stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אק שיראק
ביוגרפיה > נשיא צרפת > הקדנציה הראשונה

בבחירות 1995 הצליח שיראק בניסיונו השלישי במרוץ לנשיאות, כשהוא מביס בסיבוב השני את הסוציאליסט ליונל ז'וספן. זמן קצר לאחר תחילת כהונתו זכה לגינוי עולמי כאשר, תוך התעלמות ממחאה מבית ומחוץ, החליט על ביצוע ניסויים גרעיניים בפולינזיה הצרפתית. לביקורת הגורפת התייחס בביטול, כשהוא טוען ש"גם ערב מלחמת העולם השנייה היו מתנגדים רבים להתחמשותה של צרפת, והתוצאה ידועה". עם זאת, בפברואר 1996 הכריז כי צרפת סיימה לעד עם הניסויים הגרעיניים, ואף חתם על האמנה הבינלאומית לאיסור ניסויים גרעיניים.
אף שנבחר לנשיאות על מצע שהבטיח הפחתת מסים ועידוד תעסוקה, מדיניותו הכלכלית עשתה מעט מאוד בכיוונים אלה. המדיניות, שכללה קיצוצים תקציביים, הביאה לגל של שביתות במשק ואופוזיציה הולכת וגוברת. כדי לחזק את בסיס ממשלתו החליט בשנת 1997 לפזר את הפרלמנט, בתקווה כי בחירות חדשות יעניקו לו בסיס תמיכה שמרני רחב יותר לתמיכה בתוכניתו הכלכלית. מהלך זה פעל כבומרנג נגדו, ובבחירות הביסו יריביו הסוציאליסטים את בני בריתו השמרנים וזכו לרוב בפרלמנט. צרפת שוב נקלעה לסיטואציה פוליטית המחייבת ממשלת "קוהביטסיון", והמנהיג הסוציאליסטי ליונל ז'וספן מונה לראש ממשלה. שיראק איבד לחלוטין את כוחו בענייני פנים וכלכלה, ועל פי החוקה הצרפתית הוגבלה פעילותו לנושאי חוץ וביטחון.
ביוגרפיה > נשיא צרפת > הקדנציה השנייה

שיראק מצא עצמו מתמודד בפעם הרביעית על הנשיאות בשנת 2002, במערכת בחירות שריתקה את תשומת לבו של העולם. הצפי היה שבתום הסיבוב הראשון של הבחירות יתמודד שיראק מול ליונל ז'וספן בסיבוב השני, במאבק צמוד למדי. אולם עקב ריבוי מועמדים במחנה השמאל ופיצול רב בהצבעה ביניהם, הגיע ז'וספן רק למקום השלישי. למקום הראשון הגיע שיראק (ברוב דחוק ורחוק ממוחלט של 20%), ובמקום השני ולא רחוק מאחוריו הגיע מועמד הימין הקיצוני, השנוי במחלוקת, ז'אן-מארי לה פן מהחזית הלאומית. בין לה פן לשיראק נערכה התמודדות הסיבוב השני. במצב עניינים זה, קיבל שיראק תמיכה גורפת של כל מחנה השמאל בצד תמיכת מחנהו הטבעי, והוא ניצח בבחירות ברוב מוחץ.
במהלך חגיגות יום הבסטיליה ב-14 ביולי 2002, נעשה ניסיון התנקשות בחייו של שיראק על ידי ימני קיצוני שפתח בירי לעבר השיירה הנשיאותית. הניסיון נכשל, והמתנקש נלכד ונשפט ל-10 שנות מאסר.
שיראק יצא בצורה נחרצת נגד מדיניותו של ג'ורג' בוש בנושא עיראק, והתייצב בראש המחנה העולמי של המתנגדים למלחמת עיראק. צעד זה הקנה לו פופולריות עצומה באירופה, אך שנאה ובוז בארצות הברית, בבריטניה ואף בישראל בקרב רבים מתומכי המלחמה.
בשנת 2004, עקב חשש מבדלנות איסלמית, אישר שיראק את "חוק הרעלות" – תקנה האוסרת לבישת סממנים דתיים בולטים בבתי הספר. החוק גרם למהומה בקרב המוסלמים (המהווים כעשירית מתושבי צרפת) ובקרב מדינות ערב. במאי 2005 נכשל באשרור חוקת האיחוד האירופאי במשאל עם, כאשר רוב תושבי צרפת – במחאה כנגד מדיניותו – הצביעו נגד. ב-31 במאי 2005, יומיים לאחר שצרפת דחתה את רעיון החוקה באיחוד האירופי, הודיע שיראק על מינויו של דומיניק דה וילפן לתפקיד ראש ממשלת צרפת. דה וילפן היה בן טיפוחיו של שיראק, ושיראק ראה בו את יורשו הפוטנציאלי, אך הוא לא הצליח לקדמו במפלגתו לעבר מועמדות לנשיאות בבחירות 2007, והמפלגה בחרה דווקא ביריבו שר הפנים ניקולא סרקוזי כמועמדה.
ב-11 במרץ 2007, כחודש וחצי לפני הבחירות לנשיאות, הודיע שיראק כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים וכי לא יתמודד פעם נוספת על תפקיד נשיא צרפת. ימים אחדים לאחר מכן הודיע שיראק על התייצבותו מאחורי מועמדותו של ניקולא סרקוזי כיורשו בתפקיד.
שיראק נפטר ב-26 בספטמבר 2019.
ביוגרפיה > הרשעתו בפלילים

