stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט דה יונג
לאחר מלחמת העולם השנייה

ב־1946 היה דה יונג עורך העיתון "Socialisme van Onderloop" ובשנים 1960–1964 היה עורך כתב העת "Buiten de Perken", בו גם פרסם קטעים מחייו שמאוחר יותר יצאו לאור בספר. לאחר המלחמה הוציא דה יונג לאור פרסום מודפס על סטנסיל (de Anarchosyndicalistische Persdienst או ASP).
ב-22 בפברואר 1948 מונה דה יונג לגזבר של קרן "דומלה ניוונהאוס", ויחד עם ארתור לנינג מצא את רוב כספי הקרן שנעלמו בתוך בנק הביטוח לפועלים. הכספים הושבו אליהם והועברו לבניית "מוזיאון פרדיננד דומלה ניוונהאויס" דה יונג ארגן שם תערוכות ב־1959 וב־1969 ועד מותו שימש כמנהל ויושב ראש המוזיאון.
לדברי בנו רודולף, עסק גם בשחזור ספרייתו בפעם השנייה בחייו. התלהב מאוד מתנועת הפרובו (Provobeweging), אחר פעולותיהם עקב, וראה בהם תחייה של הרעיונות האנרכיסטיים. עד ליום מותו נותר צלול דעה.
מכתביו

חלק ניכר מכתביו נמצא בארכיון ה-International Insitute of Social History באמסטרדם.
Domela Nieuwenhuis. Korte beschrijving van leven en werk van de grondlegger en baanbreker van het socialisme in Nederland (1846–1919). Uitgeverij Kruseman, 1966. Google Books
Fritz Brupbacher (1874–1945) en zijn verhouding tot het anarchisme. Anarcho-Syndicalistische Persdienst, 1952. Google Books
De spoorwegstaking van 1903. Anarchistiese uitgaven, 1953
De praktijk van het antimilitarisme (Den Haag, 1921)
25 jaar oorlog aan den oorlog, 1904-1929 (1929)
Het rapport-Welter van socialistisch standpunt beschouwd (Amsterdam, 1932)
Oorlog tegen het Duitsland van Hitler? (Amsterdam 1933)
Fragmenten uit mijn leven. De Herinneringen van Albert de Jong, Kelder
ראו גם

שואת יהודי הולנד
אלפרד קליי
יופ וסטרויל
רודולף רוקר
הערות שוליים

↑  Scott Greer, The Anarchists, The Anarchists, ‏2005 (באנגלית)
↑  Nick Heath, De Jong, Albert 1891-1970, Lib.com.org, ‏23/5/2009 (באנגלית)
1 2 3 4 5  Rudolf de Jong, Over mijn vader Albert Andries de Jong, Mededelingenblad 39, 1971, עמ' 31
↑  Rudolf de Jong, Anarchisme.nl, ‏16/10/2019 (בהולנדית)
↑  Albert de Jong, https://libertaireorde.wordpress.com/2017/11/23/fragmenten-uit-het-leven-van-albert-de-jong-1891-1970/, Libertaire Orde, ‏23/11/2017 (בהולנדית)
↑  Kees, Verslag/report of RWE 14 November: The political economy of anarchism, Globalinfo, ‏7/12/2011 (באנגלית)
↑  Rudolf Rocker & Albert de Jong, [https://www.mmfpublications.nl/mmf_publications/m490_descr.htm THE ARCHIVE OF RUDOLF ROCKER, 1894-1958
THEORETICIAN OF ANARCHOSYNDICALISM], International Institute of Social History Amsterdam (בגרמנית, אנגלית, ספרדית ועוד שפות)
↑  Albert de Jong, PEOPLE PILL (בגרמנית)
↑  Emma Goldman & Albert de Jong, Emma Goldman Papers, International Institute Of Social History, ‏1928-1929, 1931-1939 (באנגלית, גרמנית)
↑  Emma Goldman, Vision On Fire (עמ' 37), ספרים (באנגלית)
↑  Rudolf de Jong, [De Jong, Albert 1891-1970 LEBEAU, Joris Johannes Christiaan], BWSA, ‏18/10/2014 (בהולנדית)
↑  Rudolf de Jong, Mechteld de Bois, Yme Kuiper, Sanny de Zoete, De jaren dertig, Chris Lebeau Kunstenaar en Anarchist, 2011, Amsterdam / Heerenveen: Ferdinand Domela Nieuwenhuis Fonds Museum Willem Van Haren, 2011, עמ' 35, ISBN 978-94-91130-00-7. (בהולנדית)
↑  Cesar Domela, HANINA FINE ARTS (באנגלית)
↑  Peter Marshal, Demanding The Impossible: A History of Anarchism (עמ' 485), ספרים (באנגלית)
↑  Scott Greer, The Anarchists, ספרים (באנגלית)
↑  Russell Canpbell, Arena : Anarchist Film and Video (עמ' 14), ספרים (באנגלית)
↑  Rudolf de Jong, Anarchist Support for Spain, International Instituut Voor Sociale geschiedenis, ‏2017 (באנגלית)
1 2 3  Arie Hazekamp, Albert de Jong en de Strijd Tegen Fascisme en Oorlog, AS 35, Stichting AS, 2007, עמ' 11-15
↑  Nederlandse Vrijwilligers in de Spaanse Burger Oorlog, International Instituut voor Sociale geschiedenis (בהולנדית)
↑  Anders G/ Graf, Anarchisten gegen Hitler: Anarchisten, Anarcho-Syndikalisten (עמ' 229), ספרים (באנגלית)
↑  Fragmenten Uit Het Leven Van Albert De Jong (1891-1970), Libertaire Order, ‏23/11/2017 (בהולנדית)
↑  DOMELA NIEUWENHUIS MUSEUM, Museum Heerenveen (בהולנדית)
↑  Archief Albert A. de Jong, International Institute of Social History (בהולנדית, אנגלית , גרמנית, צרפתית , ועוד)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb128829860 (data)  BPN: 10007696  GND: 1053279051  ISNI: 0000 0000 2045 0712  LCCN: n80008117  NTA: 067610161  SUDOC: 157024369  VIAF: 14900459   WorldCat (עם VIAF): 14900459
אלכסנדר להר

