stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאם וקאט
דמויות > דמויות מסדרות אחרות

בחלק מהפרקים מתארחים דמויות מסדרות של אותו יוצר של הסדרה הזאת:
סטייסי דילסון - ילדה עם בעיית היגוי. במקור מהסדרה "זואי 101". הופיעה בפרק "משוגעת על כל נעל", שבו היא נפצעה בזמן רכיבה באופניים ואושפזה בבית החולים. בזמן התאונה, נעל אחת שלה עפה, וקאט מצאה אותה, וכדי להשיג את הנעל השנייה, ביקרה אותה בבית החולים וגנבה את הנעל. הופיעה גם בכמה פרקים בicarly.
קוקו וקסלר - בחורה שמנה מאוד. במקור מהסדרה "זואי 101". הופיעה בפרק "בעיות מחלקה ראשונה", שבו סאם וקאט פגשו אותה בשדה התעופה, משום שנסעה לחתונה של החבר לשעבר שלה, שהתחתן עם אמא שלה.
סטיב המשוגע - בחור משוגע שלא עומד במצבי לחץ. במקור מהסדרה "דרייק וג'וש". עשה הופעה קצרה ב"סופר פסיכו", ששם היה באחד מהתאים בבית החולים שנבל מאושפז בו. שמו לא נאמר בסדרה. שלא כמו ב"דרייק וג'וש", הוא שם מסכה בסדרה, משום שמי ששיחק אותו לא היה ג'רי טריינור (מי ששיחק אותו ב"דרייק וג'וש").הוא לא השתתף משום שמי ששיחק את סטיב היה מי ששיחק את ספנסר בicarly.
הפקת התוכנית

באוגוסט 2012, ניקלודיאון אישרו שדן שניידר, היוצר של הסדרות "איי קרלי" ו"ויקטוריוס", יצור ספין אוף של שתי הסדרות הנקרא "סאם & קאט", והסדירו תאריך השקה לפרק הפיילוט. בהתחלה, התוכנית נקבעה לצילום של 20 פרקים בנובמבר וההשקה הייתה מתוכננת להתקיים ב-2013. הצילומים החלו בינואר 2013 וחמישה חודשים לאחר מכן, ב-8 ביוני, "סם וקאט" הושקה בארצות הברית. מספר שבועות לאחר מכן, ב-11 ביולי, ניקלודיאון הכפילו את מספר הפרקים מ20 ל-40. הצילומים החדשים תוכננו להתחיל בתחילת חודש ספטמבר 2013, כדי להשלים את החלק השני של התוכנית.
במקור, שניידר רצה שהשקת התוכנית תתקיים ב-23 במרץ 2013, באותו הזמן שבו טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2013 מתרחש; בהמשך, ניקלודיאון רצו שהתוכנית תושק בסתיו. ב-18 באפריל 2013, שתי הכוכבות של הסדרה ג'נט מקארדי ואריאנה גרנדה אישרו בחשבונות הטוויטר שלהן שההשקה נקבעה לחודש יוני.
הפקת התוכנית > ביטול התוכנית

ב-2 באפריל 2014, ניקלודיאון קבעו כי התוכנית תהיה בהפסקה זמנית. אף על פי שהתעקשו על העובדה שהתוכנית לא בוטלה, אנשים רבים ברשתות החברתיות שיערו שהיא כן, בעקבות שמועות רבות על סכסוך בין ג'נט מקארדי לרשת ניקלודיאון, הקריירה המוזיקלית של גרנדה שזכתה להצלחה רבה והרצון של שתי השחקניות להתקדם ולעבור לפרויקטים ומסגרות אחרות. ב-13 ביולי 2014, ניקלודיאון אישרו שהתוכנית בוטלה והפרק האחרון יהיה #מתפאים, ששודר לראשונה ב-14 ביולי 2014, ארבעה ימים לאחר מכן. בישראל, הפרק האחרון שודר ב-7 בינואר 2015.
הפקת התוכנית > מחלוקות

