stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דף בית
גישות בארגון דף הבית

ישנן מספר גישות בהחלטה על תוכני דף הבית של האתר:
גישות בארגון דף הבית > הגישה המינימליסטית

לפי גישה זו דף הבית אמור להכיל מעט מאוד מידע, להיות מאוד מסודר ומאורגן ולא "להציף" את הגולש בתכנים רבים, אלא לתת לו הפניות למעט מידע. את ההפניות שמים בצורה בולטת מאד.
גישה זו מאפיינת בדרך כלל לאתרים מעוטי תוכן ומנועי חיפוש כגון גוגל ובינג.
גישות בארגון דף הבית > הגישה המרחיבה

לפי גישה זו יש למלא כל מקום פנוי שאפשר בדף הבית בהפניות לתכנים נוספים, מידע נוסף, קישורים, חדשות וכדומה.
גישה זו מאפיינת בדרך כלל פורטלי תוכן וחדשות.
גישות בארגון דף הבית > הגישה הרוחבית

לפי גישה זו דף הבית אמור לשקף את כל מה שנמצא באתר. כלומר, אם באתר ישנן 50 קטגוריות, דף הבית ישקף את כולן, אך מכל קטגוריה יוצגו פריטים מועטים בלבד.
גישה זו מאפיינת בדרך כלל פורטלי תוכן וחדשות.
גישות בארגון דף הבית > הגישה האורכית

גישה זו טוענת שלא חייבים לשקף את כל תוכני האתר בדף הבית, אלא יש לקחת מספר מצומצם של קטגוריות, אלו שככל הנראה יעניינו את מספר האנשים הרב ביותר, ומאותן קטגוריות להציג פריטים רבים. כלומר, אם יש 50 קטגוריות יוצגו מתוכן רק 5, אך מכל קטגוריה יוצגו פריטים רבים.
גישות בארגון דף הבית > הגישה המותאמת אישית

לפי גישה זו יש לאפשר לכל גולש לערוך את דף הבית שלו, בדרך כלל גישה זו מצריכה התחברות עם שם משתמש וסיסמה ולאחר מכן יוכל הגולש לערוך את הקישורים, האתרים והווידג'טים שמוצגים בדף. גישה זו לא מאפיינת אתרים מסוג ספציפי. לדוגמה: iGoogle, start.me.
ראו גם

דף נחיתה
שמעון ליניאל

| --- | --- |

 לידה:  8 באוגוסט 1922 מגדבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  18 בפברואר 2009 (בגיל 86) 
 מדינה:  ישראל 
 
שמעון ליניאל (8 באוגוסט 1922 - 18 בפברואר 2009) היה פרסומאי ישראלי, מוותיקי ענף הפרסום בישראל, מייסד חברת הפרסום "ליניאל DDB" ("בינג ליניאל").
ביוגרפיה

ליניאל נולד בשנת 1922 במגדבורג שבגרמניה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. היה חבר ב"הגנה", ולימים שירת בחיל הרפואה במשך 36 שנים.[דרושה הבהרה]
בשנת 1935 החל את דרכו בעולם הפרסום כעובד במחלקת הפרסום של חברת "שמן". בשנת 1947 מונה למנהל מחלקת הפרסום של החברה.
בשנת 1952 פרש משמן והצטרף כשותף ליונה בינג, שהיה הבעלים של משרד הפרסום "פרסום בינג" בחיפה, והמשרד נקרא "בינג ליניאל". הלקוח הראשון שלו היה חברת "שמן". באותו זמן היה "בינג ליניאל" משרד הפרסום החיפאי היחיד שעבד ברמה הארצית. המשרד גדל ובין לקוחותיו היו חברות גדולות במשק הישראלי, ובהן: בלו בנד תלמה (לימים יוניליוור וקנור), צים, נעלי המגפר, צמיגי אליאנס וחברת הבנייה דניה סיבוס.
בשנת 1961 נפתח סניף של המשרד בתל אביב והוא קיבל את תקציבי הפרסום של חברות נוספות, בהן: פזגז, ההסתדרות, בנק אמריקאי ישראלי וחברת הביטוח מגדל חברה לביטוח.
בשנת 1972 נכנס בנו, אפרים, לניהול המשרד. בשנת 1982 עבר אפרים ליניאל לפעול בתל אביב. בשנת 1992, עם הצטרפות המשרד לסוכנות הפרסום העולמית ", שונה שם המשרד ל"ליניאל-DDB". עם השנים הצטרפו לקוחות נוספים, ובהן אשדר, צ'מפיון מוטורס וזוגלובק.
בשנת 1997 הצטרף למשרד שותף נוסף, גלי הוס, ושם המשרד שונה ל"ליניאל-הוס DDB".
בשנת 2000 הוחלט לסגור את הסניף החיפאי והלקוחות החיפאים הועברו למשרד התל אביבי. באותה שנה פרש שמעון ליניאל לגמלאות והשליטה המלאה על המשרד עברה לבנו אפרים, שהוביל שורה של רכישות ומיזוגים. בשנת 2007 החליט אפרים ליניאל למכור את חלקו לשותפים האחרים, בנוסף פורקה השותפות עם DDB. לאחר שמכר את חלקו לשותפיו, הם פנו למשרד הפרסום מקאן תל אביב ומוזגו לתוכו.
ליניאל היה נשוי לרבקה עד למותה ב-1996 ואב לשלושה והם התגוררו בחיפה.
פעילות ציבורית וחברתית

