stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גילי דנון
אודות יצירותיו

"כאשר היית איתי (2021) - סרט עלילתי קצר שדנון כתב, ערך וביים במשותף עם אפרת שלום דנון. הסרט בכיכובם של לבנה פינקלשטיין ושלמה וישינסקי עוסק בפרידה לא צפויה, והופק על ידי איתי תמיר ועמי ליבנה ובתמיכת קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה. הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע ברחבי הארץ והעולם
"חיים רגילים" (2019) - סרט תיעודי שדנון ביים במשותף עם אפרת שלום דנון, צילם וערך אותו. הסרט, קופרודוקציה ישראלית גרמנית, עוקב אחר סיפורן של הלן ופדומו, שתי מבקשות מקלט בתל אביב ובברלין. את הסרט הפיקו בני הזוג דנון בשיתוף אסנת טרבלסי (ובתמיכת קרן מקור וקרן סקסוניה לתרבות), והוא הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2019. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, וזכה בפרסים בארצות הברית ובקנדה.
"גבולות" (2017)- סרט שירה קצר, בעקבות שירה של היוצרת והחוקרת מרלין וניג. דנון ביים את הסרט במשותף עם אפרת שלום דנון, צילם וערך אותו. הסרט השתתף בפסטיבל אפוס 8
2016 - השתתף בפסטיבל אפוס 7 עם הווידאו שיר "שם"
2016 - ערך את הסרט דינג', בבימויו של ארתור אברמוב, ובהפקת אסנת טרבלסי והערוץ הראשון. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2016.
"בקרוב העולם יהיה שלך", דיוקן עצמי (2014) - עבודת וידאו במסגרת התערוכה "מרחב מחיה" שאצרו ורדה גנוסר ודליה דנון, בבית האמנים בתל אביב.
"בעקבות ד"ר רוברט לוי" (2013) – מיצב וידאו אודות הווטרינר שקרא לחיי נצח והקים את עמותת "עכשיו אין סוף"; הסרט הוצג בגלריה טובה אוסמן בתל אביב ובתערוכה הקבוצתית "המשותף מיצב" בסדנאות לאמנות ביבנה.
"קריוקי עם פרנק סינטרה" (2013) – שיחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי באורך מלא בבימויו של צביקה פינקוס.
"3 וידאושיר" (2012) – טרילוגיית סרטוני וידאו שיר שיצר לשיריו. "שם" (2 דק'), "האיש מטנזניה" (3 דק') ו"אדם בא אדם" (2 דק').
"האיש מטנזניה" (2012, הוצאת גוונים) – ספר שיריו של דנון. שיריו התפרסמו עד כה בכתבי עת שונים, בהם "עיתון 77", "מאסף ירושלים" ו"מסעי", והוצגו בתערוכות שונות.
"לאן נושבות רוחות הסתיו" (2012) – תערוכה קבוצתית שאצר דנון בבית האמנים בתל אביב, ובה הוצג מיצב וידאו שיצר "לאן נושבות רוחות הסתיו". בתערוכה השתתפו האמנים: אורן אליאב, דבורה מורג, הילה עמרם, טלי אמיתי טביב, יאן טיכי, יוסף קריספל, מרסל ינקו, רובי שילינג, שוקה גלוטמן וחדווה שפרעם.
"החולמות" (2011) – דנון הוא בין יוצריו של הסרט התיעודי "החולמות" (כתב וערך), בהפקת ערוץ 8 וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי, אותו ביימה בת זוגו, אפרת שלום-דנון. הסרט זכה בפרסים והשתתף בפסטיבלים רבים בישראל ובעולם.
"יום השנה" (2010) – ב-2005 הלך לעולמו אחיו הבכור של דנון, דני, בגיל 34, וב-2006 הלך לעולמו אביו. בעקבות כך דנון כתב וביים ב-2010 את הסרט (אורכו 25 דקות). הסרט עוסק באישה שביום השנה למותו של בעלה, הוא מגיח מפתח הביוב בחדר השינה ומזמין אותה להצטרף אליו לעולם הבא. בסרט שיחקו אבי פניני, טרייסי אברמוביץ' ושמעון סיאני. הסרט הוקרן בפסטיבל אייקון 2011, באוזן השלישית תל אביב ובסינמטקים ברחבי הארץ, ושודר בערוץ הראשון.
"ביער, ביער" (2009) – סרט קצר שביים דנון במסגרת התחרות "פרויקט סרטים של 48 שעות".
"קופסת התכשיטים של לי הו" (2006) – מחזה שכתב דנון וזכה בציון לשבח בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. המחזה מתרחש בקוריאה במאה ה-17. ביים אותו אייל נחמיאס ושיחקו בו רועי אסף, שמחה ברבירו ומיכל ורשאי.
"מפולת שלגים" (2002) – סרט הגמר שביים דנון במסגרת לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. הסרט הוקרן בפסטיבל סרטי סטודנטים שהתקיים בבלגרד ב-2002 כאחד מ-160 סרטים שהוקרנו בו.
הערות שוליים

