stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרק אלטרמן
ביוגרפיה > 2015

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2015 זכה אלטרמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.04 מטר, לפני איתמר לוי (51.72 מטר) וחברו לאגודה ויקטור זגינאיקו (45.93 מטר). מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.64 מטר, אחרי איתמר לוי (18.20 מטר) ולפני רועי וסרמן (15.83 מטר).
ביוגרפיה > 2016

באליפות ישראל שנערכה בשנת 2016 זכה אלטרמן בשתי מדליות כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.70 מטר, אחרי איתמר לוי (18.27 מטר) ולפני רועי וסרמן (16.25 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.47 מטר, אחרי איתמר לוי (54.75 מטר) ולפני דניס ואליאלין (51.34 מטר)
אימרוץ

באוגוסט 2010 הושעה אלטרמן לשנתיים לאחר שנימצא בדמו מתאנדיאנון.
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל: 17.68 מטר (2014)
זריקת דיסקוס: 57.75 מטר (2013)
הערות שוליים

↑  מרק אלטרמן, באתר איגוד האתלטיקה בישראל
↑  אורן אהרוני, אתלטיקה: מרק אלטרמן הושעה על שימוש בסמים, באתר ynet, 21 באוגוסט 2010
מסאלה דוסה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חביתית
 מטבח:  הודי וסרי לנקי
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  אורז וקטניות
מסאלה דוסה (בהינדי: मसाला दोसा; באנגלית: Masala Dosa) היא חביתית דקה שעשויה מאורז וקטניות ונפוצה בדרום הודו ובמדינות תת-היבשת ההודית.
מסאלה דוסה עשויה לרוב מקמח אורז, עדשים, תפוחי אדמה, חילבה, גהי, קארי וצ'אטני, עדשה תרבותית ודאל.
המאכל נחשב למנה ראשונה ומלבד הגרסה הבסיסית קיימת גרסה המבוססת על חמאה, פלפל צ'ילי ועוד.
הערות שוליים

↑  מסאלה דוסה: הקרפ החמצמץ והטעים ביותר של דרום הודו, באתר הארץ, 15 ביוני 2020
↑  נורה, מסאלה דוסה המלכה של דרום הודו ⋆ נורה - מטבח שף מקומי, באתר נורה - מטבח שף מקומי, ‏24 בינואר 2017
↑  Masala Dosa in Kannada | ಸೂಪರ್ ಮಸಾಲ್ ದೋಸೆ | Homemade Masal Dosa in Kannada | Rekha Aduge, נבדק ב-2022-11-14
↑  Masala Dosa | Masala Dosa batter and Red chutney | Kempu Chutney and Masala Dosa batter Recipe, נבדק ב-2022-11-14
↑  American Dosa, Forbes (באנגלית)
מנורת שבת

ערך זה עוסק בסוג של נברשת. אם התכוונתם למנורה חשמלית לשבת, ראו .
.
מנורת שבת מרשימה עשויה כסף, לצד פמוטות השבת. יוהאן ולנטין שילר, 1650–1720, פרנקפורט דמיין. אוסף המוזיאון היהודי של ניו יורק
מנורת שבת מאוסף המוזיאון היהודי בשווייץ (אנ')
מנורת שבת (בגרמנית: Sabbatampel או Sabbatlampe; בצרפתית: Lampe de Chabbat), המכונה גם יוּדֶנשטֶרן (בגרמנית: Judenstern = כוכב היהודים, או כוכב יהודי, על שם הצורה שיוצרים קני המנורה), היא מנורת שמן גדולה ובעלת זרועות, התלויה מהתקרה, אשר שימשה להאיר את שולחן ליל שבת בבית היהודי.
הדגם הקלאסי שהיה נפוץ מאוד במערב אירופה היה בעל מראה כוכב שנוצר מהקנים-זרבוביות שהחזיקו את הפתילות (דוגמאות שלו, עשויות פליז, מהמאות ה-18 וה-19 נפוצות למדי במוזיאונים יהודיים) ובתחתיתו כלי לקיבול השמן. חלק מהמנורות נתלו עם גלגלת שאיפשרה להעלות את המנורה לגובה החדר כדי שלא תהיה נגישה בשבת עצמה משום גזרת "שמא יטה".
במאה ה-21 משמשות מנורות שבת רבות כפריטי וינטאג', ויש שהן עוברות תהליך חישמול הכולל חיווט חשמלי והתקנת בתי מנורה לשימוש בנורה חשמלית.
מנורות עתיקות ומפורסמות

