stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פבריסיו ברונו
קריירת מועדונים

ברונו גדל במחלקת הנוער של קרוזיירו, ובשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית. בהמשך הושאל לשאפקואנסה, גם היא מליגת העל הברזילאית.
ב-8 בינואר 2020 חתם ברד בול ברגנטינו מליגת העל הברזילאית.
ב-7 בפברואר 2022 חתם על חוזה לארבע שנים בפלמנגו מליגת העל הברזילאית.
קריירה בינלאומית

ב-23 במרץ 2024 ערך ברונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בניצחון 1-0 על נבחרת אנגליה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Cruzeiro atende novo pedido da Chapecoense e empresta mais um zagueiro באתר UOL, ‏ 29 בדצמבר 2016 (בפורטוגזית)
↑  Fabrício Bruno é confirmado no elenco da Chapecoense para a próxima temporada באתר Lance!, ‏ 19 בדצמבר 2017 (בפורטוגזית)
↑  Cruzeiro acerta venda de Fabrício Bruno ao Bragantino e mantém percentual do zagueiro באתר ge.globo, ‏ 8 בינואר 2020 (בפורטוגזית)
↑  Flamengo contrata zagueiro Fabrício Bruno, ex-Bragantino באתר ge.globo, ‏ 7 בפברואר 2022 (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פבריסיו ברונו".
פבריסיו קולוצ'יני

פבריסיו קולוצ'יני (ספרדית: Fabricio Coloccini, נולד ב-22 בינואר 1982 בקורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם. קולוצ'יני, המכונה בארגנטינה קולוצ'ו, מזוהה עם רעמתו הבלונדינית.
ביוגרפיה

למרות גילו הצעיר הספיק קולוצ'יני לשחק עבור 7 קבוצות, מרביתן בהשאלה. הוא החל לשחק בבוקה ג'וניורס, עוד בטרם שהספיק להיכלל בקבוצה הבוגרת, הועבר קולוצ'יני לידי קבוצת מילאן שהשאילה אותו לסן לורנסו. קולוצ'יני מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ובקיץ 2001 שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה הצעירה שזכתה בגביע העולם לנוער בצורה משכנעת.
למרות הצלחתו, קולוצ'יני הושאל בשנית, הפעם לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד אשר התמודדה בצמרת הליגה ובמקביל קצרה הצלחות בגביע אופ"א ואף העפילה לגמר בו היא נוצחה על ידי ליברפול. קולוצ'יני היה מהמצטיינים ובנוסף ליכולתו ההגנתית הגבוהה כבש גם 6 שערים.
ב-2003 הושאל קולוצ'יני בפעם השלישית, הפעם לאתלטיקו מדריד, מהקבוצות הבכירות בספרד, קולוצ'יני סיים בה עונה בינונית, עונה לאחר מכן הוא הושאל לוויאריאל. מילאן עוד החזירה אותו לחצי עונה אך לבסוף החליטה למכור את כרטיס שחקנו, ודפורטיבו לה קורוניה הייתה זו שרכשה אותו.
בלה קורוניה הוא הסתכסך עם מאמנו ולא זכה לקרדיט רב ממנו למרות ההערכה הגבוהה מצד שחקני הקבוצה. בקיץ 2007 ביקש קולוצ'יני לעזוב למרות מינויו של מאמן חדש לקבוצה אך לבסוף נשאר בקבוצה. הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה, מונה כאחד משלושת הקפטנים ושיחק בכל משחקיה של הקבוצה בעונת 2007/08, בכך היה לשחקן הראשון של הקבוצה המשחק לאורך כל העונה.
ב-14 באוגוסט 2008 פרסמה ניוקאסל יונייטד על כך שרכשה את כרטיסו של קולוצ'יני.
ב-5 ביולי 2016 חתם בסן לורנסו.
נבחרת ארגנטינה

קולוצ'יני שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה שזכתה ב-2001 בגביע העולם לנוער שנערך בארגנטינה, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת באפריל 2003 במשחק ידידות מול לוב. הוא נחשב בעבר לאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה אך מעברי הקבוצות התכופים פגעו בהתקדמותו.
הוא זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב ב-2004 והשתייך לסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005 ולסגל הנבחרת למונדיאל 2006 בגרמניה.
קולוצ'יני היה מועמד להצטרף לסגל הארגנטינאי לאולימפיאדה אך קבוצתו דאז, דפורטיבו לה קורוניה, סירבה לשחררו.
עפרוני מדבר

| עפרוני מדבר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עפרוניים
סוג:: Ammomanes
מין:: עפרוני מדבר
שם מדעי
 Ammomanes deserti ‏ליכטנשטיין, 1823
תחום תפוצה


