stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלחנדרו גרנאצ'ו
קריירה בינלאומית

גרנאצ'ו רשאי לשחק בנבחרת ספרד, ארץ הולדתו, וגם בנבחרת ארגנטינה, משום שאמו ארגנטינאית. בשנת 2021 הוא הופיע שלוש פעמים בנבחרת ספרד עד גיל 18 (אנ').
ב-7 במרץ 2022 זומן לנבחרת הבוגרת של ארגנטינה, כחלק מההרכב בן 44 השחקנים שלה במשחקי מוקדמות מונדיאל 2022, שהתקיימו באותו חודש. הוא נכלל בסגל הסופי, בו היו 33 שחקנים, אך לא הופיע באף משחק.
ב-26 במרץ 2022 הופיע לראשונה במדי נבחרת ארגנטינה עד גיל 20, במשחק ידידות מול ארצות הברית. בנוסף, הוא כבש ארבעה שערים במהלך ארבע הופעותיו בנבחרת במסגרת טורניר מוריס רבלו (אנ') לשנת 2022.
סטטיסטיקות

נכון ל-26 בנובמבר 2023
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע ה-FA> הופעות | גביע ה-FA> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מנצ'סטר יונייטד עד 21 | 2021/2022 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | 1 | 0 | 1 | 0 |
| מנצ'סטר יונייטד עד 21 | 2022/2023 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | 2 | 1 | 2 | 1 |
| מנצ'סטר יונייטד עד 21 | סך הכל | סך הכל | — | — | — | — | — | — | — | — | 3 | 1 | 3 | 1 |
| מנצ'סטר יונייטד | 2021/2022 | פרמייר ליג | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | 2 | 0 |
| מנצ'סטר יונייטד | 2022/2023 | פרמייר ליג | 19 | 3 | 4 | 1 | 5 | 0 | 6 | 1 | — | — | 34 | 5 |
| מנצ'סטר יונייטד | 2023/2024 | פרמייר ליג | 11 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | 4 | 0 | — | — | 17 | 2 |
| מנצ'סטר יונייטד | סך הכל | סך הכל | 32 | 1 | 4 | 1 | 7 | 1 | 10 | 1 | — | — | 53 | 7 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 32 | 4 | 4 | 1 | 7 | 1 | 10 | 1 | 3 | 1 | 56 | 8 |
1 2  הופעות בגביע הפוטבול ליג
↑  הופעות בליגה האירופית
↑  הופעות בליגת האלופות
תארים

גביע ה-FA לנוער (1): 2021/2022
גביע הליגה האנגלי (1): 2022/2023
הגביע האנגלי (1): 2023/2024
קופה אמריקה (1): 2024
פרס השחקן הצעיר של השנה ע"ש ג'ימי מרפי: 2021/2022
פרס פושקש: 2024
שלמה זלמן שניאורסון

רבי שלמה זלמן בן רבי יהודה לֵיבּ שניאורסון (מכונה ה"מגן אבות" על שם ספרו; קיץ[דרוש מקור] ה'תק"ץ (1830, לובביץ') – כ"ז באייר תר"ס, 26 במאי 1900) היה האדמו"ר השני של חסידות קאפוסט, ענף של חסידות חב"ד.
חייו

נולד לרבי יהודה לֵיבּ שניאורסון מקאפוסט, בשנת תק"ץ. עד היותו בן שתים עשרה, למד עם אביו בתורת הנגלה, ומאז והלאה למד עם אביו גם בתורת החסידות. נישא לחנה, בתו של רבי יעקב אריה לייב לוריא מליעפלי, בי' בטבת ה'תר"ז (29 בדצמבר 1846). מאז ישב עשר שנים בליעפלי והסתגר בחדרו ועסק בתורה וחסידות. בתום עשר שנים אלו ירד חותנו מנכסיו, ורבי שלמה זלמן חזר לבית הוריו, ללובביץ'.
רבי שלמה זלמן היה נכדו של רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק). חמישה מבניו של ה"צמח צדק" שמשו כאדמו"רים, כאשר מרבית חסידי הצמח צדק נעשו לחסידי בנו השני, רבי יהודה ליב (המהרי"ל), שהקים אחר פטירת אביו את חצר "חב"ד-קאפוסט", השוכנת דרומית לוויטבסק (היום בבלארוס).
מהרי"ל נפטר חצי שנה אחרי אביו, אך בניו המשיכו לנהל את החצר, ובראשם בנו רבי שלמה זלמן. באיגרת שכתב אחרי פטירת אביו, הצר על שחסידות חב"ד סטתה בסוף ימי בעל התניא מהדרך המקורית שלה, דרך המשלבת גם עבודה שבלב ולהט חסידי עם ההתבוננות השכלית בענייני אלקות, וסיפר שאביו החזיר את העטרה ליושנה, והוא מתכוון להמשיך בכך. רבי שלמה זלמן נהג באדמו"רות שלושים וארבע שנים. רבים מחסידי חב"ד היו מחסידיו. בשנת תר"ס חלה ונסע למוסקבה לצורכי רפואתו, אך כעבור מספר ימים חזר לביתו ונפטר בכ"ז באייר.
בנו יהודה ליב היה בנו היחיד. ממלאי מקומו אחרי מותו היו אחיו, רבי שלום דובער מרציצה ואדמו"ר הרש"נ רבי שמריה נח מבוברויסק. אך רוב החסידים נסעו לליאדי, לאדמו"ר רבי יצחק דובער שניאורסון, שנפטר בשנת ה'תר"ע.
תמך ביוזמת חובבי ציון.
בחיי סבו הצמח צדק, רשם פעמים מאמר חסידות מתורת סבו (בתפקיד החוזר), שניים מתוכם נדפסו בסדרת הספרים "מאמרי אדמו"ר הצמח צדק הנחות" בהוצאת ספרים קה"ת.
מאמרי החסידות שלו

