stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הדמוקרטית (איטליה)
היסטוריה > לאחר רנצי

בבחירות 2018 קואליציית השמאל-מרכז, בראשות המפלגה הדמוקרטית, התרסקה עם 22%. לאחר הבחירות הסיעה נשארה באופוזיציה. הוקמה קואליציה של תנועת חמשת הכוכבים עם מפלגת הליגה הצפונית. מתאו רנצי סיים את כהונתו כמזכיר המפלגה.
באוגוסט 2019, המפלגה הדמוקרטית, הסוציאל-דמוקרטית ותנועת חמשת הכוכבים הסכימו על קואליציה חדשה. זאת לאחר שהליגה הצפונית פירקה את הקואליציה הקודמת. בספטמבר התפצלה המפלגה הדמוקרטית והוקמה מפלגת "איטליה ויוה".
אחרי שמפלגת "איטליה ויוה", בהנהגת ראש הממשלה לשעבר מתאו רנצי, פרשה מהקואליציה, הוקמה ממשלה כללה את רוב הסיעות בבית הנבחרים, כולל התנועה.
במרץ 2021, מזכיר הפלגה הדמוקרטית, ניקולה זינגארטי, התפטר מתפקידו לאחר מתח גובר בתוך המפלגה. חברים בולטים רבים במפלגה ביקשו מלטה להפוך למנהיג החדש; לאחר מספר ימים הודיע לטה כי יחזור לאיטליה כדי לקבל את המועמדות, והוא נבחר למזכיר חדש ב-14 במרץ 2021. ב-4 באוקטובר 2021, נבחר לטה לבית הנבחרים של איטליה כנציג מחוז סיינה.
בבחירות 2022, קואליציית השמאל-מרכז, בראשות המפלגה הדמוקרטית, התחזקה מעט אך הפסידה כשמפלגות הימין והימין הקיצוני השיגו את רוב המושבים. לטה הודה בתבוסה והתפטר מתפקיד מזכיר המפלגה.
אידאולוגיה

ה-PD היא מפלגה דומיננטית בגוש המרכז-שמאל. היא מושפעת מרעיונות נוצריים וכן מרעיונות סוציאל-דמוקרטיים. המפלגה מדגישה את ערכי הפרוגרסיביזם, ליברליזם חברתי, וסוגיות הנוגעות לאיכות הסביבה.
אידאולוגיה > היחס לישראל

יחסה של המפלגה למדינת ישראל הוא חיובי בדרך כלל. שרת החוץ מטעמה, פדריקה מוגריני, ביקרה בארץ בראשיתו של מבצע צוק איתן, סיירה באשדוד, הביעה דאגה לנוכח הפגיעה בתושבים פלסטינים בעזה, אך לא דרשה מישראל לעצור את המבצע באופן מיידי. מנהיגה רנצי מתנגד להכרה במדינה פלסטינית לפני חתימה על הסכם עם ישראל. הוא גם סבור שהבעיה העיקרית במזרח התיכון היא החימוש הגרעיני של האיראנים, והביע פעמים רבות את קרבתו לעם היהודי ולמדינת ישראל.
ראו גם

פוליטיקה של איטליה
הערות שוליים

↑  "Renzi's triumph in EU vote gives mandate for Italian reform",‏ 26 במאי 2014, רויטרס
↑  אסף אוני, ‏איטליה בדרך לממשלה חדשה; "סלביני עשה את טעות העשור", באתר גלובס, 29 באוגוסט 2019
↑    ראש ממשלת איטליה לשעבר הכריז על מפץ בקואליציה מעורערת ממילא, בעיתון מקור ראשון, 22 בספטמבר 2019, כ"ב באלול ה'תשע"ט
↑  הסקרים מחמיאים לסלביני, ואיטליה בדרך לבחירות, באתר ynet, 8 באוגוסט 2019
↑  איטליה: מריו דראגי הושבע לראש ממשלה, באתר כלכליסט, 13 בפברואר 2021
↑  "הפוליטיקאי הצעיר שכובש את האיטלקים", באתר nrg‏, 15 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16508726d (data)  GND: 7591132-2  LCCN: no2007070858  SUDOC: 123045355  VIAF: 135247932   WorldCat (עם VIAF): 135247932
קברי צדיקים ביהדות

קבר יונתן בן עוזיאל בעמוקה, זיהוי מהמאה ה-13
קבר רבי יהושע דסכנין ואשתו בסכנין, זיהוי מהמאה ה-13/ה-14
ביהדות, קברי צדיקים הם אתרי קבורה, או אתרים המזוהים כמקומות קבורה, של דמויות מופת יהודיות, בעיקר רבנים וצדיקים. סביב קברים אלו מתקיימת עלייה לרגל, הילולה ובקשת משאלות שונות, כגון זיווג ופרנסה. מאמינים סבורים כי זכות הצדיק מסייעת לתפילתם להתקבל ברחמים אצל האל.
רקע היסטורי

