stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריסטינה רומר

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1958 (בת 66) אלטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' ויליאם ומרי  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  תיכון גלנאוק 
 מנחה לדוקטורט:  רודי דורנבוש, פיטר טמין 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  Petra Moser, Jennifer Lea Frankl, Jaime Gilbert Jue, Alan Kenton Kackmeister, Gabriel Isaac Chodorow-Reich, Gillian Brunet, Masahiro Hori, Andrew Javed Jalil, Jonathan Derek Rose 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (2021)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים (1998) 
 מספר צאצאים:  3 
 
כריסטינה רומר, 2009
כריסטינה ד. רומר (באנגלית: Christina D. Romer, לבית דאקוורת'; נולדה ב-25 בדצמבר 1958) היא פרופסור אמריטה לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. רומר כיהנה כיו"ר מועצת היועצים הכלכליים בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה. היא התפטרה מתפקידה זה ב-3 בספטמבר 2010.
לאחר ההודעה על מועמדותה לתפקיד יו"ר מועצת היועצים הכלכליים, ובטרם נכנסה לתפקיד, עבדה רומר בשיתוף פעולה עם הכלכלן ג'ארד ברנסטיין על חיבור משותף של תוכנית הממשל להתאוששות מהמשבר הכלכלי של 2008. במצגת וידאו מ-2009, דנה רומר בפרטי תוכנית יצירת מקומות העבודה שהגיש ממשל אובמה לקונגרס של ארצות הברית.
שנותיה הראשונות

רומר נולדה באלטון, אילינוי. ביוני 1977 סיימה רומר את בית הספר התיכון Glen Oak בקנטון, אוהיו. ב-1981 סיימה תואר ראשון בכלכלה בקולג' ויליאם ומארי (College of William & Mary) ואת הדוקטורט שלה השיגה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ב-1985. עם סיום הדוקטורט שלה החלה לעבוד כ-Assistant professor באוניברסיטת פרינסטון. ב-1988 עברה רומר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1993 התקדמה למשרת full professor.
מחקרה

עבודתה המוקדמת של רומר התמקדה בהשוואה של התנודתיות המקרו-כלכלית לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. רומר הראתה כי הרבה ממה שנראה כירידה בתנודתיות, נובע למעשה מאיסוף נתונים כלכליים טוב יותר, אף על פי שהמיתון הפך פחות תכוף לאורך השנים.
רומר חקרה גם את הסיבות לשפל הגדול בארצות הברית, וכיצד התאוששה ארצות הברית מההאטה ארוכת הטווח בפעילות הכלכלית. עבודתה הראתה כי השפל הגדול התרחש בצורה חמורה יותר בארצות הברית מאשר באירופה, והיו לו סיבות שונות במקצת מאשר השפל הגדול באירופה. רומר הראתה שהמדיניות הפיסקלית שיחקה תפקיד קטן יחסית בהחלמה של ארצות הברית מההאטה בפעילות הכלכלית, משום שמסים הועלו בארצות הברית כמעט באותה מהירות בה גדלו תקציבי הממשל הפדרלי של ארצות הברית במהלך הניו דיל. עם זאת, מדיניות מוניטרית מקרית שיחקה תפקיד גדול בהתאוששות ארצות הברית מהמיתון. מדיניות מוניטרית זו באה קודם כל מהפיחות של הדולר במונחים של זהב בשנים 1933–1934, ומאוחר יותר מבריחת ההון האירופי לארצות הברית היציבה יחסית כשמלחמה באירופה הפכה סבירה יותר.
רומר ביצעה עבודה נרחבת אודות מדיניות פיסקלית ומוניטרית מאז ימי השפל הגדול עד ימינו תוך שימוש בהערות מהישיבות של ועדת השוק הפתוחה הפדרלית (Federal Open Market Committee - FOMC) ובחומרים שהוכנו על ידי צוות הבנק הפדרלי על מנת ללמוד כיצד מקבל הבנק הפדרלי את החלטותיו. עבודתה מצביעה על כך שחלק מהאשראי לצמיחה כלכלית יציבה יחסית בשנות ה-50 של המאה ה-20 באה בד בבד עם מדיניות טובה שבוצעה על ידי הבנק הפדרלי וכי חברי ועדת השוק הפתוחה הפדרלית יכלו לעיתים לקבל החלטות טובות יותר תוך הסתמכות הדוקה יותר על תחזיות שנעשו על ידי הצוות המקצועי של הבנק הפדרלי.
עבודתה האחרונה של רומר (בשיתוף עם דייוויד רומר) התמקדה בבחינת השפעתה של מדיניות המיסוי על הממשל ועל הצמיחה הכלכלית הכללית. עבודה זו בוחנת את הרשומות ההיסטוריות של שינויי מס אמריקאיים בשנים 1945–2007, למעט שינויי מס "אנדוגניים" שנעשו כדי להיאבק במיתון או כדי לקזז את העלות של הוצאות ממשל חדשות. רומר מצאה כי העלאות מס "אקסוגניות" כאלו, שנעשו למשל על מנת להקטין גירעונות תקציביים שהממשל ירש מהממשל שקדם לו, פוגעים בצמיחה הכלכלית (אם כי במידה קטנה יותר בשנים שלאחר 1980, מבשנים שלפני כן). רומר ורומר גם מצאו כי "אין תמיכה להשערה שקיצוצי מס מרסנים את ההוצאה הממשלתית; אכן... קיצוצי מס עשויים להגדיל את ההוצאות. התוצאות גם מצביעות על כך שההשפעה העיקרית של קיצוצי מס על תקציב הממשל היא גרימת עליית מס אשר נחקקה לאחר מכן. עם זאת, רומר מציינת ש"המפרט הבסיסי שלנו מצביע על כך שהעלאת מס אקסוגנית בת אחוז אחד מהתוצר המקומי הגולמי מורידה את התוצר הריאלי בכשלושה אחוזים".
קריירה

