stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טכניקה ומדע
טכניקה ומדע לנוער > מדור "הכר את כלי הנשק"

המדור החל להופיע עם פריצת הקרבות ועסק ברובה סטן,תת-מקלע שמיסר, מקלע שפנדאו ואקדחים שונים.
טכניקה ומדע לנוער > מדור  רדיו

הדן בנושאי רדיו ואלקטרוניקה, המדור היה פעיל במיוחד בנושאי חובבות רדיו.
בין הכותבים במדור היה אפרים ביגון.
טכניקה ומדע לנוער > מדור צילום

מדור בנושאי מצלמות וצילום בו כתב אהרון קוגוס.
טכניקה ומדע לנוער > מדור "נתיב החובבים"

במסגרת המדור “נתיב החובבים” תוארו תחביבים שונים כחובבות רדיו, נגרות וגידול יונים.
במדור זה התפרסמה פעולתן של תחנות רדיו פירטיות, כ"קול הירח" בבניתו והפעלתו של אלי קדים (צינקין) (שכתב בהמשך ב"טכנאי הצעיר").
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  קפאי פינס, "מדע מידע ו'מדע'", מדע: עיתון מדעי לכל, כ"ה, 5–6, באתר סנונית.
1 2  סיון טולדו, חובבות רדיו בתקופת קום המדינה:כתב העת טכניקה ומדע לנוער, באתר Eclectic Technical Experiences
כריכת החוברת הראשונה: אלול תש”ז (אוגוסט 1947)
יהושע מאיר רייכמן

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת עץ חיים 
 
יהושע מאיר רייכמן (כ"ט בכסלו ה'תרכ"ב, 2 בדצמבר 1861 - ח' בניסן ה'תש"ב, 23 במרץ 1942) היה עסקן ציבור ושד"ר, מראשי העדה האשכנזית בירושלים. שימש כמנהל משרד תלמוד תורה עץ חיים ובית חולים ביקור חולים, חבר הוועד הכללי כנסת ישראל, ועד העיר ליהודי ירושלים הראשון, אספת הנבחרים הראשונה, ומוסדות נוספים. ממייסדי הרבנות הראשית וגופים נוספים.
ביוגרפיה

נולד בביאליסטוק לאביו נתן, בנו של רבי שלמה רייכמן שהיה אדמו"ר בוורשה, ולאמו אסתר בת הרב יצחק בריקר, דיין בוורשה. אמו נפטרה בילדותו. בגיל 12 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, שהתיישבה בירושלים. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים אצל הרב משה נחמיה כהניו ובישיבתו של הרב מאיר אוירבך.
בגיל 19 התחתן עם הדסה פייגא מרים הריסון, ובהשפעת אחיה הפך למנקר, ובמקביל לימד ילדי עשירים. הוא קבע את ביתו בשכונת בית ישראל שהחלה אז להיבנות, והיה גבאי, חזן ומגיד שיעור בבית הכנסת בשכונה. היה חבר ועד השכונה ובמשך כמה שנים גם יו"ר הוועד.
בשנת ה'תרנ"ד (1894 לערך) יצא לשליחות דרבנן בארצות הברית מטעם חברת "דגל תורה" (חברה שגייסה כספים לתמיכה בלומדי תורה על ידי מכירת כרטיסי הגרלה). זמן קצר לאחר הגעתו לארצות הברית קרסה החברה, והוא נשאר בארצות הברית למשך כשנתיים, ואף שקל להיענות להצעה לקבל משרת רבנות שם, אלא שאביו הזהירו לא להשתקע בארצות הברית, ולכן הוא שב לארץ ישראל. בשל קשיים כלכליים נסע שוב לארצות הברית, שם הוסמך כשוחט וסייע ליעקב משה ברוידא, השד"ר מטעם תלמוד תורה עץ חיים ובית החולים ביקור חולים. לאחר כשנתיים חזר ארצה, עתה כנתין אמריקני. הוא התמנה למזכיר וסופר של משרד תלמוד תורה עץ חיים וביקור חולים, ובשנת ה'תרנ"ח (1898 לערך) יצא שוב לשליחות בדרום אפריקה. לאחר כשנתיים בדרום אפריקה שב לארץ ישראל לצמיתות, והתמנה למנהל הכללי של תלמוד תורה עץ חיים וביקור חולים, תפקיד בולט במוסדות העדה האשכנזית בעיר. במסגרת תפקיד זה, היה נציג מוסד "עץ חיים" ו"ביקור חולים" ב"וועד הכללי - כנסת ישראל" והיה שותף בהנהלת ארגונים רבים של העדה: ועד השחיטה, ועד העדה האשכנזית, חבר ועד עיתון מוריה, ממונה "כולל הורדנא" ועוד. כמו כן, היה חבר "בני ברית" וממייסדי סניף המזרחי בירושלים.
בשנת 1912 נפצע בראשו בעת שניסה להגן על יהודי שהותקף על ידי שודדים ערבים.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ניצל את נתינותו האמריקנית וסייע ליהודי העיר. לאחר המלחמה נבחר כחבר בוועד העיר ליהודי ירושלים וכציר באספת הנבחרים הראשונה.
הוא נודע כאיש חסד, והמוניטין שלו הביאו לכך שפעמים רבות נבחר להיות בורר בסכסוכים ולנהל אפוטרופוסויות.
היה היוזם להבאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק לכהן כרב בירושלים, ולאחר פטירת הרב קוק
היה חבר ב"ועד הארבעה עשר" שבחר ברב צבי פסח פרנק ליורשו ברבנות ירושלים. היה ממקימי הרבנות הראשית, המועצה הדתית בירושלים, שבה גם היה חבר, וחברה קדישא האחידה "קהילת ירושלים".
נפטר בירושלים ב-26 במרץ 1942 (ח' בניסן ה'תש"ב) ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. על שמו נקרא רחוב בירושלים בשכונת בית ישראל.
בין נכדיו היו הפרופסור לפילוסופיה יוסף אגסי, אשת החינוך שרה בץ ומפקד האונייה אקסודוס יוסי הראל.
לקריאה נוספת