עלייה לקברי צדיקים מוזכרת כבר בתלמוד הבבלי, שם מסופר שבעת שליחותם של שנים עשר המרגלים, הלך כלב בן יפונה לחברון כדי לבקר בקברי האבות במערת המכפלה ולהתפלל שם. על אף שהתורה מייחסת טומאה למת, השתמר פולחן קברי הצדיקים לאורך הדורות. פרקטיקה פולחנית זו רווחה בקרב העם הפשוט, ועדויות על קיומו של פולחן זה קיימות החל  מתקופת התלמוד, כגון קברה של רחל, או קברו של אבא בר אייבו, שהיו נוטלים ממנו עפר לריפוי קדחת, ועד ימינו. ביטויים ברורים ורבים לכך בספרות הרבנית ניתן לראות החל במאה ה-11.
בתקופת הגלות, קברי הקדושים הידועים בארץ ישראל היו קברי האבות במערת המכפלה, קבר רחל, קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון, קבר רבי מאיר בעל הנס, ועוד. ספר "חיי הנביאים" שבספרים החיצוניים מספר על קבריהם של יותר מעשרים נביאים. תיאורי הקברים השונים והאגדות שנרקמו סביבם, מהווים ענף עיקרי של ספרות הנוסעים, ואף בספרי תעמולה של שד"רים שונים. בגולה היו מאות קברי קדושים - במזרח אירופה ובמרכזה, בצפון אפריקה, בהודו, בבוכרה ועוד.
קברי הקדושים נחלקים לשניים:
קברי דמויות מקראיות, בהם ניתן למנות, למשל, את קברי מרדכי היהודי ואסתר המלכה באיראן, קברי יחזקאל הנביא ועזרא הסופר בעיראק וקבר ירמיהו הנביא במצרים. היו דמויות שלהן נמצאו קברים בכמה מקומות שונים, כגון קברי איוב, שנמצאו בקושטא, בסוריה, בעיראק ובבוכרה.
קברי צדיקים מקומיים שנפטרו מתקופת המשנה והתלמוד ועד לימינו. בין קברי הצדיקים המפורסמים היו קבר המשורר רבי שלום שבזי, שנקבר בתעיז, תימן, קבר רבי עמרם בן דיוואן, שנולד בירושלים ונקבר במרוקו לאחר שנפטר שם, קבר רבי יעקב אבוחצירא, יליד מרוקו שנקבר במצרים וקבר רבי נחמן מברסלב באומן.
התפשטותה של הקבלה, והחסידות לאחריה, תרמה רבות לפולחן קברי הצדיקים, והתחברו תפילות ו"ייחודים" רבים המותאמים לאמירה על כל קבר וקבר. האר"י זיהה מקומות רבים בגליל כקברי צדיקים, בעיקר של תנאים ואמוראים, אך גם של דמויות מקראיות. רבים מזיהוייו היו בעקבות המסורת העממית, אך אישורו גרם להעצמתה של זו. רשימה של כל זיהויו הוספה על ידי רבי שמואל ויטאל, בנו של רבי חיים ויטאל, ל"ספר הגלגולים".
רבי עובדיה מברטנורא סיפר על קבר שמואל הנביא:
לקברי צדיקים נהגו לעלות ביום פטירת הצדיק או בל"ג בעומר, שהפך ליום הילולה כללי. כמו כן, עלייה לקברי צדיקים התקיימה לרגל בקשה מיוחדת, כגון בריאות, פרנסה ונדירת נדר, ורווחה בעיקר בעתות משבר ומצוקה, למשל בעת עצירת גשמים או מגפות. בקברי הצדיקים עצמם נהגו להתפלל תוך השתטחות על הקבר, הדלקת נרות לעילוי נשמה, טבילה במים הנמצאים בסמיכות לקבר, הנחת אבנים, תליית בדים על אילנות הנטועים ליד ציון הקבר וכתיבת פתקים ותחיבתם בין אבני הקבר.
בצפת של המאה ה-16, שהתפתח בה מרכז חשוב של מקובלים, התפתח רבות גם פולחן קברי הצדיקים. המקובלים ייחסו לקברים כוחות נסתרים וחשיבות רבה בפתרון סודות הקבלה, והייתה חשיבות קבלית מיוחדת לקברי הצדיקים הידועים רק למתי מעט. מועדי ביקור מרכזיים היו בערב ראש חודש ובחמישה עשר בחודש. לעומת זאת בראשי חודשים עצמם, בימים טובים ובשבתות, לא עלו לקברי צדיקים, כיוון שהאמינו שבמועדים הללו נשמות הצדיקים עולות למעלה.
אוהל על קבר צדיק

