stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנט לואיס (ספינה)
הערות שוליים

↑  הודעת ראש הממשלה.
↑   טרודו התנצל על כך שקנדה סירבה לקבל ספינה עם 900 יהודים שנמלטו מהנאצים, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2018.
↑  פירוט על הסנט לואיס באתר jewishvirtuallibrary.org כולל מחירי הנסיעה, סוגי החדרים, פירוט מיומני רב החובל, תיאור חלק מהנוסעים, שמותיהם, ופירוט הקורות אותם, כולל שני קשישים ומרגל גרמני אחד. המאמר מביא גם את פירוט הנושאים והנותנים, כולל בעלי החברה, והלחצים השונים להוריד את הנוסעים ולנסוע בחזרה (כולל 250 נוסעים חוזרים, וכן מסמכים סודיים שהסוכן העלה לאונייה).
↑  דוגמה להתנהגותו של שרדר היא לפי jewishvirtuallibrary.org בכך שכאשר הנוסע הקשיש מוריץ ויילר חלה, ולבסוף נפטר במהלך הנסיעה לקובה, הציע רב החובל לאשת הנפטר רחה, קבורה ימית מכובדת כאשר הגופה מוכנסת בתוך דגל החברה, והתנגד לטענותיו של נוסע גרמני שדרש שהקבורה תתבצע בתוך דגל צלב הקרס.
↑  Yoel Meltzer, An Interview with Rabbi Moshe Zuriel, ‏2012-04-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, עמ' 38, הערה.
↑  The S.S. St. Louis
↑  בספר "יחיד בדורו" הביוגרפיה של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג הרב הראשי לישראל, שיצא תוך כדי המלחמה בסיכון עצמי לארצות הברית על מנת להשפיע על הנשיא, הוא מתאר בפירוט רב הן את הקשיים שציפה להם בפגישתו עם הנשיא, והן את הקושי לגייס את יהודי ארצות הברית לפעול בתוך הפוליטיקה האמריקנית, בעקבות ההוראה של הנשיא לגבי נוסעי הסנט לואיס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268340505171  GND: 4121603-9  ISNI: 0000 0000 9610 9000  LCCN: n82021322  VIAF: 141911015   WorldCat (עם VIAF): 141911015 
רב החובל גוסטב שרדר, חסיד אומות העולם.
האונייה "סנט לואיס" בנמל אנטוורפן
פי האטום

עטיפת הגיליון הראשון של "פי האטום", אוקטובר 1981
פי האטום הוא כתב עת לפיזיקה שנועד לבני נוער ויצא לאור בשנים 1981–1997, על ידי הפקולטה לפיזיקה והיחידה לפעולות נוער במכון ויצמן למדע.
הגיליון הראשון של "פי האטום", עם כותרת המשנה "עלון פיסיקה לנוער", יצא לאור באוקטובר 1981, בעריכתו של ד"ר צבי פלטיאל. פלטיאל ערך את כתב העת עד שנת 1994, אז הצטרף חיים שמואלי כעורך משותף ואחר כך כעורך יחיד. בינואר 1995 החל כתב העת לצאת לאור בפורמט גדול ומהודר יותר, והחליף את כותרת המשנה שלו ל"פיסיקה בשפה ידידותית". בפורמט זה יצאו לאור ארבעה גיליונות, האחרון שבהם בחורף תשנ"ז (1997).
עורכיו של כתב העת תכננו לפרסמו כרבעון, אך למעשה הוא התפרסם בתדירות נמוכה יותר - ב-17 שנותיו ראו אור 24 גיליונות. במאמר המערכת של הגיליון הראשון תוארה מדיניותו של כתב העת:
בגיליון העשרים, שיצא לאור בפברואר 1994, עסק העורך, צבי פלטיאל, בהגדרת הקורא האופייני:
שם כתב העת הוא פרפרזה על שמו של עיתון הסטודנטים "פי האתון". בנוסף, "פי" הן האותיות הראשונות של פיזיקה ואטום הוא אחד הנושאים העיקריים בפיזיקה.
אבא נאמן

| --- | --- |

 לידה:  1872 אלקסוטס, האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 בנובמבר 1960 (בגיל 88 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תאריך עלייה:  1890
 
אַבָּא נֶאֱמָן (נֶיְמָן, י"ח באדר תרל"ב, 1872, ליטא, האימפריה הרוסית – 20 בנובמבר 1960, א' בכסלו תשכ"א, תל אביב) היה תעשיין וממציא ארץ-ישראלי, ממייסדי תל אביב.
קורות חייו

