stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות קטלוניה
הפזורה של יהודי קטלוניה > התיישבות באימפריה העות'מאנית > ק"ק קטלאן בסלוניקי

מגורשי קטלוניה הקימו קהילה בסלוניקי בשם ק"ק קטלאן. למרות היותם מיעוט, היהודים הקטלאנים סירבו להתמזג עם הספרדים ושמרו בכל תוקף על מנהגם הקדום. המנהיגים הרוחניים של ק"ק קטלאן נקראו בשם 'מרביץ תורה' ולא בשם 'רב'. הראשון שידוע לנו הוא רבי אליעזר השמעוני שהגיע לסלוניקי בשנת 1492 ואחריו רבי משה קפסאלי. גם החכם רבי יהודה בן בנבניסטי הגיע אחרי הגירוש והקים ספרייה מאוד חשובה. עוד חכם מפורסם בקהילה הקטלאנית היה רבי משה אלמושנינו, מרביץ תורה, פרשן והוגה דעות. משה היה בנו של רבי ברוך אלמושנינו, שבנה מחדש את בית הכנסת הקטלאני אחרי השריפה שהייתה בשנת 1545.
בשנת 1515, בשל מריבות פנימיות, הקהילה התפרקה לשני קהלים שנקראו "קטלאן ישן" ו"קטלאן חדש".
בשנת 1526 הודפס לראשונה מחזור לימים נוראים בשם 'מחזור לנוסח ברצלונה מנהג קאטאלוניה'.
יהודי קטלוניה הוציאו כמה הדפסות מחודשות של המחזור במאה ה-19. בשנת תרכ"ג (1863) הודפס 'מחזור לראש השנה ויום הכפורים כמנהג ק"ק קאטאלאן ישן וחדש אשר בעירנו זאת שאלוניקי יע"א' על ידי הצעיר יצחק אמארילייו.
בשנת תרכ"ט (1869) הודפס 'מחזור כמנהג ק"ק קאטאלאן ישן וחדש' על ידי משה יעקב עייאש ורבי חנוך פיפאנו, הביאום לבית הדפוס דוד המכונה בכור יוסף ארדיטי, סעדי אברהם שאלתיאל.
הקהילה הקטלאנית בסלוניקי התקיימה עד לפני השואה במלחמת העולם השנייה. בשנת תרפ"ז (1927) הקהילה הקטלאנית הוציאה לאור בשלושה כרכים מחזור לימים נוראים כפי מנהג ק"ק קטלאן (מהדורה ממוספרת), הידוע בשם 'נוסח ברצלונא מנהג קטלוניא'. בכרך השני 'תפילת יעקב' יש הקדמה היסטורית ארוכה בלאדינו על תולדות הקהילה היהודית הקטלאנית ועל הוצאת המחזור, אותה הקדמה מתומצתת ובעברית נמצאת בכרך הראשון 'תפילת שמואל'. להלן קטע מהגרסה בעברית:
"אחת הפנינים הכי יקרות שהביאו אתם אבותינו בני גלות קטלוניא בצאתם בראש גולים הוא סדר תפלה קדמון זה לראש השנה ויום הכפורים הנודע בשם 'נוסח ברצלונה מנהג קטלוניא'. ומרוב הצרות וטלטול הגלויות שבאו כשואה על הנודדים האמללים נתבלבלו רוב המנהגים ונתהפכו מעט מעט, כמעט כולם לסדר תפילה אחד הנקרא 'נוסח ספרד' חוץ מאחדים יוצאים מן הכלל שלא שנו מנהגם. בני ק"ק קטלן מעירנו זאת שאלוניקי גם הם לא שנו מנהגם. והם עד היום אוחזים מעשה אבותיהם בידיהם לשפוך שיחם לפני ה' בימים הנוראים על פי הנוסח הקדמון הזה שהביאו אתם מקטלוניא."
הקהילה הושמדה בשואה, הניצולים עלו למדינת ישראל לאחר המלחמה בשנים 1945–1948.
הפזורה של יהודי קטלוניה > התיישבות בצפון אפריקה

חופי הים של קטלוניה, ולנסיה ומיורקה פונים מול חופי אלג'יריה ושנים רבות התקיימו קשרי מסחר בין הארצות. בעקבות פרעות קנ"א קבוצה גדולה של יהודי קטלוניה גלו לאלג'יריה, במיוחד לעיר אלג'יר. באותה תקופה קמו בצפון אפריקה שלוש ממלכות אחרי נפילתם של האלמואחידון, אחת במרוקו של היום, אחת בתוניס, ואחת באלג'יריה שנשלטה על ידי שושלת בני זיאן. בגדול ניתן לומר שמרוקו קלטה יהודים מקסטיליה, ואלג'יריה יהודים מקטלוניה, ולנסיה, מיורקה ואראגון.
הפזורה של יהודי קטלוניה > התיישבות בצפון אפריקה > יהדות אלג'יר

