stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנג'ליקה שץ
חייה באירופה

אנג'ליקה שץ נולדה לבוריס ולג'ניה (במקור: יבגניה ז'ירמונסקי) לאחר שהוריה היו נשואים 8 שנים. התקופה הראשונה של חיי הנישואין בעודם חיים בפריז, גרמה אושר רב לבוריס שץ וכך העיד: "הייתי אז מאושר. את האישה אשר אהבתי כה הייתי קורא בשם 'אהובתי', והייתי מהלך איתה לעיני כול שלוב זרוע... היא נשבעה ללוותני בדרכי הקשה. היא מלאכי, היא לא תבגוד בי. ואיתה אשיג את הכול..." זו הייתה משאלת שווא. אנג'ליקה שץ החלה את חייה בבולגריה לאחר שאביה הוזמן לשמש כפסל החצר של פרדיננד הראשון, מלך בולגריה. עם השתקעותם בסופיה הקים בוריס שץ בית ספר לאמנות, שלימים נודע כאקדמיה הלאומית לאמנות. הוא ואשתו החלו ללמד שם ותוך זמן קצר, הזמין בוריס שץ את אנדריי ניקולוב, פסל כפרי בן 18, להתגורר בביתו וללמד באקדמיה שהקים; ניקולוב היה עתיד לזכות למוניטין, שנים מאוחר יותר, כפסל הלאומי של בולגריה. כניסתו של הפסל הצעיר לביתו של שץ העלתה את חיי הנישואין על שרטון, כאשר אשתו של בוריס שץ החלה לנהל רומן עם הפסל הצעיר. בוריס שץ היה מודע למתחולל מאחורי גבו, אך ניסה להתעלם מכך "אנוכי השתדלתי להונות את עצמי, רק כדי שלא אפסיד את שמחת לבי היחידה... החיים היו כבר מורעלים מקדשי טומא, ולולא שתי הידיים הקטנטנות שאיחדו אותנו - כי אז הייתה הקטסטרופה באה זה מזמן”.
בשנת 1903 קיבל אנדריי ניקולוב מלגה ללימודי אמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר
שבפריז. המלגה התקבלה בהמלצתו של בוריס שץ, שקיווה לתומו כי נסיעתו תסייע לשקם את חייו עם אשתו. למגינת לבו, בתו בת השש ואשתו הצטרפו לאמן הצעיר ועקרו עמו לפריז. שנתיים לאחר הפרדה כתב בין השאר: "עברו כבר שנתיים ימים - שתי שנות עינויים... איומה הייתה לי בדידותי... בכל מקום ראיתי את התינוקת שלי... אלוהי! הצילני נא מידי עצמי, שלח נא רוח ומרגוע ללבי" באותה עת החלו פרעות בקישינב, אשר נטעו תחושת חוסר ביטחון בקרב יהודי אירופה וגם מעמדו של בוריס שץ כמורה וכאמן התערער. בשל הנסיבות הללו, החליט לעלות לארץ ישראל ולהקים בירושלים בית ספר לאמנות, הידוע היום בשמו בצלאל. בינואר 1906, עזב בוריס שץ את אירופה והגיע לישראל, הרחק מבתו האהובה. שנה לאחר מכן, בגיל 10, חוותה אנג'ליקה שץ נטישה נוספת. אנדריי ניקולוב זנח אותה ואת אמה ונסע בגפו לסופיה, שם התחתן עם אשה בשם פשה, עימה הביא לעולם 2 בנות. גם את האישה הזו נטש ברבות הימים, וארבעים יום לפני מותו נשא לאישה את האסיסטנטית שלו.
במהלך השנים הבאות, התנהלה מערכת היחסים בין אנג'ליקה ואביה באמצעות מכתבים ששלחו זו לזה, בה כונתה בשמות "לובה" ו"לובצ'קה". בעודה ילדה, פנתה לא אחת לאביה וביקשה ממנו שישלח לה כסף עבור שמלה שחפצה לקנות לכבוד מסיבת חג המולד, עבור מימון לימודי הפסנתר שהחלה בהם וכיוצא בזה. לעיתים אף מצאה לנכון להתלונן: "אתה שלחת לי שני פאונד במתנה, לא כמו ששולחים לבת, אלא אלוהים יודע למי. לא הוספת מילה, אך אתה יודע, אבא'לה, שאני לא מבקשת ממך, ושזה תלוי רק ברצון הטוב שלך אם לשלוח לי ללימודים או לא. בתך, לובה".
בשנת 1911, נשא אביה לאישה את ד"ר אולגה פבזנר, מורה לתולדות האמנות ומבקרת אמנות, עימה הביא לעולם 2 ילדים, זוהרה ובצלאל. באותה שנה נסע בוריס שץ לאודסה, והייתה זו הזדמנות עבורו לפגוש את בתו לראשונה מאז פרידתם. הראיות לפגישה שהתקיימה ביניהם נתמכות על ידי צילום, בו נראית אנג'ליקה ישובה על ברכי אביה ומכתב שכתבה לאביה בשנת 1922, בו היא מזכירה את הפגישה שנערכה ביניהם 11 שנים קודם.
חייה באירופה > קריירה אמנותית

