stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למבורגיני דיאבלו
מתיחת פנים (1999-2001) > דיאבלו GT

הדיאבלו SE30 וערכת השדרוג Jota האופציונלית היו די ספורטיביים ובעלי אוריינטציה למרוצים, אבל בלמבורגיני לקחו את הרעיון הזה צעד אחד קדימה בשנת 1999 עם השקת סדרת ייצור מוגבלת מאוד, דיאבלו GT, שרק 80 דוגמאות יוצרו למכירה. הדיאבלו GT היו דגמים בעלי אוריינטציית מרוצים מוחלטת השונה כמעט לחלוטין מדגמי הדיאבלו המרכזיים. הדיאבלו מדגם זה היו מצוידות בעבודת גוף אגרסיבית אשר שונה באופן אגרסיבי, עיצוב הפנים הופשט לחלוטין, והמנוע הוגדל. עם הבלעדיות הגיע תג מחיר גדול במיוחד של כמעט 300,000$ והמכירה הוגבלה לאירופה בלבד. חלק מדגמי ה-GT יובאו לארצות הברית וייתכן שכמה הוסבו למפרט התואם את חוקי התעבורה האמריקאיים.
הדיאבלו GT הייתה שונה באופן ניכר בצד החיצוני. בזמן שדגמי דיאבלו קודמים היו שונים אחד מהשני, כל דגמי הדיאבלו GT הוצגו עם ספוילר שחור חדש עשוי סיבי פחמן מלפנים עם צינורות קירור גדולים לבלמים ואוורור מרכזי למצנן השמן (המכונית הזו עדיין הכיל פנסי נהיגה, זוג אחד של יחידות עגולות שהוצגו בדיאבלו VT רודסטר). במכסה תא מטען הקדמי, כונס אוויר גדול התווסף, ואילו פתחי הפינה הקטנים על הכנפיים הקדמיות שונו לצינורות בסגנון NACA. הפגושים עצמם התרחבו כדי להתאים למסלול קדמי רחב יותר. בחלק האחורי, הפגוש ופנסים הוסרו לחלוטין והוחלפו במפזר אור עשוי סיבי פחמן שאילץ את פנסי הערפל האחוריים להתחלף בזוג חיצוני של מנורות זנב שהגנו על צמד צינורות פליטה מרכזיים גדולים. מכסה המנוע הכיל צינור אוויר מרכזי גדול ובולט מעל הגג, וספוילר אחורי היה ציוד סטנדרטי.
בצד הפנימי, הדיאבלו GT הכילו יותר לוחות סיבי פחמן בולטים, מושבים מרוץ קדמיים עם 4 רתמות המשמשות כחגורת בטיחות, הגה קטן יותר, מסך LCD אופציונלי מבית אלפיני עבור ניווט GPS ומצלמת רוורס בפגוש הרכב. למרות יומרות המירוץ של הרכב, מיזוג אוויר עדיין הותקן כציוד סטנדרטי וכריות האוויר היו ניתנות להסרה.
בזמן שדגמי דיאבלו קודמים כוונו והותאמו למנוע 5.7 ליטר עם שדרוגי מערכת הצתה והזרקת דלק שונים, לדיאבלו GT היה מנוע חלופי גדול יותר אשר תפס יותר מקום. כאשר תא מנוע ה-V12 הבסיסי נשאר אותו הדבר, המנוע הורחב מ-80 מ"מ ל-84 מ"מ לצורך הרחבת הקיבולת ל-6.0 ליטר. מנוע זה, אשר מאוחר יותר היה בשימוש בדיאבלו 6.0 המשופרת, סיפק 575 כ"ס ב-429 קילוואט בגרסת ה-GT ו-64 קג"מ של מומנט. העברת ההילוכים נותרה זהה עם 5 יחסי ההעברה שהיו בדגמי הדיאבלו הקודמים, אבל יחסי העברה יוכלו להשתנות לפי הקונה. הנעה אחורית הייתה בשימוש על מנת לחסוך במשקל, כרגיל.
מתיחת פנים (1999-2001) > דיאבלו VT 6.0 ו-VT 6.0 SE

