stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגדור בנש"ק
ספריו

בשנת 1976 הוציא לאור את ספרו הראשון "התלמיד הבעייתי" – הכולל מאמרים תאורטיים וכן התנסויות מקצועיות של תלמידיו באוניברסיטה בשיטת הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי (CBT) בכיתה.
בשנת 1996 הוציא לאור את הספר "studying the torah" על מתודות ושיטות בלימוד תורה. לאחר מכן הוציא את הסדרה המצליחה על פירוש רש"י על התורה באנגלית (What’s Bothering Rashi); הספרים תורגמו לשפות רבות ביניהן, צרפתית, ספרדית, סינית ועברית. כמו כן הוציא את What’s Bothering Rashi על מגילת אסתר באנגלית.
בשנת 2009 פרסם את הספר "Religious Compulsions and Fears", על כפייתיות ואובססיות בחיים הדתיים של המטופל. דרכי טיפול בשיטת CBT למדריכים, מטפלים ובני משפחה של הסובלים מהתופעה. לאחר מכן תורגם הספר לעברית ואף פורסם בשם "כפייתיות וחרדה על רקע דתי".
בשנת 2016 כתב ופרסם את הספר "CBT בכיתה" – מדריך לעובדי הוראה לטיפול בהתנגדויות בשיטה הטיפולית הקוגניטיבית-התנהגותית, בכיתה.
הערות שוליים

↑  השם בנש"ק הוא ראשי תיבות של בנן של קדושים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258851205171  BnF: cb13607406g (data)  GND: 1102967858  ISNI: 0000 0000 6655 2722  LCCN: n87910311  NKC: zmp20231186857  VIAF: 74025484   WorldCat (עם VIAF): 74025484
חוק הספאם

חוק הספאם הוא כינוי לסעיף 30א' לחוק התקשורת (בזק ושידורים) תשמ"ב – 1982 הקובע איסור בשליחת הודעה ובה 'דבר פרסומת' לנמען שלא הביע את הסכמתו לכך.
החוק אוסר על משלוח דואר זבל אלקטרוני, הכולל שליחת דואר אלקטרוני מסרון או הודעה באפליקציות למסרים מיידיים (כגון וואטסאפ), ביצוע שיחת ספאם, ושליחת דואר זבל בפקס, אך אינו אוסר על שליחת דואר זבל מודפס. כמו כן החוק מחריג תוכן שאינו הצעה לרכישה של מוצר או שירות או תרומה מהאיסור לשליחת דואר זבל, בכלל זה תוכן פוליטי.
בחוק הספאם נקבע בין היתר פיצוי של 1,000 ש"ח ללא הוכחת נזק בעבור כל הודעה שהנמען קיבל ללא הסכמתו.
החוק נחקק במאי 2008 כתיקון 40 לחוק התקשורת ומאז נחקקו מספר הוספות לחוק, בהן הרחבות להגדרת 'דבר פרסומת' גם להודעה המבקשת תרומה, הרחבת האיסור על ביצוע שיחה אוטומטית וצינתוק על כל תוכן שהוא כלומר אף שלא הוצע לנמען לרכוש מוצר או לתרום וכן אפשרות לתובענה ייצוגית על עבירה זו.
תהליך החקיקה > רקע

הרקע לחוק הם נתונים שהוצגו בוועדה בכנסת לפיהם מדינת ישראל היא שיאנית בהקשר לבעיית דואר הזבל, כמו כן מומחים מתחום מערכות המחשוב הציגו בפני הוועדה את הנזקים הרבים להם גורם דואר הזבל, הוועדה עסקה גם במטרד המשמעותי למשתמשים בדואר אלקטרוני ובמסרונים הנגרם על ידי דואר הזבל ושיחות הספאם.
החוק נידון והוכן להעברתו במליאה על ידי ועדה משותפת לכלכלה ולמדע בראשות חבר הכנסת משה כחלון.
החוק עבר בקריאה שנייה ושלישית בכנסת השבע עשרה ב-27 במאי 2008.
הוראות החוק > לשון החוק

לא ישגר מפרסם דבר פרסומת באמצעות פקסימיליה, מערכת חיוג אוטומטי, הודעה אלקטרונית או הודעת מסר קצר, בלא קבלת הסכמה מפורשת מראש של הנמען, בכתב, לרבות בהודעה אלקטרונית או בשיחה מוקלטת; חיוג לנמען באמצעות מערכת חיוג אוטומטי בלא הסכמת הנמען כאמור ייחשב הפרה של הוראות סעיף זה, גם אם החיוג הופסק בטרם נענתה השיחה ובחיוג של הנמען למספר שממנו בוצע החיוג מושמע לו דבר פרסומת;
הוראות החוק > עיקרי החוק > האסור בחוק