רומר כיהנה בעברה כסגנית נשיא האגודה האמריקנית לכלכלה. היא זכתה במלגת גוגנהיים והיא עמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בנוסף, זכתה רומר ב-Berkeley Distinguished Teaching Award. רומר היא מנהלת משותפת בתוכנית לכלכלה מוניטרית ב-National Bureau of Economic Research (הלשכה הלאומית למחקר כלכלי), והייתה חברה בלשכת הכרות מחזור העסקים של ה-National Bureau of Economic Research, עד שהתפטרה מתפקידה זה ב-25 בנובמבר 2008.
במאי 2008 נקבע שרומר, שהייתה אז פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, תצטרף לסגל אוניברסיטת הרווארד. לבעלה הוצעה באותה התקופה משרה בבית הספר קנדי לממשל בהרווארד. רומר לא קיבלה קביעות בהרווארד, אף על פי שזכתה לתמיכה מצד חברי המחלקה לכלכלה של הרווארד, עקב וטו שהטילה על קבלתה לסגל נשיאת הרווארד דאז, דרו גילפין פאוסט. בגלל טבעו החשאי של התהליך, שכולל פאנל המורכב ממומחים חיצוניים וחברי סגל פנימיים מהפקולטה מחוץ למחלקה, סירבה פאוסט לשוחח עם עיתונאים בנוגע לנושא הקביעות של רומר. הספקולציות סביב אי מינויה של רומר לתפקיד נעו סביב היותה נאו-קיינסיאנית, מה שגרר התנגדות כלפי מינויה בקרב כלכלנים מזרם הכלכלה הקלאסית, או הסתייגות למינוי איש סגל שהוכשר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בהרווארד.
בינואר 2009, כשניסה ממשל אובמה להעביר תקציב שיתמרץ את הפעילות במשק, ביקר פיטר דה-פאזיו, נציג בית הנבחרים של ארצות הברית המייצג את אורגון מטעם המפלגה הדמוקרטית, את לורנס סאמרס כשאמר שהוא חושב שהנשיא ברק אובמה קיבל עצות "לא נבונות מלארי סאמרס. לארי סאמרס שונא תשתיות". דה-פאזיו, לצד כלכלנים ליברלים דוגמת פול קרוגמן וג'וזף שטיגליץ טען שיותר תקציבי תמרוץ צריכים להיות מופנים לטובת תשתיות, בעוד שסאמרס תמך בקיצוץ מיסים. בסוף 2008, סאמרס, לצד פיטר אורסג ויועצים כלכליים של הנשיא הנבחר דאז ברק אובמה, הציגו תזכיר המציע אפשרויות לחבילת תמריצים כלכלית בהיקף של 550 עד 900 מיליארד דולר. על פי הניו ריפבליק, רומר המליצה תחילה על חבילה בסך 1.8 טריליון, הצעה שסאמרס דחה על הסף מתוך האמונה שכל סכום שיתקרב לטריליון דולר יידחה על ידי הקונגרס של ארצות הברית. רומר תיקנה את ההמלצה שלה ל-1.2 טריליון, סכום שסאמרס הסכים לכלול בתזכיר, אולם ברגע האחרון סיכל סאמרס את האפשרות למימוש סכום זה. בסופו של דבר העביר ממשל אובמה החלטה על חבילת תמריצים בסך 800 מיליארד דולר.
משפחתה