אבא נאמן נולד בשנת 1872 באלקסוטס (Aleksotas) שליד קובנה בליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לזאב אריה, תלמיד חכם ממשפחת רבנים. קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבות. בצעירותו נמשך לחיבת ציון, ובשנת 1890 (תר"ן) עלה לארץ ישראל עם אחיו, יצחק. נאמן לא למד לימודים פורמליים, אלא מתוך עיסוק והתנסות. פעולתו הראשונה בישראל הייתה הקמת בית מלאכה לאותיות ביפו, יחד עם אחיו. במסגרת בית המלאכה הם ביצעו עבודות חריתה על מצבות, ייצור חותמות, ציור שלטים ועוד. לאחר מכן, עבד בבית החרושת ליציקה של ליאון שטיין ולמד את מלאכת יציקת הברזל ומכניקה. הוא ניצל את הידע שצבר ביקב ראשון לציון, שם עסק בהתקנת משאבות, והחל להתמחות בהתקנת משאבות, שכלולן וייצורן.
בשנת 1894 הכין נאמן את התפאורה להצגת החובבים הראשונה בארץ ישראל, המחזה "שולמית" של אברהם גולדפדן, שהוצג באולם בית החרושת שטיין בנווה צדק, והשתתף עם אחיו בתזמורת הראשונה שנוסדה באותה שנה.
ב-1900 פתח את בית החרושת למשאבות, "אבא נאמן משאבות בע"מ", ליצירה ושכלול של מנועים ומשאבות, אשר שימשו את ענפי החקלאות והפרדסנות שפרחו בישראל. נוסף על כך, הוא הפך לחבר פעיל באגודת בני ברית ו"אגודת פעולה" למניעת הירידה מארץ ישראל.
הוא נשא לאשה את שרה בתם של זרח אלתר ויוכבד מושלי, מראשוני נווה צדק, פעילה ציבורית. בין היתר הייתה נשיאת לשכת תל אביב של "בנות ברית" (נשות בני ברית). בשנת 1909 היו השניים חברים באגודת אחוזת בית להקמת תל אביב. בהגרלת המגרשים לאחוזת בית הגרילו את המגרש ברחוב ליליינבלום 19 ובנו בו את ביתם. היא פתחה בית מסחר בשם "שרה ניימן", תרמה לאגודה לעזרת חולי רוח ולאגודה לאחזקת בית יתומים ויתומות על שם בלושטיין והשתתפה בייסוד בית הספר המקצועי לנשים של אגודת נשים עבריות ובפעולות ארגוני נשים להפצת השפה העברית.
אבא נאמן התקין את הגנרטור החשמלי הראשון בתל אביב הקטנה, בראינוע עדן. בעת מחסור בנפט במלחמת העולם הראשונה, הסב את המנוע כך שפעל על פחם. במהלך מלחמה זו סייעו בני הזוג בכלכלת אזרחי תל אביב ומגורשיה.
שרה נאמן נפטרה בשנת 1953 ונקברה בבית הקברות טרומפלדור. לאחר פטירתה החל נאמן לעסוק בציור, והיה לצייר פורה במשך שש שנים עד מותו ב-1960, בגיל 89. הוא נקבר בבית הקברות טרומפלדור, לצד אשתו.
שלושה מנכדיו זכו בפרס ישראל: נכדו, בן בנו גדליה, הוא הפיזיקאי והפוליטיקאי יובל נאמן; נכדתו, בתו של גדליה, היא המשפטנית רות בן-ישראל; נכד אחר, בן בתו דינה, אשתו של יזהר הררי, הוא הפיזיקאי ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר, חיים הררי. נינתו היא הסופרת מרית בן ישראל, והחימש שלו (הנכד של נכדו) הוא הקומיקאי ירמי שיק-בלום.
לקריאה נוספת

שמואל אביצור, ממציאים ומאמצים, יד יצחק בן-צבי ומוזיאון ארץ ישראל, 1986, עמ' 113–117.
שמואל אביצור, מצבה פילטר לממציא - מפעלו הנחשוני של ליאון שטיין ואחריתו, 1982, עמ' 115.
הערות שוליים

↑  אבא נאמן באתר GRAVEZ
זנבן ערבי

| זנבן ערבי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זנבניים
סוג:: זנבן
מין:: זנבן ערבי
שם מדעי
 Turdoides squamiceps ‏קרצשם, 1827

זנבן ערבי בפארק ירוחם.
זנבן אוכל מכף היד
זַנְבָן עֲרָבִי (שם מדעי: Turdoides squamiceps) היא ציפור שיר ממשפחת הזנבניים אשר נפוצה בערוצי נחלים לאורך הבקע הסורי-אפריקני מחצי האי ערב בדרום ועד ישראל בצפון. בישראל הזנבן חי בעיקר באזור הערבה וסביב ים המלח. שמו ניתן לו בגלל זנבו הארוך. אורך הזנבן כ-26 עד 29 ס"מ, מוטת כנפיו כ-31 עד 33.5 ס"מ ומשקלו כ-64 עד 83 גרם.
התנהגות

