stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאס מאסו

| --- | --- |
Nicolas Massu 2007 Australian Open R1
Nicolas Massu 2007 Australian Open R1
 לידה:  10 באוקטובר 1979 (בן 45) ויניה דל מאר, צ'ילה
 מדינה:  צ'ילה
 מקום מגורים:  ויניה דל מאר 
 גובה:  1.83
 יד חובטת:  ימני 
 פעילות כמקצוען:  1997–2013 (כ־16 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  4,344,833 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  257–238 
 דירוג שיא:  9 (13 בספטמבר 2004)
 זוגות
 מאזן קריירה:  82–103 
 דירוג שיא:  31 (25 ביולי 2005)
 
ניקולאס אלחנדרו מאסו פריד (בספרדית: Nicolás Alejandro Massú Fried; נולד ב-10 באוקטובר 1979), המכונה "הערפד" (בספרדית: "El Vampiro") הוא טניסאי עבר יהודי-צ'ילאני, שבשיאו דורג 9 ביחידים ו-31 בזוגות, וזכה בשתי מדליות זהב אולימפיות באולימפיאדת אתונה 2004.
הוא השחקן היחיד בסבב הגברים בטניס האולימפי המודרני (מאז 1988) שזכה בשתי מדליות הזהב בטורניר היחידים והזוגות באותה האולימפיאדה. מדליות הזהב בהן זכה מאסו היו מדליות הזהב הראשונות בהיסטוריה של צ'ילה במשחקים האולימפיים.
כמו כן מאסו הגיע לגמר של טורניר המאסטרס במדריד ב-2003 ואף זכה בשישה תוארי יחידים בסבב ה-ATP.
קורות חיים > שנים מוקדמות

אביו, מנואל מאסו, הוא ממוצא לבנוני ופלסטיני ואימו סוניה פריד היא יהודיה ממוצא הונגרי. למאסו ארבעה אחים. סבו, לדיסלאו פריד קליין, היה יהודי יליד הונגריה ששרד את הכיבוש הנאצי בהונגריה במסתור. וסבתו, ורוניקה (לבית ווגווארי) הייתה ניצולת שואה ששרדה את מחנה הריכוז אושוויץ.
מאסו התוודע לטניס בגיל חמש על ידי סבו. בגיל 12, החל להתאמן באקדמית הטניס ואיה דוראדו, בולפראיסו ובהמשך עבר להתאמן באקדמיה של ניק בויטיירי, בפלורידה, ארצות הברית. לצדו של הטניסאי הצ'ילאני מרסלו ריוס (שדורג 1 בעולם בשנת 1998), ובהמשך במרכז הגבוה לביצועים בברצלונה, ספרד.
קורות חיים > נוער

מאסו הפך לטניסאי מקצועי בשנת 1997. באותה שנה, הוא זכה בטורניר הנוער היוקרתי של סוף העונה "האורנג' בול" (אנ') בטורניר הזוגות, וסיים חמישי ביחידים. הוא גם זכה בתחרויות הזוגות לנוער בווימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה, יחד עם לואיס הורנה הפרואני ובן ארצו פרננדו גונסאלס בהתאמה.
קורות חיים > סבב ה-ATP

