stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמה (ספר)
ביקורת ונושאים מרכזיים

אמה וודהאוס היא הגיבורה הראשונה של אוסטן שאין לה בעיות כלכליות, ולכן היא ממהרת להצהיר בפני הארייט סמית' שאין לה תמריץ להינשא. זהו הבדל גדול משאר הרומנים של אוסטן, אשר בהם החיפוש אחר נישואים וביטחון כלכלי הוא הנושא העיקרי בסיפור. הרווחה הכלכלית הברורה של אמה היא אחת הסיבות שגורמות לרומן להיתפס כקליל יותר מעבודותיה הקודמות של אוסטן, כמו למשל: "על תבונה ורגישות" ו"גאווה ודעה קדומה". יחד עם זאת, ג'יין פיירפקס, אחת מדמויות המשנה, היא אשה רבת מעלות אך ללא נכסים, ואוסטן חושפת בספר גם את הסיכויים הנמוכים של אישה ענייה, יפה ומוכשרת ככל שתהיה, למצוא לעצמה שידוך הוגן.
בנוסף לכך, מוכיחה אמה שהיא כביכול חסינה בפני משיכה רומנטית, בניגוד לגיבורות אחרות של אוסטן, כמו למשל מריאן דאשווד ב"על תבונה ורגישות" ואליזבת בנט ב"גאווה ודעה קדומה", אשר נמשכות לגבר הלא נכון לפני שהן מכירות את הגבר המיועד להן. אמה באמת ובתמים מופתעת ואף מגלה דחייה, כאשר מר אלטון מצהיר שהוא אוהב אותה. ההתעניינות הגחמנית שלה בפרנק צ'רצ'יל מייצגת יותר את ההשתוקקות שלה לשמץ של דרמה בחייה, מאשר התאהבות אמיתית. אמה נכשלת לחלוטין כאשר היא לא מבינה את חיבתם הניצתת של מר מרטין והארייט סמית'; היא מפרשת את השידוך העתידי אך ורק במובנים של ביטחון כלכלי וקריירה חברתית. אמה מתפכחת, גם כלפי עצמה וגם כלפי אחרים, כאשר היא הופכת להיות מודעת לאהבתה.
למרות ההבדלים שבין אמה וגיבורות אחרות של אוסטן, יש גם כמה קווי דמיון ברורים. רובן נשים צעירות ואינטליגנטיות, שחיות בחברה שבה הנשים תלויות בשידוך הטוב שלהן, כדי להתקדם מעמדית וכדי להתקיים כלכלית. עם כל זאת, בסופו של דבר, הגיבורות של אוסטן אינן מוותרות על האהבה, ומעדיפות את בחירי לבן על ממונם של הגברים המיועדים להן. על אף חיים בקרב משפחה תומכת, נתונות הגיבורות של אוסטן במעגל חברתי עם מנהגים וחוקים שמגבילים מאוד את כוחה ויכולתה של האישה להתפתח, רוחנית וכלכלית, ומציב אותה בעמדה נשלטת. והן נאלצות להתעסק תדיר בבילויים חברתיים ובסיכויי השידוכים שלהן. העיסוק האובססיבי והמסורבל של אמה בשדכנות יכול לבוא כסוג של מחאה כנגד המרחב הצר של חיי הנשים במעמד האריסטוקרטיה הכפרית, שבקרבו חיה ג'יין אוסטן.
גם ברומן זה אימצה אוסטן את העיסוק ביומיומי תוך כדי שהיא משלבת זאת בריחוק מסוים מהמסופר, שמושג בעיקר באמצעות גישה אובייקטיבית אירונית. אמה אמנם בוחשת בקלחת החברתית בהייבורי. היא הרוח החיה, היוזמת, המשדכת, הנותנת ציונים, המעלה ומפילה. אך בשום שלב אין השפעה זו הופכת לאיום על הקהילה, כי אוסטן דואגת היטב שנתרשם מאמה, למרות טעויותיה, שהיא נבונה, מוכשרת, אינטליגנטית, אדיבה, ובסופו של דבר תגיע להחלטה הנכונה. גיבורה אמיתית של ג'יין אוסטן, גם אם היא סוטה לעיתים מדרך המלך - הסטיות אינן בלתי הפיכות, והן רק משרתות את הליצנות והאירוניה הטבועים עמוק ביצירותיה של הסופרת.
אריק גלסנר כתב על הספר: "אחרי כמה עשרות עמודים של קריאה ביצירה הזו, שחגגה זה עתה מאתיים שנה לפרסומה, אתה נמלא אותה חדווה נדירה, חדוות ההכרה שאתה קורא ביצירת מופת. החדווה הזו נחלקת לחדווה שנובעת ישירות מהמעלות של היצירה עצמה מצד אחד ולחדווה כללית, על כך שאתה נוכח לדעת שיש ככלות הכל דבר כזה, 'יצירת מופת'...".
עיבודים לטלוויזיה ולקולנוע

