בבאת', אך את רוב הזמן המשותף שלהן הן מבלות במנזר נורת'אנגר. אלנור היא חברה נאמנה לקתרין ואחות טובה להנרי. היא בת צייתנית, אך בודדה כנגד רודנותו של אביה.
פרדריק טילני - הבכור לבית טילני והיורש המשוער למנזר נורתאנגר. פרדריק הוא קצין בצבא, שנהנה לנצל את זמנו בחיזור אחרי כל נערה המראה נכונות להיענות לו, אף על פי שלחיזורים אלו אין כל בסיס רציני.
מר אלן - חבר של משפחת מורלנד (משפחתה של קתרין) שמתואר כאדם חביב ביותר. אפשר לזהות קווי דמיון בינו ובין הדמות של מר בנט מספר אחר של אוסטן - גאווה ודעה קדומה.
מרת אלן - אשתו של מר אלן, אשה נטולת תוכן במידת מה, אובססיבית לגבי אופנה ורוב דיבוריה נוטים לכיוון הנושא הזה בלבד. מרת אלן היא בעלת נטייה לחזור על דברים שנאמרו על ידי אנשים אחרים בשיחה אחרת.
נושאים ברומן

ברומן מוצגת, מצד אחד, ביקורת על האווירה הבלתי מציאותית שברומן הפנטסטי הגותי שנפוץ באותה תקופה, ומצד שני, ביקורת גם על זלזולם של המשכילים, בחשיבותו של הרומן הריאליסטי המבוסס על מאורעות ודמויות מציאותיות. הרומן חושף את ההבדל בין מציאות לדמיון, ודן בשאלות על קביעת ערכם של בני האדם, מי יכול להחשב כחבר אמת, ומי הוא למעשה חבר שטחי ושקרי.
עיבודים של הספר לטלוויזיה

לספר נעשו שני עיבודים טלוויזיוניים.
"מנזר נורת'אנגר" - הפקה של רשת הטלוויזיה A&E ורשת BBC, בשנת 1986, בכיכובם של קתרין שלזינגר ופיטר פירת'.
"מנזר נורת'אנגר" - עיבוד של הספר עם תסריט מאת אנדרו דייוויס, שודר ברשת הטלוויזיה ITV במסגרת "חודש ג'יין אוסטן" בו הוקרנו עיבודים שונים ליצירותיה של הסופרת.
הנרי טילני וקתרין
מפלגת א-נור

| --- | --- |
 מדינה:  מצרים 
 מנהיגים:  Younes Makhioun 
 תקופת הפעילות:  12 במאי 2011 – הווה (13 שנים) 
 אידאולוגיות:  אסלאמיזם, והאביה, סלפיה 
 מטה:  אלכסנדריה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין רדיקלי
 alnourpartyeg.com
 
מפלגת א-נור (בערבית: حزب انور, בתרגום לעברית: מפלגת האור) היא מפלגה אסלאמיסטית-סלפית מצרית אשר נוסדה רשמית בשנת 2011 בעקבות ההפיכה במצרים ואיגדה קבוצות אסלאמיות קיצוניות שעד שינויי המשטר והחקיקה במצרים, הייתה פעילותן הפוליטית אסורה, והן התמקדו בפעולות צדקה ורווחה.
המפלגה זכתה להישג מפתיע בבחירות הראשונות לפרלמנט שבהן השתתפה, והייתה שנייה במספר הקולות שקיבלה רק למפלגת החירות והצדק, הזרוע הפוליטית של האחים המוסלמים.
אידאולוגיה

מנהיגי המפלגה דוגלים באסכולה הסלפית של האסלאם, קרי אי-קבלה של חידושים בתוך האסלאם וחזרה לאסלאם המקורי אשר שרר בתקופת הנביא מוחמד.
מנזר נובודוויצ'י

מנזר נובודוויצ'י (ברוסית: Новодевичий женский монастырь - "מנזר הנשים החדש") הוא מנזר נשים בדרום-מערבה של מוסקבה ברוסיה, ואתר מורשת עולמית מאז שנת 2004. המנזר הוא אחד הידועים במוסקבה והוא שמר על אופיו ומבנהו מאז המאה ה-17.
היסטוריה

