stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המאסטר (סרט)
רקע

זהו סרטו השישי של היוצר פול תומאס אנדרסון. בסרט מככבים פיליפ סימור הופמן, שכיכב בעבר בסרטיו, וחואקין פיניקס. במאי 2012 הודה אנדרסון כי נושא הסרט יעסוק בדת הסיינטולוגיה. דבר שעורר חילוקי דעות וציפייה לסרטו.
הסרט עוסק בדמותו של פרדי קוול. יוצא החיל הים האמריקאי ונפגע פוסט טראומה ממלחמת העולם השנייה לאחר שובו מהמלחמה. פרדי הוא אדם פגוע הנשלט על ידי יצריו והסרט מתאר את פגישתו עם לנקסטר דוד (פיליפ סימור הופמן) מנהיג כת מסתורית כריזמטי, המזמין אותו להצטרף למשפחתו במסע אחר האמת.
רקע > תוכן הסרט

הסרט נפתח בסופה של מלחמת העולם השנייה. הגיבור הראשי, פרדי קוול (פניקס), הוא מלח הסובל מהלם קרב ואלכוהוליזם. פרדי מנסה להשתלב בחברה אך אינו מצליח להתמיד באף עבודה בשל נטייתו לאלימות ושתייה. הוא בורח מקהילה כפרית לאחר שהואשם בניסיון להרעיל את אחד הפועלים באמצעות משקה שרקח. 
בוקר אחד הוא מתעורר בספינה. עד מהרה הוא מגלה כי נקלע למסע של כת מסתורית בראשות לנקסטר דוד (הופמן). עוד הוא מגלה מאשתו (אדמס) כי סיפק השראה לדוד אשר מחליט לפרוס עליו את חסותו ולעזור לו לחזור לתלם. באחת מסצנות המפתח בסרט חוקר דוד את פרדי וגורם לו להתוודות על יחסי מין שקיים עם דודתו, על נטיותיו האלכוהוליסטיות ועל הרג חיילים יפנים במלחמה. בנוסף לכך מספר פרדי לדוד כי מטרתו היא לשוב לנערתו דוריס ולהתחתן איתה. בשלב זה הסרט מראה את מסלול השיקום שעובר פרדי על ידי חברי הכת ומעת לעת קופץ אחורה ומראה את הרומן של פרדי עם דוריס לפני המלחמה. פרדי מעריץ את הכריזמה של דוד ומשתקע בכת בעוד שדוד מרגיש מחויב להחלמתו של פרדי. זאת בניגוד למשפחתו הסבורה כי פרדי הוא מרגל, או לחלופין משוגע מכדי לחזור למוטב. למרות זאת, כל המשפחה נרתמת לטיפולו. 
למרות התקדמותו פרדי אינו מוצא את מקומו עם הקהילה ועוזב אותם. הוא נוסע לעיירת הולדתו כדי להתאחד עם דוריס. שם מתחוור לו כי היא נישאה לאחר שתקוותה לשובו נכזבה. זמן מה לאחר מכן, דוד יוצר קשר עם פרדי מאנגליה, ומזמין אותו לבוא ולצפות בהתפתחות קהילתם. פרדי בא ודוד מספר לו כיצד שניהם הכירו בגלגול קודם, ומשום כך הוא חש אחריות כלפיו. הוא מציע לו להישאר עמם או לעזוב ולא לחזור לעולם. פרדי עוזב וממשיך לחפש את מקומו. בסוף הסרט נראה כי הוא חוזר אל נקודת מוצאו הראשונה והיא הים.
רקע > משמעות וביקורת

תאוריות רבות הושמעו בנוגע למשמעות הסרט והסמלים שבו. אחת מהן טוענת כי יש רמיזות הומוסקסואליות בין דוד ופרדי. וכי ה"מאסטר" האמיתית היא אשתו של דוד אשר תדמית הכת והמשכיותה חשובה לה בהרבה ממנו ולכן היא ממשיכה ללדת עוד ועוד ילדים. בנוסף לכך, נטען כי סצנות מסוימות בסרט הן פרי דמיונו של פרדי (סצנת הארוחה, סצנת האופנוע) וכי מה שמחזק תאוריה זאת היא הסצנה שבה נראה פרדי נרדם בקולנוע ודוד מתקשר אליו לשם מאנגליה. כמו כן, נטען כי הסרט הושפע רבות מסרטיו של קובריק ודמותו של פרדי מבוססת על דמותו של רוברט דה נירו בסרט נהג מונית - פגוע מלחמה בודד ומצולק המעוניין להיות גיבור.
רקע > ביקורת

