stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר דיומא האב
חייו

אלכסנדר דיומא נולד בצרפת ב-24 ביולי 1802 בשם דיומא דַוִי דה לה פַּלֶטֶרי. אביו, תומא-אלכסנדר דיומא, היה גנרל בצבא נפולאון ובנו של המרקיז אנטואן אלכסנדר דַוִי דה לה פּלֶטֶרי ושל מארי סזט דיומא (Marie Cessette Dumas), שפחה אפריקאית שהמרקיז החזיק בבעלותו. תומא-אלכסנדר נולד כעבד במושבה הצרפתית סן-דוֹמֶנְג (כיום האיטי), אך הובא על ידי אביו לצרפת בעודו ילד ושם קיבל מעמד של אדם חופשי. תומא-אלכסנדר נשא לאישה את מארי-לואיז אליזבת לבורט, בת לבעלי אכסניה, ויחדיו הביאו לעולם שלושה צאצאים, מארי-אלקסנדרין (1794), לואיז-אלכסנדרין (1796) ואלכסנדר. תומא-אלכסנדר, שכונה "השד השחור" הצטיין כאיש צבא והגיע לדרגת גנרל בגיל 31. אלכסנדר התגאה במוצאו האפריקאי ואף כתב על כך במכתביו. לאחר מות האב מסרטן ב-1806, כשבנו היה בן ארבע, המצב הכלכלי של המשפחה היה לא טוב, לכן דיומא נדרש לצאת לעבודה בגיל צעיר.
דיומא היה בליין ידוע בסלונים של פריז, ובביוגרפיה שנכתבה עליו הוכתר בכינוי מלך פריז. הכינוי "מלך פריז" שימש כשמו של ספר על חיי דיומא, שכתב הסופר גיי אנדור ותורגם לעברית על ידי א. זיו. הוא היה חבר במועדון החשישאים לצד סופרים רומנטיים נוספים.
דיומא חי עם נשים רבות, לדברי חוקר תולדות דיומא היו לו ארבעים פילגשים ונולדו לו שני בנים, שהיו בעצמם לסופרים, אלכסנדר דיומא הבן ואנרי באואר ובת, בהם הכיר כילדיו. באחרית ימיו הוא התרושש בשל נטייתו לפזרנות, ונמלט מצרפת. בשנת 1860 הוא הצטרף אל גריבלדי באיטליה ומונה לאחראי על המוזיאונים והעתיקות. בשנת 1864 חזר דיומא לצרפת והמשיך לכתוב.
אלכסנדר דיומא מת ב-5 בדצמבר 1870 ונקבר במקום הולדתו, אך בשנת 2002 הוצא מקברו והועבר לפנתאון של פריז.
התיאטרון ההיסטורי

לאחר הצלחתם של שלושת המוסקטרים ושל הרוזן ממונטה כריסטו גדלו מאוד הכנסותיו של דיומא והוא החליט ב-1846 לבנות, בעזרתו של אנטואן, דוכס מונפנסייה, תיאטרון בו יציג דרמות היסטוריות, לכן קרא לו התיאטרון ההיסטורי. התיאטרון נחנך בפברואר 1847 בשדרות ההיכל בפריז והוצגו בו מחזות של גדולי המחזאים האירופאים, שקספיר, גתה, שילר ועוד, אך קודם כל התיאטרון נתן במה למחזותיו של דיומא והוא הכין מחזות על פי כל אחד מהרומנים המצליחים שלו. בתיאטרון הזה דיומא היה גם במאי. מרבית מחזותיו של דיומא, אך לא כולן, נכתבו יחד עם אוגוסט מקה. דיומא נתן במה גם למחזאים צרפתים, דוגמת הונורה דה בלזק, אלפרד דה מיסה.
טירת מונטה כריסטו

המכירות המצלחות של יצירות דיומא הכניסו לו לא מעט כסף והוא, כדרכו, מיהר להוציאו. הוא קנה חלקת אדמת כרמים על צלע גבעה, פנה לאדריכל והזמין בנייה של טירה לפי טעמו, טירה שהנציחה את יצירותיו וגם סיפקה לו מקום מתאים לכתיבה ולמנוחה.
דיומא היוצר

