stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש ואדאס
עבודותיו

Liliom bál  Litográfia, jelezve fent a kőben: Vadász Miklós
Fogócska - Pasztell, papír, jelezve fent: Vadász 1926
Dr. Lázár Béláné képmása, 66x50 cm, grafika, jelzett
Mulatság után, 20x18 cm, ceruza, jelzett
Virágárusok, 20x16 cm, nyomat
Fekvő kutya, 14x7 cm, ceruza
Sétakocsizás, 18x16 cm, nyomat
Vásár, 16x16 cm, nyomat
Bárban, 25x20 cm, grafika jelzett
Huszár, 17x14 cm, papír, ceruza, jelzett
Társaság, 29x24 cm, papír, akvarell, jelzett
Utcai jelenet Párisban, 16x22 cm, ceruza, jelzett
A csók, 47x31 cm, rézkarc, jelzett
Hazai Samu, 25x18 cm, ceruza
Karikatura, 17x16 cm, ceruza, jelzett
Gyermekszoba, 10x15 cm, ceruza, jelzett
Kávéházban, 43x38 cm, akvarell, jelzett
Színfalak mögött, 12x15 cm
A tátralomnici nagyszállóban, 30x50 cm, ceruza, jelzett
Öltözőben, 20x16 cm, papír, grafika, jelzett
Szerelmi mámor, 25x22 cm, papír, akvarell, jelzett
Kofa, 24x20 cm, papír, akvarell, jelzett
Kiss József arcképe, 36x31 cm, papír, rézkarc
Ivánfi Jenő színművész képmása, 28x22 cm, papír, ceruza,
Mulatság után, 20x26 cm, papír, grafika, jelzett
Unalom, 28x21 cm, papír, akvarell, jelzett
A tátralomnici kaszinóban, 40x56 cm, papír, nyomat
Katonatiszt képmása, 35x31 cm, papír, ceruza, jelzett
Molnár Ferenc képmása, 32x24 cm, papír, nyomat
Garden–Parti, 30x40 cm, papír, akvarell,
Pálmay Ilka arcképe, 28x20 cm, papír, ceruza,
Márkus Emília, mint Nóra - Ibsenmellkép, ceruzarajz, 1916
Márkus Emília, mint Mária Antónia, - ceruzarajz, 1914
Vázlat
נשף חבצלות - ליטוגרפיה, מסומנת מעל האבן: מיקלוש ואדאס
תופסת - פסטל, נייר, למעלה מימין: האנטר 1926
דיוקן ד"ר גב' בלה לזר, 66X50 ס"מ, גרפיקה, מסומנת
אחרי המסיבה, 20X18 ס"מ, עיפרון, מסומן
מוכרי פרחים, 20X16 ס"מ, הדפס
כלב שוכב, 14X7 ס"מ, עיפרון
טיול בכרכרה, 18x16 ס"מ, הדפס
יריד, 16X16 ס"מ, הדפס
בבאר, 25X20 ס"מ. גרפיקה מסומנת
הוסאר, 17X14 ס"מ, נייר, עיפרון, מסומן
חברה, 29X24 ס"מ, נייר, צבעי מים, מסומן
סצנת רחוב בפריס, 16X22 ס"מ, עיפרון, מסומן
הנשיקה, 47X31 ס"מ, חרוטה, מסומנת
שמו הזאי, 25X18 ס"מ, עיפרון
קריקטורה, 17X16 ס"מ, עיפרון, מסומן
חדר ילדים, 10X15 ס"מ, עיפרון, מסומן
בבית קפה, 43X38 ס"מ, צבעי מים, מסומן
מאחורי הקלעים, 12X15 ס"מ
בבית מלון בטטרנסקה לומניצה, 30X50 ס"מ, עיפרון, מסומן
חדר הלבשה, 20X16 ס"מ, נייר, גרפיקה, מסומנת
קסם אהבה, 25X22 ס"מ, נייר, צבעי מים, מסומן
רוכלת, 24X20 ס"מ, נייר, צבעי מים, מסומן
דיוקן יוז'ף קיש, 36X31 ס"מ, נייר, תחריט
דיוקן השחקן של ינה איוואנפי, 28X22 ס"מ, נייר, עיפרון,
אחרי המסיבה, 20X26 ס"מ, נייר, גרפיקה, מסומנים
שעמום, 28X21 ס"מ, נייר, צבעי מים, מסומן
בקזינו, 40x56 ס"מ, נייר, הדפס
דיוקן קצין צבאי, 35X31 ס"מ, נייר, עיפרון, מסומן
דיוקן פרנץ מולנר, 32X24 ס"מ, נייר, הדפס
מסיבת גן, 30X40 ס"מ, נייר, צבעי מים, מסומן
דיוקן אילקה פאלמיי, 28X20 ס"מ, נייר, עיפרון, מסומן
אמיליה מארקוש בתפקיד נורה - איבסן : 1916. פורסם ב: 1928
אמיליה מארקוש בתפקיד אנטוניה מריה-דז'ה סומורי:עיפרון1914.
מתווה
עבודותיו > איוריו

