stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראול ולנברג
ראשית דרכו

ראול ולנברג נולד ב-4 באוגוסט 1912 בלידינייה, סטוקהולם למשפחה שוודית מיוחסת של דיפלומטים, בנקאים ואנשי עסקים. משפחת ולנברג שלטה לאורך המאה ה-20 בחלק ניכר מהתעשייה השוודית ומחזיקה בעשור השני של המאה ה-21 בחברות אריקסון, סקאניה, סאאב, אלקטרולוקס, אסטרהזניקה ועוד.
אמו, מריה "מאי" סופיה וישינג, הייתה בעלת שורשים יהודיים חלקיים (אבי סבה היה יהודי), ואביו, ראול אוסקר ולנברג, היה קצין בחיל הים השוודי. אביו מת שלושה חודשים לפני לידת ראול (ב-4 במאי), ולכן את דמות האב בחייו מילא סבו מצד אביו, גוסטב ולנברג, שהיה דיפלומט, הומניסט ואיש העולם הגדול, וביקש לחנך את נכדו ברוח זו. כשש שנים לאחר מות ראול ולנברג האב, נישאה האם לפרדריק פון דרדל, ונולדו להם נינה פון דרדל (לאחר מכן, "Nina Lagergren") וגאי פון דרדל, אחותו ואחיו למחצה של ראול.
לאחר שירות חובה בצבא שוודיה, נסע ולנברג בשנת 1931 לארצות הברית לצורך לימודי אדריכלות באוניברסיטת מישיגן, שם למד גם רוסית. ב-1935 סיים את לימודיו בהצטיינות ושב לשוודיה. בעזרת סבו החל לעבוד בחברה לשיווק חומרי בניין, שפעלה בקייפטאון שבדרום אפריקה. לאחר שישה חודשים הועבר ביוזמת סבו לארץ ישראל, שם עבד בסניף של בנק הולנד בחיפה, בפינת רחוב הבנקים ושדרות המגינים. בתקופה זו הכיר מקרוב פליטים יהודים מגרמניה הנאצית ועמד על מצבם הקשה של היהודים שם.
ב-1936 חזר ולנברג מחיפה לשוודיה, ובעזרת קשרים משפחתיים התקבל לעבודה ב"חברה האירופאית לסחר", שהייתה בבעלות קולומן לאואר, יהודי שוודי אמיד ממוצא הונגרי. החברה עסקה בסחר בינלאומי של מוצרי מזון בין שוודיה למדינות אירופה השונות. בתפקידו נשלח מדי פעם לנסיעות עסקיות במדינות אירופה שתחת שליטת גרמניה הנאצית, אליהן היה מנוע מעבידו היהודי מלהיכנס, ובין היתר נחשף ליחס המשפיל של הנאצים כלפי היהודים. מתוקף תפקידו למד היטב את רזי מנגנון הבירוקרטיה הנאצי, ורכש ניסיון במשא ומתן עם אנשיו. ולנברג התגלה כאיש עסקים ברוך כישרונות, ובתוך שנים אחדות הפך לשותף בחברה.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה שוודיה מדינה נייטרלית, מוקפת במדינות שהיו תחת כיבוש נאצי. לאחר האנשלוס וכישלון ועידת אוויאן הגבילה שוודיה כניסת יהודים לתחומה, ובמיוחד יהודים שדרכונם הוחתם באות J. בין השנים 1942–1943 חל מפנה ביחסה של שוודיה לפליטים יהודים. עד אז קיבלה פליטים יהודים רק מנורווגיה השכנה, אך לאחר מכן קלטה כל יהודי שיכול היה לקשור עצמו לאזרחי המדינה בקשר משפחתי או אחר. ככל שנודע יותר בשוודיה על השואה והשמדת יהודי אירופה, כך נפתחו יותר שעריה לפליטים יהודים. ולנברג המשיך לפעול בתקופה זו כאיש עסקים שנע בחופשיות בין מדינות אירופה השונות. נסיעותיו כללו גם ביקורים אחדים בהונגריה.
פעילותו בהונגריה > רקע

