stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברונכוסקופיה
היסטוריה

לרופא האף אוזן גרון הגרמני גוסטב קיליאן מייחסים את ביצועה של הברונכוסקופיה הראשונה בשנת 1897. הוא השתמש בברונכוסקופ קשיח על מנת להסיר עצם חזיר מדרכי נשימה של מטופל. הטיפול בוצע אצל מטופל ער בהרדמה מקומית בעזרת קוקאין. מאז ועד שנות ה-1970 טיפולים כאלה בוצעו רק באמצעות ברונכוסקופים קשיחים.
בשנות ה-1920 שכלל שבלייה ג'קסון את הברונכוסקופ הקשיח שנועד לבדיקה חזותית של הקנה ושל הסימפונות הגדולים. הלרינגולו הבריטי ויקטור ניגאס (Negus) שעבד עם ג'קסון שיפר את עיצוב האנדוקסופים מסוג זה, כולל מה שנודע כברונכוסקופ ניגאס.
בשנת 1966 המציא שיגטו איקדה את הברונכוסקופ הגמיש. תחילה כלי זה השתמש באלומות פיברו-אופטיות הדורשות מקור תאורה חיצוני.
לאנדוקופים אלה היו קטרים חיצוניים של כ-5-6 מילימטר, עם יכולת כיפוף של 180 מעלות ויכולת פישוט של 120 מעלות, שאיפשרו גישה אל סימפונות אונתיים וסגמנטליים. מאוחר יותר ברונכוסופקים פבירו-אופטיים הוחלפו על ידי CCD (charge coupled device) (צ'יפ וידאו) בממוקמים בקצה הדיסטלי שלהם.
ביצוע הבדיקה

הבדיקה מתבצעת על ידי מומחה ברפואת ריאות ואחות. הבדיקה מתבצעת בהרדמה מלאה, ולפניה יתבקש הנבדק להיות בצום של כחמש שעות. לאחר שהחולה מורדם, מחדיר הרופא ברונכוסקופ דרך האף אל תוך הריאות. בעזרת הברונכוסקופ יכול הרופא לאבחן מחלות ובעיות שונות בריאה, לנקז מוגלה או לקחת ביופסיה.
הבדיקה אורכת כרבע שעה והנבדק מתעורר אחריה באופן טבעי. לאחר כשעתיים ישוחרר החולה לביתו (אם אינו מאושפז). את תוצאות הבדיקה יקבל הנבדק מיד לאחר הבדיקה (אלא אם נלקחה ביופסיה ויש לחכות לתשובות מהמעבדה).
תופעות לאחר הבדיקה

לאחר שיתעורר הנבדק הוא עלול לחוש טשטוש ו/או בחילה בגלל ההרדמה. בדרך כלל ירגיש הנבדק תחושה של גירוי בדרכי הנשימה, בעיקר בגרון, ויומלץ על שתיית תה (אך רק כשעה לאחר הבדיקה). ייתכנו קשיים בדיבור בהתחלה, צורך בחמצן, שיעול, ומעט דם בליחה.
הערות שוליים

↑  ברונכוסקופיה במילון מונחים שונים ברפואה ב (תשע"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4008350-0  NKC: ph119004
גלמפינג

אוהל קנבס על שפת מכתש רמון
גלמפינג (באנגלית: Glamping) הוא מושג בתחום תרבות הפנאי והנופש המתייחס למתקני לינה ואירוח בסגנון מחנאות מהודר בתנאים גבוהים ביותר, הממוקמים בפינות חמד בחיק הטבע. מקור המילה בהלחם המילים Glamorous (זוהר, מפואר) ו-Camping (מחנאות).
מהות הגלמפינג

עיקרה של תרבות הגלמפינג היא הענקת תנאי שהות נוחים ומפנקים בטבע במתקן אשר שומר על תחושת קרבה וחיבור מיידי לסביבה (שלא כמו בבית המלון המפריד בין האורחים לסביבתם). מציאות זו מושגת על ידי שימוש באמצעי לינה המוכרים מתחום המחנאות אשר עברו שיפורים והתאמות כדי להביאם לרמת האירוח הגבוהה של תחום הגלמפינג. אמצעי לינה אלה עשויים לכלול: אוהלי קנבס, אוהלי טיפי, אוהלי יורט, בקתות, נגררים, בתי עץ ועוד. מתקני האירוח יהיו מאובזרים במזרנים איכותיים או מיטות, בשמיכות ומצעים יוקרתיים, בריהוט נלווה בתוך יחידת האירוח ובשלל אביזרי נוחות. אתר גלמפינג יכול להיות קבוע (בדומה לבית מלון) או ארעי- כזה המוקם במיוחד לפי הזמנה- לפרק לזמן קצר ומפורק לאחר עזיבת האורחים.
נהוג שאתרי הגלמפינג מציעים לאורחיהם שירותים ברמה גבוהה ביותר כולל ארוחות גורמה, משקאות ופעילויות המערבות את האורחים עם הסביבה הטבעית בה נמצא אתר הגלמפינג.
גלמפינג בעולם ובישראל

