stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המקדש
מצוות ומנהגים כזכר למקדש > צומות אבלות על החורבן

כבר לאחר חורבן הבית הראשון נקבעו צומות לציון האבלות על חורבנו, בתאריכים בולטים במהלך המצור והחורבן, וצומות אלה הונהגו שנית לאחר חורבן הבית השני, בהתאמה חלקית לתאריכים הרלוונטיים לגבי חורבנו: תשעה באב - יום חורבן שני הבתים. שבעה עשר בתמוז - יום פריצת חומת ירושלים בחורבן השני. שלושה בתשרי - יום רצח גדליהו בן אחיקם, כחודשיים לאחר חורבן הבית הראשון, בעקבותיו גלו הנשארים בארץ. עשרה בטבת - יום התחלת המצור על ירושלים בשלהי בית ראשון.
על פי המשנה נוהגים דיני אבלות מסוימים החל מראש חודש אב, המחמירים והולכים בהדרגה בשבוע שחל בו תשעה באב, ביום שלפני תשעה באב, ובתשעה באב עצמו. בהלכה המאוחרת יותר נוספו מנהגי אבלות החל משבעה עשר בתמוז, ושלושת השבועות שבין שבעה עשר בתמוז לבין תשעה באב מכונים ימי בין המצרים.
מצוות ומנהגים כזכר למקדש > מנהגי אבלות

כמו כן, נוספו תקנות לציון האבלות על חורבן המקדש, מלבד הצומות. תקנות אלו והשיקולים שעמדו ברקען מופיעות בתלמוד:
כשחרב הבית בשניה (=בפעם השנייה, חורבן בית שני), רבו פרושין בישראל שלא לאכול בשר ושלא לשתות יין. נטפל להן רבי יהושע, אמר להן: בני, מפני מה אי אתם אוכלין בשר ואין אתם שותין יין? אמרו לו: נאכל בשר שממנו מקריבין על גבי מזבח, ועכשיו בטל? נשתה יין שמנסכין על גבי המזבח, ועכשיו בטל? אמר להם: אם כן לחם לא נאכל, שכבר בטלו מנחות!... מים לא נשתה, שכבר בטל ניסוך המים! שתקו. אמר להן: בני, בואו ואומר לכם: שלא להתאבל כל עיקר - אי אפשר, שכבר נגזרה גזרה, ולהתאבל יותר מדאי - אי אפשר, שאין גוזרין גזירה על הצבור אלא אם כן רוב צבור יכולין לעמוד בה. אלא כך אמרו חכמים: סד אדם את ביתו בסיד, ומשייר בו דבר מועט. עושה אדם כל צורכי סעודה, ומשייר דבר מועט. עושה אשה כל תכשיטיה, ומשיירת דבר מועט.
זהו מקור המנהג בימינו לשבור את הכוס בשעת החופה, תוך אמירת הפסוק: ”אִם אֶשְׁכָּחֵךְ יְרוּשָׁלָיִם תִּשְׁכַּח יְמִינִי. תִּדְבַּק לְשׁוֹנִי לְחִכִּי אִם לֹא אֶזְכְּרֵכִי, אִם לֹא אַעֲלֶה אֶת יְרוּשָׁלַיִם עַל רֹאשׁ שִׂמְחָתִי.” יש שאף נוהגים להניח מעט אפר על ראש החתן.
מלבד אלה, קובעת ההלכה חובה על הרואה את מקום המקדש בחורבנו לקרוע את בגדו.
מצוות ומנהגים כזכר למקדש > הנצחת מנהגי המקדש

לאחר חורבן הבית השני נקבעו תקנות מיוחדות כזכר למקדש: נטילת לולב בחג הסוכות, נוהגת מן התורה שבעה ימים רק במקדש, ואילו מחוצה לו הרי היא נוהגת יום אחד בלבד. לאחר החורבן קבע רבן יוחנן בן זכאי שלולב ניטל שבעה ימים בכל מקום, "זכר למקדש". כמו כן נטילת ערבה בהושענא רבה נועדה להזכיר את נטילת הערבה במקדש, ומן התורה אין מצווה ליטול ערבה כלל מחוצה לו. בליל הסדר אוכלים את המצה והמרור יחד ("כורך") זכר למקדש, כמנהגו של הלל הזקן שהיה כורך את קורבן הפסח עם מצה ומרור.
הקמת בית מקדש שלישי > נבואות גאולה

