stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרג' לנדסמן
קורות חיים

נולד בווינה להורים מתבוללים ולאחר השואה עבר לאיטליה. בשנת 1951 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת רומא וקבל תואר מהנדס.
ב-1952 החל לעבור בחברת מיקרולמבדה ועסק בפיתוח המכ"מים הראשונים שפיתחו האיטלקים לאחר מלחמת העולם השנייה - SGB ו-TPSID. לאחר מספר שנים הפך להיות מנהל מחלקת המחקר ופיתוח בחברה.
בשנת 1959 עבר לעבוד בחברת SISPRE ובשנת 1961 היגר לצרפת והתקבל לעבודה בחברת CSF (תומפסון) כאחד ממנהלי ההנדסה של החברה.
בתפקיד זה עסק בין היתר בפיתוח מכ"ם סירנו עבור מטוס המיראז' 3.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים חל מהפך בנפשו של לנדסמן - הוא התחבר ליהדותו וחש הזדהות עמוקה עם העם היהודי ומדינת ישראל הנלחמת על חייה. כשנה לאחר המלחמה, ב-1968, עלה לישראל והחל מיד לעבוד בחברת אלתא. בעבודתו זו התגלה כמומחה בינלאומי בתורת המכ"ם, ותרם תרומה מכרעת להתפתחות הטכנולוגית בתחום המכ"ם בחברה ובמדינת ישראל.
למרות הצלחתו, הוא התקשה להסתגל לבירוקרטיה ולעבודת מטה קפדנית במפעל גדול, ובשנת 1973 פרש להקים חברה משלו - חברת מא"ל (מעבדה אלקטרונית לנדסמן). 
מאוחר יותר הוא הקים שתי חברות נוספות - אסטרס ואלפין. 
בנובמבר 1982 העביר את חברת מא"ל לחברת אלתא.
במשך כ-20 שנה (עד שנת 1993) המציא מספר רב של המצאות בתחום המכ"ם והלוחמה האלקטרונית, שחלק מהן עדיין מסווגות. במהלך השנים זכה בפרס ביטחון ישראל (1974), פרס חיל האוויר (1982), בציון לשבח של פרס ביטחון ישראל (בשנת 1984) ובפרס ראש מפא"ת לחשיבה יוצרת (בשנת 1994).
פרויקטים רבים שבשימוש מערכת הביטחון כיום, החלו ברעיונות ובפיתוחים של לנדסמן. הוא תרם תרומה מכרעת לביטחון ישראל בתחום המכ"מים הימיים (על ספינות הטילים), המכ"מים המוטסים (במטוס הכפיר ובפרויקט הלביא), מכ"מי בקרת אש, מערכות התרעה למטוסים מפני טילים (מהם צמחה מערכת ה-Flight Guard), מכ"מי סריקה אלקטרונית (Phased Array) המהווים חלק מגוף המטוס (בשימוש במטוסי הפלקון), הגנה אקטיבית על רכב קרבי (באמצעות מכ"ם), פיתוח ראשוני של מכ"ם אסטרטגי לגילוי והתרעה מפני טילים בליסטיים ארוכי טווח (שהיווה מאוחר יותר השראה למכ"ם אורן ירוק) ופיתוחים רבים נוספים.
מעבר לתרומתו הטכנית מבצעית, תרם לנדסמן תרומה חשובה בטיפוח דור המשך של מהנדסים ומדענים צעירים שממשיכים כיום את דרכו ורעיונותיו.
לנדסמן התחתן עם לינה פיסטויה (רחל בן ארצי) בשנת 1957, והיה אב לשלושה ילדים, סב לשבעה נכדים.
בומברדייה דאש 8

