stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היום יום הולדת

היום יום-הולדת הוא שיר ילדים ישראלי קלאסי לחגיגת יום-הולדת, שכתב בן-ציון רסקין ללחנה של ורדה גלבוע (קרפ). השיר הולחן לכל המאוחר ב-1950 והוא נחשב לאחד משירי הילדים העבריים הפופולריים ולקלאסיקה של שירי יום-ההולדת.
ביצוע מוכר של השיר הוא של ציפי שביט ונתן דטנר בקלטת הווידאו לילדים "100 שירים ראשונים - חלק א'" (מבית "קלסיקלטת") ושל הזמר עוזי חיטמן, בקלטת-הווידאו לילדים "שירים קטנים: לקט שירים ראשונים לפעוטות". ביצוע מוכר נוסף הוא של חבורת-ילדים בקלטת-הווידאו שירים קטנים 3 למשחק וימי-הולדת, אותו הם שרים כביכול לכבוד יום-הולדתו של ג'וליאן שגרן, המשתתף באותה קלטת (בדמותו של הילד בן החמש וחצי מתוכנית הטלוויזיה הפופולרית לילדים מסיבת גן) לצידם של חני נחמיאס ועירית ענבי.
גרסתו הידועה של השיר היא:
היום יום-הולדת,
היום יום-הולדת,
היום יום-הולדת
לאסתר.
חג לה שמח
וזר לה פורח,
היום יום-הולדת
לאסתר
גרסה נוספת של השיר בוצעה על ידי הזמרת מרים אביגל:
היום יום-הולדת
היום יום-הולדת
היום יום הולדת
גם לי, גם לך;
חג לה שמח
וזר לה פורח,
היום יום-הולדת
גם לי, גם לך.
בספרון לילדים שירי ורדה גלבוע הופיע השיר במילים:
היום יום-הולדת,
היום יום-הולדת,
היום יום-הולדת של אסתר.
חג לה שמח,
זר חי לה פורח,
היום יום-הולדת של אסתר.
גרסה זו היא הגרסה המקורית שכתב רסקין לרגל יום הולדתה החמישי של בתו אסתר.
ראו גם

השיר "רק ביום הולדת" גם הוא מאת רסקין.
יצחק גרינבוים

קבר יצחק גרינבוים בקיבוץ גן שמואל
יצחק גִרִינְבּוֹיְם (בפולנית: Izaak Grünbaum‏; 24 בנובמבר 1879, ורשה – 7 בספטמבר 1970, גן שמואל) היה מנהיג ציוני, מראשי התנועה הציונית של יהודי פולין בין שתי מלחמות העולם. היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, ושר הפנים הראשון של ישראל. מחותמי מגילת העצמאות.
כתביו

בימי חורבן ושואה: ת"ש-תש"ו, ירושלים – תל אביב: חברים, תש"ו.
דור במבחן, ירושלים: ההסתדרות הציונית ומוסד ביאליק, 1951.
מלחמות יהודי פולניה: תרע"ג-ת"ש, ירושלים – תל אביב: חברים, תש"א.
נאומים בסיים הפולני (ערך והוסיף הערות: מרדכי חלמיש; תורגם מן המקור הפולני בידי המחבר), ירושלים: מ. ניומן, 1963.
נאומים בקונגרסים הציוניים ירושלים – תל אביב: מ. ניומן, 1967.
פני הדור: מורים, חברים, יריבים (2 כרכים), ירושלים: הספרייה הציונית על-יד הנהלת ההסתדרות הציונית, תשי"ח-תשכ"א.
התנועה הציונית בהתפתחותה, ירושלים: ר. מס, תש"ב-תשט"ז.
לקריאה נוספת

'גרינבוים, יצחק', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 146–148. (הספר בקטלוג ULI)
רומן פריסטר, ללא פשרה, תל אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ז – ביוגרפיה של יצחק גרינבוים.
יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות 1970, פרק 15
הערות שוליים

↑  ש. רימאלט,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'יציאתו של גרינבוים מפולין, דבר, 5 במאי 1932
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 413-414
↑  הד הבחירות בפולין, הארץ, 20 במרץ 1928
↑  תום שגב,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פרשת חייו הטראגית של אליעזר גרינבוים, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2009; דליה קרפל,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'שטן או מלאך? תעלומת חייו של אליעזר גרינבוים, בנו של שר הפנים הראשון, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
↑  מתוך אתר הכנסת, בעמוד: http://www.knesset.gov.il/birthday/heb/QuizBDay.htm, נדלה ב-24/1/11
↑  יהודית היבנר, החיים כסיפור, הוצאת ששר, 2001, עמ' 155
↑  הציונים הכלליים התאחדו, משמר, 7 ביוני 1946
↑  הימין דוחף את גרינבוים לפילוג, על המשמר, 11 באוגוסט 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262146705171  PLWABN: 9810679199305606  GND: 173468381  ISNI: 0000 0000 7148 0348  LCCN: n92003043  NKC: js2012682889  NLA: 35710447  NSK: 000733169  NTA: 256256748  SELIBR: 170639  SUDOC: 234461241  VIAF: 54951926   WorldCat (עם VIAF): 54951926 
יצחק גרינבוים (במרכז)
קופסת סיגריות מאת עובדי המועצה היהודית הלאומית ותיאור מסעה, 1932
האובליסק השחור

