stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של נמיביה
נמיביה העצמאית > נמיביה - השנים הראשונות

מאז קיבלה את עצמאותה, השלימה נמיביה בהצלחה את השינוי משלטון אפרטהייד של מיעוט לבן לחברה דמוקרטית. בנמיביה פועלת מערכת רב מפלגתית, ומתקיימות בחירות מקומיות, אזוריות וארציות בזמנים קבועים. נציגים של מפלגות שונות מיוצגים ופעילים בבית הנבחרים הלאומי, אך מפלגת SWAPO ניצחה בכל הבירות מאז עצמאות נמיביה. החלפת השלטון מ-15 שנות נשיאותו של נוג'ומה למחליפו, היפיקפוניה פוהמבה, הלך למישרין.
ממשלת נמיביה קידמה מדיניות פיוס לאומי ומתן חנינה כלפי מי שנלחם בצד הנגדי במהלך מלחמת השחרור.
סם נוג'ומה ניצח בבחירות בשנת 1994 ברוב של 76.34% מהקולות. ב-1998, שנה בלבד לפני הבחירות לנשיאות בהם סם נוג'ומה לא היה רשאי להשתתף כיוון שכבר נבחר לשתי קדנציות, ערכו SWAPO תיקון לחוקה המאפשר לנשיא להיבחר לעד 3 קדנציות. הם היו רשאים לעשות כן, כיוון שהיוו שני שלישים הן מהמועצה הלאומית (הוא הבית העליון) והן מבית הנבחרים של נמיביה (הוא הבית התחתון), בדיוק המינימום הנדרש להעברת תיקונים לחוקה.
סם נוג'ומה נבחר בשלישית לנשיאות ב-1999, כשהוא מנצח ברוב של 76.82% מהקולות.
נמיביה העצמאית > רפורמה אגררית

אחת מהמדינויות של SWAPO הייתה רפורמה אגררית. העבר הקולוניאלי ומשטר האפרטהייד שהיה בנמיביה, היא למצב בו 20% מהאוכלוסייה החזיקה ב-75% מהאדמות. האדמות היו אמורות להילקח 
בעיקר מהמיעוט הלבן לטובת ציבור חסר-אדמה מלפני כן וחיילים לשעבר. הרפורמה הייתה איטית מאוד, כיוון שלפי חוקת נמיביה יכולות אדמות להירכש רק בתנאי שהבעלים מסכים. כמו כן, מחיר האדמות בנמיביה יקר מאוד, דבר שמסבך עוד יותר את הבעיה.
הנשיא סם נוג'ומה היה תומך קולני במדיניותו של נשיא זימבבואה, רוברט מוגאבה. במהלך משבר האדמות בזימבבואה, לאחר שבריטניה הפסיקה את מימון רכישת החוות מהלבנים, השתלטו שחורים על חוות של לבנים בהסכמת הממשלה. הדבר עורר פחד בקרב המיעוט הלבן בנמיביה ובעולם המערבי שנוג'ומה יעשה זאת גם בנמיביה. עד כה, לא נעשה הדבר הזה.
נמיביה העצמאית > התערבות במאבקים באנגולה ובקונגו

ב-1999 חתמה נמיביה הסכם הגנה משותף עם שכנתה הצפונית, אנגולה. זה השפיע על מלחמת האזרחים באנגולה, שנמשכת מאז עצמאותה ב-1975. SWAPO החליטה לתמוך במפלגת השלטון - MPLA, שנלחמה כנגד UNITA, שמעוזה היה בדרום אנגולה. על פי הסכם ההגנה, הורשו גדודים אנגוליים להשתמש בטריטוריה של צפון נמיביה לתקיפת UNITA.
מלחמת האזרחים באנגולה יצרה מספר גדול של פליטים שברח מאנגולה לכיוון נמיביה. בשנת 2001 דובר על 30,000 פליטים אנגוליים בנמיביה. רגיעת המלחמה באנגולה, איפשרה לפליטים רבים לחזור לאנגולה בסיוע נציבות האו"ם לפליטים, וב-2004 נותרו רק 12,600 פליטים בנמיביה. רובם התגוררו במחנה הפליטים אוזייר בצפון וינדהוק.
נמיביה התערבה גם במלחמת קונגו השנייה, ושלחו גדודי צבא בתמיכה בנשיא הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, לוראן דזירה קאבילה.
נמיביה העצמאית > ניסיון הבדלנות ברצועת קפריבי