הזנבן הוא ציפור ייחודית בשל העובדה שהיא חיה במהלך השנה כולה בקבוצה, הכוללת פרטים קבועים ומגינה על טריטוריה משותפת. בין חברי הקבוצה קיים מדרג חברתי קווי (ראו סדר ליניארי), הנקבע על פי הגיל ועל פי הזוויג. מבין חברי הקבוצה, רק הזנבנים הבכירים ביותר משתתפים ברבייה. מביניהם, אלה שנמצאים במדרג נמוך יותר מזדווגים בעיתוי שבו סיכויי ההפריה נמוכים, או בעיתוי שבו צאצאיהם יבקעו אחרונים ולכן מקומם בקבוצה יהיה נחות מזה של אחיהם. עם זאת, הקבוצה כולה משתתפת בגידול הגוזלים, עד כדי כך שבהרבה מקרים לא ניתן לקבוע בוודאות מיהם ההורים הביולוגים (אלא אם זו קבוצה עם נקבה או זכר יחידים).
האפשרויות היחידות לשינוי במעמדו של זנבן הן מוות, גירוש זנבן בכיר ממנו, או השתלטות על קבוצת זנבנים אחרת. אולם סיכוייו של זנבן שעזב את הקבוצה לשרוד ולהשתלט לבדו על קבוצה אחרת נמוך ביותר, ולכן מספר הזנבנים שבוחרים באפשרות זו נמוך יחסית. לעיתים, מספר פליטים מקבוצה אחת או מקבוצות שונות מתאחדים ומשתלטים ביחד על קבוצה אחרת. קריאת תיגר על זנבן בכיר נדירה יחסית, שכן תוצאותיה הן הרות אסון למפסיד – בניגוד לזנבן שעזב את הקבוצה מרצונו הוא לא יוכל לחזור לקבוצה ואם יישאר בחיים הוא יאלץ לשרוד לבדו כשכוחותיו מוגבלים. לכן, רוב הזנבנים מתקדמים בהיררכיה הקבוצתית בעקבות מוות או גירוש של זנבן בכיר מהם על ידי זנבנים זרים.
ההתנהגות החברתית של אוכלוסיית הזנבנים באזור חצבה בערבה נחקרת מאז תחילת שנות השבעים, מחקר אשר הוביל לגילויו של עקרון ההכבדה, המסביר התפתחות אבולוציונית של אלטרואיזם ותופעות חברתיות אחרות בבעלי חיים ובאדם. אצל הזנבנים, עיקרון זה בא לידי ביטוי במספר תופעות. לדוגמה, במהלך שעות היום הזנבנים שומרים על הקבוצה מעמדת תצפית גבוהה, כאשר הזכר והנקבה השליטים שומרים יותר מכל זנבן אחר.
הזנבנים מהאוכלוסייה הנחקרת סובלניים במיוחד לנוכחות בני אדם.
לקריאה נוספת

אמוץ ואבישג זהבי, טווסים, אלטרואיזם ועקרון ההכבדה
הערות שוליים

↑  זנבן ערבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  זנבן ערבי, באתר www.yardbirds.org.il
↑  רוני אוסטרייכר, זנבנים הספרייה הווירטואלית של מטח
התפתחות גוף האדם

התפתחות גוף האדם מתייחסת לתהליכים בגוף האדם המתרחשים במשך כל ימי חייו, מרגע ההפריה ועד רגע המוות. היא כוללת גדילה פיזית של איברים והבשלה שלהם, מתוך פוטנציאל הגנום המולד ומתוך השפעה חלקית של הסביבה. כלומר, קיימת מערכת יחסים מורכבת בין תורשה, סביבה והתפתחות האדם. בעוד שהגדילה מתייחסת לשינוי בפן הכמותי, ההתפתחות מתייחסת לשינויים איכותיים, שכל אחת מהמערכות בגוף האדם עוברת בקצב שלה.
גדילתו והתפתחותו של כל פרט מתרחשות מתוך שיווי משקל בין התחום הביולוגי, לתחום הפסיכולוגי והחברתי. בהתאם לכך, המונח "התפתחות גוף האדם" מקיף במישרין את התפתחותו האנטומית והביולוגית של האדם, ובעקיפין את התפתחותו הפסיכולוגית, הקוגניטיבית, הרגשית והחברתית בעיקר בשנותיו המוקדמות; התפתחויות שהן תוצאות ישירות או עקיפות של ההתפתחות הגופנית, ונחקרות על ידי הענפים בפסיכולוגיה, הפסיכולוגיה ההתפתחותית (ההתפתחויות הנפשיות וגם הקוגניטיבית) והפסיכולוגיה הקוגניטיבית (התפתחות קוגניטיבית).
התפתחות גוף האדם נחקרת גם ברפואה ובתחום הביולוגיה ההתפתחותית, שהיא ענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות הביולוגית של כלל היצורים החיים מרגע היווצרם ועד לרגע מותם.
תקופות בהתפתחות גוף האדם

