stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקי בהגן
מוזיקה

בין השנים 1990 ל-1995 בהגן עבד כקלידן מלווה זמרים. הוא הופיע עם אתי אנקרי בפאבים בתל אביב, עוד לפני שהתפרסמה ואף הופיע מספר פעמים עם שלמה גרוניך; אולם את עיקר ההופעות במשך תקופה זו ביצע יחד עם הזמר גבי שושן. במסגרת שיתוף הפעולה ביניהם כתב והלחין בהגן עבור גבי שושן את השירים "אדי עצור" ו"אסתר את עשר"

ויצר איתו קליפ ל"אדי עצור" בו שושן מופיע כמתאגרף, כהומאז' לאביו של שושן שהיה אלוף צפון אפריקה באגרוף. בהגן כתב גם את השיר "אסטרונאוט" אותו ביצע עוזי פוקס והלחין את שירה של לאה גולדברג "מחר", אותו ביצעה נורית גלרון.
ב-2012 במסגרת מארז ה-DVD המרובע של הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", שולב דיסק שמע בן 60 דקות הכולל את הפסקול של הסדרה אותו הלחין בהגן.
הופיע בניגון מוזיקת חב"ד ביחד עם הרב לב לייבמן, בהגן ניגן בפסנתר ולייבמן בחליל.
בשנת 2013 בהגן הוציא את הדיסק "לילה יהודי", מבחר של עשרה ניגוני חב"ד, שירי ערש המעובדים ומנוגנים על ידי בהגן.
בשנת 2017 עבד על הוצאת שני דיסקים נוספים, אחד מהם עם לב לייבמן במקביל בהגן בתהליך עבודת הלחנה של שיריה של המשוררת החב"דניקית שרה זמירה אייזקס.
פעילות בהייטק

ב-1999 הקים יחד עם עירא דביר את חברת "מונלייט",


על בסיס פטנט שרשמו במשותף ואיפשר צפייה ושליטה על המחשב הביתי מכל נקודה ברחבי הבית.

במשך שנות פעילותה גייסה החברה הון כולל של כשמונה מיליון דולר והעסיקה כשבעים עובדים בישראל ובטומסק, סיביר. בהגן שימש תקופה מסוימת כיו"ר מועצת המנהלים.
בספטמבר 2020 הקים את AYAS, אפליקציה המאפשרת צפייה משותפת בתוכניות טלוויזיה עם חברים מאנשי הקשר.
פריצת דרך של "היהודים"

ב 1995, במהלך חיפושיו אחר חומרים מוזיקליים לפס הקול של הסרט צעירים לנצח , הוא נתקל באלבום מציאות נפרדת של להקת היהודים האלבום נחשב ככישלון חרוץ אחרי השקעה עצומה שנעשתה בו. בהגן מצא אותו מאד מתאים לסאונד הפראי והחדשני שחיפש לסרט. הוא הסביר לאנשי הד ארצי ולחברי הלהקה, שכבר איבדו אמון באלבום, שמדובר בטעות קריטית והוא מתכוון לתקן אותה על ידי שילוב שירי הלהקה בסרט. בין בהגן ובין הד ארצי נחתם הסכם המעניק לו אחוזים ממכירת אלבומי הלהקה. בסרט "צעירים לנצח" שילב בהגן שבעה שירים של "היהודים", אחד מהם בשיאו של הסרט, ואף שילב שיחה על "היהודים" בה ניתחו שתי הדמויות הראשיות את אי הצלחה שלהם: "לא הולך להם. יש לך הסבר?" שואל סער ומיכל משיבה: " מקדימים את זמנם. הולכים עד הסוף. נותנים את עצמם בלי גבול. מתכון בטוח לכישלון". הסרט שודר בדצמבר 1996 ב"רשת" בערוץ 2 וזכה לצפייה עצומה. למחרת ההקרנה, החלה הלהקה להמריא במהירות ולהיות מושמעת בכל התחנות. "מציאות נפרדת" זכה בתוך שנה וחצי למעמד אלבום זהב והיום הוא נחשב לאחד מאלבומי הרוק הישראלים הנמכרים ביותר שנוצרו בשנות ה-90.
חיים אישיים

