stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילון
בתרבות > בדתות

לווילון יש תפקיד מיוחד בהיסטוריה הנוצרית והיהודית. וילון הפרוכת הפריד בין המקום הקדוש, השמור לכהנים, ל"קודש הקודשים" בבית המקדש בירושלים. בברית החדשה מסופר שכאשר ישו מת, קרעו את וילון בית המקדש לשניים, לסמל את קריעת החיבור בין האנושות לאלוהיות עקב מותו של ישו.
בתרבות > וילון כמושג תרבותי או חברתי

קו מסך הברזל שהיה סמל למלחמה הקרה שבין המערב למזרח נקרא באנגלית Iron Curtain - וילון הברזל.
הווילון משמש כדימוי בשירים וסיפורים. את השיר 'בין קפלי וילון' שאת מילותיו חיבר דודו ברק, הלחין נחום היימן שרה אופירה גלוסקא.
המשורר רועי צ'יקי ארד כתב את השיר 'הוילון'.
בשיר My Way, שכתב פול אנקה והתפרסם בביצועו פרנק סינטרה, מסמל הוילון האחרון את המוות:
‎"And now, the end is near,‎
And so I face the final curtain."‎
ראו גם

אפקט וילון המקלחת
הערות שוליים

↑  Katrina Holte, title pic Did Maria Really Make Play Clothes from Curtains?, Edelweis Patterns Blog, ‏17/5/2011 (באנגלית)
↑  אילה רז, אופנה ומסחר בתל-אביב, חליפות העתים, מאה שנות אופנה בארץ-ישראל, 1996, תל אביב: ידיעות אחרונות, 1996, עמ' 116, מסת"ב 965-482-014-5. (בעברית)
↑  Lydia Hawken, SEW CLEVER Mum saves £800 by turning old shower curtains and cushion covers into new clothes for her children using YouTube tutorials, THE SUN, ‏22/9/2019 (באנגלית)
↑  Donna Lawson, Wearing the Drapes, Oldies But Goodies, 1977, New York: Butterick, 1977, עמ' 78, ISBN 0-88421-032-4. (באנגלית)
↑  בין קפלי וילון, באתר שירונט
↑   רועי צ'יקי ארד, שירים מאת רועי צ'יקי ארד | מָה לֹא נִכְתַּב עַל הַוִּילוֹן?, באתר הארץ, 5 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4195849-4  NDL: 00575850 
וילון אמבטיה
מסכי תיאטרון בתיאטרון העירוני "3 בפברואר"(ספ') בפרנה, בירת פרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה
וילונות בקרון רכבת של České dráhy (אנ') הצ'כית
תובל

ערך זה עוסק בקיבוץ תובל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: משגב
גובה ממוצע: ‎528 מטר
תאריך ייסוד: 1980
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 352 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎2.3% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) תּוּבַל(למפת הגליל המערבי רגילה) תּוּבַל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תּוּבַל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תּוּבַל32°55′47″N 35°14′43″E﻿ / ﻿32.9295919416181°N 35.2453925715432°E﻿ / 32.9295919416181; 35.2453925715432  heמפת היישובים של מועצה אזורית משגב (in English: Misgav Regional Council) באדום - תובל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

תּוּבַל הוא קיבוץ בגליל התחתון בתחומי המועצה האזורית משגב. הוא קרוי על שם תובל קין, בנו של למך, מצאצאי קין בן אדם.
היסטוריה