ב-15 בדצמבר 2011 הורשע שיראק בעבירות של שחיתות, מעילה בכספי ציבור וניגוד עניינים, משום שבעת כהונתו כראש עיריית פריז העביר כספים שלא כדין ופעל למינוי מקורביו למשרות ציבוריות. בפרשה הורשעו גם שבעה ממקורביו. שיראק נדון לשנתיים מאסר על תנאי.
יחסו לישראל וליהדות צרפת

בזמן היותו ראש ממשלה נקט שיראק מדיניות פרו-ערבית מובהקת בעיקר מול עיראק. הוא עשה ככל יכולתו לחיזוק קשרי צרפת-עיראק, תוך הצהרה על הסכסוך הישראלי-ערבי כעל "הסכסוך הציוני-ערבי" על מנת לקדם זאת. שיראק היה האחראי הראשי גם לאספקת הכור הגרעיני לעיראק שהופצץ על ידי ישראל במבצע אופרה.
בראשית כהונתו כנשיא נקט שיראק צעד יוצא דופן, ובנאום היסטורי בשנת 1995 הכיר לראשונה באחריותו של משטר וישי לגירוש יהודי צרפת להשמדה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהתייחסו למצוד ולודרום ד'איבר, והתנצל על כך. בכך ניפץ את המיתוס שניסו כל קודמיו לטפח, שכביכול מרבית הצרפתים היו פעילי ותומכי רזיסטאנס שהתנגדו לנאצים, ועל הנאצים לבדם חלה האחריות לגורל יהודי צרפת. בתקופת ממשלו, ובעיקר בשנים האחרונות, התרבו התנכלויות ליהודים בצרפת על רקע אנטישמי ואנטי-ישראלי, שלא תמיד ניתן להפריד ביניהם. שיראק התחייב לא אחת לפעול בנחישות כנגד תופעת האנטישמיות, אותה גינה בחריפות, ובחודש יולי 2005 דיווחה ממשלת צרפת על ירידה חדה במספר התקריות על רקע אנטישמי.
ממשלו של שיראק התאפיין במרבית שנותיו בעמדות פרו-ערביות בזירה המדינית (גם אם הצטייר לפעמים כאנטי-איסלאמי בזירה הדתית-פנימית), ובביקורת קשה על התנהלותה של ישראל. התייחסותו לישראל באה לידי ביטוי ביחס צונן עד עוין לראש ממשלתה אריאל שרון, שהוקצן בעקבות התבטאותו של שרון בתחילת 2004 כאשר יצא בקריאה נרגשת ליהדות צרפת לעלות לישראל עקב התפשטות האנטישמיות בצרפת.
לרשות הפלסטינית וליאסר ערפאת בראשה גילה שיראק יחס חם, אוהד ופטרוני. הוא העניק לערפאת חיבוק חמים במיוחד בימיו האחרונים, עת אירח אותו לטיפול רפואי בפריז כשהוא על ערש דווי. עם מותו של ערפאת בפריז, יצא שיראק מגדרו להעניק לו טקס אשכבה ממלכתי במיטב המסורת הצרפתית של כבוד הניתן לגיבורי האומה.
נחישותו של שרון לקדם את תוכנית ההתנתקות הביאה לתפנית חיובית ביחסו של שיראק כלפיו וכלפי ישראל. ביולי 2005 קיבל שיראק את שרון לביקור ממלכתי בפריז במלוא הכבוד והידידות, לאחר שנה וחצי של נתק מוחלט וסירוב להיפגש עמו. באותו מעמד הצהיר שיראק על מחויבותו להילחם בטרור, בגזענות ובאנטישמיות, ועל תקוותו להתפתחות הידידות בין צרפת לישראל במישור המדיני, הכלכלי והתרבותי.
בנובמבר 1995 השתתף שיראק בהלוויית יצחק רבין בירושלים. באוקטובר 1996 הגיע לביקור בישראל. בביקורו בעיר העתיקה צעק על השוטרים שליוו אותו, ואיים לקטוע את הביקור לאחר שלטענתו לא נתנו לו לדבר עם התושבים הערבים. כתנאי להמשך ביקורו בארץ, דרש התנצלות מראש הממשלה נתניהו שהגיב, “אם הוא רוצה להסתלק, שילך".
הערות שוליים

