stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקוויליה
העת העתיקה

העיר נוסדה על ידי הרומאים כמושבה בשנת 181 לפנה"ס, מדרום לאלפים היוליאניים, כ-13 קילומטרים מצפון ללגונות החוף. מושבה נועדה לשמש מוצב ספר ולהגן על מישור ונטו-פריולי שמעבר לנהר הפו, בקצהו הצפוני של הים האדריאטי, שאליו הייתה המושבה קשורה באמצעות הנהר נטיסה. המושבה נועדה להגן על שבטי הונטים האדריאטים שהיו בני ברית נאמנים לרומא במהלך המלחמות האיליריות. מטרה נוספת של המושבה הייתה להוות בסיס שימנע את התקדמותם של שבטים עוינים אל תוך איטליה.
המושבה נוסדה על ידי שני קונסולים של רומא ופרפקט פרטוריאני (praefectus praetorio) של המשמר הפרטוריאני, שלושה בעלי תפקידים רמים בממשל הרומאי. 3,000 חיילי רגלים, רובם סאמניטים, היו ראשוני המתיישבים; אליהם הצטרפו לאחר מכן ונטים. 500 מתיישבים נוספים, עם משפחותיהם, הצטרפו לעיר בשנת 169 לפנה"ס, כתגבור לחיל המצב שישב בה.
אקוויליה הייתה היישוב הראשי בוונטיה (Venetia). מיקומה האסטרטגי איפשר לה לשמש כנקודת קישור בין הים התיכון למרכז אירופה. בנמלה של אקוויליה עברו סחורות רבות בשני הכיוונים, ובהן יין, שמן, ברזל, פרוות ועבדים. העיר הייתה קצהו של מסלול סחר בענבר, שהובא מאזור הים הבלטי; אומנים עיבדו את הענבר בעיר וממנה הופץ למקומות רבים. אקוויליה הייתה נקודת מוצא לרשת של דרכים שהובילו לצפון מזרח האימפריה – לכיוון נהר הדנובה ולאוסטריה וקרואטיה של היום. בעיר התגוררו, מעבר לתושביה הרומיים, גם תושבים קלטים, איליריים, יוונים, מצרים, סורים ויהודים. אמנים יהודים ופיניקים הקימו בעיר תעשיית זכוכית משגשגת, היא המשיכה לשמש מרכז לסחר בענבר, והייתה יצואנית יין חשובה.
המושבה הפכה למוניקיפיום בשנת 90 לפנה"ס, ותושביה זכו באזרחות רומית. עושרה של העיר הביא לעיטורה במבני ציבור מרשימים רבים, ובבתים פרטיים מפוארים. על פי הערכה, חיו בעיר בשיא עושרה למעלה מ-200,000 תושבים.
בתקופת אוגוסטוס קיסר נבזזה העיר על ידי שבטים ליבורנים, אך בתקופת השלום הארוכה שבאה לאחר מכן, תחת שלטונו של אוגוסטוס, היא התאוששה. אוגוסטוס עצמו ביקר בעיר בעת המלחמות הפנוניות, בין 12 לפנה"ס ל-10 לפנה"ס. בנו של הקיסר טיבריוס, יורשו של אוגוסטוס, נולד בעיר.
תושבי העיר קיבלו עליהם את הפנתאון הרומי כדת, אם כי בעיר היה נפוץ גם פולחן מקומי של אל השמש בלנוס. היהודים שחיו בעיר קיימו אורח חיים יהודי; ייתכן שמהם הופיעו בעיר הנוצרים הראשונים. חיילים רומיים הביאו איתם את דת הסתרים מיתראיזם.
שיאה של אקוויליה היה בשנת 168, כאשר הקיסר מרקוס אורליוס הפך אותה לאבן הפינה של מערכת ההגנה הקיסרית כנגד פלישות הברברים מצפון וממזרח. במהלך המאה ה-4 שמרה העיר על חשיבותה; הקיסר קונסטנטינוס שהה בה פעמים רבות, והיא שמשה בסיס ימי חשוב וכמקום מושבו של פקיד בכיר, שתפקידו היה לבדוק את מעשיהם של פקידי הרשויות המקומיות. בעיר הוקמה מטבעה מלכותית, שפעלה בין 284 ל-425. הבישוף של העיר היה בדרגת בישוף מטרופוליטני; בשנת 381 התקיים בעיר סינוד, והיה זה הראשון לכינוסים כנסייתיים רבים. בעיר הוקם ארמון מלכותי, שבו שהו קיסרים רבים מזמנו של דיוקלטיאנוס והלאה. במהלך העשור השני של המאה ה-4 הוקמה בעיר הבזיליקה, המבנה המרשים ביותר באקוויליה עד היום. בסוף המאה ה-4 מנה אוסוניוס את אקוויליה כעיר התשיעית בגודלה בין ערי העולם.
ימי הביניים

