stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב באורוגוואי
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז 1791)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים (15):  (מאז 1934)
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  (מאז 2004)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים:  (מאז 2004)
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה):  (מאז 2003)
חוקים נגד פשעי שנאה הכוללים נטייה מינית וזהות מגדרית כעילות מוגנות:  (מאז 2003)
נישואים חד מיניים:  (מאז 2013)
הכרה בזוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור):  (מאז 2008)
הורות אוטומטית בתעודות לידה לילדים לזוגות חד מיניים:  (מאז 2013)
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים:  (מאז 2009)
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים:  (מאז 2009)
לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא:  (מאז 2009)
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (מאז 2009, ניתוח להתאמה מגדרית לא נדרש מאז 2018)
קטינים אינטרסקסים מוגנים מפני פרוצדורות כירורגיות פולשניות:  (מאז 2018)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות:  (מאז 2013)
טיפולי המרה אסורים בחוק:  (מאז 2017)
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור זוגות הטרוסקסואלים גם כן)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:  (מאז 2020)
אסף גורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1991 (בן 33) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  רקדן • מוזיקאי • דוגמן
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף גורן (נולד ב-1 בספטמבר 1991) הוא רקדן ברייקדאנס, דוגמן, זמר, מוזיקאי ושחקן ישראלי. הוא ידוע בעיקר כזוכה בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בעונתה השלישית ששודרה ברשת 13, ועוד קודם לכן, כמשתתף בעונה הרביעית של הדוקו-סואפ "TLV - עושים את תל אביב". זכה גם בעונה 2 של נינג'ה ישראל VIP (מקצה 2).
ביוגרפיה

גורן נולד בפתח תקווה, לרחלי ממוצא תימני ואמיר ממוצא פולני. אביו בעל חברת אבטחה בבולגריה ושירת בסיירת מטכ"ל, אמו עובדת כמורה למחול, וסבו היה במוסד. מגיל 8 עד 15 עסק בג'ודו, היה אלוף ישראל במשך ארבע שנים, ובנוסף היה חניך בפנימייה של מכון וינגייט. בגיל 15 עזב את הג'ודו והתרכז בריקודי הברייקדאנס. בגיל 20, ולאחר פציעות בשתי רגליו, זכה גורן באליפות אירופה בברייקדאנס.
בשנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קופיקו".
בשנת 2012 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "TLV עושים את תל אביב" בהוט בידור ישראלי. אחריה ירד ללוס אנג'לס שבארצות הברית, כדי להצליח בחו"ל כרקדן ומוזיקאי.
גורן השתתף בכמה תוכניות ריאליטי של ריקוד, שידוכים ובישול בארצות הברית ובהן, "?So You Think You Can Dance",‏ "?Are You the One" ו"הבשלנים הגרועים באמריקה" וכן בעונה העשירית (פרק 3) וה-15 (פרק 4) וה-16 (פרק 1) של המרוץ לדראג של רו פול.
ידוע כמי שעולה לבמה ומופיע עם ציצית, פאות, כיפה ושופר. השתתף כרקדן בווידאו קליפים באמריקה של בריטני ספירס ("Make Me..."), וג'ייסון דירולו.
ב-2019 זכה בעונת ה-VIP השלישית של "האח הגדול ישראל".. ב-5 במאי 2019 הוציא את שירו "אוי ואבוי לי".
בפברואר 2020 השתתף בעונת ה-VIP השנייה של תוכנית הריאליטי "נינג'ה ישראל" וזכה במקום הראשון. בהמשך השנה הוא גם השתתף בעונה השלישית של נינג'ה ישראל והגיע עד חצי הגמר.
ביוני 2020 החל לשחק בסדרת הנוער "התחנה" בתפקיד יאיר.
בדצמבר 2020 הוציא לאור סינגל "Rainbow In The Dark" בשיתוף פעולה עם הזמר בוי ג'ורג' בו הוא שר באנגלית ובעברית.
במאי 2021 הוציא לאור סינגל ״מלך״ בשיתוף פעולה עם עידו בי וצוקי.
חיים אישיים

ביולי 2019 יצא עם השחקנית שירן סנדל, והם נפרדו באוקטובר באותה שנה.
גורן בזוגיות עם הזמרת מעיין רודיך, בתם של הזמרת לאה לופטין והמוזיקאי אריק רודיך. בשנת 2022 עברו לגור בלוס אנג'לס ונולד להם בן.
גורן הוא טבעוני, ולדבריו התזונה הטבעונית מסייעת להישגיו הספורטיביים.
הערות שוליים