השליטים המוסלמים של אלג'יריה באותם הימים, שבירתה הייתה אז העיר תלמסאן, קיבלו יפה את המגורשים. היהודים שהגיעו לאלג'יריה קיבלו מעמד של בני חסות כמקובל בארצות האסלאם תמורת תשלום מיסים. מצבם של יהודי אלג'יריה לפני הגירת מגורשי קטלוניה היה ירוד מאוד, גם כלכלית וגם רוחנית. הגולים שהגיעו תרמו להקמת מסחר עם ארצות אירופה ושיפרו את הכלכלה והתורה.
שני גדולי חכמי קטלוניה הריב"ש והרשב"ץ נמלטו לאלג'יר. לאחר זמן התמנה הריב"ש כמרא דאתרא ואב בית דין של קהילת אלג'יר, והרשב"ץ מונה לדיין בבית דינו. כשנפטר הריב"ש, הרשב"ץ מילא את מקומו. יהודי אלג'יריה קיבלו את מורתם של שני הרבנים, ואחריהם שמשו בקודש צאצאי הרשב"ץ, כבנו רבי שלמה בן שמעון (רשב"ש) ותלמידיהם. במשך כל הדורות יהודי אלג'יר שמרו בנאמנות ובקפדנות על מורשתם הרוחנית ועל המנהגים שהגיעו מקטלוניה, ועד עצם היום הזה הריב"ש, הרשב"ץ והרשב"ש הם 'הרבנים' של יהדות אלג'יר.
אחד המאפיינים של הפסיקה ההלכתית של רבני אלג'יר בכל הדורות הוא הכבוד למנהג, וזהו מאפיין שקיבלו מתורת הרמב"ן. בענייני הלכה פסקו באלג'יר תמיד כהריב"ש והרשב"ץ, ולא כהכרעת מרן הבית יוסף. הפסיקה ההלכתית של חכמי אלג'יר המשיכה את אופן הפסיקה של בית המדרש הקטלאני של הרמב"ן והרשב"א. כך למשל ענה רבי אברהם אבן טוואה (1580-1510), נינו של הרשב"ץ, לשאלה שנשאל בהלכות שבת מאת חכמי פאס:
"תשובה: דעו ישמרכם האל כי מגורשי' מארץ קטלאניא אנחנו וע"פ מה שנהגו אבותינו ז"ל בהיותם שם נהגנו גם אנחנו במקומות אלו אשר נתפזרנו בהם בעונותינו ואתם יודעים שרבני קטלאניא אשר כל מנהגי הקהלות מיוסדים ע"פ הוראת' הם הרמב"ן והרשב"א והרא"ה והר"ן זצ"ל ועוד כמה רבני' גדולי' אשר היו בכל דור עם הרבני' הנז' אף על פי שלא נתפשטו פסקיהם ולא יצאו לאור העולם ולכן אין ראוי לפקפק על מנהיגי קהלותיה' אף על פי שלא ימצא אותו עניין מפורש בספרי' כי מסתמא ע"פ גדולי' הללו נהגו"
בענייני התפלות והפיוטים יהודי אלג'יר שמרו בקפדנות על המנהגים שהגיעו מקטלוניה. המחזור לימים נוראים בנוסח ק"ק אלג'יר הגיע מקטלוניה עם מגורשי קנ"א.
במאה ה-18 כמה תלמידי חכמים ערערו על המנהג הקדום בטענה שהיה נגד דברי האר"י. המנהג שהגיע מקטלוניה היה לומר פיוטים, סליחות, קינות, אזהרות ובקשות באמצע התפילה, והם טענו שאין לנהוג כך וצריך לשנות המנהג. רבני אלג'יר התנגדו לכך וטענו שלפי ההלכה אסור לשנות את המנהג הקדום, אבל למרות התנגדותם בדורות הבאים ברוב בתי הכנסת בעיר אלג'יר פשט מנהג התפילה על פי האר"י (המכונה 'מנהג המקובלים'), ורק בשני בתי כנסת המשיכו לאחוז במנהג הקדום (המכונה 'מנהג הפשטנים'): בבית הכנסת הגדול, ובבית הכנסת 'יכין ובועז' (ששמו הוחלף אחר כך ל'חברת גוגנהיים').
הפיוטים המיוחדים, הנאמרים בשבתות ובימים טובים נדפסו בספר נפרד שנקרא קרוב"ץ. לפי המסורת המנגינות המיוחדות שהחזנים שרים מתוך הקרוב"ץ מקורם ממסורת קטלוניה והגיעו לאלג'יר בתקופת הריב"ש והתשב"ץ.
בשנת תש"ס (2000) התקיימה הסדנה השנתית לאתנומוזיקולוגיה שהתמקדה במסורת הליטורגית של יהודי אלג'יריה והשתתפו בה חזנים אלג'יראים מישראל ומצרפת. הסדנה הוקלטה וניתן לשמוע את ההקלטות באתר האינטרנט של הספרייה הלאומית. הוקלטו קטעי חזנות של שבת, ימים נוראים, שלוש רגלים וימי התעניות, וכן פיוטים ושירת קודש של יהודי אלג'יריה. אף על פי שעברו יותר משש מאות שנה, ניתן למצוא בייחודיות המסורת הליטורגית של יהודי העיר אלג'יר שרידי שירת הקודש של יהודי קטלוניה מימי הביניים.
ראו גם