תקופת השגשוג של אקוויליה הסתיימה בשנת 401. באותה שנה הטילו הויזיגותים בראשות מלכם, אלאריק הראשון, מצור על העיר, ומצור נוסף הוטל בשנת 408. בשנת 452 סבלה העיר חורבן כה גדול מידיהם של האטילה ההוני ועמו, עד שקשה היה לזהות את מיקומה. התושבים המקומיים נמלטו אל הלגונות והתיישבו בהן; כך נוסדו הערים ונציה וגראדו הסמוכה. תושבים אחרים התקבצו סביב הבזיליקה; היישוב שנותר, שהוא היישוב הקיים כיום, היה קטן בהרבה מן העיר המקורית. התפקודים המסחריים של אקוויליה עברו בהדרגה לוונציה הסמוכה.
אקוויליה הוקמה מחדש, אך הייתה קטנה בהרבה. בפלישה הלומברדית לאיטליה במהלך המאה ה-6 נהרסה העיר שוב, בשנת 590. הפטריארך נמלט לגראדו, שהייתה תחת הגנת הביזנטים. ועידת קונסטנטינופול השנייה יצרה פילוג בין מי שקיבלו את החלטותיה ובין אלו שהתנגדו להן; המתנגדים להחלטות בחרו פטריארך משלהם באקוויליה, מול הפטריארך שישב בגראדו והיה בפלג שקיבל את החלטות הוועידה. בכך פוצלה הדיוקסיה לשניים – הפטריארכיה של אקוויליה שמושבה באקוויליה, בחסות הלומברדים, והפטריארכיה של אקוויליה שמושבה בגראדו, בחסות האקסרכיה של רוונה, מוקד הכוח הביזנטי באיטליה, ומאוחר יותר בחסות דוכסי ונציה. שושלת הפטריארכים של אקוויליה המשיכה להתקיים עד שנת 699, כאשר הסתיים הפילוג, אך למרות ששמרו על הכינוי "פטריארך של אקוויליה", עברו הפטריארכים לערים אחרות.
אקוויליה הייתה בשליטת הלומברדים עד 774; באותה שנה כבש קרל הגדול את צפון איטליה. מצבה של העיר עצמה הוסיף להידרדר: חורבותיה נבזזו לעיתים קרובות כדי להשיג חומרי בניין. עם התמוטטות השליטה הקרולינגית במאה ה-10 סבלו התושבים מפשיטות המדיארים. ואולם, למרות הירידה החומרית הוסיפה אקוויליה לשמש כמרכז דתי חשוב לכל האזור. הפטריארכיה של אקוויליה המשיכה להיות הפטריארכיה העיקרית באזור, ונטלה חלק חשוב בהפצה ובביסוס הנצרות בכל האזור; הבזיליקה והמכלול שסביבה המשיכו לשמש כמרכזה הרוחני.
במאה ה-11 התחזקה הפטריארכיה של אקוויליה, והצליחה לבסס את ריבונותה על אקוויליה ופריולי (Friuli), הפינה הצפון מזרחית של איטליה כיום. קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שירשה, במובן מסוים, את המלכים הקרולינגיים) העניק את האזור לפטריארך כנחלתו הפיאודלית, אך אצילים באזור ערערו על סמכות זו לעיתים קרובות.
ב-1027 וב-1044 בזז הפטריארך של אקוויליה את העיר גראדו הסמוכה. למרות שהאפיפיור תמך בזכויותיו של הפטריארך של גראדו, הרי שהעיר עצמה לא התאוששה. מושב הפטריארכיה שבה הועבר לוונציה ב-1450. במאה ה-14 הגיעה הפטריארכיה לשיאה: היא שלטה על שטח שהשתרע מהנהר פיאווה עד לאלפים היוליאניים ולאיסטריה. ואולם, מאבקי השליטה נמשכו, וב-1445 עבר התואר "פטריארך של אקוויליה" לוונציה. מכאן ואילך נשאו בתואר רק ונציאנים. התואר בוטל סופית ב-1751.
אתר מורשת עולמית > שרידים ארכאולוגיים

העיר הרומית העתיקה נמצאת כיום מתחת לעיירה הנוכחית ולשדות החקלאיים שסביבה, ורובה הגדול טרם נחשף. החפירות הארכאולוגיות הבודדות שנערכו במקום בוצעו לפני יותר ממאה שנה, ובהן נחשף חלק מהמערך העירוני. כמה מן האזורים שנחשפו מוצגים כיום לציבור בצפונה של העיר, ובהם הפורום, הבזיליקה הרומאית (ברומא העתיקה שימשה הבזיליקה כמבנה ציבור, בית משפט במקרה זה), השוק, אחד משני בתי המרחץ, ושני מכלולי מגורים מפוארים. חומות העיר המאוחרות יותר נחשפו בחלקן, והארכאולוגים איתרו את התוואי שלאורכו היו בנויות. מחוץ להן נחשף בית קברות ובו מצבות מרשימות, וכן אמפיתיאטרון. השרידים המרשימים ביותר של העיר הרומאית הם שרידי הנמל, שורה ארוכה של מחסנים ורציפים שנבנו לאורך גדת הנהר. מבנים אלו שולבו במערך ההגנה של עיר במאה ה-4. ידוע שגם בגדתו השנייה של הנהר היו מבנים כאלו, אך הם לא נחשפו. באקוויליה שוכן מוזיאון לארכאולוגיה של האזור. במוזיאון מוצג אוסף נרחב של פסלים, כתובות, מצבות, זכוכית, אבני חן ומטבעות מאקוויליה וסביבתה.
אתר מורשת עולמית > הבזיליקה