במעגל החיים השלם, ניתן לפגוש את האדם כתינוק, ילד, מתבגר, מבוגר, זקן וישיש. בהתאם לכך, נהוג להבדיל בין מספר תקופות התפתחותיות מובהקות בחיי גוף האדם:
טרום לידה – לאחר ההפריה נוצר עובר השוהה ברחם אמו תשעה חודשים עד הלידה. בשלב זה מכונה האדם עובר.
ינקות – מיד לאחר הלידה מתחילה התפתחות לקראת חיים עצמאיים בלתי תלותיים. בשלב זה מכונה תינוק.
ילדות – בגיל ארבע, על פי המקובל, מתחילה תקופת הילדות, בה הילד מתפתח לקראת חיים בוגרים. בשלב זה מכונה ילד.
התבגרות – תקופת גישור שמתחילה לפי רוב החוקרים בגיל שתים עשרה בערך, בה מתרחשים התפתחות מערכת הרבייה ומאפייני המין המשניים יחד עם צמצום התלות בהורים. בשלב זה מכונה מתבגר.
בגרות – בתחילת שנות העשרים מתחילה תקופת החיים הארוכה ביותר של האדם ובה תהליכי ההתפתחות איטיים. בשלב זה מכונה בוגר.
גיל המעבר – תקופת גישור בין הבגרות לזקנה בה מתרחשים שינויים במערכת הרבייה. בשלב זה מכונה לרוב מבוגר.
זִקנה – טווח הגילים הסמוך לסיום מחזור החיים של האדם הממוצע, תקופה בה ההתחדשות הביולוגית מאטה יותר ויותר לקראת המיתה. בשלב זה מכונה זקן או קשיש.
שיעור הגדילה וההתפתחות של האדם מלידה ועד בגרות גדול פי 20 מאשר בשארית החיים. כתוצאה מכך, האדם עובר רבע מתקופת החיים שלו בגדילה, לעומת שלושה רבעים בהזדקנות. תהליכי ההתפתחות או הבלאי נקטעים באיבם, עם המוות.
עובר

עובר האדם נוצר על ידי הפריה מעט לאחר ההזדווגות ומתקיים ברחם אמו במשך כתשעה חודשים. ההתפתחות העוברית שמתחילה בהפריה מסתיימת ברגע הלידה, אז יוצא העובר לאוויר העולם, ומרגע זה נקרא תינוק, וכאן כל מערכות גוף האדם הבסיסיות הגיעו להבשלה כמעט מלאה ומתחילים החיים העצמאיים של האדם.
עובר האדם עובר שני שלבים עיקריים:

שלב ה-Embryo הוא תהליך התפתחות העובר מההפריה ועד תום השבוע השמיני להיריון. תהליך זה מתחיל בהפריה, בה נפגשים שני תאי רבייה בשלים (הקרויים "גמטות"), תא זרע של הגבר וביצית של האישה מתאחדים לתא אחד הקרוי זיגוטה. זו מתחלקת לגוש של תאים (מורולה), המתחיל במסע מהחצוצרה לכוון דפנות הרחם. לאחר מספר מחזורי חלוקה, נוצרת הבלסטולה בת 16 תאים הנמצאת בתוך כדור מלא נוזל. 5 עד 7 ימים אחרי ההפריה הבלסטולה מגיעה לרחם ומנסה להקלט על דפנותיו. בשבוע השני של ההיריון, מתחיל תהליך התחלקות התאים ליצירת שיליית העובר, שק השפיר שבו יגדל העובר והתאים שמהם יורכב העובר ובסופו של השבוע השני העובר יקבל צורה של ראש וזנב. בשבוע השישי להריון, יש לעובר ראש וצוואר והכנה לאוזניים ואף לעיניים. מערכות הראייה והשמיעה נוצרות לאט. בגוף העובר התפתח כבר לב שיתחיל לפעום החל משבוע זה ולעיתים בשבוע מאוחר יותר. גפיים קטנות מתחילות לצוץ מגופו של העובר. בסוף שלב האמבריו, מתחיל להיווצר השלד ופעילות בלוטות המין משפיעה על התפתחות ספציפית לפי מין העובר.
שלב ה-Fetus הוא תהליך התפתחות העובר מתום השבוע השמיני ועד תום ההיריון. בין השבוע ה-8 ל-11 מתפתחות מערכות רבות בגוף בהן המוח, הלב שמזרים דם ופני העובר מקבלים צורה אנושית. בשבוע ה-12 מתפתחת מערכת השרירים. עמוד השדרה והצלעות מתקשחות. בשבוע ה-16 כבר ניתן לדעת את מין העובר. החל מהשבוע ה-23 העובר יכול לשמוע את קולה של אמו ורעשים חיצוניים. הריאות מתפתחות אך לא בשלות לגמרי. בשבוע ה-28 תנועות העובר מורגשות היטב. בשבוע ה-32 העובר כמעט מושלם, עיניו פקוחות. הוא ממלא את רוב חלל הרחם ותנועותיו מוגבלות. החל מהשבוע ה-36 להריון – העובר בשל ומתחיל בדרכו לביסוס הראש באגן. סיומו של התהליך מגיע עם רגע הלידה שבו העובר הופך להיות תינוק.
ינקות

בשנים הראשונות לחייו, התפתחותו הגופנית, המוטורית, הקוגניטיבית והרגשית של האדם היא המהירה ביותר בכל ימי חייו. קצב ההתפתחות שונה מתינוק לתינוק, אם כי יש קצב התפתחות ממוצע בינקות. בגיל 3 חדשים ניכרים הניצנים הראשונים של התפתחותו החברתית של האדם. ההתפתחות הרגשית ניכרת בשנה השנייה, עם עצמאות גוברת והולכת ומרדנות; בגיל שלוש יש כבר גילויי חיבה ומגוון רחב של רגשות מופגנות. המוח, משלים את התפתחותו מרגע הלידה, וההתפתחות הנוירולוגית ממשיכה בילדות.
ינקות > התפתחות גופנית

