stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופיאנסק
היסטוריה

קופיאנסק הוקמה בזמן הגירה פנים-אוקראינית גדולה באמצע השני של המאה ה-17. קופיאנסק הייתה יישובם של הקוזאקים האוקראינים. בגלל האיום התמידי מצד הטטרים היישוב נשא אופי צבאי.
ב-1779 קופיאנסק קיבלה מעמד של עיר.
ב-1941 לאחר שקייב וחרקיב נכבשו על ידי הגרמנים ממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עברה לקופיאנסק. ב-24 ביוני 1942 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1943.
קופיאנסק נכבשה על ידי כוחות רוסיה מ-27 בפברואר 2022. בתקופה זו הפכה קופיאנסק דה פקטו למושב של הממשל הצבאי-אזרחי של חרקיב הנתמך על ידי רוסיה. היא שוחררה ב-10 בספטמבר 2022. עם זאת, כמה ערוצי מדיה חברתית של הצבא הרוסי טענו כי חיילים רוסים נסוגו רק מהחלק של קופיאנסק ששכן על הגדה המערבית של נהר אוסקיל, אשר חילק את העיר לשני חלקים. הם טענו גם שכוחות אוקראינים כבשו את כולה ב-16 בספטמבר.
Black or White

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מייקל ג'קסון
 מתוך האלבום Dangerous
 יצא לאור:  נובמבר 1991
 תאריך הקלטה:  1990 - 1991
 סוגה:  רוק כבד, דאנס ראפ, פופ ניו ג'ק סווינג
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  4:18
 כתיבה:  מייקל ג'קסון ביל בוטרל (ראפ)
 לחן:  מייקל ג'קסון
 הפקה:  מייקל ג'קסון ביל בוטרל
 עטיפה אלטרנטיבית
 
 
"Black or White" (בתרגום לעברית: שחור או לבן) הוא שיר של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון. השיר הופץ בהוצאת אפיק ב-11 בנובמבר 1991, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השמיני של ג'קסון, Dangerous.
קבלה

Black or White הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, שהה שם במשך שבעה שבועות, והפך את ג'קסון לאמן הראשון המכניס להיט למקום הראשון בשנות השבעים, השמונים והתשעים. בבריטניה, השיר הפך לסינגל האמריקאי הראשון שמגיע למקום הראשון במצעד מאז 1960. 
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי מדינות רבות. הסינגל הגיע למכירות של מעל מיליון עותקים רק בארצות הברית.
וידאו קליפ

הוידאו קליפ נפתח כאשר ילד בן 10 (מקולי קאלקין) רוקד לצלילי מוזיקת רוק בחדרו. הרעש מפריע לאביו שדורש ממנו בזעם להפסיק את המוזיקה וללכת לישון. בתגובה, קאלקין מציב סטים של רמקולים רבי עוצמה בסלון, מאחורי כורסתו של אביו, לובש כפפות עור, מרכיב משקפי שמש ומנגן בעוצמה עם גיטרה חשמלית. הרעש מנפץ את חלונות הבית ושולח את אביו לחצי השני של העולם, שם למעשה מתחיל השיר. 
האבא נוחת באפריקה, וג'קסון שר "Black or White" מוקף במספר משתנה ומתחלף של תרבויות.
בווידאו קליפ, ג'קסון מחקה את ריקודם של מספר תרבויות: מערב אפריקאית, תאילנדית, אינדיאנית, הודית ורוסית. ג'קסון הולך דרך אש ובסוף מופיע בלפיד גדול שמתגלה כפסל החירות. סביבו מופיעים מבנים מפורסמים מכל העולם כמו הספינקס, טאג' מאהל, הפירמידה הגדולה של גיזה, הביג בן, מגדל אייפל, כנסיית וסילי הקדוש, המסגד הכחול, וגשר שער הזהב.
בסוף השיר, אנשים שונים, ביניהן טיירה בנקס, רוקדים כאשר פניהם משתנים אחד לשני על ידי טכנולוגיה חדשה דאז, בשם מורפינג (שינוי צורה על ידי מחשב). הקליפ נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
מחלוקת

מחלוקת התגלעה בארבע הדקות האחרונות של הווידאו קליפ. ג'קסון יוצא מהאולפן כפנתר שחור ואז משתנה לעצמו. הוא מבצע ריקוד הכולל את תפיסת מפשעתו ורכיסת מכנסיו. כמו כן, ג'קסון מבצע ונדליזם כאשר הוא מנפץ חלונות והורס מכונית עם כיתובים גזעניים. הגרסה המלאה הוגבלה לצפייה בשעות הלילה המאוחרות. ג'קסון התנצל מאוחר יותר וטען שסצנת הוונדליזם משקפת את היצר החייתי של הפנתר.
בתרבות

