stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצילות

ערך זה עוסק בספר מאת תמר לזר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר "מצילות"
 מידע כללי
 מאת:  תמר לזר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה עצמית
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  216
 עורך:  דפנה שחורי
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2017
 פרסים
 פרס רמת גן לספרות
מצילות הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת הישראלית תמר לזר.
הספר ראה אור בשנת 2017. נערך על ידי דפנה שחורי.
הספר מצילות הוא אחד משני הזוכים בפרס רמת גן בקטגוריית הסיפורת לשנת 2018, והספר הראשון בהוצאה עצמית שזוכה בפרס ספרותי מרכזי.
במרכז ספרה של לזר גיבורה בשנות השלושים לחייה שנושאת צלקות נפשיות של פגיעה מינית.
הספר מגולל את סיפורה של הדס שנפגעה קשה בילדותה וחווה פוסט טראומה מתמשכת בבגרותה. הספר מתאר את ניסיונותיה של הדס לאחות את פצעי נפשה באמצעות מדיטציה וסדנאות ויפאסאנה שבסופו של דבר רק מחמירות את מצבה הנפשי.
עלילה

מצילות מביא את סיפורה של הדס, אישה צעירה שחוותה פגיעה קשה בילדותה ואינה מסוגלת להתגבר עליה בבגרותה. בגיל 31 הדס עדיין מתגוררת עם תרצה אמה בבית ילדותה בגבעתיים ואינה מצליחה להגיע לעצמאות כלכלית ונפשית. היא מעבירה את זמנה בעבודה חלקית במירוק חרוזים עבור חברתה התכשיטנית של אמה, העושה לה טובה בהעסקתה. בה בעת, היא מקיימת זוגיות בלתי מספקת עם סטודנט עדין בשם עמית.
עולמה הפנימי של הדס סובב סביב ניסיונות חוזרים ונשנים למצוא את עצמה ולשרוד בסביבה הנחוות כמכאיבה ומנוכרת. אחת הדרכים המרכזיות שלה לנסות לחלץ את עצמה מזיכרונות העבר היא באמצעות מדיטציה אינטנסיבית. אלא שדווקא הכניסה לעולם זה מתחילה להשתלט על אישיותה, ולהעמיק את השסע הנפשי ממנו היא סובלת.
הספר מצילות מהווה תקדים בכך שזכה בפרס וקיבל שבחים רבים אף על פי שראה אור בהוצאה עצמית. החלטתה של לזר להוציא את הספר בהוצאה עצמית לא נובעת דווקא מהעובדה שהספר לא התקבל בהוצאות השונות, אלא מחששות שהתעוררו בה לצד ניסיון העבר: "גיבורת הספר הפכה לחלק ממני והרגשתי שאינני מסוגלת לתת לה ולספר לעבור את אותו מסלול (שעבר ספרה הקודם, ע"ק), ובכל זאת שלחתי אותו לכמה מהן מכוח ההרגל (...) נודע לי, שמאות עותקים מספרי הקודם נגרסו על ידי ההוצאה. לכן החלטתי להוציא לאור את 'מצילות' בעצמי. הזכייה בפרס רמת גן חיזקה את הביטחון שלי בספר הזה ובשיטת ההוצאה העצמאית, והוכיחה שאיכות ספרותית אינה תלויה בהוצאה או בשם גדול ומוכר, וכי יש דרכים מגוונות ליצור ספרות טובה ולהגיע לקהל הקוראים".
הערות שוליים

↑  מצילות / תמר לזר ; עריכה: דפנה שחורי, באתר beta.nli.org.il
1 2   עלית קרפ, "תם עידן המו"לות בישראל כפי שאנחנו מכירים אותו", באתר הארץ, 25 ביוני 2018
↑  מצילות, באתר booknet.co.il
מקס הרמוניסט

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1864 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1907 (בגיל 43)
 הישג בולט:  היה מס' 30 בעולם בשנת מקס הרמוניסט
 מד כושר מרבי:  2533 (יולי 1891)
 מקצוע נוסף:  רקדן בלט.
 מדינה:  גרמניה
 
מקס הרמוניסט (בגרמנית: Max Harmonist;‏ 10 בפברואר 1864 - 16 באוקטובר 1907) היה שחמטאי גרמני שהתפרנס גם כרקדן בלט.
הרמוניסט חלק מקום 1-4 בתחרות ברלין 1883, הגיע שלישי בתחרות ברלין 1884, ניצח בתחרות המבורג 1885, ניצח בתחרות ברלין 1887, הגיע למקום ה-21 בתחרות פרנקפורט 1887, חלק מקום 4-5 בתחרות ברלין 1888, חלק מקום 4-5 בתחרות נירנברג 1888, חלק מקום 15-16 בתחרות ברסלב 1889 וחלק מקום 5-8 בתחרות ברלין 1890.
מסעוד רפאל אלפסי

| --- | --- |

ספר משח"א דרבותא, ליוורנו
 לידה:  המאה ה־18 ~ ה'ת"ם 
 פטירה:  1774 ה'תקל"ה תוניס, תוניסיה 
 מדינה:  הבייליק של תוניסיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1774 
 בת זוג:  מרים (לבית עשור)
 חתימה:   
 