הרומן "אמה" עובד בידי ה-BBC לסדרת טלוויזיה באותו שם בשנת 1972. לאחר מכן, בשנת 1995, יצא לאקרנים סרט בשם "קלולס", עיבוד מודרני לספר בכיכובה של אלישיה סילברסטון. ב-1996 יצא הסרט "אמה" לאקרנים בכיכובה של גווינת' פלטרו, ובאותה שנה שודרה גרסה טלוויזיונית בכיכובם של קייט בקינסייל ומארק סטרונג, התסריט לסרט זה נכתב על ידי אנדרו דייוויס.
בשנת 2009 הופקה ב-BBC מיני-סדרה נוספת לפי הרומן בכיכובם של רומולה גראי וג'וני לי מילר. בשנת 2020 יצא לאקרנים סרט קולנוע בריטי המבוסס על הרומן.
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית על ידי רנה קלינוב ויצא בשנת 1982 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנת 2015, לרגל 200 שנה לצאת הרומן, ראה אור תרגום חדש של שי סנדיק בהוצאת אהבות וסנדיק ספרים.
לקריאה נוספת

ג'יין אוסטן, אמה, בתרגום רינה קלינוב, הקיבוץ המאוחד, 1982
חנה הרציג, "אמה", העולם בסיפורת; חיקוי מציאות או ארגון אמנותי, עמ' 87 - 124, האוניברסיטה הפתוחה, 1989
נילי דינגוט (עורכת), ג'יין אוסטן; גישות בביקורת הספרות, האוניברסיטה הפתוחה, 1994
,Austen-Leigh, James Edward, A Memoir of Jane Austen, Oxford University Press, 1967 [1926]
Thomason, Laura E., The Dilema of Friendship in Austen's Emma, The Eighteenth Century, (2015) V.56
הערות שוליים

↑  Austen-Leigh, James Edward, A Memoir of Jane Austen, Oxford University Press, p. 157, 1967
↑  אריק גלסנר, על "אמה", של ג'יין אוסטן, הוצאת "סנדיק ספרים" ו"אהבות", בבלוג "קורא חופשי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583568805171  BnF: cb119430968 (data)  GND: 4277660-0  LCCN: no2005107571  MusicBrainz release group: 6e2e9bc9-b267-4625-b03b-dc0200da8597  SUDOC: 02737582X  VIAF: 178480306   WorldCat (עם VIAF): 178480306 
ביקור בכנסייה היה אירוע חברתי נוסף על היותו דתי. ב"אמה", למשל, תושבי הייברי פוגשים לראשונה את מרת אלטון כשהיא מגיעה ביום ראשון לכנסייה.
אנגוס דייטון

| --- | --- |

דייטון עם ליזה מאייר, מרץ 2007
 לידה:  6 בינואר 1956 (בן 68) בנסטד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  ניו קולג'  Caterham School 
 בן או בת זוג:  ליזה מאייר (1991–2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
גורדון אנגוס דייטון (באנגלית: Gordon Angus Deayton; נולד ב-6 בינואר 1956) הוא שחקן, כותב, מוזיקאי, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אנגלי. הוא היה המנחה המקורי של השעשועון הסאטירי "Have I Got News for You". באוקטובר 2002 פוטר מהגשת התוכנית אחרי שפורסמו בצהובון האשמות לגבי חייו האישיים.
דייטון שיחק בתפקיד פטריק טרנץ', השכן של ויקטור מלדרו, בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר", וגילם את ג'ורג' וינדזור בשלוש העונות האחרונות של הסדרה "דרך ווטרלו".
ביוגרפיה