↑  הישגי הגוליסטים - גדולים מהצפוי, הצופה, 24 ביוני 1968
↑  ז'אק מוריס, ראש הממשלה שהערים על מס הכנסה, דבר, 4 בפברואר 1972
↑  גיל קיסרי, צרפת עסוקה בסטריפטיז של תלושי משכורת, מעריב, 14 בפברואר 1972
↑  ישראל נוימן, ספת פרויד לפומפידו, דבר, 22 באוגוסט 1973
↑  ז'אק מוריס, גובר הפילוג במחנה הגוליסטי מאמץ להכשיל מועמדות שאבן דלמאס, דבר, 15 באפריל 1974
↑  ישראל נוימן, שבאן מעד בדרך אל האליזה, דבר, 26 באפריל 1974
↑  תמר גולן, ז'יסקאר נשיא צרפת ממחר; שיראק מועמד לראש ממשלה, מעריב, 26 במאי 1974
↑  ז'אק שיראק הולך הביתה, באתר nrg
↑  דני מולכו, נשיא צרפת לשעבר ז'אק שיראק הלך לעולמו בגיל 86, באתר חדשות 13, 26 בספטמבר 2019
↑  ליאור יעקבי, גם בצרפת: הנשיא לשעבר הורשע בפלילים, באתר ישראל היום, 16 בדצמבר 2011
| נשיאי צרפת |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הצרפתית השנייה | ז'אק-שארל דופונט דה ל'אור • לואי נפוליאון בונפרטה | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית השלישית | אדולף טייר • פטריס דה מק-מהון • ז'יל גרווי • מארי פרנסואה סדי קארנו • ז'אן קזימיר-פרייה • פליקס פור • אמיל לובה • ארמאן פלייר • רמון פואנקרה • פול דשאנל • אלכסנדר מילראן • גסטון דומרג • פול דומר • אלבר לברן | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | ונסן אוריו • רנה קוטי | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • ז'ורז' פומפידו • ואלרי ז'יסקר ד'אסטן • פרנסואה מיטראן • ז'אק שיראק • ניקולא סרקוזי • פרנסואה הולנד • עמנואל מקרון | דגל צרפת |
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה • פרנסואה ביירו | דגל צרפת |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרנסואה מיטראן | נשיא צרפת  1995–2007 | הבא: ניקולא סרקוזי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259633205171  PLWABN: 9810677638705606  BIBSYS: 90981147  BNE: XX5400394  BnF: cb118967018 (data)  CANTIC: a20197226  CiNii: DA09869512  GND: 118520466  ICCU: TO0V342086  ISNI: 0000 0001 2126 584X  LCCN: n50038160  LNB: 000274812  NDL: 001271757  NKC: jn19990003840  NLA: 35764060  NLK: KAC202000341  NSK: 000041042  NTA: 06932137X  RERO: 02-A003103004  SELIBR: 293573  SNAC: w6qw727x  SUDOC: 026787024  Trove: 1076643  VIAF: 31994554   WorldCat (עם VIAF): 31994554 
שיראק בוועידת ארגון המדינות המתועשות בשנת 2003
ז'אק שיראק עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בפריז, יוני 1999
שיראק עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, מאי 2002
צ'וגה מאמי

צ'וגה מאמי (בפרסית: چغامامی, چگامامی ונוסחי כתיב נוספים, מ־چگا, چغا, או چیا, "גבעה" בניבים פרסיים מקומיים, בפרט במערב איראן ובדרום־מערבה, ו־مامی, שם פרטי של בעל הקרקע) הוא אתר ארכאולוגי במחוז דיאלא בדרום עיראק ליד העיר מנדלי (Mandali) על גבול איראן.
האתר משתייך לתרבות סאמרא, תרבות ארכאולוגית מהתקופה הנאוליתית שהתקיימה באלף השישי לפנה"ס. באתר זה נמצאו מערכת של תעלות השקיה הראשונות בעולם ובזה ייחודו. האתר שכן על דרך עתיקה שהובילה לפרס. מקור המים העיקרי של היישוב היו מי שיטפונות שזרמו מנחל גנגיר (Gangir river). האתר שוכן בגובה 137 מטר מעל פני הים.
האתר שוכן כ-125 ק"מ צפונית-מזרחית לבגדאד והוא תוארך לסוף האלף השישי לפנה"ס. באתר נמצאו מספר שלבי התיישבות מתקופת סאמרא ועד תקופת עובייד. באתר נמצאו מבנים מלבניים שנבנו מבלני בוץ, כולל מגדל שמירה בכניסה ליישוב. מערכת ההשקיה שימשה לגידול בעלי חיים מבויתים בקר, כבשים ועזים. בנוסף שימשה לחקלאות לגידול חיטה, שעורה ופשתן.
הממצאים שנמצאו באתר כוללים כלי קרמיקה צבועים מתרבות סאמרא וצלמיות נשים.
האתר נחפר במשך שלושה חודשים בין דצמבר 1967 ועד פברואר 1968 על ידי משלחת של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בעיראק בראשותו של הארכאולוג הבריטי דייוויד אוטס (David Oates) (אנ').
הערות שוליים

