stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאוס צלמנדס
ביוגרפיה > מחלוצי הגסטרונומיה המודרנית ביוון

התפרסם במיוחד אחרי שהוציא לאור החל משנת 1910 את המגזין "אודיגוס מאגיריקיס" ("מדריך לבישול"). הוא פרסם בו, בנוסף למתכונים, ידיעות על המטבח הבינלאומי, חדשות גסטרונומיות, ייעוץ לתזונה נכונה וכו'.
בשנת 1919 הפך צלמנדס למנהל המלון "הרמס" (ארמיס) אולם כעבור שנה נסע לארצות הברית, בה עבד במסעדות יוקרתיות ובמקביל השתלם בתחום הבישול, הקונדיטוריה והדיאטנות. באפריל 1926 הוא פרסם את ספרו הידוע, העטיפה אדומה ואותיות זהב, "המדריך לבישול ולקונדיטוריה" (Οδηγός Μαγειρικής και Ζαχαροπλαστικής).
ב-1932 שב צלמנדס ליוון, הקים בית ספר קטן לטבחות ולקונדיטוריה והוציא לאור ביוונית את ספר המתכונים המפורסם שלו, ספר הבישול המקיף הראשון בשפה היוונית, שהפך למזוהה עם שמו והופיע במשך העשורים ב-15 מהדורות רשמיות.
ב-1950 פרסם באנגלית את הספר "Greek Cookery", ספר קלאסי בתחום המטבח היווני בעולם.
צלמנדס הושפע מהמטבח הצרפתי ותרם למודרניזציה של המטבח היווני. לטעמו המטבח היווני הפך במאות השנים האחרונות למזרחי מדי, בהשפעת המטבח הטורקי ועל כן חשב לנכון להעשיר אותו עם יסודות אירופאים. הודות לספריו אימצו עקרות הבית ביוון מאכלים בינלאומיים כמו הרוטב בשמל, הפירוז'קי והבויאבז. צלמנדס הרבה להשתמש בחמאת בקר ובג'לטין. נהג להשתמש יותר בחמאת בקר מאשר בשמן זית והירבה להשתמש בג'לטין לצורך הכנת רגל קרושה ומאכלי בשר אחרים, קינוחי ג'לי וסלטי פירות.
גישה קוסמופוליטית זו של צלמנדס עוררה גם תגובות ביקורתיות חריפות נגדו כשהוא הואשם על ידי שפים יוונים כי "עיוות" את המטבח היווני.
צלמנדס הלך לעולמו ב-1958 באתונה.
הערות שוליים

↑  J.Reynolds 2014
↑  אגלאיה קרמזי, מצוטטת ב-Judith Weinraub 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2382 1128  LCCN: n83204324  NLG: 30880  VIAF: 77698584   WorldCat (עם VIAF): 77698584 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאוס צלמנדס".
סופי ז'רמן

| --- | --- |

סופי ז'רמן
 לידה:  1 באפריל 1776 ממלכת צרפת פריז, ממלכת צרפת
 פטירה:  27 ביוני 1831 (בגיל 55) ממלכת הצרפתים פריז, ממלכת הצרפתים
 שם לידה:  Marie-Sophie Germain 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 מנחה לדוקטורט:  קרל פרידריך גאוס 
 פרסים והוקרה:  הפרס הגדול במדעים מתמטיים (1815) 
 תרומות עיקריות
 תורת המספרים, בה תיארה את המושג של ראשוני ז'רמן והוכיחה את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוניים אלו, ותורת האלסטיות.
 חתימה:   
 
סופי ז'רמן (בצרפתית: Sophie Germain; 1 באפריל 1776 –  27 ביוני 1831) הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית צרפתייה.
ביוגרפיה