בגיל שמונה עשרה עבד אלכסנדר דיומא לפרנסתו כנער שליח במשרד עורכי דין וכפקיד במשרדו של הדוכס מאורליאן. בשעות הפנאי עסק בכתיבה ספרותית. הוא כתב סיפורים, שירים ומחזות, ואחרי הצלחת המחזה "המלכה קריסטינה" בשנת 1830 יכול היה להתמסר כולו לכתיבה ולחיי הרפתקאות.
יצירתו הראשונה הייתה אלגיה למותו של גנרל פוי (Foy) ובשנייה, וודוויל במערכה אחת בשם La chasse et l'amour (הציד והאהבה), שנכתב בשיתוף פעולה עם שני חברים, פייר-ז'וזף רוסו ואדולף דה לוון, יש ראשית דרך השיתוף ברבות מיצירות דיומא.
מ-1836 עד 1838 הופקד דיומא על טור ביקורת התיאטרון של L'Impartial ולאחר מכן של La Presse. הוא כתב על אירועים דרמטיים אקטואליים והעמיד את תפיסת הביקורת שלו למבחן תוך שהוא פורס את השקפותיו על המחזות שהועלו, אך גם על מדיניות התרבות של הממשלה או על התפתחות הז'נרים הדרמטיים לאורך ההיסטוריה.
דיומא התיתם מאביו בטרם מלאו לו ארבע שנים, אך אימו ויתר בני המשפחה סיפרו לו רבות על עלילות הגבורה של אביו וכך התפתח טעמו לספרי עלילות גבורה. בשנות הארבעים של חייו החל דיומא לכתוב רומאנים. המניע לעיסוק בסוג ספרותי זה היה כלכלי - כותב מוכשר כמוהו יכול היה לכתוב בעיתונים רומאנים בהמשכים ולהרוויח משכורת יפה. הצלחתו של דיומא הגיעה בעיקר עם כתיבת שלושת המוסקטרים ב-1844, המלכה מרגו באותה שנה והרוזן ממונטה כריסטו שנה לאחר מכן. דיומא פרסם מספר רומאנים במקביל, וכך היה לאחד הסופרים המפורסמים בזמנו ונמנה עם האנשים העשירים ביותר בצרפת.
אלכסנדר דיומא ערך מסעות באירופה ובאפריקה, הצטרף לגריבלדי במלחמתו לשחרור איטליה (1860) ותיעד את רשמיו במחזות, סיפורים ושירים. נוסף לספרים על מסעותיו, פרסם דיומא גם שני ספרי מסע על מסעותיהם של אחרים, אחרים שלא מזוהים בספרים, Un Gil Blas en Californie (אחד גיל בלאס בקליפורניה) ו-Taïti – Marquises - Journal de Madame Giovanni (טהיטי - איי מרקיז - היומן של מאדאם ג'ובני).
הוא היה מהיר כתיבה ובעל תפוקה מרשימה. הוא כתב למעלה ממאתיים מחזות, רומנים וספרי-מסע, בהם תיאר את ההיסטוריה של אירופה דרך סיפורים שחלקם מבוססים על עובדות. הוא ניסה לתאר בספריו את ההיסטוריה הצרפתית כפי שנראתה דרך עיניו.
בשנת 2005 פורסם דבר הימצאו של רומן אבוד מאת דיומא, ושמו "האביר מסנט ארמין". הרומן עב הכרס התפרסם ב-1869 כסדרה בעיתון היומי "לה מוניטר אוניברסל". ביוני 2005 הודפס הספר בצרפתית.
דיומא היוצר > שיתופי פעולה ביצירה

