stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב ברזילי
יצירתו > ספריו

"שירי לא תם", שירה. עקד, 1987. ספר ביכורים ובו 4 פרקים: "לזכור עד כלות", "ארץ עדוייה מדבר וים", "לאהוב עד בוא הדממה", "ביני לבין עצמי".
"שתי גדות לאהבה", שירה. מסדה, 1989. אסופת שירים זו היא חוליה בשרשרת, שמקורה בקובץ שירים ראשון "שירי לא תם", עוד בשמו של ספר הביכורים מעוגן הרמז להמשך. ואכן, חוליה נוספת חוברת אל שרשרת קצרת חוליות עדיין.
"סולמות", שירה וסיפורת. מסדה, 1992. ספר שלישי זה – בניגוד לשני קודמיו – משמש לראשונה אכסניה לז'אנר כתיבה חדש של המחבר: הסיפור הקצר. הספר הוא קורת גג גם לשיר וגם לסיפור – ולא רק במדורים נפרדים. שלושה שערים לספר: שער הסיפור והשיר, שער הסיפור ושער השיר.
"דו-עט", שירה. ירון גולן, 1996, בשיתוף שולמית פרידמן. מפגש יוצרים תחת קורת גג של ספר משותף, איננו מהתופעות השכיחות בשדות היצירה הספרותית, במיוחד לא במחוזות השירה. סופרים ומשוררים מטבע בריאתם, מתבודדים איש איש במגדל שן פרטי ומחזרים אחר המוזה בגפם.
"עד נר ראשון של בוקר", רומן. עקד, 1997. מוקדש לניצולים שנידונו למאסר עולם עם עבודות פרך בלי שיופחת שליש מהכאב הספר יצא לאור באנגלית ובהונגרית בעברית הודפסו 4 מהדורות, בהונגרית 2 מהדורות.
"אבי לא יברך על הלחם", שירה. עקד, 2000. ארבעה ילדים שמשאת נפשם הייתה נסיעה ברכבת, נפגשים בספר שירים זה, לספר את סיפור יציאת הרכבות. יצאו לאור 3 מהדורות.
"על חלקת בטנך הלבנה", שירי אהבה וארוטיקה. כרמל, 2002. בספר שירים זה אוהבים בכל אותיות האלף בית.
"אותיות בוכות באש", שירה. כרמל, 2004. שירים להנצחת השואה ולהנחלת הזיכרון, יצאו לאור 2 מהדורות.
"קשוב לגלים", שירה. כרמל, 2008. כל שיר הוא גשם ברכה בחלקת שדהו הקטן של משורר, כל ספר הוא פיסת נשמה של הכותב.
"מחכה לאבי", שירה. כרמל, 2009. עוד ספר שירים, לזכור ולהתגעגע, לכאוב ולהתרפק, לאהוב ולחכות.
"לרקוד עם אותיות", שירה. כרמל, 2012. ספר שירים זה הוא גילוי אהבה לשפה העברית, לאוצר מילותיה ולאותיות האלף בית.
"השכן מברגן-בלזן", שירה. כרמל, 2014. בספר זה שב המחבר למחנה המוות בו השאיר את אביו וסבו, ושרד עם אמו ואחותו.
"אוטובוס הזמן", שירה. צבעונים, 2017. נסיעה באוטובוס הזמן היא חוויית חיים, הרפתקה חד פעמית בגלגול הבריאה.
"מעלות", שירה. צבעונים, 2019. גם אם בעזרת הליכון, המשורר ממשיך לרעות בשדות שירה יודע שלשירה אין גדודים וחטיבות יש לה מילים מפצחות לבבות.
"גבורות", שירה, צבעונים, 2020. מקשה אחת של שואה ואהבה. של חיים ומוות. של ייאוש ותקווה. של עצב ושמחה.
"רץ בהליכה", שירה. הוצאה עצמית 2023. "תשעים זה לא הסוף, מחזר אחר מילים, מתעלס עם שירים, מחזר במחזרים"
"לא עוצר בתשעים", שירה, הוצאת "כרמלים" 2024. "מטפטפים געגועי פיוט עד יתעייף מכחולנו המטפטף".
יצירתו > בין שיריו

"החיוך", מתוך הספר "אותיות בוכות באש" הוצאת כרמל, 2004. ביום השואה והגבורה תשע"ב 2010, הוזמן ברזילי לעצרת הממלכתית בכנסת לקרוא את שירו "החיוך". האירוע צולם על ידי ערוץ הטלוויזיה של הכנסת. הולחנה מוזיקה מלווה בידי המלחין גלעד אפרת.
"אמא רעה" מתוך הספר "אבי לא יברך על הלחם". השיר זכה במקום ראשון בתחרות בינלאומית לשירה בהונגריה ב-1998 וזכה לעשרות ביצועים בישראל ובעולם. ביצוע אחרון בקונצרט היסטורי בגרמניה בספטמבר 2018. השיר הולחן בגרסאות נבדלות בידי מלחינים שונים, אהרון חרל"פ וסופיה גלמן קיש.
"להתעלס אחרי המבול" מתוך הספר "על חלקת בטנך הלבנה". נכתב בשנות ה-80, אחרי ביקור במגדלי התאומים בניו יורק, שיר נבואי המנבא את קריסתם. השיר הודפס בעמוד הראשון של ידיעות אחרונות במהדורה שהופיעה בקליפורניה.
יצירתו > בין שיריו המולחנים