יהדות ספרד
יהדות פרובאנס
נוסח קטלוניה
ברצלונה#יהודים בברצלונה
לקריאה נוספת

יצחק בער, תולדות היהודים בספרד הנוצרית, תל אביב: עם עובד "דעת", ה'תש"ה, 1945
עידן פרץ, סידור קטלוניא: כמנהג ק"ק קטלוניא, ירושלים: תשע"ט
עידן פרץ, 'נוסח קטלוניא: קווי יסוד בתפילות הקבע ומערכת הפיוטים', מכילתא: כתב-עת לתורה ולחכמה ב (תשפ"א), עמ' 87–127.
Jean Régné, History of the Jews in Aragon: regesta and documents, 1213-1327 Jerusalem: 1978
.Yom Tov Assis, The Golden Age of Aragonese Jewry. Community ans society in the Crown of Aragon, 1213-1327, London: 1997
Ariel Toaff, «The jewish communities of Catalonia, Aragon and Castile in 16th century Rome», Ariel Toaff, Simon Schwarzfuchs (eds.), The Mediterranean and the Jews. Banking, Finance and International Trade (XVI-XVIII centuries), Ramat Gan: Bar-Ilan University Press, 1989, pp. 259-270
Eduard Feliu, «La trama i l'ordit de la historia dels jueus a la Catalunya medieval», I Congrés per a l'estudi dels jueus en territori de llengua catalana. Barcelona: 2001, pp. 9-29
Jewish Catalonia: Catalog of the exhibition held in Girona at the Museu d'Història de Catalunya, 2002.; Includes bibliographical references
Simon Schwarzfuchs, «La Catalogne et l'invention de Sefarad», Actes del I Congrés per a l'estudi dels jueus en territori de llengua catalana: Barcelona-Girona, del 15 al 17 d'octubre de 2001, Barcelona: Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2004, pp. 185-208
A history of Jewish Catalonia : the life and death of Jewish communities in Medieval Catalonia / Sílvia Planas, Manuel Forcano; photography, Josep M. Oliveras. 2009, Includes bibliographical references
Manuel Forcano, Els jueus catalans: la historia que mai no t'han explicat, Barcelona: Angle Editorial, 2014
אין דבר שבערווה פחות משניים

אין דבר שבערווה פחות משניים הוא כלל בהלכה לפיו שינוי מעמד אישי על ידי המעשה המתאים, כמו קידושין או גירושים, אינו חל אם לא נעשה בנוכחות שני עדים כשרים.
דבר שבערווה

דבר שבערווה משמעותו שינוי המעמד האישי בתחום הקשור לעריות, בעיקר קידושין וגירושין. לכל שינוי כזה יש בהלכה היהודית מעשה מסוים שרק באמצעותו השינוי יכול לחול. לתחילת חיי אישות יש שני שלבים. איש הבא לקדש אישה צריך לעשות מעשה קידושין. "האשה נקנית בכסף בשטר ובביאה" (תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ב', עמוד א'). קידושין אלו האמורים כאן הם נקראים בתורה אירוסין. חשוב לציין שמה שנקרא בלשון ימינו אירוסין, הוא "שידוכין" בלשון חכמים, וכמעט אין להם תוקף הלכתי ממשי. בשלב השני יש לקדם את האירוסין ל"נישואין". זה נעשה על ידי חופה. יש לציין שבעיקרון שתי פעולות אלו יכולות להיעשות בפרקי זמן שונים. אלא שבימינו מסיבות שונות נהגו להצמיד את החופה והנישואין לקידושין. כדי להתיר קשר של אישות, צריך לעשות מעשה גירושין, והוא נתינת גט ליד האישה.
שלושת המעשים האלו; מעשה קידושין, מעשה נישואין ומעשה גירושין אינם יכולים לחול (לתפוס) אם לא נעשו בנוכחות שני עדים כשרים. הכלל הזה מקורו בתחילת מסכת גיטין והוא נידון בתלמוד בעוד מקומות.
המקור מהתורה לכלל זה הוא מהפסוק; כי מצא בה ערות דבר (ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק א'), בעזרת גזירה שווה מהפסוק על פי שני עדים או על פי שלשה עדים יקום דבר (ספר דברים, פרק י"ט, פסוק ט"ו), למדו חכמים (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ג', עמוד ב') שאין קיום לדבר שבערווה בפחות משני עדים.
כמו כן כלל זה נוהג גם לגבי איסור אישה לבעלה על ידי זנות כמבואר במסכת כתובות (תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ט', עמוד א') ונפסק בפוסקים. לגבי היתר יבמה לשוק נחלקו הפוסקים. בראשונים מבואר שבאופן עקרוני גם שם תקף הכלל הזה, כגון לגבי להעיד על החולץ שהוא גדול וממילא הוא בר חליצה. אבל יש מגדולי הפוסקים שפקפק בזה. לגבי איסורי כהונה, כגון להעיד על אישה שהיא גרושה או חלוצה או שבויה, נחלקו הפוסקים. בראשונים מבואר שזה בבחינת דבר שבערווה. מהרמב"ם נראה שדעתו שאין איסורי כהונה בבחינת דבר שבערווה, אבל אין הדבר מוכרע.
עדי קיום ועדי בירור