ב-1819 פגש דיומא את אדולף דה לוון, שוודי ממוצא אצילי, שעתיד להיות חברו ושותף יצירה במחזות.
בנובמבר 1838 נתן אוגוסט מקה לדיומא מחזה שלו, Un Soir de Carnaval, שלא הצליח למצוא לו במה ודיומא שכתב אותו ומצא לו במה. בדצמבר נתן מקה לדיומא סיפור 
שלא הצליח למכור בשם Bonhomme Buvat ou la Conspiration de Cellamare. דיומא שכתב את הסיפור תחת השם Le Chevalier d'Harmental, שפורסם ב-1841 והצליח מאוד. שיתוף הפעולה בין שני הסופרים התפתח מאוד. ב-1844 הביא מקה לדיומא את "זיכרונותיו של ד'ארטאניאן", שפורסם בהמשכים תחת השם שלושת המוסקטרים.
בספרו המפורסם הרוזן ממונטה כריסטו (Le Comte De Monte Cristo) מתאר דיומא את סיפורו של אדם שנכלא על לא עוול בכפו, בורח, מוצא מטמון ומעניש את האנשים שהובילו אותו לגורלו. הסיפור מבוסס על מסמך שמצא דיומא בארכיון המשטרתי: בשנת 1807 הורשע אדם בריגול, עקב האשמת-שווא של ידידיו, שקינאו במזלו ובארוסתו שעמדה להינשא לו. הוא היה כלוא במשך 7 שנים, ופגש בכלא כומר איטלקי עשיר שהוריש לו את הונו הרב. הוא חזר לפריז ונעזר בכספו כדי להכין תוכנית נקמה מורכבת בידידיו. דיומא הוסיף לסיפור המקורי פרטים ודמויות. הסיפור, שפורסם בהמשכים, היה מיד לרב-מכר. ספר זה נכתב בשיתוף פעולה עם מקה, איתו שיתף פעולה בכתיבת ספרים נוספים.
ז'ול ורן התיידד עם דיומא ושניהם כתבו יחד מחזה במערכה אחת בשם Les Pailles rompues, שהוצג בתיאטרון של דיומא. ורן הקדיש לדיומא את ספרו Mathias Sandorf, ספר, שעלילתו דומה מאוד לעלילת הרוזן ממונטה כריסטו, אבל מתרחשת על רקע שונה.
מיצירותיו > מספרי המסע שלו

1834 Impressions de voyage: En Suisse (רשמי מסע בשווייץ)
1841 Une Année à Florence (שנה בפירנצה)
טרילוגיית רשמי מסע בממלכת נאפולי הכוללת את:
1842 Le Speronare (Sicily – 1835)
1842 Le Capitaine Arena (Italy – Aeolian Islands and Calabria – 1835)
1843 Le Corricolo (Rome – Naples – 1833)
1847 De Paris à Cadix (מפריז לקדיס)
1850 Montevideo, ou une nouvelle Troie (מונטווידאו, טרויה חדשה)
1856 Le Journal de Madame Giovanni (היומן של גברת ג'ובאני)
טרילוגיית רשמי מסע באימפריה הרוסית הכוללת את:
1858–1859 Voyage to the Caucasus (Le Caucase: Impressions de voyage; suite de En Russie (מסע לקווקז)
1859 Le Caucase Original edition (הקווקז מהדורה מקורית)
1858–1859 Voyage to the Caucasus (מסע לקווקז)
1862 The Bourbons of Naples (הבורבונים של נאפולי)
מיצירותיו > מספריו בשיתוף עם אוגוסט מקה

