stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמוגרפיה של יוון
אוכלוסיית יוון > אוכלוסייה (לפי eurostat)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | אוכלוסייה | שינוי |
| 2000 | 10,776 |  |
| 2011 | 11,123 |  |
| 2012 | 11,086 |  |
| 2013 | 11,004 |  % |
| 2014 | 10,927 |  % |
| 2015 | 10,858 |  % |
| 2016 | 10,784 |  % |
| 2017 | 10,768 | %- |
| 2018 | 10741 | %- |
אוכלוסיית יוון > נתוני ילודה ותמותה

שיעור הפריון של יוון לשנת 2016 הוערך ב-1.38 ילדים לאישה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לידות | תמותה | ריבוי טבעי | שיעור פריון כולל |
| 1931 | 199.243 | 114.369 | 84874 |  |
| 1950 | 151.134 | 53.755 | 97.379 | 2.57 |
| 1960 | 157.239 | 60.563 | 96.676 | 2.23 |
| 1970 | 144.928 | 74.009 | 70.919 | 2.43 |
| 1980 | 148.134 | 87.282 | 60.852 | 2.23 |
| 1990 | 102.229 | 94.152 | 8.077 | 1.39 |
| 2000 | 103.274 | 105.170 | 1.896- | 1.25 |
| 2010 | 114.766 | 109.084 | 5.682 | 1.48 |
| 2012 | 100.371 | 116.668 | 16.297- | 1.34 |
| 2014 | 93,429 | 114,088 | 17.660- | 1.3 |
| 2016 | 92,898 | 118,785 | 25,887- | 1.38 |
| 2017 | 88,553 | 124,501 | 35,948- | 1.35 |
| 2018 | 86,440 | 120,296 | 33,856- | 1.35 |
| 2019 | 83,763 | 124,954 | 41,191- | 1.32 |
| 2020 | 84,767 | 131,085 | 46,317- | 1.37 |
| 2021 | 86,390 | 145,365 | 58,975- | 1.38 |
אוכלוסיית יוון > מגמות באוכלוסיית יוון

ב-1931 נרשמו ביוון כמעט 200 אלף לידות, וכ-114,000 מקרי מוות, כך שהריבוי הטבעי היה כ-85,000 נפש. ב-1950 ירד מספר הלידות לכ-151,000, אך התמותה צנחה, על רקע צניחת התמותה בעולם כולו, לכ-54,000, מה שהוביל לגידול בריבוי הטבעי ל-97,000 נפש. ב-1970 נרשם עדיין ריבוי טבעי גבוה יחסית, של כ-71,000, וב-1980 כ-61,000.
לאורך שנות השישים והשבעים של המאה ה-20 נע שיעור הפריון של אוכלוסיית יוון בערכים שבין 2.2 ל-2.5, שיעור נמוך ביחס לעולם אך עדיין מעל שיעור התחלופה, שאפשר צמיחה איטית אך יציבה של האוכלוסייה. משנות השמונים חלה ירידה חדה בשיעור הפריון של נשות יוון. ב-1990 הוא ירד לפחות מ-1.4, והוסיף לרדת בשנות ה-90. ב-1990 נרשמו ביוון כ-102,000 לידות, לעומת כ-94,000 מקרי מוות, והריבוי הטבעי באותה שנה ירד ל-8,077 נפש בלבד. אוכלוסיית יוון הוסיפה לגדול, בעיקר בשל הגירה חיובית מסיבית לתוך המדינה.
ב-1996 השתווה לראשונה מספר הלידות והמיתות, ושיעור הריבוי הטבעי ירד לאפס.
ב-2000 ירד שיעור הפריון ל-1.26. מספר הלידות באותה שנה היה 103,274, והתמותה 105,270.
למרות הריבוי הטבעי השלילי, אוכלוסיית יוון גדלה מדי שנה בשל הגירה חיובית של עשרות אלפי מהגרים שהחלה עוד בשנות התשעים לאחר קריסת ברית המועצות. תרמה לכך האווירה הכלכלית החיובית ששררה לאחר כניסת יוון לגוש האירו ב-2001.
בשנים 2004–2009 חל שיפור מסוים גם בילודה. שיעור הפריון ב-2008–2009 הגיע ל-1.55, ומספר הלידות עלה לרמה של 118,000. בשנים האלו נרשם שוב ריבוי טבעי חיובי קטן.
החל מ-2010 חל מפנה. על רקע המשבר הכלכלי החמור, שנגרם בשל חובות כבדים של יוון, נרשמה ירידה בשיעור הפריון (2021: 1.38) שהביאה לצניחה במספר הלידות ל-86,390 (2021), בעוד שבתמותה נרשמת עלייה עקבית. ב-2021 נרשם צמצום טבעי של האוכלוסייה בגודל של 58,975 והמגמה נמשכת. ב-2011, לראשונה מאז 2002, ירדה אוכלוסיית יוון אל פחות מ-11 מיליון בני אדם. המשבר הכלכלי המתמשך (26.6 אחוזי אבטלה בתחילת 2015) ממשיך להעיק גם על רמת הילודה, הנמוכה ממילא.
גיל הלידה הממוצע ביוון הוא 31.8, נכון ל-2013.
אוכלוסיית יוון > שכבות האוכלוסייה

