stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רות קוליאן
הערות שוליים

↑  Head of Ultra-Orthodox Women’s Party Answers Haters, The Forward, ‏2015-03-17 (באנגלית)
↑  "Ruth Colian - Women Across Frontiers Magazine". Women Across Frontiers Magazine (באנגלית אמריקאית). 2015-11-22. נבדק ב-2017-03-13.
↑  "Meet Israel's First All-Female Ultra-Orthodox Political Party Started By Haredi Woman". GirlTalkHQ (באנגלית אמריקאית). 2015-03-13. אורכב מ-המקור ב-2017-03-14. נבדק ב-2017-03-13.
1 2  נשים חרדיות ? הרימו ראשכן, באתר און לייף, ‏2013-11-25
↑  רות קוליאן: כלפיי לא יפעילו אלימות כי אני אישה, באתר און לייף, ‏2015-01-19
↑  "This Haredi Woman Wants Your Vote". The Tower (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-03-13.
↑  "ynet - HOT -- "מפלגה משלהן"". ynet. נבדק ב-2017-04-10.
1 2  דפנה ארד, זוכות פרס קרן רפפורט: שלוש נשים שהצליחו לשנות את העולם, באתר Xnet‏, 21 במרץ 2017
↑  ליטל, רות קוליאן צועדת מפתח תקווה לירושלים!, באתר מאבק הדיור הציבורי, ‏2013-03-11
↑  נדחתה עתירה לביטול מימון למפלגות שאינן משלבות נשים, באתר Hiddush
↑  יקי אדמקר‏, נשים חרדיות נגד מפלגות המגזר: "לא ננוח עד שנזכה לייצוג", באתר וואלה, 14 בינואר 2015
1 2  ישראל כהן, חריגה בנוף? רות קוליאן הודיעה על התמודדות למועצת העיר פתח תקווה - כיכר השבת, באתר www.kikar.co.il, ‏2013-06-02
↑  אורלי צרפתי, נשות המחאה: מאבק הנשים החרדיות לייצוג פוליטי, חיפה: פרדס, 2024
↑  גיא עזרא, ‏"אריה דרעי לא שקוף, אריה דרעי נוצץ", באתר "סרוגים", 9 בפברואר 2015
↑   ספי קרופסקי, נשות "ובזכותן" מנסות לנפץ את תקרת הברזל החרדית, באתר הארץ, 6 במרץ 2015
↑  ועדת הבחירות המרכזית לכנסת העשרים, תוצאות הבחירות לכנסת העשרים, ‏17 במרץ 2015
↑  Fighting Breast Cancer in Israel’s Ultra-Orthodox Community, Tablet Magazine, ‏2016-05-13
↑  ""הציעו לי תשלום בשחור על השיר לרב עובדיה"". ynet. אורכב מ-המקור ב-2017-03-14. נבדק ב-2017-03-13.
↑  ש"ס תשלם 60 אלף שקלים על גניבת שיר, באתר בחדרי חרדים
↑  אורן פרסיקו, הצדדים האמיתיים, באתר העין השביעית, 4 בפברואר 2016
↑  אורן פרסיקו, הישג לעותרת החרדית נגד אפליה, באתר העין השביעית, 27 בספטמבר 2016
↑  אורן פרסיקו, "מתחייב מאופיים של העיתונים", באתר העין השביעית, 6 בפברואר 2018
↑  חיים לב, "יתד נאמן" לא יפרסם את מודעת הנשים, באתר ערוץ 7, ‏2015-03-15
↑  שיר זיו, "יהודיה": על המאבק חסר הסיכוי של רות קוליאן, באתר nrg
אמיתי פורת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 54 בערך) כפר עציון
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  כפר עציון
 פעילות בולטת:  מזכ"ל הקיבוץ הדתי
 בת זוג:  מיקי (מיכל) פורת
 מספר צאצאים:  4
 
אמיתי פורת (נולד ב-1971) הוא ראש עמותת אלומה – צעירים לשם שינוי. הוא כיהן בעבר מזכ"ל תנועת הקיבוץ הדתי.
ביוגרפיה

