stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורומו (עם)
דת

הנצרות אומצה באתיופיה בשנת 340 לספירה על ידי ממלכת אקסום. אתיופיה הייתה ממלכה נוצרית מוקדמת אשר נשארה בשלטון גם בעידן המודרני. כמו כן, האסלאם הגיע מאזור החוף בתקופת ימי הביניים מעבר למפרץ עדן, והוביל ליצירת המלחמות האסלאמיות והסולטניות בין הממלכות האדיה (Hadiya), באלי (Bali), פאתאגר (Fatagar), דוארו (Dawaro) ואדל (Adal). ממלכות אלו שלטו והשפיעו על ההיסטוריה של האורומו. השפעת מלחמת 30 השנים בין 1529–1559 שנערכה בין האורומו, הנוצרים והמוסלמים, פגעה בחוזק הפוליטי של הצדדים. באזור זה נמצא עיר שייח' חוסיין הקדוש למוסלמים. על כן, האמונות הדתיות של אורומו התפתחו בסביבה סוציו-פוליטית זו. במאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, הן המוסלמים ששלטו על אזורים רבים והן האתיופים האורתודוקסים שהחזיקו באזורים אחרים לא אפשרו לפרוטסטנטיים או לקתולים להמיר את דתם.
במפקד האוכלוסייה שנערך ב-2007 באתיופיה אשר כלל את האורומו ותושבים אחרים נמצא כי 48.7% מאוכלוסייתה נוצרים, 47.5% מוסלמים ו-3.3% מסורתיים. בקרב הנוצרים, האורתודוקסים מהווים את חלק הארי (30.5%) של אוכלוסייה, אחריהם הפרוטסטנטים (17.7%) ולבסוף הקתולים המהווים 0.5% בלבד. הדת המסורתית היא השכיחה ביותר בקרב אוכלוסיית האורומו הדרומית, הנצרות שכיחה יותר במרכזים עירוניים ובסביבתם, ואילו האסלאם שכיח יותר סמוך לגבול סומליה והצפון. כמו כן, דבקות במנהגים מסורתיים וטקסים עודנה נפוצה בקרב אורומו רבים ללא קשר לרקע הדתי שלהם. שמו של האלוהים של דת האורומו המסורתית הוא וואק (Waaq), אולם רק כ-3% מאוכלוסיית אורומו ממשיכים להאמין בו, בעיקר אלו החיים באזור בוראנה.
תרבות > ריבוד חברתי

כמו קבוצות אתניות אחרות בקרן אפריקה ומזרח אפריקה, לאורומו ריבוד חברתי המורכב מארבע שכבות היררכיות. השכבות הגבוהות כללו את האצילים שנקראו בוראנה (Borana) ו- גאבארו (Gabbaro). השכבות התחתונות הכילו אמנים למיניהם והשכבה התחתונה ביותר כללה עבדים. כל שכבה התמחתה בעיסוק מסוים כגון: נפחות, נגרות, נשק, קדרות, אריגה, עיבוד עורות וצייד.
תרבות > לוח שנה

האורומו פיתחו לוח שנה סולארי שהתחיל ככל הנראה מתקופת המאה ה-16 ולפני הגירת האורומה הגדולה. לוח שנה זה היה ליומן מתוחכם הדומה לאלה שנמצאו בקרב הסינים, ההודים ו המאיה. זה שימש עבורם לתזמון מועדים מיוחדים כמו יום סיומן של שמונה השנים בכל קבוצת גיל, ויום בחירת המנהיגים למערכת הגאדאא. כמו כן, על פי לוח זה, השנה החדשה של האורומו מתחילה בחודש אוקטובר. בלוח אינם מצוינים שבועות, אך קיים שם ייחודי עבור כל יום בחודש.
תרבות > מטבח

המזונות העיקריים של האורומו כוללים מוצרים מן החי כגון: פון (סוג של בשר), ענאן (חלב) באדו (גבינה) דהאבא (חמאה) ודגנים בצורת לחם או דייסה. הם נוהגים לשתות בירה, יין דבש וקפה וחלקם אף נוהגים ללעוס צ'את (גת), שהוא עלה ממריץ. המנה המיוחדת של האורומו נקראת איטו (Itoo) הכוללת תבשיל בשר או עוף, פלפל חריף ותבלינים נוספים. בנוסף, ישנו לחם ייחודי העשוי דוחן. ככלל, האורומו נוהגים לאכול שתי ארוחות מסודרות יחדיו על מגשים מעץ וישיבה על שרפרפים.
אורומו מפורסמים

