מלחמה בדיני הנזיקין
משפט משווה > ארצות-הברית > פסק דין Koohi

פסק דין מאלף בסוגיית אחריות המדינה בנזיקין במצב של מלחמה הגיע בפני בית המשפט לערעורים בארצות הברית, פסק דין Koohi vs. US.
המקרה בו עוסק פסק הדין התרחש בתקופת מלחמת איראן עיראק בה, ב-1987, החליטה ארצות הברית לתמוך בעיראק וספינות צי אמריקאיות הגנו על ספינות עיראקיות שנשאו נפט ומצרכים אחרים, מפני התקפות איראניות. ב-3 ביולי 1988 יירטה ספינה אמריקאית טיסה אזרחית, אותה הם זיהו בשגגה כמטוס F-14 איראני, שבא להתקיפם. כל 290 נוסעי הטיסה נהרגו. חלק מיורשי הנפטרים תבעו את ממשלת ארצות הברית בפיצויים. התביעה נדחתה בבית המשפט האזרחי ומקרה זה הוא הערעור.
בארצות הברית, הממשלה הפדרלית נהנית מחסינות מוחלטת מלבד למקרים בהם הממשלה איפשרה תביעות נגד המדינה והסירה את חסינותה. בין החריגים לחסינות המדינה הגורפת נמצא ה-Federal Torts Claims Act (חוק הנזיקין האמריקאי-FTCA) שרלוונטי לדעת בית המשפט למקרה זה. לכן, מסיק בית המשפט, שהוא רשאי-ואף צריך, לדון במקרה. אולם, בחוק הנזקין האמריקאי, כמו חוק הנזיקים האזרחיים בישראל, קיימים חריגים להסרת החסינות של המדינה בנזיקין, ביניהם החריג של פעולה מלחמתית שמופיע בחוק הנזיקין האמריקאי:
"any claim arising out of combatant activities of the military or naval forces, or the Coast Guard, during time of war". לכן, בית המשפט צריך לשאול את עצמו האם המקרה התרחש ב"תקופת מלחמה" והאם דובר ב"פעולה מלחמתית".
בית המשפט קובע, שעל השופטים להפעיל את שיקול דעתם וההיגיון כדי לקבוע אם מדובר בפעולה מלחמתית או לאו. במקרה של מלחמת איראן עיראק הקונגרס לא הכריז על מלחמה, האם עדיין המקרה יכול להיחשב כפעולה בתקופת מלחמה? בית המשפט מציין שהוא מושפע רבות מהעובדה שבעת המודרנית ארצות הברית השתתפה בהרבה אירועים בעלי אופי עוין, מבלי שהקונגרס הכריז על מצב של מלחמה. בין השאר מציין בית המשפט את מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, ואפילו מלחמת המפרץ, שכולן החלו מבלי שהקונגרס הכריז רשמית על מצב של מלחמה ובכולן, אומר בית המשפט, אין ספק שמדובר היה הלכה למעשה במלחמה לכל דבר.
על סמך האמור לעיל מסיק בית המשפט האמריקאי, כפי שקבע בית המשפט בישראל, שאין צורך בהכרזה רשמית על מצב של מלחמה כדי שפעולה תחשב לפעולה מלחמתית. בית המשפט אומר ש"תקופת מלחמה הפכה להיות תקופות של קונפליקט צבאי ממושך ולא תקופות שהוכרזו רשמית כמלחמה".
בנוסף, נדרש בית המשפט לפרש מהי "פעולה מלחמתית". גם כאן נוקט בית המשפט בגישה של פרשנות מרחיבה, בקובעו שהמושג לא מדבר רק על אלימות פיזית. אלא גם על "פעולות הכרחיות ובעלות קשר ישיר עם מצבים עוינים". לכן, הירי של הספינה על המטוס, מתוך הנחה שמדובר בהגנה עצמית, במקרה הוא דוגמה מובהקת ל"פעולה מלחמתית".
על ידי הפירוש המרחיב של החריג בנוגע לפעולות מלחמתיות סבור בית המשפט האמריקאי שהוא מוציא לפועל בצורה הטובה ביותר את כוונת המחוקק. השופטים אומרים שברור שכוונת המחוקק, בקובעו את החריג של מלחמה, היא להבטיח שהממשלה לא תהיה אחראית על התנהגות רשלנית של הכוחות המזוינים שלה בזמן קרב. השאלה האם המלחמה הוכרזה רשמית על ידי הקונגרס, אינה רלוונטית למקרה. בית המשפט מזהה שלוש הצדקות עקרוניות לחריג של תקופת מלחמה: 1) חוק הנזיקין מבוסס, בחלקו, על התאוריה שהאחריות מובילה את הנפשות הפועלות לפעול בזהירות יתרה. במקרה זה ברור שהקונגרס אינו רוצה שאנשי הצבא יפעלו בזהירות מרובה בזמן שבו עשויים להידרש מעשים אמיצים כדי לגבור על כוחות אויב. כמו כן לא סביר שהקונגרס חפץ בכך שחייליו יחששו מפני האחריות שתוטל עליהם לאחר מעשה בשעה שהם נדרשים להחליט החלטות שמשמעותן חיים או מוות בעיצומו של קרב. 2) חוק הנזיקין מבוסס גם על הרעיון של צדק - סיפוק תרופה לקורבן התמים של מעשה שגוי. גם הצדקה זו לא חלה במקרה של מלחמה, שגובה קורבנות תמימים רבים מכל הצדדים המשתתפים. זה יהיה לא הגיוני לפצות רק חלק קטן מאותם קורבנות תמימים - בדרך כלל אזרחים של מדינת אויב - בשל הסיבה שהם סבלו מהרשלנות של הכוחות המזוינים של המדינה ולא מהאלימות שכל צד במלחמה מטיל בכוונה תחילה על הצד השני. 3) יש הצדקה עונשית לחוק הנזיקין. החברה מאמינה שהמעוול צריך לשלם על מעשיו. לא נראה לבית המשפט הגיוני שהחברה האמריקאית תרצה שחייליה ייענשו על מעשים שהם עשו כדי להגן על חייהם.
בשל כך, אומר בית המשפט, שאין מקום לחוק הנזיקין במלחמה ובית המשפט לא רואה סיבה להבדיל במקרה זה בין מלחמות שהוכרזו רשמית לבין אלו שלא. לסיכום, אומר בית המשפט שאין לו כל קושי לקבוע שכאשר, כתוצאה מהחלטה מכוונת של הרשות המבצעת, כוחות אמריקאים מעורבים בסדרה של מפגשים עוינים ברמה משמעותית, עם הכוחות הצבאיים של אומה אחרת, החריג של ה-FTCA חל. בנסיבות אלו "תקופת מלחמה" חלה, לפחות לצורך פירוש חוק הנזיקין. כמו כן, אומר בית המשפט שאין ספק ש"תקופת מלחמה" חלה במקרה של מלחמת איראן עיראק
אולם, בית המשפט לא מסתפק בקביעה זו וצועד צעד נוסף. באומרו ש"התוצאה לא הייתה משתנה לו הפלת המטוס הייתה מכוונת ולא כתוצאה מטעות". טוען בית המשפט, שאין זה משנה לצורך החריג של "תקופת מלחמה" אם הצבא מקבל החלטותיו בזהירות, או ברשלנות, בצורה ראויה או שלא. בכל מקרה החריג יחול והחסינות תתקיים כל עוד האדם שנתן את הפקודה לירות עשה זאת מתוך כוונה לקדם את מטרותיה הצבאיות של ארצות הברית.