שכבות האוכלוסייה נכון ל-2010:
גילאי 0–14 – 1.613 מיליון (14.5%)
15–29  – 1.918 מיליון
30–44 – 2.584 מיליון
45–60 – 2.235 מיליון
65+ – 2.110 מיליון (19%)
ב-2018 הגיע שיעור הפנסיונרים לכמעט 22 אחוזים.
אוכלוסיית יוון > הגירה

יוון הייתה בעשורים האחרונים אבן שואבת למאות אלפי מהגרים.
בסוף 2009, מתוך אוכלוסייה של כ-11.3 מיליון, כ-950,000 היו תושבים ללא אזרחות יוונית, מרביתם אינם אזרחי האיחוד האירופי.
ביוון מאות אלפי מהגרים מאלבניה, והם מהווים יותר מ-50% ממספר חסרי האזרחות היוונית.
משנות התשעים, המהגרים היו החלק המכריע ולעיתים הבלבדי בגידול האוכלוסייה. המהגרים מהווים חלק משמעותי מכוח העבודה של יוון.
בשנת 2010 עוד היגרו לתוך יוון 79,554,
מתוכם 42.2 אחוזים היו בעלי אזרחות יוונית. מתוך הנותרים, חסרי האזרחות, כשליש היו בגילאי 20–29. 40 אחוז דיווחו כי באו ליוון למטרת חיפוש עבודה.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 מסתמנת הגירה שלילית של עשרות אלפי תושבים, מרביתם ככל הנראה צעירים ומיומנים. במקביל, הפכה יוון לתחנת המעבר העיקרית של פליטים לתוך אירופה, בעיקר פליטים סורים המגיעים מחופי טורקיה אל האיים הסמוכים. מספרם של הפליטים שהגיעו במחצית הראשונה של 2015 הוערך בכ-70,000.
הערות שוליים

1 2  Estimated population / 2018
↑  Hellenic Statistical Authority
↑
1 2
↑  Total fertility rate ( 1950 - 2017 )
↑  מקור: דו"ח האו"ם 2012
↑  http://www.statistics.gr/portal/page/portal/ESYE/PAGE-themes?p_param=A1605&r_param=SPO15&y_param=2010_00&mytabs=0
↑  http://www.statistics.gr/portal/page/portal/ESYE/BUCKET/General/nws_SAM01_EN.PDF
↑  http://www.statistics.gr/portal/page/portal/ESYE/BUCKET/A1602/PressReleases/A1602_SAM07_DT_DC_00_2011_01_F_EN.pdf
↑  משבר הפליטים ביוון: "טורקיה שולחת אותם לכאן", באתר nrg
↑  http://www.inss.org.il/uploadImages/systemFiles/הארץ - פרשנות - פרשנות --עבור המהגרים מסוריה, יוון המפורקת היא רק תחנת מעבר  - כתבה בהארץ מאת אופיר וינטר וגליה לינדנשטראוס.pdf
| דמוגרפיה של מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
אוכלוסיית יוון מ-1960
פריסטרי אתונה

