stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אדיס
הערות שוליים

↑  פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון – ספרים א'–ו'. תרגם וכתב מבואות בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, תשנ"א (1991)
↑  Andrew Curry, The Weapon That Changed History, Archaeology Magazine Archive
פולביוס
שני חיילים רומאים מתוך תבליט אחנוברבוס (אנ')
1. הרומאים נוחתים ותופסים את אספיס (256 לפנה"ס) 2. ניצחון רומי באדיס (256 לפנה"ס) 3. הרומאים כובשים את תוניס (256 לפנה"ס) 4. קסנטיפוס יוצא מקרתגו עם צבא גדול (255 לפנה"ס) 5. הרומאים מובסים בקרב על נהר בגרדאס. (255 לפנה"ס) 6. הרומאים נסוגים לאספיס ועוזבים את אפריקה. (255 לפנה"ס)
קרחון מיטב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Ivan Mitev 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°12′30″S 62°09′30″W﻿ / ﻿64.20833333°S 62.15833333°W﻿ / -64.20833333; -62.15833333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון מיטב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון מיטב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מיטב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מיטב
 
קרחון מִיטֵב (באנגלית: Mitev Glacier; בבולגרית: Митев ледник) הוא קרחון על האי ברבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.9 קילומטרים ורוחבו 2.5 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מזרחית לקרחון לאנק.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של רמת אברולבה, וזורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל מפרץ היל, מערבית לנקודת פטרוב.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שם המדען הבולגרי איוון מיטב שגילה את הטון השישי בלב.
הקרחון נקרא, בדומה לאתרים רבים אזור, על שם של חלוץ בתחום הרפואה.
השם ניתן ב-3 בינואר 2010.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קרב מאיפו

קרב מַאִיפּוּ (בספרדית: Batalla de Maipú) נערך סמוך לסנטיאגו שבצ'ילה ב-5 באפריל 1818 בין מורדים דרום-אמריקאיים, בפיקודו של חוסה דה סן מרטין, לנאמני הכתר הספרדי (רויאליסטים מלוכנים), בפיקודו של מאריאנו אוסוריו, במסגרת מלחמת העצמאות הצ'יליאנית. היה זה הקרב המכריע שסיים את מלחמת העצמאות הצ'יליאנית, בו השתתפו כ-5,000 חיילים מכל צד, ובסיומו ניצחו כוחות המורדים את הכוחות הנאמנים לכתר ספרד, שחררו סופית את האזור משלטון ספרדי והבטיחו את עצמאות צ'ילה.
רקע

בשנת 1814 בא הקץ על "המולדת הישנה" הצ'יליאנית, והאזור שב להיות תחת שלטונם של תומכי הכתר הספרדי. ב-1817 הוביל הגנרל הארגנטינאי חוסה דה סן מרטין את צבאו דרך הרי האנדים, הביס את הצבא הספרדי בקרבות צ'קבוקו וצ'לצ'ואפה וכבש את סנטיאגו. בתגובה, שלחה מלכות המשנה של פרו צבא לסנטיאגו, בפיקודו של גנרל מאריאנו אוסוריו, אשר הביס את סן מרטין בקאנצ'ה רייאדה ב-16 במרץ 1818. אף על פי כן, לא נעלמה השאיפה לעצמאות, וסן מרטין יצא למתקפה סופית במטרה להכריע את גורל המלחמה.
על אף התבוסה בקרב, הצליח צבא המורדים להתאושש במהירות ותוך פחות מיומיים כבר עמדו לרשותו של סן מרטין כ-4,000 חיילים. כאשר עזב את שטח הכינוס שלו ב-2 באפריל לעבר אזור הגבעות הנמוכות של מאיפו, היה צבא המורדים מורכב משלוש דיוויזיות חיל רגלים שכללו 396 קצינים וכ-5,000 מפקדים וחיילים.
בינתיים המשיך צבא הרויאליסטים בנסיונותיו להביס סופית את המורדים ולבסס את ניצחונו, ולאחר קרב קאנצ'ה רייאדה פתח כנגדם במערכה עיקשת אשר נתקלה בהתנגדות בכל עיירה וכפר, מה שעיכב את התקדמותו של אוסוריו ונתן למורדים זמן נוסף לארגן מחדש את כוחותיהם ולתכנן כיצד למנוע בעדו את הכניסה לסנטיאגו.
כדי להיערך מחדש, הוביל גנרל ברנרדו או'היגינס מספר פעולות חשובות, אשר סייעו בסופו של דבר בהבסת הצבא הספרדי, כמו איסוף כלי נשק אותם חילק מנואל רודריגס לתושבי סנטיאגו לאחר קאנצ'ה רייאדה; זירוז האספקה מצבא האנדים; רכישת או החרמת כלי נשק בהם החזיקו אנשים פרטיים וסוחרים על מנת לחמש מחדש את החיילים; גיוס לוחמים מקרב האוכלוסייה אשר הגיעה מהדרום והעברתם למחנה אימונים.
בינתיים, לאחר שעבר דרך סן פרננדו בסוף מרץ, הבין אוסוריו שלא הביס לחלוטין את המורדים בקאנצ'ה רייאדה, ושהאחרונים מאורגנים מחדש וכשירים ללחימה. בשל כך, הפך העימות הבא בין הכוחות היריבים לבלתי-נמנע.
ההכנות לקרב

