stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הומו ארגסטר
הערות שוליים

↑  Frank Brown et al. (1985) “Early Homo erectus skeleton from west Lake Turkana, Kenya.” Nature, Vol. 316, pp. 788 - 792; doi:10.1038/316788a0
↑  Berhane Asfaw et al. (1985) “Remains of Homo erectus from Bouri, Middle Awash, Ethiopia.” Nature, Vol. 416, pp. 317-320; doi:10.1038/416317a
↑  Scott W. Simpson et al. (2008) “A Female Homo erectus Pelvis from Gona, Ethiopia.” Science, Vol. 322, pp. 1089 - 1092; DOI: 10.1126/science.1163592
↑  Matthew R. Bennett et al. (2009) “Early Hominin Foot Morphology Based on 1.5-Million-Year-Old Footprints from Ileret, Kenya.” Science, Vol. 323, pp. 1197 - 1201; DOI: 10.1126/science.1168132
↑  The Nariokotome Homo erectus skeleton By Alan Walker, Richard E. Leakey (eds), Springer-Verlag, 1993
↑  Aiello LC, Wells JCK (2002) “Energetics and the evolution of the genus Homo.” Annual Reviews in Anthropology, Vol. 31, pp. 323-338
↑  Travis Rayne Pickering and Henry T. Bunn(2009) “The endurance running hypothesis and hunting and scavenging in savanna-woodlands” Journal of Human Evolution, Vol. 53, pp. 434-438; doi:10.1016/j.jhevol.2007.01.012
↑  Naama Goren-Inbar et al. (2009) “Evidence of Hominin Control of Fire at Gesher Benot Ya`aqov, Israel ” Science, Vol. 304, pp. 725 - 727; DOI: 10.1126/science.1095443
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549310905171  BnF: cb16184505w (data)  LCCN: sh2003005065 
שלד KNM-WT 15000, "הנער מטורקאנה"
במרכז מתווה טביעת הרגל המאובנת של הומו ארגסטר מאגם טורקאנה, בין זו של אוסטרלופיתקוס אפרנסיס מאתר לייטולי (שמאל) וטביעה של ואדם מודרני (ימין)
לוח זמנים של שושלת האדם על פי מיני הומינידים מאובנים (פסים כהים). המינים מסודרים אנכית על פי דמיון כללי ביניהם, אך קשה לקבוע במדויק איזה מין התפצל מאיזה מין אחר. מינים שמהם נמצאו מאובנים רבים יותר מסומנים בפסים יותר רחבים אנכית. העץ הפילוגנטי (ירוק) משחזר את יחסי הקרבה ותאריכי הפיצול על פי רצפי הגנום של אדם מודרני, שימפנזה מצוי, שימפנזה ננסי, גורילה ואדם נאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות).
הצבא הרפובליקני הארי

ערך זה עוסק בקבוצה טרוריסטית גזענית שפעלה בארצות הברית. אם התכוונתם לארגון לאומני אירי שפעל למען עצמאות אירלנד, ראו .
מעצר של פעילי טרור השייכים לארגון הצבא הרפובליקני האירי
הצבא הרפובליקני הארי (באנגלית: Aryan Republican Army) הוא הכינוי שניתן לקבוצה טרוריסטית גזענית שדגלה בעליונות הגזע הארי, אשר פעלה בארצות הברית בתחילת ואמצע שנות ה-90 של המאה העשרים. הקבוצה כונתה לעיתים בתקשורת גם בשם שודדי הבנקים מהמערב התיכון (באנגלית: Midwest Bank Robbers).
בתקשורת האמריקאית נטען, כי לטרוריסט האמריקאי טימותי מקווי, אשר ביצע את הפיגוע באוקלהומה סיטי ב-19 באפריל 1995, היו כביכול קשרים עם חברי הקבוצה בחודשים שקדמו לפיגוע.
פעילות הקבוצה

פעילים מטעם הצבא הרפובליקני הארי היו אחראים לשורה של 22 מעשי שוד בבנקים שונים ברחבי המערב התיכון האמריקאי. נטען, כי הקבוצה בחרה לפעול דווקא באזור זה בשל האמונה כי אמצעי הביטחון של הבנקים באזור הם פחות קפדניים. מטרתה של הקבוצה בשלב ראשוני זה הייתה לזכות בסכום הכספי אשר נדרש לצורך הגשמת מטרותיה השונות, ולטובת עניינו של הגזע הארי כולו, ובשל כך התמקדו חברי הקבוצה בעיקר בשוד בנקים.
לקראת אמצע שנות ה-90, ובעקבות פעילות מאומצת מצד גורמי הממשל הפדרלי של ארצות הברית, נעצרו והורשעו פעיליה המרכזיים של הקבוצה בזה אחר זה, מה שהביא בסופו של דבר להתפרקותה של הקבוצה באמצע שנות ה-90.
ראו גם

