stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינדיאנפוליס (CA-35)

| --- | --- |
הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס בנמל פרל הארבור, 1937
הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס בנמל פרל הארבור, 1937
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת כבדה
 צי:   צי ארצות הברית
 דגל הצי:  
 סדרה:  פורטלנד
 אוניות בסדרה:  מדחף 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  New York Shipbuilding Corporation 
 הושקה:  7 בנובמבר 1931
 תקופת הפעילות:  15 בנובמבר 1932 – 30 ביולי 1945 (12 שנים)
 אחריתה:  טובעה על ידי צוללת יפנית ב-30 ביולי 1945
 מיקום:  12°02′00″N 134°48′00″E﻿ / ﻿12.033333333333°N 134.8°E﻿ / 12.033333333333; 134.8 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  9,800 טון
 אורך:  186 מטר
 רוחב:  20 מטר
 שוקע:  5.28 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  32.7 קשרים (59 קמ"ש)
 גודל הצוות:  629 קצינים ומלחים ברגיעה, 1,269 בזמן מלחמה
 הנעה:  8 דוודים בהספק 107,000 כ"ס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  9 תותחים בקוטר 8 אינץ' (203 מ"מ), 8 תותחים בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ)
 מטוסים:  שניים מדגם OS2U קינגפישר
 
אינדיאנפוליס (CA-35) הייתה סיירת כבדה מסדרת פורטלנד ששירתה בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה והייתה אוניית הדגל של אדמירל ריימונד ספרואנס, מפקד הצי החמישי באוקיינוס השקט. בפברואר 1945 היא סייעה בקרב איוו ג'ימה, במרץ היא השתתפה בקרב על אוקינווה. ב-30 ביולי 1945 היא טובעה בידי צוללת יפנית, ומעל 850 מלוחמיה טבעו או נהרגו בים.
ב-19 באוגוסט 2017 נמצאו שרידיה על ידי צוות חיפוש שמומן בידי פול אלן, על קרקעית ים הפיליפינים בעומק של כ-5,500 מטר.
משימה חשאית

במשימתה האחרונה היא שימשה להעברת חלקים מהפצצה הגרעינית "ילד קטן" לאי טיניאן באוקיינוס השקט. הסיירת הגיעה לאי ב-26 ביולי 1945, וארבעה ימים מאוחר יותר, בדרכה חזרה, ב-30 ביולי בשעה 00:14, היא טובעה בים הפיליפינים בידי צוללת יפנית. במשך שלושה ימים לא הבחין פיקוד הצי בחסרונה של הסיירת, עד שבשעות הבוקר של היום הרביעי לאחר הטביעה חלף מטוס אמריקני באזור והבחין בניצולים. תוך כמה שעות הגיע למקום מטוס-ימי, שהצניח לניצולים מזון וסירות הצלה. הטייס, אדריאן מארקס, הבחין בכרישים ארוכי-גף הסובבים את האנשים, ותוך הפרת הפקודות שניתנו לו נחת על המים כדי להבהיל את הכרישים ולסייע לניצולים. מתוך 1,199 האנשים ששהו על סיפונה, כ-300 נהרגו בהתקפה עצמה והיסטוריונים אינם יודעים לומר בוודאות כמה מלחים נטרפו למוות וכמה מתו בשריפה או שטבעו, כשההערכות על מספר ההרוגים במתקפת הכרישים נעות בין 50 ל-150. רק 317 מלחים ניצלו.
הצי הטיל את האחריות לאסון על מפקד הספינה, צ'ארלס בטלר מקווי השלישי, והוא הועמד למשפט בפני בית דין צבאי על אי מילוי הוראה. אף על פי שמאות ספינות אמריקניות טובעו במלחמת העולם השנייה, מקוויי היה המפקד היחיד שנשפט על אובדן ספינה. הוא לא הודח מהצי, אך התקרית העיבה על חייו ובמשך שנים הוא קיבל מכתבי נאצה לביתו. ב-1968 הוא התאבד בגיל 70. אחרוני השורדים יצאו למערכה כדי לטהר את שמו, וב-2001 זכה מקווי לחנינה מהקונגרס.
בתרבות הפופולרית

בסרט "מלתעות", שיצא בשנת 1975, מספר המלח קווינט שהוא ניצול הסיירת, ומתאר את סיפור טביעתה ומתקפת הכרישים מנקודת מבטו.
באוגוסט 2016, יצא לאקרנים הסרט "ספינת מלחמה אינדיאנפוליס: אנשי הגבורה" בכיכובו של ניקולס קייג', המגולל את סיפור הטביעה של הספינה והחילוץ של אנשיה, ואת המשפט הצבאי שנערך בעקבות הסיפור.
הערות שוליים

