stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל פרידמן (שחקן)
קורות חייו

גל פרידמן נולד וגדל בגבעה הצרפתית, ירושלים. למד בבית הספר יאנוש קורצ'אק ואחר-כך בבית הספר רנה קסין בירושלים, במגמת פסיכולוגיה. בין גיל 5 ל-10 פרידמן חלה בסרטן. לאחר שהחלים, הקדיש את עיקר זמנו ומרצו לכדורגל, וזאת עד לגיל 24. הוא שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל ירושלים, אחר-כך עבר לקבוצת הבוגרים של מכבי נתניה, משם למכבי עפולה ואחר-כך לבית"ר תל אביב. הוא טס לאוקלהומה, ארצות הברית ולמד בקולג' NSU ‏(North Eastern State University), שם למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה על בסיס מלגת כדורגל (2002-2001). בתום אותה שנה נבחר לנבחרת ה-All-American, אליה זומנו אחד עשר שחקני הכדורגל הנבחרים מכל המכללות במערב ארצות הברית. משם נסע למבחנים בשפילד יונייטד באנגליה, אך לא הצליח להתקבל. הוא שב לישראל, ועבד בתפקידים שונים במועדון האומן 17, שאחיו היה ממנהליו, ולבסוף ניהל את המועדון. הוא שיחק בבני יהודה תל אביב, ולבסוף החליט להמיר את עולם הכדורגל בעולם המשחק.
פרידמן השתתף במכינה בת שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, ואחר-כך למד במסלול התלת-שנתי בסטודיו (2005-2002). ב-2003 זכה במלגת "קרן שרת אמריקה ישראל" למשחק. בניסן נתיב פגש את חבריו לאנסמבל ציפורלה, ובשנת 2005 הקים את האנסמבל ביחד עם תשעה מחבריו לכיתה בשנה השלישית ללימודיהם. עם חבריו אלו הוא ממשיך לשחק, ללמד ולהופיע במשך שמונה שנים עד היום (2017).
חצי שנה אחרי שסיים את לימודיו בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, הוא החל ללמד שם. הוא פיתח קורס שמטרתו ללמד דינמיקה קבוצתית באמצעות משחקי ספורט. כיום (2012) הוא ממשיך להעביר את הקורס, ובנוסף לכך משמש כחונך של תלמידי שנה ג' בכיתות הסטודיו בתל אביב וירושלים. מאז שנת 2008 הוא חבר הוועד המנהל בסטודיו.
ב-2006 שיחק בהצגה "שיחות לילה", בבימויו של עמיר קליגר, שהוצגה בתיאטרון תמונע. בהצגה שיחקו גם יוסי מרשק, נעמי פרומוביץ'-פנקס, רונן יפרח ועירית נתן-בנדק.
הוא שיחק גם בסרטו הקצר של עמיר מנור "אדומים" (2007). בסרט זה הוא גילם את דמותו של ארז, מנהיג קבוצה שדוגלת בכך שצריך לחולל מהפכה קומוניסטית בישראל.
ב-2007 שיחק גם בסרטו של יוסף סידר "בופור". בסרט זה הוא גילם את דמותו של בייליס, חייל דתי שמגיע לשרת בלבנון ובעקבות קורותיו שם, מתחיל לפקפק בדת. מו כן, שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "המקום".
שיחק בהצגת היחיד "בלון", מאת ובבימויו של הפסיכולוג הקליני אלדד כהן. על הצגה זו זכה בציון לשבח בתיאטרונטו 2008. בהצגה זו גילם דמות של מוכר בלונים בפתח בית עיריית תל אביב-יפו, שאהבתו לבחורה מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי.
שיחק בסרטו של עמרי גבעון "שבע דקות בגן עדן" (2008). בסרט זה גילם את דמותו של רונן, חובש קרבי הלום קרב.
פרידמן שיחק גם בסרטו של מני יעיש "המשגיחים" (2012), וזכה עבור הופעתו בפרס אופיר לשחקן המשנה בשנת 2012. בסרט זה הוא מגלם את דמותו של ערס בת-ימי חוזר בתשובה. כדי להבין את הדמות הלך לישיבות רבות וקברי צדיקים.
משנת 2006 ועד 2012 שיחק פרידמן בהצגת הילדים "טירונות", פרי עטו ובבימויו של הלל מיטלפונקט, שמוצגת בתיאטרון אורנה פורת.
מאז שנת 2009 הוא מלמד גם בסטודיו לאמנויות הבמה – תיאטרון חולון. בעבר לימד גם בבית הספר מנשר לאמנות.
השתתף בפרסומת לסלקום בבימויו של שחר סגל ובפרסומת לתדיראן, בבימויו של יואב צפיר.
ב-2018 גילם את בבצ'יק - מנהל ברשת מרכולים במיני־סדרה הישראלית אוטונומיות.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "פאודה". בסדרה זו גילם את דמותו של דודי "קפטן זיאד", חוקר בשב"כ.
חיים אישיים

