stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיני מקרקעין (הרשות הפלסטינית)
האיסור על מכירת אדמות למי שאינו פלסטיני > איסור המכירה לישראלים

בין השאר אוסרים חוקים אלה על פלסטינים למכור אדמות בבעלות פלסטינית ל"כל אדם או תאגיד ישראלי, החי בישראל או מטעמה". הדין הפלסטיני מוסיף כי מכירה או ניסיון מכירה של קרקע למדינה זרה הם עבירה פלילית אשר עלולה להוביל לעונש מוות. דיני מקרקעין אלה הותקנו במקור במהלך השלטון הירדני ביהודה ושומרון (1948-1967) ולדברי התובע הכללי הפלסטיני, נועדו בין היתר "להגן על הפרויקט הלאומי הפלסטיני להקמת מדינה פלסטינית עצמאית". ברשות הפלסטינית מכירת קרקעות לישראלים נחשבת לבגידה ובהתאם לכך החוק אמור "לעצור את התפשטות השחיתות המוסרית, המדינית והביטחונית".
ככלל, הפלסטינים מכירים בזכות היהודים שחיו לפני 1948 וגורשו מיהודה ושומרון, לחזור לביתם, בתנאי שלא רכשו אזרחות אחרת. עם זאת, לא כך מול קרן קיימת לישראל, או לתושבים אשר חיו על שטחים שנרכשו על ידיה. עם זאת, ברשות מתייחסים בחומרה רבה למכירת קרקעות לישראלים, ומאז הקמתה עוסקים מנגנוניה בחקירה, מעצר, שפיטה ואף הוצאה להורג של סוחרי קרקעות, הנחשבים למשתפי פעולה עם ישראל. חוקי הרשות נוגעים גם בשטח C ומזרח ירושלים, אף על פי שאין לה בהם שליטה ביטחונית או אזרחית ונכון ליולי 2012, נאסרו 141 פלסטינים ביהודה ושומרון בעוון מכירת קרקעות לישראלים.
החריגה היחידה מהאיסור הזה היא העיר החדשה רוואבי שבה הותר לישראלים לרכוש קרקעות ודירות בכפוף לאישור מיוחד משלטונות הרשות. מעל 10% מהדירות בה הן בבעלות ערבים ישראלים.
מזרח ירושלים