ההתפתחות הגופנית, שהחלה ברחם, ממשיכה לאחר היוולדות התינוק ועד הגיעו לשלמות גופנית. כאשר התינוק יוצא לאוויר העולם מערכות גופו אינן בשלות לגמרי, התמקדות עיניו לקויה, והוא נטול יכולת עמידה והליכה. כדי לרכוש מיומנויות אלו ורבות אחרות נדרש לו זמן ארוך יחסית. דבר זה הוא חריג בקרב מיני בעלי חיים – שכן בקרב רוב היצורים היבשתיים יש לצאצא יכולת תנועה לאחר מספר דקות או ימים. מערכות הנשימה, העיכול ומחזור הדם מתייצבים במשך השבועות הראשונים. שרירי הצוואר מגיעים לחוזקם לאחר שלושה חודשים. ההתפתחות האנטומית בינקות תלויה בהתפתחות מערכת העצבים.
תנועות ראשונות: סדר ההתפתחות הוא מהראש לכיוון הרגליים: תחילה מגיעה השליטה באזורי הראש ורק מאוחר יותר נלמדת השליטה בזרועות וברגליים, באזורים האחוריים של עמוד השדרה ובצדדים. אפילו יילודים שולטים במידת מה בתנועות עיניהם. מרגע הלידה חל שיפור ממושך ביכולת הנעת העיניים, ובגילאי חודשיים עד ארבעה חודשים כבר מתחילות תנועות מעקב חלקות אחרי עצמים. פעוטות בגילאי 4–5 חודשים מסוגלים להושיט יד לעצמים, אף אם אינם רואים אותם ובהסתמך על שמיעה או על מישוש. הם מסוגלים לשער מרחק של חפץ ולהחליט האם להושיט יד אליו או לא. רק בגיל שנה מסוגלים התינוקת לעשות שימוש מיומן באגודל ובאצבע כדי לאחוז בחפץ, אולם רפלקס הלפיתה הגס עדיין חלש.
ישיבה, הליכה: בגיל 7 חדשים, לאחר שלמד להתהפך מצד אל צד, התינוק מתחיל להתיישב, תחילה עם תמיכה ואחר כך ישיבה עצמאית. זחילה נלמדת אחרי גיל חצי שנה. בגילאי 7–13 חודשים מתחילה הליכה בעזרת חפצים ועד גיל שנה וחצי לכל המאוחר, התינוק מתחיל, בדרך כלל, ללכת באופן עצמאי, ולטפס מדרגות עם תמיכה. זחילה איננה שלב הכרחי בהתפתחותו התקינה של התינוק (, ראו גם).
חושים: תינוק נולד עם התמקדות עיניים לקויה מבחינה מעשית: אף שהראייה שלו היא בבירור והוא מסוגל להבחין בפרטים – הוא מתמקד בעצמים הנמצאים במרחק 16–20 ס"מ ואילו עצמים הרחוקים 30 ס"מ מעיניו נראים לו מטושטשים, ובמרחק גדול הוא רואה רק תנועה ואור. אולם ראייתו מתפתחת במהירות, ומגיעה להבשלה בגיל 7 חודשים. בניגוד לראייה, שמיעתו של התינוק מפותחת ביותר. תינוקות רגישים לטעם, לריח ולמגע. מעדיפים טעם מתוק ומעווים את פניהם בהריחם ריח דוחה.
ינקות > התפתחות קוגניטיבית בינקות

התפתחות קוגניטיבית, מתחילה בגיל 7 חודשים, ונמשכת בגיל שנה, אז הוא כבר מסוגל לבחון דברים ולהבין מעט (מציאת דברים מוחבאים, למשל), ואז מבחינים בהתפתחות הבנת השפה ויכולת הדיבור. במשך השנה השנייה מתפתחת הקוגניציה עוד, ומתחיל לשחק בדמיון. ההתפתחות הקוגניטיבית ממשיכה בגיל שלוש עם יכולת התאמה מלאה, תחילת אבחנה בין מעט והרבה ותחילת הבנה במספרים.
צורת הלמידה הפשוטה ביותר, למידת התרגולת (הביטואציה), שכיחה בתינוקות מגיל צעיר ביותר. למידה מסוג זה מאופיינת בכך שהתינוק (או האורגניזם הצעיר) מתרגל לגירוי לאחר שהוא נמשך זמן מה, ומפסיק להגיב אליו כאל גירוי חדש. נראה שלימוד התניה קלאסית אפשרי בגיל שלושה חודשים, ואילו לימוד התניה אופרנטית אפשרי כבר מרגע הלידה. יש הרואים את התפתחותו של התינוק כתהליך של עיצוב באמצעות התניות, אולם בעשורים האחרונים השקפות ביהביוריסטיות כאלו אינן זוכות לתמיכה רבה. הלימוד באמצעות "חיקוי" מחולק לכמה שלבים. בתחילה התינוק מסוגל לחקות רק פעולה שהוא עצמו ביצע. בשלב השני ובשלב השלישי יכולת החיקוי משתפרת בהרבה, אך עדיין נדרש מעקב מתמיד אחר הדמות שאותה מחקים ותשומת לב לביצוע החיקוי. בשלב הרביעי יכולת החיקוי מפותחת. הלמידה קשורה קשר הדוק למושג המוכנות. למידה אפשרית, כאשר יש מוכנות טבעית לקבל אותה.
ינקות > התפתחות קוגניטיבית בינקות > התאוריה של פיאז'ה