"אבי לא יברך על הלחם" – מחזור של 4 שירים לקול וכלי ולתזמורת סימפונית ("לזכור עד כלות", "ריח גללים", "מעשה שטן", "אבי לא יברך על הלחם", מלחין אהרון חרל"פ.
"תמונות מאוספו הפרטי של אלהים" – מחזור של 5 שירים לקול וכלי ולתזמורת ("מקבץ געגועים", "תמונות מאוספו הפרטי של אלוהים", "אין כוכבים ברקיע", "אמא רעה", "בת חורגת לאלוהים"), מלחין אהרון חרל"פ.
"אותיות בוכות באש" – מחזור של 5 שירים לקול ולכלי ולתזמורת ("אש בכיכר", "חייל אמיץ", "משחקים אסורים", "לא אכתוב שירים לעולם", "חטא ועונשו"), מלחין אהרון חרל"פ.
"בשנת שבתון של אלוהים" – מחזור של 5 שירים לקול וכלי ולתזמורת (בן מאומץ", "מחברת של אלוהים", "ממעמקים", "להיות להם לפה", "בשנת שבתון"), מלחין אהרון חרל"פ.
"מסעו של ילד" –מחזור של 3 שירים למקהלת ילדים ולמקהלת מבוגרים ("פגישה מקרית ברכבת", "היה לי חבר", "אין כוכבים ברקיע"), מלחין מיכאל הורביט (ארצות הברית).
"עד נר ראשון של בוקר" – אופרה ב-2 מערכות, מבוססת על ספר בשם זה, מלחין יורם מיוחס.
"אלוהים בחר בזכות השתיקה" – מחזור של 4 שירים לקול וכלי ולתזמורת סימפונית ("פגישה מקרית ברכבת", "בת חורגת לאלוהים", "יעקב אייזנר", "אסיר עולם"), מלחין יורם מיוחס.
"שבעה מחזורים נוספים" – לקול וכלי ולמקהלה ("בין זכירה לשיכחה", "כעשב הגווע במדבר", "לא הכל שחור ולא תמיד", "אכזר מכל הזמנים", "הפכתי דף", "ארץ לא נודעת", "כמו יונים", "בכיכר דמיוני ההומה", "מבול", "לא יזדקן הנער", "המית העלים הרוחשים", "הנערה והליצן", "צימאון", "על שמלת כלולות לבנה"), מלחין יורם מיוחס.
פרסים והוקרה

2004 – פרס מממשלת הונגריה PRO CULTURA HUNGARICA עבור פיתוח קשרי התרבות בין הונגריה לישראל.
2014 – פרס הדירקטוריון של אקו"ם על תרומתו לתרבות הישראלית ולהנצחת זיכרון השואה דרך היצירה.
2019 - פרס ראש הממשלה לסופרים ע"ש לוי אשכול תש"פ.
הערות שוליים

↑  על המחבר
↑  ריאיון עם המשורר יעקב ברזילי
↑  להקת מפ"ם
↑  שושנה ויג, יעקב ברזילי, סופר ישראלי בדבלין, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 בספטמבר 2012
↑  שושנה ויג, מחכה לאבי - ספרו החדש של ניצול שואה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביוני 2009
↑  "חיוך"
↑  החיוך- שיר על חיוך שלא נמחה
↑  "אמא רעה"
↑  "אמא רעה" שיר שואה מאת יעקב ברזילי
↑  "להתעלס אחרי המבול", שיר נבואה שהתממשה מאת יעקב ברזילי
↑  פרס מטעם דירקטוריון אקו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258239005171  GND: 133444198  ISNI: 0000 0000 7838 8026  LCCN: nr88006113  VIAF: 97653829   WorldCat (עם VIAF): 97653829
גרט שראם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1928 ארפורט, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  18 באפריל 2016 (בגיל 87) אברסוולדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה, גרמניה המזרחית 
 פרסים והוקרה:  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2014) 
 
גרט שראם (בגרמנית: Gert Schramm;‏ 28 בנובמבר 1928 - 18 באפריל 2016) היה ניצול מחנה הריכוז בוכנוולד, הצעיר מבין שישה אסירים שחורים שנכלאו במחנה.  הוא היה בן לאישה גרמנייה ואב אפרו-אמריקאי ונעצר תוך הפרה של חוקי חוקי טוהר הגזע הנאצי .
ביוגרפיה