השקיע רבות במאמרי החסידות שלו, והיה דורש מחסידיו לשנן אותם עד שידעו אותם על-פה. בשנים הראשונות היה אומר כל מאמר שלוש פעמים. מאמריו מתאפיינים בהסברת עניינים עמוקים בחסידות בלשון קצרה ובהירה.
ספרו מגן אבות, יצא לאור לראשונה בברדיטשוב בשנת ה'תרס"ב, שנתיים לאחר פטירתו. הספר מכיל "מאמרים" רבים מכתב ידו על סדר פרשיות התורה, מועדי ישראל ועוד, והובא לדפוס על ידי בנו, יהודה ליב, שכתב את ההקדמה על הספר. הספר מכיל שבעה חלקים, כאשר החלק השביעי מכיל מאמרים שלא נכתבו על ידי רבי שלמה זלמן, אך היו למראה עיניו. הספר נקרא בשם "מגן אבות", מאחר שתיבות אלו הם בגימטריה "שלמה זלמן". ספר נוסף של רבי שלמה זלמן הוא "דרושים יקרים", המכיל שני מאמרים שנרשמו על ידי רבי גדליה אברהם יאנקלזון מפולאצק, ונדפס בווילנה בשנת ה'תרס"ג.
בכ"ה בתשרי תש"ל (7 באוקטובר 1969), אמר הרבי מליובאוויטש רבי מנחם מנדל שניאורסון לגיסו הרב שמריהו גוראריה שמאמרי החסידות בספר "מגן אבות" הם "געשמאקע מאמרים" (מאמרים עם טעם טוב), "כך שיכולים ללמדם, אף שבעבר . . הייתה אמרה שגורה בין חסידים שאין ללמדם". ובספר "אגרות קודש" של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון, כתב לאחד החסידים שהסתפק אם ללמוד בספר "מגן אבות" ש"כבר אמרתי בזה, כי מה שילמד - אם רק הלימוד הוא כדבעי - טוב הוא. ומה שכותב אודות המסופר, הנה בכגון דא נאמר אוטם אזנו משמוע".
באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כמה כרכים מכתב יד, מאוסף כתבי היד של הספרייה. בהם כתב יד של ה"מגן אבות" ובהם כתבי יד שככל הנראה שלו.
מחסידיו המפורסמים

בין חסידיו המפורסמים נמנו רבי חיים מאיר היילמן, מחבר ספר תולדות חב"ד "בית רבי", ורבי יוסף רוזין, ה"רוגאטשובי". בית הכנסת חב"ד בשכונת מאה שערים בירושלים שייך במקורו לחב"ד-קאפוסט - חסידיו של רבי שלמה זלמן.
לקריאה נוספת

עמרם בלוי, "שמע שלמה: תולדות ושיחות כ"ק אדמו"ר רבי שלמה זלמן מקאפוסט", היכל הבעש"ט י"ז, כסלו תשס"ז, עמודים ק"ט–קמ"ג, באתר היברובוקס
"מכתבים ושיחות מהרה"ק מקאפוסט", היכל הבעש"ט ל"ט, חורף תש"פ, עמודים ע"ה–פ"ה
פיליפ קרסנטי

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1966 (בן 58) איסי לה מולינו, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  פריז 
 
פיליפ קרסנטי (בצרפתית: Philippe Karsenty; נולד ב-25 ביוני 1966) הוא איש עסקים, פוליטיקאי ואיש תקשורת יהודי-צרפתי. ידוע בעיקר בזכות טענתו כי הקלטת המתארת את מותו לכאורה של הילד הפלסטיני מוחמד א-דורה היא מזויפת, וניצחונו בבית המשפט בתביעות דיבה בעקבות טענה זו.
קורות חיים

