stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלחנן מאיר

| --- | --- |
אלחנן מאיר, 2011
אלחנן מאיר, 2011
 לידה:  10 ביולי 1936 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  17 בפברואר 2014 (בגיל 77) עתניאל, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה תעסוקתית
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אמסטרדם 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 כתיבת עשרות מאמרים בחקר הקריירה המקצועית
 
אלחנן ישראל מאיר (כ' בתמוז ה'תרצ"ו, 10 ביולי 1936 - י"ז באדר א' ה'תשע"ד, 17 בפברואר 2014) היה פרופסור בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, עם מומחיות בפסיכולוגיה ייעוצית תעסוקתית. שימש יושב ראש הסתדרות הפסיכולוגים וכיושב ראש מועצת הפסיכולוגים.
קורות חייו

נולד בשנת 1936 בירושלים. לאחר סיום לימודיו בתיכון למד בישיבת קול תורה, שבה לימד הרב שלמה זלמן אוירבך, במשך כחודשיים. הוא גויס לנח"ל והשתחרר בשנת 1956, לפני מבצע קדש. לאחר שחרורו מצה"ל הלך ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. מכיוון שבאותה עת לא היה קיים באוניברסיטה העברית חוג לפסיכולוגיה, מאיר חשב ללמוד חינוך וסוציולוגיה. הכלכלן משה זנבר שכנע אותו ללמוד סטטיסטיקה במקום חינוך. בשנה השנייה ללימודיו באוניברסיטה נפתח חוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. מאיר נרשם לחוג זה ולמד בשלושת החוגים במקביל. במהלך לימודיו לתואר ראשון בפסיכולוגיה, סטטיסטיקה וסוציולוגיה, עבד בהכוונת נערים לעבודה בלשכת העבודה לנוער ולאחר מכן החל לעבוד במכון הדסה לייעוץ, במשרה חלקית. במכון הדסה עבד במשך 35 שנים.
לאחר סיום לימודיו לתואר שני, לימד מאיר באוניברסיטת תל אביב במשך 39 שנים והגיע לדרגת פרופסור מן המניין. בין היתר היה אחראי על התוכניות המיוחדות באוניברסיטה ועוד תפקידים שונים. במקביל לעבודתו באוניברסיטה פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת נחשבים בפסיכולוגיה תעסוקתית. מאיר כיהן כיושב ראש הסתדרות הפסיכולוגים בישראל במשך עשר שנים ולאחר מכן, במינוי של שר הבריאות, כיהן כיושב ראש מועצת הפסיכולוגים במשך שש שנים. בשנת 1996 עזב את עבודתו במכון הדסה. במהלך עבודתו באוניברסיטה הדריך 103 עבודות גמר; קרוב ל-40% מעבודות אלו פורסמו כמאמרים בכתבי עת בינלאומיים.
נישא בשנת 1963 לרחל מאיר (לבית דה פריס, ביתו של הרב פרופ׳ בנימין דה פריס) ונולדו להם חמישה ילדים. כלתו, דפנה מאיר, נרצחה בינואר 2016 בחדירת מחבל לביתה בעתניאל.
בעקבות שיחה מקרית, כשנתיים לפני יציאתו לגמלאות, החליט מאיר ללמוד בישיבת עתניאל. בשנה הראשונה הוא לימד כמרצה מן החוץ באוניברסיטת בן-גוריון ובערבים למד עם חברותא בישיבה. בשנותיו האחרונות למד בישיבה כתלמיד מן המניין והעביר אחת לשבוע שיעור על פרשת השבוע.
מאיר נפטר ב-17 בפברואר 2014, י"ז באדר א' ה'תשע"ד.
ספריו ועבודתו