מפקדותיהם של שני הצבאות הוקמו בסמוך זה לזה, דרומית לסנטיאגו, שם הכינו סן מרטין ואוסוריו את כוחותיהם לקרב.
בליל ה-4 באפריל התמקם הצבא הספרדי בלו אספחו (Lo Espejo), כשבעה קילומטרים מצבא המורדים. עם שחר תפס צבאו של סן מרטין את חלקם הדרומי של הגבעות הנמוכות שקו הרכס שלהן נמשך ממערב למזרח, כאשר הדיוויזיה של לאס הראס נפרשה מימין, הדיוויזיה של אלבראדו משמאל וזו של קינטאנה בעורפן. הגרנדירים התמקמו בקצה האגף הימני בעוד הפרשים של הקסאדורס (Cazadores) באגף השמאלי. הארטילריה נחלקה לשתי חטיבות, בפיקודם של בלנקו אנקלאדה ובורגוניו, שאובטחו משני צדדיהן על ידי כוחות חיל רגלים.
אוסוריו ערך את כוחותיו על גבי רכס דמוי משולש צפונית ללו אספחו. הדיוויזיה בפיקודו של פרימו ריברה התמקמה באגף השמאלי, רגימנט "הדרגונים של הגבול" (Dragones de la Frontera) נפרש על הדרך המובילה לוולפראיסו והדיוויזיה של מורלה התמקמה בחלקו המערבי של ה"משולש" המישורי, כאשר באגף הימני נפרשה הדיוויזיה של אורדוניאס.
מהלך הקרב

הקרב החל בהרעשה ארטילרית, כאשר סוללות התותחים של המורדים פתחו באש בסביבות השעה 11:30 ונענו באש ארטילרית נגדית, אם כי לא נגרמו שום אבדות לאף צד. לאחר מחצית השעה של הפגזה לא יעילה פקד סן מרטין על הדיוויזיות של לאס הראס ואלבראדו לנוע קדימה. הרגלים נעו בטורים ונמנעו מלהשיב אש, עד שערך לאס הראס את אנשיו להסתערות כנגד כוחותיו של פרימו דה ריברה בחיפוי אש הסוללה של בלנקו אנקלאדה, בעוד שאלבראדו פעל בצורה דומה, בחיפוי הסוללה של בורגוניו. הגרנדירים, בפיקודו של סאפיולה, היו תחת מתקפה של פרשי הצבא הרויאליסטי, אך הצליחו להגיב בהתקפת נגד ולצאת למרדף אחר הפרשים אל מדרון קטן, שם כמעט וחוסלו כתוצאה מאש מרוכזת של רובים וארטילריה. לאחר שנאלץ לסגת, סאפיולה קיבל תגבורת וחידש את התקפתו, כאשר הפעם הניס בהצלחה את הפרשים ואבטח את האגף הימני של צבא המורדים. במהלך הלחימה, הגיחה לפתע הדיוויזיה של קינטאנה מאחורי הדיוויזיות של אלבראדו ולאס הראס ותקפה את כוחותיהם של מורלה ואורדוניאס. מייד לאחר מכן תקפו האסקרדונים של הקסאדורס בפיקודו של רמון פריירה והניסו את הפרשים הספרדים מאגף שמאל.
במרכז, תקפו דיוויזיות הרגלים אלה את אלה בעוצמה רבה. הדיוויזיה של אורדוניאס, שתוגברה בשני רגימנטים, הסתערה על הקו בו החזיקו יחידות המורדים ואילצה אותם לסגת מעט לאחור, אך סן מרטין העביר במהירות שלושה גדודים לגזרה זו ואנשי הרגימנטים נהדפו לאחור או חוסלו. שאר יחידות הצבא הרויאליסטי נסוגו לאחור לעבר לו אספחו. בשלב זה נטש אוסוריו את שדה הקרב, והעביר את הפיקוד לידי אורדוניאס.
אורדוניאס כינס שש פלוגות מהדיוויזיה של דה ריברה ואת מה שנותר מהצבא הרויאליסטי לעמידה אחרונה בחווה, שם הצליחו לפגוע קשות ברגימנט אחד שביצע הסתערות חזיתית נמהרת. לאחר מכן, הורה סן מרטין לסוללות התותחים להפגיז את העמדה. לנוכח התקדמות חיילי הרגלים של סן מרטין נאלצו חייליו של אורדוניאס, שהתבצרו בבתי לו אספחו, להיכנע, בזמן שכוחות מיליציה שארגן או'היגינס לקחו בשבי חיילים נוספים שהתפזרו בשטח לאחר הקרב.
תוצאות הקרב