ביצי עפרוני מדבר, אוסף מוזיאון טולוז
עפרוני מדבר (שם מדעי: Ammomanes deserti) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת העפרוניים.
מין זה הוא מהנפוצים במדבריות אפריקה ואסיה. יציב בישראל והוא מצוי בנגב, בערבה ובמדבר יהודה. ניתן לעיתים לצפות בו גם באזורים הים תיכוניים.
אורך גופו של העפרוני כ־15-16.5 ס"מ. משקלו כ-25 גרם. צבע נוצותיו חום-חולי בהיר, המאפשר לו הסוואה טובה, בעת חיפוש מזון על הקרקע המדברית. על גבי החזה זרועים כתמים כהים קטנים ובקצה הזנב קיים פס כהה. מקורו בעל גוון צהוב, עבה יחסית וארוך. מזונו המועדף הוא זרעים אך הוא ניזון גם מחרקים.
עפרוניים חיים בדרך כלל בזוגות. הקינון מתבצע בגומה בקרקע סמוך לשיח או בכוכים בסלע. נקבת עפרוני מדבר, מטילה שלוש עד ארבע ביצים. הנקבה דוגרת לבדה על הביצים במשך ארבעה עד עשרה ימים. הקן מוסתר במעין בור קטן בצידו של סלע או שיח, כאשר הזכר מצפה את שפת הקן באבנים קטנות ושטוחות. ביצי עפרוני מדבר לבנות-צהבהבות ומשובצות בנקודות חומות ואפורות.
הגוזלים בוקעים עיוורים עם פלומה דלילה צהבהבה. לאחר הבקיעה, גידול הגוזלים בקן נמשך בין 12 ל-14 יום.
לקריאה נוספת

עוזי פז ועזריה אלון (עורך ראשי), האנציקלופדיה של החי והצומח של ארץ ישראל. כרך 6 (עופות), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986
הערות שוליים

↑  עפרוני מדבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פוגרדץ

| --- | --- |
סמל פוגרדץסמל פוגרדץ
הטיילת של פוגרדץ
הטיילת של פוגרדץ
 מדינה:  אלבניה אלבניה
 מחוז:  קורצ'ה
 נפה:  פוגרדץ
 גובה:  699 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,848 (1 באוקטובר 2011)
 קואורדינטות:  40°54′00″N 20°39′50″E﻿ / ﻿40.9°N 20.664°E﻿ / 40.9; 20.664
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.bashkiapogradec.gov.al/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרופוגרדץ(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרופוגרדץ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פוגרדץ (באלבנית: Pogradec) היא עיר בדרום-מזרח אלבניה, לחופו הדרום-מערבי של אגם אוחריד. העיר משמשת כבירתה של נפת פוגרדץ במחוז קורצ'ה. בשנת 2005 התגוררו בה כ-30 אלף תושבים. מקור שמה בצירוף Pod Gradec, שפירושו בשפות סלאביות דרומיות "מתחת לעיר הקטנה".
באזור בו שוכנת כיום פוגרדץ חי בעבר השבט האילירי אנצ'לאי, בתווך שבין איליריה לחאוניה. העיר החלה להתפתח במאה ה-18, בזמן השלטון העות'מאני, ואולם רוב המבנים העתיקים בה נהרסו במהלך מלחמות שונות - מלחמת הבלקן הראשונה, מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
הרודנים ששלטו באלבניה, המלך זוגו הראשון ואנוור הוג'ה, הקימו בעיר שלחוף האגם בתי נופש. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בראשית שנות ה-90, הפכה העיר ליעד תיירותי גם עבור יתר תושבי המדינה. בתי מלון רבים הוקמו בה, ולאורך חוף האגם הוקמה טיילת. מלבד התיירות, מהווה העיר גם מרכז לתעשיית המזון, המבוססת על הגידולים החקלאיים באזורים הכפריים שמסביב לעיר.
ערים תאומות

מקדוניה הצפונית אוחריד, מקדוניה הצפונית
פאבל גרצ'וב

| --- | --- |

גרצ'וב בשנת 1994
 לידה:  1 בינואר 1948 כפר במחוז טולה
 פטירה:  23 בספטמבר 2012 (בגיל 64) קרסנוגורסק, מחוז מוסקבה
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיית פרונזה  בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן  האוניברסיטה הלאומית למדעי התעופה 
 השתייכות:  ברית המועצות, רוסיה
 תקופת הפעילות:  1965–1996 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד חיל הצנחנים הרוסי   שר ההגנה של רוסיה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן מלחמת צ'צ'ניה הראשונה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות    עיטור לנין (2)     עיטור הדגל האדום    עיטור הכוכב האדום
 
