stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוגל תצוגת רחוב
ביקורת

לצד הביקורת החיובית שעוררה היוזמה של גוגל, הושמעו טענות בגין הפרת פרטיות המצולמים, איסוף מידע אודות אנשים (גוגל אף הודתה בכך) וצילום ללא אישור. בשל העובדה שהתמונות מצולמות באופן אוטומטי בכל מקום שבו ניידת הצילום עוברת, קיימות בשירות תמונות ייחודיות רבות, שזכו לתשומת לב ציבורית, ביניהן תמונות טופלס, עירום, ואף יחסי מין. במקרים מסוימים, גוגל אף חויבה לפצות את המצולמים. במרץ 2013 חויבה גוגל לשלם 7 מיליון דולרים ל־37 מדינות בארצות הברית, בעקבות תלונות נגדה על איסוף לא מורשה של נתונים אישיים מנתבים אלחוטיים שנעשה באמצעות רכבי הצילום.
מעבר לכך, צילומים מתוכננים של השירות חוללו סערה עקב מיקומם הבעייתי, בין אם עקב צילום מבני ביטחון מסווגים, ובין אם מדובר במקומות שלא נהוג לצלמם כלל, דוגמת חוף הנודיסטים הולובר, שצולם לכל אורכו, על שלל מתרחציו העירומים. בעקבות דיונים אלו, במדינות מסוימות הצילומים אכן בוטלו, בין אם בעקבות החלטת החברה או בעקבות החלטת המדינה.
ראו גם

פנורמיו
כיסוי גוגל תצוגת רחוב
GeoGuessr
אריץ אדוריס

אריץ אדוריס סובילדיאה (בבסקית: Aritz Aduriz Zubeldia; נולד ב-11 בפברואר 1981 בסן סבסטיאן שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי. אדוריס שיחק ברוב הקריירה באתלטיק בילבאו, בה כבש למעלה מ-150 שערים בכל המסגרות. כמו כן שיחק גם בנבחרת ספרד.
קריירה > אתלטיק בילבאו

אדוריס נולד בסן סבסטיאן שבחבל הבסקים אשר בצפון ספרד. אדוריס החל את הקריירה שלו בקבוצת באאורה מהליגות הנמוכות בספרד שם שיחק במשך עונה אחת. למרות היותו בן 19, הצטרף אדוריס למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו, כשב-14 בספטמבר 2002 ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בהפסד 2-0 לברצלונה. לאחר ארבע שנים בהן שיחק לסירוגין בקבוצה הראשונה של המועדון ובקבוצת המילואים, הושאל אדוריס לקבוצת בורגוס מהליגות הנמוכות בספרד ולאחר עונה אחת בה כבש 16 שערים ב-36 הופעות הצטרף לריאל ואיאדוליד. בתום עונה אחת בריאל ואיאדוליד חזר אדוריס לבילבאו. בעונת 2006/07 הוא כבש תשעה שערי ליגה ב-34 משחקי ליגה, כולל שלושער נגד ריאל סרגוסה. בעונה שלאחר מכן איבד אדוריס את מקומו בהרכב לטובתו של פרננדו יורנטה, אך למרות זאת הצליח לכבוש שבעה שערי ליגה ב-33 משחקים.
קריירה > מיורקה

ב-2008 הועבר אדוריס למיורקה וחתם בקבוצה על חוזה לארבע שנים. את עונתו הראשונה במיורקה סיים אדוריס במקום התשיעי בטבלת הכובשים של הלה ליגה וגם סייע לקבוצתו להפעיל למוקדמות הליגה האירופית.
קריירה > ולנסיה

ב-14 ביולי 2010, כשהוא בן 29, עבר אדוריס לוולנסיה ששילמה עבורו ארבעה מיליון אירו. את שער הבכורה שלו במדי ולנסיה כבש אדוריס ב-28 באוגוסט בניצחון קבוצתו 3-1 על מאלגה. החל מחודש ינואר 2011, עם הגעת שחקנים חדשים לקבוצה, מצא עצמו אדוריס יושב במשחקים רבים על הספסל כשהוא ממעט לקבל דקות משחק. למרות זאת, הצליח אדוריס לסיים את עונתו הראשונה בקבוצה עם 14 שערי ליגה ועם מספר שערים בליגת האלופות.
קריירה > החזרה לאתלטיק בילבאו

