stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדן רייקה
עבודותיו העיקריות (חלקי)

Allergische Erscheinungen der Haut (עם אימרה להנר, Halle, 1929)
אסתמה, אקזמה ומחלות נלוות לאור תיאוריות אלרגיות (עם קארוי האיוש, בודפשט, 1944)
מחלות עור ומין (בודפשט, 1951)
Allergie und allergische Erkrankungen (עורך, I–II., בודפשט, 1959)
Das microbielle Ekzem (עם שאנדור קורושי ומריאן גוזון, בודפשט, 1962)
מחלות אנטי-אלרגיות (עורך, בודפשט, 1967)
היבטים אימונולוגיים של מחלות אלרגיות (עורך, עם שאנדור קורושי, בודפשט, 1974)
פרסים והוקרה

פרס בלשה (1949)
עיטור מסדר ההעמל (1960)
עיטור מסדר העמל דרג זהב (1965)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ביוגרפיה בנקודת שם. פטר קוזאק. Nevpont (nevpont.hu)
היסטוריה - לוח השנה של המלומדים
שאנדור קורושי: אדן רייקה (25 בינואר 1981 ) שבועון רפואי, כרך 122, גיליון 4 גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 130785/1913. Forrás: MNL-OL 30803. mikrofilm 405. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1913. év 79. oldal 15. sor
↑  "Születési bejegyzése a bonyhádi izraelita hitközség születési akv. 21/1890. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-06.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 21/1971. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-06.
↑  "Gyászjelentése (1971)". נבדק ב-2020-06-06.
↑  "Rajka Ödönné Adler Gizella halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 36/1970. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-06.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 759/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126761167  ISNI: 0000 0001 1416 4987  NKC: nlk20010094799  RERO: 02-A011089960  VIAF: 121456361   WorldCat (עם VIAF): 121456361
אישטוואן הולוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1872 פשט 
 פטירה:  2 בפברואר 1957 (בגיל 84) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Hesslein Izidor 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  פסיכיאטר, פסיכואנליטיקאי, מתרגם 
 
אישטוואן הולוש (במקור איזידור הסליין עד 1887, בהונגרית: Hollós István;‏ בודפשט, 16 באפריל 1872 – בודפשט, 2 בפברואר 1957), היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, פסיכיאטר, רופא ראשי ומנהל מחלקה בבית חולים, ספרו המפורסם ביותר הוא "פרידתי מהבית הצהוב" שתורגם לכמה שפות, זכה להערכה גם על ידי זיגמונד פרויד.
ביוגרפיה

איזידור הסליין נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ הולוש (הסליין) (1841–1921) חייט, ושל בורבלה (ברברה) פייפר (באבט). הוא סיים את בית הספר הראשי הריאלי במרכז העיר בודפשט וקיבל את התואר הרפואי שלו ב-1897 באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד. ב-1904, בעיר פץ', נישא לאולגה, בתם של סוחר העצים ליפוט אנגל ושל אנה שטרן. הוא הוכשר כפסיכיאטר באנגיאלפלד, נאג'קאלו ובליפוטמזה, ולאחר מכן מ-1910 עבד כרופא ראשי בבית החולים הפסיכיאטרי בסיביו.
ביוגרפיה > קריירה

הוא שירת כרופא צבאי במלחמת העולם הראשונה, לאחר המלחמה הפך לרופא הראשי ומנהל מחלקה בבית החולים לחולי נפש "הבית הצהוב" (Sárga Ház) בליפוטמזה. בשנת 1927, בהיותו בן 55 בלבד, הוצא לגמלאות בשל מוצאו היהודי. עם פרישתו ב-1927, הוציא לאור את הכרך "פרידתי מהבית הצהוב", שתורגם לכמה שפות מערביות. הכרך זכה להערכה כאמור גם על ידי זיגמונד פרויד. בכרך ובכל פרסומיו של אישטוואן הולוש, בא לידי ביטוי ההומניזם שלו כלפי חולי נפש.
אישטוואן הארדי אמר על הספר "פרידתי מהבית הצהוב": "הספר, שקשה להגדיר אותו במונחים של ז'אנר, הוא יצירה פופולרית בעלת ערך ספרותי גבוה. מילים, פילוסופיה, אפוסים, כולל רעיונות משמעותיים רבים, משקפים את ההומניזם העמוק של הולוש, שבו הוא השתמש בכל מרצו, כדי לשפר את הגורל ואת הטיפול בחולי נפש, ולהקל על חזרתם לחברה. בספרו הוא נאבק נגד דעות קדומות רבות לגבי מחלות נפש, למען חופש פיזי ונפשי מרחיק לכת לחולים ונגד כל השרידים של מערכת הכלא הפסיכיאטרית המיושנת. [...] מערכת ה-»open door system«, הדלת הפתוחה שלו, יכולה להיחשב למבשרת מערכת הדלת הפתוחה בהונגריה."
ביוגרפיה > נגד אלכוהוליזם