בפרק של פסח משנת 1993 של "זהו זה!" השיר "והיא שעמדה" הושר בלחן של השיר הזה.
הקליפ זכה לפרודיה בספיישל פורים משנת 1992 של "מוצ"ש" שבו משולבים קטעים מהקליפ עצמו. את מייקל ג'קסון עצמו גילם השחקן והבדרן ספי ריבלין.
מצעדים ודירוגים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 2 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד רית'ם אנד בלוז/היפ-הופ | 3 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד שירי דאנס/קלאב | 2 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 2 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 2 |  |
|  צרפת | SNEP | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה ×2 | 140,000 |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 50,000 |
| דנמרק (IFPI Danmark) | פלטינה | 90,000 |
| צרפת (SNEP) | כסף | 125,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 250,000 |
| איטליה (FIMI) | זהב | 35,000 |
| יפן (RIAJ) (רינגטונים) | זהב | 100,000 |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה | 10,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) (פיזי) | כסף | 200,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) (דיגיטלי) | פלטינה | 600,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×3 | 3,000,000 |
רג'ינה ברט

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1956 (בת 68) רוונה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מעסיק:  The Plain Dealer 
 פרסים והוקרה:  פרס פטיש הכסף 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ReginaBrett
 
רג'ינה בְּרֶט (אנגלית: Regina Brett; נולדה ב-31 במאי 1956) היא עיתונאית ובעלת טור בעיתון The Plain Dealer, העיתון הראשי של העיר קליבלנד במדינת אוהיו שבארצות הברית ומגישת תוכנית רדיו. הייתה בין המועמדים הסופיים לפרס פוליצר בתחום הביקורת בשנים 2008 ו-2009. כתבה את הספר "חמישים לקחי חיים" (God Never Blinks: 50 Lessons for Life's Little Detours). במהלך הקריירה שלה פרסמה אלפי טורים.
בשנת 1998 היא חלתה בסרטן השד ותיארה את חייה לאחר גילוי המחלה ותהליך הטיפולים בכתבות שזכו לפרס עיתונאי.
ברט זכתה בפרסים ובהם פרס פטיש הכסף (Silver Gavel Award) מטעם ארגון עורכי דין בארצות־הברית. טור שפרסמה במלאת לה חמישים, תחת הכותרת "חמישים לקחי חיים" (Fifty Life Lessons), צוטט באינטרנט, ואף תורגם ברובו לעברית, תחת הכותרת "40 הלקחים שהחיים למדו אותי".
הרי הקרפטים

| --- | --- |
הרי הטטרה, מערב הקרפטים, פולין
הרי הטטרה, מערב הקרפטים, פולין
 מידע כללי
 על שם:  קרפיאנים 
 גובה:  פסגת גרלכובסקי, 2,655 מטר
 מדינה:  סרביה, סלובקיה, פולין, הונגריה, צ'כיה, אוקראינה, אוסטריה, רומניה 
 מיקום:  אוסטריה, צ'כיה, סלובקיה, פולין, הונגריה, אוקראינה, רומניה
 אורך הרכס:  1,500 קילומטר
 קואורדינטות:  47°00′N 25°30′E﻿ / ﻿47.000°N 25.500°E﻿ / 47.000; 25.500
  (למפת הרי הקרפטים מוגדלת) הרי הקרפטים(למפת הרי הקרפטים רגילה) הרי הקרפטים 
 תצלום לוויני של הרי הקרפטים
 
הרי הקרפטים (ברומנית: ‏Munții Carpațiקובץ:Ro-Carpați.ogg‏Ⓘ‏; בהונגרית: Kárpátok; בגרמנית: Karpaten; בצ'כית, סלובקית ופולנית: Karpaty; בסרבית: Karpati; באוקראינית: Карпати) הם החלק המזרחי של מערך הרי מרכז אירופה.
שם שרשרת ההרים מקורו בשבט דאקי בשם ה"קרפים", שחיו על מדרונות הקרפטים המזרחיים. שם השבט עצמו מקורו, כנראה, במילה הודו-אירופאית שמשמעותה "אבן".
גאוגרפיה

מלבד הרי האלפים, הרי הקרפטים הם מערכת ההרים הנרחבת ביותר באירופה. הם יוצרים קשת באורך 1,500 קילומטרים באוסטריה, בצ'כיה, בסלובקיה, בפולין, בהונגריה, באוקראינה וברומניה. בדרום מערב הם גובלים בהרי האלפים ובדרום מזרח בהרי הבלקן.
למרות שבדרך כלל הם מכונים "שרשרת הרים", הם אינם יוצרים שרשרת רצופה, אלא מורכבים מכמה קבוצות ייחודיות מבחינה אורוגרפית(אנ') וגאולוגית. רק במקומות בודדים הם מגיעים לגובה של מעל 2,500 מ'. הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הקרפטים הוא פסגת גֶּרְלָכוֹבְסְקִי (Gerlachovsky) שהיא בגובה 2,655 מטר ונמצאת בסלובקיה. המקום הנישא ביותר ברומניה הוא פסגת מולדובאנוּ (Moldoveanu) בגובה 2,544 מטר בהרי פגראש (Făgăraş) שבקרפטים המרכזיים, בסמוך לכביש הטראנספגרשן.
גלריה

