stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איאן צ'ארלסון
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

המפיק דייוויד פטנם ובמאי הסרט יו הדסון בילו חודשיים בחיפוש עקר אחר שחקן שיגלם את דמותו של הסקוטי האוונגליסטי אריק לידל. לאחר שראו את צ'ארלסון מגלם את דמותו של פייר במחזה פיאף שהעלתה הלהקה השייקספירית המלכותית ידעו השניים שזה האיש שהם מחפשים. קודם לכן שמע צ'ארלסון על הסרט מאביו והשתוקק למלא את התפקיד שחש שמתאים לו "כמו כפפה ליד". זיקה הדדית זו הובילה אותו להצלחתו הגדולה ותפקידו הידוע ביותר, כאריק לידל המסיונר והאתלט בסרט "מרכבות האש" (1981). צ'ארלסון למד תנ"ך באינטנסיביות לקראת ביצוע תפקיד, וכתב בעצמו את נאומו של לידל לקהל לאחר תחרות הריצה בין סקוטלנד לאירלנד. בעקבות הסרט זכה צ'ארלסון להכרה בינלאומית.
שנה אחר כך זכה להצלחה בתפקיד בולט נוסף כחברו הטוב של מהטמה גנדי, הכומר האנגליקני צ'רלי אנדרוז, בסרט "גנדי" בכיכובו של בן קינגסלי. כמו "מרכבות האש" גם הסרט "גנדי" זכה לשבחים רבים ולפרסי אוסקר בהם הפרס על הסרט הטוב ביותר.
בהמשך הקריירה שלו לא זכה להצלחה בקולנוע כפי שזכה בשני הסרטים זוכי האוסקר. הוא לא עבר להוליווד כדי לקדם את הקריירה, ולא קבל הצעות לתפקידים טובים. גם העובדה שאובחן כחולה איידס השפיעה לרעה על הקריירה שלו ורצונו להופיע בסרטי קולנוע פחת. הוא המשיך לפתח קריירה עשירה בתיאטרון והתמקד בתפקידים ראשיים במחזות שייקספיריים.
סרטים נוספים שהופיע בהם הם: "Jubilee" של הבמאי דרק ג'רמן, סרט הבכורה שלו (1977); הסרט "Ascendancy" שזכה בפרס דב הזהב (1982); "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984); הקומדיה "רומן במכונית" בה הופיע עם ג'ולי וולטרס (1986); וכבמאי אופרה הופיע בסרטו של דאריו ארג'נטו "אופרה" (1987).
צ'ארלסון הופיע בשלושה עיבודים לטלוויזיה למחזות של שייקספיר בהפקת ה-BBC. הוא גילם את פורטינברס ב"המלט" (1980) בכיכובו של דרק ג'קובי, את ברטרם ב"סוף טוב הכל טוב" (1981), ואת אוקטביוס ב"אנטוניוס וקלאופטרה" (1981).
תפקידים בולטים נוספים שלו בסרטי טלוויזיה היו כסרן דורפריכטר בסרט המסתורין "The Devil's Lieutenant", רקיטין בעיבוד ל"חודש בכפר" מאת איוון טורגנייב, קיריל במותחן הריגול "Codename: Kyril" לצידם של אדוארד וודוורד, ריצ'רד אי. גרנט ופיטר ווהן, והגיבור, ברנדן ארצ'ר, בעיבוד הטלוויזיוני ל-"Troubles", ספרו זוכה פרס בוקר של ג'יי ג'י פארל, יחד עם איאן ריצ'רדסון.
בשנות השמונים שיחק כהפאיסטיון, חברו הטוב של אלכסנדר הגדול, במיני סדרה של PBS‏ "The Search for Alexander the Great"; גילם את דמותו של הרוצח הסדרתי נוויל הית' בפרק בסדרה "Ladykillers" ‏(1981); בתפקיד ג'יימי מקגרגור, סקוטי תמים שהופך להיות איל הון בדרום אפריקה בסדרה "Master of the Game" ‏(1984); את הנסיך צ'ארלי היפה גילם ב"סיפורה של סקוטלנד" (1984); תפקיד ראשי בסדרה תקופתית "לואיזינה" (1984) עם מרגו קידר; וכויקטור גירי האופנתי והפיקח ב-"Oxbridge Blues".
ביוגרפיה > פעילותו כזמר