הקונצנזוס לגבי הסרט היו הופעות המשחק. בין אם מדובר בכימיה בין שלושת השחקנים הראשיים או הקתרזיס שהצליחו ליצור. הסרט, שהיה אחת מהופעותיו האחרונות והמפורסמות ביתר של השחקן פיליפ סימור הופמן חיזק את מעמדו בהוליווד. פרט לכך, הסרט השיב בסערה לתודעת הציבור את השחקן חואקין פיניקס שהופיע לאחר מכן במספר סרטים מצליחים.
עם זאת, הביקורות לגבי הסרט כולו היו חלוקות. למרות הצילום היפהפה, הפסקול החודר והבימוי, רבים היו מאוכזבים מההתייחסות לכת והשלכתה כצד משני בסרט. לאופי התסריט המבולגן וסוף הסרט אשר נתון לפרשנות.
הסרט זכה לציון של 85% באתר Rotten Tomatoes. והופיע פעמים רבות ברשימת "סרטי השנה" באתרים ועיתונים רבים. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: השחקן הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפסטיבל ונציה בפרס המשחק על הופעת השחקנים הראשיים.
לקריאה נוספת

צחי כהן, לְמה דומה קולנוע? קריאות תרבותיות בקולנוע בן־זמננו, הוצאת כרמל, 2021, הפרק "הזהו האדם?", עמ' 168–172.
ה'תרכ"ו

ה'תרכ"ו (5,626) ובקיצור תרכ"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1865, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1866.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 17 שעות ו-80 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 2 במחזור העיבור ה-297. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-201.
שנה זו היא שנת 1,797 לחורבן הבית, ושנת 2,177 לשטרות.
אירועים

מלחמת שבעת השבועות
נולדו

כ' באדר - הרב משה מרדכי אפשטיין, מייסד ישיבת חברון
הרב חיים חג'בי, מחכמי יהדות תימן, נשיא אב"ד במחוז כולאן שבתימן, רב ו מקובל (נפטר כ' בחשוון שנת ה'תש"י)
נפטרו

י' בתשרי - יום הכיפורים - שמואל דוד לוצאטו (שד"ל), פרשן מקרא, בלשן עברי, מתרגם ופילוסוף
י"ח בטבת - רבי משה טברסקי, אבי חסידות קוריסטשוב
כ"ג באדר - רבי יצחק מאיר אלתר, בעל "חידושי הרי"ם", האדמו"ר הראשון של חסידות גור (נולד ה'תקנ"ט)
כ"ט באדר - רבי שלמה הכהן רבינוביץ', מחבר ספר 'תפארת שלמה', האדמו"ר הראשון של חסידות ראדומסק
י"ג בניסן - רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק), האדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד
י"ט בניסן -  רבי שמואל אביגדור תוספאה, אב"ד קרלין, מחבר הפירוש "תנא תוספאה" על התוספתא, וספר השו"ת "שאילת שמואל".
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ה'תרכ"ה

ה'תרכ"ה (5,625) ובקיצור תרכ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-1 באוקטובר 1864, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1865.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 8 שעות ו-284 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-297. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 25 (סימנה כהלוא) במחזור השמש ה-201.
שנה זו היא שנת 1,796 לחורבן הבית, ושנת 2,176 לשטרות.
אירועים

כ"ב בטבת - למרקוס אדנה תומפסון רושם פטנט על רכבת ההרים.
נולדו

י"א בניסן - רבי אלימלך לאווי (הראשון) מחסידות טאש (נפטר ב-ה'תש"ג)
כ"ח בתמוז – הרב אהרון הפנר, רבם של הקהילות קוזמין (אנ') וירוצין (אנ'), ד"ר לתאולוגיה והיסטוריון יהודי גרמני. (נפטר ב-ה'תרצ"ט)
ט"ז באלול - הרב אברהם יצחק הכהן קוק, מגדולי הרבנים והוגי הדעות היהודיים בדורות האחרונים. רבם של יפו והמושבות, רבה האשכנזי של ירושלים, הקים את הרבנות הראשית וכיהן כרבה הראשי האשכנזי הראשון לא"י, ראש ישיבת "מרכז הרב".
נפטרו

ט' בשבט - ר' יהוסף שוורץ, שד"ר, מראשוני חוקרי ארץ ישראל בעת החדשה.
ח' באב - רבי שמואל שמעלקא טויבש, רבה של יאס ומחבר הספר חיי עולם.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
היום הבין-לאומי לקניין רוחני

| --- | --- |
 סוג:  מועד בין-לאומי
 סיבה:  קניין רוחני 
 מועד
 תאריך:  26 באפריל
 
