stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Here We Are (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו התוכנית (צילום מסך)
 סוגה:  טלוויזיה חינוכית 
 כותבים:  לו גולן 
 בימוי:  אירווינג קפלן, מייקל גרינספן 
 שחקנים:  שרה אמן  סוזי מילר  היינץ ברנרד 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  22 
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית 
 תקופת שידור מקורית:  1974–1976 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
Here we are הייתה תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית בין השנים 1974- 1976. לסדרה הופקו 22 פרקים "עיקריים" ועוד 30 פרקים קצרים יותר (המיועדים לתלמידים מתקשים). נוסף על כך הוציא משרד החינוך ספר תרגילים, מדריך למורים, ושלוש קלטות אודיו אשר ליוו את הסדרה. הסדרה יועדה לתלמידי כיתות ו' (שנה שנייה של לימודי השפה האנגלית).
הסדרה צולמה בשחור-לבן, בוימה על ידי אירווינג קפלן, מייקל גרינשפן וברוך ורטהיים. את האנימציה סיפק דני לבקוביץ. לו גולן כתב את התסריטים, ואסטל פרידמן הייתה המפיקה האחראית. את שיר הפתיחה המפורסם שביצעו שחקני הסדרה כתב לו גולן, הלחינה ברברה גרוס ועיבד מל קלר. הסדרה שודרה בשידורים חוזרים, עד סוף שנות ה-80. כיום רבים מפרקי הסדרה אינם ראויים לשידור בשל הזנחה בארכיוני הטלוויזיה החינוכית.
עלילה

המסגרת הסיפורית של התוכנית עסקה בחיי היום יום בעיר גדולה. בין היתר, תוארו עבודת משרד וכלבו (בבעלות "מר גולן") במרכז תל אביב. במהלך הפרקים תורגלו היבטים שונים בתוכנית הלימודים באנגלית באמצעות מפגשים שהתקיימו בין אנשי המשרד, קניות, וכיוצא באלה. בין הדמויות הבולטות ניתן היה לראות את מיס קפלן, אשר שימשה בין השאר כמזכירת הכלבו, ותכונתה הבולטת הייתה שלומיאליות ושתי ידיים שמאליות.
שיר פתיחה

שיר הפתיחה של התוכנית החל במילים: "Here we are in the center of town. Look! Everybody's here again". הסרטון אשר התלווה לשיר צולם בכיכר דיזנגוף בתל אביב, ובמקורו הייתה שורת הפתיחה "Here we are at Dizengoff Circle", אך שורה זו נדחתה, מכיוון שכאשר הוועדה המייעצת צפתה בפרק הפיילוט, הציע אחד המפקחים להשתמש במונח כללי יותר, כדי לאפשר לילדים שאינם חיים בתל אביב לחוש שזהו גם מרכז העיר שלהם. הפתיח של חלק מהפרקים צולם בכיכר העצמאות בנתניה.
שיר הסיום מתנגן על רקע תמונות של כיכר המצבה בבת ים וחלק מהפרקים על רקע כיכר ציון בנתניה.
צוות השחקנים

שרה אמן - מוכרת בקיוסק; שרה, מגדת העתידות
היינץ ברנרד - הצייר; אופה פיצה
פיטר פלדמן - מר (דייוויד) גולן המקורי וכל בניו (11 פרקים)
אליס גולמבו - מיס (ת'למה) קפלן; השוטרת אילנה
אהרן קפלן (בנו של אירווינג קפלן) - רמי
צ'ארלס ברנשטיין - מר גולן וכל בניו (11 פרקים, לאחר פרישת פיטר פלדמן), בסדרה הם מוצגים כקרובי משפחה של משפחת גולן המקורית.
סוזי מילר - הופיעה בשירה בפרק אחד, ביחד עם הזמר דני מסנג
דני מסנג
טל ברודי (פרק אחד, בתפקיד עצמו)
בתרבות הפופולרית

הקומדי סטור ביצעו פארודיה על Here We Are.
הטלוויזיה החינוכית הוציאה תקליטור עם שירים+קטעי וידאו מהתוכניות החינוכיות, ובהם שירים מהסדרה.
הערות שוליים

↑  מתוך ריאיון עם המפיקה אסתל פרידמן.
↑  למשל הפרק: The Family Album
האנה ג'ון-קאמן

| --- | --- |

ג'ון-קאמן בהקרנת הבכורה של "אנטמן והצרעה", 2018
 לידה:  7 בספטמבר 1989 (בת 35) אנגליה האל, מזרח יורקשייר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Hull Collegiate School 
 פרופיל ב-IMDb
 
