stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להרוג את המלך (מיני-סדרה)
הערות שוליים

↑  Tartaglione, Nancy (19 בפברואר 2017). "'Gunpowder': Kit Harington, Mark Gatiss, Liv Tyler & Peter Mullan Light Up BBC Drama". Deadline.com. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Rebecca Hawkes, ‏Gunpowder fact vs fiction: how accurate is the BBC series?, The Telegraph, 22 October 2017
↑  Walford, Jessica (19 בפברואר 2017). "Kit Harington and Liv Tyler will star in new BBC drama Gunpowder and it sounds amazing". Metro. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "BBC One orders Gunpowder from Kudos". BBC. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Frost, Caroline (19 בפברואר 2017). "'Game Of Thrones' Star Kit Harington To Lead Brand New BBC Drama 'Gunpowder". The Huffington Post. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Where was BBC's Gunpowder Filmed?
↑  "BBC One - Gunpowder, Series 1, Episode 1". bbc.co.uk. נבדק ב-21 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC One - Gunpowder, Series 1, Episode 2". bbc.co.uk. נבדק ב-21 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC One - Gunpowder, Series 1, Episode 3". bbc.co.uk. נבדק ב-21 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gunpowder
חצי שבט המנשה

ערך זה עוסק באחד משבטי ישראל. אם התכוונתם לתוכנית טלוויזיה, ראו .
מפת חלוקת הארץ לשבטים - נחלת חצי המנשה המזרחי בצהוב-ירוק ממזרח לירדן
בעברו המזרחי של הירדן קיבלו כמה משפחות משבט מנשה נחלה לפני כניסת ישראל לארץ ישראל לצד השבטים ראובן וגד, זאת אף שאין מצוינת בכתוב כל בקשה מצד בני מנשה להתנחל בעבר המזרחי של הירדן. חצי המנשה המזרחי העמיד שני מנהיגים בתקופת השופטים והיה מהשבטים הראשונים שגלו מהארץ, והיה חלק מנחלת שבט מנשה.
נחלת חצי המנשה

אחר ניצחון עם ישראל על מלכי עבר הירדן, סיחון מלך האמורי ועוג מלך הבשן, ביקשו השבטים ראובן וגד ממשה שלא לעבור את הירדן, אלא להתנחל בעבר הירדן המזרחי שנכבש. משה כעס על בקשתם אך לבסוף הסכים לבקשתם ובתנאי שישמשו חלוצים לפני שאר השבטים בכיבוש ארץ כנען.
כשהכתוב מפרט את הנחלה שנתן משה בעבר הירדן הוא מוסיף לצד ראובן וגד גם את חצי משבט מנשה: "וַיִּתֵּן לָהֶם מֹשֶׁה – לִבְנֵי גָד וְלִבְנֵי רְאוּבֵן וְלַחֲצִי שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה בֶן יוֹסֵף אֶת מַמְלֶכֶת סִיחֹן...". ואכן, בהמשך מסופר שאנשים ממנשה כבשו לעצמם ערים בעבר הירדן כשם שעשו ראובן וגד:
וַיֵּלְכוּ בְּנֵי מָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה גִּלְעָדָה וַיִּלְכְּדֻהָ וַיּוֹרֶשׁ אֶת הָאֱמֹרִי אֲשֶׁר בָּהּ. וַיִּתֵּן מֹשֶׁה אֶת הַגִּלְעָד לְמָכִיר בֶּן מְנַשֶּׁה וַיֵּשֶׁב בָּהּ. וְיָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת חַוֹּתֵיהֶם וַיִּקְרָא אֶתְהֶן: "חַוֹּת יָאִיר". וְנֹבַח הָלַךְ וַיִּלְכֹּד אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיִּקְרָא לָה נֹבַח בִּשְׁמוֹ.
בחומש דברים, בסיפור קורות המדבר, חזר משה ופירט את נחלת חצי המנשה בעבר הירדן לצד ראובן וגד:
וְיֶתֶר הַגִּלְעָד וְכָל הַבָּשָׁן מַמְלֶכֶת עוֹג נָתַתִּי לַחֲצִי שֵׁבֶט הַמְנַשֶּׁה כֹּל חֶבֶל הָאַרְגֹּב לְכָל הַבָּשָׁן הַהוּא יִקָּרֵא אֶרֶץ רְפָאִים. יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה לָקַח אֶת כָּל חֶבֶל אַרְגֹּב עַד גְּבוּל הַגְּשׁוּרִי וְהַמַּעֲכָתִי וַיִּקְרָא אֹתָם עַל שְׁמוֹ אֶת הַבָּשָׁן: "חַוֹּת יָאִיר" עַד הַיּוֹם הַזֶּה. וּלְמָכִיר נָתַתִּי אֶת הַגִּלְעָד.
בספר יהושע מסופר שחצי המנשה קיבל את נחלתו בעבר הירדן המזרחי, כפי שהובטח לו.
נחלת חצי המנשה שבעבר הירדן המזרחי גבלה בדרומה בנחלת שבט גד, בצפון ובמזרח בארם, בני עמון וגשור ובמערב בשבט דן ושבט נפתלי. בירתו הייתה ככל הנראה העיר יבש גלעד.
חצי שבט המנשה הפריש 13 ערים מנחלתו לטובת ערי לוויים למשפחת גרשום.
קורותיהם של חצי המנשה במקרא

