stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית פרנק
היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1873 על ידי הטוחן מתיאס פרנק. מבנה זה היה המבנה הראשון שנבנה על ידי הטמפלרים בירושלים. פרנק רכש את אדמות המושבה מכפריי הכפר בית צפאפא בשנת 1872 והחל לבנות את ביתו במקום בסגנון כפרי גרמני, תוך התאמות מקומיות. סגנון זה עתיד היה להפוך לסגנון האופייני לבנייה הטמפלרית בארץ ישראל. בסמוך למבנה בנה פרנק את טחנת הקמח שהופעלה באותה עת בקיטור - והייתה תחנת הקיטור הראשונה שהוקמה בארץ ישראל. בעקבות הקמת טחנה זו דעכה טחנת הרוח שפעלה בשכונת ימין משה אשר תחזוקתה והפעלתה לא היוו תחרות לטחנת הקיטור. בבוסתן הבית נטעו עצים רבים ונבנתה בריכת שחייה, גם היא הראשונה בירושלים.
בשנת 1939, כאשר נאסרו הטמפלרים על ידי שלטונות המנדט הבריטי הושכר הבית, ומאז משמש כבית דירות.
המבנה הוא מבנה דו קומתי. בחזיתו גמלון משולש האופייני לאדריכלות הטמפלרית ובו חלון עגול. במשקוף שער הבית נחקק שמו של הבית - אבן העזר (Eben Ezer), ובראש הכיפה שעל השער נחקקה שנת הבנייה - 1873.
הבית קרוי על שם המקום המתואר בספר שמואל א':
וַיֵּצְאוּ אַנְשֵׁי יִשְׂרָאֵל מִן הַמִּצְפָּה וַיִּרְדְּפו אֶת פְּלִשְׁתִּים, וַיַּכּוּם עַד מִתַּחַת לְבֵית כָּר; וַיִּקַּח שְׁמוּאֵל אֶבֶן אַחַת וַיָּשֶׂם בֵּין הַמִּצְפָּה וּבֵין הַשֵּׁן וַיִּקְרָא אֶת שְׁמָהּ אֶבֶן הָעָזֶר, וַיֹּאמַר עַד הֵנָּה עֲזָרָנוּ ה';
גלריית תמונות

הכתובת מעל השער
בית פרנק
משפחת פרנק
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
בית קרן קרב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1926
 תאריך פתיחה רשמי:  1926 
 
 קואורדינטות:  31°46′15″N 35°13′00″E﻿ / ﻿31.77076111°N 35.21671111°E﻿ / 31.77076111; 35.21671111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית קרן קרב(למפת ירושלים רגילה) בית קרן קרב(למפת הרי ירושלים רגילה) בית קרן קרב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית קרן קרב
 
בית קרן קרב, או כפי שנקראה בעבר וילה כתאנה, היא מבנה חד קומתי בשכונת טלביה בירושלים. המבנה נמצא בכיכר אורד וינגייט, ברחוב מרכוס 1.
היסטוריה

וילה כתאנה נבנתה בשנת 1926 על ידי איש העסקים הנוצרי אנטוניו כתאנה. חלקו האחורי של המבנה, ברחוב חובבי ציון, שימש כמכולת. בשנת 1948, בשל הלחימה באזור השכונה בין כוחות "ההגנה" לכוחות הערביים, עברה המשפחה לביירות. לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לידי האפוטרופוס על נכסי נפקדים, שמכר את המבנה. בשנות ה-70 הועבר המבנה לידי האוניברסיטה העברית וזו מכרה אותו בשנת 1987 לאיש העסקים הקנדי צ'ארלס ברונפמן. ברונפמן העביר את המבנה לקרן קרב (The CRB Foundation) שהקים.
תיאור המבנה

הווילה נבנתה בסגנון ליוואן האופייני לבתים ערביים עד אמצע המאה ה-20, ונפוץ בבתי טלביה וקטמון. גרם מדרגות רחב מוביל לכניסת המבנה, וסביב המבנה גן ובו צמחייה שהייתה טיפוסית לגנים ערביים בראשית המאה ה-20: עצי דקל, זית והדרים. בחזית הבית חדר מגורים הבולט אל מחוץ לקו המבנה.
על מנת להתאים את המבנה לשימושי קרן קרב, שופץ המבנה על פי תוכניתם של האדריכלים ג'ף ודבי רמז. השיפוץ שמר על מראהו החיצוני של המבנה, אולם בפועל נוספו למבנה שתי קומות - בור המים שהיה מתחת למבנה הפך לקומת מרתף, ובשנת 2001 גג המבנה הוגבה מעט, דבר שאפשר הוספת קומה שנייה מתחת לגג הרעפים. חלק מרעפי המבנה הוסרו, והותקנו בו חלונות, דבר המאפשר הארת חלקים מהמבנה באור טבעי תוך חיסכון בחשמל.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
יחיאל יעקב הופשטיין