היום הבין-לאומי לקניין רוחני מאורגן על ידי הארגון העולמי לקניין רוחני של האומות המאוחדות (WIPO) ומצוין בכל שנה מאז 2001 ב-26 באפריל. מטרות ציון היום הן הגברת מודעות, שיפור הבנת התחום, עידוד התקדמות טכנולוגית וכיבוד קניינו הרוחני של הזולת. יום זה נבחר בשל כך שבשנת 1970 נכנסה לתוקפה ההחלטה להקים את הארגון.
בשנת 2010 צוין היום בישראל בקמפיין הסברתי בקרב בתי ספר נבחרים באזור ירושלים. ההסברה נעשתה על ידי בוחני פטנטים ועובדי הנהלה מרשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר.
היום הבין-לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים

אנדרטת "עינוי לעולם לא עוד" כמחווה לקורבנות הדיקטטורה הצבאית בברזיל (1964–1985) ברסיפה, ברזיל.
היום הבין־לאומי לתמיכה בקורבנות עינויים שחל ב-26 ביוני, הוא יום זיכרון שהוכרז על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות למען הסולידריות עם אלו שנפגעו פיזית או נפשית מעינויים. העצרת הכללית של האומות המאוחדות בחרה לציין דווקא ב-26 ביוני את יום זה לזכר ה-26 ביוני 1987, היום בו אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים נכנסה לתוקף.
המועד צוין לראשונה בשנת 1998, וכיום כמעט 100 ארגונים בעשרות מדינות מציינים אותו. המועד מצוין בישראל על ידי הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
הוצאת טובי

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר, כתב עת 
  
 אתר רשמי
 
הוצאת הספרים "טובי" (באנגלית: The Toby Press) מוציאה לאור סיפורת בשפה האנגלית משנת 1999, והוציאה לאור סיפורת וספרי עיון בשפה העברית בין השנים 2007 ל-2010. בראש ההוצאה עומד בעליה, מת'יו מילר, בעליה של הוצאת קורן ירושלים.
ספרות באנגלית

בין הסופרים שיצירותיהם ראו אור באנגלית בהוצאת "טובי", במקור או בתרגום: עמוס עוז, ס. יזהר, אהרן אפלפלד, אהרן מגד, אמיר גוטפרוינד, חיים סבתו, אתגר קרת, אלונה קמחי, יורם יובל, יעל לוטן, נעמי רגן, רבקה מרים, דניאל רוגוב, אמונה אלון, משה מאיר וחיים לפיד. נוסף על כך עומדת הוצאת הספרים להוציא לאור סדרת קלאסיקות עבריות בתרגום לאנגלית, בכללן יצירותיהם של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חיים נחמן ביאליק, יוסף חיים ברנר, מרדכי זאב פיארברג, אורי ניסן גנסין, לאה גולדברג, חיים הזז, אברהם מאפו ודוד פוגל, וכן אנתולוגיות ומגזינים.
בשנים 2005–2008 בחרה ענקית הספרים האמריקנית "בארנס אנד נובל" ארבע פעמים ביצירות שפורסמו על ידי ההוצאה לקטגוריית "תגליות", בהן: אהרן מגד (על יצירותיו, שתורגמו לאנגלית לראשונה על ידי "טובי"), אמיר גוטפרוינד ואחרים. במהלך השנים האחרונות, קיבלו מרבית הכותרים החדשים של "טובי" ביקורות של חמישה כוכבים על ידי מיטב מבקרי הספרות האמריקאים, כגון Publishers' Weekly, Library Journal, Kirkus Reviews ואחרים. בשנת 2008 שניים מתוך חמשת הכותרים המועמדים לפרס היוקרתי רוהר לכתיבה יהודית יצאו בחסותה: "שואה שלנו" מאת אמיר גוטפרוינד ו"הגניזה לבית שפר" מאת תמר ילין. ספרה של ילין קטף את הפרס הראשון וזיכה את הסופרת בסכום של 100,000 דולר. ספרו של גוטפרוינד זכה בפרס השני.
ספרות בעברית

בשנת 2007 התפרסם בישראל ספרה הראשון של הוצאת "טובי" בעברית, "הארכיטקטורה בחבל האוזרק בארקנסו" של הסופר האמריקני דונלד הרינגטון בתרגומו של אסף גברון. במהלך שנת 2008 השתלבה ההוצאה גם בתחום ספרות העיון, ובספטמבר בשנה זו ראו אור ספרו של יונתן זקס "לכבוד השוני" וספרו של מתיאס קונצל "ג'יהאד ושנאת יהודים", שניהם בתרגומו של צור ארליך. בשנה זו הופיעו בהוצאה כותרים נוספים בתחום הספרות היפה המתורגמת, וכן אנתולוגיית שירה ישראלית בעריכת המשורר משה דור, "וקראתי לכך אהבה". בשנת 2009 יצאו לאור ספרי המקור הראשונים של ההוצאה בעברית, "צייר המלחמות" מאת אור גראור ו"חדר משלו" מאת מתן יאיר. בשנה זו יצאו בהוצאת טובי גם הספר "אבי אבי" של ד"ר משה מאיר ו"העכבר ששאג" מאת חוקר הקולנוע יובל ריבלין.
סיום פעילות