| --- | --- |

 פרטי הממצא
 חומרים:  אבן גיר 
 רוחב:  45.08 ס״מ 
 גובה:  197.85 ס״מ 
 תוכן הממצא
 שפה:  אכדית 
 תיאור ממצא:  מורכב מחמש רצועות של ציורים, רובם מתעדים מלכים זרים (בהם יהוא או יהורם בן אחאב) מעלים מס למלך אשור
 תיאור כיתוב:  הכתוב באובליסק מחולק לשנים, בכל שנה מתאר הלוח את פועלו של המלך במדיניות החוץ הצבאית
 פרטי האתר והחפירה
 תאריך גילוי:  1846 
 התגלה בידי:  אוסטן הנרי לייארד 
 מיקום אתר:  כלח 
 קואורדינטות:  36°05′53″N 43°19′44″E﻿ / ﻿36.098055555556°N 43.328888888889°E﻿ / 36.098055555556; 43.328888888889 
 פרטי הממצא כיום
 אוסף:  המוזיאון הבריטי 
 מיקום נוכחי:  המוזיאון הבריטי 
 מזהה קטלוגי:  1848-11-04, 0001 
 מיפוי ועוד
 he
 
האובליסק השחור במוזיאון הבריטי משמאלו האובליסק הלבן
האובליסק השחור של שַׁלְמַנְאֶסֶר השלישי הוא מונומנט אשורי שנתגלה בכלח (הנקראת כיום גם "תל נמרוד") שבארץ אשור בידי הארכאולוג הבריטי סר אוסטן הנרי לייארד בשנת 1845.
האובליסק, עשוי אבן הבזלת השחורה, הוא הכרוניקון האשורי השלם ביותר שנמצא עד לימינו, ומתאר את מסעותיו הצבאיים של שלמנאסר השלישי (858 – 824 לפנה"ס), מלך אשור.
האובליסק מתנשא לגובה של 197.85 ס"מ ורוחבו 45.08 ס"מ. הוא הועבר לאנגליה ומוצג במוזיאון הבריטי. על האובליסק חמש רצועות של ציורים, רובם מתעדים מלכים זרים מעלים מס למלך אשור. השנייה שבתמונות מציגה את מלך ישראל, יהוא, או שליחו.
תוכן

האובליסק מתאר את כל מערכות המלחמה של המלך האשורי שלמנאסר השלישי וככזה הוא שומר על מבנה קבוע. הרשומות שבאובליסק הן בכתב יתדות אשורי ופענוח הכתוב על האובליסק היה אחד הצעדים החשובים בפענוח השפה האשורית.
הכתוב באובליסק מחולק לשנים, בכל שנה מתאר הלוח את פועלו של המלך במדיניות החוץ הצבאית. מרבית הפעולות הללו נופלות תחת דפוס מקובל: חציית נהר או הר ומעבר לשטחה של מדינה אחרת, הכנעתה בכוח הזרוע או קבלת כניעתה ללא שפיכות דמים, הטלת מסים כבדים על המדינה, נשיאת השלל לאשור והגדלת יוקרת המלך בקרב העמים הכבושים.
האובליסק עוסק גם במספר אירועים יוצאי דופן, בהם קרב קרקר, שהיקפם הצבאי והשפעתם על המצב הגאו-פוליטי בסהר הפורה הקדום גדולה. לאירועים אלו מקדיש שלמנאסר יותר דיוק וכתיבה. כמו כן, אירועים שכאלו לרוב מצויינים כחלק מהסכימה הכוללת של האלים, לשמם מלכים אשוריים רבים כבשו את כיבושיהם. תופעה זאת של יחוס המסעות הצבאיים לאלים נפוצה מאוד בקרב מלכי אשור האמצעיים והמאוחרים, עוד מימי אַדַד-נִירָרִי הראשון.
תוכן > פתיחה

כנהוג באנאלים מלכותיים באשור, נפתח האובליסק בכתובת המפארת את אלי אשור ובראשם האל אשור, שלשמו נעשו כל הכיבושים המתוארים בכרוניקון. כן ממהר שלמנאסר להצהיר על שושלתו המלכותית ואביו, אשור-נצירפל השני, שהושיע את אשור ממגמת ההתדרדרות שלה זה שנים, בדרכים אכזריות לאין תיאור וכיבושים המוניים.
[1] אשור, האדון הרם, מלך כל

[2] האלים הגדולים; אנו, מלך נשמות גן העדן

[3] ונשמות האדמה, האל, אדון העולם; בֵל

[4] העליון, אבי האלים, הבורא;

[5] אאה, מלך המצולות, קובע הגורלות,

[6] מלך הכתרים, שותה בגאון;

... 

