stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלי שחורי ביטון
מכתביה > פרסומים באנגלית (רשימה חלקית)

Shechory, M., & Sommerfeld, E. (2007). Attachment style, home-leaving age, and behavioral problems among residential care children. Child Psychiatry & Human Development, 37(4), 361-373.
Shechory, M., & Ziv, R. (2007). Relationships between gender role attitudes, role division, and perception of equity among heterosexual, gay, and lesbian couples. Sex Roles, 56, 629-638.
Laufer, A., & Shechory, M. (2008). Alienation and emotional distress among relocation youth following the Gaza disengagement. In N. Ronel, K. Jaishankar & M. Bensimon (Eds.), Trend and issues in Victimology (pp. 222-241). Cambridge, UK: Cambridge Scholars Publishing
Shechory, M., Ben-David, S., & Balahur, D. (2008). Children and youth reactions to acute and continuous external stress – terrorist attacks. In D. Balahur (Eds.). Children's rights to education and information in a Global World. (pp. 79-96). Romania: Alexandru Ioan Cuza University of Iasi.
Shechory, M. & Laufer, A. (2008). Social control theory and the connection with ideological offenders among Israeli youth during the Gaza disengagement period. International Journal of Offender Therapy and Comparative Criminology, 52, 454-473.
Laufer, A., & Shechory, M., & Solomon, Z. (2009). The association between right-wing political ideology and youth distress. Child and Adolescent Social Work Journal, 26, 1-13.
Shechory, M. & Ziv, R. (2009). Gender-Roles Attitudes and Role Divisions according to Sexual Orientation. In: Handbook on Gender Roles: Conflicts, Attitudes and Behaviors (pp. 271-282). J. H. Urlich & B. T. Cosell (Eds.). N.Y.: Nova Science Publishers.
Shechory, M., Ben-David, S. & Soen, D. (2010). Introduction. In: Shechory, M., Ben-David, S. & Soen, D. (Eds): Who Pays the Price? foreign Workers, society, Crime and the Law (pp. 1-7). New York: Nova Science Publishers.
Shechory Bitton, M. & Jaeger, L. (2019) It can't be rape": Female vs. Male rape myths among Israeli police officers among Israeli police officers," Journal of Police and Criminal Psychology. https://doi.org/10.1007/s11896-019-09327-4
Shechory Bitton, M. & Silawi, Y. (2019). Do Jews and Arabs differ in their fear of terrorism and crime: The Israeli case. Journal of Interpersonal Violence. 34(19), 4041-4060. DOI:10.1177/0886260516674198
Shechory-Bitton, M. & Zvi, L. (2020). Is it harassment? Perceptions of sexual harassment among jurists and undergraduate students. Frontiers in Psychology, 11, 1793. https://doi.org/10.3389/fpsyg.2020.01793
Shechory Bitton, M. & Laufer, A. (2021). Mental health and coping in the shadow of the COVID-19 pandemic: The Israeli case. Frontiers in Public Health, 8, 1016. https://doi.org/10.3389/fpubh.2020.568016
הערות שוליים

↑  ספרה של מלי שחורי ביטון, פורסם בשנת 2014, שירותי רווחה בעידן של הפרטה: מדיניות ויישומה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297910605171  ORCID: 0000-0001-7299-2692  VIAF: 120138356   WorldCat (עם VIAF): 120138356
אבטי

אבטים משמשים במלחמה כדי להחזיק את האויב המתקרב תחת אש זמן רב ככל האפשר.
אבטי אל מול קווי חפירות צבא האיחוד בפיטרסבורג בשנת 1865
אַבָּטִי (בצרפתית: abatis), או אַבָּטִיס, הוא מכשול צבאי העשוי שדרה צפופה של עצים המוטלים על הארץ עם צמרותיהם לכיוון האויב. לרוב העצים קשורים בתיל, ומשמשים יחד עם גדרות תיל לעיכוב מעבר של כלי רכב וכוחות רגלים.
מקור המונח הוא בשפה הצרפתית במשמעות ערימה של חפצים מושלכים או כרותים. בשפות הסלאביות האבטי מכונה זָסֵקָה.
היסטוריה