שליחת דבר פרסומת לנמען ללא הסכמתו.
דבר פרסומת כולל: הצעה לרכישת חפץ, בקשת תרומה.
חיוג אוטומטי לנמען שלא הביע את הסכמתו לכך ובו הצעה לחזור למתקשר גם כאשר לא מוצע בשיחה ובטלפון שאליו נתבקש לחזור דבר פרסומת או בקשת תרומה.
ביצוע צנתוק בכל אופן שהוא.
חובה לציין על הודעות (הנשלחות בהתאם לחוק) את מהותן כגון 'פרסומת', 'תעמולה', 'בקשת תרומה' במקום בולט וברור.
חובה על מתן אפשרות הסרה מרשימת התפוצה בכל הודעה שנשלחת.
הוראות החוק > עיקרי החוק > המותר בחוק

שליחת הודעה חד פעמית לבית עסק ובו הצעה לקבלת תוכן.
שליחת הודעות מגורמים פוליטיים.
שליחת הודעות מגורמי ממשל והצלה.
ביצוע שיחה על ידי נציג אנושי אף כאשר מוצע ללקוח דבר פרסומת (כל שאין בזה הטרדה).
שליחת דבר דואר מודפס גם כאשר הוא דבר פרסומת.
ענישה

בחוק נקבע כי העובר על הוראה זו דינו קנס קנס כאמור בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין.
בנוסף לכך נקבע בחוק פיצוי של 1,000 שקלים ללא הוכחת נזק (פיצוי לדוגמה) על כל הודעה שנשלחה בניגוד לחוק.
שוגר דבר פרסומת ביודעין בניגוד להוראות סעיף זה, רשאי בית המשפט לפסוק בשל הפרה זו פיצויים שאינם תלויים בנזק (בסעיף זה – פיצויים לדוגמה), בסכום שלא יעלה על 1,000 שקלים חדשים בשל כל דבר פרסומת שקיבל הנמען בניגוד להוראות סעיף זה.
הרחבות לחוק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הרחבות לחוק > תיקון מס' 72

תיקון מספר 72 שעבר בכנסת ב-23 במאי 2018 מרחיב את הגדרת המונח 'דבר פרסומת' וכולל בו גם מסרים שמטרתם לגרום לנמען לחייג למספר המצוין במסרים אלה אם על ידי שיחה אוטומטית או על ידי צנתוק, אף אם מטרתו של מבצע השיחה אינו לשכנע את מקבל השיחה לרכוש מוצר או לתרום.
הרחבת החוק נועדה למנוע את השימוש הרחב הקיים בפעולות של חיוג אוטומטי וצנתוקים שנעשו על ידי מערכות של שירותי תוכן שונים, מפעילים אלו השתמשו בפרצה בחוק שאינה אוסרת אלא על הודעה שהיא דבר פרסומת כהגדרתה בחוק (רכישת מוצר או בקשת תרומה) ורווחיהם נבעו מתמלוגי הקשר של חברות הסלולר.
פסיקות משמעותיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביולי 2014 נקבעה הלכה בבית המשפט העליון בעניין גובה הפיצוי על כל הודעת זבל. בפסק-דין על שני ערעורים בתיקים שהגיעו מבית-המשפט לתביעות קטנות ונדחתה בקשתם לערעור במחוזי. השופט אליקים רובינשטיין הותיר בידי השופטים את שיקול הדעת להפחית את הפיצוי, כאשר נקודת המוצא היא הסכום המרבי הקבוע בחוק, ממנו יש להפחית במקרים המתאימים. השופט הזכיר שעל-פי החוק, אם הנמען לא אישר את שליחת ההודעות אליו, אסור למפרסם לשלוח הודעות, ולכן גם מבלי שהנמען יבקש את הסרתו מהרשימה, המפרסם עובר על החוק וחייב בפיצויו של הנמען. ב-21 ביוני 2015 קבע בית המשפט לתביעות קטנות בקריות, פיצוי שיא של 617 אלף ש"ח בגין הפצת דואר זבל, ב-87 תביעות שאוחדו להליך אחד כנגד חברת "אור הקסם". בפסקי דין אחרים נפסקו פיצויים של עשרות או מאות שקלים להודעה.
בשנת 2014 נתבעה חברת סלקום בתובענה ייצוגית בעניין מסרונים שיווקיים ששלחה לציבור לקוחותיה. בערעור לעליון, השופט עופר גרוסקופף קיבל את טענת סלקום כי הלקוח מסוגל לבטל את שירות הפרסומות, וכן שמדובר במקרה חריג כיוון שללקוח יכול להיות עניין בפרסומות אלו. השופט סיכם שמדובר בפרסום מותר, בדומה לרשימת תפוצה.
בשנת 2016 נתבעה פרטנר בתובענה ייצוגית בגין שליחת פרסומות ללקוחותיה מבלי לציין כי מדובר בהודעות שיווקיות ומבלי אפשרות לעצור את קבלת הפרסומות. בשנת 2019 נחתם הסכם פשרה בין הצדדים בה נקבע כי החברה תפצה כאלף לקוחות בזיכויים בגובה 2 מיליון שקלים.
ביקורת על יעילותו של החוק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עוד בטרם חקיקת החוק עלו תהיות בנוגע לכוחו לצמצם או להעניש חברות השולחות דואר זבל. לאחר כניסת החוק לתוקף, נטען כי הוא אינו אוסר על דואר זבל באופן גורף ובמקום זאת דורש הליך משפטי אקטיבי ממקבלי ההודעות. בנוסף נמתחה ביקורת כנגד ההחרגה של מסרים מתנועות פוליטיות מהחוק, והקושי באיתור שולחי שיחות ספאם וצנתוקים.
מהצד השני נטען כי קלות הגשת תביעה במסגרת החוק מכבידה על מערכת המשפט ומעודדת ניצול של החוק לרווח קל, לרבות תביעות ייצוגיות הדורשות פיצויים של מיליוני שקלים. הוערך כי כ-28% מהתביעות בבתי משפט לתביעות קטנות בשנת 2021 עסקו בחוק. בשנת 2023 ניסה אדם לקבל פיצוי של 30 אלף שקלים מחברת H&O בגין שליחת 26 הודעות ספאם, אך נדרש לשלם פיצויים בעצמו לאחר שהתברר כי ניצל את החוק ושההודעות שקיבל נשלחו במסגרת רשימת תפוצה שהלקוח נרשם אליה מרצון.
ראו גם