באוגוסט 1998 זכה מאסו בטורניר הפיוצ'ר הראשון שלו, בספרד. בחודש שלאחר מכן הוא זכה לראשונה בטורניר צ'לנג'ר, שנערך באקוודור. את הצ'לנג'ר השני שלו השיג מאסו ביוני 1999 בטורניר באיטליה, ובספטמבר 1999 הוא הגן בהצלחה על תוארו באקוודור. בנובמבר 1999 זכה מאסו בצ'לנג'ר בסנטיאגו דה צ'ילה ונכנס לראשונה לטופ 100 בדירוג היחידים.
בחודש מאי 2000 הגיע מאסו לגמר טורניר ה-ATP הראשון שלו, באליפות החימר של ארצות הברית באורלנדו פלורידה, שם הפסיד לבן ארצו פרננדו גונסאלס. מאוחר יותר באוגוסט הוא שוב הפסיד לצ'יליאני אחר - מרסלו ריוס בהופעת הבכורה שלו בארצות הברית. בינואר 2001 הגיע מאסו לגמר טורניר ה-ATP השני שלו, באדלייד, אוסטרליה, לאחר שבחצי הגמר גבר לראשונה על מתמודד המדורג בטופ 10 העולמי טים הנמן הבריטי.
בתואר ה-ATP הראשון שלו זכה מאסו בפברואר 2002 בבואנוס איירס, שם הביס את הארגנטינאי אגוסטין קאיירי בשלוש מערכות לאחר שכבר עמד בפני נקודת משחק. בטורניר בואנוס איירס של 2003, נקם קאיירי והדיח את מאסו בסיבוב הראשון, הפסד שדחק החוצה את מאסו מהטופ 100 בדירוג ואילץ אותו לחזור להתחרות שוב בצ'לנג'רס. באפריל 2003 הגיע לגמר הצ'לנג'ר בברמודה.
בתואר ה-ATP השני שלו זכה מאסו ביולי 2003 באמרספורט, הולנד. בשבוע שלאחר מכן הוא הגיע לגמר טורניר קיצביהל, אוסטריה. ונכנס לראשונה לטופ 50 בדירוג העולמי. בספטמבר באותה שנה הגיע לשלושה גמרים ברציפות, כולל ניצחון בצ'לנג'ר ותואר ה-ATP השלישי שלו בפלרמו, איטליה. באוקטובר הגיע לגמר בטורניר סדרת המאסטרס במדריד, והפסיד לספרדי חואן קרלוס פררו. ואת שנת 2003 הוא סיים כמדורג 12 בעולם.
באמצע 2004 נפרד מאסו מהמאמן הארגנטינאי גבריאל מרקוס, אותו הוא החליף בפטריסיו רודריגס הצ'יליאני. ביולי 2004 זכה מאסו בתואר ה-ATP הרביעי שלו בקיצביהל והמשיך את שנת השיא שלו עם זכייה בשתי מדליות זהב באולימפיאדת אתונה. בזכות הביצועים שלו באולימפיאדה, בספטמבר נכנס מאסו לראשונה לטופ 10 העולמי ודורג במקום ה-9 אך בנובמבר עבר ניתוח במפשעה ולכן נכנס לעונת 2005 כשהוא מחוץ לטופ. הוא סיים את שנת 2005 עם רצף של שישה הפסדים, אולם באותה שנה הוא הצליח בפעם הראשונה להגיע לסיבוב הרביעי בטורניר גרנד סלאם באליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסיד לגיירמו קוריה הארגנטינאי.
בינואר 2006 הפסיד מאסו לחוסה אקאסוסו הארגנטינאי בגמר הטורניר בעיר הולדתו ויניה דל מאר. ובפברואר זכה בתואר ה-ATP השישי שלו בקוסטה דו סויפה, ברזיל. באפריל הגיע לגמר טורניר קזבלנקה במרוקו. וביולי הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בגמר טורניר אמרספורט.
בינואר 2007 חזר מאסו על הופעתו בויניה דל מאר מ-2006, והפסיד ללואיס הורנה הפרואני. וביולי של אותה שנה הוא החל ברצף הפסדים בן שמונה משחקים שהסתיים רק באוקטובר בסנט פטרסבורג, רוסיה.
בטורניר ויניה דל מאר של 2008 הודח מאסו כבר בסיבוב הראשון על ידי הארגנטינאי סרחיו רויטמן, ומכיוון שב -2007 הוא הגיע לגמר הוא לא הגן על נקודות הדירוג שלו מה שהוביל לצניחתו למקום ה-97 בעולם בשבוע שלאחר מכן. ביולי, הוא צנח עוד בדירוג עד למקום ה-138, הגרוע ביותר שלו מאז נובמבר 1999. בהמשך השנה הוא זכה בצ'לנג'ר של פלוריאנופוליס בברזיל והגיע לגמר בשני צ'לנג'רים נוספים.
מאסו החל את שנת 2009 עם אפס ניצחונות במהלך חמשת הטורנירים הראשונים שלו ואף הפסיד במשחק הפתיחה ביחידים מול קרואטיה בגביע דייוויס בתחילת מרץ. רצף ההפסדים שלו נשבר באינדיאן וולס מאסטרס כשניצח את אדוארדו שוונק הארגנטינאי בשלוש מערכות בסיבוב הראשון.
קורות חיים > אולימפיאדה