במזרח ירושלים התגוררו ב-2012 497,640 תושבים (כ-61% מאוכלוסיית העיר) מהם כ-193,200 (39%) יהודים, כ-286,520 (58%) ערבים מוסלמים, וכ-11,380 (2.3%) ערבים נוצרים. ישנן עמותות כדוגמת אלע"ד ועטרת כהנים אשר פועלות ליישוב יהודים השכונות ערביות במזרח העיר. בעקבות האיסור למכירת קרקעות לישראלים נעצרו, בין היתר, ערבים-ישראלים המתגוררים במזרח ירושלים בחשד למכירת קרקעות, אך אלו שוחררו בעקבות התערבות מצד ישראל וכתוצאה מכך, נסגרו התיקים בעניינם.
בתחילת אפריל 2009 נמסר כי כמה אנשי עסקים יהודים מארצות הברית רכשו 20 דונם מפלסטינים באזור הר הזיתים בירושלים. הדיווח הניע את הרשות הפלסטינית להנפיק מחדש אזהרה בנושא מכירת נכסים ליהודים אשר מהווים "בגידה חמורה" שמשמעותה גזר דין מוות. ראש בתי הדין השרעים ברשות המלסטינית, השיח' תייסיר רג'ב אל-תמימי, הזכיר לפלסטינים פתווה המתנגדת לנוהג. לדבריו, "ירושלים היא הבירה הדתית, הפוליטית והרוחנית של פלסטין - ליהודים אין זכות בה" לדבריו. בסוף אפריל 2009, בית משפט פלסטיני דן אדם למות בתלייה בעוון בגידה, לאחר שמכר קרקע לישראלים.
באפריל 2009 ניהלו מנגנוני הביטחון המסכל והמודיעין הכללי ברשות הפלסטינית מבצע נגד מכירה בהיקף נרחב של קרקעות ונכסים במזרח ירושלים לישראלים. אנשי הרשות חקרו כמה מתווכים בעסקאות נדל"ן, בחשד שמכרו קרקעות בשטח כולל של כ-13 דונמים באזורי ירושלים והסביבה וכמה בני אדם אף נעצרו. בין הנחקרים היו כאלו המחזיקים בתעודות זהות ישראליות. עם זאת, בכיר במחלקה לחקירת שחיתות בוועדה לפיקוח, הגוף האחראי והמפקח על פרשיות שחיתות ברשות, התערב בעניין ובלחץ ישראלי הורה על סגירת תיקים שנפתחו לחשודים, וכן הורה על שחרור חשודים שנעצרו בעניין. בנושא התבטא חאתם עבד אל-קאדר, מחוקק מטעם הפת"ח ויועצו של לענייני ירושלים של ראש הממשלה הפלסטינית לשעבר, סלאם פיאד, ואמר כי האיסור על מכירת נכסים ליהודים עדיין נחוץ. הוא הסביר כי ממשלת ישראל והמתנחלים הציבו "מתקפה עזה" כלשונו, על המגזר הערבי במזרח ירושלים, בניסיון לשנות את המאזן הדמוגרפי, באמצעות הריסת בתי פלסטינים. עוד הוסיף כי הרשות עצרה למשך מספר ימים תושבי ירושלים אחדים, והוסיף כי ישראל פנתה דרך התיאום הצבאי והורתה להעביר לידה את החשודים ששוחררו. הוא הדגיש כי השלטונות הפלסטיניים פועלים בנחרצות בכל הנוגע למכירת קרקעות לישראלים, והוסיף כי יש להוציא להורג את מי שיימצאו אשמים במכירת קרקעות. בהקשר זה הוסיף כי התביעה הפלסטינית ממשיכה לחקור עשרות פרשות של מכירת קרקעות לישראלים. עם זאת, הוא הוסיף כי "ישנם קשיים בחקירת חלק מהחשודים הירושלמים, בגלל לחצים ישראליים, ומאחר שהתביעה מתקשה בהכנת כתבי אישום נגדם".
כ-2,500 יהודים חיים בשכונות ערביות במזרח ירושלים. הוצאות האבטחה שלהם בשנה שעברה הגיעו ליותר מ-100 מיליון ש"ח.
נכון לשנת 2011, ברובע המוסלמי שבעיר העתיקה חיים כ-1,000 יהודים וברובע הנוצרי חיים כ-10 משפחות יהודיות באגף נאות דוד. בשכונת בית חנינא חיים כ-50 יהודים, רבים מהם בבית השבעה. במעלה הזיתים, הצמודה לראס אל עמוד, חיים כ-500 יהודים. בג'בל מוכאבר, חיים כ-90 משפחות בשכונת נוף ציון ואושרו תוכניות בנייה עבור 300 יחידות דיור נוספות. בשנת 2014, רכשה עמותת אלע"ד 11 דירות בסילוואן ושיכנה בהן 25 משפחות וסך הכל גרים בשכונה כ-500 יהודים.
בכפר עקב אמנם לא חיים יהודים, אך שטחים בבעלות יהודית נוצלו על ידי ערבים להשתלטות במרמה. בתחילת המאה ה-21, באמצעות מסמכים מזויפים, נבנו בתים על הקרקעות, בהן התיישבו משפחות ערביות. בשנת 2015 קבע בית המשפט שעל המשפחות לפנות את הבתים מהמקרקעין ובג"ץ הוציא צו על תנאי המורה למדינה לפנות את המקרקעין.
תחבולות והונאות

בעקבות האיסור, מקרי הונאה הן מצד הפלסטינים והן מצד המתנחלים נעשו לדבר שבשגרה. במקרים מסוימים הפלסטינים משווקים קרקעות אשר לא שייכות להם, או לוקחים כספים מבלי לבצע העברת בעלות על הנכס. במקרים אחרים, המתנחלים משקרים בדבר רכישת הקרקעות וממציאים מסמכים מזויפים. לאחר מכירות מוצלחות, הפלסטינים לעיתים קרובות מהגרים לחוץ לארץ, מחשש להתקפות האפשריות מידי אזרחים אשר נטלו את החוק לידיהם. לשם כך, ישנם קצינים במנגנונים הפלסטינים אשר עוקבים אחר הונאות וזיופים מסוג זה. במקרה שנעשה שימוש בזיוף, ננקטים הליכים משפטיים, ובמקרה והעסקה נעשתה כחוק, קציני הרשות אף ינסו לרכוש את הקרקע בחזרה.
ראו גם

מעמד הקרקעות ביהודה ושומרון
חוק השכרת ומכירת נכסי דלא ניידי לזרים
התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
הדובים והדבורים

| --- | --- |

 בימוי:  וילפרד ג'קסון
 הופק בידי:  וולט דיסני
 שחקנים ראשיים:  פינטו קולוויג
 אנימטור:  דייוויד הנד פרד מור הארי ריבס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  9 ביולי 1932
 משך הקרנה:  6:18 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מצויר 
 סרט קודם:  חנות הציפורים
 סרט הבא:  רק כלבים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדובים והדבורים (באנגלית: The Bears and Bees) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות". הוא יצא ב-1932.
עלילה

