stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוברטורה
אופרה מודרנית

באופרה המודרנית האוברטורה, פתיחה, "פורשפיל", "איינלייטונג", מבוא או כל שם אחר שתיקרא, היא, בדרך כלל, לא יותר מקטע מן המוזיקה, המנוגן לפני עלות המסך. טנהויזר היא הדוגמה האחרונה בעלת החשיבות לאוברטורה המהווה (כפי שנכתבה במקורה) יצירה אינסטרומנטלית שלמה, שמקדימה אופרה בסגנון טרגי ודרמטי רצוף. באופרות קלילות יותר, שם יש עדיין קיום לחלוקה למדורים שונים באופיים, אוברטורה הניתנת להפרדה איננה יוצאת דופן, אף כי אפילו כרמן מיוחדת בדרמטיות של האוברטורה, הצופה את הסיום הטרגי ומובילה ישירות אל עליית המסך. ההקדמה (פורשפיל) של ריכרד וגנר ללוהנגרין היא פרק עצמאי, קצר, המתבסס על המוזיקה של "הגביע הקדוש". עם כל התזמור הנפלא שלו, יופיו הרומנטי והזדהותו עם המוזיקה של המערכה הראשונה והשלישית שיבואו בהמשך, אין הוא מייצג התנתקות מרחיקת לכת יותר מצורת האוברטורה הקלאסית כפי שבאה לביטוי חמישים שנה קודם לכן באוברטורות המעניינת של Méhul ל"אריודאנט" ו"אותאל". בזו האחרונה נשמע פעמים אחדות קול על הבמה לפני עליית המסך.
ההקדמה לאופרה "המייסטרזינגר", עם היותה נעימה מאוד לאוזן כשלעצמה וזקוקה רק לעוד אקוורד טוניקה אחד כדי להביאה לסיום, מאבדת, במידה שאין לשערה, מעידונה כשהיא מסתיימת כך באולם קונצרטים. במעמדה הנאות, השיא, החורג מפרופורציה בכל מצב אחר, מוביל אל עליית המסך, וזו מציגה לפני המאזין שפע כזה של תחושות דרמטיות ומרהיבות, שדי בהן כדי לפצותו על אותו קרשנדו אינסטרומנטלי ממושך במבוא. ההקדמה לטריסטן ואיזולדה צוידה בסיום יפה ומותאם כהלכה לשימוש קונצרטנטי, שכתב וגנר עצמו, ואורכו ודקויותיו הניכרים של הדף הנוסף מלמדים, עד כמה לא הייתה ההקדמה המקורית מכוונת לקיום עצמאי. ואחרונה בשורה, ההקדמה לפרסיפל היא חיבור מוזיקלי, שאם כי וגנר השלים אותו לביצוע קונצרטנטי בהוספת כמה תיבות, הרי כוחו ובהירותו באים לביטוי באופן המובהק ביותר כפרלוד למתכונת כבירה כזו או אחרת. הפרלודים התזמורתיים לארבע הדרמות של מחזור הטבעת חבים את כל משמעותם להיותם הכנות גרידא לעליית המסך; ואי אפשר לומר על יצירות אלה שיש להן אוברטורות יותר משאפשר לומר זאת על "פלסטף" של ורדי ו"שלומית" של שטראוס, שבהן המסך עולה עם צליל המוזיקה הראשון.
מחזות זמר של ברודוויי

אוברטורות בנות ימינו, הנלוות למחזות הזמר של ברודוויי מכילות על פי רוב קטעים מן השירים הפופולריים ביותר במחזה. האוברטורה מנוגנת בדרך כלל לפני תחילת המחזמר. עם זאת, בגרסה המחודשת של "נשקיני קייט" מאת קול פורטר, האוברטורה מופיעה אחרי מקהלת הפתיחה של "פתיחה אחרת, הצגה אחרת", והמקהלה נשארת על הבימה. (בהפקה המקורית משנת 1948, ובכל ההפקות האחרות עד 1999, הופיעה האוברטורה במקומה הרגיל, לפני השיר הראשון.)
מן האוברטורות הנחשבות הן מתוך מחזות הזמר "סיפור הפרברים" (1957) ו"פנטום האופרה" (1988).
במחזות זמר מודרניים כמו "אוון הנסן היקר" (2015), "המילטון" (2015) ו"אביב מתעורר" (2006) ויתרו על האוברטורה והמחזמר החל עם השיר הראשון.
האוברטורה והפואמה הסימפונית

