stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני ולנטיני
ביוגרפיה

לא הרבה ידוע על חייו של ולנטיני. הוא נולד בסביבות 1582/3, כנראה בוונציה, וככל הנראה למד שם מוזיקה אצל ג'ובאני גבריאלי. בערך בשנים 1604-05 התמנה ולנטיני לנגן עוגב בקאפלת החצר הפולנית של המלך זיגיסמונד השלישי ואסה; יצירותיו הראשונות יצאו לאור בשנים 1609 ו-1611, כששהה עדיין בפולין. ב-1614 התקבל ולנטיני לשרת בחצרו של פרדיננד השני, (אז הארכידוכס של סטיריה) ועבר לגראץ. הקאפלה בחצר של גראץ הרבתה להשתמש בכלי נגינה אנהרמוניים, ולעובדה זו נודעה חשיבות רבה בהתפתחות סגנונו של ולנטיני; דברים שנכתבו בשנת 1617 מהללים אותו כנגן וירטואוז בכלי האנהרמוני קלאוויצימבלום אוניברסאלה, סה פרפקטום, שהיה בעל מקלדת בת 77 קלידים, המקיפה ארבע אוקטבות.
בשנת 1619 נבחר פרדיננד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ועבר לווינה עם החצר ועם נגני הקאפלה של גראץ. ולנטיני כיהן כנגן העוגב של החצר הקיסרית במשך שנים אחדות ובשנת 1626 התמנה לקאפלמייסטר (ממונה על המוזיקה), כמחליפו של ג'ובאני פריאולי. למשרת מנצח המקהלה
של כנסיית מיכאל (Michaelerkirche) בווינה התמנה בסביבות 1627/8. נראה שוולנטיני נהנה ממוניטין יוצאים מן הכלל ומחסדם של הן פרדיננד השני והן פרדיננד השלישי (שאותו לימד מוזיקה), וראיה לדבר מענקי הכסף הנכבדים שקיבל מן הראשון והתמיכה הכספית שניתנה לאלמנתו בפקודת השני. במובן זה, קיים דמיון בין ולנטיני ליוהאן יאקוב פרוברגר, שהיה גם הוא ידיד אישי קרוב של פרדיננד השלישי. נראה הדבר, שגם כקאפלמייסטר הוכיח את יעילותו כשהשיג העלאה משמעותית במשכורות הנגנים בקאפלת החצר.
מסיבות שאינן ידועות, הפסיק ולנטיני למעשה להוציא לאור את יצירותיו אחרי 1626 (כל שירתו, לעומת זאת, יצאה לאור אחרי שנה זו). היה לו חלק בהפקת האופרות הווינאיות הראשונות וידוע, כי היה מורו למוזיקה של יוהאן קספאר קרל, מן הסתם במהלך שנות ה-40' של המאה ה-17. ולנטיני החזיק במשרתו בכנסיית מיכאל עד 1631 לפחות, אבל נשאר קאפלמייסטר בחצר עד מותו בשנת 1649. את מקומו תפס אנטוניו ברטאלי. בצוואתו הוריש ולנטיני את יצירותיו לפרדיננד השלישי.
יצירותיו