במהלך ההיסטוריה, התפרסמו מספר אישיים מ האורומו הראויים לציון בתחומים שונים. הראשון מביניהם הוא אבבה ביקילה (Abebe Bikila), האתיופי הראשון שזכה במדליית זהב, ועשה זאת במשחקים האולימפיים ברומא בקיץ 1960, בענף ריצת המרתון. ספורטאית נוספת היא פאטומה רובה (Fatuma Roba) שהייתה האישה האפריקאית הראשונה שזכתה במדליית זהב בריצת מרתון באולימפיאדת אטלנטה (1996). אישיות נוספת ראויה לציון היא מולטו טשומה (Mulatu Teshome), ונשיא אתיופיה שכיהן בשנים 2013–2018. [אבדיסה אגא] פטריוט אתיופי שנלחם באיטלקים.
לקריאה נוספת

Abbink. 1985. Myths and Rites of the Western Oromo of Ethiopia by Lambert Bartels. Reimer Press.
Clive L. N. Ruggles. 2005. Ancient Astronomy: An Encyclopedia of cosmologies and myth. ABC-CLIO Press.
Donald N. Levine. 2014. Greater Ethiopia: The evolution of a multiethnic society. University of Chicago Press.
Fahlbusch Erwin, 1999. The Encyclopedia of Christianity. Wm. B. Eerdmans Publishing.
Harold G. Marcus. 1994. A history of Ethiopia. University of California Press.
Hassen Mohammed. 2002. Conquest, tyranny, and Ethnocide against the Oromo: A historical assessment of human rights conditions in Ethiopia, ca. 1880s-2002. Georgia States University: Atlanta.
Hattenstone, Simon, 6.4.2012. "The Ethiopian town that's home to the world's greatest runners", the guardian, https://www.theguardian.com/sport/2012/apr/06/ethiopian-home-worlds-greatest-runners.
Maraniss David. 2008. Rome 1960: the Olympics that change the world. New-York: Simon and Schuster.
Mario I. Aguilar. 1996. "The eagle as messenger, pilgrim and voice: divinatory processes among the Waso Boorana of Kenia" In Journal of religion in Africa. Brill. pp. 56–72.
Mohammad Hassen. 2015. The Oromo and the christain kingdom of Ethiopia: 1300-1700. Cambridge University Press.
Milikias Paulos. 2003. Ethiopia, the TPLF, and the roots of the 2001 political tremor. Marianopolis College: Montreal.
Ta'a Tesema. 2006. The political economy of an African society in transformation: the case of Macca Oromo. Harrassowitz Verlag: Wiesbaden.
R. J. Hayword, Hassan Mohammed. 1981. "The Oromo orthographw of shaykh bakri sapalo" In Bulletin of The School of Oriental and African Studies. Cambridge University Press. pp. 550–566.
Pankhurst Ritchard. 1997. The Ethiopian Bordelands: Essays in Regional History from Ancient times to the end of the 18th' century. The Red Sea Press.
Rudolph T. Ware. 2011. The Cambridge world history of slavery. Cambridge University Press.
W. A. Degu. 2002. The state, the crisis of state institutions and refugee migration in the
horn of Africa: the cases of Ethiopia Sudan and Somalia. Amsterdam Thela Thesis.
2006, "Oromos", Countries and cultures, http://www.everyculture.com/wc/Costa-Rica-to-Georgia/Oromos.html#ixzz4bg5txd3v.
2016. Encyclopedia Britannica.
הערות שוליים

↑  Tesema,2006:17
1 2 3 4  Mohammed Hassen, The Oromo and the Christian Kingdom of Ethiopia: 1300–1700, Boydell & Brewer (Originally: Cambridge University Press), 2015, עמ' 11
↑  Hassen,2015: 2-3
1 2 3  Mohammed Hassen, [https://eprints.soas.ac.uk/29226/1/10731321.pdf THE OROMO OF ETHIOPIA, 1500-1850 : WITH SPECIAL
EMPHASIS ON THE GIBE REGION], Thesis submitted for the degree of Ph.D. of the University of London
School of Oriental and African Studies, 1982
1 2  Aguilar, 2007: 56-72
↑  Hassan, 1981:44,550-556
↑  milikias, 2003: 13-66
↑  Hassen, 2002: 15-49
↑  Fahlbusch, 1999: 158-159
↑  Encyclopedia Britannica, 2016
↑  Levine,2014: 78-89
↑  Pankhurst,1997: 281-283
↑  Degu, 2002: 142
↑  Ware, 2011: 72-74)
↑  Pankhurst, 1997: 284,423
↑  Levine, 2014
↑  Abbink.1985: 285-287
↑  Ruggles ,2005: 45-46
↑  Countries and cultures,2006
↑  Maraniss,2008 : 373- 374
↑  Hattenstone,2012
| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- | --- | --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |  |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גדאוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |  |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |  |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |  |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555545005171  BnF: cb119688336 (data)  LCCN: sh85052813  NKC: ph241804  SUDOC: 027702529
אן מאקוסינסקי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1997 (בת 27) ויקטוריה, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית (2015)  St. Margaret's School (2006)  St. Michaels University School 
 annmakosinski.com
 