אמיתי נולד בכפר עציון לרב חנן פורת ולאשתו רחל, שניהם בני גוש עציון בגלגולו המקורי וממחדשי ההתיישבות בו לאחר מלחמת ששת הימים. הוא למד בתיכון בישיבת נווה שמואל באפרת ולאחר מכן בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים. בצבא שירת בסיירת צנחנים כלוחם וקצין והשתחרר בדרגת רב-סרן.
פורת הוא בוגר תואר ראשון במדעי הרוח (עם התמחות בהיסטוריה ותנ"ך) מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במקרא. לאחר סיום התואר הראשון מונה למורה בתיכון הקיבוצי בקבוצת יבנה ובמקביל שימש מזכיר קיבוץ כפר עציון. לאחר קדנציה של חמש שנים במזכירות הקיבוץ מונה לרכז מחלקת הדרכה בתנועת הקיבוץ הדתי. כחלק מתפקידו זה הוביל את הקמת המכינה הקדם צבאית בעלומים. בשנת 2016 מונה לתפקיד מזכ"ל הקיבוץ הדתי במקום נחמיה רפל, תפקיד בו כיהן עד שנת 2021. לאחר מכן שימש ראש עמותת אלומה – צעירים לשם שינוי הועסקת בשירות צבאי ולאומי, בעיקר לדתיות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שהתקיימו ב-1 בנובמבר 2022 הצטרף פורת לרשימת הרוח הציונית והוצב במקום השלישי ברשימתה. לאחר פירוק הרשימה, הצטרף עם איילת שקד לרשימת הבית היהודי ושובץ בה במקום השלישי מטעם מפלגת הימין החדש אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
חיים אישיים

אמיתי פורת נשוי למיקי (מיכל), פסיכולוגית חינוכית. לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בכפר עציון.
תיכון (הנדסה)

ערך זה עוסק בתהליך הנדסי. אם התכוונתם למושג מתחום הנדסת המישור, ראו .
.
תִּכּוּן (או: תֶּכֶן) הוא תהליך הנדסי לפיתוח מוצר. תהליך התיכון והפיתוח של מוצר כולל סדרת צעדים:
זיהוי צורך
קביעת המטרה והדרישות מהמוצר – שלב ה-SRR‏ – System Requirement Review
העלאת אפשרויות התכן של המוצר ובחירה באחד מהם – שלב ה-SDR –‏ System Design Review
תכנון המוצר, פיתוחו ובניית אב טיפוס (רעיונות ליישום, בחירת החומרים שישמשו בייצורו, קביעת צורתו של המוצר וקביעת תהליכי העיבוד והייצור) – שלבי ה-PDR –‏ Preliminary Design Review וה-CDR –‏ Critical Design Review
הערכת המוצר הקיים ביחס לדרישות שהיו ממנו בשלב התכנון. לפעמים נדרש שיפור המוצר, כלומר מתחיל סבב חדש של מחזור חיים של המוצר.
הצלחת תיכון נמדדת במידת שביעות רצונו של הלקוח, או ביכולת למכור את המוצר ברווח.
זיהוי הצורך או הבעיה

תהליך התיכון מתחיל מרגע זיהוי צורך שאינו בר-פתרון באמצעים הקיימים או שפתרונו אינו יעיל באופן מספק. הצורך יכול לבוא לידי ביטוי בתהליכים שבוצעו עד כה על ידי האדם או מערכת חיצונית אחרת, על מנת לשפר ביצועים והוא גם יכול לבוא לידי ביטוי בתהליך שלא היה קיים קודם לכן.
דוגמאות לצורך:
צורך לחצות נהר שמימיו קרים מאד
צורך לשוחח עם אדם שאינו בטווח העין או הקול
צורך לחסוך כוח עבודה גדול בשימוש של מערכת אחת
שלב זיהוי הצורך כולל את הבנת הבעיה, זיהוי הנתונים, המגבלות והאילוצים, ניסוח דרישות מפורטות ומדויקות מהפתרון, זיהוי אילוצים המכתיבים את דרך הפתרון לבעיה וזיהוי פלח השוק הרלוונטי למוצר, בין הדרישות ישנן דרישות הכרחיות עליהן חייב הפתרון לענות ואי אפשר להתפשר עליהן. לעומת זאת ישנן דרישות רצויות שאותן מדרגים לפי דרגת חשיבות, עליהן אפשר להתפשר במהלך בחירת הפתרון המתאים.
דוגמאות למגבלות שיש להתחשב בהן:
מגבלות תקציב – עלות פיתוח אב טיפוס, עלות ייצור המוני, הוצאות האחזקה של המוצר, אורך החיים של המוצר.
מגבלות זמן – זמן הנדרש להשלמת תהליך הפתרון לעומת הזמן המצוי.
מגבלות של מידות (אורך, קוטר, נפח וכו'), משקל או צורה.
ארגונומיה – קשר בין צורתו של מוצר, גודלו ומשקלו, לבין נוחיות השימוש בו, בטיחותו והשפעתו על בריאות המשתמש לטווח הארוך.
מגבלות אסתטיקה.
מגבלות הנוגעות לזמינות חומרים נדרשים.
מגבלות הנובעות מטכניקות של הרכבה ועיבוד חומרים.
מגבלות של תפעול או של מימוש הפתרון: נצילות, אמינות, בטיחות – בתהליך הייצור של המוצר ובשימוש בו, מגבלות אקולוגיות – זיהום סביבה.
אילוצים סוציאליים ופוליטיים: התחשבות בקבוצות מיעוט, דרישה לרכישת מוצר כחול-לבן וכדומה.
הגדרת דרישות המוצר

