stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראיין גרסיה
חיים אישיים

גרסיה מגיע ממשפחה גדולה. הוריו היו מעורבים באופן פעיל בקריירה החובבנית שלו. הם ממשיכים לסייע לו בקריירה המקצועית שלו, כאשר אביו ממשיך לשמש כאחד מהמאמנים שלו ואמו עובדת כעוזרת האדמיניסטרטיבית האישית שלו לפרויקטים מסחריים. במרץ 2019 נולדה בתו של גרסיה.
על אף שגרסיה הוא אמריקאי מלידה ולאום, גרסיה מרבה לבטא את המורשת המקסיקנית שלו באישיותו. לעיתים קרובות הוא נושא את דגל ארצות הברית ודגל מקסיקו יחד לתוך זירות הקרב, ולעיתים קרובות לובש צבעי אדום, לבן וכחול (צבעי דגל ארצות הברית). הוא היה מתאמן אצל אדי ריינסו, אשר מאמן גם את המתאגרפים קנלו אלוורז ואוסקר ואלדז בסן דייגו, קליפורניה, מאוקטובר 2018 עד פברואר 2022. נכון ל-2023 מאמנו הוא ג'ו גוזן.
ב-2021 חתם גרסיה על חוזה פרסום עם מותג משקאות הספורט האמריקאי Gatorade (אנ'), במסגרתו יופיע בפרסומות טלוויזיה המפרסמות את מוצרי המותג, ובכך הפך למתאגרף האמריקאי הראשון אי פעם שהופיע בקמפיין של החברה. בחלק מהפרסומות, גרסיה מופיע עם הכדורסלן דמיאן לילארד מליגת ה-NBA.
בדצמבר 2022 החל גרסיה להתאמן בג'ו ג'יטסו ברזילאי בהדרכת רנר גרייסי (אנ').
חוסה מריה גטיקה

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1925 ויז'ה מרסדס, ארגנטינה 
 פטירה:  12 בנובמבר 1963 (בגיל 38) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מידע כללי
 מדינה:  ארגנטינאי
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  קל
 
חוסה מריה גטיקה (בספרדית: José María Gatica; ‏25 במאי 1925 – 12 בנובמבר 1963) היה מתאגרף ארגנטינאי ואחד מהספורטאים המפורסמים בהיסטוריה של המדינה. קריירת האגרוף שלו הייתה מלווה במחלוקות בשל תמיכתו בנשיא חואן פרון.
ביוגרפיה

חוסה מריה גטיקה נולד בעיר ויז'ה מרסדס, בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה, ב-25 במאי 1925. הוריו היו פועלים קשי יום, שהחליטו לעבור לבואנוס איירס כאשר גטיקה היה בן 7. חיי העוני הקשים של המשפחה נמשכו גם בעיר הבירה, גטיקה בילה את מרבית זמנו ברחובות ומעולם לא נשלח לבית ספר או למד קרוא וכתוב.
גטיקה החל את קריירת האגרוף שלו בקרבות לא מורשים שנערכו בנמל, לעיני קהל של מהמרים. גטיקה הצעיר בלט בסגנונו הפרוע בזירה, ועד מהרה התגלה על ידי מאמנים מקומיים בעזרתם פצח בקריירה מקצוענית.
קריירה

גטיקה עבר להתאמן תחת הדרכה מקצועית ופיתח את סגנונו המלהיב. עד מהרה הוא הפך לאהוב הקהל ולאחד מאנשי הספורט הבולטים במדינה. בין מעריציו הגדולים ביותר היו הנשיא חואן פרון ואשתו אוויטה, וגטיקה הפך לתומך נלהב בנשיא ובממשלתו. עם הפרסום הגיעה גם רווחה כלכלית גדולה לגטיקה ומשפחתו, שנהנו מסגנון חיים ראוותני ונראו פעמים רבות במסעדות יוקרתיות בחברת האליטות של המדינה.
גטיקה החל לטפח שאיפות לזכות באליפות העולם בקטגוריית המשקל הקל, ונסע לארצות הברית ב-1951 כדי להתמודד מול האלוף אייק ויליאמס, אך חלומו התנפץ במהרה כאשר כשל בזירה והובס בנוק אאוט בסיבוב הראשון. למרות ההפסד גטיקה (שכונה El Mono – "הקוף") המשיך להיות פופולרי במולדתו וחזר לארגנטינה כדי להשתתף בסדרת קרבות מלהיבה מול יריבו המושבע אלפרדו פראדה.
לאחר נפילת חברו הנשיא פרון ב-1955, הפך גטיקה מאליל ההמונים לאחד האנשים השנואים במדינה. הוא נעצר על ידי המשטרה אחרי שהקדיש את אחד מניצחונותיו לפרון הגולה, ונאלץ לפרוש לאחר שרישיון האגרוף שלו נשלל לצמיתות. בסך הכול נלחם גטיקה ב-96 קרבות וניצח ב-86 מתוכם.
גטיקה ירד מנכסיו כאשר חבריו הישנים בפוליטיקה הפנו לו עורף ורבבות מעריציו שכחו אותו, והוא נאלץ להתקיים בדוחק מעבודות מזדמנות. אחת מהן, כמארח במסעדה, ניתנה לו על ידי יריבו הוותיק פראדה.
גטיקה מצא את מותו ב-12 בנובמבר 1963, כאשר נפגע מאוטובוס חולף ברחוב.
ב-1993 הפיק לאונרדו פביו את הסרט "Gatica, El Mono" ("גטיקה, הקוף") שמספר את סיפור חייו ומותו. הוא זכה לכבוד בעיר הולדתו שקראה לאולם הספורט בעיר על שמו.
ענר שפירא