המאבק ברצועת קפריבי היה מאבק מזוין בין הצבא לשחרור קפריבי (CLA), קבוצת מורדים שפעלה למען בידול של רצועת קפריבי, לבין ממשלת נמיביה. זה התחיל ב-1994, והגיעו לשיאו בשעות המוקדמות של ה-2 באוגוסט של 1999. ה-CLA החל במתקפה בקאטימה מולילו, עיר הבירה המחוזית של קפריבי. כוחות צבא נמיביה השיבו באש, ואסרו מספר נאשמים בתמיכה ב-CLA.
הערות שוליים

↑  ואפשר היהודים צודקים?, הַבֹּקֶר, 30 בדצמבר 1938
↑  באפריקה הדרומית, הצפירה, 23 במרץ 1915
↑  אפריקה הדרומית על המשמר, הַבֹּקֶר, 17 במרץ 1938
↑  בעקבות הטלגרמות, דבר, 26 ביוני 1939
↑  התקבל גרמניה מושבות?, דבר, 18 בנובמבר 1938
↑  לא כאוסטריה אפריקה הדרומית מערבית, דבר, 20 באפריל 1939
↑  צוררי ישראל בדרום אפריקה מבטיחים, דבר, 11 במאי 1938
↑  יש להבטיח את זכויות העם היהודי בא"י גם במשטר־נאמנות, משמר, 16 במאי 1945
↑  לגורל שטח המנדט, הַבֹּקֶר, 18 בינואר 1946
↑  מוסקבה מבקרת את אפריקה הדרומית, הַבֹּקֶר, 26 בפברואר 1946
↑  פרשת הנאמנות וארץ ישראל באסיפת האו"מ, דבר, 24 בנובמבר 1946
↑  ד"ר יהושע גרינבאום, המנדט על דרום־מערב אפריקה וא"י, הַבֹּקֶר, 18 באוגוסט 1947
↑  הצלחתו של מאלאן, חרות, 17 בספטמבר 1950
↑  בעיותינו בעצרת הקרובה של או"ם, מעריב, 8 באוקטובר 1952
↑  אסתר פרח, מאחורי הקלעים של הבחירות בדרום אפריקה, חרות, 20 בספטמבר 1950
↑  אושרה הצעה חדשה על מנדט דרום אפריקה, חרות, 10 באוקטובר 1954
↑  12 הרוגים במהומות בדרום אפריקה, חרות, 13 בדצמבר 1959
↑  אוכלוסיית אפריקה הוכפלה, חרות, 24 בנובמבר 1961
↑  שעה עם גדעון רפאל, דבר, 7 באפריל 1967
↑  פיליפ בן, אין לאו"ם אמצעי כפייה, מעריב, 21 באפריל 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558123805171  BNE: XX496420  BnF: cb11932583v (data)  LCCN: sh85089647 
בני שבט הררו, 1910 בערך.
המועצה הראשונה של הבאסטרים בעיר רחובות, 1872. כתב החוקה מונח על השולחן
דגל של דרום-מערב אפריקה הדרומית
מנהיג שבט הנאמה - הנדריק וויטבוי
גדודי צבא גרמניים בקרב עם שבט ההררו; ציור מאת ריכרד קנוטל.
הנשיא המייסד של נמיביה, סם נוג'ומה
ג'וניור דיאס

ג'וניור דיאס (בספרדית: Júnior Enrique Díaz Campbell; נולד ב-12 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי אשר שיחק כמגן.
קריירה

ג'וניור הוא בנו של הכדורגלן אנריקה דיאס ששיחק במדי הנבחרת הלאומית. ג'וניור התחיל את דרכו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל הקוסטה ריקאית. ב-2008 עבר לקבוצת ויסלה קרקוב איתה זכה בשלוש אליפויות. בשנת 2012 חתם בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה, ואחר כך עבר לדרמשטאדט 98 בשנת 2015, בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, ונשאר עמה בליגה.
בקיץ 2016 חתם דיאס בווירצבורגר קיקרס, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה.
בשנת 2003 שיחק לראשונה במדי קוסטה ריקה, הוא שותף במשחק אחד בקופה אמריקה 2004 וכן השתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדת אתונה ואת שערו הראשון כבש בינואר 2013. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים

ויסלה קרקוב
אליפות ליגת העל הפולנית (3): 2008, 2009, 2011
קוסטה ריקה
קופה סנטרואמריקאנה: 2005
ג'יימס דייוויד סמילי

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1833 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  14 בספטמבר 1909 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 חתימה:   
 
ג'יימס דייוויד סמילי (באנגלית: James David Smillie; 16 בינואר 1833 - 15 בספטמבר 1909) היה אמן אמריקאי.
ביוגרפיה