לאחר שאאודי השתלטו על למבורגיני מבעליה הקודמים מדרום-מזרח אסיה, וי'פאוור ומייקום, ב-1998, הם רצו ליצור מודרניזציה שתחדד את דיאבלו, תוך כדי שמחליפתה, המורצ'יילאגו, הייתה בפיתוח. אאודי הטילו על לוק דונקרוולקה את המשימה לעצב דיאבלו מעודנת, תרבותית ומודרנית יותר. ה- VT 6.0 שוחררה למכירה בשנת 2000, והייתה לתוצאה של עיצוב ושינויים סגנון משמעותיים מבפנים ומבחוץ.
לא כמו דגמי הדיאבלו הקודמים, שכמעט בכולם נעשה שימוש ב-3 סוגי סגסוגת בחישוקים, ה-VT 6.0 נעשה שימוש באלומיניום יצוק אלומיניום יצוק בגודל בקוטר 18 אינץ' של חברת OZ, ועוצבו עם 5 חורי "חיוג טלפוני", דומה לזה שנראה בדגמים המאוחרים יותר של הקונטאש. בצד הפנימי, עיצוב הפנים היו מעודן יותר באופנה גרמנית טיפוסית; סגנון לוח המחוונים החדש שהוצג במגוון הדיאבלו בשנת 1999 נשמר, אבל צויד בסיבי פחמן בולטים במרכז הקונסולה, מיזוג האוויר שופר, ויישור המושב והדוושה תוקן.
ה-VT 6.0, בהתאם לשמו, השתמש במנוע V12 חדש בנפח 6 ליטר אשר הוצג לראשונה בדיאבלו GT (גרסת מובלטת של מנוע ה-V12 המסורתי בנפח 5.7 ליטר של הדיאבלו). המנוע עדכן את תוכנת ה-ECU שלו, בנוסף התווספו למערכות היניקה והפליטה החדשות, מערכת תזמון שסתומים משתנה ומעודנת עם גלגלי זיזים מעט פחות אגרסיביים מאשר אלו שהיו בשימוש בגרסאות הקודמות. יחידת הכוח הפיקה 575 כ"ס ו-63 קג"מ של מומנט, יותר מכל דיאבלו סטנדרטית שיוצרה קודם לכן.
בגלל ההכנות שנעשו למורצ'יילאגו שתוצג בקרוב, הדיאבלו VT קופה הייתה הגרסה הזמינה היחידה, בלי מודלי רודסטר או SV יותר אשר תוכננו; עם זאת, לקוחות יכולו להזמין במיוחד גרסת הנעה אחורית מיוחדת של ה-VT 6.0 אם הם רצו. בשל הזרם של המשאבים הכספיים ומומחי ההנדסה מאאודי, הדיאבלו VT 6.0 נבנתה באיכות מעולה בהשוואה לשנים הקודמות של המודל, מה שהופך את ה-6.0 VT למעשית ביותר של כל דגמי הדיאבלו.
לפני שהדיאבלו יצאה מייצור, למבורגיני ייצרה בשנת 2001 סדרה מיוחדת של 42 של מהדורה מיוחדת אשר נקראה דיאבלו VT 6.0 SE; יחידת הכוח שלה הפיקה 549 כ"ס. מודל זה היה זמין רק בשני צבעים; זהב מטאלי (Oro Elios) ייצג את הזריחה בעוד שהצבע השני ברונזה/חום ערמוני (Marrone Eklipsis) ייצג את השקיעה. מעט השתנה, התקבלה סעפת יניקה חדשה ממגנזיום, טיפול מיוחד בעור, סמל "למבורגיני" על הקליפרים בבלמים, תוכנת מפת הדרכים מקיפה במערכת הניווט, ועיטורי סיבי פחמן נוספים.
ייצור מכוניות מרוץ מיוחד > דיאבלו SV-R

