stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרד המזרח-גרמני
הערות שוליים

↑  MITTELDEUTSCHER RUNDFUNK, 17. Juni 1953 Der Volksaufstand
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529286605171  BnF: cb11966004x (data)  GND: 4181209-8  LCCN: sh85054667  NKC: ph208685  SUDOC: 027666646 
ולטר אולבריכט על בול מזרח-גרמני
טנקים ברחובות לייפציג
הנס בוהרדט

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1857 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  19 בדצמבר 1945 (בגיל 88) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 
הנס בוהרדט (בגרמנית: Hans Bohrdt ‏; 11 בפברואר 1857 – 19 בדצמבר 1945) היה אמן גרמני. הוא היה צייר אוטודידקט, שלימים העביר שיעורים פרטיים לקייזר וילהלם השני. הקיסר הגרמני מימן את כל הפרויקטים של בוהרדט שלעיתים קרובות היו לאומניים באופיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה התפרנס בוהרדט מציור גלויות ימיות, איורי ספרים, כתבי עת וסיפק תמונות לכתבות בעיתונים.
ביוגרפיה

בוהרדט נולד למשפחה ממעמד הביניים וגדל בנוחות. הוריו היו אדולף אדוארד בוהרדט ורוזאלי פאולין שימקובסקי, והוא היה אחד משבעה אחים. אביו היה עובד מדינה במחלקה המשפטית של הממשל הקיסרי.
אהבתו של בוהרדט לים החלה כשהיה בן 15 לאחר ביקור בנמל המבורג.
בוהרדט חי ועבד בברלין, גרמניה, ברובע דהלם. הוא נישא לאנה לואיז קוק בברלין ריקסדורף בשנת 1898. נולדו להם שלושה ילדים הבכור נשאר בהמבורג והבן השני עבר לבואנוס איירס.
שתי מלחמות עולם לא רק הביאו להשמדת משפחתו של בוהרדט, אלא גם למספר רב של עבודותיו, כולל ציורו הידוע ביותר, "האיש האחרון". אותו צייר בשנת 1915 . בציור נראה מלח צי גרמני אוחז בדגל גרמני בזמן שספינתו טובעת במהלך קרב איי פוקלנד מכיוון שהוא מעדיף לטבוע עם הספינה מאשר להיכנע. "האיש האחרון" יהפוך לאחד מתמונות התעמולה המוכרות ביותר ששימשו במהלך המלחמה כדי לעורר אומץ. הציור המקורי אבד ב 1924.
ישנן רפרודוקציות רבות מספור, זולות ומפוארות יותר, שהועתקו מיצירה זו. ונעשה בו שימוש נרחב למטרות פוליטיות שונות.
קריירה

בעוד שמדינות קטנות רבות יכלו להצביע על מסורת של ציור ימי המשתרע על פני כמה מאות שנים, ניתן לומר כי בגרמניה עסקו ברצינות בז'אנר הזה לאחר שהמדינה התאחדה בשנת 1871. הציור הימי היה סוג צעיר של אמנות גרמנית והפך ל"ליבת הארץ" של המדינה. עבור בתי הספר לאמנות בערים הפנימיות קרלסרוהה, דרזדן וברלין, ציור הנוף היווה את עמוד השדרה של תוכנית הלימודים שלהם. עם זאת, המחקר של נופי הים נכלל בתוכנית שלהם. בוהרדט היה במידה רבה אוטודידקט, אך הוא למד באופן ספורדי באקדמיה לאמנויות יפות בברלין. שם נמאס לו במהרה לצייר מעותקי גבס נושאים קלאסיים פחות או יותר, ומצא שדרך לימוד זו מהווה מכשול יותר מאשר עזרה בתחום שבחר.
בוהרדט הפך לכוכב בין הציירים הימיים ובלט בתקופת וילהלם. במהלך שנות השמונים של המאה ה-19 רכש הקיסר הצעיר כמה מציוריו של בוהרדט, לאוסף הפרטי משלו ולמבני ציבור. בוהרדט הפך לצייר שבאופנה וזכה לשבחים מאדולף רוזנברג, מבקר האמנות המוביל של ימיו, מה שהוביל לכך בוהרדט יצר ידידות אישית עם הקיסר עצמו. בשנת 1898 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. בשנת 1904, עבודתו החלה להיות יותר צנועה, ומבקר אמנות ששיבח אותו בעבר הבחין באחת התערוכות שלו כי היא "מכילה ציורים רבים אך מעט אמנות".
לעיתים קרובות הוא השתמש בטמפרה לצורך איוריו, מכיוון שמדיום זה מתאים במיוחד להעתקה כהדפס, והוא הצליח לשמור על דרכו במשך זמן רב באופן מפתיע למרות התקדמות חסרת הרחמים של הצילום והמצלמה.
במהלך העשור שקדם למלחמת העולם הראשונה גדלה נתח הסחר האמנותי הגרמני למקום שני אחרי בריטניה. לא רק הספינות עצמן, אלא אפילו המטענים והנוסעים, תוארו במטרה לפרסם את קווי הספנות השונים. העמלות לא איחרו להגיע.
מלחמת העולם הראשונה

