stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוות משמר הכרמל
לקריאה נוספת

יוסי בן-ארצי, "פרשת יערות הכרמל", להפוך מדבר לכרמל, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2004, עמ' 256–277.
מנחם מרקוס, "גבעת יערות הכרמל (ח'ירבת שלאלה)", הר הכרמל סקר נוף ומסלולי טיול, רשות שמורות הטבע, 1997, עמ' 70–71.
יצחק ריש, חלוציות ביערות הכרמל תרצ"ו - תרצ"ח, חיפה, הוצאה עצמית, תשמ"ח (1987)
יאיר ספרן, "אש על הכרמל" - 75 שנה להתקפה על מתיישבי יערות הכרמל", עת-מול, 232, ינואר 2014, עמ' 23–26
שמעון דר ויגאל בן־אפרים, שלאלה: עיר כרמל הקדומה, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 2018
פסק דין מירנדה נגד אריזונה

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  28 בפברואר - 1 במרץ 1966
 תאריך החלטה:  13 ביוני 1966
 מראה מקום:  86 S. Ct. 1602; 16 L. Ed. 2d 694; 1966 U.S. LEXIS 2817; 10 A.L.R.3d 974
 ערכאות נמוכות:  הרשעת הנאשם אושרה על ידי בית המשפט העליון של אריזונה; בקשה לעיון חוזר התקבלה
 החלטה
 לפי התיקון החמישי, על מנת למנוע הפללה עצמית נציגי החוק חייבים להודיע לחשוד המצוי בחקירה או במשמורת על זכותו לשמור על שתיקה ולהתייעץ עם עורך דין. פסק הדין של בית המשפט העליון של אריזונה נהפך ותוקן
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ארל וורן
 חברי המותב:  הוגו בלאק, ויליאם או. דאגלס, טום סי. קלארק, ג'ון מרשל הרלן השני, ויליאם ברנן הצעיר, פוטר סטיוארט, ביירון וייט, אייב פורטאס
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  וורן   מסכימים: בלאק, דאגלס, ברנן, פורטאס
 דעות נוספות:  דעת מיעוט: קלארק   דעת מיעוט: הרלן   מסכימים: סטיוארט, וייט
 החוק הנדון
 התיקון החמישי והתיקון השישי לחוקת ארצות הברית
 היסטוריה מאוחרת
 משפט חוזר על מעצר   פסק הדין של בית המשפט העליון של אריזונה אושר   בקשה למשפט חוזר נדחתה   בקשה לעיון מחדש נדחתה
 
מירנדה נגד אריזונה (באנגלית: Miranda v. Arizona) הוא פסק דין תקדימי של בית המשפט העליון של ארצות הברית הקובע שחשודים בפלילים חייבים לקבל מידע על זכותם להתייעץ עם עורך דין ועל זכותם להימנע מהפללה עצמית באמצעות שמירה על זכות השתיקה, כל זאת לפני שהם נחקרים על ידי המשטרה. אזהרת מירנדה קרויה על שם פסק דין זה, שהשפיע רבות על הליכים פליליים ומשפטיים גם בישראל ובמדינות נוספות.
פסק הדין חוזק על ידי וסטובר נגד ארצות הברית, ויגנרה נגד ניו יורק, וקליפורניה נגד סטיוארט. פסק הדין התקבל ברוב של חמישה כנגד ארבעה. הטיעונים נשמעו בתאריכים 28 בפברואר עד 1 במרץ 1966, וההחלטה ניתנה ב-13 ביוני של אותה שנה.
רקע > תנועת הסיוע המשפטי

בשנות ה-60 התאגדו מספר עורכי דין אמריקנים במסגרת תנועה שסיפקה סיוע משפטי לנאשמים. במישור האזרחי מגמה זו הובילה להקמת איגוד השירותים המשפטיים לפי תוכנית החברה הגדולה של הנשיא לינדון ג'ונסון. בפסק דין אסקובדו נגד אילינוי (1964) נקבע כי עורך דינו של החשוד צריך להיות נוכח במהלך החקירה המשטרתית. הרפורמה הזו התרחבה לכדי דאגה באשר לשיטות החקירה המשטרתיות, שנחשבו על ידי רבים ללא הוגנות. שיטות חקירה הכוללות כפייה היו ידועות באותה תקופה בסלנג "דרגה שלישית".
רקע > מעצר והרשעה

