stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלו, דולי! (מחזמר)
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

כאשר המאה ה-19 הופכת למאה ה-20, כל העיר ניו-יורק נרגשת עקב בואה של האלמנה דולי גאלגר לוי לעיר ("פנה אל דולי"). דולי מתפרנסת משידוך בין אנשים ולימודי צד, דבר המגדירה אותו כ"בחישה", הכוללים הדרכות ריקוד ושיעורי ריקוד ("אני שמה את היד"). ברגע זה, דולי מחפשת אחר אשה עבור הוראס ואנדרגלדר הזועף, חצי מיליונר מפורסם, אך הדבר נעשה ברור שדולי מתכוונת להינשא להוראס בעצמה. אמברוז קמפר, אמן צעיר, רוצה להינשא לאחייניתו היבבנית של הוראס, ארמנגרד, אך הוראס אינו מוכן לכך, בטענה שעבודתו של אמברוז לא תספיק למחייתה של ארמנגרד. אמברוז מבקש את עזרתה של דולי, והשניים יוצאים לכיוון יונקרס, במטרה לפגוש את הוראס, אשר גר שם ובעל חנות משלו.
הוראס מסביר לשני עובדיו, קורנליוס הקל וברנבי טאקר שעליו להינשא, כיוון ש-"אשה דרושה פה" לעשות את כל מטלות הבית. הוא מתכנן לנסוע יחד עם דולי אל העיר ניו-יורק כדי לצעוד במצעד הרחוב ה-14, ולהציע נישואין לאלמנה איירין מולוי, אשר מחזיקה בחנות כובעים באותה העיר. דולי מגיעה ליונקרס ומזכירה "בטעות" שייתכן שבעלה הראשון של איירין לא מת מנסיבות טבעיות, ומזכירה בנוסף שהיא מכירה יורשת, ארנסטינה גולד, אשר ייתכן ומעוניינת בהוראס. הוראס עוזב לניו-יורק ומפקיד את חנותו בידי קורנליוס וברנבי.
קורנליוס מחליט כי עליו ועל ברנבי לצאת מגבולות יונקרס. עליהם לצאת אל ניו-יורק, לאכול ארוחה טובה, לבזבז את כל כספם, לראות לוויתן ממולא במוזיאון, כמעט להיעצר ולנשק בחורה! השניים מפוצצים פחיות עגבניות כדי ליצור ריח חזק ואליבי מצוין לסגירת החנות. דולי מזכירה כי היא מכירה שתי בחורות בניו-יורק אשר מוטב להם לפנות אליהן: איירין מולוי והזבנית שלה, מיני פיי. היא אומרת לארמנגרד ואמברוז שהיא רושמת אותם לתחרות ריקודי הפולקה במסעדת "גני הרמוניה" בעיר ניו-יורק. קורנליוס, ברנבי, אמברוז, ארמנגרד ודולי לוקחים רכבת ועוזבים לעיר ניו-יורק ("לבשו בגדי שבת"), באחת מהסצנות הזכורות במחזמר, בו מופיעה רכבת בגודל מלא על הבמה.
איירין ומיני פותחות את חנות הכובעים באחר הצהריים. איירין רוצה בעל, אך אינה אוהבת את הוראס ואנדרגלדר. היא מצהירה כי תחבוש כובע מעוטר סרטים כדי להרשים גברים ("אני אלבש סרטים"). קורנליוס וברנבי מגיעים לחנות, ומעמידים פני עשירים. הוראס ודולי מגיעים אף הם לחנות, וקורנליוס וברנבי מתחבאים מהוראס. איירין אומרת בטעות כי היא מכירה את קורנליוס הקל, ודולי מספרת לה ולהוראס שחרף היות קורנליוס זבנו של הוראס בשעות היום, בשעות הליל הוא פלייבוי מניו-יורק; "נצר למשפחת הקל" כדבריה. מיני צורחת כאשר היא מגלה שקורנליוס מתחבא בארון. הוראס מתכוון לפתוח את הארון בעצמו, אך דולי, איירין ומיני מסיחות את דעתו בשיח על בטסי רוס, קרב גטיסברג וקרב אלמו ("תחי האימהות"). קורנליוס מתעטש, והוראס מתפרץ, בידיעה כי יש אנשים שמסתתרים בחנות, אך אין הוא יודע כי מדובר באנשיו.
דולי גורמת לקורנליוס וברנבי, המעמידים פני עשירים, לקחת את הנשים לסעודה במסעדת "גני הרמוניה", כפיצוי על השפלתן. היא מלמדת את קורנליוס וברנבי לרקוד, כיוון ששניהם אינם יודעים לרקוד ("אני רוקד"). לאחר מכן, קורנליוס, איירין, ברנבי ומיני רוקדים באושר. הם הולכים לצפות במצעד הגדול ברחוב ה-14 יחדיו. לבדה, דולי מחליטה להשאיר את בעלה המנוח והאהוב, אפרים, בעברה ומחליטה להמשיך בחייה, "לפני שעובר המצעד". היא מבקשת את רשותו של אפרים להינשא להוראס, מבקשת לסימן. דולי מוצאת את ואנדרגלדר הזועף, אשר פיספס את כל המצעד, ומשכנעת אותו לתת לה עוד הזדמנות למצוא לו שידוך. היא אומרת לו כי ארנסטינה גולד תהיה מתאימה עבורו, ומבקשת ממנו שיפגוש אותה ב-"גני הרמוניה" בערב.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