הדגם העתיק ביותר של מנורת שבת המוכר כיום נמצא באוצרות קתדרלת (אנ') העיר ארפורט והוא מתוארך לסביבות שנת 1200. עותקים של הדגם מוצגים במוזיאון בית הכנסת הישן בארפורט ובקתדרלה. האיורים על הדגם והמבנה שלו מעידים על מוצאו היהודי. הדגם המוצג בקתדרלה משמש כיום ל"נר תמיד" (אנ') ולא ברור כיצד הגיע לשימושו הנוכחי בכנסייה נוצרית.
במוזיאון לונדון מוצגת מנורת שבת קטנה מעט מזו שבארפורט, המתוארכת למחצית השנייה של המאה ה-12. מנורה זו בעלת כוכב של שישה קנים וקערת שמן בקוטר של 18 ס"מ.
מנורות נוספות ידועות מהמאות הללו מערים באנגליה שבהן התקיימה קהילה יהודית לפני גירוש יהודי אנגליה. בהן מנורת נחושת המוצגת במוזיאון העיר (אנ') בריסטול. אין ודאות שכל המנורות המתאימות בצורתן שימשו בבתי יהודים וייתכן שחלקן לפחות שימשו למטרות דומות בקהילות נוצריות.
גלריה

מנורות שבת בעלות צורת כוכב (יודנשטרן) משמשות מוטיב מוכר בציורים של הווי יהודי מהתקופות הרלוונטיות. להלן דוגמאות אחדות (רובן משל מוריץ דניאל אופנהיים ששילב אותן בתמונות רבות שמציגות בתים יהודיים):
איור של מנורת שבת, אמשטרדם 1695
מוריץ דניאל אופנהיים, כניסת שבת, 1882
אופנהיים, שובו של המתנדב היהודי ממלחמות השחרור, 1833–1835 (מנורה מיוחדת)
אופנהיים, מאיר אנשל רוטשילד מחזיר את הפקדון לנסיך הבוחר מהסה, המסרב לקחתו. בערך 1820 ו-1855
אופנהיים, נשף פורים, 1873
אופנהיים, הסוכה, 1868
אדואר מואיז (צר'), ברכת הסב, המאה ה-19
אדואר מואיז, פסח יהודי בימי הביניים
הערות שוליים

↑  השם 'יודנשטרן' משמש גם לכינוי הטלאי הצהוב בעל צורת הכוכב (מגן דוד), אך הוא עדיין בשימוש עבור מנורת השבת, בעיקר בקטלוגים של יודאיקה לאספנות.
מריאן סטוקס

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1855 גראץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  13 באוגוסט 1927 (בגיל 72) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Marianne Preindlsberger 
 יצירות ידועות:  Melisande 
 בן או בת זוג:  אדריאן סקוט סטוקס (1884–?) 
 
מריאן סטוקס (באנגלית: Marianne Stokes;‏ 1855 – 1927), נולדה כמריאן פרינדלסברגר, הייתה ציירת אוסטרית. היא התיישבה באנגליה לאחר נישואיה עם אדריאן סקוט סטוקס (1854–1935), צייר הנוף, אותו פגשה בפונט-אוון. סטוקס נחשב לאחד המאמנים המובילים באנגליה הוויקטוריאנית.
ביוגרפיה