דב נתן ברינקר (עורך), "ספר יהושע: זיכרון לרבי יהושע מאיר ברבי נתן רייכמאן, מאישי ירושלים ומעסקניה המבורכים", ירושלים תש"ב-תש"ג.
הערות שוליים

↑  ירושלים יום יום, דואר היום, 16 במרץ 1921
↑  שליחי הצבור, החרות, 19 במאי 1911
↑  ראו מודעת מזל טוב, מוריה, 8 ביוני 1914
↑  ראו למשל חברותו בוועד שדאג לאספקת חיטה למצות בזמן מלחמת העולם הראשונה: להקהל היהודי הירושלמי, החרות, 11 בפברואר 1917; וכן בוועדה למניעת קרטל בשוק הבשר הכשר: בירושלים, הארץ, 29 בספטמבר 1919.
↑  ירושלים יום יום, הצבי, 24 בנובמבר 1912
↑  לשאלת הרבנות בירושלים, הארץ, 7 בפברואר 1936
↑  המועצה הדתית השלישית בירושלים, הצופה, 1 בינואר 1939
↑  ירושלים, הצופה, 27 במרץ 1942
↑  רחוב רייכמן, אתר עיריית ירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511750705171  VIAF: 308281303   WorldCat (עם VIAF): 308281303
יום הדין (קלף טארוט)

קלף יום הדין
יום הדין נקרא גם בשמות: הדין, יום הדין האחרון, המלאך, ההתחדשות, ההתעוררות, העידן ותחיית המתים, הוא קלף מספר 20 בארקנה הגדולה של קלפי הטארוט, והוא מזוהה עם האדס.
הקלף מתאר לרוב מלאך שתוקע בחצוצרה בעלת דגל עם צלב באמצע שמספר מתים (לרוב שלושה) קמים לתחייה.
משמעות הקלף

זה קלף המדבר על התעוררות רוחנית. מצב בו למישהו יש תובנה פתאומית לגבי דברים והוא מגלה דברים חדשים.
הקלף מייצג מצב של שינוי, התעוררות ומודעות.
בקלף מחבילת ויסקונטה ספורצה, מופיעים זוג מלאכים תוקעים בחצוצרות מתחת לאלוהים-האב הנושא את חרב הצדק, כדרך להעביר את המסר שיום הדין משלב את התקומה לחיים עם עשיית צדק אלוהי.
בחבילת המינקיאטה המלאך עם החצוצרות מייצג את התהילה, או את השם – הטוב או הרע – שיצר לעצמו אדם בחייו. העיר ברקע היא פירנצה, ועל הדגל מופיע הסמל של משפחת מדיצ'י, והקלף מסמל את תהילת הנצח שמשפחת מדיצ'י זכתה בה בזכות מעשיה.
בחבילת הטארוט של השחר המוזהב, הותאם הקלף לאות ש', וליסוד האש.
הערות שוליים