↑  Wreckage of USS Indianapolis found in Philippine Sea,‏ IndyStar, מרשת USA Today,‏ 19 באוגוסט 2017
1 2 3  אוריה כנף‏, סיפורה של מתקפת הכרישים הנוראה בהיסטוריה, באתר וואלה, 17 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603693005171  NKC: mzk2005304630  SNAC: w65f9jpv  VIAF: 144249388   WorldCat (עם VIAF): 144249388 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מלחמת העולם השנייה ובנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה

| --- | --- |
 סמל חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה  סמל אמצעי של חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה  סימן הדרגה של חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  משרד ההגנה
 סוג:  זרוע האוויר והחלל
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 2011 – 1 באוגוסט 2015 (3 שנים)
 מלחמות:  משבר קרים   מלחמת האזרחים בסוריה
חיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה (Войска Воздушно-космической обороны) היה החיל הצעיר ביותר בצבא רוסיה. המפקדה הראשית של החיל הייתה הפיקוד האסטרטגי המאוחד להגנת האוויר והחלל שממוקם בבלאשיחה, מחוז מוסקבה ומאז משמש כמרכז ראשי להגנת האוויר והחלל של חיל החלל הרוסי. החיל היה קיים בשנים 2011 - 2015.
עם הקמת החיל, כוחות חיל החלל הפכו לחלק אינטגראלי ממנו וחיל החלל במעמדו כחיל עצמאי, בוטל.
חיל הגנת האוויר והחלל היה אחראי על מערכות ההגנה האווירית של רוסיה, לצד חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה והפעיל תחנות מעקב וניטור לווייני. חלק מהתחנות היו ממוקמות מחוץ לגבולות רוסיה. החיל הוקם על פי צו נשיאותי של נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב. בנובמבר 2011 בראש החיל הועמד גנרל-לוט
ננט אולג אוסטפנקו, שעד למינוי היה ראש חיל החלל. הוא פיקד על החיל עד לסוף שנת 2012 כאשר בראש החיל הועמד אלכסנדר גולובקו.
החיל שפעל תחילה ברמה חצי מבצעית נכנס לפעילות מבצעית ב-1 בדצמבר 2011. ב-1 באוגוסט 2015 החיל פורק והוחלף על ידי כוחות האוויר והחלל של רוסיה.
על פי צו הנשיאותי מה-3 באוקטובר 2002, ה-4 באוקטובר הוא יום של כוחות החלל הרוסיים, כשהחג מתוזמן ליום השקת הלוויין המלאכותי הראשון, שפתח את המרוץ לחלל והופעל למעשה על ידי תוכנית החלל הסובייטית, שכולה הייתה בניהול צבאי.
הרכב החיל

פיקוד החלל
מרכז התרעה על תקיפת מהחלל
מרכז בקרת החלל
מרכז ניסוי ראשי על שם הרמן טיטוב
פיקוד הגנת אוויר
יחידות הגנה אווירית
יחידת הגנה נגד טילים
קוסמודרום פלסצק
תחנת ניסוי ומחקר במחוז קמצ'טקה המהווה שטח מטרות לטילים בליסטיים במהלך ניסויי ירי.
מערך בדיקת כלים שברשות החיל "ארסנל" (Арсенал)
קציני החיל עברו הדרכה באקדמיה צבאית למדעי החלל על שם מוז'איסקי בסנקט פטרבורג. בנוסף לכך, בסנקט פטרבורג מוקם בית ספר להכנת טכנאי החיל.
ברשות החיל היו תחנות התרעה ברוסיה, בלארוס (תחנה הופעלה בשנת 2003), קזחסטן (אתר לניסוי טילים ותחנת התרעה), אזרבייג'ן (תחנה עובדת מתקופת ברית המועצות), ואוקראינה. החל משנת 1992 תחנות התרעה באוקראינה היו מופעלות על ידי אזרחי אוקראינה וכל המידע היה מועבר לרוסיה. בשנת 2005 התרחש משבר בין המדינות על רקע גובה התשלום שאוקראינה הייתה מעוניינת לקבל תמורת המידע. למרות שהמדינות היעו להסדר על גובה התשלום, רוביה החליטה להתחיל במהלך של בניית תחנות התרעה חלופיות בשטחה ונכון לשנת 2012 היא כבר לא מבקשת לקבל מידע לתחנות התרעה הממוקמות באוקראינה. אוקראינה הודיעה על הכוונה לפרק את המתקנים.
תחנת מעקב ראשית על החלל נמצאת בצפון קווקז עם תחנות נוספות הפרוסות ברחבי רוסיה. בשנת 2006 החל תהליך החלפת ציוד והקמת תחנות מדור חדש. חמש תחנות מדור חדש כבר נמצאות בשרות מבצעי ו-5 תחנות חדשות בשלבי תכנון ובנייה שונות. כחלק ממערך בקרת החלל בשנת 2004 הופעלה תחנת בקרה שנמצאת בהרי פמיר בטג'יקיסטן.
מערך הגנה נגד טילים כלל בין היתר מערכת А-135 להגנת מרחב מוסקבה.
הלוויינים הצבאיים

