stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנה עדן (שחיינית)
ביוגרפיה > 2000

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק במרץ 2000 קבעה עדן במשחה ל-200 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 2:33.02 דקות ויממה לאחר מכן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש נוסף של 4:45.74 דקות. שיא זה החזיק מעמד כ-14 שנים ונשבר על ידי עמית עברי (4:44.05 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון סיימה עדן במקום 11 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:46.77 דקות, במקום 17 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.61 דקות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:12.23 דקות (23 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של לימור מרמלשטיין).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה סיימה עדן במקום ה-15 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:57.29 דקות, במקום ה-23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:40.63 דקות ובמקום ה-37 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.21 דקות. בנוסף, היא השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב אך הרביעייה הישראלית פסלה.
הישגים בתחרויות שחייה למסטרס

עדן משתתפת בתחרויות שחייה למסטרס. באליפות ישראל בשחייה למסטרס שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2010 היא קבעה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש (לגילאי 25 - 29) של 2:37.62 דקות.
כיום, עובדת עדן בלימוד שחייה והידרותרפיה בקבוצת השחייה עולם המים.
דינו באג'ו

דינו באג'ו (באיטלקית: Dino Baggio; נולד ב-24 ביולי 1971) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
באג'ו, שהחל את הקריירה במדי טורינו, בילה את מירב הקריירה שלו באיטליה, וזכה במהלכה שלוש פעמים בגביע אופ"א עם שתי קבוצות שונות (פארמה ויובנטוס).
באג'ו רשם 60 הופעות במדי נבחרת איטליה, ביניהן גמר מונדיאל 1994.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

באג'ו החל את הקריירה הבינלאומית שלו במדי נבחרת איטליה הצעירה, עימה זכה באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 1992. באותה שנה שיחק באג'ו גם בנבחרת האולימפית עם המאמן צ'זרה מלדיני, שהתחרתה באולימפיאדת ברצלונה והודחה בשלב רבע הגמר.
ב-21 בדצמבר 1991 ערך באג'ו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה, תחת המאמן אריגו סאקי, בניצחון הביתי של איטליה על קפריסין, שהסתיים בתוצאה 2-0. גם דמטריו אלברטיני ערך הופעת בכורה בקישור לצידו של באג'ו, והשניים הרכיבו יחד את מרכז השדה האיטלקי במשך רוב שנות ה-90. באג'ו כבש את שער הבכורה שלו ב-24 בפברואר 1993, במשחק מול פורטוגל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. גם במשחק השני בין הנבחרות במסגרת המוקדמות באג'ו כבש, הפעם היה זה שער ניצחון שהעלה את נבחרתו לטורניר מונדיאל 1994. באג'ו נכלל בסגל של אריגו סאקי לקראת הטורניר. דינו באג'ו ורוברטו באג'ו היו מהבולטים בשורות נבחרתם. דינו באג'ו כבש פעמיים במהלך הטורניר, את השער היחיד במשחק מול נורווגיה בשלב הבתים, בו ניצחה איטליה 1-0, ואת השער הראשון בניצחון 2-1 על ספרד ברבע הגמר. באג'ו ונבחרתו העפילו למשחק הגמר מול ברזיל, אך נוצחו בפנדלים לאחר 0-0 בתום ההארכה. דינו באג'ו פתח במשחק הגמר, אך לא הגיע עם נבחרתו לפנדלים לאחר שהוחלף חמש דקות מפתיחת ההארכה.
באג'ו היה בסגל של אריגו סאקי ליורו 1996, אך שיחק רק במשחק אחד, בו פתח והוחלף בדקה ה-39. איטליה הודחה לאחר שלב הבתים. באג'ו נכלל בסגל של צ'זרה מלדיני למונדיאל 1998, שהיה לטורניר הגדול האחרון שלו במדי איטליה, ופתח בכל משחקי נבחרתו, שהודחה ברבע הגמר בפנדלים מול צרפת, שזכתה באותו טורניר. באג'ו לא החמיץ ולו דקה אחת עד לרבע הגמר, שבו הוחלף במהלך המחצית השנייה.
ב-13 בנובמבר 1999 ערך באג'ו את הופעתו האחרונה במדי איטליה, שהפסידה לבלגיה 3-1 במשחק ידידות. הוא נכלל בסגל המורחב של דינו זוף ליורו 2000, אך נופה מהסגל הסופי לטורניר.
בסך הכל בשמונה שנותיו בנבחרת איטליה, ערך באג'ו 60 הופעות בהן כבש שבעה שערים, והיה מהבולטים בשחקניה בשנות ה-90.
תארים