↑  הילה טארוט, פשוטארוט
↑  קלף יום הדין, באתר www.mr-kaplan.com
| קלפי טארוט |
| --- | --- | --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |  |
יהושע מאור

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1936 כפר סירקין, ישראל 
 פטירה:  20 ביוני 2024 (בגיל 88 בערך) 
 שם לידה:  יהושע דז'ינצלסקי 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  יבמ ישראל, ממר"ם 
 בן או בת זוג:  גליה מאור 
 מספר צאצאים:  3 
 
יהושע מאור (1936 – 20 ביוני 2024) היה מנהל ישראלי, מחלוצי המחשוב בישראל, מנכ"ל יבמ ישראל בשנים 1984–1996.
ביוגרפיה

יהושע מאור (דז'ינצלסקי), נולד בשנת 1936 בכפר סירקין. בשנים 1953–1955 שירת בצה"ל. למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1959 קיבל תואר ראשון. הצטרף לממר"ם, יחידת המחשב של צה"ל, שהייתה בתחילת דרכה. תחילה שירת כראש חוליית תכנות כללית במחשבי פילקו (המחשבים הראשונים של צה"ל) ובהמשך הגיע לתפקיד ראש ענף תכנות והדרכה וסגן מפקד ממר"ם. במסגרת תפקידו זה היה פעיל בין היתר בוועדת המחשוב העליונה של משרד האוצר. בהמשך סיים תואר שני במנהל עסקים. שירת במילואים ביחידת ההדרכה של ממר"ם.
ב-1969 הצטרף לחברת יבמ ישראל כנציג שיווק. באוגוסט 1977 נשלח למטה IBM בפריז כראש צוות לבחינת פעילות החברה באירופה. בסוף 1979 מונה למנהל אגף השיווק ביבמ ישראל. בשנת 1984 מונה למנכ"ל יבמ ישראל וליושב ראש מועצת המנהלים שלה וכיהן בתפקידו זה עד 1996. לאחר סיום תפקדיו ביבמ היה מעורב במספר עסקים פרטיים ומיזמים בתחומי הטכנולוגיות המתקדמות והמידע ובין היתר שימש דירקטור בקבוצת ההון סיכון גרין שבבעלותו של יצחק תשובה. בסוף שנת 2000 מונה למנכ"ל וליושב ראש דיקטוריון החברה. בשנת 2002 סיים את תפקידו כמנכ"ל החברה אך נותר יושב ראש פעיל עד לסגירתה כשנה לאחר מכן. עם סיום תפקידו בגרין השתלב מאור במספר חברות העוסקות בדפוס דיגיטלי, וכיהן כדירקטור בקורנית דיגיטל ובדיפ טק.
כיהן בתפקידים ציבוריים אחדים, בהם נשיא לשכת המסחר ישראל-אמריקה, יו"ר איל"א ויו"ר הוועד הפועל של מועצת המנהלים של במכון ויצמן למדע (1995–2002), ממנו קיבל בשנת 2002 תואר דוקטור לשם כבוד.
נפטר ב-20 ביוני 2024 והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול.
משפחתו

יהושע מאור היה נשוי לגליה מאור, אותה הכיר בעת ששירתו יחד בממר"ם, ולהם שלושה ילדים. בתם דנה מאור מונתה בדצמבר 2010 למנכ"לית חברת הייעוץ "מקינזי ישראל". בנם רון מאור מונה במרץ 2021 למנכ"ל חברת ישראמקו.
הערות שוליים

1 2  יהושע מאור - מנכ"ל "יבמ ישראל", מעריב, 21 במאי 1984
↑  רשימת מקבלי התארים מן האוניברסיטה העברית - מחזור ל' (תש"ך), הארץ, 3 ביולי 1960⁩
↑  הקמת ממר"ם בעשור הראשון, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב
↑  שלומי גולובינסקי, יהושע מאור, בעלה של מנכ"ל בנק לאומי, מונה ליו"ר דירקטוריון גרין, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2000
↑  מו"מ חפוז הוליד בעיות, מעריב, 24 בנובמבר 1987;
נווית זומר, עלייה של 3.73% ביצוא לארה"ב ב-91', חדשות, 20 בספטמבר 1991
↑  Honorary PhD, The Weizmann Institute of Science
↑  טלי ציפורי, ‏גליה מאור ויהושע מאור, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2013
↑  עידו סולומון, דנה מאור, בתה של גליה מאור, מונתה למנכ"ל מקינזי ישראל; תחליף את יונתן קולודני, באתר TheMarker‏, 20 בדצמבר 2010
↑   ישראל פישר, ישראמקו: התחרות מול לווייתן הורידה את הרווחים ב-2020 ל-306 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 18 במרץ 2021
יהודה רומנו

| --- | --- |
 לידה:  1293 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  אחרי 1330
 