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 2001 י"ז באדר ה'תשס"א ירושלים, ישראל 
 נרצח:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 22) כ"ב בתשרי ה'תשפ"ד רעים, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תיכון הימלפרב ‏•‏‏ מכינה קדם-צבאית העמק
 השתייכות:   צה"ל  חטיבת הנח"ל
 תקופת הפעילות:  2021–2023 (כשנתיים)
 דרגה:    סמל ראשון
 תפקידים בשירות
 לוחם סיירת הנח"ל
 פעולות ומבצעים
 הטבח בפסטיבל נובה
 הנצחה
 אתר אינטרנט עם המוזיקה והאמנות של ענר - https://anershapiro.com/ "הַנֵּר", מאת צור ארליך
 
ענר אליקים שפירא (12 במרץ 2001 – 7 באוקטובר 2023) היה לוחם סיירת הנח"ל שעזר להציל את חייהם של תשעה אנשים שברחו מהטבח בפסטיבל נובה ומצאו מחסה במיגונית ליד רעים. שפירא היה מוזיקאי ואומן. לאחר מותו הוציאה משפחתו לאור חלק מהשירים שהקליט באלבום "מבוא לענרכיזם" ובאלבום "מחפש אהבה".
ביוגרפיה

שפירא נולד ב-12 במרץ 2001 בירושלים לשירה ולמשה, הבכור מתוך שבעה ילדים. סבו, חנינה בן מנחם, הוא פרופסור אמריטוס למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. סבתו, ימימה בן מנחם, גם היא פרופסור אמריטה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. סבא רבא שלו היה חיים משה שפירא, מהחותמים על מגילת העצמאות של ישראל, חבר הכנסת ושר. סבא רבא אחר שלו היה יוסף גולדשמידט, שכיהן כחבר הכנסת וכסגן שר תחת חיים משה שפירא.
שפירא למד בתיכון הימלפרב. לאחר סיום התיכון הצטרף למכינה קדם-צבאית העמק בכפר רופין. שפירא ניסה להתגייס לסיירת מטכ"ל אך נפצע פעמיים במהלך הגיבוש ליחידה. עקב כך נדחה גיוסו בשנה ושלושה חודשים. במהלך התקופה שהמתין לגיוסו החל שפירא, שניגן בפסנתר מגיל שש והיה חובב מוזיקה אלקטרונית, לכתוב מוזיקה ולהקליט שירים באולפן ביתי אותו בנה.
לבסוף התגייס שפירא באוגוסט 2021 לחטיבת הנח"ל. הוא סיים את הטירונות בהצטיינות וצורף לפלוגת הנ"ט של גדוד הסיור, גם שם הצטיין.
ביוגרפיה > הגנתו על חוסי מיגונית במתקפת הפתע על ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – טבח שבעה באוקטובר, הטבח בפסטיבל נובה, מיגוניות המוות
חודש לפני סיום שירותו הסדיר בצה"ל היה שפירא בחופשת שבת והגיע למסיבה ברעים. מיד עם תחילת מתקפת חמאס התקשר אליו מפקדו והזעיק אותו למוצב סופה. בדרכו לבסיס עצר שפירא ונכנס למיגונית שבצומת הכניסה לרעים עקב ירי לעברו.
במיגונית מצאו מחסה כ-30 איש, שהגיעו אליה לאחר שברחו מירי רקטות מסיבי לאזור הקיבוץ, בסמוך לו התקיים פסטיבל נובה בו השתתפו.
על פי עדויות הניצולים, שפירא היה האחרון שנכנס אל המיגונית. מיד עם כניסתו הרגיע את הצעירים שהסתתרו בה, ניסה ליצור קשר עם יחידתו ולהזמין חילוץ. לאחר זמן מה הבחין כי קולות הירי הולכים ומתקרבים אל המיגונית. שפירא הצטייד בשבר של בקבוק וניצב בפתח המיגונית על מנת לקדם מתקפה. הוא הודיע כי "אם אני לא מצליח או נפגע, שמישהו אחריי ינסה לעשות אותו דבר".
מחבלי חמאס הקיפו את המיגונית בה חסו הנמלטים. לאחר מכן החלו להטיל בזה אחר זה רימוני יד דרך פתח המיגונית, במטרה לפגוע ביושביה. שפירא, שעמד בצמוד לפתח המיגונית, עצר את הרימונים שהושלכו על ידי המחבלים וזרק אותם בחזרה החוצה, הרחק מהמיגונית.
ענר הצליח לזרוק בחזרה שמונה רימונים. משראו המחבלים שלא מצליחים להכניעו עם רימונים, ירו RPG, וענר נהרג.
האירוע כולו צולם במצלמת שמשה של רכב שחנה במקום. הסרטון נָפוֹץ באינטרנט והגביר את החשיפה לסיפור הגבורה של שפירא, לצד עדויות הניצולים.
לאחר שנרצח, נכנסו המחבלים אל תוך המיגונית וגררו מתוכה באלימות אנשים ששרדו את המתקפה, חלקם פצועים בדרגות שונות, והעמיסו אותם על גבי טנדרים כדי לחטוף אותם לרצועת עזה. בין הנחטפים היה גם חברו הטוב של שפירא, הרש גולדברג-פולין, אשר ידו נקטעה מעוצמת הפיצוץ. גם אירוע זה תועד, באמצעות מצלמת גוף של אחד ממחבלי החמאס, והוא הופץ במרשתת ללא צנזורה, כשהוא מכיל תכנים גרפיים קשים לצפייה. הרש הוחזק בשבי בידי החמאס, עד שנרצח על ידי שוביו יחד עם עוד חמישה חטופים, כעבור 11 חודשים, בסוף חודש אוגוסט 2024.
ביוגרפיה > הנצחה ויצירה