לקראת הכניסה ארצה, הזכיר יהושע לראובן, גד וחצי המנשה את הבטחתם לצאת חלוצים בכיבוש הארץ. בתגובה, הם הביעו את נאמנותם ואף הבטיחו לדאוג שאיש לא ימרה את פיו.
בסוף כיבוש הארץ, יהושע שחרר את שבטי עבר הירדן חזרה לנחלתם בעבר הירדן ואף שיבחם על קיום הבטחתם בשלמות, חיזקם לשמור נאמנות לה' ותורתו ובירכם. השבטים חזרו לנחלתם ובנו מזבח גדול למראה על הירדן. ישראל שבעבר המערבי של הירדן חשדו שהמזבח נועד לעבודה זרה ושלחו משלחת לבירור הדבר. שבטי עבר הירדן הסבירו שהמזבח לא נועד לפולחן, אלא מטרתו היא מעין גלעד זיכרון לדורות שבני עבר הירדן הם חלק בלתי נפרד מישראל. תשובתם התקבלה בשמחה ונמנעה מלחמת אחים קשה.
בתקופת השופטים עמדו שני מנהיגים מחצי המנשה המזרחי: יאיר הגלעדי ויפתח הגלעדי. יפתח, בראש בני הגלעד, נאבק בבני עמון שאיימו על ישראל וניצחם. אכן, בעקבות הניצחון התעורר מאבק עקוב מדם בין יושבי הגלעד לבני שבט אפרים ששכנו בסמיכות לבני הגלעד.
בספר דברי הימים מסופר על מלחמה גדולה בין שבטי עבר הירדן לבין ההגריאים ושבטים ישמעאליים אחרים, אך לא ברור מתי התרחשה מלחמה זו.
בהמלכת דוד על כל ישראל, הגיעה נציגות צבאית גדולה מחצי המנשה עם ראובן וגד.
ברשימת שמות הנציבים שהעמיד שלמה על ישראל מופיע "בֶּן גֶּבֶר בְּרָמֹת גִּלְעָד, לוֹ חַוֹּת יָאִיר בֶּן מְנַשֶּׁה אֲשֶׁר בַּגִּלְעָד, לוֹ חֶבֶל אַרְגֹּב אֲשֶׁר בַּבָּשָׁן שִׁשִּׁים עָרִים גְּדֹלוֹת חוֹמָה וּבְרִיחַ נְחֹשֶׁת". מסתבר שביצור הערים היה משום היותם ערי ספר בגבול המזרחי של הארץ.
המקרא מתאר את סופם של חצי המנשה עם השבטים ראובן וגד בגלותם מהארץ בידי מלכי אשור:
וַיִּמְעֲלוּ בֵּא-לֹהֵי אֲבוֹתֵיהֶם וַיִּזְנוּ אַחֲרֵי אֱלֹהֵי עַמֵּי הָאָרֶץ אֲשֶׁר הִשְׁמִיד אֱ-לֹהִים מִפְּנֵיהֶם. וַיָּעַר אֱ-לֹהֵי יִשְׂרָאֵל אֶת רוּחַ פּוּל מֶלֶךְ אַשּׁוּר וְאֶת רוּחַ תִּלְּגַת פִּלְנֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיַּגְלֵם לָראוּבֵנִי וְלַגָּדִי וְלַחֲצִי שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה וַיְבִיאֵם לַחְלַח וְחָבוֹר וְהָרָא וּנְהַר גּוֹזָן עַד הַיּוֹם הַזֶּה.
סופם של חצי המנשה על פי חז"ל

שבטי עבר הירדן, ובהם חצי המנשה, גלו ראשונים מכל שבטי ישראל. חז"ל סבורים במדרש שהסיבה הא-לוהית לכך היא בקשתם לשבת בעבר הירדן:
בני גד ובני ראובן שהיו עשירים והיה להם מקנה גדול וחבבו את ממונם וישבו להם חוץ מארץ ישראל - לפיכך גלו תחלה מכל השבטים... ומי גרם להם? - על שהפרישו עצמם מן אחיהם בשביל קנינם.
המדרש מדבר על ראובן וגד משום שהם אלו שביקשו לנחול בעבר הירדן, בניגוד לחצי המנשה (ראה בהמשך: "מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן?"). אבל, למעשה, גם חצי המנשה גלה איתם באותה גלות.
עם זאת, חז"ל אומרים שלעתיד לבוא, עתיד חצי המנשה להיגאל ראשון מן הגלות, וזאת בזכות החסד שגמלו אנשי יביש גלעד, מחצי המנשה, עם שאול ובניו אחר מותם:
אנשי יבש גלעד היו גומלין חסד עם שאול ובניו, אף אני נותן לכם שכרכם ולבניכם לעתיד לבא: כשעתיד הקב"ה לקבץ את ישראל מארבע פינות העולם - ראשון הוא מקבץ חצי שבט מנשה.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן?

