stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקנת 1804
הוועדה לשיפור מצבם של היהודים

עם עלייתו לשלטון נדרש הצאר אלכסנדר הראשון לשאלת מעמדם של היהודים בממלכתו. הוא הקים ב-9 בנובמבר 1802 את "הוועדה לשיפור מצבם של היהודים", שדנה למעשה בדרך הטובה ביותר ל"תיקונם" של היהודים. ההתלבטות הייתה בין אלו שסברו שצריך קודם לשנות את אורח חיי היהודים ואז אפשר יהיה לשלבם בחיי המדינה, לבין אלו שסברו שיש להעניק קודם זכויות וכתוצאה מכך יחול התיקון המבוקש. באוקטובר 1804 השלימה הוועדה את מלאכתה והגישה לצאר את מסקנותיה.
התקנות וביצוען

על בסיס מסקנות אלה אישר הצאר ב-9 בדצמבר 1804 (כ' כסליו תקס"ה) את "תקנת 1804" (תקנת היהודים) הכוללת חמישים וארבע פסקאות, ומשקפת את ההנחות האלה: היהודים הם יסוד זר האחראי לבעיות הכלכליות והחברתיות במערבה של רוסיה ועל כן יש לתקן את מצבם, תיקון ברוח האבסולוטיזם הנאור. התקנות יועדו להגן על החברה מפני היהודים, על פי תפיסות משכיליות-יצרניות לפיהן עובד האדמה הוא אדם מועיל ויצרני, ולעומתו הסוחר הזעיר והמתווך הם גורם מזיק לכלכלה ויש לרסנו.
כמסקנות מהחלטות הוועדה הוטלו על היהודים גזירות ובמקביל הם זכו בהישגים אזרחיים. נאסר על יהודים להמשיך לעסוק בחכירה ובהפעלת בתי מרזח, פעולות שהיו פרנסות יהודיות מקובלות. על מנת ליצור חיץ בין יהודים לכפריים ולמנוע ניצולם קבע הצאר כי על יהודים היושבים בכפרים ואינם עוסקים בחקלאות באופן אישי לצאת מהכפרים אל העיירות של תחום המושב. במקביל עודדו התקנות יהודים לעבור לעסוק בחקלאות והובטח כי יהודים שיהיו חקלאים לא יהיו צמיתים. התקנה קבעה כי על מנת לאפשר ליהודים להתפרנס, חייבות גילדות האומנים לקבל יהודים לשורותיהן והובטח כי יינתנו הלוואות למי שירצה להקים בית מלאכה. ילדים יהודים הורשו ללמוד בבתי-ספר כלליים ובמקביל הותר ליהודים להקים ולתחזק בתי ספר משלהם.
פסקה 10 קבעה כי מ-1812 ואילך לא יוכל יהודי להיבחר לתפקיד ציבורי, כולל משרת רבנות או משרה בקהילה היהודית, אם אינו שולט באחת מהשפות: רוסית, פולנית או גרמנית.
פסקה 51 קבעה כי משרתו של רב הקהילה מוגבלת להשגחה על מנהגי הדת של חברי הקהל ופרשנויות הקשורות לעניינים דתיים. הופקעה מהרבנים סמכותם לדון בדיני ממונות או חובות. דיונים אלו נמסרו על פי פסקה 49 לבתי הדין הכלליים.
פסקה 53 אפשרה, במקרה של מחלוקת בין שתי קבוצות בתוך הקהילה, לקבוצת יהודים לפרוש מהקהל הקיים ולהקים לעצמם בית כנסת. פיסקה זו נוצלה על ידי החסידים להקים לעצמם בתי כנסת בלי לחשוש מן המתנגדים לחסידות.
תחום המושב הורחב מעבר לשטחים שסופחו מפולין, גם לדרום אוקראינה ולחופי הים השחור, וכן הותר ליהודים להתיישב בקווקז, כולל גאורגיה. עם זאת, הגבול המזרחי של תחום המושב נותר במקומו, כדי למנוע ישיבת יהודים בשטחי רוסיה ההיסטורית.
בעקבות תקנת 1804 החלה ההתיישבות החקלאית היהודית בחרסון. ב-1807 החל בעצלתיים הגירוש מהכפרים. הגירוש היה תלוי בפקידי הממשלה המקומיים. חלקם חשבו שהערים שבתחום המושב כבר מלאות ביהודים חסרי פרנסה ונמנעו מביצוע הגירוש. חלק אחר ניצל את התקנות וגירשו את כל היהודים הכפריים. בעלי האחוזות הפולנים והביילורוסיים היו זקוקים לחוכרים היהודים לתפעול האחוזות, לסחר בתוצרת החקלאית ולמכירת היי"ש והתנגדו לגירושם של היהודים "שלהם". ההתנגדות מהשטח והסתננותם של יהודים חזרה מהעיירות לכפרים הקפיאו את התהליך.
הערות שוליים

