stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נינטנדו DS

.
| --- | --- |


 יצרן:  נינטנדו
 סוג:  קונסולת משחקים ניידת (אנ')
 דור:  תקופת הדור השביעי
 יצא לראשונה:  21 בנובמבר 2004 (אמריקה הצפונית)  2 בדצמבר 2004 (יפן)  11 במרץ 2005 (אירופה) 
 מעבד:  מעבד 67 MHz ומעבד 33 MHz
 קישוריות:  Wi-Fi ורשת אלחוטית מקומית
 שירותים אונליין:  Nintendo Wi-Fi Connection, רשת מקומית
 תאריך שחרור:  צפון אמריקה: 21 בנובמבר 2004 יפן: 2 בדצמבר 2004 אוסטרלאסיה: 24 בפברואר 2005  אירופה: 11 במרץ 2005
 יחידות שנמכרו:  בעולם: 154.02 מיליון (נכון ל-30 ביוני 2016)(כל הדגמים ביחד)
 המשחק הנמכר ביותר:  .New Super Mario Bros
 מודל קודם:  Game Boy Advance
 מודל אחריו:  נינטנדו 3DS
נינטנדו DS (באנגלית: Nintendo DS; ראשי תיבות מאנגלית: Dual Screen, קרי מסך כפול) היא קונסולת משחק אלקטרונית ניידת של חברת נינטנדו.
נינטנדו החלה לשווק את המכשיר בנובמבר 2004, תחילה בצפון אמריקה, ואחר־כך בשאר העולם. המכשיר מכיל מסך תצוגה ומסך מגע, עט (סטיילוס) למסך המגע ומיקרופון פנימי מובנה, ומסוגל לקרוא משחקי "גיימבוי אדוונס" ולתקשר עם מכשירי DS אחרים בטווח של עד 20 מטרים. גרסה דקה יותר ובעלת מספר תכונות שלא נכללו ב-DS המקורי שווקה מחודש מרץ 2006, ונקראת "DS Lite". הגרסה השלישית של המכשיר, ה-DSi, הושקה ב-1 בנובמבר. לגרסה נוספה מצלמה מובנית, תמיכה בכרטיסי SD וגודל המסכים גדל ב-17%. בנוסף חריץ הגיימבוי אדוונס הוסר וכך הוסרה התמיכה לאחור של המכשיר.
המכשיר זכה להצלחה ניכרת, ומכירותיו אף עלו על אלו של מכשירי PSP – קונסולת משחק ניידת מתחרה מבית חברת סוני. ב-30 באוקטובר 2008 עקפו מכירות המכשיר את קודמו, גיים בוי אדוונס.
בשנת 2010 הכריזה נינטנדו על הקונסולה הניידת הבאה בסדרה ה-DS, הנינטנדו 3DS, המהווה קונסולה חדשה לגמרי, עם ספריית משחקים חדשה (זאת בנוסף לתמיכה לאחור בספריית משחקי ה-DS וה-DSi הגדולה).
דגמים > נינטנדו DS לייט

הנינטנדו DS לייט הוא שיפור של הנינטנדו DS הרגיל, שמתבטא בעיקר במשקל ועובי פחותים, וכמו כן שינויים מינוריים כמו הזזת הכפתורים Select ו-Start לתחתית המכשיר. המכשיר הוכרז ב-26 בינואר 2006, קצת יותר מחודש לפני שחרורו לשוק ביפן, ב-2 במרץ 2006. המכשיר גם תומך בקריאת כרטיסי משחק של הגיים בוי אדוונס.
דגמים > נינטנדו DSi

גרסה משופרת יותר הכולל שינויים רבים ומתקדמים מקודמו מקודמו, וכלל: מסכים גדולים יותר, הסרת החריץ למחסניות גיים בוי אדוונס לטובת חריץ לכרטיס זיכרון מסוג SD, אפשרות להפעלת קובצי AAC, תוספת של שתי מצלמות, דפדפן אינטרנט מובנה ותוכנת ניגון שירים מובנית, 16 RAM, פי ארבעה מהקודם בסדרה, וזיכרון פנימי מובנה של 256 מגה בייט. הוא גם כלל שיפורים מינוריים יותר, כמו עובי פחות. הוא הוכרז ב-2 באוקטובר 2008 בכנס משחקים של נינטנדו, ושוחרר לשוק ביפן ב-1 בנובמבר 2008. הוא שוחרר באירופה ב-3 באפריל 2009, ובארצות הברית וקנדה, ב-5 באפריל 2009.
דגמים > נינטנדו DSi XL