ליניאל עסק בפעילות ציבורית והתנדבותית ענפה, בעיקר בעירו חיפה. היה נשיא אגודת השוחרים של אוניברסיטת חיפה (1991–2001), חבר חבר הנאמנים וחבר כבוד בוועד המנהל של האוניברסיטה.
כיהן כסגן יו"ר אגודת הידידים של בית החולים רמב"ם בחיפה, נשיא רוטרי חיפה ויו"ר עמותת "ילדינו בתנופה" (טיפול בילדים בסיכון) מטעם עיריית חיפה.
הקים בחיפה בית ספר ערב לנוער דתי עובד ואת תנועת הספורט הדתית "אליצור" בחיפה. נמנה עם הנהלות חיפה ורייטי ישראל, אגודת ידידי ארץ ישראל היפה סניף חיפה, תזמורת חיפה וקרן חיפה.
היה חבר בהנהלת מכון ויצמן. הקים את אגודת הידידים של בית לוינשטיין ברעננה וכיהן כיו"ר האגודה.
אותות ופרסים

יקיר חיפה. שימש יו"ר פורום יקירי חיפה.
יקיר אוניברסיטת חיפה (בשנת 2002)
יקיר "צים"
פרס "קקטוס הזהב" של תעשיית הפרסום על מפעל חיים (בשנת 2002).
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אסתי סגל, ‏מהם הזכרונות שיש לציבור הישראלי ממותגים נושנים כמו סוסיתא, אמה, סיפולוקס ואתא?, באתר גלובס, 10 ביולי 2008
↑  נמס בכוס ב-4 מיליון שקל, באתר הארץ, 9 בפברואר 2005
↑  ענת ביין, ‏אחרי 25 שנה: זוגלובק עשויה להפסיק ההתקשרות עם ליניאל, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2005
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏שותף חדש לפרסום ליניאל: גלי הוס, באתר גלובס, 6 בינואר 1997
↑  מאת ורד שרון-ריבלין, ‏ליניאל-הוס מקים סניף של חברת המדיה הבינל' "אופטימום", באתר גלובס, 11 באוגוסט 1997
↑  סיון קלינגבייל, מנכ"ל דיונון, איתן זינגר, מצטרף כשותף במשרד הפרסום ליניאל DDB, באתר הארץ, 30 בינואר 2005
איילה צורף, מיזוג בין ליניאל ועפר&הרץ, באתר הארץ, 4 בינואר 2006
ענת ביין, ‏מיזוג בין המשרדים ליניאל DDB ועופר&הרץ, באתר גלובס, 4 בינואר 2006
↑  יעל ולצר, אפרים ליניאל מכר את חלקו במשרד הפרסום: "אני יוצא לחופש", באתר הארץ, 20 באוגוסט 2007
עדי דברת, ‏אפרים ליניאל, מבעלי עפר, הרץ ליניאל DDB, מוכר את חלקו במשרד הפרסום ללהבי והרץ, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2007
↑  איילה צורף, סוכנות הפרסום DDB העולמית חתמה על הסכם ייצוג עם משרד זרמון-גולדמן, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2007
↑  נעמי דרום, "פתאום כבר לא   צריכים אותך", באתר הארץ, 22 במאי 2008
↑  מיכל סבו, מקאן קשר בראל זכה בתחרות הפרסום קקטוס הזהב, באתר הארץ, 18 ביוני 2002
מעשה שושנה