בתהליך התיכון נהוג להבחין בין אילוצים לדרישות המוצר. אילוץ הוא מגבלה אשר אינה מאפשרת פתרון אחר (לדוגמה, מידות מוצר שתפקידו לנקות צינור בקוטר 1 מטר). דרישה מתחלקת בין דרישה הכרחית, עליה חייב הפתרון לענות (לדוגמה, ניקוי הצינור), לבין דרישה רצויה (לדוגמה, עלות המערכת), עליה אפשר להתפשר בהתאם לדרגת החשיבות.
תוצר שלב זה הוא מפרט, הכולל תיאור מפורט של הדרישות מהפתרון והתוצאות הרצויות כולל המגבלות והאילוצים הכרוכים בפתרון הבעיה.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט (פורום הפרויקט) ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר דרישות מערכת (System Requirement Review,‏ SRR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-SRR נקראות שלב ה-SRR.
בחירת פתרון

בשלב זה מתבצע איסוף המידע מהיבטים שונים היכולים לסייע לפתרון הבעיה. המידע נאסף ממקורות שונים: ספרים, אנציקלופדיות, אנשים באמצעות סקרים, ראיונות, מומחים, חנויות, סרטים, עיתונות, מאגרי מידע, רשת האינטרנט ועוד.
לאחר איסוף המידע, נהוג להעלות את כל הרעיונות האפשריים לפתרון הבעיה, בהתחשב באילוצים ובדרישות שהועלו. שיטה הנהוגה בשלב זה היא שיטת סיעור מוחות, במהלכו משתפים אחד את השני ברעיונות ומרכזים אותם על דף אחד. שיטה נוספת הנהוגה בשלב הזה היא תיאור כל הפתרונות באמצעות טבלה מורפולוגית, אשר מכילה את כל הצירופים האפשריים לפתרון, בהתחשב באילוצים ובדרישות שהוגדרו קודם לכן. פתרון נוצר על ידי חיבור אמצעים שונים בכל הפונקציות. דירוג הפתרונות מגלה את הפתרון הטוב ביותר.
בסופו של השלב, בוחרים את הרעיון המתאים ביותר.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון מערכת (System Design Review, ‏SDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-SDR נקראות שלב ה-SDR.
בחירת פתרון > בדיקת והערכת הפתרון

האם הוא נוח, יעיל, עונה על דרישות המפרט, עומד במגבלות ובאילוצים הכרוכים בפתרון הבעיה, עומד בתקציב הייצור ובתקציב התפעול, מהי השפעתו על הסביבה, מהו אורך חייו ומהי התדירות בה יש להחליף חלקים.
מימוש הפתרון – תכנון מפורט

הכנת תיק שרטוטים – בשלב זה מכינים תיק שרטוטים מפורט של הדגם על כל חלקיו, בחירת החומרים שמהם יהיה עשוי הדגם, הכלים שבעזרתם יבוצע הדגם והמנגנונים בהם יעשה שימוש. תיק השרטוטים, בעידן המודרני, מתבצע בעיקר באמצעות תוכנות CAD שונות המגדירות את כל הפרמטרים למוצר.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון ראשוני (Preliminary Design Review,‏ PDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-PDR נקראות שלב ה-PDR.
ייצור דגם המוצר: אם כל השלבים עד כה עברו בהצלחה, יש לסיים את תהליך התיכון ולגשת לייצור המוצר, לרוב, יפותח אב טיפוס המשמש כדגם של המוצר קודם לייצורו.
תוצרי שלב זה מוצגים לבעלי העניין בפרויקט ומקובעים להמשך הפרויקט בסקר תיכון הנקרא בשפה המקצועית סקר תיכון קריטי (Critical Design Review,‏ CDR). בהשאלה, כל הפעילויות לקראת ה-CDR נקראות שלב ה-CDR.
אבן דרך

בשלב זה מתבצעת הערכה מחודשת של כל הפרויקט על כל הבטיו. נבדקת היעילות המעשית של אב הטיפוס לצורך, בהתאם לדרישות והאילוצים. אם המוצר עובר את תהליך זה הוא יעבור לשלב היצור הסדרתי והשיווק. השלב הבא (שלב היצור הסדרתי והשיווק) הוא שלב שנמצא כבר מחוץ לשלב התיכון ומגדיר, למעשה, את סיומו של התהליך.
ראו גם

