stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות
גורמים עיקריים למשבר > הפרש בין היקף הקצבאות וההפקדות

ההסכם הנפוץ של קרנות הפנסיה העניק זכות לפנסיה בשיעור 2% מהמשכורת בגין כל שנת חברות. אחידות זו מעניקה זכויות מופרזות (יחסית להפקדה) למי שהיו חברים בקרן זמן קצר יחסית.
בשנות ה-50, עם הקמת המוסד לביטוח לאומי נקבעה בחוק הביטוח הלאומי אפשרות "שילוב" בין הפנסיות של הקרנות ובין קצבאות הביטוח הלאומי. לפי אפשרות זו (שהקרנות בחרו בה) ניתן היה להפחית את הפרמיה ששולמה לקרנות מן השכר ב-2.5% (גובה התשלום לביטוח לאומי באותה עת לביטוח זקנה ושאירים) ובמקביל להפחית את פנסיות הזקנה ושאירים ששילמו הקרנות במלוא הקיצבה שקיבלו עמיתי הקרנות מן הביטוח הלאומי. במשך השנים ויתרו הקרנות על זכותן לקזז את קצבות הביטוח הלאומי מן הפנסיה, אולם קיבלו פרמיה מופחתת במשך תקופה ארוכה (7.5% מהשכר במקום 10% בפנסית יסוד ו-13.5% מהשכר במקום 16% בפנסיה מקיפה).
על מנת לעודד הצטרפות לקרנות הפנסיה ובכדי לאפשר לעולים חדשים יכולת לצבירת פנסיה סבירה, הובטחה צבירה מוגדלת לעובדים שהצטרפו לקרנות בגיל גבוה יחסית. כך, לעובד שהצטרף לקרן הפנסיה 10 שנים לפני מועד הפרישה הובטחה בדרך כלל פנסיה של כ-40% מהשכר (ובקרנות מסוימות אף יותר, עד 50% בקרן פועלי הבניין) בעוד שיעור הפנסיה שהובטחה לעובדים שיצברו 35 שנות עבודה או יותר היה 70%. בשל "השילוב" עם קצבות הביטוח הלאומי, שהביא להפחתת קיצבת הביטוח הלאומי מן הפנסיה של הקרנות, לא היוותה הצבירה המוגדלת ב-10 שנים מעמסה על קרנות הפנסיה (במיוחד בקרנות בהן השכר המבוטח היה נמוך). אולם, עם ניתוק השילוב, בוטל ניכוי קיצבת הביטוח הלאומי, ובאופן זה, הוענקו לרוב העמיתים שהצטרפו לקרנות (לאחר שנים של עבודה ללא הפרשה), זכויות פנסיה, העולות בערכן האקטוארי פי כמה וכמה על ההפרשות ששולמו לקרנות בגינן.
לאחר שנים שבהן הוענקו שיעורי הפנסיה המוגדלים לכל העמיתים, הוגבלה הזכאות לשיעורי פנסיה שמעל 2% לשנה רק לעולים חדשים. כך, נמשכה ההטבה לעולים שתקופת הצבירה שלהם לפנסיה קצרה, והובטחה להם פנסיה מוגדלת בעשר השנים הראשונות (עד כדי הכפלת הזכויות ואף הרבה יותר). בצעד זה נטלו קרנות הפנסיה על עצמן משימה שנועדה לממשלה ולא להן.
גורמים עיקריים למשבר > הפרש בין גילאי הפרישה ותוחלת החיים של נשים וגברים

גיל הפרישה לנשים היה 60 שנה, לעומת 65 שנה לגברים ללא הבדל בזכויות. גיל הפרישה הנמוך יותר העניק לנשים חמש שנות פנסיה יותר מאשר לגברים, ללא כל הפקדה שתכסה זכות עודפת זו. הבעיה החמירה עקב העובדה שתוחלת החיים של נשים גבוהה משל גברים. מצב זה הביא להגדלת הגירעון בקרנות שבהן מספר הנשים גבוה.
התחרות לצירוף חברים חדשים הביאה מתן תנאים מפליגים לחברים חדשים. מבקר המדינה התריע על כך באחדים מדו"חותיו:
התפתחויות בתחום התנאים בהן פעלו הקרנות שהביאו להגדלת הגירעון:
גורמים עיקריים למשבר > גידול בתוחלת החיים

הגידול בתוחלת החיים במהלך החצי השני של המאה העשרים, בלי שינוי בזכויות המבוטחים או בגובה תשלומיהם לקרנות, העמיק את הגירעון האקטוארי (בעיה זו העיקה על מערכות פנסיה רבות בעולם, ואינה ייחודית לישראל).
גורמים עיקריים למשבר > תשואה ריאלית נמוכה מהצפוי