במהלך עבודתו באוניברסיטה פרסם מאיר עשרות מאמרים ואת הספר "יסודות הסטטיסטיקה למדעי התנהגות" (הוצאת "דיונון", מהדורה 16, 2000).
במהלך לימודיו בעתניאל פרסם חמישה ספרים בסדרת "שבת וינפש, פרשיות השבוע בניתוח פסיכולוגי" (הוצאת גילוי), "דמויות משנה בספר בראשית: ניתוח פסיכולוגי" (הוצאת גילוי, 2011) שיצא לאור גם בשפה האנגלית, ו"לימוד הלכה לפי מרכיבים" (הוצאת גילוי, 2013).
בשנת 2007 פרסם כתב העת המדעי "Journal of Vocational Behavior" מאמר שבדק את כמות הפרסומים בתחום חקר הקריירה המקצועית במשך 34 השנים שקדמו לפרסום המאמר; אוניברסיטת תל אביב דורגה במקום הראשון בדירוג האוניברסיטאות, ומאיר דורג במקום הראשון בדירוג החוקרים המפרסמים.
הערות שוליים

↑  עדו בן פורת, פרופ' אלחנן מאיר הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 17 בפברואר 2014
↑  Journal of Vocational Behavior, 2007, 70, 602-613
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265237805171  ISNI: 0000 0000 7150 1348  LCCN: n85237421  NTA: 075199467  VIAF: 97549139   WorldCat (עם VIAF): 97549139 
עטיפת הספר "דמויות משנה בספר בראשית: ניתוח פסיכולוגי"
אליסון קורט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בנובמבר 1973 (בת 50) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 בן או בת זוג:  אריק סוזוקי (2000–2005) 
 צאצאים:  Blaede Court-Suzuki 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליסון סטפני קורט (באנגלית:  Alyson Stephanie Court; נולדה ב-9 בנובמבר 1973) היא שחקנית ומדבבת קנדית.
ביוגרפיה

קורט נולדה בטורונטו. ב-1984 הופיעה בסדרת הילדים "Mr. Dressup", וב-1985 הופיעה בסרט "רחוב סומסום מציגים: בעקבות הציפור" המבוסס על הסדרה "רחוב סומסום". ב-1988 הופיע בפרק הראשון של הסדרה "My Secret Identity" כשכנה של דמותו של ג'רי אוקונל.
ב-1997 גילמה את פריסילה פרסלי בסרט הטלוויזיה המוקומנטרי "Elvis Meets Nixon". כמו כן היא שיחקה את לונט הליצנית בסדרת הילדים "הספה הגדולה" ששודרה בישראל בערוץ הופ!.
היא לקחה חלק בדיבוב הסרט "דובוני אכפת לי: דור חדש", דיבבה אריה ים בסדרה "לשחרר את ווילי" המבוססת על סרט בעל אותו שם, את ורוניקה לודג' בסדרה "החברים של ארצ'י" המבוססת על ארצ'י קומיקס, את ג'ובילי ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" ואת נורה בסדרה "טימותי הולך לבית הספר".
אלחנן חפץ

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1877 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 במאי 1935 (בגיל 57) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 צאצאים:  אוריאל חפץ 
 
אלחנן חפץ (7 בנובמבר 1877 - 9 במאי 1935) היה כורך ספרים, יליד האימפריה הרוסית, מראשוני הכורכים האמנותיים בארץ ישראל.
תיאור

אלחנן חפץ נולד בשנת 1877 באימפריה הרוסית. בשנת 1924 עלה עם משפחתו לארץ-ישראל מווינה והתיישב בירושלים. בתחילה פעל חפץ במסגרת "בתי בצלאל" של בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות. לאחר מכן הקים בית מלאכה שמוקם ב"בית ניקולה עקל" שבשכונת מוסררה ופעל עד 1930. בנוסף, החזיק חנות ברחוב יפו. הוא עסק בעיקר בכריכת ספרים, לצד עבודות שונות מעור ובהן תיקים, פנקסים ומוצרי עץ זית. הוא השתתף בתערוכה קולוניאלית בפריז (1931), שם קיבל עבור תצוגתו מדליית זהב, ב"תערוכה לאמנות ולמלאכת יד בפלשתינה" (1931) במגדל דוד, וב-"יריד המזרח" (1932), שם הציג כריכות ותיקים שיצר. חפץ נפטר בשנת 1935 בירושלים לאחר מחלה ממושכת.
בין עבודותיו כריכות הספרים של ברוך אגדתי - "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925), שהודפס ב"גרפיקה" ירושלים במהדורה ממוספרת בת 100 עותקים; כריכת ספרו של אברהם סוסקין - "אלבום מראות תל אביב" (1926), שהודפס בדפוס Rotophot A. G, ברלין; כריכה לספר זיכרון (1927) עבור ישיבת סלבודקה בחברון
והמהדורה הראשונה של "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמן, שהודפס בהוצאת אמנות, תל אביב ונכרך בכריכה המשלבת עור ועץ זית.
לחפץ ורעייתו שרה היו ארבעה ילדים - אוריאל חפץ, רחל, נחמה וציפורה.
גלריה