[15] (אנוכי) שלמנאסר, מלך על ציבור אנשים, נסיך (ו) גיבור אשור, המלך האיתן, 

[16] מלך כל ארבעת אזורי השמש... 

[17] בנו של אשור-נצירפל, הגיבור העליון...

[18] אשר עשה את הטוב והכריח את כל העולם לנשק את כפות רגליו; 

[19] צאצאו האציל של תיגלת-אדר
תוכן > קרב קרקר

קרב קרקר שהתרחש בשנת 853 לפנה"ס, שנתו השישית של שלמנאסר, מתועד באופן רחב במונולית מכורח ומוזכר גם באובליסק השחור. קרב זה, בו לקחו חלק 12 מלכים אזוריים ובהם אחאב מלך ישראל, התרחש בקרבת העיר קרקר - ומכאן שמו. למרות תיאוריו של שלמנאסר, לא היה קרב זה קרב מכריע במיוחד וכן מנע את ההתרחבות האשורית באזור לזמן מה. בהמשכו של האובליסק מתוארים קרבות מאוחרים יותר של הליגה האזורית כנגד אשור.
[57] את הפרת בחלקו העליון חציתי. 

[58] את מס מלכי החתים 

[59] במלואו קיבלתיו. בימים אלו רִמוֹן-אִדְרִ 

[60] מדמשק, אִרְכֻלִנַה החמתי, ומלכי 

[61] החתים וחוף הים בכוחות אחד האחר 

[62] בטחו, ולעשות מלחמה וקרב 

[63] כנגדי באו. במצוות אשור, האדון הרם, אדוני,  

[64] איתם עשיתי מלחמה. הרס בהם שרעתי. 

[65] מרכבותיהם, כרכרות מלחמתם, מכשירי מלחמתם לקחתי מהם. 

[66] 20,500 מלוחמיהם עם חצים הרגתי.
תוכן > יורם ויהוא

שלמנאסר מציין את ישראל עוד בימי יורם, כחלק מ"ברית שנים-עשר מלכי חוף הים" שנלחמו בו. לאחר הפיכת חצר בארם דמשק, שהעלתה את חזאל לשלטון בממלכה הארמית והמלכתו של יהוא על ישראל, פורקה הברית כליל. עובדה שהקלה על שלמנאסר להיאבק בארם דמשק, אך עדיין לא איפשרה לו את הכנעתה.
כאשר פנה מלך אשור לעיסוקים אחרים לחצו הארמים על ישראל ולבסוף, כמוצא אחרון פנה יהוא למלך אשור, שמסעו הצבאי השיק לגבולות ישראל, עם בקשת השתעבדות. בגופו של הטקסט ישנו אזכור תמוה שמתאים למצבו של יהוא, הבעיה שעולה מן הטקסט היא דווקא העובדה, שהשם שניתן ליהוא בכיתוב האיור שונה מהשם שניתן לו בכתובות. לדעת פ. מקרטר וא. תיאל המלך הישראלי באיור יכול להיות יהורם בן אחאב. לדעתם, השם המופיע בכיתוב הוא "יהו", שיכול להיות קיצור של כל אחד משני השמות. גם כרונולוגית הדבר אפשרי.
[96] בשנתי ה-17 את הפרת חציתי. לארץ אַמַנֻס ירדתי. בולי 

[97] הארז חטבתי. בשנתי ה-18 בפעם ה-16 חציתי את הפרת. חזאל

[98] הדמשקי לקרב בא. 1,221 ממרכבותיו, 470 מכרכרות מלחמתו

[99] עם מחנו לקחתי ממנו...

[101] לארץ קהוא (=יהוא ?) ירדתי. עריהם כבשתי, שללם

[102] נשאתי...

[103] ... את מס הצורים, 

[104] הצידונים  (ו)הגבלים קבלתי
תוכן > פרישה מענייני הצבא

עם השנים הכריח הגיל את המלך לפרוש מתפקיד צבאי פעיל וניתן להבחין בתלותו הרבה בתרתן (תואר צבאי – כנראה המשנה למלך ושר הצבא), דַיַן-אשור. התרתן מופיע לראשונה בשנתו ה-27 של שלמנאסר כמלך ועם הזמן מרבה להופיע כמוביל צבאו של שלמנאסר.
[141]...בשנתי ה-27 מרכבות אויבי קצבתי. דין-אשור

[142] התרתן, מנהיג הצבא המתרחב, בראש צבאי לארץ ארמניה זירזתיו, 

[143] שלחתיו.
מאוחר יותר, איבד שלמנאסר מאהדת הציבור ומעמדו נחלש. לבסוף בנו, אשור-דנין-פל, מרד בו וזכה לתמיכת העם וערים רבות, בהן נינוה. המרד דוכא כעבור שנתיים בידי אחי המורד, שמשי-אדד החמישי ושלמנאסר מת כעבור זמן קצר מזקנה.
תוכן > התמונות וכיתוביהן

בראש האובליסק ישנן רצועות של תמונות ומעל לכל תמונה תיאור של הסצנה אותה היא מתארת.
[1] את מס סואה מארץ הגוזנים: כסף, זהב, עופרת, חפצי ארד, שרביט ליד המלך, סוסים (ו)גמלים כפולי דבשת: קיבלתי.