לצ'ארלסון היה קול טנור ערב שבא לידי ביטוי במחזות זמר ובהופעות נוספות. הוא בלט כזמר סולן בהפקות שונות בהם "מהומה רבה על לא דבר" (1974), בפרק בתוכנית הטלוויזיה "Rock Follies of '77" ‏(1977), "הסערה" (1978-1980), "ברנשים וחתיכות" (1982), " A Royal Night of One Hundred Stars " ‏(1985), המחזה המוזיקלי "After Aida" ‏(1985-1986), "קריקט" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס (1986), המופע "Sondheim: A Celebration "‏ (1988) ובמחזה "עקומים" (1989). בנוסף שר שירי סטנדרט קלאסיים ושירים מאת המשורר רוברט ברנס במופעים רבים על הבמה ובתוכניות טלוויזיה.
יצאו לאור שלוש הקלטות מסחריות הכוללות את שירתו של צ'ארלסון:
אלבום המחזמר "ברנשים וחתיכות" בביצוע השחקנים בתיאטרון הלאומי.
צ'ארלסון שר את השירים של אריאל מתוך "הסערה" בהפקה של רויאל שייקספיר קומפני, המלחין הוא גאי וולפנדן (אנ').
אלבום שירים מהמחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת".
ביוגרפיה > מותו

צ'ארלסון אובחן כנשא HIV ב-1986. הוא נפטר ממחלות הקשורות לאיידס בינואר 1990 בגיל 40, שמונה שבועות אחרי שהופיע בתפקיד ראשי כהמלט בהפקה של ריצ'רד אייר בתיאטרון אוליביה.
צ'ארלסון ביקש שיוכרז אחרי מותו כי נפטר מאיידס, על מנת לפרסם את המחלה. הוא היה הראשון בבריטניה בתחום הבידור שפורסם בגלוי שסיבת מותו היא סיבוכים מאיידס, בקשה יוצאת דופן זו של שחקן מפורסם הביאה לקידום המודעות למחלה וקבלה של חולי איידס.
הוא נקבר בבית הקברות פורטובלו באדינבורו
לזכרו

מאז 1991 מחולק לזכרו של צ'ארלסון "פרס איאן צ'ארלסון" בו נבחר השחקן הטוב ביותר בתפקיד קלאסי לשחקנים מתחת לגיל 30.
בבית החולים "Royal Free Hospital" מחלקה לטיפול בנשאי HIV קרויה על שמו.
כעשרים מחבריו למקצוע ובני משפחה הוציאו ספר לזכרו "For Ian Charleson: A Tribute" (לאיאן צ'ארלסון: מחווה) ובו זכרונות ממנו. בין הכותבים לספר היו איאן מקלן, אלן בייטס, יו הדסון, ריצ'רד אייר, שון מתיאס, הילטון מקריי ודייוויד רינטול. הספר יצא לאור באוקטובר 1990. ההכנסות ממכירות הספר הוקדשו לקרן צדקה על שם צ'ארלסון שפעלה מ-1990 ועד 2007.
ב-1990 הועלה בתיאטרון הלאומי כמחווה לצ'ארלסון המחזמר "ברנשים וחתיכות" עם כמעט כל הצוות המקורי מ-1982. כל הכרטיסים נמכרו מיד, וכן נמכרו כרטיסים לחזרה הכללית. הרווחים מההופעה נתרמו למרפאת איידס שנפתחה ב-"Royal Free Hospital" ולמלגות על שם צ'ארלסון ב-LAMDA.
יו הדסון שביים את מרכבות האש הקדיש את סרטו "My Life So Far" מ-1999 לזכרו האהוב של צ'ארלסון. ב-2005 הופקו שני סרטי תעודה על צילומי הסרט "מרכבות האש", "Wings on Their Heels: The Making of Chariots of Fire" ו-"Chariots of Fire: A Reunion", ואף הם מוקדשים לזכרו.
פילמוגרפיה

יובל (1978) Jubilee
המלט (1980) Hamlet, Prince of Denmark
סוף טוב הכל טוב (1981) All's Well that Ends Well
מרכבות האש (1981) Chariots of Fire
אנטוניוס וקלאופטרה (1981) Antony & Cleopatra
גנדי (1982) Gandhi
(1983) Reilly, Ace Of Spies
(1984) Master of the Game
לואיזיאנה (1984) Louisiana
גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים (1984) Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes
(1985) A Month in the Country
רומן במכונית (1986) Car Trouble
אופרה (1987) Opera
(1988) Codename: Kyril
לקריאה נוספת