פרסומת לבית המלאכה של חפץ (1929-1924), אוסף הספרייה הלאומית
כריכת "ברוך אגדתי: אמן הרקוד העברי" (1925) מאת ברוך אגדתי
כריכת הספר "מראות תל אביב" (1926) מאת אברהם סוסקין
כריכת "הגדה של פסח" (1930) באיור נחום גוטמן
פרסומת לחנות של חפץ (1935-1929)
הערות שוליים

↑  ראו: ב"בצלאל", הארץ, 31 בדצמבר 1924, עמ' 3
↑  ראו: אלחנן חפץ ז"ל, דואר היום, 10 במאי 1935
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308040305171  VIAF: 297751232   WorldCat (עם VIAF): 297751232
איפיי ווטנאבה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
איפיי ווטנאבה (ביפנית: 渡辺 一平; נולד ב-18 במרץ 1997) הוא שחיין יפני, שיאן עולם בעבר (2017–2019), השיאן האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), אלוף אסיה (טוקיו 2016) ואלוף המשחקים האולימפיים לנוער (נאנג'ינג 2014) במשחה ל-200 מטר חזה.
ביוגרפיה > 2014 > אלוף המשחקים האולימפיים לנוער

באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה ווטנאבה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:11.31 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.66 דקות, עשירית השנייה איטי ממדליית ארד ובמקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.77 שניות.
ביוגרפיה > 2016 > שיאן אולימפי

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) קבע ווטנאבה בשלב חצי הגמר במשחה ל-200 מטר חזה, שיא אולימפי חדש של 2:07.22 דקות, 21 מאיות השנייה איטי משיא העולם של בו ארצו אקיהירו ימאגוצ'י (2:07.01 דקות) וחצי שנייה מהר יותר מיתר השחיינים. במשחה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את הישגו וסיים רק במקום השישי בתוצאה המאכזבת עבורו של 2:07.87 דקות. המנצח היה דמיטרי בלנדין מקזחסטן שקבע שיא לאומי חדש של 2:07.46 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 18 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.33 דקות.
באליפות אסיה שנערכה בטוקיו בנובמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 59.99 שניות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש שנוסף של 2:08.19 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בטוקיו ב-29 בינואר 2017 קבע ווטנאבה במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:06.67 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של אקיהירו ימאגוצ'י.
באליפות העולם שנערכרה בבודפשט, הונגריה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:07.47 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב מרוסיה שקבע שיא אליפות חדש של 2:06.96 דקות ובן ארצו יאסוהירו קוסקי (2:07.29 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.26 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכרה בקוואנגג'ו שבקוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה ווטנאבה בפעם השנייה ברציפות במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:06.73 דקות, אחרי אנטון צ'ופקוב שקבע שיא עולם חדש של 2:06.12 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של ווטנאבה ומתיו וילסון מאוסטרליה (2:06.68 דקות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר חזה: 59.99 שניות (2016)
200 מטר חזה: 2:06.67 דקות (2017), שיא עולם בעבר
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
אינאקססיבל

פינגווין מצויץ צפוני באי
האי אינאקססיבל (באנגלית: Inaccessible Island, האי הבלתי נגיש) הוא הר געש כבוי המשתרע על פני שטח של 14 קמ"ר, ומתרומם מעל לגובה של 449 מטרים מעל פני המים בדרום האוקיינוס האטלנטי, במרחק 45 ק"מ בכיוון דרום-מזרח מטריסטן דה קונה. האי נכלל בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה", אך לאורך ההיסטוריה שלו הוא מעולם לא היה מאוכלס בקביעות. אינאקססיבל, ביחד עם האי גוף, הוא שמורת טבע שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

