stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר ביילי

גשר ביילי סמוך לקומונה דייה-דה-ווז'
גשר בנות יעקב (ספטמבר 2007)
גשר בֵּיילִי הוא גשר מוטות העשויים בדרך כלל מפלדה, הבנוי משני מסבכים מקבילים שהמִסָּעָה תלויה על חלקם התחתון. הוא נקרא על שם מפתחו, עובד משרד המלחמה הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, דונלד ביילי.
הגשר מורכב מפרקים הנקראים "מילואות" (panels). שורה מורכבת של מילואות יוצרת מסבך, וכמה מסבכים מקבילים מורכבים נושאים קורות רוחב הנקראות "עווקים", ואלה נושאים את משטח הנסיעה על הגשר, הנקרא "מִסָּעָה" (pavement).
לגשר קורות שפה מעץ או ממתכת שהמרווח הפנימי ביניהן, בדגם הנפוץ הנקרא "מורחב", הוא 4.2 מטר.
גשר ביילי יכול להיבנות במבנים שונים על פי מספר וסדר המסבכים שלו בכל אחת משתי הקורות הראשיות ועל פי אורכו. ככל שמספר המסבכים בכל קורה רב יותר הגשר מסוגל לעמוד במאמצים גדולים יותר ולשאת משקל רב יותר. ככל שהגשר ארוך יותר כושרו לשאת בעומס יורד. לציון המשקל שאותו יכול גשר לשאת קוראים סיווג. גשרי הביילי יכולים להבנות מסיווג של 24 טון ועד 80 טון. מבנים מיוחדים של הגשר יכולים לשאת גם יותר מ-80 טון.
שם הגשר נקבע לפי מספר המילואות בקומה (1–3) ומספר הקומות (עד 3 קומות). בנוסף האם יש קורת חיזוק עליונה למילואות. למשל גשר בנות יעקב הוא "גשר משולש כפול מחוזק".
עיקרון חשוב בגשר ביילי קשור לייעודו כגשר צבאי והוא האפשרות לבנות את הגשר בעבודה ידנית ללא סיוע של מנופים או ציוד מכני הנדסי כבד אחר. ובכל זאת כדי להקל על הבנייה או על הפירוק מקובל להיעזר במנופים או צמ"ה אחר. תהליך בניית הגשר כולל שלב הרכבה על אחת הגדות, והשטת הגשר על פני גלילונים מיוחדים אל הגדה הנגדית. השמירה על מרכז הכובד של הגשר בגדת הבנייה בזמן ההשטה וההגללה שלו עד שקצהו נוחת על הגדה הנגדית, מתבצעת באמצעות תוספת ארוכה למסבכי הגשר הנקראת חרטום (אלמנט קל שמוסר לאחר הגללה).
השם "גשר ביילי" פותח את פזמון שירו של יהורם גאון "גשר אלנבי" (מילים: ירון לונדון, לחן: נורית הירש), בו מסמל גשר אלנבי, שנבנה כגשר ביילי צבאי, את הפיוס הזהיר שבין ישראל לירדן לאחר מלחמת ששת הימים בתקופת מדיניות הגשרים הפתוחים.
בניית גשר ביילי בעבודה ידנית

גלריית תצלומים, חיילי הנדסה קרבית, בניית גשר ביילי בעבודת יד בלבד. (מחזור פברואר 1970)
חיילי הנדסה קרבית, הקמת גשר ביילי
חיילי הנדסה קרבית, הקמת גשר ביילי
חיילי הנדסה קרבית, הקמת גשר ביילי
חיילי הנדסה קרבית, הקמת גשר ביילי
חיילי הנדסה קרבית, הקמת גשר ביילי
גשרי ביילי בישראל