בשנת 2014, ג'נט מקארדי נעדרה מטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון שנערך באותה השנה, שם התוכנית זכתה בפרס "תוכנית הטלוויזיה האהובה ביותר" ואריאנה גרנדה זכתה בפרס "שחקנית הטלוויזיה האהובה ביותר". מקארדי הסבירה את היעדרותה בכך שניקלודיאון התנהגו אלייה ביחס לא הוגן ושאמה לימדה אותה שלעשות את המעשה ההוגן והנכון הוא תמיד הדבר הכי חשוב, לכן בחרה לא להגיע. ב-2 באפריל 2014, למרות הדיווחים שהצילומים לעונה השנייה מתקרבים ושנשארו רק עוד ארבעה פרקים שלא יצרו אותם עוד, ניקלודיאון לפתע החליטו לשים את התוכנית בהפסקה זמנית. שמועות רבות רצו על כך שיש לג'נט מקארדי ולאריאנה גרנדה בעיות עם הרשת בנושא משכורת בהתאם; מקארדי טענה כי ניקלודיאון משלמים לגרנדה יותר מאשר לה. לאחר מכן, גרנדה לקחה את הנושא לרשתות החברתיות כדי להכחיש את טענות האשמה כלפייה. בהמשך, ניקלודיאון הודיעו כי ההפסקה הזמנית הזו הייתה מתוכננת מראש עוד לפני שכל העניינים קרו ושהתוכנית אינה מבוטלת. אף על פי כן, שלושה חודשים לאחר מכן, ניקלודיאון הודיעו כי התוכנית מבוטלת (ב-14 ביולי 2014)
בחודשים בין לבין, השמועות על הסכסוך בין ג'נט לאריאנה רצו הרבה ובמלא מקומות. בשנת 2015, בראיון של E! Online עם ג'נט מקארדי, היא ציינה ש:"אני פשוט מרגישה שאריאנה ואני היינו פעם ממש קרובות וממש דואגות ואכפתיות אחת כלפי השנייה בדרכים שונות, ואז, בערך מתי שהסדרה יצאה כולם רצו למצוא סוג של משהו שמוחבא ביחסים שלנו, כגון דרמה, ואני חושבת שאנחנו נגחנו בראש אחת של השנייה בדרך שהיא מאוד כמו של אחיות. זאת אומרת, היא מכירה אותי כל כך טוב ואני מכירה אותה כל כך טוב שאני חושבת שזה היה ביש מזל שהדברים קרו לא בהלכה". בראיון אחר של Entertainment Pop עם ג'נט מקארדי באותה השנה, היא ציינה כי היא מאחלת לאריאנה את הטוב ביותר שהיא יכולה לבקש ושהיא יודעת שאריאנה מאחלת את אותו הדבר בשבילה, ושהן נפגשו לשבת על קפה לאחר תוכנית הרשת What's Next For Sarah אותה יצרה, בה הייתה דמות ששימשה כפרודיה לאריאנה, שתוארה באופן לא ידידותי.
ביקורות > מספר הצופים

פרק הפיילוט של התוכנית שודר לראשונה בניקלודיאון, ב-8 ביוני 2013 עם קהל של 4.2 מיליון צופים בחי. הפרק השני, ששודר שבוע לאחר מכן, זכה לקהל של 2.6 מיליון צופים בחי. הפרק הנצפה ביותר הוא "#קפיצת_דגי_הטונה_הקטלניים: #פרדי #ג'ייד #רובי" שעלה לאוויר ב-18 בינואר 2014, עם 4.8 מיליון צופים בחי. הפרק השני הנצפה ביותר הוא פרק הפיילוט (4.2 מיליון בחי), בעוד שהפרק הכי פחות נצפה הוא "#כספת_סודית" ששודר ב-5 באוקטובר 2010 עם סכום של 2.0 מיליון צופים בחי. בבריטניה, השקת הסדרה גררה 340,000 צופים בחי, הכי הרבה לאותו שבוע ופרק הספיישל של ליל כל הקדושים שהושק ב-26 באוקטובר 2013 גרם ל-210,000 אנשים להישאר באותו מקום.
שידורים

התוכנית עלתה לאוויר בערוץ ניקלודיאון באופן עולמי. היא הושקה בקנדה ב-12 באוגוסט 2013, בערוץ YTV וב-7 בספטמבר 2013, בערוץ המקורי. התוכנית הוצגה בתצוגה מקדימה ב-1 בספטמבר 2013 בארצות הברית ובאירלנד. בניו זילנד ובאוסטרליה היא הוצגה מקדימה ב-30 בספטמבר 2013 והושקה ב-7 באוקטובר 2013 וב-11 באוקטובר 2013. בדרום מזרח אסיה התוכנית עלתה לאוויר ב-19 באוקטובר 2013.
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | המועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2014 | תוכנית הטלוויזיה האהובה ביותר | "סם וקאט" | מועמדות |
| 2014 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2014 | שחקנית הטלוויזיה האהובה ביותר | ג'נט מקארדי | מועמדות |
| 2014 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון 2014 | שחקנית הטלוויזיה האהובה ביותר | אריאנה גרנדה | זכייה |
| 2014 | פרסי בחירת הנוער 2014 | הקומדיה הנבחרת | "סם וקאט" | מועמדות |
| 2014 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון מקסיקו 2014 | התוכנית הבינלאומית האהובה ביותר | "סם וקאט" | זכייה |
ראו גם

iCarly
ויקטוריוס
דן שניידר
הבן האובד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