ג'יימס דייוויד סמילי נולד בניו יורק ב-16 בינואר 1833.
אביו, ג'יימס סמילי (1807–1885), היה חרט סקוטי, שהיגר לניו יורק ב-1829, נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1851. אביו עשה הרבה בשיתוף עם אחיו ויליאם קאמינג (1813– 1908), לפיתוח אמנות החריטה והיה חרט נוף מצוין.
ג'יימס למד אצל אביו ובאקדמיה הלאומית לעיצוב. הוא חרט על קוביות פלדה איורים, בעיקר תמונותיו של דארלי לרומנים של ג'יימס פנימור קופר. הוא נבחר למקורב של האקדמיה הלאומית ב-1865 - שנה לאחר שהחל לצייר לראשונה, וקיבל דרגת אקדמאי ב-1876. הוא היה מייסד (1866) של אגודת צבעי המים האמריקאית, שבה היה גזבר בשנים 1866–73 ונשיא בשנים 1873–78, ושל מועדון התחריט של ניו יורק.
הוא התחתן עם אנה סי קוק ב-1881.
בין ציוריו, בצבעי שמן, ניתן למצוא את ערב בהרים (1876) וצוקי נורמנדי (1885), ובצבעי מים, המרוץ (1876) ועדר (1888). הוא כתב ואייר את המאמר על היוסמיטי.
דיוקן של סמילי מאת הנרי אוגוסטוס לופ נמצא באוסף האקדמיה הלאומית לעיצוב, כמו גם דיוקן אחר מאת ג'יימס המילטון.
אחיו, ג'ורג' הנרי סמילי, היה גם הוא צייר.
אנייס דין אבאט הייתה בין תלמידיו.
ג'יימס דייוויד סמילי מת בביתו בניו יורק ב-15 בספטמבר 1909.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Smillie, James David". Encyclopædia Britannica. Vol. 25 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 254.
1 2  The National Cyclopaedia of American Biography. Vol. X. J. T. White Company. 1900. pp. 367–368. Retrieved July 24, 2020 – via Google Books.
↑  David Bernard Dearinger; National Academy of Design (U.S.) (2004). Paintings and Sculpture in the Collection of the National Academy of Design: 1826–1925. Hudson Hills. pp. 20–
↑  "James David Smillie Dead". Brooklyn Eagle. September 16, 1909. p. 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810593611505606  DSI: 765  GND: 119112965  ISNI: 0000 0000 6678 1867  LCCN: n81067820  RKD: 97631  SNAC: w6p56cvs  ULAN: 500019130  VIAF: 62351142   WorldCat (עם VIAF): 62351142 
מועדון הרכיבה של קוויבק
ארלי הוכשילד

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1940 (בת 84) בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 תלמידי דוקטורט:  אן סווידלר, נורמה ג'ולייט ויקלר 
 פרסים והוקרה:  פרס על שם צ'ארלס קולי  פרס על שם ג'סי ברנרד  פרס לקידום ההבנה ציבורית של הסוציולוגיה
 בן או בת זוג:  אדם הוכשילד 
 תרומות עיקריות
 חלוקה מגדרית של עבודות הבית, יחסי משפחה עבודה, אספקטים הגלובליים של עבודת הטיפול, עבודת רגשות
 
ארלי ראסל הוכשילד (באנגלית: Arlie Russell Hochschild;‏ נולדה ב-15 בינואר 1940) היא סוציולוגית פמיניסטית אמריקאית נודעת הנחשבת לאחת הסוציולוגיות המשפיעות ומעוררות ההשראה בעשורים האחרונים. תרומתה הרבה כוללת, בין השאר, מחקרים בנושאים: עבודת רגשות, החלוקה המגדרית של עבודות הבית והטיפול בילדים, יחסי עבודה-משפחה, המסחור של החיים האינטימיים והאספקטים הגלובליים של עבודת הטיפול. הוכשילד היא פרופסור אמריטה לסוציולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ביוגרפיה

ארלי ראסל נולדה בשנת 1940 בבוסטון מסצ'וסטס. אביה, פרנסיס הנרי (1904-1989), היה דיפלומט. אימה, רות (1908-1996), הייתה עקרת בית שהרבתה להתנדב בנושאי חינוך. הוכשילד מתארת את אימה כאם טובה שהקדישה את חייה לטיפול במשפחתה. לזוג ראסל נולדו שני ילדים: פול (1934 - 1996), רופא פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי, וארלי.
"מדהימה אותי העובדה ששני אנשים מאותה משפחה מתעניינים ברגשות, וכיצד קורה שיש לנו דברים כה שונים לומר ביחס לכך" כתבה הוכשילד בהתייחס לתחומי העניין של אחיה ושלה.. בשנת 1965 נישאה לאדם הוכשילד (Adam Hochschild), סופר, עיתונאי ועורך מגזין. לזוג שני בנים: דויד וגבריאל. ארלי הוכשילד מתגוררת כיום בסן פרנסיסקו.
רעיונות ומושגים מרכזיים > רגשות ועבודת רגשות

