stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחותי – למען נשים בישראל
היסטוריה

תנועת "אחותי" נוסדה בשנת 2000 על ידי פעילות חברתיות ופמיניסטיות, בהן הנרייט דהאן כלב, ויקי שירן, זמירה פורן-ציון, נטע עמר ושולה קשת שמכהנת כמנכ"לית העמותה. התנועה הוקמה לאור עקרונות הפמיניזם המזרחי, מתוך השקפה כי ארגונים פמיניסטיים בישראל נוסדו והונהגו על ידי נשים אשכנזיות, רובן אקדמאיות ממרכז הארץ, ופעלו לקידום צרכים ואינטרסים האופייניים להן. תנועת "אחותי" טוענת כי הגם שמאבקים אלו חשובים, הם דחקו לשולי התודעה הציבורית את קיומו של ציבור נשים רחב שעסוק בהישרדות כלכלית ובקיום יומיומי, ולא בתפיסת עמדות בכירות במשק ובכלכלה.
בשנת 2003 הייתה "אחותי" שותפה למאבקן של ויקי כנפו והאמהות החד-הוריות נגד קיצוץ הקצבאות.
בשנת 2006 יזמה התנועה את פרויקט "נשים יוצרות כלכלה פמיניסטית" לסיוע לנשים מהפרפריה להקמת עסקים, שעיקרם מבוסס על מלאכת יד. בין השאר סייע ליוצאות אתיופיה בהקמת מיזם אופנה המבוסס על רקמת יד מסורתית בשיתוף בית האופנה "קום איל פו". בהמשך הוקמה חנות סחר הוגן, שרוב רווחיה מועברים ישירות ליזמיות המשתתפות בפרויקט.
בדצמבר 2007 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית", בעריכת ד"ר שלומית אהרוני ליר בהוצאת בבל. הספר, העוסק בפמיניזם המזרחי, הוא אסופה של מאמרים, מחקרים, נאומים, סיפורים אישיים, פרוזה ושירה, ועוסק בסוגיות של מעמד, זהות, זיכרון ואלטרנטיבה, מתוך פרספקטיבה פמיניסטית מזרחית. הספר מביא מפרי עטן של פעילות פמיניסטיות, אקדמאיות, הוגות, משוררות ויוצרות.
בשנת 2008 ליוותה "אחותי" את מאבקם של קבוצת ההורים מעמנואל נגד ההפרדה בבית הספר ביישוב. "אחותי" ביחד עם מרכז תמורה הגישו תביעת נזיקין פרטית בשם כמה מההורים בגין חוק איסור אפליה בשירותים ציבורים, במקביל לעתירה לבג"ץ שהגישה עמותת "נוער כהלכה" בראשות יואב ללום. כמו כן, הפגינו נשות הארגון מול משרד החינוך בדרישה שימנע את ההפרדה בין התלמידות.
בשנת 2011 החל בית אחותי לארגן אירועי "לילה שחור", אירוע אלטרנטיבי לאירועי "לילה לבן" של עיריית תל אביב, לציון ההכרזה על מרכז העיר כעיר לבנה בגלל סגנון בניית הבאוהאוס המאפיין אותו, במחאה על כך שהאירוע מתמקד באזורים מסוימים בעיר ומזניח את רובה. ב-2015 הזעם בקרב מארגני הלילה השחור גבר, לאחר שהעירייה החליטה למתג את האירועים בכותרת "לילה לבן אירופה".
בשנת 2012 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "מא' עד ת' מילון שלום של נשים בישראל" שהוא סיכום של פרויקט כתיבה מקיף בן שלוש שנים של 60 נשים. באותה שנה הארגון היה בין יוזמי להקמת קואליציית "שותפות", שותפות של ארגוני נשים שחברו יחדיו כדי לקדם שוויון וצדק לנשים בכל תחומי החיים, תוך שימת דגש לפעילות לובי וסינגור. בין הארגונים השותפים: אחותי, איתך - משפטניות למען צדק חברתי, רוח נשית, מרכז אדוה, שדולת הנשים, ערוס אלבחר, העמותה להעצמה כלכלית לנשים וקול האשה.
בשנת 2013 יצא לאור ביוזמת התנועה הספר "שוברות קירות- אמניות מזרחיות עכשוויות בישראל" ספר ייחודי המתבונן בשדה האמנות הישראלית הרוחש מנקודת מבט המצליבה אתניות ומגדר. בספר מוצגות עבודות של 46 אמניות ואליהם נלווים ארבעה מאמרים מאת מיטב חוקרות האמנות בישראל פרופ' חביבה פדיה, ד"ר נועה חזן, ד"ר טל דקל וד"ר קציעה עלון. באותה שנה החלה התנועה גם לתמוך ולסייע בארגון פסטיבל לבי במזרח, פסטיבל תרבות, הנערך מדי שנה בתל אביב-יפו וכולל מופעי מוזיקה, סרטים, דיונים והצגות. מטרת הפסטיבל היא לתת במה לתרבות המזרחית בישראל.
בשנת 2014 הקימה תנועת אחותי את "המדרסה (מכללה) הפמיניסטית המזרחית" בשיתוף עם בית משלנו והפורום הפמיניסטי במכללה האקדמית ספי.
בית אחותי

