stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבו תור
סוגיות אקטואליות ואופי השכונה כיום

לעומת ההתיישבות היהודית, הצד הערבי קפא על שמריו. תוכנית אב לבנייה בשכונות ערביות במזרח העיר משנת 1998 הראתה את האפשרות לבניית יותר מ־3,000 דירות במגזר הערבי. התוכנית נועדה להביא את שטחי הבנייה האפשריים בשכונות הערביות לידי מיצוי, אך גם לאפשר לעברייני בנייה לקבל היתרים בדיעבד והכשרה לבנייה שבוצעה בלא רישיון. בשכונת אבו תור הערבית הותר לפי תוכנית זו לבנות 150 יחידות דיור. ההבדל בין שני חלקי השכונה ניכר גם בהיבט הבינוי. לעומת הפיתוח המואץ שפקד את שכונת אבו תור היהודית, שבה בתי דירות נאים, גגות רעפים וגינות נאות, החלק הערבי של השכונה, שבו מוסיפים קומות לבניינים נמוכים ושטחי ביניים שבין הבתים מתמלאים בבתים חדשים, נראה ככפר מוזנח.
חיי המסחר, השירותים, הבילוי והפנאי מתקיימים בשכונות סמוכות. לאבו תור הערבית מערכת של חינוך, רווחה ותחבורה נפרדת לחלוטין מזו של השכונה היהודית. בחלק הערבי של השכונה יש כמה חנויות מכולת שהיוו בעבר מקומות מפגש שבין יהודים לערבים, אך החל מהאינתיפאדה הראשונה התמעטו מאוד היהודים המבקרים בהם.
בחלק הערבי של השכונה ישנו בית ספר יסודי בשם "אחמד סמך". במרכז הקהילתי של השכונה, בית נחמיה, נוצר עימות בין ילדי השכונה הערבים הלומדים בבית הספר "אחמד סמך" לבין ילדי השכונה היהודים על השימוש במתקני השעשועים בגן שבמתנ"ס. על רקע העימות שאף גלש לפסים אלימים, נוצר בשנים 1999–2000 פרויקט "מרכז החוויה היהודי־ערבי", שיצר מפגש שבין שתי התרבויות. הפרויקט נועד ליצור היכרות ולהפחית את החשדנות ההדדית.
התיישבות יהודים בשכונה

התיישבות של יהודים בכל השכונה החלה כבר מאז 1949, ובגבול הרחובות עשהאל, עין רוגל והמפקד ישנה התיישבות משותפת, כך שלמעשה לא קיימת הפרדה בולטת בין השכונות.
כיום מתגוררות בשכונה היהודית כ־400 משפחות. הצד היהודי המערבי של השכונה הפך גם לאזור יוקרתי שבו רמת חיים גבוהה ובו גרים היהודים בבתים ערביים משופצים ומודרניים ובבתי יוקרה חדישים שנבנו בשנות ה־80 וה־90. בשכונה אין בית ספר יהודי וילדי השכונה מוסעים על ידי הוריהם או נוסעים ללמוד בשכונות הסמוכות.
ב־2001 רכשה עמותת עטרת כהנים בניין בן שלוש קומות בחלק התחתון של שכונת אבו תור, בלב האזור הערבי. הבית היה בבעלותה של משפחת עג'מיאן הארמנית, שעברה לחו"ל לאחר המכירה, והיה בעבר בשימושה של הקונסוליה הצרפתית בירושלים. בבית, שנרכש בסוף ספטמבר 2001, הוצבו מאבטחים השומרים על הבניין ביום ובלילה, הבניין זה נקרא בשם: "בית המפקד". העמותה שיכנה שתי משפחות צעירות, והכניסה למגורים במקום עוד ארבע משפחות, כולן מאנשי ישיבת עטרת כהנים. היום מתגוררות בבניין שש משפחות, כולן ללא קשר לישיבת עטרת כהנים. אחת מהמשפחות היא משפחתו של הרב בנימין אייזנר. מאז התיישבו משפחות רבות נוספות באזור.
אתרים חשובים בשכונה > בניינים בולטים בשכונה

"בית נחמיה" – מרכז קהילתי שכונתי.
מתחם המנזר היווני – בולט בשיא הגבעה ומוקף בחומות.
אתרים חשובים בשכונה > כנסייה ביזנטית

במרומי הגבעה, ממזרח למפגש הרחובות עמינדב וישי, מתחם נוצרי יווני־אורתודוקסי סגור (דֵיר אבו תור), ובו שרידי כנסייה, המציינת את המקום בו נדון ישו בראשונה, וקברים מהתקופה הביזנטית.
במקום חפרו ח' גולדפוס, ג"מ גוזלן וע' שיאון, שמצאו שרידים של כנסייה ברמת השתמרות נמוכה. לכנסייה מבנה בזיליקה, ובו אולם תווך ושתי סיטראות. מספר העמודים שהיו בבזיליקה ומקומם אינם ידועים. החלק המערבי של הכנסייה לא שרד כלל. במרכזו של האפסיס של הכנסייה הפונה מזרחה נחצב אפסיס. משני צדיו של האפסיס הותקנו חדרי משנה (פסטופוריה).
תחת הסיטרה הצפונית של הכנסייה נחשפה קריפטה החצובה בסלע שהשתמרה במצב בינוני. לפי אחת מהסברות של החופרים, שימשה הקריפטה לקבורה, וזאת לפי הכתובת שנחשפה בתוך הקריפטה ובה נכתב כי כאן ה"קבר של פ[רוקופיוס]...". לפי סברה אחרת הקריפטה היא כנסייה תת-קרקעית (קטקומבה). הכנסייה שייכת למנזר על שם הקדוש מודסטוס.
אתרים חשובים בשכונה > חורשת אבו תור