ראשית הגלמפינג באירופה בתחילת המאה ה-21. עד מהרה התפשטה האופנה הזו גם לארצות הברית ואתרי גלמפינג החלו לצוץ בנקודות טבע מרהיבות ברחבי היבשת. במקביל, החלו לעלות ברשת אתרי אינטרנט העוסקים באופנת הגלמפינג. אתרים אלה כוללים אינדקסים לאתרי גלמפינג בעולם כולו, חוות דעת ועדכונים שוטפים מהנעשה בתחום.
בישראל (2013) תחום הגלמפינג עדיין נמצא בחיתוליו כאשר גם מבין העוסקים בתחום התיירות, רק מעטים התוודעו למושג. עם זאת, ניתן למצוא בישראל חברות המציעות חוויות אירוח בטבע העושות שימוש במונח גלמפינג.
הערות שוליים

↑  גליה גוטמן, ‏המחנות העולים, באתר גלובס, 28 במרץ 2007
מתחם מנוחה באתר גלמפינג ארעי במכתש רמון
גשר נחל שקמה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר לשעבר 
 מיקום:  הנגב 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1916
 תאריך פתיחה רשמי:  1916 
 קואורדינטות:  31°30′05″N 34°45′50″E﻿ / ﻿31.50145492965°N 34.764000484482°E﻿ / 31.50145492965; 34.764000484482
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) גשר נחל שקמה(למפת מערב הנגב רגילה) גשר נחל שקמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר נחל שקמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר נחל שקמה
 
גשר נחל שקמה או גשר הרכבת הוא גשר שעובר מעל נחל שקמה, וממוקם בסמוך לשמורת הטבע פורה. הוא אחד מהגשרים הרבים שנבנו בידי העות'מאנים ב-1916 ברחבי הנגב המערבי כתשתית להנחת מסילת הרכבת מנחל שורק לקוסיימה. מסילת רכבת זו איפשרה מעבר כוחות ואספקה רבים דרומה כדי לתמוך במאמץ הטורקי לכבוש את תעלת סואץ בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. בפועל, בניית המסילה הושלמה עד ניצנה שם הקימו הטורקים מחנה לוגיסטי גדול. לאחר ניצחון הבריטים במערכה על הגנת תעלת סואץ הם החלו לבנות מסילה מקבילה לאורך החוף. במאי 1917 חיבלו הבריטים במסילה הטורקית במספר נקודות מדרום לבאר שבע והטורקים לא השתמשו במסילה מדרום לעיר ואף פירקו אותה לטובת מיזמים צבאיים אחרים.
מבנה הגשר היה בעל קשתות והיה עשוי מאבן בדומה לגשרים נוספים שנבנו במסגרת פרויקט מסילת הרכבת בנגב.
בתקופת המנדט הבריטי היווה הגשר חלק מקו דמשק באר שבע עד שנת 1927 אז הופסק השימוש בקו משתי סיבות: רוחב המסילה העות'מאנית שהיה צר בכ-40 ס"מ מהסטנדרט הבריטי וחוסר כדאיות עקב דלילות האוכלוסייה. לאחר שהופסק השימוש ברכבת הוסרו מסילות הרכבת מן הגשר, חלק מחומרי הגלם שמהם נבנה הגשר נבזזו על ידי מקומיים לצורך בניית בתים באזור. ב-1956 נחנכה מסילת הדרום לבאר שבע שעברה במסלול מזרחי למסלול המקורי של הרכבת העות'מאנית.
אי תחזוקת הגשר ושדידת אבני האומנות והכנפיים ערערו את יציבות הגשר עם השנים ובשנת 1970 הוא התמוטט במהלך שיטפון בנחל שקמה. כיום נותרו מן הגשר רק חלקיו הסמוכים לגדות הנחל.
גשר נובוספאסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר רכב-רכבת, גשר רכבת קלה 
 על שם:  מנזר נובוספסקי 
 כתובת:  מוסקבה 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1911
 תאריך פתיחה רשמי:  1911 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 אורך:  502 מ' 
 רוחב:  24.4 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  55°43′43″N 37°39′15″E﻿ / ﻿55.728611111111°N 37.654166666667°E﻿ / 55.728611111111; 37.654166666667
 he
 
