stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט ד'אולי
נכסיו

רוברט היה בעל אדמות באוקלי, בקינגהאמשייר. הערך של הכפר היה 6 לירות שטרלינג, ואדמתו כללה 5 עורות.[דרוש מקור] עם אדמת החימר של אוקלי, סך האדמות המעובדות היה סביב 550 acre (220 הקטאר). רוברט החזיק גם בקביעות בבקינגהם שהוחזק על ידי איש מהאזור (בנו של טוט), ששילם לרוברט שש עשרה פני בשנה, ולמלך, חמישה פני.
מנור של Iver הפך לחלק רכוש של רוברט, שהחזיק, עבור שבע עשרה מסתיר. האדמה הספיקה לשלושים מחרשות. אשר נאמד ב-22 פאונד.
ד'אולי החזיק גם בכמות נכבדה של אדמות באוקספורדשייר ובאוקספורד עצמה שנרשם בספר יום הדין משנת 1086:
טירת אוקספורד, והכנסייה המכללתית של סנט ג'ורג' שבתוך הטירה, שנרכשה מאוחר יותר על ידי אבי אוסני.
טירת הטירה באוקספורד. זה היה שייך לאלפגר ממרסיה לפני הכיבוש ונמנע מהכתר בשנת 1163 לאחר מותו של הנרי ד'אולי.
כנסיית סנט פיטר במזרח באוקספורד, המהווה כיום חלק מאולם סנט אדמונד.
כנסיית סנט מרי מגדלנה.
42 דירות בתוך חומת העיר אוקספורד ומחוצה לה.
היישובים ווטלינגטון, גורינג, ביסטר, קידלינגטון, ווטר איטון ושלוש אחוזות בהוק נורטון.
אדמות ודירות ב-22 כפרים נוספים באוקספורדשייר.
משפחתו

לרובורט ולאשתו אלדגית, נולדה בת ויורשת מוד, שהתחתנה לראשונה עם מיילס קריספין (נפטר ב-1107), לאחר מכן עם לורד וולינגפורד, ואחר כך עם בריאן פיצקונט, אדון בורגבנו (בעל בריתו הנאמן של הקיסרית מטילדה).
פטירתו

רוברט נפטר בשנת 1091.
רוברט ואלדגית נקברו במנזר באבינגדון.
לקריאה נוספת

Crossley, Alan (1969). Victoria County History: A History of the County of Oxfordshire, Volume 4: The City of Oxford.
Lipscomb, George (1847). The History and Antiquities of the County of Buckingham. London: J. & W. Robins.
Salzman, L.F. (1939). Victoria County History: A History of the County of Oxfordshire, Volume 1.
הערות שוליים

↑  The Baronetage of England. Burrell and Bransby. 1802. p. 401. נבדק ב-28 בפברואר 2013 – via Internet Archive. baron hocknorton. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Caton, Judi (1988). Oxford in Old Photographs. Alan Sutton Publishing. p. 60. ISBN 0-86299-462-4.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רוברט ד'אולי".
קריסטינה וייבורן

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1950 (בת 74) ניברו, שוודיה 
 שם במה:  Kristina Wayborn 
 שם לידה:  Britt-Inger Johansson 
 מדינה:  שוודיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
קריסטינה וייבורן (Kristina Wayborn; נולדה ב-24 בספטמבר 1950) היא שחקנית ילידת שוודיה שעבדה בעיקר בבריטניה ובארצות הברית.
ביוגרפיה

