stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנואל דה אלמיידה

מנואל דה אלמֶידָה (בפורטוגזית: Manuel de Almeida;‏ 1580, יזאו, פורטוגל - 1646, גואה, תת-היבשת ההודית) היה מיסיונר פורטוגזי. בגיל צעיר הצטרף דה אלמיידה למסדר ישו והפליג להודו כמיסיונר. מסופר כי בשנותיו במזרח הוא גם ביקר באתיופיה, באריתריאה ובאגם טאנה, שם בנה מספר כנסיות ומנזרים, בפרט באיים הקטנים של האגם.
ב-1622, בחר ראש מסדר ישו באלמיידה לשמש כשגריר אצל סוסניוס, קיסר אתיופיה. הקיסר קיבל אותו בסבר פנים יפות ובחצרו גברה השפעת הישועים הפורטוגזים, שבשיאה המרתו הדתית של הקיסר לאמונה הקתולית. פרצה מלחמת אזרחים. יורשו של סוסניוס, פאסילידס הגלה את אלמיידה, יחד עם חבריו למסדר, לפרמונה שבמחוז תיגראי. לבסוף גם גירש אותם מקיסרות אתיופיה ב-1632. עם חזרתו לגואה, לאחר 13 שנות היעדרות, הוא מונה על ידי המסדר כאב מנזר וכאינקוויזיטור. הוא מת בגואה ב-1646.
בהסתמך על ניסיונו הוא ועל כתביהם של מיסיונרים שקדמו לו, דוגמת פדרו פאיש, כתב דה אלמיידה על ההיסטוריה של אתיופיה בחיבורו Historia de Etiopía a Alta ou Abassia. תוכן נבחר מחיבורו זה תורגם לאנגלית בידי ס. פ. בקינגהאם וג'.וו.ב. הטינגפורד ופורסם בספר Some Records of Ethiopia, 1593-1646 שיצא לאור בלונדון ב-1954, בידי הוצאת "Hakluyt Society". דה אלמיידה העיד כי בימיו יהודי אתיופיה דיברו עברית:
היהודים נמצאים בחבש מימי קדם; מהם רבים שהמירו את אמונתם באמונת הנוצרי, אחרים נשארו נאמנים לאמונתם; ולפנים היו להם אחוזות אדמה רבות ורחבות ידיים ; כמעט כל ארץ דמביא ומחוזות ווגרא וסמין. שם הייתה מלכותם הגדולה ; אך מן בוא עליהן בני גאלה נפלה גבורתם. אך הקיסרים נלחמו בהם בכוח נשק רב ונצחם זה שנים רבות בדמביא ובווגרא. אך בסמין נלחמו על נפשם בחזקה, בהתבצרם במבצרים שבהריהם.
...והפלשים או היהודים... בין שאר הלשונות הטבעיות שלהם ידברו היהודים עברית, אבל משובשת מאד; בביבליות העבריות שלהם ובתי הכנסת שלהם ישירו מזמורי תהילים. היהודים הללו, אשר בפי החבשים יקראו בשם פלשים, שפירושו זרים, מסורת בידם שבאו לחבש מימי גלות שלמאנסר או אחרי כך כאשר נחרבה ירושלם בימי טיטוס ואספסינוס
מוקדמות מונדיאל 2022 - אפריקה