גל פרידמן נשוי למיקה תימור, מפיקת אירועים וסדרות טלוויזיה בהן צל של אמת.
תפקידים > קולנוע

| סרט | במאי | תפקיד | שנה | פסטיבלים עיקריים ופרסים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מנפאואר | נעם קפלן | נועם | 2014 |  |
| המשגיחים | מני יעיש | קובי שמעיה | 2012 | הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר, מתוכם זכה בשניים: גל פרידמן - שחקן המשנה הטוב ביותר ורועי אסף – השחקן הראשי הטוב ביותר. פרס איגוד הבמאים והתסריטאים בפסטיבל קאן. פרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה לסרט הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר, רועי אסף. פרס לסרט ראשון לבמאי מני יעיש בפסטיבל הקולנוע ירושלים. פרס תא המבקרים הבינלאומי בפסטיבל הקולנוע המבורג. פרס מיוחד בפסטיבל הסרטים ברייקיאוויק, איסלנד. ציון לשבח בפסטיבל הקולנוע האירופי, פאליץ', סרביה. סרט הפתיחה של פסטיבל קולנוע דרום. כל הפרסים ב-2012. |
| 7 דקות בגן עדן | עמרי גבעון | רונן | 2007 | פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2008. פרס לסרט הביכורים של יוצר צעיר בפסטיבל ורשה 2009. הוצג בפסטיבל הסרטים טרייבקה 2009. |
| בופור | יוסף סידר | בייליס | 2007 | פרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. ארבעה פרסי אופיר ומועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. |
| אדומים (45 דקות) | עמיר מנור | ארז | 2007 | פרס לדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. השתתף בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי במיאמי. הוקרן בסינמטקים ובאולמות האוזן השלישית. |
| אמור | רפאל רביבו | רופא | 2017 |  |
תפקידים > תיאטרון

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | שנה | פרסים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| התקפת לב | אנסמבל ציפורלה | אנסמבל ציפורלה | עבודת אנסמבל | 2012-2011 |  |
| דרך חגב | אנסמבל ציפורלה | על פי ספרו של עוזי בן כנען | עבודת אנסמבל | 2012-2010 | פרס קיפוד הזהב 2011 בקטגוריות עבודה קבוצתית, המלחין, עיצוב התאורה ועיצוב התלבושות |
| עקיצה טבעית | אנסמבל ציפורלה | עבודת אנסמבל | עבודת אנסמבל | 2012-2006 | פרס קיפוד הזהב 2007 בקטגוריה "עבודה קבוצתית". זכה בתמיכת מפעל הפיס ב-2007 |
| טירונות | תיאטרון אורנה פורת | הלל מיטלפונקט | הלל מיטלפונקט | 2012-2006 |  |
| בלון (הצגת יחיד) | עלתה בתיאטרונטו והמשיכה לרוץ בצוותא תל אביב וברחבי הארץ | אלדד כהן | אלדד כהן | 2011-2008 | ציון לשבח בתיאטרונטו |
| שיחות לילה | תיאטרון תמונע | עמיר קליגר והשחקנים | עמיר קליגר | 2006 |  |
שמעון שבס

| --- | --- |

שמעון שבס
 לידה:  16 במרץ 1952 (בן 72) פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנכ"ל משרד ראש הממשלה 
 מספר צאצאים:  6 
 
שמעון שֶבֶס (נולד ב-16 במרץ 1952) הוא איש עסקים ויועץ פוליטי. מנכ"ל משרד ראש הממשלה בכהונתו השנייה של ראש הממשלה יצחק רבין בשנים 1992–1995. ממייסדיו של קיבוץ אפיק ברמת הגולן. לשעבר יושב ראש ועד יישובי הגולן ויושב ראש החברה לפיתוח הגולן.
לאחר רצח יצחק רבין פעל שבס כחבר בהנהלת העמותה להקמתו של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. בשנת 2004 הורשע בבית המשפט העליון בעבירות של מרמה והפרת אמונים.
ביוגרפיה