ב-27 ביוני 2012 חזר אדוריס בשנית לאתלטיק בילבאו, שהחתימה אותו על חוזה לשלוש שנים ושילמה עבורו לוולנסיה סכום של 2.5 מיליון אירו. ב-23 באוגוסט כבש אדוריס את שערו הראשון בקבוצה בקדנציה זו בניצחון של בילבאו 6-0 על ה.י.ק. הלסינקי במסגרת פלייאוף הליגה האירופית. ב-20 באוקטובר חזר אדוריס עם בילבאו לאצטדיון המסטאייה מגרשה הביתי של קבוצתו לשעבר ולנסיה וכבש מולה צמד שערים בהפסד בילבאו 3-2 במשחק. אדוריס המשיך במומנטום הטוב שלו וב-4 בנובמבר כבש שוב צמד שערים בניצחון בילבאו 2-1 על גרנאדה. במהרה הפך אדוריס לחלוץ המוביל של אתלטיק בילבאו ותפס מקום של קבע כחלוץ המוביל של הקבוצה. את עונתו הראשונה בקדנציה השלישית שלו באתלטיק בילבאו סיים אדוריס עם 18 שערים רשמיים ב-14 משחקים בליגה. ב-28 בפברואר 2013 כשהוא כבר החלוץ המוביל בבילבאו כבש אדוריס שלושער בניצחון קבוצתו 4-0 על גרנאדה. ב-14 באוגוסט 2015 כבש אדוריס שלושער בניצחון בילבאו 4-0 על ברצלונה בגביע הספרדי ולמעשה סייע לקבוצתו לזכות בגביע שהיה לתואר הראשון בקריירה של אדוריס. ב-16 באוקטובר, לאחר שפתח את העונה עם מספר רב של שערים עם 11 שערים ב-14 משחקים בכל המסגרות, סיכם אדוריס בן ה-34 על הארכת חוזהו בשלוש שנים נוספות באתלטיק בילבאו. ב-5 בנובמבר, כבש אדוריס את שערו ה-100 במדי אתלטיק בילבאו כשכבש שער ובישל שני שערים בניצחון בילבאו 5-1 על פרטיזן בלגרד במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בחודש מרץ 2016, זכה אדוריס בתואר שחקן החודש של הלה ליגה לחודש מרץ. אדוריס היה לשחקן הראשון בהיסטוריה של אתלטיק בילבאו שזכה בתואר שחקן החודש כשבאותו החודש כבש שלושה שערים. אף על פי שאתלטיק בילבאו הודחה על ידי סביליה מהליגה האירופית אדוריס זכה בתואר מלך השערים של הטורניר עם 10 כיבושים.
ב- 4 בנובמבר 2016 כבש אדרואיס חמישייה מול גנק הבלגית בליגה האירופית ובכך היה לשחקן הראשון במפעל שעושה זאת.
ב-16 באוגוסט עונת 2019/2020 במחזור הראשון בלה ליגה עלה אדוריס מהספסל וכבש במספרת נגד ברצלונה בדקה ה-'90 את שער הניצחון.
ב-20 במאי 2020, בגיל 39, הודיע אדוריס על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית > נבחרת ספרד

בעקבות יכולתו הגבוהה שהציג במדי ולנסיה, באוקטובר 2010 זומן בגיל 29 לראשונה לסגל נבחרת ספרד למוקדמות יורו 2012. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד ערך כמחליף בניצחון 3-1 של ספרד על נבחרת ליטא. שש שנים לאחר מכן, זומן אדוריס בגיל 35 לצמד משחקי הידידות של נבחרת ספרד נגד איטליה ורומניה. במשחק נגד איטליה פתח אדוריס בהרכב הראשון וכבש שער בתיקו 1-1. אדוריס נכלל בסגל הסופי של נבחרת ספרד ליורו 2016.
קריירה בינלאומית > נבחרת חבל הבסקים

ב-8 באוקטובר 2006 ערך אדוריס את הופעת הבכורה שלו בעבור נבחרת חבל הבסקים בתיקו 2-2 נגד נבחרת קטלוניה. אדוריס כבש שערים נגד משחקי ידידות של נבחרת חבל הבסקים נגד נבחרות פיפ"א כמו אסטוניה, בוליביה ופרו.
תארים > קבוצתיים

הסופר קאפ הספרדי: 2015
תארים > אישיים

גביע זארה: 2014/2015, 2015/2016
אדוריס במדי ולנסיה, 2011
המודיעין הכללי של מצרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  מצרים מצרים
 משרד אחראי:  נשיא מצרים
 תאריך הקמה:  1954 
 שר:  חסן מחמוד ראשד
 תאריך כניסה:  אוקטובר 2024
 מטה מרכזי:  קהיר
 
מנגנון המודיעין הכללי (בערבית: جهاز المخابرات العامة, גִיהאז אל-מוח'אבראת אל-עאמה, או בקיצור: אל-מוח'אבראת) של מצרים הוא סוכנות הביון המצרית העיקרית המופקדת על איסוף מודיעין ברמה הלאומית ואחראית על כל סוגי המודיעין, פנים וחוץ, בדגש על לוחמה בטרור.
הסוכנות היא חלק מקהיליית המודיעין של מצרים, הכוללת גם את מנהלת המודיעין הצבאי והסיור (ادارة المخابرات الحربية والاستطلاع), שהוא המודיעין הצבאי המצרי, ואת הביטחון הלאומי של מצרים (יורש מנגנון חקירות ביטחון המדינה, جهاز مباحث أمن الدولة) שהוא המנגנון המקביל לשב"כ ול-FBI האמריקני, שמטהו שכן ברובע נאסר בקהיר.
היסטוריה

