stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצעד הגאווה בזאגרב
היסטוריה

| שנה | תאריך | סיסמה | צועדים (משוער) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | 29 ביוני | יציאה מהארון נגד דעות קדומות (Iskorak KONTRA Predrasuda) | 350 |
| 2003 | 28 ביוני | שוב גאים (Opet ponosno) | 300 |
| 2004 | 19 ביוני | ויוה לה להבדל (Živjela različitost) | 300 |
| 2005 | 10 ביולי | גאים ביחד (Ponosne/i zajedno) | 100 |
| 2006 | 24 ביוני | לחיות בחופשיות (Živjeti slobodno) | 250 |
| 2007 | 7 ביולי | הכל לגאווה! (Svi na Pride! Sve na Pride!) | 400 |
| 2008 | 28 ביוני | יש לך אומץ! (Imaš hrabrosti!) | 600 |
| 2009 | 13 ביוני | השתתף! (Sudjeluj!) | 800 |
| 2010 | 19 ביוני | קרואטיה יכולה לבלוע את זה (Hrvatska to može progutati) | 1,200 |
| 2011 | 18 ביוני | העתיד שלנו! (Budućnost je naša!) | 3,800 |
| 2012 | 16 ביוני | יש לנו משפחה! מילניום של חלומות קרואטיות (Imamo obitelj, tisućljetni hrvatski san) | 4,000 |
| 2013 | 15 ביוני | זו מדינה לכולנו (Ovo je zemlja za sve nas) | 15,000 |
| 2014 | 14 ביוני | בצד הנכון של ההיסטוריה (Na pravoj strani povijesti) | 5,000 |
| 2015 | 13 ביוני | חזק יותר ואמיץ יותר: אנטי פשיזם ללא פשרות! (Glasnije i hrabrije-Antifašizam bez kompromisa) | 5,000 |
| 2016 | 11 ביוני | קרואטיה עדיין לא נפלה! (Još Hrvatska ni propala) | 7,000 |
| 2017 | 10 ביוני | חיים חופשיים מתחילים בגאווה (Slobodan život počinje ponosom) | 10,000 |
| 2018 | 9 ביוני | יחי המגדר (Da nam živi, živi rod) | 10,000 |
| 2019 | 8 ביוני | 18 שנים גאות (Osamnaest ponosnih godina) | 7,000 – 10,000 |
| 2020 | 19 בספטמבר | חופש בתוך ומחוץ ל-4 קירות (Sloboda unutar i izvan četiri zida) | 500 – 1,500 |
| 2021 | 3 ביולי | גאווה לעד! (Prajd zauvijek!) | 2,500 |
| 2022 | 4 ביוני | תנו לנו את ארבעת הקירות שלנו! ((Dajte nam naša četiri zida!) | 10,000 – 12,000 |
| 2023 | 10 ביוני | ביחד למען זכויות טרנסים! (Zajedno za trans prava!) |  |
| 2024 | 1 ביוני | עמדנו ונשאר - נישאר ונעמוד! (!Ustali i ostali – Ustale i ostale) | 2,000 |
↑  הדרישה היא שזאגרב תתן לקהילת הלהט"ב את המרחב בו הם יכולים להרגיש בטוחים, חופשיים, יצירתיים ועליזים בכל יום של השנה.
ראו גם

גאווה
מצעד הגאווה
Europride
הערות שוליים

↑  "About Us". Zagreb-pride.net. נבדק ב-2011-08-20.
↑  "Povorka ponosa". Zagreb-pride.net. נבדק ב-2012-02-12.
↑  "Povorka ponosa". Zagreb-pride.net. נבדק ב-2013-08-25.
↑  "Uvod u Pride 2006.: 6. Od prvog Zagreb Pridea do danas". gay.hr (בקרואטית). 11 במאי 2006. אורכב מ-המקור ב-30 במאי 2006. נבדק ב-24 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kontra.hr". Kontra.hr. נבדק ב-2010-04-12.
↑  "O nama". Zagreb-pride.net. אורכב מ-המקור ב-2012-04-02. נבדק ב-2012-02-12.
↑  "ILGA-Europe". נבדק ב-2010-04-12.
↑  "Zagreb Pride". Zagreb Pride. נבדק ב-2012-02-12.
ממעמקי הגיהנום

| --- | --- |

 מבוסס על:  From Hell 
 בימוי:  אלן יוז, פאלברט יוז 
 הופק בידי:  דן מרפי, ג'יין המשר 
 תסריט:  רומן גרפי: אלן מור אדי קמפבל תסריט: טרי הייס רפאל איגלסיאס
 עריכה:  ג'ורג' באואר, דן לבנטל 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ  הת'ר גראהם  איאן הולם
 מוזיקה:  טרבור ג'ונס 
 צילום:  פיטר דמינג 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, צ'כיה 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באוקטובר 2001
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט בלשי, סרט מתח, מותחן פשע, סרט סלאשר, סרט פשע 
 תקציב:  35 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fromhell
 דף הסרט ב־IMDb
 
