stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קים יונג'ין
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Splendid Holiday (화려한 휴가) |  |  |
| 1997 | Foreboding (예감) | ג'אנג סה-יונג |  |
| 1998 | Wedding Dress drama (웨딩 드레스) | ג'ינה |  |
| 1999 | Love in 3 Colors (유정) | ג'אנג היי-ג'ו |  |
| 2004–2010 | אבודים | סון וו-קוון (אנ') | תפקיד ראשי (6 עונות); 120 פרקים |
| 2013–2016 | מאהבות (אנ') | קארן קים | תפקיד ראשי (4 עונות); 52 פרקים |
| 2018 | Ms. Ma, Nemesis (미스 마: 복수의 여신) | מא ג'י-וון | תפקיד ראשי; 32 פרקים |
| 2022 | בית הנייר: קוריאה (אנ') | סון וו-ג'ין | תפקיד ראשי; 12 פרקים |
| 2023 | באהבה, קיטי | המנהלת ג'ינה לים | 9 פרקים |
קניון עופר השרון

| --- | --- |

חזיתו של הקניון
 מידע כללי
 סוג:  מרכז קניות 
 מיקום:  נתניה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 אדריכל:  אברהם יסקי 
 קואורדינטות:  32°19′35″N 34°51′44″E﻿ / ﻿32.32648889°N 34.86216111°E﻿ / 32.32648889; 34.86216111
 www.hasharon-mall.co.il
 he
 
קניון השרון, 2005
פרויקט הרחבת הקניון, דצמבר 2009
קניון עופר השרון הוא מרכז קניות בנתניה. שטחו המסחרי של הקניון הוא 17,000 מטר רבוע, והוא כולל 675 מקומות חניה. הקניון תוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי.
היסטוריה

שטח הקניון נרכש על ידי אלפרד אקירוב ודוד עזריאלי יזם להקים עליו את הקניון. בעקבות סכסוך בין השניים, התעכב הפרויקט. בסוף 1985 קבע בורר שלאקירוב זכות ראשונים לרכוש את חלקו של עזריאלי בפרויקט. הקניון נפתח ב-23 בפברואר 1989, בטקס בנוכחות שר המסחר והתעשייה אריאל שרון. שוכרי העוגן של הקניון בעת פתיחתו היו רשת "קו-אופ" והמשביר לצרכן. מנהלו הראשון של הקניון היה שמואל בן משה. בהקמת הקניון הושקעו 40 מיליון דולר.
מפתיחת הקניון בשנת 1989 פעלו בו אולמות בית קולנוע "רב חן" גם בשבתות. לאחר קבלת חוק ההסמכה ביקשה עיריית נתניה לסגור את בית הקולנוע בקניון בשבת, ואף התקיימה הפגנה של חרדים מול הקניון בדרישה לסגירה בשבתות. חברת תיאטראות ישראל בעלת הקולנוע עתרה לבג"ץ, שפסק שמאחר שחוק העזר הנתנייתי מתיר "פעילות תרבות וחינוך" בשבת, לא ניתן להורות על סגירתו של בית הקולנוע, שכן הוא עוסק בפעילות תרבות.
בשנת 1995 נוסף לקניון אגף דרומי קטן וגשר מקורה המוביל אליו ועובר מעל רחוב הפורצים. האגף נבנה כחלק ממבנה רב קומות המאכלס את בית הדיור המוגן "נופי השרון". במשך השנים "נותק" האגף מהקניון, אך ה"גשר" מהווה עדיין חלק ממנו.
בשנת 2004 נוסף לקניון מתחם חדש המכיל 33 חנויות, ושופץ מתחם המזון המהיר שהיה מכונה "הפרדס". באפריל 2004 נסגר סניף המשביר לצרכן, אך הוא נפתח שוב בשנת 2009, במקום בית הקולנוע שנסגר.
בשנת 2007 מכרה קבוצת אל-רוב (ישראל) את הקניון לקבוצת "קניוני ישראל" של "בריטיש ישראל", שבבעלות ליאו נואי, תמורת 344 מיליון שקל. בשנת 2009 החל פרויקט הרחבה של הקניון, אשר הסתיים שנתיים אחר כך. בשנת 2011 השלימה חברת מליסרון את רכישת קבוצת "קניוני ישראל". בשנת 2014, שונה שם הקניון ל"קניון עופר השרון", במיתוג זהה לשאר קניוני החברה.
מתחם חנויות המזון שפעל עד שנת 2012, נסגר לטובת בניית סניף של רשת האופנה "זארה".
בשנת 2012 הודיעה עיריית נתניה שתקים סמוך לקניון מגדל בגובה 27 קומות שישמש כבית העירייה.
פרזנטורית