הצורה האחרת של האוברטורה נועדה לביצוע כיצירה קונצרטנטית נפרדת (ראו גם פואמה סימפונית), המשוחררת מתלות בליברית, אם כי אינה מוגדרת ככזו, לא בשל צורתה ואופיה המוזיקליים אלא בגלל הכותרת שנותן לה המלחין עצמו ואופן הערכתו אותה.
לדוגמה, צ'ייקובסקי לא סיווג את "הפתיחה 1812" כפואמה סימפונית והיא נודעת כאוברטורה קונצרטנטית. גם "רומיאו ויוליה" שלו, הנודעת לא פחות, מתויגת כ"פתיחה בנוסח פנטזיה". במועד מוקדם יותר בהתפתחות המוזיקה של התקופה הרומנטית, כתב מנדלסון את הפתיחות "מערת פינגל" (המוכרת גם בשם ההברידיים) ו"ים שקט ונסיעה צלחה", והקטור ברליוז חיבר את "קרנבל רומאי", בלי לייחס אותן לאיזו שהיא ליברית.
בהמשך, בתקופה שלאחר פיתוח הפואמה הסימפונית, כתב יוהנס ברהמס את "פתיחה אקדמית" אופוס 80 ואת "פתיחה טרגית" אופוס 81, שעושר הרגשות הכלול בהיקפה המצומצם מקנה לה את הזכות להיקרא פואמה סימפונית, אך המלחין לא הגדיר אותה כך.
גם מלחינים כמו רוברט שומאן כתבו אוברטורות, המבוססות על חומר ספרותי משל פרידריך שילר, ויליאם שייקספיר ויוהאן וולפגנג פון גתה, כמו "הכלה ממסינה", "יוליוס קיסר" ו"הרמן ודורותיאה". אף כי טיפוסי אוברטורות אלה שואבים את ההשראה המוזיקלית שלהם מיצירות אלה, שומאן לא כתב מוזיקה לכל היצירה, כפי שהיה כותב לאופרה, שאז היו האוברטורות נכנסות לקטגוריה שנידונה לעיל. הן שומאן והן צ'ייקובסקי שילבו, למעשה, קטעים מן ההמנון הצרפתי, "לה מארסייז", באוברטורות שלהם, "הרמן ודורותיאה" ו-"1812", אות לאופיין העצמאי של אוברטורות מסוג זה.
הערות שוליים

↑  Nicholas Temperley, Overture, לונדון: Macmillan, 2001
↑  Eric Blom, Overture, לונדון, קנדה: Macmillan, 1954
↑  Tim Carter, John Tyrrell, Stanley Sadie (ע), Prologue, לונדון: Macmillan, 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555856605171  GND: 4172996-1  LCCN: sh85096215  NKC: ph291741
איזון (אלבום)

איזון הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. האלבום יצא לאור ב-3 בפברואר 2016, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע והפקה

כל רצועות האלבום הופקו על ידי אייל מזיג, למעט השיר "ממך עד אליי" שהופק על ידי רובי פאייר ועידו נמר. האלבום נתמך על ידי הסינגלים: "ממך עד אליי", "איזון", "אמא אם הייתי" ו-"החיים שלנו תותים".
האלבום יצא לאור בעזרת מימון המונים באתר הדסטארט בפרויקט אשר פעל בחודשים יולי ואוגוסט, בשנת 2015, אשר בו גייס בן-ארי 129 אלף ש"ח, שהם 130% מהסכום שתכנן לגייס
ביוני 2016 הוכרז כי זכה האלבום במעמד "אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים.
האלבום עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חנן בן ארי.
| איזון> מס' | איזון> שם | איזון> משך | איזון>  | איזון>  | איזון>  | איזון>  | איזון>  | איזון>  | איזון>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איזון  | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ממך עד אליי  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | למה לנו לרדוף  | 2:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | אמא אם הייתי  | 4:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | לאהוב אותך מחדש  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | יאללה  | 3:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | הינדיק  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | החיים שלנו תותים  | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | אחים (בשיתוף עברי לידר)   | 4:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | ניגון הנשמות  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | שימו לב  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 41:00 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  חנן בן ארי | איזון, באתר דיסק סנטר
↑  האלבום החדש של חנן בן ארי - "איזון", באתר Headstart
↑  אסף נבו, "כולם מפחדים פה אחד מהשני", באתר ישראל היום, 29 בספטמבר 2018
↑  איזון, נבדק ב-2020-03-10
| חנן בן ארי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • שירים | דיסקוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | איזון • לא לבד • יש כאן יותר מזה |  |
| אלבומי הופעה | Live 2022 |  |
| סינגלים | "ממך עד אליי" • "איזון" • "אמא אם הייתי" • "אדון הסליחות" • "החיים שלנו תותים" • "למה לנו לרדוף" • "לא לבד" • "תודה שאת" • "על משכבי" • "ויקיפדיה" • "מה אתה רוצה ממני" • "בשורות טובות" • "אלוף העולם" • "דור" • "שמש" • "אם תרצי" • "געגועים לבני אדם" • "שבורי לב" • "אמן על הילדים" • "חולם כמו יוסף" • "מקום" • "בסוף זה הלחן" • "חנניה" • "אלא בי" • "עטלף עיוור" • "מולדת" |  |
| שירים נוספים | "לילה טוב שון" • "חוץ מכדורגל" |  |
| ערכים קשורים | הרצל בן ארי • NMC • יוניסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: efd1c043-d37a-429b-a6b3-4c42987a6c27
אולאפור אליאסון

| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1967 (בן 57) קופנהגן, Nordjylland, דנמרק 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תקופת הפעילות:  1989–2010 (כ־21 שנים) 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 יצירות ידועות:  Riverbed, מפלי העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  מדליית הנסיך אויגן (2005)  פרס פריץ וינטר (2008)  מדליית אקרסברג (2004)  פרס וולף לאמנויות (2014)  פרס יוג'ין מקדרמוט לאמנויות של MIT (2014)  פרס ז'ואן מירו (2007)  Crystal Award (2016)  מלגת השלום של לנון-אונו (2016)  Honorary craftsman (2014)  מדליית תורוואלסן (2013)  פרס התרבות של טלנור (2010)  טבעת הקיסר של גוסלאר  קצין מסדר האמנויות והספרות  פרס פרדריק קיזלר 
 olafureliasson.net
 
אולאפור אליאסון
אולאפור אליאסון (באיסלנדית: Olafur Eliasson; נולד בשנת 1967) הוא אמן דני-איסלנדי הידוע בשל יצירתו "פרויקט מזג האוויר" שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן כחלק מסדרת יוניליוור בשנת 2003. באותה שנה ייצג את דנמרק בביאנלה בוונציה. יצירתו מפלי העיר ניו יורק מוצגת כיום על גדות איסט ריבר. ב-2014 זכה בפרס וולף באמנויות.
קורות חיים

אליאסון נולד בקופנהגן, בירת דנמרק. אביו היה טבח וצייר חובב, ואימו תופרת. בצעירותו היה אליאסון אלוף ריקודי הברייקדנס של סקנדינביה.
בין השנים 1989–1995 למד אליאסון באקדמיה הדנית המלכותית לאמנות. לאחר תום לימודיו עבד בסטודיו של כריסטיאן אקהרט בויליאמסבורג בברוקלין שבניו יורק, ועבודותיו הוצגו בגלריות ובמוזיאונים בהם מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית ומוזיאון לוס אנג'לס לאמנות מודרנית.
כיום אליאסון מתגורר בברלין בירת גרמניה.
הערות שוליים

↑  אולאפור אליאסון זוכה פרס וולף באמנויות - 2014, אתר קרן וולף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509738505171  PLWABN: 9810680807705606  BNE: XX1626318  BnF: cb14426018b (data)  CANTIC: a11598505  CiNii: DA13695437  GND: 119453959  ISNI: 0000 0001 1027 533X  KulturNav: 42fc4d25-abe1-479d-9ab1-fc316b8a9e48  LCCN: nr99021413  MusicBrainz: 0a1f21aa-41e9-4aa8-ade4-442ded215b26  NGV: 16343  NKC: js20100917003  NTA: 216433029  PIC: 1474  RKD: 230519  SELIBR: 231551  SNAC: w6xd170m  SUDOC: 071507493  ULAN: 500116131  VIAF: 59058637   WorldCat (עם VIAF): 59058637 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אואי