עיצוב תעשייתי
ערוץ הפצה
הנדסת מכונות
בחאר

| --- | --- |
סמל בחארסמל בחאר

 מדינה:  ספרד ספרד
 קהילה אוטונומית:  קסטיליה ולאון קסטיליה ולאון
 מחוז:  סלמנקה סלמנקה
 ראש העיר:  Alejo Riñones Rico
 בירת העיר:  בחאר 
 תאריך ייסוד:  400 
 שטח:  46 קמ"ר
 גובה:  959 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,961 (2024)
  ‑ צפיפות:  281.7 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  40°23′05″N 5°45′43″W﻿ / ﻿40.384722222222°N 5.7619444444444°W﻿ / 40.384722222222; -5.7619444444444 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.aytobejar.com/
  (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהבחאר(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה פלמה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהבחאר(למפת קסטיליה ולאון רגילה) ואיאדוליד בורגוס סלמנקה לאון סגוביה אסטוריאס קנטבריה הבסקים נווארה לה ריוחה אר. קסטיליה לה מנצ'ה  מדריד אקסטרמדורה פורטוגל גל.בחאר(למפת קסטיליה ולאון מוגדלת) ואיאדוליד בורגוס סלמנקה לאון סגוביה אסטוריאס קנטבריה הבסקים נווארה לה ריוחה אר. קסטיליה לה מנצ'ה  מדריד אקסטרמדורה פורטוגל גל.בחאר
 
בחאר (בספרדית: Béjar) היא עיר במחוז סלמנקה שבקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון בספרד, כ-215 ק"מ ממערב לעיר הבירה מדריד, ו-197 ק"מ דרום מזרח לעיר ואיאדוליד, שהיא בירת הקהילה האוטונומית אראגון. העיר הגדולה הקרובה ביותר אליה היא סלמנקה, במרחק של כ-73 ק"מ. העיר שוכנת באזור הררי ועובר בה כביש שמתחבר לאחד הכבישים הראשיים לפורטוגל. בקרבה לגבול הצפוני של הקהילה האוטונומית של אקסטרמדורה.
העיר מוקפת מכל עבריה, למעט הכיוון הצפוני והצפון מזרחי, בשטחים מוגנים. מדרום לה ריכוז גדול במיוחד של שטחים מוגנים.
השטח העירוני של העיר מוקף בחומה שנבנתה על ידי המוסלמים במאה ה-11 והורחבה במאה ה-12 לבקשת המלך אלפונסו השמיני. החומה נשתמרה היטב, בעיקר בחלקה המערבי, ממנו הייתה הכניסה לעיר בימי הביניים, דרך השערים פיקו וסן פדרו. החומה השנייה עמדה על תילה עד למאה ה-19, עת נפרצה בהדרגה על מנת לפנות מקום לכבישים ובתים חדשים, אך יש לה עדיין שרידים בבתי וגני העיר.
נכון לשנת 2018, מנתה אוכלוסיית העיר 12,961 תושבים. שטח השיפוט שלה הוא כ-46 קמ"ר. שטחה העירוני של העיר עצמה עומד על 1,000 דונם לערך (1 קמ"ר).
היסטוריה

הראשונים שישבו את אזור בחאר החל מהמאה ה-5 לפני הספירה היו הוֶטוֹנִים Vettones, שבט קלטי-איברי Celtiberians. האזור נכבש על ידי הרומאים במאה ה-2 לספירה, על ידי המורים במאה ה-8 לספירה, ולבסוף על ידי ממלכת קסטיליה במאה ה-12 לספירה. במאה ה-13 תעשיית הטקסטיל של העיר החלה לפרוח, והעיר הייתה ידועה בה.
היישוב קיבל הכרה כעיר בשנת 1208 וקיבלה כתב זכויות פוארו Fuero רק לאחר מכן, בשנת 1333. במקור הייתה העיר ממוקמת מדרום למיקום הנוכחי של העיר, אך האוכלוסייה העתיקה את מקומה צפונה במחצית הראשונה של המאה ה-14. לאחר מכן גדלה העיר במהרה, הודות לתעשיית הבקר שלה. העיר עברה לעיתים קרובות בין דוכסות לשליטה ישירה של בית המלוכה.
בעיר ארמון, בו ישב במאה ה-16 הדוכס מבחאר. אחד מבני חסותו הידועים היה מיגל דה סרוואנטס, שכתב את עלילותיו של דּוֹן קִיחוֹטֶה. קשר היסטורי זה אף בא לידי ביטוי בשמו של מרכז התרבות העירוני Teatro Cervantes de Béjar.
במאה ה-19 הגיעה תעשיית טקסטיל הענפה בעיר לשיאה אך זו דעכה לאיטה במהלך המאה ה-20, וכיום מרבית התושבים אינם מתפרנסים ממנה.
הקהילה היהודית

