stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בסטה יה
הערות שוליים

↑  What is 'Enough is enough? (ארכיון)
↑  Basta Ya Shakarov prize
↑  The watchman of Spain's transition signs off
↑  Basta Ya
↑  basta ya PR
↑  basta ya colombia
↑  basta ya malaga
↑  basta ya colombia2
↑  foundation (ארכיון)
↑  basta ya israel!
↑  europa
↑  andalusia
↑  los toros
ג'וזף סטנטון הבן

ג'וזף סטנטון הבן (באנגלית: Joseph Stanton Jr.;‏ 19 ביולי 1739 – 15 בדצמבר 1821) היה קצין צבא, סנאטור אמריקאי של הפלג האנטי-פדרליסטי וחבר בית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סטנטון נולד ב-19 ביולי 1739 בצ'ארלסטאון, מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס. במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים שירת במשלחת נגד קוויבק ב-1759. ביוני 1762 הוא נבחר לקפטן של פלוגת התותחנים של ווסטרלי, צ'ארלסטאון והופקינטון, פלוגה עצמאית של המיליציה של רוד איילנד שעדיין קיימת בתור פלוגת המשטרה הצבאית ה-169. הוא ייצג את צ'ארלסטאון בעצרת הכללית של רוד איילנד מ-1768 עד 1774 ושוב ב-1776.
ביוגרפיה > שירות צבאי

במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, סטנטון מונה כלוטננט קולונל של רגימנט מחוז קינגס הראשון של המיליציה של רוד איילנד ביולי 1776. לאחר מכן שירת כקולונל של רגימנט של חיילי המדינה, שגויס לשירות של 15 חודשים, מ-12 בדצמבר 1776 ועד להתפטרותו ב-10 בנובמבר 1777. (הרגימנט היה חלק מחטיבה של שני רגימנטים רגליים ורגימנט ארטילריה אחד אשר הוקמה כדי להרתיע פלישה לחלק היבשתי של רוד איילנד על ידי הכוחות הבריטיים שכבשו את ניופורט).
במאי 1779 הוא מונה לקולונל של הרגימנט הראשון של מחוז קינגס של המיליציה ולאחר מכן מונה לבריגדיר גנרל בפיקוד על חטיבת המיליציה של מחוז קינגס באוקטובר של אותה שנה. במאי 1788 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בפיקוד על כל מיליציית רוד איילנד. הוא החזיק בתפקיד זה עד התפטרותו באוקטובר 1790.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הוא היה ציר לוועידת החוקה של רוד איילנד בשנת 1790, אשר אשררה את חוקת ארצות הברית ואיפשרה לרוד איילנד להיות האחרונה מבין 13 המושבות שהצטרפו לאיחוד.
הוא נבחר על ידי האספה הכללית לשמש כאחד משני הסנאטורים הראשונים של ארצות הברית מרוד איילנד, וכיהן מ-12 ביוני 1790 עד 3 במרץ 1793, כחבר במפלגה האנטי-פדרליסטית (כלומר מתנגד לנשיא ג'ורג' וושינגטון). מאוחר יותר הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם כיהן מ-4 במרץ 1801 עד 3 במרץ 1807, כחבר במפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הג'פרסונית.
סטנטון מת בלבנון, קונטיקט, בשנת 1821 בגיל 82, ונקבר בבית הקברות של משפחת סטנטון בצ'ארלסטאון.
מורשת

קיימת אנדרטה לסנאטור סטנטון על כביש 1 של ארצות הברית בצ'ארלסטאון, רוד איילנד, מול מקום הולדתו, הרשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. פונדק הגנרל סטנטון בצ'ארלסטאון נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  Cemetery Registry
↑  "Death Notices". Hartford Times. Hartford, CT. 8 בינואר 1822. p. 3. נבדק ב-11 בנובמבר 2017 – via GenealogyBank.com. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2002004579  SNAC: w6h70t4m  US Congress: S000805  VIAF: 39310107   WorldCat (עם VIAF): 39310107
ג'ושוע פרדריק קוקי טלבוט

ג'ושוע פרדריק קוקי טלבוט (באנגלית: Joshua Frederick Cockey Talbott‏; 29 ביולי 1843 – 5 באוקטובר 1918) היה חבר קונגרס אמריקאי שייצג את מחוז הקונגרס השני של מרילנד.
ביוגרפיה