↑  http://www.iranboom.ir/didehban/yademan-ha/1697-baresi-laye-ha-ilam.html
↑  fa:چغا
פאלאצו פיזאני (סן סטפאנו)

ערך זה עוסק בארמון בכיכר סן סטפאנו שברובע סן מרקו בוונציה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  יאקופו סנסובינו 
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 
 קואורדינטות:  45°25′57″N 12°19′50″E﻿ / ﻿45.432384°N 12.330515°E﻿ / 45.432384; 12.330515
  (למפת ונציה מוגדלת) פאלאצו פיזאני(למפת ונציה רגילה) פאלאצו פיזאני
 
פאלאצו פיזאני שבסנטו סטפנו (באיטלקית: Palazzo Pisani a Santo Stefano) הוא ארמון גדול הממוקם בקמפו סנטו סטפאנו (כיכר סן סטפאנו), בסמטה ליד כנסיית סן ויטאלה, ברובע סן מרקו בוונציה שבאיטליה.
כיום הארמון בבעלות העיר ונציה, ובו ממוקם קונסרבטריון בנדטו מרצ'ילו די ונציה (האקדמיה למוזיקה של ונציה שנוסדה ב-1876).
היסטוריה

הארמון המקורי באתר נבנה להזמנת אלוויזה פיזאני (Alvise Pisani), ממשפחת פיזאני העשירה.
המבנה המקורי תוכנן על ידי יאקופו סנסובינו.
הארמון הוקם בין השנים 1614–1615, עשרות שנים לאחר מותו של סנסובינו.
במהלך השנים נבנתה קומה נוספת. בראשית המאה ה-18, בתכנון האדריכל ג'ירולימו פריג'ימלקה, הורחב המבנה והפך לאחד הארמונות הפרטיים המפוארים בוונציה.
בסוף המאה ה-19 רכשה עיריית ונציה את המבנה, כאשר האגודה המוזיקלית Liceo Società Musicale Benedetto Marcello שכנה באחד מאגפי המבנה. בשנת 1940 הפך המבנה כולו למבנה עבור הקונסרבטריון.
תיאור המבנה