ז'רמן נולדה בפריז למשפחה מהמעמד הבינוני, בת של סוחר משי מוצלח. בנעוריה, כאשר שמעה את הסיפור אודות מות ארכימדס, אשר נכתב בספרו של ז'אן אטיין מונטוקלה, "ההיסטוריה של המתמטיקה", החלה להתעניין במתמטיקה, והדבר עורר חרדה בלב הוריה, שפעלו בלא הצלחה להניאה מכך. בשל העובדה שהייתה אישה לא קיבלה אישור ללימודים גבוהים, לכן היא נרשמה ללימודים גבוהים במכון הפוליטכני בפריז בשם בדוי "מסיה לה בלאן", כשמו של אחד הסטודנטים שלמדו בו בעבר. ז'וזף לואי לגראנז', מרצהו של מסיה לה בלאן בתורת המספרים הכיר אותו כתלמיד גרוע, והופתע לגלות שלאחר שפרש מלימודיו, חזר עם ידע רחב הרבה יותר ועם יצירתיות מיוחדת לפתרון בעיות מסובכות. על כן, ביקש להיפגש איתו. ז'רמן לא יכלה לסרב להצעתו של מרצה והופתעה לגלות כי לגראנז' אינו מתנגד כלל להיותה אישה מתמטיקאית. לאחר תקופה מסוימת בה לימד לגראנז' את תלמידתו האהובה ז'רמן, הצהיר כי אין הוא יכול ללמד אותה עוד כיוון שרמתה הגבוהה משתווה לשלו והציע לה להכיר מתמטיקאי גדול עוד יותר ממנו - קרל פרידריך גאוס.
על מכתביה לגאוס בנושאים מתורת המספרים חתמה בשם "מסיה לה-בלאן", עקב חששה שמכתב מאישה לא יזכה ליחס רציני. לאחר כיבוש נפוליאון, שלחה ז'רמן מכתב לגנרל צרפתי ובו מתוארת בקשה לא לפגוע בגאוס כאשר הצבא הצרפתי יפלוש לפרוסיה. רק לאחר שלוש שנות התכתבות, הגיע הגנרל לגאוס, ואמר לו כי אישה צרפתית ביקשה לא לפגוע בו. גאוס הבין כי למעשה מסיה לה בלאן הוא אישה ולהפתעתה של ז'רמן, תגובתו של גאוס תמכה בהיותה אישה מתמטיקאית. עבודתה הוצגה בפני האקדמיה הצרפתית למדעים על ידי לז'נדר, משום שהאקדמיה מנעה מנשים להופיע בפניה.
בין הענפים להם תרמה נמנים תורת המספרים, בה הוכיחה את המשפט האחרון של פרמה עבור ראשוני ז'רמן והגתה שיטה חדשה להוכחת המשפט האחרון של פרמה בעבור מספרים מסוימים, ותורת האלסטיות. עבודתה על האלסטיות של חומרים איפשרה את בנייתו של מגדל אייפל. קובעי השלט עם רשימת התורמים לבניית המגדל לא ציינו את שמה של ז'רמן.
בהמלצתו של גאוס (אותו מעולם לא פגשה), תכננה אוניברסיטת גטינגן להעניק לז'רמן תואר של כבוד, אך לפני שהספיקה לקבלו מתה ממחלת סרטן השד, בגיל 55.
בתעודת פטירתה, נכתב עליה: "אישה רווקה חסרת מקצוע" (rentiere annitant).
לקריאה נוספת

סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000, עמ. 139 - 148
הערות שוליים

↑  סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000, עמ' 148
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274810505171  PLWABN: 9810651140405606  BNE: XX4668467  BnF: cb13013608x (data)  CANTIC: a19178025  CiNii: DA13446727  GND: 119223015  ICCU: TO0V426343  ISNI: 0000 0000 8091 8487  LCCN: n80086244  MGP: 55175  NKC: jo20221170164  NLK: KAC201900041  NTA: 069170584  RERO: 02-A013172626  SELIBR: 251072  SNAC: w6rv9c7c  SUDOC: 05579808X  VIAF: 12440398   WorldCat (עם VIAF): 12440398
סיליקון (תרכובת)

פולידימתילסילוקסן
סיליקון (Silicone) הוא שם כולל לתרכובות אי אורגניות (בעיקר פולימרים) המכילות את היסוד צורן, הידוע בשם סיליקון (Silicon).
ההרכב של סיליקון מתבטא בנוסחה  \ [\mathrm {R_{2}SiO]_{n}} , כאשר  \ \mathrm {R}  הוא קבוצה אורגנית כגון מתיל, אתיל או פניל. לתרכובות אלה יש עמוד שדרה אנאורגני המורכב מצורן וחמצן (...-Si-O-Si-O-Si-O-...), שעל אטומי הצורן שבו מתחברות הקבוצות האורגניות. לעיתים הקבוצה האורגנית מתחברת לשני אטומי צורן. באמצעות שינוי אורך השרשרת -Si-O-, הקבוצה האורגנית וצורת התקשרותה לאטומי הצורן, ניתן ליצור מגוון רחב של תרכובות, בעלות מגוון רחב של תכונות. התרכובות לובשות צורה של נוזל, ג'ל, כעין גומי או פלסטיק מוצק.
פולימר הסיליקון הנפוץ ביותר הוא פולידימתילסילוקסן.
סופי וילמס