אן מאקוסינסקי (נולדה ב-3 באוקטובר 1997) היא ממציאה ודוברת ציבור קנדית. היא מוכרת בזכות המצאת הפנס התרמו-אלקטרי בשנת 2011.
חיים מוקדמים וחינוך

מאקוסינסקי היא ממוצא פיליפיני ופולני. משפחתה מתגוררת בסאאניץ', קולומביה הבריטית. אביה הוא מנהל מעבדה בדימוס ובעל שני פטנטים רפואיים. מגיל צעיר אהבה להתעסק עם חפצים שונים שמצאה בבית. אחד הצעצועים הראשונים שלה היה קופסת טרנזיסטורים. היא התחילה להלחים מעגלי הלחמה בגיל 9 ובכיתה ו' החלה להתחרות בירידי מדע.עבור הפרויקט המדעי שלה בכיתה ז', המציאה מאקוסינסקי רדיו המופעל על ידי חום שמופץ מנר. שנתיים לאחר מכן, בנתה פנס פיזואלקטרי בעיצובה.בגיל 15 החליטה מאקוסינסקי להמציא מקור אור שלא ידרוש סוללות ושניתן להטעינו ולהשתמש בו באמצעות חום ידו של המשתמש. בסופו של דבר, היא יצרה את הפנס החלול, פנס מתחדש ראשון מסוגו שלא הצריך כל החלפת סוללות או טעינה. ההשראה שלה לרעיון הגיעה כשחברה מהפיליפינים אמרה לה שנכשלה בשיעור בבית הספר כי אין לה חשמל בבית ולכן לא יכלה ללמוד בלילה. מאקוסינסקי זכתה במקום הראשון הן ביריד המדע של Google והן ביריד המדע וההנדסה של אינטל. בנוסף הראתה את המצאתה בתוכנית Tonight Show בכיכובו של ג'ימי פאלון, נשאה שלוש הרצאות TEDx, והייתה ברשימת המשפיעים בעולם מתחת לגיל 30 של מגזין Time לפני שסיימה את התיכון.
מאקוסינסקי למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קולומביה הבריטית בשנים 2015 עד 2018. בזמן תקופת הלימודים, מאקוסינסקי הפכה לפנים של קמפיין Heattech Fleece של Uniqlo ואף קיבלה את פרס היזמות בת קיימא. בשנת 2019, אן התרחקה מתחום המדע ונרשמה לבית הספר למשחק של אולפני הרברט ברגהוף בניו יורק. בזמן שהותה בניו יורק, עבדה על ייצור צעצועי ילדים שפעלו על אנרגיה ירוקה, ושצולמו מאוחר יותר ב־CNN . לאחר מכן חידשה את לימודיה בספרות אנגלית באוניברסיטת ויקטוריה וקיבלה תואר ראשון בשנת 2021.
פנס תרמי חשמלי

בשנת 2013, מאקוסינסקי זכתה ביריד המדע של גוגל על המצאת הפנס התרמו-אלקטרי. המכשיר מסתמך על האפקט התרמו-אלקטרי אשר עושה שימוש באריחי פלטייר. הוא חלול על מנת להגביר את הסעת החום. בשנת 2018 היא הייתה בתהליך משא ומתן לייצור והפצה מסחרית של הפנס. היא קיבלה השראה ממולדתה של אמה בפיליפינים, שם חברתה נכשלה בקורס כי לא היה לה חשמל שיאפשר לה ללמוד בלילה.את האבטיפוס הראשוני יצרה מאקוסינסקי באמצעות 26 דולר בלבד.
ב-2013 הציגה את המצאתה ב-TEDx ריצ'מונד וב-TEDx וונקובר וזכתה במדליית זהב ביריד המדע של קנדה. בשנה זו אף הופיעה בכתבה של מגזין טיים על אנשים משפיעים מתחת לגיל 30. בשנת 2016, נבחרה מאקוסינסקי לממציאה צעירה של השנה באתר "מדע פופולרי".
ספל הקפה של eDrink