כריסטינה רומר נשואה לדייוויד רומר, חברה לכיתה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ועמיתה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. משרדיהם במחלקה סמוכים, והם משתפים פעולה ברבים ממחקריהם. לזוג שלושה ילדים משותפים.
הערות שוליים

↑  שאן וואנג, "פאוסט מטילה וטו על החלטת הקביעות", The Harvard Crimson‏, 22 במאי 2008
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ברק אובמה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | ג'ו ביידן (2009–2017) |  |
| מזכירי המדינה | הילרי קלינטון (2009–2013) • ג'ון קרי (2013–2017) |  |
| מזכיר האוצר | טימותי גייטנר (2009–2013) • ג'ק לו (2013–2017) |  |
| מזכיר ההגנה | רוברט גייטס (2009–2011) • ליאון פאנטה (2011–2013) • צ'אק הייגל (2013–2015) • אשטון קרטר (2015–2017) |  |
| התובעים הכלליים | אריק הולדר (2009–2015) • לורטה לינץ' (2015–2017) |  |
| מזכיר הפנים | קן סלזאר (2009–2013) • סאלי ג'וול (2013–2017) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2009–2017) |  |
| מזכירי המסחר | גארי לוק (2009–2011) • ג'ון ברייסון (2011–2012) • פני פריצקר (2013–2017) |  |
| מזכירי העבודה | הילדה סוליס (2009–2017) • טום פרז (2013–2017) |  |
| מזכירת הבריאות ושירותי האנוש | קתלין סבליוס (2009–2013) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2017) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | שון דונובן (2009–2014) • חוליאן קסטרו (2014–2017) |  |
| מזכיר התחבורה | ריי להוד (2009–2013) • אנתוני פוקס (2013–2017) |  |
| מזכיר האנרגיה | סטיבן צ'ו (2009–2013) • ארנסט מוניז (2013–2017) |  |
| מזכיר החינוך | ארני דאנקן (2009–2016) • ג'ון קינג ג'וניור (2016–2017) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | אריק שינסקי (2009–2014) • בוב מקדונלד (2014–2017) |  |
| מזכירי ביטחון המולדת | ג'נט נפוליטנו (2009–2013) • ג'יי ג'ונסון (2013–2017) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | ליסה ג'קסון (2009–2013) • ג'ינה מקארתי (2013–2017) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | פיטר אורסג (2009–2010) • ג'ק לו (2010–2012) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2014) • שון דונובן (2014–2017) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | כריסטינה רומר (2009–2010) • אוסטן גולסבי (2010–2011) • אלן קרוגר (2011–2013) • ג'ייסון פורמן (2013–2017) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רון קירק (2009–2013) • מייקל פרומן (2013–2017) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | סוזן רייס (2009–2013) • סמנתה פאוור (2013–2017) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | קארן מילס (2012–2013) • מריה קונטררס-סוויט (2013–2017) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רם עמנואל (2009–2010) • ויליאם דיילי (2011–2012) • ג'ק לו (2012–2013) • דניס מקדאנה (2013–2017) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  מונתה ב-2009, ובשנת 2012 הועלתה לדרג חברת קבינט.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444531105171  BIBSYS: 2121210  CANTIC: a10279878  CiNii: DA13838035  GND: 128755199  ISNI: 0000 0000 8210 898X  LCCN: n88645885  MGP: 207702  NARA: 185845538  NKC: mzk2004250875  NLA: 49286678  NTA: 074706942  RERO: 02-A003757982  Trove: 1492378  VIAF: 28131866   WorldCat (עם VIAF): 28131866 
רומר עם ברק אובמה וג'ו ביידן, 2009
סרעין אל-פוקא

