stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית)

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 מייסד:  צ'ארו מג'ומדר 
 תקופת הפעילות:  22 באפריל 1969 – 31 ביולי 1972 (3 שנים) 
 אידאולוגיות:  מרקסיזם-לניניזם-מאואיזם 
 מטה:  ניו דלהי 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי 
 cpiml.in
 
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - (CPI (ML)) - היה פלג שנפרד מתוך המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) בעת כנס בקולקטה בשנת 1969. הוא הוקם על יסוד ועד התיאום הכלל-הודי של המהפכנים הקומוניסטים (AICCCR) וכלל את חברי הזרם המאואיסטי הקרוי "נקסליטים" שניהל מרד מזוין נגד הממשלה ההודית. קאנו סניאל הכריז על הקמתה באספה המונית בקולקטה ב-22 באפריל, ביום בו חוגגים את יום הולדתו של לנין. שלוש שנים לאחר הקמתה, בעקבות גל מעצרים ומותו של מייסדה, צ'ארו מג'ומדר התפצלה המפלגה לכמה קבוצות נקסליטיות/מאואיסטיות, שחלקן השתתפו בתהליך הבחירות ואחרות החליטו להמשיך במאבק המזוין. שני הפלגים העיקריים שיצאו מתוך (ML) CPI היו המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - מלחמת העם והמרכז הקומוניסטי המאואיסטי. הם התמזגו בשנת 2004 והקימו את המפלגה הקומוניסטית של הודו (מאואיסטית).
המאבקים הראשונים

המפלגה נוסדה ב-1969 על יסוד ועד התיאום הכלל-הודי של המהפכנים הקומוניסטים והוכרזה בעת אספה המונית בקולקטה ב-22 באפריל, יום הולדתו של לנין. המזכיר הראשון של המפלגה היה צ'ארו מג'ומדר, שבלט כבר קודם כמנהיג הפלג השמאלי של המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית), של ועד התיאום ושל התקוממות ה"נקסליטים". המפלגה התקרבה למפלגה הקומוניסטית הסינית ואימצה כאידאולוגיה את המרקסיזם-לניניזם ואת מחשבתו של מאו דזה-דונג, תוך תמיכה במהפכה התרבותית בסין ונהנתה מהתמיכה המורלית של המפלגה הקומוניסטית הסינית. מג'ומדר וסניאל היו מנהיגה הראשיים של התקוממות האיכרים בנקסלבארי, בה המפלגה החדשה ראתה את ה"ניצוץ" של המהפכה ההודית ולכן חסידיה נקראו נקסליטים. המפלגה שילבה מאבק חוקי עם מאבק מזוין. במדינות שבהם התחזקה יצרה יחידות גרילה. בשנת 1970 התכנס בקולקטה קונגרס של המפלגה ובחרה בוועד מרכזי שבו היו חברים, בין השאר, צ'ארו מג'ומדר, קאנו סניאל, סורן בוז, סטיאנראיאן סינג ואדיבהטיה קיילאסאם. מגזומדר נבחר למזכיר כללי של המפלגה. על אף תמיכתה, ביקרה המפלגה הקומוניסטית הסינית את העובדה שבממקרים מסוימים, הידרדר המאבק המזוין אל טרור יחידים והאשים את הוועד המרכזי של המפלגה ההודית בחטא ה"כיתתיות". סורן בוז ביקר בסין ושוחח עם ג'ואו אנלאי ושמע ממנו בקורות מסוג זה. בוז אימץ אותן בחזרתו להודו.
משברים ופיצולים