הגשר כיום. ניתן לראות את שלבי ההגבהה השונים של הגשר על עמודי התמיכה של הגשר.
גשר נובוספאסקי (ברוסית: Новоспасский Мост) הוא גשר פלדה החוצה את נהר מוסקבה, ומחבר בין מנזר נובוספאסקי לבין תחנת הרכבת פאבלצקי, במוסקבה, בירת רוסיה. הגשר ממוקם כשלושה ק"מ דרומית מזרחית לקרמלין.
הגשר הנוכחי נבנה בשנת 1911 משלוש קשתות פלדה. בשנת 2000 שופץ הגשר והקשתות הוחלפו בלוחות פלדה.
היסטוריה

הגשר הראשון באתר זה נבנה במהלך המאה ה-16 על מנת לקשר את מנזר נובוספאסקי עם צידו השני של הנהר. גשר העץ שופץ והוחלף במהלך השנים, עד שבשנת 1910 נהרס. בשנת 1911 נבנה גשר פלדה בן שלוש קשתות (בדומה לגשרים אחרים שנבנו במוסקבה קודם למהפכה הרוסית.
הגשר היה בנוי פלדה ומרוצף עץ כשאורך מקטעיו היה: 40.54, 46.99 ו-40.54 מטרים, ורוחבו היה 21.2 מטרים (רוחב הכולל ארבעה מסלולים כאשר שנים מהם היו מסלולי חשמלית).
בין השנים 1937–1938 הגשר נבנה מחדש על פי תכנונם של המהנדסים ורנר, סוקולוב והאחים יאקובלב. במסגרת השיפוץ הוגבה הגשר ב-2.7 מטרים, על מנת לאפשר תנועת אוניות בנהר - וכעת גובה הגשר 8.6 מטרים מעל פני הנהר ורוחב הקשת האמצעית 30 מטרים. במסגרת השיפוץ נבנו כבישי עליה לגשר באורך כולל של 502 מטרים, והגשר רוצף בבטון.
בשנת 2000 נבנה הגשר מחדש, קשתותיו הוחלפו בלוחות פלדה שעליהם סיפונים קלים שרוחבם 24.4 מטרים. קשתות דמה נבנו בצדדי הגשר על מנת לדמות את הקשתות שהיו לגשר בעבר.
גזפרום נפט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  בורסת מוסקבה (SIBN)  הבורסה לניירות ערך בלונדון 
 מייסדים:  רומן אברמוביץ'
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 חברת אם:  גזפרום
 חברות בנות:  נפטנה אינדוסטרייה סרבייה  Moscow Refinery  Omsk oil refinery  Gazpromneft Lubricants  Gazpromneft NTC  Gazpromneft-Khantos  Gazprom Neft Shelf  Gazpromneft-Noyabrskneftegaz  Gazpromneft-Belnefteproduct 
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 בעלות:  גזפרום
 ענפי תעשייה:  קמעונאות, קידוח נפט, oil refining industry in Russia 
 מוצרים עיקריים:  הפקה גז טבעי ונפט
 הכנסות:  1,230 מיליארד רובל רוסי (2012)
 רווח תפעולי:  561,337,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 רווח:  176 מיליארד רובל רוסי (2012)
 הון עצמי:  2,538,193,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2021) 
 יו"ר:  אלכסיי מילר 
 מנכ"ל:  אלכסנדר דיוקוב
 עובדים:  72,000 (2020)
  
 www.gazprom-neft.ru
 
גזפרום נפט (רוסית: Газпром нефть) - שעד ספטמבר 2005 נקראה בשם סיבנפט (Сибнефть), החברה החמישית בגודלה ברוסיה בתחום ייצור נפט וזיקוקו. החברה נרשמה ב-2006 בסנקט פטרבורג, כשקודם לכן הייתה באומסק שבסיביר. המשרד הראשי של החברה נמצא במוסקבה, ובעתיד מתוכננת בניית משרדים חדשים והעברת המשרד הראשי לסנקט פטרבורג (מרכז לאחטה).
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1995 בצו נשיאותי של בוריס ילצין בשם "חברת הנפט הסיבירית" (Сибирская нефтяная компания), "סיבנפט" בראשי תיבות. החברה הוקמה מתוך ניסיון לפרק את המונופול של רוסנפט. שנתיים לאחר הקמתה, סיבנפט הופרטה כאשר רומן אברמוביץ' ובוריס ברזובסקי זכו במכרז על החברה ובמרבית מניותיה, שרכשו את החברה על סך של כ-100 מיליון דולרים. פעמיים (ב-1998 וב-2003) ניסתה החברה להתמזג עם YUKOS, כדי ליצור את חברת הנפט הגדולה ברוסיה, אך ללא הצלחה.
בספטמבר 2005 השתלטה חברת גזפרום על החברה; עבור 72.663% מהחברה היא שילמה 13.01 מיליארד דולר לחברת Millhouse Capital UK Ltd, חברת ההחזקות של רומן אברמוביץ'.
בסתיו 2006 מועצת המנהלים של החברה החליטה לשנות את שם החברה מ"סיבנפט" ל"גזפרום נפט" ולהירשם מחדש בסנקט פטרבורג ובעתיד לפתח פרויקט בנייה של קומפלקס משרדים עבור החברה - גזפרום סיטי, הידוע יותר כאוחטה סנטר.
ב-2008 נחתם הסכם במוסקבה בין ממשלת רוסיה לממשלת סרביה על מכירת 51% ממניות חברת הנפט הלאומית של סרביה, "נפטנה אינדוסטרייה סרבייה" (Нафтна индустрија Србије), לגזפרום נפט.
פעילות