המושג "בית המקדש השלישי" אינו מופיע במקרא. עם זאת, נבואות רבות בתנ"ך מתייחסות אל הגאולה השלמה, קיבוץ הגלויות ו"אחרית הימים" כמערכת שבית המקדש נמצא במרכזה. כך, למשל, נבואת ישעיהו:
וְהָיָה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נָכוֹן יִהְיֶה הַר בֵּית ה' בְּרֹאשׁ הֶהָרִים וְנִשָּׂא מִגְּבָעוֹת וְנָהֲרוּ אֵלָיו כָּל הַגּוֹיִם. וְהָלְכוּ עַמִּים רַבִּים וְאָמְרוּ לְכוּ וְנַעֲלֶה אֶל הַר ה' אֶל בֵּית אֱלֹהֵי יַעֲקֹב, וְיֹרֵנוּ מִדְּרָכָיו וְנֵלְכָה בְּאֹרְחֹתָיו, כִּי מִצִּיּוֹן תֵּצֵא תוֹרָה וּדְבַר ה' מִירוּשָׁלִָם. וְשָׁפַט בֵּין הַגּוֹיִם וְהוֹכִיחַ לְעַמִּים רַבִּים, וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה.
נבואות אלה, שנאמרו בימי בית המקדש הראשון ותקופת גלות בבל, עד תחילת ימי הבית השני, לא התממשו בימי בית שני. בדברי חז"ל מופיע ויכוח בשאלה, האם בית שני מראשיתו לא היה ראוי למימוש נבואות אלה, או שהיה בו פוטנציאל שלא התממש, בהיעדר שיתוף פעולה מספיק של עם ישראל. מכל מקום, לאחר חורבן בית שני נתפרשו נבואות אלה כמכוונות לבית מקדש חדש שייבנה.
תיאור מפורט של בית מקדש עתידי, גדול ממדים, מופיע בספר יחזקאל (פרקים מ'-מ"ג). התיאור אינו ברור, בשל שימוש במונחים אדריכליים שמשמעותם עמומה (כגון "אתיקים"), והמפרשים חלוקים בכמה שאלות יסודיות בהבנתו. כותב על כך הרמב"ם: "בנין העתיד להבנות, אף על פי שהוא כתוב ביחזקאל - אינו מפורש ומבואר".
הקמת בית מקדש שלישי > ניסיונות מוקדמים

במאות השנים שלאחר חורבן בית שני נעשו מספר ניסיונות לבנות מחדש את בית המקדש. בעת ביקורו של אדריאנוס ביהודה, בשנת 129 או 130, הבטיח כנראה הקיסר להקים את ירושלים מחורבותיה ולבנות את בית המקדש. אין לדעת עד כמה התכוון לכך הקיסר, ועד כמה שמעו היהודים מהרהורי לבם. במקורות חז"ל נאמר כי השומרונים הוציאו דיבתם, ואף ראשוני הנוצרים השתדלו אצל הקיסר למנוע את בניית הבית מחדש. פול ג'ונסון טוען כי ההיסטוריון הרומאי טקיטוס השפיע על אדריאנוס לבטל את הבטחותיו. כך או כך, מפח הנפש מאי-בנייתו של בית המקדש היה אחד הגורמים לפרוץ מרד בר כוכבא. חזית בית המקדש הוטבעה על המטבעות שהטביעו המורדים. השאלה האם ירושלים נכבשה בידי המורדים, והאם הם החלו בחידוש עבודת הקרבנות ובניסיון לבנות את בית המקדש, נתונות במחלוקת בין ההיסטוריונים.
בימי יוליאנוס הכופר, קיסר האימפריה הביזנטית באמצע המאה הרביעית, יזם הקיסר את בניית בית המקדש מחדש, כחלק ממאבקו בנצרות ותמיכתו בפולחן הקדם-נוצרי. יוליאנוס החל בהכנות להקמת בית מקדש שלישי, אך רעידת אדמה ושריפה, ולאחריהן מותו של יוליאנוס, גרמו להפסקת העבודות.
ניסיון שלישי להקים את בית המקדש היה בימי מרד היהודים נגד הרקליוס, בראשית המאה השביעית. יהודי ארץ ישראל מרדו בקיסר הביזנטי הרקליוס וסייעו לצבא הפרסי-סאסאני, תחת ח'וסרו השני, בכיבוש הארץ. לאחר כיבוש ירושלים בידי הפרסים, העניקו הפרסים את ליהודים המורדים, בראשות נחמיה בן חושיאל, את שליטה בירושלים. על פי מקורות אחדים, המורדים החלו בהכנות לבניית בית המקדש, וייתכן שאף הקימו בהר הבית את המזבח וחידשו את הקרבת הקרבנות. אחרים סבורים שהוקם בהר הבית בית כנסת בלבד. אחרי זמן מה שינו הפרסים את מדיניותם ועבר לצדד בנוצרים. נחמיה בן חושיאל נהרג ועמו יהודים רבים, ומבנים שהוקמו בהר הבית נהרסו. לאחר שהרקליוס כבש את ארץ ישראל מחדש, טבחו הנוצרים ביהודי ירושלים, ועל הנותרים נאסר להתגורר בעיר.
הקמת בית מקדש שלישי > ניסיונות מודרניים