העבודות להקמת המקום החלו בשנת 1978 והוא הוקם מיד כיישוב קבע עם בתים מבנייה קשה. הוא אוכלס בפברואר 1980 על ידי גרעין נח"ל, בגלל קשיים בגיבוש הגרעין המיישב. באותה עת היו במקום כ-20 בתים. תובל אוזרח בינואר 1981 על ידי חברי תנועת הצופים ותנועת הבונים דרור מאנגליה שקיבלו הכשרה בבית העמק וקבוצה של הבונים מדרום אפריקה. בתחילת אוגוסט 1981 התקיים טקס עלייה על הקרקע. באותה עת היו בתובל כ-60 איש שהתפרנסו ממשתלות גרניום, גידול פלפלים ומלונים ולול פיטום. חלק מהחברים עבדו במפעל של קיבוץ עמיעד. הקיבוץ התנהל בשיתוף מלא ללא מגבלות על ימי החופש, וגישה חופשית לכלבו ולקופה הקטנה. ביולי 1981 הוקם בתובל מרפאה של קופת חולים כללית. ענף נוסף בקיבוץ בשנותיו הראשונות היה גידול אזוביון.
בשנת 1999 הוקמה בצמוד לקיבוץ הרחבה קהילתית.
תובל מתנהל כקיבוץ מתחדש. פרנסתו, מלבד עבודת חברים, נשענת על רפת משותפת עם סאסא, מטע קיווי ולול במסגרת האינטגרציה, וכמו כן מרכז לסמינרים. בשנת 2004 הוקם יקב שטרן המייצר יין בוטיק. בשנת 2014 הוקם חברת תובל פתרונות תפעוליים (ת.פ.ת.) המתעסקת בפתרונות לטיהור שפכים ומים. בשנת 2015 הוקם ביישוב מרכז בריאות - 'בית בריאות', הדוגל בשיטת הריפוי הטבעי.
בכניסה לקיבוץ תובל ניטע יער הגאווה. בסמוך לקיבוץ נמצא גם האתר הארכאולוגי חורבת בליה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אלי לנדאו, לא חוסר עשייה אלא חוסר הסברה, מעריב, 5 במרץ 1980
↑  מנחם רהט, בנוכחות מוזמנים מעטים אוכלס הישוב תובל בתפן, מעריב, 29 בפברואר 1980
↑  היאחזות תובל אוזרחה, דבר, 6 בינואר 1981
↑  טוביה מנדלסון, לילה לילה נושבת הרוח בקיבוץ תובל, דבר, 7 באוגוסט 1981
↑  מרפאת קופ"ח נפתתה בכרמיאל, דבר, 9 ביולי 1981
↑  ניחוח לבנדר מהגליל, מעריב, 6 בינואר 1984
↑  מרכז וחוות בריאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590408405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורתוסיה

מטבע מאורתוסיה, המציג את מקדש עשתרת ועשתרת עצמה עומדת, אל הנהר של נהר אלאותרוס מתחת לרגלה
אורתוסיה (ביוונית עתיקה: Ὀρθωσία) הייתה עיר פיניקית ששכנה בסמוך לנהר אלאותרוס (כיום אל-בארד).
היסטוריה וגאוגרפיה

שם העיר מצוין בספר מקבים א': ”וטריפון ירד באניה ויברח לאורתוסיה”. לאור אזכור האניה, ברור שאורתוסיה הייתה עיר נמל. על פי פליניוס הזקן, העיר שכנה מצפון לטריפולי ומדרום לנהר אלאותרוס (כיום אזור אל-כביר). על פי סטראבון, העיר שכנה באזור אלאותרוס. סטראבון כתב שהחוף בין אורתוסיה לפלוסיום נקרא פיניקיה. על פי מפת פויטינגר, העיר שכנה באזור שבין טרטוס (Andarado) לטריפולי (Tripoli), וכך מיקמו את העיר גם היירוקלס (אנ'), גאורגיוס מקפריסין (אנ') ואחרים.
כיום, בעקבות ממצא מטבעות אורתוסיים בסמוך לנהר אל-בארד, מזוהה אורתוסיה עם אחד התלים בקרבת גדת הנהר.
בישופים

העיר שכנה בפרובינקה הרומית "פיניקיה פרימה". היא הייתה דיוקסיה והתגוררו בה בישופים רבים. ההיסטוריון והתאולוג הצרפתי מישל לה קווין (אנ') כתב על 4 בישופים שפעלו באורתוסיה.
הערות שוליים

↑  George Francis Hill, Catalogue of the Greek Coins of Phoenicia, Arnaldo Forni - Editore, 1965, עמ' lxxvi, 127
1 2  סטראבון, גאוגרפיקה, 16.2.12 ו־16.2.15 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)
↑  George Francis Hill, Catalogue of the Greek Coins of Phoenicia, Arnaldo Forni - Editore, 1965, עמ' lxxvi
↑  George Francis Hill, Catalogue of the Greek Coins of Phoenicia, Arnaldo Forni - Editore, 1965, עמ' 126
↑  ספר מקבים א', פרק ט"ו, פסוק ל"ז (ראו ביוונית עתיקה ובתרגום מודרני לעברית)
1 2 3 4  S. Vailhé,‏ Orthosias, בתוך האנציקלופדיה הקתולית כרך 11, 1913
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, 5.17 (ראו במקור הלטיני ובתרגום לאנגלית)
↑  סטראבון, גאוגרפיקה, 16.2.21 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית) – אף שבחלקים אחרים של 16.2 הוא מתייחס גם לחוף מצפון לאורתוסיה כפיניקי
↑  מיקום 500 (Ortosias) במפת פויטינגר, באתר omnesviae
מטבע מאורתוסיה
צייר