| --- | --- |

אלכסנדר להר
 לידה:  20 במאי 1885 טורנו סברין, ממלכת רומניה רומניה
 הוצאה להורג:  26 בפברואר 1947 (בגיל 61) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית   אוסטריה הרפובליקה האוסטרית הראשונה   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1906–1945 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל האוויר האוסטרי   מפקד צי האוויר הרביעי   מפקד הארמייה ה-12   מפקד קבוצת ארמיות E
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
אלכסנדר להר (בגרמנית: Alexander Löhr; ‏ 20 במאי 1885 – 26 בפברואר 1947) היה גנרל-אוברסט בלופטוואפה, ואחד משלושה אוסטרים שקיבלו את הדרגה הזו (האחרים הם לותר רנדוליץ וארהרד ראוס). להר ששימש לאחר מכן כמפקד קבוצת ארמיות E בבלקן, היה אחראי לפשעי מלחמה שנעשו שם, ובשל כך הוצא להורג לאחר המלחמה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

להר נולד בטורנו סברין שהשתייכה לממלכת רומניה ב-20 במאי 1885. אביו יוהאן פרידריך להר שירת כקצין שני בספינת בית חולים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) בים השחור, וכך פגש את אמו קתרין לבית היימן מאודסה, שהייתה אחות רחמנייה ובתו של מיכאיל אלכסנדרוביץ' היימן שהיה רופא צבאי רוסי, והם נישאו לאחר המלחמה ב-1879, ועברו לגור בטורנו סברין שבממלכת רומניה. אחיו פרידריך נולד ב-1880, ואילו אחיו מיכאל נולד ב-1882.
להר ואחיו ידעו על בוריין ארבע שפות - גרמנית, רוסית, צרפתית, ורומנית, כיוון שהאב בקושי דיבר רוסית, ואילו האם כמעט ולא ידעה גרמנית, ומשום כך השפה המשותפת בבית הייתה צרפתית.
בעקבות עסקי האב, עברה המשפחה לווינה, שם השלים להר את לימודיו. הוא ניסה להתקבל לצי האוסטרו-הונגרי, אך נדחה מטעמי בריאות. בינואר 1896 החל להר את לימודיו באקדמיה הצבאית בקושיצה, בה למד עד 1900, ושם למד גם את השפה ההונגרית. לאחר מכן למד להר בבית ספר לקצינים בטימישוארה עד 1903, ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בוינר נוישטאדט, ובשנת 1905 נסע עם אחיו במהלך חופשת הקיץ לטיול באימפריה הרוסית, באימפריה העות'מאנית, ביוון, ובמצרים, במהלך ביקור קרובים באודסה, היה עד למרד על אוניית הקרב פוטיומקין.
בשנת 1906 התגייס להר לרגימנט הרגלים ה-85 בצבא האוסטרו-הונגרי, עמו השתתף בסיפוח בוסניה ב-1908. ב-1909 הועלה לדרגת אובר לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ב-26 ביולי 1914 מונה להר כקצין במחלקת המבצעים במפקדת הארמייה החמישית. ב-31 באוגוסט נשלח בתור משקיף בטיסת סיור, ובעקבות הצלחתו נשלח בימים הבאים לטיסות נוספות.
להר השתתף במערכה בסרביה כמפקד מחלקה בחטיבה ה-58 שהשתייכה לדיוויזיה ה-29, ונפצע במהלך הקרבות. לאחר החלמתו השתתף להר במתקפת הקרפטים ובמתקפת גורליצה-טרנוב, ובמרץ 1915 הועלה לדרגת האופטמן.