שפירא הובא למנוחות ביום ו', כ"ח בתשרי התשפ"ד, 13 באוקטובר 2023, בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
לאחר תום השבעה, הוציאו הוריו את השיר "ג'רוז", אותו כתב והלחין.
בחנוכה התשפ"ד כתב ופרסם המשורר צור ארליך את השיר "הַנֵּר", המקשר בין שמונת הרימונים לשמונת נרות וימי חג החנוכה ולסדר העבודה ביום הכיפורים, תוך שימוש בהומופונים החלקיים "הַנֵּר" ו"עָנֵר" להנצחתו:
וְכָךְ הָיָה מַחֲיֶה. וְכָךְ הָיָה מוֹנֶה.

אַחַת… שָׁלוֹשׁ… חָמֵשׁ… וְעַד שְׁמוֹנֶה.

וּבַשְּׁמִינִי כָּבָה הַנֵּר.

כָּבָה עָנֵר.
בדצמבר 2023 קבוצת הכדורגל הפועל ירושלים, ששפירא וחברו הירש גולדברג-פולין היו בין אוהדיה, הנציחה את שפירא בתחילת משחקה עם קבוצת הפועל תל אביב, במסגרת המחזור ה-12 של ליגת העל. שחקני הקבוצות עלו לצלילי השיר "ג'רוז", ועל המסכים באצטדיון טדי הוקרנו ציוריו של שפירא.
במרץ 2024 הוציאה משפחתו של שפירא את "מבוא לענרכיזם", אלבום אי.פי ובו שישה שירים שכתב, הלחין והפיק. עם צאת האלבום, פורסם הסינגל "שנאת אחים" שבו משתתף לצד שפירא המוזיקאי שאנן סטריט, שהוסיף בית חדש לשיר לאחר מותו של שפירא.
במאי 2024 נחנך פסל בדמותו עם תיאור סיפור גבורתו, בעיר בזייה בצרפת. סיפורו מונצח גם כחלק מאסופת סיפורי הגבורה יום אחד באוקטובר, ובספר קומיקס שבו 12 מאיירים וקריקטוריסטים ישראלים חברו יחדיו לתאר סיפורי גבורה מ-7 באוקטובר. הספר פורסם בצרפת.
במרץ 2025 יצא אלבומו השני "מחפש אהבה", הכולל עשרה שירים פרי עטו, ביניהם עיסוק בנושאים כמו פגיעה בנשים, המצב במדינה והשכול. הפקת האלבום נעשתה ביוזמת משפחתו, ובשיתוף עם המפיק המוזיקלי אברי צפנת (אברי ג'י).
הערות שוליים