אף שהמקרא מציין שרק ראובן וגד ביקשו לנחול בעבר הירדן, צירף משה לנחלה זו גם את חצי המנשה. הכתוב עצמו אינו מנמק את ההחלטה ואף אינו מבהיר אם נבעה מבקשה מאוחרת מצידם, מהחלטה אישית של משה או מהוראה א-לוהית. בחז"ל ובפרשנים הובאו כמה השערות והצעות לכך, מהן מעשיות ומהן רעיוניות וסמליות.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > היו שותפים בבקשה אך לא הוזכרו בכתוב

רבי אברהם אבן עזרא סבור שחצי המנשה כן השתתף בבקשת שני השבטים, אך משום שהיה רק חצי שבט, לא טרח הכתוב לציינם בתחילה, אלא רק בפירוט חלוקת נחלתם.
גם רבי אברהם סבע כתב אפשרות שחצי המנשה היה שותף בבקשה ולא הוזכר רק משום שהיה מועט. לפי אפשרות זו, הוא הטיח ביקורת חמורה בחצי המנשה וכתב שבקשתם לשבת בעבר הירדן נבעה מכך שלא חיבבו את הארץ, כמו יוסף אביהם. אכן, במקומות אחרים בפירושו הוא כותב להפך, ראה לקמן.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > הצטרפו מיוזמתם מאוחר יותר

לדעת הרמב"ן ("על דרך הפשט") לפני משה באו רק בני ראובן ובני גד, אך כשבא משה להנחיל להם את עבר הירדן, ראה שהשטח גדול מדי לשני שבטים ולכן הציע לכל משפחה מישראל להצטרף. כמה ממשפחות מנשה נענו להצעתו, אולי היו אנשי מקנה, ומשה נתן להם את חלקם שם. כך כתב גם האברבנאל. הרמב"ן העיר שהשבט לא נחלק לשני חצאים שווים, אלא רוב שבט מנשה כן נכנס לארץ, ורק שתי משפחות מהשבט נותרו בעבר הירדן, אולי משום שהיו הקטנות בשבט וביקשו לזכות בנחלה רבה יותר אחר שילכדוה בחרבם, דבר שאי אפשר לעשות בתוך הארץ.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > צורפו שלא מיוזמתם > המקור בחז"ל

בתלמוד הירושלמי נאמר שחצי שבט המנשה "לא נטלו מעצמן" את חלקם בעבר הירדן, ויש לדבר אף השלכה הלכתית-מעשית להבאת ביכורים מארצם, בשונה מהבאת ביכורים משאר עבר הירדן. לפי זה יוצא שחצי המנשה לא בחרו מעצמם להתיישב בעבר הירדן, אלא ה' הוא שהנחילם שם ברצונם או שלא ברצונם.
הפרשנים העלו כמה וכמה השערות מדוע בכלל צורף חצי שבט לעבר הירדן ומדוע נבחר דווקא שבט מנשה.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > צורפו שלא מיוזמתם > עונש אלוהי

החזקוני כתב שבני מנשה לא שאלו להם נחלה בעבר הירדן, "אלא שעל ידי שאביהם גרם להם לשבטים שקרעו בגדיהם במעשה הגביע, נתנה לו נחלתו בשני חלקים בשני עברי הירדן". מקור דבריו בחז"ל. הדברים מתבססים על פרשנותם של חז"ל שהשליח ששלח יוסף להפליל את בנימין בגנבת גביעו היה מנשה בנו, ויש כאן מעין "מידה כנגד מידה": מנשה גרם לאבות השבטים לקרוע בגדיהם - סופו ששבטו ייקרע לשני שבטים.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > צורפו שלא מיוזמתם > משום חוזקם ואומץ לבבם

המלבי"ם סבור שמשה נתן לבני מנשה נחלה בעבר הירדן משום שהם כבשו אותה בעצמם כשלחמו ישראל במלכי עבר הירדן. יאיר בן מנשה לקח בעצמו את כל חבל ארגוב, וזאת אף שישבו שם "רפאים" – גיבורים גדולים, ולכן זכה לרשת נחלה זו. וכך מכיר זכה לקבל את הגלעד משום שכבשה בכוחו.
הרד"ק הקדים את המלבי"ם וכתב שראובן וגד קיבלו את ארצם משום שביקשוה בהיותה ארץ מקנה, אך חצי שבט מנשה "לא היה לו אלא מפני גבורתו של מכיר שלכד הארץ".
אכן, הנצי"ב התנגד להסבר זה: "הן אמת שהלכו בני מכיר בן מנשה גלעדה וילכדוה – מכל מקום, אין זה טעם ליתן להם בשביל זה!". הכיבוש של בני מנשה בעבר הירדן לא היה כיבוש יחיד, אלא חלק מהמלחמה של כלל ישראל בעבר הירדן, וכשם שלא יעלה על הדעת לתת לחייל פרטי חבל ארץ שכבש בעצמו, שהרי הוא רק שליח האומה, כך אין סיבה לתת לבני מנשה את החלק שכבשו במהלך המלחמה של כלל ישראל.
אך ייתכן כי לא זכו בנחלה משום שכבשוה בגבורתם, אלא שבכיבוש זה גילו את גבורתם, וגבורה זו נצרכה לשם הגנה על גבולה המזרחי של הארץ.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > צורפו שלא מיוזמתם > אהבת ארץ ישראל