שני גורי דובים מתחבטים ללא מזיק, ואז מתחילים לנשנש שיח פירות יער, עד שדוב גדול ומרושע יותר רודף אותם. הם נוגסים כמה פרחים ומוצאים דבורה, שאחריה הם עוקבים אל הכוורת, שאותה הם ממשיכים לפשוט. הדוב הגדול רודף אותם, אך לא ידוע לו, דבורה זיהתה את הפשיטה וזימנה את חוליית ההתקפה. הדבורים רודפות אחריו, והגורים חופרים פנימה.
מדיה ביתית

הסרט יצא ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
הדבר

ערך זה עוסק בספר מאת אלבר קאמי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר "הדבר", בתרגום אילנה המרמן (2001), הוצאת עם עובד
 מידע כללי
 מאת:  אלבר קאמי
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן, אבסורד, אקזיסטנציאליזם.
 נושא:  דבר, מגפה 
 מקום התרחשות:  אוראן 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת גלימאר
 הוצאה בשפת המקור:  Éditions Gallimard
 תאריך הוצאה:  יוני 1947
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 266  מהדורה שנייה - 270
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1953  מהדורה שנייה - 2001
 תרגום:  מהדורה ראשונה - יונתן רטוש   מהדורה שנייה - אילנה המרמן
 סדרה
 ספר קודם:  Resistance, Rebellion, and Death 
 
"הדֶּבר" (בצרפתית: La Peste) הוא רומן מאת אלבר קאמי, סופר, פילוסוף ועיתונאי צרפתי, יליד אלג'יריה, שזכה בפרס נובל לספרות בשנת 1957. קאמי התחיל לכתוב את הרומן בשנת 1941 ופרסם אותו בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה. הספר זכה במרוצת השנים לפרשנויות שונות: יש שראו בו ספר העוסק בהתמודדות האדם מול עובדת המוות, אחרים ראו בו אלגוריה לתחלואי החברה האנושית כמו השאננות, הרוע וההרס, ויש שפירשו אותו כמטאפורה להתנגדות הצרפתית לכיבוש הנאצי.
דמויות מרכזיות

הסיפור עוקב אחר כמה דמויות מרכזיות:
ד"ר ברנאר רייה (Dr. Bernard Rieux): רופא ראשי בעיר. מהראשונים לזהות את המחלה. מסַפר הסיפור ששואף לייצוג אובייקטיבי של המתרחש.
ז'אן טארו (Jean Tarrou): זר בעיר. מתעד בצורה אובייקטיבית ודקדקנית (כרוניקאי) את המתרחש בעיר ועל רשימותיו מתבסס המספר. מקים צוותי סיוע רפואי.
רמון רמבר (Raymond Rambert): זר בעיר, עיתונאי. בעקבות המגפה הופרד מאהובתו ועושה כל שביכולתו לשוב אליה. מצטרף לצוותי הסיוע.
האב פנלו (Father Paneloux): כומר. נושא דרשות במהלך המגפה. מצטרף לצוותי הסיוע.
ז'וזף גראן (Joseph Grand): פקיד מבוגר ועני. בזמנו הפנוי מחבר ספר. מצטרף לצוותי הסיוע.
קוטאר (Cottard): פושע שמצא את חירותו הודות למגפה. סוחר במוצרים מוברחים ומתעשר.
פרשנויות מרכזיות

לרומן "הדבר" כמה פרשנויות עיקריות מקובלות: הקבלת מחלת הדבר למלחמה ותפיסת העיר אוראן כעיר תחת מצור; פרשנות המבוססת על תפיסות הומניסטיות ואקזיסטנציאליסטיות; וכן קריאה על פי פילוסופיית האבסורד של אלבר קאמי.
פרשנויות מרכזיות > האבסורד