אינאקססיבל התגלה לראשונה ב-1652 על ידי ספינה הולנדית, 146 שנים לאחר שטריסטן דה קונה התגלה על ידי מלחים פורטוגזיים, והוא נקרא כך כיוון שצוות הספינה לא היה יכול לעבור אל החלק הפנימי של האי ונאלץ להישאר בחוף (Inaccessible באנגלית פירושו "בלתי נגיש"). אולם, במשלחות מחקר מאוחרות יותר הצליחו החוקרים להיכנס לפנים האי על מנת לחקור את הסביבה הטבעית הנמצאת בו.
האחים שטולטנהוף, שהגיעו לאינאקססיבל מגרמניה ב-1871, התגוררו באי במשך מספר שנים וניסו להקים בו תחנת מסחר עבור הסוחרים העוברים באזור. אולם, הם לא לקחו בחשבון את התדירות הנמוכה שבה מבקרים באי אנשים. בגלל המחסור במזון הם חולצו מהאי ב-1873 על ידי אה"מ צ'אלנג'ר שביקרה במקום כדי לבדוק את הפלורה והפאונה המקומיות. הסופר הדרום אפריקני אריק רוזנטל תיאר את האירועים שקרו לאחים סטולטנהוף בספרו Shelter from the Spray (בתרגום חופשי: מקלט מפני הרסס).
ב-1922 עגנה באינקססיבל ספינתו של ארנסט שקלטון, ושהתה שם זמן קצר. אחד הבוטניקאים ששהו על סיפון האונייה גילה עוף שמאוחר יותר ייקרא על שמו - גבתון וילקינס (שם מדעי: Nesospiza wilkinsi, שייך לציפורי השיר).
משלחת מחקר נורווגית שהתה על האי במשך שלושה שבועות ב-1938, ובתקופה זו הם הצליחו לגשת אל הרמה של האי ולקטלג בה צמחים, עופות וסלעים.
ניסיון נוסף למפות את האי נעשה במהלך משלחת החברה המלכותית לטריסטן דה קונה ב-1962, שלקחה איתה מדענים לאינאקססיבל. בדומה לחוקרים רבים לפניהם המדענים לא הצליחו להגיע לחלק הפנימי של האי. האי הוכרז ב-1976 כשמורת טבע לפי פקודת שימור טריסטן דה קונה. אולם, תושבי טריסטן דה קונה עדיין יכלו לצוד עופות ימיים על האי. הניסיון המוצלח ביותר לחקור את אינאקססיבל התרחש ב-1982 על ידי קבוצת תלמידים ומוריהם ממכללת דנסטון האנגלית. המשלחת שהתה באי בין ה-25 באוקטובר 1982 ועד ה-9 בפברואר 1983, הכינה מפות מפורטות של האי, חקרה את הפלורה, פאונה וגאולוגיה, והפעילה תוכנית לסימונם של למעלה מ-3,000 עופות.
המים הטריטוריאליים של אינאקססיבל הוכרזו ב-1997 כשמורת טבע לפי פקודת השימור מ-1976. נכון ל-2008 רק מדריכים מורשים מטריסטן דה קונה רשאים לקחת ספינות טיולים לאינאקססיבל.
הריסות של ספינות

בגלל מפות ניווט לא טובות הספינות שעברו ליד אינאקססיבל היו זקוקות להנחיה על ידי תושבי האיים, כיוון שהצוותים לא היו מודעים לזרמי המים. הריסות של ספינות היו מחזה נפוץ; לפחות 22 ספינות הרוסות התגלו באזור טריסטן דה קונה, ולכל הפחות שלוש מתוכן התגלו בסמוך לחופי אינאקססיבל.
הספינה הראשונה שטבעה נקראה בלנדן הול, והיא הייתה ספינה בריטית שהוחכרה לחברת הודו המזרחית. הספינה הפליגה ב-1821 עם 84 נוסעים ואנשי צוות. יעדה היה להפליג מעבר לסנט הלנה, אך הזרמים סחפו אותה לעבר טריסטן דה קונה. הספינה עלתה על שרטון באי אינאקססיבל, ירכתיה נשברו והסיפון הקדמי נסחף אל החוף. באירוע זה נהרגו שני אנשים. בתוך כמה חודשים הצליחו הניצולים לבנות סירות מעץ. ניסיונם הראשון להפליג לטריסטן דה קונה נכשל, והביא למותם של שישה אנשים. הניסיון השני הצליח יותר, והם הצליחו למשוך את תשומת לבם של תושבי האי. אחרוני הניצולים הובאו לטריסטן דה קונה ורובם נשלחו מאוחר יותר לקייפטאון שבדרום אפריקה.
ספינות נוספות שעלו על שרטון באזור אינאקססיבל הן Shakespeare בחוף החזיר (1883) ו-Helen S Lea בנקודה הצפונית (1897).
חיי הטבע