טלבוט נולד ליד לותרוויל, מרילנד ב-29 ביולי 1843. הוא החל ללמוד משפטים ב-1862 אך הצטרף לצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית ב-1864 כדי לשרת ברגימנט הפרשים השני של מרילנד. לאחר המלחמה, טלבוט התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1866 והחל לעסוק בעריכת דין בטוסון, מרילנד.
ב-1878, לאחר מספר שנים של פעילות בפוליטיקה דמוקרטית ובעניינים אזרחיים מקומיים, הוא נבחר לקונגרס האמריקאי. מלבד התקופות 1885 עד 1893, שבמהלכן שימש זמן מה כנציב הביטוח עבור מרילנד, ו-1894 עד 1902, הוא כיהן בקונגרס עד מותו. טלבוט היה חבר בוועדת בית הנבחרים לענייני צי במשך 25 שנה ופעל ללא הרף למען חיל ים חזק ומודרני.
הוא מת בלותרוויל, מרילנד ב-5 באוקטובר 1918, ונקבר בבית הקברות שרווד של קוקיסוויל, מרילנד.
מורשת

המשחתת USS ג'יי פרד טלבוט (DD-156) נקראה על שמו.
הערות שוליים

↑  "S. Doc. 58-1 - Fifty-eighth Congress. (Extraordinary session -- beginning November 9, 1903.) Official Congressional Directory for the use of the United States Congress. Compiled under the direction of the Joint Committee on Printing by A.J. Halford. Special edition. Corrections made to November 5, 1903". GovInfo.gov. U.S. Government Printing Office. 9 בנובמבר 1903. p. 45. נבדק ב-2 ביולי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009028386  US Congress: T000021  VIAF: 78996260   WorldCat (עם VIAF): 78996260
הבחורים מאפיקים

הבחורים מאפיקים היה הרכב קולי גברי שנוסד בתחילת שנות השמונים. הלהקה החלה את דרכה בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, בערב פתיחה חגיגית של אולם המופעים והקולנוע בקיבוץ.
ההרכב הראשון, שהיה על טהרת חברי אפיקים, עבד בתחילת דרכו עם המנצחת יעל תבורי, חברת הקיבוץ. מאוחר יותר הצטרף אליו גדעון ברקני, חבר הקיבוץ השכן שער הגולן. כעבור זמן לא רב קיבל המוזיקאי, המלחין והמעבד חיים ברקני, את הניהול המוזיקלי של הלהקה.
במשך כעשר שנים פעלה הלהקה בתחום הזמר העברי, בביצוע שירים עבריים-ישראלים מכל התקופות וכן שירים מקוריים שאת רובם הלחין חיים ברקני.
הלהקה השתתפה, בנוסף להופעותיה הרבות, בתוכניות רדיו וטלוויזיה, במופעים, ערבי תרבות, שירה ומוזיקה והפקות בימתיות הקשורות בעיקר לתנועה הקיבוצית ולהתיישבות העובדת.
חברי הלהקה היו: יהודה אולמן, אמוץ ברונטמן, נדב בר-ניב, גדעון ברקני, שי גוטסמן, יצחקי גל, משה רוקמן, אוהד תדמור, ארי רוקמן ופלג רפפורט.
במשך השנים עבדה הלהקה עם אמנים שונים, בהם נעמי פולני, מתי כספי, גיל אלדמע, עוזי אסנר.
התוכנית הראשונה, שכללה שירים עבריים חדשים וישנים, הועלתה בבימויו של יצחק שאולי ובניהולו המוזיקלי של חיים ברקני. עם תוכנית זו גם הופיעה הלהקה בפני יהדות ברזיל, במסגרת מסע הופעות לציון יום העצמאות לישראל.
בשנת 1982 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, שהוקלט בקיבוץ העוגן. ב-1985 הפיקה את אלבומה השני, שהוקלט כולו על ידי קול ישראל בבית המורה בתל אביב ובליווי "להקת ברוש".
הלהקה הופיעה גם בקדם-אירוויזיון 1987 יחד עם הזמרת דליה כהן. הם ביצעו את השיר "היי הופה" שקיבל 3 נקודות בלבד והגיע למקום ה-14 מתוך 16 שירים מתמודדים.
בשנת 2001, למעלה מעשור לאחר התפרקות הלהקה, הפיקו "הבחורים" בשיתוף עם קיבוץ אפיקים שני דיסקים שהכילו את השירים שהקליטו בעשר שנות פעילותם.
הערות שוליים

