מלחמת אל הסער בים
במקרא > שחזור השירה העברית הקדומה

בעקבות ניתוח המוטיב בסיפורי המזרח הקדום, הוצע איפוא שגם בדת הישראלית הקדומה הייתה שירה עתיקה של מלחמת האל המקראי בים, אשר לא נכללה במקרא במפורש, אך שרדה בו בהתייחסויות ובציטוטים מרובים. קאסוטו פרסם לראשונה בשנת 1943 את מאמרו בעברית "שירת העלילה בישראל", בו שיער כי היו שירות אפיות עבריות קדומות, בדומה לעלילות בעל ואנומה אליש, שלא נכללו במקרא, וניסה לשחזר את תוכן השירה על מרד שר של ים בימי בראשית, וכניעתו הסופית לרצון הבורא. ואולם מה שכינה קאסוטו "ניסיון של ריקונסטרוקציה" כלל בעיקר הקבלות בין לשון המקרא ללשון האוגריתית. האשורולוג יעקב קליין מאוניברסיטת בר-אילן הציע הקבלות ברורות יותר, ואיילי-דרשן, תלמידתו של קליין, שחזרה את מהלך השירה באמצעות הקבלת התיאורים ממקורות שונים במקרא זה לזה:
1. האל נלחם בים רכוב על מרכבת סוסים, כשבידיו קשת ומטות, בהם ביקע את הים: ”הֲבִנְהָרִים חָרָה ה' אִם בַּנְּהָרִים אַפֶּךָ אִם בַּיָּם עֶבְרָתֶךָ כִּי תִרְכַּב עַל סוּסֶיךָ מַרְכְּבֹתֶיךָ יְשׁוּעָה. עֶרְיָה תֵעוֹר קַשְׁתֶּךָ שְׁבֻעוֹת מַטּוֹת אֹמֶר סֶלָה נְהָרוֹת תְּבַקַּע אָרֶץ.” (חבקוק, ג', ח'–ט').
2. המים זרמו מן התהומות ומן העננים: ”רָאוּךָ יָחִילוּ הָרִים זֶרֶם מַיִם עָבָר נָתַן תְּהוֹם קוֹלוֹ רוֹם יָדֵיהוּ נָשָׂא. שֶׁמֶשׁ יָרֵחַ עָמַד זְבֻלָה” (חבקוק, ג', י'–י"א).
”רָאוּךָ מַּיִם אֱ‍לֹהִים רָאוּךָ מַּיִם יָחִילוּ אַף יִרְגְּזוּ תְהֹמוֹת. זֹרְמוּ מַיִם עָבוֹת קוֹל נָתְנוּ שְׁחָקִים” (תהלים, ע"ז, י"ז–י"ח).
3. האל ירה את חציו, רעמו וחניתו להאיר את הארץ: ”לְאוֹר חִצֶּיךָ יְהַלֵּכוּ לְנֹגַהּ בְּרַק חֲנִיתֶךָ” (חבקוק, ג', י'–י"א).
”אַף חֲצָצֶיךָ יִתְהַלָּכוּ. קוֹל רַעַמְךָ בַּגַּלְגַּל הֵאִירוּ בְרָקִים תֵּבֵל רָגְזָה וַתִּרְעַשׁ הָאָרֶץ” (תהלים, ע"ז, י"ח–י"ט).
בשירת דוד ובתהילים י"ח מופיעים נוסחים דומים, פרט לכך שהאל רכוב על כרוב ולא על מרכבת סוסים: ”(ותגעש) וַיִּתְגָּעַשׁ וַתִּרְעַשׁ הָאָרֶץ, מוֹסְדוֹת הַשָּׁמַיִם יִרְגָּזוּ, וַיִּתְגָּעֲשׁוּ כִּי חָרָה לוֹ. עָלָה עָשָׁן בְּאַפּוֹ וְאֵשׁ מִפִּיו תֹּאכֵל, גֶּחָלִים בָּעֲרוּ מִמֶּנּוּ. וַיֵּט שָׁמַיִם וַיֵּרַד, וַעֲרָפֶל תַּחַת רַגְלָיו. וַיִּרְכַּב עַל כְּרוּב וַיָּעֹף, וַיֵּרָא עַל כַּנְפֵי רוּחַ. וַיָּשֶׁת חֹשֶׁךְ, סְבִיבֹתָיו סֻכּוֹת, חַשְׁרַת מַיִם עָבֵי שְׁחָקִים. מִנֹּגַהּ נֶגְדּוֹ, בָּעֲרוּ גַּחֲלֵי אֵשׁ. יַרְעֵם מִן שָׁמַיִם ה', וְעֶלְיוֹן יִתֵּן קוֹלוֹ. וַיִּשְׁלַח חִצִּים וַיְפִיצֵם, בָּרָק (ויהמם) וַיָּהֹם. וַיֵּרָאוּ אֲפִקֵי יָם, יִגָּלוּ מֹסְדוֹת תֵּבֵל, בְּגַעֲרַת ה', מִנִּשְׁמַת רוּחַ אַפּוֹ.” (שמואל ב', כ"ב, ח'–ט"ז). כמו בשירת חבקוק מדומים הברקים לחיצי האל. בפסוקים אלו בולט אפיונו של האל המקראי כאל סער: נשקו וכליו הם ברק ורעם, ערפל, רוח, ברד ועננים.