בית התנועה בשכונת נווה שאנן שבדרום תל אביב שואף להיות מרכז תרבות וחברה פמיניסטי. במקום מרכז מידע וייעוץ רב תחומי והפעילות בו כוללת גם תערוכות, הרצאות, סדנאות, וקורסים לקהל מהשכונה ומחוצה לה. כמו כן נמצאת במקום גלריה, שהאמנים הפועלים בתחומה רואים בעבודתם כלי לשינוי חברתי.
הערות שוליים

↑  אורלי נוי, מזרחיות אוניברסלית ומחויבות חברתית אדירה: פרידה מרונית אלקבץ, באתר שיחה מקומית, ‏19 באפריל 2016
↑  מיטל סטרול, ריאיון עם המועמדות – שולה קשת, מכי חכם נאמן ואיריס רחמימוב, ברשימת "אנחנו העיר" לעיריית תל אביב-יפו | ראיינה: מיטל סטרול, באתר פוליטיקלי קוראת, ‏29 באוקטובר 2018
↑  שרה ליבוביץ-דר, עזרת נשים, באתר הארץ, 29 ביולי 2003
רותי סיני, השרים רבו איך לטפל בחד-הוריות; המאהל גדל, באתר הארץ, 23 ביולי 2003
↑  צפי סער, אחיות למשק, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2006
↑  אורלי פופר, נשים רוקמות עסק ומבשלות פרנסה, באתר ynet, 4 באפריל 2007
עדיה פיטרמן, איך סייע בית האופנה קום איל פו לקבוצת נשים אתיופיות בלי לתרום כסף, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2010
↑  יותם פלדמן, ב"חנות סחר הוגן" אפשר לשמוע את סיפור מסעו של המוצר שקונים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2009
↑  ערב לכבוד הספר "לאחותי, פוליטיקה פמיניסטית מזרחית", באתר "העוקץ", 28 בדצמבר 2007
↑  מאבק נגד גזענות במערכת החינוך העצמאית בבית יעקב שבעמנואל, הפגנה נגד בית הספר החרדי "בית יעקב"
↑  ערן אזרן, צפו בהכנות מנהיגי המחאה ל"לילה השחור" בת"א; האם זה יסתיים במעצר?, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2012
עפרה אידלמן, פעילי המחאה החברתית יציינו הערב את ה"לילה השחור", באתר הארץ, 28 ביוני 2012
↑  הלילה השחור אומר לעיר הלבנה: אנחנו כאן - העוקץ, באתר "העוקץ", 25 ביוני 2015
↑   ורד לי, לא שחורה, לא שקופה, לא פרֶחה ולא כלה תימנייה, באתר הארץ, 1 בינואר 2014
↑  אורלי נוי, פסטיבל "ליבי במזרח" - חגיגה של תרבות מזרחית מגוונת, עדכנית וריבונית, באתר "שיחה מקומית", 9 ביוני 2015
↑  ורד לי, "הנשים של דרום תל אביב": תערוכה חדשה מציגה את האקטיביסטיות של דרום העיר, באתר הארץ, 4 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301706905171  LCCN: n2008043927  VIAF: 136269041   WorldCat (עם VIAF): 136269041
שערוריית מין

שערוריית מין היא שערורייה, הכוללת האשמות או חשיפת מידע אודות פעילות מינית לא מוסרית בהיקף בולט, בנסיבות מיוחדות או כשבפעילות המינית מעורב ידוען.
שערוריות מין קשורות לעיתים קרובות עם כוכבי קולנוע, פוליטיקאים, ספורטאים מפורסמים או אישים נודעים אחרים. שערוריות אלה נחשבות ככאלה בעיקר בשל הפרסום הרב או מעמדו הרם של האדם המעורב. שערוריות המין עשויות להיות מבוססות על מקרים שקרו במציאות, או על האשמות שווא, או שילוב של השניים.
שערוריות מין בהן מעורבים פוליטיקאים הופכות לעיתים רבות לשערוריות פוליטיות, במיוחד כאשר נחשף כי הפוליטיקאי המעורב ניסה להסתיר את מעורבותו בדבר או כאשר נחשף כי הוא ניסה להסתיר את מעשהו הבלתי חוקי.
שערוריות מין בולטות בעולם > המאות ה-18 וה-19

האריסטוקרט הצרפתי המרקיז דה סאד קיבל גזר דין מוות בשל קיום מעשי סדום (אקט מיני שנחשב באותה העת לפשע)
ב-25 במאי 1895 הורשע הסופר האירי אוסקר ויילד בשל קיום מעשי סדום (אקט מיני הומוסקסואלי שנחשב באותה העת לפשע) ונשפט למאסר של שנתיים עם עבודת פרך בבית הסוהר של לונדון.
ב-16 בפברואר 1899 נשיא צרפת פליקס פור מת במהלך קיום יחסי מין עם המאהבת שלו במשרדו.
בישראל