הצבא הספרדי איבד כ-2,000 חיילים הרוגים וכ-2,000 שבויים; צבא המורדים איבד כ-1,000 חיילים. משמעות הניצחון בקרב הייתה סיום הפעולות הספרדיות הגדולות באזור צ'ילה, ואפשר לצבא הארגנטינאי-צ'יליאני לפתוח במערכה כנגד עמדות ספרדיות לאורך חופי האוקיינוס השקט, אשר הגיעה לשיאה בשחרור חלקים גדולים של פרו משלטון ספרדי.
הניצחון בקרב הבטיח את עצמאות הרפובליקה הצ'יליאנית הצעירה, על אף שכוחות גרילה קטנים שמרו על נאמנותם למלך ומובלעת מלוכנית נותרה בצ'ילה עד ל-1826. הניצחון היווה גם מכה מוראלית קשה לתומכי המלוכה הספרדית בכל אמריקה הדרומית.
מורשת

בכל שנה מתקיים ב-5 באפריל מצעד משותף, צבאי-אזרחי, במאיפו. שחזור של הקרב נערך ביום ראשון האחרון של אפריל ומסיים חודש של חגיגות לציון הניצחון בקרב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Overy, R. J. A History of War in 100 Battles. Oxford University Press, 2014. ISBN 0199390711. עמוד 71
↑  Overy, עמודים 70-71
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543545905171  LCCN: sh85079935 
הסתערותו של קולונל סנטיאגו בוראס במהלך הקרב, מאת פדרו לאון קרמונה
קרוליין טאונשנד, ברונית גריניץ' הראשונה

| --- | --- |
 לידה:  17 בנובמבר 1717 
 פטירה:  11 בינואר 1794 (בגיל 76) 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 בן או בת זוג:  פרנסיס סקוט, רוזן דלקית' (2 באוקטובר 1742–?) צ'ארלס טאונסנד (15 באוגוסט 1755–?) 
 
קרוליין טאונסנד, הברונית הראשונה מגריניץ' (לבית קמפבל, באנגלית: Caroline Townshend, 1st Baroness Greenwich) הייתה אצילה בריטית, ובתם הבכורה של ג'ון קמפבל, דוכס ארגייל השני ורעייתו ג'יין וורברטון.
ביוגרפיה

קרוליין קמפבל נולדה בתאריך 17 בנובמבר 1717. בגיל 14 נישאה לפרנסיס סקוט, רוזן דלקית' (אנ'), בנו של פרנסיס סקוט, הדוכס השני של בוקלוך (אנ') והחלה לשאת בתואר רוזנת דלקית'. מנישואיה לפרנסס סקוט נולדו לה שישה ילדים: קרוליין, ג'ון, הנרי, קמפבל, ג'יימס ופרנסס. בשנת 1750 נפטר בעלה, וקרוליין נישאה בשנית לחבר הפרלמנט הבריטי צ'ארלס טאונסנד, בנו של צ'ארלס טאונסד, הוויקונט השלישי טאונסנד (אנ'), ובשנת 1756 היא ילדה את בתם היחידה, אן. בשנת 1767 קיבלה קרוליין את התואר ברונית גריניץ'.
קרוליין נפטרה בשנת 1794, בגיל 76.
ילדיה