הבזיליקה המוקדשת לעליית הבתולה (Basilica di Santa Maria Assunta), נבנתה בתחילה בצורת פרסה, ובה מכלול של שלושה אולמות. משהתברר שמבנה זה אינו עונה על צורכי כל המתפללים והעולים לרגל, נבנה בשנת 345 מבנה גדול במקום הזרוע הצפונית המקורית. מבנה זה, יחד עם יתר הבזיליקה, נהרס בהתקפתם של ההונים, ולא הוקם מחדש. כאשר שבו שרידי התושבים לעיר, התרכזו מאמציהם בשיקום האולם הדרומי.
לאחר תקופת הזנחה בעת השלטון הלומברדי, הוחל במאה התשיעית בהקמת מבנה חדש על שרידי המבנה העתיק. זהו המבנה הקיים היום. את העבודה יזם הבישוף מקסנטיוס, עם תמיכה כלכלית של קרל הגדול. למבנה ההולך ונבנה נגרם נזק חמור בעת פלישות המדיארים במאה העשירית, ונזק נוסף נגרם בשל רעידת אדמה בשנת 988. למרות זאת הושלמה העבודה בשנת 1031.
אורכה של הבזיליקה 65.6 מטרים, רוחבה 30 מטרים וגובהה 23 מטרים. צורתה כשל צלב. הספינה מחולקת לשלושה מעברים על ידי שני טורים של עשרה עמודים כל אחד; את הספינה חוצה טרנספט שאורכו 42.8 מטרים ורוחבו 9.4 מטרים. המבנה נבנה בסגנון הרומנסקי, אך יש בו מוטיבים גותיים, שנוספו בעת שהמבנה שופץ בשנת 1348, לאחר רעידת אדמה.
המאפיין המרשים ביותר בפנים הבזיליקה הוא רצפת הפסיפס הגדולה - 37 מטרים לאורך ו-20 מטרים לרוחב - הנמצאת באולם הדרומי של המבנה המקורי מן המאה ה-4. על רצפה זו נבנתה הרצפה של המבנה מן המאה התשיעית, והיא התגלתה מחדש רק בשנת 1909. הפסיפס נתגלה בשלמותו, למעט חלקים קטנים שנהרסו בעת בניית הטור הדרומי של העמודים במבנה, במאה העשירית. הנושאים המצוירים בפסיפס רבין ומגוונים; יש בהם נושאים סמליים, כמו מאבק בין תרנגול, המייצג את האור, הנצרות, לבין צב, המייצג את האפלה והפגניות, וכן ציורים של ציפורים הקשורות לגן עדן, דיוקנאות של תורמים, סצנות מתוך הברית החדשה וכתובות הקדשה. בקצהו המזרחי של הפסיפס ישנו ציור של סצנה ימית ובה שנים עשר דייגים המייצגים את השליחים, ולצידם סיפורו של יונה הנביא.
בקצה המזרחי של הבזיליקה נמצאת הקריפטה שנבנתה במאה השישית או שביעית כדי לשמור בה שרידי קדושים. הקברים אינם נמצאים בקריפטה כיום, אך על קירותיה וקשתותיה יש ציורי פרסקו מן המאה ה-12, המתארים את חיי מרקוס המבשר, הקדוש הרמגורס מאקוויליה (הבישוף הראשון של אקוויליה), את מותו של ישו ואת תרדמת הבתולה.
מעל הקריפטה נמצא המזבח, ובו מאפיינים של אדריכלות הרנסאנס. הקשת המרכזית של האפסיס מעל המזבח מעוטרת בציורי פרסקו מן המאה ה-11; ציורים אלו כוסו בטיח בתחילת המאה ה-18 ונחשפו מחדש רק ב-1896. ציורים אלו מציגים את המדונה והילד, קדושים ומרטירים, בני המשפחה המלכותית, ואת הבישוף פופו, מייסד הבזיליקה.
מצידה המזרחי של הבזיליקה ניתן לצאת לקריפטה שנחשפה מחדש רק בתחילת המאה ה-20. בקריפטה זו נשמרו פסיפסים מן המאה ה-1, שבמקורם היו שייכים לחווילה רומית, שעליה נבנתה הבזיליקה במאה ה-4. נושאי פסיפסים אלו אינם ברורים, ויש בהם רמזים לפולחנים מסתוריים ואזוטריים.
הכניסה לבזיליקה, ממערב, היא דרך פורטיקו שנבנה בתחילת המאה ה-9, המוביל לאגן טבילה. הפורטיקו ואגן הטבילה נבנו מחורבותיהם של המבנים הקדומים יותר במכלול הבזיליקה. אגן הטבילה מתומן בצורתו, ובריכת הטבילה שבו היא בצורת משושה. צורה זו מייצגת את המונוגרמה הנוצרית כי רו. אגן הטבילה מוקף באכסדרה התומכת במרפסת.
מרכיב בולט במבנה הבזיליקה הוא מגדל הפעמונים, מבנה מסיבי ששרד בצורתו המקורית מאז שנבנה בשנת 1031. גובהו 73 מטרים, והוא נבנה מאבנים שהובאו מהריסות אמפיתיאטרון רומי סמוך. מגדל הפעמונים מהווה נקודת ציון גאוגרפית וסמלית לאזור כולו.
הבזיליקה של אקוויליה
רצפת הפסיפס והאפסיס בבזיליקה
מראה בקריפטה
הפורום
בית הטבילה הנאוני