מאסו ייצג את צ'ילה בשלוש אולימפיאדות: סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008. בטקס הפתיחה של האירוע בשנת 2000, הוא אף היה נושא הדגל של המשלחת הצ'יליאנית לאחר שמרסלו ריוס לא הצליח להופיע. בסיבוב הראשון הוא ניצח את סלאבה דוסדל הצ'כי, אך הפסיד לחואן קרלוס פררו הספרדי בסיבוב הבא.
באתונה הסיפור היה שונה לגמרי, שם כבש מאסו הן את טורניר היחידים ואת והן את טורניר הזוגות, ב־21 באוגוסט ניצחו הוא ופרננדו גונסאלס את ניקולס קיפר וריינר שוטלר מגרמניה כדי לזכות בתחרות הזוגות, מה שהפך להיסטוריה בכך שזיכה את צ'ילה במדליית הזהב האולימפית הראשונה שלה אי פעם בענף ספורט כלשהו, אחרי כמעט מאה שנים של השתתפות במסגרת האולימפית. מאסו וגונסאלס התמודדו עם ארבע נקודות משחק במערכה הרביעית לפני שניצחו וזכו בזהב. למחרת זכה מאסו במדליית הזהב השנייה שלו, כשניצח את מרדי פיש מארצות הברית בחמש מערכות בגמר היחידים לגברים. לאחר ניצחונו ביחידים הוא הוכרז כ"ספורטאי היום" על ידי ארגון אולימפיאדת אתונה 2004.
לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 נכנס מאסו רק באמצעות "ווילד קארד" כיוון שהדירוג שלו לא היה אמור להקנות לו מקום בתחרות. וגם לא נחל הצלחה גדולה כשהודח בסיבוב השני ביחידים ובסיבוב הראשון בזוגות (שם הוא חבר פעם נוספת לבן ארצו פרננדו גונסאלס). עד היום מאסו הוא השחקן היחיד בסבב הגברים בעידן הפתוח שזכה במדליות זהב גם ביחידים וגם בזוגות באותם המשחקים האולימפיים.
קורות חיים > גביע דייוויס

למאסו היסטוריה ארוכה בגביע דייוויס, את ההופעה הראשונה שלו ערך בשנת 1996 מול קנדה כשהוא בן 16 שנים ו-188 יום בלבד, ובכך הפך באותה עת לשחקן הצעיר ביותר שייצג את נבחרת צ'ילה, (תואר בו החזיק עד 2012 כשכריסטיאן גרין שבר אותו). ולמעט בשנת 2003, הוא נקרא לייצג את צ'ילה בכל שנה מאז ועד פרישתו ב-2013.
מאסו שיחק 56 משחקים בסך הכל, ומחזיק במאזן חיובי של 32-24 הישגי השיא של הנבחרת כשמאסו היה חלק ממנה היו שתי הדחות ברבע הגמר בשנים 2006 ו-2010. מאסו בלט מאז ומתמיד ביכולתו להילחם במשחקים אלו, שבאה לידי ביטוי במשחקי מרתון ארוכים, והשיג לעיתים קרובות ניצחונות נגד יריבים המדורגים גבוה ממנו. למעשה, הוא מחזיק בשיא למשחק הארוך ביותר של נבחרת צ'ילה בתולדות גביע דייוויס, כשבספטמבר 2009 הכניע את סטפן קוביק האוסטרי במשחק שארך 5 שעות ו-14 דקות.
בשנת 2014, מאסו נכנס לתפקיד קפטן נבחרת גביע דייוויס של צ'ילה, עם מרסלו ריוס כמאמן. לאחר חמש שנים מאז החל לשמש כקפטן, חזרה הנבחרת לבית העליון של התחרות שמונה שנים לאחר השתתפותה האחרונה.
קורות חיים > משחקי המכביה

מאסו ייצג את נבחרת צ'ילה במשחקי המכביה השש-עשרה שנערכו בישראל בשנת 2001.
קורות חיים > אימון

כיום מאסו מאמן את דומיניק תים, האוסטרי זוכה אינדיאן וולס מאסטרס לשנת 2019.
סגנון משחק

מאסו היה ידוע ברוח הלחימה שלו, במיוחד כששיחק בצ'ילה, אותה הדגים באולימפיאדת 2004 ובמספר משחקי גביע דייוויס. סגנונו הקשוח הפך אותו למומחה במגרש חימר, עם משחק טוב על הקו ושליטה טובה הן בחבטות כף יד והן בחבטות גב יד.
גמרים משמעותיים > גמר אולימפי > יחידים: 1 (1–0)

| תוצאה | שנה | תחרות | משטח | יריב | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זהב | 2004 | אולימפיאדת אתונה | קשה | מרדי פיש ארצות הברית | 6–3, 3–6, 2-6, 6–3, 6–4 |
גמרים משמעותיים > גמר אולימפי > זוגות: 1 (1–0)

| תוצאה | שנה | תחרות | משטח | בן זוג | יריבים | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זהב | 2004 | אולימפיאדת אתונה | קשה | פרננדו גונסאלס צ'ילה | ניקולס קיפר גרמניה    ריינר שוטלר גרמניה | 6–2, 4–6, 3–6, 7–6 (9–7), 6-4 |
גמרים משמעותיים > מאסטרס > יחידים: 1 (0–1)

| תוצאה | שנה | תחרות | משטח | יריב | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פיינליסט | 2003 | מדריד | קשה | חואן קרלוס פררו ספרד | 3–6, 4–6, 3–6 |
גמרי ATP > יחידים: 15 (6 זכיות, 9 פיינליסט)