54 הנבחרות החברות בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF), התמודדו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 על חמישה מקומות במונדיאל 2022. המוקדמות חולקו לשלושה סיבובים כאשר הדירוג של הנבחרות התבסס על דירוג פיפ"א מיולי 2019.
סיבוב ראשון: 28 הנבחרות שדורגו במקומות 27–54 התמודדו בצמד משחקים, בית וחוץ. 14 הנבחרות המנצחות עלו לשלב הבא.
סיבוב שני: 40 נבחרות (14 העולות מהסיבוב הראשון ו-26 הנבחרות הבכירות בדירוג פיפ"א) חולקו ל־10 בתים של 4 נבחרות ששוחקו בשיטת בית חוץ. עשר הנבחרות שנצחו בבתים עלו לשלב הבא.
סיבוב שלישי: 10 העולות מהסיבוב הקודם שיחקו ביניהן בשיטת בית חוץ. 5 המנצחות העפילו למונדיאל.
| הנבחרות שעלו אוטומטית לסיבוב השני (מדורגות 1–26) | הנבחרות שיתמודדו בסיבוב הראשון (מדורגות 27–54) |
| --- | --- |
  סנגל (20)    תוניסיה (29)    ניגריה (33)    אלג'יריה (40)    מרוקו (41)    מצרים (49)    גאנה (50)    קמרון (53)    הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (56)    חוף השנהב (57)    מאלי (59)    בורקינה פאסו (61)    דרום אפריקה (70)    גינאה (75)    כף ורדה (76)    אוגנדה (80)    זמביה (81)    בנין (82)    גבון (90)    הרפובליקה של קונגו (91)    מדגסקר (96)    ניז'ר (104)    לוב (105)    מאוריטניה (106)    קניה (107)    הרפובליקה המרכז-אפריקאית (111)  :   זימבבואה (112)    סיירה לאון (114)    מוזמביק (116)    נמיביה (121)    אנגולה (122)    גינאה ביסאו (123)    מלאווי (126)    טוגו (128)    סודאן (129)    רואנדה (133)    טנזניה (137)    גינאה המשוונית (139)    אסוואטיני (139)    לסוטו (144)    קומורו (146)    בוטסואנה (147)    בורונדי (148)    אתיופיה (150)    ליבריה (152)    מאוריציוס (157)    גמביה (161)    דרום סודאן (169)    צ'אד (175)    סאו טומה ופרינסיפה (185)    סיישל (192)    ג'יבוטי (195)    סומליה (202)    אריתריאה (202)
סיבוב ראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | משחק ראשון | משחק שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתיופיה | 1–1 (ש) |  לסוטו | 0–0 | 1–1 |
|  סומליה | 2–3 |  זימבבואה | 1–0 | 1–3 |
|  אריתריאה | 1–4 |  נמיביה | 1–2 | 0–2 |
|  בורונדי | 2–2 (0–3 פ) |  טנזניה | 1–1 | 1–1 |
|  ג'יבוטי | 2–1 |  אסוואטיני | 2–1 | 0–0 |
|  בוטסואנה | 0–1 |  מלאווי | 0–0 | 0–1 |
|  גמביה | 1–3 |  אנגולה | 0–1 | 1–2 |
|  ליבריה | 3–2 |  סיירה לאון | 3–1 | 0–1 |
|  מאוריציוס | 0–3 |  מוזמביק | 0–1 | 0–2 |
|  סאו טומה ופרינסיפה | 1–3 |  גינאה ביסאו | 0–1 | 1–2 |
|  דרום סודאן | 1–2 |  גינאה המשוונית | 1–1 | 0–1 |
|  קומורו | 1–3 |  טוגו | 1–1 | 0–2 |
|  צ'אד | 1–3 |  סודאן | 1–3 | 0–0 |
|  סיישל | 0–10 |  רואנדה | 0–3 | 0–7 |
סיבוב שני

בסיבוב השני יתמודדו 40 נבחרות. 26 המדורגות הראשונות באפריקה (נכון לדירוג פיפ"א מיולי 2019) ו־14 הנבחרות שנצחו בסיבוב הראשון. דירוג קבוצות האיכות נעשה לפי דירוג פיפ"א מדצמבר 2019. ההגרלה התקיימה ב־21 בינואר 2020 ובה הוגרלו 40 הנבחרות ל־10 בתים של 4 נבחרות.
סנגל (20)
תוניסיה (27)
ניגריה (31)
אלג'יריה (35)
מרוקו (43)
גאנה (47)
מצרים (51)
קמרון (53)
מאלי (56)
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (56)
בורקינה פאסו (59)
חוף השנהב (61)
דרום אפריקה (71)
גינאה (74)
אוגנדה (77)
כף ורדה (78)
גבון (83)
בנין (84)
זמביה (88)
הרפובליקה של קונגו (89)
מדגסקר (91)
מאוריטניה (100)
לוב (101)
מוזמביק (105)
קניה (106)
הרפובליקה המרכז-אפריקאית (109)
זימבבואה (111)
ניז'ר (112)
נמיביה (117)
גינאה ביסאו (118)
מלאווי (123)
אנגולה (124)
טוגו (126)
סודאן (128)
רואנדה (131)
טנזניה (134)
גינאה המשוונית (145)
אתיופיה (146)
ליבריה (152)
ג'יבוטי (184)
סיבוב שני > בית א

