stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית
מלחמת הקואליציה הרביעית > סיום המלחמה וחוזה טילזיט

עם קבלת הידיעות על תבוסת צבאו, הורה אלכסנדר הראשון לנסיך דמיטרי לובאנוב-רוסטובסקי להגיע אל המחנה הצרפתי כדי לפתוח בשיחות שלום בין הצדדים. מלבד הנציג הרוסי הגיע אל מחנה נפוליאון גם נציג פרוסיה, גנרל קלקרייט, עם מטרה זהה לזו של לובאנוב, אך נפוליאון סירב בתוקף לשליח הפרוסי בטענה הפשוטה כי הברית היחידה בה הוא מעוניין היא ברית עם הצאר הרוסי. נפוליאון פתח במשא ומתן עם הצאר הרוסי וגילה נדיבות כלפי הרוסים המפסידים, שנותרו עדיין רבי-עוצמה, בתקווה למשוך אותם לצדו. בסעיפים הסודיים של ההסכם התחייבו רוסיה וצרפת להגנה הדדית, ורוסיה הסכימה להצטרף למערכת הקונטיננטלית, החרם שהטיל נפוליאון על הסחר הבריטי עם יבשת אירופה.
יחסו של נפוליאון לפרוסים היה שונה. לאחר שהנחיל להם תבוסה מוחצת בקרב ינה-אאורשטדט ב-1806, וכבש את בירתם ברלין, ביקש נפוליאון להפוך את פרוסיה המוכה למדינה מדרגה שנייה. תנאי השלום שהוכתבו לפרוסיה היו משפילים: פרוסיה איבדה כמחצית שטחה ויותר ממחצית הכנסותיה, הואיל והשטחים שנלקחו היו העשירים ביותר. החלק של פרוסיה שממערב לנהר אלבה נמסר לממלכת וסטפאליה, ממלכה חדשה שנפוליאון הקים והמליך עליה את אחיו ז'רום. שטחים אחרים, בחלק הדרומי של פרוסיה, נמסרו לנסיכות הגרמנית סקסוניה, שהפכה כעת לממלכה ולבעלת בריתו של נפוליאון.
במזרח, כמעט כל השטח שקיבלה פרוסיה על חשבון פולין בחלוקות פולין השנייה והשלישית נלקח ממנה: מחוז ביאליסטוק נמסר לרוסים ושאר השטח לדוכסות ורשה, מדינת חסות חדשה של צרפת שנמסרה לשליטת פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה, שהיה צאצא של מלכי פולין. על פי החוזה, נקבע מעבר בטוח עבור הצבא הסקסוני, מסקסוניה לדוכסות ורשה, דרך שלזיה.
עוד נדרשה פרוסיה לוותר על שליטתה בדנציג, שהוחזר לה מעמדה כעיר חופשית. העיר החופשית דנציג וסביבתה היו לאזור חופשי בהגנה משותפת של פרוסיה וסקסוניה, אולם עד להשגת שלום כולל, הורשתה צרפת להחזיק בה צבא.
נוסף על המחיר הטריטוריאלי, נדרשו הפרוסים לשלם לצרפת פיצויי מלחמה כבדים, ולהגביל את גודלו של צבאם ל-40,000 חיילים בלבד.
רוסיה ופרוסיה הכירו באופן רשמי בשינויים שהנהיג נפוליאון ברחבי אירופה. צרפת הכירה בהמשך קיומן של הדוכסויות של סקסוניה-קובורג, אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין שהיו בעלות ברית של רוסיה. עם זאת, צרפת הורשתה להמשיך להחזיק צבא בנמלים של אולדנבורג ומקלנבורג-שוורין עד השגת שלום עם בריטניה.
ראו גם