פסיפס התקרה
מראה בתוך המבנה
בית הטבילה הנאוני (באיטלקית: Battistero Neoniano) ברוונה הוא העתיק במונומנטים שבעיר ומתוארך לתחילת המאה ה-5. בית הטבילה מכונה גם "בית הטבילה האורתודוקסי" על מנת להבחין בינו לבין בית הטבילה האריאני שהוקם על ידי המלך האוסטרוגוטי תאודריק הגדול כחמישים שנה לאחר מכן.
היסטוריה

המבנה הוקם על ידי הבישוף אורסוס בראשית המאה ה-5 בצורת מתומן וכחלק מבזיליקה גדולה שחרבה ב-1734. לפי המסורת ניצב בית הטבילה בחלקו על שרידיו של בית מרחץ רומי, ובנייתו הושלמה בשנת 450 לערך על ידי הבישוף נאון שהעניק לו את שמו ואף עיטר אותו בפסיפסים המעטרים אותו בשנת 458 או בסמוך לה.
הרצפה המקורית נמצאת כיום בעומק של שלושה מטרים מתחת לפני הקרקע, דבר המסתיר את ממדיו האמיתיים של המבנה. במרכזו של פסיפס התקרה נראה יוחנן המטביל מטביל את ישו. ישו מתואר כאיש זקן ומזוקן הטובל עד מותניו בנהר הירדן כשהוא ערום. מימין להם נראה אל המים הפגני ומעליהם יונה המייצגת את רוח הקודש. סביב לתמונה המרכזית נראית תהלוכה של 12 השליחים על רקע כחול כשהם לובשים טוגה ופליום בגווני זהב ולבן. התהלוכה נעה בשני כיוונים מנוגדים ומסתיימת במפגשם של פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש. בין השליחים נראות קנטלברות, מעין ענפי צמח, ככל הנראה ער אציל, בהם נעשה שימוש באומנות הנוצרית המוקדמת. פסיפס דומה לפסיפס זה מעטר גם את בית הטבילה האריאני בעיר.
בית הטבילה הוא אחד משמונה מבנים ברוונה שהוכרזו בשנת 1996 כאתר מורשת עולמית.
ראו גם

בית הטבילה האריאני
ברומטר

שרטוט סכמתי של פעולת ברומטר כספית
ברומטר הוא מכשיר מדידה המודד את הלחץ האטמוספירי.
ברומטר (בעברית: מד לחץ) כספית סטנדרטי מורכב מגליל זכוכית באורך של כ־76 ס"מ, שבצידו האחד הוא סגור ובסיסו מוביל למכל כספית פתוח. כשהלחץ האטמוספירי גבוה הוא מפעיל כוח כלפי מטה על הכספית במכל הפתוח וגורם לכספית בגליל להגיע לנקודה גבוהה יותר. בצורה דומה, כשהלחץ האטמוספירי נמוך, עולה מפלס הכספית במכל ומפלס הכספית בגליל יורד.
ברומטר הכספית הראשון הומצא בשנת 1643 על ידי אוונגליסטה טוריצ'לי, תלמידו של גלילאו גליליי.
טוריצ'לי ניסה ליצור מכשיר המודד את לחץ האוויר על ידי יצירת ריק (ואקום) מושלם. הוא הצליח ליצור את הריק בגליל מלא כספית, והבחין כי מפלס הנוזל בגליל משתנה מעט בכל יום. טוריצ'לי הסיק כי שינוי זה נגרם כתוצאה משינוי הלחץ באטמוספירה.
על ידי סימון שנתות על גבי הגליל, ניתן למדוד את הלחץ האטמוספירי ביחידות של מילימטר כספית (או אינץ' כספית בארצות הברית). 1 אטמוספירה שווה בערך ל־760 מ"מ כספית. מרבית הברומטרים מודדים בטווח שבין 710 לבין 790 מ"מ כספית (28–31 אינץ' כספית).
אנרואיד