ערך זה עוסק באדם שמצייר. אם התכוונתם לתוכנה, ראו .
ציור של ציירת מהמאה ה-17
הצייר מישל אלקיים בעבודתו
דיוקן עצמי של הצייר דייגו ולאסקז בעבודתו, קטע מהציור "לאס מנינאס"
צייר רחוב
דיוקן עצמי של הציירת Elin Danielson-Gambogi
צייר הוא אדם העוסק בציור, כמקצוע או כתחביב.
על אף שהעיסוק במלאכת הציור הוא עתיק יומין, ההבחנה בו כעיסוק נפרד היא מאוחרת יותר. במצרים העתיקה, לדוגמה, היווה הציור פן אחד מתוך מכלול של עשייה אומנותית שאי אפשר לנתקה ממלאכות כגון הקליגרפיה או הפיסול. עבודה בצוות של אומנים הייתה נפוצה גם בימי הביניים באירופה והציירים, כמו שאר האומנים, עברו ממקום למקום.
לימודי ציור

ציור נלמד בבתי ספר המתמחים בכך, כאשר הבולטים בישראל למטרה זו הם בצלאל, המדרשה לאמנות ומכון אבני.
ראו גם

רשימת ציירים
לקריאה נוספת

ברלין, ישעיה; שורשי הרומנטיקה, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2001
ברש, משה; פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1989
גרינברג, קלמנט; "לקראת לאוקון חדש", המדרשה, כתב העת של בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל, חוברת מס' 3, 2000, עמ' 35–46
מרלו-פונטי, מוריס; העין והרוח, הוצאת רסלינג, תל אביב, 2004
הערות שוליים

↑  אריסטו, פואטיקה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 25
↑  צ'ארלס ניקול, לאונרדו דה וינצ'י, עם עובד 2004 עמ' 122, 56
↑  תרגום: משה ברש, "פרקים בתאוריה של אמנות הרנסאנס והבארוק", עמ' 109–110
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558247905171  BNE: XX526316  BnF: cb11933053s (data)  GND: 4037215-7  LCCN: sh85096653  NDL: 00562159  NKC: ph122596
סיפורי בית קפה

| --- | --- |

 בימוי:  עמית ליאור
 הופק בידי:  מוש דנון
 תסריט:  עמית ליאור
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי   אלישבע מיכאלי   שרון רג'יניאנו   צחי גראד   אריה מוסקונה
 מוזיקה:  אורי אופיר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  21 באוגוסט 2003
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"סיפורי בית קפה" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של עמית ליאור, אשר יצא לאקרנים בשנת 2003.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר ב-5 קטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית בתפקיד ראשי, התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר. בספטמבר 2004 יצא גרסת ה-DVD של הסרט, שכללה  סרטון תיעודי בן 25 דקות מספר על הדמויות הראשיות, בהשתתפות השחקנים.
עלילה

הסרט מספר על בית קפה נידח שבעלת הבית שלו, לאה בראון (אלישבע מיכאלי), מתרפקת על תל אביב הישנה והטובה ועל פלשתינה של פעם. בבית הקפה הזה מתארחים אמנים מובטלים ומדוכאים שאין באפשרותם לשלם עבור השתייה שלהם בבית הקפה אולם טוב ליבה של בעלת הבית משאיר אותם במקום. בין האמנים המתארחים בקפה ניתן למנות את מספר הסיפור - "יוץ" המשורר (משה איבגי), "בלגי" הצלם (יוסי טולדו), גיטריסט שבור לב (צחי גראד), צייר ערבי חמום מוח (ג'וני ערביד) ושוטה הכפר (אריה מוסקונה).
העניינים מסתבכים עת מאיימים לסגור את בית הקפה ואמנים מדוכאים אלה מחליטים לעשות מעשה על מנת להצילו.
שחקנים ראשיים