מתחילת העשור הראשון של המאה ה-20 הוא היה אחד מחלוצי התנועה נגד אלכוהוליזם ביחד עם פילפ שטיין. הוא הכיר היטב את זיגמונד פרויד, הוא תרגם את יצירותיו של פרויד להונגרית בשנות ה-30, באותה תקופה הוא "עבד על עבודתו הפסיכואנליטית הגדולה על תורת השפה. Der Aufstieg von der Triebsprache zur menschlichen Sprache (העלייה משפה אינסטינקטיבית לשפה אנושית) בעבודתו הבלתי גמורה הזו הוא בחן במקביל את התפתחות הדיבור האנושי וה"אני" ובעיקר בהקשר של יחסי אם-ילד, הוא חיפש את התשובה לשאלה כיצד סיפוק צרכים ביולוגיים אלמנטריים יכול היה להביא ל התפתחות של הדיבור בקול? (כלומר לרא בסימנים)" הבלשן הצעיר איוואן פונאג' עזר לו בעבודה זו. הולוש היה חברו הקרוב של הפסיכואנליטיקאי שאנדור פרנצי. לאחר מותו של פרנצי, אישטוואן הולוש הפך לנשיא אגודת הפסיכואנליטיקאים בממלכת הונגריה בין השנים 1933–1944.
ביוגרפיה > השואה ולאחריה

ב-1944 לקחו אותו בריוני מפלגת צלב החץ לגדת הדנובה כדי להוציאו להורג, אך הוא ניצל בהתערבותו של ראול ולנברג. לאחר מלחמת העולם השנייה, עסק בפסיכואנליזה כפנסיונר, ולאחר האיסור על הפסיכואנליזה במשטר הקומוניסטי, הוא טיפל במחלקה הפסיכיאטרית של בית החולים יאנוש (היום בית החולים סנט יאנוש). הוא כתב הרבה, אך לא פרסם את כתביו, בין היתר בשל כך, רבים מכתביו ותרגומיו פורסמו רק לאחר מותו במהדורות ראשונות או מרובות. הכרך המצליח ביותר שלו היה פרידתי מהבית הצהוב, ותרגומו המצליח ביותר היה "פרויד: פירוש החלומות".
הוא נפטר בשנת 1957 לאחר מחלה ממושכת.
יצירותיו (מבחר)

חשיבות התורשה בהופעת מחלות נפש (1904)
ריפוי אלכוהוליסטים בבית החולים לחולי נפש (1906)
פיצוי נפשי (1909)
מחזור חולים של 40 שנה בבית החולים לחולי נפש ליפוטמזה, 1868–1908. פרסומים מדעיים של השבועון רפואי (1909)
העבר והעתיד של טיפול במוסד נפשי (1914)
Zur Psychoanalyse der paralytischen Geisteststörung. עם שאנדור פרנצי (1922)
פרידתי מהבית הצהוב: כתיבתו המיוחדת של דוקטור פייפליין טלמך על שחרור חולי נפש (1928; 1990)
Hinter der gelben Mauer: von der Befreiung des Irren. (תרגום לגרמנית של פרידתי מהבית הצהוב, 1928)
Mes adieux à la Maison Jaune: ouvrage très insolité du Dr. Télémaque Pfeiflein sur la liberation des malades mentalaux / אישטוואן הולוש; בהתאמה par David Beauchard; הקדמה. par Eva Brabant-Gerő; trad. par Judith Dupont (תרגום לצרפתית של פרידתי מהבית הצהוב, 1982)
החלום והעבודה של מחלת נפש (מהדורה מחודשת, 1993)
המוביל הלא ידוע; איגוד בריאות הנפש LIFE, בודפשט, 2003
מתרגומיו

היצירות שנאספו של זיגמונד פרויד / נערכו על ידי שאנדור פרנצי ויוזף א. סטופר; תִרגוּם מריה טקאץ'; הכרך השלישי תורגם, נערך, הובא לדפוס על ידי אישטוואן הולוש (1929)
זיגמונד פרויד: פירוש חלומות (1935; 1985; 1993; 1996; 2000; 2003; 2011)
זיגמונד פרויד: הפרימורדיאלי והעצמי. עם גזה דוקש. (1937; 1991; 2011)
זיגמונד פרויד: יצר המוות ויצרי החיים (2011)
הנצחה