לעיל הוזכר רבי אברהם סבע שהאשים את שבט מנשה באי חיבת הארץ כמו יוסף אביהם. אכן, בהמשך פירושו, הפך את דבריו וכתב שיוסף כן חיבב את הארץ וכן זרעו אחריו. על פי זה יש המסבירים שהוכנסה נציגות משבט מנשה לעבר הירדן כדי להטמיע אהבת ארץ ישראל בקרב בני ראובן וגד שבפרישתם מהארץ הביעו את חוסר חיבתה.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > צורפו שלא מיוזמתם > שיפור המצב הרוחני בעבר הירדן

הנצי"ב הסביר שצירוף שבט המנשה לראובן וגד נועד לחזק אותם מבחינה רוחנית, ובלשונו:
היה בזה כוונה פנימית שנוגע לכלל ישראל שישבו בעבר הירדן. ונראה דבשביל שראה משה רבינו דבעבר הירדן כח התורה מעט... על כן השתדל להשתיל בקרבם גדולי תורה שיאירו מחשכי ארץ באור כח שלהם, וכתיב (שופטים ה', י"ד): "מני מכיר ירדו מחוקקים" - היינו גדולי תורה ראשי ישיבות... והשתדל משה שיתרצו המה לשבת בעבר הירדן, ומשום זה הרבה להם נחלה עד שנתרצו.
דבריו מבוססים על הבנתו שבקשת ראובן וגד לקבל ארץ מקנה נבעה מרדיפתם אחר החומריות, ואילו שבט מנשה היה ידוע במעלותיו הרוחניות, והמטרה הייתה שישפיעו בני מנשה לטובה על שני השבטים הפורשים.
מדוע קיבלו נחלה בעבר הירדן? > הייתה זו ירושת בני מנשה מימי קדם

על פי רבי יהודה החסיד[דרוש מקור], בני מנשה שימרו את נחלתם גם בתקופה שבה שלט אביהם יוסף במצרים ועל כן לא נצרכו עתה לכיבוש מלחמתי נוסף .
הרב אורי שרקי מדגים על סמך פסוק בספר יהושע שמכיר כבש את האזור בימי יוסף במצרים, וכעת משה מחזיר לבניו את נחלתו מחמת אותו כיבוש.
גישה זו נתמכת גם מפירוש קדמון על ספר דברי הימים המיוחס לתלמיד של רס"ג כפי שמביא יהודה קיל, במבוא לפירוש דעת מקרא על דברי הימים, האומר כך: ”ומכיר אבי אמו היה ראש ואב לגלעד, ויאיר תפש לגלעד אחריו, לפיכך נקרא על שם אבי אמו ועל שם הנחלה שתפשו בימי שלטנותו של יוסף שהיה מלך על הארץ… ולכך נתאוו בני מכיר לשבת בארץ הגלעד, ובתפושת אביהם נתנה משה להם, וגם יהושע נתנה להם. דע לך באר היטב, כי אותם הדברים של חומש של מכיר ויאיר ונובח – ספורות לשעבר הן (סיפורים מן העבר ולא מה שהתרחש בזמן יציאת מצרים אלא הרבה קודם לכן), כי מכיר ויאיר ונובח לא לקחו כלום במדבר... וכשמת יוסף ואחיו, נתחזקו ויקחו גשור וארם שהיו גויים, ותפשו את חוות יאיר...”.
בתרבות