פרשת הקלטת הלוהטת - ב-14 בינואר 1993 הכריז בנימין נתניהו בהופעה דרמטית בטלוויזיה, בשעת צפיית שיא במהדורת "מבט" כי נסחט על ידי בכיר בליכוד "המוקף חבורת פושעים" אשר איים כי אם לא יסיר את מועמדותו יחשוף קלטת וידאו שבה צולם לכאורה נתניהו כשהוא מקיים יחסי מין עם אישה שאיננה אשתו. בשל תוכנה, הקלטת זכתה בתקשורת לכינוי "הקלטת הלוהטת". נתניהו המשיך והתוודה כי אכן ניהל רומן קצר עם אשה מחוץ לנשואיו, וכי הוא מבקש את סליחתה של אשתו שרה על כך. כשלושה ימים לאחר מכן הגיש נתניהו תלונה במשטרה, אך לאחר חקירת המשטרה הוחלט שלא להעמיד לדין איש.
פרשת נערות הליווי - ערב המשחק של נבחרת ישראל מול נבחרת דנמרק במוקדמות אליפות אירופה שנערך באצטדיון רמת גן ב-13 בנובמבר 1999, אירחו חלק משחקני הנבחרת נערות ליווי בחדרי המלון שבו התכנסו לקראת המשחק. השחקנים אמנם לא ביצעו עבירה פלילית, אך לאחר שהפרשה נחשפה על ידי העיתונאי אביב הברון ב"מעריב" נמתחה עליהם ביקורת נוקבת בטענה שהדבר איננו מוסרי היות שחלקם נשואים ומשום שהם השחקנים המייצגים את המדינה, וכן שהדבר הפריע להם להתרכז במשחק. במשחק עצמו הובסה ישראל בתוצאה 0 - 5, ובמשחק הגומלין שנערך בקופנהגן הפסידה 0 - 3.
ב-30 בדצמבר 2010 הורשע משה קצב, שכיהן כשר התיירות ונשיא המדינה, בשיבוש מהלכי משפט ובביצוע עבירות אונס, מעשה מגונה בכוח והטרדה מינית של נשים שהיו כפופות למרותו בעת שכיהן כשר התיירות וכנשיא המדינה. קצב נדון בעקבות כך לשבע שנות מאסר בפועל.
פרשת משחקי חברה, נקראה גם "פרשת אייל גולן והקטינות" - חקירה משטרתית נגד הזמר אייל גולן ואנשים המקורבים לו, בחשד לבעילה אסורה בהסכמה של קטינות. החקירה החלה בספטמבר 2013 כחקירה סמויה, אך לאחר זמן קצר היא הודלפה לכלי התקשורת. לאחר מספר חודשים נסגר התיק נגד אייל גולן, לאחר שהמתלוננות חזרו בהן מההאשמות כלפיו. בשנת 2022 פרקליטות המדינה הודיעה על השלמות חקירה בפרשה.
ראו גם