הדיאבלו SV-R נחשפה בז'נבה בשנת 1996, היא הייתה גרסה תחרותית וקלת משקל של הדיאבלו SV והלמבורגיני הראשונה שנבנתה למטרות ספורט מוטורי, כמו שפרוציו למבורגיני מעולם לא רצה לבנות, מכונית מרוץ הניתנת לנהיגה ברחוב, כמו שמייצרת היריבה פרארי. במקום לעמוד בדרישות לכל סדרת מרוצים קיימת, למבורגיני יצרה מרוץ משלה בשם "למבורגיני סופרטרופי" שהתקיימה במשך ארבע שנים, והוחלף מאוחר יותר עם ה"GTR סופרטרופי" בעבור הדיאבלו GTR, וסיבוב הפתיחה שלו הוקדש כמחווה של תמיכה למרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1996. 28 דגמי הדיאבלו SV-R אשר נכנסו למירוץ, נבנו במשך 4 חודשים על קו ההרכבה של הדיאבלו יחד עם דגמי הדיאבלו SV. כולם סיימו את המירוץ ללא בעיות משמעותיות.
עיצוב הפנים של הדיאבלו SV-R הופשט מכל תוספות המנעמים, במקום זאת הוספה מסגרת מהונדסת במיוחד בתא הנוסעים כדי להגן על יושביו מפגיעה במהלך התהפכות במקרה של תאונה, הוספו מושבי מרוץ והגה נשלף. חלונות הזכוכית הצדדים הוחלפו בפרספקס קבוע עם פתחי הזזה כפי שנהוג במכוניות מרוץ באופן מסורתי. בצד החיצוני, הפנסים החשמליים הקופצים הוחלפו גם עם יחידות קבועות (דומה לאלו שהופיעו מאוחר יותר על מכוניות הכביש בשנת 1999) או עם תעלות פתוחות לבלמים הקדמיים. ספוילר עמוק וגדול יותר הוסף, ואילו הפגוש האחורי הוחלף עם מכלול פיזור אור וה"כנף" המסורתית של הדיאבלו הוחלפה בספוילר מתכונן עשוי סיבי פחמן. חצאיות צד נוספו לצורך שיפור האווירודינמיקה, אבל זה השאיר מרווח גחון כל כך קטן שמגבהי אוויר פנאומטיים הותקנו גם כן כדי להעלות את המכונית בנתיב העצירה. ניתן לראות שקעים דומים היו בשימוש בפרארי F430 צ'לנג' המאוחרת יותר. נעשה שימוש בגלגלי OZ חלולים וקלים בעלי נעילה מרכזית, אם כי מאוחר יותר הם הוחלפו ליחידות Speedline חזקות יותר. נעשה שימוש בקפיצים בעלי שיעור ליניארי עם בולמי זעזועים מבית Koni והתאמו להיות פי שניים יותר נוקשים מאשר המתלים של הדיאבלו SV המקורית. עם כל השינויים, הדיאבלו SV-R שקלה 1,385 ק"ג, 191 ק"ג פחות מאשר הדיאבלו SV המקורית.
מתחת למכסה מנוע נשאר המנוע V12 המסורתי בנפח 5.7 ליטר, אבל הוא שופר ל-533 כ"ס עם 61 קג"מ של מומנט, באמצעות מערכת דלק מתוקנת ותזמון שסתומים משתנה, אשר יופיעו מאוחר יותר בדגמי הייצור של הדיאבלו. המנוע שודך לתיבת הילוכים בעלת 6 יחסי העברה. כל מכונית נמכרה עם תמיכת מפעל עונתית ואפשרות כניסה למרוצי "עיצוב-אחד" בהם כל המכוניות זהות. כל התיקונים והתחזוקה בוצעו על ידי אנשי למבורגיני עצמם.
הזוכה הראשון בסדרת המרוצים היה חבר סדיר בקבוצת BPR (קיצור של British Racing Partnership), תומאס בשר, אשר נעשה מעורב בצד העסקי של המותג בשנים מאוחרות יותר. סך הכל יוצרו 31 דוגמאות מהדיאבלו SV-R. רק מעט מאלו הוסבו לשימוש בכביש, כולל אחת בארצות הברית שקיבלה מכסה מנוע, פגוש קדמי ופגושים סביב הגלגלים התאומים לדיאבלו VT 6.0 אשר נצבעה עם כוכבים ופסים בהשראת הדגל האמריקאי.
ייצור מכוניות מרוץ מיוחד > דיאבלו GTR

לאחר ניהול קמפיין במשך 4 שנים עבור הדיאבלו SV-R, ב'דיאבלו סופרטרופי' למבורגיני השיקה מכונית חדשה לגמרי לסדרת 2000. בדיוק כמו שהדיאבלו SV-R הייתה מכונית אשר מוכנה למרוצים, הדיאבלו GTR, הוצגה בתערוכת המכוניות של בולוניה בשנת 1999, שהמירה את הדיבלו GT אשר הייתה מרשימה גם כך, למכונית מסלול עם שיפורי כוח, עיצוב פנים פשוט יותר והפחתה במשקל.
סביבת הפנים בדיאבלו GTR הופשטה כדי לחסוך במשקל; מיזוג האוויר, סטריאו, החסינות מפני רעש וחום הוסרו. במקומם, הותקנו מושב מרוץ עם רתמה בעלת 6 נקודות אשר משמשת כחגורת בטיחות, הגה ומערכת כיבוי אש מבית MOMO, מסגרת מהונדסת במיוחד בתא הנוסעים כדי להגן על יושביו מפגיעה במהלך התהפכות במקרה של תאונה, פתח אוורור וחלונות פרספקס קבועים עם פתחי הזזה.
הדיאבלו GT הייתה מצוידת כבר בגוף מעוצב באופן קיצוני, אבל הדיאבלו GTR לקחה את זה קצת יותר קדימה עם תוספות כמו ספוילר אחורי גדול במיוחד משודכת ישירות לשלדה כמו מכונית מרוץ אמיתית, חישוקי מגנזיום חלולים מבית Speedline בחתך של 18 אינץ', מגבה אוויר פנאומטי להעלאת המכונית על בנתיב העצירה במסלולי המרוצים (כמו בדיאבלו SV-R, היא הייתה נמוכה מדי בשביל המסגרת שנועדה להגן על יושביה מפגיעה במהלך התהפכות) ומתג כיבוי דלק על הפגוש הקדמי השמאלי למקרי חירום.
הדיאבלו GTR ניצלה את אותו מנוע V12בסיסי בנפח 6.0 ליטר שערך את הופעת הבכורה שלו בדיאבלו GT המותרת לנסיעת כביש. עם זאת, נוספו לה מערכות דלק והצתה מתוקנות, גופי מצערת בודדים, מערכת צינור דינמית לצריכת אוויר, תזמון שסתומים משתנה, מוטות חיבור טיטניום, וגל ארכובה קל. שיפורים אלה אפשרו את למנוע לייצר 590 כ"ס ב-440 קילוואט ו-65 קג"מ של מומנט.
שלושים מכוניות תוכננו, ארבעים נבנו, 40 שלדות הוכנו לצורך החלפת מכוניות שנהרסו בתאונות מרוצים.
המכונית זכתה בגביע אליפות האומות האוסטרליות השנתי בשנים 2003 ו-2004.
כוונון חיצוני > דיאבלו VTTT