פרינדלסברגר נולדה בגראץ, שטיריה. היא למדה לראשונה במינכן אצל לינדנשמידט, וזכתה במלגה על תמונתה הראשונה, מוטרגלוק, ועבדה בצרפת אצל פיקסל אדולף ז'אן דנגן-בוברט (1852–1929), קולין וגוסטב קורטויס (1853–1923). היא ציירה בחיק הטבע ובפריז, וכמו אצל ציירים צעירים אחרים, הושפעה מצייר הטבע והכפר ז'ול בסטיאן-ליפג׳. סגנונה המשיך להראות את השפעתו של ז׳ול בסטיאן גם כאשר הנושא שלה השתנה מנושאים כפריים לנושאים רומנטיים של ימי הביניים. בעודה בצרפת פגשה את הציירת הפינית הלן שג'רבק, שבחברתה ביקרה בפונט-אוון בשנת 1883.
הציור הראשון שלה בסלון בפריז, "השתקפות", שצויר בבריטני, הוצג בשנת 1885 באקדמיה המלכותית. עבודתה הוצגה גם בגלריה גרוסוונור, בגלריה החדשה ובאגודת האמנים הבריטית ובשנת 1885, שנה לאחר נישואיה, היא השתמשה בשם 'גברת. אדריאן סטוקס '.
יחד עם בעלה בילתה את הקיץ של 1885 ו-1886 בסקיין בצפון הרחוק של דנמרק, שם הייתה מושבת אמנים שנודעה כ"ציירי סקיין ". שם יצרו בני הזוג קשר הדוק עם מייקל ואנה אנצ'ר. בקיץ 1885 הם גם ביקרו באירלנד.
סטוקס הציגה את עבודתה בארמון האמנויות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא ערכה תערוכה משותפת עם בעלה בחברה לאמנות יפה בשנת 1900. הם גרו בסנט אייבס, שם הייתה מריאן סטוקס חברה בבית הספר ניולין.
לא נולדו להם ילדים, הם נסעו לעיתים קרובות לארצות אחרות: לטירול בשנת 1905 להונגריה ולהרי הטטרה הגבוהה. כאן בילו כחצי שנה ברישום ובציור בכפרים ווז'ץ, מנגוסובצה ודיאר. אדריאן סטוקס התרכז בנופים, עם תמונות של קציר חציר וקוטג'ים ציוריים, ואילו מריאן סטוקס ציירה דיוקנאות המציגים את הפרטים הקטנים של הבגדים. ציורים אלה מספקים תיעוד חשוב של התרבות הסלובקית.
לאחר שנטשה את ציורי השמן, ובהשראת התנועה הפרה-רפאליטית, היא ציירה קומפוזיציות שטוחות בטמפרה, כאשר ציוריה מעניקים רושם של ציורי קיר על משטחי גבס. היא הייתה עמיתה בחברה המלכותית לציירים בצבעי מים. סטוקס נכללה בתערוכת נשים 2018 בפריס 1850-1900.
מריאן סטוקס נפטרה במהלך שנת 1927. אדריאן סטוקס נפטר במהלך שנת 1935. שניהם נקברו בבית העלמין הקתולי הרומי-קתולי, לונדון.
הערות שוליים

↑  Page for Marianne Stokes at the Penzance Museum and Gallery, PenleeHouse.org (ארכיון)
↑  Victorian Art in Britain, web.archive.org, ‏2006-05-19
↑  Stokes, Marianne (1855-1927), androom.home.xs4all.nl
↑  Magdalen Evans, "Stokes, (Charles) Adrian Scott"
↑  British Women Painters: 1893 Exposition--page 4, arcadiasystems.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117267309  ISNI: 0000 0000 7100 8350  LCCN: no2001072743  RKD: 75402  SNAC: w64k4r4b  SUDOC: 082400091  ULAN: 500009788  VcBA: 495/364686  VIAF: 4583684   WorldCat (עם VIAF): 4583684
מרינה קונצביה

מרינה קונצביה (נולדה בכ"ה בתמוז ה'תשי"ז, 19 ביולי 1957) היא חברת מועצת עיריית ירושלים לשעבר. טרם עלייתה הייתה פעילה במחתרת היהודית במוסקבה ועסקה בלימוד השפה העברית. בישראל עבדה כעיתונאית וכשליחת הסוכנות היהודית בסנקט פטרבורג. עוסקת בפעילות ציבורית למען עולים חדשים בירושלים.
קורות חייה

מרינה קונצביה נולדה במוסקבה לשחקן התיאטרון משה כצנלסון ולעורכת ספרי לימוד, אֶמַה־נעמי קונצביה. אביה משה, אחיינו של הוגה הדעות והפעיל ברל כצנלסון, היה שחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי. בוגרת תואר שני בהוראת  ספרות כללית והשפה הרוסית במכון הפדגוגי ע"ש לנין. עבדה כמורה בבית ספר תיכון עד עלייתה לישראל.
קורות חייה > במחתרת היהודית במוסקבה

