פרובינקיה גאליה אקוויטניה
היסטוריה > אקוויטניה בתקופה הרומית > המרד באקוויטניה

בשנים 54-55 לפנה"ס שרר בגאליה שקט למראית עין, אלא שהאוכלוסייה הגאלית תססה מבפנים בגלל מעשי ההחרמה והשוד של הרומאים, וכן בגלל מספר רב של חיילים שראשי השבטים חויבו לספק. בחורף 54 פרצו כמה מרידות בגאליה הצפונית, שדוכאו באכזריות רבה על ידי הרומאים. דבר זה גרם להפחת רוח המרד בשבטים שישבו בין הגארון והלואר, שעד כה עמדו מהצד ולא נלחמו בקיסר. מרידה אדירה זו הונהגה על ידי ורקינגטוריקס, ראש שבט הארוורנים.
ורקינגטוריקס העדיף לצמצם את כמות חייליו, ולבסס את איכותם וכושרם הקרבי. בנוסף לכך, כפה משמעת חמורה על חייליו.
לאחר קרבות בעיר אוואריקום, התקדם קיסר לעבר גירגוביה, אך בניסיונו לכבוש את המבצר נהדף על ידי ורקינגטוריקס תוך אבדות ניכרות. לאחר מפלה זאת הכריזו כל השבטים הגאליים מלבד שלושה על מלחמתם בקיסר; נטשו אפילו הפרשים של השבט הגאלי האדואי שנלחמו לצידו.
מצבו של קיסר היה חמור, גם משום שארבעה לגיונות שלו, תחת פיקודו של טיטוס לאביינוס, היו בצפון גאליה. קיסר חבר אליהם, גייס פרשים משבטים גרמאניים שכנים, והכין את צבאותיו למערכה הבאה נגד ורקינגטוריקס.
בעוד קיסר מכין את צבאותיו, התקיף ורקינגטוריקס בנוטלו את יוזמת ההתקפה; אך בקרב ליד דיז'ון, בעוד ורקינגטוריקס אורב לכוחות קיסר הנסוגים, הותקף על ידי חיל הפרשים הגרמני שגייס קיסר ונאלץ לסגת. ורקינגטוריקס עשה משגה חמור והתבצר בעיר אלאסיה. קיסר הקיף את העיר בשתי חגורות של לגיונרים מתחפרים, במטרה להרעיב את הצבא הגאלי הנצור. ראשי השבטים הגאליים הכריזו על גיוס המוני ובראש צבא ענק הגיעו לעזור לוורקינגטוריקס. אך למרות שהתקיפו את הצבא הרומי המחופר לא הצליחו לחדור את חגורת החפירות, ובסופו של דבר הצבא הגאלי המורעב נכנע.
על פי המסופר, ורקינגטוריקס הגיע רכוב על סוסו ולבוש בשריון המפואר ביותר שלו. לאחר שחג סביב המחנה הרומאי התקרב אל קיסר, הניח את נשקו לרגליו ואמר לו: "הנה אני, אדם חזק אשר הובס על ידי אדם חזק יותר". ורקינגטוריקס הוצג לראווה בטריומף של קיסר בשנת 46 לפנה"ס. לאחר שש שנים בכלא הרומאי הוצא להורג, ככל הנראה בחניקה.
קרב אלאסיה חתם את תקופת עצמאותה של אקוויטניה.
בשנת כהונתו האחרונה כפרוקונסול עשה קיסר מאמצים לפייס את אויביו. הוא כמעט לא פגע בהנהגות השבטים ולא הכביד את עול המיסים. הגאלים עשו עמו שלום שהאריך ימים ונותר יציב (כמעט כל תושביה אף קיבלו את התרבות הרומאית, שלא כמו בחלקה הצפוני של גאליה), עד כדי כך שבשנת 49 החליט קיסר להוציא את מרבית צבאותיו מגאליה ואפילו לגייס חטיבות עזר (auxilia) גאליות ללחום את מלחמותיו הפרטיות במלחמת אזרחים. שלל המלחמה שנפל לידיו של קיסר הספיק לו לא רק לכיסוי חובותיו הפרטיים העצומים, אלא גם לקנות ברומא שירותים פוליטיים בהיקף המתקרב לזה של קראסוס.
רומא פעלה רבות למען פיתוחה הכלכלי והתרבותי של גאליה. הרומים הפסיקו את המלחמות בין השבטים השונים והשליטו שלום פנימי וביטחון. נוסדו מושבות, הוזזו ממקומם מרכזי יישוב, הוקמו ערים ע"פ הסגנון הרומי ונבנתה רשת כבישים מצוינת. האצולות המקומיות, כביטוי לליברליות של השלטון החדש, זכו באזרחות רומית. במקביל, נאבקו הרומאים בדרואידיות.
מותו של אוגוסטוס עורר מחדש את השאיפות לעצמאות תחת שלטון טיבריוס, אך קלאודיוס שהכיר היטב את ארץ הגאלים, פתח לפני האליטות שלה את הסנאט הרומי וקשר באורח הדוק ביותר את תושבי הפרובינקיה לגורלה של הקיסרות, דבר שהיה תקדים לעומת פרובינקיות אחרות.
גאליה העשירה הייתה מכאן ואילך חלק בלתי נפרד מהעולם הרומי. היא סיפקה לו חיילים, אנשי מינהל ומושלים, ונטמעה לחלוטין בתרבות, בשפה ובחוקים הרומיים. בכל שלוש שנים, במזבח "שלוש הגאליות" שבלוגדונום (כיום ליון), היא חידשה את שבועת האמונים לקיסרות.