פאבל גרצ'וב (ברוסית: Павел Сергеевич Грачёв‏; 1 בינואר 1948 - 23 בספטמבר 2012), מראשי הצבא האדום בשנות ה-80 ושר ההגנה הרוסי בשנות ה-90.
פאבל גרצ'וב נולד בכפר במחוז טולה למשפחת מסגר ועובדת ברפת. בשנת 1964 הוא סיים בית הספר וגויס לצבא לאחר כשנה. הוא התקבל לבית הספר לצנחנים וסיים אותו בהצטיינות בשנת 1969. הקצין הצעיר נשלח להמשך השרות לדיוויזיית צנחנים שהייתה ממוקמת בקובנו. לאחר תקופת שרות קצרה גרצ'וב הוחזר לבית הספר לצנחנים והיה מפקד פלוגת צוערים. בשנת 1978 גרצ'וב נשלח להמשך לימודים באקדמיה צבאית במוסקבה, אותה סיים בשנת 1981.
לאחר סיום הלימודים גרצ'וב נשלח ליחידות שפעלו באפגניסטן. בשנת 1983, לאחר שרות קרבי של כשנתיים הוא הוחזר לקובנו ומונה לסגן מפקד דיוויזיית צנחנים. בשנים 1985-1988 הוא שירת תקופה נוספת באפגניסטן והיה מפקדדיוויזיית צנחנים שהייתה מוצבת באזור. יחידה בפיקודו השתתפה במספר רב של מבצעים וקרבות. בעקבות ביצוע מוצלח של מבצע צבאי, ב-5 במאי 1988 לגרצ'וב הוענק תואר גיבור ברית המועצות. במהלך שרותו באפגניסטן גרצ'וב נפצע מספר פעמים.
בשנת 1988 גרצ'וב נשלח ללימודים באקדמיה של המטה הכללי. לאחר סיום הלימודים, הוא קודם לתפקיד סגן מפקד חיל הצנחנים הסובייטי וב-30 בדצמבר 1990 למפקד החיל.
הפוטש של אוגוסט

ב-19 באוגוסט 1991 גרצ'וב פעל לפי פקודת המורדים והכניס למוסקבה יחידות צנחנים שהשתלטו על נקודות מפתח בעיר. במחצית השנייה של 20 באוגוסט ביחד עם מספר גנרלים נוספים, גרצ'וב הודיע לראשי המורדים שהוא מתנגד לביצוע מתקפה מזוינת על בניין הפרלמנט. במקביל הוא התחיל מגעים עם בוריס ילצין. בהתאם לפקודתו להגנת בניין הפרלמנט נשלחו כוחות צבא בפיקוד אלכסנדר לבד. בעקבות פעולות אלו, ב-23 באוגוסט 1991 הוא קודם לתפקיד של הסגן הראשון של שר ההגנה של ברית המועצות. כמו כן הוא קודם בדרגה צבאית והיה מקורב לבוריס ילצין.
שר ההגנה הרוסי

ב-3 באפריל 1992 גרצ'וב מונה לסגן שר ההגנה הרוסי וב-7 במאי 1992 מונה לתפקיד שר ההגנה. תוך זמן קצר הוא מינה לתפקידי מפתח במשרד ההגנה קצינים שהכיר בתקופת שרותו באפגניסטן.
גרצ'וב התנגד להוצאת מהירה של כוחות רוסים מאזורים שהיו בעבר חלק של ברית המועצות והפכו למדינות עצמאיות וממדינות הגוש המזרחי. הוא נימק זאת בכך שבתוך הבסיסים שברשות הצבא הרוסי אין מקום לכול היחידות שצריכות להגיע ואין מקום למגורי קצינים. כמו כן, הוא התנגד לפוליטיזציה של הצבא ואסר על קיום ארגונים פוליטיים של הקצינים ואיגוד מקצועי של משרתי צבא.
במהלך שנת 1992 גרצ'וב אישר להעביר לג'וחר דודייב ציוד צבאי ותחמושת שהיו מאוחסנים בצ'צ'ניה. במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ציוד זה שימש את הלוחמים הצ'צ'נים בקרבות נגד הצבא הרוסי.
במהלך התקופה הראשונה של כהונתו בתפקיד שר ההגנה גרצ'וב נהנה מתמיכה רחבה גם מצד הנשיא וגם מצד האופוזיציה. לאחר תחילת המשבר החוקתי ברוסיה כבר באביב 1993 גרצ'וב נתן להבין לכולם שהוא מצדד בבוריס ילצין. במהלך אימות מזוין ב-3 באוקטובר 1993 גרצ'וב הכניס יחידות צבאיות לעיר ופיקד להתחיל בהפגזת בניין הפרלמנט.
ב-30 בנובמבר 1994 גרצ'וב נכלל בוועדה שהייתה צריכה למצוא פתרון למשבר הצ'צ'ני. בהתאם לעדותו הוא התנגד לתחילת האימות הצבאי, וויקטור צ'רנומירדין אף הציע לפטר אותו.
בדצמבר 1994 גרצ'וב עבר לצפון קווקז ופיקד אישית על פעולות צבאיות בתחילת מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. הוא היה בין מארגני ויוזמי מתקפה על העיר גרוזני בינואר 1994 שנכשלה והייתה מלווה באבדות משמעותיים לצבא הרוסי. באותה תקופה שייכת התבטות של גרצ'וב ש"ניתן לכבוש את גרוזני באמצעות חטיבת צנחנים בודדת". לאחר כישלון של המתקפות הרוסיות הוא חזר למוסקבה. עם חזרתו החלה ביקורת קשה על פעילותו בתפקיד.
ביוני 1996 בהתאם להסכם בין בוריס ילצין לבין אלכסנדר לבד הועבר מתפקידו.
לאחר כהונת שר ההגנה

