stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת הדודקאנס במלחמת העולם השנייה
הקרב על לרוס > הקרב

ב-12 בנובמבר 1943 ב-4:30 לפנות בוקר, לאחר חמישים ימי הפצצות אוויריות, נחתו כוחות הגרמנים הראשונים בקצה הצפון מזרחי של האי. התותחנים האיטלקים לא הצליחו למנוע את הנחיתות. נחיתות נוספות אירעו ליד העיר לרוס עצמה, שהוגנה על ידי אנשי גדוד הצלפים המלכותי האירי. אלו הצליחו למנוע נפילת עמדות מפתח, אך לא הצליחו למנוע את הנחיתות עצמן.
העמדות הבריטיות היו פרוסות בדלילות לאורך החוף, והתקשורת ביניהן קשה. הכוחות הגרמנים ניצלו את עליונותם המספרית ושליטתם האווירית. 500 צנחנים נחתו ב"צוואר האי" שבין המפרצים, ולמעשה פיצלו את הכוח המגן לשניים. התקפות נגד של הבריטים כנגד התוקפים נכשלו, ובמהלך הלילה שבין 12 בנובמבר ל-13 בנובמבר הגיעו לאי תגבורות גרמניות רבות נוספות. בליל 14 בנובמבר נחתו באי שתי פלוגות בריטיות מגדוד מערב קנט שהחזיק באי סאמוס. הנחיתות הללו היו מועטות מדי ומאוחרות מדי, ולא הייתה להן השפעה של ממש מול קצב הזרמת הכוחות הגרמנים. הלחימה המשיכה ב-14 בנובמבר וב-15 בנובמבר.
בבוקר 16 בנובמבר התברר למפקד הבריטי, בריגדיר טינלי, כי המצב מחייב את כניעתו. 3,200 בריטים ו-5,350 איטלקים נכנעו ונפלו בשבי. 520 גרמנים נפלו בקרב, וכן 187 בריטים, 164 איטלקים, 68 מלחים מהצי המלכותי היווני, ו-20 אזרחים.
המערכה הימית

שדה הקרב היה למעשה שרשרת של איים, ושני הצדדים נשענו על הכוח הימי שעמד לרשותם לשם הצלחת המבצעים, העברת תגבורות ואספקה. בתחילה, הייתה הנוכחות הימית של שני הצדדים בעצמה נמוכה. רוב ספינות בעלות הברית הועסקו בחזית האיטלקית, בעוד שהגרמנים לא הצליחו לארגן כוח ימי משמעותי בים האגאי. הגרמנים נהנו, עם זאת, מעליונות אווירית משמעותית, שהביאה אבדות רבות לספינות בעלות הברית.
על הימאים הגרמנים בפיקודו של אדמירל משנה וורנר לאנג, מפקד הזירה האגאית של הצי הגרמני, הוטלה המשימה לפעול כנגד חילות המצב של בעלות הברית, ובו זמנית להעביר את שבויי המלחמה האיטלקים שנתפסו באיים ליוון. משימה זו התבצעה תוך אבדות קשות. מהצד השני, ספגו גם בעלות הברית אבדות. ב-14 בספטמבר אירעה האבידה הראשונה המשמעותית של בעלות הברית, כאשר הצוללת היוונית קאצוניס הושמדה על ידי ציידת צוללות גרמנית. ב-23 בספטמבר הטביעו הבריטים ספינת טורפדו גרמנית וספינת משא גרמנית. על סיפון ספינת המשא היו 1,576 שבויים איטלקים. טרגדיה דומה אירעה חודש לאחר מכן כאשר מפציצים אמריקנים השמידו ספינה גרמנית שנשאה על סיפונה 2,389 שבויים איטלקים, מהם רק 539 שרדו.
בשלב זה התערב הלופטוואפה במלוא כוחו. ב-26 בספטמבר הוטבעו המשחתת היוונית "וסיליסה אולגה", וספינה בריטית בשם "אינטרפיד" במפרץ לאקי, בלרוס. ב-1 באוקטובר הוטבעה משחתת איטלקית, ושתי ספינות בריטיות נזוקו קשה. בעיות החיפוי האווירי ובעיות של טווח מנעו מהצי הבריטי לפגוע בשיירות הגרמניות שהגיעו לקוס.
המשך המערכה אופיין באבדות קשות לשני הצדדים, אך אובדן החיפוי האווירי לאחר נפילת קוס חייב את הבריטים להסתפק במשימות של העברת ציוד לאיים סאמוס ולרוס, משימות שבוצעו במיוחד בחסות החשיכה. בין 22 באוקטובר ל-24 באוקטובר טבעו שתי ספינות בריטיות שעלו על מוקשים ליד קאלימנוס ומשחתת יוונית, "אדריאס" נפגעה קשה, אך הצליחה להגיע לחופי טורקיה.
בליל שבין 10 בנובמבר ל-11 בנובמבר הצליחו הבריטים להפגיז את קוס ואת קאלימנוס מן הים, על מנת לנסות ולפגוע בכוחות הגרמנים המתרכזים לקראת הקרב על לרוס. לפעולה זו הייתה השפעה מזערית. הפלישה ללרוס התבצעה בחלקה בהנחתה מן הים, כאשר את הכוחות המנחיתים ליווה צי של 25 ספינות גרמניות, רובן ציידי צוללות, סירות טורפדו, ושולות מוקשים. במהלך הלילות שלאחר מכן ניסה הצי הבריטי לאתר ולפגוע באוניות הגרמניות, אך ללא הצלחה. הבריטים ניסו להפגיז מן הים את נקודות הנחיתה הגרמניות בלרוס, אך עם נפילת לרוס ב-16 בנובמבר התרכזו הבריטים בחילוץ החיילים מחופי לרוס ומסאמוס, ואף הצליחו להביא למקום מבטחים כאלף מהם, וכן מספר איטלקים, ואף שבויים גרמניים. בשלב זה הפעילו הגרמנים את מטוסי הדורנייר DO-217 המתקדמים, שהיו חמושים בטילים נשלטי רדיו מסוג הנשל Hs-293. אלו הביאו לפגיעה קשה במשחתת הבריטית "רוקווד" ב-11 בנובמבר ולהטבעת המשחתת "דולברטון" יומיים לאחר מכן. סך הכול איבדו הציים של בעלות הברית, בריטים ויוונים, שש משחתות ושתי צוללות, וארבע משחתות וארבע סיירות נזוקו.
סיום המערכה