פריסטרי אתונה (ביוונית: Περιστερίου Αθήνα), היא קבוצת כדורסל יוונית מהפרוור פריסטרי במערב העיר אתונה, המתמודדת בליגת העל היוונית (איי 1 אתניקי) ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1971 כחלק מ"מועדון האתלטיקה פריסטרי". בעונת 1983/84 החלה הקבוצה להשתתף בליגה הבכירה. בעונות 2000/01, 2002/03, הגיעה הקבוצה לפיינל פור היווני.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה לחצי גמר הגביע היווני והפסידה לקבוצת אולימפיאקוס פיראוס 69-67. למרות שסיימה את העונה במקום ה-7, הורדה הקבוצה לליגה השנייה בעקבות בעיות תקצביות. בסיום עונת 2008/09 העפלה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה מהמקום הראשון.
השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה במפעלים האירופאים מעונת 1991/92 בגביע קוראץ'. בעונת 1999/00 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע קוראץ' והפסידה לאסטודיאנטס מדריד. בעונת 2000/01 הגיעה עד לשמינית הגמר היורוליג והפסידה לקבוצת טאו ויטוריה. בעונת 2003/04 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט פפנדראו בפרוור פריסטרי, הקרוי על שם אנדראס פפנדראו ראש ממשלת יוון בעבר. ומכיל 4,000 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה היוונית :
חצי גמר: 2001, 2003
הגביע היווני :
חצי גמר: 2004
יורוליג :
שמינית גמר: 2001
שחקני עבר בולטים

יוון מיכאליס פלקאנוס
יוון קוסטאס צרצריס
סרביה מארקו יאריץ'
סרביה מילאן גורוביץ'
רוסיה אלכסיי סאבראשנקו
אוקראינה גיאורגי חיצנייק
ארצות הברית פיט מייקל
ארצות הברית רנדי וייט
ארצות הברית ישראל ג'יימי ארנולד
ארצות הברית אלפונסו פורד
ארצות הברית באק ג'ונסון
מרכז החלל סמנאן

| --- | --- |

כן השיגור למשגר הלוויינים סאפיר - צולם על ידי הלוויין הישראלי ארוס B
 נתוני השדה
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים) 
 על שם:  רוחאללה ח'ומייני 
 קואורדינטות:  35°14′05″N 53°55′15″E﻿ / ﻿35.234611111111°N 53.920944444444°E﻿ / 35.234611111111; 53.920944444444
 מסלולי טיסה
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןסמנאן(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןסמנאן
 
מרכז החלל סמנאן הוא נמל החלל של איראן, וממנו משוגרים לחלל משגרי הלוויינים של סוכנות החלל האיראנית. המרכז נמצא בפרובינציית סמנאן, וכולל מתקני תשתית מסוגים שונים ובהם אתרי שיגור, אזורי מינהלה, תמיכה טכנית, ומתקני מעקב ותקשורת. מרכז החלל נחשף פומבית על ידי איראן בפברואר 2008, עת שוגר ממנו טיל ניסוי מטיפוס "קאבושגאר", שהיה אבן דרך בפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר. האתר משמש גם לבחינת טילים בליסטיים של איראן, מסדרת שיהאב (דלק נוזלי) וסג'יל (דלק מוצק).
שיגורים הקשורים לתוכנית החלל האיראנית

מאתר השיגור בסמנאן בוצעו עד כה השיגורים הבאים, הקשורים לתוכניותיה של איראן לחקר החלל (לא הובאו ברשימה שיגורים של טילים בליסטיים, המבוצעים אף הם מהמתחם):
4.2.2008 - שיגור טיל קאבושגאר (בחינת השלב הראשון של משגר הלוויינים סאפיר)
17.8.2008 - שיגור ראשון של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור נכשל
3.2.2009 - שיגור שני של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין אומיד הגיע לחלל.
15.6.2011 - שיגור שלישי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין ראסאד 1 הגיע לחלל.
3.2.2012 - שיגור רביעי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין נאוויד הגיע לחלל.
מאי 2012 - שיגור כושל (לא דווח על ידי איראן)
ספטמבר/אוקטובר 2012 - שיגור כושל והשמדת הטיל על הקרקע עם נזק לתשתיות השיגור (לא דווח על ידי איראן)
מבנה אתר השיגור

במתחם סמנאן מצוי אתר שיגור הכולל משטח עגול בקוטר של כ-60 מטר, מבוטן, ומוקף בכביש שירות טבעתי. סביב המשטח עמודי תאורה המאפשרים פעילות לילית (שני השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר נערכו בלילה). במרכז המשטח מצוי מגדל שירות לטיל, הניתן להזקפה לצורך שיגור. תצלומי לוויין מראים כי בעת שאתר השיגור אינו פעיל מגדל השירות נמצא במצב אופקי. משאית תובלה מיוחדת מביאה את הטיל המשוגר אל מרכז הרחבה, ומזקיפה אותו. המגדל מורם למצב אנכי ומשטחים המחוברים אליו עוטפים את הטיל ומאפשרים לטכנאים גישה למערכות הטיל השונות.
אתר שיגור שני

