stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ייק גארן
ביוגרפיה > ראשית חייו

גארן, בנו של טייס קרב במלחמת העולם הראשונה, נולד בריצ'פילד שביוטה. הוא למד בבית הספר התיכון איסט, בתיכון קלייטון ובית הספר היסודי יואינטה. בשנת 1955 השלים באוניברסיטת יוטה לימודי תואר ראשון בעסקים ובמימון, והיה חבר באחווה סיגמא כי.
גארן היה מנהל ביטוח בתחילת דרכו. הוא שירת בצי ארצות הברית כטייס Martin P5M Marlin. בנוסף, שירת כטייס של להק התדלוק האווירי ה-151 במשמר הלאומי של יוטה, שם הטיס את בואינג KC-97 סטרטופייטר ובואינג KC-135 סטרטוטנקר. באפריל 1979 פרש משירות צבאי בדרגת קולונל. לאחר משימתו במעבורת החלל של נאס"א הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. הוא צבר 17 אלף שעות טיסה במטוסים צבאיים כאשר טס לחלל.
לפני היבחרו לסנאט היה גארן חבר מועצת עיריית סולט לייק סיטי במשך ארבע שנים, ובשנת 1971 נבחר לראש העירייה. הוא נכנס לתפקידו בדצמבר 1972. נכון ל-2024, הוא הרפובליקני האחרון שכיהן בתפקיד זה. גארן היה פעיל בליגת הערים והעיירות של יוטה וב-1972 אף כיהן כנשיא הליגה. בשנת 1974 היה סגן נשיא ראשון של ליגת הערים הלאומית, ובשנה העוקבת היה נשיא כבוד של הארגון.
ביוגרפיה > בסנאט האמריקאי

בנובמבר 1974 נבחר גארן אל הסנאט של ארצות הברית. הוא החליף בתפקיד את הסנאטור הרפובליקני הפורש וולאס בנט, אביו של בוב בנט, לימים יורשו של גארן עצמו בסנאט. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה בנובמבר 1980 עם 74% מקולות הבוחרים, הניצחון הגדול ביותר בבחירות מדינתיות בהיסטוריה של יוטה. ב-1986 נבחר לתקופת כהונה שלישית.
אף על פי שהיה מתנגד הפלות איתן, גארן הצטרף לחבר הקונגרס הנרי הייד (אנ') מאילינוי בפרישה מהוועד המנהל של "ועדת הפעולה הפוליטית למען החיים" כאשר מנכ"ל הארגון, פיטר ג'מה, פרסם "רשימת מבוקשים" של מחוקקים שתמכו בזכויות הפלות. גארן והייד, מחברו של "תיקון הייד" המגביל את המימון הפדרלי להפלות בתוכנית המדיקייד, גרסו ש"רשימות מבוקשים" אינן מועילות משום שהן יוצרות מחלוקת בלתי הפיכה בין חברי הקונגרס של ארצות הברית, שכל אחד מהם יכול להיות נתון להתקפה אישית מצד קבוצת אינטרס כלשהי. ג'מה אמר כי הוא הופתע מפרישתם של גארן והייד מהארגון שניהל, אך המשיך ביוזמתו להוציא 650 אלף דולר אמריקני עבור מועמדים מתנגדי-הפלות בבחירות 1982.
גארן ישב בראשות ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית והיה חבר בשלוש ועדות משנה: שיכון ועניינים עירוניים, מוסדות פיננסיים, ומדיניות פיננסית מוניטרית בין-לאומית. הוא גם היה חבר בוועדת ההקצבות וכיו"ר ועדת המשנה לסוכנויות עצמאית של מחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית. הוא שירת בארבע ועדות משנה נוספות של ועדת ההקצבות. גארן כיהן כחבר בהנהגה הרפובליקנית מ-1979 עד 1984 כמזכיר הסיעה הרפובליקנית. בבחירות 1992 בחר לפרוש מהחיים הפוליטיים ולא להתמודד לתקופת כהונה נוספת.
ביוגרפיה > משימתו בחלל