Ian McKellen, Alan Bates, Hugh Hudson, et al. For Ian Charleson: A Tribute. London: Constable & Robinson
הערות שוליים

↑  Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat (TV, 1972) at the Internet Movie Database
↑  "The Readiness Was All: Ian Charleson and Richard Eyre's Hamlet," by Richard Allan Davison. In Shakespeare: Text and Theater, Lois Potter and Arthur F. Kinney, eds. Newark: University of Delaware Press, 1999. pp. 170–182
↑  Obituary – Associated Press
↑  Barratt, Mark. Ian McKellen: An Unofficial Biography. Virgin Books, 2005. p. 63.
↑  "The Readiness Was All: Ian Charleson and Richard Eyre's Hamlet," by Richard Allan Davison. In Shakespeare: Text and Theater, Lois Potter and Arthur F. Kinney, eds. Newark: University of Delaware Press, 1999. p. 177.
↑  Ian McKellen, Hugh Hudson, Alan Bates, et al. For Ian Charleson: A Tribute. London: Constable and Company, 1990. pp. xix, 9, 76.
↑  McKellen, Bates, Hudson, et al. pp. 37–39.
↑  Guys and Dolls – Original National Theatre Cast Album
↑  CD available from Ariel Music
↑  Joseph and the Amazing Technicolor Dreamcoat – Original London Cast
1 2  כתבה אודות מותו של איאן צ'ארלסון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432261605171  PLWABN: 9810669914905606  BNE: XX1492535  BnF: cb139308108 (data)  GND: 119095343  ISNI: 0000 0001 2126 9066  LCCN: n83009531  NKC: xx0157716  NTA: 074028340  SNAC: w6478172  SUDOC: 052198723  VIAF: 32186345   WorldCat (עם VIAF): 32186345
ג'ודי מיי

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1975 (בת 49) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Jodhi Tania Edwards 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  ודהאם קולג'  בית הספר לבנות קמדן 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקנית הטובה ביותר (1988) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ודי טניה מיי (באנגלית: Jodhi Tania May; נולדה ב-8 במאי 1975) היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור משחקה בסרט"עולם נפרד" (1988); היא הצעירה ביותר שעשתה זאת.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'ודי אדוארדס בקמדן טאון, לונדון שבאנגליה, לאם ממוצא צרפתי ולאב גרמני. ב-1988 כשהייתה בת 12 הופיעה לראשונה בסרט "עולם נפרד", דרמה העוסקת באפרטהייד בדרום אפריקה. התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן אותו חלקה עם ברברה הרשי ולינדה מבוסי.
מלבד הפוגה קצרה בעת לימודיה בוודהאם קולג', מאז הופעת הבכורה שלה היא עובדת ומופיעה ברציפות בקולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון הבריטי.
בין תפקידיה הבולטים אפשר למנות את אליס מונרו בסרטו של מייקל מאן "המוהיקני האחרון", לאה פאפין בסרט "Sister My Sister", פלורנס באנר במיני-סדרה "מגעים אסורים" המבוססת הרומן "לגעת בקטיפה", אן בולין בעיבוד הראשון לספר "נערת בולין האחרת" ואת דמותה של סבינה שפילריין במחזה "ריפוי בדיבור" (The Talking Cure).
ב-2002 ביימה סרט קצר בשם "Spyhole". בסדרת הטלוויזיה "דניאל דרונדה" עיבוד לרומן של ג'ורג' אליוט גילמה את דמותה של מירה לפידות.
באוגוסט 2005 הופיעה מיי בהצגה "בלקברד" מאת המחזאי דייוויד הרואר (Harrower) לצידו של רוג'ר אלאם בפסטיבל אדינבורו. בפברואר 2006 הוצג המחזה בתיאטרון אלברי שבלונדון, לאחר מכן זכה בפרס המחזה החדש הטוב ביותר.
ב-2010 שיחקה בתפקיד הראשי במחזה "דובי הקוטב" מאת הסופר מארק האדון בתיאטרון "דונמר ויירהאוס". מיי מככבת בסרט המתח "I, Anna" לצידם של גבריאל ביירן, שרלוט רמפלינג, אדי מארסן והונור בלקמן.
הערות שוליים