מלחמות נפוליאון
מלחמת מאה השנים השנייה
הערות שוליים

↑  לצד הרוסים לחם גם קורפוס פרוסי שבושש לבוא למערכה בקרב יינה-אאורשטדט
↑  Walter Scott, The life of Napoleon Buonaparte, Emperor of the French, Carey, Lea & Carey, 1827, pages 142-143
| קרבות במלחמות הנפוליאוניות (מחולקים לפי הקואליציות האנטי-צרפתיות) |
| --- | --- | --- |
| ראשונה | קרב ורדן • קרב ואלמי • קרב ז'מפ • המלחמה בוואנדה • קרב נירווינדן • קרב פלרוס • קרב ההר השחור • קרב כף סנט וינסנט |  |
| שנייה | קרב הפירמידות • קרב הנילוס • קרבות בארץ ישראל • קרבות איטליה • הקרב על שטוקכך • קרב קופנהגן • קרב הוהנלידן • קרב מרנגו |  |
| שלישית | גרנד ארמה • קרב כף פיניסטרה • מערכת אולם • קרב טרפלגר • קרב אולם • קרב דורנשטיין • קרב אוסטרליץ |  |
| רביעית | קרב ינה-אאורשטדט • מרד פולין הגדולה • קרב אילאו • המצור על דנציג • קרב היילסברג • קרב פרידלנד • קרב קופנהגן |  |
| חמישית | קרב אבנסברג • קרב לנדסהוט • קרב אקמיהל • קרב אספרן-אסלינג • קרב וגראם |  |
| שישית | קרב סלמנקה • הפלישה לרוסיה • (קרב סמולנסק • קרב בורודינו • קרב ברזינה) • המערכה בגרמניה • (קרב ליצן • קרב באוצן • קרב דרזדן • קרב לייפציג) • קרב ויטוריה • מערכת ששת הימים • קרב פריז |  |
| שביעית | קרב קאטר ברה • קרב ליגני • קרב ווטרלו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648168105606 
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
נפוליאון בקרב פרידלנד, צויר על ידי הוראס ורנה
ח'וסת (מחוז)

| --- | --- |
יישוב במחוז ח'וסת
יישוב במחוז ח'וסת
 מדינה / טריטוריה:  אפגניסטן אפגניסטן
 חבל ארץ:  פשטוניסתאן
 מושל:  מוחמד צדיק פטמן
 בירת המחוז:  ח'וסת
 שפה רשמית:  דארי, פשטו
 שטח:  4,151.5 קמ"ר
 גובה:  1,286 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  574,600 (2021)
 קואורדינטות:  33°24′N 69°54′E﻿ / ﻿33.4°N 69.9°E﻿ / 33.4; 69.9 
 אזור זמן:  UTC+4:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ח'וסת (בפרסית/דארי/פשטו: خوست) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם בדרום-מזרח אפגניסטן ולדרום גובל בגבול בינלאומי עם ח'ייבר פח'טונח'ווה ברפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בעבר היה המחוז חלק ממחוז פכתיא עד אשר חולק האחרון. העיר ח'וסת היא בירת המחוז. שטחו של המחוז 4,151.5 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 574,600 איש נכון לרישום משנת 2015.
נתונים כלליים

מחוז ח'וסת ממוקם בדרום מזרח אפגניסטן. בצפון ובמערב הוא גובל עם מחוז פכתיא, ואילו בדרום הוא גובל עם מחוז פכתיכא. במסגרת המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה הוסדר הגבול בין אפגניסטן לפקיסטן (קו דוראני) אשר חתך את אוכלוסיית הפשטונים לשניים, בצידו השני של הגבול אל מול מחוז ח'וסת ישנו רוב של פשטונים, רובם שבטיים.
ח'וסת היה אחד הנפות (יחידה שלטונית) הגדולים ביותר במחוז פכתיא ואילו הנפות הנוכחיים היו נפות משנה ובמהלך מלחמת האזרחים האפגנית בשנות התשעים הועלתה הנפה למחוז עצמאי.
מכיוון שמחוז ח'וסת ממוקם באזור ההררי המתמשך של רכס הינדו-כוש, גשמים רבים יורדים מההרים למטה והאדמה המישורית פורייה ברובה ומותאמת לחקלאות. בהרי ח'וסת יש עצי דלקים וגם עצים המניבים פירות, כגון אורן, זית, אגוזי מלך ואחרים. העצים האלה פראיים ולא מקבלים התייחסות מהאוכלוסייה החקלאית. בנוסף מגדלים במחוז תירס, חיטה, בוטנים וירקות.
אוכלוסייה

מקומו של המחוז על חבל פשטוניסתאן הפך אותו מבחינה כמעט הומוגנית לפשטוני לגמרי מלבד אחוז אחד מהאוכלוסייה אשר מוצאו טג'יקי. רוב האוכלוסייה שבטית ומאמינה באסלאם סוני. ישנם 1,961 מסגדים במחוז ח'וסת. 23 אחוזים מכלל האוכלוסייה יודעת אוריינות. ישנם 177 מוסדות חינוך בכלל המחוז. לערך 42% מכלל האוכלוסייה בעלת גישה לחשמל. ישנם 2 בתי חולים ו-72 קופות חולים במחוז.
ביטחון