↑  הבחורים מאפיקים בצוותא, דבר, 1 בספטמבר 1983
↑  יעקב בר און, תקליטים ישראליים, דבר, 30 בינואר 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574076305171  VIAF: 15147266555735480228   WorldCat (עם VIAF): 15147266555735480228 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'אן דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1953 (בת 71) קוקו ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת אובורן  אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  תיכון האנטסוויל 
 מעסיק:  נאס"א 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האמריקנית להנדסה מכנית (1989) 
 
ננסי ג'אן דייוויס (באנגלית: Nancy Jan Davis; נולדה ב-1 בנובמבר 1953, פלורידה) היא אסטרונאוטית אמריקאית לשעבר. בשנת 1987 החלה את דרכה כאסטרונאוטית בתמיכה טכנית למעבורות חלל. במהלך חייה השתתפה בשלוש טיסות ושהתה יותר מ-670 שעות בחלל.
קורות חיים

ננסי ג'אן דייוויס נולדה ב -1 בנובמבר 1953 בקוקואה ביץ', פלורידה, אך מחשיבה את האנטסוויל, אלבמה כעיר הולדתה.
קורות חיים > חינוך ותארים מדעיים

סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון "האנטסוויל" בהאנטסוויל בשנת 1971. לאחר מכן למדה במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה (Georgia Institute of Technology) ובשנת 1975 קיבלה תואר ראשון במדעים ובביולוגיה יישומית. שנתיים לאחר מכן, בדצמבר 1977, קיבלה תואר ראשון במכניקה מאוניברסיטת אובורן. במאי 1983 קיבלה את התואר השני שלה במכניקה מאוניברסיטת אלבמה וביוני 1985 קיבלה תואר דוקטור להנדסת מכונות מאותה אוניברסיטה.
קורות חיים > פעילות מקצועית

בשנת 1977 הצטרפה לטקסאקו בבלייר, טקסס, שם עבדה כמהנדסת עיבוד נפט עד שנת 1979. באותה שנה, דייוויס החלה את דרכה במרכז מרשל כמהנדסת תעופה וחלל. היא עבדה במספר תוכניות ופרויקטים מרכזיים של נאס"א, ומונתה כמנהלת הצוות באגף לניתוח מבנים. צוותה היה אחראי על מספר פרויקטים כולל הניתוח והבדיקה המבנית של טלסקופ החלל האבל (Hubble Space Telescope) וחקר הטיסות לתחזוקתו.
בנוסף, היא וצוותה עסקו בפרויקט של טלסקופ החלל צ'נדרה- לוויין ששוגר עם מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-93 ב-23 ביולי 1999. הטלסקופ מכיל מספר מכשירים רגישים לקרינת רנטגן, ומיקומו בחלל מאפשר לו לצפות בתחום קרינה זה שכמעט אינו חודר דרך אטמוספירת כדור הארץ. מאז הצבתו בחלל, הטלסקופ הפך לכלי מחקר חשוב באסטרופיזיקה ולכלי המחקר המרכזי של מקורות קרינת רנטגן ביקום.
בשנת 1998, דייוויס הפכה למנהלת משרד החקר האנושי והפיתוח של המשרד לביטחון עצמאי בחלל (Human Exploration and Development of Space Independent Assurance Office) במטה נאס"א בוושינגטון הבירה, המספק פיקוח על בטיחות לכל תוכניות הטיסה בחלל. שנה לאחר מכן, היא חזרה למרכז מרשל כחברת דירקטוריון (Flight Projects Directorate) ונבחרה למנהלת של אותו גוף בינואר 2001.
פרסים והוקרה

Presidential Rank of Meritorious Executive (2002) אות נשיאותי לניהול ראוי לשבח.
NASA Space Flight Awareness Leadership Award (2005) פרס מנהיגות המודעות לטיסות החלל של נאס"א.
NASA Outstanding Leadership Medal (1998) מדליית מנהיגה מצטיינת של נאס"א.
NASA Exceptional Service Medal (1995,2002) מדליית שירות יוצאת דופן של נאס"א.
NASA Space Flight Medal (1992, 1994, 1997) מדליית טיסת החלל של נאס"א.
NASA Fellowship for Full-Time Study (1983) מלגת נאס"א ללימודים במשרה מלאה.
ASME National Old Guard Prize (1978) פרס השומר הישן של החברה האמריקאית למהנדסי מכונות.
ASME Ralph Coates Roe Medal (2001) מדליית ראלף קואץ רו של החברה האמריקאית למהנדסי מכונות.
Alabama Aviation Hall of Fame, and Alabama Engineering Hall of Fame (2001) היכל התהילה של אלבמה לטיסה והיכל התהילה של אלבמה להנדסה.
טיסותיה בחלל > STS-47

