stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס בייט
קורות חיים

הנס בייט נולד בבלייכרודה שבגרמניה כבן למשפחה מתבוללת. אביו היה סוחר אריגים, ויושב ראש של כמה אגודות מקומיות. בעודו תלמיד נעשה ציוני מתוך הכרה. כעבור זמן קצר מילא תפקידים בראש תנועת הנוער הציונית, ב"תכלת לבן" ובאגודת המשוטטים הצעירים היהודים. הוא רצה ללמוד רפואה, אך בשל קשיים כלכליים בחר מקצוע אחר ונעשה בנקאי בברלין.
בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 הקימה "ברית העולים" (תנועת הנוער החלוצית הראשונה בגרמניה) מרכז הכשרה בצפון גרמניה, והנס בייט מונה ל"מנהל הכספים" שלה. כשאזלה הפרוטה מקופת התנועה, השלים את החסר מכיסו הפרטי.
ב-1926 הגיע לראשונה לארץ ישראל, ועבד בכפר תבור. כשחזר לגרמניה תכנן את עתידו הכלכלי בארץ, וביקש להקים מפעל שימורים. הוא התחיל להכשיר את עצמו ולשם כך עבד בבית חרושת בבראונשווייג, ובעזרת ידידים בעלי אמצעים רכש מכונות ייצור ושלח אותן לקיבוץ עין חרוד. אלא שהקיבוץ לא היה מוכן עדיין להקמת מפעל תעשייתי, ותוכניתו של בייט לא יצאה אל הפועל; המכונות היקרות העלו חלודה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון נאלצו יהודי גרמניה להקים מוסדות חינוך נפרדים לילדיהם. אף-על-פי שבייט לא היה איש חינוך בהכשרתו, היה בין הראשונים והמעטים שהכירו בכך שאין ליהודי גרמניה משימה גדולה יותר מהדאגה לעתיד הילדים. כשנוסד המשרד הראשון לסידורם של ילדים במסגרת ה"יוּגֶנְדְהִילְפֶה" (עזרה לנוער יהודי), התנדב לעבודה וכך החל לעסוק בחינוך. לאחר מכן נטל על עצמו את העבודה הארגונית והכספית לטובת המוסד הכפרי לילדים יהודים בהרלינגן, מוסד בניהולו של יוסף ישובי, שלימים נעשה מנהלו של כפר ילדים ונוער אהבה.
במאי 1935 עלה לארץ כנציג עליית הנוער בגרמניה. מאז נהפך לעוזרה הנאמן של הנרייטה סאלד, שעמדה אז בראש הארגון. ידו הייתה במפעל בכל ענפיו: הוא ביקר את הילדים במחנות העקורים באירופה ובמחנות בקפריסין, קלט את הילדים עם הגיעם ארצה, דאג לשילובם בקיבוצים ובמושבים בארץ, קיבל אותם לשיחות אישיות במשרדו בירושלים ובביתו, ודאג לקידומם המקצועי והאישי.
עם פטירתה של סאלד, בתחילת 1945, עמד בראש ארגון עליית הנוער וכיהן בתפקיד משך כשלוש שנים.
ב-26 בדצמבר 1947, יצא בייט, יחד עם חברי הנהלת הסוכנות גולדה מאיר ויצחק גרינבוים, בדרכו מתל אביב לירושלים. באזור לטרון הותקפה השיירה. בקסטל הותקף האוטובוס שוב, ובייט שלף אקדח שהחזיק ברשותו וירה לעבר התוקפים. תוך כדי כך נפגע מכדור בראשו ונהרג במקום. הלווייתו נערכה יחד עם עוד שישה לוחמים שנפלו בקרבות, וגופתו נטמנה בבית הקברות בהר הזיתים. עם מותו היו בעליית הנוער יותר מעשרת אלפים חניכים.
משפחתו

הנס בייט נשא ב-1938 את לוטה לבית מרכס. לשניים היו ארבעה ילדים: הגאולוג ד"ר מיכאל בייט, הגינקולוג פרופ' יורם בייט, מרים (הנרייטה) בייט-כץ, ופרופ' רות בייט-מרום, חוקרת פסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
הנצחה

על שם הנס בייט נקרא רחוב שמואל הנס בייט בירושלים, בית הנס בייט בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", בית הנס בייט בכפר הנוער רמת הדסה והסמינר למורים מדריכים ע"ש הנס בייט, כמו כן מנהרת בייט בשדרות בגין בירושלים.
לקריאה נוספת

הנס בייט, חייו ופועלו, הוצאת המחלקה לעלית ילדים ונוער, ירושלים: תשי"א.
עלים, רבעון לענייני עלית הנוער :
קובץ מאמרים של הנס בייט ועליו, נובמבר 1947–ינואר 1948.
קובץ מאמרים לזכרו של הנס בייט ז"ל, ינואר–אפריל 1949.
שלמה בר גיל, מחפשים בית מוצאים מולדת: עליית הנוער בחינוך ובשיקום שארית הפלטה 1945-1955, יד יצחק בן-צבי, 1999.
מאיר וצרי ברוזה, מוצא - סיפור ארץ-ישראלי - הוצאת כנה, 1994.
רות בייט-מרום (2019). הנס  (שמואל) בייט : איש עליית הנוער 1901-‏1947. הוצאה עצמית.
הערות שוליים