דייטון הוא הצעיר במשפחה בת שלושה בנים של סוכן ביטוח ומורה לכלכלת בית. הוא גדל בבאנסטד שבסארי ולמד בבית הספר אוקהירסט גרנג', ובבית הספר קטרהאם. הייתה לו נטייה לכדורגל, והוא נבחן למועדון קריסטל פאלאס. הוא היה הקפטן של קבוצת הרגבי Caterham U16.
דייטון למד שפות בניו קולג' באוניברסיטת אוקספורד, והיה חבר בלהקת התיאטרון Oxford Revue, איתם הופיע בפסטיבל הפרינג באדינבורו. זה הוביל להקמת הלהקה הפארודית "The Hee Bee Gee Bees" בשנת 1980, ששרה שירים פרי עטם של ריצ'רד קרטיס ופיליפ פופ. הסינגל הנמכר ביותר שלהם היה "Meaningless Songs (In Very High Voices)", פרודיה על סגנון הפלסטו של להיטי הדיסקו של להקת הבי ג'יז.
ביוגרפיה > חיים אישיים

באוקספורד היה דייטון במערכת יחסים עם הלן אטקינסון-ווד, שכיכבה לצדו מאוחר יותר בתוכניות "Radio Active" ו-"KYTV".
מ-1991 עד 2015 הייתה לו מערכת יחסים ארוכת ימים עם התסריטאית ליזה מאייר.
דייטון הוא אוהד של מנצ'סטר יונייטד.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981 |  | Tiswas | גארי קריב | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1983 | הפתן השחור | The Black Adder |  | בפרק "Born to Be King" |
| 1984 |  | Who Dares Wins |  | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1988 |  | Chelmsford 123 | אלדרידג' | בפרק "Peeled Grapes and Pedicures" |
| 1988–1991 |  | Alexei Sayle's Stuff | תפקידים שונים | סדרת טלוויזיה |
| 1989–1993 |  | KYTV | מייק צ'אנל | סדרת טלוויזיה |
| 1990–2000 | רגל אחת ברגל | One Foot in the Grave | פטריק טרנץ' | סדרת טלוויזיה |
| 1990–2002 |  | Have I Got News for You | מנחה | סדרת טלוויזיה |
| 1991 | מיסטר בין | Mr. Bean | מציל בבריכה, גבר בפארק | סדרת טלוויזיה |
| 1995 |  | In Search of Happiness | מנחה |  |
| 1998 | אליזבת | Elizabeth | וואד |  |
| 2003 |  | Absolute Power | קולין פריסטלי | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2004–2005 | נומי נומי | Nighty Night | דון קול | סדרת טלוויזיה (12 פרקים) |
| 2006 | אהבה וצרות אחרות | Love and Other Disasters | בתפקיד עצמו |  |
| 2007–2008 |  | Would I Lie to You? | מנחה | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | זוג בהחלפה | Swinging with the Finkels | ריצ'רד |  |
| 2012 |  | Playing the Moldovans at Tennis | דייוויד |  |
| 2012–2014 | פראמפייס | Pramface | אלן דרבשייר | סדרת טלוויזיה |
| 2013–2015 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | ג'ורג' וינדזור | סדרת טלוויזיה |
| 2014 |  | Comedy Playhouse | קרדינל מונגומרי | בפרק "Monks" |
| 2014 |  | Epic Fails | מנחה | 2 פרקי ספיישל |
| 2015 |  | The Great European Disaster Movie | צ'ארלס גרנדה | סרט תיעודי |
| 2016 | בנידורם | Benidorm | מדריך טיולים | סדרת טלוויזיה (2016) |
| 2017 |  | Bake Off: Crème de la Crème | מנחה |  |
לקריאה נוספת

Radio Active (with Geoffrey Perkins). Sphere 1986. ISBN 0-7221-2806-1 (a book to tie in with the radio series)
The Uncyclopaedia of Rock (with Geoffrey Perkins and Jeremy Pascall). Ebury Press 1989. ISBN 0-85223-612-3.
In Search of Happiness with Angus Deayton (with Lise Mayer). Macmillan 1995. ISBN 0-333-63061-0 (Companion book for a BBC TV series)
הערות שוליים