מלבד הציפייה להתגשמות נבואות התנ"ך, נשען הרצון להקים את הבית השלישי גם על החובה ההלכתית. במשך הדורות נעשו מספר ניסיונות להקמת בית המקדש השלישי, או למצער לחדש את עבודת הקרבנות, החל מן התקופה הרומית והביזנטית ועד העת החדשה. הרב צבי הירש קלישר (1795-1874), ממבשרי הציונות המדינית, כתב ספר בשם "דרישת ציון", ובו הטיף לחידוש עבודת המקדש, ובירר את השאלות ההלכתיות הכרוכות בכך. כתביו שימשו כר פורה להתפתחות הדיון ההלכתי בסוגיית חידוש הקרבנות, וחוללו סוגה שלמה בספרות הרבנית העוסקת בנושא זה.
בית המקדש היה חלק גם מחזונם המדיני של אישים בציונות החילונית. בתאריך 17 בינואר 1896, חודש ימים לפני שהרצל מפרסם את החוברת מדינת היהודים, הרצל כותב מאמר בשבועון הלונדוני 'ג'ואיש-כרוניקל'. במאמר זה הוא פונה לרבנים ("הרועים הרוחניים") לסייע לרעיון המדינה היהודית. הוא מבהיר שמדינה זו לא תהיה מיוסדת על שלטון תיאוקרטי [=שלטון דת] אלא מדינה אזרחית מודרנית וסובלנית, אך הוא מודיע:
... אנו נשוב ונבנה את בית-המקדש, כמזכרת מאירה לאמונת אבותינו
כך בתיאורו של הרצל בספרו "אלטנוילנד" (1902) את מדינת היהודים:
בית המקדש הוקם מחדש כי הגיע הזמן לכך. הוא נבנה כבימים עברו, מאבני גזית שנחצבו במחצבות המקומיות והתקשו באוויר הצח. שוב עמדו העמודים, היצוקים נחושת, לפני קודש הקודשים של ישראל. העמוד השמאלי נקרא בועז והימני נקרא יכין. בחצר הקדמית עמדו מזבח אדיר עשוי נחושת וכיור המים הרחב המכונה 'ים-הנחושת', כמו בימים הרחוקים ההם, כששלמה המלך משל בארץ.
כל זאת, לתפיסתו, לצד "היכל השלום" בירושלים, המשותף לבני כל העמים. חזונו האוטופי לא תורגם לכדי פעולה כלשהי של התנועה הציונית בכיוון זה.
בעקבות כיבוש הר הבית במלחמת ששת הימים, החלו להתארגן תנועות קטנות להקמת בית מקדש, שהמפורסמות שבהן הן תנועת נאמני הר הבית, חוזרים להר ומכון המקדש. מכון המקדש שיחזר עשרות רבות מכלי המקדש במתכונתם ההלכתית, עשויים זהב כסף ונחושת, ובהם המנורה, השולחן, מזבח הזהב והכיור. לצד הכנת הכלים, עוסק המכון בחקר הלכות המקדש ובהסברה ברחבי הארץ והעולם. לפעילות זו השפעה ניכרת בעיקר בחוגי הציונות הדתית, ובהדרגה נושא המקדש תופס מקום בסדר היום החינוכי והציבורי. התארגנויות אלה מתקיימות בצילה של מחלוקת רעיונית והלכתית על היכולת להקים מקדש בימינו, והדעה הרווחת בין רבנים בישראל, בעיקר בציבור החרדי, שאין אפשרות להקים מקדש עד ביאת המשיח. אחד ממוקדי המחלוקת הוא סוגיית הכניסה להר הבית.
על פי סקר של ynet בשיתוף עמותת גשר שנערך ביולי 2009 64% מהיהודים בישראל, ובתוכם אף חילוניים רבים, מצדדים בבניין בית המקדש.
הקמת בית מקדש שלישי > השלכות פוליטיות

ההנחה הרווחת בעולם היא שהקמת בית המקדש תביא בהכרח להחרבתם של כיפת הסלע ומסגד אל-אקצא. במשך השנים אף קמו מספר התארגנויות מחתרתיות שביקשו לפוצץ את כיפת הסלע. בשל כך, הפך הר הבית לסלע מחלוקת מרכזי בסכסוך הישראלי-ערבי. התנועה האסלאמית בישראל מרבה לפעול למניעת בניין המקדש ואף לשלילת הקשר היהודי-היסטורי להר-הבית. ביקורו של אריאל שרון בהר הבית (ספטמבר 2000) הוצג בתקשורת הפלסטינית כאחת העילות לפריצת האינתיפאדה השנייה, אף כי נטען כנגדה כי המהומות תוכננו מראש.
מחקר ארכאולוגי של בית המקדש