פעמים רבות מוקם מעל קבר צדיק אוהל, שהוא מעין מאוזוליאום, המשמש לציון חשיבות האישיות הקבורה במקום. לעיתים נבנה אוהל אחד עבור נפטרים אחדים. השימוש הרגיל במושג הוא עבור קברי אדמו"רים, אם כי המסורת של בניית מבנים על קברי צדיקים מצויה הרבה שנים קודם לתנועת החסידות, כמו בקבר רחל או במערת המכפלה.
עצים קדושים סמוך לקבר

סמוך לקברים רבים ישנם עצים בני מאות שנים. העצים הללו הם בדרך כלל עצי אלה, אלון, חרוב וזית, אך גם ישנם עצי שקד, שיזף, רימון, תות, הדס ותמר. לעצים אלו ייחסו חשיבות אך ורק עקב סמיכותם לקבר של הצדיק והם מתוארים רבות בספרות של עולי רגלים יהודים ומוסלמים מימי הביניים והעת החדשה. היה אסור להשתמש בעצים אלו ואף יש סיפורי מופת שמי שהשתמש בהם ניזוק. חשיבות העצים הייתה גם בקרב המוסלמים.
פולחן קברים יחידני

קיימות גם תופעות של אדם העולה לקבר של קרוב משפחה (אב וכדומה) כדי להתקשר דרכו כלפי מעלה[דרוש מקור] ולקבל עצה והדרכה. דוגמה מובהקת לכך היא האדמו"ר מנחם מנדל שניאורסון, שהיה נוהג באורח קבע לעלות לקברו של חמיו, הרב יוסף יצחק שניאורסון, שבו ראה אב רוחני. מכתבים רבים של האדמו"ר כתשובה לבקשות עזרה כללו את המשפט "אזכיר על הציון"; כלומר, ציונו של חמיו.
התאולוגיה של העלייה לקבר הצדיק

עם השנים הוצעו כמה הסברים תאולוגיים לפולחן קברי הצדיקים. הפילוסוף בן המאה ה-15, רבי יוסף אלבו, הסביר את פולחן קברי הצדיקים בכך שעצמות הצדיק שימשו כמשכן לרוח האלוהים בחיי הצדיק, ולכן גם לאחר מותו עצמותיו של הצדיק קרובות יותר לאלוהים. רבי יצחק אברבנאל הציע הסבר נוסף - בבוא המתפלל אל קבר הצדיק הוא מראה שהוא חשוב לפני האל כמת.
בספר הזוהר וכן במדרש נאמר על הצדיקים שאין הם מטמאים במותם (בניגוד לעמדת התלמוד), ומייחס חשיבות רבה לעלייה לקבר הצדיק. על פי הזוהר, העולה לקבר מתקשר עם נשמת הצדיק, וכך מתעלה. גם במדרש מובאת אמירה מעין זו, אך בעלי התוספות דוחים אותה מהלכה. רוב הפוסקים לא קיבלו דין זה להלכה, ואף היה מי שכתב ש"תלמיד טועה" כתב את הנאמר בזוהר.[דרוש מקור] עם זאת, נשאר מקור זה כאסמכתא רוחנית לגדולתו של הצדיק גם במותו.
גם יום מותו של צדיק, שבמסורת התלמודית מהווה יום אבל, קיבל על פי הזוהר משמעות הפוכה, כאשר שם מדובר על יום מיתתו של רבי שמעון בן יוחאי כיום שמחה גדולה ("הילולא"), על כך שהתעלה סוף-סוף מהחיים הגשמיים לחיים רוחניים בגן עדן. בעקבות זאת התפתח הרעיון שגם יום השנה של רבי שמעון בן יוחאי הוא יום שמחה, ומכאן התגלגל רעיון זה ליום מותם של כלל הצדיקים. הרב אברהם קוסמן סבור שרעיון זה נוצר עקב טעות העתקה: רבי חיים ויטאל כתב על ל"ג בעומר שהוא "יום שמחת רשב"י" (כאשר ייתכן שהכוונה היא ליום שבו "נסמך רשב"י" או שמחה מסיבה אחרת). עקב קיצור המעתיקים ל"יום שמ'", פוענח בטעות הקיצור ל"יום שמת רשב"י". כך או כך, המנהג לשמוח ביום השנה לפטירת צדיק הפך לנפוץ ביותר (על אף שגם לו התנגדו בתוקף פוסקים רבים), ואומץ על ידי החסידות וזרמים קבליים אחרים; כאשר חלק חשוב מהמנהג באותו יום הוא העלייה לקבר.
ההתנגדות לעלייה לקברי צדיקים