בחודש יוני 2010 התמזגה הוצאת טובי עם הוצאת קורן ירושלים שבבעלות מת'יו מילר וחדלה למעשה מפעילות מו"לית בתחומי הפרוזה והעיון בעברית.
דרכי לימוד התלמוד

"קושיא בתלמוד", ציור מאת קרל שלייכר, בערך 1870.
התלמוד הבבלי הוא הטקסט הנלמד ביותר מתוך התורה שבעל פה מאז נכתב ועד ימינו. שכיחות לימוד התלמוד, תפוצת הלומדים בארצות שונות ומגוון הלומדים הובילו להתפתחות סגנונות שונים של לימוד ופרשנות שלו ולדרכים דידקטיות רבות.
אופני הלימוד נבדלים זה מזה בסגנון ובכמה שאלות עקרוניות: שינון הטקסט כפי שהוא לעומת חירותו של הלומד להוסיף ולחדש חידושים משלו; התמקדות בלשון הטקסט ודקדוק בו לעומת פרשנות חופשית לפי רוח הטקסט; קושיות ממובאה למובאה לעומת שאלות של הבנה מהותית יותר; דרכים שונות להבחנה ולחילוק בין מקרים דומים, ועוד.
שיטות הלימוד עוצבו בהתאם לאופי הלימוד של תלמידי חכמים שפיתחו כיוון משלהם על פי נטייה אישית או סיבות חברתיות. מכיוון שעד העת החדשה תלמידים למדו אצל רבנים שבתחום מגוריהם, דרכי לימוד רבות הן מבוססות מיקום גאוגרפי. כיום הגבולות בין השיטות מטושטשים יותר והלומדים משלבים בין סגנונות. הדבר נובע מכך שכיום המגבלה הגאוגרפית כמעט אינה קיימת, וכי רוב תלמידי החכמים קרובים זה לזה ומושפעים האחד מהאחר.
בחלקה השני של המאה ה-20 התפתחו גישות העוסקות בלימוד התלמוד בדרכים חדשות מתוך עקרונות מטא-פרשניים ואקדמיים, שהבולטת שבהם היא שיטת הרבדים.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש

אסכולות הפרשנות השונות מתפצלות על פי בתי מדרש וישיבות. למעשה, כל אסכולה פרשנית משתמשת בכלים שונים המאפיינים את האסכולות האחרות, ועל פי רוב ההבדלים המאפיינים בין האסכולות נקבעים על פי הבדלי תדירות והבדלי דגש.
תאורטית, ימיהן של דרכי לימוד התלמוד הם כימיו של לימוד התלמוד עצמו. אלא שאין בידינו תיעוד על דרכי הלימוד בתקופת הגאונים: הגאונים הגבילו את כתיבתם למקצועות מסוימים ולמענה לתשובות שנשאלו, והם נמנעו מלכתוב ספרי פירושים לתלמוד, וכפי הנראה דרך הלימוד בישיבות בבל לא כללה פירושים עצמאיים לתלמוד, אלא רק תשובות לשאלות שהפנו אליהם בבירור ביאור נושא או משפט, משום שביקשו לשמור על אליטיזם אינטלקטואלי בתחום זה, כדי למנוע מעמי הארץ פסיקה עצמאית של ההלכה ממקורותיה התלמודיים מחד גיסא, וכדי לשמור על מעמדה המרכזי של ישיבתם מאידך גיסא. לכן, סקירת דרכי הלימוד מתחילה מסוף ימי הגאונים, עם צמיחתם של מרכזי תורה חדשים באירופה ובצפון אפריקה במאה ה-11, שהביאה עמה תנופה גדולה בכתיבת פירושים לתלמוד.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > בספרד ובצפון אפריקה בשנים 1000–1200