שבס נולד בפתח תקווה וגדל בגבעתיים. הצעיר מבין שני בנים. אביו, פייבל (שרגא) שירת בפלוגה יהודית בצבא הבריטי, היה חבר ב"הגנה" ובמסגרתה נשלח לסייע לתנועה הציונית בבגדד. אמו, רנה לבית ניסקר, ניצולת השואה. היה חניך ומדריך בהנוער העובד והלומד ובתנועת "הפועל".
באביב 1971 עלה לגולן כחבר גרעין "אתגר" של נח"ל גולן, מאיחוד הקבוצות והקיבוצים, לשטח הסמוך לכפר הסורי הנטוש פיק בדרום הגולן, סמוך לקו הפסקת האש בין סוריה לישראל. ההיאחזות התאזרחה ב-8 במאי 1972 בשם אפיק והוא נבחר למזכיר הקיבוץ. שימש גם רכז ההכשרות של הנוער העובד והלומד עבור חמישה גרעינים.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לגדוד הנח"ל המוצנח וסיים קורס מ"כים חי"ר. במלחמת יום הכיפורים לחם בקוניטרה בקרב הבלימה מול המתקפה הסורית בדרום רמת הגולן, ולאחר מכן לחם בזירת הדרום בסיני ובצד המערבי של תעלת סואץ.
בוועידת ההסתדרות ה-12 (1974) קרא שבס להכפיל את האוכלוסייה ברמת הגולן ותבע מההסתדרות "להמשיך ולראות במעשי ההתיישבות החלוצית את גולת הכותרת של פעולות ההסתדרות"
ב-1978 נבחר שבס ליו"ר ועד יישובי הגולן. כיו"ר הוועד הוביל שבס מבצע הסברה לביטול הממשל הצבאי בגולן ובהמשך למען החלת חוק הגולן. קידם תוכניות להגדלת ההתיישבות היהודית בגולן ואת הקמת החברה לפיתוח הגולן במסגרתה עסק בפיתוח תשתיות, תיירות ומקורות תעסוקה.
בשנת 1984 מונה לעוזר לענייני התיישבות של שר הביטחון, יצחק רבין, תפקיד שמילא במשך שש שנים. נוסף על היותו עוזר אישי ופוליטי, הפקיד רבין בידיו את האחריות לאזורי ההתיישבות, אזורי הפיתוח והתשתיות לאומיות.
בשנים אלה היה חבר דירקטוריון של חברות ממשלתיות וגופים ממלכתיים, בהם מועצת מינהל מקרקעי ישראל, התעשייה האווירית לישראל והתעשייה הצבאית. היה יושב ראש הוועדה לקידום ולשילוב המיעוטים הערבי, הבדווי והדרוזי בחברה הישראלית.
לקראת מערכת הבחירות של 1992 מונה שבס לנהל את קמפיין הבחירות של מפלגת העבודה בראשותו של רבין. העבודה זכתה במספר הרב ביותר של מושבים בכנסת, ועל רבין הוטל להקים את הממשלה. עם כניסתו של רבין ללשכת ראש הממשלה, מונה שבס למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
בהלווייתו של יצחק רבין הספידוֹ שבס. לאחר הרצח פרש שבס מהחיים הפוליטיים. בשנת 2020 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרו של שבס, "חבר". את הספר ערך יואב קרן.
ביוגרפיה > הרשעה בפלילים

בשנת 2000 הרשיע השופט אדמונד לוי בבית המשפט המחוזי בתל אביב את שבס בעבירות מרמה והפרת אמונים ושוחד בפרשה העוסקת בקשריו עם מדינות זרות ואשר פרטיה נאסרו לפרסום. נגזרו עליו שנתיים מאסר בפועל ועוד שנת מאסר אחת על תנאי וקנס של 50 אלף ש"ח. הן הוא והן פרקליטות המדינה ערערו על גזר הדין, ובשנת 2003 זיכה אותו בית המשפט העליון. בעקבות בקשת המדינה נערך דיון נוסף בהרכב של תשעה שופטים בראשות הנשיא אהרן ברק, וב-30 בנובמבר 2004 הורשע שבס (ברוב של שמונה נגד אחד) בהפרת אמונים בשתי פרשות: פרשת שטרן ופרשת שולדנפריי. באחת, נקבע כי קידם עסקה עם מדינה זרה שבה היה מעורב חברו. בשנייה, נקבע כי קידם במסגרת תפקידו את עסקיהם של זוג חברים אחר, שבחברה שבשליטתם הועסק בעבר. התיק הוחזר לבית המשפט המחוזי לגזירת העונש, תוך ויתור מראש על עונש מאסר. בפברואר 2005 בית המשפט המחוזי בתל אביב גזר על שבס קנס של 50 אלף ש"ח.
לאחר ההרשעה עזב שבס את ישראל למשך 15 שנה. בין היתר חי בלונדון.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

שבס היה יושב ראש חברת RSLB האמריקנית, שמשרדיה ממוקמים בוושינגטון. החברה סייעה לאנשי עסקים ובעלי עסקים ישראלים להיכנס לשוק האמריקני. הוא שותף בעסקים באירופה ובארצות הברית, בין היתר בתחומי ההשקעות, הנדל"ן והמלונאות. מאז שנת 2002 משמש כיועץ פוליטי וכלכלי עבור ממשלות ומנהיגים ברומניה, בולגריה, הונגריה, אוסטריה, סרביה וארצות הברית. שבס מייעץ בענייני כלכלה ואסטרטגיה גם לתאגידים בינלאומיים.
שבס הוא יו"ר ואחד ממקימי חברת HolistiCyber שהוקמה בשנת 2016. החברה מספקת הגנת סייבר לחברות פרטיות וציבוריות.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