חפירה ארכאולוגית מסודרת לא נערכה בהר מעולם וזאת בגלל התנגדותו של הווקף המוסלמי. מאידך הווקף עצמו חופר בהר ומשליך אלפי טונות של שפוכת בעלת ערך ארכאולוגי לעמק צורים - משמיד עדויות בעלות ערך יהודי, לאומי והיסטורי ובונה ללא כל פיקוח ארכאולוגי של המאסדר - רשות העתיקות. לפיכך, המקורות הארכאולוגיים בנושא המקדש הם הממצאים הגלויים בשטח הר הבית וממצאים שנמצאו בחפירות למרגלותיו, בעיקר בשטחים הפתוחים שלדרומו בעופל, ממערבו במנהרות הכותל וברובע היהודי.
מחקר ארכאולוגי של ההר נעשה לראשונה בשנת 1865, על ידי שליחי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ובראשם צ'ארלס וילסון, וכעבור שנתיים על ידי משלחת נוספת בראשות צ'ארלס וורן. החוקרים עסקו בעיקר במיפוי ההר ובדיקת בורות המים שבו ובעיקר בדיקת הפנים החיצוניות של חומות הר הבית באמצעות חפירת פירים ומנהרות בעפר שסביב הר הבית. רק לאחר מלחמת ששת הימים החלו חפירות ארכאולוגיות מסודרות למרגלות הר הבית, בניהולם של בנימין מזר ומאיר בן דב. החפירות שפכו אור, כצפוי, בעיקר על חומות הר הבית, על דרכי הגישה אל תוך הר הבית, על האזורים הציבוריים סביב הר הבית (רחובות, רחבות, גרמי מדרגות מונומנטליים) ולא על המקדש עצמו.
בחפירות ארכאולוגיות באזור הר הבית לא התגלו ממצאים מבית המקדש הראשון או מבית המקדש השני. מתקופת בית המקדש השני נמצאו כתלים ושערים סביב הר הבית ומספר ממצאים המיוחסים להר, ביניהם הכתובת שעל הסורג והכתובת "לבית התקיעה" (ראו להלן), אבל לא ממצאים מתוך בית המקדש עצמו. קשה להסיק מהיעדר הממצאים מסקנות חד משמעיות, מפני שחלקים נרחבים בהר הבית לא נחפרו, וכן לא ברור היכן הוא מקום המקדש המדויק.
לפי הארכאולוג מיכאל אבי יונה, קרוב לוודאי שגם אם יתבצעו חפירות בהר הבית לא תעלה החפירה דברים חשובים, משום שהסלע הטבעי בהר הבית קרוב מאוד לפני הקרקע, ומשום שהשטח עבר תמורות מרובות מאז החורבן, וכתוצאה מכך - לא נשארו כמעט שרידים.
מחקר ארכאולוגי של בית המקדש > מחקר של בית המקדש הראשון

בחפירות הכותל הדרומי, הרובע היהודי ועיר דוד נמצאו כלים ומבנים מתקופת בית המקדש הראשון, אך ללא זיקה מובהקת למקדש. בשנת 1999 ערך הווקף המוסלמי חפירה רחבת שטח באזור הדרומי-מזרחי של הר הבית והוציא משם אלפים אחדים של מ"ק עפר ושפך אותם לנחל קדרון. עפר זה מסונן מאז 2004 על ידי ד"ר גבי ברקאי וצחי צוויג. בעת תהליך הסינון נתגלו ממצאים רבים שיכולים להתפרש כעדות עקיפה לקיומו של מקדש זה, ביניהם בולה עם הכתוב [גא]ליהו [בן] אמר, ממשפחת כהנים שאחד מבניה מוזכר בספר ירמיהו כ"פקיד נגיד בבית ה'", וכן ראש חץ סקיתו-איראני, שהיה בשימוש צבאות נבוכדנצר. ממצא נוסף המתקשר בעקיפין למקדש הוא רגמים, תילים במערב ירושלים שמתוארכים למאה השביעית-שמינית לפנה"ס, המכסים שרידי מזבחות. ייתכן שֶתילים אלה נערמו בימי המלך יאשיהו, כדי לרכז את הקרבת הקורבנות בבית המקדש, כמתואר בספר מלכים. כמו כן, בפברואר 2010 נמצא מדרום להר הבית קטע ארוך מחומה המתוארכת למאה ה-10 לפנה"ס בהתאם לתיאור המקראי על חומה שבנה שלמה כהמשך לבניית בית המקדש.
למרות היעדר ממצאים ארכאולוגיים מובהקים מבית ראשון, מניחים רוב החוקרים את דבר קיומו על פי המקרא, כפי שהדבר משתקף, למשל, במאמרו משנת 2000 של אביגדור הורוביץ מקדש שלמה. בשנת 2011 נמצאו בחורבת קייאפה כלי פולחן שתוארכו לראשית המאה ה-10 לפנה"ס, תקופת ראשית שושלתו של דוד המלך, ובהם שני דגמים מוקטנים של מקדשים, כשאחד מהם הוא דגם מקדש מפואר עשוי אבן ומגולף בעיטורים אדריכליים. מאפיינים אלה הובילו את חוקר האתר, הארכאולוג יוסף גרפינקל לזהות את הדגם כתואם את תיאור מקדש שלמה בספר מלכים. זיהוי זה התקבל בספקנות בקרב חוקרים שונים, דוגמת פרופסור אהרון מאיר מאוניברסיטת בר-אילן ופרופסור נדב נאמן מאוניברסיטת תל אביב, שזיהו מאפיינים שונים באתר כאלה שאינם טיפוסיים לממלכת יהודה ומחלישים את פרשנותו של גרפינקל, במיוחד בהתחשב בהשפעות התרבותיות ההדדיות הנפוצות באזור, בו מאפיין פולחן מסוים עשוי להיות נפוץ בכמה ערים סמוכות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 קמה אסכולה במחקר המפקפקת בבנייתו של הבית הראשון על ידי שלמה, וזאת בהקשר לוויכוח נרחב על תקופת דוד המלך ושלמה המלך בכללותה. מלבד העובדה שמקום המקדש עצמו טרם נחפר, קיימת סיבה אפשרית נוספת להיעדר ממצאים ממנו: הבנייה המשמעותית בתקופת הבית השני נעשתה, בדרך כלל, בשאיפה להניח את תשתיות הבניינים על הסלע הטבעי, תוך סילוק השרידים הקדומים. זוהי אחת הסיבות לאיתנותם של כותלי הר הבית (בנוסף לגודלן ולמשקלן הרב של אבני הבניין).
מחקר ארכאולוגי של בית המקדש > ממצאים מתקופת בית שני > ממצאים מחוץ להר הבית