ב-29 באוקטובר 2009 הכריזה נינטנדו על הנינטנדו DSi XL, שיצא ב-21 בנובמבר 2009 ביפן, וברבע הראשון של 2010 באירופה. המכשיר החדש משתמש בצגים הגדולים ב-93% יותר ממכשיר ה-DSi המקורי, ויגיע עם עט סטילוס גדול יותר, שמאפשר אחיזה נוחה יותר. המכשיר מותאם לקהל יעד מבוגר ולא נועד להחליף את הדגם הקודם. הוא מיוצר בצבעי אדום, חום ולבן.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, חברת נינטנדו היפאנית השיקה קונסולת משחק נישאת חדשה - נינטנדו DS; משקיעה 40 מיליון דולר במסע הפרסום, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2004
↑  רונן סרברניק, סוני ונינטנדו חשפו קונסולות משחקי וידאו ניידות; השיווק בארה"ב יתחיל עד סוף 2004, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2004
↑  אוהד ביקובסקי, נינטנדו מוציאה לשוק קונסולת משחק ניידת בשם DS Nintendo, באתר הארץ, 25 בפברואר 2005
↑  האקונומיסט, נינטנדו משחקת גם בשווקים אחרים, באתר TheMarker‏, 13 במאי 2009
| נינטנדו |
| --- | --- | --- |
| קונסולות נייחות | Color TV Game ‏• Nintendo Entertainment System ‏• Super Nintendo Entertainment System ‏• Nintendo 64 ‏• GameCube ‏• Wii ‏• Wii U ‏• Nintendo Switch ‏• Nintendo Switch 2 |  |
| קונסולות ניידות | Game & Watch • וירטואל בוי • גיים בוי ‏• גיים בוי קולור ‏•  גיים בוי אדוונס • נינטנדו DS ‏• נינטנדו 3DS |  |
| סדרות דגל | סופר מריו • האגדה של זלדה • פוקימון • מטרויד • דונקי קונג • קירבי • Star Fox • יושי • ספלטון • F-Zero • Kid Icarus |  |
| אנשי מפתח בחברה | שיגרו מיאמוטו • סאטורו איווטה • סטושי טג'ירי • יושיהירו מורי |  |
| שונות | Super NES Classic Edition • NES Classic Edition • Mii • דליפת המידע של נינטנדו • Game Freak • אמיבו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7633099-0
קוליק כליות

| --- | --- |

 תחום:  אורולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D056844
 סיווגים
 ICD-10:  N23 
 ICD-11:  MF56 
 
קוליק כליות (באנגלית: Renal colic) הוא סוג של כאב בטן הנגרם בדרך כלל על ידי חסימה של השופכן על ידי אבנים בכליות שנעקרו ממקומן. אתר החסימה השכיח ביותר הוא צומת הווסקו-אורטרי (VUJ - לפעמים נקרא גם UVJ) הוא האזור שבו השופכן מצטרף לשלפוחית השתן, זוהי הנקודה הצרה ביותר של דרכי השתן העליונות. חסימה חריפה וקיפאון שתן כתוצאה מכך (הפרעה בזרימת השתן) עלולות להרחיק את השופכן (הידרו-אורטר) ולגרום לעווית שריר חלק פריסטלטית רפלקסיבית, אשר מובילה לכאב קרביים אינטנסיבי מאוד המועבר דרך מקלעת השופכן.
סימנים וסימפטומים

קוליק כליות מתחיל בדרך כלל בפלאנק, באגף (הפלאנק או לאטוס הוא הצד של הגוף בין כלוב הצלעות לבין עצם הכסל של הירך (מתחת לכלוב הצלעות ומעל הכסל). הוא נקרא לפעמים האזור המותני ולעיתים קרובות מקרין עד מתחת לצלעות או למפשעה. זה בדרך כלל מגיע בגלים עקב תנועה פריסטלטית של השופכן, אך עשוי להיות קבוע. הדבר מתואר לעיתים קרובות כאחד הכאבים הקשים ביותר.
על אף שמצב זה יכול להיות כואב מאוד, רוב האבנים מתחת לגודל 5 מ"מ יעבורו בסופו של דבר לשלפוחית השתן ללא צורך בטיפול ולא יגרומו לנזק פיזי קבוע. אומרים שהחוויה היא טראומטית עקב הכאב העז, והחוויה של מעבר דם וקרישי דם (המטוריה) כמו גם פיסות אבן. ברוב המקרים, לאנשים עם קוליק כליות מומלץ לשתות יותר מים כדי להקל על המעבר; במקרים אחרים, ייתכן שיהיה צורך בליטוטריפסי או ניתוח אנדוסקופי (אורולוגי). ניתן להפעיל טיפול מונע כדי למזער את הסבירות להישנות.
אבחון

האבחנה של קוליק כליות זהה לאבחנה של אבנית כליה ואבנים בשופכה.
אבחון > איבחון מבדל

