stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק מריל

| --- | --- |

מריל (שמאלי) עם ג'וזף סטילוול במהלך המערכה על בורמה
 לידה:  4 בדצמבר 1903 הופקינטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית ארצות הברית
 פטירה:  11 בדצמבר 1955 (בגיל 52) פרננדינה ביץ', פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות וסט פוינט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Massachusetts Institute of Technology School of Engineering  Amesbury High School 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1922–1948 (כ־26 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 יחידת הפשיטה 5307 ("הפושטים של מריל")
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין   כוכב הארד   לב הארגמן  אות לגיון ההצטיינות (לגיונר)
 הנצחה
 ג'ף צ'נדלר מגלם את דמותו בסרט "הפושטים של מריל" מ-1962
 
מריל (קיצוני משמל) צופה באנשיו חוצים את דרך לדו
מריל (מימין) עם סטילוול
פרנק דאו מריל (באנגלית: Frank Dow Merrill;‏ 4 בדצמבר 1903 - ‏ 11 בדצמבר 1955) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית אשר התפרסם כמפקד יחידת הפשיטה 5307 ("הפושטים של מריל") במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מריל נולד ב-4 בדצמבר 1903 בהופקינטון, שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית. ב-1922 הוא התגייס לצבא ארצות הברית כטוראי, והגיע לדגת סמל ראשון. ב-1925 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט), וסיים אותם ב-1929. במקביל מריל סיים ב-1932 תואר ראשון בהנדסה צבאית מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1938 מונה לנספח הצבאי בטוקיו, ובתפקידו זה למד את השפה היפנית. ב-1941 נשלח לפיליפינים כאחד מנאשי צוותו של דגלאס מקארתור. באותה שנה הוא נשלח לראנגון שבבורמה הבריטית. בדצמבר של אותה שנה ביצעו היפנים את המתקפה על פרל הארבור, גוררים בכך את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, ובינואר 1942 פלשו היפנים לבורמה, מתחילים בכך את המערכה על בורמה. מריל נותר בבורמה במהלך שני האירועים הללו. ב-25 במאי 1942 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, וב-8 בינואר 1943 לדרגת קולונל. קידומו לדרגת בריגדיר גנרל ב-8 בנובמבר של אותה שנה, הפך אותו לאחד הגנרלים האמריקאים הצעירים ביותר מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. באותה תקופה הוא החל להתקרב אל הגנרל ג'וזף סטילוול, ופיתח מחלת לב.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר סיום המלחמה הוצב מריל בפיליפינים, וב-1946 הועבר לסן פרנסיסקו והוצב במטה הארמייה השישית שהייתה אז תחת פיקודו של סטילוול. במאי של אותה שנה הוא הוביל שתי מחלקות ימיות כדי לדכא התקוממות אסירים שפרצה בבית הסוהר הפדרלי אלקטרז. מה שנודע כקרב אלקטרז. ב-1 ביוני של אותה שנה, הוא הורד לדרגת בריגדיר גנרל, וב-30 ביוני 1948 הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו הפך לממונה על הכבישים בניו המפשייר, ובתחילת דצמבר 1955 מונה לנשיא "האגודה האמריקאית לכבישים מדינתיים וגורמי תחבורה" (AASHTO), אולם זמן קצר לאחר מכן, ב-11 בדצמבר, נפטר מריל בפרננדינה ביץ' שבפלורידה והוא בן 52.
בסרט מבצע בורמה, מגלם את דמותו של מריל השחקן ג'ף צ'נדלר.
לקריאה נוספת

דונובן ובסטר, דרך בורמה, מטר, 2006.
ברברה טוכמן, סטילוול, אמריקאי בסין, 1945-1911, הוצאת דביר, 2005.
טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמודים 54-61.
הערות שוליים

