ג'ורג' טרנהולם
מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים, העביר טרנהולם מידית את המשרדים הראשיים של החברה שלו מניו יורק אל איי בהאמה ואל ברמודה. הוא מונה כחבר ב"ועדת התותחים הימיים של המדינה", שם הוא דאג לבניית האונייה מחופת השריון, "צ'יקורה". טרנהולם מימן אישית את בניית צי 12 הספינות שהועמדו להגנתה של צ'ארלסטון.
עושרו של טרנהולם גדל כאשר 60 ספינותיו פרצו את הסגר הימי שהטיל האיחוד על הדרום. הספינות נשאו כותנה, טבק וטרפנטין לאנגליה ומשם הביאו פחם, ברזל, מלח, נשק ותחמושת. ג'וזייה גורגס, האחראי על החימוש של הקונפדרציה, העריך שעד מרץ 1863 הרוויחה חברתו של טרנהולם כ-9 מיליון דולר בהובלות ימיות אלו. חברתו של טרנהולם, שכעת נקראה "פרייזר, טרנהולם ושות'" הפכה לחברת הבנקאות שמעבר לים של ממשלת הקונפדרציה. משרד החברה בליברפול ארגן מכירות כותנה ומימן את הצי העצמאי שלו. קונסול ארצות הברית בליברפול, תומאס דדלי, העריך שהצי של טרנהולם ייבא כותנה בשווי של 4.5 מיליון דולר לבריטניה, אף על פי שנשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, הטיל וטו על הצעתו של טרנהולם שהקונפדרציה תרכוש את הספינות של חברת הודו המזרחית הבריטית שיצאו מהשירות בסכום של 10 מיליון דולר.
טרנהולם ושותפו מליברפול, צ'ארלס ק. פרילו (בנו של עורך דין מצ'ארלסטון) פעלו יחד עם האמריקאי, ג'יימס דנוודי בולוק, כסוכנים של הקונפדרציה בבריטניה כדי להסדיר את ענייניה, בעיקר משלוחים של תחמושת. בריטניה הייתה תלויה בייבוא הכותנה מהדרום. המשך ייצוא הכותנה לבריטניה סייע לקונפדרציה לא רק מבחינה פיננסית, אלא גם עיצבה את דעת הקהל הבריטית לטובתה של הקונפדרציה.
בין השנים 1860 – 1863 כיהן טרנהולם שוב כחבר בבית המחוקקים של קרוליינה הדרומית. ב-1863 הוא רכש מאנדרו ג'ונסטון את אחוזת אננדייל ששכנה מדרום לג'ורג'טאון, אחוזה שבה עבדו 230 עבדים בשנות ה-50 של המאה ה-19 ועיסוקה העיקרי היה גידול אורז.
בינואר 1864 נישאה אמילי, בתו של טרנהולם, לוויליאם מילס הזארד, ששירת כסייר בצבא הקונפדרציה. זמן קצר לאחר תום המלחמה העביר טרנהולם את אחוזות אננדייל ובנבטום להאזרד, מתוך ניסיון להגן עליה מפני עיקול אפשרי של ממשלת ארצות הברית.
מזכיר האוצר של הקונפדרציה, כריסטופר ממינגר, בן צ'ארלסטון גם הוא, וידיד של טרנהולם, נעזר בו כיועץ בלתי רשמי במשך כמעט ארבע שנים. ב-1 ביולי 1864, כאשר ממינגר התפטר עקב מחאה ציבורית נגדו לאחר שהוא הנפיק מיליוני שטרות כסף של בנק הקונפדרציה בשווי של שליש מאלו הקודמים, ושב לקרוליינה הדרומית, החליף אותו טרנהולם בתפקידו. רשמית מונה טרנהולם ב-18 ביולי. הוא היה דמות כריזמטית יותר בהשוואה לקודמו בתפקיד. באמצעות הפרסומים הקבועים שלו הוא יצר יחסים טובים יותר עם העיתונות וקשר טוב יותר עם הקונגרס של הקונפדרציה. טרנהולם היה בעל אישיות בלתי וותרנית, אך הוא היה מסוגל לעשות מעט מאוד כדי לבלום את החורבן אשר נגרם מחדלות הפירעון של ממשלת הקונפדרציה ומהדפסת הכסף שגרמה לאינפלציה. הוא תמך במיסוי ישיר, צמצום ההפצה של שטרות הכסף, הפצה נוספת של אגרות מלחמה ורכישת ספינות נוספות לשבירת הסגר הימי במקום המשך ההסתמכות על חברות ספנות פרטיות, אך הקונגרס של הקונפדרציה סירב לאשר את נקיטת הצעדים הללו.
טרנהולם אישר את התשלומים למרגלים של הדרום, כולל בקנדה ובוושינגטון די. סי., וכן תשלומים לטובת הגנתה של ריצ'מונד. הוא עבר לבירת הקונפדרציה, ריצ'מונד, לאחר שחיסל את עסקיו בצ'ארלסטון. הוא הצליח להשיג הלוואה גדולה לממשלת הקונפדרציה מקונסורציום צרפתי, אך צעד זה היה מאוחר מכדי לסייע למאמץ המלחמתי.
הפעילות החברתית המפוארת של טרנהולם בריצ'מונד (בבית שלימים היה מוזיאון ולנטיין), ומימון ארוחת חג המולד מפוארת (שנדחתה עד ערב ראש השנה 1865), חיבבה אותו על האליטה של העיר. ב-6 בפברואר 1865 הציע הקונגרס של הקונפדרציה לנשיא דייוויס שהוא יפטר את כל הקבינט שלו חוץ מטרנהולם. דייוויס דחה את ההצעה, אך מזכיר המלחמה ג'יימס סדון התפטר והוחלף בג'ון ברקינרידג'.