גארן ביקש לטוס במעבורת החלל דיסקברי מכיוון שהיה יו"ר ועדת המשנה של ועדת ההקצבות שהייתה אמונה על נאס"א, והיה לו ניסיון תעופה ענף. הוא הטיס בעבר אב טיפוס B-2 ספיריט ונהג בטנק חדש של צבא ארצות הברית. כבר בשנת 1981 החל לשאול בפומבי את בכירי נאס"א על אפשרות שיטוס במעבורת חלל, בשעה שהסוכנות תכננה זה מכבר להטיס "נוסעים אזרחיים" כגון אמנים, עיתונאים, בדרנים ואפילו מורים (במסגרת המיזם "מורה בחלל"). למרות כל זאת, ההודעה בנובמבר 1984 כי חבר קונגרס יטוס לחלל הפתיעה את רוב הציבור. גארן אמר שטיסה במעבורת תהיה מסע לגילוי עובדות: ”אני בכנות מאמין כי זה הכרחי שחברי הקונגרס יבדקו דברים שהם מצביעים עבורם ויוודאו שהכספים מושקעים כראוי; ייתכן שיהיה צורך בסנאטור שיבדוק את החתול בשק.”
STS-51-D שוגרה ממרכז החלל קנדי שבפלורידה. מטרתה העיקרית הייתה לפרוס שני לווייני תקשורת ולבצע פעולות אלקטרופורזה ואקו לב בחלל בנוסף למספר ניסויים אחרים. כמומחה מטען, תפקידו של גארן במשימה היה משקיף מטעם הקונגרס האמריקאי וכמושא לניסויים רפואיים במחלת חלל. בסיום המשימה, גארן טס יותר מארבע מיליון קילומטר ב-108 מסלולים מסביב לכדור הארץ, תוך רישום של למעלה מ-167 שעות בחלל.
מחלת החלל בה נתקף גארן במהלך שליחותו הייתה כה חמורה עד כי קנה המידה למחלה נקבע על שמו, כאשר "גארן 1" היא הרמה החמורה ביותר של המחלה. אסטרונאוטים אחדים נאס"א שהתנגדו לתוכנית מומחי המטען, כמו מייק מוליין (אנ'), האמינו שמחלת החלל של גארן היא עדות לאי-ההלימה של הטסת אנשים עם הכשרה מעטה. עם זאת, גארן היה במצב גופני מצוין, והחל לטוס בגיל 16. על שמו נקרא סימולטור ומתקן האימונים ג'ייק גארן – מתקן האימונים של נאס"א לאסטרונאוטים בתוכניות המעבורת ותחנת החלל הבין-לאומית. עם שובו לכדור הארץ היה גארן שותף בכתיבת הרומן "Night Launch" משנת 1989. הספר מגולל סיפור בדיוני של השתלטות טרוריסטים על מעבורת החלל דיסקברי.
הערות שוליים

↑  "Newsmakers". Kentucky New Era. Retrieved February 16, 2011. (באנגלית)
↑  THE NATION; Congressmen; Draw the Line at; New 'Hit List', באתר הניו יורק טיימס, 7 ביוני 1981 (באנגלית)
↑  Low Point: Senator Jake Garn Flies in Space, באתר מגזין טיים, 12 באפריל 1985 (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת יוטה יוטה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | פרנק קנון • תומאס קירנס • ג'ורג' סאת'רלנד • ויליאם הנרי קינג • אייב מרדוק • ארתור ווטקינס • פרנק מוס • אורין האץ' • מיט רומני • ג'ון קרטיס |  |
| קבוצה 3 | ארתור בראון • ג'וזף רולינס • ריד סמוט • אלברט תומאס • וולאס בנט • ג'ייק גארן • בוב בנט • מייק לי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192313259  ISNI: 0000 0000 6729 7735  LCCN: n81114690  NARA: 10568224  NTA: 07423451X  SUDOC: 255410824  US Congress: G000072  VIAF: 94760643   WorldCat (עם VIAF): 94760643 
גארן, ראשון מימין למעלה, עם צוות STS-51-D, מרץ 1985
אלישע שלם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934 בית אלפא, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  23 במאי 2023 (בגיל 89 בערך) רמת יוחנן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 567  מפקד חטיבת החרמון  מפקד חטיבה 226
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 יושב ראש דירקטוריון חברת פלטוב
 
אלישע שלם (1934 – 23 במאי 2023) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
ביוגרפיה