בשנת 1971 גם סטיאנאנן סינג התבסס על דעות המפלגה הקומוניסטית הסינית ומתח בקורת על צ'ארו מג'ומדר. סינג וחסידיו עזבו את המפלגה והקימו את המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הוועד המרכזי הזמני שזכתה בתמיכה מסוימת מסין. אותה שנה הייתה טרודה המפלגה בסוגיית מלחמת העצמאות של בנגלדש. המפלגה הקומוניסטית הסינית העדיפה שה"נקסליטים" יביעו תמיכה בפקיסטן (עמדה שאותה הגידרו אחדים כ"התאבדות פוליטית"). צ'ארו מג'ומדר אכן החליט לתמוך בעמדת המפלגה הקומוניסטית של פקיסטן המזרחית (מרקסיסטית-לניניסטית) שנאבקה גם נגד הודו והייתה עוינת למאבק השחרור של פקיסטן המזרחית ("בנדגלדש"). עמדה זו של מג'ומדר הביאה חלק מהוועד האזורי של מערב בנגל בראשותו של אשים צ'טרג'י להפסיק להכיר בהנהגתו של מג'ומדר ולהתפלג ולהתאחד בהמשך עם המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - ועד מרכזי זמני.
משברים ופיצולים > אחרי מג'ומדר

בשנת 1972 נעצר מג'ומדר ונרצח. מול המצב החדש התפצלה המפלגה סופית לשני פלגים חדשים: המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסט-לניניסטית) - שחרור, בראשות וינוד מישרה, שתמך בקו הפוליטי של צ'ארו מג'ומדר ורצה ליישם שילוב בין מאבק חוקי-פרלמנטרי חבין מאבק מזוין (ושבהמשך אימץ את הקו שהוטווה על ידי הקונגרס העשירי של המפלגה הקומוניסטית הסינית) ופלג קיצוני יותר, המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסט-לניניסטית) - הוועד המרכזי השני, בראשות מאהאדב מוקרג'י שתמך בקו הפוליטי של לין ביאו ואסטרטגיה קורבה לטרוריזם. כעבור זמן קצר סוניטי קומאר גוש הקים את המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הוועד המרכזי המארגן, שנטשה את המדיניות של מג'ומדר אך הוקירה את מורשתו.
מורשת

כיום פועלים מספר גדול של ארגונים פוליטיים ששורשיהם ב AICCCR/CPI (ML). רק הפלג של מאהאדב מוחרג'י ממשיך לדגול בהשקפת צ'ארו מג'ומדר של מהפגה מזוינת והשמדה, בעוד שהפלגים האחרים גינו את המעשים הקיצוניים מתקופת ה"כיתתית".
כל הארגונים האלר בנו לעצמם תשתית של מבנים חוקיים גלויים (איגודים מקצועיים, קבוצות סטודנטים, ארגוני איכרים) והתחילו להשתתף בבחירות.
מורשת > הפלגים שהתפצלו מתוך CPI (ML)

המפלגות והארגונים שמקורם במפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) כוללים את:
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מאואיסטית)
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - שחרור - בראשות דיפנקר בהטאצ'אריה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הכוכב האדום - בראשות ק.נ. רמצ'נדרן
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הדגל האדום - בראשות פ.סי. אוניצ'קאן
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - מלחמת המעמדות
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - דמוקרטיה חדשה - בראשות יאטנדרה קומאר
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - סומנאת - בראשות סומנאת צ'טרג'י אוקרה ופראדיפ בנרג'י
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - שנטיפאי
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הוועד המרכזי הזמני
המפלגה הקומוניסטית של המדינות המאוחדות של הודו - בראשות ויראנה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - ג'אנאשקטי-קורה - בראשות קורה ראג'אנה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - ג'אנאשקטי - בראשות ראנאדיר
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - ג'אנא'שטי - צ'אנדרה - בראשות צ'אנדרה פולה רדי
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - (הוועד המרכזי השני) - בראשות מאהאדב מוקרג'י
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - בראשות פראג'ה פאנתה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - ג'אן סמוואד
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - נאי פאהאל
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - הפרולטריון החדש
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - מהרשטרה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - בהאיג'י
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - פראג'שקטי
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - פראתיגאטאנה
המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית-לניניסטית) - פראג'ה פראתיגאטאנה
ביטאונים

"Red Star“ - (בכוכב האדום) - הוא הבטאון המרכזי של המפלגה, המופיע האנגלית ובהינדית
The Marxist-Leninist  - (המרקסיסט הלניניסטי) - כתב-העת התאורטי של המפלגה, המתפרסם באנגלית ובהנדית.
"Breaking The Shackles“ – הביטאון המרכזי של AIRWO
„Inquilab“ – הבטאון המרכזי של  AIRSO
„Rebel“ – הבטאון המרכזי של  RYFI
ביטאונים של ועדים שונים של המפלגה במדינות שונות
הערות שוליים