יש להבדיל בין קוליק כליות מהמצבים הבאים:
קוליק המרה ודלקת כיס המרה
מפרצת אבי העורקים ומפרצת הכסל (במטופלים מבוגרים עם כאב בצד שמאל, יתר לחץ דם או טרשת עורקים)
דלקות ביניים: דלקת התוספתן, דיברטיקוליטיס או דלקת הצפק (במקרה זה חולים מעדיפים לשכב בשקט במקום להיות חסרי מנוחה).
גינקולוגיה: אנדומטריוזיס, תסביב שחלה והריון חוץ רחמי
תסביב אשך
טיפול

רוב האבנים הקטנות עוברות באופן ספונטני ונדרש טיפול בכאב בלבד. מעל 5 מ"מ קצב מעבר האבנים הספונטני יורד. משתמשים ב-NSAIDs (נוגדי דלקת שאינם סטרואידים), כגון דיקלופנק או איבופרופן, ותרופות נוגדות עוויתות כמו בוטילסקופולמין (בשם המסחרי: בוסקופאן-Buscopan). אף על פי שניתן לתת מורפין כדי לסייע בטיפול בכאב חירום, לרוב זה לא מומלץ מכיוון שמורפין ממכר, מעלה את הלחץ בשופכן ומחמיר את המצב. גם הקאות נחשבות להשפעה שלילית חשובה של אופיואידים, בעיקר עם פטידין. לעיתים קרובות נעשה שימוש גם בתרופות נרקוטיות דרך הפה.
בדרך כלל אין תנוחה עבור המטופל (שכיבה על הצד שאינו כואב והנחת בקבוק חם או מגבת חמה על האזור המושפע עשויה לעזור). אבנים גדולות יותר עשויות לדרוש התערבות כירורגית להסרתן, כגון ליטוטריפסי של גלי הלם, ליטוטריפסי בלייזר, אורטרוסקופיה או כריתת נפרוליטוטומיה מלעורית. ניתן לטפל בחולים גם בחוסמי אלפא במקרים בהם האבן ממוקמת בשופכן.
הערות שוליים

↑  "eMedicine - Nephrolithiasis: Acute Renal Colic: Article by Stephen W Leslie". נבדק ב-2008-01-01.
1 2  "Managing patients with renal colic in primary care - BPJ 60 April 2014". bpac.org.nz. נבדק ב-2019-01-26.
↑  Ordon, Michael; Andonian, Sero; Blew, Brian; Schuler, Trevor; Chew, Ben; Pace, Kenneth T. (2015-01-01). "CUA Guideline: Management of ureteral calculi". Canadian Urological Association Journal. 9 (11–12): E837–E851. doi:10.5489/cuaj.3483. ISSN 1911-6470. PMC 4707902. PMID 26788233.
↑  Teece, DD (2006). "Intravenous NSAID's in the management of renal colic: Article by Debasis Das". Emergency Medicine Journal. 23 (3): 224–225. doi:10.1136/emj.2005.034330. PMC 2464448. PMID 16498166.
↑  Holdgate, A; Pollock, T (18 באפריל 2005). "Nonsteroidal anti-inflammatory drugs (NSAIDs) versus opioids for acute renal colic". The Cochrane Database of Systematic Reviews (2): CD004137. doi:10.1002/14651858.CD004137.pub3. PMC 6986698. PMID 15846699. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lipkin, Michael; Shah, Ojas (2006-01-01). "The Use of Alpha-Blockers for the Treatment of Nephrolithiasis". Reviews in Urology. 8 (Suppl 4): S35–S42. ISSN 1523-6161. PMC 1765041. PMID 17216000.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אהבת ה'

| --- | --- |

הציווי מתוך פסוקי קריאת שמע
 מקרא:  ספר דברים, פרק ו', פסוק ה'
 משנה:  מסכת ברכות, פרק ט'
 ברייתא:  ספרי, דברים ו', ה'
 תלמוד בבלי:  מסכת ברכות, דף ס"א, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר המדע, הלכות יסודי התורה, פרק ב', הלכה ב'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ג' ספר החינוך, מצווה תי"ח
אהבת ה' היא מצוות עשה מהתורה לאהוב את אלוהים. מצווה זו היא אחת משש מצוות תמידיות.
המקור בתורה ובהלכה

בתורה נאמר: ”וְאָהַבְתָּ, אֵת ה' אֱלהֶיךָ, בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ, וּבְכָל מְאדֶךָ”, ועל סמך פסוק זה פוסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה:
האל הנכבד והנורא הזה מצווה לאהבו וליראה אותו, שנאמר "ואהבת את ה' אלהיך", ונאמר "את ה' אלהיך תירא"
הדרך לאהבת ה'