עד שנת 2023, יובל שרף הייתה הפרזנטורית של קבוצת קניוני עופר. החל משנת 2023, שרף הוחלפה בידי עדי אשכנזי.
ראו גם

הפיגוע בקניון השרון (2001)
הפיגוע בכניסה לקניון השרון (יולי 2005)
הפיגוע בקניון השרון (דצמבר 2005)
הערות שוליים

↑  מיכל הולצמן, אלפרד אקירוב יבנה את המרכז המסחרי בנתניה, מעריב, 2 בדצמבר 1985
↑  קניון השרון בנתניה יפתח היום, מעריב, 23 בפברואר 1989
↑  עתי"ם, קניון השרון נחנך בנתניה; מוקד משיכה מסחרי לכל האזור, מעריב, 24 בפברואר 1989
↑  מיכל הולצמן, קניונתניה, מעריב, 28 בפברואר 1989
↑  אהוד רבינוביץ, הדתיים מחריפים את המאבק נגד קניון השרון בנתניה, מעריב, 14 ביוני 1989
↑  עתירה בעניין פתיחת בתי קולנוע בשבת, אתר האגודה לזכויות האזרח בישראל
↑  תיאטראות ישראל נגד עיריית נתניה
↑  אלעזר לוין, ‏המשביר: נסגור חנות בנתניה מחוסר עניין; הקניון: לא הסכמנו לחדש לו את החוזה, באתר גלובס, 20 באפריל 2004
↑  מאת סיון קלינגבייל, גם קניון השרון בנתניה יסגור את סניף המשביר, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2003
↑  המשביר יחליף את בתי-הקולנוע בקניון השרון ובקניון חולון, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2008
↑  ארז וולברג, ‏במקום ג'קי בן-זקן; אקירוב ימכור את קניון השרון לבריטיש-ישראל תמורת 344 מיליון שקל, באתר גלובס, 28 ביוני 2007
↑  הארץ, קניון השרון ומניות לאומי סידרו לאלרוב רווח של 337 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2008
↑  עדי דברת-מזריץ, תנופת התחדשות בקניונים: ישקיעו יותר ממיליארד שקל בשיפוצים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2011
↑  מיכאל רוכוורגר, רז סמולסקי, יותר גדולים מעזריאלי: מליסרון קונה את קניוני ישראל, באתר TheMarker‏, 6 בספטמבר 2010
↑  חגית ברונסקי, ‏מליסרון ממתגת מחדש את קבוצת הקניונים שבבעלותה, באתר גלובס, 23 במאי 2010
↑  נועם דביר, מגדל בגובה 27 קומות בצורת גביש ייבנה עבור עיריית נתניה, באתר הארץ, 18 בינואר 2012
↑  נועם דביר, האם בניין עיריית נתניה החדש ישנה את היחס לאזרח?, באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
קיונג-וה צ'ונג

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1948 (בת 76) סיאול, המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה 
 מוקד פעילות:  קוריאה הדרומית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  קוריאנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  לי בינג-צ'ול 
 פרופיל ב-IMDb
 
קיונג-וה צ'ונג (בקוריאנית: 정경화; נולדה ב-26 במרץ 1948) היא כנרת קוריאנית.
חייה

קיונג-וה צ'ונג היא חלוצה בתחום המוזיקה הקלאסית האסיינית. הקשר שלה למוזיקה החל כבר בגיל שלוש, תחילה בשירה ובהמשך בנגינה בכינור. פרסומה הגיע לשיאו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, יחד עם עוד כנרים כמו פנחס צוקרמן ויצחק פרלמן. במיטב שנותיה נודעה בפרשנויותיה למוזיקה רומנטית ומודרנית. היא ממשיכה להופיע בנגינה ובשנים האחרונות אף הרחיבה את הרפרטואר שלה לתקופת הבארוק ולמוצרט.
חייה > ילדות ונעורים

קיונג-וה צ'ונג נולדה בסיאול, קוריאה הדרומית  למשפחה מוזיקלית מאוד. אמה עמדה על כשרונה המוזיקלי מגיל צעיר, ואחרי שניסתה לקרבה לפסנתר, ששיעמם אותה, הובהר למשפחתה כי הכינור הוא המושך אותה, והיא החלה לנגן בכלי זה, בכישרון בולט ובקלות למידה, שאיפשרה לה לנגן כבר בגיל תשע את הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון עם הפילהרמונית של סיאול. במשך השנים זכתה ברוב תחרויות המוזיקה החשובות בקוריאה ויצאה עם אחיה, הפסנתרן מיונג-וון צ'ונג, ואחותה, הצ'לנית מיונג-וה צ'ונג, לסיורי קונצרטים בקוריאה, הן כסולנית והן בנגינת מוזיקה קאמרית. בהמשך עברה עם משפחתה לארצות הברית לקדם את הקריירה המוזיקלית של שלושת ילדי המשפחה.
ג'וליארד