בתיאור ההתפתחות הקוגניטיבית בשלב הינקות מקובלת תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה, אף שיש החולקים על תאוריה זו. רוב הביקורת היא על שהתהליכים המתוארים בתאוריה מתרחשים בגיל מוקדם יותר מזה שבו טען פיאז'ה שהם מתרחשים. חקר ההתפתחות הקוגניטיבית בגילאי הינקות גם עוסק ברכישת שפה. בגילאי הינקות הלמידה היא באמצעות תרגולת, התניות וחיקוי.
ינקות > התפתחות קוגניטיבית בינקות > התפתחות השפה והדיבור

הבנת שפת האם של התינוק מתחילה כבר מגיל שלושה חדשים, כשבגיל 4 חודשים הוא מסוגל לזהות את שמו. יכולת ההבעה שלו מתחילה באותו גיל כשהוא מסוגל להביע הברות ספורות חסרות משמעות, המשתכללות בהדרגה ובסוף שנתו הראשונה של התינוק, הוא מגיע לכדי הגיית המילה ה'אמיתית' הראשונה שלו. בגיל 18 חודשים התינוק הממוצע מבין ומשתמש בכ-50 מילים. בחצי השנה השנייה מתפתחת יכולת הדיבור לכדי צירוף מילים למשפטים, אך כמעט ללא שימוש במילות יחס. בגיל שלוש השפה די מפותחת, עם יכולת הבנה של רוב המשפטים והבעתם בבהירות, הבנה וביצוע פקודות פשוטות, ושימוש במשפטים ארוכים יותר.
ילדות

תקופת הילדות מתחילה על פי המקובל בסביבות גיל ארבע ומסתיימת בסביבות גיל שתים עשרה. התפתחות האדם בשלב הילדות ניכרת בתחומים רבים. הפסיכולוגיה ההתפתחותית עוסקת בתחום המחקר על התפתחות האדם בשלב הילדות, מכמה היבטים.
ילדות > התפתחות אנטומית

ההתפתחות הנוירולוגית המשמעותית מתרחשת בגילאי הילדות, והיא משפיעה על התפתחותו התקינה של הילד. עד גיל 10–11 רוב אזורי המוח כבר בשלים. בגילאי 6–12, גיל החלפת שיני החלב בשיניים קבועות, הילד גדל כ־45 ס"מ בממוצע; מכפיל את משקלו; בבנים מוכפלת גם מסת השרירים, כאשר הבנות מפגרות מעט אחריהם, אך בהתפתחותן המינית והפיזיולוגית, הן מקדימות את הבנים, ולקראת גיל 12 הפער ביניהם מצטמצם; מתרחשים שינויים במבנה הפנים. המוטוריקה הולכת ונשלמת בגיל הילדות, אך היא לא מאוזנת בהתפתחות הרגשית בוגרת. האינטגרציה בין מערכות ספציפיות בגוף מסתיימת בגיל 6–7, ובין אזורים לא ספציפיים בסוף שנות הילדות במקרים מקדימים, ובתחילת שנות ההתבגרות במקרים מאחרים. מערכות העירות, המוטיבציה והראייה הבוגרת מסיימות את התפתחותן בגיל 11, ובשנות הילדות המאוחרות משתפרת איכות הקשב והריכוז.
ילדות > פסיכולוגיה התפתחותית

הפסיכולוגיה המתייחסת ועוסקת בהתפתחות גוף האדם, מתעסקת בממדים ההתפתחותיים הנפשיים והפסיכולוגיים של התפתחות גוף האדם, בעיקר בגיל הילדות. ענף זה בפסיכולוגיה נקרא פסיכולוגיה התפתחותית והוא עוסק במגוון נושאים שבהם חלים התפתחות או שינוי וביניהם: התפתחות גופנית, התפתחות קוגניטיבית, התפתחות רגשית, הבנה מוסרית וגיבוש הזהות.
פסיכולוג התפתחותי מטפל בבעיות התנהגותיות, בעיות חברתיות ונפשיות אצל ילדים ובמקביל מלווה את הורי הילד במהלך הטיפול.
תאוריות מרכזיות בתחום הן:
תאוריית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה.
תאוריית הקונטקסואליזם החברתי של לב ויגוצקי.
מבנה עומק ומבנה שטח ברכישת שפה של נועם חומסקי.
תאוריות פסיכואנליטיות של התפתחות האישיות של זיגמונד פרויד, מלאני קליין, מרגרט מאהלר ודונלד ויניקוט.
תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי.
תאוריית שמונת השלבים להתפתחות האישיות של אריק אריקסון.
תהליך הספרציה-אינדיבידואציה של מרגרט מאהלר.
ילדות > התפתחות קוגניטיבית בילדות > גיל הגן