קורנליוס נחוש להתנשק לפני שהלילה ייגמר, אך ברנבי איננו בטוח כל כך. כשלשניהם אין די כסף לכרכרה, הם אומרים לבנות כי הליכה למסעדה תראה כי יש להם "אלגנטיות". במסעדת "גני הרמוניה", רודולף, ראש המלצרים, מכין את צוותו לשובה של דולי גאלגר לוי: שירות הבזק הרגיל שהם, כדבריו, צריך להיות כפול מהרגיל. הוראס מגיע ופוגש את בת זוגו לערב, אך מוצא אותה כבעלת אופי גועלי, ועוזב אותה, כפי שתכננה דולי.
קורנליוס, ברנבי ובנות זוגם מגיעים למסעדה, בלי לדעת שגם הוראס נוכח בה. איירין ומיני, מזמינות את הארוחות היקרות ביותר. קורנליוס וברנבי המתוסכלים מגלים כי בארנקם דולר וקצת לבזבוז. דולי שבה ביד רמה ל-"גני הרמוניה", ומברכת לשלום את כל אנשי הצוות ("הלו, דולי!").
היא יושבה בכיסא הפנוי בשולחנו של הוראס ואוכלת ארוחה גדולה ויקרה, באומרה להוראס המיואש שלא משנה מה הוא יגיד, אין היא תינשא לו. ברנבי והוראס קוראים למלצרים בו זמנית, ולאחר מכן כל אחד מהם מפיל ארנק ומרים את של השני. ברנבי שמח כי יש לו כסף לממון הארוחה, בעוד הוראס מוצא סכום כסף זעום. ברנבי וקורנליוס מבינים כי הארנק ודאי שייך להוראס. קורנליוס, איירין, ברנבי ומיני מנסים לצאת החוצה במהלך תחרות ריקודי הפולקה, אך הוראס מזהה אותם ומבחין בארמנגרד רוקדת עם אמברוז. כולם מסיימים בבית המשפט.
קורנליוס וברנבי מתוודים שאין להם כסף ומעולם לא ביקרו בניו-יורק. קורנליוס מצהיר שגם אם ייאלץ לשלם על כך לכל שארית חייו, לעולם לא יישכח את היום, כיוון שהכיר בו את איירין. קורנליוס, ברנבי ואמברוז מתוודים על אהבתם לבנות זוגם ("דרוש רק הרף עין") דולי משכנעת את השופט כי פשעם היחיד היה היותם מאוהבים. השופט מוצא את כולם חפים פשע ומזכה אותם מכל אשם, פרט להוראס אשר נמצא אשם ועליו לשלם על כל הנזקים. דולי מעלה שוב את עניין הנישואין, והוראס מצהיר כי לא היה נישא לה, גם אם הייתה האשה האחרונה עלי אדמות. דולי, בזעם, אומרת לו "ביי ביי, מותק", ואומרת לו שבזמן שיהיה משועמם ובודד, היא תחייה חיים טובים.
למחרת בבוקר, בחנותו של הוראס, קורנליוס איירין, ברנבי ומיני ואמברוז וארמנגרד קובעים מסלול חדש בחייהם. הוראס ואנדרגלדר מצהיר סוף סוף כי הוא זקוק לדולי בחייו, אך דולי איננה בטוחה בנישואיה אליו עד שבעלה המנוח שולח לה סימן. הוראס אומר לדולי שחייו יהיו אומללים בלעדיה, והיא בתגובה מבטיחה ש"כבר לא תלך יותר מכאן" ("הלו, דולי! (חזרה)").
דמויות

| שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- |
דולי גאלגר לוי: אלמנה באמצע חייה, אשר החליטה להתחיל את חייה מחדש. שדכנית, דוחפת את אפה לעניינים שאינם שלה, ואשה אוהבת אדם.
הוראס ואנדרגלדר: חצי מיליונר ידוע, אחד מלקוחותיה של דולי. אלמן, זעפן וקפדן.
קורנליוס האקל: זבן המועסק אצל ואנדרגלדר, ואחד מלקוחותיה של דולי. מחכה להזדמנות לבלות יום אחד בעיר ניו יורק. בחור אנרגטי ומחפש אחר הרפתקאות.
ברנבי טאקר: עוזרו של קורנליוס, בחור תמים, אנרגטי וחביב.
איירין מולוי: אלמנה יפה, חכמה וחובבת ריגושים בעלת חנות כובעים בניו יורק. דולי הועידה אותה להורגס ואנדרגלדר, אך לבסוף מצאה את קורנליוס כבחיר לבה.
מיני פיי: נערה צעירה אשר עובדת בחנות הכובעים של איירין. העוזרת של איירין, תמימה, בשלה וחביבה.
ארמנגרד: אחייניתו הצעירה של הוראס ואנדרגלדר. בוכה לרוב, ורוצה את עצמאותה ולהינשא לאמברוז.
אמברוז קמפר: אמן אשר רוצה להינשא לארמנגרד.
ארנסטינה גולד: בחורה בעלת מראה אקצנטרי הנעזרת בשירותי השידוך של דולי. בגרסה המקורית נקראת "ארנסטינה מאני".
רודולף רייזנוובר: הבעלים של מסעדת גני ההרמוניה.
המלצרים: קבוצת מלצרים במסעדת גני ההרמוניה.
השופט: שופט בבית המשפט. מתרגש מאוד מפרשיות אוהבים, עד לכדי דמעות.
דמויות ושחקנים

| הדמות | הפקת ברודוויי המקורית 1964 | סרט הקולנוע המוזיקלי 1969 | הפקת ברודוויי 1975 | הפקת ברודוויי 1978 | הפקת ברודוויי 1995 | הפקת ברודוויי 2017 | הפקת ישראל המקורית אוקטובר 1968 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דולי גאלגר לוי | קרול צ'אנינג | ברברה סטרייסנד | פרל ביילי | קרול צ'אנינג | קרול צ'אנינג | בט מידלר | חנה מרון (מחליפה: רבקה מיכאלי) |
| הוראס ואנדרגלדר | דייוויד ברנס | וולטר מתאו | קאב קולווי | אדי בראקן | ג'יי גרנר | דייוויד הייד פירס | שרגא פרידמן (מחליף: רולף ברין) |
| קורנליוס האקל | צ'ארלס נלסון ריילי | מייקל קרופורד | טרנס עמנואל | לי רוי ראמס | מיכאל דבריאס | גווין קריל | גדי יגיל (מחליף: צדוק חיליק) |
| ברנבי טאקר | ג'רי דודג' | דני לוקין | גרנולדו פרייזר | רוברט לידיארד | קורי אינגליש | טיילור טרנש | מוצי אביב (מחליף: משה הרמן) |
| איירין מולוי | איילין ברנן | מריאן מקאנדרו | מרי לואיז | פלורנס לאסיי | פלורנס לאסיי | קייט בולדווין | שרה אמן |
| מיני פיי | סונדרה לי | אי. ג'יי פיקר | צ'יפ פילדס | אלכסנדרה קוריי | לורי אן מהאל | ביני פלדשטיין | ציפי שביט (מחליפה: אביבה בנו) |
| אמברוז קמפר | איגורס גבון | טומי טיון | הווארד פורטר | מייקל ק. ברוקר | ג׳יימס דראה | וויל ברטון | משה הרמן |
| ארמנגרד | אליס פלייטן | ג'ויס איימס | קרן הובארד | פלורנס לאסיי | קריסטין דה-ויטו | מלאני מור | אביבה בנו |
| ארנסטינה גולד (ארנסטינה סימפל בסרט מ-1969) | מרי ג'ו קטלט | ג'ויס איימס | בסי רות סקוט | פי. ג'יי נלסון | מוניקה מ. וומיט | ג'ניפר סימארד | נורית כהן |
שירי המחזמר

