stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק וסטון בנסון
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

פרנק וסטון בנסון נולד לג'ורג' וויגין בנסון, סוחר כותנה מצליח, ואליזבת' פול, מהמשפחות הוותיקות של סאלם, מסצ'וסטס. כשהיה בן 12 הוענקה לו סירת מפרש בה הפליג בנתיבי המים והביצות וערך תחרויות נגד אחיו. אביו של בנסון נתן לו רובה ציד ולימד אותו לצוד ציפורים לאורך החוף הצפוני ועופות בר בשדות ובביצות המקומיות. הוא בילה כמעט את כל סופי השבוע שלו בציד או דייג בשדות, בביצות ונחלים.
אחיו, ג'ון פרנטיס בנסון, היה אדריכל וצייר בפני עצמו. ייתכן ששני הבנים הושפעו מאמם, אליזבת' פול בנסון, שפרנק העיר פעם, שהיה "חדר קטן" בקומה העליונה של הבית שלהם, שם היא הייתה הולכת לצייר ו"שכחה משאר העולם".
בנסון רצה להיות מאייר אורניתולוגי. בגיל 16, הוא צייר אחד מציורי השמן הראשונים שלו, לאחר מסע צייד. הוא החל את לימודיו בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון בשנת 1880, ושם התיידד עם ג'וזף לינדון סמית', רוברט לואיס ריד ואדמונד צ'ארלס טרבל. בנסון ניצל את מה שלמד, קיים שיעורי רישום בסאלם וצבע נופים בקיץ 1882.
ביום הולדתו ה -21 של בנסון הוריו נתנו לו מתנה 2,000 דולר ללימודים באירופה. הוא נסע לפריז ולמד באקדמיה ז'וליאן משנת 1883 עד 1884. באקדמיה למד בנסון אצל ז'ול-ג'וזף לפבר, ויליאם טרנר דנאט וגוסטב בולנגר. לאחר לימודיו באקדמיה ז'וליאן, נסע בנסון לאנגליה, כדי לראות את ציורו "אחרי הסערה" שהוצג בתערוכה. הוא גם בילה באיטליה, בלגיה וגרמניה.
ביוגרפיה > נישואין וילדים

בקיץ 1884 צייר בנסון בקונארנו יחד עם וילארד מטקאלף ואדוארד סימונס. כשהיה שם, בנסון התארס לבתם של חברים מסאלם, מסצ'וסטס, אלן פרי פיירסון. הם התחתנו בשנת 1888 כאשר בנסון ביסס את הקריירה שלו הם גידלו ארבעה ילדים: אלינור (ילידת 1890), ג'ורג' (יליד 1891), אליזבט (ילידת 1892) וסילביה (ילידת 1898).
ביוגרפיה > הוראה

בנסון הפך למדריך בבית הספר לאמנות בפורטלנד, מיין בשנת 1886. באביב 1889 החל ללמד רישום בבית הספר במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון ובשנת 1890 הפך לראש מחלקת הציור. המוניטין של בית הספר גדל והרשמה אליו שילשה את עצמה, בהנהגתם של פיליפ הייל, בנסון ואדמונד צ'ארלס טרבל. הייל לימד חוג למתחילים, בנסון התרכז בציור דמויות וטרבל לימד טבע דומם. בנסון, היה מנחה מועדף על ידי תלמידיו, לימד עד שנת 1913. בין תלמידיו היו מארי דנפורת פייג' וברטה קולידג'.
בנסון פתח את הסטודיו הראשון שלו בסאלם בשנת 1886 עם חברו, פיליפ ליטל, והחל לצייר דיוקנאות. שנתיים מאוחר יותר, פתח סטודיו בבוסטון עם אדמונד צ'ארלס טרבל. הוא זכה להערכה חיובית בתערוכה הראשונה שלו בחברת האמנים האמריקנים בניו יורק.
סגנון והשפעות

בנסון "הושפע עמוקות" מיאן ורמיר ודייגו ולאסקס, ציירים מהמאה השבע עשרה. ורמיר צייר יצירות מעטות במהלך חייו, בערך 35–36 ציורים אך כמעט כל אחת מהן הפכה ליצירת מופת. האמן ההולנדי מדלפט היה נלהב בתיאור האור וה"איכות הפואטית "של נושאיו.
האימפרסיוניזם, ובמיוחד יצירתו של קלוד מונה, מילאו תפקיד בהתפתחות הסגנון האימפרסיוניסטי האמריקני של בנסון. הוא ניצל את לוח הצבעים והמכחולים של מונה, ותיאר בצורה חדה את "האור המוחזר", ושמר על הקומפוזיציה.
בנסון לא היה צייר שעשה ניסויים בסגנונות אמנות מודרנית כמו קוביזם, אקספרסיוניזם ופוביזם. כאשר האימפרסיוניזם האמריקאי התפשט לפוסט-אימפרסיוניזם בערך בשנת 1913, בנסון נשאר עם ז'אנרים מסורתיים וסגנונו האימפרסיוניסטי האמריקאי. כתוצאה מכך נמתחה ביקורת על החיים היפים והעדינים שצייר בנסון. התגובה של בנסון הייתה לפנות לטבע, וציפורים שהחליפו את הנשים והילדים כמושאי העניין שלו.
סגנון והשפעות > אימפרסיוניזם