אואי (בצרפתית: Huy; בהולנדית (פלמית): Hoei; בוולונית: Hu) היא עיר בבלגיה, במחוז לייז' שבוולוניה. העיר ממוקמת לחופי הנהר מז. הצ'רטר המלכותי המכריז עליה כעיר, אשר נכתב בשנת 1066, הוא הכרזת העיר הקדומה ביותר באירופה שמצפון לאלפים.
היסטוריה

סביב מצודת-משמר (castrum) שבמקום התקיים כפר למן התקופה הרומית. העיר נזכרת לראשונה במאה ה-7 כשייכת לבישופות לייז'. העיר הייתה מרכז לתעשיית עץ, מתכת, בורסקאות ויין. ב-1066 הכרזה העיר במגילת הזכויות הקדומה ביותר המוכרת מצפון לאלפים, זמן קצר לאחר מכן היא מוזכרת בין הערים מהן יצאו אבירים למסע הצלב הראשון.
בתחילת ימי הביניים, הייתה אואי אחת הערים המשגשגות ביותר על נהר המז, עם כלכלה פורחת המבוססת בעיקר על מטלורגיה, בורסקאות, פיסול, עיבוד עץ, וייצור יין. במאה העשירית, הועלתה אואי למעמד של מחוז, אך במהרה הפך זה לחלק מבישופות לייז', מצב שנמשך יותר משמונה מאות שנה. בערך באותו זמן הרצה פטרוס הנזיר בפני המקומיים ושכנע אותם להשתתף במסע הצלב הראשון.
במאות ה-13 וה-14 שגשגה העיר הודות לתעשיית הטקסטיל וצביעת הבדים. על גבעה במרכז העיר הוקמה מצודה, המופיעה על סמל העיר מאז המאה ה-15. במאות הבאות ידעה העיר תקופת שקיעה. במסגרת מלחמת הירושה הספרדית, בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נקלעה העיר למתקפות חוזרות ונשנות עקב מעמדה האסטרטגית של המצודה שלה. ב-1715 פירקו תושבי העיר במו ידיהם את המצודה כדי שעירם לא תהיה עוד אתר אסטרטגי חשוב ותוכל להימלט מגורלה כבסיס לצבאות.
ב-1818 הקימו ההולנדים מצודה צבאית חדשה סמוך לעיר. במאה ה-19 התקיימה בעיר תעשיית נייר. מראשית ועד אמצע המאה ה-20 הייתה העיר כלולה ב"עמק התעשייה" (Sillon Industriel), חבל ארץ שהיווה את עמוד השדרה התעשייתי של בלגיה והוקמו בה מפעלי תעשייה כבדה. שקיעת התעשייה הכבדה בבלגיה באמצע המאה ה-20 גרמה לשקיעה כלכלית ממנה נחלצה העיר הודות לתעשיית התיירות.
אתרי העיר

ארבעת האתרים הידועים כ"פלאי אואי" נקראים, לפי כינוייהם בעגה המקומית:
Li Pontia - הגשר על נהר מז
Li Rondia - חלון הרוזטה בכנסיית נוטרדאם המקומית
Li Bassinia - מזרקה מן המאה ה-15 בלב הכיכר המרכזית
Li Tchestia - המצודה ההולנדית מ-1818
ערים תאומות

הערים התאומות של אואי הן:
צרפת קומפיין, צרפת
לוקסמבורג ויינדן, לוקסמבורג
איטליה ארונה, איטליה
איטליה מונטגנה, איטליה
בנין נטיטינגו, בנין
סנגל ולנגרה (אנ'), סנגל
חוף השנהב פור בואה (אנ'), חוף השנהב
קוריאה הדרומית סאוסן, קוריאה הדרומית
הממלכה המאוחדת ברי סנט אדמנדס (אנ'), הממלכה המאוחדת
אלבניה קרויה, אלבניה
הרפובליקה העממית של סין טייז'ו (אנ'), ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין
גלריה

'Li Pontia'
'Li Bassinia'
'Li Tchestia'
הערות שוליים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
↑  ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 33 ועמ' 241, הערה 82
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555103605171  BnF: cb11954895k (data)  GND: 4072670-8  LCCN: n83068464  MusicBrainz: c971f779-8562-4558-be84-3633e0e1c5e1  NKC: ge671761  SUDOC: 027527778  VIAF: 145256624   WorldCat (עם VIAF): 145256624
אוניברסיטת איסטנבול

| --- | --- |

 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  חינוך למאות
 תקופת הפעילות:  1453–הווה (כ־571 שנים)
 מייסדים:  מהמט השני 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  מהמוט אק 
 צוות:  6,000
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  98,000
 סטודנטים לתואר ראשון:  86,092
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  12,000
 מיקום
 מיקום:  איסטנבול, טורקיה
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 קואורדינטות:  41°00′47″N 28°57′50″E﻿ / ﻿41.013036111111°N 28.963875°E﻿ / 41.013036111111; 28.963875
 www.istanbul.edu.tr
  (למפת איסטנבול מוגדלת) אוניברסיטת איסטנבול(למפת איסטנבול רגילה) אוניברסיטת איסטנבול
 