במרכז השכונה, על גב הגבעה, סמוך למרכז הקהילתי "בית נחמיה", שנקרא ע"ש נחמיה כהן, חלל צה"ל בן השכונה ששירת בסיירת מטכ"ל, קיימת חורשה המיועדת לשימור ומשווה לשכונה אופי כפרי פסטורלי. החורשה נקראת לעיתים בפי התושבים "גן החרוב".
באמצע שנת 1999 הוצע על ידי העירייה, לאור בקשת עמותת בית הכנסת של השכונה, לעקור את החורשה ובמקומה להקים בית כנסת מרכזי. מרבית התושבים של השכונה מתנגדים לתוכנית זו, בטענה שהיא תיפגע באופייה של השכונה.
אתרים חשובים בשכונה > מרכז שרובר

בשנת 2015, נחנך ברחוב נעמי פינת דרך חברון מרכז שרובר לתרבות, מרכז שבו כ-16 בתי קולנוע, בתי קפה ומסעדות, בכניסה לטיילת גבריאל שרובר.
אתרים חשובים בשכונה > בית הקברות הקראי בירושלים

בית הקברות הקראי נמצא בקצה הצפוני של השכונה מעל גיא בן הינום. הקראים יושבי ירושלים קברו את מתיהם כאן עוד בדורות קדומים. בית הקברות נטוש ללא השגחה ובמקום חלקי מצבות עם כתובות בעברית. עד למלחמת ששת הימים עבר הגבול עם ירדן בסמוך לבית הקברות.
אתרים חשובים בשכונה > מצפה אבו תור

נקודת תצפית אל גיא בן הינום בסמוך לבית הקברות הקראי.
לקריאה נוספת

אלי שילר (עורך), ירושלים הבנויה, קוי יסוד בהתפתחות ירושלים, אריאל, כתב עת לידיעת הארץ, מרץ 1986
אורי שטנדל, השכונות הערביות במזרח ירושלים
הערות שוליים

↑  נתונים סטטיסטיים באתר עיריית ירושלים, 30.11.2014
↑  ראו הספר קול התור, על נושא זה.
↑  ש"י עגנון, אבי השור, הארץ, 3 באוקטובר 1948
↑  מלחמת היהודים ספר ה', פרק י"ב, ב'.
↑  יהודה זיו, מחקרי יהודה ושומרון, אוניברסיטת אריאל בשומרון, בתוך מאמר ""בגן-עדן תהא מנוחתו" – על "פרדסי" הורדוס", עמ' 329.
↑  בקרב עצמו נהרגו 16, אך ברשימת החללים נמנה גם מרדכי קראי, שנפטר מפצעיו לאחר מספר שנים
↑  תיאור המערכה על ירושלים (ע' 9) ב אתר של יוסי לנגוצקי
↑  פלשתיני מאבו טור נרצח; אחד מכיווני החקירה - הרוצח הסדרתי ממאה שערים, באתר גלובס, 3 בדצמבר 1998.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511488605171 
עמדת צה"ל מימי הקו העירוני באבו תור
שלט הסבר על כיבוש אבו תור במלחמת ששת הימים
אנדרטה לנופלים בכיבוש אבו תור במלחמת ששת הימים
עמדת תצפית בשכונה מתקופת ירושלים החצויה, שבתוכה ניתן להבחין בחור שיצר פגז.
בית בשכונת אבו תור, על דרך חברון
בית נחמיה, המרכז הקהילתי בשכונת אבו תור
אוטובוס הקסמים נוסע שוב