מלבד הממצאים בהר וסביבתו, קיימים באזור הר הבית ממצאים בעלי זיקה מובהקת למקדש. בעופל נמצאו מקוואות טהרה מימי הבית השני, ששימשו את עולי הרגל הנכנסים למקדש, כל כניסה להר הבית חייבה את הנכנס להיות טהור, הטהרה הושגה רק על ידי טבילה במקווה טהרה. בחפירות הרובע ההרודיאני נמצאו מקוואות פרטיים בכל בית מגורים, ומשערים שהייתה זו שכונת כהנים, שהקפידו על טהרתם. גם כלי האבן הרבים שנמצאו במקום משקפים את ההקפדה על הלכות הטהרה, שכן כלים אלה אינם מקבלים טומאה.
בהר הצופים נמצאה גלוסקמה מימי הבית השני, ובה כתובת ניקנור, כתובת ביוונית אודות "ניקנור איש אלכסנדריה שעשה את הדלתות". הארכאולוג שארל קלרמון-גנו קישר את הגלוסקמה למסופר בתלמוד אודות ניקנור שהביא מאלכסנדריה את דלתות הנחושת לשער הכניסה הראשי לעזרה, שנקרא על שמו: "שער ניקנור".
אלמנט מפורסם יותר שקשור למקדש הוא שער טיטוס ברומא. השער נבנה שנים ספורות לאחר חורבן בית המקדש השני, לאות ניצחונה של רומא. בשער חקוק תבליט שיירת השבויים מיהודה, הנושאים כמה מכלי המקדש: מנורת הזהב, שולחן הפנים, וחצוצרות הכסף.
בדצמבר 2011 התגלה בחפירות רשות העתיקות בעיר דוד ממצא מיוחד במינו, לגביו אמרו הארכאולוגים כי: "זו הפעם הראשונה שחפץ כזה או דומה לו מתגלה. הוא מהווה עדות ארכאולוגית ישירה לפעילות בהר הבית ולעבודת המקדש בימי הבית השני". הפריט הוא בקוטר 2 ס"מ ושימש כנראה כ"קבלה" במסירתם לשמירה בטהרה של חפצים או מזון במתחם הר הבית בתקופת הבית השני. הוא עשוי טין ונושא כתובת בת שתי שורות בארמית, בעליונה נרשם "דכא" ובתחתונה "ליה". פירוש המילה "דכא" הוא "טהור" בארמית. לפי פרשנות החוקרים, מתייחסת האות ל' למילה "יה" באופן שמשמעותו: מיועדת לאלוהי ישראל.
בעקבות המקדשים

אישים וקבוצות באומות העולם שאבו השראה מבית המקדש.
הטמפלרים - מסדר אבירי היכל שלמה, מסדר צבאי נוצרי של אבירים-נזירים נוצריים שנוסד בשנת 1118, הושפעו רבות ממקדש שלמה (טמפל = מקדש), ואף קבעו את מקום מושבם ומעוזם בהר הבית.
הקפלה הסיסטינית, אחת הכנסיות המפורסמות בקריית הוותיקן, נבנתה בשנת 1477 על ידי האדריכל באצ'ו פונטלי, על פי המידות והפרופורציות של בית המקדש הראשון שבנה שלמה המלך בירושלים, כפי שהן רשומות בתנ"ך. הקפלה היא באורך של 40.93 מטר, ברוחב של 13.41 מטר ובגובה של 20.70 מטר, ובנייתה נמשכה שלוש שנים.
המדען הידוע אייזק ניוטון (1643–1727) עסק בחקר מידותיהם של בתי המקדש, מתוך אמונה כי חוקי הטבע ו"האמת האלוהית" מוצפנים בתבנית בית המקדש ובפרופורציות שבין חלקיו השונים.
תנועת הבונים החופשיים ינקה רעיונות שונים מתבנית המקדשים היהודיים, ובמיוחד עשו שימוש בעמודי המקדש הקרויים "יכין ובועז".
התיאור הגדול ביותר של מקום המקדש והר הבית באמנות יהודית נמצא במגילת פירנצה המתוארכת לראשית המאה ה-14. מתוך 11 מטר של המגילה, שני מטרים שלמים מוקדשים לכך, מלוא גובה המגילה. ממדיו ועושר המוטיבים שבו מלמדים על מעמד האתר ועל היותו היעד המרכזי שאליו מוביל המסע החזותי של המאייר, עולה הרגל, היהודי.
ראו גם