↑  דוד בן-גוריון, איך ועל ידי מי נשלחו הילדים-העולים לחינוך, דבר, 26 ביולי 1944.
↑  התקפות קשות על שיירות ליד ירושלים, דבר, 28 בדצמבר 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499118605171  GND: 1044679115  ISNI: 0000 0004 3980 0953  VIAF: 305427798   WorldCat (עם VIAF): 305427798
ברונו מאוהב

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אילן הייטנר
 הופק בידי:  שי ורקר, אילן הייטנר (בהדונס הפקות) וHOT
 תסריט:  אמיר בן סירה, ליאור כפיר רפאל
 עריכה:  ז'ואל אלכסיס
 שחקנים ראשיים:  אוהד קנולר, מיכל פורס, שמרית לוסטיג
 מוזיקה:  איסר שולמן
 צילום:  בועז יהונתן יעקב
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2005 
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברונו מאוהב הוא סרט טלוויזיה ישראלי מסוגת הקומדיה הרומנטית, בבימויו של אילן הייטנר משנת 2005 עם אוהד קנולר, מיכל פורס ושמרית לוסטיג בתפקידים הראשיים.
הסרט הופק עבור פרויקט "סרטים מכאן" של חברת HOT.
עלילה

ברונו (אוהד קנולר) הקים בצעירותו מפעל קטן לייצור חומוס, שהפך כעבור שנים לא רבות לעסק גלובלי שמוכר חומוס לכל העולם. הוא איש צעיר, שחי חיי רווחה בבית הייטקיסטי, מעסיק אצלו במפעל את הוריו (אילן דר ותחיה דנון) ומשכן את סבו וסבתו בבית אבות מפואר. בת זוגו, ענת (מיכל פורס), שהיא גם מנהלת השיווק של החברה שלו, אוהבת אותו מאוד ומחכה שהוא יציע לה נישואים. אבל ברונו לא משוכנע שהיא האחת שהוא רוצה לחיות איתה כל חייו. הוא הולך ארבע פעמים בשבוע לפסיכולוג (צבי שיסל), כדי שיסייע לו לפתור את בעיותיו האישיות, אבל ללא הועיל.
יום אחד הוא פוגש במקרה את רייצ'ל (שמרית לוסטיג), שנולדה בישראל, אבל חיה כל חייה בחו"ל וכעת באה לביקור בארץ. ברונו מתאהב בה ומנהל שתי מערכות יחסים מקבילות: עם ענת ועם רייצ'ל. במהלך העלילה הוא משאיר כל אחת מהן לבדה, את ענת למשך שבוע, ואת רייצ'ל למשך עשרה ימים, ואיננו מסביר להן מה קורה לו.
ענת מתחילה לעלות על הקשר שיש לו עם האחרת. אך ברונו חומק מהסברים. במקביל, הוא משוחח עם שני חבריו ואחד מהם צביקי (רפי רום), אומר לו שיעבור את הסדנה שהוא עבר והוא יוכל אחריה להתאהב אפילו בג'וק. ברונו עובר את הסדנה בה מנקים לו את הצ'אקרות, מרביצים לו, שופכים עליו מים חמים וקרים לחלופין ופעילויות אלימות נוספות.
ברונו גם מקבל עצות לגבי מצבו מאנשים שונים בדרך, מחליט באיזו מהנשים לבחור, משנה את דעתו ולבסוף בסוף הסרט מחליט סופית למי להציע נישואים.
יוצרים