ספל הקפה של eDrink, הוא ההמצאה השנייה של מאקוסינסקי. זהו ספל קפה המשתמש בחום העודף של משקה חם בזמן ההמתנה להתקררותו וממיר אותו לחשמל. החשמל הזה יכול לשמש מגוון דברים כמו טעינת טלפון, טאבלט, אוזניות וכו'. הספל עדיין לא יצא להפצה מסחרית. בדומה לפנס החלול, מוצר זה מסוגל לנצל שאריות של אנרגיה תרמית על מנת ליצור אנרגיה בה ניתן לעשות שימוש. מאקוסינסקי הוזמנה שוב לתוכנית הלילה בכיכובו של ג'ימי פאלון כדי להציג את המצאתה זו.
קריירה

בשנת 2016, מאקוסינסקי זכתה ב־50,000 דולר ממענק האקלים Quest, שנתמך על ידי Canadian Geographic ו-Shell Energy North America עבור המצאות המופעלות על ידי חום הגוף. בהמשך השנה מונתה לשגרירת מותג עולמית עבור Uniqlo .
בשנת 2017, נכללה מאקוסינסקי ברשימת פורבס 30 מתחת לגיל 30 . בנוסף נבחרה לאחת מנשות השנה במכללות לשנת 2018 של מגזין Glamour.
בשנת 2018, מאקוסינסקי הציגה את המצאתה של "ספל הקפה eDrink " לג'ימי פאלון בתוכנית Tonight Show כפרס, העניקה לה התוכנית 5,000 דולר כדי לתמוך בהשכלתה. באותה שנה גם זכתה בארבעה פרסים מרכזיים מיריד המדע וההנדסה הבינלאומי של אינטל .
מאקוסינסקי היא המייסדת של Makotronics Enterprises והגישה מספר פטנטים .
אילוקוס

| --- | --- |

 מדינה:  הפיליפינים הפיליפינים
 בירת המחוז:  סן פרננדו
 העיר הגדולה:  סן קרלוס
 שטח:  13,012.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  5,301,139 (1 במאי 2020)
 קואורדינטות:  16°37′00″N 120°19′00″E﻿ / ﻿16.616666666667°N 120.31666666667°E﻿ / 16.616666666667; 120.31666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז אִילוֹקוֹס (באילוקנו ובטאגאלוג: Ilocos) הוא אזור מינהלי של הפיליפינים ברמת מחוז, ונקרא גם "מחוז I" (אחת, בספרות רומיות). המחוז כולל את החלק הצפון-מערבי של האי לוזון, וחלק ממישור מרכז לוזון, בעיקר באזור פנגסינן. הוא גובל במחוז קורדיליירה במזרח, בעמק קגאיאן בצפון מזרח ובדרום מזרח, ובמרכז לוזון בדרום. במערב המחוז גובל בים סין הדרומי.
המחוז כולל ארבע פרובינציות (אילוקוס נורטה, אילוקוס סור, לה אוניון ופנגסינן) וכן עיר עצמאית אחת (דגופן). המרכז המנהלי של המחוז שוכן בסן פרננדו, לה אוניון, ואילו היישוב הגדול ביותר הוא העיר סן קרלוס. ממפקד האוכלוסין של שנת 2000 עלה כי השפות העיקריות המדוברות באזור הן אילוקנו (64% מכלל האוכלוסייה באותה תקופה), פנגסינן (32.5%), וטאגאלוג ושפות אחרות (3.21%).
היסטוריה > פרהיסטוריה

תושבי האזור המוקדמים ביותר הידועים הם העמים המכונים בפיליפינים נגריטוס. אלו נדחקו על ידי גלים של מהגרים אוסטרונזיים שחדרו לרצועת החוף הצרה. איטנגים (איגורוט) התיישבו בפנים החוף, אילוקנים בצפון, פנגסיננים בדרום, וזַמבָּלים באזורים הדרום-מערביים ביותר באילוקוס.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