בהגן הוא חסיד חב"ד, לו ארבעה ילדים משלוש נשים, נשוי מאז 1998 לז'ולי לבית בוסקה, מתורגמנית במקצועה והם מתגוררים כיום (2020) בבורדו, צרפת, ביחד עם שני ילדיהם.
יצירות עיקריות > פרויקטים בהפקה

in vino veritas (תיעודי) - סדרת טלוויזיה הבודקת את מקור המשיכה של היין, כיצד מחירו של בקבוק יין יכול להאמיר לאלפי יורו ומדוע בסולם המאכלים והמשקאות היהודים המותרים ניצב היין בקצה הפירמידה.
c'est pas fini (תיעודי) - סדרת טלוויזיה העוסקת ביהודי צרפת, מורשתם התרבותית ובטלטלה העוברת עליהם בשנים האחרונות בעקבות גלי הטרור הפוקדים את אירופה וצרפת ובמקביל העלייה לישראל.
היא תיקח אותך (תיעודי) - הסרט מלווה את דפנה ארמוני במישור האמנותי והן בחיי היום יום. דפנה היא אם חד הורית המגדלת שני תאומים, הסרט מתעד הופעות, הצגות ילדים, והקלטת התקליט השלישי.
כי תנעם (תיעודי) - סדרה תיעודית אודות מלחיני שנות החמישים בישראל והמהפיכה שיצרו. הסדרה מתמקדת במקביל במספר שירים שהפכו לנכסי צאן ברזל: "ביתי אל מול גולן" של חיים ברקני, "עין גדי" של דב אהרוני, "מחול דייגים" של גיל אלדמע ו"ניגון עתיק" של אמיתי נאמן.
גב הגמל (תיעודי) - הסרט המספר על ד"ר אנדרה וייסמן, עולה מברזיל, שפיתח שיטה לגמילה מסמים אופיאטים ובראשם הרואין בטיפול בן 24 שעות בהרדמה מלאה שיטה המכונה "הזריקה".
כאב לב (תיעודי) - סרט אודות רציחתו הבלתי מפוענחת של פרופסור דייוויד ניב, מנהל היחידה לטיפול בכאב בבית החולים איכילוב, בשנת 2007.
גלריית תמונות

ד"ר אנדרי ויסמן מתוך הסרט "גב הגמל", 2012
מיקי בהגן עם טוביה צפיר על הסט של "האינסטלטור", 1987
מתוך הסרט "היער"
מיקי בהגן, "היער"
מיקי בהגן בשעת חזרות עם ששון גבאי ושרון הכהן, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת"
מתוך "השורד", 2013
בהגן על הסט של "צעירים לנצח", מתדרך את נהג המשאית, 1995
בהגן עם שלמה גרוניך באתר צילומי "גרוניך והקאמרית", 1983
בהגן עם נתן זהבי על הסט של פרק "מוות בטוח", מתוך "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", 1989
סער מכטינגר ב"תאונה בערבה", 1995
מתוך הסרט "המכתב", 2006
מתוך סדרת הטלוויזיה c'est pas fini, ‏2015
וידאוקליפים שביים

אל תעזבי את תל אביב - להקת טנגו
אוהבת אותך עוזבת אותך - דפנה ארמוני
היא תיקח אותך - דפנה ארמוני
בוא ניסע - דפנה ארמוני
סרטים - קרח תשע
יום אחרון לבצורת - דורית ראובני
ישראל - שלמה גרוניך
הפרי אותי - שלמה גרוניך
הימים שלנו - היהודים
אדי עצור - גבי שושן
מלון אורחים - דורי בן זאב
הערות שוליים