תצלומי לוויין שהפכו זמינים לכול בעדכון של תוכנת גוגל ארץ, ואשר צולמו ב-9 באוקטובר 2009, מראים בנייה מסיבית באתר, של כן שיגור חדש וקבוע, המצויד במנוף כחלק ממנו - דבר המעיד הן על המגמה האיראנית של הגדלת המשגר העתידי (מנוף יאפשר הרכבה באתר עצמו של משגר גדול) והן על הקרבה לתכנון של כן השיגור בקוריאה הצפונית, עמה יש לאיראן קשרים רבים בתחום הצבאי בכלל והטילי בפרט.
ב-3 בפברואר נחשף משגר הלוויינים האיראני סימורג, אשר ישוגר ממתחם השיגור החדש.
ב-31 בינואר 2011 חשפה איראן צילומים מתוך מבנה השילובים והמשגר החדש שלה. מהצילומים עולה כי ניתן יהיה לשגר בעתיד משגרי לוויינים גדולים שגובהם יכול להגיע עד ל-40 מטר.
בינת ג'בייל

| --- | --- |

בינת ג'בייל, מראה כללי לכיוון דרום, ינואר 1989. ברקע רכס מרון א-ראס
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 שטח:  9.10 קמ"ר
 גובה:  770 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  30,000 (2001)
 קואורדינטות:  33°07′00″N 35°26′00″E﻿ / ﻿33.1166666666667°N 35.4333333333333°E﻿ / 33.1166666666667; 35.4333333333333
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.bintjbeil.com/index.en.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבינת ג'בייל(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבינת ג'בייל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בינת ג'בייל (בערבית: بنت جبيل, בתעתיק מדויק: בִּנְת גְּ’בֵּיל. בתרגום לעברית: בת ההר) היא העיר השנייה בגודלה במחוז א-נבטיה בדרום לבנון (אחרי בירת המחוז, העיר א-נבטיה), מהווה את בירת נפת בינת ג'בייל במחוז א-נבטיה.
העיר ממוקמת על גבעה הצופה על בקעת רמיש ליד הגבול הדרומי של לבנון עם ישראל, בגובה 770 מטר מעל פני הים. מתגוררים בה כ־30,000 תושבים, שיעים ברובם. קיימת מחלוקת לגבי מקור שמה: יש הטוענים כי השם ניתן על ידי שבטים תימניים שהתיישבו במקום ונתנו למקום שם המזכיר שמות של ערים תימניות, אחרים טוענים כי שם העיר מלמד על זיקה ליישוב גבל הממוקם כ־42 ק"מ צפונית לביירות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1870 ביקר בבינת ג'בייל המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב: ”זה כפר גדול שחיים בו כאלף מתואלים. הוא יושב על גבעה קטנה ומשתרע גם בעמק. רוב בתיו חדשים. באר וכמה בורות מים עתיקים מספקים מים לתושבים. שתי ברכות גדולות משמשות להשקית הבהמות. מסביב לאחת הברכות האלה הבחנתי — בין האבנים הגדולות שגובבו לסימון מתארה — בכמה אבנים נאות שמקורן מן הסתם בבניין הרוס, ובמכסה — מצויד בקרנות — של ארון קבורה שבור. הכפר בנת ג'ביל יושב איפה באתר יישוב יהודי ששמו נמחה, שהרי השם החדש ערבי מובהק, ומשמעו 'בת ההר הקטן'”.
היסטוריה > המאה ה-20