שלם נולד בקיבוץ בית אלפא . ב-1940 עבר עם הוריו לקיבוץ רמת יוחנן, עקב פילוג אידאולוגי שהתרחש בשני הקיבוצים. אביו הוא מתתיהו שלם, מלחין ומשורר ישראלי שיצר סגנון מוזיקלי מקומי וייחודי.
במרץ 1952 התגייס לצה"ל, עבר קורס מ"כים של הנח"ל בבסיס בית דראס ולאחר מכן קורס סיירים בבה"ד 15 ושימש מדריך בקורס. בהמשך התנדב לצנחנים, השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה בגדוד הצנחנים 890. שלם לחם בפעולות התגמול ובהן פעולת כיסופים בשנת 1954 כנגד מוצב מצרי ברצועת עזה, פעולת א-צבח'ה כנגד מוצבים מצריים ופעולת כנרת כנגד מוצבים סורים. בשנת 1956 שימש שלם כמפקד פלוגה ג' בגדוד 890 ולחם בראש בפעולת התגמול כנגד המשטרה הירדנית בע'רנדל. לאחר מכן השתחרר מצה"ל, שב לקיבוצו ועסק בחקלאות.
בשירות המילואים שימש שלם, החל משנת 1958, כמפקד גדוד 567 (ובשמו הנוסף גדוד 98), גדוד צנחני מילואים. במלחמת ששת הימים פיקד שלם על גדודו בקרבות בקרבת רמאללה ולאחר מכן בדרום רמת הגולן. ב-1969 היה בשליחות להכשרת כוחות הגרילה הכורדיים לחידוש המרד נגד עיראק.
במלחמת יום הכיפורים הוביל שלם את גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה. בין היתר פיקד שלם על כיבוש אום בוטנה ועל כיבוש תל א-שמס בקרב לילה. במהלך מבצע קינוח, לאחר שהוטס במסוקים לחרמון הסורי במבצע איגוף אנכי, נע שלם בראש גדודו למשימה העיקרית- כיבוש מוצב החרמון הסורי. כשהגיע כוח החוד הגדודי למנחת המסוקים הסורי, נראה המוצב במרחק ארבע מאות מטרים מדרום למנחת. פלוגות הגדוד נערכו לכיבוש היעד בעוד המג"ד הורה לקש"א, (קצין קישור ארטילרי) סרן צבי בן-אברהם, להנחית אש חזקה על המוצב. המג"ד, שלם, הבחין כי לא היה ירי מן המוצב הסורי והעריך שהמוצב נטוש. המוצב נסרק בזהירות ונמצא ריק מאויב. סא"ל שלם פקד על אנשיו להיערך להגנה בעמדות הריקות שבמוצב. זמן קצר לאחר השעה 03:00 דיווח למח"ט שהיעד בידו. לאחר המלחמה שירת במשך כחמש שנים כמפקד חטיבת החרמון, כמו כן שימש שלם כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים, בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 1996 נתמנה ליושב ראש דירקטוריון חברת פלטוב.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21–22 באוקטובר 1973, עמודים 67–84
אלישיב שמשי, בהם יותר מכל: על סוד ההצלחה של צה"ל, הוצאת משרד הביטחון, 2005, עמודים 69–78
משה גבעתי, המערכה בחרמון – הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות ומודן, תשע"ה-2015, עמודים 280–301
הערות שוליים

↑  אורי שגיא, "היד שקפאה". תל אביב, ידיעות ספרים, 2011, עמוד 94
↑  ואלה תולדות גדוד הצנחנים 890, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958"
↑  מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 231
↑  עדויות אישיות: עמי חיות מפקד כיתה בפלוגה ג', גדוד 890, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958"
↑  הגדודים וחטיבות הצנחנים, מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948–1958"
↑  אמנון אליעז, מתוך אתר קיבוץ בית אלפא
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏קצינים בכירים בצה"ל שלחמו בעיראק מציגים: כך מחסלים את דאעש, באתר מעריב אונליין, 5 במרץ 2016
↑  גל פרל פינקל, ביקורת על הספר "בהם יותר מכול", באתר מערכות,‏ 6 באוקטובר 2021
↑  דוד (דודו) הלוי, כנגד כל הסיכויים, הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019, עמוד 256
↑  אלישיב שמשי, בהם יותר מכל: על סוד ההצלחה של צה"ל, הוצאת משרד הביטחון, 2005, עמודים 69–78
↑  יוסי בלום הלוי, תחנות כל העולם - החרמון בידנו מתוך ספרו "התקדשות - זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים"
↑  גל פרל פינקל, הלקח מ־1973 - המלחמה, בהכרח, לא תיראה כמו שאנחנו חושבים, באתר זמן ישראל, 6 באוקטובר 2020
↑   אל"ם רן פרידמן, מפקד חטיבת צנחנים מילואים "הנשר"; גל פרל, חוקר במרכז דדו וסרן (מיל.) בעוצבת הצנחנים "חיצי האש"., "כעוף החול" – מהמילואים ב־73' למילואים ב־23' – אל"ם רן פרידמן וסרן (מיל.) גל פרל, באתר צה"ל, 20 באוגוסט 2023
↑  טל לאור, הצנחנים טוענים: כבשנו את החרמון, לא גולני, באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2012
↑  פליקס פריש, יש נשר בשמיים, באתר nrg‏, 15 בינואר 2007
↑  פלטוב - אלישע שלם התמנה ליו"ר הדירקטוריון, באתר גלובס, 29 באוקטובר 1996
אל-עטאטרה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  צפון עזה
 גובה:  66 מטרים
 קואורדינטות:  31°33′28″N 34°29′12″E﻿ / ﻿31.55777778°N 34.48666667°E﻿ / 31.55777778; 34.48666667 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) אל-עטאטרה(למפת מערב הנגב רגילה) אל-עטאטרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-עטאטרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-עטאטרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-עטאטרה (בערבית: العطاطرة) הוא כפר חקלאי ברצועת עזה, הנמצא מצפון לבית לאהיא. בעבר גידלו בשדותיו בעיקר תות שדה. כיום יש בו בעיקר פרדסי תפוז ולימון.
אירועים ביטחוניים