האמנות שלו כבר הפכה לחלק ממנגנון התעמולה בגרמניה שהוחלט על הפיכתה למעצמה עולמית, ושבה הצי לא היה אלא אחד האלמנטים החיוניים. עבודתו קיבלה הוקרה בקרב מעגל רחב של קונים אמידים. כחבר במועדון היאכטות הקיסרי הוא הצליח להציג את עבודותיו ולהשיג עבודה.
עד לפרוץ המלחמה ניתנה לאמנים האפשרות ללוות את הצי בהפלגותיו ברחבי העולם וכאשר מגבלות הביטחון לא אפשרו זאת עוד, הרגיש בוהרדט כי איבד את הקשר שלו עם הים. זו הייתה תקופה מאוד קשה עבורו.
תוצאת המלחמה הביאה לצמצום צי הסוחר, החרמת ספינות וכתוצאה מכך לא היו לו עוד עמלות. כל שנותר היה לבוהרדט להיות צייר גלויות תמונות נוסטלגיות.
במהלך שנות העשרים של המאה העשרים, ההתאוששות של הסחר הימי הובילה עמלות חדשות עבור האמן, אך הוא מעולם לא הצליח להיות שוב בקנה אחד עם רוח התקופה.
הוא נפטר בבית אבות ב-19 בדצמבר 1945.
תערוכת זיכרון

לזכר יום השנה החמישים למותו, ארגן המוזיאון תערוכה מעבודותיו. בנוסף לציורים, כרזות, הדפסים ורפרודוקציות של בוהרדט שהוא החזיק באוסף משלו, אסף המוזיאון מספר יצירות ממקורות ציבוריים ופרטיים. מטרת המארגנים הייתה לספק תמונה ככל האפשר של אחרוני גדולי הציירים הימיים.
המיומנות הטכנית של אמן זה שכל כך אהב ספינות וים מתגלה על כל צורותם, ותשומת לב רבה ניתנת לכישוריו כמאייר.
המכון לארכאולוגיה פרהיסטורית של אוניברסיטת ברלין, נמצא בווילה של הנס בוהרדט שנבנתה בשנת 1906 .
גלריה

פרסום קו אוניות
ניצחון ליבק
קאפרי
דגלי איתות
האדם האחרון
הערות שוליים

↑  Scholl, Lars U.: Hans Bohrdt – Marinemaler des Kaisers, Koehler, Hamburg 1995
↑  Hattendorf, John (2007). Maritime History. Oxford university press. pp. 303–304.
1 2 3  Scholl, Lars. "Book Reviews" (PDF).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509743505171  PLWABN: 9810656534905606  GND: 119365286  ISNI: 0000 0000 6674 6236  LCCN: nr96022575  NTA: 071683798  RKD: 9988  ULAN: 500056836  VIAF: 3278987   WorldCat (עם VIAF): 3278987
הבחירות בארצות הברית (2014)

הבחירות לסנאט של ארצות הברית, 2014, לפי חלוקה למדינות:

כחול - סנאטור דמוקרטי שמר על מושבו

חום - סנאטור רפובליקני שמר על מושבו

אדום - מושב שנכבש על ידי הרפובליקנים

אפור - לא נערכו בחירות

במדינות שבהן מופיע קו חוצה נערכו בחירות למילוי שני מושבי הסנאטורים
הבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, 2014, לפי חלוקה למדינות ומחוזות בחירה:

חום - חבר קונגרס רפובליקני שמר על מושבו

אדום - מושב שנכבש על ידי הרפובליקנים

כחול כהה - חבר קונגרס דמוקרטי שמר על מושבו

כחול בהיר - מושב שנכבש על ידי הדמוקרטים
הבחירות בארצות הברית בשנת 2014 נערכו ביום ג', 4 בנובמבר. במהלכן נבחרו כל חברי בית הנבחרים של ארצות הברית למעט אחד, 36 מתוך 100 חברי הסנאט של ארצות הברית, 36 מושלי מדינות ושלושה מושלי טריטוריות וחברי בתי מחוקקים מקומיים ב-46 מתוך 50 מדינות. כמו כן נערכו בחירות למשרות ציבוריות רבות אחרות במדינות ארצות הברית ועריה.
באורח אופייני לבחירות שבהן אין בחירות לנשיאות (בחירות אמצע הקדנציה (Mid-Term Elections), שנערכו במחצית כהונתו השנייה של הנשיא ברק אובמה), עמדו הבחירות במקרה זה בסימן הישגים למפלגה שאינה המפלגה שמייצג אותה נשיא ארצות הברית, אך הפעם השיגו מועמדי המפלגה הרפובליקנית הישגים רבים במיוחד בכל חזיתות הבחירות, ובכלל זה השגת רוב רפובליקני בסנאט של ארצות הברית.
מערכת הבחירות הייתה היקרה ביותר בהיסטוריה, ובמהלכה הוצאו 3.7 מיליארד דולר. עם זאת, אחוז ההצבעה היה הנמוך ביותר מאז 1942, עם רק 36.4% מקרב בעלי זכות הצבעה.
נושאים במערכת הבחירות

במהלך מערכת הבחירות נדונו סוגיות שונות, כמו אי שיויון בהכנסות, הגירה והשלכות חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (רפורמת הבריאות של הנשיא אובמה). שום סוגיה במערכת הבחירות לא בלטה על פני כל האחרות. סוגיית קו צינור קיסטון, שנדונה רבות בתחילת 2014, לא הפכה לסוגיה של ממש במערכת הבחירות.
שיעור השתתפות המצביעים בבחירות

36.4% מבעלי זכות הבחירה השתתפו בבחירות - השיעור הנמוך ביותר מאז בחירות 1942 (אז הצביעו 33.9%), שאמנם נערכו בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. מיין הייתה המדינה בה שיעור ההצבעה היה הגבוה ביותר (59.3%). המדינה בה שיעור ההצבעה היה הנמוך ביותר (28%) הייתה אינדיאנה, שבה לא נערכו בחירות למושבים בסנאט או למשרת המושל.
מחקר דעת קהל העלה את הסיבות הבאות לאי הצבעה בקרב מי שנמנעו ממנה:
35% - עבודה או לימודים (יום הבחירות בארצות הברית איננו יום שבתון)
34% - עומס עיסוקים, מחלה, ריחוק מהבית או שכחה
20% - לא אהדו את המועמדים, לא הכירו אותם או היו אדישים
10% - עברו דירה לאחרונה, החמיצו את מועד הרישום לבחירות או שלא הייתה להם תחבורה לקלפי.
מאמר בעיתון הניו יורק טיימס ייחס את שיעור ההצבעה הנמוך לאפתיה, כעס ותסכול נוכח הטון השלילי הבולט של מסעי הבחירות השונים וטען כי "שום מפלגה לא נתנה למצביעים מניע ברור ללכת לקלפי".
הבחירות לקונגרס ה-114