בשנותיה הראשונות של המלחמה הייתה הונגריה בעלת ברית של גרמניה הנאצית. מצב יהודי הונגריה, אף שסבלו מאנטישמיות קשה, היה עדיין טוב יותר ממצב היהודים במדינות שהיו תחת שלטון גרמני ישיר. עם התעוררות הנהגת יהדות הונגריה למתרחש ברחבי אירופה, הוקמה "ועדת העזרה וההצלה" שנועדה להוציא יהודים מהונגריה ולהציל נפשות ככל שניתן. עם התקדמות המלחמה התערערה הברית בין הונגריה לגרמניה, וב-19 במרץ 1944 החל כיבוש הונגריה על ידי הנאצים. התפתחות זו העמידה את 700,000 יהודי הונגריה בסכנה מוחשית ומידית, שכן בתוך שבועות אחדים החל ריכוזם של היהודים ושילוחם לעבר אושוויץ. במקביל, החלו להיוודע בעולם פרטים על גורלם של יהודי אירופה וממדי ההשמדה.
הנציגות הדיפלומטית של שוודיה הנייטרלית בבודפשט עסקה נמרצות בהנפקת תעודות מעבר לצורכי הגירה לשוודיה, שלמשך תקופת מה העניקו למחזיקים בהן חסינות מסוימת מן ההתנכלויות והשילוחים. על פעילות זו ניצח הדיפלומט הצעיר פר אנגר, שהוכר לימים כחסיד אומות העולם. אולם יכולתו של אנגר הייתה מוגבלת, ומאות אחדות של אשרות שהנפיק היו טיפה בים אל מול המוני היהודים ששולחו או שיועדו להישלח להשמדה. הנציגות פנתה בדרישה דחופה למשרד החוץ השוודי להגדלת מצבת כוח האדם בנציגות לטיפול בהנפקת התעודות ליהודים. הקריאה נפלה על אוזניים קשובות בסטוקהולם, וממשלת שוודיה אף פנתה בדרישה לממשלת הונגריה לעשות ככל יכולתה לבלימת משלוחי היהודים, דרישה שהצליחה לעצור לתקופת מה את הגירושים.
ב-1944 הקימה ארצות הברית את הוועד לענייני פליטים, שנועד לסייע בהצלת יהודים מהרדיפה הנאצית. משעמד הוועד על המאמצים שנעשים מצד ממשלת שוודיה למען יהודי הונגריה, כינס נציג הארגון בסטוקהולם ועדה של אישים יהודים שוודים בולטים כדי לדון איתם בפעולות ולבחור נציג שוודי מתאים לעמוד בראש משלחת דיפלומטית, שתפעל נמרצות להצלת יהודי הונגריה. בין חברי הוועדה היה קולומן לאואר, שהציע את שותפו לעסקים, ראול ולנברג, כמועמד אידיאלי לתפקיד. לאואר ציין את המרץ של ולנברג, את כישוריו הדיפלומטיים במשא ומתן, את אומץ לבו ואת כישרון האלתור שלו. כן נלקחו בחשבון היכרותו האישית עם הונגריה, עם בודפשט ועם הבירוקרטיה הנאצית. חרף הסתייגויות אחדות מגילו הצעיר ולנברג נבחר לתפקיד.
פעילותו בהונגריה > שליחות ההצלה

ולנברג העמיד בפני ממשלת שוודיה שורה של דרישות מרחיקות לכת לאמצעים שיאפשרו לו לבצע ביעילות את המשימה שהוטלה עליו: הוא דרש שיינתן לו תואר דיפלומטי של מזכיר ראשון בנציגות; שיותר לו להשתמש בכל אמצעי, דיפלומטי ואחר, כולל תשלומי שוחד; שיועמד לרשותו תקציב גדול, במימון ארגונים יהודיים אמריקאיים; רשות להשתמש במתקנים הדיפלומטיים השוודיים בבודפשט כדי להסתיר יהודים, ועוד סמכויות נרחבות באופן חסר תקדים. דרישותיו היו כה חריגות, עד כי ראש ממשלת שוודיה פנה לקבל את אישורו של המלך לפני שנעתר להן.
ולנברג הגיע לבודפשט ב-9 ביולי 1944, כשמינויו הרשמי היה מזכיר ראשון בצירות השוודית, והוא מצויד, על-פי דרישתו, בסמכויות פעולה נרחבות ותקציב ניכר שנועד להצלת יהודים. בשלב זה כבר שולחו כ-400,000 מבין יהודי הונגריה להשמדה, במבצע רחב היקף שאורגן על ידי אדולף אייכמן. ולנברג ריכז את מאמציו בניסיונות להצלת רבים ככל הניתן מבין 200,000 היהודים שנותרו בבודפשט. לצורך כך הנפיק דרכונים שוודיים מיוחדים, המעידים שהאוחז בהם הוא בן חסותה של שוודיה הממתין ל"חזרה למולדת". דרכונים אלה היו למעשה שכלול והרחבה של השיטה שבה נקטה הנציגות השוודית עוד טרם הגעתו של ולנברג. למסמכים שהנפיק לא היה תוקף חוקי אמיתי, אך ולנברג שהכיר היטב את צורת החשיבה הנאצית ואת נפתולי הבירוקרטיה שלה, הקפיד להדפיס את דרכוניו כך שתהיה להם חזות מרשימה, עתירת סמלים, חותמות וחתימות, והם נראו כמשקפים סמכות בינלאומית גבוהה ורבת השפעה. בפעילות זו הוא נתמך על ידי עובדים נוספים בשגרירות כמו לארס ברג.
מלכתחילה קיבל ולנברג אישור משלטונות הונגריה להנפקת 1,500 דרכוני חסות כאלה, שהאוחזים בהם יהיו מוגנים מגירוש. הוא הצליח לשאת ולתת על 1,000 נוספים, ובהמשך להגדיל את המכסה הרשמית ל-4,500. בפועל, הנפיק למעלה מפי שלושה ממכסה זו, והעסיק צוות שמנה כמה מאות יהודים הונגרים לטיפול בהנפקת הדרכונים והפצתם, גם למי שלא היה לו כל קשר לשוודיה. היהודים שהעסיק זכו לפטור מן החובה המשפילה לשאת את הטלאי הצהוב.
באוגוסט 1944 נראה היה כי שליחותו של ולנברג בבודפשט הגיעה אל סיומה. הלחץ הבינלאומי עשה את שלו, נעשה ברור יותר ויותר כי הגרמנים ניגפים במלחמה, ושליט הונגריה מיקלוש הורטי החל לחשוב על היום שאחרי המלחמה. משלוחי היהודים לאושוויץ נעצרו, והכול ייחלו להגעת הצבא האדום לשערי בודפשט. כאשר עמד הורטי על סף ההודעה כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה ותומכת בצדן של בעלות הברית, הדיחו אותו הנאצים ב-15 באוקטובר 1944, ומינו את הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי, ראש מפלגת צלב החץ לראש הממשלה, ולמעשה לשליט הבלעדי במדינה.
גורלו של ולנברג > המעצר וההיעלמות

