stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן פרידריך שטרואנזה
חייו > שליט דנמרק

כראש שרי המלך הייתה זו משימתו הרשמית להציג למלך את כל הדיווחים ממשרדי הממשלה השונים. שטרואנזה נהג לדבר בשמו של המלך, ולהכתיב את תגובותיו לדיווחים שהוצגו לו. לאחר מכן פיטר את כל ראשי המשרדים, ואת משרות ה"סטאדהולדר" שהחזיקו בעלי התפקידים בנורווגיה שהייתה חלק מן הממלכה הדנית. צעד זה הביא לריכוז כל הכוח בידי הקבינט, שהוא עצמו עמד בראשו.
נראה כי שטרואנזה רצה לפעול ברוח הרעיונות המופשטים של תנועת ההשכלה, אך לא ייחס חשיבות למנהגי הדנים והנורווגים, שאת שפתם לא דבר, ואל מנהגיהם העתיקים התייחס כאל אמונות טפלות. דבר זה היה בעוכריו.
כשליט בפועל ערך שטרואנזה רפורמות חסרות תקדים בהיקפן ובנועזותן בתעשייה, במסחר, בחינוך, ביחסי דת ומדינה, ניסה לשחרר את דנמרק מההשפעה הרוסית ולשפר את מעמד האריסים. רפורמות אלה זכו בפיו לתואר "אבסולוטיזם נאור". בתקופת שלטונו ייסד בתי חולים, ביטל את עונש המוות על גנבה, ואת העינויים שהיו חלק מההליך השיפוטי. הוא הביא לשיפורים במינהל הציבורי וביטל מנהגים עתיקים כגון מינוי משרתי האצילים למשרות ציבוריות רמות.
קצב השינויים היה גדול מכפי שיכלה החברה הדנית לקבל. בין מרץ 1771 וינואר 1772 הוציא שטרואנזה 1,069 צווים, יותר משלושה צווים ביום. הוא ביטל מוסדות חשובים בחברה הדנית, מבלי שנמצא להם תחליף הולם, ונהג באנשי שירות המדינה בשרירות. לעיתים היה מפטרם ללא גמלה או פיצויים, והחליף פקידים ותיקים ומנוסים במינויים אישיים שלו, שלעיתים קרובות לא היו מוכשרים לתפקיד שנשלחו למלא, ולא הכירו את המדינה שבה התיימרו לשלוט. בעת שקיצץ את המינהל הציבורי, והביא רבים לידי פיטורים ומשבר כלכלי, פסק לעצמו, באמצעות המלך, וכן לידידו ברנדט, משכורת בסך 60,000 ריגסדאלר.
החברה הדנית סלדה גם מגינוניו שנראו זרים ושחצניים. לעיתים נראה כי יצא מגדרו על מנת לגרום להלם ולפגוע ברגשות נתיניו. הוא לא השתמש כלל בשפה הדנית, וניסה להחדיר את השפה הגרמנית. כחלק מתפיסת עולמו ביטל את הצנזורה, והתוצאה הייתה בעיקרה שטף של פרסומים המתנגדים לשלטונו. מצבו הנפשי הרעוע של המלך לא היה ידוע מחוץ לחוגי החצר הפנימיים, ולכן רבים ראו בשטרואנזה כהשפעה שלילית וכהשתלטות עוינת על המלך, שהחלישה את כוח רצונו. ביולי 1771 התחזקה דעה זו כאשר מינה המלך את שטרואנזה ל"יועץ הסתרים" (gehejme kabinetsminister), בעל הסמכות ליתן צווים בעלי כוח של פקודה מלכותית, מבלי שיהיה צורך בחותמתו של המלך על מנת להכניסם לתוקף.
גורם נוסף שהביא לעוינות כלפי שטרואנזה היו יחסיו עם המלכה. בית אולדנבורג היה נערץ על העם הדני, ויחסיה הגלויים של המלכה האנגליה עם הרופא הגרמני היוו עלבון מתמשך כלפי בית המלוכה. מעמדו של המלך בחצר היה בשפל חסר תקדים. פעם, כאשר איים על ברנדט, ידידו של שטרואנזה, כי יעניש אותו במלקות, נעל ברנדט, בעידודו של שטרואנזה, את המלך בחדרו, והכה בו באגרופיו.
חייו > נפילתו