במצוות אהבת ה' עולה תמיהה גדולה, כיצד ניתן לצוות אדם לאהוב, והרי אהבה היא עניין רגשי.
הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה, כתב שהדרך לאהבתו היא על ידי התבוננות בבריאה:
והיאך היא הדרך לאהבתו ויראתו? בשעה שיתבונן האדם במעשיו וברואיו הנפלאים הגדולים, ויראה מהם חכמתו שאין לה ערך ולא קץ - מיד הוא אוהב ומשבח ומפאר, ומתאווה תאווה גדולה לידע השם הגדול, כמו שאמר דוד: "צמאה נפשי לאלהים לאל חי"
ובספר המצוות כתב הרמב"ם, שהדרך לאהבתו היא על ידי התבוננות במצוות התורה:
שנתבונן ונסתכל במצוותיו וציווייו ופעולתיו, כדי שנשיגהו ונתענג בהשגתו תכלית התענוג - וזוהי האהבה המצווה [עלינו]. ולשון ספרי: ו"לפי שנאמר 'ואהבת את ה' אלוקיך' (דברים ו, ה) יודע אני כיצד אהב את המקום? תלמוד לומר: 'והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על-לבבך' - שמתוך כך אתה מכיר מי שאמר והיה העולם". הנה ביארנו לך, שבהשתכלות תבוא לידי השגה, וימצא לך תענוג ותבוא האהבה בהכרח.
דיני המצווה

במסכת ברכות מבואר כי ”חַיָּב אָדָם לְבָרֵךְ עַל הָרָעָה כְּשֵׁם שֶׁהוּא מְבָרֵךְ עַל הַטּוֹבָה, שֶׁנֶּאֱמַר "וְאָהַבְתָּ אֵת יְיָ אֱלֹהֶיךָ בְּכָל לְבָבְךָ וּבְכָל נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ"”. בהמשך מפרטת המשנה כיצד יש לאהוב את השם:
"בְּכָל לְבָבְךָ" - בִּשְׁנֵי יְצָרֶיךָ: בְּיֵצֶר טוֹב וּבְיֵצֶר רָע. "וּבְכָל נַפְשְׁךָ" - אֲפִלּוּ הוּא נוֹטֵל אֶת נַפְשֶׁךָ! "וּבְכָל מְאֹדֶךָ" - בְּכָל מָמוֹנֶךָ. דָּבָר אַחֵר, "בְּכָל מְאֹדֶךָ" - בְּכָל מִדָּה וּמִדָּה שֶׁהוּא מוֹדֵד לְךָ הֱוֵי מוֹדֶה לוֹ בִּמְאֹד מְאֹד
לדעת ספר החינוך, מצות אהבת השם היא אחת משש מצוות תמידיות, המתייחדות בכך שאפשר לקיימן באופן תמידי בכל רגע ורגע. והרמב"ם כתב שמצות אהבת השם הראויה היא שיאהב את ה' אהבה גדולה יתרה עזה מאד, עד שתהא נפשו קשורה באהבת השם, ונמצא שוגה בה תמיד.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית

ספרות ההגות היהודית – הפילוסופיה, הקבלה, החסידות והמוסר – עוסקת בהרחבה בביאור מצווה זו, ובספרים רבים הוקדשו לנושא זה פרקים ושערים שלמים, ואף חוברו עליו ספרים מיוחדים. בדברי חז"ל ובספרי הקדמונים כבר ניתן להבחין שהמושג אהבת ה' יש בו כמה וכמה פנים, לא הרי זה כהרי זה.
ניתן להבחין בשלוש גישות עיקריות בביאור מושג האהבה ביחס לאלוהים:
תוצאת האהבה – הזדהות עם חובות הדת.
רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת.
רגש אהבה פעיל וער.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > א. תוצאת האהבה – הזדהות עם חובות הדת > נאמנות לתורה ומצוות