קטגוריה:שערוריות מין
קלטת לוהטת
הערות שוליים

↑  אבישי מתיה, ‏המרקיז דה סאד: סוטה ופדופיל, אציל ופילוסוף, באתר מעריב אונליין, 4 בדצמבר 2014
↑  החשפנית שהפילה את השמרנים מהשלטון בבריטניה מתה, באתר וואלה, 20 בדצמבר 2014
↑  רויטל בלומנפלד, פרשת המין שהפילה ממשלה בלונדון, באתר הארץ, 5 ביוני 2012
↑  הקלטת קולו של קלינטון מתוך העדות., I did not have sex with that woman
↑  MTVNews.com: R. Kelly: Teflon Superstar
↑  R. Kelly Arrested On Child Porn Charges Again - MTV
↑   איה חיות, הראפר האמריקאי ר. קלי הואשם בהתעללות מינית בנסיבות מחמירות, באתר הארץ, 22 בפברואר 2019
↑  חבר המושבעים זיכה את מייקל ג'קסון מהתעללות מינית בבן 13, באתר הארץ, 14 ביוני 2005
↑  מושל ניו יורק מעורב בפרשת זנות, באתר וואלה, 10 במרץ 2008
↑  הזונה של מושל ניו יורק: זמרת בת 22, באתר וואלה, 13 במרץ 2008
↑  סוכנויות הידיעות, מושל ניו-יורק התפטר בגלל שערוריית המין, באתר ynet, 12 במרץ 2008
↑  ynet, טייגר וודס פורש עד להודעה חדשה מגולף, באתר ynet, 12 בדצמבר 2009
↑  טייגר וודס חוזר לשחק גולף: מרגיש שאני מוכן, באתר ONE‏, 16 במרץ 2010
↑  שוורצנגר ואשתו, מריה שרייבר, נפרדו בתום 25 שנות נישואים, באתר ynet, 10 במאי 2011
↑  ynet, שוורצנגר: "יש לי ילד מחוץ לנישואים", באתר ynet, 17 במאי 2011
↑  רויטרס, יישב בכלא? רודף הנשים שרצה להיות נשיא צרפת, באתר ynet, 15 במאי 2011
↑  סוכנויות הידיעות, ‏שטראוס-קאהן התפטר מקרן המטבע הבינל'; "אני אוהב את אשתי יותר מכל דבר אחר", באתר גלובס, 19 במאי 2011
↑  סוכנויות הידיעות, בית המשפט בניו יורק ביטל את ההאשמות נגד דומיניק שטראוס-קהאן, באתר כלכליסט, 23 באוגוסט 2011
↑  אשם: ברלוסקוני נשלח ל-7 שנות מאסר על שידול קטינה לזנות, באתר וואלה, 24 ביוני 2013
↑  ארה"ב: מועמד רפובליקני מואשם בהטרדה מינית, באתר וואלה, 31 באוקטובר 2011
↑  בעקבות ההאשמות - קיין משעה את הקמפיין לנשיאות, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2011
↑  סוכנויות הידיעות, ארה"ב: התפטר חבר הקונגרס המתפשט, באתר nrg‏, 16 ביוני 2011
↑  הניו יורק טיימס, הרומן בין טראמפ לשחקנית הפורנו נמשך יותר משנה; הוצע לה להשתתף בתוכניתו, באתר הארץ, 18 בינואר 2018
↑  טראמפ מודה: שילמתי לשחקנית הפורנו 130 אלף דולר, באתר גלובס, 3 במאי 2018
↑  עינת טורס, רות, עבור: הקלטת הלוהטת של בנימין נתניהו, באתר nrg‏, 13 באפריל 2012
↑  קצב הורשע: אנס, הטריד וביצע מעשים מגונים, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2010
אוסקר ויילד
במהלך 1998 אירעה פרשת מוניקה לווינסקי
ב-2009 שחקן הגולף הנודע טייגר וודס מודיע על פרישתו בעקבות שערוריית מין מביכה אשר במהלכה נחשפו עדויותיהן של נשים רבות שקיימו עמו יחסי מין במהלך נישואיו
משה קצב
אליהו צבי מרקוזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1817 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  1902 (בגיל 85 בערך) אנטוורפן, בלגיה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 
"מותו של המלך שאול", 1848
אליהו צבי (הירש) מַרקוּזֶה (Elie (Elias Hirsch) Marcuse;‏ 1817, ברלין – 1902, אנטוורפן) היה צייר גרמני יהודי.
מרקוזה ידוע בעיקר בשל ציורו המונומנטלי "מות שאול בגלבוע". הציור הוא יצירה אפית המתארת את שאול המלך ברגעיו האחרונים לפני התאבדותו בהר הגלבוע כאשר לצדו נושא כליו ובניו. הציור בסגנון הניאו קלאסי-רומנטי עבר טלטלות רבות, ונתרם בשנת 2002 על ידי נינתו נעמי בהט-רצון, בתו של נכדו אלי רצון (רצרסדורפר), למוזיאון תל אביב, שם עבר תהליך רסטורציה ממושך. כיום מוצגת היצירה במוזיאון תל אביב באגף הציירים הגדולים. ידוע רק על שני ציורים נוספים שיצר, קטני ממדים, הנמצאים באוספים פרטיים בישראל. לבקשתו נקבר מרקוזה בארץ ישראל וקברו נמצא בירושלים, בהר הזיתים.
באופן מפתיע לגבי צייר כה מיומן איננו יודעים דבר לגבי ציורים נוספים של מרקוזה למעט כאמור שני דיוקנאות קטני ממדים, אחד מהם כנראה דיוקן עצמי. מרקוזה, עבר את המסלול המצופה בשעתו מאמן צעיר בעל שאיפות מקצועיות: למד באקדמיות לאמנויות בברלין ובדסלדורף, התמחה בפריס אצל צייר הצרפתי המפורסם פול דלארוש, צייר שהתמחה בציורי אפיים-היסטוריים, והשתתף בתערוכה בברלין. בהמשך היגר לאנטוורפן ולא ידוע מה עלה בגורל הקריירה שלו ושל שאר יצירותיו. העובדה שצייר יהודי מצייר בתקופה יחסית מוקדמת, המחצית הראשונה של המאה ה-19, ציור כמו "מות שאול בגלבוע", נדירה מאוד.
לקריאה נוספת

Joseph Hoffman, 'The Reemergence of a German-Jewish Painter: Elie Marcuse (1817-1902) and "The Death of King Saul",' Assaph - B (Studies in Art History) 9 (2004), 105-122.
דורון לוריא, "מות המלך שאול", במלכים בשר ודם-התנ"ך באמנות המאות ה-16 עד ה-19, 2006, קטלוג תערוכה במוזיאון תל אביב, עמ'113-108
ממשלת ישראל העשרים ואחת

