stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיכוך כאב
החלוקה הפרמקולוגית של תרופות לשיכוך כאב > מאלחשים (חומרי הרדמה)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
משפחת תרופות גדולה בפני עצמה. המאלחשים גורמים ל-4 שלבים של אלחוש:
שיכוך כאב
עירור (כולל שכחה)
אלחוש כירורגי
דיכוי המדולה (כולל דיכוי נשימתי חמור)
מאלחש נפוץ הוא הלידוקאין הנמצא כמרכיב פעיל בסוגים של קרם עורי לטיפול בכוויות או כהכנה למתן זריקות, בג'ל לשיניים, ובהזרקה מקומית ליולדות על מנת להקהות את כאבי צירי הלידה ("אפידורל").
הקוקאין שימש בעבר[דרושה הבהרה] כמאלחש, אך כיום כמעט אינו משמש בטיפול רפואי. כיום ניתן למצוא אותו כמרכיב כטיפות עיניים לשימוש בבתי חולים בלבד[דרוש מקור].
מנגנון: רוב המאלחשים באינהלציה ובהזרקה פועלים על ידי דיכוי לא סלקטיבי של מערכת העצבים. בהיותם מולקולות שומניות הם חודרים למשתית (Matrix) השומנית של תאי העצב ומונעים הולכה חשמלית. חלקם מעכבים ישירות תעלות יונים מופעלות נוירוטרנסמיטורים.
המאלחשים משמשים לשיכוך תחושה וכאב לזמן קצר. בעיקר בביצוע ניתוחים. הרדמה בניתוח דורשת רופא מרדים מומחה. מאלחשים משמשים לשיכוך כאב במינון נמוך יותר ולהרדמה חלקית או מלאה במינונים גבוהים יותר.
החלוקה הפרמקולוגית של תרופות לשיכוך כאב > תרופות נוספות

פארצטמול (אקמול, טיילנול, דקסמול) ודיפירון (אופטלגין, ודלגין) משככי כאבים ומורידי חום שפעילותם דומה ל-NSAIDs, אך אינם בעלי פעילות אנטי-דלקתית או עיכוב הצמדת טסיות.
תרופות נוגדות דיכאון. מחקרים חדשים מראים שמנגנון הדיכאון ומנגנון הכאב הכרוני בעלי פיזיולוגיה דומה. וכיום יותר ויותר חולים הסובלים מכאב כרוני מקבלים נוגדי דיכאון לטיפול בכאב (גם שלא מלווה בתסמיני דיכאון). למשל דולקסטין (סימבאלתה) וציטלופרם(אנ') (ציפרמיל, רסיטל).
מייצבי ממברנות, תרופות המייצבות את ההולכה העצבית. משמשות היום גם לטיפול בכאבים נורפטיים (של העצב) ובכאבי פנטום (כאב באיבר שכבר אינו קיים). למשל קארבאמאזפין (טגרטול, טריל).
החלוקה הפרמקולוגית של תרופות לשיכוך כאב > סדר הטיפול

על פי המלצת ארגון הבריאות העולמי, סדר הטיפול נקבע על פי שיטת "מעלית הכאב"(אנ') על ידי מדידת עוצמת הכאב באמצעות סרגל כאב ומתן טיפול לפי העוצמה הנמדדת.
הטיפול התרופתי ניתן מסביב לשעון בפרקי זמן קבועים, וטיפול בכאב מתפרץ נעשה באמצעות מנות הצלה (תוספת קטנה של משככי כאבים נוספים). מתן התרופה עשוי להיות משולב במתן אדג'וונטים או נוגדי דלקת.
לכאב קל, נהוג להתחיל במתן תרופה שאינה נרקוטית, אם לא חלה הקלה או בכאב בינוני, משלבים מתן תרופה שאינה נרקוטית עם תרופה נרקוטית חלשה, והיה וגם שילוב זה לא גורם שיכוך הכאב, עוברים למתן אופיאטים חזקים.
בכאב אקוטי חזק, ניתן להתחיל באופיואידים חזקים כבר בשלב הראשון, לשיכוך כאב מיידי.
שיטות משלימות לשיכוך כאב