מעצבת אומנותית – שירי גולן
מעצבי תאורה – יוני אבנס, אהוד שגב
מקליט ראשית – מקסים סגל
עיצוב פס-קול – יוסי אפלבאום
מעצבת תלבושות – גלית עדן
מאפרת ראשית – לילך מן
יועצי תסריט – דני מנקין, אסף טל
תסריטאים – ליאור כפיר רפאל, אמיר בן סירא
יועץ הפקה – מרק רוזנבאום
מפיקה בפועל – דיתי ספיבק
מפיק – שי ורקר
במאי – אילן הייטנר
שחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
אוהד קנולר: ברונו
מיכל פורס: ענת
שמרית לוסטיג: רייצ'ל
צבי שיסל: אנליסט (הפסיכולוג)
אילן דר: אבא
תחיה דנון: אמא
שמוליק שילה: סבא
דוידה קרול: סבתא
בני אבני: דרור
מיכל לוי: יעל
שלום אסייג: אינסטלטור
מיקי גבע: מתקין כבלים
עמי סמולרצ'יק: חשמלאי
מיכל קירזון: איריס
רפי רום: צביקי
לני רביץ: איש במטוס
יובל מלר: אבא של רייצ'ל
אילנה קיויתי: אמא של רייצ'ל
קרין ורקר: אחותו של ברונו
יואב ברודו: אחיו של ברונו
גלעד לוריא: גיסו של ברונו
רני רהב: שכן של ברונו
אלקי ג'ייקובס: אישה במטוס
יהודית הייטנר: פקידת קבלה
טליה רווה: מטפלת במגיה
חן ארביב: מטפלת בעפעוף
יהודית מנסטר: מנהלת מכירות
ליבי בירנבוים: חברה של ענת
נדב מאירסון: מנחה סדנת ניעור
אוהד אינטרטור: בריון 1 סדנת ניעור
רפי ביטון: בריון 2 סדנת ניעור
ניר מור: בריון 3 סדנת ניעור
ריבי לייבה: רקדנית
יואב גרינברג: רקדן
חן אבירם: דיילת במטוס
אורית פקר: דיילת במטוס
מוריאל גיט-גולדשטיין: פקידת הזמנות
יעל מלר: פקידת הזמנות
נלי אמיר: פקידת הזמנות
מורי שומון, סאיקו נומורה, סייטו קינמואה, קויוקו מיטאונה, שינגו קאדו: אנשי עסקים יפנים
רן לייבה: התינוק של דרור ויעל
אריק לוקוסלה: חצוצרן
רוני בארי: חברה של צביקי
יפתח מיסק: שליח הוריקן
מור חבני: מלצרית בחומוסיה
ג'יימס פרנקלין מור: צ'אדי
עדי גיל גוזמן, גוני נוימן, מאיה נוימן: אחיינים של ברונו
אוראל לזר: ילדה
קטי מרלין: חברה של סבתא
כמו כן השתתפו עליזה דפני, דינה אוניקובסקי, אסתר צחר, חיה שריג, חיים למדן, אליעזר בנקין, אסתר זקוסקה, לאה בן-צבי אקסלרוד, הילדה חטוצ'ינר, חוי נחמן, חברי מקהלת גיל פז בניצוחה של פרידה ברקובסקי כמשתתפי "בית גיל פז".
יוסף זינגר (ספורטאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1944 ברה"מ 
 פטירה:  7 במרץ 1995 (בגיל 51 בערך) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מכון אבני 
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס שולחן פאראלימפי 
 
יוסף זינגר (1944–1995) היה צייר ישראלי ושחקן טניס שולחן פאראלימפי.
זינגר נולד ברוסיה ועלה לישראל בשנת 1949.
בשנת 1962 עבר תאונת אימונים בצבא ונפגע בצוואר. הוא היה משותק בפלג גוף תחתון, קטוע יד שמאל ומוגבל תנועה ביד ימין ללא יכולת תפעול של כף היד.
במשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) התחרה בטניס שולחן בדרגת נכות A2. בטורניר היחידים הגיע לשלב שמינית הגמר ובטורניר הזוגות (עם יחזקאל חי) הגיעו לשלב רבע הגמר.
היה חבר משלחת ישראל גם אל המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972). באולימפיאדה זו השתתפו ישראלים בטורניר טניס שולחן לקבוצות ולא נשמר תיעוד של זהות הספורטאים בכל תחרות.
משנת 1967 היה חבר בארגון אמני הציור בפה או ברגל.
בשנת 1969 הוציא רישיון נהיגה בעזרת מתקן כתף שסייע לו לשלוט ברכב.
שושבינו בחתונה וסנדק בנו היה שמחה הולצברג.
בשנת 1995 נפטר והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
אאורוס קומנדאנט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים
 שנות ייצור:  2019 —
 הרכבה:  רוסיה רוסיה
 מודל קודם:  אין
 חברת אם:  מכון המחקר המדעי לרכבים ומנועים
 סיווג:  רכב שטח
 מרכב:  4 דלתות
 אורך:  6,620 מטר
 רוחב:  2,000 מטר
 גובה:  1,695 מטר
 משקל:  6,500 ק"ג
 בסיס גלגלים:  4×4
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים המספק 598 כ"ס
 
אאורוס קומנדאנט הוא רכב קרוסאובר מבית אאורוס הרוסי. הוא נבנה על בסיס פרויקט אאורוס סנאט ונקרא על שם מגדל קומנדנט (רו') בקרמלין.
אב טיפוס ראשון הוצג לציבור באפריל 2019. ייצור מסחרי נעשה על ידי חברת סולרס-ילבוגה.
הערות שוליים

↑  Внедорожник Aurus "Комендант": первые фотографии
↑  Aurus Komendant: названа дата начала производства
↑  Автомобили проекта «Кортеж» получили имена кремлёвских башен
↑  Показан внедорожник Aurus Komendant из проекта «Кортеж»
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Sinc

פונקציית ה-sinc המנורמלת (בכחול) ופונקציית ה-sinc הלא-מנורמלת (באדום) מוצגות על אותה סקלה עבור  \ -6\pi \leq x\leq 6\pi .
במתמטיקה, sinc (קיצור של sine cardinal), שמסומנת  \mathrm {sinc} (x)\,, היא פונקציה המוגדרת בדרך כלל כך:
\mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(x)}{x}}
בעיבוד אותות דיגיטלי ותורת האינפורמציה, נעשה לרוב שימוש בפונקציית ה-sinc המנורמלת, המוגדרת כך:
\mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(\pi x)}{\pi x}}
בשני המקרים, ערך הפונקציה בנקודת אי-הרציפות הסליקה  \ x=0 נקבע לעיתים קרובות כערך הגבול שאליו שואפת הפונקציה, כלומר, ל-1. ראו עוד בנושא: הגבול של sin(x)/x.
תכונות

