stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הפרובינציאלי רייטינג-און-סטון
הערות שוליים

1 2  Writing-on-Stone / Áísínai’pi
↑  Alberta Parks. "Wriling-on-Stone Provincial park".
↑  Writing-on-Stone Provincial Park, Park Research and Management
| Flag of Canada סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- | --- | --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |  |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |  |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |  |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס • אנטיקוסטי |  |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי • טרונדק-קלונדייק (פורט ריליאנס, דוסון סיטי, פורטי מייל, טרוצ'ק, מוסהייד) |  |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540090105171  LCCN: sh2005000818  VIAF: 315143315   WorldCat (עם VIAF): 315143315 
סצנת קרב
הקורפוס השני (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הפרוסי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  ברלין שטטין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  3 באפריל 1820 – 10 בינואר 1915 (94 שנים)
 מלחמות:  מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  פרידריך פון קלייסט 
 
הקורפוס השני (בגרמנית: II. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1915.
היסטוריה > מלחמת אוסטריה–פרוסיה

הקורפוס הוקם ב-3 באפריל 1820 כמפקדו הראשון מונה פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה (לימים פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה). מפקדת הקורפוס הייתה לראשונה בברלין, וב-1837 הועברה לשטטין. ב-1863 חזרה המפקדה לברלין, וב-1870 השתקעה סופית בשטטין. הקורפוס השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה תחת פיקוד סטפן פון שמידט כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. הוא לחם בין היתר בקרב קניגרץ.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

בין השנים 1870–1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. מפקדו באותה העת היה אדוארד פון פרנסקי. הקורפוס לחם בקרב גרבלוט, קרב וילירס, המצור על מץ והמצור על פריז. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס השני שמר על זהותו הפרוסית.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אלכסנדר פון לינסינגן. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, הקרב הראשון על המארן, המרוץ אל הים וקרב איפר הראשון. בנובמבר 1914 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית והשתתף במתקפת הקרפטים. ב-8 בינואר 1915 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקמה ארמיית הדרום. ב-17 בדצמבר 1918, לאחר סיום המלחמה, הוקם הקורפוס מחדש, ופורק ב-30 בספטמבר 1919.
הקורפוס השני (קנדה)

| --- | --- |

סמל הקורפוס
 פרטים
 מדינה:   קנדה
 שיוך:   צבא קנדה
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה.
 פיקוד
 מפקדים
שלט הגיבוש המשמש לזיהוי כלי רכב הקשורים ליחידות ברמת הקורפוס.
הקורפוס הקנדי השני היה קורפוס, אשר ביחד עם הקורפוס הבריטי הראשון (1 באוגוסט 1944 עד 1 באפריל 1945) והקורפוס הקנדי הראשון (6 באפריל 1943 עד נובמבר 1943 ומ-1 באפריל 1945 עד סוף פעולות האיבה), הרכיבו את הארמייה הקנדית הראשונה בצפון מערב אירופה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ההרשאה להקמת מטה הקורפוס נכנסה לתוקף באנגליה ב-14 בינואר 1943. במהלך 4–12 במרץ 1943 היה הקורפוס הקנדי החדש מעורב בתרגיל ספרטני, תרגיל אימון רחב היקף בדרום אנגליה. תרגיל זה חשף חולשות בפיקוד על הקורפוס החדש ועל הארמייה הקנדית הראשונה, וזה הוביל ישירות למספר שינויים בהנהגה בשנה שלאחר מכן.
המפקד הראשון של הקורפוס הקנדי השני היה לוטננט-גנרל ארנסט ויליאם סאנסום, החל מה-15 בינואר 1943. החששות מיכולות המנהיגות והבריאות שלו גרמו להחליף את סאנסום בלוטננט-גנרל גאי סיימונס ב-29 בינואר 1944. סימונדס הוביל את הקורפוס למשך שארית תקופת קיומו. ב-5 במאי 1945, בבאד זווישנהאן שבצפון גרמניה, קיבל סיימונס את כניעת הכוחות הגרמניים שניצבו מול הקורפוס הקנדי השני בסוף המלחמה. הקורפוס פורק ב-25 ביוני 1945 כחלק מהשחרור הכללי של הכוחות.
הקורפוס הקנדי השני פתח את מטהו הטקטי הראשון בנורמנדי באמבלי ב-29 ביוני 1944. המטה החל לפעול במלואו ב-7 ביולי כאשר הדיוויזיה הקנדית השנייה החלה להגיע לצרפת. לדיוויזיה הזו הצטרפו עד מהרה הדיוויזיה הקנדית השלישית וחטיבת השריון הקנדית השנייה, שהשתתפו קודם לכן בנחיתות בנורמנדי ובמבצע וינדזור במסגרת הקורפוס הבריטי הראשון. הדיוויזיה הרביעית (המשוריינת) הקנדית הייתה המרכיב השלישי שהצטרף לקורפוס. לבסוף, במשך רוב המערכה בצפון מערב אירופה הקורפוס כלל גם את הדיוויזיה המשוריינת הפולנית הראשונה.
למרות שמבחינה נומינלית היה הקורפוס קנדי, הקורפוס הקנדי הראשון הכיל יסודות משמעותיים בתקופות שונות ממדינות בעלות הברית האחרות. בנוסף לדיוויזיית השריון הפולנית הראשונה, הקורפוס כלל את חטיבת הרגלים הבלגית הראשונה, חטיבת הרגלים הממונעת של הולנד המלכותית, והדיוויזיה ה-51 (היילנד) .
מבצעים מרכזיים

