stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת אסטוריאס
הקמת הממלכה > התפתחויות פוליטיות וחברתיות

מקורות כתובים הם תמצות של ימי מלכותם של אאורליוס, סילו, מאורגטוס, וורמונדוס הראשון. בדרך כלל תקופה זו, שמתוארכת בין השנים 768–791, נחשבת כתקופה שבה חוסר במקורות, וייתכן שהיא מצביעה על נסיגה של הממלכה. מספר היסטוריונים אף כינו אותה "תקופת המלכים העצלים", שכן נוצר רושם כי לא נעשו שום פעילויות צבאיות נגד אל-אנדלוס. עם זאת, בתקופה זו היו שינויי צורה פנימיים חשובים ביותר ורלוונטיים להיסטוריה של ממלכת אסטוריאס. כולם היוו בסיס, בכל המובנים, להתחזקותה והתפשטותה של ממלכת אסטוריאס בעתיד.
ראשית, המרד הפנימי הראשון, הונהג על ידי מאורגטוס (783–788), התרחש בשנים הללו. המרד הדיח את אלפונסו השני מכס המלוכה (למרות שהוא חזר למלוך בשנים 791–842), והתחיל סדרה של מרידות שמנהיגיהן היו אדונים פאודלים שהתעשרו והתחזקו עקב ההתפתחות הכלכלית באזור, וניסו להדיח את משפחת המלוכה השולטת שמוצאה מפלאגיוס. המרידות החשובות של נפוסיאנו, אלדרואיטו, ופיניולו, התרחשו בזמן שלטונו של רמירו הראשון (842-850), ונעשו על רקע ההתפתחות הכלכלית, חברתית, פוליטית, ותרבותית בממלכת אסטוריאס במאה השמינית והתשיעית לספירה.
שנית, מרידות שכנות על ידי בסקים וגליסים נכשלו, ובוטלו על ידי המלכים האסטורים. מרידות אלו, בתורן, ניצלו את המרידות הפנימיות בחלקים המרכזים והמזרחיים של אסטוריאס, וכן, ספקו עזרה לטוען לכתר זה או אחר: פעם בצורת מתן מקלט לאלפונסוס השני באדמות אלאבה, לאחר מנוסתו; פעם בעזרה למרד של מקצת האזורים האסטורים; ובפעם אחרת בהיענות של הגליסים למרותו של רמירו הראשון.
לבסוף, עדויות אחרות מצביעות על התפתחויות פנימיות חשובות בממלכת אסטוריאס באותו הזמן. מרידות של עבדים משוחררים התרחשו בזמן מלכותו של אאורליוס. יחסי הבעלות בין אדונים ועבדים התפוגגו בהדרגה. עובדה זו, בנוסף לגידול בתפקידו של היחיד והמשפחה המצומצמת והפגיעה שנוצרה כתוצאה מכך בתפקיד שמילאה המשפחה המורחבת עד לאותו הזמן, היא עוד אות לכך שחברה חדשה החלה להיווצר באסטוריאס בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית.
את פְרוּאֶלָה (758–768) ירש אאורליוס (768-774), נכדו של פטרוס, דוכס קנטבריה, אשר ייסד את חצר המלוכה באזור אשר בשליטת לאנְגְרֵאוֹ (כיום מחוז סן מרטין דל ריי אאורליו). סילו (774-783) ירש את אארליוס לאחר מותו, והעביר את חצר המלכות לפראביה, ולאחר מכן הוא נשא לאישה את אדוסינדה, אחת מבנותיו של אלפונסו הראשון, ולפיכך גם נכדתו של פלאגיוס.
אלפונסו השני נבחר להיות מלך לאחר מותו של סילו, אך מאורגטו (שעל פי האגדה היה לפי האגדה, בנו הממזר של אלפונסו מאישה מורית) ארגן אופוזיציה חזקה והכריח את המלך החדש לסגת לאדמות באזור אלאבה (אימו של אלפונסו, מוניה, הייתה בסקית). ממקום זה הוא החזיק בכס האסטורי. למרות השם הרע שההיסטוריה ייחסה לאלפונסו, הוא היה ביחסים טובים עם הנזיר ואיש הכנסייה באטוס מליאבנה, שהיה הדמות התרבותית החשובה ביותר בממלכה באותו הזמן. אלפונסו תמך בו נגד הזרם הדתי שדגל באדופציאניזם (האמונה שישו היה בנו המאומץ של האל).
את אלפונסו ירש ורמונדוס הראשון, אחיו של אאורליוס, אשר כונה "הדיאקון", למרות שנדר רק נדרים זוטרים. ורמונדוס ויתר על כס המלוכה לאחר מפלה צבאית, וחי במנזר עד מותו.
הקמת הממלכה > הכרה