כל קיץ עזבה משפחתו את בוסטון ובילתה בניו המפשייר משנת 1893 עד 1900, שם בנסון הכין כמה מציוריו הראשונים בסגנון האימפרסיוניזם, כמו "ילדים ביער" ו"האחיות". הפופולריות של "האחיות", ציור בנותיו אליזבת וסילביה, זכה במדליות בתערוכות ברחבי ארצות הברית ובפריז, הייתה הקדמה להצלחות ב-20 השנים הבאות, כאשר בנסון התפרסם בזכות סדרת ציורים של משפחתו .
בנסון יצר יצירות אימפרסיוניסטיות של משפחתו בחווה ובבית הקיץ, והציג נוף של המפרץ והסביבה. בסמוך לבית היה בוסתן ישן, שדות גדולים סיפקו מקום רב לילדים לשחק. הבית עמד לצד שטח מיוער. כמו האימפרסיוניסטים הצרפתים, בנסון התמקד בלכידת אור. דרך תפקידו כמורה, עבודתו כאמן והשתייכות לארגונים מקצועיים לאמנים, היה בנסון מוביל בתחום האימפרסיוניזם האמריקני.
בשנת 1898 הקימו בנסון ותשעה אמנים נוספים בהם ויליאם מריט צ'ייס, תומאס דיווינג, צ'ילדה חסאם וג'יי אלדן ווייר את הקבוצה שנקראה - "עשרה ציירים אמריקאים". הם ערכו תערוכות שנתיות של עבודותיהם בעיר ניו יורק שהוצגה לעיתים קרובות בערים אחרות, כבוסטון, והתפרסמו כאימפרסיוניסטים אמריקאים. ארגון האמנויות המסורתיות טען שהוא "אחד מגדולי האימפרסיוניסטים האמריקאים החשובים".
סגנון והשפעות > חיות בר

לפני שבנסון החל בציוריו האימפרסיוניסטים של משפחתו, הוא יצר ציורי נוף רבים. הוא השתמש בכמה טכניקות כדי לתעד את אהבתו לחיות הבר, כולל צבעי מים, שמן, ליתוגרפיה ותחריט. באשר לשליטתו האמנותית, אוצר מוזיאון פיבודי העיר: "בנסון היה אמן ייחודי בכך שהוא שלט בכל כך הרבה מדיומים ונושאים שונים. ומהיצירות המוקדמות שלו ממש עד הסוף האור הוא מה שהוא התעניין בו." הוא הזכיר את מטרתו המקורית של בנסון כאמן להפוך למאייר אורניתולוגי. ציפורים היו הנושאים של מרבית תחריטיו וצבעי המים.
מוות

הוא קבור בבית העלמין בהרמוניה גרוב של סאלם.
נכון להיום המחיר הגבוה ביותר שהובא במכירה פומבית עבור ציור שמן על ידי בנסון הוא 4.1 מיליון דולר, מומש בסות'בי בשנת 1995.
הערות שוליים

↑  Benson Biography, web.archive.org, ‏2011-07-04
↑  Biography of John Prentiss Benson, realist in maritime paintings, web.archive.org, ‏2011-07-26
↑  Chisholm, Hugh, ed, Benson, Frank Weston, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 3
↑  Frank W. Benson: American Impressionist, web.archive.org, ‏2011-07-25
↑  Salem Massachusetts - Salem Tales - Frank Weston Benson, www.salemweb.com
↑  Light Shines on Frank W. Benson: American Impressionist, www.tfaoi.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810632923105606  AGSA: 10765  BnF: cb12523734p (data)  CiNii: DA09634086  DSI: 313  GND: 119211149  ISNI: 0000 0000 8098 8653  LCCN: n80120832  NTA: 142559865  RKD: 6626  SNAC: w6v41fhf  SUDOC: 034485589  TePapa: 192  ULAN: 500026137  VIAF: 19787633   WorldCat (עם VIAF): 19787633 
פרנק בנסון, שתי האחיות, 1889
פרנק בנסון, שתי האחיות, 1909
פרנק בנסון, שקנאים, 1923
פנרנק בנסון, קיץ
פרנק בנסון, מחנה קיץ, 1921
שלום גד

| --- | --- |

שלום גד בהופעה
 לידה:  22 בפברואר 1965 (בן 59) צרפת 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 עיסוק:  זמר, נגן, כותב, מפיק
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הד ארצי שלומציון האוזן השלישית
 
