stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארילוצ'ה

| --- | --- |
בית העירייה
בית העירייה
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  ריו נגרו (פרובינציה) ריו נגרו
 חבל ארץ:  פטגוניה
 תאריך ייסוד:  1902
 שטח:  220.27 קמ"ר
 גובה:  893 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  135,755 (2022)
 קואורדינטות:  41°09′S 71°18′W﻿ / ﻿41.15°S 71.3°W﻿ / -41.15; -71.3 
 http://www.bariloche.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט בארילוצ'ה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט בארילוצ'ה(למפת ריו נגרו רגילה) ויידמה חנרל רוקה צ'יפולטי צ'ואלה צ'ואל סן אנטוניו אואסטה אל בולסון לה פמפה ב"א האטלנטי צ'ובוט צ'ילה נאוקן מ.בארילוצ'ה(למפת ריו נגרו מוגדלת) ויידמה חנרל רוקה צ'יפולטי צ'ואלה צ'ואל סן אנטוניו אואסטה אל בולסון לה פמפה ב"א האטלנטי צ'ובוט צ'ילה נאוקן מ.בארילוצ'ה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מראה העיר והאגם
סן קרלוס דה בארילוצ'ה (בספרדית: San Carlos de Bariloche), המכונה בקיצור בארילוצ'ה, היא עיר קיט בפרובינציית ריו נגרו בארגנטינה. העיר שוכנת במורדות הרי האנדים, לחופו של אגם נאוול ואפי מוקפת באגמים (אגם גוטיירז, אגם מורנו ואגם מסקרדי) ובהרים (טרונדור, סרו לופז וסרו קטדרל - אחד מאתרי הסקי החשובים בדרום אמריקה). בשנת 2010 התגוררו בה כ-113,000 תושבים.
היסטוריה

מקור שמה של העיר במילה Vuriloche בשפת המפוצ'ה, שפירושה "האנשים שמעבר להרים". אחד מתושביה הראשונים של העיר היה קרלוס וידרהולד, והמתיישבים החליטו לקרוא על שמו את עירם. במכתבים שנשלחו אליו הוא כונה בטעות "סן קרלוס" במקום "דון קרלוס". הטעות השתרשה, והעיר נקראה סן קרלוס דה בארילוצ'ה.
אף שראשוני המתיישבים, מהגרים מאוסטריה ומגרמניה, הקימו את בארילוצ'ה ב-1895, תאריך הייסוד הרשמי שלה על ידי ממשלת ארגנטינה הוא ה-3 במאי 1902. ב-1909 כבר התגוררו בה 1,250 תושבים ונסללה דרך שקישרה אותה עם נאוקן. עם זאת, עד להגעת מסילת הברזל ב-1934, העיר נסמכה בעיקר על שירותים ומוצרים שהגיעו מצ'ילה, שהגישה אליה הייתה קלה יותר.
בין 1935 ל-1940 הוקמו בעיר המבנים המרכזיים: בית העירייה, הספרייה, התיאטרון, הדואר, תחנת המשטרה והקתדרלה.
היסטוריה > נאצים בבארילוצ'ה

ב-1995 התפרסם על ידי ABC כי קציני האס אס אריך פריבקה וריינהרד קופס נמלטו בזהות בדויה ומתגוררים בבארילוצ'ה. פריבקה אף לימד בבית ספר מקומי, הוא נעצר והוסגר לאיטליה. קופס התגורר בבארילוצ'ה עד מותו בשנת 2001.
תיירות

כלכלת בארילוצ'ה נשענת בעיקר על תיירות. בסמוך לעיר שוכן אתר הסקי סרו קתדרל שפועל בחורף, ובקיץ מושכים את התיירים חופי האגם.
בהיותה העיר הגדולה ביותר באזור האגמים הארגנטינאי, היא מהווה נקודת מוצא נוחה לטיולים רבים באזור.
בעיר פועלים מספר מפעלים מקומיים לשוקולד, המהווים אף הם מוקד משיכה לתיירים מהרבה מדינות.
מדע ומחקר