סוכנות הביון המצרית הוקמה ב-1954 על ידי נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, שהפקיד את הארגון בידיו של זכריא מוחי א-דין. הסוכנות התחזקה וקיבלה חשיבות רבה יותר כאשר סלאח נאצר מונה לעמוד בראש הארגון. בתקופתו נוצרו מחלקות ראשיות לקשר רדיו, מחלקת מחשבים ומחלקה למבצעים חשאיים. הוא עמד בראש הארגון במשך 10 שנים (מ-1957 עד 1967) עד שפרש מתפקידו בשל בעיות בריאות ועקב הכישלון המודיעיני המצרי במהלך המלחמה נגד ישראל.
במשך שנים רבות שמו של ראש המודיעין הכללי היה חשאי ולא ידוע בציבור ואפילו לבכירי הממשל המצרי עצמו, למעט הנשיא ומקורביו. את הטאבו הזה שבר ראש המודיעין הכללי הגנרל עומר סולימאן, שמונה לעמוד בראש הארגון ב-1993 והיה ראש המודיעין המצרי עד ינואר 2011 עת מונה לסגן נשיא מצרים. שמו של סולימאן החל להתפרסם כאשר היה לשליחו המיוחד של הנשיא חוסני מובארכ לישראל, לארצות הברית ולעזה בנושאי תיווך שונים.
הצלחות

כפי שהצלחות בעולם הביון לעולם אינן מתפרסמות בה בשעה שכשלונות בשדה הקרב המודיעיני הופכות לשערורייה בקנה מידה עולמי - כך היו גם פעולות מינהל המודיעין הכללי המצרי, שהצלחותיו הפכו לסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע מצליחים במצרים. אחת ההצלחות המזהירות ביותר של הארגון הייתה החדרת סוכן בקרב העולים שהיגרו לישראל ממצרים. הסוכן, רפעת אל גמאל, חי בישראל במשך 18 שנים עד שנחשף ואולץ לעבוד כסוכן כפול. במהלך שנותיו בארץ הוא יצר רשת ריגול בכמה תחומים.
למרות העובדה שישראל ומצרים חתומות על הסכם שלום מ-1979 ובו סעיף לפיו המדינות התחייבו שלא לרגל זו אחר זו, מנגנון המודיעין הכללי של מצרים מודיע מדי כמה שנים על "חשיפת רשתות ריגול ישראליות".
ראשי המודיעין הכללי המצרי

זכריא מוחי א-דין (1954-1956)
עלי סאבּרי (1956-1957)
צלאח נאצר (1957-1967)
אמין הוידי (1967-1970)
אחמד כאמל (1970-1971)
אחמד אסמאעיל עלי (1971-1973)
אחמד עבד א-סלאם תופיק (1973-1975)
כמאל חסן עלי (1975-1978)
מוחמד סעיד אל-מאחי (1978-1981)
אבראהים פואד נסאר (1981-1983)
רפעת עת'מאן ג'יבריל (1983-1986)
אמין נמר (1986-1989)
עומר נֶגְם (1989-1991)
נוּר א-דין עפיפי (1991-1993)
עומר סולימאן (1993-2011)
מוראד מוואפי (31 בינואר 2011 - אוגוסט 2012)
מוחמד ראפת שחאתה (2012 - יולי 2013).
אחמד פריד א-תהאמי (יולי 2013 - דצמבר 2014)
חאלד פאוזי (דצמבר 2014 - ינואר 2018)
עבאס כאמל (ינואר 2018 - אוקטובר 2024)
חסן מחמוד ראשד (אוקטובר 2024-)
ראו גם

פרשת לבון
משטרת מצרים
הערות שוליים

↑  רועי קייס, מורסי הדיח את ראש המודיעין ואת מושל צפון סיני, באתר ynet, 8 באוגוסט 2012
↑  מי אתה שר המודיעין המצרי החדש?, יולי 2013]
↑  רועי קייס, פיוס קטארי-מצרי: 'אויב חמאס' בקהיר הוחלף, באתר ynet, 20 בדצמבר 2014
גרלין גילכריסט

גרלין גילכריסט (באנגלית: Garlin Gilchrist‏; נולד ב-25 בספטמבר 1982) הוא פוליטיקאי ופעיל פוליטי אמריקאי המכהן כסגן מושלת מישיגן מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