בגיל שלוש-עשרה הגיעה צ'ונג לארצות הברית. בעזרת אחותה הבכירה, החלילנית מיונג-סו, תלמידה בג'וליארד, הוזמנה צ'ונג למבחן קבלה במחלקת המכינה לקולג' של בית הספר למוזיקה. מבחן הקבלה עלה יפה וצ'ונג זכתה במלגה מלאה לג'וליארד ובאפשרות ללמוד אצל המורה ידוע השם, איוואן גלאמיאן.
המפגש עם ג'וליארד לא היה קל. נוסף לקשיים שהציבו לפני צ'ונג השפה החדשה והיותה בת לקבוצת מיעוט, התברר לה, שבהשוואה למעמדה ככנרת-הילדה הטובה ביותר בקוריאה, הרי בתחרות עם כמה מן המצטיינים בקרב ילדי הפלא מרחבי העולם נמצאה התפתחותה לוקה בחסר. צ'ונג התייצבה מול האתגרים האלה בהחלטה נחושה להצטיין ויהי מה, ולהשגת מטרה זו העבידה עצמה בפרך. טכניקת ההוראה הנוקשה והקפדנית של גלאמיאן, שעתים אף הרחיקה תלמידים מן הלימודים בג'וליארד, התאימה בדיוק לצ'ונג. נגינתה השיגה בגרות ובשלות ניכרות בתקופה זו, הודות למורה.
האזנה לנגינתה

קטע וידאו בו קיונג-וה צ'ונג מנגנת את ארבע העונות של ויולדי, סרטון  באתר יוטיוב
קטע וידאו בו קיונג-וה צ'ונג מנגנת קטע מקונצ'רטו של ברוך, סרטון  באתר יוטיוב
קטע וידאו בו קיונג-וה צ'ונג מנגנת קטע מקונצ'רטו 1017 של באך
הערות שוליים

↑  Juilliard School Faculty Bio Page, Kyung-wha Chung, אורכב מ-המקור ב-2008-12-06, נבדק ב-2009-01-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333794705171  PLWABN: 9810605881905606  BIBSYS: 4065353  BNE: XX888243  BnF: cb13892503q (data)  CiNii: DA08020781  GND: 134347188  ISNI: 0000 0001 1497 1981  LCCN: n83177004  LNB: 000145155  MusicBrainz: a83500d7-4b80-4a5c-ada8-60676bbb2848  NKC: xx0051055  NLK: KAC201703007  NSK: 000068239  NTA: 102617163  SNAC: w6kw5hhw  SUDOC: 112341330  Trove: 833740  VIAF: 113588337   WorldCat (עם VIAF): 113588337
קשת טראיאנוס (בנוונטו)

| --- | --- |

קשת טראיאנוס בבנוונטו, מבט מדרום
 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, אתר ארכאולוגי
 כתובת:  Via del Pomerio; Via Port'Aurea  - Benevento 
 מיקום:  בנוונטו 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  114–118 (כ־4 שנים)
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומית 
 קואורדינטות:  41°07′57″N 14°46′45″E﻿ / ﻿41.1325°N 14.77916667°E﻿ / 41.1325; 14.77916667
 he
 
תבליט בדופן המעבר בקשת מציג את האלימנטה (Institutio Alimentaria) – תוכנית הסעד לילדים נצרכים שביסוסהּ מיוחס לטראיאנוס; האלימנטה מסומלת בככרות הלחם שבמרכז התיאור
האלים מקבלים את פניו של טראיאנוס; תבליט סמוך לכתובת ההקדשה במרומי הקשת
קשת טראיאנוס בבנוונטו בוודוטה של פיראנזי, אמצע המאה ה-18
קשת טראיאנוס (באיטלקית: Arco di Traiano di Benevento) היא שער ניצחון בעיר בנוונטו בקמפניה, איטליה. הקשת הוקמה מטעם הסנאט הרומי לכבוד הקיסר טראיאנוס לרגל השלמת הדרך החדשה לנמל ברינדיזיום – ויה טראיאנה, שהתפצלה באתרו מוויה אפיה הוותיקה. המבנה מעוטר בתבליטים המאדירים את הישגיו של הקיסר.
היסטוריה