| --- | --- |

לוגו הסדרה המקורי, מתוך שיר הפתיחה
 מבוסס על:  אוטובוס הקסמים (סדרת ספרים) 
 שיר הנושא:  "לנסוע על אוטובוס הקסמים" (בוצע במקור על ידי לין-מנואל מירנדה, ובעברית על ידי דדי זהר)
 סוגה:  סדרת הנפשה, סדרת הרפתקאות, סדרת ילדים
 בימוי:  ריצ'רד ווסטון
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 ארץ מקור:  קנדה קנדה ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  26
 תוכנית מקור:  אוטובוס הקסמים
 הפקה
 חברת הפקה:  Scholastic Corporation 9 Story Media Group
 הפצה:  נטפליקס
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס ערוץ הילדים (שידורים חוזרים) ערוץ לוגי
 תקופת שידור מקורית:  29 בספטמבר 2017 – 13 באפריל 2018
 תקופת שידור בישראל:  29 בספטמבר 2017 – 13 באפריל 2018
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אוטובוס הקסמים נוסע שוב (באנגלית: The Magic School Bus Rides Again) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית-אמריקאית לילדים, המבוססת על סדרת ספרים מאת ג'ואנה קול וברוס דגן. הסדרה משמשת גם כסדרת המשך לסדרת ההנפשה "אוטובוס הקסמים", אשר שודרה לראשונה בשנת 1994 והופצה ברחבי העולם. הסדרה בוימה על ידי ריצ'רד ווסטון, והופקה על ידי Scholastic Corporation ו-9 Story Media Group.
הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי נטפליקס, ודובבה לשפות שונות, ביניהן אנגלית, עברית וצרפתית. העונה הראשונה של הסדרה הופצה ב-29 בספטמבר 2017, והעונה השנייה הופצה ב-13 באפריל 2018. לסדרה הופקו שתי עונות בעלות 26 פרקים באורך 25 דקות.
ב-15 באוקטובר 2019 הסדרה החלה להיות משודרת בישראל גם בערוץ הילדים. ב-7 באוגוסט 2020 הופץ בנטפליקס ספיישל שמבוסס על הסדרה באורך 45 דקות, בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: ילדים בחלל". ב-20 באוקטובר 2020 התפרסם ספיישל נוסף בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: פריזל מתפצלת". ומאוחר יותר באותה שנה גם הופץ ספיישל בשם "אוטובוס הקסמים נוסע שוב: אזורי זמן".
תקציר העלילה

לאחר שואלרי פריזל פורשת מהוראה, היא מבקשת מאחותה הקטנה, פיונה פריזל, שתחליף אותה בתור מורה, ומעבירה לה את המפתחות לאוטובוס הקסמים. במהלך הסדרה, פיונה יוצאת להרפתקאות חדשות עם הכיתה של ואלרי, ויחד הם לומדים על נפלאות המדע.
דמויות

פיונה פריזל - אחותה הקטנה של ואלרי פריזל, אשר מחליפה אותה כמורה באוטובוס הקסמים לאחר שהיא מקבלת את המפתחות. פיונה היא שמחה, צבעונית וחובבת הרפתקאות.
פרופסור ואלרי פריזל - אחותה הגדולה של פיונה פריזל, אשר הייתה בעבר מורה באוטובוס הקסמים. היא מחליפה את המפיק מהסדרה המקורית אשר ענה על שאלות הצופים.
ארנולד פרלשטיין - ילד ג'ינג'י ממושקף ופסימי. התלמיד היחיד בכיתה שלא אוהב טיולי שדה. מרבה לומר את המשפט "ידעתי שהייתי צריך להישאר בבית".
וונדה לי - הילדה הכי קטנה בכיתה. אוהבת הרפתקאות והיא מוכנה לפתור את כל הבעיות העומדות לפניה.
קישה פרנקלין - ילדה אפרו-אמריקאית אשר מרבה להתווכח, במיוחד עם ראלפי.
דורותי אן - הילדה הכי חכמה בכיתה שנוהגת לומר את המשפט "לפי מה שידוע לי".
קרלוס רמון - הילד הכי מצחיק בכיתה.
ראלפי טינאלי - הספורטאי של הכיתה. לעיתים קרובות בוהה למרחקים.
ג'יוטי - תלמידה חדשה בכיתה. מומחית למחשבים ורובוטיקה.
טים - תלמיד אפרו-אמריקאי. הוא התלמיד הכי חד הבחנה ואמנותי.
ג'נט - בת הדודה התחרותית של ארנולד, אשר מרבה לזלזל בו ובכיתתו. בעונה 2 פרק 12 הילדים נכנסים לתוך ה-DNA שלה.
ליז - הלטאה של ואלרי פריזל.
מדבבים

הדיבוב העברי של הסדרה נעשה באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| פיונה פריזל | קייט מקינון | איילת רובינסון |
| ואלרי פריזל | לילי טומלין | הדר שחף-מעיין |
| ארנולד פרלשטיין | מיילס קוסלצ'י-ויירה | איתי סולומון |
| וונדה לי | לינזי פאם | הללי היבש |
| קישה פרנקלין | מיקאלה בלייק | לורה שופוב |
| דורותי אן | גבי קלארק | איילה פלדמן (2017) מייה קדוש (2018) |
| קרלוס רמון | ליקה מקדה-רוסטצקי | ניר פרץ |
| ראלפי טינאלי | מתיו מינץ | אורי אייזנמן |
| ג'יוטי | בירבה פאנדיה | בר סביר (2017) אליענה מגון (2018) |
| טים | קאדן סטיפן | אייל ליטוין |
| ג'נט |  | אודם שצברג |
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי טליה ברקאי, דן שצברג, אוריה שצברג, דניאל שופוב, נופר מלמד, תמה שטיינמץ, שירי בכר, ליה בכר, שרון שחל (2017) וצביקה פורמן (כמדבב אורח בשנת 2018, אשר דיבב את מר רול).
פרקים > עונה 1