לפי הוכשילד, רגשות אנושיים הם חברתיים. כל תרבות מספקת לנו פרוטוטיפים, אבות טיפוס של רגשות, אשר כמו קלידי הפסנתר השונים, מכוונים אותנו לתווים הפנימיים. התרבות מכתיבה לנו מה אפשרי עבורנו להרגיש, ובהתאם לכך מכוונת את אופני ההכרה ברגשות. כחלק מהתרבות, אנו מגבשים דעה והבנה לגבי הרגשות שעלינו להביע בהקשר מסוים. חוקי רגש, (feeling rules) הם תוצר תרבותי, ובהתאם להם אנו מנסים לנהל את רגשותינו ומסיקים לגבי ההתאמה בין רגש ספציפי לבין ההקשר והסיטואציה. כך למשל, חוקי הרגש מכוונים אותנו לשמוח במסיבה או להפגין עצב עמוק בלוויה.
רעיונות ומושגים מרכזיים > רגשות ועבודת רגשות > עבודת רגשות

ההבניה החברתית והתרבותית של רגשות מתקיימת גם במקומות עבודה. עבודת רגשות (emotional labor), משמעה: המאמץ להיראות כמי שמרגיש והניסיון להרגיש באמת את 'הרגש הנכון' לתפקיד, תוך שכנוע אחרים ברגש זה. בספרה The Managed Heart (הלב המנוהל) מתארת הוכשילד את עבודת הרגשות בהתייחס לעובדים במקצועות השרות המאומנים להפגין רגשות מסוימים בהתאם לדרישות התפקיד – התלהבות, סבלנות, חמלה, ביטחון, וכו'. בכל מקצוע קיימים חוקי רגש או כללי הפגנת רגשות (display rules) – סטנדרטים להתנהגות רגשית הנכפים על העובדים באופן ישיר או מרומז. כך למשל, המזכירה מתבקשת להפגין ידידותיות ומהימנות, המלצר נדרש ליצור אווירה נעימה, פקיד הקבלה הגורם לנו להרגיש רצויים, העובד הסוציאלי במבטו המשתדל והדואג, איש המכירות המשכנע בנמרצות ובהתלהבות שהוא מקרין, ועוד. חוקי הרגש של הארגון יכולים להיכתב באופן מפורש במסמכים ובמערכי הדרכה ויכולים לבוא לידי ביטוי באורח לא פורמלי בנורמות ובשיח הנהוגים. האימוץ של 'אני מקצועי' המנותק מה'אני האותנטי' גובה מחיר אישי, ועלול ליצור ניכור פנימי אצל העובד. הוכשילד מתארת שני סגנונות עיקריים לניהול רגשות:
עיבוד עמוק - מתרחש כאשר העובד פועל, לרוב באופן לא מודע, לשינוי רגשותיו, ומשכנע עצמו שהרגשות אותם הוא מציג הם הרגשות האותנטיים שלו.
עיבוד שטחי - העובד מחצין את הרגשות הנדרשים מתוך מודעות שהם אינם הרגשות שלו. שתי הדרכים גובות מחיר רגשי וגופני אצל העובד, והן כרוכות בלחץ ובשחיקה בעבודה ולאחריה.
הוכשילד המשיגה ותיארה את עבודת הרגשות בהתבסס על מחקר מעמיק אותו ביצעה על דיילות ודיילי אוויר ועל פקידי גבייה בחברת תעופה. עניינה של הוכשילד במקצועות השירות ובעבודת הרגשות הכרוכה בהם התעצם בשל הגידול המהיר בהיקף ובמגוון של מקצועות אלו ובשל המאפיינים המגדריים שלהם. היא מעריכה כי כמחצית מהנשים בארצות הברית (לעומת כרבע מהגברים) עובדות במקצועות הכרוכים בעבודת רגשות אינטנסיבית. כך, את המחיר הסמוי של עבודת רגשות משלמות, בעיקר, נשים.
רעיונות ומושגים מרכזיים > רגשות ועבודת רגשות > ההקשר הגלובלי של עבודת רגשות