ב-17 בינואר 1945 השלים הצבא האדום הסובייטי את השתלטותו על בודפשט ושחרר אותה משלטון הנאצים. עבור שארית הפליטה של יהדות הונגריה ששרדה את המלחמה הגיעו הזוועות לקיצן. כלפי דיפלומטים זרים, לעומת זאת, הייתה המדיניות הסובייטית חשדנית ביותר. ראול ולנברג נעצר על-ידם, ומאז נעלמו עקבותיו. במקביל נעצרו גם דיפלומטים נוספים ממדינות נייטרליות.
ולנברג נלכד יחד עם נהגו וילמוש לנגפלדר, כאשר ביקש ליצור קשר עם הפיקוד הסובייטי והממשלה ההונגרית החדשה. הוא נלקח למפקדה הסובייטית בדברצן, ונמסר לידי הנ.ק.ו.ד. שהעביר אותו לכלא לוביאנקה במוסקבה. משם הועבר לכלא לפורטובו, גם הוא במוסקבה, ומניחים כי בהמשך נשלח למחנה עבודה בסיביר. ניסיונות שעשתה מאי פון דרדל, אמו של ולנברג, לברר באמצעות קשריה הדיפלומטיים עם הסובייטים פרטים על גורלו ומקום הימצאו העלו חרס. כל שנמסר לה הוא שבנה נמצא במעצר הגנתי למען ביטחונו, ושמוטב לשמור על פרופיל נמוך בעניינו. באיחור-מה נכנסה ממשלת שוודיה לתמונה, בניסיונות נוספים לקבל מידע מן הסובייטים. לבסוף, תחת לחץ שוודי ובינלאומי שחררו הסובייטים ב-1957 מסמך שמעיד לכאורה כי ולנברג מת ב-16 ביולי 1947 בתאו שבכלא לוביאנקה, אולם מאז נשמעו עדויות אחדות הסותרות טענה זו. אסירים סובייטיים ששוחררו ממחנות ומתקני מעצר שונים ברחבי ברית המועצות והגיעו למערב, דיווחו כי ראו את ולנברג או שמעו אודותיו במקומות כליאתם במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, ואף מאוחר יותר. הממשלה הסובייטית, מצידה, המשיכה לדבוק בגרסתה כי מת ב-1947, וזוהי עד היום הגרסה הרשמית של ממשלת רוסיה.
ב-26 בספטמבר 2007 קיבל רבה הראשי של רוסיה, הרב ברל לזר, מסמכים הנוגעים לגורלו של ולנברג מניקולאי פטרושב, ראש שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה (הפס"ב). לדברי פטרושב, המסמכים הם עותקים של מסמכים מהארכיונים המרכזיים של הפס"ב, והם קשורים לחיי ולנברג והאירועים סביבו. הטלוויזיה הרוסית שידרה תמונות של דרכונו של ולנברג, מסמכים מכלא לוביאנקה וטופס מ-1947 שבו מבקש רופא הכלא לבצע נתיחה שלאחר המוות בגופתו של ולנברג. המסמכים לא שפכו אור חדש על גורלו של ולנברג, שכן המידע החשוב ביותר כבר הועבר לקרוביו ופורסם.
גורלו של ולנברג > ההשערות