במהלך השנים הבאות החלה הקריירה האמנותית של אנג'ליקה לנסוק. ציוריה ופסליה הוצגו בתערוכות רבות. בשנת 1937 זכה ציורה חמאם טורקי, שהוצג בתערוכה בפריז, במדליית זהב (Grand Prix). כחלק מהתמסרותה לאמנות, נהגה לנסוע מדי פעם לצ'כוסלובקיה, שם נטלה חלק בהקמת 'איחוד האמנים החדש' – קבוצה שנהגה להיפגש תדירות ולדון בהתפתחות הציור המודרני באירופה. במגזין זווטי משנת 1937 נכתב כי "לובה שץ היא אמנית נדירה הפועלת בתוך הציר המרכזי של החיפוש האמנותי של קבוצה זו". בשנת 1939 הציגה את פסליה בתערוכת נשים אמניות בסופיה. עבודותיה זכו לסיקור אוהד בעיתון 'ליטרטוב גלאס' שבו נכתב: "התערוכה מציגה בעיקר פסלים של לובה שץ, אשר הייתה מוכרת עד אותה נקודת זמן כציירת. ניתן לראות את הכישרון האמיתי שלה וניתן לומר ללא כל ספק שהיצירות מעידות על היותה פסלת מלידה. הפסלים הם בעלי עיבוד מסיבי, תפיסה נפחית של עומק וצורה, הבנה עמוקה בנפח ובמהות הפסל". גם בעיתון הבולגרי בשפה הצרפתית 'לברולה בולגריה', נכתב באותה שנה: "אנו רואים בפעם הראשונה פסלים של האמנית, שהייתה ידועה עד כה כציירת של תמונות שמן, והפעם היא מצטיינת בפיסול בצורה מרשימה. נראה כי היא קיבלה את חינוכה האמנותי מאביה. היא פיתחה טעם מצוין כאמנית ופיתחה את ההבנה בפרופורציות של נפח וצורה..." לאחר כיבוש פראג בידי הגרמנים, חזרה אנג'ליקה עם משפחתה לסופיה והביאה עמה 58 ציורים שציירה במהלך השנים. המשפחה השתכנה ברחוב אוברישנקה 9, ואנג'ליקה המשיכה להיות פעילה בחיי התרבות בעיר.
חייה באירופה > מחנות עבודה

בשנת 1940 התגרשו הזוג מאירסון שץ. תאריך הגירושין ונסיבותיהם אינם ידועים. שנה לאחר מכן, ב-1 במרץ 1941 נכנס הצבא הגרמני לבולגריה שהצטרפה למדינות הציר. כתוצאה מכך מודרו יהודי בולגריה מחיי התרבות ורבים מהם נשלחו למחנות עבודה, ביניהם אנג'ליקה שץ ובנה ולדימיר. בעיותיו הנפשיות של ולדימיר התעצמו במחנה העבודה בו שהה לאחר שחווה טראומה בעקבות הצתת מגורי היהודים במקום. אביו הצליח, לאחר משא ומתן עם השלטונות, לשחרר אותו והוא עבר להתגורר במשך שנה בביתם של קרובי משפחה, שם הסתגר באותה עת וסירב לצאת מהבית. בחודש דצמבר 1943, התירו ליהודי בולגריה לשוב לבתיהם וכאשר שוחררה בולגריה 9 חודשים לאחר מכן, ביקר דוד בן-גוריון בסופיה ונאם בפני יותר מ-10,000 איש מבני הקהילה היהודית, על חשיבות העלייה והקמת מדינת ישראל העצמאית. ייתכן כי אנג'ליקה שץ נכחה באירוע, שכן היא החליטה לאחר מות אמה ג'ניה לעלות עם בנה לארץ ישראל ובשנות החמישים של המאה ה-20 אף ציירה בישראל את דיוקנו של דוד בן-גוריון, שהוצג בתערוכה בבית האמנים בתל אביב.
חייה בישראל