ב־1972 כבשה ישראל את בינת ג'בייל במסגרת מבצע "קלחת 4", שנועד להרחיק את מחבלי אש"ף מגבול ישראל. ב-1978 כבשה ישראל שוב את העיירה במסגרת מבצע ליטני, ומאז ועד מאי 2000 הייתה העיירה בשליטת צבא דרום לבנון (צד"ל), ובה שכנו מפקדות החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון והחטיבה המערבית של צד"ל. במהלך תקופה זאת עבדו רבים מתושבי העיירה בישראל במסגרת תוכנית "הגדר הטובה", והוקמו שם תשתיות שונות, ביניהן מרפאה אזרחית.
מוצב "בינת ג'בייל" מוקם בפאתי העיירה לכיוון צפון, ובו שכנה מפקדת החטיבה המערבית של יחידת הקישור ללבנון. מצפון לו שכנה מפקדת צד"ל, ובה ישב, בין השאר, הגנרל אנטואן לאחד, מפקד צבא דרום לבנון.
בניגוד לחלק מן המוצבים האחרים של צה"ל, במוצב זה פעלו במשותף חיילי צה"ל עם אנשי צד"ל, אשר נהגו להגיע עם בוקר אל המוצב לצורך פעילות טכנית. ביניהם פעל במקום איש צד"ל אשר כונה בשם "אבו עבדאללה" וחיילים רבים התייחסו אליו כאל "שק"ם" מוזל, לעומת השק"ם הצה"לי שפעל במקום.
פעילותם השוטפת של החיילים במוצב הייתה באבטחת האזור המצוי בגזרת רכס "הסילבסטר", בין שקיף א-נימל לבין מוצב צד"ל "ברעשית", הממוקמים על הקו האדום בלבנון והיישובים הפזורים באזור.
היסטוריה > המאה ה-21

במאי 2000, לפני הנסיגה מלבנון, הפכה העיירה למובלעת בשליטת צה"ל, ובליל 23 במאי 2000 נסוג צה"ל מהעיירה. לאחר נסיגת צה"ל נכנס חזבאללה לעיירה, וחסן נסראללה נשא שם נאום ניצחון שנודע כנאום "קורי העכביש".
במהלך מלחמת לבנון השנייה התנהלו בעיירה קרבות קשים בין צה"ל לחזבאללה, וכתוצאה מהם נגרם בעיירה הרס רב. מבצע כיבוש העיירה כונה "מבצע קורי פלדה 2". בקרב העיקרי, שכונה קרב בינת ג'בייל, נהרגו 8 לוחמים מחטיבת גולני ועוד מספר לוחמים נהרגו בקרבות אחרים בעיירה. מצד חזבאללה נהרגו כ-80 מחבלים, בהם לפחות 26 מחבלים מחטיבת הקומנדו של הארגון.
ב-2010 ביקר בבינת ג'בייל נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד.
במהלך מלחמת חרבות ברזל (מבצע חיצי צפון) ב-11 בנובמבר 2024 דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי פרסם הוראת פינוי לתושביהם של 21 כפרים בדרום לבנון ביניהם גם בינת ג'בייל.
במהלך השלב השני של התמרון הקרקעי בלבנון צה"ל פלש אל תוך הכפר אך על מנת שהקרב שקרה במלחמת לבנון השנייה לא יתרחש שוב צה"ל כיתר את הכפר.
ב-6 בנובמבר צה"ל התחיל פלישה אל חַי אל-מַ֫סְלַח', עיירה צמודה לדרום העיר. בתוך מספר שעות כבש את האזור.
ב-13 בנובמבר חיילי גדוד 51 של חטיבת גולני התחילו פלישה אל עיינאתא, עיירה צמודה לצפון העיר שחלקה בתוך העיר.
ב-16 בנובמבר לאחר שחלק גדול מעיינאתא וכל חי אל-מסלח' נכבשו על ידי צה"ל כוחות התחילו בפלישה לפאתי העיר על מנת לכבוש אזורים בעיר לקראת כניסה גדולה יותר כאשר כל עיינאתא תיכבש.
הערות שוליים

↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 59
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, אחמדינג'ד: המערב שומר על "מונופול גרעיני", באתר וואלה, 14 באוקטובר 2010
↑  חדשות סרוגים, ‏התמרון מתרחב: דובר צה"ל הורה על פינוי 21 כפרים נוספים בלבנון, באתר "סרוגים", 11 בנובמבר 2024
↑  MAPPPP – המפות שלי ב-Google, באתר Google My Maps
↑  Iran Update, November 13, 2024, Institute for the Study of War (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491867705171  LCCN: no99026666  VIAF: 141042204   WorldCat (עם VIAF): 141042204 
מרכז בינת ג'בייל לאחר מלחמת לבנון השנייה
התקפת הספינה מרסר סטריט

| חלק מהעימות בין ארצות הברית לאיראן |
| --- | --- |
 תאריך:  29 ביולי 2021
 מקום:  מפרץ עומאן שבאוקיינוס ההודי
 מטרה:  מכלית הנפט מרסר סטריט
 קואורדינטות:  21°09′00″N 59°34′00″E﻿ / ﻿21.15°N 59.566666666667°E﻿ / 21.15; 59.566666666667
 סוג:  תקיפה
 נשק:  כטב"ם, כנראה כטב"ם מתאבד
 הרוגים:  2
 פצועים:  0
 מבצע:  איראן איראן
 he
 