↑  התנועה הנקסליטית במדינות ביהאר וג'רהרקנד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 805319-4
הקורפוס השמיני (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915 1940 – 1918 1946 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
 
הקורפוס ה-8 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בגליפולי ובחזית המערבית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחם בחזית המערבית.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם בגליפולי ביוני 1915 בפיקודו של איילמר האנטר-וסטון, לאחר שהכוחות הלוחמים במערכה תוגברו. במרץ 1916 נשלח הקורפוס לצרפת, שם הוא השתתף בקרב על הסום, וביוני 1918 פורק הקורפוס.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ביולי 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מכוחות הבית בבריטניה, ותחת פיקודו נכללו הדיוויזיה ה-3 והדיוויזיה ה-48. ביוני 1944 נשלח הקורפוס לצרפת, שם לחם במהלך המערכה בנורמנדי, ובכלל זה השתתף במערכה סביב העיר קן, כולל מבצע אפסום, מבצע יופיטר, מבצע גודווד ומבצע בלוקוט וזכה במספר הישגים מקומיים. בספטמבר 1944 השתתף הקורפוס גם במבצע מרקט גארדן הכושל בהולנד, ולאחר מכן השתתף בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה נותר הקורפוס בשלזוויג-הולשטיין, ובאפריל 1946 פורק הקורפוס.
מפקדים > מלחמת העולם הראשונה

איילמר האנטר-וסטון (יוני 1915 – יוני 1918)
מפקדים > מלחמת העולם השנייה

הרולד פרנקלין (יולי 1940 – מאי 1941)
קנת' אנדרסון (מאי 1941 – נובמבר 1941)
ארתור גרסט (נובמבר 1941 – ינואר 1943)
הרברט למסדן (ינואר 1943 – יולי 1943)
ריצ'רד מקרירי (יולי 1943 – אוגוסט 1943)
ג'ון הארדינג (נובמבר 1943 – ינואר 1944)
ריצ'רד אוקונור (ינואר 1944 – נובמבר 1944)
אוולין יו בארקר (דצמבר 1944 – אפריל 1946)
הקורפוס השלישי (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  פרוסיה פרוסיה הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   הצבא הפרוסי  צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  ברלין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1813 – 11 באוגוסט 1918 (כ־105 שנים)
 מלחמות:  מלחמת שלזוויג השנייה מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
הקורפוס השלישי (בגרמנית: III. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הפרוסי ומאוחר יותר בצבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת שלזוויג השנייה, מלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ומלחמת העולם הראשונה ופורק ב-1919.
היסטוריה > מלחמת שלזוויג השנייה

הקורפוס הוקם באפריל 1813 כ"המפקדה הכללית בברלין" (Generalkommando in Berlin) תחת פיקוד פרידריך וילהלם פון בילוב. ב-3 באפריל 1820 הוא הפך להיות הקורפוס השלישי והיה אחראי על הגנת פרובינציית ברנדנבורג. ב-1864 השתתף הקורפוס במלחמת שלזוויג השנייה כחלק מחיל המשלוח של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה וזכה בניצחון מוחץ על הצבא המלכותי הדני בקרב דיבל.
היסטוריה > מלחמת אוסטריה–פרוסיה