מבנה בית המקדש
מצוות שמירת המקדש
מגילת המקדש
זיהוי מקום המקדש
הר הבית
הכותל המערבי
טהרת המקדש
מקדש השומרונים בהר גריזים
מניין לחורבן הבית
לקריאה נוספת

ישראל אריאל, בית המקדש בירושלים, הוצאת כרטא.
ארנון סגל, הבית (העבר, ההווה, והעתיד של המקום הקדוש בעולם), הוצאת סלע מאיר, 2021.
André Pelletier, Le "Voile" du temple de Jérusalem est-il devenu la "Portière" du temple d'Olympie?, Syria. Archéologie, Art et histoire 32, 1955, עמ' 289–307 doi: 10.3406/syria.1955.5104
הפועל רעננה (כדורגל נשים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  מועדון כדורגל נשים רעננה
 תאריך ייסוד:  2007
 אצטדיון:  פארק צפוני סינתטי רעננה
 יו"ר:  דורותי גור
 מאמן:  רועי ברקו
 ליגה:  ליגת העל
מועדון כדורגל נשים הפועל רעננה היא מחלקת כדורגל נשים במועדון הפועל רעננה, שכוללת קבוצת נשים המשחקת בליגת העל. מחלקת הנשים נוסדה בשנת 2007 על ידי דורותי גור שחיפשה מסגרת כדורגל לבנותיה כשעלתה מארצות הברית. תחילה הוקמו קבוצות נערות וילדות ורק בעונת 2016/17 הוקמה קבוצת בוגרות והצטרפה לליגת הנשים השנייה. הקבוצה סיימה ראשונה כבר בעונת הבכורה שלה ועלתה לליגת העל.
לקראת עונת 2019/20 עמדה הקבוצה על סף פירוק ואף הודיעה על סיום פעילותה עקב אי עמידת משרד הספורט בהבטחתו להעביר תקציבים לקבוצות כדורגל הנשים אך לאחר התערבות בג"ץ והבטחה להעברת התקציבים הקבוצה המשיכה בפעילות.. בתום עונת 2021/22 סיימה במקום השמיני וירדה לליגה הלאומית.
המועדון כולל גם קבוצות נוער לשלוש קבוצות גיל - נערות, ילדות וטרומיות.
תארים

אליפות הליגה השנייה : 2
2016/17
2022/23
הערות שוליים

↑  הפועל רעננה סוגרת את הקבוצה: אי אפשר לנהל מועדון באי ודאות JSport
רחלי רוטנר

| --- | --- |

רחלי רוטנר, 2012
 לידה:  15 באוקטובר 1982 (בת 42) נתניה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בן זוג:  אריאל ויסמן
 פרופיל ב-IMDb
 
רחלי רוטנר (נולדה ב-15 באוקטובר 1982) היא קומיקאית, עיתונאית וקומיקסאית ישראלית.
ביוגרפיה