[2] את מס יַא-אֻ-אַ בן חֻמְרִ (=יהוא בן עמרי): כסף, זהב, קערות זהב, כלי זהב, כוסות זהב, כדי זהב, עופרת, שרביט ליד המלך: קיבלתי.

[3] את מס ארץ מוזרי: גמלים כפולי דבשה, פר מנהר סאסיה, סוסים, חמורי בר, פילים, (ו)קופים: קיבלתי.

[4] את מס מרדוך-פל-איטסטסר מארץ הסוכינים: כסף, זהב, כדי זהב, קרני פר בר,..., בגדי צבעים רבים, (ו)פשתן: קיבלתי.

[5] את מס גרפרונדה מארץ הפאטיניים: כסף, זהב, כדי זהב,..., חפצי ארד, קרני פר בר, (ו)הובנה: קבלתי.
ההופעה החיצונית של יהוא מלך ישראל ומלך גילזן (אנ') זהות, ונראה שהם נבחרו כדי לסמל את הקצוות הדרום־מערבי והצפון־מזרחי של האימפריה. מנקודת המבט האשורית, ההשתחוות לפני המלך איננה סימן להשפלה אלא לאמון שנותן המלך האשורי למלכים הכפופים לו; המלך לא מוצג כלוחם אלא מחזיק קערת משתה בידו, מתואר כנסיך השלום, והסצנות כולן מבטאות את האחדות והחוזק הפוליטי הפנימי.
ראו גם

רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לקריאה נוספת

A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996, עמ' 62–71
הערות שוליים

↑  P. Kyle McCarter, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, No. 216 (Dec., 1974), pp. 5–7
↑  Edwin R. Thiele, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, No. 222 (Apr., 1976), pp. 19–23
↑  Schroer, Silvia (2018). Die Ikonographie Palastinas/Israels und der Alte Orient: eine Religionsgeschichte in Bildern, Band 4: Die Eisenzeit bis zum Beginn der achämenidischen Herrschaft (בגרמנית). Schwabe Verlag. p. 658. (ניתן להוריד גם בקישור הבא: )
יהוא כורע ברך לפני שלמנאסר השלישי כמתואר באובליסק השחור
איור של התיאור לעיל
פרוכת ארון הקבורה של בנימין זאב הרצל

הפרוכת, במשרדי קק"ל, לפני העלאת עצמותיו של הרצל לישראל
פרוכת ארון הקבורה של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל היא יריעת בד רקומה שהוכנה באוסטריה בשנת 1936, ונועדה לכסות את ארונו של הרצל עם העלאת עצמותיו לקבורה בישראל. הפרוכת נעלמה בשנת 1949 לאחר טקס הלוויה, ומקום הימצאה נותר בגדר תעלומה במשך 70 שנה, עד שנמצאה בשנת 2019 במחסני קק"ל.
יוזמת הפרוכת

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |   הנה אני פתח את קברותיכם והעליתי אתכם מקברותיכם עמי והבאתי אתכם אל אדמת ישראל'"`UNIQ--ref-00000001-QINU`"'  הזרעים בדמעה ברנה יקצרו'"`UNIQ--ref-00000003-QINU`"'  בשחרורנו ישתחרר העולם, בעשרנו יתעשר ובגדולתנו יוסיף גם הוא גדולה, ואשר אנחנו מנסים לעשות שם לטובתנו יפעל פעולה חזקה ורבת ברכה לטובת האנושות כולה'"`UNIQ--ref-00000004-QINU`"'  — המילים שנרקמו על פרוכת הארון של הרצל  | “ |