קרסנטי נולד באיסי לה מולינו (Issy-les-Moulineaux) שברמות הסן, בן למשפחה יהודית שהיגרה לצרפת ממרוקו. בשנות ה-20 לחייו הקים חברה למסחר במניות בבורסה של פריז ועבד כברוקר עד 1997. ב-1996 הקים חברה לייעוץ עסקי.
בשנת 2000 רץ לפרלמנט הצרפתי כמועמד המזוהה עם הימין-מרכז, אך הפסיד לניקולא סרקוזי. בשנת 2008 נבחר לסגן ראש העירייה של ניי-סיר-סן. ב-2012 הוא מתכנן לרוץ שוב למועצה המחוקקת, בתור מועמד המייצג עמדות ימין, כנגד המועמד של מפלגת האיחוד למען תנועה עממית של סרקוזי, ב"מחוז" של אזרחים צרפתיים החיים מחוץ לצרפת.
פרשת מוחמד א-דורה

קרסנטי פרץ לתודעה הציבורית ברחבי העולם ב-2004 כאשר נתבע על הוצאת דיבה בידי רשת הטלוויזיה הצרפתית France 2 אחרי שהאשים את הרשת בשידור קלטת מבוימת המראה לכאורה את מותו של ילד פלסטיני בן 12, מוחמד א-דורה, בזמן קרב יריות ליד צומת נצרים ברצועת עזה בשנת 2000. קרסנטי הפסיד בתביעה באוקטובר 2006‏ אך ערער על פסק הדין. הערעור התקבל על ידי בית המשפט לערעורים של פריז במאי 2008 כאשר France 2 סירבה להציג את הסרט המלא מאותה תקרית. רשת France 2 ערערה על הזיכוי בפני ה-Cour de cassation, הערכאה הגבוהה ביותר לערעורים משפטיים בצרפת. קרסנטי זכה בתביעה גם כנגד ערוץ Canal+, ששידר תוכנית המגינה על שארל אנדרלן, הכתב שדיווח על מותו של א-דורה באותה תקרית. קרסנטי טען שהתוכנית מוציאה עליו דיבה בכך שהתעלמה מעובדות המקרה, ובפרט מפסיקת בית המשפט. בעקבות שני ניצחונות אלה, הטענה כי קלטת א-דורה מבוימת או מזויפת זכתה לחיזוק רב. בעקבות זאת, ייסד קרסנטי את חברת Media Ratings העוסקת בביקורת התקשורת על הטיות פוליטיות. ב-2012 ביטל בית המשפט לערעורים את זיכויו של קרסנטי והחזיר את הדיון לבית המשפט לערעורים של פריז. ב-26 ביוני 2013 הרשיע סופית בית המשפט לערעורים של פריז את קרסנטי בלשון הרע וגזר עליו קנס של 7,000 אירו.
הערות שוליים

1 2  Schwartz, Adi. In the footsteps of the al-Dura controversy, Haaretz, November 8, 2007.
↑  "La Mairie", Neuilly-sur-Seine local council, accessed January 22, 2010.
↑  "Combat sans merci à droite pour le vote des Français d'Israël", Rue 89, June 23, 2011
↑  Durand-Souffland, Stéphane. "France 2 blanchie pour l'image choc de l'intifada". Le Figaro, October 20, 2006.
↑  "Al-Durra case revisited", Wall Street Journal Europe, May 28, 2008.
↑  "Reportage sur la mort d'un enfant palestinien: Charles Enderlin débouté en appel", Libération, May 21, 2008.
↑  Lalande, Julien. "Canal+ et l'agence Tac Presse condamnés pour diffamation", Pure médias, June 11, 2010, accessed January 21, 2011.
↑  אביאל מגנזי, פרשת א-דורה: בוטל זיכוי יהודי שטען שהסרט בוים, באתר ynet, 28 בפברואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17139677b (data)  GND: 1130249891  ISNI: 0000 0004 6092 0327  SUDOC: 20007749X  VIAF: 3597149296154580670009   WorldCat (עם VIAF): 3597149296154580670009
מוצב אלוף

| --- | --- |

מוצב אלוף - עטף 51 במבט צפונה לכיוון הכפר השוודי ברשות הפלסטינית
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1982
 תאריך פירוק:  ספטמבר 2005
 
 קואורדינטות:  31°19′24″N 34°13′12″E﻿ / ﻿31.323345°N 34.22002°E﻿ / 31.323345; 34.22002
 he
 
מוצב אלוף. מהצד הנגדי של הגבול מונף דגל מצרים
מוצב אלוף או "תצפית האלוף" היה מוצב של צה"ל על שפת הים התיכון בין הגבול של רצועת עזה לבין מצרים.
מטרה

מטרת המוצב הייתה לאפשר הגנה וחסימה של מעבר כלי שיט ואמל"ח (השלשה) דרך הים בין מצרים לשטחי רצועת עזה וכן מניעת העברת מחבלים דרך הים. בצמוד למוצב מצידו הצפוני היה הכפר השוודי, כפר של פליטים פלסטינים שהוקם ב-1965, בסיוע של גדוד שוודי מכוחות האו"ם ששירתו בגזרה ומכאן בא שמו.
היסטוריה