האגודה הפסיכיאטרית ההונגרית הקימה לכבודו את פרס אישטוואן הולוש, המוענק מדי שנתיים מאז 1991 עבור המאמרים הטובים ביותר שפורסמו ב-Psychiatria Hungarica.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
פטר קוזאק: הביוגרפיה של אישטוואן הולוש, 2013
אנדראש ואר: אפילוג (לספר אישטוואן הולוש: פרידתי מהבית הצהוב). בודפשט: הוצאת Cserépfalvi, 1990. 129-132.
András Lengyel: Kosztolányi, István Hollós וההבנה הפסיכואנליטית של השפה, Új Forrás, באוגוסט 15 1998
אישטוואן הארדי: אישטוואן הולוש. סקירת נוירולוגיה, 1957. 10
אישטוואן הארדי: אישטוואן הולוש. שבועון רפואי, 1992. 28. 1767–1769.
István Hollós, מסד נתונים - אנשים, ספסל
הערות שוליים

↑  A MÉL-ban tévesen április 19.
↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 518/1872. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-04.
↑  "Hollós Ignác halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti 3972/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-04.
↑  "Hesslein Ignác és Pfeifer Babett házasságkötési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség házassági akv. 102/1871. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-04.
↑  "Hollós István és Engel Olga házasságkötési bejegyzése a pécsi polgári házassági akv. 331/1904. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-04.
↑  Egyes források szerint már 1922-ben, 50 éves korában nyugdíjazták, lásd Kozák Péter: Hollós István i.m.
↑  Hárdi i. m. 1957. 64. In: Lengyel András i.m.
↑  Kozák Péter i.m. nyomán.
↑  Könyvlisták az OSZK elektronikus katalógusa (Amicus) nyomán.
↑  Magyar Pszichiátriai Társaság, Díjak, elismerések
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262707405171  GND: 1084361175  ICCU: TSAV022835  ISNI: 0000 0001 0331 8610  LCCN: n92120270  NTA: 182269183  SUDOC: 250933330  VIAF: 11509134   WorldCat (עם VIAF): 11509134
עיטור לוחמי המדינה

| --- | --- |

עיטור לוחמי המדינה - לענידה אזרחית
 פרטים
 מדינה:  ישראל 
 נוסד:  1968 
 
עיטור לוחמי המדינה על אות מלחמת הקוממיות
תעודה הנלווית לעיטור לוחמי המדינה
עיטור לוחמי המדינה (על"ה) הוא עיטור ישראלי המוענק על ידי משרד הביטחון, למי שהיה חבר בארגונים צבאיים או בעלי אופי צבאי, מארגון השומר ועד לתקומת המדינה. התקופה הקובעת לשירות בארגונים אלה, המזכה בעיטור היא 1909–1948. העיטור מעוצב כמנורה מסוגננת, שבמרכזה להבה, הדומה גם לטיפת דם. העיטור עוצב על ידי האחים שמיר ב-1968.
אלוף אלי זעירא, ראש אמ"ן במלחמת יום הכיפורים עונד את העיטור
זכאות לעיטור

מתוך החלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים:
"כל מי שהשתייך לאחד הארגונים או המסגרות המפורטים להלן, תקופה של שישה חודשים לפחות לפני קום המדינה (פרט לאנשי גח"ל / מח"ל שלגביהם לא תחול מגבלה של זמן) יהיו זכאים לעיטור:
השומר
ניל"י
ההגנה
אצ"ל
לח"י
זכאי אות ההתנדבות, אות המשמר, אות הלוחם בנאצים ועיטור אסורי שלטון המנדט
כל הגופים והארגונים אשר עסקו בהעפלה וב"בריחה"
המתנדבים למשטרת המנדט ולנוטרות
חיילי הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה
חיילים במסגרת צבאות בנות הברית, לוחמי מחתרת, פרטיזנים, ומורדי הגטאות הלוחמים וחברי המחתרת בגטאות ובמחנות המוות בעת מלחמת העולם השנייה
אנשי גח"ל ומח"ל
חלוקת העיטור החלה בשנת 1968. את העיטור ניתן לענוד על לבוש אזרחי או צבאי. במקרה של הענקת העיטור ללובשי מדים, הוא נענד (בגרסה מוקטנת) על אות מלחמת הקוממיות.
לקריאה נוספת