חצי המנשה - סדרת טלוויזיה בהשראה מקראית של חצי שבט המנשה.
ראו גם

שבט מנשה
שניים וחצי השבטים
עבר הירדן
יפתח הגלעדי
הערות שוליים

↑  במדבר פרק ל"ב, פסוק ל"ג.
↑  יהושע פרק כ"ט, פסוקים כ"ט-ל"ב; פרק י"ז, פסוק א'.
↑  דברי הימים א' פרק ו', פסוקים מ"ז ונ"ו.
↑  יהושע פרק א', פסוקים י"ב-י"ח.
↑  יהושע, פרק כ"ב.
↑  דברי הימים א' פרק ה', פסוקים י"ח-כ"ב.
↑  לדעת המלבי"ם (דברי הימים א' ה', י"ט) המלחמה התרחשה בימי ירבעם השני מלך ישראל.
↑  "וּמֵעֵבֶר לַיַּרְדֵּן מִן הָראוּבֵנִי וְהַגָּדִי וַחֲצִי שֵׁבֶט מְנַשֶּׁה בְּכֹל כְּלֵי צְבָא מִלְחָמָה מֵאָה וְעֶשְׂרִים אָלֶף. כָּל אֵלֶּה אַנְשֵׁי מִלְחָמָה עֹדְרֵי מַעֲרָכָה בְּלֵבָב שָׁלֵם בָּאוּ חֶבְרוֹנָה לְהַמְלִיךְ אֶת דָּוִיד עַל כָּל יִשְׂרָאֵל וְגַם כָּל שֵׁרִית יִשְׂרָאֵל לֵב אֶחָד לְהַמְלִיךְ אֶת דָּוִיד" (דברי הימים א' י"ב, ל"ח-ל"ט).
↑  מלכים א' פרק ד', פסוק י"ג.
↑  במדבר ל"ב, ל"ב.
↑  ספר צרור המור במדבר, ד'.
↑  ויש מי שהסביר שיוסף אומנם אהב את הארץ וכן זרעו אחריו, אך היו במנשה גם כאלו שלא חיבבו את הארץ, ובני חצי שבט מנשה המזרחי היו מהם. ראה: משך חכמה, במדבר י"ג, י"א; מלבי"ם, במדבר כ"ז, א'.
1 2 3  במדבר ל"ב, ל"ג.
↑  מסכת ביכורים,  פרק א', הלכה ח'.
↑  הסבר: במקרא ביכורים נאמר (דברים כו, י): "וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'", ועל זה דורשים בירושלמי: "אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'" – "לא שנטלתי לי מעצמי", ולכן אין מביאים ביכורים מארץ ראובן וגד, זאת בניגוד לשבט מנשה ש"לא נטלו מעצמן", אלא ה' הוא שנתן להם.
↑  מדרש תהילים י', ב'.
↑  דברים ג', י'-ט"ז.
↑  יהושע י"ז, א'.
↑  העמק דבר, דברים ג', ט"ז.
↑  וכן אמרו חז"ל (ספרי במדבר, קל"ג): "'לְמִשְׁפְּחֹת מְנַשֶּׁה בֶן יוֹסֵף' (במדבר כ"ז, א') – כשם שחיבב יוסף את ארץ ישראל – כך יוצאי חלציו חיבבו את ארץ ישראל". וראה הרחבה בעניין זה בספר בארץ לא זרועה, הרב חיים דרוקמן, פרשת פינחס, "חיבת הארץ של בנות צלפחד".
↑  הרחיב בכך הרב חיים דרוקמן בספרו: בארץ לא זרועה, פרשת מטות, "בקשת בני ראובן ובני גד", תחת הכותרת: "חצי המנשה".
↑  בני גד ובני ראובן וחצי שבט המנשה, באתר Meir TV, דקה 46:15 ואילך
↑  ספר יהושע, פרק י"ז, פסוק א'
↑  מבוא לפירוש דעת מקרא על דברי הימים, עמ' 65-66.
מפה ישנה של אזור נחלת חצי המנשה המזרחי
רוזה פלטסון

| --- | --- |

ד"ר רוזה פלטסון
 לידה:  16 במאי 1913 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  21 במרץ 1998 (בגיל 84) כפר סבא, ישראל 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  גרמניה, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  ישי שור 
 מוסדות:  ברלין 
 תרומות עיקריות
 קומבינטוריקה
 
רוזה פאולינה פלטסון (באנגלית: Rose Pauline Peltesohn‏; 16 במאי 1913, ברלין, גרמניה – 21 במרץ 1998, כפר סבא, ישראל) הייתה מתמטיקאית יהודייה-גרמנייה, שפעלה בתחום הקומבינטוריקה.
ביוגרפיה

רוזה פלטסון הייתה בתו של לודוויג פלטסון, רופא (1882–1937), ושל צילי קארו. לאחר סיום לימודיה התיכוניים ב-1931, למדה באוניברסיטת ברלין וקיבלה תואר דוקטור (Ph.D.‎) במתמטיקה בשנת 1936, בהנחיית ישי שור (Issai Schur) ובנושא פתרון לבעיית הטורניר עם שלושה שחקנים (Das Turnierproblem für Spiele zu je dreien). עבודתה זו הוערכה כ"עבודה טובה מאוד" (Opus valde laudabile).
נוכח מצבם המחמיר והולך של היהודים בגרמניה ומתוך השתייכותה לעם היהודי, היגרה רוזה ב-1938 לארץ ישראל דרך איטליה. בשנים 1939 - 1942 עבדה בבנק ומאוחר יותר כמזכירה לעורך דין וכמתורגמנית בתל אביב. היא נישאה לבן-דודה, עו"ד גרהרד פלטסון (Gerhard Peltesohn, 1965 - 1909). לשניים נולדו שתי בנות, רות (ב-1940) ויהודית (ב-1943).
הפתרון לבעיית השונות של הפטר