↑  נעמה ברקן, ‏מה שלא ידעתם על אסף גורן מ"האח הגדול VIP", באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2019
↑  נעמה ברקן, ‏מה שלא ידעתם על אסף גורן מ"האח הגדול VIP", באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2019
1 2  אסף גורן, ‏כך הפכתי לרקדן במקום לקצין קרבי, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2013
↑  שדרת הכוכבים פרויקט תגלית: אסף גורן כובש את אמריקה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 16 ביוני 2015
1 2  נעמה ברקן, ‏מה שלא ידעתם על אסף גורן מ"האח הגדול VIP", באתר ‏מאקו‏, 7 בפברואר 2019
↑  רן בוקר, אסף גורן הוא המנצח של "האח הגדול VIP", באתר ynet, 2 במרץ 2019
↑  אסף גורן מתכונן למסלול, נינג'ה ישראל, 21 באוקטובר 2020
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 2018: מרגי | פרסי נבחרי השנה של פרוגי - פריצת השנה במוזיקה  2019: אסף גורן | 2020: אליאנה תדהר |
סומאר

|  מידע בסיסי |
| --- | --- |
 ייעוד:  דגם טיל 
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 תקופת השירות:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 משתמשים:  איראן איראן חות'ים חות'ים
 
טיל השיוט סומאר-72, תוצרת איראן.
סומאר (בפרסית: سومار) הוא טיל שיוט איראני ארוך טווח. הטיל נקרא על שם הכפר סומאר, שכל תושביו נהרגו כאשר משטרו של סדאם חוסיין תקף את הכפר באמצעות נשק כימי. ככל הנראה, הטיל מבוסס על הטיל Kh-55 הרוסי/סובייטי, שנמכר לאיראן על ידי אוקראינה, באופן בלתי חוקי, בשנת 2001.
הטיל נחשף לראשונה בשנת 2015. לטיל יש יכולת לשאת ראש נפץ גרעיני. החלטות האו"ם הקשורות לנשק גרעיני באיראן התעלמו מיכולתו של הנשק לשאת ראש נפץ גרעיני.
ראו גם

ח'ליג' פארס
הערות שוליים

↑  http://missilethreat.csis.org/missile/soumar/ CSIS Missile Threat - Soumar
↑  "Iran unveils new long-range cruise missile". Haaretz. 2015-03-08. נבדק ב-2015-03-08.
↑  Ruhe, Jonathan; Fleisher, Blake (2016-02-21). "The Overlooked Iranian Missile Threat". Wall Street Journal. ISSN 0099-9660. נבדק ב-2017-02-02.
מכ"ם מולטיסטטי

המחשה של מטרה בתחום מערכת מכ"ם מולטיסטטית עם שלוש תחנות המכילות משדר ומקלט בכל אחת
מכ"ם מולטיסטטי היא מערכת מכ"ם המכילה תפזורת מרחבית של רכיבי מערכת מכ"ם מונוסטטי ו\או ביסטטי באזור הכיסוי של המערכת. דרישה חשובה של מערכות אלו, המתבססות על הרכיבים המפוזרים גאומטרית, היא הצורך להיתוך מידע בין מרכיבי המערכת השונים. הפיזור המרחבי מאפשר למכ"ם מולטיסטטי את היכולת לבחון אפקטים שונים של המטרה בו זמנית. הפוטנציאל לקבלת המידע הנוסף נותן למערכת יתרון גדול על פני מערכות מכ"ם קונבנציונליות.
מכ"ם מולטיסטטי הוא המכונה לעיתים קרובות 'מכ"ם מרובה אתרים' או 'מכ"ם מרושת', והוא ממש רעיון דומה למאקרו-ביזור בתקשורת. מימוש ספציפי של מכ"ם מולטיסטטיים שורשים בתקשורת הוא מכ"ם MIMO.
מאפיינים

מאחר שמכ"ם מולטיסטטי עשוי להכיל את גם רכיבים מונוסטטיים וגם רכיבים ביסטטיים, היתרונות והחסרונות של כל מכ"ם יהיו רלוונטיים גם במכ"ם המולטיסטטי המתכלל אותם. מערכת עם  N משדרים ו  M מקלטי יכיל  NM זוגות, שכל אחד מהם עשוי לפעול בזווית ביסטטית שונה ושח"ם שונה. להלן מספר מאפיינים הייחודיים לסידור מולטיסטטי, שבו מספר רב של זוגות משדר-מקלט:
מאפיינים > זיהוי