כותרת הפתיחה
 סוגה:  דרמת פשע דרמה פרוצדורלית
 יוצרים:  כריס פדק סם סקלבר
 כותבים:  כריס פדק 
 בימוי:  לי טולנד קריגר 
 שחקנים:  טום פיין לו דיאמונד פיליפס הלסטון סייג' אורורה פרינו פרנק הארטס קייקו אגנה בלאמי יאנג מייקל שין קתרין זיטה-ג'ונס
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  33 (נכון ל־18 במאי 2021) 
 הפקה
 מפיק:  ג'ניפר לנס ג'ייסון סוקולוף איילין ג'ונס ג'ונתן גבאי
 מפיקים בפועל:  לי טולנד קריגר שרה שכטר סם סקלובר כריס פדק גרג ברלנטי אדם קיין
 חברת הפקה:  Berlanti Productions Sklaverworth Productions VHPT! Co. Warner Bros. Television Fox Entertainment
 הפצה:  Fox Entertainment Warner Bros. Worldwide Television Distribution
 עורכים:  מאט ברבר אבי יוביאן לואיין וו נתן דרייפר ג'ף אשר הוביג מנקיאן קים פאוול טריי אורדונז
 צלמים:  נייג'ל בלוק אנתוני וולברג בנג'י בקשי נילס אלפרט כריסטופר ריימונד
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 מוזיקה:  נתניאל בלום
 אורך פרק:  43–46 דקות
 שידור
 רשת שידור:  פוקס
 רשת שידור בישראל:  סלקום TV
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 תקופת שידור מקורית:  23 בספטמבר 2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.fox.com/prodigal-son/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הבן האובד (באנגלית: Prodigal Son) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת פשע פרוצדורלית (אנ'), שנוצרה על ידי כריס פדק וסם סקלאוור, הופקה על ידי אולפני הטלוויזיה של האחרים וורנר (אנ'), ועלתה לשידור ברשת "פוקס" ב-23 בספטמבר 2019.
במאי 2021 החליטה רשת "פוקס" להפסיק את שידור הסדרה אחרי שתי עונות, ולא לחדשה לעונה שלישית. זאת אחרי שהסדרה הייתה האחרונה מבין סדרות הדרמה של "פוקס" שחודשה בשנת 2020 לעונה נוספת, ושיעור הצפייה בה היה הנמוך ביותר מבין סדרות הרשת באותה עונה. עם זאת, הסדרה נמכרה היטב לצפייה במדיה דיגיטלית.
בישראל, הסדרה שודרה במלואה בסלקום TV.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון | דירוג | ממוצע צופים (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 20 | 20 | 23 בספטמבר 2019 | 27 באפריל 2020 | 62 | 5.83 |
|  | 2 | 13 | 13 | 12 בינואר 2021 | 18 במאי 2021 | יפורסם בהמשך | יפורסם בהמשך |
רקע עלילתי

עלילת הסדרה מתמקדת במלקולם ברייט, שאביו, מרטין ויטלי, הוא הרוצח הסדרתי הידוע לשמצה המכונה "המנתח". בילדותו היה מלקולם אחראי לכך שהמשטרה עצרה את אביו, ומאז לא ראה אותו לאחר שהצטרף לקוונטיקו. בהווה, מלקולם, שכבר פרש מה-FBI וכעת עובד עבור משטרת ניו יורק סיטי כפרופילאי פלילי, נאלץ להתעמת עם אביו לאחר שהוא מתחקה אחר רוצח סדרתי חקיין המשתמש בשיטות הרציחה של ויטלי. מלקולם מוצא את עצמו נמשך שוב לקשר מתמיד עם אביו מכיוון שעליו להשתמש בתובנותיו של ויטלי על מנת לעזור למשטרה לפתור פשעים נוראיים במיוחד ולהילחם בשדים הפנימיים שלו.
צוות השחקנים והדמויות > דמויות ראשיות