חוץ מאשר ב"דבר שבערווה" תפקיד העדים  לברר לפנינו את המציאות. בלשון ההלכה "עדי בירור". אדם קנה חפץ מחברו, ועשה את מעשה הקניין הנדרש, הרי הדבר קנוי לו גם אם לא ראה זאת שום אדם. אלא שאם המוכר יכחיש את מציאות המכירה לא יוכל הקונה לברר זאת ללא עדים. אבל בעצם תפיסת מעשה הקניין (ה"חלות" בלשון ההלכה) אין לעדים כל תפקיד.
לעומת זאת בדבר שבערווה יש לעדים תפקיד יותר מהותי. המעשה אינו חל ללא נוכחות העדים. זו היא המשמעות של עדי קיום, כלומר הם מקיימי הדבר. אם אדם קידש אישה ללא עדים, אין היא אשתו. כלומר לא רק שאין אנו "יודעים" שהיא אשתו, אלא היא באמת איננה אשתו. וכן אם גירש את האישה, כלומר נתן לה גט, ללא נוכחות עדים, האישה נשארה אשתו לכל דבר. הגירושין לא תפסו.
כשרות העדים

ישנה הקפדה מיוחדת בעדי קידושין וגירושין על בירור כשרותם, היות שכאמור אם הם אינם כשרים להעיד, הקידושין והגירושין לא יחולו. ישנן הלכות רבות לכשרות העדים בהלכה. מהמרכזיים שבהם; רק גברים כשרים לעדות. רק מי שיהדותו אינה מוטלת בספק. קרובי משפחה פסולים להעיד. "גזלן" פסול לעדות, וזה כולל כל אדם שמעכב ברשותו ממון שאינו שלו, כמו הלוואה שאינה נפרעת, שכר שכיר שאינו משולם, נזק שלא פוצה.
השולחן ערוך, אבן העזר, סימן ס"ב דורש מעדי הקידושין להרהר בתשובה קודם שניגשים לחופה, ולקבל על עצמם לתקן כל בעיה ממונית שיש להם עם הזולת וכדומה, היות שאם הם פסולים, הרי בכך בעצם באשמתם לא יחולו הנישואין. ישנם חוגים (כגון אצל תלמידי הרב מבריסק) בהם הזמנה להיות עד בחופה נחשבת לכיבוד גדול. זה מראה שסומכים על אותו אדם שאין בו שום חשש פסול.
ראו גם

עדות (הלכה)
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה תלמודית, כרך ו', ערך "דבר שבערוה"
הערות שוליים

↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר נשים, הלכות אישות, פרק כ"ד, הלכה י"ח. שו"ע אבן העזר, קע"ח, י"ח.
↑  נימוקי יוסף יבמות קד עמ' ב' ומרדכי שם.
↑  נודע ביהודה קמא, סימן נ"ד
↑  תוס' רי"ד קידושין סו, עמוד א', וריטב"א שם.
↑  סנהדרין, ט"ז, ו'
↑  ראו שב שמעתתא ו', ט"ו, אור שמח סנהדרין שם, מחנה אפרים עדות סימן י"ג, אבני מילואים מ"ו, ה'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
יובל שדה

יובל שדה (נולד ב-10 במאי 2000) הוא כדורגלן המשחק בעמדת הקשר האחורי במכבי נתניה מליגת העל ובנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21.
קריירת מועדונים