את הקיץ של 1771 בילה שטרואנזה, ביחד עם המלך והמלכה, ועם אנוולד ברנדט, בטירת הירשהולם בצפון קופנהגן, ושם נותר עד לסוף הסתיו. ב-7 ביולי ילדה המלכה בת, לואיז אוגוסטה, וניתן צו לפיו ייחגג המאורע באמירת תפילת טה דאום חגיגית בכל הכנסיות בממלכה. אך ההנחה כי הנסיכה אינה בתו של המלך כי אם ממזרתו של שטרואנזה הייתה כה נפוצה, עד שבסיום התפילות סירבו המקהלות בכנסיות לומר את התפילה החגיגית.
בנובמבר 1771 עברה חצר המלוכה לארמון פרדריקסברג מערבית לקופנהגן. המלכה האם, יוליאנה מריה לבית ברונסוויק-וולפנביטל, קשרה עם אצילים אחרים, ביניהם רנטצאו ואשברג, להפלתו של שטרואנזה. יחד עמם פעל התאולוג אובה הוג-גולדברג, אדם בעל דעות שמרניות שראה בשטרואנזה מורד בשלטון החוקי, ואדם בעל דעות מסוכנות. נראה כי הוג-גולדברג, שלאחר נפילת שטרואנזה מילא את מקומו כשליטה בפועל של דנמרק, היה הרוח החיה והמוח המתכנן מאחורי הקשר להפלת שטרואנזה.
בינואר 1772 עברה הפמליה המלכותית לארמון כריסטיאנבורג. נשף המסכות השנתי העונתי נערך בארמון ב-16 בינואר, בהשתתפותו של שטרואנזה.
בבוקרו של ה-17 בינואר, נאסרו שטרואנזה, ברנדט, והמלכה קרולינה מתילדה, בחדריהם בארמון. באותו הבוקר הובל המלך חסר האונים ברחובות קופנהגן במרכבת זהב, ונטען כי שוחרר מידי מדכאיו. הבשורה התקבלה בעם הדני בשמחה. שטרואנזה הואשם כי ריכז בידיו סמכויות בניגוד ל"חוקי המלך" (Kongelov). הוא הגן על עצמו בתחילה ביכולת מרשימה, וטען כי פעל כהלכה, וכי יחסיו עם המלכה לא היו בלתי ראויים. מששמע כי גם המלכה נעצרה ומוחזקת כעצירה בארמון קרונבורג איבד את עוז רוחו, והודה ביחסים לא נאותים עם המלכה.
ב-28 באפריל 1772 נדונו שטרואנזה וברנדט לקיצוץ ידם הימנית, לאחר מכן לעריפה, ולאחר מכן להטבעת גופותיהם וביתורן לגזרים. שטרואנזה לא ציפה לגזר דין כה חמור. ברנדט הוצא להורג ראשון בשיטה זו, ולאחריו שטרואנזה.
אלפים מבני קופנהגן נהרו לגן אוסטר-פלד ב-28 באפריל לחזות בביצוע גזר הדין. בתחילה נקטעו ידיהם הימניות של שטרואנזה וברנדט וזמן קצר לאחר מכן הציג התליין את ראשיהם הערופים של השניים. הגופות בותרו לארבעה חלקים, הוטענו על עגלות, ידיהם וראשיהם שופדו על חניתות.
המלכה התוודתה על יחסיה עם שטרואנזה, נישואיה למלך בוטלו והיא גורשה לצלה שעל יד הנובר שבגרמניה ולא ראתה שוב את ילדיה, נסיך הכתר פרדריק השישי ובתה לואיזה אוגוסטה, נסיכת דנמרק. קרוליין מתילדה מתה במהלך מגפת שנית בשנת 1775.
מורשתו של שטרואנזה

רבות מהרפורמות שאותן רצה שטרואנזה להנהיג היו סבירות, אך עיתוין היה מוקדם, והן סבלו מיחסי ציבור גרועים, ומביצוע כושל. רבות מהן הונהגו מספר שנים לאחר מכן, בעקבות הפיכת חצר בשנת 1784. האצילים ראו בנאורות משום סכנה לשלטונם, ופעלו להצר את צעדיו, על מנת להשאיר את שלטונה של האליטה המסורתית, כנגדה פעל שטרואנזה. בשנים שלאחר הוצאתו להורג עבר שטרואנזה תהליך של דמוניזציה, והוצג כדמות נתעבת, אך תגובת היתר השמרנית שבאה לאחר נפילתו, הביאה לבניית אקלים חיובי לקליטת הרפורמות שיזם, שבוצעו בסופו של דבר.
שטרואנזה היה שנוא במיוחד בשל יחסיו עם המלכה. אף על פי שחוסר נאמנות לא היה מידה יוצאת דופן בחצרות המלכות של אירופה באותה התקופה, והמלך עצמו היה ידוע לשמצה בשל מערכות יחסים מחוץ לנישואין, שפט העם הדני את המלכה לחומרה. העידן הוויקטוריאני, בעל המוסריות החסודה, שהגיע לאחר מכן, סייע לשמר את תדמיתה השלילית של מערכת היחסים.
המלך עצמו העריך את שטרואנזה כאדם גדול, אפילו לאחר מותו. על ציור שצייר המלך בשנת 1775, שלוש שנים לאחר נפילת שטרואנזה, כתב המלך בגרמנית "Ich hätte gern beide gerettet" - "הייתי יכול להציל את שניהם", כאשר הכוונה היא לשטרואנזה ובראנדט.
יש הרואים בשטרואנזה אדם חיובי, שהקדים את זמנו. במיוחד ידוע ספרו של הסופר השוודי פר אולוב אנקוויסט, משנת 1999 "ביקורו של רופא המלך" (יצא בעברית בכתר הוצאה לאור, בשנת 2006), שבו מוצג שטרואנזה כאינטלקטואל כריזמטי, שפעל לטובת העם הדני, ומערכת היחסים עם המלכה מוצגת באור רומנטי ונוגע ללב.
הנסיכה לואיזה אוגוסטה, שמקובל לראות בה את בתו הביולוגית של שטרואנזה, הביאה לעולם צאצאים שנישאו לרבים מבתי המלוכה באירופה, וכך, המלך קארל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, הוא צאצא ללואיזה אוגוסטה, ולפיכך לשטרואנזה, וכן סופיה מלכת ספרד, אמו של יורש העצר הספרדי פליפה השישי, מלך ספרד.
פרשת שטרואנזה מהווה רקע לסרט הדני "סיפור מלכותי" (En kongelig affære) שיצא לאקרנים ב-2012.
לקריאה נוספת