במקורות רבים בחז"ל ובספרות ההלכה הבינו את המצווה כפשוטה, דהיינו להיות נאמן למצוות השם, מתוך משמעות מיוחדת להגדרה 'אהבה' שכן יש מחויבות ונאמנות לקיום המצוות גם מצד היראה, ואילו מצווה זו היא להיות נאמן ומחויב מצד האהבה.
משמעות פשטנית זו עולה לכאורה מפסוקים רבים כמו 'ועושה חסד לאלפים לאוהבי ולשומרי מצוותי'. משמע ש'אוהבי' הוא דומה ל'שומרי מצוותי', והיא דרגה קרובה ודומה לה.
וכך אמרו במדרש ההלכה ספרי על ספר דברים (מובא גם ברש"י על הפסוק)
ואהבת את ה' אלהיך. עשה מאהבה. הפריש הכתוב בין העושה מאהבה לעושה מיראה. מאהבה שכרו כפול ומכופל. לפי שהוא אומר את ה' אלהיך תירא ואותו תעבוד, יש לך אדם כשהוא מתיירא מחברו כשהוא מטריחו מניחו והולך לו, אלא אתה עושה מאהבה. שאין לך אהבה במקום יראה ויראה במקום אהבה אלא במדת הקב"ה בלבד'
למרות שהיראה מחייבת ומרתיעה, יש יתרון לאהבה גם מבחינה קיומית מעשית, כי אם האדם רק ירא, אזי כאשר יכול לפטור עצמו בנימוק מספיק שוב אינו מתאמץ יותר. ואילו האוהב מתאמץ מחמת רצונו העצמי. בספר "מסילת ישרים" כותב הרמח"ל (פרק טז ופרק יח) שהאוהב את ה' מהדר ושואף לדרגות רמות ונזהר אף בעניינים שאינם מפורשים. בספר החינוך - מצווה תיח נאמר: 'שורש מצווה זו ידוע, שלא יקיים האדם מצוות השם ברוך הוא יפה רק באהבתו אותו'. לפי דעתו הכוונה היא שמתוך כך העבודה באה מעצם נפשו ואישיותו של האדם ואינו פועל באופן שלבו רחוק מתוך כפייה חיצונית. כי אפילו לעומת יראת הרוממות יש ב'עושה מאהבה' יותר התחברות אישית לעשיית הדברים. כך גם מה שדרשו בספרי – 'ד"א ואהבת את ה' אלהיך - אהבהו על כל הבריות כאברהם אביך', גם דרשא זו מפרשת אהבה במובן של נאמנות. ז. א. שמרוב נאמנות מפיץ את ידיעתו על כל הבריות. לפי ביאור זה הכוונה ב'ואהבת' אינה על עצם רגש האהבה אלא על הנהגה שבאה כתוצאה מאהבה. להתנהג בהנהגה של אוהבים, כלומר להיות נאמן ומסור. מקור לגישה זו במצוות אהבת ה' אנו מוצאים במשנה (ברכות פרק תשיעי, תלמוד בבלי דף נד, א)
ואהבת את ה' אלהיך בכל לבבך וגו' בכל לבבך בשני יצריך ביצר טוב וביצר הרע, ובכל נפשך אפילו הוא נוטל את נפשך, ובכל מאדך בכל ממונך, דבר אחר בכל מאדך בכל מדה ומדה שהוא מודד לך הוי מודה לו.
דרשת חז"ל זו 'בכל נפשך אפילו נוטל את נפשך', מוכיחה לכאורה שכל הפסוק מוסב על המחויבות לקיום המצוות, כשהכותרת לכל זה הוא 'ואהבת'. כך גם הביאור 'בכל לבבך' בשני יצריך, נובע אף הוא מהפירוש של אהבת ה' במובן של נאמנות, כלומר שיקיים המצוות על אף פיתויי היצר ויכבוש את יצרו הרע ויגביר את יצרו הטוב. וכמו כן 'בכל מאודך' שפירשו חז"ל 'בכל ממונך', כלומר שעבור האהבה יהיה האדם נכון להפסיד אפילו את כל ממונו.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > א. תוצאת האהבה – הזדהות עם חובות הדת > שמחה ורצון בהנהגת האלוהים

פירוש נוסף שאנו מוצאים בחז"ל הוא שהאדם יהיה מרוצה מהנהגת האלוהים וישמח בה. כי מציאות השם בעצמה אינה נגלית לאדם, אבל הנהגתו בעולם היא שנראה בה פעולתו ונוכחותו, ועליה מתאים המושג אהבה, כלומר שמשלים ומסכים ומרוצה ומוצא חן בעיניו ושמח בהנהגת הא-ל יתברך. וכעין מאמר חז"ל 'גם זו לטובה', מידה זו בדרך כלל נחשבת בין חלקי הביטחון שסומך על ה' שיעשה את הטוב ביותר.
דרך זו בפירוש מושג האהבה, אנו מוצאים בדרשת חז"ל המובאת ברש"י 'בכל לבבך שלא יהא לבך חלוק על המקום', לפי פירוש זה המשך הפסוק 'בכל נפשך' מתפרש במובן 'בכל רצונך', שלא זו בלבד שלא יהיה 'לבו' חלוק על המקום, כלומר מסוכסך בעצמו עם רגשות התמרמרות ופקפוקים כלשהם על הנהגת ה', אלא גם בכל 'רצונו' יהיה מרוצה עם הנהגת ה'.
במשנה הנ"ל במסכת ברכות לאחר שפירשו בכל מאודך בכל ממונך, נוסף ביאור אחר - 'דבר אחר בכל מאודך בכל מידה ומידה שהוא מודד לך הוי מודה לו [במאד מאד]'. כנראה שדרשא זו של 'דבר אחר' נובעת ממהלך זה שלפיו אהבת ה' מתפרשת במובן של שמחה והסכמה עם הנהגת ה'. בכל לבבך שלא יהא לבך חלוק על המקום, בכל נפשך הסכמת הרצון, ועתה הדרגה השלישית לא רק הסכמה בכל לב ורצון בכל נפש אלא גם שמחה והודאה בכל מידה ומידה שהוא מודד לך. לפי פירוש זה באהבת ה' מובן היטב מדוע היא נמנית כמצווה מיוחדת במניין המצוות, והוא מצווה של השקפה והכרה, אם כי הוא סעיף מחלקי האמונה.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ב. רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת > שורשי המחויבות וההזדהות עם חובות הדת