ממעמקי הגיהנום (באנגלית: From Hell) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, המבוסס באופן חופשי על רומן גרפי מאת אלן מור ואדי קמפבל, העוסק בתעלומת ג'ק המרטש. הסרט בוים על ידי האחים יוז ומככבים בו ג'וני דפ והת'ר גרהאם. הסרט עלה לאקרנים ב-19 באוקטובר 2001 ולא זכה להצלחה רבה, ויחס המבקרים כלפיו היה מעורב.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת ב-1888 בלונדון, בתקופת רציחותיו של ג'ק המרטש. גיבור הסרט הוא המפקח אברליין (דפ), בלש מבריק במשטרת לונדון, הניחן ביכולת על-טבעית לראות חזיונות, בעיקר כאשר הוא תחת השפעת אופיום. אברליין נקרא לחקור את רציחותיו של ג'ק המרטש, השם לעצמו למטרה זונות באזור וייטצ'אפל.
לאחר שנואש מיכולותיו של חוקר מקרי המוות המשטרתי לבחון את הגופות המרוטשות במומחיות רבה, פונה אברליין לסר וויליאם גאל (איאן הולם), מנתח ידוע המשמש כרופא למשפחת המלוכה הבריטית, וזה קובע כי הרציחות בוצעו על ידי מנתח מיומן. במקביל, אברליין מגלה כי בין קורבנות הרצח מכנה משותף - כולן מאותו חוג חברות-זונות. הוא נעזר במרי קלי (גרהאם), אחת מהזונות, ומגלה כי מעט לפני תחילת הרציחות נחטפה חברה נוספת - אן קרוק. קרוק נישאה בחתונה קתולית לה היו עדות חברותיה הזונות, לאלברט, אשר הציג עצמו כצייר אמיד בפני הזונות, והשניים אף חבקו ילדה. אברליין מגלה כי סוכני "המדור המיוחד" של משטרת לונדון חטפו את אן, אלברט ובתם ומנסה להתחקות אחר עקבותיהם.
אברליין מגלה כי התינוקת נלקחה לבית יתומים וכי קרוק נלקחה לבית חולים לחולי נפש, לאחר שעברה לובוטומיה. על אף מצבה המעורער, מצליח אברליין להסיק מדבריה של קרוק כי אהובה אלברט הוא למעשה אלברט אדוארד, בנה של המלכה ויקטוריה והיורש לכס המלוכה הבריטי. אברליין מבין מטרת הרציחות היא למנוע את היוודע דבר נישואיו הקתולים של הנסיך, בן למשפחה פרוטסטנטית, לזונה.
אברליין תחילה חושד בנסיך, אך סר גאל מסביר כי זה נדבק בעגבת, הגורמת לידיו לרעוד, ועל כן היה מתקשה לבצע הרציחות, מה גם שאיננו מנתח. הרציחות נמשכות ושתי חברות נוספות של מרי קלי נרצחות באותו לילה. אנשי המדור המיוחד מאיימים על אברליין להפסיק את כיווני החקירה שלו ולמצוא שעיר לעזאזל, ובמקביל מפקדו, המבקש לטייח את המקרה, משעה אותו מכל פעילות. אברליין מבין כי מדובר בקנוניה רחבה ונותן למרי קלי, בה התאהב בינתיים, כסף כדי לברוח מלונדון בטרם תרצח גם היא.
בעזרת חזיונותיו מגלה אברליין את מקורות האופי הפולחני של הרציחות - הבונים החופשיים. הוא פונה לסר גאל, המאשר כי מדובר ברציחות שנועדו לחקות הוצאות להורג של בוגדים באגודה הסודית. אברליין מסיק כי סר גאל הוא-הוא הרוצח, אך בטרם עולה בידו לעצרו הוא מותקף ונחטף על ידי אנשי המדור המיוחד - השותפים לקנוניה. אברליין מצליח להרגם ולהמלט, אך סר גאל הספיק לרצוח את הקורבן האחרון.
בעוד הוא בוחן הגופה, אשר בותרה בברוטליות, מגלה אברליין שזו לא מרי קלי, אלא זונה אחרת שחלקה עימה החדר, אך לא מגלה לאיש. הוא מקבל מכתב ממרי קלי, המספרת לו כי עזבה את לונדון עם בתה של אן קרוק והיא מקווה שיצטרף אליהם. אברליין מחליט שלא לנסוע, כדי למנוע צל של חשד שמרי קלי עדיין חיה, ובכך להגן על חייה.
המלכה ויקטוריה מורה "לטפל" בסר גאל, ואנשי הבונים החופשיים דנים אותו בגין סיכון האגודה הסודית. גאל עצמו החל שוגה באשליות כי הוא משרת אלוהים ורציחותיו היו קדושות. לבסוף מבוצעת בו לובוטומיה והוא מאושפז ערירי בבית חולים לחולי נפש. הסרט מסתיים במותו של אברליין במאורת אופיום.
שחקנים ודמויות עיקריות