צי החלל הרוסי (רכיבי החלל המשרתים את רוסיה) מורכב מ-100 לוויינים. מבין אלה, 40 הם לוויינים צבאיים, 21 למטרות אזרחיות וצבאיות כאחד, ו-39 למטרות מדעיות וחברתיות.
לשם השוואה, ארצות הברית, שמחזיקה בעלותה את צי החלל הגדול ביותר בעולם, מחזיקה ב-413 לוויינים מלאכותיים. במקום השלישי נמצאת סין עם 34 לוויינים.
היסטוריה

סוכנות החלל הצבאית הוקמה בברית המועצות כבר בשנת 1955, כאשר ממשלת ברית המועצות החליטה לבנות אתר מחקר, שלימים התפרסם בעולם כקוסמודרום בייקונור, הגוף שהוקם הוכפף למשרד ההגנה הסובייטי.
בשנת 1957, לקראת תחילת שיגור לווייני תוכנית ספוטניק הוקם פיקוד שליטה ובקרה ומינהל בקרת החלל (כיום - המרכז הניסויי העיקרי לבקרת אמצעי החלל על שם טיטוב, Главный испытательный центр испытаний и управления космическими средствами имени Г. С. Титова). באותה שנה בעיר מירני במחוז ארכנגלסק החלה בנייתו של בסיס צבאי, המיועד לשיגורי טילים בליסטיים בין יבשתיים (טילים מונחים), מדגם R-7 ואחרים - בסיס שהפך לקוסמודרום פלסצק.
ב-4 באוקטובר 1957 שוגר הלוויין הראשון, "PS-1", וב-12 באפריל 1961 בוצעה הטיסה הראשונה המאוישת של החללית "ווסטוק" עם הקוסמונאוט יורי גגארין בסיפונהּ. מאז, כל התוכניות המקומיות והבינלאומיות לשיגורי חלל בוצעו בהשתתפות ישירה של יחידות צבאיות.
בשנת 1964, על מנת לרכז את פעולות החלל בייצור רכיב חלל חדשים, כמו גם בנושאים תפעוליים של רכב החלל הוקם המינהל המרכזי לאמצעי החלל (Центральное управление космических средств). בשנת 1970 הוא אורגן מחדש כמינהל ראשי (Главное управление космических средств) הכפוף לחיל הטילים האסטרטגיים. עד שנת 1981, המרכז היה אחראי לפיתוח ויישום של מערכות השיגור לחלל.
בשנות ה-70 המאוחרות הופיעו סימנים להתדרדרות בתפקוד מערכות השיגור ובנסיבות אלה, משרד ההגנה של ברית המועצות החליט בשנת 1981 על הכפפת המינהל הראשי לאמצעי החלל ישירות למטכ"ל. בשנת 1986 המינהל הפך המינהל לשליטה באמצעי החלל (Управление начальника космических средств).
בשנת 1992 הוא הפך לכוחות החלל צבאיים (Военно-космические силы), שהיה לחלק ממפעילי קוסמודרום בייקונור, פלסצק וסבובודני (1996), הוא היה אחראי גם המרכז העיקרי לפיקוד ובקרה של רכיבי חלל ע"ש טיטוב, הממוקם 40 קילומטרים מזרחית למוסקבה - בגוליצינו-2 (הידוע גם בשם אובייקט 413 או קראסנוזנאמנסק). יחידות של כוחות החלל היו גם באולנגורסק ובכפר לחטוצי במחוז לנינגרד.
בשנת 1997, הכוחות נהפכו לחלק מחיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.
בהתחשב בתפקיד הגדל והולך של מערכות החלל במערכת הביטחונית הצבאית והשפעתן על הביטחון הלאומי של רוסיה, ההנהגה הפוליטית והמדינית של רוסיה החליטה בשנת 2001 להקים על בסיס כוחות החלל הצבאיים, עוצבות ויחידות ולהכפיפן לזרוע עצמאית - חיל החלל הרוסי. על חיל החלל הוטל לפעול לשיתוף פעולה הדוק של מפעלי תעשיית החלל הרוסית, תוך הבטחת הייצור והפיתוח של התעשייה הרוסית בנושא החלל.
ב-2010 קרא הנשיא דמיטרי מדבדב להקים גוף שיהיה אחראי על כל תחום החלל וההגנה האווירית ברוסיה.
בדצמבר 2011 חיל החלל בוטל ויחידותיו הפכו לחיל הגנת האוויר והחלל של רוסיה, שהפעיל במקומו את תעשיית החלל הצבאית וההרתעה מפני טילים. באוגוסט 2015 הוחלף החיל בכוחות האוויר והחלל של רוסיה כשחיל החלל הרוסי הוקם מחדש.
הערות שוליים

