stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי הירש אורנשטיין
הערות שוליים

↑  פנקס סלוצק ובנותיה, ניו יורק-תל אביב תשכ"ב, 1962, עמ' 315-316; ר' אהרן הימן, בתוך: הדרום, כרך נא, עמ' 196-197.
↑  יצחק ווייסמאן, אוסטריא: רזעשאוו (בגאליציען), הלבנון, 5 באוקטובר 1873
↑  יצחק האלצער, עסטרייך-אונגארן: רזעשאוו, המגיד, 1 בספטמבר 1875
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504400705171  GND: 1111793565  ISNI: 0000 0000 5168 8141  LCCN: nr96027339  SELIBR: 269577  VIAF: 51589578   WorldCat (עם VIAF): 51589578
בילגוריי

בילגוריי (בפולנית: Biłgoraj; ביידיש: בילגאריי) היא עיר בדרום-מזרח פולין, כ-90 ק"מ מדרום ללובלין, בירתו של מחוז בילגוריי. מאז 1999 משתייכת בילגוריי לפרובינציית לובלין. קודם לכן, משנת 1975, השתייכה לפרובינציית זמושץ'. במפקד שנת 2003 נמנו בה כ-27,000 תושבים.
היסטוריה

בילגוריי נוסדה בשנת 1578 בידי האציל הפולני אדם גורייסקי.
העיר מוקפת יערות, ועוברים בה שלושה נהרות. בעיר ישנו פארק שהוקם במאה ה-17, והוא מכונה "חורשת הקופים (Małpi Gaj). שערה המקורי של העיר עודנו ניצב בפארק.
יהודי בילגוריי

ראשית היישוב היהודי בעיר היא בסוף המאה השש עשרה, עת הותר ליהודים להתיישב בה. במהלך פרעות ת"ח ות"ט הושמדה כליל הקהילה היהודית בעיר.
היישוב היהודי בעיר חודש במאה ה-18, ובמהלך מאה ה-19 תרמו היהודים רבות לפיתוחה הכלכלי של העיר. בתחילת המאה ה-19 הוקם בעיר בית דפוס עברי בידי משפחת קרוננברג.
בסוף המאה ה-19 כבר הייתה בילגוריי עיירה יהודית, שרוב תושביה יהודים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר מהתעמרות חיילי הצבא הרוסי, ורבים מהם נמלטו ממנה. בנובמבר 1918 פרעו ביהודי העיר הנותרים חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיר פעילות ציונית, בהובלת תנועות החלוץ ובית"ר, וכן פעלו בה אגודת ישראל והבונד. כמו כן, פעלו בעיר בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת יבנה.
בשנות השלושים התגוררו בעיר כ-4,600 יהודים, יותר ממחצית מאוכלוסיית העיר.
בשנת 2018 בעיר שוחזר בניין בית הכנסת וולפה שהוצב במוזיאון באוויר הפתוח.
יהודי בילגוריי > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים ממערב פולין. ביום 6 בספטמבר 1939 הופצצה העיר בידי הגרמנים. כתוצאה מכך, מספר מתושביה נהרגו, ופרצה בה שרפת ענק, שכילתה גם את בית הכנסת המקומי.
ב-17 בספטמבר נכנסו הגרמנים לעיר, ועם כניסתם פינו יהודים רבים מדירותיהם. כמו כן, נלקחו יהודים לעבודות כפייה, ובוצעו ביהודים מעשי התעללות, ביזה ורצח מצד הגרמנים. ב-27 בספטמבר פינו הגרמנים את העיר לטובת הצבא האדום, אך כשבוע לאחר מכן שבו לעיר. במהלך שבוע זה נמלטו מהעיר כ-1,500 יהודים מזרחה.
עד מהרה הטילו הגרמנים תשלום כופר גבוה על הקהילה היהודית בעיר, תוך לקיחת בני ערובה להבטחת התשלום, ויהודי העיר צוו להתייצב מדי יום לביצוע עבודות כפייה. בראש היודנרט שהוקם בעיר מונה חיים מרדכי הירשנהורן, שנצטווה לספק לגרמנים רכוש ועובדים. באפריל 1940 צוו יהודי העיר לענוד סרט עם מגן דוד על זרועם, ובהמשך נשלחו עשרות יהודים מהעיר למחנות עבודה בסביבתה.
במחצית השנייה של 1940 הוקם בעיר גטו בין שני רחובות, אליו הועברו כ-3,500 יהודי העיר. בקיץ 1941 הפך הגטו לסגור, ויהודים שנתפסו יוצאים ממנו ללא היתר הוצאו להורג. במרץ 1942 הועברו 221 יהודים מהגטו לטרנוגרוד, ויהודים נוספים הועברו למיידאנק.
באוגוסט 1942 נערכה בגטו אקציה ראשונה, במהלכה למעלה מ-1,000 יהודים הועברו בעגלות לתחנת הרכבת בצ'רנישווצה, ושם הועלו לקרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בנובמבר 1942 נערכה בגטו אקציה שנייה, במסגרתה הועברו כ-1,500 יהודים באלימות קשה, ותוך רצח כ-200 יהודים במקום, לבניינים הסמוכים לבית העלמין היהודי העיר. מבניינים אלו הוצעדו היהודים רגלית אל תחנת הרכבת בצ'רנישווצה, תוך רצח עשרות יהודים תשושים בדרך, ושילוח היתר בקרונות משא לבלז'ץ.
כ-70 עד 80 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה נכלאו בינואר 1943 בבית הסוהר המקומי. שם נרצחו הנשים, הילדים והזקנים, וכ-15 צעירים שולחו למחנה העבודה ינוביצה.
יהודי בילגוריי > ילידי בילגוריי שהתפרסמו