דואר זבל אלקטרוני
דואר זבל
שיחת ספאם
מאבק בדואר זבל אלקטרוני
דיוור אלקטרוני
רשימת תפוצה
הערות שוליים

↑  עומר כביר, הספאם החדש - ככה זה עובד, באתר כלכליסט, 1 בדצמבר 2009
↑  פרוטוקול מס' 1, ישיבת הוועדה המשותפת כלכלה ומדע, הגבלת הפצת פרסומות ברשתות תקשורת, יום שני, כ"ט בחשוון התשס"ז (20 בנובמבר 2006), שעה 12:00
↑  שאלות נפוצות ותשובות בנושא "ספאם" (דואר זבל), באתר משרד התקשורת, ‏17 במאי 2018
↑  חוק הספאם - דואר זבל, באתר דין - עורכי דין ומידע משפטי בישראל, ‏9 באפריל 2018
↑  חוק הספאם - כל המידע לצרכן, באתר המועצה הישראלית לצרכנות
↑  תיקון 72 לחוק התקשורת (בזק ושידורים) התשע"ח 2018
↑  עו"ד טל קפלן, עו"ד טל קפלן, ישראל: תיקון לחוק הספאם מרחיב את המונח "דבר פרסומת", באתר www.law.co.il
↑  מתוך דברי ההסבר להצעת החוק
↑  פסק דינו של השופט א. רובינשטיין ברע"א 2904/14 גלסברג ואח' נ' קלאב רמון בע"מ ואח', לגבי קביעת גובה הפיצויים על דואר זבל וביטול חובת בקשת הסרה (יולי 2014)
↑  ליאת בר סתו, גיא ליברמן, 22 ביוני 2015
↑   אפרת נוימן, בלי להפר את חוק הספאם: העליון קובע אילו פרסומות מותר לשלוח ללקוחות, באתר TheMarker‏, 7 במרץ 2019
↑  אורנה יפת, פרטנר עברה על חוק הספאם: תפצה לקוחות ב-2 מיליון שקל, באתר ynet, 22 בדצמבר 2019
↑  עו"ד שחר ולנר, עו"ד שירה הימן, "חוק הספאם": משמעות יישום והשלכות - מדריך לקראת כניסת החוק לתוקף, באתר פסקדין, ‏9 בנובמבר 2008
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏חוק הסתם: מה באמת שווים חוקי הגנת הצרכן שנחקקו?, באתר גלובס, 20 ביוני 2013
↑  חנן גרשוני, חוק הסתם: עשר שנים אחרי, חוק הספאם נכשל לחלוטין, באתר מידה, ‏28 במאי 2018
↑  שי ארז, ‏חוק הספאם: אמצעי הרתעה או כלי שממוטט חברות | דעה, עו"ד שי ארז, באתר גלובס, 31 במרץ 2021
↑  ליטל דוברוביצקי, למה צרכן שתבע פיצויים מרשת H&O על שליחת ספאם חויב לשלם לה 8,000 שקל?, באתר ynet, 2 במרץ 2023
אריק סוולוול

אֶריק מייקל סְווֹלוֶל (באנגלית: Eric Michael Swalwell; נולד ב-16 בנובמבר 1980) הוא משפטן ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־14 של מדינת קליפורניה, מאז 2013. קודם לכן ייצג את מחוז הקונגרס ה־15. מחוזו משתרע על רוב מזרח מחוז אלאמדה וחלקים ממרכז ממחוז קונטרה קוסטה. מאז 2017 סוולוול הוא יושב ראש ועדת ההיגוי והמדיניות של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים. מאפריל ועד יולי 2019, היה סוולוול מתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