הקורפוס הקנדי השני עסק בפעולות לחימה בצפון מערב אירופה מתחילת יולי 1944 ועד רגע לפני יום הניצחון באירופה בתחילת מאי 1945. במהלך המערכה בנורמנדי, הקורפוס הוביל את ההתקדמות הבריטית-קנדית מקן לפאלז. עם סגירתו הסופית של כיתור פאלז ב-21 באוגוסט 1944, הכוחות הגרמניים הנותרים בצפון צרפת נאלצו לסגת במהירות חזרה לעבר עמדות הגנה בערי נמל לאורך החוף, ובאזורים שמדרום להולנד ובגבולות מערב גרמניה, בבלגיה ובמזרח צרפת. הארמייה הקנדית הראשונה היוותה את האגף השמאלי של צבאות בעלות הברית המתקדמים, והוטל עליה כיבוש נמלי הכיבוש הגרמני בצפון צרפת ובבלגיה. דייפ, בולון-סור-מר, קאלה, Cap-Gris-Nez ואוסטנדה נכבשו בספטמבר על ידי כוחות של הקורפוס הקנדי השני. עם זאת, ההגנות של דנקרק התגלו כחזקות ביותר, עד שהוחלט להשאיר את עיר הנמל הכבושה על ידי גרמניה במצור עד תום המלחמה האירופית. אנטוורפן נכבשה על ידי הארמייה השנייה הבריטית ב-4 בספטמבר, אך מתקני הנמל הגדולים של העיר היו חסרי תועלת לבעלות הברית כל עוד הכוחות הגרמנים המשיכו לשלוט בגדות שפך הסכלדה. כחוד החנית של הארמייה הקנדית הראשונה, הקורפוס הקנדי השני היה מעורב רבות בקרב שפך הסכלדה כדי לנקות את העמדות הגרמניות האלו. הקורפוס הקנדי השני היה מעורב בקרבות לגירוש כוחות גרמנים ממחוזות המזרח של הולנד, חזרה לגבול המערבי של גרמניה, ולאחר מכן לגרש אותם מהגדה המערבית של נהר הריין. בשלבי המלחמה האחרונים התקדם הקורפוס הקנדי השני למחוזות הצפוניים של הולנד ומעבר לגבול לגרמניה לעבר חוף הים הצפוני. ב-5 במאי 1945 לוטננט גנרל סיימונס קיבל את כניעתם ללא תנאי של אותם כוחות גרמניים שניצבו מול הקורפוס בצפון גרמניה.
מבצע אטלנטיק, חציית נהר אורן וניסיון לא מוצלח לכבוש את רכס ורייר, אזור מדרום לקן, 18–21 ביולי 1944
מבצע אביב, תקיפה נגד רכס ורייר, 25–28 ביולי 1944
מבצע סיכום, לכידת רכס ורייר והתקדמות לעבר פלאז, נורמנדי, 8–13 באוגוסט 1944
מבצע מסובך, לכידת פאלז, נורמנדי, 14–21 באוגוסט 1944
התקדמות אל מעבר הסן באלבוף ורואן, 23-28 באוגוסט 1944
שחרור דייפ, ננטש על ידי הצבא הגרמני הנסוג, 1 בספטמבר 1944
כיתור דנקרק כחלק הראשוני של המצור בן 8 חודשים על אותה עיר נמל, 7-18 בספטמבר 1944
שחרור אוסטנדה, 9 בספטמבר 1944
שחרור ברוז', 12 בספטמבר 1944
מבצע וולהיט, לכידת בולון, 17–22 בספטמבר 1944
מבצע לעבור, לכידת קאלה והסוללות הכבדות בקאפ גריס נז, 25-30 בספטמבר 1944
מבצע Switchback, אזור פינוי מצפון לתעלת אלברט, בלגיה, 6 באוקטובר עד 3 בנובמבר 1944
מבצע ויטאליטי, חצי האי דרום בבלנד והאי וולצ'רן, הולנד, 24 באוקטובר עד 3 בנובמבר 1944
מבצע Infatuate I, דרום בבלנד, 26 באוקטובר 1944
מבצע ממשי, יער רייכוולד, גרמניה, 8 בפברואר עד 11 במרץ 1945
מבצע שובר קופות, לכידת קסאנטן בנהר הריין, גרמניה, 23 בפברואר עד 3 במרץ 1945
קרב פריזויה, 13–14 באפריל 1945
קרב חרונינגן, צפון הולנד, 14–18 באפריל 1945
מבצע ברווז, חציית נהר האמס ולכידתו של לר, 28 באפריל עד 4 במאי 1945
כיבוש אולדנבורג, 25 באפריל עד 4 במאי 1945
מפקדים