מכלול יצירותיו של ולנטיני כולל בעיקר מוזיקה ווקאלית מסוגים שונים: מדריגלים, מיסות, מוטטים וקונצ'רטי דתיים. נראה שלא היה לו עניין בכתיבת אורטוריות או אופרות, ומתוך כך נחשב לעיתים למלחין שמרני, בייחוד בהשוואה למונטוורדי. אלא שזו תפיסה מוטעית, במידת מה, כיוון שרבות מאוד מיצירותיו מציגות חידושים בלתי מבוטלים וניסויים מורכבים ומשוכללים. הקובץ משנת 1621, "מוזיקה לשני קולות" (Musiche a doi voci) היא כנראה הדוגמה המפורסמת ביותר: לא זו בלבד שהוא מכיל כמה מן הדוגמאות המוקדמות ביותר לדיאלוג דרמטי, אלא שהוא גם מכיל קטעים שלמים במקצב של 5/4 (Con guardo altero) ותיבות של 9/8 ו-7/8 (Vanne, o cara amorosa) ברצף.
מבין חיבורי המוזיקה הגדולים, ה- Messa, Magnificat et Jubilate Deo משנת 1621 מכילה שלוש יצירות לשבע מקהלות (מספר תפקידים גדול מכפי שהופיע בדפוס באיזו שהיא יצירה מוזיקלית קודמת) והיא דוגמה מוקדמת לתפקידי חצוצרה בדפוס. שאר המיסות של ולנטיני מציגות מאפיינים שכמותן אפשר למצוא ביצירותיהם של מלחינים אחרים באותה סוגה; הן כוללות כמה קונצ'רטאטו שמרניים ומיסות פוליכוראליות פרודיות. יצירות קטנות כגון מוטטים ומזמורי תפילה מעניינות יותר מבחינה מוזיקלית. רובן עושות שימוש בסגנון קונצ'רטאטו, בכתיבה אינסטרומנטלית וירטואוזית וכן, בחלק מן היצירות, במידה רבה של כרומטיות. המוטט In te Domine speravi
ראוי לציון בהיותו בין היצירות האחרונות, שיש בהן תפקיד מפורש לויולה בסטארדה, סוג של ויול טנור. הקונצ'רטי הדתיים מתוך הקובץ 
Sacri concerti משנת 1625 הם בין יצירות הקודש הראשונות מצפון לאלפים שעשו שימוש רב ב"סטיל רצ'יטאטיבו".
"ספר המדריגלים השני" (Secondo libro di madrigali) משנת 1616 (יחד עם "מוזיקה לשני קולות" משנת 1621) הוא בין היצירות החילוניות החשובות ביותר של ולנטיני, בהיותו קובץ המדריגלים הראשון המשלב קולות וכלים שיצא לאור. למערך האינסטרומנטלי תפקידים שונים ביצירות שונות, החל בעיטורים גרידא וכלה במיזוג מלא במרקם הפוליפוני של היצירה. הגישה השנייה באה לביטוי באופן בולט ב-Musiche concertate משנת 1619. הכתיבה במתכונת דואט ודיאלוג שב"מוזיקה לשני קולות" מזכירה את הדיאטים ב"ספר המדריגלים השביעי" ( Settimo libro de madrigali) של מונטוורדי, שיצא לאור בשנת 1619.
שאר יצירותיו כוללות קנצונות לכלי מקלדת בחמישה או שישה קולות (מבחינה הרמונית הרפתקניות יותר, אולי, מן הקנצונות והקפריצ'י בארבעה קולות של פרוברגר, אבל מבחינה קונטרפונקטית נופלות מהם במורכבותן; מספר הקולות שלהם נכתבו הגדיר אותן כתופעה נדירה לתקופתן) ויצירות אינסטרומנטליות (סונאטות, קנצונות, שבהן ערך ולנטיני ניסויים הרמוניים בנוסח המוטטים שלו. קובץ של מוזיקה קאמרית משנת 1621, Musica di camera, כולל כולל קטעים הבנויים על תבניות אוסטינטו כגון פאסאמצו (Passamezzo), רומנסקה ורוג'רו.
רשימת יצירותיו שיצאו לאור

קנצוני, ספר ראשון, ונציה, 1609
מוטקטה, ונציה, 1611
ספר המדריגלים השני, ונציה, 1616
מיסה קונצ'רטאטה, ונציה, 1617
מזמורי תהילים, מזמורי תפילה, מגניפיקט, אנטיפונים, פובורדון ומוטטים, ונציה, 1618
מוזיקה קונצ'רטאטה, ונציה, 1621
מוזיקה די קאמרה, ספר רביעי, ונציה, 1621
מיסה רביעית, ונציה, 1621
מיסה, מגניפיקט ויובילאטה דאו, וינה, 1621
מוזיקה לשני קולות, ונציה, 1621
ספר המדריגלים החמישי, ונציה, 1625
קונצ'רטי קודש, ונציה, 1625
נוסף על כך, 3 מיסות, 3 מחרוזות מזמורים, סונאטות אחדות, מספר רב של יצירות קודש ויצירות לכלי מקלדת השתמרו בכתב יד. יש ראיות לכמות נכבדה של יצירות אבודות.
הקלטות

O Dulcis Amor Jesu (1999). La Capella Ducale, Musica Fiata, conducted by Roland Wilson; Sony Classical SMK 87855 (vocal
music by Valentini and Giovanni Priuli)
Giovanni Valentini - Motetti e Madrigali a due Soprani (2001). Ilaria Geroldi, Marina Morelli (sopranos), Ensemble La Moderna Prattica conducted by Stefano Molardi; Christophorus 77238 (motets and madrigals for two sopranos)
Johann Capsar Kerll – Scaramuza (2004). Leon Berben (organ); AEOLUS AE-10441 (organ works by Kerll and 6 canzonas by Valentini)
לקריאה נוספת