| תוצאה | תאריך | טורניר | משטח | יריב | ציון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הפסד | מאי 2000 | אורלנדו, ארצות הברית | חימר | פרננדו גונסאלס צ'ילה | 2–6, 3–6 |
| הפסד | ינואר 2001 | אדלייד, אוסטרליה | קשה | טומי האס גרמניה | 3–6, 1–6 |
| ניצחון | פברואר 2002 | בואנוס איירס, ארגנטינה | חימר | אגוסטין קאיירי ארגנטינה | 2–6, 7–6 (7–5), 6–2 |
| ניצחון | יולי 2003 | אמרספורט, הולנד | חימר | ריימון סלייטר הולנד | 6–4, 7–6 (7–3), 6–2 |
| הפסד | יולי 2003 | קיצביהל, אוסטריה | חימר | גיירמו קוריה ארגנטינה | 1–6, 4–6, 2–6 |
| הפסד | ספטמבר 2003 | בוקרשט, רומניה | חימר | דייוויד סאנצ'ס ספרד | 2–6, 2–6 |
| ניצחון | ספטמבר 2003 | פלרמו, איטליה | חימר | פול-הנרי מתייה צרפת | 1–6, 6–2, 7–6 (7–0) |
| הפסד | אוקטובר 2003 | מדריד, ספרד | קשה | חואן קרלוס פררו ספרד | 3–6, 4–6, 3–6 |
| ניצחון | יולי 2004 | קיצביהל, אוסטריה | חימר | גאסטון גאודיו ארגנטינה | 7–6 (7–3), 6–4 |
| ניצחון | אוגוסט 2004 | אולימפיאדת אתונה | קשה | מרדי פיש ארצות הברית | 6–3, 3–6, 2-6, 6–3, 6–4 |
| הפסד | פברואר 2006 | ויניה דל מאר, צ'ילה | חימר | חוסה אקאסוסו ארגנטינה | 4–6, 3–6 |
| ניצחון | פברואר 2006 | קוסטה דו סויפה, ברזיל | חימר | אלברטו מרטין ספרד | 6–3, 6–4 |
| הפסד | אפריל 2006 | קזבלנקה, מרוקו | חימר | דניאל ברציאלי איטליה | 1–6, 4–6 |
| הפסד | יולי 2006 | אמרספורט, הולנד | חימר | נובאק ג'וקוביץ' סרביה | 6–7 (5–7), 4–6 |
| הפסד | פברואר 2007 | ויניה דל מאר, צ'ילה | חימר | לואיס הורנה פרו | 5–7, 3–6 |
גמרי ATP > זוגות: 3 (זכייה אחת, 2 פיינליסט)

| תוצאה | תאריך | תחרות | משטח | בן זוג | יריבים | ציון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הפסד | מרץ 2004 | אקפולקו, מקסיקו | חימר | חואן איגנסיו צ'לה ארגנטינה | בוב בריאן      מייק בריאן | 2–6, 3–6 |
| ניצחון | אוגוסט 2004 | אולימפיאדת אתונה | קשה | פרננדו גונסאלס צ'ילה | ניקולס קיפר      ריינר שוטלר | 6–2, 4–6, 3–6, 7–6 (9–7), 6-4 |
| הפסד | יולי 2005 | אמרספורט, הולנד | חימר | פרננדו גונסאלס צ'ילה | מרטין גרסיה      לואיס הורנה | 4–6, 4–6 |
תבנית:Performance key
ניצחונות נגד טופ 10

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עונה | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | סה"כ |
| ניצחונות | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 3 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 |
| #> 2001 | שחקן> 2001 | דירוג> 2001 | טורניר> 2001 | משטח> 2001 | שלב> 2001 | ניקוד> 2001 | הדירוג של מאסו> 2001 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | טים הנמן בריטניה | 10 | אדלייד, אוסטרליה | קשה | SF | 3–6, 7–5, 6–2 | 87 |
2003
| 2. | אנדי רודיק ארצות הברית | 2 | מדריד, ספרד | קשה | 3R | 7–6 (7–3), 6–2 | 21 |
2004
| 3. | ריינר שוטלר גרמניה | 7 | דיסלדורף, גרמניה | חימר | RR | 6–4, 4–6, 6–2 | 11 |
| 4. | ריינר שוטלר גרמניה | 8 | קיצביהל, אוסטריה | חימר | SF | 6–3, 6–3 | 13 |
| 5. | קרלוס מויה ספרד | 4 | אולימפיאדת הקיץ, אתונה | קשה | QF | 6–2, 7–5 | 14 |
2005
| 6. | אנדי רודיק ארצות הברית | 3 | המבורג, גרמניה | חימר | 1R | 7–6 (7–4), 4–6, 7–5 | 25 |
2006
| 7. | אנדי רודיק ארצות הברית | 5 | דיסלדורף, גרמניה | חימר | RR | 4–2 ret. | 35 |
2007
| 8. | ג'יימס בלייק ארצות הברית | 9 | רומא, איטליה | חימר | 2R | 7–6 (7–3), 7–5 | 59 |
ראו גם