שלום גד (נולד ב-22 בפברואר 1965) הוא מוזיקאי, זמר, כותב שירים ומפיק שירים ישראלי.
המוזיקה של גד משלבת רוק עם השפעות כמו מוזיקת עם, מחזמרים ושנסון צרפתי. הטקסטים בשירים שלו עוסקים במצב האדם, ביחסים ובסיפורים קטנים על אנשים, לעיתים בצורה סוריאליסטית.
בהרבה מאלבומיו משתתפת להקה קבועה "היהלומים". ההרכב הנוכחי של היהלומים כולל את אלי שאולי (גיטרה חשמלית), גיל פדידה (גיטרה חשמלית, כינור) וסתו בן שחר (תופים). מתופף היהלומים עד שנת 2011 היה אלי דראי. ברוב השירים באלבום "סוף המדבר" המתופף היה אורן בן נון.
גד מלמד במחלקה למוזיקה חדשה של בית הספר לאמנויות מוסררה ומעביר סדנאות פרטיות לכתיבת שירים.
תחילת הקריירה המוזיקלית של גד הייתה בלהקת פונץ'. מאז אלבום הבכורה שלו, "סוף המדבר", הוא מתמקד ביצירת אלבומי סולו, יוזם פרויקטים מוזיקליים עם שותפים כמו "העבד" ו"רעב" ומפיק מוזיקלית אלבומים של מוזיקאים אחרים, בהם אולי דנון ודניאל רביצקי.
טלוויזיה

ב־2020 השתתף גד בהפקת הסדרה המוזיקלית "החנות שיש בה הכל" ששודרה בכאן 11. גד כתב את כל השירים לסדרה בשיתוף פעולה עם התסריטאי עוזי וייל והבמאי איתן צור.
דיסקוגרפיה > עם פונץ'

פונץ', 1991
הצוללת, 1992
דנה ראתה עבמ, 2002
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

סוף המדבר, 1996
תנועות מטאטא מהירות, 1999
העבד (האלבום והפרויקט), 2000
אהבה, 2005
קוץ ברוח, 2010
היהודי המעופף, 2010
שירי ארץ ישראל (אלבום שני של פרויקט "העבד"), 2011
תל אביב תל אביב (חלק א של טרילוגיית "המצב"), 2011
ירושלים (חלק ב של טרילוגיית "המצב"), 2012
תלמי אליהו (חלק ג של טרילוגיית "המצב"), 2012
המצב (מארז דיסקים של כל הטרילוגיה), 2013
הכל חדש, 2016
תשעה שירים, 2017
שם זמני, 2019
החנות שיש בה הכל (סדרה מוזיקלית), 2021
חלב‚ 2021
עשרים וארבעה שירים של דקה, 2023
הערות שוליים

↑  תימורה לסינגר, קוּל ולוהט – על "24 שירים של דקה" – האלבום החדש של שלום גד, באתר סך הקול, 5 במאי 2023
↑   בן שלו, לפעמים כל מה שצריך זה שיר של דקה. תשאלו את הביטלס או שלום גד, באתר הארץ, 18 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296111205171  ISNI: 0000 0004 0258 3422  MusicBrainz: 916a3e0d-b5c1-48ea-8a57-af10ad4b555b  VIAF: 298225947   WorldCat (עם VIAF): 298225947
נועה צדקה

נועה צדקה (נולדה ב-1967) היא צלמת ישראלית, כלת פרס לנדאו בתחום האומנויות (2022)
ביוגרפיה

נועה צדקה נולדה בשנת 1967 בטבריה וגדלה בתל אביב-יפו. בשירותה הצבאי הייתה צלמת בעיתון "במחנה גדנ"ע". לאחר שחרורה התגוררה כשנה בלונדון, אנגליה. עם שובה לישראל החלה לימודי פילוסופיה וספרות, אולם לאחר כשנה נטשה אותם לטובת לימודי צילום. עשתה תואר ראשון בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים (1995), ותואר שני באקדמיה המלכותית לאמנות באמסטרדם (1998).
קריירה

כחלק מהפרקטיקה האומנותית שלה, צדקה עובדת עם מצלמת פילם, ומפתחת בעצמה את הנגטיבים בחדר חושך, ביצירתה מתמודדת צדקה עם חומרים אוטוביוגרפיים, היא מבצעת פרויקטים של הסתגרות, אותם היא מכנה "זיכרון חי של סוביקטיביות אפשרית" בחללים ציבוריים ובחללים פרטיים כגון מרפסת בית, חדר בבית בו התגוררה בפולין וחדר בבית אביה בתל אביב, במסגרתם היא ישנה על מזרן שפרוש על הרצפה, לא יוצאת לשירותים, משתכרת, חותכת את ידיה מטיחה את ראשה בקיר, יוצרת טקסט ורישומים בחלל.
בשנת 2007 יצרה צדקה את פרויקט "הסתגרות מס 9'" במוזיאון תל אביב במסגרת תערוכה משותפת לזוכות פרס גוטסינגר לאמן צעיר.
על תערוכתה "המעבר בתעלות הדמע התקין" שהוצגה ב-2010 בגלריה דולינגר כתבה סמדר שפי: "צדקה שייכת לאמנים שחיכוך בין החיים לאמנות הוא אמיתי, כואב וחורק אצלם כמו בין גלגלי שיניים שנכנס בהם חול. הגריסה, החריטה, הטחינה, הכאב הגדול - כל אלה נחשפים בפני הצופים באופן שהוא לא פעם מביך. מביך - מפני שהחשיפה פשוטה כל כך, נטולת מנגנוני הגנה, כך שההרגשה אינה של מציצנות; אי אפשר להיות מציצן כשהדלת והחלון פתוחים לרווחה והצופה מוזמן להיות הקיר הרביעי של הבמה שצדקה מופיעה עליה"
הוצאת ספר