↑  תעלת סואץ מוצב צה"ל. תחילת 1973. מספר חודשים לפני מלחמת יום כיפור
↑  "חולקו פרסי הסרט הישראלי הקצר", דבר, יום חמישי, אפריל 26, 1979; עמוד 12.
↑  Late Night Stories – Michael Behagen (באנגלית אמריקאית)
↑  אילן אבישר, אמנות הסרט: הטכניקה והפואטיקה של המבע הקולנועי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1995.
↑  ארנון לפיד, הפסטיבל היהודי מתחיל בקיבוץ, באתר mynet,‏ 18 באוקטובר 2009
↑  הספר "הפולניה הטובה", באתר ביבוקס
↑  The Forest (2020) | Drama, Horror (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2024-10-16
↑  Glynn, Faith, Fiction, Friends: “The Partisan’s Daughter” by Michael Behagen, Faith, Fiction, Friends, ‏2023-04-03
↑  "Late Night Stories 2" Work from home (TV Episode 2023) | Mystery, Thriller (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2024-09-30
↑  הביוגרפיה של גבי שושן, באתר MOOMA
↑  ניגון לשבת ויום טוב חליל: לב לייבמן, במאי ומלחין: מיכאל בהגן
↑  'לילה טוב יהודי' דיסק שירי ערש חסידי לילדים ולהורים, באתר nrg מעריב, 13 במרץ 2013
↑  דן יכין, ‏"Moonlight זה כמו הוליווד", באתר גלובס, 10 בפברואר 2002
↑  סקירת חברת מונלייט, באתר בלומברג
↑  מתקן לשליטה מרחוק של מחשב באמצעות רדיו, באתר patents.justia.com, ‏23 בנובמבר 1998]
↑  אודותינו, באתר AYAS
↑  Late Night Stories (2024-09-08), הבחירה שיצרה מהפכה בעולם הרוק הישראלי : מיקי בהגן עם "היהודים", נבדק ב-2025-03-09
↑  "חולקו פרסי הסרט הישראלי הקצר", דבר, יום חמישי, אפריל 26, 1979; עמוד 12.
↑  "שיר של שפירא", באתר האוזן השלישית
↑  גידי אורשר, "חוליה ראשונה ברובה-חוליות – שפירא של מיקי"", בעיתון מעריב, יום רביעי, 22 בדצמבר 1978, עמ' 25.
↑  גידי אורשר, "הפצה מאורגנת של סרטים ישראלים: ברגע האחרון – של רפי גינאי", בעיתון מעריב, יום רביעי, 22 באוגוסט 1979, עמ' 24.
↑  שלמה גרוניך בדרך ללונה פארק, באתר ynet, 29 בדצמבר 2009
↑  אבנר שביט,
דיסק און קינג: מארז הדי.וי.די של "סיפורים לשעת לילה מאוחרת", באתר וואלה!, 22 באוגוסט 2012.
↑  שיעור מס' 11 :סרט – תאונה בערבה", בתוך: מדריך למורה במקצוע "חינוך תעבורתי", משרד החינוך, המנהל הפדגוגי ורשת החינוך "עתיד", כותבת התוכנית זיוה דידי, 2015, עמוד 60–62 שיעור 10.
↑  יובל סמו, באתר אישים
↑  הסרט "נתן - איז’ק אלבז", באתר הרשות השנייה
↑  היער (2020), באתר אידיבי
↑  "היער", באתר האוזן השלישית
↑  סיפורים לשעת לילה מאוחרת בכורה, באתר סינמטק תל אביב, ‏2023-04-09
↑  קדימון הסרט c'est pas fini
↑  קדימון הסרט "גב הגמל"
↑  הקליפ "בוא ניסע" של דפנה ארמוני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311557205171  VIAF: 58766447   WorldCat (עם VIAF): 58766447
קאנון (כומר)

תלבושת אופיינית בטקסים
קאנון (בלטינית: canonicus; ביוונית עתיקה: κανονικός. מילולית: של החוק) הוא חבר בגופים כנסייתיים. התואר מותנה בתפקיד, כאשר כהן הדת אינו משרת בתפקיד הוא לא ממשיך לשאת בתואר, עם זאת קיים תואר של קאנון כבוד (טיטולרי) הניתן ללא צורך ממשי לכהן בתפקיד.
מקור השם וההיסטוריה שלו

מקור השם נובע מתפקידו המקורי של הקאנון ככהן דת זוטר שלווה לכהן דת בכיר, ניהל את משק ביתו והורה בשמו את התקנות לקהל המאמינים. תפקיד זה נזכר מן המאה השמינית. במאה ה-11 נחלקו הקאנונים בין אלה שקיבלו על עצמם את התקנון של אוגוסטינוס לפרישות ונקראים Canonici Regulares לבין אלו שלא קיבלו על עצמם נדרים ונקראים Canonici Seculares ("חילונים").
בכנסייה הקתולית

כל כהן דת המשרת בקתדרלה נמנה עם הקולגיום (חבר) (או "קפיטולום - "capitulum) הקאנונים שלה, כ"עוזר בישוף". אחד מתפקידי הקולגיום הוא לבחור vicar capitular - כומר שימלא את מקומו של הבישוף בהיעדרו (מצב של sede vacante - "כיסא ריק"). קולגיום של קאנונים משרת גם בכנסיות גדולות שאינן קתדרלות (Ecclesia collegiata, (אנ') כנסייה שנקראת כך משום שהיא מנוהלת על ידי קולגיום).
בכנסייה האנגליקנית

בדומה לכנסייה הקתולית, כהני דת המשרתים בקתדרלה אנגליקנית נמנים עם צ'פטר (chapter מהמילה capitulum) שבראשו ניצב דיאקון (dean). כולם "חילונים". גם בכנסייה האנגליקנית יכולות להיות כנסיות שאינן קתדרלות המנוהלות על ידי חבר קאנונים (collegiate churche, למשל ווסטמינסטר אבי ששמה הרשמי "הכנסייה הקולגיאטית של פטרוס הקדוש בווסטמינסטר"). צ'פטר הקאנונים והדיקאן שבראשם הם הגוף הרשמי והחוקי לניהול הכנסייה ולבחירת הבישוף.
קאנון לשם כבוד (טיטולרי)