הלמבורגיני דיאבלו VTTT (במקור: viscous traction twin turbo) היה ייצור מוגבל מאוד (6 יוצרו בשנת 1995, 2 יוצרו בשנת 1998, למרות שיש האומרים כי יוצרו 7 סך כל), שינוי של הדיאבלו VT הסטנדרטית, הוצעה כשדרוג מסחרי מיוחד על ידי פלטינום מוטורס, סוכנות למבורגיני של דרום קליפורניה. עם פורק עודפים הנשלט אלקטרונית, עם מקררים בנויים בהתאמה אישית, עם שסתומים מהסוג התחרותי עם מוביל המתאים למרוצים, ראשי צילינדר עם יציאות מלוטשות ומערכת הזרקת דלק אלקטרונית שתוכנתה מחדש. שינויים במערכות ההינע ויחידת כוח כללו מצמד כפול לוחות כדי להתמודד עם המומנט הנוסף עם תיבת הילוכים בעלת יחס העברה חדש וקצר כדי לשפר את ההאצה. שינויים במערכות ההינע ויחידת כוח כללו מצמד כפול לוחות עשוי קוולאר כדי להתמודד עם המומנט הנוסף עם תיבת הילוכים בעלת יחס העברה חדש וקצר כדי לשפר את ההאצה. הבלמים שודרגו עם צלחות בילום מחוררות ומאווררות ורפידות בלם מסיבי פחמן. הדיבאלו VTTT הכילה מתג האצה חיצוני עם שלוש הגדרות מנוע שונות שכללו חנייה עצמית מוגבלת מאוד ושתי רמות לחץ של מגדשי טורבו (0.41 בר ו-0.62 בר).
השינויים הנרחבים לדיאבלו VT הכילו תוספות נרחבות, שכמעט הכפילו את המחיר הסטנדרטי של המכונית ל-500,000 דולר.
עם כמעט 750 כ"ס בסיוע מגדש טורבו מלא, ה-VTTT הצליחה להגיע למהירות של 357 קמ"ש עם המכונית כוונה ל-650 כ"ס או 410 קמ"ש עם ניצול מלא של 750 כ"ס. זאת למרות שאף מספר רשמי לא הופק בשל הנדירות של הרכב, והעובדה שזה לא היה מודל ייצור מהמפעל.
ייצור

| שנה | יחידות |
| --- | --- |
1999: 252
2000: 291
2001: 215
הערות שוליים

1 2  "Volkswagen AG Annual Report 2000, p.55" (PDF). נבדק ב-2010-12-07.
↑  "Volkswagen AG Annual Report 2002, p.81" (PDF). נבדק ב-2010-12-07.
למבורגיני דיאבלו המקורית
דיאבלו SE30
למבורגיני דיאבלו SV
למבורגיני VT רודסטר
למבורגיני דיאבלו VT רודסטר
למבורגיני דיאבלו VT
למבורגיני דיאבלו GT בוולפסבורג
למבורגיני דיאבלו VT 6.0
למבורגיני דיאבלו SV-R - מבט מאחור
ספידקיובינג

Cross, השלב הראשון בפתירת הקובייה.
ספידקיובינג (באנגלית: Speedcubing) או קיובינג, ספידקיובינג הוא ענף ה"פתירה המהירה" של הקובייה ההונגרית.
השיטה הפופולרית ביותר בספידקיובינג היא שיטת CFOP (אנ'), בה פותרים את הקוביה בארבעה שלבים שמוצגים כאן משמאל.
תחרויות ושיאים > אליפות העולם

בעולם מאורגנות תחרויות על ידי איגוד הקובייה העולמי,WCA (World Cube Association) (אנ'), והתחרות היוקרתית ביותר היא אליפות העולם, המתרחשת פעם בשנתיים, כל פעם בעיר אחרת בעולם.
תחרויות ושיאים > שיאים