בסמוך לעיר שוכן המרכז האטומי של בארילוצ'ה, שהוא מרכז המחקר של הוועדה הלאומית לאנרגיה אטומית. במרכז שוכן אינסטיטוטו באלסיירו, שהוא מוסד חינוך לסטודנטים מצטיינים בפיזיקה ובהנדסה.
תחבורה

בבארילוצ'ה פועל נמל התעופה הבין-לאומי טניאנטה לואיס קנדלריה, המקשר את בארילוצ'ה עם ערים שונות ברחבי ארגנטינה, וכן עם המדינות השכנות. חברות אוטובוסים מפעילות קווים סדירים מבארילוצ'ה לערים הגדולות בארגנטינה, וכן למספר יעדים בצ'ילה. בארילוצ'ה היא גם תחנתו האחרונה של קו הרכבת הפטגונית, שמוצאו בעיר ויידמה שלחוף האוקיינוס האטלנטי.
בנק יורו טרייד

בנק יורו טרייד היה בנק ישראלי שהוקם בשנת 1951 על ידי משפחת ארגואטי בשם "בנק לבניה", ופעל בתחום המסחר במטבע חוץ. בשנת 2005 חדל הבנק לעסוק בפעילות בנקאית, והפך לבית השקעות. לאחר תהליך מסודר של צמצום פעילות האשראי והפקדונות, בוטל רישיון הבנק של החברה.
בשנת 2003, לאחר הפרשיות בבנק למסחר ובבנק לפיתוח התעשייה, ביקש בנק ישראל לצמצם את מספר הבנקים הקטנים, ובכללם את בנק יורו טרייד.
משפחת ארגואטי החזיקה בשליטה כמעט מלאה בבנק עד סיום פעילותו הבנקאית ומאז שנת 2005 ממשיכה להחזיק בשליטה בחברת ההשקעות יורוטרייד.
בלתי נשכח (סרט, 2024)

| --- | --- |
כרזת הסרט הרשמית
כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  מייקל קיטון 
 הופק בידי:  מייקל קיטון
 תסריט:  גרגורי פורייר 
 עריכה:  ג'סיקה הרננדז
 שחקנים ראשיים:  מייקל קיטון
 מוזיקה:  אלכס הפס 
 צילום:  מארשל אדמס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Saban Films
 הקרנת בכורה:  15 במרץ 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלתי נשכח (באנגלית: Knox Goes Away) הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 2023 בבימויו של מייקל קיטון. בסרט מככבים קיטון, ג'יימס מרסדן, מרשה גיי הארדן ואל פאצ'ינו. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-15 במרץ 2024, תחת הפצת אולפני Saban Films.
תקציר העלילה

ג'ון נוקס (קיטון), מתנקש מקצועי עם עבר צבאי ביחידה מובחרת, נחלץ לעזרת בנו שביצע פשע אלים. רגע לפני שה-FBI סוגרים על שניהם, הוגה נוקס תרגיל הונאה מבריק – משימה מטורפת אחת אחרונה… אבל האם הוא יצליח לפני שנהיה מאוחר מדי?
צוות השחקנים והדמויות

מייקל קיטון- ג'ון נוקס
אל פאצ'ינו-אקסבייר קריין
מרשה גיי הארדן
ג'יימס מרסדן- מיילס נוקס
ברוק נורטון-קאפי

ברוק דיון נלסון נורטון-קאפי (באנגלית: Brooke Dion Nelson Norton-Cuffy; נולד ב-12 בינואר 2004 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גנואה.
קריירת מועדונים

