stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרום אפריקה
ממשל ופוליטיקה

דרום אפריקה נמנית עם מדינות חבר העמים הבריטי, אולם מאז 1961 היא רפובליקה פרלמנטרית, כשבראשה עומד נשיא ולא מלך בריטניה (בשונה מקנדה, אוסטרליה וניו זילנד למשל). הנשיא משמש הן כראש המדינה והן כראש הממשלה.
המדינה פועלת תחת העיקרון הדמוקרטי של הפרדת רשויות, כאשר באופן ייחודי למדינה זו לבשה הפרדה זו גם ביטוי גאוגרפי – למדינה נקבעו 3 ערי בירה:
פרטוריה – הבירה האדמיניסטרטיבית, מטה הרשות המבצעת – הממשלה
קייפטאון – הבירה התחיקתית, מטה הרשות המחוקקת – הפרלמנט
בלומפונטיין – הבירה המשפטית, מטה הרשות השופטת – בית המשפט העליון
דרום אפריקה היא המדינה היחידה בעולם שיש לה יותר משתי ערי בירה. מצב זה הוא תולדה של נסיבות היסטוריות – דרום אפריקה נוסדה ב-1910 כאיחוד של שלוש ישויות מדיניות: מושבת הכף שבירתה קייפטאון, מדינת אורנג' החופשית שבירתה בלומפונטיין, והרפובליקה הדרום-אפריקאית שבירתה פרטוריה. סידור חלוקת ערי הבירה נקבע כדי שלא להעניק בכורה לאף אחת מן המרכיבות של האיחוד. עם זאת, פופולרית מקובל להתייחס לפרטוריה כעיר הבירה, בהיותה מקום מושב הנשיא, הממשלה על זרועותיה השונות, והשגרירויות הזרות. לאחרונה עלתה יוזמה להעביר את הפרלמנט לפרטוריה כדי לצמצם את הסרבול, אך יש לה התנגדויות מחשש לריכוז-יתר של סמכויות, ומצד תושבי קייפטאון הרואים בכך פגיעה ביוקרתה של העיר.
שלוש הרשויות כפופות לפיקוחו של בית המשפט לחוקה, זרוע של הרשות השופטת, שמקום מושבו דווקא ביוהנסבורג. החוקה הנוכחית של דרום אפריקה היא ליברלית ביותר בהתייחסה לזכויות האזרח, ואומצה בשנת 1996 כאנטי-תזה לחוקה הקודמת מימי שלטון האפרטהייד שהייתה שמרנית ומגבילה באופן חריג למדינה שהתיימרה להיות דמוקרטיה. עובדה זו הופכת את דרום אפריקה של היום לאחת האומות הליברליות והמתירניות ביותר בעולם[דרוש מקור].
הפרלמנט מורכב משני בתים:
הבית העליון – שנקרא "המועצה הלאומית של הפרובינציות" (לשעבר הסנאט) – מונה 90 חברים, 10 מכל פרובינציה.
הבית התחתון – שנקרא "האספה הלאומית" – מונה 400 חברים הנבחרים בבחירות מפלגתיות יחסיות. הבחירות לבית התחתון מתקיימות מדי חמש שנים.
נשיא דרום אפריקה הוא מנהיג מפלגת הרוב ב"אספה הלאומית", והוא לא יכול להיבחר לתפקידו יותר משתי קדנציות. מאז 1994, השנה בה לראשונה הורשו בני כל הגזעים להשתתף בבחירות, מפלגת הרוב היא הקונגרס הלאומי האפריקאי, ולה יש רוב מוחלט באספה הלאומית. הנשיא ממנה את השרים והקבינט, והאספה הלאומית רשאית להדיח אותם בהצעת אי-אמון.
ממשל ופוליטיקה > שלטון החוק וזכויות אדם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מערכת המשפט האירופית הראשונה שיושמה בדרום אפריקה הובאה על ידי חברת הודו המזרחית ההולנדית ונקראת המשפט הרומי-הולנדי. הוא הובא לשימוש עוד לפני הקודיפיקציה של המשפט האירופי לקוד נפוליאון ולו דמיון למשפט הסקוטי. במאה ה-19 הובא המשפט האנגלי, הן המשפט המקובל והן המשפט הסטטוטורי. עם האיחוד של 1910 נוסד הפרלמנט של דרום אפריקה שהעביר חוקים ספציפיים למדינה. בנובמבר 2006 הייתה דרום אפריקה למדינה האפריקאית הראשונה שהתירה נישואים חד-מיניים (ראו זכויות להט"ב באפריקה). בתקופת כהונתו של נלסון מנדלה התנהלה דרום אפריקה כדמוקרטיה. אחרי מותו התרבו מקרי השחיתות בממשל וחלק מהמנגנונים במדינה נמצאים בתפקוד לקוי. החשמל מתוקצב לארבע שעות ביום ויש תקופות ממושכות בהן אין הספקת מים.
כ-50 איש נרצחים מדי יום בדרום אפריקה. במרץ 2014 נאמד מספר הרציחות במדינה במשך השנה שקדמה לכך ב-17,068 מקרי רצח, שיעור של 32.2 מקרים ל-100,000 איש – פי חמישה יותר מהממוצע העולמי של 6 מקרי רצח ל-100,000 איש. תעשיית האבטחה הפרטית במדינה משגשגת והיא אחת מהגדולות בעולם, עם כ-9,000 חברות אבטחה רשומות ו-400,000 מאבטחים – יותר מאשר כוחות הצבא והמשטרה גם יחד.
מוערך שכחצי מיליון נשים נאנסות בדרום אפריקה מדי שנה. סקר משנת 2009 מצא שאחד מכל 4 גברים דרום אפריקאים הודו שאנסו אדם אחר וסקר אחר שכלל 4,000 נשים מצא כי אחת מכל שלוש נשים נאנסו. לעיתים מקרי האונס מבוצעים גם בידי ילדים קטנים. שיעור האונס של ילדים ותינוקות הוא מהגבוהים בעולם, כאשר מספר מקרים עוררו תהודה רבה באומה הדרום-אפריקאית.
ממשל ופוליטיקה > שלטון מקומי