האנה דומיניק א. ג'ון קאמן (באנגלית: Hannah Dominique E. John-Kamen; נולדה ב-7 בספטמבר 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. ידועה בזכות תפקידה כציידת ראשים בסדרת הטלוויזיה "קילג'ויז" (2019-2015), כאווה סטאר/רוח בסרט גיבורי-העל "אנטמן והצרעה" (2018), בתפקיד הזרה במיני סדרה "אדם זר" (2020) וכן בתפקיד ג'יל ולנטיין בסרט "האויב שבפנים: ברוכים הבאים לראקון סיטי" (2021).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | דמות |
| --- | --- | --- |
| 2015 | מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר | קצינת המסדר הראשון |
| 2018 | טומב ריידר | סופי |
| 2018 | שחקן מספר אחת | אפנייל זאנדור |
| 2018 | אנטמן והצרעה | אווה סטאר/רוח |
| 2021 | האויב שבפנים: ברוכים הבאים לראקון סיטי | ג'יל ולנטיין |
| 2025 | ת'אנדרבולטס* | אווה סטאר/רוח |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | עברייני על | קרלי | פרק 6 בעונה 3 |
| 2016, 2011 | מראה שחורה | סלמה טלז/ סוניה | בפרקים "Fifteen Million Merits" ‏(2011) ו-"Playtest" ‏(2016) |
| 2012 | וייטצ'אפל | רוקסי | 2 פרקים |
| 2014 | עמק האושר | ג'סטין | 4 פרקים |
| 2015 | בננה | ויולט | 2 פרקים |
| 2019-2015 | קילג'ויז | ילנה "דאץ'" ירדין | תפקיד ראשי, 50 פרקים |
| 2016 | משחקי הכס | אורנלה | הפרקים "Oathbreaker" ו-"Book of the Stranger" |
| 2019 | הקריסטל האפל: עידן המרד | נאיה (דיבוב) | תפקיד חוזר, 5 פרקים |
| 2021 | אדם זר | הזרה | מיני סדרה, 8 פרקים |
| 2021 | עולם חדש מופלא | וילהלמינה "הלם" ווטסון | תפקיד ראשי, 9 פרקים |
משה קרוי

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1948 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 התאבד:  ינואר 1989 (בגיל 40) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 זרם:  אובייקטיביזם
 עיסוק:  פילוסוף 
 הושפע מ:  איין ראנד
 מדינה:  ישראל 
 
משה קרוי (6 בינואר 1948 – ינואר 1989) היה פילוסוף ישראלי, אשר התפרסם בשל הגותו הייחודית במהלך שנות השבעים. קרוי הושפע ממספר תורות פילוסופיות ובהן האובייקטיביזם של איין ראנד והסיינטולוגיה.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > תחילת דרכו

משה קרוי נולד ב-1948 בתל אביב. הוריו האמינו בציונות סוציאליסטית, אותה תיעב במשך חייו הבוגרים. אביו, צבי קרוי, היה פעיל במפא"י. אמו סוניה הייתה מחנכת בבתי הספר "בלפור" ו"טשרניחובסקי" בתל אביב. הוא למד בבית הספר הממלכתי "בלפור" וב"תיכון עירוני ה'", וסיים לימודיו בהצטיינות. לדבריו, שירת בצה"ל כ"קצין מחקר פסיכולוגי" במשך 4.5 שנים.
קרוי למד פילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והשלים לימודי תואר ראשון ב-1969. השלים דוקטורט בהנחיית יהושע בר-הלל. נושא הדיסטרציה "Kantian ethics as the theory of the competence of conscience" (אתיקה קאנטית כתורת הכשירות המצפונית). החל לעבוד כמרצה במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב באפריל 1973.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > אובייקטיביזם