לאחר נפילת לרוס, פינו הבריטים את סאמוס ואת יתר האיים הקטנים מחייליהם. הגרמנים המשיכו בהפצצת סאמוס, וב-22 בנובמבר נכנע חיל המצב האיטלקי על האי. המערכה בדודקאנס הסתיימה עם כיבוש האיים הקטנים פטמוס, פורנואי ואיקאריה ב-18 בנובמבר על ידי הגרמנים. הם המשיכו להחזיק בכל איי הדודקאנס עד סיומה של המלחמה. מערכת הדודקאנס נחשבת לאחת התבוסות הבריטיות הקשות במלחמת העולם השנייה, והקשה ביותר מאז נפילת טוברוק ב-1942. היא נחשבת לאחד הניצחונות הגרמנים האחרונים במלחמה, ולמעשה הייתה זו הפעם האחרונה בה הם השתלטו על אדמה זרה.
ביקורת קשה עלתה בבריטניה בעקבות תבוסת הדודקאנס, ורובה הופנתה כלפי צ'רצ'יל באופן אישי. הדבר הגיע לידי כך שראש ממשלת ניו זילנד, פיטר פרייזר, כתב אל המשנה למלך בלונדון, וטען כי האבדות של הכוחות הניו זילנדים לא היו מחויבות המציאות. כן טען פרייזר שהצבת חיילים ניו זילנדים במסגרת הכוחות המשתתפים במבצע נעשו ללא הסכמתו. הדברים הגיעו לידי כך שצ'רצ'יל מצא לנכון להורות לאנתוני אידן, שר החוץ, כי אם יישאל בפרלמנט מדוע החל המבצע ללא עליונות אווירית, מדוע לא נלמד לקח הקרב על כרתים ושאלות נוספות מסוג זה, יענה: "אלו שאלות ראויות עד מאוד להישאל, אך לא כדאי יהיה להשיב עליהן בפירוט". להגנתו של צ'רצ'יל ניתן לומר כי הוא דחף למבצע בשלב מוקדם בהרבה, עוד בטרם היו הגרמנים מוכנים, ולו היה מקבל את הקצאת הכוחות שביקש, ייתכן שהמבצע היה נוחל הצלחה. עם זאת, נראה כי ההתעקשות להמשיך ולהחזיק באיים על אף העליונות האווירית הגרמנית, ועל אף הנחיתות המספרית של בעלות הברית, אף היא הייתה בין התורמים לתוצאה השלילית של המבצע.
אחת התוצאות הטראגיות של נפילת איי הדודקאנס לידי גרמניה, היא משלוחם של 1,700 יהודי רודוס ו-120 מיהודי קוס אל אושוויץ, ביולי 1944. רק כ-150 מהם שרדו. הקונסול הטורקי, סלאחטין אולקומן הצליח להציל 42 יהודים בעלי דרכונים טורקיים. הקהילה היהודית של רודוס, קהילה ספרדית עם שורשים רומניוטים, שכנה במקום עוד מהמאה השנייה. רודוס הייתה תחת שלטון איטלקי עוד מלפני תחילת המלחמה, אך הפגיעה ביהודים בוצעה רק אחרי הכיבוש הגרמני.
על אף שחרורה של יוון מידי הנאצים כבר ב-1944, נותרו איי הדודקאנס בשליטה גרמנית עד לסיום המלחמה בשנת 1945. בפברואר 1947, במסגרת הסכם השלום בין בעלות הברית ואיטליה, שנחתם בפריז, הוחלט על העברת האיים לריבונות יוונית.
ראו גם