רבי יחיאל יעקב הופשטיין (ל' בניסן ה'תר"ד – ל' בסיוון ה'תרכ"ו, יוני 1866) היה אדמו"ר חסידי, הרביעי בשושלת חסידות קוז'ניץ, והיה נקרא ה'יונגער רבי' מקוז'ניץ (הרבי הצעיר)[דרוש מקור], שלא האריך ימים, וכיהן בתפקיד כארבע שנים.
ביוגרפיה

נולד בל' בניסן ה'תר"ד לרבי אלעזר הופשטיין וציפורה, בת רבי יעקב הורוביץ ממעליץ.
בהיותו כבן 16 נישא לקרובת משפחתו שרה דבורה (נולדה בשנת תר"ד) בת רבי אלימלך שפירא מגרודז'יסק. לאחר נישואיו התגורר סמוך לחותנו בגרודז'יסק.
לאחר פטירת אביו בכ"ו בכסלו תרכ"ב, סירב לקבל עליו את הנהגת העדה, אך בהוראת רבי חיים הלברשטאם מצאנז, ובקשת החסידים, מונה לממלא מקומו ועבר להתגורר בקוז'ניץ.
בל' בסיוון ה'תרכ"ו הלך לטבול בנהר סמוך לעיר, נסחף בזרם ונפטר בטביעה.
לאחר פטירתו נישאה אלמנתו שרה דבורה לרבי אשר השני מסטולין, היא נפטרה בוורשה בג' בתשרי תרפ"ב.
מהנהגותיו ואמרותיו

כאב מאד את ההתקרבות בין היהודים לגויים בפולין, והזהיר שדבר זה יכול לגרום להתבוללות, ואינו טוב.
דרכו הייתה להרבות בטבילות במקווה, ובנהר "סטאוו" הסמוך לקוזניץ, ובפרט לאחר שלחץ יד לגוי, היה הולך לטבול.
מסופר עליו שנהג בפרישות מרובה וסיגופים, שלא כדרך אבותיו. כשנשאל על כך השיב שהפסוק "איש אחד איש אחד למטה אבותיו תשלחו כל נשיא בהם" (ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק ב') רומז שעל כל אדם לשלח, לגרש, את "מטה אבותיו", הנהגת אבותיו, ולבחור לעצמו את הדרך המתאימה לו והיא זו שתרומם אותו, "כל נשיא - בהם".
על דאגתו לצורכיהם הפרטיים של חסידיו הסביר את הפסוק "זכרני ה' ברצון עמך" (ספר תהלים, פרק ק"ו, פסוק ד'), שדוד המלך התפלל שלמרות דבקותו בה' ה' יזכיר לו את רצון העם וצרכיו.
היה רגיל לומר שתאריך יום ההולדת של האדם הוא יום טוב בשבילו, ויום זה מתאים לבקשות מיוחדות מה', ומרומז בכתוב: "... אני היום ילדתיך. שאל ממני ואתנה..." (ספר תהלים, פרק ב', פסוקים ז'–ח').
צאצאיו

רבי ירחמיאל משה הופשטיין - היה כבן שש בעת פטירת אביו, מילא בהמשך את מקומו באדמורו"ת קוז'ניץ.
לאה רייזל - אשת רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא.
לקריאה נוספת

אלעזר דוב גימאן, "כ"ק הרב הקדוש ר' יחיאל יעקב זצוק"ל מקאזניץ", ספרן של צדיקים, לובלין תרפ"ט (הדפסה שנייה), עמ' 64–66.
אברהם יצחק ברומברג, מגדולי התורה והחסידות יח, עמ' קלז–קמב.
הערות שוליים

1 2 3  מכון תפארת יוסף שלום, שלשלת היוחסין, מונטריאל, תשפ"ג, פרק א' ענף ג' ג' עמ' כ"ח, באתר היברובוקס
1 2 3 4  הרב אברהם יצחק ברומברג, האדמו"ר רבי יחיאל יעקב, מגדולי התורה והחסידות יח, ירושלים, תשכא, עמ' קלז-קמב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  אדמו"ר רבי יחיאל יעקב הופשטיין מקוז'ניץ באתר MyZadik
↑  הרב אברהם יצחק ברומברג, האדמו"ר רבי יחיאל יעקב, מגדולי התורה והחסידות יח, ירושלים, תשכא, עמ' קמה, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שומו-ל-אל