שמעון שבס מרצה בפני קהילות יהודיות באירופה ובפני סטודנטים בנושא המחאה החברתית שפרצה בישראל ביולי 2011, בה הביע את תמיכתו, ובנושא התהליך המדיני של ישראל עם הפלסטינים.
הוא סייע גם לעמותת על"ה (עזרה לילד הנכה). פעל להקים את הכפר על"ה נגב שבסמוך לאופקים - כפר שיקומי למבוגרים בעלי לקויות שכליות[דרוש מקור]. בנוסף, פעיל שבס בעמותת גלאו"פ לטיפול בילדים אוטיסטים ובילדים ממשפחות מצוקה[דרוש מקור].
בשנת 2012, היה שבס במגעים לרכישת קבוצת הכדורגל של הפועל תל אביב, מידי אלי טביב.
חיים אישיים

לשבס שלושה ילדים מנישואיו הראשונים ושלושה ילדים מנישואיו השניים לדנה שבס.
הערות שוליים

↑  שמואל דקלו, ‏ביהמ"ש העליון הרשיע את שמעון שבס במרמה והפרת אמונים, באתר גלובס, 30 בנובמבר 2004
↑  ביבי, מרדכי, המחתרת הציונית חלומית בעיראק - מחקר תיעודי, ירושלים: מכון בן צבי יד טבנקין, 1988 תשמ"ח
↑  דוד שליו, מנח"ל לאפיק, דבר, 1972
↑  דוד שליו, גרעין "דוקא" ישלים קיבוץ אפיק בגולן, "דבר"
↑  שעיה סגל, גרעין חדש הוכרז בגולן, "מעריב, 16.4.1973
↑  אלדד יניב, ‏"גדל פה דור של מרוששים מתפרנסים; ואני אומר לכם: תרימו עליהם יד, תעצרו אותם. השמשות בכיכר המדינה ובמגדלי אקירוב לא יישארו שלמות בחורף", באתר גלובס, 7 בדצמבר 2011.
↑  ועידת ההסתדרות ה-12, ישיבה שלישית - יום ג' בערב, סופרי "דבר", דבר, 15.3.1974
↑  עמרי אסנהיים‏, סגן הרמטכ"ל ליפקין שחק התריע לפני אסון צאלים - ובכה אחריו, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2012.
↑  ההספד של שמעון שבס ליצחק רבין
↑  שמעון שבס | חבר - אודות הספר
"חבר" מאת שמעון שבס: פרק לקריאה, באתר הארץ, 3 ביוני 2020
↑  מערכת‏, בית המשפט זיכה את שמעון שבס מרוב סעיפי האישום, באתר וואלה, 22 באוקטובר 2000
↑  שמעון שבס זוכה, באתר ערוץ 7;
ע"פ 332/01 מדינת ישראל נ' שמעון שבס, ניתן ב־30 בינואר 2003
↑  דנ"פ 1397/03 מדינת ישראל נ' שמעון שבס, ניתן ב־30 בנובמבר 2004
↑  צבי הראל, קנס של 50 אלף שקל בלבד לשמעון שבס, מנכ"ל משרד ראש הממשלה בעידן רבין, באתר TheMarker‏, 17 בפברואר 2005
↑  holisticyber, holisticyber (באנגלית)
↑  טל וולקשרון בורנשטיין, ‏שמעון שבס: "תוך יומיים-שלושה נדע אם נרכוש את הפועל ת"א", באתר גלובס, 4 ביוני 2012
|  מנכ"לי משרד ראש הממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אהוד אבריאל  |  טדי קולק  |  יעקב הרצוג  |  שמחה דיניץ  |  מרדכי גזית  |  עמוס ערן  |  אליהו בן-אלישר  |  מתתיהו שמואלביץ'  |  אברהם טמיר  |  יוסי בן אהרון  |
|  1951–1952  |  1952–1964  |  1966–1972  |  1972–1973  |  1973–1975  |  1975–1977  |  1977–1980  |  1980–1984  |  1984–1986  |  1986–1992  |
|  שמעון שבס  |  צבי אלדרוטי  |  אביגדור ליברמן  |  משה ליאון  |  יוסי קוצ'יק  |  רפי פלד  |  אביגדור יצחקי  |  אילן כהן  |  רענן דינור  |  איל גבאי  |
|  1992–1995  |  1995–1996  |  1996–1997  |  1997–1999  |  1999–2001  |  2001–2001  |  2001–2004  |  2004–2006  |  2006–2009  |  2009–2011  |
|  הראל לוקר  |  אלי גרונר  |  יואב הורוביץ  |  רונן פרץ  |  צחי ברוורמן  |  יאיר פינס  |  נעמה שולץ  |  יוסי שלי  |  |  |
|  2011–2015  |  2015–2018  |  2019–2018  |  2019–2020  |  2020–2021  |  2021–2022  |  2022  |  מ-2023  |  |  |
מנכ"ל משרד ראש הממשלה שמעון שבס וראש הממשלה יצחק רבין.
מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שמעון שבס, עם ראש הממשלה יצחק רבין ומיכה חריש, שר התעשייה והמסחר, בטקס הענקת הפרס הלאומי לאיכות בתעשייה.
הקונגרס ה-118 של ארצות הברית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 גוף פרלמנטרי:  הקונגרס של ארצות הברית
 תקופת כהונה:  3 בינואר 2023 – 3 בינואר 2025  (שנתיים)
 הנהגה
 נשיא הסנאט יושב ראש בית הנבחרים:  קאמלה האריס מייק ג'ונסון
 הנשיא הזמני של הסנאט:  פטי מארי
 מנהיג הרוב:  הסנאט: צ'אק שומר בית הנבחרים: סטיב סקליס
 מנהיג המיעוט:  הסנאט: מיץ' מקונל בית הנבחרים: האקים ג'פריס
 הרכב הסנאט
 