בניגוד לעובדה שהתואר קשור למילוי תפקיד, בישוף (ומעלה) יכול להעניק תואר קאנון טיטולרי לכומר ותיק או בולט בקהילה. הדבר נפוץ בעיקר בכנסייה האנגליקנית, אך לאחר ועידת הוותיקן השנייה הוא אפשרי גם בכנסייה הקתולית.
חברי המסדר הריבוני הצבאי של מלטה הם בעלי תואר קאנון טיטולרי מעצם חברותם במסדר.
מאז שלטונו של אנרי הרביעי, מלך צרפת, לראש מדינה של צרפת מוענק על ידי האפיפיור תואר טקסי של "קאנון לשם כבוד של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו". גם כיום, נשיא צרפת נושא בתואר זה, גם אם איננו קתולי.
מלך ספרד הוא קאנון לשם כבוד בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה.
לפני הרפורמציה באנגליה, הריבון הבריטי היה קאנון לשם כבוד של בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות.
קאנון פרופסור

פרופסורים באוניברסיטת אוקספורד יכולים להיות קאנונים בקתדרלת כרייסט צ'רץ' (אנ'), פרופסורים באוניברסיטת דרהאם יכולים להיות קאנונים בקתדרלת דרהאם ופרופסורים באוניברסיטת קיימברידג' בקתדרלת אילי. כאשר המשרה הכנסייתית משמשת כמקור כספי למימון הקתדרה.
הערות שוליים

↑  French President Becomes “First and Only Honorary Canon of The Archbasilica Of St. John Lateran
↑  The Chapter of Saint Mary Major
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119389733 (data)  GND: 4163199-7  HDS: 028702  LCCN: sh85019664  NKC: ph121432
להק השתתפות וגבולות

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1998–הווה (כ־27 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:   חיל האוויר הישראלי
 יחידות בת:  היחידה לשיתוף פעולה
 דרגת המפקד:   תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  תא"ל גלעד בר-טל
 מפקדים:  רשימה מלאה
סמל הלהק עד מרץ 2025, כשנקרא "להק השתתפות ומסוקים"
להק השתתפות וגבולות הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הישראלי.
הלהק עוסק במדיניות הטיסה של מערך המסוקים. הלהק הוקם בראשית 1998, בעקבות מסקנות ועדת עברי שחקרה את נסיבות אסון המסוקים שאירע בשנת 1997. ראש הלהק הוא איש צוות אוויר וקצין ממערך המסוקים בדרגת תת-אלוף, והוא מכונה רלה"ם.
ב-2014 שונה שם הלהק מלהק אוויר למסוקים ללהק השתתפות ומסוקים. במרץ 2025 שונה שם הלהק ללהק ההשתתפות וגבולות, ופורסם סמל חדש, שעוצב על ידי בן דרור.
ללהק כפופה היחידה לשיתוף פעולה (יחשת"פ). יחשת"פ משמשת כמקשרת עיקרית בין זרוע האוויר לזרוע היבשה ואחראית על תחום ההשתתפות של חיל האוויר בלחימה היבשתית. יש לה נציגות בפיקודים, באוגדות ובחטיבות.
תחומי אחריות

פיתוח הכוח במערך המסוקים, הן באמצעות אישור צרכים מבצעיים והגדרת יעדי כשירות והיערכות, והן על ידי קביעת תוכנית אימונים והדרכה.
משמש כמקשר העיקרי בין זרוע היבשה לחיל האוויר במגוון נושאים, ובעיקר בנושאי פיתוח תורת הלחימה ושיפור האימון המשותף.
ראשי הלהק

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| תא"ל מיקי בר | 1998 |  |
| תא"ל שלמה משיח | 1998–2002 |  |
| תא"ל אילן הרשקוביץ | 2002–2004 |  |
| תא"ל עמרי תמיר | 2004–2007 |  |
| תא"ל יעקב שהרבני | 2007–2010 |  |
| תא"ל דוד ברקי | 2010–2013 |  |
| תא"ל ירון רוזן | 2013–2016 |  |
| תא"ל ניר נין-נון | 2016–2019 |  |
| תא"ל נעם ריף | 2019–2021 |  |
| תא"ל מתן עדין | 2021–2023 |  |
| תא"ל גלעד בר-טל | 2023–הווה | בזמן מלחמת חרבות ברזל |
הערות שוליים

↑  רוני גנאור, ‏שינוי בעת מלחמה: להק השתתפות וגבולות, באתר חיל האוויר הישראלי, 9 במרץ 2025
בית הספר הפרנציסקני למקרא