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל ה-21 בראשות שמעון פרס ב-14 בספטמבר 1984, יום לאחר השבעתה, בבית הנשיא חיים הרצוג. יושבים משמאל לימין: דוד לוי, שמעון פרס, חיים הרצוג, יצחק שמיר ויצחק נבון. עומדים משמאל לימין: אריה נחמקין, יצחק רבין, יעקב צור, אמנון רובינשטיין, מרדכי גור, יגאל הורביץ, עזר ויצמן, חיים בר-לב, גד יעקבי, גדעון פת, אברהם שריר, יצחק מודעי, יוסף בורג, אריאל שרון, משה נסים, משה שחל, משה קצב, חיים קורפו, יוסף שפירא, יצחק חיים פרץ ומשה ארנס
 מידע כללי
 13 בספטמבר 1984 – 20 באוקטובר 1986 (שנתיים)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  שמעון פרס
 ממלא מקום ראש הממשלה:  יצחק שמיר
 מפלגה שולטת:  המערך
 מספר שרים:  26
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל העשרים ושתיים
 
שמעון פרס ויצחק שמיר בכנסת, 1985
ממשלת ישראל העשרים ואחת בראשות שמעון פרס הושבעה ב-13 בספטמבר 1984 (ט"ז באלול ה'תשמ"ד), וסיימה כהונתה ב-20 באוקטובר 1986 (י"ז בתשרי ה'תשמ"ז). יחד עם הממשלה ה-22 היא כונתה ממשלת הרוטציה.
תוצאות הבחירות לכנסת האחת עשרה

| רשימה | ראש הרשימה | מספר מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המערך | שמעון פרס | 44 | 724,074 | 34.9% | קואליציה |  רשימה משותפת למפלגות העבודה ומפ"ם  לאחר הקמת הממשלה פרשו מפ"ם ויוסי שריד, והצטרפה יחד |
| הליכוד | יצחק שמיר | 41 | 661,302 | 31.9% | קואליציה |  רשימה משותפת למפלגות חרות והמפלגה הליברלית |
| התחיה-צומת | גאולה כהן | 5 | 83,037 | 4.0% | אופוזיציה |  רשימה משותפת למפלגות התחיה וצומת |
| מפד"ל | יוסף בורג | 4 | 73,530 | 3.5% | קואליציה |  |
| חד"ש |  | 4 | 69,815 | 3.4% | אופוזיציה |  |
| ש"ס | יצחק חיים פרץ | 4 | 63,605 | 3.1% | קואליציה |  |
| שינוי | אמנון רובינשטיין | 3 | 54,747 | 2.7% | קואליציה |  |
| רצ | שולמית אלוני | 3 | 49,698 | 2.4% | אופוזיציה |  |
| יחד | עזר ויצמן | 3 | 46,302 | 2.2% | אופוזיציה |  |
| הרשימה המתקדמת לשלום |  | 2 | 38,012 | 1.8% | אופוזיציה |  |
| אגודת ישראל |  | 2 | 36,079 | 1.7% | קואליציה |  |
| מורשה |  | 2 | 33,287 | 1.6% | קואליציה |  רשימה משותפת למפלגות מצ"ד ופא"י |
| תמ"י | אהרן אבוחצירא | 1 | 31,103 | 1.5% | אופוזיציה |  |
| כ"ך | מאיר כהנא | 1 | 25,907 | 1.2% | אופוזיציה |  |
| אומץ | יגאל הורביץ | 1 | 23,845 | 1.2% | קואליציה |  |
הקמת הממשלה

בתום משא ומתן קואליציוני ארוך הורכבה ממשלת אחדות לאומית על בסיס רוטציה, כאשר הוסכם ששמעון פרס ישמש ראשון במשך שנתיים כראש ממשלה, ויצחק שמיר יחזיק בתיק החוץ ויתפקד כממלא מקומו, ולאחר מכן יתחלפו השניים בתפקידיהם. בעת הקמתה נשענה הממשלה על תמיכתם של 97 חברי כנסת.
ציוני דרך ומדיניות > קווי היסוד

הממשלה התחייבה להמשך תהליך השלום והוצאת צה"ל מלבנון, וניסיון לחידוש היחסים הבינלאומיים עם ברית המועצות ועם המדינות שניתקו את יחסיהן עם ישראל. הוחלט על המשך המשא ומתן לפי הסכמי קמפ-דייוויד, שלא יכללו הקמת מדינה פלסטינית או מגע כלשהו עם אש"ף. הוסכם כי שינוי בריבונות בשטחים יתבצע רק בהסכמת שתי המפלגות הגדולות. הוחלט על הקמת חמישה עד שישה יישובים בכל שנה, אך הקמתם תהיה טעונת אישור רוב שרי הממשלה. הובטח שייקבעו סידורי ביטחון להוצאת צה"ל מלבנון.
בתחום הכלכלי, הוחלט על הפחתת הגירעון ובלימת האינפלציה, על רפורמה במס ועל חקיקת חוק שכר מינימום.
ציוני דרך ומדיניות > אירועים מרכזיים