↑  ובסטר, עמ' 136.
↑  ובסטר, עמ' 37.
↑  ויליאם סלים, "מתבוסה לניצחון", הוצאת מערכות, 1977, עמוד 186.
↑  ובסטר, עמ' 135-136.
↑  ובסטר, עמ' 137.
↑  ובסטר, עמ' 138.
↑  ובסטר, עמ' 139-140.
↑  ויליאם סלים, "מתבוסה לניצחון", הוצאת מערכות, 1977, עמוד 188.
↑  ובסטר, עמ' 142-143.
↑  ובסטר, עמ' 143.
↑  ובסטר, עמ' 144.
↑  ובסטר, עמ' 149.
↑  טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמוד 57.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009180582  NARA: 10599073  VIAF: 103026243   WorldCat (עם VIAF): 103026243
פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019

| --- | --- |

 תאריך:  26 באוגוסט 2019
 מיקום:  פרודיינטל סנטר   ניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מנחים:  סבסטיאן מאניסקאלקו 
 רשת שידור:  MTV.
 זכייה במספר הפרסים הרב:  אריאנה גרנדה • טיילור סוויפט • בילי אייליש (3)
 מספר המועמדויות הרב:  אריאנה גרנדה • טיילור סוויפט (12)
 →2018 2020←
 
טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2019 התקיים ב-26 באוגוסט 2019, בניוארק, ניו ג'רזי שארצות הברית. במהלך הטקס היו אריאנה גרנדה וטיילור סוויפט לאמניות עם המספר הרב ביותר של המועמדויות, תוך שגרנדה, סוויפט ובילי אייליש היו לאמניות עם המספר הרב ביותר של זכיות באותו הטקס.
הופעות

| אמנים> קדם-טקס  | שירים> קדם-טקס  |
| --- | --- |
אווה מקס: "Torn" "Sweet but Psycho"
CNCO: "De Cero"
מייגן די סטליון: "Hot Girl Summer" "Cash Shit"
הטקס המרכזי
טיילור סוויפט: "You Need to Calm Down" "Lover"
שון מנדס: "If I Can't Have You"
ליזו: "Truth Hurts" "Good as Hell"
האחים ג'ונאס: "Sucker" "Only Human"
ליל נאז X: "Panini"
מיסי אליוט: מחרוזת פרס חלוציות על שם מייקל ג'קסון "Throw It Back" "The Rain (Supa Dupa Fly)" "Hot Boyz" "Get Ur Freak On" "Work It" "Pass That Dutch" "Lose Control" (מכיל קטעים מ-"Cool Off")
שון מנדס קמילה קביו: "Señorita"
מיילי סיירוס: "Slide Away"
רוסליה אוזונה: "A Ningún Hombre" "Yo x Ti, Tu x Mi" "Aute Cuture"
H.E.R.: "Anti"
נורמני: "Motivation"
ביג שון אייסאפ רוקי: "Bezerk"
ג'יי באלווין באד באני: "Qué Pretendes"
קווין לטיפה נאטי ביי נייצ'ר רדמן פטי ואפ וייקליף ז'אן: מחרוזת "O.P.P" "Trap Queen" "Gone Till November" "No Woman, No Cry" "U.N.I.T.Y." "Hip Hop Hooray"
הערות שוליים

↑  מתוך דה סטון פוני, אסבורי פארק
↑  2019 VMAs Reveal Three New Fan-Voted Categories, Pre-Show Performers: Exclusive, Billboard, ‏2019-08-19
↑  Madeline Roth, Missy Elliott, Culture-Shifting Visionary, Is Your 2019 VMA Video Vanguard, MTV News (באנגלית)
| פרסי הווידאו קליפים של MTV |
| --- | --- | --- |
| שנים | 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| פרסים | קליפ השנה • אמנ/ית השנה • שיר השנה • אלבום השנה • האמן החדש הטוב ביותר • להקה • פופ • רוק • R&B • היפ-הופ • דאנס • אלטרנטיבי • לטיני • קיי-פופ • שיתוף פעולה • קליפ ארוך • בימוי • כוריאוגרפיה • אפקטים • ניהול אמנותי • עריכה • צילום • שיר קיץ • מסר חברתי • חלוציות על שם מייקל ג'קסון |  |
| פרסים לשעבר | אתר אינטרנט • קליפ פורץ דרך • וידאו קונספט • קליפ של אישה • פרסי בחירת הצופים הבין-לאומיים • אמן לטיני • קליפ מילים • קליפ של גבר • הסינגל המפלצתי של השנה • הקליפ הניסיוני הטוב ביותר • הקליפ הראוי ביותר לשיתוף • פרס MTV2 • ההופעה הטובה ביותר • הופעה בקליפ של רוק בנד פפסי • קליפ פוסט-מודרני • האיום המרובע של השנה • קליפ ראפ • רינגטון השנה • מופע במה • קליפ בריטי • פרטיטורת משחק וידאו • פסקול משחק וידאו • קליפ מסרט • קליפ (שהיה צריך לזכות במונמאן) • בחירת הצופים |  |
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות

פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות (פרנצ'סקו ג'נארו ג'וספה לבית בורבון; 19 באוגוסט 1777 – 8 בנובמבר 1830) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1825 ועד מותו.
ביוגרפיה

פרנצ'סקו נולד ב-19 באוגוסט 1777 בנאפולי לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. הוא היה גם האחיין של מארי אנטואנט ולואי השישה עשר, המלך והמלכה האחרונים של צרפת לפני הרפובליקה הצרפתית הראשונה.
במותו של אחיו הגדול קרלו, דוכס קלבריה ב-1778, הפך פרנצ'סקו ליורש העצר של נאפולי וסיציליה עם התואר דוכס קלבריה, התואר המסורתי של יורש העצר של כס המלכות הנפוליטני.
בשנת 1797 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ולאחר מותה בשנת 1801 התחתן עם מריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות גלה פרנצ'סקו יחד עם שאר בני המשפחה לסיציליה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון. בשנת 1816 שילב אביו את ממלכות נאפולי וסיציליה לממלכת שתי הסיציליות, ודיכא את החוקה שנתן לסיציליה קודם לכן. פרנצ'סקו לעומת זאת בתור יורש העצר היה יותר פתוח לרעיונות ליברליים, ואף תמך במידה מסוימת במרידות שפרצו בשנת 1820.
ב-4 בינואר 1825 מת אביו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרנצ'סקו עלה במקומו לשלטון. מדיניותו של פרנצ'סקו הייתה מאוד שמרנית, והוא פעל לפי שיטת הרסטורציה של קלמנס פון מטרניך. פרנצ'סקו דיכא כל התנגדות לשלטונו, וחי בפחד מתמיד מפני התנקשויות בחייו.
ב-8 בנובמבר 1830 מת פרנצ'סקו, ובנו פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

מנישואיו למריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה היו לפרנצ'סקו שני ילדים:
מריה קרולינה (1798–1870), שהתחתנה עם שארל פרדינן, דוכס ברי, ולאחר מכן עם אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גרציה
פרדיננדו (1800–1801)
מנישואיו למריה איזבלה מספרד היו לפרנצ'סקו 12 ילדים:
לואיזה קרלוטה (1804–1844), התחתנה עם האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד.
מריה כריסטינה (1806–1878), התחתנה עם פרננדו השביעי, מלך ספרד, ולאחר מכן עם אגוסטין פרננדו מוניוז, דוכס ריאנזרס.
פרננדו (1810–1859)
קרלו (1811–1862)
לאופולדו (1813–1860)
מריה אנטוניה (1814–1898), התחתנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה
אנטוניו (1816–1843)
מריה אמליה (1818–1857), התחתנה עם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד
מריה קרולינה (1820–1861), התחתנה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין
תרזה כריסטינה (1822–1889), התחתנה עם פדרו השני, קיסר ברזיל
לואיג'י (1824–1897)
פרנצ'סקו (1827–1892)
פליצ'ה ג'ימונדי

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1942 Sedrina, ממלכת איטליה 
 פטירה:  16 באוגוסט 2019 (בגיל 76) ג'רדיני נקסוס, איטליה 
 מדינה:  איטליה 
 
פליצ'ה ג'ימונדי (באיטלקית: Felice Gimondi;‏ 29 בספטמבר 1942 – 16 באוגוסט 2019) היה רוכב אופניים איטלקי. כונה "הפניקס". היה אחד מחמישה רוכבים שניצחו בכל שלושת הגרנד טורס.
ילדותו והתחלת הקריירה הספורטיבית שלו כחובב

ג'ימונדי נהג לרכב באופניים יחד עם אמו, דוורית שביצעה את עבודתה על גבי אופניים. ב-1964, ג'ימונדי התחרה במירוץ הכביש של המשחקים האולימפיים, וסיים במקום ה-33. אחרי שניצח בגרסת החובבים של הטור דה פראנס ב-1964, הוא הוחתם בקבוצת סאלבארני.
קריירה כמקצוען