לפי הוכשילד, עבודת הרגשות הופכת להיות יותר ויותר גלובלית. במאמרה "אהבה וזהב" היא ממקמת את המושג בתוך ההקשר הפוליטי של הקפיטליזם הגלובאלי. מספר גדל והולך של עובדות במקצועות הטיפול עוזבות את הילדים והזקנים במשפחתן ובקהילותיהן במדינות הדרום העניות בעולם השלישי (פיליפינים, סרי לנקה ועוד) על מנת לעבוד בטיפול בילדים ובקשישים במשפחות ובקהילות במדינות השפע הצפוניות של העולם הראשון. משרות אלו כרוכות ברגשות צער, דיכאון וייסורים ביחס לילדיהן, בני זוגן והוריהן אותם נטשו מאחור. זאת למרות שהן מנסות להרגיש, ואף מרגישות באופן אמיתי, התקשרות שמחה לילדים ולקשישים בהם הן מטפלות באופן יומיומי. במובן הפסיכואנליטי, מתקיים כאן תהליך של התקה רגשית ממושא האהבה המקורי – התינוק שנשאר מאחור, אל מושא אהבה אחר - התינוק בו המהגרת מטפלת בתשלום. הוכשילד מתארת את "השתלת הלב" המטפורית (heart transplant) המתבצעת בתהליך של אלכימיה חברתית, הכרוכה בהגירה מהמדינות העניות לעשירות: האהבה הנודדת מיוצרת ומורכבת מחדש תוך ערוב של בדידות קשה, געגועי המטפלות לילדיהן, בצד ילדות טרום מודרנית במדינות העולם השלישי ואידאולוגיה של טיפוח אימהי במדינות העולם הראשון. הוכשילד שואלת: "האם רגשות אינם משאב כזהב או כסף שניתן לחלץ אותם ממקום אחד ולהעבירם למקום אחר?" הרעיון להפיק משאבים בעולם השלישי לשם העשרת מדינות העולם הראשון, מקורו באימפריאליזם בצורתו הבסיסית. ועם זאת, מסבירה הוכשילד, לצד האימפריאליזם הגלוי המבוסס על כפייה ואשר גברים עומדים במרכזו, התקיים תמיד גם אימפריאליזם מוצנע יותר שנשים היו קורבנותיו. "כיום, כשאהבה וטיפול נעשים 'הזהב החדש', מתבלט יותר הצד הנשי של הסיפור". בשני המקרים, ילדי העולם השלישי משלמים את המחיר.
רעיונות ומושגים מרכזיים > רגשות ועבודת רגשות > מיקור החוץ של העצמי

עבודת הרגשות חוצה גבולות גם בדרכים אחרות: שירותים אישיים מתבצעים באמצעות טלפון ודוא"ל ממדינות במזרח אסיה; מורה פרטי שעושה שיעורי בית במתמטיקה עם ילדים אמריקאים, קנייה מרחוק של מתנות, ואפילו שרות של תיאום פגישות רומנטיות באמצעות אתרי אינטרנט לאנשים עסוקים. מיקור החוץ של העצמי מדגים לנו את הפרדוקסים, הכרוכים בתהליך הזרה, המעורבים במסחור של רוב הפעולות האישיות.
רעיונות ומושגים מרכזיים > רגשות ועבודת רגשות > הסוציולוגיה של הרגשות

לפי הוכשילד, כיוון שהבנת המצב, הבנת הרגש, הגדרתו וניהולו הן פעולות חברתיות, אזי רגשות הם חברתיים. לפיכך, היא טוענת כי הסוציולוגיה של הרגשות מצויה עמוק בלב הסוציולוגיה. היא ממשיכה וכותבת כי הרעיונות של עבודת רגשות ושל הסוציולוגיה של הרגשות, מסייעים לנו להאיר את הפציעות הנסתרות (hidden injuries, לפי ההגדרה של Richard Sennett) הנגרמות בכל המערכות והמבנים החברתיים, כולל הגרסאות החדשות ביותר של סקסיזם, גזענות וקפיטליזם.
רעיונות ומושגים מרכזיים > משמרת שנייה