ב-1973 פרץ קרוי לתודעת הציבור באמצעות ראיון שערך עמו צבי ינאי בכתב העת "מחשבות". בראיון זה פרש את עיקרי תורתו החדשה "האגואיזם הרציונלי", שהייתה עיבוד המבוסס על רעיון ה"אובייקטיביזם" של הסופרת איין ראנד. תורתו קראה לאדם לחיות "על פי השכל", להתנגד להתערבות המדינה במעשיו, ולבסס את יחסיו עם העולם החיצוני לא על בסיס "רגשות אשמה" אלא על בסיס חוזי. התורה ראתה בגוף וברוח ישות אחת, שללה כל גילוי של אלטרואיזם, וטענה כי האדם האידיאלי הוא הרציונליסט "הלוקח את מה שמגיע לו, ונותן לאחרים רק את המגיע להם". בהתאם לתורת האגואיזם, ניתק כל קשר עם אמו.
תורתו הכתה גלים במדינת ישראל לאחר שקרוי הופיע ביולי 1974 בתוכנית הטלוויזיה "טנדו", שם רואיין על ידי ירון לונדון. קרוי הפך לכוכב תקשורת, לא מעט בזכות העובדה כי לתורה נתפס אף דן בן אמוץ. באותה שנה פרסם באנגלית את ספרו האקדמי "The Conscience: A Structural Theory" (בהוצאת כתר). ספרו השני, "חיים על פי השכל", התפרסם ב-1975 בהוצאת "מציאות", בתמיכתו ובעידודו של דן בן אמוץ, שאף ערך את הספר; הספר זכה לפופולריות רבה.
בתקופה זו יצר קשר עם קרוי אדם שטען כי הגיע מטעמה של אגודת סתרים שייסדו כמה מיליונרים יחד עם הווארד יוז, במטרה להקים בדרום אמריקה חברה שתפעל על פי עיקרי תורתה של איין ראנד, וכי קרוי מוזמן להצטרף למיזם זה. לאחר שאדם זה נהרג בתאונת דרכים, החליט קרוי כי מנסים להורגו.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > מיסטיקה לוגית

ב-1975 החליט קרוי לעזוב את ישראל, ועבר יחד עם אשתו גאולה ובתו טלילה לאוסטרליה, שם כיהן כמרצה לפילוסופיה באוניברסיטת "לה-טרוב" במלבורן. באוסטרליה התקרב לתורת הסיינטולוגיה, שבעקבותיה השתכנע שאכן קיימת במציאות נשמה, וכתב ספר נוסף בשם "הוכחות לוגיות בדבר קיומה של הנשמה" (במקור באנגלית; יצא לאור בעברית ב-1981). בספר הוא חוזר בו מרבות מהקביעות שאליהן הגיע ב"חיים על פי השכל". הספר ערוך כדו-שיח בן שתי דמויות: פרנסיסקו ממרד הנפילים, המייצג את השקפותיו הקודמות של קרוי, וסוקרטס, המייצג את השקפותיו החדשות. גם ספר זה נערך על ידי דן בן אמוץ (אם כי בן-אמוץ עצמו הסתייג מהתפנית המיסטית בתפיסתו של קרוי).
בדומה לספרו הקודם, גם כאן פורש קרוי מערכת פילוסופית שלמה: הוא פותח בניסיון להוכיח את קיומה של הנשמה באופן לוגי, ולפתור את הבעיה הפסיכו-פיזית על ידי טיעון המאפשר, לשיטתו, השפעה של הנפש על הגוף על ידי "החלטה", טיעון המוכח אף הוא לוגית. בהמשך מדגים קרוי כי העולם מתקיים בהכרח במשך זמן סופי, וכי הנשמות קיימות באופן נצחי. מכאן הוא מסיק, בפרק האחרון בספר, כי העולם מתקיים כמעין שדה-משחק לישויות נצחיות, שבחרו לחיות בו על מנת לשעשע את עצמן במהלך קיומן האינסופי, וכי מצב עניינים זה, בדומה למשחק מחשב, מתאיין עבור כל אחת מהן המגיעה לידיעה מלאה של העולם ושל עצמה, ובכך משחקת את המשחק בשלמותו. הספר לא קיבל תגובות, לא מצד פילוסופים אחרים ולא מצד האקדמיה.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > אקזיסטנציאליזם

ב-1979 החליט קרוי שאין בסיינטולוגיה כדי מתן תשובה מספקת לתהיותיו הפילוסופיות, והחל מתקרב למיסטיקה הודית, אימץ לעצמו גורו, ואף שהה בהודו תקופה מסוימת. ב-1983 לימד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1984 שב לאוסטרליה. את דעותיו בתקופה זו הציג בספר נוסף, "מעבר ליש ולאין: הרציונליות במיסטיקה", שבו טען בין השאר לקיומה של האלוהות הברורה מאליה של הגורו ההודי. בשלב זה חדל בן-אמוץ מלתמוך בו וסירב לשמש כעורכו. "מעבר ליש ולאין" פורש שוב מערכת פילוסופית כמעט שלמה, המושפעת בבירור מהמטאפיזיקה של סארטר, ומתרגלת את הקורא, לאורך דפי הספר, בהתנסות בחוויית האין. גם לספר זה לא הייתה תהודה משמעותית בעולם הפילוסופיה.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > גנוסטיקה

