stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומא סנקרה
תקופת שלטונו > שירותי בריאות

לאחר כניסתו לתפקיד, שם סנקרה בראש סדר העדיפויות את נושא ההאכלה, השיכון ומתן הטיפול הרפואי לאנשים שנזקקו לו נואשות. הוא השיק תוכנית חיסונים המונית בניסיון לבער את מחלות הפוליו, דלקת קרום המוח והחצבת. בשבוע אחד חוסנו כ-2.5 מיליון בני אדם מתוך 8 מיליון תושבי בורקינה פאסו, על כך זכה סנקרה לשבחים מארגון הבריאות העולמי. הממשל של סנקרה היה הממשל האפריקאי הראשון שהכיר במגפת האיידס כאיום גדול על אפריקה.
כמו כן בוצעו פרויקטים גדולים למגורים ולתשתיות. מפעלי לבנים נוצרו כדי לסייע בבניית בתים במאמץ לשים קץ לשכונות העוני. בניסיון להילחם בכריתת יערות, הוקמה "משתלת היער" במטרה לספק שתילים ל-7,000 משתלות בכפרים וכן נשתלו כמה מיליוני עצים.
תוכניות אלו היו ניסיון להוכיח כי מדינות אפריקה יכולות לשגשג ללא כל סיוע זר. ההתפתחויות המהפכניות והתוכניות הכלכליות הלאומיות ניערו את יסודות המסורתיים לפיתוח כלכלי ויצרו סוג חדש של כלכלה במדינה.
תקופת שלטונו > זכויות נשים

שיפור מעמדן של הנשים בחברה של בורקינה פאסו היה אחת ממטרותיו המפורשות של סנקרה, וממשלתו כללה מספר רב של נשים, דבר שהיה חסר תקדים במדינות במערב אפריקה. ממשלתו אסרה מילת נשים, נישואים כפויים, הכאת נשים ופוליגמיה, ואף דגלה במינוי נשים לתפקידים ממשלתיים בכירים, ועודדה אותן לעבוד מחוץ לבית. בנוסף, עודדה ממשלתו של סנקרה נערות להישאר בבית הספר ולהמשיך בלימודים גם אם נכנסו להריון בזמן הלימודים.
סנקרה קידם את השימוש באמצעי מניעה, ועודד את הבעלים לצאת לשוק ולהכין ארוחות כדי לחוות בעצמם את התנאים הניצבים בפני נשים. הוא הכיר באתגרים הניצבים בפני נשים אפריקאיות בציון יום האישה הבינלאומי, ודרש שהנשים יהיו חופשיות לעשות מה שהן רוצות, בעוד הגברים ידאגו לכלכלת הבית וטיפוחו.
סנקרה הצהיר בנאום פוליטי כי מהפכת בורקינה פאסו היא "כינון יחסים חברתיים חדשים", אשר "יקלקל את יחסי הסמכות בין גברים לנשים ויכפה על כל אחד מהם לחשוב מחדש על טבעם של שניהם. המשימה היא אדירה אבל הכרחית". יתר על כן, סנקרה היה המנהיג האפריקני הראשון שמינה נשים לתפקידי ממשלה בכירים וגייס אותן באופן פעיל לצבא.
תקופת שלטונו > מדיניות ויחסי חוץ

בניגוד לכל המדינות השכנות, התעקש סנקרה להתנער מהתלות בגורמים הקולוניאליסטיים — צרפת וארצות הברית — ולא חשש להתעמת עם מנהיגיהן.
הוא יצא במדיניותו נגד צרפת, ששלטה קודם לכן בוולטה עילית וטען שראתה בה רק כמאגר של ידיים עובדות עבור חוף השנהב, וכי הכוחות הקולוניאליסטים הצרפתיים דיכאו את אזרחי המדינה. זו הייתה הסיבה העיקרית להחלפת שמה של המדינה לבורקינה פאסו. "צרפת לא מבינה את אפריקה. תפסיקו לראות בנו סחורה שצריכה לנהוג לפי ההוראות שלכם, קבלו את אפריקה הבוגרת שמבינה מה האינטרסים שלה, ומגינה עליהם באופן לגיטימי. אפריקה שתובעת לעצמה את הזכות להיות שונה".
סנקרה גם לא היה מוכן להתרפס מול המערב. בכל הזדמנות הוא יצא נגד הנאו־קולוניאליזם, תקף את הקפיטליזם, ולא הרגיש מחויב לכפוף ראש אל מול מנהיגים מכובדים.
עם צפון קוריאה טיפח יחסים קרובים, ובתקופת שלטונו נוצרה אגודת הידידות קוריאה הצפונית-בורקינה פאסו. צפון קוריאה סיפקה סיוע חקלאי וטכני לבורקינה פאסו במהלך המלחמה הקרה, והסיוע הצבאי נמשך גם תחת שלטונו של סנקרה, בהסכם שנחתם בשנת 1983.
תקופת הידרדרות השלטון