טום פיין – מלקולם ברייט (לבית ויטלי), פרופילאי פלילי וסוכן FBI לשעבר שעובד כעת עבור משטרת ניו יורק סיטי. למלקולם ישנה יכולת ייחודית המאפשרת לו לראות פשעים מנקודת מבטם של הרוצחים, ולמצוא ראיות ששוטרים אחרים עלולים להחמיץ. עם זאת, יכולת זו גם גורמת לו לחיות במצב של פחד תמידי שיום אחד הוא ייכנע לאותן נטיות סוציופתיות כמו אביו לפניו.
לו דיאמונד פיליפס – גיל ארויו, לוטננט במחלק לפשעים חמורים במשטרת ניו יורק סיטי, ששימש כקצין המעצר של מרטין ויטלי ומאז שימש כאב מאמץ לבנו, מלקולם; גיל מעסיק את מלקולם כיועצו החדש לאחר שפוטר מה-FBI.
הלסטון סייג' – איינסלי ויטלי, אחותו הצעירה והשאפתנית של מלקולם; העובדת ככתבת חדשות בטלוויזיה.
אורורה פרינו – דני פאוול, בלשית בפיקודו של ארויו, שמזדהה עם בעיותיו האישיות של מלקולם.
פרנק הארטס – ג'יי. טי. טרמל, בלש בפיקודו של ארויו.
קייקו אגנה – אדריסה טנאקה, בוחנת רפואית העובדת במשטרת ניו יורק סיטי, שמגלה עניין רומנטי במלקולם.
בלאמי יאנג – ג'סיקה ויטלי (לבית מילטון), אמו של מלקולם ואשת עסקים מצליחה המגיעה ממשפחה ותיקה המשתייכת לחברה הגבוהה, שהידרדרה לאלכוהוליזם בעקבות פשעיו של בעלה.
מייקל שין – ד"ר מרטין ויטלי / המנתח, אביו של מלקום, שנכלא בבית החולים הפסיכיאטרי "קלרמונט" לאחר שביצע עשרים ושלושה מעשי רצח.
קתרין זיטה-ג'ונס – ויויאן קפשאו (עונה 2), רופאה העובדת בבית החולים הפסיכיאטרי "קלרמונט".
צוות השחקנים והדמויות > דמויות משניות

עשיו פריצ'ט – מר דייוויד, עובד בבית החולים הפסיכיאטרי "קלרמונט", האחראי על ד"ר ויטלי.
שרליין וורדארד – גבריאל לה דו (עונה 1), הפסיכולוגית של מלקולם מאז מעצרו של אביו.
מולי גריגס – איב בלנשארד (עונה 1), עורכת דין שנלחמת בסחר בבני אדם, ובת זוגו המנוחה של מלקולם.
דרמו מולרוני – ניקולס אנדיקוט (עונה 1), טייקון למסחר בתרופות, שיש לו קשר סודי עם ד"ר ויטלי.
כריסטיאן בורל – פרייר פיט (עונה 2), חולה חדש בבית החולים הפסיכיאטרי "קלרמונט".
מייקל פוטס – ברנדון מארש (עונה 2), הפסיכולוג החדש של ד"ר ויטלי בבית החולים הפסיכיאטרי "קלרמונט".
↑  זיטה-ג'ונס קיבלה זיכוי כשחקנית אורח מיוחדת, אך בפועל היא שחקנית ראשית.
הפקה > פיתוח

ב-28 בינואר 2019 הוכרז כי רשת "פוקס" הזמינה מהפקת הסדרה פיילוט. פרק הפיילוט נכתב על ידי יוצרי הסדרה, כריס פדק וסם סקלבר, שגם מפיקים בפועל את הסדרה לצדם של לי טולנד קריגר, גרג ברלנטי ושרה שכטר. ב-12 במרץ 2019, נודע כי לי טולנד קריגר יביים את פרק הפיילוט. ב-9 במאי 2019, הוכרז שרשת "פוקס" הזמינה רשמית את הפקת הסדרה. יממה לאחר מכן, הוכרז כי הסדרה תעלה לשידור לראשונה במהלך סתיו 2019. הסדרה עלתה לשידור ב-23 בספטמבר 2019, וב-7 באוקטובר 2019, נודע שעונתה הראשונה הורחבה לעונה מלאה בת 22 פרקים. עם זאת, במרץ 2020, הפקת הסדרה הושבתה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, ובאפריל 2020, פורסם כי פרק 20 יהיה פרק סיום העונה הראשונה.
במאי 2020, רשת "פוקס" חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-12 בינואר 2021.
הפקה > ליהוק