↑  למשל שבחי הר"ן, סימן י"ב
↑  שמואל אטינגר, בין פולין לרוסיה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1994
סטפדקטומיה

סטפדקטומיה (באנגלית: Stapedectomy; מילולית: כריתת הארכוף. לעיתים ההליך אינו כרוך בכריתה ואז הוא קרוי: סטפדוטומיה, stapedotomy) היא הליך כירורגי המבוצע באוזן התיכונה על מנת לשפר את השמיעה. בתהליך זה נכרת הארכוף (מעצמות השמע) ומוחלף בתותבת.
קיבוע של הארכוף גורם ליקוי בהולכת הקול ולאובדן שמיעה. קיבוע הארכוף מתרחש באחד משני מצבים: 1. אוטוסקלרוזיס, תהליך של מינרליזציה לא תקינה של העצם שמביא לקיבועה. 2. מום מולד בארכוף.
בשני המצבים ניתן לשפר משמעותית את השמיעה על ידי כריתת הארכוף והחלפתו בתותבת זעירה או באמצעות יצירת חור בעצם הקיימת ו'הלבשת' תותבת קטנה מיוחדת שמשפרת את התפקוד, הליך זה נקרא סטפדוטומיה ולעיתים זהו התהליך המומלץ יותר בקרב מי ששמיעתם נפגעה כתוצאה מאוטוסקלרוזיס.
גלריה אנטומית

מיקום שרשרת עצמות השמע באוזן
ארכוף אוזן ימין
ארכוף: גודל יחסי
סוכן ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Captain America #337, January 1988
↑  Captain America #350, February 1989
↑  Captain America #351, March 1989
↑  Captain America #354, June 1989
↑  Avengers West Coast Vol.2 #74, September 1991
↑  Avengers #368, November 1993
↑  Force Works #1, July 1994
↑  Civil War: Choosing Sides #1, December 2006
סוכיה

| סוכיה |
| --- | --- |
  שלד משוחזר של פרסטוסוכוס  אליגטור אמריקני 
קבוצה:: ארכוזאוריה 
קבוצה:: פסאודוסוכיה 
קבוצה:: סוכיה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
שם מדעי
 Suchia

סוכיה (שם מדעי: suchia; מילולית: "תנינים") היא קבוצת זוחלים דמויי-תנינאים שהתפתחה החל מהתחילת היורה ועד היום. הקבוצה מכילה את מרבית הארכוזאורים בני הקבוצה פסאודוסוכיה, הקרובים יחסית לתנינאים מאשר לדינוזאורים וקרוביהם. למעשה היא מכילה כמעט את כל המינים הפסאודוסוכים, למעט הסוג Dasygnathoides, האורניתוסוכיים (Ornithosuchidae). גם הפייטוזאוריים נחשבים לקבוצה בסיסית יותר של פסאודוסוכים, למרות דמיונם לתנינים ולפי כמה וקרים ייתכן שהם בכלל לא ארכוזאורים אמיתיים אלא דמויי-ארכוזאורים.
הקבוצה תוארה בידי החוקר הגרמני ברנרד קרבס (Bernard Krebs) ב-1974 על סמך הדמיון בין קרובי התנינאים שהתגלו לאורך הטריאס לתנינאים האמיתיים. ישנה מחלוקת גדולה מבחינת החוקרים על השיוך לקבוצה, מאחר שמרבית בני הקבוצה בעלי תכונות משתנות ורבים מהם כלל אינם דומים לתנינים המודרניים. התאוריות העיקריות על סיווג הסוכיים הם של החוקר סטרלינג נסביט ב-2011 ושל החוקר מרטין אוזכורה ב-2016. התיאוריה של פול סרנו מ-1991 כבר לא תקיפה עוד.
עם זאת ישנם מספר מאפיינים העוזרים להבדיל אותם מארכוזאורים אחרים, בין השאר מבנה עצמות לחי נמוכות ומסיביות יחסית, גפיים חלשות יותר מאשר דמויי דינוזאורים וקרוביהם, המעיד שאלה לא יכלו להזדקף על שתיים במשך זמן רב ולרבים מהם מאפיינים של טורפים. רבים מבני הקבוצה התבססו היטב במקווי מים, בהם הם שגשגו לאורך המזוזואיקון ואף שרדו את הכחדת הקרטיקון הגדולה. מינים מעטים יותר התאימו לחיי יבשה ואלה נכחדו. כיום רק התנינאים האמיתיים שרדו.
מיון