שלג בהרי הקרפטים
מפת חלוקת משנה של הקרפטים.
1. הקרפטים המערביים החיצוניים

2. הקרפטים המערביים הפנימיים

3. הקרפטים המזרחיים החיצוניים

4. הקרפטים המזרחיים הפנימיים

5. הקרפטים הדרומיים

6. הקרפטים המערביים הרומנים

7. הרמה הטרנסילבנית

8. סרביה הקרפטית
הטלה סטריאוגרפית

איור תלת־ממדי של הטלה סטריוגרפית מהקוטב הצפוני אל מישור מתחת לספירה
הטלה סטריאוגרפית ממעגל ברדיוס R לקו ישר המשיק לו. בקואורדינטות קרטזיות נקודת ההשקה היא (0,0) והקו המשיק הוא ציר ה-x.
בגאומטריה, הטלה סטריאוגרפית היא העתקה מספירה (כדור), דרך נקודה מסוימת N (הקוטב או מרכז ההטלה), על מישור המשיק לספירה וניצב לקוטר העובר דרך הנקודה. ההטלה מתקיימת על ידי התאמת כל נקודה על הספירה (פרט למרכז ההטלה) עם הנקודה (היחידה) על המישור, שנמצאת על הקו הישר שעובר דרך הנקודה x ומרכז ההטלה N (ראו איור).
באופן אינטואיטיבי, ההטלה הסטריאוגרפית היא דרך לתאר את הכדור בעזרת מישור, עם כמה פשרות בלתי נמנעות. היא יוצרת התאמה בין נקודות על ספירה, שאותן קשה לתאר על ידי קואורדינטות נוחות, לבין נקודות בקו ישר או במישור- שאותן קל יותר לתאר על ידי קואורדינטות.
ההטלה הסטריאוגרפית לא מוגדרת על מרכז ההטלה (הנקודה האנטיפודית לנקודת ההשקה) אבל ניתן לראות את ההטלה כמעבירה את הנקודה הזו לנקודת האינסוף, בהתאמה עם הגבול של ההטלה עבור סדרת נקודות שמתקרבות למרכז ההטלה. 
במובן הזה, נקודת האינסוף היא חסרת כיוון. לדוגמה, בהטלה הסטריאוגרפית ממעגל לקו ישר נקודות הקרובות למרכז ההטלה יעברו לנקודות שמרחקן מנקודת ההשקה גדול כרצוננו, אך הן לא יוגבלו בכיוונן- הן יעברו גם לנקודות רחוקות מאוד מימין וגם לנקודות רחוקות מאוד משמאל לנקודת ההשקה, ולא נבחין בין הכיוונים כמו שנהוג בחשבון האינפיניטסימלי על ידי הסימונים  \ +\infty  ו  \ -\infty .
ההטלה הסטריאוגרפית היא הומאומורפיזם בין הספירה ה-n+1 ממדית (למעט מרכז ההטלה) לבין המרחב האוקלידי ה-n ממדי (שמוכל במרחב האוקלידי ה-n+1 ממדי), כאשר הטופולוגיה של הספירה מוגדרת על ידי הטופולוגיה המושרית עליה מהמרחב האוקלידי בו היא נמצאת. בצורה הזו ניתן לראות את הספירה כיריעה חלקה ואף אנליטית.
ההטלה הסטריאוגרפית היא קונפורמית, כלומר משמרת זוויות. בנוסף ההטלה מעבירה מעגלים על הספירה למעגלים במישור, אם המעגל לא עבר דרך מרכז ההטלה, ולישרים, אם המעגל כן עבר זה מרכז ההטלה. באופן הזה ניתן לחשוב על ישרים כמעגלים בעלי רדיוס אינסופי, או לחלופין כמעגלים העוברים דרך נקודת האינסוף.
מכיוון שהכדור והמישור מופיעים בתחומים רבים של מתמטיקה ויישומיה, כך מופיעה ההטלה הסטריוגרפית. ההטלה הסטראוגרפית שימשה כבר את האסטרונומים היווניים העתיקים ושימשה להטלת הכדורים השמימיים (Celestial spheres) על המישור כך שניתן יהיה לנתח את תנועות כוכבי הלכת וכוכבי השבת השונים באמצעות גאומטריית מישור. כיום היא מוצאת שימוש בתחומים מגוונים כולל אנליזה מרוכבת, קרטוגרפיה, גאולוגיה וצילום .
הקרנה סטריאוגרפית של העולם מצפון ל-30°S.
הבעיה הבסיסית של הקרטוגרפיה היא ששום מיפוי מהכדור למישור לא יכול לייצג במדויק גם זוויות וגם שטחים. באופן כללי, הטלות מפה המשמרות שטח הן עדיפות ליישומים סטטיסטיים, בעוד שהטלות מפה משמרות זווית (קונפורמיות) עדיפות למטרות ניווט. ההטלה הסטריאוגרפית נמצאת בקטגוריה השנייה. כאשר מרכז ההטלה הוא בקוטב הצפוני או הדרומי של כדור הארץ, יש לה תכונות רצויות נוספות: היא שולחת מרידיאנים לקרניים היוצאות מהראשית ומקבילות למעגלים שמרכזם בראשית.
ראו גם

