stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור פינקלשטיין
קורות חיים

פינקלשטיין נולד וגדל למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני-נמוך, שהתגוררה בברוקלין שבניו יורק. הוריו היגרו ממזרח אירופה. אביו עבד כנהג מונית ועבד בעבודות שונות במסחר לבגדים. בהיותו בן 11 עברה המשפחה להתגורר בלויטאון שבניו יורק, ואחר כך בקווינס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון פורסט הילס. כסטודנט באוניברסיטת קולומביה הוא ראיין וסייע בתוכניות רדיו לסופרת והפילוסופית איין ראנד. הוא קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה ממכללת קווינס בשנת 1967 והחל תואר שני שאותו לא סיים.
פינקלשטיין שמר על חייו הפרטיים בקנאות, ולימים נחשף שהיה הומוסקסואל וגידל עם בן זוגו ילדה מאומצת. נפטר מסרטן הריאות בביתו באיפסוויץ' שבמסצ'וסטס.
קורות חיים > פעילותו כיועץ בחירות > בארצות הברית

בארצות הברית פינקלשטיין סייע למועמדים רפובליקניים כמו ג'ורג' פטאקי וג'סי הלמס להיבחר ואף הייתה לו מעורבות בהרצת מועמדים לנשיאות. נקט באסטרטגיה של הכתמת מועמדים מתחרים כ"ליברלים קיצוניים". בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] ירדה[דרוש מקור] קרנו בעקבות כמה וכמה כישלונות.
חלק מהמתמודדים השמרנים שלהם פינקלשטיין סייע מתנגדים נחרצות לזכויות ללהט"ב[דרוש מקור], נתון שעודד מגזינים ליברליים לפרסם בפומבי כי פינקלשטיין עצמו חולק את חייו עם בן זוג ולהם ילדים מאומצים.
קורות חיים > פעילותו כיועץ בחירות > בישראל

בשנת 1996 יעץ פינקלשטיין לבנימין נתניהו במערכת הבחירות לראשות הממשלה, שבה התמודד מול שמעון פרס, וחלק גדול מניצחונו של נתניהו יוחס לו. פינקלשטיין חולל מהפכה בצורה שבה הוגשו תשדירי הבחירות בישראל - במקום תשדירים ארוכים ושונים זה מזה, הוא השתמש ברצף של סרטונים קצרים וממוקדים שחזרו שוב ושוב. הוא הציג את שמעון פרס מובל ביד על ידי יאסר ערפאת על רקע זגוגיות נשברות, וחזר שוב ושוב על תמונות של נפילות קטיושות מלוות בסיסמה "אין שלום, אין ביטחון - אין סיבה להצביע פרס". סיסמה זו עוררה תרעומת רבה מצד מחנה השמאל, שטען[דרוש מקור] כי פינקלשטיין חוזר על טענות שקריות פעמים רבות ("אד נאוסאם") כדי שייתפסו כעובדות אמיתיות אצל ציבור הבוחרים, וכי התעמולה שלו התמקדה בהצגת דימויים על חשבון דיון ענייני בנושאים הרי גורל לעתיד המדינה.
במערכת הבחירות של שנת 1999 שב לייעץ לנתניהו, אך הפעם גם אהוד ברק שהתמודד נגדו הסתייע ביועצי בחירות אמריקאים (בהם סטנלי גרינברג) בעלי ניסיון בהתמודדות כנגד פינקלשטיין, ונראה היה כי חלק מכוחה החדשני של התעמולה של פינקלשטיין פג.
במערכת הבחירות של שנת 2006 שימש פינקלשטיין כיועצם של אביגדור ליברמן ומפלגת ישראל ביתנו ביחד עם שותפו ג'ורג' בירנבאום. במערכת בחירות זו התחזקה המפלגה והפכה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת ה-17 עם 11 מנדטים.
פינקלשטיין ליווה את בחירתו של ניר ברקת לראשות עיריית ירושלים ב-2008 וב-2013.
קורות חיים > פעילותו כיועץ בחירות > בהונגריה

בשנת 2017 יעץ, יחד עם ג'ורג' בירנבאום, לפידס שבראשות ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, לצאת בקמפיין שלטי חוצות נגד ג'ורג' סורוס שבהם נאמר: "אסור לתת לג'ורג' סורוס להיות זה שצוחק אחרון". בין השאר הודבק דיוקנו של סורוס על רציפי רכבת בבודפשט כדי שנוסעים ידרכו עליו. הקהילה היהודית בהונגריה ראתה בקמפיין זה גם עידוד לאנטישמיות.
הערות שוליים