Barton, H. Arnold. Scandinavia in the Revolutionary Era, Minneapolis, University of Minnesota Press, 1986
אנקויסט, פר אולוב. ביקורו של רופא המלך. ירושלים: כתר, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אירועים שתועדו בסרט "סיפור מלכותי" הדני שיצא לאקרנים ב-2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311234205171  PLWABN: 9810573631405606  BnF: cb12000100q (data)  GND: 118619470  ISNI: 0000 0000 5533 3807  LCCN: n82210024  NKC: nlk20000088794  NLG: 220107  NTA: 07132593X  SELIBR: 228148  SUDOC: 028098803  VcBA: 495/266681  VIAF: 13100285   WorldCat (עם VIAF): 13100285 
תבליט עץ מתקופתו של שטרואנזה, המתאר את מאסרו
טאידזונג, קיסר סין (שושלת טאנג)

טָאידְזונְג מטאנג, קיסר סין (במנדרינית: 唐太宗; חוּאָנְג טָאִידְּזוֹנְגּ, נולד בתור לִי שְׁה-מִין, במנדרינית: 李世民;‏ 28 בינואר 598 – 10 ביולי 649) היה שליטה השני של שושלת טאנג ומהשליטים המהוללים ביותר בתולדות סין. בצעירותו פעל יחד עם אביו יְוֵּ'אן לי במסעותיו של האחרון לכבוש את סין בשם מנדט השמיים לאחר נפילת שושלת סווי. בשנת 626 גדלה השפעתו של טאידזונג על השפעתו של אביו אשר באותה העת כיהן כקיסר גאו-דזו ועל כן אביו ירד מהכס והעביר את השלטון לבנו. טאידזונג הפך לקיסר עצמאי לגמרי רק בשנת 635 עם מות אביו.
בתקופת שלטונו טאידזונג פעל להקמת עשרות מיזמי תשתית והגדול בהם היה "התעלה הגדולה של סין". הוא יצר מערכת בחינות חדשה לפקידי ממשל כדי למנוע שחיתות, המשיך את מערכת החלוקה המנהלית של אביו ועוד. מבחינה צבאית טאידזונג השיג את נאמנות הצבא הסיני עוד בצעירותו בזמן כיבושה של סין והקמתה של שושלת טאנג כאשר היה בן 18 וכבר פיקד על חיל פרשים. במהלך שלטונו כבש נחלות רחבות היקף מסביב לסין, כולל ממלכת הגקטורקים שהתמשכה עד ימת אראל והקמת מדינות בחסות סינית במקומה. לקראת סוף שלטונו יצא במסע מלחמה לכיבוש חצי האי הקוריאני, שנכשל במחיר דמים כבד.
שנים ראשונות

משפחתו של לי שמין, אשר הייתה ממשפחות האצולה הבכירות של הקיסרות, הייתה בראש השלטון המחוזי של שאנשי. אביו של לי שמין, לי יו'אן, היה נשוי לאחייניתו של ון, קיסר סין (מייסדה של שושלת סווי). בנוסף לכך הוא היה למושל המחוז הקיסרי וצאצא לבית אצולה מעורב של בני ההאן והעמים הטורקיים. אימו של לי שמין הייתה בת לשבט תאו שאחז בהשפעה על קבלת ההחלטות בחצר הקיסרית של שושלת סווי. כתוצאה מכך לי שמין גדל בבית עשיר, ונהנה מחיים נטולי כל מחסור חומרי. בצעירותו הוא קיבל חינוך שכלל את הכתבים הקונפוציאנים הפילוסופים ואומן בחץ וקשת וברכיבה על סוסים.
שנים ראשונות > אגדת הולדתו