1 2   בן שלו, בסוף השבעה על סמ"ר ענר שפירא, הוציאו הוריו את שירו, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2023
1 2  צוואה מוזיקלית: גיבור נובה ענר שפירא ז"ל זוכה לאלבום בכורה, באתר טיים אאוט, ‏12 במרץ 2024
1 2  'מבוא לענרכיזם': משפחתו של ענר שפירא הי"ד משחררת את שיריו, באתר ערוץ 7
↑    ימימה בן מנחם, ‏"לא מצאתי בשום מקום גבורה כמו שלך נכדי, ענר אליקים שפירא", בעיתון מקור ראשון, 27 בנובמבר 2023
↑  קרן מרציאנו, ‏המחבלים המשיכו לזרוק רימונים לתוך המיגונית - ענר הדף אותם החוצה עד שנהרג | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2023
↑  סתיו נמר, ‏מענר שפירא ועד בן זוסמן: חמישה מהלוחמים שנהרגו – בוגרי תיכון הימלפרב בירושלים, באתר מעריב אונליין, 5 בדצמבר 2023
↑  בידיים חשופות / אבי יששכרוף על סמ"ר ענר שפירא ז"ל | גיבורים 2023, באתר ידיעות אחרונות
↑  "החזיר 7 רימונים ובשמיני נפצע אנושות" – סיפור הגבורה של ענר שפירא מארנונה, באתר הגבורה
1 2  יהודה שלזינגר, שירה, אמו של ענר שפירא ז"ל, מנציחה את הטבח: "אני עוסקת במורשת, אבל לא מורשת של פעם אלא מורשת של עכשיו", באתר ישראל היום, 14 בנובמבר 2023
1 2  ינון שלום יתח‏, תיעוד בלתי נתפס: מחבלי חמאס זורקים רימונים למיגונית - ענר שפירא הודף אותם החוצה, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2023
1 2  103FM, ‏ענר ז"ל הציל שמונה במסיבה ברעים: "זרק חזרה כל רימון שהושלך למיגונית", באתר מעריב אונליין, 15 בנובמבר 2023
↑  סמל ראשון ענר אליקים שפירא, באתר יזכור
↑  דסק קשת 12, ‏"ידו נקטעה והוא מדמם. זה סיוט, אבל לראות אותו בשליטה מחזק אותי", באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2023
↑  אסי חיים, חומות של תקווה: מסע אל ארץ הגרפיטי בדרום תל אביב, באתר ynet, 27 בנובמבר 2023
↑    כתבי מקור ראשון, ‏מתי והיכן מתקיימות הלוויות של הנרצחים והנופלים במלחמה, בעיתון מקור ראשון, 10 באוקטובר 2023
↑    צור ארליך, ‏אֲסִירֵי תִּקְוָה, בעיתון מקור ראשון, 8 בדצמבר 2023
↑  הפועל ירושלים הנציחה את ענר שפירא ז"ל, באתר ONE‏, 26 בדצמבר 2023
↑   ענר – שנאת אחים (עם שאנן סטריט), סרטון בערוץ "ענר – ANER", באתר יוטיוב (אורך: 04:21)
↑  אוריאל לוי, ‏לזכר הגיבור מהמיגונית: אנדרטה ובה פסל של ענר שפירא ז"ל נחנכה בדרום צרפת, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 במאי 2024
↑  מאיה פולק, צבעי אוקטובר: 12 סיפורי גבורה ישראליים קובצו יחד לאנתולוגיית קומיקס, באתר מקור ראשון, ‏25.7.24
↑  רז שכניק, שירת הגבורה של ענר, באתר ynet, 9 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012770624905171  VIAF: 2332171594747603380001   WorldCat (עם VIAF): 2332171594747603380001 
המיגונית בה הגן שפירא על החוסים, פברואר 2024
סיפורו של ענר שפירא בתערוכת סיפורי גבורה באשדוד
ענר. פרט מתוך גרפיטי מאת „גרפיטיול”, עם דיוקניהם של ארבעה גיבורים אזרחיים.
קברו של ענר בהר הרצל
קונילינגוס

אישה מבצעת קונילינגוס באישה אחרת
קונילינגוס (מלטינית: Cunnilingus, מילולית: ליקוק הפות) הוא אקט של מין אוראלי הכולל ליקוק של הפות. הדגדגן הוא האיבר הרגיש ביותר באיבר המין הנשי, וגירוי שלו יכול להביא אישה לאורגזמה. הקונלינגוס משמש לעיתים כמשחק מקדים לפני חדירה או כאקט מיני בפני עצמו. מחלות מין עשויות לעבור באמצעות אקט זה, אבל סיכויי ההדבקה, במיוחד של נגיף ה-HIV, נמוכים באופן משמעותי מקיום חדירה.
בתרבויות רבות קונילינגוס נחשב טאבו, אך מעטות המדינות שאוסרות קיום אקט זה. קיימות תרבויות שבהן ביצוע קונילינגוס על ידי גבר נחשב לפחיתות כבוד עבור הגבר ולפגיעה בגבריותו. בתרבויות מסוימות, לדוגמה בדת הדאואיזם, קונילינגוס נחשב אקט בעל ערך רוחני רב, ואף כמאריך חיים. בתפישה הדאואיסטית פליטה של זרע ושל נוזלים וגינאלים מובילה לדעיכה בצ'י, אך הן על ידי שמירת הזרע ונתינת נוזלים וגינאלים לבליעה מובילים לשימור הצ'י ואף להצמחתו, עבור שני הצדדים.
אטימולוגיה