לפונקציית ה-sinc המנורמלת יש תכונות שהופכות אותה לאידיאליות ביחס לאינטרפולציות ופונקציות בעלות רוחב פס מוגבל (Bandlimited functions):
\mathrm {sinc} (0)=1\, ו  \mathrm {sinc} (k)=0\, עבור  k\neq 0\, and ו  k\in \mathbb {Z} \, (כלומר: k מספר שלם שונה מאפס); כלומר, זו פונקציית אינטרפולציה.
הפונקציות  x_{k}(t)=\mathrm {sinc} (t-k)\  יוצרות בסיס אורתונורמלי עבור פונקציות בעלות רוחב פס מוגבל במרחב הפונקציות  L^{2}(\mathbb {R} ) עם תדירות זוויתית מקסימלית  \omega _{\mathrm {H} }=\pi \, (כלומר התדירות המקסימלית היא  f_{\mathrm {H} }=1/2\,).
תכונות נוספות של פונקציית ה-sinc:
נקודות הקיצון של פונקציית ה-sinc הלא-מנורמלת  {\frac {\sin(x)}{x}}\, מתאימות לנקודות החיתוך של הפונקציה עם פונקציית הקוסינוס. כלומר  {\frac {\sin(x)}{x}}=\cos(x)\, לכל נקודה בה הנגזרת של  {\frac {\sin(x)}{x}}\, היא 0.
פונקציית ה-sinc הלא-מנורמלת היא פונקציית בסל כדורית מסדר 0 והסוג הראשון,  j_{0}(x)={\frac {\sin(x)}{x}}\,. פונקציית ה-sinc המנורמלת מקיימת  j_{0}(\pi x)\,.
האפסים של פונקציית ה-sinc הלא-מנורמלת הם כפולות (שונות מאפס) של פאי ( \pi \,). האפסים של פונקציית ה-sinc המנורמלת  \mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(\pi x)}{\pi x}}\, הם מספרים שלמים השונים מאפס.
התמרת פורייה הרציפה של פונקציית ה-sinc המנורמלת  \mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(\pi x)}{\pi x}}\, הוא  \mathrm {rect} (f)\,.
אינטגרל פורייה לעיל, כולל את המקרה הפרטי
\mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(\pi x)}{\pi x}}=\prod _{n=1}^{\infty }\left(1-{\frac {x^{2}}{n^{2}}}\right)
\mathrm {sinc} (x)={\frac {\sin(\pi x)}{\pi x}}={\frac {1}{\Gamma (1+x)\Gamma (1-x)}}
\int _{0}^{x}{\frac {\sin(\theta )}{\theta }}\,\mathrm {d} \theta =\mathrm {Si} (x)
לפי נוסחת אוילר:
הקשר לפונקציית דלתא של דיראק

אף על פי שהיא אינה התפלגות, פונקציית ה-sinc המנורמלת יכולה לשמש לייצוג פונקציית דלתא של דיראק  \ \delta (x) כך:
זה אינו גבול רגיל, משום שאגף שמאל לא מתכנס. עם זאת, מתקיים:
לכל פונקציה חלקה  \varphi (x) עם תומך קומפקטי.
בביטוי לעיל, כש-a שואף לאפס, מספר התנודות עבור אורך יחידה של פונקציית ה-sinc שואף לאינסוף. אף על פי כן, הביטוי תמיד מתנודד בתוך מעטפת של  \ \pm 1/(\pi x), ללא תלות בערך של a, והוא שואף לאפס עבור כל ערך של x השונה מאפס. דבר זה מסבך את התמונה הלא-פורמלית של  \ \delta (x) כשווה לאפס עבור כל x למעט הנקודה x=0, וממחיש את הבעיה שבהתייחסות לפונקציית הדלתא כפונקציה ולא כהתפלגות. פתרון דומה נמצא בתופעת גיבס.
ראו גם

הגבול של sin(x)/x
אנטי אליאסינג (Anti-aliasing)
מסנן sinc (Sinc filter)
נוסחת האינטרפולציה של ויטאקר-שאנון
בישוף

ערך זה עוסק בבכיר במדרג הכמורה הנוצרי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בישופים פרבוסלביים, פרסקו מאת ויקטור וסנצוב בקתדרלת ולדימיר הקדוש שבקייב, אוקראינה
בִּישׁוֹף (ביוונית: Επίσκοπος אֶפִּיסְקוֹפּוֹס – משגיח) או הֶגְמוֹן היא אחת הדרגות הגבוהות בהיררכיה של הכנסייה הנוצרית. זו הדרגה הגבוהה ביותר בהיררכיה הדתית והדרגות שמעליה הן אדמיניסטרטיביות או דרגות יוקרה.
הבישוף העומד בראש מחוז כנסייתי (דיוקסיה), הוא האחראי על כל פעולות הדת ועל הקהילה הנוצרית כולה בעיר המחוז ובסביבותיה. הבישוף הוא זה שמסמיך כמרים במחוז עליו הוא אחראי. הכנסייה שבה מקיים הבישוף את טקסי הדת נקראת קתדרלה.
המלה המודרנית "בישוף" נגזרת מצורתה הגרמנית של המילה היוונית "אפיסקופוס".
סוגי בישופות