ג'וני דפ - המפקח אברליין
הת'ר גרהאם - הזונה מרי קלי
איאן הולם - סר ויליאם גאל, רופאה של משפחת המלוכה
רובי קולטריין - סמל פיטר גודלי, עוזרו של אברליין
איאן ריצ'רדסון - סר צ'ארלס וורן
ג'ייסון פלמינג - נטלי, נהג הכרכרה של הרוצח
סוזן לינץ' - ליז סטרייד, הקורבן הרביעי
לזלי שארפ - קייט אדווס, הקורבן החמישי
סופיה מיילס - ויקטוריה אברליין
הסרט לעומת הנובלה הגרפית

הספר מבוסס על הרומן הגרפי From Hell מאת אלן מור. מור, אשר מספר רב של יצירותיו זכו לפופולריות, התייחס רבות בביטול לעיבודים קולנועיים ליצירותיו. "ממעמקי הגיהנום" היה העיבוד הקולנועי הראשון לכתביו, וזה החליט שלא להתערב כלל בתהליך ההפקה והעיבוד, בסוברו כי ככל שהעיבודים הקולנועיים יתרחקו מהיצירה המקורית וממנו - כך ייטב.
כך אכן אירע ב"ממעמקי הגיהנום": הדמויות, תיאורן ומערכות היחסים ביניהן ועקרונות רבים בעלילה התרחקו עד מאוד מהמקור. כך, למשל, דמותו של אברליין מתוארת בסרט כאלמן צעיר ומדוכדך בעל יכולות על טבעיות והתמכרות לאופיום, בעוד שבמקור זה מתואר באופן נאמן יותר למציאות ההיסטורית, כגבר נשוי בגיל העמידה ללא יכולות על טבעיות כלשהן. גם דמותה של מרי קלי שונה עד מאוד - ולא נותר זכר לתיאורה המקורי כלסבית מופקרת (בסרט אלמנט זה הועבר לאחת הזונות האחרות). מערכת היחסים בין השניים, אשר במקור היא ידידות גרידא, שונתה אף היא והפכה לסיפור אהבה.
עמודי התווך של העלילה המקורית שונו גם כן. עלילת הסרט היא תעלומת פשע ליניארית "פשוטה", בה הבלש עוקב אחר רמזים (ולעיתים חזיונות) אשר מובילים אותו לגילוי הרוצח. לעומת זאת, העלילה המקורית הייתה סבוכה יותר מחד, ומנגד חשפה בפני הקוראים את זהות הרוצח הרבה בטרם זו התגלתה לדמותו של אברליין. דבר דומה אירע גם עם דמויות חברותיה הזונות של מרי קלי - בסרט הן מהוות מרכז ציר עלילה, בעוד שהן עצמן בורות לחלוטין לגבי זהותו של הנסיך וגורל חברתן; לעומת זאת, בעלילה המקורית חלקן קטן בהרבה מחד, אך הן שהיוו הזרז לרציחות לאחר שגילו האמת על הנסיך וחברתן וניסו לסחוט את משפחת המלוכה.
שינויים אלו הובילו לביקורת מעם חובבי ספרו של מור כלפי העיבוד הקולנועי. לאחר מספר עיבודים נוספים ליצירותיו אשר לא היו נאמנים למקור מאס מור בתעשיית הסרטים ההוליוודית כליל ולבסוף דרש שלא לאזכר את שמו ברשימת התורמים להפקות, ואף שלא לקבל כסף תמורתן.
ביקורות והכנסות

הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-19 באוקטובר 2001. על אף שבסוף השבוע הראשון להקרנתו היה לסרט המכניס ביותר בארצות הברית, היה זה עדיין סכום צנוע יחסית - 11 מיליון דולר. בשבועות הבאים הדרדרו הכנסות הסרט בהתמדה וכעבור 12 שבועות בלבד זה ירד מהאקרנים בארצות הברית לאחר שגרף הכנסות בנות 31.5 מיליון דולר - פחות מתקציב ההפקה.
הסרט לא זכה לפופולריות רבה גם מחוץ לארצות הברית, הגם שהכנסות הקרנותיו בשאר מדינות העולם יחדיו עלו על הכנסותיו בארץ מוצאו והסתכמו בכ-43 מיליון דולר. סך הכנסותיו של הסרט מהקרנתו בבתי הקולנוע הסתכם בכ-74.5 מיליון דולר.
גם בקרב המבקרים הסרט לא זכה להצלחה רבה, ורבים היו חלוקים בדעתם לגביו. כך, למשל, החמיא פול קלינטון, מבקר הקולנוע של CNN, למשחקם של דפ וגרהאם, אך לדבריו "איכשהו, זה לא מספיק... [הסרט] הוא מקוטע, ועם זאת צפוי לחלוטין. הסרט מרגיש כמו אוסף של תמונות קטנות במקום סרט שלם, 'קטעים קולנועיים' קטנים שהוחדרו להנאת הצופים". מנגד טען מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כי הופתע מהסרט פעם אחר פעם, ושיבח אותו על הביקורת על פערי המעמדות המוצגים בו - "רציחותיו של המרטש חותכות שכבות המעמדות החברתיים אשר יועדו לבודד את החוטאים מחטאיהם". איברט העיר בנוסף כי הסרט הוא המשך לסרטיהם הקודמים של האחים יוז, אודות חיי הפשע והעוני בגטאות האפרו-אמריקאים בארצות הברית, על אף הרקע השונה.
הסרט היה מועמד לפרס סאטורן בקטגוריית סרט האימה הטוב ביותר, וג'וני דפ היה אף הוא מועמד לפרס בעבור משחקו בסרט.
הערות שוליים

↑  מאמר אודות מור ויחסו לעיבודים קולנועיים לסרטיו
↑  Alan Moore Asks for an Alan Smithee
↑  פירוט הכנסות הסרטים לסוף השבוע הרלוונטי באתר בוקס אופיס מוג'ו
↑  פירוט ההכנסות לפי שבוע באתר בוקס אופיס מוג'ו; התקציב המצוין לא כולל עלויות שיווק וכדומה
↑  פירוט הכנסות הסרט מחוץ לארצות הברית, באתר בוקס אופיס מוג'ו
↑  'Review: 'From Hell' is a body-counter'‏, מאת פול קלינטון, אתר CNN‏, 19 באוקטובר 2001
↑  הביקורת באתרו של איברט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7595670-6  LCCN: no2003083477  VIAF: 182915506   WorldCat (עם VIAF): 182915506
מיכאל דורפמן

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1954 (בן 70) לבוב, אוקראינה
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית, ישראל 
 שם עט:  Дан Михаэль, Людмила Кафра, Йегуда Арад, Людмила Бенсон 
 עיסוק:  עיתונאי וסופר
 שפות היצירה:  רוסית 
 
מיכאל דורפמן (ברוסית: Михаэль Дорфман; נולד ב-17 בספטמבר 1954 בלבוב, אוקראינה) הוא סופר, פעיל חברתי ועיתונאי יהודי-אוקראיני-אמריקאי.
דורפמן פרסם מעל 300 מאמרים ומחקרים בישראל, ארצות הברית, גרמניה, פולין, הולנד ואוקראינה. כותב בשפות רוסית ואנגלית.
ממקימי תנועת המחאה "הפנתרים הרוסים" בבאר שבע, ועמותת "למרחב" שטיפלה בנפגעי גזענות כלפי העולים מברית המועצות בישראל. מיוזמי ההצעה להפוך את השפה הרוסית לשפה רשמית בישראל, וממחברי דוח בנושאי גזענות כלפי העולים שהוגש לממשלה.
משנת 2001 מתגורר בארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד בעיר לבוב שבאזור גליציה באוקראינה, שהייתה אז חלק מברית המועצות תחת השלטון הקומוניסטי. עלה לישראל בשנת 1974 במסגרת העלייה מברית המועצות בשנות השבעים. למד במשך שנה באולפן עברית בירושלים.
דורפמן עסק בפעילות עיתונאית וחברתית, ונדד בין מדינות העולם במסגרת פעילות זו. למד טבחות בשווייץ ועבד במקצוע זה. כן למד קורסים בבלשנות ומחשבים. כשחזר לישראל עבד מספר שנים במחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון, והחל לכתוב בעיתונות המקומית.
ביוגרפיה > כתיבה

משנת 2001 עסק בארצות הברית בתחיית תרבות היצירה בשפת היידיש על ידי יהודים דוברי רוסית.
בשנת 2009 פרסם שלושה כרכים תחת השם "היהודים והחיים" ברוסית, בהוצאת ACT במוסקבה.
ביוגרפיה > עיתונאות