בסוף שנת 1997 גרצ'וב מונה לתפקיד בכיר במערכת תעשיות הביטחוניות הרוסיות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2007. באותה שנה הוא מונה ליועץ של מפעל באומסק ושוחרר משרות צבאי.
ב-12 בספטמבר 2012 גרצ'וב אושפז במצב קשה בבית החולים. הוא נפטר תוך כ-10 ימים ממחלה קשה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
במחצית שנות ה-90 גרצ'וב נחשד בשחיתות שלטונית. עיתונאי שחקר את הפרשות שקשורות לגרצ'וב נרצח. קציני צבא הואשמו ברצח וגרצ'וב אף הוזמן להעיד בבית המשפט שהסתיים ללא אישום הקצינים. הרוצחים לא נמצאו עד היום.
התייחסות של קצינים בכירים רוסים לגרצ'וב אינה חד-משמעית. הם מותחים ביקורת על הצורה בה גרצ'וב ניהל את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה אך מעריכים את פעילותו בתחילת שנות ה-90 כאשר הוא הצליח לשמור על הצבא ולארגן אותו מחדש לאחר התפרקות ברית המועצות.
עפרוניים

| עפרוניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
אינפרא־סדרה:: דרוראים
משפחה:: עפרוניים
שם מדעי
 Alaudidae ‏ויגורס, 1825

עפרוני אדום-זנב
צחיחנית החרמון
זרעית השדה
עפרוניים (שם מדעי: Alaudidae) היא משפחה של ציפורי שיר. כל מיני העפרוניים מצויים בעולם הישן, וגם בצפון אוסטרליה ובמזרחה. רק מין אחד, צחיחנית חרמון, נפוץ ביבשת אמריקה. אזורי הגידול משתנים במידה רבה, אך מינים רבים חיים באזורים יבשים יחסית.
תיאור המשפחה

אורך העפרוניים נע בין 12 ל-24 ס"מ, ומשקלם – בין 15 ל-75 גרם. רוב המינים בונים את קניהם על הקרקע. צבעיהם – בגוונים של אפור, חום וצהוב – דהויים בדרך כלל ומשמשים כצבעי הסוואה מפני טורפים, בעיקר כשהם מקננים על הקרקע.
לעפרוניים יש קריאות משוכללות יותר מרוב הציפורים האחרות, והם שרים בראוותנות בזמן תעופה. באמצעות שירה זו הזכרים מושכים נקבות וגם מגינים על הטריטוריה שלהם. השירה המיוחדת של העפרוניים, בשילוב התפשטותם באזורים מאוכלסים בני אדם, תרמה רבות לחשיבותם בספרות ובמוזיקה.
מיון המשפחה

סוג Mirafra
סוג Pinarocorys
סוג Heteromirafra
סוג Certhilauda
סוג Chersomanes
סוג צחיחן (Eremopterix)
סוג Ammomanes
סוג Alaemon
סוג ומין יחיד עפרוני עב-מקור (Ramphocoris clotbey)
סוג Melanocorypha
סוג עפרונן (Calandrella)
סוג Spizocorys
סוג עפרוני ערבה (Eremalauda)
סוג ומין יחיד Chersophilus duponti
סוג Galerida
סוג ומין יחיד Pseudalaemon fremantlii
סוג ומין יחיד חוגת עצים (Lullula arborea)
סוג זרעית (Alauda)
סוג צחיחנית (Eremophila)
פאבל דיאס

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1938 ברנו, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  19 באפריל 2021 (בגיל 82) פראג, צ'כיה 
 מקום קבורה:  Cemetery in Tuřany 
 לאום:  צ'כים 
 מקום לימודים:  Film and TV School of the Academy of Performing Arts in Prague 
 תחום יצירה:  צילום, אמנות חזותית, חינוך 
 פרסים והוקרה:  Personality of Czech photography (2008) 
 בן או בת זוג:  Hilda Misurová-Diasová 
 צאצאים:  Marek Dias 
 מספר צאצאים:  2 
 