הוא אייר את הרומן של פרנץ מולנר, הנערים מרחוב פאל.
ינה רדישיץ': מדריך המוזיאון הלאומי ג'רג' ראט בודפשט, 1906, המוזיאון הלאומי לאומנויות שימושיות. 58 עמ ', 22 לוחות. תמונת הכותרת היא חריטה של מיקלוש ואדאס; דיוקן ג'רג' ראט.
האפוריזמות של איזידור קנר עם רישומים מאת מיקלוש ואדאס. דיומה. תמונת הכותרת (דיוקן המחבר) והאיורים בטקסט נוצרו על ידי מיקלוש ואדאס.
תערוכותיו

1902- Műcsarnokban (kollektív)
1912- Ernst Múzeumban (kollektív)
1915- Ernst Múzeumban (kollektív)
1928- Nemzeti Szalon emlékkiállítást rendezett munkáiból
1902 באולם האמנות (קולקטיב)
1912 במוזיאון ארנסט (קולקטיב)
1915 במוזיאון ארנסט (קולקטיב)
בשנת 1928 ארגן הסלון הלאומי תערוכת זיכרון מיצירת'ו.
פרסים

1908 - állami alakrajzdíj
1911 - állami alakrajzdíj
1906 - Milánó aranyérem
1908 - פרס ממלכתי לעיצוב דמויות
1911 - פרס ממחכתי לעיצוב דמויות
1906 - מדליית זהב מילאנו
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה ביוגרפית הונגרית
אישטוואן דמטר: מתוך רישום מגירה
המאה העשרים, ספטמבר 1911. מיקלוש ואדאס.
לקסיקון יהודי הונגרי. מיקלוש ואדאס.
תחריטו של מיקלוש ואדאס על ג'רג' ראט, בודפשט, 1906
קברו
מיקלוש גימש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בדצמבר 1917 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 הוצאה להורג:  16 ביוני 1958 (בגיל 40) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הציבורי החדש בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  מיקלוש גימש 
 
מיקלוש גימש (בהונגרית: Gimes Miklós;‏ בודפשט, 23 בדצמבר 1917 – בודפשט, קבניה, 16 ביוני 1958) היה עיתונאי ופוליטיקאי יהודי-הונגרי, אחד מהמרטירים של ה"נקמה" לאחר המרד ההונגרי שמכונה בהונגריה מהפכת 1956, שהוצא להורג יחד עם אימרה נאג' ראש ממשלת הונגריה ופאל מאלטר שהיה (ליומיים) שר ההגנה של הונגריה, ב-16 ביוני 1958.
מיקלוש גימש טוהר וזוכה במאי 1989, בדיוק 31 שנים לאחר הוצאתו להורג ובאותו יום, נקברו שלושת הקורבנות הנ"ל מחדש באופן חגיגי כאחת התזכורות המודגשות ביותר להפלת הקומוניזם בהונגריה. חשיבתו וחשיבותו הפוליטית הייתה שהיה הראשון שדגל בהנהגת משטר רב מפלגתי בהונגריה עוד בתקופה הקומוניסטית לפני המרד.
קורות חייו

גימש נולד במשפחה יהודית שייתכן והתגיירה, אך אין שום תיעוד על כך. הוריו היו פסיכיאטרים, אמו לילי היידו ניהלה מכון פסיכיאטרי. הוא סיים את לימודיו בבודפשט, ולאחר מכן למד רפואה לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת סגד, אך לא סיים את לימודיו, במקום זאת הקים חברה קטנה (בשם אורורה).
ב-1942 בא בקשר עם התנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית. הוא נקרא למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אך בקיץ 1944 ברח מהמחנה בטרנסילבניה וברח לפרטיזנים היוגוסלבים. במהלך מלחמת העולם השנייה גורש אביו לגטו טרזיינשטט ומת שם במחנה הריכוז. כשחזר לבודפשט ב-1945, עבד תחילה בעיתון נוער, ולאחר מכן הפך לעיתונאי בעיתון היומי של המפלגה הקומוניסטית, "עם חופשי" (Szabad Nép). הוא פגש את אליז האלדה בתנועה שהפכה לבת זוגו.
המונוגרפיה של שאנדור רווס מציגה אותו כגבר רומנטי, שכמו הבוס שלו יוז'ף רוואי1952, התפקיד ועמדת הכוח הפך אותו לאיש אימתני וגס רוח. בשנת 1954 היה כתב בציריך, בווינה ובפריז ובהיעדרו הועבר לעיתון "אומה הונגרית" (Magyar Nemzet). לדברי רווס, הוא חזר מהמסע הזה עם החוויה שרמת החיים במערב גבוהה ממה שהוצגה בבית ויותר מכך, הדיקטטורה הפרולטרית מתעלמת מחופש פוליטי בהשוואה למדינות המערב. לאחר שדרש את שיקומו של לאסלו רייק בישיבת מו"ל העיתון (Lapkiadó Vállalat) במאי 1955, הוא גורש ממפלגת העובדים ההונגרית (MDP). לאחר מכן הפך למתרגם עבור הוצאת Corvina Könyvkiadó.
קורות חייו > בשנת 1956