יהודה רומנו (1293 - אחרי 1330) היה תאולוג ומתרגם יהודי איטלקי מהמאה ה-14.
רומנו תרגם לעברית מלטינית חיבורים של חשובי הסכולסטיקנים הנוצריים, כמו גם חלקים של "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה.
הוא חיבר גם חיבור עצמאי משלו, פירוש לפרשת בראשית שבתורה.
רגישותו הלשונית הובילה אותו לזהות את כישרונו הספרותי של בן דודו, עמנואל הרומי. יהודה רומנו הוא שעודד ודחף אותו לשקוד על כתיבת שיריו.
סכולסטיקנים שתורגמו על ידי רומנו

תומאס אקווינס
אלברטוס מגנוס
גילס (אג'ידיו) איש רומא (1316-1243) - החיבור המתורגם העוסק בלוגיקה נקרא "מאמר הויית ההיקשים".
אלכסנדר מאלסנדרי
יארבה

מחוז יֶארבה (באסטונית: Järva maakond), הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה המרכזי של המדינה וגובל במחוז לאנה-וירו ממזרח, מחוז ייגבה מדרום-מזרח, מחוז ויליאנדי מדרום, מחוז פרנו מדרום-מערב, מחוז ראפלה ממערב ומחוז האריו מצפון.
בירת המחוז היא פאידה.
היסטוריה

מועצת נפת יארבה-יאני הציעה בינואר 2016 לצרף אליה את הנפות אלבו, אמבלה, אימאוורה, קארדה, קוארו, רוסנה-אליקו וקויגי. השתיים האחרונות פרשו במהלך הדיונים. נפת קוארו צורפה למרות זאת בהחלטת הממשלה מיוני 2017 ועתירתה לבית המשפט המנהלי בנושא נדחתה.
ממשלת המחוז

בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז 2004 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי אולאר ואכטראמה (Üllar Vahtramäe).
דמוגרפיה

לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
אסטונים - 93.6%
רוסים - 3.3%
אוקראינים - 1.2%
פינים - 1.0%
אחרים - 0.9%
נפות

בעקבות הרפורמה המנהלית באוקטובר 2017, המחוז מחולק ל-3 נפות. ישנן נפה עירונית (linn, עיר) אחת ו-2 נפות כפריות (vallad):
נפה עירונית :
פאידה (Paide)
נפות כפריות:
טירי
יֶארבה: הוקמה בשנת 2017.
נפות > נפות כפריות לשעבר

עד שנת 2005 מנה המחוז 16 נפות - 2 עירוניות והשאר כפריות.
אלבו (Albu)
אמבלה (Ambla)
אימאוורה (Imavere)
וטסה (Väätsa)
טירי (נפה כפרית - Türi) - הנפות הכפריות קאבאלה (Kabala), אויסו (Oisu) והנפה העירונית טירי התאחדו לנפת טירי אחרי הבחירות המוניציפליות באוקטובר 2005
יארבה-יאני (Järva-Jaani)
פאידה (נפה כפרית - Paide)
קארדה (Kareda)
קוארו (Koeru)
קויגי (Koigi)
רוסנה-אליקו (Roosna-Aliku)
יומנה של אנה פרנק (סרט, 1959)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Diary of Anne Frank 
 בימוי:  ג'ורג' סטיבנס 
 הופק בידי:  ג'ורג' סטיבנס 
 תסריט:  פרנץ גודריכט אלברט האכט
 עריכה:  דייווד ברטרטון 
 שחקנים ראשיים:  מילי פרקינס ג'וזף שילדקראוט שלי וינטרס
 מוזיקה:  אלפרד ניומן 
 צילום:  ויליאם מלור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במרץ 1959
 משך הקרנה:  170 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית וגרמנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט מלחמה, סרט ביוגרפי, סיפור התבגרות 
 פרסים:  פרס סולקלומפן לסרט הזר הטוב ביותר  פרס אוסקר לארטדיירקשן הטוב ביותר, שחור-לבן (לייל וילר, ג'ורג' דייוויס, וולטר סקוט, סטיוארט רייס)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (ויליאם מלור)  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (שלי וינטרס)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומנה של אנה פרנק (בגרמנית: The Diary of Anne Frank) הוא סרט אמריקאי המבוסס על סיפור חייה של אנה פרנק. מילי פרקינס מגלמת בסרט את אנה פרנק, וג'וזף שילדקראוט בתפקיד אוטו פרנק. הסרט מתבסס על מחזה בשם זהה שהופיע בשנת 1955. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בשנת 1960, כולל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בו זכתה שלי וינטרס שגילמה את פטרונלה ואן-דאן.
עלילה