גביע מיטרופה: 1991
גביע אופ"א: 1992/1993
גביע אופ"א (2): 1994/1995, 1998/1999
הגביע האיטלקי: 1998/1999
הסופר קאפ האיטלקי: 1999
אליפות אירופה עד גיל 21: 1992
גביע העולם: 1994 (מקום שני)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | טורינו | איטליה סרייה ב' | 3 | 0 |
| 1990/1991 | טורינו | איטליה סרייה א' | 25 | 2 |
| 1991/1992 | אינטר מילאנו | איטליה סרייה א' | 27 | 1 |
| 1992/1993 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 32 | 1 |
| 1993/1994 | יובנטוס | איטליה סרייה א' | 17 | 0 |
| 1994/1995 | פארמה | איטליה סרייה א' | 31 | 6 |
| 1995/1996 | פארמה | איטליה סרייה א' | 28 | 4 |
| 1996/1997 | פארמה | איטליה סרייה א' | 31 | 2 |
| 1997/1998 | פארמה | איטליה סרייה א' | 29 | 5 |
| 1998/1999 | פארמה | איטליה סרייה א' | 29 | 2 |
| 1999/2000 | פארמה | איטליה סרייה א' | 24 | 0 |
| 2000/2001 | לאציו | איטליה סרייה א' | 25 | 1 |
| 2001/2002 | לאציו | איטליה סרייה א' | 15 | 0 |
| 2002/2003 | לאציו | איטליה סרייה א' | 4 | 0 |
| 2003/2004 | בלקברן רוברס | אנגליה פרמייר ליג | 9 | 1 |
| 2003/2004 | אנקונה | איטליה סרייה א' | 13 | 0 |
| 2004/2005 | לאציו | איטליה סרייה א' | 0 | 0 |
| 2005/2006 | טריאסטינה | איטליה סרייה ב' | 3 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 345 | 25 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1991 | 1 | 0 |
| 1992 | 1 | 0 |
| 1993 | 7 | 3 |
| 1994 | 15 | 4 |
| 1995 | 5 | 0 |
| 1996 | 4 | 0 |
| 1997 | 11 | 0 |
| 1998 | 11 | 0 |
| 1999 | 5 | 0 |
| סה"כ | 60 | 7 |
דזונג

תצלום הדזונג בעיר טרונגסה בבהוטן
תצלום פנים הדזונג בטרונגסה
פונקה דזונג ונהר מו צ'הו
דזונג הוא סוג של מבצר ומנזר בעל עיצוב ארכיטקטוני ייחודי. ניתן למצוא את מבצרי הדזונג באזורי הממלכות הבודהיסטיות בהרי ההימלאיה, במיוחד בהוטן וטיבט.
מאפייני הדזונג

מבצרי הדזונג הם בעלי חומות חיצוניות גבוהות אשר סובבות מתחם ובו חצרות, מקדשים, משרדים ומגורי נזירים. מאפיינים בולטים בדזונג כוללים:
חומות לבנים ואבנים גבוהות המשתפלות כלפי פנים. החומות צבועות בלבן ובעלות מספר מועט בלבד של חלונות, אם בכלל, בתחתיתן.
הקפת החומה ברצועה אדומה לקראת ראשה (מדי פעם הרצועה מנוקדת בעיגולי זהב גדולים).
גגות משתפלים בסגנון סיני על גבי המקדשים בפנימיים.
דלתות כניסה מאסיביות עשויות מעץ וברזל.
החצרות והמקדשים הפנימיים נצבעים בצבעים בהירים במוטיבים בודהיסטים.
מקרה נדיר של ארכיטקטורת דזונג מחוץ להימלאיה ניתן למצוא באוניברסיטת אל פאסו במדינת טקסס אשר בארצות הברית.
תפקיד הדזונג