וייבורן נולדה בשם בריט אינייר יוהנסון (Britt-Inger Johansson) בעיירה ניברו (Nybro) שבסמולנד. היא זכתה בתחרות מלכת היופי של שוודיה לשנת 1970 והגיעה לחצי הגמר בתחרות מיס תבל באותה שנה. היא אף נבחרה כ"מיס סקנדינביה".
וייבורן גילמה את דמותה של גרטה גרבו בסרט הטלוויזיה The Silent Lovers‏ (1980), הופעה שעוררה את תשומת לבם של מפיקי סרטי ג'יימס בונד.
היא לוהקה לתפקידה הידוע ביותר כנערת בונד מאגְדה בסרט אוקטופוסי (1983). במהלך סצנת קרב בסרט, משהו השתבש וייבורן שברה מספר אצבעות מכפות רגליה. הסצנה הזכורה ביותר מהסרט היא הקרב בו מאגדה גוברת על רבים מלוחמיו של קאמל קאן ומפגינה יכולות לחימה מרשימות, זאת בעידן שקדם לגיבורות סרטי הפעולה של ימינו.
היא הופיעה במספר סדרות טלוויזיה אמריקניות ובהן ספינת האהבה, זאב מעופף, מקגייוור, דאלאס, General Hospital, Designing Women, משמר המפרץ וכן מופע שנות ה-70, בו היא הופיעה מחדש לצד עמיתתה מאוקטופוסי, מוד אדמס.
פילמוגרפיה

1976 - ניצחון באנטבה - כקלודין
1980 - The Silent Lovers - כגרטה גרבו
1982 ו-1986 - ספינת האהבה - שני פרקים, כאנה פטרובסקה וכמוניק אליס
1983 - אוקטופוסי - כמאגדה
1985 - Hostage Flight - כאילזה בק
1986 - מקגייוור - פרק אחד, כשרה אשפורד
1986 - זאב מעופף - פרק אחד, כדון הריסון
1987 - בית חולים כללי - מספר פרקים, כד"ר גרטה אינגסטרם
1991 - Designing Women - פרק אחד, כגייל
1992 - Dangerous Curves - פרק אחד, כנורמה דזמונד
1993 ו-1999 - משמר המפרץ - שני פרקים, כלנה וכליילה פרנקס
1997 - Little Ghost - ככריסטין
2000 - מופע שנות ה-70 - פרק אחד
2004 - Forbidden Warrior - כמכשפה.
קרחון קוקס

| --- | --- |

תצלום לוויין של האי ת'ורסטון
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°11′00″S 101°15′00″W﻿ / ﻿72.183333333333°S 101.25°W﻿ / -72.183333333333; -101.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קוקס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קוקס
 
קרחון קוקס (באנגלית: Cox Glacier) הוא קרחון קטן באי ת'ורסטון, באזור ארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בסמוך ממזרח לקרחון רושריי.
הקרחון זורם דרומה, ונשפך אל מדף הקרח אבוט, במצר פיקוק.
נונאטאק ג'ורדן מפריד בין קרחון קוקס לקרחון רושריי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצילמה טייסת VX-6 של צי ארצות הברית בינואר 1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שמו של לוטננט ג'יקי ג'י. קוקס (Jerry G. Cox), טייס הליקופטר באוניית צי ארצות הברית ברטון איילנד (USCGC Burton Island (WAGB-283)), אשר ערך טיסות חקר מעל האי ת'רסטון בפברואר 1960.
קפה הלילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  92.1 ס״מ 
 גובה:  72.4 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  נאו-אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  1961.18.34 (Yale University Art Gallery) 
 מיקום:  גלריית האמנות של אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, ארצות הברית
 
קפה הלילה (בצרפתית: Le Café de nuit) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר וינסנט ואן גוך, שצויר בספטמבר 1888 בארל.
תיאור היצירה

היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (Café de la Gare) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל. בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל".
ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר. במרכז החדר שולחן ביליארד. מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית.
תקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב.
ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".
במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:
היום, ככל הנראה, אני עומד להתחיל לצייר את פנים בית הקפה בו אני מתגורר, לאור הגז, ובשעות הערב. הקפה נקרא כאן "קפה הלילה" (בתי קפה אלה נפוצים כאן), הנשאר פתוח בכל שעות הלילה. "ציפורי לילה" יכולים להישאר שם כאשר אין להם כסף לשלם עבור מקום לינה, או הם שיכורים מכדי למצוא מקום לינה
בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.
זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.
באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בלילה", המתארת בית קפה סמוך.
באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:
ניסיתי להביע את התשוקות הנוראות של האנושות באמצעות האדום והירוק. החדר בצבע אדום דם, וצהוב כהה, עם שולחן ביליארד ירוק במרכזו; ישנן ארבע מנורות בצבע צהוב לימוני, הזוהרות בכתום וירוק. בכל מקום ישנו ניגוד והתנגשות בין הצבעים האדום והירוק, הזרים זה לזה, בדמויות הקטנות של הפוחזים הישנים, בחדר הרקע, בצבע הסגול והכחול. אדום הדם והצהוב - ירוק של שולחן הביליארד, לדוגמה, נוגדים את הצבע הירוק של הדלפק, עליו פרחי ורדים. סינרו הלבן של בעל הקפה, עומד וצופה מפינת החדר, מקבל גוון צהוב לימוני, או ירוק זרחני.
למחרת כתב לאחיו:
בציורי של "קפה הלילה" ניסיתי לתאר את הרעיון שהקפה הוא מקום שבו יכול אדם להרוס את עצמו, להשתגע, או לבצע פשע. מסיבה זו ניסיתי לתאר, כפי שהן, את כוחות האופל במקום הציבורי, בירוק לואי ה-15 וצבע מלאכיט, המתנגשים עם צהוב-ירוק וכחול-ירוק נוקשים, וכל זה באטמוספירה הדומה לתנורים של השטן, בזרחן בהיר.
מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו. בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה. ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.
ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים".
ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה. היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק, אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.
את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.
יצירתו המתחרה של גוגן

זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם. יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.
ראו גם

ניצי הלילה
הערות שוליים

↑  מכתב ואן גוך לאחיו.
↑  מכתב ואן גוך לאחיו
↑  מכתבו של ואן גוך לאחיו תאו, 9 בספטמבר 1888
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 194266 
ציור בצבעי מים המתאר את קפה הלילה. אוסף מוזיאון ואן גוך.
"קפה הלילה בארל" מעשה ידי פול גוגן.
רוזלינד קראוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1941 (בת 82) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Rosalind E. Krauss 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, מכללת ולסלי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מדליית יובל המאה של הרווארד (1994)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2011)  מלגת גוגנהיים (1970) 
 
רוזלינד א' קראוס (באנגלית: Rosalind E. Krauss; נולדה ב-30 בנובמבר 1941) היא מבקרת אמנות אמריקאית ותאורטיקנית לאמנות.
ביוגרפיה

קראוס גדלה בוושינגטון די. סי. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת ולסלי ב-1962 המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד במחלקה לאמנות. את הדוקטורט היא כתבה על דייוויד סמית ב-1969. המאמר פורסם ב-1972 תחת הכותרת Terminal Iron Works.
באותה תקופה כתבה קראוס לכתבי העת Art International ומאוחר יותר גם ב-Artforum International. היא עברה לניו יורק והצטרפה לקבוצת מבקרים חשובה, בהם אנט מיקלסון (Michelson), ברברה רוז (Rose) ומייקל פריד (Fried) אשר למד איתה בהרווארד.
כמה שנים לאחר שסיימה את לימודיה בהרווארד כתבה מאמרים על ג'ספר ג'ונס ודונלד ג'אד (Judd). היא התמקדה בכתיבתה על אמנות מינימליסטית. בין מאמריה העיקריים בנושא זה היה המאמר "פיסול בשדה המורחב" (1979).
קראוס ומיקלסון עזבו את כתב העת Artforum וייסדו ביחד מגזין חדש ב-1976 שנקרא אוקטובר (October). בנוסף, קראוס לימדה במוסדות שונים והפכה להיות מקור השראה לסטודנטים ומבקרים רבים, אשר בחרו להתמקד בתחום הפילוסופי של לימודי האמנות העכשווית.
כמו רבים ממבקרי האמנות באותה תקופה, הושפעה קראוס רבות מקלמנט גרינברג והרולד רוזנברג (Rosenberg). יכולתה לתרגם את הזמניות של החוויה הוויזואלית-גופנית, לשפה עשירה הקנתה לה את מעמדה כמבקרת.
מאמריה