לא ידועה הסיבה בגינה ביקש ולנברג להגיע אל המפקדה הסובייטית, ואף לא סיבת מעצרו בידם; ככל הנראה, ביקש לדון עימם בתוכניתו לשיקום כלכלי של שארית הפליטה של יהדות הונגריה, נושא שזכה לבוז בעיני הסובייטים שהתקשו להאמין כי פעולתו של ולנברג נובעת ממניעים הומניטריים. ההנחה הרווחת היא כי הנ.ק.ו.ד. חשד שוולנברג היה מרגל בשרות האמריקנים, משום שפעל בשליחות ה-WRB, גוף שנחשב כקשור עם שרות הביון האמריקני, ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים שהפך אחרי המלחמה ל-CIA). הועלתה גם הסברה כי קשרי שליחותו עם ארגון הג'וינט היהודי, שבעיני הסובייטים נחשד כגוף ציוני אנטי-סובייטי, החשידה אותו בעיניהם. סברה נוספת שנבדקה היא כי לסובייטים היה עניין בראול ולנברג על רקע היותו בן למשפחת הבנקאים והדיפלומטים ולנברג רבת ההשפעה, ואולי סברו כי יהיה בידו מידע על הון יהודי שהוברח אל מחוץ לאזור שבשליטה סובייטית, או לחלופין יכולת להביא באמצעות קשריו המשפחתיים להשקעות הון מערביות ויהודיות בברית המועצות. לא נמצאו די ראיות לאשש אף אחת מסברות אלה או אחרות שהועלו, והאינטרס הסובייטי במעצרו עודו בגדר חידה.
כל הניסיונות שעשו ממשלת שוודיה, משפחת ולנברג, דיפלומטים שונים וארגונים בינלאומיים לקבל מידע על גורלו של ולנברג העלו חרס, והנושא נותר בגדר תעלומה עד היום. ב-1989 החזירו הסובייטים כמה מחפציו האישיים למשפחתו, ביניהם דרכונו, כספו ובגדיו, בלוויית הסבר כי הם נמצאו במסגרת ארגון מחדש של מחסניהם וארכיוניהם.
גורלו של ולנברג > החקירה השוודית-רוסית

בשנת 1991, בסמוך לתהליכי נפילת המשטר הקומוניסטי והתפרקות ברית המועצות, הקימה ממשלת שוודיה בשיתוף עם ממשלת רוסיה קבוצת עבודה משותפת שוודית-רוסית לחקר גורלו של ולנברג. קבוצת העבודה חקרה ובדקה במשך עשור כל בדל מידע ואספה עשרות אלפי דפי מסמכים מארכיוני הק.ג.ב. וזרועות הממשל הסובייטי, ונעזרה גם בארכיונים שוודיים, הונגריים, בריטיים, אמריקניים, ישראליים ואחרים. כמו כן רואיינו ונגבו עדויות מעשרות אנשים שבאו במגע כלשהו עם ולנברג בימיו האחרונים בבודפשט ובשנות מעצרו. כבר בתחילת העבודה נתגלעו חילוקי דעות והבדלי גישות בין החוקרים השוודיים לבין עמיתיהם הרוסיים, עד כי בסיום העבודה, ב-12 בינואר 2001, הוגשו שני דו"חות סיכום שונים, האחד מטעם החוקרים השוודים והאחר מטעם החוקרים הרוסים.
מסקנות החוקרים השוודים והרוסים זהות בכל הנוגע לגורלו של ולנברג עד לשנת 1947. בין שני הצוותים נמצאה תמימות דעים באשר לעובדה כי מעצרו של ולנברג בידי הסובייטים ב-1945 היה מעשה נפשע, אף כי לא ברורות לחלוטין סיבותיו ונסיבותיו. על פי מסקנות הצד השוודי, קורותיו של ולנברג לאחר 1947 הן בבחינת נעלם, ולא ניתן להגיע למסקנות חד-משמעיות באשר לגורלו בשל העדרם של מסמכים רבים, ככל הנראה תוצאת מאמצים להעלמה מכוונת. הצוות הרוסי, לעומת זאת, גורס כי ניתן לתארך את מותו של ולנברג לשנת 1947, שבה הוא מצא את מותו בדרך אלימה במתקן מעצר סובייטי כלשהו. אין אומנם, גם על פי הרוסים, ראיות חותכות להתרחשות זו, אך לשיטתם די בראיות החלקיות והנסיבתיות על מותו כדי לקבוע שאין כל טעם בהמשך מחקר וחיפוש אחר גורלו ממועד זה ואילך.
ב-2010 פורסם כי שניים מחברי הצוות שחקר את היעלמותו של ולנברג בשנות התשעים מצאו ראיות על בסיס הארכיונים של שירותי הביטחון הסובייטיים, כי אדם שזוהה רק בכינוי "אסיר מס' 7", ונחקר שישה ימים לאחר שדווח על מות ולנברג, היה ככל הנראה הדיפלומט השוודי.
בינואר 2012 מינתה שוודיה ועדת מומחים לבחון האם התגלה חומר חדש שיכול לשפוך אור על ימיו האחרונים של ולנברג. זאת לאחר שחוקרים מצאו כי ב-16 בספטמבר 1991 העביר השגריר השוודי במוסקבה תזכיר המצטט את ראש "הארכיון הסובייטי המיוחד", אנטולי פרוקופנקו. בתזכירו דיווח לדיפלומטים השוודים על הוראה של הק-ג-ב, שלא לאפשר להיסטוריונים מטעם הוועדה הבינלאומית למען ולנברג לחפש מסמכים העוסקים בו, וכי פרוקופנקו אף העביר דרישה מצד ארגון הביון הסובייטי לקבלת עותקים מכל המסמכים שכבר הגיעו לידי החוקרים.
אמנם בשנת 2000 הודו הרוסים לראשונה כי ולנברג מת בעת ששהה בשבי הסובייטי, אך לא ציינו את סיבת המוות. עם זאת, כשנה מאוחר יותר קבעה הוועדה הרוסית-שוודית כי גורלו של ולנברג טרם הובהר. במחקר שפורסם ב-2015 נטען כי הסיבה למעצרו של ולנברג בידי הרוסים היא חשדם שהוא מכר שלא במישרין, אלא דרך חברות אחרות בעסקה סיבובית, ציוד, כולל ציוד צבאי, לנאצים.
גורלו של ולנברג > המשך הניסיונות למצוא מידע