לוטננט גנרל ארנסט ויליאם סאנסום (15 בינואר 1943 עד 29 בינואר 1944)
לוטננט גנרל גאי סיימונס (29 בינואר 1944 עד 25 ביוני 1945)
פילדמרשל סר ברנרד מונטגומרי (שלישי משמאל) יחד עם מפקדים בכירים בארמייה הקנדית הראשונה בעת ביקור במפקדת הקורפוס הקנדי השני, ליד קלווה, פברואר 1945. משמאל לימין: מייג'ור גנרל כריסטופר ווקס (דיוויזיית השריון הקנדית הרביעית), הגנרל הארי קריראר (הארמייה הקנדית הראשונה), פילדמרשל סר ברנרד ל. מונטגומרי (קבוצת הארמיות ה-21), לוטננט גנרל בריאן הורוקס (הקורפוס הבריטי ה-30, הוכפף לארמייה הקנדית הראשונה), לוטננט גנרל גאי סיימונס (הקורפוס הקנדי השני), מייג'ור גנרל דניאל ספרי (הדיוויזיה הקנדית השלישית), ומייג'ור גנרל ברוס מתיוס (הדיוויזיה הקנדית השנייה).
חיילי הקורפוס הקנדי השני של רגימנט דה מייסונוב מתקדמים לאורך הכביש מהולטן לרייסן, הולנד, 9 באפריל 1945.
לוטננט גנרל גאי סיימונס סוקר את חיילי הקורפוס הקנדי השני במאפן, גרמניה, 31 במאי 1945.
לוטננט-גנרל גאי סיימונס
הניה שוורץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1962 (בת 62)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 עיסוק:  סופרת ועורכת
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  סיפורת 
 
הניה שוורץ (נולדה ב-31 במאי 1962) היא סופרת חרדית, הייתה העורכת של מגזין הנשים "בתוך המשפחה" של שבועון משפחה עד אפריל 2020.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים למשה יהודה רובינשטיין, מנהל חשבונות, ולנחמה, גננת, חרדים המשתייכים לחסידות גור. בהשכלתה למדה שוורץ הנחית הורים באגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך, ייעוץ נישואים במכללת ינ"ר ופסיכותרפיה CBT באיגוד הפסיכותרפיסטים הישראלי.
קריירה ספרותית

כתבה תחת שם עט במספר עיתונים חרדיים. בשנת 1999 הציעה למו"ל עיתון משפחה להקים עיתון נשים המיועד למגזר החרדי, דבר שלא היה קיים עד אז. היא מונתה לעורכת, ותחילה יצא מגזין "בתוך המשפחה" כנספח בעל 16 עמודים למגזין המרכזי של "משפחה", ובהמשך התרחב למוסף נרחב ונפרד.
הוציאה לאור מספר ספרים, ביניהם משוואה בשלושה נעלמים, את אני והילדים ואמהות זה מקצוע.
בנוסף, שוורץ מפרסמת טורים באתרי אינטרנט בנושאי דת ומדינה.
חיים אישיים

שוורץ נשואה למיכאל שוורץ, יו"ר ארגון הצלה דרום. הם מתגוררים באשדוד ולהם 8 ילדים.
הערות שוליים