הספירה של רימן
משפט הכדור השעיר
אי-שוויון גיבס

ג'וזיה וילארד גיבס
בתורת האינפורמציה, אי-שוויון גיבס הוא טענה על האנטרופיה של התפלגות הסתברות בדידה. חסמים נוספים על האנטרופיה של התפלגויות הסתברות נובעים מאי-שוויון גיבס, כולל אי-שוויון פאנו. אי-השוויון הוצג לראשונה על ידי ג'יי ווילארד גיבס במאה ה-19.
אי-שוויון גיבס

תהיינה  P=\{p_{1},\ldots ,p_{n}\} ו  Q=\{q_{1},\ldots ,q_{n}\} התפלגויות הסתברות בדידות. אזי
השוויון בין האגפים מתקיים אם ורק אם  p_{i}=q_{i} לכל  i=1,\dots n. במילים אחרות, האנטרופיה של התפלגות  P קטנה או שווה לאנטרופיה הצולבת(אנ') שלו עם כל התפלגות אחרת  Q.
ההפרש בין שני הגדלים הוא דיברגנץ קולבק-לייבלר (אנטרופיה היחסית), כך שניתן לכתוב את אי השוויון גם כ
הוכחה

למען פשטות הסימון, נשתמש בהוכחת הטענה בלוגריתם הטבעי, המסומן על ידי ln.
נסמן ב  I את קבוצת כל ערכי  i שעבורם pi אינו אפס. מכיוון ש  \ln x\leq x-1 עבור כל x > 0, עם שוויון אם ורק אם x=1, מקבלים
אי השוויון האחרון נובעת מכך ש pi ו- qi הם ערכים של התפלגות הסתברות, כך שסכום כל הערכים pi שאינם אפס הוא 1. עם זאת, ייתכן שחלק מה qi שאינם אפס הושמטו מאחר שבחירת האינדקסים  I נקבעת על סמך הדרישה ש pi אינו אפס. לכן, סכום ה- qi עשוי להיות קטן מ-1.
עד כה, בהינתן קבוצת האינדקסים  I, יש לנו:
או לחלופין
ניתן להרחיב את שני הסכומים לכל  i=1,\ldots ,n. כלומר כולל  p_{i}=0, כאשר זוכרים כי הביטוי  p\ln p שואף ל-0 בגבול ש  p שואף ל-0, ו  (-\ln q) שואף ל  \infty  כאשר  q שואף ל-0. לסיכום מתקבל
השוויון מתקבל כאשר מתקיימים שני התנאים:
לכל  i\in I  {\frac {q_{i}}{p_{i}}}=1 כך שמתקבל השוויון  \ln {\frac {q_{i}}{p_{i}}}={\frac {q_{i}}{p_{i}}}-1 ,
\sum _{i\in I}q_{i}=1 כלומר  q_{i}=0 אם  i\notin I. במילים אחרות,  q_{i}=0 אם  p_{i}=0.
שני תנאים אלה יתקיימו אם ורק אם  p_{i}=q_{i} עֲבוּר  i=1,\ldots ,n, כלומר ההתפלגויות  Pו  Q זהות.
הוכחה חלופית

ניתן להוכיח את התוצאה באמצעות אי-שוויון ינסן:
מכיוון שהלוגריתם הוא פונקציה קעורה
כאשר אי-השוויון הראשון נובע מאי-השוויון של ינסן. השוויון האחרון נובע מכך ש  Q היא התפלגות הסתברות, ולכן  \sum q_{i}=1 .
יתר על כן, מכיוון שהלוגריתם הוא פונקציה קמורה, אז, בהתאם לתנאי השוויון של אי-שוויון ינסן, השוויון מתקבל רק כאשר מתקיימים שני התנאים:
{\frac {q_{1}}{p_{1}}}={\frac {q_{2}}{p_{2}}}=\cdots ={\frac {q_{n}}{p_{n}}}
\sum _{i}q_{i}=1 .
נסמן ב \sigma  את היחס בתנאי הראשון לעיל. נתקבל
כלומר  p_{i}=q_{i} לכל  i=1,\dots n. במילים אחרות, השוויון באי-שוויון ינסן מתקבל אם ורק אם ההתפלגויות  Pו  Q זהות.
הערות שוליים