הרב מסעוד (רפאל) אלפאסי (סביב ה'ת"ם, 1680 - א' טבת ה'תקל"ה, 1774) היה דרשן, פוסק הלכה ומקובל. אב בית הדין ורבה של תוניס במאה השמונה עשרה. ממחברי הספר 'משח"א דרבותא'.
קורותיו

נולד בפאס שבמרוקו סביב שנת ה'ת"ם (1680) לאביו הרב רפאל. למד אצל חכמי עירו, ונחשב לאחד מחכמי העיר. נשא את מרים לבית משפחת עשור, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. נראה שלמד תקופת מה בישיבה באלג'יר בה למד גם רבי רפאל ידידיה שלמה צרור. בשנת ה'תפ"ג (1723) החליט לעלות לארץ ישראל. בדרכו לארץ עבר בעיר תוניס, והחליט להתיישב בה. הקים בה בית כנסת ותלמוד תורה 'צלאת אלפאסי'. בתוניס כיהן כדיין. בשנת תקל"ג (1773), לאחר פטירת הרב דוד נג'אר נתמנה לאב בית הדין, וראש רבני תוניס. חבריו לבית הדין היו הרבנים שמריה קאטאריוס, יוסף זרקא, אברהם כטורזה, יוסף הכהן, מרדכי אלחייאך, יעקב חג'אג', שמואל צוויד ודניאל למברוזו.
רבי מסעוד התפרסם בתשובותיו בהלכה, ונשא ונתן גם עם חכמי אלג'יר, כדוגמת הרב ידידיה רפאל שלמה צרור והרב יהודה עייאש שכינהו בתואר 'מורי'. וכן נשאל בהלכה מליוורנו, צפת, רבי אהרן פרץ מג'רבא, ורבי יצחק לומברוזו ורבי אברהם אבן מוסא מתוניס.
נפטר בליל מוצאי שבת אחר חצות, בתאריך א' טבת ה'תקל"ה (1774) בתוניס ונקבר בה. בנו רבי שלמה כתב קינה על פטירת אביו. בטקס ההשכבה הנערך בקהילות תוניס בליל יום כיפור מזכירים את נשמתו ואת נשמות בניו.
קורותיו > משפחתו

לרבי מסעוד שני בנים: הרב שלמה - כיהן אחריו כאב"ד תוניס, והרב חיים - רב בתוניס. ממשפחתו ידועים הרב רפאל ראובן רחמים קורקוס, ורבי חיים עשור, אך לא ברור אם היו חתניו או נכדיו.
מפסיקותיו

כשהתלמוד סותר את דברי הזוהר, הולכים אחר דברי התלמוד.
כשהרא"ש סותר את דבריו בין מה שכתב בשו"ת לבין מה שכתב בפסקים, הולכים אחר הפסקים, שהם נכתבו באחרונה.
באלג'יר באותה העת נהגו שברוב התפילות לא אמרו חזרת הש"ץ, על פי תקנת הרמב"ם. באותה תקופה, כמה מחכמי אלג'יר רצו לשנות את המנהג לומר חזרת הש"ץ. הם פנו לרבי מסעוד, ורבי מסעוד הסכים לדבריהם. אולם בפועל ברוב בתי הכנסת עדיין המשיכו שלא לומר חזרת הש"ץ.
לא צריך ליטול ידיים אם אוכלים לחם בפחות משיעור כביצה, בניגוד לדעת השולחן ערוך שמשמע מדבריו שכבר משיעור כזית, צריך ליטול ידיים (בלי ברכה).
בדבר שטיבולו במשקה, החמיר להצריך נטילה גם במשקה מבושל.
בתפילות הימים הנוראים, מנהג ספרד הקדמון לומר פיוטים (קרוב"ץ) באמצע התפילה. הרב מסעוד סבר שיש לדחות את אמירתם לאחר תפילת העמידה.
בהלכות נידה, פסק שמשך הפסק טהרה הוא ארבעה ימים ולא יותר.
בברכת הבשמים בברית מילה, הכריע שהחזן יברך ויפטור את השומעים, בניגוד למנהג הקדמון שכל אחד בירך לעצמו.
אין לחשוש כלל לקידושין שנעשו בפני עד אחד, אפילו כשהאיש והאשה מודים שהיה קידושין.
לדעת רבי מסעוד, פוסק שנמנע מלטפל בגורלה של אשה עגונה, הוא חוטא.
מעשי ניסים