עיקר ההשקעות של הקרנות היו בצורת איגרות חוב ממשלתיות צמודות, במסגרת "השקעה מוכרת". התשואה הריאלית לפדיון על איגרות החוב הצמודות שהיה באפשרות הקרנות לרכוש ירדה במשך השנים משיעור של יותר מ-7% לשנה בשנת 1962 לשיעור של כ-5.9% לשנה בשנת 1965 ועד ל-5.57% ב-1995.
בדו"ח השנתי שלו לשנת 1989 ציין מבקר המדינה כי "קרנות הפנסיה השקיעו בשנים 1970 - 1983 סכומים ניכרים באג"ח לא-צמודות שהנפיקה קרן ההשקעות של חברת העובדים. הריבית בגינן הייתה נמוכה במידה ניכרת משיעורי האינפלציה באותן שנים, וכתוצאה מהשקעות אלו נגרם להן הפסד הנאמד בכ-164 מיליון ש"ח (במחירי דצמבר 1988)", תקנות מס הכנסה חייבו את קרנות הפנסיה להשקיע את עיקר כספן באיגרות חוב צמודות, אך חלק קטן מהנכסים מותר היה להשקיע כהשקעה חופשית, ואלה הושקעו גם באיגרות חוב צמותות לא-צמודות. כאשר התגלתה השקעה כושלת זו, דרשו הממונה על שוק ההון באוצר ומבקר המדינה שחברת העובדים תפצה את קרנות הפנסיה על ההפסד שנגרם להן, אך האגף לביטחון סוציאלי בהסתדרות, שהיה ממונה מטעם ההסתדרות על קרנות הפנסיה, לא נענה לדרישה זו.
ד"ר יחזקאל שלום הצביע על מקרים רבים של ניהול קלוקל: "הניהול הקלוקל של קרנות הפנסיה התאפיין בעיקר במדיניות השקעות הרסנית. מדיניות השקעות זאת אף לא נבדקה ולא פוקחה על ידי רשות החיסכון - הכלי הממשלתי שנועד לפקח על קופות הגמל. מדיניות ההשקעות ההרסנית באה לידי ביטוי בהקצאת תרומות לעמותות וגופים שונים כמו אקי"ם ומרכז הפועל, מתן הלוואות בתנאים מפליגים גם למי שאינו חבר הקופה ואי-ניהול רישום נפרד של ההלוואות הניתנות ללא ריבית, רכישת מניות כור שהביאה להפסדים ניכרים ועוד". שלום הוסיף כי "במידה לא מבוטלת, הייתה זו ההסתדרות שאפשרה קיומן של תופעות של ניהול קלוקל, כל עוד הדבר היה קשור במפעלים הסתדרותיים שונים ובחברי ההסתדרות, גם כשהיה ברור כי הדבר יבוא בעתיד, בהכרח, על חשבון המבוטחים בקרנות".
על בעיה מובנית נוספת של תוכניות לביטוח פנסיוני עמד אביה ספיבק: "תוכנית הפנסיה היא דוגמה קלאסית להטבות שניתן להעניק בטווח הקצר ולקצור את פריין הפוליטי, בעוד שאת המחיר משלמים בטווח הארוך".
הצעה למיזוג הקרנות

פעמים אחדות עלתה הצעה למיזוגן של קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. במהלך השנים יוחסו למיזוג המוצע מטרות אחדות:
חיסכון בעלויות התפעול של הקרנות.
מניעת תחרות בין הקרנות, תחרות שדחפה אותן להצעת הטבות מופרזות לעמיתים.
הנהגת מדיניות אחידה ושיטת רישום נתונים אחידה, שתאפשר פיקוח מרכזי.
מתן מענה למצבן של הקרנות החלשות במיוחד, באמצעות שילובן בקרנות חזקות יותר. על מורכבותו של צעד זה העיר דב פלג, יושב ראש האגף לביטחון סוציאלי בהסתדרות: "איחוד הקרנות הוא תהליך ציבורי מסובך מאוד, משום שקבוצות העובדים החברים בקרנות החזקות צריכים להתאחד מתוך סולידריות עם המבוטחים החברים בקרנות החלשות יותר".
בוועידת ההסתדרות האחת-עשרה, שנערכה בדצמבר 1969, הודיעה הנהגת ההסתדרות על הצורך במיזוג הקרנות.
באמצע שנות ה-80 החליטה ההסתדרות על מיזוג קרנות הפנסיה ההסתדרותיות לקרן שבראשה הנהלה אחת, ובמסגרתה יפעלו שלוש חטיבות: חטיבה למפעלי ההסתדרות, חטיבת ייצור וחטיבת שירות. על החלטה זו העיר פרופ' יהודה כהנא:
המיזוג לא יוכל ליצור יש מאין, ועל כן ברור, שלא יפתור את בעיית חוסר האיזון האקטוארי....להערכת המחבר, המאמצים הרבים המושקעים במיזוג מסיטים את תשומת הלב מהבעיות האמיתיות והחשובות של קרנות הפנסיה. אומנם קיים חשש בציבור, שמיזוג קרנות הפנסיה יביא לפגיעה ניכרת בזכויות העמיתים, אך, להערכת המחבר, לא מיזוג הקרנות כשלעצמו יביא לכך, אלא שינוי בזכויות, אם יהיה, שייגרם כתוצאה מגורמים אחרים, שאינם קשורים למיזוג (למשל, בעיית האיזון האקטוארי).
במאמר שפרסם בחודש מאי 1989 הצהיר דב פלג:
השינוי הגדול ביותר במערכת הפנסיה, שייעשה כצפוי תוך חצי שנה בערך, הוא איחוד הקרנות לקרן אחת. כל הקרנות פועלות בעיקרון בכפוף לאותן תקנות ובאותם תנאים פיננסיים, אך התנאים בענפי המשק שבהם הן מבטחות שונים מאוד אלה מאלה. השונות בין הענפים גורמת שוני במצבן האקטוארי של הקרנות השונות....מתוך אחריות לכל העובדים החליטה ההסתדרות לאחד את הקרנות, כדי שתוכל להבטיח לכל המערכת ולכל עובד פנסיה מסודרת. בקרן מאוחדת ייעלם הסיכון הענפי וניתן יהיה להתאים את המשתנים שבבקרה כדי להביא ליציבות המערכת.
ההסתדרות לא הגשימה תוכניות אלה למיזוג הקרנות. מיזוג הקרנות, מבחינה תפעולית ומבחינת זכויות העמיתים, נעשה רק לאחר הלאמתן.
הצעה לחוק פנסיה חובה