במשפחות של שתי משרות, בהן שני בני הזוג עובדים בשכר (Two-job couples/family), רוב הנשים עובדות משמרת אחת במקום העבודה ומשמרת שנייה בבית. בהתבסס על מחקרים קודמים שנערכו בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20, הוכשילד מסיקה שבהשוואה לגברים, נשים עובדות חודש נוסף של עשרים וארבע שעות ביממה כל שנה; שנה נוספת במשך כל שתים עשרה שנים. כך, במקביל לפערי השכר בין גברים לנשים במקום העבודה, מתקיימים ביניהם פערי פנאי בבית. הנשים הן המרגישות כי המשמרת השנייה היא באחריותן. הבעלים, מצידם, מסכימים איתן, ואינם חשים שיש להם אחריות לכך. אמהות הן הקורבן הראשי של משפחות בהן שני בני הזוג עובדים.
הספר The Second Shift (המשמרת השנייה) התפרסם בשנת 1989 ומאז הוא נחשב למחקר סוציולוגי מרכזי בתחום החלוקה המגדרית של העבודה. הספר מספק היבט חשוב אך חסר לגבי "המהפכה המעוכבת". בעוד שיעור הנשים והאמהות בארצות הברית אשר יוצאות לעבוד בשכר עולה בהתמדה (המהפכה), גברים לא השתלבו מהר ולעומק בתחום עבודות הבית (העיכוב). כך נוצר מתח בין השינוי המהיר המתחולל אצל נשים בתהליך השתלבותן בעבודה בשכר, לבין העדר תהליך מקביל של שינויים בהבנה התרבותית לגבי נישואין ועבודה, במקומות העבודה ובנוהגיהם של הגברים. מתח זה הוא המעכב את המהפכה החברתית ובמוקד המתח הזה מצויים חיי הנישואין. במחקר עליו מתבסס הספר, נכנסת הוכשילד לתוככי החודש הנוסף וממפה את רשת הקשרים הסבוכה הנטווית בין צורכי המשפחה, המסע לקראת שוויון והאושר בחיי הנישואין המודרניים.
רעיונות ומושגים מרכזיים > משמרת שנייה > אסטרטגיה מגדרית

המפתח להבנת דפוסי ההתמודדות המשפחתיים, טוענת הוכשילד, אינו קשור, בעיקרו, לרקע משפחתי, מעמד כלכלי, מוצא או סיבות אישיות ונפשיות, אלא לאסטרטגיית התמודדות הנובעת מתוך האידאולוגיה המגדרית של כל גבר ואישה. היא מבחינה בין אידאולוגיה מגדרית שטחית, כזו שאינה קשורה לרגשות עמוקים לבין אידאולוגיה עמוקה ומבוססת.
אסטרטגיה מגדרית היא תוכנית פעולה, באמצעותה אדם מנסה לפתור את הבעיות שלפניו בהתייחס למאפיינים מגדריים. המונח אסטרטגיה מכוון לתוכנית הפעולה כמו גם להכנות הרגשיות הכרוכות בכך. גברים ונשים מאמצים אסטרטגיה מגדרית בהתבסס על אמונות לגבי גבריות ונשיות, תוך שהם יוצרים קישור בין מה שהם חושבים, מרגישים וכיצד הם פועלים ביחס לגבריות שלהם או לנשיות שלהן. האידאולוגיה המגדרית של האישה מכתיבה לה עם איזה מרחב – בית או עבודה – היא רוצה להיות מזוהה, וכמה כוח היא רוצה שיהיה לה בנישואין – פחות, יותר או שווה לגבר. הוכשילד מאבחנת שלושה טיפוסי אידאולוגיה לתפקידי נישואין אצל נשים: מסורתי, שוויוני, עירוב בין הגישות. לעיתים קרובות מתקיים קונפליקט בין העמדות המוצהרות לבין הרגש. כך למשל, גברים מסוימים מצהירים על גישה שוויונית, אך בעומק לבם הם מחזיקים בגישה מסורתית לחיי הנישואין. כך גם לגבי נשים: ניתן לזהות פער בין מה שהאישה חושבת שהיא צריכה להרגיש ביחס לעבודה או למשפחה לבין מה שהיא חשה בליבה. במצב כזה, האסטרטגיה המגדרית מכוונת לפתרון הקונפליקט. כאשר גבר או אישה מגבשים את האידאולוגיה המגדרית שלהם, הם לוקחים בחשבון גם את ההזדמנויות והסיכונים ומתבססים על מה שנכון ובר סיכוי עבורם בהתאם לנסיבות חייהם.
רעיונות ומושגים מרכזיים > משמרת שנייה > כלכלה של הכרת תודה

היחס ההדדי בין האידאולוגיה המגדרית של האישה והאידאולוגיה המגדרית של הגבר מעצב פעולה הדדית עמוקה של הכרת תודה בינה לבינו. כך, כאשר גבר חש שתפקודה של אשתו אינו מתאים לזהות המגדרית המתאימה לו, הרי שבמידה והוא מאפשר לה לנהוג לפי רצונה, זו המתנה שלו עבורה, ולהפך. מכאן, כאשר ניצת ריב בין בני הזוג, הוא אינו ניטש על מי עושה מה, אלא על התן וקח של הכרת התודה.
רעיונות ומושגים מרכזיים > משמרת שנייה > מיתוסים משפחתיים