בישראל השתמשו בגשרי ביילי כחלופה זמנית לגשרי קבע משום יבילותם, היכולת לשנעם מאתר אחד למשנהו, ועלותם הנמוכה יחסית לתועלתם, ומשום הערך המוסף הצבאי למעברי מים חלופיים במיוחד בשעת חירום.
רשימת גשרי הביילי שהוקמו בישראל:
גשרי נחל סער:
גשר התאומים ליד מסעדה
גשר הידידות לעין קינייה
גשר מפל סער
גשר הבניאס
גשרי הירדן:
גשר כפר סאלד
גשר נאות מרדכי
גשר בנות יעקב צפון
גשר בנות יעקב דרום
גשר דרדרה
גשר נחל טורה
גשר הפקק
גשר נהריים (ירמוך)
גשר אדם
גשר שייח חוסין
גשר אלנבי
גשר מכורה (גשר זמני על נחל תרצה)
גשר קישון
גשר דולב (1952-1954)
גשרי נחל איילון
גשר לשכונת התקווה על נחל איילון (הוקם ב-1960 על ידי קורס קציני הנדסה לאפשר גישה אחרי שיטפונות)
גשר פתח תקווה הוד השרון
גשר על נחל מוסררה (גשר זמני שהוקם ב-1969)
גשר כפר המכביה
גשר אוסישקין (היה הגשר המורכב ביות שנבנה בארץ. גשר משולש משולש)
גשר תחתח. על נחל שפירים, לפני אור יהודה)
גשר הרכבת הטורקית על נחל באר שבע
גשר אברהם על נחל בשור
גשר בריכות ים המלח (צריך מידע נוסף לאישור)
גשר בסיס צה"ל בבאר שבע (צריך מידע נוסף לאישור)
גשר הפרדה מפלסית 30 - רכבת ישראל. 2021.
רוב גשרי הביילי שהוקמו בישראל פורקו ובמקומם נבנו גשרי קבע עשויים בטון או פלדה (גשר אלנבי, גשר אוסישקין). אולם ישנם מספר גשרי ביילי ששרדו, כשחלקם עדיין בשימוש:
גשרי נהר הירדן:
גשר בנות יעקב: אחד משני גשרי הביילי המקוריים הוחלף בגשר בטון, השני עדיין עומד אך אינו בשימוש.
גשר אריק: גשר ביילי המקורי איננו בשימוש, אולם עדיין ניצב כ-30 מטרים צפונית לגשר הבטון שנבנה במאה ה-21
גשר נהריים
גשר אדם: גשר ביילי המקורי נמצא במקביל לגשר הבטון
גשר באזור בריכות של מפעלי ים המלח
גשר אלנבי. גשר זה מוזכר בשירו של יהורם גאון באותו שם משנת 1969 הידוע בפזמון "גשר ביילי גשר גשר". גשר מעל נחל תרצה הוקם ב-1979 אחרי ניתוק בין מכורה לחמרה
גשר ההלכה הישן (גשר ביילי של חיל ההנדסה הקרבית), כיום מחלף ההלכה
הערות שוליים

↑  מילות השיר "גשר אלנבי", באתר שירונט
כריש הגנגס

| כריש הגנגס |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש נהרות
מין:: כריש הגנגס
שם מדעי
 Glyphis gangeticus ‏מילר והנלה, 1839
תחום תפוצה


כריש הגנגס (שם מדעי: Glyphis gangeticus) הוא מין כריש מים מתוקים האנדמי לנהרות הגנגס והבראהמאפוטרה, והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה. נפוץ לבלבל בינו לבין הכריש השורי המאכלס אף הוא את הגנגס ויש שקוראים אף לו (בטעות) "כריש הגנגס". בשונה מכריש שורי, אשר נדרש לנדוד לים על מנת להתרבות, כריש הגנגס הוא כריש נהרות מובהק.
זהו כריש באורך מרבי של 2 מטר והוא בעל מבנה שיניים מחורצים המתאימים ללכידת דגים. הכריש קטן יחסית והוא לא מאיים על בני אדם. התקפות שקרו בגנגס ומיוחסים למין זה הם כנראה טעות בזיהוי עם הכריש השורי, התוקפני בהרבה לבני אדם.
ההערכה היא שנשארו מעט פרטים בעולם וגם עליהם לא ידוע הרבה.
ראו גם

נהרתן הגנגס
הערות שוליים

↑  כריש הגנגס באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון סנואו (רופא)

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1813 יורק, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  16 ביוני 1858 (בגיל 45) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של בית החולים וסטמינסטר  אוניברסיטת לונדון 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ג'ון סנואו (באנגלית: John Snow;‏ 15 במרץ 1813, יורק – 16 ביוני 1858, לונדון) היה רופא אנגלי וחלוץ בפיתוח הרדמה והיגיינה רפואית. הוא נחשב לאחד ממייסדי האפידמיולוגיה המודרנית, בין השאר בזכות עבודתו בהתחקות אחר מקור התפרצות מגפת הכולרה בסוהו שבלונדון בשנת 1854. ממצאיו הביאו לאימוץ הרדמה, כמו גם לשינויים מהותיים במערכות המים והפסולת של לונדון, שינויים שהביאו לשינויים דומים בערים אחרות ולשיפור משמעותי בבריאות הציבור ברחבי העולם.
ראשית חייו והשכלתו > הרדמה מיילדותית