List of select Jewish tennis players
הערות שוליים

↑  "United States Tennis Association – USTA Yearbook – Olympic Games". אורכב מ-המקור ב-23 באפריל 2010. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sporting Scene: El Vampiro". The New Yorker. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miranda Valderrama, Luis (12 באפריל 2008). "nicolás Massú en la intimidad; Volveré a estar arriba". El Mercurio. נבדק ב-14 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crónica: Palestino vs Colo Colo – Primera División de Chile". ESPNdeportes.com. 14 בדצמבר 2008. נבדק ב-14 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Massu: Spirit Of A Survivor" (ATP World Tour- 13/09/2012) - Nico Massu blog
↑  JUNIOR TENNIS; American Loses In Orange Bowl - The New York Times
↑  https://www.wimbledon.com/en_GB/scores/draws/archive/pdfs/players/481e7550-ee78-4f5e-b093-eba1c058aee2_BD.pdf
1 2 3 4 5 6 7 8  Nicolas Massu | Overview | ATP World Tour | Tennis
↑  Nico Massu blog - A blog about Nico Massu, Double Olympics Tennis Champion in Athens 2004. Blog sobre Nico Massu,Doble Campeon olimpicos de tenis en 2004. Blog sur Nico Massu,...
↑  Wine, Steven (30 ביוני 2008). "Massu granted special place in Olympic tennis". Seattle Times. נבדק ב-14 בפברואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Davis Cup - Massu and Rios chosen to lead Chile, www.daviscup.com
↑  [i]
↑  "Massu Records Double Gold!". JewishSports.com. 22 באוגוסט 2004. נבדק ב-14 בפברואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rafael Nadal practiced with Nicolas Massu in Chile
מאסו באליפות אוסטריה הפתוחה של 2005 בקיצביהל.
מאסו באליפות אוסטרליה הפתוחה 2006
מצוקי ברן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  70°06′00″S 69°47′00″W﻿ / ﻿70.1°S 69.7833°W﻿ / -70.1; -69.7833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי ברן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמצוקי ברן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי ברן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימצוקי ברן
 
מצוקי ברן (באנגלית: Burn Cliffs) הם שני מצוקים סלעיים במערב חלקו המרכזי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהם של המצוקים 455 מטרים מעל פני הים.
המצוקים מצויים ממערב להר אתלוולף שברכס דאגלס; במוצאו של מפרצון היידן.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המצוקים

המצוקים מופו לראשונה על ידי סוכנות הסקר הבינלאומית הבריטית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966, ועל ידי תצלומי לוויין שצולמו על ידי לוויינים של תוכנית לאנדסאט בינואר 1974.
היסטוריה > מקור השם

שמם של המצוקים ניתן להם בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המצוקים נקראים על שמו של ריצ'רד ויליאם ברן (Richard W. Burn), גאולוג של הסקר האנטארקטי הבריטי, אשר שהה בתחנת המחקר באי אדלייד, וחקר את צפון האי אלכסנדר בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1975–1976, ובעונת המחקר 1976–1977.
ראו גם

מצוק ג'ורג'ן
מצוקי טו סטפ
מצוק ארס
מצוקי קורנר
מצוקי קליסטו
מצוקי קנונבול
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע היסטורי
אופיר טושה גפלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 57 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 שם לידה:  אופיר גפלה = Ofir Gafla 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2014)  פרס גפן (2005) 
 
אופיר טושה גפלה (נולד בשנת 1968 בראשון לציון) הוא סופר ישראלי. בנוסף לעיסוקו כסופר, משמש כמורה לכתיבת פרוזה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל ומנחה סדנאות כתיבה במדיטק חולון. כמו כן, עוסק בהוראת אנגלית בפרויקטים למצוינות.
השם "טושה" הוא כינוי שניתן לו בילדותו על שם דמות מצוירת.
ספריו