↑  ראו כתבה על המיצב ועל גילי דנון במוסף "גלריה" של העיתון "הארץ", 26 במרץ 2014.
↑  international student film festival in Serbia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291371905171  LCCN: no2012139540  VIAF: 251626623   WorldCat (עם VIAF): 251626623
מדרך עוז

| --- | --- |
מדרך עוז - מזכירות המושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מגידו
גובה ממוצע: ‎128 מטר
תאריך ייסוד: 1952
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 851 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 810 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) מדרך עוז(למפת הכרמל רגילה) מדרך עוז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרך עוז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדרך עוז32°35′42″N 35°09′31″E﻿ / ﻿32.5950587266595°N 35.1586389106453°E﻿ / 32.5950587266595; 35.1586389106453  heמפת היישובים של מועצה אזורית מגידו באדום - מדרך עוז בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מִדְרַךְ-עוֹז הוא מושב ישראלי בעמק יזרעאל השייך למועצה האזורית מגידו.
המושב הוקם בשנת 1952 על ידי עולים מתימן. שמו של המושב לקוח מהמקרא, משירת דבורה: "תִּדְרְכִי נַפְשִׁי עֹז" (ספר שופטים, פרק ה', פסוק כ"א) ומהווה הרמז מקראי לקרבות מלחמת העצמאות שניטשו במקום לפני הגעת העולים בשנות החמישים. היישוב שוכן לצד כביש 66.
היסטוריה

מדרך עוז התחיל כמעברה בשם מנסי (על שם הכפר הערבי שננטש במלחמת העצמאות, שעל אדמותיו נבנתה המעברה) שהוקמה ב-1951 ובה נקלטו משפחות יהודים מתימן שהגיעו ברובם מחמישה כפרים על יד בירת תימן צנעא ומיעוטם משנים עשר כפרים במרכז ודרום-מערב תימן. שנה לאחר מכן המעברה התפרקה וב-12 בדצמבר 1952 הוקם המושב שתחילה נקרא מנסי ולאחר מכן שונה שמו למדרך עוז.
ב-2008 הושלם השלב הראשון של הקמת הרחבה קהילתית למושב (83 בתי קרקע) שהוקמה על גבעה סמוכה למושב הוותיק הנקראת חיברת אל-חישש, למרגלות רמות מנשה, במיקום הצופה על עמק יזרעאל. ההרחבה הביאה לתנופה אדירה ליישוב ולפיתוח מואץ של תשתיות, חינוך, תרבות ולהקמת ועד מקומי פעיל המנהל את חיי הקהילה ביישוב.
כלכלה

משפחות המושב מתפרנסות מחקלאות (מטעים, גידולי שדה, רפתות לחלב, ומרעה) כן קיימים ביישוב בתי מלאכה ועסקים קטנים.
כל יצרני המזון במדרך עוז חברים בתאגיד חקלאי בשם "עוז דגנים", בו החברים משלמים דמי חבר ומנהלים את מרכז המזון המשותף.
תעשיית החלב במדרך עוז נחשבת לאחת הבולטות בישראל, עם יצור שנתי של 13.5 מיליון ליטר חלב נכון לשנת 2010. עד שנות ה-90 פעלו במושב 48 רפתנים ב-46 רפתות. בעקבות הרפורמה בענף החלב צומצמו מספר הרפתנים ל-31 ומספר הרפתות ל-26. לפני הרפורמה, ענף החלב ביישוב גרם לזיהום אוויר ובממוצע לכל פרה היה רק 5 מטר מרובע למחיה. בעקבות הרפורמה השתפר המצב הסביבתי ושטח המחיה הממוצע לפרה התרחב ל-18 מטר מרובע. כיום רוב העבודה מבוצעת על ידי עובדים זרים.
חינוך

