stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע אסיה בכדורגל 1972
סטטיסטיקה > כובשי השערים

| דירוג | שחקן | שערים |
| --- | --- | --- |
| 1-3 | איראן אלי ג'בארי   איראן חוסיין קלני   קוריאה הדרומית פארק לי צ'אן | 4 |
| 4-16 | עיראק יוסף   תאילנד פריצ'ה   תאילנד פראיון   רפובליקת קמר שוקהום   קוריאה הדרומית פארק סו דוק   קוריאה הדרומית צ'ה בום קאן   קוריאה הדרומית לי הוי טק   כווית סולטאן   כווית דורייהם   איראן איראנפק   איראן גליקני   רפובליקת קמר סלים   תאילנד טנטיינון | 1 |
דיר אל-בחרי

מקדש חתשפסות
דיר אל-בחרי או דיר אל-בחארי (בערבית الدير البحري, פירושו: המנזר הימי, בשל קרבתו לנהר הנילוס) הוא מתחם של מקדשי קבורה וקברים שנמצא בנקרופוליס של תבאי, בגדה המערבית של הנילוס, מול העיר לוקסור שבמצרים.
האנדרטה הראשונה שנבנתה במקום היא מקדש הקבורה של מנתחותפ השני מהשושלת ה-11. בתקופת השושלת ה-18 הרחיבו אמנחותפ הראשון וחתשפסות את הבנייה באתר.
האתר הארכאולוגי נחפר לראשונה בשנת 1858 על ידי הארכאולוג הצרפתי אוגוסט מארייט. חפירותיו שעיקרן היה חיפוש ממצאים ייחודיים, היו חסרות סדר ושיטה. חלק מהממצאים הוא השאיר בתוך ערימות פסולת. הארכאולוגים שהגיעו אחריו לחפור במקום, עבדו שנים כדי למיין את הממצאים.
מקדש מנתוחותפ

מנתוחותפ השני (Mentuhotep II) מהשושלת ה-11, שאיחד את מצרים בתחילת ממלכת מצרים התיכונה, בנה מתחם קבורה יוצא-דופן. מקדש הקבורה שלו נבנה במספר מפלסים במפרץ דיר אל בחרי. מהעמק הוקם שביל (שאינו קיים היום) ברוחב 16 מטרים שהוביל למקדש.
מקדש הקבורה מורכב מחצר הקדמית, המוקפת קירות משלושת צדדיה, ומרפסת שעליה ניצב מבנה מרובע גדול שייתכן שמייצג סיפור מן המיתולוגיה המצרית על התל הבראשיתי שעלה ממימי הכאוס. מאחר שהמקדש פונה לכיוון מזרח, המבנה עשוי להיות קשור לפולחן השמש של רע ותחייתו של המלך.
בחלקה המזרחי של החצר הקדמית ישנו פתח הנקרא באב אל חוסאן (שער הפרש) המוביל למעבר תת-קרקעי ולקבר או מצבה לא גמורים ובו פסל של מלך יושב. בצד המערבי נמצאים עצי אשל ושקמה ליד רמפה המובילה למרפסת. בחלקה האחורי של החצר הקדמית עמודים המעוטרים בתבליטים ובהם תהלוכות סירה, ציד, וסצנות המדגישות את הישגיו הצבאיים של המלך. במקום זה נמצאו גם פסליו של סנוסרת השלישי מהשושלת ה-12.
חלקו הפנימי של המקדש נחצב מתוך הצוק, המורכב מאולם ובו שורת עמודים המהווים בסיס לתקרה שטוחה, וכן מעבר תת-קרקעי אל הקבר עצמו. פולחן המלך המת שבמרכז המקדש הקטן נחתך מהחלק האחורי של האולם.
המבנה דמוי מסטבה במרפסת מוקף בעמודים לאורך הקיר המערבי, ובו נמצאו מקדשים ופסלי קברים של מספר נשות ובנות מלוכה. הנסיכות היו כוהנות של חתחור, אלת היופי, האהבה והמוזיקה, שמקבלת בברכה את המתים בעולם שאחרי המוות. אולם מעט נותר מקברו של המלך, ומקברי נשות המלוכה נמצאו שישה סרקופגים שלכל אחד מהם לוח המחובר בפינות על ידי פלטות מתכת, וחרוטים בתבליט שקוע. ארון הקבורה של המלכה קאוויט (Kawit) נמצא כיום במוזיאון המצרי בקהיר ונחשב ליפה במיוחד.
פיר הקבורה והמנהרה נמצאים בסוף ירידה של 150 מטרים ומסתיימים בתא קבורה 45 מטרים מתחת לאולם. בתא נמצא קבר קדוש שבעבר היה בו ארון קבורה מעץ של מנתוחותפ הראשון. באולם שדרת עצים שהייתה חלק משביל התהלוכה מהמקדש לעמק, ומתחתיו פיר עמוק שנחצב והוביל לחדרים לא גמורים שמאמינים כי נועדו במקור למקום הקבורה של המלך. תמונה עטופה של הפרעה נתגלתה באזור זה על ידי הווארד קרטר.
מקדש תחותמס השלישי