סופי וילמס (בצרפתית: Sophie Wilmès; נולדה ב-15 בינואר 1975) היא פוליטיקאית בלגית-יהודייה, פרנקופונית ליברלית. בין היתר כיהנה כשרת החוץ של בלגיה, סגנית ראש הממשלה ובמשך כשנה כיהנה כראש ממשלת בלגיה, תחילה כראש ממשלה זמנית ואחר כך ראש ממשלה קבועה, האישה והיהודייה הראשונה שנבחרה לתפקיד זה.
קורות חייה

וילמס נולדה בעיר איקסל (אנ') במחוז בריסל וגדלה בוולוניה. היא בת לברנדט גראנז', בעבר פקידה ממשלתית בכירה ממשפחה יהודית של ניצולי שואה ולפיליפ וילמס, כלכלן ומהנדס ימי, ממוצא ואלוני קתולי, שכיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת לוון. לווילמס תואר בתקשורת יישומית ופרסום ממכון IHECS בבריסל ותואר נוסף בניהול פיננסי מאוניברסיטת סן-לואי - בריסל (אנ').
וילמס, חברת מפלגת התנועה הרפורמיסטית (אנ') ‏(MR), החלה את הקריירה הפוליטית שלה בשנת 2000 כשנבחרה למועצת אוקל (אנ') במחוז בריסל. בהמשך כיהנה בתפקידים במועצת סינט-חנזיוס-רודה (אנ') בפלנדריה ונבחרה לפרלמנט המחוזי של בראבנט הפלמית.
ב-2014 נבחרה לבית הנבחרים של בלגיה, וב-2015 פרשה ממנו עם מינויה לשרת התקציב בממשלתו של שארל מישל. עם הקמת ממשלתו השנייה של מישל ב-2018 נוספו לה תחומי האחריות על השירות הציבורי, והמדיניות המדעית.
הקואליציה הארבע מפלגתית של מישל התפרקה כאשר הלאומנים הפלמים התפטרו במחאה על הסכם הגירה שנחתם עם האו"ם. במאי 2019 התקיימו בחירות חדשות ומישל המשיך לכהן אחריהן כראש ממשלה זמנית עד להקמת קואליציה רשמית. חודשיים אחר כך, ביולי 2019 הוא נבחר לנשיא המועצה האירופית וב-27 באוקטובר נבחרה וילמס להחליפו בראשות הממשלה הזמנית והושבעה לתפקיד על ידי פיליפ, מלך הבלגים. פרשנים העריכו כי תפקידה של וילמס, כראש ממשלה, יהיה מורכב מפני שהיא מובילה את המפלגה הליברלית הפרנקופונית, שהפסידה בבחירות במאי והיא המפלגה הרביעית בגודלה בפרלמנט הבלגי. ממשלתה של וילמס הורכבה משתי מפלגות ליברליות ומפלגה נוצרית-דמוקרטית. עם התפרצות נגיף הקורונה בבלגיה הסכימו מפלגות האופוזיציה למסור סמכויות מיוחדות לממשלת המעבר, כדי לטפל בהתפרצות הנגיף ולהתמודד עם השפעתו על מערכת הבריאות והכלכלה של בלגיה. ממשלת המעבר הפכה לממשלה קבועה בראשותה של וילמס.
לאחר 652 יום של שיתוק פוליטי, ב-30 בספטמבר 2020 נחתם הסכם קואליציוני לפיו תוקם ממשלה המבוססת על שבע מפלגות – הסוציאליסטים הפלמים והפרנקופונים, הירוקים, הליברלים והנוצרים-דמוקרטים הפלמים. את ההסכם הובילו אלכסנדר דה-קרו ופול מגנט, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית של דוברי הצרפתית, אולם בסופו של דבר הוחלט שדה-קרו, נציג דוברי ההולנדית, יקבל את ראשות הממשלה מאחר ששארל מישל, שעמד בראש הממשלה הקבועה האחרונה, היה דובר צרפתית. בכך הסתיימה כהונתה של סופי וילימס.
ב-20 לאוקטובור 2020, החלה את תפקידה כשרת החוץ וסגנית ראש הממשלה.
חיים אישיים

