stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוזי דיין

עוזי דיין (נולד ב-4 בינואר 1948, כ"ב בטבת ה'תש"ח) הוא פוליטיקאי ואיש צבא ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד, יו"ר מפעל הפיס, היה אלוף בצה"ל ושימש כסגן הרמטכ"ל וראש המועצה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה

דיין נולד בעפולה. הוא בנם של מימי לבית דופלט ושל זוהר דיין שנפל בשנת 1948 בקרב רמת יוחנן (כאשר עוזי היה בן 3 חודשים). דיין גדל במושב היוגב, אליו עברה אמו לאחר שנישאה מחדש, למשה רבינוביץ'. כתלמיד תיכון, למד בכפר הנוער ויצו ניר העמק. בהשכלתו בעל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית, ובוגר תואר שני בחקר ביצועים מאוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
שירות צבאי

דיין התגייס לצבא למחזור נובמבר 1966, שרת תחילה בצנחנים, כמסומן לסיירת מטכ"ל, וב-1967 עבר ליחידה בה המשיך לעבור הכשרה כלוחם ולקח חלק במבצע תשורה כקשר של מפקד היחידה דאז, עוזי יאירי. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר כחניך מצטיין ושב ליחידה כמפקד צוות. דיין לחם במלחמת ההתשה, בין היתר במבצע בולמוס 3, והשתתף בחילוץ חטופי מטוס סבנה ובמבצע ארגז. מלחמת יום הכיפורים תפסה את דיין כשהוא בחו"ל בשליחות ביטחונית. דיין, אז סטודנט באוניברסיטה, שב ארצה ולחם בחזית הדרום ולאחר מכן ברמת הגולן כמפקד פלוגה בסיירת מטכ"ל. במהלך המלחמה הוביל דיין את פלוגתו בפשיטות על סוללות ארטילריה בעומק המערך הסורי. לקראת סוף המלחמה שימש כסגנו של יוני נתניהו במבצע קינוח לכיבוש החרמון. ב-1977 עשה הסבה לשריון. במבצע ליטני פיקד על כוח שכלל מספר טנקים ולוחמי כוחות מיוחדים אשר חסם את העיירה בינת ג'בייל, וסייע לכוח שבפיקוד איציק מרדכי. במהלך הלחימה הרג הכוח כעשרה מחבלים. ב-1979 מונה דיין למפקד גדוד בחטיבה 188. לאחר תאונת אימונים בה נהרג קצין מיחידתו, הודח דיין מהפיקוד על הגדוד על אף שיצא זכאי בדין משמעתי.
בסוף 1979 מונה למפקד סיירת מטכ"ל, הוא פיקד על מבצע חילוץ בני הערובה בפיגוע במשגב עם במהלכו נפצע ברגלו ובחזהו. דיין פיקד על כוח הסיירת במבצע מוביל, בפשיטה על מחנה אימונים, ששימש את המחבלים ברמת ארנון. הכוח השלים את משימתו ללא אבדות. דיין נפצע מרסיסי רימון יד בזרועו השמאלית. במלחמת לבנון הראשונה הצטרף לחטיבה 188 ולאחר המלחמה יצא ללימודים בארצות הברית. כשחזר התמנה לעמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים. ב-1985 חזר לשירות קבע ומונה באמצע שנת 1986 למפקד חטיבת השריון 401 ובהמשך דרכו למפקד עוצבת עמוד האש – אוגדת מילואים. פיקד על עוצבת הפלדה – אוגדה סדירה, על קורס מפקדי גדודים ושימש כמפקד גיס 441.
בשנת 1993 מונה לראש אגף התכנון, במסגרת זו עמד בראש המשלחת הביטחונית למשא ומתן לקראת הסכם השלום בין ישראל לירדן ושימש קצין הקישור הבכיר לצבא ירדן. בשנת 1996 מונה למפקד פיקוד המרכז, התפקיד בו שירת עד שנת 1998, בין היתר בעת מהומות מנהרת הכותל. ב-1998 מונה לסגן הרמטכ"ל ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2000. כאשר מונה, בעודו בשירות פעיל ולמרות התנגדות הרמטכ"ל מופז, ליו"ר המועצה לביטחון לאומי, באוקטובר 2002 הוחלף על ידי אפרים הלוי.
פעילות פוליטית