סנקרה עמד בראש המדינה כ-4 שנים, ולקראת סוף תקופת כהונתו, למרות הצעדים הגדולים שנעשו, שררה מתיחות במדינה והחלו להתעורר מספר התנגדויות. מפאת גודלה של המדינה, המהפכה של סנקרה התרכזה בעיר הבירה והתקשתה להתפתח לשאר האזורים. סנקרה בעצמו ניסה לפעול מהר מאוד ולשתף את העם אך לא זכה לתמיכה מלאה והמחלוקות הלכו וגברו. החלו להתפתח בעיות כלכליות - בורקינה פאסו אומנם הצליחה לייצר מזון עצמאי ללא תלות אך החל להתפתח מחסור במוצרים ויבול. בנוסף, החלו להתעורר התנגדויות מצד המבוגרים המסורתיים ובעיקר ראשי השבטים אשר התנגדו למדיניותו החברתית המתקדמת של סנקרה ולביטול הזכויות המסורתיות של עבודות כפייה ותשלומים לבעלי הקרקעות, וכך, בהדרגה, איבד הממשל של סנקרה תמיכה עממית וקמה קואליציה של קבוצות קיצוניות שכללה קציני צבא, איגודים מקצועיים ואנשי אופוזיציה.
סנקרה החל להפעיל שליטה סמכותית על העם, אסר איגודים ועיתונים חופשיים והקים ועדות להגן על המדינה. הוא ספג ביקורת מארגונים הומניטריים בינלאומיים על הפרות של זכויות אדם, לרבות הוצאות להורג ללא משפט, מעצרים שרירותיים ועינויים של מתנגדים פוליטיים. בשנת 1984 הואשמו בבגידה שבעה אנשים שהיו קשורים למשטר הקודם והוצאו להורג. בתי הדין המהפכניים העממיים, שהוקמו על ידי הממשלה בכל רחבי המדינה, העמידו לדין נאשמים בגין שחיתות, התחמקות ממס או פעילות "מהפכנית". ההליכים המשפטיים בבתי הדין הללו, ובמיוחד ההגנה המשפטית על הנאשמים, לא עמדו בסטנדרטים הבינלאומיים.
אחד האירועים המרכזיים שהובילו להידרדרות השלטון היה פריצת שביתת מורים בתמיכה של מפלגת האופוזיציה. בתגובה, סנקרה החליט לא לנהל משא ומתן עם המורים, ופיטר כ-1,800 מורים מתוך תפיסה כי המהפכה נותנת להם את הזכות להביע את עצמם אך במקום זאת הם בחרו בשביתה, ויש הרואים בצעד זה את טעותו הראשונה. הוא החליף את המורים בסטודנטים שלא הוכשרו להוראה. כל סטודנט או מי שהיה בעל תואר אקדמי הוזמן ללמד. המתנדבים קיבלו קורס הכשרה של 10 ימים לפני שנשלחו להוראה, אך התוצאות היו הרסניות מכיוון שמדובר היה בצעירים לא מוכשרים וחסרי עניין בסוציאליזם.
שבוע לפני שנרצח, נשא סנקרה נאום לציון 20 שנה להוצאתו להורג של צ'ה גווארה. בנאום אמר: "צ'ה גווארה לימד אותנו שנוכל להעז לבטוח בעצמנו, ביטחון ביכולות שלנו. הוא החדיר בנו את ההכרה כי המאבק הוא הפנייה היחידה שלנו. הוא היה אזרח העולם החופשי שאנחנו יחד נמצאים בתהליך של בנייה. זו הסיבה שאנחנו אומרים כי צ'ה גווארה הוא גם אפריקני ובורקיני". הוא הוסיף ואמר: "אנשים אפשר להרוג, רעיונות לא. רעיונות לעולם לא מתים".
ההתנקשות

