stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאה מילסקו
עבודותיו

תרגום לרומנית של הקטכיזם האורתודוקסי של הפטריאך אתנאסיוס מאלכסנדריה 1661
תרגום הברית הישנה - מיוונית לרומנית - 1664 (יוחס אליו על ידי ב.פ. השדאו - נושא שנוי המחלוקת)
ספר לימוד (אנדוכיריון) על הנצרות האורתודוקסית (ׁפרבוסלבית) - בלטינית (פריז, צרפת Восточная звезда, Париж, 1699
מסכת על התבונה השלטת Despre ţiitoru gând 1671
אריתמולוגיון - Арифмологион- ספר ראשון לאריתמטיקה ברוסיה, בשפה הסלבונית - 1672- לשימוש ילדי החצר וילדיו של ארטימון מטבייב (כתב היד הושלם במנזר צ'ודוב והגיע לבעלותו של
קדרוב, חבר באקדמיה הסובייטית. צילום של כבת יד זה נמסר בשנת 1963 למכון למתמטיקה של אקדמיית המדעים הרומנית על ידי פרופ מיטרופולסקי מקייב)
ספר הסיבילה - 1672
3 הספרים בעקבות המסע לסין: ברוסית
הספר שבו מתואר המסע דרך סיביר,מן העיר טובולסק עד לגבול סין 1675
Книга, а в ней описано путешествие через Сибирь от города Тобольска до самой границы с Китаем, М
דו"ח המשלחת לסין Статейный список, М., 1677
תיאור סין
Описание первой части мира, называемой Азия, в которой находится Китайское государство с остальными городами и провинциями, М.1677
לקריאה נוספת

Dumbrava Daniela:
Ripensando Nicolae Milescu Spathar
Rethinking", Nicolae “Milescu” Spathar (1636 – 1708) – Short Historiographic Essay
Publication: ARCHAEUS. Studies in History of Religions (VIII (1-4)/2004)
מהדורה משנת 1882 מודפסת בסנט פטרבורג של רשמי מסעו של ניקולאה מילסקו מסיביר לסין
מפת מסלול מסעו של מילסקו בבול ממולדובה
סוחר

פסל של סוחר בסינגפור
סוחר הוא אדם העוסק בהחלפת סחורות בסחורות - במקרה של סחר חליפין או סחורות בכסף בשוק מודרני, מבלי שחל שינוי פיזי, ייזום, בסחורה אשר ברשותו.
מבחינים בין "סוחר סיטונאי" המתווך בין היצרנים לבין ה"סוחר הקמעוני", הבא במגע עם הלקוחות הפרטיים, הקטנים. הסוחרים מגדילים את כוח המכירה של היצרנים באמצעות תחושותיהם לגבי הביקושים הצפויים מהלקוחות. הם גם מאתרים את מקורות הייצור הפוטנציאליים, בארצם ומחוץ לארצם, ומעודדים אותם לייצר כמויות גדולות יותר לשוק, כאשר הסוחר מזהה עליה בביקוש למוצרים מסוימים. מייחסים לסוחרים תרומה חשובה בהתפתחות הכלכלה העולמית. בעוד שמעמד ב"סיטונאי" נשמר גם היום, הרי במעמד ה"קמעוני" חל פיחות, בעקבות הרחבת רשתות השיווק.
תולדות המקצוע

כל עוד התקיים סחר חליפין לא היה צורך בסוחרים רבים. האיכרים החליפו בינם לבין עצמם את עודפי מוצריהם, כאשר כל איכר רכש התמחות בייצור מוצר מסוים והיה לו יתרון יחסי בייצורו. באשר לצריכה של מוצרים אחרים, די היה ברוכלים שעברו בין בתי התושבים, והציעו מוצרים פשוטים תמורת מוצרי חקלאות עודפים. החקלאי היה יכול להציע את מוצריו לבעל מלאכה אשר ביצע עבורו את השירות.
כלכלנים מדגימים מקום שבו אין צורך בסוחרים והמסחר כולו הוא מסחר חליפין, באמצעות אי בודד, כמו האי של רובינזון קרוזו שבו נמצא "ששת" המציע "שירות עבודה" ל"רובינזון" תמורת "מוצרים חקלאיים". במרוצת השנים גדל מספר החקלאים, עלה מספר צרכני המזון והציבור היה מגיע למרכז שבו התקיים שוק מדי מספר ימים. התפתחות נוספת באה כאשר החקלאים מסרו את הסחר בתוצרת למומחה, העוסק במכירה שוטפת בכל ימות השבוע. הוא גם יכול לכוון את סוגי המוצרים שייצרו לפי מגמות הביקוש של הלקוחות, כפי שהסוחר המקצועי מצליח לזהות. כך נוצר מקצוע "הסוחר", המזהה את הביקושים והמגדיר ליצרנים מה כדאי להם לייצר, תפקיד מפתח בעולם המודרני.
במקרא מוזכר לראשונה המושג מטבע עובר לסוחר כאשר אברהם אבינו קונה מעפרון החיתי את מערת המכפלה ומשלם לו ארבע מאות שקל, עובר לסוחר. דהיינו, עסקאות עושים עם כסף, המוכר בתור העובר בין הסוחרים, הוא אמצעי התשלום.
סוגי הסוחרים