ב-1916 הוטל על להר לסייע בהקמת חיל האוויר הקיסרי. בינואר 1918 מונה למפקד גדוד ברגימנט ה-74, אך הגדוד פורק לקראת סוף פברואר ולהר חזר לתפקידו במשרד המלחמה, שם שירת עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה נאסר על אוסטריה להחזיק חיל אוויר, אך להר שהועלה לדרגת מיור ב-1 ביולי 1920 קיבל הוראה להקים בחשאיות כוח אווירי. להר התקדם בסולם הדרגות, ב-1 בינואר 1921 הועלה לדרגת אוברסט-לוטננט, ב-20 ביולי 1928 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1934 מונה למפקד חיל האוויר האוסטרי בדרגת גנרל מיור.
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה ב-1938 מונה להר למפקד הפיקוד האווירי באוסטריה, והועלה לדרגת גנרל-לוטננט. במרץ 1939 שונה שמו של הפיקוד האווירי באוסטריה לצי האוויר הרביעי, ולהר הועלה לדרגת גנרל חיל האוויר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

להר פיקד על צי האוויר הרביעי במערכה בפולין, בסיוע לקבוצת ארמיות דרום.
במהלך המערכה ביוגוסלביה, הפציץ הלופטוואפה בפיקוד להר ב-6 באפריל (הפסחא האורתודוקסית) 1941 את בלגרד ללא הכרזת מלחמה. ההפצצות נמשכו עד 10 באפריל. למעלה מ-500 גיחות הפצצה נשלחו נגד בלגרד ב-3 גלים שבאו מרומניה, שם רוכזו כוחות גרמניים לקראת המתקפה על ברית המועצות. בהפצצות נהרגו יותר מ-17,500 אזרחים ומאות מבנים הושמדו. המוסד התרבותי החשוב ביותר שהושמד הייתה הספרייה הלאומית של סרביה, שבה היו 300,000 ספרים, בהם גם ספרים רבי ערך מימי הביניים. רוב פקידי הממשלה נמלטו, והצבא היוגוסלבי החל להתמוטט.
המתקפה על יוגוסלביה הייתה אחת מהפצצות הטרור הראשונות במלחמת העולם השנייה.
ב-3 במאי 1941 הועלה להר לדרגת גנרל-אוברסט, ולאחר מכן היה מופקד יחד עם קורט שטודנט על תכנון וביצוע כיבוש כרתים.
במהלך מבצע ברברוסה, היה להר תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום. ב-3 ביולי 1942 מונה להר למפקד הארמייה ה-12 בבלקן, שהפכה לקבוצת ארמיות E ב-31 בדצמבר 1942. להר היה מפקד הפיקוד הכללי הדרום מזרחי, בנוסף לתפקידו כמפקד קבוצת ארמיות E, שעליה פיקד עד סוף המלחמה.
להר היה אחראי במסגרת תפקידו לשילוח 60,000 יהודים מיוון ומאלבניה למחנות השמדה.
ב-8 במאי 1945 נכנע להר בראש כוחותיו לצבא הבריטי, וב-15 במאי הוסגר על ידי הבריטים ליוגוסלביה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשפט להר ביוגוסלביה על חלקו בהפצצת בלגרד ללא הכרזת מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות. הוא הוצא להורג בבלגרד ב-26 בפברואר 1947.
אמרה אזדמיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1981 (בן 43 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מרמרה  אוניברסיטת באליקסיר 
 תחום יצירה:  קומיקס, איור 
 