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  בעלבכ־אלהרמל
 נפה:  בעלבכ
 גובה:  1,100 מטרים
 קואורדינטות:  33°52′43″N 36°05′34″E﻿ / ﻿33.87864°N 36.09288°E﻿ / 33.87864; 36.09288 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןסרעין אל-פוקא(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןסרעין אל-פוקא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סַרְעִ֫ין אל-פוֹקָא (בערבית: سرعين الفوقا) הוא כפר לבנוני בנפת בעלבכ, מחוז בעלבכ-הרמל. רוב תושבי הכפר הם מוסלמים שיעים ומיעוטם הם נוצרים.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן בגובה ממוצע 1,100 מטרים מעל פני הים, כ-24 קילומטרים דרומית מזרחית לבעלבכ, כ-16 קילומטרים צפונית מזרחית לריאק. הכפר הצמוד ממערב הוא סרעין א-תחתא וממזרח שוכן הכפר א-נבי שית.
אטימולוגיה

ישנן שתי סברות למקור השם סרעין:
החוקר טוני מופרג' (طوني مفرج) סבור שהמקור הוא שתי הברות בארמית שמשמעותן "אדון המעיינות".
אניס פריחה הציע שמקור השם הוא שיבוש של המילה "זרעין" שפירושה חקלאים.
ארכאולוגיה > פרה-היסטוריה

דרומית מזרחית לכפר ישנו אתר ארכאולוגי שהתגלה על ידי אנרי פלייש ב-1946 (הוזכר ברשימה של אתרים פרהיסטוריים שהוכנה על ידי L. Burkhalter ופורסמה ב-1948. בין הממצאים: כלי אבן דו-צדדיים, שברי אבנים וגרעינים (חומרי גלם ממנו הוכנו כלים). Burkhalter סבר שהכלים שייכים לתרבות מוסטרית ואילו פלייש הציע שהכלים עשויים להיות דומים לכלים שנמצאו בתרבות מאוחרת יותר, באתר הנאוליתי ליד ריאק.
ארכאולוגיה > התקופה הרומית

קיימות עדויות לכך שהכפר סרעין אל-פוקא נבנה על שרידי מחצבה רומית. בתוך הכפר ישנם שרידי מקדש רומי שממנו נותרה הבמה. שרידים נוספים נמצאו כאשר נהרס בית ישן ונחשפו חלק ממשקוף, גוש מהתקרה וחלקים מבסיס עמוד.
בכפר ובסביבתו ישנם קברים חצובים.
הכפר המודרני

עד סוף התקופה העות'מאנית הייתה סרעין כפר אחד עם אוכלוסייה מעורבת של שיעים, מרונים ומלכיתים. בתקופת המנדט הצרפתי הכפר חולק לשתי יחידות: א-תחתא עם אוכלוסייה נוצרית ואל-פוקא, המאוכלסת על ידי שיעים. עם זאת יש בכפר סרעין אל-פוקא כמה משפחות נוצריות.
דמוגרפיה