מאז סוף תקופת גאוני בבל ניכרים הבדלים בין דרכי הלימוד של חכמי המזרח, בני בבל ובני צפון אפריקה שהושפעו מהם, לבין חכמי צרפת ואשכנז הראשונים. חלק מההבדלים הללו נמשכים עד ימינו. חכמי המזרח חתרו בעיקר להגיע אל המסקנה כלומר אל פסיקת ההלכה, בעוד שחכמי צרפת ואשכנז, כרבנו גרשום ממגנצא ותלמידיו, עסקו בעיקר בפרשנות התלמוד הבבלי.
לדעתם של הרב יצחק אייזיק הלוי והרב בנימין מנשה לוין, הסיבות הן היסטוריות ביסודן. לבני המזרח הייתה נגישות למרכזי התורה בבבל, ולכן הם נהגו להפנות אליהם את כל שאלותיהם, ולא היה להם צורך לעמול בעצמם בעיון התלמוד לשם בירור ההלכות והשאלות שנקרו לפניהם. לעומתם, בני איטליה וממשיכיהם בני אשכנז וצרפת, היו רחוקים ממרכזי התורה, ולכן היו חייבים לעמול בעיון בתלמוד ולחלץ ממנו בעצמם את ההלכות המעשיות. כך התפתחה באשכנז וצרפת מתודת לימוד המעמיקה בתלמוד, ובארצות המזרח התפתחה מסורת לימוד שעיקרה שינונם של פסקי הלכה.
חכמי המזרח יסדו ישיבות רבות כמו הישיבות בראשותם של הרי"ף ורבי יצחק אבן גיאת, וכפי הוראת האמוראים בעלי התלמוד שיש "לאסוקי שמעתתא אליבא דהילכתא" היה לימוד התלמוד מופנה בעיקר לפסיקת ההלכה, וכפי שמשתקף בחיבורו של הרי"ף, הכולל אך ורק את ההלכות המעשיות מכל התלמוד.
השפעתו של הרי"ף הייתה בעיקר על קהילות צפון אפריקה האחרות, ובהן היו "הלכות הרי"ף" הספר הנלמד ביותר. בספרד המוסלמית התקיימה עדיין מסורת לימודית עשירה, על בסיס תורתם של גאוני בבל, עוד לפני שנחשפו לספרו של הרי"ף, ורבניהם, רבי יצחק אבן גיאת, שמואל הנגיד, רבי ברוך בן יצחק אבן אלבאליה ואחרים, שילבו את לימוד התלמוד עם פסיקת ההלכה של הגאונים, כאשר התלמוד נלמד במישרין לשם כך, ולא בעקיפין מתוך הלכות הרי"ף; אך מאוחר יותר, בתקופה הנוצרית תפסו הלכות הרי"ף את מקומו של התלמוד גם בספרד. כך, רוב החיבורים התלמודיים שהתחברו באותם דורות - מהם ידועים לנו כ-30 חיבורים שונים - סובבים סביב "הלכות הרי"ף" המשמשים להם כנקודת מוצא. אמנם בספרד הייתה מקובלת גם דרך העיון התלמודית, ורבים מהפירושים העיוניים הידועים על התלמוד הם מחכמי ספרד, כגון חידושי הרמב"ן, הרשב"א והריטב"א.
גם הרמב"ם ראה בשיטת הפילפול "איבוד זמן ומיעוט התועלת", כפי שכתב באיגרת לתלמידו ר"י בן יהודה, ולדעתו התועלת היחידה בלימוד התלמוד היא רק כאמצעי להגיע על ידו להכרעת ההלכה.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > שיטת בעלי התוספות

בעלי התוספות הם קבוצה של כ-300 רבנים שהמשותף לכולם הוא לקיחת חלק בכתיבת פירושים המכונים תוספות על 30 ממסכתות התלמוד הבבלי ועל פירוש רש"י לתלמוד. תחום פעילותם הוא במאות השתים עשרה והשלוש עשרה. מרביתם מחוג תלמידי רש"י באשכנז ובצרפת ומיעוטם באנגליה ובאיטליה.
דרך לימודם של בעלי התוספות הייתה חדשה, והיא הפיחה רוח חיים והתלהבות בישיבותיהם. מחדשי הדרך היו תלמידיו ונכדיו של רש"י, והבולטים שבהם הם נכדיו, הרשב"ם, רבנו תם, נינו, רבי יצחק בן שמואל (בדרך כלל מכונה ר"י), ואחרים.
נקודת המוצא של דרך לימודם החדשה של בעלי התוספות, היא היותו של התלמוד חיבור אחד קוהרנטי. מתוך כך הם התרחקו מהתרתן של סתירות פנימיות בסוגיה וסתירות בין סוגיה לסוגיה על פני כל מסכתות התלמוד בתירוצים של "מחלוקת הסוגיות" וכדומה, אלא ראו בכך מקור להסקת דינים חדשים, בין השאר על ידי פלפול והעמדות שונות. החירות לחדש פירושים חדשים ודינים חדשים מתוך פלפולם העצמאי של הלומדים, היא חידושם העיקרי של בעלי התוספות.
התוכן שעמד לנגד עיניהם של בעלי התוספות היה רב: נוסף לתלמוד, הם עסקו בכל פירוש וחיבור שנתחברו אחרי חתימת התלמוד, ולכן לימודם היה מקיף ורב ממדים. הם השוו סוגיות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, השוו ברייתות, תוספתאות ומדרשי הלכה. כמו כן עסקו בעלי התוספות בבדיקת הנוסחאות וקבעו את הנוסחא הנכונה.
המהרש"ל הגדיר את פעולת בעלי התוספות: ”שהם עשו את התלמוד ככדור, והפכוהו וגלגלוהו ממקום למקום, ונמצא מיושר התלמוד ומקושר”.
גם בנוגע לפסיקת ההלכה חידשו בעלי התוספות דרך חדשה. כבר בדורו של רבינו תם הושם דגש על פסיקת ההלכה לאור החידושים, ורבינו תם ור"י נפנו לעיתים לכתוב חיבורים הלכתיים קצרים בנושאים מוגדרים. בעלי התוספות הכירו היטב במהפך בסדרי הלימוד, שחוללו הם ורבותיהם על ידי כתיבת ספרי הפירושים והחידושים. הראשון שכתב ספר הלכתי מקיף המייצג את שיטת בית המדרש של בעלי התוספות הוא רבי ברוך בן יצחק בעל התרומה, שספרו, "ספר התרומה", מכיל פסקי הלכה על פי שיטתם של בעלי התוספות, בלשון קצרה ובמגוון נושאים: שחיטה, טרפות, איסור והיתר, חלה, נידה, גיטין, חליצה, עבודה זרה, יין נסך, ספר תורה, תפילין ושבת.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > שיטת הפלפול של רבי יעקב פולק