↑  מזל מועלם, צופן נתניהו, עמ' 130
↑  Matt Schudel, Arthur Finkelstein, quietly influential GOP campaign mastermind, dies at 72, וושינגטון פוסט, August 19, 2017
↑  מורן אזולאי ואיתמר אייכנר, היועץ הפוליטי ארתור פינקלשטיין הלך לעולמו, באתר ynet, 19 באוגוסט 2017
↑   רביב דרוקר, המסע של ניר ברקת | דעה, באתר הארץ, 18 באפריל 2016
↑  ארתור פינקלשטיין יוביל את הקמפיין של ברקת לראשות עיריית ירושלים, נבדק ב-2017-08-20
↑   כך עזרו יועציו הפוליטיים של נתניהו ליצור את הקמפיין האנטישמי נגד סורוס, באתר הארץ, 23 בינואר 2019
Hannes Grassegger, The Unbelievable Story Of The Plot Against George Soros, BuzzFeed, January 20, 2019
↑  רונן דורפן, בבודפשט התנהג כיהודי, באתר ישראל היום, 13 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303727505171  ISNI: 0000 0000 6866 3012  LCCN: n2021016408  VIAF: 97517092   WorldCat (עם VIAF): 97517092
תעודת נישואים

תעודת נישואים הוא מסמך רשמי המעיד ששני בני אדם נישאו. בדרך כלל התעודה מונפקת על ידי גוף ממשלתי לאחר הנישואים.
הרבה התעודה משרתת מטרה כפולה של מתן אישור לקיום הנישואים וכדי לאשר שאכן הנשואים בוצעו. התעודה משמשת למטרות שונות כגון שאלת חוקיות של ילדים בהליכי גירושים וכחלק ממחקר בנושאי היסטוריה משפחתית וגנאלוגיה.
ב-1837 הוכנס רישום אזרחי באנגליה ובויילס וסיפק תיעוד מרכזי של כל הנישואים במדינה, במסגרת זו כלל טקסי הנישואים אושרו על ידי הנפקת תעודות נישואים שפרטיהם נשמרו במרוכז, בנוסף לנישואים שנערכו על ידי כמרים גם הנישואים של היהודים הוכרו והונפקו תעודות לשם כך.
בנישואים יהודיים בישראל הרב מגיש לזוג את המסמכים הדרושים על מנת להגישם לרבנות שם מנופקת תעודת הנישואים.
בישראל מוצגת תעודת נישואים גם כחלק מתהליך של בירור יהדות.
הערות שוליים

↑  קובי נחשוני, רוצה להתחתן? הצג תעודת לידה  של סבתא, באתר ynet, 25 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10657314
טוטו תמוז

תמוז במדי הפועל תל אביב, 2011
טוטו תמוז (באנגלית: Toto Tamuz; נולד ב-1 באפריל 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי יליד-ניגריה, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

נולד בשם אדריונס טמילי (Adaruns Temile) בווארי שבניגריה. בהיותו בן שנתיים הגיע אביו הכדורגלן הניגרי קלמנט טמילי לשחק בבית"ר נתניה, וכך משפחתו עברה עמו לישראל. כאשר עזבו הוריו את ישראל ב-1991 הוא אומץ (בצורה לא-רשמית) על ידי ישראלית בשם אורית תמוז, ולכן הוא נושא את שם משפחתה העברי, תמוז. לימים שינה גם את שמו הפרטי לטוטו.
קריירת מועדונים