עולם הסוף, הוצאת כתר, 2004: רומן המציג בפני הקורא עולם בדיוני אודות החיים שלאחר המוות, המשלב מרכיבים מז'אנרים שונים אך עם זאת, מציע לקורא גם חידושים והמצאות. עולם הסוף הפך לרב מכר ואף זכה בפרס גפן לספר המקור הטוב ביותר בשנת 2005. זכה על הספר גם בפרס קוגל.
הקטרקט בעיני הרוח, הוצאת כתר, 2005
מאחורי הערפל, הוצאת כתר, 2007
ביום שהמוזיקה מתה, 2010
עשתונות, הוצאת כתר, 2013
האורחים, הוצאת כתר, 2016
רשימות מארץ הכביש, הוצאת כתר, 2019
הרי געש רדומים, הוצאת כתר, 2022
חיי ספר, הוצאת כתר, 2023
פרסים והוקרה

פרס היצירה לסופרים ולמשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ד
פרס גפן לספר המדע הבדיוני הישראלי הטוב ביותר לשנת 2005
פרס קוגל בשנת 2005
סיפורים קצרים

״סכנה״ בספר חדשות מהעולם התחתון על היוצר בוקי גרינברג (2006)
״האידיוט ממחר״ בכתב העת מסמרים גיליון 2 (2006)
״האיש ברחוב״ בקובץ סיפורי קולנוע כשמדלין סטו בוכה (2007)
אוריה באר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1937 תל אביב, ישראל
 פטירה:  26 במאי 2019 (בגיל 81) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 עיסוק:  סופר   מחזאי
 מקום לימודים:  תיכון חדש, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית
 
אוריה באר (19 ביולי 1937 – 26 במאי 2019) היה סופר ומחזאי ישראלי. בשנת 2000 זכה בפרס קרן אולשוונג לספרות (מטעם האפוטרופוס הכללי). באר כתב עשרות סיפורים קצרים שהודפסו בבימות שונות, ותסכיתים שלו הושמעו ב”קול ישראל”.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב. למד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב. שירת בחיל התותחנים. עבד כעורך־דין ונוטריון ובעלים של משרד עו"ד באילת.
ב-2013 נבחר לוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים.
ספריו

המורה גרופמן: סיפורים (תל אביב: תמוז־אומני, 1989)
עין הזכוכית של מיור פאבל (תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ח 1998)
מול ההרים הסגולים (תל אביב: עקד, תשס"ז 2007)
שש מאות החלונות (קונטנטו דה סמריק, 2014)
כאילו בחלום (ספרי צמרת, 2017)
מחזות

"הקונגרס הראשון" (פסטיבל עכו, 1986)
"כאילו בחלום" (תיאטרון הספרייה, 1987)
"מעוז 29" (תיאטרון הסימטה, 1993)
הערות שוליים

1 2  אוריה באר, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  נטבוק – קניון הספרים הישיר, באתר "נט בוק"
↑  ניצחון מוחץ לאחים חקק, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300686705171  ISNI: 0000 0000 6696 3759  LCCN: n89121126  VIAF: 43429863   WorldCat (עם VIAF): 43429863 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורלי אזולאי

| --- | --- |

אזולאי בארמון מלך סעודיה בריאד בעת ועידת הליגה הערבית, 2007
 לידה:  אוקטובר 1953 (בת 71) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 מספר צאצאים:  2 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  orly.azoulay.35
 טוויטר:  OrlyAzoulay
 
אורלי אזולאי (נולדה באוקטובר 1953) היא עיתונאית וסופרת פוליטית ישראלית. הייתה כתבת מן המניין בעיתון "ידיעות אחרונות" משנת 1976 ועד 2021, ובתפקידה האחרון שימשה שליחת העיתון לוושינגטון.
ביוגרפיה