↑    Mark Anstead, ‏Angus Deayton: Fame and Fortune, The Telegraph, 16 July 2008
↑  "Angus Deayton Authorised Biography - Debrett's  People of Today". debretts.com. אורכב מ-המקור ב-2012-08-30.
↑  "Angus Deayton: Answering questions for a change". BBC News. 24 במאי 2002. ארכיון מ-6 בדצמבר 2006. נבדק ב-25 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Duffy, Jonathan (24 במאי 2002). "Deayton in the lion's den". BBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Quiz host Deayton fired by BBC". BBC News. 30 באוקטובר 2002. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Plunkett, John (5 בנובמבר 2007). "Deayton rapped for 'pungently personal' Jimmy Savile gag | Media | guardian.co.uk". Guardian. London. נבדק ב-30 במאי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rollo, Sarah (22 בפברואר 2009). "Deayton 'axed' from 'Hell's Kitchen'". Digital Spy. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Winkleman to be new Kitchen host". BBC News Online. 23 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tara Conlan (31 באוקטובר 2008). "Jonathan Ross pulls out of hosting British Comedy Awards". The Guardian. London: guardian.co.uk/media. ארכיון מ-3 בנובמבר 2008. נבדק ב-31 באוקטובר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Swinging with the Finkels on IMDb
↑  "It's Your Round". Radio 4 programmes. BBC. ארכיון מ-4 במרץ 2011. נבדק ב-12 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul Millar. "Angus Deayton joins teaching staff of 'Waterloo Road'". Digital Spy.
↑  >"World's Most Dangerous Roads: Episode Guide". BBC Two. נבדק ב-6 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brian Logan. "Radio Active at Edinburgh festival review – Angus Deayton's mild media mockery'". The Guardian. נבדק ב-11 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smarter Than The Average! - The HeeBeeGeeBees Story In Angus Deayton's Own Meaningless Words". Smarterthantheaverage.tumblr.com. אורכב מ-המקור ב-30 במאי 2009. נבדק ב-2 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Have they got news for him? Angus Deayton returns to prime time TV". This is London. 24 במאי 2007. אורכב מ-המקור ב-24 בינואר 2010. נבדק ב-22 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bagwell, Matt (19 במרץ 2015). "Angus Deayton Splits From Girlfriend Lise Mayer After 24 Years Together". The Huffington Post. נבדק ב-12 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14170039c (data)  GND: 1071936360  ISNI: 0000 0001 1126 6064  LCCN: n98010821  MusicBrainz: 79ea49d4-bf4c-4ab8-80d1-56bcda9632c2  NKC: pna2005274611  NTA: 073535702  VIAF: 161677025   WorldCat (עם VIAF): 161677025
אנטול שטרן

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1899 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  19 באוקטובר 1968 (בגיל 68) ורשה, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטול שְׁטֶרְן (סְטֶרְן) (בפולנית: Anatol Stern;‏ 24 באוקטובר 1899, ורשה – 19 באוקטובר 1968, שם) היה משורר יהודי-פולני, בלשון הפולנית, במאי סרטים, סופר ילדים, מתרגם ואמן רב תחומי. מראשי האסכולה הפוטוריסטית הפולנית.
קורות חיים

אנטול שטרן נולד בוורשה. אביו, שמואל שטרן, היה בנו של הרב יוסף זכריה שטרן משאולאי. הוא קיבל חינוך חופשי, והשלים לימודיו בבלשנות פולנית באוניברסיטה של וילנה. בהיותו סטודנט הסתפח לחוגים הפוטוריסטים, והפך לאחד מראשי המדברים בפוטוריזם הפולני. מעמדו התבסס כראש האסכולה עם הופעת ספר שיריו הראשון "פוטוריזיה", שיצא לאור בשנת 1919. בשנת 1921 התמנה לעורך כתב העת הרב תחומי "נובה שטוקה", אמנות חדשה. בכתב העת הזה ניסח את המניפסטים הפוטוריסטיים שלו ושל הזרם הפולני שעמד בראשו.
בשנת 1939, עם הפלישה הנאצית לפולין, נמלט אנטול שטרן לברית המועצות. הוא נעצר שם, נשפט ונידון לשנת מאסר. בתום מאסרו, ולאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, התגייס בשנת 1941 לצבא פולין החופשית ("צבא אנדרס") איתו נדד והגיע בשנת 1942 לארץ ישראל. כאן התעכב ושהה כשש שנים, עד לאחר המלחמה. בשש שנות ישיבתו בארץ ניסה ללא הצלחה ללמוד עברית. הוא יצר בארץ יצירה ספרותית פורייה בלשון הפולנית. סיפורי הילדים שלו תורגמו לעברית ונדפסו ב"דבר לילדים", ולימים כונסו בספריו.
בשנת 1948 שב אנטול שטרן לפולין. בעשר שנותיו האחרונות ישב בוורשה, כתב ופרסם שירה סיפורת ודברי תרגום. הוא נפטר ונקבר בורשה. זכה אנטול שטרן והתחבב על קוראי העברית בעת ישיבתו בארץ. הוא גם זכה במתרגמים מעולים. יצירותיו עסקו בנוף הארץ ובאנשיה, ובצורות החיים שפגש כאן. אמנם בשובו לפולין "הסב" את זירת יצירותיו מארץ ישראל לזירה בינלאומית לא מוגדרת, אבל טעמן המקורי נשתמר בתרגומים העבריים.
ספריו של אנטול שטרן (סטרן) בעברית