הגדלת שטח הכיסוי של מערכת מכ"ם מולטיסטטי ניתן להשגה פשוט על ידי הגדלת הפריסה הגאומטרית באזור כך שתהיה סבירות גבוהה יותר שמטרות יהיו קרובות לצמד משדר-מקלט וכך יתקבל יחס אות לרעש גבוה יותר.
גיוון מרחבי עשוי להיות מועיל גם כאשר משלבים מידע ממספר זוגות משדר-מקלט אשר נמצאים באזור כיסוי משותף. על ידי שקלול והיתוך פרטי מידע נקלטים, ניתן לעשות אופטימיזציה להליך הגילוי כאשר נותנים דגש על החזרים חזקים יותר המתקבלים מערכים מונוסטיים או ביסטטיים של שח"ם, או מנתיבי התפשטות מועדפים, כאשר מעריכים אם קיימת בתווך מטרה. העיקרון אנלוגי לגיוון אנטנות (Antenna Diversity) המשמש לשיפור קליטה בתקשורת אלחוטית.
העיקרון שימושי במיוחד כאשר ישנן תופעות לוואי של ריבוי נתיבים או הצללה אשר גוררים ביצועים ירודים מבחינת גילוי אם רק מכ"ם בודד נמצא בשימוש.
אחד מאזורי העניין הבולטים הוא בסביבת הפרעות ימיות (Sea Clutter), כאשר השינויים ברפלקטיביות ובדופלר יכולים להוכיח מועילים עבור זיהויים במכ"ם מולטיסטטי.
כלי רכב חמקניים רבים תוכננו להחזיר אנרגיית שידור של מכ"ם הרחק מכיוונים צפויים על ידי מקורות המכ"ם כדי להשאיר חתימה נמוכה ככל שניתן במערכת מכ"ם מונוסטטי. אולם, לשם כך אנרגיה רבה יותר מוסטת לכיוונים שמכ"ם מולטיסטטי קולט ועל ידי כך כלי טיס חמקני יתגלה ולפעמים אף ביתר קלות מאשר כלי טיס שאינו חמקני.
מאפיינים > רזולוציה

רזולוציה עשויה להתקבל עקב גיוון מרחבי. למכ"ם קונבנציונלי בדרך כלל יש רזולוציית חיתוך גרועה,אי לכך ניתן להשיג שיפור משמעותי דרך חיתוך של אליפסות טווח ביסטטיות קבועות.
זה כרוך בתהליך של שיוך גילויי מטרה בדידים בלתי תלויים כדי ליצור זיהוי משותף. בשל אופיין המאתגר של מטרות יש פוטנציאל, אם מספר מטרות קיימות, לכפילויות או מטרות "רוח רפאים" לאחר היתוך הנתונים. אלו יכולים להיות מופחתים עם עלייה בכמות ואיכות המידע (למשל, שימוש בנתוני דופלר, תוספת של גיוון מרחבי במערכת מכ"ם מולטיסטטית).
מאפיינים > סיווג

תכונות מטרה כגון וריאציה בשטח חתך מכ"ם או מידול מנוע סילון עלולים להיות נצפים על ידי זוגות משדר-מקלט בתוך מערכת מולטיסטטית. תוספת המידע באמצעות תצפית של היבטים שונים של מטרה עשוי לשפר את סיווגה. מערכות הגנה אוויריות קיימות רבות עושות שימוש בסדרה של מכמים מונוסטטיים, ללא הפעלת מצדים ביסטטיים במערכת, אולם תכנונים מודרניים עושים שימוש יותר במערכות ביסטטיות או מולטיסטטיות.
מאפיינים > דרישות עיבוד

היתוך מידע גורר בהכרח עלייה בדרישות העיבוד בהשוואה למערכת מכ"ם (מונוסטטי) בודד. בפרט, החישובים "יקרים" במיוחד אם נעשה עיבוד משמעותי בהיתוך המידע, כגון ניסיון להגדיל את הרזולוציה.
דוגמאות של מערכות מכ"ם מולטיסטטיות

המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס - Netted Radar System.
אוניברסיטת המבורג לטכנולוגיה - Automotive Radar Network
Jindalee Operational Radar Network
EISCAT - מכ"ם פיזור אינקוהירנטי
Experimental Bi-Multistatic CW Radar - של המוסד הנורווגי למחקר הגנתי
מערכת מכ"ם פסיבי, מולטיסטטי של SAIC
מערכת NetRad של University College London
אוניברסיטת Xidian - מערכת "Coast-ship Bi/multistatic Ground-wave Over-the-horizon "Radar
לקריאה נוספת

צ'רניאק, V.S. (1998). "Fundamentals of Multisite Radar System".Gordon and Breach Science Publishers. ISBN 90-5699-165-5.
לי, ג'יי סטויקה, פ. (2008). "MIMO Radar Signal Processing".Wiley-IEEE . ISBN 0-470-17898-1.
M. M. Naghsh, M. Modarres-Hashemi, S. Shahbazpanahi, M. Soltanalian, P. Stoica, "Unified Optimization Framework for Multi-Static Radar Code Design Using Information-Theoretic Criteria," IEEE Transactions on Signal Processing, vol. 61, לא. 21, עמ'. 5401-5416, Nov. 1, 2013.
הערות שוליים

↑  G. H. Knittel.
↑  אף Folster ו. ה. Rohling.
↑  "את EISCAT מתקנים".
↑  טי. ג ' ונסון,, K. E. אולסן, ר גונדרסון.
↑  ס קרסון, ד Kilfoyle, מ. פוטר, ג ' יי ואנס.
↑  טי. אי. Derham, ס דאוטי, ק'. וודברידג', סי. ג ' יי בייקר.
↑  אס. אר. דוהרטי.
↑  סי Baixiao, סי Duofang, זי Shouhong, זי האו ו ל-Maocang.
פתרון מספר מטרות באמצעות מכ"ם מולטיסטטי
מונטווידאו מארו

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מלחמה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  מיצובישי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מיצובישי תעשיות כבדות 
 תחילת הבנייה:  9 בספטמבר 1925
 הושקה:  15 באפריל 1926
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1926 – 1 ביולי 1942 (כ־15 שנים)
 אחריתה:  טבעה
 מיקום:  18°37′00″N 119°29′00″E﻿ / ﻿18.616666666667°N 119.48333333333°E﻿ / 18.616666666667; 119.48333333333 
 מידות
 תפוסה:  7,267 
 אורך:  130 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  14.5 קשר (26.9 קמ"ש)
 
מונטווידאו מארו הייתה אוניית מלחמה יפנית במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוטבעה בטעות על ידי הצוללת האמריקאית USS סטרג'ן (USS Sturgeon) ב-22 ביוני 1942, ונשאה 1,054 אוסטרלים על סיפונה - שבויי מלחמה ואזרחים שהועברו מרבאול להאינאן. הטביעה נחשבת לאסון הימי החמור ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה. הריסות הספינה התגלו בשנת 2023.
היסטוריה לפני המלחמה

מונטווידאו מארו הייתה אחת משלוש ספינות (יחד עם סנטוס מארו ולה פלטה מארו) של קו הספנות של אוסקה שושן קאישה (OSK) שנבנו עבור השירות הטרנס-פסיפי שלהם לאמריקה הדרומית. הספינה, במשקל 7,267 טונה, נבנתה במספנת מיצובישי זוסן קאקוקי קאישה בנגסאקי, והושקה ב-1926. באורך של 130 מטרים, היא הונעה על ידי שני מנועי מיצובישיסולצר 6ST60 שישה צילינדרים דיזל המספקים סך של 4,600 כ"ס (3,400 קילוואט) והעניקו לה מהירות של 14.5 קשר (26.9 קמ"ש; 16.7 מייל לשעה). לפני המלחמה פעלה הספינה כאוניית נוסעים ומטען, שנסעה בעיקר בין יפן לברזיל והובילה מהגרים יפנים.
במלחמת העולם השנייה

מונטווידאו מארו שירתה את האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה. היא השתתפה בפלישה למקאסאר, סולאווסי בין 6 ל-16 בפברואר 1942, והשלימה מספר משימות לפני שהוטבעה.
במלחמת העולם השנייה > טביעה