המילה קוניליגוס היא הלחם בסיסים של המילים הלטיניות קונוס (לטינית: cunnus) שמשמעותה הלטינית היא פות, ולינגוֹ (לטינית: lingō) שמשמעותה הלטינית היא ליקוק. ישנם מגוון ביטויי סלנג ולשון נקייה המתארים אקט זה בשפות השונות, בעברית נהוג הביטוי "לרדת".
פרקטיקה

קונילינגוס יכול לכלול גירוי מספר אזורים באזור הפות, לדוגמה ליקוק שפתי הפות, הדגדגן וגם חדירה לנרתיק באמצעות הלשון. מחקרים הראו שגירוי דגדגני חיוני להשגת אורגזמה אצל רוב הנשים, ומחקרה של שייר הייט הראה כי קל יחסית לרוב הנשים להגיע לאורגזמה באמצעות קונילינגוס, ככל הנראה בגלל הגירוי הדגדגני הישיר.
בחלוקת תפקידי המין לאקטיביות ופסיביות הצד המבצע את הקונלינגוס לרוב נחשב הצד האקטיבי, בעוד הצד עליו מתבצע האקט נקרא הפסיבי. דבר החורג מהיחס הרגיל למושגים אלה, מכיוון שבמין וגינאלי ומין אנאלי הצד האקטיבי החודר הוא הצד לו מובטחת אורגזמה, בעוד באקט מיני זה דווקא נדיר שהצד האקטיבי חווה אורגזמה בלי גירוי נוסף.
קונילינגוס ובתולים

סקרים הראו שבקרב הטרוסקסואלים קונילינגוס נתפס לרוב כמשחק מקדים, ולא כאקט מיני בפני עצמו, ולא רואים בו כאקט הפוגע בבתולים, ולכן הוא נפוץ בקרב בני נוער הטרוסקסואלים בגילאים צעירים יותר מחדירה. לעומת זאת, סקרים הראו שלסביות רבות רואות בקונילינגוס אקט מיני בפני עצמו, ולכן גם כאקט הפוגע בבתולים.
הערות שוליים

↑  Shere Hite, The Hite Report: A Nationwide Study of Female Sexuality, Seven Stories Press, 2003-11-04, ISBN 978-1-58322-569-1. (באנגלית)
1 2  Laura Carpenter, Virginity Lost: An Intimate Portrait of First Sexual Experiences, NYU Press, 2005-11, ISBN 978-0-8147-1653-3. (באנגלית)
| מיניות האדם |
| --- | --- | --- |
| תופעות פיזיולוגיות | זוויג • עוררות מינית • זקפה • נוזל טרום-שפיכה • סיכוך נרתיקי • אורגזמה (שפיכה נשית / שפיכה גברית) • היריון |  |
| בגרות מינית וחינוך מיני | התבגרות מינית • מניעת הריון • קונדום • מין בטוח • חינוך מיני • טיפול מיני • סרוגייט • מדריך למיניות |  |
| זהות | זהות מגדרית • זהות מינית • נטייה מינית (הומוסקסואליות / ביסקסואליות / לסביות / א-מיניות) • הטרוסקסואליות • אינטרסקס • טיפול המרה • גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים |  |
| מין וחוק | חוק למניעת הטרדה מינית • גיל ההסכמה • הדבקת HIV במזיד‏ • גילוי עריות • מעשה מגונה • חוסר צניעות בציבור • מעשה מגונה בפומבי • אונס • התעללות מינית • ניצול מיני • הטרדה מינית • התנהגות מינית פסולה • אלימות מינית • מעשה סדום • בעילה אסורה בהסכמה • פדופיליה • חטיפת נשים |  |
| סקסולוגיה ותופעות היסטוריות | האבולוציה של הרבייה המינית • היסטוריה של ייצוגים מיניים • מיניות ברומא העתיקה • זנות ביוון העתיקה • זנות ברומא העתיקה • פדרסטיה ביוון העתיקה • המהפכה המינית |  |
| זוגיות וחברה | חיי מין • משיכה מינית • אהבה • מונוגמיה • פוליאמוריה • מין מזדמן • סווינגינג • נישואים • פיקוח ילודה • פאראפיליה • מופקרות • דת ומיניות • התנזרות ממין • הון ארוטי • אתיקה מינית • אובייקטיפיקציה מינית • מתאם אינטימיות • דיבור ארוטי • סלנג מיני |  |
| יחסי מין | מין קבוצתי • מזמוז • אוננות • משחק מקדים • החדרת אצבעות • תנוחות מין • יחסי מין מחוץ לנישואים • יחסי מין ללא נישואים • יחסי מין ללא חדירה • מין אוראלי • מין אנאלי • מציצה עצמית • BDSM • פטיש לכפות רגליים • פטישיזם (סקסולוגיה) • פטיש לכפות ידיים • פוטג'וב • הנדג'וב • אורגיה • גאנג באנג • שלישייה • רביעייה • סייברסקס • שיחה ארוטית • חנק ארוטי • מעגל מאוננים • יחסי מין בפומבי • קשירה • קונילינגוס |  |
| שירותי מין | תעשיית המין • ארוטיקה • פורנוגרפיה • סרט פורנוגרפי • תיירות מין • מוזיאון מין • מועדון מין • מועדון חשפנות • חשפנות • זנות (זנות קטינים / זנות גברית / בית בושת / עבדות מין) • יחסי מין תמורתיים • חנות מין • אביזר מין • בובת מין • מכונת מין • רובוט מיני |  |
באטרבין