אחריתו של נאצי: רומן, תרגם: דב שטוק (סדן), תל אביב, עם עובד, 1944.
יהודי מפולין, תרגם: שמשון מלצר, מרחביה: ספרית פועלים, 1946.
היפה שבעולם מהו?: לילדים, תרגם: דב שטוק (סדן), ציירה: לאה גרונדיג, עם עובד, 1945.
על כנרת התכלת: לילדים, תרגם שמשון מלצר, ציירה: לאה גרונדיג, עם עובד, 1947.
עלילות הפלא של זגנדן: לילדים, תרגם: מנשה לוין, הציורים: אריה נבון, ספרית פועלים, אנקורים, מרחביה, 1945.
אנטולי איוואנישין

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1969 (בן 55) אירקוטסק, ברה"מ 
 מידע כללי
 בשירות:  בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  רוסי רוסיה
 השכלה:  אוניברסיטת מוסקבה 
 תקופת השירות:  2003–2021 (כ־18 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  476 ימים ו-5 שעות
 ביוגרפיה בנאס"א:  אנטולי איוואנישין באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 סויוז TMA-22 סויוז MS-01 סויוז MS-16
 / //
 עיטורים
  גיבור הפדרציה הרוסית  עיטור ההצטיינות למען המולדת מדרגה 4
 
אנטולי אלכסייביץ' איוואנישין (ברוסית: Анато́лий Алексе́евич Ивани́шин; נולד ב-15 בינואר 1969) הוא קוסמונאוט רוסי של יחידת הקוסמונאוטים. הקוסמונאוט ה-112 של רוסיה (וברית המועצות) והקוסמונאוט ה-525 בעולם. הוא ביצע מספר טיסות לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

איוואנישין נולד בעיר אירקוטסק. במקביל ללימודי בית ספר הוא השתתף בפעילות מועדון צניחה מקומי. לאחר סיום הלימודים הוא ניסה להתקבל לבית ספר לטייסי קרב אך נדחה מסיבות רפויות. הוא חזר לאירקוטסק והחל ללמוד במכון להנדסה. במקביל הוא טיפל בבעיות עיניים. לאחר שנה הוא עשה ניסיון שני להתקבל לבית ספר לטייסי קרב והתקבל. הוא סיים את הלימודים בשנת 1991.
איוואנישין נשלח לשרת ביחידת החיל והיה טייס מטוס "מיג 29".
בשנת 2003 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאטים וסיים קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
בנובמבר 2011 הוא טס חללל בחללית "סויוז TMA-22". החללית התחברה לתחנת החלל וצוותה הצטרף למשלחת מס' 29 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד מייקל פוסום. לאחר סיום עבודת המשלחת הם פעלו במסגרת משלחת מס' 30 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד דניאל ברבנק. איוואנישין חזר לכדור הארץ באפריל 2012 לאחר 165 ימים בחלל.
ביולי 2016 איוואנישין טס חללל בחללית "סויוז MS-01". החללית התחברה לתחנת החלל וצוותה הצטרף למשלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד ג'פרי ויליאמס. לאחר סיום עבודת המשלחת הם פעלו במסגרת משלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית ואיוואנישים היה מפקד המשלחת.. איוואנישין חזר לכדור הארץ באוקטובר 2016 לאחר 115 ימים בחלל.
באפריל 2020 איוואנישין טס חללל בחללית "סויוז MS-16". החללית התחברה לתחנת החלל וצוותה הצטרף למשלחת מס' 62 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אולג סקריפוצ'קה. לאחר סיום עבודת המשלחת הם פעלו במסגרת משלחת מס' 63 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד כריסטופר קסידי. איוואנישין חזר לכדור הארץ באוקטובר 2020 לאחר 195 ימים בחלל.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208281631  VIAF: 619158735242933250008   WorldCat (עם VIAF): 619158735242933250008
אלגה