בשנת 2014 נמנו בכפר 3,040 תושבים. כ־93% שיעים והיתר נוצרים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  موسوعة قرى ومدن لبنان - طوني مفرج - مکتبة مدرسة الفقاهة (עמ' 185, 189), ar.lib.eshia.ir (בערבית)
↑  L. Copeland; P. Wescombe (1966). Inventory of Stone-Age Sites in Lebanon: North, South and East-Central Lebanon, p. 52. Impr. Catholique. נבדק ב-3 במרץ 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  George Taylor (1971). The Roman temples of Lebanon: a pictorial guide. Les temples romains au Liban; guide illustré. Dar el-Machreq Publishers.
↑  أسماء العائلات في بلدة سرعين الفوقا، قضاء بعلبك، محافظة البقاع في لبنان, إعْرَفْ لبنان (בערבית)
אל-מוע'ייר (ג'נין)

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 גובה:  388 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,240 (2006)
 קואורדינטות:  32°25′18″N 35°23′06″E﻿ / ﻿32.421591666667°N 35.384897222222°E﻿ / 32.421591666667; 35.384897222222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) אל-מוע'ייר(למפת עמק בית שאן רגילה) אל-מוע'ייר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוע'ייר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-מוע'ייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-מוּעַ֫'יֶּר (בערבית: المغير, בתעתיק מדויק: אלְמֻעַ֫'יֶּר) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת ג'נין, הממוקם דרומית־מזרחית לעיר ג'נין, במרחק של 12 ק"מ ממנה. בגובה של כ־350 מטר מעל פני הים. בסמוך לכפר נמצא כפר ח'רבת אל-מוטלה ולמעשה הם מחוברים.
מקור השם

בפי תושבי המקום שני הסברים אפשריים למקור השם:
באזור היישוב יש מערות רבות (בערבית, אחת מצורות הריבוי של המילה מערה היא: مغاور – מַעַ֫'אוֶור).
גנבים ושודדים בתקופה העות'מאנית נהגו לשנות את מסלולם ולא התקרבו לאזור, בשל אמונה שמדובר בארץ הקדש (וקף), שהוכרז על ידי אברהם אבינו ומי שיעבור שם – יינזק (בערבית, שינו [את דרכם]: غيروا – עַ'יַּרוּ)
היסטוריה

הכפר לא נסקר ולא נחקר באופן מדעי, אך בכפר ובסביבתו יש מערות שנמצאו בהן שרידי סרקופגים שנשדדו. כמו כן בכפר ובסביבתו, נמצאו חרסים, שרידי מבנים, מטבעות עתיקות, אבני פסיפס ועוד.
בשנת 1882, בסקר של PEF תואר הכפר כ"מקום קטן על ראש גבעה סלעית. אספקת המים היא באמצעות בורות מי גשם. הבתים עשויים אבן ובוץ", אך במשך השנים הכפר התפתח ובמלחמת ששת הימים כשהכפר נכבש והועבר לשליטת ישראל הכפר היה מהמפותחים באזור.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | תושבים | מקור |
| 1922 | 94 |  |
| 1931 | 156 |  |
| 1945 | 220 |  |
| 1961 | 390 |  |
| 1997 | 1,671 |  |
| 2005 | 2,175 |  |
| 2007 | 2,700 |  |
אדמות, חקלאות ומים

הכפר עצמו בנוי על כ־6 דונם והתושבים מעבדים כ־13,000 דונם.
הכפר מצהיר ששטחו הוא כ־18,000 דונם, מתוכם: כ-14,370 דונם אדמות עם בעלים רשומים ועוד 3,680 אדמות מושע, אולם מאז מלחמת השחרור, חלק מהאדמות נמצא מעבר לקו הירוק.
הערות שוליים

↑  "معلومات عن المغير (جنين) على موقع geonames.org". geonames.org. אורכב מ-המקור ב-12  במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  داوود ابومويس - דהוד אבו מויס, المغير/ جنين, نبذه تاريخيه אל-מוע'יר, סקירה היסטורית, Palestine Remembered, 2007
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 2., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1882, עמ' 82
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 2., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1882, עמ' 82
↑  Mills, E., ed, Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas, Jerusalem: Government of Palestine, 1932, עמ' 69
↑  Government of Palestine, Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, עמ' 16
↑  Government of Jordan, Department of Statistics, 1964, עמ' 25
1 2  المغير قضاء جنين - al-Mughaiyir - Palestine Remembered, www.palestineremembered.com (בערבית)
↑  قرية المغير - جنين | موسوعة القرى الفلسطينية, palqura.com (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582149605171
רכבת קישור לנמל תעופה

תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון, תחנת הרכבת היחידה בישראל הסמוכה לטרמינל תעופה
רכבת קישור לנמל תעופה הוא שירות הסעה מסילתי הניתן לנוסעים בין נמל תעופה למרכז העיר (או מספר ערים) המרכזית הקרובה לשדה. שירות זה של הרכבת מגיע ישירות לטרמינלים.
שירות זה מאוד נפוץ ופופולרי בנמלי תעופה בינוניים וגדולים ברחבי העולם. היתרונות של שירות זה הוא זמן הגעה מהיר יותר בשעות העומס, הורדת העומס התחבורתי בתוך השדה, קישור נוח לרשת התחבורה הציבורית והעלות זולה יותר לנוסע מאשר אמצעי תחברה אחרים כמו מוניות.
בישראל, שירות זה ניתן על ידי רכבת ישראל לערים הגדולות של ישראל דרך תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון, השוכנת מתחת לטרמינל 3 בנתב"ג. לעתיד ישנן מספר הצעות לקשר את נמל התעופה רמון (תחנת הרכבת נמל התעופה רמון) לאילת (תחנת הרכבת אילת) בעזרת רכבת, שחלקן זכו אף לתמיכה ממשלתית כחלק מהפרויקט לקו הרכבת לאילת. הצעות אחרות כוללות הקמת קו רכבת קלה בין הנמל למרכז העיר.
היסטוריה

למרות שקישורי רכבת לנמל תעופה היו פתרון פופולרי באירופה וביפן במשך עשרות שנים, רק בעשרות השנים האחרונות נבנו קישורים כאלו בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אפריקה, אוקיאניה ושאר אסיה.
כמה דוגמאות מוקדמות לתחנות רכבת בין עירוניות שנבנו לשרת שדה תעופה כוללות:
| תַחֲנָה | מדינה | נפתח | פרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| דון מואנג (אנ') | תאילנד | 1898 | משרת את נמל התעופה הבינלאומי דון מואנג שנפתח ב-1924 |
| שונפלד (ביי ברלין)(אנ') | גֶרמָנִיָה | 1951 | שירת את נמל התעופה ברלין שונפלד, משרת כעת את נמל התעופה ברלין ברנדנבורג |
| נמל התעופה גטוויק (אנ') | הממלכה המאוחדת | 1958 | נבנה מחדש כדי לשרת את נמל התעופה גטוויק |
| שדה התעופה של בריסל-זאונטם(אנ') | בלגיה | 1958 | משרת את נמל התעופה של בריסל |
| שדה התעופה פרנקפורט אם מיין התחנה האזורית (אנ') | גֶרמָנִיָה | 1972 | משרת את נמל התעופה של פרנקפורט |
תחנת הרכבת המהירה הראשונה שהתחברה עם שדה תעופה הייתה תחנת ה-Paradestraße (אנ') של ברלין שנפתחה בשנת 1927 ונבנתה כדי לספק גישה ישירה לשדה התעופה טמפלהוף בברלין . עם זאת, החיבור הופסק ב-1937 ותחנת פלאץ דר לופטברוקה(אנ') קיבלה את החיבור ונשארה כזו עד לסגירת נמל התעופה ברלין טמפלהוף ב-2008.
דוגמאות מוקדמות אחרות לתחנות המתחברות עם שדות תעופה כוללות את תחנת MBTA Blue Line Airport (אנ') של בוסטון שנפתחה ב-1952 (נבנתה מחדש ב-2004), ותחנת RTA Rapid Transit Red Line של שדה התעופה קליבלנד הופקינס(אנ') שנפתחה ב-1968 (נבנתה מחדש ב-1994). הקישור של בוסטון דורש העברה קצרה של אוטובוס הסעות מהתחנה למסוף שדה התעופה, בעוד שהקישור של קליבלנד נחשב לשירות הישיר הראשון בחצי הכדור המערבי.
סוגים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: צריך לתת דוגמאות לנמלי תעופה בהם פועל כל אמצעי.
סוגים > רכבת קלה/רכבת תחתית