נאו-נאציזם
הערות שוליים

↑  Terror, Lies & Memos
↑  America's 'Aryan' hard men take lead from IRA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001094327  VIAF: 147938906   WorldCat (עם VIAF): 147938906
הרי סארנוף

| --- | --- |

מפת אזור רכסי פורד   הרי סארנוף נמצאים במרכז השורה העליונה של רביעי המפה
 מידע כללי
 גובה:  412 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°10′00″S 145°00′00″W﻿ / ﻿77.16666667°S 145°W﻿ / -77.16666667; -145
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי סארנוף(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי סארנוף
 
הרי סארנוף או הרי סרנוף (באנגלית: Sarnoff Mountains) הם רכס הרים ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של רכס ההרים 46 קילומטרים; רוחבו 15 קילומטרים.
הרכס מפריד בין קרחון בויד וקרחון ארתור (שניהם זורמים לכיוון מערב).
שיא גובהם של ההרים 412 מטרים מעל פני הים; ההר הוא ההר ה-5,272 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

הקצה המערבי של הרכס התגלה, ומופה באופן גס, מתצלומי אוויר שצולמו על ידי טיסה שנערכה ב-5 בדצמבר 1929, מטעם משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1928–1930).
הרכס מופה באופן מדויק יותר על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1933–1935 בפיקודו של אדמירל אחורי ריצ'רד בירד) ועל ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941, בפיקודו של אדמירל אחורי ריצ'רד בירד).
היסטוריה > מקור השם

הרכס נקרא על שמו של דייוויד סארנוף, נשיא ה-RCA‏ (תאגיד השידור של אמריקה), שסיפק ציוד רדיו עבור משלחות החקר (משלחות השדה) ועבור בסיס המחקר אמריקה הקטנה דבר שאיפשר את משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1933–1935).
לקריאה נוספת

• David E. Sugden, Greg Balco, Seth G. Cowdery, John O. Stone, Louis C. Sass III, , Geomorphology 67 (2005) 317 – 334
• Sugden DE, Bentley MJ, O Cofaigh C., , Philosophical transactions. Series A, Mathematical, Physical, and Engineering Sciences. 2006 Jul;364(1844):1607-1625. DOI:10.1098/rsta.2006.1791.
• C.J. Adams (1987), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 30:1, 51-72, DOI: 10.1080/00288306.1987.10422193
• International Symposium on Antarctic Earth Sciences 5th: 1987, , Cambridge, England, P. 347
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  מיפוי חלקי ולא מדויק.
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
הר בורג'ו

| --- | --- |

הר בורג'ו -מבט מהר סאלפור
 מידע כללי
 גובה:  2,931 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכס מאסיב 
 קואורדינטות:  51°07′55″N 115°46′30″W﻿ / ﻿51.1319°N 115.775°W﻿ / 51.1319; -115.775
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר בורג'ו(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר בורג'ו(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר בורג'ו(למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר בורג'ו
 
הר בורג'ו (באנגלית: Mount Bourgeau) הוא הר ברכס מאסיב בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר נמצא בשטח הפארק הלאומי באנף.
גובהו של ההר 2,931 מטרים מעל פני הים והוא מתנשא לגובה של 462 מטרים מעל סביבתו.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור בשנת 1860.
ההר נקרא על שם יוג'ין בורג'ו, בוטנאי שהיה חלק ממשלחת פאליסר.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשונים שהעפילו לפסגת ההר היו ג'י. ג'י. מקארתור (J.J. McArthur) וטום וילסון (Tom Wilson) בשנת 1890.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
הר בופורט (קנדה)