אזולאי, ילידת ראשון לציון, החלה את דרכה העיתונאית במהלך שירותה בצה"ל, ככתבת צבאית ב"מערכות ים" - ביטאון חיל הים, לפני מלחמת יום הכיפורים. לאחר מכן הצטרפה ל"ידיעות אחרונות" ומונתה לכתבת באזור השרון ונתניה. בתקופה זו פרסמה סדרת כתבות שזכו להד תקשורתי רב, על המאבק בין כנופיות הפשע בנתניה. בהמשך דרכה מונתה לכתבת הפוליטית של העיתון וסיקרה שורה של מערכות בחירות. משנת 1976 פעילה כעיתונאית במשרה מלאה בעיתון.
אזולאי הייתה בין העיתונאים היחידים שהועמדו לדין בעבירות סוב יודיצה. ב-1978 פרסמה כתבה אוהדת על מורשע בפלילים יומיים לפני מתן גזר דינו. אזולאי הורשעה בעבירה על-פי סעיף 41 לחוק בתי המשפט והוטל עליה קנס בסך 1,000 לירות. ב-1981 דחה בית המשפט המחוזי את ערעורה. ב-1983 נדחה ערעורה לבית המשפט העליון על ידי הרכב של שלושה שופטים בראשות אהרן ברק.
ב-1993 נשלחה לפריז ככתבת "ידיעות אחרונות" בצרפת. במסגרת תפקידה סיקרה את המגעים הראשונים בין נציגים ישראלים ופלסטינים, ראיינה את יאסר ערפאת במפקדת אש'ף בתוניס, וערכה מספר מסעות לצפון אפריקה.
אזולאי פרסמה לראשונה את "פיקדון רבין": התחייבות שהפקיד ראש הממשלה יצחק רבין בידיו של מזכיר המדינה האמריקאי וורן כריסטופר כי ישראל תיסוג מכל רמת הגולן בתמורה לשלום מלא וסידורי ביטחון עם סוריה. בספרה על שמעון פרס תיארה אזולאי שיחה שהתקיימה בביתו של הנשיא, עזר ויצמן, זמן קצר לאחר שפרס נכנס ללשכת ראש הממשלה בעקבות רצח רבין, שבה סיפר פרס לוויצמן שנדהם לגלות את "פיקדון רבין", שעליו לא ידע הוא עצמו דבר.
ב-1996 שבה אזולאי לישראל וסיקרה את מערכת הבחירות, ולאחר מכן יצאה לוושינגטון כפרשנית וכתבת העיתון בארצות הברית. במסגרת שליחותה סיקרה ועידות שלום, בהן את הסכם ואי, את ועידת קמפ דייוויד ואת ועידת שפרדסטאון. אזולאי יצאה למשימות עיתונאיות במדינות "ציר הרשע" ודיווחה מאיראן, מעיראק ומקוריאה הצפונית. היא הייתה העיתונאית הישראלית הראשונה שהוזמנה לארמון המלך בריאד ודיווחה מפסגת הליגה הערבית בערב הסעודית. כמו כן סיקרה מוקדי מתיחות ברחבי העולם, בהם אפגניסטן, פקיסטן, כווית, קטר ומפקדת החזבאללה בביירות. אזולאי יצאה פעמיים למשימות עיתונאיות באיראן. ב-2015 שהתה 14 ימים באיראן ודיווחיה ב"ידיעות אחרונות" סוקרו בהרחבה על ידי הטלוויזיה האיראנית. ב-2005 כיסתה את מערכת הבחירות באיראן, כאשר אחמדינאג'ד נבחר לנשיא.
ב-18 באוקטובר 2018 טענה בידיעות אחרונות כי בשנת 1992, בהיותה חברת פאנל בתוכנית "פופוליטיקה", הותקפה מינית על ידי דן מרגלית, מנחה התוכנית.
ב-21 בינואר 2021, יום לאחר השבעתו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית, הודיעה אזולאי במאמר פרידה ב"ידיעות אחרונות" כי בתום סיקור 4 שנות כהונתו של טראמפ, ו-45 שנות עבודה סדירה בעיתון, היא מסיימת את עבודתה הרציפה בו ופונה לכתיבת ספר.
ספריה

האיש שלא ידע לנצח, הוצאת ידיעות ספרים, 1996. ביוגרפיה של שמעון פרס בעקבות כישלונו בבחירות 1996 מול בנימין נתניהו.
האיש שניצח את עצמו, הוצאת ידיעות ספרים, 2000. על הקרב הפוליטי בין נתניהו לבין אהוד ברק.
אובמה: יש לו חלום, הוצאת ידיעות ספרים, 2009. על מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
הקרב על אמריקה: מסע בקו השבר, הוצאת ידיעות ספרים, 2022. על ארצות הברית בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ.
חייה הפרטיים

אזולאי הייתה נשואה ליעקב כץ, בנו של איש מחלקת הספורט של קול ישראל לשעבר יואל כץ, ולהם בן ובת. כיום היא נשואה להווארד ארנשטיין, עיתונאי בכיר וראש משרד הרדיו של CBS בוושינגטון.
שירה וסרמן, בתה, נודעה בכינוי חצי שירה בשל דיאטה מוצלחת שעברה, ובמסגרתה השילה ממשקלה 70 ק"ג וכיום היא מגישה פינה קבועה בנושאי תזונה בערוץ 10. בנה, ד'ר ירדן כץ, הוא מדען בכיר בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
אזולאי היא אחותן הבכורה של הסופרת אילנה ברנשטיין ושל האוצרת והבמאית ד"ר אריאלה אזולאי, כיום פרופסורית באוניברסיטת "בראון" בפרובידנס.
ב-2010 פורסם שאורלי אזולאי ובעלה נעצרו בחשד לגידול סמים וכוונה להפיצם לאחר שנמצאו בביתם 11 שתילי מריחואנה חלקם בגובה 2 מטרים - בית המשפט בוושינגטון קבע שאין בסיס לטענות המשטרה והשופט החליט לבטל את הדיון בתיק. לא הוגש נגד אזולאי כתב אישום, ולאחר כמה שעות היא שוחררה.
הערות שוליים