לגיל הרך קיימים בתוך היישוב פעוטון מגיל חצי שנה ועד גיל 3, ועוד 3 גני ילדים עם צהרונים - גן לגילאי 3 עד 4, גן לגילאי 4 עד 5 וגן חובה לגילאי 5 עד 6. 
הגנים מנוהלים על ידי הוועד המקומי והמועצה האזורית מגידו.
ילדי היישוב בגיל בתי הספר היסודיים לומדים בביתי הספר האזוריים של המועצה האזורית מגידו 
בית הספר פלגים ועומרים (כיתות א' עד ו') 
לציבור הדתי לומד בבית הספר הדתי "התקווה" במושב אליקים 
.
תלמידי בתי הספר התיכוניים לומדים בבית הספר האזורי החילוני "מגידו" ליד קיבוץ עין השופט או בבית הספר הדתי "יהודה" שבעפולה ואו בבית הספר הדתי לבנות אולפנת "צבייה" עפולה.
הסעות לבתי הספר ולפעילות ילדים ונוער מבוצעת על ידי המועצה האזורית מגידו.
חוגים תנועת נוער וחינוך בלתי פורמלי מתבססים על מערך החינוך הבלתי פורמלי של המועצה האזורית מגידו והקיבוצים בסביבה הקרובה.
ועד מקומי

את היישוב מנהל ועד מקומי אשר נבחר על ידי התושבים כחלק מהבחירות לראשות המקומית.
הוועד מנהל את הפעילות ביישוב על ידי הוועדות השונות: ועדת תרבות, ועדת חינוך, ועדת ביטחון, ועדת ביקורת, וועדת שיפור פני היישוב. הוועד המקומי והוועדות מנוהלות בהתנדבות על ידי תושבי היישוב.
דת

במושב חיים חילוניים לצד דתיים בחיי שיתוף, כחלק מבניית ההרחבה נחנך בשנת 2008 בית כנסת, המשמש לתפילה והתכנסויות דתיות לתושבי המושב ולכלל תושבי המועצה האזורית מגידו.
בתפקיד הרב המקומי משמש הרב מנשה טיירי בן לרב יוסף מראשוני המתיישבים.
רפואה

ביישוב קיימת מרפאה של שירותי בריאות כללית.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מפת האזור עם סימון הכפר 'אל מנסי', 1940, 1:25,000 בהוצאת 'ההגנה' (גליון 12 - משמר העמק), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588157605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גידי אביבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביולי 1961 (בן 63) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  הארץ, כותרת ראשית, חדשות, כל העיר 
 
גידי אביבי (נולד ב-11 ביולי 1961) הוא מפיק סרטים ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה

אביבי הוא בעל תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בלימודי קולנוע בניו יורק ב-NYU.
ביוגרפיה > קריירה תקשורתית

אביבי פעיל בתקשורת הישראלית משנת 1979. אביבי היה מבקר המוזיקה הפופולרית והישראלית של העיתון "הארץ" בשנים 1994 עד 2006. לפני כן כתב וערך אביבי בעיתונים ובשבועונים: "כותרת ראשית", "ווליום", "העיר", "כל העיר" ו"חדשות". בתחום הרדיו, היה אביבי עורך מוזיקלי, מבקר, מפיק ומנהל מחלקת המוזיקה בגלי צה"ל.
בשנת 2001 שימש יועץ לוועדת המכרזים של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין בהכנת המכרז להקמת ערוץ מוזיקה ייעודי בישראל.
בשנת 2006 עזב אביבי את עיתון "הארץ", בו היה מבקר המוזיקה של המוסף התרבותי היומי של העיתון. גידי אביבי פרש לאחר 12 שנים בתפקיד.
ביוגרפיה > מפיק ויועץ לפסטיבלים ואירועים