מקבלי עיטור לוחמי המדינה: בני העדה הדרוזית, מערכת: ג'בר אבו רוקן, מוסבאח חלבי, מנסור מעדי, סמיח נאטור, עבדאללה שרוף, סלאח ראג׳י נסראלדין דאלית אל כרמל: בית יד לבנים הדרוזים, 2017.
הערות שוליים

↑  האחים שמיר
↑   טקס חלוקת אות הלוחם העברי בבית הנשיא בירושלים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1968
| אותות ועיטורים ישראליים |
| --- | --- | --- |
| עיטורי צה"ל | עיטור הגבורה • עיטור העוז • עיטור המופת • ציון לשבח • אות הערכה מטעם הרמטכ"ל • אות מצטיין הרמטכ"ל • אות מצטיין הנשיא • מצטיין שר הביטחון • אותות הערכה והוקרה  של חיל האוויר |  |
| עיטורי המשטרה, השב"ס וכבאות והצלה | עיטור הגבורה • עיטור האומץ • עיטור המופת • עיטור השירות • עיטור ההתנדבות |  |
| אותות מערכה | מלחמת הקוממיות • מלחמת סיני • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה • מלחמת יום הכיפורים • מערכת שלום הגליל • המערכה ברצועת הביטחון • מלחמת לבנון השנייה • מערכת צוק איתן |  |
| אותות שירות | אות השומר • אות ניל"י • אות ההגנה • אות האצ"ל • אות הלח"י • עיטור אסורי שלטון המנדט  עיטור לוחמי המדינה • אות ההתנדבות • אות הלוחם בנאצים • אות המשמר |  |
| אחר | אות השירות המבצעי • פרס ביטחון ישראל • אות הוקרה מטעם האלוף • אות השירות בישראל • אות המעפיל • נס הקוממיות • אות קטמון (בוטל) |  |
| ראו גם | סיכות צה"ל • ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים |  |
ארפאד לנדייל

| --- | --- |

ארפאד לנדייל ובנו
 לידה:  19 במרץ 1886 פילישמארוט, הונגריה 
 פטירה:  8 בספטמבר 1940 (בגיל 54) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, מנתח ימי 
 פרסים והוקרה:  סיגנום לאודיס 
 
ארפאד לנדייל (במקור וייס, בהונגרית: Lengyel Árpád;‏ פילישמארוט, 19 במרץ 1886 – בודפשט, 8 בספטמבר 1940) היה דוקטור לרפואה (MD), הרופא של "אונית הדואר המלכותית" (RMS-Royal Mail Ship) קרפטיה (RMS Carpathia) בזמן הטרגדיה של הטיטניק. היה לו תפקיד מפתח בחילוץ, הוא קיבל את פני למעלה משבע מאות הניצולים שחולצו לקרפטיה.
ביוגרפיה > לימודיו

ארפאד וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של אדה לנדייל (וייס), סוחר יליד קישווארדה, ושל מתילד גוּטפרוינד. הוא השלים את לימודיו בבית הספר היסודי והתיכון באסטרגום ובבודפשט, ובשנת 1904 הצטרף ל"אגודת ההצלה המתנדבת של בודפשט" (BÖME). בשנת 1909 סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה המלכותית ההונגרית של בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), עם התמחות בגרון. הרופא הצעיר התחיל לעבוד בבית החולים סנט רוקוש, והמשיך במקביל לעבוד גם ב-BÖME, כעת כרופא חירום. ב-1912 הוא פנה לחברת קיונארד ליין שם חיפשו רופא ממוצא הונגרי הדובר היטב גם אנגלית. באותה תקופה ההגירה מהונגריה לארצות הברית הייתה גדולה מאוד והיה צורך ברופא לאוניות, דובר שתי השפות, עקב בעיות בריאותיות שקרו בדרך על ספינות המהגרים.
ביוגרפיה > בחילוץ