היה מסחר בזהב שנכרה בהרי קורדיליירה, דרך אזור לויאג נה קבולואן (היום בפנגסינן), וגם ביישוב הסמוך אגואו, שחופיו באותה תקופה היו נוחים לנמל טוב לכלי שיט זרים.
נחפרו ממצאים המעידים על סחר בין נמל אגו לבין סין: שברי כדים וחרסינה שנחשפו באתר הכנסייה הקתולית במהלך שיפוצה – והם שמורים במוזיאון אילוקו (Museo de Iloko). עם הזמן הקימו דייגים יפנים את היישוב היפני הראשון בפיליפינים באילוקוס, וכך עברו כישורים וטכנולוגיות דיג אל האוכלוסייה המקומית.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית הספרדית

במאה ה־16 הקימו הספרדים מושבות בפיליפינים ולנצל את אוכלוסיית הילידים, בין היתר באמצעות מיסיון והמרת דת המקומיים לקתוליות. העיר ויגאן בפרובינציית אילוקוס סור הייתה בעת ההיא מושב הבישוף, ונקראה נואבה סגוביה. עם זאת, בני האילוקנו בחלקים הצפוניים של המחוז לא המירו את דתם בקלות, והאזור הצפוני נותר רווי טינה לספרד. טינה זו התפרצה בנקודות שונות בהיסטוריה של אילוקוס בצורת מרידות, בעיקר אלו של אנדרס מאלונג ופאלאריס מפנגסינן, דייגו סילאנג ואשתו גבריאלה סילאנג ב־1762, ומרד באסי במאה ה־19. עם זאת, היו אלה הפנגסיננים בדרום שהיו האחרונים שהחזיקו מעמד בהתנגדות לספרדים.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית האמריקאית ומלחמת העולם השנייה

בשנת 1901, האזור עבר לשלטון קולוניאלי אמריקאי, ובשנת 1941, נכבש בידי הצבא היפני הקיסרי.
במהלך 1945, בסוף מלחמת העולם השנייה, חילות חבר העמים הפיליפיני בשילוב עם הצבא האמריקאי, וכן לוחמי גרילה מבני האילוקנו ופנגסינן, שחררו את מחוז אילוקוס מידי היפנים.
היסטוריה > תקופת העצמאות

כמה נשיאים של הרפובליקה של הפיליפינים הגיעו ממחוז אילוקוס: אלפידיו קירינו, פרדיננד מרקוס ופידל ראמוס. פרובינציית פנגסינן הועברה על ידי פרדיננד מרקוס ממחוז מרכז לוזון למחוז אילוקוס ב־1973; לאחר מכן קבע מרקוס מדיניות הגירה מכוונת של אילוקנים אל פנגסינן, לדילול תושבי פנגסינן הילידיים. מרקוס צירף גם את הפרובינציות אברה, מאונטיין פרובינס, ובנגט למחוז אילוקוס, במטרה להרחיב את השפעת האילוקנים בקרב העמים הילידיים של אזור הקורדיליירה.
היסטוריה > תקופת הממשל הצבאי

הפרות זכויות אדם תועדו במחוז אילוקוס בתקופת המשטר הצבאי של מרקוס, למרות התפיסה הרווחת כאילו המחוז תומך בשלטון מרקוס מטעמים עדתיים. בפרובינציית אילוקוס נורטה תועדו עינויים ורציחות של חקלאים ושל ילדים.
אילוקנים רבים התנגדו לשלטון מרקוס, ובהם הארכיבישוף הקתולי יליד אגואו, אנטוניו מבוטס, שדיבר נגד עינויים והרג של עובדי כנסייה. הסטודנטים רומולו וארמנדו פלבאי מסן פרננדו מחו נגד הדיקטטורה, עונו עד מוות במחנה צבאי בפמפנגה, ולימים זכו בכבוד כקדושים מעונים במאבק נגד הדיקטטורה באנדרטת בנטאיוג נג מגה באיאני (אנ') של הפיליפינים.
היסטוריה > העברת פרובינציות למחוז קורדיליירה

כאשר הוקם מחוז קורדיליירה בתקופת שלטונה של קורסון אקינו, הועברו הפרובינציות של אברה, מאונטיין פרובינס ובנגט למחוז החדש.
גאוגרפיה