פאבל דיאס (בצ'כית: Pavel Dias;‏ 9 בדצמבר 1938 – 19 באפריל 2021) היה צלם צ'כי ומרצה באוניברסיטה. הוא נולד בעיר ברנו שבצ'כיה ובילדותו בילה לעיתים קרובות בעיירת ברנקוביצה. לאחר סיום לימודיו בבית ספר תיכון לאמנות ועיצוב בברנו, שם הכיר את אשתו לעתיד הילדה מיסורובה-דיאסובה, המשיך ללמוד בפקולטה לקולנוע וטלוויזיה של האקדמיה לאמנויות הבמה בפראג (FAMU). את לימודיו אלה סיים, עם הפסקה קצרה, בשנת 1964.
הוא עבד כצלם דוקומנטרי והעביר את תמונותיו למספר כתבי עת. במקביל הוא עבד באוניברסיטאות בפראג ובזלין, שם לימד צילום. הוא בילה חלק מחייו בעבודה בקולנוע והתמקד בצילום פרסומי. בעבודתו הדוקומנטרית, הוא השתמש בקומפוזיציות פשוטות וקלות להבנה. במהלך חייו עבד על מחזורים שונים, אותם הציג בתערוכות מתמשכות שלהן המשיך להוסיף פריטים נוספים ללא הרף.
הוא היה אב לשני בנים – פאבל, אשר נפטר בתרם עת, ומארק שעובד כקרמיקאי בדרום בוהמיה. פאבל דיאס נפטר ב-19 באפריל 2021 בפראג ונקבר בקבר המשפחתי בבית העלמין בברנו-טוראני.
ביוגרפיה ויצירה

פאבל נולד ב-9 בדצמבר 1938 בעיר ברנו. אביו לא הכיר בו ואימו וורה חינכה אותו לבדה. בילדותו בילה לעיתים קרובות בעיירת ברנקוביצה בדרום מורביה אצל סבא וסבתא וקרובים מצד האם. בני המשפחה היו מעורבים בתנועת ההתנגדות האנטי-נאצית בתקופת הפרוטקטורט ונכלאו במחנה ריכוז. האם ניהלה קונדיטוריה בקרומריז', אך לאחר ההפיכה הקומוניסטית ב-1948 היא נאלצה לסגור את העסק ועבדה בתור מוכרת בזלין.
בשנים 1958–1954 פאבל דיאס למד את תחום הצילום בבית ספר תיכון לאמנות ומלאכה בברנו אצל הפרופסור קארל אוטה הרובי. כאן גם הכיר את אשתו לעתיד צלמת אף היא - הילדה מיסורובה-דיאסובה (1940–2019). במהלך לימודיו שיתף פעולה עם הסטודיו לקולנוע בזלין וסייע ביצירת הסרט "המצאת ההרס" (Vynález zkázy) בבימויו של קארל זמן. בהמשך דרכו הוא למד שנתיים את תחום הצילום והמצלמה בפראג באקדמיה לאמנויות הבמה (FAMU). לאחר מכן עבד כצלם באולפני הסרטים ברנדוב עד שנת 1961, שבה הוא חזר ללימודי צילום אמנותי ב-FAMU. את הלימודים הוא סיים בשנת 1964 בתור הבוגר הראשון אי פעם בתחום זה.
הוא תרם את תצלומיו למגזין העולם החדש (Mladý svět) מיום היווסדו ב-1959 ועד 1977. בשנים 1964–1983 עבד כצלם בשיתוף פעולה עם כתבי עת שונים. הוא התמקד בעיקר בצילום פרסומי. בשנים 1983–1988 עבד בבית הספר התיכון לאמנות ומלאכה בברנו כראש המחלקה לצילום. בשנים 1989–2009 היה פרופסור ב-FAMU בפראג, בשנים 2005–2018 גם לימד צילום באוניברסיטה ע"ש תומש בתיה בזלין
פאבל דיאס שיתף פעולה עם הקולנוע, צילם סוסים ומרוצים, מחנות ריכוז כמורשת לשואה, יצר מחזורים דוקומנטריים. הוא מימש את הפרויקטים "כוכב הלכת של הנסיך הקטן" (Planeta malého prince) ו"מסר מהנסיכים הקטנים" (Poselství malých princů) לתמיכה בילדים עם מחלות המטולוגיות. בשנת 2008 הוא קיבל את פרס אישיות הצילום הצ'כי על תרומה ארוכת טווח שהוענק לו על ידי איגוד הצלמים המקצועיים של הרפובליקה הצ'כית.
הוא היה אב לשני בנים. פאבל הבכור (1961–1979) נפטר בגיל צעיר מלוקמיה חריפה. הבן השני מארק (* 1964) עובד כקרמיקאי ומטפל באמנות בצ'סקי קרומלוב ובבסדניצה.
תערוכות (מבחר)