סוג Koilamasuchus?
סוג נונדסוכוס (Nundasuchus)?
סוג Ticinosuchus
משפחה Ornithosuchidae?
משפחה Erpetosuchidae
משפחה Gracilisuchidae
דמויי-אטוזאורים (Aetosauriformes)
פרה-תנינאים (Paracrocodylomorpha)
על-משפחה Poposauroidea
משפחה Ctenosauriscidae
משפחה פופוזאוריים (Poposauridae)
משפחה שובוזאוריים (Shuvosauridae)
קבוצה לוריקטה (Loricata)
על-סדרה דמויי תנינאים (Crocodylomorpha)
הערות שוליים

↑  Ezcurra, Martín D. (2016-04-28). "The phylogenetic relationships of basal archosauromorphs, with an emphasis on the systematics of proterosuchian archosauriforms". PeerJ. 4: e1778. doi:10.7717/peerj.1778. ISSN 2167-8359. PMC 4860341. PMID 27162705.
↑  Nesbitt, S.J. (2011). "The Early Evolution of Archosaurs: Relationships and the Origin of Major Clades". Bulletin of the American Museum of Natural History. 352: 189. doi:10.1206/352.1. hdl:2246/6112. ISSN 0003-0090. S2CID 83493714.
סוככאים

| סוככאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סוככאים
שם מדעי
 Apiales ‏נקאי, 1930
סוככאים (שם מדעי: Apiales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת את המינים ג'ינסנג, גזר, סלרי ורבים אחרים. בעבר, תחת מערכת המיון קרונקוויסט (1981) הכילה סדרת הסוככאים אך ורק את משפחת הסוככיים, אך מיון גנטי של קבוצת APG מ-2003 הוסיף לה משפחות רבות אחרות, ומיקם אותה בקבוצה Asterid (המכילה סדרות ומשפחות), יחד עם סדרות כגון האסטראים.
משפחות

סוככיים
קיסוסיים
Aralidiaceae
Griseliniaceae
Mackinlayaceae
Melanophyllaceae
Myodocarpaceae
Pennantiaceae
Pittosporaceae
Torricelliaceae
בישראל

בארץ מיוצגת הסדרה על ידי שתי משפחות בלבד: הסוככיים הכוללת סוגים כגון הכרפס, הגזר, הסלרי ורבים אחרים; והקיסוסיים המיוצגת על ידי הקיסוס, ומתוכו מין יחיד, קיסוס החורש.
נתנאל חיים פאפע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תקצ"ד אנטיפליא, ליטא
 פטירה:  1906  (בגיל 72 בערך) חנוכה ה'תרס"ו ירושלים
 מדינה:  ליטא 
 מקום פעילות:  אנטיפליא, ירושלים.
 תקופת הפעילות:  ?–1905 
 השתייכות:  יהודי ליטאי
 רבותיו:  הרב משה צבי רבינוביץ'
 חיבוריו:  מגיד מישרים, דובר ישרים, אורח ישרים, דבר ישועה
 בת זוג:  חנה שושא
 צאצאים:  הרב ישראל שחור
 
הרב נתנאל חיים פאפע (ה'תקצ"ד - כ"ח כסלו תרס"ו) היה רב ליטאי, מחבר ספרים.
ביוגרפיה

הרב נתנאל חיים פאפע נולד באנטיפליא בתקצ"ד לרבי משה נחמן ולפראדיל, בצעירותו למד אצל רב העיר הרב משה צבי רבינוביץ', בהגיע לפרקו נשא את חנה שושא.
באנטיפליא היה מוסר שיעור יומי בגמרא ושיעור שבועי במקרא, שימש גם כשד"ר לכולל הוראדנא בירושלים.
בשנת תרנ"א עלה לירושלים יחד עם אשתו בנו ישראל יצחק ובתו.
חיבוריו