↑  אורלי אזולאי, אורלי אזולאי: "דן מרגלית תקף מינית גם אותי", באתר ynet, 18 באוקטובר 2018
↑  עידן יוסף, הכתבת אורלי אזולאי נעצרה בחשד לגידול סמים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296845605171  BnF: cb16616009s (data)  GND: 1259925390  ISNI: 0000 0000 6697 4298  LCCN: nr97003045  VIAF: 24504160   WorldCat (עם VIAF): 24504160
סמלי צה"ל

סמלי צה"ל הם הסמלים הנהוגים בצבא הגנה לישראל. לסמלים השונים מאפיינים המייחדים כל יחידה, ומהווים מקור להשתייכות וגאוות יחידה בקרב חייליה. מעבר לכך קיימים גם סמלים המעידים על הישגים אישיים, תפקידים מסוימים או צליחתן של הכשרות.
ישנם סוגים שונים של סמלים, בהם; תגים, סיכות, פאטצ'ים ודגלים, כאשר עיצובם ואופן השימוש בהם מוגדרים בפקודות המטכ"ל.
אמציה כץ עיצב ושרטט יותר מ-1,600 תגים, סמלי יחידות וסיכות עבור צה"ל ומ' אריה (מוסקוביץ) אייר מאות סמלים עבור צה"ל.
להלן סמלי היחידות לפי חלוקה לזרועות, אגפים, פיקודים ואוגדות:
זרועות > זרוע היבשה

זרוע היבשה
זרוע היבשה, עד מרץ 2020
זרוע היבשה, עד 2016
מפקדת חיילות השדה (מפח"ש), לימים זרוע היבשה
מרכז למפקדות ומטה מבצעי
בית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1)
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י)
הסמל הקודם של המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י)
המרכז לאימוני מפקדות (מרא"ם)
יחט"ל עד 2006. לימים חט"ל
חטיבת התקיפה הרב-זרועית
מרכז הכשרות היסוד
המרכז להכשרת פיקוד קרבי
תוכנית ארז
זרועות > זרוע היבשה > חיל הרגלים

חיל הרגלים
חיל הרגלים, גרסה שנייה
חיל הרגלים, גרסה ראשונה
גדוד חרב, עד 2015 (סגור)
זרועות > זרוע היבשה > חיל הרגלים > חטיבות חיל הרגלים

חטיבת גולני
חטיבת הצנחנים, החל משנת 2001
חטיבת הצנחנים בין השנים 1956–2001
חטיבת הנח"ל
חטיבת כפיר
חטיבת גבעתי
חטיבת עוז
יחידת רפאים
חטיבת חשמונאים
זרועות > זרוע היבשה > חיל הרגלים > חטיבות חיל הרגלים במילואים

עוצבת נשר
עוצבת חוד החנית
עוצבת שועלי מרום
עוצבת שועלי מרום, עד ינואר 2021
עוצבת חצי האש
חטיבת עודד
חטיבת כרמלי
חטיבת אלון
חטיבת ירושלים
חטיבת עציוני
חטיבת עציוני, בין 1958–2010 (חטיבה 408)
חטיבת עציוני, בין 1955–1958 (חטיבה 14)
חטיבת עציוני במלחמת העצמאות (חטיבה 6)
חטיבת הנגב
חטיבת אלכסנדרוני
עוצבת השרון
חטיבת יפתח
זרועות > זרוע היבשה > חיל הרגלים > בסיסי הכשרה של חיל הרגלים

חטיבת ביסלמ"ח
חטיבת ביסלמ"ח (תג ישן)
ביסל"ח
ביסלמ"כ
בית הספר ללוחמה נגד גרילה
בה"ד 8
מתקן אדם ומרום
מרום, עד 2015
בסיס מתקן אדם (תג ישן)
בית ספר לצניחה, לפני שהפך ליחידת מרה"ם
מאר"ה (מרכז ארגון הטסה) בשנות החמישים
זרועות > זרוע היבשה > חיל השריון

חיל השריון
עוצבת סער מגולן
עוצבת ברק
עוצבת עקבות הברזל
עוצבת בני-אור
בית הספר לשריון (גדוד 195, גדוד מגן)
חטיבת קרייתי
חטיבת הזקן
חטיבת הראל
חטיבת המחץ
עוצבת ראם
חטיבת אגרוף הברזל
עוצבת יפתח