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1966 (בן 58) אטלנטה, ארצות הברית 
 מידע כללי
 שם לידה:  Eric Scott Esch 
 מדינה:  ארצות הברית 
 משקל:  171.5 ק"ג 
 גובה:  1.83 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אגרוף, אמנויות לחימה משולבות, קיקבוקס 
 
אריק סקוט אש (באנגלית: Eric Scott Esch; נולד ב-3 באוגוסט 1966 אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית), הידוע בכינויו באטרבין, הוא מתאגרף מקצועי אמריקאי, לוחם MMA, מתאבק מקצועי וקיקבוקסר לשעבר, שהתחרה בקטגוריות של משקל כבד. אש גם הופיע פעמים רבות בתוכניות טלוויזיה ואף בסרט ג'קאס בתפקיד עצמו. אש החל להתאגרף בצורה מקצוענית ב-1994. למרות משקלו הרב ומבנה גוף ושרירים לא אופייני למתאגרף, ניצח את הרוב המוחץ של הקרבות בנוקאאוט בשל הכוח העצום של מכות האגרוף שלו.
תחילת הקריירה

אש נולד באטלנטה, אך משפחתו עברה לסנט ג'ון, מישיגן. אמו נפטרה כשהיה בן שמונה בלבד, ובגיל 11 עברה משפחתו שוב לג'ספר באלבמה. בילדותו סבל מהצקות רבות וסבל מעודף משקל גדול. כשהיה בן 18, נולד בנו הראשון ומעט אחר כך בנו השני. באותה העת עבד במפעל ליצור אריחים. לאחר שחבריו לעבודה אתגרו אותו, החליט להשתתף בתחרויות אגרוף, אך לא עמד בגבול המשקל המקסימלי של 181 ק"ג. בשל כך, החל אש בדיאטה שכללה בעיקר עוף ושעועית, כך קיבל את הכינוי שלו, באטרבין. אש החל להתאגרף בצורה חובבנית בשנת 1990 כאשר מיסטר טי היה בפינה שלו במהלך מספר קרבות. אש זכה בחמישה תארים של טורנירי "Toughman" במשקל כבד, עם מאזן תוצאות של 56 ניצחונות (36 בנוקאאוט), 5 הפסדים ו-0 תיקו.
אגרוף מקצועני

את הקריירה המקצועית שלו התחיל אש ב-15 באוקטובר 1994, כשניצח את טים דניאלס. את הקריירה המקצועית שלו באגרוף במשקל כבד, סיים עם מאזן תוצאות של 77 ניצחונות (58 בנוקאאוט), 10 הפסדים ו-2 תיקו.
קיקבוקסינג

ב-2003 הצטרף אש לליגת K-1 לתקופה קצרה של שנתיים בה היה המאזן שלו 3 ניצחונות (2 בנוקאאוט), 4 הפסדים ו-0 תיקו.
היאבקות מקצוענית

אש הופיע בשני אירועים של ליגת ה-WWF בשנת 1997. בשנת 1999 ארגנו הליגה קרבות לא מתוסרטים. אש התמודד כנגד בארט גאן והביס אותו בשתי מכות בלבד תוך 35 שניות במסגרת אירוע הדגל של הארגון, רסלמניה 15.
לוחמה משולבת

אש השתתף ב-28 קרבות לוחמה משולבת עם מאזן תוצאות של 17 ניצחונות (7 בנוקאאוט), 10 הפסדים 0–1 תיקו.
תארים > אגרוף