↑  יפתח אילן, קולנוע - אמא לא בבית 'עולם נפרד', במאי: כריס מנגס, תסריט: שון פירסט, שחקנים: ג'ודי מיי, בארבארה הרשי, כל העיר, 5 באוגוסט 1988
↑  Spyhole, נבדק ב-2020-01-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352027205171  PLWABN: 9812390101105606  BIBSYS: 9010497  BnF: cb142049026 (data)  GND: 141271663  ISNI: 0000 0001 0951 9114  LCCN: no00073917  NLK: KAC2020S1202  NTA: 315954019  SUDOC: 08195669X  VIAF: 7599024   WorldCat (עם VIAF): 7599024
אמנון רשף

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1938 (בן 86) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1984 (כ־28 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 52  מפקד גדוד סיור 189  מפקד חטיבה 14  מפקד עוצבת הפלדה  מפקד גייסות השריון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני מבצע חרגול   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 יו"ר המועצה לשלום ולביטחון  יו"ר ומייסד מפקדים למען ביטחון ישראל
 
מפקד חטיבה 14, אמנון רשף (במרכז), ומפקד אוגדה 143, אריאל שרון (משמאל), דנים בתוכנית ל"מבצע אבירי לב" במלחמת יום הכיפורים
אמנון רשף (נולד ב-29 באוגוסט 1938) הוא אלוף בצה"ל בדימוס, כיהן כמפקד חטיבה 14 בתקופת מלחמת יום הכיפורים וכמפקד גייסות השריון בשנים 1979–1982. בשנת 2014 ייסד את תנועת מפקדים למען ביטחון ישראל ושימש כיושב ראש התנועה עד 2020.
ביוגרפיה

רשף נולד בחיפה בשם אמנון איז'ק, גדל והתחנך בתל אביב ובבת ים. בגיל 15 החל לעבוד על מנת לעזור בפרנסת משפחתו. בגיל 16 החל ללמוד לימודי ערב בבית הספר המקצועי מכס פיין במגמת מסגרות מכנית, תוך שהוא עובד בבקרים.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

ב-1956 התגייס לצה"ל ועשה את כל שירותו הצבאי בחיל השריון. ב-1960 פיקד על מחלקת טנקים שהשתתפה במבצע חרגול. במלחמת ששת הימים שימש כקצין אג"ם וכממלא מקום סמח"ט של חטיבה 8 והשתתף בקרבות בחזית המצרית ובחזית הסורית שהובילו לכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה, בספטמבר 1967, מונה למפקד גדוד טנקים 52 בחטיבה 14 וב-1969 למפקד גדוד סיור 189 בעוצבת סיני תפקיד בו כיהן במהלך מלחמת ההתשה. במקביל, עקב פציעתם של מפקד חטיבה 14 - קלמן מגן וסגנו - אהרון (פדל'ה) פלד, מלאו את מקומם בעת החלמתם - משה (מוסה) פלד ואמנון רשף, בהתאמה. בין השנים 1970 ל-1972 שימש כקצין אג"ם של מפקדת גייסות השריון.
באוקטובר 1972 התמנה רשף למפקד חטיבה 14, חטיבת שריון סדירה, שעם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הייתה חטיבת השריון היחידה שאיישה את קו תעלת סואץ, התפרסה לכל אורכו (כ-200 קילומטרים) והייתה אחראית על המעוזים בגזרתה. החטיבה הייתה כוח הבלימה העיקרי של צה"ל כנגד הצבא המצרי שחצה את התעלה במבצע באדר, כנגד כ-80,000 חיילי חי"ר מצריים וכ-800 טנקים. החטיבה השתתפה בבלימת התקפת השריון המצרי ב-14 באוקטובר. החטיבה נטלה חלק מרכזי במבצע הצליחה - "מבצע אבירי לב" והבקיעה את המערך המצרי בקרב הקשה ב"חווה הסינית" בלחימת גבורה של לוחמי החטיבה. ב-19 באוקטובר חצתה החטיבה את תעלת סואץ, כבשה את "מתחם "אורחה" והמשיכה בלחימה עד פאתי העיר אסמאעיליה עד סוף המלחמה. במהלך המלחמה, לחמו במצטבר 18 גדודים ויחידות (שריון, חי"ר וצנחנים) במסגרת החטיבה, מתוכם 9 גדודים בקרב ההירואי ב"חווה הסינית". אלוף ישראל טל, סגן הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים, הגדיר את הקרב של חטיבה 14 ב"חווה הסינית", כ"קרב הטנקים האכזרי ביותר בהיסטוריה". בקרבות ספגה החטיבה אבדות רבות, 323 מלוחמי החטיבה נהרגו, מהם 94 ביממה הראשונה של המלחמה ו-121 בליל הפריצה (16-15 באוקטובר) בקרב הצליחה במרחב ה"חווה הסינית". בנוסף, 67 לוחמי חטיבה 14 (מהגדודים 9, 52 ו-184) נפלו שלא במסגרת החטיבה, כך שסה"כ החללים עומד על 390 חללים.
בפברואר 1974 קודם רשף לדרגת תת-אלוף ומונה לסגן מפקד עוצבת הפלדה, באותה שנה מונה למפקד האוגדה תפקיד בו שימש עד 1976. יצא ללימודים במכללה המלכותית ללימודי הגנה (RCDS - Royal College of Defense Studies) בלונדון, כיהן כסגן מפקד גייסות השריון ובתחילת 1979 מונה למפקד הגייסות בדרגת אלוף. בתחילת 1982 הוחלף על ידי משה בר כוכבא ויצא ללימודים אקדמאיים.. בנובמבר-דצמבר 1983 עמד בראש ועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני. את שירותו הצבאי סיים ב-1984.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