גילכריסט נולד בדטרויט. ב-1989 עברה משפחתו לפארמינגטון שבדרום מישיגן. הוא למד באוניברסיטת מישיגן וסיים את לימודיו שם כבוגר בהנדסת מחשבים ובמדעי המחשב. עם תום לימודיו האקדמיים, עבר גילכריסט לרדמונד שבמדינת וושינגטון, ושם עבד במשך ארבע שנים בחברת מיקרוסופט. שם סייע בבניית סדרת המוצרים "SharePoint". לאחר מכן, גילכריסט עבד עבור חברת "MoveOn.org" בוושינגטון הבירה, כמארגן קמפיין לאומי.
ביולי 2014, שב גילכריסט לעיר הולדתו דטרויט, והצטרף לממשלו של ראש העירייה מייק דוגן, ועבד תחת קצינת המידע הראשית בת' ניבלוק כמנהל חדשנות וטכנולוגיה מתעוררת. הוא יצר את האפליקציה "לשפר את דטרויט" (Improve Detroit) המאפשרת לתושבי דטרויט לדווח על בעיות שונות אל העירייה ולגורמים הנחוצים. נוסף על כך, הוא הוביל את המרכז לאחריות חברתית במדיה חברתית בבית הספר למידע של אוניברסיטת מישיגן. ב-2017, התמודד גילכריסט על תפקיד מזכיר עיריית דטרויט נגד ג'ניס ווינפרי המכהנת. הוא הפסיד לה בהפרש של 1,482 קולות.
ב-2018 בחרה בו גרטשן ויטמר, מועמדת המפלגה הדמוקרטית לתפקיד מושל מישיגן, כעמיתה למרוץ בבחירות למושלות שייערכו בנובמבר אותה השנה. עם ניצחונה של ויטמר, גילכריסט נהפך לאפרו-אמריקאי הראשון לכהן כסגן מושל מישיגן. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2019.
הערות שוליים

↑  צ'אד ליווינגוד, A true Detroit comeback story, באתר Crain's Detroit Business‏, 22 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  אמילי לולר, 5 things to know about Garlin Gilchrist II, Democratic Lt. Gov. candidate, באתר Mlive.com‏, 21 באוגוסט 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1214845851  LCCN: no2019083305  VIAF: 95156133183458430005   WorldCat (עם VIAF): 95156133183458430005
רשת טלפוניה ציבורית ממותגת

רשת טלפוניה ציבורית ממותגת (באנגלית: Public Switched Telephone Network; בראשי תיבות: PSTN) היא רשת בינלאומית של רשתות טלפון מבוססות מיתוג מעגלים ברחבי העולם. (לדוגמה, רשת הטלפון של חברת בזק בישראל היא אחת מהרשתות הכלולות ב-PSTN.) הרשתות מחוברות ביניהן בתקשורת קווית (לדוגמה, כבלים תת-ימיים, ארון סעף) או בתקשורת אלחוטית (לדוגמה, לוויני תקשורת) ומתגים. בתחילת דרכה חיברה הרשת בין רשתות המבוססות על אות אנלוגי או Plain Old Telephony Service (POTS). עם כניסת התקשורת הסלולרית וטכנולוגיות לתקשורת קווית דיגיטלית כמו ISDN הוטמעו ברשת גם רשתות מיתוג מעגלים בטכנולוגיות אלה.
הרשתות המרכיבות את הרשת הציבורית עומדות בתקנים שקובע המגזר לקביעת תקנים בטלקומוניקציה (ITU-T) באיגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU), על מנת לאפשר חיוג ישיר (אנ') בין רשתות באזורים שונים או של חברות שונות או בטכנולוגיות שונות. לפני הקמת הרשת הציבורית, חיוג בין רשתות טלפון באזורים שונים דרשה התערבות של  מרכזן מסייע (אנ'). באמצעות רשת הטלפון הציבורית ניתן לקיים שיחת טלפון בין שני מנויים בשני אזורים באותה מדינה או בשתי מדינות שונות על ידי חיוג (אנ') קידומת טלפון בינלאומית (אם השיחה בינלאומית), קידומת הטלפון האזורית, ומספר הטלפון המקומי.
ראו גם

FXO
הערות שוליים

↑  רֶשֶׁת טֵלֵפוֹנְיָה צִבּוּרִית מְמֻתֶּגֶת במילון תקשורת רדיו למכשירים ניידים [אלקטרוניקה] (תשפ"ד, 2023), באתר האקדמיה ללשון העברית
| טלפוניה |
| --- | --- | --- |
| מכשירים | מכשיר טלפון  • טלפון סלולרי • טלפון חכם • טלפון חירום מובנה ברכב • טלפון ציבורי • טלפון רייס |  |
| אמצעי תשלום | אסימון • כרטיס חיוג |  |
| מספרי טלפון | מספר טלפון • קידומת טלפון • קידומת טלפון בין-לאומית • קידומת טלפון בישראל • ניידות מספרים • ספר טלפונים |  |
| טלפוניה | PSTN • ISDN • ADSL • SS7 • מרכזייה |  |
| סלולר | תקשורת סלולרית • טלפון סלולרי • נדידה |  |
| תקן טכנולוגיית תקשורת סלולר | קדם דור 0G • דור ראשון 1G • דור שני 2G • דור שלישי 3G • דור רביעי 4G • דור חמישי 5G |  |
| טלפון מבוסס אינטרנט | טלפוניית IP‏ • SIP‏ • H.323‏ • ‏VoIP • ‏Vocoder |  |
דן ברעם

| --- | --- |

דן ברעם  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בינואר 1931 זאגרב, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 פטירה:  18 בספטמבר 2009 (בגיל 78) ירושלים, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1974–1988 (כ־14 שנים)
 דרגה:  תת ניצב
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד המשמר האזרחי
 עיטורים
 עיטור מסדר הדוכס בראנימיר 
 