רק בתקופתו של אלפונסו השני (791-842) החלה ממלכת אסטוּריה להתבסס' עם ההכרה באלפונסו כמלך אסטוריאס על ידי קרל הגדול מחד, והאפיפיור מאידך. אלפונסו השני כבש את גליסיה ואת ארץ הבסקים. בתקופתו הוכרז כי נמצאו השרידים הקדושים של השליח יעקב בן זבדי בגליסיה, בסנטיאגו דה קומפוסטלה. לאחר ההכרזה החלו לעלות לרגל צליינים מכל רחבי אירופה ובכך לפתוח נתיב תקשורת בין הממלכה האסטורית המבודדת לשטחי האימפריה הקרולינגית ומעבר לכך.
עיר הבירה הראשונה של הממלכה הייתה קאנגס דה אוניס. לאחר מכן, בתקופתו של סילו, עברה עיר הבירה לפראביה. אלפונסו השני בחר באוביידו כעיר הבירה של הממלכה. הממלכה נודעה כממלכת אסטוריאס עד 924, אז היא נהפכה לממלכת לאון.
מורשת

ממלכת אסטוריאס הייתה, בתקופת יסודה, תגובה ילידית של האסטורים והקנטברים לפלישה הזרה. עמים אלו לחמו ברומאים במלחמות הקנטברים, ובתחילה התנגדו לכל ניסיון של רומאיזציה. אומנם הם שימרו רבים מהמאפיינים של התרבות הפרה-רומאית, אבל שפתם הקלטית אבדה להם לטובת הלטינית.
ממלכת אסטוריאס נחשבת למולדת סגנון האדריכלות הימי-ביניימית האירופאית: האדריכלות האסטורית הפרה-רומנסקית. סגנון זה של אדריכלות נוצר בימי מלכותו של רמירו הראשון.
הממלכה הקטנה הייתה אבן דרך במאבק נגד המינות האדופציאניסטית, עם איש הכנסייה באטוס מליאבנה. בזמנו של אלפונסו השני, המקום הקדוש בסנטיאגו "התגלה". הצליינות לסנטיאגו, דרך סנטיאגו הייתה לעורק תקשורת מרכזי לאורך אירופה, וצליינים רבים שעברו בה תרמו לכלכלת האזור ופריחתו כשעברו דרך אסטוריאס במסעם לסנטיאגו דה קומפוסטלה.
ראו גם

ממלכת לאון
ויזיגותים
אל-אנדלוס
הח'ליפות האומיית
הערות שוליים

↑  למרות שהשם נראה שם של נקבה, למעשה הוא היה זכר.
↑  המומחים חושבים כי ייתכן שבלה-קאריסה התקיימו ההתקפות הצבאיות שלפי הקרב בקובאדונגה (בספרדית)
פסלו של פלאגיוס באתר הקרב בקובאדונגה
ממלכת אסטוריאס בשנת 750.
ממלכת אסטוריאס ומדינות אחרות בנות זמנה באירופה של שנת 814.
כנסיית סנטה מריה דל נראנקו - החזית המזרחית. כנסייה זו נחשבת לדוגמה הטובה ביותר של ארכיטקטוריה אסטורית מקורית.
אנרכיזם נוצרי

אנרכיזם נוצרי הוא שילוב בין התפיסה האנרכיסטית לבין התאולוגיה הנוצרית.  אפשר להגדירה כאמונה שמקור הסמכות היחידי שבני האנוש צריכים לציית לו הוא הסמכות האלוהית, כפי שהיא מתגלמת בתנ"ך ובברית החדשה.
היסטוריה