ד"ר לנדייל הוקצה על ידי קונארד ליין לספינה בשם קרפטיה, ההפלגה הראשונה שלהם הייתה רייקה – ניו יורק – רייקה. האוניה עשתה את ההפלגה לשם בהצלחה וכבר היו בדרכם בחזרה כאשר אות המצוקה של הטיטניק הגיע לקרפטיה. לארפאד לנדייל חיכה תפקיד מפתח בהצלת הניצולים, שכן הוא היה היחיד מבין שלושת הרופאים באונייה עם ניסיון ברפואה דחופה, בשל שרותו הרב באגודת ההצלה המתנדבת של בודפשט. כך הוא הוצב בדלת אליה הובאו הניצולים, והוא בדק בחן ומיין את 705 הניצולים לפי הפציעות שלהם. בזיכרונותיו של ארפאד לנדייל נאמר: "בקושי יכולנו להתמודד עם העבודה ועם פעילות הנחמה."
לדברי נכדתו של ארפאד לנדייל, חילוץ ניצולי הטיטניק ששקעה למצולות היה הלם נפשי עצום עבורו, והוא לא אהב לדבר על כך אחר כך, למעט בקשה מקצועית אחת או שתיים.
ביוגרפיה > אחרי האסון

ד"ר ארפאד לנדייל לא יצא שוב לים. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה כרופא צבאי והתגייס כסג"ם. לאחר המלחמה המשיך בעבודתו כרופא גרון, כרופא רפואה דחופה ולאחר מכן כמרצה. בשנת 1919 הוא התחתן בבודפשט עם מרגיט, יהודייה, בתם של ארנולד ברגר ושל גיזלה גריינר. למעט הזמנה מקצועית אחת או שתיים, הוא כלל לא דיבר על זיכרונותיו מהטיטניק. משנות ה-20 הוא היה רופא החברה של בסקרט (חברת התחבורה הציבורית של בודפשט). טרגדיה אישית נוספת פקדה אותו אז: בפברואר 1927, בנו בן השש מת מדיפתריה. משנת 1934, הוא גר עם משפחתו, ברובע 8 של בודפשט. בדרך ראקוצי 11 (Rákóczi út 11). הוא שכר דירה בקומה הראשונה, שם פתח פרקטיקה פרטית מאובזרת היטב. שם, "אנשים רבים חיכו תמיד בחדר ההמתנה, ד"ר לנדייל היה מאוד פופולרי", נזכרה נכדתו ד"ר מרתה רייך בראיון מאוחר. ארפאד לנדייל מת מהתקף לב בשנת 1940, בגיל 54. לאחר עלייתה לשלטון בפוטש של מפלגת צלב החץ, משפחתו פונתה מייד מהדירה ולאחר מכן, בנובמבר 1944, אלמנתו שיצאה לרחוב לחפש לחם, נלקחה משם במהלך פשיטה של בריוני מפלגת צלב החץ ונעלמה.
הנצחה

הוא לא קיבל שום עיטור רשמי של הונגריה על שירותיו (למעט עיטור הצטיינות עקב שרותו במלחמה). יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה ורעייתו אוגוסטה, נסיכת בוואריה (1875–1964) הזמינו אותו פעם אחת לשיחה ופעם לארוחת ערב, והופיעו עליו לא מעט כתבות בעיתונים. בהונגריה הוא קיבל עיטור רק משרות ההצלה של בודפשט, מדליית ברזל, שנחשבה להכרה הגבוהה ביותר במקצוע. מנגד, נוסעי הטיטניק שחולצו הכינו מדליית זהב לקציני הקרפטיה - כך גם לד"ר ארפאד לנדייל. "חברת ניצולי האוניות של ליברפול" העניקה לו מדליית כסף ותעודת כבוד שהונפקה על שמו.
לוח הזיכרון שלו בכפר הולדתו נחנכה ב-2008. על ביתו לשעבר בבודפשט יש לוח זיכרון.
בשנת 2022, ברובע 2 בבודפשט לוח זיכרון נוסף שלו נחשף על הקיר מרפאה ברחוב קפאש.
כתביו

טיטאניק וקרפטיה, בודפשט, 1912 (פרסומי אגודת ההצלה המתנדבים של בודפשט)
"טביעת הטיטניק"; הוצאת דפוס Rábaközi, שופרון, 1937
הוקרה