4. האל הוסיף להילחם באויביו באמצעות מטותיו: ”מָחַצְתָּ רֹּאשׁ מִבֵּית רָשָׁע עָרוֹת יְסוֹד עַד צַוָּאר סֶלָה. נָקַבְתָּ בְמַטָּיו רֹאשׁ פרזו [פְּרָזָיו] יִסְעֲרוּ לַהֲפִיצֵנִי עֲלִיצֻתָם כְּמוֹ לֶאֱכֹל עָנִי בַּמִּסְתָּר” (חבקוק, ג', י"ג–י"ד).
5. לבסוף דרך האל במרכבתו בים, והמים התעכרו: ”דָּרַכְתָּ בַיָּם סוּסֶיךָ חֹמֶר מַיִם רַבִּים” (חבקוק, ג', ט"ו), ”בַּיָּם דַּרְכֶּךָ ושביליך [וּשְׁבִילְךָ] בְּמַיִם רַבִּים וְעִקְּבוֹתֶיךָ לֹא נֹדָעוּ” (תהלים, ע"ז, כ'), ”וְדוֹרֵךְ עַל בָּמֳתֵי יָם” (איוב, ט', ח')
לדעת קאסוטו, יעקב קליין ואיילי-דרשן, בגרסה המקראית הקדומה הייתה תבוסת הים מבוא לבריאת העולם, בדומה לאנומה אליש, שבה תבוסת תיאמת מובילה לבריאת העולם על-ידי מרדוך המנצח. האל המקראי, בניגוד למרדוך, אינו בורא את העולם מגופתו של אל הים המנוצח. אך גם באנומה אליש מסופר שמרדוך כלא את "המים העליונים" בתוך בחלק העליון של גופת תיאמת, ושם עליהם משמר כדי שלא יוכלו לצאת.
6. האל סימן גבול לתהום ולים, ובכך איפשר ליבשה להופיע: ”בַּהֲכִינוֹ שָׁמַיִם שָׁם אָנִי בְּחוּקוֹ חוּג עַל פְּנֵי תְהוֹם. בְּאַמְּצוֹ שְׁחָקִים מִמָּעַל בַּעֲזוֹז עִינוֹת תְּהוֹם. בְּשׂוּמוֹ לַיָּם חֻקּוֹ וּמַיִם לֹא יַעַבְרוּ פִיו בְּחוּקוֹ מוֹסְדֵי אָרֶץ” (משלי, ח', כ"ז–כ"ט) תיאורים דומים ישנם בתהלים, ל"ג: ”בִּדְבַר ה' שָׁמַיִם נַעֲשׂוּ וּבְרוּחַ פִּיו כָּל צְבָאָם. כֹּנֵס כַּנֵּד מֵי הַיָּם נֹתֵן בְּאֹצָרוֹת תְּהוֹמוֹת.... כִּי הוּא אָמַר וַיֶּהִי הוּא צִוָּה וַיַּעֲמֹד”, וכן בשירת הים בספר שמות: ”וּבְרוּחַ אַפֶּיךָ נֶעֶרְמוּ מַיִם נִצְּבוּ כְמוֹ נֵד נֹזְלִים קָפְאוּ תְהֹמֹת בְּלֶב יָם”. עוד ניתן למצוא הדים לכך בספר ירמיהו: ”הַאוֹתִי לֹא תִירָאוּ נְאֻם ה' אִם מִפָּנַי לֹא תָחִילוּ אֲשֶׁר שַׂמְתִּי חוֹל גְּבוּל לַיָּם חָק עוֹלָם וְלֹא יַעַבְרֶנְהוּ וַיִּתְגָּעֲשׁוּ וְלֹא יוּכָלוּ וְהָמוּ גַלָּיו וְלֹא יַעַבְרֻנְהוּ” (ירמיהו, ה', כ"ב)
איילי-דרשן משחזרת חלק זה בסיפור בשבעה שלבים נוספים:
0. מצב היולי: המים מכסים את העולם לפני הבריאה: למשל ”תְּהוֹם כַּלְּבוּשׁ כִּסִּיתוֹ עַל הָרִים יַעַמְדוּ מָיִם.” (תהלים, ק"ד, ו').