אינאקססיבל מפורסם בעיקר בשל רלית האי אינאקססיבל, שהוא העוף הקטן ביותר החסר יכולות תעופה. עופות אחרים המקננים באי הם פינגווין מצויץ צפוני, אלבטרוס טריסטני, אלבטרוס עשון, Nesocichla eremita ממשפחת הקיכליים ושחפית אנטארקטית.
כאשר קורפורל ויליאם גלאס ומשפחתו היו למתיישבים הראשונים שהגיעו לטריסטן דה קונה ב-1816 הם הביאו איתם לאינאקססיבל עזים וחזירים על מנת שאלה ישמשו כמקור מזון. הם התגוררו באיים במשך 57 השנים הבאות, וסייעו לאחים סטולטנהוף בזמן שאלה שהו באיים, אך מתו לבסוף. במהלך ההיסטוריה של אינאקססיבל הובאו אליו פרות, כבשים וכלבים, אך כיום לא נותר להם זכר.
דוב ים תת-אנטארקטי ופיל ים דרומי נצפו גם כן באינאקססיבל במספרים גדולים, ובמים המקיפים את האי ניתן למצוא גם לווייתנאים.
עד כה לא התגלו על אינאקססיבל יונקים, זוחלים דו-חיים, פרפראים וחלזונות יבשתיים. באי יש 64 מיני צמחים מקומיים, כולל 20 מינים של בעלי פרחים ו-17 מינים של שרכאים. בנוסף, ניתן למצוא באי 48 מינים של חסרי חוליות, שעשרה מתוכם אינם מקומיים.
כלכלה

תושבי טריסטן דה קונה מנצלים את אינאקססיבל לצורך כמה מטרות כלכליות. באי יש מרבצי גואנו וביצים, אך בגלל הקושי לנוע על אינאקססיבל תושבי טריסטן דה קונה נוטים להגיע אל האי נייטינגייל. אולם, שלוש ספינות בבעלות חברות שונות עורכות מסעות דיג לחופי האי. ועדה מיוחדת מטריסטן דה קונה העניקה להם היתר ב-1945 לשהות במרחק של עד שלושה קילומטרים מחופי האי.
הערות שוליים

↑  Birds Ringed on Inaccessible Island, University of Central Lancashire, 2002(הקישור אינו פעיל, 21.05.2018)
↑  Inaccessible Island - Wildlife and Plantlife, University of Central Lancashire, 2002(הקישור אינו פעיל, 21.05.2018)
מראה האיים אינאקססיבל ונייטינגייל
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565902405171  LCCN: sh95009333
אזהרות

אזהרות הם פיוטים העוסקים במניין תרי"ג (613) המצוות ונאמרים בחג השבועות. החל מתקופת הגאונים ידוע מנהג לומר בחג השבועות פיוט הכולל את מניין תרי"ג המצוות. במאה התשיעית הם כבר נחשבו מנהג מקובל ומושרש. במקור נאמרו פיוטים כאלה בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף, ובהמשך העבירום בחלק מהקהילות למקומות אחרים בתפילה.
אזהרות ידועות לדוגמה הן האזהרות האנונימיות הקדומות "אתה הנחלת", אזהרות רס"ג, האזהרות של רבנו אליהו הזקן, של רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני ושל רבי שלמה אבן גבירול.
התפתחות מנהג האזהרות