ב-1866 לחם הקורפוס במלחמת אוסטריה–פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך מלחמה זו, כמו גם במהלך מלחמת שלזוויג השנייה, לא היה לקורפוס מפקד ישיר, והנסיך פרידריך קרל פיקד בעצמו על מפקדי הדיוויזיות (מצב דומה שרר בקורפוס הרביעי). הקורפוס השתתף בין היתר בקרב קניגרץ.
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. באותה עת כבר מונה קונסטנטין פון אלבנסלבן כמפקדו. הקורפוס לחם בקרב מארס-לה-טור, קרב גרבלוט ובמהלך המצור על מץ. עם סיום המלחמה אוחד הצבא הפרוסי עם צבאותיהן של שאר מדינות גרמניה ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית, אולם הקורפוס השלישי שמר על זהותו הפרוסית. בסיסו היה בברלין.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אוואלד פון לוכו. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה הראשונה של אלכסנדר פון קלוק. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו ובקרב על המארן. לאחר מכן השתתף בהדיפת המתקפות הצרפתיות בסואסון יומיים קודם לכן. לאחר מכן השתתף בבלימת המתקפות הצרפתיות באראס ובלה באסה.
באוקטובר 1915 הועבר הקורפוס לסרביה, שם השתתף במערכה המוצלחת לכיבוש הארץ. ב-25 בנובמבר 1916 מונה ולטר פון ליטוויץ למפקד הקורפוס במקום לוכו. תחת פיקודו של ליטוויץ הוחזר הקורפוס לחזית המערבית והשתתף בקרב ורדן, הקרב השני על האן, מתקפת האביב וקרב אמיין. הקורפוס פורק לאחר סיום המלחמה.
המפלגה הקומוניסטית ההונגרית

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מנהיגים:  מתיאש ראקושי 
 תקופת הפעילות:  24 בנובמבר 1918 – 22 ביולי 1948 (29 שנים) 
 אידאולוגיות:  מרקסיזם-לניניזם, קומוניזם 
 מטה:  בודפשט 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  קומינטרן (1919-1943) קומינפורם (1947-1948)
 
המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (בהונגרית: Magyar Kommunista Párt)  הייתה מפלגת-שמאל רדיקלית בהונגריה שנוסדה ב-24 בנובמבר 1918 בשם מפלגת הקומוניסטים של הונגריה (Kommunisták Magyarországi Pártja) על ידי הסוציאליסט הקיצוני בלה קון. המפלגה התקיימה בשם זה "המפלגה הקומוניסטית ההונגרית" למעשה רק מספטמבר 1944 עד לשנת 1948 כששוב שינתה את שמה למפלגת העובדים ההונגרית.
הקמתה של המפלגה

ב-24 בנובמבר 1918 התרחש פילוג במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. מנהיג האגף השמאלי שלה העיתונאי בלה קון שחזר מהשבי הרוסי הודיע על פרישתו מהמפלגה והקמת המפלגה הקומוניסטית שדגלה במהפכה בסגנון מהפכת אוקטובר שהתרחשה ברוסיה הצארית. סיבה נוספת הייתה שהסוציאל-דמוקרטים חברו לליברלים וקון ראה בכך בגידה. תחילה הייתה זו מפלגה קטנה עם מעט תומכים בקרב הציבור הרחב, אולם בשנת 1919 עם התפרקות הקיסרות האוסטרו-הונגרית החלו מאות אלפי אנשים להביע תמיכה במפלגה ובמנהיגה בלה קון ובין 18 חברי הוועד המרכזי הראשון של המפלגה וממייסדיה היו יהודים רבים כגון: בלה קון, יוז'ף רבינוביץ', אוטו קורווין (קליין), ינה לאסלו (לוי), ארנה פור (פרלשטיין), ארנה זיידלר,  דז'ה שומלו (זילברשטיין), טיבור סמואלי, בלה סאנטו (שרייבר), בלה ואגו (וייס). מתוך 18 החברים המייסדים של המפלגה עשרה היו יהודים יחד עם בלה קון. (ערך מורחב: מפלגת הקומוניסטים בהונגריה). במרץ אותה שנה הנהיג בלה קון מהפיכה מוצלחת שבסופה הוקמה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת אזרחים קשה בהונגריה בין הימין שאותו הנהיגו אנשי האצולה, הכמרים והבורגנים, לבין השמאל שבראשו עמד קון. לאחר קרבות עזים שנמשכו 133 ימים הובס קון על ידי הצבא הרומני שפלש למדינה והחזיר את המונרכיה על כנה. לראש המדינה מונה האדמירל מיקלוש הורטי כעוצר, משום שהמלך החוקי היה אז קטין. קון עצמו גלה לברית המועצות והמפלגה הוצאה אל מחוץ לחוק.
הונגריה הפשיסטית