תפנית נוספת בדעותיו חלה בעקבות היכרותו עם מיסטיקן בשם ד"ר ג'וזף צ'פלוני, שהציג בפניו תפיסה המכונה על ידי צ'פלוני "גנוסטית", ומשלבת רעיונות ממקורות שונים, בהם: הכתות הגנוסטיות המקוריות, גרסה מסוימת של הדת הזורואסטרית, כת האיסיים, הקבלה היהודית, המיסטיקה ההודית, תיאורים פופולריים של המינות האלביגנזית, וכן תאוריות אנטישמיות ואנטי-ציונות. לפי תפיסה זו, העולם נתון במלחמה תמידית של "בני אור" נגד "בני חושך", הרודפים אותם ומאמללים אותם. טבעו של אדם, כ"בן אור" או כ"בן חושך", נקבע מראש ואינו ניתן לשינוי, כשרוב האנושות ניצבת בצד כוחות החושך, ורק מיעוט קטן (בתוכו כלל קרוי את עצמו ואת צ'פלוני) שייכים לצד בני האור. בהשפעת צ'פלוני, צפה קרוי כי הולך וקרב העימות הסופי בין בני החושך לבני האור, שבסופו צפויים לצאת בני האור כמנצחים (ראו: ארמגדון, מלחמת גוג ומגוג). מתווה המערכת של צ'פלוני וקרוי כלל מרכיב קוסמולוגי מופרך, שלפיו קוטר היקום הוא כ-400,000 קילומטר, כשכדור הארץ נמצא במרכזו. תיאורים מקובלים יותר של היקום – הם קונספירציה של בני החושך.
תפיסות אלו ודומות להן הרחיקו אותו מעל אשתו. ב-1986 התגרש הזוג, וניטש ביניהם מאבק על משמורת בתם בת ה-15. הבת טלילה חייתה עם אביה וטענה שאמה היא מפלצת, בעוד האם גאולה טענה כי בתה עוברת שטיפת מוח שבמסגרתה היא לומדת לשנוא אותה. על מנת להקשות את מאבקה של האם למשמורת בתה, נישאה הבת בגיל 16 לגרהם, חולה סרטן סופני בן 28. הסכסוך המשפחתי הביא לטרגדיה כאשר ב-1988, כשטיפסה האם מעל גדר הבית שבו גרו קרוי, בתו ובעלה כדי ליצור קשר עם הבת, היא נורתה ברובה ציד שמונה פעמים על ידי גרהם ומתה במקום. גרהם מת זמן קצר אחר-כך ממחלת הסרטן, לפני שנסיבות מותה של האם התבררו במשפט.
קורות חיים ומערכות פילוסופיות > סוף ימיו

ב-1989 שב לארץ. קרוי הופיע וניסה להפיץ את דעותיו החדשות בעיתונות ובטלוויזיה, אך נתקל ביחס קריר, וזכה לבוז ולזלזול בדעותיו. הוא החל לכתוב טיוטה לספר נוסף, "מלחמת בני אור בבני חושך", אך ספר זה מעולם לא נערך ולא יצא לאור.
קרוי התראיין בתוכנית "זה הזמן" עם רם עברון, וקבע שהעולם יגיע לקיצו עד סוף המאה העשרים. יממה לאחר מכן התאבד בדירתו השכורה ברחוב סוקולוב בתל אביב. דבר מותו התפרסם רק ב-6 בפברואר 1989, לאחר שגופתו נמצאה במצב ריקבון מתקדם, כעשרה ימים אחרי שנעלם. ליד גופתו נתגלו כדורים. מסקנת המשטרה בתום חקירתה הייתה כי התאבד, כיוון שהיה לבוש בפיג'מה ועל הגופה לא נמצאו סימני אלימות. קרוי נטמן בקריית שאול.
מספריו