הפיוט הקדום ביותר הידוע לנו בסוג זה הוא "אתה הנחלת" המופיע כיום בנוסח אשכנז, שנתחבר בתחילת תקופת הגאונים בבבל, וקדם אפילו למניין המצוות של בה"ג (שאינו פיוט אזהרות). פיוט זה אינו משעבד את עצמו דווקא למניין תרי"ג מצוות ומונה את המצוות בצורה חופשית וללא סדר כלשהו. יונה פרנקל משער, שמחבר "אתה הנחלת" כלל לא התיימר להשלים את מניין כל המצוות, אלא רק ערך רשימה חלקית. זאת משום שבמניינו, הכולל 570 מצוות, לא הזכיר מצוות רבות שקשה לטעון שנשכחו, כך למשל השמיט אכילת מרור בסמוך לאכילת מצה שנזכרה, והשמיט עשיית שולחן הפנים, אף על פי שמנה הן עשיית המנורה והן מצוות לחם הפנים.
רס"ג מתח ביקורת על "אתה הנחלת" בשל חסרונן של מצוות רבות ובשל אריכות לשון מיותרת לדעתו. כדי להחליף את "אתה הנחלת" הפופולרי, הוא כתב שני פיוטי אזהרות משלו, "את ה' אלקיך תירא" ו"אנכי אוכלה אש" (המשולב בתוך שבעתא). בראשון רס"ג מתבסס על חלוקתו המרובעת של בה"ג את תרי"ג המצוות לעשין, לאוין, עונשין ופרשיות, אף על פי שהוא אינו נצמד במדויק למניינו של בה"ג. בפיוט האזהרות השני שלו, מתאר רס"ג כיצד כל תרי"ג המצוות כלולות בעשרת הדיברות.
בהמשך, כמעט כל כותבי האזהרות אמצו חלוקה זו של בה"ג וכתבו את אזהרותיהם על פיה. השפעה נוספת של בה"ג על כותבי האזהרות שלאחריו, היא ניסיונם למנות את המצוות מניין מושלם, מגמה שלא נראתה ב"אתה הנחלת". הידוע שבפייטנים אלה הוא רבי שלמה אבן גבירול, אך אזהרות חשובות הן גם אזהרות רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני, אזהרות רבנו אליהו הזקן, ואזהרותיו של רבי בנימן בן שמואל שנתגלו בגניזה הקהירית.
האזהרות השונות במנהגי התפילה

בנוסח צרפת התקבלו באופן מוחלט אזהרות רבי אליהו הזקן "אמת יהגה חכי", והראשונים דנים בהן ומתקנים אותן. ייתכן שהתקבלותן המוחלטת של אזהרות ר"א הזקן במנהג צרפת הם שגרמו להיעלמותן של אזהרות ר' בנימן בן שמואל מהמרחב הצרפתי.
בנוסח אשכנז מקובלות אזהרות "אתה הנחלת" ליום ראשון של שבועות, וביום השני נאמר הפיוט הקדום "אזהרת ראשית", שאינו מונה את המצוות וכנראה שמש במקור כפתיחה לאזהרות. קהילות אשכנז הסתפקו במניין מצוות מלא באחד הימים, ועל כן התירו לעצמן לומר ביום השני פיוט זה בלבד. בשני הימים, אומרים באשכנז אחרי האזהרות פיוט אז שש מאות.
בנוסח איטליה, נאמרות האזהרות בסדר הפוך מזה של נוסח אשכנז. ביום הראשון אומרים "אזהרת ראשית", וביום השני אומרים "אתה הנחלת". נוהגים שלא לומר את כל "אתה הנחלת" אלא רק את הא"ב הראשון מתוכו. בשני הימים אומרים אחר האזהרות את "אז שש מאות".
בארצות צפון אפריקה נהגו לקרוא את האזהרות של רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני ואילו בארצות המזרח נהגו לקרוא את האזהרות של רבי שלמה אבן גבירול.
מיקום האזהרות בתפילה