דן ברעם (18 בינואר 1931, זאגרב, ממלכת יוגוסלביה – 18 בספטמבר 2009, ירושלים, ישראל) היה תת-ניצב במשטרת ישראל, אשר כיהן כסגן מפקד המשמר האזרחי.
קורות חייו

נולד בזאגרב כמיליבוי פוקס (בסרבו-קרואטית: Milivoj Fuchs) למירוסלאב ולארנה לבית גרוס. רכש השכלה יסודית בעיר הולדתו. בתקופת מלחמת העולם השנייה לאחר הפלישה ליוגוסלביה וכינון מדינת קרואטיה העצמאית נעצרו הוא ומשפחתו על ידי שלטונות האוסטאשה. אלזה אחותו של אביו הייתה נשואה בנישואי תערובת לאיש עסקים קתולי המקורב לחוגי הכנסייה הקתולית, ובזכות קשרים אלו עלה בידם לקבל מסמכים מזויפים על כך שהוטבלו לנצרות בשם המשפחה ראדיצ'ביץ', והמשפחה שוחררה ממעצרה והועמדה תחת חסותו של אלויזיה סטפינאץ. פוקס ומשפחתו נשלחו לכפר שצ'יטארייבו (בקרואטית: Šćitarjevo) והתגוררו עם הכומר ד"ר דראגוטין יסיך (בקרואטית: Dragutin Jesih). בנובמבר 1944 פשטו אנשי האוסטאשה על ביתו של הכומר יסיך, ככל הנראה בעקבות הלשנה, הוציאו אותו להורג והשליכו את גופתו לנהר סאווה. משפחת פוקס נמלטה מהמקום בעזרת כפריים מקומיים והסתתרה בכנסייה. ב-1992 העניק ארגון יד ושם לכומר דראגוטין יסיך את עיטור חסיד אומות העולם..
לאחר המלחמה שב מיליבוי פוקס לזאגרב ורכש השכלה תיכונית. ב-1949 עלה עם משפחתו לישראל, התיישב בקיבוץ שער הגולן, ושנה מאוחר יותר עבר למושב בית זית. ב-1954 שינה את שמו לדן ברעם. ברעם שירת בצה"ל כקצין תותחנים בדרגת רב-סרן. לאחר מלחמת יום הכיפורים עבר לשרת במשטרת ישראל ונמנה עם מקימי המשמר האזרחי. הוא כיהן כמפקד המשמר האזרחי בירושלים. ב-1984 הועלה לדרגת תת-ניצב וכיהן כסגן מפקד המשמר האזרחי. לאחר שחרורו כיהן במועצת העיר ירושלים. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 כיהן כנציג דיפלומטי של קרואטיה בישראל, וב-1993 מונה על ידי נשיא קרואטיה פרניו טוג'מן לקונסול כבוד של קרואטיה בישראל, תפקיד אותו מילא עד 2006. הוא סייע לטוויית היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לקרואטיה.
ברעם פעל ללא הצלחה מול ארגון יד ושם להכרה בחשמן אלויזיה סטפינאץ כחסיד אומות העולם.
נפטר בירושלים ב-2009. היה נשוי לחדווה לבית פארבר, ואב לשני ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
הערות שוליים

1 2  דן ברעם, באתר הלקסיקון היהודי הביוגרפי של קרואטיה (בקרואטית).
↑  Jesih Dragutin, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  טיפול בקשיש ואימוצו בי"ם, דבר, 6 במרץ 1981.
↑  פגישת מחזור, מעריב, 27 בנובמבר 1984.
↑  הענקת תואר קונסול כבוד של קרואטיה בישראל, באתר novine.nn.hr (בקרואטית).
מוזיאון דובאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאומי 
 מיקום:  איחוד האמירויות הערביות דובאי, איחוד האמירויות הערביות
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות 
 מבקרים בשנה:  611,840
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1971
 תאריך פתיחה רשמי:  1971
 קואורדינטות:  25°15′47″N 55°17′50″E﻿ / ﻿25.263056°N 55.297222°E﻿ / 25.263056; 55.297222
 dubaimuseum.net
  (למפת דובאי מוגדלת) מוזיאון דובאי(למפת דובאי רגילה) מוזיאון דובאי
 