יש האומרים שהנצרות הייתה במקור תנועה אנרכיסטית שוחרת שלום על פי עמדה זו, ישו העצים אנשים ושחרר אנשים מדוקטרינות דתיות מדכאות מההלכה. הוא לימד שהסמכות הצודקת היחידה היא אלוהים, ולא האדם, ושהחוק היחידי הוא "ואהבת לרעך כמוך".
אנרכיסטים נוצרים רואים בכנסייה המוקדמת קהילה אנרכיסטית. הקהילה מתוארת בספר מעשי השליחים, כקהילה שמשתפת כסף ועבודה בצורה שווה והוגנת בין חבריה. הנשים שיחקו תפקיד חיוני ושווה לגברים בקהילה המוקדמת. נראה שהנוצרים המוקדמים הללו זיהו את עצמם כחלק מתנועת התנגדות, ברובה לא אלימה, כפי שמשתקף בבשורה על-פי מתי.
אנרכיסטים נוצרים מסוימים, טוענים שה"מעבר" ממנהגיו של ישו בהקשר של אי-אלימות, חיים בפשטות, וחירות, החל בכתביו של פאולוס. הם מציעים לנוצרים לחזור לנצרות שלפני פאולוס. למרות שישנם עדויות על קיומם של קהילות שוויוניות של נוצרים-יהודים שהופיעו מיד לאחר מותו של ישו, הכוללות לדוגמה את האביונים, רוב הנוצרים הלכו אחרי המבנה הדתי היררכי והסמכותני שלטענתם, נוסד על ידי פאולוס.
ההיסטוריה של האנרכיזם הנוצרי כוללת גם את הכפירה של "הרוח החופשית" של ימי הביניים, מרידות איכרים רבות ואנבאפטיסטים של המאה ה-16. מגמה זו בנצרות התבלטה פעם נוספת במאה ה-18 בכתביו של ויליאם בלייק ובמסקנות האנרכיסטיות של אדין באלו וחבריו שהובאו במסמך "הסטנדרט של הנצרות הפרקטית" בשנת 1839 בה הצהירו על משיכת ידם מכל "ממשלות העולם" ומכל שימוש בכוח למטרה של שמירת הסדר.
אולם, האנרכיזם הנוצרי הפך לזרם מוגדר של התנועה האנרכיסטית עם פרסום יצירותיו של לב טולסטוי. טולסטוי הבין את המסר של התנ"ך בכך שנוצרי אמיתי חייב להתנגד למדינה. מקריאתו בתנ"ך, טולסטוי הסיק מסקנות אנרכיסטיות: "שליטה משמעה שימוש בכוח, ושימוש בכוח משמעו לעשות לזולת עליו מופעל הכוח דברים שאינו רוצה שיעשו לו, ומה שמפעיל הכוח לא היה מסכים בשום אופן שיעשו לו עצמו. כתוצאה מכך, שליטה משמעה לעשות לאחרים  מה שאיננו רוצים שיעשו לנו, כלומר, עשיית עוול."
כלומר, על נוצרי אמיתי להימנע משליטה באחרים. בעקבות עמדה זו השוללת את שלטון המדינה, טען טולסטוי גם למען חברה שבארגון-עצמי מלמטה: "למה צריך לחשוב שאנשים רגילים אינם יכולים לארגן את חייהם בעצמם לא פחות טוב מאשר האוחזים בשלטון יכולים לארגן עבור אחרים?".
טולסטוי קרא ליצירת חברה המבוססת על אהבה נוצרית (agape), אי-אלימות נוצרית, וחירות. יצירותיו היוו השראה הן להתנגדות הבלתי אלימה של מהאטמה גאנדי, בזמן המאבק של הודו לעצמאות, והן לתנועה האמריקאית לזכויות האזרח שהונהגה בידי מרטין לותר קינג.
עקרונות והשקפות > אנטינומייניזם

לחלק מהאנרכיסטים הנוצרים יש נקודת מבט ביקורתית על התנ"ך ולכן לא מרגישים מחויבים לראות בו כספר של חוקים שיש לציית להם. הם מבססים את אמונתם על מה שהם רואים כעקרונות הפשוטים וההיסטוריים של ישו, כגון הדרשה על ההר.
עקרונות והשקפות > פציפיזם ואי-אלימות

אנרכיסטים נוצרים רבים, כגון אמון הנאסי, הם פציפיסטים המתנגדים לשימוש בכוח, הן למטרות של התקפה והן למטרות של הגנה. הם מאמינים שהחופש יינתן להם על ידי חסדיו של אלוהים, רק אם הם יראו חמלה לזולת, ויפנו את הלחי השנייה כאשר הם נתקלים באלימות.
אנרכיסטים נוצרים הם הקבוצה בעלת הסבירות הגבוהה ביותר להיות גם פציפיסטים, ביחס לנוצרים שאינם אנרכיסטים, ולאנרכיסטים שאינם דתיים.
אחדים מהעקרונות ההיסטוריים שאנרכיסטים נוצרים רבים מקיימים, הם עקרונות של אי-אלימות, אי-התנגדות, והפניית הלחי השנייה, שמתוארים בחלקים רבים של הברית החדשה ושל התנ"ך.
עקרונות והשקפות > הגנה עצמית

יש אנרכיסטים נוצרים שמאמינים בהגנה-עצמית כאשר נתקלים באלימות, אבל גם הם מסכימים שאלימות היוצאת מדבר שהוא במהותו מופשט, כמו המדינה או הממשלה, היא אלימות שאינה מקובלת בשום מצב. אנרכיסטים אלו עלולים לצטט את  הפרק של לוק בברית החדשה, בו ישו אומר למאמיניו שעליהם למכור את בגדיהם על מנת לקנות חרב, במידה ואין להם אחת.
עקרונות והשקפות > פשטות מרצון

אנרכיסטים נוצרים מסוימים מאמינים בפשטות מרצון. ישנן מספר סיבות אפשריות לבחירה בסגנון חיים מסוג זה. ביניהן יכולות להיות רצון להימנע מתשלום מיסים, הימנעות מתרבות הצריכה, סיבות אקולוגיות ועוד.
עקרונות והשקפות > התנגדות למדינות

הטלת ספק בלגיטימיות של מדינות אפשר למצוא בספרו של לוק הקדוש בברית החדשה, בזמן של פיתויו של ישו, שם מסופר שהשטן טוען לשליטה על כל מדינות כדור הארץ, וישו משיב לשטן שלא רק שהוא לא יסגוד לשטן, אלא שאלוהים הוא הסמכות היחידה שיש לשרת. יש המחזיקים בדעה שיש חובה לא לציית לשליטים אנושיים, על מנת שיהיה אפשרי לציית לאלוהים.
עקרונות והשקפות > סרבנות מיסים