עבודתו של סנואו וממצאיו היו קשורים הן להרדמה והן ללידה. ניסיונו עם חולים מיילדותיים היה נרחב והוא השתמש בחומרים שונים כולל אתר, אמילין (אנ') ובעיקר כלורופורם לשם טיפול בחוליו. הוא טיפל ב-77 יולדות בכלורופורם. הוא היה מורח את הכלורופורם בשלב השני של הלידה ושולט בכמות מבלי להרדים את היולדת לחלוטין. היולדת הייתה חשה בצירי לידה רק באופן חלקי, ונמצאה על גבול ההכרה. לגבי מתן חומר ההרדמה, סנואו סבר שיהיה בטוח יותר אם אדם אחר - שאינו המנתח - יישם אותו.
השימוש בכלורופורם כחומר הרדמה ללידה נתפס כבלתי מוסרי על ידי רופאים רבים ואף על ידי כנסיית אנגליה. עם זאת, ב-7 באפריל 1853 ביקשה המלכה ויקטוריה מסנואו כלורופורם במהלך הלידה של ילדה השמיני. לאחר שלוש שנים עשה זאת סנואו שוב בלידתה הבאה. במהלך המאה ה-19 השלימו עם כך הממסד הרפואי והממסד הדתי.
כולרה

סנואו היה ספקן לגבי תאוריית המיאזמה הדומיננטית אז, שקבעה כי מחלות כמו כולרה ודבר הבלוטות נגרמות כתוצאה מזיהום או צורה מזיקה של "אוויר רע". עדיין לא פותחה תאוריית החיידקים, ולכן סנואו לא הבין את המנגנון שבאמצעותו הועברה המחלה. התבוננותו בראיות הביאה אותו לזנוח את תאוריית האוויר המזוהם. הוא פרסם לראשונה את התאוריה שלו במאמר משנת 1849, "על דרך התקשורת של כולרה", ובשנת 1855 פרסם מסה ובה תוצאות חקירתו בנושא תפקיד אספקת המים במגפת סוהו בשנת 1854.
בשיחה עם תושבי המקום (בעזרת הכומר הנרי וייטהד) זיהה סנואו את מקור ההתפרצות כמשאבת המים הציבורית ברחוב ברוד (כיום רחוב ברודוויק). אף על פי שהבדיקה הכימית והמיקרוסקופית של סנואו בדגימת מים מהמשאבה רחוב ברוד לא הוכיחה באופן סופי את סכנתה, די היה במחקריו על דפוס המחלה כדי לשכנע את המועצה המקומית להשבית את משאבת הבאר על ידי הסרת הידית שלה. לפעולה זו מיוחס סיום ההתפרצות, אולם סנואו הבחין כי ייתכן שהמגפה כבר הייתה בירידה מהירה. התמותה הצטמצמה קודם לכן, בעקבות בריחת האוכלוסייה שהחלה זמן קצר לאחר ההתפרצות. אך מקרי המחלה החדשים פחתו לפני הפסקת השימוש במים, עד כי אי אפשר היה לדעת אם הבאר עדיין הכילה את חיידקי הכולרה במצב פעיל.
סנואו השתמש במפת נקודות כדי להמחיש את מקבץ מקרי הכולרה סביב המשאבה. הוא השתמש בסטטיסטיקה כדי להמחיש את הקשר בין איכות מקור המים למקרי כולרה. הוא הראה שחברות המים Southwark ו-Vauxhall הוציאו מים מקטעי התמזה המזוהמים בביוב והעבירו את המים לבתים, מה שהוביל לשכיחות מוגברת של כולרה. המחקר של סנואו היה אבן דרך בתולדות בריאות הציבור ואירוע מכונן של מדע האפידמיולוגיה.[דרוש מקור] כתב סנואו:
גיליתי שכמעט כל מקרי המוות התרחשו במרחק קצר מהמשאבה [רחוב ברוד]. היו רק עשרה מקרי מוות בבתים שנמצאו קרוב יותר למשאבת רחוב אחרת. בחמישה ממקרים אלה הודיעו לי משפחותיהם של המנוחים כי הם תמיד שלחו את ילדיהם למשאבה ברחוב ברוד, משום שהעדיפו מים אלה על פני משאבות קרובות יותר. בשלושה מקרים נוספים המנוחים היו ילדים שלמדו בבית הספר בסמוך למשאבה ברחוב ברוד ...
לגבי מקרי המוות שאירעו באזור בו הייתה המשאבה, היו 61 מקרים בהם התבשרתי כי המנוחים נהגו לשתות את מי המשאבה מרחוב ברוד, ללא הרף או מדי פעם ...
תוצאת החקירה, אם כן, היא כי לא התרחשה התפרצות או שכיחות מיוחדת של כולרה בחלק זה של לונדון, למעט בקרב האנשים שנהגו לשתות את מי המשאבה הנזכרת לעיל.
קיימתי ריאיון עם מועצת שומרי הקהילה של סנט ג'יימס בערב 7 בספטמבר, והצגתי להם את הנסיבות לעיל. בעקבות הדברים שאמרתי, ידית המשאבה הוסרה למחרת.
מאוחר יותר גילו החוקרים כי הבאר הציבורית הזו נחפרה מבור ספיגה ישן ממנו החלו לדלוף חיידקים צואתיים. חיתול הבד של תינוק שנדבק בכולרה ממקור אחר נשטף בבור ספיגה זה. הפתח המקורי שלו היה מתחת לבית סמוך, שנבנה מחדש רחוק יותר לאחר שרפה. העיר הרחיבה את הרחוב והמידע על מיקומו של בור הספיגה אבד. באותה תקופה היו בורות שקע תחת רוב הבתים. מרבית המשפחות ניסו לרוקן את השפכים הגולמיים שלהם לתמזה כדי למנוע מבורותיהם להתמלא לפני שייספג הביוב באדמה.
תומאס שאפטר (אנ') ביצע מחקרים דומים והשתמש במפה מבוססת-נקודות למחקר כולרה באקסטר, שבע שנים לפני סנואו, אם כי לא זיהה את בעיית אספקת המים האחראית למגפה.
כולרה > מחלוקת פוליטית