סיגנום לאודיס
לקריאה נוספת

אישטוואן פקטה: ארפאד לנדייל: מי הציל את נוסעי הטיטניק הוצאת עבר, 2013. 01. 27.
"Soha többé nem szállt tengerre a Carpathia hős magyar hajóorvosa". Origo.hu. 2017-04-15. נבדק ב-2017-04-16. (מעולם לא עלה שוב על אונייה גיבור הקרפטיה ד"ר ארפאד לנדייל)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János (פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים – סדרה חדשה I-XIX. בודפשט: אגודת הספרנים והארכיונאים ההונגרים. 1939–1944, 1990–2002)
Völgyi Péterné Reich Márta–Balogh Tamás: A Titanic árnyékában. Egy magyar orvos élete; Delta Vision, Bp., 2012 (מרתה רייך: בצל הטיטניק. חייו של רופא הונגרי; Delta Vision, בודפשט, 2012)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az esztergomi izraelita hitközség születési akv. 18/1886. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 271/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-01.
↑  A Titanic-katasztrófa elfeledett magyar hőse, HáziPatika.com, 2012. április 14.
↑  Aki a Titanic utasait mentette, Múlt-kor, 2012. április 13.
↑  Dr. Lengyel Árpád sírjánál(הקישור אינו פעיל, 2020-06), Prusi-blog, 2012. április 15.
↑  "Budai Polgár".
↑  Kordos Szabolcs: Egy város titkai, 17-18. oldal, XI. Század Kiadó
↑  Kordos Szabolcs: Egy város titkai, 21. század Kiadó, 2022 (17-18. oldal)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1027523692  ISNI: 0000 0003 8255 1545  LCCN: nb2012022354  VIAF: 264860571   WorldCat (עם VIAF): 264860571 
לוח זיכרון על ביתו
ברוך גופר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 ביולי 1900 טלומאץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 באוקטובר 1972 (בגיל 72) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל משטרת תל אביב המשטרה המעולה
 דרגה:  סגן מפקח מחוזי
 תפקידים אזרחיים
 מנהל גן החיות של תל אביב
 
ברוך גופר (7 ביולי 1900 – 9 באוקטובר 1972) היה קצין משטרה ומנהל גן החיות של תל אביב.
קורות חיים

גופר נולד לאליעזר ושושנה בשם ברנהרד שוועפלגייסט בעיר טלומאץ' שבגליציה, כיום באוקראינה. למד בגימנסיה הממשלתית הפולנית אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן 14, נאלץ להתגייס ללגיון הפולני של הצבא האוסטרו-הונגרי . הוא נפצע במהלך הלחימה בחזית הרוסית. גופר שוחרר משירות, וחזר ללימודיו בגימנסיה הממשלתית-הגרמנית בווינה, שם הצטרף לתנועת הצופים הציונית שהפכה לאחר מכן לתנועת השומר הצעיר בווינה. בשנת 1918 גויס שנית, הפעם לשורות הצבא האוסטרו-הונגרי והיה תותחן בחזית הלחימה עם רוסיה. באותה שנה גם השתתף בהגנת הרובע היהודי בעיר לבוב ונתפס על ידי צבא פולין ונידון למות, אולם הצליח להימלט.
משנסתיימה המלחמה חזר להכשרה חלוצית, ובשנת 1919 עלה לארץ ישראל והצטרף לגדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור ועבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות כברה. עם פרוץ המאורעות בשנת 1921 התגייס לשורות המשטרה המעולה, שם הועלה לדרגת רב-סמל ראשון.
עם סגירת המשטרה המעולה בשנת 1926, הועבר גופר כקצין למשטרה הרגילה, ובהמשך שירת מספר שנים כממונה על משטרת תל אביב. בשנת 1936 עבר לעבוד בשירות עיריית תל אביב, ובשנת 1942 החליף את מרדכי שורנשטיין כמנהל גן החיות של תל אביב, ששכן בגן הדסה, כיום גן העיר. כשהוקמה מדינת ישראל, הושאל גופר לפי בקשת מנהלת העם לתקופה של שנה למשטרת ישראל, ומונה לדרגת סגן מפקח מחוזי על מנת לארגן את משטרת מחוז חיפה. בתום השנה חזר גופר לתפקידו כמנהל גן החיות של תל אביב.
גופר התייחס רבות לפן החינוכי-ציוני שמעניק הסיור בגן החיות לנוער העברי, וקיים לתלמידים סיורים בגן החיות. על כך כתב:
משום כך משמש גן החיות מעין מורה דרך לאהבת הטבע והחי לאדם בכלל, לנוער בפרט, ומדריך בעל ערך ללומדי תורת החיות והכרת מהלך חייהן. תועלת רבה תצמח למבקר בגן החיות בהסתכלו בחייהן ובהתנהגותן של החיות, שכן לומד הוא לראות ולהעריך שהחיות יצורים הן שגם להן זכות לחיים כגון לבני אדם.
כמו כן חיבר גופר סיפורים על תקופתו בגן החיות וספרים לילדים: גם לחיה נשמה (1946), ג'ונגל בכרך: מנהל גן חיות מעלה זכרונות (1959) ובחברת החיות (1966).
על שמו נקרא רחוב גופר בשכונת עזרא בתל אביב-יפו. נינו של גופר הוא אסף זמיר, שר התיירות וחבר הכנסת מטעם מפלגת כחול לבן, לשעבר ראש רשימת הצעירים "רוב העיר" וסגן ראש עיריית תל אביב-יפו.
לקריאה נוספת