STS-47, Spacelab-J, הייתה משימת מעבורת החלל מספר 50. היא הושקה ב-12 בספטמבר 1992. במשימה זו, אשר הייתה מיזם שיתופי בין ארצות הברית ליפן, נערכו 43 ניסויים במדעי החיים ובעיבוד חומרים. במהלך המשימה בת שמונת הימים, ג'אן דייוויס הייתה אחראית על הפעלת הספייסלאב ומערכות המשנה שלה וביצוע מגוון מערכות ניסויים. לאחר השלמת 126 מסלולים מסביב לכדור הארץ, STS-47 Endeavour נחת במרכז החלל קנדי בפלורידה ב־20 בספטמבר 1992.
טיסותיה בחלל > STS-60

STS-60 הייתה הטיסה השנייה של ספייסהאב (Space Habitation Module) והטיסה הראשונה של ה-Wake Shield Facility. טיסה זו, שהושקה ב-3 בפברואר 1994, הייתה הטיסה הראשונה של מעבורת חלל בה קוסמונאוט רוסי היה איש צוות. במהלך המשימה אשר ארכה שמונה ימים, האחריות העיקרית של דייוויס הייתה לתמרן את ה-WSF בקנדארם, לנהל צמיחת גבישים, וכמו כן הייתה אחראית על ביצוע ניסויים מדעיים במעבדת החלל. ה-STS-60 נחתה במרכז החלל קנדי בפלורידה ב־11 בפברואר 1994, לאחר השלמת 130 מסלולים סביב כדור הארץ.
טיסותיה בחלל > STS-85

ג'אן דייוויס הייתה מפקדת המטען (payload commander) של STS-85. המשימה הייתה של מעבורת החלל דיסקאברי (discovery) והיא הושקה ב־7 באוגוסט 1997. במהלך המשימה אשר ארכה 12 ימים, ד"ר דייוויס החזירה את המטען CRISTA-SPAS, והפעילה את הזרוע הרובוטית היפנית (Japanese Manipulator Flight Demonstration) במעבורת החלל. המשימה כללה גם איסוף מטענים מדעיים לצורך ביצוע מחקרים שונים בנושאי אסטרונומיה, מדעי כדור הארץ, מדעי החיים ומדעי החומרים. המשימה הושלמה לאחר 189 מסלולים סביב כדור הארץ, ומסלולה היה יותר מ-7.5 מיליון קילומטרים. דיסקאברי STS-85 נחתה במרכז החלל קנדי שבפלורידה ב-19 באוגוסט 1997.
הערות שוליים

↑  Remembering Huntsville Astronaut Jan Davis’ First Space Shuttle Flight, NEWS19
1 2 3 4  Biographical Data N. JAN DAVIS, NASA
1 2  (Nancy Jan Davis (Dozier, Космическая энциклопедия ASTROnote
1 2  Dr. Jan Davis named NASA Marshall Center Safety And Mission Assurance director, Marshall Space Flight Center
↑  Human Spaceflights, Space Facts
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3749 2986  LCCN: n99024240  VIAF: 14100163   WorldCat (עם VIAF): 14100163
ג'ון מרשל באטלר

ג'ון מרשל באטלר (באנגלית: John Marshall Butler‏; 21 ביולי 1897 – 14 במרץ 1978) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. רפובליקני, כיהן כסנאטור ארצות הברית ממרילנד בין השנים 1951 ל-1963.
ביוגרפיה > ראשית חייו ותחילת הקריירה

