ראג'פוטים
מקור > תאוריות של ההיסטוריונים

מקורם של הראג'פוטים היה נושא לוויכוח בין היסטוריונים. ההיסטוריון סאטיש צ'נדרה (אנ') קובע: "היסטוריונים מודרניים פחות או יותר מסכימים שהראג'פוטים מורכבים מקבוצות שונות כולל שודרה ושבטים. חלקם היו ברהמינים שהפכו ללוחמים, וחלקם היו משבטים - ילידים או זרים". לפיכך, הקמת קהילת הראג'פוטים הייתה תוצאה של גורמים פוליטיים שהשפיעו על ניידות הקאסטות, שנקראו סנסקריטיזציה (אנ') על ידי כמה חוקרים וראג'פוטיזציה (אנ') על ידי אחרים. חוקרים מודרניים מסכימים שכמעט כל הקלאנים הראג'פוטיים מקורם בקהילות איכרים או רועים.
ההיסטוריון האמריקני אלף הילטבייטל (אנ') דן בשלוש תאוריות בעידן הראג' וסופרים מוקדמים על מקורות הראג'פוטים ומפרט את הסיבות מדוע תאוריות אלו נדחות על ידי מחקר מודרני. סופרים בריטים מהתקופה הקולוניאלית אפיינו את הראג'פוטים כצאצאים של הפולשים הזרים כגון הסקיתים או ההונה, והאמינו כי מיתוס האגניוונשה (אנ') הומצא כדי להסתיר את מוצאם הזר. לפי תאוריה זו, מקורם של הראג'פוטים כאשר הפולשים הללו נטמעו בקטגוריית קשטרייה במהלך המאה ה-6 או ה-7, לאחר קריסת אימפריית גופטה. בעוד שרבים מהסופרים הקולוניאליים הללו הפיצו את תאוריית המקור הזר הזו כדי לתת לגיטימציה לשלטון הקולוניאלי, התיאוריה נתמכה גם על ידי כמה חוקרים הודים, כמו ד.ר. בהנדרקר (אנ'). התאוריה השנייה שהופצה על ידי צ'. ו. וידיה (אנ') שהאמין בתאוריית הפלישה הארית (אנ') ושכל האוכלוסייה ההודית של המאות ה-9–10 הייתה מורכבת מגזע אחד בלבד – הארים שעדיין לא התערבבו עם השודרים או הדראווידים. ההיסטוריונים הלאומניים וידיה ור.ב. סינג כותבים שמקורם של הראג'פוטים מהקשטריים האריים הוודיים (אנ') של האפוסים – ראמאיאנה ומהאבהארטה. וידיה מבסס את תאוריה זו על תכונות מסוימות - כמו אומץ ו"כוח פיזי" של דמויות מהאפוסים כמו דראופדי (אנ') וקאוסליה (אנ') ואומץ ליבם של הראג'פוטים. עם זאת, הילטבייטל אומר כי "זיקות כאלה אינן מצביעות על המשכיות בלתי פוסקת בין תקופה אפית עתיקה" בתקופה הוודית (3500 לפנה"ס - 3000 לפנה"ס על פי וידיה) לבין "מסורת הראג'פוט הגדולה" שהחלה בראג'סטן של המאה השש-עשרה במקום זאת "מעלה את שאלת הדמיון בין הרמיזות של האפוסים לחבורות המלחמה וראטיה הוודיות לבין המעמד הנמוך של הקלאנים הראג'פוטיים בימי הביניים". הילטבייטל הגיע למסקנה שניסיונות כאלה להתחקות אחר ראג'פוטים ממקורות אפיים ודיים הם "לא משכנעים" ומצטט את ההיסטוריונית האמריקנית ננסי מקלין (אנ') וב. ד. צ'אטופאדהייה המתייגים את ההיסטוריוגרפיה של וידיה על הראג'פוטים כ"לעיתים קרובות חסרת תקווה". קבוצה שלישית של היסטוריונים, הכוללת את ג'אי נאריין אסופה, העלתה תאוריה שהראג'פוטים היו ברהמינים שהפכו לשליטים. עם זאת, "טיעונים צרי אופק" ו"ראיות מומצאות" כגון צורת הראש, סטריאוטיפים תרבותיים וכו' נדחים על ידי הילטבייטל שמתייחס לטענות כאלה ולהתייחסויות האפיות של אסופה כ"מרחיקות לכת" או "בלתי מובנות".
מחקרים עדכניים מצביעים על כך שהראג'פוטים הגיעו ממגוון של רקעים אתניים וגאוגרפיים ומווארונות שונות. טנוג'ה קותייאל קובע: "בדיווחים האתנוגרפיים הקולוניאליים, במקום להתייחס לראג'פוטים כאילו יצאו מקהילות אחרות, בהיל (אנ'), מר (אנ'), מינה (אנ'), גורג'אר (אנ'), ג'אט, רבארי (אנ'), כולם טוענים לעבר ראג'פוטי מהמקום שבו הם טוענים שהם 'נפלו'. תהליכים היסטוריים, לעומת זאת, מרמזים בדיוק על ההפך".
פירוש המילה "ראג'פוט" לפני המאה ה-15 היה 'פרש', 'חייל', 'ראש כפר' או 'מפקד כפיף' . אנשים שהמילה "ראג'פוט" הייתה קשורה אליהם לפני המאה ה-15 נחשבו לווארנה–סמקרה ("מוצא קסטה מעורב") ונחותים מקשטרייה. עם הזמן, המונח "ראג'פוט" בא לציין מעמד פוליטי תורשתי, שלא בהכרח היה גבוה במיוחד: המונח יכול לציין מגוון רחב של בעלי דרגות, מבן מלך בפועל ועד לבעל הקרקע הנמוך ביותר.