ערך זה עוסק בהר בקורדילרה הארקטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  400 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  נונאווט, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הקורדילרה הארקטית
 קואורדינטות:  76°52′00″N 96°48′00″W﻿ / ﻿76.866666666667°N 96.8°W﻿ / 76.866666666667; -96.8
  (למפת נונאווט מוגדלת) איקאלואיט רנקין אינלט קיימברידג' ביי פורט אינלט גרינלנד קוויבק אונטריו מניטובה ססקצ'ואן הטריטוריות הצפון מערביות  ים בופור מפרץ הדסון מפרץ באפיןהר בופורט(למפת נונאווט רגילה) איקאלואיט רנקין אינלט קיימברידג' ביי פורט אינלט גרינלנד קוויבק אונטריו מניטובה ססקצ'ואן הטריטוריות הצפון מערביות  ים בופור מפרץ הדסון מפרץ באפיןהר בופורט(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר בופורט(למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר בופורט
 
הר בופורט (באנגלית: Mount Beaufort) הוא הר הממוקם באי אלסמיר, בטריטוריית נונאוט, שבקנדה.
ההר הוא חלק מהקורדילרה הארקטית.
גובהו של ההר 400 מטרים מעל פני הים.
הר בופורט הוא ההר ה-590 בגובהו בנונאווט; וההר ה-15,806 בגובהו בקנדה.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי מגלה הארצות אלישע קנט קיין (Elisha Kent Kane) בשנת 1845.
היסטוריה > מקור השם

קיין נתן להר את שמו.
קיין קרא להר "הר פרנסיס בופורט" (Mount Francis Beaufort) על שמו של פרנסיס בופורט.
שם ההר אומץ רשמית ב-10 במרץ 1966.
הערות שוליים

↑  אתר השמות הרשמי של ממשלת קנדה
↑  מידע גאוגרפי
1 2  מידע על גובה ההר
↑  מידע על שם ההר
| הקורדילרה הארקטית |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אדם • ארצות הברית • באפין • ברוס • ג'וי • גרינל • האימפריה הבריטית • הנסיכה מרגרט • הייפוינטר • ויסלר • ויקטוריה ואלברט • צ'לנג'ר • קונגר |  |
| הרים | אאוטלוק • אודין • אוקספורד • אנגנה • אסגארד • ארוהד • ארתור • באטל • בסטיל • בופורט • בידרביק • בישופ'ס מאיטר • בלדר • ברבאו • ברייב • בריידאבליק • ויסלר • יוג'ין • יוקפיק • מידנייט סאן • נוקאפ • סירק • קוואג'יוויק • ת'ול • ת'ור |  |
| מעברי הרים | פורטרס |  |
| כיפות קרח | פני |  |
| קרחונים | גל |  |
| פארקים לאומיים | סירמיליק |  |
| אזורים | אלסמיר • באפין |  |
| יישובים | אלרט |  |
הרמת משקולות במשחקים האולימפיים

תחרויות הרמת משקולות נערכו לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אתונה (1896). הפעם הבאה בה נערכו תחרויות אלו הייתה באולימפיאדת סנט לואיס (1904), ומאז אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הרמת משקולות היא ענף קבוע במשחקים. תחרויות הרמת משקולות לנשים נוספו למשחקים האולימפיים רק באולימפיאדת סידני (2000).
היסטוריה