סנקרה נרצח בהפיכה ב-15 באוקטובר 1987 על ידי חוליה של 12 קצינים. חברו הקרוב של סנקרה ויועצו בלייז קמפאורה, אשר תמך וסייע בעלייתו של סנקרה לשלטון, היה זה שנתן את הפקודה לרצוח אותו. קומפאורה נישא לחברה קרובה של נשיא חוף השנהב דאז, פליקס הופואה-בואני, והושפע ממנו. הופואה-בואני, אשר חשש מההשפעה של סנקרה על העם שלו, ונתמך בשירות הצרפתי החשאי, העביר כספים רבים (שקיבל מפרנסואה מיטראן, נשיא צרפת) לקומפאורה דרך אשתו, ועל כן, ניתן לומר שהצרפתים אחראים לרציחתו של סנקרה מכיוון שהיה סוציאליסט ולא רצה תלות בצרפת. עם זאת, ישנן טענות כי דווקא הסי אי איי האמריקאי היה מעורב בהתנקשות, אבל האמת בהקשר הזה לא נחשפה מעולם. לאחר הרצח, נתן קומפאורה הוראה לבתר את גופתו של סנקרה ולהשליך אותה לקבר מאולתר, ובדו"ח הפטירה כתב כי סנקרה מת מוות "טבעי".
קומפאורה השתלט על השלטון וביצע הפיכה. הוא הצהיר כי הידרדרות יחסים עם מדינות שכנות הייתה אחת הסיבות להפיכה, וטען כי סנקרה סיכן את יחסי החוץ עם חוף השנהב השכנה ועם הכוחות הקולוניאליים הצרפתיים. קומפאורה החליט לבטל את כל המדיניות של סנקרה. בין צעדיו המרכזים היו חזרה אל קרן המטבע הבינלאומית ואל הבנק העולמי, ולמעשה חזרה לנאו-קולניאליזם ולתלות בצרפת. צעד אשר הוביל לביטול מדיניות עצמאותה הכלכלית של בורקינה פאסו.
קמפאורה שלט בבורקינה פאסו במשך כ-27 שנים, עד לשנת 2014, שבה הוא הודח באמצעות מחאות עממית והפגנות המוניות, שכללו את הצתת הפרלמנט. מאות אלפי בני נוער ומתנגדים יצאו לרחובות בורקינה פאסו במחאה על ניסיונו של קומפאורה להיבחר מחדש. המפגינים הזכירו את שמו של סנקרה והחלו לקרוא לחברה דמוקרטית כפי שחזה סנקרה.
ההתנקשות > סוגיית הגופה והוצאתה מהקבר

אלמנתו של סנקרה, מרים, קראה זה זמן רב לחקירת מותו של בעלה, וביקשה לבחון את השרידים כדי להעריך אם אכן הם שרידיו, אך במשך 27 שנים חסמה ממשלת קומפאורה את כל המאמצים הללו, ואמרה כי "העובדות הן ידועות". הוצאת שרידי גופתו של סנקרה החלו לאחר הדחתו של קומפאורה מהשלטון, ב-25 במאי 2015. ברגע שהתהליך הושלם, זיהו בני המשפחה באופן רשמי את שרידיו. באוקטובר 2015 דיווח אחד מעורכי הדין של מרים, אלמנתו של סנקרה, כי הנתיחה גילתה שגופתו חוררה באמצעות יותר מתריסר כדורים.
הנצחה

אנטוניו דה פיגיארדו, פרופסור מאוניברסיטת קוימברה אמר: "אפריקה והעולם טרם התאוששו מרצח סנקרה, כמו שעדיין לא התאוששו מאבדנם של פטריס לומומבה, קוואמה נקרומה, אדוארדו מונדלאנה, אמילקר קברל, סטיב ביקו, סמורה מקל, ולאחרונה ג'ון גראנג, ואלו הם רק שמות מעטים. כוחות רעים אומנם לא השתמשו באותן שיטות לחיסול כל אחד מחברי הפאן-אפריקאים הגדולים, אך הם הונחו על ידי אותו מניע: לשמור על אפריקה בשלשלאות".
מעבר לכריזמה האישית שלו, סנקרה יצר מגוון יוזמות מקוריות שתרמו לפופולריות שלו ומשכו תשומת לב תקשורתית בינלאומית לממשלתו. כשנשאל מדוע הוא לא רוצה שהדיוקן שלו יהיה תלוי במקומות ציבוריים, כפי שהיה נהוג למנהיגים אפריקנים אחרים, השיב סנקרה: "יש שבעה מיליון תומא סנקראים".
הפופולריות המתמשכת של סנקרה, אם כן, היא בשל רעיונות וערכים שהוא גילם והיא בחלקה השתקפות של האכזבה האפריקאית ממנהיגים מושחתים. הפופולריות שלו מושרשת בכנות עמוקה לשרת את עמו ומסירותו לשחרור כל האפריקאים. גם כיום, שלושה עשורים אחרי מותו, הגותו ורעיונותיו ממשיכים לעורר להט, מפני שהם מגלמים ומגנים מהלכים שמהדהדים עד היום בעולם האפריקאי. רוב פעולותיו ושאיפותיו נמצאות עדיין בלב המאבק על זכויות כלכליות, חברתיות ופוליטיות.
סנקרה היה ידוע בשל תמיכתו הבלתי מעורערת בכל המאבקים המהפכניים העממיים ותנועות ההתנגדות נגד השליטה האימפריאליסטית והדיכוי הקולוניאלי. בנאומו ב-4 באוקטובר 1984 בפני העצרת הכללית של האו"ם, אמר סנקרה: "המהפכה שלנו בבורקינה פאסו פתוחה לסבלם של כל העמים, והיא שואבת את השראתה מחוויות העמים מאז שחר האנושות".
הרעיונות והעקרונות שהנחו את מהפכת בורקינה פאסו לא נעלמו עם רצח סנקרה. תומכיו טוענים כי הם ממשיכים להנחות מאבקים עממיים באפריקה ותנועות התנגדות. הם מאמינים כי הדרך הטובה ביותר לכבד את זכרו של סנקרה היא להמשיך את מאבקו ולקדם את הערכים שהוא גילם, ויום אחד אף לממש את החלום של אפריקה עצמאית, מאוחדת ומשגשגת.
שריף סי מומינה, ראש מועצת המעבר הלאומית, אמר: "אנחנו מאמינים שהמקרה של תומא סנקרה הוא לא המקרה של משפחת סנקרה, או של בורקינה פאסו, אלא מקרה של עניין לכל אפריקה, כל בני הנוער האפריקאים רוצים לדעת מדוע דמות זו של תקווה כבתה".
הנצחה > נאומיו והנצחתו בישראל