בשנת 1935, בקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן, הוחלט בין השאר כי עצמותיו של הרצל תועלנה מאוסטריה לארץ ישראל בתוך שנה.
בהמשך להחלטה פנתה ההסתדרות הציונית, באמצעות מחלקת הנשים הציוניות של ויצו, לאדריכל אוסקר שטרנד בבקשה לתכנן את הפרוכת, ולאמן היודאיקה ארתור וייס, בבקשה להוציא לפועל את ביצועה. הפרוכת הוכנה כמתוכנן אך יוזמת העלאת עצמותיו של הרצל לישראל לא יצאה לפועל. מלחמת העולם השנייה הייתה ככל הנראה הסיבה לדחיית התוכנית להעלאת עצמותיו של הרצל, והתוכנית יצאה לפועל רק בשנת 1949, לאחר קום המדינה.
הפרוכת, בצבע תכלת-לבן, הייתה רקומה בזהב. נרקם עליה אריה בתוך מגן דוד, ולצדו שבעה כוכבי זהב כאזכור לכוכבי הזהב שהציע הרצל לדגל המדינה היהודית ושבע שעות העבודה היומיות שהיו חלק ממשנתו של הרצל. מעליהן נרקמו מילים מתוך חזון העצמות היבשות בספר יחזקאל ופסוק מספר תהילים קכ"ו. בחלקו התחתון נרקמו המילים האחרונות מתוך ספרו של הרצל "מדינת היהודים".
בתחתית הפרוכת חתמו נשות ויצו במילים "נשי אוסטריה העבריות לכבוד המנהיג תאודור בנימין זאב הרצל לזכר העלאת עצמותיו לארצנו שנת תרצו".
הפרוכת נמסרה בשנת 1939 למנחם אוסישקין למשמורת על ידי משלחת חברות ויצו מאוסטריה ונשמרה מאז בחדר הרצל שבבניין הקרן הקיימת עד לטקס הקבורה של הרצל בישראל באוגוסט 1949.
הפרוכת במסע הקבורה של הרצל

באוגוסט 1949, עם הוצאת ארונו של הרצל מקברו בווינה, לקראת העלאת עצמותיו לישראל, הונחה עליו הפרוכת (שהובאה מישראל), והיא כיסתה אותו לאורך כל הדרך כפי שניתן לראות בתמונות רבות שתיעדו את המסע, החל מטקס פתיחת קברו של הרצל בבית הקברות בווינה, דרך טקס קבלת הארון בנמל התעופה לוד, הצבתו בתל אביב ועד לטקס קבורתו בהר הרצל בירושלים.
בתום הטקס, ולפני הורדת הארון לקברו, הוסרה הפרוכת מהארון, והיא הייתה אמורה להגיע לפי התוכנית, ל"חדר הרצל" (שבשנת 1949 היה במשרד הלשכה הראשית של הקרן הקיימת לישראל), שם הייתה אמורה להיות מוצגת ולהישאר. באופן מסתורי, היא לא הגיעה ליעדה ונעלמה.
הערות שוליים

↑  ד"ר יצחק וייס, הרצל - קריאה חדשה, עמוד 252
↑  בנימין זאב הרצל, "מדינת היהודים", "אני מתאר לעצמי דגל לבן עם שבעה כוכבי-זהב. היריעה הלבנה מסמלת את החיים החדשים, הטהורים; הכוכבים הם שבע שעות-הזהב של יום העבודה שלנו, שכן בסימן העבודה הולכים היהודים אל הארץ החדשה"
↑  מכתב לקק"ל, מ-30 ביוני 1960 מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
1 2  רשימה לתיק 3532, משה שרף, 6 באוגוסט 1962, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  מכתב מד"ר יהשוע גוברין 27 באפריל 1962, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  מכתב מד"ר יהושוע גוברין, 18 ביולי 1962, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  מכתב מספר 35321 מד"ר אלכס ביין, 18 בספטמבר 1962, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  מכתב של ד"ר י. גוברין בתיק 35321 מתאריך 12 באפריל 1963, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  מכתב לקק"ל מתאריך 22 בינואר 2007, מתוך אוספי הארכיון הציוני המרכזי, ירושלים
↑  משי אייד,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'אחרי 70 שנה: בעקבות תעלומת הפרוכת של הרצל, באתר ynet, 23 ביולי 2019
↑  גילויים חדשים על הפרוכת של הרצל מתוך אתר הארכיון הציוני, 6 בנובמבר 2023
↑  דניאל רוט-אבנרי,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'סוף לתעלומת הפרוכת ההיסטורית של הרצל, באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2019
↑  גילויים חדשים על הפרוכת של הרצל מתוך אתר הארכיון הציוני, 6 בנובמבר 2023
ארונו של הרצל מוצב בכיכר הכנסת עטוף בפרוכת
חשיפת הפרוכת המשוחזרת בטקס האזכרה הממלכתי בהר הרצל ביולי 2019, במלאת 115 שנה לפטירתו
יצחק סוקניק

| --- | --- |

 לידה:  1920 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 נהרג:  8 במאי 1943 (בגיל 23 בערך) גטו ורשה, גנרלגוברנמן 
 מדינה:  פולין 
 