בשנת 2017 דיווחה מועצת הביטחון של האו"ם על נוכחותם של אנשים המזוהים עם אל-קאעדה בח'וסת. מצד הממשלה האפגנית כוח ההגנה של ח'וסת (KPF) היה לפי הדיווחים השחקן הביטחוני המשפיע ביותר במחוז. שמונה נפות ח'וסת מחולקות בין כוחות שונים בעוד חמשת המחוזות הנותרים מסווגים תחת שליטה ממשלתית. 67 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.1 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פעילויות מרידה וכן פעולות צבאיות של כוחות הביטחון האפגניים ושל ה-KPF שפגעו באוכלוסייה האזרחית. ה-KPF הואשם בהפרות זכויות אדם כמו עינויים ומעצרים שרירותיים. דווח על פיצוצים במסגדים בתוך בירת המחוז במהלך ימי בחירות, אירועים שהביאו לאבדות גבוהות. תועדו 175 נפגעים אזרחיים (84 הרוגים ו-91 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 29 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בירידה של 3% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו הטלת מטעני חבלה ואחריהם הריגות ממוקדות ופעולות חיפוש.
חלוקה מנהלית

מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז ח'וסת ואוכלוסייתן.
באק – 22,561
גורבוז – 26,762
זאזי מיידאן – 23,197
ח'וסת – 140,642
מנדוזאי – 89,602
מושאקל – 41,882
נאדיר שאה קוט – 32,522
קלנדאר – 10,440
סבארי – 72,364
שמאל – 13,920
ספרה – 24,841
תאני – 60,842
טירזאי – 45,602
ראו גם

ח'וסת
הינדו-כוש
נפות מחוז ח'וסת
ונו

| --- | --- |

 מדינה:  מיקרונזיה מיקרונזיה
 מדינה:  צ'ואוק
 שטח:  18.6 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,856 (2010)
  ‑ צפיפות:  745.7 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  7°27′N 151°51′E﻿ / ﻿7.45°N 151.85°E﻿ / 7.45; 151.85 
 אזור זמן:  UTC+10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מיקרונזיה מוגדלת) פליקיר טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטונו(למפת מיקרונזיה רגילה) פליקיר טופול קולוניה קולוניה האוקיינוס השקטונו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ונו (באנגלית: Weno) הוא שמם של אי ועיירה ששוכנת עליו במיקרונזיה. ונו היא בירת מדינת צ'ואוק (אנ') והיא שוכנת כ-696 ק"מ מבירת מיקרונזיה פליקיר.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 3,807 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (448 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (165 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

בעיירה פועל נמל התעופה צ'ואוק (אנ').
הערות שוליים

↑  Microdata Home, pdl.spc.int
1 2  Micronesia: States & Major Municipalities - Population Statistics in Maps and Charts, citypopulation.info
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זהבה אדלסבורג

זהבה אדלסבורג (2022-1953) הייתה אמנית שעסקה בפיסול, ציור, מיצב.
| --- | --- |

 לידה:  1953
 פטירה:  2022 (בגיל 69 בערך)
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות, אוניברסיטת ת"א, UNISA דרום-אפריקה.
 תחום יצירה:  פיסול, מיצג, ציור
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית
 פרסים והוקרה:  מלגות של קרן תרבות אמריקה ישראל לאמנים צעירים
בעבודותיה עסקה אדלסבורג בפירוק ובהרכבה תוך שימור זיכרונות של מקומות, תקופות ומיתוסים. עבודתה התאפיינה בשימוש חוזר של יצירות מתקופות שונות בעבודתה, פירוק והרכבה מחדש. יצירתה מכילה דימויים שנבנו בהשראת תולדות האמנות, תרבות וטבע.
היא ציירה ופיסלה, יצרה תכשיטים וכלים, אסמבלז׳ים וקולאז׳ים. פיתחה טכניקות ששילבו עבודות יד מסורתיות לצד שימוש ברדי מייד.
עבודתה