לאחר שחרורו מצה"ל, עבד רשף כמשנה למנכ"ל חברת אורדן תעשיות, המעורבת בפרויקט טנק המרכבה, בשנים 1984–1986. אחר כך פנה לעסקים פרטיים, בין השאר עסק בגישור סכסוכים עסקיים במסגרת "המרכז לגישור נווה צדק" שהקימה עמירה דותן.
באוקטובר 2007, הוביל עתירה לבג"ץ, שהגישו ותיקי חטיבה 14, נגד שידור סרטו של הבמאי אידו סלע, "החטיבה שנשכבה על הגדר", על קורות החטיבה במלחמת יום הכיפורים בערוץ הראשון. לטענתם בסרט שולבו 'גורמים אמנותיים' ומסרים פוליטיים וחברתיים רבים, המסיטים את הצופה מלחימת הגבורה של החטיבה במלחמה אל עוולות מוסריות, עבירות מין ויומרות לתיקונים שלטוניים. בג"ץ קבע כי אין עילה משפטית להתערבותו בשידור הסרט, והם משכו את העתירה.
בקיץ 2013 הוציא לאור ספר בשם "לא נחדל! חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים, סיפורם של קרבות השריון האכזריים ביותר בהיסטוריה". הספר מהווה סיכום של עבודת מחקר של עשרות שנים, שכללה פענוח רשתות קשר מהמלחמה, תצלומי אוויר, יומני מבצעים, יומני רדיו, ראיונות עם לוחמים ומפקדים וספרות צבאית מצרית. הספר יצא בגרסה לציבור הרחב של 432 עמודים ובגרסה מורחבת של 640 עמודים. בגב הספר מצוטטים מספר אישים: משה דיין, שר הביטחון במלחמת יום הכיפורים "אינני טירון במלחמה ומוראותיה, אך כתמונה הזו לא ראיתי, אף לא בסרטי קולנוע. שדה קרב עצום, משתרע לכל עבר, כמה שהעין משגת, העיד על קרב האימים שהתחולל כאן."; אלוף ישראל טל, סגן הרמטכ"ל במלחמת יום הכיפורים "אמנון רשף עבר ניסיון מדהים. אני לא שמעתי על אף מפקד שריון אחר שעבר מסה כזו שעבר באותו לילה אמנון רשף." מיכה בן ארי ("קפוסטה". אגדת צנחנים ולוחם ביחידה 101 של אריק שרון "אני חושב שלא הייתה עוד יחידה כזאת בצה"ל ואולי לא היו קרבות כאלה בעולם, בכל ההיסטוריה של המלחמות." הספר זכה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשנית לשנת 2013 בקטגוריית מלחמת יום הכיפורים שהעניק מרכז אריאל לביטחון ותקשורת שבאוניברסיטת אריאל בשומרון, כמו גם בפרס יצחק שדה לספרות צבאית לשנת 2014.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בנובמבר 1988 היה בין מארגני עצרת מחאה נגד "ההשתמטות החרדית משירות צבאי הגוברת מדור לדור".
כיהן כיו"ר המועצה לשלום ולביטחון. באוקטובר 2014 ארגן קבוצה של 106 קצינים בכירים במילואים, בהם ראשי מוסד ושב"כ לשעבר ומפכ"לים, לכתיבת מכתב הקורא לראש הממשלה לחתור להסכם מדיני. הקים את תנועת 'מפקדים למען ביטחון ישראל' הדוגלת בשימור ביטחונה של ישראל כמדינה בטוחה ודמוקרטית עם רוב יהודי מוצק לדורות, ברוח ערכי מגילת העצמאות. בתנועה חברים כ-300 בכירים לשעבר בזרועות הביטחון (צה"ל, שב"כ, מוסד ומשטרת ישראל) מדרגת תת-אלוף ומעלה ומקביליהם ביתר הזרועות.
במרץ 2015, ארגן מסיבת עיתונאים בתל אביב, נגד כוונתו של ראש הממשלה נתניהו לנאום בקונגרס האמריקאי נגד התוכנית להסדר עם איראן על תוכנית הגרעין שלה, אותה קידמה ארצות הברית באותה עת. בין השאר אמר רשף:” החלטנו שיש צורך לבטא את דעתנו ברבים - שהמדיניות הנוכחית של ראש הממשלה היא הרס הברית עם ארצות הברית"...הדרך לעצור את הגרעין באיראן הוא בחיזוק הברית בין המדינות, בין ארה"ב וישראל, ובין ישראל והקהילה הבינלאומית. אי אפשר כבר להסתיר את הקרע עם האמריקאים, ואי אפשר להשלים עם קרע שכזה. אנחנו מאמינים שהדבר מהווה סכנה ברורה ומיידית לביטחונה של ישראל”.
חיים אישיים