בגיל 17 החל תמוז לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה ועל אף גילו הצעיר גילה יכולת טובה. בעונת 2005/2006, עונתו הראשונה בליגת העל כבש 11 שערים.
לקראת עונת 2006/2007 חתם תמוז בבית"ר ירושלים. בעונתו הראשונה במועדון סיים תמוז כמלך השערים של הקבוצה עם עשרה שערים, וזכה עמה באליפות המדינה. בעונת 2007/2008 זכה עם בית"ר ירושלים בדאבל כשבמאזנו שישה שערים ושלושה בישולים, ובעונת 2008/2009 כבש ארבעה שערים והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה. בעונת 2009/2010 כבש 12 שערי ליגה וזכה עם בית"ר ירושלים בגביע הטוטו.
ב-1 בספטמבר 2010 חתם תמוז על חוזה לשלוש שנים בהפועל תל אביב. את עונת 2010/2011 סיים כמלך השערים של ליגת העל עם 21 שערים, וכן היה שותף לזכייתה של קבוצתו בגביע המדינה. בעונת 2011/2012 כבש תמוז 13 שערים, וזכה שנית בגביע המדינה עם קבוצתו, לאחר שעלה כמחליף בניצחון 2–1 על מכבי חיפה במשחק הגמר. בעונת 2012/2013 כבש תמוז עשרה שערי ליגה, ובסופה הסתיים חוזהו והוא עזב את המועדון.
ב-29 ביולי 2013 חתם לשנתיים בקבוצת "אורל" מליגת העל הרוסית. ב-17 באוגוסט ערך תמוז את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית, כשנכנס כמחליף במשחק מול אמקאר פרם, שהסתיים בתיקו 0–0. ב-27 בינואר 2014 שוחרר תמוז מאוראל אחרי חצי עונה, בה ערך שבע הופעות ליגה ולא כבש.
ב-13 בפברואר 2014 חתם תמוז בפטרולול פלוישט מליגת העל הרומנית עד תום העונה. עשרה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול בראשוב. ב-2 במרץ 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הרומנית, בניצחון 2–0 על אוצלול גאלאץ, ובסך הכל עד תום העונה הבקיע שלושה שערים ב-14 הופעות. לקראת עונת 2014/2015 האריכה הקבוצה את חוזהו של תמוז בשנתיים נוספות, ובעונה זו כבש 11 שערים ב-22 הופעות בליגה. בפברואר 2016 שוחרר תמוז מהמועדון לאחר שהקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים והתדרדרה למקום האחרון בטבלה, ולא שיחק עוד בעונה זו.
ב-21 ביולי 2016 חתם תמוז לארבעה חודשים בהונאן בילווס מהליגה השנייה בסין. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הונאן, כשעלה כמחליף בתיקו 0–0 נגד גוויזאו זיצ'נג. ב-13 באוגוסט כבש תמוז את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–5 לז'ג'יאנג ייטנג. ב-3 בספטמבר ירד עם הקבוצה לליגה השלישית ושוחרר מהמועדון.
בינואר 2017 חזר תמוז לישראל וחתם בהפועל תל אביב עד תום העונה. תמוז כבש שער אחד בתשע הופעות ליגה, ובתום עונת 2016/2017 ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ושוחרר מהמועדון. בסך הכל כבש תמוז 57 שערים במדי הפועל תל אביב, מתוכם 45 שערי ליגה, והוא מדורג במקום השמיני בטבלת מלך שערי הקבוצה בכל הזמנים, בצוותא עם ג'ורג' בורבה.
לאחר יותר משנה שלא שיחק, ב-15 באוגוסט 2018 חזר תמוז לרומניה וחתם בקבוצתו הקודמת פטרולול פלוישט, לאחר שעלתה לליגה השנייה. תמוז ערך ארבע הופעות במדי הקבוצה בעונה זו, וב-1 בינואר 2019 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית ומעמדו בישראל

בצעירותו, בעודו במעמד תושב ארעי, שיחק תמוז בנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה רשם 13 הופעות וכבש ארבעה שערים, אך עד מהרה ביקשו קברניטי הנבחרות לזמנו גם לנבחרת הבוגרת. שינוי בחוקי פיפ"א במאי 2007 גרם לכך שתושבים ארעיים לא יוכלו לשחק במדי הנבחרות הלאומיות של המדינות בהם התיישבו. כשלושה חודשים לאחר מכן קיבל תמוז אזרחות ישראלית מלאה יחד עם רוברטו קולאוטי, והשניים צורפו לסגל הנבחרת.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-6 בספטמבר 2006, במשחק מול נבחרת אנדורה במסגרת מוקדמות יורו 2008. במשחק זה גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת ישראל, שניצחה 4–1. בסך הכל לזכותו של תמוז שני שערים בעשר הופעות במדי נבחרת ישראל.
תארים

אליפות: 2006/2007, 2007/2008
גביע המדינה: 2007/2008
גביע הטוטו: 2009/2010
גביע המדינה: 2010/2011, 2011/2012
מלך השערים של ליגת העל: 2010/2011
הערות שוליים