סוולוול נולד ב-16 בנובמבר 1980, בעיר סאק סיטי (Sac City) שבאיווה, הראשון מבין ארבעת בניהם של ויקי ג'ו ואריק נלסון סוולוול, שני תומכי המפלגה הרפובליקנית. בעבר כיהן אביו כמפקד המשטרה העירונית באלגוֹנה. לאחר שעזבה את איווה התיישבה משפחת סוולוול בדבלין שבקליפורניה. ב-1999 השלים סוולוול את לימודיו התיכוניים בחטיבת הביניים ולס ולאחר מכן בתיכון העירוני בדבלין. בילדותו סבל סוולוול משיתוק על שם בל וחשש שמא לא יחלים משיתוק זה; היה עליו לענוד רטייה כדי למצוא מזור מהמחלה.
סוולוול למד באוניברסיטת קמפבל שבקרוליינה הצפונית על בסיס מלגת כדורגל בין השנים 1999–2001. בשנת 2001 שבר את אגודליו ולימודיו האקדמיים באוניברסיטת קמפבל נקטעו. בעקבות זאת עבר סוולוול לאוניברסיטת מרילנד. בשנת 2003 קיבל תואר ראשון בממשל ובפוליטיקה. כעבור זמן מה נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד בבולטימור והשלים לימודי תואר שני במשפטים ב-2006. באוניברסיטת מרילנד שימש סוולוול כסגן נשיא לענייני קמפוסים בהתאחדות ממשל הסטודנטים, והיה חבר בסנאט הסטודנטים-סגל הוראה של האוניברסיטה ובוועד המנהל שלה.
ביוגרפיה > בפוליטיקה המקומית

בשנים 2001 ו-2002 התנדב סוולוול כמתמחה בלשכתה של חברת בית הנבחרים האמריקאי אלן טאושר (אנ') במחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה. הוא התמקד במחקר חקיקתי, יישוג בקרב בוחרים ושירותים כלליים. פיגועי 11 בספטמבר התחוללו במהלך ההתמחות שלו, ולטענתו סללו את דרכו לקריירה ציבורית. פיגועי הטרור הוסיפו לעורר השראה להישג החקיקה הראשון שלו: שימוש בתפקידו כחבר בהתאחדות ממשל הסטודנטים באוניברסיטת מרילנד לשם יצירת תוכנית מלגות ציבורית-פרטית לסטודנטים ששכלו את הוריהם בפעולות האיבה. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, עבד סוולוול כסגן התובע המחוזי במחוז אלאמדה. הוא כיהן גם בוועדת המורשת והתרבות של עיריית דבלין בשנים 2006–2008 ובוועדת התכנון העירוני של דבלין בין השנים 2008–2010, בטרם נבחר אל מועצת העיר דבלין בבחירות אמצע הכהונה בשנת 2010. בזמן שהתמודד לקונגרס האמריקאי, קבוצה אנונימית ניסתה להעמיד את סוולוול בפני Recall election ממועצת העיר, אך המאמץ לא הניב פרי.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים האמריקאי