ב-22 ביוני 1942, כמה שבועות לאחר נפילת רבאול בידי היפנים, הוכנסו אסירים אוסטרלים רבים מנמל רבאול למונטווידאו מארו. היא נסעה ללא ליווי לאי הסיני האינאן, כאשר נצפתה על ידי הצוללת האמריקאית USS סטרג'ן ליד חוף הפיליפינים הצפוני ב-30 ביוני.
סטרג'ן רדפה אחרי האונייה אך לא הצליחה לירות, מכיוון שהמונטוודיאו שטה במהירות 17 קשר (31 קמ"ש), והאטה לכ-12 קשר (22 קמ"ש) בחצות. לדברי איש הצוות יושיאקי יאמאג'י, ההאטה הייתה לקראת פגישה עם שתי משחתות. מבלי לדעת שהוא נושאת שבויי מלחמה ואזרחים של בעלות הברית, ירתה סטרג'ן ארבעה טילי טורפדו לעבר המונטווידאו מארו לפני עלות השחר ב-1 ביולי, מה שגרם לכלי השיט לשקוע תוך 11 דקות בלבד. לדברי יאמאג'י, האוסטרלים במים שרו "Auld Lang Syne" לחבריהם הלכודים כשהספינה טבעה מתחת לגלים.
הטביעה נחשבת לאסון הימי החמור ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה. רשימה שמית של ממשלת יפן מ-2012 חשפה כי בסך הכל 1,054 אסירים (178 תת-קצינים, 667 חיילים ו-209 אזרחים) נהרגו. בין הנספים היו 35 מלחים מספינת הסוחר הנורווגית MV Herstein. מתוך כלל הספינה, כעשרים אנשי צוות יפנים שרדו מתוך 88 אנשי צוות שהיו על סיפונה.
גילוי ההריסות

בסוף ינואר 2010 קרא חבר הפרלמנט האוסטרלי סטיוארט רוברט לראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד, לתמוך בחיפושים אחר מונטווידאו מארו, באותו אופן שבו תמך בחיפוש אחר אוניית הוד מלכותו קנטאור.
ב-18 באפריל 2023 התגלו שברי המונטווידאו מארו בעומק של למעלה מארבעה קילומטרים בים סין הדרומי, מול החוף הצפון-מערבי של האי לוזון. ראש ממשלת אוסטרליה, אנתוני אלבניזי, אמר כי הוא מקווה שהחדשות יביאו "מידה של נחמה לאהובים".
אנדרטאות

אנדרטה לנספים הוקמה ברפארטישן הוספיטל במלבורן, ויקטוריה. אנדרטת מונטווידאו מארו מרכז אנדרטת שבויי המלחמה לשעבר בבלאראט, ויקטוריה. טקס הנצחה התקיים עם חשיפת האנדרטה בפברואר 2004.
נושאים שנויים במחלוקת > סיבות למוות

הווטרן האוסטרלי אלברט ספיר טען בראיון שחלק מהאוסטרלים שרדו, אך מתו מאוחר יותר. מבין הניצולים הידועים, היחיד שתושאל אי פעם היה איש הים יושיאקי יאמאג'י. בראיון ב-2003 ל-7.30 Report הוא הצהיר כי נאמר לו שחלק מהשבויים נאספו ונלקחו לקובה.
ספיר, ששירת בגינאה החדשה, טען שהניצולים הועברו לאי סאדו, ומתו ימים לפני הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. פרופסור האנק נלסון סבור שלא סביר שאף ספינה יפנית לא הייתה עוצרת כדי לחלץ אסירים עם צוללת עוינת בקרבת מקום.
נושאים שנויים במחלוקת > מספר הנפגעים

מבחינה היסטורית היה קשה לקבוע מספר סופי של ההרוגים. עוד בשנת 2010 הצהיר שר ההגנה האוסטרלי אלן גריפין כי "אין ודאות מוחלטת". רשימת ההרוגים האוסטרלים של קצין צבא אוסטרליה, מייג'ור הרולד ויליאמס, משנת 1945 אבדה, יחד עם הרשימה היפנית המקורית בקאטאקאנה. אתגרים אלה החריפו בגלל הקשיים הפורנזיים של שחזור שרידים שאבדו בים.
בשנת 2012 מסרה ממשלת יפן אלפי מסמכי שבויים לממשלת אוסטרליה. המניפסט מונטווידאו מארו, שהכיל את שמות כל האוסטרלים שהיו על הסיפון, היה ביניהם. תרגום המניפסט שוחרר ביוני 2012, ואישר סך של 1,054 אוסטרלים.
מקורות ממשיכים לסתור זה את זה בנוגע למספר אנשי הצוות היפנים ששרדו. מספר דיווחים מצביעים על כך ש-17 ימאים ושלושה שומרים יפנים ושלושה שומרים שרדו.
הערות שוליים

