stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נינקאסי
הערות שוליים

↑  תיאור נינקאסי ומשמעות שמה
↑  שיר ההלל לנינקאסי - מתכון לבישול בירה משנת 1,800 לפנה"ס
↑  תרגום לאנגלית של שיר ההלל לנינקאסי
↑  (4947) Ninkasi In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_4829. ISBN 978-3-540-29925-7.
| המיתולוגיה המסופוטמית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון השומרי והאכדי | אבזו – אפסו (אנ') • אוּתוּ – שַמַש • איננה – אשתר • אנו • אנכי – אאה • אנליל • אשור • מרדוך • נינגל (אנ') – נִכַּל • נינורתה • נינחורסג – בלת־אילי • נינליל • נינקאסי • נינתינוגה (אנ') • נרגל • ננה – סין • שלמנו • תיאמת • דומוזיד – דואוזו (תמוז) |  |
| יצירות ספרותיות חשובות | אנומה אליש • הוראות שורופק • עלילות גילגמש |  |
| יצורים מיתולוגיים | אנזו (מפלצת) • חומבבה • למסו • פזוזו • פר השמיים (אנ') |  |
| גיבורים | אותנפישתים • אנכידו • גילגמש • זיאוסודרה • אדאפה |  |
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1326225227  VIAF: 15171395884130522252   WorldCat (עם VIAF): 15171395884130522252 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
100 בני אדם

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  אלי וורד   סמי עובייד   זאינב ג'ונסון
 שחקנים:  Avalon Warren 
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס
 אורך פרק:  32–41 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  13 במרץ 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
100 בני אדם (באנגלית: 100 Humans) היא תוכנית מציאות אמריקאית של נטפליקס, שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-13 במרץ 2020.
סקירת הסדרה

הסדרה עוקבת אחר 100 בני אדם מרקעים, גילאים גוונים שונים ורבים המשתתפים בניסוי ועונים על שאלות במגוון נושאים שונים, כגון: "מה הופך אנשים למושכים"?; "מה הגיל המושלם לחיות בו"?; "האם יש לנו דעות קדומות"?; "האם אנחנו מעדיפים עונג או כאב כתגמולים"?; "האם כדאי לסמוך על תחושות בטן"?; "מהי הדרך הנכונה להשתמש בשירותים"? ועוד.
מנחי התוכנית הם אלי וורד, סמי עובייד וזאינב ג'ונסון, ובנוסף משתתפים בתוכנית מספר מומחים בנושאים שונים.
הערות שוליים

↑  "Stream It Or Skip It: '100 Humans' On Netflix, A Funny Science Series Where 100 People Go Through Experiments On Behavior". Decider. נבדק ב-2020-05-24.
↑  "100 Humans review – Netflix have your sperm, and they're not afraid to use it". The Guardian. נבדק ב-2020-05-24.
↑  מאת מתן שרון, "100 בני אדם" של נטפליקס מותחת אל הקצה את הגדרת הניסוי החברתי, באתר טיים אאוט, ‏18 במרץ 2020
↑  הזווית האופטימית: עושים לביתנו בימי הקורונה, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2020
אריק מויאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1980 (גיל: 45 בערך) באר שבע, ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלס"ר נח"ל  מפקד גדוד 931  קצין המבצעים של פיקוד הדרום  מפקד  חטיבת מנשה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע בית וגן
אריק מויאל (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש מפקד המכללה לפיקוד טקטי. קודם לכן שימש מפקד חטיבת מנשה, קצין המבצעים של פיקוד הדרום ומפקד גדוד 931.
ביוגרפיה

מויאל נולד וגדל בבאר שבע. למד בישיבת אהל שלמה ובישיבת כרם ביבנה. התגייס לצה"ל בשנת 2000, שובץ בחטיבת הנח"ל והתקבל לפלס"ר נח"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות אוגוסט 2002. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה. לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר נח"ל בין השנים 2008–2010. בהמשך שימש כמפקד מחזור בבא"ח נח"ל בין השנים 2013–2015. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל בין השנים 2015–2016. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
בשנת 2017 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 931, ושימש בתפקיד עד מאי 2019. בשנת 2019 מונה לקצין המבצעים של פיקוד הדרום, תפקיד בו שירת עד שנת 2021. ב-17 באוגוסט 2021 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע בית וגן. בתפקיד זה שירת עד 20 בספטמבר 2023.
ב-31 באוקטובר 2022 הוחלט על מינויו למפקד המכללה לפיקוד טקטי ולמפקד חטיבת החרמון. בספטמבר 2023 נכנס לתפקיד מפקד המכללה. המינוי השני לא יצא אל הפועל עקב סגירת חטיבת החרמון.
ב-22 בנובמבר 2024 פורסם כי ימונה למפקד חטיבת הנח"ל.
חיים אישיים