בשנת 2019 הוציאה לאור את ספרה: "האמת הפוטוגרפית אמת טבעית היא: כרוניקה של מחלקה לצילום" בו היא סוקרת את קורות החיים של המחלקה לצילום באקדמיה לאמנות בצלאל, וממפה את הדמויות המשמעותיות בשדה הצילום בישראל. בספר צדקה נוקטת עמדה ביקורתית ותרה אחר דמויות (בעיקר נשים) שנעלמו מהתודעה".
פרסים

1989 מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1994 מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה-ישראל
1996 מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה-ישראל
2001 פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2004 פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
2007 פרס גוסטינר לאומן ישראלי צעיר
2011 פרס שרת התרבות, משרד החינוך התרבות והספורט
2022 כלת פרס לנדאו בתחום האומנויות
חיים אישיים

חיה ויוצרת בתל אביב-יפו. נשואה לאמן הפולני ארקדיוש טומלקה. אחותה היא המשוררת אפרת מישורי.
תערוכות יחיד

1997 "אנטי טכסט", בית האמנים ירושלים.
1998 "לכאן", מהסטודיו הזמני שלי באמסטרדם, קמרה אובסקורה - הגלריה, תל אביב
2000 "זיכרון חי של סובייקטיביות אפשרית", המדרשה, מכללת בית ברל.
2003 "צילומים, משפטים 1993-2002", פירמידה מרכז לאמנות עכשווית, חיפה.
2010 "המעבר בתעלות הדמע התקין", גלריה דולינגר, תל - אביב.
2016 "ואני שוב, שוב, עושה אמנות מנייר טואלט חול ודשא - זיכרון חי של סובייקטיביות אפשרית מס.14", הגלריה של קיבוץ בארי, קיבוץ בארי.
הערות שוליים

↑  הזמרת קורין אלאל זכתה בפרס לנדאו למפעל חיים, באתר ynet, 14 בנובמבר 2022
↑  בן ברוך בליך בשיחה עם נועה צדקה, מי אני אם לא חתיכת מילה | בצלאל כתב עת, באתר journal.bezalel.ac.il
↑  סמדר שפי, נועה צדקה ורותי לוז: פליטה בביתה, באתר הארץ, 19 בינואר 2010
↑  חגי ארליך, צילום מקומי, ביקורת על הספר " נועה צדקה, האמת הפוטוגרפית אמת טבעית היא - כרוניקה של מחלקה לצילום, רסלינג, תל אביב, באתר תוהו, ‏2019-06-02
↑  Smadar Sheffi, "האמת הפוטוגרפית אמת טבעית היא" | “Photographic truth is the natural truth” - החלון | The Window, באתר החלון | The Window, ‏2019-03-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  דליה קרפל, סוג של התבהמות, באתר הארץ, 30 בינואר 2007
מזלגוני

| --- | --- |

דמותו של מזלגוני מזיכיון "צעצוע של סיפור"
 סוג:  דמות אנימציה
 שם סרט:  צעצוע של סיפור 4 צעצוע של סיפור 5
 תוכנית טלוויזיה:  מזלגוני שואל שאלה
 הופעה ראשונה:  צעצוע של סיפור 4
 הופעה אחרונה:  צעצוע של סיפור 5
 יוצרים:  ג'ון לאסיטר 
 גילום הדמות:  טוני היל 
 דיבוב בשפה העברית:  דני לשמן
 מידע
 מין:  זכר
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 דמויות קשורות
 משפחה:  בוני אנדרסון
 חברים:  שריף וודי באז שנות אור בו פיפ ג'סי מר תפוח אדמה רקסי סלינקי דוג האם גברת תפוח אדמה באני ודאקי
 
מזלגוני (באנגלית: Forky, "פוֹרְקִי") הוא דמות מזיכיון "צעצוע של סיפור", שהופיע לראשונה בסרט "צעצוע של סיפור 4". הדמות דובבה במקור על ידי טוני הייל, ובעברית על ידי דני לשמן.
תיאור הדמות

מזלגוני הוא מזלגון פלסטיק עם זוג עיניים מתגלגלות, פה עשוי פלסטיק כחול, שני חצאי מקל ארטיק בתור רגליים מודבקים בחימר, זרועות וידיים עשויים ממנקה מקטרות בצבע אדום, וגבות עשויות מפלסטיק בצבע אדום. שמה של בוני רשום ברגליו, ויש לו מדבקת קשת ברגלו הימנית.
אודות הדמות > צעצוע של סיפור 4