הממשל הוא אוניטרי, כאשר המדינה מורכבת מ-9 פרובינציות. בבחירות הכלליות של 1994, בוצע השינוי האחרון בחלוקת הפרובינציות וכיום החלוקה היא כדלקמן:
הכף המערבי
הכף הצפוני
הכף המזרחי
קוואזולו-נטאל
המדינה החופשית
הפרובינציה הצפון-מערבית
חאוטנג
מפומלנגה
לימפופו
כלכלה

כלכלת דרום אפריקה היא הגדולה והעשירה ביבשת אפריקה. על פי הערכות, אחראית דרום אפריקה לכרבע מהתמ"ג של יבשת אפריקה. הכלכלה היא כלכלת שוק חופשית ומפותחת, עם הכוונה ממשלתית מזערית.
המדינה עשירה במחצבים, ויושבת על המרבצים הגדולים בעולם של זהב, יהלומים, פחם ופלטינה. באופן טבעי, מהווים ענפים אלה את ענפי היצוא העיקריים שלה (קונצרן דה בירס בשליטת משפחת אופנהיימר חולש על למעלה ממחצית מתנועת סחר היהלומים העולמית).
שנות הבידוד שנכפו על דרום אפריקה בעבר וסנקציות כלכליות מצד אומות העולם, אילצו אותה להצמיח סקטור תעשייתי מפותח הנהנה משפע כוח עבודה זול, שבעבר נועד לספק עצמאית את צרכיה של המדינה. עם ביטול האפרטהייד ופתיחת כלכלתה לעולם שימשו אלה כר נרחב להזרמת עתק של השקעות זרות וצמיחה מהירה. התשתיות במדינה מודרניות ומפותחות. אלה, בצד נופים מרהיבים, שפע שמורות חיות בר, ועושר אתני–תרבותי אחראים לתעשיית תיירות גדולה.
עם זאת, שנות האפרטהייד הותירו מורשת של ריכוז ההון בידי מעטים יחסית, וחלק ניכר מהאוכלוסייה סובלת מעוני ומחסור. 50% מהאוכלוסייה מוגדרת מתחת לקו העוני, ואחוז האבטלה הרשמי עומד על 28%. אלה, יחד עם התרת הרסן השלטוני והחוקה הליברלית, הצמיחו פשע המשתולל ברחובותיה ובמיוחד ביוהנסבורג, הכרך הגדול ביותר ומרכז הסחר והכלכלה. הגבולות הפתוחים עם שכנותיה הפכו את דרום אפריקה למרכז סחר סמים עולמי, והיא יצרנית המריחואנה הרביעית בגודלה בעולם. כיתר מדינות היבשת השחורה, סובלת דרום אפריקה מתפוצה נרחבת של מגפת האיידס, והתמודדות עם המגפה היא אחד האתגרים הגדולים ביותר של ממשלתה, משימה הגוזלת משאבים יקרים ופוגעת בצמיחה.
שידורי טלוויזיה במדינה החלו בשנת 1976 על ידי תאגיד השידור הדרום אפריקני.
מגפת הקורונה השפיעה לרעה על כלכלת המדינה, ובשלושת החודשים הראשונים של 2021 הגיעה האבטלה לשיא של 32.6%.
צבא וביטחון