האבסורד בכתביו של אלבר קאמי, ובייחוד ב"הדבר", מתבטא בראש ובראשונה בניכור (alienation) ובצורה בה הסיפור מסופר לקוראים. קאמי מנסה להציג את העיר אוראן דרך עיניו של אדם זר, כרוניקאי, כדי שיוכלו להסתכל על העיר כמכלול טוטלי, מלמעלה – ולא בהכרח מעיניו של אדם זה או אחר; בצורה זו הקורא יכול להבין כיצד קאמי רואה את העיר, ומכאן הוא יכול להתחבר לביקורת של קאמי על הטוטליטריות. באמצעות הניכור, דרכו מספרים על הדבר, ניתן לראות כיצד העיר הטוטליטרית – שלכאורה אמורה "לסדר" את הכאוס, להתמודד עם הניהיליזם – מתפוררת בעקבות המגפה. האבסורד של קאמי הוא חוויה הנבנית משני יסודות סותרים: שלילי וחיובי. חוויה שלילית של קרע ונתק, שמודגשת ברגע שהדבר תוקף את העיר אוראן, וחוויה חיובית של הרמוניה ואחדות, שמודגשת בתגובתם של אנשי אוראן המנסים לשמר את ההרמוניה והאחדות בכל מחיר, גם אם זה כרוך בלהכחיש את הדבר בהתחלה – או לשקוע לתוך האימה שהוא מביא איתו.
לדבר הפוקד את אוראן והורג בתושביה בהמוניהם יש מאפיינים רבים של אבסורד, בייחוד כאשר בוחנים אותו כמכלול עם תגובותיהם של אנשי העיר. אחד הרעיונות בהגותו הפילוסופית-אבסורדית של קאמי גרס כי האדם המודרני, בעל התודעה החופשית, גילה שהוא משועבד למציאות שיצר בעצמו. הדבר מתאר את האבסורד של הטוטליטריות, וכיצד העיר אוראן, בתור דוגמה למציאות משעבדת שכזו, מגיבה לדבר שפושה בה. אף על פי שהספר נכתב אחרי מלחמת העולם השנייה והושפע ממנה מאוד, המיקוד הוא על העיר כיחידה כוללת ומגיבה בצורה טוטלית, ולא על שליט יחיד או רודן מול תושבים.
מחלת הדבר, בתור אלגוריה להרג פתאומי התוקף את העיר אוראן בדיוק כמו במלחמה, תוקפת את העיר ללא רחמים, עכבות, הבחנות או כבוד. מעיר שוקקת, חיה ומתקדמת, הופכת אוראן לעיר נצורה, מנותקת, זרועה בפגרים של חיות ובני אדם. אין לאן לברוח מהמגפה הזו, שמשמידה – בדיוק כמו המלחמה – אנשים טובים ורעים, גדולים וקטנים, צעירים ומבוגרים ללא הבחנה. האבסורד ממשיך עם סיום המגפה, שנגמרת בדיוק כמו שהחלה: ללא כל סימן או חוקיות, בצורה שרירותית לחלוטין. הסיפור מסתיים בהצהרה לפיה ייתכן מאוד שהדבר יחזור יום אחד, ומכאן עולה ההבנה האבסורדית כי ייתכן מאוד שכל מה שנעשה במסגרת המאבק האחרון בדבר יושם לאל, והכל יתחיל מההתחלה. בצורה זו מראה קאמי את הקושי האבסורדי במלחמות, אותן הדבר מייצג, וכן את חוסר התוחלת בדרכי ההתמודדות איתן מצד המשטרים הטוטליטריים.
פרשנויות מרכזיות > הומניזם

פילוסופיית האבסורד של קאמי הייתה למעשה הבסיס וההכנה לפיתוח תאוריה ערכית, אנושית ומסודרת שתענה על אי-הסדר הטמון באבסורד. בשנת 1944 כתב: "לא כל דבר יכול להיות מסוכם בשלילה ובאבסורד, אך עלינו לעבור תחילה דרך שלילה ואבסורד [...] מפני שעמם דורנו צריך להתמודד". ניתן להסתכל על ההתייחסות של קאמי לאבסורד כקושי שיש להכירו ולהתמודד איתו, על-מנת שיוכל לפתח דרך אחרת, טובה יותר, שתענה על הקשיים שמציב האבסורד. כבר בשנת 1939, במסגרת ביקורתו על קובץ סיפוריו של ז'אן-פול סארטר "הקיר", כתב קאמי כי "לתאר את האבסורד של החיים – אין זו מטרה כשלעצמה, אלא רק ההתחלה". האתגר שעמד בפניו של קאמי היה לבסס גישה הומניסטית נוכח האבסורד והניהיליזם, שסימנו את התרופפות אמות המוסר והאמת.
בספר "הדבר" ניתן למצוא ביטוי להומניזם של קאמי. עלילת הסיפור מתפתחת כך שהמסגרת האבסורדית נבנית בדמות הדבר הטוטלי והרצחני שתוקף את העיר, שכלל אינה מוכנה לו. מרגע שהקיום בעיר אוראן הופך אבסורדי וחסר משמעות, ביטויים של הומניזם בולטים בתוכו מאוד. ההומניזם של קאמי גורס כי יש לקיים את המוסר ללא סיבה, גם בתוך עולם אבסורדי ופרוע, בתור התניה בסיסית, אינסטינקטיבית, צו מוסרי ויסודי גם אם אין בכוחו לשנות את העולם. ד"ר רייה ופעולותיו ב"הדבר" מסמלים הומניזם כזה: דווקא הוא, שדמותו מסמלת את הכופר, הניהיליסט – מחרף את נפשו להציל אנשים ולטפח תקווה ואנושיות בתוך המצב הכולל של הסבל. משנתו ההומניסטית של קאמי תואמת במידה רבה את הערכים שראה כתשתית המוסר הצרפתי, שבמלחמת העולם השנייה התנגש חזיתית עם תפיסת העולם הנאצית-הטוטליטרית. המחשה לייצוג תפיסת עולם זו ולצורת ההתנגשות שלה עם זו הגרמנית ניתן למצוא בספרו של קאמי "מכתבים לידיד גרמני".
עצם הניסיון של אנשי אוראן להתנגד לדבר, לטוטליות שלו ולחוסר ההבחנה שבקטל, מסמלת את תמצית ההומניזם של קאמי: גילויים של אנושיות, מוסר ותקווה בתוך הכאוס והניהיליזם שמביאים עמם הדבר ובהתאמה, המלחמה. קאמי טען כי אין טבע אנושי סופי ושהאדם הוא בריאה שלא הסתיימה; שהאדם אינו יצירה גמורה אלא ניסיון. ניסיון זה הוא החיפוש אחר משמעות. לפי גישה זו יש להילחם באי-צדק קולקטיבי גם אם המאבק עקר, כשם שאנשי אוראן נלחמים במגפת הדבר הבאה והולכת כרצונה. איזו פעולה עלינו לנקוט כלפי העולם בשעה שעמיתינו בני האדם סובלים ומתים, ואיך באותה העת נמנע מהעלאת סף ההרג והסבל? על בעיה זו ניסה קאמי לענות באמצעות אלגוריית "הדבר".
פרשנויות מרכזיות > ספרות מלחמת העולם השנייה