באולימפיאדת אתונה (1896) נערכו שני מקצים של הרמת משקולות, האחד של הרמה ביד אחת והשני של הרמה בשתי ידיים. בניגוד למקובל כיום, התחרויות לא סווגו בהתאם למשקלם של המשתתפים. גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו שני מקצים, האחד של הרמה בשתי ידיים, והשני של הרמת משקוליות.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) החלו תחרויות הרמת המשקולות להיערך במתכונת המקובלת כיום, של חלוקת המשתתפים לפי קטגוריות משקל. באותם משחקים, סווגו המשתתפים לחמש קטגוריות משקל: משקל נוצה (עד 60 ק"ג), משקל קל (60 עד 67.5 ק"ג), משקל בינוני (67.5 עד 75 ק"ג), משקל קל-כבד (75 עד 82.5 ק"ג) ומשקל כבד (82.5 ק"ג ומעלה). באולימפיאדת לונדון (1948), נוספה קטגוריה נוספת, משקל תרנגול, בה התחרו מרימי משקולות שמשקלם עד 56 ק"ג, וקטגוריית משקל נוצה הצטמצמה למרימי משקולות שמשקלם 56 עד 60 ק"ג. באולימפיאדת הלסינקי (1952) נוספה קטגוריית משקל שביעית, בינוני-כבד (82.5 ק"ג עד 90 ק"ג), ובקטגוריית המשקל הכבד התחרו מי שמשקלם 90 ק"ג ומעלה.
באולימפיאדת מינכן (1972) נוספו שתי קטגוריות משקל נוספות: קטגוריית משקל זבוב (עד 52 ק"ג) וקטגוריית משקל סופר-כבד (110 ק"ג ומעלה). בהתאם לכך, הצטצמצו קטגוריות המשקל תרנגול וכבד. מספר התחרויות עלה בכך לתשע. שינוי נוסף נעשה באולימפיאדת מוסקבה (1980), אז פוצלה קטגוריית המשקל הכבד לשניים: במשקל כבד נותרו מרימי המשקולות שמשקלם 100 עד 110 ק"ג, ואלו שמשקלם בין 90 ל-100 ק"ג התחרו בקטגוריית משקל עשירית: משקל כבד ראשון.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) נותרו עשר הקטגוריות על כנן, אך סיווגן השתנה. באותם משחקים חולקו המשקלים כך: זבוב (עד 54 ק"ג), תרנגול (54 עד 59 ק"ג), נוצה (59 עד 64 ק"ג), קל (64 עד 70 ק"ג), בינוני (70 עד 76 ק"ג), קל-כבד (76 עד 83 ק"ג), בינוני-כבד (83 עד 91 ק"ג), כבד ראשון (91 עד 99 ק"ג), כבד (99 עד 108 ק"ג) וסופר כבד (108 ק"ג ומעלה).
מאז אולימפיאדת סידני (2000), הצטמצם מספר קטגוריות המשקל ל-8: תרנגול (עד 56 ק"ג), נוצה (56 עד 62 ק"ג), קל (62 עד 69 ק"ג), בינוני (69 עד 77 ק"ג), קל-כבד (77 עד 85 ק"ג), בינוני-כבד (85 עד 94 ק"ג), כבד (94 עד 105 ק"ג) וסופר כבד (105 ק"ג ומעלה). נשים החלו אף הן להתחרות בהרמת משקולות במשחקים אלו, והן מסווגות לשבע קטגוריות משקל: עד 48 ק"ג, 48 עד 53 ק"ג, 53 עד 58 ק"ג, 58 עד 63 ק"ג, 63 עד 69 ק"ג, 69 עד 75 ק"ג ו-75 ק"ג ומעלה.
שיטת התחרות

התחרויות נערכות בסיבוב אחד, הכולל שני חלקים. החלק הראשון כולל הרמת משקולות בשיטת הנפה, והחלק השני בשיטת דחיקה. בכל שיטה נערכים שלושה סיבובים, והתוצאה הטובה ביותר שהשיג מרים משקולות בכל שיטה היא זו שנחשבת עבורו. מרים משקולות שנפסל בכל שלושת הניסיונות שלו בשיטת הנפה, לא מתחרה בשיטת דחיקה. סכום התוצאות הטובות ביותר של כל מתחרה בשתי השיטות מהווה את התוצאה הסופית שלו, ובהתאם לכך נקבע דירוגו.
מדליות