האחריות להגנתה של דרום אפריקה מוטלת על כוחות ההגנה של דרום אפריקה, גוף תלת-זרועי צבאי הכפוף למשרד ההגנה בממשלת דרום אפריקה. נכון לשנת 2010 משרתים בכוחות ההגנה 67,373 אנשים בשירות קבע ו-15,107 אנשי מילואים. זרועות כוחות ההגנה הם:
צבא דרום אפריקה
הצי הדרום אפריקאי
חיל האוויר הדרום אפריקאי
ההיסטוריה הצבאית של דרום אפריקה מתחילה מימי המלחמות נגד השחורים, עוד מימי ההתיישבות ההולנדית, ממשיכה במלחמת הבורים, במלחמות העולם, במלחמת קוריאה, במלחמות הגבול ובשנים האחרונות במשימות שמירת שלום במקומות שונים ביבשת אפריקה. סדר הכוחות של כוחות ההגנה של דרום אפריקה קטן מאוד מאז סיום משטר האפרטהייד ובמקביל סיום הסכסוכים עם המדינות השכנות. לאחר שבתקופת האפרטהייד היה כוח האדם ביחידות הקרביות פתוח כמעט אך ורק בפני האוכלוסייה הלבנה, כיום הגיוס הוא שוויוני ויש בכל זרועות כוחות ההגנה ייצוג לכל קבוצות האוכלוסייה.
גאוגרפיה

דרום אפריקה משתרעת על פני כל הקצה הדרומי של אפריקה, עם קו חוף ארוך ממזרח, דרום ומערב הנמתח על פני יותר מ-2,500 ק"מ. היא גובלת בשני אוקיינוסים – האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי. אזורי האקלים מגוונים, ונעים בין מדברי, סובטרופי, ים תיכוני והררי. גם הטופוגרפיה מגוונת.
דרום אפריקה היא המדינה ה-25 בגודלה, בגודל דומה לקולומביה, כפול מזה של צרפת ופי שלושה מיפן.
החלק הפנימי של דרום אפריקה הכולל את רוב שטחה של המדינה הוא ה"קארו" – רמה הררית גדולת ממדים ומאוכלסת בדלילות, שחלקה הצפון מערבי יבש ומדברי (אזור מדבר קלהארי), רמה זו מחולקת לשלושה אזורי משנה. בחלקה הצפוני של המדינה אזור גבוה (High Veld) המשתרע ממזרח ליוהנסבורג ועד גבול מוזמביק. זוהי רמה בגבהים משתנים. שבחלקה המזרחי הטמפרטורות גבוהות במיוחד ויוצרות את פני השטח האפריקאים הטיפוסיים, עם הצמחייה וחיות הבר האופייניים. במזרח ההייפלט רכס הדראקנסברג, שבחורף יוצר תנאי סקי מוגבלים. החלק המרכזי (Middle Veld) שהוא חלק ממדבר הקלהארי גובהו בין 600 ל-1200 מטר והוא משתרע ממערב לאזור הגבוה ועד לגבול עם נמיביה. ה"בוש" (Bush veld) הוא החלק הצפוני ביותר, המעובד ביותר מבחינה חקלאית, המיושב ביותר ובעל כמות המשקעים הגבוהה מבין חלקי הרמה.
החוף המזרחי, עתיר משקעים, לח ומאופיין באקלים וצמחייה דמויי טרופיים.
אזורי החוף הדרומיים מאופיינים באקלים ים-תיכוני עם חורף גשום וקיץ יבש. אזור זה מתאים במיוחד לגידול וייצור תעשיית ייצור היין של דרום אפריקה. האזור מתאפיין ברוחות עזות לפרקים בכל עונות השנה, במיוחד באזור כף התקווה הטובה – מקום בו היסטורית נטרפו ספינות רבות (במקורו נקרא "כף הסערות").
טמפרטורות קיצוניות – עשויות לנוע בין 50 מעלות צלזיוס (מדבר קלהארי בקיץ) לבין 15 מעלות מתחת לאפס (האזורים ההרריים בחורף).
בדרום אפריקה זורמים שלושה נהרות: אורנג', ואל הנשפך אל האורנג' והלימפופו.
גאוגרפיה > פאונה