↑  הדף שלה באתר ינ"ר
↑  איש לרעהו, טור אישי, באתר "אגודה אחת
↑  כתבה אינפורמטיבית, מתנדבי מד"א - הצלה דרום אצל האדמו"ר מפיטסבורג באשדוד, באתר בחדרי חרדים, 16 באוגוסט 2016
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הניה שוורץ".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4150170564400012265   WorldCat (עם VIAF): 4150170564400012265
הסנאט האירי

אולם הסנאט
הסנאט האירי (באירית: Seanad Éireann – שאנד, באנגלית: Senate of Ireland) הוא הבית העליון (יחד עם הדאל אירן, הבית התחתון ונשיא אירלנד) של האירכטס, הרשות המחוקקת של אירלנד. הוא נקרא בדרך כלל הסנאט או שאנד וחבריו קרויים סנאטורים (באירית: seanadóirí, ביחיד: seanadóir). שלא כמו הדאל אירן, חבריו לא נבחרים ישירות על ידי אזרחי אירלנד, אלא ממונים במגוון  של שיטות. סמכויותיו חלשות יותר בהשוואה לאלה של הדאל והוא יכול רק לעכב חוקים שהוא לא מסכים עליהם ולא להטיל עליהם וטו. מאז הקמתו שוכן הסנאט בבית ליינסטר שבדבלין.
הרכב

בסנאט האירי מכהנים 60 סנאטורים:
11 סנאטורים ממונים על ידי הטישך (ראש ממשלת אירלנד).
6 סנאטורים נבחרים על ידי בוגריהם של שתי אוניברסיטאות:
3 סנאטורים על ידי בוגרי טריניטי קולג' דבלין
3 סנאטורים על ידי בוגרי האוניברסיטה הלאומית של אירלנד
43 סנאטורים נבחרים על ידי חמישה צוותים מקצועיים (Vocational Panels) הכוללים חברים מהדאל אירן, סנאטורים ונציגים של מועצות הערים והמחוזות. כל אחד מהצוותים אמור לכלול אנשים בעל ידע או ניסיון באחד מחמשת התחומים שכל אחד מהצוותים מתמחה בו. חמשת הצוותים הם:
הצוות המנהלי – מנהל ציבורי ושירותים חברתיים והתנדבותיים.
הצוות החקלאי – חקלאות ודיג
הצוות החינוכי והתרבותי – חינוך, אומנויות והתרבות, הספרות והלשון האירית.
צוות התעשייה והמסחר – כולל הנדסה וארכיטקטורה.
צוות העבודה – כולל עבודה מאורגנת.
על פי חוקת אירלנד(אנ'), על הבחירות הכלליות לסנאט להתקיים לא יאוחר מ-90 יום לאחר פיזורו של הדאל אירן. הבחירות מתנהלות בייצוג יחסי בשיטת הקול היחיד הנייד. מועמדים לסנאט יכולים להיות אזרחי אירלנד מעל גיל 21, אך סנאטורים לא יכולים להיות גם חברי הדאל אירן.
במקרה של מותו, התפטרותו או בחירתו של אחד מהסנאטורים לפרלמנט האירופי, מתקיימות בחירות ביניים.
הרכב > חברי הסנאט הנוכחי

חברי הסנאט ה-26 המכהן מ-2020 נמנים עם המפלגות הבאות:
| מפלגה | מושבים |
| --- | --- |
פיאנה פול: 20
פינה גייל: 15
מפלגת הלייבור: 5
שין פיין: 4
המפלגה הירוקה האירית: 4
ברית כבוד האדם: 1
עצמאיים: 9
מושבים ריקים: 2
סה"כ: 60
סמכויות