רב העיר משנת 1926 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה רבי מרדכי רוקח, אביו של האדמו"ר מבעלז הרב ישכר דב רוקח. קודמו בתפקיד היה רבי יוסף זילברמן, בנו של הרב הקודם, רבי יעקב מרדכי זילברמן, חסידו של רבי יעקב אריה מטריסק.
השחקן ובמאי התיאטרון שמואל עצמון.
שמואל בן ארצי, אביה של שרה נתניהו.
הערות שוליים

↑  בילגוריי (Biłgoraj) | האנציקלופדיה של הגטאות, באתר www.yadvashem.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557700205171  GND: 4080411-2  LCCN: n86048529  MusicBrainz: e912ddd6-16fb-4da7-8f19-f4f095f54150  NKC: ge817892  VIAF: 126750693   WorldCat (עם VIAF): 126750693
גטו ברסט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גטו
 מדינה:  בלארוס
 מחוז:  ברסט
 תאריכים
 תאריך הקמה:  16 בדצמבר 1941
 תאריך סגירה:  15 באוקטובר 1942
 אוכלוסייה
 מספר אסירים בשיא:  20,000
 השתייכות האסירים:  יהודים פולנים
 נתונים
 מספר הנספים:  18,000 יהודים פולנים
 קואורדינטות:  52°06′N 23°42′E﻿ / ﻿52.1°N 23.7°E﻿ / 52.1; 23.7
 
גטו ברסט (בפולנית: getto w Brześciu nad Bugiem; ביידיש: גאטע בריסק או בריסק-ד׳ליטע) היה גטו נאצי אשר הוקם בעיר ברסט במערב בלארוס הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, בדצמבר 1941, שישה חודשים לאחר פלישת הכוחות הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941. פחות משנה לאחר הקמת הגטו, בסביבות ה-15–18 באוקטובר 1942, נרצחו כ-20,000 תושבי ברסט (למעלה מ-5,000 הוצאו להורג מקומית במבצר ברסט בהוראת קארל אברהרד שונגארת'; השאר נרצחו ונהרגו ביער המבודד של אתר ההשמדה ברונה גורה (הר ברונה, בבלארוסית: Бронная гара)), אשר נשלחו לשם על גבי רכבות השואה תחת מסווה של 'יישוב מחדש'.
היסטוריה

בתחילת 1942 החלו להתארגן מחתרות בגטו ברסט, קבוצה קטנה של תלמידים מהגמנסיה העברית "תרבות" ומהגמנסיה הפולנית. וקבוצה נוספת, גדולה יותר, מנתה 90 חברים ובראשה עמד אריה שיינמן, החברים בה גנבו נשק ותחמושת, היה ברשותם מקלט רדיו ודפוס והם תכננו למרוד בגרמנים בבואם לרצוח את היהודים. אנשי המחתרת הוציאו להורג שוטר יהודי אשר הסגיר את איש הקשר הנוצרי שלהם לידי הגרמנים. בעקבות כך, נאלצו אנשי היודנראט לשחד את הגרמנים על מנת שלא יוציאו אל הפועל פעולת תגמול.
בסוף יוני 1942 כונסו כ-900 בעלי-מלאכה ונשלחו לעבודה מזרחה. כעבור כמה שבועות חזרו רק 12 מהם, וכל השאר נרצחו.
ב־15 באוקטובר 1942 הוטל מצור על הגטו והוחל בחיסולו. היהודים רוכזו ונשלחו ברכבות לתחנת ברונה-גורה, שעל מסילת הברזל ב' – ברנוביץ, מצפון לקוברין, ושם נרצחו. ימים רבים אחר-כך עדיין נתפסו בורחים ומסתתרים והוצאו להורג.
חברי המחתרת הקומוניסטית רכשו בסוף 1941 תעודות זיהוי למספר אנשים שמונעים את גירושם. מספר משפחות הוסתרו על ידי משפחתו של ראש המחתרת הקומוניסטית המקומית פ' ז'וליקוב (שנספה בעצמו ב-1943). לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום ביולי 1944, ידוע ששרדו בבז'ץ' רק כ-20 יהודים. מחלצים מוכרים מאזור ברסט כוללים את פ. גריגוריביץ', מריה אי איגנסי קוריאנוביצ'ואי, וו. ניסטרנקו, א' לאבאסיוק, א' סטלמאסזוק. פ' מקארן (על הצלת נער צעיר בשם מ' אנגלמן והאחיות מריה וסולמית קקאף) וסופיה ופיוטר גולובצ'נקו (על הצלת יזרעאל, נחמיי ולי מנקיירוב). כומר פולני, האב יאן אורבנוביץ', דיקן קהילת הצלב הקדוש בברסט, הוצא להורג גם הוא על ידי הגרמנים ביוני 1943 בשל סיוע ליהודים.
לאחר המלחמה