שראם נולד למריאן שרם וג'ק ברנקסון, מהנדס מחברת פלדה אמריקאית ששהה בתורינגיה לצורך עבודתו. שראם גדל בוויטרדה ובאד לנגנסאלצה. לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר העממי, הוא עבד כעוזר במוסך. על פי חוקי נירנברג, נשללה ממנו הזכות להכשרה מקצועית כלשהי. הוא גם היה עדות חיה ל"גילוי עריות" בין-גזעי בלתי חוקי שגרר עונש מוות על אביו ועל עצמו.
ברנקסון ערך מספר ביקורים בתורינגיה לאחר סיום חוזהו. במהלך ביקור אחד בשנת 1941, הוא נעצר בגין הפרת חוקי הגזע הנאצי ונשלח לאושוויץ, שם ככל הנראה מת.
מעצר בגיל 15

במאי 1944, בגיל 15, נעצר שראם על ידי הגסטפו תחת חוקי ההפלייה נגד ראסנשאנדה, כינוי גנאי שהיה בשימוש בגרמניה הנאצית לצורך ציון נישואי תערובת בין בני הגזע הארי לבין מי שאינם ארים, בהם יהודים. המונח שימש כבסיס למדיניות הגזע של המשטר הנאצי בגרמניה. מדיניות זו יושמה בחקיקה, שבמסגרתה נדרשו ארים לשאת אישור ארי (אנ'). לאחר מכן, ב-1935, עם חקיקת חוקי נירנברג, נאסר על ארים ולא ארים, בהם יהודים, לקיים יחסי מין וקשרי נישואין אלה עם אלה. הוא הוחזק ב"מעצר מגן " במספר בתי כלא של הגסטפו. הוא נחקר מספר פעמים, תוך מניעת אוכל ושתייה וחבלה בפניו. ב-20 ביולי 1944 גורש למחנה הריכוז בוכנוולד, שם קועקע המספר 49489 על זרועו השמאלית. עונשו לא נקצב, אך נקבע ללא פחות מחמש עשרה שנים.
שראם הוכנס עם האסירים הפוליטיים, החלטה שהתבררה כמצילה חיים. הוא נאלץ לעבוד במחצבת אבן שבה שיעור ההישרדות של האסירים היה נמוך מאוד. מדי יום מתו עשרה עד חמישה עשר גברים. הוא הועבר לעבודה קלה יותר על ידי הקאפו הקומוניסטי וילי בלייכר ואסיר קומוניסטי אחר, אוטו גרוס, ארגן אחרים להקיף אותו במהלך המסדר היומי, כאשר נספרו האסירים. האסירים הלא בריאים ואלה שבלטו הסתכנו בשליחתם למחנה השמדה או בהרג במקום. שראם ראה פעם אסיר, צעיר יהודי מלייפציג בשם וולפגנג קון, נדרס למוות על ידי שומר אס-אס, כיוון שזז במהלך המסדר. כאסיר השחור היחיד, הוא כבר בלט ואחרי שבועות במחצבת האבן, הוא היה במצב מוחלש. בכך שהקיפו אותו והעבירו אותו לעבודה קלה יותר, הוא היה מוגן.
שחרורו מהמחנה

שראם היה אחד מהאסירים שנותרו במחנה, עם סיכוי טוב יותר לשרוד מאלה שנאלצו לעזוב בצעדות המוות. הוא היה שם כשאלף אזרחים מווימאר נאלצו לבקר בבוכנוולד כדי לראות מה התרחש שם.
לאחר המלחמה

לאחר שחרור בוכנוולד ותום מלחמת העולם השנייה חזר שראם לאמו בבאד לנגנסאלצה. לאחר מכן עבד במכרה האורניום ויסמוט באזור הכיבוש הסובייטי. בשנים 1956 עד 1964 עבד באסן במכרה פחם, ולאחר מכן בחר לעבור למזרח גרמניה, שלוש שנים לאחר בניית חומת ברלין . שם עבד בחברת האוטובוסים ברנימר (Barnim Busgesellschaft). באברסוולדה, ברנדנבורג, חידש את לימודיו, והפך למכונאי מוסמך.
הוא הפך למנהל עבודה בחנות וראש מחלקה, התקבל לעבודה בחברת קומבינה, חברה להנדסה אזרחית, שם התקדם לראש מחלקה של צי הרכב של אברסוואלדה. בעזרתו של אסיר בוכנוולד אחר לשעבר, הרמן אקסן, שהיה אחד מקבוצת אסירים קומוניסטים שהגנו על שראם, הוא הקים עסק משלו ב-1985, "שראמס רייזן", חברת מוניות המנוהלת כיום על ידי בנו.
שראם, אלמן, גר ליד בני משפחה. הוא ביקר בבתי ספר כדי לדבר על בוכנוולד והיה חבר בקרן הזיכרון לבוכנוולד. הוא נפטר בארפורט ב-18 באפריל 2016 לאחר מחלה ממושכת.
לקריאה נוספת