לאורך שנות ה־70 וה־80 עסקה בפעילות ציונית־מחתרתית, במסגרתה לקחה חלק פעיל במופעי פורים שפיל סאטיריים שעסקו במציאות הסובייטית היומיומית ושילבו מרכיבים אלה בסיפור מגילת אסתר.
קונצביה עסקה בהדפסה מחתרתית של יצירות ספרות אסורות במסגרת סאמיזדאט, בין היתר מתוך כתביהם של יוסף ברודסקי ושל אלכסנדר גאליץ', וכן כרוניקות של יהודי ברית המועצות, ובפרט מסמכים הקשורים למסורבי העלייה. בגין פעילות זו נחקרה מספר פעמים על ידי הקג"ב.
לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים הבינלאומי ה־10 שהתקיים בקיץ 1985 במוסקבה, קיבלה אישור יציאה מברית המועצות.
ב־14 ביולי 1985 עלתה לישראל.
קורות חייה > קריירה עיתונאית

משנת 1990 עבדה כעיתונאית וכעורכת בעיתונים "וסטי" וּ"ורמיה" בשפה הרוסית.
בשנת 1996 החלה לעבוד כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו רק"ע, אשר התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב־15 במאי 2017 תחת השם כאן רק"ע. באותה שנה נכנסה לתפקיד כעורכת חדשות בערוץ 33, בתוכנית ”קליידוסקופ“. משנת 2000 שימשה כעורכת החדשות בשפה הרוסית בערוץ הראשון.
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ 2 כעורכת תוכנית אקטואליה בשפה הרוסית.
משנת 2010 שימשה כעורכת האחראית ברשת המקומונים ”אפוכה“ בשפה הרוסית.
קורות חייה > קריירה ציבורית

בשנת 1994 מונתה קונצביה על הקמת ”בית קהילות העולים“ ברחוב יפו במרכז העיר ירושלים המשמש מרכז תרבות לעולים חדשים, שם שימשה כמנהלת.
בשנת 1995, במסגרת כהונתה של הכנסת השלוש עשרה, החלה את תפקידה כעוזרת הפרלמנטרית של יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עמנואל זיסמן וכיועצת תקשורת לחבר הכנסת אפרים גור, בנושאי קליטה ועלייה.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה בשמת 1999, שימשה כדוברת מפלגת הליכוד אל־מול אמצעי התקשורת בשפה הרוסית.
בשנת 2002, יצאה עם משפחתה לשליחות עלייה מטעם הסוכנות היהודית לעיר סנט פטרסבורג ברוסיה כממונה על כלל עובדי הנציגות בעיר, למשך שלוש שנים.
לאחר חזרתה בשנת 2006 עסקה בהפקת פסטיבל אומנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה ומשרד התרבות.
במסגרת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013, הצטרפה לרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות ניר ברקת ושובצה במקום החמישי ברשימה. במהלך קמפיין הבחירות תפקדה מרינה כמנהלת מטה דוברי הרוסית. לאחר זכיית ברקת בבחירות וכניסתה למועצת עיריית ירושלים ה־15, החלה לכהן כחברת הנהלת העיר וכמחזיקת תיק העלייה והקליטה. בהמשך הקדנציה קיבלה מרינה גם את תיק הגמלאים.
ביוני 2018 מונתה מרינה קונצביה לשמש כמנהלת מטה דוברי הרוסית עבור רשימתו של השר להגנת הסביבה, לירושלים ומורשת זאב אלקין, אשר הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות שיתקיימו ב־30 באוקטובר 2018, ובאוגוסט פורסם באופן רשמי כי תהווה חלק מרשימת ”ירושלים תצליח“ בראשות אלקין. המפלגה זכתה ב-2 מושבים וקונצביה לא נבחרה למועצת העירייה.
קורות חייה > חיים אישיים

קונצביה נשואה, אם לשניים ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים. בעלה, לב מלמיד, הוא עיתונאי.
הערות שוליים