יש אנרכיסטים נוצרים שמסרבים לשלם מיסים, עקב האמונה שהממשלה מעורבת במעשים הרסניים או מעשים שאינם מוסריים, כגון מלחמה, ושתשלום מיסים יממן את הפעולות הללו.
אדין באלו כתב שאם הפעולה של סרבנות מיסים דורשת מהמדינה להפעיל כוח על מנת לקחת את מה שהיא טוענת שמגיע לה, אז יש לשלם את המיסים. אמון הנאסי, שכמו האלו, גם כן האמין באי-התנגדות, הצליח להימנע מתשלום מיסים בלי לגרום לשימוש בכוח.
עקרונות והשקפות > צמחונות

אנרכיסטים נוצרים, כגון טולסטוי והנאסי, מרחיבים את אמונתם באי אלימות וחמלה, ומכלילים את היצורים החיים, באמצעות צמחונות או טבעונות. צמחונות נפוצה גם בקרב אנרכיסטים שאינם נוצרים.
ראו גם

קומוניזם נוצרי
אנרכיזם בודהיסטי
אנרכיזם יהודי
הערות שוליים

↑  Tolstoy, Leo, graf, 1828-1910., The kingdom of God is within you. : What is art?, Otbebookpublishing, 2015, עמ' 242, ISBN 978-3-95676-210-9
↑  Tolstoy, Leo., Slavery Of Our Times., Read Books Ltd, 2016, עמ' 46, ISBN 1-4733-6076-5
| אנרכיזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-אגואיזם • אנרכו-אקזיסטנציאליזם • אנרכו-אפיסטמולוגיזם • אנרכיזם יהודי • אנרכו-קומוניזם • אנרכו-סינדיקליזם • אנרכיזם פוסט-קולוניאלי • אנרכו-פרימיטיביזם • אנרכה-פמיניזם • אנרכו-פציפיזם • אנרכיזם אינדיבידואליסטי • אקו-אנרכיזם • אנרכיזם לאומי • אנרכו-סינתזה • אנרכו-קפיטליזם • אנרכיזם-קווירי • אנרכיזם קולקטיביסטי • אנרכיזם ללא תארים • פוסט-אנרכיזם |  |
| מסביב לעולם | אנרכיזם בישראל • אנרכיזם בספרד • אנרכיזם באפריקה • אנרכיזם באנגליה • קהילות אנרכיסטיות |  |
| בתרבות | אנרכיזם וחברה • אנרכיזם ודת • אנרכיזם ואמנות • אנרכיזם שחור • אנרכיזם נוצרי • אנרכיזם בודהיסטי • סמלים אנרכיסטיים |  |
| בהיסטוריה | הקומונה הפריזאית • מהומות היימרקט • מרד קרונשטאדט • נסטור מאכנו • מאי 1968 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581306405171  BNE: XX5421242  BnF: cb15560524b (data)  LCCN: sh2010015542  SUDOC: 11841965X
בסטן X40

| --- | --- |

Besturn X40
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Besturn (אנ')
 שנות ייצור:  2016 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת אם:  FAW Group (אנ') (בסינית: 第一汽车集团, שם רשמי: FAW Group Corporation)
 סיווג:  קרוסאובר
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  4,310 מ"מ (דגם besturn-x40)  4,315 מ"מ (דגם "besturn-ev400")
 רוחב:  1,780 מ"מ
 גובה:  1,655 מ"מ (דגם besturn-x40)  1,680 מ"מ (דגם "besturn-ev400")
 משקל:  1,290-1,325 ק"ג (דגם besturn-x40)  1,580-1,590 ק"ג (דגם "besturn-ev400")
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 1,598 סמ"ק המפיק 114 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מנוע בנזין)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 6 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  168-173 קמ"ש (בדגמי גרסת מנוע בנזין)  160 קמ"ש (גרסת מנוע חשמלי)
 צריכת דלק:  6.7 ליטר ל-100 ק"מ (משולב, בגרסת מנוע בנזין)
בסטן X40 (באנגלית: Besturn X40) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Besturn (אנ') חברת בת של החברה הממשלתית FAW Group (אנ') (בסינית: 第一汽车集团, שם רשמי: FAW Group Corporation) אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום בסין.
המוצרים העיקריים של FAW Group הם כלי רכב, אוטובוסים, ומשאיות קלות, בינוניות וכבדות.
"בסטן X40"

5 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
סוגי מנועים: מנוע בנזין, מנוע חשמלי.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
ביוני 2019 עבר דגם "בסטן X40" מתיחת פנים.
6 רמות גימור (בדגמי "besturn-x40")
צמיגים: 215 / 55 R17 (בדגמי "besturn-x40").
קיבולת מכל דלק - 50 ליטר (בדגמי "besturn-x40").
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 14.0 שניות בדגמי "besturn-x40").
"בסטן X40" > דגמים