התקפת הספינה מרסר סטריט אירעה ב-29 ביולי 2021 ליד עומאן. ההתקפה אירעה כחלק מהמערכה הימית בין ישראל לאיראן בסכסוך האיראני-ישראלי. הספינה, ששטה תחת דגל ליבריה, שייכת לחברה יפנית ומופעלת על ידי חברה בריטית בבעלות איש העסקים הישראלי אייל עופר. במהלך התקיפה, נהרגו שני אנשי צוות אירופאים.
תיעוד של מקומות התקיפה
ההתקפה

הספינה הותקפה כשהייתה בדרכה מטנזניה לאיחוד האמירויות, כ-300 ק"מ ממסקט. הספינה נפגעה באזור הגשר שלה. שני אנשי צוות נהרגו בהתקפה - קפטן רומני ומאבטח בריטי. הצי החמישי של ארצות הברית הודיע כי אניותיו נענו לקריאות חירום ומצוקה של המכלית, וליוו אותה לנמל כאשר הספינה שטה בכוחות עצמה.
פיענוח ההתקפה

זמן קצר לאחר שהותקפה, הגיעו מסוקי הצי האמריקאי ועליהם אנשי "יחידת סילוק חומרי הנפץ" (EOD), מומחי חבלה שפרוסים ברחבי העולם. מספר שעות לאחר הגעתם, הם דיווחו באופן רשמי על הממצאים שלהם. אלו הובילו את חיל הים האמריקאי לקבוע שהפיגוע הימי בוצע על ידי מל"טים "מתאבדים", כאשר החשודה המיידית היא איראן. על פי תחקיר של פיקוד מרכז האמריקאי והערכות בישראל, מדובר בתקיפה איראנית באמצעות כטב"ם מתאבד מסוג שאהד 136, והספינה הותקפה פעמיים בהפרש של מספר שעות, כאשר ההתקפה השנייה הייתה קטלנית.
תגובות

ישראל, ארצות הברית, בריטניה ורומניה גינו את התקיפה, ראו באיראן אחראית לה והבטיחו להגיב עליה. מאידך האיראנים הכחישו את מעורבתם ואיימו שיגיבו לכל הרפתקנות.
ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט האשים את טהראן בניסיון "פחדני" להתנער מאחריותה למתקפה, ושר החוץ יאיר לפיד אמר כי התקרית ראויה לתגובה קשה.
ב-2 באוגוסט 2021 שר החוץ של ארצות הברית, אנתוני בלינקן, גינה בשנית את המתקפה האיראנית על הספינה והבטיח כי תהיה "תגובה קולקטיבית" נגד איראן: "אנחנו נמצאים במגע קרוב ומתואם עם בריטניה, ישראל, רומניה ומדינות אחרות".
בתדרוך ישראלי לשגרירי המדינות החברות במועצת הביטחון של האו"ם, נחשפה זהותו של סעיד אראג'ני, ראש מערך הכטב"מים בחיל האוויר של משמרות המהפכה, הבכיר האיראני שמאחורי תקיפת הספינה.
התקיפה האיראנית על האונייה מרסר סטריט בוצעה, על פי טענת גורמי תקשורת איראניים, ביניהם רשת הטלוויזיה האיראנית בשפה הערבית 'אל-עאלם' כתגובה לתקיפה הישראלית שבוצעה באזור קוסייר שבסוריה בליל ה-21 ביולי 2021, כמה ימים קודם לכן.
ראו גם