| מספר הפרק בסדרה | מספר הפרק בעונה | שם הפרק | תקופת שידור מקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | פריזל מהעתיד | 29 בספטמבר 2017 |
| 2 | 2 | חזירים ברוח | 29 בספטמבר 2017 |
| 3 | 3 | בשחייה | 29 בספטמבר 2017 |
| 4 | 4 | הקרב בהר הסלע | 29 בספטמבר 2017 |
| 5 | 5 | הממבו המגנטי | 29 בספטמבר 2017 |
| 6 | 6 | קרלוס והעיטושים | 29 בספטמבר 2017 |
| 7 | 7 | מחבואים | 29 בספטמבר 2017 |
| 8 | 8 | שלושה באחד | 29 בספטמבר 2017 |
| 9 | 9 | משימה בחלל: סלפי | 29 בספטמבר 2017 |
| 10 | 10 | הסיפורים שקרחונים מספרים | 29 בספטמבר 2017 |
| 11 | 11 | ראלפי נוגע בעצב | 29 בספטמבר 2017 |
| 12 | 12 | כוח מפלצת | 29 בספטמבר 2017 |
| 13 | 13 | די-איי ומעמקי הים | 29 בספטמבר 2017 |
פרקים > עונה 2

| מספר הפרק בסדרה | מספר הפרק בעונה | שם הפרק | תקופת שידור מקורית |
| --- | --- | --- | --- |
| 14 | 1 | הארץ שלפני טים | 13 באפריל 2018 |
| 15 | 2 | חוק וטפר | 13 באפריל 2018 |
| 16 | 3 | חוות הרוחות | 13 באפריל 2018 |
| 17 | 4 | נלכד ברשת | 13 באפריל 2018 |
| 18 | 5 | תנו לחיות לראות | 13 באפריל 2018 |
| 19 | 6 | לא לפחד מכישלון | 13 באפריל 2018 |
| 20 | 7 | הטוב, הרע והאטרייה | 13 באפריל 2018 |
| 21 | 8 | בואו בואו עננים | 13 באפריל 2018 |
| 22 | 9 | ראלפי והטנלים המעופפים | 13 באפריל 2018 |
| 23 | 10 | טים והעצים המדברים | 13 באפריל 2018 |
| 24 | 11 | פסולת היא לא מילה גסה | 13 באפריל 2018 |
| 25 | 12 | הגן המסתורי של ג'נט | 13 באפריל 2018 |
| 26 | 13 | דלק הקסמים | 13 באפריל 2018 |
הפקה

בשנת 2014, הוכרז שתופק סדרת המשך לסדרה "אוטובוס הקסמים", אשר יקראו לה "The Magic School Bus 360°" (אוטובוס הקסמים 360°). סטיוארט סטון, אחד ממפיקי הסדרה אשר דיבב את דמותו של ראלפי בסדרה המקורית, אמר שחלק מהמדבבים המקוריים ידבבו בסדרה בתפקידים שונים.
ביקורות

לאחר הפצת הטריילר של הסדרה, הסדרה קיבלה ביקורות המתנגדות לסגנון האנימציה החדש ולהיעדרות של ואלרי פריזל. כמו כן, היה חשש שהסדרה לא תצליח כמו הסדרה המקורית. למרות דעות אילו, הסדרה זכתה לשבחים עם הפצתה, והייתה מועמדות לשלושה פרסים כאשר זכתה בשניים מתוכם.
הערות שוליים

↑  חדש בטלוויזיה: שישי, 29 בספטמבר 2017, שי שגב, באתר מגפון, 27 בספטמבר 2017
↑  חדש בטלוויזיה: שישי, 13 באפריל 2018, שי שגב, באתר מגפון, 11 באפריל 2018
↑  חדש בטלוויזיה: שלישי, 15 באוקטובר 2019, שי שגב, באתר ג'ירפה, 14 באוקטובר 2019
וולטר

ערך זה עוסק בפילוסוף הצרפתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מתוך דיוקן מאת מוריס קנטן דה לה טור (אנ') (בסביבות 1736)
 לידה:  21 בנובמבר 1694 ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 פטירה:  30 במאי 1778 (בגיל 83) ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 שם לידה:  פרנסואה-מארי ארואה
 מדינה:  צרפת 
 לאום:  צרפתי
 מקום קבורה:  הפנתאון של פריז 
 שם עט:  Voltaire, Bénédictin 
 עיסוק:  סופר ופילוסוף
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול 
 שפות היצירה:  צרפתית
 סוגה:  רומן, מעשייה, תיאטרון, מסה
 זרם ספרותי:  עידן הנאורות
 יצירות בולטות:  קנדיד, זאדיג
 הושפע מ:  בלז פסקל, מיגל דה סרוואנטס, קונפוציוס, ויליאם שייקספיר, אפלטון, ז'אן רסין, ג'ון לוק, זרתוסטרה, ניקולא מלבראנש, מרקוס טוליוס קיקרו, לוקיאנוס מסאמוסאטה, אבן טופייל, פייר בל, אייזק ניוטון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  אמילי דה שאטלה 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (3 בנובמבר 1743)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 חתימה:   
 