הסיפור המפורסם אודותיו, הוא שבדרכו לעיר תוניס נאלץ לעשות את השבת בדרך, והשיירה בה הגיעה המשיכה בדרכה, מפחד אריות המדבר. הרב מסעוד ניצל מידי האריות, ולא זו אף זו, שנכנס רכוב על אריה לעיר תוניס. לכבוד המאורע, חיבר הרב משה בונאן את הפיוט 'מלזומת רבי מסעוד אלפאסי'. סיפורי ניסים נוספים מצויים בקרב עדת תוניס ונדפסו בכמה ספרים.
חיבוריו

שאלות ותשובות וחידושי הלכה - נדפסו בספר 'משח"א דרבותא'.
דרושים על התורה - חלקם נדפסו בספר 'משח"א דרבותא' (ה'תשע"ו) וחלקם אבדו.
מירא דכיא - דרשות וחידושי המקראות, ירושלים תשע"ד.
פירושים לזוהר, על האידרא רבא והאידרא זוטא וחידושים על כתבי האר"י. מהם נדפסו על חומש בראשית בשם 'כתם אופיר', קונטרס קטן השתמר בכתב יד. אך הרוב אבדו.
חידושים על התלמוד והרמב"ם - נשרפו בפרעות ערביי תוניס.
הספר 'משח"א דרבותא' חיברוהו הרב רפאל מסעוד ושני בניו הרב שלמה והרב חיים. הספר נדפס לראשונה בליווורנו בשנת תקס"ה (1805) בידי נכדיו. בשם הספר רמוז שמו של המחבר ושל בניו בראשי תיבות:: מסעוד, שלמה, חיים אלפאסי.
חיבר גם ספר על 'חכמת הקבלה', וספר 'כללי התלמוד', אך לא ידוע מה עלה בגורל ספרים אלו.
הערות שוליים

↑  ע"פ חתימתו המקורית, וכן על פי המכתבים ששלחו אליו חכמי דורו, נזכר בשם 'מסעוד' בלבד.
↑  אין לאחר את לידתו יותר מדאי, מכיוון שרבי יהודה עייאש מכנהו 'מורי', ובוודאי שרבי מסעוד היה גדול ממנו. ורבי יהודה עייאש נולד בשנת ת"ס (1688). וכן היה חבירו של רבי רפאל ידידיה שלמה צרור, שנולד בשנת ה'תמ"א. מנגד אין להקדים את לידתו יותר מדאי, היות שנפטר בשנת תקל"ה (1774).
↑  ראו משחא דרבותא סימן קמב סעיף ד.
↑  שו"ת פרי צדיק סימן יז.
↑  תולדות חכמי תוניס עמ' ריא. [מערכת היוד, ערך רבי יצחק הכהן].
↑  ראו משח"א דרבותא אה"ע סימן קעח.
↑  ראו למשל שו"ת פרי צדיק סימנים ו-ז, יז, כא.
1 2  משח"א דרבותא סימן קנח ס"ג.
↑  משח"א דרבותא יו"ד רכח, כח.
↑  משח"א דרבותא חושן משפט סט, סה.
↑  משח"א דרבותא חושן משפט סימן קמט שאלה ב.
↑  משח"א דרבותא או"ח תפט, ג.
↑  משח"א דרבותא יו"ד סימן ה.
↑  תולדות חכמי תונס עמ' שט.
↑  תולדות חכמי תוניס עמ' רלח.
↑  ראו תולדות חכמי תונס עמ' שעג.
↑  יש שכתבו שהיו נכדיו ויש שכתבו שהיו חתניו. ראו משחא דרבותא על התורה עמ' 24.
↑  משח"א דרבותא או"ח קפ, ב.
↑  משח"א דרבותא אה"ע לד, א.
↑  ראו שו"ת הרמב"ם, מכון ירושלים סימנים סג-סו.
↑  ראו משחא דרבותא סימן קיב.
↑  ראו 'זה השלחן' סימן סט.
↑  ראו: שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קנ"ח, סעיף ב' וסעיף ג'.
↑  משח"א דרבותא או"ח קנח, ד.
↑  תולדות חכמי תוניס עמוד סא.
↑  משח"א דרבותא יו"ד קצו.
↑  משח"א דרבותא יו"ד רסה, א.
↑  ראו משח"א דרבותא חלק ב אה"ע מב, ב, שכך העיד בנו הרב שלמה שכן פסק אביו.
↑  ראו משח"א דרבותא אה"ע סימן יז.
↑  ראו בהקדמה לספר 'משח"א דרבותא' מהד' תשנ"ב, מאת הרב נעים גבאי.
↑  ראו ספר ממלכת כהנים עמ' פז; תולדות חכמי תוניס עמ' קעט-קפ.
1 2 3  ע"פ הקדמת נכדיו לספר 'משח"א דרבותא'.
↑  בית המדרש הארצי לרבנים - האוניברסיטה ללימודי יהדות, בודפשט, הונגריה Ms. M 137. ראו בעמ' 2.
↑  תולדות חכמי תוניס עמ' קטז.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רבי דוד צפג' (הראשון) | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: רבי יוסף הכהן יצחקי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307524105171  ISNI: 0000 0004 0193 2491  LCCN: nr93033326  NTA: 381061078  VIAF: 297075405   WorldCat (עם VIAF): 297075405
מנטליים

| מנטליים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
על־משפחה:: צפרדעים
משפחה:: מנטליים
שם מדעי
 Mantellidae ‏לאורנט, 1946
תחום תפוצה