יוץ (משה איבגי)
לאה בראון (אלישבע מיכאלי)
גמגם (אריה מוסקונה)
שפון (צחי גראד)
הבלגי (יוסי טולדו)
מוסא (ג'וני ערביד)
טוכטרמן הבן (סער בן יוסף)
אנסטסיה (מרינה שויף)
נורית (ציפור אייזן)
שקל (שרון רג'יניאנו)
שמואלי הבכיין (טוביה גלבר)
אלה (דאנה איבגי) ביתו של יוץ.
הערות שוליים

↑  נחום מוכיח, רואים בקפה, באתר ynet, 20 באוגוסט 2003
↑  המועמדים לפרסי האקדמיה לקולנוע, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2003
↑  "סיפורי בית קפה" - סרט ישראלי נוסף שיוצא כעת בדי-וי-די, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004
פיתון בולן

פיתון בולן (שם מדעי: Morelia boeleni) הוא מין של פיתון עצים ממשפחת הפיתוניים המצוי בהרים של גינאה החדשה ובאינדונזיה. הוא נחשב למין מוגן.
פיתון זה בעל גוף כחול-שחור, גב אדמדם ורצועות פסים צהובות עם ראש שחור מגודל. אורכו מגיע עד 2.8 מ'.
הוא מצוי בהרים של גינאה החדשה וגם באיי גודאינף (אנ') שממזרח לה עד לגובה של 1,000 מ' וכן ביערות וחי רוב הזמן על הקרקע. הוא ניזון מיונקים קטנים, עופות קטנים וזוחלים.
ז'וזף קוסמה

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1905 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1969 (בגיל 63) לה רוש גויון, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מוקד פעילות:  צרפת, הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 שפה מועדפת:  צרפתית, הונגרית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'וזף קוסמה (בצרפתית: Joseph Kosma; בהונגרית: Kozma József;‏ 22 באוקטובר 1905 – 7 באוגוסט 1969) היה מלחין יהודי-הונגרי-צרפתי.
ביוגרפיה

קוסמה נולד בשם יוז'ף קוזמה (Kozma József) בבודפשט. בין קרובי משפחתו היו הצלם לסלו מוהולי-נג'י (László Moholy-Nagy) והמנצח גאורג שולטי.
קוסמה למד נגינה בפסנתר. בגיל 11 כתב את האופרה הראשונה שלו, "חג מולד בחפירות". לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה על שם פרנץ-יוזף, המשיך ללמוד באקדמיה למוזיקה בבודפשט, שם למד אצל לאו ויינר. כמו כן למד אצל בלה בארטוק באקדמיה על שם פרנץ ליסט וקיבל תואר בהלחנה ובניצוח. בשנת 1928 קיבל מלגה ללימודים בברלין, שם פגש את המוזיקאית לילי אפל ולאחר זמן נשא אותה לאישה. בברלין למד קוסמה אצל הנס אייזלר והתוודע אל ברטולט ברכט והלנה וייגל.
קוסמה ואשתו היגרו לצרפת בשנת 1933 והתיישבו בפריז, שם פגש את ז'אק פרוור, שהציג אותו לפני ז'אן רנואר. בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי בצרפת הושם קוסמה במעצר בית באזור האלפים הימיים ונאסר עליו לעסוק בהלחנה, אך פרוור מצא דרך לאפשר לקוסמה להלחין מוזיקה לסרטי קולנוע בחסות מלחינים אחרים, שבשמם השתמש. במסגרת ההסדר הזה כתב את המוזיקה ל"ילדי גן העדן" (1945), שהופק בתקופת הכיבוש אך יצא להפצה לאחר שחרור צרפת. כן חיבר את הפסקול ל"אשליה הגדולה" (1937), "חוקי המשחק" (1939) ו"עדותו של דוקטור קורדלייה" (טלפילם, 1959). כמו כן נודע בכתיבת המוזיקה לשיר "עלי שלכת", שהיה לקלאסיקה ולסטנדרט-ג'אז (למילים של ז'אק פרוור, בצרפתית, ובהמשך, ג'וני מרסר בנוסח האנגלי). המוזיקה נכתבה במקורה לסרט "שערי הלילה" של מרסל קרנה (1946).
אמו של קוסמה ואחיו נרצחו בידי כוחות צלב הברזל הנאצי בהונגריה ב-1944. קוסמה עצמו נפצע בהתפוצצות באוגוסט 1944 בצרפת. אביו שרד במלחמה, ומת ב-1957.
קוסמה מת בעיבורי פריז בשנת 1969, ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
קברו של ז'וזף קוסמה, בית הקברות של מונמארטר שבפריז
ג'ון דיקון