נסיגת צה"ל לרצועת הביטחון - בשנת 1985 החל צה"ל לסגת מלבנון לרצועת הביטחון שאליה היה אמור להיכנס במקור במבצע שלום הגליל. כוחות צה"ל ישבו ברצועת הביטחון במשך 15 שנים עד הפינוי מרצועת הביטחון (ראה הערכים: אהוד ברק, לבנון, מלחמת לבנון, ממשלת ישראל העשרים ושמונה, רצועת הביטחון).
פרשת קו 300 - ב-12 באפריל 1984 נחטף אוטובוס קו 300, במהלך נסיעתו מתל אביב לאשקלון, על ידי מחבלים פלסטיניים. למחרת, עם עלות השחר, שוחרר האוטובוס בידי כוחות צה"ל. ראש השב"כ אברהם שלום וראש אגף מבצעים של השב"כ, אהוד יתום, הגיעו למקום בו שוחרר האוטובוס. בתום הפגישה בשטח, הורה שלום ליתום להרוג את החוטפים. בפני הציבור הובאה ידיעה שהחוטפים נהרגו במהלך שחרור האוטובוס, אך עיתון חדשות פרסם תמונה של אחד המחבלים חי ובהכרה מלאה אחרי הפעולה, וזאת בניגוד לכללי הצנזורה. שר הביטחון משה ארנס הקים ועדת חקירה, שגבתה עדות מראשי השב"כ, שתיאמו עמדות ונתנו עדות שקרית ואף האשימו את תא"ל יצחק מרדכי בהריגת המחבלים. בסופו של דבר, שלושה מבכירי השב"כ, שדרשו מראש השב"כ אברהם שלום להתפטר בעקבות הגילוי של העיתון, התפטרו בעצמם כאשר זה סירב לדרישתם, ופנו אל היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר. הם הביאו בפניו את המידע האמיתי בקשר לפרשה. זמיר ביקש להגיש כתב אישום כנגד שלום. ראש הממשלה שמעון פרס ושר החוץ יצחק שמיר לא הסכימו ופיטרו את זמיר מתפקידו. בסוף הוכחה חפותו של תא"ל מרדכי, אך הנשיא חנן את כל הנאשמים בפרשה בטרם הורשעו.
תפיסת המחתרת היהודית - המחתרת היהודית היה ארגון טרור יהודי ימני קיצוני, שפעל בתחילת שנות השמונים. הארגון ביצע פיגועים ופגיעות בציבור הפלסטיני בגדה המערבית וחבריו נתפסו בשנת 1984.
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

על מנת לייצב את הכלכלה ולעצור את האינפלציה המשתוללת, החל ב-1985 ביצועה של תוכנית הייצוב הכלכלית בניצוחם של ראש הממשלה פרס ושר האוצר מודעי.
ציוני דרך ומדיניות > סיום כהונת הממשלה