העדות הראשונה להתיישבות יהודים בבחאר היא מצבה המתוארכת לסוף המאה ה-12. בעיר חיו יחדיו מוסלמים, יהודים ונוצרים במשך מאות שנים.
ראשוני יהודי בחאר הגיעו אליה מן העיר אווילה, ורבים נוספים הגיעו לאחר גזירות קנ"א. אז הקהילה גדלה משמעותית והוקמה השכונה חדשה (Barrio Nuevo).
המאות ה-13 עד ה-15 היו שיא תקופת היהודים בעיר, ואז חיו בה כ-200 יהודים. מעריכים כי בסוף המאה ה-15 כ-20% מאוכלוסיית העיר הייתה יהודית. היהודים עבדו באותם מקצועות של שכניהם הנוצרים. ישנם מסמכים המתייחסים ליהודים העוסקים בסנלדרות, רפואה, חקלאות ובמיוחד בגידול גפנים. יהודים הועסקו גם בתעשיית הטקסטיל המקומית, באריגה, צביעה וחייטות.
חוקרים שונים משערים כי שמות המשפחה בכר, בז'רנו, בהר, בכרנו וכנראה גם בכור מוצאם מן העיר.אלברט איינשטיין השתתף פעם במפגש שורשים של משפחות שמוצאן מהעיר, משום שאשתו השנייה היא בת לאחת המשפחות הללו.
יש אימרות הנפוצות עד ימינו בקרב תושבי האזור על אודות היהודים: “En Hervás, judíos [conversos] los más/ En Aldeanueva, la judería entera/ En Baños, judíos y tacaños/ En Béjar, hasta las tejas” (בהרוואס, רובם יהודים [מומרים] / אלדנואבה, יהודייה כולה / בבאניוס, יהודים וקמצנים / בבחאר, יהודים עד הרעפים [בגגות]).
המוזיאון על שם דוד מלול

בעיר שוכן המוזיאון היהודי על שם דוד מלול, איש עסקים אמיד מברצלונה, בתוך בית עתיק מהמאה ה-15. סמל המוזיאון מורכב מעץ הערמונים האופייני לאזור, מפתח, ויונה עם עלה זית. מלול למד בעיר בצעירותו.
במוזיאון מוצגים כמו "כתב הזכויות ליהודי העיר" שהוציא אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה במאה ה-13 ומסמך ובו מיפקד של כל היהודים שהוכן לבקשת המלך ב-1291, תשמישי קדושה שונים, ונייר שנחתם ב-1449 ובו מתועדת הפקדה למשמרת של כספו של התושב היהודי סלומון פקאגון בידי שני נוצרים. המסמך מקורי, אך סיבת ההפקדה לא צוינה בו.
קומה שלמה במוזיאון מוקדשת לחייהם של האנוסים.
מנהל המוזיאון הוא אנטוניו אבילס אמאט, היסטוריון חוקר.
אתרים בעיר > מוזיאון זירת השוורים של בחאר

2 ק"מ דרומית לאזור העירוני של בחאר, על גבי ההרים המשקיפים על העיר, ניצבת זירת שוורים עתיקה (Plaza de Toros) שכיום כבר אינה פעילה ומהווה מוזיאון ומרכז תרבותי. בחזית הזירה מבנה בן שלוש קומות.
הזירה נחנכה בשנת 1711 והיא זירת מלחמות השוורים העתיקה ביותר מבין אלו שנשתמרו בספרד. בשל כך זכתה לכינוי "La Ancianita", וקוטלגה כנכס בעל עניין תרבותי בשנת 1997. לזירה קוטר של 41 מטרים וקיבולת של 3500 צופים. מושביה בנויים מאבן.
מדי שנה בחודש יולי מתקיים בזירת השוורים פסטיבל הבלוז הבינלאומי. הפסטיבל מארח פעילויות שונות, תערוכות, ג'אם סשן, סדנאות, קורסים סביב בלוז וקונצרטים במשך מספר ימים.
אישים מפורסמים ילידי העיר

רוברטו הראס הרננדז (ספרדית: Roberto Heras Hernández), רוכב אופניים ספרדי, שניצח ארבע פעמים בוואלטה אספניה. בנערותו למד הראס בבית ספר לאופניים בבחאר ולאחר מכן עבר לקבוצת חובבים בבירת המחוז, סלמנקה.
לוסיאנו סאנצ'ס (ספרדית: Luciano Sánchez García), הידוע בכינויו ואוה II, כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ספרד.
מתיאו הרננדס סאנצ'ס (ספרדית: Mateo Hernández Sánchez), פסל, אחד הפסלים הספרדים הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 ואחד המוכרים ביותר מחוץ לספרד.
הערות שוליים