המוצב הוקם בשנת 1982 עם השלמת פינוי חצי האי סיני והעברתו לידי מצרים בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
המוצב הוקם בנקודה הצפונית של גבול ישראל-מצרים בין תחומי השליטה שנקבעו וסומנו בהסכם בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הבריטית בשנת 1906 (ידוע גם כקו עקבה–רפיח). מנקודה זו יצא גם ציר פילדלפי, גדר המערכת והכביש אשר נסלל במקביל לגבול.
שם המוצב נקרא על שמו של אלוף משה בר כוכבא.
בשנת 1990 הורחבה גדר המערכת סמוך למוצב מציר פילדלפי לאורך החוף ועד לתוך הים.
בשנת 1996 התרחשה במוצב "תקרית השחיין" בה ניסו שני שחיינים לחדור למוצב דרך מצרים מהים ונבלמו על ידי לוחמי חיל הים שירו לעברם מעמדות המא"ג המערביות. החל משנת 1997 חיל הים שילב במוצב כח מיוחד של לוחמים שעברו הכשרה בקומנדו הימי כדי לאפשר השגת מודיעין וביצוע פעולות מעבר לגבול באזור רפיח המצרית ועד לשטח מעגנת דיר אל בלח. המוצב שילב באופן קבוע ארבעה לוחמים מיוחדים של חיל הים ומש"ק בדרגת סמ"ר, לצד ארבעה לוחמי חי"ר (נח"ל וגבעתי לסירוגין).בשנת 2000 הכיר חיל הים באופן רשמי בפעילות הייחודית של הלוחמים במוצב זה והעניק להם סיכה ייחודית עבורם.
החל משנת 1998 לוחמי חיל הים החלו לעסוק בעבודה מסווגת של מודיעין והכנת הגזרה הדרומית ליציאה של צה"ל מאזור רצועת עזה, שפונתה בשנת 2005 בתוכנית ההתנתקות.
המוצב פונה בספטמבר 2005.
ראו גם

מוצב טרמית
מוצב חרדון
הערות שוליים

↑  דייב אגרס, מעבר למסך הברזל של עזה. סיפור מאת דייב אגרס, באתר "שיחה מקומית", 18 ביוני 2017
↑  דני רובינשטיין, הגבול חוזר לרפיח, דבר, 29 בינואר 1982
↑  דני צידקוני, עיר חצויה - מצוקתם של תושבי רפיח שגבול השלום יחלק את עירם, דבר, 15 בינואר 1982
↑  אבי פרחן ממפוני ימית יניף היום שוב אחרי 20 שנה את דגל הלאום ב\"תצפית האלוף\", באתר ערוץ 7, 26 באפריל 2002
↑  עזרא ינוב, גדר מערכת בחוף רפיח, מעריב, 14 בפברואר 1990
↑  רגעים אחרונים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2005
| בסיסי ומחסומי צה"ל ברצועת עזה |
| --- | --- | --- |
| לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות (עד 2005) | מחנה נוריה • בסיס נצרים • מוצב אלוף • מוצב חרדון • מוצב טרמית • מוצב JVT • מוצב מגן 3 (סמבה) • מוצב אורחן |  |
| ממלחמת חרבות ברזל (2023 והלאה) | בסיס נצרים • בסיס ג'וחור א-דיכ • בסיס בקרבת אל-מוע'ראקה • מחסום נצרים • מחסום צומת נצרים |  |
שלום דובער שניאורסון (רצ'יצה)

ערך זה עוסק באדמו"ר מחב"ד-קאפוסט. אם התכוונתם לבן דודו בשם זהה, האדמו"ר החמישי מחב"ד-ליובאוויטש, ראו .
הרב שלום דובער שניאורסון (הרשד"ב) (ה'תקצ"ו, 1836 - ה'תרס"ט, 1908) היה רב ברצ'יצה ואדמו"ר לחסידי חב"ד-קאפוסט.
תולדות חייו

נולד בשנת 1836 בעיירה לובביץ', לאדמו"ר יהודה לייב שניאורסון מקאפוסט. למד אצל סבו רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק), ואצל אביו. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאורזיטשוב (צאצא של רב ייבי מראשוני תנועת החסידות). עם פטירת סבו, הצמח צדק, בשנת 1866 נסע לעיר קאפוסט, שם כיהן אביו כאדמו"ר לחסידי חב"ד-קאפוסט. עם פטירת אביו חודשים ספורים לאחר פטירת סבו, התמנה אחיו, הרב שלמה זלמן שניאורסון, למלאות את מקום אביו כאדמו"ר לחסידי קאפוסט. באותו זמן נתקבל הרשד"ב לרב בעיר רצ'יצה (Rechytsa), הסמוכה לעיר הומיל בפלך מינסק, ומאז נודע שמו כאדמו"ר מרצ'יצה.
עם פטירת דודו, הרב ישראל נח שניאורסון האדמו"ר מניעזין בשנת ה'תרמ"ג, ובעיקר עם פטירת אחיו, האדמו"ר מקאפוסט בשנת ה'תר"ס, נהג הרשד"ב באדמורו"ת, לחסידי קאפוסט וניעזין, ביחד ובמקביל עם אחיו, רבי שמריה נח שניאורסון מבאברויסק.
הרשד"ב היה ידוע כפוסק הלכה מובהק, ותשובות ממנו נתפרסמו בכתבי עת רבים. הרשד"ב זכה ללמד תלמידים שמהם היו לאחר מכן מגדולי הרבנים ברוסיה ופולין. הוא הסמיך לרבנות את הרב שלמה יוסף זוין, ועוד רבים. גם ההוגה הרב הלל צייטלין היה מתלמידיו.
הלך לעולמו בט"ז בתשרי תרס"ט.
דברי חסידות

באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כרך הכולל מאמר חסידות שאמר, מאוסף כתבי היד של הספרייה
מחסידיו

ר' טוביה בלקין, היגר לארצות הברית ובשנת ה'תרצ"א עלה לארץ ישראל.
צאצאיו

הרב שניאור זלמן, ששימש כרב בכמה עיירות ברוסיה. אביו של הסופר והפסיכולוג ד"ר פישל שניאורסון.
הרב חיים ישעיה, היה חתנו של האדמו"ר מרדכי דב מהורונסטייפל. הוא שימש כרב בפריץ' וברומני (1865–1921).
ר' משה
ר' יהודה לייב, אביו של פנחס שניאורסון ממגיני תל חי.
רחל שנישאה לר' דוד יהושע העשיל מאגאזאניק שנספה באניה סטרומה.
לקריאה נוספת

יהושע פישל שניאורסון, ליבל'ה מסארטדליץ, האדמו"ר מרצ'יצ'ה בימי הפרעות, 'סיפורי התגלות חסידיים', מהדורת 1976, [2009], תל אביב.
אנציקלופדיה לחסידות, בהוצאת מוסד הרב קוק, בערכו
עמרם בלוי, דובר שלום: תולדות ימי חייו של הרה"ק רבי שלום דובער שניאורסהן מרעציצא, היכל הבעש"ט כרך כ"ג, תמוז תשס"ח, עמ' קמט-קסב
שו שין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
שו שין (בסינית מפושטת:许昕, בסינית מסורתית:許昕; נולד ב-8 בינואר 1990) הוא שחקן טניס שולחן סיני, אלוף עולם אולימפי, מדורג 1 בעולם (נכון ליוני 2019). לראשונה הגיע לדירוג זה בינואר 2013. שין משחק בשאנגחאי זאוקסניק ובנבחרת סין.
שין זכה ב-17 תארים: בשלושה דאבלים של גברים (גברים יחידים וגברים זוגות), בנוסף הוא זכה פעמיים בזוגות מעורבים, ועוד פעמיים במסגרת הטורניר הקבוצתי עם נבחרת סין. בנוסף שין חתום על הסכם חסות של חברת סטיגה.
סגנון משחק

סגנון המשחק של שין ייחודי, הוא אחד השחקנים הבודדים שמשחקים באחיזת עט נובע (אחיזה סינית). בנוסף, לשין ידיים ארוכות שמאפשרות לו להגיע לכדורים רחוקים. לעיתים קרובות שין נכנס עמוק לצד גב היד, אך משחק עם כף היד בגלל האחיזה שלו. הוא נחשב לאחד השחקנים המהירים ביותר ובעל עבודת הרגליים מהטובות ביותר.
קריירה > 2013

בשנת 2013 הגיע שין לראשונה למקום הראשון בדירוג העולמי בזכות ניצחונו בגמר אליפות העולם נגד ולדימיר סמסנוב.
קריירה > 2014

בשנת 2014 שמר על תוארו בזכות ניצחון במשחק הגמר מול מא לונג. באליפות סין הפתוחה הפסיד למא לונג בגמר 1:4.
קריירה > 2016

בשנת 2016, ניצח שין את אלוף העולם הנוכחי, מא לונג, במשחק חצי הגמר באליפות יפן הפתוחה, אך הפסיד בגמר לפאן ג'נדונג. לאחר מכן זכה במקום השלישי באליפות קוריאה הפתוחה לאחר שגבר על שוב על מא לונג במשחק צמוד 3:4. עם זאת לא נחשב מספיק טוב ולכן לא השתתף בטורניר היחידים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
קריירה > 2017

בשנת 2017, במהלך אליפות גרמניה הפתוחה, אכזב כאשר הפסיד במשחקי הזוגות יחד עם פאן ג'נדונג בסיבוב 16 הטובים ביותר. באליפות שוודיה הפתוחה ניצח בגמר הטורניר 1:4 את פאן ג'נדונג. באליפות העולם לזוגות ניצח ביחד עם פאן ג'נדונג בגמר.
קריירה > 2018