לפי אגדה סינית, בעת נולד לי שמין עפו מעל העיר ווגונג (העיר בה נולד) שני דרקונים, הדרקונים, אשר סימנו את סמל הקיסרות ואת מנדט השמיים לפיו נבחר הקיסר בחסד האל, נחשבו לסימן לכך שלי שמין יגיע לגדולה. בעת היה בן ארבע, מגיד עתידות דיבר עם אביו לי יו'אן ואמר לו כך: "בנך אוחז באופייהם של עוף החול והדרקון יחדיו. בעת יהיה לבן כ-20 יוכל להרים את האימפריה לעת [של] שגשוג." אמינות האגדות והמיתוסים הללו נתונה בספק, אך ידוע בוודאות שיו'אן לי נתן לבנו את השם לי שמין, שמשמעותו "מציל הארץ ושומר העם".
שנים ראשונות > נעוריו

לי שמין הראה עוד בצעירותו כושר פעולה וחישוב יוצא דופן ובשנת 613, פקיד בכיר בשושלת סווי התרשם מכישרונו של לי בן ה-14 והציע לו את ידה של אחייניתו בת ה-12. שנתיים מאוחר יותר, יואן, קיסר סין משושלת סווי אשר הנהיג את צבאו במלחמה בערבה האסייתית, הותקף בעורף כוחותיו וכותר בידי כוחות הנוודים של החאנות הטורקית המזרחית, ממלכה של עמי הגקטורקים אשר שלטה מנהר יניסיי ועד למנצ'וריה. הקיסר קרא לתגבורת צבאית ובמהלך הקרבות היה שותף לי שמין, אז בן 16, בראשות חיל פרשים מרכזי שמוטט את הכיתור של כוחות הקיסר. לי שמין לא היה הבכור שבאחיו אך לאחר פועלו הצבאי במלחמה בצפון הוא פעל בצמוד לאביו אשר קיבל את השליטה המנהלית על העיר המרכזית טָאייְוֵּ'אן לאחר ניצחון המערכה הצבאית.
עלייה לשלטון > מלחמת אזרחים

שושלת סווי הייתה הראשונה מזה 400 שנה לאחד את כל סין תחת שושלת קיסרית ריכוזית אחת (לפניה סין התפצלה בתקופת השושלות הדרומיות והצפוניות למספר מדינות עצמאיות). לצד זאת, שלטונה היה קצר ובמספר עשורים לשלטונה בעלי אדמות, גנרלים ואף תושבים פשוטים ממורמרים ממדיניות הקיסר החלו במרידות מתמשכות נגד שלטונה של השושלת. יועציו כמו גם בנו עצמו של לי יו'אן קראו לו להצטרף למרידות כדי להשיג את הכתר. כאשר היסס בהחלטותיו הוסיף לי שמין ואמר כי המרידה תהיה לטובת העם וכי אם לא יתחילו במרידה ויישארו נאמנים לשושלת סווי, הם, שושלת לי, ימחקו מהמפה הפוליטית ומכל סיכוי להשאיר את השפעתם עומדת על כינה.
לי שמין אמר לאביו: "אם ניסוג אל טָאייְוֵּ'אן נהיה לא יותר מחבר מורדים אך עם נתקוף לתוך צָ'אנְג-אָן (בירת שושלת סווי) נוכל לפקד בסמכותיות על אנשי הממלכה." עם תושייה שכזאת לי יו'אן הסכים והחל להניע את כוחותיו לעבר כיבוש הבירה. לאחר מאבק ממושך על כיבוש סין הפך לי יו'אן לשליטה של שושלת טאנג החדשה ולקיסר סין גאו-דזו. במהלך המאבק היה לי שמין המפקד המרכזי של הכוחות הנאמנים לאביו ובשנת 620 עם כיבוש החוף הדרומי של ים סין המזרחי כלל סין אוחדה תחת שושלת טאנג ותחת שלטון משפחתו של לי שמין. הניצחון הגדול ביותר של לי שמין היה ניצחונו נגד שני אילי מלחמה צפוניים במערכה אחת מכריעה על הבירה העתיקה לְווֹיַאנְג.
עלייה לשלטון > סבסוד כוחו