שיא העולם בממוצע (הממוצע נקבע על ידי 5 פתירות, וחישוב ממוצע חשבוני לתוצאות לאחר שמורידים את התוצאה הגבוהה ביותר והנמוכה ביותר) נקבע בתחרות בארצות הברית בשנת 2022 על ידי מקס פארק.
שיא העולם בפתירה יחידה, נקבע פארק בתחרות בשנת 2023 על ידי מקס, שקבע תוצאה של 3.13 שניות.
אמנם עקפו את השיא כמה פעמים, אך הן אינן נחשבות כשיאי עולם מכיוון שהן התרחשו מחוץ לתחרויות רשמיות.
תחרויות ושיאים > שיאים > 5 התוצאות המהירות ביותר בפתירת קובייה יחידה[דרוש מקור]

| # | תוצאה | שם |
| --- | --- | --- |
| 1 | 3.13 | מקס פארק  ארצות הברית ארצות הברית |
| 2 | 3.38 | ייהנג וונג   הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 3 | 3.44 | לוק גארט  ארצות הברית ארצות הברית |
| 4 | 3.46 | אהרון הוין  ארצות הברית ארצות הברית |
| 5 | 3.47 | יושנג דו   הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
תחרויות ושיאים > שיאים > 5 התוצאות המהירות ביותר בממוצע מ-5 פתירות[דרוש מקור]

| # | תוצאה | שם |
| --- | --- | --- |
| 1 | 4.36 | ייהנג וונג   הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 2 | 4.74 | טימון קולאסינסקי  פולין פולין |
| 3 | 4.81 | שואני גנג  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 4 | 4.84 | רויהאנג שו   הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין |
| 5 | 4.86 | מקס פארק   ארצות הברית ארצות הברית |
תחרויות ושיאים > ספידקיובינג ישראל

ב-27 בספטמבר 2010 נערכה בארץ אליפות הקובייה ההונגרית הראשונה בישראל במכון ויצמן. ב-26 באפריל 2011 נערכה התחרות השנייה, אשר כללה גם תחרויות בפתרון קובייה 2×2×2 ו- 4×4×4. אלוף ישראל בפתרון 3×3×3 לשנה זו הוא שי זיו, עם פתרון ממוצע של 13.63 שניות. ב-16 באפריל עד 17 באפריל 2014 נערכה התחרות השלישית. התחרות כללה איוונטים שונים כגון: 3x3x3, megaminx, pyraminx, פתירה בעניים עצומות ועוד. ברוב התחרויות זכה אייל אלפסי (3x3x3 ,4x4x4 ,5x5x5 ,2x2x2 ,3x3x3 One-handed).
את השיא הישראלי הנוכחי ב-3X3X3 בפתרון בודד קבע בן בר-און בתחרות בבית ברל- 2022 - עם תוצאה של 5.20 שניות. בתחרות בקפריסין קבע בר-און את השיא הישראלי הנוכחי בממוצע הפתירות עם תוצאה של 6.18 שניות. בנוסף, נכון ליולי 2019 בר-און מחזיק ב-20 שיאים ישראלים נוספים.
את השיא הישראלי הנוכחי ב-3X3X3 בעיניים עצומות בפתרון בודד קבע ליאב בנגייב בתחרות בהרצליה ב-2022 עם תוצאה של 22.14 שניות.
שיטות פתירה

את הקוביה הסטנדרטית, ה-3X3X3, אפשר לפתור במספר שיטות, אבל לא בכולן משתמשים לספידקיובינג. רוב השיטות שמשתמשים בהן לספידקיובניג (כגון CFOP) משתמשות במערכת שכבה אחרי שכבה לאלגוריתמים שלהן, והשיטות האלה נקראות "3 הגדולות" (CFOP,ROUX,ZZ), אף על פי שבעבר הן נקראו "4 הגדולות", אבל שיטה אחת נעלמה משימוש הספידקיוברים (שיטת פטרוס).
שיטות פתירה > CFOP(אנ')

CFOP (קיצור של Cross, F2l,OLL,PLL ניתן לראות דוגמה לשלבים בתמונות משמאל) היא השיטה הסטנדרטית ביותר לפתירת הקוביה ההונגרית, והיא עובדת שכבה אחרי שכבה.
ממציאת השיטה היא ג'סיקה פרידרך(אנ'). ג'סיקה פרידרך, שסיימה שנייה באליפות העולם ב-2003, שעליה גם נקראת שיטת CFOP, או שיטת פרידרך, ובנוסף דייוויד סינגמאסטר, מקבל קרדיט כראשון לפרסם שיטה שמשתמשת במערכת שכבה אחרי שכבה בשנת 1980.
בתחילה פותרים את ה"קרוס" או הפלוס, לאחר מכן פותרים את שתי השורות הראשונות בסוף פותרים את הצבע העליון, ולאחר מכן מבצעים פרמוטציה (החלפה) של החלקים העליונים.
שיטות פתירה > CFOP(אנ') > אלגוריתמים