פסטיבל סולידריות לקולנוע וזכויות אדם
משנת 2016 ועד שנת 2017 אביבי מייעץ לפסטיבל סולידריות לקולנוע, אקטיביזם וזכויות אדם. המהדורה הרביעית של הפסטיבל נערכה באפריל 2016 בסינמטק תל אביב וכללה סרטים ואירועים, ביניהם מחווה לאייבי נתן לציון 50 שנה לטיסתו ההיסטורית למצרים והקרנת בכורה ישראלית של "האיידול", סרטו של האני אבו אסעד.
המהדורה החמישית של הפסטיבל נערכה בסינמטק תל אביב בחודש מאי 2017 וכללה הקרנות של למעלה מ-20 סרטים ישראלים ובינלאומיים, ביניהם "ספיד סיסטרס" (אנ') ו"ג'נקשן 48". סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "הנערה האלמונית" של האחים דארדן.
בשנת 2018 מונה אביבי לתפקיד המנהל האמנותי של פסטיבל סולידריות. הפסטיבל נערך בסינמטק תל אביב בשנים 2018 ו-2019, ובמהדורה מקוונת בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה. המהדורה הבאה של הפסטיבל תיערך בחודש דצמבר, 2021.
פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות
בשנת 2009 יזם אביבי, יחד עם מיקי לרון, את הקמתו של "אפוס", הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות. זהו למעשה פסטיבל הסרטים הראשון בישראל שמוקדש כולו למפגשים בין האמנויות השונות לבין אמנות הקולנוע. הסרטים שמוצגים בפסטיבל, תיעודיים ועלילתיים, עוסקים ביוצרים ובתחומי אמנות מגוונים: שירה וספרות, מחול, מוזיקה לסוגיה, תיאטרון, אמנות פלסטית וקולנוע כאמנות. אביבי ניהל את הפסטיבל עד שנת 2015.
בשנת 2010 הורחב היקף הפסטיבל. "אפוס 2" נערך בסינמטק תל אביב וסרטים מתוכו הוקרנו בכל ברחבי ישראל. הפסטיבל כלל 43 סרטים, בהם צפו כ-10,000 איש.
"אפוס 3" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2012, וסרטים מתוכו הוקרנו בסינמטק חיפה, מוזיאון חיפה לאמנות, סינמטק ירושלים, סינמטק הרצליה ומרכז המחול עמק המעיינות. במסגרת הפסטיבל נערך מופע מחווה לדייב ברובק בהשתתפות בנו, דאריוס ברובק, אחרי סרט תיעודי על פסנתרן הג'אז הגדול בהשתתפות קלינט איסטווד. בין אורחי הפסטיבל: ארנצ'יה אגירה, ג'ון ברדיקט, קווין הוד, לך מאייבסקי, אגנס שוש, איוון שומאכר, פיליפ שטולצל וויקטוריה שימנסקה.
"אפוס 4" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2013, וסרטים מתוכו הוקרנו בסינמטקים ובמרכזי תרבות בכל רחבי הארץ. הפסטיבל נפתח בסרט "יוסי בנאי – אלבום פרידה", שהופק בתמיכת אפוס, ערוץ 8 בהוט וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, וננעל במופע הבכורה של יונתן בר גיורא, "גרסת המלחין".
״אפוס 5״ נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2014 במהדורה מורחבת בת 10 ימים. סרט הפתיחה של הפסטיבל היה ״מפריח היונים״, בבימויו של ניסים דיין על פי ספרו של אלי עמיר. סרטי הפסטיבל הוקרנו בסינמטקים של תל אביב, ירושלים וחיפה. הפסטיבל כלל אירועים מיוחדים שהוקדשו לאדריכלות וקולנוע, לסרטים תיעודיים על תרבות ערבית ולקולנוע ניסיוני.
"אפוס 6" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2015. סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "גיבור העל העברי" של שאול בצר ואסף גלאי. במסגרת הפסטיבל נערכו אירועים מיוחדים שהוקדשו לסרטים קצרים על תרבות ואמנות.
חיים אישיים