לאחר עלייתו לשלטון של אדמירל הורטי נאסרה המפלגה הקומוניסטית ורבים ממנהיגיה ובראשם קון הוגלו לרוסיה. לקראת סוף שנות העשרים הורשו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים לרוץ בבחירות לפרלמנט, אולם עדיין נאסרה הפצת תעמולה קומוניסטית. המפלגה הקומוניסטית הצליחה להיבחר, אולם היא הייתה קטנה מאוד והייתה מצויה באופוזיציה. בשנות השלושים חוסלו בטיהורים הגדולים של סטלין רוב מנהיגי המפלגה ובמקומם מונו אנשיו של סטלין שצרפו את המפלגה לקומינטרן. בפרוץ מלחמת האזרחים בספרד אלפים מחברי המפלגה יצאו לספרד ונלחמו לצד הרפובליקנים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הודיעה המפלגה כי היא תומכת בברית המועצות ולאחר פתיחת מבצע ברברוסה הצטרפו רבים מאנשיה ללחימה לצד ברית המועצות. בשנת 1944 עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית נשלחו מאות מחבריה למחנות-ריכוז והשמדה. 
לאחר כיבוש הונגריה בידי ברית המועצות בשנת 1945 חזרה המפלגה והופיעה הפעם בגלוי ביחד עם הסוציאל-דמוקרטים. בשנת 1947 התאחדו הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים בלחץ ברית המועצות למפלגה אחת בשם מפלגת העובדים ההונגרית שכעבור שנה מונתה על ידם לנהל את ענייני המדינה.
הירייה שנשמעה ברחבי העולם

הבית המפורסם חקוק בבסיסו של הפסל "איש הדקה" מאת דניאל צ'סטר פרנץ'
הירייה שנשמעה ברחבי העולם (באנגלית: Shot heard 'round the world) הוא ביטוי המתייחס במקור להתנגשות כוחות שלוש עשרה המושבות בכוחות האימפריה הבריטית בקרבות לקסינגטון וקונקורד שנערכו במסצ'וסטס ב-19 באפריל 1775, אירוע שהוביל למלחמת העצמאות של ארצות הברית. לימים הביטוי עבר להתייחס גם לירייה של הרצח בסרייבו, בעקבותיו פרצה מלחמת העולם הראשונה ובאופן כללי לרגע שהוביל לאירוע מכונן כלשהו.
מקורו של הביטוי בבית הראשון של "פיוט קונקורד", שיר שחובר ב-1837 על אותו קרב מפורסם על–ידי ראלף ולדו אמרסון. הבית המלא הוא:
אמרסון השתמש במכוון בהגזמה בביטוי "הירייה שנשמעה ברחבי העולם". משמעות ההגזמה היא שכביכול לאירוע שולי בהיסטוריה העולמית, ירייה בודדת, הייתה חשיבות גדולה בעולם כולו ולכן הירייה נשמעה בכל רחבי תבל.
בתרבות פופולרית, הביטוי מתקשר למסתורין מאחורי המעשה עצמו של יריית המוסקט הראשונה. כיום לא ידוע אם הירייה הראשונה נורתה מצד מיליציה פטריוטית או דווקא מצד הצבא הבריטי.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית ובנושא מדינות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוראת השפה הרוסית בישראל

הוראת השפה הרוסית בישראל ומקומה של השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל הוא צנוע מאוד. ההכרה בחשיבותה של שפת העולים החדשים הגיעה רק בעיקר לאחר כניסתה של המדיניות הלשונית החדשה למערכת החינוך ב-1996. ההתקדמות המשמעותית ביותר בקידום מעמדה של השפה חל לאחר הגעתם של מאות אלפי יהודי ברית המועצות לשעבר בתחילת שנות ה-90. למרות העובדה שכיום מתגוררים בישראל יותר ממיליון עולים ששפת אמם היא רוסית[דרוש מקור], ומאות מורים דוברי רוסית, היקפה של השפה הרוסית והוראתה מצומצם משמעותית מזה של השפות המקבילות שנלמדות בבית הספר במערכת החינוך (כדוגמת הערבית והצרפתית).
השפה הרוסית בישראל