מחוז אילוקוס מכיל שני אזורים גאוגרפיים מנוגדים. הפרובינציות אילוקוס נורטה ואילוקוס סור תופסות את המישור הצר בין רכס ההרים המרכזי של קורדיליירה לבין ים סין הדרומי, בעוד שפנגסינן תופסת את החלק הצפון מערבי של מישור מרכז לוזון העצום, עם הרי זמבלס כגבול המערבי הטבעי שלה.
מפרץ לינגאיין הוא גוף המים הבולט ביותר בפנגסינן, והוא מכיל מספר איים, כולל הפארק הלאומי מאה האיים. מצפון לאילוקוס נמצא מצר לוזון.
נהר אגנו עובר דרך פנגסינן מבנגט, זורם לדלתא רחבה בסביבות לינגאיין ודגופן, ונשפך למפרץ לינגאיין.
הר סיקאפו הוא בין הנקודות הגבוהות במחוז.
כלכלה

בחלק הדרומי של המחוז, ובמיוחד בפנגסינן, מבוססת הכלכלה על תעשיית חקלאות ושירותים; בחלק הצפוני של המחוז מבוססת הכלכלה על חקלאות. בפנגסינן יש עסקים אגרו־תעשייתיים, כגון גידול ועיבוד דגי אכנס כסוף (בַּאנְגוֹס), גידול בעלי חיים, ייצור ממרח דגים (בַּגונג), ועוד. בפרובינציות אילוקוס נורטה ואילוקוס סור מגדלים בעיקר אורז, טבק, תירס, קני סוכר, ופירות; כמו כן, מגדלים בעלי חיים כגון חזירים, תרנגולות, עיזים, וקראבאו (תאו מים).
61% מסך המס הנגבה במחוז מגיע מפנגסינן.
המחוז עשיר במלאכות יד, ומפורסם בשמיכות ארוגות ובמוצרי קדרות.
דמוגרפיה

שטחי אילוקוס הם המולדת ההיסטורית של האילוקנים. במפקד האוכלוסין של שנת 2000 היוו האילוקנים 64% מאוכלוסיית המחוז, פנגסינאנים 32.5%, וטאגאלוגים 3%.
האוכלוסייה היא ברובה קתולית, אך בצפון המחוז יש גם קהילה פרוטסטנטית אדוקה. יש מיעוטים של בני דתות אחרות, כגון Iglesia ni Cristo, מורמונים וכדומה. יש גם החזקה באמונות אנימיסטיות מסורתיות, במיוחד באזורים כפריים. קהילות הסוחרים הסיניים וההודיים מכילות בעיקר בודהיסטים, טאואיסטים והינדים.
תרבות ואמנות

בין הבולטים באמנים שחיו במחוז: הסופר והאקטיביסט איסבלו דה לוס רייס מוויגאן, שעזר להוציא לאור את הנוסח המוקדם ביותר הקיים של ביאג ני לאם-אנג (אנ'), יצירה אפית של בני האילוקנו; פעיל ומנהיג מתקופת המהפכה הפיליפינית, חואן לונה; וקרלוס בולוסאן יליד בינלונן, שחיבר את הרומן America is in the Heart, שעליו כתב העורך האמריקאי קארי מקוויליאמס כי הוא "הטקסט הבולט של החוויה הפיליפינית־אמריקאית".
במחוז התגוררו מספר אמנים לאומיים של הפיליפינים, ובהם האמן הלאומי לתיאטרון סוורינו מונטנו, שזכה בתואר בשנת 2001, והאמנית הלאומית למחול לוקרסיה רוסס קסילג, אשר זכתה בתואר בשנת 1989.
הערות שוליים