ישנן עדויות לשימוש באבטי למן העת העתיקה ברחבי האימפריה הרומית, ובעת החדשה נעשה בהם שימוש אף במלחמת האזרחים האמריקנית ובמלחמת הזולו.
גרגוריוס מטור מציין מספר פעמים בחיבוריו על ההיסטוריה של הפרנקים המוקדמים את השימוש באבטים. הוא כתב שהפרנקים, בתקופת שלטונו של מגנוס מקסימוס, ארבו לצבא רומי ליד נויס והשמידו אותו תוך שימוש באבטי. הוא גם כתב כי מומולוס, גנרל שלחם עבור בורגונדיה, השתמש בהצלחה באבטי כדי להביס צבא לומברדי ליד אמברן.
שימוש לדוגמה באבטי היה בקרב קרילון במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. 3,600 חיילים צרפתים הביסו צבא של 16,000 חיילים בריטים וקולוניאלים על ידי הצבת אבטי צפוף במיוחד בחזית עמדות ההגנה שלהם. הבריטים ראו בקווי הגנה אלה כמעט בלתי ניתנים לפריצה ונאלצו לסגת עם כ-2,600 נפגעים. דוגמאות נוספות לשימוש באבטי ניתן למצוא בקרב על השאטוגה במלחמת 1812, עת 1,300 וולטיז'רים קנדים בפיקודו של שארל-מישל דה סלברי הביסו כוחות אמריקניים בני 4,000 איש, או בקרב פלטסבורג, גם הוא חלק ממלחמת 1812.
הקמה

יתרונו של האבטי הוא באפשרות להקימו בצורה מאולתרת באזורים מיוערים, וזאת באמצעות כריתת שדרת עצים באופן שצמרותיהם נופלות בכיוון האויב. לחלופין, ניתן לבצע זאת באמצעות חומרי נפץ. מנגד, חיסרון בולט של האבטי, בשונה מגדר תיל, הוא פגיעותו בחשיפה לאש, בפרט אם העצים קשורים בחבלים ולא בתילים.
שימוש בן ימינו

במאה ה-21 נדיר לראות שימוש באבטים, שכן אלה הוחלפו במכשולים מבוססי תיל. עם זאת, כאשר יש מחסור בתילים, ניתן להשתמש באבטי כדי לעבות מכשולים צבאיים. בנוסף, אף על פי שאבטים אינם בשימוש כמעט בידי צבאות סדירים, צבא ארצות הברית וחיל הנחתים של ארצות הברית עושים בהם שימוש לאימונים.
ראו גם

בזנ"ט
ציור של אבטי מאולתר על ידי חיילים יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה
מרכוס פלדמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1942 (בן 82) פרת', אוסטרליה 
 ענף מדעי:  ביולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת אוסטרליה המערבית  אוניברסיטת מונש 
 מנחה לדוקטורט:  שמואל קרלין, Walter Bodmer 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת לה-טרובה  מכון סנטה פה 
 תלמידי דוקטורט:  Ronald S Burton, Guy Sella, אביב ברגמן, Andrew G. Clark, Marjorie Asmussen, Magnus Nordborg, Marcy K Uyenoyama, Hua Tang, Lee Altenberg, David B. Goldstein, Sarah Otto, Jonathan K. Pritchard, Carl Bergstrom, Noah Rosenberg 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע  פרס דן דוד (2011)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 אתר רשמי
 
מרכוס ויליאם פלדמן (באנגלית: Marcus William Feldman; נולד ב-14 בנובמבר 1942) הוא פרופסור לביולוגיה אוסטרלי-אמריקאי ממוצא יהודי, ומנהל מכון מוריסון ללמידת אוכלוסייה ומשאבים באוניברסיטת סטנפורד. מחקריו עוסקים בעיקר בשילוב בין מתמטיקה שימושית לבניית מודלים ממחושבים על מנת לדמות ולנתח את תהליך האבולוציה.
קורות חיים