תחותמס השלישי בנה במתחם מקדש קטן המוקדש לאל אמון. המקדש התגלה בשנת 1961, וקיימות השערות כי הוא שימש במהלך "הפסטיבל היפה של העמק". לא הרבה ידוע על המתחם, כיוון שהוא ננטש לאחר נזקים חמורים שהתרחשו בו בעקבות מפולת שאירעה בשלהי השושלת ה-20. לאחר מכן הוא שימש מקור לחומרי בנייה ובתקופה הנוצרית הפך לבית קברות קופטי.
מקדש חתשפסות

בדיר אל-בחרי נמצא ה"דג'סר-דג'סרו" (שמשמעו "קודש הקודשים") הממוקם במקדש המתים של חתשפסות. זהו מבנה עשוי עמודים, שתוכנן ויושם על ידי סננמאט (Senenmut), שהיה האדריכל המלכותי של חתשפסות (ואף סבורים כי היה המאהב שלה). מטרת המקדש היא בפולחן שלאחר המוות של חתשפסות, וכדי להלל את האל אמון.
דג'סר-דג'סרו נמצא על סדרה של טרסות מעמודים, שאליהן ניתן להגיע על ידי רמפות ארוכות שבעבר היו מכוסות בגנים. הוא בנוי לתוך צוק חד המתרומם מעל להיכל, הנחשב לאחד מהמונומנטים היפים של מצרים העתיקה ומתנשא לגובה 30 מטרים.
המבנה הלא שגרתי של המקדש מוסבר על ידי בחירת מיקומו באגנו של עמק דיר אל בחרי, המוקף בצוקים תלולים. בערך ב-2050 לפנה"ס הקים מנתחותפ השני את המרפסת המשופעת דמוית מקדש הקבורה. גלריות העמודים משני צדי הרמפה המרכזיים של דג'סר-דג'סרו, תואמות להעמדת העמודים בשתי רמות עוקבות של בית המקדש של מנתחותפ.
כיום טרסות דיר אל בחרי רק מעבירות חלק מן העושר ההיסטורי של המקור. מרבית קישוטי הפסלים חסרים - פסלי אוזיריס מול עמודי התווך של האכסדרה העליונה, שדרת הספינקס מול האולם, והדמויות העומדות, יושבות וכורעות של חתשפסות; כל אלה נהרסו כאמצעי לגינוי הפרעה לאחר המוות. האדריכלות של המקדש השתנה במידה ניכרת, תוצאה של שחזור מוטעה בראשית המאה ה-20.
מקדש חתשפסות > אדריכלות

בעוד שמקדש חתשפסות השתמש במקדשו של מנתחותפ כמודל, שני המבנים שונים באופן ניכר. בחתשפסות ישנה מרפסת עמודים ארוכים החורגים מריכוז מרכזיותו של המודל של מנתחותפ - אפשר שהשוני נוצר בשל המיקום המבוזר של חדר הקבורה של חתשפסות.
ישנן שלוש טרסות המתנשאות לגובה של 30 מטרים. בכל "קומה" ישנה שדרת עמודים כפולה, למעט בפינה הצפון-מערבית של המרפסת המרכזית, שבה נמצאים עמודים פרוטו - דוריים עבור בית התפילה. טרסות אלה מחוברות באמצעות רמפות ארוכות שבעבר היו מוקפות בגנים. השכבות הקיימות במקדש תואמות למרכיבי האדריכליות הקלאסיים של תבאי.
התבליט בתוך מקדש חתשפסות מספר את עלילת הלידה האלוהית של פרעה. מחזור הטקסט והציור מספר על משלחת לארץ פונט, מדינה אקזוטית לחופו של הים האדום.
משני צדי הכניסה למקדש, ישנם עמודים מעוטרי ציורים, עם דמותה של חתחור - אלת היופי, האהבה והמוזיקה בכותרתם. מתחת לגג ישנו דימוי של האלה וואדג'ט (Wadjet) המוצגת כסמל שמש דו-צדדי ומצדדיו שני נחשים.
המקדש כולל ציור בו מתוארת חתשפסות כפרעה זכר המעניק מנחות להורוס, ומסביבו עורה של חיה פצועה סביב מטה גבוה המסמל את האלה אוזיריס.
בעבר היו במקדש שני פסלי אוזיריס, שדרה ארוכה ולאורכה ספינקסים, ופסלי חתשפסות בעמדות שונות - עמידה, ישיבה או כריעה. אולם אלה נגנבו או נהרסו במרוצת הזמן.
פירוט המתחם