| --- | --- |
דאש 8 Q400 בשירות Flybe
דאש 8 Q400 בשירות Flybe
 מאפיינים כלליים
 סוג:  מטוס נוסעים צר-גוף
 ארץ ייצור:  קנדה קנדה
 יצרן:  בומברדיה איירוספייס
 טיסת בכורה:  20 ביוני 1983
 תקופת שירות:  1984–הווה (כ־40 שנה)
 יחידות שיוצרו:  1,104 (נכון לאפריל 2013)
 משתמש ראשי:   אייר קנדה ג'אז  יונייטד אקספרס  Flybe  הורייזון אייר 
 מחיר:   Q100 - ‏12.5 מיליון דולרים  Q200 - ‏13 מיליון דולרים  Q300 - ‏17 מיליון דולרים  Q400 - ‏27 מיליון דולרים 
בומברדיה דאש 8 או סדרה Q, או הדאש, (באנגלית: Bombardier Dash 8), לשעבר דה הבילנד קנדה דאש 8, הוא מטוס נוסעים צר-גוף לטווחים קצרים, המיוצר על ידי בומברדיה איירוספייס.
המטוס פותח על ידי דה הבילנד קנדה, בשנת 1984. הדאש 8 הוא דגם מתקדם של הדאש 7, המסוגל להמריא ולנחות במסלולים קצרים במיוחד. למטוס זה ארבע סדרות: סדרה 100 עם קיבולת של 39 נוסעים, סדרה 200 עם מנועים חזקים יותר, סדרה 300 שהוארכה לקיבולת של 50 נוסעים, וסדרה 400 שהוארכה לקיבולת של 78 נוסעים.
בשנת 1997 החלו בייצור דגמים בהם הופחת משמעותית הרעש בתא הנוסעים, דגמים אלו מתחילים באות Q.
ייצור סדרה 100 נפסק בשנת 2005, ושל סדרות 200 ו-300 בשנת 2009.
עיצוב ופיתוח

תאי טייס
קוקפיט של דאש Q400 NextGen
קוקפיט של דאש 300
בתחילת שנות השבעים, השקיעה דה הבילנד כספים רבים בפרויקט הדאש 7 שלה. במטוס זה התמקדו ביכולת להמראה ממסלולים קצרים במיוחד (STOL), והפחתה משמעותית בכמות הרעש, זאת באמצעות ארבעה מנועים בעלי מדחפים גדולים. בדה הבילנד האמינו כי למטוס יהיה ביקוש גבוה בחברות האזוריות, כיוון והוא מתאים לשדות תעופה של ערים קטנות. עם זאת רק מספר חברות תעופה רכשו את המטוס, מאחר שעלויות התפעול של מטוס בעל ארבעה מנועים היו גבוהות.
בשנת 1980 החלה דה הבילנד להתאים את הדאש 7 לשני מנועים. פראט אנד ויטני קנדה פיתחו עבור דה הבילנד את סדרת מנועי PW100, להם עוצמה הכפולה ממנועי ה-PT6 שהיו בדאש 7.
לאחר כ-3,800 שעות בדיקה במשך שנתיים על חמישה מנועים מדגם זה, אושרו באפריל 1983 המנועים החדשים לשימוש.
מאפיינים בולטים לדאש 8 הם: זנב T גבוה יחסית לגובה הכנף, שנועד למנוע  סליפסטרים, מנוע מאורך היעיל יותר מבחינה אווירודינומית, כן הנסע מתקפל אחורה, ואף המטוס מחודד.
טיסת הבכורה של המטוס התקיימה ב-20 ביוני 1983, והוא נכנס לשירות בשנת 1984 בחברת התעופה הקנדית NorOntair. חברת התעופה האזורית האמריקאית פיימונטה איירליינס הייתה החברה הזרה הראשונה שרכשה את המטוס.
מהירות השיוט של הדאש 8 גבוהה יותר מזו של הדאש 7. המטוס זול יותר לתפעול ולתחזוקה, בעיקר עקב היותו בעל שני מנועים. הדאש 8 רועש יותר מדאש 7, והוא אינו מסוגל לפעול ממסלולים קצרים במיוחד כיתר דגמי הדאש.
עיצוב ופיתוח > Q400X