הציור שושנה והזקנים משנת 1610, מעשה ידי ארטמיזיה ג'נטילסקי.
מעשה שושנה, מאת דומניקו די מיקלינו.
מעשה שושנה (או ספר שושנה, שושנה) הוא אחת משלוש התוספות לספר דניאל בתרגום השבעים, לצד תפילת עזריה ושירת שלושת הנערים בכבשן ומעשה בל והתנין. הספר זה הוא חלק מאסופת הספרים החיצוניים.
סיפור המעשה

במעשה מסופר על שושנה בת חלקיה, שהייתה אשתו של יהויקים, מעשירי הקהילה היהודית בבבל. שני שופטים מכובדים, מידידי בעלה ומזקני העם, התגנבו ובאו אליה בזמן שרחצה בכרם בעלה וניסו להכריח אותה לשכב איתם, אך היא סירבה. הם איימו עליה שאם לא תתמסר להם הם יעלילו עליה כי שכבה עם נער - עבירת ניאוף שעונשה מוות. שושנה בטחה באלוהים שיעזור לה, ועמדה בסירובה. הזקנים המאוכזבים מימשו את איומם והתלוננו נגדה. במשפט, שני הזקנים העידו עדות שקר, שראו אותה בוגדת בבעלה תחת עץ. היא הורשעה ועמדה להיות מוצאת להורג.
בנקודה זאת, על פי הכתוב, אלוהים שלח את דניאל כדי להציל אותה. דניאל, שהיה עדיין נער, חקר את הזקנים בנפרד והוכיח סתירות בעדויותיהם לגבי סוג העץ שלמרגלותיו בוצעה הבגידה, כביכול. אחד אמר שהבגידה בוצעה תחת עץ אלת המסטיק, ואילו השני טען כי ראה את האשה והנער שוכבים תחת האלון. שושנה זוכתה, הזקנים לבסוף הוצאו להורג, ודניאל נחשב לצדיק גדול בעיני העם מאותו היום.
בעקבות הסיפור

הסיפור שימש הזדמנות לציירים, בעיקר בתקופת הרנסאנס והבארוק, לתאר מצב ארוטי של אישה תמימה ואצילה המתכוננת להתרחץ בתוספת הדרמה של זרים "מכובדים" המנסים לחלל את כבודה. בחלק מהציורים מוצגים שני זקנים שטופי זימה מפתיעים אישה רוחצת ומטרידים אותה מינית ובאחרים מוצגת אישה מתרחצת כביכול לבדה כאשר הצופה אמור להבין שעיניים זרות עוקבות אחריה. בין הציירים הנודעים שציירו את האירוע היו גם פטר פאול רובנס, רמברנדט, אנתוני ואן דייק, טינטורטו, ארטמיזיה ג'נטילסקי וגווידו רני.
בתחום המוזיקה כתבו אלסנדרו סטראדלה וגאורג פרידריך הנדל אורטוריות על מעשה שושנה.
גלגולי הסיפור

מעשה שושנה הוא אחד התוספות לספר דניאל המופיעים עם ספר דניאל בתרגום השבעים. גרסה יוונית נוספת של מעשה שושנה מופיע בתרגום התנ"ך ליוונית של המלומד היהודי ההלניסטי תאודוטיון (המאה ה־2). הגרסה של תאודוטיון עברה אל הביבליה הנוצרית שברובם היא נכללת בתחילת ספר דניאל. הסיפור נכלל בגרסה הקנונית של התנ"ך הנוצרי עד למאה השלישית והוא כלול בקנון הקתולי, כפרק י"ג של ספר דניאל, עד היום. בתנ"ך הפרוטסטנטי הסיפור מופיע כספר נפרד תחת השם "ההיסטוריה של שושנה" או "משפטו של דניאל".
במגילת קומראן 4Q551 יש תיאור קצר וקטוע הקרוב למעשה שושנה, אך זיהוי אינו ודאי.
מעשה שושנה מופיע בספר דברי הימים של ירחמיאל בן שלמה, במאה ה-11 או ה-12. כן מופיעה גרסה שונה של הסיפור באחד מכתבי היד של ספר יוסיפון, המתוארך למאה העשירית. היו שטענו ש'מגילת שושן' המוזכר בפירוש הרמב"ן לספר דברים מתייחס למעשה שושנה.[דרוש מקור] יש לשים לב שהרמב"ן מביא נוסח בארמית. התייחסות למעשה שושנה מופיע בספר יוחסין השלם של אברהם זכות במאה ה-16 וממנו הוא מוזכר בספר שלשלת הקבלה.
בשנת 1830 הוציא יצחק פרנקיל את הסיפור בתרגום לעברית. בשנת 1839 פרסם יצחק זיבנברגר את מעשה שושנה בעברית וביידיש עם שאר התוספות לספר דניאל בספרו "חיי טוביה", במסגרת יעדו להביא את הספרים החיצוניים אל הקוראים היהודים.
החוקרים חלוקים האם הספר חובר במקורו ביוונית או בעברית. הראיה העיקרית למקור היווני היא שני מקרים של לשון נופל על לשון ביוונית, בשמות של העצים בעדות של המעלילים.
פירושים