ליצנות רפואית: הכוח של ההומור והצחוק הוכח במספר מחקרים כמסייע להרפיה ומפחית כאב באמצעות ייצור אנדורפין, (אנדורפינים הם הורמונים משככי כאבים הנוצרים בגוף באופן טבעי).
טיפול בעזרת בעלי חיים יכול לסייע בהפחתת כאב.
דיקור במחטים (אקופונקטורה) עשוי לתרום לשיכוך כאב. גם שיאצו, שיטה דומה המשתמשת בידיים במקום מחטים עוזרת בהתמודדות עם כאב כרוני ובמיוחד יעילה לטיפול במיגרנות.
היפנוזה מתאימה לטיפול באנשים הסובלים מכאבים כרוניים וכן לאלו שאינם יכולים או רוצים לקבל תרופות. היפנוזה יכולה להסב את תשומת לבו של האדם מהכאב למשהו אחר, וכך להקהות את תחושת הכאב.
תרפיה בלייזר רך חשיפה לאור לייזר ברמה נמוכה מגרה או מעכבת תפקוד תאים. שחרור האנדורפין (הורמונים המשככים כאבים) מוגבר ובכך גורם להפחתה ברמת הכאב.
שיטה אחרת היא גירוי חשמלי מקומי (סטימולציה) של העצבים התחושתיים דרך העור. מעבירים זרם חשמלי המעורר דחפים עצביים בסיבי עצב, הגירוי מפעיל את מערכת שיכוך הכאב הטבעית של הגוף הממשיכה לפעול זמן מה לאחר הפסקת הגירוי החשמלי.
גירוי חשמלי למערכת העצבים המרכזית: נעשה על ידי השתלת אלקטרודות במערכת העצבים המרכזית, חולה הסובל מכאב מפעיל בעצמו את הגירוי וקובע לכמה זמן יישלח הגירוי.
משאבת בקולפן: הזרקה של חומר אלחוש (בקולפן) בכמויות זעירות כל מספר דקות, מאפשר לטפל בכאב באופן מידי.
שימוש במגנטים (מגנטותרפיה): יש הטוענים שלשדות מגנטיים יש תרומה לשיכוך כאבים. לעומתם, ספקנים הוקיעו שימוש זה כמקרה של פסבדו-מדע. בוצעו מחקרים מדעיים שמצאו כי שדות מגנטיים קבועים מועילים לשיכוך כאבים יותר מפלצבו, או בדומה לו. מחקרים מאוחרים יותר מצאו כי שדות מגנטיים קבועים אינם מועילים כלל לשיכוך כאב, וזו העמדה הרווחת בקהילה המדעית.
פסיכותרפיה: (טיפול פסיכותרפי קבוצתי או אישי). פיתוח של כישורים נפשיים ורגשיים להתמודדות עם כאב יגרום להפחתת תחושת הכאב.
בריכה טיפולית: למים חמים (עד טמפרטורת הגוף) יש חשיבות בטיפול אלטרנטיבי, המים מפחיתים את משקלו הסגולי של הגוף, ובכך מקלים על ביצוע תנועות, מים חמים הם אמצעי הרפיה כללי, אמצעי להפחתת נוקשות ובכך מפחיתים את רמת הכאב.
תרופות עממיות (תרופות סבתא): יש במגוון הטיפולים העממיים כאלו העוזרים בהפחתת הכאב (למשל - לטבול פיסת צמר גפן באלכוהול ולהצמיד לשן כואבת).
משחות ותרסיסי היט רב, המשככים את הכאב באמצעות חימום האזור.
קירור האזור הכואב עשוי להפחית את הכאב. בנוסף, הקירור לרוב יפחית את הדלקת, וכך מושגת תועלת כפולה (כאשר מקור הכאב דלקתי).
שימוש במריחואנה רפואית בצורה אוראלית או בעישון ידוע כמשכך כאבים יעיל ויחסית נטול תופעות לוואי הודות לקנבינואידים השונים הנמצאים בשרף של צמח הקנאביס והשפעתם על קולטנים עצביים במערכת האנדוקנבינואידית.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ד"ר ורד סימוביץ, כך תמדדו בעצמכם את עוצמת הכאב - ותטפלו בהתאם, באתר ynet, 4 באוגוסט 2019
↑  נייר עמדה לטיפול בחולים אונקולוגיים של האגודה הישראלית לכאב
↑  Braun, C., Stangler, T., Narveson, J., & Pettingell, S. (2009). Animal-assisted therapy as a pain relief intervention for children. Complementary therapies in clinical practice, 15(2), 105-109.
↑  Implementing acupuncture for pain and symptom management among cancer inpatients, APHA - American Public Health Association
↑  magnets-for-healing.com - このページは表示できません。
↑  http://www.biomagnet.co.il/Attracted_to_magnet.htm
↑  http://www.csicop.org/si/9807/magnet.html(הקישור אינו פעיל, 21.9.2020)
↑  Magnet Therapy: A Skeptical View
↑  Decreased plasma levels of nitric oxide metabolites, angiotensin II, and aldosterone in spontaneously hypertensive rats exposed to 5 mT static magnetic field - Okano - 2005 - ...
↑  Elsevier
↑  Randomised controlled trial of magnetic bracelets for relieving pain in osteoarthritis of the hip and knee | BMJ
↑  No effect of 85 mT permanent magnets on laser-Doppler measured blood flow response to inspiratory gasps - Mayrovitz - 2005 - Bioelectromagnetics - Wiley Online Library
↑  OvidPPV - Abstract: Anesthesia & Analgesia, Volume 104(2) February 2007 p 290-294 Static Magnetic Therapy Does Not Decrease Pain or Opioid Requirements: A Randomized Double-Bl...
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294739605171  BNE: XX529089  BnF: cb11930884j (data)  GND: 4001848-9  LCCN: sh85004764  NDL: 00573062  NKC: ph118410 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שמעון ישראלי