הקרב על כרתים
תותחי נברון
הערות שוליים

↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך חמישי, הטבעת מתהדקת, תרגם אהרן אמיר, הוצאת "עם הספר", 1961, עמ' 176
↑  צ'רצ'יל, שם, 177
↑  צ'רצ'יל, 178
↑  מאמר על מבצעי חיל האוויר של דרום אפריקה בדודקאנס, אתר "החברה להיסטוריה צבאית של דרום אפריקה".
↑  צ'רצ'יל, 179
↑  לרוס, האיוולת של צ'רצ'יל. מאמר מאת טוני רוג'רס
↑  צ'רצ'יל, שם, 189
↑  צ'רצ'יל, שם, 179
↑  צ'רצ'יל, שם, 179
↑  טבח ופשעי מלחמה ביוון במלחמת העולם השנייה.
↑  צ'רצ'יל, שם, 191
↑  לרוס, איוולתו של צ'רצ'יל
↑  צ'רצ'יל, שם, 191
תותח נ"מ מסוג בופורס, מהסוג ששימש להגנה על שדה התעופה בקוס
טיל מונחה רדיו מסוג הנשל hs-293, ששימש כנגד ציי בעלות הברית בשלבים האחרונים של הקרב על לרוס
אנדרטה לזכר המשחתת אינטרפיד בלרוס
מערב נורווגיה

| --- | --- |

תצלום של הייראנגרפיורד
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 שטח:  58,582 קמ"ר
 קואורדינטות:  60°53′16″N 6°43′25″E﻿ / ﻿60.887777777778°N 6.7236111111111°E﻿ / 60.887777777778; 6.7236111111111 
 http://www.vestlandsraadet.no/framsida
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מערב נורווגיה הוא חבל ארץ לאורך החוף האטלנטי של נורווגיה. הוא מורכב מהמחוזות רוגלנד, וסטלן ומרה ורומסדל. לאזור אין תפקיד רשמי או פוליטי-מינהלי. באזור מתגוררים כ-1.4 מיליון תושבים. העיר הגדולה ביותר היא ברגן והשנייה בגודלה היא סטוונגר.
מערב נורווגיה, כמו גם חלקים אחרים באזורים ההיסטוריים של נורווגיה, חולקים היסטוריה משותפת עם דנמרק, איי פארו ואיסלנד ובמידה פחותה עם הולנד ובריטניה.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

ההיסטוריה של נורווגיה מתחילה בחוף המערבי, במיוחד ברוגלנד. חפירות מספרות כי ברוגלנד ההתיישבות הראשונה של בני האדם בנורווגיה החלה כאשר הקרח נסוג לאחר תקופת הקרח האחרונה בערך לפני כ-10,000 שנה. ישנם חפצים רבים מתקופת האבן ברוגלנד. העקבות הקדומים ביותר של בני האדם נמצאים ביישוב בגלטה, רנסוי.
היסטוריה > התנצרות נורווגיה

הנצרות (הקתולית) הפכה לדת הדומיננטית בנורווגיה במאה ה-11, אך הדת הייתה ידועה ככל הנראה בקרב הנורווגים כבר במאה ה-7.
בזמן שמזרח נורווגיה התנצרה על ידי מיסיונרים ונזירים מגרמניה ופריסלנד, מערב נורווגיה התנצרה על ידי אנשים אנגלים, סקוטים, אירים וויקינגים שהתאסלמו.
היסטוריה > ההגירה לאיסלנד

המקור העיקרי למידע על תקופת ההתיישבות באיסלנד הוא ספר ההתנחלויות (Landnámabók), שנכתב במאה ה-12, ומספר דין וחשבון מפורט על המתיישבים הראשונים. על פי ספר זה, מלחים מערב-נורווגיים גילו בטעות את המדינה. זמן קצר לאחר מכן נערכו כמה מסעות חקר ואז התחיל ההתיישבות. אמרו כי אינגולפור ארנרסון היה המתנחל הראשון. הוא היה מושל מנורווגיה, שהגיע לאיסלנד עם משפחתו בשנת 874. הוא בנה את המשק שלו ברייקיאוויק. במהלך כ-60 השנים הבאות התיישבו בארץ מתיישבים ויקינגים מסקנדינביה וגם ממושבות נורדיות באי הבריטי - אירלנד, סקוטלנד והאי הסקוטי.
ניתן לראות את ההתנחלות איסלנד גם בהקשר של ההתפשטות הוויקינגית הכללית של התקופה, שקשורה באופן סביר ללחץ האוכלוסייה במערב נורווגיה ולמחסור הגובר בקרקעות החקלאיות.
היסטוריה > ההגירה לאמריקה

במשך מאה שנה ההגירה הייתה היבט מרכזי בהיסטוריה הנורווגית ויותר מ-800,000 נורווגים היגרו לארצות הברית. הקבוצה המאורגנת הראשונה של המהגרים עזבה את סטאוונגר ב-4 ביולי 1825.
גאוגרפיה