בשנת 1742 נישאה קרוליין לפרנסיס סקוט, רוזן דלקית', בנם של פרנסיס סקוט, הדוכס השני של בוקלוך וג'יין סקוט, רוזנת דלקית'. לזוג נולדו שישה ילדים:
קרוליין סקוט (1745–1753)
ג'ון סקוט (1745–1749)
הנרי סקוט, הדוכס השלישי של בוקלוך(אנ') (1746-1812), נישא לאליזבת סקוט, דוכסית בוכלוך (אנ'), בתם של ג'ורג' מונטגו, הדוכס הראשון של מונטגו (אנ') ומרי מונטגו, רוזנת קרדיגן (אנ')
קמפבל סקוט (1747–1766)
ג'יימס סקוט (1748–1758)
פרנסס סקוט (1750–1817) נישאה לארצ'יבלד דאגלס, ברון דאגלס הראשון, בנם של ג'ון סטיוארט, הברונט השלישי וליידי ג'יין דאגלס (אנ')
בשנת 1755 נישאה קרוליין בשנית, הפעם לצ'ארלס טאונסנד, ולהם נולדה בת אחד:
אן טאונסנד (1756–אחרי שנת 1786).
קרוליין לואיזה דאלי

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1832 קנדה תחתית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  9 באוקטובר 1893 (בגיל 60) בורנמות', הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ציור 
 בן או בת זוג:  Henry Hobhouse Turton 
 צאצאים:  Caroline Mabel Turton, Violet Gore Turton 
 
קרוליין לואיזה דאלי (באנגלית: Caroline Louisa Daly; ‏1832–1893) הייתה אמנית קנדית ילידת קנדה תחתית שעבודותיה מוצגות באחת הגלריות הבולטות של מזרח קנדה. צבעי המים שלה יוחסו באופן שגוי לגברים עד 2017, אז פייג' מתי, אוצרת בגלריה, קבעה את מוצאם באמצעות סקירה ודו"ח היסטורי מפורט לאחר שנתיים של מחקר.
ביוגרפיה

דאלי נולדה בקנדה ב-6 בדצמבר 1832 לקרוליין מריה גור ולסר דומיניק דאלי. הוריה היו שניהם מאירלנד, אך החזיקו בתפקידים רבים ברחבי האימפריה הבריטית. היא נסעה רבות בצעירותה עם הוריה. אביה היה מנהל קולוניאלי, כולל שירות של עשרים וחמש שנים בקנדה, וחמש שנים כסגן מושל האי הנסיך אדוארד (אנ'). תפקידו האחרון היה כמושל אוסטרליה הדרומית (אנ'), שם נפטר ב-1868. אמה מתה בדרום אוסטרליה ב-1872.
באוגוסט 1866 קרוליין ואחותה ג'ואנה נישאו בנישואים כפולים בבית הממשלה (אנ') באדלייד: ג'ואנה לג'ון סוטאר, וקרוליין להנרי הובהאוס טורטון. טורטון היה מנהל בנק החיסכון של אוסטרליה הדרומית (אנ') ומת ב-1893. לקרוליין ולהנרי היו שתי בנות, קרוליין מייבל טורטון (1874–1956) וויולט גור טורטון (1876–1963).
דאלי מתה בבורנמות', אנגליה, ב-9 באוקטובר 1893.
ביוגרפיה > ציורים בצבעי מים