הגטו לשעבר היה אתר הבנייה של ברסט. בפברואר 2019 התגלה קבר אחים, עם 600 גופות שנמצאו, אם כי ההערכה היא שיותר מ-1,000 עלולות להיות בקבר המסוים הזה. נעליים, בגדים וחפצים אישיים נמצאו מאז ינואר. עד מרץ 2019, יותר מ-1,214 גופות נמצאו בקבר האחים, שנמדד באורך של 40 מטרים ובעומק של 2 מטרים. הקהילה היהודית של ברסט ומרכז שמעון ויזנטל ביקשו שהאתר יהפוך לאנדרטה רשמית לשואה.
הערות שוליים

↑  Memorial to the Murdered Jews of the Brest Ghetto
↑  History - Jewish community before 1989 - Brześć (Białoruś) - Virtual Shtetl, web.archive.org, ‏2014-10-17
↑  בריסק דליטא (Brześć nad Bugiem), באתר יד ושם
↑  יד ושם, ברסט-ליטובסק, מרכז המידע אודות השואה, יד ושם ביה"ס המרכזי להוראת השואה
↑  Encyclopedia of Camps & Ghettos, www.ushmm.org (באנגלית)
↑  Getto w Brześciu | Virtual Shtetl, web.archive.org, ‏2018-12-09
↑  Rozenbłat E.S., Briest, [in:] Hołokost na tieritorii SSSR, red. I.A. Altman, Moskwa 2009, p. 110.
↑  Philip Friedman, Their Brothers Keepers, Creative Media Partners, LLC, 2018-10-15, ISBN 978-0-343-28909-6. (באנגלית)
1 2  Cnaan Liphshiz, Remains of hundreds of slain victims discovered at former Belarus Jewish ghetto, www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית)
בלה אנגיאלושי

| --- | --- |
 לידה:  1918 
 פטירה:  אחרי 1995
 מדינה:  הונגריה 
 מקצוע:  חייט
 בת זוג:  רג'ינה אברמוביץ'
 מספר צאצאים:  2 
 מידע חסיד אומות העולם
 שנות הפעילות:  יוני 1944 – נובמבר 1944 (כ־154 ימים)
 מספר היהודים שהציל:  3
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (20 ביוני 1995) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  בלה אנגיאלושי
 
בלה אנג'אלושי (בהונגרית: Angyalosi Béla ‏; 1918 –אחרי 1995) היה חייט הונגרי, שהוכר כחסיד אומות העולם על הצלת יהודים בתקופת השואה.
קורות חיים

בלה אנג'אלושי היה נוצרי קתולי יליד העיר אגר (Eger) בהונגריה. עבד לפרנסתו כחייט בעיר הבירה בודפשט.
הוא תמך כלכלית בהוריו, השתמט מגיוס לצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה, הוכרז כעריק, וכתוצאה מכך נאלץ להסתתר.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בשנת 1943, במהלך פגישה של איגוד החייטים המקצועי בבודפשט, פגש בלה בתופרת היהודיה רג'ינה אברמוביץ'. בלה ורג'ינה התיידדו לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, הוטלו על היהודים במדינה איסורים רבים ובין היתר נאסר עליהם לנסוע ברכבת ללא אישור מיוחד. רג'ינה וחברתה היהודיה אלה קריזמן לא הצליחו להשיג את האישור לנסיעה ברכבת. בעקבות כך, שתי הנשים נשארו לתקופה בבודפשט בעוד שבאותו הזמן משפחותיהן נשלחו לאושוויץ. ביוני 1944 יהודי בודפשט רוכזו בבתים שסומנו בכוכב צהוב והצעירים מביניהם הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר בפינוי הריסות. בלה עזר לאברמוביץ להשיג תעודת זהות מזויפת ארית, והציג אותה בפני אמו כארוסתו. בינתיים הוחמר מצבם של היהודים בהונגריה ובהם מצבה של קריזמן ושל הרמן ליבוביץ'. בלה נרתם לעזרתם והבריח אותם למרתף בבית אמו, שם הסתיר אותם עד שחרור אגר בנובמבר 1944. בלה דאג לכל צורכי היהודים להם עזר תוך סיכון רב לעצמו משום שהיה עריק שהתחמק מגיוס לצבא, ולאמו. כדי להימנע ממעצר בידי השלטונות, הוא שהה במסתור יחד עם היהודים.
לאחר המלחמה