אנשי הלכה רבים, ואנשי דת רציונליסטים לאורך ההיסטוריה, הביעו התנגדות למוסד זה של עלייה לקברם של צדיקים. היו שחששו מגלישה לעבודה זרה או דרישה אל המתים, על ידי הפיכת הצדיק למטרת התפילה, והיו אף שהצביעו על תופעות כאלה שהתרחשו בפועל. היו שראו בכך חלק מאמונות מאגיות אחרות, שהתורה באופן כללי שוללת לדעתם. אחרים הצביעו על כך שעל פי ההלכה קברים, גם של צדיקים, מטמאים, וראו בכך ביטוי רעיוני לכך שיש להתרחק מן המתים.
וכך כתוב בתלמוד הירושלמי במסכת שקלים: ”רבן שמעון בן גמליאל אומר אין עושין נפשות לצדיקים דבריהם הם הם זכרונם.” ועל פי זה פסק הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה: ”ומציינין את הקברות, ובונין נפש על הקבר; והצדיקים, אין בונים להם נפש על קברותיהן - דבריהם הם זיכרונם. ולא יפנה אדם לבקר הקברות.” אף על פי כן, גם מקבר הרמב"ם עצמו לא נפקדו העולים לרגל.
אמנם, היו שהבינו את "ביקור הקברות" האסור באופן שונה לגמרי, של בדיקה האם הנקבר אינו חי עדיין וכדומה. יצוין כי הרמב"ם מספר, באיגרת שכתב לאחר ביקורו בארץ ישראל, שביקר גם במערת המכפלה והתפלל שם.
סיוע מכיוון בלתי-צפוי למתנגדים לעלייה לקברים הגיע מר' יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, שהיה מתנגד חריף לציונות. בספר "על הגאולה ועל התמורה" שפרסם לאחר מלחמת ששת הימים, ניסה להיאבק בהתלהבות הדתית שנלוותה לניצחון הישראלי הסוחף, והתייחס גם לעלייה לקברי צדיקים באתרים שנכבשו באותה מלחמה. לדבריו, אין לעלות לקבר צדיק דווקא משום שספר הזוהר מייחס לפרקטיקה הזו משמעות כה גדולה. רק אדם צדיק וקדוש, אמר האדמו"ר, ראוי לכך.
באופן דומה אך מהכיוון ההפוך, רבים בציבור הדתי לאומי מביעים התנגדות לנסיעה לקברי צדיקים מחוץ לישראל (כגון קבר רבי נחמן מברסלב), וכורכים את הבעיה ההלכתית של יציאה מארץ ישראל.
ביקורת מאוחרת יותר וקיצונית יחסית, מעלה הרב יובל שרלו, שכתב אודות נסיעה של אנשי עסקים שאינם שומרי תורה ומצוות לביקור בקברי צדיקים מחוץ לישראל:
בהקשר זה, ידועה אמרתו של הרב שלמה זלמן אוירבך אשר השיב, לבחור בישיבה שביקש רשות לנסוע בתקופת הלימודים לקברי צדיקים בצפון, במילים אלו:
”בשביל להתפלל על קברי צדיקים יש צורך לנסוע עד הגליל? כשאני מרגיש צורך להתפלל על קברי צדיקים אני הולך להר הרצל, לקברי החיילים שנפלו על קידוש השם”.
ביקור קברי צדיקים בימינו > קברי צדיקים ביהודה ושומרון

כעשרים ושלושה קברים הנמצאים בשטחי יהודה ושומרון מיוחסים לדמויות מקראיות.
עשרה מהקברים נמצאים באזור השומרון, כשהקדום שבהם הוא קבר יוסף מתקופת האבות. רוב הקברים מתוארכים לתקופת ההתנחלות, והמאוחר ביותר הוא קבר שמואל הנביא המתוארך לתקופת השופטים. באזור לא נמצא כל קבר מתקופת בית ראשון, אף על פי שהמקום היה מיושב על ידי יהודים. אחת הסיבות לכך היא שבאותה תקופה חשובי העם נקברו בירושלים, כגון ירמיהו שבמקור היה מענתות.
באזור יהודה נמצאים 13 קברים, ורובם מתוארכים לתקופת שלפני בית המקדש הראשון. הבולטים שבהם הם מערת המכפלה וקבר רחל. הקבר היחיד מימי בית ראשון הוא קבר עמוס, שמת במאה ה-8 לפנה"ס. עד כה לא נמצאו קברים מהתקופה שלאחר ימי בית שני, אף על פי שהאזור היה מרכז העם היהודי מאז ועד סוף מרד בר כוכבא. בעקבות המרד הצטמצמה האוכלוסייה היהודית ביהודה ושומרון, וכתוצאה מכך אבדה המסורת ולא ידוע על קברי צדיקים מתקופת התנאים, האמוראים ולאחריהם שמה.
מיקומי הקברים נלקחו בחשבון במסגרת ההסכמים שבין ישראל לרשות הפלסטינית. לדוגמה, הגבול שורטט כך שקבר רחל יישאר בשטח ישראל, ואילו בהסכם אוסלו ב' נקבע כי קבר יוסף והישיבה שבמתחמו יישארו בשליטת ישראל, למרות העברת שכם לידי הרשות. עם זאת, אף על פי שקבר אבנר בן נר מצוי בשליטה ישראלית, ניתן להיכנס אליו רק במשך עשרה ימים בשנה. רוב הקברים נמצאים בשליטה מלאה של צה"ל, המתיר ליהודים להיכנס אליהם באופן חופשי. מיעוט מהקברים מצוי בשטח הפלסטיני, ובזמן שישראלים מבקרים בהם נערך צה"ל לספק אבטחה נרחבת.
באזור פועלות מספר עמותות המעודדות עלייה לקברי הצדיקים.
ביקור קברי צדיקים בימינו > קברי צדיקים מחוץ לארץ ישראל