בסרט צעצוע של סיפור 4, לאחר שנכנסה לכיתה לשיעור מלאכה, וודי אסף מרכיבים מפח האשפה, כולל מזלגון. בוני הפכה את יצרה צעצוע חדש מהמזלגון וקראה לו מזלגוני (באנגלית: פורקי). פורקי קם לתחייה והתחיל לחשוב למה הוא חי, פורקי מסרב להאמין שהוא צעצוע ומכנה את עצמו "אשפה". כאשר מזלגוני הפך לצעצוע האהוב על בוני, וודי נאלץ לשמור על פורקי ולדאוג שלא יזרוק את עצמו לפח האשפה.
כאשר המשפחה של בוני יצאה לטיול רכוב, מזלגוני קפץ מחוץ לחלון מעונוע ווודי ניסה לעצור אותו. לאחר שוודי הסביר לו כמה הוא חשוב לבוני, פורקי החליט לחזור אליה. ליד אתר ה-RV שם בוני ומשפחתה נשארו, וודי גילה את המנורה של בו-פיפ בחלון של חנות עתיקות ונכנס פנימה כדי לבדוק. בתוך החנות, הוא ומזלגוני גילו בובה מדברת בשם "גאבי גאבי", ובובות פיתום אשר עובדות בשבילה. גאבי הציעה שתיקח אותם אל בו, אולם היא חשפה את תוכניתה לקחת את התיבה הקולית של וודי על מנת לתקן את שלה, בגלל שאף ילד לא ירצה בובה עם תיבה קולית שבורה כמו שלה. וודי ברח מהפיתומים, אולם גאבי חטפה את מזלגוני. בחנות העתיקות מזלגוני התיידד עם גאבי גאבי וסיפר לה על וודי, והיא לימדה אותו שכיף להיות צעצוע.
לאחר שוודי שחרר את מזלגוני תמורת התיבה הקולית, הוא אמר למזלגוני שיגיד לצעצועים להיפגש בקרוסלה. ולאחר מכן מזלגוני נפרד מוודי שהחליט לעזוב ולהיות עם בו פיפ.
בסצנה לאחר הקרדיטים התיידד מזלגוני עם חברה חדשה עשויה סכין פלסטיק בשם "קרן בוורלי".
אודות הדמות > מזלגוני שואל שאלה

בסדרה זו מזלגוני חוזר בסדרת סרטונים קצרה אשר משודרת בדיסני+, שם הוא שואל חבריו הצעצועים שאלות על תפיסת עולמו. הצעצועים של בוני עוזרים לו ללמוד ולהבין דברים.
רון עמיר

| --- | --- |

רון עמיר בתערוכתו "להעביר את הזמן בחולות" במוזיאון ישראל, ינואר 2017
 לידה:  4 במרץ 1973 (בן 51) יחיעם, ישראל
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות (2003) 
 תחום יצירה:  צילום, וידאו
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2008) 
 
עיד אל-פיטר, 2006
רון עמיר (נולד ב-4 במרץ 1973) הוא צלם ישראלי. עמיר יוצר בצילום סטילס ווידאו, עיקר עבודתו עוסקת בפרויקטים חברתיים ארוכי טווח.
ביוגרפיה

עמיר נולד בקיבוץ יחיעם. הוא למד אמנות וצילום במדרשה לאמנות בבית ברל ובשנת 2003 סיים בהצטינות את לימודיו. עבודותיו מאותה עת כללו תצלומי צבע תיעודיים ובהם היבטים אתנוגרפיים ופוליטיים של החיים של תושבי ג'סר א-זרקא. עמיר מצלם בפורמטים גדולים ובינוניים ובצילום אנלוגי.
בשנת 2005 קיבל עמיר את מלגת "אמן-מורה" של משרד החינוך ומשרד התרבות. במסגרת מלגה זו, הקים עמיר תוכנית ייחודית ללימודי צילום עבור תלמידי התיכון בכפר ג'סר א-זרקא, לאור הצלחת הפרויקט המלגה חודשה לעמיר במשך 4 שנים. ב-2008 זכה עמיר בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "... גוף העבודות של רון עמיר הוא תוצר מרתק של עבודה רבת שנים בכפר הערבי ג'סר א-זרקא. מה היא הברית בין צלם למצולם, שואל עמיר: זהו צילום שבו מהדהדות התהיות אודות היחסים ביניהם ואודות יחסיה של האמנות עם פעילות מוסרית ופוליטית. הצילומים של עמיר קוראים תיגר על ההבחנה בין פנים-חוץ, בין אינטימי למנוכר".
בשנת 2006 החל לשמש כמרצה במחלקה לצילום של המדרשה לאמנות בבית ברל, בשנת 2009 שימש כמרצה במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר ומשנת 2010 מרצה עמיר גם בבית ספר מנשר לאמנות. בשנת 2014 השתתף עמיר בתוכנית השהות של ארטפורט בתל אביב.
תערוכות יחיד