טרילוגיית ד'ארטניאן שכוללת את:
1844 Les Trois Mousquetaires (שלושת המוסקטרים), תורגם על ידי אריה ענבי והופיע בהוצאת הספרייה הקטנה. מהדורה נוספת של אותו ספר הופיעה בהוצאת רמדור. המלחין האיטלקי ג'וזפה סיניקו כתב בשנת 1859 אופרה בשם "המוסקטרים" על פי הספר.
1845 Vingt ans après (אחרי עשרים שנה) (המשך של שלושת המוסקטרים) הופיע בישראל תחת השם ארבעת המוסקטרים בתרגומו של אריה ענבי בהוצאת הספרייה הקטנה. הופיע גם תחת השם מקץ עשרים שנה בהוצאת ניומן (1953), ותחת השם הרפתקאות המוסקטרים אחרי עשרים שנה בתרגומו של מיכה פרנקל בהוצאת זמורה ביתן, (2001).
1848 עד 1850 Le Vicomte de Bragelonne (הוויקונט דה בראז'לון), (המשך של ארבעת המוסקטרים) הכולל בחלק הרביעי גם את האיש במסכת הברזל , תורגם על ידי רפאל אלגד והופיע בשנת 1968 בהוצאת יהושע צ'צ'יק.
טרילוגיית בית ולואה שכוללת את:
1845 La Reine Margot (המלכה מרגו), רומן היסטורי העוסק בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש ובתולדותיו ומלחמותיו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
1845 La dame de Monsoreau (גבירת מונסורו), רומן היסטורי רחב יריעה על תקופת מלחמות הדת בצרפת.
1847 Les Quarante-Cinq (הארבעים וחמישה), רומן היסטורי העוסק בסכסוכים שבין הליגה הקתולית ובין אנרי השלישי, מלך צרפת.
1844 Le Comte de Monte-Cristo (הרוזן ממונטה קריסטו), תורגם על ידי יוסף כרוסט והופיע בשנת 1959 בהוצאת מ. מזרחי. מהדורה נוספת של אותו ספר הופיעה בהוצאת כתר.
1844 La Fille du régent ׁ(בת העוצר)
1845 La Guerre des femmes (מלחמת הנשים)
1845 Le Chevalier de Maison-Rouge (האביר מהבית האדום)
1847 Le Bâtard de Mauléon
1848 Les Mémoires d'un Médecin:Joseph Balsamo (זכרונותיו של רופא:יוסף בלסמו)
1850 Le Collier de la reine (ענק המלכה)
1850 La Tulipe noire (החבצלת השחורה), תורגם על ידי י. שנהר והופיע בשנת 1961 בהוצאת י' שרברק. מהדורה של אותו ספר בשם הצבעוני השחור הופיעה בהוצאת כתר.
1852 Olympe de Clèves (אולימפ דה קלבס)
1853 Ange Pitou (אנג'ה פיטו)
1853 Ingénue
מיצירותיו > ממחזותיו שנכתבו יחד עם אוגוסט מקה

1845 Les Trois Mousquetaires (שלושת המוסקטרים), מחזה ב-5 מערכות.
1847 La Reine Margot (המלכה מרגו), מחזה ב-5 מערכות ו-16 סצנות
1847 Le Chevalier de Maison-Rouge (האביר מהבית האדום), מחזה ב-5 מערכות ו-12 סצנות
1848 Le Comte de Monte-Cristo (הרוזן ממונטה קריסטו), מחזה ב-5 מערכות
1848 Catilina (קאטילינה), מחזה ב-5 מערכות ו-7 סצנות.
1849 La Jeunesse des Mousquetaires (נעורי המוסקטרים), מחזה ב-5 מערכות ו-12 סצנות
1849 Le Chevalier d'Harmental (האביר ד'ארמנטל), מחזה ב-5 מערכות ו-10 סצנות
1849 La Guerre des femmes (מלחמת הנשים), מחזה ב-5 מערכות ו-10 סצנות
1850 Urbain Grandier (אורבן גרנדייה), מחזה ב-5 מערכות
1851 Le Comte de Morcef (הרוזן דה מורסף), דרמה ב-5 מערכות ו-10 סצנות
1851 Villefort (וילפורט), מחזה ב-5 מערכות ו-6 סצנות
1851 Le Vampire (הוומפיר)
1860 La Dame de Monsoreau (הגבירה ממונסורו), מחזה ב-5 מערכות
מיצירותיו > תרגומים לעברית