השירים מוצגים לפי הפסקול העברי של המחזמר שיצא בשנת 1969 תחת חברת CBS.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Prologue (פתיחה)  |   |
| 2. | Call on Dolly / I Put My Hand In (פנה אל דולי / אני שמה את היד)  |   |
| 3. | It Takes a Woman (אשה דרושה פה)  |   |
| 4. | Put on Your Sunday Clothes (לבשו בגדי שבת)  |   |
| 5. | Ribbons Down My Back (אני אלבש סרטים)  |   |
| 6. | Motherhood (תחי האימהות)  |   |
| 7. | Dancing (אני רוקד)  |   |
| 8. | Before the Parade Passes By (לפני שעובר המצעד)  |   |
| 9. | Elegance (אלגנטיות)  |   |
| 10. | Hello, Dolly! (הלו דולי)  |   |
| 11. | It Only Takes a Moment (דרוש רק הרף עין)  |   |
| 12. | So Long Dearie (ביי ביי מותק)  |   |
| 13. | Finale (פינאלה - סיום)  |   |
שירי המחזמר > חלוקת השירים במחזמר ומבצעיהם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | מערכה ראשונה; פתיחה – תזמורת  "פנה אל דולי" – הלהקה  "אני שמה את היד" – דולי  "אשה דרושה פה" – הוראס, קורנליוס, ברנבי ולהקת גברים  "אשה דרושה פה (חזרה)" – הוראס  "World, Take Me Back" – דולי  "לבשו בגדי שבת" – קורנליוס, ברנבי, דולי, אמברוס, ארמנגרד, והלהקה  "אני אלבש סרטים" – איירין  "אני אלבש סרטים (חזרה)" – איירין  "תחי האימהות" – דולי, איירין, מיני פיי והוראס  "אני רוקד" – דולי, קורנליוס, ברנבי, איירין, מיני פיי והרקדנים  "Love, Look In My Window" – דולי  "לפני שעובר המצעד" – דולי והלהקה  "סיום מערכה ראשונה: לפני שעובר המצעד" – דולי  |  מערכה שנייה; כניסה – תזמורת  "Penny in My Pocket" – ואנדרגלדר  "אלגנטיות" – קורנליוס, ברנבי, איירין ומיני פיי  "ריקוד המלצרים" – רודולף והמלצרים  "הלו, דולי!" – דולי, רודולף, מלצרים וטבחים  "ריקוד המלצרים (חזרה)" – רודולף והמלצרים  "תחרות הפולקה" – אמברוס, ארמנגרד, איירין, קורנליוס, מיני פיי, ברנבי והמתמודדים  "דרוש רק הרף עין" – קורנליוס ואיירין, אסירים ושוטרים  "ביי ביי מותק" – דולי  "הלו, דולי!" – דולי וואנדרגלדר  "סוף מערכה 2: הלו, דולי! / אני רוקד / דרוש רק הרף עין / לבשו בגדי שבת / הלו, דולי!" – הלהקה |
השיר "אלגנטיות", חרף היותו עם קרדיט להרמן, נכתב בידי בוב מריל למופע "נערה חדשה בעיר" משנת 1957, אך נמחק במהלך ההפקה המקורית.
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית

המחזמר, שבויים בידי גאוור צ’אמפיון והופק בידי דייוויד מאריק, החל להופיע ב-16 בינואר 1964, בתיאטרון סנט ג’יימס והסיבוב הסתיים ב-27 בדצמבר 1970, לאחר 2,844 הופעות. קרול צ'אנינג כיכבה כדולי, עם דייוויד ברנס לצידה בתפקיד הוראס, צ’ארלס נלסון ריילי בתפקיד קורנליוס, איילין ברנן בתפקיד איירין, ג’רי דודג’ בתפקיד ברנבי, סונדרה לי בתפקיד מיני פיי, אליס פלייטן בתפקיד ארמנגרד ואיגור גאבון בתפקיד אמברוס. אף על פי שהסרט עמד בתחרות מול המחזמר "מצחיקונת" בכיכובה של ברברה סטרייסנד, "הלו, דולי!" זכה באותה שנה בפרס הטוני ב-10 קטגוריות שונות (מתוך 11 מועמדויות)
והסרט חלק שיא עם המחזמר "דרום פסיפיק" שיא שנשאר יציב למשך 37 שנים, עד אשר עלה המחזמר "המפיקים" שזכה ב-12 פרסי טוני בשנת 2001.
לאחר שצ'אנינג עזבה את ההפקה, מריק העסיק מספר שחקנית, ביניהן ג'ינג'ר רוג'רס, שהחלה להופיע ב-9 באוגוסט 1965; מרתה ריי מ-27 בפברואר 1967; בטי גרבל, מ-12 ביוני 1967 עד 5 בנובמבר 1967; פרל ביילי (במופע שכולו אנשים בעלי עור כהה) החל מ-12 בנובמבר 1967; את'ל מרמן (לאחר שתחילה סירבה לקבלת התפקיד) החל מ-28 במרס, 1970.
שני שירים שנגנזו בהפקה המקורית – "World, Take Me Back" ו-"Love, Look in My Window" – שוחזרו להופעות של מרמן. תלמה קרפנטר גילמה את דולי במקביל להופעותיה של פרל ביילי, יותר ממאה פעמים, שברגע השיא שחקה שבעה שבועות רצופים. ביבי אוסטרוולד הייתה מחליפתה של דולי בהרצה המקורית בברודוויי, לכלל השחקניות, כולל פרל ביילי, פרט לכך שהייתה בלונדינית כחולת עיניים. ביילי זכה בפרס טוני מיוחד בשנת 1968.
המחזמר זכה לתשבחות מן המבקרים, במיוחד על "משחקה של קרול צ'אנינג ועבור גאוור צ’מפיון." ההפקה המקורית הפכה למחזמר שרץ הכי הרבה זמן (והמופע השלישי שרץ הכי הרבה זמן) בהיסטוריה של ברודוויי לאותו הזמן, בעודו עוקף את גבירתי הנאווה, והחזיק בשיא עד שעקף אותו כנר על הגג. ההפקה בברודוויי של הלו, דולי! הניבה רווחים של 27 מיליון דולר. הלו, דולי! ו-כנר על הגג המשיכו להחזיק בתואר זה למשך עשור עד אשר עקף אותם המחזמר גריז.
את דולי גילמו שחקניות נוספות, ביניהן;
דורותי לאמור, אווה אדרן, אן סאות'רן, מישל לי, אדי אדמס ואיוונה דה קארלו במהלך סיבוב ההופעות ברחבי ארצות הברית. בטי וויט גילמה את גולי בקיץ 1970. מולי פיקון גילמה את דולי בהפקה של 1971 בבוורלי, מסצ’וסטס. לייני קאזאן כיכבה בהפקה של אטלנטיק סיטי. טובה פלדשוח ובטסי פאלמר שיחקו בהפקה של ניו ג’רסי. מרילין מאי כיכבה גם כן במספר הפקות בארצות הברית. בגרסה העברית, ניסו למצוא לחנה מרון מחליפה, ביניהן נשקלה ליא קניג, אך לבסוף גיורא גודיק החליט כי לא קיים תחליף לחנה מרון.
הפקות > המחזמר בישראל