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  אלג'יריה | 14 | 6 | 4 | 2 | 0 | 25 | 4 | 21 |  | — | 2 – 2 | 6 – 1 | 8 – 0 |
|  בורקינה פאסו | 12 | 6 | 3 | 3 | 0 | 12 | 4 | 8 |  | 1 – 1 | — | 1 – 1 | 2 – 0 |
|  ניז'ר | 7 | 6 | 2 | 1 | 3 | 13 | 17 | -4 |  | 0 – 4 | 0 – 2 | — | 7 – 2 |
|  ג'יבוטי | 0 | 6 | 0 | 0 | 6 | 4 | 29 | -25 |  | 0 – 4 | 0 – 4 | 2 – 4 | — |
סיבוב שני > בית ב

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  תוניסיה | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 11 | 2 | 9 |  | — | 3 – 0 | 3 – 1 | 3 – 0 |
|  גינאה המשוונית | 11 | 6 | 3 | 2 | 1 | 6 | 5 | 1 |  | 1 – 0 | — | 2 – 0 | 1 – 0 |
|  זמביה | 7 | 6 | 2 | 1 | 3 | 8 | 9 | -1 |  | 0 – 2 | 1 – 1 | — | 4 – 0 |
|  מאוריטניה | 2 | 6 | 0 | 2 | 4 | 2 | 11 | -9 |  | 0 – 0 | 1 – 1 | 1 – 2 | — |
סיבוב שני > בית ג

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  ניגריה | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 9 | 3 | 6 |  | — | 1 – 1 | 2 – 0 | 0 – 1 |
|  כף ורדה | 11 | 6 | 3 | 2 | 1 | 8 | 6 | 2 |  | 1 – 2 | — | 1 – 0 | 2 – 1 |
|  ליבריה | 6 | 6 | 2 | 0 | 4 | 5 | 8 | -3 |  | 0 – 2 | 1 – 2 | — | 3 – 1 |
|  הרפובליקה המרכז אפריקאית | 4 | 6 | 1 | 1 | 4 | 4 | 9 | -5 |  | 0 – 2 | 1 – 1 | 0 – 1 | — |
סיבוב שני > בית ד

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  קמרון | 15 | 6 | 5 | 0 | 1 | 12 | 3 | 9 |  | — | 1 – 0 | 3 – 1 | 2 – 0 |
|  חוף השנהב | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 10 | 3 | 7 |  | 2 – 1 | — | 3 – 0 | 2 – 1 |
|  מוזמביק | 4 | 6 | 1 | 1 | 4 | 2 | 8 | -6 |  | 0 – 1 | 0 – 0 | — | 1 – 0 |
|  מלאווי | 3 | 6 | 1 | 0 | 5 | 2 | 12 | -10 |  | 0 – 4 | 0 – 3 | 1 – 0 | — |
סיבוב שני > בית ה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  מאלי | 16 | 6 | 5 | 1 | 0 | 11 | 0 | 11 |  | — | 1 – 0 | 5 – 0 | 1 – 0 |
|  אוגנדה | 9 | 6 | 2 | 3 | 1 | 3 | 2 | 1 |  | 0 – 0 | — | 1 – 1 | 1 – 0 |
|  קניה | 6 | 6 | 1 | 3 | 2 | 4 | 9 | -5 |  | 0 – 1 | 0 – 0 | — | 2 – 1 |
|  רואנדה | 1 | 6 | 0 | 1 | 5 | 2 | 9 | -7 |  | 0 – 3 | 0 – 1 | 1 – 1 | — |
סיבוב שני > בית ו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  מצרים | 14 | 6 | 4 | 2 | 0 | 10 | 4 | 6 |  | — | 2 – 1 | 1 – 0 | 1 – 0 |
|  גבון | 7 | 6 | 2 | 1 | 3 | 7 | 8 | -1 |  | 1 – 1 | — | 1 – 0 | 2 – 0 |
|  לוב | 7 | 6 | 2 | 1 | 3 | 4 | 7 | -3 |  | 0 – 3 | 2 – 1 | — | 1 – 1 |
|  אנגולה | 5 | 6 | 1 | 2 | 3 | 6 | 8 | -2 |  | 2 – 2 | 3 – 1 | 0 – 1 | — |
סיבוב שני > בית ז

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  גאנה | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 7 | 3 | 4 |  | — | 1 – 0 | 1 – 0 | 3 – 1 |
|  דרום אפריקה | 13 | 6 | 4 | 1 | 1 | 6 | 2 | 4 |  | 1 – 0 | — | 1 – 0 | 1 – 0 |
|  אתיופיה | 5 | 6 | 1 | 2 | 3 | 4 | 7 | -3 |  | 1 – 1 | 1 – 3 | — | 1 – 0 |
|  זימבבואה | 2 | 6 | 0 | 2 | 4 | 2 | 7 | -5 |  | 0 – 1 | 0 – 0 | 1 – 1 | — |
סיבוב שני > בית ח