דיין היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים ולמחנות השונים בציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
במהומות הר הבית (2000) ובייחוד בפרשת מדחת יוסף בקבר יוסף בשכם, הוטחה ביקורת על התנהלותו ואחריותו לאופן הטיפול הישראלי וההישענות על הכוחות הפלסטיניים שלמעשה היו בין התוקפים. הזכרת דיין באה על רקע מעורבותו בקרב על המתחם ארבע שנים קודם, ב-1996, כמפקד פיקוד מרכז ופיקודו על כוחות צה"ל בעת מתקפה הזו, וכן לאור התנהלותו מול בקשות אנשי ישיבת "עוד יוסף חי". לעומת זאת היו שטענו שקבר יוסף נותר בידי ישראל בשל תפקודו והחלטותיו של דיין באותה התקפה, דבר אשר לשיטתם נזקף לזכותו. בשנת 2011 בעקבות רצח בן יוסף לבנת בקבר יוסף, קרא לישראל להגן על המתפללים בקבר יוסף ולאפשר ליהודים להגיע למקומות אלו באופן יומיומי. כמו כן הודיע שלדעתו אסור היה להשען על אנשי הרש"ף, ושיש לפעול באופן פרטני נגד אנשי הרש"ף החשודים בהשתתפות בפעילות עוינת ובהתקפות על יהודים.
בשנת 2001 יזם במסגרת הפורום לאחריות לאומית את הקמת ועדת א.ל.ה, אשר בראשה עמד מפקד חיל האוויר לשעבר, הרצל בודינגר. הוועדה פעלה בין השנים 2001–2003. מטרת הוועדה הייתה שיפור תפקודה של מערכת החינוך והצעת רפורמות מערכתיות. דו"ח הוועדה נמסר לשרת החינוך, לימור לבנת, בנובמבר 2003, והוצג בפני ועדת החינוך של הכנסת מספר ימים לאחר מכן. המלצות הוועדה לא יושמו.
ב-25 בדצמבר 2005 הכריז על הפיכתה של תנועתו תפנית, למפלגה בישראל שתלחם בשחיתות הציבורית. הוא התמודד בבחירות לכנסת ה-17 במסגרת מפלגת תפנית, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. למרות זאת, המשיכה התנועה בהנהגתו בפעילות חברתית ופוליטית.
ב-28 ביולי 2008 הודיע שתפנית מתמזגת עם מפלגת הליכוד. חברי כנסת ממפלגת העבודה ומקדימה טענו כי גם הם קיימו משא ומתן על הצטרפות עוזי דיין ותפנית למפלגותיהם. בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-18 זכה דיין ב-7,648 קולות שהם כ-15.8% מהקולות, מוקם במקום ה-42 ברשימה ולא נכנס לכנסת.
דיין התארח בכנסים ותוכניות אירוח שונות, בהם הנחה פאנל בנושא מלחמת לבנון השנייה בכנס ירושלים השני של התנועה לאיכות השלטון.
דיין משמש כנשיא כנס ישראל-שדרות לחברה.
במחצית 2010 הקים דיין גוף בשם "מועצת הביטחון לישראל" שמטרתו להוות משקל-נגד ל"המועצה לשלום ולביטחון" על ידי מתן נקודת ראות הימנית לסוגיות ביטחוניות.
בעת הקרבות בעזה ב-2012 במבצע עמוד ענן דיין הביע את דעתו שיש 'לחסל' את ראש החמאס אסמאעיל הנייה, ולמוטט את החמאס, ולא להסתפק בהפגנת כוח תוך השארתו בשלטון.
דיין היה אחד משני האלופים במילואים שהעידו לטובת החייל אלאור אזריה.
בשנת 2015 הוא הקים עמותה מבטחי ישראל.
בשנת 2017 ארגן עוזי דיין קבוצת מתנדבים שעלו לראשונה לקאסר אל יהוד בפאתי יריחו והציעו לקרוא למקום מעברות הירדן.
יושב ראש מפעל הפיס

במאי 2011 מינה ראש הממשלה בנימין נתניהו את דיין ליו"ר דירקטוריון מפעל הפיס, בבוחרו אותו מבין חמשת המועמדים של ועדת האיתור לתפקיד. במהלך תפקידו כיו"ר הדירקטוריון התפרסמו מספר תחקירים עיתונאיים על שחיתות במפעל הפיס, שדיין לכאורה היה מעורב בה. דיין סיים את תפקידו במאי 2018. דו"ח מבקר המדינה לשנת 2017 קובע כי דיין חרג מסמכויות הפיקוח המוטלות עליו מכוח תפקידו והיה מעורב, בעצמו ובניהול השוטף של המפעל ובכך הפר את האיזון הנדרש בהפרדה שבין הדירקטוריון לבין הדרג המנהל ו"חטא לתפקידו העיקרי כמפקח על פעולות הנהלת המפעל". דיין הוציא הוראה למנהלת האגף למשאבי אנוש, המנוגדת לתקנון, לפיה "כל פעולה בהתייחס לקליטה, פיטורין, שינוי בדרגה, איוש תקנים שהתפנו ושינוי בשכר במפעל תתבצע אך ורק באישור היו"ר מראש". בין היתר מצא המבקר כי דיין מנע את ביצוע החלטת הדירקטוריון לקיים ליועצת המשפטית שימוע בעקבות חשד שהתעורר נגדה וחתם עמה על הסכם להסדרת הפסקת עבודתה מבלי ליידע את מנכ"ל מפעל הפיס ומבלי לקבל מראש את אישור הדירקטוריון ומשרד האוצר.
חבר כנסת