בשנתו הראשונה כמקצוען, כתוצאה מפרישת רוכב אחר בקבוצתו הוא צורף לטור דה פראנס של 1965 בדקה האחרונה, וזכה במירוץ כשהוא הופך לגיבור לאומי איטלקי.
ב-1966 הוא זכה בשניים מחמשת המרוצים הקלאסיים (חמשת המונומנטים): פריז - רובא וג'ירו די לומברדיה.
ב-1967 הוא זכה בג'ירו ד'איטליה.
ב-1968 הוא זכה בטור של ספרד (הוואלטה אספניה).
ב-1969 הוא זכה שוב בג'ירו ד'איטליה.
ב-1973 זכה ג'ימונדי באליפות העולם באופני כביש (אחרי שהגיע שני ב-1971 ושלישי ב-1970), ושוב במירוץ הקלאסי הג'ירו די לומברדיה.
ב-1974 זכה ג'ימונדי במירוץ הקלאסי מילאנו - סן רמו.
ב-1976 הוא זכה בפעם השלישית והאחרונה בג'ירו ד'איטליה.
הוא מחזיק בשיא ההופעות על הפודיום בג'ירו ד'איטליה: 9 בסך-הכל, מתוכן 3 זכיות במקום הראשון, פעמיים במקום השני וארבע פעמים במקום השלישי.
הישגיו מרשימים אף יותר בהתחשב בכך שרוב-רובה של הקריירה שלו כרוכב מקצועי התנהלה בצל הקריירה של אדי מרקס, הנחשב לרוכב האופניים הגדול בכל הזמנים.
ג'ימונדי פרש ב-1979, כשבאמתחתו 158 ניצחונות כמקצוען. בין פעולותיו אחרי פרישתו, היה דירקטור ספורטיף (מנהל ספורטיבי) למשך זמן קצר בקבוצת Gewiss, כיהן כנשיא קבוצת "Mercatone Uno" בזמן שרכב בה מרקו פנטאני וכיהן כנשיא קבוצת רכיבת-האופניים TX Active - Bianchi.
ב-16 באוגוסט 2019 נפטר כתוצאה מהתקף לב בעת ששחה בים בעת חופשה בג'ארדיני נקסוס (איט') שבסיציליה.
חומרים אסורים

ג'ימונדי נכשל פעמיים בבדיקות לאיתור חומרים אסורים: לראשונה ב-1968 בג'ירו של איטליה, ובפעם השנייה ב-1975 בטור דה פראנס.
פליצ'יטה סרטורי

| --- | --- |
דיוקן של פליצ'יטה סרטורי, מאת רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה
דיוקן של פליצ'יטה סרטורי, מאת רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה
 לידה:  1714 פורדנונה
 פטירה:  1760  (בגיל 46 בערך) דרזדן
 לאום:  איטלקייה
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  רוקוקו.
 הושפעה על ידי:  רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה
 בן או בת זוג:  Franz Joseph Hoffmann 
 
פליצ'יטה סרטורי  (באיטלקית: Felicita Sartori; ‏ 1714, פורדנונה –  1760, דרזדן) הייתה ציירת איטלקייה שפעלה בתקופת הרוקוקו. תלמידה של רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה שכמוה ציירה בעיקר  דיוקנאות בצבעי פסטל.
קורות חייה

פליצ'יטה נולדה בפורדנונה, כנראה בשנת 1714, אביה היה נוטריון. הדוד שלה אנטוניו דלאגטה (Antonio dall'Agata) שהיה אמן תחריטים היה המורה הראשון שלה. הוא גם קישר אותה לסדנה של רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה בוונציה, לשם עברה כנראה ב-1728.
ב-1741 סרטורי הוזמנה על ידי פרנץ יוזף הופמן, שהיה שר בממשלתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין, לשמש ציירת החצר של המלך. כעבור שנה  נישאה להופמן.
הופמן נפטר ב-1749. קורותיה של סרטורי לאחר מכן לוטות בערפל, הדעה המקובלת היא שנשארה בדרזדן ונפטרה שם ב-1760.
יצירתה