מנזר נובודוויצ'י נוסד סמוך לעיקול של נהר מוסקבה על ידי הנסיך הגדול של מוסקבה ואסילי השלישי בשנת 1524. הוא הוקם לרגל שילובה מחדש של העיר סמולנסק בנסיכות, עשר שנים קודם לכן, ומכאן שמו האחר של המנזר - "מנזר בוגורודיצה-סמולנסקי" (Богоро́дице-Смоле́нский монасты́рь). המנזר היה למעוז חשוב בהגנת העיר מדרום-מערב, והצטרף למספר מנזרים אחרים שהיוו חלק ממערך זה. עם הקמתו הוענקו למנזר מספר כפרים בסביבתו, ואיוואן הרביעי הוסיף והעניק לו מספר כפרים נוספים מאוחר יותר.
למנזר נודע תפקיד חשוב במספר אירועים פוליטיים והיסטוריים בתולדות רוסיה - הוא היה למקום מושבה החלופי של משפחת הצאר, ולצד קתדרלות הקרמלין, הוא שימש כמקום קבורה לבני המשפחה במאה ה-16 ובמאה ה-17. בשנת 1598 הוכתר הצאר בוריס גודונוב בקתדרלה סמולנסקי במנזר, ובאותה תקופה הוקמה סביב המנזר חומת מגן עם מגדלים. בשנים 1611-1612 נכבש המנזר בידי הפולנים ולאחר שחרורו הוצב בו כוח מצב שכלל כמה מאות חיילים. לקראת סוף המאה ה-17 חלש המנזר על אדמות רבות וכ-15,000 איכרים, והצארינה סופיה אלכסייבנה העבירה אליו את מקום מושבה.   באותה תקופה עבר המנזר תנופת פיתוח וניבנו בו מספר מבנים נוספים. על נזירות המנזר נמנו רק נשים משכבת האצולה, כמו בנות ואחיות של הצארים, ובשנת 1689 לפי פקודת פטר הגדול, הצטרפה אחותו לנזירות המנזר. בשנת 1812 השתלטו כוחות נפוליאון על המנזר ואף ניסו לפוצץ אותו, אך הדבר נמנע על ידי הנזירות.
בתחילת המאה ה-20 היו במנזר 51 נזירות בלבד, ועם תחילת השלטון הסובייטי, בשנת 1922 הוא נסגר, ובמקום נפתח "מוזיאון לשחרור האישה". בשנת 1926 נפתח במנזר מוזיאון היסטורי ובו אוסף גדול של איקונות, תכשיטים, וספרים מהמאות ה-16 וה-17. בשנת 1943 הורה יוסיף סטלין על הנהגת לימודי דת במקום, אך אלה הועברו ממנו לאחר כשנה. בשנת 1945 הושבה קתדרלת העלייה השמיימה לכנסייה. בשנת 1994 נפתח המנזר מחדש, אך חלק מהכנסיות והבניינים עדיין שייכים למוזיאון. במרץ 2015 פרצה שרפה במגדל הפעמונים של המנזר בעת שהיה בשיפוצים. בשרפה נגרם נזק למגדל אך לא היו נפגעים ולא דווח על היקפה או על הסיבה לפריצתה.
מבנה המתחם