בין השנים 1992–2000 עבד ככתב ועורך בעיתון «Аспекты» и «Негев». בשנים אלו כתב מאמרים במספר מגזינים בשפה הרוסית המתפרסמים בישראל: Вести, Время, Новости недели, Наша страна, Панорама, Секрет, Зеркало, Круг. כן עבד בשיתוף עם העיתונים מעריב וידיעות אחרונות ועסק בפרסום המידע על התמודדות והשתלבות עולי ברית המועצות בישראל. שימש גם ככתב שטח בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית ובתוכניות ברשת ב' (כגון תוכניתה של שלי יחימוביץ') בנושא עולי ברית המועצות.
בשנת 2002 התארח בנושא זה בתוכנית "שאלות אישיות" עם יעקב אגמון בגלי צה"ל.
החל משנת 2004 כתב מאמרים למגזינים במקומות שונים בעולם: Nota Bene (ירושלים), Lebed (בוסטון), Unipress, ‏Ami (סנקט פטרבורג), Scepsis (מוסקבה), TryPress (מולדובה) ועוד.
השתמש בשמות העט Дан Михаэль, Йегуда Арад, Людмила Бенсон.
ביוגרפיה > פעילות חברתית

בשנת 1994 הקים את עמותת "למרחב" שנועדה לסייע לעולים מברית המועצות שסבלו מפגיעות על רקע גזעני בשל מוצאם. סייע בבניית רשת של תוכניות "12 צעדים" לעזרה לאנשים שעברו הטרדה על רקע גזעני.
דורפמן היה אחד ממקימי תנועת המחאה של "הפנתרים הרוסים" ועמד בראשה. בשנים 1999–2000 בשיא פעילותה, הועלתה הצעה להפוך את השפה הרוסית לשפה רשמית נוספת בישראל, בתגובה להטרדות כנגד דוברי רוסית. תקופה מסוימת גם כיהן כיועץ לראש עיריית באר שבע יעקב טרנר בנושא קהילת עולי ברית המועצות, אך סיים את תפקידו והביע ביקורת כלפי העירייה על כך שאינה פועלת מספיק נגד תופעות הגזענות בעיר.
ספריו

Михаэль Дорфман, Евреи и жизнь. Холокост - это смешно? ISBN 978-5-17-053210-0
Михаэль Дорфман, Евреи и жизнь. Свастика в Иерусалиме ISBN 978-5-17-053211-7
Михаэль Дорфман, Евреи и жизнь. Холокост - это смешно? ISBN 978-5-17-055185-9
מאמרים ופרסומים

Michael Dorfman’s Essentials, מאמרים באתר "למרחב" (ברוסית)
Selected publications רשימת פרסומים בוויקיפדיה הרוסית
הבלוג האישי של דורפמן (ברוסית)
Liberal Israel - בלוג של דורפמן על פוליטיקה וחברה בישראל (ברוסית)
רשימות בבלוג בנושא דת וחברה (ברוסית)
Soviet Judaica - בלוג חברתי נוסף של דורפמן (ברוסית)
הערות שוליים

1 2  השתוללות של הגזענות ושנאת זרים במערכת החינוך בארץ: התשובה - הפנתרים בעליה
↑  פרטים על הקלטת האודיו של התוכנית "שאלות אישיות" עם מיכאל דורפמן
↑  מאת אורי בינדר, "הפנתרים הרוסים" דורשים: להנציח את בת ה- 13 "שהתאבדה על רקע גזעני", באתר nrg‏, 10 באפריל 2000
↑  מאת אורי בינדר, "הפנתרים הרוסים" בדרום - נגד פגיעה בעולים, באתר nrg‏, 22 במרץ 2000
↑  מאת אורי בינדר, "הפנתרים הרוסים" בבאר-שבע מתמסדים - הקימו אתר באינטרנט, באתר nrg‏, 3 באפריל 2000
↑  עיתון הנוער של ידיעות אחרונות, 28 באפריל 2000
↑  Like the Black Panthers, but more refined
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528419905171  VIAF: 315201602   WorldCat (עם VIAF): 315201602 
דורפמן עם ראש הממשלה אהוד ברק.
מחול באתיופיה

רקדני הפרויקט של יוהנס במופע בחג הסיגד בהיכל התרבות של נשר
המחול באתיופיה מאופיין ברובו בריקוד אתני הייחודי לכל ישות אתנית במדינה זו. באתיופיה מתגוררות כשמונים ישויות אתניות שונות; "לכל שבט יש את הריקוד האופייני לו, ונדיר שלשבט אחד יהיו מספר ריקודים שונים. ריקוד אחד משמש לתפקידים שונים". מכאן שעושר המחול האתני באתיופיה נובע ממגוון הקבוצות האתניות החיות בה, ולא מכמות הריקודים שיש לקבוצה זו או לאחרת. מאחר שאותו מחול הוא בעל שימושים שונים, ועשוי להתאים לאירועים שונים – שמחות, חתונות וחגיגות לאומיות - ניתן לשנות את מילות השירים המלווים את המחול בהתאם לאירוע, אבל המקצב ומבנה המחול על חומריו התנועתיים נותר זהה.
ריקוד עם אותנטי