באב אל-חוסאן (Bab el-Hosan)
פרוזדור פנימי
מרפסת העמודים
קבר (ייתכן של פירמידה)
חדר היפוסטיל (אולם עמודים)
קודש הקודשים
||. מקדש תחותמס השלישי
|||. מקדש חתשפסות
אולם
אכסדרה ראשונה
מרפסת ראשונה
אכסדרה שנייה
קפלת חתחור
קפלת אנוביס
חצר
בית המקדש לאמון
מקדש השמש
היכל הקודש של חתשפסות ושל תחותמס
טרור

בשנת 1997 נרצחו 58 תיירים ו-4 מצרים בפעולת טרור, שכונתה טבח התיירים בלוקסור, בדיר אל-בחרי. פעולת הטבח בוצעה על ידי פלג של האחים המוסלמים, שתקפו ברובי סער ובסכינים תיירים זרים משווייץ, מיפן, מבריטניה, מגרמניה, מצרפת ומקולומביה, דבר שהשפיע על התיירות באזור לאחר הטבח. לאחר שהתוקפים ניסו להימלט ברכב מהמקום, החל קרב יריות בינם לבין כוחות הביטחון המצריים שהרגו את כל 6 המחבלים.
הערות שוליים

↑  בריאן מ' פאגן, ארכאולוגיה כהרפתקה, ספרית מעריב, 1990, עמ' 111
↑  Egypt tries to understand the Luxor massacre, באתר BBC (באנגלית)
↑  World Tourists massacred at temple, באתר הBBC ‏(באנגלית)
↑  Fearing the worst, בעיתון אל-אהראם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11951326n (data)  GND: 4230882-3  LCCN: no97019539  SUDOC: 027483452  VcBA: 494/40892  VIAF: 246607991   WorldCat (עם VIAF): 246607991 
פסלי הדמויות במקדש
הכניסה לקודש הקודשים
תבליט ממקדש חתשפסות במוזיאון המצרי בברלין
דנדי (כדורגל)

.
לוגו המועדון מ-1987 עד 2008
מועדון הכדורגל דנדי (באנגלית: Dundee Football Club), נוסד ב-1893, הוא מועדון כדורגל מקצועני הממוקם בעיר דנדי שבסקוטלנד.
באופן שאינו רגיל לערים בגודלה של דנדי, בעיר משחקות שתי קבוצות מקצועניות ברמה גבוהה, מועדון הכדורגל דנדי ודנדי יונייטד. בין שתי הקבוצות קיימת יריבות מרה, אף על פי שהאצטדיונים שלהן ממוקמים במרחק של כמאה מטרים זה מזה. המשחקים בין הקבוצות מחזיקים בשיא הבריטי של "משחק החוץ הקרוב ביותר".
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1893 לאחר שילוב של שתי קבוצות - Our Boys ו-East End. את משחקם הראשון ערכו ב-12 באוגוסט 1893 מול גלאזגו ריינג'רס וסיימו בשוויון 3-3. הקבוצה עברה לאצטדיונה הנוכחי, אצטדיון דנס פארק בשנת 1899. בשנותיהם הראשונות לא הצליח המועדון באופן מיוחד, והגביע הסקוטי ב-1910 היה תוארם היחיד עד לשתי זכיות בגביע הליגה בשנות ה-50.
דנדי זכו באליפות סקוטלנד פעם אחת בלבד בשנת 1962, תחת שרביטו של המאמן בוב שאנקלי, אחיו של ביל שאנקלי. בשנה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה עד למעמד חצי גמר גביע האלופות היוקרתי אחרי ניצחונות על קבוצות כמו ספורטינג ליסבון ואנדרלכט, לפני שהפסידו למילאן.
מאז עידן הזהב של הקבוצה בתחילת שנות ה-60, זכתה דנדי בתואר אחד בלבד - גביע הליגה בעונת 74–1973. בשנת 2000 החתים המועדון את אחד השחקנים הבולטים שעברו בשורותיו - הארגנטיני קלאודיו קאניג'ה, שעבר מאוחר יותר לשחק בריינג'רס. שחקן בולט נוסף שעבר במועדון הוא פבריציו רבאנלי האיטלקי. בעונת 05–2004 סיימו דנדי במקום האחרון בליגת העל הסקוטית וירדו לליגה הסקוטית הראשונה.
בסיום עונת 12–2011 סיימה דנדי במקום השני בליגת המשנה מה שהיה אמור להשאיר את הקבוצה לעונה נוספת בליגת המשנה אבל הורדתה של גלאזגו ריינג'רס עד לליגה המקצוענית הרביעית והאחרונה הביאו לחזרתה של דנדי לליגה הבכירה אחרי 7 שנות היעדרות. בסוף עונת 2012/2013 הקבוצה ירדה לליגה השנייה בסקוטלנד. בעונה שלאחר מכן חזרה לליגת העל הסקוטית. ב-2015/2016 הורידה דנדי את היריבה המרה דנדי יונייטד לליגת המשנה כשניצחה אותה. דנדי עצמה סיימה במקום השמיני.
בסיום עונת 2018/2019 ירדה דנדי חזרה לצ'מפיונשיפ כשסיימה במקום האחרון בליגה עם 5 ניצחונות ו-6 תוצאות תיקו בלבד, מתוך 38 משחקים. כעבור שנתיים העפילה דנדי חזרה לליגה הסקוטית הבכירה, ובסיום עונת 2021/2022 נשרה שוב לליגת המשנה.
שיאי מועדון