↑  תיאטרון: ההיסטוריה של התיאטרון היהודי ברוסיה ובברית המועצות, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
↑  אייל רותם, מרינה קונצביה מצטרפת לרשימתו של ניר ברקת בבחירות הקרובות, באתר המגזר - פורטל חדשות לציבור הדתי, ‏4 באוגוסט 2013
↑  Марина Концевая – депутат горсовета Иерусалима присоединилась к предвыборному списку Зеэва Элькина | Cursorinfo, cursorinfo.co.il (ב־)
↑  דותן מלאך, עלייה קשה: המראת העיתונות הרוסית - וקריסתה, באתר nrg
מרינה קראבץ

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1984 (בת 40) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם במה:  Фрау Марта 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 בן או בת זוג:  Arkady Vodakhov 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרינה לאונידובנה קראבץ (ברוסית: Марина Леонидовна Кравец; נולדה ב-18 במאי 1984, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית, שדרנית רדיו וזמרת רוסייה. היא המשתתפת-אישה הקבועה היחידה של תוכנית הטלוויזיה הרוסית "Comedy Club".‏
ראשית חייה

מרינה נולדה ב-18 במאי 1984 בסנט פטרסבורג כילדה הצעירה ביותר עם שני אחים גדולים. היא למדה בבית הספר בגימנסיה מספר 524.
קריירה

היא הנחתה שלל תוכניות טלוויזיה וידועה כבדרנית וקומיקאית פופולרית בארצה. מפתחת גם קריירה מוזיקלית. דובבה גם דמות בגרסה הרוסית של פיטר ראביט.
קריירה > תוכניות בהשתתפותה

קומדי קלאב, משתתפת קבועה
קומדי וומן, משתתפת קבועה
ליגת האנשים הנפלאים, מנחה
איפה ההגיון?, משתתפת אורחת
אימפרוביזציה, משתתפת אורחת
אחד לאחד, משתתפת אורחת
רוסו טוריסטו, מנחה
ארוחת בוקר גדולה, מנחה
קריירה > פילמוגרפיה

זומבויאשצ'יק, סרט
פיטר ראביט, דיבוב הגרסה הרוסית
סופר אולג, סדרת טלוויזיה פארודית
חיים אישיים

קראבץ נישאה לארקדי וודאחוב ב-20 ביולי 2013, שלמד יחד עם קראבץ בפקולטה לפילולוגיה והשתתף בתוכנית KVN.
הערות שוליים

1 2  "Марина Кравец "Муж меня не ревнует. Он всё понимает"". журнал «OK». 2013-09-12. אורכב מ-המקור ב-2014-04-13. נבדק ב-2014-04-11.
↑  "Вопрос дня: Ваш любимый предмет в школе?". רוסיסקאיה גאזטה. 2014-03-28. נבדק ב-2014-04-11.
↑  "Премьера сингла BrainStorm & Марины Кравец "Как я искал тебя"! - Prāta Vētra". Prāta Vētra. 2017-10-06.
↑  Карпенко Г. "Марина Кравец о своей свадьбе, отношениях с резидентами Comedy Club и внутренних рамках". 7 дней. נבדק ב-2015-06-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 1134a40b-ea47-4c24-9147-a4c1a13aea04
משה רודולף בלוך

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 באוגוסט 1902 אוסטי נד לבם, צ'כיה 
 פטירה:  19 בפברואר 1985 (בגיל 82) כפר סבא, ישראל 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת קארל בפראג  אוניברסיטת ברן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1966)  פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (1966) 
 תרומות עיקריות
 פיתוח אמצעים להגברת הייצור ולחקר אשלג, ברום, מלח בישול וחומרים אחרים
 
משה רודולף בלוך (2 באוגוסט 1902–1985) היה מדען וממציא ישראלי. חתן פרס ישראל במדעי החיים לשנת תשכ"ו (1966).
ביוגרפיה