בשנת 1963 נעצר אזרח בשם ארנסטו מירנדה (Ernesto Miranda) באשמת אונס, שוד וחטיפה. הוא הודה, במסגרת החקירה המשטרתית, בביצוע שוד ובניסיון לאונס. התובע במשפטו הביא כראיה רק את ההודאה. מירנדה הורשע באונס ובחטיפה, ודינו היה 20 עד 30 שנים בעבור כל אישום, וריצוי שתי תקופות המאסר במקביל (כלומר 30 שנים ולא 50). אלווין מור, עורך דינו של מירנדה מטעם בית המשפט, הגיש ערעור בפני בית המשפט העליון של אריזונה שבו אושרה החלטת בית המשפט הראשונה. בית המשפט העליון של אריזונה הדגיש בפסק הדין כי מירנדה לא ביקש באופן מפורש להתייעץ עם עורך דין.
פרקליטו של מירנדה החליט לערער על ההחלטה בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית

השופט ארל וורן, שבעברו היה תובע, הקריא את החלטת בית המשפט שבה נפסק כי בגלל מאפייני הכפייה של החקירה המשטרתית (וורן ציטט מספר חוברות הדרכה משטרתיות על מנת לחזק את דבריו) הודאתו של נאשם איננה קבילה בגלל הסעיף המגן מפני הפללה עצמית בתיקון החמישי, ובגלל הזכות לעורך דין המעוגנת בתיקון השישי, אלא אם החשוד קיבל מידע על זכויותיו ובחר לוותר עליהן. מסיבה זו בוטלה הרשעתו של מירנדה.
האדם המצוי במשמורת חייב, לפני החקירה, להיות מיודע בבירור כי זכותו לשמור על שתיקה, וכי כל דבר שיגיד ישמש נגדו בבית המשפט; חובה להודיע לו בבירור כי יש לו זכות להתייעץ עם עורך דין וכי זכותו לבקש שעורך דין יהיה נוכח במהלך החקירה, ובמקרה שאין ידו משגת לשלם לעורך דין יש למנות עבורו עורך דין שייצג אותו
כמו כן, בית המשפט הבהיר מה אמור לקרות כאשר החשוד בוחר לממש את זכויותיו:
אם החשוד רומז בדרך כלשהי, בכל זמן לפני או במהלך החקירה, כי ברצונו לשמור על שתיקה, החקירה חייבת להיעצר לאלתר... אם החשוד מצהיר שהוא רוצה עורך דין, החקירה חייבת להיעצר עד להגעת עורך הדין. לאחר הגעת עורך הדין, חובה לתת לחשוד הזדמנות להתייעץ איתו ולאפשר לעורך דין לנכוח בהמשך החקירה.
אף על פי שהאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות דחק בבית המשפט לקבוע כי בכל תחנת משטרה יוצב עורך דין באופן קבוע, וורן סירב לכתוב זאת בפסק הדין, או אפילו לכלול הצעה כי דרישה מיידית של עורך דין תהיה לטובת החשוד. וורן סבר כי נקיטת אמצעים כאלה תהפוך את החקירות לחסרות תועלת, כיוון שאפילו סניגור מתחיל ייעץ למרשו לא לומר דבר למשטרה.
וורן ציין את הפרקטיקות הקיימות של ה-FBI והכללים של החוק הצבאי האמריקני, שבשניהם כתוב כי יש להודיע לחשוד על כך שהוא רשאי לשמור על זכות השתיקה; באזהרה של ה-FBI מוזכרת גם הזכות להתייעץ עם עורך דין.
אולם, השופטים שהיו בדעת מיעוט סברו שהאזהרה המוצעת תגרום להשפעה דרסטית מדי - ככל הנראה הם סברו כי ברגע שחשוד יקבל מידע על זכויותיו הוא ידרוש להתייעץ עם עורך דין וימנע מהמשטרה את האפשרות לחלץ ממנו הודאה - וטענו כי שופטי דעת הרוב מגיבים בצורה מוגזמת לבעיית מאפייני החקירה שיש בהם אלמנט כפייתי.
החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית > דעת המיעוט של הרלן

השופט הרלן כתב בדעת המיעוט כי
אין כל אזכור בגוף או ברוח החוקה או בתקדימים כלשהם לפעולה הנוקשה והחד צדדית הננקטת בחופזה על ידי בית המשפט על מנת למלא את תפקידיו בהגנה על החוקה.
הרלן סיכם את דבריו בציטוט של השופט בדימוס רוברט ה. ג'קסון:
בית המשפט הזה מרבה להוסיף קומות חדשות למקדשים של המשפט החוקתי, ולמקדשים יש נטייה לקרוס כאשר יש להם יותר מדי קומות.
החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית > דעת המיעוט של קלארק