רוטנר נולדה בנתניה למשפחה דתית־לאומית. אביה הוא המלחין יעקב רוטנר, ואמה, פזית, היא מורה וביבליותרפיסטית. אחותה הצעירה ממנה היא הסופרת ליאת רוטנר.
לאחר לימודים תיכוניים באולפנה, שרתה בשירות לאומי. היא סיימה לימודי חינוך לאמנות במדרשה לאמנות שבמכללה האקדמית בית ברל. הייתה חברה ב"חבורת A4", השתתפה בפרויקט ספרות זולה ובפרויקט הקומיקס הישראלי-פולני "קומפוט". כתבה בשבועון הבידור "רייטינג" ויצרה כתבות וידאו לאתר nrg. ב"רייטינג" פרסמה גם מדור קומיקס שבועי בנושאי תרבות בשם "קו השפיות".
בשנת 2006 השתתפה בתערוכת מחווה לפיקאסו במוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בשנת 2007 השתתפה בתערוכה "רשמים 3 - הביאנלה הארצית לרישום" בבית האמנים בירושלים, והציגה תערוכת יחיד בגלריה "טובה אוסמן" בתל אביב.
בשנת 2008 יצא לאור ספרה "הצד האחר של העולם", יצירת קומיקס למבוגרים שבה שני סיפורים ("חלום" ו"בית") ונובלה ("שער"). באותה תקופה יצרה קומיקס גם במסגרת קבוצת הקומיקס הדתית לאומית "ארמדיל". סיפורי קומיקס נוספים שלה שפורסמו הם "מתוק ומרושע: איך התאהבתי באריאל ויסמן (הגרסה המצונזרת)", ו"חמוד וקטלני", המתארים את סיפור ההיכרות שלה עם בעלה.
בשנת 2010 הציגה תערוכה זוגית בשם "ערש", יחד עם האמן יובל כספי בגלריה "אלפרד" בתל אביב.
בשנת 2010 יצרה עבור ערוץ ביפ סדרת בובות קומית בשם "דרמה קווינס", ששודרה במסגרת רצועת הערוץ "המעבדה" בהנחיית דודו ארז. את הסדרה דיבב הקומיקאי אבי אטינגר.
בשנת 2011 יצרה את עמוד הפייסבוק "ביבי מאויר", בו איירה סטטוסים מדף הפייסבוק של ראש הממשלה בנימין נתניהו באופן סאטירי.
בשנים 2014–2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "החפרנים", תוכנית טלוויזיה מדעית קומית המשודרת בערוץ 23 ובערוץ 2.
בשנים 2011–2016 עבדה במערכת האתר "וואלה" ככתבת, עורכת, מאיירת ומגישת כתבות וידאו הומוריסטיות. בין השאר כתבה את בלוג "האח הגדול" של האתר, הגישה את פינת ביקורת הטלוויזיה ואת תוכנית פרשת השבוע עם פרופסור אמיר חצרוני. בראשית 2016 הודיעה רוטנר על עזיבתה את מערכת "וואלה! News", ועברה לעבוד ב"קשת". במהלך שנה זו כתבה והשתתפה במספר מערכונים בתוכניות "עוד כותרות" עם אייל קיציס ו"היום בלילה" עם גורי אלפי, ויצרה עבור אתר mako פרודיה על מגזין נשים בשם "לאישושה". בהמשך יצרה את מדור "שיחה מאוירת", במסגרתו מבצעת מתיחות טלפוניות ושיחות מתיחה עם מוסדות, ארגונים ואנשי ציבור, והפכה אותן לקטעי אנימציה, ואת עמוד הפייסבוק Wako, מדור סאטירי של Mako המכיל ידיעות מזויפות.
בשנת 2016 השתתפה בתערוכה "אוטוביוגרפיות: וידויים בקומיקס של נשים יהודיות" במוזיאון הנגב, תערוכה בינלאומית שהוצגה משנת 2010 במקומות שונים בעולם.
בשנת 2018 השתתפה בתערוכה "ויהי צחוק - הומור יהודי ברחבי העולם" בבית התפוצות.
משנת 2021 מגישה את הפודקאסט הסאטירי Wako הפודקאסט עם בעלה, הקומיקאי אריאל ויסמן ואמיר בוקסבאום. באותה שנה דיבבה את דמותה של מלחייה מהפלפלים בחידוש של המשחק פיפוש. החל מ-2024 הם מגישים את הפעם הגזמתם.
חיים אישיים

נשואה לאריאל ויסמן, תסריטאי, יוצר קומיקס וקומיקאי. הזוג מתגורר בתל אביב, להם בן.
ב-24 בנובמבר 2015 פרסמה בדף הפייסבוק שלה פוסט, בו כתבה כי במסיבה לרגל סיום תפקידו כעורך אתר "וואלה!", התוודה בפניה ינון מגל במילים בוטות על משיכתו המינית כלפיה. לאחר שפורסמו תלונות של נשים נוספות כנגד מגל, באותו הקשר, התפטר מגל מכהונתו כחבר הכנסת (בפברואר 2016 סגרה פרקליטות מחוז ת"א את התיק נגד מגל).
באפריל 2022 הודיעה ברשומת פייסבוק שהיא לוקחת "הפסקה מתודית מהדת".
הערות שוליים

↑  ספר קומיקס פולני ישראלי, באתר מרמלדה מרקט
↑  מדורי "קו השפיות" ברייטינג, באתר פליקר
↑  תערוכת "אפרופו העלמות", באתר מוזיאון פתח תקווה לאמנות, נובמבר-דצמבר 2006
↑  הצד האחר של העולם, באתר "טקסט"
↑  "דף היוצרת" באתר הקבוצה;
אריאל הורוביץ, "קבוצת הקומיקס ארמדיל ביררה איך נראה השטן כשהוא מחופש", 1.9.14
↑  דרמה קווינס - פרק 1, באתר YouTube
↑  דף הפייסבוק "ביבי מאויר"
↑  מתחת לכל ביקורת- רחלי רוטנר פותחת פה על הטלוויזיה שלכם, באתר וואלה! NEWS
↑  רחלי רוטנר, אמיר חצרוני‏, עגלה ריקה, באתר וואלה, 16 באוגוסט 2015
↑  שיחה מאוירת עם רחלי רוטנר
↑  Wako, www.facebook.com
↑  הפוסט בעניין ינון מגל, דף הפייסבוק של רחלי רוטנר, 24 בנובמבר 2015
↑  "ינון מגל אמר לי: 'הציצי והתחת שלך, כמה שהם מחרמנים אותי'", באתר ynet, 24 בנובמבר 2015
↑  https://m.facebook.com/story.php?story_fbid=10159816791464140&id=831609139
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296827805171  BnF: cb15896469m (data)  ISNI: 0000 0000 6669 1140  LCCN: no2008172294  VIAF: 82536417   WorldCat (עם VIAF): 82536417
פסיכופתולוגיה