על פי ישראל נמצאים באל-עטאטרה פעילי חמאס רבים.
מבצע אלוני הבשן (תחילת מבצע גשמי קיץ) נגד הקסאמים אושר בקבינט המדיני-ביטחוני.
המבצע בא כתגובה מצד מדינת ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום, ועל ירי הקסאמים מצד ארגונים פלסטיניים לכיוון ישראל ובמידה מסוימת גם בעקבות חטיפתו ורציחתו של אליהו אשרי.
כוחות צבא גדולים נכנסו בליל 6 ביולי לשטח רצועת עזה ותפסו אזורי חיץ, לקראת השתלטות על מרחבי השיגור ויצירת "רצועת ביטחון". הכוחות נכנסו לתוך ההתנחלויות ההרוסות ניסנית, דוגית ואלי סיני ולשכונת אל-עטאטרה השייכת לבית לאהיא, משם נורו רקטות לעבר ישראל. במהלך עימות עם חמושים בכפר, נהרג חייל צה"ל. כמו כן, נהרגו 4 מתושביו.
אירועים ביטחוניים > במבצע עופרת יצוקה

במהלך מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה, בתחילת 2009, הובילה סיירת צנחנים את חטיבת הצנחנים בלחימה באזור אל-עטאטרה, וזוהו בו שיגורי רקטות. במבצע נהרגו לפחות 16 מתושבי הכפר, ונהרסו כ-50 מבתי הכפר. חמישה מההרוגים היו בני משפחת אבו חלימה.
במהלך הלחימה נמצא בכפר מסמך מודיעיני של אנשי חמאס, הכולל פרישת חוליות בצמוד למסגד והנחת מטעני חבלה גדולים בלב אזור עירוני מאוכלס.
כמו כן נעצרו פעילי טרור בכפר וזוהו בסביבתו מנהרות טרור. כוחות צה"ל הרסו 94 מבתי הכפר.
אירועים ביטחוניים > במבצע צוק איתן ולאחריו

בשנת 2014, במבצע צוק איתן, הכפר הופגז קשות. קצין צה"ל נפצע בזמן לחימה בכפר, וחולץ במסוק.
בשנת 2018 הפציץ חיל האוויר שני מתקנים לייצור נשק בכפר.
הכפר הופגז שוב במבצע עלות השחר באוגוסט 2022 לאחר שנורו ממנו רקטות.
ב-13 בספטמבר 2023 אירע פיצוץ כתוצאה מחפץ לא מזוהה בסמוך לכפר, ונהרגו שישה צעירים.
הערות שוליים

↑  In Shattered Gaza Town, Roots of Seething Split, באתר הניו יורק טיימס, ‏2009 (באנגלית)
↑  חנן גרינברג ועלי ואקד, מצוד אחר חוליות הקסאם בדוגית ואלי סיני, באתר ynet, 6 ביולי 2006
↑  גלי צה"ל, ‏חייל צה"ל נהרג במהלך פעילות צה"ל בעיירה אל-עטאטרה שבצפון רצועת עזה, באתר גלובס, 6 ביולי 2006
↑  4 Palestinians killed and 7 injured as a result of escalating IOF offensive and siege on the Gaza Strip, באתר מרכז אל-מיזאן לזכויות האדם, ‏6 ביולי 2006 (באנגלית)
↑  המובחרים, באתר ישראל היום, 15 בינואר 2012
↑  The firing of a white phosphorous bomb on the house of the Abu Halima family, and shooting at wounded persons during evacuation, in Beit Lahia, 04 Jan. 09, באתר בצלם, ‏5 באפריל 2009
↑  עמוס הראל, מבצע "עופרת יצוקה" - מסמך שלל מגלה: הצלפים של חמאס מסתתרים בסמוך למסגדים, באתר הארץ, 8 בינואר 2009
↑  חנן גרינברג, צה"ל חושף: מפות ותוכניות חמאס לפגיעה בחיילים, באתר ynet, 8 בינואר 2009
↑  חנן גרינברג, רק מקצת העצורים מעזה הם אנשי חמאס, באתר ynet, 13 בינואר 2009
↑  חנן גרינברג, קצין בעזה: "מחבלים קופצים מתוך האדמה", באתר ynet, 13 בינואר 2009
↑  Report of the United Nations Fact-Finding Mission on the Gaza Conflict, באתר משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם, ‏25 בספטמבר 2009 (באנגלית)
↑  Under American Bombs in Gaza, באתר The Daily Beast, ‏4 באוגוסט 2014 (באנגלית)
↑  "זה הניצחון שלנו", באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2016
↑  כתבה ב"7 ימים" על האירוע
↑  The Israeli Air Force : IAF Attacks Dozens of Targets in Gaza, באתר חיל האוויר, ‏27 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  Warplanes bombed agricultural land in the Al-Atatra area of Beit Lahiya in the northern Gaza Strip Gaza, ‏7 באוגוסט 2022 (באנגלית)
↑  Palestinian Youth Dies From Serious Wounds Suffered On September 13, באתר International Middle East Media Center, ‏25 בספטמבר 2023 (באנגלית)
ספרות מצרית