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־19 לפנה״ס 
 פטירה:  1845 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
סומוּ-לַ-אל (גם סומולאל או סומו-ל-אילו) היה מלך אמורי, המלך השני בשושלת הראשונה של מלכי בבל.
הוא מלך בין השנים 1880–1845 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1781-1817 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה, כ-36 שנה. הוא היה בנו ויורשו של שומו-אבו מייסד השושלת.
שומו-ל-אל קבע את העיר בבל כבירתו. הוא כבש את העיר כיש והרס את החומות שלה. הוא נלחם כנגד העיר כאזאלו, ששלטה לפני כן בבבל. הוא בנה את חומות העיר בבל ובנה בה תעלות. הוא בנה גם את חומות של הערים סיפר דילבת וכותה
הוא עשה כס מפואר לאל מרדוך, מעוטר בכסף וזהב, ובנה מקדש לאל אדד, אל הסערה במיתולוגיה המסופוטמית. עשה פסל לאלה איננה.
את שומו-ל-אל ירש בנו סביום.
קורנליוס קלסוס

| --- | --- |

 לידה:  25 לפנה״ס 
 פטירה:  50? (בגיל 74 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
אולוס קורנליוס קלסוס (Aulus Cornelius Celsus;‏ 25 לפנה"ס לערך – 50 לספירה לערך) היה אנציקלופדיסט רומאי, הידוע בשל חיבורו ששרד, "על הרפואה" (De Medicina), שהוא ככל הנראה החלק היחיד ששרד מתוך אנציקלופדיה גדולה הרבה יותר. החיבור הוא מקור ראשוני על דיאטה, רוקחות, כירורגיה ותחומים קשורים, והוא אחד המקורות הטובים ביותר העוסקים בידע הרפואי בעולם הרומאי. החלקים שאבדו מתוך האנציקלופדיה כללו כנראה כרכים על חקלאות, משפט, רטוריקה ואמנויות המלחמה. הוא תרם לקטלוג של מחלות ברפואת עור, כמו מירמקיה (אנ') ושמו נזכר לעיתים במונחים רפואיים הקשורים לעור, כמו קריון קלסי (אנ') ו"אזור קלסי".
חייו

דבר לא ידוע על חייו של קלסוס. אפילו שמו הפרטי הרומאי (Praenomen) אינו ודאי; הוא נקרא גם "אאורליוס" וגם "אאולוס", כאשר השני מביניהם הוא הסביר יותר. מספר התבטאויות מקריות בחיבורו מצביעות על כך שהוא חי תחת שלטונם של אוגוסטוס קיסר וטיבריוס; דבר המאושר על ידי אזכורו את היותו של תמיסון מלאודיקי (אנ') בגיל מבוגר. לא ידוע היכן חי. הוא זוהה כמקדיש אפשרי של מצבה ברומא, אולם גם הועלתה השערה שהוא חי בגאליה נארבוננסיס, בגלל שהוא מתייחס לזן של צמח מטפס (marcum), שעל פי פליניוס הזקן מקורו באזור זה. יש ספק בכך שהוא עסק ברפואה בעצמו, ולמרות שנראה שקלסוס מתאר וממליץ על אבחנותיו הרפואיות שלו עצמו, שאושרו על ידי ניסיון, קווינטיליאנוס אומר שכרכיו כללו כל מיני נושאים ספרותיים, ואפילו חקלאות ותורת לחימה.
חיבוריו

מתוך הכרכים הרבים של האנציקלופדיה שלו, רק אחד נשאר שלם, מחקרו "על הרפואה". העריכה האנציקלופדית תואמת לחלוקה המשולשת של מדע הרפואה באותה תקופה, כפי שנקבעה על ידי היפוקרטס ואסקלפיאדס (אנ') – תזונה, פרמקולוגיה וכירורגיה. החיבור מחולק לשמונה ספרים:
ספר 1 – ההיסטוריה של הרפואה (כולל אזכורים של כשמונים מחברים רפואיים, כמה מהם ידועים רק מהספר הזה)
ספר 2 – פתולוגיה כללית
ספר 3 – מחלות ספציפיות
ספר 4 – חלקי הגוף
ספרים 5, 6 – פרמקולוגיה
ספר 7 – כירורגיה
ספר 8 – אורתופדיה
בהקדמה ל"על הרפואה" יש דיון מוקדם על הרלוונטיות של התאוריה לפרקטיקה הרפואית ויתרונות וחסרונות של ניסויים בבעלי חיים וניסויים בבני אדם.
במחקר על מחלות, השיטה העקרונית של קלסוס הייתה לערוך תצפיות על פעולות הטבע, ולהסדיר אותן במקום להתנגד להן, במחשבה שחום בעיקרו כלול במאמץ של הגוף להסיר מעצמו גורם חולני, ושאם לא התערבו בו באופן מופרז, התהליך עשוי להסתיים במצב של בריאות. עם זאת, לפעמים הוא ממליץ על שימוש בסכין חיתוך (Scalpel); הכללים שלו לגבי הקזת דם ומשלשלים מפורטים באופן מדויק; ורבים מהכללים שהוא רושם לא היו שונים הרבה מאלה שהיו עדיין בשימוש בתחילת המאה ה-19. חיבורו כולל תיאורים מפורטים של התסמינים והסוגים השונים של חום, ונזקף לזכותו תיעוד הסימנים הקארדינליים של דלקת הידועים בשם "רביעיית קלסוס": חום (calor), כאב (dolor), נפיחות (tumor) ואדמימות (rubor). הוא נכנס לפירוט רב בקשר להכנתן של תרופות רבות, כולל הכנת אופיואיד. בנוסף על כך, הוא מתאר הליכים כירורגיים רומיים רבים של המאה ה-1, הכוללים הסרת קטרקט, טיפול באבנים בכליות וקיבוע שברים.
היפוקרטס השתמש במילה היוונית carcinos, שמשמעותה "סרטן", בהתייחסו לגידולים ממאירים. היה זה קלסוס שתרגם את המונח היווני למלה הלטינית cancer, שגם משמעותה "סרטן".
חיבורו של קלסוס הודפס לראשונה בשנת 1478. סגנונו הוערך כשווה ערך ברהיטותו לסגנונם של המחברים הטובים ביותר בתקופת אוגוסטוס.
קלסוס כתב חיבור טכני על חקלאות, שעליו קולומלה ביסס חלקית את חיבורו De Re Rustica.
בין בעלי הסמכות אותם הוא מצטט, נזכר בשתי הזדמנויות שונות מחבר רפואי יהודי בשם "יודאוס" (Iudaeus). ישנן שתי אפשרויות לפיהן ניתן לפרש את השם הזה: או שמדובר בכינוי "היהודי" של אדם שקלסוס לא ידע את שמו, או ששמו היה "יודאוס" ממש, כגרסה של השם "יודאס", יהודה.
הערות שוליים