פאבל דיאס: צילום (קבינט הצילום של ירומיר פונקי ברנו, 1963)
הפנים של מרוץ הסוסים (גלריה די פראג, 1979)
טורסו של השואה (1979)
פאבל דיאס: צילום (קבינט הצילום של ירומיר פונקי ברנו, 1981)
פאבל דיאס: צילום (הגלריה לאמנות בעיר הודונין, 1988)
רטרוספקטיבה של פאבל דיאס (1989)
זיכרונות מפריז (1989)
פאבל דיאס: צילום 1955–1990 (היכל האמנות של העיר ברנו, 1990)
פאבל דיאס: צילום (בית הצילום של פראג, 1994)
פאבל דיאס: צילום (המוזיאון האזורי של שלזיה אופבה, 1995)
החזרות לזלין (2001)
מעמקי הזיכרון (בית הכנסת הגדול של פילזן, 2002)
אנדרטאות של תרבות יהודית בדרום מזרח מורביה (2003)
פאבל דיאס: חמישים שנה בצילום (גלריה FONS פרדוביצה, 2006) [14]
פאבל דיאס: חמישים/פיפטי (גלריית לנגהנס פראג, 2009)
פאבל דיאס: צילום (גלריה 34 ברנו, 2010)
פאבל דיאס: צילום (בית הכנסת בפלמובקה פראג, 2021)
פאבל דיאס: טורסו – זכרונות עבור העתיד, בית המדונה השחורה, פראג, 13 באוקטובר 2021 – 28 בנובמבר 2021. המארגן: אנדרטה של שתיקה והמוזיאון לאמנויות דקורטיביות בפראג, קונספט, נושא, תקציר: פאבל שטינגל, אוצר, מבחר תמונות: לוקאש ברטל.
פאבל דיאס: צילום (הכנסייה האדומה ברנו, 2022)
הערות שוליים

↑  Zemřel Pavel Dias – Divadelní noviny (בצ׳כית)
1 2 3  Pavel Dias, Dias : fotografie, 1956-2015 = Photographs, 1956-2015, Praha, 2015, ISBN 978-80-246-3017-5
↑  Pavel Dias (1938 - 2021), www.pametnaroda.cz (בצ׳כית)
↑  Za Hildou Diasovou – Svaz českých fotografů (בצ׳כית)
↑  iFotoVideo - magazín o fotografování, digitálním videu, fotografické tvorbě a praxi - Retrospektivy Pavla Diase, web.archive.org, ‏2007-06-23
↑  FAMU, web.archive.org, ‏2016-03-05
↑  Login - Portál, web.archive.org, ‏2020-07-13
↑  Pavel Dias: Nejen o Paříži - PALADIX.cz, www.paladix.cz, ‏2002-06-13 (בצ׳כית)
↑  dias, web.quick.cz
↑  Jana Brázdilová, Vždy jsem fotil celospolečenská témata. A ta naše byla vážná, Universitas, magazín vysokých škol (בצ׳כית)
↑  Sdružení výtvarných umělců - Keramiků, atelier-dias.com (בצ'כית)
↑  Radka Potměšilová, PAVEL DIAS: TORZO - VZPOMÍNKY PRO BUDOUCNOST, Uměleckoprůmyslové museum v Praze, ‏2021-09-09 (בצ׳כית)
↑  Výstava fotografií Pavla Diase do prosince v ČK, ČCE sbor Brno I (בצ׳כית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810556559005606  GND: 141738219  ISNI: 0000 0000 8284 1823  LCCN: n85084068  NKC: jn19990216038  PIC: 307556  RKD: 384321  ULAN: 500129230  VIAF: 96638079   WorldCat (עם VIAF): 96638079
פבריסיו אוברטו

פבריסיו ראול חסוס אוברטו (בספרדית: Fabricio Raúl Jesús Oberto; נולד ב-21 במרץ 1975 בקורדובה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי, שיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד. שיחק באירופה, בליגת ה-NBA ובנבחרת ארגנטינה בכדורסל, איתה זכה בשתי מדליות במשחקים האולימפיים. אוברטו מחזיק באזרחות איטלקית.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