כאמור, מיקומן המקורי של האזהרות הוא בברכת קדושת היום ("אתה בחרתנו") שבחזרת הש"ץ בתפילת מוסף של שבועות. במיקום המדויק בו יש לומר את האזהרות בתוך הברכה נהגו מנהגים שונים בתקופת הגאונים. רב עמרם גאון כותב בסידורו לשלב את האזהרות לאחר הפסקה "מלך רחמן רחם עלינו" לפני "והשיאנו": ”וסודר הש"ץ את התפילה כולה כדכתיבנא לעיל עד "אשר נתן לך", ומתחיל אזהרות, וכשמסיים אומר "והשיאנו" וכו'” (סדר רב עמרם גאון (מהד' ווארשא תרכ"ה), חלק א', עמ' מה). לעומת זאת, את האזהרות שכתב רס"ג והביא בסידורו הוא מיקם לאחר פסוקי המוסף, ולאחריהן המשיך "מלך רחמן רחם עלינו".

בנוסח אשכנז נהוג מתקופות קדומות ועד מחזורי ימינו כדעת רס"ג, והאזהרות נאמרות מיד לאחר פסוקי קרבן מוסף. כך נהוג עד היום גם בנוסח איטליה. על פי הנראה מפיוטי האזהרות הצרפתיים (של ר"א הזקן ושל ר' בנימן בן שמואל) נהג שם מנהג שלישי, והאזהרות נאמרו באמצע פסקת "מלך רחמן רחם עלינו", לפני הבאת הפסוק ”שָׁלוֹשׁ פְּעָמִים בַּשָּׁנָה” (ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק ט"ז). בנוסח הספרדים הקדום נהגו כדעת רב עמרם גאון ואמרו את האזהרות לפני "והשיאנו". כאשר קבעו פוסקי ההלכה בספרד שאין לומר פיוטים בחזרת הש"ץ, הוצאו גם האזהרות ממקומן המקורי והועברו לתפילת מנחה, לפניה או לאחריה. גם בנוסח רומניא לא נאמרו האזהרות בתוך חזרת הש"ץ, והן נאמרו לאחריה.
באשר לטעם הבחירה דווקא בתפילת מוסף, ולא בתפילת שחרית המתבקשת יותר, מציע יונה פרנקל שתי אפשרויות. האחת, שתפילת שחרית כבר הייתה עמוסה בפיוטים רבים בברכות קריאת שמע (יוצרות) ובחזרת הש"ץ (קדושתא), ולא רצו להכביד עליה בפיוט ארוך נוסף. הסבר אחר שהוא מציע הוא שהדבר נבע מרצון ליצור הקבלה לחגים אחרים בהם ישנו פיוט משמעותי במוסף (מלכויות זכרונות ושופרות בראש השנה, פיוטי סדר העבודה ביום כיפור, תפילת גשם בשמיני עצרת ותפילת טל בפסח).
מנהגים שונים באמירת האזהרות

לבני עדות המזרח ישנה מנגינה מיוחדת לאמירת האזהרות.
בחוץ לארץ, בו יש יום טוב שני של גלויות, יש שנהגו לקרוא את מצוות העשה ביום הראשון של חג השבועות ואת מצוות הלא תעשה ביום השני של שבועות .
לגבי זמן אמירתו, יש מקומות שנהגו לקרוא את האזהרות במהלך חזרת הש"ץ של תפילת מוסף. במקומות אחרים נהגו לאומרו לאחר חזרת הש"ץ, לפני תפילת מנחה או כחלק מתיקון ליל שבועות.
ביקורת והערכה