הגמרא מצליבה את הפסוקים בירמיה כט, פס' כא- כג שם נאמר שנבוכדנאצר שרף את אחאב בן קוליה ואת צדקיה בן מעשיה "יען אשר עשו נבלה בישראל וינאפו את נשי רעיהם וידברו דבר בשמי שקר אשר לא צויתם", ובזכריה ג' פס' ב', שם נאמר שיהושע בן יהוצדק הוא "אוד מוצל מאש... לבוש בגדים צואים", והגמ' מספרת ששני נביאי השקר ניסו לפתות את ביתו של נבוכדנצאר. היא שלחה אותם לאביה, הם הסבירו לו שהם נביאים וכך נאמר להם מאת ה', הוא עימת אותם עם טענת חנניה מישאל ועזריה ש"אלוהיהם של אלו שונא זימה" והם טענו שלחנניה מישאל ועזריה אלוקים לא גילה את הנבואה הזאת. הוא הציע לבדוק אותם בכבשן כמו חנניה מישאל ועזריה, ואף הציע להם לבחור שותף שלישי לניסיון. הם בחרו ביהושע בן יהוצדק בתקוה שזכותו תגן עליהם אך רק הוא ניצל בעוד בגדיו נחרכו והם נשרפו.
אוריגנס כתב שאחאב בן קוליה וצדקיה בן מעשיה היו שני הזקנים שהעלילו על שושנה בת חלקיהו בסיפור המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין ובסדר הדורות כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים. אברהם כהנא דוחה זאת מכל וכל וטוען שאין קשר בין הסיפורים הללו.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 94, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  רוני קליימן, ציור המתאר שני זקנים המנסים לתקוף מינית אישה בדרכה להתקלח, אתר iwoman, 12 בדצמבר 2004
↑  בשנת 1681
↑  בשנת 1749; מס' 66 ברשימת יצירותיו
↑  "מעשה שושנה", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  4Q551: A vorlage to Susanna or a text related to judges 19?
↑  דברים, כ"א, י"ד; פירוש הרמב"ן.
1 2  אברהם זכות, ספר יוחסין, ירושלים, התשכ"ג, מאמר שישי, באתר היברובוקס
↑  גדליה בן יוסף אבן יחיא, שלשלת הקבלה, ירושלים, תשכ"ב, עמוד רלד, באתר היברובוקס
↑  יצחק זעקיל פרנקל, כתובים אחרונים, ליפשיץ 1850, עמוד 160, באתר היברובוקס
↑  חיי טוביה, עמ' 12–13, 65-74
↑  מסכת סנהדרין דף צג עמוד א'.
↑  ראה בקיצור בפירוש רש"י זכריה פרק ג' פסוק ב'.
↑  שושנה, אתר דעת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257702905171  GND: 4184160-8  LCCN: n85385087  VIAF: 217273155   WorldCat (עם VIAF): 217273155 
"מעשה שושנה", כתוב ביוונית, בפפירוס 967 (אנ')
דגל טורקיה

| --- | --- |

 כינוי:  Ay Yıldız (טורקית: כוכב ירח)
 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1844
 קבלת מעמד רשמי:  1844 
 מוטיבים עיצוביים:  שדה אדום, סהר וכוכב לבנים
 גרסאות היסטוריות
 דגל צי האימפריה העות'מאנית 1793–1844
 
   דגל הצי הצבאי  היסטורי
 
דגל טורקיה, המכונה בטורקית: Ay Yıldız ("כוכב (ו)ירח"), הוא הדגל הלאומי של הרפובליקה הטורקית. הדגל זהה לדגל האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה

דגל טורקיה מבוסס על דגל האימפריה העות'מאנית. הדגל העות'מאני הרשמי הראשון אומץ  ב-1844, לאחר שבמאה ה-18 החלו העות'מאנים להבחין בין דגלי מוסדות חילוניים שצבעם היה אדום, לבין דגלי מוסדות דתיים שהיו בצבע ירוק – צבעו של האסלאם. הדגל היה גרסה לדגל הצי העות'מאני, שהונף לראשונה ב-1793.
אגדה מספרת כי סמל הכוכב והסהר נוצר על ידי הסולטאן מוראט השני, לאחר שחזה בהשתקפות ירח חובק כוכב, בבריכות דם לאחר קרב קוסובו השני (אנ') בשנת 1448 (הקרב בו הביסו העות'מאנים את הכוחות הנוצריים והקימו את האימפריה העות'מאנית במזרח אירופה עד סוף המאה ה-19). אגדה אחרת מדברת על חלום של עות'מאן הראשון שבו הופיעו סהר וכוכב מחזהו והתרחבו, ובכך בישרו את כיבוש קונסטנטינופול על ידי השושלת. ישנן לפחות שלוש אגדות נוספות באשר למקור הדגל. אגדות אחרות טוענות שסהר וכוכב נראו בליל נפילת קונסטנטינופול לידי מהמט השני בשנת 1453. על פי אמונה אחרת, מייצג הסמל של הסהר והכוכב אירוע אסטרונומי נדיר, במהלכו נצפה כוכב הלכת נגה בקרבה רבה לירח – אירוע הנתפס כחיזיון מלא יופי.
לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923 אימצה המדינה החדשה את דגל האימפריה העות'מאנית כדגלה.
מדינת האטיי, שהכריזה על עצמאותה מהמנדט הצרפתי על סוריה בספטמבר 1938 וסופחה לטורקיה ביוני 1939, השתמשה כדגלה בדגל טורקיה בו הכוכב הוא חלול.
הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין השתמשה בדגל טורקיה כדגלה לאחר הכרזת העצמאות ב-1983 עד אימוץ דגל רשמי ב-1984. גם לאחר אימוץ הדגל, נקבע כי הדגל הטורקי "ימשיך להוות דגל רשמי של הרפובליקה הטורקית של קפריסין", וכי ניתן להניף את דגל טורקיה לצד דגל צפון קפריסין על מבני ממשל ברפובליקה..
עיצוב

הדגל הראשון המזוהה עם האימפריה העות'מאנית נבחר ככל הנראה על ידי הסולטאן מורט הראשון בסוף המאה ה-14 והיה בצורת משולש מעוגל בצבע אדום. אדום לא היה צבע שזוהה עם הטורקים והסיבה לבחירתו של צבע זה דווקא איננה ידועה. דגל זה השתנה אך מעט לאורך השנים וכל שנוסף לו היה סהר בצבע צהוב. הסהר היה סמל של קונסטנטינופול עוד בתקופה הביזנטית אך היה גם סמל שרווח בקרב שבטים טורקים בעבר.
וסמליו הם סמלים המזוהים עם טורקיה והאימפריה העות'מאנית כבר מאות בשנים: הצבע האדום הוא צבעה של טורקיה (או האימפריה לפניה) כבר מהמאה ה-13. הסהר והכוכב, שהם סמלים מוסלמיים, היו בשימוש כבר לפני שנים באסיה הקטנה, גם לפני עליית האסלאם. הדגל היה במקור סהר על רקע ירוק, אך דגל זה שונה בשנת 1793 כשהסולטאן סלים השלישי שינה את הרקע לאדום (והפריד בין דגל הח'ליפות הירוק – שנשמר לגורמי הדת; ודגל הסמכות ה"חילונית" האדום). בשנת 1844, עם רפורמות הטנזימאט באימפריה, הוסף הכוכב בצורתו הנוכחית. סמל הכוכב מגיע מתקופת קונסטנטין ונחשב לסמל של מרים, אם ישו באותה תקופה.
השפעתו של הדגל הטורקי

מספר מדינות מוסלמיות אימצו בדגליהן את מוטיב הסהר והכוכב בדגל הטורקי, ובהן הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, לוב, אוזבקיסטן, אלג'יריה, תוניסיה, קומורו, פקיסטן, מלזיה, מאוריטניה והמלדיביים.
דגל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין עשוי כהיפוך הדגל הטורקי: הכוכב והסהר אדומים, והרקע לבן. על הדגל נוספו שני קווים אדומים לרוחבו.
דגל סינגפור כולל אומנם מוטיב של סהר וכוכב ואף משלב אדום ולבן בצבעיו, אך אין בינו לבין דגל טורקיה קשר ישיר.
גלריה