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1951 (בן 73) לסטר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Richard Deacon 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1965–1997 (כ־32 שנים)
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון, Beauchamp College 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס חשמלית, גיטרה בס, פסנתר 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון דיקון, 1978
ג׳ון ריצ׳רד דיקון (באנגלית: John Richard Deacon; נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא נגן גיטרה בס בריטי, אשר ידוע כחבר בלהקת הרוק הבריטית קווין. בשירים אחדים תיפקד גם כגיטריסט וכפסנתרן. חיבר את הלהיטים "Another One Bites the Dust", "I Want to Break Free" "You're My Best Friend", "Spread Your Wings".
קורות חיים

ג'ון דיקון נולד בלסטר שבאנגליה. מאחר שמשפחתו התפרנסה בקושי, כבר בגיל 11 החל לעבוד בחלוקת עיתונים ובעבודות מסוג זה כדי לקנות לעצמו גיטרה. את "The Opposition", הלהקה הראשונה שלו, שבה ניגן על גיטרה, הקים עם חבריו בשנת 1965 כשהם בני 14. לאחר שנה פוטר הבסיסט וכדי לשמור על קיום הלהקה החליט דיקון שהוא עצמו ינגן על הבס, וכך עשה למשך שלוש שנים נוספות. את הלהקה עזב ב-1969, לטובת לימודי הנדסת חשמל בלונדון.
לאחר מספר חודשים של לימודים וללא כלי הנגינה שלו, החליט דיקון לחפש להקה לנגן עימה. באותו זמן, אביב 1970, החלו לחפש שלושת חברי הלהקה שאך הוקמה, קווין, בסיסט קבוע. הבסיסט הראשון אשר בדקו היה מייק גרוס, מכר ותיק של רוג'ר טיילור ובעליו של מועדון PJ's בו הופיעו רבות בעבר. אולם, הם החליטו לוותר עליו, ולאחריו על שני בסיסטים נוספים, בארי מיטשל ודאג בוגי.
באוקטובר 1970 ראה אותם דיקון בהופעה אך לא הכיר אותם באופן אישי עד תחילת 1971. המפגש הראשון היה במסיבה של חברים ואז נודע לו לראשונה כי הם מחפשים בסיסט. מספר ימים לאחר מכן ניגן עבורם באחד מחדרי ההרצאות בקולג' בו למד בריאן מיי, והם החליטו לצרפו ללהקה. כבר ביוני 1971 הופיעו לראשונה בהרכב המלא של הלהקה, כפי שנותר עד מותו של פרדי ב-1991. את התואר באלקטרוניקה השלים בהצטיינות חצי שנה לאחר שהצטרף לקווין.
מאז פרש מהלהקה ב-1997 הוא גר בפרבר במערב לונדון עם אשתו ורוניקה וששת ילדיהם: חמישה בנים ובת. מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים, מאחר שהוא מעדיף להתרחק מהתקשורת.
חלקו בקווין