אביבי, יליד רחובות, מתגורר בתל אביב, גרוש ואב לבת ובן.
הערות שוליים

↑  גידי אביבי, מינון סוכרים גבוה - פיל קולינס בהופעה - ביקורת מאת גידי אביבי על הופעה של פיל קולינס, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2005
↑  אבי אפרתי, קרבות אוויר - על התפטרות גידי אביב מגל"צ, אתר עיתון תל אביב, ארכיון 14.05.1999
↑  אורי אילון, המכרז לערוץ המוסיקה יפורסם ב-30 בנובמבר, באתר TheMarker‏, 23 באוקטובר 2001
↑  לי-אור אברבך‏, גידי אביבי עוזב את "הארץ", באתר וואלה, 23 במאי 2006
↑  "בקומרניס" באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  בן שלו, הסודות מאחורי אהוד בנאי ויוסי אלפנט, באתר הארץ, 15 בינואר 2009
אורי קליין, קסטנר ואהוד בנאי כפי שמעולם לא ראיתם, באתר הארץ, 15 בינואר 2009
אבנר שביט, העיר תל אביב, חייב לזוז: אהוד בנאי נחשף, באתר הארץ, 1 בינואר 2009
רן רימון, ‏זמנך לא עבר, באתר גלובס, 15 במאי 2008
↑  נירית אנדרמן, במאי "הסרט הישראלי הגרוע ביותר" דורש כבוד, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2011
↑  מורן שריר, פרס ישראל האחרת לקולנוע, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2011
↑  כתבה על היילה סטאין ו"סרט רץ" באתר הספורט שוונג
↑  הזוכים במכרז הרשות השנייה להפקת סרטים לימי הזיכרון
↑  הדור השני מנסה להחזיר את העולם שאבד / כתבה על הסרט "מרק עוף עם סכינים" באתר nrg
↑  שני גורקביץ'‏, אילו סרטים וסדרות יזכו למענק מירושלים? - וואלה תרבות, באתר וואלה, 15 ביוני 2011
↑  הסרט "אשת השגריר" בפסטיבל הסרטים חיפה ה-32
↑   נירית אנדרמן, "לילה חסר שחר" ו"גאות ושפל" בין זוכי פסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי בת"א, באתר הארץ, 25 ביוני 2017
↑  אודות הסרט, "אלוהים רוצה בית", באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  אודות "התנגשות הציוילזציות בעדכון מתנכ"ל תאגיד כאן
↑  אודות הסרט "התזמורת האדומה" באתר חברת ההפקות Lichtblick Film
↑  התזמורת האדומה: הדוקו החדש של קרל-לודוויג מעניק זווית ייחודית לסיפורי השואה, מאמר באתר כסית
↑   נועה לימונה, "למי קראת זקן?": סדרה מעוררת השראה שכמו מושאיה, הודרה מהמרחב, באתר הארץ, 25 בינואר 2021
↑  צוות פסטיבל סולידריות, האתר הרשמי
↑  אפוס – הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431159705171  LCCN: no2016157186  VIAF: 418148209300800460000   WorldCat (עם VIAF): 418148209300800460000
נדב בן סימון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 1977 (בן 47) חוקוק, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
נדב בן סימון
נדב בן סימון (נולד ב-23 באוגוסט 1977) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

נדב בן סימון נולד בקיבוץ חוקוק שליד הכנרת, ובנעוריו עבר להתגורר בקיבוץ ניר אליהו שבשרון. בתקופת זו ניגן בטריו "ח.נ.ן" על הבס, ביחד עם הגיטריסט נרי לנצ'נר והמתופף חגי לנגשטטר. הלהקה התגלתה על ידי חוני המעגל בהופעה בחג השבועות בקיבוץ, עת ביצעו גרסאות דיסטורשן לשירי ארץ-ישראל ומאז ליוו אותו כנגנים במופע המיצג שלו "חילול" בפסטיבל עכו. לאחר שירותו הצבאי כקצין במערך הנ"מ, החל את לימודיו בחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בהצטיינות. מאז שנת 2015 הוא חבר בהנהלת איגוד התסריטאים, ובתחילת 2021 נבחר ליו"ר האיגוד.
קריירה > קריירה בטלוויזיה

בשנת 2005 בן סימון כתב וביים את פרויקט הגמר שלו באוניברסיטה "לחנוק את העיזה" ששודר בערוץ 10.
לאחר סיום לימודיו כתב בן סימון תוכניות טלוויזיה רבות ביניהן "לא לפני הילדים" בערוץ 10, בכיכובם של עידן אלתרמן, שי גולדשטיין ויעל לבנטל; "אלישע" בערוץ הילדים, בכיכובו של יובל סמו; "מיסטר צ'יפס" (בכיכובם של אורטל בן שושן ודר זוזובסקי), "בצפר", "בית הכלבים" (בכיכובם של אבי גרייניק וגאלה קוגן), סדרת האנימציה "השתולים", "חבורת הספסל האחורי" ו"יפניק" בערוץ ניקלאודיאון; "המובילים" (בכיכובם של ליאת הר לב, בן פרי וגיא לואל) "שווה לנסות", "אין דברים כאלה" וסדרת האנימציה "לוגיקון" בערוץ לוגי; "אחותי קפצה כיתה" בערוץ יס קידס; סדרת האנימציה "מלמולים" בערוץ 1; "המדור לחפצים מיוחדים" בכיכובם של אודי ואביעד בחינוכית, ועוד.
בשנת 2016 זכה בתחרות "הקפיצה המשולשת" של קרן ירושלים, וזכה במענק לפיתוח סדרת אנימציה בין לאומית.
בין השנים 16–2013 פיתח בן סימון עבור שידורי קשת שלוש סדרות דרמה. על חוויותיו כאבא יצר וכתב את הסדרה "אבויה" ששודרה בערוץ טדי, בכיכובו של מולי שולמן וריקי בליך; בשנת 2019–2021 כתב יחד עם מיכל קופר קרן את ספיידרז, דרמה קומית יומית ששודרה בהוט ובמדינות רבות בעולם; באותה השנה כתב גם את "זורמים", סדרה מוקומנטרית על אקולוגיה, בכיכובם של עמית הכטר וקים אור אזולאי. בשנת 2021 שימש כעורך התסריט של הקומדיה "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11. בשנת 2023 שימש כתסריטאי בסדרה "מה הבעיה". בשנת 2024 שימש כתסריטאי ראשי בעונות 4+5 של בית הכלבים.
קריירה > קריירה בקולנוע