מוזיאון דובאי (בערבית: متحف دبي) הוא המוזיאון המרכזי בדובאי. הוא נמצא בתוך מבצר אל פהידי, שנבנה בשנת 1787 ונחשב לבניין הישן ביותר במדינה שעדיין קיים.
המוזיאון נפתח בידי שליט דובאי בשנת 1971, במטרה להציג את אורח החיים המסורתי באמירות דובאי. בכניסה ניתן לראות את המבצר שנבנה ואת התצוגות השונות הנלוות אליו. מהמבצר יוצא שביל אל הגלריות, בהן ישנן מוצגים המייצגים את תרבות המדינה, רובן מהמאה ה-19. בין המוצגים עתיקות מקומיות וכן חפצים ממדינות אפריקה ואסיה שהיו בקשרי מסחר עם דובאי. במוזיאון מוצגון דיורמות המתארות את החיים באמירות לפני הופעת הנפט, בנוסף לממצאים מתגליות אחרונות המתוארכים עד לשנת 3000 לפני הספירה.
המוזיאון משתרע על שטח של כ-4,000 מטר רבוע. במהלך שנת 2013 ביקרו במוזיאון כמיליון מבקרים.
היסטוריה

מבצר אל פאהידי נבנה בכמה שלבים. המגדל העתיק ביותר נבנה בסביבות שנת 1787, ונחשב לבניין העתיק ביותר בדובאי שקיים עד היום. המבצר שימש לשמירה על הגישה היבשתית לעיר והגנה מפני פשיטות. המקום שימש כארמון השליט, מגורים של חיל מצב ובית סוהר.
בשנת 1969 שייח' חמדאן בן ראשיד אל מקטום פנה לשייח' בדר מוחמד אל סבאח, שליט כווית, וביקש לשלוח מומחים לדובאי כדי לסייע בהקמת המוזיאון.
המבצר

המבצר בנוי בצורת ריבוע עם מגדלים המתנשאים בשלוש מפינותיו. דרומית לקיר הדרומי של המבצר קיים שחזור של חומות העיר העתיקה. ספינת דאו גבוהה ניצבת במרכז חצר גדולה הבנויה מעל לגלריות התת-קרקעיות. שני תותחים ניצבים לצידי השער הראשי בצד המזרחי של החומה, המעוטר בדגל דובאי ודגל איחוד האמירויות הערביות.
לאורך שלושה מקירות המבצר בנויים אולמות פנימיים. האולם הסמוך לשער הראשי ומכיל את משרד הכרטיסים, בעוד שהאחרים מכילים אוסף של כלי נשק ישנים מתקופות היסטוריות שונות יחד עם דגם של העיר בשנת 1820 לספירה. כלי נגינה מסורתיים מוצגים לצד סרטון של מוזיקה פולקלורית.
האולמות מקיפים חצר מרכזית בה נמצאים תותח ברונזה עם כדורי תותח, באר מים וסוגים שונים של סירות. בפינה ניצב אריש, בית קיץ מסורתי. האריש עשוי כולו מכפות דקלים ארוגות. הוא כולל אזורי ישיבה ושינה וכן מטבח, מלא בריהוט ביתי וחפצים ששימשו את המקומיים בזמנים עברו. האריש מציג את מגדל רוח, ששימש לקירור הבית בימי טרום החשמל.
ספינת דאו מחוץ למוזיאון
חצר מבצר אל פהידי
סירות שונות המוצגות בחצר המוזיאון
אריש הכולל מגדל רוח
ראו גם

מוזיאון העתיד של דובאי
הערות שוליים

↑  Dubai Museum gets over 1 Million Visitors in 2013, INSA, 16 February 2014
↑   נעמה ריבה, עוד אייקון יוצא דופן בדובאי, באתר הארץ, 13 במרץ 2022
שפת לינקוס

הנס פרוידנטל
שפת לינקוס (lincos) היא שפה בינארית המשמשת לקידוד מידע. השפה פותחה ותוארה בשנת 1960 על ידי המתמטיקאי הנס פרוידנטל כדי לשמש תשתית לתקשורת עם ציויליזציות חדשות, אם יתגלו עם הזמן. מקור שם השפה הוא קיצור המילים הלטיניות לינגואה קוסמיקה (שפה קוסמית).
רקע