רשף הוא אב לחמישה וסב ל-17 נכדים.
מתגורר בתל אביב.
לקריאה נוספת

עמירם אזוב, צליחה, 60 שעות באוקטובר 1973, הוצאת דביר, 2011.
אמנון רשף, "לא נחדל! חטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים", הוצאת דביר, 2013.
אילן כפיר, "אחי גיבורי התעלה", הוצאת ידיעות ספרים, 2003.
רונן ברגמן וגיל מלצר, מלחמת יום כיפור – זמן אמת, הוצאת משכל, 2004.
אילן כפיר, "החווה הסינית: קרב השריון הגדול בסיני שהכריע את מלחמת יום כיפור", תל אביב הוצאת ספרית מעריב, 2012.
הערות שוליים

↑  גילי כהן, קצינים בכירים לשעבר לנתניהו: בטל את נאומך ההרסני בקונגרס, באתר הארץ, 1 במרץ 2015
↑  יעקב ארז, מהגולן דרך החווה הסינית - לפיקוד על הגיס, מעריב, 9 בינואר 1979
↑  גל פרל, "אקפולקו", הבלוג על הכוונת, ‏  29 בדצמבר  2012.
↑  גל פרל, "מפקד שדה צריך לא רק לפקד, אלא צריך גם להיראות בשדה הקרב ובקדמתו" , הבלוג על הכוונת, ‏ 11 בינואר 2025.
↑  יעקב ארז, תא"ל רשף - מפקד גיסות השריון, מעריב, 8 בינואר 1979
↑  אלוף בר־כוכבא - מפקד גייסות־השריון, דבר, 11 בפברואר 1982
↑  ישונו סדרי הבטחון בעקבות האסון, דבר, 6 בנובמבר 1983
כך פעלה ועדת החקירה, דבר, 19 בדצמבר 1983
אורי דן, אמנון רשף: טייח, כותרת ראשית, 23 בנובמבר 1983
↑  אבי קרטין, פרשת אורדן - משרד הביטחון החל בחקירה, חדשות, 24 ביוני 1986
↑  הדס מגן, ‏עו"ד טיסונה - המגשר בין ארגוני הרוסים, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2000
↑  אסף כרמל, ותיקי השריון מבקשים מבג"ץ למנוע הקרנת סרט על חטיבה 14, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2007
↑  אסף כרמל, גלריה, הארץ, בג"ץ יכריע בגורלו של סרט, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2007
↑  יעל גאוני, ‏ברגע האחרון: הסרט "החטיבה שנשכבה על הגדר" ישודר הערב בערוץ 1, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2007
עכבר העיר, סיפור הגבורה שלנו, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2007
↑   הארץ, ספרים חדשים, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2013
↑  עצרת מחאה נגד ההשתמטות החרדית הגוברת מדור לדור, חדשות, 28 בנובמבר 1988
↑  רוני דניאל, ‏הקצינים במיל' במסר לרה"מ: חתור להסכם מדיני, באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2014
↑   אמנון רשף, סיפוח יוביל לאסון, באתר הארץ, 9 באפריל 2020
↑  לילך ויסמן, ‏רה"מ המריא לארה"ב; בליכוד מקווים לזכות במנדטים בעקבות הנאום בקונגרס, באתר גלובס, 1 במרץ 2015
| מפקדי חיל השריון  |
| --- | --- | --- |
| מפקדי גייסות השריון | יצחק פונדק • חיים לסקוב • מאיר זורע • אורי בן ארי • חיים בר-לב • דוד אלעזר • ישראל טל • אברהם אדן • משה פלד • אמנון רשף • משה בר כוכבא |  |
| קציני שריון ראשיים (קשנ"ר) | שאול יפה • משה בר-תקווה • מנחם מרון • מרדכי ציפורי • עמי מורג • עמוס כץ • יוסי בן-חנן • יצחק רבין • אמי פלנט • דוביק טל • מאיר גחטן • אודי שני • אביגדור קליין • סמי תורג'מן • חלוצי רודוי • אגאי יחזקאל • יגאל סלוביק • עפר צפריר • שמואל אולנסקי • גיא חסון • אוהד נג'מה • הישאם אבראהים • אוהד מאור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518906305171  BnF: cb16978240q (data)  ISNI: 0000 0004 3042 447X  LCCN: no2014006235  VIAF: 307451905   WorldCat (עם VIAF): 307451905
רות סלנצ'ינסקה