באטלר נולד ב-21 ביולי 1897 בבולטימור, מרילנד, לג'ון הארווי ולאוניס ווסט (לבית רידל) באטלר, הוא קיבל את השכלתו המוקדמת בבתי ספר ציבוריים בעיר הולדתו. הוא עבד כנער עיתון ואחר כך כשכיר במפעל מזרנים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת כטוראי ברגימנט ארטילריית השדה ה-110 (הדיוויזיה ה-29) של צבא ארצות הברית מ-1917 עד 1918.
לאחר שירותו הצבאי, הוא חזר לבולטימור ולמד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס (1919–1921) לפני שהצטרף לעסקי הנדל"ן של אביו. הוא למד בלילות בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, שם קיבל את התואר שלו במשפטים ב-1926. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין, הוא הצטרף למשרד עורכי הדין Venable, Baetjer & Howard בבולטימור, שם עבד עד 1950. הוא כיהן כחבר בוועדת השירות העירונית של בולטימור מ-1947 עד 1949.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1950, באטלר נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית מטעם מרילנד. בפריימריז הרפובליקני, הוא הפסיד במהלך ההצבעה העממית לד' ג'ון מארקי בהפרש של 51%-49%, אך זכה במועמדות לאחר שקיבל ספירת קולות יחידה גדולה יותר בוועידת המדינה. בבחירות הכלליות, הוא התמודד עם מילארד טיידינגס הדמוקרטית, שכיהן ארבע קדנציות. באטלר קיבל תמיכה חזקה מהסנאטור ג'וזף מקארתי מוויסקונסין, שהאשמותיו בהסתננות קומוניסטית למחלקת המדינה נדחו על ידי ועדת טיידינגס. במהלך הקמפיין, הצוות של מקארתי הפיץ חוברת שהציגה תמונה מזויפת המראה את טיידינגס עם המנהיג הקומוניסטי ארל בראודר.
בעקבות תוצאות הבחירות, עתר טיידינגס לסנאט בבקשה לפסול את באטלר בשל טקטיקת הקמפיין של מקארתי. הסנאט כינס לאחר מכן ועדת משנה מיוחדת, שהכריזה שהקמפיין של באטלר השתמש ב"שיטות נתעבות" נגד טיידינג וקנס את אחד מעוזריו ב-5,000 דולר, אך סירב לגרש את באטלר. באטלר הודה ששילם למדפיסת החוברת ותיאר את התצלום המזויף כ"תוצר של חברים נלהבים אך לא מוכנים".
במהלך כהונתו בסנאט, באטלר ביסס את עצמו כשמרן מובהק. הוא נתן חסות לחוק השליטה הקומוניסטית משנת 1954, שהוציא את המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק ואישר להעמיד לדין ארגונים שחדרו לקומוניסטים. כאשר בתי המשפט הפדרליים חסמו כמה תביעות, באטלר הגיש תיקון חוקתי בשנת 1955 להגבלת סמכות השיפוט של בתי המשפט והצעת חוק אומניבוס בשנת 1958 לאותה מטרה. הוא היה אחד מעשרים ושניים הסנטורים שהצביעו נגד הצנזורה של הסנאטור מקארתי ב-1954. הוא תמך בהחזרת אדמות נפט מהחוף למדינות, והצביע בעד תיקון בריקר ללא התערבות.
ב-1956, באטלר נבחר מחדש לכהונה שנייה לאחר שניצח את הדמוקרטי ג'ורג' פ. מהוני בהפרש של 53%-47%. הסנאטור לשעבר טיידינגס זכה במקור במועמדות הדמוקרטית, אך מאוחר יותר נשר מהמירוץ עקב בריאות לקויה. באטלר החליט שלא להיבחר מחדש לכהונה שלישית ב-1962. באטלר לא חתם על המניפסט הדרומי של 1956, והצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1957 ו-1960, אך לא הצביע על התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית. ב-1959 הוא היה הסנאטור הרפובליקני הבודד שהצביע נגד מדינת הוואי.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר פרישתו מהסנאט, באטלר חזר לבולטימור. בגיל 80, ב-14 במרץ 1978 הוא מת מהתקף לב ברוקי מאונט, קרוליינה הצפונית, כאשר הוא ואשתו חזרו מחופשה באי סנט סימונס בג'ורג'יה. הוא נקבר בבית הקברות Druid Ridge בפייקסוויל.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Butler, John Marshall, (1897–1978)". Biographical Directory of the United States Congress.
1 2 3 4 5 6  "John M. Butler, 80; M'Carthy Supporter". The New York Times. 1978-03-17."John M. Butler, 80; M'Carthy Supporter". The New York Times. 1978-03-17.
↑  "Statistics of the Congressional Election of November 6, 1956" (PDF). Clerk of the United States House of Representatives.
↑  "HR. 6127. CIVIL RIGHTS ACT OF 1957". GovTrack.us.
↑  "HR. 8601. PASSAGE OF AMENDED BILL".
↑  "S.J. RES. 29. APPROVAL OF RESOLUTION BANNING THE POLL TAX AS PREREQUISITE FOR VOTING IN FEDERAL ELECTIONS". GovTrack.us.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95007124  NARA: 10573399  SNAC: w62c2v44  US Congress: B001180  VIAF: 38616254   WorldCat (עם VIAF): 38616254
Yes דוקו