בגמר הגביע הסקוטי של 1952 בין דנדי למאת'רוול עמדה כמות הצופים על 136,000. זהו שיא הצופים במשחק בין שתי קבוצות סקוטיות שאינן גלאזגו ריינג'רס או סלטיק.
מספר הצופים הגדול ביותר במשחק בית: 43,024 במשחק מול ריינג'רס ב-1953.
ניצחון הליגה הגבוה ביותר: 2-10 מול קווין אוף דה סאות ב-1962, ומול אלואה אתלטיק ודנפרמלין אתלטיק ב-1947.
הפסד הליגה הגבוה ביותר: 11-0 מול סלטיק ב-1895.
השחקן בעל הכי הרבה הופעות בנבחרת: אלכס המילטון - 24 הופעות במדי נבחרת סקוטלנד.
השחקן בעל הכי הרבה הופעות בליגה: בארי סמית' עם 400 הופעות בשנים 1995–2006.
השחקן בעל הכי הרבה שערי ליגה: אלן גילזאן עם 113 שערים.
השחקן בעל הכי הרבה שערי ליגה בעונה אחת: אלן גילזאן עם 32 שערים בעונת 64–1963.
הסכום הגבוה ביותר ששולם עבור שחקן: 1,2000,000 ליש"ט עבור רוברט דוגלאס ב-2 באוגוסט 2008.
תארים והישגים

אליפות סקוטלנד: (1)
זכייה (1): 1961/1962
סגנית (4): 1902/1903, 1906/1907, 1908/1909, 1948/1949
הגביע הסקוטי: (1)
זוכה (1): 1909/1910
סגנית (4): 1924/1925, 1951/1952, 1963/1964, 2002/2003
גביע הליגה הסקוטית: (4)
זכייה (4): 1951/1952, 1952/1953, 1973/1974
סגנית (3): 1967/1968, 1980/1981, 1995/1996
גביע האתגר הסקוטי : (2)
זכייה (2): 1990/1991, 2009/2010
סגנית (1): 1994/1995
תארים והישגים > הישגים אחרים

אליפות ליגת המשנה הסקוטית: (5)
זכייה (5): 1946/1947, 1978/1979, 1991/1992, 1997/1998, 2013/2014
סגנית (4): 1980/1981, 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012
שישיות טננט: (1)
זכייה (1): 1988
סגנית (1): 1984
דלקת חניכיים

| --- | --- |

דלקת חניכיים, לפני ואחרי טיפול שיניים
 תחום:  רפואת פה 
 טיפול:  כלורהקסידין  minocycline  מטרונידזול  carbamide peroxide 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D005891
 
דלקת חניכיים (לטינית: Gum inflammation, Periodontal inflammation או Gingivitis) הוא מצב דלקתי של רקמת החניכיים בחלל הפה. הדלקת נחשבת לאחת מבעיות השיניים והפה הנפוצות ביותר ומתבטאת לרוב בדימום וכאב בחניכיים. מעל ל-90% מהאוכלוסייה לוקה בדלקת חניכיים ברמה זאת או אחרת בימי חייה.
רקמת החניכיים מורכבת מהעצם המכתשית (העצם האלוואולרית, alveolar bone) בלסת, הנושאת את השיניים, ומרירית החניכיים, שהיא הרקמה הרכה המצפה את העצם. ישנם מספר סוגים של מצבי דלקת ברקמת החניכיים. מקובל, שכאשר ישנו מצב דלקתי המוגבל לרקמה הרכה הוא מכונה דלקת (רירית) חניכיים, בעוד מצב המערב את הרקמה הקשה (העצם האלוואולרית) מכונה מחלת חניכיים. רוב מחלות החניכיים נגרמות על ידי חיידקים.
נסיגת חניכיים, המלווה בחשיפת שורש השן, עלולה להיגרם גם על ידי גורמים אחרים, כמו גירוי מכני כרוני, למשל בגלל צחצוח שיניים אגרסיבי ופירסינג בלשון או בשפה, או טיפול אורתודונטי (יישור שיניים).
ברמתה הקלה, הדלקת קשורה לרוב לאי שמירה מספקת על היגיינת הפה, וניתן למנוע אותה על ידי הקפדה על צחצוח שיניים פעמיים ביום, שימוש במי פה וניקיון תכוף בחוט דנטלי, וכן טיפולים סדירים אצל רופא השיניים והשיננית להסרת אבנית ומשקעים. דלקת חניכיים שאינה מטופלת לאורך זמן עלולה להתקדם לדלקות חניכיים ומחלות חניכיים קשות יותר.
דלקות רירית החניכיים > דלקת חניכיים נמקית

