יוחנן כריסוסטומוס
חייו

כריסוסטומוס נולד באנטיוכיה. אביו היה קצין צבא בכיר שמת זמן קצר אחרי לידתו וכריסוסטומוס גודל על-ידי אמו הנוצרייה. כבר כנער רצה כריסוסטומוס להפוך לנזיר אולם אמו שכנעה אותו שהיא זקוקה לעזרתו ורק אחרי מותה הקדיש עצמו לכנסייה. הוא נטבל בשנת 370 ומונה ל"קורא", אחת המשרות הנמוכות בכנסייה. הוא למד אצל המורה הפגני ליבאניוס, ולאחר מכן המשיך ללמוד תאולוגיה נוצרית אצל דיודורוס מטרסוס (אנ'). כריסוסטומוס הפך לנזיר, כשהוא מיישם ביחס לעצמו אסקטיות (אנ') קיצונית. צעד זה לא היה די בו בעיניו והוא הפך בשנת 375 בערך לנזיר מתבודד ונותר כזה עד שבריאותו הרופפת כפתה עליו לשוב לאנטיוכיה.
באנטיוכיה הוסמך כריסוסטומוס כדיאקון בשנת 381 ואחר כך, בין השאר בעקבות הספר "נגד היהודים" (יהודים-נוצרים) שכתב, זכה במינוי כפרסביטר (אנ') בשנת 386. בשנים אלו זכה כריסוסטומוס לפופולריות רבה בזכות יכולת הדרשה שלו, ובמיוחד בזכות ניתוחיו המעמיקים לפסוקים בתנ"ך ודיוניו בענייני מוסר. באותה תקופה כתב גם שורה של דרשות (הומיליות) על ספרי התנ"ך השונים, שבהן התבטאה דאגתו לחייהם הפיזיים והרוחניים של העניים, ואיבתו לניצול לרעה של עושר ורכוש פרטי. לפי סוקרטס סכולסטיקוס היה כריסוסטומוס חמור ורציני במזגו, והיו שאמרו כי נטה יותר לרתחנות מאשר לצניעות. חירות הדיבור שנטל ביחס לאחרים, ובמיוחד לנוהגם המוסרי של העשירים, קנתה לו לא מעט אויבים. כריסוסטומוס עזב את חיי הנזיר כי האמין שתפקיד כהן דת חשוב יותר מתפקיד נזיר, משום שהנזיר פונה אל תוך עצמו בעוד כהן הדת מדריך את הקהילה, דואג לזרים, משגיח על נשים וקורא אותן לסדר במידה שהתנהגותן לא ראויה, בורר ופוסק במחלוקות בתוך הקהילה, מחלק את לחם הקודש ומונע אותו ממי שאינו ראוי לו.
בשנת 398, לאחר תריסר שנים בהן כיהן כדרשן, נקרא כריסוסטומוס לתפקיד בישוף קונסטנטינופול. מינוי זה עורר איבה מצד תאופילוס, הבישוף של אלכסנדריה, אשר ביקש להכפיף את בישופות קונסטנטינופול לסמכותו ושאף למנות לתפקיד את איסידור. בתקופה זו הייתה קונסטנטינופול נתונה בסערה, תחילה תחת שלטון הסריס אוטרופיוס ואחר כך בשל התקוממות הגנרל הגותי גאינס (אנ'). בינתיים, הסתכסך תאופילוס עם דיוסקורוס ואיסידור שהיו בין חסידיו והשניים נסעו לקונסטנטינופול והשמועות כי זכה ליחס אוהד מכריסוסטומוס העמיקו את איבתו של תאופילוס לבישוף קונסטנטינופול. כמו כן תמך יוחנן כריסוסטומוס בפלוויאנוס הראשון מאנטיוכיה ועזר לו לבסס את שליטתו בעיר.
תאופילוס, שקודם לכן היה מקורב בדעותיו לאלו של אוריגנס, אך נאלץ לחזור בו בגלל התמרמרות כמריו, העמיד עתה פנים חסודות ופנה לאפיפניוס מסלמיס, בישוף קפריסין, וביקשו לארגן ויעוד שיגנה את כתבי אוריגנס. אפיפניוס, ששש תמיד לרדוף אחר כל כופר, אמיתי ומדומה, נענה בהתלהבות וכתב גם לכריסוסטומוס בדרישה שיכנס אף הוא ויעוד גינוי כזה. תאופילוס המשיך בכינוס ויעוד דומה באלכסנדריה והחל שולח תביעות לכנס ויעוד דומה בקונסטנטינופול. מטרתו הייתה לסלק את כריסוסטומוס ממשרתו באמצעות ויעוד בקונסטנטינופול שיגנה את כריסוסטומוס והאוריגנסים.
לתאופילוס נמצאה עזרה בקרב הכמורה בקונסטנטינופול, שהתנגדה בחריפות לרטוריקה של כריסוסטומוס ולתביעותיו כי אנשי כמורה יכהנו בתפקידם ללא תשלום. עזר נוסף נמצא לו בדמות רבים בחצר הקיסר, שהתנגדו לבישוף העוין את העושר והראוותנות, שהרבה לגנות את עבירותיהם המוסריות של הנושאים במשרות בכירות באימפריה. בלטה כאן במיוחד אליה אודוקסיה, אשת קיסר המזרח ארקדיוס, שהניחה (אולי בצדק) כי גינויו ללבוש הנשי הראוותני כוון אליה.
בינתיים, הגיע לקונסטנטינופול סווריאנוס, בישוף גבלה שבסוריה, שהיה נלהב לאפשרות לאסוף הון גדול מדרשות בפני הציבור בעיר. הוא התקבל בסבר פנים יפות על ידי כריסוסטומוס, אך עורר את איבתו של הדיאקון סרפיון. כאשר יצא כריסוסטומוס לאפסוס, כדי להסמיך שם בישוף חדש במקום זה שמת, תיאר לו סרפיון כיצד דרשותיו של סווריאנוס כובשות את לב הקהל בהיעדרו. כאשר שב כריסוסטומוס לקונסטנטינופול, הגיעו הדברים לעימות גלוי בין סרפיון לסווריאנוס. כריסוסטומוס נתלה באמתלה קלושה וגרש את סווריאנוס ממשרתו ומן העיר, אך נאלץ להשיבו לשם, ולבקשת אליה אודוקסיה התפייס עמו לכאורה.