באוגוסט 2012, במלאת מאה שנה להולדתו של ולנברג, הודיעה קרן בינלאומית ע"ש ראול ולנברג על מתן פרס בסך של חצי מיליון דולר למי שימסור מידע ממשי ומוכח על מה שקרה לראול ולנברג ולנהגו וילמוש לנגפלדר. מייסד הקרן, ברוך טננבאום, נפגש גם עם מזכ"ל האו"ם באן קי-מון בניסיון לשכנעו לסייע בחיפוש עדויות וראיות שיצביעו על מה שקרה. הקרן פרסמה הודעה רשמית ולפיה: ”הקרן משוכנעת כי אם ולנברג נרצח על ידי הסובייטים, ממצאים היסטוריים צריכים להימצא. הסובייטים, וכעת הרוסים, מונעים גישה לארכיונים של הקג"ב”.
ביוני 2016, פורסם ספר זכרונותיו של ראש הק.ג.ב לשעבר איוון סרוב, אשר בו נטען כי ולנברג הוצא להורג בכלא סובייטי, ולפי אחד המקורות - הדבר בוצע בהוראה מלמעלה. מדובר בפעם הראשונה בה גורם רשמי ומוסמך טוען כי ולנברג נרצח ולא מת מוות טבעי. על פי הספר ולנברג הוצא להורג בכלא הסובייטי בהוראה של יוסיף סטלין שהיה המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, כחלק מסדרת הוצאות להורג שחיסלה פעילים אנטי נאציים שנתפסו על ידי הסובייטים כדי להסתיר עדויות לפיהן ברית המועצות עזרה לצמרת הפיקוד הנאצית לברוח לדרום אמריקה. מסמך נוסף שנחשף בו נכתב בין היתר שגופתו של ולנברג נשרפה והושמדה על ידי הסובייטים כדי לא להשאיר עקבות. עם זאת, הסיבה לרצח אינה ברורה ומוסיפה להיות בגדר תעלומה. השירותים החשאיים הרוסים שהחליפו את שירות הביון הסובייטי לאחר נפילת ברית המועצות עדיין מסרבים לחשוף פרטים נוספים ולשתף פעולה עם ממשלת שוודיה.
ב-26 ביולי 2017 הגישה משפחתו תביעה נגד שירות הביטחון הרוסי שמונעת גישה למסמכים המקוריים שיכולים לשפוך אור על הפרשה
משפחתו

הוריו של ולנברג פעלו רבות בניסיון להניע את המדינות הנוגעות בדבר לפעול לאיתור בנם. בשנת 2009 דווח שאמו של ולנברג ואביו החורג התאבדו בשנת 1979 בהפרש של יומיים זה מזו. בתם, נינה לגרגרן, סיפרה שעשו זאת מחמת יאושם על בנם האובד. צאצאיהם המשיכו אחריהם בניסיונות אלה. בהם, האח למחצה פרופ' גאי וולנברג ובנותיו לואיז ואן דרדל ומרי דופווי וכן האחות למחצה, Nina Viveka Maria von Dardel, אשר נישאה ל-Gunnar Karl Andreas Lagergren ובתה, Nane Maria Lagergren, שנישאה למזכ"ל האו"ם קופי אנאן.
מורשת והנצחה