גזפרום נפט פועלת באזורי נפט וגז במחוזות האוטונומיים ימלו-ננץ וחנטי ומנסי ובמחוזות אומסק, טומסק ואורנבורג, ומתקני הזיקוק העיקריים שלה ממוקמים ב-אומסק (בית זיקוק לנפט באומסק, Омский нефтеперерабатывающий завод – אחד מבתי הזיקוק הגדולים ברוסיה), במוסקבה בירוסלבל ובסרביה.
מנהלי החברה

ויקטור גורודילוב (1995–1997)
אנדריי בלוך (1997–1998)
יבגני שווידלר (1998–2005)
אלכסנדר ריאזאנוב (2005–2006)
אלכסנדר דיוקוב (2006–)
ראו גם

גזפרום
כלכלת רוסיה
הערות שוליים

↑  באזור נויאברסק למשל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017154138  VIAF: 9903151247972444270003   WorldCat (עם VIAF): 9903151247972444270003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'. וו. ברידג'

| --- | --- |

ג'.וו. ברידג', כפי שהופיע על עטיפת החוברת Cable & Deadpool #34 מינואר 2007, אמנות מאת מארק ברוקס
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  X-Force #1 (אוגוסט 1991)
 הופעה אחרונה:  Punisher Vol. 7 #10 (אוקטובר 2009)
 יוצרים:  פביאן ניצ'זה רוב ליפילד
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ורג' וושינגטון ברידג'
 סטטוס:  לא פעיל
 מקצוע:  נשיא ארצות הברית, שכיר חרב, חייל
 כוחות:  ללא כוחות על מומחה טקטי, מיומן בקרב פנים אל פנים וכלי נשק
 חבר לשעבר בקבוצה:  S.H.I.E.L.D. (מנהל) קבוצת השישה נשק פריים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  סנדי ברידג' (אשה, מתה) טיילר ברידג' (בן חורג)
 
ג'ורג' וושינגטון ברידג' (באנגלית: George Washington Bridge) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס פורס והמעניש ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Force #1 מאוגוסט 1991, ונוצרה בידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר רוב ליפילד.
ברידג' הוא שכיר חרב יוצא מלחמת וייטנאם, המזוהה עם קבוצת שכירי החרב "השישה" בהנהגת קייבל. פרט לכך, הוא היה ידוע כאיש-הקשר של קייבל והאקס-מן בנושא בעיותיה של סוכנות S.H.I.E.L.D. בענייני מוטאנטים, והיה ידוע גם כמנהל הסוכנות. ביקום MC2, ברידג' הופך לנשיא ארצות הברית האפרו-אמריקאי הראשון. הוא הופיע בהופעת קמע באחד מפרקי אקס-מן: סדרת האנימציה לצד ניק פיורי ו-וור משין.
ביוגרפיה בדיונית