אולם הקריאה של הספרייה המודרנית של אלכסנדריה.
עותק של פפירוס ווסטכר המוצג במוזיאון המצרי, ברלין.
ספרות מצרית עוקבת אחר ראשיתה ממצרים העתיקה והיא חלק מהספרות המוקדמת והמוכרת ביותר. המצרים הקדמונים היו הראשונים שפיתחו ספרות כתובה, ככתובות או באוספים של פפירוס, מבשרי הספרות המודרנית.
עתיקה

המצרים הקדמונים כתבו עבודות על פפירוס וכן על קירות, קברים, פירמידות, אובליסקים ועוד. הדוגמה הידועה ביותר, ככל הנראה, לספרות העתיקה היא סיפורו של שאנהת; יצירות ידועות אחרות כוללות את פפירוס ווסטכר ופפירוס אברס, כמו גם את ספר המתים המפורסם. בעוד שרוב הספרות במצרים העתיקה מוגדרת כ"ספרות חוכמה" (כלומר ספרות שנועדה להוראה ולא לבידור), היו גם מיתוסים, סיפורים וביוגרפיות אך ורק למטרות בידור. האוטוביוגרפיה מכונה הצורה העתיקה ביותר של ספרות מצרית.
לנילוס הייתה השפעה חזקה על כתבי המצרים הקדמונים, וכך גם משוררים יוונים-רומיים (אנ') שהגיעו לאלכסנדריה כדי להיתמך על ידי פטרוני האמנויות הרבים שחיו בה, ולעשות שימוש במשאבים של ספריית אלכסנדריה. הוגים גדולים רבים מרחבי העולם העתיק הגיעו לעיר, כולל קאלימאכוס מלוב ותאוקריטוס מסירקוזה. אולם לא כל הסופרים הגדולים של התקופה הגיעו מחוץ למצרים; משורר מצרי בולט אחד היה אפולוניוס מרודוס, וכך גם נונוס מפאנופוליס, מחבר השיר האפי דיוניסיאקה.
הכתיבה הופיעה לראשונה בשיתוף עם מלכות על תוויות ותגיות של פריטים שנמצאו בקברי מלכות. הייתה זו בעיקר עיסוק של סופרים, שעבדו מתוך מוסד פר ענח' או בית החיים. האחרונים כללו משרדים, ספריות (שנקראו בית הספרים), מעבדות ומצפי כוכבים. מספר מהיצירות הידועות ביותר של הספרות המצרית העתיקה, כמו הטקסטים של הפירמידות והסרקופגים, שנוצרו בתקופת הממלכה החדשה ואילך ומיוצגים במסמכים מנהליים של ראמסייד (השושלות ה-19 וה-20), בשירת ובסיפורי אהבה, כמו גם בטקסטים דמוטיים וקופטיים. בתקופה זו, מסורת הכתיבה התפתחה לאוטוביוגרפיה של הקבר, כמו אלה של הרכופנד ווני (Harkhufand Weni). הסוגה המכונה סבייט (הוראות) פותחה כדי להעביר תורות והדרכה מאצילים מפורסמים. דוגמה מפורסמת נוספת היא פפירוס איפוור, שיר קינות המתאר אסונות טבע ותהפוכות חברתיות.
סיפורו של שאנהת, שנכתב במצרית תיכונה, עשוי להיות הקלאסיקה של הספרות המצרית. כמו כן נכתב בזמן זה פפירוס ווסטכר, אוסף של סיפורים שסיפרו לח'ופו על ידי בניו המתייחסים לנפלאות שביצעו כוהנים. משלי אמנ-אמ-אפה נחשבים ליצירת מופת של ספרות המזרח הקרוב. לקראת סוף תקופת הממלכה החדשה, השפה העממית הופעלה לעיתים קרובות יותר בכתיבת יצירות פופולריות כמו מגילת ון-אמון והוראת אני (אנ'). הראשון מספר את סיפורו של אציל שנשדד בדרכו לקנות ארזים מלבנון ועל מאבקו לשוב למצרים. משנת 700 לפנה"ס לערך נכתבו סיפורים והוראות סיפוריים, כמו הוראותיו של אונששונקי (Instructions of Onchsheshonqy), וכן מסמכים אישיים ועסקיים בכתב ובפאזה הדמוטית של המצרי. סיפורים רבים שנכתבו בכתב דמוטי במהלך התקופה היוונית-רומית התרחשו בתקופות היסטוריות קודמות, כאשר מצרים הייתה אומה עצמאית שנשלטה על ידי פרעונים גדולים כמו רעמסס השני.
נוצרית