ב-1945, משאית של ניצולי שואה עוצרת באמסטרדם, ואוטו פרנק (ג'וזף שילדקראוט) יורד ממנה ונכנס אל "האגף הנסתר" בו הוא ומשפחתו הסתתרו מאימת הנאצים עד שנתפסו. הוא מגלה כי אשתו אדית (גוסטי הובר) ובנותיו מרגוט (דיאן בייקר) ואנה (מילי פרקינס) נהרגו. מיפ חיס מוצאת עבורו את היומן שאנה כתבה במהלך השהות במסתור. הוא מוצא נחמה במילותיה של בתו. הסרט חוזר כעת ליולי 1942, ומתאר דרך יומנה של אנה את הכיבוש הגרמני של הולנד בימי מלחמת העולם השנייה ואת ההגבלות שמוטלות על היהודים. משפחת פרנק יורדת למחבוא יחד עם משפחת ואן-דאן ובהמשך עם יהודי נוסף בשם אלברט דוסל. שנתיים קשות עוברות על דיירי המסתור כאשר הם נאלצים להתמודד עם מחסור במזון, ידיעות קשות על המתרחש בחוץ, חשש מהתגלות ומריבות בינם לבין עצמם. אנה מנהלת קשר רומנטי עם פטר ואן-דאן. מריבה גדולה שפורצת בין הדיירים נגמרת כאשר ברדיו מודיעים על תחילת הפלישה לנורמנדי. דיירי המחבוא מתעודדים, ואנה חולמת לחזור הביתה בסתיו. הסרט חוזר כעת ל-1945, ואוטו מספר למיפ שמכל משפחתו רק הוא שרד. הוא פותח את יומנה של אנה שם הוא מגלה את המילים "על־אף הכל עודני מאמינה, כי יצר האדם טוב בלבו פנימה".
יאקיש ופופצ'ה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כתיבה:  חנוך לוין 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  20 בפברואר 1986 
 שפה:  עברית 
 
יָאקיש ופּוּפְּצֶ'ה (כותרת משנה: "קומדיה עגומה") הוא מחזה קומי מאת חנוך לוין, אשר עלה לראשונה בפברואר 1986 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של המחבר, ושוב בתיאטרון גשר ב-2008. המחזה כלול בכרך 4 של מחזות חנוך לוין, "מלאכת החיים ואחרים".
עלילה

המחזה עוסק ביאקיש הושפיש אשר מקווה למצוא אישה אך הוא, על פי הודאתו, "מכוער עד היסוד ואין לי כסף שיכסה את הכיעור". לבך השדכן מנסה לשדך אותו לפופצ'ה חרופצ'ה המכוערת גם כן ולאחר התלבטויות רבות הם לבסוף נישאים, אך יאקיש לא מצליח לעורר את תשוקתו כלפיה. יאקיש ופופצ'ה, יחד עם הוריהם, מחליטים לקחת אותו לזונה שתעזור לו, על מנת שה"בלי-יכולת" יוכל סוף סוף לקיים את מצוות פרו ורבו עם ה"בלי צורה".
הפקות > הפקה ראשונה: התיאטרון הקאמרי, 1986

ההצגה הועלתה לראשונה בפברואר 1986 בתיאטרון הקאמרי בבימויו של חנוך לוין.
תפאורה ותלבושות: רות דר
מוזיקה: פולדי שצמן
בהשתתפות: אהרון אלמוג - יאקיש; מישה נתן - הוא-הושפיש; דבורה קידר - היא-הושפיש; ג'יטה מונטה - פופצ'ה; יוסף כרמון - הוא-חרופצ'ה; עליזה רוזן - היא-חרופצ'ה; יצחק חזקיה - חפטון; אלברט כהן - לבך; זהרירה חריפאי - פורצדס; יוסי גרבר - טורקוולט, טרומפלאז; יוני פריור - שמפינייה; יעקב כהן - קברן, הוא-נוגאשי, משרת; דייוויד ויליאמס - שיגאנו, משרת; דב נבון - היא-נוגאשי, משרת; אוליביה אפלבאום - משרת; פאבלו זלצמן - משרת
נגנים: מישה בלכרוביץ' - פסנתר; איתמר ארגוב/שוקי וולפוס - חצוצרה; יעקב פורמן - סקסופון, כינור; נאוה גפן - פגוט, מנדולינה, קלרינט
הפקות > הפקה שנייה: תיאטרון גשר, 2007