מערב נורווגיה היא האזור השלישי בגודלו בנורווגיה על פי שטח, הוא משתרע על שטח של 58,582 קמ"ר.
בריטניה ואיי פארו שוכנים ממערב מעבר לים הצפוני, ואילו דנמרק שוכנת מדרום לקצה הדרומי שלה.
למערב נורווגיה קו חוף באורך 26,592 ק"מ.
החלק הדרומי של האזור נקרא Jæren. זהו אחד האזורים החקלאיים הגדולים בנורווגיה. שטח החקלאות במערב נורווגיה הוא 2 650 קמ"ר, המהווים 5.3% מכלל השטח באזור.
מערב נורווגיה הררית ביותר; בפחות מ-10 ק"מ מסוניפיורד, יש פסגות שגובהן מעל 2000 מטר.
ישנם פיורדים רבים במערב נורווגיה, הארדנגר פיורדן, בוקנפיורדן וסוניפיורדן הוא הארוך ביותר.
גאוגרפיה > החי והצומח

במערב נורווגיה יש צמחייה ובעלי חיים דומים לשאר נורווגיה, אך ישנם כמה הבדלים גדולים. בעוד שכמעט כל הצבאים האדומים בנורווגיה נמצאים כאן, ישנם מעט איילים. איילים הם מחזה נפוץ בהרדנגרווידה ובאזורי הרים גדולים אחרים. הרדנגרווידה כולה נמצאת מעל קו העץ. משמעות האקלים האלפיני שלה היא כי מינים רבים של בעלי חיים וצמחים ארקטיים נמצאים כאן, דרומה יותר מכל מקום אחר באירופה. עדרי האיילים הפראיים שלהם הם מהגדולים בעולם, עם כ־15,000 בעלי חיים שתועדו בשנת 1996 וכ-8,000 בשנת 2008. הם נודדים במהלך השנה, ועוברים מאדמות מרעה בחורף בצד המזרחי של הרדנגרווידה, שם הם עברו לרעות על חזזית, אל שטחי הרבייה שלהם במערב שיותר פורה.
לפני 30,000 שנה קרחונים כיסו שטחים נרחבים בחצי הכדור הצפוני. מכיוון שכל כך הרבה מים נכלאו ביבשה, בצורת קרח קרחוני, הים שכב 120 מטר מתחת למפלס הנוכחי. פירוש הדבר היה שהים הצפוני היה יבשה, עם נהרות ארוכים מפותלים, רצועות אינסופיות של אדמה מעורפלת ואדמים חוליים רחבים. רק עד דרום הים התיכון והים השחור היו יערות.
כאשר האקלים השתפר אט אט וחצי האי הסקנדינבי עלה מאחיזת הקרח, צמחים ובעלי חיים החלו לפלוש לשטח החדש. ברגע שהיה יבשה הצמחים הראשונים השתרשו ואיתם הגיעו בעלי חיים, ציפורים וחרקים. הראשונים שבהם היו בעלי החיים הארקטיים כמו איילים פראיים, שועל הארקטי והוולברין (גרגרן), שעקבו אחר קצה הקרחון עד ההרים. העצים הגיעו מאוחר יותר, מלווים בצמחייה ובעלי חיים עשירים הכוללים דובים, איילים, שועלים, ארנבים, בונים אירופיים ולוטרות.
אקלים

מערב נורווגיה היא אחד האזורים הרטובים ביותר באירופה, עם משקעים בהרים הסמוכים לחוף של כ -3,500 מ"מ בשנה בממוצע, ועולים על 5,000 מ"מ בשנות השיא. בעיר ברגן המשקעים הממוצעים הם 2,250 מ"מ בשנה. האקלים הרטוב נובע בחלקו מזרם המפרץ, שמעניק לאזור זה חורף מתון יותר מאזורים אחרים בנורווגיה, כאשר הגשם נפוץ יותר משלג בחורף.
במערב נורווגיה הקיץ בשיאו בין סוף יוני לתחילת אוגוסט, אלה הימים בהם מזג האוויר הוא הכי יציב וחם ביותר עם ימים שטופי שמש, ארוכים ובהירים. לא יוצא דופן שהטמפרטורות מגיעות ל-25 מעלות צלזיוס ומעלה.
כלכלה

מערב נורווגיה היא אזור עשיר מאוד. האזור מייצר כ -70% מסך התוצר הלאומי הגולמי של נורווגיה. כיום סטאוונגר היא בירת הנפט בנורווגיה. לפני נפט, דיג וחקלאות היו הפעילות הכלכלית החשובה ביותר במערב נורווגיה. האזור היה אחראי על 51% מהתוצרת החקלאית הימית והדיג בנורווגיה.
דמוגרפיה