אלכסנדריה הפכה למרכז חשוב בנצרות הקדומה במהלך המאה ה-1 עד ה-4 לספירה בערך. יצירות קופטיות (אנ') היו תרומה חשובה לספרות הנוצרית של התקופה וספריית נגע חמאדי סייעה לשמר מספר ספרים שאחרת היו הולכים לאיבוד.
מוסלמית

עד המאה השמינית נכבשה מצרים בידי הערבים המוסלמים. הספרות, ובעיקר הספריות, שגשגו תחת מצרים החדשה (אנ') שהביאו הכובשים המוסלמים. במהלך תקופה זו חלו מספר שינויים חשובים שהשפיעו על סופרים מצרים. הפפירוס הוחלף בנייר בד, והקליגרפיה הוצגה כמערכת כתיבה. כמו כן, מוקד הכתיבה עבר כמעט לחלוטין לאסלאם. רומן מוקדם שנכתב במצרים הערבית היה Theologus Autodidactus של אבן אל-נפיס, רומן תאולוגי בעל אלמנטים עתידניים שתוארו כמדע בדיוני על ידי מספר חוקרים. תקריז, או הצהרת שבח חתומה בדומה לבלרטוט (אנ') אך ארוך יותר, הוצב לעיתים קרובות ביצירותיהם של סופרים מצרים החל מהמאה ה-14.
ניתן לייחס סיפורים רבים על אלף לילה ולילה (לילות ערב) למסורות סיפורים מצריות מימי הביניים. סיפורים אלה היו כנראה במחזור לפני שהם נאספו וקודדו לאוסף אחד. פולקלור מצרי (אנ') מימי הביניים היה אחד משלושת שכבות מובהקות של סיפורים ששולבו בלילות ערב עד המאה ה-15, השניים האחרים היו פולקלור הודי (אנ') ופרסי (אנ') קדומים, וסיפורים מבגדד מהתקופה העבאסית.
מוסלמית > דפוס

הדפוס הגיע לראשונה למצרים עם מסעו הצבאי של נפוליאון ב-1798; מוחמד עלי אימץ את הדפוס כשעלה לשלטון ב-1805, והקים את הדפוס האמירי (אנ'). עיתונות זו פרסמה במקור יצירות בערבית ובטורקית עות'מאנית, כמו העיתון המצרי הראשון "אל-וקאעי אל-מיסריה" (אנ'). הדפוס ישנה באופן קיצוני את התפוקה הספרותית של מצרים.
נהדה

בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים חווה העולם הערבי את אל-נהדה, רנסאנס תרבותי דומה לזה של אירופה בשלהי ימי הביניים. תנועת הנהדה נגעה כמעט בכל תחומי החיים, כולל ספרות.
ב-1884 הקימו מוחמד עבדו וג'מאל א-דין אל-אפגאני כתב עת ספרותי-פוליטי פאן-אסלאמי קצר מועד מהפכני בשם אל-עורווה אל-וות'קה (אנ'). למרות שהוא פעל רק ממרץ עד אוקטובר 1884 ונאסר על ידי השלטונות הבריטיים במצרים ובהודו, הוא הופץ בהרחבה ממרוקו להודו והוא נחשב לאחד הפרסומים הראשונים והחשובים של הנהדה.
עבדו היה דמות מרכזית במודרניזם האסלאמי, וחיבר יצירות משפיעות כמו Risālat at-Tawḥīd (1897) ופרסם את Sharḥ Nahj al-Balagha (1911). בשנת 1914 כתב מוחמד חוסיין הייכל את זיינב (אנ'), שנחשב לרומן המצרי המודרני הראשון והאיסלאמי הראשון.
המאה ה-20