המצאת שיטת הפלפול של ימי הביניים מיוחסת לרב יעקב פולק שהיה ראש ישיבה בקרקוב. מקורה של השיטה הוא באשכנז, בישיבות ששכנו בערים אאוגסבורג, נירנברג ורגנשבורג, ובאזור זה הפיץ הרב פולק את שיטתו המסוימת שכונתה "שיטת החילוקים", ושהתפתחה לכיוונים שונים בדורות שאחריו. תלמידו, רבי שלום שכנא, המשיך את דרכו של רבו בשיטת החילוק והפלפול בישיבתו בלובלין.
"שיטת החילוקים" מתאפיינת בדרכי חשיבה שהתאפיינו בהתמקדות בפריסת כל האלטרנטיבות שמתאפשרות מבחינה לוגית.
כך לדוגמה, "פלפול נירנברגר" הוא כינוי לקושיה המתעוררת כאשר מקשים ממקור אחד נגד אחר, אך מתעלמים מכך שקיים מקור נוסף בעניין המניח הנחת יסוד שונה. "פלפול רגנסבורגר" הוא כפי שמגדיר הרב מרדכי מארדוש, מבאר חידושי המהר"ם שיף: "רעגשבורג היינו כשחוזר בעל האיבעיא ומקשה על הפשיטות מברייתא; קשה, מאי מיבעיא ליה – הא ידע הברייתא!"; כלומר, מצב בו אדם מביע דעה, ולמרבה התמיהה הוא מקשה על דעתו שלו ממקור המוכיח את ההפך, כך שעולה תמיהה מדוע הוא חשב כך מראש, הרי מן הסתם הוא ידע את המקור שהוא עצמו הביא.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > שיטת הלימוד הספרדית

ביהדות ספרד ויהדות ארצות האסלאם, בדור שאחרי גירוש ספרד, תסס לימוד התלמוד בישיבות רבות, ודרך הלימוד בהן הושפעה מדרך לימודו של רבי יצחק קנפנטון, כאמור לעיל. אולם במאות ה-18 וה-19 שיקף מצב הישיבות ברוב קהילות צפון אפריקה והמזרח התיכון את השקיעה הכלכלית והמדינית של הקיסרות העות'מאנית. רק בכמה קהילות גדולות, כגון דמשק ובגדאד, הייתה פעילות ישיבתית ראויה לשמה.
בישיבות בגדאד וסוריה, ובעקבותיהן - בישיבת פורת יוסף שבירושלים ואחרות, מושם דגש על הבנת הפשט לעומקו, יחד עם חישוב מעמיק בין כל מרכיבי הסוגיה - תירוצים שונים של התוספות, ישוב שיטתו של רש"י מקושיותיהם של התוספות, ועמידה על ההבדלים שבין המידות שהתורה נדרשת בהן. לעומת זאת, התרחקו מפלפולים, ובפרט אלו שאינם נוגעים לפסיקת ההלכה.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > שיטת הלימוד התימנית