עם התקדמות יכולת האדם לתקשר עם החלל החיצון באמצעים שונים, עלתה הסוגיה כיצד יוכל האדם לתקשר עם חוצנים אם ימצאו כאלו, שכן קיימת סבירות נמוכה מאוד להתפתחות שפה על ידי החוצנים שתובן על ידי האדם ולהפך. מכיוון שכך הוצעו במהלך השנים פתרונות מגוונים לבעיה. רבים מן הפתרונות שהוצעו היו קשורים למדע המתמטיקה במידה כזו או אחרת, והדבר נבע מתוך הבנת יוצרי הפתרונות כי עקרונות המתמטיקה הם מוחלטים ותקפים בכל תרבות בעלת יכולת הבנה וניתוח מינימליים. שפת לינקוס אף היא מבוססת על עקרונות מתמטיים פשוטים, הדומים לשפות תכנות שונות, שם המידע מקודד לשני תוים בודדים בלבד.
שפת לינקוס מעולם לא נוסתה בפועל, אך היוותה תשתית לרעיונות דומים נוספים, וביניהם תקשורת אלגוריתמית (תקשורת באמצעות תוכנת בינה מלאכותית הלומדת את שפות שני המשוחחים ומתרגמת ביניהם).
ראו גם

פרויקט סט"י
הערות שוליים

↑  רן לוי, ‏הלו, זה בלומפילד? או, איך נתקשר עם חיים תבוניים אחרים ביקום., באתר "הידען", 9 בינואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85077141
סלאח פאיק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) כירכוכ, עיראק
 לאום:  עיראקי
 תחום כתיבה:  שירה
 סוגה:  שירה בפרוזה
 זרם ספרותי:  סוריאליזם
 
סלאח פאיק (בערבית: صلاح فائق, תעתיק מדויק: צלאח פאא'ק; נולד ב-1945 בכירכוכ שבעיראק) הוא משורר, מתרגם ואמן קולאז'ים עיראקי גולה, החי כיום באנגליה. נחשב לאחד המחדשים הבולטים של השירה בפרוזה בשפה הערבית.
ביוגרפיה

סלאח פאיק נולד בשנת 1945 בעיר כירכוכ שבצפון עיראק לאב טורקמני ולאם כורדית. בנעוריו היה חבר במפלגה הקומוניסטית העיראקית ונלחם מטעמה במסגרת המאבק הלאומי הכורדי נגד השלטונות העיראקיים. בהמשך עבר לבגדאד ועבד בה בעבודות כפיים שונות. בשל פעילותו הפוליטית עזב פאיק את עיראק לסוריה בשנת 1974, ובהמשך עבר לביירות, ממנה שב תוך זמן קצר לדמשק עם פרוץ מלחמת האזרחים במדינה. לאחר שנים ספורות בדמשק, עזב ללונדון, שם שהה במשך עשרים שנה ועבד כמגיה ועורך בעיתונים ובכתבי-עת ערביים שיצאו בעיר. בשנת 1994 עזב את לונדון והשתקע בפיליפינים, וחזר לאנגליה רק בשנת 2019.
קריירה כמשורר

פאיק היה חבר בחבורה הספרותית שנקראה חבורת כירכוכ, שהיו חברים בה משוררים וסופרים אחרים בני העיר, כדוגמת סרגון בולוס, פאדל אל-עזאווי, מואייד א-ראווי, ג'ליל אל-קייסי, ג'אן דמו והאב יוסף סעיד. כאשר עזבו חברי החבורה את כירכוכ לבגדאד ובהמשך למקומות שונים בגלות, החבורה התפזרה אך חבריה המשיכו לשמור על קשרים אלה עם אלה גם ממקומות גלותם.
בשל פעילותו הפוליטית של פאיק במסגרת המפלגה הקומוניסטית העיראקית, שיריו ויצירתו כמעט ולא פורסמו בעיראק והוא נאלץ להתפרנס מעבודות כפיים כגון עבודה כטכנאי רכבות בחברת הרכבות העיראקית, בבניין, בצביעה, במאפיות ובחברת הגז. כשחי בבגדאד, הכיר פאיק את המשורר עבד אל-והאב אל-ביאתי (אנ'), מגדולי המשוררים העיראקים של התקופה. אל-ביאתי ראה שירים שכתב פאיק ועודד אותו לפרסם אותם בכתבי-עת בסוריה ובלבנון. אל-ביאתי הכיר את פאיק למשוררים ומוציאים לאור רבים ובהמשך סייע לו בהוצאת דרכון וביציאה מעיראק, תוך שהמליץ לו שלא לשוב אליה.
קובץ השירים הראשון של פאיק, "בני ערובה", פורסם בחסותו של אל-ביאתי בדמשק בשנת 1975, זמן קצר לאחר שעבר אליה פאיק ופרסם אותו בחסות עבד אל-והאב אל-ביאתי בדמשק בשנת 1975. קובצי השירה הבאים של פאיק ראו אור כבר מחוץ לעולם הערבי: "הארץ הזאת" פורסם בלונדון בשנת 1978; "שרפה נוספת הראויה לעיר" פורסם בלונדון בשנת 1979; "דרך לים" פורסם בפריז בשנת 1983; "מחוזות וחלומות" פורסם בלונדון בשנת 1984; ו"הסתלקות" פורסם אף הוא בלונדון בשנת 1987. במשך השנים פורסמו גם קבצים מתורגמים משירתו לשפות אנגלית, צרפתית, טורקית ופרסית. בשנים האחרונות תורגמו חלק משיריו גם לעברית.
אחרי עזיבתו לפיליפינים מיעט פאיק לפרסם את שירתו. בעשור האחרון חזר לפרסם, אך הוא עושה זאת כמעט אך ורק בעמוד הפייסבוק הפרטי שלו,, שבו הספיק לפרסם מאות שירים שכתב בשלושת העשורים האחרונים. השירים נאגדו בכמה עשרות ספרים שהוציא פאיק בהוצאה עצמית; ניתן להוריד אותם בחינם בעמוד הפתוח שלו.
מבחר משיריו של פאיק, "דבר לא יצילני מן הבדידות", ראה אור בתרגום ראשון לעברית בהוצאת קשב לשירה בשנת 2021.
הערות שוליים