לאחר בחירתה לראש ממשלת בלגיה, וילמס ציינה שהיא רואה את היהדות כפקטור יותר משמעותי בחייה. היא נשואה לכריסטופר סטון מאוסטרליה, ולהם 4 ילדים.
אולם ימים אחדים לאחר שהתמנתה לשרת החוץ, חלתה סופי וילמס בזיהום קוביד, נזקקה לטיפול נמרץ והתאשפזה למשך שבוע. אולם, היא חזרה לעבודה רק כעבור 18 חדשים כי לקחה חופשה מסיבות משפחתיות (לבעלה נתגלה גידול ממאיר במוח) והתפטרה ביולי 2022. נשארה חברה בפרלמנט.
הערות שוליים

↑  JTA, Belgium’s first female prime minister is Jewish, jewishnews.timesofisrael.com, ‏October 29, 2019 (באנגלית)
1 2 3 4  QUI SUIS-JE ? באתר של סופי וילמס (בצרפתית)
↑  https://www.sudinfo.be/id148734/article/2019-10-28/qui-est-vraiment-sophie-wilmes-notre-nouvelle-premiere-
ministre באתר sudinfo]
1 2  כנען ליפשיץ, JTA, האישה הראשונה של בלגיה: יהודייה ממשפחה של ניצולי שואה, באתר ynet, 29 באוקטובר 2019
1 2  Galindo, Gabriela (28 באוקטובר 2019). "Sophie Wilmès becomes Belgium's first female prime minister". The Brussels Times. נבדק ב-29 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Rankin, Jennifer (2020-03-16). "Belgium hands powers to caretaker PM to fight Covid-19 after 15-month stalemate". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-03-24.
↑  The Guardian, Belgium gets first female PM as Sophie Wilmès takes office
↑  Raphaella Stavrinou, Belgium's caretaker government granted special powers to stem COVID-19 spread, New Europe, ‏2020-03-16 (באנגלית)
↑  Strauss, Marine (2020-10-01). "Finally, a government after 652 days: New Belgian PM debuts at EU summit". Reuters (באנגלית) (פורסם ב-1 באוקטובר 2020). נבדק ב-2023-02-12. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  admin, Sophie Wilmès Stone Former Prime Minister Belgium, ‏2022-01-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Boffey, Daniel (2020-10-22). "Belgium's deputy PM in intensive care with coronavirus". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-02-12.
↑  Belgian Vice-PM Wilmes resigns to take care of ill husband, euronews, ‏2022-07-15 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1198202955  VIAF: 3620157282927503640003   WorldCat (עם VIAF): 3620157282927503640003
סוקולינאיה גורה

נפת סוקולינאיה גורה (ברוסית: район Соколиная Гора, מילולית: נפת "גבעת הבזים") היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 7.8441 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 92,337 תושבים (2020). השטח סופח לעיריית מוסקבה בשנת 1917 והנפה הוקמה בשנת 1991.
ייחודו של המקום טמון בריכוז חברות של ענפים שונים בשטח הנפה. למעלה מ-90 חברות תעשייתיות של הנדסת מכונות ועבודות מתכת נמצאים בו. 39.8% מכלל המועסקים בחברות בענף הייצור של המחוז המזרחי עובדים בחברות של הראיון.
אתרים ראויים לציון

מרכז העסקים "גבעת הבזים" בכיכר סמיונובסקאיה
מקדש דמטריוס של סלוניקי בבלגושה (רו')
קולנוע "רודינה" (רו')
בניין מרכז מחשוב עיקרי של המינהל המרכזי לסטטיסטיקה
חברת מנועי מטוסים "סאליוט" (אנ')
תחנת המטרו אלקטרוזאבודסקאיה
נפה עירונית

נפה עירונית (בסינית: 县级市; בפין-יין: Xiàn jí shì; באנגלית: County-level city), בעבר נקראה "עיר בשליטת נציבות" 专辖市 (בשנים 1949–1970) ו-地辖市 (בשנים 1970–1983), היא היררכיה בחלוקה המנהלית של הרפובליקה העממית של סין. לנפות עירוניות יש זכויות שיפוט אבל אין זכויות חקיקה מעל לחוק המקומי. הן בדרך כלל נשלטות על ידי גוף ברמת נציבות, ולעיתים נדירות יותר ישירות על ידי גוף ברמת מחוז.
עיר ברמת המחוז היא "עיר" (市; shì) ונפה (县; xiàn) שמוזגו לתחום שיפוט אחוד. ככזו היא בו־זמנית עיר, שהיא ישות עירונית ונפה שהיא חלוקה מנהלית של נציבות. רוב הנפות העירוניות נוצרו בשנות ה-80 וה-90 על ידי החלפת נפות צפופות יותר.
נכון לאפריל 2023 היו 408 נפות עירוניות סה"כ בסין.
סיגורדור אגרס