 סיעות הקואליציה:  המפלגה הדמוקרטית (48) עצמאיים הקשורים לדמוקרטים (3)
 מספר חברי הקואליציה:  51 / 100
 סיעות האופוזיציה:  המפלגה הרפובליקנית (49)
 מספר חברי האופוזיציה:  49 / 100
 הרכב בית הנבחרים
 
 סיעות הקואליציה:       המפלגה הרפובליקנית (222)
 מספר חברי הקואליציה:  221 / 435
 סיעות האופוזיציה:       המפלגה הדמוקרטית (213)
 מספר חברי האופוזיציה:  213 / 435
 
 → הקונגרס ה-117 הקונגרס ה-119 ← 
 
בניין הקפיטול
הקונגרס ה-118 של ארצות הברית היה ההתכנסות של הרשות המחוקקת בממשל הפדרלי של ארצות הברית, המורכבת מהסנאט של ארצות הברית ומבית הנבחרים של ארצות הברית, מ-3 בינואר 2023 עד 3 בינואר 2025.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2022, המפלגה הרפובליקנית זכתה ברוב בבית הנבחרים ביחס של 222–213, ולראשונה מאז הקונגרס ה-115, בעוד המפלגה הדמוקרטית זכתה במושב אחד בסנאט, שם כבר נהנתה מרוב קטן, מה שהעניק לה שליטה ביחס של 51–49 (עם סיעה בת 48 דמוקרטים ושלושה עצמאים). עם זכיית הרפובליקנים ברוב בבית הנבחרים, הקונגרס ה-118 הקיץ את השליטה המשולשת של הדמוקרטים בבית הלבן, בסנאט, ובבית הנבחרים.
בקונגרס זה נרשמו מספר נקודות ציון היסטוריות. לראשונה נבחרה אישה לנשיאה הזמנית של הסנאט – פטי מארי. האקים ג'פריס נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים – האפרו-אמריקאי הראשון בתפקיד מנהיג מיעוט או רוב בקונגרס. דיק דרבין, מצליף הסיעה הדמוקרטית בסנאט מאז ינואר 2005, ומיץ' מקונל, מנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט מאז ינואר 2007, הם המנהיגים הוותיקים ביותר בהיסטוריה של הסנאט. בקונגרס גם ישנו המספר הגבוה ביותר של עצמאיים מאז אשרור התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, בעקבות התפלגותו של ג'ו מנצ'ין מהסיעה הדמוקרטית בסנאט.
הקונגרס ה-118 התאפיין כקונגרס חסר יעילות באופן ייחודי, כאשר האירועים הבולטים בו הצביעו על חוסר תפקוד פוליטי. מקרים רבים שבהם הגיעו למבוי סתום, במיוחד בבית הנבחרים הרפובליקני בו הרוב הסיעתי נפגע פעמים תכופות בעקבות מחלוקות אידאולוגיות בין חבריה, הביאו לכך שבקונגרס ה-118 הועברה הכמות הנמוכה ביותר של חוקים לשנה הראשונה במושב מאז ממשל ריצ'רד ניקסון, וכנראה אי-פעם. המושב הלא-יעיל הפחית את המוטיבציה של מחוקקים ותיקים רבים, כאשר חמישה יושבי ראש ועדות הכריזו על התפטרותם לפני התפזרות הקונגרס, ושלושה מהם עוד היו כשירים להיבחר מחדש לעמדותיהם לו תזכה המפלגה הרפובליקנית ברוב בבחירות 2025.
הקונגרס החל את פעילותו בבחירות מרובות לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, מה שלא התרחש מאז הקונגרס ה-68 ב-1923. קווין מקארתי נבחר לבסוף ליושב ראש בהצבעה ה-15. לאחר שהסתמך על הצבעות דו-מפלגתיות כדי לצאת ממשבר תקרת החוב ואיומי השבתת הממשל, מקארתי הפך ליו"ר הראשון בהיסטוריה אמריקאית שהודח מתפקידו במהלך ישיבת מליאה ב-3 באוקטובר 2023. בעקבות שלושה ניסיונות כושלים של חברי קונגרס שונים להיבחר לתפקיד, ב-25 באוקטובר נבחר מייק ג'ונסון ליו"ר בית הנבחרים. ג'ונסון קידם עוד ארבע החלטות מתמשכות דו-מפלגתיות מנובמבר 2023 עד מרץ 2024 כדי למנוע השבתות. לאחר הצבעה שנויה במחלוקת בנושא סיוע חוץ, הצעה להדחת ג'ונסון נבלמה בתמיכה דו-מפלגתית.
הרכב הקונגרס ה-118