1 2  Monumentos - LA MURALLA MEDIEVAL - Bejar, www.petitfute.es (בספרדית)
1 2  Béjar (W, SP) | ROOTS OF SEFARAD, www.rootsofsefarad.com
1 2  mjb_admin, The jews of Bejar, Museo Judío Béjar, David Melul (באנגלית)
1 2 3 4 5  יואב גלזנר, טיול בספרד: שר אוצר יהודי, ארמונות וצו גירוש, באתר ynet, 23 בספטמבר 2022
↑  Red de Juderías de España, Béjar. Ciudad de la Red de Juderías de España | Red de Juderias, redjuderias.org, ‏2019-09-02 (בספרדית)
↑  mjb_admin, Bejar and Bejarano family names, Museo Judío Béjar, David Melul (באנגלית אמריקאית)
↑  בן-דרור ימיני, היהודים החדשים: סיור בעקבות יהדות ספרד, באתר nrg‏, 20 בנובמבר 2011
↑  ירושלים שהייתה בספרד - פרק ראשון - הקשר הספרדי, דקה 18:06, נבדק ב-2022-10-14
↑  Archivo Fotográfico Y. Documental De Béjar, Archivo Fotográfico y Documental de Béjar: Judíos, Archivo Fotográfico y Documental de Béjar, ‏2011-12-08
↑  Bullfighting Museum, Béjar | Drupal, www.salamancaemocion.es
↑  Junta de Castilla y León, Biblioteca Digital de Castilla y León, bibliotecadigital.jcyl.es, ‏2010 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566728705171  BnF: cb12363219w (data)  GND: 4080328-4  LCCN: n81003077  MusicBrainz: f199615c-33fa-4008-9f21-e48dd3d27017  VIAF: 133695247   WorldCat (עם VIAF): 133695247
יהדות איזמיר

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 פחות מ-1,000
 דת
 יהדות
 
הקהילה היהודית בעיר איזמיר (סמירנה), השוכנת בחוף האגאי של טורקיה, הייתה אחת הקהילות הגדולות והמשגשגות באימפריה העות'מאנית.
הקהילה החלה לפרוח במאה ה-17, והיוותה מרכז תורני ותרבותי חשוב של יהדות ספרד, וכן מוקד של פעילות מסחרית ותעשייתית. משיח השקר שבתי צבי היה בן העיר, והיו לו חסידים רבים בקהילה. למן אמצע המאה ה-19 החלה הקהילה להדלדל, כתוצאה מן המתח הגואה עם האוכלוסייה היוונית בעיר, מדעיכתה של האימפריה העות'מאנית, ומנזקי המלחמות עם יוון. עם הקמת מדינת ישראל עלו אליה כ-10,000 מבני איזמיר, ומוסדות רבים של הקהילה נסגרו בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20 עקב הצטמצמותה. הקהילה מונה כיום (2022) פחות מ-1,000 יהודים והיא השנייה בגודלה בטורקיה, בפער ניכר אחרי קהילת איסטנבול.
תולדות הקהילה > ראשיתה של יהדות איזמיר

נוכחותם של יהודים באיזמיר בימי קדם מוזכרת בברית החדשה, (ההתגלות 2:8, 1:11). נראה כי ליהודים הייתה השפעה מסוימת על אוכלוסיית עובדי האלילים המקומית, וחלקם התגיירו. אך הופעת הנצרות החלישה את כוחה של הקהילה היהודית. בתקופה הביזנטית כמעט ולא מוזכרים יהודים בסמירנה. קהילות יהודיות הוסיפו להתקיים ביישובי הסביבה.
בשנת 1424 נכבשה סמירנה, שעדיין הייתה עיירה קטנה ושולית, מידי הביזנטים על ידי העות'מאנים, והפכה לחלק מן האימפריה העות'מאנית. מעדויות של יהודים ספרדים שהגיעו לסמירנה במהלך המאה ה-16 עולה קיומה של קהילה קטנה של יהודים רומניוטים. הגל המשמעותי של היהודים הראשונים הגיע בשנות ה-30 של המאה ה-16, לאחר הגירושים (sürgün בטורקית) על ידי העות'מאנים מבלגרד, סרביה, בשנת 1521, ומבודה, הונגריה, בשנת 1524. מצבות משנת 1540 ו-1565 שנמצאו באיזמיר, ועליהן מוטיבים יהודיים, מעידות על נוכחות יהודית בעיר במשך המאה ה-16. בהמשך נוסדה קהילה ספרדית-פורטוגזית, שחבריה היגרו מאסיה, מצפון אפריקה ומוונציה, אך במסמכים עות'מאניים מהתקופה אין כל עדויות מוחשיות לקיומה של קהילה מאורגנת כלשהי.
הגל הגדול של הגירת יהודים ספרדים לאימפריה העות'מאנית פסח על איזמיר במשך רוב המאה ה-16. הם החלו להתיישב בה במספרים משמעותיים רק לקראת סוף המאה, כשאיזמיר נהפכה לנמל עות'מאני מרכזי.
תולדות הקהילה > תור הזהב של המאה ה-17