בספטמבר 2011 הכריז סוולוול על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של קליפורניה. בעבור מספר המחוז היה 13, ונציגו היה פיט סטארק (אנ') הדמוקרטי. סוולוול נטל חופשה ממועצת העיר דבלין כדי להתמודד לקונגרס. סוולוול התחרה בסטארק רק בבחירות הכלליות בשל מערכת הבחירות המקדימות מסוג "השניים המובילים" המונהגת בקליפורניה מכוח "הצעה 14" שהתקבלה ביוני 2010. במסגרת מערכת זו, השניים שגרפו את מרב קולות הבוחרים מעפילים לבחיירות הכלליות, ללא קשר לשיוכם המפלגתי. בבחירות המקדימות ביוני סיים סטארק ראשון עם 41.8% מהקולות, סוואלוול במקום השני עם 36%, והפוליטיקאי העצמאי כריס פרג'העם 22.2%.
בבחירות הכלליות בנובמבר זכה סוולוול לתמיכת מערכת העיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל". במהלך מחזור הבחירות של 2012 האשים מטה הבחירות של סטארק את סוולוול כי הוא מועמד מטעם תנועת מסיבת התה. האשמה זו נדחתה על ידי סוולוול ונדחתה על ידי העיתון "מרקורי ניוז" (The Mercury News), אשר הביע גם הוא תמיכתו בסוולוול. סטארק מיאן להתעמת עם סואלוול במהלך מסע הבחירות. בתגובה ארגן סוואלוול עימות בחירות מדומה עם שחקן המגלם את דמותו של סטארק, שציטט אותו מילה במילה כאשר השיב למנחה. בסופו של דבר ניצח סוולוול את סטארק אחרי שגרף 52.1% מהקולות, לעומת 47.9 האחוזים שגרף סטארק.
בבית הנבחרים נודע סוולוול בזכות שימוש חדשני ונרחב במדיה החברתית כדי ליצור קשר עם בוחריו. לראייה, באפריל 2016 כינה אותו אתר האינטרנט "The Hill" כ"מלך הסנאפצ'ט של הקונגרס". באותה שנה השתמש בשידור חי בפייסבוק כדי לשדר את השביתה של הדמוקרטים בקונגרס כמחאה נגד אלימות הנשק בארצות הברית. סוולוול הוא האדם השלישי בלבד המייצג את מחוזו (על גלגוליו הקודמים) מאז 1945. ג'ורג' פ. מילר (אנ') ייצג את המחוז בשנים 1945–1973, וסטארק ייצג אותו מ-1973 ועד להפסדו לסוולוול. בקדנציה הראשונה שלו כיהן סוולוול כחבר בוועדת ביטחון המולדת ובוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים. הוא סייע בהובלת המאבק נגד החלטת מנהל רשות אבטחת התעבורה של ארצות הברית, ג'ון ס. פיסטול, לבטל את האיסור על נשיאת אולרים בנמלי התעופה.
בשנת 2017 נמנה בין נותני החסות לחוק איסור החרם על ישראל. ב-2019 גינה סוולוול את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית וקרא להשעות את טורקיה מנאט"ו. במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ נמנה בין מנהלי ההדחה מטעם בית הנבחרים, שתפקדו כתובעים במהלך המשפט. ב-5 במרץ 2021 הגיש סוולוול תביעה אזרחית נגד דונלד טראמפ, דונלד טראמפ ג'וניור, מו ברוקס ורודי ג'וליאני בדרישה לתבוע מהם פיצויים על התפקיד המיוחס להם בהסתערות על הקפיטול.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים האמריקאי > קשריו עם מרגלת סינית

בדצמבר 2020 אוזכר שמו של סוולוול בדיווח עיתונאי על אודות המרגלת הסינית לכאורה פאנג פאנג (או כריסטין פאנג), שמאז 2012 טיפחה קשרים עם פוליטיקאים בקליפורניה שלטענת ממשלת סין היה להם עתיד מבטיח בפוליטיקה של ארצות הברית. אתר האינטרנט אקסיוס דיווח כי פאנג השתתפה באירועי גיוס כספים למסע הבחירות של סוולוול לכהונה שנייה בקונגרס במלך בחירות 2014, פגשה את סוולוול באירועים אחרים וסייעה להציב מתמחה במשרד הקונגרס שלו. סוולוול קטע את הקשר עם פאנג בשנת 2015 לאחר שקהילת המודיעין האמריקאית תדרכה אותו ואת חברי הקונגרס הבכירים בחששות שסוכנים סינים מנסים לחדור לקונגרס. גורמים רשמיים סברו כי פאנג לא השיגה מידע מסווג מאנשי הקשר שלה, וסוולוול לא הואשם בעבירה כלשהי על החוק. במרץ 2021 פעל קווין מקארתי, מנהיג המיעוט הרפובליקני בבית הנבחרים, להדיח את סוולוול ממושבו בוועדת המודיעין של בית הנבחרים. סוולוול טען שגורמים בממשל טראמפ אולי הדליפו את המידע לעיתונות, שכן הוא היה מבקר קולני של טראמפ והיה חבר בשתי ועדות שהיו מעורבות בהליך ההדחה הראשון של טראמפ.
ביוגרפיה > מסע הבחירות הנשיאותי

ב-8 באפריל 2019 הכריז סוולוול על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית בתוכנית האירוח "לייט שואו עם סטיבן קולבר". הוא הוסיף לפרסם מודעת בחירות שהכריזה על מסע הבחירות הנשיאותי שלו בחשבונותיו השונים ברשתות החברתיות. סוולוול אמר כי בקרת נשק תהא הסוגיה העיקרית בקמפיין שלו. ב-14 באפריל 2019 השיק באורח רשמי את מסע הבחירות בתיכון דבלין. סוולוול השתתף בעימות בחירות אחד במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. במהלך העימות זכה לתשומת לב כאשר העיר שהיה בן שש בלבד כשג'ו ביידן דיבר על "העברת הלפיד לדור הצעיר". ב-8 ביולי אותה שנה פרש מהמירוץ הנשיאותי. באותה העת עמד בפני סיכון שלא להעפיל לסבב העימותים השני.
סרי נוסייבה

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1949 (בן 75) דמשק, סוריה 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  כרייסט צ'רץ'  אוניברסיטת הרווארד  בית ספר סנט ג'ורג', ירושלים 
 מעסיק:  אוניברסיטת ביר זית, אוניברסיטת אל-קודס 
 תפקיד:  President of Al-Quds University (1995–2014) 
 פרסים והוקרה:  פרס זיגפריד אונסלד (2010)  פרס קטלוניה הבין-לאומי (2004)  עיטור ארבע החירויות – חירות הפולחן 
 sari.alquds.edu
 