דוד תדהר (עורך), "ברוך גופר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1579
ברוך גופר (אורכב 14.05.2020 בארכיון Wayback Machine), אתר החברה קדישא
הערות שוליים

↑  הנהלת משטרת חיפה, הצופה, 25 במאי 1948
↑  בין מוסדות ואישים, דבר, 22 ביולי 1949
↑   תמר רותם, הוא לא סתם קוף, הוא צבר, באתר הארץ, 16 במרץ 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504674505171  ISNI: 0000 0001 0034 1479  LCCN: nb2010020185  VIAF: 149191846   WorldCat (עם VIAF): 149191846
אישטוואן ריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1885 קינגש, הונגריה 
 פטירה:  15 בספטמבר 1950 (בגיל 64) ואץ, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  שר המשפטים (15 בנובמבר 1945–17 ביולי 1950)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (31 באוגוסט 1947–1948)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1948–5 במאי 1949)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (4 בנובמבר 1945–31 באוגוסט 1947)  שר המשפטים (21 ביולי 1945–15 בנובמבר 1945)  חבר האספה הלאומית הזמנית (2 באפריל 1945–3 בנובמבר 1945)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (5 במאי 1949–8 ביולי 1950) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, מפלגת העובדים ההונגרית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אישטוואן ריס (בהונגרית: Ries István;‏ 14 בנובמבר 1885, קינגש – 15 בספטמבר 1950, ואץ) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי יהודי-הונגרי, שר המשפטים של הונגריה, עסקן ספורט.
ביוגרפיה

אישטוואן ריס נולד במשפחה יהודית אמידה. אביו, ברנאט, היה חוכר קרקעות וכשאישטוואן היה עוד ילד המיר את דתו. אישטוואן למד משפטים בבודפשט. ב-1912 פתח משרד עורכי דין. הוא כבר היה חבר בחוג גלילאו כסטודנט באוניברסיטה.
בשנת 1914 היה בין הראשונים שגויסו למלחמה כחייל. במהלך מלחמת העולם הראשונה נפל בשבי הרוסי וחווה את המהפכה הסובייטית ("המהפכה הסוציאליסטית הגדולה של אוקטובר") כשבוי מלחמה. הוא הצליח לחזור הביתה ביוני 1918.
בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מרצה בבית הספר המפלגתי של הוועדה לביטחון עממי לחינוך ציבורי ולאחר מכן השתתף במערכה הצפונית כחייל של הצבא האדום ההונגרי. אחרי נפילת הרפובליקה היגר לווינה וכשחזר הביתה ב-1921 פתח מחדש את משרד עורכי הדין שלו. הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (SZDP) ב-1924, בה נבחר לחבר מועצת המפלגה ב-1933 ולחבר הנשיאות ב-1943. הוא הגן כעורך דין שוב ושוב על אנשי תנועת הפועלים שנרדפו. פרסם בקביעות בטורים של נפסבה ו"סוציאליזם", שעד מהרה פרסמו את שמו בחוגים סוציאל-דמוקרטיים. הוא ניסה להיבחר לאספה הלאומית של הונגריה בבחירות 1935 במחוז דרום פשט, אך לא הצליח, כפי שהיה בבחירות (באותו מקום) של 1939. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה (מבצע מרגרטה) הוא ירד למחתרת.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המצור על בודפשט (ינואר 1945) חזר לחיים הציבוריים. ב-2 באפריל 1945 נבחר לאספה הלאומית הזמנית, שם ב-21 ביולי 1945 מונה לשר המשפטים בממשלה הלאומית הזמנית. בתחילת ספטמבר 1947, כתוצאה ממחלוקות פנימיות הודיע על התפטרותו יחד עם שאר השרים הסוציאל-דמוקרטים ("שביתת השרים"), אך זו לא יצאה לפועל בסופו של דבר עקב הסדרת חילוקי הדעות. מאז מינויו ב-1945 ועד למעצרו ב-7 ביולי 1950 (הוא שוחרר רשמית מתפקידו ב-17 ביולי). הוא גם הכעיס את מתיאש ראקושי ואת ארנה גרה עם "שביתת השרים" בזמנו ואף אחד מהם לא סלח לו על כך. אף על פי שהם החלו לדחוק אותו לרקע, הוא בכל זאת נבחר להנהלה המרכזית כאשר הוקמה מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) ממיזוג ה-MSZDP וה-MKP.
בתקופת כהונתו של ריס הצביע הפרלמנט בעד חוקת הרפובליקה העממית (חוק XX משנת 1949), ובתקופה זו נחקקה חקיקה חדשה ששיקפה את השינויים החברתיים והכלכליים הגדולים. הוא הסגיר (יש הטוענים שלא כדין) חשודים בטבח נובי סאד לשלטונות היוגוסלביים ב-1946, אך לא היה מעורב עוד במשפטי הראווה שנפתחו ואיבד את השפעתו. לכן הוא עצמו נעצר באשמת מפוברק ב-7 ביולי 1950 כשר משפטים מכהן והודח ב-17 ביולי.
בנוסף לפוליטיקה, ריס מילא כמה תפקידים בספורט ההונגרי. ב-1945 היה חבר במועצת הספורט העליונה של החמישה, משנת 1947 היה נשיא המועצה הכללית לספורט ושל מרכז הספורט לידידות ובין 1947 ל-1950 היה נשיא "התאחדות הכדורגל ההונגרית" ונשיא "איגוד שופטי הכדורגל ההונגריים".
כתביו