שיטת CFOP מורכבת מאלגוריתמים רבים, ביניהם 57 אלגוריתמים לשלב ה-OLL,ו-21 אלגוריתמים לשלב ה-PLL, יותר מבשיטות האחרות.
שיאי עולם

כל הנתונים באתר של איגוד הקובייה העולמי.
מקס פארקארצות הברית (אנ') הוא הספידקיובר שמחזיק הכי הרבה שיאי עולם (9) והוא נחשב לספידקיובר הגדול בהיסטוריה.
ראו גם

קובייה הונגרית
אליפות העולם בקובייה הונגרית
הערות שוליים

↑  הדף הרשמי של אליפות ישראל 2010 באתר רוביק'ס ישראל
↑  הדף הרשמי של אליפות ישראל 2011 באתר רוביק'ס ישראל
↑  Ben Baron | World Cube Association, www.worldcubeassociation.org
↑  Rankings | World Cube Association, www.worldcubeassociation.org
↑  Max Park | World Cube Association, www.worldcubeassociation.org
F2L, השלב השני בפתירת הקובייה.
OLL, השלב השלישי בפתירת הקובייה.
כך הקובייה נראית לאחר השלב האחרון - PLL.
מרי מקדונל

| --- | --- |

מרי מקדונל בכנס קומיקון 2007
 לידה:  28 באפריל 1952 (בת 72) וילקס בייר, פנסילבניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרדוניה  תיכון אית'קה 
 בן או בת זוג:  Randle Mell (1984–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אובי, פרס סאטורן
 פרופיל ב-IMDb
 
מרי איילין מקדונל (באנגלית: Mary Eileen McDonnell; נולדה ב-28 באפריל 1952), שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקנית, זוכת פרס סאטורן ופרס אובי שהייתה מועמדת לשני פרסי אוסקר על משחקה בסרטים "רוקד עם זאבים" ו-"דג התשוקה".
ביוגרפיה

מקדונל נולדה בווילקס בייר, פנסילבניה וגדלה באית'אקה, ניו יורק, שם סיימה אוניברסיטה והחלה בלימודי דרמה. היא הצטרפה לחברת התיאטרון היוקרתית "לונג וורף", שבה עבדה במשך 20 השנים האחרונות. מקדונל נשואה לשחקן רנדל מל ולהם שני ילדים, אוליביה ומייקל.
מקדונל זכתה בפרס אובי (פרס התיאטרון של אוף ברודוויי) על משחקה במחזה Still Life בשנת 1980. כמו כן השתתפה במחזות "קורותיה של היידי" ו"קיץ ועשן" של המחזאי טנסי ויליאמס.
לאחר 21 שנות קריירה בתיאטרון, עשתה מקדונל את פריצתה הגדולה בסרט רוקד עם זאבים משנת 1990 כ"עומדת עם אגרוף", אמריקנית שגודלה בידי אינדיאנים משבט הסו, תפקיד שהקנה לה מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 1993 היא קיבלה מועמדות שנייה לפרס אוסקר, הפעם לתפקיד שחקנית ראשית בסרט הקולנוע "דג התשוקה". כמו כן, הופיעה לצד פטריק סווייזי בסרט "טייגר" משנת 1988. סרטים נוספים שבהשתתפותה היו דוני דארקו, גרנד קניון, היום השלישי וסניקרס.
בטלוויזיה, מקדונל השתתפה באופרת הסבון "As The World Turns" משנת 1980 וכיכבה בסיטקום רפואי בשם "E/R" (אנ') בשנת 1984 לצד אליוט גולד וג'ורג' קלוני, כמו גם בהופעת אורח בשנת 2001 בסדרה ER, עליה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה.
בשנים 2003–2009 מקדונל השתתפה בסדרת המדע בדיוני בטלסטאר גלקטיקה, עליה זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2008.
בין השנים 2009–2012 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "המפענחת" בתפקיד שרון ריידר מפקדת היחידה לחקירת שוטרים. בשנת 2012 הייתה מועמדת שוב לפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה. לאחר ירידת הסדרה "המפענחת", המשיכה בסדרת המשך שעלתה באוגוסט 2012 בשם "המפענחת: פשעים חמורים" והפכה למפקדת היחידה.
בשנת 2017 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פארגו" בתור האלמנה רובי גולדפרב.
בשנת 2023 היא שיחקה במיני-סדרת האימה "נפילת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג של נטפליקס ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
מס הראשים הסיני