נורטון-קאפי גדל במחלקת הנוער של ארסנל, ובשנת 2016 הצטרף למחלקת הנוער של ארסנל. ב-21 בינואר 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון.
ב-18 בינואר 2022 הושאל נורטון-קאפי ללינקולן סיטי מהפוטבול ליג הראשונה עד לתום עונת 2021/2022. ב-22 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פלימות' ארגייל במסגרת המחזור ה-29 בליגה. ב-5 במרץ הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 3-1 על שפילד ונסדיי במסגרת המחזור ה-37 בליגה. בסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-22 באוגוסט 2022 הושאל נורטון-קאפי למשך עונת 2022/2023 לרות'רהאם יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 למורקמב במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 2-0 על ברמינגהאם סיטי במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך 20 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
בחודש ינואר 2023 נקרא נורטון-קאפי בחזרה מההשאלה, והושאל לקובנטרי סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת 2022/2023. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לברנלי במסגרת המחזור ה-27 בליגה. בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-24 באוגוסט 2023 הושאל נורטון-קאפי למילוול מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ למשך עונת 2023/2024. ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על סטוק סיטי במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-11 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על שפילד ונסדיי במסגרת המחזור ה-16 בליגה.
ב-14 באוגוסט 2024 חתם בגנואה.
תארים

אליפות אירופה עד גיל 19 (1): 2022
הערות שוליים

↑  Brooke Norton-Cuffy signs first pro contract באתר הרשמי של ארסנל, 21 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  Lincoln City bring in John Marquis and Brooke Norton-Cuffy באתר BBC, ‏ 18 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  Millers confirm loan capture of exciting Gunners wing-back באתר הרשמי של רות'רהאם יונייטד, 22 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  Brooke Norton-Cuffy: Rotherham United sign Arsenal youngster on loan באתר BBC, ‏ 22 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  Brooke Norton-Cuffy joins Coventry City on loan באתר הרשמי של ארסנל, 6 בינואר 2023 (באנגלית)
↑  Brooke Norton-Cuffy: Coventry City sign Arsenal teenage wing-back באתר BBC, ‏ 6 בינואר 2023 (באנגלית)
↑  Coventry City complete first January signing from Premier League Arsenal באתר Coventry Live, ‏ 6 בינואר 2022 (באנגלית)
↑  Brooke Norton-Cuffy joins Millwall on loan באתר ארסנל, ‏ 24 באוגוסט 2023 (באנגלית)
↑  Millwall sign Arsenal's Norton-Cuffy on loan באתר BBC, ‏ 24 באוגוסט 2023 (באנגלית)
בימיש

| --- | --- |

תווית בקבוקי בימיש תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ויליאם בימיש וויליאם קרופורד
 תקופת הפעילות:  1792–הווה (כ־232 שנים) 
 מיקום המטה:  קורק 
  
 beamish.ie
 
בימיש אנד קרופורד (באנגלית: Beamish and Crawford) היא מבשלת בירה שנוסדה בקורק, אירלנד בשנת 1792 על ידי ויליאם בימיש וויליאם קרופורד. הם רכשו מבשלה שהייתה קיימת במקום ופעלה מ-1650. המבשלה ממוקמת בליבה של העיר העתיקה של קורק.
ב-1962 נרכשה המבשלה על ידי חברת המשקאות הקנדית "קארלינג-אוקיפ" בע"מ, שהחליטה על תוכנית מודרניזציה שתעבור על המבשלה. ב-1995 נמכרה המבשלה לחברת המשקאות "סקוטיש אנד ניוקאסל" (Scottish and Newcastle).
בימיש סטאוט

בימיש סטאוט (Beamish Stout) הוא המותג המוכר ביותר של מבשלת בימיש אנד קרופורד. היא דומה מאוד לשני סטאוטים איריים נוספים: גינס (Guinness) ומרפי'ס (Murphy's).
בימיש רד

בימיש רד (Beamish Red) הוא שיכר (Ale) אדמדם מתקתק בעל דמיון לסמית'וויק'ס (Smithwick's) ולמרפי'ס איריש רד (Murphy's Irish red), אך באופן אירוני מיוצר רק לצורכי יצוא.
הערות שוליים

↑  אין לבלבל אדם זה עם "ויליאם קרופורד" אחר, אשר כיהן כמזכיר המלחמה וכמזכיר האוצר של ארצות הברית לפני שהתמודד על נשיאות ארצות הברית בבחירות 1824.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: a5300187-6f01-4715-af6a-f6fc5401633a 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משקאות ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלה חבצקין

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1978 (בת 46) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום מגורים:  להבות הבשן 
 פרסים והוקרה:  פרס קיפוד הזהב (2016)  פרס קיפוד הזהב (2017) 
 www.bellahvatskin.com
 