בפברואר 2019, הוכרז כי לו דיאמונד פיליפס, אורורה פרינאו ופרנק הארטס לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הפיילוט. לצד ההכרזה על הזמנת הפיילוט במרץ 2019, דווח כי מייקל שין, בלאמי יאנג, פין ג'ונס, קייקו אג'נה והלסטון סייג' הצטרפו לצוות השחקנים הראשי. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-12 במרץ 2019, הוכרז כי השחקן טום פיין יחליף את ג'ונס במהלך הקראות התסריט הראשוניות. ב-10 בפברואר 2020, דרמו מולרוני לוהק לצוות השחקנים המשני.
ב-7 בדצמבר 2020, כריסטיאן בורל ומייקל פוטס הצטרפו לצוות השחקנים המשני של עונתה השנייה של הסדרה. ב-6 בינואר 2021, קתרין זיטה-ג'ונס לוהקה לצוות השחקנים הראשי של העונה השנייה.
הפצה ושיווק

ב־13 במאי 2019, "פוקס" פרסמה את הקדימון הרשמי הראשון עבור הסדרה.
הפצה ושיווק > הפצה במדיה ביתית

מחלקת הווידאו של אולפני האחים וורנר, "Warner Archive Collection", הפיצה את העונה הראשונה בשלמותה בפורמט DVD ו-Blu ray ב-8 בספטמבר 2020.
ביקורות

באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 58%, עם דירוג ממוצע של 6.19/10, בהתבסס על 33 ביקורות. האתר "Metacritic", המשתמש בשקלול ממוצע, נתן לסדרה את הציון 61 מתוך 100, בהתבסס על 14 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
יושינורי מוטו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יושינורי מוטו (ביפנית: 武藤 嘉紀, נולד ב-15 ביולי 1992 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בויסל קובה ובנבחרת יפן.
קריירת מועדונים > טוקיו

בגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל טוקיו (FC Tokyo) בו שיחק במשך שנתיים. בשנת 2010 החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קייו ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה. בסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה זכה בתואר רוקי השנה.
במהלך השנים 2012 ו-2013 נכלל מוטו בסגל של מועדון הכדורגל טוקיו במעמד של "שחקן מיוחד", מעמד המאפשר לקבוצות בליגה היפנית לשלב שחקנים שהם סטודנטים ללא חוזה מקצועני. בשנת 2014 חתם על חוזה בקבוצה. בעונת הבכורה שותף ב-33 משחקים בהם הבקיע 13 שערים, בכך השווה את שיא הליגה לשחקנים בעונת הבכורה שלהם. במרץ 2015 סיים את לימודיו האקדמיים וזמן קצר לאחר מכן קיבל הצעה מקבוצת צ'לסי.
קריירת מועדונים > מיינץ 05

במאי 2015 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית. ב-31 באוקטובר אותה שנה הבקיע שלושער במשחק מול אאוגסבורג שהסתיים בתוצאה 3:3. בעונת הבכורה שותף ב-20 משחקים, בהם הבקיע 7 שערים.
קריירת מועדונים > ניוקאסל יונייטד ואייבר

ב-2 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 למנצ'סטר יונייטד.
ב-16 בספטמבר 2020 הושאל מוטו לאייבר לעונה אחת.
קריירת מועדונים > ויסל קובה

ב-7 באוגוסט 2021 חתם בויססל קובה היפנית.
נבחרת

ב-5 בספטמבר ערך מוטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת יפן במסגרת משחק ידיות מול נבחרת אורוגוואי. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית המשחק מול נבחרת ונצואלה וכבש 6 דקות לאחר מכן.
מוטו היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אסיה שנערך בשנת 2015 באוסטרליה והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר בו הודחה על ידי נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
הערות שוליים