יצירתה הושפעה מהמיתולוגיה היוונית ומהרנסאנס, מאגיפטולוגיה, מפילוסופיה ושירה, וממסורות עבודה בחומר. היא יצרה מיצבים שהפגישו דמויות מעולמות שונים עם עולם תלת־ממדי חומרי ואקספרסיבי.
כך תיארה אדלסבורג את עבודתה: "אני מפסלת בחומרים קרמיים במשולב עם חומרים אחרים וציור. עבודותיי עוסקות בפירוק והרכבה, ברובד הפיזי וכן ברובד המנטלי: דימויים שונים הוצאו מהקשרם המקורי (תולדות האמנות, ארכיטקטורה, ארכאולוגיה, זואולוגיה וכן עבודות שלי מן העבר) פורקו, שונו ועתה הם מופיעים בהקשרים שונים ומקבלים הודות לכך משמעויות חדשות".
בספר האמן שהוציאה המשפחה אחרי פטירתה - "אני המוקד חסר התועלת של כל הממשויות" - מתייחסת אדלסבורג לקולאז' בעבודתה: "הקולאז' מעסיק אותי כרעיון: מה קורה כשאתה קוטע חלק ומוצא לו קונטקסט חדש. כשהחיבור בין דברים שונים הוא בעל תפר גס, זה פותח אפשרויות יצירה והתבוננות יצירתית. יש בזה משהו מאד אופטימי בחינתי".
האומנית והאוצרת איילת השחר כהן כתבה בפתיחת ספר האמן: "השבירה, הארגון מחדש והיצירה מתוך כל אלה ביטאו בעיניה תהליכים נפשיים ומנטליים ותהליכים אורגניים בטבע... אדלסבורג כמו צעדה צעד אחד קדימה וחצי צעד אחורנית, מפרקת עבודות קודמות ו'מפלחת' מהן חלקים לטובת העבודות הבאות".
האוצרת חגית פלג-רותם כתבה על אדלסבורג: "אמנית גדולה וצנועה, חכמה ומעמיקה, המיטיבה להטמיע בין השכבות של עבודותיה הן את המבט לאחור והן לפנים. ביצירה הרב־שכבתית היא טומנת סימני דרך מחייה, מהידע הרב שליקטה ואגרה, מתרבויות העבר וההווה, ממיתולוגיות קרובות ורחוקות; אך גם מתובנות הסוף, מידיעת הקץ הבלתי נמנע".
בעבודת התזה לתואר שני באמנות, אותו סיימה בהצטיינות יתרה, התייחסה אדלסבורג לרבדים המרובים המאפיינים את עבודתה:
"... האיסוף המתמיד של חומרים וההתמזגות הבלתי נשלטת של הטבע עם היצירות האנושיות משקפים גישה אישית. תשומת לב אובססיבית לפרטים, גישה אקלקטית לפתרון בעיות, תוך התחשבות בכל פרט אפשרי, מאפיינים את העולם הפנימי, כמו גם את העבודות. כל עבודה מייצרת לא רק מיקרוקוסמוס של עולם חיצוני, אלא גם מיקרוקוסמוס של עולמו הפנימי של היוצר.... העבודות משרות דחף אלגורי, בהציען מרחב גדול של אסוציאציות ופרשנויות, שמרחיבות את רשת ההקשרים, ובמקביל משמרות את המקריות ואי הבהירות של הפרשנויות. "קריאת" העבודות גורמת לצמצום בלתי נמנע של מרחב האפשרויות שהן משרות, ומכאן שהבנת העבודות לעולם אינה שלמה".
ביוגרפיה

אדלסבורג בוגרת המדרשה לאמנות, בעלת תואר ראשון בארכאולוגיה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני באמנות מודרנית באוניברסיטת UNISA בפרטוריה בדרום אפריקה, אותו סיימה בהצטיינות יתרה.
בנוסף לעבודתה כאמנית, עסקה בהוראת אמנות במכללת לוינסקי (2016-1979) ולימודי קרמיקה ואמנות מצרים העתיקה באוניברסיטה העממית בתל אביב (1987-1977).
ב-1971 וב-1972 זכתה במלגות של קרן תרבות אמריקה ישראל לאמנים צעירים. הייתה חברת הגלריה מקום לאמנות בקרית המלאה בתל אביב וחברת אגודת אמני הקרמיקה בישראל.
הייתה נשואה ואם לשלש בנות, התגוררה בהרצליה. נפטרה ממחלה בשנת 2022.
לימודים

1973-1970 - לימודי אמנות, המדרשה לאמנות.
1979-1977 - תואר ראשון בחוגים לתולדות האמנות וארכאולוגיה, אוניברסיטת ת"א.
2000-1998 - תואר שני באמנות בהצטיינות יתרה, UNISA, דרום-אפריקה.
2003-2001 - לימודים במלגת הצטיינות לתואר שלישי באמנות עכשווית, אוניברסיטת דרום-אפריקה.
תערוכות יחיד