קבלה על תשלום המס, שהוצאה ב-1918
מס הראשים הסיני היה תשלום שהוטל בקנדה בין השנים 1885 עד 1923 על כל מהגר סיני שביקש להיכנס למדינה. המס הוטל במטרה להרתיע מהגרים מסין מלהגר לקנדה. המס בוטל בשנת 1923 במסגרת חוק, שאסר באופן גורף על הגירת אנשים מסין לקנדה, למעט בעלי עיסוקים מסוימים (ובוטל בעצמו בהמשך, בשנת 1947). בשנת 2006 התנצל ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר, על הטלת המס ופיצוי בגינו שולם למיעוטם של המשלמים.
המס

החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ואילך, הגיעו למערב קנדה כ-17,000 עובדים מסין. הם הובאו על מנת להשתלב בעבודות ההקמה של מסילת הרכבת הפסיפית הקנדית (אנ'), אך קיבלו רק שליש עד מחצית מהשכר שקיבלו עובדים אחרים. הפרלמנט של פרובינציית קולומביה הבריטית קיבל ב-1878 חוק שאסר כליל הגירת סינים למדינה. חוק זה בוטל במהרה בנימוק שהוא עמד הסתירה לחקיקה הפדרלית של קנדה.
במענה להתנגדות הציבורית בקולומביה הבריטית להגירה הסינית קיבל הפרלמנט הקנדי ב-1885 את החוק (בשמו הרשמי: Chinese Immigration Act of 1885), שבמסגרתו נדרש כל סיני שביקש להיכנס לקנדה תשלום של 50 דולר קנדי. החוק תוקן מספר פעמים כדי להעלות את גובה התשלום, שהגיע עד ל-500 דולר קנדי ב-1903. פטור מהתשלום ניתן למגיעים מסין שהצליחו לשכנע את השלטונות הקנדיים- שהגעתם לקנדה היא זמנית :  למשל סטודנטים, מורים, מיסיונרים, סוחרים וחברי הסגל הדיפלומטי.
כ-81,000 משלמי המס הכניסו לממשלת קנדה סכום של כ-23 מיליון דולר (334 מיליון דולר במחירי 2016). המס אכן הרתיע סינים רבים מלהיכנס לקנדה. במיוחד היו הדברים אמורים בנשותיהם וילדיהם של מהגרים, דבר שנתן לקהילה הסינית שהתפתחת בקנדה אופי של קהילת רווקים.
בשנת 1923 קיבל הפרלמנט הקנדי חוק (Chinese Immigration Act, 1923), שאסר באופן גורף על הגירה של סינים לקנדה, למעט במקרים מסוימים. חוק זה ביטל את מס הראשים. החוק מ-1923 בוטל בשנת 1947. עם זאת, הגירה חופשית של סינים לקנדה הותרה רק בשנות ה-60.
לאחר ביטול המס

ניסיונות בקנדה להביא להשבה של המס ששולם או לתשלום פיצוי עליו החלו כבר ב-1948, לאחר ביטול החוק שאסר כליל על הגירה סינית למדינה. ב-1984 התפתח קמפיין ציבורי בעניין, בהשתתפותה של המועצה הסינית-קנדית הלאומית (אנ'), אם כי לא כל חבריה תמכו בו. הצעה של ראש הממשלה בריאן מלרוני ב-1993 להקמת אגף מוזיאוני לזכר האפליה נגד הסינים נדחתה על ידי דורשי הפיצוי על המס. ממשלת יורשו של מלרוני, ז'אן קרטיין, סירבה במפורש להביע התנצלות על המס או לתת פיצוי בגינו.
דורשי הפיצוי פנו בעניינם אל נציבות זכויות האדם של האו"ם ובהמשך הגישו תביעה פדרלית נגד ממשלת קנדה בהתבסס על כתב הזכויות והחירויות הקנדי שנתקבל ב-1982 ועל המשפט הבינלאומי. טענתם הייתה כי הממשלה לא הייתה רשאית להפיק רווח על בסיס גזעני. הם גם טענו כי ההתנצלות של ממשלת קנדה ב-1988 על כליאת יפנים קנדים בימי מלחמת העולם השנייה היוותה תקדים מחייב בנוגע לתיקון תוצאותיה של מדיניות גזענית בקנדה. בשנת 2001 דחה בית המשפט את הטענה בדבר היווצרות התקדים המחייב וכן קבע כי לכתב הזכויות והחירויות הקנדי אין תחולה רטרואקטיבית. ניסיונות לבטל את פסק הדין באמצעות ערעורים לא צלחו.
בשנים הבאות נמשך העיסוק הציבורי בדרישה להתנצלות על מס הראשים הסיני ולפיצוי עליו. הנושא אף עלה במסגרת ההתמודדות בין המפלגה הליברלית לבין המפלגה השמרנית לקראת הבחירות הכלליות בשנת 2004 ובשנת 2006.
לאחר הבחירות ב-2006 הרכיב סטיבן הרפר מהמפלגה השמרנית ממשלת מיעוט. ב-22 ביוני נשא הרפר דברים בפרלמנט ובמסגרתם התנצל בפני הקהילה הסינית בקנדה על הטלת מס הראשים. בסטייה מהמסורת (שלפיה מושמעים בפרלמנט דברים באנגלית ובצרפתית בלבד) שילב הרפר בדבריו מספר מילים בקנטונזית. כמו כן הממשלה הסכימה לשלם פיצוי למשלמי המס שנותרו בחיים באותה עת (רק כעשרים) או לבנות ובני זוגם, אך לא לילדיהם. בקנדה נמשך המאבק לקבלת פיצוי לילדי המשלמים.
מספר סרטי תעודה הופקו אודות פרשת מס הראשים והמאבק לקבלת פיצוי בגינו.
ראו גם