לאורך השנים זכו מרימי משקולות מ-64 מדינות במדליות במשחקים האולימפיים.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברית המועצות ברית המועצות | 39 | 21 | 2 | 62 |
| 2. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 34 | 15 | 8 | 57 |
| 3. | ארצות הברית ארצות הברית | 16 | 16 | 11 | 43 |
| 4. | בולגריה בולגריה | 12 | 16 | 8 | 36 |
| 5. | צרפת צרפת | 9 | 3 | 3 | 12 |
| 6. | טורקיה טורקיה | 8 | 1 | 2 | 11 |
| 7. | איראן איראן | 7 | 5 | 6 | 18 |
| 8. | גרמניה גרמניה | 6 | 7 | 7 | 20 |
| 9. | יוון יוון | 6 | 5 | 4 | 15 |
| 10. | פולין פולין | 5 | 6 | 21 | 32 |
| 12. | קזחסטן קזחסטן | 5 | 5 | 4 | 14 |
| 12. | איטליה איטליה | 5 | 4 | 5 | 14 |
| 13. |  המשלחת המאוחדת | 5 | 4 | 0 | 9 |
| 14. | תאילנד תאילנד | 5 | 2 | 5 | 12 |
| 15. | מצרים מצרים | 5 | 2 | 4 | 11 |
| 16. | קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית | 4 | 6 | 5 | 15 |
| 17. | רוסיה רוסיה | 3 | 12 | 9 | 24 |
| 18. | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 3 | 4 | 5 | 11 |
| 19. | אוסטריה אוסטריה | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 20. | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 21. | אוקראינה אוקראינה | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 22. | הונגריה הונגריה | 2 | 9 | 9 | 20 |
| 23. | רומניה רומניה | 2 | 7 | 5 | 14 |
| 24. | יפן יפן | 2 | 3 | 9 | 14 |
| 25. | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 26. | קולומביה קולומביה | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 27. |  הרפובליקה הסינית | 2 | 1 | 5 | 8 |
| 28. | קובה קובה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 29. | גאורגיה גאורגיה | 2 | 0 | 2 | 4 |
| 30. | בלארוס בלארוס | 1 | 5 | 6 | 12 |
| 31. | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 1 | 4 | 6 | 11 |
| 32. | אסטוניה אסטוניה | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 32. | בריטניה בריטניה | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 34. | בלגיה בלגיה | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 35. | דנמרק דנמרק | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 36. | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 37. | פינלנד פינלנד | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 38. | קרואטיה קרואטיה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 39. | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 39. | מקסיקו מקסיקו | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 39. | נורווגיה נורווגיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 42. | אינדונזיה אינדונזיה | 0 | 5 | 5 | 10 |
| 43. | ארמניה ארמניה | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 44. | שווייץ שווייץ | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 45. | קנדה קנדה | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 46. | טרינידד וטובגו טרינידד וטובגו | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 47. | ארגנטינה ארגנטינה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 47. | לטביה לטביה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 49. | וייטנאם וייטנאם | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 49. | לבנון לבנון | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 49. | לוקסמבורג לוקסמבורג | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 49. | ניגריה ניגריה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 49. | סינגפור סינגפור | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 49. | הפיליפינים הפיליפינים | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 55. | שוודיה שוודיה | 0 | 0 | 4 | 4 |
| 56. | הולנד הולנד | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 57. | מולדובה מולדובה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 58. | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | הודו הודו | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | ונצואלה ונצואלה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | ליטא ליטא | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | ספרד ספרד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | עיראק עיראק | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 58. | קטר (מדינה) קטר | 0 | 0 | 1 | 1 |
מרימי משקולות ישראלים במשחקים האולימפיים

המשלחת הישראלית כללה מרימי משקולות שבע פעמים, בהן נטלו חלק 12 ספורטאים, כולם גברים. את הישג השיא רשם אדוארד וייץ, שסיים במקום החמישי באולימפיאדת מונטריאול (1976).
| אולימפיאדה | ספורטאי | קטגוריית משקל | דירוג | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רומא 1960 | גזי כהן | נוצה (60-56) | מקום 19 |  |
| רומא 1960 | אדוארד מרון | תרנגול (עד 56) | מקום 18 |  |
| מינכן 1972 | דוד ברגר | קל-כבד (75 עד 82.5) | נפסל | נרצח בטבח הספורטאים |
| מינכן 1972 | זאב פרידמן | תרנגול (עד 56) | מקום 12 | נרצח בטבח הספורטאים |
| מינכן 1972 | יוסף רומנו | בינוני (67.5 עד 75) | נפסל | נרצח בטבח הספורטאים |
| מונטריאול 1976 | אדוארד וייץ | נוצה (56 עד 60) | מקום 5 | ההישג הגבוה ביותר של ספורטאי ישראלי במשחקים אולימפיים עד אז, וההישג הגבוה ביותר של מרים משקולות ישראלי בכל הזמנים |
| לוס אנג'לס 1984 | מאיר דלויה | זבוב (עד 52) | מקום 9 |  |
| לוס אנג'לס 1984 | שוני מנדל |  | מקום 10 |  |
| ברצלונה 1992 | אנדריי דניסוב | כבד ראשון (90 עד 100) | מקום 6 |  |
| ברצלונה 1992 | ראובן חדינטוב | נוצה (56 עד 60) | מקום 15 |  |
| ברצלונה 1992 | אולג סדיחוב | בינוני (67.5 עד 75) | מקום 10 |  |
| אטלנטה 1996 | סלבה איוונובסקי | כבד ראשון (91 עד 99) | נפסל |  |
| ריו דה ז'ניירו 2016 | איגור אולשנצקי | סופר כבד (105 ומעלה) | מקום 17 |  |
| טוקיו 2020 | דוד ליטבינוב | סופר כבד (109 ומעלה) | מקום 11 |  |
מרים המשקולות הבריטי לונססטון אליוט, האלוף האולימפי בהרמת משקולות ביד אחת באולימפיאדת אתונה (1896)
מרים המשקולות הסובייטי ויקטור מאזין, האלוף האולימפי במשקל נוצה באולימפיאדת מוסקבה (1980)
זוכי המדליות במשקל כבד באולימפיאדת מוסקבה. מימין: ההונגרי גיורגי סלאי, הסובייטי לאוניד טרננקו והבולגרי ולנטין חריסטוב
זוכות המדליות במשקל עד 75 ק"ג באולימפיאדת לונדון (2012). מימין: הבלארוסית אירינה קולשה, הקזחסטנית סווטלנה פודובדובה והרוסייה נטליה זבולוטנאיה
זוכי המדליות במשקל כבד באולימפיאדת לונדון (2012). מימין: האיראני נוואב נאסירשלאל, האוקראיני אולקסיי טורוטחיי והפולני ברטולומיי בונק
מרימת המשקולות הקזחסטנית סווטלנה פודובדובה, האלופה האולימפית במשקל עד 75 ק"ג באולימפיאדת לונדון
הרי סינג'אר