↑  Pierre Bremaud (6 בדצמבר 2012). An Introduction to Probabilistic Modeling. Springer Science & Business Media. ISBN 978-1-4612-1046-7. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  David J. C. MacKay (25 בספטמבר 2003). Information Theory, Inference and Learning Algorithms. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-64298-9. {{cite book}}:  (עזרה)
השושלת האפשארית

האפשארים (בפרסית: سلسله افشار) היו מלכי שושלת איראנית ממוצא טורקי מאזור ח'וראסאן אשר שלטו בפרס במאה ה-18 לספירה. השושלת נוסדה בשנת 1736 על ידי נאדר שאה(אנ'), מצביא שהדיח את אחרון מלכי השושלת הספווית, וטען לכתר המלוכה האיראני. בזמן מלכותו, הורחבו גבולות איראן לגבולותיהם המרביים מאז האימפריה הסאסאנית.
לאחר מותו של נאדר שאה, חולק רובה של האימפריה בידי הזאנדים (אנ') והדוראנים, והשלטון האפשארי הוגבל למדינה קטנה בח'וראסאן. השושלת האפשארית הופלה לבסוף בשנת 1796 על ידי מוחמד ח'אן קאג'אר (אנ'), מייסד השושלת הקאג'ארית.
השושלת נקראת על שמו של השבט הטורקי אפשאר, שאליו השתייך נאדר שאה. האפשארים היגרו מטורקסטן לאזרבייג'ן בסביבות המאה ה-13 לספירה. בתחילת המאה ה-17, השאה הפרסי עבאס הגדול העביר רבים מן האפשרארים מאזרבייג'ן לח'וראסאן כדי להגן על הגבול הצפון-מזרחי של מדינתו מן האוזבקים.
ייסוד השושלת

נאדר שאה נולד בשם נאדר קולי למשפחת נוודים צנועה שהתיישבה בח'וראסאן, שם הפך למצביא מקומי.
תחילת דרכו לשלטון החלה עם כך שמורדים אפגנים הדיחו את המלך החלש של השושלת הספווית, סולטאן חוסיין שאה (אנ'), בשנת 1722. באותו הזמן, כוחות עות'מאנים ורוסים השתלטו על שטחים פרסיים. נאדר שאה איחד כוחות עם בנו של סולטאן חוסיין, טהמאספ השני (אנ') והוביל את ההתנגדות לאפגנים, כשהוא מצליח לדחוק את רגליו של אשרף ח'אן, מנהיג המורדים האפגנים, מחוץ לבירה. כמו כן הכתיר נאדר שאה את טהמאספ השני למלך.
נאדר שאה נלחם כדי להחזיר את האדמות שאבדו לטובת העות'מאנים ולהשיב את האחיזה הפרסית באפגנים. בזמן שהיה במזרח ונלחם באפגנים, התיר המלך החדש, טהמאספ השני, לעות'מאנים לקחת מחדש את השטחים במערב שהוחזרו לאיראן על ידי נאדר שאה. נאדר נגעל מיחסו של המלך אליו והחליט להדיחו מן השלטון וכך עשה. בשנת 1732, השאה הודח ובמקומו הוכתר בנו התינוק עבאס השלישי (אנ'). ארבע שנים לאחר מכן, אחרי שהשיב את רוב אדמות פרס האבודות, החליט נאדר להכתיר את עצמו למלך כשאה איראן בטקס בערבת מוגאן בחלקה הצפון-מערבי של הממלכה (אזרבייג'ן של היום).
כיבושי נאדר שאה ובעיית ירושתו