פאפע הדפיס חלק מחיבוריו בחייו, נינו הרב ישראל שחור אב בית דין בחיפה ובתל אביב ודיין בבית דין הגדול ההדיר את כתביו.
דבר ישועה, פירוש למגילת אסתר, ירושלים תרנ"ב, ושוב בירושלים תשס"ט.
מגיד מישרים, ביאור להגדה של פסח, ירושלים תר"ס, ושוב ירושלים תשס"ח.
תפילת ישרים, ביאור לסידור התפילה, נדפס על ידי בנו הרב ישראל יצחק, החיבור שרד עד פסוקי דזמרה.
דובר ישרים, ביאור לתורה, פאפע כתב את החיבור כסיכומים לשעורים שמסר כך שבספרו ישנם מהדורות שונות, החיבור בשלוש החומשים הראשונים נערך על ידי המחבר עצמו, שני החומשים האחרונים נערכו על ידי בנו הרב יצחק ישראל, החיבור נדפס על ידי נכדו הרב ישראל שחור, שלושה כרכים, ירושלים, הקדמת החיבור אשר הכילה מבוא למהות הספר וכללים בפירוש התורה אבדה.
כמו כן פרסם תשובות הלכתיות בנושאים מגוונים בקובצי המאסף, תורה מציון, ואור תורה.
בכתב ידו קיים פירוש למשניות, תשובות הלכתיות ממנו נדפסו בספרי רבני דורו, הרב יעקב שאול אלישר, והרב שלום הדאיה.
ספריו הודפסו בהסכמת הרב יוסף חיים זוננפלד, הראי"ה קוק, האדר"ת, רבי שמואל סלנט, רבי חיים חזקיהו מדיני, ורבי יעקב שאול אלישר.
דרכו הפרשנית

דרכו הפרשנית של פאפע חדשנית וניכרת במיוחד בחיבורו לתורה, להלן מספר נקודות בולטות:
כפילויות - פעמים רבות ישנם פסוקים אשר לכאורה חוזרים על עצמם. הפרשנים עמדו על קושיות אלו ותירצו כל אחד כדרכו, ופאפע לרוב במקרים כאלה מפרש שבפרשה מסופרים שני סיפורים ועל כן התורה חוזרת על עצמה.
כך בסיפור יציאת מצרים המחבר מעלה את הסתירה על אם עם ישראל יצאו בחצות הלילה או בבוקר. המחבר מיישב בדרך חריגה - לדעתו בני ישראל יצאו בחצות הלילה ושבט לוי והזקנים יצאו בנחת בבוקר.
סיפור מפוצל - לעיתים מסופרים בתורה שני סיפורים במרחק אחד מהשני, פאפע למד שלעיתים זה סיפור אחד שפוצל לצורך מקומי, או יתרה מכך שני סיפורים שהכתוב ערבב אותם, גישה זו פורסמה מאוחר יותר על ידי הרב אלחנן סמט.
לדוגמה, בתורה מסופר שיעקב בירך את מנשה ואפרים בפרשת ויחי, פאפע לאחר 24 קושיות מבאר שחלק מהסיפור המסופר בפרשת ויחי היה כבר בפרשת ויגש.
הערות שוליים

↑  סידור תפלת ישרים, ‏ירושלים 5667, באתר היברובוקס
↑  שם ספר זה ניתן על ידי המהדיר
↑  ראו: הרב בן ציון קואינקה (עורך), הרב נתנאל חיים פאפע (מחבר), מספר הערות, המאסף (מכון הכתב) 2 סימן כח, באתר אוצר החכמה; הרב בן ציון קואינקה (עורך), הרב נתנאל חיים פאפע (מחבר), להוציא ממון בחזקה, המאסף (מכון הכתב) 4 סימן סח, באתר אוצר החכמה; הרב נתנאל חיים פאפע, ביאור בפרשת אחרי, תורה מציון ג (ה ו) סימן יז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום); הרב נתנאל חיים פאפע, ביאור בגמרא יבמות, תורה מציון ג (ה ו) סימן יג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הרב בן ציון קואינקה (עורך), הרב נתנאל חיים פאפע (מחבר), בשר אדם לענין טומאה, המאסף (מכון הכתב) 8 סימן פח, באתר אוצר החכמה
↑  הרב שלום הדאיה, ודבר שלום, יורה דעה תשובה ט
↑   ערך מורחב – ברכת אפרים ומנשה#פרשנות חדשה לסיפור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296658505171  ISNI: 0000 0000 7088 1940  LCCN: nr94014553  VIAF: 97440233   WorldCat (עם VIAF): 97440233
סוכן (ספורט)