| --- | --- |
מראה בהרים
מראה בהרים
 מידע כללי
 גובה:  1,463 מטר
 מדינה:  עיראק 
 מיקום:  צפון-מערב עיראק
 אורך הרכס:  100 ק"מ 
 קואורדינטות:  36°22′0″N 41°43′18″E﻿ / ﻿36.36667°N 41.72167°E﻿ / 36.36667; 41.72167
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. הרי סינג'אר(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. הרי סינג'אר
 
מקדש יזידי על אחת מפסגות ההרים
הרי סינג'אר (בערבית: جبل سنجار; בכורדית: چیای شهنگال/شهنگار (שינגאל); בארמית סורית: ܛܘܪܐ ܕܫܝܓܪ (טורא דשנגר)) הם רכס הרים באורך של כ-100 ק"מ בצפון-מערב עיראק וצפון-מזרח סוריה. רוב הרכס וחלקו הגבוה נמצא בשטח מחוז נינוה בעיראק וכ-25 ק"מ מחלקו הצפון-מערבי נמצאים בשטח סוריה (במחוז אל-חסכה שבאזור אל-ג'זירה). גובהו המרבי של הרכס 1,463 מטר. הרכס קרוי על שם העיר סינג'אר השוכנת למרגלותיו מדרום. האקלים בהרים הוא צחיח למחצה וכמות הצומח בו מעטה במיוחד עקב רעיית יתר.
גאולוגיה

ההרים הם קמר גאולוגי בצפון הלוח הערבי בעל מדרון תלול מצידו הצפוני כתוצאה מהעתק החושף שכבות של סלעי משקע ומדרון מתון יותר מצידו הדרומי. באזור ההרים נמצאות תצורות מעידן הקרטיקון ועד עידן הנאוגן.
היסטוריה

שפע המערות בהרים שימשו למגורי אדם ולמקום מפלט עוד משחר ההיסטוריה. במקום ששמו תל חמוקאר (حموقار; 36°48′43″N 41°57′21″E﻿ / ﻿36.81194°N 41.95583°E﻿ / 36.81194; 41.95583), בצד הסורי של ההרים, נמצאו שרידים המשויכים לתקופת עובייד (5900 - 4000 לפנה"ס) ושומר הקדומה (3500 לפנה"ס). במקום התקיימו קרבות בין האימפריה הרומית לאימפריה הפרתית ולאחר מכן בין האימפריה הביזנטית לאימפריה הסאסאנית. במקום התקיימו שלל דתות בהן נצרות נסטוריאנית, זורואסטריות ואף יהדות. ב-970 השתלטו על האזור האיובים, שהשליטו בו את דת האסלאם.
החל מן המאה ה-12 היה אזור ההרים משכנם של היזידים, שנמלטו לשם מידי רודפיהם המוסלמים והתבצרו במקום. לפי אמונתם ההרים הם הר אררט עליו נחה תיבת נח לאחר המבול. הנוסע אבן בטוטה דיווח כי ההרים נמצאים בשליטת יזידים כורדים.
בתקופת האימפריה העות'מאנית היו ההרים חלק מסנג'ק דיארבקיר וכונו בטורקית "Saçlı Dağı" ("ההר השעיר"). בשנות ה-20 של המאה ה-19 ניסה המנהיג הכורדי מוחמד פאשה ליצור מדינה כורדית עצמאית (בעקבות הדוגמה של מוחמד עלי במצרים) והשתלט על ההרים למשך כעשר שנים (בין 1823 ל-1834), עד שהובס על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. בין החוקרים המערביים שחקרו את האזור נמנים אוסטן הנרי לייארד וגרטרוד בל, שניהם מתארים את התרבות היזידית בהרים ואת היותם של אלה כת נרדפת. כן אוכלסו ההרים בבני דתות נרדפות אחרות באזור כנוצרים אשורים, כלדיים, סורים-אורתודוקסים, ארמנים ויהודים. לאחר הכיבוש הבריטי ובתקופת המלוכה והרפובליקה של עיראק ידע האזור תקופה של שקט יחסי. מאז מלחמת עיראק (2003) הפכו ההרים מחדש לאזור פרוע, בו מתקיימים קרבות בין שיעים וסונים עיראקים וכוחות כורדים.
היסטוריה > טבח סינג'אר, 2014