| --- | --- |
סמל אלגהסמל אלגה

 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מחוז אקטובה
 תאריך ייסוד:  1961 
 גובה:  270 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,432 (2019)
  ‑ צפיפות:  5.380 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  49°54′10″N 57°20′06″E﻿ / ﻿49.902777777778°N 57.335°E﻿ / 49.902777777778; 57.335 
 אזור זמן:  UTC +5
 http://alga.aktobe.gov.kz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אלגה(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. אלגה(למפת מחוז אקטובה רגילה) אקטובה קנדיאגאש שלקר רוסיה אוזבקיסטן מע. קזח.  אטיראו מנגוסטאו קוסטנאי אוליטאו קזילאורדהאלגה(למפת מחוז אקטובה מוגדלת) אקטובה קנדיאגאש שלקר רוסיה אוזבקיסטן מערב קזחסטן  אטיראו מנגוסטאו קוסטנאי אוליטאו קזילאורדהאלגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אלגה (בקזחית: Алға; ברוסית: Алга́) היא עיירה שנמצאת במחוז אקטובה, קזחסטן.
על שם העיירה, נקרא מכתש במאדים בשם אלגה.
גאוגרפיה

אלגה נמצאת כ-1,019 קילומטרים מעיר הבירה אסטנה וכ-45 קילומטרים מבירת המחוז אקטובה. העיירה נמצאת על גדות נהר האילק (אנ').
תנועה ותחבורה

העיירה ממוקמת ליד כביש A27. התחבורה הציבורית העיקרית של התושבים באלגה הם מיניבוסים קטנים.
היסטוריה

ב-10 בפברואר 1934 התקבלה אלגה ככפר עבודה, וב-1961 הוכרזה אלגה כעיירה.
בתקופה הסובייטית, פעל בעיירה מפעל כימי שבו יצרו דשן. הוא נסגר ונהרס מאחר שגרם לנזק סביבתי חמור[דרוש מקור].
חינוך ותרבות

בעיירה ישנם בתי ספר, בית יתומים, בריכת שחייה, מכללה תעשייתית-טכנית ובית ספר לנוער שבו נלמד רק ספורט.
הערות שוליים

1 2  Alǵa (City, Kazakhstan) - Population Statistics, Charts, Map and Location, citypopulation.info
↑  "АЛГА (город)". Энциклопедический словарь. נבדק ב-2012-10-30.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנדרטת האונייה מיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  מיין (ספינת מלחמה) 
 כתובת:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מיקום:  מחוז ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מפעיל:  צי ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 במאי 1915
 תאריך פתיחה רשמי:  30 במאי 1915 
 אדריכל:  נתן ק.  וויאת' 
 קואורדינטות:  38°52′35″N 77°04′29″W﻿ / ﻿38.8765°N 77.0747°W﻿ / 38.8765; -77.0747
  (למפת וירג'יניה מוגדלת) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. אנדרטת האונייה מיין(למפת וירג'יניה רגילה) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. אנדרטת האונייה מיין
 
אנדרטת האונייה מיין (אנגלית: USS Maine Mast Memorial) ניצבת בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, ליד וושינגטון, בירת ארצות הברית. היא הוקמה לזכר החללים מקרב אנשי הצוות של אוניית המערכה מיין של צי ארצות הברית, שנהרסה בפיצוץ ב-15 בפברואר 1898, בעת שעגנה בנמל הוואנה שבקובה.
רקע - אסון האונייה מיין

אוניית המערכה מיין נכנסה לשירות בצי ארצות הברית בשנת 1895. ב-25 בינואר 1898 נשלחה לקובה במהלך מלחמת העצמאות שם, בעת שהייתה תחת שלטון ספרד, ועגנה בנמל הוואנה. ב-15 בפברואר בשעה 21:40 נהרסה האונייה כתוצאה מהתפוצצות מחסני אבק השרפה שלה. 4.5 טון של מטעני אבק שרפה התפוצצו והרסו כליל את השליש הקדמי של האונייה, שבו נמצאו מגורי החוגרים. השליש המרכזי, שניזוק קשות, והשליש האחורי, שנשאר שלם ברובו, שקעו במימי הנמל. חלקה העליון של האונייה נותר מעל פני המים. המספר המדויק של הימאים והנחתים שנהרגו באסון איננו ידוע ומוערך בכ-264. 89 אנשי צוות שהיו על סיפון האונייה שרדו. מרביתם היו קצינים, שהמגורים שלהם נמצאו באחורי האונייה, וביניהם קברניט האונייה.
חוקרי האסון הגיעו למסקנה כי התפוצצות מוקש ימי הביאה להתפוצצות מחסני אבק השרפה (אם כי כיום סבורים כי קרוב לוודאי שהגורם להתפוצצות היה אחר, כנראה שרפה פנימית). בעקבות זאת הפנתה דעת הקהל בארצות הברית אצבע מאשימה לעבר ספרד. האסון היה הזרז שהביא לפרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד.
הריסות האונייה נותרו שקועות בנמל הוואנה למעלה מעשר שנים. לאחר קבלת חוק בקונגרס במאי 1910 פתח צבא ארצות הברית במבצע הנדסי מורכב לחילוץ השרידים. בסיומו, ב-16 במרץ 1912, נגרר גוף האונייה מהנמל למרחק של 6.5 קילומטרים מחוף קובה והוטבע במים בעומק של כ-1,100 מטרים.
סמוך לאחר האסון נקברו 25 מההרוגים באי קי וסט שבפלורידה. עוד 163 נקברו בבית הקברות קולון בהוואנה. בדצמבר 1899 הועברו ארונות ההרוגים מהוואנה לארצות הברית ונקברו ב-28 בחודש בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. לאחר חילוץ שרידי האונייה ב-1912 הובאו לארצות הברית עוד כ-74 גופות שנמצאו בתוכם ונקברו בארלינגטון ב-20 במרץ באותה שנה.
הקמת האנדרטה