במערב נורווגיה יש שיעור גידול האוכלוסייה הגבוה ביותר בנורווגיה לשנת 2009, 1.44%, בעוד שהמדינה כולה היא 1.20%. האוכלוסייה 1. בינואר 2010 הם 1,263,464. 37.7% מהאוכלוסייה התגוררו בהורדלנד, 33.8% ברוגאלנד, 19.8% במורא אוד רומסל, ו- 8.4% בסוגן ופיורדאן. 60% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 40, ו -30% מתחת לגיל 20. רבים מהמהגרים ההיסטוריים במערב נורווגיה הגיעו ממדינות כמו סקוטלנד, אנגליה, הולנד, גרמניה, דנמרק ושוודיה, ומערב נורווגיה היא עדיין החלק של נורווגיה שיש לה ההגירה הגדולה ביותר מהעולם המערבי.
דמוגרפיה > דת

הנצרות היא הדת הגדולה ביותר. 1,050,559 אנשים חברים בכנסיית נורווגיה. ישנם גם 55,621 חברים בכנסיות נוצריות אחרות. יש 11,655 מוסלמים במערב נורווגיה, 2452 בודהיסטים ו-1557 הם מדתות אחרות (בעיקר האמונה הבהאית ויהדות).
חינוך

בברגן יש אוניברסיטה אחת, אוניברסיטת ברגן, ומכללה אוניברסיטאית אחת, מכללת אוניברסיטת ברגן, עם סך של 22,000 סטודנטים ו -3,600 עובדים. אוניברסיטת ברגן (נורווגית: Universitetet i Bergen) היא האוניברסיטה השלישית בגודלה בנורווגיה, אחרי אוניברסיטת אוסלו והאוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה.
ראו גם

נורווגיה
מזרח נורווגיה
הערות שוליים

↑  הל, קנוט (2006). Vestlandets historie. ברגן, נורווגיה: Vigmostad & Bjørke.
↑  404, web.archive.org, ‏2011-09-27
↑  שערורייה. . Vestafjells.no. אוחזר ב -17 באוקטובר 2011.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536677805171  GND: 4660940-4  LCCN: sh85142959
מסעותי עם דודתי

| --- | --- |

ציור העטיפה מאת אלונה פרנקל
 מידע כללי
 מאת:  גרהם גרין
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  The Bodley Head 
 תאריך הוצאה:  1969
 מספר עמודים:  247
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - הוצאת עם עובד מהדורה שנייה - הוצאת תשע נשמות
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1971 מהדורה שנייה - 2019
 תרגום:  מהדורה ראשונה - חנוך ברטוב מהדורה שנייה - יותם בנשלום
 סדרה
 ספר קודם:  The Comedians 
 הספר הבא:  The Honorary Consul 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001881740, 003834955, 001075220, 001879206
 
מסעותי עם דודתי (באנגלית: Travels With My Aunt) הוא רומן רב-מכר מאת גרהם גרין, שיצא לאור בשנת 1969, ומאז פורסם בעשרות מהדורות ותורגם לשפות רבות. הספר נחשב לאחד מהרומנים הקלילים יותר של הסופר הבריטי הפורה, לא משום עצם נושאיו - זקנה, מוות, מסעות ויחסי משפחה - אלא משום שגרין בחר להתייחס אליהם באמצעים קומיים ומנקודת מבט מלאת הומור. בסגנון זה, שאמנם אינו ייחודי ל"מסעותי" מבין ספריו של גרין, אולם נפוץ פחות מהטיפול המהורהר, כבד המשקל והרליגיוזי (דתי) שמאפיין ספרים כ"ברייטון רוק", "קץ הפרשה" ו"העוז והתפארת", יצר גרין רומן מסע פיקרסקי פופולרי, שאף עובד לקולנוע ולבמות תיאטרון רבות ברחבי העולם. גרין עצמו כותב בזיכרונותיו: "[זהו] הספר היחיד שכתבתי עבור ההנאה שבדבר" ("for the fun of it"). אחד המבקרים תיאר אותו כ"צחוק בצלו של הגרדום", תיאור שגרין עצמו אימץ, אך הוסיף כי בכתיבת הספר חווה "יותר צחוק ופחות צל". עבור הקורא ניכרים ברומן לכל אורכו שני אלמנטים מנוגדים אלה: הגרדום מחד, והצחוק שבצלו מאידך.
עלילת הספר