חיים על פי השכל: תנאים לאושר אובייקטיבי. תל אביב: הוצאת מציאות, 1975.
The Conscience: A Structural Theory. New York: J. Wiley, 1974.
Mentalism and Modal Logic: A Study in the Relations Between Logical and Metaphysical Systems. Wiesbaden: Athenaion, 1976.
Moral Competence: An Application of Modal Logic to Rationalistic Psychology . Berlin: De Gruyter Mouton, 1975.
הוכחות לוגיות בדבר קיומה של הנשמה. ערך דן בן אמוץ. תל אביב: הוצאת מציאות, 1980.
מעבר ליש ולאין: הרציונליות שבמיסטיקה, תל אביב: רשפים, 1987.
מבוא לפנומנולוגיה בינאישית: יש, אין ומעבר להם. תל אביב: הוצאת דיאלוג, 1990.
הערות שוליים

↑  הדס מנור, מם היקרה, מעריב, 7 בנובמבר 1990
1 2  עטיפת הספר "חיים על פי השכל, תנאים לאושר אובייקטיבי", משה קרוי, הוצאת מציאות, תל אביב, 1975
משהו אישי, חדשות, 23 באוקטובר 1987
↑  מקבלי תארים ותעודות, דבר, 10 בפברואר 1969
↑  קישור לדיסטרציה
↑  מינויים והעלאות בדרגה באוניברסיטת תל אביב, דבר, 24 באפריל 1973
↑  ראיון בתוכניתו של ירון לונדון "טנדו" ב-1974
↑  יוסי ביילין, טנדו מרובע, דבר, 11 ביולי 1974
↑  יוחנן גרנך, גבולות האנוכיות וממד המצפון, דבר, 31 בינואר 1975
↑  האתר של דר. ג'וזף צ'פלוני
↑  לא ברור אם שני המרכיבים האחרונים התקיימו בזמן ההיכרות של קרוי וצ'פלוני; צ'פלוני מזהה נוכחות של רוע מטאפיזי רדיקלי עם יהודים, יהדות, ובפרט ציונות, אולם לא באופן מוחלט, אלא כביטוי ברור במיוחד של רוע.
↑  בוקי נאה, נרצחה גרושתו של דר משה קרוי שכונה 'גאון הפילוסופיה הישראלית', מעריב, 26 בפברואר 1988
↑  בוקי נאה, ד"ר קרוי היה בבית כאשר גרושתו נרצחה בידי חתנו, מעריב, 3 במרץ 1988
↑  משה קרוי, מלחמת בני האור בבני החושך, ‏1989
↑   משה קרוי בתוכנית "זה הזמן" עם רם עברון, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אבי מורגנשטרן, ד"ר משה קרוי - האיש שסחף המוני מעריצים מת בבדידות מוחלטת, מעריב, 6 בפברואר 1989
↑  איתן לוין, המשטרה: ד"ר משה קרוי התאבד בבליעת כדורים, מעריב, 8 בפברואר 1989
↑  יצחק בן חורין, משה קרוי: הגיע הביתה ולא מצא אותו, מעריב, 10 בפברואר 1989
↑  משה קרוי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312268505171  BIBSYS: 90194545  BnF: cb127788545 (data)  CiNii: DA09433492  GND: 115886535X  ISNI: 0000 0001 2144 8953  LCCN: n50078900  NLA: 69687632  NTA: 070633215  RERO: 02-A003476132  VIAF: 98527582   WorldCat (עם VIAF): 98527582
טייג מרפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1979 (בן 45) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 פרופיל ב-IMDb
 
טייג מרפי (באירית: Tadhg Murphy; נולד ב-30 במאי 1979) הוא שחקן אירי הידוע בתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "ויקינגים" ו"מפרשים שחורים".
ביוגרפיה

מרפי נולד בדבלין, אירלנד. עינו הימנית מלאכותית, לאחר שאיבד אותה בתאונה תוך כדי משחק בקשת בגיל 13. מרפי שילב את מוגבלותו בכמה מתפקידי המשחק שלו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | אלכסנדר | חייל גוסס |  |
| 2005 | Boy Eats Girl | חופרים |  |
| 2021 | שומר טינה | שירלי |  |
| 2022 | מלך הצפון | אירקיר |  |
| 2025 | Oddity | אולין בול |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | משבר | ליאם | פרק 1 |
| 2010 | 1916 Seachtar na Cásca | השף פבלו פנטסטיקו | תפקיד ראשי |
| 2013-2014 | ויקינגים | אירקיר | 8 פרקים |
| 2015 | מפרשים שחורים | נד לואו | 4 פרקים |
| 2017 | ויל | בקסטר |  |
| 2019–הווה | Brassic | גארי קאלן | 10 פרקים |
| 2020 | Miss Scarlet and the Duke | ג'ים גנב | פרק 1 |
| 2020 | אבסנטיה | קריסטוף | 3 פרקים |
| 2022 | שיחות עם חברים | דרק | 4 פרקים |
| 2024 | שודדי הזמן (אנ') | אלטו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
הערות שוליים