בדרום אפריקה יש מגוון רחב של בעלי חיים והמדינה נחשבת לאחת מ-17 מדינות מובילות בהם מגוון ביולוגי מפותח ביותר ומינים אנדמיים רבים. המדינה גם מובילה בתחום השימור ומכילה פארקים לאומיים רבים, למשל הפארק הלאומי קרוגר.
מבין בעלי החיים חלק מותאמים לתנאי מדבר כמו מספר זוחלים, פילי מדבר וחפרפזיים ואחרים לאקלים הנפוץ יותר בסוואנות או שטחים לחים יותר הנמצאים לרוב במרכז או בדרום-מזרח המדינה. בערבות אלה בולטים קרנפיים, פיל אפריקני, תאו אפריקני, היפופוטם, זברות, אריות, תנינים. מינים אחרים חיים ליד החופים כמו דובי ים, קורמורן הכף או בבונים דוביים ולחופים ישנה אוכלוסייה של עמלצים לבנים ושל כמה לווייתנאים גדולים. חלק מהמינים אנדמיים לדרום אפריקה כמו בובאל הכף, גנו שחור וארנב הנהרות וישנו אף מין של פינגווין – פינגווין שחור-רגל אנדמי.
דמוגרפיה

שיעור הפריון בדרום אפריקה הוא 2.34 צאצאים לאישה. ממוצע תוחלת החיים הוא 65.1 שנים (64.8 לגברים ו-71.3 לנשים).
דמוגרפיה > הרכב אתני ודת

אוכלוסיית דרום אפריקה מגוונת בהרכבה הגזעי והאתני. השחורים אינם מקשה הומוגנית, אלא בני שבטים אפריקאים שונים מאזורי המדינה השונים, בעלי תרבויות שונות ושפות שונות. בנוסף, הגיעו לדרום אפריקה על פני השנים מהגרים רבים מיתר חלקי היבשת השחורה, שנמשכו לעושרה היחסי של המדינה. מבין השחורים, אחת הקבוצות האתניות הגדולות והדומיננטיות היא בני הזולו.
את הלבנים נוהגים על פי רוב לחלק לשתי קבוצות משנה: דוברי אנגלית ודוברי אפריקאנס (הנקראים גם אפריקאנרים או בורים). דוברי האפריקאנס הם בעיקר צאצאי מתיישבים הולנדים, גרמנים, צרפתים ובלגים מראשוני המתיישבים במאה ה-17 וה-18. דוברי האנגלית הם בעיקר צאצאי קולוניאלים בריטים מהמאה ה-19, שאליהם הצטרפו מהגרים מארצות אירופה השונות במהלך המאה ה-20 (ובכלל זה יהודים רבים). הלבנים מהווים כ-9 אחוזים מאוכלוסיית המדינה.
הצבעונים הם בני תערובת גזעים שונים, ללא מאפיין אתני ברור. שורשיהם, לרוב, בצאצאי יחסי ניצול מיני בין האיכרים הבורים לשפחותיהם האפריקניות והאסייתיות. הם ברובם דוברים את שפת האפריקאנס כשפת אם.
קבוצת האסייתים מונה בעיקר הודים, צאצאי עבדים שהובאו מהודו במאה ה-19.
נכון ל-2016 78% מתושבי דרום אפריקה הם נוצרים (ברובם פרוטסטנטים), 4.4% בני דתות מקומיות, 2% מוסלמים, 1% הינדים, 0.1% יהודים ואחרים. 10.9% לא משייכים עצמם לדת כלשהי.
דמוגרפיה > יהדות דרום אפריקה

הקהילה היהודית בדרום אפריקה מונה כ-70,000 איש והיא הקהילה היהודית הגדולה ביבשת אפריקה. הקהילה המורכבת בעיקר מיוצאי הרפובליקות הבלטיות במזרח אירופה, והריכוז הגדול בעולם של יהודים יוצאי ליטא. רוב היהודים יושבים בערים יוהנסבורג, קייפטאון ודרבן.
ראו גם

יחסי דרום אפריקה–ישראל
תלונת דרום אפריקה נגד ישראל בגין רצח עם
לקריאה נוספת

אלכסנדרה פולר, הילדים של נלסון מנדלה, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 145, יוני 2010
אדריאן פן־דיס, הארץ המובטחת: מסע בדרום אפריקה בשלהי האפרטהייד, תרגם מהולנדית: רן הכהן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2014
יהונתן אלשך, ההיסטוריה הפוליטית של דרום-אפריקה, סדרת "האוניברסיטה המשודרת", משרד הביטחון, 2014
הערות שוליים