בשנת 1945 בלה התחתן עם רג'ינה אברמוביץ'. הם גרו באגר ונולדו להם שני ילדים. אלה קריזמן היגרה לארצות הברית ושמרה על קשר עם בני הזוג במשך שנים.
הכרה והנצחה

ב-20 ביוני 1995 הוכר בלה אנג'אלושי כחסיד אומות העולם וב-23 באוגוסט 1995 קיבל את התעודה הרשמית מיד ושם בטקס שהתקיים בבודפשט. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
הערות שוליים

1 2 3 4  יד ושם- בלה אנגיאלושי (באנגלית)
↑  מוזיאון לזיכרון השואה בארצות הברית (באנגלית)
↑  מאגר המצילים ההונגרים (בהונגרית)
1 2  על פי תיק חסידי אומות עולם מספר M.31 6662 ארכיון יד ושם.
אנטישמיות באמריקה הלטינית

אנטישמיות באמריקה הלטינית קיימת עוד מתקופת תחילת ההתיישבות הספרדית באמריקה הלטינית דרך נדידת גולים מספרד ופורטוגל לאמריקה הלטינית. האנטישמיות באמריקה הלטינית בעיקרה מורכבת מסממנים עתיקים של אנטישמיות נוצרית קלאסית קתולית שמשולהבת על ידי הכמרים בבתי הכנסיות, כמו מנהג שילוב שרפתו של יהודה בפסטיבלים מקומיים.
היסטוריה

| --- | --- |
 :  ראו גם – אמריקה הספרדית, אמריקה הלטינית
תושבים ספרדים ופורטוגלים רבים ובהם גם שודדי ים, היגרו בתקופות שונות למה שמזוהה כיום כשטחי אמריקה הלטינית. אלו הביאו עמם את רעיונות האינקוויזיציה של הנצרות הקתולית והכנסייה הקתולית תוך התנגדות לנישואים ליהודים, לרבות גיור, בהמשך ישיר לתקופה זו. וההתנגדות ל נצרות הפרוטסטנטית בגילום ארצות הברית של אמריקה, כהמשך למלחמות הדת באירופה ומלחמת שבע השנים.
אופי האנטישמיות באמריקה הלטינית

אופיו של האנטישמיות באמריקה הלטינית בעיקרו נשאר נאמן למקור, כלומר לאנטישמיות הנוצרית. בסממנים של אנטישמיות נוצרית קלאסית של שנאת היהודי על רצח ישו וכגילום כל הרע שבעולם הקיים-גשמי.
לאורך ולאחר מלחמת העולם השנייה מהגרים ופליטים רבים שביקשו מקלט מאירופה ומלחמת העולם השנייה; הפעם גם מהמדינות הפרוטסטנטיות, ובהם גם גורמים מגרמניה הנאצית אך גם יהודים; השתקעו ביבשת הלטינית. ראו גם: מבצע בוליבר.
היהודים שהגיעו לאזור נשארו עד הסדרת אשרת כניסה ושהות בארצות הברית או קנדה כמקלט, רבים נטמעו באוכלוסייה המקומית לטינית או ילידית.
הגורמים שהגיעו מגרמניה הנאצית גם הם נטמעו, אך בעיקר באוכלוסייה המקומית לטינית והשתלבו באליטות הכלכליות והמדיניות אזוריות, תוך חיזוק סנטימנטים אנטי אמריקאים על רקע חלקה של ארצות הברית בניצחון המעצמות במלחמת העולם השנייה ושיקום אירופה כחלק מתוכנית מרשל, וכיום ה-FTAA(אנ').
האופי האנטישמי של אלו שולב בתמיכה וחבירה לגורמים, לרבות גורמי טרור, עוינים למדינת ישראל, כאנטי-ציונות. תוך סיפוק ידע, יכולות ואימונים מתאימים. דוגמת לאלו הם: אימון תנועת הארגון לשחרור פלסטין לפעולות טרור, תוך חבירה עם יאסר ערפאת. חבירה למועמר קדאפי, הקמה ואימון של ארגון ספטמבר השחור לקראת טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. אפשור וסיוע בהסתרת המעורבים בפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ועוד.
ביטויים אנטישמים עכשוויים > סקרים ומחקרים