חוק פנסיה חובה, המבטיח ביטוח פנסיוני לכל עובד, נתפס על ידי ההסתדרות כדרך לפתרון בעייתן של קרנות הפנסיה, תוך שימור מעמדה בתחום זה.
בוועידת ההסתדרות האחת-עשרה, שנערכה בדצמבר 1969, עלתה הצעה להנהגת פנסיית חובה לכלל השכירים באמצעות קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. מזכ"ל ההסתדרות, ירוחם משל, נימק זאת:
החוק יבוצע באמצעות קרנות הפנסיה הקיימות. אין המדינה צריכה ליטול על שכמה משימות שהחברה כבר נטלה על עצמה באופן וולונטרי. אנו מצדדים בפיקוח ממשלתי מלא על הקרנות. אולם, עם זאת אנו תובעים, כי הממשלה תתבסס על קרנות הפנסיה הקיימות לצורך ביצוע החוק המוצע.
ד"ר יחזקאל שלום ניתח את משמעותה של הצעה זו:
למעשה, הצעת ההסתדרות ניסתה לשלב מספר אינטרסים חיוניים עצמיים. הכללת כל המבוטחים השכירים תחת כנפי הקרנות ההסתדרותיות תבטיח כניסתם של מאות אלפי עובדים לקרנות הפנסיה ותשפר, לפחות זמנית, את המצב האקטוארי של הקרנות, ואילו מניעת כניסתן של קרנות חדשות לתחום הפנסיוני המשלים, על ידי קביעת ספי כניסה גבוהים ומחמירים, תבטיח את הבלעדיות של קרנות הפנסיה ההסתדרותיות ותבצר את מעמדה של ההסתדרות.
ההצעה לחוק פנסיה חובה לא התממשה, אף שעלתה לדיון מפעם לפעם ביוזמתם של גורמים שונים. אולם, בתחילת שנת 2008 ננקט צעד אחר להגשמת מטרה זו, באמצעות צו הרחבה המחייב מתן ביטוח פנסיוני לכל עובד בישראל.
צעד ראשון: רפורמה בתקנוני קרנות הפנסיה ההסתדרותיות

זכויות העמיתים בקרנות הפנסיה ההסתדרותיות נקבעו בתקנון של כל אחת מהקרנות. בשנת 1973 הציע אקטואר ההסתדרות, יצחק בלאס, רפורמה בתקנונים של קרנות הפנסיה. ההצעה כללה שיעור פנסיה אחיד לכל שנת חברות (להבדיל מהצבירה המואצת מהשכר בעשר השנים הראשונות), הגדלת הפנסיה במקרה של פרישה מאוחרת (לאחר גיל 65), חישוב השכר הקובע לפנסיה על פי השכר במשך כל תקופת החברות בקרן (ולא כפי שהיה נהוג, ללא בסיס אקטוארי, על פי השכר בשלוש השנים האחרונות), השוואת גיל הפרישה לנשים לזה של גברים, הגדלת דמי התשלומים לקרנות, ועוד.
בעקבות הצעות אלה ועליית "הליכוד" לשלטון הקימה ההסתדרות בסוף 1977 את הוועדה לרפורמה בקרנות הפנסיה, בראשות אוריאל אברהמוביץ. הוועדה גיבשה תוכנית לרפורמה, אך היא לא יושמה.
ב-4 ביוני 1979 נחתם הסכם קיבוצי בין ההסתדרות הכללית לבין התאחדות התעשיינים, בדבר הנהגת פנסיה מקיפה בתעשייה. בעקבות ההסכם הוכנסו שינויים רבים בתקנון של קרן הפנסיה "מבטחים", ובעקבות זאת שונו גם התקנונים של הקרנות ההסתדרותיות האחרות. השינויים כללו גם מימוש אחדות מהמלצותיו של בלאס. כן בוטלה במסגרת זו האפשרות להצטרף לפנסיית יסוד, והמצטרפים החדשים הופנו למסלול של פנסיה מקיפה, המבטיח ביטוח פנסיוני טוב יותר, על בסיס תשלומים גבוהים במידה ניכרת.
רפורמה זו לא עצרה את התרחבות הגירעונות האקטואריים בקרנות הפנסיה, אך האטה התפתחות זו.
צעד שני: העלאת התשלומים לקרנות