בלוך נולד באוסיג שבצ'כוסלובקיה, ולמד באוניברסיטאות פראג ולייפציג. בהיותו בן 24, הוסמך לדוקטור באוניברסיטת ברן. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "טווח הספיגה של תרכובות של סוגי קרקע נדירים". בשנים 1929–1933 הוא עבד בבית הספר הטכני הגבוה קרלסרוהה. תחילה עבד שם כעוזר מחקר, ולאחר זמן קצר, כראש המחלקה למטלוגרפיה ולספקטרוגרפיית הרנטגן. באותה תקופה, החל בלוך לחקור את התגבשות יודיד הכסף, וערך ניסויים במניעת התקררות יתר של מים.
בעקבות עליית המשטר הנאצי לשלטון, עזב בלוך להולנד ולאנגליה והמשיך במחקריו בתחום טכנולוגיית הקירור. בשנת 1936, הוא נפגש עם מהנדס מפעלי ים המלח, נובומייסקי, והוזמן על ידו להתמנות לחוקר ראשי במפעלים, ולהצטרף למתכנני מפעל האשלג שיועד לקום באותה עת. בלוך נענה בחיוב להצעה, וכיהן בתפקיד עד פרישתו לגמלאות, בשנת 1973. בשנים אלו, פותחו על ידו אמצעים להגברת הייצור ולחקר אשלג, ברום, מלח בישול וחומרים אחרים. נוסף על כך, החל משנות השישים, החל בלוך לעסוק בחקר ים המלח עצמו - בהשפעת האטמוספירה על האזור, בהשפעת האזור על ההתיישבות ובבעיות אי מליחות באופן כללי.
בלוך שימש גם כיועץ לחברות ברחבי העולם בתהליכי ייצור הנוגעים לשימוש במי מלח ובאוסמוזה. בשנות החמישים, נרשם על ידו פטנט להקמת בריכות סולריות לייצור חשמל על ידי הדחקת מוליכי חום במאגרי אנרגיית שמש. מערכת נוספת לשימוש באנרגיות חלופיות נגעה לשימוש בשיפוע גז כבד לצרכים תעשייתיים.
בשנות עבודתו האחרונות, חקר בלוך את תהליך היווצרות הנפט, ופעל להקמת פרויקט מלאכותי לייצור נפט בלגונות המכילות לופיטים ואצות עשירות בחלבון. ניסוייו אלו נערכו במשותף עם בן ציון גינסברג, והביאו לתפוקות גבוהות של נפט.
לאחר פרישתו לגמלאות, היה בלוך עמית מחקר במכון מקס פלאנק בהיידלברג, ושהה בו כשישה חודשים מדי שנה, בהם הקדיש את זמנו לחקר תופעות קוסמיות דוגמת השפעות כוכבי שביט, וכן לייצור מלאכותי של מטאוריטים מברזל. בישראל, הוקדשו מחקריו להמשך חקר ים המלח, ובלוך נמנה בין מייסדי המכון לחקר הנגב ואוניברסיטת באר שבע.
בשנת 1966 זכה בפרס ויצמן ובפרס ישראל למדעי החיים לשנת 1966. בשנת 1969 היה לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. במכון ויצמן למדע הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ובאוניברסיטת בן-גוריון היה עמית כבוד.
בנו של בלוך, הוא מהנדס הכימיה דוד בלוך, (1940), הנשוי לשחקנית מירי פביאן.
הערות שוליים

↑  הערב חלוקת פרס וייצמן, דבר, 17 במרץ 1966
↑  פרופ' משה בלוך, דבר, 22 באפריל 1966
ד"ר משה רודולף בלוך, מעריב, 24 באפריל 1966
↑   רועי צ'יקי ארד, האיש שרוצה להציל את העולם באמצעות מלח, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012714574605171  GND: 116202483  SUDOC: 189143959  VIAF: 45048555   WorldCat (עם VIAF): 45048555
משה הכהן ממגנצא

| --- | --- |
 לידה:  בסביבות ד'תתפ"ה
 פטירה:  לפני ד'תתקמ"ח
 השתייכות:  בעלי התוספות
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה ופסיקה
 רבותיו:  אביו רב שלמה הכהן, רבינו תם
 תלמידיו:  רבי אלעזר מוורמס, ראבי"ה, רבי ברוך בן שמואל, רבי שמחה משפיירא
 בני דורו:  הראב"ן, שמואל מוורדס (או "וורדום" או "וורדון" או "וורונא")
 
רבי משה הכהן ממגנצא (או רבי משה הכהן אשכנזי או רמ"ה), היה בן תקופת בעלי התוספות ולמד בישיבת רבינו תם. היה אחד מרבותיהם של הרב אלעזר מוורמס והרב ברוך ממגנצא. הרב אפרים מרגנשבורג כינהו ה"ארי שבחבורה".
קורות חייו