אחד ממאמריה המפורסמים הוא המאמר וידאו: האסתטיקה של הנרקיסיזם" (Video: The Aesthetics of Narcissism). המאמר פורסם לראשונה בכתב העת October, בשנת 1976. המאמר דן בקבוצה של עבודות וידאו ארט מתחילת שנות השבעים של המאה ה-20, אשר נושאות מאפיינים שונים של מיצג מתועד. דרך ניתוח אסתטי של עבודות אלו, מנסה קראוס להציג את מדיום הווידאו ארט כבעל מאפיינים של הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
בראשית המאמר קראוס מנסה להפריד בין מאפיינים אסתטיים דומים בין אמנות הווידאו ארט לבין אמנות מינימליסטית ומושגית. בעבודה כגון "מרכז" (1971), מאת האמן וויטו אקונצ'י, מתועד האמן כשהוא מצביע על מרכז של מסך וידאו במחווה אירונית לפורמליזם האמנותי בנוסח האקספרסיוניזם המופשט והמינימליזם. אולם, שלא כמו בסוגי אמנות אלו, השימוש בווידאו כנקודת ייחוס של האמן יוצרת מצב שאינו רק טאטולוגי, כלומר בעל ייחוס עצמי, אלה יכול להיות מוגדר במונחים פסיכואנליטים.
הנרקיסיזם, כהפרעה אישיותית, יוצרת מצב של בעיה בקשר של האדם עם סביבתו. מעריכים כי הנרקיסיזם הוא מנגנון הגנה הבא להגן על ערכו ושלמותו של האגו מפני איומים מבחוץ. ההתנהגות הנרקיסיסטית עשויה לפצות על חסכים שונים ועל רגשי נחיתות. קראוס משתמשת בהפרעה זו כדי להגדיר את האופן שבו מייצר הווידאו היזון חוזר אל האדם. אותו היזון חוזר או מעגל סגור מציב את הגוף "ממורכז בין שתי מכונות המהוות פתיחה וסגירה של מירכאות". בין מצלמת הווידאו לבין הטלוויזיה או המוניטור, מופיע הדימוי המצולם במיידיות של ראי והוא מנתק את הדימוי מן הרצף ההיסטורי, על ידי הפיכתו לזמן הווה תמידי.
קראוס אינה מגדירה את התנאים הסוציולוגים בהם נוצר שיח אמנות כזה, אף על פי שהיא מעלה שאלה זו. יחד עם זאת היא רומזת כי התשובה על שאלה זו תלויה בתפיסת האמנות כפטישיזם צרכני ובניסיון של אמנים לעורר תגובת נגד לכך.
במאמר מזכרים בין השאר:
וויטו אקונצ'י ("מרכזים", 1971; "זמן אוויר", 1973)
ריצ'רד סרה ("בומרנג", 1971)
ברוס נאומן ("מתהפך מעלה-מטה", 1968)
לינדה בנגליס ("עכשיו")
ג'ספר ג'ונס ("דגל")
ג'ואן ג'ונס ("גלגל אנכי")
פיטר קמפוס ("מם" ו"דור")
מאמרים חשובים נוספים

MIT Press: selected articles by Rosalind Krauss
"Contemporary Criticism." Markham, Ont.: Audio Archives of Canada, 1979. 1 sound cassette: 1 7/8 ips.
Critical Perspectives in American Art, pp. 25–27. Introduction by Hugh M. Davies. Amherst: Fine Arts Center Gallery, University of Massachusetts, Amherst, 1976. Rosalind Krauss' text is followed by illustrations of works by Donald Judd, Robert Artschwager and Joel Shapiro. An Exhibition selected by Rosalind Krauss, Sam Hunter and Marcia Tucker. Fine Arts Center Gallery, University of Massachusetts/Amherst, April 10, 1976–May 9, 1976, American Pavilion, Venice Biennale, summer 1976.
"Death of a Hermeneutic Phantom: Materialization of the Sign in the Work of Peter Eisenman." In Peter Eisenman's Houses of Cards, pp. 166–184. New York: Oxford University Press, 1987.
קרחון קולסטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°25′00″S 167°58′01″E﻿ / ﻿72.4167°S 167.967°E﻿ / -72.4167; 167.967
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קולסטון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קולסטון
 