Federhofer, Helmut. 'Johann Kaspar Kerll', The New Grove Dictionary of Music and Musicians.
Saunders, Steven. Cross, Sword, and Lyre: Sacred Music at the Imperial Court of Ferdinand II of Habsburg (1619-1637). Oxford: Clarendon Press (1995). ISBN 0-19-816312-6
Leopold, Silke; Morche, Gunther; Steinheuer, Joachim. Giovanni Valentini – Kapellmeister am Kaiserhof, 440 Seiten - Bärenreiter Verlag (December, 2001). ISBN 3-7618-1569-7
פדרהופר, הלמוט, יוהאן קספאר קרל (מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים.
סונדרס, סטיבן, צלב, חרב ולירה: מוזיקת קודש בחצר הקיסר פרדיננד השני מהבסבורג (1619 - 1637), הוצאת קלרנדון, אוקספורד 1995.
לאופולד, סילקה; מורכה, גונתר; שטיינברגר, יואכים. ג'ובאני ולנטיני - קאפלמייסטר בחצר הקיסר, הוצאת ברנרייטר, דצמבר 2001
הערות שוליים

↑  Léon Berben, liner notes to CD "Johann Capsar Kerll, Giovanni Valentini - Organ works by pupil and teacher (Kerll - "Scaramuza")", AEOLUS AE-10441
↑  Steward Carter, review of "STEVEN SAUNDERS, Cross, Sword, and Lyre: Sacred Music at the Imperial Court of Ferdinand II of Habsburg (1619-1637) (Oxford: Clarendon Press, 1995)," Journal of Seventeenth-Century Music, Volume 3, No. 1 (1997) http://sscm-jscm.press.uiuc.edu/jscm/v3/no1/Carter.html, par. 3.2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373216805171  PLWABN: 9810547488405606  BNE: XX1536862  BnF: cb13938854t (data)  GND: 119042541  ISNI: 0000 0000 5939 5124  LCCN: nr90001906  MusicBrainz: 76283a30-6915-4598-8455-ee8e5ddc7fbe  NKC: xx0024345  NTA: 140538356  SNAC: w6rr60qx  SUDOC: 156538989  Trove: 1590960  VIAF: 71582059   WorldCat (עם VIAF): 71582059
גאוג'ינו

גאוג'ינו, בפיזיקת חלקיקים, הוא חלקיק היפותטי, אותו חוזה תאורית הכוח בשילוב עם סימטריית-על. הגאוג'ינו הוא שותף-על של בוזון כיול. חלקיקים המשתייכים לקבוצת הגאוג'ינואים הם פרמיונים.
גאוג'ינואים ה"מתלכדים" עם חלקיקי היגסינו (שותף-העל של בוזון היגס) יוצרים את הנייטרלינו.
רשימת גאוג'ינואים

גלואינו - שותף-העל של הגלואון, ולפיכך נושא מטען צבע.
ווינו - שותף-העל של בוזון W
זינו - שותף-העל של בוזון Z.
בינו - שותף-העל של בוזון הכוח הנקשר לכוח האלקטרו-חלש.
פוטינו - שותף-העל של הפוטון. כיוון שאין לו מטען, הוא נחשב כמועמד אפשרי כחלקיק ה-WIMP והחומר האפל.
גרביטינו - שותף-העל של הגרביטון בתאוריות כבידת-על.
| חלקיקים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| חלקיקים יסודיים | חלקיקים יסודיים |  |
| בוזונים | בוזוני כיול (פוטון • גלואון • בוזון W+ • בוזון W- • בוזון Z0) • בוזון היגס |  |
| קווארקים | למעלה (קווארק • אנטיקווארק) • למטה (קווארק • אנטיקווארק) • קסום (קווארק • אנטיקווארק) • מוזר (קווארק • אנטיקווארק) • עליון (קווארק • אנטיקווארק) • תחתון (קווארק • אנטיקווארק) |  |
| לפטונים | אלקטרון • פוזיטרון • מואון • אנטימואון • טאו • אנטיטאו • ניוטרינו • אנטיניוטרינו • ניוטרינו אלקטרוני • אנטיניוטרינו אלקטרוני • ניוטרינו מואוני • אנטיניוטרינו מואוני • ניוטרינו טאואוני • אנטיניוטרינו טאואוני |  |
| חלקיקים מורכבים | חלקיקים מורכבים |  |
| באריונים | נוקליאונים (פרוטון • נייטרון) • אנטיפרוטון • אנטינייטרון • היפרונים • באריון אקזוטי (פנטאקווארק) • הפטאקווארק • הקסאקווארק |  |
| מזונים | פאיון • קאון • אטא • פי • מזון D • מזון J/psi • מזון B • אופסילון • מזון אקזוטי (טטראקווארק) • Y(4140) |  |
| לא האדרונים | גרעין האטום • אטום • מולקולה • אטומים אקזוטיים (אנ') (מואוניום) |  |
| חלקיקים היפותטיים | חלקיקים היפותטיים |  |
| בוזונים | גרביטון • מזון אקזוטי • כדור גלואונים |  |
| פרמיונים | באריון אקזוטי |  |
| שותפי על | גרביטינו • לא גאוג'ינואים (ניוטרלינו • צ'רג'ינו) |  |
| אחרים | טכיון • מונופול מגנטי • פראון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4444505-2
ג'ונתן אוסוריו