הסכסוך האיראני-ישראלי
המערכה הימית בין ישראל לאיראן
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏תקיפת הספינה ליד עומאן: יחידת המומחים שנשלחה לחקור את הזירה, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2021
↑   יניב קובוביץ, ספינה המופעלת על ידי חברה בבעלות ישראלית הותקפה ליד עומאן; שניים נהרגו, באתר הארץ, 30 ביולי 2021
↑  שוב: הותקפה ספינה בבעלות ישראלית בקרבת עומאן, באתר Israel Defense, ‏2021-08-01
↑  ד"ר עוזי רובין, כלי הטיס הבלתי מאוישים של איראן משנים את מאזן הכוחות במזרח התיכון, באתר JISS, ‏3 באוקטובר 2021
↑   ארה"ב ובריטניה: איראן אחראית לתקיפת הספינה הישראלית סמוך לעומאן, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2021
↑  רומניה מצטרפת לבריטניה וארה"ב: "מגנים את התקיפה האיראנית, מתאמים תגובה מתאימה", באתר www.israelhayom.co.il
↑  באיראן מכחישים מעורבות בתקיפת הספינה: "מגנים את ההאשמות", באתר רדיו קול חי, ‏2021-08-01
↑  גיא אלסטר, ברק רביד‏, איראן מזהירה מתגובה לתקיפת הספינה: "נגיב מידית לכל הרפתקנות", באתר וואלה, 2 באוגוסט 2021
↑   יהונתן ליס, בלינקן על תקיפת הספינה: מתואמים עם ישראל, תהיה "תגובה קולקטיבית", באתר הארץ, 2 באוגוסט 2021
↑  גנץ חשף את זהות הבכיר האיראני שמאחורי תקיפת הספינה, באתר ynet, 4 באוגוסט 2021
↑  תקיפת האונייה חשפה את ארגז הכלים הריק של איראן, באתר www.israelhayom.co.il
נזקי התקיפה
טבעת הזהב של רוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |






המחוז הפדרלי המרכזי: מחוז איוואנובו - 3; מחוז קוסטרומה - 5; מחוז מוסקבה - 9; מחוז ולדימיר - 16; מחוז ירוסלבל - 18
טבעת הזהב של רוסיה (ברוסית: Золотое кольцо России) הוא הכינוי לשמונה ערים הערוכות כטבעת צפונית-מזרחית למוסקבה, בירת רוסיה. הטבעת כוללת ערים עתיקות להן היה תפקיד חשוב בהתפתחות הכנסייה הרוסית ובהיסטוריה של רוסיה בכלל. הערים משמשות כעת כמעין מוזיאונים פתוחים ובהן מבנים מהמאה ה-12 עד המאה ה-18 הכוללים קרמלינים, מנזרים, קתדרלות וכנסיות. הערים שוכנות בחמישה מחוזות – מחוז מוסקבה, מחוז ולדימיר, מחוז איוואנובו, מחוז קוסטרומה ומחוז ירוסלבל.
שמונה ערי טבעת הזהב הן:
ולדימיר במחוז ולדימיר (אתר מורשת עולמית)
סוזדל במחוז ולדימיר (אתר מורשת עולמית).
איוואנובו במחוז איוואנובו.
קוסטרומה במחוז קוסטרומה.
ירוסלבל במחוז ירוסלבל (אתר מורשת עולמית).
רוסטוב במחוז ירוסלבל.
פריאסלבל-זלסקי במחוז מוסקבה.
סרגייב פוסאד במחוז מוסקבה (אתר מורשת עולמית - ראו לאוורת השילוש-סרגייב).
לפי גרסאות אחרות כוללת הטבעת 23 ערים.
כבד אווז

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה 
 מטבח:  המטבח הצרפתי 
 מוצא:  צרפת, מצרים העתיקה 
 תאריך יצירה:  4500 לפנה״ס 
 מרכיבים עיקריים:  כבד 
 
פטה כבד אווז (מימין) עם אגס כבוש
כְּבֵד אַוָּז או פוּאָה גְרָא (מצרפתית Foie gras, "כבד שָמֵן"), הוא כבד של אווז או ברווז שלרוב הושמן על ידי פיטום בכפייה. כבד מעין זה מהווה מעדן פופולרי במטבח הצרפתי. בעברית השתרש המונח "כבד אווז" כשם המאכל, אף שבפועל במקרים רבים מקורו בכבד ברווז.
שימושו במטבח