הקהילות הראשונות שנוסדו באיזמיר בתחילת המאה ה-17 נקראו "עץ חיים", "פורטוגל", ו"גירוש". חבריהן היו כנראה צאצאי המתיישבים מן המאה ה-16. רוב התושבים היהודים היו נתינים עות'מאניים. היהודים נהנו במידה מסוימת מחופש דת, והורשו לנהל מערכות חינוך ומשפט עצמאיות. הקהילה, הייתה רשאית לממן את פעילותה באמצעות מיסים שנגבו מהחברים. בשל מעמדם כבני חסות, שילמו היהודים מס מיוחס, ג'זייה, כדי לקנות הגנה על חייהם ועל רכושם. הקהילה שילמה סכום כולל עבור כל החברים.
בעיר ישבו גם פראנקוס, סוחרים יהודים אירופאים מאיטליה ומדינות נוספות במערב אירופה, בהם אנוסים רבים, שחזרו ליהדות. הפרנקוס היוו קבוצה נבדלת בתוך הקהילה היהודית ונהנו מזכויות יתר (קפיטולציות) וחסיון משפטי של המעצמות האירופאיות.
הרב הראשון באיזמיר, בשנת 1606, היה יצחק מאיר הלוי (נפטר ב-1634) מקונסטנטינופול. בשנות ה-20 של המאה ה-17 הגיעו מתיישבים רבים מסלוניקי. בשנת 1620 בקירוב נתמנה יוסף איסקפה מסלוניקי (נפטר ב-1662) לרב הראשון של יהודי סלוניקי באיזמיר. מ-1631 כיהן באיזמיר רב ראשי אחד לכל העדות. בשנת 1644 היו בעיר שש עדות יהודיות, רובן ממוצא ספרדי. הייתה גם עדה אשכנזית קטנה. בעקבות מותו של הרב הלוי, נתמנה לרב ראשי נוסף (בשותפות עם רבי איסקפה), עזריה יהושע אשכנזי מסלוניקי (נפטר ב-1647). בעקבות מחלוקת חריפה בין השניים, התפלגה הקהילה לשני פלגים. המחלוקת נסבה על נושאים כגון כשרות, אבלות, ספירת העומר, שחיטה, תשעה באב, ועוד, בהם היו ליהודי סלוניקי וליהודי איסטנבול פרשנויות ומסורות שונות. רק אחרי מותו של הרב אשכנזי ובהתערבותו של הרב הראשי של קונסטנטינופול, הכירו כל העדות בסמכותו הבלעדית של הרב איסקפה. בשנת 1657 נוסד בעיר דפוס עברי, שהוסיף לתהילתה.
שבתי צבי (1626 - 1676), משיח השקר שסחף אחריו חלקים גדולים בעם היהודי בכל התפוצות, היה יליד איזמיר, מתלמידיו של הרב יוסף איסקפה. בספטמבר 1655 שב לאיזמיר, אחרי מסע שערך בין קהילות יהודיות ברחבי האימפריה העות'מאנית, בו הפיץ את משיחיותו. שובו גרם לתסיסה ולהתלהבות בקהילה. רוב היהודים, ובהם הרב הראשי חיים בנבנישתי, האמינו ותמכו בו, והיו לו גם 150 "נביאים". בראש יריביו עמד הרב אהרן לפפה, הרב הראשי השני. בשל התנגדותו גורש מאיזמיר, ובנבנישתי נותר הרב היחיד בקהילה. בארבעת החודשים בהם שהה שבתי צבי באיזמיר, בסתיו 1665, הפכה העיר למרכז של התעוררות משיחית. שגרת החיים והמסחר הופרעה תדיר על ידי חגיגות, ריקודים ותהלוכות, ואירועים פומביים של חזרה בתשובה. המתנגדים נרדפו וחלקם נמלטו מהעיר, בהם רבי שלמה אלגזי, מלומד חשוב ומקובל בעל שם, וחותנו של רבי אהרן לפפה, שנאלץ לבקש מקלט בקהילת מגנסיה. המחלוקות החריפות שעוררה הפרשה נמשכו באיזמיר עוד זמן מה אחרי התאסלמותו של שבתי צבי.
בית הכנסת סיניורה גיברת שפועל עד היום נבנה במהלך המאה ה-17.
תולדות הקהילה > המאות ה-18 וה-19