קשת טראיאנוס בבנוונטו נבנתה בין השנים 114 ו-117 והושלמה אחרי מות הקיסר. תכנון הקשת מיוחס לאדריכל אפולודורוס מדמשק ולהשראת קשת טיטוס ברומא. ייחודה של הקשת בשלֵמוּתה מאז נבנתה. היא לא נפגעה על אף הרס החומות ומבני הציבור של העיר בידי טוטילה מלך האוסטרוגותים ב-545. בשלהי מאה ה-6, אחרי הכיבוש הלומברדי, שולבה הקשת בקטע הצפוני של חומות העיר ונודעה בשם "שער הזהב" (Porta Aurea). משום כך לא פורקה ולא נשדדה. הקשת נחקרה בידי האדריכל סבסטיאנו סרליו בתקופת הרנסאנס, וצוירה לא מעט במאה ה-18. המבנה נפגע במהלך הדורות ברעידות אדמה ובשיני הזמן ושוקם פעמים אחדות – בשנות ה-30 של המאה ה-17 ביוזמת האפיפיור אורבנוס השמיני (פטרונו של הפסַּל ברניני), ב-1661, ב-1713 וב-1792. בהוראת האפיפיור פיוס התשיעי נהרסו בשנות ה-50 של המאה ה-19 המבנים שהקיפו את הקשת ודבקו בה, והיא נחשפה במלוא תפארתה. בתקופת מלחמת העולם השנייה כוסה המבנה כולו בפיגומי עץ עמוסים שקי חול להגנה מהפצצות. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 נערכות באתר פעולות שימור מקיפות – מסילוק משקעי זיהום אוויר ועד חיזוק התבליטים העתיקים במקומם.
תיאור

הקשת בעלת מעבר אחד מקורה בקמרון חביתי. גובהה 15.60 מ' ורוחבה 8.60 מ'. בכל אחת מהחזיתות ארבעה עמודים מודבקים (פילסטרים) נושאים כותרות בסגנון הסדר המשולב. האנטבלטורה בנויה מעל כותרות העמודים ומעליה מתנשא מבנה האטיקה (Attic) שבו קבועות כתובות ההקדשה. הקשת בנויה מנדבכי אבן גיר מחופים בלוחות שיש פארוס (אנ') לבן. תבליטים המפוסלים על הלוחות מציגים בתוכנית סדורה את מפעלותיו הצבאיים, המדיניים והאזרחיים של הקיסר.
התוכנית הפיסולית מדגישה את הישגיו האזרחיים של הקיסר ומציגה אותו כשליט המחויב לרווחת נתיניו, שלא כבעמוד טראיאנוס ברומא, שתוכנן על ידי אותו אדריכל ונבנה באותה תקופה, אך הוקדש כולו לצבא ומלחמה. חלק מהתבליטים קיבלו פרשנויות שונות, אבל מוסכם שתוכני התבליטים בצד הקשת הפונה דרומה, אל תוך העיר ולעבר הדרך לרומא, שונים מאלה שבצד הקשת הפונה צפונה, אל מחוץ לעיר: מחד – מסרים הנוגעים לדאגתו של הקיסר לשלום אזרחי רומא ואיטליה, ומאידך – כאלה הנוגעים למדיניותו כלפי הפרובינקיות ברחבי האימפריה ולמלחמותיו בגבולותיה. האחידות הסגנונית של התבליטים המפוסלים מצביעה על כך שנוצרו בידי צוות אחד ובמשך תקופה לא ארוכה.
במרכז האטיקה שבגג המבנה מגולפות שתי כתובות זהות בתוכנן, אחת בכל חזית. הכתובות נחרתו בשנת 114. הסיבה להקמת הקשת אינה נזכרת בכתובת, אבל התבליטים השונים מראים שהכבוד הוענק לא רק בשל השלמת הדרך החדשה שהקשת הוצבה במוצאהּ, אלא הקשת בכללותה שימשה לתעמולה הקיסרית – להעלות על נס את מחויבותו של טראיאנוס ליציבות האימפריה ולרווחת אזרחיה. כל אחת מהכתובות נתונה בין שני לוחות מפוסלים. בתבליט משמאל לכתובת בחזית הדרומית (הפונה אל תוך העיר): השְׁלָשָׁה הקפיטולינית (אנ') – יופיטר, יונו ומינרווה – מקדמת את פניו של טראיאנוס.
הערות שוליים