חלקו של דיקון בלהקה נדמה כקטן: הוא הצעיר ביותר, האחרון להצטרף, מעולם לא שר סולו ומבין ארבעתם כתב את המספר הקטן ביותר של שירים. כמו כן, דמותו של דיקון הייתה פחות בולטת בלהקה, הוא התלבש בצורה צנועה וקולו כמעט שלא נשמע. למרות זאת הוא חיבר כמה מהלהיטים הגדולים של קווין כמו "I Want to Break Free", "Another One Bites the Dust", ו-"You're My Best Friend", (אותו הקדיש לאשתו), שני האחרונים הם מהשירים המושמעים ביותר ברדיו האמריקאי. ככותב, סגנון שיריו העיקרי הוא רוק-פופ, פאנק ודיסקו.
דיקון מעולם לא קיבל קרדיט על קולות הרקע באלבומים, אך ממקורות אחרים מסתבר כי הוא עשה זאת לעיתים. מפיק קווין לשעבר, רוי תומאס בייקר, הודה בראיון כי ג'ון שר קולות רקע לקטעים שהיו פחות אופראיים באופיים (למשל "Tie Your Mother Down", "Liar").
כמו כן, כפי שניתן לראות בהקלטות מהופעות, ג'ון דיקון שר קולות רקע על הבמה, כאשר לא ניתן היה להשתמש באפקטים מהאולפן להכפלת הקולות. במקרים אלו המיקרופון שלו היה חלש משל שלושת האחרים ולעיתים קולו היה קשה לזיהוי.
דיקון ניגן בגיטרה בחלק משירי קווין, ביניהם רוב שירי האלבום "Hot Space". ההופעה האחרונה של ג'ון עם הלהקה הייתה באירוע צדקה למען המלחמה באיידס בשנת 1997, לאחריה פרש ואף בחר שלא להצטרף לסיבוב ההופעות עם בריאן מיי ורוג'ר טיילור בשנת 2005.
לאחר פרישתו בפועל מעשיית מוזיקה ב-1998, הקשר עם שאר חברי הלהקה התרופף משמעותית, אך לא לגמרי (בין היתר הוא עדיין בקשר איתם בענייני כספים וזכויות יוצרים).
דיקון נתן את הסכמתו ליצירת הסרט "רפסודיה בוהמית", וגם לכך שיגלמו אותו בסרט.
חלקו בקווין > שירים של קווין שנכתבו על ידי ג'ון דיקון (או שהיה שותף עיקרי ביצירה שלהם)

Misfire
You're My Best Friend
You and I
Spread Your Wings
Who Needs You
If You Can't Beat Them
In Only Seven Days
Another One Bites the Dust
Need Your Loving Tonight
Execution of Flash
Arboria (Planet of the Tree Men)
Back Chat
Cool Cat (ביחד עם פרדי מרקיורי)
I Want to Break Free
One Year Of Love
Pain Is So Close To Pleasure (ביחד עם פרדי מרקיורי)
Friends Will Be Friends (ביחד עם פרדי מרקיורי)
My life has been saved
טריוויה

הגיטרה שלו מוצגת בהארד רוק קפה בקליבלנד שבאוהיו.
דיקון ניגן בפסנתר חשמלי מסוג וורליצר בשיר שכתב – "You're My Best Friend". הוא גם ניגן בפסנתר בהופעות ובקליפ שיר נוסף שכתב, "Spread Your Wings", אם כי לא בגרסה המוקלטת כ-אודיו.
במסגרת יצירת שיר הקרוי "39" עם קווין (שכתב בריאן מיי)- מיי אתגר את דיקון אם הוא יוכל תוך זמן קצר להביא קונטרבס בשביל להוסיף גוון מעניין לשיר זה. כעבור מספר ימים קצרים- מיי הופתע למצוא באולפן את דיקון עם קונטרבס, בשביל להשלים את יצירת שיר זה.
תוף מרים

תוף מרים
מריל גרבוס (tUnE-yArDs) מנגנת בתוף מרים
קולות של נגינה בתוף מרים
צלמית חרס דמוית פעמון, מנגנת בטמבורין. כלי נגינה זה היה נפוץ בקרב הנשים ושימש לליווי שירה וריקודים. תקופת הברזל ב2 המאה ה-8 לפנה"ס. מתל שקמונה. אוסף המוזיאון הימי הלאומי
תוף מרים או טמבורין הוא כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה, המורכב ממסגרת עץ או פלסטיק בה משולבים זוגות של מצילות, ועליה נמתחת יריעה. לתוף מרים ישנם מעל חמישים שמות וגרסאות בתרבויות השונות ברחבי העולם. הגרסאות השונות נבדלות זו מזו בגודל המסגרת וכן גרסאות מסוימות של התוף חסרות את המצילות. גרסאות מודרניות של התוף חסרות לעיתים את היריעה.
התוף מוחזק בדרך כלל בידיו של המתופף. הניגון נעשה על ידי הכאה על היריעה באזורים שונים ובאופנים שונים, וכן על ידי צלצול במצילות בעזרת האצבעות או על ידי נענוע התוף כולו.
היסטוריה

בגרסתו המקורית הורכב תוף מרים ממסגרת עגולה עשויה עץ שעליה הודבקה יריעת עור של בעל חיים כגון עז, כבש ואף דג. הגרסה המוקדמת ביותר של תוף מרים המוכרת לנו, בת 3,500 שנה, נמצאה בעיראק. נמצא גם פסל ברונזה בן 5,000 שנה, המתאר דמות המנגנת בתוף זהה.
היסטוריה > בתנ"ך