↑  В российской армии появился новый род войск - חיל חדש הוקם בצבא רוסיה,vesti.ru
מערכת S-400
מערכת S-500
Vityaz missile system
מערכת S-300
אי האהבה (זיכיון)

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית מציאות
 יוצרים:  אולפני ITV
 ארץ מקור:  בריטניה
 תוכנית מקור:  אי האהבה - מפורסמים (Celebrity Love Island)
 שידור
 רשת שידור:  ITV
 רשת שידור בישראל:  FreeTV
 תקופת שידור בישראל:  2024
 קישורים חיצוניים
 לאב איילנד ישראל
 
אי האהבה (באנגלית: Love Island) היא תוכנית מציאות היכרויות שמקורה בבריטניה בשנת 2005 בשם "אי האהבה - מפורסמים" (Celebrity Love Island) . הפורמט נוצר על ידי אולפני ITV, הוא הוליד גרסה בריטית שנייה בשנת 2015, כמו גם כמה גרסאות בינלאומיות.
התוכנית מציגה קבוצה של מתמודדים "רווקים", המכונים "תושבי האי" שמקורם בסוכנויות שונות, הם גרים יחד בוילה שנבנתה במיוחד לצורך צילומי הסדרה ומבודדת מהעולם החיצון, בניסיון "למצוא אהבה". תושבי האי נמצאים במעקב תמידי במהלך שהותם בבית על ידי מצלמות טלוויזיה בשידור חי וכן מיקרופונים אודיו אישיים. לאורך כל הסדרה, כל מתמודד נדרש לעצמו "חבר" כדי להימנע מהדחה, משתמש שנותר "רווק" מודח מהווילה. בנוסף, קהל הצופים יכול להצביע עבור תושבי האי האהובים עליהם, על מנת שיישארו בסדרה. כשתושבי האי הישנים מודחים, תושבי האי החדשים נכנסים לווילה. בסוף העונה, הקהל מצביע בפעם האחרונה כדי לקבוע את הזוג המנצח.
ב-2024 עלתה לשידור ב-FreeTV גרסה ישראלית.
גרסאות בינלאומיות

ב-11 בספטמבר 2017 עלתה לראשונה גרסה גרמנית של "אי האהבה" ב-RTL II. גרסה אוסטרלית הוזמנה על ידי רשת Nine עבור הערוץ המשני שלה 9Go! ובעולם היא משודרת ב־ITVBe ו-3e עם סטרימינג בינלאומי זמין ב-Hulu ו־ITVX. ב-8 באוגוסט 2018, CBS הזמינה גרסה אמריקאית של התוכנית.
הגרסה ההולנדית-פלמית בוטלה לאחר עונה אחת ב-2019, לצד "אי הפיתוי" (Temptation Island אנ') ו"גן עדן אהבה חינם" (Free Love Paradise), כתוצאה משערורייה באחת מסדרות הריאליטי האחרות של רשת RTL - "הווילה" (De Villa).
ב-21 בספטמבר 2020, הוכרז על ידי אולפני ITV כי גרסה ספרדית של התוכנית וגרסה ניגרית של התוכנית, היו שניהם בשלב קדם-הפקה. הגרסה הניגרית הוזמנה על ידי Digital Play Networks ושודרה ב-TVC וב-9 Vision Media בניגריה. הגרסה הספרדית הוזמנה על ידי Atresmedia ושודרה ב־Neox בספרד.
ב-6 בנובמבר 2020, רשת הטלוויזיה הדרום אפריקאית M-Net הזמינה גרסה דרום אפריקאית של התוכנית שהוצגה לראשונה ב-28 בפברואר 2021.
ב-2023. עלתה עונה מיוחדת בשם "משחקי אי האהבה" (Love Island Games). העונה היוותה איחוד של כל המתמודדים הקודמים של "אי האהבה", להם ניתנה הזדמנות שנייה לאהבה וזכייה בפרס של מאה אלף דולר. הפרק הראשון שוחרר ב-1 בנובמבר 2023.
ב-2024 עלתה לשידור ב-FreeTV גרסה ישראלית.
ראו גם

אהבה חדשה
מחפשים אהבה
הרווק (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
מפרץ האהבה
הערות שוליים