2005 "בין לבין" מרכז ווייל, כפר שמריהו
2007 "ברזך" גלריה המדרשה, תל אביב-יפו
2010 "תצלומים" גלריה דנה, יד מרדכי
2011 "עיד אל פיטר", גלריה המדרשה, תל אביב-יפו
2012 "שהות", סדנאות האמנים, תל אביב-יפו
2013 "צמר פלדה", גלריית חזי כהן, תל אביב-יפו
2014 "ג'סר א-זרקא", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה
2014 "ג'סר א-זרקא", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2014 "ג'סר א-זרקא", תיכון ג'סר א-זרקא, ג'סר א-זרקא
2016-2017 "להעביר את הזמן בחולות", מוזיאון ישראל. אוצר: נעם גל
2017 "פני הדברים", גלריית חזי כהן, תל אביב-יפו. אוצרת: עפרה חרנ"ם
השכלה

1992 צילום, המכון לאמנות, סמינר אורנים, טבעון
1999 לימודי סטודיו, בית הספר מימד, תל אביב-יפו
2000-03 אמנות וצילום, המדרשה - בית הספר לאמנות, מכללת בית-ברל
פרסים

1992 מלגת לימודים, מוזיאון ראובן ועדית הכט, חיפה
2003 מלגת הצטיינות, המדרשה - בית הספר לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל
2008 פרס האמן הצעיר, משרד המדע התרבות והספורט
2015 פרס לנדאו לאמנויות הבמה בתחום אמנות חזותית
הערות שוליים

↑  Ron Amir : Doing Time in Holot, מוזיאון ישראל (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274815  NLI: 987007515384805171  BnF: cb165037684 (data)  GND: 1128752018  ISNI: 0000 0001 1928 3061  LCCN: no2014114682  PIC: 385453  SUDOC: 230918166  VIAF: 170513113   WorldCat (עם VIAF): 170513113
ציר זמן של פילוסופים

להלן ציר זמן של פילוסופים. סדר הופעתם בציר הזמן הוא על פי שנת הלידה. והחלוקה הכללית נעשית על פי תקופות המקובלות בפילוסופיה המערבית, אך נכללים ברשימה גם פילוסופים המשויכים על פי רוב לפילוסופיה מזרחית ולפילוסופיה אפריקאית.
הסימן (*) משמעו שנה משוערת.
פילוסופים מהעת העתיקה

התקופות בהיסטוריה המערבית הנכללות בקבוצה זו הן יוון הארכאית ויוון הקלאסית.
פילוסופים מהעת העתיקה > 700–500 לפנה"ס

הסיודוס (*המאה השביעית לפנה"ס). משורר אפי.
יאג'נוואלקיה (אנ') (*המאה השביעית לפנה"ס).
ביאס איש פריאנה (*המאה ה-6 לפנה"ס). משבעת חכמי יוון. פרוטו-פילוסוף.
קלאובולוס איש לינדוס. משבעת חכמי יוון. פרוטו-פילוסוף.
אנכארסיס (*המאה ה־6 לפנה"ס).
תאלס איש מילטוס (624 –*546 לפנה"ס). משבעת חכמי יוון, אבי האסכולה המילטית. מכונה ראשון הפילוסופים, ידוע בפרגמנט "הכל מים".
פרקידס (620 * – 550 לפנה"ס *). פרוטו-פילוסוף.
אנכסימנדרוס (610 – 546 לפנה"ס *). האסכולה המילטית. הוגה המושג אפיירון.
אנכסימנס (585 – 525 לפנה"ס *). האסכולה המילטית.
מאהאווירה (*599–527 לפנה"ס). אבי הג'ייניזם.
פיתגורס (580 * – 500 לפנה"ס *). אבי האסכולה הפיתגוראית.
קסנופנס (*570 – 480 לפנה"ס). מבקר של הדת העממית. מן המקורות לאסכולה האלאטית ולפירוניזם.
גאוטמה הבודהה (*566–*486 או *480–*400 לפנה"ס). אבי הבודהיזם.
קונפוציוס (551–479 לפנה"ס) - מייסד הקונפוציאניזם.
סון דזה (*544–*496 לפנה"ס) - מחבר "אמנות המלחמה".
לאו דזה (*המאה ה-6 לפנה"ס) - מייסד הטאואיזם.
אפיכרמוס (*530 – 450 לפנה"ס). מחזאי מחבר קומדיות.
היפאסוס (*530 – 450 לפנה"ס). האסכולה הפיתגוראית.
הרקליטוס (535 – 475 לפנה"ס *).
פרמנידס (515 – 450 לפנה"ס *). אבי האסכולה האלאטית.
אנכסגורס (500 – 428 לפנה"ס *). האסכולה הפלורליסטית.
פילוסופים מהעת העתיקה > 499–400 לפנה"ס