בקרנות הפנסיה פעלו שני מסלולים:
פנסיית יסוד, מסלול שבו שולמו 10% מהשכר: 5% מהעובד ו-5% מהמעביד;
פנסיה מקיפה, מסלול שבו שולמו 16% מהשכר: 5% מהעובד, 5% מהמעביד ו-6% נוספים מהמעביד (על חשבון פיצויי פיטורים לעובד).
בחודש אפריל 1988 שונו תקנוני הקרנות, והתשלומים הועלו לשיעורים הבאים:
פנסיית יסוד: 11.5% מהשכר: 5.5% מהעובד ו-6% מהמעביד;
פנסיה מקיפה: 17.5% מהשכר: 5.5% מהעובד, 6% מהמעביד ו-6% נוספים מהמעביד (על חשבון פיצויי פיטורים לעובד).
לדברי דב פלג, משרד האוצר מנע במשך 4 שנים העלאה זו, בכך שסירב להכיר בה לצורכי מיסוי. העלאה זו שיפרה במעט את מצב הקרנות, אך הייתה רחוקה מלהביאן לאיזון אקטוארי.
בסוף 1991 היה הגירעון האקטוארי כ-25 מיליארד ש"ח, ובסוף 1996 הוא הגיע ל-53 מיליארד ש"ח.
העלאה מהותית של דמי החבר נעשתה בחקיקה, במהלך שנמשך שנים אחדות, החל משנת 2003 (ראו "הסדר קרנות הפנסיה הגרעוניות" להלן).
צעד חמישי: העלאת גיל הפרישה

צעד נוסף לשיפור המאזן האקטוארי של קרנות הפנסיה נעשה בחוק גיל פרישה, שנכנס לתוקף ב-1 באפריל 2004, והעלה בשנים אחדות את גיל הפרישה (הגיל שבו העמית בקרן פנסיה הופך לגמלאי ומתחיל לקבל פנסיה מקרן הפנסיה), ובכך הגדיל את הכנסותיהן של הקרנות ובעיקר הקטין את הוצאותיהן. במסגרת חוק זה הועלה בהדרגה גיל הפרישה לגברים מ-65 שנים ל-67 שנים, וגיל הפרישה לנשים הועלה בהדרגה מ-60 שנים ל-64 שנים (תהליך העלאת גיל הפרישה לנשים טרם הסתיים).
על משמעותו של צעד זה מבחינתם של עמיתי קרנות הפנסיה ניתן לעמוד באמצעות מחירה של החלטה של עמית לשמר את המצב הקודם. גבר שגיל הפרישה שלו נדחה ל-67, ומעוניין לפרוש בגיל 65, יאבד בשל כך 13.6% מהפנסיה שלו, ואישה שגיל הפרישה שלה נדחה ל-64, ומעוניינת לפרוש בגיל 60, תאבד בשל כך 24.6% מהפנסיה שלה.
לדברי "עמיתים", קביעת גיל הפרישה לנשים ל-62 שנים במקום 64 שנים, תגרום ל"עמיתים" לגירעון אקטוארי של 3.5 מיליארד ש"ח.
מצבן של הקרנות הגרעוניות לאחר מימוש ההסדר

בשנת 2008 נכללו בהסדר קרנות הפנסיה הגרעוניות למעלה מ-200,000 גמלאים וכ-200,000 מבוטחים פעילים.
מאזניהן של הקרנות הגרעוניות לסוף שנת 2007 מציגים את התמונה הבאה:
| שם הקרן | התחייבויות (במיליארדי ש"ח) | נכסים (במיליארדי ש"ח) | גירעון אקטוארי (במיליארדי ש"ח) | שיעור הגירעון מההתחייבויות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מבטחים | 133.7 | 100.3 | 33.4 | 25% |
| מקפת | 41.8 | 31.5 | 10.3 | 25% |
| קג"מ | 48.8 | 23.3 | 25.5 | 52% |
| נתיב | 15.2 | 2.3 | 12.9 | 85% |
| פועלי בנין | 5.4 | 0.4 | 5.0 | 92% |
| פועלים חקלאיים | 2.6 | 0.37 | 2.23 | 86% |
| אגד | 5.6 | 2.2 | 3.4 | 61% |
| הדסה | 3.1 | 1.7 | 1.4 | 45% |
| סה"כ | 256.3 | 162.1 | 94.2 | 37% |