ג'ורג' וושינגטון ברידג' העדיף לקצר את שמו לג'. וו. ברידג' כדי להימנע מבדיחות על גשר ג'ורג' וושינגטון. שירת במלחמת וייטנאם בגיל שבע עשרה, ובגלל כישוריו הצבאיים הצטרף לחבורת שכירי חרב בשם "הפראיים". היות שהשם היה תפוס על ידי קבוצתה של סילבר סייבל, השם שונה לקבוצת השישיה. פרט לברידג', הצוות כלל את קייבל הנוסע בזמן, דומינו המוטאנטית, תיאודור וינצ'סטר/גריזלי המוטאנט החייתי, גאריסון קיין ואייזנהאואר קנטי/האמר ההאקר. במהלך משימה, הצוות נתקל בסטרייף וקייבל ירה בקנטי כדי למנוע ממנו למסור מידע. קייבל עזב את הצוות באמצעות טכנולוגיה עתידנית, שלא יכלה להביא עמו את שאר הצוות. הצוות האמין כי קייבל נטש אותם; בהרס המתחולל, קיין מאבד את ידיו בעוד ברידג', גריזלי ודומינו נמלטים. קנטי רותק לכיסא גלגלים, וקיין מצא תחליף קיברנטי לזרועותיו האבודות.
מאוחר יותר, ברידג' הצטרף לסוכנות S.H.I.E.L.D. והגיע לדרגת מנהל. כאשר קייבל הצטרף למוטנטים החדשים והפך אותם לאקס פורס, S.H.I.E.L.D. ביקשו מברידג' לחקור. למרות הטינה שברידג' רחש לקייבל, הוא הרגיש כי הוא מוכרח להזהיר אותו אך זה לא זכה להתייחסות. עם מחלקה K הקנדית יצר ברידג' את קבוצת נשק פריים, בה כל חבר בקבוצה רוחש טינה לקייבל. נשק פריים כלל את גאריסון קיין תחת השם "נשק אקס", נוסף לגריזלי, ריקטור, יטי כוונדיגו וטייגרסטרייק. הם תקפו את האקס פורס, אך גילו כי קייבל השאיר את הצוות להילחם לבדו; בסירוב להילחם בחבריו הישנים, ריקטור הצטרף לאקס פורס ונשק פריים התפרק לאיטו.
הוא נפגש עם ג'רמי קלארק, ראש מחלקה K, אשר שלח את גאריסון קיין להביס את קייבל. למרות שברידג' מסר לקיין מידע חיוני על מנת להביסו, קיין וקייבל השלימו, ולאחר מאבק קצר, ברידג' השלים גם הוא עם קייבל. בשנים הבאות יידע ברידג' את קייבל, האקס פורס והאקס-מן על בעיות המוטאנטים של S.H.I.E.L.D., כמו גם על מבצע אפס סובלנות. באופן לא רשמי שכר ברידג' את דומינו לפקח על דניאל מונסטאר, שערקה מ-S.H.I.E.L.D. לקבוצת טרור מוטאנטית. כאשר קייבל הקים את האי הצף פרובידנס הנועד לאיחוד תושבי העולם, סוכנות S.H.I.E.L.D. יצרה קבוצת "שישיה" חדשה, בה היה חבר ברידג', ושלחה אותם לחקור את מטרותיו. בהגיעם לפרובידנס, הקבוצה השתכנעה במטרותיו של קייבל ונסוגה. מאוחר יותר הופיע ברידג' כשכיר חרב, מה שמרמז על התפטרותו מסוכנות S.H.I.E.L.D..
ברידג' חזר לשורות S.H.I.E.L.D. לבקשתו של ג'ספר סיטוול כדי להביס ולעצור את המעניש. ברידג' עבר שינוי פיזי דרסטי, והמיר את דתו לאסלאם. לאחר שלא הצליח, הוא התפטר בטענה שלא יוכל להשתמש בכוח הדרוש כדי לעצור את המעניש תחת פיקוד ממשלתי. הוא הושכר על ידי סיטוול כעצמאי, וגייס את דומינו, סילבר סייבל וקונטסה ולנטינה אלגרה דה לה פונטיין לכוח משימה נגד המעניש. במהלך אירועי "שלטון אפל", הברדס הקים לתחייה צבא נבלי על כדי להרוג את המעניש. שניים מתוכם, פתן המוות ובסיליסק, החזיקו כבני ערובה את אשתו ובנו של ברידג' כדי שיספר להם היכן ניתן למצוא את המעניש. מאוחר יותר, על מנת להקים לתחייה את בנו ואת משפחתו של המעניש, מיקרוצ'יפ ירה בראשו של ברידג' והרג אותו.
גשר סאת'ק

| --- | --- |

גשר סאת'ק וקתדרלת סנט פול
 מידע כללי
 סוג:  גשר
 כתובת:  לונדון/סאות'ווארק-לואישהאם 
 מיקום:  לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1921
 תאריך פתיחה רשמי:  1921 
 חומרי בנייה:  פלדה, גרניט 
 מידות
 אורך:  243 מ' 
 רוחב:  17 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  73 מ' 
 קואורדינטות:  51°30′32″N 0°05′40″W﻿ / ﻿51.508888888889°N 0.094444444444444°W﻿ / 51.508888888889; -0.094444444444444
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר סאת'ק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר סאת'ק(למפת הסיטי של לונדון רגילה) גשר סאת'ק(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) גשר סאת'ק
 
גשר סאת'רק - מבט מאזור סאות' בנק - הגדה הדרומית של נהר התמזה. ברקע ניתן לראות את מגדל 42 ואת בניין סוויס רה.
גשר סאת'ק (באנגלית: Southwark Bridge) הוא גשר קשתות על נהר התמזה המקשר בין הסיטי של לונדון הנמצאת צפונית לנהר, לבין אזור סאת'ק, בו נמצאים מוזיאון טייט מודרן ומוזיאון כלא קלינק, דרומית לנהר.
חלקו הצפוני של הגשר נמצא בסמוך לתחנת הרכבת רחוב קנון.
הגשר נמצא בין גשר המילניום במעלה הנהר לבין גשר רחוב קנון במורד הנהר.
היסטוריה