ב־8 בינואר 2019 הודיע דיין על התמודדותו בפריימריז לרשימת הליכוד, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת. בפריימריז, שנערכו ב-5 בפברואר 2019, התמודד וניצח על משבצת השמורה למועמד ממחוז מישור החוף ולכן שובץ במקום ה-35 ברשימת "הליכוד" לכנסת, מאוחר יותר קודם למקום ה-33, ונבחר לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-36 ברשימת "הליכוד" ולא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצב שוב במקום ה-36 ונבחר לכנסת, שנה לאחר ולקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקפץ דיין למקום ה-32 ברשימת הליכוד ולא נכנס לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודד בפריימריז בליכוד והגיע למקום ה-50 ברשימה ולא נכנס לכנסת.
חיים אישיים

דיין הוא נכדו של חבר הכנסת שמואל דיין, אחיינו של משה דיין ובן דודם של יעל דיין, אסי דיין ויהונתן גפן. נשוי לפרופסור תמר דיין, בתו של יגאל תלמי ואב לשלושה ילדים. מתגורר כיום בכוכב יאיר.
לקריאה נוספת

עמוס הראל ואבי יששכרוף, המלחמה השביעית – איך ניצחנו ולמה הפסדנו במלחמה עם הפלסטינים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004.
רביב דרוקר ועפר שלח, בומרנג – כישלון המנהיגות באינתיפאדה השנייה, הוצאת כתר, 2005.
משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000.
נויטרופניה

| --- | --- |

צילום של דם עם מחסור קיצוני של נויטרופילים, שנמצאים בו בעיקר תאי דם אדומים וטסיות דם.
 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  itraconazole  פגפילגרסטים  amphotericin B  ceftazidime  ואנקומיצין  צֶפִיפִּים  ציפרופלוקסצין  פילגרסטים 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1640
 DiseasesDB:  8994
 MeSH:  D009503
 סיווגים
 ICD-10:  D70
 ICD-11:  4B00.0 
 
נויטרופניה (Neutropenia) היא הפרעה גרנולוציטית המאופיינת במספר נמוך באופן חריג של נויטרופילים. הנויטרופילים מהווים בדרך כלל כ-60%-70% מתאי הדם הלבנים ומשמשים כההגנה העיקרית של הגוף נגד זיהומים, וזאת על ידי השמדת החיידקים בדם. לפיכך, חולים בנויטרופניה רגישים יותר לזיהומים כתוצאה מחיידקים, וללא טיפול רפואי מיידי מצבם עלול להפוך לסכנת חיים (אלח דם נויטרופני).
נויטרופניה יכולה להיות אקוטית או כרונית, בהתאם למשך המחלה. המחלה תחשב כרונית אם היא נמשכת למעלה משלושה חודשים. לעיתים משתמשים במונח לויקופניה - מצב בו קיימת רמה נמוכה של תאי דם לבנים דם, אך נויטרופניה נחשבת לתת-סוג של לויקופניה.
הגורמים לנויטרופניה נחלקות לשניים: כאלה שגורמים להרס של התאים בגוף וכאלה שגורמים לירידה בייצור של תאים במח העצם. הטיפול תלוי בגורם, ומושם דגש על המניעה וטיפול בזיהום.
סיווג

מסווגים את הנויטרופניה לשלושה סוגים:
נויטרופניה קלה (1000 ≤ ANC < 1500) - סיכון קל לזיהום.
נויטרופניה מתונה (500 ≤ ANC <1000) - סיכון מתון לזיהום.
נויטרופניה חמורה (ANC <500) - סיכון חמור לזיהום.
רמת הסיכון קשורה גם לאורך זמן המחלה. למשל, תיתכן נוטרופניה קלה שתגרום לזיהום, כיוון שנמשכה זמן רב, או נויטרופניה חמורה שהסתיימה ללא זיהום, משום שהיא נמשכה זמן קצר, לדוגמה - לאחר כימותרפיה.
סימנים וסימפטומים

אין סימפטומים מבחינים לנויטרופניה לפני שמתפתחים זיהומים. לפיכך, הנויטרופניה מתגלה בדרך כלל רק לאחר שהמטופל פיתח זיהומים חמורים או אלח דם. ייתכן שלא תיווצר מוגלה, משום שייצורה דורש ייצור של גרנולוציטים נויטרופילים.
תסמינים שכיחים של נויטרופניה כוללים חום וזיהומים תכופים. זיהומים אלו יכולים לגרום לכיבים בפה, שלשול, תחושת צריבה בעת מתן שתן, אדמומיות יוצאת דופן, כאב או נפיחות סביב פצע וכאב גרון.
אבחון

רמה נמוכה של נויטרופילים מאובחנת על ידי ספירת דם היקפית. כאשר אין אבחנה ברורה או שנחשדות סיבות אחרות, ניתן לבצע ביופסיה של מח העצם.
בדיקות אחרות שייתכן שיבוצעו: ספירת נויטרופילים שסידורית במקרה וחושדים בנויטרופניה מחזורית. בדיקות לנוגדני אנטינויטרופילים, בדיקות לנוגדנים לזאבת, וכן בדיקות של ויטמין B12 ולחומצה פולית.
גורמים > הפחתה בייצור נויטרופילים