גירעונות אלה הם גירעונות "לפני סיוע ממשלתי עתידי" והם מחושבים למעשה בהנחה כי הממשלה לא תסייע לקרנות בכל צורה שהיא (כלומר, הקרנות הוותיקות לא יקבלו את הפיצוי בגין הפחתת סכום ההשקעה שהייתה מותרת להן באיגרות חוב מיועדות וכן יימנע מהן היתרון שבהנפקת איגרות חוב מיועדות בעתיד מעבר לתשואה של 4% לשנה). לפי חישוב זהה, גם לקרנות הוותיקות הנחשבות "מאוזנות" יש גירעונות אקטואריים משמעותיים, שכן גם הן נהנות מ"סיוע ממשלתי עתידי" (ואף, במידת מה, גם "קרנות הפנסיה החדשות" נהנות מסיוע ממשלתי באמצעות אג"ח מיועדות).
כיוון שבשנת 1995 נסגרו הקרנות למצטרפים חדשים, מספר עמיתיהן הכולל (פעילים וגמלאים) צפוי להצטמצם בהדרגה, ובפרט יצטמצם מספר העמיתים הפעילים, עם הפיכתם לגמלאים. כתוצאה מכך ילכו ויפחתו תקבולי הקרנות מפרמיות (דמי ביטוח). לעומת זאת, בשלב ראשון יגדלו תשלומי הפנסיה של הקרנות (עקב גידול במספר הגמלאים), ולאחר שיגיעו לשיא ייפחתו תשלומי הפנסיה (עקב פטירתם של הגמלאים). ההערכה היא שבשנת 2050 מספר העמיתים שייוותרו יהיה זניח. עד למועד זה צפויה הממשלה להזרים לקרנות עשרות מיליארדי שקלים, כדי לאפשר להן לעמוד בהתחייבויותיהן לעמיתים.
על גורמי המשבר בקרנות הפנסיה עמדה בקצרה מנכ"ל "עמיתים", יעל אנדורן:
לא היה קשר בין ההפרשה של החוסך במשך השנים לבין גובה הפנסיה שלו. נתנו הבטחות לקבוצות אוכלוסייה מסוימות ועד היום אנחנו מתדיינים בבתי משפט בקשר לתביעות של אוכלוסיות מיוחדות, כגון מקורות ואגד. היה בזבוז גם במשאבים וגם בכוח האדם. מעבר לכך, אנחנו תובעים מההסתדרות להשיב לנו חצי מיליארד שקל שהיא לקחה מהקרנות לרכישת נכסים שנרשמו על שמה. ההסתדרות טוענת שלא ניתן לברר את זה כי זה היה מזמן, אבל הדבר צריך להתברר.
בקרנות הפנסיה הוותיקות נקבע במשך שנים רבות ששיעור פנסיית השאירים לאלמן יהיה חצי משיעור פנסיית השאירים לאלמנה. בעקבות עתירה לבג"ץ החליטה הכנסת לבטל העדפה זו, והובילה להשוואת שיעור הפנסיה לאלמנים לזה של אלמנות, בדרך של הגדלת תשלומי הפנסיה לאלמנים.
במרץ 2018 הודיעה "עמיתים" שמחמת גירעון מצטבר של כ-200 מיליון ש"ח בשנה, שנגרם כתוצאה מעיכוב העלאת גיל הפרישה לנשים, תקוצץ הפנסיה לעמיתי הקרנות הגרעוניות בכ-1.5%.
פנסיה תקציבית

בנוסף לפנסיה צוברת, במסגרת קרנות הפנסיה, פועלת בישראל פנסיה תקציבית, בעיקר במגזר הציבורי, שבמסגרתה אין צבירה לכיסוי ההתחייבויות לפנסיה, אלא הפנסיה משולמת מתקציבו השוטף של הארגון. נחום ורמוס, אקטואר האוצר, התייחס למשמעות של גישה זו מבחינת המאזן האקטוארי, באומרו: "למעשה, קרן הפנסיה הגדולה ביותר בארץ היא ממשלת ישראל, שכן הממשלה אחראית ישירות ובעקיפין לפנסיה תקציבית של כ-300 אלף עובדים. קרן הפנסיה הממשלתית הזו פועלת עם גירעון אקטוארי בשיעור של 100% מההתחייבויות".
בתחילת המאה ה-21 החל משרד האוצר בצעד שנועד לבלימת התרחבותה של בעיית הפנסיה התקציבית, באמצעות הפניית עובדי מדינה חדשים לפנסיה צוברת.
לקריאה נוספת

יחזקאל שלום, "המשבר במערכת הפנסיה בישראל", רבעון לבנקאות, יולי 2004. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יהודה כהנא, ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל, הוצאת עתרת, 1988, פרק ט"ו: הסדרי הרציפות, התשואה והאיזון האקטוארי בקרנות הפנסיה.
מאיר בננסון (עורך מדעי), גמלאות - כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, הוצאת המדור לפנסיה של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, גליונות 1 - 12, 1958 - 1965.
דירוג פסיכוטכני ראשוני

דירוג פסיכוטכני ראשוני (הידוע בראשי התיבות: דפ"ר) הוא ציון שניתן על ידי צה"ל ומשטרת ישראל למועמדים לגיוס, שאמור לשקף את היכולת השכלית של המועמד. הציון ניתן על סמך סוללת מבחני אינטליגנציה.
היסטוריה > בצבא