"הדבר" התפרסם בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה, ולכאורה הוא עוסק במחלות, מגפות וכיצד בני האדם מתמודדים איתן. למרות זאת יש המכלילים אותו בין יצירות הספרות של מלחמת העולם השנייה. העיר אוראן האלג'יראית היא קולוניה צרפתית, גנרית ואוניברסלית, וככזו היא מייצגת עיר סמלית שיכולה להיות בכל מקום. הבחירה לקרוא לעיר בספר בשם זהה לעיר אמיתית באלג'יר רק מחזק את אווירת התעתוע בין בדיון ומציאות לאורך הספר, בדומה להקבלה שנעשית בין המגפה והמלחמה. אף על פי שהספר פורסם שנתיים אחרי המלחמה, ניתן להגיד שהוא עדיין נמצא בטווח ההשפעה שלה. בתחילת הספר מכריז המספר כי "המאורעות התמוהים שהכרוניקה הזאת עומדת לספרם קרו בשנת ..194 בעיר אוראן". שנות ה-40 של המאה ה-20 מזוהות מאוד עם מלחמת העולם השנייה ובהן התרחשה רוב המלחמה; עצם הבחירה לא להגיד באיזו שנה בדיוק מתרחש הסיפור, ורק להציג את אזור הזמן, מכניסה את הקורא לאווירה של מלחמת העולם השנייה, בפרט ככל שמדובר בקולוניות הצרפתיות שחוו את המלחמה ותושביהן גויסו לחילות המשלוח הצרפתיים. קאמי אף הבהיר במכתב לרולאן בארת שהסיפור האלגורי של "הדבר" מאפיין את "המאבק של תנועת ההתנגדות האירופית נגד הנאציזם".
ההקבלה בין מחלת הדבר לבין המלחמה ממשיכה ונוכחת לאורך כל הסיפור. אוראן מוצגת לקורא ומתפקדת כעיר תחת מצור – מרכיב של מיתוס מוכר בספרות ובמלחמה, החל מהמצור על טרויה באיליאדה להומרוס, וכלה באירועי המצור הקשים במלחמת העולם השנייה, כמו המצור על סטלינגרד. מחלת הדבר, כמו המלחמה, היא אירוע מוחלט וקשה התוקף את העיר ומביא עמו מוות, משנה את מרקם החיים ואת היומיום בצורה מוחלטת, לעיתים ללא אפשרות שיקום. אוכלוסיית העיר אוראן נמצאת תחת אסון שהולך ומחמיר לנגד עיניה, והתקדמות ההבנה שלה ביחס לחומרת המצב – כמו גם הכחשת חומרתו – מקבילה פעמים רבות לחוסר הרצון האנושי-החברתי להודות בקיום המלחמה. במקביל, גם חוסר הפרופורציה בתגובה לאחר מכן, הפאניקה, חוסר הידיעה, ובעיקר האנשים הקרובים שמתים בהמוניהם עקב הדבר – גם הם מאפיינים הקיימים גם במלחמה.
"'השאלה היא,' אמר קסטל הזקן בבוטות, 'האם זה דבר או לא דבר'. שניים או שלושה רופאים מחו בקול. השאר נראו כמהססים. ואילו המושל התחלחל ונסב מוכנית לעבר הדלת, כמבקש לוודא שחסמה בעד הדברים האיומים האלה להתפשט במסדרונות. רישאר הזקן הכריז שלדעתו אסור להיתפס לבהלה [...]" . ציטוט זה מדגים את הדרך בה מנסים פרנסי העיר להתמודד עם המצב החדש, חלקם נתפסים כנביאי זעם ואחרים מכחישים, בעוד מושל העיר חושש שהשמועות יתפשטו והתושבים יתפסו לבהלה.
תרגומי הספר