אנרואיד  הוא מכשיר לקביעת גובה על ידי תרגום לחץ האוויר ליחידות מטריות, האנרואיד מותקן במטוסים ויש צורך לכייל אותו לפני כל טיסה.
רמת הדיוק של האנרואיד היא מטרים בודדים, חיסרון נוסף של האנרואיד הוא שהגובה שמתקבל הוא הגובה מפני הים ולא הגובה מפני הקרקע. השימוש באנרואיד במהלך הטיסה משמש כיום לנוחות הנוסעים בטיסות אזרחיות, כאשר הצוות שמטיס את המטוס משתמש במכשירים מדויקים יותר. ברומטר אנרואידי, משתמש בקופסת מתכת קטנה וגמישה הנקראת "תא אנרואידי". קופסה זו נאטמת לאחר שמוצא ממנה חלק מהאוויר, וכתוצאה מכך שינויים קלים בלחץ האטמוספירי גורמים לה להתרחב או להתכווץ. שינויים בצורת התא האנרואידי מפעילים מנגנון מכני המציג את רמת הלחץ האטמוספירי על פני הברומטר.
ברומטר משמש לרוב לחיזוי מזג אוויר – לחץ אטמוספירי גבוה מראה על מזג אוויר נוח, ולחץ נמוך על מזג אוויר סוער.
ראו גם

מנומטר
רשם לחץ
בית החולים האיטלקי (חיפה)

| --- | --- |
חזית בית החולים האיטלקי
חזית בית החולים האיטלקי
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים מסיונרי
 מנכ"ל:  פרופ' אליאס טובי
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1907
 שירותים
 מיטות:  86
 http://www.italianhosp-haifa.org
 גאוגרפיה
 כתובת:  שד' המגינים 106
 מיקום:  חיפה
 קואורדינטות:  32°49′22″N 34°59′19″E﻿ / ﻿32.82285°N 34.988513888889°E﻿ / 32.82285; 34.988513888889
  (למפת חיפה מוגדלת) בית החולים האיטלקי(למפת חיפה רגילה) בית החולים האיטלקי(למפת הגליל המערבי רגילה) בית החולים האיטלקי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית החולים האיטלקי
 
בית החולים האיטלקי בחיפה הוא בית חולים המופעל על ידי נזירות פרנציסקניות ומתמחה באונקולוגיה, כירורגיה ואורתופדיה.
היסטוריה

בית החולים נוסד בשנת 1907 במימון Associazione Nazionale per Soccorrere i Missionari Italiani) ANSMI) (מאיטלקית: "אגודה לאומית לעזרה למיסיונרים איטלקים"), אגודה דתית איטלקית שהוקמה במטרה לסייע לאוכלוסייה נזקקת במזרח התיכון ומתן שירות לצליינים, בעיקר מאיטליה, בעת ביקורם בארץ הקודש. האגודה, בראשות המסיונר ארנסטו סקיפרלי, הקימה בתי ספר, בית יתומים, בתי חולים דומים בביירות ובקהיר ומאוחר יותר את בתי החולים האיטלקיים בנצרת ובירושלים. בעת היווסדו, במיקומו הקודם שברחוב שיבת ציון בחיפה, היה בית החולים חלוץ בתחום הניתוחים, ובית החולים הכירורגי היחיד בצפון הארץ. בית החולים עבר למקומו הנוכחי והמרווח יותר בשדרות המגינים 106 חיפה בשנות ה-30 של המאה ה-20, ונפתח ב-11 באוקטובר 1933.
ב-1940 בתקופת מלחמת העולם השנייה הפך הבניין לבית חולים צבאי ובסיום המלחמה הוחזר לבעליו. אחר כך, עם הקמת המדינה, וכתוצאה מהיותו בית חולים המצויד בחדרי ניתוח טובים ובצוות מסור, הופקע בית החולים והפך לבית חולים צבאי, (בית חולים 10).
בשנת 1953 כאשר נפתח מחדש כבית חולים אזרחי, עבר שיפוץ והתווספו בו מחלקת יולדות (נסגרה בשנות ה-80), מחלקה גריאטרית הקיימת עד היום וגולת הכותרת - מחלקה אונקולוגית שנחשבה כטובה מסוגה. בית החולים היה הראשון בארץ שרכש ביחד עם ד"ר אריה גליקר, שהיה הרדיולוג הראשי בבית החולים, מכשיר הקרנה קובלט לטיפול בגידולים ממאירים.
בשנת 1966 הבניין שופץ והורחב לפי תכנון של שמי אלמוזנינו.
כיום מבוצעים בו ניתוחים מסוגים שונים, כולל ניתוחים קוסמטיים מצד אחד וניתוחים אונקולוגיים מצד שני. כמו כן, ניתנים בו שירותי שיקום
היסטוריה > מנהלים וצוותים