ציורי צבעי המים של דאלי מציגים מגוון נושאים הכוללים סצנות טבע, כגון "לווייתן תקוע", "פנים תא בספינת נוסעים", ותמונות של בית הממשלה באי הנסיך אדוארד בעונות שונות. ביוני 1863 היא יצרה צבעי מים של הקוטג' הממשלתי בגלנלג (אנ'), דרום אוסטרליה. זה היה מעון הקיץ של אביה כמושל המדינה.
יצירותיה חתומות C. Daly או C. L. Daly. במשך שנים, הם יוחסו בטעות לאחד משני גברים, ג'ון קורי וילסון דיילי (אנ'), ראש העיר הראשון של סטרטפורד (אנ'), אונטריו, או צ'ארלס ל. דאלי, מדריך אמנות ופקיד בעיר טורונטו.
חקירת מקורם של הציורים התעוררה בעקבות ביקור במרכז הקונפדרציה של נכדה של דיילי, ריצ'רד ג'נקינס. למשפחתו היו ציורים שעשתה דאלי, והוא זיהה את חתימתה על הציורים שבידי הגלריה. הוא התריע בפניהם שייתכן שהציורים שלהם יוחסו באופן שגוי.
פייג' מתי, שאצרה את התערוכה, ערכה סקירה של שנתיים של הייחוסים והכינה דו"ח מפורט המתאר את ממצאיה. היא הגיעה למסקנה שקרוליין לואיז דאלי היא האמנית שהפיקה את צבעי המים שבידי הגלריה. מת'י גילתה באמצעות מחקריה שהייחוסים לגברים אינם מבוססים. אחד מהם, ג'ון סי.וו דאלי מסטרטפורד, אונטריו אפילו לא היה ידוע כצייר, בעוד שלא הייתה עדות לכך שצ'ארלס ל' דאלי מטורונטו ביקר אי פעם באי הנסיך אדוארד. מתי גם השוותה את ציורי הגלריה לציורים ידועים של דאלי ומצא קווי דמיון סגנוניים ברורים. "ברגע שחפרתי בתיקים, היה ברור מאוד שאין לנו בסיס לעמוד בהן עם הייחוסים שלנו", קבעה מתי. ייחוס שגוי, שמשקף כנראה את הקושי במעקב אחר יצירות אמנות שנעשו על ידי נשים, במה שעדיין היה אזור שנשלט על ידי גברים. מתי העירה כי בעידן של הזדמנויות מוגבלות לנשים ויקטוריאניות, "זה נפלא שדיילי ניצלה הזדמנויות לנסות דברים חדשים עם עבודתה, לצייר את פנים תא הספינה שלה במסע לאוסטרליה, או להעתיק את עבודתם של אמנים גברים שהצליחו לצאת למדבר כדי ללכוד את יופייה הנשגב של קנדה."
בעקבות גילוי הייחוס השגוי, ותיקון על ידי הגלריה, תרמה משפחת דאלי שישה ציורים נוספים של דאלי, והכפילה את אוסף דאלי של הגלריה. לאחר מכן ערכה הגלריה תערוכה חדשה של ציוריו של דאלי, החל מינואר עד מאי, 2017, בשם "מכירים את קרוליין לואיזה דאלי". מתי אמרה שהשם הגיע מהמנהג של אמצע התקופה הוויקטוריאנית לזמן נשפים כדי להציג את הנשים הצעירות לחברה. היא העירה שהגלריה כבר שנים מציגה את יצירותיה של דאלי מבלי לתת לה את הקרדיט הראוי. "זו טעות שאני מאוד שמחה לתקן", הצהירה.
הערות שוליים

↑  "Introducing Caroline Louise Daly", Confederation Centre of the Arts, February January 14, 2017 – May 7, 2017.
↑  Diane Peters, "Caroline Louisa Daly is Finally Getting her due". daily.jstor.org. Jstor Daily
1 2  Stranded Whale, Tracadie Harbour, Prince Edward Island, August 1857, by Caroline Louisa Daly, 1857.
↑  Kassam, Ashifa (2017-02-01). "19th-century female artist finally gets credit for works attributed to men". The Guardian.
↑  Allison Meier, "After Her Work Was Misattributed to Men, a 19th-Century Woman Gets Her Due", Hyperallergic, February 16, 2017.
↑  "Confederation Centre of the Arts Gallery News – Prince Edward Island". www.confederationcentre.com. Archived from the origina
↑  "P.E.I. gallery celebrates artist Caroline Louisa Daly whose work was attributed to men," Globe and Mail, January 16, 2017.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרוליין לואיזה דאלי".
לווייתן תקוע בחוף האי הנסיך אדוארד, 1857
קיארה אלגריה הודס

| --- | --- |

 לידה:  1977 (בת 47 בערך) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  פורטוריקנים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת בראון 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  רומן רומנטי 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לדרמה (2012)  פרס אתניאום לספרות (2021) 
 www.quiara.com
 
קיארה אלגריה הודס (באנגלית: Quiara Alegría Hudes;‏ נולדה בשנת 1977, פילדלפיה) היא מחזאית ומשוררת אמריקאית.
ביוגרפיה