הרומן נכתב במקור בצרפתית ופורסם בשנת 1947. תרגומו הראשון לאנגלית נכתב בשנת 1948, על ידי סטיוארט גילברט, בהוצאת Hamish Hamilton שבלונדון. הרומן תורגם לעברית פעמיים - לראשונה בשנת 1953, על ידי יונתן רטוש ובעריכת חיים אברבאיה, בהוצאת עם עובד; ובשנית בשנת 2001 על ידי אילנה המרמן, במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
לקריאה נוספת

אבי שגיא, אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד, הוצאת משרד הביטחון, 2000
דוד אוחנה, הכבול, העקוד והצלוב – אלבר קאמי וגבולות האלימות, הוצאת כרמל, 2013
דוד אוחנה, הומניסט בשמש – קאמי והשראה ים תיכונית, הוצאת כרמל, 2000
אוליביה טוד, אלבר קאמי: חייו, הוצאת כרמל, 2000
אברהם בנימין יפה, דו-שיח צרפתי (פרק 19 – אלבר קאמי), מרחביה: ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1958
הערות שוליים

1 2  אבי שגיא, אלבר קאמי והפילוסופיה של האבסורד. ירושלים: משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, 2000.
1 2 3 4 5 6 7  דוד אוחנה, הומניסט בשמש: קאמי וההשראה הים-תיכונית. ירושלים: כרמל, 2000, עמ' 22-53.
↑  הדבר; עמ' 270.
↑  קאמי, אלבר, הדבר, תרגום מצרפתית: אילנה המרמן, תל אביב: ספריה לעם, הוצאת עם עובד, 2001, עמ' 9.
↑  Camus, Albert. Letter to Roland Barthes on “The plague”. Lyrical and Critical (ed.), Essays, P. Thody N.Y. 1968, p. 339.
↑  הדבר, עמ' 47.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600040805171  BnF: cb122159507 (data)  GND: 4131560-1  LCCN: no2019051685  MusicBrainz work: 6ae5634e-8e31-4d0d-bd8b-b699434291bb  NLA: 35267231  SUDOC: 069021392  VIAF: 185447266   WorldCat (עם VIAF): 185447266
ההמהום

ההמהום (באנגלית: The Hum), המכונה גם זיהום רעש, הוא תופעת רעש, מעין זמזום מתמשך ופולשני, בעוצמה נמוכה בדרך כלל, שהטריד את מנוחתם של אלפי אנשים באזור מגוריהם ברחבי העולם. על התופעה דווח לראשונה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 בעיר בריסטול בבריטניה.
במהלך השנים ניתנו הסברים שונים לתופעה, הכוללים תאוריות קונספירציה שונות. חוקר האקוסטיקה ג'ף לבנטל שחקר את התופעה בשנת 2003 הגיע למסקנה כי רק 2 אנשים מתוך 100 אנשים המתגוררים באזורים שבהם דווח על התופעה, שומעים את הרעש. מחקר נוסף שפורסם בשנת 2013 ומומן על ידי ממשלת קנדה בראשות הפרופסור להנדסת מכונות מאוניברסיטת וינדזור קולין נובאק וחקר את התופעה בעיירה קנדית, אישר שההמהום הוא אכן תופעה קיימת וכי מקורה הוא ככל הנראה בפעולות פיצוץ מבוקרות בכבשנים במפעל הנמצא על האי זאג שבנהר דטרויט הסמוך.
היפופוטם מלטזי

| היפופוטם מלטזי> תקופה |
| --- | --- |
פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: היפופוטמיים
סוג:: היפופוטם
מין:: היפופוטם מלטזי
שם מדעי
 Hippopotamus meltensis