אֶמרה אֶזדֶמיר (בטורקית: Emre Özdemir; נולד בשנת 1981) הוא קריקטוריסט ומאייר של העיתונים "זמאן" ו"זמאן של היום".
ביוגרפיה

ב-2005 סיים את לימודיו באוניברסיטת בליקסיר. באותה שנה החל לצייר קומיקס במגזין הספורט של עיתון זמאן בשם "Sporvizyon". בשנת 2007 סיים את התואר השני בפקולטה לחינוך באוניברסיטת מרמרה. כמו כן, בשנת 2007 החל לאייר איורי עיתונות בעיתונים "זמאן של היום" ו"זמאן" תחת הבלוג שלו בשם "אין תגובה". בין השנים 2007–2009 עבד כמרצה לשפות טורקיות באוניברסיטה הרוסית למדעי הרוח. כרגע הוא מאייר קריקטורות לכמה עיתונים, כתבי עת וספרים. [דרוש מקור]
פרסים

ב-2003 זכה בפרס הראשון בתחרות שארגנה מוזיאון העתיקות בבורדור.
ב-2008 זכה בפרס עם אזכור כבוד בתחרות "בלבול העיר" שנערכה באיראן.
הערות שוליים

↑  "The Resualts of The Second International City Complexities Cartoon Contest-2008". 2011-03-11. אורכב מ-המקור ב-2011-03-11. נבדק ב-2020-06-26.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אמרה אזדמיר".
איזי שרצקי

| --- | --- |
איזי שרצקי מקבל את אות "מגן הכבוד: תקווה ישראלית" מנשיא מדינת ישראל, אוגוסט 2018
איזי שרצקי מקבל את אות "מגן הכבוד: תקווה ישראלית" מנשיא מדינת ישראל, אוגוסט 2018
 לידה:  דצמבר 1946 (בן 77) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 
יחזקאל (איזי) שרצקי (נולד בדצמבר 1946) הוא איש עסקים ישראלי, הבעלים של חברת "איתוראן" ומועדון הכדורגל עירוני קריית שמונה. חתן פרס ישראל בתחום מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשפ"ב (2022).
ביוגרפיה

שרצקי נולד ב-1946 בתל אביב, בן לבתיה, ניצולת מחנה אושוויץ בירקנאו, ושמחה, ניצול מחנה ברגן-בלזן, שעלו לישראל ב-1945. יש לו אח אחד.
בצעירותו, שיחק שרצקי במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב אולם עזב את המחלקה בגיל 15. בהמשך, שכנע אותו המאמן ג'רי בית הלוי לשוב לשחק והוא הצטרף לקבוצת מכבי רמת עמידר ופרש ממשחק פעיל עם גיוסו לצה"ל.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שהשתחרר מהצבא, החל לעבוד במשרד החקירות שהקים אביו, אך לאחר תקופה קצרה נפרדו דרכיהם ושרצקי הקים ב-1967 את חברת "מוקד חקירות" שבה החזיק עד שנות התשעים. בשנת 1995 רכשה קבוצת משקיעים בראשותו מהנהלת תדיראן את השליטה ב"איתוראן" תמורת כ-250 אלף דולר. בשנת 1998 הונפקה "איתוראן" בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 2005 בנאסד"ק. בראשית המאה ה-21 העביר את הניהול לידי בניו אייל וניר ומאז הוא מכהן כיושב ראש החברה.
ב-2019 השקיע כמיליון שקל בחברת הקנאביס הרפואי "קאנביט". לצד עסקיו אלה, שרצקי עוסק גם בנדל"ן ובין היתר הוא בעל מניות בחברת אלרן נדל"ן.
שרצקי תרם מאות מיליוני שקלים ודאג לפיתוח קריית שמונה מתחילת המילניום. בין היתר תרם לקבוצת הכדורגל, להקמת בית תמחוי שמאכיל כ-600 אנשים ביום, למרפאת שיניים, לבתי הספר, להקמת בית ספר לאנגלית ועוד.
ביוגרפיה > קריירה > מעורבותו בכדורגל