מויאל מתגורר בכפר תפוח, נשוי לאמונה ואב לשמונה. בעל תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת אריאל.
גיסו, סגן עמיחי מרחביה, נהרג בקרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה. אחיו, שאול מויאל, לוחם מילואים בגדוד 8207, חטיבת אלון (228), נפל בקרב בדרום לבנון, במהלך התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  יואב לימור, "ג'נין זה לא עזה, הם רק משחקים בצבא. צריך לתת להם מכה, ולסיים עם זה", באתר ישראל היום, 14 באפריל 2022
↑  קובי פינקלר, מפקד חדש לחטיבת מנשה: אלוף משנה אריק מויאל, באתר ערוץ 7, 17 באוגוסט 2021
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל
↑  יואב לימור, מח"ט ג'נין ל"ישראל היום": "פועלים בלי מגבלות - נגיע למי שצריך", באתר ישראל היום, 12 באפריל 2022
↑  אלישע בן קימון, שילה פריד, איתן גליקמן, שני לוחמים, 18 יתומים, באתר ynet, 28 באוקטובר 2024
דמיטרי נליובין

שגיאות פרמטריות בתבנית:רוכב אופניים 
פרמטרים [ סיבת המוות ] לא מופיעים בהגדרת התבנית
דמיטרי ולדיסלבוביץ' נליובין (ברוסית: Дмитрий Владиславович Нелюбин;‏ 8 בפברואר 1971 – 1 בינואר 2005) היה רוכב מרוצי אופני מסלול סובייטי, אלוף אולימפי (סיאול 1988) במרוץ מרדף קבוצתי.
חיים אישיים

נליובין נולד בלנינגראד שברפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות. אביו הוא רוכב האופניים ולדיסלב נליובין (אנ'), שהשתתף באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
קריירה

באולימפיאדת סיאול (1988), בגיל 17, זכה נליובין במדליית זהב יחד עם ויאצ'סלב יקימוב, ארתוראס קאספוטיס (אנ') וגינטאוטס אומראס (אנ') במרוץ המרדף הקבוצתי ל-4,000 מטר בענף אופני המסלול, בשיא עולם חדש של 4:16.10 דקות. זכייה זו הפכה אותו לאלוף האולימפי הצעיר ביותר בהיסטוריה בענף האופניים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) התחרה נליובין עבור המשלחת המאוחדת לאחר התפרקות ברית המועצות, וסיים במקום שישי במרוץ המרדף הקבוצתי ל-4,000 מטר בתוצאה של 4:19.343 דקות.
נליובין המשיך להתחרות עד לפרישתו בשנת 1997.
רציחתו

ב-1 בינואר 2005, סמוך לשעה 5:00, יצאו נליובין וחבריו מהבית על-מנת לשגר זיקוקים במרכז סנקט פטרבורג. מספר בחורים צעירים התעמתו עם נליובין וחבורתו, ובמקום התפתחה תגרה. נליובין נדקר בבטנו ונפל על הקרקע, והתוקפים נמלטו מהזירה. כוחות החירום הגיעו לזירה לאחר כחצי שעה, ובשעה 11:40, לאחר ארבע שעות בניתוח בבית החולים נקבע מותו של נליובין כתוצאה מאיבוד דם.
הערות שוליים