מרכוס פלדמן נולד בפרת', אוסטרליה לסימון ואידה פלדמן. אביו היה מהנדס ובזכותו החל מרכוס להתעניין במתמטיקה. הוא נשוי ויש לו שלושה ילדים.
בשנת 1959 החל ללמוד באוניברסיטת מערב אוסטרליה לקראת תואר בוגר במתמטיקה וסטטיסטיקה וסיים את לימודיו בשנת 1964. ב-1966 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה מטעם אוניברסיטת מונש. לאחר מכן המשיך בלימודיו לקראת דוקטורט בביולוגיה מתמטית באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
בשנת 1969, לאחר לימודי הדוקטורט, פלדמן חזר לאוסטרליה והתחיל ללמד באוניברסיטת לה טרוב אשר במלבורן. לאחר שנתיים חזר לקליפורניה על מנת להצטרף לסגל הביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1973, יחד עם ל.ל. קאואלי- ספורזה, פלדמן יצר את התאוריה הכמותית של האבולוציה התרבותית ויזם תוכנית מחקר שעוסקת בלמידה תרבותית (Cultural learning) ובאבולוציה ההדדית בין הגן לתרבות (Gene–culture co-evolution). התאוריה והמחקר התבססו על השילוב בין מתמטיקה שימושית לבין יצירת מודלים על מנת לחקור את תופעות האבולוציה. יישום תאוריה זאת מתבטא במחקרו על אי השוויון בין יחס המינים בסין. למחקרו בנושא זה ישנן השלכות חשובות לניהול החברתי, אשר הובילו את הממשלה הסינית לניסיונות להפחתת וצמצום תרבות העדפת הזכרים במדינה.
בנוסף, פלדמן הוכיח כי הדפוס הרחב של הווריאציה הגנומית נגרם בעיקר בזכות רצף ההגירה של בני האדם במשך מעל ל-60,000 שנה מאז שבני האדם המודרניים עזבו את אפריקה. ממצאו כי 10 אחוז מהווריאציה הגנומית הוא בין היבשות תרם רבות לדיון על משמעות הגזע.
יתר על כן, פלדמן וקולגות נוספים יצרו את מודל "התהוות גומחות אקולוגיות" (Niche construction) שהוא הכללה של תורת האבולוציה שמדגישה את האינטראקציה בין האבולוציה של האורגניזם לבין הדינמיקה הסביבתית. הוא מדגים זאת בעזרת מודל שמסביר כי לפנוטיפים יש תפקיד פעיל וחשוב יותר באבולוציה מאשר שסברו בעבר. עובדה זאת השפיעה רבות על מחקרים נוספים בנושא האקולוגיה האבולוציונית.
תחומי המחקר הנוספים שבהם עוסק פלדמן כוללים בין היתר את האבולוציה של המערכות הגנטיות המורכבות שיכולות לעבור ברירה טבעית ושחלוף (רקומבינציה), באבולוציה של הלמידה כממשק בין שיטות מודרניות ליצירת בינה מלאכותית לבין מודלים של תהליכים ביולוגיים ובהם תקשורת. בנוסף, פלדמן חוקר את ההתפתחות של האדם המודרני בעזרת מודלים לדינמיקה של רב צורתיות (פולימורפיזם) מולקולרית, עם דגש על הגרסאות השונות של ה-DNA.
ממצאיו של פלדמן עוררו את ההתפתחות של תחומים חדשים במדעי הרוח ובמדעי החיים. הוא שופך אור על מספר רב של שאלות מפתח בנושא האבולוציה, אשר כוללות בין היתר את ההתפתחות של התרבות. פלדמן ערך מחקרים דמוגרפים רבים על מגמות חשובות לעתיד האנושות.
פרסים ואותות כבוד

מלגת גוגנהיים (1976-77)
עמית במרכז ללימודים מתקדמים במדעי ההתנהגות, אוניברסיטת סטנפורד (1983-84)
עמית נבחר באגודה האמריקאית לקידום המדע (1986)
עמית נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1987)
עמית באקדמיה למדעים של קליפורניה (1966)
פרופסור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת נורמל בייג'ינג (2002-2007)
פרופסור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת שיאן ג'יאוטונג (2005-)
דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (יוני 2005)
דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב (מאי 2010)
פרס "מאמר השנה" לשנת 2003 מטעם המגזין The Lancet
פרס דן דוד לשנת 2011
חבר נבחר בחברה הפילוסופית האמריקאית (2011)
חבר נבחר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית (2013)
הערות שוליים

↑  קורות החיים של פרופ' מרכוס פדמן, באתר אוניברסיטת סטנפורד
1 2  הפרופיל של פרופ' מרכוס פלדמן, באתר אוניברסיטת סטנפורד.
1 2 3 4  ביוגרפיה של פרופ' מרכוס פלדמן, באתר האתר של מכון סנטה פה.
1 2 3  פירוט הזכייה של פרופ' פלדמן בפרס דן דוד, באתר פרס דן דוד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605659605171  GND: 1093865784  ISNI: 0000 0001 0885 9782  LCCN: n80131337  MGP: 36564  NKC: jcu2012720916  NTA: 072779764  ORCID: 0000-0002-0664-3803  SUDOC: 073781142  VIAF: 33306782   WorldCat (עם VIAF): 33306782
לואנג וויצ'יטוואתאקאן