ב-1987 החל לנהל את מחלקת הנוער של במכבי תל אביב אולם עזב את התפקיד לאחר כשנה לאחר שלדבריו התנגד למדיניות של החתמת שחקנים מקבוצות אחרות במקום מדיניות של קידום שחקני בית.
בסוף שנות התשעים, סמוך לנסיגת צה"ל מלבנון, החל להשקיע במוסדות קהילתיים בקריית שמונה, שסבלה באותם ימים מירי קטיושות, באמצעות עמותות על שם הוריו. לבקשת ראש העירייה חיים ברביבאי החל להשקיע גם בתחום הספורט בעיר. שרצקי התנה את ההשקעה באיחוד קבוצות הכדורגל בעיר, הפועל קריית שמונה ששיחקה בליגה א' ומכבי קריית שמונה ששיחקה בליגה ב', לקבוצה אחת - הפועל עירוני קריית שמונה, כששם המממן "איתוראן" מופיע הן בשמה והן בסמלה. בשנת 2012, עקב איסור של אופ"א, הושמט שמה של "איתוראן" מסמל הקבוצה אך סמלילה נותר במרכזו.
עירוני קריית שמונה העפילה שתי ליגות בתוך שלוש שנים ואת עונת 2003/2004 פתחה בליגה הלאומית. בשלוש העונות הבאות הייתה קריית שמונה כפסע מהעפלה לליגת העל אך הצליחה לעשות זאת לראשונה רק בעונת 2006/2007. את עונתה הראשונה בליגת העל סיימה הקבוצה במקום השלישי והעפילה להשתתפות במוקדמות גביע אופ"א. בתום עונת 2008/2009 נשרה לליגת המשנה אך שבה לליגה הבכירה בתוך עונה אחת ובעונת 2011/2012, זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות המדינה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1983 שקבוצה שאינה מהערים תל אביב, חיפה או ירושלים זוכה בתואר. כן זכתה הקבוצה תחת שרצקי פעמיים בגביע הטוטו של הליגה הלאומית, פעמיים בגביע הטוטו של ליגת העל, בגביע המדינה ובתואר אלוף האלופים.
שרצקי ידוע כבעלים המרבה להתערב בהחלטות המקצועיות בקבוצה ולייעץ למאמנים העובדים תחתיו, בדגש על רכישת שחקנים ושחרורם, אך בעבר הודה כי הוא מעורב גם בקביעת ההרכבים של קבוצתו. כמו כן, שרצקי ידוע באופיו חם המזג שגרם לו להסתכסך לא אחת עם בעלי תפקידים שעבדו תחתיו: עם רן בן שמעון הסתכסך בעקבות התלבטותו לגבי הארכת חוזה בקבוצה; את גילי לנדאו פיטר בעקבות חילוקי דעות בנוגע למידת המעורבות של הבעלים בהחלטות המקצועיות; את ברק בכר פיטר שלושה מחזורים לפני תום העונה לאחר שנודע לו כי הוא מקיים מגעים עם בעלי קבוצת הפועל באר שבע ללא ידיעתו שלומי דורה טען כי את ההודעה על סיום עבודתו בקריית שמונה קיבל דרך התקשורת; מוטי איווניר פוטר בשל חילוקי דעות על מידת מעורבותו של שרצקי בהחלטות מקצועיות; בני בן זקן פוטר בראיון שהתקיים עם שרצקי בתוכנית "שירים ושערים" במחצית משחקה של קריית שמונה לאחר שלא נעתר לבקשתו של שרצקי לערוך שינוי בהרכב הקבוצה.
ביוגרפיה > קריירה > דמותו ב"בובה של לילה"

שרצקי זכה לחיקוי בתוכנית הסאטירה "בובה של לילה". דמותו של שרצקי, שאותה מגלם ירון ברלד, מזכירה בתדירות גבוהה את שמה של חברת "איתוראן" ומתגאה בקניית שחקנים בזול ומכירתם במחיר מופקע. דמותו מהווה ביקורת על בעלים פרטיים של קבוצות בספורט הישראלי המוצגים בדרך כלל כנדבנים אך למעשה נהנים מקידום עסקיהם באמצעות הפרסום שהם זוכים לו בזכות המועדונים שבראשם הם עומדים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לשרצקי שלושה בנים, גיל, אייל וניר, מנכ"לים משותפים של חברת "איתוראן".
פרסים

תשע"ב: פרס יגאל אלון על תרומתו לקידומה של קריית שמונה ופיתוחה ולרווחת תושביה
מרץ 2022: פרס "מפעל חיים בספורט" מטעם משרד התרבות והספורט, "איש ניהול בתחום הספורט", שמוענק במסגרת חגיגות 65 שנה למכון וינגייט
2022, ה'תשפ"ב: פרס ישראל למפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
הערות שוליים