ציון הדפ"ר משמש כאחד המרכיבים המרכזיים, בקביעת קבוצת האיכות (קב"א) של המלש"ב. כאשר ניתנה לכל מועמד בדרך כלל, הזדמנות אחת בלבד לביצוע המבחנים ולא ניתן היה לעשות מבחן חוזר.  שיטה זו יצרה לא אחת, מצב, בו מי שבאופן מקרי לא הצליח בבחינה, היה משובץ לתפקיד צבאי באופן שאינו תואם את רמתו.
החל משנות ה-2000, בוצעו מבחני הדפ"ר באופן ממוחשב ובהם ארבעה מבחנים עבור מועמדים לגיוס לצה"ל. ביצוע מהיר הוא מרכיב מרכזי במבחנים ובעלי לקות למידה זכאים להארכת זמן. עד שנת 2009, לא הובא ציון הדפ"ר לידיעת המועמד לגיוס. אולם בעקבות פסק דין, שניתן בסוף שנת 2009, נמסרים ציוני הדפ"ר לידי המועמדים לגיוס לצה"ל. עם השינוי ב-2021, מובטח גם שיקוף כמעט מלא, וציוני המבחנים יועברו לנבחנים לפי פילוחים
החל מאוקטובר 2021, הוחלפו המבחנים במבחני התאמה חדשים ומורחבים, ניתנה הזכות לאבחונים חוזרים למי שציוניו נמוכים וירצה לשפרם, ומשך האבחונים והראיונות בצו הראשון ירד משבע שעות לארבע. נוסף על כך הותר השימוש במחשבונים, במהלך המבחן.
שיטת המיון החדשה לצה"ל תושלם במלואה בתוך שנתיים, ותכלול בחינת מספר גורמים רחב כמו: חוסן נפשי, התמדה, זיכרון עבודה, התמצאות במרחב, יכולות מוטוריות עדינות ועוד. בנוסף, יאובחנו גם יכולות עבודה בצוות, כישורי מנהיגות ומוביליות חברתית, תחביבים, ציונים ומגמות לימוד על בסיס נתונים שיעביר משרד החינוך לצבא, ועוד.
קיימים מגוון ספרים וקורסים להכנה למבחנים. החל מאוקטובר 2021 מועברים למלש"בים שאלונים לדוגמה באתר מיטב, כדי שיוכלו להתכונן למבחני הצו הראשון.
היסטוריה > במשטרה

בראשית ימי משטרת ישראל נדרשו מועמדים לגיוס למשטרה להיות בעלי דפ"ר של לפחות שלוש, אך באמצע שנות ה-60 הועלה הרף לדפ"ר של חמש. עם זאת, דו"ח של מבקר המשרד לביטחון פנים מצא שבמקרים רבים גויסו מועמדים שלא עמדו בדרישות.
מועמדים למשטרה יכולים לעשות את המבחן שוב לאחר שנה.
דירוג

הדפ"ר ניתן מתוך סולם הכולל תשעה ערכים, שבצה"ל מוצגים על ידי הציונים 10–90. בעבר הציונים הוצגו בסולם 1 עד 9 כש-9 הוא הגבוה ביותר ומקבלי ציון מתחת ל-3 לא גויסו. הדירוג הפסיכוטכני הראשוני נקבע ע"פ תוצאות מבחנים הבודקים את יכולות החשיבה. הטווח נע בין 10 ל-90. הציון אינו בהכרח סופי ועשוי להשתנות עד ליום הגיוס.
ביקורת

מספר גורמים הביעו ביקורת על שיטת הדירוג הפסיכוטכני הראשוני.
לטענת הסוציולוג ד"ר זאב לרר בספרו "הקוד האתני", למבחני הדפ"ר הייתה הטיה תרבותית, בניגוד להתיימרותם להיות אובייקטיביים ומדעיים. לדבריו, נמצאו הבדלים בתוצאות מבחן זה עבור יוצאי ארצות שונות. הוא הוסיף כי הוכח שמבחנים אלו לא שיקפו את יכולותיהם של עולים חדשים עקב הטיה תרבותית, שכן במבחנים חוזרים לאחר תקופת ההסתגלות לצבא הפערים בציוני המיון הצטמצמו או נעלמו.
דו"ח מבקר המדינה משנת 2016 ציין כי נעשה שימוש שוטף במחשבים במהלך הבחינות של המיון האיכותי. לפי הדו"ח המחשבים הללו עלולים להיות תקולים ולא מתאימים לבחינה: "קיימים מסכי מחשב רבים מלוכלכים, מקושקשים וחרוטים עד כדי כך שהדבר מקשה על מלש"בים בביצוע המבחנים". בנוסף, מבקר המדינה העיר על כך שקיימות צפיפות ומצוקת עמדות ברוב החוליות הפסיכוטכניות בלשכות הגיוס.
באוקטובר 2021 צה"ל ערך שינויים מהותיים במבחני הדפ"ר, בתגובה לביקורות כלפי שיטת המיון. השינויים כללו אפשרות לערער על ציון הדפ"ר ולהיבחן במבחן חוזר, ופרקים במבחן המשתנים במהלך הבחינה בהתאם ליכולות הנבחן.
משמעות המילה בסלנג

בעגה הישראלית, המילה דפ"ר היא מילה נרדפת למילים טיפש ואידיוט ומציינת אדם המפגין בורות, או מנת משכל נמוכה.
ראו גם