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  7 בינואר 1924 – הווה (101 שנים) 
 מייסדים:  משמורת ארץ הקודש 
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 sbf.custodia.org
 
מנזר ההלקאה בו שוכן בית הספר
בית הספר הפרנציסקני למקרא (לטינית Studium Biblicum Franciscanum, ראשי תיבות SBF) הוא מוסד אקדמי איטלקי ללימודי מקרא, אשר נוסד על ידי משמורת ארץ הקודש.
תולדות בית הספר

בית הספר נפתח לראשונה במנזר סן סלוודור בירושלים בשנת 1901, וסמוך לאחר מכן הוקמו בו מוזיאון לארכאולוגיה וספרייה. ב-1902 נסגר המוסד, והוקם בשנית רק ב-7 בינואר 1924 ליד קפלת ההלקאה שברובע המוסלמי. הוא הציע תוכנית לימודים דו-שנתית ללימודי המקרא, שכללה לימודים בגאוגרפיה, היסטוריה ושפות המזרח התיכון, ובשנים הבאות החל לשתף פעולה עם בית הספר האפיפיורי "אנטוניאנום" (Antonianum) ברומא. ב-1933 ערך בית הספר את החפירה הארכאולוגית הראשונה מטעמו, שהתקיימה בהר נבו בעבר הירדן. בשנים הבאות קיים בית הספר חפירות בעין שבע, אמאוס אל-קוביבה, עין כרם, טבריה, בית לחם ובית עניה. הלימודים במוסד פסקו באופן זמני בתקופת מלחמת העולם השנייה.
ב-1951 החל בית הספר להוציא לאור את כתב העת "Liber Annuus”, הנחשב גם כיום כפרסומו החשוב ביותר. הלימודים בבית הספר חודשו, כמו גם שיתוף הפעולה עם האנטוניאנום. בית הספר העשיר את תוכנית הלימודים, החל לקבל תלמידים שאינם חברי המסדר הפרנציסקני, וערך מחקרים ארכאולוגיים בנצרת ובאתר בו קמה לימים כנסיית דומינוס פלוויט שעל הר הזיתים. בשנות ה-60 ערך בית הספר מחקר ארכאולוגי בכפר נחום, כפר כנא ובכרמל.
ב-15 במרץ 1982 אוחד "הסמינר התאולוגי בירושלים" (Studium Theologicum Jerosolymitanum) אל תוך בית הספר למקרא. הסמינר הוקם על ידי משמורת ארץ הקודש ב-1866 והסמיך נזירים. ב-1971 הוסמך הסמינר להעניק תואר ראשון בתאולוגיה ובפילוסופיה. בשנת 2001 העלה הכס הקדוש את בית הספר למעמד של פקולטה ללימודי המקרא והארכאולוגיה באנטוניאנום, שהפך בתורו, בשנת 2005, מבית ספר לאוניברסיטה אפיפיורית.
לבית הספר שלוחה בהונג קונג אשר נפתחה בשנת 1945, ובה הושלם ב-1968, תרגום התנ"ך הראשון לסינית.
המוזיאון

המוזיאון הארכאולוגי של בית הספר נוסד ב-1902 במנזר סן סלוודור, וב-1931 הוא הועבר לקמפוס בית הספר שליד קפלת ההלקאה. המוזיאון מציג ממצאים מהחפירות שערך המוסד ברחבי ארץ ישראל ועבר הירדן, אוסף מטבעות מערי הדקאפוליס ועבר הירדן, סדרת מנורות שמן ביזנטיות, אוסף חפצים ליטורגיים שהיה בשימוש בבית לחם בימי הביניים, וכן אוסף כלי קרמיקה מהמאה ה-16 עד ה-19. ממצא ייחודי במוזיאון הוא כתובת פסיפס בגאורגית, שנמצאה במנזר ביר אל-קוט ליד בית לחם (אנ'), הנחשבת לכתובת הקדומה ביותר בשפה זו (המאה ה-5 או ה-6). נוסח הכתובת:
"בעזרת המשיח ובהשתדלותו של תיאודורוס הקדוש, רחם נא (האדון) על אב המנזר אנטוניוס ועל יושיע, עושה כתובת זו, ועל אביו ואמו של יושיע. אמן"
בשנת 2016 נפתח מחדש מוזיאון טרה סנטה, המוקדש לנצרות המוקדמת ולשימור המקומות הקדושים. המוזיאון מחולק לשני אגפים: התצוגה הארכאולוגית ותצוגת המולטימדיה ישוכנו בבית הספר הפרנציסקני, ואילו התצוגה ההיסטורית תמוקם במנזר סן סלוודור שברובע הנוצרי. התערוכה מציגה את תקופת חייו של ישו והמוצגים הובאו מירושלים, מן הגליל, מאזור הכנרת, מבית לחם, מההרודיון ומירדן. התצוגה מסודרת באופן נושאי: ארמונות, בתים של פשוטי העם, תכולת שווקים, אמצעי תשלום, כלי חרס וזכוכית. אחד המוצגים הבולטים ביותר בתצוגה הוא מטבע של חצי שקל עשוי כסף שיצרו המורדים בשנה הראשונה של המרד נגד הרומאים (66 לספירה). לצדו מוצגים מטבעות רומיים, כלי זכוכית ותכשיטים מעשה ידיו של אומן ירושלמי קדום.
הספרייה ופרסומים