לאחר תום מגפת הכולרה החליפו גורמים בממשל את ידית המשאבה של רחוב ברוד. הם הגיבו לאיום שנשקף לאוכלוסייה, אך אחר כך דחו את התאוריה של סנואו. קבלת הצעתו נכרכה בהבנה שמחלות עוברות בצואה, מחשבה שרוב הציבור דחה אינטואיטיבית מטעמים אסתטיים. ב-1866 הבין ויליאם פאר (אנ'), אחד המתנגדים הראשיים של סנואו, את תוקף האבחנה שלו כשחקר התפרצות נוספת של כולרה בברומלי על יד באו. הוא הוציא הוראות מיידיות כי אסור לשתות מים לא רתוחים. פאר הכחיש את ההסבר של סנואו לגבי האופן שבו העבירו המים המזוהמים כולרה, אך קיבל את הטענה כי למים היה תפקיד בהתפשטות המחלה. חלק מהנתונים הסטטיסטיים שאסף פאר סייעו לקידום השקפתו של סנואו.
היום זוכה להכרה העובדה שהרפורמיסטים הסתבכו לעיתים קרובות במאבקים פוליטיים. במהלך "הרצאת ידית המשאבה" (Pumphandle Lecture) השנתית באנגליה, חברי אגודת ג'ון סנואו מסירים ומחליפים באופן סמלי ידית משאבה, המסמלת את האתגרים המתמשכים לקידמה בנושאי בריאות הציבור.
חיים אישיים

סנואו הפך לצמחוני בגיל 17. הוא אימץ דיאטה צמחונית ובה ירקות ומוצרי חלב וביצים. לימים הפך לטבעוני. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19 בריאותו התדרדרה והוא סבל מהפרעת כליות אותה ייחס לתזונתו הטבעונית. הוא הוסיף לתפריטו בשר ויין. הוא המשיך לשתות מים רתוחים לאורך חייו. הוא מעולם לא התחתן.
בשנת 1830 החל להתנזר משתייה ובשנת 1845 התקבל לחברת המתנזרים של יורק. מצב בריאותו הורע, ובשנת 1845 החל לצרוך מעט יין.
סנואו התגורר ברחוב סאקוויל 18 בלונדון משנת 1852 עד למותו בשנת 1858. סנואו לקה בשבץ מוחי בעת שעבד במשרדו בלונדון ב-10 ביוני 1858. הוא היה אז בן 45. הוא לא התאושש ונפטר ב-16 ביוני 1858. הוא נקבר בבית העלמין ברומפטון.
מורשת ואותות כבוד