בלה חבצקין (נולדה ב-26 בפברואר 1978) היא אמנית רב תחומית ומעצבת תלבושות ותפאורה ישראלית.
נולדה במוסקבה בשם בלה יוסיפבנה חבצקינה. בבית הספר בילדותה חוותה אנטישמיות כשהייתה יהודיה יחידה בכיתה. למדה ציור ואמנות כבר מילדות באופן פרטי, ובנעוריה למדה בקולג' 1905 לאומנות במוסקבה (1991-1993) בגיל 15 ביקרה בישראל במסגרת תוכנית נעלה, והוריה רשמו אותה לפנימייה לבנות בבני ברק, אולם היא לא השתלבה ושבה למוסקבה. בשנים 1995–1996 למדה פסיכולוגיה באוניברסיטת מוסקבה.
בגיל 19 החליטה לעלות לבד לישראל ובשנים 1997–2000 למדה אמנות ועיצוב במה לתיאטרון באוניברסיטת חיפה. בגיל 20 התחתנה לראשונה, אך ספגה אלימות כלכלית במסגרת נישואיה והחליטה לסיימם. בגיל 22 הכירה את השחקן עמיעד קלושינר והשניים נישאו ועברו לגליל ללהבות הבשן. לימים, ניהל קלושינר את תיאטרון מראה בקריית שמונה.
בשנים 2000–2021 עיצבה חבצקין תלבושות ללמעלה מארבעים הפקות תיאטרון ישראליות, רבות מהן עבור תיאטרון המראה בקריית שמונה אשר נשרף בשנת 2018. בשנת 2002 זכתה בפרס ראשון על עיצוב תפאורה להצגה 'למה נשבר לפרפר' (מאת יעל ניצן בבימוי גל גוטמן) שהוצגה במסגרת פסטיבל הצגות ילדים בחיפה. זכתה פעמיים בפרס 'קיפוד הזהב': ב-2016 עבור עיצוב תלבושות להצגה "To life" מאת גילי עברי, ובבימויו; וב-2017 עבור תפאורה שעיצבה להצגה 'מלחמת שוורים' מאת מייק ברטלט בבימוי אורלי רבניאן (שתי ההפקות בתיאטרון מראה בקריית שמונה).
ב-2021–2022 עיצבה את התלבושות לסרט העלילתי 'ימי נוח' וב-2023 עשתה עיצוב סט ואביזרים לסרט העלילתי 'מכאובי ג'ייקוב' - שניהם בבימוי דולטון טומס ובאולפני מרנתה הפקות.
לחבצקין סטודיו בקיבוץ להבות הבשן, ציור מהבטן, בו היא מלמדת ילדים ומבוגרים סדנאות ציור ומציגה את עבודותיה. כאמנית, העבודות שלה עוסקות בפירוק החינוך הנוקשה שקיבלה בברית המועצות, בסוגיות של גוף, פנים וחוץ, מיקום פיזי, הגירה וזהות. כמורה ומדריכה לאומנות היא מבקשת לקרב ולהנגיש את האמנות כשפה נגישה לתלמידיה ופיתחה טכניקה אותה היא מכנה 'ציורי הגשמה' המבקשת לממש את הרצונות של התלמידים דרך כלי הציור והאומנות.
החל משנת 2016, החלה כותבת בלוג סיפורים קצרים, אוטוביוגרפיים, העוסקים בילדותה בברית המועצות. לכל סיפור הצמידה ציור, אותו ציירה על דפים שנלקחו מספר ישן של סופר הילדים הקומוניסט האיטלקי ג'אני רודארי, אותו קיבלה במתנה ליום הולדתה ה-8 בברית המועצות. בשנת 2020 פרסמה רומן פרי עטה, שורשים על המים, בהוצאת בל, המבוסס על סיפור חייה ועלייתה.
תערוכות > יחיד