על פי הרישומים במסמך של הסוכנות היהודית לארץ ישראל – מחלקת העלייה, מופיעים שמותיהם של אנג'ליקה כאנג'לה שוורצמן ושם בנה כוולדימיר מאירסון, כמי שעלו לארץ ישראל בחודש ינואר 1948. לא ידוע מי היה אותו שוורצמן, בעלה השני של אנג'ליקה, שהתגורר על פי הרישומים ברחוב שלמה המלך 34 תל אביב. ייתכן כי היו אלה נישואין פיקטיביים שסייעו לעלייתה לארץ ישראל, שהייתה נתונה עדיין תחת שלטון המנדט הבריטי.
בשנת 1951 נישאה אנג'ליקה בטקס נישואין צנוע לדן שניידר, אב לשתי בנות תאומות, שאשתו נספתה במחנה טרזיינשטט בצ'כוסלובקיה. הזוג עבר להתגורר עם ולדימיר בדירת שני חדרים ברחוב בזל 54 בתל־אביב בבניין שהיה שייך להסתדרות הציונים הכלליים, המשמש בהווה כמעונה של שגרירות מצרים בתל־אביב. מכיוון שהימים היו ימי תקופת הצנע, קיבל הזוג תלושי מזון שהוקצבו להם, עימם ניתן היה לקנות עוף, חמאה, סוכר, קפה ועוד. המשפחה נהנתה אף מאספקה סדירה של מזון, אותו נהג להביא להם חתנו של דן שניידר מהקיבוצים, להם סיפק מזון לבהמות עם המשאית שהייתה ברשותו.
אנג'ליקה מעולם לא למדה עברית ולא הצליחה להתערות במרקם החברתי והתרבותי של המקום. היא הייתה רשומה כחברה באגודת הציירים והפסלים בתל אביב, עסקה בציור ובפיסול והתפרנסה מעיצוב וציור כרזות קולנוע. אף על פי שעבודותיה הוצגו במספר תערוכות, היא לא זכתה בישראל באותן שנים להכרה משמעותית. בשנת 1951, הוצג רישום של גבר שיצרה באמצע שנות החמישים, במסגרת תערוכת אמני ישראל שנערכה במוזיאון תל אביב, ובשנת 1961, הציג המוזיאון עבודה נוספת שלה.
המשפחה היחידה עימה הייתה בקשר חם הייתה משפחתו של בעלה, שכן משפחת שץ המשיכה להתנכר אליה. קטי, בתו של דן שניידר שנשאה למוריס פוטש, הייתה אמו של שייקה פוטש פאר – אביו של דן פאר. בריאיון שנערך עם עיתון הארץ, אמר שייקה פאר על סבתו החורגת אנג'ליקה: "היא הייתה הסבתא היחידה שהכרתי... אנג'ליקה גידלה אותי. היא הייתה באה לבקר אותנו. כשאמא שלי נסעה לחו”ל, היא הייתה מבשלת ורוחצת אותנו". על יחסם לאנג'ליקה של זוהרה ובצלאל, ילדיו של בוריס ואולגה שץ, אמר: "הם נידו אותה, לא התעניינו בכלום. אמא שלהם, לפי דעתי, לא הסכימה שהם יהיו איתה בקשר והיא הייתה הרבה יותר מוכשרת מהם" (זהרה ובצלאל עסקו אף הם באמנות והציגו את עבודותיהם בתערוכות רבות).
חייה בישראל > מותו של ולדימיר

מצבו הנפשי של ולדימיר החמיר בישראל. על פי עדויות של בני המשפחה, אירע שהוא התהלך על מעקה הגג ברחוב בזל, תוך סיכון חייו וכי פשט את בגדיו נוכח עוברים ושבים ברחוב. בהמלצת הרופאים הוחלט לאשפזו ובחודש יולי 1953, הסיע סבו של דן פאר, את ולדימיר במכוניתו לבית החולים אברבנאל בבת ים, בתואנה כי הם נוסעים לטייל. ולדימיר אושפז בכפייה וב-26 באוגוסט, חודשיים לאחר יום הולדתו השלושים, נפטר בבית החולים ונטמן בבית העלמין קריית שאול. על פי גרסתה של אנג'ליקה בנה נפטר משחפת, אך משפחתה סברה כי התאבד. דורון לוריא ציין בספרו כי על פי בירור קצר שנערך בבית החולים בו אושפז ולדימיר, תיקו הרפואי "נעלם בנסיבות מסתוריות או לפחות לא נשמר". בלוויה של ולדימיר נכחה משפחתו המצומצמת. אביו, רוברט מאירסון שהתגורר באותה עת בסופיה, לא הצליח להגיע ללווית בנו, כיוון שהמשטר הקומוניסטי הערים קשיים על יציאתם של יהודים מהמדינה. שני אנשים נוספים לא נכחו בלוויה: זוהרה ובצלאל שץ, אחיה למחצה של אימו. במשך השנים, נהגה אנג'ליקה לפקוד את קבר בנה ולהתייחד עם זכרו.
חייה בישראל > מותם של דן שניידר ורוברט מאירסון