אוניברסיטת איסטנבול (בטורקית:  İstanbul Üniversitesi) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת באיסטנבול (בחלקה האירופאי של העיר) שבטורקיה אשר הוקמה בשנת 1453. לפי חלק מהמקורות המערביים שקדמו לשנות ה-20 של המאה ה-20, האוניברסיטה מכונה גם כ"אוניברסיטת קונסטנטינופול" על שמה הקודם של איסטנבול.
האוניברסיטה חברה מקבוצת קוימברה. במוסד עובדים כ-6,000 איש.
היסטוריה

בשנת 1453 הוקמה במקום בית ספר אסלאמי, מיד לאחר כיבוש קונסטנטינופול בידי מהמט השני. ביולי 1846 הוקם מוסד להשכלה גבוהה במקום. האוניברסיטה נסגרה בשנת 1871 ונפתחה שוב בשנת 1900 עם מחלקות לתאולוגיה, אמנויות, מתמטיקה, מדע ובלשנות. בשנת 1924 הוקמו הפקולטות למשפטים, רפואה, אומנויות ומדעים. בשנת 1925 הוכרה האוטונומיה של האוניברסיטה מטעם השלטונות הטורקיים. בנובמבר 1933 האוניברסיטה הוקמה במתכונתה החדשה, ללא לימודי תאולוגיה אסלאמית.
השער הראשי של האוניברסיטה הוצג בצדו האחורי של שטר 500 לירות טורקיות בשנים 1971–1984.
דירוגים בינלאומיים

דירוג שאנגחאי - 401–500 (2019)
Times Higher Education - מקומות 801–1,000 (2020)
דירוג QS לאוניברסיטאות - 801–1,000 (2020)
השער הראשי
אבדון פמיק

אבדון פמיק על דוכן המנצחים לאחר הזכייה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ באולימפיאדת טוקיו (1964). במקום השני פאול ניהיל (אנ') מבריטניה ובמקום השלישי אינגבר פטרסון (אנ') משוודיה
אבדון פמיק (באנגלית: Abdon Pamich;‏ 3 באוקטובר 1933) אתלט עבר איטלקי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964), זוכה מדליית הארד באולימפיאדת רומא 1960, אלוף עולם (1960) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (בלגרד 1962 ובודפשט 1966) בהליכה למרחק 50 ק"מ. השתתף ב-5 אולימפיאדות.
ביוגרפיה

פמיק נולד ב-1933 בפיומה שהייתה באותה תקופה תחת שלטון איטלקי (כיום בסרביה). מייד לאחר מלחמת העולם השנייה היגר אבי המשפחה לגנואה שבאיטליה וב-24 בספטמבר 1947 הצטרף אליו פמיק עם אחיו הבוגר ג'יובאני (יליד 1932).
במקביל לפעילותו הספורטיבית השלים תארים אקדמיים בפסיכולוגיה וסוציולוגיה בתחום הספורט. לאחר פרישתו מונה לפסיכולוג של נבחרת איטליה בכדוריד. עבד כמאמן ריצה ומנהל אתלטיקה וכן סייע לטניסאים הבכירים של איטליה בתחום פסיכולוגיית הספורט
קריירה ספורטיבית > 1955

במשחקי הים התיכון שנערכו בברצלונה, ספרד זכה במדליית זהב בהליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 5:03:33 שעות, לפני רוג'ר שיילאט (Roger Chaylat) מצרפת (5:20:04 שעות) ופרנסיסקו וילולדו (Francisco Villoldo) מספרד (5:36:07 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1956

באולימפיאדת מלבורן סיים במקום רביעי בהליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:39:00 דקות ובמקום 11 בהליכה למרחק 20 ק"מ בתוצאה של 1:6:06 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1958

באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה זכה במדליית כסף בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:18:00 שעות, אחרי יבגני מסקינסקוב (אנ') מברית המועצות בשיא אליפות חדש שך 4:17:15.4 שעות ולפני מקס וובר (אנ') ממזרח גרמניה (4:19:58.6 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1960

באולימפיאדת רומא זכה במדלייית ארד בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:27:55.4 שעות, אחרי דון תומפסון (אנ') מבריטניה (4:25:30.0 שעות) ויון לינגורן (אנ') משוודיה (4:25:46.0 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1960 > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בפונטה סן פייטרו, איטליה ב-16 באוקטובר קבע פמיק שיא עולם בהליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:03:02 שעות, שיפור לשיא בן השנה של אנטולי ודיאקוב (אנ') מברית המועצות (4:03:53 שעות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי גריגורי קלימוב (אנ') מברית המועצות (4:01:39 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1961

באליפות העולם בהליכה שנערכה בלוגאנו, איטליה זכה במדליית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ (4:25:30 שעות) לפני דון תומפסון (4:30:35 שעות) ואקא סודרלונד (אנ') משוודיה (4:36:48 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1962

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד יוגוסלביה (כיום סרביה) זכה במדליית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:19:46.6 שעות, לפני גרגורי פניצ'קין מברית המועצות (4:24:35.6 שעות) ודון תומפסון (4:29:00.2 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1963

במשחקי הים התיכון שנערכו בנאפולי איטליה, זכה במדליית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בשיא משחקים חדש של 4:33:13 שעות, לפני אחמד נאסר בן מסעוד (Ahmed Naceur Ben Messaoud) מתוניסיה (4:39:47 שעות) וג'יאני קורסרו (אנ') מאיטליה (4:44:38 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1964 > אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו זכה במדלייית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בשיא משחקים חדש של 4:11:12.4 שעות, לפני פאול ניהיל (אנ') מבריטניה (4:11:31.2 שעות) ואינגבר פטרסון (אנ') משוודיה (4:14:17.4 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1965

באליפות העולם בהליכה שנערכה בפסקארה, איטליה זכה במדליית ארד בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:06:40 שעות, אחרי כריסטוף הונה (4:03:14 שעות) ובורקהארד לוישקה (אנ') (4:06:02 שעות), שניהם ממזרח גרמניה.
קריירה ספורטיבית > 1966

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה זכה במדליית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בתוצאה של 4:18:42 שעות, לפני גנאדי אגאפוב (אנ') (4:20:01.2 שעות) ואלכסנדר שרביינה (אנ') (4:20:47.2 שעות), שניהם מברית המועצות.
קריירה ספורטיבית > 1968

באולימפיאדת מקסיקו סיטי השתתף בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ אך לא סיים את התחרות.
קריירה ספורטיבית > 1971

במשחקי הים התיכון שנערכו באיזמיר, טורקיה זכה במדליית זהב בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ בשיא מחשקים חדש של 4:21:21 שעות, לפני ויטוריו ויסיני (אנ') מאיטליה (4:29:19 שעות) וחסן אוז (Hasan Oz) מטורקיה (4:54:06 שעות).
קריירה ספורטיבית > 1972

באולימפיאדת מינכן זכה לשאת את דגל ארצו בטקס פתיחת המשחקים. במשחקים עצמם הוא השתתף בתחרות הליכה למרחק 50 ק"מ אך לא סיים את התחרות.
הערכה ואותות

ב-1976 צורף פמיק כ"מפקד" למסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
ב-2015 זכה ב"צווארון הזהב על השגים ספורטיביים" מטעם הוועד האולימפי של איטליה (איט')
אוטוביוגרפיה

ב-2016 יצא ספרו האוטוביוגרפי "מזכרונותיו של מהגר" (Memorie di un marciatore).
הערות שוליים

↑  אבדון וג'יאני פמיק בעולם הרפואה, באתר pubmed
↑  פמיק סבל בתחרות זו מקלקול קיבה ונאלץ לפרוש בק"מ ה-35 כדי לעשות את צרכיו ואף על פי כן הצליח לחזור לתחרות ולנצח
אוברטו השני, מרקיז מילאנו

אוברטו השני, מרקיז מילאנו (באיטלקית: Oberto II d'Este;‏ 940 – 1017), היה מרקיז מילאנו בין השנים 975–1017.
ביוגרפיה