הפירושים הנוספים באהבת ה' הם אהבה כמשמעה, למצוא בנפשו רגש של אהבה אל ה'. אחד הביאורים היותר מקובלים במשמעות האהבה הוא במובן של הערצה והתפעלות מגדלו וטובו וקדושתו. כאשר מתבונן כי הוא רב ושליט והכל ממנו והוא אחד המחויב המציאות הרי הוא מלא התפעלות והערצה על גודל עצמתו ורוב קדושתו, ונפשו מתפעמת מגודל המחזה שיש מצוי אחד ויחיד כביר כזה. וכפי שמשמע מהפסוק ש'ואהבת' הוא המשך ל'שמע ישראל ה' א' ה' אחד'. פירוש זה מופיע רבות בספרי החסידות תניא ולקוטי תורה. [לפי פירוש א', המצווה מדברת על הנאמנות בפועל, ואילו לפי הפירוש הנוכחי המצווה מדברת על עצם רגש האהבה וההתפעלות.]
האדם חייב ליצור בנפשו רגשות עמוקים של הזדהות עם האלוהים. מתוך הכרה בעוצמתו, או במוחלטות נוכחותו הממלאת את כל המציאות, או בהיותו שורש וסיבה לכל המציאות. התבוננות בכך אמורה להוביל את האדם להזדהות חיובית עמוקה עם האלוהים ותשוקה וחפץ לב למלא את רצונו ולהעניק לו את כל מה שביכולתו.
גישה נוספת מבססת את האהבה לאלוהים על רגשי הכרת הטוב ותודה וחיבה אל ה' מצד חסדיו וטובתו בעולם. כמו שמצינו באברהם אבינו ע"ה שעליו נאמר 'אברהם אוהבי'. כי מתוך ההתבוננות בחסדי ה' מגיעים לאהבתו. וכל הבריאה היא כולה חסד כפי שכתוב במקרא "עולם חסד יבנה", וכן "חסד ה' מלאה הארץ". ואין הקב"ה מייחד שמו על הרעה, כי חפץ חסד הוא.
ישנה גישה לפיה אהבת ה' מבוססת על הקשר המיוחד שיצר האלוהים עם העם היהודי. יש לשים לב שהפסוק מדבר על 'ואהבת את ה' אלוהיך' האהבה לה' באה כהמשך להכרזה שהוא אלוהינו, כלומר אלוהי ישראל, לפי זה האהבה מתפרשת באופן יותר קרוב למושג הרגיל, דהיינו רגשות עונג ואושר על הקרבה המיוחדת שהוא מתייחס בה אלינו. כך גם יש להוכיח מהפסוק 'הישכם אוהבים את ה' אלוהיכם' (דברים יג) ובהמשך כתוב הטעם שעבורו יש לאהוב את ה' – כִּי דִבֶּר סָרָה עַל יְדֹוָד אֱלֹהֵיכֶם הַמּוֹצִיא אֶתְכֶם מֵאֶרֶץ מִצְרַיִם וְהַפֹּדְךָ מִבֵּית עֲבָדִים לְהַדִּיחֲךָ מִן הַדֶּרֶךְ אֲשֶׁר צִוְּךָ יְדֹוָד אֱלֹהֶיךָ לָלֶכֶת בָּהּ וּבִעַרְתָּ הָרָע מִקִּרְבֶּך. אף שהפרשה שם עוסקת באהבה במשמעות המעשית של נאמנות לה', אבל מבואר ששורש הרגש המחייב אותה הוא משום יציאת מצרים.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ב. רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת > שיטת המהר"ל - תחושת אחדות וההתכללות