↑  A. Cornelius Celsus, De Medicina, V, 19.11; V, 22.4
↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LVI. Cornelius Celsus, pp. 368-369
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259527105171  PLWABN: 9810673213505606  BIBSYS: 15035756  BNE: XX884843  BnF: cb12030802z (data)  CANTIC: a11361931  CiNii: DA04176789  GND: 118799673  ICCU: CFIV087773  ISNI: 0000 0000 8346 1515  LCCN: n50034315  NKC: jn19981000462  NLA: 35730170  NLG: 220046  NSK: 000709024  NTA: 069311048  RERO: 02-A000030226  SELIBR: 45321  SUDOC: 028480724  Trove: 1061448  VcBA: 495/56641  VIAF: 100172872   WorldCat (עם VIAF): 100172872 
De medicina
בית פין

ערך זה עוסק בבית בירושלים. אם התכוונתם לבית בתל אביב, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  ג'יימס פין 
 כתובת:  כרם אברהם, רח' עובדיה 24 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1850
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־50 של המאה ה־19 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  31°47′28″N 35°12′55″E﻿ / ﻿31.791055555556°N 35.215361111111°E﻿ / 31.791055555556; 35.215361111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית פין(למפת ירושלים רגילה) בית פין(למפת הרי ירושלים רגילה) בית פין(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית פין
 
פועלים יהודים בסמוך לבית, 1855
הבית ב-1980
הבית במהלך שחזור ושיפוץ, 1983
צילום אוויר של הבית, 1995
הכתובת "יִרְאַת יְהוָה מְקוֹר חַיִּים" בחזית הבית
פנים הבית 2016
התערוכה בבית
הקולומבריום
בֵּית פִּין (Finn) בַּכֶּרֶם אַבְרַהַם (שמו העממי הנוסף; בֵּית כֶּרֶם אַבְרַהַם) ברחוב עובדיה 24 בירושלים, הוא אחד ממספר בתים מודרניים ראשונים שנבנו מחוץ לחומות ירושלים בראשית שנות ה-50 של המאה ה-19. לדעת הגאוגרף יהושע בן אריה, מביניהם הוא "אולי, החשוב-ביותר". חוקר ארץ ישראל פנחס גרייבסקי כתב שהבית היה "הראשון שנבנה מחוץ לחומות ירושלים בידי יהודים בשביל יהודים", בעת החדשה.
כינויו של הבית ניתן לו על שם בעלי הקרקע עליה הוא נבנה - הקונסול הבריטי ג'יימס פין.
תולדותיו