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  סנגל | 16 | 6 | 5 | 1 | 0 | 15 | 4 | 11 |  | — | 2 – 0 | 4 – 1 | 2 – 0 |
|  טוגו | 8 | 6 | 2 | 2 | 2 | 5 | 6 | -1 |  | 1 – 1 | — | 0 – 1 | 1 – 1 |
|  נמיביה | 5 | 6 | 1 | 2 | 3 | 5 | 10 | -5 |  | 1 – 3 | 0 – 1 | — | 1 – 1 |
|  הרפובליקה של קונגו | 3 | 6 | 0 | 3 | 3 | 5 | 10 | -5 |  | 1 – 3 | 1 – 2 | 1 – 1 | — |
סיבוב שני > בית ט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  מרוקו | 18 | 6 | 6 | 0 | 0 | 20 | 1 | 19 |  | — | 5 – 0 | 3 – 0 | 2 – 0 |
|  גינאה ביסאו | 6 | 6 | 1 | 3 | 2 | 5 | 11 | -6 |  | 0 – 3 | — | 1 – 1 | 0 – 0 |
|  גינאה | 4 | 6 | 0 | 4 | 2 | 5 | 11 | -6 |  | 1 – 4 | 0 – 0 | — | 2 – 2 |
|  סודאן | 3 | 6 | 0 | 3 | 3 | 5 | 12 | -7 |  | 0 – 3 | 2 – 4 | 1 – 1 | — |
הערה: המשחק בין גינאה למרוקו שהיה אמור להתקיים ב־6 בספטמבר 2021 נדחה עקב ההפיכה בגינאה. המשחק נערך באוקטובר 2021 ובו ניצחה מרוקו.
סיבוב שני > בית י

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |
|  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו | 11 | 6 | 3 | 2 | 1 | 9 | 3 | 6 |  | — | 2 – 0 | 1 – 1 | 2 – 0 |
|  בנין | 10 | 6 | 3 | 1 | 2 | 5 | 4 | 1 |  | 1 – 1 | — | 0 – 1 | 2 – 0 |
|  טנזניה | 8 | 6 | 2 | 2 | 2 | 6 | 8 | -2 |  | 0 – 3 | 0 – 1 | — | 3 – 2 |
|  מדגסקר | 4 | 6 | 1 | 1 | 4 | 4 | 9 | -5 |  | 1 – 0 | 0 – 1 | 1 – 1 | — |
סיבוב שלישי

עשר הנבחרות שסיימו במקום הראשון בבית שלהן בסיבוב השני יתמודדו על חמישה כרטיסים למונדיאל. הנבחרות הוגרלו לחמישה משחקים וישחקו בשיטת בית-חוץ. המנצחת בכל צמד משחקים תעפיל למונדיאל.
העולות לסיבוב השלישי:
| דרג 1 | דרג 2 |
| --- | --- |
 סנגל  אלג'יריה  ניגריה  תוניסיה  מרוקו:  מאלי  מצרים  גאנה  קמרון  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
המשחקים:
| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  מצרים | 1–1 (1–3 פ) |  סנגל | 1–0 | 0–1 (ה) |
|  קמרון | 2–2 (ש) |  אלג'יריה | 0–1 | 2–1 (ה) |
|  גאנה | 1–1 (ש) |  ניגריה | 0–0 | 1–1 |
|  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו | 2–5 |  מרוקו | 1–1 | 1–4 |
|  מאלי | 0–1 |  תוניסיה | 0–1 | 0–0 |
הנבחרות שהעפילו

| נבחרת | סיבת העפלה | תאריך העפלה | הופעות קודמות |
| --- | --- | --- | --- |
|  גאנה | אחת ממנצחות הסיבוב השלישי | 29 במרץ 2022 | 3 (2006, 2010, 2014) |
|  סנגל | אחת ממנצחות הסיבוב השלישי | 29 במרץ 2022 | 2 (2002, 2018) |
|  מרוקו | אחת ממנצחות הסיבוב השלישי | 29 במרץ 2022 | 5 (1978, 1998, 2002, 2006, 2018) |
|  תוניסיה | אחת ממנצחות הסיבוב השלישי | 29 במרץ 2022 | 5 (1970, 1986, 1994, 1998, 2018) |
|  קמרון | אחת ממנצחות הסיבוב השלישי | 29 במרץ 2022 | 7 (1982, 1990, 1994, 1998, 2002, 2010, 2014) |
מפלגת הפטריוטים הלבנים