אנמיה אפלסטית, עקב תרופות או רעלים.
גרורות, לימפומה, לויקמיה.
כימותרפיה.
הקרנות.
גורמים > ייצור לא תקין של גרנולוציטים

אנמיה מגלובלסטית.
גורמים > עליה בהרס נויטרופילים

היפרספלניזם.
נויטרופניה המושרית על ידי תרופות.
מחלות וירליות (הפטיטיס, מונונוקלאוזיס).
מחלות אימוניות (לופוס).
זיהומים בקטריאליים.
טיפול

הטיפול בנויטרופניה תלוי בסיבה שגמרה למצב זה. אם תרופות גרמו לנויטרופניה, יש להפסיק את מתן תרופות אלו, אם ניתן. טיפול בגידולים עלול להחריף נויטרופניה, אך עם התאוששות מח העצם הטיפול יכול לשפר את הנויטרופניה. במידה וההפרעה היא אימונולוגית ניתן לטפל בקורטיקוסטרואידים. שימוש בפקטורי גדילה (כמו GM-CSF) יכול לעזור להעלאת קצב הייצור אם הבעיה הייתה בהפחתת קצב הייצור. ייתכן ויהיה צורך בהפסקה או הפחתה מינון הכימותרפיה או ההקרנות במידה והן הסיבה לנויטרופניה. אך במידה ומדובר בטיפול שמטרתו ריפוי, ניתן לתת פקטורי גדילה ובכך לאזן את הנויטרופניה כדי לאפשר להשלים את הטיפול המתוכנן.
איווה (BB-61)
בנייה

איווה הוזמנה ביולי 1939, והונחה במספנת הצי של ניו יורק ביוני 1940. היא הושקה ב-27 באוגוסט 1942, בחסות אילו וולאס (אשתו של סגן הנשיא הנרי וולאס), ונכנסה לשירות ב-22 בפברואר 1943 תחת פיקודו של קפטן ג'ון ל. מק'קריה.
הסוללה הראשית של איווה כללה תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7, שיכולים לירות פגזים חודרי שריון במשקל 2,700 ליברות (1,200 קילוגרם) לטווח של 20 מיל ימי (23 מיל; 37 קילומטרים). הסוללה המשנית שלה כללה עשרים תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר בצריחים תאומים, שיכולים לירות לעבר מטרות לטווח של עד 12 מיל ימי (14 מיל; 22 קילומטרים) משם. עם הופעת הכוח האווירי והצורך להשיג ולשמור עליונות אווירית הגיע הצורך להגן על הצי ההולך וגדל של נושאות המטוסים של בעלות הברית; לשם כך, איווה הותקנה עם מערך של תותחי נ"מ של תותחי אורליקון 20 מ"מ ותותחי בופורס 40 מ"מ כדי להגן על נושאות המטוסים של בעלות הברית מפני תקיפות אוויריות של האויב.
מלחמת העולם השנייה (1943–1945) > ניסויים ושירות עם הצי האטלנטי

ב-24 בפברואר 1943, איווה יצאה לים לשייט ניסויים במפרץ צ'ספיק ולאורך חוף האוקיינוס האטלנטי. היא יצאה לדרך ב-27 באוגוסט לארגנטיה, ניופאונדלנד, כדי להתמודד עם האיום של אוניית המערכה הגרמנית טירפיץ שפעלה לפי הדיווחים במימי נורווגיה, לפני שחזרה לארצות הברית ב-25 באוקטובר לשבועיים של תחזוקה במספנת הצי של נורפוק.
בנובמבר 1943 נשאה איווה את הנשיא רוזוולט, מזכיר המדינה קורדל האל, ראש המטה של רוזוולט אדמירל ויליאם ד' ליהי, ראש המטה של הצבא גנרל ג'ורג' סי מרשל, ראש המבצעים הימיים ארנסט קינג, מפקד חילות האוויר של צבא ארצות הברית הנרי "האפ" ארנולד, הארי הופקינס ומנהיגים צבאיים אחרים למרס אל כביר, אלג'יריה, בשלב הראשון של המסע לוועידות קהיר וטהראן. ב-14 בנובמבר, במים מזרחית לברמודה, USS ויליאם ד' פורטר (DD-579), משחתת שהייתה חלק מהמסך נגד צוללות של איווה, שחררה בטעות טורפדו לעבר איווה במהלך תרגיל. בעקבות אזהרות מהמשחתת ונקודות התצפית שלה, איווה פנתה בכוח כדי להימנע מהטורפדו, שהתפוצץ כ-1200 מטרים אחורה בעקבות האונייה. איווה סובבה את התותחים שלה לעבר ויליאם ד' פורטר, בשל חשש שהאונייה הקטנה יותר הייתה מעורבת במזימת התנקשות.
איווה השלימה את משימת הליווי הנשיאותי שלה ב-16 בדצמבר על ידי החזרת הנשיא לארצות הברית. רוזוולט פנה לצוות איווה לפני עזיבתו ואמר, "... מכל מה שראיתי וכל מה ששמעתי, האיווה היא 'אונייה שמחה', ולאחר ששירתתי בצי במשך שנים רבות, אני יודע - ואתם יודעים - מה זה אומר". הוא גם נגע בהתקדמות שאירעה בוועידה לפני שסיים את דבריו ב"... בהצלחה, וזכרו שאני איתכם ברוח, כל אחד ואחד מכם."
מלחמת העולם השנייה (1943–1945) > הפצצה על יפן