בשנת 2018, ניצח שין באליפות אוסטרליה הפתוחה את לין דינגשאו 4:1. במהלך אליפות בולגריה הפתוחה ניצח את קנטה מאטסדיארה 1:4 בגמר וזכה במקום הראשון. באליפות העולם לקבוצות ניצח ביחד עם נבחרת סין את נבחרת גרמניה בגמר.
הערות שוליים

↑  Rankings, International Table Tennis Federation (באנגלית)
↑  Men´s World Cup 2013 Highlights: Xu Xin vs Vladimir Samsonov (Final), נבדק ב-2019-12-01
↑  Pro Tour Grand Finals: Xu Xin-Ma Long, נבדק ב-2019-12-01
↑  China Open 2014 Highlights: Ma Long Vs Xu Xin (FINAL), נבדק ב-2019-12-01
↑  2017 Swedish Open Highlights: Fan Zhendong vs Xu Xin (Final), נבדק ב-2019-12-01
↑  2017 World Championships | Highlights Fan Zhendong/Xu Xin vs M.Morizono/Yuya Oshima (Final), נבדק ב-2019-12-01
↑  Xu Xin vs Liu Dingshuo | 2018 Australian Open Highlights (Final), נבדק ב-2019-12-01
↑  Xu Xin vs Kenta Matsudaira | 2018 Bulgaria Open Highlights (Final), נבדק ב-2019-12-01
↑  2018 World Team Championships Highlights | Xu Xin vs Patrick Franziska (Final), נבדק ב-2019-12-01
שין במהלך אליפות גרמניה הפתוחה בשנת 2017
ישראל שוורץ

ערך זה עוסק בחוקר ומתרגם, רבן של ביירוית וקלן. אם התכוונתם לחוקר תולדות האמנות ואוצר גרמני-ישראלי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1830 כ' באדר ה'תק"ף
 פטירה:  4 בינואר 1875  (בגיל 44) כ"ז בטבת ה'תרל"ה
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בינואר 1875 
הרב ד"ר ישראל שוורץ (כ' באדר ה'תק"ף, 15 במרץ 1830 – כ"ז בטבת ה'תרל"ה, 4 בינואר 1875) היה פעיל חברתי, חוקר ורב גרמני, רבן של ביירוית ושל קלן.
ביוגרפיה

נולד לחיים שוורץ, אחיו של הרב יהוסף שוורץ, בהירבן (אנ') (Hürben). למד מפי הרב יצחק דב במברגר. בגיל צעיר מאוד התמנה כרב ואב"ד ביירוית. כעבור שנים אחדות התמנה בגיל 27 כרבה של קלן, משרה שבה החזיק במשך שמונה עשרה השנים הבאות עד לפטירתו בגיל 45.
לצד משרותיו הרבניות היה שוורץ פעיל חברתי למען הפליטים היהודים שהיגרו לגרמניה ממזרח אירופה, וחבר בחברת כל ישראל חברים שבפריז.
בשדה הספרות היה שוורץ פרשן המקרא ומהדיר ספרות הראשונים הפרשנית למקרא, בדגש על פרשנות ספר איוב. חיבורו "תקוות אנוש" בשני חלקים (ברלין, תרכ"ח) כולל תרגום גרמני משלו לספר איוב, ליקוטי מדרשים, ופירושים מן הראשונים שלא נדפסו עד אז.
 הוא חיבר גם ספר בגרמנית על גבולות ארץ ישראל לאור שיטת דודו, אחי אביו, הרב יהוסף שוורץ.
הערות שוליים

↑  התאריך לפי מפעל הביבליוגרפיה העברית בערכו (פריט 102880) והמקורות שם, ש"י פין, בערכו, להלן "קישורים חיצוניים", כתב בטעות שנפטר בחודש שבט.
↑  אז - כפר בבוואריה, ומאז 1902 - חלק מהעיר קרומבאך (אנ')
↑  בנימין שלמה המבורגר, נשיא הלויים, בני ברק, תשנ"ב, עמ' תקיט, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513510805171  GND: 1011578166  ISNI: 0000 0001 1999 7419  LCCN: n85264758  NLG: 236428  NTA: 24021160X  RERO: 02-A024714094  SELIBR: 243333  VcBA: 495/330051  VIAF: 167005248   WorldCat (עם VIAF): 167005248 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ישראל שוורץ".
ספר "אמרי דעת", על ספר משלי, שהרב שווארץ הוציא לאור מכתב יד
שמריה נח שניאורסון