בשנת 1900 נבנתה בבית הקברות ארלינגטון האנדרטה הראשונה לאונייה (ראו להלן).
ההחלטה למשות את שרידי האונייה ב-1910 באה לאחר שנים של שתדלנות, ונועדה לפינוי הנמל, לאיתור שרידי הנעדרים באסון וכן לשם שימוש בחלקים מהאונייה להקמת אנדרטה מרכזית לכבוד הנספים באסון. החוק שחוקק הקונגרס הקציב כסף למשיית האונייה כמו גם למימון הקמת האנדרטה.
במרץ 1912 הובא לארצות הברית התורן הראשי של האונייה, אשר הוחלט לשלב אותו באנדרטה שתיבנה. כאתר לבניית האנדרטה נבחר שטח אדמה בקרבת החלקה שבה נקברו הנספים באסון התפוצצות המיין, מעט ממערב לאמפיתיאטרון הזיכרון שבבית הקברות.
בניית האנדרטה החלה בנובמבר 1913, על פי תכנונו של האדריכל נתן וייאט' (Nathan C. Wyeth). טקס חנוכת האנדרטה נערך ביום הזיכרון, 30 במאי 1915 במעמד נשיא ארצות הברית וודרו וילסון.
האנדרטה

האנדרטה היא מבנה מאוזוליאום עגול בעל גג כיפה רדוד, בהיקף של 27 מטרים ובגובה של 4.6 מטרים, המדמה את מראהו של צריח תותח. התורן הראשי של האונייה מתנשא מעל המבנה, חולף דרך גגו בנקודת המרכז שלו וקבוע בקרקע במרכז רצפת המבנה. התורן מיוצב באמצעות כבלים הנמשכים מחלקו העליון אל היקף גג המבנה. המבנה בנוי מבטון מזוין, המצופה מבחוץ בגרניט ומבפנים בשיש. רצפת המבנה מצופה במוזאיקה. בהיקף קיר המבנה קבועים 11 חלונות צרים וארוכים ובהם שבכות ארד. על גבי 23 משטחים בקיר החיצוני נחרתו שמות ההרוגים באסון. למבנה פתח אחד שבו שתי דלתות. הדלת הפנימית עשויה עץ וצמוד אליה פעמון האונייה שרק מחציתו שרדה ונמשתה מאתר טביעת האונייה. הדלת החיצונית היא שער ארד מעוצב. בתי לפיד מעוצבים מאבן ממוקמים משני צידי פתח הכניסה למבנה וכתובת זיכרון חרותה מעליו.
דרך סלולה מקיפה את האנדרטה. ממזרח לה, על גבי משטח בטון, ממוקמת האנדרטה הראשונה שנבנתה בבית הקברות לאונייה מיין: עוגן גדול במשקל של 1.8 טון הנושא לוח זיכרון. לשני צידיו מוצבות על כנים מרגמות ספרדיות שנלקחו שלל בפיליפינים במהלך המלחמה נגד ספרד. בשנת 1962 נבנתה באתר מרפסת הנושאת את חלקי האנדרטה הראשונה.
ב-30 במאי 2015 נערך באתר האנדרטה טקס לציון מאה שנים להקמתה.
האנדרטה > האנדרטה כמאוזוליאום