1 2  "Japanese Transports". www.combinedfleet.com. נבדק ב-7 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Rod Miller (2003). "The Montevideo Maru". montevideomaru.info. נבדק ב-2008-09-25.
1 2 3 4  Mark Simkin (6 באוקטובר 2003). "Silence broken on Australia's worst maritime disaster". The 7:30 Report. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-2008-09-25. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Montevideo Maru - About the List". National Archives of Australia. נבדק ב-2012-12-31.
↑  "Montevideo Maru – The sinking of the Montevideo Maru, 1 July 1942". Australian War Memorial. נבדק ב-2012-12-31.
↑  Robert, Stuart. "Now for Montevideo Maru". ABC Online. נבדק ב-29 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מיכל רשף, נמצאה לאחר 80 שנה: ספינה שטבעה במלחמת העולם השנייה התגלתה במצולות, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי
↑  אחרי 81 שנה: נמצאה הספינה שהוטבעה בטעות עם 1,000 שבויי מלחמה, באתר ynet, 22 באפריל 2023
↑  ישראל לפקוביץ, התגלתה ספינה שטבעה עם למעלה מ-1,000 שבויי מלחמה, באתר בחדרי חרדים
↑  Law, Heather (21 באפריל 2023). "World War II shipwreck of SS Montevideo Maru, which sank with over 1,000 POWs, found in South China Sea". CNN. נבדק ב-22 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Galloway, Anthony. "'Measure of comfort': Wreckage from Australia's worst maritime disaster found". Sydney Morning Herald. נבדק ב-22 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Montevideo Maru Memorial at Ballarat POW Memorial". Lost Lives. נבדק ב-29 בינואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Montevideo Maru, Lost Lives quoting Margaret Reeson, A Very Long War: The Families Who Waited, MUP, 2000.
↑  "Death – The Last Taboo". Australian Museum. נבדק ב-2012-12-31.
↑  Brendan Borrell (2009-06-10). "How Long Do Dead Bodies Remain Intact in the Ocean?". Scientific American. נבדק ב-2012-12-31.
↑  "Montevideo Maru – The worst maritime disaster in Australian history". National Archives of Australia. נבדק ב-1 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alice M. Bowman. "MV Montevideo Maru – A Japanese Prison Ship". Claire Déglon Marriott. נבדק ב-2012-12-31.
↑  Margaret Reeson, A Very Long War, Melbourne University Press, Melbourne, 2000, 200 pp. p. 60
האנדרטה לזכר ההרוגים האוסטרלים בהגנה על רבאול וטביעת המונטווידאו מארו, בצד המזרחי של אנדרטת המלחמה של אוסטרליה
סוריה (טיל)

|  מידע בסיסי |
| --- | --- |
 ייעוד:  דגם טיל 
 ארץ ייצור:  הודו 
 תקופת השירות:  2020–הווה (כ־5 שנים) 
 ממדים
 אורך:  40 מ' 
 קוטר:  1.1 מ' 
 
סוריה (בהינדי: सूर्या प्रक्षेपास्त्र, באנגלית: Surya) הוא טיל בליסטי בין יבשתי מתקדם הנמצא, על פי הערכות, בפיתוח על ידי ה-DRDO, בהודו. מרבית מפרטי הטיל ויכולותיו אינן ידועות עקב חשאיות גבוהה בכל הנוגע לתוכנית.
מפרט משוער

שיגור: קרקעי, תת-ימי (באזורים אסטרטגיים מסוימים) מצוללת - ההיבט החשוב ביותר אשר עשוי לתת מעל 10,000 ק"מ טווח אפקטיבי
אורך: 40.00 מ'
קוטר: 1.1 מ'
משקל שיגור: 55 טון
הנעה: שלב ראשון/שני מוצק, השלישי נוזלי.
ראש הנפץ יכולות: 3-10 ראשי נפץ גרעיניים. 250-750 קילוטון לרש"ק בודד.
ראו גם