↑  "אי האהבה אוסטרליה מגיע ל-9GO! בשנת 2018", באתר . www.nineentertainmentco.com.au .
↑  "תוכנית הריאליטי המוצלחת של אי האהבה מקבל סדרה חדשה ב-" . www.cbs.com ., באתר CBS, ‏אוחזר ב-17 ביוני 2019 .
↑  "RTL הפסיק לעצור את הריאליטי בטלוויזיה על דה וילה", באתר nos.nl ., ‏. 26 בנובמבר 2019.
↑  . מטרו . 21 בספטמבר 2020 . אוחזר ב-27 בפברואר 2021.
↑  ווסט, איימי (21 בספטמבר 2020). . מרגל דיגיטלי. אוחזר ב-27 בפברואר 2021 .
↑  השתתפו בה ליהוק של אי האהבה, התוכנית החדשה של ניאוקס?" ., באתר Neox (בספרדית אירופאית)., ‏אוחזר ב-5 במרץ 2021 .
↑  'Love Island SA' מתוכנן לפברואר 2021, כניסות ייפתחו בקרוב" ., באתר www.iol.co.za . 6, ‏בנובמבר 2020 . אוחזר 6 בפברואר 2021 .
↑  Montari, Phoeby, "Love Island South Africa S1: הכניסות נפתחות ב-8 בנובמבר | בידור" ., באתר עכשיו ב-SA ., ‏אוחזר ב-6 בפברואר 2021 .
↑  Njoki, Eunice (7 בנובמבר 2020). . בקצרה. אוחזר ב-6 בפברואר 2021 .
↑  אי האהבה ישראל, בתרגום חופשי.
↑  לאב איילנד ישראל, באתר מאקו
↑  "Veronica Verho Love Island Suomen juontajaksi: "Elän itsekin rakkauskuplassa"" . iltalehti.fi ., ‏אוחזר ב-1 ביוני 2021 .
החבר'ה מהלשכה

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה
 בימוי:  מרטין דניס (2013) לוק סנלין (2014) סשה רנסום (2015)
 שחקנים:  ראסל טובי שרה הדלנד סופי מקשירה טוני מודסלי מרטין מרקז אנג'לה קורן ג'ו אנרייט לורה אייקמן אדיל אקטר  ניק מוחמד
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 מפיק:  האנה פסקוד
 מפיקים בפועל:  קנטון אלן מתיו ג'סטיס
 חברת הפקה:  Big Talk Productions
 הפצה:  ITV Studios
 אתר צילומים:  ברמינגהאם
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה
 מוזיקה:  וילי נלסון 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV (2013) ITV2 (2014–2015)
 רשת שידור בישראל:  BBC Entertainment
 פורמט (תמונה):  1080i (HDTV)
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  29 באפריל 2013 – 10 בנובמבר 2015
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החבר'ה מהלשכה (באנגלית: The Job Lot) הוא סיטקום בריטי. הסדרה הוזמנה בעקבות פיילוט מוצלח שכתבו קלייר דאונס, סטיוארט ליין ואיאן ג'רוויס. שידור הבכורה היה ב-29 באפריל 2013 בערוץ ITV. בעונה השנייה שודרה הסדרה בערוץ ITV2.
באוקטובר 2015 החלה העונה השלישית והאחרונה של הסדרה בערוץ ITV2.
בדצמבר 2016 אישר ראסל טובי שלא תופק עונה רביעית לסדרה.
צוות השחקנים

| דמות | שחקן | הופעה ראשונה | משך הופעה | מספר פרקים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קארל | ראסל טובי | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 18 |
| טריש | שרה הדלנד | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 18 |
| אנג'לה | ג'ו אנרייט | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 18 |
| ג'נט | אנג'לה קורן | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 18 |
| פול | מרטין מרקז | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 18 |
| גרהם | טוני מודסלי | 29 באפריל 2013 | 2013−14 | 12 |
| בריוני | סופי מקשירה | 29 באפריל 2013 | 2013−15 | 10 |
| דניאל | טמלה קארי | 29 באפריל 2013 | 2013 | 6 |
| ג'ורג' | אדיל אקטר | 6 במאי 2013 | 2013−14 | 11 |
| נטלי | לורה אייקמן | 24 בספטמבר 2014 | 2014−15 | 12 |
| אש | ניק מוחמד | 13 באוקטובר 2015 | 2015 | 5 |

שון פרטווי (עונה 1)
קית' דאפי (עונה 2)
מירה סיאל (עונה 2)
מארק בנטון (עונה 2)
רוזי קאוואלירו (עונה 2)
ג'ון תומסון (עונה 3)
ויל מלור (עונה 3)
סופי סטנטון (עונה 3)
מורין ליפמן (עונה 3)
כריסטיאן ויט (עונה 3)
הערות שוליים