עבור נמלי תעופה הבנויים בתוך או בקרבת ערים, נהוג לעיתים לקשר את נמל התעופה לעיר כחלק ממערך הרכבת הקלה או הרכבת התחתית, כמו בשאר חלקי העיר. במקרה כזה תדירות השירות תהא בדרך כלל גבוהה, אך זמן ההמתנה שנחסך מתבזבז במסגרת עצירות ביניים רבות לפני הגעה ליעד. חסרון נוסף של מצב זה הוא שברכבת קלה יש, ברוב המקרים, פחות מקום לכבודות הנוסעים. פתרון נפוץ לבעיות אלה הוא בנייה של רכבת קלה מותאמת למטרה זו, כמו רכבת הית'רו אקספרס.
סוגים > רכבת כבדה

בהרבה מקרים, ישנן תחנות של רכבות כאלה בכניסה לטרמינלים. ברוב המקרים, פתיחת תחנה כזו דורשת הקמת מסילת רכבת חדשה. אפשרות זולה יותר, הנמצאת בשימוש נפוץ, היא פתיחת תחנת רכבת, קרובה לנמל התעופה, על מסילה קיימת, והוצאת שאטלים משם לכיוון נמל התעופה. בעוד שאפשרות זו נבחרת בדרך כלל מתוקף היותה זולה יותר, היא אפשרית רק כאשר המסילה מראש סמוכה לנמל התעופה עצמו. ישנן מספר דוגמאות ברחבי העולם למערכות מסוג זה למשל תחנת הרכבת אשר סמוכה לשדה התעופה בלוטון בריטניה (אנ')
השקה עם מערכת נוסעים מקומית יוצרת מצב בו לעיתים חברות תעופה מוכרות כרטיסי טיסה הכולל נסיעה במערכת.
סוגים > שאטל

במקרים רבים, אין תחנת רכבת קרובה לטרמינל התעופה. סיבה עיקרית לכך היא שמסובך לחבר רכבת לכל טרמינל ונמל תעופה. כשזה קורה, דרושה מערכת שאטלים עבור חלקו האחרון של המסע; ניתן להשתמש עבור כך בסוג של רכבת או באוטובוסים. מערכת שאטלים תהיה זולה יותר לתפעול מאשר שני סוגי המערכות האחרות, אך יעילה פחות ובעלת טווח קטן יותר. שאטלים מסוג זה פועלים גם בתוך נמלי תעופה גדולים, ומקשרים בין תחנת רכבת מרכזית לטרמינלים השונים או בינם לבין עצמם.
דוגמאות לשאטלים לנמלי תעופה בארץ הם השאטלים לטרמינל 1 ולחניונים לטווח ארוך בנמל התעופה בן-גוריון, וקווים 7, 8, 280 ו-282 מאילת לנמל תעופה רמון.
הערות שוליים

1 2  אודי עציון, הדרך הארוכה והיקרה לשדה התעופה החדש רמון, באתר ynet, 20 בינואר 2019
↑  ליאור גוטמן, הממשלה אישרה הקמת קו רכבת בין תל אביב לאילת, באתר כלכליסט, 5 בפברואר 2012
↑  יובל שדה, בלעדי: מיכאלי וליברמן סיכמו על השלמת תכנון הרכבת לאילת, באתר כלכליסט, 20 בדצמבר 2021
משה פירוז