דלקת זו (necrotizing ulcerative gingivitis) מאופיינת על ידי 3 סימנים הכרחיים: כאב, דימום ספונטני או במגע קל מאוד ברירית, ונמק של פיטמת החניכיים (gingival papilla). דלקת חניכיים נמקית מופיעה בדרך כלל במבוגרים-צעירים, והייתה נפוצה בעבר באוכלוסיות צבאיות. דלקת זו קשורה לירידה בפעילות המערכת החיסונית בגלל מתח נפשי, עישון, תשישות ותת-תזונה, ויכולה גם להיות קשורה למחלות כגון איידס, לוקמיה, וסוכרת. הדלקת מאוד נפוצה בקרב ילדים הסובלים מתת תזונה בארצות מתפתחות.
דלקות רירית החניכיים > דלקת סב-כותרתית

דלקת זו (peri-coronitis) מתפתחת סביב כותרת שן שלא בקעה במלואה לחלל הפה, בדרך כלל שן בינה תחתונה. דלקת זו עלולה להיות מלווה בכאב עז, נפיחות והגבלה בפתיחת הפה. אם דלקת זו נישנית, יש צורך בעקירת השן.
מחלות חניכיים > מחלת חניכיים כרונית

מחלה דלקתית זו (chronic periodontitis) היא הגורם העיקרי לאיבוד שיניים באוכלוסייה מבוגרת. למחלה זו הן מרכיבים התנהגותיים (הגיינת פה ירודה, עישון) והן מרכיבים גנטיים. מחקרים אמריקאיים מצאו שכיחות גבוהה יותר של מחלה זו באוכלוסייה אפריקאית-אמריקאית מאשר באוכלוסייה היספנית-אמריקאית ובאוכלוסייה לבנה (שאינה היספנית). ביהודים ישראלים, נמצאה שכיחות גבוהה יותר של מחלה זו ביוצאי תימן וצפון אפריקה.
מחלות חניכיים > מחלת חניכיים אגרסיבית

מחלת חניכיים אגרסיבית (aggressive periodintitis) מאופיינת בעיקר בקצב ההתקדמות המהיר שלה. מדובר במחלה הגורמת לספיגה מהירה יחסית של העצם התומכת בשן (העצם האלוואולרית) ועלולה להוביל בסופה לניידות שיניים ואובדנן. מחלת החניכיים האגרסיבית אופיינית לרוב בגיל צעיר (עד 35) אך מופיעה גם בגילאים מבוגרים יותר. הזיהוי המוקדם של מחלה זו הוא בעל חשיבות עליונה מאחר שטיפול מוקדם ויעיל במחלה מוביל לרוב לעצירתה ולשמירה על השיניים לאורך זמן. אחד מגורמי הסיכון החשובים למחלה הוא עישון סיגריות. למחלה זו ישנן שתי צרות אופייניות: מפושטת הפוגעת בכל השיניים וממוקדת הפוגעת בעיקר בשיניים החותכות והטוחנות
.
ראו גם

כאב שיניים
עששת
ג'ינג'יביטיס של תאי פלזמה
הערות שוליים

↑  מחלות חניכיים, באתר www.perioplant.co.il
↑  Zadik Yehuda, Sandler Vadim (באוגוסט 2007). "Periodontal attachment loss due to applying force by tongue piercing" (PDF). J Calif Dent Assoc ;35(8):550-3. 35 (8): 550–3. PMID 17941300. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-09-10. נבדק ב-2008-07-16. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Levin Liran (ביוני–ביולי 2007). "Alveolar bone loss and gingival recession due to lip and tongue piercing". N Y State Dent J. 73 (4): 48–50. PMID 17891882. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Zadik, Yehuda. "דלקת חניכיים נמקית" (PDF). נבדק ב-2008-07-15.
↑  ד"ר יהודה צדיק, ד"ר רון בכור, ציפי שוחט, ד"ר שי גלור (באפריל 2008). "מוצא עדתי ואיבוד עצם אלוואולרית במבוגרים ישראליים". רפואת הפה והשיניים. 25 (2): 19–22. PMID 18780541. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Levin L, Baev V, Lev R, Stabholz A, Ashkenazi M (באוגוסט 2006). "Aggressive periodontitis among young Israeli army personnel". J Periodontol. 77 (8): 1392–6. PMID 16881808. נבדק ב-2008-08-08. {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529269905171  BNE: XX554291  BnF: cb11965262d (data)  GND: 4190498-9  LCCN: sh85054980  LNB: 000282129 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דניאל קוטנר