הממשלה סיימה כהונתה בהתפטרותו של שמעון פרס והרכבת ממשלה זהה לקודמתה כשפרס מחליף את שמיר כשר החוץ ושמיר מחליף את פרס כראש הממשלה, וזאת כחלק מממשלת אחדות לאומית הכוללת רוטציה.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| המערך | 40 | משרד ראש הממשלה, משרד הפנים,  משרד הדתות, משרד החינוך והתרבות,  משרד האנרגיה והתשתית, משרד הביטחון,  משרד הבריאות, משרד החקלאות,  משרד הכלכלה והתכנון, משרד המשטרה,  המשרד לקליטת עלייה, שר בלי תיק | משרד האוצר,  משרד הבריאות,  משרד החקלאות,  שר בלי תיק | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 | בתחילת כהונתה של הכנסת מנה 44 מנדטים. ששת חברי מפ"ם פרשו. יוסי שריד פרש והצטרף לרצ. שלושת חברי יחד הצטרפו. |
| הליכוד | 41 | משרד החוץ, משרד הבינוי והשיכון,  משרד האוצר, משרד המשפטים,  משרד המדע והפיתוח, משרד התיירות,  משרד העבודה והרווחה, משרד התחבורה,  משרד התעשייה והמסחר, שר בלי תיק | משרד הביטחון,  משרד החוץ | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  |
| מפד"ל | 4 | משרד הדתות, 2 שרים בלי תיק |  | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  יוסף בורג כיהן תחילה כשר בלי תיק  עד שמונה לשר הדתות  שר בלי תיק נוסף לאחר התפרקות מורשה  וחבירת מצ"ד למפד"ל |
| ש"ס | 4 | משרד הפנים, שר בלי תיק | משרד העבודה והרווחה | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  יצחק חיים פרץ כיהן תחילה כשר בלי תיק  עד שמונה לשר הפנים |
| שינוי | 3 | משרד התקשורת |  | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  |
| אגודת ישראל | 2 |  | משרד העבודה והרווחה | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  |
| מורשה | 2 | שר בלי תיק |  | 13 בספטמבר 1984 | 29 ביולי 1986 |  עד להתפרקות הסיעה |
| אומץ | 1 | שר בלי תיק |  | 13 בספטמבר 1984 | 20 באוקטובר 1986 |  |
97 ח"כים התפרקותה של סיעת מורשה וחזרתו של חיים דרוקמן למפד"ל (13 בספטמבר 1984 - 29 ביולי 1986).
96 ח"כים לאחר מכן (29 ביולי 1986 - 20 באוקטובר 1986).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שמעון פרס | המערך | משרד הדתות | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 23 בדצמבר 1984 | יוסף בורג | המפד"ל | 23 בדצמבר 1984 |
| שמעון פרס | המערך | משרד הפנים | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 24 בדצמבר 1984 | יצחק חיים פרץ | ש"ס | 24 בדצמבר 1984 |
| יצחק מודעי | הליכוד | משרד האוצר | החל לכהן כשר המשפטים | 16 באפריל 1986 | משה נסים | הליכוד | 16 באפריל 1986 |
| משה נסים | הליכוד | משרד המשפטים | החל לכהן כשר האוצר | 16 באפריל 1986 | יצחק מודעי | הליכוד | 16 באפריל 1986 |
| יצחק מודעי | הליכוד | משרד המשפטים | התפטרות | 23 ביולי 1986 | אברהם שריר | הליכוד | 30 ביולי 1986 |
| יוסף בורג | המפד"ל | משרד הדתות | התפטרות | 5 באוקטובר 1986 | זבולון המר | המפד"ל | 7 באוקטובר 1986 |
| מנחם פרוש | אגודת ישראל | סגן שר במשרד העבודה והרווחה | התפטרות | 2 בדצמבר 1985 | רפאל פנחסי | ש"ס | 2 בדצמבר 1985 |
קהילת יהודי מקנס

קהילת יהודי מֶקְנֶס או מכּנס (בערבית: مكناس; העיר נקראת לעיתים בעברית, על פי שמה הערבי, מכנאס) היא קהילה בעלת עבר יהודי מפואר. היישוב היהודי בעיר קדום מאוד. החל מגירוש ספרד (הרנ"ב, 1492) ובמשך 100 שנה, התרחב והתבסס היישוב היהודי בעיר עקב נדידת מגורשים ואנוסים. החיים הדתיים, החברתיים, הכלכליים והמשפטיים נוהלו על ידי הקהילה.
בשנת 1728 נערכו ביהודי מקנס פרעות, שבמהלכן נהרגו 180 יהודים, וכל בתיהם נבזזו. גם בשנת 1790 התחוללו פרעות, בעידודו של הסולטאן יזיד (1790–1792). רכוש רב אבד ובתי הכנסת נהפכו למסגדים. בפרעות של 1811 הציתו הפורעים בתי כנסת, וגם ב־1894. באותה תקופה חיו בעיר 4,600 יהודים. במהלך השנים בסוף המאה ה-19 חל שיפור במצב הקהילה היהודית, היהודים צברו נכסים. הכיבוש הצרפתי (1912) הביא שיפור נוסף. ב־1931 היו במקנאס 9,510 יהודים. בתקופת ממשלת וישי (1943-1940), בימי מלחמת העולם השנייה, סבלו היהודים מפרעות והצקות. בראשית המאה ה-21 נותרו במרוקו עצמה כ-2,500 יהודים. נכון ל-2014, נמצאו בעיר 2 יהודים.
תחילת הקהילה היהודית במקנאס