מקור השם "תוף מרים" בעברית הוא מתיאור שירת הים בה נאמר:
"וַתִּקַּח מִרְיָם הַנְּבִיאָה אֲחוֹת אַהֲרֹן אֶת הַתֹּף בְּיָדָהּ וַתֵּצֶאןָ כָל הַנָּשִׁים אַחֲרֶיהָ בְּתֻפִּים וּבִמְחֹלֹת."
היסטוריה > במזרח הקרוב הקדום

הייצור והשימוש בתוף במזרח הקרוב הקדום החל כנראה במסופוטמיה באלף ה-3 לפנה"ס. משם עבר התוף לשאר ארצות המזרח הקרוב. מקור המילה תוף כנראה במילה השומרית - dup/tup, משם עברה לשפות שמיות אחרות. באוגרית - tp, אשורית - tuppu, ארמית - tuppa, ערבית duff. השם עבר ממשפחת השפות השמיות ליוונית עתיקה - ty(m)panon והרומאים קראו לכלי בלטינית tympanum.
בחפירות ארכאולוגיות בקברים מתקופת הברזל בארץ ישראל נמצאו צלמיות בעלות גוף גלילי, האוחזות בידיהן חפץ עגול שלדעת הארכאולוגים הוא תוף. המילה "תוף" המופיעה במקרא מתייחסת לכלי נגינה חלול העשוי מסגרת ועליו מתוח עור של בעל חיים. הצלילים מופקים על ידי תיפוף על הכלי.
סוגי תוף מרים

גרסאות שונות של התוף מוצגות בגלריה הבאה:
ראו גם

טמבור (כלי נגינה)
שירת מרים
הערות שוליים

↑  אבשלום זמר, צלמיות חרס בעת העתיקה, המוזיאון הימי הלאומי, חיפה, 2009, עמוד 16
| כלי נגינה מרכזיים במוזיקה המזרחית |
| --- | --- | --- |
| כלי נשיפה | נאי • בנסורי • זורנה | דרבוקה |
| כלי פריטה בעלי צוואר | עוד • סאז • טאר • בגלמה • בוזוקי • ג'ומבוש | דרבוקה |
| כלי פריטה ללא צוואר | קאנון • סנטור | דרבוקה |
| כלי קשת | קמנג'ה • קמנצ'ה • רבאב | דרבוקה |
| כלי הקשה | דף • דרבוקה • תוף מרים • טאבלה | דרבוקה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558311105171  BnF: cb11981627f (data)  GND: 4504967-1  LCCN: sh85132177  MusicBrainz: 4431f7b0-69a4-49ee-b84f-15dda19fb70c
קציעה

ערך זה עוסק בדמות מקראית, בתו של איוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יג וַיְהִי לוֹ שִׁבְעָנָה בָנִים וְשָׁלוֹשׁ בָּנוֹת.  יד וַיִּקְרָא שֵׁם הָאַחַת יְמִימָה וְשֵׁם הַשֵּׁנִית קְצִיעָה וְשֵׁם הַשְּׁלִישִׁית קֶרֶן הַפּוּךְ.  טו וְלֹא נִמְצָא נָשִׁים יָפוֹת כִּבְנוֹת אִיּוֹב בְּכָל הָאָרֶץ וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם נַחֲלָה בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם.

— ספר איוב, פרק מ"ב, פסוקים י"ג–ט"ז
איוב ובנותיו, ציור מעשה ידי ויליאם בלייק מוצג בגלריה הלאומית בלונדון
קְצִיעָה היא דמות מקראית, בתו של איוב. שמה מופיע באפילוג לסיפורי ספר איוב. קציעה נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו. מסופר כי לקציעה היו עוד שבעה אחים אשר שמם אינו ידוע ושתי אחיות הבכירה ימימה, והצעירה קרן הפוך. המקרא מציין את שמות הבנות שנולדו לאיוב ולא את שמות הבנים. עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לקציעה נחלה "בתוך אחיהן".
סוף הסיפור אינו מספר בשמות בניו של איוב. המחבר המקראי מוסיף כי:" וְלֹא נִמְצָא נָשִׁים יָפוֹת, כִּבְנוֹת אִיּוֹב--בְּכָל הָאָרֶץ; וַיִּתֵּן לָהֶם אֲבִיהֶם נַחֲלָה, בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם". ייתכן כי בהערת המחבר על אודות יופיין של בנות איוב קיימים שרידים מספר איוב החיצוני המספרים בשבח בנותיו של איוב.
מדרש שמה