מבחינים בין שני סוגי סוחרים:
הסוחר הסיטונאי, היוצר את הקשר בין היצרן לבין ה"סוחר הקמעוני". יש סיטונאים, שרק יוצרים את הקשר, מבלי שהסחורה תעבור לאחזקתם. הם רק מתווכים בין היצרן לסוחר הקמעוני ומפנים את הסוחר הקמעוני למקומות האחסון של הסחורה אצל היצרן. דוגמה בולטת ל"סיטונאי" הוא מחסן למכירת ירקות בשוק הסיטונאי או מחסן למוצרי מזון בשוק הסיטונאי, כמו השוק הקיים בתל אביב באזור רחוב לוינסקי. בכל עיר קיים ריכוז של חנויות סיטונאיות באזור נתון.
הסוחר הקימעוני, המקשר בין היצרן, באמצעות ה"סיטונאי", לבין ציבור הצרכנים. דוגמה בולטת ל"קימעוני" היא של חנות המכולת או חנות הירקות השכונתית.
תפקיד הסוחר בפיתוח הכלכלי

לסוחרים ולמסחר היה תפקיד חשוב בהתפתחות הכלכלה המודרנית ורווחת תושביה. מגמה זו החלה כבר בתקופת התנחלות היוונים ביוון הגדולה והפיניקים באגן הים התיכון ואפילו היהודים באלכסנדריה שבמצרים. הסוחרים גילו מקורות למחצבים ולמוצרים מכל הסוגים ואפילו לבני אדם, שנמכרו בתור עבדים. הסוחרים הביאו את סחורתם למרכזי הערים החשובות בעולם של אז, בעיקר ברומא. משם השיגו סחורות אחרות וחזרו עמן לארצות מהם הביאו את המוצרים.
לקראת סיום העידן הרומאי התרחב המסחר העולמי למזרח והתרכז בסחר בבשמים: סחורה שאין לה משקל רב, נשמרת לטווח ארוך ונדירה, כלומר מחירה גבוה יחסית - מוצר אידיאלי לסוחר. בתחילה היו אלה הנבטים שעסקו בסחר הבשמים. בהמשך הצטרפו אליהם בני עמים אחרים. בימי הביניים גילו סוחרים כמו מרקו פולו ארצות חדשות, בעיקר במזרח הרחוק והגיעו עד הודו וסין. מארצות רחוקות אלה הביאו מוצרים חדשים, אבנים יקרות, סוגי בדים וכמובן בשמים.
עם גילוי "העולם החדש" בשנת 1492, אשר הגיעו אליו בשל הרצון למצוא דרך חדשה לשוק הבינלאומי הרחב ב"הודו", הסחר הבינלאומי קיבל תנופה, אשר תוצאותיה מורגשות עד היום. תפקידו של הסוחר הסיטונאי כיום נותר כמו בעבר, יצירת הקשר בין היצרן בארצו ובארצות אחרות לבין הסוחר הקימעוני. במעמדם של הסוחרים הסיטונאים כמעט ולא חל פיחות במשך השנים.
המסחר הקימעוני סובל מפגיעה בעידן האחרון. הקמתן של רשתות השיווק דוחקות אותו מהשוק. עם זאת באזורים מסוימים ובמקצועות אחדים נשמר איתן מעמדו של הסוחר הקימעוני.
סוחרים יהודים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
רוכלות ומסחר היו מקצועות מקובלים בקרב יהודים בתקופות ובאזורים בהם נאסר עליהם לעסוק בחקלאות ובמקצועות יצרניים.
ראו גם

מכירה
סחר
שיווק
קפיטליזם
סוחר חלב בולגרי, 1880
סוחר מכין את החשבון, ציור יפני מאת Katsushika Hokusai
סלבטורה מרנזנו

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1886 קסטלמארה דל גולפו, איטליה 
 נרצח:  10 בספטמבר 1931 (בגיל 45) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת איטליה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנט. ג'ון 
 תפקיד:  capo dei capi 
 השקפה דתית:  נצרות 
 