1. האל יצר את גבול העולם הגדול על המים: למשל ”בְּחוּקוֹ חוּג עַל פְּנֵי תְהוֹם. בְּאַמְּצוֹ שְׁחָקִים מִמָּעַל בַּעֲזוֹז עִינוֹת תְּהוֹם. בְּשׂוּמוֹ לַיָּם חֻקּוֹ וּמַיִם לֹא יַעַבְרוּ פִיו בְּחוּקוֹ מוֹסְדֵי אָרֶץ” (משלי, ח', כ"ז–כ"ט).
2. האל כינס חלק מן המים בעננים, או סגר אותם בגבולם העליון בשמים: למשל ”הַמְקָרֶה בַמַּיִם עֲ‍לִיּוֹתָיו הַשָּׂם עָבִים רְכוּבוֹ” (תהלים, ק"ד, ג'), ”וַיַּעֲמִידֵם לָעַד לְעוֹלָם חָק נָתַן וְלֹא יַעֲבוֹר” (תהלים, קמ"ח, ו').
3. חלק אחר מן המים אצר במחסנים מתחת לארץ: למשל ”כֹּנֵס כַּנֵּד מֵי הַיָּם נֹתֵן בְּאֹצָרוֹת תְּהוֹמוֹת.” (תהלים, ל"ג, ז').
4. חלק נוסף מהמים הניס האל מעל פני הארץ למקום אחר: למשל ”מִן גַּעֲרָתְךָ יְנוּסוּן מִן קוֹל רַעַמְךָ יֵחָפֵזוּן.” (תהלים, ק"ד, ז'), ”לְאֻמִּים כִּשְׁאוֹן מַיִם רַבִּים יִשָּׁאוּן וְגָעַר בּוֹ וְנָס מִמֶּרְחָק וְרֻדַּף כְּמֹץ הָרִים לִפְנֵי רוּחַ וּכְגַלְגַּל לִפְנֵי סוּפָה” (ישעיהו, י"ז, י"ג).
5. האל סגר את המים בגבולם התחתון על פני הארץ... ”וָאֶשְׁבֹּר עָלָיו חֻקִּי וָאָשִׂים בְּרִיחַ וּדְלָתָיִם.” (איוב, ל"ח, י').
6. וכך נחשפה היבשה: ”וַיֵּרָאוּ אֲפִיקֵי מַיִם וַיִּגָּלוּ מוֹסְדוֹת תֵּבֵל מִגַּעֲרָתְךָ ה' מִנִּשְׁמַת רוּחַ אַפֶּךָ.” (תהלים, י"ח, ט"ז).
לדעת איילי-דרשן, בסיפור הבריאה הכהני השליו בבראשית א' מגיעה לשיאה המגמה להעלים את מיתוס המלחמה בים מבריאת העולם: האל מפריד את המים פעמיים ביום השני לבריאה: למים עליונים ולמים תחתונים באמצעות רקיע, ולא באמצעות "חוק", ומקבץ את המים התחתונים למקום אחד כדי שתראה היבשה. לא שרד בתיאור זה שום סממן מלחמתי. התיאור חוזר בכמה מקומות אחרים במקרא, אך באופן פחות שליו. למשל בתהילים קמ"ח מתואר הרקיע כ"חוק" שיש לפחות אפשרות היפותטית לעבור עליו, וגם "תנינים" ו"תהומות" נקראים להלל את ה': ” הַלְלוּהוּ שְׁמֵי הַשָּׁמָיִם וְהַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל הַשָּׁמָיִם. יְהַלְלוּ אֶת שֵׁם ה' כִּי הוּא צִוָּה וְנִבְרָאוּ. וַיַּעֲמִידֵם לָעַד לְעוֹלָם חָק נָתַן וְלֹא יַעֲבוֹר. הַלְלוּ אֶת ה' מִן הָאָרֶץ תַּנִּינִים וְכָל תְּהֹמוֹת”. בתהלים ק"ד, אף שהוא אידילי מאוד בסגנונו, המים עדיין "נסים מגערת" האל ובורחים מ"קול רעמו". לדעת איילי-דרשן, תיאורים אלו במקרא אינם עיבודים של בראשית א', אלא גם הם וגם בראשית א' מהווים עיבודים מקבילים של מיתוס המלחמה בים ובריאת העולם.