המהר"ל נוקט שהאהבה בכלל וכך גם אהבת השם, יסודה בקשר ואחדות בין האוהב והנאהב. אך גם כאשר אין שוויון ביניהם יכולה להיות אחדות כאשר אחד מהם משלים את רעהו. כך הוא כותב בספר נתיבות עולם חלק ב (נתיב אהבת השם) "כי עיקר האהבה הוא לריע שלו מפני שהם שוים ודומים ולכך שייך בהם אהבה. ובכל מקום שהדבר מתאוה אל דבר שהוא הפכו הדבר הזה מפני שיושלם באותו דבר ומכיוון שיושלם בו נעשה עמו דבר אחד ומצד הזה האהבה. - - כי אף שהוא ית' בשמים ואתה על הארץ ואי אפשר לומר בפה הרחוק שבין השם ית' ובין האדם, אבל פירוש הדבר כמו שאמרנו, כי השם ית' הוא קיום האדם ואי אפשר זולתו ולפיכך שייך אהבה אליו, כי כל דבר הוא אוהב דבר אשר
הוא השלמתו והוא יתברך השלמת האדם".
בהמשך הוא מציין פן נוסף - המציאות האינסופית והכוללת הכל של האלוהים מקיפה את האדם בתחושת התאחדות, וזוהי האהבה.
אמנם אשר נראה מדברי חכמים, כי האהבה שיש לאדם אל השם ית' במה שהאדם מצד עצמו אינו דבר רק מן השם ית' בא האדם ואליו האדם שב, כי הכל שב אליו ית' ואין דבר זולתו רק השם ית' והוא אחד ואין זולתו, כי מה שהוא יתברך אחד הנשמה אליו יתברך תשוב, ומזה הצד נמצא האהבה, ולפיכך אמר ה' אלהינו ה' אחד ואהבת את ה' אלהיך וגו', כי מצד שהוא ית' אחד אין לשום נמצא בעולם הנפרד מאתו, כי הכל תלוים ודבקים בו יתברך כי הוא ית' עיקר הכל.
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ב. רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת > השגת וידיעת ה'

פירוש נוסף, הוא האהבה במובן של השגה מסוימת בידיעתו יתברך. וכך גם משמע מלשון הברכה בסוף אהבה רבה "וליחדך באהבה". וייתכן שפירוש זה מסתעף מהפירוש הקודם, כלומר שזה אחד המשמעויות שה' הוא אלוהינו המיוחד לנו בזה שהוא מעניק לנו את הזכות והאפשרות לדעת את שמו ולהשיג את ידיעתו בדרגה נעלית ביותר, והוא משפיע עלינו השגות וחושים נבואיים שנוכל להרגיש את מציאותו וקדושתו. והמצווה היא לפי זה לעסוק בעניינים המביאים לידי מעלה זו, דהיינו להזהר בכל המצוות ולהוסיף עוד מידות נקיות וקדושה וטהרה המועילות להתקרבות אל האלוהים ולהשגת ידיעתו. ובמיוחד מועיל לזה לימוד התורה, משמעות כזו מצויה במדרש ההלכה "ספרי" (פרשת ואתחנן פיסקא ח) - והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך. למה נאמר לפי שהוא אומר ואהבת את ה' אלהיך בכל לבבך איני יודע באיזה צד אוהבים את הקב"ה ת"ל והיו דברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך והיו הדברים האלה על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את הקב"ה ומדבק בדרכיו. משמע מלשון הספרי שהכרת הקב"ה היא בעצמה האהבה.
הרמב"ם כותב בספר מורה נבוכים: אבל אמרו "ואהבת את ה' אלוקיך בכל לבבך"… הכוונה שתשים תכלית כל מעשיך השגתו (מו"נ חלק א', פרק ל"ט).
באופן קרוב לזה, ישנו פירוש המזהה את האהבה עם העונג והאושר בהשגות אלו, ובמיוחד כאשר הם נתפסים בהרגשות חושיות, ומרגיש קרוב אל ה' שאז הרי אין שיעור לעונג שיש לו בזה. על רגש אהבה זה מדובר רבות בספרי תנועת החסידות, שכאשר זוכים לכך ניתן לאדם רגשות נבואיים וחושים אלוהיים להרגיש קרבת ה', והקרבה הזאת מנעימה לאדם ומציפה אותו רגשות עזים כשכור מתרונן מיין, סימוכין לגישה זו ניתן לראות בדמיון שניתן בספרות היהודית לדורותיה לאהבת הדוד ורעייתו כמו בשיר השירים למשל. וכן הרבה מפסוקי תהילים כגון 'ואני קרבת אלוהים לי טוב'.
ספר המצוות לרמב"ם - מצווה ג -
היא שצונו לאהבו יתעלה וזה שנתבונן ונשכיל מצותיו ופעולותיו עד שנשיגהו ונתענג בהשגתו תכלית התענוג וזאת היא האהבה המחוייבת ולשון ספרי לפי שנאמר ואהבת את ה' אלהיך איני יודע כיצד אוהב את המקום תלמוד לומר והיו הדברים האלה אשר אנכי מצוך היום על לבבך שמתוך כך אתה מכיר את מי שאמר והיה העולם כבר בארו לך כי בהשתכלות תתאמת לך ההשגה ויגיע התענוג ותבא האהבה בהכרח
ביאור אהבת ה' בהגות היהודית > ב. רגש אהבה סביל המקנן באדם כסיבה להזדהות עם חובות הדת > הסרת כל אהבת דבר אחר בעולם מן הלב