↑  Dmitry Nelyubin Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  Olympic medals won in Cycling: 4000m Team Pursuit Men - Stats - 2008 Beijing Olympic Games - ABC (Australian Broadcasting Corporation), www.abc.net.au (באנגלית)
↑  «Убил без видимого повода», ВЗГЛЯД.РУ (ברוסית)
↑  Olga Savka, Russian Olympic champion stabbed to death on New Year's night, PravdaReport, ‏2005-01-11 (באנגלית)
עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל

| --- | --- |

שלטים בעד השלום במהלך העצרת
 מידע כללי
 סוג:  הפגנה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  כיכר מלכי ישראל, תל אביב
 קואורדינטות:  32°04′51″N 34°46′50″E﻿ / ﻿32.080833333333°N 34.780555555556°E﻿ / 32.080833333333; 34.780555555556
 מארגן:  תנועות שלום, ארגוני שמאל ומפלגת העבודה
 מספר משתתפים:  100 אלף איש
 משתתפים:  נאמו: יצחק רבין, שמעון פרס   שרו: אחינועם ניני, אביב גפן, דנה ברגר, דורית ראובני, ישי לוי ומירי אלוני
 נואמים:  יצחק רבין, שמעון פרס
 תקופה:  4 בנובמבר 1995
 נפגעים
 הרוגים:  1
 חוק ומשפט
 מואשמים:  יגאל עמיר
 
 he
 
תומכי הסכם שלום התכנסו ברחבת עיריית תל אביב כדי לעודד את ממשלת רבין בתהליך השלום
עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל היא אירוע היסטורי שהתרחש ב-4 בנובמבר 1995, ובמהלכו נאם ראש הממשלה יצחק רבין בעצרת למען תהליך השלום בכיכר מלכי ישראל בתל אביב, בהשתתפות כ-100 אלף איש, ובסופה נרצח. העצרת התקיימה תחת הכותרת "כן לשלום, לא לאלימות", במטרה לעודד סובלנות ולגנות את ההתנגדות האלימה לתהליך השלום. באירוע השתתפו מנהיגים פוליטיים, אמנים ואנשי ציבור, ביניהם ראש הממשלה יצחק רבין, שר החוץ שמעון פרס ואמנים ששרו שירי שלום ותקווה. אחד הרגעים הזכורים מהעצרת היה ביצוע "שיר לשלום" על ידי הזמרת מירי אלוני, בהשתתפות רבין ופרס, אשר סימל את השאיפה לעתיד טוב יותר.
העצרת זכורה במיוחד בשל רצח יצחק רבין שאירע דקות לאחר סיום העצרת, בשעה 21:42, בעת שירד מהבמה בדרכו לרכבו, על ידי המתנקש היהודי יגאל עמיר. הרצח היה אירוע דרמטי שהכה בתדהמה את מדינת ישראל ואת העולם, והפך לציון דרך טראגי בתולדות המדינה. העצרת סימלה את מחויבותו של רבין לשלום ואת התקווה לשינוי, אך מותו הפך אותה לאירוע הממחיש את השסעים הפנימיים בחברה הישראלית. כיום, הרצח מצוין מדי שנה בטקסים ממלכתיים ובאירועים חינוכיים לזכרו. מאז רצח רבין בעצרת נקראת הכיכר נקראת על שמו. נערכות בה מדי שנה, במוצאי שבת הקרוב ליום הזיכרון הממלכתי ליצחק רבין, עצרות זיכרון להנצחתו, בהן משתתפים רבבות אנשים.
הכנה

את העצרת יזם ראש עיריית תל אביב-יפו לשעבר, שלמה להט, איש הליכוד ונשיא "המועצה לשלום וביטחון" יחד עם ז'אן פרידמן. להט הסביר "החלטתי לארגן את ההפגנה על רקע האלימות המילולית של הימין והעובדה שהרוב הדומם התומך בהסכם אינו בא לידי ביטוי". באותם ימים נערכו הפגנות ימין, שבהן הופיעו סמלים קיצוניים כגון ארונות קבורה, חבלי תלייה, ושלטים המציגים את רבין בכאפייה עם הכיתוב "בוגד", ובהמשך במדי אס-אס. במסגרת הטקסים רבנים ערכו תפילות קללה למותו של רבין, תוך תקיעה בשופרות וכיבוי נרות כסמל למותו של ראש הממשלה. רבין האשים את ראש האופוזיציה בנימין נתניהו בצביעות והסתה, כשמחד קורא לפיוס ומאידך מוביל הפגנות הסתה נגדו, כמו הפגנת הימין בכיכר ציון. לאור זאת סירב רבין לפגוש את נתניהו, רק שלושה ימים לפני העצרת.
בצל האווירה המתוחה התקשו המארגנים לגייס אומנים מובילים כמו שלום חנוך, שלמה ארצי וגידי גוב, עקב חששו מזיהוי פוליטי. הסכימו להשתתף אחינועם ניני, אביב גפן, דנה ברגר. ברגע האחרון צורפו גם דורית ראובני וישי לוי. לוי ביצע את "שלום לך עזה" והצהיר כי אינו מביע עמדה פוליטית, אלא פשוט עושה את עבודתו כזמר. מירי אלוני פנתה ביוזמתה לשלמה להט, וביקשה לשיר את "שיר לשלום".
רבין, תחילה הסתייג, כי חשש שלא יבואו מספיק אנשים, מה שעלול להתפרש כחוסר תמיכה מספקת בציבור מחנה השלום. אבל עשרה ימים לפני העצרת השתכנע בחשיבותה.
הכנה > סידורי ביטחון