השופט טום קלארק כתב בדעת מיעוט נפרדת כי לדעתו בית המשפט של וורן הוא "יותר מדי נמהר". קלארק העדיף את מבחן "סכום הנסיבות" שנקבע על ידי השופט ארתור גולדברג בפסק דין היינס נגד וושינגטון. לפי המבחן הזה בית המשפט יכול:
לשקול בכל מקרה האם קצין המשטרה הודיע כראוי לחשוד לפני החקירה על זכותו לקבל ייעוץ, וכי בית המשפט ימנה לו עורך דין לבקשתו במקרה שאין הוא יכול לממן לעצמו עורך דין. בהיעדר האזהרות הללו, המדינה תיאלץ להוכיח כי החשוד ויתר מרצון ומידיעה על זכותו לקבל ייעוץ מתאים, ובהתאם לסכום הנסיבות לקבוע, כולל היעדר האזהרות הדרושות, האם ההודאה אכן ניתנה מרצון.
השפעות ההחלטה

מירנדה נשפט מחדש, ובמשפט זה התביעה לא עשתה שימוש בהודאתו, ובמקום זאת הציגה עדויות אחרות וקראה לעדים שלא העידו במשפט הראשון. מירנדה הורשע פעם נוספת, וריצה 11 שנים בבית הכלא. לאחר שחרורו הוא חזר לשכונה שבה התגורר, התקיים בדוחק ונהרג בקטטה שנערכה בבר ב-31 בינואר 1976.
בעקבות פסיקת מירנדה נדרשו מחלקות המשטרה ברחבי ארצות הברית להודיע לחשודים על זכויותיהם לפי הפסיקה, במה שזכה לכינוי אזהרת מירנדה.
לאחר ההחלטה בעניינו של מירנדה נמתחה ביקורת רבה, כיוון שרבים חשו שאין זה הוגן להודיע לחשודים פליליים על זכויותיהם, כפי שנקבע בפסיקה. ריצ'רד ניקסון ושמרנים אחרים גינו את החלטת בית המשפט וטענו שהיא חותרת תחת יעילותה של המשטרה, וכי הפסיקה תגרום לעלייה ברמת הפשע. ניקסון, לאחר שהחל לכהן כנשיא, הבטיח למנות שופטים שיהיו יותר "קשוחים מבחינת הפרשנות" ויפגינו איפוק שיפוטי. תומכים רבים של אכיפת החוק כעסו על ההחלטה ועל הצגתם של קציני המשטרה כאנשים שליליים. החוק הפדרלי לבקרת פשע ורחובות בטוחים, שהתקבל ב-1968, היה אמור לעקוף את החלטת מירנדה במקרים של פשעים פדרליים ולהחזיר את "מבחן סכום הנסיבות" שקדם למירנדה. תוקפו של החוק הזה, שעדיין רשום בכרך ה-18 של החוק האמריקני, מעולם לא הועמד במבחן כיוון שמחלקת המשפטים מעולם לא ניסתה להשתמש בו כדי לתמוך בהבאתה של הודאה כראיה במשפט פלילי. החלטת מירנדה עורערה בכמה החלטות מאוחרות יותר שבהן נקבעו מספר חריגים ל"אזהרות מירנדה", שערערו את הטענה כי ההחלטה היא מסקנה הגיונית של התיקון החמישי.
אולם, ככל שחלפו השנים פסיקת מירנדה הפכה למוכרת והתקבלה בקרב קהלים נרחבים יותר. בגלל שכיחותן הגבוהה של סדרות טלוויזיה אמריקניות שבהן מככבת המשטרה (כגון חוק וסדר) ואזהרת מירנדה מוקראת לחשודים במקרים רבים, האזהרה הפכה למרכיב צפוי וידוע של הליכי המעצר. האמריקנים החלו לחוש שהאזהרות תורמות ללגיטימיות של חקירות המשטרה. בבדיקות שנערכו התברר כי במקרים רבים החשודים מוותרים על זכויותיהם לפי פסיקת מירנדה ומודים בכל מקרה.
השפעות ההחלטה > בישראל

בישראל אומצו עקרונות פסק דין זה בהדרגה, החל מאמצע שנות התשעים. בשנת 1995 נקבעה לראשונה בסעיף 19 לחוק הסניגוריה הציבורית החובה להודיע לחשוד גם אם איננו עצור, על זכותו להיוועץ בסנגור ציבורי, ושנה אחר כך נקבע בסעיף 32 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים), תשנ"ו 1996, על חובת ההודעה לחשודים במעצר.
החלטה זו אוזכרה בפסקי דין רבים בישראל, והפסיקה בנושא זה הושלמה בהחלטה שהתקבלה בהרכב מיוחד של תשעה שופטים בבית המשפט העליון, בהחלטה המכונה "הלכת יששכרוב", המתייחסת ל־ "אי-מתן הודעה כדין בדבר הזכות להיוועץ בעורך-דין".
ראו גם