בשנת 2007 הודיעה בומברדיה על כוונתה לפתח גרסה מאורכת יותר למטוס, הגרסה שתקרא Q400X, תוכל להכיל כ-90 נוסעים בתצורת מחלקה אחת. בתגובה להכרזה זו, הודיעה המתחרה האיטלקית-צרפתית ATR, על כוונתה להגדיל את תכולת המושבים במטוסיה.
בחודש יוני 2009, הודיע נשיא בומברדיה איירוספייס, כי ה-Q400X יהיה אחד מהמטוסים העתידיים שלה, וכי הוא יכנס לשירות בשנים 2013-2014.
ביולי 2010 הודיעה בומברדיה, כי היא עדיין בוחנת את סיכויי ההצלחה של המטוס המחודש. אולם תוכניתה להשיק את המטוס ב-2013, נדחתה לפחות בעוד שלוש שנים.
באוקטובר 2012 נחשף, כי בומברדיה וממשלת קוריאה הדרומית חתמו על עסקה בה ישתפו פעולה קוריאן אייר, התעשייה האווירית הקוריאנית, ובומברדיה. במסגרת שיתוף הפעולה, הן יפתחו מטוס אזורי, בעל 90 מושבים. תאריך ההשקה מתוכנן לשנת 2019.
היסטוריה תפעולית

בשנים שבהן הושק המטוס, היו מרבית חברות התעופה בתהליך של רכישת מטוסים חדשים. כמו כן, התרחבה מאוד תעשיית התעופה בשנות השמונים, בנוסף הדור הקודם של המטוסים האזורים, שיוצר בשנות החמישים והשישים, התקרב לגיל היציאה שלו משירות. נתונים אלו הובילו למכירות גבוהות ביותר של המטוס, ודה הבילנד קנדה לא הצליחה להתמודד עם הביקוש הגבוה.
בסוף שנות השמונים הייתה אייר קנדה, אז חברה ממשלתית, במשא ומתן לרכישת מטוסים חדשים עם איירבוס ובואינג. בשנת 1988 רכשה היצרנית האמריקאית בואינג את דה הבילנד קנדה, בניסיון לשפר את קו הייצור שלה, ובניסיון להטות את המכרז לכיוונה.
בסופו של דבר זכתה איירבוס במכרז לאספקת 34 מטוסי A320 לאייר קנדה, ובואינג שנכשלה במכרז העמידה את דה הבילנד קנדה למכירה מיידית. החברה נרכשה על ידי בומברדיה בשנת 1992.
הביקוש למטוסים אזוריים היה גבוה כל כך, עד שהחברה הצרפתית איירוספסיאל והאיטלקית אלניה, חברו יחד למיזם משותף הנקרא ATR. שני מטוסיה; הATR 42 והATR 72, מתחרים ישירות בדאש 8. חברות נוספות נכנסו לשוק עם מטוסים קטנים יותר כסאאב עם הסאאב 340, ואמבראר עם האמבראר ברזיליה.
כל מטוסי הסדרה שיוצרו לאחר שנת 1996, הם בעלי מערכות להפחתת רטט ורעשים. כדי להדגיש את היותם שקטים במיוחד שינתה בומברדיה את שם המטוסים לסדרה Q.
גרסאות > סדרה 100

DHC-8-100 - הדגם הראשון למטוס, נכנסה לשירות בשנת 1984. המטוס יכול להכיל 37-39 נוסעים, בתחילה נעשה שימוש במנוע PW120A, אולם בשנת 1990 החליף אותו הדגם המשופר יותר; ה-PW121. בסה"כ יוצרו מדגם זה 299 מטוסים.
DHC-8-101 - גרסה בה הוגדל משקל ההמראה המרבי ל-15,000 ק"ג.
DHC-8-102 - גרסה בה הוגדל משקל ההמראה המרבי ל-15,650 ק"ג. נכנסה לשירות בשנת 1986.
DHC-8-103 - גרסה בה הוגדל משקל ההמראה המרבי ל-15,950 ק"ג. נכנסה לשירות בשנת 1987.
DHC-8-102A - גרסה בה נוספו לראשונה תאי מטען פנימיים.
DHC-8-106 - גרסה בה הוגדל משקל ההמראה המרבי ל-16,450 ק"ג. נכנסה לשירות בשנת 1992.
DHC-8M-100 - שני מטוסים למעקב אחר זיהום ימי, המופעלים על ידי משרד התחבורה הקנדי, מצוידים במערכת ניטור מ-MSS 6000.
CC-142 - גרסת תובלה לכוחות צבא קנדה באירופה.
CT-142 - מטוס אימון של צבא קנדה.
E-9A - מטוסים המשמשים את חיל האוויר האמריקאי לשליטה ותמיכה באימונים של החיל באזור מפרץ מקסיקו. במטוסים אלו מותקן רדאר מיוחד, המסוגל לזהות אדם במים במרחק 25 קילומטרים.
גרסאות > סדרה 200