משפחות נוטות לפתח מיתוסים משפחתיים, שהם בבחינת אמיתות שמסייעות להן לנהל את המתחים במשפחה. כך למשל, זוג שהשתתף במחקר הצהיר על אמונתם המשותפת כי מקום העבודה דורש את הבעל, בעוד שבפועל היעדרותו מהבית נבעה מרצונם להימנע מקשר קרוב ביניהם.
רעיונות ומושגים מרכזיים > משמרת שנייה > גישת המחקר

המחקר התנהל בין השנים 1976 – 1988, ובמסגרתו ראיינו הוכשילד ואן מכונג (Anne Machung) עשרות זוגות ועוד מגוון גברים ונשים הקשורים לחייהם. במרכז המחקר, תצפיות מעמיקות שערכה הוכשילד על שתים עשרה משפחות אותן ליוותה בסיטואציות משפחתיות יומיומיות מגוונות. היא אף הציעה למשפחות עימן נפגשה, לשתף אותן בתובנות שלה לגבי דפוסי ההתמודדות שלהן עם המשמרת השנייה.
במחקרה של הוכשילד השתתפו, בעיקר, משפחות מהמעמד הבינוני בהן שני בני הזוג עבדו מחוץ לבית. היא מבקשת להסב את תשומת הלב לכך שאם משפחות אלו מתקשות לתמרן בין בית לעבודה, הרי שלמשפחות מהמעמד הנמוך והמעמד העני קשה הרבה יותר. מה השתנה במהלך תקופה של יותר מעשור בה התנהל המחקר? שואלת הוכשילד. היא מגיעה למסקנה כי לא הרבה. ובכל זאת היא מבחינה בהתפתחות מסוימת: רוב הזוגות רוצים לחלוק במחויבויות המשפחתיות ומאמינים שהם אכן נוהגים כך, אם כי בפועל, עדיין הנשים הן שנותרו האחראיות על המשמרת השנייה.
רעיונות ומושגים מרכזיים > The Time Bind (קשר הזמן)

הוכשילד מתארת את הדרכים בהן מקום העבודה הופך לבית והבית הופך לעבודה, וחושפת את הסתירות העמוקות בתוכן לכודים חייהם של עובדים ועובדות. הספר "The Time Bind" התפרסם בשנת 1997 והוא מתבסס על מחקר רב היקף אותו ביצעה הוכשילד במשך שלוש שנים בחברה תאגידית בארצות הברית. הספר מתאר את תרבות העבודה בעידן הקפיטליסטי ואת ההשלכות הקשות שיש לה על החברה. הרוב המוחלט של העובדים שהשתתפו במחקר– נשים וגברים - הצהירו על כך שעבורם 'המשפחה במקום הראשון'. מאידך, הם חשו כי הם נדחקים לכוון העבודה בשל העדר זמן משפחה מספק וחוסר בתמיכה משפחתית וקהילתית, כמו גם תרבות עבודה המהווה מוקד משיכה חזק עבורם. עובדים ועובדות רבים מרגישים כי במקום העבודה הם זוכים להערכה ולתמיכה, חווים עצמם כבעלי יכולת ואף מרגישים בטוחים יותר בהשוואה לבית. כך מעמיק המתח בין הערך המוצהר של חיי המשפחה לבין כוח המשיכה התרבותי של חיי העבודה.
רעיונות ומושגים מרכזיים > The Time Bind (קשר הזמן) > משמרת שלישית

בהמשך למשמרת הראשונה במקום העבודה ולמשמרת השנייה בבית, המשמרת השלישית כרוכה בהתמודדות ההורים עם ההשלכות שיש להיעדרותם מחיי ילדיהם ועם הקשיים הרגשיים המתעוררים עקב הדחייה וההזנחה אותן הילדים חווים. הורים רבים מנסים להעניק לילדיהם מתנת זמן (gift time) בדמות 'זמן איכות'. אך האם הילדים רוצים לקבל אותה? ילדים מפרשים באופן שונה מהוריהם את 'השפה של הזמן'. לפי הוכשילד, כשם שמעסיקים קונים מעובדיהם יותר ויותר זמן, הורים קונים את הזמן הזה מילדיהם. הם נענים לדרישות הילדים ומפצים אותם באמצעות קניית מתנות, ותוך כך גם משקיטים רגשות אשם ונמנעים מעבודת הזמן הנדרשת לשם התמודדות עם תסכולי ילדיהם. למסחר הזה, מדגישה הוכשילד, נכנסים הילדים בעל כורחם.
רעיונות ומושגים מרכזיים > The Time Bind (קשר הזמן) > אסטרטגיות התמודדות עם מלכודת הזמן