ההרים היו יעד ההתקפה של המדינה האסלאמית (דאעש) באוגוסט 2014 שכוונה כנגד היזידים. ב-3 באוגוסט השתלטו לוחמי דאעש על העיר סינג'אר והחלו במסע רצח, חטיפה ואונס שכוון נגד המיעוט היזידי. בין 40,000 ל-50,000 יזידים נמלטו אל ההרים ונותרו ללא מים, מזון ותרופות. מצבם תואר כרצח עם וסיוע מסוים שוגר אליהם באמצעות ארצות הברית ובריטניה. החל מה-10 באוגוסט חברו כוחות הפשמרגה הכורדית לנצורים. והצליחו לפנות את רובם לשטחי כורדיסטן הסורית, במסגרת הקרב על סכר מוסול.
הערות שוליים

↑  אתר משלחות החפירה לאתר, אוניברסיטת שיקגו
↑  40,000 Iraqis stranded on mountain as Isis jihadists threaten death, גארדיאן 7 באוגוסט 2014
↑  Northern Iraq: UN voices concern about civilians’ safety, need for humanitarian aid אתר האו"ם, 8 באוגוסט 2014
↑  Thousands of Yazidis 'still trapped' on Iraq mountain, BBC, ‏ 12 באוגוסט 2014
↑  Iraq crisis: No quick fix, Barack Obama warns, 9 באוגוסט 2014
↑  Britain's RAF makes second aid drop to Mount Sinjar Iraqis trapped by Isis – video, גארדיאן 12 באוגוסט 2014
↑  Iraq Crisis: Kurds Push to Take Mosul Dam as U.S. Gains Controversial Guerrilla Ally, וול סטריט ג'ורנל, 18 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410972605171  LCCN: sh2015001188
הצבא של בני הזולו

לוחמי זולו בסוף המאה ה-19 (רואים כמה אירופאים ברקע)
הצבא של בני הזולו היה אחד הצבאות הילידים החזקים באפריקה. בעזרת צבא זה, הצליחו שאקה וצאצאיו לבנות ולשמור על אימפריה גדולה יחסית במונחים אפריקניים ברחבי הזולולנד במהלך המאה ה-19.
הרפורמות של שאקה

לפני הרפורמות של שאקה, הצבא של בני הזולו גויס לפעולות אד הוק כמו פתרון  סכסוכים מקומיים והורכב בעיקר מכוחות מיליציה. שאקה התחיל בגיוס צבא הקבע על בסיס השיטה החטיבתית, הזהה לשיטה שהייתה נהוגה בשבט המתתווה, בו בילה את מרבית חייו הבוגרים לפני שתפס את השלטון על בני הזולו בשנת 1816. בנוסף לכך, שינה את כלי נשקם העיקרי של בני הזולו מכידון הטלה המוכר בשם אסאגאי לחנית קצרה וכבדה בעלת להב רחב וארוך, הידועה בשם "איקלווה". האסאגא המשיך לשרת נאמנה את בני הזולו, אך תפקידו הפך למשני. גם המגן עבר שינוי, והפך לגדול יותר.
המשמעת בקרב הייתה אחד המאפיינים הבולטים של הצבא החדש. במקום להטיל את כידוניהם ולקוות שחלקם יפגעו באויב, בני הזולו התנגשו בהם בקרב עקוב מדם, בו ניצחו בזכות הטקטיקה והאימונים.