וולטר (לאחר 1724–1725), אוסף מוזיאון קרנוולה
פרנסואה-מארי ארואה (בצרפתית: François-Marie Arouet;‏ 21 בנובמבר 1694 – 30 במאי 1778), שנודע בשם העט שלו ווֹלטֶר (בצרפתית: Voltaire), היה סופר ופילוסוף צרפתי, מהוגי הנאורות.
וולטר היה אחד מאנשי הרוח הבולטים של עידן הנאורות, והאמין שהספרות היא הדרך להובלת השינוי החברתי. כתביו ההומוריסטיים, הסאטיריים והפילוסופיים הציגו את סלידתו מהכנסייה הקתולית, מחוסר הסובלנות, ומהרודנות.
רקע

עידן הנאורות, הידוע גם כעידן ההשכלה או האורות, החל בפתח המאה ה-18 באירופה. מחולליו היו אנשים שנקראו פילוסופים – הוגים שהגיעו מתחומי דעת שונים כגון ספרות, אמנות, מוזיקה ומדעים. הם עודדו אנשים לשפוט על-פי שכלם והבנתם, ולא להיסחף אחר הזרם שקובע הרוב או מוסדות גדולים וחזקים. הקריאה שלהם הופנתה לקהל הרחב, שלרוב נתפס כבלתי נחשב בדיאלוג הציבורי. הפילוסופים היו נפגשים בסלונים ומציגים איש בפני רעהו את רעיונותיהם, דעותיהם, ויצירות הספרות או המחזות שכתבו. דרך יצירותיהם הכתובות הביעו לא פעם את דעתם על החברה. רעיונותיהם באו לידי ביטוי גם באנציקלופדיה (Encyclopédie) עליה שקדו מאה וארבעים כותבים, שכתבו, תוך כמה שנים, למעלה מ-72,000 ערכים.
אצל רבים ההשכלה נתפשה כדת של ממש – דת הומנית הדוגלת בקדמה, כלומר באמונה שהקדמה תשפר את חייהם של בני האדם. המשכילים האמינו שבני האדם מתפתחים, בנוסף על ההתפתחות הטכנולוגית גם מבחינה מוסרית, ולכן לא היה להם ספק שהעתיד צופן בחובו טוב. לשיטתם, כדי להגיע לקדמה צריכים בני האדם להיחלץ מהאמונות הטפלות ולהתחיל לחשוב בעצמם. האמונה בקדמה היא אולי ההבדל הגדול בין זרמים דטרמיניסטיים בדתות לבין תנועת ההשכלה. זרמים אלו טענו כי האדם אינו יכול לשנות את גורלו. תנועת ההשכלה, לעומת זאת, גרסה, שיש בידו של האדם לשנות את מצבו ואת מצב החברה בה הוא נמצא, על ידי פיתוח החשיבה והמוסר. המשכילים סלדו מן הדת בכלל ומן הנצרות בפרט, אותה ביקרו בחריפות. הם טענו כנגדה שאין זה מוסרי לכפות על בני אדם אמונה בדת מסוימת, וכמו כן אין להענישם בשל אמונתם. טענות אלו ואחרות הפכו את ההשכלה לאויבת מושבעת של הנצרות, ששלטה באותם ימים באירופה כולה. וולטר היה אחד המבקרים הגדולים של הנצרות, ומשום כך אולי גם אחד השנואים עליה ביותר.
המשכילים פעלו בכל אירופה, משוודיה בצפון ועד ספרד בדרום, מרוסיה במזרח ועד בריטניה במערב. לא היה גוף או ממסד מסוים אליו השתייכו כולם, אך דעותיהם בנושאים שונים היו קרובות למדי. מרכז ההשכלה באותם ימים היה בצרפת, ובעיקר בירתה פריז. המשכילים בפריז (וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו, מונטסקייה ואחרים) נאבקו נגד השלטון האבסולוטי בצרפת ונגד הכנסייה הקתולית ששלטה באזור. הם הציעו מגוון דרכים לשיפור המשטרים באירופה ולשיפור מעמדו של האזרח, כגון רעיון הפרדת הרשויות של מונטסקייה, או "האמנה החברתית" של רוסו. רעיונות אלה נקלטו בצרפת, ובמידה רבה שימשו ככר הרעיוני ממנו צמחה המהפכה הצרפתית, שלאחריה יושם חלק ניכר מרעיונות ההשכלה. לתנועת הנאורות הייתה גם השפעה ניכרת מעבר לאוקיינוס האטלנטי, ובייחוד על החשיבה של האבות המייסדים של ארצות הברית.
עמדותיו של וולטר