סרי נוסייבה (בערבית: سري نسيبة; נולד ב-12 בפברואר 1949) הוא פרופסור לפילוסופיה ונשיא אוניברסיטת אל-קודס במזרח ירושלים. עד דצמבר 2002 הוא היה נציג של הרשות הפלסטינית בירושלים. ב-2008, בסקר אינטרנטי פתוח, נבחר נוסייבה במקום ה-24 ברשימת 100 האינטלקטואלים המשפיעים בעולם של המגזין הבריטי "Prospect" ושל המגזין האמריקאי "Foreign Policy". נוסייבה גר עם משפחתו בשייח ג'ראח.
רקע משפחתי

משפחת נוסייבה היא משפחה מוסלמית ירושלמית היושבת בירושלים מאז המאה ה-7. אחד מאבות המשפחה הקדומים הוא עובאדה א-סאמת - אחיה של נוסייבה בנת כעב, אישה לוחמת מבנו אלחאזרג' ואחת מארבעת הנשים המנהיגות של ארבע עשרה השבטים של האסלאם המוקדם. עובדאה, שהיה בן לווייתו של עומר בן אל-ח'טאב, היה המוסלמי הראשון שמונה כשופט עליון של ירושלים אחרי כיבושה ב-638 לספירה. משפחת נוסייבה אחראית מזה 150 שנים על מפתחות כנסיית הקבר. סבו של נוסייבה נישא לשלוש נשים ממשפחות פלסטיניות נכבדות. משפחת השיהבי, שנודעים בלמדנותם, משפחת הדרווישים משבטו של חוסייני ולמשפחת נשאשיבי. בכך סבו של נוסייבה חיבר ארבע משפחות ירושלמיות ותיקות, ששתיים מהן היו יריבות מרות.
אביו, אנוואר נוסייבה, היה מדינאי מכובד שבלט בדיפלומטיה הפלסטינית, ואחרי שנת 1948 גם בדיפלומטיה הפלסטינית-ירדנית. אמו של נוסייבה, נוזה אל חוסיין, נולדה ברמלה והייתה ביתו של המנהיג הפוליטי יעקוב אל חוסיין. נוזה אל חוסיין גדלה במשפחה של אריסטוקרטים עשירים עם אדמות בוואדי חנין (כיום העיר נס ציונה). אמו של נוסייבה עזבה את ארץ ישראל ב-1948 כדי להימנע ממלחמת העצמאות, ואביו איבד את רגלו באותה מלחמה.
ביוגרפיה

נוסייבה נולד בדמשק, סוריה. משפחתו עברה לקהיר כמה שנים מאוחר יותר, ושם השתתף אביו בגיבוש ממשלת כל פלסטין בגלות.
ב-1951 חזרה המשפחה מקהיר לירושלים. בשנת 1965 עברו זמנית ללונדון כאשר מונה האב כשגריר ירדן בבריטניה. לאחר מלחמת ששת הימים חזר נוסייבה לישראל ובסיועו של אביו התקבל כמתנדב בקיבוץ הזורע, תקופה שעזרה לנוסייבה להכיר את ישראל ואת הישראלים.
בסתיו 1967, למד נוסייבה פילוסופיה בקולג' כרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד, שם התיידד עם אבישי מרגלית ועם אחמד חלידי, הסטודנט הפלסטיני הנוסף היחיד בזמנו. חלידי הוא בנו של המלומד המכובד וליד ח'אלדי. בתקופה זו החלו מחאות הסטודנטים של 1968. באותו הזמן, הציג אחמד בפני נוסייבה את המורכבויות של הפלגים הפוליטיים הפלסטיניים. בכל קיץ באותה התקופה נוסייבה היה חוזר לירושלים, ובשנת 1968  החל ללמוד עברית ועבד בקיבוץ הזורע. שנה לאחר מכן, פעל נוסייבה כדי להרגיע את הרוחות לאחר שפונדמנטליסט נוצרי אוסטרלי ניסה להצית את מסגד אל אקצה.
באוקספורד, פגש נוסייבה את לוסי אוסטין, ביתו של הפילוסוף הבריטי ג'. ל. אוסטין. לוסי התאסלמה לקראת נישואיהם. הם הושאו בסוף שנת 1973 על ידי המופתי של ירושלים, סאיח סעד א-דין ג'אלאל אל-אלאמי. נולדו להם ארבעה ילדים: שלושה בנים; ג'אמאל, אבסל ובוראק, ובת אחת; נוזה. כשלמד באוקספורד, התעניין נוסייבה בפילוסופיה של הלשון ובלודוויג ויטגנשטיין. לאחר שסיים את התואר באוקספורד, הוא למד שנה במכון ורבורג בלונדון, לאחר ששמע הרצאה של אבואחמד סברה שמשכה אותו ללימודי האסלאם המוקדם, למידת המועתזילה ולמידת הגותו של אל-ע'זאלי.
לאחר תקופה קצרה שבה עבד באבו דאבי, שם התפרנס מתיווך בעסקאות נפט, החל נוסייבה לעשות דוקטורט בפילוסופיה אסלאמית באוניברסיטת הארוורד. את כתיבת הדוקטורט התחיל בסתיו 1974, ובשנת 1978 הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. הוא חזר לגדה המערבית בשנת 1978 כדי ללמד באוניברסיטת ביר זית שם נשאר כפרופסור לפילוסופיה עד לסגירת האוניברסיטה בין 1988 ל-1990 בזמן האינתיפדה הראשונה. באותו הזמן, הוא לימד קורסים בפילוסופיה איסלאמית באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-80 המוקדמות עזר להקים את ארגון המורים בביר זית, והיה נשיא הארגון במשך שלושה סמסטרים. נוסייבה הוא גם מייסד שותף של איחוד העובדים במגזר החינוך של כל הגדה המערבית.
אקטיביזם פוליטי