דניאל קוטנר (נולד ב-1959) הוא דיפלומט ישראלי, שגריר ישראל בספרד ובאנדורה בין השנים 2015–2019, וקודם לכן (ספטמבר 2008 – אוגוסט 2012) היה הקונסול הכללי של ישראל בפילדלפיה, ארצות הברית.
קוטנר סיים תואר שני בהיסטוריה של המדינות המוסלמיות באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1986. בשנת 2005 סיים תואר שני במדעי המדינה ובלימודי ביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה וסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  Rodica Radian-Gordon, Embajadora de Israel, embassies.gov.il
↑  Israel appoints for the first time a woman as ambassador to Spain, The Diplomat in Spain, ‏2019-02-25 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Eduardo González, The new Israeli ambassador to Spain, an expert in Muslim countries and security, The Diplomat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297137605171  ISNI: 0000 0004 0273 6468  VIAF: 298110682   WorldCat (עם VIAF): 298110682 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמיטרי זאוודסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1972 מינסק, ברה"מ 
 נעדר:  7 ביולי 2000 (בגיל 27) מינסק, בלארוס 
 מדינה:  בלארוס, ברית המועצות 
 
דמיטרי אלכסנדרוביץ' זאוודסקי (בבלארוסית: Дзмітрый Аляксандравіч Завадскі; ‏28 באוגוסט 1972, מינסק – 7 ביולי 2000) היה עיתונאי וצלם בלארוסי-רוסי. בשנים 1994—1996, שימש כצלם של הערוץ הראשון של הטלוויזיה הבלארוסית. מאז 1997 עבד כצלם עבור רשת ORT הרוסית בבלארוס. מנובמבר 1999 ועד מאי 2000 הוא עבד תחת חוזה בצ'צ'ניה כצלם עבור מרכז העיתונות של משרד הפנים הרוסי בצ'צ'ניה.
ביולי 2000 נעלם בדרכו לנמל התעופה במינסק. ההערכה היא כי נרצח על ידי השירותים החשאיים של בלארוס, בשל חומרי צילום.
ביוגרפיה

דמיטרי אלכסנדרוביץ זאוודסקי נולד ב-28 באוגוסט 1972 במינסק. הוא נחטף ב-7 ביולי 2000, כאשר נסע לנמל התעופה מינסק ברכב רשמי של הטלוויזיה הרוסית לפגוש את עמיתו פאבל שרמט. מאוחר יותר התגלתה מכוניתו בנמל התעופה, אך זאוודסקי לא נמצא.
בספטמבר 2002 הצהירה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה כי היא "מודאגת ברצינות מחוסר ההתקדמות בנושא" והקימה ועדת משנה לחקירה שתחקור את המקרה של פוליטיקאים "נעדרים" בבלארוס, תוך שהיא כוללת גם את מקרה היעלמותו של זאוודסקי וקושרת אותו להיעלמותם של אישים כויקטור גונצ'ר, יורי זכרנקו, אנטול קראסוסקי ומקרה מותו המסתורי של גנאדי קרפיינקו.
במרץ 2002 גזר בית המשפט העליון של בלארוס שני חיילים לשעבר במשרד הפנים של בלארוס - ולרי איגנטוביץ' ודמיטרי מליק - בגין חטיפת דמיטרי זאוודסקי ל-10 שנות מאסר. לא בעת החקירה, ולא בבית המשפט, מליק ואיגנוביץ' לא הודו באשמת חטיפתו של זאוודסקי. בסעיף אחר של התיק הפלילי נידונו איגנטוביץ' ומאליק למאסר עולם בגין רצח חמישה אנשים נוספים. על פי גרסת התובע, אחד המורשעים, ולרי איגנטוביץ', היה מניע לבצע את הפשע. על פי החשד, הוא זעם על כך שהצלם זאוודסקי צילם אותו. את חפירה עם עקבות מדמו של זאוודסקי התגלתה במכוניתו.
ביוגרפיה > גרסאות לחטיפה

לטענת פאבל שרמט, החוקרים מודעים לאשמים ונסיבות מותו של זאוודסקי. שרמט עצמו גילה את הדברים זמן קצר לאחר האירוע, אך לא חשף פרטים כדי לחסוך זאת מקרוביו של דמיטרי. תשעה חודשים לאחר שהצלם נעלם במשפט בפרשת איגנטוביץ', שרמט מסר לראשונה עדות. הוא דיבר על איך דמיטרי מת כמה שעות לאחר החטיפה, איך עונה, עמוד השדרה שלו נשבר ואז מת. שרמט מאמין כי מאחורי רצח זאוודסקי ישנם חברים בקבוצה שהייתה אחראית להיעלמות פוליטיקאים באופוזיציה (זכרנקו, גונצ'ר, קראסוסקי) וביצוע פקודות פליליות אחרות של ההנהגה בבלארוס. לטענת שרמט, יש לחפש פושעים בסביבתו של המפקד לשעבר סא"ל דמיטרי פאבלצ'נקו, ראש הכוחות המיוחדים של משטרת בלארוס. לטענת שרמט, אנשים אלו ביצעו משימות מיוחדות בצ'צ'ניה, שזאוודסקי יכול היה ללמוד עליהם במהלך נסיעותיו ונסיבות אלה הפכו למניע לפשע. המקורות למידע שבפני שרמט לא דווחו בפומבי.
גופתו של העיתונאי לא נמצאה. ב-27 בנובמבר 2003, בית המשפט במחוז פרונזה במינסק אימץ החלטה (לבקשת אשתו סבטלנה זוואדסקאיה) להכריז על דמיטרי זוואדסקי כמת.
ראו גם