לוח זיכרון לסנואו ולעבודתו משנת 1854, במקום משאבת המים ברחוב ברוד (כיום רחוב ברודוויק). הלוח מציג משאבת מים שהידית שלה מוסרת. המקום בו עמדה המשאבה מכוסה גרניט אדום.
בית ציבור בקרבת מקום נקרא על שמו.
הוקמה אגודה הנושאת את שמו, הנפגשת באופן קבוע בפאב על שמו. הרצאה שנתית של "ידית המשאבה" מועברת בכל ספטמבר על ידי רשות מובילה בתחום בריאות הציבור.
קברו בבית העלמין ברומפטון, לונדון, מסומן באנדרטה.
ביורק מוצב לזכרו לוח כחול בקצה המערבי של פארק אין, מלון ברחוב נורת'.
יחד עם חלוץ ההרדמה ג'וזף תומאס קלובר, סנואו הוא אחד התומכים ההראלדים של המכללה המלכותית להרדמה.
איגוד המרדימים של בריטניה ואירלנד מעניק את פרס ג'ון סנואו, מלגה לסטודנטים לרפואה לתארים מתקדמים העוסקים במחקר בתחום ההרדמה.
למרות דיווחים כי לסנואו הוענק פרס על ידי מכון דה פראנס על חיבורו בתחום הכולרה בשנת 1849, מכתב מהמכון מ-1950 מציין כי הוא קיבל רק מועמדות לכך.
בשנת 1978 הוקמה חברת מחקר וייעוץ לבריאות הציבור על שמו.
בשנת 2001 נוסדה מכללת ג'ון סנואו בקמפוס המלכה של אוניברסיטת דרהאם בסטוקטון-און-טיז (אנ').
בשנת 2009 נחנך אולם הרצאות על שמו על ידי אן, הנסיכה המלכותית בבית הספר בלונדון לרפואה היגיינה וטרופית.
בשנת 2013 הדפיס Lancet תיקון של ההספד של סנואו, שפורסם במקור בשנת 1858, בנימוק הבא: "כתב העת מקבל את ההנחה כי חלק מהקוראים עלולים להסיק בטעות כי כתב העת לא הצליח להכיר בהישגיו המדהימים של ד"ר סנואו בתחום האפידמיולוגיה, ובמיוחד בעבודתו בעלת החזון, בה הסיק מסקנות לגבי אופן ההעברה של הכולרה."
בשנת 2016 פרסמה קתרין טנסלי תיאור בדיוני המבוסס על פעילותו של סנואו ברומן ההיסטורי "הרופא מרחוב ברוד" (ספרי טרובדור).
בשנת 2017 הוקמה אנדרטה לזכרו של סנואו בצורת משאבה שהידית שלה הוסרה, לוח כחול ולוח פרשנות, בנורת' סטריט גארדן, יורק, סמוך לעיר הולדתו.
סנואו הוזכר בסדרת הטלוויזיה "ויקטוריה" משנת 2019 בפרק העונה השלישית "גופים זרים". בפרק פוגש סנואו פוגש את המלכה ויקטוריה (לא מוזכר תאריך אך זה קרה בשנת 1854). בעזרת המלכה מסירות הרשויות המקומיות את ידית המשאבה של רחוב ברוד.
ראו גם

פלורנס נייטינגייל, מייסדת הסיעוד המודרני.
פיליפו פצ'יני, בודד את חיידק הכולרה
הסירחון הגדול - זיהום משמעותי של נהר התמזה ב-1858 שהיווה רקע להקמת הביוב של לונדון.
לקריאה נוספת

המפל, סנדרה (2006). "הבלש הרפואי: ג'ון סנואו, כולרה והמסתורין של משאבת רחוב ברוד" ספרי גרנטה. ISBN 1862078424 ISBN 1862078424
ג'ונסון, סטיבן (2006). "מפת הרפאים: סיפור המגפה המפחידה ביותר של לונדון - ואיך שינתה את המדע, הערים והעולם המודרני". ספרי ריברדהד. ISBN 1-59448-925-4 ISBN 1-59448-925-4
Körner, TW (1996). "תענוגות הספירה", פרק 1. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. ISBN 0-521-56823-4 ISBN 0-521-56823-4
מוריס, רוברט ד' (2007). "המוות הכחול". הרפר קולינס. ISBN 0-06-073089-7 ISBN 0-06-073089-7
שייפין, סטיבן (6 בנובמבר 2006) [גרסה אלקטרונית]. "". הניו יורקר. נצפה ב-10 בנובמבר 2006
טופט, אדוארד (1997). "הסברים חזותיים", פרק ב'. עיתונות גרפית. ISBN 0-9613921-2-6 ISBN 0-9613921-2-6
Vinten-Johansen, Peter, et al. (2003). "כולרה, כלורופורם ומדע הרפואה: חייו של ג'ון סנואו". הוצאת אוניברסיטת אוקספורד. ISBN 0-19-513544-X ISBN 0-19-513544-X
כתב העת האמריקאי לבריאות הציבור

| --- | --- |

 מו"ל:  ארגון בריאות הציבור האמריקאי 
 תאריכי הופעה:  1911–הווה (כ־114 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  1541-0048, 0090-0036, 0271-4353
 www.ajph.org
 
כתב העת האמריקאי לבריאות הציבור הוא כתב עת חודשי לבריאות הציבור (אנ') שעבר ביקורת עמיתים המתפרסם על ידי האגודה האמריקאית לבריאות הציבור. כתב העת מכסה את מדיניות הבריאות (אנ') ובריאות הציבור. כתב העת הוקם בשנת 1911 ומשימתו המוצהרת היא "לקדם את המחקר, המדיניות, הפרקטיקה והחינוך של בריאות הציבור". כתב העת מפרסם מדי פעם מוספי נושא. העורך הראשי (אנ') הוא אלפרדו מורביה (אנ'). כתב העת ספג ביקורת על הארכת הגישה החופשית שלו מ-2 ל-10 שנים החל מ-1 ביוני 2013.
ביקורת