קיארה אלגריה הודס נולדה בשנת 1977 לאב ממוצא יהודי ואם מפוארטו ריקו. כבר בגיל צעיר היא החלה להלחין ולכתוב סיפורים.
היא למדה באוניברסיטת ייל וסיימה עם תואר ראשון בהלחנה. בהמשך היא למדה כתיבת מחזות באוניברסיטת בראון וסיימה אותו עם תואר נוסף.
את המחזה הראשון של הודס Yemaya's Belly הוצג בשנת 2003 וקיבל מספר פרסים.
המחזה Elliot, a Soldier's Fugue שהיה ראשון בטרילוגיה הוצג לראשונה בשנת 2006. הוא הגיע לגמר של פרס פוליצר. בשנת 2012 הודס סיימה את המחזה "כף מלאה במים" שהיה שני בטרילוגיה על אליוט. על מחזה זה הודס זכתה בפרס פוליצר. הפרמיירה של המחזה השלישי בטרילוגיה The Happiest Song Plays Last הייתה בשנת 2013.
קיארה אלגריה הודס ממשיכה בכתיבת מחזות שמועלות על הבמה של תיאטראות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2021 כתבה את התסריט לסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" של הבמאי ג'ון מ. צ'ו.
קיארה אפנדינו

קיארה אפנדינו (באיטלקית: Chiara Appendino; נולדה ב-12 ביוני 1984) היא פוליטיקאית איטלקייה המכהנת כחברת בית הנבחרים של איטליה מטעם מחוז פיימונטה, קודם לכן כיהנה כראש עיריית טורינו מטעם תנועת חמשת הכוכבים.
ביוגרפיה

אפנדינו נולדה במונקאליירי. אביה הוא בעלי חברת Prima Industrie SpA המתמחה בייצור מכשירי חיתוך בלייזר. ב-2006 סיימה תואר ראשון בניהול וכלכלה בינלאומית באוניברסיטת בוקוני שבמילאנו. ב-2008 סיימה תואר שני בחשבונאות וניהול פיננסי באוניברסיטת בוקוני. היא עבדה כחשבת במועדון הכדורגל יובנטוס ומ-2010 עבדה כמנהלת כספים בחברה קטנה שבבעלות בן זוגה בטורינו.
ב-2010 הצטרפה לתנועת חמשת הכוכבים (Movimento 5 Stelle) שהוקמה על ידי הקומיקאי בפה גרילו וב-2011 נבחרה מטעמה לחברת מועצת העיר טורינו. ביוני 2016 נבחרה לראשות עיריית טורינו לאחר שניצחה את ראש העיר המכהן פיירו פאסינו, ברוב של 54.5% בסיבוב השני של הבחירות. היא האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ב-2020 הורשעה בדיווח שקר ונגזר עליה שישה חודשי מאסר תנאי. אפנדינו לא התפטרה מתפקידה אך השעתה עצמה מתנועת חמשת הכוכבים.
בינואר 2021 הורשעה בחלקה באחריות לאירועי מנוסת הבהלה בכיכר סן מרקו במהלך שידור משחק גמר ליגת האלופות 2017. בתקרית נהרגו שלושה אנשים ונפצעו למעלה מ-1,600. על אפנדינו נגזר עונש מאסר של שנה וחצי. היא ערערה על החלטה זו.
ב-2022 נבחרה לבית הנבחרים כנציגת המושב הראשון של מחוז פיימונטה.
אפנדינו נשואה למרקו לאווטלי ואם לבת.
הערות שוליים