יצחק סוקניק (1920 – 8 במאי 1943) הידוע בכינויו "קוזה" (בפולנית: Żydowska Organizacja Bojowa) היה לוחם בארגון היהודי הלוחם וחבר בתנועת השומר הצעיר. הוא מילא תפקיד מכריע בארגון ובניית נשק קל שישמש את הלוחמים במרד גטו ורשה. הוא השתתף בפעולה הראשונה של המרד ב-18 בינואר 1943, והציל את חייו של מרדכי אנילביץ'. בתקופת המרד באפריל היה חבר ביחידה הלוחמת בראשות מרדכי גרוואס בגטו המרכזי, ונודע כקלע מצוין. הוא נהרג ב-8 במאי 1943 בזמן שניסה להימלט לצד הארי דרך הביוב.
ביוגרפיה

יצחק נולד בוורשה, פולין בשנת 1920 למשפחה יהודית ממעמד הביניים. הוריו היו מאיר סוקניק וצ'סיה (לבית לקינה). נולדו להם שני בנים נוספים משה (יליד 1918) וסרול (יליד 1926).
סוקניק למד עיבוד מתכת בבית הספר המקצועי ברחוב סטבקי בוורשה. הוא סיים את שירותו הצבאי בצבא הפולני, לאחר שהגיע לדרגת סמל, ונודע כצלף מקצועי. הידוע במזגו הטוב ובעליזותו, כינו אותו חבריו קוזה (עז), שנשאר כנום דה גרה שלו כשהצטרף לתנועת המחתרת היהודית. הוא היה חבר מס. 13 של "השומר הצעיר". רגע לפני המלחמה כשהתקיפות האנטישמיות הפולניות נעשו תכופות יותר ברחובות ורשה, הוא וחבריו היו יוצאים ומגנים על הולכי רגל יהודים.
ביוגרפיה > הצטרפות לארגון היהודי הלוחם

ב-10 בספטמבר 1939 נהרגו אמו של סוקניק ואחיו הצעיר שרול במהלך ההתקפה הגרמנית על ורשה. סוקניק חזר לוורשה והאוכלוסייה היהודית בעיר אולצה להתגורר בגטו. במהלך 1941 מתו שאר בני משפחתו הקרובה; סבו יוסף ביוני, אחיו הגדול משה באוגוסט ולבסוף אביו בנובמבר; שני האחרונים מתים מטיפוס.
בספטמבר 1941 נמלט סוקניק מוורשה והצטרף לחוות הכשרה של השומר הצעיר ליד צ'נסטוחובה. באמצע 1942 התפקרה החווה והוא חזר לוורשה לקחת חלק פעיל ב"השומר הצעיר" והצטרף לארגון היהודי הלוחם.
ביוגרפיה > ייצור נשק קל ואימוני נשק

כאשר הארגון הוקם ביולי 1942 לא היו להם נשק. באוגוסט הם קיבלו את משלוח הנשק הראשון שלהם מהצד הפולני, חמישה אקדחים ושישה רימוני יד. זה לא הספיק ללחימה בחודשים שלאחר מכן ולא פעם כלי הנשק היו במצב גרוע והיו שמישים חלקית. ביוזמתו ייסד יצחק בגטו בית מלאכה להכנת רימוני יד ולתיקון כלי נשק קטנים. עד סוף 1942 הפך לאחד מיצרני הנשק החשובים ביותר, ועמד בראש שני בתי מלאכה, שייצורם הגיע להיקף משמעותי של עד 50 רימונים ביום. הוא גם אימן מתגייסים אחרים בגטו בשימוש ברובים, כשהגיע פעמיים בשבוע לביתו של לייב רוטבלאט ברחוב מוראנובסקה 44 כדי להעביר אימוני נשק.
ביוגרפיה > ההתנגדות המזוינת הראשונה

בשעה 07:00 כוחות נאצים בפיקודו של בריגדיר גנרל האס אס פרדיננד פון סאמרן-פרנקנג נכנסו לגטו כדי לעצור 8,000 יהודים שיועדו להישלח לטרבלינקה, עם 16,000 נוספים למחנות עבודה סביב לובלין.
הארגון היהודי הלוחם הצליח לגייס חמש יחידות לאומשלאגפלאץ. סוקניק היה ביחידת השומר הצעיר בגטו המרכז בפיקודו של מרדכי אנילביץ'. הם היו חמושים בחמישה אקדחים, חמישה רימונים ובקבוקי תבערה.
הלוחמים הצטרפו לשורה של מאות אסירים שהתרכזו ברחוב מילה. כשהגיעו לפינת זמנהוף וניסקה, הם תקפו, כל אחד מחברי היחידה מכוון אחר חייל גרמני. לקראת הסוף אנילביץ', מוקף בכמה ז'נדרמים, ניצל על ידי סוקניק שהשליך שני רימונים לעבר קציני ה-SS שרדפו אחריו, רימון אחד הרג שני גרמנים ואילו האחרים ברחו, מה שאיפשר לאנילביץ' להימלט. " הארגון היהודי הלוחם הוביל את פעולת ההגנה העצמית של ינואר. מפקדים ולוחמים מרכזיים שם כללו את מרדכי אנילביץ', זכריה ארצשטיין, מרגלית לנדאו, בנימין ליבגוט, אברהם פיינר ויצחק סוקניק".
ביוגרפיה > מרד גטו ורשה – אפריל 1943