1 2  איזי שרצקי, בעלי עירוני קרית שמונה, זכה בפרס ישראל למפעל חיים, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2022
↑  ניצן חורש‏, מסיוט הקטיושות לפנטזיות על ליגת האלופות, באתר וואלה, 22 ביולי 2003
↑  עמית דובקין, בלשים מהסוג הכלכלי, מעריב, 2 בספטמבר 1988
↑  Ituran company presntation
↑  צלי גרינברג, איזי שרצקי משקיע בקנאביס של רוזן; אינטרקיור נכנסת לדנמרק, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2019
↑  אמיר כידן, ‏שרצקי ומשפחת דנקנר מובילים את אלרן נדל"ן להנפקה בבורסה של תל-אביב, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2006
↑  איזי שרצקי קיבל את ההוקרה שכל-כך הגיעה לו | טור, באתר MSN
↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו / איזי שרצקי, באתר גלובס, 5 באפריל 2012
1 2  שרצקי: בכר משקר, לא היה לו מה לאכול לפניי, באתר ערוץ הספורט, 17 במאי 2015
1 2  משה בוקר, איזי שרצקי, הסמכות העליונה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2012
↑   עירד צפריר, איזי שרצקי: "עם רן בן שמעון זה היה סכסוך אמיתי, לא כמו עם ברק בכר", באתר הארץ, 16 במרץ 2015
↑  שלמה וייס‏, ברק בכר פוטר מעירוני קריית שמונה, סלאח חסארמה יחליפו בעונה הבאה, באתר וואלה, 14 במאי 2015
↑  אורן פדידה, ‏‏דורה: מאז ומתמיד שרצקי לא ידע להיפרד ממאמנים, באתר ספורט1, 17 במאי 2016
↑  חמי אוזן‏, חגיגה מסוכנת: על מופע האימים של שרצקי וההשפעה על קריית שמונה, באתר וואלה, 17 במאי 2016
1 2  אורן יוסיפוביץ'‏, מחכים לפרשנות שלך, מוטי: מדוע אסור לאיוניר לחזור לקריית שמונה, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2016
↑  אורן אהרוני, הוכרזו הזוכים בפרס מפעל חיים בספורט, באתר ישראל היום, 27 במרץ 2022
↑  כבוד ענק: שרצקי יקבל פרס ישראל על מפעל חיים, באתר ONE‏, 3 באפריל 2022
אמרהיפוס

| אמרהיפוס |
| --- | --- |
 פסל של סוס מהמין Equus (amerhippus) lasallei בצ'ילה
תקופה
פליסטוקן כ-2,588,000–12,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
תת־סוג:: אמרהיפוס
מינים
 Equus (Amerhippus) andium  Equus (Amerhippus) insulatus  Equus (Amerhippus) lasallei  Equus (Amerhippus) neogeus  Equus (Amerhippus) santaeelenae
שם מדעי
 Amerhippus ‏הופסטטר, 1950

אמרהיפוס (שם מדעי: Amerhippus) הוא תת-סוג נכחד של סוס שחי בתקופת הפליסטוקן באמריקה הדרומית שלפני 2.588 עד 0.012 מיליון שנה לפני זמננו.
סיווג

תת-סוג זה כולל בתוכו חמישה מינים והוא תואר לראשונה ב-1950 בידי החוקר רוברט הופסטר, תחילה כסוג נפרד, ובהמשך הפך לתת-סוג כשכמה חוקרים רואים בו סוג נפרד. משמעות שמו הוא: "סוס אמריקה". המאובנים שלו התגלו באמריקה הדרומית, בין השאר ב-"Tarija Formation" שבבוליביה, בהרי סרניה דל פריגו ("Serranía del Perijá") שבוונצואלה, ב"Chiu-Chiu Formation" שבצ'ילה וב-"Sabana Formation" שבמרכז קולומביה. בנוסף התגלו מאובנים שלו באקוודור ובארגנטינה.
מאפיינים

הסוס הקדום הגיע לגובה 1.5 מטר בכתפיים ולמשקל 400 קילוגרם ודמה מאוד לסוסים המודרניים, אם כי אולי היה בעל פסים כמו של זברה. מבנה הגולגולת שלו היה מחוזק ועבה, אך הלסת העליונה כללה ניוון של השיניים החותכות ושל תקרת הלסת, דבר המרמז על כך שניזון בעיקר מעלים. הוא היה גם בעל גפיים קצרות יחסית ובמראהו הזכיר את ההיפודיון הנכחד.
עקב הטורפים הרבים שרעו בערבות הפליסטוקן הוא כנראה נע בעדרים ששמרו מטורפים כמו התיילקוסמילוס והסמילודון להתקרב אליו. הוא כנראה נכחד בסוף עידן הקרח האחרון כתוצאה מציד אנושי כבד.
איור של אמרהיפוס
אלכסנדר לאקזט