מבחינה אדריכלית, המנזר לא השתנה מאז המאה ה-17 והוא משמש דוגמה טובה לסגנון הברוק המוסקבאי. המתחם אשר היה חלק ממערכת של טבעת מנזרים שהגנו על העיר, שוכן בסמוך לגדת נהר מוסקבה, והוא מוקף בחומה ובפארק שחוצץ בינו לבין העיר. בצפונו ובמזרחו גובל המתחם באזור תעשייתי, ממערב בנהר, ומדרום בדרך המהירה המוליכה לאוניברסיטת מוסקבה.
מכלול המנזר כולל מספר מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והיסטורית:
חומות מגן ומגדלים (המאה ה-17) שבהן 12 מגדלים עם שערים בצד צפון (לכיוון העיר) ובדרום.
קתדרלת סמולנסקי (1524-1525) נצבת במרכזו של המתחם ומוקדשת למריה מסמולנסק. בתוך הקתדרלה ציורים מהמאה ה-16 ואיקונוסטזיס מהמאה ה-17 העשוי עץ ומעוטר בגילוף מזהב. המבנה היה מבנה האבן הראשון של המנזר וככל הנראה תוכנן על ידי אדריכל איטלקי. בבניין שלושה מעברים המסתיימים בשלוש גומחות שמוקפות בגלריות ומעליהן חמש כיפות. הקירות מכוסים בטיח לבן מבחוץ ובפרסקאות מבפנים. הנושא הראשי של הציורים הוא הבתולה ולצידה נושאים נוספים הקשורים בהיסטוריה של רוסיה.
מגדל הפעמונים (1689-90) נישא לגובה של 72 מ' ובנוי מלבנים אדומות עם עיטורים מלבנים לבנות. מגדל זה היה בין הבניינים הגבוהים במוסקבה במאה ה-17.
כנסיית אמברוסי כוללת שלושה מתחמי אבן, ובחזיתה נשתמרו עיטורים מהמאה ה-17.
עוד ראויים לציון חדר האוכל (1685-87), כנסיית פוקרוב מעל השערים, כנסיית ההשתנות מעל השערים, חדרי המגורים של הצארינה סופיה והצארינה גודונובה, מתחמים ציבוריים ובית הספר.
בית העלמין נובודוויצ'יה השוכן בשטח המנזר ומסביבו. זהו בית העלמין היוקרתי של מוסקבה. הוא הוקם בשנת 1898 משלא נותר שטח קבורה פנוי בין חומות המנזר. קבורים בו בין היתר אנטון צ'כוב, ניקיטה חרושצ'וב, בוריס ילצין,  ניקולאי גוגול, מיכאיל בולגקוב, דמיטרי שוסטקוביץ', קונסטנטין סטניסלבסקי, אלכסנדר סקריאבין, מסטיסלב רוסטרופוביץ', דוד אויסטרך, לאוניד קוגן, ניקולאי רובינשטיין, סרגיי פרוקופייב, הצייר יצחק לויתן, מיכאיל ז'בנצקי ורקדניות הבלט גלינה אולנובה ואנה פבלובה.
גלריה

מוסקבה בשנת 1917: המנזר בפינה השמאלית-תחתונה
כנסיית אמברוסי מדיאולנסקי
קתדרלת סמולנסקי ומשמאל לה מגדל הפעמונים
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות‏, צפו: שרפה פרצה במנזר מהמאה ה-16 במוסקבה, באתר וואלה, 15 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459261405171  ISNI: 0000 0001 2322 2552  LCCN: n86050880  NKC: kn20080902003  SUDOC: 112395635  VIAF: 128474011   WorldCat (עם VIAF): 128474011 
איקונין של סופיה הקדושה המעונה ובנותיה מהמאה ה-17
מרד הגנרלים באלג'יריה

ארבעת הגנרלים המורדים בחצר בניין הממשל בעיר אלג'יר
מרד הגנרלים באלג'יריה החל ב-21 באפריל 1961, במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה. הוא היה ניסיון להפיכה צבאית לשם הפלת ממשל הרפובליקה הצרפתית החמישית והקמת חונטה צבאית תחתיו. ראשי המרד היו ארבעה גנרלים בדימוס בצבא צרפת, שהיו מוצבים באלג'יריה והתנגדו להעניק לה עצמאות. המרד לא צלח, ודוכא כעבור חמישה ימים.
רקע

אלג'יריה הייתה מושבה צרפתית מאז 1830 ונחשבה לחלק מצרפת עצמה. מלחמת העצמאות האלג'ירית נגד השלטון הצרפתי החלה בשנת 1954 וגבתה מחיר דמים כבד משני הצדדים.
ב-8 בינואר 1961 קיימה ממשלת צרפת משאל עם אודות מתן זכות הגדרה עצמית לאלג'יריה. הממשלה הזמנית של אלג'יריה (חלק מהחזית הלאומית לשחרור אלג'יריה, FLN, הארגון שהנהיג את המרד בצרפת) קראה להחרים את משאל העם, וכך עשו גם 16 גנרלים בדימוס בצבא צרפת וקבוצות שונות בקרב המתיישבים הצרפתים באלג'יריה (הפייה-נואר). שיעור ההשתתפות במשאל היה 92.2% (לדברי הממשלה), ולפי טענות אחרות - 60%. שיעור אומרי ההן הכללי במשאל הגיע ל-75.3%, ובאלג'יריה הצרפתית - 69.5%.
בעקבות תוצאות משאל העם פתחה צרפת בראשות הנשיא שרל דה גול וראש הממשלה מישל דברה במשא ומתן חשאי עם ארגון החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה. מתנגדי מתן העצמאות לאלג'יריה, ובהם מספר קציני צבא, התנגדו לקיום המשא ומתן.