↑  מפת בנוונטו משנת 1764
↑  וזה דברן: ”לקיסר, בנו של הקיסר נרווה האלוהי, נרווה טראיאנוס אופטימוס אוגוסטוס, [מנצח] הגרמאנים והדאקים, פונטיפקס מקסימוס, [מונה ל]טריבון בפעם השמונה-עשר, [הוכרז כ]קיסר שבע פעמים, קונסול שש פעמים, אבי המולדת, המנהיג החזק ביותר, [מאת] הסנאט והעם הרומי”.
↑  הכתוּב בהן מציין שהקשת הוקדשה לטראיאנוס מטעם הסנאט והעם של רומא בשנה התשע-עשרה להיותו טריבון ובשנה השביעית לקיסרותו, כלומר בין ה-29 באוגוסט וה-9 בדצמבר 114
↑  התבליט, שתוכנו האלהת הקיסר, נעשה והוצב אחרי מותו של טראיאנוס ואחרי הגעת אפרו לקבורה ברומא בסתיו 118. מקום הכבוד שהוקצה לאדריאנוס במעמד המתואר מעיד על תיארוך התבליט, שכן עד לרגעיו האחרונים לא אימץ טראיאנוס את אדריאנוס לו לבן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294835105171  GND: 4458739-9  LCCN: sh85006489 
קשת טראיאנוס בבנוונטו בעת ביקורה של מלכת נאפולי, מריה אמליה; ציור בצבע שמן מאת אנטוניו ז'ולי (אנ'), סביבות 1759, אצוּר במוזיאון פראדו במדריד; הציור של ז'ולי לא נעשה במדויק מן המציאות ושייך לסוגת הקפריצ'ו באמנות החזותית (אנ')
קו 4 של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  ירוק
 מספר התחנות:  54
 תרשים הקו
 
 
קו 4 או בשמו המלא קו מהיר שדרת לקסינגטון (באנגלית: Lexington Avenue Express) הוא קו רכבת תחתית באגף A במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק, צבע המסלול של הקו הוא בצבע ירוק והוא עוצר ב-54 תחנות. הקו חוצה את ניו יורק מצפון לדרום ובשדרת לקסינגטון שבמנהטן הוא הופך למהיר ומדלג על תחנות רבות.
מסלול הקו

הקו חוצה את ניו יורק מצפון לדרום. מסלולו מתחיל בפאתי רובע הברונקס הוא חוצה את ברונקס ונכנס אל מנהטן מצפון. במנהטן הוא הופך לקו מהיר ומדלג על תחנות רבות. מסלולו במנהטן משותף עם קווים רבים נוספים. אל ברוקלין הוא נכנס ממערב ונוסע במסלול משותף עם קווים 2 ו3. קצת לפני סוף מסלולו הוא מתפצל מקו 2 וממשיך עד לניו לוטס אווניו באותה המסילה של קו 3 שם נמצאת תחנתו הסופית.
ראו גם

הרכבת התחתית של ניו יורק
תחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס/רחוב 42
קו 2 של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק 
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  26 בנובמבר 1904 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  אדום
 מספר התחנות:  61
 תרשים הקו
 
 
קו 2 או בשמו המלא קו מהיר ברודוויי-השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Exspres) הוא קו רכבת תחתית באגף A של הרכבת התחתית של ניו יורק סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מהיר" שכן הוא מדלג על תחנות רבות במנהטן ומשלים את השירות של שאר הקווים בברוקלין וברובע הברונקס שם הוא עוצר ברוב התחנות.
היסטוריה

החלק הראשון של מסלול הקו הנוכחי נכנס לשירות ב-26 בנובמבר 1904, מהתחנה הזמנית של רחוב 180-ברונקס פארק אל רחוב 149. ב־10 ביולי 1905 נפתח החיבור בין קו הרכבת התחתית של ה-"IRT- לנוקס אווניו" ("IRT White White Plains Line"), אשר שימש בעבר את קו השדרה השלישית, החיבור איפשר את הארכת שירות הרכבת התחתית ממנהטן לברונקס. ב-9 בינואר 1908 נפתחה מנהרת רחוב ג'ורלימון, המחברת את קו ה-IRT אל קסינגטון אווניו וברוקלין. בשלב זה, רכבות נסעו מרחוב 180 מזרח לבורו הול. ב־1 במאי 1908 הורחבו הרכבות לרחוב נבינס ולשדרות אטלנטיק. ב-3 במרץ 1917 הורחב הקו לרחוב 219. מ-2 במרץ ועד ה -12 באוקטובר 1998 הופסק שירות הקו באופן חלקי בין קינגסטון אווניו לרחוב 149 עקב העבודות שנערכו לשיקום הקו. עקב תיקונים בקו בעקבות הנזק שנגרם מסופת ההוריקן סנדי על מסילת קלארק סטריט, בין 17 ביוני 2017 ל-24 ביוני 2018, הופסק שוב שירות הקו באופן חלקי.
מסלול הקו