נולד לשלמה הכהן בסביבות ד'תתפ"ה. נסע לצרפת ללמוד בישיבתו של רבינו תם, לאחר מכן חזר למגנצא וכיהן כרב. נמנה עם החותמים על תקנות מגנצא בשנת ד'תתק"פ. בניו היו הרב יהודה הכהן מפרידברג (רבו של מהר"ם מרוטנבורג), והרב שלמה.
תלמידיו

בין תלמידיו נמנים רבי אלעזר מוורמס, רבי ברוך ממגנצא, הראבי"ה, ורבי שמחה משפיירא.
דעותיו בהלכה וחיבוריו

בדיני הכשרת בשר סבר רב משה כי חובה למלוח בני מעיים בגלל מיעוט הדם שיש בהן, זאת בניגוד לדעה הרווחת שאף בני מעיים שלא הומלחו מותרים באכילה. כמו כן התיר לכהן להיכנס עם המת לספינה. דעותיו בהלכה מובאות בתוספות.
חיבר ספר דינים. ייתכן גם שחיבר תוספות על מסכת יבמות, ועל מסכת פסחים.
לקריאה נוספת

שמות חכמים, ר' אברהם מ. וויס, סימן מז
אפרים א. אורבך, בעלי התוספות: תולדותיהם • חיבוריהם • שיטתם, ירושלים: מוסד ביאליק, מהדורה רביעית מורחבת תש"מ, עמ' 184–186
הערות שוליים

↑  א. ריינר, תלמידים, דף 103-105
↑  רבינו אפרים מרגנשבורג, ערך מ אות ב
↑  כך משוער בספר שמות חכמים (וויס), דף קסב
↑  מרדכי, בבא קמא סימן קפו
↑  אוצר הגדולים, ערך מהר"ם מרוטנבורג; אורבך, בעלי התוספות, עמ' 526.
↑  שמות חכמים (וויס) דף רטו
↑  הרב רועי הכהן ז"ק, קוים לדרכו ההלכתית של ר"א מגרמייזא, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר-אילן תשס"ט, הערה 3257.
1 2  אורבך, בעלי התוספות, עמ' 185
↑  הרא"ש מביא מ"ספר דינין שיסד רבינו משה הכהן ז"ל". מובא אצל אורבך, בעלי התוספות, עמ' 184
↑  אורבך, בעלי התוספות, עמ' 184
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
מרכז אקספו של אוקראינה

| --- | --- |

כניסה ראשית
 מידע כללי
 סוג:  מרכז כנסים, מקום פעילות 
 כתובת:  Проспект Академіка Глушкова, 1, Київ, Україна 
 מיקום:  קייב 
 מדינה:  אוקראינה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1949–1958 (כ־9 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  6 ביולי 1958 
 אדריכל:  Borys Zhezherin 
 קואורדינטות:  50°22′40″N 30°28′47″E﻿ / ﻿50.377793°N 30.479604°E﻿ / 50.377793; 30.479604
 expocenter.com.ua/en/
  (למפת קייב מוגדלת) מרכז אקספו של אוקראינה(למפת קייב רגילה) מרכז אקספו של אוקראינה
 
מפת מרכז התערוכות
מרכז אקספו של אוקראינה (באוקראינית: Національний експоцентр України) הוא מרכז ירידים ותערוכות בינלאומי בקייב, בירת אוקראינה. המרכז שוכן בפארק ברובע הולוסייב, שהייתה בעבר כפר סמוך לקייב. מרכז התערוכות תוכנן לפי החלטה של ממשלת ברית המועצות בשנת 1949 ותוכנן על פי המודל הסובייטי של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה. המרכז נפתח בשנת 1958 תחת השם תערוכת ההישגים של הכלכלה הלאומית של אוקראינה (Виставка досягнень народного господарства (ВДНГ - УРСР).
לאחר נפילת נפילת מסך הברזל וקבלת העצמאות של אוקראינה קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז תערוכות וירידים בינלאומי.
ראו גם