אלכסנדר לאקזט (בצרפתית: Alexandre Lacazette; נולד ב-28 במאי 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק באולימפיק ליון בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

לאקזט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק ליון אליו הגיע בגיל 12. בעונת 2008/2009 התחיל לשחק בקבוצת המילואים במדיה רשם 19 הופעות והבקיע חמישה שערים. עונה לאחר מכן כבש 12 שערים ב-22 הופעות. ב-2 במאי 2010 נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הראשונה בניצחון 0–1 נגד מונפלייה. שלושה יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד אוסר. ב-3 ביולי 2010 חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו לשלוש שנים שיצא לפועל שנה לאחר מכן כיוון שלפי חוקי פיפ"א לשחקן אין גיל לחתום על חוזה מקצועי. ב-31 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה של בליגה נגד סושו. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות נגד בנפיקה ליסבון. במשחק עצמו בישל שני שערים, אך ליון הפסידה 3–4.
בספטמבר 2014 האריך את חוזהו עד שנת 2018. ב-5 באוקטובר 2014 הבקיע שלושער בניצחון 0–3 נגד ליל. בעונת 2014/2015 היה מלך השערים בליגה הצרפתית עם 26 כיבושים.
ב-5 ביולי 2017 חתם לחמש שנים בארסנל תמורת 44 מיליון שטרלינג והיה לשחקן היקר ביותר בתולדות המועדון, עד להחתמתו של החלוץ הגבוני פייר-אמריק אובאמיינג.
ב-9 ביוני 2022 חזר לאחר חמש שנים לאולימפיק ליון. בהופעת הבכורה המחודשת שלו כבש ובישל בניצחון קבוצתו 1–2 על אז'אקסיו.
קריירה בינלאומית

לאקזט היה שחקן בכל הנבחרות הצעירות של צרפת וזכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2010 כאשר הוא כבש את שער הניצחון בגמר. במאי 2013 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וב-5 ביוני 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד אורוגוואי. ב-29 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד דנמרק.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של צרפת לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
תארים > קבוצתיים > אולימפיק ליון

הגביע הצרפתי: 2011/2012
גביע האלופות (צרפת): 2012
תארים > קבוצתיים > ארסנל

הגביע האנגלי: 2019/2020
מגן הקהילה: 2017, 2020
תארים > קבוצתיים > נבחרת צרפת עד גיל 19

אלופת אירופה עד גיל 19: 2010
הערות שוליים

↑  JO 2024 - Football : les quatre réservistes des Bleus déterminés, la liste définitive est connue, באתר Ouest-France, ‏ 4 ביולי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי |  1 אנקמבדיו •  2 לוקבה •  3 טרופר •  4 באדה •  5 סילדיליה •  6 קונה •  7 אוליזה •  8 אקליוש •  9 קלימואנדו •  10 לאקזט •   11 דואה •  12 מילו • 13 שוטאר •  14 מטטה • 15 לוקו • 16 רסטה • 17 מגסה • 18 שרקי • מאמן: הנרי | צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1585570378347  VIAF: 9263159035183201380007   WorldCat (עם VIAF): 9263159035183201380007
אלפרד קורטו

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1877 ניון, שווייץ 
 פטירה:  15 ביוני 1962 (בגיל 84) לוזאן, שווייץ 
 שם לידה:  Alfred Denis Cortot 
 מקום קבורה:  Cimetière de Villars 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Clothilde Bréal (1903–1939) Renée Chaine (1947–1962) 
 צאצאים:  Jean Cortot 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנציסקה  מפקד בלגיון הכבוד  מפקד במסדר אורנז'-נסאו 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלפרד דני קורטו (בצרפתית: Alfred Denis Cortot;‏ 26 בספטמבר 1877 ‒ 15 ביוני 1962), פסנתרן ומנצח צרפתי. נמנה עם המוזיקאים הפופולריים ביותר במאה ה־20, נודע לתהילה בתובנה הפיוטית שהפגין בנגינת יצירות לפסנתר בנות התקופה הרומנטית.
קורות חייו