במהלך המאות ה-18 וה-19 המשיכה הקהילה היהודית באיזמיר לשגשג. היהודים עברו לייצור, בעיקר של צמר עזים ושטיחים. המסחר עם אירופה פרח משנת 1774. רבים עסקו ביצוא דגנים, תאנים, שמן, צימוקים, שטיחים, שוש וקטניות. היו גם מתורגמנים וסוכנים עבור סוחרים אירופאים, בנקים וקונסוליות זרות. אישים בולטים באותה תקופה היו משה שונצינו, שהיה אחראי על המכס בשנת 1718, ומשה ארדיטי, גזבר השלטון בשנת 1812. במאה ה-19 גדל מספרם של היהודים בין נושאי המשרות בממשל העירוני ובמערכת המשפט.
מאמצע המאה ה-18 פגעו ביהודי איזמיר מספר אסונות קשים: שרפות גדולות בשנים 1743, 1772, 1841, ו-1881; יותר מ-10 התפרצויות של מגפת הכולרה בין 1770 - 1892; וכמה רעידות אדמה חזקות. השרפה של 1772 הייתה הרסנית במיוחד, בית הכנסת נהרס, ונבנה מחדש רק לאחר 28 שנים. בתקופה זו נאלצו היהודים להתפלל בבתים פרטיים שהוסבו לבתי תפילה. במאה ה-18 נהייתה איזמיר למרכז הדפוס העברי השלישי בגודלו באימפריה העות'מאנית, אחרי קונסטנטינופול וסלוניקי. עד לתחילת המאה ה-20 נדפסו בה מעל ל-400 כותרים, בעיקר ספרות רבנית, רבים מהם גם נתחברו באיזמיר. דפוס בן סניור (1913-1922) היה האחרון מבין כתריסר מדפיסים עיקריים.
אחדים מרבני איזמיר עלו לארץ ישראל. הרב חיים בן יעקב אבולעפיה (נפטר ב-1744), יליד טבריה, כיהן כרב ראשי באיזמיר בשנים 1720 - 1740. הוא שב לטבריה עם תלמידיו וחידש את היישוב היהודי בעיר, בסיוע קהילת איסטנבול והקהילה בארץ ישראל. הרב חיים מודעי (נפטר ב-1794), יליד צפת, כיהן ברבנות באיזמיר בשנים 1776 - 1793, ושב לאחר מכן לצפת. הרב רפאל יוסף חזן (1741 - 1820) התיישב בחברון ב-1813 ואחר כך בירושלים, שם נתמנה לראשון לציון. נכדו ר' חיים פלאג'י היה ראש רבני איזמיר. לאחריו כיהן בנו אברהם פלאג'י ואחריו תלמידו משה בארקי. גם בניו הנוספים של רבי חיים פלאג'י, רחמים נסים יצחק ויוסף היו חכמים מפורסמים, משיבים בהלכה ומרביצי תורה באיזמיר.
במאה ה-19 הלכו והורעו היחסים בין הקהילה היהודית לבין האוכלוסייה היוונית באיזמיר. כבר בשלהי המאה ה-18 הופנו האשמות אנטי יהודיות על ידי חלקים באוכלוסייה היוונית. בשנים 1864–1901 אירעו שישה מקרים של עלילת דם. המשטרה העות'מאנית התערבה לטובת היהודים, בעיקר ב-1872, כששני יהודים נרצחו, וב-1901, כשהמון יווני איים להתנפל על השכונות היהודיות.
במאה ה-19 נהנו חלק מהיהודים מחסותן ומהגנתן של נציגויות אירופאיות בעיר. רבים קיבלו נתינות איטלקית, אחדים נהיו נתינים צרפתים, ואחדים, כמו משפחת פאלאצ'ה ומשפחה ליאון, השיגו חסות הולנדית.
בתחילת המאה ה-20 נבנה "בית אל", בית הכנסת הגדול והמרשים ביותר באיזמיר, על ידי אמנים איטלקים שהוזמנו במיוחד. יש בו השפעות אירופאיות מודרניות, בעיקר במיקומה של התיבה קרוב לארון על יד כותל המזרח.
במאה ה-19 יצאו לאור עיתונים וכתבי עת יהודיים, שהוסיפו נופך וגיוון לחיים התרבותיים באיזמיר. ב-1846 נוסד העיתון היהודי הראשון, Puerta del Oriente, על ידי Pincherle. אחריו יצאו לאור חמישה כתבי עת יהודיים, בהם La Buena Esperanza‏ (1871-1910) ו El Messerret ‏(1897-1922), כולם בלדינו. מ-1838 ועד סוף המאה, יצאו לאור מעל ל-110 ספרים בלאדינו, בהם ספרי שירה, סיפורת, וספרי דת.