מיקלוש גימש כבר היה אחד החברים הרדיקליים ביותר בחוגו של אימרה נאג' ב-1956. הוא הוחזר ל-MDP בקיץ של אותה שנה.
לפי זכרונותיה של אשתו לשעבר, ב-23 באוקטובר 1956, כאשר אימרה נאג' חזר מהעיר באדאצ'ון, בזמן שהאווירה המהפכנית הייתה בשיאה, ניסו גימש ושאר חבריו לשכנע את נאג' להשתתף בהפגנה שהוכרזה לשעות אחר הצהריים, כיוון שהמתקוממים דרשו למנותו שוב לראש הממשלה. לאכזבתה הגדולה של החבורה, אימרה נאג' לא היה מוכן לשמוע על כך, בציינו כי אימרה מזה הזהיר אותו עשרה ימים קודם לכן: ארנה גרה (במקור זינגר) מכין פרובוקציה נגדו ונתן בכוונה לאירועים להוביל להתקוממות כדי שהוא יוכל לתקוף את כל האופוזיציה הפנימית של המפלגה בו זמנית.
לפני הרשעתו, גימש תכנן שאם ישרוד את הנקמה, הוא יכתוב רומן בן שני דורות לאורך תקופת חצי מאה של הונגריה, על ההוריו הרדיקליים הבורגנים שלו ועל ילדיהם הרדיקליים המהפכניים.
הוא שלח את בנו בן השש ואת גרושתו אל מחוץ להונגריה במהלך המתקפה הסובייטית ב-1956, הם למדו בווינה על לכידתו, הרששעתו והוצאתו להורג ולאחר מכן התיישבו בשווייץ.
חשיבתו הפוליטית

יאנוש ריינר מ' מסווג את מיקלוש גימש עם הסוציאליסטים הרפורמים בקטגוריות שהוא עצמו הקים נגד הקומוניסטים הרפורמים של 1956, שראו במודל החד-מפלגתי הסטליניסטי רק נקודת התייחסות ולא כדרך חובה, הוא היה כמעט היחיד. אפילו חודשים לפני המרד. "מיקלוס גימש... על פי כמה זכרונות עקביים לחלוטין, באביב 1956 שקל ברצינות ואף תמך בהנהגת מערכת רב-מפלגתית אמיתית, או שהאופוזיציה במפלגה תחשוב על זה ורק על זה", כתב ריינר.
כתביו

הדמוקרטיה של העם היא הדרך לסוציאליזם ; מחלקת החינוך המרכזית של MDP, בודפשט, 1948 (עלוני סמינר לסמינרים עירוניים יסודיים)
אנחנו נלחמים למען השלום. דרכה של תנועת השלום הבינלאומית ; כתב וערך מיקלוש גימש; הונגריה, בודפשט, 1950
הנצחה

לוח הוצב לזכרו במעונודאז ובסימטת קורווין.
לקריאה נוספת

Kritika Révész Sándor Gimes-könyvéről
Rainer M. János az 1956-os forradalom politikai irányai
Révész Sándor: Egyetlen élet. Gimes Miklós története, 1956-os Intézet és Sík Kiadó, 1999[3]
Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000) ISBN 963-85530-3-0
Halda Alíz: Magánügy. Dokumentum/regény; Noran, Bp., 2002
הערות שוליים

↑  Halda Alíz országgyűlési képviselői adatlapja
↑  (Részlet Gimes Miklósné leveléből, amelyet a „Századvég füzetek” szerkesztőihez intézett. A kötet címe „Az igazság a Nagy Imre-ügyben”. Budapest 1989. (doc)(הקישור אינו פעיל, 2018-11)
↑  Bibó István Közéleti Társaság: Az 1956-os forradalom politikai irányai (vita)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131783092 (data)  GND: 122969928  ISNI: 0000 0000 8793 6899  SUDOC: 091587565  VIAF: 37056163   WorldCat (עם VIAF): 37056163 
לוח הזיכרון של מיקלוש גימש במעונו הקודם, ב־Virág árok 10/b
לוח זיכרון שלו בבסימטת קורווין
קברו של מיקלוש גימש בבודפשט
מייקל עטיה