DHC-8-200 - דגם בעל שלדה זהה ל-DHC-8-100. לדגם זה מנועי פראט אנד ויטני קנדה PW123 בעלי עצמה של 2,150 כ"ס. יכול להכיל 37-39 נוסעים. בסה"כ יוצרו מדגם זה 105 מטוסים.
DHC-8-201 - גרסה בה הוחלפו המנועים ל-PW123C. טסה לראשונה בשנת 1995.
DHC-8-202 - גרסה בה הוחלפו המנועים ל-PW123D. טסה לראשונה בשנת 1995.
Q200 - גרסה בה מותקנת מערכת ANVS, לניטור רעשים בתא הנוסעים.
גרסאות > סדרה 300

DHC-8-300 - נכנסה לשירות בשנת 1989, ארוכה ב-3.43 מטרים מגרסאות 100/200,ויכולה להכיל 50-56 נוסעים. בדגם זו הוחלפו המנועים ל-PW123 או PW123B או PW123E, בעלי עצמה של 2,380-2,500 כ"ס. בסך הכל יוצרו מדגם זה 267 מטוסים.
DHC-8-301 - גרסה בו הוחלפו המנועים ל-PW123, נכנסה לשירות בשנת 1989.
DHC-8-311 - נכנסה לשירות ב-1990, בגרסה זו הוחלפו המנועים ל-PW123A, ונוספו לראשונה תאי מטען בתוך תא הנוסעים.
DHC-8-314 - מופעלת על ידי מנועי PW123B, נכנסה לשירות ב-1992.
DHC-8-315 - מופעלת על ידי מנועי PW123E, נכנסה לשירות ב-1995.
DHC-8-300A - גרסה עם תא מטען גדול במיוחד.
Q300 - גרסה בה מותקנת מערכת ANVS, לניטור רעשים בתא הנוסעים.
DHC-8-300 MSA - גרסה המותאמת לפעילות סיור ימי.
גרסאות > סדרה 400

DHC-8-400 - נכנסה לשירות ב-1999 מכילה עד 68 נוסעים. בסה"כ יוצרו מדגם זה כ-433 מטוסים.
DHC-8-401 - נכנסה לשירות ב-1999 מכילה עד 70 נוסעים.
DHC-8-402 - נכנסה לשירות ב-1999 מכילה עד 78 נוסעים.
Q400 - מהירות השיוט בגרסה זו הוגדלה ל-667 קמ"ש, 111-166 קמ"ש יותר מקודמיו. מופעל על ידי מנועי PW150A בעלי 5,071 כ"ס כל אחד. בגרסה הרגילה סייג הרום של המטוס הוא 7,600 מטר, אולם קיימת גרסה עם מסיכות חמצן המגדילה את סייג הרום ל-8,200. בכל דגמי ה-Q400 מותקנת מערכת ANVS, לניטור רעשים בתא הנוסעים.
Q400 NextGen - גרסה חסכונית בדלק ובעלויות תחזוקה. בגרסה זו עוצבו מחדש תא הנוסעים והחלונות, ונוספו תאי מטען פנימיים.
Q400-MR - שני מטוסי כיבוי שנבנו במיוחד עבור הסוכנות להגנה אזרחית ומוכנות למקרי חירום של צרפת (Sécurité Civile). מטוסים אלו יכולים להכיל 2,600 ליטרים של חומרים מעכבי בעירה, מים, וקצף כיבוי.
DHC-8-MPA D8 - גרסה לסיור ימי, נכנסה לשירות בשנת 2007.
DHC-8-402PF - גרסת מטען שנכנסה לשירות בשנת 2008, יכולה לשאת 9000 ק"ג מטענים.
נתונים טכניים