בספריית בית הספר כ-50,000 ספרים בנושאי ארכאולוגיה, המזרח הקדום, מקרא, פטרולוגיה, יהדות מוקדמת, וכתבי עולים רגל לארץ ישראל. עוד מחזיקה הספרייה כ-420 כתבי עת.
בית הספר מפרסם מספר כתבי עת, ועימם נמנים "Liber Annuus",‏ "Collectio Maior", ‏"Collectio Minor"‏, "Analecta" ו-"Museum". הפרסומים ממומנים על ידי משמורת ארץ הקודש, ויוצאים לאור בבית הדפוס וההוצאה לאור הפרנציסקנים (FPP) בירושלים ובהוצאת טרה סנטה במילאנו.
גלריה

חלק מאוסף כלי הקרמיקה מהמאה ה-16 עד ה-19 המוצג במוזיאון
כתובת הפסיפס בגאורגית שהובאה ממנזר ביר אל-קוט ליד בית לחם, ואשר הנחשבת לכתובת הקדומה ביותר בשפה זו (המאה ה-5 או ה-6)
דגם במוזיאון המשחזר את אזור כנסיית דומינוס פלוויט
הערות שוליים

↑  Terra Sancta Museum
↑   משה גלעד, אחרי 2,000 שנה, ישו חוזר לירושלים – ולאיש לא אכפת, באתר הארץ, 29 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291501705171  PLWABN: 9810686425905606  BIBSYS: 90677367  BnF: cb41176776v (data)  CiNii: DA07800821  GND: 1013763-4  ISNI: 0000 0001 0943 0689  LCCN: n82055125  NLA: 35869799  SUDOC: 028670655  VcBA: 494/5208  VIAF: 143593070   WorldCat (עם VIAF): 143593070
המכשפות (סרט, 2020)

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  "המכשפות" מאת רואלד דאל
 בימוי:  רוברט זמקיס 
 הופק בידי:  אלפונסו קוארון גיירמו דל טורו לוק קלי ג'ק רפקה רוברט זמקיס
 תסריט:  קניה באריס, רוברט זמקיס, גיירמו דל טורו 
 עריכה:  ג'רמיה או'דריסקול
 שחקנים ראשיים:  אן האת'וויי אוקטביה ספנסר סטנלי טוצ'י כריס רוק
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  דון ברגרס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית מקסיקו מקסיקו
 חברת הפקה:  Esperanto Filmoj ImageMovers
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר HBO Max
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 באוקטובר 2020
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  אלבמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   thewitches2020
 דף הסרט ב־IMDb
 
המכשפות (באנגלית: Roald Dahl's The Witches) הוא סרט פנטזיה קומי המבוים על ידי הבמאי רוברט זמקיס, עם תסריט שנכתב על ידי זמקיס, גיירמו דל טורו וקניה בארי.
הסרט מבוסס על רומן באותו השם מאת הסופר רואלד דאל משנת 1983, והוא עיבודו הקולנועי השני לאחר  הסרט באותו השם משנת 1990. בסרט מככבים אן האת'וויי, אוקטביה ספנסר, סטנלי טוצ'י, כריס רוק וג'אזיר קאדים ברונו.
הסרט עלה לשידור ב-22 באוקטובר 2020 בשירות הזרמת המדיה של HBO Max.
תקציר הסרט

במהלך שנות ה-60 באלבמה, ילד צעיר יוצא לנופש עם סבתו, אך כשהוא בטעות נקלע לכנס מכשפות עולמי המתארח במקביל באותו אתר הנופש, הוא נאלץ להתעמת פנים מול פנים עם המכשפה הראשית העולמית.
צוות השחקנים