סלבטורה מרנזנו (באנגלית: Salvatore Maranzano‏; 31 ביולי 1886 – 10 בספטמבר 1931) היה מאפיונר אמריקני ממוצא סיציליאני, אשר הנהיג את כנופיית הקסטלמארזים בניו יורק. ב-1930 הוא פתח במלחמה נגד כנופיית "הפיטים המשופמים" שבהנהגת ג'וזפה מסרייה - אירוע שנודע לימים בתור "מלחמת הקסטלמארזים". מרנזנו ניצח במלחמה והפך למשך תקופה קצרה לשליט עולם הפשע הניו-יורקי. הוא נרצח בידי כנופייתו של לאקי לוצ'יאנו.
ביוגרפיה

מרנזנו נולד ב-31 ביולי 1886 בעיירה קסטלמארה דל גולפו על החוף הצפון-מערבי של סיציליה. בעיירה זו נולדו עוד מאפיונרים בולטים רבים. הוא שאף להיות כומר, אולם בסופו של דבר הפך הצטרף לארגון הפשע של ויטו קשופרו. הוא בלט בעולם הפשע הסיציליאני בשל השכלתו הרחבה, ונודע בהערצתו ליוליוס קיסר. בשל כך, זכה לכינוי "קיסר הקטן".
בתחילת שנות ה-20 שלח קשופרו את מרנזנו לברוקלין במטרה להרחיב את פעילות הארגון גם לשם. מרנזנו הקים חברה חוקית שעסקה בתיווך נדל"ן. חברה זו שימשה כמלבנה עבור עסקי הברחת הסמים שמרנזנו החל לנהל. מרנזנו גייס לארגון את ג'וזף בוננו הצעיר והפך אותו לסגנו.
ב-27 ביוני 1930 נידון קשופרו למאסר עולם באיטליה על אשמת רצח ישנה. מרנזנו ואנשיו נותרו ללא הנהגה והוראות. ג'וזפה מסרייה, שהיה אז בוס הפשע הגדול ביותר בניו יורק, החליט שהגיעה השעה להיפטר מהארגון. מסרייה היה מנהיג המאפיונרים מהדור הקודם אשר כונו "הפיטים המשופמים", והוא ראה בעין רעה את חדירת המאפיונרים החדשים אשר נמלטו מאימת מוסוליני ונגסו בשלטונו. מעשי האיבה בין אנשי מרנזנו, אשר כונו "קסטלמארזים", לבין אנשי מסרייה, החלו בשנת 1930 וכונו "מלחמת הקסטלמארזים".
בסיועו של בוננו, נרקמו קשרים בין הקסטלמארזים לבין קבוצה שלישית בהנהגתו של לאקי לוצ'יאנו אשר כונתה "הטורקים הצעירים". אנשיו של לוצ'יאנו היו בעיקר יהודים ואירים, אולם לוצ'יאנו רצה מאוד לשלב אותם בתוך עולם הפשע האיטלקי. ב-15 באפריל 1931 רצחו אנשיו של לוצ'יאנו את מסרייה, ובכך הסתיימה המלחמה ומרנזנו נהפך לבוס הפשע החזק ביותר בניו יורק. מרנזנו התווה תוכנית שנועדה לרכז תחת שליטתו את הפשע המאורגן הסיציליאני-איטלקי בארצות הברית כולה. על פי תוכניתו, יחולקו ארגוני הפשע ל-24 כנופיות אשר כונו "משפחות", אשר בראש כל אחת מהן יעמוד בוס. בראש הארגון כולו יעמוד ה"קאפו די טוטי קאפי" ("הבוס של כל הבוסים") כלומר מרנזנו עצמו.
בהתאם להערצתו ליוליוס קיסר, מרנזנו נהג להשוות את הארגון שהקים לאימפריה הרומית, וניסה שהיררכיית הפיקוד שלו תהיה זהה לזו שבצבאו של קיסר. הוא הקפיד לשמור את כל עמדות הכוח בידיהם של מאפיונרים איטלקים ומנע את כניסתם של מאפיונרים יהודים כמו מאיר לנסקי ובאגסי סיגל. המאפיונרים הצעירים בארגון ראו במרנזנו עוד נציג של האסכולה הישנה ושאפו להחליף אותו במנהיג צעיר יותר. הממורמר מכולם היה לוצ'יאנו, שלא תוגמל על שירותיו ולא זכה למקום בסדר החדש של מרנזנו.
מרנזנו הבין שלוצ'יאנו מהווה איום. הוא שכר את המתנקש האירי וינסנט קול ("מד דוג קול") כדי שיחסל את לוצ'יאנו. התכנית הודלפה ללוצ'יאנו בידי טומי לוצ'זה. ב-10 בספטמבר זימן מרנזנו את לוצ'יאנו למשרדו בבניין הלמסלי בפארק אווניו שבמנהטן. לוצ'יאנו סבר שמדובר במלכודת, והחליט לתקוף ראשון. בסיועם של לנסקי וסיגל, הוא שלח למשרדו של מרנזנו ארבעה גנגסטרים יהודים מחופשים לשוטרים. שניים מהם השתלטו על השומרים של מרנזנו ופרקו אותם מנשקם, בזמן שהשניים האחרים דקרו את מרנזנו מספר פעמים לפני שירו בו למוות. ככל הנראה בוננו ידע על הרצח, וייתכן שאפילו השתתף בתכנונו.
מרנזנו נקבר בבית הקברות סנט ג'ון, קווינס, ניו יורק ליד קברו של לוצ'יאנו.
לקריאה נוספת