| --- | --- |

מייקל פרנסיס עטיה
 לידה:  22 באפריל 1929 המפסטד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  11 בינואר 2019 (בגיל 89) אדינבורו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Michael Francis Atiyah 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  בריטניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Binning Memorial Wood 
 מקום לימודים:  ויקטוריה קולג' (1945)  בית הספר העל-עממי מנצ'סטר (1947)  טריניטי קולג' (1952)  אוניברסיטת קיימברידג' (1955) 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם הודג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיימברידג' (1957–1961)  הצבא הבריטי (1947–1949)  המכון למחקר מתקדם (1969–1972)  אוניברסיטת אוקספורד (1972–1997)  אוניברסיטת אוקספורד (1961–1969)  המכון למחקר מתקדם (1955–1956)  אוניברסיטת אדינבורו 
 תלמידי דוקטורט:  סיימון דונלדסון, Michael Kevin Murray, Peter E. Newstead, Johan L. Dupont, Howard D. Fegan, Rolph Ludwig Edward Schwarzenberger, Graham White, Shaun Disney, Eric Julius Grunwald, רות לורנס-נאימרק, Peter W. Donovan, Joseph von Rosthorn Farrell, Peter Braam, Jack Morava, ג'ורג' לוסטיג, Peter B. Kronheimer, גראם סיגל, ניג'ל היטשין, David Tall, Ian R. Porteous, Lisa Jeffrey, K. David Elworthy, John Roe, Brian Joseph Sanderson, פרנסס קלייר קירוואן 
 פרסים והוקרה:  פרסים ואותות כבוד
 בן או בת זוג:  Lily (Brown) Atiyah 
 תרומות עיקריות
 אחד הגאומטרנים הדגולים של המאה ה-20. הוכיח את משפט האינדקס, ביסס את המחקר ב-תורת K הטופולוגית.
 
סר מייקל פרנסיס עטיה (באנגלית: Michael Atiyah;‏ 22 באפריל 1929 - 11 בינואר 2019) היה מתמטיקאי בריטי ממוצא לבנוני וסקוטי. אחד הגאומטרנים הדגולים של המאה ה-20.
עבודתו משנת 1963 יחד עם איזידור זינגר, שבה הם הוכיחו את משפט האינדקס, סללה דרך לענפים חדשים במתמטיקה. יחד עם פרידריך הירצברוך ביסס את המחקר בתורת K הטופולוגית, כלי חדש וחשוב בטופולוגיה אלגברית, שפותח בהשראת עבודתו של אלכסנדר גרותנדיק על הכללת משפט רימן-רוך. מתורה זו, שלה יישומים רבים בפיזיקה מתמטית, צמחה אחר-כך גם תורת K האלגברית.
ביוגרפיה

עטיה נולד ב-1929 בהמפסטד, לונדון שבאנגליה, לאביו הסופר, הפובליציסט והדיפלומט הלבנוני-בריטי הנוצרי אדוארד עטיה ולאמו, ג'ין לבנס, ממוצא סקוטי. אחד משלושת אחיו, פטריק עטיה, הוא פרופסור למשפטים. בילה את ילדותו בעיקר בקהיר, שם למד כמו אביו בוויקטוריה קולג', ובסודאן. אחר כך למד ב"גראמר סקול" במנצ'סטר, ואחרי שירותו הצבאי המשיך את לימודיו בקולג' טריניטי שבאוניברסיטת קיימברידג'. ב-1955 סיים שם את עבודת הדוקטורט שלו, "כמה יישומים של שיטות טופולוגיות בגאומטריה אלגברית", תחת הנחייתו של וו.ו.ד. הודג'.
בין הישגיו המתמטיים הנודעים ביותר - פיתוח תורת K הטופולוגית עם פרידריך הירצברוך, הוכחת משפט נקודת השבת של עטיה-בוט עם ראול בוט, והעבודה על משפט האינדקס עם איזידור זינגר, שהביאה בהמשך לעבודות בתורת ההצגות ועל משוואת החום. מחקריו המאוחרים יותר על שדות הכיול, ובמיוחד משוואות יאנג-מילס, הביאו לאינטראקציה פורייה בין גאומטריה ופיזיקה.
נפטר ב-11 בינואר 2019.
פעילותו האקדמית