↑  Laws, Roz (11 בנובמבר 2012). "Birmingham is just the job for new TV sitcom". Birmingham Mail. נבדק ב-17 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kanter, Jake (25 באפריל 2012). "ITV planning 'big splash' as it returns to comedy". Broadcast Now. נבדק ב-17 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ITV Press Centre on Twitter". Twitter. נבדק ב-7 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  British Comedy Guide. "The Job Lot characters - British Comedy Guide". comedy.co.uk. נבדק ב-18 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
מר סלפרידג'

| --- | --- |

לוגו הפתיחה
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  אנדרו דייוויס 
 כותבים:  אנדרו דייוויס 
 בימוי:  אנתוני ביירן   ג'ון ג'ונס
 שחקנים:  ג'רמי פיבן   פרנסס או'קונור   קתרין קלי   אסלינג לופטוס   זואי טאפר   טריסטן גראוול   אמנדה אבינגטון   טום גודמן-היל   רון קוק
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  4 
 מספר פרקים:  40 
 הפקה
 מפיק:  אנדרו דייוויס 
 מפיקים בפועל:  אנדרו דייוויס   קייט לואיס   רבקה איטון   כריסי סקינס
 חברת הפקה:  ITV Studios
 הפצה:  PBS 
 מוזיקה:  צ'ארלי מול 
 אורך פרק:  כ-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: ITV   סקוטלנד סקוטלנד: STV   צפון אירלנד צפון אירלנד UTV
 רשת שידור בישראל:  yes Oh
 פורמט (תמונה):  HDTV
 פורמט (קול):  דולבי דיגיטל
 תקופת שידור מקורית:  6 בינואר 2013 – 11 במרץ 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מר סלפרידג' (באנגלית: Mr Selfridge) היא סדרת דרמה בריטית תקופתית המבוססת על חייו של הארי גורדון סלפרידג' ועל חנות הכלבו סלפרידג'ס אותה הקים בלונדון. הסדרה שודרה ברשת ITV הבריטית וברשת PBS האמריקנית. הסדרה עלתה לשידור ב-6 בינואר 2013 בממלכה המאוחדת וב-31 במרץ 2013 בארצות הברית. העונה הרביעית והאחרונה הסתיימה ב-11 במרץ 2016.
פיתוח והפקה

ב-24 במאי 2011 הוכרז כי רשת ITV נמצאת במגעים עם חברת ההפקה ITV Studios על הפקת אדפטציה לביוגרפיה שכתבה לינדי וודהד "קניות, פיתויים ומר סלפרידג'". לאחר מכן אושר כי אנדרו דייוויס יפתח את תסריט הסדרה. עלילת העונה הראשונה מתרחשת בלונדון, תקופה בה נשים החלו ליהנות מחופש שניתן להן, ומספרת את סיפורו של הארי גורדון סלפרידג', מייסד חנות הכלבו סלפריג'ס ושל בני משפחתו ובעיקר של אשתו, רוז סלפרידג'.

במקור, הסדרה תוכננה לעלות לאוויר בשנת 2012. אולם נטען כי רשת ITV נאלצה לדחות את עלייתה לאוויר של הסדרה עקב שידורה של סדרה בעלת נושא עלילה דומה לזו בערוץ המתחרה, ה-BBC.

בצפון לונדון נבנה  סט צילומים שהיווה העתק מדויק לפנים חנות הכלבו סלפריג'ס משנת 1909. חזית המבנה החיצונית נבנתה מחדש במספנה ההיסטורית בצ'טם במחוז קנט. תחנת הרכבת התחתית הנטושה "אלדוויץ'" שימשה לצילום נסיעותיה של רוז סלפרידג' ברכבת התחתית בלונדון ולסצנות בפרק הראשון עם דמויותיהם של ויקטור קאליאנו, אגנס טאולר ואחיה ג'ורג'.
העונה השנייה עלתה לשידור ב-19 בינואר 2014. הבמאי אנתוני ביירן שביים 3 פרקים בעונה הראשונה חזר לביים כמה פרקים נוספים גם בעונה השנייה.
ליהוק