"סנקרה הצליח להעלות את הגאווה הלאומית באופן שאף אחד אחר, לפניו או אחריו, לא הצליח. הוא עלה לשלטון בהפיכה צבאית — היו רבות כאלה במדינה — והביא אתו סוג אחר לגמרי של שלטון. הוא יצא נגד השחיתות, היה בעצמו לא מושחת, וטיפוס ססגוני: הוא ניגן בגיטרה חשמלית בלהקה, רכב על אופנוע, והיה גבר נאה בעל קסם אישי של מהפכן צעיר ונלהב"- פרופ' רות ג'יניאו, מהמחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון וראש התוכנית הבין אוניברסיטאית ללימודי אפריקה.
לאחר מותו, פורסמו מספר אוסף של נאומיו, ביניהם: מהפכת פאסו של בורקינה 1983–1987 (1988, הודפס מחדש בשנת 2001), שחרור נשים ומלחמת החופש האפריקאית, מהדורה שנייה. (2007), ואנחנו יורשי המהפכות בעולם: נאומים מהמהפכה בורקינה פאסו, 1983-87, מהדורה שנייה. (2007). ואף נוצר סרט תיעודי על חייו "האדם הנכון: תומאס סנקרה", סרט ששודר כחלק מפסטיבל הקולנוע האפריקאי בישראל.
הערות שוליים

↑  Ray, Carina. "Thomas Sankara". Encyclopædia Britannica.
↑  [africanagenda.net "Africa`s Che Guevara and Burkina Faso - African Agenda – A new perspective on Africa"]
↑  California Newsreel, Thomas Sankara: The Upright Man
↑  ,  Toyin Falola & Matthew M. Heaton, University Rochester Press, 2007, ISBN 1-58046-240-5, pg 290, HIV/AIDS, illness, and African well-being
↑  Aziz fall, "Echoes of Revolution: Burkina Faso's Thomas Sankara: Part I: Interview with Aziz Fall - The Dominion".
↑  [www.pambazuka "Revisiting Thomas Sankara, 26 years later - Pambazuka News".]
↑  R. Otayek, 'The Revolutionary Process in Burkina Faso: Breaks and Continuities,' in J. Markakis & M. Waller, eds., Military Marxist Régimes in Africa (London: Frank Cass, 1986), p. 95.
↑  חיים של אחרים, בורקינה פאסו ותומאס סנקרה – חלק ב'
↑  Harsch, E., (2013) The legacies of Thomas Sankara: a revolutionary experience in retrospect, Review of African Political Economy.
↑  Hisham Aidi, . Reviving Thomas Sankara's spirit; Aljazeera, Jun 2015
↑  Demba Mouss Dembele, Burkina Faso:  Thomas Sankara's revolutionary legacy lives on. December 9, 2009
↑   נירית אנדרמן, צ'ה גווארה האפריקאי: המהפכן ששיחרר את הנשים והרגיז את הצרפתים, באתר הארץ, 16 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332640705171  PLWABN: 9811796540505606  BIBSYS: 8003351  BNE: XX1722513  BnF: cb120567047 (data)  GND: 118975536  ISNI: 0000 0001 0909 8487  LCCN: n86127831  MusicBrainz: ab1ac852-0941-4940-b570-ce7d6fccd4f4  NKC: jo2015875413  NTA: 096402164  RERO: 02-A003784759  SELIBR: 310856  SUDOC: 028714555  VIAF: 64807461   WorldCat (עם VIAF): 64807461
דרוויניזם כלכלי