בכניסה למבנה ניצבים פסלים מעשה ידי ג'ירולמו קמפניה, המתארים שניים ממעללי הגבורה של הרקולס: "הריגת האריה מנמאה" ו"לכידת קרברוס". באטריום המבנה נצבת מנורת ספינה גדולה, אשר הייתה על סיפון הספינה של אנדריאה פיזאני בעת שזה היה אדמירל הצי הוונציאני. על התקרה של אולם הנשפים הגדול היה ציור תקרה מעשה ידי אנטוני פלגריני.
בקומה העיקרית של המבנה היו ציורים רבים מעשה ידי טיציאן, טינטורטו, פאולו רונזה, ופלמה די וקיו.
במהלך המאה ה-19 משפחת פיזאני ירדה מעושרה, ונאלצה למכור את יצירות האמנות שהיו בארמון, בהמשך את רהיטי הארמון ולבסוף את הארמון עצמו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  ההיסטוריה של הארמון (באיטלקית)
|  ונציה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | האוניברסיטה הבינלאומית • הגטו • התעלה הגדולה • כיכר סן מרקו • מסטרה • בית הכנסת הספרדי • בית הכנסת האיטלקי • הארי'ז בר • קפה פלוריאן • קפה לאבנה • ריאלטו |  |
| כנסיות | בזיליקת סן מרקו • איל רדנטורה • סן ג'ורג'ו מג'ורה • סן זכריה • סן פולו • סנטה מריה דלה סאלוטה • סנטה מריה פורמוזה • סן סטאה • סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי • סן סלבדור • סן סמואלה • סנטה מריה דיי מיראקולי • סן ג'ורג'ו דיי גרקי • מדונה דל'אורטו |  |
| מבנים | ארמון הדוג'ה • הארסנאלה • הקמפנילה • פאלאצו בארבאריגו • פאלאצו ג'וסטי • פאלאצו גרימאני • פאלאצו דולפין מאנין • פאלאצו טייפולו • פאלאצו מורו לין • פאלאצו פונטאנה רצוניקו • פאלאצו פוסקארי • פאלאצו פוסקארי קונטריני • פאלאצו פיזאני גריטי • פאלאצו פיזאני מורטה • פלאצו פיזאני א סן סטפאנו • פאלאצו קאוואלי-פרנקטי • קא' דא מוסטו • פאלאצי בארבארו • פאלאצו דאריו • פונדאקו דיי טדסקי • קא' ונדראמין קאלרגי • קא' סגרדו |  |
| מוזיאונים | אוסף פגי גוגנהיים • גלריית האקדמיה • מוזיאון קורר • פאלאצו גראסי • קא' ד'אורו • קא' פזארו • קא' רצוניקו • פונדאקו דיי טורקי |  |
| גשרים | גשר האנחות • גשר האקדמיה • גשר החירות • גשר הציצים • גשר ריאלטו • גשר קלטרווה |  |
| איים עיקריים בלגונת ונציה | בוראנו • ג'ודקה • לידו • מוראנו • מצורבו • סן ג'ורג'ו מג'ורה • טורצ'לו • איים נוספים |  |
| אירועים | אקווה אלטה • הביאנלה • הרגאטה • פסטיבל הסרטים • קרנבל המסכות • טקס נישואי הים |  |
| רבעים | דורסודורו • סן מרקו • סן פולו • סנטה קרוצ'ה • קאנארג'ו • קסטלו |  |
| תחבורה | נמל התעופה הבינלאומי ונציה מרקו פולו • תחנת ונציה סנטה לוצ'יה • ואפורטו • המונורייל של ונציה • גונדולה • הרכבת הקלה של מסטרה • נמל ונציה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4794096-7  VIAF: 295353911   WorldCat (עם VIAF): 295353911
פסל המורד הקטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל דמות 
 על שם:  ילדים-חיילים בזמן מרד ורשה
 כתובת:  ורשה/העיר העתיקה והעיר החדשה 
 מיקום:  העיר העתיקה בוורשה, ורשה, פולין פולין
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1983
 תאריך פתיחה רשמי:  1946 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  יז'י יארנוצקייביץ' (אנ')
 
 קואורדינטות:  52°14′59″N 21°00′34″E﻿ / ﻿52.249722222222°N 21.009444444444°E﻿ / 52.249722222222; 21.009444444444
  (למפת ורשה מוגדלת) פסל המורד הקטן(למפת ורשה רגילה) פסל המורד הקטן
 
פסל המורד הקטן, או "הצופה הקטן" (בפולנית: Mały Powstaniec) הוא פסל המנציח את הילדים-חיילים שלחמו ומתו במהלך מרד ורשה 1944. הוא ממוקם בסמוך לחומות העיר העתיקה של ורשה.
הפסל הוצב בשנת 1983. הוא מתאר נער צעיר לובש קסדה גדולה מדי לראשו, ומחזיק תת-מקלע, שלפי גודלו עשוי להיות לכאורה גם צעצוע. הדמות עוצבה בדמותו של "אנטק" ("antek"), נער לוחם, בנו של רופא קרדיולוג שהיה בין המורדים, שכינויו בפי הלוחמים היה "קרלי", שנהרג במקום זה ב-8 באוגוסט 1944 בגיל 13. הקסדה ותת-מקלע מפוסלים בדמות הציוד שהיה בשימוש לוחמי תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית.
הפסל מייצג את הילדים, הנערים והנערות, רבים מהם חניכי תנועת הצופים בפולין (ולכן מכונה גם "פסל הצופה הקטן"), שנהרגו בעת ששימשו כשליחים, כמובילי נשק ותחמושת, כתצפיתנים וכשדרים, בעת המרד של המחתרת הפולנית בוורשה כנגד הגרמנים הנאצים הכובשים, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה. הפסל יז'י יארנוצקייביץ' (Jerzy Jarnuszkiewicz) עיצב את האנדרטה כבר בשנת 1946, אולם המשטר הקומוניסטי שראה בלוחמי המחתרת הפולנית תנועה לאומנית, לא איפשר את הצבתו בפומבי. עותקים מוקטנים של האנדרטה נפוצו ברחבי המדינה כבר בסוף שנות ה-40, והפכו במהרה לסמל למאבקה של פולין לחירות. מאחורי הפסל חרוטות בפולנית מילות שיר פופולרי מאותה תקופה, המתאר נאמנות למולדת.
גלריה