כתב העת נבחר לאחד ממאה כתבי העת המשפיעים ביותר בביולוגיה ורפואה ב-100 השנים האחרונות על ידי איגוד הספריות המיוחדות(אנ'). לפי Journal Citation Reports(אנ'), לכתב העת היה בשנת 2019 אימפקט פקטור של 6.464.
הערות שוליים

↑  Morabia, Alfredo (2017). "AJPH's First Year". American Journal of Public Health. American Public Health Association. 107 (1): 6. doi:10.2105/AJPH.2016.303560. PMC 5308194. PMID 27925829.
↑  Smith, Kevin L. (23 במאי 2013). "Of Predators and Public Health". Library Journal. נבדק ב-26 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Top 100 Journals in Biology and Medicine". Special Libraries Association. אורכב מ-המקור ב-30 במרץ 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "American Journal of Public Health". 2019 Journal Citation Reports. Web of Science (Science ed.). Clarivate Analytics. 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המנון איחוד האמירויות הערביות

| --- | --- |
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 שפה:  ערבית
 מילים:  עארף א-שייח'
 לחן:  מוחמד עבד אל-והאב
 תאריך מעמד רשמי:  1971 (לחן); 1996 (מילים)
 
חֲיִי ארצי (בערבית: عيشي بلادي, עִישִׁי בִּלַאדִי) הוא ההמנון הלאומי של איחוד האמירויות הערביות. לחן ההמנון נכתב על ידי מוחמד עבד אל-והאב והוא אומץ רשמית בשנת 1971, ואילו המילים נכתבו על ידי עארף א-שייח' והן התקבלו רשמית בשנת 1996.
מילות השיר

| ערבית | תעתיק עברי | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- |
| عيشي بلادي عاش اتحاد إماراتنا  عشت لشعب  دينه الإسلام هديه القرآن  حصنتك باسم الله يا وطن  بلادي بلادي بلادي بلادي  حماك الاله شرور الزمان  أقسمنا أن نبني نعمل  نعمل نخلص نعمل نخلص  مهما عشنا نخلص نخلص  دام الأمان و عاش العلم يا إماراتنا  رمز العروبة كلنا نفديك  بالدما نرويك  نفديك بالأرواح يا وطن |  עִישִׁי בִּלַאדִי עַאשַׁ (א)תִּחָאדֻ אִמָארָאתִנָא  עִשְׁתִ לִשַׁעְבּ  דִינֻהֻ (א)לְאִסְלַאם וַּהַדְיֻהֻ (א)לְקֻרְאָן  חַצַּנְתֻכִּ בִּ(א)סְמִ (אל)לָּהִ יָא וַּטַן  בִּלָאדִי בִּלָאדִי בִּלָאדִי בִּלָאדִי  חַמַאכִּ (א)לִ(א)לָאהֻ שׁרוּרַ (אל)זָּמַאן  אַקְסַמְנָא אַן נַבְּנִיָ נַעְמָלָ  נַעְמָלֻ נֻחְ'לִצֻ נַעְמָלֻ נֻחְ'לִצֻ  מַהְמָא עִשְׁנָא נֻחְ'לִצֻ נֻחְ'לִצֻ  דַאמַ (א)לְאַמָאנֻ וַּעָאשָׁ (א)לְעַלַמֻ יָא אִמָארָאתִנָא  רַמְזֻ (א)לְעֻרוּבָּה כֻּלֻּנָא נַפְדִיכִּ  בִּ(אל)דַּמָּא נַרְוִּיכִּ  נַפְדִיכִּ בִּ(א)לְאַרְוָּאח יָא וַּטַן | חֲיִי ארצי יחי איחוד האמירויות  שתחיי עבור עם  שדתו האסלאם ומורו הקוראן  חיזקתיך בשם האל, הו מולדת  ארצי ארצי ארצי ארצי  האל הגן עלייך מתהפוכות ההיסטוריה  נשבענו לבנות ולעבוד  לעבוד בנאמנות, לעבוד בנאמנות  כל עוד אנו חיים נהיה נאמנים נהיה נאמנים  אנו בטוחים והדגל נותר על כנו, הו אמירויותינו  סמל הערביות כולנו מקריבים עבורך  בדם אנו משקים אותך  אנו מקריבים עבורך את נשמותינו, הוי מולדת |
ראו גם

דגל איחוד האמירויות הערביות
סמל איחוד האמירויות הערביות
מרק בייקון

| --- | --- |

מרק בייקון וסלרי
 
 מאכלים
 סוג:  מרק
 מרכיבים עיקריים:  בייקון, ירקות
 
מרק בייקון הוא מרק המוכן עם בייקון, והוא מרכיבו המרכזי. בדרך כלל מתווספים למרק מספר ירקות ולרוב חומרים מסמיכים כגון גריסים, עדשים או עמילן תירס. ניתן להוסיף אותם למינסטרונה האיטלקי כדי לשפר את הטעם.
קיימות וריאציות רבות, העשויות לכלול מרכיבים עיקריים כגון כרוב, שעועית, תפוח אדמה, עדשים, תרד, אפונה, כרובית, ברוקולי, כרישה, דלעת ואורז.
בייקון הוא תוספת נפוצה למרקים רבים כולל מרקים קרמיים, במיוחד כאלה עם טעם עדין שלא ישתלט על טעמו של הבייקון.
הערות שוליים