↑  Chelsea scout out Muto, Marca.com, 9 April 2015
↑  Yoshinori Muto: Chelsea make bid for Japanese striker, 9 April 2015
↑  Mainz 05 sign Yoshinori Muto, אתר הקבוצה, 30 במאי 2015
↑  Muto hits hat trick in Mainz draw, Japantimes.co.jp, 1 November 2015
↑  Japan 2-2 Venezuela: Kawashima mistake costs Aguirre maiden win, Goal.com, 9 September 2014
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2015 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 אוטה •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 מורישיגה •  7 אנדו •  8 קיוטאקה •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 טויודה •  12 נישיקאווה • 13 קוביהשי •  14 מוטו • 15 קונו • 16 שיאוטני • 17 האסבה • 18 אינוי • 19 שוג'י • 20 שיבסאקי • 21 סאקאי • 22 יושידה • 23 היגאשיגוצ'י • מאמן: אגירה |  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 אוטה •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 מורישיגה •  7 אנדו •  8 קיוטאקה •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 טויודה •  12 נישיקאווה • 13 קוביהשי •  14 מוטו • 15 קונו • 16 שיאוטני • 17 האסבה • 18 אינוי • 19 שוג'י • 20 שיבסאקי • 21 סאקאי • 22 יושידה • 23 היגאשיגוצ'י • מאמן: אגירה | יפן |
| נבחרת יפן – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 שוג'י •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 אוסאמי •  12 היגאשיגוצ'י • 13 מוטו •  14 אינוי • 15 אוסאקו • 16 ימאגוצ'י • 17 האסבה • 18 אושימה • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 ג. סאקאי • 22 יושידה • 23 נקמורה • מאמן: נישינו |  1 קוואשימה •  2 אואדה •  3 שוג'י •  4 הונדה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 אוקזאקי •  10 קגאווה •   11 אוסאמי •  12 היגאשיגוצ'י • 13 מוטו •  14 אינוי • 15 אוסאקו • 16 ימאגוצ'י • 17 האסבה • 18 אושימה • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 ג. סאקאי • 22 יושידה • 23 נקמורה • מאמן: נישינו | יפן |
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו |  1 היגשיגוצ'י •  2 מיורה •  3 מורויה •  4 ססאקי •  5 נגאטומו •  6 ו. אנדו •  7 שיבסאקי •  8 הראגוצ'י •  9 מינאמינו •  10 אינוי •   11 גיטאקווה •  12 גונדה • 13 מוטו •  14 איטו • 15 אוסאקו • 16 טומיאסו • 17 אאוימה • 18 שיאוטני • 19 ה. סאקאי • 20 מקינו • 21 דואן • 22 יושידה • 23 שמידט • מאמן: מוריאסו | יפן |
לי הסיין יאנג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בספטמבר 1957 (בן 67) סינגפור 
 מדינה:  סינגפור 
 השכלה:  טריניטי קולג'  תוכנית עמיתי סלואן  בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת סטנפורד  התיכון הקתולי, סינגפור 
 בן או בת זוג:  לים סואט פן 
 צאצאים:  Li Shengwu, Li Huanwu, Li Shaowu 
 
זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לי הסיין יאנג (בסינית: 李显扬; ‏נולד ב־24 בספטמבר 1957) הוא איש צבא בדימוס ומנהל עסקים סינגפורי.
ביוגרפיה

לי הוא בנו השני של ראש ממשלתה הראשון של סינגפור, לי קואן יו. כיהן בין השנים 1995–2007 בתפקיד נשיא ומנכ"ל תאגיד התקשורת סינגפור טלקום (סינגטל). ובין 2007–2013 כמנהל חברת "Fraser and Neave" (אנ'). מאז 2013 הוא יו"ר רשות התעופה האזרחית של סינגפור.
כאחיו הבכור, לי הסיין לונג (ראש ממשלתה הנוכחי של סינגפור), זכה הסיין יאנג במלגת הנשיא ובמלגת הצטיינות מטעם צבא סינגפור ונסע, עם סיום לימודיו התיכוניים, ללמוד באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר ששב לארצו, שירת בצבא הסינגפורי והגיע לדרגת בריגדיר גנרל).
לי נישא לעורכת-הדין לים סואט פרן ב-18 ביולי 1981. לזוג שלושה ילדים.
הסכסוך המשפחתי והביקורת נגד הממשלה

במהלך שנת 2024, התבטא נגד ממשלת סינגפור בכלל ומשפחתו בפרט. הוא טען שהרשויות בסינגפור ניצלו את החוקים במדינה נגד מבקרים, והביע דאגה מהתגברות הדיכוי והשחיתות בעשור האחרון. הסכסוך המשפחתי בין לי הסיין יאנג ואחיו לי הסיין לונג, החריף בעקבות מחלוקת על בעלות בית המשפחה, מה שהוביל לחקירות משפטיות נגד שני הצדדים. הממשלה הסינגפורית דחתה את כל האשמותיו של לי הסיין יאנג וטענה שהן חסרות בסיס.
באוקטובר 2024, קיבל מעמד של פליט מדיני פוליטי בבריטניה, זאת לאחר שב-2022 קיבל מעמד של מבקש מקלט במדינה.
הערות שוליים

↑   המנהיג ביקש שיהרסו את ביתו אחרי מותו. במקום זאת ילדיו רבים על הירושה, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2023
↑  Lee Hsien Yang turning 'personal vendetta' into international smear campaign: Singapore government, CNA (באנגלית)
↑  CNA Explains: What is asylum protection and how does one qualify?, CNA (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175533424  VIAF: 315200129   WorldCat (עם VIAF): 315200129 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא סינגפור. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גטינגן