מבצרי הדזונג משמשים כמרכזי דת, צבא, מנהלה וחברה עבור המחוז בו הם שוכנים. הם משמשים לרוב כאתרים המרכזיים לפסטיבלים בודהיסטים.
החדרים בתוך הדזונג מוקצים, בדרך כלל, כמחצית לתפקודים מנהלתיים (כמו עבור ראש המבצר, הפנלופ) וכמחצית לתפקודים דתיים (בעיקר חדרים לנזירים בודהיסטים). חלוקה זו בין המנהלה והדת מייצגת את האידיאל לשילוב בין ענייני המדינה וענייני הדת (כפי שנהוג בממלכת בהוטן, למשל).
אתרי הדזונג

ארכיטקטורת הדזונג הבהוטנית הגיע לשיאה במהלך המאה ה-16, תחת הנהגתו של הלאמה הגדול שאבדראנג נג'אוואנג נאמגייאל. שאבדראנג הסתמך על חזיונות וסימנים דתיים כדי למקם כל דזונג שהקים בממלכת בהוטן. לפי אסטרטגיות צבאיות מודרניות ומקובלות, מיקומם של המבצרים הוא חכם ונבון בכל הנוגע לתפקודם כמבצר מגן. הדזונג בוואנגדיו פודרנג (Wangdue Phodrang), לדוגמה, ממוקם על נקודה גבוהה המשקיפה על דלתאת שני נהרות גדולים. כך המבצר יכול לחסום פולשים מהדרום אשר עלולים לנסות להשתמש בנהרות כדי לעקוף את השטח הקשה למעבר בהרי ההימאליה המרכזיים.
המבצרים נבנו לרוב על גבעות או נקודות גבוהות אחרות. אם דזונג בנוי בתחתית עמק, בצמוד להר, אז לרוב דזונג קטן יותר ימוקם הישר מעליו, זאת כדי למנוע התקפה ממעלה ההר. דזונג פונאקה הוא יוצא דופן ובנוי על שטח מישורי יחסית. במקום הפרשי הגובה הדזונג מנצל את דלתאת הנהרות מו צ'הו ופו צ'הו. המים מקיפים את הדזונג משלושה צדדים ובכך מותירים לתוקפים נתיב התקפה אחד בלבד. הדבר חשף את הדזונג לבעיות אחרות, כגון הצפת העמק בשנת 1994, שגרמה נזק רב למבצר והרגה 23 אנשים.
בניית הדזונג

באופן מסורתי הדזונגים נבנים מבלי להשתמש בתוכניות ארכיטקטוניות. במקום זאת הבנייה מתקדמת תחת פיקוחו של לאמה בכיר אשר כביכול קובע את ממדי המבצר לפי השראה רוחנית.
בעבר מבצרי הדונז היו נבנים על ידי עובדי קורווה כמס עבור אדמותיהם. תחת מס זה כל משפחה סיפקה מספר מסוים מבני משפחתה, בהתאם לצו הפיאודל, ואלו עבדו במשך מספר חודשים בבניית הדזונג.
דזופה טוסקנה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק, מזון 
 מטבח:  cucina povera 
 מוצא:  איטליה 
 
מינסטרה די פאנה
דזופה טוסקנה (באיטלקית: Zuppa toscana) הוא מונח רחב, שפירושו המילולי "מרק טוסקני", אם כי באיטליה הוא נקרא "מינֶסְטרָה די פַאנֶה", כלומר "מרק לחם".
מאפיינים

על אף שיכולות להיות וריאציות רבות של אותו אוכל איטלקי זה, ועל אף שיש בהחלט וריאציות רבות תחת המטרייה של המונח 'דזופה טוסקנה', המרכיבים העיקריים של דזופה טוסקנה הקלאסיים הם "שעועית קנליני", תפוחי אדמה וקייל. הגרסה הצפון אמריקאית, שזכתה לפופולריות באמצעות רשת המסעדות "אוליב גארדן" (אנ') ועשויה עם סאלסיצ'ה, פלפל צ'ילי כתוש, בצל לבן חתוך לקוביות, קותלי חזיר, מחית שום, ציר עוף, שמנת, תפוחי אדמה וקייל עשירה יותר מהמקור.
היסטוריה