PSLV
RSM-56, בולבה
וושינגטון (BB-56)
תכנון

סדרת קרוליינה הצפונית הייתה תכנון אוניית המערכה החדשה הראשונה שנבנתה תחת מערכת אמנת וושינגטון; העיצוב שלה היה כפוף לתנאים של אמנת לונדון השנייה משנת 1936, שהוסיפה הגבלה על סוללת התותחים העיקרית שלה, לפיה הם לא יהיו גדולים מ-14 אינץ' (356 מילימטרים). המועצה הכללית העריכה מספר עיצובים, החל מאוניות מערכה עם מהירות של 23 קשרים (43 קמ"ש) הדומות לסדרה ה"סטנדרטית" או אוניות מערכה מהירות, ובסופו של דבר נבחרה אוניית מערכה מהירה חמושה בשנים עשר תותחי 14 אינץ'. עם זאת, לאחר אישור האוניות, ארצות הברית הפעילה את סעיף המדרגות הנעות באמנה המתירה להגדיל לתותחי 16 אינץ' (406 מ"מ) במקרה שמדינה חברה כלשהי סירבה לחתום על האמנה, מה שיפן סירבה לעשות.
וושינגטון הייתה באורך כולל של 728 רגל 9 אינץ' (222.12 מטרים),רוחב של 108 רגל 4 אינץ' (33.02 מטרים) ושוקע של 32 רגל 11.5 אינץ' (10.046 מטרים). הדחק האונייה היה 35,000 טונות ארוכות (36,000 טונות) בתפוסה סטנדרטית וגדל ל-44,800 טונות ארוכות (45,500 טונות) במעמס קרבי מלא. האונייה הונעה על ידי ארבע טורבינות קיטור של ג'נרל אלקטריק, שכל אחת הניעה ציר מדחף אחד, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי שמונה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט. המנועים דורגו ב-121,000 כוחות סוס (90,000 קילוואט), והטורבינות נועדו להעניק מהירות מרבית של 28 קשרים (52 קמ"ש). לאונייה היה טווח שיוט של 17,450 מיילים ימיים (32,320 ק"מ) במהירות של 15 קשרים (28 קמ"ש). היא נשאה שלושה מטוסים ימיים מסוג ווט OS2U קינגפישר לסיור אווירי, אשר שוגרו על ידי זוג מעוטים על הירכתיים שלה. הצוות שלה בזמן שלום מנה 1,800 קצינים ומלחים, אך במהלך המלחמה גדל הצוות ל-99 קצינים ו-2,035 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של תשעה תותחי 16 אינץ'/45 קליבר Mark 6 בשלישיית צריחים משולשים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על מקדימה, כשהשלישי מאחור. הסוללה המשנית כללה עשרים תותחים דו-תכליתיים בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ) /38 קליבר מותקנים בצריחים תאומים המקובצים באמצע האונייה, חמישה צריחים משני הצדדים. כפי שתוכננה, האונייה צוידה בסוללת נ"מ של 16 תותחי 1.1 אינץ' (28 מילימטרים) ו-18 מקלעי .50 (12.7 מ"מ) בראונינג M2, אבל סוללת הנ"מ שלה הורחבה מאוד במהלך הקריירה שלה.
חגורת השריון הראשית הייתה בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים), בעוד שהסיפון המשוריין הראשי היה בעובי עד 5.5 אינץ' (140 מילימטרים). לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי 16 אינץ' (406 מילימטרים), והם הותקנו על גבי ברבטות שהיו מוגנות באותו עובי פלדה. למגדל הניווט היה דפנות בעובי 14.7 אינץ' (373 מילימטרים). פריסת השריון של האונייה תוכננה תוך מחשבה על יריבים מצוידים בתותחי 14 אינץ', אך מכיוון שמערכת האמנה התקלקלה רגע לפני תחילת הבנייה, לא ניתן היה לשנות את עיצובה כדי לשפר את קנה המידה של ההגנה כדי להתגונן מפני תותחים כבדים יותר. למרות חסרון זה, סדרת קרוליינה הצפונית הוכיחה את עצמה כאוניות מערכה מוצלחות יותר מסדרת דקוטה הדרומית המשוריינת יותר אך צפופה מאוד.
תכנון > שינויים