בשנת 2006 כתב וביים את הסרט התיעודי הקצר "עצם קובייה" שהשתתף בפסטיבל ירושלים. בשנת 2015 זכה בתחרות "דראפט/סקיצה" של קרן ירושלים, ובעקבותיה כתב תסריט לסרט אנימציה באורך מלא למבוגרים, "הבמה", הנמצא בשלבי טרום-הפקה.
חיים אישיים

נדב בן סימון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  נדב בן סימון - סרטים וסדרות, באתר אידיבי (ארכיון)
↑  נירית אנדרמן, יוצרים שזכו במענקים מהמיזם הירושלמי לקולנוע מתלוננים: לא קיבלנו את הכסף, באתר הארץ, 8 באפריל 2017
↑  עצם קובייה (ראו: נבחרי תחרות וולג'ין לסרטים קצרים 2006), באתר האוזן השלישית
↑  "אין ספרי ילדים טובים וגרועים. יש קצרים וארוכים", באתר ‏מאקו‏, 25 ביוני 2017
שי כרמלי פולק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1968 (בן 56)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
שי כרמלי פולק (נולד ב-28 במאי 1968) הוא במאי, תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

פולק יצר בשנת 1999 את הסדרה "זבנג!", המבוססת על הספר "זבנג!". בשנת 2006 יצר וביים את הסרט "בילעין חביבתי". ב-2009 ביים את הסדרה הקומית לילדים "האחים דה גמה". פולק ביים את העונה הראשונה וחלקים מן העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לילדים "מיקמק" בשנים 2011-2012; כן כתב כמה מפרקי הסדרה ואת שיר הפתיחה שלה. ביים גם את הסרט "המסע לכוכב המינימיקים".
לפולק תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. אביו הוא השחקן והבמאי יוסי פולק ואחיו הצעיר הוא השחקן אבשלום פולק.
איתי טל

| --- | --- |

איתי טל
 לידה:  6 ביולי 1984 (בן 40) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 עיסוק:  במאי, מפיק, תסריטאי, עורך
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 יצירות בולטות:  אלוהי הפסנתר, 2019
 פרופיל ב-IMDb
 
איתי טל (נולד ב-6 ביולי 1984) הוא קולנוען, מפיק, במאי, יוצר, עורך ותסריטאי ישראלי, יוצר הסרט "אלוהי הפסנתר".
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
טל נולד וגדל בירושלים ב-1984, התחנך בתיכון ליד האוניברסיטה במגמה ריאלית ושירת ביחידה 8200.
בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
ב-2019 עלה לאקרנים בישראל ומחוצה לו סרטו הראשון באורך מלא "אלוהי הפסנתר", בכיכובה של נעמה פרייס.
פילמוגרפיה

אלוהי הפסנתר - 2019, ישראל
כשניגנת - 2012, ישראל
בין המספרים - 2011, ישראל
הצליל הבא - 2007, ישראל
מורגות'

| --- | --- |

 סוג:  נבל
 שם ספר:  הסילמריליון
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 מידע
 כינויים:  מורגות' ("האויב השחור של העולם"), באוגליר ("המאלץ"), האויב, האויב הראשי, שר האופל המלך הקדום (בפי עצמו) שר ואדון לגורלות ארדה (בפי עצמו)
 סטטוס:  לא פעיל
 גיל:  לא ידוע
 גזע:  איינור (ולאר)
 מין:  זכר
 מקצוע:  רודן בדיוני
 נטייה:  רע
 כוחות:  כוחות מלאכיים (הנובעים מהיותו חלק מהולאר), כישוף, דיבוק והשחתה, בריאת יצורי אופל
 תאריך פטירה:  590 לעידן הראשון (נעלם מן הקיום הפיזי)
 סיבת המוות:  הושלך אל מעבר לדלת הלילה שבולינור על ידי אארנדיל, לאחר תום מלחמת החרון
 דמויות קשורות
 משפחה:  ארו אילובטר (יוצרו) אורקים, טרולים, בלרוגים ודרקונים (יצירי כפיו)
 חברים:  סאורון (משרתו), בני המזרח (בני-אנוש בעלי בריתו)
 אויבים:  טולקס, עלפים (ובעיקר הנולדור והסינדר), שלושת עממי האדיין (ובפרט טורין טורמבר ואארנדיל)
 