הקרקע שעליה נבנה הבית נרכשה על ידי הקונסול הבריטי ג'יימס פין ורעייתו בשנת 1852. הסכום ששולם עבורה 250 ליש"ט, הועבר בתשלומים במשך 5 שנים.
בשטח שבו נבנה הבית נמצא קולומבריום מהתקופה הרומית, מספר גתות עתיקות חצובות בסלע, ובורות מים, שנחצבו על ידי פועלים יהודים אנשי היישוב הישן. גרייבסקי כתב בספרו כי על הבורות נחקקו כתובות מיוחדות, כגון: "אסוף את העם ואתן להם מים". מעל משקוף הכניסה חקוקות היו המילים: "יראת אלהים מועלת (מועילה) לכל, בשנת 1852", ועל השנייה: "תן לנו היום לחם חוקנו, בשנת 1855"; ובשער של הבית היו חקוקות המילים: "כרם אברהם אבינו בשנת התרי"ב 1852", המנציחה את תאריך רכישת הקרקע.
הבית נבנה על ידי כחמישים פועלים יהודים בשנת 1855, כחלק ממפעל התיישבות שיזם פין בשנות החמישים של המאה ה-19, מפעל שיהא, במילותיו, "מושבת החרושת להעסקתם של בני ירושלים". פין ורעייתו הקימו חווה חקלאית שנקראה "כרם אברהם" על שם אברהם אבינו, ובמרכזה בית מידות, ששתי קומותיו נבנו בהדרגה. סביב הבית זרעו מיני תבואות ונטעו עצי פרי; ובהם זית וגפן, ומהם הצליחו הפועלים לייצר מעט שמן ויין.
בשנותיו הראשונות, שימש הבית כמעון קיץ למשפחת פין, ולאחר פטירת ג'יימס, כבית מגורים לרעייתו.
בתקופת המנדט הבריטי שימש הבית כמפעל סבון ובהמשך הוסב לבית סוהר לצעירים שנתפסו או הורשעו בפשיעה.
תולדותיו > לאחר 1948

לאחר הקמת המדינה היה הבית אכסניה ליחידות צה"ל: משמר הגבול והגדנ"ע, כסניף של מתחם המחנה הצבאי שנלר הסמוך.
המבנה הוכרז על ידי עיריית ירושלים כאתר לשימור.
בשנת 1980 מכר מינהל מקרקעי ישראל את הבית, שהיה בניהולו, למרכז מוסדות קרלין סטולין של חסידי קרלין. הקונים ובנו בניינים סביבו אך גם דאגו לשמר את רוב הבית וסביבתו בהתאם לאופי האדריכלי ההיסטורי, על פי הנחיות רשות העתיקות ועיריית ירושלים. על קירות הבית המקורי מוצגת גלריית תמונות על האתר וכן מספר פריטים בעלי עניין היסטורי המוצגים במקום.
במתחם הבית שוכנת קריית חינוך גדולה, הכוללת שני מוסדות לבנות, ובהם כ-1,000 תלמידות. האחד, "בית ברכה", בית חינוך לבנות של קהילת חסידי קרלין-סטולין. נוסד בשנת 1961 כמסגרת חינוכית ייחודית בהתאם למורשת החסידות. במסגרתו פועלים מעונות יום, גני ילדים, בית ספר יסודי ועל-יסודי. השפה המדוברת היא יידיש, אולם שפת ההוראה היא עברית.
השני, "בת ציון" נועד לקליטה וחינוך בנות עולות ממדינות חבר העמים. בית ספר הוא על-יסודי, במתכונת של ממלכתי דתי ובתנאי פנימייה באיכות גבוהה. נוסד בשנת 1996 על ידי מרכז מוסדות קרלין-סטולין, כהמשך למסגרות החינוך לנוער היהודי שהוקמו על ידם במדינות חבר העמים, מיד לאחר ה"פרסטרויקה", בשנת 1989.
ראו גם

כרם אברהם
בית היתומים שנלר
לקריאה נוספת > מחקרים

יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה, ב, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979.
רות קרק, ‏משפחת פין, חקלאות, יהודים ומשיחיות, קתדרה 66, דצמבר 1992, עמ' 179-175
ישעיהו פרידמן, ‏תוכניות בריטיות ליישוב יהודים בארץ-ישראל בשנות הארבעים של המאה הי"ט (1850-1840), קתדרה 56, יוני 1990, עמ' 63-60
מרדכי אליאב, ‏עלייתו ונפילתו של הקונסול הבריטי ג'יימס פין, קתדרה 65, תשרי תשנ"ג, ספטמבר 1992, עמ' 81-37
הערות שוליים

↑  כתובת זו נבחרה מהפסוק בתנ"ך בספר משלי (משלי יד כז); יִרְאַ֣ת יְ֭הֹוָה מְק֣וֹר חַיִּ֑ים לָ֝ס֗וּר מִמֹּ֥קְשֵׁי מָֽוֶת׃
↑  יהושע בן אריה, עיר בראי תקופה, ב, עמ' 95
↑  מגרש כרם אברהם, דבר, 12 בדצמבר 1933
1 2  פנחס גרייבסקי,ספר היישוב, היישוב העברי מחוץ לחומת העיר, ירושלים תרצ"ט-1939, עמ' 84.
↑  ג'יימס פין, עתות סופה, עמ' 341-334.
↑  ח.א. זוטא ו ל' סוקניק, ארצנו, ספר מורה דרך בארץ-ישראל ובארצות הגובלות בה, א, ירושלים תר"ף 1920, עמ' 135.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604595405171
בית שמואל אזרחי-בריסקר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1924
 תאריך פתיחה רשמי:  1924 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 
 קואורדינטות:  31°46′36″N 35°12′52″E﻿ / ﻿31.776538°N 35.21454°E﻿ / 31.776538; 35.21454
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית שמואל אזרחי-בריסקר(למפת ירושלים רגילה) בית שמואל אזרחי-בריסקר(למפת הרי ירושלים רגילה) בית שמואל אזרחי-בריסקר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית שמואל אזרחי-בריסקר
 