הקו, שמגיע עד לפרוורים המרוחקים של ניו יורק, מתחיל את מסלולו בוואקפילד שבפאתי ברונקס. הוא חוצה את ברונקס מצפון לדרום ונכנס למנהטן מצפון. במנהטן הוא נוסע במסלול משותף עם קווים 1 ו-3, אך בעוד הם עוצרים ברוב התחנות, הוא הופך ל"קו מהיר", ומדלג על תחנות רבות. בברוקלין מתפצל מסלול הקו משאר הקווים והוא מגיע למרכז ברוקלין ועוצר בכל התחנות.
קניון מרטין הבן

| --- | --- |

מרטין עם היוסטון רוקטס בשנת 2023
 לידה:  6 בינואר 2001 (בן 23) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטרים
 מספר:  1
 דראפט:  בחירה מספר 52, 2020 סקרמנטו קינגס
 קבוצות כשחקן
 2020–2023 2023 2023–:  יוסטון רוקטס לוס אנג'לס קליפרס פילדלפיה 76'
קניון לי מרטין הבן (באנגלית: .Kenyon Lee Martin Jr; נולד ב-6 בינואר 2001) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. בנו של כדורסלן העבר קניון מרטין.
קריירת תיכונים

קניון מרטין הבן למד בבית הספר התיכון אוקס כריסטיאן אך לא שיחק כדורסל באותה שנה. בתחילת שנת הלימודים, קניון מרטין ג'וניור הוצא מאוקס כריסטיאן כדי לקבל חינוך ביתי. לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא נרשם למכינה של מכללת צ'מינאד, שם החל לשחק כדורסל כסטודנט ב'. וגויס מבית הספר סיירה קניון בצ'טסוורת', קליפורניה, מרטין שיחק לצד סקוטי פיפן ג'וניור וקאסיוס סטנלי. מרטין העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק באלופת קליפורניה הפתוחה. מרטין התחייב במקור לשחק בתיכון ונדרבילט לפני שהפך את החלטתו ובחר ללמוד שנה לתואר שני באקדמיית IMG. באקדמיית IMG הוא העמיד ממוצעים של 20 נקודות ושמונה ריבאונדים למשחק.בתצוגת ההכנה הלאומית מרטין קלע 37 נקודות והראה יכולת משופרת.  מרטין הכריז על דראפט ה-NBA 2020 ב-24 במרץ 2020.
קריירת משחק מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2020 נבחר מרטין בבחירה ה-52 על ידי סקרמנטו קינגס, ומיד הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס. ב-33 המשחקים הראשונים בהם שותף קלע מרטין 6.6 נקודות בממוצע למשחק, אולם ב-12 המשחקים האחרונים של העונה זכה לדקות משחק מרובות יותר, והעמיד ממוצעים של 16.8 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | יוסטון | 45 | 8 | 23.7 | 0.509 | 0.365 | 0.714 | 5.4 | 1.1 | 0.7 | 0.9 | 9.3 |
| 2021/2022 | יוסטון | 79 | 2 | 21.0 | 0.533 | 0.357 | 0.634 | 3.8 | 1.3 | 0.4 | 0.5 | 8.8 |
| 2022/2023 | יוסטון | 82 | 49 | 28.0 | 0.569 | 0.315 | 0.680 | 5.5 | 1.5 | 0.5 | 0.4 | 12.7 |
| קריירה |  | 206 | 59 | 24.3 | 0.545 | 0.340 | 0.674 | 4.8 | 1.3 | 0.5 | 0.5 | 10.5 |
חיים אישיים

מרטין הוא בנם של קניון והתר מרטין,אביו נבחר ראשון בדראפט ה-NBA בשנת 2000 ושיחק בNBA במשך 15 שנים.
הערות שוליים

↑  רשימת הנבחרים בדראפט 2020, באתר basketball-reference.com
↑  הסטטיסטיקות של מרטין ב-NBA, באתר basketball-reference.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קו 2 (הרכבת התחתית של מדריד)

קו 2 של הרכבת התחתית של מדריד (בספרדית: línea 2) הוא קו רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של מדריד. הקו, שהוא הקו השני שנפתח במערכת, נוסע לאורך כל מסלולו מתחת לאדמה. סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום ופועלות בו 16 תחנות על 9.5 קילומטר מקצה לקצה. למרות היותו הקו הוותיק ואחד הקצרים במערכת הקו לוקח תפקיד חשוב בקישור נקודות חשובות בעיר.
מסלול הקו

הקו, שאחת עשרה מתוך 16 תחנות במסלולו מקושרות עם קווים אחרים, נוסע בעיקר במרכז העיר במסלול ישר ממזרח למערב. קצת לפני קצה מסלולו פונה הקו מעט צפונה ומגיע עד לקאטרו קומינוס שבמרכז מדריד שם נמצאת תחנתו הסופית.
היסטוריה