מבט כללי על הפסל
הפסל בשעת לילה
לוחית המידע מאחורי הפסל
העתק של הפסל במוזיאון מרד ורשה
חניכי תנועת הצופים בטקס זיכרון
ראו גם

מרד ורשה
תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה
ארמייה קריובה
שימוש צבאי בילדים ובנערים
מבצר רוהתאס

מבצר רוהתאס (באורדו: قلعہ روہتاس) הוא מבצר מהמאה ה-16 הממוקם בקרבת העיר ג'הלום במחוז פנג'אב שבפקיסטן. המבצר נבנה במהלך שלטונו של המלך הפשטוני שיר שאה סורי בין השנים 1541–1548 על מנת לעזור להכניע את השבטים המרדניים בצפון פנג'אב שהיו נאמנים לשלטון המוגולי. המבצר הוא אחד המבנים הגדולים והמרשימים ביותר בתת-היבשת ההודית.
מבצר רוהתאס מעולם לא נכבש בכוח, ושרד את מהלך השנים כמעט ללא פגע. אחד המבנים שבו הוא מקדש הינדי עתיק.
המבצר ידוע בזכות חומות ההגנה הגדולות שלו והשערים המונומנטליים שלו. המבצר נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 1997 כיוון שהוא מהווה "דוגמה יוצאת דופן של האדריכלות הצבאית האסלאמית במרכז אסיה ובדרומה."
מיקום

המבצר שוכן כשמונה ק"מ מדרום לדרך הראשית הגדולה.
מבצר רוהתאס נבנה על גבעה המשקיפה על הערוץ שבו פוגש הנהר כהן את הזרם העונתי פרנל ח'אץ ברכס תילה ג'וגיאן (ٹلہ جوگیاں). המבצר נישא כ-90 מ' מעל סביבתו, ונמצא כ-810 מ' מעל גובה פני הים. הוא משתרע על שטח של כ-51,000 מ"ר.
רקע היסטורי

שיר שאה סורי, מייסד סולטנות סור, ציווה לבנות את המבצר כדי לחסום את התקדמותו של הקיסר המוגולי הומאיון, שהוגלה לפרס בעקבות תבוסתו בקרב קנוג'. המבצר ניצב במיקום אסטרטגי בין האזור ההררי של אפגניסטן לבין המישורים של פונג'אב, ונועד למנוע מן הקיסר המוגולי לשוב להודו.
המבצר שימש גם לדכא את שבטי הגכהר המקומיים באזור. שבטים אלה היו בעלי ברית של האימפריה המוגולית, וסירבו להכיר בשלטונו של שיר שאה סורי.
המבצר עבר לשליטת הקיסר המוגולי הומאיון בשנת 1555,
לאחר שהמושל המקומי, טטר ח'אן ח'אצי, נטש את המצודה עוד לפני התקדמות הצבא המוגולי.
המבצר איבד הרבה מחשיבותו, שכן מטרותיו הראשוניות - מניעת חזרתו של הקיסר הומאיון והכנעת שבטי הגכהר - כבר לא היו נחוצות. יתר על כן, בנייתו בסמוך של מבצר אתוכ (قلعہ اٹک) על ידי הקיסר אכבר שימשה טוב יותר את האינטרסים המוגוליים. באופן אירוני, מבצר רוהתאס שימש אז כמעוז שבטי הגכהר, אותם היה אמור להכניע, ולא שימש עוד כמעוז צבאי כיוון שהשבטים המקומיים נשארו נאמנים לשלטון המוגולי.
המבצר נותר בשימוש במהלך התקופה המוגולית, והיה פעיל כמעט ברציפות עד 1707, אף על פי שכבר לא היה פופולרי בקרב השליטים המוגולים מכיוון שלא היו בו גינות גדולות או סגנונות אדריכליים מפוארים הרווחים במבצרים מהתקופה המוגולית, כדוגמת מצודת לאהור. שימוש צבאי מחודש במבצר התרחש בשלהי ימי האימפריה המוגולית, כאשר האימפריה הסיקית היריבה החלה להתפשט באזור. נאדר שאה מפרס והשליט האפגני אחמד שאה חנו שניהם במבצר במהלך מסעות המלחמה שלהם בפנג'אב בשלהי ימי האימפריה המוגולית.
ב-1825, הכוחות הסיקיים של גורמוק סינג לאמבה כבשו את המבצר מראש שבט הגכהר נור ח'אן. לאחר מכן שימש המבצר גם למטרות מנהלתיות על ידי השליט הסיקי רנג'יט סינג.
מבנים עיקריים > הסוללות