האולם הישן (Alte Aula) של האוניברסיטה בכיכר וילהלם
גטינגן (Göttingen, ‏האזנהקובץ:De-Göttingen.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר אוניברסיטאית בסקסוניה תחתית שבגרמניה ובירת מחוז גטינגן. אוכלוסיית העיר מונה כ-117,000 תושבים (נכון לשנת 2013).
בעיר עובר נהר הליינה. בעיר נמצאים אוניברסיטת גטינגן, הגדולה והוותיקה בסקסוניה התחתית ועוד שני מוסדות אקדמיים. כעשרים אחוזים מאוכלוסיית העיר הם סטודנטים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי עדויות ארכאולוגית, אזור העיר גוטינגן יושב עוד בתקופה הנאוליתית, ולאחר מכן בתקופת הברונזה ובתקופת האבן.
מקורה של העיר הוא בכפר, שהעדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר לקיומו הן מהמאה השביעית.
הכפר מוזכר לראשונה בשם גוטינגי (Gutingi) באיגרת של המלך אוטו הראשון משנת 953.
בין 1150 ל-1200 התיישבו סוחרים צפון-מערבית לכפר ואימצו את שמו ובשנת 1250 הם זכו להכרה כעיר.
גוטינגן הפכה לעיר מסחר משמעותית ובשנת 1351 לקחה העיר לראשונה חלק בפגישה השנתית שלברית ערי הנזה. היא הצטרפה כחברה משלמת בברית בשנת 1426 ועזבה אותה בשנת 1572.
החברות בברית המסחרית תרמה לעושרה של העיר.
חינוך

גטינגן נודעת בעיקר בזכות האוניברסיטה שלה, אוניברסיטת גטינגן, שהוקמה בשנת 1737 והייתה לאוניברסיטה בעלת מספר המבקרים הגבוה ביותר באירופה. ב-1837 התקוממו שבעה פרופסורים, שנודעו כ"שביעיית גטינגן", מהעיר נגד ריבונותם המוחלטת של מלכי הנובר; הם אמנם איבדו את משרותיהם בעקבות זאת, אך זכו לאהדה בקרב העם. בשביעייה הזו היו חברים כמה אישים מפורסמים: האחים גרים, וילהלם ובר וג'ורג' גרבינוס.
הקנצלרים של גרמניה אוטו פון ביסמרק וגרהרד שרדר למדו בגטינגן. המתמטיקאים המפורסמים קרל פרידריך גאוס, ברנהרד רימן ודוד הילברט היו פרופסורים בגטינגן.
חינוך > אוניברסיטאות ומכללות

אוניברסיטת גאורג אוגוסט (אוניברסיטת גטינגן)
בית הספר הפרטי "פאכהופשולה"
האוניברסיטה למדעים ואמנות
מכון גתה
ספורט

בגטינגן מכוני ספורט, ובהם:
מועדון קריקט
בריכות מקורות ופתוחות
אצטדיון ספורט (יאן שטאדיון)
מרחב נהיגה
סמטת באולינג
ערים תאומות

גוטינגן היא עיר תאומה של הערים:
בריטניה צ'לטנהם, אנגליה, בריטניה (מ־1951)
פולין טורון, פולין (מ־1978)
גרמניה ויטנברג, גרמניה (מ־1987)
צרפת פו, צרפת (מ־1962)
בעבר הייתה גטינגן תאומה של העיר לה פאס שבבוליביה.
ראו גם

אוניברסיטת גטינגן
וויצ'ך שצ'נסני

וויצ'ך תומאש שצֶ'נְסְני (בפולנית: Wojciech Tomasz Szczęsny; נולד ב-18 באפריל 1990 בוורשה) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת השוער בברצלונה מלה ליגה.
קריירה