1949, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של אריה ענבי, הופיע בהוצאת הספרייה הקטנה.
1950, שלושת המוסקטרים, בתרגומם של יצחק לבנון וחנה בן דוב, הופיע בהוצאת מ. ניומן.
1953, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של אריה ענבי, הופיע בהוצאת ישראל.
1970, שלושת המוסקטרים, מתרגם לא ידוע, בהוצאת רמדור.
1971, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של יצחק לבנון, הופיע בהוצאת מסדה.
1980, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של אליעזר כרמי, הופיע בהוצאת רביבים.
1980, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של שרגא גפני, הופיע בהוצאת שלגי.
1988, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של אביטל ענבר, הופיע בהוצאת זמורה ביתן.
2002, שלושת המוסקטרים, בתרגומו של עמיחי הדרי, הופיע בהוצאת קוראים.
1953, מקץ עשרים שנה בהוצאת מ. ניומן.
2001, הרפתקאות המוסקטרים אחרי עשרים שנה, בתרגום מיכה פרנקל, הוצאת זמורה ביתן.
1968, הרוזן ברזאלון, בתרגומו של רפאל אלגד, הוצאת יהושע צציק.
1935, מונטה קריסטו, הוצאת מצפה.
1953, הרוזן ממונטה קריסטו, תרגם אברהם רגלסון, הוצאת מ. ניומן.
1998, הרוזן ממונטה כריסטו, תרגמה עדה צרפתי, עיבוד לילדים.
2001, הרוזן ממונטה כריסטו, תרגם יוסף כרוסט, הוצאת מ. מזרחי.
2012, הרוזן ממונטה קריסטו, הוצאת כתר
2012, הצבעוני השחור, הוצאת כתר
מחזות

Kean - Désordre et génie
הערות שוליים

↑  Index Translationum (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  Alexandre Dumas (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  The Life of Alexandre Dumas, Classic Adventure Writer (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  אלכסנדר דיומא
↑  מלך פריז
↑  אלכסנדר דיומא
↑  Claude Schopp: The man who gave Dumas 40 mistresses (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  Le théâtre d’Alexandre Dumas dans le « Courrier de Paris » de L’Illustration (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Le château de Monte-Cristo : le paradis terrestre d’Alexandre Dumas (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Bibliographie (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Les Cahiers Dumas מס' 42 (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Les Cahiers Dumas מס' 49 (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Alexandre Dumas Collection (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'
↑  Auguste Maquet, écrivain et collaborateur d'Alexandre Dumas (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Mémoires tirés des Archives de la Police de Paris: pour servir à l ..., כרך 5 (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑  Mathias Sandorf (בצרפתית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260784305171  PLWABN: 9810671374105606  BIBSYS: 90543244  BNC: 000052622  BNE: XX1721299  BnF: cb119010630 (data)  CANTIC: a10303480  CiNii: DA00661079  GND: 118528068  ICCU: CFIV012080  ISNI: 0000 0001 2101 2885  LCCN: n79042162  LNB: 000004591  Léonore: 126754  MusicBrainz: abdfcc03-a0bd-4212-99d5-e7e0d0f1a107  NDL: 00438367  NKC: jn19990001907  NLA: 35048656  NLG: 61698  NLK: KAC200203581  NTA: 068352050  RERO: 02-A000053546  SELIBR: 184155  SNAC: w60r9psd  SUDOC: 026842718  Trove: 811664  ULAN: 500335873  VcBA: 495/17221  VIAF: 51688902   WorldCat (עם VIAF): 51688902 
התיאטרון ההיסטורי במופע הפתיחה
דיומא האב על בול רומני
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1989