דרוויניזם כלכלי מהווה חלק מדרוויניזם חברתי והוא שם כולל לתורות ותאוריות סוציולוגיות-כלכליות שהופיעו בסוף המאה ה-19, המבוססות על הנחות ביולוגיות אותן הגה חוקר הטבע והגאולוג האנגלי צ'ארלס דרווין. ההנחה המרכזית היא התרחשותה של מלחמת קיום בה זה שמתאים ביותר לתנאי סביבה יש לו סיכויים רבים יותר לשרוד, ולמי שמתאים פחות לתנאי הסביבה יש פחות סיכויים לשרוד, ולאחר זמן מה הוא עלול להיכחד.
בבסיס התאוריה, הצלחה ושגשוג כלכלי צפויים לחזור על עצמם בהיסטוריה הכלכלית עבור שחקנים חזקים ולהעלים משורות ההיסטוריה שחקנים חלשים. המבקרים מקבילים את התאוריה הדרוויניסטית הכלכלית לקפיטליזם במובן השלילי שלו, וטוענים כי המאבק המתרחש על משאבים במחסור הוא אכזרי ופגום מבחינה מוסרית. התומכים בתאוריה הדרוויניסטית הכלכלית טוענים כי לתאוריות כלכליות אחרות יש כושר ניבוי חלש, לעומת תאוריות כלכליות דרוויניסטיות שלהן כושר ניבוי חזק יותר, בשל התייחסותן לתהליכי למידה ואינטראקציה בין שחקנים.
רקע

בבסיס התאוריה, שחקנים חלשים בתחום הכלכלה, בלתי רציונליים ובלתי יעילים ייעלמו מבלי להותיר חותמם. בניגוד לכך, שחקנים חזקים, רציונליים ויעילים יותירו חותם אבולוציוני וישפיעו על מחירי השוק בטווח העתידי. לפי גישה זו, הנחות התנהגותיות בכלכלה ניתנות לצפייה וחיזוי אם בוחנים אבולוציונית תהליכים כלכליים והתנהגויות שחקנים. לדוגמה, הפקת תועלת ממקסום רווח של שחקן יחיד והתנהגות על פי שיווי המשקל של נאש הן הנחות התנהגותיות כלכליות אשר ניתנות לחיזוי. סוכנים כלכליים לעיתים מודרכים על ידי כללים פשוטים לבחירת שווקים, אך בשל פשטותם הם לעיתים מטעים. כללים אלו מובילים לרווחים נמוכים יחסית ולא כפי שמצופה מהם להגדלת רווחים באופן מקסימלי. מתייחסים להתנהלות כזו כהתנהגות בלתי הולמת. כלכלן אשר צופה בהתנהגות כזו יכול לנתח האם ובאיזה מידה השחקן ניסה למקסם את רווחיו או להגיע לשיווי משקל נאש. בשנת 1992, לורנס בלום (Lawrence Blume) ודייוויד איזלי (David Easley) הדגימו טווחים של שיווי משקל מגוונים, כשבטווח מצויים משקיעים מסוימים העתידים להצליח ואלו שמצויים מחוץ לטווח שיווי המשקל, הם היזמים שיכשלו. לדידם, הנסיבות הקשות ביותר של הדרוויניזם הכלכלי מתרחשות כאשר שוק כלכלי מאוכלס על ידי שחקנים שאינם רציונליים והמידע שברשותם הוא מגוון. כך הטווחים שמחוץ לשיווי המשקל גדלים, ורבים מהשחקנים יכשלו ולא ירוויחו במשחק הכלכלי.


בשנת 1993 בא על פתרונו ויכוח רב שנים שקיים בקרב החוקרים בנוגע להשקפותיו של דרווין. במכתב שכתב בשנת 1872 לתומאס מלתוס עולה בבירור כי דרווין לא ייחס לתורתו פירוש חברתי או כלכלי ואף סלד מפירושים אלו.
ביקורת על הדרוויניזם הכלכלי

דרוויניזם כלכלי משקף לעיתים ביקורת ושם נרדף לקפיטליזם במובנו השלילי, המכונה "קפיטליזם חזירי". המאבק שמתרחש בין אינדיבידואלים אנוכיים על משאבים המצויים במחסור או הבסת השחקנים החזקים את החלשים, מתואר כאכזרי, חסר רחמים ופגום מוסרית. מנגד, לדעת חוקרים מסוימים, הדיסציפלינה המדעית האבולוציונית השפיעה וקידמה את המחשבה הכלכלית המודרנית. לדידם, תאוריות כלכליות בדרך כלל מספקות ניבויים חלשים. במקרים אלו, מודל אבולוציוני כלכלי יכול לסייע ביצירת ניבוי חזק יותר, שכן הוא מתייחס לתהליכי למידה, אינטראקציה בין השחקנים ולא רק לרציונליות.
נקודות ההשקה והדמיון בין תחומי הכלכלה לביולוגיה