אוברטו נולד בשנת 940 לאוברטו הראשון, מרקיז מילאנו ולגוליה די בוניפאציו. בשנת 975 מת אביו אוברטו הראשון, ואוברטו ירש את נחלותיו, יחד עם אחיו אדלברטו הראשון, מרקיז מילאנו. בשנת 997 מת אחיו אדלברט, ואוברטו נשאר כשליט יחיד בנחלות.
בשנת 1002 תמך אוברטו בארדואינו מאיבראה, שהכריז על עצמו כמלך איטליה, והצטרף למרד נגד היינריך השני, מלך גרמניה.
בשנת 1017 מת אוברטו, ובניו אוגו, מרקיז מילאנו ואלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו ירשו את נחלותיו.
משפחתו

אוברטו היה נשוי לריילנד, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
אוגו, מרקיז מילאנו
אלברטו אצו הראשון, מרקיז מילאנו
ברטה ממילאנו
אדלברט הרביעי
גואידו
אוברטו השלישי, מרקיז ליגוריה המזרחית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
אוברטו השני, מרקיז מילאנו   בית אסטה   נולד:940 מת:1017
| אוברטו הראשון | מרקיזות מילאנו   975–1017 | אלברטו אצו הראשון |
אורי לוי (עיתונאי)

ערך זה עוסק בעיתונאי יליד 1988. אם התכוונתם לעיתונאי ספורט יליד 1952, ראו .
| --- | --- |

אורי לוי
 לידה:  1988 (בן 36 בערך) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 עיסוק:  עיתונאי, מגיש ופרשן כדורגל
אוּרי לוי (נולד ב-1988) הוא עיתונאי, שדר ופרשן כדורגל. מעיתונאי הספורט הבודדים בישראל המכסים את הכדורגל הפלסטיני והערבי.
במסגרת עבודתו סיקר את מונדיאל 2018 מרוסיה, גביע אפריקה לאומות 2019 ממצרים, מונדיאל 2022 מקטאר, והיה העיתונאי הישראלי הראשון לסקר את גביע אסיה ממדינה ערבית (איחוד האמירויות 2019).
ביוגרפיה

לוי נולד וגדל בירושלים, לאביו הצייר רענן לוי ולאמו האמנית רוני ברות. לוי הוא בעל תואר ראשון במזרח תיכון ולימודים איבריים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. דובר עברית, ערבית, אנגלית, ספרדית וצרפתית.
לוי החל את דרכו בתקשורת הספורט הישראלית בשנת 2010, כעוזר הפקה בערוץ הספורט. ארבע שנים לאחר מכן ייסד את אתר הכדורגל הבינלאומי BabaGol.
מאמצע העשור השני של המאה ה-21, עובד לוי כעיתונאי עצמאי, המפרסם באנגלית, עברית וערבית בגופי התקשורת הגדולים והמובילים בישראל ובעולם.
עבודותיו בעברית התפרסמו בהארץ, וואלה!, ישראל היום, כלכליסט ועוד. בשפה האנגלית לוי הוא מהישראלים הבודדים לפרסם ב-BBC, Guardian, The Athletic ואחרים. לוי מפרסם גם בערבית וכתבותיו מתורגמות ומצוטטות תדיר בתקשורת הערבית והפלסטינית. הוא היה בעל טור קבוע באתר אל-ערבי אל-ג׳דיד הקטארי ופרסם מאמרים ב-Middle East Eye הקטארי גם כן, וערב ניוז הסעודי.
מ-2017 החל לשמש לוי חבר פאנל קבוע וכפרשן ספורט מזרח תיכוני בI24 News בשפות ערבית, ספרדית, צרפתית ואנגלית. במקביל, לוי שימש כפרשן כדורגל בשפה העברית בערוץ הספורט, ב'כאן 11', וכיום כפרשן וכשדר בספורט 1 (צ'רלטון). בשנים האחרונות כותב ומגיש הסכת הכדורגל "שער" בתאגיד השידור הציבורי 'כאן'.
לוי היה העיתונאי הראשון לדווח מדובאי בהרחבה אודות עסקת בית״ר ירושלים ושייח׳ חמד בן ח׳ליפה, מה שהצית את אחת הפרשות המדוברות בספורט הישראלי.
הערות שוליים