↑  Profile: Chiara Appendino (M5S), ‏ansa.it, ‏20 ביוני 2016
קיאניט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Al2SiO5
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני
 צורת הגביש:  להבי, עמודי, סיבי, לרוב משובץ בסלעים מותמרים ובעורקי קוורץ
 צבע:  בדרך כלל כחול, כמו כן, ירוק, לבן, אפור ושחור. הגוון אינו אחיד בכל הגביש ולעיתים מופיעים כתמים או רצועות בגוונים שונים.
 ברק:  זגוגי, פנינתי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה.
 פצילות:  טובה בכוון אחד.
 שבירה:  פריך
 קשיות:  5-4.5 בסולם מוס במקביל לציר האורך  7-6.5 ניצב לציר זה.
 משקל סגולי:  3.67-3.56
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קוורץ, סטאורוליט, ביוטיט, גארנט, אנדלוזיט וסילימניט
קיאניט (Kyanite; מיוונית: Κυανίτης ("קיאנוֹס", כחול); נקרא גם: דיסתן (disthene), מונקרודיט (munkrudite), סיאניט (cyanite) וראאטיציט (rhaeticite)) הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל כחול, הנפוץ בפגמטיטים או בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה. קיאניט הוא מינרל אינדקס לפאצייס (Facies צורת הופעה של סלע ("פרצוף") שממנו ניתן ללמוד על תהליך היווצרותו) מסוג  פאצייס צפחות כחולות של סלעים מותמרים.
הקיאניט הוא חבר בסדרה של מינרלים אלומוסילקטיים הקרויה קבוצת הסילימניט. קיאניט ניחן באנאיזוטרופיות (תלות בכיוון, ההפך מאיזוטרופיות) חזקה, וקשיותו על פי סולם מוס משתנה בהתאם לכיוון הקריסטלוגרפי. תכונה זו אמנם קיימת ברוב המינרלים, אך בקיאניט היא בולטת במיוחד ונחשבת למאפיין מזהה. תכונה מעניינת נוספת של הקיאניט היא שבטמפרטורה גבוהה הוא עובר התפשטות בלתי הפיכה.
המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא קיאניט כוללים את: רוסיה, הודו, שווייץ, קניה, סרביה וארצות הברית (בצפון קרולינה, ובג'ורג'יה).
שימושים

השימושים העיקריים בקיאניט הם לייצור חומרים חסיני אש ומוצרי קרמיקה כולל אביזרי שרברבות וכלים מפורצלן, מבודדים חשמליים וחומרי ליטוש. בקיאניט נעשה שימוש גם כאבן חן אם־כי שימוש זה מוגבל בשל תכונת האנאיזוטרופיות והפצילות המושלמת במישור האורך.
זיהוי המינרל

הצבע הכחול והגבישים העמודיים המוארכים של הקיאניט הם בדרך כלל סימן ראשון לזיהוי המינרל. מינרלים נלווים מסייעים בזיהוי גם כן, בייחוד נוכחות של פולימורפים של סטאורוליט המופיע בדרך כלל יחד עם קיאניט. עם זאת, המאפיין המועיל ביותר לזיהוי הקיאניט הוא תכונת האנאיזוטרופיות שלו. המפתח לזיהוי קיאניט הוא אם לדגימה מסוימת יש קשיות אחת בכיוון אחד וקשיות אחרת בניצב לה.
קרחון מקלארי

| --- | --- |

מבט על קרחון מקקלארי מבסיס סאן מארטין
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  68°04′00″S 67°00′00″W﻿ / ﻿68.0667°S 67°W﻿ / -68.0667; -67
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון מקלארי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון מקלארי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מקלארי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון מקלארי
 
קרחון מקלארי או קרחון מק'קלארי (באנגלית: McClary Glacier) הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 19 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
הקרחון זורם לאורך צידו הצפוני של רכס באטסון, ונשפך לתוך מפרץ מרגריט, בין כף קלאמט ואיי דבנהאם.
גובהו של הקרחון 733 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון נסקר ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בעונת המחקר 1937–1936; ומופה בשנית על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1950–1946.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שם ג'ורג' ב. מקלארי (George B. McClary), אביו של נלסון מקלארי (Nelson McClary), שהיה מלח בספינה פורט אוף בומונט (Port of Beaumont), במשלחת רון לחקר אנטארקטיקה בעונת המחקר 1948–1947.
לקריאה נוספת

• Damien Gildea,
• CHRISTOPH SCHNEIDER, , Annals of Glaciology 27 1998, P 624
קרן הסיוע לילדי פלסטין

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  קנט (אוהיו) 
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 www.pcrf.net
 
קרן הסיוע לילדי פלסטין (באנגלית: The Palestine Children's Relief Fund או PCRF) היא עמותת סיוע שהוקמה בשנת 1991 בארצות הברית. מטרת העמותה היא סיוע רפואי והומניטרי לילדים ובני נוער פלסטינים. בין השאר מסייעת העמותה בהעברת ילדים פלסטינים לארצות הברית או אירופה לקבלת טיפולים רפואיים שאינם ניתנים להשגה בשטחים הפלסטיניים. מאז היווסדה, עשרות אלפי ילדים ובני נוער קיבלו טיפול רפואי בעזרת העמותה.
היסטוריה