ההצגה הועלתה שוב ביוני 2007 בהפקה חדשה של תיאטרון גשר, בבימויים של שמעון מימרן ויבגני אריה.
עיצוב במה ותלבושות: מיכאל קרמנקו
מוזיקה: אבי בנימין
כוריאוגרפיה: שרון רשף ארמוני
דרמטורגיה: רימונה פרקש
בהשתתפות: יובל ינאי (2007-2017) עידו מוסרי- יאקיש; נטע שפיגלמן - פופצ'ה; נטשה מנור / נועה קולר - היא-הושפיש; יבגני טרלצקי - הוא-הושפיש; סבטלנה דמידוב - היא-חרופצ'ה; רוני בליץ - הוא-חרופצ'ה; סשה דמידוב/חנה לסלאו - זונה; אלון פרידמן - גיס; אלכסנדר סנדרוביץ' - שדכן; גלעד קלטר / לופו ברקוביץ' - טוקרקבלט; מיכאל ריבקין - רב-כוח.
ההצגה זכתה לשמונה מועמדויות לפרסי האקדמיה הישראלית לתיאטרון ב-2007, ביניהן לפרס הצגת השנה, אותו הפסידה להצגה אחרת של לוין, "הרטיטי את לבי". מיכאל קרמנקו זכה בפרס על עיצוב התפאורה ועל עיצוב התלבושות, ונטע שפיגלמן זכתה בפרס השחקנית המבטיחה על תפקידה כפופצ'ה חרופצ'ה.
ביקורות

מיכאל הנדלזלץ הביע אכזבה מההפקה המקורית של מחזה זה בהשוואה ליצירות קודמות של לוין באומרו: "לוין יודע, כמובן, ליצור תיאטרון מרהיב גם מחומרים מכוערים, והוא מיטיב להשתמש בתפאורת פנסי הרחוב שעיצבו רות דר וחיים תכלת. דווקא מיומנויות אלה מדגישות את החומרים הלא מרתקים שבהם עוסק המחזה. [...] אני מתעקש לטעון שיאקיש ופופצ'ה היה מהתלה צדדית, אטיוד בדרך למחזות שעוד יבואו."
בנוגע להעלאה המחודשת הנדלזלץ אמר: "קשה מאוד למצוא את הסגנון הנכון לעולם הגרוטסקי הזה של חנוך לוין (גם הוא לא תמיד הצליח). יבגני אריה, המעצב מיכאל קרמנקו והמוזיקאי אבי בנימין, חוגגים בגדול ומאוד מהנים בהשתטות של צבע וקרקסיות. מבין השחקנים רק ישראל דמידוב (למה אני לא מופתע?), בתפקיד הזונה פורצדס, מצליח להפיק - מתחת לקרקסיות - את הזעם, הכאב והאנושיות, של שחקניו המובהקים של לוין."
ההפקה המחודשת של גשר זכתה לביקורות חיוביות יותר ממבקרים אחרים - ביניהם צבי גורן מאתר "הבמה" שקרא להפקה "תעודת כבוד לתיאטרון גשר" - והיא ממשיכה לרוץ בתיאטרון.
הערות שוליים

↑  חנוך לוין, "יאקיש ופופצ'ה", מלאכת החיים ואחרים, הקיבוץ המאוחד, עמ' 76-7.
↑  יאקיש ופופצ'ה - אתר תיאטרון גשר.
↑  המועמדים בשנת 2007 - אתר פרס התיאטרון הישראלי.
↑  מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 128.
↑  מיכאל הנדלזלץ, עבודה טפשית, אבל נאמנה, באתר הארץ, 13 ביולי 2007.
↑  צבי גורן, "יאקיש ופופצ'ה – תעודת כבוד לגשר" - אתר הבמה, 17 בספטמבר 2007.
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
יורי באס

יורי באס (בהולנדית: Youri Baas; נולד ב-17 במרץ 2003 באוסטפורן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ניימכן מליגת העל ההולנדית בהשאלה מאייאקס.
קריירת מועדונים