עליית כוחו של לי שמין לא עברה בלי תשומת לב בידי הממשל המרכזי ועל כן החלה יריבות בין לי שמין לאחיו הבכור יורש העצר לי ג'אנשנג על ירושת אביהם. שאר האחים התפלגו בין התמיכה בשני האחים הגדולים, לי שמין ולי ג'אנשנג, ועם הזמן המאבק על הירושה החמיר ואף פגע במערכת הניהולית של האימפריה. בשנת 626 המאבק הפך קטלני כאשר כל צד חשש מהתנקשות שתבוא מידי הצד השני.
בקיץ שנת 626 מונה לי יואנג'י (האח השלישי בסדר הירושה) לפקד על מבצר שהיה לפני כן תחת לי שמין, למען יעצור פשיטה של הגקטורקים ממערב לחומה הגדולה של סין. לי יואנג'י תמך בשאלת הירושה באחיו הבכור, לי ג'אנשנג. בנקודה זאת לי שמין הבין את שסדרי הכוחות פועלים לרעתו והחל לתכנן הפיכה שבסופה הוא ישתלט את האימפריה. לי שמין שלח מכתב לאביו לפיו אחיו לי ג'אנשנג ולי יואנג'י שניהם מנהלים יחסים קרובים עם פילגשות הקיסר, בגידה קשה בסמכות הקיסר שעונשה הוא מוות. כאשר נקראו האחים לבירה למען בירור בנושא, לי שמין הוציא לפועל את מארבו וכאשר התקרבו האחים לשערי הארמון תומכיו של לי שמין יצאו ממחבואיהם בין השיחים וירו בשני האחים למוות. בעת זה קרה יצא לי שמין בראש תומכיו, נכנס לתוך ארמון הקיסר והכריח את אביו למנותו ליורש עצר.
בחודשיים לאחר ההפיכה השלטונית הפנימית ומינויו ליורש עצר לי שמין ביסס את סמכותו ברחבי האימפריה לקראת ירושת אביו. בעת אותם החודשיים היה יועץ בחצר המלוכה אשר הטיח בלי שמין כי הוא אדם חלש וחסר צדק. אותו היועץ, ווי ג'אנג קרא לפני כן ללי ג'אנשנג להתנקש בלי שמין, דבר אשר מאוחר יותר הגיע לידיעתו של האחרון אשר זימן אליו את ווי לשיחה. בעת נפגשו השניים פתח לי שמין ואמר: "שמעתי כי ייעצת לאחי להתנקש בחיי", בתגובה נענה ווי כי "לו יורש העצר הכיר בייעוצי הוא לא היה פוגש את סופו כפי שפגש". לי שמין, מודהם ממחויבותו ואמינותו של ווי כלפי לי ג'אנשנג אפילו לאחר מותו, סך על חייו והפך אותו ליועץ בכיר במנהל החדש.
קיסר סין

בתום ארבעה חודשים מעלייתו של לי שמין לתפקיד יורש עצר, בספטמבר 626 יו'אן לי פרש מהקיסרות והותיר לבנו בן ה-28 לרשת את הכס בתור קיסר סין השני משושלת טאנג. לקיסר הצעיר ניתן שם חדש, שהיה זהה לשם של עידן שלטונו: טָאי-דְזונְג.
קיסר סין > מדיניות פנים > חלוקה מנהלית

בעת שלטונו של יו'אן לי, הקיסר חילק את סין לכדי 300 מחוזות ו-1,500 נפות אשר עליהם מבוססת החלוקה המנהלית של סין העממית עד ימינו. עם ירושת טאידזונג לכס החלו להתברר הבעיות הרבות שבמערכת השלטונית.
החלוקה המדינית של יו'אן לי הביאה להאדרת כוחותיהם של אילי מלחמה מקומיים כמו גם ראשי בתי האצולה המקומיים, דבר שאפשר ביתר קלות שחיתות בדרג המנהלי כמו גם שלטון עצמאי ברמה לא חד משמעית שהקשתה על הניהול המרכזי של כל האימפריה כגוף אחיד. בשביל לבצע רפורמה בחלוקה המנהלית מינה הקיסר הצעיר את יועצו הקיסרי פנג שואן-לינג לשר הראשי של סין. את תשתית מדיניותו המנהלית של טאידזונג אפשר להגדיר על בסיס ציטוטו בנושא: "זה הרבה יותר חשוב את מי אנו ממנים מאשר כמה עמדות ישנן למינוי". הקיסר הכריז כי איכות המינויים למשרות בשירות הציבורי חשובה יותר על כמותם והחלוקה המנהלית.
לאורך ההיסטוריה של סין הייתה השטטת שלטון ריכוזי יציב על כל נחלותיה רחבות הידיים בחזקת קושי של הקיסרים, דבר שהביא לחלוקה מנהלית של המדינה לידי מנהיגים רבי כוח שרשמית היו אמורים לפעול בחסות הקיסרית אך למעשה השחיטות חגגה ביניהם ושליטי המחוזות היו עצמאיים בעיקרם ונראו מקרים רבים בהם מנהיג מחוז שאפתן קרא תיגר על המנדט השמיימי של הקיסר החל מרד ולעיתים הפך עצמו וביתו לשושלת הקיסרית החדשה, לדוגמה המהפך משושלת שיה לשושלת שאנג.
טאידזונג דאג לחלק את העברת המיסים כיאה לפועלו של כל מחוז ומחוז. מהמחוזות בהם השליט שמר כספים לעצמו ומעט מאוד מאוצרותיו הגיעו לבסוף אל הקיסר, הוריד טאידזונג את ההשפעה, הערך והתמיכה הכספית הריכוזית. ההפך נעשה כאשר הוכיחו שליטי המחוזות את נאמנותם וחובתם לקיסר. בכך הפך טאידזונג מערכת מושחתת למבוססת והעלה את יוקרתם של שליטי המחוזות הנאמנים לו. כאשר התגלה שליט מחוז ואו פקיד נפה מושחת הקיסר הביא אותו להתנצל בפניו אל מול כלל חברי החצר הקיסרית הגדולה, ההשפלה הגדולה ביותר.
הקיסר טאידזונג הוסיף לחזק את הממשל הריכוזי ובמטרה לחזק את מיומנות יועצי הממשל גם פתח בתי ספר מדיניים שעליהם שלעבור טרם יתקבלו למשרה ממשלתית.
קיסר סין > מדיניות פנים > משפט ועונשים