סידורי הביטחון טרם העצרת נחשבו למוקפדים במיוחד. טרם העצרת היו התראות מודיעין על רכב ממולכד, בעקבות זאת נגררו כל הרכבים בסביבת הכיכר. התרעה נוספת היא של התפרעות בידי אנשי ימין, כניסיון לטרפד את העצרת. פעילי "כך" התפזרו בהמון והטילו פצצות סרחון, כמו כן התפתחו ביניהם לבין המשתתפים עימותים פיזיים.
יחד עם זאת, עלה כי מקום האירוע סבל מכשלים אבטחתיים, לרבות חוסר תיאום בין הגופי האבטחה השונים, ואי ביצוע ההוראות והנהלים שהביאו להתרופפות טבעת האבטחה הצמודה לראש הממשלה.
העצרת

העצרת התקיימה לאחר החתימה על הסכמי אוסלו, שהיו אחד הצעדים המשמעותיים ביותר בתהליך השלום עם הפלסטינים, והיו אמורים להוביל להקמת אוטונומיה פלסטינית לצד מדינת ישראל. תהליך זה נתקל בהתנגדות רבה מצד חוגים פוליטיים שמרניים, אשר ניסו למנוע את יישום ההסכמים בעזרת פעולות פוליטיות, כמו הפגנות וקריאות נגד תהליך השלום. הידועה שבהן היא הפגנת הימין נגד בכיכר ציון, בה נקראו קריאות קיצוניות ואיחולי מוות לרבין. העצרת באה להשיב על כך בקריאה ברורה וחד משמעית, שתמכה בתהליך ודרשה שישראל תמשיך להוביל את הדרך לשלום במזרח התיכון.
העצרת נפתחה עם נאומים של בכירים, בהם ראש הממשלה יצחק רבין ושר החוץ שמעון פרס. רבין דיבר על הצורך בביטחון לצד שלום, והדגיש כי תהליך השלום הוא המפתח לשמירה על יציבות וביטחון באזור. פרס, מצידו, פתח את דבריו בהתרסה לאותם המתנגדים להסכמים[דרושה הבהרה], והדגיש את הצורך בתהליך הגישור בין שני העמים. הנאומים הדגישו את החזון לשלום, שבו יוכלו הפלסטינים לחיות בשלווה עם העם הישראלי.
במהלך העצרת הועלו גם מופעי מוזיקה ושירה, כמו "שיר לשלום", שהפך לסמל של אותה תקופה, והדגיש את הרצון הפשוט והכנה לשלום. הציבור שהגיע לכיכר היה מגוון, כולל אנשים שלא השתייכו באופן ישיר למפלגות או לתנועות פוליטיות, אלא פשוט חיפשו מקום שיביע את רצונם בשלום ובשיפור המצב הכללי באזור. בנוסף הביעה העצרת את ההתנגדות לאלימות – על כלל רבדיה. הן על האיבה בין העמים, אך גם על האלימות הפנימית שהתפרצה במהלך הוויכוח הפוליטי סביב הסכמי אוסלו. רבין התבטא על אלימות פוליטית ככלי לשחיקת הדמוקרטיה. ידועה במיוחד האמירה של רבין "אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה הישראלית". לאחר מכן הוסיף: "יש לגנות אותה, להוקיע אותה, לבודד אותה". רבין בעצמו אף הראה דוגמה אישית ורוח מפשרת, כשהתייחס לשמעון פרס בחיבה וחברות, למרות עבר מורכב של יריבות ומתיחות ארוכת שנים. העצרת נסתיימה בתשואות רמות וחגיגות של צעירים במזרקות. כשרבין הגיע לגרם המדרגות, המוני אדם הגיחו מאחורי המחסומים מבקשים להתקרב וללחוץ את ידו.
העצרת נערכה על רקע שסע פוליטי חמור בציבור הישראלי. דווקא בסופה של עצרת שלום ונגד האלימות, נרצח יצחק רבין. הרוצח, יגאל עמיר, מתנקש יהודי מחוגי הימין הקיצוני. הרצח חשף את עומק הקיטוב בחברה הישראלית בין תומכי תהליך השלום למתנגדיו. הוא סימל את ההתנגשות בין אידאולוגיות שונות – מצד אחד, מחנה שתמך בתהליך אוסלו וראה בו תקווה לשלום; ומצד שני, מחנה שהתנגד לתהליך בשל החשש לפגיעה בביטחון המדינה.
לאחר הרצח > נוער הנרות