סרטורי למדה לעבוד בצבעי פסטל בשנותיה כשוליה בסדנה של קַרִיאֶרָה. שם עסקה בהכנת העתקים של הדיוקנאות המקוריות של קַרִיאֶרָה עצמה, חלקן גם בצבעי שמן.
כיום ידועות רק מיניאטורות שלה, 19 מהן במוזיאון בדרזדן. בנוסף לכך, חוקרים משערים, שחלק מהעתקי הדיוקנאות שהוזמנו בסדנה של קַרִיאֶרָה  ששרדו כיום הוכנו על ידי סרטורי.
הערות שוליים

↑  מועדי לידתה ומותה אינם ידועים במדויק.
↑  לפי מקור זה היא קיבלה את המשרה במקום קַרִיאֶרָה שהוזמנה ודחתה את ההצעה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810575170405606  GND: 128866683  ISNI: 0000 0000 7870 5650  LCCN: n2007021916  NKC: mzk2009533761  RKD: 38949  ULAN: 500015332  VcBA: 495/345316  VIAF: 28134788   WorldCat (עם VIAF): 28134788
צ'אד הו

צ'אד הו (באנגלית: Chad Ho, נולד ב-21 ביוני 1990) הוא שחיין דרום אפריקאי. הוא אלוף העולם (קאזאן 2015) בשחייה ל-5 ק"מ.
ביוגרפיה

הו נולד ביוהנסבורג.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים הו במקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 1:52:13.1 שעות.
ביוגרפיה > מדליית ארד עולמית

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 זכה הו במדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 56:41.9 דקות, אחרי תומאס לורץ מגרמניה (56:26.9 דקות) וספירידון יאניוטיס מיוון (56:27.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 23 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:13.1 שעות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 סיים הו במקום 20 במשחה ל-10 ק"מ בשחייה במים פתוחים בתוצאה של 1:54:58.6 שעות.
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 סיים הו במקום רביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53.33.7 דקות, 5 עשיריות השנייה ממדליית ארד ובמקום שמיני במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:26.3 שעות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכה הו במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ במים פתוחים בתוצאה של 55:17.6 דקות, לפני רוב מופלס מגרמניה (55:17.6 דקות) ומטיאו פורלן מאיטליה (55:20.0 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 בתחרות ל-10 ק"מ (1:50:47.9 שעות).
צ'ארלס פרוהמן

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1856 סנדאסקי, ארצות הברית 
 פטירה:  7 במאי 1915 (בגיל 58) האוקיינוס האטלנטי 
 מקום קבורה:  בית הקברות יוניון פילד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס פרוהמן (באנגלית: Charles Frohman;‏ 15 ביולי 1856 - 7 במאי 1915) היה מפיק תיאטרון יהודי-אמריקאי, וממייסדי תיאטראות ברודוויי.
חייו

נולד בעיר סנדסקי שבאוהיו למשפחה יהודית, ובילדותו עבר עם משפחתו לניו יורק.
החל קריירה בתחום עסקי הבידור, חבר לניהול חברות להפקת מופעים ומחזות, והצטרף לאחיו דניאל פרוהמן וגוסטב פרוהמן (שנודעו יחד בשם "האחים פרוהמן") בניהול תיאטרון מדיסון סקוור בניו יורק.
בשנת 1886 החל להפיק מחזות בעצמו, ובשנים שלאחר מכן זכו להצלחה מספר מחזות נוספים שהפיק. בשנת 1892 רכש את תיאטרון "אמפייר".
בשנות ה-90' של המאה ה-19 הפיק מחזות ברודוויי רבים, כגון "חשיבותה של רצינות" מאת אוסקר ויילד, וכן מחזות זמר, כגון "נערת החנות" ("The Shop Girl").
כמו כן, הפיק מחזות ב"תיאטרון הדוכס מיורק" בלונדון, כאשר הנודע שבהם הוא פיטר פן משנת 1904 (שחזור המחזה נעשה בסרט למצוא את ארץ לעולם לא משנת 2004, בו גילם השחקן דסטין הופמן את דמותו של פרוהמן).
ביחד עם מארק קלו, אל היימן, סמואל ניקסון, פרד צימרמן ואברהם ארלנגר יצר למעשה מונופול בתחום התיאטראות בניו יורק, אשר נשבר רק בשנות ה-10' של המאה ה-20, עם כניסתם לתחום של בני משפחת שוברט.
בסך הקריירה שלו הפיק למעלה מ-700 מחזות, תוך העסקת כ- 10,000 איש בכל עונת מופעים, ונודע בהזנקת הקריירה של שחקנים רבים.
נספה בטביעתה של האונייה לוסיטניה בשנת 1915, כאשר בבעלותו חמישה תיאטראות בלונדון, שישה בניו יורק ולמעלה מ-200 נוספים ברחבי ארצות הברית.
צ'אד הדריק