על פי הדור הישן יותר, מינֶסְטרָה די פַאנֶה ("אביו הקדמון" של דזופה טוסקנה) נוצר במקור כדרך להשתמש בשאריות הלחם היבש. לעניים זה היה בזבוז לזרוק את הלחם הזה. במקום זאת הם הכינו ממנו מרק מימי. מינֶסְטרָה די פַאנֶה היה חלק מהתרבות האיטלקית במשך זמן רב - כל כך הרבה, למעשה, עד שיש אגדות שלאונרדו דה וינצ'י אכל תבשיל זה בעצמו. המרק הפך לחלק מהזהות הטוסקנית.
עם הזמן, מינֶסְטרָה די פַאנֶה שונה לדזופה טוסקנה. לאחרונה, צורה זו הפכה לפופולרית כאמור על ידי רשת המסעדות "אוליב גארדן" והצלחה זו נמשכת כבר במשך שנים רבות.
ראו גם

ריבוליטה
הערות שוליים

↑  "Dictionary.com | Meanings & Definitions of English Words". Dictionary.com (באנגלית). נבדק ב-2023-11-25.
↑  "Dictionary.com | Meanings & Definitions of English Words". Dictionary.com (באנגלית). נבדק ב-2023-11-25.
↑  Burros, Marian (1992-11-25). "Eating Well". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-11-25.
↑  "Olive Garden Zuppa Toscana: Tuscan Soup Recipe made at the restaurant". www.tuscanrecipes.com. נבדק ב-2023-11-25.
1 2 3 4  Sutton, David E. (בדצמבר 2004). "Around the Tuscan Table: Food, Family, and Gender in Twentieth-Century Florence. Carole M. Counihan". Journal of Anthropological Research. 60 (4): 587–589. doi:10.1086/jar.60.4.3631155. ISSN 0091-7710. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Minestra di Pane Recipe - Tuscan Vegetable and Bread Soup". Organic Tuscany Cookbook (באנגלית אמריקאית). 2010-10-25. נבדק ב-2023-11-25.
דמיאן ולצ'ב

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1883 גברובו, נסיכות בולגריה בולגריה
 פטירה:  25 בינואר 1954 (בגיל 70) פריז, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  ווה 
 מדינה:  בולגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת סופיה  האוניברסיטה הצבאית הלאומית ע"ש וסיל לבסקי 
 השתייכות:  בולגריה צבא ממלכת בולגריה
 תקופת הפעילות:  1903–1920, 1923 – 1928, 1944 – 1946
 דרגה:  קולונל-גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבלקן הראשונה, מלחמת הבלקן השנייה, החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר סובורוב, דרגה 1  מסדר אלכסנדר הקדוש של בולגריה  מסדר הגבורה 
 תפקידים אזרחיים
 שר המלחמה של בולגריה (1944 – 1946)
 
דָמִיָאן דָמִיָאנוֹב וֶלְצֶ'ב (בבולגרית: Дамян Велчев Дамянов;‏ 4 במרץ 1883, גברובו, נסיכות בולגריה – 25 בינואר 1954, פריז, צרפת) היה גנרל בולגרי, מראשי הליגה הצבאית של בולגריה וחוג זוונו אשר נטל חלק פעיל בשלוש הפיכות בבולגריה, ובין 1944 ל-1946 כיהן כשר המלחמה הבולגרי.
ביוגרפיה

דמיאן ולצ'ב נולד בגברובו וב-1903 סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה והוצב כקצין רגלים באוגדת הרגלים ה-7 "רילה". ולצ'ב לחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה ובמלחמת העולם הראשונה. לאחר חתימת חוזה ניי במסגרתו צומצם הצבא הבולגרי לכדי ז'נדרמריה שוחרר מהצבא.
הוא הצטרף לליגה הצבאית ובהמשך נמנה עם ראשיה. ב-1923 השתתף ולצ'ב בהפיכה שהובילה להדחתו ולרציחתו של ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי. בהמשך, הצטרף ולצ'ב לחוג זוונו ויחד עם קימון גאורגייב הוביל את הליגה הצבאית.
ב-19 במאי 1934 חוללה הליגה הצבאית הפיכה בבולגריה. הפרלמנט פוזר, נאסרה פעילות פוליטית וכן פעילותם של איגודים מקצועיים. כדי לשמור על כסאו אולץ המלך בוריס השלישי להסכים למשטר החדש ולמנות את קימון גאורגייב לראש הממשלה. מאוחר יותר הודח גאורגייב ובמקומו מונה הגנרל פנצ'ו זלאטב שהיה איש אמונו של המלך. בהדרגה עלה בידי בוריס השלישי להשתלט על הליגה הצבאית והוא פעל לניטרולה. ולצ'ב עזב את בולגריה ליוגוסלביה, אך בשלהי 1935 שב לממלכה. הוא פעל לביצוע הפיכה נוספת אך נלכד, הועמד לדין ונדון למוות. שר המשפטים דימיטר פשב סירב לחתום על גזר הדין ולבסוף הומתק עונשו של ולצ'ב למאסר עולם. ב-1940 זכה לחנינה ושוחרר מכלאו.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי נמנה ולצ'ב עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה. ולצ'ב וקימון גאורגייב חָבְרוּ לחזית המולדת ונאבקו נגד המשטר המלוכני. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והממשלה הפרו-מלוכנית הודחה. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה ודמיאן ולצ'ב לשר המלחמה. הוא הועלה לדרגת קולונל-גנרל. בהמשך, החל תהליך השתלטותה האלים של המפלגה הקומוניסטית על בולגריה. ב-25 בספטמבר 1946 התפטר ולצ'ב מתפקידו כשר המלחמה, מונה לשגריר בולגריה בשווייץ וביקש בה מקלט מדיני.
הוא הלך לעולמו בפריז ב-1954 והוא בן 70 שנים.
הערות שוליים