מנטליים (שם מדעי: Mantellidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
צפרדעים אלה חיות רק ביערות מדגסקר ובאי מיוט, שליד חופי אפריקה והם מגוונות באופיים. חלקם שוכנות יבשה ומטפסות עצים ואחרות שוכנות בביצות ונחלים. הם מטילים את ביציהם הן במים והן על עלים לחים. הם בעלי גדלים משתנים ואצל חלקם הנקבות גדולות מהזכרים, בעוד אצל אחרים הזכרים גדולים מהנקבות. חלק מהמינים אחראים לצאצאים ואחרים עוזבים אותם. אך כולם מחפשים מחסה בשעות החמות של היום, מתחת העלים או במים. כמו כן כולם אוכלות בשר (בעיקר של חרקים).
הסוגים Boophis ו-Mantella משמשים כחיות מחמד.
מיון

במשפחה יותר מ-210 מינים ב-3 תת-משפחות:
משפחה מנטליים (Mantellidae)
תת-משפחה Boophinae
סוג Boophis
תת-משפחה Laliostominae
סוג Aglyptodactylus
סוג ומין יחיד Laliostoma labrosum
תת-משפחה Mantellinae
סוג Blommersia
סוג ומין יחיד Boehmantis microtympanum
סוג Gephyromantis
סוג Guibemantis
סוג Mantella
סוג Mantidactylus
סוג Spinomantis
סוג ומין יחיד Tsingymantis antitra
סוג ומין יחיד Wakea madinika
מישור דספשן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  73°15′00″S 164°49′59″E﻿ / ﻿73.25°S 164.833°E﻿ / -73.25; 164.833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימישור דספשן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימישור דספשן
 
מפה טופוגרפית של אזור משור דספשן ואזור הר אוברלורד (קנה מידה 1:250,000)
מישור דספשן או מישור דיספשן (באנגלית: Deception Plateau) הוא מישור גבוה, המכוסה קרח, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 18 קילומטרים, ורוחבו של המישור 10 קילומטרים.
המישור גובל ותחום על ידי קרחון אוויאייטור, קרחון פיילוט, והר אוברלורד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המישור ניתן לו על ידי משלחת החקר הדרומית (the southern party) מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (the New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבשנים 1966–1967.
שם זה ניתן למישור, בשל המראה המטעה שלו כאשר צפו בו ממרחק. המישור נראה קטן יותר מאשר הוא באמת.
באנגלית "דיספשון" משמעו "מטעה".
מנהרות מתחת לנהר התמזה

מפת המנהרות
מתחת נהר התמזה כרויות מנהרות תחבורה רבות, המהוות חלק ממערך התחבורה של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. חפירת מנהרות אלה התאפשרה בשל אדמת החמר המצוייה מתחת לנהר. בשל מספר המנהרות הרב, לונדון נחשבת לאחת הערים עם המערכת התת-קרקעית הנרחבת ביותר בעולם. המנהרות משמשות הן תחבורת כלי רכב והולכי רגל, והן את מערכת הרכבת התחתית של לונדון.
רשימת המנהרות