↑  Kirsty Blake Knox, ‘I was subconsciously hiding it the whole time’ – Conversations with Friends actor Tadhg Murphy on the trauma, Independent.ie, ‏17 במאי 2022
↑  https://www.theirishworld.com/tadhg-murphy/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116063825X  VIAF: 39152864135704822333   WorldCat (עם VIAF): 39152864135704822333
קון או'ניל

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1966 (בן 58) וסטון-סופר-מר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 פרסים והוקרה:  פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר (1988) 
 טוויטר
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט "קון" או'ניל (באנגלית: Robert "Con" O'Neill; נולד ב-15 באוגוסט 1963) הוא שחקן וזמר אנגלי.
ביוגרפיה

או'ניל נולד בווסטון-סופר-מר שבמחוז סאמרסט. הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון לנוער אברימן בליברפול. ב-1988 זכה או'ניל בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר על הופעתו במחזמר "אחים בדם" מאת וילי ראסל. ב-1993 היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על הופעתו בברודוויי ב"אחים בדם".
בשנות השמונים של המאה העשרים שיחק או'ניל בתפקיד ג'קסון בסדרת הטלוויזיה הבריטית "One Summer".
ב-1990 כיכב או'ניל בסרט "Dancin' thru the Dark", עיבוד למחזה "Stags and Hens" מאת וילי ראסל. ב-1992 שיחק לצדו של ג'וד לאו בבכורה העולמית של המחזה "The Fastest Clock in the Universe" מאת פיליפ רידלי. ב-2006 כיכב בתפקיד אסטון בסיבוב הופעות של המחזה "מנהל הבית" מאת הרולד פינטר בהפקת תיאטראות שפילד לצדם של דייוויד בראדלי ונייג'ל הרמן. ב-1999 כיכב בסרט "הפיתוי האחרון 2".
בשנת 2008 הופיע או'ניל בסדרת הדרמה של ה-BBC "צדק פלילי" בדמות עורך הדין ראלף סטון. הוא גילם את דמותו של ג'ו מיק הן בסרט "Telstar: The Joe Meek Story" מ-2008, והן במחזה משנת 2005. ב-2011 שיחק בתפקיד פועל הנמל אדי קרבון במחזה "מראה מעל הגשר" מאת ארתור מילר שהוצג בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. על תפקיד זה זכה או'ניל בפרס תיאטרון מנצ'סטר לשחקן הטוב ביותר.
ב-2013 שיחק או'ניל בתפקיד פאולוס במיני-סדרה "The Bible". בשנים 2014 עד 2017 הופיע בתפקיד ואל פירסון בסיטקום "הדוד" של ערוץ BBC Three. או'ניל גילם את קליף בסדרת הטלוויזיה "מלפפון" ששודרה בערוץ 4. בין 6 בפברואר 2015 עד 7 במרץ 2015 כיכב או'ניל בהפקה לציון 35 שנה של המחזה "לחנך את ריטה" מאת וילי ראסל שהועלתה בליברפול פלייהאוס. ב-2016 הופיע בתפקיד ניל אקרויד בעונה השנייה של הסדרה "עמק האושר". עוד באותה שנה שיחק בתפקיד ג'ו ברירלי בעונה השנייה של הסדרה "Ordinary Lies", ובשני פרקים של הסדרה "Class" ספין-אוף של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
הערות שוליים