נאדר שאה יזם מדיניות דתית חדשה שמטרתה הייתה לישר את ההדורים בין האסלאם השיעי והאסלאם הסוני. השושלת הספווית נשענה על תמיכת השיעים, אולם חיילים רבים בצבאו של נאדר היו סונים. כמו כן, רצה נאדר שאה להציב את עצמו בתור יריב לסולטאן העות'מאני בנוגע לעליונות בעולם המוסלמי, וצעד כזה לא היה מתאפשר אם נאדר שאה היה נותר שיעי.
זמן לא רב לאחר מכן, נאדר פתח במלחמה נגד האפגנים וכבש את ח'אנדאר. בשנת 1738, הוא פלש לאימפריה ההודית המוגולית, שחט 30,000 מתושבי דלהי ובמערכה בודדה אחת בזז הון רב, כולל את כס הטווס האגדי ואת יהלום הקוהינור.
לאחר שובו מהודו, נאדר הסתכסך עם בנו הבכור רזא קולי מירזא, ששלט באיראן בזמן היעדרותו של אביו. כששמע שמועה כי נאדר, אביו, מת, הוא החל בהכנות לתפוס את השלטון על ידי כך שפקד להוציא להורג את השבויים הספווים, טהמאספ ובנו עבאס. נאדר לא היה שבע רצון מהתנהגותו של בנו והשפיל אותו על ידי כך שהעבירו מתפקידו כמשנה למלך. 
שלטונו של נאדר שאה נהיה רודני יותר ויותר. הוא הטיל מס כבד על נתיניו על מנת שיכול לממן את מסעותיו הצבאיים. כמו כן בריאותו התרופפה. באחד ממסעותיו לדאגסטן הוא ניצל מניסיון התנקשות, בו האשים את בכורו, רזא קולי; כעונש - עיוור אותו כדי שלא יוכל לרשת את כס המלכות. הרודנות והדרישות המופרזות והמוגזמות של נאדר שאה לא העלו את חינו בעיני עמו וגרמו להתקוממויות ומרידות בכל רחבי ממלכתו, בשנת 1747, בהיותו באחד ממסעותיו הרבים לדיכוי המרידות נגדו, שני קצינים מצבאו התנקשו בו. עקב כך פרצה באיראן מלחמת אזרחים.
מלחמת האזרחים ונפילת השושלת האפשארית

לאחר מותו של נאדר שאה, תפס אחיינו, עלי קולי, את כס המלכות וטען לעצמו את התואר עאדִל שאה ("השאה הנוהג בצדק"). הוא ציווה להוציא להורג את כל בניו ונכדיו של נאדר שאה, למעט שאהרוח (אנ') בן ה-13, בנו של רזא קולי. עאדל שאה טעה כששלח את אחיו, אבראהים, לשמור על הבירה אספהאן. אבראהים החליט להציב את עצמו כיריב לשאה. הוא הביס את עאדל שאה בקרב, עיוור אותו ולקח לעצמו את כס המלכות בו שלט עאדל פחות משנה. בינתיים, קבוצה של קצינים שחררה את שאהרוח מכלאו שבעיר משהד והכתירה אותו לשאה באוקטובר של שנת 1748. אבראהים הובס ונהרג בשבי בשנת 1750. גם גורלו של עאדל לא שפר עליו: הוא הוצא להורג לבקשת אלמנתו של נאדר שאה. שאהרוח הודח למשך זמן קצר על ידי שליט בובות אחר, סולימאן השני. למרות עוורונו, הוחזר שאהרוח לשלטון על ידי תומכיו. הוא מלך במשהד משנות ה-50 של המאה ה-18, ורוב תחום שלטונו הוגבל לאזור ח'וראסאן. בשנת 1796, נכבשה משהד על ידי מוחמד ח'אן קאג'אר, מייסדה של השושלת הקג'ארית. הוא עינה את שאהרוח כדי שהלה יגלה לו את מיקום אוצרותיו של נאדר שאה. בעקבות העינויים שעבר, מת שאהרוח מפצעיו, ועמו מתה ונכחדה השושלת האפשארית.
רשימת המלכים האפשארים

נאדיר שאה (1736–1747)
עאדל שאה(אנ')  (1747–1748)
אבראהים(אנ') (1748)
שאהרוח (אנ') (1748–1796)
בארץ ישראל (כתב עת)

בארץ ישראל היה ירחון מחקר, ספרות ופובליציסטיקה ישראלי שראה אור בין השנים 1969–1992 בתמיכת המפלגות גח"ל והליכוד.
הקמתו ויעדו