מיד עם הוודע הרצח התאספו המוני צעירים בכיכר מלכי ישראל בתל אביב והביעו את כאבם על הרצח. הללו הניחו פרחים, כתבו מכתבי פרדה, שרו שירי אבל לצד תמונתו של רבין והדליקו נרות נשמה, ומשום כך זכו לכינוי "נוער הנרות". גם במהלך ימי ה"שבעה", בני הנוער פקדו את הכיכר, כמו גם בתי ספר ומרכזי ערים. חלקם הביעו את רגשותיהם גם באמצעות כתיבה על קירות הכיכר, וחלק מהכתובות נשמרות כיום מאחורי זכוכית לצד האנדרטה לזכר יצחק רבין בנקודה בה נורה.
נוער הנרות ייצגו תחושת שבר עמוק בקרב צעירים שגדלו לתוך תקופה של תקווה לשלום, אך נאלצו להתמודד עם משבר לאומי כתוצאה מהרצח. הפעילות סביב הדלקת הנרות הפכה לסמל של אובדן, אבל ושאיפה לתיקון חברתי. המפגש בכיכר, שבו שיתפו בני הנוער רגשותיהם ותהיותיהם, הפך לסוג של קהילה ספונטנית שהעלתה על סדר היום את חשיבות הדמוקרטיה, הסובלנות וההתנגדות לאלימות. לנוער הנרות הייתה השפעה תרבותית וחברתית רחבה. הוא ייצג את הדור שהושפע עמוקות מהשבר החברתי שחשפה ההתנקשות.
אביב גפן היה אז דמות בולטת בקרב צעירים, ובעל השפעה חזקה על נוער הנרות. הוא הביע עמדות הומניסטיות, תמך ברבין והביע אמון בדרכו לשלום. זמן קצר לפני הרצח, הוא אף שר בעצרת את שיר האבלות "לבכות לך", לכבוד אותם הרוגים שלא יזכו לחוות את השלום. בעקבות הרצח, שאירע דקות לאחר מכן, הפך השיר למעין המנון של נוער הנרות, והנצחת יצחק רבין בכלל.
בתרבות

בסיום הספר "בשבילה גיבורים עפים" מאת אמיר גוטפרוינד גיבור העלילה שב חזרה לישראל, כשהוא תוהה לעצמו אם כבר הסתיימה עצרת השלום בה נואם רבין.
במערכון "רבין ופרס, שיר לשלום" של "היהודים באים" נראים רבין ופרס מתווכחים כהרגלם, עד שלבסוף מחליטים על פתיחה של פיוס בניהם. בסיום, שנראה מלא תקווה לעתיד, אומר פרס: "אתה יודע יצחק, יש לי תחושה טובה מאוד לגבי העצרת הזאת, אני מרגיש שהעם איתנו, אפילו ראיתי בחור תימני עם כיפה שמחכה לנו שם".
ברומן "שמחה גדולה בשמים" מאת אמונה אלון, הסיפור מסתיים בסיומה של עצרת השלום בכיכר מלכי ישראל ורגע לפני רצח יצחק רבין.
ראו גם

תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
שלום, חבר
שיר לשלום
יגאל עמיר
נוער הנרות
יום הזיכרון הממלכתי ליצחק רבין
הנצחת יצחק רבין
כיכר רבין
ביאורים