איווה הפליגה ב-19 במרץ 1945 לאוקינאווה, והגיעה ב-15 באפריל כדי להחליף את אוניית האחות שלה ניו ג'רזי. מ-24 באפריל, איווה תמכה במבצעי נושאות מטוסים שמטרתם לבסס ולשמור עליונות אווירית לכוחות היבשה במהלך מאבקם על האי. לאחר מכן היא תמכה בתקיפות אוויריות ליד דרום קיושו מ-25 במאי עד 13 ביוני. לאחר מכן, היא הפליגה לכיוון צפון הונשו והוקאידו, והשתתפה בתקיפות באיי הבית היפנים ב-14–15 ביולי על ידי הפצצת מוראן, הוקאידו, השמדת מפעלי פלדה ומטרות אחרות. העיר היטאצ'י בהונשו הופגזה החל מליל 17 ביולי וההפגזה נמשכה עד 18 ביולי. ב-29 וב-30 ביולי, איווה ירתה עם תותחיה על קאהולאווה והמשיכה לתמוך בתקיפות של נושאות מטוסים מהירות עד להפסקת הלחימה ב-15 באוגוסט.
ב-27 באוגוסט, איווה ואחותה מיזורי נכנסו למפרץ סאגמי כדי לפקח על כניעת מספנת הצי יוקוסוקה. יומיים לאחר מכן, היא נכנסה למפרץ טוקיו עם כוחות הכיבוש. כאן, מספר מלחים ממיזורי הוצבו באופן זמני באיווה למשך טקס הכניעה שהתקיים על סיפון מיזורי. לאחר ששימשה כאוניית הדגל של האדמירל הולסי לטקס הכניעה ב-2 בספטמבר, איווה נשארה במפרץ כחלק מהכוח הכובש. כחלק ממבצע מרבד קסמים המתמשך, היא החזירה חיילים משוחררים ושבויי מלחמה משוחררים אמריקאים הביתה לפני שעזבה את מפרץ טוקיו ב-20 בספטמבר, לכיוון ארצות הברית.
לאחר מלחמת העולם השנייה (1945–1949)

איווה הגיעה לסיאטל, וושינגטון, ב-15 באוקטובר 1945, ואז הפליגה ללונג ביץ', קליפורניה, שם עסקה בפעולות אימונים עד שחזרה ליפן ב-1946 כדי לשמש כאוניית הדגל של הצי החמישי. היא חזרה לארצות הברית ב-25 במרץ 1946 וחזרה לתפקידה כספינת אימונים. במהלך שגרת התרגילים והתמרונים הרגילה שלה, היא גם נשאה גורמי מילואים וצוערים לאימונים. באוקטובר עברה איווה תקופה של שיפוץ ומודרניזציה, שהביאה להוספת המכ"ם SK-2 ואובדן מספר צריחי תותחים 20 מ"מ ו-40 מ"מ. ביולי, בעקבות הניסויים האטומיים של ביקיני, אוניית המערכה הישנה נבדה נבחרה כמטרה לתרגיל אש חיה שיבוצע על ידי איווה ושאר יחידות הים והאוויר של הצי. התרגיל החל בהפגזות נפרדות ממשחתת, סיירת כבדה ואיווה, אך זה לא הטביע את האונייה, ולכן נבדה הוטבעה לבסוף עם פגיעת טורפדו אווירי אחת באמצע האונייה, שהטביעה אותה 65 מיל (105 קילומטרים) מפרל הארבור ב-31 ביולי 1948. בספטמבר 1948, כחלק מהצמצום של הכוחות המזוינים לאחר מלחמת העולם השנייה, הושבתה איווה בסן פרנסיסקו, ולאחר מכן הוצבה רשמית בצי המילואים של צי ארצות הברית ב-24 במרץ 1949.
מלחמת קוריאה (1951–1952) > לאחר מלחמת קוריאה (1953–1958)