חוקר הפולקלור פליקס הרבורגר (Felix Hoerburger) מבחין בין "ריקודי עם ממקור ראשוני", לבין "ריקוד עם ממקור שניוני". הראשון נחשב ל"אותנטי", מסורתי, קשור לכפר, לחיים הטבעיים; אלא שמרבית החוקרים כיום טוענים שגם המחול הנחשב ל"אותנטי" אינו קפוא על שמריו, אלא משתנה על פני ציר הזמן ומשקף את השינוי בחברה. לפיכך, ה"אותנטי" הוא "אותנטי" לאותו זמן. ב"ריקוד עם ממקור שניוני", יוצר כוריאוגרף שינוי מודע במחול ממקור ראשון כדי להתאימו לצורכי הבמה, לאורך זמן המופע וכדומה.
בכפרי אתיופיה, "ריקוד העם ממקור ראשוני" מתבצע בדרך כלל תחת כיפת השמיים, כשהכפריים צופים בו מסביב ומשתלבים בתוכו. לעומת זאת, "ריקוד עם ממקור שניוני", מתקיים בדרך כלל בתיאטרון או בבית מלון לפני תיירים. באתיופיה קיימת מסגרת מקצועית לתיאטרון, מוזיקה ומחול הקיימים בתיאטרון הלאומי באדיס אבבה. במסגרתה פועלת להקת פולקלור של מחול ולה צמודה תזמורת עם כלים מסורתיים ושני זמרים. במלונות הגדולים ובהם משתכנים תיירים, קיימות תוכניות בידור של מחול ומוזיקה של פולקלור המוגשות לתיירים. הטלוויזיה האתיופית מרבה לצלם תוכניות אלו, וקיימת תעשייה פורחת של קלטות וידאו המשמשות מקור לחיקוי. ריקודים אלו ניתן לסווג כ"ריקוד עם ממקור שניוני". לעיתים קרובות המבנה המסורתי של הריקוד מתבטל כדי להתמקד במרכיבים וירטואוזיים יותר של הריקוד שירשימו את הקהל, וגם להגביל את אורכו כדי שישתלב כחלק מתוכנית תרבותית-בידורית.
קטגוריה נוספת הוא מחול לבמה, או "מחול יצירתי בן–זמננו", כלומר מחול אמנותי שנוצר על ידי כוריאוגרף כביטוי אישי בהשראה של מחול עממי. נכון להיום, קטגוריה זאת לא קיימת באתיופיה.
המחקר על המחול האתיופי

המחקר על המחול האתיופי מועט ביותר והחל ב-1964 בפרויקט משותף של ממשלות אתיופיה והונגריה. המומחים האתיופים שהשתתפו במחקר כללו את דבאלק צגאי (Debalke Tsegaye) ויואל יוהנס (Yoel Yohannes), והמוזיקאים ההונגרים שהשתתפו גיורגי מרטין (György Martin) ובאלינט סרוסי (Bálint Sárosi). המוזיקאי ההונגרי טיבור ואדאסי (Tibor Vadasy) המשיך את המחקר ופרסם ניתוחים של מספר ריקודי עם אתיופים (1970, 1971, 1973), ובהם המחול האמהרי, הטיגרי, הגורגה, וואלו ואורומו.
ב-1974, עם פרוץ המהפכה האתיופית, חוסר השקט הפוליטי הביא להפסקת המחקר והקשר של המחול האתיופי מחוץ למדינה. רק בשנים האחרונות הורחב מאגר תיעוד במצלמת וידאו של ריקודי העמים החיים באתיופיה המצוי בארכיון משרד התרבות האתיופית. הספרות בנושא המחול מועטה ביותר, והמעט הקיים, נכתב על ידי מוזיקאים ולא אנשי מחול. אבדו נגש (Abdu Negash), לשעבר כוריאוגרף התיאטרון הלאומי האתיופי, קיבל הכשרה מקצועית בצעירותו במוסקבה והיה תלמידו של ואדאסי.
המחול וביתא ישראל באתיופיה