פרי העץ המורעל
לקריאה נוספת

Stuart, Gary L. Miranda: The Story of America's Right to Remain Silent. Tucson, Arizona: University of Arizona Press: 2004. ISBN 0-8165-2313-4.
Baker, Liva. Miranda: Crime, law, and politics. New York, NY: Atheneum, 1983.
הערות שוליים

↑  סדר הדין הפלילי, סעיף 32
↑  "הלכת יששכרוב"(הקישור אינו פעיל, 18.10.2020)
↑  לפי פסק דין האריס נגד ניו יורק (1971)
↑  לפי פסק דין רוד איילנד נגד איניס (1980)
↑  לפי פסק דין ניו יורק נגד קווארלס (1964)
הערותיו של השופט ברנן על פסק הדין
בת שבע (ברבדוס)

| --- | --- |

 מדינה:  ברבדוס ברבדוס
 מחוז:  סנט ג'וזף
 גובה:  1.0 מטר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,765 (2014)
 קואורדינטות:  13°12′51″N 59°31′25″W﻿ / ﻿13.214166666667°N 59.523611111111°W﻿ / 13.214166666667; -59.523611111111 
 אזור זמן:  UTC -4
 www.barbados.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברבדוס מוגדלת) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבת שבע(למפת ברבדוס רגילה) ברידג'טאון ספייטסטאון אויסטינס הולטאון קראב היל גרינלנד הילבי הים הקריביבת שבע  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בת שבע (באנגלית: Bathsheba) הוא כפר דייגים במזרח ברבדוס. הכפר משמש כבירת מחוז סנט ג'וזף.
גאוגרפיה

כפר הדייגים נמצא כ-10.5 ק"מ מברידג'טאון, בירת ברבדוס.
בת שבע, כפר הדייגים הראשי בקהילת סן ג'וזף, נמצא על חופה המזרחי של ברבדוס אשר שמר על מראהו הפראי לעומת החוף המערבי המלא באתרי נופש. הנוף הדרמטי של החוף המזרחי, האווירה הנמוכה והחופים סחופי הרוח הופכים אותו למדי לניגוד לאזורים הפופולריים יותר של ברבדוס, אך למקום נהדר להירגע ולהירגע, לגלוש, לטייל ארוך בחוף וליהנות מאורח החיים המקומי. רצועה ארוכה של חול זהוב עוברת לאורך החוף, יש כמה כנסיות קטנות לביקור, גנים בוטניים, שבילי טבע ביערות הגשם ומביטים על נקודות המציעות נוף על פני האי. חוף הזהב האטרקטיבי של בת-שבע מהווה מקום נהדר לטיול עם סלעים ענקיים ועומדים החופשיים משור אלמוגים עתיק המנקד את החולות. למרות שהגלישה הגדולה, הגאות והשפל גורמים לכך שלא ניתן לשחות כאן, סדרה של בריכות אלמוגים רדודות שנחצבו בים מהוות מקום פופולרי להתרווח במים ביום חם.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ספטמבר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יולי (24 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,166 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (292 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

כפר הדייגים ממוקם ליד הכביש H3.
הערות שוליים

↑  Bathsheba, www.geonames.org
↑  Visit Bathsheba, Barbados, AUDLEY
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  בת שבע, באתר גוגל מפות
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקריביים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חדרך

הממלכות החתיות החדשות, 800 לפנה"ס לערך, חזרך (חדרך) במרכז
כתובת זכור המזכירה את חדרך
חַדְרָךְ (ידועה גם כ"חזרך" או בשמה הארמי: Hatarikka - חתריקה), הייתה פחווה קטנה שהוקמה בתחילת האלף ה-1 לפנה"ס, על ידי הארמים באזור שמצפונית לחמאת. מזוהה עם תל אפיס שבצפון סוריה.
פחוות חתריקה הייתה ידועה גם בשם "ממלכת לֻעַש" או "ממלכת נחושה" ובטקסטים אשוריים כונתה "ממלכת לחטי"
מלכה של חדרך היה המלך זַכֻּר והוא השאיר אחריו מצבת אבן, הנקראת "כתובת זכור". על מצבה זאת מתואר כיתור העיר על ידי בן הדד בן חזאל וכל המלכים עוזריו, אשר שמו מצור על חדרך, הרימו דייק, וחפרו "חריץ" כדי לפרוץ אל תוך העיר הנצורה. המלך זַכֻּר מודה בכתובת, לאל הארמי בעל–שמים, שחילץ אותן מן המצור בו בן הדד הובס.
החוקרים משווים סיפור זה עם סיפורם של חזקיהו וסנחריב, שבשני המקרים אירע הבלתי יאומן, והחזק בניגוד לכל הציפיות נסוג מן הקרב מבלי לנצח. כך בשני המקרים ננטעה האמונה בלב אנשי הדור, שהגורם לנסיגה הבלתי מוסברת הוא נסי
האשורים, בתקופת מלכותם של שלמנאסר הרביעי ואשור-דן השלישי, ניסו לכבוש את חדרך מספר פעמים. בשנים 772 לפנה"ס, 765 לפנה"ס, 755 לפנה"ס. על אף שהייתה זאת תקופה בה נחלש השלטון המרכזי, עם זאת, נמנעו מתקיפות צבאיות בדרומה של סוריה.
חתריקה, מוזכרת במקורות היהודים לראשונה בתנ"ך.”מַשָּׂא דְבַר-ה' בְּאֶרֶץ חַדְרָךְ, וְדַמֶּשֶׂק מְנֻחָתוֹ” לאחר מכן בספרי: ”אמר לו רבי יוסי בן דורמסקית לרבי יהודה, למה אתה מעוות עלינו את הכתובים, מעידני עלי שמים וארץ שאני מדמשק ויש שם מקום ושמו "חדרך”.
בין אגרות שמואל בן עלי, נשלחה גם איגרת לחכמי דמשק וחדרך. לאחר מסע הצלב הראשון גלתה "ישיבת ארץ הצבי", בראשותו של הגאון שלמה כהן מארץ ישראל אל חתריקה.
לקריאה נוספת

בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך ב' - ממלכת ישראל ויהודה (יחידות 4–6), תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. מהדורה שנייה: 2008.
אברהם נגב, הערך: חדרך, לכסיקון מקראי, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965.
הערות שוליים

1 2  עודד ליפשיץ, ירושלים בין חורבן להתחדשות - יהודה תחת שלטון בבל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2004, עמ' 21.
↑  מלך חמת ומחוז לעש שבצפון סוריה, מדרום לעיר חלב של ימינו
↑  בוסתנאי עודד, פריטים מתוך ספר פרופ' חמ"י גבריהו: מחקרים במקרא ובמחשבת ישראל - הצלת ירושלים מידי סנחריב: הרקע לסיפור הנס, החברה לחקר המקרא בישראל ה'תשנ"א
↑  ראו: בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, כרך 2, עמ' 255.
↑  ספר זכריה, פרק ט', פסוק א'
↑  ספרי לספר דברים, עמ' קט"ו, באתר דעת
↑  רבי יהודה ניסה לתת לשם "חדרך" מובן נוטריקוני, וטען ששם זה מכוון למשיח שהוא חד לאומות העולם, ורך לישראל. על כך הגיב רבי יוסי בלשון קשה.
↑  האגרות נמצאו בגניזת קהיר וקובצו בספר על ידי החוקר שמחה אסף
↑  אנציקלופדיה אריאל, עמ' 2213; על פי; ‏J. Mann, ‏ The Jews in Egypt and in Palestine ‏, 1920, עמ' 196.
שבר באף

| --- | --- |

 תחום:  רפואת חירום 
 גורם:  התנגשות 
 תסמינים:  דימום מהאף, בצקת, המטומה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  84829 
 סיווגים
 ICD-10:  S02.2 
 ICD-11:  NA02.3 
 
רנטגן רגיל מראה שבר באף

התמחות רפואת חירום.

תסמינים דימום, נפיחות, חבורות

סיבוכים ספטומיה ספטלית, שברי פנים אחרים, דלקת קרום המוח. 

תופעה נפוצות אצל גברים צעירים 

גורמים תקיפה, טראומה במהלך ספורט, נופל, התנגשויות רכב

שיטת אבחון בדרך כלל מבוססת על תסמינים, לפעמים קרני רנטגן 

טיפול בתרופות כאב, דחיסות קרות, צמצום אפשרי בהפרדה של נפיחות

פרוגנוזה בדרך כלל טוב

תדירות שכיחה
שבר באף (באנגלית: nasal fracture) המוכר בדרך כלל כאף שבור, הוא שבר של אחת מעצמות האף. הסימפטומים עשויים לכלול דימום, נפיחוּת, חבורות וחוסר יכולת לנשום דרך האף. בנוסף, הם גם עשויים להיות קשורים לשברים נוספים בפנים או להמטומה מחיצתית. הסיבות הנפוצות ביותר כוללות תקיפה, טראומה גופנית במהלך פעילות ספורט, נפילות, ותאונות דרכים. האבחון מבוסס בדרך כלל על הסימפטומים, וניתן לאשר אותו על ידי צילום רנטגן רגיל.
הטיפול הוא בדרך כלל עם תרופות נגד כאבים ודחוס קר. הטיפול, במידת הצורך, יכול להתרחש בדרך כלל לאחר ירידת הנפיחות, והוא יכול להיות סגור או פתוח בהתאם לסוג השבר. התוצאות טובות בדרך כלל. שברים באף הם נפוצים, ומהווים כ -40% משברי הפנים.הם שכיחים ביותר בקרב הגברים בשנות ה-20 שלהם.
סימנים וסימפטומים