2016 - ארט גליל 1 בשביל הלולים בכפר גלעדי, אוצרת חני חותם
2018 - ארט גליל 3 בכפר גלעדי, מציאות במילים וצבע, אוצרת דליה זלצברג
2019 - גלריית מחניים, inside out, אוצרת נאווה שושני
2020 - גלריה עירונית רשון לציון, המגרש הרוסי, אוצרת אפי גן
2023 - ארט גליל 6 בכפר גלעדי, איברים - הפורטרטים של התוך, אוצרת בשמת ראובני זהבי
2023 - מוזאון בר דוד בקיבוץ ברעם, ערך לא משתנה, אוצר אבי איפרגן
תערוכות > קבוצתיות

2008 - חוצות יפו, אוצרת אפי פביאן
2010 - גלריית מגדל האבירים יפו, Light, אוצר סשה גנלין
2012 - The Advocate Towers Gallery תל אביב, אוצרת בלה זייצ'יק
2013 - גלריית אגם רעננה, Winter Salon, אוצרת בלה זייצ'יק
2019 - גלריית ברבור בירושלים, המקום, אוצרת שרה אינל
2020 - מוזיאון הפופ אפ TLV בתל אביב, תערוכה קבוצתית, אוצרת יערה זקס
תערוכות > כאוצרת

2014 - אוצרת לגלריית תל חי, רוחות הגליל
2017 - אוצרת לתערוכת ארט גליל 2 בשביל הלולים בכפר גלעדי, תערוכה בהשתתפות יאיר גרבוז, אליעזר זוננשיין, נאווה שושני, מוטי גולם.
הערות שוליים

1 2  אודות בלה חבצקין בבלוג שלה
1 2 3  אתר האמנית (באנגלית)
↑  דליה בן ארי, "הצלקת למי שחוותה את מה שאני חוויתי תישאר", באתר "את", 24 בנובמבר 2021
1 2 3  אתר האמנית בעברית
↑  חבצקין בלה באתר גלריה שטרן
↑  הבלוג של בלה חבצקין
↑  שורשים על המים באתר עברית
↑   שיחות מכווצות על אמנות בגלריה העירונית לאמנות ראשון לציון 1, סרטון בערוץ "Efi Gen", באתר יוטיוב (אורך: 23:55)
↑  ערך לא משתנה מוזיאון בר-דוד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 2159335278412961356   WorldCat (עם VIAF): 2159335278412961356
ג'וליס (נפת עזה)

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז עזה
 נפה:  נפת עזה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-17
 שטח:  13,584 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  יולי 1948
 יישובים יורשים:  מושב הודיה
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,030 (1945)
 קואורדינטות:  31°40′54″N 34°39′13″E﻿ / ﻿31.68174444°N 34.65351667°E﻿ / 31.68174444; 34.65351667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) ג'וליס(למפת השפלה רגילה) ג'וליס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'וליס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'וליס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'וּליס (בערבית: جولس) היה כפר ערבי ששכן במישור החוף הדרומי, צפונית-מערבית לקיבוץ נגבה, על צומת דרכים אסטרטגי (כיום צומת הודיה).
היסטוריה

הכפר היה מיושב במאה ה-15. בשנת 1472/1473 הקדיש הסולטאן הממלוכי קאיתבאי את הכפר לטובת מדרסה בירושלים.
בתקופה העות'מאנית השתייך הכפר לליווא של עזה.
החוקר ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1863 ומצא בו כחמש מאות תושבים.
הקרן לחקר ארץ ישראל ביקרה בכפר ב-1882 ודיווחה שרוב בתיו עשויים טיט ובדרומו באר מים.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ושכן כ-26.5 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר עזה. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 1030 נפשות. בשנת 1937 הוקם בכפר בית ספר. במהלך מלחמת העולם השנייה סללו הבריטים כביש שעבר בכפר וחיבר אותו לכביש החוף. כמו כן הקים הצבא הבריטי מחנה סמוך לכפר על מנת להבטיח שליטה בכביש.
במלחמת העצמאות נכבש הכפר בקרב ג'וליס, שנערך ב-10 ביולי 1948, במהלך קרבות עשרת הימים.
לאחר מלחמת העצמאות הוקם בשנת 1949, דרומית-מערבית למרכז הבנוי של ג'וליס, על אדמותיו החקלאיות, מושב הודיה. בתי ג'וליס פוצצו, ובמקומם הקימה הקרן הקיימת לישראל חניון פיקניק (חניון הודיה). במקום נמצא שלט הסבר על קרבות ג'וליס ושרידי בית הבאר של הכפר. סמוך לו נמצא מחנה עמנואל הידוע כ"מחנה ג'וליס".
הערות שוליים