ב-21 בנובמבר 1966, נפטר דן שניידר והותיר את אנג'ליקה לאחר 15 שנות נישואין לבדה בדירה ברחוב בזל. הוא נקבר לצד בנה בחלקת הקבר המשפחתית שתכננה אנג'ליקה, ובין שני הקברים נותר אז קבר אחד פנוי, בו תיקבר שנים מאוחר יותר אנג'ליקה.
בשנת 1970 נאלצה אנג'ליקה לעזוב את הדירה ברחוב בזל, כיוון שהסתדרות הציונים הכלליים, שלה היה שייך הבניין, התעתדה למכור אותו למשקיע יהודי מגרמניה. אנג'ליקה עברה להתגורר בדירת 2 חדרים קטנה ברחוב ריינס 44, פינת רחוב גורדון. היא העבירה למשמרת את עבודותיה לאביו של דן פאר וביקשה ממנו שלא ימכור אותן. באותה שנה נפטר רוברט מאירסון, אביו של ולדימיר.
חייה בישראל > מותה של אנג'ליקה שץ

ב-16 במאי 1975, כאשר אנג'ליקה הייתה בת 78, נלקחה לבדיקת אק"ג שגרתית בבית החולים בילינסון, על ידי אביו וסבו של דן פאר. תוצאות הבדיקה היו תקינות לחלוטין, אך בעת ההמתנה לתוצאות בכתב לקתה בדום לב ונפטרה. ללוויה הגיע בצלאל עם אשתו, ואילו אחותו זהרה שהתה באותה עת בארצות הברית. סבו של דן פאר סיפר כי "למרות הנתק רב השנים השניים עמדו בצד ולא ניסו ליצור קשר עם איש". אנג'ליקה נטמנה בין בעלה ובנה ובמשך שנים רבות נשכח קיומה. תכולת דירתה נמכרה, אך ציוריה, גלויות משפחתיות ומספר תבליטי גבס שקיבלה מאביה, נשארו ברשות המשפחה ו"נקברו" אף הם בבוידעם בבית אביו של דן פאר. 5 חודשים לאחר מותה נולד נינה החורג דן פאר ו-35 שנים מאוחר יותר, בעקבות גילוי הציור של אנג'ליקה הנער התימני, החליט לעשות "צדק היסטורי" ולהשיב את סבתו לחיים דרך ציוריה.
נער תימני - המפתח לחשיפת חייה

בשנת 2010, קיבל דן פאר מייל ממיכאלה סיידנברג, אוצרת המוזיאון היהודי בפראג, אליו צורף הציור "נער תימני" החתום בשם אנג'ליקה שץ מאירסון, וכן בקשתה לקבל פרטים אודות הציירת ועבודותיה. הציור הגיעה לידיה של האוצרת במקרה והיה במצב גרוע ביותר. לאחר שעבר רסטורציה, נסעה האוצרת לישראל כדי להתחקות אחר עקבותיה של הציירת, בארכיונים ובמוסדות אמנות שונים. ביקורה בישראל היה לשווא, והיא חזרה לארצה בידיים ריקות. רק לאחר זמן מה הצליחה לאתר את כתובתו האלקטרונית של דן פאר ומכאן ואילך, המשיך דן פאר במסע חקירה שנמשך כשנתיים וחצי. תחילת המסע החל בחיפוש אחר עקבותיה באתר שושלת שץ, אך לדבריו של דן פאר נכונה לו הפתעה: "לא מצאתי כל אזכור לאנג'ליקה שץ או ליצירותיה... התפלאתי והתחלתי להריח כאן סוד". בהקדמה לספר בת אבודה, כתב דן פאר, כי כבר מילדותו נמשך לציורי השמן של אנג'ליקה שץ, שהיו תלויים על קירות ביתו. "אני זוכר איך הייתי מתבונן בציורים ומגלגל על הלשון את השם : אנ־ג'־לי־קה. היה לי ברור שמתישהו אנסה לברר פרטים עליה אצל הוריי, אבל החיים לוקחים אותנו הרבה פעמים למקומות אחרים".
אזכור אקראי של אנג'ליקה בקטלוג שכתב דורון לוריא לפני שנים, הביא ליצירת קשר בין השניים. באותה עת, דורון לוריא לא ידע מה אירע בגורלה והוא המליץ לדן פאר לתחקר את אביו. בתחילה סירב האב לשתף פעולה. פאר אמר כי "הוא לא הבין מדוע נזכרתי באנג'ליקה אחרי שנים כה רבות. דווקא הסירוב שלו הגביר את סקרנותי". התוצאה מהלחצים שהופעלו על האב, הביאה לגילוי יצירות מאובקות של בוריס שץ במחסן בחצר ולגילוי התמונות של אנג'ליקה בבוידעם. "גיליתי תחילתם של חיים אבודים. גלילי בד יבשים – ציורים, שחלקם התפוררו לי בידיים". לדברי האב, הוא אפסן את הציורים בבוידעם, כיוון שלא נותרו קירות פנויים בביתו.
דן פאר זימן את דורון לוריא לבחון את הציורים וכך החלה לנבוט תערוכתה של אנג'ליקה שץ במוזיאון תל אביב, לאחר שעברו שיקום במעבדת הרסטורציה של המוזיאון ותחילתו של חיפוש אחר עקבותיה האבודים של אנג'ליקה שץ. ציור הנער התימני, שבעטיו החלו להתגלות סודותיה של משפחת שץ, מהווה עדות נוספת לביקורה של אנג'ליקה שץ בישראל בשנת 1925, שכן על הציור מופיעה החתימה "אנג'ליקה מאירסון שץ, ירושלים 1925". בעקבות ציור זה וגילוי אוסף הציורים בבית האב, בילה דן פאר בארכיון הציוני בירושלים, שם מצא תיקייה הנושאת את הכותרת "מכתבים לבוריס מבני משפחה", בה התגלו עשרות מכתבים בצרפתית וברוסית ששלחה אנג'ליקה לאביה, החל מילדותה, דרך נישואיה ועד למותו של אביה. כתובות המגורים בבולגריה, שהופיעו על המכתבים היו היעד הבא של דן פאר. הוא טס לבולגריה ומצא בני משפחה שבביתם היו תלויים ציורים של אנג'ליקה שץ. וכך, על פי דבריו של דן פאר: "במשך שנתיים הפכה אנג'ליקה לחלק בלתי נפרד מחיי. חיפשתי פיסות מידע עליה, על חייה המורכבים ועל אביה בוריס שץ שכה מוכר בארץ כאבי האמנות הישראלית".
ציוריה של אנג'ליקה