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסד:  Frazier Glenn Miller, Jr. 
 תקופת הפעילות:  1980–1987 (כ־7 שנים) 
 אידאולוגיות:  עליונות לבנה, אנטישמיות, לאומיות, זהות נוצרית 
 
מפלגת הפטריוטים הלבנים (באנגלית: White Patriot Party) הייתה תנועה נאו-נאצית, אנטישמית וגזענית, אשר פעלה בארצות הברית בין השנים 1987-1980. התנועה נחשבה מבחינה אידאולוגית כממשיכת דרכו של ארגון הקו קלוקס קלאן, יחד עם ארגונים נאו-נאציים נוספים, והייתה בעלת זהות נוצרית מובהקת.
הקמת ופעילות התנועה

התנועה הוקמה בשנת 1980 על ידי גלן מילר, פעיל נאו-נאצי מוכר אשר דגל בעליונות הגזע הלבן. בעת הקמתה, שמה המקורי של התנועה היה אבירי הקו קלוקס קלאן של קרוליינה, שם שנועד לבטא את הסתמכותה על דרכי הקו קלוקס קלאן. בהמשך שנת 1980, התנועה שינתה את שמה לאבירי הקו קלוקס קלאן של הקונפדרציה, ולבסוף, במהלך שנת 1985, התנועה שינתה את שמה למפלגת הפטריוטים הלבנים.
התנועה, אשר פעלה בצפון קרוליינה בעיצומה של תקופת משבר כלכלי, זכתה להד ציבורי מסוים הודות להפניית אצבע מאשימה כלפי הבנקאים היהודים, אשר הואשמו באחריות למצב הכלכלי הקשה במדינה. חרף זאת, התמיכה בתנועה בקרב תושבי צפון קרוליינה נותרה זעומה, כאשר מספר החברים בתנועה בשיא גודלה, בסביבות שנת 1986, הוערך בכ-3,000 חברים בלבד. בהמשך, בתאריך ה-6 באפריל 1987, "הכריזה התנועה מלחמה" כנגד הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר כונה על ידי פעילי התנועה "ממשלת הכיבוש הציונית".
בהמשך שנת 1987, גלן מילר, מייסד התנועה, נשפט והורשע על ידי מערכת המשפט בארצות הברית בחברות בארגון צבאי למחצה, וכן בהפרת זכויות האזרח של מוריס דיס, התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני. על מילר נגזר עונש מאסר של שלוש שנים, מה שהוביל להתפרקות התנועה, אשר לא הצליחה להמשיך ולהתקיים ללא מייסדה. בהמשך, התגלה כי מילר קיבל סיוע כספי בסכום של כ-200,000 דולר מטעם ארגון המסדר, וזאת כסיוע לפעילותה של התנועה.
הערות שוליים

↑  White Patriot Party
↑  Extremist Ex-Cons Back on the Street
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014021922  VIAF: 306389455   WorldCat (עם VIAF): 306389455
מצודת כירכוכ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, מצודה 
 מיקום:  כירכוכ 
 מדינה:  עיראק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־8 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 מידות
 שטח:  170 Iraqi dunam 
 קואורדינטות:  35°28′11″N 44°23′45″E﻿ / ﻿35.469722222222°N 44.395833333333°E﻿ / 35.469722222222; 44.395833333333
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. מצודת כירכוכ(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. מצודת כירכוכ
 