↑  גידי ליפקין, ‏החיים החדשים של טוטו תמוז: הצצה מיוחדת, באתר ONE‏, 16 בנובמבר 2020
↑  רז אמיר ונבו זעירא, ‏סימן נכון בטוטו: תמוז פורח ובונה עתיד דרך הפועל, באתר ONE‏, 18 במרץ 2011
↑  לי בוץ, תמוז חתם בהפועל ת"א: "מצטרף למועדון ענק", באתר ynet, 1 בספטמבר 2010
↑  ערן נבון, טוטו תמוז פגוע, באתר ישראל היום, 31 במאי 2013
↑  ענבל מנור‏, טוטו תמוז חתם לשנתיים באורל הרוסית, באתר וואלה, 29 ביולי 2013
↑  רשמית: טוטו תמוז שוחרר מאוראל הרוסית, באתר ynet, 27 בינואר 2014
↑  ענבל מנור‏, טוטו עולמי: על המהפך של טוטו תמוז ברומניה, באתר וואלה, 31 ביולי 2014
↑  נדב צנציפר, טוטו תמוז חתם בפטרולול פלוישטי עד לסיום העונה, באתר ynet, 13 בפברואר 2014
↑  איציק יצחקי‏, עוד ישראלי בסין: טוטו תמוז חתם בהונאן בילואוס מהליגה השנייה, באתר וואלה, 21 ביולי 2016
↑  עמית גולדשטיין‏, הפועל תל אביב: טוטו תמוז חתם עד לסיום העונה, באתר וואלה, 19 בינואר 2017
↑  עוד ניסיון קאמבק: טוטו תמוז חתם בפטרולול, באתר ynet, 15 באוגוסט 2018
↑  טוטו תמוז: "אני מנסה לקום מההריסות, הקריירה שלי לא נגמרה", באתר ynet, 2 בפברואר 2019
סלבטורה בוקטי

סלבטורה בוקטי (באיטלקית: Salvatore Bocchetti; נולד ב-30 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן.
קריירת מועדונים

בוקטי התחיל את שלו במחלקת הנוער של אסקולי. בעונת 2005/2006 הושאל ללצניאנו מהסרייה ג' על מנת לצבור דקות משחק. ב-20 בדצמבר 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אסקולי המשחק הליגה נגד פלרמו. בינואר 2007 הושאל לפרוזינונה. בעונת 2008/2009 בוקטי חתם בגנואה.
בקיץ 2010 בוקטי חתם לשלוש וחצי שנים ברובין קאזאן מליגת העל הרוסית תמורת 15 מיליון אירו. ב-2 באוקטובר 2011 בוקטי כבש שני שערים בניצחון 0-2 נגד טום טומסק. בינואר 2013, חתם בספרטק מוסקבה.
ב-27 בינואר 2015 בוקטי הושאל למילאן עד לסיום העונה, עם אופציה לחתימה בסוף התקופה.
ב-25 ביולי 2019, חתם לשנתיים בהלאס ורונה. ב-29 בספטמבר 2020 הושאל לפסקארה עד לסיום העונה. בסיום העונה, פרש מכדורגל ומונה למאמן קבוצת הנוער של הלאס ורונה.
קריירת מועדונים > מאמן מונצה

ב-23 בדצמבר 2024, מונה למאמן מונצה במקומו של אלסנדרו נסטה. ב-10 בפברואר 2025 פוטר לאחר שהשיג ניצחון אחד בשבעה משחקים והוחלף על ידי נסטה שחזר לתפקיד.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוקטובר 2009, בוקטי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה במשחק נגד אירלנד. בוקטי נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010.
תארים

הגביע הרוסי: 2011/2012
הסופר קאפ הרוסי: 2012
ליגת העל הרוסית: 2016/2017
הסופר קאפ הרוסי: 2017
נבחרת הטורניר באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2009
הסימפוניה השלישית של בטהובן

העמוד הראשון של הסימפוניה השלישית במי במול מז'ור
הסימפוניה השלישית במי במול מז'ור של לודוויג ואן בטהובן, אופוס 55 (ידועה כ"אירואיקה" - באיטלקית "הרואית") היא יצירה מוזיקלית וסימפוניה שרבים מחשיבים כמבשרת את שחר התקופה הרומנטית במוזיקה הקלאסית.
ב־2016, על פי משאל שערך BBC Music Magazine (אנ') בקרב 151 מנצחים, דורגה הסימפוניה כסימפוניה הגדולה בכל הזמנים.
הלחנה והצגת בכורה