דגל מדינת האטיי
דגל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין
דגל טורקיה לצד דגל צפון קפריסין בניקוסיה
ראו גם

סמל טורקיה
המנון טורקיה
הדגל העות'מאני
הערות שוליים

↑  מתוך אתר Flagspot
↑  יגאל פת-אל, הירח כיסה את כוכב הלכת נוגה, באתר ynet, 18 ביוני 2007
↑  "The North Cyprus Flag (TRNC Flag)". 28 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| דגלי מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ותיקן • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אולדרני • אולנד • איי פארו • גגאוזיה • גיברלטר • ג'רזי • גרנזי • דרום אוסטיה • האי מאן • הרם • טרנסניסטריה • סרק • קוסובו • קטלוניה • צפון קפריסין |  |
| נוספים | דגל אירופה • דגל הסאמים |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הדרומית • אמריקה הצפונית
| דגלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרפובליקה הסינית • הרשות הפלסטינית • כורדיסטן • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
דגל טורקיה מתנוסס מעל לשער הכניסה לאוניברסיטת איסטנבול
בל והתנין

| --- | --- |

דניאל מאכיל את התנין במזון, שיגרום לו להיחנק למוות. פרסקו. משנת 1580
 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית או ארמית
 תורגם לשפות:  יוונית
 סוגה:  ספרות דתית, פסאודואפיגרפה
בֵּל והתנין או בל והדרקון הוא ספר חיצוני המהווה את אחת משלש התוספות לספר דניאל.
הסיפור

דניאל הוא יועצו של מלך בבל, ולפי גרסה אחרת של כורש. הבבלים עבדו את האל בֵּל, הקריבו לו מאכל ומשקה והאמינו שהאל אוכל אותם. דניאל התערב עם המלך, על חייו הוא, כי יצליח להוכיח שבל האל לא אוכל ולא שותה. לפי בקשת דניאל ננעל היכל בל בלילה על מנעול ובריח, כאשר האוכל והשתייה מונחים לפני הפסל. כוהני בל התגנבו בלילה אל המקדש דרך דלתות נסתרות, זללו את כל הערוך לבל ושתו את היין. אלא שדניאל שפך בחשכה אפר על רצפת ההיכל, ובבוקר הוכח פשעם באמצעות העקבות שהותירו באפר. הכוהנים גורשו והמלך התיר לדניאל לנתץ את פסל בל.
בהמשך עבדו תושבי בבל תנין (לעיתים הוא מכונה 'דרקון'). דניאל הבטיח למלך כי יהרוג את התנין מבלי שיגע בו. הוא הכין לתנין מאכל מזפת בלולה בחֵלֵב ושיער. התנין נחנק ומת, וכרסו התבקעה. הבבלים כעסו והתלוננו כי המלך מתייהד. המלך, כצעד הגנתי, השליך את דניאל לגוב האריות. אלוהים חולל נס, שלח את חבקוק והציל את דניאל. המלך הוציא את דניאל מהבור והשליך אליו את חורשי הרעה.
גלגולי הסיפור

סיפור בל והתנין הוא אחת התוספות לספר דניאל המופיעות עם ספר דניאל בתרגום השבעים. גרסה יוונית נוספת של הסיפור מופיעה בתרגום התנ"ך ליוונית של תיאודוטיון. טרטוליאנוס התייחס לסיפור כאל חלק מנבואת דניאל, ואוריגנס טען שהסיפור ראוי להשתייך לקאנון הנוצרי, אולם הוא לא נכלל בקאנון הברית הישנה באופן רשמי על ידי אבות הכנסייה. רק בשלב מאוחר יותר נכלל הסיפור בקאנון של הכנסייה הקתולית, כפרק י"ד של ספר דניאל, עד היום. בקאנון הפרוטסטנטי הסיפור אינו מופיע.
אזכורים לסיפור בל והתנין מופיעים בבראשית רבה, בירושלמי ובתנחומא. הסיפור גם מופיע בספר דברי הימים של ירחמיאל בן שלמה, במאה ה-11 או ה-12.
בשנת 1830 הוציא יצחק פרנקיל את הסיפור בתרגום לעברית, בשני סיפורים בשמות "הבעל בבבל" ו"התנין בבבל". בשנת 1839 פרסם יצחק זיבנברגר את בל והתנין בעברית וביידיש עם שאר התוספות לספר דניאל בספרו ״חיי טוביה״, במסגרת פעולתו להפצת הספרים החיצוניים בקרב הקוראים היהודים.
החוקרים סוברים שהסיפור נכתב במקור בארמית או בעברית.
לקריאה נוספת