ג'ונתן אוסוריו (באנגלית: Jonathan Osorio; נולד ב-12 ביוני 1992 בטורונטו שבקנדה) הוא כדורגלן קנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טורונטו מה-MLS ובנבחרת קנדה.
קריירת מועדונים

אוסוריו החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-SC טורונטו. ב-1 בספטמבר 2012 חתם בטורונטו מה-MLS.
קריירה בינלאומית

ב-28 במאי 2013 ערך אוסוריו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה, בהפסד 1-0 לנבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות. ב-22 בינואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-2 על נבחרת ברמודה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קנדה לטורנירי גביע הזהב של CONCACAF בשנים 2013, 2015, 2017, 2019 ו-2021.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022.
גאואיד

המחשה תלת-ממדית של מודל גַלִיוּת הגאואיד
(ביחידות כבידה)
1. האוקיינוס
2. אליפסואיד ייחוס
3. קו אנך (כבידתי) מקומי
4. יבשת
5. גאואיד
תמונת קובץ מודל גליות EGM שיש בו נתונים גלובליים של ההפרש בין גובה גיאואידי לגובה אלפסואידי. קבצים אלו קיימים ברזולוציות שבין 30 דקות ועד דקה.
גֵאוֹאיד (באנגלית: Geoid) הוא משטח תלת-ממדי שמייצג את פני הים בכדור הארץ, לו היו מושפעים מהכבידה ומסיבוב כדור הארץ לבדם, ובהיעדר השפעות אחרות כגון רוחות, זרמים, גאות ושפל.
משטח הגאואיד מחושב גם באזורים יבשתיים.
כל הנקודות על פני הגאואיד הן בעלות אותו פוטנציאל גרביטציוני. כח הגרביטציה פועל בכל נקודה בניצב לשטח הפנים של הגאואיד.
על פי גאוס, שתיאר אותו לראשונה, הגאואיד הוא "תיאורו המתמטי של כדור הארץ". אליפסואיד הייחוס מהווה ייצוג מתמטי אידיאלי ומוחלק של כדור הארץ הפיזי. הגאואיד הוא למעשה הגוף שצורתו מושפעת ממספר גורמים השוברים את הסימטריה של האליפסואיד, ובפרט מסת כדור הארץ אינה מחולקת בצורה אחידה בתוכו ועל פניו. הוא אינו תואם את המשטח בפועל של קליפת כדור הארץ, אלא מחושב על ידי מדידות גרביטציה עדינות. ערכי המדידות משתנים עם הזמן בקצב איטי. למרות חשיבותו הרבה של הגיאואיד לתחומי הגיאודזיה והגיאופיזיקה במשך למעלה ממאתיים שנה, רק בשלהי המאה ה-20 חושב מודל גליות – מודל המתאר את גובה הגיאואיד ביחס לאלפסואיד הייחוס בכל מקום בעולם ברמת דיוק גבוהה וזאת באמצעות מדידות כוח כבידה על ידי לוויינים. הגאואיד נחשב לצורתו "האמיתית" של כדור הארץ, בניגוד לצורה המוכרת והפשוטה יותר של אליפסואיד.
הפרש הגבהים בין הגאואיד לאליפסואיד נע בין 106- לבין 85+ מטר.
דוגמה מפושטת

שדה הכבידה של כדור הארץ אינו אחיד. צפיפות משתנה ממקום למקום בהשפעת חלוקת המאגמה, רכסי הרים, בקעים בקרקעית האוקיינוס.
המשמעות היא שגם אם צורת כדור הארץ הייתה אליפסואיד והוא היה מכוסה כולו במים, גובה פני הים לא היה זהה בכל מקום על פני כדור הארץ שכן הגובה נקבע על פי עוצמתו של שדה הכבידה באותה הנקודה.
גיל סימקוביץ'

סימקוביץ' במהלך הגביע העולמי, מינכן 2015
גיל סימקוביץ' (נולד ב-13 בינואר 1982 בכפר סבא) הוא קלע ישראלי.
סימקוביץ' החל להתאמן בקליעה בגיל 15, בהדרכתו של גיא סטריק. הוא לא הגיע להישגים משמעותיים בזירה הבינלאומית, עד תחרות גביע העולם שנערכה במינכן ב-2007. בתחרות זו גבר על מאמנו, וזכה במדליית זהב, בתחרות ירי ברובה זעיר של 60 כדורים במצב שכיבה (סטריק סיים במקום החמישי). הישג זה הבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג.
באולימפיאדה עצמה סיים במקום ה-22 בתחרות השכיבה ובמקום ה-38 בתחרות ירי שלושה מצבים 3X40.
סימקוביץ' מתאמן במועדון הפועל כפר סבא וחבר נבחרת ישראל.
זכה מקום ה-2 במכבייה ה-19 בשנת 2013.
גונתר ניטהאמר