ראשיתו של הרומן בהלווייתה ושריפת גופתה של אמו הקשישה של הגיבור הראשי, הנרי פולינג. במהלך הלוויה, הוא פוגש לראשונה זה עשרות שנים את אחותה הצעירה, דודתו אוגוסטה. המפגש בין איש ואישה אלה, השונים באופיים, רחוקים בגילם, וזרים גמורים זה לזה, מוביל בניגוד לצפוי למערכת יחסים שמשנה בהדרגה את חייו האפורים של הנרי מן הקצה אל הקצה.
הנרי השמרן והמיושב מובל על ידי דודתו למעשים ולמקומות שלא היה מגיע אליהם בלעדיה. הוא מאבד את אפרה של אמו, נחקר על ידי המשטרה בחשד להחזקת סמים אסורים בכד האפר, ומגלה מפיה לראשונה שמי שחשב כאמו ונפטרה זה עתה לא הייתה אמו הביולוגית. מסיבות שאינן ברורות לו, הוא נשאב לאיטו לעולמה של דודתו.
המסע המטפורי של הנרי מחייו הישנים, הבריטיים מאוד, לעולמה של דודתו הקוסמופוליטית, מתבטא בסדרת מסעות ממשיים, ההולכים ומרחיקים אותו מביתו הפרוורי ומתחביבו היחיד, גידול פרחי דליה.
יעדם הראשון היא עיר הקיט ברייטון, שלחופי התעלה האנגלית. במסעם השני הם טסים לפריז ומשם נוסעים באוריינט אקספרס עד איסטנבול. בשובו ממסע זה חוזר הנרי למשך מספר חודשים לביתו ולחייו השקטים, אולם נתק זה אינו מחזיק מעמד, ומסתיים במסע שלישי ואחרון, שיעדו הסופי פאראגוואי הדיקטטורית (שגם מופיעה בספר קונסול של כבוד שיצא שנים מעטות אחר כך). טיול שלישי זה הופך למסע בכיוון אחד, כאשר הנרי נענה להצעתה של אוגוסטה להשתקע בדרום אמריקה, עמה ועם אהובה מר ויסקונטי. הרומן מסתיים עם סופו של המסע האחרון, כאשר הנרי מקבל עליו סופית את אורח החיים של דודתו.
כדרכם של נוסעים, מעבירים הנרי ודודתו את זמנם במסעותיהם בשיחות ובסיפורים, אולם דומה שלהנרי אין כלל מעשיות לספר לדודתו, והוא רק שומע את שלה. סיפוריה מגלים בפניו את חייה הסוערים, מסעותיה הרבים בעקבות מאהביה, מעשי הפשע שביצעו הם ושביצעה היא יחד עמם, עושר של הרפתקאות מסמרות שיער, פרידות והתחלות חדשות במקומות חדשים. כן הוא דולה ממנה, פה ושם, פרטים על חייהם של אמו ואביו (שמת בעת שהנרי היה ילד). יחד הם נוסעים גם למסע-זוטא, שבו הם עולים לקברו של אביו ביום השנה לפטירתו, ופוגשים את אחת מאהובותיו.
בעמודו האחרון של הרומן שם גרין בפיו של הנרי את התגלית שנרמזה כבר קודם לכן, שדודתו אוגוסטה היא אמו הביולוגית. לאור חשיפה זו, נראים מסעותיהם כדרכה של אוגוסטה בשלהי חייה לתבוע אותו מחדש כבנה, לאחר שהפקידה אותו בעודו תינוק בידי אחותה הגדולה.
דמויות > דמויות ראשיות > הנרי פולינג

הנרי פולינג הוא גיבור הרומן והדובר המספר אותו בגוף ראשון. הוא כבן 45 ומצא את עצמו יוצא לפנסיה מוקדמת, לאחר שהבנק שבו עבד נרכש על ידי קבוצה בנקאית גדולה, והסניף המקומי שאותו ניהל נסגר. חייו הקודמים להתרחשויות המסופרות היו שקטים וחסרי עניין. חבריו היו מעטים, מכרים שהכיר בעבודתו בבנק ותו לא. תחביבו היחיד היה גידול פרחי הדליה שבגינתו, וחיי האהבה שלו הסתכמו בכך שפעם אחת כמעט והציע נישואים לברברה קין, בתו של ידיד ולקוח הבנק, סר אלפרד קין. שעמומו מגיע עד כדי כך שמותה של אמו, המספק לו דבר מה לארגן ומפגש עם מכרים בלוויה, מעורר בו התרגשות חיובית.
מותה של האם מניע את העלילה בראשיתה, כשהוא מפגיש את הנרי עם דודתו. בתחילה גישתו כלפיה היא כזו של עליונות מוסרית. הוא אינו יוזם את המשך הקשר ביניהם, לאחר המפגש המחודש, אולם ככל שמתפתחת העלילה הולך וגובר עניינו בקשר זה. עניינו מסתכם מעל לפני השטח ברצון ללמוד יותר על הוריו המתים ועל ילדותו, אולם מתחתיו ניכרת גם משיכה לאורח החיים האלטרנטיבי שמוצע לו - הצעה מרומזת בתחילת הרומן, שהופכת למפורשת בסופו.
הנרי פולינג עובר בחודשים המתוארים ברומן שינוי מן הקצה עד הקצה: הוא נוסע ליבשת רחוקה, בעוד שבעבר לא היה מעלה על דעתו להרחיק מעבר לחופי אנגליה; הוא מאמץ חיי פשע של מבריח סחורות לא חוקיות, על כל הסיכון הכרוך בכך ובניגוד גמור לאופיה המהוגן של משרתו כמנהל בנק; הוא נושא לאישה נערה מקומית בת 16, בתו של מנהל המכס באסונסיון, במקום את העלמה קין המתאימה כל כך לסגנון חייו הישן, מבחינת גיל, מוצא וסגנון חיים.
דמויות > דמויות ראשיות > אוגוסטה ברטרם