Critchley, David (2009). The Origin of Organized Crime in America: The New York City Mafia, 1891-1931. New York: Routledge. ISBN 978-0-415-99030-1.
Hortis, C. Alexander (2014). The Mob and the City. Amherst, New York: Prometheus Books. ISBN 9781616149246.
Lupo, Salvatore (2015). The Two Mafias: A Transatlantic History, 1888-2008 (באנגלית). New York: Palgrave MacMillan. ISBN 9781137491374.
Maas, Peter (1968). The Valachi Papers (1986 Pocket Books ed.). New York: Simon and Schuster. ISBN 0-671-63173-X.
Raab, Selwyn (2005). Five Families: The Rise, Decline and Resurgence of America's Most Powerful Mafia Empires. New York: Thomas Dunne Books. ISBN 978-0-312-36181-5.
Davis, John H. Mafia Dynasty: The Rise and Fall of the Gambino Crime Family. New York: HarperCollins, 1993.
Reppetto, Thomas. American Mafia: A History of Its Rise to Power. New York: Henry Holt and Company, 1994.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה של המאפיה
1 2  מכופף הבננות, באתר גלובס, 20 ביולי 2002.
↑  על שם שפמיהם המטופחים בקפידה
עכברינה

| --- | --- |
 סוגה:  הרפתקאות
 מדבבים בעברית:  מעיין עדן, אדם זילברמן, שירלי לילו, שמעון סמיט, אלי לולאי, לאון פלדמן, תמיר גינזבורג, תומר שביט, ענת ניב, יובל קלו
 ארץ מקור:  בלגיה, אירלנד, גרמניה
 שפות:  פלמית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 חברת הפקה:  Fabrique Fantastique, Flanders Film Funding, Vlaams Audiovisueel Fonds, Screen Flanders, HessenFilm Und Medien, Scopas Medien, Irish Film Board, Salty Dog Pictures
 הפצה:  Keshet International
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Ketnet, ARD, RTE
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2019 - רץ – הווה
 תקופת שידור בישראל:  15 מרץ 2020 - רץ
 
עכברינה (באנגלית: Sir Mouse) היא סדרת הנפשה לילדים שנוצרה בשנת 2019 על ידי סטודיו Fabrique Fantastique. הסדרה עוסקת בחברות מיוחדת ובלתי רגילה בין עכברינה, עכברה שתלטנית, וחברתה הסלחנית והעדינה, דרקונה. הסדרה שוברת מוסכמות מגדריים ומנפצת סטריאוטיפים
הסדרה כולה מתרחשת בעולם אבסורדי ומרוחק של ימי הביניים, ומה שמבליט אותה זה סגנון האנימציה המיוחד – דמויות דיגיטליות שנראות כמו בדו-ממד אבל נוצרו בתלת־ממד.
תקציר העלילה

עכברינה האבירה האמיצה, תמיד דרוכה לקראת קרב ומאבק. אבל בעולם שלא מתרחשת בו מלחמה, לעכברינה עלול להיות מאוד משעמם, עד לרגע שמישהו זועק לעזרה או כאשר המלך שולח אותה ואת דרקונה למשימה חשובה אל מול הלא נודע. אבל כשנראה שעכברינה ודרקונה עומדות להפסיד במשימה, ועכברינה מתוסכלת, כועסת עד שהיא מתפוצצת, זה בדיוק הרגע שהשתיים מצליחות למצוא יחד את הדרך לפתרון. כל פרק מביא אתו סיפור נועז ובשילוב עקיצה פמיניסטית מודרנית, שתי החברות, עכברינה ודרקונה מצליחות לאתגר את התפיסות החברתיות שלנו על קלישאות הנפוצות באגדות.
דמויות