אן האת'וויי – המכשפה הראשית העולמית, האנטגוניסטית הראשית של הסרט, הזוממת להפוך את כל הילדים בעולם לעכברים.
אוקטביה ספנסר – אגת'ה הנסן, סבתו של הילד, המספרת לו על אמיתות קיומן של מכשפות.
סטנלי טוצ'י – מר סטרינגר, מנהל בית המלון אליו הילד וסבתו, כמו כן גם המכשפה הראשית העולמית ופקודותיה, מגיעים.
ג'אזיר קאדים ברונו – צ'רלי הנסן , הילד הפרוטגוניסט הראשי של הסרט, שמגלה על מזימתה של המכשפה הראשית העולמית ונאלץ לעצור אותה לאחר שהופך לעכבר.
כריס רוק – המספר של העלילה, שמעיד על חוויותיו בהיותו הילד ממקור ראשון.
קריסטין צ'נוות' – דייזי, העכברה של הילד, שמסייעת לו ולברונו להביס את המכשפה הראשית העולמית לאחר הפיכתם לעכברים.
קודי-לי איסטיק – ברונו ג'נקינס, ילד זללן שפוגש בילד בבית המלון, ובהמשך הופך לקרבנה הראשון של המכשפה הראשית העולמית.
צ'ארלס אדוארדס – מר ג'נקינס, אביו של ברונו.
מורגנה רובינסון – גברת ג'נקינס, אמו של ברונו.
סיימון מניונדה – הסו-שף
יוג'ניה קרסו – קונסואלה, מכשפה המשתתפת בכנס המכשפות בבית המלון.
ג'וזט סימון – זלדה, מכשפה המשתתפת בכנס המכשפות בבית המלון.
אנה-מריה מסקל – אזמרלדה, מכשפה המשתתפת בכנס המכשפות בבית המלון.
אורלה אורוק – סאואר, מכשפה המשתתפת בכנס המכשפות בבית המלון.
פני ליזל – מכשפה המשתתפת בכנס המכשפות בבית המלון.
הפקה > פיתוח

משא ומתן על עיבוד מחודש לרומן של רואלד דאל משנת 1983 "המכשפות" החל בשנת 2008, כאשר המפיק גיירמו דל טורו הביע עניין לעשות עיבוד לספר באמצעות אנימציית סטופ-מושן. למשך כעשור, לא נודעו שום פרטים חדשים על הפרויקט הפוטנציאלי לא הופיעו עד ליוני 2018, כשהבמאי רוברט זמקיס נשכר לביים ולכתוב את התסריט לסרט. דל טורו מפיק את הסרט לצדם של זמקיס ואלפונסו קוארון. על פי זמקיס, הסרט יהיה הרבה יותר קרוב לרומן המקורי מאשר לגרסת הסרט משנת 1990 בבימויו של ניקולס רוג. התסריטאי-שותף קניה באריס חשף שהסרט יתרחש באלבמה בשנות ה-60 (במקום באנגליה בשנות ה-80 כמו ברומן), ושגיבור העלילה (שבמקור הוא ילד אנגלי ממוצא נורווגי) יגולם על ידי שחקן אפרו-אמריקאי.
הפקה > ליהוק

בינואר 2019, אן האת'וויי לוהקה לתפקיד המכשפה הראשית העולמית. בפברואר 2019, אוקטביה ספנסר, ג'אזיר ברונו וקודי-לי איסטיק לוהקו לסרט. במאי 2019, סטנלי טוצ'י וכריס רוק לוהקו לצוות השחקנים.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו ב-8 במאי 2019, במקומות שונים, כולל אלבמה, ג'ורג'יה ואולפני ליבסדן של האחים וורנר. צילומי הסרט הסתיימו ב-25 ביוני 2019. בספטמבר 2020, נודע שקריסטין צ'נוות' הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט. ב-19 ביוני, איש מצוות ההפקה של הסרט נדקר בצווארו במהלך צילומי הסרט באולפני ליבסדן של האחים וורנר.
מוזיקה

ביולי 2019 הוכרז כי המלחין אלן סילבסטרי, ששיתף פעולה בעבר עם זמקיס בעבודה על סרטיו, ילחין את הפסקול עבור הסרט.
שיווק

הכרזה והטריילר הרשמיים עבור הסרט, שחשפו שהסרט עתיד לעלות לשידור בשירות הזרמת המדיה של "HBO Max" ב-22 באוקטובר 2020, הופצו לראשונה ב-2 באוקטובר 2020.
הפצה

במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-16 באוקטובר 2020, תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר. לאחר התפרצות מגפת הקורונה, הוחלט לדחות את תאריך עלייתו של הסרט לאקרנים לשנת 2021, אך ב-2 באוקטובר 2020, נודע שהסרט יופץ בשירות הזרמת המדיה של HBO Max ב-22 באוקטובר 2020.
בריונות מינית