יורי זכרנקו
ויקטור גונצ'ר
הערות שוליים

↑  "Belarus: Report 2003". Amnesty International. אורכב מ-המקור ב-2003-07-04.
↑  "Прокуратура Белоруссии вновь открыла "дело Завадского" и планирует довести его до конца". NEWSru.com. 2005-06-23. נבדק ב-2020-03-08.
↑  "Где Дмитрий Завадский?". Народная Воля. 2008-06-20. אורכב מ-המקור ב-2012-05-15. נבדק ב-2020-03-08.
1 2  Welcome to CJES.ORG (ארכיון)
↑  Дмитрий Завадский: десять лет без правосудия (אורכב 20.07.2019 בארכיון Wayback Machine) // naviny.by, 07.07.2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142449636  ISNI: 0000 0000 9386 2013  VIAF: 137982147   WorldCat (עם VIAF): 137982147
דסמוסטילוס

| דסמוסטילוס |
| --- | --- |
 
תקופה
סוף אוליגוקן-סוף מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: דסמוסטיליים
משפחה:: דסמוסטילוס
סוג:: דסמוסטילוס
מינים
 Desmostylus hesperus  Desmostylus coalingensis  Desmostylus japonicus
שם מדעי
 Desmostylus ‏מארש, 1888

דסמוסטילוס (שם מדעי: Desmostylus) הוא סוג נכחד של פרסתן ימי מהסדרה הנכחדת דסמוסטיליים שבקבוצת האפרותריה. הוא חי בין סוף האוליגוקן עד סוף המיוקן באוקיינוס השקט מחופי מערב אמריקה הצפונית ועד איי יפן. הוא תואר בידי עתניאל מארש ב-1888. במשך הזמן התגלו שלושה מינים שונים מהסוג, כאשר מינים נוספים שתוארו נחשבים כיום לבלתי תקפים.
הדסמוסטילוס היה דומה במראהו להיפופוטם קטן ובעל לסתות צרות והוא הגיע לאורך 1.8 מטרים ולמשקל של 200 ק"ג. היה לו זנב קצר, גוף עגלגל ורגלים ארוכות בעלות פרסות והלסתות היו גדולות ובעלות ניבים בולטים בקצוות הפה. אולם למרות הדמיון להיפופוטם הוא נחשב לקרוב יותר לתחשאים המודרניים ואף לפילאים.
בניגוד לכל יונק ימי מודרני (למעט התחשאים) הוא היה אוכל צמחים כמו אצות וצמחי מים. הוא נחשב למותאם יחסית לשחייה ולהתאמה למים מאשר שאר קרוביו לסדרה ששחו באיטיות. ככל הנראה חי במים עד לעומק 30 מטרים, בקרבת החופים או אפילו במים מתוקים ושפכי נהרות.
המאובנים של יצור זה התגלו בחצי האי באחה קליפורניה ובמדינות קליפורניה, אורגון ווושינגטון שבארצות הברית וגם מזרחה עד ליפן.
דופין

ערך זה עוסק בדגם מכונית. אם התכוונתם לתואר אצולה, ראו .
| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו 
 מודל קודם:  קטר שבו 
 מודל אחריו:  רנו 6 
 אורך:  3,937 מ"מ 
 רוחב:  1,524 מ"מ 
 גובה:  1,441 מ"מ 
 משקל:  650 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,267 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
דופין
דופין 1960
דופין, מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
דופין, מבט מבפנים
דופין, סמל הדופין על קדמת מכסה תא המטען הקדמי
דופין 1962, מנוע אחורי
דופין
דופין 1958, פנס האיתות
דופין
דופין
דופין גורדיני 1965
דופין (צרפתית: Dauphine) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אחת ההצלחות הגדולות של רנו בענף הרכב בשנות החמישים ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
במדינת ישראל הורכבו 2,180 יחידות בין יוני 1957 לאוקטובר 1959.
בין השנים 1956–1967 יוצרו בעולם 2,150,738 יחידות, בארגנטינה, ארצות הברית, ברזיל, יפן, ישראל, ניו זילנד וספרד. באיטליה הורכב דגם האלפא רומיאו דופין.
היסטוריה