↑  "כָּבָה נֵרוֹ" ביטוי לאדם שנפטר.
הערות שוליים

↑  Assassination of Yitzhak Rabin, אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
1 2  רועי מנדל וגלעד מורג, הרצח והאשמה: "אמרתי לרבין 'לא תצטער'", באתר ynet, 1 באוקטובר 2014
1 2 3 4  אילן לוקאץ', ‏25 שנים לרצח רבין: האמנים שהסכימו להופיע בעצרת – ואלו שהתחמקו: "היה חשש מזיהוי פוליטי", באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2020
↑  אריק בנדר, ‏גלאון: "להזמין את הנגבי לנאום בעצרת לזכר רבין זו החלטה שמשכיחה את ההסתה שקדמה לרצח", באתר מעריב אונליין, 3 בנובמבר 2018
↑  "לו היית חי היום, גם המציאות היתה נראית אחרת", באתר ynet, 2 בנובמבר 2000
1 2  מערכת כאן חדשות, 24 שנים לרצח רבין - בחזרה ליום ששינה את ישראל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בנובמבר 2019
↑  המגדלור, אלימות היא כרסום יסוד הדמוקרטיה
↑  רון פונדק, הבוז וההרמוניה בין רבין לפרס / 20 שנה לאוסלו, באתר ynet, 12 ביולי 2013
↑  ערן אלדר, "אם אני נמושה אתה נפולת": הסכסוך בין יצחק רבין לשמעון פרס, סיקורו העיתונאי והשפעתו על תוצאות הבחירות לכנסת התשיעית ב־1977, קשר, אוניברסיטת תל אביב, 2021
↑  יואב קרקובסקי בחדשות הערב, "האיבה קרעה את המפלגה": התהפוכות ביחסי רבין-פרס, כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי, 27 באוקטובר 2020
↑  רפי רשף בתוכנית "ערב חדש", יצחק רבין על יחסיו עם שמעון פרס ב-1985, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, 30 בדצמבר 1985
↑  גיא פלג, ‏המאבטח של רבין משחזר לראשונה את ערב הרצח: "קפצתי על יגאל עמיר, הצמדתי אקדח לראשו", באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2015
↑  עמיחי שלו, גיבור על חלשים, באתר ynet, 24 בספטמבר 2008
↑  רבין ופרס, שיר לשלום - פרק 15, באתר כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי, היהודים באים (עונה 4), ‏8 בספטמבר 2020
רבין נואם בעצרת
מירי אלוני ב"שיר לשלום" שחתם את העצרת
ילדים ונוער מדליקים נרות נשמה לעילוי נשמת רבין
נוער הנרות
אימון מתקדם

האימון המתקדם הוא שלב בתהליך ההכשרה של הלוחם בחילות השדה של צה"ל לאחר סיום הטירונות.
אופי ההכשרה של אימון מתקדם בחיל הרגלים

בפרק הטירונות, בו מוסמך לוחם חי"ר ולוחם חה"ן לדרגת רובאי 05, עובר החייל הכשרה כלוחם חי"ר יחיד, וכחלק מקבוצות קטנות עד לרמת מחלקה. במהלך המשך הכשרתו באימון המתקדם לומד החייל להילחם כחלק מפלוגה ונחשף למתארים מגוונים יותר של לוחמה כגון: לוחמת שטח בנוי, שיתוף פעולה עם חילות אחרים כגון חיל השריון וחיל האוויר ושיפור מיומנויות מקצועית בקליעה ניווט וכושר גופני.
בסיום פרק האימון המתקדם מוסמך לוחם החי"ר ולוחם ההנדסה כרובאי 07. פרק זה אינו מסיים את הכשרת הלוחם ובטרם יסיים את המסלול הוא עוד צפוי להתאמן במסגרת הגדוד אליו מיועדת הפלוגה וכן להשתתף בתעסוקה מבצעית. לוחמי חיל הרגלים ולוחמי חיל ההנדסה עוברים מסלול זהה והכשרה מפרכת וקשה יותר משל שאר יחידות השדה בזרוע היבשה.
אופי ההכשרה של אימון מתקדם בחיל הרגלים > תוכן ההכשרה

לחימה במסגרת של מחלקה ופלוגה.
לוחמה בשטח בנוי (לש"ב).
הפעלת נגמ"שים.
שימוש בכלי נשק שונים:
נשק צלפים
מטול רימונים
מקלע קל נגב
מקלע מאג
מקלע כבד (מק"כ)
מקלע רימונים (מקל"ר/מקל"רון)
טיל כתף לאו
טיל כתף מטאדור
מטול רקטות נגד טנקים מדגם RPG-7
מרגמות
אופי ההכשרה של אימון מתקדם בחיל הרגלים > ענידת סיכה