פתיחת הקו ארעה ב־14 ביוני 1924, אז נחנך רק קטע קצר בין 2 נקודות במרכז העיר. מאז הורחב הקו כמעט כל שנה כשבכל פעם הוא מתארך במאות מטרים ספורים ותחנותיו משופצות באופן תדיר. ההרחבה המשמעותית של הקו ארעה ב-17 בספטמבר 1932 אז התארך מסלול הקו בכמעט ארבעה קילומטרים ונוספו לו 6 תחנות חדשות.
ב־8 באוגוסט 2011 נכנסה מערכת ATO בין לה אליפה ללאס רוזה לשירות סדיר, מאז מכוסה כל מסלול הקו על ידי המערכת האמורה.
בין ה-25 בינואר ל־30 במאי 2019 נסגר הקטע שבין תחנות רטירו לסול עקב עבודות שהתבצעו ב"מרכז קאנאג'ס", קווי אוטובוסים שנסעו באותו המסלול השלימו חלקית את שירות הקו עד לסיום העבודות ולפתיחתו המחודשת.
קו 3 של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק 
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  23 בנובמבר 1904 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  אדום
 מספר התחנות:  34
 תרשים הקו
 
 
קו 3 או בשמו המלא קו מהיר ברודוויי–השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Exspres) הוא קו רכבת תחתית באגף A (אנ') של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT (אנ') במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מהיר" שכן הוא מדלג על תחנות רבות במנהטן ומשלים את השירות של שאר הקווים בברוקלין וברובע הברונקס, שם הוא עוצר ברוב התחנות.
היסטוריה

ב-23 בנובמבר 1904 נפתח הקו לראשונה בין רחוב 96 לרחוב 145 בניו יורק. וב-1 ביולי 1918 הושלמה בניית המסילה מתחת לרחוב ברודוויי והשדרה השביעית. החל משנת 1934, הורחב משמעותית שירות הקו וחלק מהרכבות החלו לדלג בשעות העומס על חלק מהתחנות.
ב-13 במאי 1968 הורחבה המסילה עד למסוף הרכבות החדש שהושלם באותו הזמן. מאוחר יותר באותה שנה, ב-15 בדצמבר, הובא שירות הסעות כל הלילה בין רחוב 148 לרחוב 135 בפעם הראשונה מאז 1955.
ב-23 במאי 1976 החל הנוהג הנוכחי של תחילת שירות ראשון (9 או 10 בבוקר). ב-10 ביולי 1983 החליפו רכבות 2 ו-3 את מסופי ברוקלין, וה-3 הוצבו לצמיתות בשדרת ניו לוטס (אנ'), כדי שיוכלו להגיע לחצר ליבניה ולחנויות.
החל מ־5 באוגוסט 1990 הופסקו הסעות לילה מאוחרות בין רחוב 148 לרחוב 135 והוחלפו באוטובוסים. ב-4 בספטמבר 1994 חודשו הסעות לילה מאוחרות בין רחוב 148 לרחוב 135, אך הופסקו שוב ב-10 בספטמבר 1995. זה היה אמצעי לחיסכון בעלויות בגלל ירידה נמוכה. מ-2 במרץ ועד 12 באוקטובר 1998 החלו עבודות לשיקום הקו. רוב השירות היה מגיע עד לרחוב 137 ורחוב סיטי קולג'.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, הקו הפך לשירות מקומי במנהטן. לאחר כמה עיכובים במיתוג ברחוב 96, השירות שונה שוב ב-19 בספטמבר 2001. והוא התנהל במנהטן כבעבר בין רחוב הארלם - 148 לרחוב 14 והוחלף על ידי קו 1 של הרכבת התחתית של ניו יורק בברוקלין. הקו חזר לנסוע לניו לוטס אווניו ב-15 בספטמבר 2002.
מסלול הקו

ראשית הקו היא בצפון הארלם שבמנהטן. הקו שחוצה את מנהטן מצפון לדרום מתחבר לקו 2 שתי תחנות לאחר תחילת מסלולו ולקו 1 סמוך לתחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס. במנהטן תחתית הוא נפרד שוב מקו 1 ונכנס לברוקלין לכיוון מזרח. סמוך לפארק פרוספקט הוא נפרד גם מקו 2 וממשיך עד לניו לוטס אווניו על מסלולו של קו 4.
קו 1 של הרכבת התחתית של ניו יורק

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית
 עיר:  ניו יורק
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של ניו יורק
 מפעיל:  רשות התחבורה העירונית בניו יורק 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  27 באוקטובר 1904 
 מידע על הקו
 סוג הקו:  קו תחתי
 אורך הקו:  14.7 מיל 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 צבע על המפה:  אדום
 מספר התחנות:  38
 תרשים הקו
 