גובה החומה החיצונית משתנה בין 10 ל-18 מ', ורוחבה משתנה בין 10 ל-13 מ'. בקירות המבוצרים יש 68 באסטיונים במרווחים לא סדירים, עם 12 שערים מונומנטליים דרכם אפשר להיכנס למבצר הפנימי. החומות תואמות את קווי המתאר של הגבעות הסובבות.
בחומות יש עד שלוש טרסות הממוקמות בגבהים שונים. הטרסות מחוברות זו לזו באמצעות גרמי מדרגות. בטרסה העליונה יש ביצורי חומה שדרכם ניתן לירות, או לשפוך עופרת מותכת.
החומה בנויה מאבן חול ולבנים. השערים בנויים מאבני גזית אפורות. חלקים מסוימים נבנו באמצעות לבנים שרופות.
מבנים עיקריים > השערים

מבצר רוהתאס כולל 12 שערים. כולם בנויים אבני גזית אפורות (אשלר).
שער סוהיל
שער שאה צ'נדוולי
שער קאבולי
שער שישי
בשנה ההיג'רית 948 [1541] הגיע הנעלה

בשעת בניית המבצר הגדול הזה

הסולטאן שיר, יאריכו חייו

אין דומה לגורלו הטוב

הושלם בידי שאה א-סולטאן
שער לנגר ח'אני
שער טלאקי
שער מורי או קשמירי
שער ח'אס ח'אני
שער גיתאלי
שער טולה מורי
שער פיפלי
שער סאר
מבנים עיקריים > המסגד המלכותי

מסגד קטן בשם "מסגד שאהי" עומד בסמוך לשער קאבולי. יש בו חדר תפילה וחצר קטנה. זהו המבנה המעוטר ביותר מבין המבנים המקוריים במבצר. מדרגות מובילות ישירות מתוך חצר המסגד אל החלק העליון של שער קאבולי.
מבנים עיקריים > באר מדרגות

ישנן שלוש בארות מדורגות (באולי) בתוך המבצר, שנוצרו על ידי חיתוך עמוק לתוך אבן הגיר.
הבאר המרכזית
הבאר נמצאת באמצע המבצר לשימוש חיילים, פילים, סוסים וכו'. לבאר יש 148 מדרגות. רוחב כל מדרגה הוא 20 סנטימטרים. יש לה שלוש קשתות, שמשתרעות לכל אורך הבאר.
הבאר המלכותית
ממוקמת ליד שער קאבולי ושימשה את משפחת המלוכה. יש לה 60 מדרגות, כמה חדרונים ששימשו כמרחצאות על ידי המשפחה המלכותית.
הבאר בשער סאר
באר קטנה ליד שער סאר, שנראה ששימשה חיילים.
מבנים עיקריים > ראני מהאל והחווילה של מאן סינג

ראני מהאל (ארמון המלכה) נמצא ליד החווילה של מאן סינג. זהו מבנה חד-קומתי. בעבר היו בו ארבעה חדרים, אבל כיום נותר רק חדר חדר. עדיין ניתן לראות את היסודות של ארבעת חדרים.
המבנה אינו חלק מקורי של המבצר אלא נבנה בסביבות התקופה שבה נבנתה החווילה של מאן סינג.
מוטיבים דקורטיביים

גילופי אבן
גילופים אלה נמצאים על השער ובמסגד. רובם הם גילופים של קליגרפיה ערבית ושל חמניות.
קליגרפיה
רוב הכתובות הקליגרפיות נמצאות במסגד שאהי. על הקיר החיצוני של המסגד יש כתובות קליגרפיות בכתב נסח'י בשני הצדדים של כל אחת מהקשתות.
על שער שישי יש כתובת בפרסית שבה מצוין תאריך תחילת הבנייה. כתובת זהה נמצאת גם בשער טלאקי.
אריחים
האריחים נמצאו על שער שישי. סוג זה של אריח הפך מאוד פופולרי עם המוגולים מי מעודנים יותר מהם. האריחים על שער שישי הם הדוגמה הקדומה ביותר לשימוש באריחים מסוג זה. אריחים אלו נעשו בלאהור.
אדריכלות

המבצר נבנה בסגנון ששאב מהמסורות האמנותיות של טורקיה, המזרח התיכון ודרום אסיה.
לפני הקמת המבצר, השילוב של הסגנונות האלה לא היה הרמוני. מבצר רוהתאס הוא הדוגמה המוקדמת ביותר להצלחת מיזוג סגנונות אלו, כשהבולט בהם הוא הסגנון האפגני.
שימור