עכברינה
דרקונה
נסיך
סר אביר
מלך
סמל מיקרונזיה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה 
 תאריך אימוץ:  1986 
 
סמל מיקרונזיה הוא הסמל הלאומי הרשמי של המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה. על הסמל כתוב באנגלית: "Government of the Federated States of Micronesia" (בעברית: "הממשלה של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה") וגם רשום "PEACE UNITY LIBERTY" (בעברית: שלום אחדות חופש) במרכז הסמל. הסמל אומץ על ידי הקונגרס של המדינות הפדרליות של מיקרונזיה ולאחר מכן אושר על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
ראו גם

דגל מיקרונזיה
המנון מיקרונזיה
| סמלי מדינות אוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטרליה • איי מרשל • איי שלמה • אינדונזיה • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו •  ניו זילנד (איי קוק • ניואה) • סמואה • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| שטחים תלויים | אי הפסחא • אי חג המולד • איי מריאנה הצפוניים • איי קוקוס • בוגנוויל • גואם • הוואי • טוקלאו • ואליס ופוטונה • נורפוק • סמואה האמריקאית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן • קלדוניה החדשה |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
סמל מיסיסיפי

| --- | --- |

חותמה הנוכחי של המדינה
 פרטים
 המחזיק בסמל:  מדינת מיסיסיפי
 תאריך אימוץ:  בשלהי 1817
 התקנים
 אלמנטים נוספים:  עיט האוחז בחצים ובעלי זית
חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי אומץ ב-1789, כשמיסיסיפי נכללה כבר כטריטוריה בארצות הברית, טריטוריית מיסיסיפי. כשהיא הפכה למדינה ב-1817, חותם הטריטוריה הפך לחותם המדינה.
בסמל עיט גאה הממוקם במרכז החותם, וראשו מופנה גבוה וכנפיו פתוחות לרווחה. כוכבים וקווים מעטרים את חזהו.  בטפריו נעוצים עלי זית וחצים, המסמלים את הרצון והשאיפה לשלום נגד החצים, השאיפה למלחמה ואנדרלמוסיה. במעגל החיצוני טבעת ובה מונצחת הכתובת: "The Great Seal of the State of Mississippi" (בעברית: חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי).
ראו גם

דגל מיסיסיפי
סמל מלאווי

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  מלאווי 
 תאריך אימוץ:  1964 
 
שלט האצולה של מלאווי מבוסס על סמל קודם של המושבה הבריטית ניאסלנד. הסמל נתמך על ידי אריה (משמאל) ונמר (מימין), מתחתיהם נמצא קלף ועליו כתוב המוטו של המדינה: "אחדות וחופש".
ראו גם

דגל מלאווי
המנון מלאווי
סמל מיין

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  מדינת מיין
 תאריך אימוץ:  15 במרץ 1820 
 התקנים
 מוטו:  לטינית: Dirigo
 
סמל מדינת מיין אומץ על ידי בית המחוקקים של המדינה ביוני 1820.
במרכז סמל המדינה איור בסגנון 'הראלדי' (שלט אצולה) שעליו מצויר אייל קורא רובץ תחת עץ אורן בשדה הגובל בנהר וביער, סמל לטבע המאפיין את המדינה.
משני צדי המגן ישנו חקלאי המחזיק בידו חרמש, ומלח הנשען על עוגן. שני אלה מסמלים את ענפי הכלכלה המסורתיים העיקריים של המדינה.
מעל האיור הראשי, ומתחת לפנטגון שבמרכזו כוכב מחומש המסמל את כוכב הצפון, מופיע מוטו המדינה: "Dirigo" (בלטינית: "אני מוביל").
מתחת לשלט מופיע שם המדינה "מיין", שמקורו אינו ברור: יש הסבורים שמדובר בשם של אזור בצרפת, ואחרים מציעים שזהו איות מיושן של המלה 'ראשי' (אדמה ראשית, יבשת).
בשנת 1919 קבע בית המחוקקים של מיין כי אין לשנות את סמל המדינה.
ראו גם

דגל מיין
| סמלי מדינות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| סמל פדרלי | סמל ארצות הברית |  |
| סמלי מדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • וושינגטון • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| סמלי אזורים מבודדים | סמואה האמריקנית • גואם • איי מריאנה הצפוניים • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית |  |
| סמל מחוז קולומביה ווושינגטון | וושינגטון, מחוז קולומביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרטי שפירא