קברי צדיקים הנמצאים מחוץ לארץ ישראל, במקומות פטירתם של הצדיקים בגולה, מהווים אף הם מוקד עלייה לרגל. דוגמאות אחדות:
ציון רבי אלימלך מליז'נסק בפולין
קבר רבי נחמן מברסלב, באומן
אוהל חב"ד לובביץ'
ראו גם

מקומות קדושים ליהודים בארץ ישראל
פולחן קברי קדושים מתקיים גם בדתות אחרות, תוך ראיית הקבר כישות מתווכת בין המאמין לבין האל.
פולחן עצים
חלקת גדולי האומה
לקריאה נוספת

אברהם שטאל, "העלייה לקברי קדושים בישראל ובעמים", אריאל י"ח (117–118), 1996, עמ' 14–22.
יורם בילו, "פולחן ומקום קדוש בדת האזרחית ובדת העממית בישראל", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי 19-20, 1997, עמ' 65–84.
צבי אילן, קברי צדיקים בארץ ישראל, הוצאת כנה, 1997.
רבקה גונן (עורכת),  אל קברי צדיקים: עליות לקברים והילולות בישראל, ידיעות אחרונות: ספרי חמד, 1998.
אברהם ששון, "התהליך העממי של התקדשות קברים בישראל", כיוונים חדשים 4, 2001, עמ' 153–170.
יורם בילו, שושביני הקדושים: חולמים מרפאות וצדיקים בספר העירוני בישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2005.
ישראל גליס, מדריך כרטא - קברי צדיקים בארץ ישראל : תהלים, סגולות, תפילות, הוצאת כרטא, 2005.
צבי גילת, קברי צדיקים - האנשים, המקומות, הסיפורים, האגדות, הוצאת מפה, 2005.
צבי גילת, מדריך מפה לקברי צדיקים, הוצאת מפה, 2008.
הרב משה הלל, מקום קברות הצדיקים מכתב יד מהרח"ו, מקבציאל, כרך לה (תשס"ט), עמ' תקכט-תקמב.
הרב זאביק הראל, מסע התעוררות, תשע"ד - ספר העוסק בקברות צדיקים באוקראינה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ד, עמוד ב'.
↑  מאיטליה לירושלים - אגרותיו של ר' עובדיה מברטנורא מארץ ישראל, מהדורת אברהם דוד ומנחם עמנואל הרטום, רמת-גן, תשנ"ז, עמ' 85 -84
↑  זהר עמר, פולחן העצים ליד קברי קדושים במסורת היהודית והמוסלמית, אריאל 118-117, 1996, עמ' 162-155
↑  זהר עמר, ציוני קברים בארץ ישראל, קובץ על יד כד, תשנ"ח, עמ' 296-277
↑  ספר העיקרים ד, לה.
↑  מדרש אגדה אמור נ"ב "...אבל למת מצווה לצדיקים ולחכמים אין להם טומאה..."
↑  על פרשת וישלח, קסא, א.
↑  מדרש משלי ט.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף קי"ד, עמוד א', בפסקה מהו.
↑  רבי חיים יוסף דוד אזולאי, מראית העין, ליקוטים, סימן ח. ראו גם הרב יעקב משה הלל, "בעניין לשונות שאר תלמידי האר"י ז"ל שבשמונה שערים, ורשימתם", בתוך מקבציאל, כח, ירושלים, תש"ס, עמ' שסט.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ב', הלכה ה'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות אבל, פרק ד', הלכה ד'
↑  מופיע בספר חרדים, הלכות תשובה פרק ג' - ובאגרת הרמב"ם אל ר' יפת הדיין
↑  ראו בעניין פסק הלכה של הרב משה צוריאל: יציאה לחוץ לארץ כדי להשתטח על קברות הצדיקים, באתר "ישיבה"
↑  הרב יובל שרלו, על נסיעת אנשי עסקים לקברי צדיקים, עבודה זרה ומה שביניהם, אתר ישיבת פתח תקווה.
↑  בשם הרב ישראל מאיר לאו; מתוך ספרו של הרב י"צ רימון, הלכה ממקורה - צבא (תש"ע); וכן בגרסה מעט שונה אצל הרב יוסף אליהו, אורו של עולם (תשס"ג), עמ' 380
↑  עירית רוזנבלום, האם תוכנית הבראה לקברי צדיקים תעלה את מספר התיירים?, באתר הארץ, 2 ביולי 2006
↑  אין הכוונה לבבא סאלי
↑  חצות היום של ג' תמוז אלפים - נקבצו באוהל הקדוש, באתר שטורעם.נט
הילולה בקבר שמעון הצדיק בירושלים, 1927
קבר רבי עקיבא בבית מעון שבטבריה עילית, זיהוי מהמאה ה-12
קברי שמעיה ואבטליון בגוש חלב, זיהוי מהמאה ה-13
מערת הקבר המיוחסת לרבי יהודה בן בבא, בין אושא לשפרעם, זיהוי מהמאה ה-17
מתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי במירון בל"ג בעומר, זיהוי מהמאה ה-12
קבר רבי מאיר בעל הנס על רקע טבריה והכנרת, זיהוי מהמאה ה-12
מתחם קברו של רבי אבדימי דמן חיפה בחיפה, זיהוי מהמאה ה-17
נשים עולות לקבר הבאבא סאלי בנתיבות
קבר כלב בן יפונה בתמנת חרס שבשומרון
הילולה בקבר שמואל הנביא
קבר רבי נחמן מברסלב באומן, מסורת העלייה לרגל שנתקלה בקשיים לאורך כל התקופה הסובייטית, חודשה בסוף המאה ה-20
אוהל חב"ד לובביץ', מעל קבריהם של רבי יוסף יצחק שניאורסון ורבי מנחם מנדל שניאורסון
אקדמיה אירופיאה