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  דוקומנטרי, תעודה
 תאריך השקה:  2006
 שפה:  עברית, אנגלית, רוסית
 משרד ראשי:  כפר סבא - חברת Yes הטלוויזיה בלוויין
 אזור קליטה:  ישראל
 שיטת שידור:  PAL, DVB
 פורמט תמונה:  576i (SDTV) 1080i (HDTV)
 הצפנה:  וידאוגרד
 זמינות
 חבילה:  yes • ‏STINGTV
 yes:  אפיק 8
 
 https://www.yes.co.il/contents/Pages/series/doko-highlights.aspx
ערוץ yes דוקו הוא ערוץ טלוויזיה המשודר במסגרת ערוצי הבית של yes. הערוץ מעמיד במרכזו סיפורים על החוויה האנושית. הערוץ משדר סרטים וסדרות דוקומנטריים מהארץ ומהעולם, בדגש על הסיפור האנושי. הערוץ עלה לאוויר ביוני 2005.
פרסים בולטים להפקות המקור של הערוץ

פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2024 – הדונם של סבתא
פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר – פסטיבל ירושלים 2024 – המושל
פרס הצילום הטוב ביותר – פסטיבל ירושלים 2024 – עדה, אמי האדריכלית
פרס הבימוי הטוב ביותר – פסטיבל דוקאביב 2024 – הדונם של סבתא
פרס התחקיר הטוב ביותר ופרס העריכה הטובה ביותר – פסטיבל דוקאביב 2024 – מוות באום אלחיראן
פרס השופטים – פסטיבל דוקאביב 2024 – דגל שחור
הסרט התיעודי הטוב ביותר באורך מלא – פרסי הפורום הדוקומנטרי 2023 – 1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2023 – ענבל פרלמוטר: אם זה נגמר
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות) 2023 – הרף התחתון ביותר
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2023 – ענבל פרלמוטר: אם זה נגמר
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות) 2022 – בת האמן
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2022 – המצלמה של דוקטור מוריס
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2021 – שפאר בדרך להוליווד
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2020 – אהבה זאת לא היתה
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות) 2019 – זונה כמוני
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2018 – משפחה בטרנס
Emmy Winner for Outstanding Politics and Government Documentary 2018 – Forever Pure
פרס האקדמיה הישראלית לסדרת התעודה הטובה ביותר 2017 – אריק איינשטיין: שיר אהבה סטנדרטי
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2017 – ידיד נפש
IDFA Award for Best Feature-Length Documentary 2016 – Death in the Terminal
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2016 – מוות בבאר-שבע
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות) 2016 – מוות בבאר-שבע
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2016 – פרינסס שואו
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2016 – דימונה טוויסט
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2015 – שיח לוחמים: הסלילים הגנוזים
Winner Audience Award Sundance Film Festival 2014 – The Green Prince
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (מעל 60 דקות) 2014 – הנסיך הירוק
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר (עד 60 דקות) 2014 – כופר נפש
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2014 – תקופת מבחן
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2014 – היינריך הימלר: אדם הגון
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2013 – רקדנית, עמוד וסרט
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2012 – הום מובי
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר 2012 – הצלמניה
Emmy Winner for Outstanding Science and Technology Programming 2011 – Google Baby
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2011 – הצלמניה
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2010 – שתיקת הארכיון
Winner Editing Award, Sundance Film Festival 2010 – Shtikat Haarchion
פרס האקדמיה הישראלית לסדרת התעודה הטובה ביותר 2009 – לונדון פינת בן-יהודה
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2009 – גוגל בייבי
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2009 – דיפלומט
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר 2008 – ילדי השמש
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2008 – האגדה על ניקולאי וחוק השבות
הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2007 – ילדי השמש
פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר 2006 – סובנירים
הסרט הישראלי הטוב ביותר, פסטיבל דוקאביב 2006 – סובנירים
סרטי מקור