אלוף ה-IBA במשקל סופר כבד
אלוף ה-WAA במשקל כבד
תארים > MMA

אליפות "Elite-1 MMA" במשקל סופר כבד
תארים > התאבקות

אלוף "סינדיקט ההיאבקות המקצועית" במשקל כבד
סגנון לחימה

מפני שמשקלו הרב דורש אנרגיה רבה, אש נלחם בסגנון התקפי מאוד בעל עצימות גבוהה. אש ניצח קרבות רבים עד הסיבוב הרביעי, ובכך נודע כ"מלך ארבעת הסיבובים". לאש יכולת לספוג מכות ולהמשיך להילחם, בשילוב עם כוחו העצום הצליח לנצח ולעלף רבים ממתחריו. אש לרוב התמודד במכנסיים עם הדפס של דגל ארצות הברית.
משחקי וידאו

אש השתתף במשחק הווידאו "Toughman Contest" של חברת EA Sports שיצא לקונסולות סגה מגה דרייב וסגה 32X, כבוס הסופי ואף כיכב על העטיפה. גם בסדרת משחקי "Knockout Kings" הופיעה דמותו. במשחק "The Witcher", ניתן להילחם במתאגרף אשר ממדי גופו דומים לשל אש, שנקרא "Butter Bean". במשחק "Fight Night Champion" ניתן לשחק בדמותו של אש.
סרטים

ג'קאס: הסרט, בתפקיד עצמו
Chairman of the Board - בתפקיד מאבטח
טלוויזיה

ב-2011 כיכב אש בסדרה Big Law: Deputy Butterbean בערוץ דיסקברי חקירות. אש הושבע כשריף במחוז ווקר באלבמה ואליו הצטרף צוות צילום.
חיים אישיים

אש נשוי לליבי גיבונס ולהם שלושה ילדים. גרייס, ברנדון וקיילב. בניו משתתפים בלחימה משולבת. אש פתח מסעדת ברביקיו בג'ספר, אלבמה.
להקת פיקוד המרכז

| --- | --- |
להקת פיקוד מרכז ב-1969 בשיר צ'ארלי צ'פלין, מימין, גליה ישי, במרכז אפרת לביא משמאל ניצה שאול
להקת פיקוד מרכז ב-1969 בשיר צ'ארלי צ'פלין, מימין, גליה ישי, במרכז אפרת לביא משמאל ניצה שאול
 פיקוד:  פיקוד מרכז
 מקימים:  יצחק יצחקי
 תקופת הפעילות:  1953–הווה (כ־72 שנים)
 תוכניות:  24
 התוכנית הראשונה:  אחד משלנו (1953)
 התוכנית האחרונה:  ילדי 67 (1987)
 תקליטים:  14
 להקות משנה:  צוות הווי פיקוד מרכז  צוות הווי חטיבת הצנחנים  שלישיית פיקוד מרכז
להקת פיקוד מרכז בתחילת שנות ה-60, חדוה עמרני משמאל
להקת פיקוד המרכז היא להקה צבאית בצה"ל. הלהקה נוסדה ב-1953 על ידי קצין החינוך של פיקוד המרכז, רס"ן יצחק יצחקי, והפכה עם הזמן לאבן יסוד במוזיקה הישראלית. הלהקה זכתה לשיא הצלחתה בתוכניות אותן ניהל הצמד דני ליטאי ויאיר רוזנבלום לאחר מלחמת ששת הימים.
רבים מבוגרי הלהקה היוו לאורך השנים חלק מתעשיית התרבות והמוזיקה הישראלית, כמו: ג׳וקי ארקין, מושיק טימור,  שלומית אהרון, נירה גל, עוזי חיטמן, אושיק לוי,   רוחמה רז, דני רווה, מוטי גלעדי ,טמירה ירדני, שייקה לוי, דודו זכאי, דורית ראובני, דני ליטאי, חדווה עמרני, אריה לבנון, יואל לרנר, גלית גיאת, דוד ד'אור, קובי רכט, מזי כהן, עידן אלתרמן, אלי גורנשטיין, רונית אופיר, אלון אופיר, נעמי פרומוביץ', עודד קוטלר, עפרה פוקס, יעקב מנדל שלמה וישינסקי,יגאל חרד, ניצה שאול, שלמה בראבא, אפרת לביא, גליה ישי, איקי לוי ,גיל דור, ואחרים. גם נשיאת בית המשפט העליון לשעבר אסתר חיות (אז אסתי אבני) שירתה בלהקה בתחילת שנות ה-70.
היסטוריה > תחילת הדרך