מנהלו הראשון של בית החולים היה הכירורג פרופסור וינצ'נצו קוסטרו (Vincenzo Costero), מראשית שנות ה-20 עד המחצית השנייה של שנות החמישים. בשנת 2013 עומד בראש הצוות הרפואי של בית החולים הפנימאי פרופסור אליאס טובי שמנהל גם את המחלקה לאימונולוגיה ואלרגיה קלינית במרכז הרפואי בני ציון שבחיפה. כמנכ"לית משמשת האחות הנזירה עמנואלה ורדקיה. צוות האחיות מורכב מתמהיל של אחיות-נזירות ממסדר הפרנציסקנים, שרובן אף מתגורר במקום ואחים ואחיות שכירים.
הוקרה

בשנת 2007 חגג בית החולים 100 שנים לקיומו בתערוכה שערך לכבוד האירוע ובקונצרט חגיגי בשיתוף עיריית חיפה ואוניברסיטת חיפה.
ראו גם

בית ספר נזירות כרמלית
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
ברנדן מארי

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1996 (בן 27) אירלנד גולוויי, אירלנד
 שם לידה:  Brendan Murray 
 מוקד פעילות:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 מקום לימודים:  St. Jarlath's College 
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  פופ
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס 
 
ברנדן מארי (באנגלית: Brendan Murray; נולד ב-16 בנובמבר 1996) הוא זמר אירי, וחבר לשעבר בלהקה "HomeTown".
מארי שימש נציג אירלנד לאירוויזיון 2017 שנערך בקייב, עם השיר "Dying to Try". מארי הופיע בחצי הגמר השני שנערך ב-11 במאי, כתשיעי בסדר ההופעות, אך לא העפיל לגמר.
ברנדון השתתף בעונה ה-15 של אקס פקטור בריטניה (The X-factor UK) העפיל עד לחצי הגמר אך לא עלה לגמר.
בארט קנארטס

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1980 (בן 44) דופל, בלגיה
 סוגה מועדפת:  קומדיה 
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  שחקן, סטנדאפיסט ומפיק
 פרופיל ב-IMDb
 
בארט קנארטס (נולד ב-19 ביוני 1980) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט ומפיק פלמי. ביו-מהנדס בהכשרתו, לאחר מכן לימד מספר שנים.
קריירה

קנארטס הופיע לראשונה ב-2006 וזכה בפרס קומדיית התרבות זמן קצר לאחר מכן. בשנת 2007 הוא זכה בגביע הקומדיה של הומו. ב-8 בדצמבר 2008, הוא הצטרף לעונה השביעית של "De Slimste Mens ter "Wereld. הוא נשאר במשחק במשך כמה שידורים, אבל שיחק בביתו של כריסטוף דבורסו ב-11 בדצמבר. הוא היה קפטן ב"שולחן מנדלייב" והשתתף ב- May I" Kiss You?" ברכה אחרונה של ערוץ קנבס. הוא גם מילא את התפקיד של מורה מומחה לגנטיקה בשידור ב-17 במאי 2010 של "דה קלאס ואן פרידה" ב-21 בנובמבר 2010 וב-8 בינואר 2012, הוא הופיע כפלמינג ידוע בתוכנית המשחק "De Pappenheimers". ב-2012 הוא שוב השתתף ב- "De Slimste Mens ter Wereld", שם הגיע לחצי הגמר.
"I Count To Ten" היה המופע הראשון שלו באורך מלא שהוצג בבכורה ב-1 באוקטובר 2009 ורץ עד 2011. בתחילת 2012, הוא התחיל את המופע השני שלו, "Where's Barry?" שהסתיים במאי 2013. בנובמבר 2013, קנארטס הציג לראשונה את הופעתו החדשה "When we go bowling again". בנובמבר 2021, קנארטס התחיל את המופע שלו "We have to meet "again.
הוא חבר חבר מושבעים ב-"De Slimste Mens ter "Wereld מאז 2013. בנוסף, בנובמבר 2021, הוא השתלט על הצגת שני פרקים של De Slimste Mens" "ter Wereld מאריק ואן לואי מכיוון שנבדק חיובי לקורונה ולכן נאלץ לסגור את ההצגה. כתוצאה מכך, הוא לא הצליח להציג את התוכנית ב-1 וב-2 בדצמבר.
בסרטון פרובוקטיבי לקמפיין 11.11.11 2012 על שינויי אקלים, נראה קנארטס מעליב ברצינות פליט סנגלי במהלך מופע מקורה. עם זאת, הסרטון היה מבוים: הסנגל הוא שחקן והקהל מורכב מניצבים שהתבקשו לצחוק מהבדיחות המזעזעות.
קנארטס היה ממייסדי Shelter, עבורם תרם לתוכניות בנידורם באסטארדס ו-Wat als? מאוחר יותר הוא החליף את בית ההפקה ב- Woestijnvis, שם הפך לפרזנטור של De Pappenheimers באביב 2014. באותה שנה הוא עזב את ווסטינוויס כדי לעבוד עבור Panenka של טום לנרטס.
ב-2022 החל להשתתף בתוכנית המציאות הבלגית "הזמר במסכה" בתור "הקיקלופ" וסיים במקום העשירי והודח והשלישי.
תוכניות