כתב העת הוקם על ידי חברת "היום", המוציאה לאור של היומון "היום", לאחר שהעיתון נסגר ב-15 בדצמבר 1969. קבוצה קטנה מקרב עובדי עיתון "היום" לשעבר, נטלה על עצמה את המשך ההוצאה לאור של כתב העת. כמו כן הוחלט בחברת "היום" שכתב העת יהיה ריווחי. ובדרך זו התנהל "בארץ ישראל" במשך כעשרים וחמש שנים, עד לסגירתו בשנת 1992.
תחילה ראה כתב העת אור תחת הכותר: משק וכלכלה בארץ ישראל, בגיליונות 5-1, בעריכת ח"כ יוסף קרמרמן, בשנת 1970. החל מחודש ניסן תשל"א אפריל 1971, בגיליונות 6–196, ראה אור כתב העת תחת הכותר ארץ ישראל. בגיליונות 200-197 ראה אור תחת הכותר מוקד, ובגיליונות 225-201, תחת הכותר "בארץ ישראל".
מערכת "בארץ ישראל" חתרה להוציאו לאור כבמה קבועה לחילופי רעיונות, לא רק במעגלים של חברי גח"ל ואוהדיה, אלא גם בשיתוף מעגלים רחבים יותר. וכפועל יצא, ניתנה ב"בארץ ישראל" במה לסופרים, לאישי ציבור ולחברי כנסת ממפלגות שונות. ובמילים אחרות, "בארץ ישראל" שימש אכסניה לסופרים והעיתונאים של המחנה הלאומי וגם לאלה שבאו מחוגים פוליטיים אחרים. מדיניות זו של פתיחות העניקה לירחון אמינות ועניין בקרב ציבור הקוראים.
הגליונות הודפסו בכ-3,000–4,000 עותקים להפצה, שהופקו ונכרכו בבית דפוס מופת-רוזמרין, בדפוס "דבר", דפוס "כרמל" ואחרים, בתל אביב. גיליונו האחרון, מספר 225, ראה אור בתשרי תשנ"ג – אוקטובר 1992, ובו ראיון עם דוד לוי, שר החוץ לשעבר ומ"מ יושב ראש "הליכוד", תחת הכותרת: "הליכוד יחזור לעצמו, העם יחזור אליו", שנערך על ידי יוסף קיסטר.
מערכת העיתון שכנה בשני חדרים בקומה שלישית במצודת זאב בתל אביב. היא העסיקה צוות מצומצם, ובו עורך (במשרה מלאה או חלקית), מזכירה בחצי משרה ושליח. העיצוב הגרפי של "בארץ ישראל" נערך על ידי גרפיקאים אחדים בהם: אורי בן-יהודה, מוטי פז, אלישע שמואלי, כלנית יונה, סטודיו חן 7, גרשון גורפן ואחרים. מנהל כתב העת ומחלקת המינויים והמודעות שלו היה אייזיק אולקניצקי (1919–2012), שרכש לו ניסיון רב בתחום זה עוד בעבודתו בעיתונים: "המשקיף", "חרות" ו"היום" ובהפצת עלונים של תנועת החרות, גח"ל והליכוד.
כל גיליונות כתב העת בכותריו: "משק וכלכלה בארץ ישראל", "ארץ ישראל", "מוקד" ו"בארץ ישראל", מצויים בספרייה הלאומית בירושלים ובארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
עורכים וכותבים

העורך האחראי של "בארץ ישראל" כל שנות קיומו היה ח"כ חיים קופמן וגם השתתף בכתיבת מאמרים רבים. העורך הראשון היה אברהם (אברשה) בן-משה, בשנים 1971–1985. אחר כך, היה העורך יוסף קיסטר, בשנים 1985–1989. לימור לבנת הייתה עורכת כתב העת חודשים אחדים. ואחריה, שלמה (סאלק) אוקון מינואר 1990 עד סגירת הירחון. מאמרי המערכת בשנים הראשונות נכתבו על ידי העיתונאי אביעזר גולן (גולדשטיין).
ב"בארץ ישראל" השתתפו חוקרים, עיתונאים ופובליציסטים רבים, בהם: יוסי אחימאיר עיתונאי ב"מעריב", מנהל לשכת יצחק שמיר וח"כ, השר יורם ארידור, הסופר אהרן אמיר, דן אחיגל ( דניאל דגן), ישעיהו אביעם עיתונאי ב"מעריב", אפרים אבן, זאב אופירי, לאה אלון (קיסטר), אמיר ארז, עו"ד משה ארידור, החוקר יוחנן ארנון מנהל "ספריית אחד העם" בבית אריאלה בתל אביב, יזהר ארנון, יוסף בן-אהרן, עו"ד ידידיה בארי ח"כ בכנסת ה-8 של הליכוד, ח"כ בנימין זאב בגין, ד"ר יוחנן בדר, אריה בכר, משה בלע, ד"ר יצחק בן-גד, משה בן-שאול, יעקב בר-און, ד"ר יצחק דוד, ד"ר אברהם הלר, שרה וינר, פרופ' שמעון זקס, יתיר זר, יצחק ינאי, יהושע ילין עיתונאי ב"ידיעות אחרונות", צבי ישיב, לבנה מושון, ח"כ עו"ד דב מילמן חבר הכנסת השביעית מטעם "גח"ל" ושגריר ישראל בפורטוגל, המשורר יחזקאל אבי שב"י-מאור (פולרביץ), פרופ' יוסף נדבה, גרשון סתיו, גידי פרישטיק, יוסף אהרון פרנקל יושב ראש "אגוד העורכים והעיתונאים של כתבי העת בישראל", ד"ר מאיר (מארק) קהאן, הרב ד"ר חיים שיין, הרב ד"ר יצחק אלפסי, יהודה קופף, אבי גל (קיסטר), ח"כ עוזי לנדאו, ח"כ דב שילנסקי, יוסי קר, סמדר בת-אדם, אהרון דולב, שאול הון, שלמה קור, יוסף פרידלנדר, ד"ר נסים קזז, יושב ראש הכנסת ח"כ והשר דב שילנסקי ורבים אחרים.
מדורים ונושאים