צ'אד פול הדריק (באנגלית: Chad Paul Hedrick;‏ נולד ב-17 באפריל 1977) הוא ספורטאי אמריקאי, מתחרה בהחלקה מהירה (רולרבליידס) ומתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, אלוף אולימפי, בעל 5 מדליות, מהן 1 זהב משתי אולימפיאדות (טורינו 2006 וונקובר 2010), אלוף עולם ושיאן עולם (6 שיאי עולם).
הדריק נודע בשל הטכניקה שפיתח, "דחיפה כפולה" (Double-Push – DP) שהפכה להיות מקובלת בתחרויות.
לאחר שזכה הדריק ב-93 תוארי אליפות ארצות הברית וב-50 תארים עולמיים בהחלקה מהירה (רולרבליידס), החליט בשנת 2002 להשתתף בתחרויות החלקה מהירה על קרח ובתוך שנה וחצי זכה באליפות העולם בקרב רב שנערכה בשנת 2004 בהמר שבנורווגיה.
הדריק זכה בשנת 2004 בפרס אוסקר מתיסן.
הדריק מדורג שלישי בעולם באדלסקלנדר, בתוצאה של 145.289 נקודות, אחרי שני דייוויס מארצות הברית (144.806 נקודות) וסוון קרמר מהולנד (145.099 נקודות).
הדריק נשוי ואב לשתי בנות.
שיאיו האישיים

| מרחק | זמן |
| --- | --- |
500 מטר: 35.52 שניות
1000 מטר: 1:07.33 דקות
1500 מטר: 1:42.14 דקות
3000 מטר: 3:39.02 דקות, שיא עולם בעבר, שיא ארצות הברית הנוכחי (2014)
5000 מטר: 6:09.68 דקות, שיא עולם בעבר, שיא ארצות הברית הנוכחי (2014)
10000 מטר: 12:55.11 דקות, שיא עולם בעבר, שיא ארצות הברית הנוכחי (2014)
אדלסקלנדר: 145.289 נקודות, 3 בעולם
הערות שוליים

↑  אוסקר מתיסן היה ספורטאי נורווגי, התחרה בהחלקה מהירה על הקרח וזכה 5 פעמים בתואר העולמי בקרב רב בשנים 1908–1914, בטרם נערכו אולימפיאדות החורף
↑  Adelskalender – בהחלקה על קרח, הוא דירוג עולמי למהירות החלקה של מתחרים בכל הזמנים, ב-4 מרחקים (500 מטר, 1500 מטר, 5000 מטר, ו-10000 מטר), המבוסס על שיאים אישיים של המתחרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9511 941X  NTA: 291007643  VIAF: 289761332   WorldCat (עם VIAF): 289761332
פרידולין פון זנגר אונד אטרלין