"besturn-x40".
"besturn-ev400".
"besturn-x40" מנוע בנזין

"1.6L MT Tech", מחיר היחידה עומד על בין 69,800 רנמינבי (2017, בסין).
"1.6L MT Comfort", מחיר היחידה עומד על בין 72,800 רנמינבי (2017, בסין).
"1.6L MT/AT Deluxe", מחיר היחידה נע בין 76,800-85,800 רנמינבי (2017, בסין).
"1.6L MT/AT Premium", מחיר היחידה נע בין 86,800-91,800 רנמינבי (2017, בסין).
"1.6L MT/AT VIP", מחיר היחידה נע בין 89,800-98,800 רנמינבי (2017, בסין).
"1.6L AT Flagship", מחיר היחידה עומד על 103,800 רנמינבי (2017, בסין).
"besturn-ev400" מכונית חשמלית

מיוצר מספטמבר 2018.
מנוע חשמלי המפיק 190 כ"ס ב-12,000 סל"ד.
סוללת ליתיום-יון בהספק 52.5 ואט-שעה.
צריכת אנרגיה ממוצעת - 16.7 ואט-שעה ל-100 ק"מ.
טווח טעינה - 310 ק"מ.
צמיגים: 215/55 R17
מחיר היחידה מדגם "בסטן X40" לגרסת מכונית חשמלית, נע בין 109,800-115,800 רנמינבי (ספטמבר 2018, בסין).
תמונות

"בסטן X40"
"בסטן X40"
"בסטן X40"
"בסטן X40"
"בסטן X40"
"בסטן X40"
ראו גם

קרוסאובר
בסטן T77
בסטן X80
בסטן B30
הערות שוליים

↑  "בסטן X40" carnewschina.com/2016/11/22/faw-besturn-x40-suv-hits-the-2016-guangzhou-auto-show-in-china
↑  "בסטן X40" (בסינית) faw.com.cn/fawcn
↑  "בסטן X40" - מפרט chinamobil.ru/eng/faw/besturn-X40
↑  דגמי  "בסטן X40" carspiritpk.com/2018/09/19/2019-faw-besturn-x40-and-ev400
↑  "בסטן X40" - דגמים chinaautoweb.com/car-models/faw-besturn-x40
↑  דגם "besturn-ev400" - מפרט auto-data.net/en/faw-besturn-x40ev-400-52.5-kwh-190hp
מעריב החזקות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב 
 תקופת הפעילות:  1978–2013 (כ־35 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  קרליבך 2, תל אביב,
 ענפי תעשייה:  תקשורת
 מוצרים עיקריים:  העיתון "מעריב" וכתבי עת
 הכנסות:  156 מיליון ש"ח (2018)
 רווח תפעולי:  2.80 מיליון ש"ח (2018)
 רווח:  הפסד של 7.66 מיליון ש"ח (2018)
 הון עצמי:  11.8 מיליון ש"ח (2018)
 סך המאזן:  92.6 מיליון ש"ח (2018)
 יו"ר:  דניאל יעקובי
 מנכ"ל:  טל רז (לשעבר)
 
מעריב החזקות בע"מ הייתה חברת החזקות ישראלית, שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועסקה בפעילות בתחום ההוצאה לאור של עיתונים וכתבי עת, ובראשם העיתון "מעריב", וכן היו בבעלותה החזקות באמצעי תקשורת נוספים בתחום הטלוויזיה, האינטרנט, ארגון כנסים, והוצאת ספרים. לאחר שהחברה סבלה מהפסדים כבדים, הפעילות שלה נמכרה בהדרגה והיא הפכה לשלד בורסאי ב-2013.
היסטוריה