1 2 3  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  Roy Marom; Itamar Taxel, Ḥamāma: The historical geography of settlement continuity and change in Majdal 'Asqalān's hinterland, 1270 - 1750 CE, Journal of Historical Geography 82, 2023-01-01, עמ' 58
↑
ג'אן האן

ג'אן מרגו האן (באנגלית: Jan Margo Henne; נולדה ב-11 באוגוסט 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

האן נולדה באוקלנד, קליפורניה. היא התמחתה בסגנון החזה ובנוסף שיחקה כדורמים. היא התאמנה בפאלו אלטו בהדרכתו של ג'ון ויליאמס. בשנת 1967 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר וקארן מו ועוד. שלושה חודשים לפני המשחקים האולימפיים ביולי 1968 החליט מאמנה, שהיא תתמקד בסגנון החופשי.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה האן ביחד עם חברותיה למועדון השחייה של סנטה קלרה, לינדה גוסטבסון, ליליאן ווטסון ופאם קרפינלי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:01.1 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד שנתיים וחודשיים עד שנשבר על ידי שחייניות מזרח גרמניה (4:00.8 דקות).
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה האן ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.0 דקות, לפני בנות ארצה סוזן פדרסן (1:00.3 דקות) ולינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וסוזן פדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות). כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 59.5 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אך באותה העת רק שחיינים ששחו בשלב הגמר זכו במדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:11.0 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.5 דקות ולפני ג'יין ברקמן (2:11.2 דקות) שתיהן מארצות הברית ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.4 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות וסוזן פדרסן (2:28.8 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים החלה האן ללמוד ולשחות בהדרכתה של מונה פלאמר באוניברסיטת המדינה של אריזונה והייתה שותפה לזכייה של נבחרתה באליפות המכללות בשנים 1969, 1970 ו-1970.
תארים והישגים

בשנת 1979 זכתה האן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ברוק בנט

ברוק מרי בנט (באנגלית: Brooke Marie Bennett נולדה ב-6 במאי 1980) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב אולימפיות, משתי אולימפיאדות ואלופת עולם בעלת 4 מדליות עולמיות אחת מהן זהב.
ביוגרפיה

ברוק בנט נולדה בטמפה, פלורידה.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה בנט במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.30 דקות, אחרי המנצחות ג'נט אוונס בת ארצה (8:29.85 דקות) והיילי לואיס מאוסטרליה (8:29.94 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 זכתה בנט במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (4:11.78 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי (8:47.99 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באטלנטה, ארצות הברית באוגוסט אותה שנה זכתה בנט ב-3 מדליות, מתוכן שתיים זהב. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי (4:10.46 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (16:15.58 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי (8:29.21 דקות).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה בנט במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.89 דקות, ימים ספורים לאחר מותו של סבה, ובצילה של אגדת השחייה במשחה זה, האחרון בקריירה של אוונס שסיימה במקום ה-6 (8:38.91 דקות). שנייה הייתה דאגמר האסה מגרמניה (8:29.91 דקות) ושלישית קירסטן וליחוהיז מהולנד (8:30.84 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכתה בנט ב-3 מדליות, מתוכן שתיים זהב. מדליות זהב במשחה ל-800 מטר חופשי (8:26.36 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי (16:10.24 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי (4:09.77 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה בנט ב-3 מדליות, אחת מהן זהב. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:28.71 דקות, לפני בת ארצה דיאנה מונז (8:29.97 דקות) ווליחוהיז (8:32.34 דקות) ושתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.07 דקות, אחרי יאן צ'ן מסין (4:06.72 דקות) ולפני האסה (4:08.82 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:02.88 דקות, אחרי גרמניה (8:01.46 דקות) ולפני אוסטרליה (8:04.19 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בסידני, אוסטרליה בשנת 1999 זכתה בנט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי (4:08.39 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי (8:25.06 דקות). המשחה ל-1500 מטר בו זכתה פעמיים ברציפות לפני כן, לא נערך בתחרות זו.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה בנט בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.80 דקות, לפני מונז (4:07.07 דקות) וקלאודיה פול מקוסטה ריקה (4:07.83 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי, כשהגנה על תוארה בשיא אולימפי חדש 8:19.67 דקות, לפני יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (8:22.66 דקות) ובת ארצה קייטלין סנדנו (8:24.29 דקות).
בשנת 2001 עברה בנט ניתוחים בשתי כתפיה.
במבחנים לאולמיפיאדת אתונה סיימה בנט "רק" במקום השלישי, המאכזב עבורה, ולכן לא נכללה בניבחרת האמריקאית למשחקים (רק שתי שחייניות בכל משחה זכו להיכלל בניבחרת) ובכך לא הצליחה להשתתף באולימפיאדה שלישית ולהגן על תוארה הכפול.
תארים והשגים