תפקידו המסורתי של הבישוף בכנסייה הקתולית הוא לשמש רועה האחראי לדיוקסיה (מכונה גם היפרכיה, כס או בישופות). הדיוקסיות שונות מאוד בגודלן ובהיקף אוכלוסייתן. ישנן דיוקסיות שהוקמו בימיה הראשונים של הנצרות, במיוחד באזור הים התיכון, שהן קטנות יחסית. אחרות, כמו בדרום אמריקה או המזרח הרחוק הן גדולות ומאוכלסות הרבה יותר. לעיתים, ישנו גם מבנה מרובד יותר של בישופות.
ארכיבישוף: ארכיבישוף הוא בישוף ארכידיוקסיה. לרוב מדובר בדיוקסיה יוקרתית בעלת מיקום מרכזי או חשיבות רבה בהיסטוריה הכנסייתית. התואר הוא כיבוד ואינו נושא עמו סמכות נוספת, אם כי רוב הארכיבישופים הם גם בישופים מטרופוליטנים.
בישוף מטרופוליטני: ארכיבישוף האחראי על קבוצת דיוקסיות או פרובינציה אקלסטית ומחזיק בסמכות פיקוח מסוימת על דיוקסיות אחרות. לעיתים בישוף מטרופוליטני עומד בראש אוטוכפליה, "סואי יוריס" או כנסייה אוטונומית.
בישוף סופרגני (אנ'): בישוף סופרגני הוא בישוף הכפוף לבישוף אחר. בכנסייה הקתולית המונח מתייחס לכל הבישופים שאינם בישופים מטרופוליטנים (בישופי דיוקסיה ובישוף עזר). בכנסייה האנגליקנית מתייחס המונח לבישוף שהוא עוזר במשרה מלאה לבישוף דיוקסיה, או מי שמקבל אחריות לחלק מדיוקסיה של בישוף מסוים.
כורפיסקופוס (χωρεπισκοπος או chorepiscopus): בכנסיות המזרחיות הוא סגנו של האפיסקופוס ותחום אחריותו הוא הקהילות הכפריות והכנסיות הכפריות שבתחום שלטונו של הבישוף, כלומר אחריות על כל אלו שאינם תושבי העיר.
בישוף טיטולרי (אנ'): בישוף טיטולרי הוא בישוף שאין לו דיוקסיה ועומד בראש כס טיטולרי, לרוב עיר עתיקה שבה הייתה בעבר בישופות, אך מסיבה כלשהי אין בה כזו היום. בישופים טיטולריים משרתים לעיתים קרובות כיורשים מיועדים או בישופי עזר. בכנסייה האורתודוקסית, הבישופים של הדיוקסיות המודרניות מקבלים לעיתים קרובות גם כס טיטולרי לצד המשרה המודרנית שלהם. לדוגמה: ארכיבישוף טיאטאירה ובריטניה הגדולה.
בישוף עזר: בישוף עזר הוא עוזר במשרה מלאה לבישוף דיוקסיה (מקביל לבישוף סופרגני בכנסייה האנגליקנית). בישופי העזר הם כמעט תמיד גם בישופים טיטולריים.
בישוף יורש: בישוף יורש הוא בישוף שניתנה לו הזכות האוטומטית לרשת את בישוף הדיוקסיה המכהן. המינוי של יורש נתפש לעיתים קרובות כאמצעי להבטיח המשכיות בראשות הכנסייה.
עוזר בישוף לשם כבוד: תואר הניתן לבישופים שפרשו, המקבלים היתר לפעול כרועים אפיסקופליים תחת פיקוחה של הדיוקסיה.
פרימט: בישוף של הכנסייה הוותיקה ביותר במדינה מסוימת. לעיתים, כהונה זו מעניקה סמכות על פני בישופים מטרופוליטנים, אבל לרוב היא משרה לשם כבוד בלבד. בכנסייה המזרחית המשרה המקבילה לפרימט היא אקסארכון ואילו בכנסייה האנגליקנית משמש התואר "בישוף נשיא".
פרילאט: כל נושא משרה כנסייתית מבישוף ומעלה ושיש לו סמכויות שיפוט כנסייתיות.
קרדינל (חשמן): קרדינל בדת הקתולית הוא בדרך כלל פרימט, פטריארך או בישוף טיטולרי בכנסייה הקתולית.
פטריארך: פטריארך הוא אדם העומד בראש סואי יוריס או אוטוכפליה עתיקה מסוימת. חלק מהכנסיות הללו מכנות את מנהיגיהן "קתוליקוס". הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית של אלכסנדריה מכונה "אפיפיור". לרוב הפטריארכים בכנסייה הקתולית תחום שלטון, אך בכנסייה הלטינית התואר הוא לשם כבוד.
מינוי וכהונה