100 סנאטורים:
31 שנבחרו בבחירות 2018;
32 שנבחרו בבחירות 2020;
35 שנבחרו בבחירות 2022.
סנאטור אחד (פיט ריקטס) ממלא את מקומו של בן סאס שהתפטר בינואר 2023.
סנאטורית אחת (לפונזה באטלר) ממלאת את מקומה של דיאן פיינסטיין שנפטרה בספטמבר 2023.
435 חברים בבית הנבחרים, שנבחרו בבחירות 2022. חלוקת המושבים בבית הנבחרים למדינות ארצות הברית נעשתה על פי תוצאות מפקד האוכלוסין שנערך ב-2020.
חברת קונגרס אחת (ג'ניפר מקללן) שנבחרה בבחירות חוזרות ב-21 בפברואר 2023 ומכהנת מ-7 במרץ 2023, לאחר מותו של חבר הקונגרס דונלד מקיצ'ן בנובמבר 2022 לפני תחילת הקונגרס.
וגם, שישה חברים ללא זכות הצבעה, המייצגים את האזורים המבודדים ואת מחוז קולומביה.
ג'ורג' סנטוס הודח על ידי בית הנבחרים בהצבעה שהתקבלה על ידי 2/3 מחבריו, לאור האשמות רבות נגדו על זיוף מסמכים, קורות חיים, שימוש לא חוקי בכספי קמפיין ואשמות נוספות.
תומאס סוואזי הדמוקרט חזר לכהן כחבר בית הנבחרים לאחר שניצח בבחירות מיוחדות במהלך חודש פברואר 2024 על כיסאו של סנטוס.
הסנאט

נשיאת הסנאט: סגנית נשיא ארצות הברית קמאלה האריס
הנשיא הזמני של הסנאט: פטי מארי
מנהיג הרוב: צ'אק שומר
מנהיג המיעוט: מיץ' מקונל
בית הנבחרים

יושב ראש בית הנבחרים:
קווין מקארתי מהמפלגה הרפובליקנית עד 3 באוקטובר 2023
פטריק מקהנרי כיושב ראש בית הנבחרים בפועל, החל מ-3 באוקטובר 2023 ועד 25 באוקטובר 2023
מייק ג'ונסון החל מ-25 באוקטובר 2023
מנהיג הרוב: סטיב סקליס
מנהיג המיעוט: האקים ג'פריס
הערות שוליים

↑  סקוט וונג, Republican dysfunction drives a wave of House retirements, באתר NBC News‏, 21 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  קייטלין יילק, Biden signs short-term funding bill to avert government shutdown, באתר CBS News‏, 1 במרץ 2024 (באנגלית)
↑  מייקל שנל, House blocks Greene’s resolution to oust Johnson, באתר The Hill‏, 8 במאי 2024 (באנגלית)
↑  Senate rejects impeachment articles against Mayorkas, ending trial against Cabinet secretary, AP News, ‏2024-04-17 (באנגלית)
↑  מרים קאן ולורן פלר, House quickly kills Marjorie Taylor Greene's effort to oust Speaker Johnson, באתר ABC News‏, 8 במאי 2024 (באנגלית)
↑  כאן חדשות, נאום נתניהו בקונגרס האמריקאי: ניתוח ענן מילים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 25 ביולי 2024
הורוס

.
| --- | --- |

 תרבות:  דת מצרים העתיקה 
 אב:  אוסיריס 
 אם:  איסיס 
 בן או בת זוג:  חתחור 
 צאצאים:  ארבעת בני הורוס, דואמותאף, קבחסנואף, חפי, אימסת, איהי 
 