↑  קולונל-גנרל היא דרגת ביניים בין גנרל לפילדמרשל. דהיינו, בכירה יותר מגנרל וזוטרה יותר מפילדמרשל.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 29-28.
↑  ניר ברוך, הכֹּפֶר, בולגריה ויהודיה במשך הדורות, הוצאת שבילים, תל אביב, 1990, עמודים 59-58.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 314-305.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1099966698  VIAF: 11146332806718731128   WorldCat (עם VIAF): 11146332806718731128
דייוויד רוס (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1945 (בן 79) בלקברן, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד רוס (באנגלית: David Ross; נולד ב-19 בינואר 1945) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי.
ביוגרפיה

רוס נולד בבלקברן שבלנקשייר.
תפקידיו הידועים ביותר הם בדמות קרייטן ואחר כך בדמות Talkie Toaster בסדרת המדע בדיוני "ננס אדום", אלגין ספארוהוק בסיטקום של ה-BBC "הדשא ירוק יותר", ומר סדלי בעיבוד של ה-BBC לרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי משנת 1998. עוד שיחק בתפקיד מר שרווין בסרט "בזיל", בעל סוכנות הימורים רמאי בסדרת הטלוויזיה "Goodnight Sweetheart". הוא גילם את בזיל טיילר, נהג מונית ודוור טוב לב בסדרת הדרמה הקומית של ג'ון סאליבן "רוג'ר רוג'ר", ושיחק בתפקיד דונלד מוס בסדרת הדרמה "Boys from the Blackstuff" של אלן בליסדייל. ב-1991 הופיע רוס בסדרה נוספת של בליסדייל " G.B.H." רוס שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "דוק מרטין", וב-2010 הופיע בסדרה הקומית הוותיקה "בערוב ימי היין".
בתיאטרון כיכב רוס במחזה "Having a Ball". ההצגה זכתה להצלחה בבריטניה אבל נחלה כישלון בקופות באוסטרליה שם הועלתה על ידי ג'ון מק'קלום. במחזה כיכבו לצדו ג'קי ויבר ומגי דנס.
ב-2015 הופיע רוס במותחן הפשע "Monochrome". ב-2017 חזר לגלם את Talkie Toaster בפרק "Mechocracy" בעונה ה-12 של הסדרה "ננס אדום".
הערות שוליים

↑  Mr Flibble Talks To... David Ross – Features – Red Dwarf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5073551  ISNI: 0000 0001 2015 1592  LCCN: no2013133189  MusicBrainz: ffe73407-da42-431c-a247-05cb24987603  VIAF: 171228428   WorldCat (עם VIAF): 171228428
דייוויד רודי

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 2001 (בן 23) מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
 שם מלא:  דייוויד מייקל רודי
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  21
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של קולורדו (2019–2022)
 דראפט:  בחירה מספר 23, 2022 פילדלפיה 76'
 קבוצות כשחקן
 2022–2024 2024–:  ממפיס גריזליס פיניקס סאנס
דייוויד מייקל רודי (באנגלית: David Michael Roddy; נולד ב-27 במרץ 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד, בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA.
קריירה