ישראל היא אחת המדינות הבודדות מחוץ לגוש המזרח אירופי, בה קיים ריכוז גדול של דוברי השפה הרוסית ורקע תרבותי הקשור לשפה הרוסית. ההגירה מארצות חבר העמים לשעבר לישראל התקיימה במשך מאה שנים, ולעולים הראשונים ממדינות אלו הייתה השפעה רבה הן מבחינה תרבותית וטכנולוגית והן מבחינת השפה על צביונה ועל דמותה של מדינת ישראל לדורות [דרוש מקור]. הספרות הרוסית הקלאסית והמודרנית תורגמה לשפה העברית בהיקף הניכר על פני כל השפות המדוברות האחרות ובישראל יוצאים לאור יותר מ-40 עיתונים שונים בשפה הרוסית. מאז שנת 1995, השפה הרוסית החלה לתפוס את מקומה גם במערכת החינוך בישראל, אמנם בהיקף שאינו משתווה לחלקם היחסי של דוברי הרוסית באוכלוסייה.
השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל > שנות ה-70 ושנות ה-80

מקומה של השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל צנוע למדי, וההכרה בחשיבות של שפת העולים הגיע רק בעיקר לאחר כניסתה של המדיניות הלשונית החדשה. תחילה, לימודי הרוסית במערכת החינוך בישראל התקיימו רק ברמת לימודים אקדמיים: האוניברסיטה העברית הציעה מסלול ללימודי הסמכה של השפה הרוסית עוד בשנת 1962. ספר הקורס לתוכנית לימודים זו יצא רק לאור בשנת 1964, באותה שנה שבה יצא ספר ללימוד עברית לדוברי השפה הרוסית. ספר לימוד בשפה הרוסית על ההיסטוריה של ישראל פורסם על ידי האוניברסיטה העברית בשנת 1973. בשנת 1971 נפתח קורס ללימודי רוסית לילדים בני 11–13 שהתקיים בטכניון בחיפה.
בשנת 1972, יובל נאמן, נשיא אוניברסיטת תל אביב, הציע להכיר בשפה הרוסית, כשפה השנייה אחרי אנגלית, במקום צרפתית. הרוסית הייתה שפת האם של מספר הולך וגובר של סטודנטים, והייתה השפה בעלת חשיבות רבה בתחומי מדע וטכנולוגיה שונים. הצעה זו, עוררה מחלוקות רבות וזכתה להתנגדות ציבורית רחבה. בבתי הספר, ההכרה הראשונה בשפה הרוסית התבססה על מדיניות ארוכת שנים של משרד החינוך, שהתירה לעולים חדשים להיבחן בבחינת הבגרות בכל שפה שירצו. כחלק מההכנה לבחינות הבגרות בשפה הרוסית, נפתחו כיתות מיוחדות, במיוחד בערים הגדולות כבר משנת 1970. השיעורים ברוסית התקיימו בדרך כלל לאחר שעות הלימוד הרגילות. בהיעדר תמיכה מוצקה ממשרד החינוך, עבודתם של המורים שלימודי בכיתות הללו הייתה לרוב עצמאית (בתקופה זו היו בסך הכל כ־10 מורים אשר לימודי בשפה הרוסית). בשנות ה-80, מספר התלמידים בכיתות הרוסית הלך וקטן. תוכנית הלימודים נבנתה כהמשך ישיר של לימודי הרוסית שהחלו טרם ההגירה לישראל. ככל שמספר המהגרים דוברי הרוסית הלך וקטן, כך קטן מספר הסטודנטים המתאימים לתוכנית זו. כמו כן, משפחות רבות בחרו שלא ללמוד בכיתות דוברי הרוסית מסיבות אידאולוגיות, ועברו ללימודים בשפה העברית. בתקופה שבין שנת 1970 לשנת 1984, ניתן מבחן הבגרות בכתב ובשתי רמות קושי. משנת 1980 ועד שנת 1990, ניתנה רק בחינה בעל פה, בשלוש רמות קושי שונות.
השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל > שנות ה-90 ועד היום