טאידזונג ראה בחלק מעונשים הפליליים שהושתו על ידי מערכת המשפט ברחבי האימפריה כברוטלים ואלימים. עם עלייתו לשלטון החל בהורדת סוגי הענישה האלימים כמו הוצאות להורג ועינויים אכזריים במיוחד. הוא נתן לנאשמים אפשרות להוכיח את חפותם בבית המשפט, ביסס חקיקה נייטרלית שמקורה בפילוסופיית הקונפוציאניזם והורה לארגן מחדש את מערכת הענישה כך שתהיה תואמת לחומרת המעשה.
דוגמה לפעולות המשפטית של טאידזונג הייתה כאשר בשנת 632 ביטל את שיטת הוצאה להורג בעינויים של ריסוק רגלי הנאשמים והחליף אותה בהוצאה להורג נקייה יותר בדרך של תלייה. שנה מאוחר יותר פקד טאידזונג כי כל יועץ ממשלתי ופקיד בממשל המוצא להורג יעבור תהליך של הוכחת אשמתו בפני הקיסר. רק לאחר הוכחת האשמה הפקיד יוצא להורג. בכך מנע הקיסר הוצאות להורג פזיזות, שלא היו מגובות בהוכחות מוצקות. בשנת 637 הושלמו הרפורמות המשפטיות והחוקיות של הקיסר.
קיסר סין > מדיניות חוץ

מאז ימיה של שושלת האן המערבית שושלות סיניות רבות חלמו על חידוש הכיבושים הסיניים בשטחים הנמצאים מעבר טיבט והערבה האסייתית. מצפון לסין ומצפון-מערב לה היו השבטים הטורקים והמונגולים שפשטו ללא הפסק על סין ודרך כך פגעו ביציבות הקיסרות והחריכו אותה להיות בכוננות צבאית מתמדת. טאידזונג, אף כי היה שאפתן ורצה לכבוש מחדש את השטחים, קיבל את קריאות יועציו להשתמש בצבא בצורה שמרנית משום שהכלכלה עדיין היה לא יציבה לגמרי לאחר כל המלחמות הפנימיות. הקיסר טאידזונג קידם מדיניות של שלום עם שכנותיה של סין בכך שכינן יחסים דרך תוך חתונה, הסדיר השפעה כלכלית ותרבותית ואיחד את סין עם שכנותיה למען מטרות משותפות כגון מאבק באויבים משותפים. עם הזמן התחזקה הכלכלה וטאידזונג יכול היה להתחיל במדיניותו הלוחמנית השאפתנית.
קיסר סין > מדיניות חוץ > מלחמה בטורקים