בנט זכתה בתואר שחיינית השנה בארצות הברית בשנת 2000.
בנט זכתה 3 פעמים בתואר אלופה אולימפית.
בנט זכתה פעם אחת בתואר אלופת העולם.
בנט זכתה 14 פעמים בתואר אלופת ארצות הברית בשחייה.
בנט זכתה 6 פעמים בתואר אלופת תחרות הפאן פסיפיק בשחייה.
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
ג'אן גלאצו ויסקונטי

ציור מאת ג'ובאני אמרוג'ו דה פרדיס
שיא התפשטותה דוכסות מילאנו, 1402. השטחים בירוק בהיר הם שטחי דוכסות מילאנו והשנה מציינת את כיבושם/סיפוחם על ידי ג'אן גלאצו ויסקונטי (לחצו להגדלה)
ג'אן גָלֵאָצוֹ ויסקונטי (באיטלקית: Gian Galeazzo Visconti;‏ נובמבר? 1351 – 3 בספטמבר 1402) היה שליט מילאנו ומאז 1395 דוכס מילאנו הראשון. בסוף ימיו היו תחת שליטתו כמעט כל שטחי לומברדיה ופיימונטה וערים בטוסקנה. יורשיו ואויביו פוררו את דוכסות מילאנו הגדולה שהקים. ויסקונטי עמד מאחורי מיזמי בנייה גדולים במילאנו ובערים שכנות, בהם המצודה של פאביה וקתדרלת מילאנו.
תולדות חייו