איווה העלתה צוערים לאימון בים לצפון אירופה ביולי 1953, וזמן קצר לאחר מכן השתתפה במבצע מארינר, תרגיל גדול של נאט"ו, שבו שימשה כאוניית הדגל של תת-אדמירל אדמונד ט. וולדריג', מפקד הצי השני. עם השלמת התרגיל הזה, איווה פעלה באזור הכפים של וירג'יניה. מאוחר יותר, בספטמבר 1954, היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה ר. ה. ליבי, מפקד, כוח אוניות המערכה, הצי האטלנטי של ארצות הברית.
בינואר-אפריל 1955, איווה ערכה שייט ממושך לים התיכון כאוניית הדגל של מפקד הצי השישי. היא יצאה לשייט הכשרה ב-1 ביוני, ועם שובה נכנסה לנורפוק לשיפוץ של ארבעה חודשים. לאחר מכן, איווה המשיכה לסירוגין בהפלגות אימונים ובתרגילים מבצעיים, עד ל-4 בינואר 1957, כאשר עזבה את נורפוק לשרת עם הצי השישי בים התיכון. עם השלמת הסבב, יצאה איווה עם צוערים לשייט אימונים באמריקה הדרומית והצטרפה לסקירת הצי הבינלאומית מול המפטון רודס, וירג'יניה ב-13 ביוני.
ב-3 בספטמבר, איווה הפליגה לסקוטלנד לתרגיל סטרייקבק של נאט"ו. היא חזרה לנורפוק ב-28 בספטמבר, ועזבה את המפטון רודס למספנת הצי של פילדלפיה ב-22 באוקטובר. היא הושבתה ב-24 בפברואר 1958 ונכנסה לצי העתודה האטלנטי בפילדלפיה.
הפעלה מחדש (1982–1990)

כחלק מהמאמץ של הנשיא רונלד רייגן ומזכיר הצי ג'ון פ. ליהמן לבניית צי 600 הספינות, איווה הופעלה מחדש בשנת 1982 ונגררה על ידי USNS אפאצ'י למספנת אבונדיל ליד ניו אורלינס, לואיזיאנה, לשיפוץ ומודרניזציה של הציוד לקראת הפעלתה מחדש המתוכננת. במהלך השיפוץ, הוסרו מאיווה כל תותחי האורליקון 20 מ"מ ותותחי הבופורס 40 מ"מ שנותרו לה, בשל חוסר יעילותם נגד מטוסי קרב מודרניים וטילים נגד ספינות. בנוסף, שני צריחי תותחי 5 אינץ' (127 מילימטרים) הממוקמים באמצע האונייה ובחלק האחורי בשני הצדדים של אוניית המערכה הוסרו.
איווה נגררה לאחר מכן למספנת אינגאלס, פסקאגולה, מיסיסיפי, שם במהלך החודשים הבאים שודרגה אוניית המערכה עם כלי הנשק המתקדמים ביותר שיש. בין מערכות הנשק החדשות שהותקנו היו ארבעה משגרי Mk 141 ארבעה קנים עבור 16 טילים נגד ספינות RGM-84 הרפון, שמונה תושבות Mk 143 משגרי טילים ל-32 טילי שיוט BGM-109 טומהוק, ורביעייה של תותחי 20 מ"מ פלנקס להגנה מפני טילים נגד ספינות ומטוסי אויב. מתישהו אחרי יוני 1986, איווה הייתה אוניית המערכה הראשונה שקיבלה את הכטב"ם RQ-2 פיוניר. היא יכלה לשאת עד שמונה מהמל"טים הנשלטים מרחוק, שהחליפו את המסוקים (למרות שהמסוקים לא נישאו על ידי אוניות המערכה) ששימשו בעבר לתצפית עבור תשעת תותחי ה-16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7‏. כמו כן נכללו במודרניזציה שלה שדרוגים למערכות מכ"ם ובקרת אש עבור התותחים והטילים שלה, ושיפור יכולות הלוחמה האלקטרונית. איווה הופעלה מחדש רשמית ב-28 באפריל 1984, לפני המועד, במסגרת תקציבה בעלות של 500 מיליון דולר, ובפיקודו של קפטן ג'רלד א' גנקוב. על מנת לזרז את לוח הזמנים, תיקונים נחוצים רבים במנועים ובתותחים של איווה לא הושלמו ובדיקת החובה של מועצת הפיקוח והסקר של הצי (InSurv) נדחתה.
הפעלה מחדש (1982–1990) > פיצוץ צריח 1989