סצנה מתוך הדרמה הפולחנית המתארת את ניצחונו של הורוס הרוכן מעל סת' המופיע בצורת היפופוטם במקדש אדפו
פסל הורוס במוזיאון הלובר
חוֹר או חֶר (כלומר "בז" במצרית עתיקה), הידוע גם בשמו היווני הורוס (ביוונית: Ὧρος), הוא אחד האלים הראשיים במיתולוגיה המצרית: הוא אל המלוכה, אל ההגנה ולעיתים גם אל השמש. הוא בנם של אוסיריס ואיסיס, ולפי גרסה אחרת אחיהם. ולאחר שגדל הוא נלחם בסת, דודו שרצח את אוסיריס (שהיה אביו של הורוס ואחיו של סת), ניצח אותו, איחד את מצרים העליונה ומצרים התחתונה והיה לפרעה הראשון.
הוא מוכר גם כמקביל, או אף כאותו אל בזהות מעט שונה, לאל הכנעני חורון.
תיאורו

תיאורו של הורוס כבעל ראש בז או נץ נקשר לסיפור הקרב של הורוס נגד סת, בו הורוס כרת את אשכיו של סת, וזה פצע את עינו של הורוס. האל תחות הכין לו עין חדשה העשויה אור ירח הנקראת "עין הירח" או "עין היהלום" המסמלת גם את הראייה האינסופית. טקסט המתאר את המאבק מופיע על הקירות הפנימיים בחצר הגדולה של מקדש אדפו המוקדש לאל הורוס.
במחוז המצרי כנען עבדו את הורוס בשם חורון, אשר העניק את שמו ליישוב בית חורון. בפפירוס אני, משמש הורוס בתפקיד של פסיכופומפ (מלווה ומדריך המתים בעולם הבא), ומוביל את הסופר אני בידו לעבר עולם המתים. מקום פולחנו העיקרי של הורוס היה בהיירקונפוליס, בו היו מוציאים את פסלו פעם בשנה כדי לחגוג את נישואיו של הורוס לאלה חתחור.
לאחר שניצח את סת, נעשה הורוס למלך מצרים במקומו של אוסיריס אביו. הוא נחשב לשליט שהצדק היה נר לרגליו, ומקדשים רבים הוקמו לכבודו. הוא מסמל את הממלכות המאוחדות והשבת הסדר האלוהי הנכון. הוא האל אשר נתן את המלכות לפרעונים.
האל הידוע בשם הרפוקרטס הוא למעשה "הורוס הילד". השם "הרפוקרטס" הוא הגרסה היוונית שניתנה בתקופה התלמית לשם המצרי חר-פא-חרד (Herpahered) שפירושו "הורוס הילד". פולחן הורוס הילד היה נפוץ בעיקר בתקופת השושלות המאוחרות ותחת שלטון התלמיים במצרים. רוב השמות המקובלים כיום לאלים המצריים הם הגרסאות היווניות שניתנו בתקופה התלמית, כאיסיס, אוסיריס, נפטיס, וכן למלכים המצריים, למשל, אמנופיס, תותמוסיס וכדומה.
בספר הזוהר פרשת בשלח מובא שהממונה על מצרים שנלחם בישראל בשמים מכונה "בחור" על פי הפסוק "כל רכב בחור", רמז כנראה לחור(וס).
הורוס המבוגר והורוס הילד