לאחר ששיחק בתיכונים מקומיים, בחר רודי לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קולורדו. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 11.4 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק. ב-22 בינואר 2020 רשם שיא עונתי של 26 נקודות ושמונה ריבאונדים בניצחון 86–68 על פרזנו סטייט. בעונתו השנייה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 15.9 נקודות ו-9.4 ריבאונדים למשחק. ב-27 בינואר 2021 קלע 27 נקודות והוסיף 15 ריבאונדים בניצחון 78–56 על בויסי סטייט. בעונתו האחרונה בקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 19.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
ב-30 במרץ 2022 הכריז כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA. בדראפט נבחר רודי בבחירה ה-23 על ידי פילדלפיה 76' ונשלח יחד עם דני גרין בטרייד לממפיס גריזליס תמורת דיאנתוני מלטון.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | ממפיס | 70 | 4 | 18.0 | 0.429 | 0.307 | 0.631 | 2.8 | 0.8 | 0.4 | 0.3 | 6.7 |
| קריירה |  | 70 | 4 | 18.0 | 0.429 | 0.307 | 0.631 | 2.8 | 0.8 | 0.4 | 0.3 | 6.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | ממפיס | 6 | 0 | 12.7 | 0.276 | 0.300 | 1.000 | 2.8 | 0.7 | 0.0 | 0.3 | 3.8 |
| קריירה |  | 6 | 0 | 12.7 | 0.276 | 0.300 | 1.000 | 2.8 | 0.7 | 0.0 | 0.3 | 3.8 |
הערות שוליים

↑  Physical prowess and intangibles distinguishing CSU’s David Roddy as unique talent, Loveland Reporter-Herald, ‏2020-01-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Anthony Iozzo Sports editor, Breck boys track and field: Roddy wins state title in discus, adds medal in shot put, hometownsource.com (באנגלית)
↑  Kevin Lytle, Two-sport star David Roddy from Minnesota commits to Colorado State University basketball team, Fort Collins Coloradoan (באנגלית אמריקאית)
↑  Kevin Lytle, David Roddy’s superstar turn raising Colorado State basketball’s profile, Fort Collins Coloradoan (באנגלית אמריקאית)
↑  2020-21 Mountain West Men's Basketball Final Release, themw.com (באנגלית)
↑  Medved Named MW Coach of the Year By League's Media, Roddy First Team and Stevens Second Team, Colorado State University Athletics (באנגלית)
↑  Boise State vs. Colorado State - Game Recap - January 27, 2021 - ESPN, ESPN.com (באנגלית)
↑  Kevin Lytle, Colorado State's David Roddy named Mountain West men's basketball Player of the Year, Fort Collins Coloradoan (באנגלית אמריקאית)
↑  Mountain West Reveals 2021-22 Men's Basketball All-Conference Teams, themw.com (באנגלית)
↑  CSU's Roddy declares for draft, but could return, ESPN.com, ‏2022-03-30 (באנגלית)
↑  Parker.Fleming, Memphis Grizzlies trade De’Anthony Melton to 76ers for 23rd pick, selects David Roddy, Grizzly Bear Blues, ‏2022-06-23 (באנגלית)
האינטרנציונל הראשון

האינטרנציונל הראשון הוא הארגון הבין-לאומי הראשון של ארגוני פועלים אשר הוקם בלונדון ב-28 בספטמבר 1864 בשם "ההתאגדות הבין-לאומית של העובדים". שמו המקובל של הארגון כיום הוא "הסתדרות הפועלים הבין-לאומית", או "האינטרנציונל".
הארגון הוקם בעקבות קריאתם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס ב"מניפסט המפלגה הקומוניסטית" שפורסם ב-1848: "פועלי כל הארצות התאחדו". היה זה ארגון ששאף לאחד את ארגוני העובדים השונים שהיו מבוססים על מעמד הפועלים. האינטרנציונל הראשון נוסד ב-1864, אך הוועידה הראשונה נערכה כעבור שנתיים בשנת 1866 בעיר ז'נבה.
קרל מרקס
הארגון כלל במקור ארגוני פועלים בריטיים, אנרכיסטים, סוציאליסטים צרפתים, ורפובליקנים איטלקים, והוא אורגן בידי קבוצה קטנה שהתקבצה סביב קרל מרקס. אף על פי שלקרל מרקס עצמו לא היה חלק בארגון הישיבה, הוא נבחר לאחד מ-32 חברי המועצה הכללית הזמנית ובמקביל קיבל על עצמו את הנהגתו של הארגון. מאוחר יותר, חילוקי-דעות בין מרקס לבין מיכאיל בקונין, הבולט שבאנרכיסטים מקרב חברי האינטרנציונל, הובילו לפיצול בין "המרקסיסטים" ל"בקוניניסטים", ובקונגרס האג תומכי בקונין גורשו מהאינטרנציונל. כדי לשמור את שליטתו בארגון העביר אותו מרקס לניו יורק ב-1872. הארגון התפרק ארבע שנים מאוחר יותר, בוועידה בפילדלפיה בשנת 1876. ניסיונות להחיות את הארגון במשך חמש השנים הבאות כשלו.
המוניטין של האינטרנציונל באותה עת כמעצמה אימתנית עם מיליוני חברים ומשאבים כמעט בלתי מוגבלים היה מופרז. הגרעין הקשה של חבריו הבודדים עלה לעיתים רחוקות על 20,000 איש.
האינטרנציונל הראשון נחשב לגורם מרכזי ביצירת "הקומונה הפאריסאית".
החלטות שהתקבלו