עד שנת 1953 פעלו בפיקוד המרכז צוותי מוזיקה קטנים שהורכבו מכישרונות שנמצאו במפקדות השונות, עד שאלוף פיקוד המרכז, צבי איילון, ביקש להקים להקה ייצוגית, כמו אלו שהוקמו בפיקודים האחרים (בתקופה זו פעלו להקת הנח"ל ולהקת פיקוד דרום). על מלאכת הקמת הלהקה הופקד רס"ן יצחק יצחקי, קצין החינוך. במאי הלהקה היה השחקן והיוצר גדעון שמר. המנהל המוזיקלי היה יוחנן זראי.
ב-1953 הופיעה הלהקה בתוכניתה הראשונה שנקראה "אחד משלנו", אך התוכנית לא הצליחה להתפרסם מעבר לגבולות הפיקוד. ב-30 באוגוסט 1954 החלה הלהקה להופיע בתוכנית נוספת, שנקראה "כף קוף אחד". התוכנית הייתה במתכונת של מחזמר בעל מוסר השכל. העלילה הייתה מעין סיפור אהבה על רקע אליפות השחמט של צה"ל, ובה זוג חיילים בורח לתל אביב כדי להגיע להקלטת תוכנית הרדיו "תיבת נוח". כיוון שלא נותרו כרטיסים למופע, יוצאים השניים לגן מאיר ומבכים את השקמים שצמחו לאורכה ולרוחבה של העיר. בתוכנית זו בוצעה הגרסה הראשונה של השיר "גן השקמים" (יצחק יצחקי/יוחנן זראי), על ידי שלושה מחברי הלהקה: אהובה דיכטר, דוד לוין ומשה טרוים (מושיק טימור). בין חברי המחזור הראשון היה גם ג'וקי ארקין. המנהל המוזיקלי של הלהקה בתוכנית זו היה יוחנן זראי, ואשתו ריקה זראי הייתה המדריכה המוזיקלית. אלוף הפיקוד איילון הודיע כי בכוונתו שבלהקה יציגו גם שירים על תפקידי חיילים מגוונים יותר, ועל כן הופיעו השירים: "שיר המ"צ", "המ"מ הצדיק", "הסמלת" ועוד.
הלהקה העלתה מספר תוכניות נוספות באותן השנים, אך לא הקליטה את שיריה באופן מסודר. רק ב-1957 יצא ללהקה אריך הנגן הראשון, שנקרא "שמע חבר" (עד להקלטות התקליט הקליטה הלהקה מספר שירים מתוכניות שונות, לעיתים לרדיו ולעיתים לתקליטים שנשמרו רק בהד ארצי). בתקליט הופיעו חברי ההרכב: יוסי סגל, מזל שמור, שייקה לוי, צדי צרפתי, אילי גורליצקי, עודד תאומי ואריה לבנון האקורדיוניסט. בהמשך הקליטה הלהקה את שיריו של המלחין ניסן הברון לתקליטי אוסף משיריו, אחד מהם היה "היושבת בגנים". מלהיטי אותן שנים: "חמסינים במשלט" (נעמי שמר), "סמלת" (יחיאל מוהר/חיים אלכסנדר) ו"הזקנקן" (דן אלמגור/מאיר נוי) שהופיעו באריך הנגן "שמע חבר".
במקביל להקלטות, העלתה הלהקה תוכניות, בהן "פשיטה בכפר" (שנקראה גם "העיקר ובת האיכר") ב-1956, שנקראה בבימה האזרחית "חמש חמש". במאי התוכנית היה גדעון שמר, הבמאי הראשון של הלהקה, ואשתו נעמי שמר, שכתבו את מילות השירים. בין להיטי התוכנית היו גם "רב האור והתכלת" בביצוע מזל שמור, "שיר הבר", "תרנגול בן גבר" (בוצע מאוחר יותר על ידי רן ונמה), "בא הגדוד", "רומנס בכפר" ועוד. חברים נוספים בלהקה באותן שנים היו עודד תאומי, חדוה עמרני, אביבה פז, צדי צרפתי, דוד לוין, דני ליטאי, עמוס אטינגר, ז'קי לוי, שי דנון, עפרה פוקס והאקורדיוניסט מרטין מוסקוביץ' צפריר שינקמן. תוכניות נוספות מאותן השנים: "צחוק במרכז" (1957), "האדם הנכון במקום הנכון" (1958), "האלוף על הגג" (1958), ו"שלושה גיבורים". שירים ידועים מהתוכנית "ככה זה" (1960) היו "הרם את המורל", "פגישה בפיגאל", "הסיידים", שיר הנושא ועוד. מתוך התוכנית "רשות הדיבור לאריה" שיצאה ב-1961 נודעו השירים "אל מחנה השחרורים", "חמסינים במשלט" (גרסת כיסוי מאוחרת), "עם הספר", "אהבה במדים" ועוד. באותה שנה יצא ללהקה תקליט משותף עם להקת פיקוד הצפון; הצד שהוקדש ללהקת פיקוד המרכז נקרא "רשות הדיבור לאריה".