שדה נולד בהרצליה. גדל במחלקות הילדים של מכבי הרצליה, ועבר למחלקות הנוער של הפועל ניר רמת השרון. ב-23 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגה הלאומית, כשעלה כמחליף בדקה ה-90 בתיקו 1–1 עם הפועל נוף הגליל.
ביולי 2019 נמכר למכבי נתניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 באוקטובר 2019, בהפסד קבוצתו 2–4 למ.ס. אשדוד במסגרת ליגת העל, אך לא קיבל קרדיט מהמאמן סלובודאן דראפיץ' ולא שיחק שוב במהלך העונה. בחלון ההעברות של ינואר 2020 הושאל עד לתום העונה לקבוצתו הקודמת, הפועל ניר רמת השרון.
בקיץ 2020 שב למכבי נתניה, והחל לקבל יותר קרדיט מהמאמן ריימונד אטפלד. ב-3 במרץ 2021 כבש את שערו הראשון בקריירת הבוגרים, בתיקו 1–1 עם מכבי פתח תקווה. במשחק הבא, ששוחק ב-6 במרץ, כבש את שער הניצחון בניצחון קבוצתו 1–0 על בני יהודה תל אביב.
נבחרות ישראל

בעבר שיחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19 ובנבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
חיים אישיים

שדה הוא בעל דרכון רומני.
הערות שוליים

↑  ערן גולן, יובל שדה לוקח אחריות ולא מאשים את מכבי נתניה: "מבין למה לא נתנו לי צ'אנס", באתר mynet‏ נתניה, 24 בינואר 2020
↑  Yuval Sade, worldfootball.net (באנגלית)
ישיבת ההסדר משמר התורה

| --- | --- |

 ישיבת הסדר
 מוטו:  תורה ואחריות
 השתייכות:  חרדית
 בעלי תפקידים
 מנהל:  הרב בניהו טבילה
 ראש ישיבת ההסדר:  הרב דוד לייבל
 תלמידים
 :  כארבעים
 מיקום
 מיקום:  שכונת ארנונה, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°44′45″N 35°13′13″E﻿ / ﻿31.745757563842°N 35.220213399783°E﻿ / 31.745757563842; 35.220213399783
 אתר האינטרנט של הישיבה
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת ההסדר משמר התורה(למפת ירושלים רגילה) ישיבת ההסדר משמר התורה(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת ההסדר משמר התורה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת ההסדר משמר התורה
 
ישיבת ההסדר משמר התורה היא ישיבת הסדר חרדית, הפועלת בירושלים, ובראשה עומד הרב דוד לייבל.
צוות הישיבה

ראש הישיבה, הרב דוד לייבל.  מנהל חינוכי, הרב ד"ר בניהו טבילה. ר"מים: הרב חיים רובניץ, הרב ראובן גרוזובסקי, הרב שמואל רז'ז'ק, הרב יוסף בן ארזה.
דרכה של הישיבה

הישיבה הוקמה עבור בחורים בני תורה חרדים המעוניינים לשרת בצה״ל במסגרות מותאמות תוך שמירה מלאה על זהותם כבני תורה.
מסלול הלימודים בישיבה בן ארבע שנים: שנה וחצי של לימודים בישיבה, שנתיים שירות ביטחוני, וחצי שנת לימודים נוספת בישיבה.
סדר היום בישיבה הינו תורני לחלוטין, וכולל לימוד גמרא, הלכה, תנ״ך ומחשבת ישראל.
בישיבה לא מוענק תואר אקדמי. התלמידים מכוונים לשירות קרבי בחטיבת החשמונאים ולשירות ביחידה טכנולוגית, בתנאים מותאמים.
בישיבה פועל גם כולל אברכים.
פולמוס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כחלק מהפולמוס בסוגיית גיוס בני ישיבות, הישיבה נתקלה בהתנגדות מצד חלק מגדולי התורה החרדים.
סלימן אלמגריבי

ערך זה עוסק בזמר ונגן עוד יהודי-מרוקאי, יליד מקנס. אם התכוונתם למוזיקאי יהודי-מרוקאי יליד סאפי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 מקנס, מרוקו 
 פטירה:  פברואר 1998 (בגיל 71 בערך) כ"ד בבשבט ה'תשנ"ח 
 שם לידה:  סלימן בן-חמו
 שם במה:  סלימן אלמגריבי
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מוקד פעילות:  ישראל
 סוגה:  מוזיקה מרוקאית
 כלי נגינה:  עוד
 חברת תקליטים:  האחים אזולאי
 שיתופי פעולה בולטים:  שייך מואיז'ו, ריימונד אבקסיס, פליקס מזרחי
 
סלימן בן־חמו (1927 – פברואר 1998), המוכר בשם הבמה סלימן אלמגריבי, היה מוזיקאי, פזמונאי, מלחין, זמר ונגן עוד ישראלי, יליד מרוקו.
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

סלימן נולד במקנס שבמרוקו לזוהרה ולמרדכי בן־חמו. אביו היה זמר וכנר בעל להקה. בילדותו למד בתלמוד תורה ואצל מורה פרטי בביתו.
כשסיים את לימודיו בתלמוד התורה המשיך ללמוד נגינה, תווים ופיתוח קול. בשנים אלו ניגן בתזמורת עם אביו מרדכי ועם אביו של שייך מואיז'ו.
בשנת 1950 נישא לפרחה (פאני) אבוטבול שעבדה כתופרת, ובשנת 1956 עלה איתה ועם שני ילדיהם ארצה. עם הגיעם לארץ נשלחה המשפחה למעברת עולים באשקלון ובהמשך עברו לגור בחיפה.
ביוגרפיה > להקת סלימן אלמגריבי