Peter Hochmuth, ed. (2007), Buchenwald, ich kann dich nicht vergessen. Lebensbilder (בגרמנית), Berlin: Dietz Verlag, ISBN 978-3-320-02100-9, אורכב מ-המקור ב-2009-10-03, נבדק ב-2010-04-13
סרטים

Junk, Ursula / Reinhardt, Albrecht (18 בינואר 2001). "Die Nazis überlebt, von Skinheads bedroht – Ein schwarzer Deutscher in Eberswalde" (PDF) (בגרמנית). Monitor. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2007-09-29. נבדק ב-2007-05-03. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
"Lagergemeinschaft Buchenwald Internetseite" (בגרמנית). Lagergemeinschaft Buchenwald. נבדק ב-2007-05-03.
הערות שוליים

↑  Zeitung, Berliner (16 במרץ 2011). "Gert Schramm überlebte als jüngster dunkelhäutiger Häftling Buchenwald - heute lebt er in Eberswalde: Nummer 49489". Berliner Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-2021-10-23. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Biography and photos of Gert Schramm. Blog by journalist, author and documentary filmmaker John Kantara, who wrote about Gert Schramm. Retrieved April 13, 2010
↑   גרט שראם, בביצוע "Buchenwald 4-16-45", סרטון  באתר יוטיוב, black & white film clip of Weimar residents forced to visit Buchenwald concentration camp immediately after liberation. Retrieved April 17, 2010
↑  http://www.jenapolis.de/2016/04/20/carius-zum-tode-des-ehemaligen-buchenwald-haeftlings-gert-schramm/(הקישור+אינו+פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143850571  ISNI: 0000 0001 2036 423X  LCCN: no2011089442  VIAF: 169650819   WorldCat (עם VIAF): 169650819
יעזוב רשע נתיבו

יַעֲזֹב רָשָׁע נְתִיבוֹ הוא פיוט מסוג תוכחה, הנאמר במסגרת הסליחות. הפיוט פונה אל האדם ומזכיר לו לעזוב את עוונותיו ועיסוקו בהבלים ולחזור בתשובה, לפני שיבוא יום מותו ואז ייענש על מעשיו. הפיוט כתוב בסגנון ובתבנית אופייניים לפיוט הספרדי, ויש המייחסים אותו, מספק, לרבי שלמה אבן גבירול. כיום, הוא משובץ בסדר הסליחות כמנהג ליטא, ונאמר בצום גדליה לאחר הוידוי לקראת סוף סדר הסליחות.
תוכן הפיוט וסגנונו

הפיוט כתוב כפנייה של הדובר, המוכיח את השומע על מעשיו הרעים וקורא לו לחזור בתשובה, לפני שיגיע יום מותו. הפיוט מזכיר את המוות המתקרב, את הדין שיתרחש לאחריו, ואת העונש הצפוי בגיהנם.
מחבר הפיוט

זהות מחבר הפיוט אינה ידועה בבירור. הפיוט כתוב במבנה ספרדי, ונתגלו עשרות העתקות שלו בגניזת קהיר, ועל כן מסתבר שלא נכתב באשכנז אלא בספרד או בארצות המזרח. בכתב יד אחד מצוין שמחברו הוא 'שלמה', ודב ירדן כלל אותו במהדורתו לשירת הקודש של רבי שלמה אבן גבירול. שולמית אליצור פקפקה בייחוס זה, והעירה כי מראשי המחרוזות עולה לכאורה האקרוסטיכון 'שהין'.
הערות שוליים

↑  שולמית אליצור, "סיטואציית השיח בפיוטי התוכחה: מהפיוט הקדום ועד פרובנס", בתוך: אפרים חזן ואבי שמידמן (עורכים), דבר תקווה – מחקרים בשירה ובפיוט מוגשים לפרופ' בנימין בר-תקוה, מסורת הפיוט ה-ו (תשע"ז), עמ' 27.
↑  דב ירדן, שירי הקודש לרבי שלמה אבן גבירול, ירושלים תשל"ג, כרך שני, שיר רלא, עמ' 593–595.
↑  שולמית אליצור, "סיטואציית השיח בפיוטי התוכחה", עמ' 18.
ג'ורג' פאג'ט תומסון