סוכן ספורט הוא מי שמייצג אנשים העוסקים בספורט מקצועי, כעצמאים או כעובדי חברה העוסקת בסוכנות ספורט.
תכולת התפקיד

תפקידו העיקרי של סוכן הספורט הוא מציאת מקורות הכנסה ללקוחותיו. סוכני הספורט אחראים להתקשרות הראשונית עם בעלי קבוצות, מנהלים, וכל גוף מסחרי אחר שעשוי לרצות בשירותיו של הלקוח, ניהול המשא ומתן על חוזי עבודה, וליווי במהלך העבודה. סוכנים מטפלים לעיתים קרובות גם ביחסי הציבור של לקוחותיהם, ואף בייעוץ פיננסי בכל ההיבטים של כספי הלקוח, החל מהשקעות ועד הגשת דו"חות מס.
בשל אורך החוזים ומורכבותם, סוכני ספורט רבים הם משפטנים או שיש להם רקע בנושא. סוכנים בדרך כלל גם בקיאים בתחום הכספים, הניהול העסקי, ניתוח פיננסי וסיכון, כמו גם ספורט. מקובל מאוד שסוכנים ייצגו מספר לקוחות בו זמנית.
שכר

שכר הטרחה של סוכני ספורט נע בדרך כלל בין 4 ל-10 אחוז מחוזהו של הלקוח. סוכני NFL אינם מורשים לקבל יותר מ-3%, וסוכני NBA לא יותר מ-4% מחוזי המשחק של הלקוח.
תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות)

תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש – הגבלת פעילות), התש"ף-2020 הן תקנות שעת חירום שהותקנו על ידי ממשלת ישראל, מכוח סמכותה לפי סעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה, במסגרת סדרת תקנות שתיקנה לצורך התמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל. הן נכנסו לתוקפן ב-22 במרץ 2020. תוקפן נקצב תחילה לתקופה של שבעה ימים ובהמשך הוארך מספר פעמים, תוך שינוי ההגבלות, עד 21 ביוני. ב-17 ביוני הוארך תוקף התקנות באמצעות חוק של הכנסת עד ליום 30 ביולי.
התקנות הן המכשיר המשפטי העיקרי שבו השתמשה הממשלה לשם הגבלת המגע בין תושבי המדינה והפחתתו לצרכים חיוניים בניסיון להגביל את התפשטות המגפה. הן קובעות מגבלות משמעותיות על חופש התנועה של הפרט ועל חופש העיסוק.
עם הירידה בשיעורי התחלואה במדינה במהלך חודשי אפריל ומאי הוקלו האיסורים על פעילות שבתקנות והוחלפו בהדרגה בהוראות מפורטות לשמירת כללי זהירות במהלך פעילות במרחב הציבורי והפעלת מוסדות ועסקים.
התקנות הנ"ל החולפו בתקנות שהותקנו מכוח חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש.
התקנות

התקנות הותקנו על ידי הממשלה בהתאם לסמכותה להתקין תקנות שעת חירום הקבועה בסעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה. הן מוסיפות הוראות חוקיות בנוגע להגבלת חופש התנועה והפעילות במדינה מעבר להוראות שנקבעו בצווים שהוצאו על ידי מנכ"ל משרד הבריאות מכוח פקודת בריאות העם, אך בשונה מהצווים – בכוחן של התקנות לשנות את מרבית החוקים, להפקיע זמנית את תוקפם או לקבוע בהם תנאים. בכך הן מעניקות תוקף משפטי מחייב למגבלות שנקבעו בהן אף אם הן סותרות חקיקה ראשית כלשהי.
התקנות כוללות הגבלות משני סוגים עיקריים:
צמצום יציאה למרחב הציבורי וקביעת כללים להתנהגות בו ובמקומות עבודה;
הגבלת פעילויות מסחר, שירותים, בילוי ופנאי.
בנוסף כוללות התקנות הטלת חובות מסוימות על מעביד במקום עבודה על מנת להקטין את הסיכון להדבקה בו.
נקבע כי הפרת הוראות התקנות דינה מאסר או/ו קנס ולשוטרים הוקנו סמכויות עזר לשם אכיפתן.
במסגרת התקנות הוחרגו הוראותיהן כך שלא יחולו על משכן הכנסת ועל בתי המשפט, וכן שלא יחולו על יציאת ותנועת חברי הכנסת.
התקנות > עדכון ושינוי התקנות