↑  אורי לוי‏, כל העולם נגדנו, אבל אנחנו חוגגים: שליח וואלה! ספורט עם האוהדים במוסקבה, באתר וואלה, 2 ביולי 2018
↑   אורי לוי, "התביישתי, הרגשתי שבוגדים בי": אחרי האכזבה, המצרים עברו לעודד את האויב, באתר הארץ, 18 ביולי 2019
↑  ישראלי באבו דאבי, כאן תאגיד השידור הציבורי,
↑  כתבותיו של אורי לוי באתר הארץ
↑  אורי לוי‏, לא ניצחנו, אבל גם לא הפסדנו: הסכם אוסלו בראי הכדורגל, באתר וואלה, 28 בספטמבר 2023
↑  כתבות אורי לוי, באתר www.israelhayom.co.il
↑  אורי לוי, "אני עשיר ולא מכסף", באתר כלכליסט, 14 בדצמבר 2014
↑  Author Page | The New Arab, https://www.newarab.com/ (באנגלית)
↑  Uri Levy, Middle East Eye (באנגלית)
↑  Uri Levy, Arab News (באנגלית)
↑  خط التماس- الجزائر تهتف لفلسطين، والأراضي الفلسطينية تهتف باسم الجزائر، ما سر العشق بين البلدين؟, i24NEWS Arabic, Jul 26, 2019
↑  שלום עם האמירויות על המגרש, 17 בספטמבר 2020
↑  אורי לוי‏, תעלומת המאה, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2020
אי שיבאטה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
אַי שִׁיבָּאטָה (ביפנית: 柴田 亜衣;‏ נולדה ב-14 במאי 1982) היא שחיינית יפנית, אלופה אולימפית וסגנית אלופת העולם.
ביוגרפיה

שיבאטה נולדה בדרזאיפו, פוקואוקה. אחיה גם הוא שחיין בינלאומי. היא בוגרת המכון הלאומי לכושר גופני וספורט בקאנויה.
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה שיבאטה במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.54 דקות' לפני לור מנודו מצרפת (8:24.96 דקות) ודיאנה מונז מארצות הברית (8:26.61 דקות) ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.51 דקות., המנצחת הייתה מנודו שקבעה שיא אירופה חדש של 4:05.34 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה שיבאטה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.74 דקות, אחרי מנודו (4:06.44 דקות) ולפני קייטלין מקלאצ'י מבריטניה	4:07.25 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של דקות, אחרי קייט זיגלר מארצות הברית	(8:25.31 דקות) ובריטני רימר מקנדה	(8:27.59 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בוויקטוריה, קנדה בשנת 2006 זכתה שיבאטה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.61 דקות, מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.41 דקות ובמדליות ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:11.13 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:00.65 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה שיבאטה בשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.19 דקות, אחרי מנודו שקבעה שיא תחרות חדש של 4:02.61 דקות ואוטיליה ג'דרז'אק מפולין	(4:04.23 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:58.55 דקות, אחרי זיגלר שקבעה שיא תחרות חדש של 15:53.05 דקות ופלביה ריגאמונטי משווייץ	(15:55.38 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.73 דקות ובמקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.04 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה שיבאטה רק במקום 27 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה חלשה עבורה של 8:41.63 דקות ולא הגנה על תוארה ובמקום 31 בתוצאה חלשה נוספת של 4:17.96 דקות.
אורי לוי (שדרן)

| --- | --- |

לוי משדר את גמר גביע המדינה בכדורסל בכיסאות גלגלים, 2017
 לידה:  25 בינואר 1952 (בן 72) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  uri.levy3
 טוויטר:  urildorl
 
אורי לוי מראיין את אלופת ישראל בטניס אילנה ברגר (אמצע שנות ה-80)
אוּרי לוי (נולד ב-25 בינואר 1952) הוא עיתונאי, שדרן רדיו  ומנחה טלוויזיה ישראלי. מבכירי שדרני הספורט בישראל, לשעבר מנהל חטיבת החדשות של הערוץ הראשון, שבו הוא עבד משנת 1977 עד 2017, עת עבר לתאגיד השידור הישראלי. לוי נחשב לאחד משדרני הספורט המובילים בישראל. הוא שידר רבים מהמשחקים של קבוצות הכדורסל של מכבי תל אביב והפועל ירושלים בגביעי אירופה, וכן אירועי ספורט במשחקים אולימפיים ובמסגרות אחרות. אחד השידורים הזכורים שלו היה הקרב של יעל ארד באולימפיאדת ברצלונה (1992), שהקנה לה מדליית כסף, ומדליה אולימפית ראשונה לישראל.