שאלת שיטת הלימוד בתימן מושפעת משאלת מצבו של לימוד התלמוד שם, ודעותיהם של החוקרים חלוקות בדבר שאלת מידת תפוצתו של לימוד התלמוד בתימן לאורך השנים.
במקורות מתועדים עדויות רבות המעידות על כך שבני יהדות תימן עסקו רבות בתלמוד, ובאופן כללי על מצב לימוד התורה בתימן. אודות לימוד התלמוד, כתב הרמב"ם בתחילת איגרת תימן: ”וכל היום הוגים בתורת משה הולכים בדרך הורה רב אשי”. אך באיגרת אחרת, בה הוא משווה בין מצב לימוד התורה בפרובאנס למצבה בשאר המדינות, הוא כותב שבפרובאנס ”מדקדקים בדברי רב אשי... וקובעים מדרשות תמיד, ושאתם בעלי בינה וחכמה”, ואילו ”בכל תימן וערי המצר הערבים כולם כמעט עוסקים בתלמוד, אבל אינם מכירים אלא הדרוש וקבל שכר”.
אודות התקופה האחרונה של יהדות תימן העיד הרב אברהם יצחק הכהן קוק כי רוב היהודים בתימן הם בני תורה וכמעט שאין בהם עם הארץ. כמו כן בתימן היו הרבה ספרי תלמוד ומפרשיו, וספרי הלכה בהוצאות משובחות.
חכמי תימן כתבו חיבורים רבים על התלמוד. רבי יחיא צאלח כותב בקונטרס חיי היהודים בתימן: ”אחר זה, כשחוברה הגמרא, גם היא נתפשטה בכל הגלויות וגלות צנעא כמו הן קבלוה בסבר פנים יפות, והיו מעתיקים אותה ללמד בני ישראל קושיות ותירוצים, והיו מפרשים בה פירושים עצומים”. אם כי, החיבורים אבדו ברובם בשנים ה'תל"ז-ה'תל"ח. כאשר יהודי תימן גלו למדבר מוזע, הם הפקידו את החיבורים בידי גוי שמעל באמונם ושרף את הספרים.
עם זאת, פרופסור יוסף טובי טען שהידיעות על עיסוקם של יהודי תימן בתלמוד הם בדרך כלל מהתקופות הקדומות, עד זמנו של הרמב"ם בערך, והוא משער שהתפשטות ספרי ההלכה של הרמב"ם גרמה למיעוט העיסוק בתלמוד.
על פי הרב יוסף קאפח, לימוד התלמוד של יהודי תימן נועד להסקת המסקנה ההלכתית. פלפולים חריפים בתלמוד נוצרו רק מתוך קשיים שנתגלו, ולא כמטרה עצמאית.
שיטות לימוד עיקריות לפי בתי מדרש > שיטת בריסק וישיבות ליטא

במאה ה-19 התפתחו בישיבות ליטא קבוצת דרכי לימוד אנליטיות, החותרות להבנה של העקרונות המופשטים העומדים בבסיס הדיונים שבתלמוד.
הרב חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק נחשב לאחד מאבות ומעצבי רוחה של דרך הלימוד הישיבתית הליטאית, אף על פי שקיימים תקדימים לעקרונות החקירה המופשטת, ואף על פי שהדרך פותחה גם על ידי רבנים אחרים בני התקופה, כמו הרב מאיר שמחה הכהן (מחבר הספר "אור שמח"), הרב שמעון שקופ מחבר הספר שערי יושר, הרב איצל'ה מפוניבז' ואחרים. שיטת בריסק היא הגוון המובהק ביותר של דרך הלימוד הישיבתית, נוסף לעובדה שרוב ראשי הישיבות שהורו את דרך הלימוד החדשה היו תלמידיו ותלמידי תלמידיו של רבי חיים.
דרך הלימוד הבריסקאית כבשה את עולם הישיבות הליטאיות, ומתוכה התפתחו דרכים נוספות. ביקורות שנמתחו על השיטה - בין השאר על ידי הרב אריה קרלין, הרב אליהו מאיר בלוך, - לא הגבילו את התפשטותה, וכיום היא מהווה דרך עיקרית בישיבות הליטאים, ואף ברוב הישיבות החסידיות ושל חרדים ספרדים.
בישיבות השונות ניתנים דגשים שונים בדרך זו: במחויבות מסוימת ללשונות הראשונים, בניסוחים פורמליים לעומת רציונליות מהותית, ועוד. אך הבדלי הגישות טרם התלבנו במחקר.
שיטות לימוד מחקריות > חכמת ישראל