בין השנים 1968–1970 הועלה המחזמר בהצלחה רבה בתיאטרון גיורא גודיק, בכיכובם של חנה מרון, שרגא פרידמן, ציפי שביט, גדי יגיל, מוצי אביב, שרה אמן ואביבה בנו.
בהפקה העברית השתתפו בנוסף:
שחקנים:שלמה חרמון בתפקיד רודולף, אבישי כפרי בתפקיד סטנלי וחיים פורמן בתפקיד השופט.
רקדנים: יוני אועמי, רודה אנטמן, הלל ארני, נטע בלומנטל, תמר בליזובסקי, נעמי בן דוד, אפי זמיר, טוביה טישלר, דוד יחיאל, אבישי כפרי, רינה מאיר, משה מושיוף, יוסף מימון, יעקב ממן, אבנר נאור, אברהם סיאני, עמנואלה סמואל, ישראל (יעקובי) עואמי, עמנואל פנטול, אריה פליישר, מרים פסקלסקי ופמלה שרני.
זמרים: אסתר אלקיים, עליזה בחבוט, קורינה בארט, חנה בנימיני, יעקב דואניס, צדוק חיליק, שלמה רוזן, שלמה שדה, ויקטור שוורץ ואסתר שוימר.
תזמורת: יצחק אלמוג, יוסף בורלא, מאיר ברנדסדורפר, מיקל גולד, יובל וולף, רודולף וישנוביץ, יגאל חרד, גדעון טפליץ, אלכסנדר לוסטיג, חיים מהרשק, אברהם מרקוביץ, מרסל פודבן, צבי פופקו, משה פרידרבאום, ברונו קרפן ואברהם שומרוני.
ביאורים

1 2  שיר שנמחק בהפקה המקורית והישראלית. נוסף בהצטרפותה של אתל מרמן להפקה.
↑  השיר של הוראס ואנדרגלדר "Penny in My Pocket", נמחק בהרצה המקורית בברודוויי ולא נכלל בהפקה הישראלית. שוחזר להפקה משנת 2017.
↑  שיר שהחליף את "Come and Be My Butterfly" במהלך ההרצה השנייה בברודוויי.
↑  בחלק מההצגות של ההפקה העברית מ-1968 הושמט הקטע של "דרוש רק הרף עין" במחרוזת.
הסיטי של מלבורן

רובע הסיטי של מלבורן (City of Melbourne) הוא רשות מקומית במרכז מטרופולין מלבורן במדינת ויקטוריה באוסטרליה. שטחו 36 קילומטרים רבועים, אוכלוסייתו 135,959 נפשות (על פי המפקד של 2016) והוא כולל 15 פרוורים, בכללם קרלטון (Carlton), קנזינגטון (Kensington), מזרח מלבורן (East Melbourne), מערב מלבורן (West Melbourne), צפון מלבורן (North Melbourne) ודוקלנדס (Docklands).
ראש העירייה מאז 2008 ועד פברואר 2018 היה רוברט דויל. משרדי מועצת העיר ממוקמים בבניין עיריית מלבורן.
היסטוריה