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1892 קיימברידג', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 בספטמבר 1975 (בגיל 83)
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  כנסיית סנט מרי וסנט אנדרו 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון ויליאם סטראט ריילי, ג'יי ג'יי תומסון 
 מוסדות:  אימפריאל קולג'  אוניברסיטת אברדין 
 תלמידי דוקטורט:  אישרת חוסיין אוסאמי, ברוס סווין לילי 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  Knight Bachelor  מדליית בייקר של החברה המלכותית  עמית כבוד של החברה המלכותית טה אפראנגי  מדליית פאראדיי (1960)  המדליה המלכותית (1949)  הרצאת גאטרי (1948)  הרצאת בייקר (1948)  מדליית יוז (1939)  פרס נובל לפיזיקה (1937)  מדליית הווארד נ. פוטס (1932) 
 בן או בת זוג:  קתלין ביוקנן אדם סמית 
 צאצאים:  ג'ון תומסון, דיוויד פאג'ט תומסון, רוז ביוקנן תומסון, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תרומות עיקריות
 גילוי התכונות הגליות של האלקטרון
 
סר ג'ורג' פאג'ט תומסון (באנגלית: George Paget Thomson;‏ 3 במאי 1892 – 10 בספטמבר 1975) היה פיזיקאי אנגלי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1937 על גילוי התכונות הגליות של האלקטרון, כפי שהן באות לידי ביטוי בתופעות של עקיפה. הוא חלק את הפרס עם קלינטון דייוויסון, שעסק במחקר בתחום זה במקביל.
ביוגרפיה

תומסון נולד בקיימברידג' שבאנגליה. אביו הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1906 ג'יי ג'יי תומסון, ואמו היא רוז אליזבת' פאג'ט, בתו של פרופסור לרפואה באוניברסיטת קיימברידג'. תומסון למד מתמטיקה ופיזיקה בטריניטי קולג'. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, התגייס לחיל הרגלים המלכותי. לאחר שירות קצר בצרפת, החל לעסוק באווירודינמיקה.
בשנת 1924 התחתן עם קייטלין ביוקנן סמית', בתו של הכומר סר ג'ורג' אדם סמית'. נולדו להם שני בנים ושתי בנות. קייטלין נפטרה בשנת 1941.
קריירה

לאחר ששירת בצבא במלחמת העולם הראשונה, התקבל כחבר סגל באוניברסיטת קיימברידג', ומשם המשיך לאוניברסיטת אברדין. הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1937 על מחקריו באברדין שהובילו לגילוי התכונות הגליות של האלקטרון. בעוד שאביו של תומסון ראה באלקטרון כחלקיק (וזכה על כך בפרס נובל), תומסון הראה שהוא יכול לעקוף כגל, תגלית שהוכיחה את עקרון הדואליות גל-חלקיק, השערה שהועלתה לראשונה בידי לואי דה ברויי בשנות העשרים של המאה העשרים, וכונתה על שמו השערת דה ברויי.
בשנת 1930 מונה תומסון לפרופסור באימפריאל קולג' בלונדון. בשנות השלושים המאוחרות ובמהלך מלחמת העולם השנייה התמחה בפיזיקה גרעינית, והתמקד ביישומים הצבאיים שלה. בין השנים 1940-1941 עמד בראש ועדת מאו"ד (MAUD), שהגיעה למסקנה שאכן ניתן ליצור פצצה גרעינית. לאחר מכן המשיך את עבודתו בתחום האנרגיה הגרעינית, אך עסק בנוסף גם באווירודינמיקה ועל הערך של המדע בחברה.
ב-1943 זכה לתואר אבירות.
תומסון נשאר באימפריאל קולג' בלונדון עד לשנת 1952, שבה עמד בראש קורפוס כריסטי קולג' שבקיימברידג'. בשנת 1964 הקולג' חנך לכבודו מבנה חדש בקמפוס לקהמפטון שלו.
קלינטון דייוויסון

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1881 בלומינגטון, ארצות הברית 
 פטירה:  1 בפברואר 1958 (בגיל 76) שארלוטסוויל, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת שיקגו  Bloomington High School 
 מנחה לדוקטורט:  אוון וילאנס ריצ'רדסון 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת וירג'יניה 
 תלמידי דוקטורט:  לסטר גרמר 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  פרס נובל לפיזיקה (1937)  מדליית יוז (1935)  מדליית אליוט קרסון (1931)  פרס קומסטוק בפיזיקה (1928) 
 בן או בת זוג:  Charlotte Davisson 
 הערות:  חלק את הפרס עם ג'ורג' פאג'ט תומסון
 תרומות עיקריות
 גילוי אפקט העקיפה של אלקטרונים
 
קלינטון ג'וזף דייוויסון (באנגלית: Clinton Joseph Davisson‏; 22 באוקטובר 1881 – 1 בפברואר 1958) היה פיזיקאי אמריקאי שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1937, על הגילוי של עקיפת אלקטרונים בגבישים. דייוויסון חלק את הפרס עם ג'ורג' פאג'ט תומסון, שגילה את תופעת עקיפת האלקטרונים במקביל לדייוויסון.
קורות חייו