הורוס הוא האל הפטרון של המלוכה, והמלכים נחשבו התגלמות הורוס עלי אדמות. להורוס שני סיפורי מקור מרכזיים: הורוס המבוגר והורוס הילד. הורוס המבוגר, שהמיתוס שלו הוא הקדום יותר, נחשב לשליט מצרים התחתונה בעוד האל סת נחשב לשליט מצרים העליונה. במיתוס זה סת והורוס הם אחים. אך בתקופה מאוחרת יותר המיתוס מתאר את הורוס כשולט על כל מצרים ואת סת כשולט על המדבר והברברים, העמים החיים במדבר מדרום וממזרח למצרים. במיתוס זה הורוס הפך לאחיינו של סת ובנם של אוסיריס ואיזיס. לאחר סדרת קרבות בין הורוס וסת בים וביבשה, הורוס מגרש את סת ונתיניו ממצרים. סיפור המאבק, שלעיתים היה אַלים, בין הורוס לסת הוא אחד המוטיבים הידועים במיתוס המצרי. גירוש והגליית סת למדבר הפך למודל של מלכי מצרים להתמודדות עם אויבי הממלכה. גם הם שאפו לשלוח את האויבים אל המדבר. לעיתים מתייחסים אל שני הסיפורים של הורוס כמתייחסים אל שתי ישויות נפרדות ולעיתים אלו שני אספקטים של אותו אל.
הורוס הבוגר (הרואריס) היה אל השמים הקדום שיזם את הבריאה. נוצר איחוד בין דמותו של הורוס לדמותו של אל השמש, ואז הוא נקרא רע-הורוס. התגלמות זו של הורוס תוארה כבנה של אלת השמים (נות או חתחור). בטקסטים מאוחרים יותר מתואר איך כאשר הורוס פקח את עיניו נעלמו החושך והכאוס. כאשר הורוס הבוגר הוא הנלחם בסת, אל הסערה הכאוטית, הקונפליקט מסמל יסודות מנוגדים שיוצרים יחד סדר קוסמי. הצורך בהשלמה בין הצדדים היה שיקוף של הצורך באיחוד מצרים העליונה ומצרים התחתונה לממלכה אחת שלמה.
הורוס הילד (הרייסיס) תואר כבנה של איזיס ומכונה בכתבים "הורוס שעל הפפירוס". זאת בעקבות המיתוס שמספר כיצד איזיס החביאה את הורוס התינוק בתוך הסוף, ממנו מיצרים את הפפירוס. "הקן" שיצרה איזיס נשמר על ידי אלות כגון אלה שנראית כמו פרה ואלה שמראה כדמות עקרב.
הורוס, גדל לנקום את מות אביו אוסיריס, ולדרוש את מקומו כשליט מצרים, מידי סת, אל הסערה שתואר כדודו ורוצח אביו. בניגוד למיתוס המוקדם, הורוס הילד חייב להביס את סת כדי להשיג סדר, שליטה וצדק בעולם האנושי. הורוס מאחד את מצרים העליונה והתחתונה ומקבל עליו את המלוכה. משגדל הורוס נלחם בסת בעצת אימו במגוון דרכים. במועצת האלים נקבע שאוסיריס יהיה שליט עולם המתים ולהורוס הוענקה השליטה על עולם החיים. בספר המתים מתואר הורוס כמלוה את המתים אל ממלכת אוסיריס ומשמש כמתווך בין העולמות. הטקסים שביצע הורוס על מנת להחיות את אוסיריס משמשים כאב טיפוס לכל טקסי האשכבה.
עין הורוס ועין רע

הורוס ורע הם בין האלים החשובים במיתולוגיה של מצרים העתיקה. על פי המיתוס, לשניהם היו קשרים חזקים לשמש, והם היו מקורבים לפרעה. רע היה אל בורא, המלך הראשון של מצרים, והוא תואר כשליט היקום. הורוס הופיע בשתי צורות: כראש הבז הוא היה שווה בכוחו לרע; ובצורתו השנייה, כהורוס הצעיר שהיה נינו של רע: הוא היה בנו של אוסיריס, נכדו של רע.
עינו של הורוס נקראת "אודג'את" שפירושה "השלמה". לפי תפיסתם, עיניו של הורוס הן השמש והירח. על פי המיתוס, בקרב נגד סת, הורוס מאבד את עין הירח אחרי שהוא פוצע את סת באשכיו. סת, בתגובה, פוצע את עינו של הורוס ומשחית אותה. לעיתים מתואר כיצד סת בלע אותה, מה שיכול ליצג את מולדי הירח או את ליקוי הלבנה. תחות אל הידע, בעל חכמת המאגיה הציל את העין והחזירה להורוס. עין זו שימשה מאוחר יותר כדי להחיות את אוסיריס. עין הורוס נראתה כאש בעת שלחמה באויבי האור. הצגת עין הורוס נחשבה במצרים לארכיטיפ של כל טקס הקרבת מנחות.
העין של הורוס מהווה את סימן ההגנה האולטימטיבי. משמעויות נוספות של עין הורוס הן עוצמת המלוכה, הגנה כנגד סת, אמצעי מטהר וכן מנחה בפסטיבלים.
איקונוגרפיה

בתחילה, הורוס היה אל השמים ואחר כך הפך גם לאל המלחמה, וצורתו הייתה של בז שפורש את כנפיו ועיניו היו השמש והירח (עין אחת סימלה את השמש והשנייה את הירח), או אדם בעל ראש בז. בדמותו כאל השמש רע-הורוס הוא סומן באמצעות גלגל חמה מכונף או שמש בעלת כנפי בז. הורוס הילד מצויר בתסרוקת המסורתית לילדים: קרחת וצמה בצד הראש ואצבע בפיו. לעיתים הוא נושא כד המסמל את הפוריות. קמעות הנושאים את דמותו שימשו במקומות רבים כדי להרחיק חיות פרא, רוחות רעות ולבטל עין רעה.
הנשק המיתי של הורוס הוא החנית שקיבלה ברכה מהאלה נית. החנית עשויה מקרני השמש ומהטפרים של האלה המענישה, מפדת. דגמים מוקטנים של החנית נמצאו בקברים ושימשו את המתים להגנה במהלך המסע לעולם המתים והנשק המסמל את הורוס הוא הכופש אשר הייתה חרב מעוקלת בצורת חצי ירח הנועדה לתלוש את נשקי אויבך מידהם.
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
רע (אל)
מצרים העתיקה
מיתולוגיה מצרית