ניטהאמר בסוף המלחמה
גונתר תאודור ניהאטמר (בגרמנית: Günther Theodor Niethammer; 28 בספטמבר 1908 וואלדהיים - 14 בינואר 1974, קוטנפורסט) היה אורניתולוג גרמני ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה עם הוואפן-אס-אס הנאצי במקומות שונים כולל מחנה הריכוז אושוויץ, שם ערך מחקרים על ציפורים.
חיים ועבודה

ניטהאמר נולד בוולדהיים, בנו השמיני של קונראד ניטהאמר, יצרן נייר (הבעלים של מפעלי הנייר קובלר וניטהאמר) ופוליטיקאי. לאחר שסיים לימודי זואולוגיה בטיבינגן ב-1927 הוא עבר ללייפציג ב-1929 ולאחר מכן עבד על האנטומיה של זפק העופות תחת יוהאנס מייזנהיימר. האנס קומרלוווה, גם הוא בלייפציג, הפגיש אותו עם ארווין שטרסמן שנתן לו את המשימה לכתוב מגדיר לציפורי גרמניה, ה-Handbuch der Deutschen Vogelkunde. פרסום הכרך הראשון הוביל אותו לתפקיד אוצר במוזיאון קניג בבון בשנת 1937 והוא המשיך לעבוד על שני הכרכים הנותרים, כשהאחרון יצא לאור ב-1942. ב-1937 הצטרף ניטהאמר למפלגה הנאצית (מספר 5613683) ובתחילת 1940 התנדב בלופטוואפה כיוון שהיה לו רישיון טייס. הוא נדחה מפאת גילו, ולאחר מכן ניסה להצטרף לוורמאכט שסירב אף הוא לצרף אותו לשורותיו. לאחר מכן הצטרף ליחידה החמושה הוואפן אס-אס במאי 1940. הוא הוצב באורניינבורג וזמן קצר לאחר מכן הועבר למחנה הריכוז אושוויץ, שם הוצב בשער G כחלק מצוות האבטחה. מול שער G היה בור חצץ שבו נהרגו בשגרה אסירים. הוא הגיש בקשה לתפקיד חלופי למפקד המחנה רודולף הס ולקראת מרץ 1941 הוטלה עליו "חובה צפרית מיוחדת" בסמוך וניטהאמר החל לפרסם מחקרים על חיי הציפורים באזור אושוויץ. בסביבת האזור היו בריכות דגים רבות שהיו בהן סוללות עשויות מאפר של אסירים שרופים. ניטהאמר צד ברווזים בקרבת מקום, אותם חלק עם הס ובנו קלאוס. אסיר בשם גרמבוקי עזר לו בהכנת דגימות.
מסוף 1941 מונה לזואולוג במחלקה למדע בוורמאכט בהמלצתו של פריץ פון ווטשטיין. הוא לקח חלק באננארבה כדי לתמוך בחקר תורת הגזע הנאצית. בשנת 1942 הוא הועבר ליחידה K בראשות שטורמבאנפיהרר ארנסט שפר. ב-1 במאי 1944 הוא הועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר ומ-22 באפריל עד 8 במאי 1945 שירת במבצעי קרב עם דיוויזיית הרגלים ה-269. כאשר כוחות הברית השתלטו על האזור, הוא ברח בלבוש אזרחי על אופניים השייכים לריצ'רד היידר (1884–1984). בתחילת פברואר 1946 התייצב במחלקת אבטחת שדה 320 הבריטית בבון ונעצר. ניטהאמר נידון לשמונה שנות מאסר אך עונשו נשקל מחדש והופחת לשלוש שנים. הוא נכלא בכלא מוקוטוב בוורשה ושוחרר בנובמבר 1949.
ניטהאמר הפך לראש המחלקה לאורניתולוגיה במוזיאון קניג ב-1950 והפך לפרופסור ב-1951 ופרש ב-1973 לבון. מ-1962 עד 1972 שימש כעורך ב-Journal fur Ornithologie. הוא מת מאי-ספיקת לב בזמן ציד ב-14 בינואר 1974. עברו הנאצי של ניטהאמר הושתק בתקופתו במערב גרמניה אם כי היה ידוע מפרסומיו.
ניטהאמר היה נשוי לרות לבית פילצר ואחד מארבעת בניהם, יוכן הפך לממלוג בעל שם.
חיים ועבודה > הנצחה