עליה של 44% בדיווח על מקרים אנטישמים בארגנטינה ועליה של 961% בפשעי השנאה בברזיל. לאחר אירועי ה-טבח שבעה באוקטובר. לרבות דיווחים על תקיפות בתי כנסת.
ביטויים אנטישמים עכשוויים > פשעי שנאה

גלישה של סממני האנטישמיות החדשה לאמריקה הלטינית בבוליביה. בכלל זה אמונה בשליטה בכספים בינלאומיים, מניפולציה בדעת קהל ועוד. לרבות האשמת יהודים רבים בסחר בסמים ועמידה בראש קרטלי סמים.
ביטויים אנטישמים עכשוויים > עלילות דם

עלילות דם בהתייחס לצמאות הדם של היהודים לדם ורצח ילדים פלסטינים לאור מלחמת חרבות ברזל.
לקריאה נוספת

Roniger, Luis, and Leonardo Senkman. "Shifting Patterns of Antisemitism in Latin America: Xenophobia, Exclusion, and Inclusion." Latin American Research Review 58.2 (2023): 403-421.
Lerner, Natan. "Anti-Zionism and Antisemitism in Latin America." Anti-Zionism and Antisemitism in the Contemporary World. London: Palgrave Macmillan UK, 1990. 93-101.
גרסיאלה בן דרור, האליטות הקתוליות בברזיל והיחס ליהודים, 1933 – 1939, מרכז המדיע אודות השואה.
ראו גם

אנטישמיות
אנטישמיות נוצרית
אנטישמיות מודרנית
אנטישמיות בארצות הברית
הערות שוליים

↑  יענקי פרבר, עלייה של 44% במקרים אנטישמיים בארגנטינה, בחדרי חדרים. פרסום: 17.09.24
↑  אלכס נירנבורג, אין מקום בטוח: כל הנתונים על הזינוק באנטישמיות בעולם, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 31 בינואר 2024
↑  איתמר מרגלית, "יהודים צריכים למות": אירוע אנטישמי בארגנטינה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 באפריל 2019
↑  גדי דויטש, ‏אנטישמיות בבוליביה: "יהודים ציונים וישראל בוחשים בפוליטיקה", באתר מעריב אונליין, 6 בנובמבר 2019
↑  גדי דויטש, ‏"על היהודים לעבור לישראל": מחקר מדאיג על האנטישמיות בארגנטינה, באתר מעריב אונליין, 2 באוקטובר 2019
↑  אלי סניור ואיתמר אייכנר, נלכד הישראלי שעומד בראש רשת הברחת סמים וברח בברזיל, באתר ynet, 6 בדצמבר 2018
↑  אסף גולן, מחקר: לרבע מאוכולסיית אמריקה הלטינית שורשים יהודיים, ישראל היום. פרסום: 30/12/2018
↑  אסף גולן, [https://www.kikar.co.il/scoop-news/25324 דאגה: האנטישמיות בשיא, עלילות דם ברחבי העולם, כיכר השבת. פרסום: 24.01.10
דגלי מדינות אמריקה הלטינית, gif מתחלף
ג'רג' נאג'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1905 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 בינואר 1945 (בגיל 39) הרקה, הונגריה 
 
ג'רג' נאג' (בהונגרית: Nagy György; בודפשט, 5 במרץ 1905 - הארקה, 8 בינואר 1945) היה שחקן, סופר, מאייר ומחזאי יהודי-הונגרי, שנספה בשואה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ציטוט מפרי עטו: "אני תוהה לפעמים מה אני באמת? [...] אני פשוט מתנדנד בין שלוש אומנויות, מחכה, רועד ותוהה מתי ועם איזה מהן אוכל להרוויח מספיק כדי לחיות?"  שנתון יהודי 1932-1933, עמוד 319 | “ |
ביוגרפיה