ההסבר של תקנה 81/1945 לגבי הרשות השופטת העממית. טקסט והסבר לצו מס' M.E 1440/1845 המשלים אותו; הסברים אישטוואן ריס; 1945
עקרונות כלליים של המשפט הפלילי. הערה; MEFESZ Jogászkör, Bp., 1949
הפנים האמיתיות של ארצות הברית; Szikra, Bp., 1949 (האקדמיה הפוליטית של מפלגת העובדים ההונגרית)
הוקרה

מסדר ההצטיינות קושוט (דרגה שנייה) (1948)
ספרות

לזכרו של הלוחם המפורסם של תנועת העבודה (Népszabadság, 1965, גיליון מס' 269)
ארז'בט שטראסנרייטר: אישטוואן ריס 1885–1990, 1986 (מתוך הפרסומים של תולדות המפלגה)
לקריאה נוספת

אישטוואן ריס בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי
אישטוואן ריס באלמנך של הפרלמנט 1947–1949 (בודפשט, 2005)
לאיוש הורניאק: כללי משחק הכדורגל. המדריך לשופטי כדורגל (HOT-FIVE Ltd., 2002) ISBN 963-202-807-4
Sportlexikon II. (L–Z). (לקסיקון הספורט) ISBN 963-253-441-7
רודולף רייטלר

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1893
 פטירה:  13 בנובמבר 1965 (בגיל 72)
 ענף מדעי:  רפואה, מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  האימפריה האוסטרו-הונגריתהאימפריה האוסטרו-הונגרית ממלכת יוגוסלביהממלכת יוגוסלביה המנדט הבריטיארץ ישראל המנדטורית ישראלמדינת ישראל
 תרומות עיקריות
 מחלוצי ענף הבקטריולוגיה, הפרזיטולוגיה וחקר המחלות הטרופיות בארץ ישראל
רודולף רייטלר (בגרמנית: Rudolph Reitler, ‏30 במרץ 1893 – 13 בנובמבר 1965) היה רופא ומיקרוביולוג יהודי, מחלוצי ענפי הבקטריולוגיה והפרזיטולוגיה וחקר המחלות הטרופיות בארץ ישראל.
קורות חייו > ראשית דרכו

רייטלר נולד ב-30 במרץ 1893 בבאדן דרומית לווינה, שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, לרודולף רייטלר שהיה תלמידו ועוזרו של זיגמונד פרויד. בילדותו למד בבאדן ובשנת 1911 התקבל לבית הספר לרפואה שבאוניברסיטת וינה. עם תום לימודיו, בשנת 1919, ולאחר שירות בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה בתור נספח למעבדה בבית חולים צבאי, התקבל לעבודה בתור רופא בבית החולים למלריה בווינה. עד לשנת 1921 עבד במרפאה אוניברסיטאית ובמכון לפתולוגיה ולבקטריולוגיה. בין השנים 1921–1926 עמד בראש המעבדות הממשלתיות לבקטריולוגיה, לסרולוגיה ולאפידמיולוגיה בעיר קראגויבאץ' (Kragujevac) שביוגוסלביה. במהלך תקופה זאת התמחה בפרזיטולוגיה ובפרט במחלת המלריה.