הרב שמריה נח שניאורסון (ה'תר"ב, 1842 - ה'תרפ"ג, 1923) היה רב בבאברויסק ואדמו"ר לחסידי חב"ד-קאפוסט.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תר"ב (1842) בעיירה לובביץ' ברוסיה. היה בנו השלישי של האדמו"ר מקאפוסט יהודה לייב שניאורסון. למד אצל סבו רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק), אצל אביו, ואצל אחיו רבי שלמה זלמן שניאורסון. נישא לרבנית אסתר ליבא - בת דודו רבי ישראל נח מניעזין.
בשנת ה'תרל"א (לפי גרסה אחרת בתרכ"ח) התמנה, על פי בקשת דודו המהר"ש, לרב לעדת החסידים בעיר באברויסק. חלק מהחסידים שהיו חסידי חב"ד-ליובאוויטש התנגדו למינויו, כיוון שהוא היה שייך לשושלת של חב"ד-קאפוסט, אך עקב הוראת המהר"ש שקטה לבסוף המחלוקת.
בשנת תרמ"ג לאחר פטירת חותנו רבי ישראל נח ביקשו ממנו חסידיו למלא את מקום חותנו כאדמו"ר בניעז'ין אך אנשי קהילתו לא הסכימו שיעזוב את רבנותו בבאברויסק.
בשנת ה'תר"ס, עם פטירת אחיו רבי שלמה זלמן, שמילא את מקום אביו כאדמו"ר לחסידי קאפוסט, נתמנה הרש"נ לאדמו"ר. בתחילה שהה במרכז החסידות בקאפוסט, אך לאחר מכן חזר לבאברויסק והעיר הפכה למרכז החסידות. בתפקיד האדמו"ר כיהן במקביל לאחיו שלום דובער שניאורסון מרציצה.
בתפקידו כרב ולאחר מכן כאדמו"ר, כיהן קרוב לחמישים שנה, עד פטירתו. במקביל לכהונתו, כיהנו בבאברויסק רבנים לעדת המתנגדים. עם מינויו של הרידב"ז לרב בעיר (בשנת ה'תרל"ו), פרצה מחלוקת ביניהם לאחר שהרב החדש ערער על כשרות המקווה והשחיטה. עקב המחלוקת נתערער מעמדו של הרידב"ז בעיר עד שבשנת ה'תרמ"א עזב את העיר, ובמקומו נתמנה הרב רפאל שפירא.
בשנת ה'תרס"א ייסד את קיבוץ בוברויסק. הישיבה נוהלה בידי בנו הרב מנחם מנדל. הייתה זו מהישיבות החשובות ברוסיה. בישיבה הייתה מחלקה לצעירים, ומחלקה למבוגרים שכונתה "קיבוץ". סדר הלימוד בישיבה היה קרוב לסדר הלימוד של הישיבות הליטאיות, בצירוף של לימודי חסידות. הישיבה התקיימה תקופה ארוכה יחסית, גם לאחר המהפכה הרוסית, ועד לפטירת הרש"נ. היא הוציאה מתוכה עשרות רבנים ששירתו בקהילות שונות ברוסיה. בין מוסמכיו – ר' משה דון יחיא מאולא, ר' שמואל קיפניס מאוורוטש, והרב שלמה יוסף זוין.
בשנת ה'תר"ע התקיימה ועידת רבנים ברוסיה, שהשתתפו בה גדולי הרבנים ובהם הרש"נ, שלום דובער שניאורסון, חיים מבריסק, חיים עוזר גרודזנסקי. באספה זו הועלתה השאלה, שמכיוון שהרב הוא הממונה על רישום ספר הנולדים והנפטרים, שמנוהל בשפה הרוסית, הרי הכרח שיידע את השפה. באספה התקבלה דעתו, שהרב בכל קהילה יהיה מחויב בידיעה מינימלית של קריאה וכתיבה ברוסית. היה זה בניגוד להצעת הברון גינצבורג מטעם המשכילים שדרש שתהיה לרב ידיעה מקיפה ברוסית, ובניגוד לדעת החרדים ובהם בן דודו הרש"ב, שאין לחייב את הרב בשום ידיעה ברוסית, אמנם נוסף להחלטה סעיף נוסף בו נאמר שהרב ייבחר כל חמש שנים מחדש, הרש"נ השתדל לשנות את ההחלטה אך נכשל.
הרש"נ הוביל את הקו השמרני שפעל כנגד "החדר המתוקן", וכנגד השפעת הסוציאליזם על הנוער היהודי.
כמו סבו הצמח צדק, ניסה גם הוא לפעול ליסוד מושבה חקלאית ברוסיה, על מנת להכשיר את היהודים בעבודת האדמה, אך מלחמת העולם הראשונה סיכלה את תוכניתו. עמד בראש כולל חב"ד בארץ ישראל.
בתרע"ז, כשהוקמה הממשלה הזמנית ברוסיה, הוכרז על בחירות לקונגרס יהודי שייצג את כל חוגי היהודים, כהכנה לבחירות התקיימה ועידת רבנים במוסקבה בה השתתפי רוב גדולי יהדות רוסיה, בוועידה הוחלט להקים מפלגה שתאחד את כל החוגים החרדיים בשם "אחדות ישראל", המפלגה אמנם הצליחה בבחירות שהתקיימו בשבט תרע"ח (ינואר, 1918) אך הקונגרס מעולם לא התכנס בגלל מהפכת אוקטובר שביטלה את הדמוקרטיה ברוסיה.
בשנותיו האחרונות, עם גבור הלחץ של השלטון הרוסי החדש, נחלש הרש"נ וביום ט"ו בטבת שנת ה'תרפ"ג נפטר.
צאצאיו ומחליפו ברבנות בברויסק