מלהק אמריקני צורף להפקה על מנת למצוא את השחקן הכי מתאים לגילום דמותו של הארי גורדון סלפרידג'. סוכנו של ג'רמי פיבן הודיע לו על התפקיד וזה נפגש עם המפיק כריסי סקינס והבמאי ג'ון ג'ונס בלוס אנג'לס והתרשמו מהבנתו של פיבן את דמותו של מר סלפרידג'. המפיקה בפועל קייט לואיס "נרגשה לפתות" את פרנסס או'קונור לגלם את דמותה של רוז סלפרידג' כיוון שהייתה מעריצה של השנייה במשך שנים. השחקנית קתרין קלי לוהקה לתפקידה של ליידי מיי לוקסלי. במרץ 2012 הוכרז ליהוקם של גרגורי פיטוסי (הנרי לקלייר), אסלינג לופטוס (אגנס טאולר), זואי טאפר (אלן לאב) וטריסטן גראוול (ויקטור קאליאנו) לצוות השחקנים של הסדרה.
ליהוק > שחקנים ודמויות

ג'רמי פיבן - הארי גורדון סלפרידג', (עונות 1 - 4)
טום גודמן-היל - רוג'ר גרוב, (עונות 1 - 4)
אמנדה אבינגטון - ג'וזי מרדל, (עונות 1 - 4)
קיקה מרקהם - לויס סלפרידג', (עונות 1 - 4)
סמואל וסט - פרנק אדוארדס, (עונות 1 - 4)
איימי בת' הייז - קיטי הוקינס, (עונות 1 - 4)
טריסטן גראוול - ויקטור קאליאנו, (עונות 1 - 4)
דברה קורניליוס - מיס בלנקינסופ, (עונות 1 - 4)
קאלום קלהאן - ג'ורג' טאולר, (עונות 1 - 4)
מלקולם רני - פרייזר, (עונות 1 - 4)
רון קוק - מר קראב, (עונות 1 - 4)
קתרין קלי - ליידי מיי לוקסלי, (עונות 1 - 2, ו-4)
פרנסס או'קונור - רוז סלפרידג', (עונות 1 - 2)
אסלינג לופטוס - אגנס טאולר, (עונות 1 - 3)
גרגורי פיטוסי - הנרי לקלייר, (עונות 1 - 3)
לורן קרייס - דוריס מילר, (עונות 1 - 3)
איידן מקארדל - הלורד לוקסלי, (עונות 2 - 3)
קאל מקאנינץ' - מר ת'אקרי, (עונות 2 - 3)
ריי קולטהרד - הלורד מיילס אדג'רטון, (עונות 2 - 3)
סיידי שימין - מיס פלאנקט, (עונות 2 - 4)
גרג אוסטין - גורדון סלפרידג', (עונות 2 - 4)
זואי טאפר - אלן לאב, (עונה 1)
טימותי ווטסון - מר פרז, (עונה 1)
פיפה הייווד - מיס באנטינג, (עונה 1)
אנה מאדלי - מיס רוויליוס, (עונה 1)
ניק מוראן - רג' טאולר, (עונה 1)
ראפי קסידי - ביאטריס סלפרידג', (עונה 1)
פריה וילסון - ויולט סלפרידג', (עונה 1)
ויל פיין - טוני טראוורס, (עונה 1)
אוליבר ג'קסון-כהן - רודריק (רודי) טמפל, (עונה 1)
אדם וילסון - גורדון סלפרידג', (עונה 1)
פולי ווקר - דלפין דיי, (עונה 2)
שון טיל - פרנקו (עונה 2)
סשה פרקינסון - קוני הוקינס ׁ(עונה 4-3)
רוברט פיו - לורד וינסטיי, (עונה 4)
סשה דוואן - ג'ימי דילון, (עונה 4)
אוליבר דימסדייל - מר קיין, (עונה 4)
ביקורת

בסקר שנערך בחסות אתר האינטרנט msn נמצא כי 80% מהמשיבים אמרו שימשיכו לצפות בסדרה לאחר הפרק הראשון. פיל הוגאן מעיתון הגרדיאן ביכה על התפתחות הסיפור: "יש כל כך הרבה משברים וכל כך מעט דרמה" כתב. כתב הדיילי מייל איאן היילנד התרשם מהסדרה ושיבח את הופעתו של ג'רמי פיבן, זואי טאפר ואסלינג לופטוס. רוס סוויני מאתר האינטרנט Cultbox כתב כי לסדרה קיים כיוון אך "חסרה בתוכן ואין בה הפתעות אמיתיות", בנוסף שיבח סוויני את מעצבי התלבושות של ההפקה: "תשומת לב מדהימה לפרטים". סוזנה לזרוס מהמגזין Radio Times סברה כי הרצינות של הדמות גרעה מהריאליזם של הסיפור. עוד הוסיפה כי צוות השחקניות בסדרה יוצר את ה"מתח בעלילה" הנדרש כדי לשמור את הצופים. גבריאל טייט מהמגזין Time Out כתב כי הסדרה לא מעודנת בעיניו, סדרה טיפשית עם ערכי הפקה מפוארים אך הסדרה מרגישה יותר כ"אסקפיזם אידיאלי ליום ראשון בערב", טייט ציין בנוסף כי דמותה של אגנס טאולר היא "לבה של הסדרה". בנג'מין סצ'ר מעיתון הדיילי טלגרף כתב כי הסדרה היא "פחות נעימה ויותר כריזמטית" מהפקת הסדרה "The Paradise", "דרמה מפוארת ומוקצפת" ו"מחזה משעשע" כתב סצ'ר שבסופו של דבר לא האמין לסיפור העלילה. דן אוון, מבקר טלוויזיה מאתר האינטרנט msn כתב "זהו ערב צפייה מפואר ליום ראשון בערב", עוד טען כי הסטים והתלבושות ה"נפלאות" לדבריו הרבה יותר מוצלחות מאלו של "אחוזת דאונטון".
שידור בינלאומי