מצודת כירכוכ (בערבית: قلعة كركوك; בטורקית: Kerkük Kalesi) היא מצודה הממוקמת במרכזה של העיר כירכוכ בעיראק ונחשבת לחלק העתיק ביותר של העיר. המצודה ממוקמת על תל בגובה של כ-40 מטרים הנמצא, בסמיכות לנהר ח'אסה. מאמינים כי התל נבנה על ידי המלך אשורנצירפל השני בין 858–884 לפני הספירה כקו הגנה צבאי עבור העיר ערפה (אנ').
בין השנים 319 ועד 311 לפנה"ס בנה המלך סלאוקוס הראשון חומה חזקה עם 72 מגדלים סביב 72 הרחובות ושתי הכניסות למצודה. בתוך המצודה ממוקמת "הכנסייה האדומה" ובה עקבות של פסיפסים המקדימים את התקופה המוסלמית. הקירות המודרניים מתוארכים לתקופה העות'מאנית. מאמינים כי השליט טימור לנג ביקר במצודה בשנת 1393 במהלך מסעו הצבאי.
המצודה נחשבת על ידי תושבי העיר כאתר בעל ערך היסטורי רב וכמרכזה של העיר העתיקה. על המצודה ולמרגלותיה מרוכזים כמה מן השווקים ובתי התפילה המרכזיים של העיר וכמה מן השכונות הוותיקות שלה. לאורך התקופה העות'מאנית, היה רוב תושבי המצודה יהודים ונוצרים (שנקראו בטורקית Kale gavurları, "הכופרים של המצודה"). בנוסף בתוך שטח המצודה מרוכז מספר רב של אתרים היסטוריים ודתיים, ובהם מבנה קבר שמאמינים כי בו קבורים דניאל הנביא, חנניה, מישאל ועזריה.
בשנת 1990 הכריז סדאם חוסיין על קמפיין במטרה לייפות את המצודה המוקפת חומה. יש שסבורים כי כוונתו הייתה בעיקר להוציא ממנה 800-900 משפחות טורקמניות וכורדיות שהתגוררו בבתיה העתיקים. בשנת 1997 החריב השלטון העיראקי את המצודה על כל רבעיה והותיר בה רק מספר מועט של אתרים בעלי חשיבות דתית או מבנים בעלי חשיבות היסטורית. כל תושבי המצודה איבדו במהלך ההריסה את בתיהם ופונו ממנה לצמיתות. מאז החרבתה לא שוקמה המצודה ולא יושבה מחדש ועד היום היא ניצבת ריקה ושוממת.
מבנה המצודה

במצודה 4 דלתות או שערים: שניים בצידה המזרחי (שנקראים "הלוואג'ילאר" ו"יידי קיזלאר") ושניים בצידה המערבי ("טופּקאפּי" ו"טאשקאפּי"). היא מחולקת לשלושה רבעים: רובע מידאן (בצפונה), רובע קלעה ("המצודה"; במרכז) ורובע חמאם (דרום). כן נמצאים בשטח המצודה מספר מסגדים ומבני קבר ששרדו גם את החרבת המקום בימי שלטון הבעת'.
במרכז המצודה ממוקם מבנה של כיפה מתומנת כחולה (Gök kümbet). הסגנון האדריכלי הייחודי של המבנה מתאפיין בבנייה מלבנים, מטיח ומסיד. קירות הכיפה מעוטרים בצורות גאומטריות והיא ממוקמת במרחק הליכה משער טופקאפי, בצפון-מערבה של המצודה.
מבנה "הכיפה הכחולה"
לוחית זיכרון לציון הרוגי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה בבית הקברות של המצודה
מבנה הקבר של הנביא דניאל, חנניה, מישאל ועזריה וצריח המסגד הצמוד לו, על ראש מצודת כירכוכ
מקדוניה היוונית

דגל מקדוניה היוונית
מקדוניה היוונית - באפור.
יתר החלקים: ירוק - בולגריה; אדום - מקדוניה הצפונית; ורוד - סרביה; כתום - אלבניה
מפת מקדוניה
מָקֶדוֹנְיָה היוונית (יוונית Μακεδονία) היא אזור גאוגרפי ובעבר גם מנהלי בצפון יוון, המהווה את רוב האזור ההיסטורי מקדוניה, שטחה של ממלכת מוקדון (מקדוניה) העתיקה. אזור זה מצוי כיום בשטחן של חמש מדינות נוספות מלבד יוון: מקדוניה הצפונית כולה, שטחים נרחבים בבולגריה, ושטחים מצומצמים באלבניה, בסרביה ובקוסובו. מקדוניה היוונית משתרעת 52.4% משטחו של אזור מקדוניה ומתגוררים בה 52.9% מסך אוכלוסייתו.
שטחה של מקדוניה היוונית הוא 34,231 קמ"ר, והיא חבל הארץ השני בגודלו ביוון מבחינת אוכלוסייתו, שמנתה בשנת 2001 2,492,232 איש. באופן לא רשמי נהוג להתייחס אל מקדוניה היוונית יחד עם תראקיה ותסליה כאל "צפון יוון".
גאוגרפיה ואקלים