הבישופים מוסמכים לתפקידם על–ידי בישופים. נדרשים שניים או שלושה בישופים, בהתאם לכנסייה, כדי להפוך את ההסמכה לתקפה וחוקית.
לבד מההסמכה, ישנן שיטות אחרות בכנסיות שונות לבחירת מועמדים להסמכה כבישופים. בכנסייה הקתולית המודרנית אספת הבישופים מפקחת על בחירת בישופים חדשים באישור האפיפיור. ברוב הכנסיות המזרחיות אורתודוקסיות ישנה מידה של השפעה רשמית ורשמית למחצה של כמרים ומכהנים בקודש על בחירת הבישופים.
הבישוף, בתורו, הוא זה המוסמך להסמיך לכהונה את הכמרים והדיאקונים. במקרים מסוימים, נדרשת ברכתו לצורך ניהול טקסים מסוימים על–ידי הכמרים. בקתדרלה של הדיוקסיה נשמר עבורו כיסא מיוחד לשימושו הבלעדי, המכונה קתדרה או כס הבישוף. במקרים אחרים, הכיסא אינו מוצב תמידית, אלא מובא למקום רק כאשר הבישוף מבקר בקהילה.
הבישופים ממונים ברצף, בזה אחר זה, ובכנסייה הקתולית, האנגליקנית והאורתודוקסית נטען כי ישנו רצף של כהונה של בישופים מוסמכים מאז ימי השליחים, המכונה ירושה אפוסטולית.
בין המאה ה-4 למאה ה-9, משרות בישופות באירופה המערבית ובעיקר בגאליה עברו בירושה במשפחות גאלו-רומיות. לרוב היה הדוד מוריש את התפקיד לאחד מבני אחת מאחיותיו. כך שמרו משפחות האריסטוקרטיה על יוקרה דתית ועל האפשרות שהבישוף יזכה במעמד של קדוש ויעלה את יוקרת המשפחה.
בולה שהוציא האפיפיור לאו השלושה עשר בשנת 1896 קובעת, כי רצף הירושה האפוסטולית בכנסייה האנגליקנית אינו תקף, משום שזו שינתה את טקסי ההסמכה. למרות זאת, הכנסייה הקתולית מכירה לעיתים בהסמכות שלא בוצעו באישורה או תוך שינוי כללי ההסמכה, אצל בישופים קתולים שחרגו מן הכנסייה או קבוצות הקשורות בהם, כל עוד ההסמכה מבוצעת בהתאם לשאר הכללים. תופעה זו מכונה "אפיסקופי וגנטס". הכרה דומה קיימת גם בתקפות ההסמכה של בעלי התפקידים בכנסיות האורתודוקסיות. בכנסייה האנגליקנית היום, החלה גם הסמכת נשים לכהונה כבישופים, כשהראשונה שהוסמכה היא ברברה קלמנטין הריס, בשנת 1989.
הערות שוליים

↑  הֶגְמוֹן במילון דיפלומטיה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 4 (כתבו: זאב רובין, פנינה ארד), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ו – 2016, עמ' 15, הערה 13.
↑  ראו כאן.
↑  ראו כאן
↑  ראו למשל האיגרת אל הפילדלפים 4 כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282561005171  BnF: cb11954018x (data)  GND: 4006949-7  LCCN: sh85014419  LNB: 000073136  NKC: ph118929 
טקס הסמכת בישוף אפיסקופלי בממפיס, 1962
צבי ארלנג'ר

צבי ארלנג'ר (שם מדעי: Gazella Erlangeri; קרוי גם צבי נוימן), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי החי בדרום מערב חצי האי ערב, ותואר לראשונה בשנת 1868. צבי זה מוכר יותר כתת-מין של צבי מצוי בטקסונומיות וארגוני השימור תחת השם המדעי Gazella gazella arabica, אך רבים מהם כבר מציינים שהוא אמור להיות מין נפרד בשל השוני הגנטי שלו וכן בגלל צבע פרוותו הכהה ביותר מכל מיני הצבאים. המין הנכחד צבי מלכת שבא חפף בעבר עם מין זה, אך מרבית החוקרים מסופקים האם הוא היה בכלל מין נפרד או שייך לצבי ארלנג'ר.
תיאור