התקנות עודכנו ושונו מספר פעמים בהתאם לנתוני התפשטות ההדבקה בנגיף:
ההוראות המקוריות של התקנות הוחמרו פעמיים - ב-25 במרץ ושוב ב-31 במרץ - במטרה להקטין את התפשטות הנגיף באוכלוסייה. במסגרת זאת צומצמה רשימת הצרכים החיוניים המאפשרים יציאה ממקום המגורים והוחמרו ההגבלות על הפעילות המותרת בעת יציאה.
החל מ-19 באפריל, לאחר ירידה בשיעור ההדבקה בנגיף, תוקנו התקנות בהדרגה על מנת להקל את ההגבלות שבהן, במטרה לאפשר את חידוש הפעילות הכלכלית במשק. ב-5 במאי בוטלו רוב הגבלות התנועה וחלק ניכר מהאיסורים על הפעלת עסקים ושירותים, וזאת בכפוף לכללי פעילות מפורטים. ב-26 במאי הותרה הפעלת עסקים מסוגים נוספים וכך גם ב-12 ביוני;
לקראת חג הפסח ושביעי של פסח הוחמרו ההגבלות כהוראת שעה ביישובים שרוב תושביהם יהודים. הדבר נעשה במטרה למנוע מחוגגים להתקבץ לשם עריכת סדר פסח וטקסי הפסח וכן לשם מניעת צפיפות בעת קניית חמץ בצאת החג ובכך להגביר את סכנת ההדבקה בנגיף. כך נעשה גם לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום העצמאות. לקראת ל"ג בעומר נאסרו מאותה סיבה הדלקת מדורות ושהייה באתר הר מירון. ב-22 באפריל נקבעה הוראות שעה המחמירה את הגבלות התנועה במהלך חודש הרמדאן ביישובים ושכונות שבהם רוב מוסלמי לרבות חלקים מירושלים, על מנת להקטין את הסיכון להצטופפות במהלכם ועקב כך לעלייה בהדבקה בנגיף.
ב-19 ביוני הותרה הפעלתם תחת מגבלות של תיאטראות, בתי קולנוע ומוסדות תרבות אחרים;
ב-30 ביוני, לנוכח עלייה במספר הנדבקים בנגיף, הוגבל מספר המשתתפים בחתונות ובאירועים דתיים אחרים במהלך שלושה השבועות האחרונים של חודש יולי.
ב-6 ביולי, הוגדרו שורת הנחיות נוספות, חלקן סגירה וחלקן הגבלה.
תקנות נוספות להגבלת הפעילות

בנוספות לתקנות שעת חירום המתוארות לעיל, ננקטו צעדים נוספים להגבלת פעילות:
תקנות שעת חירום (הגבלת מספר העובדים במקום עבודה לשם צמצום התפשטות נגיף הקורונה החדש), התש"ף-2020: עוסקות בהגבלה על מספר העובדים השוהים במקום עבודה אחד;
תקנות שעת חירום (נגיף הקורונה החדש) (אזור מוגבל), התש"ף-2020: מאפשרות את הגבלת התנועה של אנשים אל ומתוך יישובים שבהם קיים שיעור גבוה של נשאים וחולים במחלת נגיף קורונה 2019, בניסיון לעצור את התפשטות המגפה;
צו בריאות העם (נגיף הקורונה החדש) (בידוד בית והוראות שונות) (הוראת שעה), התש"ף-2020;
צו בריאות העם (נגיף הקורונה החדש) (הגבלת פעילות מוסדות חינוך) (הוראת שעה), התש"ף-2020
תרומת התרגום לתחיית העברית המודרנית

תרומת התרגום לעיצוב השפה העברית החדשה התבטאה באיתור מחסרים לשוניים, בהפצת חידושי הלשון ובניסיון מתמיד לשיפור סגנון הכתיבה, במטרה להשתחרר מהמליצות של השפה המקראית המסורבלת.
התרגום לעברית בתקופת ההשכלה