קרחון קולסטון (באנגלית: Coulston Glacie) הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם מדרום לרכס קרטוגרפים; 19 קילומטרים ממערב לגבעת בייפאס.
הקרחון נשפך אל קרחון טרפלגר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם פיטר וו. קולסטון (Peter W. Coulston), שהיה טכנאי אלקטרוניקת מטוסים, בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בתחנת מקמרדו, בשנת 1967.
קיקי ואנדוויי

| --- | --- |

ואנדוויי בשנת 2016
 לידה:  1 באוגוסט 1958 (בן 66) ויסבאדן שבגרמניה המערבית
 עמדה:  סמול פורוורד, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  55
 מכללה:  UCLA
 דראפט:  בחירה מספר 11, 1980 דאלאס מאבריקס
 קבוצות כשחקן
 1980–1984   1984–1989   1989–1992   1992–1993:  דנוור נאגטס   פורטלנד טרייל בלייזרס   ניו יורק ניקס   לוס אנג'לס קליפרס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק האולסטאר (1983, 1984)
 קבוצות כמאמן
 1999–2001   2009–2010:  דאלאס מאבריקס (עוזר)   ניו ג'רזי נטס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 2001–2006   2008–2010:  דנוור נאגטס   ברוקלין נטס
ארנסט מוריס "קיקי" ואנדוויי השלישי (באנגלית: Ernest Maurice "Kiki" VanDeWeghe III; נולד ב-1 באוגוסט 1958) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1993. לאורך קריירת המשחק השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA, ורשם ממוצעים כוללים של 19.7 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בין השנים 2001–2006 שימש כג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס, ובין השנים 2008–2010 מילא תפקיד דומה בניו ג'רזי נטס. מאז 2013 מחזיק בתפקיד סגן נשיא ה-NBA לפעולות כדורסל ("Executive Vice President of Basketball Operations").
אביו, ארני ואנדוויי, שיחק ב-NBA בין השנים 1949–1956, ודודו מל האטצ'ינס שיחק ב-NBA בין השנים 1951–1958. כמו כן, אחייניתו קוקו ואנדוויי היא טניסאית מקצוענית.
נעורים וקריירת מכללות

ואנדוויי נולד בעיר ויסבאדן שבגרמניה המערבית (כיום גרמניה), בעת שאביו הוצב בה כרופא בחיל האוויר של ארצות הברית. לאחר מכן עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, ובשנת 1976 החל ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA"). בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1979/1980, קלע ואנדוויי 19.5 נקודות בממוצע למשחק והוביל את הקבוצה למעמד גמר טורניר אליפות המכללות. במשחק הגמר עצמו הפסידה UCLA בתוצאה 54–59 מול אוניברסיטת לואיוויל, אותה הוביל דארל גריפית'.
קריירת משחק > דנוור נאגטס

בדראפט ה-NBA 1980 נבחר ואנדוויי בבחירה ה-11 על ידי דאלאס מאבריקס, אך הוא סירב לשחק עבורה. בדצמבר 1980, כחודשיים לאחר תחילת העונה, קיבל את מבוקשו כאשר נשלח בטרייד לדנוור נאגטס בתמורה לשתי בחירות דראפט עתידיות. לאחר עונת רוקי סולידית שבה קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק, פרץ ואנדוויי בעונתו השנייה כשקלע 21.5 נקודות למשחק. הודות לקו הקדמי המוכשר של הנאגטס, שכלל גם את אלכס אינגליש ודן איסל, קלעה דנוור את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר למשחק ב-NBA בכל אחת מארבע עונותיו בקבוצה (כ-124 למשחק לאורך התקופה). את עונת 1982/1983 סיים ואנדוויי במקום השני בטבלת קלעי הליגה (אחרי אינגליש) עם 26.7 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת סיים שלישי עם שיא קריירה של 29.4 נקודות למשחק. בשתי העונות השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, לצד חברו לקבוצה אלכס אינגליש.
ב-13 בדצמבר 1983 קלע ואנדוויי שיא קריירה של 51 נקודות במשחק מול דטרויט פיסטונס, אשר נגרר לשלוש הארכות והסתיים בתוצאה ההיסטורית 186–184 לטובת דטרויט. סך הנקודות שקלעו שתי הקבוצות (370) הוא הגבוה ביותר בתולדות ה-NBA. כחודש לאחר מכן, ב-11 בינואר 1984, קלע ואנדוויי 50 נקודות במשחק היסטורי נוסף, בו גברו הנאגטס על סן אנטוניו ספרס בתוצאה 163–155. סך הנקודות במשחק זה היה הגבוה בתולדות הליגה עבור משחק שלא נגרר להארכה.
קריירת משחק > פורטלנד טרייל בלייזרס