וולטר נלחם כל ימיו נגד הדת הרודפת והשלטון חסר הסובלנות שהיה בימיו. הוא העלה על נס את חופש המחשבה ויצא בנחישות נגד הכנסייה הקתולית. סלידתו מחוסר סובלנות התבטאה גם במילים בהן נהג לחתום את מרבית מכתביו – "למחוץ את השיקוץ".
ייחודו של וולטר היה בעיקר ביציאתו נגד המדע ולא רק נגד הדת, זאת בהתחשב בזמן ובמקום בו נכתבו דבריו, תעיד על כך העובדה שבספרו "קנדיד" הפרק הראשון עוסק בפנגלוס אשר מייצג את המדע ובביקורת צינית על האיש.
עמדותיו של וולטר > על הדת

עוד מימי לימודיו בבית הספר הישועי שנא וולטר את מנהגי הדת הנוצרית. בבגרותו הייתה הנצרות לאחת המטרות העיקריות של חצי שנינותו ולעגו, כמו גם האמונות הטפלות שלטענתו הרכיבו אותה. הוא כתב בין השאר ש"כל אדם המכבד את עצמו מוכרח להימלא חלחלה לנוכח הכת הנוצרית". אחד העניינים שהוא יצא נגדם בקביעות בספריו הוא "הצדק האלוהי" שבו הנוצרים האמינו, לפיו אלוהים יכול לעשות רק טוב וכל דבר רע שקורה בעולם הוא מוצדק. עם זאת וולטר לא היה אתאיסט, אלא האמין שאלוהים ברא את העולם, אך כל התפילות והסיפורים העל-טבעיים על התגלות הם מיותרים ושקריים (דאיזם). הוא האמין שהאמונה באל אחד הייתה אמונה ראשונית של האדם, ושהדת הראשונה הייתה הדאיזם, אף על פי שקשה ליישב טענה זו עם טענות אחרות שלו.
במילון הפילוסופי, תחת הערך 'כיתות' כתב וולטר:
מה היו פניה של הדת האמיתית, לולא קיומה של הנצרות? הייתה זו דת שאין בה כיתות, ואשר בהכרח הייתה שוררת בה הסכמה בין הבריות. והנה, בדבר איזו תורה באו כל הבריות לכלל הסכמה? בדבר הסגידה לאל אחד ובדבר היושר. כל הפילוסופים שהחזיקו אי פעם בדת אמרו מאז ומעולם: 'יש אלוהים, והוא צודק בהכרח.' הנה לנו אפוא הדת האוניברסלית שנכונה בכל הזמנים ובקרב כל האנשים!
יחד עם זה בכתביו נמצאו התבטאויות של שנאת זרים, כאשר יצא נגד היהדות והיהודים בכתביו. ולכך יוקצה פרק נפרד, ראו בהמשך.
עמדותיו של וולטר > על השלטון

וולטר שנא עריצות בכל צורה שהיא, אך לא האמין שצורת משטר אחת טובה מצורת משטר אחרת. הוא ראה בדמוקרטיה רעיון מעניין, אך לא מושג קדוש. כמו מקיאוולי חשב וולטר שהאנושות נמצאת במעגל תמידי של תרבות וברבריות, ולכל היותר שלטון מסוים מסוגל להביא להארכת חייה של התרבות, אך לא לדחות את הנפילה לברבריות עד אין קץ (שכן זהו מצבה הטבעי של האנושות). אך כותב "הנסיך" היה פסימי מכותב "קנדיד". זה האחרון, האמין שבאמצעות שיפור השלטון ניתן לשפר את מצבה של האנושות, או לעשות אותה גרועה פחות (וולטר תפש את הטוב בעולם על דרך השלילה: כיצד ניתן לגרום פחות סבל).
השלטון תחתיו חי וולטר היה משטר אבסולוטי. במשך חייו של וולטר הכתר החליף ראשים פעמיים, מלואי ה-14 ללואי ה-15, וממנו ללואי ה-16. וולטר ביקר את השלטון באותה חריפות בה נלחם בנצרות, ובשל כך הסתבך ונשלח למאסר מספר פעמים. יחס השלטונות אליו היה הפכפך, כשבתקופות מסוימות היה אורח כבוד של המלך, ובאחרות פרסם את ספריו בשמות בדויים (את ספרו "קנדיד" "תרגם ד"ר ראלף מגרמנית", לדוגמה).
בביוגרפיה של וולטר, שכתבה ב-1906 הסופרת אוולין ביאטריס הול, היא תמצתה את תמיכתו של וולטר בחופש הביטוי באימרה (במילותיה של הול): "אינני מסכים עם דבריך, אך אגן עד מוות על זכותך להשמיעם". לעיתים קרובות מיוחס ציטוט זה בטעות לוולטר עצמו: בין השאר, נורברט גוטרמן ציטט בספר משנת 1963 שורה דומה שכביכול כתב וולטר במכתב בשנת 1770, "אני מתעב את מה שכתבת, אך אני מוכן להקריב את חיי כדי שתוכל להמשיך לכתוב, אך למעשה המקור לציטוט זה שגוי.
לזכות וולטר, שהיה איש המילים, עמדו גם מעשים. ב-1762 נלחם בשלטון ובדת גם יחד כשניסה להפוך את גזר דינו של אדם בשם ז'אן קאלאס (Jean Calas), שעונה והוצא להורג באשמת רצח בנו ללא כל ראיות. מאוחר יותר התברר שגם וולטר המציא ראיות משל עצמו על מנת להגן על קאלאס. האשמה שיוחסה לקאלאס הייתה רצח בנו על רקע של רצונו של הבן לאמץ את הקתוליות במקום הפרוטסטנטיות של משפחתו. וולטר האמין, בצדק, שהסיבה לגזר הדין הייתה רדיפה דתית. וולטר פעל לשינוי גזר הדין, והצליח. מקרה זה התפרסם באירופה כולה והעצים את חיבת ההמונים אליו.
עמדותיו של וולטר > על מוסר