החברה הוקמה במקור בשנת 1978 תחת השם "מלון תיאודור הרצל ירושלים בע"מ" כחברת בת של "מלונות הכשרת היישוב בע"מ". בשנת 1992, רכשה חברת הכשרת הישוב את השליטה בחברת "מעריב הוצאת מודיעין", בעלת העיתון "מעריב" באמצעות החברה, שלא הייתה לה פעילות באותה עת. במהלך 1993 בוצעו רכישות נוספות של מניות חברת "מעריב הוצאת מודיעין" והחברה החזיקה מאז במלוא הבעלות על העיתון. בנובמבר 1993 החברה ששינתה את שמה ל"מעריב החזקות", ובפברואר 1994 הונפקו מניות "מעריב החזקות" בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1998, רכש איל ההון היהודי-רוסי ולדימיר גוסינסקי 25% ממניות החברה (בנובמבר 2008 מכר גוסינסקי את החזקותיו בהפסד של יותר מ-50 מיליון דולר).
במאי 2010, הצטרף איש העסקים זקי רכיב לגרעין השליטה בעיתון מעריב לצד משפחת נמרודי, כאשר השקיע כ-12 מיליון דולר לשם רכישת 30% ממניות החברה, והעניק הלוואת בעלים בגובה של 3 מיליון דולר. סך השקעתו בחברה הייתה 15 מיליון דולר (כ-60 מיליון שקל).
ביוני 2011 רכשה חברת "דיסקונט השקעות" מקבוצת IDB כ-61% ממניות "מעריב החזקות" בהשקעה כוללת של 147 מיליון ש"ח, ונכנס לתוקף הסכם בעלי מניות בינה ל"הכשרת היישוב" שבבעלות עופר נמרודי שבבעלותה נותרו 27% ממניות החברה.
החברה סבלה הפסדים כבדים. בשנת 2011 הפסידה החברה 96 מיליון ש"ח. הדו"ח הכספי של החברה ליוני 2012 כלל הערת עסק חי.
ב-20 בספטמבר 2012 נחתם הסכם למכירת "מעריב" (יחד עם יתר כתבי העת של הקבוצה ואתר האינטרנט nrg) למו"ל שלמה בן-צבי, תמורת 70 מיליון ש"ח (סכום שעשוי לגדול ל-74 מיליון ש"ח, בהתאם להצלחה בגביית חובות לעיתון). במהלך המשא ומתן על מכירת העיתון יצאו עובדי העיתון להפגנות, מחשש לפגיעה בזכויותיהם. חברת "מעריב החזקות" הצהירה שבכוונתה לייעד את התמורה בגין מכירת העיתון לכיסוי התחייבויותיה לעובדיה. במקביל להסכם הגישה "מעריב החזקות" בקשה לצו הקפאת הליכים. הצו ניתן, ונקבע בו שנאמנים אינם מחויבים להסכם המכירה שנחתם, ובסמכותם למצוא הסדר טוב יותר. במרץ 2014, הגיש שלמה בן-צבי בקשה להקפאת הליכים כנגד העיתון "מעריב" (שהיה אז בבעלותו), בית המשפט נענה לבקשה ואישר את מכירת עיתון מעריב לאלי עזור תמורת 4 מיליון שקל ואת עיתון מקור ראשון ואתר האינטרנט nrg לשלדון אדלסון.
לאחר שנמכרה כל הפעילות שלה, "מעריב החזקות" הפכה לשלד בורסאי. בספטמבר 2013 רכשו היזמים הילה פז ואביב ברקוביץ' את השלד הבורסאי ומיזגו לתוכו פעילות של חברה המבצעת אופטימיזציה אוטומטית למסעות פרסום באינטרנט - "אלגומייזר" (ששינתה אחר כך את שמה ל"גיקס אינטרנט").
החזקות

במשך השנים החזיקה "מעריב החזקות" בבעלות מלאה או חלקית בעשרות אמצעי תקשורת וחברות תקשורת המונים.
החזקות > טלוויזיה

טלעד - באפריל 1992 הצטרפה החברה לקבוצת טלעד שהתמודדה על זיכיון שידור בערוץ 2. טלעד הייתה אחת משלוש חברות שזכו במכרז והחלה לשדר בנובמבר 1993. באוקטובר 2002 החליט היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין כי מעריב החזקות חייבת למכור את מניותיה בטלעד. רובינשטיין קבע כי העבירות שבהן הורשע עופר נמרודי באותה עת, בעת שהיה מבעלי השליטה בחברה, בעקבות פרשת האזנות הסתר, הן עבירות שיש עמן קלון. מאחר ש"חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו" מנוע מי שהורשע בעבירות שיש עמן קלון מלהחזיק מניות זכיינית בערוץ מסחרי. המניות נמכרו בספטמבר 2004.
טלוויזיה בכבלים - מעריב הייתה שותפה בחברת "מת"ב - מערכות תקשורת בכבלים", יחד עם חברת דנקנר השקעות, שזכתה באוגוסט 1988 במכרז להפעלת טלוויזיה בכבלים בעיר בת ים, ואחר כך זכתה במכרז באזורים נוספים בהם נתניה, חיפה ואזור הצפון. מת"ב מוזגה לתוך חברת HOT ו-2009 רכש פטריק דרהי את החברה. מת"ב גם הייתה שותפה בחברת "013 ברק" לאספקת שירותי טלפוניה בינלאומית שהוקמה ב-1996. בשנת 1999 החלה ברק לספק גם שירותי אינטרנט. ב-2006 מוזגה החברה לתוך חברת נטוויז'ן.
ערוץ הקניות TV MALL - בפברואר 2004 רכשה "מעריב החזקות" 51% ממניות הערוץ שהוקם באותה עת. הערוץ היה אמור לעלות לשידור בכבלים ובלוויין בנובמבר 2004, אך החל לשדר לבסוף באפריל 2005. לאחר שצבר הפסדים הערוץ ירד משידור באוגוסט 2006.
החזקות > כתבי עת

"את" - ירחון לנשים,
"מעריב לנוער" - שבועון לנוער,
"מעריב לילדים" - שבועון לילדים,
"נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל" - מהדורה עברית של נשיונל ג'יאוגרפיק - ירחון אמריקאי לטבע וגאוגרפיה,
"טרוולר" - מגזין לתיירות,
"רייטינג" - שבועון לנושאי טלוויזיה, פנאי ובידור,
"עיצוב" - מגזין לאדריכלות,
"להיות הורים" - מגזין להורים,
"ביג טיים"- מגזין לסגנון חיים,
"מותק"- מגזין העוסק בנושא אהבה, זוגיות ויחסים.
החזקות > מקומונים