בהיותו בן 17, צורף אוברטו לאטנאס, אחד ממועדוני הכדורסל החשובים בארגנטינה, וכעבור שנה, חתם על חוזה מקצועני והצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא זכה עם אטנאס באליפות דרום אמריקה למועדונים כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, ב-1994, ופעם נוספת בתואר זה ב-1996. בעונת 1997/1998 הגיע אוברטו לשנת השיא שלו, כאשר זכה עם אטנאס באליפות ארגנטינה לראשונה בקריירה שלו, וזכה בתואר ה-MVP של הליגה הארגנטינאית.
לאחר עונה זו התחיל אוברטו את הקריירה האירופית שלו, כשעבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. כעבור שנה הוא עבר לקבוצת טאו ויטוריה הספרדית, ושיחק בקבוצה במשך שתי עונות. בעונתו האחרונה בקבוצה, 2001/2002, הוא זכה עם הקבוצה בדאבל של אליפות ספרד וגביע המלך הספרדי. לאחר מכן הוא עבר לקבוצה ספרדית אחרת, פאמסה ולנסיה, וזכה עמה בגביע יול"ב, תואר המועדונים השני בחשיבותו באירופה, ב-2003. הוא שיחק בוולנסיה במשך שלוש עונות.
בשנת 2005, לאחר שסיים את חוזהו בוולנסיה, הוחתם אוברטו על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, שם הצטרף לארגנטינאי אחר ששיחק בקבוצה, מאנו ג'ינובילי. לאוברטו נשמרה בסן אנטוניו חולצה מספר 7, אותו מספר שאיתו שיחק במדי נבחרת ארגנטינה. אוברטו היה הרוקי המבוגר ביותר בהיסטוריה של סן אנטוניו, בגיל 31.
בעונה הראשונה שלו ב-NBA, אוברטו לא הצליח להיות שחקן מפתח בסן אנטוניו כפי שהיה בקבוצותיו באירופה, ומיעט לקבל דקות משחק, עם ממוצע של פחות מ-9 דקות למשחק. עם זאת, הוא מילא בהצלחה את תפקידו בסן אנטוניו, שהייתה מועמדת חזקה לזכייה באליפות.
בעונתו השנייה, 2006/2007, אוברטו הפך לשחקן חשוב יותר בסן אנטוניו של גרג פופוביץ'. הוא שותף ביותר משחקים ובחלקם פתח בחמישיית הקבוצה, ואף השיג במהלך אותה עונה את ה"דאבל דאבל" הראשון שלו, כאשר קלע 22 נקודות והוריד 10 ריבאונדים במשחק אחד. הוא היה חשוב במיוחד בסדרת גמר המערב מול יוטה ג'אז, עם ממוצע של 14 נקודות בשני המשחקים הראשונים בסדרה, וזכה עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA בעונה זו, לאחר ניצחון בסדרת הגמר על קליבלנד קאבלירס.
בעונת 2007/2008 הפך אוברטו לשחקן חשוב אף יותר, כשפתח ב-64 ממשחקי הקבוצה והגיע לממוצע שיא בקריירה של 4.8 נקודות למשחק, אך מעמדו ירד בעונה שלאחר מכן. בשתי עונות אלו כשלה סן אנטוניו לזכות שוב באליפות. ביוני 2009 הוא הועבר בטרייד לקבוצת דטרויט פיסטונס, ושוחרר מדטרויט מספר ימים לאחר מכן. מאוחר יותר הוא עבר לוושינגטון ויזארדס ועונה אחר כך לפורטלנד טרייל בלייזרס. בנובמבר 2010 הודיע על פרישה ממשחק לאחר בעיות שנתגלו בליבו.
ביוגרפיה > נבחרת לאומית

אוברטו החל לשחק בנבחרת הלאומית של ארגנטינה בשנת 1995, ומאז ערך כשבעים הופעות במדיה. הטורניר הראשון בו שיחק במדי הנבחרת היה אליפות אמריקה בכדורסל ב-1995 שנערכה בארגנטינה, שבה הוא זכה עם נבחרתו במדליית הכסף. ב-2001 הוא סייע לנבחרת ארגנטינה לזכות לראשונה בתולדותיה באליפות אמריקה, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת ברזיל החזקה, ומאזן של תשעה ניצחונות ללא הפסדים בטורניר.
בזכות זכייה זו העפילה ארגנטינה לאליפות העולם בכדורסל של 2002. אוברטו נכלל בסגל הנבחרת בטורניר זה, וזכה עמה במדליית הכסף, לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת יוגוסלביה ומאזן של שמונה ניצחונות והפסד בודד (בגמר) במהלך האליפות. באליפות אמריקה ב-2003 הוא זכה עם הנבחרת פעם נוספת במדליית כסף, וכתוצאה מכך העפיל עמה לאולימפיאדת אתונה 2004. באולימפיאדת אתונה הגיע אוברטו להישגו הגדול ביותר במדי הנבחרת - זכייה במדליית הזהב האולימפית, תוך ניצחון מפתיע על ארצות הברית החזקה בשלב חצי הגמר, וניצחון על איטליה בגמר.
באליפות העולם של 2006 נכלל אוברטו שוב בסגל ארגנטינה, והגיע עמה עד לחצי גמר הטורניר. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 זכה אוברטו עם נבחרת ארגנטינה במדליית הארד, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלו. ארגנטינה הפסידה לארצות הברית בחצי הגמר, אך ניצחה את ליטא במשחק על המקום השלישי וזכתה במדליה שנייה ברציפות. אוברטו הגיע לממוצעים של 6 נקודות ו-4 ריבאונדים באולימפיאדה זו.
עצבות בהנקה