סיגורדור אגרס (באיסלנדית: Sigurður Eggerz;‏ 1 במרץ 1875 – 16 בנובמבר 1945) היה פוליטיקאי איסלנדי.
ביוגרפיה

אגרס היה השר לענייני איסלנד בממשלת דנמרק מיולי 1914 ועד מאי 1915 וראש ממשלת איסלנד ממרץ 1922 ועד מרץ 1924. ב-1903 הוא סיים תואר במשפטים באוניברסיטת קופנהגן.
שימש בתפקיד שר האוצר בין השנים 1917 – 1920 והיה חבר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) בין השנים 1911 – 1931. נמנה עם מייסדי מפלגת העצמאות ב-1929.
לו ולרעייתו סולוויג, בתו של כריסטיאן יונסון, אחד מקודמיו בתפקיד ראש הממשלה, נולדו בן ובת: פטור וארנה. פטור אגרז שירת שנים במשרד החוץ האיסלנדי ושימש במגוון תפקידים דיפלומטיים, כולל שגריר בגרמניה ולאחר מכן שב לאיסלנד שם היה סופר מצליח. נכדתו, סולוויג אגרס, היא סופרת החיה בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  אתרה האישי
| ראשי ממשלת איסלנד |
| --- | --- | --- |
| השר לענייני איסלנד | הנס הפסטין • ביורן יונסון • כריסטיאן יונסון • הנס הפסטין • זיגרדור אגרז • איינר ארנורסון |  |
| ממלכת איסלנד | יון מגנוססון • זיגרדור אגרז • יון מגנוססון • מגנוס גודמונדסון (בפועל) • יון תורלקסון • טריגווי תורהלסון • אאוסגייר אאוסגיירסון • הרמן יונסון • אולאפור תורס • ביורן תורדרסון |  |
| רפובליקת איסלנד | אולאפור תורס • סטפן יוהאן סטפנסון • אולאפור תורס • סטיינגרימור סטיינתורסון • אולאפור תורס • הרמן יונסון • אמיל יונסון • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) (בפועל) • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) • יוהאן הפסטין • אולאפור יוהאנסון • גייר הלגרימסון • אולאפור יוהאנסון • בנדיקט גרונדל • גונאר תורודסן • סטינגרימור הרמנסון • ת'ורסטיין פאלסון • סטינגרימור הרמנסון • דוד אודסון • הלדור אסגרימסון • גייר הארדה • יוהנה סיגורדרדוטיר • סיגמונדור דויד גונלאוגסון • סיגורדור אינגי יוהנסון • ביארני בנדיקטסון (27) • קתרין יקובסדוטיר • ביארני בנדיקטסון (27) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא איסלנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5297 633X  LCCN: nr97006811  VIAF: 34361029   WorldCat (עם VIAF): 34361029
ניקולאוס פון פורמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בדצמבר 1895 נוימארק, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  26 באוקטובר 1959 (בגיל 63) ברכטסגאדן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-23   מפקד קורפוס הפאנצר ה-47   מפקד הארמייה התשיעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל ניקולאוס פון פורמן (בגרמנית: Nikolaus von Vormann;‏ 24 בדצמבר 1895 – 26 באוקטובר 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון פורמן נולד ב-24 בדצמבר 1895 בנוימארק, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס פון פורמן לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-2 - לאופולד, נסיך אנהלט-דסאו), ולחם עמו במהלך המלחמה. פון פורמן נפצע כמה פעמים במהלך המלחמה, וב-29 בינואר 1915 הועלה לדרגת לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בזהב, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון פורמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-15 באוקטובר 1935 מונה פון פורמן לקצין אג"ם הדיוויזיה ה-20, וב-1 ביוני 1938 מונה לקצין אג"ם הקורפוס ה-10. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1939 מונה לקצין הקישור של הצבא במפקדתו של היטלר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 באוקטובר 1939 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-3, וכיהן בתפקידו עד ה-7 במאי 1940. ב-1 ביוני 1940 מונה פון פורמן לראש מטה הקורפוס ה-28, וב-1 בספטמבר 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה השתתף פון פורמן בלחימה עם הקורפוס ה-28 כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-26 בפברואר 1942 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-12 במרץ 1942 קיבל פון פורמן את עיטור הצלב הגרמני בזהב, ובאמצע נובמבר מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, וב-26 בדצמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-23, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-57 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחם עימה במהלך מבצע סופת חורף. ב-1 בינואר 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל מיור, ובמרץ הוכפפה הדיוויזיה לארמייה השישית. ב-1 ביולי 1943 הועלה פון פורמן לדרגת גנרל לוטננט, והדיוויזיה שבפיקודו הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. באוגוסט הועברה הדיוויזיה שוב תחת פיקוד הארמייה השישית כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, ובספטמבר הועברה הדיוויזיה שוב לארמיית הפאנצר הראשונה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-40. ב-22 באוגוסט 1943 קיבל פון פורמן על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1943 פרש פון פורמן מתפקידו. ב-31 בדצמבר 1943 מונה פון פורמן למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-20 בפברואר 1944 נשלח לסייע עם הקורפוס שבפיקודו בקרב קורסון-צ'רקאסי. ב-4 במרץ 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, וביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון.
ב-27 ביוני 1944 מונה פון פורמן למפקד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, במקום הנס יורדן שהודח עקב כישלונו בבלימת המתקפה הרוסית. ב-21 בספטמבר 1944 פרש פון פורמן מתפקידו, ובתחילת אוקטובר 1944 מונה למפקד האזור המבוצר הדרום-המזרחי. ב-4 במאי 1945 מונה פון פורמן למפקד האזור המבוצר בהרי האלפים, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