סימפטומים של אף שבור כוללים חבורות, נפיחות, רוך, כאב, עיוות ו / או דימום מהאף ואזור האף בפנים. החולה עלול לחוות קשיי נשימה, או דימום יתר (אם רירית האף ניזוקה). יכולות גם להופיע חבורות סביב אחת או שתי העיניים של החולה.
סיבות

שברים באף נגרמים כתוצאה מטראומה גופנית באזור הפנים. מקורות נפוצים של שברים באף כוללים פציעות ספורט, לחימה, נפילה ותאונות רכב בקבוצות הגיל הצעירות יותר, ונפילות מהתעלפות או איזון לקוי אצל הקשישים.
אבחון

שברים באף מזוהים בדרך כלל ויזואלית ודרך בדיקה פיזית. דימות רפואי אינו מומלץ בדרך כלל. עדיף יותר להבחין בין שברים פשוטים המוגבלים לעצמות האף (סוג 1) לבין שברים הכוללים גם עצמות פנים אחרות ו / או מחיצת האף (סוגים 2 ו-3). בשברים פשוטים מסוג 1 צילומי רנטגן מספקים מעט מידע מעבר לבדיקה הקלינית. למרות זאת, ניתן לאשר את האבחון דרך צילומי רנטגן או סריקות טומוגרפיה ממוחשבת, ואלה נדרשים אם ישנו חשד לשברים אחרים בפנים. אף על פי שהטיפול בשבר פשוט של עצמות האף אינו דחוף - ההתייחסות לטיפול ספציפי בחמישה עד שבעה ימים בדרך כלל מספיקה - המטומה באף, שנחשבת לפציעה קשורה ושמתרחשת ב-5% מהמקרים, דורשת טיפול דחוף ויש לבדוק אותה בעת הערכת פציעות באף.
טיפול

שברים מינוריים באף יכולים להתרפא בעצמם אם אין עיוות קוסמטי משמעותי. ניתן להקל את האי הנוחות במהלך תהליך הריפוי דרך הטיפול בקרח ובכאב. [1] עבור שברים באף שבהם האף מעוות, ניתן לנסות יישור ידני - בדרך כלל מקבלים תוצאות טובות. פציעות הקשורות למבנים אחרים (סוגים 2 ו-3) יש לזהות אותן ולטפל בהן בניתוח.
פרוגנוזה

יציבות העצם מתרחשת בין 3 ל 4 שבועות לאחר השבר. ישנם כמה מומחים שממליצים לא ללבוש משקפיים או לנשוב את האף במהלך הזמן הזה, משום שפעולות אלה עלולות להשפיע על יישור העצם. מיזוג עצם מלא מתרחש בין 4 ל -8 שבועות. הפעילות הכללית של החולה מסתדרת לאחר 1–2 שבועות, אבל פעילויות ספורט הכוללות מגע עם אנשים אינן מומלצות עד לפחות 2–3 חודשים, בהתאם למידת הפגיעה. בעת ההשתתפות בפעילות ספורט מומלץ לשים קסדה שמגנה על הפנים עד לפחות 6 שבועות לאחר הפציעה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  (Kühnel, TS; Reichert, TE (2015, [GMS current topics in otorhinolaryngology, head and neck surgery. Trauma of the midface], https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC4702055/, ‏Published online 2015 Dec 22
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  P O Ceallaigh, Diagnosis and management of common maxillofacial injuries in the emergency department. Part 1: advanced trauma life support, Emergency Medicine Journal 23, 2006-10-01, עמ' 796–797 doi: 10.1136/emj.2006.035931
↑  Alexander P. Marston, Erin K. O'Brien, Grant S. Hamilton, Nasal Injuries in Sports, Clinics in Sports Medicine 36, 2017-04, עמ' 337–353 doi: 10.1016/j.csm.2016.11.004
↑  Oral and maxillofacial surgery, Third edition, St. Louis, Missouri
1 2  M. Bremke, H. Gedeon, J. P. Windfuhr, J. A. Werner, Die Fraktur des Os nasale: Unfallmechanismen, Diagnostik, Therapie und Komplikationen, Laryngo-Rhino-Otologie 88, 2009-06-26, עמ' 711–716 doi: 10.1055/s-0029-1224106
↑  Vanni Mondin, Alessandra Rinaldo, Alfio Ferlito, Management of nasal bone fractures, American Journal of Otolaryngology 26, 2005-05, עמ' 181–185 doi: 10.1016/j.amjoto.2004.11.006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000329691 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
312.983x312.983 פיקסלים
בארות יצחק