1991 - Collage: Reflections on a Process, הגלריה של אוניברסיטת UNISA, דרום אפריקה. אצרה: ולרי בסטר
2010 - מיחברים זמניים, אצרה: אינה ארואטי, בית כהנא, רמת גן
2013 - לא דפנה, לא אפולו, אוצר: אבנר זינגר, בית בנימיני
2016 - הסתדרתי בשורה אחת, אוצר: אריה ברקוביץ'. מקום לאמנות, תל אביב. 2016.
2018 - הסופר והעלמה, אוצר: ניר הרמט. גלריה B.Y5, תל אביב. 2018
2019 - מים רבים, אוצר: אריה ברקוביץ'. בית האמנים, תל אביב. 2019
2022 - אֲנִי הַמּוֹקֵד חֲסַר הַתּוֹעֶלֶת שֶׁל כָּל הַמַּמָּשֻּׁיּוֹת, בית האמנים ראשון לציון, אוצרת: אוה והבה שטיינר
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2011 - "לגעת במילים", עבודות המתייחסות לשיריו של המשורר טהא מוחמד עלי, בית הגפן חיפה
בוטיצ'לי שלי, צילום: אבי אמסלם2012 - אור ולא חשמל, כפר גלעדי, פרס עבודה מצטיינת. אצר: אבנר זינגר - היבט נוסף, בית כהנא, רמת גן. אצרה: אינה ארואטי - קולות האדמה, מוזיאון וילפריד, קיבוץ הזורע. אצרו: שיר מלר ימאגוצ'י וענת טורבוביץ
2015 - חיפוש קרוב, בית בנימיני, תל אביב והמוזיאון הפתוח לצילום, תל חי. אצרו: רוני בן ארי וטליה טוקטלי
2014 - המשתה, בית בנימיני, תל אביב. אצר: עידו גרעיני
2014 - הנוסעת התשיעית, מקום לאמנות, תל אביב. אצר: יונתן אולמן
2016 - הבינאלה השמינית לקרמיקה, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, אצר: ערן ארליך
2017 - נופים, גלריה ארמן, אוצרת ד"ר אביבית אגם-דאלי
2018 - חלומות, גלריה B.Y5, אוצר ניר הרמט
2020 - ימים אחדים, מקום לאמנות, אוצר: ניר הרמט
2021 - ולב נמס ופיק ברכיים, מקום לאמנות, אוצר: יאיר ברק
2022 - חומרי זהות, בית בנימיני. אוצרות: יעל נובק ואסתר בק
לקריאה נוספת

זהבה אדלסבורג בשיח גלריה, "הסתדרתי בשורה אחת" youtube
זהבה אדלסבורג, חומרי זהות, בית בנימיני
הערות שוליים

↑  זהבה אלדסבורג, באתר מקום לאמנות
1 2  חגית פלג רותם, זהבה אדלסבורג 1953-2022, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-03-21
↑  זהבה אדלסבורג, דף אמן, באתר מקום לאמנות
↑  זהבה אדלסבורג, The new within the given - collage principles and processes in contemporary painting
עבודת תזה לתואר שני באמנות, אוניברסיטת UNISA, פרטוריה דרום-אפריקה.
↑  לא דפנה, לא אפולו - זהבה אדלסברג, באתר בית בנימיני לקרמיקה עכשווית
↑  הסופר והעלמה. אמנית: זהבה אדלסבורג, אוצר: ניר הרמט – עמותת אמנים יוצרים בישראל
↑  זיוה קרוט, זהבה אדלסבורג, אֲנִי הַמּוֹקֵד חֲסַר-הַתּוֹעֶלֶת שֶׁל כָּל הַמַּמָּשֻּׁיּוֹת, באתר מֵעֵבֶר לַמַּרְאָה, ‏2022-03-11
↑  תערוכות, באתר גלריה שרה ארמן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379315405171  LCCN: no2016045950  VIAF: 87146094134200330036   WorldCat (עם VIAF): 87146094134200330036 
לא דפנה לא אפולו. צלם: רני גילת
הסופר והעלמה, צילום: אבי אמסלם
הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית

מלחמות המהפכה הצרפתית הסתיימו בניצחון צרפתי ותבוסתה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה. הניצחון הצרפתי הביא לחתימתו של הסכם אמיין ב-25 במרץ 1802 והביא את השלום המיוחל לאירופה. אף על פי שהצדדים הלוחמים חתמו על הסכם השלום, הסיבות למעשי האיבה לא נפתרו וכתוצאה מכך שנה אחר כך מצאה עצמה צרפת נלחמת שוב באויביה הישנים.
הצרפתים

עם הכרזת המלחמה הבריטית, שלח נפוליאון הוראות לראש מטהו, הגנרל אלכסנדר ברטייה הוראה לבנות מחנה צבאי גדול באזור בולון שלחופי תעלת למאנש. במחנה צבאי זה קיבץ נפוליאון את צבאו שעבר רפורמות מפליגות מאז המלחמה האחרונה.
הצרפתים > הרפורמות של נפוליאון