את להקתו ייסד סלימן אלמגריבי במרוקו יחד עם אחיו, בטרם עלה לארץ. בראש הרכב האחים עמד אלמגריבי, ששר וניגן על עוד. לצידו ניגנו אלי בכינור, מוריס באקורדיון, יצחק תופף על תוף ודרבוקה, ושמעון שר וניגן אף הוא בעוד. עוד במרוקו, הלהקה ניגנה ושרה באירועים שונים. לאחר שעלו לארץ, אלמגריבי ולהקתו החלו לצבור פרסום.
אלמגריבי היה אחראי על הצד הארגוני של הלהקה, והצלחתה בהרכביה השונים התבססה עליו. לאחר מספר רב של שנים הלהקה התפרקה, ואלמגריבי המשיך לעבוד עם להקות אחרות.
ביוגרפיה > פעילות מוזיקלית

בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 החל אלמגריבי להקליט סינגלים תחת חברת התקליטים האחים אזולאי ביפו.
כשבסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 פרחה במועדוני הלילה בישראל המוזיקה היוונית והמזרחית, אלמגריבי החל להופיע במועדוני לילה ידועים בתל אביב, בין היתר ב"קזבלנקה", ב"לילות פריז" וב"רספוטין". הוא הופיע גם בשאר רחבי הארץ ואף במקומות שונים באירופה, ובעיקר בצרפת.
בישראל הופיע לעיתים עם שייך מואיזו, כשהאחרון אף כתב עבורו כ-40 שירים.
אלמגריבי התבקש מספר פעמים להופיע בביתו של חסן השני, מלך מרוקו, אך בשל חששו מהמוסלמים התחמק מכך. לבסוף, בשנת 1982 נכח המלך חסן באחת מהופעותיו בפריז, ואף העניק לו תמונה שלו עם הקדשה אישית.
ההופעות היו פרנסתו העיקרית של אלמגריבי. לצד זאת ניסה למצוא הכנסות נוספות, ועם זאת היה מעלה גם הופעות בהתנדבות. העבודה עם הלהקות בהרכבים שונים נמשכה עד תחילת שנות התשעים.
כמוזיקאי, אלמגריבי כתב, הלחין וניגן בעצמו את רוב השירים שאותם ביצע, כ-100 במספר. במשך שנות פעילותו הוציא אלבומים וסינגלים רבים, ומשך אליו מעריצים רבים מקרב חובבי המוזיקה המרוקאית. בין להיטיו המפורסמים: "זית ונסידו","יא סידי טאלב","רג'אלי למעפר", "מוחל ננסה", ו"ג'דרק עלא ג'דרי".
הומאז' לזכרו נערך ב-14 ביוני 2017 על ידי התזמורת האנדלוסית ירושלים בניצוחו של תום כהן. שיריו זכו לביצועים של זמרות וזמרים רבים וממשיכים להישמע על במות בארץ ובעולם.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלמגריבי היה נשוי לפרחה (פאני), שהלכה לעולמה ב-2014. לזוג נולדו ארבעה ילדים. הוא היה אדם דתי שהקפיד על שמירת מצוות ותפילה.
הלך לעולמו ב-1998 (כ"ד בשבט ה'תשנ"ח) לאחר מחלה, ונקבר בחיפה.
הערות שוליים

↑  כך לפי קברו, אך לפי חלק מבני המשפחה, אלמגריבי נולד ב-1925
↑  לעיתים נקרא "אל מגריבי" או "אל מוגרבי"
1 2  Meeting the Legendary Cheikh Mwijo, באתר JewishMorocco
אלמגריבי (משמאל) כנגן עוד בתזמורת יהודית במקנס, אמצע שנות ה-40 בערך. לצדו מימין: אביו, מרדכי בן-חמו
בלפור (עיר)