המנהרות ממזרח (מורד הזרם) למערב (מעלה הזרם):
מעבר דרטפורד (מנהרת כלי רכב כפולה, 1963 ו-1980); וכן בשנת 2004 נכרתה מנהרת התקשורת מנהרת כבל דרטפורד)
מנהרת ווליץ' (מנהרה להולכי רגל בין ווליץ' וצפון ווליץ', 1912)
קו ג'ובילי (מנהרות של קו הרכבת התחתית ג'ובילי בין התחנות צפון גריניץ' וקאניניג טאון 1999).
מנהרת בלקוול (בין צפון גריניץ' לפופלר — מנהרה בתכנונו של אלכסנדר ביני משנת 1897; ומנהרה נוספת משנת 1967)
קו ג'ובילי (מנהרה של קו הרכבת התחתית ג'ובילי בין תחנת קנרי וורף לבין תחנת צפון גריניץ' 1999.)
מנהרת הרכבת הקלה של דוקלנדס (מנהרת רכבת בין תחנת איילנד גארדנס לבין קאטי סארק, 1999).
מנהרת גריניץ' (מנהרה להולכי רגל בין מילוול לגריניץ' בתכנונו של אלכסנדר ביני, 1902).
קו ג'ובילי (מנהרה של קו ג'ובילי של הרכבת התחתית בין תחנת קנדה ווטר לבין תחנת קנרי וורף, 1999).
מנהרת רות'רהית' (מנהרה לכלי רכב בין רות'רהית' וליימהאוס בתכנונו של מוריס פיצמוריס משנת 1908).
מנהרת התמזה (במקורה, מנהרה להולכי רגל. כיום מנהרת רכבת, בין תחנת הרכבת התחתית וופינג, ותחנת הרכבת התחתית רות'רהית'. מנהרה זו, שנבנתה על ידי מארק ברונל בשנת 1843 הייתה המנהרה התת-מימית הראשונה שנבנתה בעולם. כיום מהווה המנהרה חלק מקו מזרח לונדון של הרכבת התחתית.)
מנהרת טאוור (במקורה מנהרת רכבת, כיום מנהרת שירות. מנהרה זו תוכננה והוקמה על ידי פיטר ו. בארלו וג'יימס הנרי גרייטהד בשנת 1870 והייתה מנהרת הרכבת התחתית הראשונה שהוקמה בעולם (אך לא מנהרת הרכבת הראשונה). מאוחר יותר הפכה המנהרה למנהרה להולכי רגל, וכיום משמשת כמנהרת תקשורת המכילה קווי תקשורת אופטית).
קו נורת'רן (ענף הסיטי)(קו הרכבת התחתית נורת'רן שנבנה בשנת 1900 בין תחנות הרכבת התחתית בורו ורחוב המלך ויליאם. במקום עוברת גם מנהרת קו רכבת סיטי ודרום לונדון שנבנתה בשנת 1890 - מנהרה זו אינה בשימוש כיום בשל היותה צרה מידי. רוחב המנהרה כ- 3.1 מטרים, והשימוש בה פסק בשנת 1900 בשל הרחבת מנהרות הרכבת ל-3.5 מטרים).
קו ווטרלו וסיטי מנהרת קו הרכבת התחתית ווטרלו וסיטי. המנהרה הוקמה בשנת 1898.
קו נורת'רן (מנהרת קו הרכבת התחתית נורת'רן - ענף צ'רינג קרוס. המנהרה נבנתה בשנת 1926).
קו בייקרלו מנהרת קו הרכבת התחתית בייקרלו 1906.
קו ג'ובילי (מנהרת קו הרכבת התחתית ג'ובילי בין תחנת הרכבת התחתית וסטמינסטר ו-ווטרלו. נבנתה בשנת 1999).
קו ויקטוריה (מנהרת קו הרכבת התחתית ויקטוריה. המנהרה נבנתה בשנת 1971).
מנהרה כפולה עבור הרכבת הקלה דוקלנדס לווליץ' ארסנל נפתחה בשנת 2009.
מנהרה כפולה נוספת בין צפון ווליץ' ולווליץ' - נפתחה בשנת 2014  ומאפשרת תנועת רכבות בין צפון קנט לאייל אף דוגס ומרכז לונדון. (קו אליזבת)
מנהרות עתידיות

על פי תוכנית של תחבורה עבור לונדון נבנית מנהרה בין סילברטאון לצפון גריניץ' מתחת לנהר התמזה המקשרת את סילברטאון לחצי האי גריניץ' במזרח לונדון. פתיחת המנהרה מתוכננת ל-2025 - והיא תסייע בהפחתת הגודש הכרוני במנהרת בלקוול.
מנהרת מתוכננת נוספת, מנהרת הגאות והשפל (Thames Tideway Tunnel)  של התמזה, שאמורה להסתיים ב-2025, תהיה מנהרה באורך 25 ק"מ (16 מייל) העוברת בעיקר מתחת לקטע הגאות והשפל של נהר התמזה דרך מרכז לונדון כדי ללכוד, לאגור ולהעביר כמעט את כל הביוב הגולמי ומי הגשמים שכיום עולה על גדותיו לנהר.
הסיבות למספר המנהרות הרב

הסיבה העיקרית למספר המנהרות הרב באזור כה מצומצם (אזור מרכז לונדון) נובע משיקול היסטורי - באזור מרכז לונדון, על אף מספר תחנות הרכבת הרבות שהיו בעיר, היה מספר מועט של גשרים החוצים את התמזה.
באזור מרכז לונדון ישנם רק שלושה גשרי רכבת, ורק אחד מהם מאפשר מעבר רכבות מצפון לדרום דרך העיר (השניים האחרים מובילים לתחנות רכבת בקרבת הסיטי, אך אין המשך לתנועת הרכבות צפונה).
הסיבה ההיסטורית להיעדר הגשרים היה קיומו של נמל לונדון אשר פעל עד שנות ה-80 של המאה ה-20. בשל קיומו של הנמל עברה תנועת אוניות גדולות במעלה הנהר עד אזור הבריכה של לונדון (הנמצא דרומית לסיטי של לונדון). הגשר היחיד שנבנה מזרחית (במורד הנהר) לאזור זה היה גשר מצודת לונדון.
נימוק נוסף לבניית המנהרות היה רוחבו של הנהר. בשל רוחב הנהר לא ניתן היה לבנות גשרים שאפשרו מחד מעבר ספינות ומאידך היו יציבים דיים. בראשית המאה לא הייתה הטכנולוגיה לבנות גשרים רחבי מפתח (ואפילו גשר מצודת לונדון מאפשר מעבר צר בלבד בין שני מגדליו האמצעיים). רק החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 אפשרה הטכנולוגיה בניית גשרים גבוהים בעלי מפתח רחב כגון גשר המלכה אליזבת השנייה בדארטפורד.
סגירת נמל לונדון בסוף המאה ה-20 ביטלה את הדרישה שגובה הגשר יהיה לפחות 50 מטרים מעל פני הנהר, עובדה שאפשרה בניית גשרים במורד הנהר.
ראו גם