↑ שמות בשפות-מקור נוספות הנהוגות במדינה:
Republiek van Suid-Afrika
Republiek van Suid-Afrika
Rephaboliki ya Afrika Borwa
iRiphabliki yeSewula Afrika
iRiphabhulikhi yeNingizimu Afrika
Riphabliki ra Afrika Dzonga
Rephaboliki ya Aforika Borwa
Riphabuḽiki ya Afurika Tshipembe
iRiphabliki yomZantsi Afrika
iRiphabhuliki yaseNingizimu Afrika
↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  איי.פי, לראשונה: דרום אפריקה תאפשר נישואי גייז, באתר ynet, 14 בנובמבר 2006
↑  למה דרום אפריקה נגד ישראל
↑  "South Africa 'a country at war' as murder rate soars to nearly 49 a day". the Guardian.
↑  Check, Institute for Security Studies and Africa. "Factsheet: South Africa's official crime stats unpacked".
↑  "Bigger than the army: South Africa's private security forces". CNN. 8 בפברואר 2013. נבדק ב-3 במאי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  המהומות בדרום אפריקה מתפשטות: 30 הרוגים, הצבא שומר על קניונים, באתר וואלה, 13 ביולי 2021
↑  דודי פטימר, ‏הקהילה היהודית בדרום אפריקה חושפת את האמת: "האג לא מעניין אותם, אלא כסף", באתר מעריב אונליין, 16 בינואר 2024
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560981705171  BIBSYS: 90083932  BNC: 000140368  BNE: XX4575389  BnF: cb11993638s (data)  CiNii: DA1607145X  GND: 4078012-0  HDS: 003467  ISNI: 0000 0001 2167 3042  LCCN: n79023005  MusicBrainz: 50cc7852-862e-30ae-aa82-385fe7135b7f  NARA: 10035829  NDL: 00567657  NKC: ge128494  NLA: 35513495  NLK: KAB202014356  RERO: 02-A000154325  SUDOC: 028016009  Trove: 980428  UKPARL: gKA4z6oq  VcBA: 497/33877  VIAF: 159069376   WorldCat (עם VIAF): 159069376 
חלוצי התיישבות בורים
מרכז העסקים של פרטוריה, בירתה האדמיניסטרטיבית של דרום אפריקה
פרובינציות דרום אפריקה
אוניברסיטת פרטוריה
העיר קייפטאון עם הר השולחן ברקע
תצלום לוויין של דרום אפריקה
פיל סוואנה אפריקני בפארק הלאומי קרוגר.
מסגד האימאם מוחמד אבן עבד אל-והאב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  דוחה 
 מדינה:  קטר (מדינה) קטר
 זרם:  אסלאם סוני
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2011
 תאריך פתיחה רשמי:  2011 
 חומרי בנייה:  אבן חול 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 קואורדינטות:  25°19′02″N 51°30′18″E﻿ / ﻿25.317138888889°N 51.505055555556°E﻿ / 25.317138888889; 51.505055555556
 he
 
מסגד האימאם מוחמד אבן עבד אל-והאב (בערבית: مسجد الإمام محمد بن عبد الوهاب), המכונה גם המסגד הלאומי של קטר, הוא המסגד המרכזי והגדול ביותר במדינת קטר. המסגד נקרא על שמו של מוחמד אבן עבד אל-והאב, מטיף, מלומד, ותאולוג מוסלמי סוני מאזור נג'ד שבערב הסעודית, שנודע כמייסד תנועת הווהאביה, תנועה רפורמיסטית שהתפתחה לאסלאם הסוני במאה ה-18.
ארכיטקטורה

המסגד משתרע על שטח של 175,164 מטרים רבועים וכולל אולם מרכזי ממוזג המאפשר לכ-11,000 גברים להשתתף בתפילות בו זמנית. בנוסף, ישנה חצר רחבת ידיים המיועדת לנשים, שבה ניתן לארח כ-1,200 מתפללות. המסגד כולל שלושה שערים ראשיים ו-17 כניסות צדדיות. האולם המרכזי מעוטר ב-28 כיפות גדולות, בעוד שבחצר החיצונית ישנן 65 כיפות נוספות. בסך הכל, המסגד יכול להכיל עד 30,000 מתפללים בו זמנית.
מחלוקות וביקורת ציבורית