במידה שבה "מסעותי" הוא רומן פיקרסקי, הוא כזה משום שהדודה אוגוסטה היא ה"פיקארה", הנוודה שבו. היא נכנסת לרומן ולחייו של הנרי, עם הגעתה באיחור להלווית אחותה. אשה כבת שבעים וארבע, אדומת שיער, בטוחה בעצמה וקולנית, הנרי מתרשם בעיקר מגסות-רוחה באותו יום. היא מתאפיינת בסירוב עקרוני להכיר בגילה המבוגר, ובמגבלות החברתיות והפיזיות שהוא אמור להטיל עליה. אף שהרומן מלא בסיפוריה הרבים והמגוונים, היא אינה חיה בעבר או חושבת על העתיד המרוחק, אלא עוסקת בהווה בלבד.
סולם הערכים המשתמע ממעשיה ומסיפוריה, מעמיד בראשו את האהבה ואת סיפוק מאווייה האישיים, ברוח ציוויו של הורטיוס, לנצל עד תום את היום. אין מקום בעולמה לחרטה ואין היא נותנת דעתה מה יגידו הבריות. לחוקים הנוהגים במדינות הרבות שהיא מבקרת אין היא רוחשת כל יראת כבוד, ואינה מהססת להפר אותם, בתנאי שהיא רואה סיכוי סביר שלא להיתפס.
אנו לומדים מסיפוריה שאינה קנאית, שכן לא כעסה על מאהבה מר דאמברוז (Dambreuse) כשגילתה את שקריו, חוסר נאמנותו וחייו הכפולים. גם לאהבת חייה, מר ויסקונטי, סלחה על משגים רבים. כאשר הנרי תוהה בפניה על יכולתה לסלוח על כגון אלה, היא רוגזת עליו, באמרה שאינו מבין דבר. למרות זאת התפרצותה כלפי העלמה פטרסון, אותה הם פוגשים בפוקדם את קברו של אביו של הנרי, מעידה שבכל זאת קיימת בה מידה של קנאה או רכושנות.
להשגותיו של הנרי על אורח חייה ומוסריותה היא מתייחסת בביטול, בראותה את השקפתו כלא יותר מתמימות, שנובעת מהאופן שבו גודל על ידי אחותה. מההתנגשות הבלתי נמנעת בין תפישות העולם המנוגדות היא מגיחה כמנצחת, ניצחון בלתי נמנע שבו לא הטילה ספק באף שלב לאורך הרומן.
דמויות > דמויות נוספות > וורדסוורת'

מאהבה שחור העור של הדודה אוגוסטה נקרא על שמו של המשורר ויליאם וורדסוורת' בלי שום סיבה פרט לכך שהיא סולדת משמו האמיתי (זאכרי). סוחר סמים קלים יליד פריטאון שבסיירה לאון, וורדסוורת' פגש את אוגוסטה המבוגרת ממנו כשכבר הייתה אישה זקנה. אהבתו אליה זוכה להערכתו של הנרי, והוא מוכיח אותה כאשר הוא ממשיך לנדוד בעקבותיה ולשרת אותה בנאמנות, גם לאחר שהיא עוזבת אותו ומחדשת את יחסיה עם מר ויסקונטי. בסוף הספר הוא גם מת למענה, בעוד שהיא מצידה אפילו אינה מפסיקה לרקוד עם ויסקונטי כשהנרי מבשר לה על מותו. יחסיהם של הנרי ווורדסוורת' מתחילים באיבה מסוימת, כאשר וורדסוורת' מאבד את אפרה של אמו המתה של הנרי ומשתמש בכד (ובהנרי הנושא אותו) כדי להבריח סמים מהמשטרה. אולם הנרי לומד להעריך אותו, ובעיקר את נאמנותו לדודתו, בהמשך.
דמויות > דמויות נוספות > מר ויסקונטי

דמותו של מר ויסקונטי מופיעה ברומן לראשונה כאחת מדמויות העבר שמעלה באוב הדודה אוגוסטה בסיפוריה. ויסקונטי הוא נוכל איטלקי המכונה "הצפע" על ידי האינטרפול ושאר המשטרות הדולקות אחריו לאורך השנים. בימי מלחמת העולם השנייה סייע לנאצים, ולאחריה נמלט בקושי מגורלם של משתפי הפעולה. הרפתקתו זו מתוארת באריכות על ידי הדודה אוגוסטה באוזני הנרי בחלקו הראשון של הספר, אולם בשלב ההוא אין היא יודעת דבר אודות קורותיו בעשרות השנים מאז שנפרדו דרכיהם.
בחלקו השני של הרומן נודע כי ויסקונטי עודנו חי ולמרות גילו המתקדם עודנו פעיל במעשה מרמה חדש, שלצורכו מבריחה הדודה אוגוסטה (בעזרת הנרי, אך בלי ידיעתו) לבנת זהב לטורקיה, בניגוד לחוקי המטבע ששררו באותה העת בבריטניה. אף שוויסקונטי הפסיד בעבר כספים רבים שנתנה לו, מתמידה אוגוסטה באהבתה לו, ומצטרפת אליו לחייו החדשים בפרגוואי, כמבריח סחורה. כאשר מניח עליו ה-CIA את ידו שם, מתברר כי היה בידיו זיוף מפורסם של יצירה של לאונרדו דה וינצ'י, שהצליח לשמור ברשותו מימיו בשירות הנאצים. חפץ יקר ערך זה קונה את חרותו של ויסקונטי, משום שרשויות החוק אינם יודעים שלא מדובר ביצירה המקורית, שהושמדה בהפצצה. כך הוא מורשה לחיות את שארית ימיו יחד עם אוגוסטה והנרי, לו הוא מותיר את רוב הנטל הכרוך בניהול עסקיהם.
דמויות > דמויות נוספות > טולי