היפופוטם מלטזי (שם מדעי: Hippopotamus melitensis) הוא מין נכחד של היפופוטם קטן שהשתייך לסוג היפופוטם. הוא היה אנדמי לאי מלטה שבים התיכון במהלך הפליסטוקן ובדומה למיני היפופוטם דומים כמו היפופוטם כרתים גמדי והיפופוטם קפריסאי גמדי, עבר גמדיות איים.
היפופוטם זה החל להגר למלטה מיבשת אירופה לאחר האירוע המסיני בו התייבש הים התיכון ממרבית מימיו ועידד הגירה למרכזו. האי מלטה היה נטול טורפים, מה שמשך את ההיפופוטם ויצורים נוספים לאי עד שהים חזר ובידד אותו.
מרבית המאובנים שלו התגלו במערת אר דאלם שבדרום-מזרח מלטה, מערה מפורסמת בה נמצאו מינים רבים של יונקים גמדיים לרבות הפיל פליאולוקסודון פלקונרי ופליאולוקסודון מנאידריינסיס.
היפנוט נחשים

מהפנט נחשים בהודו
מהפנטי נחשים במרוקו, סוף המאה ה-19
היפנוט נחשים או אילוף נחשים היא פעולה בה אדם מעמיד פנים כמהפנט או מאלף נחש, באמצעות נגינה בחליל, לרוב חליל פונגי (אנ'). במופע מסוג זה נפוצות גם הופעות רחוב נוספות עם הנחשים, כגון להטוטנות ומגוון פעולות הנתפסות מסוכנות יחסית, בשל ארסיותם הקטלנית של הנחשים המשמשים במופע.
מופעי היפנוט נחשים נפוצים בעיקר ברחובות ובפסטיבלים בהודו, ובמדינות אסיה נוספות כמו פקיסטן, בנגלדש, סרי לנקה, תאילנד ומלזיה. לעיתים קיימים מופעים גם במדינות צפון אפריקאיות כגון מצרים, מרוקו ותוניסיה. עם זאת, המופעים פוחתים בשנים האחרונות ברחובות, בין השאר בשל איסור של ממשלת הודו, מאז 1972, על אחזקת נחשים פרטית. לצד זאת החלו מהפנטי נחשים בהודו להתאגד כדי להגן על מקור פרנסתם.
מהפנטי הנחשים מציגים נחשים כאשר הסוג הנפוץ ביותר הם הקוברות. הנחשים נראים לקהל כ"מאולפים" או מהופנטים. הקוברה הוא נחש חירש לחלוטין לצלילי חליל הפונגי המתנגנים (הוא חסר אוזן חיצונית), או לכל היותר מסוגל לחוש בוויברציות צלילי החליל בלבד. הקוברה אינה מכישה את החלילן בשל תנועת החליל. נחש הקוברה מגיב לתנועה, והתנועה הבלתי פוסקת של החליל לצדדים גורמת לנחש לעקוב אחריו באופן בלתי פוסק, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הקוברה. למעשה הקוברה עומד על המשמר כפעילות הגנתית וימתין בעקשנות לנסיגת האיום.
ככל חיות הבר גם נחש הקוברה אינו צפוי לחלוטין, ולכן במקרים רבים מהפנטי נחשים חולבים מראש את ארסו של הנחש או עוקרים את שיני הארס שלו. מהפנטי נחשים מסוימים נוקטים באמצעי זהירות נוספים, למשל הם יושבים במרחק בטוח מטווח ההכשה של הנחש, השוכב לרוב בתוך סל, ויש המשלהבים את הקהל בקרבה מעוררת אימה. יש הנוגעים בחלק העליון של ראש הקוברה הזקור ונכון להכיש, כאשר הם מנצלים את עקרון תגובת הקוברה לתנועה, והקרבה לראש הנחש נעשית באטיות שאינה מובחנת על ידי הנחש.
ראו גם

אחיזת נחשים - טקס דתי שהתפתח בארצות הברית
הערות שוליים

↑  More trouble in store for snake charmers, Times of India
היפנוס מונופטריגיוס

| היפנוס מונופטריגיוס |
| --- | --- |
 היפנוס מונופטריגיוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: חשמלנאים
משפחה:: היפניים
סוג:: Hypnos
מין:: היפנוס מונופטריגיוס
שם מדעי
 Hypnos monopterygius ‏שו, 1795
תחום תפוצה


היפנוס מונופטריגיוס (שם מדעי: Hypnos monopterygius) הוא מין של דג סחוס מסדרת החשמלנאים והוא המין היחיד במשפחה היפניים (Hypnidae). המין חי רק בחופי אוסטרליה בעומק של עד 80 מטר.
מאפיינים