דליה עמארה, סיפור בל והתנין - המקור, התרגומים והיחס בין הגרסאות. אפריל 1996.
יאיר זקוביץ, אביגדור שנאן, "'אינני עובד צלמים מעשה ידי אדם' – קורות דניאל בראי מעשה בּל והתנין", בתוך: גם כך לא כתוב בתנ״ך, ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2009, פרק לא, עמ' 352–360.
הערות שוליים

↑  "בל והדרקון", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  בראשית רבה סח
↑  יצחק זעקיל פרנקל, כתובים אחרונים, ליפשיץ 1850, עמוד 157-160, באתר היברובוקס
↑  חיי טוביה, עמ' 13–15, 74-83
↑  BEL AND THE DRAGON, Jewish Encyclopedia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257703405171  GND: 4423728-5  LCCN: n88039735  VIAF: 173834373   WorldCat (עם VIAF): 173834373
מרגון כיפה

| מרגון כיפה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: מרגוניים
סוג:: Lophodytes 
מין:: מרגון כיפה
שם מדעי
 Lophodytes cucullatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


מרגון כיפה (שם מדעי: Lophodytes cucullatus) הוא מין של עוף ממשפחת הברווזיים השייך לתת-משפחת המרגוניים. מין זה יחידי בסוגו וקרוב משפחה של המרגון הגדול. ברווז זה חי בטבע באמריקה הצפונית אך הופץ על ידי האדם לאירופה.
תיאור

מין זה הוא הקטן ביותר בתת-המשפחה יחד עם המין מרגון גמד (Mergellus albellus), הדומה לו מעט. אורכו הממוצע 43-58 ס"מ, מוטת הכנפיים 56-70 ס"מ ומשקלו 540-680 גרם. הזכרים בעלי ראש מגודל לבן בחלק האחורי והחלק הקדמי והקצוות שחורים וכן גם המקור, פלג הגוף העליון, הכנפיים והזנב הזקור מעט. הבטן אדמונית עם חזה לבן ומוקף פסים אופקיים שחורים והעיניים צהובות. לעומת הזכר הנקבות בעלות גוף חום עם ראש בינוני בעל ציצה מזדקרת בצבע חום-כתום והמקור שלה צהוב מלמטה וכהה מלמעלה. הבטן לבנה והכנפיים חומות כהות וכן העיניים כהות. לשני הזוויגים מקור צר וארוך המותאם לציד דגים.
התנהגות

ברווז זה חי במים זורמים וכן בשפכי נהרות בצפון אמריקה, בדרך כלל באזור עם צמחייה מימית מלמטה. כמו כן הם חיים בביצות גדולות, נהרות גדולים ואפילו במים מליחים. הם ציידים מימיים המשתמשים בקרומי השחייה וברגליהם החזקות כדי לנוע מתחת למים ובמקורם החד והמשונן כדי לתפוס את הטרף. המזון משתנה בהתאם לזמן ולמיקום אך מבוסס על דגים (44%-81% מהתזונה), חרקי מים (13-20%) וחסרי חוליות אחרים כמו סרטנים (22-50%).
ברווזים אלה הם מונוגמיים וחיים יחדיו באותה טריטוריה ומקננים בעצים מתים או בקנים מלאכותיים. כמו לרוב הברווזים הצאצאים שלהם מתפתחים במהירות.
גלריה