וולטר לא האמין שטבע האדם רע מיסודו, אלא שאמונות טפלות ובורות הופכות אותו לכזה. תרבות והשתחררות מאמונות אלו הופכות את האדם למרושע פחות. הוא האמין שישנו מוסר אחד שנכון לכל העמים והתרבויות, ומוסר זה כולל אמיתות אוניברסליות כגון "אסור לרצוח בני-אדם", "רעב וכאב הם דברים רעים", וכדומה. וולטר האמין שיום יבוא ותהיה תרבות אוניברסלית שתהיה מבוססת על מוסר כלל-אנושי.
הגזענות ושנאת הזר בעמדותיו

לוולטר היו אמירות רבות שהצביעו על גזענות ושנאת זרים, שהוסיף וטפטף לתוך דבריו ועמדותיו בענייני דת ותרבות.
הגזענות ושנאת הזר בעמדותיו > על "הכושים"

לאחר שתיאר כיצד למרות הרצון לשוויון מוחלט בעולם, למעשה יש להתמודד עם מצב בו תמיד יהיו הבדלי מעמדות בין עניים לעשירים, תיאר וולטר את "שחורי העור" מאפריקה כך:
הגזענות ושנאת הזר בעמדותיו > על יהדות ויהודים

למרות פתיחות המחשבה שלו, וולטר היה אנטישמי מובהק, וכתביו מלאים ארס המכוון כלפי עם התנ"ך, וכלפי היהודים במצבם בימיו. ניתן לתלות זאת בכך שוולטר לא היה מסוגל לסלוח לעם שממנו צמחה הנצרות. במילון הפילוסופי, בערך "יהודים", הוא מביא ראיה מהתוכחות של נביאי ישראל שכבר היהודים הקדמונים היו אנשים רעים וחטאים, רודפי שלמונים, סרסורים ונושכי נשך, וטוב עשו הרומאים כשהחריבו את מדינת היהודים. לדעתו, משאת נפשם של היהודים בגולה היא להרבות צאצאים ולצבור כסף, רק בכך מתגלים כישרונותיהם, ואין בהם משוררים, ציירים או פילוסופים. בין היתר כתב שם: "אומות גדולות לא יכולות לקחת את חוקיהן ותורתן מאת עם קטן, בלתי-ידוע ומשועבד... האומר שהמצרים הפרסים והיוונים למדו את תורתם מהיהודים משול למי שיגיד שהרומאים למדו את תורתם מאזרחי ברטאני". וסיכם: "קיצורו של דבר, עם זה אינו אלא עם נבער ופרא שחברו בו יחד מזה הרבה ימים קמצנות בזויה ואמונה טפלה נתעבת ביותר, ושנאה עזה לכל העמים שהיו סובלים אותו".
בערך "סובלנות" כתב וולטר:
אני מדבר בצער על היהודים: אומה זו היא במובנים רבים, הבזויה ביותר שאי פעם מילאה את כדור הארץ..."
דברים אלו עוררו את היהודי הפורטוגזי יצחק דה פינטו לחבר בשנת 1762 ספר תשובה בשם "הרהורי ביקורת", המתפלמס בחריפות עם דברי וולטר. במכתב תשובה ששיגר לדה פינטו הודה וולטר כי "שגיתי כשייחסתי את פשעי היחידים לעם שלם", והבטיח לתקן במהדורות הבאות, אך בו זמנית המשיך לבקר את אבות אבותיו של פינטו: "כאדם מבני העלייה וודאי לא היית הורג עשרים וארבעה אלף איש רק מפני שנזדווגו עם נשים מדייניות".
עם זאת, לוולטר הייתה השפעה עקיפה מכרעת על תהליך האמנציפציה ליהודים, כפי שכתב ההיסטוריון ברנאר לזר: "אם וולטר היה אנטישמי נלהב, הרי שהרעיונות שהוא והאנציקלופדיסטים ייצגו לא היו עוינים ליהודים, מאחר שהיו רעיונות של חופש ושוויון אוניברסליים".
כתיבתו של וולטר