סרי נוסייבה נחשב לפלסטיני לאומי מתון. ב-1985 כתב מאמר בו קרא לישראל לספח את השטחים כפתרון ביניים עד להקמת מדינה פלסטינית עצמאית חילונית ודמוקרטית.
ביולי 1987, שימש נוסייבה כמתווך בין פייסל חוסייני, בכיר באש"ף, לבין משה עמירב, חבר מפלגת הליכוד בסדרה של מפגשים שמטרתם הייתה כינון של פתרון שתי מדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני תחת ממשלת הימין שבהנהגת יצחק שמיר. הוא ופייסל חוסייני היו הראשונים מבכירי האליטה פלסטין שנפגשו עם בכיר מפלגת הימין בממשלה. ממשלת שמיר ניסתה לכונן את הפתרון בשיתופיות עם אש"ף ופת"ח.
לאחר שנים של עבודה למען ביסוס מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, ב-2011 החל נוסייבה להתייחס לפתרון שתי המדינות כ"פנטזיה". בספרו "What's a Palestinian State Worth?‎", הוא ביקש לכונן "ניסוי מחשבתי" בו מדינת ישראל תספח את כל הטריטוריות הפלסטיניות לכדי מדינה יחידה, בה הערבים יהיו "אזרחים סוג ב'" עם "זכויות אזרחיות אך לא פוליטיות". את המדינה "יהודים ינהלו וערבים יוכלו לחיות בה". ההצעה הספציפית הזאת בוטלה כיוון שנאמרה "בחוסר כנות". באותם זמנים, נוסייבה דיבר רבות על פתרון כזה או אחר של המדינה היחידה לשני עמים, דוגמת מדינה דו-לאומית.
אקטיביזם פוליטי > האינתיפאדה הראשונה

נוסייבה היה מנהיג פלסטיני חשוב בזמן האינתיפאדה, ככותב הצהרת העקרונות הפלסטינית ובעבודתו לחיזוק פת"ח בגדה המערבית. נוסייבה גם עזר לנסח את הכרזת העצמאות פלסטינית, וייצר 200 ועדות פוליטיות ו-28 ועדות טכניות לכינון תשתיות התחלתיות למדינה פלסטינית.
אקטיביזם פוליטי > מלחמת המפרץ

בעקבות ירי טילי סקאד לכיוון תל אביב, נוסייבה החל לעבוד עם תנועת "שלום עכשיו". הוא נעצר בידי ישראל והושם תחת מעצר מנהלי ב-29 בינואר 1991, בעקבות האשמה על היותו סוכן עיראקי. עובדי ציבור בריטים ואמריקאים חקרו את העניין והממשל האמריקאי הוציא בקשה להעמידו לדין או שיכירו במעצרו כמעצר פוליטי. אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון. פלסטינים ראו במעצרו אזהרה פוליטית, שישראל אינה מתכוונת להתדיין עם אף מנהיג פלסטיני, לא משנה כמה מתון הוא. לדוגמה, סאיב עריקאת מאוניברסיטת א-נג'אח אמר: "זהו מסר אלינו הפלסטינים המתונים. המסר הוא: 'אתם יכולים לשכוח ממשא ומתן אחרי המלחמה כי אנחנו הולכים לדאוג שלא יהיה אף אחד לשאת ולתת איתו'". הוא שוחרר ללא אישום אחרי סיום מלחמת המפרץ, לאחר 90 ימים של מאסר בכלא רמלה.
אקטיביזם פוליטי > יוזמות לשלום ופעילות משנת 2000