מייג'ור-גנרל לואנג ויצ'יטוואתאקאן (בתאית: หลวงวิจิตรวาทการ, ידוע גם בשם וויצ'יט וויצ'יטוואתאקאן; 11 באוגוסט 1898 – 31 במרץ 1962) היה פוליטיקאי, דיפלומט, היסטוריון, סופר ומחזאי תאילנדי. וויצ'יטוותאקאן היה אחד האנשים המובילים בשינוי שם המדינה מסיאם לתאילנד.
Wichitwathakan לפני 1959
לואנג וויצ'יטוואתאקן היה דמות בולטת בפוליטיקה של תאילנד והיה בזמנו הדמות החשובה ביותר בעיצוב וביסוס הלאומיות התאית והזהות התאילנדית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. הוא היה האידאולוג הראשי ויצר קמפיינים בתחום התרבות במהלך שלטונו של פילדמרשל פלאק פיבולסונגגרם.
שנותיו הראשונות

ויצ'יטוואתאקאן נולד בשם קים ליאנג (בסינית: 金良) לסוחר ממוצא סיני במחוז אותאי תאני.
הוא קיבל את השכלתו היסודית במקדש בודהיסטי באוטאי תאני והמשיך את לימודיו הבודהיסטיים במקדש וואט מהאט בבנגקוק שם הצטיין בלימודיו, והיה למסיים הראשון בממלכה. בסיום לימודיו הוא קיבל תעודה מהמלך ראמה השישי (Vajiravudh).
בעודו נזיר בוואט מהאט, כתב וויצ'טוואתאקן חיבורים אשר הופצו בין הנזירים. מרבית החיבורים נכתבו באנגלית, צרפתית או בגרמנית והיו אף לעיתים מסיתים כנגד חוקים ותקנות המקדש. כחלק מניסיונותיו של אב המנזר למגר את ההסתה, הוחלט לאסור על שימוש בשפות זרות בתחומי המקדש.
בגיל 20 עזב ויצ'יטוואתקאן את עולם הנזירות והצטרף למשרד החוץ כפקיד זוטר ב-1918.
שנותיו הראשונות > שירותו בצרפת

ב-1921 הוצב ויצ'יטוואתאקן בנציגות ממלכת סיאם (שווה ערך לשגרירות של ימינו) בפריז, כמזכיר שלישי. במהלך חמש שנותיו באירופה, שימש ויצ'יטוואתאקאן כחבר במשלחת הסיאמית שהשתתפה בדיוני חבר הלאומים בז'נבה. במקביל, למד משפטים ומדעי המדינה באוניברסיטת פריז. בפריז פיתח קשרי ידידות קרובים עם המהפכנים העתידיים, פרידי פאנומיונג, אשר למד גם הוא משפטים בסורבון, ו-פלאק פיבונסונגקראם, קצין ארטילריה אשר למד באקדמיה הצבאית בצרפת.[דרוש מקור]
שנותיו הראשונות > נישואיו

בהיותו בפריז, וויצ'יטוואתאקן לקח שיעורי צרפתית מלוסיין לאפיט (לבית גיום), גברת צרפתייה מטופחת שהייתה משכילה ובעלת כישורים מוזיקליים. לאחר מכן, הם נישאו וחזרו יחד לסיאם ב-1927. בזמן שוויצ'יטוואתאקן המשיך לעבוד במשרד החוץ, מאדאם לוסיאן שיתפה עמו פעולה בכמה מהפרסומים ההיסטוריים החשובים שלו, ובראשן Prawatsart Sakon (היסטוריה אוניברסלית). הוא הביא עימה שני ילדים, בן ובת. אך לאחר שש שנות נישואין, נישואיהם עלו על שרטון, ומאדאם לוסיאן חזרה לצרפת עם שני ילדיה. לואנג וויצ'יטוואתאקן התחתן לאחר מכן עם פראפאפן רפיפן, מורה להיסטוריה ובתו של קון וורסרנדארנקיט אשר היה אחראי על מערכת החינוך בצפון סיאם תחת המלך ראמה החמישי.
תפקידו בהפיכת 1932