מלבורן נוסדה בשנת 1835, במהלך שלטונו של מלך בריטניה, ויליאם הרביעי.
שלא כמו ערי בירה אוסטרליות אחרות, מלבורן לא נוסדה תחת חסות רשמית אלא על ידי מתיישבים מטסמניה.
בתחילה מלבורן תפקדה ונוהלה כיישוב תחת מושבת ניו סאות' ויילס. עם גדילת המושבה צמחה הדרישה לעצמאות גדולה יותר לענייניהם. ב-12 באוגוסט 1842 מלבורן הוגדרה כ"עיירה" (town) וחמש שנים מאוחר יותר – ב-25 ביוני 1847 – הועלתה למעמד של עיר (וב-3 באוגוסט 1849 בחקיקה).
ב-1851 הופרדה מושבת ויקטוריה מניו סאות' ויילס ומלבורן הפכה לבירת המושבה.
הערות שוליים

↑  ראו: Australian Bureau of Statistics, 2016 Census QuickStats, Melbourne (C). האוכלוסייה כמעט והכפילה את עצמה במהלך העשור – ב-2006 היא מנתה 71,380 תושבים.
↑  ראו: היסטוריית הסיטי של מלבורן, באתר הרשמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0644 9060  LCCN: n85044259  VIAF: 124831077   WorldCat (עם VIAF): 124831077
הסיטי קולג' של ניו יורק

| --- | --- |


מבנה שפארד הול של סיטי קולג', 2010
 מוסד להשכלה גבוהה
 מוטו:  Respice, Adspice, Prospice (הבט אחור, הבט אל, הבט קדימה)
 תקופת הפעילות:  1847–הווה (כ־177 שנים)
 מייסדים:  טאונסנד האריס 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  וינסנט בודריאו (Vincent Boudreau)
 צוות:  401
 סגל:  508
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  15,889
 סטודנטים לתואר ראשון:  12,541
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  3,282
 מיקום
 מיקום:  ניו יורק, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°49′10″N 73°57′00″W﻿ / ﻿40.8194°N 73.9500°W﻿ / 40.8194; -73.9500
 www1.ccny.cuny.edu
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהסיטי קולג' של ניו יורק(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהסיטי קולג' של ניו יורק
 
המכללה העירונית של אוניברסיטת העיר ניו יורק (באנגלית: The City College of the City University of New York, המוכרת יותר בשמות הסיטי קולג' של ניו יורק, סיטי קולג' או CCNY) היא אוניברסיטה המשתייכת לרשת האוניברסיטאות והמכללות אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), והיא הוותיקה ביותר מבין 25 המוסדות האקדמיים של האוניברסיטה. הקמפוס של סיטי קולג' משתרע בצפון מנהטן על פני יותר מ-140 דונם לאורך שדרת קונבנט, מרחוב 130 עד רחוב 141, וניצב על גבעה המשקיפה על שכונת הארלם. הקמפוס הנאו-גותי תוכנן ברובו בידי ג'ורג' בראון פוסט.
היסטוריה

סיטי קולג' נוסדה ב-1847 והייתה המוסד הציבורי האקדמי החופשי הראשון בארצות הברית. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 למדו בה דורות רבים של סטודנטים ממעמד הפועלים, כולל יהודים רבים (האינטלקטואלים של ניו יורק), מאחר שלא יכלו להתקבל או להרשות לעצמם ללמוד באוניברסיטאות הפרטיות. בשל כך כונה הסיטי קולג' "ההרווארד של הפרולטריון", "הרווארד לעניים" ו"הרווארד על ההדסון". גם כיום סיטי קולג' נושא בתואר של האוניברסיטה הציבורית עם מספר הבוגרים הגדול ביותר שזכו בפרס נובל בארצות הברית (עשרה זוכים, תשעה מתוכם יהודים): ג'וליוס אקסלרוד, קנת' ארו, ישראל אומן, הרברט האופטמן, רוברט הופסטדטר, ג'רום קרל, ארתור קורנברג, לאון לדרמן, ארנו פנזיאס וג'ון אוקיף. שני חתני פרס נובל אחרים שלמדו אך לא סיימו את לימודיהם במוסד הם הנרי קיסינג'ר וג'וליאן שווינגר. בוגרים אחרים שהצטיינו הם הרמן הולרית', ממציא כרטיס הניקוב, יונה סאלק, מפתח החיסון לשיתוק ילדים, בוב קאהן, מאבות האינטרנט, מפתח פרוטוקול התקשורת TCP וחתן פרס טיורינג והמתמטיקאים אמיל פוסט ומרטין דייוויס.
בוגרים ידועים אחרים כוללים את הפוליטיקאים קולין פאוול ואד קוץ', הסופרים מריו פוזו, ברנרד מלמוד והנרי רות', והשחקנים אדוארד ג'י רובינסון, אלי וולך, זירו מוסטל סם ורטולומאוס וג'אד הירש. איש עסקים שהחל את לימודיו אך לא סיימם הוא שלדון אדלסון.
דמויות הטלוויזיה הפיקטיביות דון דרייפר ממד מן וטובי זיגלר מהבית הלבן (וכך גם השחקן ששיחק אותו - ריצרד שיף) למדו במכללה.
האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות הערים הגדולות (GCU).
הערות שוליים