↑  "Overview of the Region | DepEd RO1".
1 2  "Ilocos Region: To Reach Five Millionth Mark in Nine Years (Results from the 2000 Census of Population and Housing, NSO); Table 8. Language/Dialect Generally Spoken in the Households: Ilocos Region, 2000". Philippine Statistics Authority. 31 בינואר 2003. אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2003. נבדק ב-29 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Panela, Shaira (2017-03-19). "Looking into the past through the eyes of the future". Rappler (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2022-01-03. נבדק ב-2022-01-03.
↑  Scott, William (1974). The Discovery of the Igorots. Quezon City: New Day Publishers. p. 58. ISBN 9711000873.
1 2 3  Sals, Florent Joseph (2005). The History of Agoo: 1578-2005 (באנגלית). La Union: Limbagan Printhouse. p. 80.
↑  Mendoza-Cortes, Rosario (1974). Pangasinan, 1572-1800. Quezon City: University of the Philippines Press.
↑  Culture and History by Nick Joaquin
↑  "Presidential Decree No. 1, s. 1972". 24 בספטמבר 1972. נבדק ב-27 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Presidential Decree No. 224, s. 1973". 22 ביוני 1973. נבדק ב-5 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Ilocanos remember dark days of martial law, vow to continue fight". 2 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Honoring Davao's Contributions to the Struggle for Rights, Freedom". Bantayog ng mga Bayani. 23 בפברואר 2018. ארכיון מ-2018-02-28. נבדק ב-8 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maglana, MAgz (2017-07-10). "VOICES FROM MINDANAO: Fear is not a good foundation for getting Mindanao out of the rut". MindaNews. אורכב מ-המקור ב-2020-02-08. נבדק ב-8 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "PALABAY, Armando D. - Bantayog ng mga Bayani". bantayog.org. 18 בינואר 2017. נבדק ב-2020-01-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "National Statistical Coordination Board". אורכב מ-המקור ב-14 ביוני 2006. נבדק ב-2 ביולי 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PROFILE OF REGION 1". www.dti.gov.ph. נבדק ב-2021-11-05.
↑  "America Is in the Heart: A Personal History" by Carlos Bulosan (Introduction by Carey McWilliams) (אורכב 23.08.2010 בארכיון Wayback Machine), University of Washington Press, washington.edu
↑  "Archived copy". www.ncca.gov.ph. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2007. נבדק ב-11 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה);  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4868739 
מפה מנהלית של אילוקוס
"מריבת אוהבים" מאת חואן לונה
אפיפיט

אפיפיט הגדל על עץ בקוסטה ריקה
אֵפִּיפִיט ("צמח אוויר"[דרוש מקור], או "צמח על צמח") הוא צורת חיים המתקיימת בעיקר ביער הגשם הטרופי, כאשר צמח אחד גדל על צמח אחר (או על חפץ דומם כלשהו) מבלי להיות טפיל עליו ומבלי לקיים עמו יחסי הדדיות, אלא משתמש בו כמקום לאחיזה בלבד (קומנסליזם).
הצמח הנושא אותו משמש מעין מצע לאפיפיט, אשר שורשיו כלל אינם בקרקע. האפיפיטים קולטים את המים ומינרלי המזון המומסים בהם והחיוניים לגידולם מהאוויר הלח אשר בסביבתם. יש הטוענים שנוכחותם מועילה לעץ היות שהם מקטינים את הלחות סביבם ובכך פוגעים בפטריות מזיקות. האפיפיט מעדיף להתיישב בהסתעפויות של ענפים, שם מצטברים מים וחומרים אורגניים הדרושים למחייתו. השגת האור מפצה על הריחוק מן הקרקע ועל הקושי היחסי בהשגת מים. האפיפיטים קולטים מים במהירות ויש המסוגלים לאגור אותם. שורשיהם נועדו בעיקר לאחיזה בענף ולחלקם יש צורה של שושנת עלים גדולה, שבתוכה מצטברים מי גשמים, והצמח קולט את המים מבסיס העלים. ישנם אפיפיטים ממשפחת הברומליים, שקיבולת המים שלהם בשושנת העלים מגיעה לחמישה ליטרים. במים האלה מתקיימים דו-חיים או חרקים, החיים רק בגומחת שושנת העלים. הפרשותיהם של יצורים אלה ושיירי מזונם הם גם מינרלים חיוניים לאפיפיטים ואלה נקלטים על ידם באמצעות המים.
ביערות הטרופיים גדלים רוב הסחלבים כאפיפיטים. רבים מהם מציגים לראווה פרחים גדולים, עזי צבע ומוזרי צורה.
באזורי אמריקה החמים והלחים והקרובים לחוף הים מצויים מיני קקטוסים אפיפיטיים. הקקטוסים הגדלים ביערות העד כמו אלה של האמאזונאס הם אוהבי חום ולחות בניגוד לדימוי שקקטוסים צומחים רק באזורים צחיחים.
רוב המינים של סוג הצמח ביישנית גדלים כאפיפיטים ביערות דרום-מזרח אסיה. כולם בעלי ענפים משתלשלים כלפי מטה. יש שאפילו ינבטו זרעי דקלים בינות לגזעי עצים וייתקיימו זמן מה כאפיפיטים, אם כי אין הם מסוגלים להגיע לממדיהם הטבעיים ולכן אינם נחשבים ככאלה.
האפיפיטים יוצרים תנאים ייחודיים למגוון רב של בעלי חיים, ולכן השפעתם ביער הגשם הטרופי גדולה למדי.
הערות שוליים