| --- | --- |
ישראלי באולפני קול ישראל בשנת 1959
ישראלי באולפני קול ישראל בשנת 1959
 לידה:  3 בדצמבר 1932 ד' בכסלו ה'תרצ"ג ורשה, פולין
 פטירה:  15 בדצמבר 2023 (בגיל 91) ג' בטבת ה'תשפ"ד חיפה, ישראל
 שם לידה:  Szymon Posesorski 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1949–2023 (כ־74 שנים)
 עיסוק:  זמר-יוצר, שחקן, במאי, תסריטאי, קומיקאי
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר חיפה (1998)  פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים (2004)  פרס אריק איינשטיין (2022)
 פרופיל ב-IMDb
 
שמעון ישראלי (3 בדצמבר 1932 – 15 בדצמבר 2023) היה זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי, שחקן קולנוע ותיאטרון, קומיקאי, תסריטאי, מחזאי, סופר ובמאי ישראלי. נודע בשל נוכחותו הבימתית וקולו הרועם והוא האמן הראשון שהעלה מופעי יחיד בישראל. חתן פרס התיאטרון הישראלי על מפעל חיים.
קורות חיים

ישראלי נולד בשנת 1932 בשם שימק (שמעון) פוססורסקי (Szymon Posesorski) בוורשה בירת פולין. הוריו היו ישראל ואסתר לבית קולנברג והוא היה הצעיר מבין חמישה ילדים. לאחר הפלישה הנאצית לפולין הצליחה משפחתו לברוח אל החלק שנכבש בידי ברית המועצות, לעיר ברנוביץ' ומשם עבר עם אחותו לסטולפצה. לאחר הכיבוש הגרמני ב-1941 נכלא עם שאר היהודים בגטו סטולפצה. בסוף 1942 נרצחו רוב תושבי הגטו, אך אמו הצליחה להבריח אותו. אחיו הגדול, צבי-הרש, הנהיג קבוצה של מאות יהודים שהצטרפו לפרטיזנים, וישראלי ואחותו הניה הצטרפו אליהם. מכל משפחתו רק הוא ואחותו הניה שרדו את השואה. הוא שהה עם אחותו בבית הילדים באוטבוצק, ולאחר מכן עברו השניים לגרמניה.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער ועיברת את שם משפחתו לישראלי, על שם אביו. בארץ חי אצל משפחה מאמצת במושב כפר חיטים, ומאוחר יותר עבר להתגורר בתל אביב, ובה מצא עבודה בחנות ספרים.
בשנת 1950 סיים את לימודיו בסטודיו הדרמטי של תיאטרון האוהל, ובתקופת שירותו הצבאי בצה"ל שירת בלהקת הכרמל.
קריירה

לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1953 החל לשחק בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון הבימה, בין היתר בהצגות "זעקי, ארץ אהובה" (1953), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (1955) ו"הוא הלך בשדות" (1956).
ב-1957 חבר לאריק לביא ולצבי בורודו, והשלושה הקימו יחד את ההרכב "שלושת המיתרים" (טריו ערבה). כבר בתקופה זו נודע ישראלי בקול הבס העמוק שלו, ובשל כך דבק בו הכינוי "פול רובסון הישראלי". הוא הכיר את רובסון אישית ואחד השירים שנהג לבצע היה שירו של רובסון "Ol' Man River" (אנ'). ב-1958 הופיעה הלהקה בצרפת וזכתה להצלחה כבירה, בהופיעה באולם "אולימפיה" שבפריז לצד זמרים כשארל אזנבור וז'אק ברל. הלהקה ביצעה בעיקר שירי בוקרים, בהם "שיר הבוקרים" ("ערבה, ערבה אין קץ").
לאחר התפרקות הלהקה, ולאחר תקופה קצרה בתיאטרון סמבטיון, הצטרף ישראלי בשנת 1959, ביוזמתו של אפרים קישון, ללהקת "בצל ירוק", בתוכניתה "אף מילה למורגנשטיין". שירים בולטים בהם השתתף בשירה הם "ונצואלה" ו"אדוני השופט" ("אינני אשם, אינני אשם").
בשנת 1960 יצא ישראלי במסגרת "מועדון התיאטרון" במופע היחיד "סתם יום של חול", ובכך היה מחלוצי מופעי היחיד בישראל. במופע שר ישראלי שירים שהלחין וכתב, ובהם "סתם יום של חול" ו"כך בראו את העולם". המופע זכה להצלחה קופתית, ולאחריו הופיע בתשעה מופעי יחיד נוספים, בהם המופע "שני השינים" לצד שייקה אופיר (1964).
בין השירים הנוספים שהלחין: "שיירת הרוכבים" ל"דודאים" למילים של נעמי שמר, "כך בראו את העולם" ו"האורקסטרה של ראשון" שכתב דן אלמגור ועוד. ישראלי הוציא מספר אלבומים של שירים בביצועו, ובהם "ערב ישראלי" ו"סתם יום של חול".
בתחום התיאטרון והקולנוע, עסק ישראלי, מעבר להיותו זמר ושחקן, גם בבימוי ותסריטאות. הוא ביים מופעים והצגות תיאטרון, ובין היתר ביים את אחת מתוכניותיה של להקת פיקוד צפון, ואף הלחין חלק משיריה (בהם "עמק דותן" ו"טנגו אלף הפרצופים"). הוא השתתף בכתיבת תסריטים לסרטי קולנוע עלילתיים ("לופו בניו יורק", "אדון ליאון" ו"בלפר") וסרטי מתיחות ("חייך אכלת אותה").
ב-1962 גילם את אורי בסרטו של אילן אלדד "סיניה", לצד דינה דורון ויפתח ספקטור.
ב-1963 כתב עם יעקב מלכין את התסריט ל"המרתף", סרט ישראלי בבימויו של נתן גרוס. הסרט היה הראשון שעסק בנושא השואה וסיפר על צעיר יהודי ונקמתו בקצין נאצי. ישראלי אף שיחק בו. הסרט זכה בפרס כינור דוד ובפרס הצעירים בפסטיבל ברלין, אך נחל כישלון קופתי.
בשנת 1968 עבר ישראלי לחיפה בהזמנת אבא חושי כדי להקים בה תיאטרון נוער, והחל לשחק בתיאטרון העירוני חיפה. גם בתיאטרון חיפה שימש כבמאי למספר הצגות.
בשנת 1970 נסע ישראלי לדרום אפריקה למשך שנה, שם גילם את דמותו של טוביה החולב במחזמר "כנר על הגג".
בשנת 1977 שיחק בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן" ובשנת 1984 שיחק בסרטו של יקי יושע "מכת שמש".
בשנת 1992 שיחק במחזה "תינוקות לילה" מאת אברהם ב. יהושע בתיאטרון הבימה.
בשנת 1994 שודרה בערוץ 2 הסדרה הקומית "פאפא" על פי תסריט שכתב.
בשנת 1999 שיחק בסרטו של רם לוי "איש משטרה".
בשנת 2001 הוציא לאור את ספרו "הגועל והנפש - מקאמות הומוריסטיות" הכולל 39 מקאמות העוסקות בחברה הישראלית בשנות ה-80 של המאה ה-20.
בשנת 2002 שיחק בסרטו של אייל שיראי "בת קול".
בשנת 2007 שיחק בסרט "אסקימוסים בגליל", על פי תסריט מאת יהושע סובול.
בשנותיו האחרונות, ישראלי הופיע בערבי זמר מיוחדים ברחבי הארץ, בליווי אירית, בתו הפסנתרנית.
פרסים והוקרה

בשנת 1963 כתב עם יעקב מלכין את התסריט והשתתף בסרט "המרתף" שזכה בפרס כינור דוד ובפרס הצעירים בפסטיבל ברלין.
בשנת 1998 הוענק לו תואר "יקיר העיר חיפה".
בשנת 2004 זכה ב"פרס התיאטרון הישראלי" על מפעל חיים.
בשנת 2015 זכה בפרס מפעל חיים מטעם אשכולות ואקו"ם.
בשנת 2022 זכה בפרס אריק איינשטיין לאומנויות, על פועלו בתחום התיאטרון.
חיים אישיים

ישראלי היה נשוי לאלה, ולהם שני ילדים. נפטר בביתו שבחיפה ב-15 בדצמבר 2023, בגיל 91. נקבר בקיבוץ מבוא חמה.
לקריאה נוספת