מדינות וארגונים רבים ברחבי העולם מכירים בוולנברג כגיבור ובדרכו, כראויים להנצחה.
ב-1963 הוכר ראול ולנברג בידי יד ושם כחסיד אומות העולם, וניטע עץ על שמו בשדרת חסידי אומות העולם.
אתר ההנצחה המרכזי לזכר ראול ולנברג בכביש הראשי המוביל אל "יד ושם" בחלקו הדרומי של הר הרצל בתוך יער ירושלים הוקמה "רחבת ולנברג".
בבודפשט הוקם פארק לזכרו ולזכר אחרים שהצילו יהודים הונגרים במהלך מלחמת העולם השנייה. במאי 2012, עם התגברות האנטישמיות במדינה, הניחו אלמונים ירכי חזיר מדממים על פסלו של ולנברג.
הוא הוכרז כאזרח כבוד בארצות הברית, בקנדה, בישראל ובהונגריה.
בשנת 1984 נוסד המכון על שם ראול ולנברג באוניברסיטה השוודית, אשר חוקר, מחנך ומלמד בכל נושא הנוגע בזכויות האדם.
המועצה האמריקנית על שם ולנברג מעניקה מאז 1985 את פרס ראול ולנברג לאנשים, ארגונים או קהילות המשקפים את הרוח ההומניטרית והאומץ שאפיינו את ראול ולנברג.
קרן ראול ולנברג באוניברסיטת מישיגן מעניקה את פרס ולנברג היוקרתי לאנשים שהתבלטו בפעילות הומניטרית. בנוסף לכך, הקולג' לאדריכלות ולתכנון עירוני באוניברסיטה מעניק מלגות על שם ולנברג.
ב-2001 הוקמה בסטוקהולם אנדרטת זיכרון לוולנברג. בטקס הסרת הלוט אמר מלך שוודיה קרל ה-16, ש”ולנברג הוא דוגמה נהדרת לאלה שרוצים לחיות כבני אדם באחווה”. בטקס השתתף גם מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, שאמר "ולנברג הוא השראה לכולנו לפעול כשאנו יכולים לאזור את האומץ לסייע לאלה שסובלים וזקוקים לעזרה"
בשנת 2000 קבעה קנדה את 17 בינואר (יום היעלמותו של ולנברג) כ"יום ולנברג", אשר מצוין מדי שנה בבתי הספר הלומדים על האיש ומורשתו.
החל מ-2005 קבע האו"ם את 17 בינואר כ"יום הבינלאומי למצילי האנושות".
בינואר 2012 החלו בהונגריה ובשוודיה האירועים לציון מאה שנה להולדתו.
באוגוסט 2013, לרגל יום הולדתו ה-101 של וולנברג, ציינה שוודיה לראשונה את "יום וולנברג" וקבעה תאריך זה באופן רשמי. במעמד הטקס נכח גם נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
כ-20 מוסדות חינוך קרויים על שמו בארצות הברית, דרום אמריקה, קנדה ואירופה. בהם בית ספר תיכון אלטרנטיבי על שם ולנברג בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. בברוקלין שבניו יורק הוקם בית ספר יסודי שמציין את מורשתו של ולנברג מדי שנה בדצמבר. ב-21 ממדינות ארצות הברית ובכמה מחוזות בארגנטינה מציינים מדי שנה את ראול וולנברג.
רחובות רבים נקראו על שם ראול ולנברג, ביניהם בירושלים, בתל אביב, בחיפה, בחולון, בטרנטון (ניו ג'רזי), בסקוקי שבאילינוי, בפארק בטורונטו שבקנדה ובערים נוספות בעולם. המוזיאון הלאומי האמריקני לזיכרון השואה נמצא ברחוב ראול ולנברג שבוושינגטון הבירה.
בכניסה לרחוב ראול ולנברג בתל אביב מוצב פסל של ראול ולנברג שיצר הפסל ההונגרי אימרה וארגה (ראה תמונה).
זכרו של ולנברג הונצח בבול דואר ישראלי. ב-7 ביוני 1983, הנפיק השירות הבולאי בול דואר לזכרו של ולנברג שעליו מופיע דיוקנו. האומנית רות בקמן  עיצבה את הבול. דואר ישראל מכר 1,433,000 בולים של הבול הזה.
נעשו עליו מספר סרטים בהם" "ראול ולנברג: החי הקבור" (1984), "ולנברג: סיפור של גיבור" (NBC-1985), "ערב טוב מר ולנברג" (שוודיה-1990), "החיפוש אחר ולנברג" (2003), "המלאך מבודפשט" TVE-ספרד (2011).
הזמר האירי העממי אנדי אייריווין ביצע שיר המתאר את חיי ראול ולנברג.
בשנת 2012 עוטר במדליית הזהב של הקונגרס האמריקאי, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
ראול ולנברגהנצחה לראול ולנברג בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
לקריאה נוספת