עצבות בהנקה (באנגלית: Dysphoric Milk Ejection Reflex / D-MER; רפלקס פליטת חלב דיספורי) היא חריגות של מנגנון שחרור החלב אצל נשים מניקות. אישה מניקה, הסובלת מ-D-MER, חווה דיספוריה קצרה רגע לפני רפלקס פליטת חלב האם.
סימני התופעה ותיאורה

האישה המניקה הסובלת מ-D-MER חווה תחושת דיספוריה, המתחילה כרגע לפני רפלקס פליטת החלב, ונמשכת מספר דקות. הדיספוריה עשויה להופיע בכל פעם שמתקיים שחרור חלב, או רק בעת שחרור החלב הראשוני בתחילת ההזנה. D-MER היא תגובה רגשית, שעשויות להתלוות אליה גם תחושות פיזיות, כגון כיווץ מורגש באזור הבטן וסלידה קצרה מאוכל או מים. בזמן חוויית D-MER, אמהות עשויות לדווח על ספקטרום נרחב של רגשות בלתי נעימים, כגון דיכאון, חרדה או כעס, בדרגות עוצמה שונות. המגוון של רגשות שליליים אלה מכונה "ספקטרום ה-D-MER", המתחלק לשלוש קטגוריות עיקריות: ייאוש, חרדה ותוקפנות. קשת הרגשות של ה-D-MER יכולה להופיע בכל אחת מהעוצמות השונות, מבלי לשנות את סוג הרגש. לדוגמה, אישה עלולה לחוות תחושת דיכאון ותחושה זו יכולה לנוע בין געגוע לביתה או ערפול קל, לתחושות עזות יותר של חוסר תקווה ותיעוב עצמי. באופן דומה, חרדה עשויה לנוע בין חוסר שקט, לפאניקה וחרדה עזים יותר. הכעס, הפחות סביר מבין השלושה, עשוי לנוע בין מתח ותסיסה לתחושות עוינות ואגרסיביות יתר.
מנגנון

המנגנון מאחורי התופעה טרם נתגלה במלואו. אצל אם הסובלת מ-D-MER, רמת הדופמין עלולה לרדת שלא כראוי עם שחרור החלב, ולגרום לתחושות השליליות. בין ההורמונים המעורבים בייצור ושחרור חלב נכללים אוקסיטוצין, פרולקטין ודופמין. אוקסיטוצין משתחרר בצורה חדה (בצורת "ספייק") מבלוטת יותרת המוח האחורית, בתגובה לאירועים שונים (גירוי בפטמה, גירוי אורולארי, מחשבות על התינוק או על הנקה, או שדיים מלאים). האוקסיטוצין עובר במוח ובזרם הדם, גורם לשינויים רגשיים במוח ולשחרור חלב בשד. הפרולקטין אחראי להמשך ייצור החלב, ומשתחרר בגל הדרגתי, שמגיע לשיאו לאחר תחילת ההאכלה. הדופמין מעכב את שחרור הפרולקטין, ולכן רמות הדופמין חייבות לרדת על מנת שרמות הפרולקטין יוכלו לעלות. יש המשערים כי טיפת הדופמין הנחוצה מתוזמנת עם ספייק האוקסיטוצין, ודומה לו. על פי ההערכות, אצל אמהות החוות D-MER הדופמין צונח לרמה נמוכה במידה מוגזמת, מה שמוביל לתגובה הרגשית השלילית. העלאת רמות הדופמין מפחיתה D-MER אצל אמהות רגישות.
הנחות מוטעות

מצטייר כי D-MER אינה תגובה פסיכולוגית להנקה. אף על פי שייתכן כי נשים מסוימות תושפענה מההנקה מבחינה פסיכולוגית, D-MER היא רפלקס פיזיולוגי גרידא.
D-MER תמיד תכלול ביטוי רגשי. היא אינה נכללת ב"רפלקס שחרור החלב" או בכל ביטוי גופני מבודד אחר שמתרחש במקביל לרפלקס שחרור החלב (כגון סרפדת, כאבי ראש, צמא וכו').
D-MER אינה דיכאון לאחר לידה או הפרעת מצב רוח לאחר לידה. אם עלולה ללקות בדיכאון לאחר לידה במקביל ל-D-MER, אולם לתופעות אלה תסמינים שונים ודרכי טיפול שונות. רוב האימהות הלוקות בתופעה אינן מדווחות על הפרעות אחרות במצב הרוח.
D-MER אינה "סלידת ההנקה", שעלולה להתרחש כשמתקיימת הנקה בזמן ההיריון. סלידת ההנקה מתרחשת במגע בפטמה בעת ההנקה, בעוד שD-MER מופעלת על ידי רפלקס שחרור החלב גם אם מדובר במספר דקות לאחר תחילת ההנקה.