"אני סופר עד עשר" (2010–2011)
"איפה בארי?" (2012–2013)
"מתי אנחנו הולכים שוב לקערה?" (2013–2014)
"אנחנו צריכים להיפגש שוב" (2019–2020, 2022)
פילמוגרפיה

"הזמר במסכה" (2022) - הקיקלופ (3 פרקים)
"האיש החכם ביותר בעולם" (2021) - מגיש, מחליף את אריק ואן לואי (2 פרקים)
"כך אתה מגייס" (2020) - תפקיד עצמי
"הרבה רעש" (2020) - תפקיד עצמי
"Vive la vie" (2020) - תפקיד עצמי
"שלום על כדור הארץ" (2018–2020) - תפקיד עצמי
"Lang Leve..." (2014) - בתור עוזר הפקה
"האדם החכם בעולם" (2013–הווה) - כחבר חבר המושבעים.
"Zone City" (2011) - בתור רג'י ונדפר
"האיש החכם בעולם" (2008) - כמועמד
"מגה מינדי" (2007) - חנון
בעידנא דריתחא

בְּעִדָּנָא דריתחא הוא ביטוי בשפה הארמית. תרגום הביטוי הוא: בעת רוגז (בעידנא= בעת). בעברית בת זמננו משמש הביטוי להבעת חרטה על דברים שנאמרו בשעת כעס מפני ש"אין דנים אדם בשעת כעסו", אך במקור שימש הביטוי לתיאור זמן שיש בו כעס.
מקור

הביטוי נזכר לראשונה בתלמוד, כך לדוגמה במסכת בבא קמא: ”רבא בעידן רתחא הוי סכר כוי”, כלומר מתי שהוא ראה שיש זמן של התעוררות הדינים בעיר, ותושבי העיר מתו במלחמה, בדבר או ברעב, הוא סגר את חלונות הבית כנאמר בפסוק "עלה מוות בחלונינו" שמשם נראה שיש רשות למלאך המוות להיכנס לבית שחלונותיו פתוחים.
וכן במסכת ברכות מסופר על רבי זירא שבעידנא דריתחא היה משליך את אדרתו מעליו כדי לא להיראות כחשוב אלא כעבד לפני רבו, ובזמן שלא היה עידנא דריתחא היה מתעטף בבגדים נאים.
עונש

בתלמוד במסכת מנחות מופיע כי בזמן של "עידנא דריתחא" מענישים גם על ביטול מצוות עשה. על פי המסופר שם, המלאך הוכיח את רב קטינא על שביטל מצוות עשה של ציצית, ואמר לו כי אף על פי שבאופן רגיל אין מענישים על דבר כזה, בעידנא דריתחא מענישים גם על ביטול מצוות עשה. כך אף הובא בספרי הפוסקים כי על כל מצוות עשה שמבטלים, אם יש חיוב לקיימה (כמו במצוות ציצית) יש על כך עונש בעידנא דריתחא, גם אם על פי ההלכה אינו חייב לעשות את המצווה, כמו מצוות שילוח הקן לפי הדעה שאינו חייב לשלח את האם אם אינו חפץ לזכות בבנים.
יש שכתבו שדווקא בימים שהיו רגילים ללבוש בגדים שיש בהם ארבע כנפות, אזי מי שחיפש דרכים להיפטר ממצווה זו, נחשב לו הדבר לעבירה ולכן נענש, אך בימינו שבאופן רגיל אדם אינו לובש בגד של ארבע כנפות, אין הוא נענש על כך שלא חיפש דרכים להכניס את עצמו בחיוב המצוה.
טעם

מספר פרשנויות ניתנו לכך שבעידנא דריתחא מענישים על ביטול מצוות עשה:
לדעת הרבינו יונה הטעם שמענישים בעידנא דריתחא, הוא על כך שהאדם לא הביא את עצמו למצב שבו יחמוד לקיים כל מצווה שיוכל לקיים.
המהרש"א מפרש כי בעידנא דריתחא מענישים את הצדיקים על כך שלא הגנו על דורם, על ידי מצוות נוספות שיכלו לקיים ובכך להוסיף בזכויותיהם וזכויות הדור.
הערות שוליים