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1891 ולדשאוט-טיינגן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  9 בינואר 1963 (בגיל 71) פרייבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  סנט ג'ונס קולג', אוקספורד 
 בן או בת זוג:  Hilda Margaretha von Kracht (1919–?) 
 צאצאים:  Ferdinand Maria von Senger und Etterlin 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר ורמאכט ורמאכט
 תקופת הפעילות:  1910–1945 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-17 מפקד קורפוס הפאנצר ה-14 מפקד הארמייה ה-14
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
פרידולין רודולף תאודור ריטר אונד אדלר פון זנגר אונד אטרלין (בגרמנית: Fridolin Rudolf Theodor Ritter und Edler von Senger und Etterlin; ‏4 בספטמבר 1891 – 9 בינואר 1963) היה גנרל גרמני בתקופת מלחמת העולם השנייה. ספרו "ללא תקווה וללא פחד" יצא לאור בעברית בהוצאת מערכות.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פון זנגר נולד בשנת 1891 בעיר ולדשאוט-טיינגן שבקיסרות הגרמנית, למשפחת אצולה קתולית בעלת מסורת ארוכה של שירות צבאי. הוא למד באוניברסיטת אוקספורד, אולם ככל בני משפחתו התגייס בשנת 1910 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, כבר היה לויטננט. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה כמפקד מחלקת חי"ר. ובסופה כבר היה אובר לויטננט. לאחר סיום המלחמה ופירוקו של הצבא הקיסרי, הצטרף לצבא הגרמני החדש הרייכסווהר. במרץ 1936, הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939, מונה לפקד על בריגדת פרשים, שהייתה אחת מיחידות הפרשים האחרונות שנותרו בצבא הגרמני. היא כונתה "בריגדת פון זנגר", על שמו. הוא לקח חלק פעיל במהלך המערכה בפולין. ב-1940 ניתן לו לפקד לראשונה על יחידה ממונעת, שלקחה חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. הוא היה ראש המשלחת הגרמנית במהלך ועדת שביתת הנשק שסיימה אותה. בספטמבר 1941, הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-אוקטובר 1942 לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הועבר לפקד על דיוויזיית הפאנצר ה-17 בדרום רוסיה. על פי תיאורו הדיוויזיה הייתה במצב גרוע, עם שלושים טנקים בלבד וציוד גרוע. הוא השתתף בקרב סטלינגרד.
במאי 1943, הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-22 ביוני, נקרא פון זנגר להיפגש עם היטלר, שמינה אותו כמפקד הכוחות הגרמניים בסיציליה יחד עם אלברט קסלרינג. בזכרונותיו, הוא מבקר נמרצות את הפיקוד הגרמני הלקוי באי, ומונה אותו כסיבה העיקרית לכך שהגרמנים נכשלו בהדיפת הפלישה לסיציליה. באוגוסט 1943, הופקד על פינוי הכוחות הגרמניים מהאיים סרדיניה וקורסיקה. באוקטובר מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-14, שהיה מוצב באיטליה. זמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. הוא לקח חלק פעיל בקרב על מונטה קאסינו, פיקודו בקרב זה היה מוצלח מאוד, ובעלות הברית הצליחו לשבור את הקווים הגרמניים רק כעבור 17 שבועות, כשהם מותירים מאחור 54,000 הרוגים. זנגר התבטא במהלך הקרב "מה שמרגיז הוא שצריך להמשיך ולהילחם, כשאנחנו יודעים כל הזמן שכבר הפסדנו במלחמה... האופטימיות היא סם החיים של החלשים". ב-5 באוקטובר 1944, מונה למפקד הארמייה ה-14, הוא החזיק בתפקיד עד 23 באוקטובר. ב-2 במאי 1945, נכנע לכוחות בעלות הברית יחד עם קבוצת ארמיות C.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה עסק בעיקר בכתיבת זיכרונותיו. כמו כן הוא פרסם תזכיר בו ייעץ על הקמת הצבא הגרמני החדש (הבונדסוור). הוא היה מיודד אישית עם לידל הארט. וכן התראיין לתוכנית של ה-BBC על קרב מונטה קאסינו. הוא מת בפרייבורג ב-1963 והוא בן 71.
חיים אישיים

מקס הייסטינגס כותב עליו: "פון זנגר היה מקצוען, אחד מאותם גרמנים "טובים" נדירים מסוגם".
זנגר היה מתנגד נלהב לנאציזם, והוא מגלה גישה זו במיוחד בספרו "מלחמת אירופה" שתורגם באנגלית ובעברית כ-"ללא תקווה וללא פחד". אם כי יש לציין שהספר נכתב לאחר המלחמה. הוא מתאר את התרשמותו מהיטלר כך: "תכונת השפעתו המשתלטת אשר סופר כי אנשים כה רבים נפלו לה קורבן, לא עשתה עלי כל רושם. גם אין כל פלא בדבר, כי שנאתיו על כל התלאות שהביא על ארצי" כמו כן הוא סירב לפקודה מפורשת של היטלר להוציא להורג 200 קצינים איטלקיים, לאחר שאיטליה החליפה צדדים.
הוא נישא להילדה מרגרטה פון קראכט (בתו של הגנרל הפרוסי ארנסט אלכסנדר פון קראכט), ובנו פרידולין מריה פון זנגר אונד אטרלין היה גנרל בבונדסוור, ובכוחות נאט"ו.
כתביו

ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973.
Frido von Senger und Etterlin: Krieg in Europa. Köln und Berlin, Kiepenheuer und Witsch 1960 [Erinnerungen].
לקריאה נוספת

דייוויד הפגוד ודייוויד ריצ’רדסון  מונטה קאסינו, הוצאת מערכות, 1990.
Elly Gräfin Reventlow (Hrsg.): Albrecht Bernstorff zum Gedächtnis. Eigenverlag, Düsseldorf 1952.
Dupuy, Trevor N. (1977). A Genius For War: The German Army General Staff, 1807-1945. Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Hall, Inc.
הערות שוליים

↑  ידוע גם בשם הקיצור פרידו.
1 2 3 4 5 6 7 8  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 11.
↑  פרידולין פון זנגר אונד אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973, עמוד 11, בהקדמה לספרו כתב באזיל לידל הארט כי פון זנגר "חזה מקרוב במלחמת החפרות המערבית מנקודת ראותו של איש חיל הרגלים, דבר שהקנה לו חוש של ריאליזם טקטי".
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 17.
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 18.
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 18-32.
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 86.
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 86-100.
1 2 3  מקס הייסטינגס, נפתחו שערי הגיהנום, הוצאת מודן, 2015. עמ' 572.
↑  גל פרל פינקל, רק מבצעים משולבים של יבשה, ים ואוויר יכולים להכריע, הבלוג על הכוונת, ‏  30 ביולי 2020.
↑  פרידולין פון זנגר אטרלין, ללא תקווה וללא פחד, הוצאת מערכות, 1973. עמ' 87.
↑  Dupuy, Trevor N. (1977). A Genius For War: The German Army General Staff, 1807-1945. Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Hall, Inc. p. 282.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435707205171  PLWABN: 9810654974205606  BIBSYS: 90843313  BnF: cb146213932 (data)  GND: 11941886X  ICCU: LO1V176510  ISNI: 0000 0000 1575 1553  LCCN: n88167223  NTA: 343306255  RERO: 02-A005518855  SUDOC: 260175846  VIAF: 17742265   WorldCat (עם VIAF): 17742265
פרקלט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה 
 מטבח:  המטבח ההונגרי 
 מוצא:  הונגריה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר 
 
רוב המנות הנחשבות להונגריות הן עסיסיות ומפולפלות. פֶּרְקֶלְט (בהונגרית: Pörkölt; באנגלית: Stew; בגרמנית: Eintopf). הוא מנה כזו. משנות ה-80 של המאה ה-18 מחברים בני אותו תקופה הזכירו ללא הרף את שמו של התבשיל כמאכל רועים טיפוסי של המישור ההונגרי הגדול וכמאכל איכרים, וראו בכך תכונה ומשיכה מיוחדת שהוא עשוי עם פלפל (פפריקה בהונגרית) מיובשת טחונה.
סיפורו של הפרקלט > התחלה

גולאש (בשמו הנכון גויאש והוא מרק) כשיטת בישול הייתה מוכרת כבר בסוף המאה ה-17. הפרקלט התפתח מהגולאש למאכל לאומי הונגרי. באלפלד, בשר מפולפל, כלומר פרקלט, החליף מנות בשר שהוכנו כדייסה כשהיא עלתה לדרגת אוכל לחתונות בין 1830 לבין 1900. לאחר שלמדו את המתכון,
לפני מאות שנים האיכרים הפשוטים של הונגריה החלו להשתמש בשם "פרקלט" לתבשיל הגולאש. מנת הבשר של הגולאש ופרקלט האיכרים היו בתחילה זהים, אבל עדיין היה חסר התבלין הבסיסי של הפרקלט שאנו מכירים היום, הפפריקה. אולם, "הרגע ההיסטורי" הגיע והפפריקה הגיעה לאירופה, כך שלאט לאט תתחילה הקריירה של הפרקלט ההונגרי ולהיווצר כחלק בסיסי של המטבח ההונגרי המוכר היום.