גיליונות אחדים הוקדשו לנושאים. כך למשל, ראה אור גיליון חגיגי לציון 60 שנה לייסוד ברית הצה"ר, גיליון לכבוד 105 שנה להולדתו של זאב ז'בוטינסקי בעריכת פרופ' יוסף נדבה, גיליון לקראת יובל השמונים של ד"ר יוחנן בדר, וגיליון לקראת הוועידה הי"ג של תנועת החרות בינואר 1977. כמו כן, היה מדור קבוע "דף לחבר" לידיעות ולהודעות של גח"ל והליכוד.
"בארץ ישראל" הביא לידיעת הציבור מידע על ספרים חדשים שראו אור במסגרת "העמותה להפצת תודעה לאומית", בהם: הספר אחימאיר – האיש שהיטה את הזרם, שראה אור בשנת 1987, בעריכת יוסף נדבה, ספר שיריו של המשורר שלמה סקולסקי, "בסוד ברית הדמים" שראה אור בשנת 1987, ספריו של ד"ר אברהם הלר, אלטלנה – לעד נשאר נאמנים בעריכת יוסף קיסטר, ספרו של ניצול השואה צבי בלוטמן, מרכבת המוות לטרבלינקה לאניית הישע 'אלטלנה', וספריו של המשורר יחזקאל פולרביץ-אבי שב"י.
הערות שוליים

↑  גיליונות משק וכלכלה בארץ ישראל, ארץ ישראל, מוקד ובארץ ישראל, נמצאים בתיק עת – 307, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  ראו: בארץ ישראל, "הוצאה מיוחדת בוועידה הי"ג של תנועת החרות (י"ד טבת תשל"ז - 4 בינואר 1977)", תיק עת – 318, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
אהרון דולב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1928 (בן 96) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אהרון דולב (דומניץ) (נולד ב-1 בינואר 1928, ח' בטבת ה'תרפ"ח) הוא עיתונאי וסופר ישראלי, עיתונאי בכיר לשעבר בעיתון "מעריב" במשך עשרות שנים, שהתמקד ברפורטז'ות וכתבות שטח. זוכה "פרס שלמה מרץ לעיתונאות" מטעם מסדר ז'בוטינסקי.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב, בנם של דוד וג'ניה דומיניץ. לאחר קום המדינה, נסע לארצות הברית ללימודי עיתונאות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בתקופת שהותו בארצות הברית, שיגר רשימות ורפורטז'ות לעיתון "העולם הזה".

בשנת 1951 התמנה לכתב הראשי של "העולם הזה". כעבור תקופה התמנה לכתב בעיתון "מעריב". אורי אבנרי, עורך "העולם הזה", סיפר שעזריאל קרליבך הביא את דולב מעיתונו, ובמסמך פנימי של מערכת "מעריב" כתב על יד שמו של דולב: "הוא בא מבית ספר מאוד טוב" (="העולם הזה").
תחילת פרסומו של דולב כעיתונאי שטח הייתה באירועי ואדי סאליב, שהיו ציון דרך בסיקור הנושא החברתי בעיתון "מעריב". דולב סיקר את האירועים מהשטח.
עבד כעיתונאי בכיר בעיתון במשך כארבעים שנה ופרסם מאות ואלפי רפורטז'ות וכתבות שטח, בעיתון ובמוסף השבועי שלו.
חיים אישיים

היה נשוי לפסנתרנית דינה אברך, שסיקרה ב"מעריב" נושאים מוזיקליים.
פרסים

1983 זכה בפרס זיו לעיתונות טלוויזיה מטעם צדק-מדות-מוסר.
זוכה "פרס שלמה מרץ לעיתונאות" מטעם מסדר ז'בוטינסקי
ספרו

יאיר דורי: סיפורו של צנחן ישראלי בשבי המצרי, תל אביב, 1974
הערות שוליים

1 2 3  5191 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑   עופר אדרת, הפסנתרנית שייעצה לא לאבד את הספונטניות, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2014
↑  פרס "זיו" ל-4 עיתונאים, דבר, 27 באפריל 1983
↑  יאיר דורי : סיפורו של צנחן ישראלי בשבי המצרי / מאת אהרון דולב, יאיר דורי | דולב, אהרן (דורי, יאיר, 1947- ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428203205171  BIBSYS: 90747384  LCCN: n87822875  VIAF: 311318461   WorldCat (עם VIAF): 311318461