בשלושה מקרים שימשה האנדרטה כאתר קבורה זמני:
ב-12 בדצמבר 1940 מת במפתיע הלורד לות'יאן, שגריר בריטניה בארצות הברית. גופתו נשרפה, אך בשל תנאי המלחמה באוקיינוס האטלנטי הסכימה ממשלת בריטניה להשאיר את אפרו בארצות הברית עד שניתן יהיה להחזירו לארצו. האפר נקבר באנדרטת המיין ב-15 בדצמבר 1940. כעבור חמש שנים הועבר האפר לבריטניה.
ב-29 ביוני 1941 מת בניו יורק הפסנתרן, המלחין והפוליטיקאי הפולני איגנצי יאן פדרבסקי, במהלך מסע הופעות לטובת ארצו. הוא נקבר באנדרטת המיין ב-5 ביולי. ביולי 1992 הועבר ארונו לארצו, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בה.
ב-1 באוגוסט 1944 מת בארצות הברית מנואל קזון, נשיא הפיליפינים, ששהה בה בגלות לאחר כיבוש ארצו על ידי יפן ב-1942. הוא נקבר באנדרטת המיין. ביוני 1946 הועבר ארונו לפיליפינים.
ראו גם

אנדרטת מלחמת ארצות הברית-ספרד
הערות שוליים

↑  264 שמות נספים נחרתו על גבי האנדרטה.
↑  מספרי ההרוגים והנקברים אינם מדויקים והם מקורבים עקב הכאוס ששרר לאחר האסון.
מראה קיר האנדרטה
מראה פנים האנדרטה
אמיר בר-שלום

| --- | --- |

בר שלום ב-2016
 לידה:  17 ביוני 1966 (בן 58)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  רשות השידור, תאגיד השידור הישראלי 
 
אמיר בר-שלום (נולד ב-17 ביוני 1966) הוא עיתונאי, כתב ופרשן ישראלי. משמש כפרשן צבא וביטחון בגלי צה"ל ובזמן ישראל. בעבר שימש ככתב המדיני של תאגיד השידור הישראלי "כאן" וגם ככתב לענייני צבא וביטחון של הערוץ הראשון.
ביוגרפיה

בר-שלום נולד בשם אמיר פרידמן. בנעוריו למד בתיכון רנה קסין שבירושלים.
עם גיוסו לצה"ל, שובץ בחטיבת גבעתי. במהלך שירותו הצבאי עיברת את שמו ל"אמיר בר-שלום". בחטיבת גבעתי עבר בר-שלום מסלול הכשרה כלוחם, את קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר מכן, שב בר-שלום לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. בשנת 1988 השתלם בקורס מפקדי פלוגות ובהמשך שימש כמפקד פלוגה בגבעתי ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. במילואים שימש כקצין מבצעים מיוחדים באחת מחטיבות החי"ר שבפיקוד מרכז, והשתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. אחרי שרותו הצבאי, התגייס לשב"כ, עבר קורס מאבטחים שבמהלכו נפצע, פרש ולמד לתואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה של ארצות הברית, באוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכו כעיתונאי החל בר-שלום במחלקת הספורט של הערוץ הראשון ואף סיקר את אולימפיאדת סידני. בשנת 2000, בעקבות האינתיפאדה השנייה הפך לכתב ופרשן לענייני צבא וביטחון, בערוץ. בהמשך מונה לראש הדסק הצבאי של הערוץ הראשון ושימש גם כמגיש "מבט".
עם סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי, מונה בר-שלום לתפקיד הכתב המדיני של תאגיד השידור הישראלי. מאוקטובר עד דצמבר 2017 הגיש את התוכנית שבע אקטואלי בערוץ כאן 11.
החל מ-5 בינואר 2018 ועד פברואר 2019, הגיש את מהדורת חדשות השבוע בימי שישי בערוץ כאן 11.
בחודש מרץ 2019 התפטר מתאגיד השידור. מאז, הוא משמש עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור.
בחודש מאי 2019 הצטרף לזמן ישראל כפרשן לענייני צבא וביטחון.
בחודש מאי 2020 הצטרף לגלי צה"ל והוא משמש כעורך ומגיש מחליף ב"חמש בערב", יומן הערב ותוכנית החדשות של הבוקר "בוקר טוב ישראל"  ופרשן לענייני ביטחון. בר-שלום מגיש את תוכנית האסטרטגיה והממשל של גלי צה"ל, "רצועת הביטחון", בימי רביעי.
חיים אישיים

בר-שלום נשוי ואב לשתיים. הם מתגוררים בכפר האורנים. בת הדודה של אביו היא סוכנת המוסד יהודית נסיהו.