| --- | --- |
סמל בלפורסמל בלפור

מבט אווירי על בלפור
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  בורגון-פראנש-קונטה בורגון-פראנש-קונטה
 מחוז:  טריטוריית בלפור
 ראש העיר:  Damien Meslot
 שטח:  17.10 קמ"ר
 גובה:  358 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  650
  ‑ הנקודה הנמוכה:  354
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  45,646 (1 בינואר 2022)
  ‑ צפיפות:  2,864 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  47°38′15″N 6°51′46″E﻿ / ﻿47.6375°N 6.8627777777778°E﻿ / 47.6375; 6.8627777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.belfort.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בלפור(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי בלפור(למפת בורגון-פראנש-קונטה רגילה) בזאנסון וזול לונס-לה-סונייה דיז'ון אוסר נוור מקון א.ד. פרנס אוברן-רון-אלפ ס. על.  שווייץ גראנד אסטבלפור(למפת בורגון-פראנש-קונטה מוגדלת) בזאנסון וזול לונס-לה-סונייה דיז'ון אוסר נוור מקון איל-דה-פראנס אוברן-רון-אלפ סאנטר עמק הלואר  שווייץ גראנד אסטבלפור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בֶּלְפוֹר (בצרפתית: Belfort) היא בירת מחוז טריטוריית בלפור בחבל בורגון-פראנש-קונטה, שבצרפת. בקומונה של בלפור מתגוררים כ-49 אלף תושבים (נכון ל-2016). היא נמצאת על גדות נהר סבורז (אנ'), במרחק של כ-170 קילומטרים מדיז'ון, בירת החבל, ובמרחק של כ-400 קילומטרים מפריז, בירת צרפת. באופן היסטורי העיר והמחוז הם חלק מאו-רן בחבל אלזס, אך הופרדו ממנו בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה שהסתיימה ב-1871 והם נותרו אזור נפרד גם כשהחבל חזר לשליטת צרפת.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת במעבר בלפור (Trouée de Belfort; ידוע גם בתור "השער הבורגונדי"), מעין עמק בין הרי הווז' מצפון להרי היורה מדרום. היא נמצאת במרחק של כ-25 קילומטרים מהגבול עם שווייץ וכ-60 קילומטרים מהגבול עם גרמניה. את העיר חוצה נהר סבורז שמקורו בהר בלון ד'אלזס בהרי הווז', אשר נשפך לנהר דו שבעצמו נשפך לנהר סון, יובל של נהר רון. העיר נמצאת בקרבת קו פרשת המים בין אגן הרון לאגן הריין.
אקלים

בלפור נמצאת באזור בו שורר אקלים יבשתי, המתאפיין בכמות משקעים גדולה ביחד עם הבדלי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ והחורף בהשוואה למקומות אחרים בצרפת וגם מזג אוויר לא יציב בתוך העונות.
| אקלים בבלפור> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבלפור> ינואר.3.8.−1.5.97.7 | אקלים בבלפור> פברואר.5.7.−1.1.86.7 | אקלים בבלפור> מרץ.10.3.1.9.88.7 | אקלים בבלפור> אפריל.14.3.4.6.72.0 | אקלים בבלפור> מאי.18.8.8.7.97.7 | אקלים בבלפור> יוני.22.1.11.7.85.7 | אקלים בבלפור> יולי.24.5.13.8.81.2 | אקלים בבלפור> אוגוסט.22.2.13.6.88.1 | אקלים בבלפור> ספטמבר.19.6.10.3.96.1 | אקלים בבלפור> אוקטובר.14.6.6.9.106.1 | אקלים בבלפור> נובמבר.8.2.2.3.99.3 | אקלים בבלפור> דצמבר.4.5.−0.4.119.9 | אקלים בבלפור> שנה.14.2.5.9.1,121.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: lameteo.org
היסטוריה