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  בית הסנאט 
 מייסדים:  Arnold Burgen, Hubert Curien, Umberto Columbo, David Magnusson, Eugen Seibold, Ruud van Lieshout
 חברים:  3,885 (נכון ל־אוקטובר 2018) 
 יושב ראש:  Sierd Cloetingh 
 עובדים:  2 (נכון ל־2018) 
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 www.ae-info.org
 
האקדמיה אירופיאה (בלטינית Academia Europaea) היא אקדמיה כלל-אירופית למדעי הרוח, ספרות, משפטים ומדעים.  האקדמיה נוסדה בשנת 1988 ומתפקדת כאקדמיה לכל אירופה, המקיפה את כל תחומי המחקר האקדמי. האקדמיה פועלת כמתאמת של אינטרסים אירופיים בסוכנויות מחקר לאומיות.
היסטוריה

הרעיון של "אקדמיה אירופאית למדעים" הועלה בפגישה של שרי מדע אירופים בפריז ב-1985. את היוזמה נטלה החברה המלכותית (בממלכה המאוחדת) שהביאה לפגישה בלונדון ביוני 1986 של ארנולד בורגן(אנ') (בריטניה), איבר קוריין(אנ') (צרפת), אומברטו קולומבו(אנ') (איטליה), דייוויד מגנוסון (שוודיה), אויגן זייבולד(אנ') (גרמניה) ורוד ואן לישוט (הולנד) - שהסכימו לצורך בגוף חדש.
נוסחו שתי המטרות המרכזיות של אקדמיה אירופה הן:
להביע רעיונות ודעות של מדענים מאירופה
לפעול כמתאם של אינטרסים אירופיים בסוכנויות מחקר לאומיות
אין לאקדמיה מטרה להחליף את האקדמיות הלאומיות הקיימות במדינות שונות. יעדי האקדמיה נוסחו במינוח רחב באופן מכוון כדי לכלול את תחומי מדעי הרוח, החברה והטבע וכדי להבטיח שיח ופעילויות בין-תחומיות. הפעילויות הראשונות היו מפגשים שנתיים של חברים, מפגשים רב-תחומיים, כתב עת בין-תחומי, ניוזלטר, מתן ייעוץ עצמאי, שיפור הניידות של חוקרים באירופה ושיפור ההבנה הציבורית של המדע. הגוף החדש נקרא אקדמיה אירופה ופגישת היסוד שלו נערכה בקיימברידג' בספטמבר 1988 בראשות הנשיא הראשון, ארנולד בורגן. הוברט קוריין, שהיה באותה תקופה שר המדע הצרפתי (ולימים הפך לנשיא השני של האקדמיה), נשא את נאום ההשבעה וסיפק את התמיכה הפעילה של ממשלת צרפת. ישיבת המליאה הראשונה נערכה בלונדון ביוני 1989, אותה עת היו באקדמיה 627 חברים. מאז 1989, האקדמיה אירופה התפתחה מארגון בו חברים חוקרים "מערב אירופים" לאקדמיה כלל-אירופית למדעים, מדעי הרוח וספרות. המימון של האקדמיה מבוסס על קרן שנוצרה מתרומות מכמה מהמדינות החברות, פרויקטים מיוחדים ועל ידי ארגונים אחרים כמו ה-Leopoldina שגם תומכת כלכלית באקדמיה אירופה.
משימת האקדמיה