דורון לוריא מניח כי רוב ציוריה של אנג'ליקה שץ נותרו באירופה וכי חלק מהם אבדו. בפרק "ציוריה של אנג'ליקה", ציין כי הופיעו שלושה ציורים שציירה, במכירות פומביות בפראג. עוד כתב כי היא ניזונה מסגנונות שונים ומציירים שונים ובשל כך יצירתה משקפת למעשה סגנון אקלקטי שבגינו קשה לזהות סגנון ייחודי משלה.
לקריאה נוספת

דורון לוריא, בת אבודה – אנג'ליקה שץ, בתו של מייסד בצלאל, תחקיר: דן פאר, מודן הוצאה לאור, 2013 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  ישנן שתי גרסאות לתאריך לידתה ולמקום הולדתה. ראו לוריא - הערת שוליים של המחבר בעמוד 12. כמו כן, לדברי המחבר, כפי שנמסרו בעל-פה, ייתכן כי הלידה עצמה התרחשה אמנם בז'נבה, מאחר שהיה שם בית חולים מודרני יותר מאשר בסופיה.
↑  לוריא, עמוד 14
↑  קשלס, חיים, דורות הראשונים, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 64-65
↑   אביבה לורי, הבת האבודה של מייסד בצלאל נחשפת, באתר הארץ, 4 בינואר 2013
↑  לוריא, עמוד 22
↑  לוריא, עמוד 28
↑  לוריא, עמוד 145
↑  לוריא, עמוד 31-32
↑  לוריא, עמוד 36
↑  לוריא, עמוד 43
↑  לוריא, ראו הערת שוליים של המחבר, עמ' 60
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 69-70
↑  לוריא, עמוד 117
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424114605171  BnF: cb16765136x (data)  GND: 103803678X  ISNI: 0000 0004 0319 1367  LCCN: no2013049910  VIAF: 299731079   WorldCat (עם VIAF): 299731079 
דיוקנו של בוריס שץ, ציור של אנג'ליקה שץ, 1925 לערך
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
חמאם טורקי, אנג'ליקה שץ, 1937
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אנג'ליקה שץ - שניידר במרפסת ביתה ברחוב בזל בתל אביב
נער תימני, אנג'ליקה שץ, 1925, ישראל
אשרף חנדקלו

אשרף חנדקלו (בערבית: أشرف حندقلو; נולד ב-11 בנובמבר 1988) הוא ראש המועצה המקומית ג'ת.
ביוגרפיה