באס גדל במחלקות הנוער של OVV אוסטפורן, אקסלסיור רוטרדם ואייאקס. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של אייאקס. ב-28 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשהחליף את דיילי בלינד בניצחון 0–2 על אוטרכט במסגרת המחזור הרביעי בליגת העל ההולנדית לעונת 2022/2023. ב-7 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–4 על גלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
יורולוט

יורו-לוט (EuroLOT) הייתה חברת תעופה פולנית שהפעילה טיסות שכר וטיסות ליעדים קרובים, מבסיסיה בוורשה, קרקוב וגדנסק.
יורו-לוט נוסדה ב-19 בדצמבר 1996, והחלה בפעילות ב-1 ביולי 1997. בתחילת דרכה הייתה יורו-לוט חברה בת של לוט פוליש איירליינס, אולם לוט מכרה את מרבית המניות שלה בחברה (62.1%) בשנת 2011 למדינה. בפברואר 2015 הודיעה לוט כי החברה תיסגר ב-1 באפריל 2015, כתוצאה מחוסר רווחיות. ב-31 במרץ 2015 החברה חדלה להתקיים, וצי מטוסיה הועבר ללוט.
צי המטוסים

| מטוס | בצי | בהזמנה | נוסעים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בומברדיה דאש 8 | 11 | 3 | 78 | קיימת אופציה לרכישת 6 מטוסים נוספים מדגם זה. הועברו ללוט לאחר פירוק החברה. |
| סה"כ | 14 | 3 |  |  |
הערות שוליים

↑  דרור מרום, ב-1 באפריל הקרוב יירד הלוט על יורו-לוט באתר "טרמינל", 9 בפברואר 2015
↑  מידע על צי יורולוט באתר planespotters.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 295631793   WorldCat (עם VIAF): 295631793
יורי באלוייבסקי

| --- | --- |

יורי באלוייבסקי
 לידה:  9 בינואר 1947 (בן 77) טרוסקביץ,מחוז לבוב ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  Saint Petersburg Combined-Arms Command High School 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  צבא הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1966–2008 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אבחזיה  East Prigorodny conflict 
 עיטורים
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מפקד בלגיון ההצטיינות  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מסדר הכוכב היוגוסלבי הגדול  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  מדליית השירות המצוין  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  לגיון ההצטיינות  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  graduate badge of a higher military school in the Soviet Union  מסדר ניקולאוס הקדוש עושה הנפלאות  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  Medal for Participant in Emergency Humanitarian Operations  Medal "Participant of the March-Shot Bosnia-Kosovo 12 June 1999"  מדליית הגבורה הצבאית  אביר בלגיון הכבוד  מדליה על הישגים צבאיים  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  Medal «For diligence in performing engineering tasks»  Order "For Merit to the Fatherland", 3rd class with Swords  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  Order "For Merit to the Fatherland", 4th class with Swords  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מסדר הכוכב של יוגוסלביה 
 תפקידים אזרחיים
 סגן מזכיר מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית
 
יורי ניקולאייביץ' באלוייבסקי (ברוסית: Ю́рий Никола́евич Балуе́вский;‏ נולד ב-9 בינואר 1947) הוא גנרל רוסי בדימוס, שכיהן כראש המטה הכללי הרוסי בין השנים 2004–2008.
ביוגרפיה

