רנה גנון
ליבתו המטפיזית > האדם והיווצרותו על פי הוודנטה

המבוא לחקר הדוקטרינות ההינדואיות היה, בין מטרותיו הרבות, להעניק את הבסיס האינטלקטואלי הראוי כדי לקדם פתיחות לחקר האינטלקטואליות המזרחית. נושא ספרו הקודם של גנון, חקר הדוקטרינות ההינדואיות, נמשך בספרו "אדם והתהוותו על פי הוודנטה". בספר זה הוא תיאר חלק מהדוקטרינה של ודאנטה, מהפילוסופיות ההודיות שהפכו נפוצות, בעיקר בקבלתן במערב, לפי הניסוח של שנקרה המתמקד באדם: חוקתו, מדינותיו, עתידו לאחר מותו, מטרת הקיום המוצגת כהזדהות עם העצמי. (אטמן), העיקרון הטרנסצנדנטי של ההוויה, זהה לברהמה. ה"עצמי" הוא המהות, ה"עיקרון" הטרנסצנדנטי של ההוויה, האדם למשל. הוא מפרט ש"אישיות" נכנסת לסדר של עקרונות אוניברסליים: למטפיזיקה הטהורה יש בתחומה את ה"אוניברסלי", שהוא ללא מידה משותפת עם תחום הכלל ושל מה שנקבע במונח הקטגוריות בפילוסופיה.
בהיסטוריה של המחשבה המערבית, רק הטרנסצנדנטליות (קבוצת תכונות הכוללת "אמת, אחדות, יופי וטוב") של התאולוגיה הסכולסטית שייכים ל"אוניברסלי". ה"עצמי" מכיל את כל מצבי הביטוי אך גם את כל המצבים של אי-ההתגלות.  אם מחשיבים את ה"עצמי" רק כעיקרון של מצבים גלויים בלבד, הוא מזדהה עם אישווארה, התפיסה הקרובה ביותר לאל הבורא בתורות ההינדיות, לדבריו. כל המצבים המתבטאים מייצגים "גילוי" או "קיום אוניברסלי", כאשר הכל קשור. שום דבר לא יכול להיות מבודד ביסודו משאר הביטוי: יש אחדות של "קיום". כמו עקרון הביטוי, ה"הוויה" (שאת, או אישווארה אם נחשבת בצורה אישית), היא "אחד". לאחר מכן הוא מגדיר את מטרת הקיום האנושי: מימוש הזהות עם ה"עצמי" המובן כמהותו האמיתית של אדם ואדם. הוא מוסיף כי ה"עצמי" שוכן במרכז החיוניות של האדם המסומל על ידי הלב במספר רב של תרבויות. אליבא דגנון, כל המסורות הרוחניות טוענות כי הלב הוא "מושב האינטליגנציה" המובן כידע על-רציונלי, צורת הידע היחידה המאפשרת את קיומה של "זהות עליונה". אותו ידע על-רציונלי (ובמיוחד לא האי-רציונלי) הוא בודהי, התבונה הגבוהה, שהציג גנון בפרק השביעי של ספרו. אליבא דגנון, המוח הוא הכלי של הנפש, בפרט של מחשבה רציונלית, ידע עקיף. בודהי, השוכן בלב כל ישות וישות, הוא הוא זה שמבטיח את האיחוד בין כל מצבי הקיום ואחדות ה"קיום" עצמה.
השיקולים הכלליים של ה"עצמי", ה"לא מוגשם" ו"ההתגלות" האוניברסלית מוצגים על פי אדוויטה ודנטה: "ההתגלות האוניברסלית" היא כל מה שקיים והתפתחותה מתפתחת כל הזמן, לקראת הגורל. ה"בלתי מגולם" הוא כל מה שנמצא מעבר לגילום האוניברסלי, כך שניתן להגדיר אותו רק על ידי שלילה. הפרק השני גם קובע את ההבחנות היסודיות בין ה"עצמי" והאגו, או "אישיות" ו"אינדיבידואליות", כשהראשון הוא היחיד שהוא "אמיתי לחלוטין". רעיונות אלו נדחים בזרמים שונים בהתאם, בחלק ראשון, בדרגות השונות של המציאות הנחשבות, וגם מנקודת המבט ה"טרנסצנדנטית" וה"אימננטית" שניתן להרהר בהן: אישווארה היא ה"אישיות האלוהית" או עקרון הביטוי האוניברסלי. אין הוא יכול להיות מגולם, שכן עקרון ההתגלמות אינו יכול להתגלם (זה ביחס לסמליות של "ראשים שחורים": לאישווארה ראשו ב"חושך"). אטמן, פרמאטה, ברהמה: ההבנה שהעצמי, "ביחס לכל ישות באשר היא, הוא במציאות זהה ל-אטמן", מהווה את מרכז הדוקטרינה ההינדית של "גאולה" או "מוקשה", ודוקטרינה זו זהה במאת האחוזים. למה שהאזוטריזם האסלאמי מכנה "הזהות העליונה" :
"הזהות העליונה, על פי ביטוי השאול מהאזוטריזם האיסלאמי, שבו הדוקטרינה בנושא זה ובנקודות רבות אחרות זהה ביסודה למסורת ההינדית, למרות הבדלים גדולים בצורת ביטויים."
הקפדנות והאיכות של ההצגה מתייחסים לאיכותו של המאסטר ההינדי שגנון פגש במהלך התקופה 1905–1909, למרות שהראשון בספרו אינו מזכיר את האחרון אף במילה: היו שחשבו שהוא בוודאי למד את הטקסטים שצוטטו בספר ישירות מההינדים האלה. הספר התקבל מאוד והיה נושא לביקורות זוהרות רבות בעיתונות מימין ומשמאל, לעיתים בעיתונים בעלי תפוצה גדולה מאוד. פול קלודל דיבר על כך שהספר הציב אותו ליד אלה של סילבן לוי ורנה גרוסה והאיסלאמולוג לואי מסיניון רצה לפגוש את גנון: הפגישה התקיימה באותה שנה (1925).
פול שקורנאק מצטט מכתב של רוז'ה דו פאסקייה, שבו נכתב: "רק ב-1949, במהלך שהות בבנאר, נודע לי על עבודתו של רנה גנון. הומלץ לי לקרוא על ידי אלן דניאלו [שחי אז בהודו בפמלייתו של סוואמי קרפאטרי, אמן אדוואיטה ודיאנטה], שהגיש את יצירותיו של גנון למומחים אורתודוקסים. שיפוטם של אלה היה ברור: מכל המערביים שעסקו בתורות ההינדיות, רק גנון, לדבריהם, באמת הבין את המשמעות." הפילוסוף הצרפתי, מישל הולין, המומחה לפילוסופיה הודית, כתב ב-2001 כי "האדם ועתידו על פי הוודנטה" נותר "אחת הפרשנויות המחמירות והמעמיקות ביותר של הדוקטרינה השנקרית".