ביוני 1984, לאחר ארבע עונות בדנוור, הועבר ואנדוויי בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לפאט ליבר, קלווין נאט, ויין קופר ושתי בחירות דראפט עתידיות. בארבע עונותיו הראשונות בפורטלנד קלע ואנדוויי 24.1 נקודות בממוצע למשחק, ולצד קלייד דרקסלר הצעיר הוביל את הקבוצה ל-4 העפלות רצופות לפלייאוף ה-NBA. בתחילת עונת 1987/1988 סבל מפציעה בגבו, אשר אילצה אותו להחמיץ את 42 המשחקים הראשונים של העונה. לאחר חזרתו התקשה לשחזר את היכולת הגבוהה שהציג טרם הפציעה, ואיבד את מקומו בחמישיית הקבוצה לג'רום קרסי.
קריירת משחק > השנים האחרונות

בפברואר 1989, לאחר כארבע עונות וחצי בפורטלנד, הועבר ואנדוויי בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק אביו ארני בין השנים 1949–1956. עד סיום עונת 1991/1992 קלע 11.5 נקודות למשחק עבור הניקס, לרוב כשחקן ספסל. בעונת 1992/1993 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 34.
ב-12 מתוך 13 עונותיו ב-NBA העפילו קבוצותיו לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא עברה את הסיבוב השני. בעת פרישתו ניצב ואנדוויי במקום התשיעי בתולדות ה-NBA באחוזי קליעה מקו העונשין, עם 87.2%.
קריירת ניהול ואימון

לאחר פרישתו ממשחק הצטרף לצוות המקצועי של דאלאס מאבריקס, וסייע בהתפתחות של שחקנה דירק נוביצקי. בעונות 2000 ו-2001 שימש כעוזר מאמן בקבוצה, תחת דון נלסון.
קריירת ניהול ואימון > דנוור נאגטס

לקראת עונת 2001/2002 מונה ואנדוויי לג'נרל מנג'ר של דנוור נאגטס, במקומו של דן איסל, אשר נשאר לתפקד כמאמן הקבוצה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה ניצחו הנאגטס ב-26.8% בלבד ממשחקיהם, אך בעונת 2003/2004, לאחר צירופו של כרמלו אנתוני בדראפט 2003 (בחירה שלישית), העפילה דנוור לשלב הפלייאוף, בראשונה זה תשע עונות. באותה עונה, כמו בשתי העונות הבאות, הודחו הנאגטס בסיבוב הפלייאוף הראשון. בסיום עונת 2005/2006 פוטר ואנדוויי מתפקידו והוחלף על ידי מארק וורקנטין.
מלבד בחירתו בכרמלו אנתוני בדראפט 2003, בולט מהלכו לצרף את מרכוס קמבי וננה מניו יורק ניקס (בתמורה לאנטוניו מקדייס) ב-2002, וכן החלטתו למנות את ג'ורג' קארל למאמן הקבוצה במקום ג'ף בזדליק ב-2005. בין פעולותיו ה"כושלות" בקבוצה ניתן לציין את בחירתו בניקולוז צכיטישווילי המאכזב בבחירה החמישית של דראפט 2002, ואת ויתורו על שלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט כדי לצרף את קניון מרטין מהנטס ב-2004.
קריירת ניהול ואימון > ניו ג'רזי נטס