כאשר פרידי פאנומיונג, בירוקרט תאי זוטר שלמד משפטים בצרפת, הקים את המפלגה החשאית בשם קאנה רטסאדון (מפלגת העם) והציע לחבריו התאיים בפריז פילדמרשל פיבונסונגקראם, וויצ'יטוואתאקאן, פראיון פאמומונטרי ותסנאי מיטראפאקדי, להצטרף למחתרת החשאית. מטרתה של המחתרת הייתה להפיל את המלוכה האבסולוטית התאית. וויצ'טוואתאקן, בשלב זה, שמר על נאמנות למלך ראמה השביעי (Prajadhipok) והיה בעד גישה פייסנית יותר מול מוסד המלוכה. ויצ'יטוואתאקאן, אשר היה מודאג מהאידאולוגיה הסוציאליסטית והקומוניסטית של פרידי, הקים מפלגה אשר הייתה נאמנה למשפחת המלוכה ומבוססת על עיקרון השוק החופשי בשם Kana Chart (המפלגה הלאומית), ובמקביל המשיך להשתתף בפגישות החשאיות של מפלגת העם.
לאחר חזרתו לסיאם, ויצ'יטוואתאקאן נפגש שוב עם פרידי ופיבונסונגקראם, אך לא לקח חלק פעיל במהפכה נגד המלך ראמה השביעי, פראג'אדהיפוק ב-1932.
לאחר מרד בווראדט, אשר נערך בשנת 1933בהנהגתו של הנסיך בווראדט, להשיב את השלטון המלוכני האבסולוטי, וויצ'יטוואתאקאן ויתר על נאמנותו למלך כדי ליישר קו עם הממשלה החדשה בהנהגתה של מפלגת העם.
וויצ'יטוואתאקאן היה יו"ר הוועדה שהציעה לשנות את שמה של המדינה מסיאם לתאילנד בשנת 1939. הוא הוביל מסע פרסום חסר תקדים לאחר שהוצגה לו מפה, שהופקה על ידי Ecole Francaise d'Extreme Orient, המציגה את מיקומו הגאוגרפי של הלאום התאי בשטחי סיאם, לאוס, בורמה ודרום סין. וויצ'טוותאקאן העריך ממפה זו כי ישנם כ-60 מיליון תושבים תאים המאכלסים את אדמות דרום סין ודרום מזרח אסיה, ובאמצעות קמפיינים שערך במסגרת תפקידו כיו"ר הוועדה הפרלמנטרית האחראית על שינוי השם, הצליח לשנות את שם המדינה מסיאם לתאילנד ב-1939.
תפקידו בזמן מלחמת העולם השנייה

בשנת 1942 הפך ויצ'יטוואתאקאן לשר החוץ תחת ראש הממשלה פילדמרשל פיבונסונגקראם. במסגרת תפקידו ניהל משא ומתן מול ממשלת יפן על מעבר חופשי במדינה עבור הצבא היפני, בתמורה לשמירה על ריבונותה ועצמאותה של תאילנד. לאחר מכן הוא מונה לשגריר תאילנד ביפן.
עם כניעתה של יפן לבעלות הברית בתום מלחמת העולם השנייה, ויצ'יטוואתאקאן נעצר על ידי כוחות הכיבוש האמריקאיים יחד עם שגריר גרמניה, שגריר איטליה והקבינט היפני. אשתו, קוניינג וויצ'יטוואתאקאן, השיגה פגישה אישית עם הגנרל דאגלס מקארתור שבמהלכה הצליחה להסביר לו שכשר חוץ, לבעלה לא הייתה ברירה אלא לנהל משא ומתן על הסכם מעבר חופשי בתמורה לשמירה על עצמאותה של תאילנד. מקארתור שחרר את וויצ'יטוואתאקן ואיפשר לו לחזור לתאילנד במטוס אמריקאי.
ויצ'יטוואתאקאן נעצר עם הגעתו לתאילנד ונכלא על ידי הממשלה החדשה תחת הנהגתו קואנג אפאיוונג (Khuang Aphaiwong), אשר הוקמה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא נכלא עם ראש הממשלה לשעבר פיבונסונגקראם, ונשפט כפושע מלחמה. הבריטים והצרפתים דרשו שפיבונסונגקראם וויצ'יטוואתאקאן יוצאו להורג, בעוד שארצות הברית התעקשה לערוך משפט. בסיומו של המשפט כל האישומים נגדם בוטלו מחוסר ראיות. פילדמרשל פיבונסונגקראם ולואאנג וויצ'יטוואתאקאן זוכו מכל האשמות ושוחררו.
שירותו לאחר המלחמה