ארנו סורמינסקי ביסס את הרומן שלו "Die Vogelwelt von Auschwitz" משנת 2008 על מחקריו האורניתולגיים של ניטהאמר בסביבות אושוויץ.
מספר תת-מינים של ציפורים נקראו על שמו, כולל:
Carpodacus rubicilla niethammeri קוה, 1943
Pogoniulus pusillus niethammeri קלנסי, 1952
Carduelis cannabina guentheri וולטרס, 1952
Calandrella rufescens niethammeri קומרלוווה, 1963
Garrulus glandarius hansguentheri קוה, 1967 (על שם הנס קומרלוב וניטהאמר)
Nothoprocta pentlandi niethammeri קופקה, 1968
Mirafra angolensis niethammeri דה רוזה פינטו, 1968
Amandava subflava niethammeri וולטרס, 1969
בנוסף, סוג של עש פירלידי נקרא על שמו: Niethammeriodes (אנ').
הערות שוליים

↑  Immelmann, K. (1975-07-01). "Günther Niethammer". Ibis (באנגלית). 117 (3): 389–390. doi:10.1111/j.1474-919x.1975.tb04230.x. ISSN 1474-919X.
↑  Niethammer, Günther (1941). "Beobachtungen über die Vogelwelt von Auschwitz (Ost-Oberschlesien)". Annalen des Naturhistorischen Museums in Wien. 52: 164–199. JSTOR 41768435.
1 2  Nowak, Eugeniusz (2018). Biologists in the Age of Totalitarianism: Personal Reminiscences of Ornithologists and Other Naturalists. Cambridge Scholars Publishing. pp. 69–72.
↑  Hutterer, Rainer (1996). "Jochen Niethammer, Biographie und Bibliographie" (PDF). Bonn. Zool. Beitr. (בגרמנית). 46: 5–14.
↑  Kumerloeve, Hans (1974). "Gunther Niethammer, dem Freunde und Kollegen, zum Gedächtnis". Bonner Zoologische Beiträge: 17–22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271210405171  PLWABN: 9810615540905606  GND: 102652716  ISNI: 0000 0001 0963 725X  LCCN: n84185936  NKC: mzk2007386174  NTA: 072878959  SUDOC: 142668230  VIAF: 33408690   WorldCat (עם VIAF): 33408690
גונסקירכן

| --- | --- |
סמל גונסקירכןסמל גונסקירכן

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  מחוז ולס
 שפה רשמית:  גרמנית 
 שטח:  36 קמ"ר
 גובה:  352 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,037 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  48°08′04″N 13°56′35″E﻿ / ﻿48.134444444444°N 13.943055555556°E﻿ / 48.134444444444; 13.943055555556 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.gunskirchen.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהגונסקירכן(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.גונסקירכן(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגגונסקירכן(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגגונסקירכן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גונסקירכן (בגרמנית: Gunskirchen) היא עיירה אוסטרית במדינת אוסטריה עילית.
גאוגרפיה