לתחום הכלכלי והביולוגי יש נקודות השקה ודמיון, דבר שסייע לחוקרים להשתמש בעקרונות הביולוגיים לצורך הפריית ופיתוח תאוריות כלכליות:
הגדרת יחידת הפעולה הבסיסית - בשתיהן הגדרת יחידת הפעולה הבסיסי, האינדיבידואל, משתנה ואינה חד משמעית. בתחום האבולוציה, בתחילת התפתחותו, הניחו החוקרים שיחידת הבסיס שעליה פועלת הברירה הטבעית הוא האורגניזם הבודד. אולם בהמשך סברו שזהו המין ובימינו מייחסים זאת לגן. בדומה, בכלכלה הגדרת השחקן כיום משתנה בהתאם לצורכי הניתוח. החל מהאדם כאינדיבידואל דרך משפחה, חברה, פירמה ומדינה.
התנהגות אנוכית - בשני התחומי המניע את התנהגות יחידת הפעולה הבסיסית היא אנוכית. בתחום האבולוציה הביולוגית האנוכיות מתבטאת בשרידות האורגניזם ובתחום הכלכלה מקסום תועלות אישיות מבטא זאת.
קונפליקטים מצמיחים סדר - בשני התחומים הקונפליקטים והמאבקים האנוכיים מצמיחים סדר. מהמאבק ההישרדותי בביולוגיה האבולוציונית צומחת התקדמות ושיפור מרשים בשרידות הגן. בכלכלה נוצרת הקצאה יעילה ביותר.
תאוריות דרוויניסטיות נוספות בתחום הכלכלה

גישות שונות התפתחו בתחום, אשר כולן בוחנות כיצד הקונספט הדרוויניסטי יכול לעזור בפיתוח תאוריות כלכליות:
תאוריות דרוויניסטיות נוספות בתחום הכלכלה > דרוויניזם כלכלי בתורת המשחקים

השילוב עם תורת המשחקים הוא פופולרי בימינו. על פי שילוב זה, מול סוכן כלכלי ניצבות שתי התנהגויות חלופיות. האפשרות הראשונה מכונה "אופטימיזציה". האפשרות השנייה מכונה "בחירה תחרותית". במודל זה מתבססים על ההנחה שהסוכנים הכלכליים, שהם השחקנים, הם רציונליים ובעלי מידע מלא. משמע, כל הידע הרלוונטי לקבלת ההחלטה פרוש בפניהם וידוע להם. בשלב הראשוני, לפני שהשחקנים התחילו לנקוט בפעולות כלשהם ובהתאם לידע שברשותם, הם תופסים את אפשרות האופטימיזציה כעדיפה ובוחרים לפעול לפיה. הסיבה לכך מצויה במעורבות של השחקנים בהחלטה, דרך שני תהליכי החשיבה אשר ישפיעו על הבחירה של השחקנים באפשרות זו:
"מבט אל העתיד"- השחקן יבחר באפשרות האופטימאלית על סמך הרציונליות שלו ועל סמך ראיית העתיד. למעשה, השחקן מגבש לעצמו תחזית עתידית לדרך בה האפשרות האופטימאלית תבוא לידי ביטוי בעתיד. ראיית העתיד וחשיבה רציונלית הם הכלים אשר מסייעים בידיו לגיבוש ההחלטה.
"מבט אל ההווה והעבר"- השחקן יבחר באפשרות האופטימאלית על בסיס למידה, התנסויות קודמות ותוצאותיה, כאשר הוא לוקח בחשבון את ההשלכות שהתרחשו בעבר כתוצאה מבחירה באפשרות האופטימלית או באפשרות הבחירה התחרותית.
בניגוד לבחירה באפשרות האופטימאלית, שהיא ישירה ומתבצעת על ידי שיקולו של הסוכן הכלכלי, בחירה באפשרות הבחירה התחרותית נובעת מגורמים חיצוניים שסובבים את הסוכן הכלכלי. החל מהדרך בה המערכת הכלכלית פועלת, דרך השינויים שנעשו בה על ידי מקבלי החלטות, אשר תעדפו לאורך השנים תחומים רבים ונתנו לתחום הכלכלי משקל יחסי בלבד. בעצם מדובר בבחירה חברתית עקיפה. הבחירה החברתית בין הבחירה האופטימאלית לבין הבחירה התחרותית נובעת מההצלחה הכללית היחסית של האנשים שבחרו בה בעבר ולא בשחקן אשר בוחר בה כעת. מכאן החיבור לדרוויניזם החברתי, פרי הגותו של דרווין. לפי התאוריה שלו וממצאיו, המערכת הביולוגית עובדת בצורה דומה; הבחירה והמעבר התורשתי של הגנים תלויה בחוזקם היחסי של האורגניזמים שבגופם הם מצויים. חשוב לציין כי צורות המחשבה אשר מטרתן להגיע לאפשרות האופטימאלית אינן בהכרח מבטיחות הצלחה. למרות ההסתמכות על עקרון הרציונליות, השחקנים עשויים לטעות בניתוחם וכמו כן מתקשים לבנות תחזית על בסיס ראיית הנולד באופן מושלם.
תאוריות דרוויניסטיות נוספות בתחום הכלכלה > דרוויניזם אוניברסלי