ביתא ישראל רקדו את הריקודים של שכניהם, האמהרים והתגרים. מרבית יהודי אתיופיה התגוררו בכפרים בבגמדר, שם יושבים האמהרים, ואימצו את האסכסתה (געז: እሰክሰታ) המאפיינת את המחול של קבוצה זו. האסכסתה קיימת גם בריקודים של קבוצות אתניות נוספות במינונים שונים, אך אצל האמהרים ריקוד הכתפיים הוא לב לבו של המחול. למרות שהאמהרים אינם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר, השפעתה היא דומיננטית באתיופיה, וריקוד הכתפיים האמהרי הפך לריקוד העם המייצג את אתיופיה. יהודים נוספים שישבו בחבל תיגראי אימצו את הריקוד המקומי. מחול זה שונה במבנה ובחומרים התנועתיים שלו מהריקוד האמהרי.
היהודים, כשכניהם, רקדו בכפרים בתלבושות לבנות רקומות מסורתיות (שֶמַה) וברגליים יחפות תחת כיפת השמיים, או בתוך סככה שהוקמה לכבוד שמחות. הריקודים המסורתיים, שנלמדו בצפייה, ללא הדרכה, היו פתוחים לכל. גם לימוד המוזיקה נעשה על ידי שמיעה, ללא תווים. האזמרי היה איש המקצוע בתחום, שהיה נודד בין הכפרים, מנגן בכלים מסורתיים, מחבר שירים חדשים והכפריים היו מצטרפים אליו בריקוד ושירה.
בריקודים האמהרי והתגרי, בדומה לריקודים אתיופים אחרים, קיים איחוד בין מחול, שירה ונגינה. הנגן הוא לא רק צופה, אלא לוקח חלק בריקוד ויכול אף להוביל אותו. בדרך כלל הרקדן הטוב הוא גם הנגן הטוב. הריקודים האמהרי והתגרי נחשבים לריקודים המפותחים יותר באתיופיה, והדבר בא לידי ביטוי בעושר התנועתי של האסכסתה ובהיותם מבוצעים הן בהפרדה בין המינים והן בעירוב בין המינים ובזוגות.
ניתוח האסכסתה

האסכסתה מתרכזת באזורי הכתפיים, שכמות, חזה, צוואר וראש. ניתוח התנועה מגלה עושר מוטיבים של עבודת כתפיים, הנבדלים זה מזה במקצבים, בכיוונים ובאיכויות. באסכסתה נעות הכתפיים בכיוון אנכי (מעלה ומטה); בכיוון אופקי (קדימה ואחורה); ובאלכסון (twist, כאשר אחת קדימה והשנייה אחורה). לפיכך, התנועה יכולה להיות סימטרית, או א-סימטרית. את התנועות המתקדמות הבסיסיות מעבים על ידי יצירת סקאלות דמיוניות של תזוזה, מעין מפת תחנות של הכתפיים בתנועתן.
באסכסתה ניתן לדמיין שלוש תחנות, שניתן לעבור אותן תוך הדגש או עצירה, במסלול התקדמות אנכי בין מצבן הטבעי של הכתפיים לנקודה האפשרית הגבוהה ביותר, ושתיים המובילות ממצבן הטבעי לנקודה הנמוכה ביותר; עוד ישנן שלוש תחנות אופקיות בדרך קדימה ושתיים נוספות בכיוון ההפוך. המעברים בין התחנות עשויים להיות בקווים ישרים, חצאי מעגל או מעגל שלם, עם או נגד כיוון השעון.
ניתן להבחין בשתי משפחות של האסכסתה, שהרקדנים משלבים לסירוגין באותו מחול. האחת מורכבת מאלתורים של מוטיבים של תנועת כתפיים העוברות בין שתיים עד שלוש תחנות, שלפחות אחת מהן איננה סמוכה לחברתה. הן קטועות, מהירות ומסתיימות בעצירה חדה. כדי להעצים את תנועת האסכסתה ניתן להוסיף קימור של הגו העליון קדימה ואחורה.
ניתוח האסכסתה > דוגמאות למקצבים לאסכסתה