צבי ארלנג'ר מתאפיין בזוג קרניים בינוניות וספירליות בצורת נבל והמבנה שלהם דומה לקרני הצבי המצוי: הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה, מתעגלת מעט לקדימה וממשיכה למעלה בצורת "S" עדינה. במבט מלפנים הקרניים נראות בצורת "V". הקרניים עבות יחסית לכל אורכם ומסתיימות בשפיץ חד או מעוגל. הקרן אמנם מחורצת בסביבות 10 טבעות גדולות, אך פעמים רבות מרבית הקרן חלקה לחלוטין. צבע הקרניים הוא חלודה או שחור. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך של הנקבות דקות וקצרות יותר.
הפרווה של צבי ארלנג'ר קצרה וחלקה עם שערות דקיקות וזיפיות, וצבעה הוא הכהה ביותר מבין הצביים - אף יותר משל צבי קיווייה: הגב והשוקיים בצבע חום שוקולד כהה, והצוואר והחלק האחורי בצבע חום בהיר\חולי\דהוי. המותניים, העכוז, הגרון, הגחון והחזה בצבע לבן בוהק. מעל המותניים יש כתם דהוי לא ברור בצבע שחור שוקולד המתמזג עם הצבע הכהה של הגב והשוקיים, ובינו לבין המותניים מפריד פס דקיק בצבע חום בהיר. צדדי הבטן בצבע חום כסוף דהוי. הרגליים משתנות בין צבע חום בהיר חולי דהוי בצד החיצוני, ולבן בוהק בצד הפנימי. הזנב והברכיים בצבע שחור בולט. לעומת צבי ארלנג'ר הצבי המצוי בהיר הרבה יותר ודומה לצבי הנגב.

סימוני הפנים של צבי ארלנג'ר בולטים ורבגוניים יותר משל הצבי המצוי. המצח והחרטום בצבע חום כהה או אדמדם, ובמרכז החוטם ישנה רצועה שחורה עבה. מאחורי העיניים יש כתם לבן קטן, מעליו משני צידי מרכז העין יש פס שחור עבה המתחיל במצח ונגמר בלוע, ובמקביל אליו פס לבן עבה המתחיל בקרניים ונגמר אף הוא בלוע; הרצועה השחורה שעל החוטם נראית מהצד כפס שחור נוסף. השפתיים והסנטר בצבע לבן בוהק, והם מתחברים עם הפס הלבן שבגרון. האוזניים בצבע לבן בוהק בבסיס ובצד הפנימי, וחום בהיר או שחרחר בצד החיצוני.
גופו של צבי זה ארוך, דק ומוצק, צווארו קצר ועבה יחסית, וראשו קטן ומשולש. רגליו דקיקות וקצרות יחסית לצבאים אחרים, ופרסותיו קצרות וחדות. אוזניו ארוכות ומעוגלות, העיניים גדולות ושחורות ואין להן חריצים שחורים בצדדים. בלוטות הריח שמחופות בשיער לבן צמודות לעיניים, ואין בולטות. הנחיריים שחורים ומחורצים. הזכרים גדולים במעט מהנקבות.

מידות גוף של צבי ארלנג'ר:

גובה הכתפיים: 63-61 ס"מ. 

אורך ראש וגוף הזכר: 115-101 ס"מ.

אורך ראש וגוף הנקבה: 101-98 ס"מ.

אורך קרני הזכר: 29-24 ס"מ.

אורך קרני הנקבה: 11.5-5.8 ס"מ.

אורך האוזן: 12.5-11 ס"מ. 

אורך הזנב: 13-8 ס"מ.

משקל הזכר: 29-17 ק"ג. 

משקל הנקבה: 25-16 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה

צבי ארלנג'ר נפוץ בחצי האי ערב בעיקר במחוזות תימן: עמראן, צנעא, דמאר, איב, א-דאלע, לחג', תעז, חג'ה, אל-חודיידה, רימה ואל-מחוית) הנוכחות שלו במחוזות ערב הסעודית - ג'אזאן, עסיר, אל-באחה ונג'ראן ככל בנראה שייכת לאוכלוסיית צבי מצוי.

בית גידולו של צבי הוא בעיקר אזורים הררים תלולים של דרום מזרח חצי האי ערב כדוגמת ג'בל סירט וג'בל איברהים שבהרי עסיר, שבהם גובה פני השטח הממוצע הוא 2,300-1,500 מטר. הם נמנעים מאזורים סלעיים. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 36-16 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 800-200 מילימטר לשנה.
צבי ארלנג'ר הוא בעל חיים יומי בדרך כלל, אך הוא נוטה לרעות גם בלילות של ירח מלא, או במקרה של לחץ אנושי גדול בשעות היום. בדרך כלל הם רועים בשעות הזריחה ובין הערביים, ונחים בשעות היום החמות. הוא ניזון מעשבים, עשבי תיבול, ושיחים, ודוחה צמחים מסוימים רק לעיתים נדירות. הם גם אוכלים פקעות וחלקי צמח נוספים העשירים במים כדי לקבל את הלחות הנדרשת להם. צבי זה חי בקבוצות קטנות של 8-5 פרטים. המבנה החברתי מורכב מזכרים בוגרים טריטוריאליים ששומרים על שטחם לאורך השנה, קבוצות קטנות רופפות או קבועות של נקבות וקבוצות קטנות של זכרים רווקים. הזכרים מתחרים ביניהם על שליטה בשטחים, אך בדרך כלל הסכסוכים ביניהם מורכבים מטקסים מאיימים מאשר לחימה ממשית כמו ריצה מהירה אחד כלפי השני ועצירה בפתאומיות במרחק של כ-30 ס"מ. עם זאת, כאשר יש יריב רציני המאיים על שטחו של זכר, הלחימה ביניהם קשה למדי, והם יכולים לגרום פציעות חמורות אחד לשני או אפילו לשבור את הרגליים.
ההריון נמשך כ-180 ימים, לאחריהם נולד עופר יחיד המסוגל לעמוד וללכת ברגליו זמן קצר לאחר לידה. בשבועות הראשונים העופרים מבלים את היום בשכיבה בעיניים עצומות בצמחייה, ואימם הנמצאת בקרבת מקום מרחיקה בעזרת קרניה טורפים קטנים. טורפים גדולים היא תנסה למשוך מהאזור על ידי הצגה של חיה פצועה. לאחר 6-3 שבועות העופר מתלווה בהדרגה לאימו, ומתחיל לאכול מזון מוצק. תקופת היניקה יכולה להימשך 4-3 חודשים ורק לעיתים רחוקות היא תעלה על זמן זה. הנקבות עשויות להישאר עם אימם לכל החיים, ואילו הזכרים עוזבים את אימם בגיל 6 חודשים לקבוצת רווקים. הנקבה מסוגלת להמליט כבר בגיל שנה, אך נפוץ יותר הוא בגיל שנתיים; הזכרים יכולים להתרבות לאחר 20-15 חודשים, אם כי הם לא יצליחו בדרך כלל עד שיתפסו שטח בגיל 3 שנים.
תוחלת החיים היא 8 שנים בטבע ו-13 שנים בשבי.
מצב שימור