| --- | --- |
שלט הכניסה לקיבוץ בארות יצחק
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: חבל מודיעין
גובה ממוצע: ‎52 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: הקיבוץ הדתי
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 566 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 473 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בארות יצחק(למפת גוש דן רגילה) בארות יצחק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בארות יצחק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בארות יצחק32°02′27″N 34°54′38″E﻿ / ﻿32.0408608697469°N 34.910432415931°E﻿ / 32.0408608697469; 34.910432415931  heמפת היישובים של מועצה אזורית חבל מודיעין באדום - בארות יצחק בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 4 מתוך 10
http://www.beerot.co.il
המגדל בבארות יצחק הישנה לאחר ההתקפה המצרית
בְּאֵרוֹת יִצְחָק הוא קיבוץ דתי במישור החוף, ממזרח ליהוד, בתחום המועצה האזורית חבל מודיעין, המשתייך לתנועת הקיבוץ הדתי של הפועל המזרחי. הקיבוץ הוקם תחילה בצפון-מערב הנגב, אולם בעקבות נזק רב שנגרם לו במלחמת העצמאות עבר למקומו במרכז הארץ.
היסטוריה

הקיבוץ הוקם במקור על שטח שכיום שייך לקיבוצים עלומים ונחל עוז. ראשוני קבוצת המייסדים היו עולים מתנועת "ברית חלוצים דתיים" (בח"ד) מצ'כוסלובקיה וגרמניה, שהתיישבו בפרדס חנה בשנת 1936 וקראו לקבוצתם "רמת השומרון". הם התגוררו בארבעה בתי אבן, צריפים ואוהלים, עבדו עבודה עונתית בפרדסי המושבה ופתחו משק עזר קטן לאספקה עצמית, שבו גידלו ירקות, פרות, תרנגולות, ברווזים ובהמות עבודה. בניגוד לקבוצות אחרות שהתגבשו מראש לפני ההתיישבות, לרמת השומרון הובאו אנשים ממסגרות שונות ומארצות שונות והתגבשו בנקודת ההתיישבות הזמנית.
מלחמת העולם השנייה גרמה להאטה בהתיישבות. עם הדיפת צבאות רומל והסרת הסכנה הגרמנית מעל ארץ ישראל, התעוררה שוב תנועת ההתיישבות, והקרן הקיימת לישראל הצליחה לרכז כמה אלפי דונמים בבעלות יהודית מול עזה. בכ"ב בשבט תש"ג (28 בינואר 1943) עלתה קבוצת חלוץ של 12 חברים והתחילה לבנות את הקיבוץ, כחמישה קילומטר מדרום-מזרח לעזה. באותה תקופה ניתן שם חדש ליישוב, "בארות יצחק", על שם הרב יצחק ניסנבוים, ממנהיגי תנועת המזרחי בפולין שנספה באותה תקופה בגטו ורשה.
רק בקיץ תש"ה הסתיימה הקמת המחנה והחבורה התאחדה לאחר המתנה של עשר שנים.
בליל הגשרים יצאה מבארות יצחק יחידת פלמ"ח ופוצצה את הגשר מעל נחל הבשור ליד עזה. בעליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב יצאו מבארות יצחק שיירות שהקימו את כפר דרום, בארי ותקומה.
היסטוריה > קרב בארות יצחק במלחמת העצמאות