| --- | --- |

האצטדיון על שם לואי ארמסטרונג
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  28 באוגוסט 1989 – 11 בספטמבר 1989 (15 ימים) 
 מספר תחרות:  109 
 עיר מארחת:  ניו יורק
 אצטדיון:  מרכז הטניס הלאומי
 זוכה:  גברים:בוריס בקר (גרמניה המערבית) נשים:סטפי גראף (גרמניה המערבית) זוגות גברים:ג'ון מקנרו/מארק וודפורד (ארצות הברית) זוגות נשים:האנה מנדליקובה (אוסטרליה)/מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) זוגות מעורבים:רובין וייט /שלבי קנון (ארצות הברית)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 1988 אליפות ארצות הברית הפתוחה 1990 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 1989 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-28 באוגוסט והסתיימו ב-10 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-109 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
ריק ליץ' וג'ים פיו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
ג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה) ואנדרס יאריד (שוודיה שוודיה), הודחו בחצי הגמר
ג'ים גראב ופטריק מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
קן פלאק ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות 1985, הפסידו במשחק הגמר
סרז'יו קזל ואמיליו סאנצ'ס (ספרד ספרד), מנצחי תחרות 1988, הודחו בסיבוב השני
פול אנאקון (ארצות הברית ארצות הברית) וכריסטו ואן רנסבורג (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
ג'ון מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית) ומארק וודפורד (אוסטרליה אוסטרליה), ניצחו בתחרות
דרן קהיל ומארק קרנצמן (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
פיטר אולדיץ' ודני ויסר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השני
סקוט דייוויס ודייוויד פטא (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
פטר קורדה ותומאס שמיד (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב השלישי
חורחה לוסנו  (מקסיקו מקסיקו וטוד ויטסקן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
ג'ים קוריר ופיט סמפרס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
נייל ברוד (בריטניה בריטניה) ולורי וארדר (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב  הראשון
בראד דרואיט וואלי מסור (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב  השני
רוני בטמן (שוודיה שוודיה) וקרלוס די לאורה (פרו פרו), הודחו בסיבוב השני
מנצחי תחרות 1988 סרז'יו קזל ואמיליו סאנצ'ס (ספרד ספרד) הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר ג'ון מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית) ומארק וודפורד (אוסטרליה אוסטרליה) נפגשו עם קן פלש ורוברט סגוסו (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-4 מערכות..
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
יאנה נובוטנה והלנה סוקובה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הודחו בסיבוב השלישי
לריסה סבצ'נקו ונטליה זברבה (ברית המועצות ברית המועצות), הודחו ברבע הגמר
קתרינה אדמס וזינה גריסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
פטי פנדיק (ארצות הברית ארצות הברית) וג'יל הטרינגטון (קנדה קנדה), הודחו בסיבוב השני
מרי ג'ו פרנאנדס ופם שרייבר (ארצות הברית ארצות הברית), הפסידו במשחק הגמר
האנה מנדליקובה (אוסטרליה אוסטרליה) מרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
ג'יג'י פרנאנדס ורובין וייט (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרות 1988, הודחו ברבע הגמר
אליזבת סמיילי וונדי טרנבול (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
סטפי גראף (גרמניה המערבית גרמניה המערבית) וגבריאלה סבטיני (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בחצי הגמר
איזבל דמונג'ה ונטלי טוזיה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
אליס בורגין ורוזלין פיירבנק (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ברנדה שולץ (הולנד הולנד) ואנדראה תמשברי (הונגריה הונגריה), הודחו בסיבוב הראשון
ז'ני בירן וז'נין טרמלינג (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
מנון בולגראף (הולנד הולנד) ומרסדס פאס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השני
בת' הר וקנדי ריינולדס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
ליז גרגורי (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וגרטכן מג'ורס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
מנצחות תחרות 1988 ג'יג'י פרנאנדס ורובין וייט (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו ברבע הגמר. האנה מנדליקובה (אוסטרליה אוסטרליה) מרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו במשחק הגמר עם מרי ג'ו פרנאנדס ופם שרייבר (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
יאנה נובוטנה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) וג'ים פיו (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרות 1988, הודחו בסיבוב השני
.
נטליה זברבה (ברית המועצות ברית המועצות) ופטריק מקנרו (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
אליזבת סמיילי וג'ון פיצג'רלד (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השני
פטי פנדיק וסקוט דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
רוזלין פיירבנק (ארצות הברית ארצות הברית) ודני ויסר (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השני
ג'יג'י פרנאנדס (ארצות הברית ארצות הברית) וחורחה לוסנו (מקסיקו מקסיקו), הודחו בסיבוב הראשון
אלנה ריינך ופיטר אולדריץ' (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
מנצחי תחרות 1988 יאנה נובוטנה (צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) וג'ים פו (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו בסיבוב השני. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג רובין וייט ושלבי קנון (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם מרדית' מקגראף וריק ליץ' שגם לא היו מדורגים וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל באליפות