↑  Leaders Criticize City College’s Likely Choice for Next President
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259599605171  ISNI: 0000 0001 2264 7145  LCCN: n80131983  MusicBrainz: 795ffe48-e06a-4370-ae69-0f14df89b4ae  NKC: ko2008481062  SNAC: w6x96dcg  VIAF: 172376810   WorldCat (עם VIAF): 172376810 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפסנתר

ערך זה עוסק בסרט הקולנוע. אם התכוונתם לכלי הנגינה, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'יין קמפיון 
 הופק בידי:  ג'יין קמפיון
 תסריט:  ג'יין קמפיון 
 עריכה:  ורוניקה ג'אנט
 שחקנים ראשיים:  הולי האנטר הארווי קייטל אנה פקווין סם ניל
 מוזיקה:  מייקל ניימן 
 צילום:  סטיוארט דריבור 
 מדינה:  ניו זילנד אוסטרליה צרפת
 חברת הפקה:  Jan Chapman Productions, Ciby 2000, Australian Film Commission 
 חברה מפיצה:  Ciby 2000
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  אוסטרליה 5 באוגוסט 1993
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית מאורית שפת סימנים
 סוגה:  סרט דרמה, מלודרמה 
 תקציב:  7 מיליון דולר
 הכנסות:  40,157,856 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   piano
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפסנתר (באנגלית: The Piano) הוא סרט דרמה אוסטרלי משנת 1993 בבימויה של ג'יין קמפיון, אודות אדה מקגרת (הולי האנטר), פסנתרנית אילמת, שנאלצת להתחתן עם אליסטר סטיוארט (סם ניל). בסרט גם משחקים הארווי קייטל ואנה פקווין. הסרט זכה לביקורות מהללות והיה מועמד לשמונה פרסי אוסקר שמביניהם הוא זכה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור משחקה של האנטר, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור משחקה של פקווין ופרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור קמפיון. נכון ל-2011, פקווין שהייתה אז בת ה-11 היא זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הצעירה ביותר אחרי טייטום אוניל שזכתה ב-1974, בגיל עשר. בנוסף, קמפיון הייתה אחת מארבע הנשים היחידות שהיו מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
הסרט עלה לאקרנים באוקטובר 1993 בארצות הברית בתפוצה מוגבלת וברחבי הממלכה המאוחדת.
עלילה

אדה מקגרת (הולי האנטר), פסנתרנית אילמת מסקוטלנד, נמכרת על ידי אביה לאיש עסקים ניו זילנדי, אליסטר סטיוארט (סם ניל). היא מפליגה לשם ביחד עם בתה, פלורה (אנה פקווין). אדה לא דיברה מאז שהייתה צעירה והיא מתקשרת עם העולם באמצעות שפת הסימנים והפסנתר שלה שעליו היא מנגנת שעות בכל יום. פלורה לומדת שהיא בתו של מורה שאדה חשבה שהוא יכול לקרוא את מחשבותיה אך הוא עזב אותה.
כשאדה ופלורה מגיעות לניו זילנד, הן נאלצות לנטוש את הפסנתר על החוף כיוון שאין מספיק אנשים שיוכלו לסחוב אותו למקום מגוריו של אליסטור. אדה פונה לחברו של אליסטר, ג'ורג' ביינס (הרווי קייטל), שייקח אותה לחוף. למרות חוסר רצונו הראשוני, ג'ורג' לוקח את אדה לחוף. לאחר שהם חוזרים, ג'ורג' מציע לאליסטר שאם הוא יקבל שיעורי נגינה מאדה, אליסטר יוכל לקבל קרקע שהוא רוצה. במהלך שיעורי הנגינה, מתפתח רומן בין ג'ורג' לאדה.
לבסוף, אליסטר מגלה אודות הרומן והוא מרחיק את אדה מג'ורג', אך אדה שולחת מכתב אהבה לג'ורג' שמגיע בסוף לאליסטר. בתגובה כורת אליסטר את אצבע האמה של אדה. לבסוף, אליסטר מגרש את אדה, ג'ורג' ופלורה. השלושה עוברים לנלסון שם אדה מלמדת נגינה בפסנתר עם אצבע מלאכותית, ולוקחת שיעורי דיבור כדי ללמוד איך לדבר.
צוות שחקנים