לונדון התת-קרקעית
לקריאה נוספת

פיטר אקרויד, London Under, הוצאת וינטז', לונדון, 2011.
הערות שוליים

↑  Crossrail - Crossrail, web.archive.org, ‏2022-12-29
↑  Transport for London | Every Journey Matters, Silvertown Tunnel, Transport for London (באנגלית בריטית)
↑  Thames Tideway Tunnel - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com
גשר מצודת לונדון מורם
מסוגלות הורית

ההנחה הרווחת בכל התרבויות האנושיות היא שהילדים הם קניינם החוקי של ההורים הביולוגיים. שאלת המסוגלות ההורית מתעוררת רק כאשר מדובר בהורה שהוא קטין, או בהורה-בוגר שלגביו קיימים סימנים שתפקודו לקוי, ושילדו נמצא בסיכון.
המסוגלות ההורית נגזרת מצורכי הילד ובדיקתה מתחילה בבדיקת מצבו של הילד. מסוגלות הורית תיבדק בכל פעם ביחס להורה המסוים ולילד המסוים. המסוגלות ההורית מתייחסת לצרכים של הילד או של הילדים, וליכולתו של ההורה לספק להם את צורכיהם. כאשר מאובחנים אצל ההורה ליקויים כמסוגלות ההורית, יש להעריך באיזו מידה ניתן לשקם את המסוגלות החסרה או הלקויה לרמה של הורות סבירה לילד. ייתכנו מצבים שבהם תהיה הערכה שהליקוי איננו ניתן לשיקום. ייתכנו קשיים בשיקום המסוגלות ההורית אם להורה חסרה תובנה לצורך בטיפול ובשינוי, אם חסרה לו מוטיבציה או אמונה בכוחו, או יכולת. המסוגלות ההורית מתייחסת למילוי צורכי הילד בתחומים רבים ומגוונים וככזו ניתן להבין כי הנושא איננו דיכוטומי, שהרי ההורה יכול להיות בעל מסוגלות טובה בנושאים מסוימים ובעל מסוגלות חסרה או לקויה בנושאים אחרים.
מקורות המידע להערכת מסוגלות הורית:
ממצאים עובדתיים - בדרך כלל מובא מידע רב ומגובש בתסקיר שמכינה פקיד הסעד. יש לתת להורים הזדמנות לערער על אמירות שנכתבו בתסקיר.
שיחות עם כל ילד ועם כל הילדים, עם ההורים כזוג ועם כל הורה בנפרד. חשוב שלאיש המקצוע תהיה הכרות ישירה עם כל הנוגעים בדבר. כמובן שאופי השיחה צריך להיות מותאם לגיל של הילד. חשוב שאיש המקצוע ישמע ישירות כיצד אלה שהוא מדבר עמהם רואים את המצב.
תצפיות אינטראקציה בין הילד וההורה, או הילדים וההורה. במידת האפשר רצוי שהתצפית באינטראקציה תהיה בסביבה טבעית עבור הילדים.
מבחנים פסיכודיאגנוסטיים לכל הורה ולכל ילד מגיל 6. המבחנים האלה מאפשרים לקבל הערכה על מצבו הנפשי של הנבדק, הערכת הבשלות של האישיות, הגמישות שלו ויכולתו להשתנות, והכוחות שלו להשתתף בתהליך טיפולי. ככל שהאדם בשל יותר, בעל כוחות וגמישות, כך יוכל ללמוד ולשפר את היכולת ההורית שלו.
הסוגיה של מסוגלות הורית נדונה כאמור במסגרת של כמה נושאים וחוקים: חוק אימוץ ילדים, חוק הנוער (טיפול והשגחה) ובמסגרת דיונים על משמורת בהליכי גירושין.
הערות שוליים

↑  דוד יגיל, שיקולים ולבטים באבחון מסוגלות הורית, הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה, 2008
↑  יורם צדיק, איך להעריך מסוגלות הורית, נובמבר, איך להעריך מסוגלות הורית, רפואה משפט- ספר היובל, 2011
↑  מיכל אביב, מהי מסוגלות הורית ואיך היא משפיעה על משמורת?, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏25/07/2016
מלאך המות והשוחט