זכר
נקבה
Museum specimen
הערות שוליים

↑  מרגון כיפה באתר הרשימה האדומה של IUCN
100 סיפורים ראשונים

| --- | --- |

כריכת חלק ב' של "100 סיפורים ראשונים"
 מידע כללי
 מאת:  דניאלה גרדוש, תלמה אליגון
 איורים:  דוש
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  סיפור ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כנרת
 תאריך הוצאה:  כרך א' - 1983 כרך ב' - 1984 כרך ג' - 1984
 מספר עמודים:  64
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000897814
100 סיפורים ראשונים הוא אוסף בן שלושה כרכים המרכזים מקבץ של מאה סיפורים נבחרים לגיל הרך. הספרים יצאו בהוצאת כנרת, ופורסמו לראשונה בין 1983 ל-1984. הסיפורים לוקטו ונערכו על ידי דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, ואוירו על ידי דוש (קריאל גרדוש; אביה של דניאלה).
עם הסיפורים הנבחרים נמנים יצירות מהספרות העברית (כמו דירה להשכיר או האריה שאהב תות), לצד נכסי צאן ברזל של ספרות הילדים העולמית (כמו סיפורי האחים גרים או סיפוריו של הנס כריסטיאן אנדרסן).
חלק א', שנדפס ב-1983, כולל 50 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים פשוטים, והוא מיועד לילדים בראשית הקריאה.
מה גם שהספר הראשון כולל מגוון סיפורי ילדות אהובים (כמו "שלושה פרפרים", "סבתא בישלה דייסה", "הרכבת אל עיר השינה", "הלביבה שהתגלגלה" ועוד) וכן גם אגדות (כמו "כיפה אדומה", "זהבה ושלושת הדובים" ו"הענק וגנו").
חלק ב', שנדפס ב-1984, מכיל 25 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים מורכבים קצת יותר, והוא מיועד לבני הארבע והחמש.
חלק ג' נדפס גם הוא ב-1984, והוא מכיל 25 סיפורים; הוא מעט יותר מורכב ובאופן כללי גם מיועד לגילאי הגן (לגילאי 4-6).
בכתיבת ובעריכת הסיפורים השתתפו, מלבד גרדוש ואליגון, גם עדנה פלג, יעל רוזמן ואבירמה גולן.
שמונה סיפורים נבחרים מתוך הספר הראשון אף הומחזו בקלטת וידאו בשם "100 סיפורים ראשונים - חלק א'" בהוצאת קלסיקלטת, בכיכובם של ציפי שביט ונתן דטנר, בבימויו של חנן קמינסקי.
מקבץ הסיפורים היווה המשך למקבץ השירים "100 שירים ראשונים" שיצא בהוצאת כנרת.
לקריאה נוספת

דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק א' - לגיל הרך, עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1983
דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק ב' - לגיל הרך, עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1984
דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק ג', עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1984
הגוש נגד הכיבוש

הגוש נגד הכיבוש בהפגנה בתל אביב-יפו, 18 ביולי 2023
הגוש נגד הכיבוש (בערבית: الكتلة ضد الاحتلال) הוא שיתוף פעולה של תנועות, פעילים וארגונים יהודיים וערביים אשר פועלים יחד כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית בישראל. תפיסתם היא שהעמקת השלטון בגדה המערבית והרחבת ההתנחלות בשטח C הם המצע לתוכנית הרפורמה המשפטית, והיא נועדה למנוע מבית המשפט לפסול חוקים ותקנות בשטחים, למשל בגלל הפרה של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו והזכות לקניין.
הגוש החל לפעול עוד במהלך מחאת בלפור, ובמהלך המחאה של 2023 גדל וצמח. מוקדי הפגנותיו המרכזיים הם בצומת הרחובות קפלן-דה וינצ'י בתל אביב, בסמוך למכון ון ליר בירושלים, ובמרכז חורב שבחיפה. לאורך המחאה הוקמו מוקדים נוספים, ונכון לאוגוסט 2023, פועלים למעלה מ-20 מוקדים ברחבי הארץ.
רקע ופעילות

גרסתו המוקדמת של הגוש נגד הכיבוש התגבשה במחאת בלפור שהתמקדה ברובה במסרים שעסקו בהחלפת ראש הממשלה, בנימין נתניהו. במסגרת אותה מחאה, הגוש הביע התנגדות לא רק לכהונת נתניהו, אלא גם לצעדי השלטון אותם ראה כאנטי-דמוקרטיים כלפי האוכלוסייה הפלסטינית, והדגיש את המסר ״דמוקרטיה לכולן.ם״.
כאשר החלו ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, הגוש החל לפעול להעלאת המודעות לקשר בין הרפורמה לכיבוש. בין הארגונים הבולטים השותפים ניתן למצוא את מסתכלים לכיבוש בעיניים, חד"ש, שוברים שתיקה, לוחמים לשלום, פרי ג'רוזלם, שלום עכשיו, עומדים ביחד, ארץ לכולם ועוד עשרות ארגונים, כמו-גם פעילות ופעילים רבים שאינם משויכים לארגון מסוים.