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הפך לצייר ולמד בבית הספר הפרטי של הצייר היהודי לאיוש צ'אבאי אקש (מקודם: אנגל). משנת 1923 היה כתב של כתב העת "חיי תיאטרון" (Színházi Élet). בשנים 1924 עד 1927 סיים את לימודיו באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע ולעיתים קרובות שיחק בתפקידים קטנים בתיאטרון הלאומי של בודפשט. כשחקן שסיים את לימודיו הופיע בתיאטרון הקומדיה של בודפשט בתפקיד מישקה בסרט הקומדיה "השעון המנגן" של ז'ולט הרשאני. משנת 1928 היה חבר בלהקת "התיאטרון הלאומי של סגד" (Szegedi Nemzeti Színház) ואחר כך בתיאטראות של בודפשט: שיחק בתיאטרון הקומדיה של בודפשט (1931-1932), בתיאטרון מרכז העיר וב"תיאטרון האמנים" (1932-1939). נאג' כתב גם כעשרים וחמישה מחזות בני מערכה אחת וכמה רומני נוער.
נאג' הופיע לראשונה כשחקן קולנוע בשנת 1934 בסרטו של הבמאי היהודי אישטוואן סקיי (שמוכר מחוץ להונגריה בשם סטיב סקיי). הוא שיחק בסך הכל בתשעה סרטים, בדרך כלל גילם דמויות משנה. לאחר כניסתו לתוקף של מה שמכונה החוק היהודי השני, שהתקבל בשנת 1939, כבר לא יכול היה לשחק בקולנוע ובתיאטרון. משנת 1940 מדי פעם הופיע בתיאטרון גולדמארק רק בפני קהל יהודי במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. זו הייתה המסגרת היחידה שאמנים יהודים יכלו להופיע בשנים 1940–1944. הוא גם לימד משחק באופן פרטי (לתלמידים יהודים וביניהם למשל יוז'ף ז'ודי).
באביב 1943 נדרש נאג' להתייצב לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי). בדצמבר 1944 הוא היה בין עובדי הכפייה שעבדו על הגבול המערבי של הונגריה (גבול הונגריה-אוסטריה) בבניית מערכת ביצורים עבור הצבא הגרמני, הוורמכט, לבלימת ההתקדמות הצבא האדום שדהר מערבה לכיוון אוסטריה וגרמניה. הוא נפטר שם בתחילת 1945.
ספריו שראו אור

אני מהצופים (רומן, בודפשט, 1924)
הרובינזונים של יער הקוצים (רומן, בודפשט, 1926)
שליחים (תמונת חיים, סגד, 1929)
נפילת השמיים, רעידת אדמה (בודפשט, 1941)
יש ללכת בדרך עד הסוף (רומן, בודפשט, 1942).
תפקידיו בקולנוע

1938: קשה להיות אבא
1938 זרקו את מגדה - אישטוואן הורבאי
1938 שני אסירים
1937 התחתנתי מתוך אהבה
1937 עוזר הדו-קרב של ויקי - פרי
1937 מלון קיקלט - ד"ר הורוואט
1937 באש צולבת! - הסגן אישטוואן בנה
1934 פרח החיטה - בלה הרשאני
1934 עץ השיטה הסגול - פאל
לקריאה נוספת

מי זה מי? לקסיקון בני דורנו. 1937
לקסיקון הקולנוע ההונגרי. ארכיון הסרטים הלאומי ההונגרי, 2005.
לקסיקון הסרטים הונגריים המדברים 1931–1944. 2006
לקסיקון הדרמה. 1930.
הלקסיקון החדש של רוואי. 1996
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. מועדון ספרים הונגרי.
לקסיקון חדש של הספרות ההונגרית. 1994.
(Szerk. Schöpflin Aladár (1929–1931). Magyar színművészeti lexikon (PDF). Budapest.
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969 לקסיקון ביוגרפי הונגרי
Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה.
ג'רג' גולדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בדצמבר 1904 וצ'ש, הונגריה 
 פטירה:  10 בפברואר 1945 (בגיל 40) דכאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1929–1939 (כ־10 שנים) 
 
ג'רג' גולדמן, (בהונגרית: Goldmann György; וצ'ש, 21 בדצמבר 1904 – דכאו, 10 בפברואר 1945) היה פסל הונגרי-יהודי, פעיל המפלגה הקומוניסטית ההונגרית שנספה בשואה.
קורות חיים