לאחר שזוכה, וויצ'יטוואתאקן פרש זמנית מהפוליטיקה התאילנדית והפך למחזאי, סופר והיסטוריון בולט במדינה. רוב מחזותיו, שיריו, ספריו, כמו גם ספרי ההיסטוריה והדת שלו הולחנו במהלך שלוש השנים שלאחר שחרורו מהכלא.
בשנת 1947, וויצ'יטוואתאקאן סייע לפילדמרשל פיבונסונגקראם בהפיכה שהפילה את הממשלה מהשלטון. הוא כיהן בממשלתו השנייה של פיבונסונגקראם כשר האוצר וכשר הכלכלה, ולאחר מכן הפך לשגריר בהודו ב-1952 ולשגריר בשווייץ, אוסטריה ויוגוסלביה ב-1953. הוא גם הלחין סדרה של יצירות תיאטרליות לאומניות, במטרה לאחד את הלאום התאי הרחב, המכונה סדרת "Anupap", שהוצגו בתיאטרון הלאומי. סדרת מחזות זו, שכותרתה "Anupap Porkoon Ramkamhaeng" (כוחו של המלך Ramkamhaeng), "Anupap Haeng Kwam Seasala" (כוח ההקרבה), "Anupap Haeng Kwam Rak" (כוח האהבה) הולחנה בתמיכתו של פיבונסונגקראם, במטרה לחזק את האחדות והלכידות של העם התאי.[דרוש מקור]
בשנת 1958, לואנג וויצ'יטוואתאקאן השתתף בהפיכה שערך פילדמרשל סרית תאנאראט שהדיחה את פיבונסונגקראם מהשלטון. ויצ'יטוואתאקן קיבל את התואר פאלאדבונצ'אגארן או מזכיר קבוע. הוא שירת כיועצו הקרוב ביותר של סריט ומילא תפקיד משמעותי בקידום הלאומיות התאילנדית.
וויצ'יטוותאקאן מת בשנת 1962 בגיל 64 לאחר מחלת לב ממושכת.
מינויים

1934–1942: מנכ"ל המחלקה לאמנויות יפות
1942–1943: שר החוץ
1943–1945: שגריר ביפן
1951–1952: שר האוצר
1952: שר הכלכלה
1952–1953: שגריר בהודו
1953–1957: שגריר בשווייץ, אוסטריה ויוגוסלביה
1957–1962: Paladbunchagarn – משרד ראש הממשלה
יצירות שפורסמו > מחזות

Leod Supan (דם סופאן)
Rachamanu
Suek Talang (קרב טלאנג)
Pra jao Krung Thon (מלך ת'ונבורי)
Tai Dab Na (מוות בחרב הבאה)
Po Kun Pa Mueng (המלך פא מואנג)
Petch Pra Narai (יהלום של המלך נאראי)
Lan Leod Lan Rug (טריטוריית הדם, טריטוריית האהבה)
Sriharajdecho
Dab Saen Mueng (חרב מאה אלף ערים)
Pra Naresuan Pragard Issrapap (המלך Naresuan מכריז על עצמאות)
Sriharajdecho (הבת המלכותית של פרא רואנג)
Jao Ying Gannigar (הנסיכה גניגר)
Jao Ying Sanwee (הנסיכה סנווי)
Krut Dum (גארודה השחור)
Anupap Po Kun Ramkamhang (כוחו של המלך Ramkamhang)
Anupap hang Kwam Rug (כוח האהבה)
Anupap Hang Kwam Seasara (כוח ההקרבה)
יצירות שפורסמו > ספרות

Pan Tong Rong Leod (כלי זהב לדם)
Dok Fa Jampasak(הפרח השמימי של ג'מפאסק)
Ballang Chieng Rung (כסאו של צ'יאנג רונג)
Morasum Hang Cheevit (סערת חיים)
Petch Pra Narai (היהלום של המלך נאראי)
Plee Cheep Pue Choo (הקרבה למען המאהב)
Huang Rug Hav Luek (Bond of Love Deep Crevice)
Fak Fa Salawin (אופק של סלאווין)
Athit Asadong (שקיעה מערבית)
Lek Lang Kan(ברזל לנקמה)
יצירות שפורסמו > ספרי עיון

Mun Samong (מוח)
Puttanupap (כוח הבודהיזם)
Jittanupap (כוח הנפש)
Manusapatiwat (המהפכה האנושית)
Mahaburus (אנשים גדולים)
Kong Dee Nai India (דברים טובים בהודו)
Vicha Paed Pragarn (שמונה מקורות ידע)
Vicha Krong Ruen Krong Rug (מדע של ביתיות ואהבה)
Vitee Tam Ngarn lae Srang Anakot (דרך לעבוד ולבנות עתיד)
Anakot kong Chart (עתיד האומה)
Sangsawang Nai Kwam Mued (בהירות בחושך)
Sassana Sagol (דת אוניברסלית)
Prawatsart Sagol (היסטוריה אוניברסלית)
Watanatum Sukothai (התרבות של סוקוטאי)
Kwam Fun (חלום)
הערות שוליים