הבחירות לקונגרס הסתיימו בהשגת רוב רפובליקני בסנאט ובהגדלת הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים.
בבחירות עמדו לבחירה 36 מבין 100 מושבי הסנאט. היו אלו מושבי כל 33 חברי הקבוצה השנייה (Class II) של חבריו, שעמדו בשנת כהונתם השישית, ובנוסף שלושה מושבים שהתפנו מקרב חברי הקבוצה השלישית בסנאט., שנבחרו ב-2010. מועמדי המפלגה הרפובליקנית זכו ב-24 מושבים והמועמדים הדמוקרטים ב-12. בכך הגדילו הרפובליקנים את ייצוגם בסנאט בתשעה מושבים (ההישג הגדול ביותר למפלגה כלשהי בסנאט מאז 1980), הפכו את מאזן הכוחות בסנאט והשיגו בו רוב לראשונה מאז בחירות 2006 - 54 מושבים מול 45 מושבים לדמוקרטים (הסנאטור הנוסף הוא עצמאי). בין המתמודדים היו הסנאטורים המכהנים דיק דרבין ומיץ' מקונל, ששמרו שניהם על מושביהם.
בבחירות עמדו לבחירה כל 435 המושבים בבית הנבחרים שהם בעלי זכות הצבעה (שחולקו בין המדינות לפי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2010). בנוסף לכך עמדו לבחירה חמישה מושבים של חברי הקונגרס שאינם בעלי זכות הצבעה, שייצגו את וושינגטון די. סי. וארבע טריטוריות של ארצות הברית (מושב נציג פוארטו ריקו, המכהן במשך ארבע שנים, לא עמד לבחירה). המועמדים הרפובליקנים זכו ב-247 מושבים (תוספת של 13 מושבים) מול 188 לדמוקרטים (16 מושבים עברו מהדמוקרטים לרפובליקנים, שלושה מושבים עברו מהרפובליקנים לדמוקרטים). בכך הגדילו הרפובליקנים את הרוב שלהם בבית הנבחרים לגדול ביותר מאז בחירות 1928.
הנבחרים, ביחד עם 64 הסנאטורים וחבר בית הנבחרים מפוארטו ריקו, שמושביהם לא עמדו לבחירה, הרכיבו את הקונגרס ה-114, שהתכנס בינואר 2015.
בחירות במדינות ארצות הברית > בחירות למשרות מושלים

בבחירות נבחרו מושלים ל-36 ממדינות ארצות הברית ולשלוש טריטוריות:
המועמדים הרפובליקנים ניצחו ב-24 מתוך 36 ההתמודדויות במדינות - מהן 20 מדינות שבהן נשמרה השליטה הרפובליקנית, שלוש מדינות שמושליהן הדמוקרטים פרשו ורפובליקנים נבחרו במקומם, ומדינה אחת שבה נוצח המושל הדמוקרט. הם הפסידו בשתי התמודדויות של מושל מכהן - אחת מול מועמד דמוקרט ואחת מול מועמד עצמאי. בכך השיגו הרפובליקנים תוספת של שתי משרות מושלים, מ-29 ל-31.
המועמדים הדמוקרטים ניצחו ב-11 מתוך 36 התמודדויות במדינות, מהן 10 שבהן נשמרה השליטה הדמוקרטית ואחת שבה הודח המושל הרפובליקני. הם הפסידו בארבע מדינות, מהן שלוש שבהן פרשו המושלים הדמוקרטים ורפובליקנים נבחרו במקומם. ברביעית נוצח המושל הדמוקרט על ידי מועמד רפובליקני. בכך פחת מספר המושלים הדמוקרטים מ-21 ל-18.
בשתיים מהטריטוריות (גואם ואיי מריאנה הצפוניים) שמרו המושלים הרפובליקנים על מושביהם ובשלישית (איי הבתולה) הפסיד המושל הדמוקרט את מושבו למועמד עצמאי.
תוצאות לפי מדינות:
מדינות בהן נשמרה השליטה הרפובליקנית במשרת המושל: אוהיו, אוקלהומה, איווה, איידהו, אלבמה, אריזונה, ג'ורג'יה, דקוטה הדרומית, ויומינג, ויסקונסין, טנסי, טקסס, מיין, מישיגן, נבדה, נברסקה, ניו מקסיקו, פלורידה, קנזס, קרוליינה הדרומית.
מדינות בהן נשמרה השליטה הדמוקרטית במשרת המושל: אורגון, הוואי, ורמונט, מינסוטה, ניו המפשייר, ניו יורק, קולורדו, קונטיקט, קליפורניה, רוד איילנד.
מדינות שבהן עברה משרת המושל מהדמוקרטים לרפובליקנים: אילינוי, ארקנסו, מסצ'וסטס, מרילנד.
מדינה שבה עברה משרת המושל מהרפובליקנים לדמוקרטים: פנסילבניה
מדינה שבה עברה משרת המושל מהרפובליקנים למועמד עצמאי: אלסקה.
בחירות במדינות ארצות הברית > בחירות לבתי המחוקקים של המדינות