רבי אברהם אבן עזרא, בספרו "יסוד מורא וסוד תורה", מותח ביקורת על מחברי האזהרות: "והנה בעלי האזהרות דומים לאדם שסופר כמה הוא מספר העשבים הכתובים בספר רפואות והוא לא יכיר מה תועלת בכל אחד מהם ומה יועילו לו שמותם". לפי פרופ' מאיר בר-אילן, בעלי האזהרות, שאותם מבקר אבן עזרא, הם בראש ובראשונה רבי סעדיה גאון ורבי שלמה אבן גבירול.
הרמב"ם בהקדמתו לספר המצוות מותח ביקורת מסיבה אחרת, והיא אופן מניין המצוות שבאזהרות:
הרמב"ם אומר, כי תפוצתן הרבה של אזהרות שנכתבו על פי מניין בה"ג (שהוא מניין מצוות מוטעה, להבנת הרמב"ם), היא בין הגורמים שהביאו אותו לכתוב את ספר המצוות, בו הוא מונה את המצוות בשיטה שונה.
בעקבות דבריו אלה של הרמב"ם חיברו בתימן הרב יוסף קאפח והרב יוסף קורח כל אחד בנפרד, אזהרות המבוססות על מניין המצוות של הרמב"ם. כבר לפניהם חיבר הרב יהונתן אייבשיץ אזהרות כמניין הרמב"ם.
בניגוד לשיטת הרמב"ם שמחברי האזהרות הם "פייטנים, לא רבנים", ואין עיקר עיסוקם בתוכן מניין המצוות אלא ביפי השיר, רבים ראו בפיוטי האזהרות חיבור בעל משקל הלכתי. רבנו תם הגיה את האזהרות של ר"א הזקן כדי שתתאמנה להלכה כפי שהוא פסק. במהלך הדורות נכתבו פירושים רבים נוספים לאזהרות, ולעיתים קרובות הפרשנים מנסים לאפיין את שיטת הפייטן במניין המצוות ולהשוותה לשאר מוני המצוות. למשל, הרשב"ץ כתב פירוש בשם "זוהר הרקיע" על האזהרות של אבן גבירול, ובו הוא מתמודד עם טענות הרמב"ם והרמב"ן, ומנסה אף להסיק מן הפיוט מהי דעתו של אבן גבירול במחלוקות השונות ביניהם. הרב ירוחם פישל פערלא כתב חיבור ארוך על אחד מפיוטי האזהרות של רס"ג, בו הוא דן בדעת רס"ג בשאלות שונות הקשורות במצוות ובמניינן, לפעמים על סמך מילים בודדות בהן רס"ג השתמש בפיוטו.
אטימולוגיה

בשאלת מקור הכינוי "אזהרות" קיימות מספר הצעות:
המונח אזהרה משמש בלשון חז"ל לציון מצוות לא תעשה, היינו איסור מהתורה ומכאן פיוט העוסק במניין המצוות, הכוללות גם 365 איסורים לעומת 248 מצוות עשה, מכונה על שם הרוב.
ערכה המספרי בגימטריה של המילה "אזהרת" הוא 613 (תרי"ג), כמניין המצוות, ולכן בתקופה קדומה נהגו לפתוח בה את הפיוט באופן קבוע (כמו הפיוט "אזהרת ראשית" שהוזכר לעיל), ובשל כך הסוג כולו נקרא על שמה.
בתרבות

בסיפורו האוטוביוגרפי "הסימן", שמתרחש בחג השבועות, מספר ש"י עגנון: "איני זוכר מאימתי נוהג אני לומר בלילי שבועות אזהרות לרבינו שלמה בן גבירול, אבל מיום שנהגתי כן לא בטלתי ממנהגי זה אפילו שנה אחת". שיאו של הסיפור הוא החיזיון המיסטי שחווה המספר, ובו מפגש עם רבי שלמה אבן גבירול.
במועדים נוספים

בשירת ספרד, הורחב המונח "אזהרות", ומעתה נתכנו "אזהרות" כל פיוטי החגים שנושאם הלכתי ומפרטים את הלכות החג. ראשיתו של הדבר ברבי יהודה הלוי שחיבר "אזהרות" לפסח, הכוללות הלכות פסח. בעקבותיו הלכו פייטנים רבים אחרים, בעיקר בקטלוניה ובפרובנס, וחיברו אזהרות לפסח (למשל רבי זרחיה הלוי), ולאחר מכן גם לשאר החגים. ידועות בין היתר "אזהרות לשבת לפני יום הכיפורים", "אזהרות לשבת לפני סוכות", "אזהרות לראש השנה", ועוד. פיוטים אלה נאמרו כנראה בידי הציבור בשבת שלפני החג. מנהג זה כנראה לא התפשט, וברבות הימים השתמר רק המנהג המקורי, לומר אזהרות על תרי"ג מצוות בחג השבועות.