משבר המים ברצועת עזה
השלכות על בריאות הציבור

סכנות חמורות נובעות לבריאות הציבור נובעת מבעיית המים והסניטציה ברצועת עזה, ההולכת ומחריפה. אלו קשורים בעיקר במליחות המים וזיהומם, ובייחוד הזיהום הכימי והביולוגי. הסיכונים החמורים ביותר בהקשרי זיהומי מים והיעדר סניטציה כוללים קוליפורמים, שיגלה, סלמונלה, כולרה, פוליו ומחלת הפה והטלפיים. מדי שנה נרשמים עשרות מקרים של פינוי לטיפול רפואי עקב רחצה במי הים המזוהמים בשפכים. ביולי 2017 מת ילד בן חמש לאחר ששחה בבריכת מי ים מזוהמת בביוב בשיח' עג'לין. מכון ראנד מצא כי רבע מכל המחלות בעזה מועברות במים. בעקבות זאת הזהיר כי מצב החירום הכרוני בענף המים והשפכים בעזה, עלול להביא להתפרצות אנדמית של מחלה או משבר בבריאות הציבור, שאף עלולים להתפשט גם לישראל ולמצרים. גם יוניצף זיהתה ב־2011 כי 26% מכל מחלות הילדות בעזה מועברות במים. הסיכון האפשרי להידבקות במחלות באמצעות פתוגנים, מיקרו־אורגניזמים מחוללי מחלות, המועברים במים גובר בגלל התשתית הלקויה והגישה המוגבלת למקורות של מים משופרים או מים נקיים. האוכלוסייה בעזה צעירה במיוחד, רובה מתחת לגיל הבגרות, וילדים צעירים רגישים במיוחד למחלות המועברות במים. למחלות אלה השפעה עקיפה נוספת על יכולתם של ילדים לספוג תכולה תזונתית, המובילה לעלייה בשכיחותם של מקרי תת־תזונה ובעיות התפתחותיות בקרב ילדים, ולמחסור במיקרונוטריאנטים כמו ברזל וויטמינים.
המזהמים במים מהווים סיכון לילדים, לתינוקות ולנשים הרות, הרגישים יותר לנזקים ארוכי טווח. בדומה לכלור, הסיכונים הבריאותיים החמורים ביותר לתינוקות שגילם פחות משישה חודשים נובעים מחנקה. רמות חנקה מוגברות גם להגביר את הסיכון ליתר לחץ דם בקרב ילדים. תינוקות הנחשפים בהתמדה לרמות גבוהות של חנקה עלולים לסבול ממטהמוגלובינמיה (כְּחֵלֶת) ול"תסמונת התינוק הכחול" (אנ'), או מפגיעה ביכולת העברת החמצן בדם. תסמונת התינוק הכחול עלולה לגרום בעיות עיכול ונשימה זמניות או נזק מוחי ואף מוות.
משרד הבריאות הפלסטיני זיהה כמה מחלות שנבעו מתנאים ירודים של היגיינה אישית ותשתית ציבורית בלתי מספקת, לרבות צהבת נגיפית חריפה מסוג A, טיפוס הבטן ושלשול חריף. ב־2016 זוהתה דלקת קרום המוח הנגיפית כמחלה הזיהומית השכיחה ביותר שנצפתה בקרב ילדים בעזה. המחלה מועדת להתפשט במהירות רבה יותר באזורים המאופיינים באספקת מים ובהיגיינה אישית ירודות, וברצועת עזה נצפו התפרצויות חוזרות ונשנות ב־1997, 2004 ו־2013, בהם נפגעו ילדים ותינוקות נפגעו ברמה חריגה. זרם המים לא מגיע בעקביות אפילו לבתי החולים המרכזיים. כשזרם מתחדש, המים אינם ראויים לשימוש, מה שפוגע בתהליך חיטוי הציוד הרפואי. בעוד שצוותים רפואיים בעזה יוכלו לאתר ולזהות זיהומים שמקורם במים, הרי שתשתיות מערכת הבריאות, המחסור בקליניקות, ציוד, תרופות וצוותים רפואיים מקשים על טיפול מוקדם ומניעת הפצה של מחלות מידבקות.
במלחמת חרבות ברזל חיילי צה"ל חזרו לבתי החולים בישראל עם זיהומים פטרייתיים וזיהומים חיידקיים עמידים ועובשים נדירים. לפי פרופ' גליה רהב, מומחית לטיפול ומניעה של מחלות זיהומיות, המגע עם האדמה והבוץ באזור, גורם לחשיפה לחיידקים עמידים כמו קלבסיאלה ואי־קולי וזיהומים פטרייתיים כמו אספרגילוס (אנ'). זיהומים אלה מאלצים לעיתים התערבות כירורגית כמו הטריה להסרת רקמות נגועות. באחד המקרים נהרג לוחם מילואים לאחר שנדבק בפטרייה זיהומית חשוכת מרפא אשר חדרה למערכות גופו. במהלך המלחמה העריך ארגון הבריאות העולמי כי יותר עזתים עלולים למות ממחלות מאשר מהפצצות. דוברת הארגון ציינה את המחסור במים נקיים כגורם מרכזי לתחלואה, לרבות דלקת הקיבה והמעיים.
הסיכון לתחלואה גובר ככל שהמים עוברים דרך נקודות רבות יותר לפני הגעתם למשתמש. ספקים פרטיים בעזה מספקים בדרך כלל מים באמצעות מכליות בנקודות חלוקה, ובתנאים בלתי היגייניים. פירושו של דבר שיעורי חשיפה גבוהים יותר לזנים רבים של קוליפורמים. מחקרים גילו מספר רב יותר של זני קוליפורמים כלליים וצואתיים בדגימות שנלקחו מרשתות חלוקה, לעומת דגימות מבארות או ממים שסוננו במסננים ביתיים. אלה עלולים לגרום לתסמינים שונים וביניהם שלשול דמי, עוויתות בבטן, הקאות, חום גבוה ודלקות בדרכי השתן, בקרב כלל האוכלוסייה. אולם הזיהומים הבקטריאליים מדאיגים במיוחד לגבי ילדים, והם הגורם העיקרי לתמותה בקרב ילדים. בנוסף, קיים חשש לההעברה של אנטרו־וירוסים עקב תנאי היגיינה אישית ירודים, מים בלתי מטופלים או מזוהמים, אשר עלולה לגרום מגוון דלקות. זנים מסוימים של אנטרו־וירוסים אנושיים מסוג A ו־B אף מסוכנים יותר ועלולים להוביל להתפשטות מחלת הפה והטלפיים או דלקת קרום המוח. וכן דלקת קרום המוח היא עדיין אחת המחלות המידבקות הנפוצות ביותר בקרב ילדים ברצועת עזה. כמו כן קיים חשש להתפרצות מגפת פוליו, אשר לה תסמינים חמורים.