שניים מבניו נפטרו בצעירותם. בנו הגדול, הרב מנחם מנדל, היה יד ימינו בכל ענייני הציבור, וכן עמד בראש הישיבה. הוא נרצח בזמן המהפכה, בשנת תרע"ט. חתנו ר' דוד ברבש נפטר גם הוא באותה שנה. בצוואתו ביקש הרש"נ מקהל החסידים בעירו ומחסידי קאפוסט-באברויסק למנות או את בן בנו, הרב משה דוד שניאורסון, או את בן חתנו, הרב ישראל משה ברבש, שאחד מהם ימלא את מקומו. לאחר עשרה ימים מפטירת הרש"נ, בכ"ו טבת תרפ"ג התאספו הנבחרים מכל בתי הכנסת של החסידים בעיר והחליטו "בהחלטה גמורה" למנות את הרב ברבש כרב העיר מצד החסידים וכאדמו"ר חסידות קאפוסט-באברויסק, אך המינוי לא יצא אל הפועל נוכח סירובו. גם בן דודו סירב לקבל את התפקיד.
תושבי באברויסק פנו לבעל נכדתו – הרב שמואל בעזפאלוב לקבל עליו את עול הרבנות והאדמורו"ת. הוא קיבל על עצמו את הרבנות של העיר, וכיהן כרב העיר עד להירצחו בשואה, אך לא היה מוכן לקבל על עצמו "נשיאות" (מינוי לאדמו"ר) בהיותו מקושר לאדמו"רי חב"ד-ליובאוויטש. כך, עם פטירת הרש"נ נסתיימה התקופה של הפיצול בתנועת חב"ד, וחסידי חב"ד כולם קיבלו עליהם את נשיאותו של האדמו"ר הריי"צ.
נכדו הרב יהודה אריה ברבש, היה חתנו של הרב חיים יצחק פוקר, חתנו של ה"בית הלוי".
ספריו ומשנתו

בצוואתו ביקש שצאצאיו ידפיסו את דרשותיו, ורק את אלו שאמר בתחילת שנות נשיאותו - משנת תרס"א. הספר יצא בשני כרכים עבים בהם דרשות ארוכות כסגנון המקובל בחב"ד.
שמן למאור חלק א, תשכ"ד
שמן למאור חלק ב, תשכ"ז
באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כמה כרכים מתורתו, מאוסף כתבי היד של הספרייה.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לחסידות בהוצאת מוסד הרב קוק, בערכו.
עמרם בלוי, המאור הגדול: קורות חייו של הרה"ק רבי שמרי' נח שניאורסהן מבאברויסק. היכל הבעש"ט כרך כ"ב, ניסן תשס"ח, עמודים צ"ה-קל"א.
הצבא המלכותי הירדני

הצבא המלכותי הירדני (בערבית: القوّات البرية الاردنيّة) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ירדן, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 86,000 חיילים כאשר בנוסף 60,000 משתייכים לכוחות המילואים. בראש החיל עומד הגנרל מחמוד פריהאט. הצבא המלכותי נוצר מהלגיון הערבי, אשר היה כחלק מהכוח צבאי שהקימו קצינים בריטים באמירות עבר הירדן בשנת 1921, ושימש לאחר מכן כצבאה של ממלכת ירדן.
היסטוריה > ראשית דרכו של הצבא המלכותי הירדני

הצבא המאורגן הראשון בירדן הוקם ב-22 באוקטובר 1920 ונקרא "כוח נייד", כוח האדם מנה אז 150 אנשים תחת פיקודו של קפטן בריטי בשם פרדריק ג'רארד פיק (אנ'). עד אוקטובר 1923 מנה הכוח כ-1,000 אנשים ושמו שונה ללגיון הערבי. במקביל, ב-1 באפריל 1926, הוקם חיל הספר העבר-ירדני שהורכב מ-150 אנשים אשר רובם הוצבו בגבולות עבר הירדן.
ב-1939, ג'ון באגוט גלאב הפך למפקד הלגיון ושירת בתפקיד עד שחרורם של הקצינים הבריטיים מתפקידם במרץ 1956.
הכוחות של ירדן הוקמו ב-1 במרץ 1956 על בסיס הלגיון הערבי. באותה תקופה, המלך חוסיין רצה להרחיק את עצמו מהבריטים ולהפריך את הטענה של לאומנים ערבים שג'ון באגוט גלאב, מפקדו של הלגיון הערבי, היה שליט ירדן בפועל. גלאב שוחרר מתפקידו באותו היום, והוחלף על ידי ראדי ענאב, המפקד הערבי הראשון של הלגיון הערבי.