דייוויסון נולד בבלומינגטון, אילינוי שבארצות הברית. הוא סיים את בית הספר התיכון בבלומינגטון בשנת 1902, והחל את לימודיו באוניברסיטת שיקגו הודות למלגת לימודים. בעקבות המלצתו של רוברט מיליקן (זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1923), הועסק בשנת 1905 על ידי אוניברסיטת פרינסטון כמרצה לפיזיקה. הוא השלים את הדרישות לתואר הראשון מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1908, בעיקר בתקופת הקיץ. בעודו מלמד בפרינסטון, ערך דייוויסון מחקר לדוקטורט יחד עם אוון וילאנס ריצ'רדסון (זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1928). את תואר הדוקטור בפיזיקה קיבל מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1911; באותה השנה נישא לאחותו של ריצ'רדסון, שרלוט.
דייוויסון מונה להיות מרצה במכון קרנגי לטכנולוגיה. בשנת 1917 נטל חופשה מהמכון, כדי לערוך מחקר הקשור למאמץ המלחמתי, במסגרת מחלקת ההנדסה של חברת וסטרן אלקטריק (לימים מעבדות בל). בסוף המלחמה, קיבל דייוויסון משרה קבועה בחברת וסטרן אלקטריק, לאחר שהובטח לו שיוכל לעסוק במחקר בסיסי. הוא גילה שחובות ההוראה שלו במכון קרנגי עיכבו אותו במחקרו. דייוויסון נשאר בווסטרן אלקטריק (ובמעבדות בל) עד לפרישתו בשנת 1946. הוא החל קריירה כפרופסור מחקר באוניברסיטת וירג'יניה, שנמשכה עד לפרישתו השנייה בשנת 1954.
לקלינטון ושרלוט דייוויסון נולדו ארבעה ילדים; בנו, ריצ'רד דייוויסון, עסק אף הוא במחקר בפיזיקה.
לאות הוקרה על עבודתו של דייוויסון, נקרא על-שמו מכתש על פני הירח, "מכתש דייוויסון".
עקיפת אלקטרונים וניסוי דייוויסון-גרמר

עקיפה היא אפקט המתרחש כאשר גל נתקל בסדק או בסריג עקיפה. במאה התשע-עשרה, היה ידוע על עקיפה של אור ושל גלים על משטחים ועל נוזלים. בשנת 1927, בעודו עובד במעבדות בל, דייוויסון ולסטר גרמר ערכו ניסוי שהראה שאלקטרונים ביצעו עקיפה מפניו של גביש ניקל. ניסוי זה אישר את ההשערה של לואי דה ברויי, לפיה לחלקיקים של חומר יש טבע גלי, נושא המהווה רעיון מרכזי במכניקת הקוונטים. תצפיותיהם על עקיפת אלקטרונים אפשרו לבצע את המדידה הראשונה של אורך-גל של אלקטרון. אורך הגל שנמדד תאם את התאוריה ומשוואתו של דה ברויי.
מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1921 אל-בתאנון (ער'), מצרים 
 פטירה:  7 ביוני 2003 (בגיל 81) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים מצרים
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המצרית 
 השתייכות:  צבא מצרים
 תקופת הפעילות:  1939–1978 (כ־39 שנים)
 דרגה:   משיר
 תפקידים בשירות
 רמטכ״ל צבא מצרים ה־8  שר ההגנה ה־11 של מצרים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת העצמאות  מלחמת סיני  מלחמת ששת הימים  מלחמת ההתשה  מלחמת יום הכיפורים  מלחמת לוב-מצרים
 
מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי (בערבית: محمد عبد الغني الجمسي; תעתיק מדויק: מחמד עבד אלע'ני אלגמסי; 9 בספטמבר 1921 – 7 ביוני 2003) היה מפקד בצבא המצרי, שכיהן כשר ההגנה ה־11 של מצרים. גמאסי כיהן כרמטכ"ל ה־8 של צבא מצרים בדרגת משיר, ובמהלך שירותו היה חלק מהמפקדים הבכירים במלחמת יום הכיפורים האחראים לתכנונו של מבצע צליחת תעלת סואץ וכיבוש קו בר-לב, וראש הצוות המצרי במשא ומתן עם ישראל שהוביל להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים.
קריירה מוקדמת