↑  Barmé 1993, p. 40
↑  Barmé 1993, p. 1
↑  Barmé 1993, p. 57
↑  Barmé 1993, pp. 40–41
↑  Barmé 1993, p. 43
↑  Baker & Phongpaichit 2005, p. 117
↑  "Ministry of Finance – Thailand". www2.mof.go.th.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269800905171  BnF: cb166996012 (data)  CiNii: DA1424725X  GND: 129309478  ISNI: 0000 0001 2131 6168  LCCN: n85314629  NDL: 00551842  NLA: 35566136  RERO: 02-A019021388  SUDOC: 086677217  Trove: 998293  VIAF: 48221406   WorldCat (עם VIAF): 48221406 
וויצ'יטוותאקאן (עומד באמצע) ודיפלומטים גרמנים, 1943
מתילדה קרים

| --- | --- |

מתילדה קרים בעת עבודתה במכון ויצמן, 1955
 לידה:  9 ביולי 1926 קומו, איטליה 
 פטירה:  15 בינואר 2018 (בגיל 91) קינגס פוינט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  איידס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע, מרכז סלון קטרינג לחקר הסרטן
 פרסים והוקרה:  פרס האגודה האמריקאית לקידום המדע לחופש ואחריות במדע (1994)  מדליית החירות הנשיאותית 
 בן או בת זוג:  ארתור ב. קרים 
 תרומות עיקריות
 הקמת האגודה האמריקאית לחקר האיידס
 
מתילדה קרים (באנגלית: Mathilde Krim; ‏9 ביולי 1926 – 15 בינואר 2018) הייתה חוקרת ביולוגיה, מראשוני חוקרי האיידס וממייסדי האגודה האמריקאית לחקר האיידס ב-1983. קרים, שהייתה ממוצא איטלקי-שווייצרי, נמנתה על סגל מכון ויצמן ברחובות בשנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר שהיגרה לארצות הברית, עסקה במקביל לפעילותה המדעית, גם בפעילות חברתית וקידמה נושאים שזוהו עם זכויות האדם. הייתה מקורבת למספר נשיאים ולבכירים בתעשיית הבידור האמריקאית.
ביוגרפיה

קרים (במקום גאלנד) נולדה בשנת 1926, בקומו, איטליה, בת בכורה בין ארבעה ילדים, לאב שווייצרי פרוטסטנטי ולאם איטלקית קתולית. היא סיימה את לימודיה וקיבלה תואר ד"ר לביולוגיה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ, ב-1953. בעת לימודיה בשווייץ הכירה את איש האצ"ל והמדען הישראלי בתחילת דרכו, דוד דנון. היא סייעה לו ברכישת נשק עבור האצ"ל. הם נישאו ב-1948 והיא התגיירה. לזוג נולדה בת אחת. הם עלו לישראל ב-1953.
בשנים 1953–1959, בעת שהותה בישראל, חקרה במכון ויצמן ציטוגנטיקה ווירוסים גורמי-סרטן, וכן הייתה חלק מצוות החוקרים (שכלל גם את ליאו זקס ודוד מיכאל שר) אשר גילו לראשונה שיטה לקביעת מין הילוד.
ב-1956 הכירה את בעלה השני, עורך הדין האמריקאי ונשיא אולפן הסרטים יונייטד ארטיסטס, ארתור קרים. ב-1958 נישאה לו ועברה להתגורר עמו בניו יורק, ארצות הברית, והצטרפה לסגל המחקר באוניברסיטת קורנל. יחד עם בעלה השני, הייתה פעילה לקידום זכויות אדם, ובין השאר פעלה לקידום הקהילה הגאה, עצמאות[דרושה הבהרה] דרום אפריקה ורודזיה ונושאים רבים אחרים.
בשנת 2000 העניק לה נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, את מדליית החירות הנשיאותית.
הערות שוליים

↑  amfAR Founding Chairman Dr. Mathilde Krim: 1926−2018, באתר amfAR, ‏16 בינואר 2018
↑   עופר אדרת, "כהן המיקרוסקופים" שבגין רצה כנשיא, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2015
↑  ארנון מגן, חתני פרס ישראל תשל"ב, דבר, 18 באפריל 1972
↑  תגלית ישראלית לקביעת מין העובר לפני הלידה, דבר, 9 בינואר 1956
↑  א. בן-דוד, 70 נגני הפילהרמונית יורדים מן הבמה אל ה"דות", מעריב, 11 בינואר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1150735732  ISNI: 0000 0000 3657 1009  LCCN: n2004007416  NARA: 12022929  SNAC: w68653xm  VIAF: 65856856   WorldCat (עם VIAF): 65856856
מוטי נייגר

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1970 (בן 54) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  רות קרטון-בלום, יצחק רועה 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן  המכללה האקדמית נתניה 
 