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1925  (בת 100) סקרמנטו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  Decca Classics, בראונשווייג רקורדס, RCA רקורדס, Ivory Classics, דויטשה גרמופון, MCA רקורדס, נקסוס 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות המוזהב 
 
רות סלנצ'ינסקה (באנגלית: Ruth Slenczynska; נולדה ב-15 בינואר 1925) היא פסנתרנית אמריקאית ממוצא פולני שהייתה ילדת פלא.
ביוגרפיה

סלנצ'ינסקה נולדה בסקרמנטו, קליפורניה. אביה, יוסף סלנצ'ינסקי (Józef Ślenczyński), שהיגר מפולין לארצות הברית, היה כנר. בתקופת מגוריו בפולין היה דמות מובילה בקונסרבטוריון של ורשה, אך היה מאוכזב מכך שקריירת ההופעות שלו לא צלחה. הוא קיווה שיוכל להגשים את החלום שלו באמצעות ביתו, ולכן כבר כשהייתה סלנצ'ינסקה בת שלוש, הקפיד אביה על שגרת אימונים נוקשה ואילץ אותה להתאמן כ-9 שעות ביום. על פי עדותה של סלנצ'ינסקה, אביה הכריח אותה להתאמן בזמן שאחותה שיחקה עם חברים, והיה רודף אחריה עם מקל אם חשב שהיא לא מתאמנת מספיק.
כשהייתה בת ארבע כבר שלטה סלנצ'ינסקה במספר יצירות מרכזיות לפסנתר, והופיעה בפומבי בפעם הראשונה, במילס קולג' באוקלנד ב-10 במאי 1929. בהמשך של אותה השנה היגרה המשפחה לאירופה כדי שסלנצ'ינסקה תוכל ללמוד פסנתר אצל טובי המורים. את רסיטל הבכורה שלה ניגנה בברלין בגיל שש, וההופעה הראשונה שלה עם תזמורת התקיימה כשהייתה בת אחת עשרה. בשנת 1933 הופיעה בניו יורק והרשימה את יוזף הופמן, שהזמין אותה ללמוד אצלו. בשנים העוקבות למדה גם אצל ארתור שנאבל, אגון פטרי, אלפרד קורטו וסרגיי רחמנינוב.
כשהייתה בת חמש עשרה, גבר עליה הלחץ שדרשה הקריירה כפסנתרנית קונצרטים. היא ויתרה על הקריירה, ברחה מהבית, ונרשמה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1944, בגיל 19, הכירה סלנצ'ינסקה סטודנט בשם ג'ורג' בורן ונישאה לו. הם התגרשו בשנת 1953. כדי לכלכל את עצמה לאחר הגירושין, החלה סלנצ'ינסקה ללמד פסנתר, ובסופו של דבר חזרה להופיע בקונצרטים בשנת 1951 לאחר הפסקה של מעל לעשור. באותה השנה השתתפה בפסטיבל Carmel Bach (אנ').
בשנת 1957 כתבה סלנצ'ינסקה אוטוביוגרפיה בשם "ילדות אסורה" העוסקת בהתעללות שספגה בילדותה ובחיים כילדת פלא. מספר שנים מאוחר יותר, היא כתבה ספר העוסק בלימודי פסנתר שנקרא "Music at Your Fingers: Aspects of Pianoforte Technique".
בשנת 1958 הופיעה ב-56 ערים במסגרת סיבוב הופעות שערכה. באותה השנה חתמה על חוזה הקלטות עם דקה רקורדס.
ב-1964 החלה לעבוד סלנצ'ינסקה במשרה מלאה כאמנית הבית של אוניברסיטת דרום אילינוי באדוארדסוויל, והמשיכה לכהן בתפקיד עד לשנת 1987. בתקופת עבודתה באוניברסיטה הכירה פרופסור למדעי המדינה בשם ג'יימס קר וכעבור מספר שנים השניים נישאו. הוא נפטר בשנת 2001, ולזוג לא נולדו ילדים. אוסף המזכרות וההקלטות שלה קיבל מעמד של אוסף מיוחד בספריית Lovejoy באוניברסיטה שבה עבדה.
בשנת 1984 העניק לה שגריר פולין בארצות הברית, רומואלד ספאסובסקי (אנ'), את העיטור האזרחי הגבוה ביותר בפולין, Golden Cross of Merit (אנ'), על כך שקירבה את העולם אל המוזיקה של שופן.
סלנצ'ינסקה המשיכה להופיע וללמד באופן פרטי גם במאה ה-21. בשנת 2005 כיהנה כשופטת בתחרות שופן. כדי לחגוג את יום השנה ה-250 להולדתו של בטהובן בשנת 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה, הקליטה סלנצ'ינסקה סרטונים שלה מבצעת את הסונטות לפסנתר של המלחין. בשנה שלאחר מכן הופיעה סלנצ'ינסקה בשגרירות פולין בניו יורק בפסטיבל הבינלאומי Chopin & Friends.
בשנת 2022, בגיל 97, הקליטה סלנצ'ינסקה את אלבומה "My Life in Music" עם חברת התקליטים דקה רקורדס, שישים שנה לאחר הפעם הקודמת שהקליטה איתם. האלבום כולל ביצועים ליצירות של רחמנינוב, של שופן, של באך, של דביסי ושל בארבר.
הקלטות נבחרות