מקדוניה היוונית גובלת בטורקיה, בבולגריה וברפובליקה של מקדוניה בצפון, באלבניה ובמחוז אפירוס במערב, ובמחוז תסליה ובים האגאי בדרום. האזור הררי ברובו ומגיע עד לגובה מקסימלי של 2,919 מטר. לאורך חופי הים האגאי משתרעים מישורים מעובדים הנחצים על ידי ארבעה נהרות עיקריים – הליקמון, ורדאר, מסטה וסטרימונאס – החוצים אותם בדרכם מן ההרים שבצפון האזור ובמערבו ונשפכים אל הים האגאי. שני האיים האגאיים תאסוס (Θάσος) (אנ') וסמותראקי (Σαμοθράκη) (אנ') שייכים למחוז מזרח מקדוניה.
אקלימה של מקדוניה הוא אלפיני בהרים ובעיקר בחלקה המערבי המרוחק מן הים, וים תיכוני-ממוזג לאורך חופי הים האגאי, במרכזה ובמזרחה.
כלכלה ותחבורה

למרות פני הקרקע ההרריים, אדמתה של מקדוניה בחלקה הגדול פורייה ומתאימה לחקלאות, שכוללת גידולי אורז, חיטה, שעועית, זית, כותנה, טבק, פירות, ענבים ועוד. ענפי התעשייה החשובים הם עיבוד מזון וטקסטיל, והתיירות נחשבת גם היא למקור הכנסה חשוב, בייחוד לאורך החוף, באי תאסוס, ובדרום מקדוניה, בקרבת הר אולימפוס. סלוניקי היא העיר הגדולה במקדוניה ומהווה את המרכז המסחרי, הכלכלי, השלטוני והעיסקי החשוב ביותר באזור ובצפון יוון.
נמל סלוניקי הוא הנמל החשוב בצפון יוון ושדה התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה שלידה הוא השער האווירי המרכזי למקדוניה הן לטיסות פנים והן לטיסות בינלאומיות. ויה אגנטיה חוצה את מקדוניה לכל אורכה, מדרום-מערב לכיוון מזרח, ומחברת את כל עריה העיקריות. הכביש המהיר הארצי מספר 1 מחבר את סלוניקי צפונה אל הגבול עם הרפובליקה של מקדוניה והלאה לכיוון סקופיה, ומצידו השני מוביל דרומה לכיוון אתונה.
חלוקה מנהלית

עד שנת 1987 הייתה כל מקדוניה מאוגדת במסגרת מחוז אחד ביוון שבירתו בעיר סלוניקי. באותה שנה שונתה חלוקת המחוזות במדינה (Περιφέρειες) שמספרם גדל מ-10 ל-13, ו"מחוז מקדוניה" חולק לשלושה מחוזות - מחוז מערב מקדוניה שבירתו בקוזני, מחוז מרכז מקדוניה שבירתו בסלוניקי, ואילו חלקו המזרחי של המחוז הקודם אוחד עם תראקיה ויצר את מחוז מזרח מקדוניה ותראקיה שבירתו בקוואלה. סלוניקי עדיין נחשבת למרכז השלטוני, הכלכלי והמסחרי החשוב בכל מקדוניה היוונית ובכל צפון יוון.
כל שלושת המחוזות מחולקים למחוזות משנה (יחיד נומי - νομοί; רבים נומוס - νομός), ובקצה הדרום-מזרחי של מחוז מרכז מקדוניה שוכן הר אתוס האוטונומי הנקרא באופן רשמי "מדינת המנזרים האוטונומית של ההר הקדוש" (Αυτόνομη Μοναστική Πολιτεία Αγίου Όρους). הר אתוס אינו כפוף למחוז מרכז מקדוניה אלא ישירות לממשלת יוון, והוא גם אינו חלק מהאיחוד האירופי.
| מפת מקדוניה היוונית | מספר | מחוזות משנה ביוון | בירה | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