לפני המהפכה הצרפתית, כל יחידה צבאית מעל בריגדה הייתה פעולת אד הוק. הצרפתים היו הראשונים להכניס את מבנה הדיוויזיוני המודרני לצבאותיהם ונפוליאון שכלל את השיטה על ידי יצירת קורפוסים עצמאים. כל קורפוס היה למעשה ארמייה קטנה ועצמאית. לכל קורפוס היה מטה משלו והקורפוסים היו בנויים לפעול בצורה עצמאית. על כל קורפוס פיקד בדרך כלל קצין בכיר בדרגת מרשל. כל קורפוס היה מורכב בדרך כלל משתי דיוויזיות חי"ר, שתי בריגדות של פרשים קלים ותותחים. בנוסף לקורפוסים הקבועים היה לנפוליאון חיל המשמר וקורפוס פרשים ברשותו של ז'ואקים מירא.
חיל הרגלים הצרפתי היה מורכב משני סוגים עיקריים - חי"ר קל וחי"ר הסדיר. החי"ר הקל הורכב מחיילים זריזים ונמוכים יותר ועיקר תפקידם היה סיור, הטרדת האויב וקליעה בגושי חי"ר גדולים. החי"ר הסדיר נפרס בקווים והיווה את רוב הצבא.
הגדודים בתקופתו של נפוליאון היו מורכבות מתשע פלוגות כל אחד, כאשר 7 פלוגות היו רגילות ושתי פלוגות עילית - אחת של וולטיז'רים ושנייה של גרנדירים או קרביניירים. נפוליאון לקח כמה פלוגות עילית מהגדודים הרגילים והרכיב בעזרתם דיוויזיית עילית על טהרת יחידות העילית בראשותו של ניקולא אודינו.
הפרשים שסופחו לקורפוסים היו בדרך כלל הוסרים (hussars) או קלעים רכובים (chasseurs à cheval - "ציידים רכובים"). אין הבדל משמעותי בין שני סוגי הפרשים הקלים הללו, אם כי הוסרים נהנו מיוקרה רבה יותר. יתרת הפרשים, בעיקר הפרשים הכבדים הקרביניירים, קירסירים ודרגונים אוגדו בקורפוס פרשים מיוחד תחת פיקודו של מירא והיוו את עתודת המטכ"ל של נפוליאון. תפקידו של קורפוס הפרשים היה למוטט את האויב שהוחלש על ידי התותחים והחי"ר או במקרה הצורך לייצב את המצב אם הצרפתים נתקלו בקשיים רבים מדי.
גם התותחים עברו שיפורים רבים. משקלים הוקטן והושם דגש רב על תרגול. כך, למרות מספרם הקטן יותר של התותחים הצרפתיים, יכלו תותחניו של נפוליאון להתגבר על יריביהם.
קורפוס המשמר הורכב משני רגימנטים רגלים (גרנדירים וקלעים רגליים) וסוללות של תותחים רכובים. בנוסף אליהם היו פרשי המשמר שהורכבו מקלעים רכובים, קרביניירים וגרנדירים רכובים. המשמר נוצל על מנת להעניק את מכת החסד לאויב המובס.
הצבא שהתכונן במשך שנתיים לפלישה שלא הגיעה, הפך למכונת לחימה מושלמת ומשומנת היטב. היה זה הצבא הטוב והמקצועי ביותר ביבשת.
חיי החיילים בצבאו של נפוליאון היו קשים בהשוואה לתנאים המודרניים. כל חייל קיבל 24 אונקיות (כ-680 גרם) לחם ו-8 אונקיות (כ-230 גרם) בשר ביום. בנוסף לכך היו פירות וירקות שאפשר היה למצוא ליד המחנה ויין. בנוסף להספקה זו, החיילים היו יכולים לרכוש מזון מכספם הפרטי. השוד היה אסור והעריקים קיבלו עונשים חמורים. החיילים נדרשו לצעוד כ-20 מייל (32 ק"מ) ביום, ולעיתים אף יותר מזה. אחרי הצעדה הארוכה הגנרלים ציפו מחיילים שיכנסו לקרב ללא מנוחה. הצבא שעבר את התרגילים המפרכים במשך שנתיים היה הצבא היחיד שהיה בעל יכולת זו. אחרי מותם של רבים מהם ברחביה האינסופיים של רוסיה, לא היה ביכולתו של נפוליאון לחזור על תנועותיו המהירות עם המגויסים החדשים, שלא הספיקו לעבור תרגול זה.
הצרפתים > הגרנד ארמה