הולי האנטר - אדה מקגרת
הרווי קייטל - ג'ורג' ביינס
סם ניל - אליסטר סטיוארט
אנה פקווין - פלורה מקגרת
קרי ווקר - מארג'
ז'נבייב למון - נאסי
טאנג'י בייקר - אירה
פרסים ומועמדויות > זכייה

פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנה פקווין)
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס דקל הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן
פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (הולי האנטר)
פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (ג'אנט פאטרסון)
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר (אנדרו מקאלפיין)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (הולי האנטר)
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (סטיוארט דרייבורג)
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (ג'אנט פאטרסון)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (ורוניקה ג'אנט)
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לצילום הטוב ביותר (סטיוארט דרייבורג)
פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס באפט"א לעריכה הטובה ביותר (ורוניקה ג'אנט)
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס באפט"א לפסקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (ג'יין קמפיון)
פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (מייקל ניימן)
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר (ג'יין קמפיון)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (אנה פקווין)
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
הפסלים המדברים של רומא

הפסל Pasquino, הפסל המדבר הראשון של רומא
הפסלים המדברים של רומא היוו צורת ביטוי פוליטית אנונימית ברומא. ביקורות בצורת שירים או שנינויות פורסמו על פסלים ידועים ברומא, כמופע מוקדם של לוח מודעות. צורת הביטוי הזו התחילה כפי הנראה במאה ה-16 והיא נמשכת עד ימינו.
רשימת הפסלים

Pasquino
Marforio
Madama Lucrezia
Abbot Luigi
Il Babuino
Il Facchino
היסטוריה

הפסל המדבר הראשון היה זה של פסקינו, פיסת פסל פגומה על פיאצה קטנה. הפסל ייצג את המלך המיתולוגי של ספרטה, מנלאוס, בעלה של הלנה מטרויה, ודמות מרכזית באיליאדה, המחזיק בגופת פטרוקלוס. בשנת 1501, נמצא הפסל במהלך סלילת כבישים והוצב בפיאצה; זמן קצר לאחר מכן החלו להתפרסם בו שירים קטנים או מכתמים ביקורתיים על הרשויות.
האגדה מספרת שהפסל נקרא לכבוד תושב מקומי בשם פסקינו. חייט במקצועו (בגרסאות מסוימות של הסיפור הוא ספר או מנהל בית ספר), הקריירה של האיש הזה לקחה אותו לוותיקן, שם הוא למד רכילות מאחורי הקלעים. את הרכילות הזו הוא היה מפיץ עם פרשנות משלו לחבריו ושכניו.
עם מותו, נקרא הפסל לכבודו, ואנשים החלו לפרסם פרשנויות משלהם על הפסל. נראה שהפסל היה מוסד מקומי מכובד. חיפשו אותו לאל פגאני בחג מרקו הקדוש.
הפסלים הפכו במהרה למקום פרסום מרכזי של ביקורת על מנהיגי ממשלה ודת. הפסל פאסקינו התפרסם עד כדי כך ששמו הוסב למילה באנגלית, Pasquinade, שפירושה מחאה סאטירית בשירה.
מספר אפיפיורים, שלעיתים קרובות "חטפו" ביקורת מצד הפסלים, ביקשו להגביל את פרסום הביקורות על פסקינו. אדריאנוס השישי תכנן לזרוק את הפסל לנהר הטיבר, ונרתע רק כשנאמר לו שכמו צפרדע, הפסל רק יקרקר חזק יותר במים.
אגדה אחרת טוענת שהוצע פרס לכותבים האנונימיים אם ייחשפו. אדם אחד נענה לכך וידיו נכרתו. בסופו של דבר, השלטונות הסתפקו בהצבת שומרים ליד הפסל כדי למנוע פרסום של ביקורות נוספות. כתוצאה מכך פנה הציבור לפסלים אחרים, שהצטרפו לפסקינו כפסלים מדברים.
הפסלים האחרים הללו כללו את מרפוריו, ששימש לעיתים לפרסום תגובות למה שפורסם על Pasquino, ויצר הד חוזר בין שני הפסלים.
גלריה

"פשקווילים" מודרניים מודבקים לבסיס של פאסקינו
אבטה לואיג'י,פיאצה וידוני
מאדמה לוקרציה,פיאצה סן מרקו
איל באבוינו, פונטנה דל באבוינו,Sant'Atanasio dei Greci
פונטנה דל פאצ'ינו, ויה לאטה