אל-מדרסה אל-חדית'ה (אנ') הייתה תנועה ספרותית מודרניסטית שהתמקדה בסיפור הקצר.
שתיים מהדמויות החשובות ביותר של הספרות המצרית של המאה ה-20 הן טאהא חוסיין ונגיב מחפוז, המצרי הראשון שזכה בפרס נובל לספרות.
אדוואר אל-ח'ראט (אנ'), שייצג את דור שנות ה-60 של מצרים, הקים את גלרי 68 (אנ'), מגזין ספרותי ערבי שהעניק קול לסופרים האוונגרדיים של אותה תקופה.
דוגמה לשירה מודרנית בסגנון ערבי קלאסי עם נושאים של פאן-ערביות היא יצירתו של עזיז פאשא אבאזה. הוא בא ממשפחת אבאזה שייצאה דמויות ספרותיות ערביות בולטות, כולל פיכרי פאשא אבאזה, ת'רוות אבאזה (אנ') ואבראהים דסוקי אבאזה, בין היתר.
בשנות ה-90 עלתה תנועה ספרותית חדשה במצרים. במהלך עשור זה, התמודדו צעירים עם משברים סוציו-אקונומיים, תרבותיים ופוליטיים. לא רק שאוכלוסיית מצרים כמעט הוכפלה בין השנים 1980-2008 מ-44 מיליון ל-81 מיליון בני אדם, מה שהוביל להגירה כפרית-עירונית שהולידה את המונח הערבי אל-מדון אל-אשוואעיה, או "עיר אקראית", בסביבות קהיר, אלא גם האבטלה נותרה גבוהה והוצאות המחיה עלו על רקע הצפיפות. בעקבות כך, קשיי החיים בעוני היוו השראה לספרות מצרית חדשה שהתמקדה במשברים, כלומר יצירות לא רציונליות ומקוטעות המתמקדות ביחידים מבודדים המתמודדים עם תרבות ערבית הולכת ומתרחבת ומשתנה. הופיעו מו"לים חדשים ויזמיים, דוגמאות משמעותיות היו דאר שרקייאת ודאר מריט, מה שהקל על פרסום יצירות של מחברים חדשים. גל זה של ייצור ספרותי הוביל להתנסות עם נושאים מסורתיים, בדגש רב יותר על האישיות, היעדר דאגות פוליטיות מרכזיות ושימוש מעודן ומתפתח יותר בשפה. חוסני סולימאן הקים את דאר שרקייאט, הוצאה לאור בקנה מידה קטן שהדפיסה עבודות אוונגרד במהלך שנות ה-90. קשיים כלכליים הובילו להחלפתה בדאר מריט כמו"ל אוונגרד מובילה, עם למעלה מ-300 ספרים שהודפסו עד שנת 2008. קיומו של דאר שרקייאת הוביל מבקרים רבים להתייחס לדור החדש של הסופרים כאל דור השרקייאט.
מספר המחברים החדשים התרבה וכלל את סמיר ע'ריב עלי, מחמוד חמידה, ואאל רג'ב, אחמד ע'ריב, מונתסיר אל-קפאש, עאטף סולימאן, מיי א-תלמיסאני, יאסר שעבאן, מוסטפא זיקרי ונורא אמין. הבעלים של דאר מריט, מוחמד נאשי, המשיך לתמוך ביצירה ובדיון בכתיבה חדשה, וזאת למרות רווחים זעומים. הוצאות לאור קטנות כאלה, שאינן בבעלות המדינה, אינן מושפעות מהאליטה הספרותית המסורתית ועודדו זנים חדשים של כתיבה מצרית. דאר מריט, למשל, פרסם עבודה של אחמד אלאידי העוסקת בתרבות קניוני נוער, משתמשת בערבית עממית וכוללת הודעות טקסט. עבודות אלו מאתגרות את האורתודוקסיה של צורה וסגנון בספרות הערבית.
בשנות ה-90 נרשמו גם עלייתן של נשים סופרות חדשות, בסיוע הקלות של הוצאה לאור מודרנית ומופרטת. בעקבות כך, החל ריבוי בהערות ביקורתיות, כולל תיאור מזלזל של עבודתן כ"כתיבה של בנות" (קיטאבת אל-בנת). יתרה מכך, רוב הרומנים בתקופה זו היו קצרים יחסית, מעולם לא היו ארוכים בהרבה מ-150 עמודים, ועסקו בפרט במקום בייצוג ממושך של יחסי משפחה ואייקונים לאומיים. מבחינה סגנונית, רומנים רבים מסוג זה הציגו ספרים סכיזופרניים בגוף ראשון במקום ספרים יודעי-כל.
המאה ה-21