פון פורמן שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו כתב פון פורמן ספר על המערכה בפולין ("Der Feldzug 1939 in Polen"), וספר על קרב קורסון-צ'רקאסי ("Tscherkassy"). פון פורמן התגורר בברכטסגאדן עד למותו ב-26 באוקטובר 1959.
נפוליאון (מטבע)

| --- | --- |

זוג מטבעות נפוליאון מ-1803
 משתמשים:  אירופה, למעט גרמניה והממלכה המאוחדת.   האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 כינוי:  נפוליאון זהב   לירה פרנצויז (בא"י)
 מטבעות ושטרות
 מטבעות בשימוש:  5, 10, 20, 40, 50, 100
נפוליאון זהב הוא הכינוי הנפוץ למטבע זהב צרפתי שהיה בשימוש במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. המטבעות הוטבעו במספר הזדמנויות בערכים של 5, 10, 20, 40, 50 ו-100 פרנק. במקור, הוטבעו המטבעות בערכים של 20 ו- 40 פרנק, אולם המטבע של 40 פרנק לא זכה לפופולריות והמטבע הנפוץ ביותר היה של 20 פרנק, ועל פי רוב המונח התייחס אליו.
המטבע נטבע בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה. המטבע אושר לראשונה על ידי נפוליאון בפקודה מוניטרית ביום 28 במרץ 1803. קוטרו היה 21 מ"מ ומשקלו 6.45 גרם, מתוכם 90% זהב טהור (כ-5.8 גרם). על צידו האחד הוטבעה דמותו של נפוליאון, בלווית הכיתוב "נפוליאון-קונסול ראשון" או "נפוליאון-קיסר" (תלוי במועד ההטבעה) ועל צדו השני ערכו הנקוב - 20 פרנק בלווית הכיתוב "הרפובליקה הצרפתית" או (אחרי 1809) "האימפריה הצרפתית".
המטבע היה בשימוש לאורך כל המאה ה-19 וכן בראשית המאה ה-20. היסטורית, הוכיח עצמו המטבע כאחד ממטבעות הזהב היותר עמידים לכוחות הכלכליים ושמר על ערכו גם לנוכח משברים פיננסיים, כשגם שנים רבות לאחר הפסקת השימוש בו משבר סואץ אשר החליש את יתר מטבעות הזהב לא פגע בערכו.

במהלך השנים הוטבעו "נפוליאונים" גם במטבעות מקומיות במקומות שונים שהיו תחת שלטון האימפריה הצרפתית, כאיטליה (בג'נובה, טורינו ורומא), הולנד (באוטרכט), ושווייץ (ז'נבה).