"מלאך המות והשוחט" הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, המספר על שוחט זקן שמלאך המוות בא לקחתו. השוחט ביקש פעמים אחדות ארכה של שעות אחדות לשם השלמתה של מצווה, ומלאך המוות נענה לבקשות אלה, ובסופו של דבר זכה השוחט לעוד שנות חיים רבות עם אשתו.
הסיפור פורסם לראשונה ב-30 בספטמבר 1955 (או 1953) בעיתון "הארץ", ופעם נוספת באותו עיתון בספטמבר 1961, ולבסוף נכלל בכרך "האש והעצים" שיצא לאור בשנת ה'תשכ"ב, הכרך האחרון של כתבי עגנון שיצא לאור בחייו. במעבר בין הגרסאות התרחב הסיפור וכמעט הוכפל.
תקציר העלילה

השוחט הזקן הלך לבית המטבחיים לשחוט שור. בדרכו פגש את מלאך המוות שבא לקחתו. ביקש השוחט דחייה של שתיים-שלוש שעות בביצוע הגזירה, בנימוק: "חמישי בשבת היום, ואני הולך לבית המטבחיים להכין לאנשי עירי בשר לשבת, ואם אתה מניחני עד לאחר שחיטת השור ואחר בדיקתו אתה מסייע לענג את השבת שאין שמחה אלא בבשר ואף הבהמה נשכרת שנשחטת בסכין כשרה ומברכין על שחיטתה ובשרה נאכל בשבת". נענה מלאך המוות לבקשה.
לאחר שסיים השוחט את מלאכתו, שוב פגש את מלאך המוות, ושוב ביקש דחייה, בנימוק: "המתן לי עד שאסעוד תחילה ואעלה על מיטתי ואפשוט רגלי ואמות כדרך שרוב בני האדם מתים ולא אמות בשוק כבהמה". נענה מלאך המוות לבקשה.
הלך הזקן לבית הכנסת והתפלל, שנה פרק משניות וקרא את פרשת השבוע, ומשם המשיך לביתו, ואכל את ארוחת הערב שהכינה לו אשתו. "לאחר שהתוודה פשט את בגדיו ועלה על מטתו וקרא קריאת שמע והמתין לזה שרגיל לבוא אפילו אין ממתינים לו". הגיע מלאך המות, ובמידת הרחמים נענה לבקשתו של השוחט לדחות את המיתה עד לאחר חצות היום, לאחר שהשוחט ציין את שאמרו: "מת בערב שבת סימן יפה לו".
לאחר שהתעורר משנתו הלך השוחט לבית הכנסת והתפלל. לאחר מכן עסק בהכנות לשבת. לקראת כניסת השבת הגיע מלאך המות. ביקש ממנו השוחט לגרום הנאה לעצם לוז שבגופו, שאינה נהנית אלא מסעודת מלווה מלכה, והוסיף: "ואם ירצה השם לאחר שהאכלתיה כזית המוציא הריני ממציא עצמי בידיך לעשות בי כשם שציווך אלוקינו". נענה מלאך המות לבקשה, אך הזהיר: "לכשאחזור אצלך לאחר סעודת מלווה מלכה אל תשטה בי ואל תאמר לי לך ושוב".
קיים השוחט את מצוות השבת, ובמוצאי שבת ערך הבדלה. הגיעו לביתו לסעודת מלווה מלכה "בניו ובנותיו וחתניו וכלותיו הם ובניהם ובנותיהם". לאחר שפרשו האורחים עלה השוחט על מיטתו וקרא קריאת שמע ונרדם. עלתה נשמתו אל הקדוש ברוך הוא וביקשה רחמים עליו. "ולפי שחביבים על הקדוש ברוך הוא תורה ומצוות ומעשים טובים שאדם עושה בעולם הזה, הניחו בחיים. ולא עוד אלא שהוסיף לו ימים ושנים. ולא עוד אלא שהיה כל השנים בריא. ואף אשתו כמותו בריאה היתה". את מלאך המות פייס הקדוש ברוך הוא "בעוברי עבירה חייבי מיתה מן התורה".
פרשנות > מקורות לסיפור

תבנית הסיפור מושפעת מהמדרשים העוסקים במותו של משה רבנו, ובהם המדרשים בדברים רבה לפרשת "ואתחנן" ובמדרש תנחומא.
ראשיתו של הסיפור במפגש בין שלושה מגיבורי "חד גדיא" - השור, השוחט ומלאך המות, שבו מצטט מלאך המות את השורה  "ואתא מלאך המות ושחט לשוחט דשחט לתורא". אזכור שורה זו חוזר בהמשך הסיפור, בחלום מסויט של השוחט, שבו חושב השוחט: "ואלמלא לא שחטתי אותו היה רובץ ברפת וישן ואף אני הייתי ישן ולא אירע לי כל שאירעני עם מלאך המות שמבקש ליטול את נשמתי."
פרשנות > מלאך המות