רשת המקומונים של "מעריב", הוקמה ב-1998 ונסגרה במאי 2013, היא כללה את:
"זמן תל אביב" - תל אביב
"זמן חיפה" - חיפה
"זמן קריות" - הקריות
"זמן מקומי" - ראשון לציון
"זמן חולון בת ים" - חולון ובת ים
"זמן הדרום" - אשדוד
"זמן ירושלים" - ירושלים והסביבה. העיתון הוקם בשנת 1999, תחת השם "כל הזמן" במטרה להוות תחרות למקומונים "עיתון ירושלים" ו"כל העיר". העורך הראשון של העיתון היה אבי זילברברג. בתחילת שנת 2009 שינה העיתון את שמו ל"זמן ירושלים".
"זמן השרון" - השרון
"זמן מבשרת" - מבשרת ציון
"זמן הנגב" - הנגב,
"זמן חדרה" - חדרה
"זמן נתניה"- נתניה
"הדף הירוק" ו"קו למושב" - קיבוצים ומושבים
"זמן שוהם" - שוהם
"זמן מודיעין" - מודיעין
"כל-בי" - באר שבע
החזקות > אינטרנט

ב-1999 השיקה "מעריב החזקות" אתר אינטרנט, שהוקם על ידי חברה חדשה שהוקמה לצורך כך בשם "מעריב אינטרנט" והייתה בבעלות "מעריב החזקות" (75%) ואייל רינות (25%). רינות ניהל את החברה ביחד עם אשתו, סמדר נמרודי-רינות, אחותו של עופר נמרודי (אז בעל השליטה בחברת מעריב החזקות). ב-2002 רכשה "מעריב החזקות" את מלוא הבעלות באתר.
ב-6 ביוני 2004, לאחר השקעה של 25 מיליון שקל, עלה אתר מעריב במיתוג ועיצוב חדש ושינה את שמו מ"מעריב online" ל-"nrg מעריב", ופעל תחת הכתובת nrg.co.il, במטרה לבנות מותג אינטרנט שיתחרה בפופולריות של אתר ynet. עשר שנים אחר כך ב-2014 נמכר האתר ל"ישראל היום", ושינה שמו ל"nrg".
החזקות > החזקות נוספות

בית דפוס להדפסת עיתוני הקבוצה ולמתן שירותי דפוס שנמצא בבת ים. בדצמבר 2013 רכש העיתון "ישראל היום" את בית הדפוס. העיתון "מעריב" באותה עת החל להיות מודפס בבית הדפוס של קבוצת הארץ. החברה החזיקה בית דפוס נוסף באותו מתחם, שהיה שייך במקור להוצאת הוצאת א. לוין אפשטיין, בית דפוס זה שימש להדפסת מגזינים. בית דפוס עצמו גם היה בעל חובות כבדים בעת שהקבוצה הכריזה על חדלות פירעון.
"מעריב קונגרסים" - חברה שארגנה כנסים.
הד ארצי - חברת תקליטים שהייתה בבעלות חברת "מלונות הכשרת הישוב" וב-1999 נמכרה לחברה האחות מעריב החזקות תמורת 29 מיליון שקל במזומן. החברה נמכרה ב-2003. הד ארצי החזיקה גם בבעלות על:
הוצאת ספרים "ספרית מעריב", שרוב פעילותה נסגרה ב-2002, ולבסוף נמכרה ל"כתר ספרים" ב-2012.
זיכיון רשת חנויות המוזיקה טאוור רקורדס בישראל.
בית מעריב -  בניין המשרדים של הקבוצה בתל אביב, הועמד למכירה במכרז בדצמבר 2008, לאור הקשיים הכלכליים אליהם נקלע החברה. הוא נמכר לחברת האם הכשרת היישוב בינואר 2009, העיתון עזב את המבנה באוקטובר 2013, והוא נהרס בדצמבר 2019 לטובת הקמת מגדל משרדים חדש בן 42 קומות.
חברת ההפצה "גל מעיתון" - חברה שסיפקה את שירותיה לעיתון מעריב והמגזינים שלו באופן בלעדי והעסיקה כ-900 עובדים. היא נסגרה במאי 2013 והעיתון עבר להיות מופץ באמצעות חברת בר שיווק והפצה.
Lords of Summer Tour

Lords of Summer Tour היה סיבוב ההופעות השלושים-ושישה של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה, אשר החל ב-9 במאי 2015 והסתיים ב-19 בספטמבר באותה שנה. סיבוב הוא הסיבוב השני (אחרי Metallica By Request Tour) לקידום הסינגל "Lords of Summer" שהוציאה הלהקה לאור ב-19 במרץ 2014.
לאחר ההופעה השלוש-עשרה, סיבוב ההופעות נעצר על מנת לקיים את ההופעה האחרונה בקוליסי פפסי לפני סגירתו (הופעה 14) וההופעה הראשונה במרכז וידאוטרון, אשר נועד להחליפו (הופעה 15).
רשימת שירים