כשהיה נער החל שצ'נסני להתאמן במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל אגריקולה ורשה. כאשר היה בן 15 מאמן השוערים של קבוצת הפאר הפולנית לגיה ורשה התרשם משצ'נסני והוא הצטרף למועדון.
בשנת 2006 הגיע שצ'נסני לאנגליה והצטרף למחלקת הנוער של ארסנל. ב-22 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועני, במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון במסגרת גביע הליגה. בנובמבר הושאל שצ'נסני לחודש אחד לקבוצת ברנטפורד מהליגה השלישית. במשחקו השני במועדון הציל בעיטת עונשין, ובמשחקו החמישי בקבוצה נבחר לשחקן המצטיין במשחק. בדצמבר הוארכה השאלתו של שצ'נסני לחודש נוסף, ובינואר הוארכה השאלתו עד תום עונת 2009/2010.
בעונת 2010/2011 חתם שצ'נסני על חוזה חדש בארסנל וערך את הופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת. ב-13 בדצמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 0–1 למנצ'סטר יונייטד, כאשר פתח בהרכב של ארסנל בעקבות פציעתם של שני השוערים הבכירים בקבוצה, מנואל אלמוניה ולוקאש פביאנסקי. ב-16 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על ברצלונה, ובסך הכול ערך בעונה זו 24 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2011/2012 הפך לשוער הראשון של ארסנל, ופתח בהרכב הקבוצה בכל 38 משחקי הליגה. בתחילת העונה שלאחר מכן סבל מפציעה, אך בנובמבר 2012 חזר להרכב הקבוצה. בעונת 2013/2014 החמיץ משחק ליגה אחד, וב-16 משחקים שמר על רשת נקייה, וכן זכה עם הקבוצה בגביע האנגלי וגם זכה בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג יחד עם פטר צ'ך.
ב-29 ביולי 2015 הושאל לעונה אחת לרומא. בסוף עונת 2015/2016 הוארכה השאלתו לעונה נוספת.
ב-19 ביולי 2017 חתם ביובנטוס לארבע שנים.
ב-27 באוגוסט 2024 הודיע על פרישה מכדורגל, אך ב-2 באוקטובר חזר בו וחתם בברצלונה בעקבות פציעתו של מארק-אנדרה טר שטגן.
קריירה > נבחרת פולין

לשצ'נסני ארבע הופעות במדי נבחרת פולין עד גיל 20, ושבע הופעות במדי הנבחרת עד גיל 21. ב-18 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול קנדה, כשהחליף במחצית את תומאש קושצ'אק. בפברואר 2011 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת, במשחק מול נורווגיה. הוא היה חלק מסגל הנבחרת ליורו 2012, ובמשחק הפתיחה הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-69.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
תארים > קבוצתיים

גביע ה-FA‏ (2): 2013/2014, 2014/2015
מגן הקהילה: 2014
אליפות איטליה (3): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
קופה איטליה: 2017/2018, 2020/2021, 2023/2024
הסופר קאפ האיטלקי: 2018, 2020
הסופר קאפ הספרדי: 2024/2025
תארים > אישיים

כפפת הזהב בפרמייר ליג: 2013/2014
שוער העונה בסרייה א': 2019/2020
יחסי דרום אפריקה – סינגפור

| יחסי דרום אפריקה – סינגפור |
| --- | --- |
דרום אפריקה: סינגפור


דרום אפריקה: סינגפור
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 719.20
אוכלוסייה
64,442,124: 5,854,954
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 501,428
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,862: 85,642
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

הרפובליקה של סינגפור ורפובליקת דרום אפריקה הן מדינות עצמאיות שהשיגו עצמאות מבריטניה וכיום מקיימות יחסים דו-צדדיים ידידותיים. הקשרים בין שתי המדינות מבוססים בעיקר על חברותם בחבר העמים הבריטי ועל יחסי הגומלין שלהם בסחר בינלאומי ובתיירות. שתי המדינות משתפות פעולה גם בנושאי פיתוח חברתיים וכלכליים.
סינגפור מחזיקה בדרום אפריקה נציבות עליונה בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה נציבות עליונה בסינגפור.
היסטוריה

ב-9 באוגוסט 1965 נפרדה סינגפור ממלזיה והפכה למדינה עצמאית. עם זאת, בשל מדיניות האפרטהייד היא לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1993, אז חתמו שתי המדינות על הסכמים על כך. בשנת 1994 הצטרפה דרום אפריקה לחבר העמים הבריטי, וכתוצאה מכך שגרירויות שתי המדינות הפכו לנציבויות עליונות.
ב-5 במרץ 1997 הפך נלסון מנדלה לנשיא דרום אפריקה הראשון שביקר בסינגפור, שם פגש את נשיא סינגפור אונג טנג צ'ונג ואת השר הבכיר לי קואן יו. בשנת 2007, סלפן רמנתן הפך לנשיא הראשון של סינגפור שביקר בדרום אפריקה.
בינואר 2013 הקים הארגון הבינלאומי סינגפור מרכז ביוהנסבורג, המרכז הראשון שלה באפריקה שמדרום לסהרה.