הערך "שמעון ישראלי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 196, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  שתי תמונות של שמעון ישראלי בבית הילדים באוטבוצק, פולין, בשנת 1946, בתערוכה "עת לרפֹּא: סיפורו של בית הילדים באוטבוצק, פולין", באתר יד ושם
↑   שירה נאות, הזמר, המלחין והשחקן שמעון ישראלי מת בגיל 91, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2023
↑  "שיר כושי": ספיריטואלס אפרו-אמריקאים בשנות החמישים והשישים בישראל. עבודת גמר לשם קבלת תואר מוסמך בתוכנית אישית, מאת נועה בן-סעדיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2016, ע' 9.
↑  את מילותיו כתב דן אלמגור
↑  יואב בירנברג, השחקן שמעון ישראלי הלך לעולמו בגיל 91, באתר ynet, 15 בדצמבר 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003 – שמוליק עצמון | פרס התיאטרון הישראלי – פרס מפעל חיים 2004 – שמעון ישראלי | הבא: 2005 – גרי בילו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463110605171  PLWABN: 9810693211905606  GND: 1228440093  ISNI: 0000 0003 7509 5772  LCCN: no2001078068  MusicBrainz: 02b5b9f7-c388-41d5-88c2-72dc69feb7b1  VIAF: 97334447   WorldCat (עם VIAF): 97334447
שבר ג'ונס

| --- | --- |

 תחום:  רפואת חירום 
 מיקום אנטומי:  fifth metatarsal bone 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  399372 
 סיווגים
 ICD-10:  S92.3 
 
שבר ג'ונס (באנגלית: Jones fracture) הוא שבר בעצם המסרק החמישית, באזור בין בסיס העצם וחלקה האמצעי. השבר גורם לכאב באזור האמצעי של כף הרגל בצידה החיצוני. ייתכנו גם שטפי דם וקשיים בהליכה. השבר מופיע בדרך כלל באופן פתאומי.  
השבר מתרחש בדרך כלל כאשר כף הרגל בכפיפה כפית ומסובבת פנימה. תנועה זו עלולה להתרחש בעת שינוי כיוון תנועת הרגל בזמן שהעקב רחוק מהקרקע, למשל בריקוד, טניס, או כדורסל.
אבחון

אדם שסובל משבר ג'ונס לא תמיד מודע לקיומו של השבר, ולכן האבחון עלול להיות קשה. האבחון בדרך כלל מבוסס על התסמינים של התופעה, ומאושר על ידי צילומי רנטגן ובדיקה גופנית.
יש להבדיל בין שבר ג'ונס לבין בליטות עצם התפתחותיות שקורות בתקופת ההתבגרות באותו אזור, אפשר להבחין בהבדל על ידי סימנים כמו היעדרות טרשת של קצוות השבר (במקרים חמורים), כמו כן, בשברי ג'ונס ישנה נטייה רוחבית של 90 מעלות בקו השיפוע של כף הרגל מהציר של עצמות המסרק, אך בבליטות עצם הנטייה מקבילה לציר עצם המטטרסל. אבחוני רנטגן כוללים מבט קדמי-אחורי, אלכסוני, רוחבי וצידי על הרגל בעת שהיא כפופה.
אבחון > אבחנה מבדלת

ישנם שברים נוספים שמתרחשים בעצם המסרק החמישית, אך אינם בסיכון כמו שבר ג'ונס. כדי ששבר יחשב לשבר ג'ונס עליו להגיע למפרק שבין עצמות המסרק. אם, לעומת זאת, הוא מגיע למפרק עצמות שורש הרגל והמסרק, אז מדובר בשבר תלישה, שלעיתים גם נקרא שבר ג'ונס מדומה (פסאודו-ג'ונס).
טיפול > גבס

בדרך כלל, הטיפול הראשוני נעשה באמצעות תחבושת גבס, והימנעות מהליכה ודריכה בעזרת כף הרגל. במקרים בהם השבר לא מתאחה, מומלץ להישאר עם גבס למשך שישה שבועות נוספים. בגלל אספקת דם לקויה באזור זה, לעיתים השבר לא מתאחה בעזרת גבס, ונדרש ניתוח. במקרים של שברי ג'ונס אצל ספורטאים, או במקרים שבהם חתיכות העצם נפרדות לגמרי, נשקלת אופציית הניתוח כבר בשלבים מוקדמים השבר תואר לראשונה בשנת 1902 על ידי אורתופד בשם רוברט ג'ונס, שנפצע וסבל משבר ג'ונס תוך כדי שרקד.
טיפול > ניתוח

בשברי ג'ונס אצל ספורטאים, במקרים בהם רוחב השבר עולה על 2 מ"מ או כאשר השבר לא התאחה בטיפול גבס של 12 שבועות, הרופא יכול לשקול ביצוע ניתוח.
תחזית