|  | סה"כ | מערב מקדוניה | קוזני | 9,451 | 303,857 |
|  | 1 | מחוז משנה קסטוריה | קסטוריה | 1,720 | 53,584 |
|  | 2 | מחוז משנה פלורינה | פלורינה | 1,924 | 55,210 |
|  | 3 | מחוז משנה קוזני | קוזני | 3,516 | 156,807 |
|  | 4 | מחוז משנה גרוונה | גרוונה | 2,291 | 38,256 |
|  | סה"כ | מרכז מקדוניה | סלוניקי | 18,811 | 1,931,870 |
|  | 5 | פלה | אדסה | 2,506 | 148,190 |
|  | 6 | אימאתיה | וריה | 1,701 | 144,835 |
|  | 7 | פיאריה | קתריני | 1,516 | 134,739 |
|  | 8 | מחוז משנה קילקיס | קילקיס | 2,519 | 91,828 |
|  | 9 | מחוז משנה סלוניקי | סלוניקי | 3,683 | 1,099,598 |
|  | 10 | כלקידיקי | פוליגרוס | 2,918 | 109,587 |
|  | 11 | מחוז משנה סרס | סרס | 3.968 | 203,093 |
|  | סה"כ | מזרח מקדוניה חלק ממזרח מקדוניה ותראקיה | קוואלה | 5,579 | 254,255 |
|  | 12 | דרמה | דרמה | 3,468 | 106,371 |
|  | 13 | מחוז משנה קוואלה | קוואלה | 2,111 | 147,884 |
|  | - | הר אתוס (אוטונומי) | קריאס | 335 | 2,250 |
|  | סה"כ | מקדוניה היוונית | סלוניקי | 34,231 | 2,492,232 |
דמוגרפיה

98% מאוכלוסיית האזור היא כיום יוונית, דוברת יוונית ומשתייכת לכנסייה האורתודוקסית היוונית. עד סיפוח מקדוניה ליוון בשנת 1913 התגוררו בה קבוצות אתניות גדולות של טורקים, בולגרים ויהודים, ומיעוטים קטנים יותר של צוענים ועמים סלאבים אחרים. לאחר מלחמת העולם הראשונה נערכו חילופי אוכלוסייה בין יוון ובולגריה, ובעקבות הסכם לוזאן ב-1923 עזבו הטורקים ומוסלמים אחרים את מקדוניה, ואת מקומם תפסו יוונים מאסיה הקטנה.
במהלך השואה, כעשרים שנים לאחר מכן, חוסלה כמעט כל הקהילה היהודית בסלוניקי אשר מנתה כ-50,000 איש, וסך הכל גורשו כ-55,000 יהודים ממקדוניה היוונית, רובם למחנות ההשמדה. מאז התפוררות הגוש הסובייטי, הייתה הגירה של בני לאומים מזרח אירופים שונים אשר הגיעו למקדוניה, וליוון בכלל, במטרה לחפש עבודה, אולם היקף התופעה אינו ידוע במדויק.
סלאבים דוברי השפה המקדונית מהווים מיעוט באוכלוסיית האזור. חלק מנציגי התרבות המקדונית, כמו מרקוס מסקוס יוצרים את היצירות ביוונית.
ראו גם

מחוזות יוון
הערות שוליים

↑  2001 census
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4037160-8  NKC: ge114804  SUDOC: 027577937  VIAF: 240322781   WorldCat (עם VIAF): 240322781
מנואל גונסאלס

מנואל גוסאלס
מנואל דל רפוחיו גונסאלס פלורס (בספרדית: Manuel del Refugio González Flores; ‏18 ביוני 1833 - 10 באפריל 1893) היה גנרל ופוליטיקאי מקסיקני, נשיא מקסיקו ה-31.
גונסאלס נולד בעיר מטמורוס שבמדינת טמאוליפס ב-18 ביוני 1833. לפני כהונתו כנשיא המדינה מילא גונסאלס תפקידים חשובים, בעיקר צבאיים; הוא שירת כלוטננט במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ובמלחמת הרפורמה כגנרל בשירות המפלגה השמרנית.
הוא החל לעסוק בפוליטיקה, תחילה המדינתית ואחר כך הארצית וכיהן במשרות רמות: מושל מיצ'ואקאן (1877) ומושל גואנחואטו (1885), ושר המלחמה והצי בשנים 1878–1879.
כשנבחר גונסאלס בשנת 1880 לנשיאות מקסיקו, היה הראשון האדם הראשון מטמאוליפס שנבחר לנשיאות בקולות הבוחרים בבחירות דמוקרטיות. תושב אחר של המדינה, אמיליו פורטס חיל, היה לנשיא ביניים של המדינה ב-1928 לאחר רצח אלווארו אוברגון.
לאחר פרישתו בתום קדנציה אחת מן הנשיאות, בשנת 1884, נבחר גונסאלס "פה אחד" לכהן שוב כמושל מדינת גואנחואטו, תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-10 באפריל 1893.