אמפדוקלס (492 – 432 לפנה"ס). האסכולה הפלורליסטית.
זנון מאליאה (490–430 לפנה"ס *). האסכולה האלאטית. ידוע בשל הפרדוקסים של זנון.
פרוטגורס (* 481 – 420 לפנה"ס). סופיסט. מופיע במרכז הדיאלוג האפלטוני "פרוטגורס".
היפיאס (אמצע המאה ה־5 לפנה"ס). סופיסט. מופיע במרכז הדיאלוגים האפלטוניים "היפיאס רבא" ו"היפיאס זוטא".
גורגיאס (* 483 – 375 לפנה"ס). סופיסט. מופיע במרכז הדיאלוג האפלטוני "גורגיאס".
מו דזה (*470–*390 לפנה"ס). מייסד המוהיזם.
סוקרטס (*470 – 399 לפנה"ס). השיטה הסוקרטית, דן בארטה ובדיאלקטיקה.
קריטיאס (* 460 – 413 לפנה"ס). סופר ופוליטיקאי. מופיע במספר דיאלוגים אפלטוניים, ביניהם "קריטיאס".
פרודיקוס (* 465–* 395 לפנה"ס). סופיסט.
לוקיפוס (המחצית הראשונה של המאה ה־5 לפנה"ס). האסכולה האטומיסטית, דטרמיניסט.
טרסימאכוס ממילטוס (* 459 – * 400 לפנה"ס). סופיסט.
דמוקריטוס מאבדרה (* 450 – 370 לפנה"ס). האסכולה האטומיסטית.
דיאגורס ממלוס (* 450–415 לפנה"ס). אתאיסט.
אוקלידס ממגארה (*435 – *365 לפנה"ס). אבי האסכולה המגארית.
ארכלאוס (המאה ה־5 לפנה״ס *). האסכולה הפלורליסטית. תלמידו של אנכסגורס. מורה משוער של סוקרטס.
מליסוס (המאה ה־5 לפנה״ס *). האסכולה האלאטית.
קראטילוס (המאה ה־5 לפנה״ס *). תלמידו של הרקליטוס. מופיע במרכז הדיאלוג האפלטוני "קראטילוס".
טימאוס מלוקרי (המאה ה־5 לפנה״ס *). האסכולה הפיתגוראית. הדובר העיקרי הדיאלוג האפלטוני "טימיאוס".
פילוסופים מהעת העתיקה > 399–300 לפנה"ס

אנטיסתנס (444 – 365 לפנה"ס *). מייסד הציניקנים. תלמידו של סוקרטס.
אריסטיפוס (440 – 366 לפנה"ס *). מייסד האסכולה הקירנאית.
אלסידאמס (435 – 350 לפנה"ס). סופיסט.
ליקופרון (430 – 350 לפנה"ס). סופיסט.
דיוגנס מאפולוניה (* 425 – * 350 לפנה"ס). קוסמולוג.
היפון (* 425 – 350 לפנה"ס). קוסמולוג.
קסנופון (בסביבות 427 – 355 לפנה"ס). היסטוריון, מצביא ופילוסוף אתונאי, תלמידו וביוגרף של סוקרטס.
אפלטון (* 427 – 347 לפנה"ס). תלמידו של סוקרטס, מייסד הפלאטוניזם והאקדמיה האפלטונית. השפיע כמעט על כל הוגה שקם לאחריו בתרבות המערבית.
ספוסיפוס (בסביבות 408 – 339 לפנה"ס). אחיינו של אפלטון, עמד בראש האקדמיה.
אאודוקסוס מקנידוס (408 – 355 לפנה"ס *). תלמידו של אפלטון.
דיוגנס מסינופ (* 404 – 323 לפנה"ס). ציניקן.
קסנוקרטס (* 396 – 314 לפנה"ס). תלמידו של אפלטון, עמד בראש האקדמיה.
שאנג-יאנג (*390–338 לפנה"ס). אבי הלגליזם הסיני.
אריסטו (* 384 – 322 לפנה"ס). תלמידו של אפלטון, אבי האסכולה הפריפטטית, זכה בימי הביניים לכינוי "הפילוסוף". השפיע כמעט על כל הוגה שקם לאחריו בתרבות המערבית.
פילוסופים מהתקופה ההלניסטית

התקופה ההלניסטית בפילוסופיה מתחילה עם מותו של אריסטו בשנת 322 לפנה"ס, שנה לאחר מותו של תלמידו אלכסנדר מוקדון.
פילוסופים מהתקופה ההלניסטית > 299–200 לפנה"ס