בריונות מינית היא סוג של בריונות ואלימות מינית. בריונות מוגדרת כהתנהגות אלימה המאופיינת בכוונה לפגוע באדם אחר, חזרה על הפגיעה וחוסר איזון במידת הכוח. מאפיין חשוב נוסף הוא הפומביות של המעשה.
בריונות מינית היא בריונות המבוססת על מין הקורבן, מגדרו, נטייתו המינית או התנהגותו המינית. קשת ההתנהגויות שאליה מתייחס המונח רחבה, החל מקריאה בשמות גנאי ועד הטרדה מינית פיזית. בריונות מינית יכולה להתבטא באופן פיזי, מילולי או רגשי, ויכולה להיות גלויה או סמויה. כאשר בריונות מינית מתרחשת באופן סמוי, היא נתפסת בטעות על ידי מפעיל הכוח, הקורבן או סביבתם כבריונות "רגילה" או אף כהתנהגות נורמטיבית.
המונח "בריונות מינית" מוכר בעיקר בבריטניה. בישראל המונח אינו מצוי בשימוש נרחב, וההתנהגויות שאליהן הוא מתייחס מוגדרות על פי רוב כפרקטיקות של בריונות, הטרדה או תקיפה מינית בקרב בני נוער.
דוגמאות נפוצות לבריונות מינית

בין הדוגמאות הנפוצות לבריונות מינית ניתן למצוא שימוש בכינויים הומופובים או נשיים כנגד נערים שאינם עונה לתכתיבים גבריים; אקלים חברתי המתנה את ההערכה הניתנת לנערות בהתאמת סגנון לבושן, דיבורן או התנהגותן לאלה המצופים מנשים; שימוש של ילדים בשמות גנאי, השמצות וביטויים מיניים כלפי בנות גילן או כלפי נשים מבוגרות; ושימוש בשפה סקסיסטית המתבססת על סטראוטיפים ותפקידים מגדריים מגבילים או מילות גנאי הנוגעות לנטייה מינית, מיניות או מגדר של אדם, כמו "הומו" לנערים "זונה" לנערות.
לעיתים בריונות מינית מתרחשת גם כלפי צוות בית הספר: מורות רבות מעידות כי חוו הערות סקסיסטיות או התנהגות מינית פוגענית מצד תלמידים בטווח גילאים משתנה, כגון צעקות על נטייתן המינית של המורות, שימוש בשפת גוף גסה כלפיהן, או גנבת תמונות אינטימיות שלהן והפצתן לכלל התלמידים או באתרי אינטרנט שונים.
דוגמאות נפוצות לבריונות מינית > בריונות מינית ברשת

ברחבי רשת האינטרנט ניתן למצוא ביטויים שונים של בריונות מינית, כגון הפצה ואיסוף של חומרים מיניים ופוגעניים, פרסום תכנים פוגעניים על בסיס מגדר או מיניות של אדם, העברת מסרים ותכנים הקשורים בצורה ישירה או עקיפה למין, מיניות ומגדר האדם, ואף יצירת קשר פוגעני על בסיס מיני. הפער הטכנולוגי בין דור ההורים לדור הילדים והנוער מוביל לעיתים תכופות לחוסר בפיקוח והדרכה לשימוש נכון ברשת האינטרנט. בני הנוער הם פלח האוכלוסייה שעושה את השימוש הרב ביותר באינטרנט. הגלישה ברשת מאפשרת את כל המאפיינים של בריונות מינית כמו פומביות, חזרה על הפגיעה וחוסר היכולת של הנפגע להסתתר או למנוע את הפגיעה. מאפיין נוסף שקיים ברשת הוא האנונימיות של הפוגע. מסיבות אלה ואחרות, הרשתות החברתיות משמשות כר פורה עבור בני נוער ומבוגרים לבריונות מינית.
דוגמה לבריונות מינית ברשת היא קבוצות פייסבוק שבהן מדורגות תמונות חושפניות של נערים ונערות, המועלות באופן יזום על ידיהם. לעיתים קרובות, התגובות בקבוצות אלו פוגעניות ומזלזלות, ומשום כך הן עלולות להביא לתוצאות קשות ביותר, ובכללן התמוטטות נפשית ואף התאבדות.
פרקטיקה נפוצה נוספת של בריונות מינית ברשת היא הפצה של תמונות וסרטונים מיניים באמצעי המדיה השונים, כמו אפליקציות מסרים או אתרים דוגמת פייסבוק. במקרים אלה ההפצה נוטה להיות מהירה, וקיים קושי להתחקות אחר מסלולה ולאתר את מפיץ התוכן המיני. נכון ל-2016, מפיצי תכנים כאלו נחשבים בישראל למטרידים מיניים, והחוק מטיל עליהם עד חמש שנים של מאסר בפועל.