במהלך תרגיל ירי, בשעה 09:55 ב-19 באפריל 1989, פיצוץ קרע את צריח מספר שתיים של תותחי 16 אינץ' (406 מילימטרים), והרג 47 אנשי צוות. בן זוג של תותחן בחדר מחסן חומרי הנפץ הציף במהירות את מחסן חומרי הנפץ מס' 2, וככל הנראה מנע נזק קטסטרופלי לאונייה.תחילה, חוקרי NCIS סברו כי אחד מאנשי הצוות ההרוגים, קלייטון הרטוויג, פוצץ מטען חבלה בניסיון התאבדות לאחר סיום הרומן לכאורה עם מלח אחר. כדי לתמוך בטענה זו, פקידי הצי הצביעו על מספר גורמים שונים, כולל פוליסת ביטוח החיים של הרטוויג, שקבעה את קנדל טרוויט כמוטב היחיד במקרה של מותו, הימצאות חומרים בלתי מוסברים בתוך צריח 2, ומצבו הנפשי, שנטען כי אינו יציב.
למרות שהצי היה מרוצה מהחקירה ומתוצאותיה, אחרים לא השתכנעו, ובאוקטובר 1991, על רקע הביקורת הגוברת, אילץ הקונגרס את הצי לפתוח מחדש את החקירה. חקירה שנייה זו, שטופלה על ידי חוקרים עצמאיים, נבלמה מכיוון שרוב הפסולת המקורית מאיווה נוקתה או שהצי נפטר ממנה בדרך אחרת לפני ואחרי החקירה הראשונה, אך היא חשפה ראיות המצביעות על פיצוץ מטען הודף בשוגג עקב נגיחת יתר ולא מעשה חבלה מכוון.
בזמן שאיווה עברה מודרניזציה בתחילת שנות ה-80, אוניית האחות שלה ניו ג'רזי נשלחה ללבנון כדי לספק תמיכה באש מהחוף. באותה תקופה, ניו ג'רזי הייתה אוניית המערכה הפעילה היחידה בכל מקום בעולם, ונמצא כי במאמץ להשיג אוניית מערכה נוספת כדי להחליף את ניו ג'רזי, המודרניזציה של איווה הוגברה, והותירה אותה במצב גרוע כשהיא הופעלה מחדש בשנת 1984. כמו כן, נקבע כי קפטן פרד מוסלי היה טרוד יותר בתחזוקת הטילים מאשר באימון ואיוש התותחים.
מטען הודף מאותו מחסן כמו זה שנחקר נבדק במרכז הלוחמה הימית דאלגרן. בעירה ספונטנית הושגה עם האבקה, שנטחנה במקור בשנות ה-30 של המאה ה-20 ואוחסנה בצורה לא נכונה בדוברה בתחנת הנשק הימי של הצי יורקטאון, וירג'יניה, במהלך עגינה יבשה של איווה ב-1988. כשהוא מתכלה, אבק השריפה פולט גז אתר, שהוא דליק מאוד ועלול להידלק על ידי ניצוץ. גילוי זה הביא לשינוי בעמדתו של הצי בעניין האירוע, ואדמירל פרנק קלסו, ראש המבצעים הימיים באותה תקופה, התנצל פומבית בפני משפחת הרטוויג, והגיע למסקנה שאין ראיות אמיתיות התומכות בטענה שהוא הרג בכוונה את המלחים האחרים. הקפטן של איווה פרד מוסלי ספג ביקורת קשה על טיפולו בעניין, וכתוצאה מהאירוע שינה הצי את נוהלי הטיפול במטענים הודפים עבור אוניות המערכה שלו. התקרית נותרה אחת האבדות החמורות ביותר של הצי במהלך פעולות בזמן שלום.
עיטורים

איווה זכתה בתשעה כוכבי קרב על שירות במלחמת העולם השנייה ושניים לשירות במלחמת קוריאה. היא גם זכתה בעיטורים הבאים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |





| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ציון לשבח יחידתי של הצי עם כוכב | ציון לשבח יחידתי של הצי עם כוכב | ציון לשבח יחידתי של הצי עם כוכב | סרט הצי E עם שלוש חזרות | סרט הצי E עם שלוש חזרות | סרט הצי E עם שלוש חזרות |
| מדליית המערכה האמריקאית | מדליית המערכה האמריקאית | מדליית המערכה באסיה-האוקיינוס השקט עם תשעה כוכבי קרב | מדליית המערכה באסיה-האוקיינוס השקט עם תשעה כוכבי קרב | מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה | מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה |
| מדליית שירות הכיבוש של הצי | מדליית שירות הכיבוש של הצי | מדליית שירות ההגנה הלאומית עם כוכב | מדליית שירות ההגנה הלאומית עם כוכב | מדליית שירות בקוריאה עם שני כוכבי קרב | מדליית שירות בקוריאה עם שני כוכבי קרב |
| מדליית משלחת של הכוחות המזוינים | מדליית משלחת של הכוחות המזוינים | סרט פריסת שירות ים של הצי | סרט פריסת שירות ים של הצי | ציון לשבח נשיאותי יחידתי של הפיליפינים | ציון לשבח נשיאותי יחידתי של הפיליפינים |
| ציון לשבח נשיאותי של קוריאה הדרומית | ציון לשבח נשיאותי של קוריאה הדרומית | מדליית שחרור הפיליפינים | מדליית שחרור הפיליפינים | מדליית קוריאה של האו"ם | מדליית קוריאה של האו"ם |
מגפת הקורונה בחברה החרדית