גונסקירכן שוכנת במחוז ולס. כ-11 אחוז משטחה של הרשות המקומית הם יערות, ו-78 אחוז הם שטחים חקלאיים. מטה יצרנית מנועי הבעירה הפנימית רוטקס יושב מאז שנת 1947 בגונסקירכן.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה נמצא בכפר אחד ממחנות המשנה של מחנה הריכוז מאוטהאוזן-גוזן. המחנה התקיים זמן קצר. בדצמבר 1944 החלה הבנייה של מחנה גונסקירכן. המחנה תוכנן לשכן כמה מאות עובדי כפייה. עם פתיחת המחנה באפריל 1945, אלפי אסירים שפונו בצעדות מוות ממאוטהאוזן החלו להציף את גונסקירכן. בתנאים צפופים אלה, מחלות כמו טיפוס ודיזנטריה התפשטו במהירות באוכלוסיית המחנות הרעבה והחלשה. 400 אסירים היו אסירים פוליטיים. היתר היו יהודים מהונגריה שהגרמנים אילצו לצעוד ברגל מהונגריה לאוסטריה, שם היו אמורים לעבוד עבודות כפייה. כ-17,000 יהודים הונגרים עברו במחנה גונסקירכן.
ב-4 במאי 1945 שחררו את גונסקירכן כוחות דיוויזיית חי"ר 71 וגדוד טנקים 761 (גדוד בהפרדה גזעית - גדוד של חיילים אפרו-אמריקאים). כשנכנסו כוחות למחנה הם שמעו ששומרי האס אס נמלטו מהמחנה זרוע הגופות ימים לפני כן. במחנה היו עדיין כ-15,000 אסירים. בחודשים שלאחר השחרור מתו כ-1,500 אסירים לשעבר כתוצאה מיחס הנאצים. אחד מחיילי דיוויזיית החי"ר ה-71 סיפר על רשמיו הראשונים מגונסקירכן:
כשנכנסנו למחנה, השלדים החיים עדיין הצליחו להסתובב סביבנו ואף על פי שרצינו לנסוע רחוק יותר למקום, הקהל הלוחץ לא נתן לנו. אין זה מוגזם לומר שכמעט כל אסיר היה מטורף מרעב. המראה של אמריקאי הביא אותם לצהלות, גניחות וצרחות. אנשים הצטופפו לגעת באמריקאי, לגעת בג'יפ, לנשק את זרועותינו - אולי רק כדי לוודא שזה נכון. האנשים שלא יכלו ללכת זחלו לעבר הג'יפ שלנו. אלו שלא הצליחו אפילו לזחול נשענו על מרפק, ואיכשהו, דרך כל הכאב והסבל שלהם, גילו דרך עיניהם את הכרת התודה, את השמחה שחשו עם בוא האמריקנים. - קפטן ג'יי די פלטצ'ר.
החיילים האמריקאים דרשו מיד אספקה והובלה של מזון ומים לאסירים מהעיר המקומית.
דיוויזיית הרגלים ה-71 הוכרה כיחידה משחררת על ידי המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית ומוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בשנת 1988.
ראו גם

השואה
ג'רג' באלינט (1919-2020), ניצול המחנה, הורטיקולטוריסט הונגרי, ד"ר למדעי החקלאות, עיתונאי, סופר ופוליטיקאי, חבר הפרלמנט ההונגרי.
גונריל

| --- | --- |

גונריל וריגן מאת אדווין אוסטין אבי
 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 דמויות קשורות
 משפחה:  המלך ליר (אב) ריגן (אחות) קורדליה (אחות) הדוכס מאלבני (בעל)
 
גונֶריל (באנגלית: Goneril) היא דמות במחזה הטראגי "המלך ליר" (1605), מאת ויליאם שייקספיר. היא הבכורה מבין שלושת בנותיו של המלך ליר. גונריל, יחד עם אחותה, ריגן, נחשבת לדמות מרושעת הרודפת אחר כוח, ומנסה להפיל את אביה הזקן מכס המלכות של בריטניה.
שייקספיר ביסס את דמותה על גונורילה, פרסונה שתוארה בכרוניקה הפסאודו-היסטורית, "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (סביבות שנת 1136) מאת ג'פרי ממונמות', בתור הבכורה מבין שלושת בנותיו של המלך הבריטי ליר, לצד ריגן וקורדיליה (מקורה של הדמות קורדליה) ובתור אימו של מארגאנוס.
תפקידה במחזה

גונריל נשואה לדוכס אולבני (שם ארכאי לסקוטלנד), והיא בתו הבכורה של המלך ליר. היא אחת הנבלים העיקריים במחזה. בתמונה הראשונה, אביה מבקש מכל אחת מבנותיו להצהיר על אהבתן אליו תמורת חלקן בממלכה. הנאום של גונריל, אפילו שהיה מלא חנופה, לא היה אמיתי וכן, משום שהיא רק ניסתה לצבור עוד כוח.
המלך ליר מגרש את בתו הצעירה קורדליה, מפני שלא התחנפה אליו כמו אחיותיה, גונריל וריגן. ליר מחליט לשהות חצי שנה בטירה של גונריל ולאחר מכן חצי שנה בטירה של ריגן. לגונריל לא באמת אכפת מאביה הזקן, ולכן היא מנחה את המשרתים שלה להזניח אותו, כדי שכך אולי יהיה מתוסכל מספיק כדי להתעמת איתה, ואולי אפילו יעזוב. היא מאמינה שאביה הוא זקן משוגע, ואומרת, "זקן דומה לילד" (מערכה ראשונה, תמונה שלישית) ויש להעמידו במקומו באמצעות נזיפות בנוסף לחנופה. ליר מגיע לטירתה של גונריל בליווי 100 אבירים רועשים והוללים. גונריל דורשת מאביה לשלוח את חלקם חזרה ולהשאיר רק את אלו המנומסים. ליר מתפרץ בכעס, ויוצא אל טירתה של ריגן.
במערכה השנייה, גונריל פוגשת את ריגן וליר בביתו של האלוף מגלוסטר. שם היא עומדת לצידה של אחותה כנגד אביה, מה שמעורר בליר זעם רב, והוא יוצא אל סופת הברקים המשתוללת בחוץ. גונריל וריגן מורות על סגירת הדלתות בפני ליר.
במערכה השלישית, גונריל מגלה שגלוסטר עזר לליר להימלט לדובר, כדי לנהל פגישות עם הצבא הצרפתי הפולש, ומציעה שדוכס קורנוול יעקור את עיניו של גלוסטר. גונריל מפתחת עניין רומנטי באדמונד (בנו הממזר של גלוסטר), וחושבת שהוא יותר גברי מבעלה הפחדן אולבני. אולבני נגעל ממעשיה של גונריל, מגנה ומאשים אותה, אך היא ממשיכה לפקפק בגבריותו.
במערכה האחרונה, בזמן שהכוחות הבריטים נאבקים בצבא הצרפתי (בהנהגתה של קורדליה), גונריל מגלה שריגן מחזרת אחר אדמונד, ולכן היא מרעילה אותה (מחוץ לבמה) כדי להבטיח שריגן לא תתחתן איתו. לאחר מותה של ריגן, גונריל מתאבדת. ההתאבדות אינה אופיינית לה, משום שלכל אורך המחזה הוצגה כאישה אנוכית, ולכן אין הסבר ברור למעשה זה, אך נרמז כי הסיבה היא שילוב של סיכול תוכניותיה והודאה בכך שהרעילה את ריגן.
ניתוח הדמות