הארגון היהודי הלוחם (ZOB) התארגן לשלושה אזורים: הגטו המרכזי, אזור המפעל למברשות ואזור מפעל ולטר טבנס. סוקניק לחם ביחידה בפיקודו של מרדכי גרוואס בגטו המרכזי.
ב-21 באפריל מפקד הארגון ברחוב מילה 29 עלה באש והיה צריך לפנות אותו. אנילביץ' הוביל קבוצה של כעשרים לוחמים לכיוון רחוב נלבקי אך החליט ללון במילה 17 שם הצטרפו אליהם לוחמים נוספים. סוקניק היה חלק מקבוצת הארגון זו במילה 17. ב-22 באפריל הוצבו הגרמנים ברחוב קופיצקה, במקביל למילה, בעוד הלוחמים התמקמו בחצר גדולה והתכוננו לארוב לנאצים. הוא הוצב ממש מול השער לחצר וירה למוות בשניים מהגרמנים בכדור אחד.
ביוגרפיה > מרד גטו ורשה – מאי 1943

טוביה בוז'יקובסקי מתאר מארב של הנאצים שהתרחש ב-1 במאי, שהתרחש באופן חריג ביום ולא בלילה. "כשהגיע הרגע הנכון תקפנו. יצחק סוקניק (קוזה), חבר השומר הצעיר שלח צרור אש לעבר הגרמנים והפיל שלושה מהם".
ביוגרפיה > בריחה ומוות

בשלב זה היה סוקניק כעת במטה החדש של הארגון במילה 18, שם החל מרדכי אנילביץ' להתכונן להימלט עם הלוחמים דרך הביוב אל מה שמכונה הצד הארי.
סוקניק היה חלק מקבוצה של אחד עשר לוחמים שניסתה להגיע לצד הארי. עוד אחת מהקבוצה הייתה הלה רופאייזן-שיפר. המדריך שלהם היה אמור לקחת אותם לרחוב ביאלנסקה אבל מערכת הביוב הייתה מבוך מסוכן והם הגיעו בסופו של דבר ברחוב דלוגה. מכיוון שהרחוב היה ממוקם בצד הארי הם החליטו לעזוב את מערכת הביוב. רגע לפני עלות השחר ב-8 במאי, כשהם יצאו מהביוב, הבחינה בהם המשטרה הפולנית. היה ניסיון לשחד את השוטרים אך חיילים גרמנים בקרבת מקום שמעו את המהומה וניגשו. רופאייזן - שיפר נזכרה:, " שמעתי יריות. קוזה, שהיה כנראה אחד היורים הטובים ביותר בארגון היהודי הלוחם, רץ לעבר הגרמני כדי לירות בו עם האקדח שלו. בזמן שהוא ירה, האחרים התפזרו. גם אני רצתי". רופאייזן שיפר ניצלה ושרדה את השואה. יצחק סוקניק נורה למוות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Noy, Melech (1948). Ḥurbn un oyfshṭand fun di Yidn in Ṿarshe eydes-bleṭer un azḳoreʹs (ביידיש). Tel-Aviv: Ṿaadat ha-Golah fun der Algemeyner Yidisher arbeṭer-organizatsye (ha-Histadrut ha-kelalit) in Erets Yiśraʼel. pp. 533–4.
↑  Mark, Bernard (1963). Der oyfshṭand in Ṿarsheṿer Geṭo (ביידיש). Warsaw: Yidish bukh. p. 206.
↑  Grupińska, Anka (2014). Odczytanie listy : Opowieści o warszawskich powstańcach Żydowskiej Organizacji Bojowej (בפולנית). Wołowiec: Wydawnictwo Czarne. ISBN 978-83-7536-734-8.
↑  Digital Collections, The New York Public Library. "Warsaw (1953), (1953 - 1973)". The New York Public Library, Astor, Lenox, and Tilden Foundations. נבדק ב-22 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gruenbaum, Yizhak (1953). Varshah (ביידיש). Jerusalem: Hevrat Entsiklopedyah shel galuyot.
1 2  Devastation and mutiny of Warsaw Jews by Melech Neustadt Print Achdot Inc. Tel-Aviv 1947
↑  "Yad Vashem Testimony for Srul". The Central Database of Shoah Victims' Names.
↑  "Yad Vashem Testimony for Cesia". The Central Database of Shoah Victims' Names.
↑  "Karta Zgonu (Death Certificate)". Centralna Biblioteka Judaistyczna.
↑  "Cemetery Record for Moszek". Foundation for Documentation of Jewish Cemeteries in Poland.
↑  "Cemetery Record for Josef". Foundation for Documentation of Jewish Cemeteries in Poland.
↑  Geffen, Mordechai, Chaika Grossman, Shalom Cholawski, Josef Segal, Aba Kovner, and Ruzka Korczak, eds. The Book of Jewish Partisans (Merhavia: Sifriyat HaPoalim, 1958)
↑  Kfir, Ilan; Dor, Danny; Biran, Chava (2003). Brave and Desperate. Israel: Ghetto Fighters House. p. 70.
1 2  Mark, Bernard (1947). Dos bukh fun gvure (ביידיש). Lodz: Dos naye lebn. p. 131.
↑  Pinye, Kats (1955). Pinkes Varshe (ביידיש). Buenos-Ayres: Aroysgegebn durkh dem Landslayt-fareyn fun Varshe un umgegnt in Argentine bay der mitarbet fun Argentiner "Ikuf".
1 2  "Out of the flames": Authors: Aharon Carmi and Chaim Primer, edited by Aharon Meirovitz 1973
↑  Gutman, Yisrael (1982). The Jews of Warsaw, 1939-1943 : ghetto, underground, revolt. תורגם ע"י Friedman, Ina. Bloomington: Indiana University Press. ISBN 9780253331748.
1 2  Ainsztein, Reuben (1979). The Warsaw Ghetto Revolt. New York: Holocaust Library. ISBN 9780896040076.
1 2 3  Ber, Mark (1975). Uprising in the Warsaw ghetto. New York: Schocken. p. 66,70,123n.
↑  Borzykowski, Tuvia (1972). Between Tumbling Walls. Israel: Hakibbutz Hameuchad.
↑  "yi". Payn un gevure ḳapiṭlen ṿegn dem ḥurbn un oyfshṭand fun di Idn in Ṿarsheṿer geṭo. New York: Natsyonaln ḳomiṭeṭ far dem arbeṭndiḳn Yiśroel. 1959. p. 59.
↑  Rotem, Śimḥah (1994). KAZIK Memoirs of a Warsaw Ghetto fighter : the past within me. New Haven. p. 163. ISBN 9780300093766.
↑  Borzykowski, Tuvia (1976). Tsvishn falendiḳe ṿenṭ (ביידיש). Tel Aviv: [o.fg.] p. 119.
↑  Rufeisen-Schüpper, Helena (1996). Pożegnanie Miłej 18: wspomnienia łączniczki żydowskiej organizacji bojowej. Kraków: Beseder. ISBN 83-86995-01-7.
מונטיאקים