נולד בעיירה אל-כתאנון במחוז אל-מנופיה, כ-65 ק"מ מצפון לקהיר, למשפחת סוחרים מבוססת. ב-1936 סיים את לימודיו התיכוניים והחל ללמוד באקדמיה הצבאית המצרית אותה סיים ב-1939. הצטרף לחיל-הפרשים בצבא המצרי-בריטי שהפך לחיל השריון ושירת בו במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה עד 1944. ב-1948 וב-1949 יצא להשתלמויות בארצות הברית בנושא שריון.
ב-1951 קיבל תואר המקביל לתואר שני מהקולג' המצרי לפיקוד ומטה. מדריכו בקולג' היה אחמד איסמעיל עלי. בעת מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 היה גמאסי קצין מטה בגדוד סיור. ב-1956, במלחמת סיני, שימש כמפקד גדוד שריון אשר צלח את תעלת סואץ בגשר פירדאן אך קיבל פקודה לסגת לכיוון אסמאעיליה. ב-1957 נתמנה לראש מטה חיל השריון. ב-1960 יצא להשתלמות בנושא שריון בברית המועצות ועם שובו נתמנה למפקד בית הספר לשריון ואחר כך לראש ענף שריון במטה ההדרכה. ב-1965 השתלם במשך שנה וחצי באקדמיית נאצר. ב-1966 מונה על ידי איסמעיל עלי, שהיה ראש מטה כוחות היבשה, לראש אגף המבצעים של כוחות היבשה ולאחר מפלת הצבא המצרי במלחמת ששת הימים הפך לראש מטהו של איסמעיל עלי וסייע בשיקום כוחות היבשה. מסוף 1968 ועד תחילת 1969 שימש כראש אגף המבצעים של מפקדת כוחות חזית תעלת סואץ. לאחר מכן שימש כסגן ראש אגף המודיעין הצבאי. ב-1971 שימש כראש אגף ההדרכה. בינואר 1972 נתמנה לראש אגף המבצעים במטה הכללי ולאחר כחודש מונה גם כסגן הרמטכ"ל - תפקידים בהם נשא גם במלחמת יום הכיפורים.
מלחמת יום הכיפורים

בהכנות למלחמה עסק אל-גמאסי, בין היתר, בתיאום התוכניות עם הצבא הסורי. הוא עסק בכך במשך שלוש השנים שקדמו למלחמה. שני הצבאות הקימו צוותים שלמדו את תורות הלחימה ומבנה הפיקוד של הצבא העמית. אל-גמאסי שאף לשיתוף פעולה אמיתי. הוא ניסה להימנע משיתוף פעולה שהוא בבחינת הצגה פוליטית בלבד ודרש דיווחים אמיתיים לגבי נקודות חוזקה וחולשה של שני הצבאות. הוא היה אף מעורב בקביעת מועד פתיחת ההתקפה המשולבת של צבאות מצרים וסוריה. לטענתו, השיקול של קביעת יום ההתקפה ביום הכיפורים היה אחד מבין מספר שיקולים. פקטורים נוספים היו: אורך היום, ונתונים מטאורולוגיים והידרולוגיים של זירת הלחימה. ההתקפה תוכננה היטב גם מבחינת הסיוע הלוגיסטי המתוכנן לצבא ולמשק האזרחי.
תוכנית חציית תעלת סואץ וכיבוש קו ברלב כונתה "מבצע באדר" וכללה, בנוסף לצעדי הטעיה מקדימים, גם מכת אש בעוצמה שלא נראתה קודם לכן באזור על ידי חיל האוויר והארטילריה המצרים. לאחר כיבוש קו ברלב היו אמורים הכוחות המצריים להתקדם אל קו המעברים (מעברי המיתלה והגידי) ולחכות לפקודות נוספות. לאחר חלקו הראשון של המבצע, שהתבצע בהצלחה גדולה מבחינת המצרים, נתקלו כוחותיהם בהתנגדות ישראלית עזה: ב-14 באוקטובר התבצעה התקפת נגד מצרית בשלושה ראשים. צה"ל בלם בהצלחה את שלוש המתקפות והסב למצרים אבדות כבדות. אל-גמאסי טען בספרו כי הישראלים קיבלו התראה מוקדמת אודות ההכנות המצריות באמצעות מידע שנאסף על ידי האמריקאים. ב-19 באוקטובר, לאחר שראש הממשלה הסובייטי, אלכסיי קוסיגין, הגיע לביקור במצרים ובידיו צילומי אוויר המוכיחים את היקף הכוחות הגדול שהצליחה ישראל להעביר לגדה המערבית של תעלת סואץ ולאחר שהרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי, ערך סיור בחזית, התקיים בקהיר דיון מכריע בהשתתפות סאדאת, איסמעיל עלי, א-שאזלי, אל-גמאסי, מובארכ ומוחמד עלי פהמי. א-שאזלי טען כי אסור היה להעביר שתי דיוויזיות משוריינות של הארמייה הראשונה, שהייתה בעורף המערך המצרי, בגדה המערבית של תעלת סואץ, אל הגדה המזרחית לסיוע בצעדים התקפיים וכי עתה חייבים להסיג יחידות חזרה אל מעבר לתעלת סואץ במטרה לבלום את התקדמות הישראלים. סאדאת, שחשש מגילוי בהלה שצעד כזה עלול לגרום בפיקוד המצרי הגבוה, הדיח במקום את א-שאזלי בטענה שהוא עבר התמוטטות עצבים ומינה את אל-גמאסי לרמטכ"ל בפועל. להדחה ולמינוי לא ניתן פרסום פומבי.
אל-גמאסי תיאר בספרו את הרוח שפיעמה בצבא המצרי במילים: "הקרב היה קרב של כבוד למצרים. היינו צריכים לעבור אותו כדי לשחרר את אדמתנו וכדי למחוק את החרפה של תבוסת 1967".
שיחות הקילומטר ה-101