בשנים שלאחר מכן, ובעיקר החל משנת 1990, שנת העלייה הגדולה מארצות חבר העמים, עלה מס' התלמידים בצורה מרשימה. בשנת 1991 מס' הלומדים עלה מ-102 לכ-850 תלמידים, בשנת 1997 המספר הגיע ל-2100 תלמידים הלומדים לבגרות בשפה הרוסית. לימודי הרוסית התקיימו בכיתות י' עד יב'. המלצת משרד החינוך בנושא זה הייתה לרכז את הלימודים בכיתות י' עד יא', אך לרוב הלימודים התרכזו בכיתה יא' בלבד.
קבוצה מיוחדת של תלמידים הלומדים בשפה הרוסית היא תלמידי תוכנית "נעלה 16". במסגרת התוכנית, הגיעו נערים ונערות בגיל 16 מברית המועצות, על מנת ללמוד בישראל לקבל תעודת בגרות ישראלית. הבקרה על התוכנית הייתה במסגרת המועצות המקומיות ולא על ידי משרד החינוך. בשנת 1994 למדו בתוכנית כ-1500 בני נוער. בשנה שלאחר מכן, מספר התלמידים הוכפל. הסטנדרטים האקדמיים לתוכנית גבוהים ביותר, ולרוב התלמידים היו מוכנים לגשת לבחינת בגרות ברוסית כבר לאחר שנת לימודים אחת בלבד. אחת המטרות של התוכנית היא לעודד עלייה לישראל ולהגדיל את מספר התלמידים שחוזרים לישראל לאחר סיום לימודיהם.
בשנת 1997, התקיימו לימודי השפה הרוסית בכ-120 בתי ספר ברחבי ישראל. לרוב, הלימודים התקיימו על בסיס של 4 עד 5 שעות לימוד שבועיות. תוכנית הלימודים מקיפה לימודי ספרות רוסית מודרנית וקלאסית, כמו גם דקדוק ותחביר של השפה. הלימודים פיתוח אינטלקטואלים כמו גם פיתוח ערכים ישראליים ויהודיים, ופיתוח יכולת לינגוויסטיות.
כיום קיימים ספרים רבים ללימודים השפה הרוסית בבתי הספר בישראל. רוב הספרים נכתבו על ידי המורים עצמם בדגש ידע דקדוק וספרות רוסית.
השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל > תוכניות ללימודי העשרה טכנולוגית בשפה הרוסית

בעקבות גלי העלייה הגדולים של דוברי הרוסית בארץ, קיימים מגוון בתי ספר ותוכניות לימוד אחרי שעות הלימודים הרגילות. השיעורים ניתנים על ידי מורים דוברי רוסית במקצועות הטכנולוגיים.
שיטון - תוכנית המתרכזת בעיקר בצפון הארץ. במסגרת התוכנית נלמדים נושאים טכנולוגיים שונים בשפה הרוסית. התוכנית ניתנת בכ-16 בתי ספר בצפון. מטרת התוכנית היא הערכה של השפה הרוסית וחיבור לספרות הרוסית העשירה.
מופת - מטרת התוכנית, הנלמדת בשפה הרוסית, היא פיתוח טכנולוגי של התלמידים, על מנת להגיע להישגים ומצוינות בגיל צעיר. בתוכנית לומדים אלפי צעירים בעשרות סניפים ברחבי הארץ. הראיון האחורי התוכנית נובע בגישה, שתלמידים יכולים להגיע להישגים גדולים יותר כאשר הם לומדים בשפת אמם. מופת מקיימים גם קייטנות קיץ לילדים בכל הגילים.
בית הספר שבח-מופת - התוכנית החלה בשנת 1993 ומתקיימת בתל אביב. כ-1000 תלמידים דוברי רוסית בכיתות ז' ו-ח' לומדים תוכנית חדשניים ומתקדמים יחד עם הנושאים הנלמדים בבתי ספר בארץ. במקביל ללימודי ספרות ודקדוק רוסית, ניתן דגש חזק לתחומי המדע השונים.
מרכז קהילתי שמואל הנביא - המרכז מציע לימודים בלתי פורמליים לבחינת הבגרות בשפה הרוסית ומשרת את אזור ירושלים והסביבה, לתלמידים אשר בבית ספרם אין תוכנית מוסדרת ללימודי השפה הרוסית.
בנוסף, קיימים מספר בתי ספר פרטיים, כמו מכללת משלב, בהם ניתנים קורסים ללימוד השפה הרוסית לתלמידים אשר לא השתלבו במערכת החינוך הפורמלית.
השפה הרוסית במערכת החינוך בישראל > לימודי רוסית בהשכלה הגבוהה