במאה ה-19 הוקמה באירופה תנועת חכמת ישראל, שייסדה את החקר האקדמי של מדעי היהדות והיהודים בכלל, ובכלל זה גם את החקר האקדמי של התלמוד. במרכז התעניינותה של השיטה עומדת ביקורת הנוסח ובירורו, כשעל ידי כך היא חותרת ליישובן של סתירות שונות, שיושבו בדרכי הלימוד האחרות על ידי חידושם של סברות ודינים חדשים.
הבדלים עקרוניים בין המחקר האקדמי לדרך הלימוד המסורתית, באים לידי ביטוי בשורה של רכיבים. בניגוד לדרך הלימוד המסורתית, המתודה אינה חותרת ליישוב מלא של כל הקשיים ולראיה הרמונית של כל התלמוד; היא אינה חותרת להסקת מסקנות הלכתיות, וכל-שכן שאין היא חותרת ליישוב פסקי ההלכה של הפוסקים המאוחרים; והיא מרבה להשתמש במחקרים היסטוריים, כתבי יד ועזרים חיצוניים לצורך פרשנות הטקסט.
אף על פי ששורשי עקרונות אלו של המחקר מצויים אצל הפרשנים הקודמים, גיבושם המלא של העקרונות לכלל מתודה שלמה, בא רק בתקופתה של "חכמת ישראל", ומתודה זו משמשת עד היום את חקר התלמוד במוסדות האקדמאים.
שיטות לימוד מחקריות > שיטת הרבדים

לעומת השיטה הרגילה שרואה את כל התלמוד כמקשה אחת ולא מבדילה בין שיטות או שכבות שמצויות בו, שיטת הרבדים הולכת בעקבות המתודה האקדמית מיסודה של "חכמת ישראל", ומבחינה ומבדילה בין שכבות שונות בטקסט התלמודי. כך היא מוצאת בו ארבע שכבות: משנה, תורת התנאים הרחבה (ובפרט ברייתות), תורת האמוראים ("מימרות") וסתם הגמרא ("סתמא", סתמאים), הנלמדות לפי פשוטן. השתלשלות ההלכה מתבהרת על ידי הכרת הערך המוסף של כל רובד, ביחס לרובד הקודם, מאחר שהפירושים של רבדים מאוחרים אינם תמיד לפי פשוטם של מקורות מוקדמים יותר. דרך זו הוצעה גם כדרך דידקטית המנחילה את התלמוד לקהל יעד רחב, שבלימודו את התלמוד על פי דרך זו הוא מבין אותו טוב יותר ונקשר אליו.
שיטת הרבדים ספגה ביקורת רבה בתחילה בקרב הציבור החרדי, בטענה ששיטה זו מביאה לזילות בדברי חכמים מאוחרים. גם מרבית רבני הזרם הדתי לאומי יצאו בקונטרס חריף כנגד לימוד בשיטת הרבדים. עם זאת ישנם מוסדות מועטים (בעיקר בקרב הציבור הדתי לאומי) המשתמשים גם בדרך לימוד זו.
ראו גם

סיני ועוקר הרים
לקריאה נוספת

ישראל מ' תא-שמע, הספרות הפרשנית לתלמוד באירופה ובצפון אפריקה, כרך א: 1000–1200, כרך ב: 1200–1400, הוצאת מאגנס 2000.
מרדכי פרומר, דרכי לימוד, על דרך לימוד הגמרא בעיון.
המלח הבודד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל, פסל דמות 
 על שם:  מלחי הצי וצי הסוחר, נחתי וחיילי ארצות הברית
 כתובת:  אנדרטת צי ארצות הברית 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1987
 תאריך פתיחה רשמי:  1987 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  סטנלי בלייפלד 
 מידות
 גובה:  7 רגל 
 גובה מעל פני הים:  16 רגל 
 קואורדינטות:  38°53′39″N 77°01′23″W﻿ / ﻿38.8942°N 77.0231°W﻿ / 38.8942; -77.0231
 אתר רשמי
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) המלח הבודד(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) המלח הבודד
 
פסל המלח הבודד בכיכר וויסקונסין שבנורפוק, וירג'יניה
פסל המלח הבודד (באנגלית: The Lone Sailor) הוא פסל ברונזה לזכר מלחי צי ארצות הברית, חיילי חיל הנחתים של ארצות הברית, חיילי משמר החופים של ארצות הברית וצי הסוחר של ארצות הברית. הפסל, מעשה ידי הפסל סטנלי בלייפלד הוקם עבור אנדרטת צי ארצות הברית הממוקמת בשדרת פנסילבניה בוושינגטון בירת ארצות הברית.
המלח שהיווה השראה לפסל היה סמל דן מלוני (Petty Officer 1st class Dan Maloney). בעת עבודת ההכנה לפסל הגיע בלייפלד לבסיס הצוללות בניו לונדון שם הוצג בפניו משמר כבוד של חיילים, אולם בלייפלד ביקש חייל טיפוסי יותר.
הפסל ניצוק מברונזה בה שולבו ברזלים מותכים משמונה ספינות שונות של צי ארצות הברית, אשר סופקו לפסל על ידי המרכז להיסטוריה של הצי.