ילדי גן מתקשים בחשיבה רב ממדית. בדרך כלל הם נוטים להתרכז בפיסת מידע אחת בלבד בכל פרק זמן. קושי נוסף העומד בפניהם הוא הבחנה בין מציאות לבין מראית עין. עוד קושי קוגניטיבי הוא שזכרונם של הילדים חלש, בעיקר משום שאינם יודעים להשתמש בטכניקות שינון ודומות לאלו.
ילדים מתקשים להבין שנקודת מבטו של האחר שונה משלהם, בעיקר אם מדובר בהקשר מורכב. הם גם לא מסוגלים לתת סיבות נכונות לתופעות. בשלבים יותר מאוחרים משתפרת היכולת להסקת סיבה. בתחילה ינמק הילד התרחשויות בטבע בקיומם של כוחות על טבעיים ואחר כך בשל סיבות בטבע עצמו. עם זאת, במערכות פשוטות מסוגלים גם ילדי גן להבין ולנמק סיבתיות היטב.
ילדות > התפתחות קוגניטיבית בילדות > גיל הגן > תפיסות

תפיסת השימור, לפי פיאז'ה, לקויה אצל ילדים. הילד אינו מסוגל להתמקד בכמה ממדים בו-זמנית. גישת עיבוד המידע מציגה הסבר שונה במקצת לבעיית השימור מזו הפיאז'יאנית. על פיה המעבר מתפיסת "אמת מותנית" המוסקת על פי תצפית וניסוי, ל"אמת הכרחית" המוסקת על פי הכרח לוגי, הוא העומד מאחורי השוני בהבנה. תפיסת מספרים מתחילה כבר מינקות ומתפתחת בהמשך עם הבנה בסיסית של חיבור וחיסור, המשתכללת בהדרגה עם הגיל, כשבגיל 6 ההבנה משוכללת דיה. המיון מוגבל אצל ילדים, והם מתקשים למיין בעת ובעונה אחת על פי שני קריטריונים. אפילו המיון על פי קריטריון אחד רק בגיל שלוש או ארבע. הבנה מסוימת של טרנזיטיביות קיימת כבר בגיל ארבע, אבל תובענותו הקוגניטיבית של המושג אינה מאפשרת לילד להבינו אל נכון כל עוד משאביו הקוגניטיביים בכלל ומשאבי זיכרון העבודה בפרט, מוגבלים.
ילדות > התפתחות קוגניטיבית בילדות > גיל בית הספר

פיגום: מושג המתאר סיוע המושט כדי לקדם ילד קוגניטיבית ובהתאם לרמתו. מתברר ש"פיגום" יכול להינתן גם על ידי ילדים אחרים, אך ייתכן שילדים אלה ישגו כאשר ישימו דגש רב מדי על התוצאה ופחות על הדרכים להגעה אליה.
זיכרון: מחקר קלאסי בזיכרון מצא כי 7 פלוס/מינוס, שניים הוא מספר האובייקטים הממוצע שאדם יכול לשמור בזיכרון קצר הטווח (כיום יש ביקורת על ממצא קלאסי זה). אצל ילדים המספר קטן יותר, ובגיל 7–9 הוא עומד על חמש או שש מילים. מחקרים הראו שעם התקדמות הגיל חל שיפור משמעותי בשימוש בטכניקות עזר לזיכרון. תרגול שינון מועיל לילדים בגילאי 5 ו-6, אך הם פוסקים להשתמש בו כשחדלים להדריך אותם לעשות כן.
סיווג: עד גיל 7 הילד מתקשה לתפוס היררכיה בסיווג, המאפשרת לעצם אחד להשתייך לקבוצתו ולקבוצת האב שלו בעת ובעונה אחת. מגיל זה תפיסה זאת משתפרת, אך עד גילים מאוחרים (כיתה ד'–ה') ההבחנה לא תהיה שלמה והילד יתקשה להשתמש בה בצורה מוכללת ומופשטת. הילד המבוגר יותר כבר מסוגל למיין על פי יותר מממד אחד. אך עד גיל 8 יכולתו עדיין לוקה. הוא ממיין תחילה על פי הממד הראשון ואחר כך עורך תת-מיון על פי הממד השני, זאת בניגוד למיון הכפול המיידי שיירכש בהמשך.
התבגרות