המונח נטבע על ידי ריצ'רד דוקינס בשנת 1983. התאוריה טוענת שעקרונות דרוויניסטים כווריאציה, ירושה, סלקציה וברירה טבעית משפיעים על תחומים ביולוגיים, אבולוציוניים ותרבותיים. מערכת הליבה מכילה את העקרונות של דרווין ומסבירה טווח רחב של תופעות ומערכות מורכבות, כולל מערכות כלכליות. דרך העקרונות הדרוויניסטים ניתן להסביר צורות אחרות של אבולוציה, המתייחסות להתפתחות לאורך ציר הזמן של אותן תופעות ומערכות. תפיסה זו גורסת כי שימוש מטאפורי בלבד במושגיו של דרווין היא שגויה ולמעשה מדובר בכלי שמסייע להבין את התהליך האבולוציוני ומסייע ללמידה והשתפרות.
תאוריות דרוויניסטיות נוספות בתחום הכלכלה > היפותזה מתמשכת

גישה נוספת פותחה על ידי אולריך ויט (Ulrich Witt) בשנים 2004–2005 ומכונה "היפותזה מתמשכת" או "השערת רצף". גישה זו טוענת כי בשלב מסוים בזמן, תורת האבולוציה איבדה מכוחה להסביר את ההתנהגות האנושית. לאחר תקופה של התנהלות מקבילה בין האבולוציה הביולוגית לאבולוציה התרבותית, האבולוציה התרבותית לבסוף יצרה צורות התנהגות אנושית שהובילו להפחתה בהשפעת הבחירה הטבעית ולהגדלת המגוון ההתנהגותי. צורות נוספות של שינויים אבולוציוניים התרחשו בתחום החופשי אשר הותירו בהיעדרן את המגבלות של תורת דרווין. בתהליך הזה יש המשכיות של האבולוציה מבלי לחפש הסבר דרוויניסטי לתופעות החדשות.
ביבליוגרפיה

שפיגל, רן (2009). היד הנעלמה והברירה הטבעית. אודיסאה- מסע בין רעיונות, 2, 45-51.
Aldrich, H. E, Hodgson, G.M, Hull, D. L, Knudsen, T, Mokyr, J & Venberg, V.J. (2008). In defence of generalized Darwinism. J Evol Econ, 18 (577-596).
Cordes, Christian. (2006). Darwinism in economics: from analogy to continuity. J Evol Econ, 16 (529-541).
Johnstone, David. (2006). Economic Darwinism: who has the best probabilities? Theory and Decision, 62(47-96).
Matthews, R.C.O. (1984). Darwinism and economic change [electronic version]. Oxford Economic Papers, New Series,36,( 91-117)
Raymond, Williams. (2000). Social Darwinism. In Offer, John (ed), Herbert spencer: critical assessment, p. 186-198. Routledge.
Sloth, Birgitte & Whitta-Jacobsen, Hans. (2004). Economic Darwinism
Weikart, Richard. (1995). A recently discovered Darwin letter on social Darwinism. Isis, 86,609-611
הערות שוליים

↑  Raymond, 2000, 186-188
↑  Johnstone, 2006, 47-48
1 2  Sloth & Whitta-Jacobsen, 2004,1
↑  Johnstone, 2006, 48
↑  Weikart, 1995, 609-611
↑  שפיגל, 2009, 45- 48
↑  שפיגל, 2009, 46
↑  Matthews, 1984, 91-92
↑  Cordes, 2006, 530-531
↑  Cordes, 2006, 531
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01142321  NKC: ph194684
קארדיף

קארדיף (באנגלית: Cardiff, ‏האזנהקובץ:En-uk-Cardiff.ogg‏Ⓘ‏; בוולשית: Caerdydd; קירדיד') היא עיר הבירה של ויילס, אחת מארבע האומות המרכיבות את הממלכה המאוחדת. היא ממוקמת בדרום-מזרח ויילס על חוף ימה של ויילס, באזור בו מתחבר הנהר טף עם תעלת בריסטול.
קארדיף הוכרזה כעיר בשנת 1905 וכבירת ויילס בשנת 1955. בעבר הייתה חלק ממחוז גלמורגן, ובין השנים 1974–1996 סאות' גלמורגן. החל משנת 1996 העיר מהווה מחוז עירוני.
היסטוריה