סימפוניה זו היא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של בטהובן, כשבמקור כוונתו הייתה להקדישה לנפוליאון בונפרטה, שאותו ואת האידיאלים של המהפכה הצרפתית בטהובן העריץ. בטהובן הבין אולם, שאין זה כלכלי להקדיש את היצירה לבונפרטה והוא הקדישה לנסיך לובקוביץ במקום וכינה אותה "בונפרטה". אנקדוטה מפורסמת בהקשר זה נמצאת בכתביו של תלמידו של בטהובן, פרדיננד ריז. במאי 1804, כשריז סיפר לבטהובן שנפוליאון הכתיר עצמו קיסר, בטהובן התרתח, לקח בידיו את העמוד הראשון של הפרטיטורה וקרע אותו. אולם שלושה חודשים לאחר מכן, כתב בטהובן לבית ההוצאה שלו ש"כותרת הסימפוניה היא בעצם בונפרטה". כמו כן, על הדף הראשון של עותק של הפרטיטורה שהועתקה בידי מעתיק, שממנו נמחקה ההקדשה לבונפרטה, הוסיף בטהובן בעפרון את המילים "נכתב על אודות בונפרטה". בסופו של דבר, כשיצאה היצירה לאור בשנת 1806 בטהובן נתן לה את הכותרת "סימפוניה הרואית, הולחנה לחגיגת זכרו של אדם גדול" (באיטלקית: Sinfonia eroica, composta per festeggiare il sovvenire d'un grand'uomo). הכוונה באדם גדול זה הייתה אולי לגיבור אידיאלי שאינו קיים, אך יותר סביר שהייתה זו רוח ההרואיות עצמה, שבטהובן העריך ואליה התכוון. ישנם גם האומרים, שבטהובן התייחס לזכר טבעו של נפוליאון, כפי שראה אותו, לפנים, כשרחש לו כבוד.
בטהובן כתב את רוב הסימפוניה בסביבות סוף שנת 1803 והשלים אותה בתחילת 1804. הביצוע הראשון של היצירה התקיים בקיץ 1804 בטירת הנסיך לובקוביץ בבוהמיה. ביצוע הבכורה הציבורי התקיים בתיאטר אן דר וין בווינה ב-7 באפריל 1805 בניצוחו של המלחין.
פרקים ומשתתפים בנגינה

היצירה, כמו רוב הסימפוניות, היא בארבעה פרקים:
אלגרו קון בריו – Allegro con brio
מרצ'ה פונברה (מארש אבל): אדג'ו אסאי – Marcia Funebre: Adagio Assai
סקרצו: אלגרו ויוואצ'ה – Allegro vivace
פינאלה: אלגרו מולטו – Allegro molto
היצירה מתוזמרת לשני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים בסי במול, שני בסונים, שלוש קרנות, שתי חצוצרות, טימפני, וחטיבת כלי הקשת הרגילה הכוללת שני תפקידי כינורות, ויולות, צ'לים, וקונטרבסים. ביצוע רגיל נמשך בין 44 עד 55 דקות.
הערה: בפרק הראשון, בסוף האקספוזיציה (בערך בדקה השלישית), בטהובן מציין סימן חזרה. הסימן הוזנח עד לשנות 1950 המאוחרות, אך כיום מתייחסים אליו.
הפרק האחרון מבוסס על יצירת הבלט "יצירי פרומתאוס".
משמעות היצירה

היצירה נחשבת אבן דרך בהיסטוריית המוזיקה הקלאסית ממספר סיבות. אורך היצירה הוא בערך כפול מאורך כל סימפוניה של היידן או מוצרט – הפרק הראשון ארוך כמעט כמו סימפוניה שלמה מהתקופה הקלאסית המוקדמת (דוגמת אלו של קרל פיליפ עמנואל באך). היצירה גם מכסה שטח רגשי נרחב יותר מאשר יצירות אחרות, וכך היא נחשבת לעיתים קרובות כמסמנת את תחילת התקופה הרומנטית במוזיקה. הפרק השני בעיקר מציג טווח רגשות גדול, מהסבל של נושא מארש האבל הראשי ועד לנחמה היחסית של הפרקים השמחים יותר הכתובים בסולמות מז'וריים. סיום הסימפוניה מראה טווח דומה, ובעלת חשיבות בתרשים הכולל שלא נשמע בפועל קודם לכן – בעוד שבסימפוניות מוקדמות יותר הסיום היה סוף קצר ויחסית חסר תוכן, כאן הוא סט ממושך של וריאציות ופוגות לנושא שבטהובן במקור כתב למוזיקת הבלט שלו "יצירי פרומתאוס". הנושא מהווה את הבסיס גם לסט של חמש־עשרה וריאציות ופוגה לפסנתר במי במול מז'ור אופוס 35 (מכונה גם "וריאציות פרומתאוס" או "וריאציות ארואיקה").
מבקר המוזיקה ג' ו' נ' סוליוואן כותב שהפרק הראשון הוא ביטוי לאומץ לבו של בטהובן בעימות עם חירשותו, השני – איטי והספדי, מתאר את הייאוש הגדול שהרגיש, השלישי – הסקרצו, הוא "עלייה בלתי ניתנת לעצירה של אנרגיה יצירתית", והרביעי הוא שפיעה חיונית של אנרגיה יצירתית.
אנקדוטה