האקדמיה אינה מוקדשת אך ורק למדע טהור או להנדסה טהורה. זוהי אקדמיה הכוללת מגוון נושאים, משפטים, מדעי הרוח, מדעי החברה, מדעי הפיזיקה, דת, היסטוריה וכו'. המשימה שלה היא:
קידום הכרה רחבה יותר של ערך הלימוד והמחקר האירופיים.
גיבוש המלצות לממשלות לאומיות ולסוכנויות בינלאומיות בנוגע לעניינים המשפיעים על המדע, המחקר והחיים האקדמיים באירופה.
עידוד מחקר בין-תחומי ובינלאומי בכל תחומי הלמידה, במיוחד ביחס לנושאים אירופיים.
זיהוי נושאים בעלי חשיבות טרנס-אירופית למדע ומחקר, ולהציע פעולות מתאימות כדי להבטיח שנושאים אלה נלמדים כראוי.
האקדמיה שואפת; (א) לעודד את הסטנדרטים הגבוהים ביותר האפשריים בל, מחקר וחינוך, ו-(ב) לקדם הבנה טובה יותר בקרב הציבור הרחב של היתרונות של ידע ולמדנות ושל נושאים מדעיים ומדעיים המשפיעים על החברה, על איכות חייה. ורמת החיים שלו.
נשיאים

ארנולד בורגן (1988–1994)
איבר קוריין (1994–1997)
סטיג סטרומהולם (1997–2002)
יורגן מיטלשטראס (2002–2008)
לארס וואלו (2008–2014)
סירט קלוטין (2014–2021)
מריה מקארו (מאז 2021)
ניהול אקדמי

תחומי העניין של האקדמיה מנוהלים במדורים שונים. בבחירה, כל החברים משויכים למדור מסוים. באקדמיה עשרים מדורים אקדמיים:
ביולוגיה יישומית וחישובית
מדעי ההתנהגות
ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית
ביולוגיה של התא
מדעי הכימיה
קלאסיקה ולימודי המזרח
מדעי כדור הארץ והקוסמיות
כלכלה, עסקים ומדעי הניהול
היסטוריה וארכאולוגיה
מידענות
משפטים
בלשנות
לימודי ספרות ותיאטרון
מתמטיקה
מוזיקולוגיה והיסטוריה של אמנות ואדריכלות
ביולוגיה אורגנית ואבולוציונית
פילוסופיה, תאולוגיה ולימודי דת
פיזיקה ומדעי הנדסה
פיזיולוגיה ורפואה
מדעי החברה
האקדמיה בוחרת חברים מ-47 מדינות מועצת אירופה כהכרה בהישגיהם האקדמיים. הבחירה לחברות צוינה על ידי מספר מוסדות כאות כבוד מדי שנה.     חברים נבחרים זכאים לאותיות הפוסט-נומינליות MAE. האקדמיה משמשת כיועצת רשמית לאיחוד האירופי במסגרת מנגנון הייעוץ המדעי .
פרסים

חברות באקדמיה אירופיאה מוענקת מדי שנה למדענים נבחרים
הרצאת מדליית ארסמוס  היא גולת הכותרת בלוח השנה של האקדמיה אירופיאה. הכבוד מוענק לחוקר אירופי בעל הישגים לאורך תקופה מתמשכת.
מלגות האקדמיה אירופיאה ע"ש בורגן  מעניקות הכרה לחוקרים אירופיים צעירים יותר, ברמת הפוסט-דוקטורט, שהם כישרונות מבטיחים ומנהיגים עתידיים אפשריים בתחומם.
הפרסים הרוסיים  למדענים וחוקרים צעירים ברוסיה.
מדליית הזהב של האקדמיה אירופיאה  מוענקת למי שאינם חברים באקדמיה ולארגונים כהוקרה על תרומתם למדע באירופה באמצעות יצירת השראה, תמיכה ציבורית, מומחיות בניהול או באמצעים כספיים.
פרס האקדמיה אירופיאה ע"ש Adam Kondorosi  מכיר במחקר ציוני דרך בסימביוזה ובתחומים קשורים ששינה את ההבנה שלנו ובעל השפעה מדעית משמעותית.
ראו גם

אין לבלבל את האקדמיה אירופיאה עם האקדמיה האירופית למדעים ואמנויות או האקדמיה האירופית למדעים .
פאול בירן

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1969 (בן 55) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  ליאוניד פולטרוביץ 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ציריך  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  לב בוחובסקי, Igor Uljarević, Driton Komani, פליקס הנזל, Tatjana Simcevic, מיכאל חנבסקי, Cedric Membrez, יוחאי ג'רבי, Berit Kristina Singer 
 פרסים והוקרה:  פרס ארדש (2006)  פרס אוברוולפאך (2003) 
 