ייצור כבד אווז התחיל עוד באלף ה-3 לפנה"ס, במצרים העתיקה, בה פוטמו אווזים בתאנים למטרת הגדלת כבדם. הרומאים למדו את טכניקת ייצור כבד האווז מהמצרים והפיצו אותה ברחבי אירופה, וכיום המאכל מזוהה ביותר עם המטבח הצרפתי; צרפת היא היצרנית והצרכנית הגדולה ביותר של פואה גרא בעולם. כיום, רק מיעוטו של הפואה גרא המיוצר ונאכל בצרפת הוא מכבד אווז, ומרביתו מכבד ברווז, בעיקר ברווז המולארד המגודל במיוחד למטרה זו. כבד ברווז נחשב מעודן יותר, קטן יותר, ויקר יותר מכבד אווז. באופן כללי בשר הברווז מעודן מבשר אווז.
פואה גרא מוגש במספר אופנים שונים, כמנה קרה או חמה. כמנה קרה הוא מוגש בדרך כלל כממרח, ללא עיבוד מעבר לבישול או כפטה. בצרפת מקובל להגיש את הממרח עם טוסטים מלחם לבן או בריוש, חמאה, חרדל ופלפל שחור גרוס. בנוסף, ניתן להגישו כמנת פתיחה בפני עצמה, אז הוא מלווה לעיתים בריבת בצל.
בהגשה כמנה חמה (אסקלופ) מוגש הפואה גרא בליווי פרוסות תפוח ורטבים על בסיס קלבדוס, ובמספר גרסאות נוספות המשלבות רוטב מתקתק ופירות.
המחלוקת בעניין פיטום האווזים

תעשיית הפואה גרא ספגה ביקורת ציבורית חריפה, בשל תהליך הפיטום הכפוי, הגורם לכבדם של האווזים והברווזים להתנפח פי שבעה עד עשרה מגודלו הטבעי, וגורם בכך לבעיות בריאותיות ולסבל רב לבעל החיים. במדינות רבות, בהן בריטניה, שווייץ, אוסטריה, דנמרק, נורווגיה, גרמניה, לוקסמבורג, פולין, פינלנד, צ'כיה, איטליה, שוודיה, אוסטרליה, דרום אפריקה, הולנד, אירלנד, ארגנטינה, קליפורניה וישראל, נאסר בחוק על פיטום אווזים וברווזים בעקבות כך.
בשני מקומות, קליפורניה ושיקגו, נאסרו מחוץ לחוק אף מכירה והגשה של פואה גרא.  בצרפת המאכל עדיין נחשב מקובל ומוגש במסעדות רבות. עם זאת, בשנים האחרונות החל בצרפת מסע פרסום ציבורי נגד אכילת המוצר.
המחלוקת בעניין פיטום האווזים > בישראל

בשנת 1999 פתחה עמותת אנימלס בקמפיין ציבורי נגד פיטום אווזים. ב-2001 הוגשה עתירה לבג"ץ מטעם "נוח", ארגון הגג של הארגונים להגנה על בעלי חיים בישראל, בטענה שהפיטום מהווה עבירה על חוק צער בעלי חיים. בית המשפט קיבלת את עמדת הארגונים להגנת בעלי החיים וקבע כי פיטום האווזים אינו חוקי. החל מ-2006 האיסור על פיטום אווזים החל להיאכף בפועל ומפטמות האווזים נסגרו. ב-2008 הורשע לראשונה מפטם אווזים שהמשיך לעסוק בפיטום בניגוד לחוק.
רבני ארץ ישראל, בהם צבי פסח פרנק והחזון איש, יצאו נגד הנוהג להלעיט אווזים בארץ ישראל. הרב עובדיה יוסף פסק שאין להתיר פיטום אווזים עקב צער בעלי חיים ובעיות כשרות, ושראוי שלא לאכול כבד אווז.
הערות שוליים

↑  אריאל צבל, צרפתים נגד פיטום אווזים, באתר אנימלס
↑  Foie gras : quand on sait, on arrête | Stop Gavage
↑  אפרת וייס, בג"ץ: פיטום האווזים יופסק תוך חודשיים, באתר ynet, 22 בפברואר 2006
↑  ארז ארליכמן, תקדים: עונש מאסר למפטם אווזים סדרתי, באתר ynet, 20 במאי 2008
↑  שאלה: האם מותר לאכול כבד אווז?, באתר "הלכה יומית", 6.8.2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539889105171  BnF: cb13193570w (data)  GND: 4534886-8  LCCN: sh2001005002  LNB: 000306697 
פיטום אווזים