מוטי נייגר (באנגלית, Motti Neiger; נולד ב-12 בספטמבר 1970) הוא חוקר תקשורת ותרבות ישראלי, פרופסור חבר המכהן כחבר סגל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן וכעמית-בכיר במרכז לתקשורת בינלאומית באוניברסיטה, כמו גם כעמית-מחקר במכון טרומן באוניברסיטה העברית. מייסד חברת הסטרטאפ OtheReality, פלטפורמה להעצמת אמפתיה, באמצעות מציאות מדומה ואינטיגלנציה מלאכותית. בעבר שימש כדיקן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה (2017-2013), וכיו"ר האגודה הישראלית לתקשורת (2009-2006).
ביוגרפיה

מוטי נייגר נולד בקריית מוצקין, לבנימין נייגר ולמרים נייגר-פליישמן, אמנית פלסטית, משוררת וחוקרת ספרות. לאחר שאביו נפטר כשהיה בן 6, עבר עם אמו ואחיו הצעיר לירושלים, כשהאם החלה ללמוד באקדמיה לאמנות בצלאל. נייגר גדל בשיכוני דרך חברון שבשכונת תלפיות, ולמד בתיכון ליד האוניברסיטה העברית.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל השריון כטנקיסט וכסמל מבצעים, ובשנת 1990 נבחר כחייל מצטיין של חיל השריון. לאחר השירות הצבאי למד באוניברסיטה העברית בחוג לספרות עברית ובמחזור הראשון של התואר הראשון בחוג לתקשורת ועיתונאות, שנפתח בשנת 1992. בחוגים אלה המשיך גם בלימודי התואר השני והשלישי. עבודת הדוקטור שלו עסקה במוספי הספרות בעיתונות העברית (1995-1948) ובתפקידם בעיצוב התרבות הישראלית. העבודה נכתבה בהדרכת פרופ' רות קרטון-בלום מהחוג לספרות עברית וד"ר יצחק רועה מהחוג לתקשורת ועיתונאות, והושלמה בשנת 1999. בשנת 2001, לאחר פוסט-דוקטורט במכון הקשרים באוניברסיטת בן-גוריון, הצטרף לבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה ומאז שימש במוסד כחבר סגל בכיר. בשנת 2013 מונה לדיקן בית הספר לתקשורת.
בין השנים 2006–2009 כיהן כיו"ר האגודה הישראלית לתקשורת, ארגון-הגג של כלל חוקרי התקשורת בישראל.
כיהן בוועדת האתיקה של רשות השידור, והיה המנסח העיקרי של התיקון לתדריך נקדי, המאפשר, בתנאים מסוימים, להביע דעה בשידור הציבורי. כמו כן, שימש בוועדה המייעצת שניסחה את הקוד האתי של כאן-תאגיד השידור הציבורי.
החל משנת 2011 משמש כיו"ר ועדת המקצוע "תקשורת וחברה" במשרד החינוך, ובמסגרת תפקידו זה עיצב את תוכנית הלימודים החדשה לתלמידי בתי הספר התיכונים בישראל.
נייגר הוא העורך המייסד של "מסגרות מדיה: כתב עת ישראלי לתקשורת". נכון לשנת 2018, כתב וערך (לבד וביחד עם שותפים) ארבעה ספרים ופרסם למעלה מ-40 מאמרים בכתבי עת או בספרים מדעיים.
נייגר מתגורר בירושלים. הוא נשוי לדיפלומטית בשירות החוץ הישראלי. בעקבות שליחויות רעייתו, התגורר בין השנים 1996–2000 במקסיקו-סיטי, ובין השנים 2008–2011 במדריד שבספרד. לזוג בן ובת.
תחומי מחקרו > מחקרי עיתונאות (Journalism) ותקשורת בעת משבר וקונפליקט

במסגרת מחקריו בתחום העיתונות התפרסמו מאמרים הבוחנים את מקומה של התקשורת בעיצוב שיח הקונפליקט וגבולותיו, מקומם של העיתונאים כנציגי הקהילה והתרבות בה הם פועלים, המתח בעת משבר בין מחויבותם לאומה למחויבותם לתפקידם כעיתונאים (ביחד עם ד"ר אייל זנדברג), וביסוס מסגרת תאורטית להבחנה לפיה התקשורת מרבה לעסוק בדיווח על אירועים העומדים לקרות בעתיד על-חשבון אירועים בעבר. במחקריו עם ד"ר קרן טננבוים-וינבלט (החוג לתקשורת ועיתונאות, האוניברסיטה העברית), במימון הקרן הלאומית למדע, בוחן נייגר את התפקיד של זמן וטמפורליות בנרטיביים חדשותיים. כך, למשל, נמצא כי הסיפורים החדשותיים בדפוס נוטים לדיווח על העתיד, ואילו סיפורים בעיתונות המקוונת נוטים לדווח על העבר הקרוב.