יש שפירשו את השם קציעה מן הצמח "Laurus casia". התבנית "קְצִיעוֹת" מופיעה בספר תהילים, פרק מ"ה, פסוק ט'. מצודת ציון ואחרים פירשו את הפסוק בתהילים "מור ואהלות קציעות" - שמות מיני בושם. שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של קציעה, ניטלו מיסודות הטבע. ימימה מהחי- יונה. קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צבע. אסף הרופא פירש את המילה 'קציעות' כך ”קציעות הנקראים בלשון ארם: משלחתא דבסמא ובלשון יוון נקרא כסייא פיסטולא, ובלשון ערב סליכא”.
הערות שוליים

1 2  ספר איוב, פרק מ"ב, פסוק ט"ו
↑  ישעיהו נבנצל, איש תם וישר : לימוד ועיון בספר איוב, ירושלים, מס, 2008, עמ' 81
↑  אברהם כהנא, איוב: מקרא מפורש, תל אביב, מקורות, 1968, ע"מ רכז
↑  זהר עמר, צמחי המקרא: בחינה מחודשת לזיהוי כל הצמחים הנזכרים בתנ"ך לאור מקורות ישראל והמחקר המדעי, ירושלים, ראובן מס, 2009, עמ' 184
עכבת גל

עכבת הגל (באנגלית: Wave impedance) של גל אלקטרומגנטי היא היחס בין המרכיבים הרוחביים של השדות החשמליים והמגנטיים ("המרכיבים הרוחביים" הם אלה שבזווית ישרה לכיוון ההתפשטות). עבור גל מישורי רוחבי-אלקטרו-מגנטי (TEM) הנע דרך תווך הומוגני, עכבת הגל שווה בכל מקום לעכבה העצמותית (intrinsic impedance) של התווך. בפרט, עבור גל מישורי הנע בחלל ריק, עכבת הגל שווה לעכבת הריק. ייצוגו בסמל  Z ומתבטא ביחידות אוהם. לעיתים מסמנים עכבת גל ב־ \eta  במקום ב־ Z, כדי למנוע בלבול עם עכבה חשמלית.
הגדרה

עכבת הגל ניתנת על ידי:
כאשר  E_{0}^{-}(x) הוא השדה החשמלי ו־ H_{0}^{-}(x) הוא השדה המגנטי, בייצוג פאזורי. באופן כללי, העכבה היא מספר מורכב.
מבחינת הפרמטרים של גל אלקטרומגנטי והתווך שהוא עובר דרכו, עכבת הגל ניתנת על ידי:
כאשר  \mu  הוא החדירות המגנטית (פֶּרְמֵאַבִּילִיּוּת מַגְנֵטִית).
\varepsilon  הוא המקדם הדיאלקטרי-פֶּרְמִיטִיבִיּוּת (הממשי), ו־ \sigma  הוא המוליכות החשמלית של החומר שהגל עובר בו (שתואם לרכיב המדומה של המקדם הדיאלקטרי מוכפל באומגה).
במשוואה,  j היא היחידה המדומה ו־ \omega  הוא התדר הזוויתי של הגל.
כמו עכבה חשמלית, עכבת הגל היא פונקציה של תדר. במקרה של חומר דיאלקטרי אידיאלי (מבדד מושלם), המשוואה מצטמצמת למספר הממשי:
בריק

בריק עכבת הגלים של הגל המישורי היא:
כאשר  \varepsilon _{0} הוא הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק ו־ \mu _{0} הוא פרמאביליות#פרמאביליות הריק של הריק).
מכיוון ש:
מכאן שהערך בעצם תלוי ב־ \mu _{0}.  \mu _{0}=4\pi \times 10^{-7}{\text{H/m}}, מכאן:
הערך המקובל כיום של  Z_{0} הוא:
מיכאל שטרייכר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) ברוקלין ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית 
 
מיכאל דב (מייקל) שטרייכר (נולד: 1960 לערך) הוא זמר וראש ישיבה חרדי אמריקאי. בשנות ה-90 נחשב לאחד הזמרים הפופולריים ביותר בזמר החסידי.