ג'ון בירמאן (עברית: חוה צור), ראול ואלנברג פרשת גבורתו והיעלמו, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 1984.
קטי מרטון, ואלנברג, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1985.
פול א. לוין, ראול ולנברג בבודפשט; מיתוס, היסטוריה ושואה (2010)
אלכס קרשו, חידת ואלנברג: סיפור חייו ותעלומת סופו של השליח שהציל את אחרוני היהודים בשואת אירופה, אור יהודה: זמורה-ביתן, 2012.
פר אנגר, עם ראול ולנברג בבודפשט, זכרונות משנות המלחמה, עברית משה יגר, הוצאת כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  News, ABC. "Sweden Declares Hero Wallenberg Officially Dead". ABC News. אורכב מ-המקור ב-2016-11-01. נבדק ב-2016-10-31.
↑  ולנברג התגורר אז ברחוב ארלוזורוב מס' 17 בשכונת הדר, (בסמיכות של שלושה בתים ממנו התגורר הרמן שטרוק). הבית הוכר על ידי האו"ם כמבנה לשימור והנצחה, ועליו שלט המציין את היותו מקום מגוריו של ראול ולנברג בחיפה.
↑  יד ושם
↑  יאיר לפיד, זכרונות אחרי מותי סיפורו של יוסף (טומי) לפיד, ירושלים: הוצאת כתר, 2010, עמ' 51-53
↑  דו"ח קבוצת העבודה השוודית-רוסית, 2000
↑  דו"ח קבוצת העבודה השוודית-רוסית, 2000 - סיכום
↑  כתבה בניו-יורקר 26/04/10 ו-כתבה נוספת ב-18/04/10 מה- Buenos Aires Herald
↑  שבדיה תחקור מחדש את מותו של ראול ולנברג, באתר ynet, 18 בינואר 2012
↑  עדות חדשה לכך שהק-ג-ב טרפד את חקר היעלמות ולנברג, באתר הארץ, 17 בינואר 2012
↑  הקשר הנאצי שהוביל למעצר ולנברג ברוסיה, באתר ynet, 16 בינואר 2015
↑  יוסי אלי, חצי מיליון דולר למידע על גורל ראול ולנברג, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2012
↑   עופר אדרת, ספרו של ראש הק-ג-ב הראשון מציע פתרון לתעלומת היעלמותו של ראול ולנברג, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2016
↑  משפחת ראול ולנברג דורשת מידע מרוסיה: "רוצים לדעת מה עלה בגורלו", באתר וואלה, 26 ביולי 2017
↑  סוכנויות הידיעות, פסלו של ראול ולנברג הושחת בהונגריה, באתר nrg‏, 23 במאי 2012
↑  שי אילן, שוודיה תציין את "יום ראול ולנברג", באתר nrg‏, 28 באוגוסט 2013
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 233
↑  נדב ברקאי, גן חסידי אומות העולם בחיפה, באתר google maps, ‏ינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269515305171  PLWABN: 9810606128705606  BIBSYS: 90092195  BNE: XX1087571  BnF: cb12008873s (data)  CANTIC: a19635692  GND: 118628747  ICCU: LO1V408226  ISNI: 0000 0001 1452 3281  KulturNav: 86328763-f3ad-45d2-be79-922f7a89b827  LCCN: n79125870  LNB: 000057104  NARA: 10581004  NDL: 00845984  NKC: jn20031021019  NLA: 36507138  NLR:   NTA: 069692734  RERO: 02-A010166327  RSL: 000043622  SELIBR: 208742  SNAC: w6hf8jq1  SUDOC: 028206592  Trove: 1263393  VIAF: 94679520   WorldCat (עם VIAF): 94679520 
ראול ולנברג בילדותו
שלט בפינת רח' הבנקים בחיפה המציין את מקום עבודתו של ראול ולנברג
השלט שעל קיר ביתו של ולנברג ברחוב ארלוזורוב בחיפה
חלק מאנדרטת ההנצחה לוולנברג ליד בית הכנסת הגדול של בודפשט
פסל לזכר ראול ולנברג בלונדון ברחבת בית הכנסת מרבל ארץ'
פסל של ראול ולנברג בכניסה לרחוב הנושא את שמו בתל אביב, בפינת רחוב הברזל. הפסל הוזמן והוצב ביוזמתו של טומי לפיד, שהוא ואמו ניצלו על ידי ולנברג. (הפָּסַל אימרה ורגה)
חלק מהאנדרטה לזכר ולנברג בחצר בית הכנסת הגדול של בודפשט
אתר ההנצחה לזכרו של ראול ולנברג בהר הרצל סמוך ל"יד ושם" בירושלים
כתובת באתר ההנצחה לזכרו של ראול ולנברג
גן ראול ולנברג ברמת גן
אנדרטת זיכרון לוולנברג בסטוקהולם בכיכר שמאחורי בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
שישק

שישק היה מלך מצרים הנזכר במקרא שלוש פעמים, ומזוהה בידי חוקרים רבים עם המלך המצרי שושנק הראשון. אם אכן שישק הוא שושנק הראשון, הרי כי אז מסעו לארץ ישראל הוא האירוע הראשון המוזכר במקרא, שלו נמצאה עדות ממקור חיצוני, ומכאן חשיבותו הרבה לחקר תולדות עם ישראל.
שישק הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות, ותקופתו מתוארכת לשנים 945–924 לפנה"ס.
אזכורים במקרא

שישק מוזכר במקרא שלוש פעמים:
בספר מלכים א', פרק י"א, פסוק מ', מסופר כי שישק העניק מקלט מדיני במצרים לירבעם בן נבט, לימים מלכה הראשון של ממלכת ישראל, לאחר שברח מפני שלמה המלך.
בספר מלכים א', פרק י"ד, פסוקים כ"ה–כ"ו, מסופר כי שישק עלה על ירושלים בשנה החמישית לשלטונו של רחבעם בנו של שלמה, אשר עלה למלוכה במקביל לירבעם מלך ישראל.
בספר דברי הימים ב', פרק י"ב, פסוקים ב'–ט', מסופר כי שישק עלה על ירושלים באלף ומאתיים רכב ובששים אלף פרשים, ועם לוחמים מצרים, לובים סֻכִּיים וכושיים. לכד את ערי המצודות שביהודה, והגיע עד ירושלים. שמעיה הנביא מוכיח את רחבעם ושרי יהודה שנאספו בירושלים, על כי נטשו את ה', ולכן ה' החליט לתת אותם בידי שישק. המלך ושריו משתכנעים ומחליטים לחזור בתשובה. בתגובה ה' מסיר את האיום, ושישק מקבל את אוצרות בית המקדש והארמון, ואת מגני הזהב שהכין שלמה, עוזב, וירושלים ניצלת מכיבוש.
זיהוי שישק עם שושנק הראשון > תומכים