הוכשילד מזהה שלוש אסטרטגיות עיקריות אותן מאמצים הורים עובדים במטרה להתמודד עם קשר הזמן:
סגפנות רגשית – הם מכחישים את הצרכים האמוציונאליים של משפחתם ומשכנעים את עצמם שילדיהם, בני זוגם והם עצמם זקוקים למעט תשומת לב, טיפול ותמיכה.
מיקור חוץ של הצרכים – משלמים לאחרים כדי שיספקו את צורכי המשפחה ותוך כך מנתקים את תפישת הזהות ההורית שלהם מפעולות אלו.
פיתוח תפישת עצמי פוטנציאלי – יוצרים הבחנה מדומיינת בין העצמי האמיתי לבין 'העצמי שהייתי יכול להיות אם רק היה לי זמן'. הוכשילד מדגישה כי אסטרטגיות אלו משמשות כתחליף לשינוי התנאים שגרמו להיווצרות המצב של 'זמן גירעוני'.
רעיונות ומושגים מרכזיים > The Time Bind (קשר הזמן) > תרבות היעילות

דרכי חשיבה תאגידיות לגבי זמן נכנסות הביתה. הוכשילד מביאה כדוגמה את סרטו הקלאסי של צ'ארלי צ'פלין משנת 1936 זמנים מודרניים. הדרישה המוקצנת ליעילות ולזריזות בתהליך הייצור בעידן התעשייתי מודגמת בסצנה בה מכונת הזנה אוטומטית מאכילה את צ'פלין ודוחסת לפיו מזון במהירות גוברת והולכת. צ'פלין ההמום הולך משתגע תוך כדי שהוא דוחס לפיו את עקרונות היעילות. אך בעידן העכשווי, מהירות ויעילות אינן מזוהות עם שיגעון אלא עם שפיות, והן משמשות מקור לגאווה. כוח המשיכה של המהירות הופך לתכונה טובה בפני עצמה. כתוצאה של מחסור בזמן, הסרט הנע נמתח מאולמות הייצור ומיושם בבית. מוצרים ביתיים משווקים על בסיס הפוטנציאל שלהם להחיש את זמן הארוחות, לזרז את עבודות הבית ולייעל את הביצוע של מטלות הטיפול. הילד נדרש לזרז את עצמו, וכמו הוריו הממהרים הוא מתבקש לחסוך זמן ולהתבגר מהר.
רעיונות ומושגים מרכזיים > The Time Bind (קשר הזמן) > תנועה למען הזמן

אמריקאים נוטים להאמין שכיוון שזכויות היסוד שלהם מוגנות בחוקה - חופש הביטוי, חופש התנועה, החופש לחיים, לחרות ולאושר – הם חופשיים. אך הוכשילד טוענת כי למעשה הם לא מרגישים חופשיים. חלק גדול מהם חיים במלכודת זמן. היא מצביעה על כך שההשתתפות האזרחית בחיי הקהילה מצטמצמת, ושואלת: האם, כפי שקשר הזמן מוביל אותנו לבית ללא הורים, כך הוא מוביל לחברה אזרחית ללא גברים ונשים פעילים ולדמוקרטיה ללא אזרחים? בעיות אלו דורשות התארגנות קולקטיבית במקומות העבודה והתארגנות פוליטית שתקדם שינוי מבני ותרבותי.
הוכשילד קוראת להקמת "תנועה למען הזמן" (Time Movement), אשר תאבק עבור הגבלת שעות העבודה, תאתגר את התרבות המקדשת יעילות ותפעל לקידום מדיניות ותודעה להעלאת ערך עבודות הבית בהתאם לערך העבודה במקומות העבודה. תנועה למען הזמן יכולה להצליח רק אם יחולו שינויים בתהליכים ובמבני יסוד חברתיים הנובעים מ: עליית כוחו של הקפיטליזם הגלובלי, ירידת כוחם של האיגודים המקצועיים והתפוררותה של החברה האזרחית. הוכשילד מדגישה כי כדי לקדם שינוי, הכרחי להתמודד עם הסוגיות של חוסר שוויון מגדרי, הבדלי מעמד והפערים החברתיים המעמיקים.