בתחרות הגברים לישראל היו מספר נציגים:
עמוס מנסדורף בסיבוב הראשון ניצח את דן קסידי מארצות הברית ב-4 מערכות. בסיבוב השני הוא הפסד לאוליביה דלטיה ב-3 מערכות.
גלעד בלום שיחק בסיבוב הראשון נגד מילן שרייבר מצ'כוסלובקיה והפסיד ב-4 מערכות.
גלעד בלום השתתפו גם בתחרות זוגות גברים. הוא שיחק לצד בראד פירס מארצות הברית והם ניצחו בסיבוב הראשון בשתי מערכות. בסיבוב השני הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג מס' 6 בתחרות והודחו לאחר שתי מערכות.
בוריס בקר, מנצח התחרות
סטפי גראף, מנצחת התחרות
חניון הגדודים העבריים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  הגדודים העבריים 
 מיקום:  שילה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  32°02′54″N 35°17′22″E﻿ / ﻿32.048307974925°N 35.289329825754°E﻿ / 32.048307974925; 35.289329825754
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) חניון הגדודים העבריים(למפת דרום השומרון רגילה) חניון הגדודים העבריים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חניון הגדודים העבריים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חניון הגדודים העבריים
 
חניון הגדודים העבריים הוא אתר הנצחה לפעילותם של הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה המצוי בצמוד לצומת שילה שעל כביש 60 בנקודה בה מתחיל נחל שילה. באתר מצוי מונומנט בדמות שיירה של לוחמים ובהמות משא ושלטים ועליהם הסברים ותצלומים היסטוריים. בסמוך לחניון מצויה חורשה עם שולחנות פיקניק רבים ומכאן גם מתחיל מסלול רגלי מסומן לאורך נחל שילה.
רקע גאוגרפי היסטורי

לאחר כיבוש ירושלים בדצמבר 1917 על ידי הצבא הבריטי התייצב קו הגבול שבין הכוחות הבריטיים לכוחות העות'מאניים על גדתו של נחל שילה כחלק ממערך "קו שתי העוג'ות". היה זה מערך צבאי עצום עם מספר דוויזיות בכל אחד מצידי הגבול. הקו נפרץ סופית על ידי הבריטים במהלך ספטמבר 1918. שרידי קו הגבול והמערכות הצבאיות הרבות עדיין ניכרים היטב בסביבה. בין היתר מדובר בחפירות וביצורים, שרידי אמצעי לחימה ואפילו מסילת ברזל בריטית שהגיעה לפאתי הכפר א-לובן שפעלה תקופה קצרה והעבירה אספקה לכוחות הלוחמים.
פעילות הגדודים העבריים באזור

הפעילות הקרבית הראשונה וטבילת האש הראשונה של הגדוד הראשון המכונה "הבטליון ה-37 של קלעי המלך" הייתה בסמוך לכפר אום צפא שבאזור זה. בין מפקדי הגדוד היה זאב ז'בוטינסקי שהוצב בראש שנים עשר מחייליו בכפר עבוויין הסמוך. בהמשך השתתף הגדוד בקרבות לרגלי הר בעל חצור המצוי גם כן באזור. זוהי למעשה הפעילות הקרבית הראשונה של יחידה צבאית יהודית מאז מרד בר כוכבא ומכאן חשיבותה הרבה. לכן החליטה המועצה האזורית מטה בנימין על ציון פעילות הגדודים העבריים באתר זה.
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'פעולות הגדודים העבריים בארץ ישראל בשנת 1918, מערכות, 1940, עמ' 59-60
↑  מְגִלַּת הַגְּדוּד / זאב ז'בוטינסקי - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
| הגדודים העבריים |
| --- | --- | --- |
| אישים | ג'ון הנרי פטרסון • זאב ז'בוטינסקי • יוסף טרומפלדור | דגל הראשון ליהודה |
| יחידות | גדוד נהגי הפרדות • רגימנט הפוסיליירים המלכותי | דגל הראשון ליהודה |
| אתרים | בית הגדודים • חניון הגדודים העבריים | דגל הראשון ליהודה |
| מסמכים | מגילת הגדוד • הגדודים העבריים בארץ ישראל | דגל הראשון ליהודה |
תמונה של גדוד לוחמי הפרדות המופיעה באנדרטה שבחניון
אן, נסיכת דנמרק