המסגד נחנך בשנת 2011 בטקס בהשתתפות אמיר קטר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני. בשנת 2012, הנהלת המסגד אסרה על כניסת ילדים לתפילות טרוואיח במהלך חודש הרמדאן, דבר שעורר כעס בקרב ההורים שהתעמתו עם אנשי הביטחון. מתפללת שהגיעה עם פעוטה התלוננה שהורחקה מהמסגד במהלך תפילת השקיעה כאשר המסגד היה יחסית ריק. לאחר שהתלוננה, הוצע לה שטיח תפילה והופנתה לפינה סמוכה לחדר ההיטהרות, אך לא הורשתה לעלות לקומה העליונה לצורך תפילה.
בשנת 2013 הוחזר האיסור על כניסת ילדים במהלך תפילות הרמדאן, דבר שעורר תגובות זעם נוספות בקרב המתפללים.
במהלך השנים נערכו במסגד דרשות שנויות במחלוקת, בהן דרשה שניתנה על ידי מוחמד אל-ערפי שתמך בג'יהאד בסוריה והצדיק את קבוצת המורדים האסלאמית ג'בהת פתח א-שאם. כמו כן, זגלול אל-נגאר, שהכחיש את פיגועי 11 בספטמבר, נשא דרשות במסגד מספר פעמים.
בפברואר 2013 נשא הסעיף אטיק אל-אטיק דרשה במסגד בה קרא להכחדת היהודים והנוצרים מידי האל, ולרוממות המוסלמים והאסלאם. באוקטובר 2013, חזר אל-אטיק על קריאתו להשמדת היהודים והנוצרים. במהלך חודש הרמדאן של שנת 2014, נשא אל-אטיק שוב דרשות במסגד, בהן קרא להשמדת שיעים, נוצרים, עלאווים ויהודים.
בשנת 2017 פורסמה בעיתון סעודי קריאה של 200 מצאצאי אבן עבד אל-והאב לשנות את שמו של המסגד בטענה שהשם אינו משקף את דרכו האמיתית של הסלף, למרות שמרבית תושבי קטר דוגלים בוהאביה.
באוגוסט 2024 נערכה במסגד נערכה הלווייתו של מנהיג חמאס, אסמאעיל הנייה. הנייה, אשר נהרג בתקיפה בטהראן, הובא לקבורה בטקס רווי משתתפים במסגד המרכזי בקטר. טקס ההלוויה הפך לאירוע פוליטי מרכזי בו השתתפו בכירי ממשלות ותנועות אסלאמיות ממדינות שונות, כולל נציגים מטורקיה, פקיסטן, ומדינות נוספות.
הערות שוליים

↑  Laoust, H. (2012) [1993]. "Ibn ʿAbd al-Wahhāb". Encyclopaedia of Islam (2nd ed.). Leiden: Brill Publishers. doi:10.1163/1573-3912_islam_SIM_3033. ISBN 978-90-04-16121-4.
↑  Haykel, Bernard (2013). "Ibn ‛Abd al-Wahhab, Muhammad (1703-92)".  In Böwering, Gerhard; Crone, Patricia; Kadi, Wadad; Mirza, Mahan; Stewart, Devin J.; Zaman, Muhammad Qasim (eds.). The Princeton Encyclopedia of Islamic Political Thought. Princeton, NJ: Princeton University Press. pp. 231–232. ISBN 978-0-691-13484-0. נבדק ב-15 ביולי 2020. Founder of a revivalist and reformist religious movement centered in Najd in central Arabia and commonly referred to as the Wahhabiyya or Wahhabis, Muhammad b. 'Abd al-Wahhab belonged to a prominent family of Hanbali scholars, the Al Musharraf of Ushayqir {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Esposito, John L., ed. (2004). "Ibn Abd al-Wahhab, Muhammad (d. 1791)". The Oxford Dictionary of Islam. New York: Oxford University Press. p. 123. ISBN 0-19-512559-2. נבדק ב-1 באוקטובר 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Ibn Abd al-Wahhab, Muhammad - Oxford Islamic Studies Online". www.oxfordislamicstudies.com. Oxford University Press. 2020. אורכב מ-המקור ב-12 ביולי 2016. נבדק ב-15 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Desk, Marhaba (2021-11-19). "The State Mosque". Marhaba Qatar (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-02-08.
↑  "Imam Muhammad ibn Abdul Wahhab Mosque in Doha - Qatar". Beautiful Mosque. נבדק ב-19 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Qatar's state mosque opens to the public". Doha News. Doha News. 6 בדצמבר 2011. נבדק ב-27 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Qatar's state mosque reinstates Ramadan ban on small kids". Doha News. Doha News. 14 ביולי 2013. נבדק ב-27 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "A place in Qatar where kids are *not* welcome? Let the debate begin". Doha News. Doha News. 25 ביולי 2012. נבדק ב-27 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Descendants of Saudi Wahhabism founder distance themselves from Qatar". Reuters. 29 במאי 2017. ארכיון מ-2 באוגוסט 2017. נבדק ב-10 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Qatar and the Arab Spring". openDemocracy (באנגלית). נבדק ב-2023-02-13.
↑  Photos: Mourners pay tributes at Ismail Haniyeh’s funeral in Qatar, Al Jazeera (באנגלית)
היון בין