קרן הסיוע לילדי פלסטין הוקמה בשנת 1991 על ידי סטיב סוסבי, עיתונאי אמריקאי שסיקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון. סוסבי איתר תורמים שיסייעו להעביר ילדים פלסטינים לאקרון (אוהיו) כדי לקבל טיפול רפואי. מאוחר יותר פגש סוסבי את הודא אל-מסרי, עובדת סוציאלית פלסטינית שעבדה בימק"א ירושלים. השניים נישאו ב-1993, ונולדו להם שתי בנות.
העמותה מסייעת להעביר ילדים פלסטינים לארצות הברית או אירופה לקבלת טיפולים רפואיים שאינם ניתנים להשגה בשטחים הפלסטיניים. בשנת 2004 דחתה העמותה תרומה של ארגון "קרן ארץ הקודש" בגלל חשד לקשרים בין התורמים לבין ארגוני טרור.
בשנת 2006 הפיקה העמותה סרט תיעודי בשם "לב פתוח" ("Open Heart") אודות ג'מאל, תינוק בן תשעה חודשים בעל מום לב מולד שטופל בבריטניה בסיוע העמותה.
הודא אל-מסרי נפטרה בשנת 2009 מסרטן, וסוסבי עבר להתגורר בחברון עם בנותיו. המחלקה לסרטן ילדות בבית החולים בבית החולים בבית ג'אלא קרויה על שם אל-מסרי. סוסבי נישא מחדש ב-2016 לזינה סלמן, רופאה המתמחה בסרטן ילדות. תורמי העמותה מימנו את הקמת המרכז הרפואי לסרטן ילדות בעזה, שנפתח בשנת 2019.
החל משנת 2014 מפעילה העמותה מרכז סיוע לבריאות הנפש בעזה, המספק תמיכה וטיפולים לילדים הסובלים מרמות גבוהות של מתח נפשי וחרדה עקב תקיפות של הצבא הישראלי, ולבני משפחותיהם.
לעמותה מספר סניפים בערים פלסטיניות. מאז היווסדה, עשרות אלפי ילדים ובני נוער קיבלו טיפול רפואי בעזרת העמותה, בהם גם ילדים ממחנות פליטים פלסטינים בירדן, סוריה ולבנון.
בין הילדים שטופלו בסיוע העמותה נמנית ילדה בת 11 שנפצעה מרסיסי כדור טנק בעזה בשנת 2009 וטופלה בבית החולים תל השומר וילדה בת 10 מעזה, חולת סרטן, שטופלה בבית החולים א-נג'אח בשכם אך נפטרה במרץ 2020.
פעילות העמותה

קרן הסיוע לילדי פלסטין שולחת לבתי חולים פלסטיניים ציוד רפואי ואנשי צוות מארצות הברית ומאירופה כדי לטפל במקרים קשים ולהכשיר רופאים ואנשי צוות רפואי פלסטינים. הקרן מביאה לשטחים הפלסטיניים מאות רופאים מתנדבים מדי שנה. במידת הצורך נשלחים ילדים פצועים או חולים לטיפול בארצות הברית או באירופה. העמותה ממומנת מתרומות. לעמותה רשת של מתנדבים ברחבי ארצות הברית הפועלים כמשפחות מארחות.
ארגון Charity Navigator, המדרג ארגוני צדקה, מעניק לעמותה בעקביות את הציון הגבוה ביותר, ארבעה כוכבים. הארגון בודק יציבות פיננסית, הקפדה על שיטות עבודה, אחריות, שקיפות ודיווחים תקופתיים.
בין תורמי העמותה נמנים הסנאטור האמריקאי פול סארביינז והשחקן ריצ'רד גיר. באוקטובר 2006 פרסם ג'ימי קרטר, נשיא ארצות הברית לשעבר, סרטון בו הוא ממליץ לתרום לעמותה. המתרגם דורי פרנס שזכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2013 תרם את כספי הזכייה לעמותה.
הערות שוליים

↑  עמירה הס, אמל סמוני ושבעת הרסיסים, באתר הארץ, 28 במרץ 2010.
↑   גדעון לוי, מיראל בת העשר גססה מסרטן בלי אביה לצדה, והיא לא תהיה האחרונה, באתר הארץ, 5 במרץ 2020.
↑  עמירה הס, ליברמן צודק: אין משבר בעזה, באתר הארץ, 11 בפברואר 2018.
↑  מרב יודילוביץ', טקס התיאטרון: "סיראנו דה ברז'ראק" זכתה בפרס הבימוי, באתר ynet, 12 בספטמבר 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266381005171