סמכויות הסנאט האירי הן באופן רופף על פי הדגם של בית הלורדים הבריטי. הכוונה הייתה שהוא ישמש כגוף ייעוצי יותר מאשר בעל מעמד שווה לדאל הנבחר על ידי העם. אף על פי שמבחינה רעיונית, חקיקתו של כל חוק שמחוקק האירכסט מצריכה את הסכמתו, יכול הסנאט רק לעכב את החלטות הדאל ולא להטיל עליהן וטו. באופן מעשי, רוב חברי הסנאט מייצגים את הממשלה, שכן 11 מהם ממונים על ידי הטישך. החוקה מגדירה את המגבלות הבאות על כוחו של הסנאט:
בכל מקרה בו הצעת חוק שהתקבלה על ידי הדאל אינה מקבלת את הסכמתו של הסנאט בתוך 90 יום, לאחר 180 ימים נוספים מתקבל החלטה על ידי הדאל שהוא "סובר" שהחוק אושר על ידי הסנאט. מצב כזה אירע רק פעמיים מאז 1937: פעם אחת ב-1959, כאשר דחה הסנאט את התיקון לחוקה על פיו תשונה שיטת הבחירות לדאל משיטת הקול היחיד הנייד לבחירות בשיטה הרובנית ובפעם השנייה ב-1964 כשהוא דחה את חוק המשכונאים. בשני המקרים העביר הדאל את החוקים בסופו של דבר מתוך "סברה" שהסנאט אישר אותם.
תקופת ההשהייה של חוק בעל השלכות כספיות, כמו חוק התקציב, מתקצרת ל-21 יום.
במקרה של חוק בעל דחיפות, ניתן לקצר את זמן ההשהיה, על פי בקשת הממשלה, לאחר שזו קיבלה את  הסכמת הנשיא (לא כולל תיקונים לחוקה).
יחד עם זאת, החוקה מעניקה לסנאט כמה אמצעים כדי להגן על סמכויותיו:
הסנאט רשאי להחליט החלטה שעל פיה הוא פונה לנשיא כדי שזה ימנה ועדה שתקבע אם הצעת חוק מסוימת היא בעלת השלכה כספית. יחד עם זאת, רשאי הנשיא לסרב לבקשה. הליך זה לא הופעל אף פעם מאז 1937.
אם רוב הסנאטורים ולפחות שני-שלישים של חברי הדאל מגישים עתירה לנשיא על פיה הצעת חוק מסוימת היא בעלת "חשיבות לאומית", רשאי הנשיא לסרב לחתום על הצעת חוק עד לקיומו של משאל עם, או עד לקיומן של בחירות חדשות.
פעילויות

הסנאט האירי קובע את סדר היום שלו ובוחר את נשיא הסנאט (קאהירלוך, באירית: Cathaoirleach) ואת מנהיג הסנאט (מטעם הממשלה). הסנאט בוחר את הוועדות הקבועות והזמניות שלו והסנאטורים משתתפים יחד עם חברי הדאל בוועדות משותפות של האירכטס. שני סנאטורים, לכל היותר, יכולים לכהן כשרים בממשלה.
היסטוריה

הבית העליון הראשון באירלנד היה בית הלורדים של הפרלמנט האירי שהתקיים בין השנים 1800-1297. כמו מקבילו הבריטי, כיהנו בבית זה אנשי אצולה וכמורה. לאחר ביטולו של הפרלמנט האירי על פי חוק האיחוד של 1800, לא התקיים כל פרלמנט באירלנד עד למאה ה-20.
ב-1919 הקימו הלאומנים האירים רשות מחוקקת שנקראה דאל אירן, אך גוף זה היה פרלמנט חד-ביתי מבלי שהיה לו בית עליון. ב-1920 הוקם על פי החוק הבריטי הפרלמנט של דרום אירלנד ובו היה בית עליון שנקרא סנאט. הסנאט של דרום אירלנד כלל מגוון של אנשי אצולה אירים ואישים שמונו על ידי הממשלה. הסנאט התכנס ב-1921 אך הוחרם על די הלאומנים האירים ולפיכך מעולם לא תפקד באופן מלא. הוא פוזר באופן רשמי עם הקמתה של מדינת אירלנד החופשית ב-1922 וחלק מחבריו מונו לסנאט של מדינת אירלנד החופשית.
היסטוריה > הסנאט של מדינת אירלנד החופשית (1936-1922)

המונח הסנאט האירי (Seanad Éireann) הוכנס לשימוש לראשונה כתוארו של הבית העליון של האירכטס של מדינת אירלנד החופשית. הסנאט הראשון אויש על ידי מגוון של חברים שמונו על ידי נשיא המועצה המבצעת (תוארו של ראש הממשלה דאז) וכאלה שמונו באופן בלתי ישיר על ידי הדאל. ויליאם תומאס קוסגרייב, שהיה אז ראש הממשלה, הסכים להשתמש במינויים שלו להגדלת הייצוג של המיעוט הפרוטסטנטי. הכוונה הייתה שבסופו של דבר כל חברי הסנאט ייבחרו על ידי העם, אך לאחר קיומה של מערכת בחירות אחת ב-1925, ננטשה שיטה זו לטובת בחירה בלתי ישירה. הסנאט של מדינת אירלנד החופשית בוטל ב-1936 לאחר שהוא עיכב כמה הצעות של הממשלה לשינויים בחוקה.
היסטוריה > הסנאט האירי (1937 עד היום)