מסיבות שונות, שבר ג'ונס עלול לא להתאחות מכיוון שהדיאפיזה (גוף העצם), האזור שבו מתרחש השבר (אזור II), הוא אזור שאספקת הדם בו מעוטה. בנוסף, ישנם גידים שונים, כמו השריר השוקיתי הקצר, השריר השוקיתי השלישי ושני השרירים המחוברים לעצם שעלולים למשוך את שני צדדי השבר ולמנוע אותו מלהתאחה.
החיבור בין האזורים I ו-III הוא אמנם יחסית חזק, אך הוא מגביל את התנועה בצורה מעוטה. מצד שני, אזור II השני אינו מחובר באופן חזק, וכתוצאה מכך, ישנה הסכמה כללית ששברים באזור זה נחשבים כסוג של אימוביליזציה פנימית.
הבחנה בין אזורים אלה הוא דבר חשוב מבחינה קלינית, וניתן לעשות אותו באופן אנטומי וגם באמצעות קרני רנטגן. לעיתים התערבות כירורגית כרוכה בסיבוכים, ולא תמיד מובילה להחלמת והתאחות השבר. דעות שמרניות, מעדיפות טיפול ללא ניתוח בשברי ג'ונס אצל אנשים שאינם ספורטאים.
שלושה אזורים מתוארים
שני אזורים מתוארים
ראו גם

שבר מאמץ
שבר דחיסה אוסטאופורוטי
עצמות שורש הרגל
לקריאה נוספת

ספר Wheeless' Textbook of Orthopaedics שמכיל פרק על שבר ג'ונס.
Watson-Jones, Reginald (1982). Watson-Jones Fractures and joint injuries. Edinburgh New York: Churchill Livingstone. ISBN 978-0-443-02082-7.
הערות שוליים

1 2 3  Physical medicine and rehabilitation : principles and practice, 4th ed, Philadelphia: Lippincott Williams & Wilkins, 2005
1 2  Orthopedic surgery clerkship : a quick reference guide for senior medical students, Cham: Springer, 2017
1 2 3  Toe and Forefoot Fractures, OrthoInfo
1 2  Victor Valderrabano, Mark E. Easley, Foot and ankle sports orthopaedics, Cham, Switzerland: Springer, 2016, ISBN 978-3-319-15735-1
↑  Dähnert, Wolfgang,, Radiology review manual, Seventh edition, Philadelphia: Wolters Kluwer Health/Lippincott Williams Wilkins, [2011], ©2011
↑  Edward Lee, 24, Pediatric Radiology: Practical Imaging Evaluation of Infants and Children, Wolters Kluwer Health, 2017
1 2  David Bica, Ryan A. Sprouse, Joseph Armen, Diagnosis and Management of Common Foot Fractures, American Family Physician 93, 2016-02-01, עמ' 183–191
↑  R. Jones, I. Fracture of the Base of the Fifth Metatarsal Bone by Indirect Violence, Annals of Surgery 35, June 1902, עמ' 697–700.2
↑  Hans Polzer, Sigmund Polzer, Wolf Mutschler, Wolf C. Prall, Acute fractures to the proximal fifth metatarsal bone: Development of classification and treatment recommendations based on the current evidence, Injury 43, עמ' 1626–1632 doi: 10.1016/j.injury.2012.03.010
↑  Benjamin John Floyd Dean, Alpesh Kothari, Harpal Uppal, Raghubir Kankate, The Jones Fracture Classification, Management, Outcome, and Complications, Foot & Ankle Specialist 5, 2012-04-30, עמ' 256–259 doi: 10.1177/1938640012444730
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנטומיה של המטטרסל החמישי
שבר ג'ונס מדומה (פסאודו-ג'ונס)
תסמונת האיטר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטנלי קורן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1991 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרטא
 תאריך:  1993
 תרגום:  רימונה גרסון
 מספר עמודים:  214
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001281769
 