נערכו בחירות לבתי מחוקקים ב-46 מתוך 50 מדינות ארצות הברית. נבחרו חברי בתי מחוקקים ב-87 מתוך 99 הבתים שבבתי המחוקקים במדינות. אלו כללו:
1,098 מושבים מתוך 1,972 מושבים (55.6%) ב-42 מתוך 50 בתי סנאט
4,958 מושבים מתוך 5,411 מושבים (91.6%) ב-45 מתוך 49 בתי נבחרים
בסך הכל עמדו לבחירה 6,057 מושבים (82%) מתוך 7,383 מושבים בבתי המחוקקים המדינתיים.
בעקבות הבחירות השיגו הרפובליקנים רוב ב-11 בתים נוספים (מהם אחד שבו הושג שוויון והרוב הושג לאחר שמועמד דמוקרט ערק אל שורותיהם) והגדילו את מספר הבתים (עליונים ותחתונים) שבשליטתם מ-57 ל-68 - המספר הגדול ביותר מאז 1928. הדמוקרטים שלטו לאחר הבחירות במספר הבתים הקטן ביותר שלהם מאז 1860.
בחירות במדינות ארצות הברית > בחירות למשרות נוספות

בבחירות במדינות נבחרו גם ממלאי משרות ציבוריות רבים במדינות השונות וכן ראשי עיריות רבים, כולל בניו אורלינס, סן דייגו ווושינגטון די. סי..
שיאים

הרפובליקני טים סקוט מדרום קרוליינה היה לאפריקאי אמריקאי הראשון שנבחר לסנאט מאחת ממדינות הקונפדרציה לשעבר ולאפריקאי אמריקאי הראשון שנבחר לבית הנבחרים ולסנאט גם יחד.
הרפובליקנית אליס סטפניק מניו יורק נבחרה כחברת בית הנבחרים וקבעה שיא חדש לאשה הצעירה ביותר הנבחרת לקונגרס, בגיל 30 (השיא הקודם היה 31).
מושל איווה הרפובליקני טרי ברנסטאד נבחר לכהונה שישית (במצטבר) של ארבע שנים כל אחת, ובכך היה למושל מאריך הכהונה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
הרפובליקנית סאירה בלייר (Saira Blair), בת 18, נבחרה כחברת בית המחוקקים של מדינת וירג'יניה המערבית - המועמדת הצעירה ביותר שנבחרה לבית מחוקקים מדינתי מאז ומעולם.
הערות שוליים

↑  "2014 midterm election turnout lowest in 70 years | PBS NewsHour". PBS NewsHour (באנגלית). נבדק ב-5 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  המדינות שבהן לא נערכו בחירות למשרת המושל היו: אינדיאנה, דלאוור, דקוטה הצפונית, וושינגטון, וירג'יניה, וירג'יניה המערבית, יוטה, לואיזיאנה, מונטנה, מיזורי, מיסיסיפי, ניו ג'רזי, קנטקי, קרוליינה הצפונית.
↑  לא נערכו כלל בחירות לבתי המחוקקים של וירג'יניה, לואיזיאנה, מיסיסיפי וניו ג'רזי.
↑  מקור: אתר Ballotpedia.
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון

שפך נהר האפרה לתוך התמזה.
שפך הנהר פליט מתחת לגשר בלקפריירס
נהר וסטבורן בתחנת הרכבת התחתית בכיכר סלוון. הנהר זורם בצינור הירוק שמעל הרכבת התחתית.
הנהרות התת-קרקעיים של לונדון הם יובלי נהר התמזה הנמצאים מתחת לעיר לונדון. רוב נהרות אלה זורמים כיום במנהרות ותעלות ביוב מתחת לעיר.
הנהרות התת-קרקעיים כוסו במאה ה-18. נהרות אלה מזינים את האגמים השונים בפארקים המלכותיים של לונדון כגון האגם בפארק סנט ג'יימס, או אגם הסרפנטיין בהייד פארק. אולם מאז שכוסו הנהרות לא ברור איזה נהר מזין איזה אגם. נהר הווסטבורן לדוגמה, זורם מעל אחד מקווי הרכבת התחתית של לונדון וניתן לראות את הצינורות בהם הוא זורם באחת מתחנות הרכבת.
כיום מתנהלים מספר מיזמים העוסקים בגילויים של נהרות אלה, העלאתם מעל פני הקרקע ושיקומם.
רשימת הנהרות התת-קרקעיים של לונדון > הגדה הצפונית - ממזרח למערב

נהר הלנגבורן
נהר הוולברוק
נהר הפליט
נהר הטייבורן
פלג הטייבורן
נהר הווסטבורן
נחל הקאונטרס
נחל הסטמפורד
רשימת הנהרות התת-קרקעיים של לונדון > הגדה הדרומית - ממזרח למערב

נהר הנקינגר
נהר האפרה
נהר הוונדל
ראו גם

לונדון התת-קרקעית
מערכת הביוב של לונדון
החלוצות בתקופת העלייה השנייה

חלוצי העלייה השנייה במגדל ב-1912
התיאורים להן זכו החלוצות בתקופת העלייה השנייה (1904–1914) היו של צעירות אידיאליסטיות הלבושות לבן, עטויות מטפחת ראש לבנה, ועומדות בשדה שיבולים. כסמל "העברייה החדשה".
המיתוס לגבי מעמד האישה בתקופה המוגדרת כ"דור החלוצים", היה שבתקופה זו התקיים שוויון בין גברים לנשים וכי אי השוויון המגדרי הוא מאפיין של התפתחות מאוחרת יותר של החברה הישראלית. אך הפער בין תמונת החזון למציאות היה שונה.
הפער בין מיתוס למציאות והאמונה כי הושג שוויון בתקופת החלוצים בין גברים לנשים והתקיימה שותפות בבניית הארץ, התנפצה במחקרים שנערכו ולאחר קריאת יומנים, אוטוביוגרפיות, מכתבים, רשימות ותעודות שונות שהשתמרו בספריות ובארכיונים שונים של הנשים באותה תקופה.
חקירת ההיסטוריה של סיפורן של החלוצות מנקודת מבטן (היא-סטוריה) תיארה את רצונן להשגת מעמד שווה לגברים, לשפר מעמד האישה בחברה החדשה שנוצרה בארץ ישראל. הן רצו לקחת חלק במעשה ההגשמה הציוני-הסוציאליסטי. ליצור חברה חדשה. אך עם עלייתן ארצה נעלם השוויון בין גברים לנשים. ההגמוניה הציונית שהייתה ברובה גברית, שעתקה את דפוס "עזרת נשים" וייעדה את הנשים שעלו ארצה לתפקידים מגדריים מסורתיים, שמרניים - עבודות משק הבית וגידול הילדים, ואילו גברים עסקו בעיקר בחקלאות ובעבודות כפיים המחייבות יציאה מן הבית.
בטרם העלייה ארצה