בנוסף לרפורמות בצבא, בשנת 1804 שמונה עשר (בהמשך מספרם גדל לעשרים ושבע) גנרלים קיבלו את דרגת המרשל. חלק מהם פיקדו על הקורפוסים ואחרים קיבלו תפקידי מטה ותפקידים משניים אחרים.
ברנדוט פיקד על הקורפוס הראשון היה לוחם ותיק שהצטיין במלחמות המהפכה הצרפתית. הוא היה אדם אמיץ, אך תככן והססן. הוא היה מעורב במספר קשרים נגד נפוליאון, אך האחרון מחל לו בגלל אשתו של ברנדוט, דזירה, ארוסתו של נפוליאון. אף על פי שנפוליאון לא נשא אותה לאישה, הוא העריך אותה מאוד והיא הייתה אחותה של אשת אחיו של נפוליאון, ז'וזף בונפרטה ולכן נפוליאון ראה בברנדוט בן משפחה.
מרמון פיקד על הקורפוס השני. מארמון היה תותחן במקצועו והיה אחד החברים הקרובים של נפוליאון. הוא היה מנהל מעולה והעביר בהצלחה רפורמות בחיל התותחנים הצרפתי. הערכתו של נפוליאון לפועלו הייתה רבה עד כדי כך שהוא היה הקצין היחיד לפקד על קורפוס ללא דרגת מרשל.
לואי-ניקולא דאבו היה מפקדו של הקורפוס השלישי. דאבו היה קצין קפדן שלא סבל טיפשים. הוא התנשא על אחרים ולא היה פופולרי בקרב המרשלים האחרים. הוא היה אחד המרשלים הכי נאמנים והכישרוניים שהיו לנפוליאון.
ניקולא סולט היה מפקדו של הקורפוס הרביעי. סולט נודע ביכולתו הארגונית והקורפוס שלו היה הגדול והממושמע ביותר בצבא.
ז'אן לאן פיקד על הקורפוס החמישי. הוא היה קצין אמיץ, כישרוני וקפדן. לאן יחד עם דאבו היה אחד המרשלים הכישרוניים של נפוליאון.
מישל נה פיקד על הקורפוס השישי. נה לא נלחם לצידו של נפוליאון במערכותיו הקודמות והשתתף בלחימה בפלנדריה ואזור הריין. בנוסף לכך, דבק בו רבב בגלל חברותו עם מורו, שבגד בצרפת והצטרף לאויביה. כתוצאה מכך, נה היה נחוש להוכיח את עצמו בעיני נפוליאון. נה היה האמיץ שבין המרשלים ואף זכה לכינוי "האמיץ שבאמיצים".
פייר אוז'רו פיקד על הקורפוס השביעי. היה זה הקורפוס האיכותי ביותר בצבא שהורכב על טהרת הגרנדירים. הקורפוס השביעי קיבל את הכינוי "הגרנדירים של אוז'רו" בגלל הרכבו זה.
ז'ואקים מירא פיקד על קורפוס הפרשים. הקורפוס היה עתודת מטכ"ל של נפוליאון ומירא הפך אותו לכוח אימתני. הרפורמות בחיל הפרשים הצרפתי הביאו אותו לכדי שלמות והפכו אותו לחיל הפרשים הטוב ביבשת.
בנוסף למפקדי הקורפוסים ב"גרנד ארמה" (La Grande Armée) היו תחת פיקודו של נפוליאון קצינים מעולים כמו אנדרה מסנה שהצליח להביס את האוסטרים בשנת 1799 בקרב ציריך ובעת המערכה של שנת 1805 ריתק כוח אוסטרי גדול לאיטליה. על חיל המשמר של נפוליאון פיקד בסיה ואילו מרשל ברון פיקד על קורפוס מילואים שתפקידו היה להגן על חופי צרפת במקרה של פלישה בריטית.
הצרפתים > כוחות צרפתים נוספים

לצידו של הגרנד ארמה היו לצרפתים כוחות נוספים שנשלחו לחזית האיטלקית ונשמרו כעתודה וחיל משמר על חופה האטלנטי של צרפת כנגד פלישה ימית אפשרית מצידה של בריטניה. הארגון של הצבא הצרפתי באיטליה היה דומה לארגונו של הגרנד ארמה.
הבריטים

בריטניה שלא הייתה יכולה להסכים לרוחה המהפכנית של צרפת החלה בהכנות למלחמה בסוף אביב של שנת 1803 החלה בהכנות למלחמה. כוחה של בריטניה היה בציה החזק ואילו צבא היבשה שלה היה קטן יחסית. בנוסף לכך, בריטניה הייתה המדינה העשירה באירופה ולכן היה ביכולתה לממן את מדינות אירופה בעלות הכלכלה הפיאודלית. לכן, עיקר תרומתה של בריטניה למלחמה בנפוליאון התרכזה בהטלת מצור על חופיה של צרפת והרס היצוא שלה דרך הים, השתלטות על מושבותיהן של בעלות בריתה ואיום מתמיד לנחיתה בחופה של צרפת. בריטניה מימנה גם את הקואליציה השלישית ולאחר מכן הרביעית. ללא מימון בריטי, לא היה ביכולתה של אוסטריה שספגה כבר שני הפסדים נגד צרפת להתייצב לקרב.
האוסטרים