תסמונת האיטר (באנגלית: The Left-hander Syndrome) הוא ספר מאת סטנלי קורן (אנ') פרופסור לפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה הבריטית. הספר דן באיטרות, וכולל מחקרים שונים ותיאור המאפיינים הנובעים ממנה והמשויכים אליה. הגרסה העברית יצאה לאור בהוצאת "כּרטא ירושלים", בתרגום רימונה גרסון.
סטנלי קורן טוען כי המין האנושי הוא ימני בהכללה, כי האיטרות איננה מורשת וכי היא קשורה לנסיבות פתולוגיות מסוימות, כגון מצוקת היריון או לידה. הוא מצא שחלק מהשמאליים לקו בנזק מוחי שהתרחש במהלך התפתחות העובר במהלך ההריון, מעין שיבוש התפתחותי מוקדם במערכת העצבים, שפגע בדרך-כלל בהמיספירה השמאלית, הפגיעה יותר. הוא מגיע למסקנה שהאיטרות, אותה הוא מכנה "תסמונת האיטרות", נוצרת בשל חוסר תיאום בין האונות השונות במוח. את מסקנותיו הוא מבסס בעיקר על ממצאים שונים לפיהם קיימת התאמה סטטיסטית בין איטרים ובין בעלי פגיעה עצבית כלשהי. הטענות המובאות בספר שנויות במחלוקת ואינן מקובלות על חלק גדול מהחוקרים.
מבחינת ההיבט החברתי, קורן מציין שהשמאליים סובלים לא פעם מסביבה ימנית לא אוהדת, לעיתים אף מדעות קדומות. לשוני זה, לטענתו, יכולות להיות השלכות גופניות, בריאותיות ורגשיות. בספר מובאות גם דוגמאות לביטויים המראים על יחס שלילי לשמאליים, כגון "לקום על צד שמאל", ו"אדם בעל שתי ידיים שמאליות".
הספר היה לרב המכר הראשון של קורן, וגרם לפולמוסיה תקשורתית רבה, בין השאר בשל מחקרו בספר שהראה כי תוחלת החיים של השמאליים קצרה בממוצע בתשע שנים משל הימנים. טענות שנויות במחלוקת נוספות המועלות בספר הן קשרים סטטיסטיים בין איטרות לבעיות פסיכולוגיות, בריאותיות וחברתיות. הוא אפילו מצא קשר בין איטרות להומוסקסואליות.
שייח' סעד

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ירושלים
 אוכלוסייה:  2,278 (2016)
 קואורדינטות:  31°44′22″N 35°15′10″E﻿ / ﻿31.739519444444°N 35.252811111111°E﻿ / 31.739519444444; 35.252811111111
 שכונות נוספות בירושלים
  (למפת ירושלים מוגדלת) שייח' סעד(למפת ירושלים רגילה) שייח' סעד(למפת הרי ירושלים רגילה) שייח' סעד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שייח' סעד
 
שייח' סעד היא אחת משבע שכונות המשנה של ג'בל מוכאבר בדרום מזרח ירושלים. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשכונה חיים 2,278 תושבים נכון ל-2017. על פי רשויות מדינת ישראל, בשכונה מתגוררים כ-1,500 נפשות, כמעט מחציתם נושאי תעודות זהות כחולות, תושבי קבע בישראל.
אופי השכונה

השכונה נבדלת משאר שכונות-המשנה של ירושלים בכך ששטחה לא סופח לעיר לאחר מלחמת ששת הימים. בעת בניית גדר ההפרדה הושארה שייח' סעד בצד המזרחי של הגדר מחוץ לשטח הישראלי. לשם הסדרת הכניסה של תושבי השכונה לירושלים נקבעו הסדרים, שהיו מושא למאבקים ציבוריים ומשפטיים.
בנוסף לבתי מגורים, יש בשכונה רק חנות מזון אחת, בית ספר יסודי וכן מרפאה בסיסית ביותר אליה מגיע רופא פעמיים בשבוע למשך שעתיים בכל פעם. לשאר צורכיהם מתבססים תושבי השכונה על השירותים בשכונות האם ג'בל מוכאבר.
עם התפתחות שכונת ג'בל מוכבר במהלך השנים שלאחר הכללתה בירושלים המאוחדת התפתחה גם שייח' סעד, וכמחצית מתושביה הם תושבי קבע בישראל ונושאים תעודות זהות כחולות. אף על פי ששייח' סעד לא סופחה לירושלים, נהגה עיריית ירושלים לגבות מתושביה ארנונה ובתמורה, לספק שירותי מים, חשמל, חינוך, בריאות ועבודה לתושבי השכונה, ללא קשר לשאלה אם הם בעלי תעודות זהות כחולות או כתומות. בשנת 1993 במהלך האינתיפאדה, הוטל סגר כללי על שטחי ירושלים ולראשונה נאסר על תושבי שייח' סעד להיכנס לג'בל מוכאבר. עתירה לבג"ץ שהגישו תושבי השכונה בעלי תעודות הזהות הכתומות והירוקות הביאה למתן היתרי כניסה קבועים בעבורם לירושלים.
באוגוסט 2003 הוצא על ידי משרד הביטחון צו תפיסה לצורך הקמת קטע של גדר ההפרדה שיפריד בין השכונה לבין שטחה של ירושלים. כן פעלה המדינה לסלילת כביש שיחבר את שייח' סעד לסוואחרה המזרחית, בכוונה לכוון את החיבור בין שייח' סעד לג'בל מוכאבר דרך סוואחרה המזרחית. באפריל 2004 הגישו תושבי השכונה ערעור על תוואי גדר ההפרדה ובעקבות זאת הופסקו העבודות ובמרץ 2006 קבלה הוועדה את הערעור והורתה למדינה שלא להפריד את שכונת שייח' סעד מירושלים. על ההחלטה הגישה המדינה עתירה לבג"ץ. כן הקימה המדינה גדר זמנית, עם שער זמני הפתוח 24 שעות ביממה, שחצצה בין שייח' סעד לבין ירושלים. בעקבות פיגוע ירי כלפי חיילי משמר הגבול במחסום, בו נפצעו שני שוטרים ונהרג תושב השכונה, הוגברו אמצעי האבטחה במחסום. במרץ 2010 ביטל בג"ץ את החלטת ועדת הערעור והתיר למדינה להקים את גדר ההפרדה בין שייח' סעד לירושלים, תוך דרישה לכך שיתקיים שער הפתוח 24 שעות ביממה בין שייח' סעד לג'בל מוכאבר.
נכון ל-2010 שייח' סעד מנותקת משאר העיר ומג'בל מוכבר במחסום, שלטענת התושבים סגור תמידית, בניגוד להחלטת בג"ץ בעניין.
נכון לנובמבר 2019 המחסום פתוח להולכי רגל מחזיקי היתרים בלבד, והעברת סחורה אסורה.
הערות שוליים