במהלך עונת 2006/2007 שימש ואנדוויי כפרשן כדורסל ברשת ESPN.
בדצמבר 2007 הצטרף לצוות הניהולי של ניו ג'רזי נטס, ובמאי 2008 החליף את רוד ת'ורן כג'נרל מנג'ר של הקבוצה. ב-1 בדצמבר 2009, לאחר שהקבוצה פתחה את עונת 2009/2010 עם 18 הפסדים רצופים (שהיוו שיא NBA לפתיחת עונה), מינה עצמו ואנדוויי למאמן הקבוצה במקומו של לורנס פרנק. עד סיום אותה עונה רשמו הנטס תחת ואנדוויי מאזן שלילי 12–52, בדרך למאזן הגרוע בתולדות המועדון (12–70). לקראת עונת 2010/2011 רכש את הקבוצה מיכאיל פרוכורוב, אשר פיטר את ואנדוויי מניהול הקבוצה ומינה במקומו את בילי קינג.
בין פעולותיו הבולטות עם הנטס נמנות בחירתו בברוק לופז בבחירה העשירית של דראפט 2008, והעברתם של כוכבי הקבוצה ריצ'רד ג'פרסון (למילווקי ב-2008) ווינס קרטר (לאורלנדו ב-2009) בטריידים עבור שחקנים צעירים.
קריירת ניהול ואימון > מנהלת ה-NBA

בשנת 2013 מונה ואנדוויי לתפקיד סגן נשיא ה-NBA לפעולות כדורסל ("Executive Vice President of Basketball Operations").
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של ואנדוויי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
1 2  קיקי ואנדוויי, באתר ה-NBA, מרץ 2017
↑  סטטיסטיקות קריירת המכללות של ואנדוויי, באתר sports-reference.com
↑  סטטיסטיקות משחק גמר טורניר המכללות 1980, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1980, באתר basketball-reference.com
↑  המשחק עם התוצאה הגבוהה בתולדות ה-NBA, באתר הפיסטונס, 13 במאי 2014
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הנאגטס לפיסטונס, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המשחק בין הנאגטס לספרס, באתר basketball-reference.com
↑  ואנדוויי נשלח בטרייד לפורטלנד, באתר הניו יורק טיימס, 8 ביוני 1984
↑  קלעי העונשין המובילים בתולדות ה-NBA, נכון לשנת 1993, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של ואנדוויי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
1 2  פעולותיו של ואנדוויי כג'נרל מנג'ר ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הנטס פותחים את עונת 2008/2009 עם מאזן 0–18, באתר ניו יורק דיילי ניוז, 2 בדצמבר 2009
רמאל רמאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בספטמבר 1951 א-דוויר, לבנון 
 פטירה:  31 במאי 1991 (בגיל 39) צרפת 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'וזף פורייה 
 מנחה לדוקטורט:  Philippe Nozières 
 מוסדות:  המרכז הלאומי למחקר מדעי 
 פרסים והוקרה:  מדליית כסף של CNRS (1988) 
 
רמאל רמאל (בערבית: رمال رمال; 30 בספטמבר 1951 - 31 במאי 1991) היה פיזיקאי לבנוני.
בגיל 18 עבר רמאל לצרפת, בה למד באוניברסיטת ז'וזף פורייה שם קיבל תואר במתמטיקה בשנת 1973. את הדוקטורט קיבל במרכז הלאומי למחקר מדעי בגרנובל בשנת 1977. הוא המשיך להתגורר בצרפת במשך רוב הקריירה האקדמית שלו.
החל משנת 1993 מוענק על שמו פרס שנתי לפיזיקאי מהמזרח התיכון.
רב-סרן שמועתי

רב-סרן שמועתי הוא דמות בדיונית הומוריסטית, המוצגת בעגה הצה"לית כמקורן של שמועות העוסקות באירועים בצה"ל שלא ניתן להם אישור רשמי. יש המעלים את רב-סרן שמועתי לדרגת סגן-אלוף (אז נעשה לעיתים שימוש בכינוי "סגן-אלוף אמרו לי"), ויש אף המכנים אותו "רב-אלוף שמועתי" או קובעים כי הוא "הועלה לדרגת רמטכ"ל". לעיתים מיוחסות לו גם שמועות שאינן במישור הביטחוני (יש המכנים את "עמיתו האזרחי" של רב-סרן שמועתי בשם "מר שמועתי").
מצבה הביטחוני המיוחד של מדינת ישראל, וכן העובדה כי לישראלים רבים יש מכרים קרובים במערכת הביטחון, הביאו לגלים של שמועות, העוסקות באירועים ביטחוניים. בשמועות יש כאלה שמתגלה בהן גרעין של אמת, וכאלה שמתגלות כמשוללות יסוד.