רק הפועלים עצמם יכולים לשחרר את עצמם ממצוקתם (הם לא יכולים לקרוא לעזרה ממעמד גבוה יותר).
שחרור זה יושג רק באמצעות מאבק משותף של המוני הפועלים בכל מדינות העולם. על ידי התארגנותו של הפרולטריון במפלגה פוליטית עצמאית ובין-לאומית יוכלו להצליח במאבקם.
ראו גם

האינטרנציונל השני
האינטרנציונל השלישי
האינטרנציונל הרביעי
האינטרנציונל הסוציאליסטי
הערות שוליים

↑  יום בהיסטוריה סוציאליסטית, באתר זו הדרך, ‏28 בספטמבר 2021
↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, First International, EBCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263134105171  PLWABN: 9810554915405606  BIBSYS: 98017192  BNE: XX88956  BnF: cb118711119 (data)  CANTIC: a11690288  CiNii: DA03780041  GND: 503624-0  ISNI: 0000 0001 2158 2378  LCCN: n85048550  NDL: 00944608  NKC: ko2007402427  NLA: 35235583  RERO: 02-A005297702  SELIBR: 332973  SUDOC: 134161254  Trove: 876124  VIAF: 130915586   WorldCat (עם VIAF): 130915586 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דינו ליפאטי

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1917 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  2 בדצמבר 1950 (בגיל 33) ז'נבה, שווייץ 
 מקום קבורה:  Cemetery of Chêne-Bourg 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 מקום לימודים:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז, המכללה הלאומית "גאורגה לאזר" 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  EMI 
 
דינו ליפאטי (ברומנית: Dinu Lipatti;‏ 19 במרץ 1917 – 2 בדצמבר 1950) היה פסנתרן ומלחין רומני. הקריירה שלו באה אל סיומה הטראגי עם מותו מלימפומת הודג'קין בגיל 33. חרף הקריירה הקצרה שלו ומורשת הקלטות קטנה יחסית, ליפאטי נחשב לאחד הפסנתרנים המעולים במאה ה-20.
חייו