↑  מפקד אוכלוסין 2017, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  על פי על סף התהום, בצלם, פברואר 2004, בשכונה כ-2000 תושבים
↑  בג"ץ 7337/05 מחמד נאיף שקיר ו-28 אחרים נ' המפקד הצבאי באיזור יהודה ושומרון, סעיף 1
↑  למעט כ-20 בתים בצפון השכונה הנכללים בשטחה של ירושלים, ראו דו"ח בצלם
↑  על פי טענות התושבים המצוטטים בבג"ץ 7337/05 מחמד נאיף שקיר ו-28 אחרים נ' המפקד הצבאי באיזור יהודה ושומרון
↑  בג"ץ 7337/05 מחמד נאיף שקיר ו-28 אחרים נ' המפקד הצבאי באיזור יהודה ושומרון
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, הרמזור תמיד אדום: מצור הוטל על כפר במזרח ירושלים, באתר הארץ, 24 במאי 2010
↑  מחסום שיח' סאעד באתר מחסום ווטש
| Flag of Senegalיישובי נפת אל-קודס |
| --- | --- | --- |
| ערים | מזרח ירושלים (שנוי במחלוקת) |  |
| מועצות מקומיות | אבו דיס • אלעיזריה • א-ראם |  |
| כפרים | אל-קובייבה • בידו • בית ענאן • ביר נבאלא • ח'אן אל-אחמר • חיזמא • כפר עקב (שנוי במחלוקת) • קטנה • קלנדיה • ענאתא • ערב אל-ג'האלין • בית דוקו • בית חנינא • בית סוריכ • בית איג'זא • בית איכסא • ג'בע • אל-ג'ודיירה • אל-ג'יב • מוח'מאס • ראפאת • א-סוואחרה א-שרקייה • קלנדיה •  א-זעיים • שייח' סעד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים שועפאט (שנוי במחלוקת) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582145505171
שייח' מנסור

שייח מנצור
שייח' אושורמה מנסור (ערבית: شيخ منصور; בתעתיק מדויק: שיח' מנצור; 1732- 1794), המוכר גם כאמאם מנסור ("האמאם המנצח"), היה ראשון מנהיגי ההתנגדות הצ'צ'נית לכיבוש הרוסי בקווקז.
ביוגרפיה

שיח' אושורמה מנסור נולד באאול אלדעי ליד נהר הסונג'ה ב-1732 בצ'צ'ניה. ב-1784 נבחר לאימאם והכריז מלחמת קודש כנגד השלטון הרוסי. 
שייך מנסור נפל בשבי הרוסי באנפה, קרים  בשנת 1791, ומת בכלאו בשנת 1794. עם לכידתו, פסקה פעילות המרד לזמן מה עד 1811, תחילת מלחמת הקווקז.
שייח' מנסור מהווה סמל חשוב במאבק הצ'צ'ני בחדירה הרוסית לצ'צ'ניה, ונחשב למתווה דרכם של מנהיגי ההתנגדות במאתיים השנים האחרונות. בתקופתו של ג'וחר דודייב נקראו על שמו כיכרות בגרוזני ותמונתו הייתה תלויה במשרדו של דודייב.
השערות בקשר למוצאו והשתייכותו הדתית

שייח' מנסור, מוסלמי שייתכן והיה סופי שהשתייך לטריקה הנקשבנדית. ישנה גרסה הטוענת שהיה נזיר איטלקי הרפתקן שהמריד את עמי קווקז כנגד הטורקים ואחר כך כנגד הרוסים.