מאז הקמת הפרס הבינלאומי היוקרתי לספרות ערבית (אנ') (IPAF), המנוהל על ידי קרן פרס בוקר בלונדון וממומן על ידי המחלקה לתרבות ותיירות, אבו דאבי, היו 18 מועמדויות לסופרים מצריים. שני פרסי IPAF הוענקו ברציפות לסופרים מצריים: בשנת 2008, עבור "Sunset Oasis" של באהא טאהר (אנ'), ובשנת 2009, עבור "Azazeel" של יוסף זיידאן (אנ').
הסצנה הספרותית המצרית הייתה פעילה תחת נשיאותו של מובארק, אם כי סופרים רבים פרסמו את יצירותיהם בלבנון בשל הצנזורה של המשטר המצרי. רומנים רבים, כמו הרומן הגרפי "מטרו" מאת מג'די אל-שפאי, נאסרו לפרסום בשל מגבלות תרבותיות, כגון חוסר צניעות לכאורה. בשנת 2004, האינטלקטואל הנאסריסטי עבד אל-חלים קנדיל (Abdel-Halim Qandil) נתפס על ידי כוחות הביטחון הממשלתיים, הוכה וננטש במדבר. ספריו של קנדיל, ביניהם "כרטיס אדום לנשיא", נאסרו תחת מובארק בשל התקפותיהם החריפות על המשטר - אם כי גרסאות מצולמות מטושטשות הצליחו להיות מופצות. לאחר המהפכה, "הכרטיס האדום", עם הקריקטורה המיוחדת של מובארק כנפוליאון הנושא שרביט, הפך לרב מכר. האמפרי דייוויס (Humphrey T. Davies), המתרגם לאנגלית של "מטרו" ושל בניין יעקוביאן (אנ'), מציין שרומנים גרפיים וקומיקס זכו לפופולריות עצומה, כמו גם כוונו תדיר על ידי צנזורים, בגלל "המיידיות של ההשפעה החזותית שלהם". במבט קדימה, הוא הוסיף: "האופן שבו הם יטופלו על ידי הרשויות יהיה מבחן לקמוס (אנ') למחויבותם לחופש הביטוי." לאחר המהפכה, שונה שמו של פרס מובארק, הפרס הספרותי העליון של המדינה, לפרס הנילוס.
באהא טאהר הוא ללא ספק אחד הסופרים הבדיוניים המצריים החיים המצליחים ביותר וזוכה להכרה בינלאומית. על Sunset Oasis נכתב בגרדיאן: "באהא טאהר הוא אחד הסופרים החיים המוערכים ביותר בעולם הערבי. בגיל 73 הוא עבר טיהורים פוליטיים וגלות ממושכת ממולדתו מצרים כדי לשאת את פרס בוקר לספרות ערבית. ההכרה הגיעה מזמן".
סופר בולט נוסף בקהיר הוא יוסף זיידאן (אנ'), שפרסם גם רומנים וגם יצירות עיון. המחקר שלו, הנקרא "תאולוגיה ערבית ושורשי האלימות הדתית" (2010), היה אחד הספרים הנקראים ביותר בקהיר בחודשים שלפני מהפכת ה-25 בינואר.
שפה ספרותית

רוב המחברים המצריים כותבים בערבית סטנדרטית מודרנית (אנ'). על מנת לדמות את האופן שבו המצרים מדברים, יש סופרים המשתמשים בצורות עממיות (אנ') מקומיות, כמו באייראם אל-תוניסאי (אנ') ואחמד פואד נגם, שכתבו בערבית מצרית (קרינה), בעוד שעבד אל רחמן אל-אבנודי (אנ') כתב בערבית סעידית (מִצרִית עליונה). מספר סופרים מצריים, כמו אהדאף סוויף (אנ'), כתבו רבות גם באנגלית.
סופרים בולטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  טאהא חוסיין  יוסף אידריס  סונאלה איברהים (אנ')  תאופיק אל-חכים  גמאל עבד אל נאצר  נגיב מחפוז |  עזיז אבאזה  פיכרי אבאזה  תרוואט אבאזה (אנ')  נוואל א-סעדאווי  באהא טאהר (אנ')  עלאא אל-אסואני |  עבדל חכים קאסם (אנ')  מיראל אל-טאהווי (אנ')  אחמד זכי אבו שאדי (אנ')  בסמה עבד אל-עזיז  אהדאף סוויף (אנ') |  |  |  |  |  |
ראו גם

ספרות חוכמה
גניזת קהיר
מריו קאסאס

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1986 (בן 38) לה קורוניה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 בן או בת זוג:  אייסה גונזלס (2023–2024) 
 פרסים והוקרה:  פרס גאודי לשחקן הטוב ביותר (2021) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מריו אלברטו קאסאס סיירה (בספרדית: Mario Alberto Casas Sierra; נולד ב-12 ביוני 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ספרדי.