ג'ון ד. רוקפלר
ילדותו ותחילת דרכו

רוקפלר נולד בריצ'פורד שבניו יורק, בן שני מששת ילדיהם של ויליאם אייברי ("ביל") רוקפלר (1810–1906), סוחר נודד ב"תרופות" ותכשיטים זולים, ואלייזה דיווידסון (1813–1889), בפטיסטית אדוקה. אביו היה ממוצא גרמני ואנגלי בעוד שאמו הייתה ממוצא סקוטי-אירי. בשנת 1853 עבר רוקפלר עם משפחתו להתגורר בבית אחות אביו וגיסו בסטרונויל, פרוור של קליבלנד שבמדינת אוהיו. בצעירותו לא הייתה יציבות כלכלית במשק הבית. בעוד אביו מכר "תרופות" שקריות, על ג'ון היה לעבוד במשק חקלאי בשביל לתרום לפרנסת המשפחה. "ביל" רוקפלר פעל ללמד את בניו שלא לסמוך על איש בחייהם ופעמים רבות העניק להם הבטחות שקריות שנועדו לגרום להם למלא מטלות נוספות במשק הבית. דרך אימו ג'ון רוקפלר נקשר לכנסייה הבפטיסטית ולאורך כל חייו היה ניגש לכנסייה בימי ראשון.
בגיל 12, הוא חסך למעלה מ-50 דולר מעבודה אצל שכנים ומגידול תרנגולי הודו עם אמו. בדרישת אמו, הוא הלווה לחקלאי מקומי 50 דולר בריבית של 7% שיש לשלם בשנה אחת. כאשר החקלאי החזיר לו ריבית בשנה שלאחר מכן רוקפלר התרשם ואמר על כך בשנת 1904: "הרושם הלך ונתפס אצלי שיהיה זה טוב לתת לכסף להיות המשרת שלי ולא להפוך את עצמי לעבד של הכסף…" משנת 1852 למד רוקפלר באקדמיה של אווגו באובגו, ניו יורק, אליה עברה המשפחה בשנת 1851. רוקפלר הצטיין בפתרון בעיות אריתמטיקה בראשו - כישרון שעזר לו מאוד מאוחר יותר לאורך הקריירה העסקית שלו. במקצועות אחרים רוקפלר היה סטודנט ממוצע אך איכות החינוך שקיבל הייתה גבוהה מאוד. בשנת 1853 עברו בני משפחת רוקפלר לקליבלנד, אוהיו, וג'ון למד בתיכון המקומי בשנים 1853 עד 1855. הוא היה טוב מאוד במתמטיקה והיה חבר בצוות מנהלי הדיונים. בית הספר עודד דיונים בפומבי ואף על פי שרוקפלר היה נואם ממוצע בלבד, זאת הייתה מיומנות שתתברר כשימושית עבורו.
בשנת 1855, חודשיים לפני שהשלים את לימודי התיכון שלו, עזב רוקפלר בן ה-15 את לימודיו ועבר ללמוד בבית ספר מקצועי, שם למד הנהלת חשבונות, כתיבה תמה (כישור נדרש בניהול חשבונות), בנקאות ומשפט מסחרי. ב-26 בספטמבר 1855, בגיל 16, קיבל רוקפלר את עבודתו הראשונה כעוזר למנהל חשבונות בחברת היואיט וטאטל. רוקפלר המשיך לחגוג את "יום העבודה" הראשון שלו מדי שנה במהלך חייו. שכרו היה 15 סנט ליום (כ-10 דולר בערכי המטבע של ימינו). עד מהרה הרשים רוקפלר את מעסיקיו ברצינותו ובשקידתו. הוא היה מאוד מדויק וקפדן. הוא היה אדם נעים, מתמיד וסבלני, והוא הסדיר כספים של עבריינים ואסירים (על כל העבודה הזו הוא לא קיבל שכר נאה, אבל כל מה שאכן שולם לו, הוא תמיד נתן לכנסייה ולארגוני צדקה מקומיים).
רוקפלר חסך כל אגורה ושלוש שנים אחר כך כבר גייס די הון כדי להיכנס כשותף בחברת קלארק ורוקפלר. כל איש גייס 2,000 דולר עבור הקמת חברת סוחרי עמלה בדגנים, חציר, בשרים, ומוצרים שונים. עוד באותה השנה נעלם אביו של ג'ון לאחר שערורייה שהיה מעורב בה. ביל רוקפלר ברח מניו יורק והתחזה בשם בדוי, הוא נפטר בשנת 1906 בגיל 95 באילינוי חודשים ספורים לפני שמשלחת עיתונאית גילתה את מקורו. בסוף השנה הראשונה לעסקים, הם הרוויחו 450 אלף דולר, והרוויחו כ-4,400 דולר בשנת 1860 ורווח של 17 אלף דולר בשנת 1861. עסקי סוחרי העמלות היו תחרותיים מאוד והצלחתה של חברת קלארק ורוקפלר נבעה במידה רבה מיכולתו הציבורית של רוקפלר וגישתו לעסקים.
רוקפלר היה מתנגד חריף למוסד העבדות ובמהלך הבחירות לנשיאות בשנת 1860 הצביע בעד אברהם לינקולן מהמפלגה הרפובליקנית החדשה. בפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית התגייס אחיו של ג'ון רוקפלר, פרנק, לצבא האיחוד ונפצע מוקדם בתחילת המלחמה. כאשר ג'ון רוקפלר עצמו נקרא לגיוס הוא שילם לחייל מקצועי שמילא את מקומו בעוד המשיך לעבוד בהנהלת החברה. מאוחר יותר טען כי: ”רציתי לתת את חלקי בצבא אך לא הייתה כל אפשרות שכזאת. לא היה אדם להחליף את מקומי. היינו לעסק חדש ואילולא נשארתי היה העסק נעצר.” במהלך מלחמת האזרחים העסק שלהם התרחב במהירות. מחירי הדגנים עלו וכך גם העמלות שלהם. לנוכח אי היציבות של המחירים רוקפלר לא היה מהמר אלא מתכנן. הוא נמנע מהשערות וסירב לקחת מקדמות או הלוואות.
עם זאת, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 הבין רוקפלר כי עתידו של עסק סוחרי עמלות בקליבלנד מוגבל. הוא השתכנע כי מסילות הברזל יהפכו לאמצעי התחבורה העיקרי של מצרכים חקלאיים. זה יהיה לחסרון של קליבלנד, כיוון שמעמדה כנמל חשוב בימת אירי היה יתרון התחבורה העיקרי שלה. רוקפלר ראה שתפוקת התבואה העולה של המערב התיכון וצפון מערב של חברת 'ג'יי ג'יי היל' תשנה את אופי העסק לתמיד. רוקפלר שיער כי המייצרות הענקיות על ימת מישיגן וטוחני הקמח של מיניאפוליס יהיו השחקנים הדומיננטיים בעסק. רוקפלר האמין שעתידה של קליבלנד טמון באיסוף ומשלוח חומרי תעשייה גולמיים - לא מצרכים חקלאיים. זה יאפשר לקליבלנד לנצל את היתרונות הגאוגרפיים שלה - באמצע הדרך בין חוף הים המזרחי לשיקגו - הנגישה גם לתחבורה ברכבת וגם במים. הוא ראה את ההזדמנות שלו לעסק חדש בשנת 1863 - נפט.