סרטי שפירא היא חברת הפקה והפצת סרטים ישראלית.
החברה הוקמה בשנת 1968 על ידי איש העסקים דוד שפירא והייתה מהראשונות שהתמחו בהפצת סרטי איכות וקולנוע לא-הוליוודי. בין הסרטים שהפיצה בארץ היו כנופיות ניו יורק, טראפיק אמלי, 4  חודשים, 3 שבועות ויומיים וסרטים נוספים. לעיתים אף לקחה חלק בהפקות סרטים מקוריות.
בשנת 1986 פתחה החברה בית קולנוע במתחם דיזנגוף סנטר, שנקרא קולנוע דיזנגוף ושימש כבית הקולנוע הראשי עבור הקרנות סרטי החברה. בכך לקחה חלק במגמה של חברות הפצה והפקה מקומיות להיכנס גם לשוק הקרנת הסרטים. בית הקולנוע פעל ברציפות במשך 25 שנים, אך חווה קשיים כלכליים בשל תפיסתו כבית קולנוע מיושן לעומת קומפלקסי קולנוע חדישים כסינמה סיטי ויס פלאנט. בשנת 2011 החליטה החברה לסגור את בית הקולנוע, ולהתמקד בהפצת סרטיה בבתי קולנוע אחרים. ניתן לצפות בארכיון סרטי החברה בשירות הסטרימינג וואלה! VOD.
החברה מנוהלת על ידי משפחת שפירא מעת הקמתה - עד 2003 היה דוד שפירא מנהלה, ועם פטירתו באותה השנה הפכה דליה שפירא, אשתו, למנהלת החברה.
סטרוקטורליזם

ערך זה עוסק בתורה סוציולוגית. אם התכוונתם לאסכולה בפסיכולוגיה, ראו .
קלוד לוי-שטראוס, מחשובי ההוגים של הסטרוקטורליזם
סְטְרוּקְטוּרָלִיזְם (על פי האקדמיה ללשון העברית: תורת המִבניות) הוא זרם מחשבה אינטלקטואלי שהגיע לשיאו בשנות ה-60 של המאה ה-20, בעיקר בצרפת. ניתן לסמן את תחילת הסטרוקטורליזם כבר בשנות ה-20, כאשר חוקר השפה רומן יאקובסון שייסד את "אסכולת פראג"(אנ'), קרא לחבריה "סטרוקטורליסטים". בין ראשוני המשתמשים במודל הסטרוקטורליסטי לעבודות בתחומים אחרים היו האנתרופולוג קלוד לוי-שטראוס ומבקר הספרות רולאן בארת.
על פי הסטרוקטורליזם, לא ניתן לתת משמעות לתופעות או לאובייקטים ללא התייחסות למבנים (סטרוקטורות) שבתוכם תופעות אלה קורות, או שבתוכם אובייקטים אלה נוצרים ומתפקדים. כל אובייקט, תופעה או אירוע שייכים למכלול שכל אלמנט בו מקיים יחס כלשהו עם האלמנטים האחרים. כל אלמנט חסר משמעות כשלעצמו – הוא מוגדר רק ביחס לאלמנטים אחרים במערכת ורק מתוקף מערכת יחסים זו נקבעת משמעותו. מבנים, או מכלולים אלה, נוצרים על ידי התודעה האנושית ומותנים בדרך שבה היא קולטת את העולם ומארגנת את התנסותה בו. מכאן נובע שהמשמעות אינה מהות הטבועה בתוך הדברים, אלא מיוחסת להם על ידי התודעה האנושית. בכל תחום ידע הסטרוקטורליסטים מנסים לתפוס ולתאר את המבנה העומד בבסיסו ואת השינויים שיכולים להתחולל בו. הסטרוקטורליזם מניח כי קיים מבנה משותף הן לחוקר והן למושאי מחקרו, מבנה המאפשר לחוקר להחיל את שיטת העבודה הסטרוקטורליסטית על תופעות שונות ממגוון רחב של תחומים ותרבויות.
הבסיס הבלשני של הסטרוקטורליזם