לאחר חורבן בית שני היו יהודים שגלו למרוקו אך לא ברור אם כבר שם החלה ההתיישבות היהודית במקנאס. במחצית השנייה של המאה ה-12 נחרבה הקהילה במקנס בידי שלטון אל-מוואחידון, על כך ביכה רבי אברהם אבן עזרא בקינתו אהה ירד עלי ספרד. החל מגירוש ספרד (1492, הרנ"ב) יש תיעוד של קהילה יהודית שברחה מספרד למרוקו ובפרט למקנאס.[דרוש מקור] יהודים רבים שגורשו מספרד הגיעו למקנאס - הידועים שבהם הם בני המשפחות: משאש, טולידאנו ובירדוגו. מרבני מקנס יצאה תורה ופסיקה הלכתית לכל יהודי צפון אפריקה.[דרוש מקור] פארה של מקנאס נודע בכינויה בפי היהודים - 'ירושלים של מרוקו',[דרוש מקור] רבנים, משוררים, הוגי דעות, ובעלי מדע חיו בעיר. נאמר עליה שהייתה עיר גדולה לאלוהים, ענקי הרוח שכנו בה וגדולי מאורי יהדות מרוקו יצאו ממנה. בספרו של הרב יוסף משאש 'מים חיים' מתאר הרב בהקדמתו את מקורו של שם משפחתו, הוא מצא שישנה עיר גדולה ועתיקה בספרד ששמה 'משאש' והיא קרויה על שם עשב שהיה גדול שם בריבוי והיו עושים ממנו רפואות, עד היום יש משפחות נוצריות ויהודיות שמשמרות את שם משפחתה של העיר מאהבתה אליה.לאורך הגלות סבלו היהודית רבות מפרעות ורדיפות, כך למשל קרה שפעם בשנה היה חג אצל הערבים וזה גרם ליהודים להינעל במשך שבוע בתוך המלאח, עד שבשנת תרס"ב או תרס"ג היו כמה יהודים שרצו להסתכל מעבר לחומה לראות את ההמון ונפלו מעבר לחומה, ובזכות חברת גומלי-חסדים ניצלו הרבה יהודים אך בכל זאת מתו חמישה יהודים והרבה נפצעו.
השכונה היהודית במקנס (המלאח) שנוסדה בראשית המאה ה-17, הייתה אחת היפות מבין השכונות היהודיות במרוקו.[דרוש מקור] אם כי לצד בתי העשירים היו במלאח הישן דירות צפופות וקטנות שבהו היו תנאי החיים עלובים וקשים מנשוא. המלאח היה מוקף חומה ובה שני שערים. בפינה הדרום-מזרחית של החומה נמצא בית העלמין העתיק. השיפור במצבם של היהודים בעיר הוביל לבניית מלאח חדש דרומית למלאח העתיק בקרבת באב לכ'מיס.
לשיא תפארתה הגיעה הקהילה בימיו של אסמאעיל, מלך מרוקו שמינה מספר יהודים כווזירים, בהם משה בן עטר.
תחילת הקהילה היהודית במקנאס > פרעות בשנת התרס"ג

בשנת 1902[דרושה הבהרה] בערב פסח, י"ב-י"ג בניסן היו פרעות קשות ביהודים. מי שיכל לשאת נשק ולהילחם עשה זאת, הם עלו על מגדלים ונלחמו. הזקנים, הנשים והטף הסתתרו, והרב חיים משאש זעק בראש חוצות והעיר את לבבות האנשים לשוב בתשובה וכך הצטרפו אליו כל תושבי העיר. עוד כתוב שכל יהודי העיר געו בבכייה וכך הם הצליחו להבריח את הפורעים, "ויושע ה' את ישראל מיד פלשתים בשנה ההיא".
תחילת הקהילה היהודית במקנאס > פרעות בשנת התרע"א

בשנת 1910, בי"ט בניסן הפורעים עשו מצור על היהודים במקנאס, והיה פחד גדול בקרב היהודים.
תחילת הקהילה היהודית במקנאס > קווים המאפיינים לדמותה של יהודי מקנס

בשעת צרה כל אחד היה הולך לביתו ומסתגר. בני המשפחה היו לוקחים ספר תהילים בידם "כי הוא הנשק הגדול שנשאר עימנו בגולה" בכך מתבטאת אמונתם התמימה של יהודי מקנס.
הקהילה סבלה מפרעות מקומיות ונקודתיות. היא לא נפגעה כמעט בין מלחמות העולם ועד ממשל וישי בזכות הכיבוש הצרפתי שאפילו הטיבה עם מצב הקהילה.
תולדות הקהילה במלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה (1939-1945) הוחלו על יהודי מקנס חוקי וישי האנטי יהודיים, בין 1940–1943 היהודים סבלו מפרעות והצקות. בשנים הללו מוחמד החמישי חתם על גזירות אנטי-יהודיות, עם זאת במישור האישי הוא הפגין בהזדמנויות רבות את אהדתו הרבה ליהודים. ב-1942 הוא ציין בפני נציגים יהודים שלא יקרה להם כל רע, וכי יחסו בעניו ליהודים שווה לכל שאר בני המדינה. לאחר מכן בפלישת ארצות הברית הוא המשיך להכריז על אהדתו כלפי היהודים. אך באותם ימים הקהילה היהודית במקנאס כמו קהילות נוספות במרוקו הפכו ליעד נרדף של התקפות ועלבונות מסוגים שונים מצד האוכלוסייה המוסלמית ובעידודם של נציגי הרשויות הצרפתיות. בראשית 1944 לראשונה חברי מפלגת אל-איסתקלאל דרשו את עצמאותה של מרוקו, המאבק לעצמאות הוביל להתפרצויות אלימות במקנאס (ספטמבר 1944) שתי מגמות הסתמנו בקהילה היהודית האחת גליי עלייה ראשונים לישראל והשנייה התגייסות יהודית למען עצמאותה של מרוקו..