ליפאטי נולד בבוקרשט למשפחה מוזיקלית: אביו היה כנר, אמו פסנתרנית וסנדקו היה הכנר והמלחין ג'ורג'ה אנסקו. הוא למד בבית הספר התיכון על שם גאורגה לאזר והגיע למקום השני בתחרות הפסנתר הבינלאומית בווינה בשנת 1934. הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, שסבר כי ליפאטי היה המועמד הראוי לפרס הראשון, פרש במחאה מחבר השופטים. בשנים הבאות למד ליפאטי בפריז אצל קורטו, נדיה בולאנז'ה (שעימה הקליט כמה מן הוואלסים של ברהמס, אופוס 39), פול דיקא (הלחנה) ושארל מינש (ניצוח).
הקריירה של ליפאטי הושפעה ממלחמת העולם השנייה. תחילה המשיך להופיע בקונצרטים ברחבי אירופה, כולל בשטחים שכבשו הנאצים, אך בסופו של דבר נמלט מרומניה מולדתו בשנת 1943 והשתקע עם אשתו בז'נבה שבשווייץ הנייטרלית, והתמנה שם לפרופסור לפסנתר בקונסרבטוריון. באותה עת התגלו הסימנים הראשונים למחלתו. תחילה היססו הרופאים ולא ידעו לומר מה הבעיה, אך ב-1947 אובחנה אצלו לימפומת הודג'קין. עקב כך פחתה תדירות הופעותיו במידה ניכרת.
ליפאטי ניגן ברסיטל האחרון שלו, שגם הוקלט, ב-16 בספטמבר 1950 בבזאנסון שבצרפת. חרף מחלתו הקשה, הגיש פרשנויות שאין דומה להן לפרטיטה בסי במול מז'ור מאת באך, הסונאטה בלה מינור של מוצרט, האימפרומפטי בסול במול מז'ור ובמי במול מז'ור מאת שוברט, ושלושה עשר מתוך ארבעה עשר הוואלסים אשר לשופן — ליפאטי ניגן אותם לא לפי סדר פרסומם, כמקובל, אלא לפי סדר שקבע בעצמו. ואלס מספר 2 היה האחרון ברשימה, אך בהגיעו אליו, כאשר סיים לנגן את כל שלושה עשר הוואלסים האחרים, היה תשוש מכדי לנגנו; במקומו הציע לקהל את העיבוד של מיירה הס לכוראל Jesus bleibet meine Freude מאת באך. ליפאטי מת פחות משלושה חודשים אחרי הרסיטל. הוא נקבר בבית הקברות שן-בור שבמחוז ז'נבה. אשתו מדלן, מורה נודעת לפסנתר, נקברה לצידו לאחר מותה בשנת 1982.
רפרטואר

היושרה והטכניקה פסנתרנית בנגינת ליפאטי הגיעו לדרגות הגבוהות ביותר, ושירתו אותו במאמציו למצוא את השלמות המוזיקלית שחיפש. הוא נודע בעיקר בפרשנויותיו לשופן, מוצרט ובאך, אך הקליט גם את "אלבורדה דל גרסיוסו" מאת ראוול, יצירות מאת ליסט וג'ורג'ה אנסקו, והקונצ'רטי לפסנתר מאת שומאן וגריג. תקליט הוואלסים של שופן בנגינתו הופק והוצע למכירה שוב ושוב מאז יציאתו לאור, וחובבי מוזיקה רבים מבכרים אותו על הקלטות אחרות.
ליפאטי לא הקליט מעולם שום יצירה של בטהובן. הנחה נפוצה, אך שגויה, היא שליפאטי לא ניגן מיצירות בטהובן עד מועד מאוחר בקריירה שלו. למעשה, ניגן ליפאטי פעמיים את קונצ'רטו הקיסר בעונת 1940–1941 בבוקרשט והתכונן להקליט אותו לחברת EMI בשנת 1949. מזכר פנימי של וולטר לג, מפיק התקליטים של ליפאטי, מ-23 בפברואר 1948, מראה כי "ליפאטי גמר אומר להקליט קונצ'רטו של בטהובן בשנת 1949", ומזכיר את "קונצ'רטו הקיסר", מאחר שליפאטי כבר ניגן אותו בעבר. כמו כן, סונאטת ולדשטיין נמצאה בקביעות ברפרטואר של ליפאטי מאז 1936.
הקלטת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר מאת שופן, שהוקלטה בהופעה חיה בשווייץ במאי 1948 ויצאה במקור כשעל גב התקליט שמו של ליפאטי, התגלתה כהקלטה בנגינת אדם אחר — ב-1981 התברר שהאלינה צ'רני-סטפנסקה, פסנתרנית פולנייה, הזוכה בתחרות שופן הרביעית ותלמידה של קורטו גם היא, היא המנגנת בהקלטה, עם התזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוח וצלאב סמטאצ'ק. אף על פי כן, במועד מאוחר יותר נמצאה הקלטה אותנטית של ליפאטי לקונצ'רטו מאת שופן.
מורשת

השליטה, היופי והכנות הניכרים בהקלטותיו של ליפאטי ממשיכים לתת השראה ולרומם את רוחם של פסנתרנים וחובבי מוזיקה בעולם כולו. נוסף על הישגיו הגדולים בנגינה בפסנתר, היה ליפאטי גם מלחין. הוא הלחין בסגנון נאו-קלאסי, שניכרו בו השפעות צרפתיות ורומניות. ב-1997, שנים לאחר מותו, התקבל ליפאטי כחבר באקדמיה הרומנית.