תחנת ויסטבקובי צנטר
מרינה ראטנר

| --- | --- |

צילום משנת 1988 בברקלי
 לידה:  30 באוקטובר 1938 מוסקבה, רוסיה, ברית המועצות 
 פטירה:  7 ביולי 2017 (בגיל 78) El Cerrito, ארצות הברית 
 שם לידה:  מרינה יבסייבנה רטנר
 ענף מדעי:  מתמטיקה, מתמטיקאי 
 מקום לימודים:  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה  אוניברסיטת מוסקבה 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב סיני 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1975)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1971–1975) 
 תלמידי דוקטורט:  Theodore Warren Jones 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1987)  פרס ג'ון קרטי לקידום המדע (1994)  פרס אוסטרובסקי (1993)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
מרינה רַאטנֶר (ברוסית: Марина Ратнер; באנגלית: Marina Ratner ‏30 באוקטובר 1938 – 7 ביולי 2017) הייתה מתמטיקאית יהודייה אמריקאית ילידת רוסיה, פרופסור אמריטה לאנליזה מתמטית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כלת פרס אוסטרובסקי (1993) וחברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קורות חיים > רקע משפחתי וראשית חייה

מרינה רטנר נולדה במוסקבה בירת ברית המועצות, בתם הצעירה של זוג אנשי מדע ורוח יהודים. סבה מצד אמה היה שרגא פייבל מרגולין, תלמיד חכם ומו"ל עברי ידוע שעלה לארץ ישראל בשנת 1933 מגרמניה. אמה, קציעה ראטנר-מרגולין (ראטנער-מארגאָלין; 1905–1999), הייתה משוררת יידית. אביה, יבסיי (יהושע) אידלביץ' ראטנר (Евсей (Иегошуа) Иделевич Ратнер;‏ 1900–1978), היה פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח, מנהל המעבדה במכון לפיזיולוגיה של הצמח ע"ש ק"א טימיריאזב של האקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. בימי זקנתם, בשנת 1973, עלו בני הזוג לישראל.
בשנת 1956 התאפשר לראטנר, בעקבות הקלות במגבלות בנוגע למועמדים היהודים, להתקבל לפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת לומונוסוב בעיר הולדתה. בסיום לימודיה בשנת 1961 עבדה בקבוצת מחקר לסטטיסטיקה יישומית בניהולו של אנדריי קולמוגורוב, לרבות בתוכניות ההוראה שנועדו לתלמידי תיכון מחוננים במוסקבה.
קורות חיים > קריירה אקדמית

החל משנת 1965 עבדה ראטנר באוניברסיטת לומונוסוב תחת הדרכתו של יעקב סיני במסגרת עבודת הדוקטור שלה, "Geodesic flows on unit tangent bundles of compact surfaces of negative curvature" ("זרמים גאודזיים באגדי יחידה משיקים של משטחים קומפקטיים בעלי עקמומיות שלילית").
לאחר סיום הדוקטורט הייתה ראטנר עוזרת מחקר בבית הספר הפוליטכני במוסקבה. עקב הגשת בקשתה לאשרה לישראל, סולקה ממשרתה. בשנים 1971–1975 כיהנה ראטנר כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ולימדה בתיכון ליד האוניברסיטה.
בשנת 1975 היא קיבלה משרה באוניברסיטת ברקלי, וב-1982 קודמה בה לדרגת פרופסור.
מרינה ראטנר נודעה במחקריה בתחום התורה האֶרגוֹדית. הישגה הגדול ביותר הוא הוכחת שלוש השערות קשורות של מ.ס. ראגונתן, ס.ג. דאני וגריגורי מרגוליס, בסדרה של ארבעה מאמרים שפורסמו בשנים 1990–1991. השערות אלו כיום ידועות בשם משפטי ראטנר (אנ'). שלושת המשפטים מאפיינים מסלולים זרימות אוניפוטנטיות במרחבים הומוגניים מבחינה טופולוגית, מידתית ומבחינת גבול ההתפלגות על המסלולים. למשפטי ראטנר יש שימושים רבים בתורת המערכות הדינמיות ובתורת המספרים. לדוגמה תוצאה מיידית שלהם היא השערת אופנהיים (אנ') (שהוכחה על ידי גריגורי מרגוּליס כמה שנים לפני הוכחת משפטי ראטנר).
לרטנר נולדה בת, אנה. מיכאל ביאלי, אחיין של מרינה ראטנר, הוא פרופסור למתמטיקה בפקולטה למדעים מדויקים של אוניברסיטת תל אביב.