נולד וגדל בכפר ג'ת. למוחמד ומנור. השלישי מבין שלושה אחים. אביו מוחמד שימש כחבר המועצה ג'ת מטעם מפלגת חד"ש. למד בבית ספר יסודי "אל זהראא" בקלנסווה. חטיבת ביניים "אלבירוני" ובבית ספר תיכון ג'ת.
בשנים 2007–2012 למד בטכניון מדעי המחשב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב.
בשנת 2011 החל לעבוד בחברת אינטל ישראל במשרת סטודנט ולאחר מכן כמהנדס תוכנה.
בבחירות 2019 הקים יחד עם עשרה צעירים נוספים את רשימת "אלתלה", הנקראת על שם הגבעה שעליה נמצא הכפר. הוא מוקם שלישי אך לא נבחר למועצה לאחר שהרשימה קיבלה מנדט אחד.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן חאלד גרה, חוסאם ותד, עסאם שרקייה ופריד שרקייה. בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 28.84% ועלה לסיבוב שני מול חוסאם ותד שזכה ל-30.2% מהקולות. בסיבוב השני גבר חנדקלו על חוסאם ותד ברוב של 51.98%, ורשימת "אלתלה" בראשותו זכתה בארבעה מנדטים למליאת המועצה.
הוא נשוי לדועאא דוקטורנטית טכניון בתום ננו-טכנולוגיה ואב לבן. מתגורר בג'ת.
הערות שוליים

↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12215, התשפ"ד, 19 במרץ 2024, עמ' 6092
↑  חסן שעלאן, הכוחות הצעירים של המגזר הערבי: ראשי הרשויות שינסו לשנות את המצב, באתר ynet, 11 במרץ 2024
↑  יואב איתיאל‏, החמולה מול המודרניות: הבחירות המקומיות בחברה הערבית מצביעות על שינוי?, באתר וואלה, 7 במרץ 2024
אנזים מלאכותי

איור של אנזים מלאכותי
אנזים מלאכותי הוא מולקולה אורגנית סינתטית שמיוצרת במטרה לחקות את האתר הפעיל של אנזים טבעי. היא נבנית ממולקולה מארחת האחראית להתקשרות סלקטיבית עם הסובסטרט ואשר אליה מוסיפים קבוצות פונקציונליות כדי להשיג פעילות קטליטית.
יצירתם של אנזימים חדשים מאפשרת מגוון יישומים עתידיים בתחומי הרפואה והתעשייה. צוות מדענים מאוניברסיטת וושינגטון בסיאטל וממכון ויצמן למדע, הצליח במשימה זו לראשונה ב-2008.
גישת המחקר

הזירוז של תגובה כימית על ידי אנזים נעשה בקצב גבוה ותוך כדי סלקטיביות גבוהה. הפעילות מתרחשת בחלק קטן של המקרומולקולה המרכיבה את האנזים שנקרא האתר הפעיל. קשירת הסובסטרט בקרבה לקבוצות הפונקציונליות באנזים, גורם לזירוז התגובה על ידי 'אפקט פרוקסי'. הרעיון שבבסיס הסינתיזה המלאכותית הוא שאפשר ליצור זרזים דומים אך ממולקולות קטנות שיְחָקוּ את האתרים הפעילים באנזים. לשם כך, צריך ליצור במולקולות קטנות את היכולת לקשר סובסטרט עם קבוצות פונקציונליות מזרזות. את האתר הפעיל המלאכותי מרכיבים על מולקולות מארחות.
בתחילה המולקולות המארחות היו בעיקר ציקלודקסטרין, אתרים כתריים או קליקסארן (Calixarene) (סוג של מקרומולקולה טבעתית). למרות יכולתן להאיץ את התגובה פי 1,000, המולקולות המלאכותיות נמצאות הרבה מתחת לביצועי האנזימים הטבעיים שמגיעים לפי מיליון (x106). נוסו גישות חדשות כמו שימוש בפפטידים או בנוגדנים קטליטיים.
ניסויים הראו ש חומצת האמינו היסטידין יכולה לשמש לחיקוי מספר מטאלופרוטאינים ואנזימים. גם הוכח שניתן לחקות מספר חלבונים, ביניהם גם אנזימים, בעלי אטום נחושת (כמו טירוזינאז, המוציאנין, וקטכול-אוקסידאז) ואשר מכילים אתר בו קיים קשר כימי הנקרא 'קשר נחושת מסוג 3'. מדובר בזריקת עידוד לגישות חדשות שמתכוונות לחקות סמנים כמו חומצות אמינו ופפטידים על גבי האנזים.
תהליך בניית אנזים מלאכותי