רגע נעלה במיוחד בפרק הראשון של הסימפוניה מופיע ממש לפני הרפריזה, כאשר סולו הקרן נכנס עם הנושא הראשי, במעט דיסוננס עם שאר הכלים, ארבע תיבות לפני הכניסה ה"אמיתית".
פרדיננד ריז, תלמידו של בטהובן, תיאר:
התרגול הראשון של הסימפוניה היה איום, אך נגן הקרן למעשה נכנס בזמן הנכון. אני עמדתי ליד בטהובן, ובאמונה שהוא נכנס במקום לא נכון, אמרתי: 'נגן הקרן הארור הזה! האם הוא לא יכול לספור? זה נשמע שגוי מאוד'. אני מאמין שהייתי בסכנה לחטיפת אגרופים באוזניים. בטהובן לא סלח לי על כך זמן רב.
שימוש מודרני

הפרק השני, מארש הלווייתי, מתבצע בתדירות גבוהה באירועי הנצחה; ולעיתים היצירה כולה מתבצעת. סרגיי קוסביצקי ביצע אותה כשהנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט נפטר, וברונו ולטר עשה אותו דבר בפטירת ארתורו טוסקניני.
הסימפוניה שולבה בסרט של אילונה קולוניץ על מלחמת וייטנאם שזכה בפרס ראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
הפרק השני שימש כקינת הלוויה בטקס ההנצחה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
באוקטובר 2023 בוצעה היצירה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של להב שני לצד "תרועה לישראל" מאת פאול בן-חיים בקונצרט בשידור חי לזכרם של קורבנות ונופלי טבח שבעה באוקטובר.
הנצחה

חצי האי אירואיקה באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקרא על שמה של הסימפוניה; וחצי האי בטהובן הסמוך לחצי האי אירואיקה, נקרא על שמו של בטהובן שכתב את הסימפוניה.
הערות שוליים

↑  מארק בראון, ה"ארואיקה" של בטהובן נבחרה לסימפוניה הגדולה בכל הזמנים, באתר הגרדיאן, ‏4 באוגוסט 2016, בדיקה אחרונה 23 בספטמבר 2020
↑   SALUTE TO ISRAEL - LIVE BROADCAST | תרועה לישראל"- קונצרט בשידור חי", סרטון בערוץ "Israel Philharmonic - הפילהרמונית הישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 01:02:53), 14 באוקטובר 2023, בדיקה אחרונה 26 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415618105171  BNE: XX3475434  BnF: cb13908221k (data)  GND: 300016360  LCCN: n81118721  MusicBrainz work: 80737426-8ef3-3a9c-a3a6-9507afb93e93  VIAF: 179062815   WorldCat (עם VIAF): 179062815
סיישל

חוף באי מאהה שבסיישל
הרפובליקה של סיישל (באנגלית: Republic of Seychelles; בקריאולית: Repiblik Sesel; בצרפתית: République des Seychelles) היא מדינת איים באוקיינוס ההודי, 1,600 קילומטר מזרחה מיבשת אפריקה, צפון מזרחית למדגסקר. מדינות איים סמוכות: מאוריציוס, וראוניון (שייך לצרפת) מדרום והאיים המלדיביים מצפון מזרח. סיישל חברה באיחוד האפריקאי.
היסטוריה

אף שסביר להניח ששייטים ערבים נתקלו באיים עוד קודם, העדות המתועדת הראשונה על האיים היא של שייטים פורטוגזים בשנת 1505. האיים שימשו במשך שנים בעיקר כנקודת עגינה לשודדי ים בין אסיה לאפריקה. בשנת 1756 תפסו הצרפתים את האיים וכינו אותם על שם שר האוצר הצרפתי דאז, ז'אן מורו דה סשל (אנ').
הבריטים נאבקו עם הצרפתים על השליטה בסיישל בשנים 1794–1811 עד שלבסוף עברו אליהם האיים בשנת 1814 והפכו למושבה של הכתר הבריטי. בשנת 1976 ניתנה עצמאות לאיים שנשארו חלק מחבר הלאומים הבריטי. ב-1977, לאחר הפיכה, הפיל ראש הממשלה בעל הנטיות המרקסיסטיות פראנס אלברט ראנה את הנשיא הימני ג'יימס מנצ'אם. הנשיא החדש הוציא את המפלגה הדמוקרטית מחוץ לחוק, והקים שלטון סוציאליסטי תחת מפלגה אחת שנפל ב-1992. מאז, סיישל היא דמוקרטיה.
פוליטיקה