הרנו דופין, הוצג במרץ 1956. פרויקט 109 של יצרנית הרכב הצרפתית "רנו", הוליד את ה-Dauphine, הוא יזם בשנת 1951, והיה האבולוציה של רנו 4CV.
בשנים 1956–1963 יוצרו הדופינים עם מנועי 845 סמ"ק בהספק של 28, ו-33 כ"ס, בין שנת 1958 לשנת 1963 ייצרו את ה-Dauphine Gordini עם מנועים בהספק של 37.5 כ"ס, ו-40 כ"ס. בשנים 1964 ל-1968 הגבירו את ההספק ל-55 כ"ס.
השם הסופי דופין, ניתן לאחר שמנהלי רנו קבעו: " 4CV היא מלכת הכביש, את הרך הנולד יכול להיות רק Dauphine .Dauphine היא הצורה הנשית של הכותרת הפיאודלית הצרפתית של Dauphin, יורש העצר של כס המלכות".
גרסת מכונית הספורט-קופה של רנו, הרנו קרוול, (Caravelle), התבססה על הדופין. המנוע של הרנו קרוול שנת 1958 היה מנוע דופין 845 סמ"ק.
מנוע 845 הסמ"ק אשר הורכב במכונית הספורט הצרפתית אלפין A108 היה מנוע דופין.
דגמי "דופין" הופיעו בסרטי טלוויזיה וקולנוע.
דגם המכונית החשמלית הראשונה לייצור המוני בעולם הנני קילוואט שיוצרה בארצות הברית בין השנים 1960–1959 התבסס על השלדה וגוף ה"דופין".
היסטוריה > גרסאות

דופין: 1956-1965
דופין גורדיני: 1958-1961
דופין אונדין: 1961-1962
דופין אונדין גורדיני: שנת 1961
דופין גורדיני: 1962-1963
דופין אקספורט (Export :1964-1965)
דופין גורדיני דור שני: 1966-1968
היסטוריה > הרכבת דופין בעולם

Flins, צרפת
Ciudad סהגון, מקסיקו
ויאדוליד, ספרד, 125,912 יחידות
Santa Isabel, ארגנטינה (איקא), 97,209 יחידות
היידלברג, אוסטרליה
Petone, ניו זילנד, (199 יחידות ב-1964, 384 יחידות בשנת 1965, 354 יחידות בשנת 1966, 233 יחידות בשנת 1967)
Portello, מילאנו, איטליה, (רק 1959–1964)
סאו ברנרדו דו קמפו, ברזיל, 74,627 יחידות
נשר, חיפה, ישראל
אלג'יר, אפריקה צפון צרפתית/אלג'יריה (קאראל)
Haren - Vilvoorde, בלגיה (RIB)
ארצות הברית - יוצר ברישיון על ידי אלפא רומיאו האיטלקי.
יפן, חברת הינו מוטורס ייצרה את הקונטסה 900 על סמך רישיון חברת רנו, במצע הדופין.
בשנת 1968 הדגם חדל להיות משווק לאחר שנבנו 2,150,738 יחידות.
מפרט טכני ומידות

מנוע אחורי, 4 צילינדרים, 845 סמ"ק
גיר ידני 3 מהירויות
גיר ידני 4 מהירויות (בדגם דופין גורדיני)
אורך הרכב - 3,937 מ"מ
רוחב - 1,524 מ"מ
גובה - 1,441 מ"מ
משקל - 650 ק"ג
מהירות שיא - 112 קמ"ש, (בדגם דופין גורדיני 130 קמ"ש)
תאוצה 0–97 קמ"ש - 37 שניות, (בדגם דופין גורדיני 30 שניות)
מפעל קייזר-פרייזר בישראל

בשנת 1951 נחנך מפעל הרכב הראשון בישראל. המפעל, "קייזר-פרייזר לישראל", מיזם של איש העסקים אפרים אילין וקייזר-פרייזר (Kaiser-Frazer), שהייתה חברת מכוניות אמריקאית חדשה, שנוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה. המפעל החל להרכיב בישראל מגוון כלי רכב, ראשית מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" ו"הנרי ג'יי", ובהמשך ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, "דופין" ו"קטר שבו" של רנו הצרפתית, "קונטסה", (קונטסה 900 וקונטסה 1300) מתוצרת חברת הינו היפנית ו"לארק" הקומפקטית האמריקנית של סטודיבייקר
מפעל קייזר-פרייזר בישראל > הרכבת הדופין בישראל

חברת קייזר-אילין תעשיות החלה להרכיב את הדופין ביוני 1957 עד אוקטובר 1959. בישראל הורכבו 2,180 יחידות. המנוע היה אחורי בן 4 צילינדר, בנפח של 845 סמ"ק, ההספק המרבי היה 33 כ"ס, והמהירות המרבית 110 קמ"ש. (המהירות המרבית שהוצגה על הספידומטר הייתה 130). המנוע קורר במים, והגיר היה ידני, 3 הילוכים. משקל הדופין היה 630 ק"ג.
מידות: אורך - 3.945 מ"מ, רוחב - 1,520 מ"מ, גובה - 1,440 מ"מ.
בסוף שנת 1957, מחיר הדופין היה כ-5,400 ל"י.
ב-1965 נמכרו בארץ, כ-60 דופינים שיוצרו על ידי אלפא רומיאו. מחיר היחידה היה 12,975 ל"י.