המטבע הפך לדגם לכל המטבעות של האיחוד המוניטרי הלטיני שהיו במחזור בכל רחבי אירופה עד שנת 1914. כך נטבעו ביוון מטבעות זהים בערך 20 דרכמות, 20 פרנק בשווייץ, 20 פרנק בבלגיה, 20 פזטות בספרד, ו-20 לירטות באיטליה. על המטבעות הופיעו כתובות שונות ודמויות שונות, בהתאם לנסיבות הפוליטיות המשתנות, אך לאורך כל התקופה נחשבו מטבעות אלו לשווים בערכם ולהילך חוקי בכל רחבי אירופה למעט גרמניה והממלכה המאוחדת.

המטבע היה בשימוש גם ברחבי האימפריה העות'מאנית ובפרט בארץ ישראל.
סבסטיאנו סרליו

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1475 בולוניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  1554 (בגיל 78 בערך) פונטנבלו, צרפת 
 
דוגמת שער מן הספר על שערים ודלתות
סבסטיאנו סרליו (באיטלקית: Sebastiano Serlio;‏ 6 בספטמבר 1475 – 1554 לערך) היה אדריכל איטלקי מן הזרם המנייריסטי. אחד השותפים לצוות התכנון של טירת פונטנבלו. נודע כמי שסייע לתקנן את השימוש בסדר קלאסי באדריכלות באמצעות ספריו רבי ההשפעה Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה") שראו אור גם בשם I sette libri dell'architettura ("שבעת ספרי האדריכלות").
תולדות חייו

יליד בולוניה. בשנת 1514 עבד ברומא באטלייה של בלדסרה פרוצי, תחילה כצייר ולאחר מכן כאדריכל. הוא נותר בעיר עד ביזת רומא בשנת 1527, אז עזב לוונציה, בה שהה עד שנות ה-40 של המאה ה-16.
חזיתות הכנסיות שתכנן היו בעלות אופי קלאסי מוקפד. ספריו, יותר מאשר עבודה מסוימת כלשהי, הובילו את פרנסואה הראשון, מלך צרפת להזמינו לצרפת על מנת להשתתף בצוות התכנון האיטלקי של טירת פונטנבלו, יחד עם ג'אקומו בארוצי דה ויניולה ובנוונוטו צ'ליני ואחרים. בנוסף עסק גם במקביל בפרויקטים פרטיים.
נפטר לא מאוחר מ-1554 בפונטנבלו, לאחר ששהה מספר שנים בליון.
ספריו

חיבורו העיקרי של סרליו הוא ה-Tutte l'opere d'architettura et prospetiva ("כל החיבורים על אדריכלות ופרספקטיבה"), שנקרא כך רק בהוצאות המלאות של הקורפוס לאחר מותו, לא ברור האם ומה השם שהתכוון סרליו לתת לספר כיצירה שלמה. הספר עשיר באיורים וכתוב באיטלקית (וחלקים מסוימים גם בצרפתית במקביל) המיועד לאדריכלים ואנשי מקצועות הבנייה. עם צאתו לאור של הכרך הראשון (שהוא הספר הרביעי בחיבור) ב-1537, כבר עבד סרליו על המיזם למעל מעשור וכבר חילק אותו לשבעה ספרים. רק חמישה כרכים ראו אור בחיי המחבר. הספר השישי נחשב שנים רבות לחיבור אבוד והודפס רק ב-1966.
חמשת הספרים הראשונים ראו אור בחיי המחבר ומכסים את כל החומר על גאומטריה, פרספקטיבה, אדריכלות רומא העתיקה, הסדר הקלאסי ותכנון כנסיות. הספר השישי עוסק בבית הפרטי מבקתות איכרים ועד ארמונות מלכים. הספר כולל מידע רב ערך על הבית בתקופת הרנסאנס ועל ביצורים בסביבה העירונית וכן תכנון שלו, שלא יצא לפועל, של הלובר. הספר השביעי עוסק בבעיות אדריכליות כגון שחזור חזיתות גותיות ודיון בסימטריה ובפרופורציות.
שני ספרים נוספים אינם נחשבים לחלק קאנוני מהחיבור: הספר על שערים ודלתות (il Libro Extraordinario) שראה אור בליון הכולל כמעט אך ורק מתמונות ומכיל 50 פרויקטים של פורטלים מונומנטליים בליווי כיתובים קצרים והקדמה באיטלקית ובצרפתית. כיוון שהספר השישי נחשב לאבוד, מוספר בהוצאות רבות הספר על הדלתות כספר השישי. הספר השמיני "סירוס" (Castramentatio), הוא תיאור של מחנה צבאי רומי, העוקב אחר תיאור בספרו של פוליביוס על הקמת מחנה מונומנטלי עבור הקיסר טריאנוס, שכלל פורום, מרחצאות וארמון קונסולרי. הספר שונה באפיו משאר הספרים בחיבור בכך שאינו נושא אופי מעשי.
ספריו > סדר פרסום הספרים