NOVA#, הרב עובדיה יוסף: מלך הספרדים, מבוקש: רוני קלדרון, מוות באום אלחיראן, נתן יונתן: אם העולם הזה הוא ים, אפקט שטייף, ענבל פרלמוטר: אם זה נגמר, ימי הפיק, טיסה 1812: לגלות את אמא, 7 מונולוגים על זנות, טלגראס: המרד של עמוס, פוליקר: הילד שבי, 44 שעות, סוף עונת האהבה, ליל כלולות, בת האמן, המצלמה של דוקטור מוריס, 1341 פריימים מהמצלמה של מיכה בר-עם, שיח לוחמים: הסלילים הגנוזים, קופסה כחולה, אהבה זאת לא היתה, להיות ענת קם, שפאר בדרך להוליווד, הנסיך הירוק, החיים הנסתרים של שייקה אופיר, משפחה בטרנס, חרוט בגופי, טהורה לעד, קינג ביבי, מוות בבאר שבע, עלייתה ונפילתה של ענבל אור, הצלמניה, לעזוב את גן עדן, רוקפור: מכונת הזמן, הלובי, אהובה עוזרי: צלצולי פעמונים, מאיר אריאל: שיר כאב, ואני הייתי שם, סוסיתא, הסוד שכולם יודעים, האברך מהחזבאללה, גן עדן, פוטו פרג׳, החבר דב, אחרייך, זונה כמוני, אליפלט: דוד שלי גיבור, היינריך הימלר: אדם הגון, היה היה ילד, לאהוב את סופיה, אתה מת רק פעמיים, רבין: במילותיו שלו, לשמור בבטן, המוזיאון, דימונה טוויסט, החברה הכי גרועה בעולם, המתנחלים, דרק רוט - התיק נפתח, ילדי השמש, גוגל בייבי, התליין, דיפלומט, האגדה על ניקולאי וחוק השבות, 77 מדרגות, בדרך למעלה, כלות מאוקראינה, תרשום אני ערבי, הטוקבקיסטים, מוסר השילומים, שתיקת הארכיון.
סדרות מקור

דגן: המלחמה האחרונה, אמיר פרישר גוטמן: חייו ומותו של כוכב פופ, המניע, 101 ימים בג׳ונגל, בלב התביעה, שלום, האגרוף: סדרת הגמר, אחרי חצות: הסוד הכי שמור בעיר, דיין: המשפחה הראשונה, אהובתו של שודד השעונים, הטייסות, טרנסקידס, החיים הסודיים של בני 4, תיק חיי, עוד סיפור אחד ודי, אריק איינשטיין: שיר אהבה סטנדרטי, נעלמות, יומני אוסלו, ישראלים שמשנים את העולם, סיפורי בדים, מגידו, בית. פזמון, שידוך משמיים, נפילתה ועלייתה של המחתרת היהודית, בדרך הביתה, יהודה יוצא למלחמה, מאה מיליון צפיות, סיליקון ואדי, העיתונאים, החיים הסודיים של בני ה-4, שישים, גשר על הואדי, לונדון פינת בן יהודה, הנרגנים, הנרגנות, חתונה ישראלית.
סדרות וסרטי רכש בולטים

RBG: רות ביידר גינזבורג (אנ'), טינה (אנ'), כל מה שנושם (אנ'), סבאיה (אנ'), נבלני (אנ'), שלושה זרים זהים (אנ'), הנסיכה, קולקטיב, מלכת ורסאי (אנ'), אהובי אל תחצה את הנהר (אנ'), חלומות הסושי של ג'ירו (אנ'), רכבת אחרונה הביתה (אנ'), טיפול זוגי, סיפורים שאנו מספרים (אנ'), ארץ הדבש, איימי, הנדר, מישה והזאבים, הילרי, מחפשים את שוגרמן, רצח במידל ביץ׳, אקוורלה, קולקטיב, טיפול זוגי, טייגר, 76 ימים, אני גרטה, בלאקפיש, הלגונה הסודית, נטושים, קאטפיש
משבצות שידור וקטגוריות VOD

משבצת הדגל של הערוץ היא "דוקו-ישראלי" – סדרות וסרטים ישראליים מקוריים שהופקו בלעדית עבור הערוץ.
בנוסף, הערוץ משדר סדרות וסרטי רכש בולטים מהעולם, ומנהל ספרייה של כ-700 תכנים מתחדשים בשירות ה-VOD של yes, וב-+yes המחולקת לפי נושאים.
מנהלי הערוץ בעבר ובהווה