מספר שבועות לאחר עלייתו לשלטון של טאידזונג, יצאו הטורקים הנוודים עם 100,000 פרשים והחלו לפלוש לשטחי סין. הפושטים הגיעו לעברי מחוז שאאנשי ושם החלו להתעסק בבזיזה של אוצרות האזור. הפולשים התקדמו ללב סין ובעודם במרחק 16 קילומטרים מהבירה שוחדו לחזור בהם חזרה לארצם. טאידזונג נקט במדיניות של מתן השוחד משום שצבאו לא היה מוכן למלחמה באותה העת. עם שובם של הטורקים הפולשים לארצם הם נפגשו במספר אסונות טבע שהביאו למרידות בקנה מידה רחב. הכגן הטורקי ג'יילי שלח את אחיינו תולי להדוף את המורדים, ולאחר שהאחרון נכשל במשימתו, ג'יילי הרגוז הכניס את תולי למאסר. לבסוף ברח תולי מן המאסר וקידם התקוממות נוספת בראשותו נגד ג'יילי. טאידזונג ראה בכךחלון ההזדמנויות ותמך בתולי במערכתו אל מול ג'יילי. החיל בראשות תולי לבסוף הפך וסאל של צבא סין.
כעת, בטוח בעצמו, הורה הקיסר טאידזונג לכוח של 100,000 איש לצאת למערכה נגד הטורקים תחת הגנרלים לי שיג'י ולי ג'ינג במטרה לספח את אדמות הטורקים לתוך האימפריה הסינית. במהלך המערכה הכוחות הסיניים תפסו והעבירו במאסר את הכגן הטורקי ג'יילי אל הבירה הסינית בצ'אנג-אן שם הוא מילא את שארית חייו, רשמית בתור אסיר פוליטי, עד לפטירתו בשנת 647.
בפועל הכגן קיבל תפקיד של שגריר מטעם עמו וארמון בבירה הקיסרית מידי טאידזונג ולבסוף אף השיג את נאמנותו של הקיסר והפך לגנרל בצבא הקיסרי הסיני. עם מנהיגם בשבי, נעו המנהיגים הטורקים אל הארמון הקיסרי בצ'אנג-אן שם ביקשו מהקיסר הסיני להצהיר על נאמנותו לטנגרי, אל הטנגריזם, ולפיכך יהיה לכגן השמיימי של הטורקים כמו גם של הסינים. טאידזונג, במענה לדרישות הטורקים, הפך לשליטם והכפיל את שטחי ממלכתו עם סיפוח נחלות הגקטורקים המזרחיים. בנקודה זו הגיעה שושלת טאנג לשיא התרחבותה הטריטוריאלית והתמשכה מים סין הדרומי ועד ימת באיקל ולא נותרו עוד עמים נוודים מצפון לפלוש ולבזוז את אזורי הגבול הסיניים.
כעת, עם ביטחון עצמי גבוה, תכנן הקיסר טאידזונג לפלוש, לכבוש ולפרק את החאנות הטורקית המערבית שהתמשכה מימת באיקל ועד אל הים הכספי ואשר סבלה כאחותה המזרחית מחולשה מדינית פנימית. במסגרת הכיבוש של המערב השתלט הקיסר על שטחי אגן טארים ובכך איחד את כלל השטחים שהיו בעבר באחזקתה של שושלת האן המערבית. עם כיבוש אגן טארים חידש הקיסר את עליונות סין על דרך המשי והפך את אומתו מחדש להיות למרכז הכלכלי והמסחרי העולמי. בינתיים, בשנת 640, אותה השנה שבה נוסדה מהשטחים הטורקים המזרחיים מדינת החסות אַנְּשִׁי, האימפריה הטיבטית אשר הנהיגה מדיניות אגרסיבית ולוחמנית החלה בהסדר יחסיה עם סין דרך חתונה בין בתי האצולה.
קיסר סין > מדיניות חוץ > מלחמה בקוריאה

עם ייצוב השליטה בנחלות הערבה בצפון, הפנה טאידזונג את תשומת ליבו אל עבר ממלכת גוריו הקוריאנית והעוינת אשר הייתה אחת משלוש הממלכות של קוריאה. בשנת 645 יצא טאידזונג אישית בראש צבאו לכבוש את קוריאה. על אף שצלח במספר ניצחונות אזוריים וטקטים, הקיסר טאידזונג נפגש בתבוסה אסטרטגית מוחצת כאשר החורף הקפוא שבר את צבאו של טאידזונג והכריח את הכוחות הסינים לסגת. פלישות כושלות נוספות בשנים 647 ו-648 הביאו לאובדן חיים כבד בצד הסיני ללא כל הישגים צבאיים משמעותיים והסתיימו בנסיגת צבא סין.
קיסר סין > מדיניות חוץ > מרכז אסיה

בזמן המערכות הסיניות של טאידזונג בקוריאה, הממשלה הקוריאנית קראה לאיחוד כוחות עם החאנות הטורקית המערבית, שאז הייתה בשלבי גסיסה. הכגן הטורקי סירב לאיחוד הכוחות אך מאוחר יותר עם מותו וירושת בנו השאפתן החלה מערכת מלחמה נוספת בין הקיסרות הסינית לחאנות המערבית. הכוחות הטורקים נפלו במהרה תחת עוצמתו של הצבא הסיני אשר היה בנקודת מוכנות לקראת המלחמה.
זמן קצר לתוך המאבק פנו מנהיגי שבטים רבים לקיסר הסיני ודרשו (כפי שנעשה במזרח) כי יהפוך לשליטם ולכגן העליון שלהם. האימפריה הסינית הגיעה לשיאה בתקופה זאת, כאשר הכוחות הסיניים הגיעו עד לחופיה המזרחיים של ימת אראל. בנקודה זאת שילש טאידזונג את כלל נחלותיה של הקיסרות מתחילת שלטונו וסין הגיעה לשיא גודלה והתרחבותה הטריטוריאלית אי פעם.
באותה התקופה עלתה מהמזרח התיכון האימפריה המוסלמית תחת שלטון הראשידון אשר כבשו את האימפריה הסאסאנית של פרס. הסאסאנים היו ביחסים חמים עם שושלת טאנג, ולכן טאידזונג העניק מחסה בחצר הקיסרית שלו לבית המלוכה הסאסאני ולשאה האחרון שלו.
קיסר סין > מותו