עם תחילת מלחמת העצמאות התמסרו חברי הקיבוץ לעבודות ביצורים. סודרו מקלטים תת-קרקעיים, תעלות קשר ועמדות מגן. העבודה נעשתה גם בשבתות בגלל פיקוח נפש.
ב-15 במאי 1948, מיד לאחר סיום המנדט הבריטי והכרזת המדינה, פלש צבא מצרים לתחום מדינת ישראל והחל להפגיז את בארות יצחק ולהפציץ ממטוסים. חברה אחת נהרגה. בלילה פונו במהירות האמהות והילדים למרכז הארץ, ובמקום נשארו 60 חברות וחברים.
המצרים המשיכו בהפגזות הקיבוץ עד להפוגה הראשונה. לאחר מכן נכשלו בניסיונם לפרוץ צפונה בקרב על נגבה ב-12 ביולי 1948, וב-14 ביולי נכשלו במתקפתם על גל און. לאחר כישלונות אלה החליטו לכבוש את בארות יצחק.
בח' בתמוז תש"ח (15 ביולי 1948) בשעה 05:30 החלה הפגזה קשה מלווה בהפצצת מטוסים. בחיפוי ההפגזה החלו המצרים להתקרב לגדרות המשק בטנקים ונושאי ברן מלווים במאות חיילים. ההסתערות נבלמה על גדרות הקיבוץ כתוצאה מאש מדויקת של המגינים וממוקשים.
לאחר שעתיים נפגע מגדל המים, והמים שנשפכו ממנו הציפו את התעלות, הקשר לעמדות השתבש והתחמושת נרטבה. בשעה 10:40 אירע פיצוץ אדיר בעמדה הצפונית-מערבית. מגיני העמדה נהרגו והמצרים ניצלו זאת, חדרו לקבוצת בתים ונאחזו בהם. המגינים הצליחו לרתק אותם באש מכוונת. ניתנה פקודה לסגת ולהתרכז בקו ההגנה הפנימי במשק.
מצב המגינים היה נואש. המצרים ריכזו כוחות להתקפה אחרונה ולחיסול הנקודה. עקב העברת מכשיר הקשר למקלט יותר בטוח ניתק הקשר והועלה חשש שהנקודה נפלה.
גדוד הפשיטה 9 של חטיבת הנגב ניסה להגיע לבארות יצחק. המצרים מנעו את התקדמות השיירה על ידי הפצצה אווירית, אבל אנשי הגדוד הצליחו לקדם פלגה של שני תותחי שדה 65 מ"מ (נפוליאונצ'יק) לאזור קיבוץ סעד, ופגזיהם הראשונים החלו ליפול במרכז הכוח המצרי בדיוק כשעמד לפתוח בהתקפה. החלה בהלה ונסיגת מנוסה של המצרים, בעוד מקלע הבזה שתוקן גורם להם אבדות כבדות.
אבדות המגינים היו 17 הרוגים, 15 פצועים ונזקים כבדים למשק שנהרס לחלוטין. למצרים היו כ-200 נפגעים, בהם הרוגים רבים ושלל רב.
היסטוריה > שינוי מיקום הקיבוץ

עם סיום מלחמת העצמאות, ולאחר ויכוחים רבים בקרב חברי הקיבוץ, הוחלט שלא לחזור לאותה נקודה שכיום שוכנים בה הקיבוצים עלומים ונחל עוז. בקיבוץ היו באותה עת שש אלמנות, 12 יתומים ו-14 פצועים. חברים העידו על עצמם כי היו פגועים נפשית וסבלו מהלם קרב. ההחלטה הייתה לשקם את חברי הקבוצה תוך ויתור על שיקום היישוב. חברי בארות יצחק התיישבו באופן זמני במושבה הטמפלרית הנטושה וילהלמה, ביחד עם פליטי עטרות ואנשי נחלים שעזבו את נקודת ההתיישבות שלהם במצודות אוסישקין.
בשנת 1952 עברו חברי הקיבוץ צפונה מווילהלמה והקימו את בארות יצחק החדשה. במהלך השנים קלט הקיבוץ גרעיני השלמה מתנועת בני עקיבא.
בשנת 1966 הוקם על אדמות בארות יצחק קיבוץ עלומים. קיבוץ עלומים שייך גם הוא לקיבוץ הדתי, ומשמש מעין המשך של קיבוץ בארות יצחק.
בשנת 1979, בעקבות תוכניות של רשות שדות התעופה להקים בנמל התעופה בן-גוריון מסלול המראה קרוב לקיבוץ, העלו כמה מחבריו את האפשרות שייאלצו להעתיק את נקודת ההתיישבות פעם נוספת, אך ההצעה ירדה מהפרק. לקראת הרחבת נמל התעופה בן-גוריון הופקעו אדמות של הקיבוץ. הקיבוץ המשיך לעבד שטחים אלו בשליחות רשות שדות התעופה עד שנת 2008.
מהקיבוץ הישן נשאר רק מגדל המים המחורר הנמצא בשדה פתוח בין קיבוץ עלומים וקיבוץ נחל עוז. ב-2013 שודרג המקום והפך אתר מורשת לאומי בשם "בארות בנגב". דרך בטון מובילה למגדלכשלצידיה ספסלי ישיבה עליהם מוטבעים צילומים והסברים על הקיבוץ ועמידתו במלחמת העצמאות. חלק נוסף של אתר המורשת נמצא במרכז מבקרים שהוקם בתוך קיבוץ עלומים.
במרכז המבקרים מוצגת תצוגה היסטורית וכן מערכות מולטימדיה להקרנת מיצג בשם "ובחרת בחיים", המיצג מספר על ההתיישבות בנגב,
על בארות יצחק הישנה, על הקרב מול המצרים, על הקיבוץ הדתי במלחמת העצמאות ועל דילמות השיקום של הקבוצה המפונה מביתה.