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1982 (בן 42) סיאול/סונגפה-גאנגדונג, קוריאה הדרומית 
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 השכלה:  אוניברסיטת צ'אנג-אנג 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 בן או בת זוג:  סון יה-ג'ין 
 חתימה:   
 www.hyun-bin.co.kr
 
קים טא-פיונג (בקוריאנית: 김태평; נולד ב-25 בספטמבר 1982), הידוע יותר בשם הבמה שלו היון בין (현빈), הוא שחקן דרום קוריאני.
קריירה

הוא זכה להכרה נרחבת על תפקידו בדרמת הטלוויזיה הקומדיה הרומנטית משנת 2005 שמי קים סאם-קרוב. מאז, הוא הופיע בתפקידים ראשיים בתוכניות טלוויזיה מצליחות אחרות, כולל דרמת הפנטזיה הרומנטית "הגן הסודי" (2010–2011), דרמת הפנטזיה זיכרונות "מהאלהמברה" (2018–2019), והדרמה הרומנטית "נחיתת חירום לאהבה" (2019–2020). הפופולריות של היון בין הורחבה עוד יותר על ידי השתתפות בסדרה של שוברי קופות: מותחן הפעולה "משימה סודית" (2017) וסרט ההמשך שלו מ-2022, כמו גם מותחני הפשע "הנוכלים" (2017) ו-"המשא ומתן" (2018). הצלחת העבודות של היון בין ביססה אותו ברמה הבינלאומית ככוכב מוביל בתופעת הגל הקוריאני. הוא בין השחקנים בעלי השכר הגבוה והמשפיעים ביותר בדרום קוריאה.
היון זכה לשבחים מהמבקרים על הופעתו בסרט המלודרמה "הסתיו המאוחרת ", שהוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-61 בברלין. לאורך קריירת הטלוויזיה והקולנוע שלו, הוא היה מועמד למספר פרסים איקוניים, כולל חמישה בפרסי באקסאנג לאמנויות, וזכה לשבחים שונים על ההכרה שלו במשחק, כולל פרסי באקסאנג לאמנויות לפרס הגדול (טלוויזיה) בטקס פרסי באקסאנג ה-47.
בשנת 2023 כיכב בסרט הפעולה "The Point Men" המבוסס על משבר בני הערובה הקוריאנים באפגניסטן ב-2007 (אנ') ומשימת החילוץ שלאחר מכן.
הערות שוליים

↑  "5 reasons to love Hyun Bin, Crash Landing's dreamy leading man". South China Morning Post (באנגלית). 24 בספטמבר 2020. ארכיון מ-22 באוקטובר 2020. נבדק ב-23 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "[INTERVIEW] From rom-com heartthrob to action hero". The Korea Times. 4 בנובמבר 2018. ארכיון מ-16 בנובמבר 2018. נבדק ב-16 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15068111z (data)  ISNI: 0000 0003 7455 9707  LCCN: no2019027945  NLA: 41069136  NLK: KAC201811155  NTA: 42166679X  SUDOC: 182273679  Trove: 1451833  VIAF: 12594229   WorldCat (עם VIAF): 12594229
סכון

סימן הסכון
סֻכּוּן (בכתיב מלא: סוּכּוּן; בערבית: سكون) הוא אחד מסימני התשכיל. הוא מסומן כעיגול קטן מעל האות ומסמן חוסר תנועה, בדומה לשווא נח העברי. לעיתים, גם בטקסטים הנכתבים עם תשכיל הכותב ישמיט את הסוכונים בסופי המילים. לעיתים סוכון בסוף מילה יוחלף בכסרה או אפילו בפתחה כדי להקל על זרימת הקריאה (תנועות עזר). ישנם מקרים שבהם אף שהסוכון נשאר על כנו בסוף מילה, הוא יבוטא בקריאה קולחת ככסרה.
תחביר

לרוב, הסימן יופיע מעל עיצורים שלאחריהם אין תנועה, אלא אות עיצור נוספת (בדומה לשווא נח בעברית). לדוגמה, תחביר המילה 'שם' בערבית יהיה اِسْم (איסם) עם סימן סֻכּוּן מעל העיצור سـ (האות 'סין' העושה צליל הדומה לס' העברי), שיהיה חסר תנועה מכיוון שאחריו בא עיצור נוסף.
ראו גם

אלפבית ערבי
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיפא

| --- | --- |

ארון הקבורה (גלוסקמא) של יהוסף בר קיפא, מוזיאון ישראל, ירושלים
 לידה:  המאה ה־1 
 פטירה:  המאה ה־1 
 תפקיד:  כהן גדול (18 לספירה–36 לספירה) 
 