↑  צֶמַח־עַל־צֶמַח במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550772005171  GND: 4224597-7  LCCN: sh85044430  NKC: ph119975
סאמי שווכת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1893 בגדאד, עיראק
 פטירה:  1987 (בגיל 94 בערך)
 מדינה:  עיראק עיראק
 פעילות בולטת:  איש חינוך ולאומן פאן-ערבי
 השכלה:  מכללת הרפואה הצבאית באיסטנבול
 מקצוע:  רופא
 השקפה דתית:  מוסלמי
 
סאמי שווכת (בערבית: سامي شوكت; תעתיק מדויק: סאמי שוכת; 1893–1987) היה רופא, פוליטיקאי ומחנך עיראקי פאן-ערבי שפעל בתחום החינוך בעיראק המנדטורית והעצמאית בין השנים 1931–1942. שווכת מילא תפקידי ניהול במערכת החינוך העיראקית ובתנועת הנוער "אל-פותווה" ופעל לחיזוק ערכים לאומניים פאן-ערביים ומיליטריסטיים בקרב הנוער בעיראק של התקופה. הוא נחשב לאיש מפתח בהתפתחות התנועה הלאומית הפאן-ערבית בעיראק וייצג את הקצה הרדיקלי בתנועה, באמצו רעיונות בעלי השראה פשיסטית ויש הטוענים[דרושה הבהרה] שאף נאצית ואנטישמית. רוב פעילותו החינוכית נסובה סביב הקניית ערכים פטריוטיים כמו: כוח, סיבולת, ציות למרות, הקרבה למען המולדת, צניעות ואיחוד האומה הערבית תחת הובלה עיראקית. רוב המידע אודות דעותיו ידוע לנו בזכות ספרו "אלו הן מטרותינו" המכיל קובץ של נאומים אשר נשא בפני חוגי המנהל העיראקיים, בפני המורים והתלמידים במערכת החינוך העיראקית ובפני חברי תנועת הנוער "אל-פותווה" בין השנים 1933–1939, ושבהם הביע את דעותיו ותפישׂותיו הלאומניות. אותו ספר שימש גם כספר לימוד במערכת החינוך העיראקית בין השנים 1939–1942. בין היתר, שווכת גם חיבר מאמרים לעיתונות של התקופה והיה מעורב בפעילות מועדון "אל-מות'נא" לספרות והמכון הגבוה להכשרת מורים.
חייו האישיים, משפחתו ותחילת דרכו

שווכת נולד בשנת 1893 למשפחת נכבדים עירונית ממוצא צ'רקסי בבגדאד, ששורשיה מאזור אלכּוּת שבעיראק. אביו היה מושל מחוז וחבר בפרלמנט העות'מאני. אחיו, נאג'י שווכת, היה עורך דין וכיהן כמושל מחוז, שר פנים וראש ממשלה תחת שלטון המלוכה של פייסל הראשון. אחיו, ד"ר סאיב שווכת היה המייסד ויושב הראש של המועדון הלאומני אל-מות'נא, שהוקם בשנת 1935. שווכת עצמו התחנך בבית הספר לרפואה של הצבא העות'מאני באיסטנבול וסיים את לימודיו בשנת 1917. הוא שימש כקצין בצבא העות'מאני לתקופה קצרה במהלך מלחמת העולם הראשונה וגם תחת משטרו קצר הימים של פייסל הראשון בדמשק. לאחר המלחמה, הצטרף למחנה תומכיו ("השריפים") של פייסל בעיראק, לאחר כישלון משטרו בדמשק ב-1920. לימים סיפר שווכת כי שירותו בצבא העות'מאני ושהותו באיסטנבול, במסגרתם נחשף ללאומיות הטורקית של "הטורקים הצעירים", השפיעה עליו לאמץ את הזהות הפאן-ערבית ולוותר על אחדות איסלאמית. במהלך שנות העשרים עבד במשרד הבריאות העיראקי וכן, כתב מאמרים לעיתונות העיראקית תחת השם "עמר אבן אלעאס". הוא שימש כמפקח הבריאות בבגדאד וכמנכ"ל משרד הבריאות, וכחלק מפעילותו בתפקידים אלו פעל בשיתוף רופאים נוספים ללחוץ על שלטון המנדט הבריטי לפתוח את המכללה הרפואית הראשונה בבגדאד, המכללה המלכותית לרפואה. בנוסף, פעל לחקיקת חוקים שיעלו את הסטנדרטים הרפואיים בעיראק והיה פעיל במאבק נגד התמכרות להרואין וחשיש.