| מונטיאקים |
| --- | --- |
   
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
תת־משפחה:: איילים
שבט:: מונטיאקים
שם מדעי
 Muntiacinae
תחום תפוצה


מונטיאקים (שם מדעי: Muntiacinae) הוא שבט של איילים החיים בדרום ומזרח אסיה וכוללים שני סוגים. בעבר סווגו כתת-משפחה בפני עצמם, אך כיום מסווגים כשבט בתת-משפחת האיילים.
מאפיינים

המונטיאקים הם איילים קטנים למדי גובהם בכתפיים הוא 70-30 ס"מ בלבד. קרניהם דקות בעלות 3-1 סיעופים, ומכוסות ברובם בפרווה גרמית; בדומה לאיילי מושק ואלקרן הגדות לזכרי המונטיאקים זוג ניבים קטנים הבולטים מפיהם. מרביתם חיים ביערות טרופיים, פעילים משעות הערב עד שעות הזריחה, וביישנים מבני אדם. בדומה למזאמות והצביונים גם המונטיאקים ממלאים תפקיד אקולוגי ביער של אכילת פירות, עלים, צמחים וכדומה.
מיון

סוג ומין יחיד: מונטיאק הציצית (Elaphodus cephalophus)
סוג: מונטיאק (Muntiacus )
מין: מונטיאק אנאמייט (Muntiacus truongsonensis)
מין: מונטיאק גונגשאן (Muntiacus gongshanensis)
מין: מונטיאק העלה (Muntiacus putaoensis)
מין: מונטיאק מצוי (Muntiacus muntjak) - מחולק על פי טקסונומיות חדשניות לשני מינים.
מין: מונטיאק סומטרי (Muntiacus montanus)
מין: מונטיאק סיני (Muntiacus reevesi)
מין: מונטיאק ענק (Muntiacus vuquangensis)
מין: מונטיאק פוהאט (Muntiacus puhoatensis)
מין: מונטיאק פי (Muntiacus feae)
מין: מונטיאק צהוב (Muntiacus atherodes)
מין: מונטיאק רוזוולט (Muntiacus rooseveltorum)
מין: מונטיאק שחור (Muntiacus crinifrons)
גלריה

מונטיאק הציצית
ראש של מונטיאק מצוי
מונטיאק פי
מונטיאק שחור