הגשר הראשון במיקום זה תוכנן על ידי המהנדס ג'ון רני ונפתח לציבור בשנת 1819. הגשר נבנה במיקום בו נהגו משיטי סירות להעביר נוסעים מצד אחד של הנהר למשנהו.
הגשר הנוכחי, שתוכנן על ידי אנרסט ג'ורג' ובזיל מוט, נפתח לציבור בשנת 1921. הגשר נמצא בבעלות ובניהול חברת אחוזת ברידג' האוס - קרן צדקה בפיקוח תאגיד לונדון.
גלינה פור דה-ברה

גלינה פור דה-ברה, צילום: אוראל לוי
גלינה פור דה-ברה (צרפתית: Gallina Port Des Bras) היא דמות דראג קווין המגולמת על ידי האמן והפעיל החברתי גיל נוה (נולד ב-15 ביוני 1983). נוה עוסק רבות בפיתוח תחום הדראג המקצועי בישראל, כאמנות במה - ובין היתר הקים את בית הספר לדראג, ובאמצעותו הכשיר והדריך מלכות ומלכי דראג רבים. כמו כן יזם את ליין הדראג Werk, שהוא ליין דראג שבועי מהבולטים בישראל.
ביוגרפיה

נוה נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-15 ביוני 1983. הוא עלה עם משפחתו ארצה בגיל שבועיים, וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים. לדברי נוה, כבר בגיל צעיר נהג ללבוש את בגדיה של אימו. בגיל 5 הופיע לדבריו לראשונה על במה במסגרת חוג מחול סטודיו מחולה שבמושבה הגרמנית, ובכיתה ז' נהג לעשות חיקויים לחבריו לכיתה. בסמוך לגיל הבר מצווה יצא מהארון מול חבריו ובהמשך מול משפחתו.
למד בתיכון האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, והתגייס לצה"ל במעמד רקדן מצטיין. שירת בגלי צה"ל בין היתר כעורך אתר האינטרנט של התחנה. במסגרת שירותו זכה בפרס מפקד גל"צ על התוכנית "גאוות יחידה" שעסקה בחיילים ובחיילות הומואים ולסביות.
ביוגרפיה > גלינה פור דה ברה

את שם הבמה גלינה אימץ נוה בין כיתה י"א ל-י"ב כשהשתתף כרקדן בפרויקט מקצועי שעידו תדמור היה הכוריאוגרף שלו. מרבית הרקדנים היו הומואים ובמהלך העבודה הם אימצו כינויים נשיים. השם גלינה נבחר על שמה של הבלרינה היהודיה הרוסיה גלינה פאנוב, שערקה למערב ולבסוף עלתה לישראל והתגוררה באשדוד (זוגתו לשעבר של הרקדן ולרי פאנוב). חלקו השני של השם, Port Des Bras, נלקח מעולם המושגים של הבלט, והכוונה היא לעבודת הזרועות בריקוד - אולם השם משחק גם עם משמעות המילים באנגלית וספרדית (נשמע כמו: Por The Bra): 'בשביל החזייה'.
בשנות התיכון החל נוה לצאת למסיבות של הקהילה הגאה בירושלים, שם הכיר את מלכות הדראג הוותיקות דיווה די וליידי די, שהה בחברתן ולמד מהן את התחום. ביום העצמאות 2001 הופיע לראשונה בדראג מקצועי ביום העצמאות עם קבוצת מלכות דראג ירושלמיות עימן הקימה בשנת 2004 את ההרכב פאות קדושות והופיע לאורך שנים ארוכות.
בשנת 2007 השתתפה גלינה בסרט 'געוואלד' של נטעלי בראון בתפקיד עצמה. כחלק מההרכב פיאות קדושות, השתתפה גלינה בסדרה תמיד אותו חלום בשנת 2009. אחרי צילום הסדרה עזבה גלינה את ההרכב.
נוה העיד בעבר כי דמותה של גלינה התפתחה יחד איתו, כך למשל כשהעלה במשקלו בעקבות פציעה, גם דמותה של גלינה התפתחה והפכה אימהית יותר. תחום הדראג מאופיין לעיתים קרובות בבוטות, עוקצנות ובהומור בוטה שנחשב לעיתים לפוגעני, ואילו דמותה של גלינה מאופיינת יותר במודעות חברתית, זיקה למאבקים חברתיים, רעיונות פמיניסטיים, וכבוד האדם. גלינה מעורבת ביותר במאבקים של הקהילה הגאה ומנחה את אירועי הסיום של מצעדי הגאווה בירושלים מזה שנים ארוכות ולוקחת חלק במצעדי גאווה גם בערים אחרות.
לאור העובדה שנוה הכשיר לאורך השנים עשרות אמניות דראג בישראל, שלחלקן תלמידות משל עצמן - רבות מהן מתייחסות לדמותה של גלינה כאל 'אם הדראג' שלהן.
ביוגרפיה > פיתוח תחום הדראג בישראל