באוניברסיטה העברית קיימת מחלקה ללימודי רוסית. המחלקה מציעה לימודי הסמכה ולימודי מוסמכים. תוכניות הלימוד כוללת לימודים בנושאי סוציו-היסטוריים, שפה וספרות. באוניברסיטאות האחרות ניתנים קורסי שירות ללימוד השפה הרוסית כשפה זרה.
ראו גם

מכון השפה הרוסית
הערות שוליים

↑  Wolf Moskovich, Russian linguistics in Israel, Springer, March 1996
↑  By Bernard Spolsky, Elana Goldberg Shohamy, The Languages of Israel: Policy, Ideology, and Practice, Multilingual Matters.
פרופ' יובל נאמן, נשיא אוניברסיטת תל אביב 1971–1975
הקטור סוקורו

הקטור סוקורו (בספרדית: Héctor Socorro;‏ 26 ביוני 1912 – 1980) היה כדורגלן קובני, ששיחק בעמדת החלוץ.
סוקורו שיחק במוקדמות מונדיאל 1934 נגד האיטי וכבש שני שערים בשלושת המפגשים נגדם. במונדיאל 1938 כבש בשמינית הגמר בתיקו 3–3 נגד רומניה, ובמשחק החוזר בו קובה עלתה כבש גם כן. סוקורו שיחק גם בתבוסה 8–0 לשוודיה ברבע הגמר.
החי בסין

פנדה ענקית ניזון מחזרן. הפנדה הענק אנדמי לסין ונמצא בסכנת הכחדה בטבע.
נמר ערפילי מצוי בגן חיות בסין.
סוסא גיבן.
הפאונה הטבעית של סין העממית היא בעלת מגוון של מינים המותאמים לתנאי סביבה שונים ומרובים, מחופיו הצפוניים של האוקיינוס השקט ועד ליערות הגשם שבדרום ולהרי ההימלאיה בדרום מערבה. בנוסף לאזורי טיבט שסופח על ידי ממשלת סין ומכילים מספר מינים ייחודיים.
ישנם בסין 7,516 מיני חולייתנים הכוללים 4,936 מיני דגים, 1,269 מיני עופות, 562 מיני יונקים, 403 מיני זוחלים ו-346 מיני דו-חיים. היא המדינה המגוונת ביותר במינים מחוץ לאזור הטרופי ובעלת הכמות השלישית בגודלה במיני היונקים, השמינית במיני העופות והשביעית במיני הזוחלים.
בסין ישנם גם מינים רבים אנדמיים שהבולט מביניהם הוא הפנדה הענקית. אחד מכל שישה יונקים בסין אנדמי ושני שלישים מהזוחלים גם אנדמיים.
מינים רבים מתוך מינים אלה קרובים לסכנת הכחדה, כמו הפנדה הענק, ו-840 מינים לפחות מצויים בפגיעות כזו או אחרת באזור מחייתו בסין, חלקם ייתכן שנכחדו כמו דולפין הנהרות הנדיר של סין שנצפה לאחרונה בספטמבר 2004 וייתכן שנכחד בטבע. סין היא גם המדינה המאוכלסת ביותר בעולם ומכילה למעלה ממיליארד ורבע אנשים והאנושות פוגעת בשטחי המחיה של בעלי החיים, מתחרה איתם על מזונות, מזהמת את הסביבה, מחדירה מינים לא מקומיים לאזורים שונים וצדה אותם, בעיקר בשביל תרופות סיניות ובשביל בשר ועורות של חיות שונות.
כתוצאה מסכנת ההכחדה של הרבה מינים, מאז 2005 מינים רבים הפכו למוגנים ונוצרו שמורות טבע רבות - למעלה מ-2,349 שמורות בכל סין המשתרעים על שטח של 578,960 קמ"ר שהם כ-15% משטחה היבשתי של סין.