 
קו 1 או בשמו המלא קו מאסף ברודוויי–השדרה השביעית (באנגלית: Broadway–Seventh Avenue Local) הוא קו רכבת תחתית באגף A של הרכבת התחתית של ניו יורק סמל המסלול של הקו הוא בצבע אדום והוא אחד מארבעת הקווים שמרכיבים את אגף IRT במערכת הרכבת התחתית. הקו נקרא "קו מאסף" שכן הוא עוצר בכל התחנות במנהטן ומשלים את השירות של הקווים האחרים במחלקה.
היסטוריה

כאשר הרכבת התחתית הראשונה נפתחה בין 1904 ו -1908, אחד מדפוסי השירות העיקריים היה במסלול ווסט סייד, שבו קו 1 המודרני משתמש. הרכבות אז היו נוסעות ממנהטן תחתית לפארק ואן קורטלנד דרך המסלול שנקרא עכשיו "IRT לקסינגטון אווניו קו". באותה תקופה היה גם שירות אקספרס עם רכבות מהירות באמצעות מסלולים מהירים מדרום לרחוב 96. כמה מהרכבות המהירות היו נוסעות לאטלנטיק אווניו בברוקלין דרך מנהרת רחוב ג'ורלימון בשעות העומס, בעקבות העומס הרב בקווי הרכבת החליטה הנהלת החברה לפתוח קו חדש שיסע מכיכר טיימס אל ברוקלין, חלקו הראשון של הקו עד לתחנת פנסילבניה נפתח ב־3 ביוני 1917. ב־1 ביולי 1918 הורחב מסלול הקו דרומה אל דרום-פרי. וב־1 באוגוסט באותה השנה נקרא "קו H", בשנת 1959 תוקצב הפרויקט ב־100,000,000 $ על מנת להרחיב ולשפץ את הקו, ההרחבה הסתימה בשנת 1989 עם עשרות תחנות ורכבות חדשות מה שאיפשר להוסיף עוד הרבה נסיעות לקו. באותה השנה שונה גם שם הקו ל- קו 1.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, היה צורך להעביר את הרכבות לתחנות הרכבת תחתית של ה-IRT בברודוויי-השדרה השביעית. מכיוון שהתחנות מתחת לאתר מרכז הסחר העולמי נפגעו קשות בהתמוטטות מגדלי התאומים. ושירות הקו נותב דרך מנהרת קלארק סטריט, רק ב־8 בספטמבר כאשר נבנתה תחנת מרכז הסחר העולמי החדש חזר הקו לנסוע דרך שם.
מסלול הקו

הקו יוצא מתחנת ואן קורטלנדט פארק שבשכונת קינגסברידג' הצפונית, נכנס למנהטן מצפון ומדלג על כל התחנות שבמערב הארלם. ברחוב ברודוויי הוא הופך למאסף ועוצר בכל התחנות שברחוב, גם ברחוב השדרה השביעית הוא ממשיך להיות מאסף ועובר גם דרך תחנת הרכבת התחתית כיכר טיימס/רחוב 42, הקו ממשיך לדרום מנהטן, חוצה אותה ומגיע עד למנהטן תחתית שם הוא גם עוצר בתחנת הרכבת התחתית מרכז הסחר העולמי החדש. מסלולו של הקו מסתיים בתחנת הרכבת התחתית דרום פרי שהיא התחנה הדרומית ביותר במנהטן.
ראו גם

הרכבת התחתית של ניו יורק
קו N של הרכבת התחתית של ניו יורק
רכבת של קו 1 מסדרה R62
קשת מונגולית

ציור של לוחם אוחז בקשת מונגולית
קשת מונגולית היא קשת מורכבת מכופפת לאחור (Recurved composite bow (Recurved bow)), שהייתה בשימוש העמים המונגוליים של הערבה האסייתית. אחת הדוגמאות הבולטות לקשת מונגולית היא הקשת "מנצ'ו" ששימשה את המונגולים בקרבות נגד שושלת צ'ינג.
היסטוריה

בעקבות תהליך המודרניזציה שחל באסיה בין המאה ה-17 למאה ה-20, השימוש בקשתות רכובות פחת. אף על פי שהשימוש בקשתות פחת ברחבי אסיה, המונגולים עדיין השתמשו בקשתות למחצה. מספר קיסרים מונגולים וסינים ניהלו קבוצות של שומרי ראש המתמחים ביריית חץ וקשת בקשת מונגולית. בד בבד, תהליך בניית הקשתות המונגוליות ברחבי מונגוליה, סין וטיבט, הפך לתהליך מודרני ועכשווי, שבסופו הוכנו מספר רב של סוגים שונים של קשתות חדשניות. העיצוב של הקשתות שמשמשות לצורכי בידור בחג נאדאם, נגזרו מהקשת המונגולית מנצ'ו.