בעודו מפקד על צבאו בקוריאה בפלישה של 645, טאידזונג חלה במחלה לא ידועה אשר החלישה אותו עם הזמן ועל כן רוב הנניהול בפועל של האימפריה עבר לידי בנו ויורשו לי ג'י. באירוניה, טאידזונג אשר בצעירותו הטיף בזלזול לאלו המחפשים אריכות ימים וחיי נצח, לקראת סוף חייו זימן קוסם הודי לחצרו בתקווה כי הוא יוכל לטפל בו.
בהיותו על ערש דווי, טאידזונג החל לחשוש מהצורה בה יראה שלטון בנו ויורשו ועל כן רשם ארבעה פרקים לבנו, על מה המונרך האידיאלי אמור להתבסס. בקיץ 649 מצבו הבריאותי של הקיסר טאידזונג החמיר, ככל הנראה מכדורים רפואיים שניתנו לו בידי אלכימאים. ב-10 ביולי 649, הקיסר טאידזונג בן 51 נפטר מחולי לא ידוע בארמונו בצ'אנג-אן ונקבר במוזוליאום ג'ואו.
בנו הבכור ויורשו לי ג'י הפך אחריו לגאו-דזונג, קיסר סין.
מורשת

טאידזונג היה נוסף על היותו שליט גם פילוסוף, הוא שמר על יחסים חמים עם הקרובים אליו וכאשר בשנת 643 נפטר השר הגדול שלו ווי-ג'נג לאחר 13 שנות שלטון, הקיסר צוטט באומרו כי: "עם מראה מארד, אפשר לראות אם אדם הוא לבוש כראוי; עם ההיסטוריה כמראה, אפשר להבין את עלייתה ונפילתה של אומה; עם אישים כמראה, אפשר לראות אם הם צודקים או לא. עכשיו איבדתי את המראה הנאמנה שלי במותו של ווי-ג'נג."
לעיתים הקיסר טאידזונג התנהל בצורה דו פרצופית. בין היתר, הוא טבח באחיו אך שמר על מערכת משפט צודקת ונרתע מעונשי מוות ובמיוחד מעונשים שכללו עינויים. הקיסר השליט מערכת קיסרית מהחזקות והיציבות בעולם. האימפריה של שושלת טאנג המשיכה לשלוט בסין כולה ליותר משלוש מאות שנים. מורשתו של הקיסר תהיה בעלת השפעה כה גדולה ששנים מאוחר יותר, בעת שלטונו של שואן-דזונג, קיסר סין באמצע המאה ה-8, האימפריה עדיין נותרה יציבה וחזקה מספיק לשרוד את מרד אן לושאן (המרד השני בגודלו בהיסטוריה הסינית, שעליו העפיל רק מרד טאיפינג שפרץ נגד שושלת צ'ינג), שבמהלכו רוב אוכלוסיית סין נספתה.
כל הקיסרים לאחר טאידזונג חונכו על פי פועלו ולמדו את שיטותיו המדיניות. יש המשערים כי בתקופת קיסרותו החלה התיישבות יהודית בקאיפנג עקב פתיחתה המחודשת של דרך המשי.
אזכורים בתרבות

המסע למערב אשר נכתב בתקופתה של שושלת מינג מושפע מפועלו של הקיסר טאידזונג.
נובלת הנסיך שין מטאנג – ביוגרפיה של הקיסר שנכתבה בתקופת מינג.
ראו גם

שושלת טאנג
שושלת סווי
וו דזה טיין
שואן-דזונג
דיוקן רשמי במוזיאון הארמון הלאומי.
הקיסר טאידזונג יושב מימין נפגש עם השגריר הטיבטי לבוש באדום.
ציור קיר בשנת 642 בו מופיע הקיסר ובני חצרו מאחוריו, ממוקם בגאנסו.
יין אורז

יין אורז הוא קטגוריה רחבה של משקאות אלכוהולים המיוצרים מאורז ונצרכים באופן מסורתי במזרח אסיה, דרום מזרח אסיה ודרום אסיה. בדומה למשקאות אלכוהוליים לא מזוקקים אחרים, יין אורז מיוצר על ידי התססה באמצעות שמרים של עמילן האורז שהומר לסוכרים. שמרים מהווים מקור לאנזימים ההופכים את העמילנים לסוכר.
נפח האלכוהול ביין אורז נע על פי רוב בטווחים של 18-25%. יינות אורז מקובלים במטבחים במזרח אסיה, דרום מזרח אסיה ודרום אסיה כמשקה האלכוהולי המרכזי ומשמשים לשתייה יום יומים בבישול ובאירועים מרכזיים.
ראו גם

סאקה- יין אורז יפני
חואנגג'יו – משפחה של יינות אורז סיניים המשמשים לשתייה ולבישול, ומותססים מדגנים שונים ביניהם אורז.