↑  Kaminsky, P.; Rama, M. (2013). Bacon Nation: 125 Irresistible Recipes (בספרדית). Workman Publishing. pp. 58–59. ISBN 978-0-7611-6582-8. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Hanson, B.J.; Hanson, J. (2002). The Everything Soup Cookbook. F+W Media. p. 270. ISBN 978-1-60550-571-8. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Tablet to Table Vol 1 Issue 3. Tercio Publishing.
↑  Johnson, F.K. Delicious Soup Recipes (בספרדית). Fraser Keith Johnson. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Norris, A. (2014). Yummy Soup Cookbook: A Collection of Tasty and Simple Homemade Soup Recipes. MaxHouse. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Larsen, L.J. (2009). Knack Soup Classics: Chowders, Gumbos, Bisques, Broths, Stocks, and Other Delicious Soups. Globe Pequot Press. pp. 74–75. ISBN 978-0-7627-6154-8. נבדק ב-2015-02-12.
↑  Patch, Gooseberry (2012). Our Favorite Soup & Bread Recipes Cookbook: 2 Cookbooks in One...Soup in One Half, Bread in the Other. Our Favorite Recipes Collection. Gooseberry Patch. p. 40. ISBN 978-1-62093-061-8. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Media, A. (2013). Bacon!: From Bacon Tacos to Bacon Mac N' Cheese, 50 Sizzling Recipes!. F+W Media. p. 24. ISBN 978-1-4405-6535-9. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Williams, E.J. (2011). Yenni in the Rhythm of Everyday. Q-Press Publishing. p. 27. ISBN 978-0-9871695-4-9. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Bacon!: From Bacon Tacos to Bacon Mac N' Cheese, 50 Sizzling Recipes!. Adams Media. 2013.
כחל צהוב-מקור

| כחל צהוב-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: כחלאים
משפחה:: כחליים
סוג:: כחל עב-מקור
מין:: כחל רחב-מקור
שם מדעי
 Eurystomus glaucurus ‏מולר, 1776
תחום תפוצה


כחל צהוב-מקור או כחל רחב-מקור (שם מדעי: Eurystomus glaucurus) הוא מין של עוף ממשפחת הכחליים החי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה ובאי מדגסקר למעט בשטחי אקלים צחיח.
תיאור

אורכו של הכחל 29-30 ס"מ והוא בעל מקור גדול בצבע צהוב עם קצה מעוקל, ראש גדול וזנב ארוך. נוצות הגוף חומות עם פנים, גרון וחזה ורודים עזים, שולי הכנפיים כחולים והזנב תכול. מתחת המקור צומח מעטה נוצות המזכיר מעט זקן ועל הראש ישנם נוצות פרועות. העיניים גדולות ושחורות וסביבם עובר פס כהה עד המקור. הכחל משמיע צרצורים עזים.
הכחל שוכן באזורי חורשה וסוואנה טרופיים ולעיתים גם בג'ונגל אך לא בשטחים צחיחים מאוד. הוא מצוי בין ענפים נמוכים או עמודים ועליהם מתצפת בדומה לחנקן על טרף אפשרי. הטרף העיקרי שלהם הוא חרקים שונים כולל נחילי נמלים וטרמיטים. במקרים בהם יש הרבה מזון יימצאו יחד מעל 100 כחלים. נקבת הכחל מקננת בנקרות טבעיות בעצים, בהם היא מטילה 2-3 ביצים.
מין זה נצפה לראשונה בישראל בספטמבר 2019 בחוף אשקלון. ככל הנראה מדובר בפרט תועה מאחר שזו לא התפוצה הרגילה של המין.
תיאור > תת-מינים

Eurystomus glaucurus aethiopicus
Eurystomus glaucurus afer
Eurystomus glaucurus suahelicus
Eurystomus glaucurus glaucurus
הערות שוליים

↑  כחל צהוב-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  לפי אתר הצפרות הישראלי
↑  ארז ארליכמן, לראשונה בישראל: כחל מאפריקה הגיע לביקור, באתר ynet, 15 בספטמבר 2019
טכנולוגיה ליפוזומלית בתוספי תזונה