זהו מין קטן מאוד שאורכו עד 40 סנטימטר, והוא בעל צבע חום-סגלגל מנומר עם בטן בהירה, שולי סנפירים לבנים ופה המצוי בתחתית הגוף. עיניו זעירות ומצויות למעלה והוא בעל סנפירי חזה קצרים ומעוגלים וסנפירי שת הקרובים אליהם כשהזנב קצר מאוד. בצורתו הבטאי מזכיר מראה של אגס. הוא משריץ 4–8 צאצאים חיים בעונת הקיץ.
בטאי זה מצוי בעיקר בחולות הים או בבוץ בקרקעית ונע לאיטו בהמתנה לטרף. הוא טורף רעבתני הניזון בעיקר מדגים ומסרטנים שמתקרבים אליו, כולל דגים הקרובים לאורכו, אך הוא גדול מספיק לטרוף אפילו אפרוחי פינגווינים או חולדות. הטרף מומת באמצעות שוק חשמלי בעוצמה של 200 וולט, דבר יכול לתת שוק חשמלי לא-קטלני לאדם המתקיף אותו.
הערות שוליים

↑  היפנוס מונופטריגיוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
היינץ פלוהה

היינץ פלוהה (בגרמנית: Heinz Flohe‏; 28 בינואר 1948 – 15 ביוני 2013) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר בפ.צ. קלן ובנבחרת גרמניה המערבית.
קריירת מועדונים

פלוהה שיחק במועדון נוער בעיר הולדתו אויסקירכן, ובשנת 1966 החל לשחק בפ.צ. קלן, כאשר היה בן 18. פלוהה שיחק במועדון במשך 13 עונות רצופות, בהן הבקיע 77 שערים ב-329 הופעות בליגת הבונדסליגה. נתונים אלו מציבים את פלוהה במקום השביעי בטבלת הכובשים של פ.צ. קלן בבונדסליגה בכל הזמנים, ובמקום התשיעי בטבלת שיאני ההופעות.
פלוהה זכה עם פ.צ. קלן בשלושה גביעים. הראשון בשנת 1968, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על בוכום, השני בשנת 1977, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על הרטה ברלין. בגביע השלישי זכה פלוהה עם הקבוצה בשנת 1978 לאחר ניצחון בגמר על היריבה המושבעת, פורטונה דיסלדורף. באותה שנה, זכה פלוהה עם קלן גם באליפות הבונדסליגה, והשלים דאבל היסטורי. פלוהה אף רשם עם הקבוצה שלושה הפסדים בגמר הגביע, כאשר קלן הפסידה בשנים 1970, 1971 ו-1973 לקיקרז אופנבך, באיירן מינכן וליריבה בורוסיה מנשנגלדבך בהתאמה.
בשנת 1979 עבר פלוהה למינכן 1860, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים ב-14 הופעות. היינץ פרש בתום העונה ממשחק פעיל, בגיל 32, עקב פציעה.
קריירה בינלאומית

פלוהה שיחק בנבחרת גרמניה המערבית הבוגרת החל משנת 1970, ושיחק בשלושה טורנירים גדולים. בשנת 1974 סייע לנבחרתו לזכות במונדיאל, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת הולנד, בו ישב על הספסל ולא שותף. ביורו 1976 הגיע פלוהה עם הנבחרת לגמר מול נבחרת צ'כוסלובקיה. בגמר זה פלוהה נכנס כמחליף בדקה ה-45 במקום הרברט וימר. המשחק הסתיים בתוצאה 2-2 כאשר ברנד הולצנביין הבקיע שער שוויון לזכות גרמניה המערבית בדקה ה-90, ובהארכה לא הובקעו שערים נוספים. צ'כוסלובקיה ניצחה 5-3 בבעיטות ההכרעה, למרות פנדל מוצלח של פלוהה, וזכתה בגביע. פלוהה שיחק במדי מערב גרמניה גם במונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני, ולאחר מונדיאל זה לא שיחק יותר בנבחרת. בסך הכול צבר פלוהה 39 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שמונה שערים.
קריירת אימון

פלוהה שימש לתקופה קצרה עוזר מאמן בפ.צ. קלן, ואחר כך אימן במשך עשור את מועדון הכדורגל בעירו אויסקירכן.
חיים אישיים

פלוהה עבר שבץ בשנת 2010, בגינו נכנס לתרדמת. ב-15 ביוני 2013 נפטר פלוהה באויסקירכן בשנתו, בגיל 65.
בשנת 2014 הציבה פ.צ. קלן פסל ברונזה בדמותו של פלוהה מחוץ לאצטדיון ריין אנרגי, מגרשה הביתי של הקבוצה.
תארים

עם פ.צ. קלן:
אליפות הבונדסליגה: 1978
הגביע הגרמני (3): 1968, 1977, 1978
עם נבחרת גרמניה המערבית:
מונדיאל: 1974