בית שמואל אזרחי-בריסקר הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב הקרן הקיימת מס' 19, בפינת גן הכוזרי, למול הגימנסיה העברית רחביה ובסמוך לבית המוסדות הלאומיים.
היסטוריה

בית זה נבנה עבור שמואל בריסקר שעלה לארץ בשנת 1911 במהלך העלייה השנייה, התגורר בירושלים ועבד כספר.
בריסקר היה מראשוני רוכשי המגרשים ברחביה, אולם לא היה בידו התקציב לבניית ביתו, ולכן הגיע להסכם עם גדוד העבודה אשר הקים את שכונת רחביה - לפיו יספר את חברי הגדוד הבונים את בתי השכונה בלא תשלום וכשיצטבר חוב מספיק יבנו את הבית. מסיבה זו נהג בריסקר לומר כעל ביתו כי הוא "עומד על חוט השערה".
הסופר יהודה האזרחי מתאר בספרו את ביקורו הראשון במגרש עליו נבנה המבנה:
"הורי יצאו בשבת בבוקר לטיול - פיקניק אל מחוץ לעיר. אבי לבש את חליפת השבת, כונתנתו לבנה וצווארונו גבוה ומעומלן ורכוס במהודק לצוואר, ענוד עניבה. אכן, משום שהיו אלה ימי קיץ, הייתה החליפה בהירה, ומגבעתו מגבעת קש עגולה, שטוחה וקשה... בידו אחז מקל, שהרי אין איש אירופי יוצא מפתח ביתו אל הרחוב בלא מקל בידו. אמי לבשה שמלה לבנה, אף היא רכוסה עד צוואר, צווארונה עטור תחרה, שרווליה ארוכים, והשמלה ארוכה עד לקרסוליים, על פי אפנת הימים ההם. כובע קש בהיר, ששוליו ענקיים, הגן על פניה מפני השמש. ארוחת היום נארזה בסל קלוע... הם העדיפו לטפס אל השבילים המובילים לראטיסבון, לעבור ליד מחנה האוהלים של "גדוד העבודה" ומשם ואילך אל שדות הסלעים והקוצים.
"בואו ילדים!" זירזנו אבי.
"לאן?" שאלנו.
"לג'ינג'ירייה". אמר.
הגענו לקבוצת סלעים, שאינה שונה במאומה מהסלעים האחרים הפזורים על הגבעות החשופות מסביבה. אבי הניף את מקלו, המיועד מעיקרו לצעידה אלגנטית ברחובות אודיסה, כלפי הקוצים המזדקרים בחוצפה בין האבנים, ופינה בהם שטח קטן. אמי פרשה עליו מפה לבנה. משום שכולנו היינו לבושים בגדי שבת - אחי הבכור ענוד עניבת קטיפה פרפרית, ואני מתהדר בצווארון מלחים כחול- לבן - פרשה אמי אף מטפחות על הסלעים...
אבי הסביר לדור הצעיר: "כאן המגרש שלנו. והנה כאן נבנה את הבית."
אחר כך, בתום הסעודה, נפנו הורי לסיור בשטח ולדיון בבעיות מיקומם של המרפסת הגדולה והמרפסת הקטנה, המדרגות, וחדר הכניסה והחדרים, גן החזית וגן העורף, ומיני הזיות אחרות כגון אלה...
ולבסוף... התחלנו כולנו חוזרים, מאובקים ושזופים ושבעי רצון, מביתנו הדמיוני, בית האוויר שכולו שבת, אל החולין של העיר."
המבנה, שנבנה בסגנון הבינלאומי (אולם כיתר בנייני השכונה הוא מצופה אבן), נחנך בשנת 1924 והיה אחד מראשוני הבתים שהיו בשכונת רחביה.
עוד קודם למעברו לשכונת רחביה זכתה מספרתו של בריסקר להצלחה רבה, והפכה למעשה לאתר התכנסות של אנשי עת וחברה הירושלמים, ובה הסתפרו עובדי המוסדות הלאומיים שעבדו בבית המוסדות הלאומיים הסמוך. חיים נחמן ביאליק כתב על מספרה זו, שנהג להסתפר בה:
"ירושלים מצטיינת בשני מוסדות ציבור נכבדים: ספריה לאומית ומספרה לאומית"
בשנת 1931, הורד גג הרעפים של המבנה ונוספה לו קומה נוספת. בסוף שנות ה-30 נפתחו בקומה הראשונה שלוש חנויות ונוספה קומה שלישית למבנה, ובשנות ה-80 נוסף למבנה אגף אחורי ובו ארבע קומות.
לקריאה נוספת

אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
שמואל אזרחי בריסקר, בניתי בית, ירושלים, תשל"ה
יהודה האזרחי, עיר אבן ושמים, תל אביב, 1968
אילן אזרחי, "שפויה בחלומה" - גאות ושפל ב-50 שנות איחוד ירושלים, אלבטרוס, הרצליה ,2017
הערות שוליים

↑  שמואל אזרחי בריסקר, בניתי בית, ירושלים, תשל"ה, בעמ' 71.
סהרה

ערך זה עוסק במדבר בצפון אפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מדבר 
 נתונים ומידות
 אורך:  4,800 ק"מ 
 רוחב:  1,800 ק"מ 
 שטח:  9,200,000 קמ"ר 
 עומק:  שקע קטארה 
 מיקום
 מדינה:  אלג'יריהאלג'יריה צ'אדצ'אד מצריםמצרים לובלוב מאלימאלי מאוריטניהמאוריטניה מרוקומרוקו ניז'רניז'ר סודאןסודאן תוניסיהתוניסיה 
 מיקום:  אלג'יריה, מאלי, סודאן, תוניסיה, לוב, מצרים, מרוקו, צ'אד, מאוריטניה 
 קואורדינטות:  23°04′47″N 12°36′44″E﻿ / ﻿23.079722222222°N 12.612222222222°E﻿ / 23.079722222222; 12.612222222222
 
 
 גבולות מדבר סהרה ודיונות עיקריות בו
 
נוף של דיונות הסהרה
הדיונות של מדבר סהרה
הדיונות של מדבר סהרה לפני הזריחה
נווה מדבר במאלי
תצורות סלע באלג'יריה
רוכב עם גמלו בסופת חול במרוקו
סהרה (בערבית: الصحراء الكبرى, בתעתיק חופשי: אַ-סַּחְרָא אַל-כּוּבְּרָא, בתעתיק מדויק: אלצחראא' אלכברא, בתרגום לעברית: המדבר הגדול ביותר) הוא המדבר החם הגדול ביותר בעולם. הסהרה משתרע על שטח של 9,200,000 קמ"ר, לכל רוחבה של צפון אפריקה, מהים התיכון והרי האטלס בצפון, עד קו רוחב 16° בדרום. בתחומו מצויות, בצורה מלאה או חלקית, 11 מדינות.
גאוגרפיה

כל מדינות צפון אפריקה מחזיקות בחלק משטחו של הסהרה: אלג'יריה, צ'אד, מצרים, לוב, מאלי, מאוריטניה, מרוקו (כולל סהרה המערבית), ניז'ר, סודאן ותוניסיה.
המדבר ברובו הוא רמות מישוריות המכוסות בחמרה, בחצץ או בחול, ובמרכזו מתרוממים רכסי הרים גבוהים וגדולים שהם גושי לבה קדומים. מגושי הרים אלה יוצאים עמקי נחלים שנוצרו בשל הגשמים שבעבר פקדו את המדבר. גם בימינו יש לפעמים שיטפונות, אשר מימיהם אובדים במדבר וחלקם נשפכים למלחות. בתוניסיה ובאלג'יריה נוצרו כך ימות מלוחות.
החולות מהווים מחסום לתעבורה יבשתית: שיירות רבות נקברו בסופות החול השכיחות בסהרה. הגשמים המעטים שיורדים בסהרה מחלחלים בחול ומתנקזים למי התהום.
אקלים

בסהרה שורר אקלים מדברי. לחץ אוויר גבוה מונע זרימת רוח עם גשם, ובחורף מונעים הרי האטלס כניסת רוח וגשמים.
בשוליים הצפוניים יורדים כ-100 מ"מ גשמים, ובדרומיים – עד 250 מ"מ, אך החום גורם להתאיידות מהירה. במישורים שורר יובש כמעט מוחלט, החום גבוה ומגיע עד 45 מעלות צלזיוס בקיץ, ובלילה קריר ובמקומות גבוהים אף שוררת קרה. במקרים נדירים תועדו בחלקים ממדבר סהרה סופות שלגים בינואר. ב-20 בינואר 2017 אף נערם בעיר עין ספרה מטר של שלג.
על פי ציורי קיר שנמצאו ומחקרים רבים אחרים מסיקים כי בעבר היה המדבר לח יותר וחיו בו חיות שזקוקות לעשב ומים על מנת להתקיים, תקופה זו נקראת התקופה הלחה בסהרה.
החי והצומח