נוסייבה לא היה פעיל פוליטית ברוב תקופת הסכמי אוסלו אבל מונה כנציג אש"ף בירושלים ב-2001. במשך תקופה זו, נוסייבה החל לעמוד על הרעיון שפלסטינים יוותרו על זכות השיבה בתמורה למדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה. מספר ארגונים פלסטיניים גינו את תפיסותיו בעניין.
נוסייבה ביקר את המיליטריזציה של האינתיפאדה בינואר 2002 וקרא להתנכרות לפיגועי התאבדות ולהקמת פלסטין כמדינה מפורזת: "מדינה פלסטינית צריכה להיות מפורזת - לא משום שזה מה שישראל מבקשת, אלא בגלל שזה לטובתנו האישית". מספר גורמים ישראליים, ביניהם עוזי לנדאו, דחו את הצעתו בטענה שהיא טריק.
באוקטובר 2001 מינה יאסר ערפאת את נוסייבה כנציג אש"ף במזרח ירושלים, תפקיד שקיבל לאחר מותו הפתאומי של פייסל חוסייני אך הודח מהתפקיד תוך שנה.
ב-2002 הוציאו סרי נוסייבה וראש השב"כ לשעבר, עמי אילון, לאור את "המפקד הלאומי", יוזמה אזרחית ישראלית-פלסטינית שמטרתה לקדם את התהליך להשגת שלום בין מדינת ישראל ללאום הפלסטיני, ובנוסף גם טיוטה להסכם שלום שקראה למדינה פלסטינית בהתבסס על גבולות ישראל ב-67' ולפשרה על זכות השיבה של הפלסטינים. "המפקד הלאומי" הושק רשמית ב-25 ביוני 2005.
ב-2008, אמר נוסייבה שהמסע לקראת פתרון שתי המדינות לא מתקדם. הוא קרא לפלסטינים להתחיל דיון על פתרון מדינה אחת.
שיוך קבוצתי

נוסייבה הוא הראש והמייסד של קבוצת הייעוץ הפלסטינית, מייסד שותף וחבר בכמה מוסדות פלסטיניים, ביניהם "החברים הירושלמים של החברה החולה", "איחוד העובדים במגזר החינוך בגדה המערבית", "המועצה הערבית ליחסי חוץ", "הוועדה להתעמתות עם אגרוף הברזל", ו"מועצת ערבי ירושלים". כמו כן, הוא חבר בוועדה המייעצת של המרכז הבינלאומי לאתיקה, צדק וחיים ציבוריים באוניברסיטת ברנדייס.
ספרו שתורגם לעברית

היה הייתה ארץ, סרי נוסייבה ואנתוני דוד. תרגם מאנגלית: אריה חשביה. הוצאת שוקן, 2008.
הערות שוליים

↑  Nusseibeh, Sari., Once upon a country: a Palestinian life, London: Halban, 2007
↑  prospect, Intellectuals—the results (באנגלית)
↑  סרי נוסייבה: טעיתי, אולי הציונות לא מסוגלת לעשות שלום, באתר שיחה מקומית, ‏2018-11-17
↑  מיכל סלע, נוסייבה: כן לספח, כותרת ראשית, 13 בנובמבר 1985
↑  סוכנויות הידיעות, ערפאת מינה את נוסייבה למחליפו של אל-חוסייני, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2001
↑  מאת עקיבא אלדר, ערפאת הפקיע את תיק ירושלים מידי סרי נוסייבה, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266184805171  BIBSYS: 90590476  BnF: cb122486366 (data)  CiNii: DA06813544  GND: 133736261  ISNI: 0000 0000 8098 5460  LCCN: n91029771  NDL: 00472400  NKC: xx0185035  NTA: 104811145  SUDOC: 031230679  VIAF: 19734343   WorldCat (עם VIAF): 19734343
אקס פקטור לאירוויזיון

| --- | --- |
סמליל העונה
סמליל העונה
 מנחים:  לירון ויצמן
 שופטים:  נטע ברזילי אביב גפן מרגלית צנעני מירי מסיקה רן דנקר
 זוכים:  מיכאל בן דוד
 פרסים:  ייצוג ישראל באירוויזיון 2022
 מספר פרקים:  35
 הפקה
 אתר צילומים:  היכל קבוצת שלמה אולפני פתח תקווה
 שידור
 רשת שידור:  רשת 13
 תקופת שידור מקורית:  30 באוקטובר 2021 – 6 בפברואר 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית
 
 → עונה 3
אקס פקטור לאירוויזיון הייתה העונה הרביעית של תוכנית הריאליטי הישראלית "אקס פקטור ישראל". את התחרות הנחתה לירון ויצמן, ופאנל השופטים הורכב מנטע ברזילי, אביב גפן, מרגלית צנעני, מירי מסיקה ורן דנקר. הזוכה, מיכאל בן דוד, נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2022, שנערך בטורינו שבאיטליה. שירו לתחרות, "I.M", כשל בניסיון להעפיל לגמר.