וולטר כתב, ללא הפסקה, במשך כל חייו – שירים, מחזות, מאמרים בנושא היסטוריה, ספרים, סיפורים קצרים ועוד. הוא התכתב עם כל מי שנחשב באירופה של אותם ימים – תכתובתו כוללת כ-3,000 מכתבים. בזכות הכתיבה התעשר והתפרסם, ובגללה גם נעצר וברח מביתו. נראה שוולטר לא ראה בכתיבה רק אמצעי נוח להתבטאות, אלא גם כלי להגדרה עצמית, ולכן כפה על עצמו משטר עבודה חריף ביותר, ולא הפסיק לכתוב בין אם היה במעצר, במיטת חולים או בדיכאון. כיום, רק מעט מכתביו רלוונטיים וקריאים, הן משום שיצירותיו קשורות במידה רבה למקום ולזמן שבו חי, והן משום שהם מאוד חדגוניים. אך ליחן של המפורסמות ביצירותיו לא נס עד היום:
בספרו הקצר "קנדיד" לועג וולטר לפילוסופיה של גוטפריד לייבניץ לפיה אלוהים, בהיותו מושלם, ברא את העולם הזה כ"טוב מכל העולמות האפשריים". את העיקרון הזה מסבירה בספר דמותו של ד"ר פנגלוס לנער הנאיבי קנדיד. במהלך הספר מגלה קנדיד עד כמה העולם "מושלם" כשהוא נקלע לשרשרת אינסופית של קטסטרופות איומות, ובסופו של דבר מגלה שהאושר טמון בטיפוח גינתו.
זאדיג, או "הגורל", היא "מעשייה מזרחית" העוסקת בשאלת הצדק האלוהי, ומנסה להחליט האם יש סדר בקיום האנושי, או שהכול "תמהונות אקראית". מעשייה זו פחות ריאליסטית מקנדיד ומתרחשת בבבל הקדומה.
ב"מיקרומגס" מציג וולטר את חיי האדם מנקודת מבטו של חוצן ענק בשם מיקרומגס, בדומה לדרך שבה בוחר סוויפט להראות את האנושות מנקודת ראותם של ננסים, ענקים וסוסים.
בערוב ימיו שקד וולטר על כתיבתו של היומן הפילוסופי המקיף בו הוא מגדיר ערכים כגון "למה?", "דת", "חופש", "אושר" ועוד. כל ערך הוא מאמר בפני עצמו, שבו וולטר מציג את דעותיו לגביו.
ב"מכתבים אנגליים" פרסם וולטר עשרות מכתבים שכתב לאנשי רוח, מדע ומדינה אנגליים וצרפתים כאחד, ובהם הוא משווה בין אנגליה לצרפת. גישתו הייתה בעיקרה להלל את הסובלנות האנגלית ואת החופש שנקטו בו באמנות ובמדע, ולעומת זאת לשבח גם את השמירה הצרפתית על כללי הקלאסיקה באמנות.
וולטר לא השאיר מורשת רחבה בתחום הפילוסופיה המוצהרת והעקבית, ונודע כאדם שגילם את תפיסת ההשכלה באורח חייו, כאיש אשכולות, וכסאטיריקן.
השפעת וולטר על ימינו

לא התפללתי לאל אלא פעם אחת יחידה, וזו הייתה תפילה קצרה ביותר: 'הו, אלוהים, עשה את אויבי מגוחכים'. והאל מילא את בקשתי.
השפעתו הייחודית של וולטר היא חלק בלתי נפרד מהשפעת ההשכלה על העולם, במיוחד מאחר שיותר מכל אדם אחר הוא גילם את אורחות החיים שנבעו ממנה.
מאז ימי וולטר פחתה השפעת הדת באופן דרמטי בחלקים נרחבים בעולם. העקרונות עליהם נלחם – חופש המחשבה והאמונה, החיפוש אחר האמת בתחום ההיסטוריה, והחופש מעריצות הם עקרונות מקובלים בחשיבה הדמוקרטית בעולם המודרני.
הנצחה

על שמו נקרא מכתש וולטר שעל פני דימוס, אחד משני ירחי המאדים.
העיירה בה גר, לא רחוק מז'נבה, בשם "פרנה" (Ferney), שינתה את שמה ל"פרנה-וולטר" על שמו.
כתביו (מבחר)

עם למעלה מ-700 כתבים (אותם הכתיב למזכירה לפחות בערוב ימיו) וולטר השאיר אחריו את אחת היצירות הגדולות והמקיפות ביותר בספרות ובהיסטוריה האינטלקטואלית. פרטי ההדפסה וההוצאה לאור של כתבים רבים עדיין נמצאים היום במחקר, בין השאר בגלל נסיבותיהם הלא ברורות ולעיתים קרובות הכמעט קונספירטיביות. אבני דרך בביבליוגרפיה שלו הם עבודותיהם ורשימותיהם של אדריאן-ז'אן-קנטן בֶּשוֹ (Adrien-Jean-Quentin Beuchot), ז'ורז' בנז'סקו (Georges Bengesco), לואי מולאן (Louis Moland) ותיאודור בסטרמן (Besterman).
1736: איש החברה הגבוהה (Le Mondain)
1738: מסה בחרוזים על האדם  (Discours en vers sur l´homme)
1763: מסה על סובלנות (Traité sur la tolérance)
1764: מילון פילוסופי (Dictionnaire philosophique)
1767: התם (L'Ingénu)
1768: נסיכת בבל (La Princesse de Babylone)