באלוייבסקי נולד ב-9 בינואר 1947 בעיר טרוסקביץ שבמחוז לבוב במשפחתו של קצין בצבא הקבע. מאוחר יותר עברה המשפחה לעיירה קירילוב שבמחוז וולוגדה. ב-1965 הוא סיים את לימודיו והחל לעבוד כמורה לציור וחינוך גופני בבית ספר תיכון בעיר. ב-1966 הוא התגייס לצבא האדום ולמד בבית ספר לקצינים בלנינגרד. ב-1970 הוא סיים את לימודיו ומונה למפקד מחלקה ביחידת שריון שהייתה חלק מהארמייה ה-28. במאי 1971 מונה למפקד פלוגה באותה היחידה. ב-1972–1974 שירת באגף המבצעים של מטה המחוז הצבאי הבלארוסי. ב-1974–1977 שירת במטה ארמיית המשמר ה-20, אשר הוצבה בגרמניה המזרחית. ב-1977 חזר לברית המועצות לצורך לימודים באקדמיה הצבאית במוסקבה. ב-1980 סיים את לימודיו והצב במחוז הצבאי לנינגרד.
ב-1982 החל באלוייבסקי לשרת במטה הכללי של הצבא האדום. הוא שירת במטה הכללי במשך עשור, ולאחר פירוק ברית המועצות המשיך לשרת במטה הכללי של הפדרציה הרוסית. ב-1993 הוא מונה לסגן מפקד הכוחות הרוסיים בעבר-הקווקז. במסגרת תפקיד זה, היה מופקד על הכוחות הרוסיים שהתערבו במלחמת אבחזיה, ועל דיכוי מרד האינגושים בצפון אוסטיה - אלניה. ביוני 1995 מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי. ב-19 ביולי 2004 הוא מונה לראש המטה הכללי הרוסי. ב-2005 מונה לחבר בדירקטוריון קונצרן אלמז-אנטיי.
בדצמבר 2006 חתם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על צו המאריך את כהונתו בשלוש שנים נוספות. עם זאת, ב-3 ביוני 2008 הוא התפטר ועזב את הצבא. הוא מונה לסגן מזכיר מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית על ידי הנשיא החדש דמיטרי מדבדב. ב-9 בינואר 2012 הוא פוטר מהתפקיד.
טיסה 301 של לאו איירליינס

| --- | --- |
ATR 72 של לאו איירליינס
ATR 72 של לאו איירליינס
 תאריך:  16 באוקטובר 2013
 מיקום:  נהר מקונג סמוך לכפר דון קו
 גורם:  בחקירה
 קואורדינטות:  15°11′8.84″N 105°42′39.87″E﻿ / ﻿15.1857889°N 105.7110750°E﻿ / 15.1857889; 105.7110750
 הרוגים:  49
 פצועים:  0 
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  ATR 72-600
 מספר זנב:  RDPL-34233
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי של ויינטיאן
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי של פקאסה
 מפעיל:  לאו איירליינס
 נוסעים:  44
 אנשי צוות:  5
  (למפת לאוס מוגדלת) ויינטיאן אטופו פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין מיקום ההתרסקות(למפת לאוס רגילה) ויינטיאן אטופו פקסן פקסה לואנג פרבאנג  סם נואה טאקק מואנג שי פונגסאלי סאינבולי סלבן קמבודיה תאילנד מיאנ. סין סין וייטנאם מפרץ טונקין מיקום ההתרסקות
 
טיסה 301 של לאו איירליינס (Lao Airlines Flight 301) הייתה טיסת נוסעים מקומית בלאוס, שהתרסקה ב-16 באוקטובר 2013 לנהר מקונג סמוך לכפר דון קו. בהתרסקות נהרגו 44 נוסעי המטוס וחמשת אנשי צוות. הטיסה בוצעה במטוס ATR 72-600, והיא יצאה מנמל התעופה של עיר הבירה ויינטיאן, בדרכה לפקאסה שבדרום המדינה.
הטיסה

המטוס בעל הרישום RDPL-34233, טס לראשונה ב-6 במרץ 2013, והוא נמסר לחברת התעופה ב-29 במרץ.
טיסה 301 המריאה מוויינטיאן בשעה 14:45 שעון מקומי, והתרסקה בסביבות השעה 16:00. מזג האוויר היה מעונן, בעקבות סופת הטייפון נארי שהשתוללה אותה שעה בווייטנאם הסמוכה.
תאונה זו היא הראשונה בה מעורב הדגם החדיש של ה-ATR 72, ה-ATR 72-600. תאונה זו היא הקטלנית ביותר שהתרחשה על אדמת לאוס, והקטלנית ביותר בחברת התעופה שנוסדה בשנת 1976.
הזרימה המהירה במקונג הקשתה על איסוף הנספים ושברי המטוס. עד 23 באוקטובר נאספו 44 גופות מתוך 49 הנספים. אחדים מהם נמצאו במרחק 19 ק"מ ממקום ההתרסקות.
חקירת התאונה

הרשויות בלאוס פתחו בחקירת התאונה. יצרנית המטוס ATR, יחד עם המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית של צרפת שלחו צוות של ארבע חוקרים על מנת לסייע בחקירה.
שרידי המטוס נמשו מהמקונג ב-22 באוקטובר, וכעבור ימים אחדים נמשו הקופסאות השחורות של המטוס.
לפי דו"ח חקירת התאונה, הגורם לה הוא כישלון של הטייסים לנחות בבטחה בתנאי מזג האוויר המשתנים, לאחר שנכשלו בניסיון הנחיתה הראשון.