הסנאט האירי המודרני הוקם על פי חוקת אירלנד של 1937. כאשר אומצה חוקה זו, הוחלט לשמר את הכינוי אירכטס להגדרת הרשות המחוקקת שתכלול את הסנאט, הדאל והנשיא. הסנאט החדש נחשב לממשיכו של זה של המדינה החופשית והוא מכונה "הסנאט השני".
שיטת הבחירה על ידי צוותים מקצועיים קיבלה את השראתה מהמשנה החברתית של הכנסייה הקתולית בשנות השלושים, במיוחד מהאנציקליקה של האפיפיור פיוס האחד עשר, שטען שהתפיסה המרקסיסטית של מלחמת המעמדות צריכה לפנות את מקומה לחזון של הסדר החברתי המבוסס על שיתוף פעולה ועל תלות הדדית של הקבוצות המקצועיות השונות של החברה.
קריאות לרפורמה

מאז 1928 פורסמו 12 דוחות שונים על רפורמה בסנאט. בעבר דרשה המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית את ביטולו המוחלט של הסנאט. כיום, נמנות מפלגת פינה גייל, הלייבור, שין פיין והמפלגה הסוציאליסטית על המפלגות ששואפות לביטולו של הסנאט. הבית העליון שקיים מאז 1937 זכה לביקורת על רקע כמה סיבות, כולל טענות שזהו גוף חלש הנשלט על ידי הממשלה המכהנת. קיימות גם טענות על פטרונות בנוגע לבחירתם של חברי הסנאט, שלעיתים הם בעלי ברית קרובים של הטישך או שהם כאלה שנכשלו בבחירות לדאל. סנאטורים רבים נבחרים לאחר כהונתם בסנאט כחברי הדאל.
נשמעו דעות ששיטת הבחירה על ידי הצוותים המקצועיים לא פועלת כפי שהיו הציפיות כאשר היא החלה. הטענה היא שלמועמדים יש רק לעיתים רחוקות ניסיון בתחום הרלוונטי לתחום שאותו מייצג אותו צוות והם נבחרים רק על פי הקשרים פוליטיים.
בנוגע לבחירת הסנאטורים על ידי בוגרי האוניברסיטאות, נשמעת הטענה שזו שיטה אליטיסטית ושיש צורך להרחיבה לכל האוניברסיטאות באירלנד. אחרים מרחיקים לכת ודורשים שלפחות חלק מהסנאטורים ייבחרו בבחירות כלליות. נשמעו קריאות שיתקיים תהליך שיגרום לכך שהסנאט ייצג יותר את הפזורה האירית ואת תושבי צפון אירלנד וכן את המיעוטים והמהגרים. בשנים האחרונות משתמשים כמה מראשי הממשלה בסמכותם למנות סנאטורים כדי לבחור באישים מצפון אירלנד.
הדוח הרשמי האחרון שהוגש כהצעה לרפורמות בסנאט מציע שהבחירה על ידי הצוותים המקצועיים תבוטל, ש-26 מושבים ייבחרו בבחירות כלליות, שזכות הבחירה של האוניברסיטאות תורחב למוסדות נוספים ושהטישך יחויב לבחור את הסנאטורים שהוא ממנה מקרב אישים המייצגים את צפון אירלנד, את הפזורה האירית ואת קבוצות השוליים. כמו כן הוצע שלסנאט יימסרו תפקידים נוספים, כמו הרחבת תפקידי הבקרה שלו על הממשלה ושותפות במשפט האיחוד האירופי. רפורמה זו הוגשה באופן רשמי לסנאט בנובמבר 2007.
קריאות לרפורמה > הצעה לביטול הסנאט

באוקטובר 2009 הכריז מנהיג מפלגת פינה גייל, אינדה קני, שבכוונתה של הממשלה שתוקם על ידי מפלגתו לבטל את הסנאט ושיחד עם הפחתת מספר חברי הדאל ב-20, יחסכו כ-150 מיליון אירו בכל תקופת כהונה של הדאל. במהלך מסע הבחירות של 2011 הבטיחו גם מפלגת הלייבור והשין פיין שגם בכוונתם לבטל את הסנאט. פיאנה פול תמכה בקיומו של משאל עם בנושא. הקואליציה של פינה גייל-לייבור שהרכיבה את הממשלה לאחר הבחירות, שואפת לבטל את הסנאט כחלק מתוכנית רחבה יותר לרפורמה חוקתית. הצעה זו נדחתה במשאל עם שנערך באוקטובר 2013 כש-51.7% מהמצביעים התנגדו לה ו-48.3% תמכו בה.
ראו גם