פְּסִיכוֹפָּתוֹלוֹגְיָה או פְּסִיכוֹלוֹגְיָה אַבְּנוֹרְמָלִית היא ענף מחקר בפסיכולוגיה המתמקד בחקר דפוסי חשיבה, רגש והתנהגות החורגים מהנורמה ועשויים להצביע על הפרעה נפשית אצל האדם, ענף מחקר זה נמצא בתווך שבין הפסיכולוגיה לפסיכיאטריה.
תחומי מחקר

בתחום זה ישנם שלושה צירי מחקר מרכזיים הקשורים זה בזה: פנומנולוגיה – אפיון, הבנה וסיווג הפרעות נפשיות. הגדרת הסימפטומים האופיינים להפרעה, הבחנה בין רמות שונות של אותה ההפרעה הכוללת הבדלים בין-אישיים של אותם הסימפטומים. כמו כן ישנו מחקר אפדימיולוגי של התופעה, אשר מטרתו להגדיר את רמת התפוצה של ההפרעה באוכלוסייה הכללית, ובתתי אוכלוסיות. אטיולוגיה – חקר הסיבות להתפתחות ההפרעות הנפשיות – מהם גורמי הסיכון וגורמי החוסן הקיימים ביחס להפרעה כלשהי. מחקר זה מתפזר על פני אסכולות שונות המדגישות מרכיבים תאורטיים שונים המשוערים כעומדים בבסיס מנגנוני התפתחות הפרעות נפשיות, לגישות השונות יש גם השלכה על הדרך לאבחון וסיווג ההפרעה וכן על דרך הטיפול בה. ישנם חוקרים המתמקדים בגורמים ביולוגים, אחרים בגורמים פסיכולוגיים כמו קונפליקטים לא מודעים וגם ישנם חוקרים המתמקדים באפיון השפעות הסביבה על האדם. ולבסוף חקר הכלים והתערבויות שבאים לטפל בהפרעות אלו, בין אם טיפולים פסיכולוגים, ביולוגיים או ארגוניים סביבתיים.
הגדרת הנורמליות

אחד הדיונים המרכזיים בתחום הפסיכופתולוגיה סובב סביב הניסיון להתוות אבני בוחן לגבי המושגים נורמליות לעומת אבנורמליות (בלתי-נורמלי). בנוגע לתחום ההתנהגות, באמצעות כלים סטטיסטים נעשה ניסיון לאבחן כיצד מתנהגת רוב האוכלוסייה במקום ובזמן מוגדר במצבים מסוימים, וכך התנהגות שאינה תואמת את התנהגות הרוב נחשבת אבנורמלית (בין אם המדובר בהתנהגות שנתפסת לרוב "חיובית", כגון אלטרואיזם, ובין אם בהתנהגות "שלילית", כגון רצח). עם זאת, לשם כך נדרשת גם התייחסות מורכבת למאפיינים כגון השונות התרבותית ותת-התרבות אליה משתייך האדם, התקופה המדוברת ועוד (למשל אוננות והומוסקסואליות נתפסות אבנורמליות ואף הוגדרו כהפרעות נפשיות במדריך האבחוני DSM, עד שנת 1968 ובהתאמה עד שנת 1973, אך מאז הן אינן נחשבות כהפרעה. עם זאת, היחס כלפיהן עדיין שלילי בחברות רבות, בעיקר בחברות מסורתיות).
האבנורמליות נחשבת לקלינית או חולנית כשהיא נצפית על ידי האדם או סביבתו וכשהיא גורמת למצוקה וקשיי תפקוד לאדם או לסביבה.
בתחום המשפט מתקיים עיסוק בפסיכופתולוגיה, בין היתר, כאשר עולה שאלת השפיות, כלומר השאלה האם אדם מבחין בין טוב לרע, ומודע למעשיו באופן המספק את העמדתו לדין.
קטלוג ההפרעות הנפשיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כיום ישנם כמה קטלוגים המאגדים בתוכם את ההפרעות הנפשיות השונות המשמשים בשדה הקליני על מנת לקבוע אבחנות. מהנפוצים שבהם ה-DSM, ה-ICD וה-Research Domain Criteria.
שיטות מחקר

המחקר נעשה בשיטות ניסוייות ותצפיתיות, כמותיות-סטטיסטיות ואיכותיות; המידע נאסף בדגימות מדידתיות בסקרים חדשים או מתוך נתונים טיפוליים קיימים, והמדידות עשויות להיות באמצעות מבחנים פסיכומטריים או בשימוש בבדיקות רפואיות.
אטימולוגיה

המונח פסיכופתלוגיה מורכב מהמילים היווניות פסיכו (נפש), פתוס (סבל) ולוגיה (תורה).
ראו גם

בריאות הנפש
טיפול פסיכיאטרי
לקריאה נוספת

זיגמונד פרויד, על הפסיכופתולוגיה של חיי היומיום – על שכחה, כשל דיבור, כשל ביצוע, אמונה תפלה וטעות, הוצאת רסלינג, 2015
Frederick Kräupl Taylor Psychopathology, Its Causes and Symptoms, Butterworths, London 1966
DSM-5 - Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders, 5th edition APA Arlington VA 2013