גונריל היא אישה אכזרית וערמומית. תכונות אלה מתגלות במערכה הראשונה. מכיוון שלא היה לו יורש זכר, ליר היה מוכן לחלק את ממלכתו בין שלוש בנותיו, בתנאי שיכריזו על אהבתן כלפיו. גונריל ידעה שתגובתה תקרב אותה לכס המלכות, ולכן הצהירה: "אבי, עזה אהבתי עד אין הביע..." (מערכה ראשונה, תמונה ראשונה) היא משקרת לאביה ללא שום הסתייגות.
אופייה הזדוני מתחיל להיחשף כאשר ליר מבקש ממנה להתארח אצלה ואצל בעלה. היא אומרת לו לסלק את אביריו ומשרתיו משום שהם רבים ורועשים מדי. ליר זועם בגלל חוסר הכבוד שהיא מפגינה כלפיו, מקלל אותה ועוזב.
גונריל, אשתו של דוכס אולבני, מנהלת מערכת יחסים אינטימית עם אדמונד. היא כותבת פתק המעודד את אדמונד לרצוח את בעלה ולשאת אותה לאישה, אך הפתק מתגלה. במערכה האחרונה, גונריל מרעילה את ריגן, לאחר שגילתה שגם ריגן חושקת באדמונד, וכשאדמונד נפצע וגוסס מפצעיו, גונריל מתאבדת.
בטקסט לא צוין במפורש מהן הסיבות לשנאתה של גונריל את אביה. הסופר סטיבן ריד שיער שגונריל, בתור בת בכורה, שונאת את אביה משום שהוא מעדיף את קורדליה על פניה. ריד טוען: "דחייתו של ליר את קורדליה, מעוררת בריגן ובגונריל זיכרונות מעומעמים מעברן ומרירות מודחקת שנוצרה מתוך הדחייה שלו כלפיהן, מרירות שלעולם לא הצליחו לבטא או להשלים איתה."
הערות שוליים

↑  McFarland, Thomas, "The Image of Family in King Lear", Farmington Hills, Michigan: Gale, 2003
1 2  תרגום: אברהם שלונסקי, תרגומים משירת העולם: מחזות, ירושלים: ספרית פועלים, תשל"ב 1971
↑  Reid, Stephen, "In Defense of Goneril and Regan", American Imago, Johns Hopkins University Press, Fall 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574714905171  LCCN: sh2010008187
גיל סגל (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 
גיל סגל הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

הוא הופיע לראשונה על הבמות בהצגה "זעקי ארץ אהובה" והשתתף גם בהצגה "עלובי החיים", הוא שיחק את התפקיד הראשי של מרקו במחזמר "הלב" שלה בחנוכה 1997, הוא גם לקח חלק במופע פעמוני היובל.
הוא לקח חלק בהנחיית פסטיגל 1998 שם שיחק את הילד אמיר ושר שם את השיר "יחד נתגבר".
הוא דיבב את פינוקיו בסרט פינוקיו של דיסני, את טוד הצעיר בסרט השועל והכלבלב, את הילד אנדי בצעצוע של סיפור ואת אנטון בגרסת הדיבוב העברי של הסרט הגרמני פצפונת ואנטון.
הוא דיבב גם בסדרות הטלוויזיה "הגרגולים" ו"הדובון הקטן".