עד לתחילת המאה ה-19 הייתה קארדיף יישוב קטן יחסית, אך היא התפתחה במהירות בגלל תעשיית הפחם בשטחי ויילס מסביבה. פחם ממכרות ויילס הובא לקארדיף בתחילה בסירות שהפליגו במורד הנהר טף ולאחר מכן ברכבת. הפחם הובא לנמל של קארדיף ומשם יוצא ליעדים רבים. בעקבות הפחם הוקמה בקארדיף בורסת הפחם והתפתחה תעשיית ברזל ופלדה. בהמשך התפתחו מפעלי תעשייה בענפים נוספים, בין השאר הנדסה, כימיקלים וחלקי מכוניות. הנמל של קארדיף היה לאחד הנמלים השוקקים ביותר ונמל הפחם החשוב בעולם.
בשנת 1954 נפתח נמל התעופה של קארדיף.
בשנות השמונים של המאה ה-20 נסגרו רבים ממכרות הפחם של ויילס וקארדיף ירדה מגדולתה בתעשיית הפחם. הנמל שהוזנח במשך מספר שנים עבר להוות מרכז לבילויים, אומנים וחיי לילה. על מוצא הנהר אל הים נבנה החל ב-1994 סכר שמפריד בין המים המתוקים למי הים המלוחים, דבר שתרם להתפתחות העיר.
אתרי התיירות של קארדיף כוללים מצודה נורמנית משוחזרת, מרכז עירוני מטופח שבו נמצאים בנייני הפרלמנט הוולשי, בניין עיריית קארדיף, בניין בית המשפט של קארדיף, אוניברסיטת ויילס והמוזיאון הלאומי של קארדיף. בנמל המחודש נמצא גם מרכז מבקרים המוקדש לסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו". העיר העתיקה של קארדיף נפגעה קשה במסגרת הפצצות הבליץ של גרמניה במלחמת העולם השנייה, שיקומה לאחר המלחמה היה מודרני.
בשנים 1972–1996 העיר הייתה חלק ממחוז שמור סאות' גלמורגן.
דמוגרפיה

לאחר תקופה של ירידה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, אוכלוסיית קארדיף גדלה שוב. היא הגיעה ל-362,400 תושבים במפקד האוכלוסין 2021, לעומת 346,100 תושבים במפקד האוכלוסין 2011. בין אמצע 2007 לאמצע 2008, קארדיף הייתה הרשות המקומית בעלת הצמיחה הכי מהירה בוויילס, עם צמיחה של 1.2%. על פי נתוני מפקד האוכלוסין של 2001, קארדיף הייתה האזור העירוני ה-21 בגודלו בבריטניה. באזור העירוני הגדול של קארדיף יש 841,600 תושבים, ה-10 בגודלו בבריטניה. באזור המטרופולין של קארדיף ודרום ויילס יש אוכלוסייה של כמעט 1.1 מיליון תושבים.
לקארדיף יש אוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית בשל קשרי מסחר בעבר, הגירה לאחר מלחמת העולם השנייה ומספר רב של סטודנטים זרים הלומדים באוניברסיטאות בעיר. ההרכב האתני של אוכלוסיית קארדיף במפקד האוכלוסין 2011 היה: 84.7% לבנים, 1.6% מעורבים לבנים ושחורים אפריקאים/קריביים, 0.7% מעורבים לבנים ואסייתים, 0.6% מעורבים אחרים, 8.1% אסייתים, 2.4% שחורים, 1.4% ערבים ו-0.6% קבוצות אתניות אחרות. המשמעות היא שכמעט 53,000 תושבים מקבוצה אתנית שאינה לבנה מתגוררים בעיר. מגוון זה, במיוחד זה של הקהילות האפריקאיות והערביות הוותיקות בעיר, תועד בתערוכות ובאירועי תרבות, לצד ספרים שפורסמו בנושא זה.
השכלה

קארדיף היא ביתם של ארבעה מוסדות עיקריים להשכלה גבוהה: אוניברסיטת קארדיף, אוניברסיטת מטרופוליטן קארדיף, אוניברסיטת דרום ויילס והקולג' המלכותי למוזיקה ודרמה.
בעיר יש גם שני קולג'ים להשכלה נוספת: קארדיף ווייל קולג' (CAVC) והקולג' הקתולי של סנט דייוויד. השכלה נוספת מוצעת גם ברוב בתי הספר התיכוניים בעיר. לקארדיף יש שלושה בתי ספר ממלכתיים, 98 בתי ספר יסודיים ממלכתיים ו-19 בתי ספר תיכוניים ממלכתיים.
בנוסף למוסדות אקדמיים, קארדיף היא גם ביתם של ארגוני חינוך ולמידה אחרים כמו Techniquest. קארדיף היא גם ביתו של המשרד האזורי הגדול ביותר של ארגון הבגרות הבין-לאומית (IB).