במגפת הקורונה ב-2020, החברה החרדית הייתה לאחת החברות שנפגעו ברמה הקשה ביותר מן המגפה. בישראל, בבריטניה ובמדינות נוספות, שיעור התחלואה והתמותה בקרב מבוגרים בקהילות החרדיות היה גבוה במידה ניכרת מהשיעור המקביל בשאר האוכלוסייה. שורה של אדמו"רים ורבנים בכירים חלו בנגיף, חלקם אף נפטרו ממנו.
ההתפשטות הנרחבת בחברה החרדית נבעה בין היתר ממאפייניו הייחודים של המגזר, כמו גם מהיחס ומן ההתנהלות כלפי המגפה אשר בהם ניכר הבדל משמעותי בין הקהילות השונות. בעוד שבמגזר החרדי-ספרדי נטו לרוב לציית להוראות הממשלה, במרבית הקהילות הליטאיות והחסידיות פעלו באוטונומיה יחסית בהתאם לעמדת הרבנים גם כשזו התנגשה עם ההנחיות הבריאותיות. בציבור הליטאי לעיתים רבות הרבנים החמירו יותר ממערכת הבריאות כשזה לא פגע במוסדות החינוך. התנהלות זו ספגה ביקורת ציבורית נוקבת כלפי החרדים בתוך המגזר ומחוצה לו, ובחברה החרדית האשימו את המבקרים באנטישמיות.
התייחסות ההנהגה הרוחנית להנחיות הבריאות

ההנהגה החרדית נחלקה בשאלת ההתייחסות למגפה, ולעיתים השתנתה ההתייחסות על פני זמן. האדמו"ר מגור רבי יעקב אריה אלתר, (שנציגו בכנסת יעקב ליצמן שימש בעת ההיא כשר הבריאות) נקט בתחילת המגפה בקו מחמיר ביותר בזהירות במגפה, עוד לפני חג פורים הוא ביטל את כלל האירועים שתוכננו. הוא הכריז על סגירת בתי הכנסת שבועיים לפני שהממשלה החליטה על כך. וכן הורה לחסידיו על בידוד שני, שמשמעותו איסור על כניסה למוסדות החינוך לבני משפחה של "חייבי בידוד" הוראה שלא נתנה בשום שלב על ידי מערכת הבריאות.[דרוש מקור] עם התמשכות המגפה, נרשמו גם הפרות בחסידות גור. בחגי תשרי (2020) התקיימו בחסידות תפילות ענק בניגוד להנחיות, שבהן נדבקו למעלה מ-1,000 איש.
דעה דומה הייתה למנהיג הציבור החרדי ליטאי הרב גרשון אדלשטיין, הוא החל למסור את שיעוריו בשידור חי בוידאו ובהם הורה בתקיפות לשמור על כלל ההנחיות.
מנגד הרב חיים קניבסקי הורה בראשית המגפה שלא לסגור את מערכת החינוך, בניגוד להנחיות.[דרוש מקור] כמו כן, הורה לפני תום הסגר השני על פתיחת מערכת החינוך לבנים.[דרוש מקור].
גם האדמ"ר מבעלזא רבי ישכר דוב רוקח הורה שלא להתייחס כלל להוראות משרד הבריאות (מלבד מי שיש לו קורונה שלא יסתובב ברבים).
והוא היה הראשון לערוך טישים ולפתוח את המוסדות כשהוא הפך לסמל של ההתנגדות לציות להוראות משרד הבריאות.
הפלג הירושלמי והקנאים לא נשמעו כלל להנחיות משרד הבריאות.
היחס בקהילות החרדיות בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היחס בקהילות החרדיות בעולם > ארצות הברית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרשת אנדרו קואומו מקורות:   צביקה קליין, ‏החרדים בניו יורק נאבקים בממשל קואומו שהנהיג מדיניות רמזור, בעיתון מקור ראשון, 11 באוקטובר 2020, מגפת הקורונה הציבה את הקהילה האורתודוקסית בארצות הברית בחזית המאבק המשפטי,  עיריית ניו יורק קנסה מארגני חתונה המונית חרדית ב-15 אלף דולר, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2020.
מרבית אירועי פורים בשנת 2020 בקהילות החרדיות בעיר ניו יורק התקיימו כסדרם. מספר הנדבקים בשכונות היהודיות היה גבוה ועד אמצע אפריל התגלו למעלה מ-6,000 תוצאות חיוביות בקרב יהודים המתגוררים בשכונת בורו פארק. מספרים דומים היו גם בשכונות אחרות בהן יש ריכוז חרדי גבוה וביניהן ויליאמסבורג וקראון הייטס.
מגבלות הנסיעה בין מדינות מנעו מסוחרי ארבעת המינים לייבא אתרוגים לקראת חג הסוכות. ממשל טראמפ נרתם לסייע ואיפשר ייבוא של מאה אלף אתרוגים מאיטליה. התפרצות מחודשת של המגפה הביאה את אנדרו קואומו, מושל ניו יורק להכריז על שורה של הגבלות, ביניהן סגירת בתי הכנסת לשבועיים. ערעור של אגודת ישראל באמריקה כנגד התקנות נדחה. הדבר עורר סערה בקהילה החרדית והוביל לגל של הפגנות בשכונת בורו פארק.