מורגות' באוגליר (במקור מלקור) הוא דמות בדיונית מן הלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין.
מורגות' הוא ישות שטנית ממסדר הוולאר, ישויות מלאכיות, אשר מוצגות לעיתים כאלים של הארץ התיכונה. בעולם הדימויים הטולקינאי, מורגות' מייצג את הרע האולטימטיבי – האויב הגדול של כל מה שטוב; ה"צל"; מקור הרשע בעולם. סאורון, הדמות היותר מוכרת של טולקין, הוא משרת בלבד של שר האופל האמיתי, מלקור המורגות'.
מורגות' מופיע כדמות בסילמריליון, ודמותו היא מעין ניסיון להסביר – באמצעות סיפורו האישי (להלן) את שורש הרשע בעולם הארץ התיכונה.
שמו

מורגות' באוגליר הוא למעשה כינוי. השם המוזכר בסיפור הבריאה של הארץ התיכונה הוא מלקור, וגם הוא כינוי – למורגות' היה שם בשפת האלים, אשר לא נשמר. מקור השם מורגות' באוגליר משפת הקווניה, ומשמעותו בשפה זו "רודן החשיכה המאיימת"; בשפת הסינדארין משמעות המונח Belegurth הוא "מוות רב". בכינוי זה נעשה שימוש רק מאוחר יותר, ועד אז הוא נקרא מלקור.
המשמעות המילולית לשם מלקור, שכבר לא נהגה, היא "הקם במלוא כוחו" (האדיר).
המשמעות המילולית לכינוי מורגות' היא "האויב השחור" (Mor – שחור; Goth – אויב).
המשמעות המילולית לכינוי באוגליר היא "המאלץ".
כמו במקרה של סאורון, גם למלקור כינויים רבים, כגון "האויב הגדול". אנשי המערב שפותו על ידי סאורון להצטרף לכוחותיו מכנים אותו "מעניק החופש". מורגות' מכנה עצמו בתואר "המלך הקדום", תואר השמור עבור אחיו מנווה, מלך הוולאר.
היסטוריה > עם בריאת העולם

לפני יצירת אאה (העולם הגשמי), מלקור היה האיינו החזק ביותר. לכל אחד מהאיינור היה "כישרון" ייחודי, אך מלקור חלק את כל הכישרונות. ביהירותו הוא ניסה להתחרות בארו (האחד, היוצר של אאה וכל אשר בה) במנגינת האיינור (סימפוניה אדירה אשר הורכבה מכל האיינור בה הציג ארו את חזונו לבריאה). מלקור קינא בארו, וכאש בער בו הרצון ליצור יצירים משלו. הוא בילה זמן רב בניסיון למצוא את האש הסודית, בלתי מודע לכך שהיא ייחודית לארו.
במהלך חיפושו אחר האש הסודית, הוא התרחק בהדרגה מארו ומשאר האיינור. במהלך המנגינה הכבירה של האיינור, מלקור ניסה לשנות את המוזיקה וניסה לשלב אלמנטים אותם חשב לייחודיים משלו. כחלק ממאמצים אלו הוא הצליח למשוך אליו איינור חלשים רבים, ובכך יצר מנגינת נגד לנעימה של ארו.
מכיוון שמלקור עצמו היה יציר כפיו של ארו, הוא לא היה יכול ליצור יצירה מקורית. הוא יכול היה אך לחקות: מנגינתו הייתה קולנית ולא נעימה. בתסכולו על כישלונותיו, מלקור הקדיש את עצמו להריסת ההרמוניה של המוזיקה – הוא ניסה להשמיד כל דבר שבו לא היה באפשרותו לשלוט, וכך השחית את כל המנגינה. האירוניה במאמציו טמונה בכך שהוא למעשה לא היה יכול לשלוט במוזיקה, אלא רק להעצים אותה. המנגינה של ארו קיבלה עומקים ורבדים בגלל ניסיונו של מלקור לשנות אותה. (לדוגמה, כאשר אולמו שר על מים, מלקור ניסה להרוס את הנעימה, שכן לא הייתה למלקור יכולת לשלוט במים ולכן שנא אותם. הוא הוסיף למים חום וקור קיצוניים. אך מעשה זה לא הרס את המים כפי שמלקור קיווה. להפך, התערבותו רק תרמה ליצירת יופיים של עננים, גשם, ערפל, שלג וקרח).
מאחר שהמוזיקה הגדולה של האיינור משמשת כבסיס עבור כל ההיסטוריה וכל החומר של הבריאה בארץ התיכונה, יש היבט של מלקור בכל הארץ התיכונה – הכול הושחת במידה מסוימת. אך כפי שניתן לראות במקרה המים, כל מעשיו של מלקור רק גרמו להגשמה מושלמת של רצונו של ארו, וכל מעשיו רק תרמו לגדולתו של ארו.
היסטוריה > מלחמתו בולאר בארדה