וושינגטון קיבלה מספר שדרוגים במהלך הקריירה שלה, הכוללים בעיקר מכ"ם וסוללת נ"מ קלה חדשה. האונייה קיבלה שלושה ערכות מכ"ם בקרת אש Mark 3 לסוללה הראשית, ארבעה מכ"מים Mark 4 עבור התותחים המשניים, מכ"ם חיפוש אווירי CXAM ומכ"ם חיפוש פני השטח SG. במהלך השיפוץ שלה בתחילת 1944, היא קיבלה מכ"ם חיפוש אווירי SK במקום ה-CXAM ומכ"ם SG שני; המכ"מים Mark 3 הוחלפו במכ"ם מתקדם יותר Mark 8, אם כי היא שמרה על אחד מהם כגיבוי. בספטמבר, מכ"ם ה-SK הוחלף במכ"ם SK-2, והמכ"מים Mark 4 הוחלפו בשילוב של מכ"מים Mark 12 ו-Mark 22. בשיפוץ האחרון שלה באוגוסט וספטמבר 1945, היה לה מכ"ם SK מקדימה, מכ"ם חיפוש אווירי SR מאחור ומכ"ם SG בשתי העמדות. משבש TDY הותקן על מגדל פיקוד האש הקדמי שלה.
סוללת תותחי ה-1.1 אינץ' של וושינגטון הוחלפה ב-40 תותחי בופורס 1.1 אינץ' (28 מ"מ) בעשרה צריחים מרובעים באפריל 1943, ובאוגוסט, מספר התותחים גדל לשישים בחמישה עשר צריחים מרובעים. הסוללה הקלה המקורית שלה של שמונה עשר מקלעי 0.50 קליבר הוסרה ל-12 ועשרים תותחי אורליקון 20 מ"מ (0.79 אינץ') בצריחים בודדים הותקנו בתחילת 1942. ביוני הגדילו את סוללת ה-0.50 קליבר שלה ל-28 קנים, אבל עד ספטמבר, כולן הוחלפו לטובת סוללה אחידה של 40 תותחי 20 מ"מ. במהלך השיפוץ באפריל 1943, הוגדל חימוש הנ"מ שלה לסך כולל של 64 תותחי 20 מ"מ. שנה לאחר מכן, באפריל 1944, היא איבדה את אחד הצריחים הבודדים לטובת צריח מרובע של תותחי 20 מ"מ ניסיוני. בנובמבר 1944, האונייה הייתה אמורה להפחית את הסוללה ל-48 קנים, אבל זה מעולם לא קרה ובמקום זאת, בתחילת 1945, הוחלפו לה שמונה צריחים בודדים בשמונה צריחים תאומים, מה שהעמיד את סוללת תותחי 20 מ"מ שלה על שבעים וחמישה תותחים.
היסטוריית שירות

השדרית של וושינגטון הונחה ב-14 ביוני 1938 במספנת הצי של פילדלפיה. היא הושקה ב-1 ביוני 1940, ולאחר שסיימה את עבודות האבזור, היא נכנסה לשירות בצי ב-15 במאי 1941. היא החלה בניסויי ים של המספנה ב-3 באוגוסט, אבל כמו אוניית האחות שלה קרוליינה הצפונית, היא סבלה מרטט מוגזם בזמן הפלגה במהירות גבוהה מהמדחפים המקוריים שלה עם שלושה להבים. בדיקות עם קרוליינה הצפונית הניבו פתרון בר-ביצוע (אם כי הבעיה מעולם לא תוקנה במלואה): שני מדחפים עם ארבעה להבים על הצירים החיצוניים ושני מדחפים עם חמישה להבים על הצירים הפנימיים. הבדיקות נמשכו במהלך שיוט הטלטלות שלה והאימונים הראשוניים שלאחר מכן, שנערכו לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית, דרומה עד למפרץ מקסיקו. היא ערכה בדיקות מהירות גבוהות בדצמבר, שבמהלכן לא הצליחה להגיע למהירות המיועדת שלה בגלל בעיות הרטט.
בתקופה זו, ארצות הברית עדיין הייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה. וושינגטון התאמנה לעיתים קרובות עם קרוליינה הצפונית ועם נושאת המטוסים ואספ, כאשר וושינגטון שימשה כאוניית הדגל של אדמירל משנה ג'ון וו. וילקוקס ג'וניור, מפקד פלגת אוניות המערכה השישית (BatDiv), חלק מהצי האטלנטי. האימונים הראשוניים שלה נמשכו ב-1942, אז המדינה נכנסה למלחמה כתוצאה מההתקפה היפנית על פרל הארבור והכרזת המלחמה של גרמניה לאחר מכן. שינויים במדחפי האונייה נמשכו עד מאוחר בפברואר 1942, אך גם אלה התבררו כלא יעילים.