האנזים הוא זרז (קטליזטור) ביולוגי. זוהי מולקולת חלבון העשויה "מחרוזת" של חומצות אמינו, המתקפלות ליצירת מבנה תלת-ממדי מוגדר. צוות החוקרים שעסק בבניית האנזים המלאכותי - ניגש, בשלב ראשון, לעצב את ליבה של המכונה – "האתר הפעיל" - שבו מתבצעת התגובה הכימית. התפקיד אותו הועידו המדענים לאנזים החדש הוא סילוק פרוטון (אטום מימן טעון חיובית) מאטום פחמן. לשם כך יצרו מערך הכולל חומצת אמינו שתפקידה "לקטוף" את הפרוטון, וחומצות אמינו נוספות המזרזות את תהליך העברת הפרוטון.
השלב הבא בבניית האנזים היה תכנון המקרומולקולה המארחת, כלומר קביעת הרצף של כ-200 חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. לכאורה, מספר הדרכים לסדר חומצות אמינו מ-20 סוגים שונים, במחרוזת המורכבת מ-200 יחידות, הוא עצום. אך למעשה, רק מספר מצומצם של אפשרויות אכן בא בחשבון, משום שרצף חומצות האמינו קובע את המבנה המרחבי של האנזים, ולכן גם משפיע על פעילותו.
לדעת החוקרים: "שילוב הטכנולוגיות – קביעת מבנה (האנזים המלאכותי) באמצעות תכנון ממוחשב, ותהליך אבולוציוני במבחנה – פותח אופקים חדשים בייצור אנזימים מלאכותיים" אומר פרופ' תופיק ממכון ויצמן; "הודות למחקר זה אנו מבינים יותר את המבנה ודרכי הפעולה של אנזימים. הבנה זו תאפשר תכנון וייצור של אנזימים ליישומים שהטבע לא "חשב" עליהם, כמו פירוק רעלים, ייצור תרופות, ותהליכים רבים נוספים".
הערות שוליים

↑  אנזים נולד, באתר מכון ויצמן
אפנצל

ערך זה עוסק בעיירה בשווייץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אפנצל (בגרמנית: Appenzell) היא בירתו של קנטון אפנצל אינר-רודן (Appenzell Innerrhoden), הקנטון הקטן ביותר בשווייץ. העיירה אפנצל שוכנת מדרום לאגם קונסטנץ וייחודה בבתי העץ המעוטרים בציורי קיר. לאפנצל אין עירייה משלה.
בעיירה התגורר הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון בשנותיו האחרונות, עד למותו בשנת 2005.
רחוב בעיירה
הערות שוליים

↑   רוגל אלפר, הסדרה על אפרים קישון לא פותרת את התעלומות הגדולות על חייו, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384720205171  BnF: cb131770822 (data)  GND: 4002485-4  ISNI: 0000 0001 2181 5338  LCCN: no2009059430  NKC: ge327512  SUDOC: 035253746  VIAF: 156337782   WorldCat (עם VIAF): 156337782 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בשווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדריאס קריגר

אנדריאס קריגר (בגרמנית: Andreas Krieger; נולד בשם: Heidi Krieger, ב-20 ביולי 1966) הוא אתלט מזרח גרמניה בעבר, אלוף אירופה בהדיפת כדור ברזל. קריגר נולד כנקבה, וב-1997 עבר ניתוח להתאמה מגדרית.
ביוגרפיה

אנדריאס קריגר נולד כנקבה בשם היידי קריגר במזרח ברלין שבמזרח גרמניה, והתחרה כאישה (ועל כן כל הזכיות המצוינות מטה היו בתחרויות לנערות/נשים).
ביוגרפיה > קריירה ספורטיבית

כבר בגיל 16, טרום הניתוח לשינוי מין, החל קריגר לקבל סטרואידים אנבוליים על מנת לשפר את הישגיו בספורט. קריגר קיבל 2600 מיליגרם של סטרואידים רק בשנת 1986, 1000 מיליגרם יותר מהאתלט הקנדי בן ג'ונסון באולימפיאדת סיאול (1988).
באליפות אירופה לנוער באתלטיקה שנערכה בשוויכאט שבאוסטריה בשנת 1983, זכה קריגר בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.06 מטר ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.14 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1984, זכה קריגר במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.18 מטר, אחרי הלנה פיבינגרובה מצ'כוסלובקיה (20.34 מטר) וקלאודיה לוש ממערב גרמניה (20.23 מטר). באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986, הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.21 מטר, אחרי לוש (20,48 מטר) ולפני מיכאלה לוגין מרומניה (19.07 מטר). גם באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בליבן, צרפת בשנת 1987 הוכרז קריגר כמנצח, וזכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.02 מטר, אחרי נטליה אחרימנקו מברית המועצות (20.84 מטר) ולפני בת ארצו הייקה הרטוויג (20.00 מטר).
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה בשנת 1986, זכה קריגר, במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.10 מטר, לפני אינס מילר (20.81 מטר), גם היא בת ארצו, ולפני ואחרימנקו (20.68 מטר). באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית בשנת 1987, הוא סיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר.
ב-1990 פרש קריגר מספורט תחרותי, עקב כאבים חזקים בשרירים ובמפרקים כתוצאה מאימונים מפרכים והרמה של משקל רב שנתמך על האמרוץ.
חייו האישיים