כיון שמעמדו הטקסונומי של צבי ארלנג'ר אינו ברור דיו, אין לו מעמד שימור נפרד על ידי IUCN, והוא עדיין כלול יחד עם הצבי המצוי המסווג על ידי הארגון במצב השימור פגיע (VU) - כך שסביר להניח שמגמות אוכלוסייתו והאיומים עליו דומים למי זה. ככל הנראה הוא סובל משכיחות של נשק חם בתחומי מחייתו על ידי התושבים המקומיים, לכידת צבאים בתור חיות מחמד, כמו גם מעימותים וסכסוכים בצפון תימן בין המיליציות של החות'ים לבין הממשל המרכזי. אין מידע רב על האוכלוסייה בטבע מאז שנת 1906. מספר עדרים קטנים שלו נמצאים במרכז הרבייה "אל-וואברה" בקטר ובמתקן נוסף בסעודיה, המעוניינים להחזיר פרטים לטבע כאשר המצב יתאפשר.
נוף אופייני לבית גידולו של צבי ארלנג'ר בהרי עסיר.
בית רוח

בית רוח הוא מקדש לרוח המגן על המקום. הם נפוצים במדינות דרום מזרח אסיה בורמה, קמבודיה, לאוס, תאילנד, מלזיה, אינדונזיה, וייטנאם והפיליפינים. בית הרוח נבנה בדרך כלל בצורה של מבנה מקורה קטן, והוא מותקן על עמוד או על במה. הם יכולים להיות בגודל של פלטפורמות קטנות לבתים גדולים מספיק כדי שאנשים יוכלו להיכנס. בתי רוח נועדו לספק מחסה לרוחות שעלולות לגרום בעיות לאנשים אם לא ירצו אותם. המקדשים כוללים לרוב תמונות או פסלים מגולפים של אנשים ובעלי חיים. מנחות מושארות בבית כדי לרצות את הרוחות. מתקנים משוכללים יותר כוללים מזבח למטרה זהה.
בתי רוח בבנגקוק, תאילנד סן פרה פום (ศาลพระภูมิ) בצד שמאלי וסן צ'או ת'י (ศาลเจ้าที่) בצד הימני.
בהודו-סין, לרוב הבתים והעסקים יש בית רוח המוצב במקום "בר מזל", לרוב בפינה של הנכס. ניתן לבחור את המיקום לאחר התייעצות עם כומר ברהמין. בתי רוח ידועים בשם နတ်စင် (רוח קודש) או နတ်ကွန်း (מקדש) בבורמזית; ศาลพระภูมิ ( 'בית הרוח השומרת') בתאילנדית; ו- រានព្រះភូមិ ( 'מקדש לרוח השומר').
Balaua, בית הרוחות הגדול ביותר לאניטו בקרב אנשי איטנג (1922, פיליפינים)
באיי דרום מזרח אסיה, בתי רוח מחוברים לטקסים האנימיסטיים המסורתיים השונים הכוללים רוחות. בפיליפינים, בתי רוח מוקדשים לטקסים או למנחות הכוללות את רוחות האניטו וידועים גם כמקדשים.
וידועים גם כmagdantang בוויזיאן. ulango או simbahan בטאגאלוג; tangpap, pangkew, או alalot (עבור מזבחות גג קטנים שונים), balaua או kalangan (עבור מבנים גדולים יותר) ב-Itneg; maligai בסובנן; tenin בטירורי; buis (למי שנבנה ליד כבישים וכפרים) parabunnian (למי שנבנה ליד שדות אורז) בבאגובו.
בסינית בתי רוח נקראים 土地神屋 או בית טודיגונג, המייצג קישור בין המושג לרעיון של מקדש אדמה המוקדש לריבונו של הארץ.