אירכטס
דאל אירן
פוליטיקה של אירלנד
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  "Definition of Seanad in English". "Seanad: definition of Seanad in Oxford dictionary (British & World English). Meaning, pronunciation and origin of the word". Oxford Language Dictionaries. Oxford University Press. 2013. Retrieved 30 November 2013.
↑  הגייה, באתר forvo.com
↑  "Kenny: FG would slash TD numbers, abolish Seanad". BreakingNews.ie. 17 October 2009.
↑  "Labour calls for Seanad to be abolished". RTÉ News. 4 January 2011.
↑  "Government lagging behind public on Seanad abolition – Doherty". Sinn Féin. 3 January 2011.
↑  "Programme for Government". Department of Public Expenditure and Reform. March 2010. p. 17. Retrieved 30 December 2013.
הקורפוס התשיעי (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 1941 – 1918 1943 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-9 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בגליפולי ובחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם במהלך המערכה בתוניסיה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם באנגליה בשנת 1915 בפיקודו של פרדריק סטופפורד, והיה מופקד על הנחיתה במפרץ סובלה כחלק מהמערכה בגליפולי. בשנת 1916 נשלח הקורפוס לצרפת, שם לחם בשנת 1917 בקרב מסין ובקרב איפר השלישי. באפריל 1918 ספג הקורפוס אבדות כבדות בקרב איפר הרביעי ולכן הועבר לגזרת האן שהייתה שקטה, אולם הותקף במהלך הקרב השלישי על האן וספג שוב אבדות כבדות. במהלך מתקפת מאה הימים לחם הקורפוס כחלק מהארמייה רביעית, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

באפריל 1941 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-59, דיוויזיית המחוז דרהאם ונורת' ריידינג ודיוויזיית המחוז נורת'מברלנד. בנובמבר 1942 לחם הקורפוס במבצע לפיד כחלק מהארמייה הראשונה, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך המערכה בצפון אפריקה, ובכלל זה במהלך המערכה בתוניסיה. ב-13 במאי 1943 נכנעו 250,000 חיילי מדינות הציר בתוניסיה, וב-3 ביוני 1943 פורק הקורפוס.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

פרדריק סטופפורד (17 ביוני 1915–16 באוגוסט 1915)
בוואור דה ליל (16 באוגוסט 1915–24 באוגוסט 1915)
ג'וליאן בינג (24 באוגוסט 1915–8 בפברואר 1916)
אלכסנדר המילטון-גורדון (20 ביוני 1916–10 בספטמבר 1918)
וולטר ברייתווייט (13 בספטמבר 1918–1919)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

רידלי פאקנהאם-וולש (7 ביוני 1941–17 בנובמבר 1941)
אדווין מוריס (18 בנובמבר 1941–31 בינואר 1942)
פרנסיס נוסוורתי (1 בפברואר 1942–11 בספטמבר 1942)
ג'ון קרוקר (12 בספטמבר 1942–29 באפריל 1943)
בריאן הורוקס (29 באפריל 1943–3 ביוני 1943)
סמל הקורפוס במלחמת העולם הראשונה
הרדמה ספינלית

הרדמה ספינלית
הרדמה ספינלית היא סוג הרדמה אזורית, במהלכה מזריקים חומרי אלחוש בתוך נוזל המוח והשדרה.
החלל הספינלי גם נקרא החלל התת-עכבישי שבו נמצא הנוזל המוח והשדרה שמקיף את חוט השדרה.
מהלך ההחדרה

המטופל יכול לשבת על המיטה, או לשכוב על צדו עם ברכיים כפופות. זריקה קטנה של הרדמה מקומית מונחת באתר ההזרקה הספינלית תחת העור.
במהלך ההחדרה, המחט עוברת דרך:
עור
שומן תת-עורי
הרצועה הסופרספינוסית
הרצועה הבין-שדרתית
ליגמנטום פלבום
החלל האפידורלי
הקרום הקשה
הקרום העכבישי
יש מספר סוגים של מחטים בשימוש. יש למטח Quincke קצה חד, והנוזל יוצא מקודקוד המטח. קצה המטח Whitacre זה יותר מעוגל, והנוזל יוצא מהצד של המחט. המחט Sprotte, כמו המחט Whitacre נקרא מטח עיפרון. יש בו פתח צדי ארוך.
תרופות בשביל ההרדמה הספינלית