כילד להורים יהודים גולדמן נולד בווצ'ש (עיר על גבול בודפשט קרוב לשדה התעופה על שם פרנץ ליסט) ב-21 בדצמבר 1904 בשעה 11 בבוקר; אביו היה וילמוש גולדמן שנולד בסקשפהרוואר, ואמו ארנקה קליין שנולדה בנאג'סומבט.
הוא החל את הקריירה שלו כשולית סתת אבן, בין 1924 לבין 1929 היה תלמידו של הפסל ההונגרי הידוע ז'יגמונד קישפלודי שטרובל במכללה לאמנויות. בשנת 1926 נסע לפריז, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. לאחר שחקר את האוסף המצרי של מוזיאון הלובר ואת הפיסול ההומני של אריסטיד מאיול (אנ') ושרל דספיאו (אנ'), רק אחרי זה "מצא את עצמו" ובשנת 1927 עיצב את יצירתו הבוגרת הראשונה, "דיוקן עצמי", שהעיד על הכשרון העוצמתי והמקיף שלו. הוא חזר להונגריה בשנת 1928, הצטרף לתנועת הפועלים והעמיד את כישרונו לשירות המאבק הפוליטי.
הפסל בשם "פועל" עוצב על ידי גולדמן בשנת 1929 והיה עבודתו הראשונה שבה קיבל ביטוי המפגש שלו עם תנועת העבודה. העבודה הוזמנה על ידי המפלגה הסוציאל-הדמוקרטית ההונגרית. הוא גם הציג עם עבודתו זו ב"גלריית טמאש" בתערוכה הקבוצתית של "האמנים הפרוגרסיביים החדשים" בשנת 1930, ומאוחר יותר הציג את דיוקנאותיו יחד עם הפסל ההונגרי-יהודי אנדור אנדרה פנייה בסלון קובאץ'. אומנותו הגיעה לשיאה במחצית הראשונה של שנות השלושים, בשנת 1932 הוא היה חבר בתנועה הקומוניסטית הבלתי חוקית ואחר כך הפך לחבר ב"קבוצת האמנים הסוציאליסטים". בשנת 1934 היה אחד מהחברים המייסדים של קבוצת אמנים זו והנהיג אותה. בשנת 1930 הוא ארגן את תערוכת האוסף הראשונה שלו בבודפשט. תערוכת של "האגודה החדשה לאמנויות יפות" (KUT) שבשנת 1934 הציגה את מצבת הקבר שעוצבה על ידי גולדמן, ושהוקמה בבית העלמין בצ'פל לזכר אילונה באגי, ילדה פועלת שאיבדה את חייה כחברה בתנועה. מצבה זו נהרסה לאחר מכן על ידי אנשי צלב החץ. באותה תקופה הוא גם עיצב את "הפועל היושב" בסגנון הקוביזם (הגלריה הלאומית של הונגריה). החל מהמחצית השנייה של שנות השלושים התרבו תפקידיו בתנועה, ובשל מחלת העיניים שלו שחזרה, יצר רק פסלי טרקוטה קטנים, שהבולט שבהם הוא "קצין המשטרה של הורטי" (1936, הגלריה הלאומית ההונגרית), שחושף את האכזריות והקטנוניות של המנגנון המדכא של המשטר הימני והאנטישמי של העוצר מיקלוש הורטי.
עבודותיו הוצגו בתערוכת "הריאליסטים החדשים" בשנת 1936 ובהלסינקי בשנת 1938. הוא גם עשה פסלים קטנים שניתן לשכפל, והם השפיעו על המביט בהם בגלל התמציתיות הסימבולית שלהם. בשל יהדותו הוא גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי) בשנים 1940-41 והשתתף מאוחר יותר בארגון תנועת החזית העממית נגד המלחמה כחבר בוועד המפלגה של בודפשט. בשל חוסר יכולתו להתפרס עקב החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הוא השתתף בפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בסוף אביב 1942 הוא הציג בתערוכה האנטי-פשיסטית בנושא חופש, אך ביוני הוא ואשתו נעצרו ונידונו למאסר עולם בגין בגידה. בסתיו 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו, שם נפל קורבן למגפת טיפוס הבהרות ומת ימים ספורים לאחר שחרור המחנה. תערוכה ממורשתו נערכה באיגוד המקצועי של האמנויות יפות בהונגריה בשנת 1947, ואחריה תערוכת זיכרון בסלון הלאומי בשנת 1955 ובגלריה הלאומית של הונגריה בשנים 1979-80.
לזכרו

ברובע 11 בבודפשט, בראש גשר פטפי, בצד בודה, הכיכר נושאת את שמו: "כיכר ג'רג' גולדמן".
מידע נוסף

Heitler László: Goldman, Budapest, 1975.
Theisler György: Goldman György, Budapest, 1984.
הערות שוליים

↑  Születése bejegyezve a vecsési állami születési anyakönyv 255/1904. folyószáma alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12065741d (data)  GND: 140027025  ISNI: 0000 0001 1690 7465  LCCN: n84193366  RKD: 433599  SUDOC: 179740466  VIAF: 96448281   WorldCat (עם VIAF): 96448281 
לוח זיכרון בבית ברובע 5 בבודפשט (מרכז העיר) בו גר ועבד.
גטו פינסק

| --- | --- |

מיקום גטו פינסק ממזרחית לסוביבור (Sobibor)
 מידע כללי
 סוג:  גטו כליאה, ירי המוני, עבדות, הרעבה, שליחה למחנות מוות
 מדינה:  בלארוס 
 מחוז:  ברסט
 תאריכים
 תאריך הקמה:  1 במאי 1942
 תאריך סגירה:  29 באוקטובר 1942
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  אס-אס
 מספר אסירים בשיא:  30,000 יהודים
 נתונים
 מספר הנספים:  20,000+ יהודים
 קואורדינטות:  52°07′00″N 26°06′00″E﻿ / ﻿52.1167°N 26.1°E﻿ / 52.1167; 26.1
  (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהגטו פינסק(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהגטו פינסק
 