הצבא האוסטרי שניצב מול נפוליאון נשא על גופו את הצלקות של ההפסדים הכואבים בשתי המלחמות הקדומות נגד צרפת. הצבא האוסטרי היה מסורבל, ראשיו היו לרוב גנרלים זקנים שקיבלו את התפקיד בגלל ייחוסם האריסטוקרטי ולא בגלל כישרונם.
הבעיה הגדולה ביותר של האוסטרים הייתה חוסר האחידות. מדינתם הורכבה מבני לאומים שונים, שהיו נתונים בדרך כלל לחסדיהם של הפקידים האוסטרים. חלק ניכר מהעמים האלה לא ראו עין בעין את השאיפות של החצר בווינה. הדבר בא לידי ביטוי בכוחותיה המזוינים של אוסטרים וגדודים רבים מבני העמים הכבושים לא התאמצו במיוחד לזכות בניצחון עבור אדוניהם.
בימיה של מריה תרזה הצבא היה אחד הטובים ביבשת והצליח לשבור את שאיפותיו של פרידריך השני להגמוניה עולמית במלחמת שבע השנים. אחרי הניצחון האוסטרים העבירו מספר רפורמות הרסניות בחיל התותחנים האוסטרי שגרמו למספר הפסדים צורבים במלחמה עם האימפריה העות'מאנית.
לאחר ההפסדים הכואבים לטורקים, נעשו מספר שיפורים, במיוחד בקרב החי"ר הקל שכלל כעת כמה גדודי יגרים (ציידים) המקבילים פחות או יותר לוולטיז'רים הצרפתים וגויסו כמה מבני הבלקן שהיו בעלי מסורת עשירה של לוחמת גרילה. בגלל חשדנותם של האוסטרים כלפי בני הבלקן, נעשו ניסיונות רבים לעלות את המשמעת בקרב גייסות הבלקניים, אך זה בא על חשבון יכולתם לפעול בצורה עצמאית. בגלל חשדנותם הכללית של האוסטרים, רוב החי"ר האוסטרי היה מכונס לשדרות ולא היה ביכולתם לתת תשובה הולמת לנחשול החי"ר הקל של נפוליאון.
לאחר ההפסד במלחמה הקודמת בשנת 1801, אחי הקיסר, הארכידוכס קרל, דוכס טשן נקרא לערוך רפורמות בצבא. קרל היה הגנרל האוסטרי המוכשר ביותר, אך הוא נתקל בחומה בצורה של חדלי אישים שאיישו את המטה הכללי ופחדו מזוהרו. מלשינים וקנאים רקמו מזימות נגדו והסיטו את הקיסר כנגד אחיו. המלחמות האחרונות רוקנו את קופת האוצר האוסטרי ומצב כוחותיה המזוינים היה בכי רע.
קרל, שהיה ריאליסט תמך בהפוגה ואף בחתימת הסכם שלום ארוך טווח עם נפוליאון, כי הוא ראה שהצבא לא מוכן לקרב וייקח זמן רב לפני שאפשר יהיה לארגנו ולשפר את מצבה הכלכלי של ארצו. ראש ממשלת בריטניה, פיט הבן, שנכנס למשרד בשנת 1804, לא טמן ידו בצלחת ובחש בקלחת התככים האוסטרית. משראה שהדבר העיקרי שעוצר בעד האוסטרים מלהצטרף למלחמתה של בריטניה נגד נפוליאון הוא הכסף, נתן לה הלוואות נדיבות שבעזרתן אוסטריה חימשה את עצמה. לרוע מזלה של אוסטריה, התככים גרמו לכך שקארל קיבל את הפיקוד על החזית המשנית באיטליה ואילו את הפיקוד על הכוחות העיקריים מסרו לגנרל קרל מאק פון לייבריך.
מאק היה מינוי אריסטוקרטי טיפוסי. הוא היה גנרל בינוני למדי והוא קיבל את התפקיד בעיקר כי צידד בקבוצת האנשים הנכונים בחצר הקיסר. משקיבל את הפיקוד, פתח בשורת רפורמות הרסניות בצבא. הוא החליט לשנות את מבנה הרגימנטים משישה גדודים בני שש פלוגות כל אחד לארבעה גדודים בני ארבע פלוגות כל אחד. החיילים שלא הספיקו להכיר אחד את השני או להתאמן יחד נשלחו לחזית ללא כל הכנה מוקדמת. וגרוע מכך – לא היו בצבא האוסטרי מספיק קצינים על מנת לפקד על הגדודים החדשים. הרפורמה שנעשה בחיפזון ערב הכניסה לקרב חיבלה בצורה קשה בצבא האוסטרי.