ד"ר פלטסון פתרה (ב-1939) את בעיית ההפרשים של לותר הפטר (1896). "שלשת הפרשים" היא שלשה של מספרים מודולו קבוע  \ v, שסכומה שקול ל-0 או שאחד מאבריה שקול לסכום שני האחרים. הפטר הציג שתי בעיות:
בעיית ההפרשים הראשונה: האם אפשר לפרק את הקבוצה  1,2,...,3m לאיחוד זר של שלשות הפרשים, כאשר  v=6m+1?
בעיית ההפרשים השנייה: האם אפשר לפרק את הקבוצה  1,2,..,2m,2m+2,...,3m+1 לאיחוד זר של שלשות הפרשים, כאשר  v=6m+3?
ד"ר פלטסון גילתה שחלוקה כזו קיימת בכל מקרה פרט ל-v=9.
דוגמה לחלוקה כזו עבור  v=13 היא:
 (1,3,4) (עם  1+3=4\ mod\ 13) ו-  (2,5,6) (עם  2+5+6=13=0\ mod\ 13).
הפתרון לבעיית ההפרשים של הפטר נותן גם בניה של מערכת שטיינר משולשת ציקלית.
לקריאה נוספת

Maximilian Pinl Kollegen in einer dunklen Zeit, Jahresbericht DMV, Band 71, 1969, S. 188-189
הערות שוליים

↑  Eine Lösung der beiden Heffterschen Differenzenprobleme, Compositio Mathematica, Band 6, 1939, S. 251-257
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 125501668  ISNI: 0000 0000 1788 8836  MGP: 17978  VIAF: 8351032   WorldCat (עם VIAF): 8351032
פנינה מוצפי-האלר

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1955 (בת 69) מגדל העמק, ישראל 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ברנדייס 
 מוסדות:  קולג' וייטון (1987–1987)  אוניברסיטת אוטווה (2002–2003)  המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין (2003–2011)  המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין (1995–2003)  אוניברסיטת הרווארד (1988–1991)  Holy Cross Sixth Form College and University Centre (1991–1995)  אוניברסיטת בוסטון (1988–1988)  המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין (2011–2017)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 בספטמבר 2019–30 בדצמבר 2019)  מערכת האוניברסיטאות של אילינוי (2018–2019)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 ביולי 2021)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 באוקטובר 2001)  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת ברנדייס  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תרומות עיקריות
 חקר האנתרופולוגיה של אפריקה חקר הפמיניזם במזרח התיכון
 
פנינה מוצפי-האלר (נולדה ב-2 בפברואר 1955) היא פרופסור מן המניין לאנתרופולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעילה חברתית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה במגדל העמק, כבת חמישית להורים שעלו מעיראק, למדה בפנימיית שטיינברג בכפר סבא. סיימה לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית ב-1976. ב־1988 קיבלה תואר ד"ר מאוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס, שבארצות הברית, על חיבורה: "טרנספורמציה באזור צוואפונג, מרכז בוצוואנה: מדיניות לאומית ויחסי מקומיים".
לימדה באוניברסיטת בוסטון, באוניברסיטת ברנדייס, באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, באוניברסיטת בואזיצ'י ובמכללת הוליקרסט שבווסטר מסצ'וסטס.
ב-1995 שבה לישראל והתקבלה כמרצה במחלקה למדעי ההתנהגות שבאוניברסיטת בן-גוריון ושנה אחר כך עברה לגור וללמד ביחידה ללימודי חברה במכון בלאושטיין לחקר המדבר שבאוניברסיטת בן-גוריון, בקמפוס שדה בוקר. בין השנים 2002 ל-2003 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת אוטווה שבקנדה, עם שובה ארצה התמנתה כמרצה בכירה באוניברסיטת בן-גוריון. מלמדת גם במכללת ספיר. בין השנים 1998 ל-2001 שימשה כעמיתת מחקר במכון ון ליר בירושלים והייתה חברת מערכת בכתב העת תיאוריה וביקורת. שימשה גם כחברת מערכת בכתב העת Hagar היוצא לאור בשפה האנגלית בישראל ועניינו לימודי חברה. שימשה כחברת מערכת במספר כתבי עת בארצות הברית ביניהם Political and Legal Anthropolgy Review, Identities: Global Studies in Culture and Power, מאז אוקטובר 2007 מכהנת כעורכת "הגר", ביחד עם דוקטור מיכאל פייגה.
עם שובה ארצה הייתה אחת המייסדות של הקשת הדמוקרטית המזרחית, כשאז זו נקראה "ישראל 96" ומנתה ארבעים חברים וחברות. פעילה בפורום דו-קיום בנגב, ב-Ichad (הוועד הישראלי נגד הריסת בתים), מאז שנת 2005 היא מרצה אורחת בכלא באר שבע, במעון לנשים מוכות, ובמקום. חברה באחותי.
החל משנת 2010 חברה ביחידה ללימודי החברה בדרגת פרופ' חבר, במחלקה לאדם ולמדבר, במכון בלאושטיין לחקר המדבר, שבאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
הרצתה במכללה החברתית כלכלית.
אודות מחקרה