עטיה היה פרופסור באוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. בשנות פעילותו במוסדות אלה הפיח רוח נעורים במתמטיקה הבריטית. פעל באוניברסיטת אוקספורד החל משנת 1958, והיה לפרופסור לגאומטריה שם משנת 1963, עם הפסקות, עד שנת 1990. הוא היה בין הכוחות המובילים שעמדו מאחורי הקמת מכון ניוטון למדעי המתמטיקה בקיימברידג', בשנת 1990, והיה מנהלו הראשון. כיהן כיושב ראש החברה המתמטית הלונדונית בשנים 1974–1976.
בשנים 1995–2005 שירת כרקטור של אוניברסיטת לסטר, ממנה קיבל תואר של חבר כבוד בשנת 2007. עטיה היה פרופסור למתמטיקה גם מעבר לאוקיינוס - בשנים 1969–1972 לימד במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי. משנת 2005 הוא יושב ראש החברה המלכותית של אדינבורו.
היה חבר בחברה המלכותית הבריטית החל משנת 1962, והיה נשיאה בין השנים 1990–1995. כמו כן נבחר למאסטר של קולג' טריניטי בקיימברידג'.
מייקל עטיה היה פעיל גם בבמה הבינלאומית. שימש כיושב ראש "ועידות פגווש למדע ולעניינים עולמיים". היה אחראי להקמת פנל אינטר-אקדמי לסוגיות בינלאומיות, רשת כלל עולמית של אקדמיות למדעים שמטרתה לסייע בידי חברי אקדמיות לעצב מדיניות ציבורית בתחומים קרובים למדע. הוא גם יזם את הקמת איגוד האקדמיות האירופיות, ALLEA, ושיחק תפקיד חשוב בעיצוב מסגרתה הנוכחית של החברה המתמטית האירופית. היה פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת אדינבורו.
עם תלמידיו הרבים נמנים סיימון דונלדסון, נייגל היצ'ין, פטר קרונהיימר, ג'ורג' לוסטיג, ג'רמי סגל, ג'ק מורבה, פרנסיס קירוואן, לייזה ג'פרי ורות לורנס-נאימרק.
פרסים ואותות כבוד

בשנת 1961 זכה בפרס בריק מטעם החברה הלונדונית למתמטיקה.
בשנת 1966, בגיל 37, זכה במדליית פילדס על עבודתו בפיתוח תורת K, על הכללת משפט נקודת השבת של ליפשיץ (על שם סולומון ליפשיץ) (יחד עם ראול בוט), ועל משפט האינדקס.
בשנת 1968 זכה במדליה של החברה המלכותית הבריטית, וב-1988 זכה במדליית קופלי מטעמה.
פרסים נוספים שקיבל כוללים:
פרס פלטרינלי של האקדמיה דיי לינצ'יי האיטלקית בשנת 1981, ופרס המלך פייסל למדע בשנת 1987.
הוענק לו תואר אבירות בשנת 1983 ובשנת 1992 התקבל כחבר במסדר ההצטיינות הבריטי. מייקל עטיה היה אוהד כבוד של האיגוד ההומניסטי הבריטי, כמון כן היה חבר חוץ של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2004 זכה בפרס אבל.
למייקל עטיה היה "מספר ארדש" 3, דרך שרשרת שיתופי פעולה במאמרים עם לורל סמית, פרסי דיאקוניס ואחרים.
מדליית פילדס (1966)
Knight Bachelor (1983)
honorary Fellow of the Learned Society of Wales (2016)
עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סלמנקה (1992)
Forder Lectureship (1989)
IET Kelvin Lecture (2006)
President's Medal (2008)
מדליית בנג'מין פרנקלין (1993)
Gunning Victoria Jubilee Prize (1990)
פרס פלטרינלי (1981)
Order of Andrés Bello (1997)
Corresponding Member of the Australian Academy of Science (1992)
עמית האקדמיה האוסטרלית למדעים (1992)
מסדר ההצטיינות (1992)
המדליה המלכותית (1968)
פרס המלך פייסל הבין-לאומי במדעים (1987)
מדליית דה מורגן (1980)
המדליה הגדולה של האקדמיה למדעים של צרפת (2010)
פרס אבל (2004)
מדליית בייקר של החברה המלכותית (1975)
מדליית קופלי (1988)
פרס בריק (1961)
דוקטור של כבוד של האוניברסיטה הפוליטכנית של קטלוניה (2008)
פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1991)
עמית החברה המלכותית של אדינבורו
עמית החברה המלכותית
עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קארל בפראג
דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הסינית של הונג קונג
דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו
עמית האקדמיה למדעים רפואיים
ספרים

Siamo tutti matematici, Di Renzo Editore, Roma, 2007 (כולנו מתמטיקאים - באיטלקית)
Collected works, 5 vol. 1988
K-theory, Benjamin 1967, 1989 with Iagolnitzer ( Fields medaillist lectures, World Scientific 1997, 2003
The geometry and physics of knots, Cambridge 1990 (Ed. and collab.) The representation theory of Lie groups, 1977
Introduction to Commutative Algebra, Addison-Wesley 1969 with Isadore M. Singer
The index of elliptic operators on compact manifolds, Bull. AMS 1963, with Raoul Bott
A Lefschetz fixed point formula for elliptic operators, Bull. AMS 1966
Elliptic Operators and Compact Groups (1974);
Geometry of Yang-Mills Fields (1979); with Nigel Hitchin,
The Geometry and Dynamics of Magnetic Monopoles (1988);
הערות שוליים