טולי הוא כינויה של נערה צעירה, שכנתם לקרון של הנרי ואוגוסטה בנסיעתם על גבי האוריינט אקספרס. הנרי נדהם תחילה מהרעיון שעולה בראשה של דודתו, שהוא וטולי יכולים להיות זוג. אולם הוא מתידד עם הנערה, למרות השוני ביניהם, ואף מקבל, ספק ביודעין, את הצעתה לעשן ביחד מריחואנה. טולי מספרת להנרי רבות על חייה, יחד עם תרמילאים שהכירה בפריז, ועל אביה סוכן ה-CIA. בעת שהם שוהים על הרכבת הנרי מהרהר כמה שונה היא ממנו ומביתו בסאות'ווד. בכך שהייתה בת לוויה למסעו הגשמי, היא הייתה לתחנה גם במסעו המטאפורי, מחייו השקטים הישנים, לאלה החדשים והסוערים.
דמויות > דמויות נוספות > הבלש סמל ספארואו

ג'ון ספארואו (Sparrow), בלש הסקוטלנד יארד, פונה להנרי לאחר ביקורו הראשון בבית דודתו, במאמץ לאתר את וורדסוורת' בחשד (מוצדק) לסחר בסמים. בתחילה משתף איתו הנרי פעולה ומשאיל לו את כד האפר לבדיקות מעבדה, המאשרות את חשדו. ספארואו מביע את הפתעתו כשהוא מגלה בהמשך את חוסר רצונו של הנרי לעזור לו בחקירתו. בכך הוא משמש בידי גרין כמראה, המשקפת את השינוי החל בהנרי: הוא עודנו נראה מלבר כאזרח מהוגן ושומר חוק כפי שהיה בעבר, ואין להתפלא שספארואו מניח שיצדד בשוטר ולא בעבריין; אבל בתוכו כבר חצה את הקווים לצד השני. כאשר ספארואו מביע תקוה שוורדסוורת, שנמלט בינתיים לצרפת, ישוב לממלכה המאוחדת וייעצר, מביע הנרי את תקוותו שלא יעשה כן.
כמו מספר דמויות אחרות ברומן, גם הבלש ספארואו שב אליו לאחר שכבר נדמה שעזב אותו: בעת הנתק בן מספר החודשים בין אוגוסטה להנרי, הוא מופיע בחברת עמיתו הבכיר ממנו, המפקח וודרואו (Woodrow), כדי לנסות לדלות מהנרי מידע שיסייע בעדם להתחקות אחרי דודתו. בשלב זה עניינה של המשטרה אינו בדג הרקק וורדסוורת', אלא במר ויסקונטי, המבוקש על ידי האינטרפול. הנרי מכניס אותם לחפש בדירתה של דודתו, שהפקידה בידו מפתח, אך לא לפני שהוא סוקר אותה בעצמו, על מנת לוודא שלא ימצאו דבר שיועיל להם. שני השוטרים עוזבים אותו בבקשה ליצור עימם קשר אם ישמע מדודתו, אולם הוא מבהיר להם שאין כוונתו לעשות כן.
דמויות > דמויות נוספות > העלמה ברברה קין

ברברה קין, בתו היחידה של איל הבטון סר אלפרד קין, אינה מופיעה ברומן בעצמה, אלא במכתביה ובכל אחת מהפעמים הרבות שהנרי מהרהר בה. פעם אחת כמעט והציע לה נישואין, אולם בכל פעם שהיא מוזכרת בספר היא אינה מוזכרת כמושא אהבתו, אלא כברירת מחדל שיכול היה, בנסיבות מסוימות, לקשור את גורלו בגורלה לנוחיותם המשותפת. הנרי מוסיף ומשתעשע במחשבה לכתוב לה למקום מושבה בדרום אפריקה (לשם נסעה עם מות אביה), בנקודות מפתח ברומן, אך בכל פעם נראה שהולכת ופוחתת הסבירות שיעשה זאת, ובכך יתכחש לחייו החדשים ויתמרד בהשפעתה של דודתו עליו. בכל זאת נראה כי נודעה לה חשיבות מסוימת בעיניו, שכן היא עולה בדעתו שוב ושוב, ובאופן בולט ביותר כאשר הוא נכלא בתא מעצר עלוב על ידי משטרת אסונסיון.