מלאך  המות מתגלה בסיפור זה כתלמיד חכם הבקי בתנ"ך, בתלמוד ובמדרשים, וציטוט ממקורות אלה מהווה חלק ניכר משיחתו עם השוחט (המרבה אף הוא להסתמך על מקורות אלה). אופיו זה של מלאך המות ניכר כבר בדבריו הראשונים לשוחט, שנבהל למראהו:
בכל שנה ושנה אתה אומר בהגדה של פסח ואתא מלאך המות ושחט לשוחט דשחט לתורא, ועכשיו שאני בא אתה נבעת, כעניין שנאמר (איוב ד) תגע עדיך ותבהל. אם על מיתתך אתה מצטער, כבר אמר שלמה, טוב שם משמן טוב ויום המות מיום הולדו, שכיון שאדם מת שוב אינו חוטא, ולא עוד אלא שמיתתו מביאה אותו לידי חיים שאין אחריהם מיתה.
זהו מלאך מוות פחות אלים ונחוש מהמקובל באגדות העוסקות בו, ויש בדמותו "שמץ ממידת המתינות והסלחנות ביחס לקורבנו, המקבל כביכול על עצמו את עול שלטונו והנתון לחסדיו".
מלאך המוות מרובה עיניים - תחילה הוא מבהיק ב-455 עיניו, ואחר הוא עוצם אחדות מהן, כך שנראות 446 מהן, וניתן הסבר לכך: "שכן ארבע מאות וארבעים ושש בגימטריא מות".
השם "מלאך המות" מופיע בשם הסיפור ובמהלכו, אך בנוסף לכך ההתייחסות אליו היא בשלל כינויים:
זה שאנו מתבקשים ממנו ואין אנו מבקשים אותו.
זה שרגיל לבוא אפילו אין ממתינים לו.
זה שאנו מסיחים דעתנו ממנו והוא אינו מסיח דעתו ממנו.
זה שדרכו לבוא אפילו אין ממתינין לו.
זה שאיני רוצה להזכירו.
אותו בעל עיניים.
פרשנות > זמן הסיפור

עלילת הסיפור מתרחשת במשך פחות משלושה ימים: החל מיום חמישי, שבו התקיים המפגש הראשון בין מלאך המות לשוחט, ועד ליום ראשון בבוקר, שבו חזרה הנשמה לגופו של השוחט. חלק ניכר מזמן זה הוא השבת, וגם הפעילות בימים הסובבים אותה מכוונת אליה. את בקשת הארכה הראשונה נימק השוחט: "חמישי בשבת היום, ואני הולך לבית המטבחיים להכין לאנשי עירי בשר לשבת, ואם אתה מניחני עד לאחר שחיטת השור ואחר בדיקתו אתה מסייע לענג את השבת שאין שמחה אלא בבשר ואף הבהמה נשכרת שנשחטת בסכין כשרה ומברכין על שחיטתה ובשרה נאכל בשבת". בליל שישי קורא השוחט את פרשת השבוע, כחלק מההכנות לשבת. לאחר מכן, כאשר השוחט מספר למלאך המות שהוא מחכה למשיח, עונה לו מלאך המות: "שכחת תלמודך זקן או שמא שכחת שהלילה הזה ליל ערב שבת הוא, הרי גמרא מפורשת היא כבר מובטח להם לישראל שאין אליהו בא בערבי שבתות". בתום תפילתו הבאה חזר השוחט וקרא בפרשת השבוע, "שנים מקרא ואחד תרגום". כאשר התקרבה כניסת השבת "הרהר הזקן בלבו, אם אינו נוטל את נשמתי מיד יטול אותה בליל שבת ונמצא אני מוטל בבית הכנסת עד אחר השבת". הוא מסתיר מבני ביתו את מותו הקרוב, משום "שאם ידעו יניחו צורכי השבת ונמצא שולחנם חסר בשבת". עם צאת השבת עשה השוחט הבדלה וסעד סעודת מלווה מלכה עם משפחתו ועם העניים שבאו לביתו.
פרשנות > תשובה, תפילה וצדקה

בפיוט "ונתנה תוקף", הנאמר בתפילת מוסף בראש השנה וביום הכיפורים, נאמר: ”וּתְשׁוּבָה וּתְפִלָּה וּצְדָקָה, מַעֲבִירִין אֶת רֹעַ הַגְּזֵרָה”. ברוח גישה זו מנצל השוחט הזקן את הארכות הקצרות שהעניק לו מלאך המות. הוא מקפיד על תפילותיו וברכותיו, ומתאמץ בהן כמי שיודע שזמנו קצוב. שמואל ורסס ציין כי "התפילות וזמנן משמשים ציוני דרך של אותו מאבק דרוך לחיים". תוך כדי התפילה ובזמנים שבין התפילות עולים בו הרהורי תשובה, כגון: "התחיל הזקן משתומם על כל השנים שהיה חי, שהיה כבהמה בבקעה, רועה ואוכלת ואינה נותנת דעתה לשם מה היא אוכלת ומה אכילתה מחייבת אותה". בנוסף, הוא מניח מכספו לצדקה על הקבר שקנה לעצמו, ומארח עניים בביתו לסעודת מלווה מלכה.