מיד לאחר הפסקת האש שהוכרזה ב-24 באוקטובר 1973, עמד אל-גמאסי בראש צוות המשא ומתן עם הישראלים בקילומטר ה-101 לייצוב הפסקת האש. שיחות אלו היו השיחות הישירות הרשמיות הראשונות בין ישראל ומצרים מאז הסכם שביתת הנשק ב-1949, והן הסתיימו בהצלחה בהסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. ראש צוות השיחות מהצד הישראלי היה העוזר המיוחד לרמטכ"ל הישראלי, האלוף במילואים אהרן יריב. בין יריב לבין אל-גמאסי התפתח קשר טוב שנודע כ"כימיה" מוצלחת, והדיונים בין שני הצדדים היו יעילים והתנהלו ברוח אוהדת. גם לאחר מסמך 6 הנקודות, לייצוב הפסקת האש, שנחתם בנובמבר 1973, המשיכו שני הקצינים וצוותיהם במשא ומתן להסכם הפרדת הכוחות. המשא ומתן נפסק לאחר התערבותו של מזכיר המדינה האמריקאי, הנרי קיסינג'ר, שקצב ההתקדמות המהיר ואי מעורבותה הישירה של ארצות הברית במשא ומתן לא היו לרוחו.
פחות מחודשיים לאחר תום המלחמה, ב-13 בדצמבר, מונה כרמטכ"ל צבא מצרים. בפברואר 1974 חתם עם דוד אלעזר על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. באותו חודש אף הוענקה לו הדרגה פריק (הגבוהה בדרגות צבא מצרים). בסוף דצמבר 1974, לאחר מותו של אחמד איסמעיל עלי, התמנה לשר המלחמה במקומו.
לאחר הפרישה

ב-6 באוקטובר 1978, מספר שבועות לאחר החתימה על הסכמי קמפ דייוויד, פוטר על ידי נשיא מצרים, אנואר סאדאת, וסיים את שירותו הצבאי. נראה שפיטורין אלו באו על רקע חששו של סאדאת להתנגדותו של גמאסי לקו האסטרטגי של סאדאת שהוביל את מצרים להסכם שלום עם ישראל.
לאחר פרישתו מהשירות הציבורי ב-1981, הרבה גמאסי בנסיעות למדינות ערב הן כמרצה והן כיועץ צבאי למדינות שונות. עם לקוחותיו בתחום הייעוץ הצבאי נמנה גם סדאם חוסיין, נשיא עיראק. בשנותיו האחרונות סבל מבריאות לקויה.
ב-1994 יצא לאור ספרו "October War: Memoirs of Field Marshal El-Gamasy of Egypt", הסוקר את מלחמת יום הכיפורים מנקודת מבטו.
העיתונאית תמר גולן, שהייתה מעורבת בתהליך שקדם לשיחות השלום בין ישראל ומצרים, סיפרה בראיון כי היה לה רומן עם גמאסי בשנים שלאחר פיטוריו. לטענתה, שירותי הביטחון של ישראל ומצרים ידעו על יחסיהם הקרובים, אך לא מנעו את פגישותיהם.
שמו של גמאסי מופיע באחד הציטוטים המפורסמים מהסרט הקומי-סאטירי "גבעת חלפון אינה עונה", כאשר ויקטור חסון (שייקה לוי) עולה בטעות על ג'יפ שעליו חיילים מאובקים וכהי עור. הוא סוקר את פניהם ושואל בחיבה ובהערכה: "גולני, אה?" והם מהנהנים בראשיהם ועונים: "גמאסי".
לקריאה נוספת

איתן הבר זאב שיף, לקסיקון לביטחון ישראל, עמ' 121, 1975, הוצאת זמורה, ביתן, מודן
הערות שוליים

↑  Kenneth W. Stein, The Talks at Kilometer 101,
↑  Opinion, www.defencejournal.com
↑  חמיד חוסאין, The Fourth Round -
A Critical Review of 1973 Arab-Israeli War,
1 2  ידיעה על מות אל-גמאסי בלוס אנג'לס טיימס
↑  שלמה גזית, הדחה הגיונית, באתר nrg‏, 20 בפברואר 2005
↑  יוסי מלמן, רציתי לשנות את העולם, באתר הארץ, 7 ביוני 2006
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אחמד איסמעיל עלי | שר ההגנה של מצרים  1974 - 1978 | הבא: כמאל חסן עלי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415668605171  GND: 1162939656  ISNI: 0000 0000 8322 5766  LCCN: n92001231  NTA: 135745659  VIAF: 115677407   WorldCat (עם VIAF): 115677407