בחטיבות החי"ר בהם החיילים עונדים סיכה בהתאם לגדוד אליו הם משתייכים (גולני, גבעתי, נח"ל, צנחנים, וכפיר) נהוג שבסיום האימון המתקדם מוענקת לחייל הסיכה המציינת את השתייכותו לגדוד. (להוציא את סיכת הלוחם אותה יקבל החייל רק בסוף המסלול). לאחר האימון המתקדם בדרך כלל הלוחמים ממשיכים לתעסוקה מבצעית ראשונה.
אימון מתקדם בחילות אחרים

גם בשאר חילות השדה הקרביים (חיל ההנדסה הקרבית, חיל השריון, חיל התותחנים וחיל האיסוף הקרבי וחטיבת החילוץ) ישנו אימון מתקדם בו החייל רוכש עוד מיומנויות חי"ר, מתמקצע בתחום ההתמחות של החיל ולומד לשתף פעולה עם כוחות אחרים במסגרות גדולות יותר ואף משתף פעולה עם חילות אחרים.
בפלוגות הטנקים של חיל השריון נקרא האימון המתקדם צמ"פ, ראשי תיבות של אימוני צוות מחלקה ופלוגה ונמשך כארבעה חודשים
בחיל התותחנים אחרי האימון המתקדם מוכשר הלוחם כ"לוחם תותחן" ברמת רובאי 04 במערך הקני והרקטי וברמת רובאי 05 ביחידות המיוחדות של החיל. האימון המתקדם בתותחנים נקרא צפ"ס, ראשי תיבת של אימוני צוות, פלגה (מחלקה) וסוללה. בעוד שהטירונות נערכת בבסיס שבטה, האימון המתקדם נערך בבסיס הגדודי ואורך כארבעה חודשים
בחיל ההנדסה הקרבית אחרי אימון מתקדם מוכשר לוחם ההנדסה כרובאי 07-חה"ן ופלס 06.
בחיל האיסוף הקרבי אחרי אימון מתקדם מוכשר לוחם האיסוף כרובאי 06 וסייר 07.
בחטיבת החילוץ אחרי אימון מתקדם מוכשר לוחם החילוץ כרובאי 06 ומחלץ 07.
הערות שוליים

↑   מסלול ההכשרה של חטיבה 188, באתר צה"ל, 9 ביוני 2021
↑  
שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  התותחנים חושפים את מסלול ההכשרה המחודש והמשופר, באתר צה"ל, 1 באפריל 2019
בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה

| --- | --- |


בית המשפט פועל מהיכל המשפט הפדרלי על שם א. בארט פרטימן בשדרת החוקה בוושינגטון די. סי.
 מאפיינים
 שטח שיפוט:  מחוז קולומביה מחוז קולומביה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ערכאה מעל:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  9 בפברואר 1893 – הווה (132 שנים)
 שופטים
 נשיא:  שרי שריניבאסן
 תחילת כהונה:  11 בפברואר 2020
 מספר שופטים:  11
 גאוגרפיה
 כתובת:  333 Constitution Avenue N.W., Washington, D.C., U.S.
 קואורדינטות:  38°53′34″N 77°00′59″W﻿ / ﻿38.892770192877°N 77.016466964344°W﻿ / 38.892770192877; -77.016466964344
 www.cadc.uscourts.gov
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה
 
בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה (אנגלית: United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit) הוא אחד מבתי המשפט לערעורים במערכת בתי המשפט הפדרלית של ארצות הברית.
בית המשפט הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי – כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית. מביניהם, הוא הקטן ביותר מבחינת היקף שטח השיפוט שלו, המשתרע על מחוז קולומביה בלבד. למרות זאת כוחו והשפעתו הם מן הגדולים בין בתי המשפט בארצות הברית.
פעילות ומעמד בית המשפט