התחילה את עבודת השדה באזור כפרי בבוצוואנה, במטרה לבדוק את האופן שבו מתקבלים הלכה למעשה תהליכים של רפורמות אגרריות על ידי אנשים בשטח. במשך חמישה עשר חודשים עשתה עבודת שדה אנתרופולוגית "מסורתית", למדה את השפה המקומית (סצוואנה), גרה בבקתה ללא חשמל ומים. ב-1988 קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת ברנדייס, נושא העבודה היה: Transformation in the Tswapong Region, Central Botswana: National Policies and LocalRealities "טרנספורמציה באזור טסוונפונג, מרכז בוצוואנה: מדיניות לאומית ומציאות מקומית". אחרי סיום הדוקטורט נשארה ללמד בארצות הברית.
תחומי המחקר והניתוח האקדמי של מוצפי-האלר מתחלקים לשלושה נושאים המשתלבים זה בזה.
מחקרה באפריקה > מחקרה בבוצוואנה

אפריקה היא העבודה האתנוגרפית הממושכת ביותר שלה, שהתחילה ב-1981, כשהעבודה המרכזית הייתה בין 1982 ל-1984 והמשיכה ב-1990, 1993 ו-2000. כשבכל אחת מהפעמים בדקה התפתחויות של המציאות שאותה חקרה בתחילת שנות השמונים. על בסיס עבודה ממושכת זו כתבה את ספרה Fragmented Worlds, Coherent Lives: the Policies of Difference in Botswana. הספר מנסה להבין איך למרות כל התנודתיות, וחוסר המיקוד הגאוגרפי בחייהם של הבצוואנה (האנשים החיים בבוצוואנה), הם יוצרים עולם של משמעות ויש להם זהויות שהן קוהרנטיות ואת זה היא עושה על ידי סיפורי חיים ועל ידי ההבנה של המשמעות החברתית של מרחב.
מבחינה תאורטית, הספר שנכתב ב-2002, מתמודד עם משבר הייצוג באנתרופולוגיה ועם התפישות הפוסטמודרניסטיות ששימשו כמערך הסבר למציאות בתהליכים המתרחשים בעולם השלישי. היא מפתחת שם מודל שמנסה לדבר בתקופה הפוסט-פוסט מודרניסטית, פוסט-קולוניאלית ונעה בין ניתוח של עובדות פוסט-מודרניסטיות לפרשנויות של שיטות מציאות. הספר בנוי על שתי נקודות זמן ושתי פרשנויות שהיא נתנה למציאות בבוצוואנה ובכך היא מאתגרת לא רק את האתנוגרפיה שהיא בעצמה כותבת, אלא את הקשר בין עובדות ומשמעויות.
מחקרה באפריקה > המחקר על בורקינה פאסו

עבודתה של פנינה מוצפי-האלר לא הסתכמה רק בבוצוואנה, אלא גם במחקר חדש שמומן על ידי קרן ישראל-הולנד. המחקר שנעשה במשך שלוש שנים, כלל שיתוף פעולה בין ארבעה מוסדות: אחד בהולנד, שניים בבורקינה פאסו ואחד באוניברסיטת בן-גוריון בישראל. המחקר הציע לבדוק את האופן שבו האיכרים מקבלים, דוחים או יוזמים תוכניות פיתוח ש"מונחתות" עליהם מלמעלה. שם המחקר: Farmers' Participation in Sustainable Development: A Socially Sensitive Model for Intervention
פנינה מוצפי-האלר עבדה על החיבור בין מיקרו למקרו והיא ממשיכה לעבוד עליו גם בעבודתה העכשווית בירוחם, ובודקת כיצד בני אדם משתנים והם בעלי אחריות במציאות חייהם; ומה הקשר בין תוכניות גדולות לאינדיבידואליזם בחברה.
פמיניזם במזרח התיכון

טענתה של פנינה מוצפי-האלר היא שהפמיניזם הישראלי היה מושפע באופן לא ביקורתי רק על ידי הפמיניזם המערבי, בעיקר האמריקאי ואף פעם לא חיפש מודלים השוואתיים שנכתבו על ידי פמיניסטיות ערביות במזרח התיכון. העניין שלה בפמיניזם ערבי/מזרח תיכוני התחיל כשהתחילה לעבוד במחקר שמומן על ידי ממשלת דנמרק ועודד שיתוף פעולה אזורי בין חוקרים וחוקרות פלסטינים, ירדנים, מצרים וישראלים. הם היו אמורים לתרום לפרויקט הרחב שהתכוון לסייע לשיתוף הפעולה בחקלאות, בעיקר את האספקט המגדרי. במסגרת עבודתם של צוות מומחי המגדר האלה, ריכזה את הידע הבסיסי בכל אחת מהמדינות החברות בשיתוף הפעולה הזה, ואז ערכה ספר שמכיל את הפרקים שנכתבו על ידי מומחית המגדר המצרית, מומחי המגדר הפלסטינים, והיא הוסיפה את הפרק שעוסק ביחסי חקלאות ומגדר בישראל והספר הוא ראשוני ביחסים שבין מגדר לחקלאות. הספר מנסה לחשוף את הקשר המורכב בין פרויקטים של פיתוח לעבודה אקדמית ובין חשיבה על מגדר ומציאות חברתית במזרח התיכון. הספר יצא לאור בשנת 2005 ונקרא Women in Agriculture in the Middle East. בעקבות העבודה על הספר והנסיעות התכופות לעמאן וקהיר, התחילה לקרוא על כתיבה פמיניסטית במזרח התיכון ומשמעויותיה ופרסמה ב-2001 מאמר בנושא ב"הגר" בשם Gender and Development שביקש לאתגר את הפמיניזם הישראלי.
ריבוד, מגדר ואתניות בישראל