ב-2005 הקימה את ליין הדראג הירושלי געוואלד שהתקיים תחילה במועדון שושן ואחרי כן במועדון הקצה שנפתח באותה הכתובת. כמו כן הקימה גם את ליין הדראג בימי שלישי במועדון האוויטה בעיר. שני הליינים רצו במשך כעשור.
בסוף 2011 הקים נוה את בית הספר לדראג שפעל תחילה בבית הפתוח בירושלים ולאחר מכן במרכז הגאה תל אביב. בית הספר הכשיר גם מלכות וגם מלכי דראג ונוה הדריך בו שלושה מחזורים. המיזם המשיך לאחר עזיבתו לעוד שני מחזורים נוספים. ב-2021 היה נוה שותף להקמת 'האקדמיה לדראג' בבית הספר למקצועות היופי של רוית אסף, לצד קבוצת מפיקי הדראג One Night Only (דקל לזימי לב, דניאל מריומה וגל זיגל). לדבריו היוזמה החדשה קמה בין היתר על רקע ההתעניינות הגוברת באמנות הדראג בעקבות תוכנית הריאליטי המרוץ לדראג של רו פול.
נוה שם דגש על פיתוח תחום הדראג כאמנות מקצועית, הכוללת בין היתר: משחק, ריקוד, שירה, ליפסינק חיקוי, איפור, עיצוב בגדים ופיאות. פעמים רבות התבטא כנגד הנוהג לבקש מאמניות דראג להופיע או להנחות אירועים בחינם, גם עבור ארגונים גדולים בקהילה הגאה שלהם תקציב מכובד.
ב-2017 הקימה גלינה יחד עם הדיג'יי דניאל מריומה את ליין WERK הפועל מדי יום שלישי במועדון Desire Club. לתקופה מסוימת, היה זה ליין הדראג השבועי היחיד בישראל.
חיים פרטיים

בעברו היה רקדן מקצועי ומורה לבלט אך פרש מהתחום בעקבות פציעה בגב. במקביל לתחום הבמה עסק גם בתקשורת ובעיתונות. בנערותו במסגרת רשת א' ובפרויקט ידיעותיכון, בצבא בגלי צה"ל, ולאחר שירותו הצבאי במחלקת החדשות של ynet ובמוסף גלריה של הארץ. כיום לצד עבודתו בתחום הדראג עובד נוה גם כדובר ארגון אמנסטי אינטרנשיונל ישראל.
נוה נשוי לאורי, ואב לשתי ילדות בהורות משותפת עם הפעילה החברתית לילך זוננשטיין.
הערות שוליים

1 2  שני מויאל, "דמות דראג משולה לשחקן באופרת סבון. הגבול בין הדמות לשחקן מיטשטש", מגזין טיים אווט, 18 בדצמבר 2018
1 2 3  דודו מצויינים, "החלום שלנו הוא לכסות את מדינת ישראל בנצנצים", באתר כלכליסט, 26 בספטמבר 2021
1 2 3  דני זאק, ‏סוף סוף: בית הספר לדראג עולה על הבמה, באתר ‏מאקו‏, 5 ביוני 2012
↑  עמית לב,יום הולדת: ה'געוואלד' בן שלוש, 18 בפברואר 2008 באתר GOGAY
↑  יניב הלפרין, סוף הגלות: הגעוואלד חוזר לשושן,9 בינואר 2009 באתר GOGAY
↑  גיא ארליך, מי רוצה להיות דראג קווין כשיהיה גדול?, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2011
↑  אסף זגריזק, צפו: להיות דראג קווין ללילה זוהר אחד, באתר ynet, 13 בנובמבר 2015
↑  חן אופיר, הדראג חוזר לימי שלישי – להכיר לדור החדש את תרבות הדראג, אתר וודג', 27 באוגוסט 2017
↑  שני מויאל, ‏"דמות דראג משולה לשחקן באופרת סבון. הגבול בין הדמות לשחקן מיטשטש", באתר "Time Out ישראל", 18 בדצמבר 2018
↑  דניאל יצחק, משפחת זוננשיין, באתר וודג', ‏15 בפברואר 2018
גלינה פור דה ברה באירוע גאווה בחיפה, 2014
גרנית הכרמל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת החזקות
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 חברת אם:  קבוצת עזריאלי 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 בעלות:  אלקו
 
גרנית הכרמל השקעות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית שהוקמה בשנת 1981 ונמצאת בבעלות חברת אלקו. קודם לכן נמצאה משנת 2006 בשליטת קבוצת עזריאלי.
היסטוריה