2006–2007 – גיורא יהלום
2008– גיא לביא
ראו גם

ערוץ 8
הערות שוליים

↑  פרסי אופיר: תום נשר היא הזוכה הגדולה; יהב וינר ז"ל זכה בקטגוריית הסרט הקצר, באתר חדשות 13, 16 בספטמבר 2024
בריידי קורבט

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1988 (בן 36) סקוטסדייל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 בן או בת זוג:  Mona Fastvold 
 פרופיל ב-IMDb
 
בריידי ג'יימס מונסון קורבט (באנגלית: Brady James Monson Corbet; נולד ב-17 באוגוסט 1988) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אריה הכסף לבימוי ופרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר.
ביוגרפיה וקריירה כשחקן

קורבט נולד באריזונה וגדל בקולרדו כבן יחיד לאם חד-הורית שעבדה כסוכנת-משכנתאות. בעידוד משפחתו, הוא ניגש לאודישן המשחק הראשון שלו בגיל 7, בסרטו של אלפונסו קוארון "תקוות גדולות". למרות שלא קיבל את התפקיד, קורט הצליח להתקדם בתהליך הליהוק ובעקבות כך השיג סוכן שאיתו התחיל את הקריירה שלו כשחקן. העבודה הראשונה שלו הייתה משחק בפרסומת לרשת Circle K כשהיה בן 8.
את הופעת הבכורה שלו עשה כשהיה בן 11 בפרק של קומדיית המצבים "מלך השכונה". לאחר מכן המשיך בתפקידים קטנים אחרים בטלווזיה ובעבודות דיבוב. את תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "שלוש עשרה" משנת 2003, שם גילם את אחיה הגדול של הגיבורה. בשנת 2004 קיבל שני תפקידים ראשיים – בסרט "כנפי הרעם" ובסרט "עור מסתורי" בו שיחק לצידו של ג'וזף גורדון-לוויט. קורבט סיפר כי תפקידו בסרט עור מסתורי היה התפקיד הראשון בחייו שלא הוצע לו באקראי על ידי מפיקים אלא הוא התאמץ לקבל אותו, כיוון שהעריץ את הבמאי.
בשנת 2006 השתתף בתפקיד משני בסדרה "24".
בשנת 2007 גילם יחד עם טים רות' את הפסיכופתים שחוטפים ומענים משפחה ברימייק בשפה האנגלית לסרט משחקי שעשוע בבימויו של מיכאל הנקה. קורבט היה מעריץ גדול של הבמאי האוסטרי, ופגש אותו כמה שנים קודם לכן בהקרנת סרטו "לחיות על הקצה", והשניים נשארו מאז בקשר. כשנודע לי כי הנקה מתכוון לעשות רימייק אמריקאי לסרטו מ-1997 מיהר להגיש מועמדות ונבחר לאחר אודישן בודד. למרות הכישלון הגדול שהסרט נחל, קוברט הצליח באמצעותו לשכנע את מפיק הסרט כריס קון לממן את סרטו הראשון כבמאי. היה זה סרט קצר בשם "Protect You + Me", שזכה לציון כבוד בפרס יצירת סרטים קצרים בפסטיבל סאנדנס שנה לאחר מכן.
בתקופה זו כתב גרסה ראשונית לסרטו "ילדותו של מנהיג" אך גנז אותו לאחר שמצא אותו מורכב לבימוי כסרט בכורה. בהתמוטטות של פאני מיי במהלך משבר הסאב פריים איבדה אימו את עבודתה, והוא לקח על עצמו לקח קורבט תפקידים קטנים בסדרה חוק וסדר מסיבות כלכליות.
ב-2011 חזר לקולנוע בשני תפקידי משנה, ביניהם בסרטו של הבמאי הדני לארס פון טרייר "מלנכוליה". בשנה שלאחר מכן כתב את התסריט לסרט "Simon Killer" במה שהייתה עבודתו התסריטאית הראשונה לסרט מלא. בשנים אלו החליט באופן סופי לעזוב את המשחק ולהתמקד בבימוי וכתיבה. בכל זאת ב-2014 במהלך שהותו באירופה כדי לתכנן את צילומו "ילדותו של מנהיג" הוא השתתף בעוד מספר תפקידי משחק קטנים, האחרונים בקריירה שלו כשחקן.