נשיא סיישל שהוא גם ראש המדינה וגם ראש הממשלה נבחר אחת לחמש שנים. הנשיא הנוכחי הוא ואוול רמקלאוואן (מאז ה-26 באוקטובר 2020). הקבינט, שאותו ממנה הנשיא, זוכה לאישור בית המחוקקים.
בית המחוקקים מורכב מ-34 חברים ש-25 מתוכם נבחרים ישירות והשאר נבחרים לפי חלוקה מפלגתית.
הממשל בסיישל ריכוזי מאוד והוא שולט גם ברוב הקרקעות, המפעלים והיצוא והיבוא של המדינה.
כלכלה

מאז עצמאותה בשנת 1976 וההפיכה בשנת 1977 הואץ הגידול בתוצר הלאומי הגולמי מתוצר לנפש של 3,000$, עד לכ-$21,500 (ב-2010). הגידול החד הזה היה תוצאה של הפיכת כלכלת האיים מכלכלה המבוססת על חקלאות לכלכלה מודרנית המבוססת על תיירות בכלל ועל תיירות יוקרה בפרט. עוד בשנות ה-70 החליט הרודן פרנס-אלברט רנה להפוך את מדינתו לאתר תיירות לעשירי העולם. לצורך זה עודדה הממשלה גופים תיירותיים בינלאומיים להשקיע במלונות והכשירה כח אדם מתאים. כיום סיישל מושכת אליה תיירים אמידים והיא יקרה מיעדים דומים.
התלות הגדולה בתיירות פגעה בסיישל בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה והמשבר שבא לאחר פיגועי 11 בספטמבר. לפיכך החלה הממשלה לפתח ענפי חקלאות ותעשייה ובייחוד את ענף הדיג.
בשנים 1998–2001 חלה האטה בצמיחה של סיישל עקב המשבר בתיירות והאטה בשוק הטונה. גם מדיניות מטבע החוץ והמדיניות המוניטרית והפיסקלית המהודקת פגעה בקצב הצמיחה. ערך הדולר והאֵירוֹ בשוק השחור הוא פי שניים משערם הרשמי. לסיישל חוב לנפש לבנק העולמי שהוא מהגבוהים בעולם וכלכלתה נמצאה בדירוג סיכון גבוה. המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 פגע מהותית בכלכלת סיישל, אך זו התאוששה תוך שנתיים.
על פי מדד הפיתוח האנושי, נכון לדו"ח של 2024, סיישל היא המדינה הכי מפותחת באפריקה עם HDI של 0.802.
גאוגרפיה

הארכיפלג של סיישל מכיל 115 איים, מתוכם 33 מאוכלסים. האי הראשי הוא מאהה (Mahé) ובו מצויה הבירה ויקטוריה ומתגוררת רוב האוכלוסייה. לצידו ישנם מספר איים קרובים כמו פראלין (Praslin) ולה-דיג (La Digue). כל האיים הללו הם איי גרניט ובהם גבעות המתנשאות לגובה של 914 מטר.
שאר המדינה מורכב ממספר קבוצות של איי אלמוגים ביניהם אטול אלדברה, פרקוור ואמירנט. קבוצות אלו כמעט אינן מאוכלסות, והן משמשות בעיקר כשמורות טבע ואתרי צלילה.
מזג האוויר בסיישל הוא טרופי ומכיל לחות רבה מהאוקיינוס. עונת המונסונים היא בדרך כלל הקרה והגשומה יותר והיא נמשכת ממאי עד ספטמבר. בכל עונות השנה הטמפרטורה המקסימלית באי המרכזי היא בין 28 ו-30 מעלות צלזיוס והטמפרטורה המינימלית היא 24 מעלות צלזיוס. ההתחממות הגלובלית גורמת לחריגות לא צפויות במזג האוויר, בעשר השנים האחרונות.
מכיוון שסיישל נמצאת צפונית לחגורת הטייפונים, הים בה רגוע רוב עונות השנה, והטמפרטורה שלו מתאימה לרחצה ולא יורדת מתחת ל-24 מעלות.
שני אתרים בסיישל הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית:
אטול אלדברה (הוכרז כאתר מורשת בשנת 1982) - המורכב מארבעה איי אלמוגים המקיפים לגונה רדודה. קבוצת האיים מוקפת בשונית אלמוגים. בשל בידודה הוגנה אלדברה מפני האדם, וחיה בו אוכלוסיית צבי ענק המונה 152,000 פרטים. (הגדולה בעולם).
שמורת הטבע ואלה דה מה (1983) - בלב האי פרלין. השמורה כוללת את עצי הדקל בעלי הזרע הגדול בעולם.
בסיישל יש מגוון בעלי חיים אנדמיים כמו צב יבשה ענק, תוכי ואסא סיישלי (אנ'), שועל-מעופף אלדברה ושועל-מעופף סיישל.
דמוגרפיה