רוב המבצר נשמר היטב. בחלקים שנפלו (למשל, חווילת מאן סינג) אפשר עדיין לראות חלק מן הבנייה המקורית.
הקשת המרכזית של שער צ'נדוואלי שופץ לאחרונה, והוא החלק המשוחזר היחידי במבצר.
בתחילת 2005, רטיבות, גשמים כבדים, והזנחה כללית גרמו להתמוטטות החלק הפנימי השמאלי של שער טלאקי, ולהיפרדות החלק הימיני מן המבנה.
את תוכנית השימור של מבצר רוהתאס יזמה קרן חיות הבר של ההימלאיה ב-2000, כדי להגן על המבצר מן המאה ה-16 ליד ג'הלום, ולפתח אותו כאתר מורשת העומד בסטנדרטים בינלאומיים של שימור ותיירות.
שימור > צו פינוי ממשלתי

בשנת 1992, הממשלה הורתה לתושבים המקומיים של המבצר לפנות את האזור הפנימי וציינה כי הממשלה תבנה עבורם בתים חלופיים מחוץ למבצר. התושבים התנגדו לצו הפינוי והכריזו כי לא ייתנו לממשלה להלאים את המבצר. צו הפינוי עדיין בתוקף, אבל אף ממשלה לא המשיכה בביצועו והתושבים המקומיים ממשיכים להתגורר שם.[דרוש מקור]
פנורמה של מבצר רוהתאס
פנורמה של החווילה של ראג'א מאן סינג
לקריאה נוספת

Basheer Ahmad Khan Matta, Sher Shah Suri: A Fresh Perspective, Oxford University Press, 2005.
Ihsan H. Nadiem, Rohtas: Formidable Fort of Sher Shah, Sang-e-Meel Publications, 2004.
הערות שוליים

↑  "Pakistan: Rohtas Fort", World Archaeology 17.
↑  "Rohtas Fort", UNESCO.
↑  "Rohtas Fort", UNESCO.
↑  "Rohtas Fort, Jhelum, Pakistan", Asian Historical Architecture.
↑  Kamil Khan Mumtaz, Siddiq-a-Akbar, eds. Temples of Koh-e-Jud & Thar: proceedings of the Seminar on Shahiya Temples of the Salt Range, held in Lahore, Pakistan, June 1989, Anjuman Mimaran, 1989, p. 8.
↑  Rohtas Fort.
↑  J. Wynbrandt, A Brief History of Pakistan, Infobase Publishing, 2009, p. p. 77.
↑  Umair Jaffar, "Rohtas fort — the treasure of Potohar",
The Express Tribune, September 18, 2011.
↑  "Rohtas Fort, Jhelum, Pakistan", Asian Historical Architecture.
↑  Jaswant Lal Mehta, Advanced Study in the History of Modern India 1707-1813, Sterling Publishers 2005, pp. 246ff.
↑  "Rohtas Fort: Talaqi Gate, Jhelum, Pakistan", Asian Historical Architecture.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537366205171  LCCN: sh98005298 
מבצר רוהתאס נבנה על גבעה המשקיפה על מישור פותוהאר
המבצר מוגן על ידי חומות עבות
שער סוהיל
שער קאבולי
שער גיתאלי
שרידי המסגד

החווילה של ראג'א מאן סינג
גילוף באבן המציג את שם האל וסביבו עיטור פרחוני
חומות ההגנה של המבצר עוטרו בשינות
פריפטרוס

פריפטרוס מוקף ארקדה
פריפטרוס (ביוונית: Περίπτερος) סוג של מקדש יווני או רומאי בעל פורטיקו (מבנה כניסה נישא על עמודים) ומוקף באכסדרה של עמודים. האכסדרה מקיפה את המבנה המלבני המרכזי (הנאוס) מכל ארבעת צדדיו. המונח משמש לעיתים גם במובן הפשוט של היקף המבנה (בדרך כלל מבנה מקדש קלאסי) כאשר המבנה מוקף בעמודים ולרוב עבור מבנים מהסדר הדורי.
מקדשים יוונים היו כמעט בלי יוצאים מן הכלל מסוג פריפטרוס - כמו הפרתנון באתונה או מקדש אפולו בפסטום (עיר יוונית עתיקה בדרום איטליה). הרומאים העדיפו מקדשים מסוג פסאודו-פריפטרוס בהם העמודים ההיקפיים (מלבד בפורטיקו - מבנה הכניסה) טמונים בחלקם בתוך הקירות ולא עומדים חופשי כמו במבנה פריפטרוס. כך למשל במקדש פורטונוס ברומא.
ראו גם

אדריכלות קלאסית - מונחים
לקריאה נוספת

ויטרוביוס, על אודות האדריכלות. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, דביר, 1997.