| שנה | אלבום | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Ruth Slenczynska Plays Chopin and Liszt Live | Aca Digital |  |
| 1998 | The Legacy of a Genius | Ivory Records |  |
| 1999 | Ruth Slenczynska in Concert | Ivory Classics |  |
| 2000 | Schumann: Carnaval; Kinderszenen; Sonata No. 2 | Ivory Classics |  |
| 2010 | Frédéric Chopin: 12 Etüden Op. 25; Impromptus Gis-dur Op. 51 und cis-moll Op. 66 | דויטשה גרמופון |  |
| 2010 | Chopin: 4 Scherzi | דויטשה גרמופון |  |
| 2014 | Frédéric Chopin: 12 Etüden Op. 10; Impromptus As-dur op. 29 und Fis-dur Op. 36 | דויטשה גרמופון |  |
| 2022 | My Life in Music | דקה רקורדס |  |
ג'ון דגליש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  פברואר 1981 (בן 43) קלוודון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  Colchester Institute 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון דגליש (באנגלית: John Dagleish; נולד בפברואר 1981) הוא שחקן בריטי הידוע מעבודתו בתיאטרון.
קריירה

בין השנים 2008 ל-2011 גילם דגליש את אלף ארלס בסדרת הדרמה "הדרך לקנדלפורד" של ה-BBC. ב-2011 שיחק בתפקיד ריי דייוויס בהפקה המקורית של המחזמר "Sunny Afternoon" בתיאטרון המפסטד. באוקטובר 2014 הועברה ההפקה לווסט אנד, על הופעתו זו זכה דגליש בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר. הוא היה גם מועמד לפרס הכישרון העולה של לונדון איבנינג סטנדרד. כחלק מהקאסט המקורי השתתף דגליש באלבום של המקורי של המחזמר.
ב-2015 הצטרף דגליש ללהקת התיאטרון של קנת בראנה, והופיע במחזות "Harlequinade" ו"אגדת חורף" בתיאטרון גאריק. ב-2016 שיחק בתפקיד ליסנדר במחזה "חלום ליל קיץ" בתיאטרון יאנג ויק. במאי 2017 שיחק במחזה "Common" בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד באותה שנה השתתף בסרט "ליגת הצדק".