גטו פינסק (בפולנית: Getto w Pińsku; בבלארוסית: Пінскае гета) היה גטו נאצי שהוקם על ידי גרמניה הנאצית על מנת לכלוא יהודים אשר התגוררו בעיר פינסק שבמערב בלארוס. פינסק, השוכנת במחוז ברסט בבלארוס, נכבשה על ידי הצבא האדום ב-1939 ושולבה ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. העיר נכבשה על ידי הוורמאכט במבצע ברברוסה ביולי 1941; ושולבה בנציבות הרייך אוקראינה.
ההשערות הן כי בסך הכול היו בגטו כ-30,000 יהודים. רוב היהודים בגטו נרצחו בין 29 באוקטובר ל-1 בנובמבר 1942 על ידי גדוד משטרה 306 (בגרמנית: Polizeibattalion 306) של משטרת הסדר הגרמנית ויחידות אחרות. לאחר אירוע באבי יאר, מספר הקורבנות בגטו הגיע ל-33,000.
היסטוריה

ב-1931, לפני מלחמת העולם השנייה, חיו כ-21,000 יהודים בפינסק (כ-70% מאוכלוסיית העיר לאורך השנים). הם היו פעילים בתחומי המסחר, התעשייה והחינוך היהודי. ארגוני סיוע שונים תמכו ביהודים לאורך השנים. עם הכיבוש הסובייטי של בלארוס בשנת 1939, נסגרו מוסדות יהודיים רבים והחל דיכוי פוליטי של פעילים יהודיים. כשגרמניה הנאצית כבשה את פינסק ב-1941, הוקם יודנראט, בוצע גירוש המוני ויהודים עבדו בעבודות כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית.
ב-30 באפריל 1942, ציוו הגרמנים על יהודי פינסק לעבור לגטו עד שעה 4 אחרי הצהריים ביום למחרת, 1 במאי. יותר מ-20,000 יהודים נכלאו בגטו, שהוקם באזור צפוף ברובע עוני.
בספטמבר ואוקטובר 1942 מתו מרעב 17–25 בני אדם ביום. רבים נרצחו משום שהבריחו מזון לגטו. בין 29 באוקטובר עד 1 בנובמבר 1942, רוב היהודים נרצחו בגטו (20,000), והניסיונות שלהם להתנגד ולברוח היו מצומצמים ולא צלחו.
היסטוריה > יודרנאט

תחילה מונה דוד אלפר, מנהל גימנסיה "תרבות". הוא התפטר אחריי יומיים והוצא להורג עם חלק מאנשי היודנרט. במקומו מונה בנימין בוקשטנסקי. סגנו היה מוטל מינסקי, שכדובר גרמנית מילא בפועל את התפקיד.
בתרבות

יוצאי פינסק בישראל הקימו בשנת 1945 ארגון, אשר מטרתו המוצהרת הייתה לסייע לשארית הפליטה של יהודי פינסק באירופה ולעולים לישראל, וכן להנציח את קהילת יהודי פינסק.
הערות שוליים

↑  המספר בערך, מקורות אומרים סכומים שונים.
↑  Pinsk Ghetto Database, JewishGen
↑  Azriel Shohet, The Jews of Pinsk, 1881 to 1941, Stanford University Press, 2013-01-09, ISBN 978-0-8047-8502-0. (באנגלית)
↑  Pinsk, Belarus (Part 1, Chapter 1), www.jewishgen.org
1 2  ארועים מרכזיים בתולדות השואה שהתרחשו בין השנים 1940–1945 | יד ושם, באתר www.yadvashem.org
↑  פינסק (Pińsk) | האנציקלופדיה של הגטאות, באתר www.yadvashem.org
↑  בהתאם להגדרות "אנציקלופדיית הגטאות של יד ושם"
↑  The Jewish Community of Pinsk, www.pinskjews.org.il
גטו זמושץ'

אנדרטת זיכרון לזכר נספי השואה בעיר זמושץ'
גטו זמושץ' הוקם על ידי הגרמנים בעיר זמושץ' שבפרובינציית לובלין בפולין באביב 1941 וחוסל באוקטובר 1942 עם שילוח שארית יושביו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
רקע

זמושץ' שבמערב פולין נכללה במלחמת העולם השנייה במחוז לובלין. המחוז כלל למעלה מ-1,660 קהילות ובהן מעל חצי מיליון נפש. יהודי המחוז חיו בעיקר בעיירות ובעיר המחוז זמושץ', בה היו כמחצית מהתושבים.