↑
Atiyah, Bott A Lefschetz Fixed Point Formula for Elliptic Differential Operators. Bull. Am. Math. Soc. Bd. 72, 1966, S.245-50.
dies. A Lefschetz Fixed Point Formula for Elliptic Complexes, Annals of Mathematics, 2.Series, Bd.86, 1967,
S.374-407, A Lefschetz Fixed Point Formula for Elliptic Complexes: I, Annals of Mathematics Bd.88, 1968, S.451-491
| זוכי פרס אבל |
| --- | --- | --- |
| 2003–2009 | ז'אן-פייר סר (2003) • מייקל עטיה ואיזדור זינגר (2004) • פיטר לקס (2005) • לנארט קרלסון (2006) • סריניוסה ואראדהאן (2007) • ג'ון תומפסון וז'ק טיץ (2008) • מיכאיל גרומוב (2009) |  |
| 2010–2019 | ג'ון טייט (2010) • ג'ון מילנור (2011) • אנדרה סמרדי (2012) • פייר דלין (2013) • יעקב סיני (2014) • ג'ון נאש ולואיס נירנברג (2015) • אנדרו ויילס (2016) איב מאייר (2017) • רוברט לנגלנדס (2018) • קארן אולנבק (2019) |  |
| 2020–היום | הלל פורסטנברג וגרגורי מרגוליס (2020) • אבי ויגדרזון ולסלו לובאס (2021) • דניס סאליבן (2022) • לואיס קפארלי (2023) |  |
| זוכי מדליית פילדס |
| --- | --- | --- |
| המאה ה־20 | אלפורס, דאגלס (1936) • סלברג, שוורץ (1950) • סר, קודאירה (1954) • רות, תום (1958) •  הרמנדר, מילנור (1962) • גרותנדיק, כהן, סמייל, עטיה (1966) • בייקר, הירונקה, נוביקוב, תומפסון (1970) • בומביירי, ממפורד (1974) • דלין, מרגוליס, פפרמן, קווילן (1978) • יאו, קון, ת'רסטן (1982) • דונלדסון, פאלטינגס, פרידמן (1986) •  ג'ונס, דרינפלד, ויטן, מורי (1990) • בורגיין, זלמנוב, יוקוז, ליון (1994) • בורכרדס, גוורס, מקמולן, קונטסביץ' (1998) |  |
| המאה ה־21 | וויבודסקי, לפורג (2002) • אוקונקוב, ורנר, טאו, פרלמן (2006) • וילאני, לינדנשטראוס, סמירנוב, צ'או (2010) • אבילה, בהרגבה,  היירר, מירזאח'אני (2014) • בירקאר, ונקאטש, פיגאלי, שולצה (2018) • דומיניל-קופן, הא, מיינרד, ויזובסקה (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430185405171  PLWABN: 9810640807605606  BIBSYS: 90104293  BNE: XX1072819  BnF: cb12339740x (data)  CiNii: DA00768119  dblp: 92/9504  GND: 118848453  ICCU: MILV015977  ISNI: 0000 0001 1025 7457  LCCN: n50030722  LNB: 000071700  MGP: 30949  NDL: 01034751  NKC: jn20000600478  NLA: 35009787  NSK: 000024700  NTA: 073292125  SELIBR: 234572  SUDOC: 067638252  Trove: 788565  VIAF: 44275873   WorldCat (עם VIAF): 44275873
מסננת קוקטיילים

מסננת הות'ורן לשייקר
מסננת קוקטיילים (באנגלית: Strainer) היא כלי בר המשמש למניעת נפילתם של מוצקים בכלל ושל קוביות קרח בפרט מהשייקר אל הכוס בזמן המזיגה. מסננת קוקטיילים מורכבת בפתחו של השייקר ומאפשרת רק לנוזלים לעבור דרכה.
ישנם 3 סוגים של מסננות קוקטיילים:
מסננת ג'ולפ - מסננת קעורה בצורת כף עם חורים אותה מצמידים אל פתח השייקר.
מסננת הות'ורן - מסננת שטוחה עם סליל קפיצי.
מסננת מובנית - מסננת שמרכיבים על פתח של שייקר קובלר. מסננת זו נצמדת היטב ואין צורך לאבטח אותה כדי שלא תיפול. מסננת זו מגיעה עם פקק נשלף, כך שניתן לנער היטב את השייקר, לפתוח את הפקק ולמזוג את הנוזלים אל הכוס. הפקק משמש גם כמדיד לנוזלים.
מסננת ג'ולפ
מסננת מובנית של שייקר
מצעדי ה-ARIA