אן, נסיכת דנמרק (12 בדצמבר 1574 - 2 במרץ 1619, באנגלית: Anne of Denmark) הייתה בתו השנייה של פרדריק השני, מלך דנמרק ואשתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. אן נישאה לג'יימס הראשון בשנת 1589, בגיל ארבע-עשרה, וילדה לו שלושה ילדים שהגיעו לבגרות, ביניהם המלך לעתיד צ'ארלס הראשון. אן אהבה ככל הנראה את בעלה בתחילת נישואיהם, אך במהלך השנים התרחקו בני הזוג זה מזה, ולבסוף החלו חיים בנפרד.
אן הייתה פעילה בפוליטיקה האנגלית והסקוטית וכן הייתה פטרונית של האמנויות. הסלון התרבותי שלה נחשב לאחד הנחשבים של התקופה באירופה והיא הקיפה את עצמה בחצר מלוכה מפואר. לאחר שנת 1612 בריאותה החלה להתרופף והיא פרשה מחיי חצר פעילים.
היסטוריונים רבים נטו להחשיב את אן כמלכה חסרת חשיבות, קלת דעת ונהנתנית, אולם הערכות מחודשות בתקופה האחרונה הביאו להכרה בעצמאות האסרטיבית של אן ובמיוחד בחשיבותה כפטרונית האמנות באיים הבריטיים במהלך העידן היעקוביני.
שנותיה הראשונות

אן נולדה ב-12 בדצמבר 1574 בטירת סקאנדרבורג שבממלכת דנמרק. אביה, פרדריק השני, מלך דנמרק, היה מאוכזב מלידתה שכן זו הייתה לו הבת השנייה והוא קיווה להולדת בן יורש. אמה של אן, סופיה ממקלנבורג-גיסטרוב, הייתה רק בת 17 כאשר ילדה אותה, ושלוש שנים לאחר מכן אכן ילדה יורש לכתר הדני, המלך לעתיד כריסטיאן הרביעי. אן נשלחה בגיל צעיר יחד עם אחותה הגדולה אליזבת להתחנך אצל סבה מצד אימה במקלנבורג אשר בגרמניה. בניגוד לחצר המלוכה הדנית, שהייתה ידועה כסוערת במיוחד, מקלנבורג הייתה רגועה יחסית וסיפקה לשתי הבנות ילדות יציבה ושקטה.
עם חזרתה לדנמרק אן נהנתה מחיי משפחה מאושרים, במיוחד הודות לאימה, שטיפלה בילדיה בעצמה. אן ואחותה אליזבת חוזרו על ידי נסיכים מרחבי אירופה, וביניהם ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד (ויורש אפשרי לכתר האנגלי), שביקש למצוא כלה דווקא בדנמרק על מנת לחזק את קשרי המסחר בין המדינות, וכן בשל העובדה שבית המלוכה הדני היה פרוטסטנטי, כמוהו. השגרירים הסקוטים בדנמרק ביקשו להכריז על אירוסי המלך לבת הבכורה של מלך דנמרק, אליזבת, אולם פרדריק כבר הבטיח אותה להיינריך יוליוס, דוכס בראונשווייג-לינבורג, וביקש מג'יימס "להסתפק" בבתו השנייה, אן.
אירוסי הזוג הוכרזו ביולי 1589, ולפי תאוריהם של מרגלים אנגלים ששהו באותו הזמן בחצר הדנית, הנסיכה הייתה מאושרת ונרגשת מהשידוך והחלה לרקום חולצות עבור בעלה לעתיד, בעוד ששלוש מאות חייטים עמלו על שמלת החתונה שלה. ב-20 באוגוסט 1589 אן נישאה לג'יימס על ידי בא כוח בטירת קרונבורג. הטקס הסתיים בכך שנציגו של מלך סקוטלנד, ג'ורג' קית', התיישב לצד אן על מיטת הכלולות.