המשפחה הנוספת של אסכסתה מורכבת מתנועה רצופה (בדרך כלל אופקית) של הכתפיים/שכמות בין שתי תחנות הסמוכות זו לזו, תנועה שיוצרת אפקט של רעידות, מעין טרמולו. ניתן לעשות זאת עם שתי הכתפיים יחד, או עם כתף אחת בלבד.
דוגמאות למקצבים אופייניים לטרמולו כתפיים/שכמות:
בניגוד לעושר התנועה בחלק העליון של הגוף, התנועה בחלק התחתון של הגוף היא בסיסית ועיקר תפקידה הוא לשאת את הגוף שבחלקו העליון מתבצעת האסכסתה. הידיים פּסיביות, המפרקים כפופים לצדדים והאגודלים מונחים על הכסלים. האסכסתה מלווה בניעות ברכיים (bounces), אותן תזוזות אנכיות קלות בתוך כיפוף הברכיים (plié). גם כאן יש כר נרחב לאלתור. הרגליים מקבילות, צמודות או נתונות בפישוק קל. מעבירים את משקל הגוף מצד לצד, או הרגליים בעמדה רביעית מקבילה (רגל אחת קדימה והשנייה אחורנית) ומעבירים את משקל הגוף קדימה ואחורה. כשהאווירה מתחממת הניעות הופכות לקפיצות ברגליים צמודות, משתיים לשתיים, או מאחת לאחת. הדגש יכול להיות למעלה (upbeat) או למטה (downbeat).[דרושה הבהרה]
קפיצה עם דגש למטה (האסכסתה מתבצעת על הטריולה):
קפיצה עם דגש למעלה:
בדרך כלל, תנועת ראש מתלווה לריקוד הכתפיים. אופייניות הטיות של ראש קדימה (תוך שילוב תחנה אחת), תזוזה של הראש "הנוסע" לצדדים, קדימה ואחורה, עם או נגד כיוון הכתפיים הרוקדות.
ניתוח האסכסתה > הריקוד האמהרי

להלן תיאור ריקוד האסכסתה האמהרי מתוך צפייה בחתונה בישראל:
תחילתו בחימום האווירה כאשר גוש של רוקדים הנעים במעגל, כפות ידיהם בגובה הכתפיים והם מוחאים כף בקצב של 2/4. בהמשך הם מסתובבים אל מרכז המעגל ונעצרים. נוצרת מעין חומה של אנשים המוחאים כפיים תוך ריקוד אסכסתה בכתפיים ובראש תוך כדי שהם מעבירים את משקל גופם מרגל לרגל, ברכיהם משוחררות ונעות ברכות מעלה ומטה. הידיים עוברות לכסלים והאסכסתה גוברת. ההתרגשות הולכת וגואה, והכול בשל לקראת פריצתם של הסולנים למרכז. קטעי הסולו מתישים ולכן אינם נמשכים, בדרך כלל, יותר מ-45 שניות. הסולנים שפרקו את מטעני האנרגיה שלהם מצטרפים לקבוצה כדי להחליף כוח ואחרים תופסים את מקומם. הרוקדים המקיפים אותם, מעודדים אותם במחיאות כפיים ובקריאות להגיע לשיאים חדשים תוך שהם בעצמם רוקדים אסכסתה על עומדם. ברגעי השיא נסחפת כל המאסה האנושית לקפיצות במקום, מלוות מחיאות כפיים והנעת כתפיים וראש, ואחר כך היא מתחילה לנוע נגד כיוון השעון, כאילו בולעת את הסולנים שבקרבה. כשמתעייפים, חוזרים למתכונת ניעת הברכיים ומחיאות הכפיים, צוברים שוב אנרגיה לקראת תחרות הסולנים הבאה. לעיתים המבנה של המחול קצר יותר: קבוצת אנשים עומדת במעגל מוחאת כפיים ורוקדת אסכסתה כאשר סולנים נכנסים למעגל תוך כדי תחלופה.
אין מעגל שבאמצעו אין סולן, או זוג סולנים. זו תחרות מעודנת שבה הסולנים, מעין יריבים, המציגים לראווה את היצירתיות שלהם בהמצאת מוטיבים תנועתיים חדשים של תזוזת כתפיים וראש. בדו-שיח התנועתי הספונטני בין הסולנים אין תשובה שהיא חזרה תנועתית על השאלה, אלא תמיד התשובה תהיה במוטיב אחר. כל רקדן רוקד את המוטיב החביב עליו באופן אינסטינקטיבי ובכך משקף את אישיותו. הסולנים יכולים להיות גם זוגות מעורבים. אין מגע ביניהם והם "משוחחים" באמצעות הכתפיים, הראש והעיניים מלאות ההבעה.
.
האסכסתה מלווה בנגינה בכלים, כמו הקברו (kebero), תוף שהנגנים מקישים עליו בידיים; המסנקו (Mesenko), מין כינור, תיבת תהודה מעוינת מעץ בעלת מיתר ארוך אחד שמנגנים עליו בעזרת קשת מעץ המחוברת בשיער של זנב סוס; הקראר (Krar), מין נבל קטן ובו שישה מיתרים עשויים מתכת; או חליל (washint) עשוי מקנה חזרן ובו ארבעה חורים. הנגנים יושבים או עומדים מחוץ להתגודדות הרוקדים ונותנים את הקצב הקבוע של 2/4. הנגינה הקצבית מלווה בשירה של זמר או זמרת. השירה עצמה בנויה אנטיפונית על חילופי שאלות ותשובות (זפן, zäfän) בין הזמר הסולן לקבוצה.