בית המשפט הוקם בשנת 1893. הוא מוסמך לדון בערעורים בזכות מבית משפט פדרלי אחד בלבד - בית המשפט במחוז קולומביה.
מעמדו והשפעתו בקרב שאר בתי המשפט הפדרליים נחשב בדרך כלל למקום השני לאחר בית המשפט העליון של ארצות הברית. מעמד זה נובע  מתחום השיפוט הגאוגרפי שלו המכיל את הקפיטול ואת המטה של מחלקות קבינט פדרליות וסוכנויות ממשלתיות רבות של ממשלת ארצות הברית.
בנוסף כוחו והשפעתו נובעים מכך שהוא מרבה לדון בעתירות מנהליות נגד החלטות ופעולות של רשויות השלטון פדרליות, שמקום מושבן הוא בבירה הפדרלית וושינגטון די. סי. סמכותו לדון בעתירות נגד רשויות אלו נובעת מחקיקה פדרלית ספציפית המסדירה את פעולתן, אך גם מחוק כללי – חוק הפרוצדורה המנהלית הפדרלי מ-1946.
על כל אחד מ-12 בתי המשפט הפדרליים לערעורים מפקח שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית (Circuit Judge), ובאופן מסורתי נשיא בית המשפט העליון הוא השופט המפקח על בית המשפט בוושינגטון.
שופטי בית המשפט

תקן השופטים של בית המשפט עמד בשיאו על 12. בשנת 2008 קיצץ הקונגרס תקן אחד, וכיום עומד מספרם על 11.
כהונת נשיא בית המשפט מוגבלת לשבע שנים וניתנת בידי השופט הוותיק ביותר בבית המשפט שטרם כיהן כנשיא. הנשיא הנוכחי של בית המשפט מאז שנת 2020 הוא השופט שרי שריניבאסן.
כהונה בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה נחשבת כמקרבת את השופטים לאפשרות של מינוי לכהונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית. נכון להיום (2022) ארבעה מבין תשעת שופטי בית המשפט העליון המכהנים כיהנו לפני כן בבית משפט זה, בהם נשיא בית המשפט העליון המכהן, השופט ג'ון רוברטס.
בסך הכל מונו עם השנים שמונה משופטי בית המשפט לשופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית – יותר מאשר מכל אחד מבתי המשפט הפדרליים לערעורים האחרים:
| השופט/ת | שנות כהונה בבית המשפט לערעורים | שנות כהונה בבית המשפט העליון | נשיא ממנה לבית המשפט העליון | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ויילי ראטלדג' | 1939–1943 | 1943-‏1949 | רוזוולט |  |
| וורן ברגר | 1956–1969 | 1969–1986 | ניקסון | מונה לנשיא בית המשפט העליון |
| אנטונין סקאליה | 1982–1986 | 1986–2016 | רייגן |  |
| קלרנס תומאס | 1990–1991 | 1991 – | בוש האב |  |
| רות ביידר גינסבורג | 1980–1993 | 1993–2020 | קלינטון |  |
| ג'ון רוברטס | 2003–2005 | 2005– | בוש הבן | מונה לנשיא בית המשפט העליון |
| ברט קוואנו | 2006–2018 | 2018– | טראמפ |  |
| קטנג'י בראון ג'קסון | 2021–2022 | 2022– | ביידן |  |
בנוסף, שופטי בית המשפט רוברט בורק ודאגלס גינסבורג (Douglas H. Ginsburg) מונו ב-1986 וב-1987 כמועמדים לכהונה בבית המשפט העליון על ידי הנשיא רייגן, אך הסנאט דחה את מועמדותו של בורק ואילו גינסבורג הסיר את מועמדותו לאחר שהתגלה כי עישן בעבר מריחואנה. בשנת 2016 מינה הנשיא אובמה את מריק גרלנד לשופט בית המשפט העליון, אך בשל שנת הבחירות המינוי לא נדון כלל בסנאט.
שופט ידוע נוסף שכיהן בבית המשפט היה קנת' סטאר, שהיה גם פרקליט המדינה של ארצות הברית ותובע-חוקר מיוחד מטעם מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
ראו גם

בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית
בית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ)
הערות שוליים

↑  עד 1970, עת הוקם בית המשפט לערעורים במחוז קולומביה, דן בית המשפט גם בערעורים על פסיקות בית המשפט הגבוה במחוז קולומביה
↑  התקן שקוצץ הועבר אל בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594947305171  ISNI: 0000 0004 0649 0346  LCCN: n80001211  Trove: 1037611   WorldCat (עם LCCN): n80-001211