הסדרה הופצה לשידור בינלאומי על ידי ITV Studios. רשת ITV מכרה את הסדרה לשידור במספר ארצות שונות באירוע ה-Mipcom, בנוסף מכרה הרשת את הסדרה מראש לרשת Seven Network האוסטרלית ולחברת הלוויין הישראלית yes.
| ארץ שידור | רשת שידור |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: ITV
סקוטלנד סקוטלנד: STV
צפון אירלנד צפון אירלנד: UTV
אירלנד אירלנד: TV3
ארצות הברית ארצות הברית: PBS
פינלנד פינלנד: Yle
צרפת צרפת: OCS Max
שוודיה שוודיה: SVT
נורווגיה נורווגיה: NRK
דנמרק דנמרק: DR1
ישראל ישראל: yes Oh
אוסטרליה אוסטרליה: Seven Network
ניו זילנד ניו זילנד: TV One
הולנד הולנד: Nederland 2
איטליה איטליה: Diva Universal
בלגיה בלגיה: Eén
קרואטיה קרואטיה: HRT
פרקי הסדרה

| עונה | פרקים | תאריך פרק בכורה | תאריך פרק סיום | ממוצע רייטינג (במיליונים) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 | 6 בינואר 2013 | 10 במרץ 2013 | 7.99 |
| 2 | 10 | 19 בינואר 2014 | 23 במרץ 2014 | 8.09 |
| 3 | 10 | 25 בינואר 2015 | 29 במרץ 2015 | 7.32 |
| 4 | 10 | 8 בינואר 2016 | 11 במרץ 2016 | TBA |
השלולנים

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה לילדים
 יוצרים:  טרי וורד
 כותבים:  ברני קיי
 שחקנים:  Chris Sandford 
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  13
 הפקה
 אורך פרק:  12 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV (CITV)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 הטלוויזיה החינוכית ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  1986
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השלולנים (באנגלית: The Pondles) היא סדרת אנימציה בריטית בעלת 13 פרקים, אשר הופקה לשידור בשנת 1986. הסדרה נוצרה על ידי האנימטור הבריטי מייק יאנג.
בישראל שודרה הסדרה מספר פעמים לאורך השנים בדיבוב לעברית - לראשונה בשנת 1989 בטלוויזיה החינוכית בשם "השלוליתים", בהמשך בשנת 1990 בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים בשם "השלולנים", ואז בערוץ הופ! בשם "הטפטפים".
תקציר העלילה

השלולנים הם יצורים כחולים קטנים עם כובעים שעשויים מבלוטים אשר גרים בכפר קטן וסודי בשם שלוליתה אשר ממוקם בחצר אחורית מאחורי גדר שיחים עבה. כל פרק בסדרה מתמקד בחיי היומיום של השלולנים ובהרפתקאות השונות שהם חווים. פרקי הסדרה עוסקים לרוב בחשיבות של ידידות, שיתוף פעולה ובחשיבות של הטבע.
ג'יבס וווסטר

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 סוגה:  דרמה קומית
 יוצרים:  קליב אקסטון
 שחקנים:  סטיבן פריי   יו לורי  
 ארץ מקור:  בריטניה בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  23
 הפקה
 מפיק:  בריאן איסטמן 
 מוזיקה:  אן דאדלי 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 הניסיוני
 תקופת שידור מקורית:  22 באפריל 1990 – 20 ביוני 1993
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ג'יבס וְווּסטר (באנגלית: Jeeves and Wooster) היא סדרת טלוויזיה  קומית בריטית.
הסדרה היא עיבוד טלוויזיוני של קליב אקסטון לספריו האהובים של פלהאם גרנוויל וודהאוס "סיפורי ג'יבס", בכיכובם של סטיבן פריי ויו לורי.
הסדרה הופקה ביו השנים 1990–1993 עבור רשת השידור הבריטית גרנדה, וכוללת ארבע עונות עם 23 פרקים סך הכל.