כל תושבי סיישל הגיעו אליה ב-500 השנה האחרונות. יש ביניהם אירופים, בני עמים אפריקאים שהובאו כעבדים, הודים וסינים. בגלל האינטגרציה שהתרחשה באי לאורך השנים אין בו קבוצות אתניות נפרדות אלא רוב האוכלוסייה היא בת תערובת, קריאולית.
ההשפעה הצרפתית הביאה לכך שרוב תושבי סיישל הם נוצרים קתולים. השמרנות הדתית מקבלת עידוד מהשלטון. לדוגמה, קמפיין המלחמה באיידס של הממשלה כלל עלונים שמסבירים שהשיטה הטובה ביותר להימנע מאיידס היא התנזרות ממין לפני הנישואין.
לא קיימת קהילה יהודית בסיישל. עדויות שונות מצביעות על מספר קטן של מהגרים יהודים שהגיעו לאיי סיישל במאה ה-18 כחלק מהמושבות הצרפתיות והבריטיות, אך הם לא הקימו קהילה יהודית, ונטמעו לחלוטין באוכלוסייה המקומית. ב-2022 נפתח בסיישל בית חב"ד הממוקם באזור חוף בו ואלון.
תיירות

בבירה ויקטוריה ישנם מספר מוזיאונים בוטניים. בצד השני של מאהה יש מושבת אמנים (בעיקר אירופאים ואמריקאים) שיוצרים ומציגים בה את יצירותיהם.
רוב התיירות מרוכזת מסביב לאי מאהה אך קיימים גם בתי מלון שקטים ומבודדים יותר באיים פרלין ולה-דיג. לתיירים מוצעים מסעות שיט לקבוצות איי האלמוגים של הארכיפלג.
מרבית התחבורה באיי סיישל מתנהלת באמצעות מעבורות. כלי רכב נוסעים בצד שמאל של הכבישים.
המטבח המקומי הקריאולי כולל בעיקר דגים ופירות ים בבישול פיקנטי.
באי מאהה קיים נמל תעופה בינלאומי. מספר חברות אירופיות וישראליות מקיימות טיסות סדירות לאי כמו גם חברת התעופה המקומית, "אייר סיישל".
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  איי סיישל יקבלו הלילה עצמאות, מעריב, 28 ביוני 1976
↑  הפיכה קומוניסטית באיי סיישל, הארץ, 6 ביוני 1977
↑  The best time to go to Seychelles | weather, climate & seaweed | Expert Africa, www.expertafrica.com
↑  The Seychelles Islands – an untapped paradise – open to Israelis, באתר הג'רוזלם פוסט, ‏30 בנובמבר 2020 (באנגלית).
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564347005171  BIBSYS: 90743720  BNC: 000219799  BNE: XX453108  BnF: cb12002381k (data)  CiNii: DA01576248  GND: 4054694-9  ISNI: 0000 0004 0459 108X  KulturNav: 1db8461e-769f-423e-bad8-f7551927676b  LCCN: n79071099  MusicBrainz: be43ea01-053a-3b23-b03d-2df8317a57ff  NARA: 10035806  NDL: 00576370  NKC: ge130797  NLA: 35491246  RERO: 02-A000148649  SELIBR: 165095  SUDOC: 028127587  UKPARL: FrzmGySb  VIAF: 141529571   WorldCat (עם VIAF): 141529571
אבי ברקוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1988 (בן 36)
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפטים בהרווארד
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
 
 
אברהם ("אבי") ברקוביץ (באנגלית: Avrahm (“Avi”) Berkowitz; נולד ב-4 בנובמבר 1988) הוא עורך דין ויועץ פוליטי יהודי-אמריקאי, ששימש כיועץ בבית הלבן לנשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ, כיועצו של ג'ארד קושנר וכנציג למשא-ומתן בינלאומי.