קב"א
הערות שוליים

1 2 3 4  הסוף לקב"א ולדפ"ר בצה"ל: אבחוני מיון והתאמה חדשים למתגייסים, באתר ynet, 11 באוגוסט 2021
↑  דוח שנתי 53א לשנת 2002 >> סדרי המיון והשיבוץ לתפקידים של מיועדים לשירות ביטחון - עמ' 129–130, באתר מבקר המדינה
↑  גלעד גרוסמן‏, מעכשיו תוכל לדעת אם אתה חייל דפ"ר, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2009
↑  השינויים בהתאמות החדשות במבחן הדפ"ר, באתר מתגייסים
↑  משטרת מחוז תל אביב תשתף את הציבור, דבר, 15 בינואר 1967
↑  עומרי אפרים, בלי דפ"ר מינימלי - אבל מגויסים למשטרה, באתר ynet, 30 באוקטובר 2011
↑  הליך המיון לגיוס, אתר משטרת ישראל
↑  זאב לרר, פרק 2: הדפ"ר וההטייה התרבותית, הקוד האתני: קב"א, מזרחים, אשכנזים, ירושלים: מכון ון ליר, 2021, עמ' 54 - 57
↑  מבקר המדינה, צבא הגנה לישראל, דוח שנתי 67א, 2016, עמ' 1135
↑  מבחני המיון וההתאמה החדשים של צה"ל, באתר צו ראשון, ‏2021
קארל לוין

קארל מילטון לוין (באנגלית: Carl Milton Levin;‏ 28 ביוני 1934 – 29 ביולי 2021) היה פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת מישיגן משנת 1979 ועד לשנת 2015, תקופת הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של מדינת מישיגן. היה גם הסנאטור הבכיר (הוותיק) המייצג את מישיגן, ועם פרישתו הפכה דבי סטייבנו לסנאטורית הבכירה. הוא שימש בין היתר כראש "החטיבה היהודית" במפלגה הדמוקרטית וכיושב ראש ועדת הכוחות המזוינים בסנאט.
ראשית חייו

לוין נולד בדטרויט, מישיגן, להורים יהודים, בס לוינסון וסול ר. לוין. משפחתו פעילה שנים רבות בפוליטיקה של מדינת מישיגן. אחיו הבוגר, סנדר לוין, מייצג את המחוז ה-12 של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית מאז 1983. בנו של סנדי, אנדי לוין, היה האנליסט של הסתדרות העובדים האמריקאית AFL-CIO ומאוחר יותר הפסיד במרוץ לסנאט מטעם מישיגן. דודו של קארל, תיאודור לוין, כיהן כשופט ראשי בבית המשפט הפדרלי של המחוז המזרחי של מישיגן. בן דודו, ג'וזף לוין, היה מועמד לבית הנבחרים.
לוין למד בבית הספר הציבורי של דטרויט וסיים תואר ראשון בקולג' של סוורתמור ב-1956 ודוקטור למשפטים בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת הרווארד ב-1959. לאחר קבלת התואר במשפטים הצטרף ללשכת עורכי הדין של מישיגן ופתח בקריירה משפטית, במסגרתה שימש בין השאר בתפקיד עוזר לתובע הכללי במדינה ויועץ כללי לוועדת הזכויות של מישיגן בין השנים 1964–1967. כמו כן שימש כעוזר מיוחד של התובע הכללי של מדינת מישיגן וסנגור ציבורי ראשי לערכאות ערעור בעיר דטרויט בין השנים 1968–1969 וחבר מועצת העיר דטרויט בין השנים 1969–1977, מהן בארבע האחרונות כנשיא המועצה.
בסנאט של ארצות הברית > בחירות

לוין נבחר לראשונה לסנאט האמריקאי ב-1978, בהביסו בבחירות את הסנטור המכהן מהמפלגה הרפובליקנית ומצליף המיעוט בסנאט, רוברט פ. גריפין. במערכת הבחירות של 1984 הוא ניצח את האסטרונאוט ג'ק ר. לוסמה, בארבעה אחוזים בלבד, אולם בהמשך הביס את חבר הקונגרס ביל שוטה ב-1990, ונבחר מחדש ב-1996 וב-2002 עם התנגדות רפובליקנית מינימלית. ב-2002 גרף 61 אחוזים מהקולות כנגד המועמד הרפובליקני אנדרו "רוקי" רקובסקי, למרות הפופולריות הרבה (דאז) של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש והבחירות הצמודות למושל מישיגן באותה שנה. ב-4 בדצמבר 2006 הודיע על כוונתו להתמודד על כהונה שישית בבחירות 2008 ואף זכה בבחירות עצמן ברוב גדול של קרוב ל-63%. למרות זאת, במרץ 2013 הוא הודיע שהייתה זו מערכת הבחירות האחרונה שלו והוא לא ירוץ לבחירה מחדש ב-2014. את מקומו בסנאט ירש הדמוקרט גרי פיטרס.
בסנאט של ארצות הברית > מדיניות וחוקים > ועדת הכוחות המזוינים

לוין כיהן מ-2007 עד 2015, כיושב ראש ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט. הוא שירת כחבר הוועדה הבכיר מטעם המפלגה הדמוקרטית מאז ה-7 בינואר 1997 ובתוקף בכירותו זו כיהן כראש הוועדה בכל עת בה היוו הדמוקרטים רוב בסנאט, כמו בשנים 2001–2003 (המושב ה-107 של הקונגרס האמריקני) ועוד.
בסנאט של ארצות הברית > מדיניות וחוקים > מלחמת עיראק