באופן כלל ההרדמה ספינלית משתמש בחומרים ההרדמה מקומים כמו בופיווקאין. גם משתמשים באופיואידים (כמו פנטניל) כתרופות נוספות.
היסטוריה

בשנת 1898 ביצע המנתח הגרמני אוגוסט בייר ניסויים הראשונים בהזרקה ספינלית לצורכי ההרדמה. הוא הזריק קוקאין בחלל הספינלית של עובד בן 34 שנים.
יתרונות וחסרונות של התהליך

להרדמה ספינלית יש השפעה מהירה מאוד. אובדן התחושה הזה אינטנסיבי בהשוואה להרדמה אפידורלית. עם זאת, הניקוב בקרום הקשה יכול להוביל לכאב ראש חמור. סיכון זה מופחת על ידי שימוש במחטים עדינות מאוד.
הערות שוליים

↑  Morgan GE et al, Clinical Anesthesiology, 2002, Lange Medical Books
↑  {{{מחבר}}}, The association between post-dural puncture headache and needle type during spinal anaesthesia: a systematic review and network meta-analysis, Anaesthesia, 17 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4137116-1 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
התנועה לשלום וביטחון

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יהושע אריאלי 
 תקופת הפעילות:  יולי 1968 – 1973 (כ־4 שנים) 
 
התנועה לשלום וביטחון הייתה תנועה פוליטית לא-מפלגתית אשר הוקמה ביולי 1968. התנועה הייתה מהראשונות שקראו לנסיגה מהשטחים ולהכרה בזכות ההגדרה העצמית של העם הפלסטיניּ ולהקמת ישות פלסטינית עצמאית לצד ישראל.
היסטוריה

התנועה החלה להתגבש בסתיו 1967, זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים, והחלה לפעול ב-1968. יוזמי התנועה היו מרצים באוניברסיטאות ופעילים ממפלגות השמאל ועמד בראשה יהושע אריאלי. בין הפעילים בה היו גדי יציב, מוטי אשכנזי, שמחה פלפן, ג'ורג טמרין, שמואל סגל, ועקיבא ארנסט סימון. עם פעילי התנועה נמנה גם חבר הכנסת לשעבר מהמפד"ל, משה אונא.
בתחילת דרכה עסקה התנועה בעיקר בהשפעה תרבותית כמשקל נגד לרעיון ארץ ישראל השלמה, בין השאר באמצעות הפגנות, פרסום גילויי דעת ועצומות. ב-1969 החלו חלק מחבריה לשאוף להקמת מפלגה פוליטית. חלק מחברי התנועה הקימו את מפלגת נ"ס שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת בשנת 1969.
בשנת 1970 התנגדה לחידוש היישוב היהודי בחברון. בהמשך אותה שנה קראה התנועה לפירוק ממשלת הליכוד הלאומי ולהחלפתה בממשלת יוזמת שלום. בתחילת 1971 פרסמה התנועה גילוי דעת השולל את ההתנחלות. בנוסף תמכה התנועה בקבלת יוזמת יארינג.
בשנת 1972 הקימו חלק מחברי התנועה, יחד עם מקימי תנועת שמאל ישראלי חדש (שי"ח) ופורשים ממק"י את תנועת "תכלת אדום" שממנה צמחה מפלגת מוקד.
לאחר מלחמת יום כיפור התנועה חדלה מפעילות וכעבור מספר שנים תפסה "שלום עכשיו" את מקומה בשמאל הלא מפלגתי.
הערות שוליים

↑  התנועה לשלום וביטחון מרחיבה פעולותיה, דבר, 3 בינואר 1969
1 2 3  טל אלמליח וענת קדרון, "בין תרבות ופוליטיקה: מחאת צעירים בישראל", עיונים בתקומת ישראל 11
(2001), עמ' 92–93
↑  קוראים למנוע התנחלות בחברון, דבר, 26 במרץ 1970
↑  "התנועה לשלום" קוראת להקמת "ממשלת יזמות שלום", דבר, 19 באפריל 1970
↑  התנועה לשלום ובטחון דורשת להפסיק ההתנחלויות, דבר, 25 בינואר 1971
↑  התנועה לשלום ובטחון תובעת תגובה חיובית ליזמת יארינג, דבר, 17 בפברואר 1971