לדברי חוקרים, בימי הביניים "היחידות הפוליטיות של הודו נשלטו כנראה לרוב על ידי גברים ממוצא נמוך מאוד" וזה "עשוי להיות ישים באותה מידה עבור קלאנים רבים של 'ראג'פוטים' בצפון הודו". ההיסטוריון האמריקני ברטון סטיין (אנ') הסביר שתהליך זה של מתן אפשרות לשליטים, לעיתים קרובות ממוצא חברתי נמוך, מעמד "נקי" באמצעות ניידות חברתית במערכת ארבע הווארנות ההינדואית משמשת כאחד ההסברים לאריכות החיים של הציוויליזציה ההודית הייחודית.
סיפורי ימי הביניים על פאבוג'י (אנ') המתארים לוחמים ראג'פוטים, צ'ארנים (אנ'), בהילים (אנ') ורבארים (אנ') הנלחמים זה לצד זה, כמו גם טקסטים אחרים מימי הביניים מעלים טענות של שבטים נוודים (אנ') במדבר טהאר לדרגה גבוהה יותר בחברה.
בהדרגה, המונח ראג'פוט הפך לציון מעמד חברתי, שנוצר כאשר קבוצות השבטים והנוודים השונות הפכו לאריסטוקרטים בעלי קרקעות, והפכו למעמד השליט. קבוצות אלו קיבלו את התואר "ראג'פוט" כחלק מתביעתן לתפקידים ודרגות חברתיות גבוהות יותר. מהספרות המוקדמת של ימי הביניים עולה כי מעמד ראג'פוט זה שהוקם בזמן זה כלל אנשים ממספר קאסטות. לפיכך, הזהות הראג'פוטית אינה תוצאה של מוצא משותף. במקום זאת, היא הופיעה כאשר קבוצות חברתיות שונות של הודו של ימי הביניים ביקשו לתת לגיטימציה לכוחן הפוליטי החדש שנרכש על ידי תביעת מעמד של קשטרייה. קבוצות אלו החלו להזדהות כראג'פוט בזמנים שונים, בדרכים שונות. לפיכך, חוקרים מודרניים מסכמים שהראג'פוטים היו "קבוצה של מעמד פתוח" מאז המאה השמינית, רובם לוחמים אנאלפביתים שטענו שהם גלגולים של הודים קדומים בני מעמד הקשטרייה - טענה שלא הייתה לה בסיס היסטורי. יתרה מזאת, תביעת מעמד קשטרייה מופרכת זו הראתה ניגוד חד לווארנה הקלאסית של הקשטרייה כפי שמתוארת בספרות ההינדית שבה מתוארים בני הקשטרייה כשבט משכיל ועירוני. ההיסטוריון תומאס ר. מטקאלף (אנ') מזכיר את דעתו של החוקר ההודי ק. מ. פאניקר (אנ'), אשר מחשיב גם את שושלות הראג'פוט המפורסמות של הודו של ימי הביניים כמי שהגיעו מקאסטות שאינן קשטרייה.
ההיסטוריון האמריקני סטיוארט גורדון (אנ') כתב כי בתקופת האימפריה המוגולית, נישואים היפרגמיים "להתחתן עם בת זוג ממעמד חברתי או כלכלי גבוה יותר", בשילוב עם שירות בצבא המדינה, היו עוד דרכים שבהן משפחה שבטית יכולה "להפוך" לראג'פוט. תהליך זה הצריך שינוי בלבוש, בתזונה, בפולחן ובמסורות אחרות, מניעת נישואים חוזרים של אלמנה, למשל. נישואים כאלה בין מישהו ממשפחה שבטית, ובין בן למשפחת ראג'פוטית מוכרת - אך אולי ענייה - יאפשרו בסופו של דבר למשפחה שאינה ראג'פוטית לעלות למעמד של ראג'פוט. דפוס נישואים זה תומך בעובדה שראג'פוט היה "קטגוריית קסטה פתוחה", זמינה למי ששירתו את המוגולים.
היווצרות ראג'פוטים נמשכה בעידן הקולוניאלי. אפילו במאה ה-19, כל אחד מ"בעל קרקע כפרי" ועד ל"בן הקאסטה הנמוכה של שודרה שהתעשר" יכול היה להעסיק את הברהמינים כדי להמציא בדיעבד אילן יוחסין ובתוך כמה דורות הם יזכו להתקבל כראג'פוטים הינדואים. תהליך זה השתקף בקהילות בצפון הודו. תהליך מוצא זה של קהילת הראג'פוט הביא להיפרגמיה וכן לרצח תינוקות בנות שהיו נפוצים בשבטים ההינדיים של ראג'פוט. חוקרים מתייחסים לזה כ"ראג'פוטיזציה (אנ')", שבדומה לסנסקריטיזציה (אנ'), הייתה דרך לניידות כלפי מעלה, אך היא שונה מסנסקריטיזציה בתכונות אחרות, כמו שיטת הפולחן, אורח חיים, תזונה, אינטראקציה חברתית, כללים לנשים ונישואים, וכדומה. ההיסטוריון הגרמני הרמן קולקה (אנ') טבע את המונח "ראג'פוטיזציה משנית" לתיאור התהליך של בני שבט המנסים לקשר את עצמם מחדש עם ראש השבט הקודם שלהם שכבר הפך את עצמו לראג'פוט באמצעות ראג'פוטיזציה ובכך הפכו לראג'פוטים בעצמם.
על פי כמה חוקרים, המונח ראג'פוטרה היה שמור לקרובים המיידיים של מלך; חוקרים כמו ב. ד. ב. ד. צ'אטופאדהייה מאמינים שהוא שימש לקבוצה גדולה יותר של גברים במעמד גבוה.