בתקופות מכריעות בהיסטוריה, סייע התרגום לחיזוק שפות, לבניית מאגר ספרות לאומית, ולבניית הזהות הלאומית. השפה העברית מהווה דוגמה ייחודית להפיכת שפה עתיקה, ששימשה רק לצורכי קודש לשפה החדשה ובה אנחנו משתמשים היום. התרגום לעברית הזין את הספרות היהודית בהתהוותה, הרחיב את אוצר המילים ובנה את משאבי השפה.
תנועת ההשכלה פעלה לתחייה ולהתחדשות תרבותית ורוחנית באמצעות יצירת ספרות עברית ועיתונות עברית, על ידי תרגום וכתיבת יצירות מקוריות, והייתה אחראית ליצירת שפה עברית ספרותית חדשה לצורכי חולין. וכך כתב המתרגם יעקב גורדון בשנת 1894 על התועלת שבחשיפה לספרות החילונית:
והינה ידעתי כי ספר כזה איננו חומר לבניית בית ... (כמו הספרים המבוססים על חוכמת ישראל)... אבל הוא כחלון הנקרא לחוץ, בעדו נשקפת תבל ומלואה וקרני אור הדעת יחדרו ממנו לפנים הבית
מפעל התרגום נדרש להתמודד לא רק עם בניית שפה חדשה אלא גם עם בניית קהל היעד, שכן באותה תקופה הקורא היהודי יכול היה לקרוא את היצירה באחת משפות המקור בהן היה בקיא – רוסית, פולנית, גרמנית, או צרפתית. המיעוט שידע עברית בתחילת המאה ה-20, בארץ או באירופה, שליטתו בה הייתה מוגבלת מאוד, והוא התקשה להבין את השפה המשכילית, המסורבלת והמליצית בה נעשו התרגומים. על פי נתונים שפרסם פרופסור רוברטו בקי בשנת 1914, עם סיומה של "מלחמת השפות" בניצחונה של השפה העברית, הייתה העברית “שפה יחידה או ראשונה” בארץ רק לגבי 40% מכלל התושבים היהודים (ולגבי 25% מהמבוגרים מעל גיל 15), וגם לגביהם הייתה היא רק “אחת השפות ששלטו בה”. יש לזכור, כי בימים ההם רק בתי ספר ספורים לימדו בעברית וכמעט ולא היו ספרי לימוד בעברית, וכל מורה היה צריך לחבּר את שעורי הבית לתלמידיו ולהמציא את המונחים העבריים למקצועות שלימד.
תרומתו של הספר המתורגם ליהודי נאור בתקופה זאת הייתה שנויה במחלוקת והיוותה נושא לדיונים רבים. לדעתו של אברהם אורי בן צבי קובנר (קאוונער), על הספרות העברית להביא תועלת לקוראיה ולקרבם אל העולם המודרני, דבר שיושג רק על ידי תרגום מדע פופולרי ויצירות ספרותיות הנוגעות בנפש הקורא ומכוונות אותו לנאורות. באותה הרוח טען פרץ סמולנסקי כנגד תרגום ספרות אגדה:
דתם של היהודים ואורחות חייהם לא יאפשרו להם להפיק הנאה או תועלת מאגדה אירופית נוצרית, והניסיון לתרגמה לעולם העברי והיהודי, מחוץ למסגרת התרבותית המקורית, נועד לכישלון
לאור הקשיים הרבים איתם התמודדו המתרגמים לעברית בבואם להוציא לאור את תרגומיהם ולנסות להגיע לקהל קוראים רחב ככל האפשר, התגייסה לעזרתם העיתונות העברית הסדירה ("המגיד", "המליץ", "הצפירה", "הכרמל") אשר פרסמה ביקורות, שהיו למעשה המלצות עמוסות שבחים שנועדו לקדם את מכירת הספרים המתורגמים. חשוב לומר גם שהעיתונות השתתפה במאמץ התרגום על ידי פרסום כתבות שתורגמו מעיתונות זרה.
חלקו של התרגום בתחיית השפה העברית