לאחר בריאת העולם, איינור רבים נכנסו אל תוך אאה, היקום הגשמי. האיינור הכבירים ביותר נקראו בשם ולאר, והפחותים יותר נקראו בשם מיאר, ושימשו כמשרתיהם של הולאר. בהנחיית הנושא המוזיקלי אותו התווה ארו עם הבריאה, יצאו האיינור להשליט סדר ביקום. בדומה ליתר האיינור, מלקור נכנס אף הוא לאאה, אך זעם על כך ששותפיו לא הכירו בו כמנהיג העולם החדש, ובגדולתו, אף על פי שחשב כי הוא בעל ידע וכוח עצומים יותר מיתר האיינור. בזעמו, החל מלקור להשחית את כל אשר יצרו יתר האיינור. למשך זמן רב, מלקור לחם בעיקשות כנגד יתר הולאר והמיאר, ורק התערבותו של הולא טולקס השיבה את הסדר על כנו, ואילצה את מלקור להיעלם מארדה לזמן מה.
בהיעדרו של מלקור, השקט והשלווה הגיעו לעולם סוף סוף. בחסות השלווה הזמנית, יצרו הולאר שני מקורות אור עבור ארדה הקרויים "שתי המנורות" או "מנורות הולאר", ויצרו עבור עצמם ארץ במרכז העולם, ששוכנה בין שני מקורות האור. השלום נמשך כל זמן שטולקס נשאר בעולם, אך כאשר טולקס נאלץ לשוב למרומים לזמן מה, ניצל מלקור את ההזדמנות, פלש לעולם והשמיד את שתי המנורות, במאורע שגרר את ארדה כולה לתבערה ולחושך, אשר בחסותה הצליח מלקור לבנות לעצמו מאחז, מבצר אדיר בשם "אוטומנו", ולשלוח את משרתיו לבנות עבורו מחילות ומצודות תת-קרקעיות ששימשו אותו כבסיסי פעולה. השמדת המנורות ציינה את הרגע בו החליטו יתר הולאר לסגת לארץ ולינור במערב הרחוק, בעוד שמלקור ממשיך לשלוט על הארץ התיכונה, ומילא אותה בתועבות שונות, יצירי כפיו. במטרה להגן על הארץ התיכונה מפני מתקפה אפשרית של הולאר, הקים מלקור מאחז נוסף במערב הארץ התיכונה – אנגבנד, והעניק את הפיקוד עליו לגדול משרתיו, המיא סאורון.
בגרסאות מוקדמות יותר של הסיפור, מסופר כי כאשר העלפים, "ילדי אילובטר" הראשונים, הגיעו אל הארץ התיכונה, מלקור אסר מלחמה כנגדם, מלחמה בה התערבו הולאר והסתיימה בניצחונם של העלפים כאשר הולא טולקס בעצמו הביס את מלקור, כפת אותו בשלשלאות והוביל אותו אל היכלות מנדוס, שם ישהה במשך תקופת זמן של "שלושה עידנים". עם זאת, בגרסאות מאוחרות יותר שהגיעו אל "הסילמריליון", מתואר כיצד, עם בוא העלפים לארץ התיכונה, חטף מלקור רבים מהם, עינה אותם, ויצר מהם את האורקים הראשונים (בחלק מגרסאות הסיפור מסופר כי האורקים נוצרו מבני-אנוש, אשר הגיעו לארץ התיכונה בשלב הרבה יותר מאוחר). כאשר הולאר שמעו על מעשיו, הם החליטו לחזור אל הארץ התיכונה ואסרו מלחמה כנגדו, שם הובס בידי טולקס ונלקח אל היכלות מנדוס.