רשימת השירים הבאה מציגה את הופעת הלהקה בעיר הרוק, ריו דה ז'ניירו, ברזיל ב-19 בספטמבר 2015 ואינה מייצגת בהכרח הופעות אחרות שהתקיימו במסגרת סיבוב הופעות זה.
"Fuel"
"For Whom the Bell Tolls"
"Battery"
"King Nothing"
"Ride the Lightning" / דודל של קירק האמט
"The Unforgiven"
"Cyanide"
"Wherever I May Roam"
"Sad but True" / דודל של רוברט טרוחיו
"Turn the Page"
"The Frayed Ends of Sanity"
"One"
"Master of Puppets" / סולו גיטרה של קירק האמט
"Fade to Black"
"Seek & Destroy"
הדרן
"The More I See" / "Whiskey in the Jar"
"Nothing Else Matters"
"Enter Sandman"
הופעות

| #> אמריקה הצפונית | תאריך> אמריקה הצפונית | עיר> אמריקה הצפונית | מדינה> אמריקה הצפונית | מתחם> אמריקה הצפונית | מופע חימום> אמריקה הצפונית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 9 במאי 2015 | לאס וגאס | ארצות הברית | מגרשי הפסטיבל של לאס וגאס | לינקין פארק |
אירופה
| 2. | 29 במאי 2015 | גלזנקירכן | גרמניה | פלטינס ארנה | פיית' נו מור |
| 3. | 31 במאי 2015 | מינכן | גרמניה | האצטדיון האולימפי | פיית' נו מור |
| 4. | 2 ביוני 2015 | מילאנו | איטליה | זירת אסאגו סאמר | פיית' נו מור |
| 5. | 4 ביוני 2015 | וינה | אוסטריה | אי הדנובה | פיית' נו מור |
אמריקה הצפונית
| 6. | 6 ביוני 2015 | אוסטין | ארצות הברית | מעגל אמריקה | N/A |
| 7. | 1 באוגוסט 2015 | שיקגו | ארצות הברית | גרנט פארק | טיים אימפלה |
אירופה
| 8. | 20 באוגוסט 2015 | ברגן | נורווגיה | מבצר ברנהוס | משוגע |
| 9. | 22 באוגוסט 2015 | גטבורג | שוודיה | אולבי | משוגע |
אירואסיה
| 10. | 25 באוגוסט 2015 | סנקט פטבורג | רוסיה | זירת SKK | פורטונס |
| 11. | 27 באוגוסט 2015 | מוסקבה | רוסיה | האצטדיון האולימפי | ג'ק אקשן |
אירופה
| 12. | 29 באוגוסט 2015 | רדינג | אנגליה | שדרת ריצ'פילד | ברינג מי דה הורייזון |
| 13. | 30 באוגוסט 2015 | לידס | אנגליה | פארק ברמהם | ברינג מי דה הורייזון |
אמריקה הצפונית
| 14. | 14 בספטמבר 2015 | קוויבק סיטי | קנדה | קוליסי פפסי | גוג'ירה |
| 15. | 16 בספטמבר 2015 | קוויבק סיטי | קנדה | מרכז וידאוטרון | ברונס |
אמריקה הדרומית
| 16. | 19 בספטמבר 2015 | ריו דה ז'ניירו | ברזיל | עיר הרוק | מוטלי קרו |
משתתפים

ג'יימס הטפילד - זמרה, גיטרת קצב, גיטרה מובילה
קירק האמט - גיטרה מובילה, גיטרת קצב, קולות רקע
רוברט טרוחיו - גיטרה בס, קולות רקע
לארס אולריך - תופים
נח"ל צרי

נח"ל צֳרִי או נח"ל נעמה הייתה היאחזות נח"ל בערבות יריחו שהוקמה בב' שבט ה'תשל"ט, 30 בינואר 1979. בתחילה נקראה ההיאחזות "נעמה" על שם הכפר נועימה הסמוך, אולם במאי 1980 שינתה ועדת השמות הממשלתית את שם המקום לצרי. המקום יועד להיות האתר בו יוקם המושב נעמ"ה (נעמי), משום משום שלא היה אישור להקמת יישוב ממזרח לכביש הבקעה, אך לבסוף נעמ"ה כן הוקמה ממזרח לכביש.
בשנת 1985 ההיאחזות ננטשה והפכה לבסיס צבאי שסגר על יריחו מצפון בעוד מחנה חנן (מצודת הטיגארט ביריחו) סגר עליה מדרום. בשנת 2003, בהיעדר גוף התיישבותי אשר הביע את רצונו ויכולתו להתיישב בנקודה זו, פירק צה"ל את מעט המבנים שנותרו במקום, והבסיס ננטש.