צ'אנקיה (*375 -273 לפנה"ס) - איש אשכולות, חלוץ בתחום הכלכלה ומדעי המדינה.
מנציוס (*372–*289 לפנה"ס). קונפוציאניזם.
תאופרסטוס (*371 –*287 לפנה"ס). פריפטטי.
ג'ואנג דזה (*369–*286 לפנה"ס). דאואיסט מרכזי, מחבר הג'ואנג דזה.
פירון מאליס (* 360 – 270 לפנה"ס). ספקנות. פירוניזם.
היפרכיה (*350 לפנה"ס – *280 לפנה"ס)
סטראטון מלאמפסאקוס (בסביבות 340 – 268 לפנה"ס). האסכולה הפריפטטית. אתאיסט, מטריאליסט.
תאודורוס האתאיסט (* 340 – 250 לפנה"ס *). קירנאי.
אפיקורוס (* 341 – 270 לפנה"ס). מייסד האסכולה האפיקוראית, אטומיסט, פרוטו-מטריאליסט, הדוניסט.
זנון מכתיון (333 – 264 לפנה"ס *). מייסד האסכולה הסטואית.
טימון מפליוס (* 320 – 230 לפנה"ס). ספקן–פירוניסט.
גונגסון לונג (*320–*250 לפנה"ס). אסכולת השמות.
ארקסילאוס (316 לפנה"ס – 241 לפנה"ס). מייסד הספקנות האקדמית.
אריסטרכוס מסאמוס (310 * – 230 לפנה"ס *). אסטרונום.
שו'ן קואנג (*310–*238 לפנה"ס) - קונפוציאניזם.
דזואו ין (*305–*240 לפנה"ס). מייסד אסכולת היין-יאנג.
אוקלידס (300 לפנה"ס). מתמטיקאי, מייסד הגאומטריה האוקלידית.
אריסטו מכיוס (300 לפנה"ס). תלמיד של זנון מכתיון.
ארכימדס (287 * – 212 לפנה"ס *). מתמטיקאי וממציא.
האן פיי דזה (281–233 לפנה"ס). לגליזם סיני.
כריסיפוס מסולי (* 280 – 207 לפנה"ס). האסכולה הסטואית.
ארטוסתנס (*276–*195 לפנה"ס). פילוסוף, מתמטיקאי, גאוגרף ואסטרונום.
פילוסופים מהתקופה ההלניסטית > 199–100 לפנה"ס

קרניאדס (* 214 – 129 לפנה"ס). ספקן אקדמי.
היפרכוס (190 * – 120 לפנה"ס *). אסטרונום ומתמטיקאי, ממפתי הטריגונומטריה.
פילון מלאריסה (159 לפנה"ס – 84 לפנה"ס). ספקן אקדמי.
פילוסופים מהתקופה הרומית

פילוספים מתקופת רומא העתיקה: ברפובליקה הרומית, בקיסרות הרומית, בקיסרות הרומית המזרחית ובקיסרות הרומית המערבית.
פילוסופים מהתקופה הרומית > 99 לפנה"ס – 1 לספירה

אנטיוכוס מאשקלון (125 לפנה"ס – 68 לפנה"ס). פלטוניזם אמצעי.
מרקוס טוליוס קיקרו (*106 לפנה"ס – 43 לפנה"ס) ספקן, רטוריקן, תאורטיקן פוליטי.
לוקרטיוס (*99 לפנה"ס – *55 לפנה"ס). האסכולה האפיקוראית.
פילודמוס (110 לפנה"ס – 40 או 35 לפנה"ס). האסכולה האפיקוראית.
אאודורוס מאלכסנדריה (המאה ה־1 לפנה"ס). פלטוניזם אמצעי.
אנסידמוס (המאה ה־1 לפנה"ס). ספקן, פירוניזם.
פילוסופים מהתקופה הרומית > 1–99 לספירה

ישו (* 4 לפנה"ס – 30 או 33 לספירה) מייסד הנצרות.
שאול התרסי (5 לספירה * – 64 לפנה"ס *). ממייסדי הנצרות.
פילון האלכסנדרוני (* 20 לפנה"ס – 50 לספירה). פילוסוף יהודי, פלאטוניסט.
סנקה (* 4 לפנה"ס – 65 לספירה). מדינאי רומי וסטואיקן.
קווינטיליאנוס (* 35 לספירה – 100 לספירה *). רטוריקן ומורה.
הרון מאלכסנדריה (* 10 לספירה – 70 לספירה *). מהנדס.
פלוטרכוס (* 46 לספירה – 120 לספירה *). פלטוניסט. מחבר מסות.
אפיקטטוס (55 – 135 *). סטואיקן, עבד משוחרר.
פילוסופים מהתקופה הרומית > 100–199 לספירה

יוסטינוס מרטיר (* 100 – * 165) מרטיר ופילוסוף נוצרי.
מרקוס אורליוס (121–180). סטואיקן, וקיסר רומי (אחרון "חמשת הקיסרים הטובים").
אפוליוס (124–180). סופר, רטוריקן, פלטוניסט.
קלאודיוס גלנוס (129–216 *). רופא ופילוסוף.
קלמנס מאלכסנדריה (150 – 215). פילוסוף נוצרי, מאבות הכנסייה.
נגרג'ונה (*150–*250) - מגדולי הבודהיסטים, מזרם המהאיאנה, ספקן, מייסד אסכלות המאדהיאמקה.
טרטוליאנוס (155 – 220). פילוסוף נוצרי.
אוריגנס (185 – 253). פילוסוף נוצרי.
מקסימוס מצור (המאה ה־2). פלטוניסט, סופיסט.
נומניוס מאפאמיה (המאה ה־2). פלטוניזם אמצעי, נאו־פיתגוריאניזם.
אלקינוס (אנ') (המאה ה־2). פלטוניזם אמצעי.