לוגו מצעד המוזיקה האוסטרלי
מצעדי ה-ARIA הם המצעדים הרשמיים המפורסמים מדי שבוע על ידי איגוד תעשיות המוזיקה האוסטרלי (ARIA). המצעדים סוקרים את מכירות האלבומים והסינגלים באוסטרליה. המצעדים החלו להתפרסם בשנת 1966 והוכרו כמצעדים הרשמיים בשנת 1988.
היסטוריה

מצעדי ה-ARIA התפרסמו לראשונה בשבועון המוזיקה "Go-Set" ב-2 בפברואר 1966 והופיעו עד לסגירת השבועון ב-24 באוגוסט 1974. בעקבות הצלחת המצעדים ב-"Go-Set" החל גם השבועון "Kent Music Report" לפרסם מצעדים דומים החל בחודש מאי 1974. דייוויד קנט, עורך השבועון, פרסם באופן רטרוספקטיבי את המצעד האוסטרלי החל משנת 1940 ועד 1974 על סמך נתונים שאסף. באפריל 1983 החל איגוד תעשיית המוזיקה האוסטרלית לעשות שימוש בנתונים שפורסמו ולהפיץ אותם בחנויות תקליטים.
במהלך יוני 1988 החל איגוד תעשיות המוזיקה לפרסם מצעדים באופן עצמאי. בשנה הראשונה נכללו במצעד אלבומי אולפן לצד אלבומי אוסף של אומנים שונים. ביולי 1989 הופרדו אלבומי האוסף והחלו להתפרסם במצעד נפרד. הדו"חות של איגוד תעשיות המוזיקה ובו דירוג 100 האלבומים והסינגלים המובילים בכל שבוע החל להיות זמין למנויים בינואר 1990 והודפס בכל שבוע עד יוני 1998. לאחר הפסקה קצרה הוא חזר לדפוס, ההדפסה פסקה סופית בסוף שנת 2000.
המצעדים של איגוד תעשיות המוזיקה מבוססים על נתונים שנאספו מרשתות קמעונאיות דוגמת סיינטי וג'יי.בי היי. פיי ונתונים מחנויות וירטואליות דוגמת אייטיונס, בנדיט אף.אם, גט מיוזיק וביגפונד מיוזיק.
החל מה-1 ביוני 2013 משודרת בכל שבת תוכנית הרדיו "Take 40 Australia", בה משודרים 40 הסינגלים המובילים במצעד. התוכנית משודרת בין השעות 15:00-19:00 ומיד בסיומה מתפרסמים המצעדים באתר האינטרנט של האיגוד. המצעדים המתפרסמים באתר הן גרסאות מקוצרות של המצעד המלא (50 האלבומים והסינגלים מתוך 100). רשימת המצעדים המלאה ניתנת לרכישה למנויים באמצעות הדואר האלקטרוני.
הערות שוליים

↑  The first ARIA top 50 singles chart (Countdown, 3rd July 1983)
↑  25 Years Ago This Week: June 26, 1988, 26 June 2013
↑  25 Years Ago This Week: July 2, 1989, 2 July 2014
↑  ARIA Charts To Be Released Saturday 7pm, Commencing This Weekend באתר איגוד תעשיות המסיקה באוסטרליה
| מצעדי מוזיקה |
| --- | --- | --- |
| אפריקה | דרום אפריקה • המזרח התיכון וצפון אפריקה • ניגריה |  |
| אסיה | אינדונזיה • הודו • הונג קונג • המזרח התיכון וצפון אפריקה • הפיליפינים • וייטנאם • טאיוואן • יפן • ישראל • לבנון • סין • פקיסטן • קוריאה הדרומית • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • אירלנד • אסטוניה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד (הולנד טופ 40 • מצעדי הולנד) • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • ליטא • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה (שירי קרואטיה • טופ ליסטה) • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה הצפונית | ארצות הברית • מקסיקו (איירפליי • שירי מקסיקו • טופ 100 • מוניטור לטינו) • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אמריקה הדרומית | ארגנטינה • ברזיל (טופ 100 ברזיל • שירי ברזיל • ברזיל הוט 100) • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • קולומביה |  |
| אמריקה המרכזית | אמריקה המרכזית • הונדורס • קוסטה ריקה |  |
מלחמת האזרחים באוסטריה

מלחמת האזרחים באוסטריה (בגרמנית: Österreichischer Bürgerkrieg), הידועה גם בשם 'התקוממות פברואר' (בגרמנית: Februarkämpfe), התחוללה בין ה-12 ל-16 בפברואר 1934. במהלכה אירעו היתקלויות וקרבות בין כוחות הסוציאליסטים באוסטריה, לבין הכוחות השמרניים והפרו-פשיסטיים. ההתנגשויות החלו בעיר לינץ, ומשם התפשטו לערים נוספות באוסטריה, כאשר הקרבות רחבי ההיקף ביותר ניטשו בווינה. בסיכומו של דבר, ידם של הסוציאליסטים הייתה על התחתונה.
הן בשל תוצאות המאבק, הן בשל זהות הצדדים המעורבים, היוותה מלחמת האזרחים באוסטריה מעין מבוא למלחמת האזרחים בספרד.
רקע > לאחר מלחמת העולם הראשונה

כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, האימפריה האוסטרו-הונגרית פורקה למספר רב של מדינות, אשר תחומיהן נקבעו בקירוב על פי הלאומים שישבו בחבלים השונים של האימפריה. אוסטריה, אחת מאותן מדינות, כללה את מרבית דוברי הגרמנית, אשר היוו את גרעינה של האימפריה לשעבר. המדינה נוסדה כרפובליקה וכדמוקרטיה פרלמנטרית. שני הכוחות הבולטים בפוליטיקה האוסטרית, בשנים הראשונות שלאחר כינון המדינה, היו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, אשר בסיס כוחה היה בשיכוני הפועלים בערים, בעיקר במזרח, כולל הבירה וינה, והמפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית, אשר ייצגה את הכוחות השמרניים במדינה: האיכרים, בעיקר במחוזות הכפריים במערב, הכנסייה והמבוססים כלכלית בערים. בווינה, אשר בעירייתה שלטו הסוציאל-דמוקרטים ('וינה האדומה', Rotes Wien), היה בסיס כוח חזק במיוחד למפלגה, אשר דאגה להקמת שיכוני פועלים משופרים בעיר, יחד עם שירותי רווחה מתקדמים. המחלוקת בין שני כוחות אלה הייתה חריפה בהרבה מאשר ניגודי דעות פוליטיים רגילים במדינות דמוקרטיות, משתי סיבות עיקריות. האחת, נלווה אליה גוון אידאולוגי אשר שיווה למאבק ביריב אופי כמעט (ולעיתים, במפורש) מניכאי. השני, לרשות כל אחד מן הצדדים עמד ארגון צבאי-למחצה, ואלה אכן נכנסו לעיתים לפעולה, בעת הפגנות, אספות פוליטיות, מערכות בחירות וכדומה. הסוציאליסטים ארגנו את ה'רפובליקנישר שוצבונד' (Republikanischer Schutzbund, 'הליגה הרפובליקנית להגנה', ובקיצור 'שוצבונד'), ואילו השמרנים, את ה'היימווהר' (Heimwehr, 'משמר הבית'). מהומות יולי 1927, בהן נהרגו 89 איש, היוו את שיאה האלים של המחלוקת הפוליטית באוסטריה בשנות ה-20. לאחר תום אותן מהומות חלה רגיעה יחסית באלימות בחיים הפוליטיים באוסטריה, אולם השפל הגדול ועליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה בתחילת 1933, הגבירו מחדש, ואף ביתר שאת, את אי השקט באוסטריה. יתרה מזו, לנאצים, אשר בין היתר רצו להכניס תחת שלטונם את כל דוברי הגרמנית, היו אוהדים רבים בתוך אוסטריה, ואלה רצו לבטל את עצם קיומה הנפרד של המדינה.
רקע > שלטונו של דולפוס

ב-1932, אנגלברט דולפוס מהמפלגה הנוצרית-סוציאלית נבחר לקנצלר (ראש ממשלה). תחת שלטון המפלגה הנוצרית-סוציאלית החל המשטר הדמוקרטי, אשר היה באוסטריה במצב עוברי ממילא, להתערער. צעד חשוב בכיוון זה נעשה במרץ 1933, עת ממשלת דולפוס פיזרה את הפרלמנט תוך שימוש בתואנה טכנית: בעת הצבעה צמודה שלושת הנשיאים של האספה הלאומית פרשו, מכיוון שהם לא הורשו להצביע בעצמם בזמן שהם מכהנים. ממשלת דולפוס הכריזה שבית הנבחרים חדל לתפקד, ומכוח טענה זו מנעה ממנו להתכנס שוב, תוך שימוש בחוק חירום מימי מלחמת העולם הראשונה. הדבר מנע בפועל חלק גדול מיכולת הביטוי החוקית של הסוציאל-דמוקרטים. בהמשך לפיזור הפרלמנט, החל השלטון להשעות את זכויות האזרח. כן אסר את קיומו של ה'שוצבונד' והחל לאסור חברים בארגון. חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית היו חלוקים בדעתם כיצד להגיב למהלכים אלה של השלטון. רובם היו פסיביים, או שנטו לשמור על החוק, אך חלקם, כולל כמה אלפי פועלים וצעירים, סברו כי מן הראוי להגיב בכוח. מחלוקת זו לא באה על פתרונה בטרם גרף אותה זרם המאורעות. כתוצאה, הסוציאליסטים לא היו מאוחדים בעת המרד.