ישו מובא בפני קיפא - ציור מהמאה ה-16
ציור מאת מתיאס סטום
גלוסקמת מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי
יוסף (או יהוסף בר קַיָפָא) הכהן, המכונה בר קַיָפָא (לעיתים נקרא בטעות כַּיָיפָא), היה הכהן הגדול בירושלים במחצית הראשונה של המאה הראשונה לספירה. בן לבית קתרוס, וחתנו של חנן בן שת. הוא מונה לתפקיד במקום שמעון בן קמחית בידי המושל הרומי ואלריוס גראטוס בשנת 18, ובין השניים היו יחסים טובים.
משפחתו

לדעת דניאל שוורץ, קיפא היה אחד מבניו של הכהן הגדול מתתיהו בן תאופילוס, ומצד אמו השתייך לבית ביתוס.
קיפא היה חתנו של חנן בן שת מבית חנן, הכהן הגדול בין השנים 6 ל-15 לספירה וראש משפחה ששלטה בראש צמרת הכוהנים במשך רוב המאה הראשונה לספירה.
כהונתו

ככוהן גדול ומנהיג דתי הייתה לקיפא אחריות רבה, כמו ניהול קופת המקדש, ניהול משטרת המקדש ועוד תפקידים אישיים, דתיים ומנהליים רבים, שאחד מהם הוא תפקיד נשיא הסנהדרין, המועצה ובית המשפט היהודי שדן במקרה של ישו.
תפקידו הנוסף ומעורר המחלוקת היה לשמש כחוליה מקשרת בין הסמכות הרומית לאוכלוסייה היהודית. כהנים גדולים מונו מתוך אצולת הצדוקים ובידי רומא מאז זמנו של הורדוס, ורומא ציפתה מהכהן הגדול שישמור על הסדר באוכלוסייה היהודית. ידוע ממקרים אחרים שלעיתים היו הנציבים הרומים דורשים מהכוהנים לעצור ולהסגיר יהודים אשר נחשדו כמסיתים ותועמלנים.
אף על פי שרק מעט ידוע על קיפא, היסטוריונים מסיקים מכהונתו הארוכה (36-18 לספירה) שהסתדר יפה עם השליטים הרומים. במשך עשור שירת קיפא עם הנציב הרומי פונטיוס פילאטוס, וסביר שהיה לשניהם קשר קרוב. סביר גם שהיה ביניהם הסדר כיצד להתמודד עם "חתרנים" דוגמת ישו.
על פי הברית החדשה היה זה קיפא ששלח את ישו לנציב העליון פונטיוס פילאטוס, על מנת שיוציאו להורג. מניעיו של קיפא להסגרת ישו אינם ברורים: יש היסטוריונים הטוענים כי לא הייתה לו ברירה. אחרים טוענים כי ראה בישו איום להמשך שלטונו, וייתכן שהאמין כי אם ישו לא ייכלא או אף יוצא להורג בעוון מרידה יפגע הדבר בסבלנותם של הרומאים כלפי היהודים.
כוהנים גדולים, כולל קיפא, היו מוערכים ושנואים כאחד על ידי הקהילה היהודית. כסמכות הדתית העליונה הם נטלו תפקיד עיקרי בחיי הדת והסנהדרין, אולם, באותו זמן מחו יהודים רבים על הקשר הקרוב ששמרו עם השלטון הרומי וחשדו בהם בלקיחת שוחד או בעיסוק במעשי מרמה אחרים.
בשנת 36 הודח קיפא מתפקידו בידי מושל סוריה ויטליוס, במקביל להדחתו של פילאטוס. יונתן בן חנן, גיסו של קיפא, מונה במקומו לכהונה הגדולה. נראה כי הסיבה לפיטוריהם של קיפא ופילאטוס הייתה האומללות הרבה של הציבור בשל שיתוף הפעולה ביניהם.
ממצאים ארכאולוגיים

בשנות ה-90 של המאה ה-20 נתגלתה בנחל אצל מערת קבורה משפחתית המכילה מספר גלוסקמאות, שהמעוטרת שבהן נושאת את השם "יהוסף בר קיפא". זו הפעם הראשונה שהשם נמצא כתוב באותיות שמיות (עברית או ארמית), שכן עד לתגלית היה השם ידוע רק בגרסתו היוונית כייפא. מכאן ראייה שהשם המקורי נכתב באות קו"ף. השם קיפא נמצא גם בגלוסקמה שנשאה את הכתובת מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי, וזו הוכחה נוספת לתעתיק העברי שהיה נהוג לשם זה.