רוב האגיפטולוגים (למשל קנת' קיטצ'ן, בוב בייר ואיידן דודסון), מזהים את שישק עם שושנק הראשון, מלך מצרים ממוצא לובי, מייסדה של השושלת ה-22. הסיבה לזיהוי היא כתובת ניצחון שחקוקה על קיר במקדש אמון בכרנך, שבו מתאר שושנק הראשון את כיבושם של כ-50 מקומות בשטחי ארץ ישראל, לבנון וסוריה של ימינו. גם א.ש. הרטום בפירושו לתנ"ך ("פירוש קאסוטו") מחזיק בדעה זו, וזאת על סמך צורת הקרי והכתיב (שושק בכתיב לעומת שישק בקרי, בפסוק כ"ה שבפרק י"ד). צורת הכתיב "שושק" קרובה יותר לטענתו לשם המקורי, שושנק.
זיהוי שישק עם שושנק הראשון > מתנגדים

ישנם אגיפטולוגים (ביניהם דייוויד רול ופיטר ג'יימס), המטילים ספק בזיהוי זה. הספק נובע מכך שהם אינם מקבלים את התיארוך לפי הכרונולוגיה הגבוהה, ולכן שושנק הראשון לא מקביל לשיטתם למלכותו של רחבעם. טענה נוספת היא שלפי ספר מלכים א' ודברי הימים ב' שישק עלה על ירושלים, ואילו בכתובת בכרנך ירושלים כלל לא נזכרת.
ניתן ליישב קושי זה על פי גרסת הסיפור בדברי הימים ב', בו שישק לא כבש את ירושלים, אם מניחים שרחבעם נכנע בעוד מועד, כאשר צבאות שישק היו סמוכים לירושלים, אולי בגבעון. במקרה כזה הסתפק שישק בקבלת המס הכבד ולא נכנס אל תחום ירושלים והמשיך בדרכו צפונה אל הר אפרים כדי להילחם בירבעם.
דעה נוספת שאינה מסכימה עם הזיהוי היא של מייקל סנדרס, שמתבסס על ההבדל בין השם בתנ"ך, שישק, לבין שמו של מלך מצרים, שושנק. הוא מזהה את שישק עם רעמסס השלישי.
תיארוך זמנו של מסע שישק לאור המקרא

הועלתה הצעה[דרושה הבהרה], לתארוך זמנו של מסע שישק לכנען, לאור קרב קרקר. הקרב נערך בשנת 853 לפני הספירה, בין שלמנאסר ה-3 מלך אשור, לבין קואליציית המלכים שכללה את אחאב מלך ישראל. מועד זה, ביחד עם עדות המחבר המקראי לגבי סך כל שנות מלכותם של מלכי ישראל מהשנה העשרים של אחאב (השנה בה התקיים קרב קרקר) ועד ירבעם בן נבט (כולל) (בניכוי שנות קורגנציה אפשריות), חושף כי השנה בה נערך מסע שישק לארץ כנען היא 924 לפני הספירה, בקירוב.
תיארוך זמנו של מסע שישק במחקר

מסע שישק קשה לתיארוך מדויק אך שילוב של כתובות מצריות, הטקסט המקראי והממצאים הארכאולוגיים ממקם את מסע שישק לארץ-ישראל בין 945 - 924 לפנה"ס.
פרעה שישק בספרות העברית והעולמית

פרעה שישק מופיע בתפקיד חשוב בסיפורו ההיסטורי החשוב של הסופר יצחק שנהר "זמרת הארץ" –
הופיע ב:
כתב העת " גליונות,כ' תש"ז ,1947 עמ' 166-179
חלק מהסיפור הופיע כסיפור קצר בגיליון האחרון של כתב העת לילדים "מולדת" בתש"ז
הסיפור המלא הופיע גם  ממש במקביל בקובץ הסיפורים של יצחק שנהר
מאז ומקדם / ירושלים : שוקן, תש"ז 1947
אפשר לקרוא את הסיפור ברשת בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד "
ימי הפרעה שישק במאה העשירית לפני הספירה מתוארים בספרו הההיסטורי הקלאסי של הסופר הרוסי איבן יפרמוב:
На краю́ Ойкуме́ны» («Вели́кая дуга́»)
The Land of Foam (At the Edge of Oikoumene also known as Great Arc, 1946)
"שלושה שברחו (תירגם לעברית אריה חשביה הוצאת מ.מזרחי ,1966)
על פסל יווני שנחטף מביתו באי יווני בידי סוחרי עבדים פיניקיים ונמכר כעבד במצרים של ימי פרעה שישק.