הטכנולוגיה הליפוזומלית עושה שימוש בליפוזומים - מבנים כדוריים מיקרוסקופיים שנוצרים בתוך נוזל, המורכבים ממעטפת דו-שכבתית שומנית, שעשויה מפוספוליפידים (פוספוליפידים מהווים מרכיב עיקרי בקרומי התאים בכל עולם החי). הליפוזומים התגלו על ידי ההמטולוג הבריטי אלק באנגהאם (Alec Bangham) בשנת 1961 וגילויים פורסם בשנת 1964. הליפוזומים יוצרו לראשונה עבור תעשיית התרופות והיוו למעשה את תחילתה של רפואת הננו, וגם כיום משמשים הליפוזומים כמערכות הובלה מיקרוסקופיות עבור מגוון רחב של תרופות, לרבות כימותרפיות, תרופות אנטי-פטרייתיות, אנטי-דלקתיות, אנטיביוטיקה, חיסונים ועוד וכן נעשה בהם שימוש בתעשיית המזון ותוספי התזונה.
הטכנולוגיה הליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה

בשנים האחרונות נעשה שימוש נרחב בטכנולוגיה הליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה, כמערכת הובלה מיקרוסקופית וכאמצעי להגנה ולשיפור הספיגה במערכת העיכול של נוטריינטים, פיטוכימיקלים, נוגדי חמצון ועוד (כגון ויטמינים, מינרלים, חומצות שומן, גלותתיון CoQ10, כורכומין, רסברטרול, סילימרין וכיוצא בזה). בתנאי מעבדה, הודגמה עלייה של עד פי 100 בספיגה התוך-תאית של רכיבים פעילים שונים כשהם עטופים בליפוזומים, בהשוואה לספיגתם ללא ליפוזומים. השימוש בטכנולוגיה הליפוזומלית מבוסס על התכונות הפיזיקליות הייחודיות של הפוספוליפידים המרכיבים את הליפוזומים: היותם מולקולות אמפיפיליות בעלות ראש הידרופילי (מסיס במים) וזנב הידרופובי ("דוחה מים"). משום כך, כשפוספוליפידים נמצאים בסביבה מימית, הם מתארגנים לכדי צורה כדורית חלולה במרכזה (ראה איור), בעלת מעטפת חיצונית הידרופילית המותאמת היטב למעבר בסביבה המימית של מערכת העיכול. המבנה הכדורי החלול שיוצרים הליפוזומים, מאפשר להכיל בתוכו חומרים פעילים מסיסי מים ומסיסי שמן כאחד, ותוך כך לשפר את המסיסות והניידות של חומרים קשיי תמס בסביבה המימית של מערכת העיכול . בכך יוצרים הליפוזומים מערכת הובלה מיקרוסקופית, שיתרונה העיקרי הוא שיפור הספיגה והזמינות הביולוגית של תוספי תזונה בהשוואה לתוספים מסוגים אחרים. יתרונות נוספים של הטכנולוגיה הליפוזומלית כוללים אינקפסולציה מיקרונית אשר מגינה על הרכיבים העדינים שבתוך הליפוזום מפני התנאים העוינים במערכת העיכול, תאימות-ביולוגית לקרומי התאים האנושיים, התכלות ביולוגית טבעית, בטיחות גבוהה/היעדר רעילות והיכולת לאצור בתוכם תרכובות ביוכימיות מגוונות בעת ובעונה אחת. פוספוליפידים המופקים מלציטין סויה, שמן חמניות ושמן קנולה הם הנפוצים בשימוש בתעשיית תוספי התזונה.
הטכנולוגיה הליפוזומלית בתעשיית תוספי התזונה > מנגנון הספיגה של ליפוזומים במערכת העיכול

מנגנון הספיגה המדויק של הליפוזומים במערכת העיכול עדיין לא הוברר במלואו, אך קיימות שלוש השערות נפוצות:
1. ספיגה בתהליך של אנדוציטוזה - כשליפוזום פוגש בתא של מערכת העיכול, המעטפת הפוספוליפידית שלו מתמזגת עם המעטפת הפוספוליפידית של התא (לאור התאימות המבנית), והליפוזום פורק את הרכיב אותו הוא מכיל (למשל ויטמין או מינרל) ישירות אל תוך התא.
2. ספיגת הליפוזום באמצעות תאי M - ספיגת הליפוזומים בתאי מערכת העיכול בשלמותם, יחד עם הרכיב שהם מכילים, באמצעות תאים ייחודיים הנקראים תאי M הנמצאים על גבי 'לוחיות פייר' (Peyer patches) .
3. ספיגת הליפוזום דרך בלוטות הלימפה שבמעי – במנגנון ספיגה הזהה לזה של שומנים מהמזון, המערב מעבר של הליפוזומים דרך תאי המעי, חבירתם אל חלקיקים ליפו-פרוטאינים תוך יצירת כילומיקרונים – מבנים שומניים מיקרוסקופיים שחודרים אל מערכת הלימפה, ומשם עוברים למחזור הדם.