החברה נוסדה בינואר 1981 כחברת השקעות, על ידי קבוצה של משקיעים שכללה בין השאר את: יוסי ורדי, יורם אלמוגי, קבוצת האחים עופר, שמואל (סם) נאמן, זכריה דרוקר, גד זאבי חברת חירם-לנדאו ואחרים. ההשקעה הראשונה של החברה הייתה רכישת חברת סונול וחברת הבת שלה סופרגז תמורת 44 מיליון דולר.
בשנת 1992 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, ובהמשך הפכה חברת משאב לבעלת השליטה בחברה.
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברה לאיש העסקים ישראל בורוביץ וגיסתו תמי מוזס-בורוביץ' (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר. בעסקה השתתפו גם חברת הפניקס אחזקות וחברת גלנקור.
בשנת 2006 רכשה קבוצת עזריאלי את השליטה בחברה, ובשנת 2012 השלימה קבוצת עזריאלי בהצלחה הצעת רכש למניות גרנית הכרמל שהובילה להפיכתה לחברה פרטית ולמחיקתה מהמסחר בבורסה, לאחר 20 שנים שבהן החברה הייתה ציבורית.
ביולי 2019 הוסכם על מכירת גרנית הכרמל, לאחר שהנכס היחיד שייוותר בידיה הוא חברת "סופרגז", לחברת אלקו, תמורת 770 מיליון ש"ח.
החזקות בעבר

סונול - באפריל 2016 נמכרה החברה לקרן גז ונפט ישראל, שותפות מוגבלת בראשות דודי ויסמן.
טמבור - השליטה בחברה נרכשה מדיסקונט השקעות ב-2001. במאי 2014 הודיעה גרנית על מכירת החברה לקבוצת קוסטו (Kusto) מסינגפור תמורת 500 מיליון ש"ח.
יצרנית המצברים וולקן תעשיות רכב - השליטה בחברה נרכשה ב-1993 ונמכרה ב-2000.
פארק התיירות מיני ישראל (50%) (באמצעות חברת הבת "גרנית הכרמל תיירות בע"מ" חברה בבעלותה המלאה של "גרנית הכרמל השקעות בע"מ")
החזיקה כ-10% בחברת הנדל"ן נצבא אחזקות 1995 בע"מ, שנרכשה מגמלאי אגד (יחד עם משקיעים נוספים) בשנת 1995.
חברת LDI, העוסקת במתן זכויות למותגים בתעשיית הבידור
"פארק סיבל" (50%) - מתחם תעשייה הבנוי על מגרש בשטח של כ-21 דונם ובו 5 מבנים, בקצה המזרחי של פארק התעשייה אפק, שהוקם בשנת 1994 בשותפות עם חברת סיבל. בשנת 2009, מכרה גרנית את חלקה לחברת "עוגן נדל"ן" מקבוצת ישרס.
מתקן התפלה פלמחים - בדצמבר 2013, מכרה את המתקן לקרן תשתיות ישראל, תמורת 400 מיליון שקל, וברווח של 100 מיליון שקל.
סופרגז.
GES - ג'י.אי.אס. גלובל אנוירומנטל סולושנס בע"מ (לשעבר טמבור אקולוגיה). נמכרה לקרן ג'נריישן ב-2020.
החזקות בעבר > גרנית-סונול קידוחי נפט וגז

גרנית הכרמל החזיקה 50% ב"גרנית-סונול קידוחי נפט וגז - שותפות מוגבלת" (בשותפות עם חברת סונול שהחזיקה 50%). גרנית-סונול הייתה שותפה ברישיון גל בו התגלה שדה הגז תמר, אך יצאה מהמיזם בשנת 2003 לפני שהתגלה שדה הגז.
כמו כן החזיקה ברישיון החיפוש הימי "מד אשדוד" הסמוך לחופי אשדוד. בין השנים 2000–2003 ביצעו השותפות בשטח הרישיון שני קידוחים ("ניר 1" ו"ניר 2") שהסתיימו בכישלון, ונערכו לביצוע קידוח שלישי ("ים 3"). קידוח "ים 3" אמור היה להתבצע ב-2004. אולם, קשיים שהערימו משרד הביטחון והממונה על ההגבלים העסקיים, וכן קשיים בהשגת אסדת קידוח והתייקרות הפרויקט, הביאו לדחייתו במשך שלוש שנים, עד שב-25 באוקטובר 2007 הודיע משרד התשתיות על פקיעת רישיון "מד אשדוד".
בשנת 2000 קיבלה גרנית-סונול רישיון לקידוח יבשתי, "רישיון מודיעין", המשתרע על שטח של 400 קמ"ר מערבית לעיר רמלה, אך לא ביצעה קידוחים במסגרת רישיון זה.