החלוצות שעלו ארצה בעלייה השנייה הגיעו ברובן ממזרח אירופה, מחברה יהודית-מסורתית, חברה פטריארכלית בה גברים היו ראשי המשפחה והקהילה ושלטו בעמדות הכוח. הבית נחשב לתחום אחריותן של הנשים. המניעים לעלייתן ארצה היו ציוניים-סוציאליסטים אך גם לאומיים, דתיים וביטחוניים. היה בהם שילוב של בעיות כלכליות, אנטישמיות, רדיפות פוליטיות ופוגרומים ברוסיה בין 1903–1905. וכן ההכרה בבלעדיותה של ארץ ישראל כפתרון לבעיית הגולה - התרחבות תנועת ההשכלה ותהליכי חילון באירופה גרמו לשינויים גם בקהילה היהודית ולזרם עלייה חדש.
החלוצות נתקלו בקשיים רבים למימוש משאת נפשן לעלות ארצה: התנגדות הוריהן (רוב נשות העלייה השנייה היו רווקות), השכלה מועטה, אי ידיעת השפה העברית והתפיסה השמרנית, הפטריארכלית המקובלת על מקומה של האישה. ההערכה היא כי בתקופת העלייה השנייה עלו ארצה כ-35,000 עולים, מהם כעשרים אחוז נשים, אך התנאים הקשים, חוסר האמון ביכולותיהן וחוסר ההבנה לשאיפותיהן גרמו לרבות מהן לעזוב את ארץ ישראל לארצות מוצאן או ליעד הגירה מבטיח יותר.
התייחסות פמיניסטית ראשונה הובעה ב-1910, כאשר פרסם החלוץ והמסאי ממש"י את מאמרו פורץ הדרך "שאלת הפועלת הגלילית" בעיתון הפועל הצעיר, בו הובעה לראשונה תרעומת בעניין היחס לנשים בכלל ופועלות בפרט:
הריני פה בא"י כמעט חמש שנים, השתתפתי בהרבה אספות פועלים, ומה לא נדבר באותן האספות? — על דברים שלא נולדו בעולם ועל דברים שנולדו נפלים;על היאוש שבתחיה ועל התחיה שביאוש — על הכל נדבר שם, ואף פעם לא שמעתי, שתעלה על סדר היום של האספה גם שאלת הפועלת החקלאית או שאיזה נואם יגע בשאלה זו בדרך אגב. והלא תמיד שואלים אנו — אם יוכל פועל חקלאי להתקים מעבודתו? והשאלה מוסבה ביחוד על פועל בעל משפחה, ובמצב כזה של פועל הרי יש עוד נפש אחת — האשה שיש לה השפעה גדולה ולפעמים גם מכריעה בחיי הפועל — ומדוע אין היא מובאה בחשבון?
על פי יוסף שפירא, "זכות מיוחדת לו לשמואלי-ממשי בהעלאת שאלת הפועלת... ממשי היה הראשון שהעלה במחנה העבודה הקטן את שאלת הפועלת... באותם הימים כאשר איש עדיין לא שם לב לחשיבותה של בעיה זו." במאמר "לשאלת הפועלת הגלילית" גם הגה ממש"י את רעיון החווה המיוחדת להכשרת פועלות חקלאיות. שנה מאוחר יותר הוקמה בכנרת חוות העלמות:
כשם שנקטנו אמצעים לחנך פועלים חקלאים, כך צריכים אנו לנקוט אמצעים לחנך פועלות חקלאיות, ואחד מהאמצעים הראשונים הוא: ליסד על־יד החווה כנרת מחלקה לגידול בהמות, עופות וכו', שעלמות תוכלנה להתלמד שם ולהתרגל בעבודה זו.
את נקודת המבט הגברית תיארה תחיה ליברזון, שהייתה אחת הפעילות בין החלוצות ב"הפועל הצעיר" משנת 1913:
רבים חשבו שהעלמה האידאליסטית הבאה לארץ ישראל – תפקידה לשרת אותם. העלמות שהיו עדיין בלתי מנוסות נכנעו גם הן להשקפה זו, והאמינו כי בבישול ושירות הן פותרות את רב שאלותינו בארץ ישראל. כמוזרה הייתה נראית העלמה שהעזה לפקפק בהנחה זו".
.
שאיפתן של החלוצות לאחר עלייתן ארצה הייתה לשנות את מעמדה המסורתי הנחות של האישה הן רצו לבנות חברה חדשה משותפת לנשים וגברים בה מעמדם יהיה שווה.
התגבשות היישוב בארץ

עם העלייה ארצה ובניית היישוב בארץ נוצרו צורות התיישבות חדשות. הוקמה התיישבות שיתופית, כפתרון לבעיית הפועלים במושבות. כמו כן מתוך השקפה חברתית לחיות בדרך חיים שונה המקובלת בעולם הקפיטליסטי. צמחה מערכת כלכלית חדשה והתארגנו מוסדות פוליטיים וחברתיים חדשים וכן מוסדות תרבות וחינוך. אולם, תהליך זה של שינוי ובנייה יצר גם אי השוויון בין נשים וגברים.
היבטי אי השוויון בין המינים והסיבות לשוני > אי שוויון פוליטי