פאול בירן (נולד ב-25 בפברואר 1969) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור במכון הטכנולוגי של ציריך ובאוניברסיטת תל אביב. עוסק בתחומי הגאומטריה האלגברית והטופולוגיה.
נולד ברומניה ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1971 סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור לאוניד פולטרוביץ' בשנת 1997.
בירן הוא זוכה פרס אוברוולפאך (Oberwolfach) לשנת 2003, פרס החברה האירופאית למתמטיקה לשנת 2004 ופרס ארדש לשנת 2006.
גד מנלה

| --- | --- |

גד מנלה
 לידה:  9 בינואר 1946 תל יצחק, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  26 ביולי 1968 (בגיל 22)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-יולי 1963 
 דרגה:   סרן
 תפקידים בשירות
 קצין המבצעים של חטיבת הבקעה
 פעולות ומבצעים
 פעולת כראמה
 עיטורים
   עיטור העוז
 הנצחה
 מושב ארגמן, מחנה גדי בבקעת הירדן, רחוב בנתניה
 
פסל לזכר גד מנלה בקיבוץ תל יצחק
גד "גדי" מָנֵ֫לָה (ז' בשבט תש"ו, 9 בינואר 1946 – 26 ביולי 1968) היה קצין המבצעים של חטיבת הבקעה בשנות ה-60, ונהרג בעת מרדף אחר מחבלים באזור פצאל. בעל עיטור העוז.
ביוגרפיה

מנלה נולד בקיבוץ תל יצחק, שהוריו נמנו עם מייסדיו. ביולי 1963 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של הנח"ל שיצא לכפר גליקסון, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, ואחר כך מונה למפקד מחלקה בצנחנים. מנלה נהג להטיל על חייליו משימות קשות על מנת לחשלם כראוי לקראת הקרב. יש על כך סיפורים רבים בעל-פה, שסופרו בין חייליו במשך השנים. תיאור ספרותי של היחידה מופיע ברומן האוטוביוגרפי "שני חיי יעקב", מאת יעקב בוצ'ן, שהיה סמל המחלקה בפיקודו של מנלה, וכן ברומן "הענקים וילדי השמש" שכתב אוריאל זוהר בן קיבוץ תל יצחק, שהכיר את מנלה מקרוב, בחייו.
על חלקו בפעולת כראמה, ב-21 במרץ 1968, הוענק למנלה עיטור העוז.
גילה גבורה במילוי תפקיד קרבי תוך חירוף נפש. תיאור המעשה: ביום כ"א באדר התשכ"ח (21 במרץ 1968), בפשיטת צה"ל על כראמה, גילה סגן גד מנלה ז"ל אומץ לב ותושייה תחת אש עזה של האויב. הוא יצא בזחל"ם למשוך את אש האויב אליו, כדי לאפשר לכוחותינו לאתר את מקורות האש של האויב. נוסף על כך חילץ פצועים בהיותם תחת אש עזה ורצופה. סרן גד (גדי) מנלה ז"ל נפל בקרב כעבור כארבעה חודשים, ביום א' באב התשכ"ח (26 ביולי 1968). על מעשה זה הוענק לו עיטור העוז  ניסן התשל"ג אפריל 1973 ,דוד אלעזר, רב־אלוף, ראש המטה הכללי.
במהלך מלחמת ההתשה בבקעת הירדן פעלו אל"ם אריה רגב, מח"ט הבקעה, וסרן גד מנלה במרדפים נגד חוליות שחצו את נהר הירדן וחדרו לגדה המערבית כדי לפגוע בכוחות צה"ל. במרדף שנערך ב-26 ביולי 1968 נהרגו רגב ומנלה. במרדף זה נהרגו גם שמונה מחבלים ואחד נפצע ונתפס.
גד מנלה הובא למנוחות בבית העלמין האזרחי שבקיבוצו תל יצחק.
בקיבוץ תל-יצחק הוקם בית-הנצחה לזכרו, "בית גדי", שהיה למועדון ולבית התרבות של המקום. ב"בית גדי", היה מונח העוזי של סרן מנלה ועליו 14 שריטות חרוטות בשורה אחת, כאשר כל אחת מהן מסמלת מרדף. את המרדף ה-15, נראה שלא הצליח לסמן בעצמו. בכניסה לבית התרבות הוצב פסל לזכרו של גד מנלה, מעשה ידיו של נתן רפופורט.
המושב ארגמן בבקעת הירדן מנציח את זכרו בשמו: שם היישוב הוא שילוב של שמו ושמו של אל"ם אריה רגב, שנהרג עמו באותו מרדף, והוא מורכב מראשי תיבות שמם ארג = אריה רגב, גמן = גד מנלה.
גם מחנה גדי בבקעה קרוי על שמו של גד מנלה.
הערות שוליים

↑  עיטור העוז שהוענק לסרן גד מנלה, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

סרן גד מנלה, באתר הגבורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300317905171  VIAF: 298586062   WorldCat (עם VIAF): 298586062