הזהות המגדרית של קריגר הייתה ברורה לו ולסובבים אותו. בשנת 1997 עבר קריגר ניתוח להתאמה מגדרית, ושינה את שמו לאנדריאס קריגר. הסטרואידים אותם נטל במשך חלק גדול מחייו גרמו לו לבעיות רפואיות קשות. גם כיום הוא סובל מכאב עז בשרירים ובמפרקים כתוצאה מלקיחת כמות גדולה של סטרואידים.
קריגר נשוי לשחיינית העבר ממזרח גרמניה אוטה קרוזה.
תוכנית האמרוץ

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האמרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באמרוץ נרחב. גילוי זה הטיל צל כבד וחשד משמעותי לגבי תקפות הישגיהם של מיינקה וקריגר.
שיאים אישיים > אצטדיון

הדיפת כדור ברזל: 21.10 מטר (1986)
זריקת דיסקוס: 61.98 מטר
שיאים אישיים > אולם סגור

הדיפת כדור ברזל: 20.85 מטר
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הערות שוליים

↑  1986 European Athletics Championships
↑  Fear of the Future by Karin Helmstaedt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14343190
בארו

ערך זה עוסק בהר געש במערב פנמה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הר הגעש בארו, והמתאר שלו בעבר
הר הגעש בארו, והמתאר שלו בעבר
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש
 גובה:  3,474 מטר
 מדינה:  פנמה פנמה
 מיקום:  מערב המדינה
 רכס הרים:  טלמנקה
 מספר הר געש:  -1406-01
 התפרצות אחרונה:  בסביבות 1550
 קואורדינטות:  8°48′28″N 82°32′34″W﻿ / ﻿8.80778°N 82.54278°W﻿ / 8.80778; -82.54278
  (למפת פנמה מוגדלת) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטבארו(למפת פנמה רגילה) פנמה סיטי קולון דויד איי הפנינה תעלת פנמה קולומביה קוסטה ריקה  הים הקריבי האוקיינוס השקטבארו
בארו (Barú; ידוע גם בשם צ'יריקי - Chiriqui) הוא הר געש במערב פנמה. גובהו 3,474 מ' מעל פני הים, והוא ההר הגבוה במדינה. ההתפרצות האחרונה של הר הגעש נרשמה בסביבות 1550. על אף מיקומו באזור טרופי, לעיתים פסגתו מושלגת, בשל גובהו הרב. מפסגת ההר ניתן לראות הן את הים הקריבי והן את האוקיינוס השקט.
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה ובנושא גאוגרפיה של פנמה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה קנטורוביץ

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1978 (בן 45) וורונז', ברית המועצות ברית המועצות 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  תואר ראשון במתמטיקה יישומית וחישובית מאוניברסיטת פרינסטון   תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון   תואר שלישי במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון   פוסט דוקטורט במכון ויצמן
 מנחה לדוקטורט:  John D. Lafferty, Kavita Ramanan 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 באוקטובר 2009)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
אריה לאוניד קנטורוביץ (ברוסית: Арье Леонид Конторович, ‏ באנגלית: Aryeh Kontorovich ‏ נולד ב-30 בדצמבר 1978 בוורונז', ברית המועצות) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

קנטורוביץ נולד בוורונז' בברית המועצות. בילדות היגר לארצות הברית. למד בתיכון וסט וינסדור-פליינסבורו דרום בניו ג'רזי.
בשנת 2001 קיבל תואר ראשון במתמטיקה שימושית ומתמטיקה חישובית בהצטיינות מאוניברסיטת פרינסטון. ב-2004 קיבל תואר שני במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון עם תזה ב-2007 קיבל תואר דוקטור במדעי המחשב מאוניברסיטת קרנגי מלון. באותה השנה עלה לישראל והחל ב פוסט דוקטורט במכון ויצמן אותו סיים ב-2009.
ב-2015 זכה בפרס Yahoo! על מחקר בנושא לימוד יעיל במרחבים מטריים – חיפוש שכנים מהיר וחסמי הכללה הדוקים.
ב-2016 זכה בפרס טורונטו לחוקרים מצטיינים.
ב-2019 זכה בפרס Amazon Research.
ביוגרפיה > מחקריו

קנטורוביץ עוסק בהסתברות, סטטיסטיקה ואלגוריתמים, ובעיקר בתורת הלמידה החישובית. בנוסף חוקר את תופעת ריכוז המידה בתורת ההסתברות, שמקריה הפרטיים כוללים את אי-שוויון צ'רנוף וחסם הופדינג. כמו כן, באלגוריתמים יעילים ללמידת שפות פורמליות ולמידה במרחבים מטריים כלליים, תופעות סטטיסטיות וחישוביות כגון הורדת ממד וחיפוש שכנים מהיר.