התבגרות היא שלב ביניים בהתפתחותו של אדם בין הילדות לבגרות. במהלכה חלים על המתבגר מלבד תהליכים פיזיולוגיים, גם שינויים קוגניטיביים, רגשיים וחברתיים המשפיעים אלה על אלה. אין הגדרה אחידה ומקובלת למשכה של ההתבגרות. עם זאת, רוב החוקרים מסכימים שהיא מתחילה בסביבות גיל 12, ומסתיימת בתחילת שנות העשרים. השינויים בגיל ההתבגרות מופיעים בנערות סביב גיל 10–12 שנים, ואצל הנערים בגיל 13 שנים. רק במאה ה-19 החלו לראות את תקופת ההתבגרות כתקופה נפרדת בחיים, וב־1904 הוטבע המונח "adolescence" (התבגרות). בראשית גיל ההתבגרות האדם כבר מגיע לבגרותו המינית, אצל נערות בגיל שתים עשרה ואצל נערים בגיל שלוש עשרה.
התבגרות > שינויים אנטומיים

עקב הפרשה מוגברת של הורמוני המין הזכריים – אנדרוגנים, והורמוני המין הנקביים – אסטרוגנים, מתרחשת שורת שינויים ביולוגיים. את תחילת השינויים הפיזיולוגיים בגיל ההתבגרות וקצב הופעתם קובעים גורמים שונים ובהם: רקע משפחתי-גנטי, תזונה ומצב הבריאות הכללי של הנער או הנערה.
בתקופת ההתבגרות מתרחשים גדילה לגובה ועלייה במשקל. הגוף מקבל כ-25% מהגובה הסופי וכ-40% מהמשקל הסופי במשך ההתבגרות. איברי המין של המתבגר מתפתחים. גוברת התשוקה המינית. אצל הבנות מתחיל מחזור הווסת סביב גיל 12, כשנתיים לאחר תחילת הצמיחה לגובה, ואצל הבנים מיוצר הזרע לראשונה בגיל 12 ומעלה. כיום, הגיל הממוצע בעולם המערבי לקבלת מחזור הוא 12.5 שנים. גיל קבלת המחזור הראשון הולך ופוחת במאה הנוכחית. כמו כן, מופיעים שׂיעור, הזעה ולפעמים אף פצעי עור ("אקנה"). כתפי הבנים מתרחבות. הם בונים מסת שריר וקולם נעשה עמוק יותר. ההתבגרות הגופנית של הנערה, מפגישה אותה עם ההיבטים של הנשיות ותהליכי הפריון, הטעונים רגשות מעורבים. המחזור החודשי, צמיחת החזה וסממני המין האחרים, טעונים משמעויות אישיות וחברתיות כבדות משקל. בנים גובהים במשך יותר זמן, אך הצמיחה שלהם מתחילה מאוחר מזו של הבנות. בנות גובהות בקצב המהיר ביותר בגיל 12, ובנים – בגיל 14. הצמיחה המואצת מביאה לשינויים ביחסים בין חלקי הגוף.
התבגרות > שינויים פסיכולוגיים

ההתבגרות כוללת שינויים רגשיים, חברתיים וקוגניטיביים; כשבמרכז ההתבגרות הנפשית עומד המעבר של האדם מתלות בהורים לעצמאות וזהות עצמית. הניסיון להגדיר את הזהות העצמית ואת עצמאותו של המתבגר מביא עמו התנגשויות בין אינטרס וסמכות ההורים, ויוצר מתחים בין המתבגר להוריו. מצבי הרוח המשתנים והבלתי צפויים תורמים גם הם למתחים אלו.
בגרות

תקופת הבגרות היא התקופה במהלך חייו של האדם, החלה לאחר תקופת גיל ההתבגרות. היא הארוכה בחיי האדם, והתפתחותו בשלב זה מאיטה. יש המחלקים את הבגרות לשלוש תת-קטגוריות: בגרות מוקדמת, אמצע הבגרות, ובגרות מאוחרת.
למעשה, מבחינה התפתחותית קשה להגדיר מיהו אדם בוגר. לבגרות מספר היבטים, שלא כולם מתרחשים בגיל אחד מסוים. הבגרות מבחינה גופנית מגיעה בסביבות גיל שש עשרה; הבגרות מבחינה נפשית (חברתית, רגשית) תלויה בגורמים משתנים שונים ויכולה להימשך עד לסוף שנות העשרים ואף תחילת השלושים. הבגרות הכלכלית מגיעה עם התבססות כלכלית עצמאית. בעוד סיום גיל ההתבגרות קשה להגדרה, הרי שכאדם בוגר רואים אדם שעבר את גיל ההתבגרות; אם כן, הגיל המקובל לסיום גיל ההתבגרות – תחילת שנות העשרים – הוא הגיל בו מתחילה הבגרות.
תכונות האדם הבוגר כוללות לרוב: שליטה עצמית – ריסון ושליטה ברגשות; יציבות – אישיות יציבה, כוח; עצמאות – יכולת אדם לפקח על עצמו; רצינות – היכולת להתמודד עם החיים באופן רציני וענייני; אחריות – אמינות, נשיאה בתוצאות והיכולת לבוא בהתחייבות; שיטתיות/טקט – היכולת לתכנן לעתיד ולפעול בהתאם; כוח סבל – היכולת להתמודד עם קשיים; ניסיון – הבנה ופתיחות; אובייקטיביות – ריאליזם ופרספקטיבה.