↑  "Con O'Neill". ATG Tickets. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Olivier Winners 1988". olivierawards.com. The Society of London Theatre. Outstanding Performance of the Year by an Actor in a Musical
↑  "The official website of the American Theater Wing's Tony Awards". Tonyawards.com. 1 בינואר 2000. נבדק ב-25 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Woodcock, Mike. "The Caretaker @ Sheffield Crucible". BBC. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Last Seduction II". Internet Movie Database. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Telstar — Film". theguardian.com (reviews). The Guardian.
↑  "Telstar — Film". theguardian.com (reviews). The Guardian.
↑  2011 Manchester Theatre Awards: Trophy winners
↑  2011 Manchester Theatre Awards: Best Actor
↑  Perkins, Dennis (2013-04-01). "The Bible". The A.V. Club.
↑  "Uncle". British Comedy Guide. נבדק ב-2 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC Three  — Uncle, Ep·1" (Program guide). BBC Online.
↑  "Russell T Davies drama series". channel4.com (Press release). Channel 4. 6 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Catherine (25 בנובמבר 2014). "Everyman and Playhouse new season revealed". Liverpool Echo. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hutchison, David (25 בנובמבר 2014). "Educating Rita leads new... Playhouse season". The Stage. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432239705171  BnF: cb16211998t (data)  GND: 1133082211  ISNI: 0000 0000 4962 0543  MusicBrainz: f6925a12-b6d9-43cc-9a27-684ebf92ced2  NKC: xx0180070  VIAF: 58990402   WorldCat (עם VIAF): 58990402
אמילי דשנל

| --- | --- |

אמילי דשנל בכנס קומיק-קון, 2012
 לידה:  11 באוקטובר 1976 (בת 48) לוס אנג'לס, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוסטון  בית ספר קרוסרודס  המכללה לאומנות יפה של אוניברסיטת בוסטון  בית ספר הרווארד-וסטלאק 
 בן או בת זוג:  דיוויד הורנסבי (2010–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמילי ארין דשנל (באנגלית: Emily Erin Deschanel, נולדה ב-11 באוקטובר 1976) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות תפקידה כד"ר טמפרנס "בונז" ברנן בסדרת הדרמה-פשע "בונז".
ביוגרפיה

דשנל נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה לבמאי והצלם האמנותי, מועמד לפרס האוסקר, קיילב דשנל ולשחקנית מארי ג'ו דשנל. אחותה הצעירה היא הזמרת והשחקנית זואי דשנל. מוצאה המשפחתי של דשנל הוא מצרפת, שווייץ, הולנד, אנגליה ואירלנד. היא גדלה לערכי הנצרות הקתולית, אך היא אינה מאמינה עוד בדת כלשהי.
קריירה

בשנת 1994 ערכה את הופעת הבכורה הקולנועית שלה בסרט "זה יכול לקרות גם לך", קומדיה רומנטית בכיכובם של ניקולס קייג' וברידג'ט פונדה. בשנת 2001 שיחקה בדרמת הטלוויזיה "מחלקת הלב".
תפקידה הבא היה בשנת 2002 במיני סדרה מז'אנר האימה "רוז רד" של סטיבן קינג. לאחר מכן הופיעה בסרטים "קולד מאונטן", "האלאמו" ו"דרך התהילה".
בשנת 2005 כיכבה בסרט האימה "בוגימן". עוד באתה שנה נבחרה דשנל לשחק בתפקידה של ד"ר טמפרנס ברנן בסדרת הדרמה "בונז" ב־FOX, המבוססת על חייה של האנתרופולוגית המשפטית קת'י רייקס. היא גילמה תפקיד זה במשך 12 עונות עד שנת 2017. היא החלה לשמש כמפיקה בפועל של התוכנית החל מאמצע עונתה הרביעית, לצד שותפה לסדרה דייוויד בוריאנז.
בשנת 2011 שיחקה דשנל בדרמה הקומית "המשפחה המושלמת" כשאנון קלארי, בתה של איילין (קת'לין טרנר).
בשנת 2019 הצטרפה לעונה הרביעית של הסדרה "ממלכת החיות" בTNT, בתפקיד אנג'לה, נרקומנית לשעבר והחברה הכי טובה של ג'וליה.
בשנת 2022 כיכבה במיני-סדרה "השטן באוהיו" ששודרה בנטפליקס בתור ד"ר סוזאן מאטיס, פסיכיאטרית בבית החולים האוספת לביתה נערה מסתורית הבורחת מכת.
חיים אישיים