מיקומה האסטרטגי של בלפור במעבר בלפור תרם לקיומה של פעילות אנושית באזור כבר במהלך הפרהיסטוריה. במהלך התקופה הרומית ובמאות שלאחריה האזור יושב בעיקר על ידי שבטי גרמאנים שונים. האזור החליף ידיים פעמים רבות: תחילה היה בשליטת האימפריה הקרולינגית, עם פיצולה במאה ה-9 עבר לידי פרנקיה התיכונה, בהמשך לפרנקיה המזרחית שהפכה לאימפריה הרומית הקדושה, והחל מהמאה ה-11 האזור היה חלק מרוזנות מונבליאר.
האזכור הראשון של בלפור הוא מחוזה ב-1226, שם היא מוזכרת ככפר עם טירה. כעבור כמה עשרות שנים בלפור קיבלה מעמד עירוני ועצמאי יחסית. בהמשך, בעקבות הליכי ירושה שונים, האזור של בלפור עבר לשליטת דוכסות אוסטריה. במאה ה-15, במהלך מלחמת מאה השנים, העיר הותקפה ונשרפה על ידי כוח של דוכסות בורגונדיה בראשות פיליפ השלישי. לאחר מספר תקופות לחימה לסירוגין אני בית הבסבורג חזרו לשליטה מוחלטת באזור בעקבות תוצאות המלחמות הבורגונדיות.
במהלך מלחמת שלושים השנים במאה ה-17 העיר החליפה ידיים פעמים רבות, עד שלבסוף עברה לשליטה צרפתית בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648. כשלושים שנה לאחר מכן החלו להיבנות בעיר ביצורים כחלק מ"חומת הברזל" שתכנן האדריכל סבסטיאן דה וובאן. בנוסף בתקופת המלך לואי הארבעה עשר העיר צמחה והפכה למרכז אזורי על חשבון מונבליאר השכנה.
בעקבות המהפכה הצרפתית המדינה חולקה למחוזות ובלפור הפכה לבירת מחוז או-רן. במהלך המלחמות הנפוליאוניות העיר נכבשה לתקופות קצרות יחסית על ידי האימפריה האוסטרית אבל לאחר המלחמה עדיין נותרה בשליטה צרפתית. לאחר המלחמות נבנו ביצורים חדשים לעיר שהחליפו את אלו של וובאן, והעבודה הרבה הביאה להגירת בונים רבים לעיר.
בנובמבר 1870, במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, החל המצור על בלפור. הכוחות הצרפתים לא נכנעו והמשיכו להתנגד לפרוסים גם כשלושה שבועות לאחר כניעת צרפת בינואר 1871 עד שניתנה להם הוראה מההנהגה הצרפתית להיכנע. בעקבות ההצלחה המקומית מנהיג פרוסיה אוטו פון ביסמרק הסכים באמנת פרנקפורט שחתמה את המלחמה שבלפור והטריטוריה המצומצמת שסביבה ייוותרו בשליטה צרפתית בניגוד לחבלי אלזס-לורן שסופחו לפרוסיה.
לאחר המלחמה נבנה בעיר מבצר נוסף כחלק ממערכת סרה דה ריבייר ששימשה את צרפת עד מלחמת העולם הראשונה. כמו כן החלה להתפתח בה תעשיות שונות, ובין היתר חברת אלסטום. העיר קלטה מהגרים רבים מיתר חלקי אלזס שרצו להישאר תחת שלטון צרפתי וביחד עם התיעוש הדבר גרם לגדילת האוכלוסייה פי כמה.
במלחמת העולם עצמה כוחות הקיסרות הגרמנית העדיפו לעקוף מצפון את הביצורים באזור ולכן העיר לא הייתה בקו הלחימה, אך עדיין הופגזה באופן ניכר. לאחר המלחמה שטחי אלזס-לורן הושבו לצרפת, אך בעקבות ההבדלים שנוצרו במשך השנים בין השטחים שנשלטו על ידי אומות ומערכות חוק שונות הוחלט להמשיך את החלוקה בין טריטוריית בלפור ויתר אלזס.
במלחמת העולם השנייה העיר הייתה בשטח הכיבוש של גרמניה הנאצית, ובשלבים המאוחרים של המלחמה היא סבלה מהפצצות של בעלות הברית. ב-1944 הייתה תקופה קצרה שממשלת צרפת של וישי בראשות פייר לאוואל השתכנה בה ולאחר מכן היא נסוגה מזרחה אל תוך גרמניה. העיר שוחררה סופית ב-25 בנובמבר באותה שנה.
חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות ושלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת הטכנולוגיה של בלפור-מונבליאר (אנ') וקמפוס של אוניברסיטת פראנש-קונטה (אנ') שמרכזה בבזאנסון.
הקהילה היהודית

ככל הנראה היהודים הראשונים בעיר היו יהודים צרפתים שברחו לבלפור אחרי גירוש צרפת הגדול ב-1306, כשהעיר הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, אך הקהילה לא האריכה ימים יותר מעשורים ספורים ולאחריהן נאסר על היהודים לשבת בה.
היהודים הראשונים שחזרו להתיישב במקום הגיעו בעקבות האמנציפציה ליהודים שהחלה בצרפת בעקבות המהפכה הצרפתית. היהודים החלו להפוך לכדי קהילה מאורגנת וכעבור כ-30 שנה הקהילה צמחה לכדי 475 יהודים, כ-10% מהאוכלוסייה הכללית. ב-1857 נבנה בית הכנסת המקומי (אנ') בסגנון נאו-ביזנטי שממשיך לפעול.
הקהילה צמחה באופן משמעותי לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, כשיהודים רבים מאלזס-לורן שרצו להישאר תחת שלטון צרפתי היגרו אליה; ב-1878 בבלפור 841 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הקהילה נפגעה קשות, רבים מהיהודים גורשו למחנות ריכוז והשמדה וכ-240 מיהודי בלפור נרצחו על ידי הנאצים. לזכר הקורבנות הוקמה אנדרטה בבית העלמין המקומי מספר שנים לאחר סיום המלחמה.
ב-1969 נמנו בבלפור וביישובים בסביבתה כ-1,300 יהודים שהיו מאוגדים בקהילה מאורגנת.
לעיר היו מספר ראשי ערים יהודיים במהלך המאה ה-20, הבולט שבהם הוא פייר דרייפוס-שמידט (צר') שכיהן כראש העיר למשך מספר קדנציות לסירוגין בין 1935 ו-1964.