עניינה במציאות הישראלית הניע את רצונה ללמוד סוציולוגיה ואנתרופולוגיה, היא הביעה את הדבר במאמרה "יש לך קול אותנטי" שהתפרסם בשנת 1997 בכתב העת תיאוריה וביקורת. במאמר היא מנסה לשלב את הביוגרפיה האישית של החוקרת עם סוגיית אתניות בישראל. היא חזרה לעבוד על נושא החברה הישראלית רק ב-1995, וקבוצת ואן ליר היוותה זרז מרכזי לשנות את השיח על מזרחיות ומעמד בישראל.
היא כתבה והייתה בין העורכים של הספר מזרחים בישראל, שהתפרסם בשנת 2002, אותו ערכה יחד עם יהודה שנהב וחנן חבר. היא המשיכה בפרויקט של איסוף, תרגום ועריכה של כל ההרצאות שנערכו במהלך כנס שנערך במכון ון ליר בין ה-19 ל-21 בדצמבר 1999. כנס זה היה ראשון מסוגו בישראל בכמה מובנים: " מזרחיות נדונה בו לא כ"בעיה חברתית" ולא כמושא מחקרם של אנשי אקדמיה שראו עצמם חלק מה"חברה הישראלית" החוקרת את ה"אחרים", המזרחים. אלא מזרחיות הייתה נקודת מוצא, בסיס לגיטימי לדיבור ולמחקר, נקודה שממנה אפשר להבין את החברה הישראלית. מזרחיות הפסיקה להיות ה"שוליים" הנחקרים של האקדמיה והפכה למרכז, לאתר אנליטי ופוליטי שמתוכו נשמעים קולות הדוברים את עצמם." (מתוך מבוא לספר "מזרחים בישראל")
בשנת 2005 השתתפה בעריכת וכתיבת הספר קולות מזרחיים : לקראת שיח מזרחי חדש על החברה והתרבות הישראלית.
בין השנים 2000 עד 2004 הייתה חוקרת אתנוגרפיה במועצה המקומית המדברית ירוחם, במימון האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, שם היא חקרה יחסי מגדר ושינויי חברה. מחקרה התמקד על התהליך של החזרה בתשובה בקהילה.
החל משנת 2005 חוקרת את עובדי הניקיון במדינת ישראל, ביחד עם הסוציולוגית אורלי בנימין מאוניברסיטת בר-אילן ועם היסטוריונית החברה מאוניברסיטת חיפה דבורה ברנשטיין. הן מראיינות ומשתתפות בהתבוננות בשדה בוקר, ירוחם, דימונה, אופקים ובאר שבע.
ספריה

פנינה מוצפי-האלר, בקופסאות הבטון: נשים מזרחיות בפריפריה הישראלית, הוצאת מאגנס, תשע"ב 2012.
פנינה מוצפי-האלר, שחורדיניוּת: לקראת אנתרופולוגיה פמיניסטית בישראל, הוצאת בבל, 2023
Pnina Motzafi-Haller (2002) Fragmented Worlds, Coherent Lives: the Politics of Difference in Botswana. London and Westport, Connecticut: Bergin & Gravey.
ספרים שערכה

Pnina Motzafi-Haller (editor) (2005) Women in Agriculture in the Middle East. Adlershot, Hampshire, England: Ashgate Press.
קולות מזרחיים: לקראת שיח מזרחי חדש על החברה והתרבות בישראלית/ עורכים: גיא אבוטבול, לב גרינברג, פנינה מוצפי-האלר. גבעתיים: מסדה, 2005.
Pnina Motzafi-Haller (Academic editor) (2004) A Short History of the Zionist Underground Movement in Iraq by Shlomo Sheena, Yaacob Elazer and Emanuel Nahtomi. Jerusalem: Research Institute of the Zionist-pioneer Underground Movement in Iraq.
מזרחיים בישראל: עיון ביקורתי מחודש/ עורכים: חנן חבר, יהודה שנהב, פנינה מוצפי-האלר. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002.
Pnina Motzafi-Haller (with A. and J. Bernard) editors) (1993) Social Relations in a Changing Southern Africa. Edingburgh: Center of African Studies, Edinburgh University.