↑  שרי רוט, דרעי התנצל על דבריו נגד הגר"ש עמאר: "בעידנא דריתחא" • צפו, באתר חרדים10, 13 בנובמבר 2017
מזכיר הממשלה: דברי חפץ לקצינה נאמרו בעידנא דריתחא, באתר ערוץ 7, 15 בנובמבר 2009
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף מ"א, עמוד א'
↑  שלח תשלח עמ' מ"ג.
↑  ראו בהרחבה בספר בירור הלכה.
↑  שער שלישי מדריגה שנייה
↑  מהרש"א על מנחות מ"ג א
בעיה של מישהו אחר

"בעיה של מישהו אחר" מתאר מצב בו בעיה מסוימת זוכה להתעלמות בטענה שמישהו אחר אחראי לה.
דוגמאות

בשנת 1976 כתב העת Ekistics השתמש בביטוי בהקשר של חוסר טיפול בירוקרטי בדיור בר השגה, ותיאר את "עקרון הבעיה של מישהו אחר" כמה שמנע את הטיפול. כאשר האחריות לבעיה מורכבת קשורה למספר מחלקות שונות בממשלה, אז גם אלו שרוצות להתמודד עם הנושא אינן מסוגלות לעשות זאת.
בהתייחסו לצוות שעובד על פרויקט תכנות מחשבים, כתב אלן פ. בלקוול ב-1997 כי: "ניתן לדחות משימות משנה רבות עד שלבסוף הן הופכות למה שמכונה בקרב מתכנתים מקצועיים 'SEP'. - בעיה של מישהו אחר."
שדה SEP של דאגלס אדמס

בספר "החיים, היקום וכל השאר" של דאגלס אדמס משנת 1982 (בסדרת המדע הבדיוני "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה") הוא מציג את הרעיון של "שדה SEP" כסוג של מכשיר הסוואה. הדמות פורד פרפקט אומרת:
An SEP is something we can't see, or don't see, or our brain doesn't let us see, because we think that it's somebody else's problem. That’s what SEP means. Somebody Else’s Problem. The brain just edits it out, it's like a blind spot.
לאחר מכן, הקריינות מסבירה:
The Somebody Else's Problem field... relies on people's natural predisposition not to see anything they don't want to, weren't expecting, or can't explain. If Effrafax had painted the mountain pink and erected a cheap and simple Somebody Else’s Problem field on it, then people would have walked past the mountain, round it, even over it, and simply never have noticed that the thing was there.
התיאור של אדמס לשדה SEP מצוטט במאמר על "אי-נראות פסיכולוגית", לצד תיאורים ספרותיים אחרים כמו מסנן התפיסה ב-Doctor Who, וגם להטיות קוגניטיביות כמו עיוורון קשבי ועיוורון שינוי.
ראו גם

נמב"י
עיוורון קשבי
אוזלת יד מכוונת
הערות שוליים

↑  Seventeen reasons why the squatter problem can't be solved, S Angel, S Benjamin - Ekistics, 1976
↑  Blackwell, Alan F.; Arnold, H.L. (בינואר 1997). "Simulating a Software Project: The PoP Guns go to War". Proceedings of the 9th Annual Meeting of the Psychology of Programming Interest Group: 53–60. ארכיון מ-2008-10-26. נבדק ב-2015-03-24. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Sight unseen, Catherine Schulz, The New Yorker, April 13, 2015
אתלטיקה באולימפיאדת רומא (1960)

אולימפיאדת רומא (1960) נערכה ברומא, איטליה. תחרויות האתלטיקה נערכו בין 31 באוגוסט לבין 8 בספטמבר 1960. נערכו 34 תחרויות באתלטיקה במשחקים אלו (10 לנשים ו-24 לגברים), בהשתתפות 1,016 משתתפים (204 נשים ו-812 גברים) מ-72 מדינות.
אירועים בולטים > האתלטיות הבולטות

וילמה רודולף (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב.
האחיות היהודיות מברית המועצות (ברית המועצות ברית המועצות): אירינה פרס, שזכתה במדליית זהב וטמרה פרס שזכתה במדליית זהב ובמדליית כסף.
נינה רומשקובה (ברית המועצות ברית המועצות) שזכתה פעם שנייה במדליית זהב.
בשלב המוקדמות קבעה הרביעייה האמריקאית (ארצות הברית) בריצת שליחות 4x100 מטר שיא עולם חדש של 44.50 שניות.
אירועים בולטים > האתלטים הבולטים

גלן דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית) ואוטיס דייוויס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכו כל אחד בשתי מדליות זהב, גלן אף הגן על תוארו.
אבבה ביקילה (אתיופיה אתיופיה) שזכה במדליית הזהב הראשונה של נציג מדינה אפריקנית.
אל ארטר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית הזהב השנייה שלו מתוך 4 מדליות זהב בזריקת דיסקוס.
לי קלהון (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה במדליית זהב והגן על תוארו.