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 53 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
החכם ד"ר משה פירוז (נולד ב-1972) כיהן כחכם הראשי של היהדות הקראית וראש מועצת החכמים שלה. הוא נבחר לקדנציה שלישית של ארבע שנים בתפקידים אלו ביולי 2020.
לפי אתר היהדות הקראית העולמית לחכם אין סמכות דתית והוא משמש מנהיג ומנחה בלבד עבור בני העדה. בעקבות עתירתו לבג"ץ נגד ראש הממשלה, הוכר בית הדין הקראי שבו הוא חבר. הוא מחזיק גם בהרשאה לרישום נישואין וגירושין.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1972 באור יהודה, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בבת-ים. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר. לאחר שחרורו למד באוניברסיטת בן-גוריון וסיים תואר ראשון בהנדסה גרעינית ותואר שני בניהול והנדסת בטיחות. בהמשך סיים דוקטורט בפקולטה למדעי-הרוח והחברה, באוניברסיטת בן-גוריון. נושא מחקרו: עיונים בספר 'אשכול הכֹפר' לחכם הקראי יהודה הדסי. הוא מתגורר בבאר שבע, נשוי ואב לארבעה ילדים.
במקביל ללימודיו האקדמיים השתתף בשיעורי תורה וימי עיון בבית המדרש הקראי בבאר שבע, בהדרכתם של הרב יוסף מורד והרב מגדי שמואל. הוא הוסמך בשנת 2007 וקיבל תואר "רב" ממועצת החכמים של העדה, והיה מזכיר המועצה. הוא משמש גם שוחט מוסמך. מאז הסמכתו מעביר פירוז שיעורי תורה במושב רנן ומקומות נוספים ומלמד לקראת גיור במסגרת העדה הקראית. הוא מפעיל את פורטל קראים.נט שהוקם בשנת 2004.
בשנת 2011, נבחר לתפקיד הרב הראשי של העדה הקראית בידי מועצת החכמים של העדה, תפקיד בהתנדבות שאליו נבחר לקדנציה שלישית של ארבע שנים ביולי 2020. במסגרת תפקידו משמש כרושם נישואים וגירושים המוכר מטעם המדינה לבני העדה היהודית-קראית, ומקיים לצד רבנים אחרים טקסי נישואים לפי המסורת הקראית. הוא גם חבר הוועדה המייעצת של כתב העת: Karaite Archives 1 (2013).
לפרנסתו עובד פירוז כמהנדס מערכות מחשוב באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, בעבר הרצה כמורה מן החוץ במחלקה לכימיה.
מאמרים שכתב

אבלות: מנהגים ודינים: על פי מנהג היהודים הקראים (עורך). רמלה: היהדות הקראית העולמית, תשע"ג 2012. 56 עמודים
Moshe Firrouz, The Karaite Jewish Community in Israel (20th and 21st Centuries), Karaite Archives 1 (2013), pp. 1–9.
הערך Hadassi, Judah ben Elijah, בתוך: Encyclopedia of the Bible and Its Reception Online
The Mitzvah of Tzitzit Its Purpose, Its Meaning, and Its Requirements.
חמישה חיבורים תאולוגים קראים מביזנטיון: תיאור והערכה ראשונית. משה פירוז ודניאל י' לסקר.
הקהילה הקראית במדינת ישראל: (בתוך: תור הזהב הקראי - אנתולוגיה של היצירה הקראית במאות התשיעית עד השתים־עשרה, עמוד 63)
https://www.carmelph.co.il/product/the-golden-age-of-karaism/
יהודה הדסי והפולמוס נגד הנצרות בספר ׳אשכול הכפר׳:(בתוך: תור הזהב הקראי - אנתולוגיה של היצירה הקראית במאות התשיעית עד השתים־עשרה, עמוד 511)
https://www.carmelph.co.il/product/the-golden-age-of-karaism/
ספרים שכתב

-  עיונים בספר 'אשכול הכֹפר' לחכם הקראי יהודה הדסי (עבודת דסטרטצייה)
https://primo.bgu.ac.il/discovery/delivery/972BGU_INST:972BGU/12218565760004361
אלי גרונר

| --- | --- |

אלי גרונר, 2016
 לידה:  2 בספטמבר 1970 (בן 54) ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  אלעזר 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מעסיק:  ג'רוזלם פוסט, משרד ראש הממשלה 
 תפקיד:  מנכ"ל משרד ראש הממשלה (2015–2018) 
 מספר צאצאים:  5 
 
אלי גרונר, 2017
אליהו דוד (אלי) גרונר (נולד ב-2 בספטמבר 1970) הוא מנהל ישראלי שכיהן כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בשנים 2015–2018. בשנים 2019–2024 כיהן כמנכ"ל זרוע החדשנות של קוק תעשיות בישראל.