העמדה והאמונה הרווחת בציבור הגברי בכלל, אך גם הנשי בפרט לגבי חלוקה מסורתית של תפקידי הגבר והאישה היוותה גורם מעכב בהשגת שוויון זכויות בין גברים ונשים. אחת הסיבות לכך שרבות מהנשים אף מעטו להשתתף באספות קבוצתיות היא העובדה שמעטות ביניהן ידעו עברית[דרושה הבהרה]. אמנם ב-1897 הצהירה ההסתדרות הציונית על זכותן של הנשים לבחור ולהיבחר לקונגרס הציוני. אך בפועל מנשים נמנעה זכות זו. לאחר מאבק שנמשך כעשור על השגת זכות בחירה לנשים בין נציגי הפועלים וקבוצות אזרחיות שתמכו בזכות הבחירה לנשים ובין נציגי אורתודוקסיה והיישוב הישן בירושלים שהתנגדו לזכות זו. בינואר 1926, באספת הנבחרים, הוכרז רשמית על שוויון זכויות לנשים בכל ענפי החיים האזרחיים, המדיניים והכלכליים ביישוב העברי. הצהרה זו מומשה על ידי ממשלת המנדט ב-1927. גולת כותרת זו, הזכות לבחור ולהיבחר, תרמה לביסוס אחת מאבני היסוד של הדמוקרטיה הישראלית. הנשים במחאה, בתקופת מאבקן, הקימו את תנועת הפועלות,
ארגון שכלל נשים שתפקידן לייצג את הקול הנשי, לדאוג לזכויותיהן ולהגביר את המודעות לבעיית הנשים ועבודתן לדון בסדר היום הציבורי ולהיות מעורב חברתית ופוליטית. מתוך הכתבים עלתה מצוקתן של הנשים והצורך שלהן בקשר, על מנת שלא להרגיש את זרותן כמהגרות. כמו כן כדי להתאגד יחד להיאבק על מקומן הראוי והשווה בחברה החדשה שהיו שותפות בהקמתה. הן רצו לקחת חלק בחיים הציבוריים, לקדם נשים ולשנות את תנאי חייהן, ולקבוע מעמדה של האישה בשוק העבודה.
היבטי אי השוויון בין המינים והסיבות לשוני > אי שוויון כלכלי

במושבות העלייה הראשונה הבעלות על המשק החקלאי הייתה בבעלות הגבר ושמרה על מעמדה השולי של האישה בחברה. השאיפה להגשמה עצמית נתקלה בהתמודדות עם פועלי העלייה השנייה, עם הפועלים הערבים ועם עולות מעדות המזרח. גברים לא הסכימו לקבל נשים לקומונות בטענה שהן יהיו לנטל על כתפי הקומונה הנאבקת על המשך קיומה הכלכלי. באום ג'וני (בעתיד דגניה א'), הנשים לא קבלו מעמד של חברות קולקטיב, אלא נחשבו כמועסקות על ידי הקולקטיב על ידי המשרד הארץ ישראלי ששלם את שכרם של העובדים.
נחישות הנשים באה לידי ביטוי ברכישת מיומנויות מקצועיות לתחומים בהם ניתנה להן אפשרות לעבוד כגון: טבחיות מקצועיות. השתלמותן אפשרה להן להתנות את תנאי העסקתן ודרישותיהן לשביעות רצונן: שכר, הסדרי עבודה, אחריות על גינת הירק. הן דרשו לגדל בעצמן את הירקות ולמכור את התוצרת. כמו כן נאלצו הנשים להיאבק על קבלת שכר שווה לגברים על עבודה שווה. הסתדרות העובדים העבריים בארץ ישראל קבעה סולמות שכר נפרדים על בסיס אתני (יהודים-ערבים), עדתי (אשכנזים-ספרדים) ומגדרי (גברים-נשים).
הקבוצה הראשונה בה הפועלת קיבלה שכר שווה ערך לגברים הייתה קבוצת "האיכר הצעיר" שבין מנהיגיה היה אליעזר יפה שהאמין בתפיסה ליברלית (אמריקנית) בדבר שוויון בין בני האדם .