| שנת הוצאה | מספור מקורי | מקום ההוצאה | שם באיטלקית | שם בעברית | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1537 | 4 | ונציה | Regole generali di architettura | כללים אדריכליים כלליים | הספר הראשון שראה אור |
| 1540 | 3 | ונציה | Terzo libro, nel quale si figurano e si descrivono le antiquità di Roma | הספר השלישי, שבו מתוארות עתיקות רומא | הוקדש לפרנסואה הראשון, מלך צרפת |
| 1545 | 1  2 | פריז | Il primo ed il secondo libro d'Architettura | הספר הראשון והשני של אדריכלות | דו-לשוני (איטלקית וצרפתית), גאומטריה ופרספקטיבה |
| 1547 | 5 | פריז | Delli Templi | על המקדשים | דו-לשוני (איטלקית וצרפתית) |
| 1551 | (-) | ליון | Il Libro Extraordinario | הספר יוצא הדופן | על דלתות ושערים. מוספר בטעות כספר 6 |
| 1575 | 7 | פרנקפורט | delle habitationi di tutti li gradi di homini | על מגורי כל דרגות האדם | לאחר מות המחבר |
| 1966 | 6 | מילאנו |  |  |  |
| 1994 | 8? | מילאנו | Castramentatio | סירוס | לפי פוליביוס |
השפעה

השפעת הספר הייתה רבה בצרפת, בארצות השפלה ובאנגליה כסוכן שהעביר את תפיסות הרנסאנס האיטלקי באדריכלות למדינות צפון אירופה ומערבה.
חמש שנים בלבד לאחר צאתו לאור, כבר הביא מדפיס פלמי את ספר IV להדפסה באנטוורפן בתרגום לצרפתית, גרמנית ופלמית. ב-1606 ראו אור באמסטרדם ספרים I-IV בהולנדית וב-1611 ראו אור בלונדון בתרגום לאנגלית, מן התרגום ההולנדי והמשיכו להופיע באותו תרגום במשלך למעלה משלוש-מאות שנה. עבודות של אדריכלים בשטח מצביעות על הפנמה של הרעיונות והעקרונות של סרליו. הספר נמצא בספרייתם של האדריכלים הבריטים כריסטופר רן וג'ון ווד האב. האדריכל איניגו ג'ונס החזיק בעותק מקורי באיטלקית עליו העיר הערות.
ראו גם

קשת סרליאנית
דגם חזית כנסייה סטנדרטי של סרליו ששימש באדריכלות עד המאה ה-18
נמל התעופה הבין-לאומי נריטה

יעדים בינלאומיים (2010)
נמל התעופה הבינלאומי נריטה,  המוכר גם בשם: נמל התעופה טוקיו נריטה (ביפנית: 成田国際空港, באנגלית: Narita International Airport) הוא נמל תעופה השוכן כ-57.5 ק"מ מזרחית לתחנת טוקיו וכ-7 ק"מ דרומית מזרחית לתחנת נריטה שנמצאת בעיר נריטה. הנמל משרת את אזור מטרופולין טוקיו, ומשמש כנמל התעופה המרכזי לטיסות בינלאומיות אל יפן ומחוצה לה. בשנת 2007 עברו דרכו 35,478,146 נוסעים, ו-2,099,349 טון מטען. הוא הנמל השני הכי פעיל ביפן מבחינת כמות נוסעים, הנמל הכי פעיל מבחינת כניסה ויציאה של סחורה אווירית ביפן עצמה ומקום תשיעי בעולם.
הנמל נקרא "נמל התעופה החדש של טוקיו" (新東京国際空港 Shin-Tōkyō Kokusai Kūkō, באנגלית New Tokyo International Airport) עד שנת 2004, אף על פי שבציבור היפני הוא היה ידוע כ"טוקיו נריטה". זאת על מנת להבדיל אותו משדה התעופה הישן הידוע כ"טוקיו האנדה".
נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות אול ניפון איירווייז, ג'פאן איירליינס, ניפון קרגו איירליינס, וכבסיס משני לחברות דלתא איירליינס, ויונייטד איירליינס.
בשנת 2020 זכה הנמל במקום השביעי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.