דשנל השתתפה בסרטון להגברת המודעות לסרטן השד למען האגודה "Stand Up 2 Cancer" לצד אליסון הניגן, ג'יימי קינג, מינקה קלי וקתרין מקפי.
ב-2015 דשנל ודייוויד בוריאנז, חברה מבונז, תבעו את פוקס, בטענה כי רומו ולא קיבלו את חלקם מהרווחים בסדרה.
דשנל היא טבעונית התומכת ופעילה למען זכויות בעלי חיים. ב-25 בספטמבר 2010 היא נישאה לשחקן והתסריטאי דייוויד הורנסבי. בספטמבר 2011 נולד בנם הראשון, וביוני 2015 נולד בנם השני.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | זה יכול לקרות גם לך | פעילת זכויות בעלי חיים |  |
| 2003 | Easy | לורה האריס |  |
| 2003 | קולד מאונטן | מיס מורגן |  |
| 2004 | האלאמו | רוזנה טרוויס |  |
| 2004 | ספיידרמן 2 | פקידת קבלה |  |
| 2005 | בוגימן | קייט |  |
| 2006 | דרך התהילה | מארי הסקינס |  |
| 2009 | שומרת אחותי | ד"ר פארקווד |  |
| 2011 | המשפחה המושלמת | שאנון קלירי |  |
| 2014 | Beyond Beyond | הקפטן | דיבוב |
| 2023 | ביג בויז | ניקול |  |
| TBA | Continue | ג'נט טקס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Rose Red | פאם אסבורי | מיני-סדרה; 3 פרקים |
| 2002 | חוק וסדר: מדור מיוחד | קאסי | פרק: "Surveillance" |
| 2002 | פרובידנס | אנני פרנקס | 2 פרקים |
| 2004 | ג'ורדן | מישל | פרק: "All the News Fit to Print" |
| 2005–2017 | בונז | ד"ר טמפרנס "בונז" ברנן | תפקיד ראשי (12 עונות); 246 פרקים גם מפיקה בפועל |
| 2010–2011 | המופע של קליבלנד | עצמה / ג'וליה רוברטס | דיבוב; 2 פרקים |
| 2012 | אבא אמריקאי | ד"ר טמפרנס "בונז" ברנן | דיבוב; פרק: "Less Money, Mo' Problems" |
| 2014, 2019 | היסטוריה שתויה | ביבי דידריקסון / מרינה רסקובה | 2 פרקים |
| 2015 | סליפי הולו | ד"ר טמפרנס "בונז" ברנן | פרק: "Dead Men Tell No Tales" |
| 2016 | בוג'ק הורסמן | ד"ר טמפרנס "בונז" ברנן | דיבוב; פרק: "Love And/Or Marriage" |
| 2018 | משפחת סימפסון | עצמה | דיבוב; פרק: "Bart's Not Dead" |
| 2019 | ממלכת החיות | אנג'לה | תפקיד משני (עונה 4); 12 פרקים |
| 2021 | הטירון | שרה נולאן | פרק: "Brave Heart" |
| 2021–2024 | Agent Stoker | רוז | פודקאסט; 34 פרקים |
| 2022 | השטן באוהיו | ד"ר סוזנה מתיאס | מיני-סדרה |
הערות שוליים

↑  Interesting Ancestors of Emily & Zooey Deschanel, Kimberly Powell, November 3rd 2011
↑  Q&A: Emily Deschanel on Playing a 'Perfect' Catholic Lesbian, Robert De Salvo, May 4th 2012
↑  Emily Deschanel's vegan pregnancy diet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812367867005606  BNE: XX987813  BnF: cb15528293f (data)  GND: 137293674  ISNI: 0000 0000 7828 7161  LCCN: no2008053417  NLK: KAC2020M9127  NTA: 305417460  SUDOC: 126003939  VIAF: 34263670   WorldCat (עם VIAF): 34263670
הלן הייז

| --- | --- |

הייז מתוך הסרט "Stage Door Canteen"‏ (1943)
 לידה:  10 באוקטובר 1900 וושינגטון די. סי. שבארצות הברית
 פטירה:  17 במרץ 1993 (בגיל 92) נייאק שבניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1905 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס מקארתור (1928–1956) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  2 פרסי אוסקר פרס אמי פרס גראמי 4 פרסי טוני
 http://www.helenhayes.org
 פרופיל ב-IMDb
 
הלן הייז (באנגלית: Helen Hayes;‏ 10 באוקטובר 1900 – 17 במרץ 1993) הייתה שחקנית אמריקאית שהקריירה שלה התפרשה על פני 70 שנה. נודעה בכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי", והיא אחת מ-19 האנשים שזכו בארבעת הפרסים החשובים: אמי, גראמי, אוסקר וטוני. בשנת 1986 קיבלה את מדליית החירות הנשיאותית מהנשיא רונלד רייגן.