תרגום מוגדר כהעברת מסר המנוסח בשפה מסוימת, שפת המקור, למסר המנוסח בשפה אחרת, שפת היעד, תוך שמירה על כל האיכויות והמשמעויות של המסר המקורי וזאת מתוך כוונה לאפשר למי שאינו בקיא בשפת המקור, אלא רק בשפת היעד, להבין את המסר. באופן חריג ויוצא מן הכלל, נדרשו המתרגמים לעברית בסוף המאה ה-19 לתרגם טקסטים במגוון תחומים רחב ביותר, מתוך שפות מבוססות ומפותחות, לשפה בתהליכי בנייה, עבור קהל יעד בהתהוות שלא היה בקיא בשפה הזאת. אפשר לומר שמתרגמים אלה נדרשו ליצור את שפת היעד תוך כדי תרגום.
המתרגמים לעברית בתקופת ההשכלה ואף אחריה נתקלו בקשיים מהותיים, שכן על פי הנורמות שנקבעו באותה עת, חובה הייתה להשתמש בלשון תנ"ך "צחה" בלבד, ללא פנייה למקורות עבריים מאוחרים יותר כגון המשנה, התלמוד וספרות ימי הביניים. לרוב, סגנונן של היצירות שתורגמו לא תאם כלל את השפה המליצית של התנ"ך שכן בשפה זאת לא נכללו מונחים בתחומים כגון מדעי הטבע, ההנדסה והטכנולוגיה. יתרה מזאת לא היו לשפה זאת משלבים לשוניים כנהוג בשפות המקור, כגון "שפה גבוהה", "שפה תקנית", "שפה נמוכה", דיבור יום-יומי, סלנג העולם התחתון, סלנג צבאי ועוד, שהיו נחוצים לצורך תרגום אמין של הספרות היפה. התרגום הציב לפני המתרגמים את אתגר מציאת, ואף המצאת, מילים וביטויים לתיאור תופעות חברתיות ומדעיות. המתרגמים נקטו בשיטות שונות להשלמת החסר, כאשר הרווחות ביניהן היו מתן משמעות חדשה למילים עתיקות, ושימוש במילים לועזיות, מרביתן מיידיש. שיטות נוספות היו הוספת הסבר למונח בגוף הטקסט והוספת מילון בסוף הספר כפי שעשה אברהם פרנק בתרגומו לספר ילדי המערות של א. ת. זונלייטנר בשנת 1918. לא אחת המתרגם נאלץ לדלג על קטעים או פרקים מסוימים בגלל הקושי בתרגומם. התרגומים היוו תמריץ ליצירת חידושי לשון, שימשו מעבדה לשונית בה אפשר היה לבדוק את קבילותם של אותם חידושים ובמה מעליה אפשר היה להפיצם לציבור הרחב.
נחום סוקולוב, שתרגם מספר ספרים, והיה אחד המחדשים הגדולים של מילים וביטויים בעברית במאמריו ובפיליטוניו, כתב:
דוקא חבלי הלשון הם הם הגורמים לחידוש השפה ולהעשרתה ע“י תרגום יותר מאשר ע”י כתיבה מקורית. במקום שאין חבלי לשון אין לידת מילים חדשות או לידה-שניה של מלים עתיקות שנשכחו
בתקופה זאת תורגם מגוון רחב של יצירות ספרותיות: ספרות ילדים, ספרות מדע פופולרי ( מדע בדיוני), הרפתקאות, רומנים, מחזות ועוד. לדוגמה:
חלקו של התרגום בתחיית השפה העברית > ספרות ילדים

בן מלך: ספור לנערי בני ישראל / מאת משה שמואל שפערלינג העתקה חפשית משפת אשכנז על פי פראנץ האפמן, ווארשא: דפוס י' לעבענזהאן, תרל"ו (1875)
ספרה של הריאט ביצ'ר "בקתת הדוד תום" תורגם לעברית בשנת 1896 על ידי אברהם זינגר בשם "אהל תם, או, החיים בין עבדי עולם: ספור / העתיק אברהם זינגער", אשר פורסם בוורשה בהוצאת א’ גינז.
חלקו של התרגום בתחיית השפה העברית > ספרות מדע פופולרי\בדיוני והרפתקאות

ספר ההרפתקאות רובינזון קרוזו של דניאל דפו תורגם לעברית על ידי יצחק בן משה רומש (אנ') בשנת 1861 תחת השם "כּוּר עׂני, ספר יפה ונחמד בתבנית ראבינזאן ... בלשון עברית צחה וקלה .... להעיר את לב הקורא למוסר השכל". ציטוט דברי בן סירא “זהב באש יבחן, ובן אדם בכור עוני” מהם נגזר שם הספר, וההקדמה מדגישים את ערכו החינוכי של הספר.
תרגומו של אליעזר בו יהודה לספרו של ז'ול ורן "סביב הארץ בשמונים יום" התפרסם בהוצאת ירושלים בשנת 1891