בסהרה צמחייה מעטה, רק לאורך אפיקי נחלים ובנאות מדבר. הצומח הסתגל לתנאי היובש, ההתאיידות המהירה והמליחות, לדוגמה השיטה והאשל.
בעלי חיים מלקטים את מזונם על פני מרחבים גדולים אך בשוליים בעלי חיים ניזונים רק מהלחות במזונם, עמם נמנים דישונים, ראמים, פנקים, כבשים וקיפודים. עם המכרסמים נמנים הירבוע והדורבן. בין העופות: יען, כרוון, שרקרק, עורב ועופות דורסים למיניהם. חרקים: ארבה, טרמיטים וצרעות, וכן נחשים. בשוליים הדרומיים של המדבר מצויים פילים מדבריים.
אוכלוסייה

כיום מונה אוכלוסיית הסהרה כ-2.5 מיליון אנשים, רובם ברברים כולל בני הטוארג, וערבים, השאר בני שבטים קטנים יותר כדוגמת בני הבג'ה (Beja people). חלקם נוודים וחלקם תושבי קבע בנאות מדבר. התלות במים קובעת מסלולים ומרכזי אוכלוסייה וגורמת למלחמות.
השפה הנפוצה היא ערבית ובנוסף נעשה שימוש בשפות השבטים השונים. רוב השבטים האלו דוברים שפות אפרו-אסיאתיות, דהיינו, שפות מהמשפחות הכי קרובות למשפחת השפות השמיות.
תוחלת החיים באזור הסהרה נחשבת, לרוב, לאחת הנמוכות בעולם. רבות מהמדינות החולקות אותו מצויות בעשירון התחתון של תוחלת החיים בין מדינות העולם. תוחלת חיים זו היא בת 38 עד 55 שנים, נכון לשנת 2011.
כלכלה

רוב המדינות החולקות את הסהרה הן מן המדינות העניות בעולם. אוכלוסייתן מתפרנסת ממרעה, מעט חקלאות בנאות המדבר ותעשייה קלה.
חשיבותו הכלכלית של הסהרה עלתה לאחר שנתגלו בו אוצרות טבע כמו נפט, גז טבעי, ברזל, נחושת, אורניום, ועוד.
פרה-היסטוריה

במהלך כל ההיסטוריה הכתובה, הסהרה היה צחיח עד מאוד. אלא, שהוא הפך לכזה בין אלף לבין שלושת אלפי שנים לפני המצאת הכתב. למעשה, עדויות מתחומי מדע שונים מגלות, שבמאות אלפי השנים האחרונות, הסהרה עברה סדרה של מחזורי שינוי אקלים קיצוניים בין מדבר לבין אזור אקלימי לח בהרבה. סוף הליך המדבור הנוכחי היה בסביבות שנת 4200 לפני הספירה, אז היה המדבר צחיח יותר בהשוואה לתקופתנו. לפני הליך המדבור הייתה תקופה ארוכה של גשמי מונסון ולפניה היה שם אקלים לח ונוח וארץ של אגמים רבים. יש הנחות מדעיות לפיהן לפני כ-250 מיליון שנה ים תטיס כיסה את מדבר סהרה ורק לפני כ-7 מיליון שנה הפך אזור זה למדבר. מחקר שפורסם בקיץ 2019 מעריך שלפני 50 עד 100 מיליון שנה כיסה את חלק מהסהרה ים ובו בעלי חיים גדולים במיוחד.
חלק מהשינויים המחזוריים נובעים מהמחזוריות האיטית של שינוי זווית הנטייה של ציר סיבוב כדור הארץ ביחס למישור המילקה. הזווית הזו משתנה מעט, במחזוריות של 41,000 שנים בין 22 מעלות לבין 24.5. כשהזווית מתמתנת, מתמתנים ההבדלים בין עונות השנה, בכל העולם וכשהיא מקצינה הם מקצינים. עוד סיבה לשינויי האקלים המחזוריים שבסהרה היא תקופות קרח ותקופות התחממות עולמית. מתברר, שתקופות התגבשות קרחונים גלובליות הן תקופות מדבור בסהרה ותקופות הפשרה הן תקופות נסיגת המדבר. תצפיות לוויינים הראו נסיגה של שולי המדבר בעשורים האחרונים.
תאוריית משאבת הסהרה (Sahara pump theory) היא תאוריה, שמסבירה את ההתפתחות של בעלי החיים והצמחייה, מדרום לסהרה, באגן הים התיכון ובמערב אסיה, בעזרת הידיעות על היותו של הסהרה, למחזורים, תחילה בית גידול נוח ואחר כך אזור תחת הליך מדבור, שדוחק ממנו את היצורים החיים החוצה ולהפך. תאוריה זו מחזקת גם את ההשערה, שאבותיהם של דוברי אם כל השפות השמיות, דוברי הפרוטו-שמית היו דוברי שפות אפרו-אסיאתיות, מאזור הסהרה, ששטפו בגלי הגירה גדולים את אזור הסהר הפורה וחצי האי ערב.
ראו גם

גאוגרפיה פיזית - מונחים
מדבר לוט
אפריקה שמדרום לסהרה
לקריאה נוספת

צ'ארלס באודן, גלים בסהרה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 137, אוקטובר 2009