חוק הדרת הסינים
בוקי (מגזין קומיקס)

| --- | --- |

 מייסד:  פ. אורבך
 תאריכי הופעה:  1967–1971 (כ־4 שנים)
"בוקי" היה מגזין קומיקס ישראלי שראה אור בשנים 1967–1971 ובאותה תקופה היה מגזין הקומיקס הוותיק ביותר עם 170 גיליונות.
המגזין נוסד על ידי פ. אורבך, מיליונר חובב קומיקס שהיגר מדרום אמריקה, בשיתוף עם העורך הגרפי אשר דיקשטיין, צייר קומיקס וגרפיקאי ידוע באותה תקופה. המגזין התמודד עם אתגרים כלכליים, כולל עלויות דפוס גבוהות, אך הצליח לשרוד במשך חמש שנים, במהלכן יצא לאור באופן סדיר אחת לשבוע.
"בוקי" נחשב למגזין הקומיקס העברי המגוון ביותר בתקופתו, והפסקת פרסומו ב-1971 היוותה אבידה לעולם הקומיקס הישראלי. כיום, חוברות המגזין הן פריטי אספנות נדירים, ומעטים האספנים המחזיקים באוסף מלא. בשנים האחרונות נעשו ניסיונות לשמר את המורשת של "בוקי" באמצעות דיגיטציה של החוברות והפצתן בפורמטים מודרניים.
תוכן המגזין

המגזין הציג מגוון רחב של סיפורי קומיקס מתורגמים ומקוריים, כולל:
גיבורי-על אמריקאיים: כגון סופרמן, באטמן (שכונה "איש העטלף"), תור (שנקרא "רשף"), האקס-מן (כונו "הבלתי מנוצחים") ואיירון מן ("איש הפלדה").
דמויות קומיקס בריטיות: כגון "העכביש" – פושע הנאבק בדמויות ביזריות, "איש הארגמן" – סוכן חשאי הנוסע בזמן, ו"איש הברזל" – רובוט הנלחם בפשע.
דמויות קומיקס צרפתיות: כגון האסטרונאוט טנגה וחברתו מוד, נאדין הודג'ה – ערבי ערמומי מימי הביניים, ואיש המערב הפרוע דיווי קרוקט.
סיפורים מקוריים ישראליים: כגון "חללית הזמן" מאת אשר דיקשטיין, שפורסם גם ב"הארץ שלנו" לפני כן.
הערות שוליים

1 2 3 4  אלי אשד, בוקי המגזין בשבילך :היסטוריה ואינדקס של מגזין הקומיקס העברי מאריך הימים ביותר, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2007-07-26
איליי טמם

איליי טמם (נולד ב-7 במאי 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי במ.ס. אשדוד.
קריירה

טמם התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל ראשון לציון ובגיל 13 הצטרף להפועל תל אביב. ב-30 במאי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד מכבי חיפה. בפברואר 2021 חזר לראשון לציון כשחקן מושאל לקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2021 הושאל להפועל פתח תקווה. ב-26 בנובמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד הפועל רמת גן. עונה לאחר מכן שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בראשון לציון.
בקיץ 2023 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל.
הערות שוליים

↑  איציק כלפי, ‏איליי טמם חתם באשדוד, בן שמעון הושאל לכפ"ס, באתר ONE‏, 1 באוגוסט 2023
מנדל קפלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 קייפטאון, איחוד דרום אפריקה 
 פטירה:  19 בנובמבר 2009 (בגיל 73 בערך) 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השכלה:  אוניברסיטת קייפטאון 
 
מנדל קפלן (1936–2009) היה תעשיין, נדבן ופעיל ציוני יהודי דרום אפריקאי. שימש במשך שנים רבות כיושב ראש חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית ונשיא כבוד של קרן היסוד.