עמדתו של לוין כלפי מלחמת עיראק, כמעט עד שהחלה במרץ 2003, הייתה חיובית ותומכת. בתוכנית "המהדורה המאוחרת" ב-CNN, ב-16 בדצמבר 2001, הוא אמר: "המלחמה נגד הטרור לא תסתיים כל עוד סדאם חוסיין בשלטון" וכשנה לאחר מכן, כראש הוועדה לכוחות החמושים, הוא אמר במהלך שימוע ציבורי ב-19 בספטמבר 2002, "אנחנו מתחילים באמונה המשותפת שסדאם חוסיין הוא דיקטטור ואיום לשלום וליציבות של האזור".
עם זאת, בהצבעה בסנאט, חודש בלבד אחרי כן, באוקטובר 2002, כמעט חצי שנה לפני הפלישה עצמה לעיראק, הוא שינה את טעמו והצביע נגד האישור לשימוש בכוח מול עיראק. ובשנים שלאחר הפלישה האמריקאית למדינה זו במרץ 2003, הוא אף חזר פעמים רבות על הקריאה לממשל בוש, לספק לוח זמנים לנסיגת הכוחות, ועשה כמיטב יכולתו להסרת הסיווג הביטחוני סביב מסמכים מסווגים של המודיעין האמריקאי, שטענו לקשרים בין עיראק לבין אל-קאעידה. הוא טען בתקופה זו, שהמלחמה בעיראק היא הסחה מהמלחמה בטרור. בריאיון ל-CNN ב-14 בנובמבר 2005, הוא הצהיר ש"לפני המלחמה, הנשיא טען כי לא ניתן להפריד בין סדאם חוסיין ועיראק. למעשה, הוא אמר זאת לעיתים כל כך קרובות, וניסה לקשר בין סדאם חוסיין לבין המתקפה עלינו ב-11 בספטמבר, שהעם האמריקני חשב ברובו המכריע, סדאם חוסיין השתתף בהתקפה עלינו ב-11 בספטמבר, אף שזה לא היה נכון. זאת הייתה הולכה שולל. זה היה בבירור מידע שגוי. והייתה לזה השפעה עצומה על העם האמריקני".
למרות עמדתו זו, ב-2007, שנים לאחר שארצות הברית כבר הייתה שקועה בעיראק, נרשמה התבטאות מעניינת של ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי, שהצביעה על מעורבותו הרבה של לוין במלחמה זו. בתגובה לפוליטיקאים בכירים שקראו להדחתו, סימן אל מאלכי את הסנאטורים הילרי קלינטון וקארל לוין, כמי שמתנהגים כאילו עיראק הייתה "הרכוש שלהם" וטען ושהם צריכים "לחזור לעשתונותיהם" ו"לכבד את הדמוקרטיה".
בסנאט של ארצות הברית > מדיניות וחוקים > חינוך

לוין היה תומך נלהב של הקמת משרד החינוך. לאורך השנים הוא הציע חוקים ותיקונים שונים לשיפור החינוך, כולל תיקון שהוריד באופן ניכר את גודל הכיתות כדי לעזור למורים להתרכז יותר בצרכי התלמידים באופן פרטני. לוין גם תמך, אף אם בהיסוס בחוק "שום ילד לא נשאר מאחור" (No Child Left Behind Act), לאחר שהתאכזב מהטיוטה האחרונה של חוק זה, שחתכה חלק ניכר מהמימון לילדים עם מוגבלויות שהובטח בטיוטה ההתחלתית.
בסנאט של ארצות הברית > מדיניות וחוקים > אנרגיה

הסנאטור לוין הורה לתת-הוועדה לביטחון פנים וענייני ממשל בנושא חקירות, לחקור האם המשרד למדיניות אנרגיה גרם לעלייה במחיר של הנפט הגולמי. כמו כן הוביל חקירה ב-2001, בניסיון לעלות על הגורם לדירבון עליית מחיר הבנזין באותו קיץ. עם זאת, לוין התנגד להעלאת יעילות הדלק לרכב.
קארל לוין והקונגרס עבדו על העברת חוק אנרגיה מקיף קרוב לשלוש שנים. בשנים האחרונות הוכח שיש קושי לסנאט ולבית הנבחרים להסכים על חוק אנרגיה שיאזן את הצורך לאנרגיה הניתנת למימון ואמינה, עם מחויבות להגן על הסביבה והבריאות הציבורית. ב-2005 הקונגרס העביר את חוק "מדיניות אנרגיה 2005". החוק מעלה את ההשקעה הפדרלית בטכנולוגיה מתקדמת לכלי רכב, המכוונת לשפר את כלכלת הדלק, אוסר על שפיכת דלק באגמים הגדולים, מעודד צעדים לשיפור האמינות של השימוש במכוניות חשמליות, והופך את שימור ויעילות האנרגיה למרכיב מרכזי של האסטרטגיה של האנרגיה הלאומית.