קורטו נולד בניון, באזור דובר הצרפתית של שווייץ. הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל אמיל דקומב, (תלמיד של שופן, שגם מוריס ראוול למד אצלו), ואצל לואי דיאמר, וזכה בפרס ראשון בשנת 1896.
הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1897 בתזמורת קולון, ובה הוא היה הסולן בקונצ׳רטו השלישי של בטהובן. בין 1898 ל־1901 היה מאמן מקהלה, ובהמשך עוזר מנצח, בפסטיבל ביירוית בגרמניה, ובשנת 1902 ניצח על הצגת הבכורה הפריזאית של דמדומי האלים מאת וגנר. הוא ייסד חברת קונצרטים מתוך רצון להעלות את האופרה פרסיפל של וגנר, את המיסה סולמניס של בטהובן, הרקוויאם הגרמני של ברהמס ויצירות חדשות מאת מלחינים צרפתים.
מלבד הופעותיו בקונצרטים סימפוניים בתפקיד הסולן, ניגן קורטו גם מוזיקה קאמרית ובשנת 1905 הקים את שלישיית קורטו עם ז׳אק טיבו ופבלו קזלס. השלישייה ביססה את מעמדה והייתה לשלישיית הפסנתר המובילה בתקופתה. משנת 1907 עד 1923 לימד קורטו בקונסרבטואר של פריז ועם תלמידיו שם נמנו קלרה הסקיל, דינו ליפאטי וולאדו פרלמוטר. בשנת 1919 הקים את האקול נורמל דה מוזיק (École Normale de Musique de Paris) בפריז. הקורסים בפרשנות מוזיקלית שניתנו שם היו לאגדה. אסתר הורנשטיין סמטניק הייתה בין התלמידים שלו. קורטו סייר וניגן בקונצרטים בכל רחבי העולם, ואף היה מנצח אורח בתזמורות רבות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך במשטר וישי בצרפת (לדוגמה, הוא ניגן בקונצרטים שהנאצים פרשו עליהם את חסותם), ומתוך כך נחשב לפרסונה נון גראטה לאחר סיום המלחמה. יש ספק בנוגע למניעיו במעשיו אלה, אך מכל מקום נאסר עליו להופיע לפני קהל במשך שנה, ותדמיתו הציבורית בצרפת נפגעה במידה רבה.
בתור פסנתרן נודע קורטו במיוחד בפרשנויותיו ליצירותיהם של פרדריק שופן ורוברט שומאן. הוא גם ערך פרטיטורות מיצירות שני המלחינים הללו – עריכות ראויות לציון בזכות הערותיו הקפדניות של קורטו בנוגע לבעיות טכניות ובענייני פרשנות. רבים רואים בו את גדול הפרשנים ליצירותיהם. היו לקורטו רגעים רבים של חוסר ריכוז ולא פעם הניח תווים שגויים בהקלטותיו, כמו פסנתרנים אחרים מפורסמים בני זמנו (למשל פישר, פדרבסקי וגריינג׳ר). זאת שלא כתלמידו, דינו ליפאטי, שהקפיד על שלמות בלא דופי.
קורטו מת בלוזאן, שווייץ.
קורטו היה אחד המוזיקאים הדגולים ביותר במאה ה־20 וייצג את סופה של תקופה. הוא נחשב למופת האחרון של סגנון אישי, סובייקטיבי, המבכר אינטואיציה, פרשנות ורוח אותנטית על פני טכניקה מדויקת. הקלטותיו של קורטו הן תעודות יקרות־ערך.
אלפא רומיאו 140A

| --- | --- |

Alfa Romeo 140A
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו באמצעות "Alfa Romeo Industrie" (צר')
 שנות ייצור:  1950–1958
 יחידות שיוצרו:  327 
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו 110A
 מודל אחריו:  Alfa Romeo 900A 
 אורך:  12.0 מטר  22.0 מטר
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  3,015 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 12,517 סמ"ק המפיק 140 כ"ס ב-1,700 סל"ד (מנוע דיזל, תוצרת "אלפא רומיאו" מסוג "AR.1603")  6 צילינדרים, 12,517 סמ"ק המפיק 150 כ"ס ב-1,710 סל"ד (מנוע דיזל, תוצרת "אלפא רומיאו" מסוג "AR.1603")
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 
"אלפא רומיאו 140A"
אלפא רומיאו 140A (באיטלקית: Alfa Romeo 140A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו שיוצר בין השנים 1950–1958.
יוצרו 149 יחידות.
ייצור אלפא רומיאו 140A

אוטובוסים עירוניים - 119 יחידות.
אוטובוסים בינעירוניים - 30 יחידות.