זרם המחשבה הסטרוקטורליסטי מעוגן במודל הבלשני של פרדינן דה-סוסיר, שהבחין בין "שפה" ל"דיבור". ה"שפה" היא מערכת הכללים וההסכמים הנמצאת בבסיס כל "דיבור". כל ביטוי מסוים בעל פה או בכתב מקבל את משמעותו רק בתוך המבנה הכללי של השפה. מודל זה מהווה בסיס לתפיסה הסטרוקטורליסטית של תופעות תרבותיות כ"דיבור" בתוך "שפה" אותה יש למצוא, לחקור ולהבין כדי לתת משמעות לתופעות אלה. כדוגמה לפעילות זו, הסטרוקטורליסטים יחפשו את "שפת הקולנוע" כדי להבין את משמעותו של סרט מסוים, או את "שפת הדמוקרטיה" כדי להבין מה משותף למשטרים שונים המכונים "דמוקרטיים".
הבנת כל מבנה, בין אם שפה או מערכת סימנים אחרת, מבוססת על היכולת לפרק את המכלול ליחידות הבסיסיות המרכיבות אותו ולזהות את ההבדלים ביניהן. על פי רומן יאקובסון, השיטה הבסיסית ביותר להבחנה בין יחידות במבנה היא שימוש בניגודיויות בינאריות - ניסוח של ניגודיות בין אלמנטים. זהותו ומשמעותו של כל אלמנט נקבעת בדרך השלילה - על פי ההבדלים בינו לבין המרכיבים האחרים במבנה הכולל. הבדלים אלה מובנים תמיד במסגרות החברתיות בתוכן הם נוצרים, ולכן הם שרירותיים ויכולים להשתנות מתרבות לתרבות.
ההצדקה להחלת המודל הבלשני על תופעות שאינן לשוניות קשורה להגדרת השפה על ידי דה-סוסיר כמערכת של סימנים - אוסף של יחידות (מילים) שבכל אחת מהן הצליל ("המסמן") מתאים למשמעות ("המסומן"). דה-סוסיר טען כי הלשון היא מערכת סימנים אחת מני רבות וייסד את מדע הסמיוטיקה - תורת הסימנים. הסטרוקטורליזם מייחס אופי סמיולוגי לכל המערכות אותן הוא חוקר - תקנים, אירועים, תופעות חברתיות ותרבותיות אינן "טבעיות" או "נתונות", אלא מקבלות משמעות מתוך האופן שבו בני האדם מגדירים ומבינים אותם. לכן כל אלה הם סימנים - יחידות של משמעות ("המילים") - בתוך מערכות תרבותיות וחברתיות רחבות יותר ("השפה").
סטרוקטורליזם וסמיוטיקה

מתוך תפיסותיו של דה סוסיר לגבי השפה כמערכת סימנים נוצרה הסמיוטיקה - אחד מכלי הניתוח המרכזיים במחקר התרבות המשמש חוקרים מתחומים שונים ומגוונים. הסמיוטיקה עוסקת בכל מה שמייצג משהו אחר, או "סימן" בלשון הסמיוטיקאים. בבסיס הסמיוטיקה עומדת ההנחה כי תוצרי תרבות, או תופעות ואובייקטים שקיבלו משמעות בתרבות, מתפקדים כמערכת של סימנים - יש להם ממד תקשורתי, הם מעבירים מסרים, מובנם נוצר על ידי בני אדם במסגרת מערכות של מוסכמות אנושיות וכל סימן במערכת מקבל את משמעותו מתוך מקומו ביחס לכל הסימנים האחרים. מערכת סימון עבור הסמיוטיקאים היא מושג רחב מאוד הכולל כל מערכת של סימנים מאורגנת ומובנית הנושאת משמעות תרבותית. ניתן לכלול במסגרת זו תופעות רבות ומגוונות, כגון יצירות ספרות, טקסים שבטיים, אופנה, עיצוב מכוניות או תוכניהן של פרסומות. את כל אלה ניתן לקרוא כמו לשון ולחשוף את השיטתיות (את "השפה" או "מבנה העומק" בלשונם של הסמיוטיקאים) שבדרך פעולתם.
אחד מחשובי הסמיוטיקאים של המאה ה-20 היה רולאן בארת ששילב את הסמיוטיקה עם ביקורת אידאולוגית של ייצוגים תרבותיים.
אנתרופולוגיה סטרוקטורליסטית

האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית נוסדה על ידי קלוד לוי-שטראוס והתפתחה אל מול שתי אסכולות אלטרנטיביות ששלטו עד שנות ה-50 של המאה ה-20 - הפונקציונליזם והמחקר ההיסטורי. האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית מתבוננת בתרבות כמערכת תקשורת סמלית, דהיינו כשפה. לדפוסים תרבותיים יש ממד תקשורתי, הם מייצגים משמעויות המבוססות על מערכת מופנמת של כללי התנהגות ועל היחסים ביניהם. המשמעות של כל דפוס תרבותי, כל התנהגות, נוצרת הודות לקיומה של "השפה" - מערכת המכוננת הבדלים בין ההתנהגויות השונות. משמעויות אלה נחקרות על ידי האנתרופולוגיה הסטרוקטורליסטית, המנסה לזהות את המבנה שבבסיסן. לוי-שטראוס סבר כי "שפת התרבות" היא אוניברסלית ומשותפת לכל התרבויות - "מבנה העומק" שהוא תכונה מולדת של המוח האנושי, וההבדלים בין התרבויות השונות הם ברמת הפרטים של השפה בלבד. בעקבות רומן יעקובסון הוא ראה את המוח האנושי כמאורגן בצורה של צמדי ניגודים בינאריים, וסימן סדרה של ניגודים בסיסיים כאלה אשר ניתן להבין כל תרבות במונחיהם.
אחד מהמחקרים של לוי-שטראוס בו יישם את המודל הסטרוקטורליסטי הוא עבודתו על המיתוסים שהתפרסמה במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20. בבסיס עבודה זו הוא השילוב של העושר והשונות של המיתוסים יחד עם העובדה שקיים דמיון בסיסי מפתיע בין מיתוסים שנוצרו בתרבויות שונות לחלוטין. מכאן לוי-שטראוס הסיק שיש לבחון את המיתוסים כשפה ולהבחין בין התוכן של המיתוס שמשתנה ממיתוס אחד למשנהו לבין מבנה העומק העומד בבסיס כל המיתוסים שזהה בכל התרבויות. לוי-שטראוס התעניין במבנה זה וחילץ אותו באמצעות ניתוח שיטתי של מיתוסים שונים.
סטרוקטורליזם ותורת הספרות

החלת מושג המערכת על הספרות משמעותה מעבר מהתמקדות בפרשנות של יצירה בודדת לניסיון להבין אותה כחלק מתוך מערכת רחבה יותר. מעבר זה גורם להוצאת זהות מחבר היצירה והקשריה החוץ-ספרותיים אל מחוץ לתחום העיסוק של תורת הספרות. חוקרי הספרות הסטרוקטורליסטים עושים הבחנה בין המבנה המופשט הכללי של הספרות לבין מימושיו האפשריים, ובאנלוגיה לבלשנים החוקרים את מבנה השפה, מושא המחקר שלהם הוא המבנה. ברמה המופשטת ביותר מדובר בניסיון להבין ולאפיין את המבע הספרותי, או בניסוח אחר, מהי ה"ספרותיות", או מהי הפואטיקה של הספרות. עם זאת חוקרי הספרות הסטרוקטורליסטים עוסקים גם במערכות מצומצמות יותר וביחסים שבין פריטים למערכות בהן הם ממוקמים. לדוגמה, סוגה מסוימת יכולה להיבחן כ"פריט" על רקע היחסים שבינה לבין מערכת של סוגות אחרות; יצירה המשתייכת לסוגה מסוימת תיבחן ביחס למערכת של אותה סוגה, ו"פריט" יכול להיות גם רכיב מסוים בתוך יצירה.
אסכולת פראג שנוסדה על ידי רומאן יעקובסון עם שותפים נוספים בשנת 1926 הייתה בין הראשונות ליישם את המודל הסטרוקטורליסטי על הספרות כאמנות לשונית. מחקרו של אומברטו אקו משנת 1966 בו ניסח את הכללים שעומדים מאחורי סדרת ספרי ג'יימס בונד מהווה דוגמה ליישום כזה.
סטרוקטורליזם ופסיכואנליזה

הפסיכואנליזה מאמינה כי לנפש האנושית יש מבנה אוניברסלי וא-היסטורי שניתן לנסחו ולהסבירו, מבנה שתקף מעבר לגבולות הזמן והמקום. מבנה זה מכיל הן את התודעה והן את הלא-מודע, והוא מתגבש מתוך המפגש בין דחפי הגוף לבין המערכת החברתית-תרבותית ודרישותיה. מבנה זה משותף לכלל בני האדם באשר הם. למרות הסכמה עקרונית זו, פסיכואנליטיקאים שונים הציעו השערות שונות לגבי מבנה נפש האדם, והסבירו את התפתחותו, התנהגותו ואופיו של האדם כביטויים של מבנים אלה. לדוגמה, זיגמונד פרויד הציע מבנה משולש הכולל את האני (האגו), הסתמי (האיד) והאני העליון (הסופר אגו); קרל יונג דיבר על האני (החלק המודע), הפרסונה (ההיבט החיצוני אותו האדם מציג בציבור) ו"העצמי" המייצג את האיזון הנפשי שאליו האדם שואף להגיע, ואילו אצל ז'אק לאקאן המבנה המשולש של הנפש כולל שלושה "סדרים": הדמיוני, הסמלי והממשי.