↑  עיתון 77, ללא כותרת
↑  Salah Faik, פייסבוק (בערבית)
↑  Salah Faik Poetry, פייסבוק (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452083205171  BnF: cb16536784q (data)  ISNI: 0000 0003 6248 631X  LCCN: n86015694  SUDOC: 156720949  VIAF: 224774627   WorldCat (עם VIAF): 224774627
ג'ורג' פיקט

| --- | --- |

ג'ורג פיקט
 לידה:  ינואר 1825 ריצ'מונד, ארצות הברית 
 פטירה:  30 ביולי 1875  (בגיל 50) נורפוק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  LaSalle Corbell Pickett 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית  צבא הקונפדרציה
 תקופת הפעילות:  1846–1861   1861 – 1865
 דרגה:   קפטן   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החזיר  מלחמת ארצות הברית–מקסיקו  מלחמת האזרחים האמריקנית
 הנצחה
 המחנה הצבאי פורט פיקט
 
ג'ורג' אדוארד פיקט (באנגלית: George Edward Pickett; ינואר 1825 – 30 ביולי 1875) היה קצין אמריקני בדרגת מייג'ור גנרל, ששירת בצבא קונפדרצית מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא זכור במיוחד בשל הפעולה חסרת התוחלת והעקובה מדם של הדיוויזיה שעליה פיקד בקרב גטיסברג, פעולה אשר נקראה על שמו - "הסתערות פיקט".
ראשית חייו

פיקט נולד בעיר ריצ'מונד שבמדינת וירג'יניה, הבכור מבין שמונה ילדים במשפחתו. בגיל 17 התקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. הוא נודע שם כבעל משובה וכתלמיד שלא שאף להצטיין, אך הוא סיים את לימודיו (לאחר ששליש מבני כיתתו הודחו מהלימודים), אחרון מבין 59 בוגרים, ב-1846. הוא מונה לקצין ברגימנט הרגלים ה-8. הוא זכה לפרסום בציבור במלחמת ארצות הברית–מקסיקו כאשר במהלך קרב צ'אפולטפק (Chapultepec) נשא את הדגל היחידתי אל מעבר לחומת טירה זו ופרש אותו מעל גגה. ב-1855 קודם לדרגת סרן.
פיקט שירת בטריטוריה של וושינגטון וב-1859 פיקד על הקמת מחנה צבאי שם. באותה שנה היה מעורב בסכסוך בגבול ארצות הברית-קנדה שנודע כמלחמת החזיר.
פיקט נשא אשה ב-1851, אך היא נפטרה בלידה באותה שנה. בהמשך הוא נשא אשה שנייה, שילדה לו בן ב-1857. לאחר שהתאלמן ממנה נשא אשה (שהייתה אז בת עשרים) בשלישית ב-1863.
מלחמת האזרחים > קרבות ראשונים

לאחר פרוץ מלחמת האזרחים באפריל 1861 פרשה וירג'יניה מארצות הברית. פיקט שב לשם מן החוף המערבי כדי לשרת את מדינת הולדתו, למרות סלידתו האישית ממוסד העבדות. הוא התפטר מתפקידו בצבא ארצות הברית ומונה כקצין בצבא מדינות הקונפדרציה בדרגת רב-סרן. בתוך חודש קודם לדרגת קולונל (אלוף-משנה) והוצב לפיקוד על גזרה בקו החזית עם מדינות הצפון בווירג'יניה. השפעתו של מפקדו שם, גנרל תיאופיליוס הולמס, הביאה לקידומו לדרגת בריגדיר גנרל בינואר 1862.
פיקט הוביל חטיבה במספר קרבות נגד כוחות הצפון במסגרת מערכת חצי-האי בווירג'יניה באביב 1862, נפצע באחד מהם וזכה לשבחים ממפקדיו. לאחר חופשת החלמה מונה בספטמבר 1862 למפקדה של דיוויזיה בת שתי חטיבות וסמוך לאחר מכן קודם לדרגת מיג'ור גנרל. יחידתו לא הייתה מעורבת בקרבות קשים עד לאביב שלאחר מכן.