גישה נוספת ישנה בספרי המוסר שלא יהיה לאדם רצון אחר בעולם מלבד ענייני השי"ת. הכרה כי הקב"ה הוא הדבר היחיד שהוא בעל ערך שראוי להתייחס אליו ולהיות מחויב אליו ולרצות אותו. וזה נובע משלימות ההכרה בפסוק הקודם 'ה' אלוהינו ה' אחד'. והיינו שהוא האחד שהוא באמת בעל מציאות, וכל שאר המציאות הוא רק דבר המשתלשל בסיבות ומסובב ששורשו רק במציאות ה' יתברך. וממילא מגיעים להכרה שכל מאוויינו ומחשבותינו ורגשותינו מופנים לאמיתו של דבר רק אליו, כיוון שכל דבר אחר הוא חסר קיום עצמאי; לפיכך, האהבה היא הפניית כל רגשותינו ומאוויינו ומחשבותינו רק אליו. כי כל דבר אחר אין שום ערך לרצותו לעומת גודל קדושתו ועוצם אמיתת הימצאותו.
(לפי גישה זו אין זו רק מחויבות הבאה כתולדה מהשגת נשגבותו, וגם אין המצווה ההתפעלות עצמה, אלא הכרה והשקפה שרק מציאותו וענייניו יתברך ראויים לתשומת לב. גם אין זה גדר הדביקות שנזכר לעיל, ששם דבקות במחשבה זו באה מצד סערת הנפש שאופפת אותו, אבל גדר זה הוא דביקות הכרתית והגיונית, שאין ראוי לעסוק בדבר זולתו).
המקור לגישה זו הוא בספר החינוך - מצווה תיח אהבת השם: (והעתיקו ב'ביאור הלכה' סימן א' בשש מצוות תמידיות) – ותחילה מעתיק דברי הרמב"ם בספר המצוות הנ"ל. ואחר כך מוסיף - דיני המצווה, שראוי לו לאדם שישים כל מחשבתו וכל מגמתו אחר אהבת השם, ויעריך בלבו תמיד כי כל מה שהוא בעולם מעושר ובנים וכבוד, הכל כאין וכאפס ותוהו כנגד אהבתו ברוך הוא, וייגע תמיד כל היום בבקשת החכמה למען ישיג ידיעה בו, סוף דבר יעשה כל יכולתו להרגיל מחשבות לבו כל היום באמונתו ויחודו עד שלא יהי רגע אחד ביום ובלילה בהקיצו שלא יהא זוכר אהבת אדוניו בכל לבו. והעניין על דרך משל שיהא נזכר באהבת השם תמיד כזיכרון החושק תכלית החשק בחשוקתו היום שישיג להביאה אל ביתו.
הנה כלל בדבריו כמה חלקים שכבר נזכרו בדברינו, גם ההשגה וגם העונג וגם ההתבוננות בתורה ובמעשיו, והדביקות התמידית וההשתוקקות. אולם יש כאן תוספת שהיא הגדר המחודש שנאמר כאן – 'שישים כל מחשבתו וכל מגמתו אחר אהבת השם, ויעריך בלבו תמיד כי כל מה שהוא בעולם מעושר ובנים וכבוד, הכל כאין וכאפס ותוהו כנגד אהבתו ברוך הוא'.
וב"חיי אדם" כלל א' מונה מצוות התמידיות ובמצוות אהבה העתיק חלק זה מדברי ספר החינוך - לאהוב המקום ב"ה, שנאמר ואהבת את ה' כו'. ועניין אהבה זו, שישים האדם כל מחשבתו וכל מגמתו לאהבת הש"י, ויעריך בלבו כי כל התענוגים שיש בעולם מעושר ובנים וכבוד, הכל כאין אפס ותוהו נגד אהבתו יתברך. וכיצד יגיע האדם לאהבה זו, הוא על ידי התורה, כמו שכתוב ואהבת כו' ואחר זה אמר והיו הדברים האלה כו', שע"י התבוננות בתורה תתיישב האהבה בלבו. ובחיי אדם מוציא מזה גם מסקנה מעשית במצוות אהבת ה' - והקובע מחשבתו בעניינים הגשמיים ובהבלי העולם שלא לשם שמים, רק להתענג ולהשיג כבוד, ביטל עשה זו, וענשו גדול (ודבריו מובאים בביאור הלכה סימן א').