כבנם של גלאצו ויסקונטי השני וביאנקה מסבויה, השתייך ג'אן גלאצו לפלג בית ויסקונטי ששלט בפאביה, אותה ירש לאחר מות אביו ב-1378. רעייתו הראשונה הייתה איזבל לבית ולואה, בתו של ז'אן השני, מלך צרפת, בזכותה ירש את התואר רוזן ורטו.
בשנת 1385 החליט להשתלט על העיר מילאנו, שהייתה בשליטת דודו, ברנבאו ויסקונטי. נכדתו של הדוד בן ה-75, איזבו מבוואריה עמדה להנשא לשארל השישי, מלך צרפת, דבר שעתיד היה לחזק את מעמדו של ברנבאו. פרט לכך, העיר נאנקה תחת שלטונו הרודני והייתה בשלה לשליט חדש. ג'אן גלאצו הזמין את דודו למפגש שבעיצומו אסר אותו והובילו בפומבי בחוצות. פעולתו הראשונה הייתה הכרזה על הורדת נטל המס. הוא הוכרז כשליט על ידי ההמון במהלך הילולה בה נבזז ארמונו של ברנבאו והועלו באש יומני המיסים. בכורו של ברנבאו נכלא ושני בניו האחרים גורשו. ברנבאו עצמו נכלא ומת זמן קצר מאוחר יותר בתא כלאו וסביר להניח שהורעל. דרך השתלטותו על נחלת דודו היה גם לשליט הערים ורונה, קרמונה, קומו, לודי, אלסנדריה ורג'יו אמיליה. ערי לומבדיה האחרות נכנעו בזו אחר זו.
ולנטינה ויסקונטי, בתם המשותפת של ויסקונטי ורעייתו הראשונה, הייתה לימים אמו של שארל הראשון, דוכס אורליאן וסבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת. היא עברה להתגורר בחצר מלך צרפת, שם הסתכסכה עם המלכה איזבו מבוואריה (אשת שארל השישי), נכדתו של ברנבאו ויסקונטי. ולנטינה נאלצה לעזוב את פריז תחת מעטה רכילות ובשל כך איים ג'אן גלאצו ויסקונטי במלחמה על צרפת.
לאחר מותה של איזבל ב-1373, נישא ויסקונטי בשנית, ב-2 באוקטובר 1380 לבת דודתו (בתו של ברנבאו), קתרינה. לזוג נולדו שני בנים, ג'אן מריה ויסקונטי ופיליפו מריה ויסקונטי. בנוסף, היו לוויסקונטי עוד שני בנים בלתי חוקיים, גבריאלה מריה, בנה של פילגשו, אגנס מנטגנצה ובן בשם אנטוניו.
מיד לאחר שהשתלט על מילאנו המשיך ויסקונטי והשתלט על ערי הליגה הלומברדית, ורונה, ויצ'נצה ופדובה (אותה איבד ב-1390) ועל רוב עמק הפו. בכך החל להגשים רעיון של "אימפריה לומברדית", ככוח עצמאי גדול מול הרפובליקה של ונציה, פירנצה ומדינת האפיפיור. בשנת 1395 רכש את תואר הדוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים ב-100,000 פלורינים. הדבר הקנה לו את הגנת האימפריה הרומית הקדושה מפני צבאות שכנותיו. ב-1399 יצא למסע עקוב מדם מול פירנצה והשתלט על פיזה ועל סיינה. ערב מותו ב-1402 היו תחת שליטתו גם לוקה, אסיזי, פרוג'ה ובולוניה, אולם הוא מעולם לא הצליח לכבוש את עיר הנמל החשובה ג'נובה.
ב-10 באוגוסט 1402 חלה במחלת הדבר וב-3 בספטמבר מת בטירת מלניאנו, 16 ק"מ מדרום-מזרח למילאנו.
שלטונו

יחד עם בן-דודו, ארכיבישוף מילאנו אנטוניו דה סאלוצו (Saluzzo), החליט ויסקונטי להקים קתדרלת ענק במילאנו שתיועד להיות פרס לאצולה ולמעמדות הפשוטים שדוכאו בידי קודמו של ויסקונטי, ברנאבו. אבן הפינה של הקתדרלה הונחה ב-1386. הקתדרלה נבנתה בסגנון גותי מאוחר השואב יותר מהגותיקה הצרפתית מאשר האיטלקית. עד מותו של ויסקונטי ב-1402 הושלמה מחצית מהמבנה. לאחר מותו נעצרה תנופת הבנייה והקתדרלה נחנכה רק בסוף המאה ה-16.
ב-1400 יצר חלוקה של מחלקות לטיפול בציבור ובהן פקידים מקצועיים שערכו רישומים. עקב כך נחשב לאבי הבירוקרטיה המודרנית.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995 עמ' 245–246, 402–403, 500–503, 523–524 גרסה מקוונת, Google Books
ג'ון אדינגטון סימונדס, Renaissance in Italy: The age of despots עמ' 141–143
הערות שוליים

↑  יש מקורות הנוקבים בתאריך 16 באוקטובר.
↑  ברברה טוכמן, ראי רחוק עמ' 402–403.
↑  עץ משפחה באתר קליאו.
↑  ג'אן גלאצו ויסקונטי באתר אנציקלופדיית בריטניקה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428723605171  PLWABN: 9810534829405606  BNE: XX1348977  BnF: cb10647841h (data)  GND: 118805487  HDS: 029261  ISNI: 0000 0001 0782 8087  LCCN: nb97064479  NLA: 35813035  NTA: 096123389  SUDOC: 030901456  VcBA: 495/101385  VIAF: 64803882   WorldCat (עם VIAF): 64803882