|  | סדרה 100 | סדרה 200 | סדרה 300 | סדרה 400 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אורך | ‏ 22.25 מטר | ‏ 22.25 מטר | 25.68 מטר | 32.81 מטר |
| גובה הזנב | ‏ 7.49 מטר | ‏ 7.49 מטר | ‏ 7.49 מטר | 8.3 מטר |
קוטר חיצוני: ‏2.69 מטר
קוטר פנימי: ‏2.51 מטר
| אורך תא הנוסעים | ‏9.1 מטר | ‏9.1 מטר | 12.6 מטר | 18.8 מטר |
| מוטת כנפיים | ‏25.89 מטר | ‏25.89 מטר | 27.43 מטר | 28.4 מטר |
| שטח הכנפיים | ‏54.4 מ"ר | ‏54.4 מ"ר | 56.2 מ"ר | 63.1 מ"ר |
מנועים (X2): פראט אנד וויטני קנדה PW100
| נוסעים (מחלקה אחת) | ‏37 | ‏37 | 50 | 78 |
| מהירות שיוט | 500 קמ"ש | 537 קמ"ש | 528 קמ"ש | 667 קמ"ש |
| סייג רום | ‏7,620 מטר | ‏7,620 מטר | ‏7,620 מטר | 8,230 מטר |
| טווח מרבי | 1,889 ק"מ | 1,713 ק"מ | 1,558 ק"מ | 2,522 ק"מ |
| אורך מסלול מזערי | ‏800 מטר | ‏800 מטר | 1,178 מטר | 1,402 מטר |
| משקל המראה מרבי | ‏16,470 ק"ג | ‏16,470 ק"ג | 19,500 ק"ג | 29,260 ק"ג |
| משקל נחיתה מרבי | ‏15,650 ק"ג | ‏15,650 ק"ג | 19,050 ק"ג | 28,010 ק"ג |
| קיבולת דלק | ‏3,210 ליטר, (848 גלון אמריקאי) | ‏3,210 ליטר, (848 גלון אמריקאי) | ‏3,210 ליטר, (848 גלון אמריקאי) | 6,616 ל', (1,748 ג"א) |
| משקל ריק | ‏3,407 ק"ג | ‏3,407 ק"ג | 5,138 ק"ג | 8670 ק"ג |
תאונות ותקריות

להלן תקריות בהן היה מעורב המטוס, ואשר היו בהן הרוגים:
ב-21 בנובמבר 1990 התרסק DHC-8-103 של בנגקוק איירווייז, בעת שניסה לנחות בקו סמוי בגשם כבד וברוחות עזות. כל 38 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-6 בינואר 1993 התרסק Dash 8-311 שהיה בטיסה 5634 של לופטהנזה סיטי ליין, בעת הנחיתה בנמל התעופה שארל דה גול. בהתרסקות נהרגו ארבעה ונפצעו תשעה עשר.
ב-9 ביוני 1995 התרסקה בניו זילנד, טיסה 703 של אנסט ניו זילנד. המטוס מדגם Dash 8–102 היה בדרכו מנמל התעופה של אוקלנד לצפון פלמרסטון. בתאונה נהרגו שלושה נוסעים ודיילת, ונפצעו שבעה עשר.
ב-12 בפברואר 2009 התרסקה לתוך בית בשכונת מגורים בעיירה קלרנס שבניו יורק, טיסה 3407 של קולגן אייר שבוצעה ב-DHC-8-402 Q400. הטיסה הייתה טיסה מקומית בין ניוארק לבאפלו, בשותפות קוד עם קונטיננטל איירליינס. בתאונה נהרגו 45 הנוסעים, ארבעת אנשי הצוות, ואדם נוסף שהיה על הקרקע. בחקירת המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה (NTSB), הוגדרה טעות אנוש כגורם לתאונה, התברר כי הטייס הראשי נכשל בשני מבחני בטיחות שנערכו לו, וכי טייסת המשנה טסה באותו היום מרחק של יותר מ-4,000 ק"מ
ב-13 באוקטובר 2011 התרסק סמוך לעיר מדנג שבפפואה גינאה החדשה, דאש-8-102 של חברת התעופה PNG איירליינס. בהתרסקות נהרגו 28 מתוך 32 הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על הסיפון.
ב-23 בפברואר 2017 כן הנחיתה של מטוס FlyBe Group (אנ') שהגיע מאדינבורו, בירת סקוטלנד, נשבר ככל הנראה וגרם למטוס לסטות ממסלול הנחיתה בנמל התעופה סכיפהול. 59 נוסעים היו על המטוס ואף אחד מהם לא נפגע.
ב- 12 במרץ 2018 התרסקה בנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן שבקטמנדו טיסה 211 של יו אס-בנגלה איירליינס 49 נהרגו בהתרסקות.
ב-10 באוגוסט 2018 עובד תחזוקה מקומי בנמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה, לקח מטוס ריק של חברת הורייזון אייר המריא איתו והתאבד איתו באיי קטרון.
ב-19 באוגוסט 2018 דאש 8 Q-200 של חברת LC פרו (אנ') שהמריא מלימה לאייקצ'ו (אנ') נאלץ לחזור ללימה, אך כן נסע הקדמי לא נפתח, והמטוס נחת על גחונו.
תאונות ותקריות > תקלות בנחיתה

בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2007 אולצו לנחות נחיתות חירום, שלוש טיסות של חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס, לאחר שהתגלו בעיות במהלך הנחיתה. חקירת המקרים העלתה התפתחות קורוזיה בבוכנה הידראולית בכן הנחיתה.
ב-12 בספטמבר המליצה בומברדיה למפעילות המטוס, לקרקע את מטוסי ה-Dash 8-Q400 להם יותר מ-10,000 שעות טיסה. כתוצאה מכך, בוטלו מאות טיסות ברחבי העולם, סקנדינביאן איירליינס קרקעה את כל 27 מטוסי הדאש 8 שברשותה, חברת הורייזון אייר קרקעה 19 מטוסים, ואוסטריאן איירליינס קרקעה שמונה מטוסים.
בסופו של דבר הוציאה סקנדינביאן איירליינס את כל מטוסי הדאש 8 מצי המטוסים שלה. במרץ 2008 התפרסם כי סקנדיביאן קבלה הנחה של 164 מיליון דולרים לרכישת מטוסי בומברדיה CRJ700.
הערות שוליים

↑  צח יוקד, הגרועים לטיס: האמת על ההתרסקות בבאפלו, באתר nrg‏, 17 במאי 2009
↑  News Wolf (2017-02-23), FlyBe passenger David Fleming films Schiphol Airport crash | Gear COLLAPSES, נבדק ב-2017-03-07
↑  תיעוד: דרמה בנמל התעופה באמסטרדם, באתר ערוץ 7
↑  אוריאל בארי, ‏ארה"ב: מטוס נוסעים נגנב על ידי עובד בשדה התעופה, באתר "סרוגים", 11 באוגוסט 2018
↑  "צפו: נחיתת החירום המלחיצה בפרו | ישראל היום". ישראל היום. נבדק ב-2018-08-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599966305171  LCCN: sh2010005631 
תא הנוסעים בדאש 8-402Q של חברת התעופה הגרמנית אייר ברלין
דאש 8-106 של איסלנד אייר
‏E-9A‏, 2004
דאש 8-201Q בשירות חברת בריטיש אירופיאן
דאש 8-301 של אייר קנדה ג'אז נוחת בוונקובר
דאש 8-402Q של אייר ברלין
דאש 8 של אול ניפון איירווייז בו לא נפתח כן הנחיתה הקדמי
אזרחים מפגינים נגד בומברדיה, על המטוס שבתצוגה מחקו את הכיתוב DASH והחליפו אותו ב-CRASH "התרסקות"
בנז'מן דה רוטשילד

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1963 ניי-סיר-סן, צרפת 
 פטירה:  15 בינואר 2021 (בגיל 57) Pregny-Chambésy, שווייץ 
 שם לידה:  Benjamin Edmond Maurice Adolphe Henri Isaac de Rothschild 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  מכון פלורימונט  אוניברסיטת קליפורניה  אוניברסיטת פפרדיין  Cours Hattemer 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  אריאן דה רוטשילד (23 בינואר 1999–15 בינואר 2021) 
 מספר צאצאים:  4 
 
בנז'מן דה רוטשילד (בצרפתית: Benjamin de Rothschild;‏ 30 ביולי 1963 – 15 בינואר 2021) היה בנקאי יהודי-שווייצרי, יושב ראש קבוצת אדמונד דה רוטשילד, בנק פרטי אותו ייסד אביו והוא בבעלות משפחתו.
ביוגרפיה

נולד בנויי-סיר-סן, צרפת, בנו של הברון והבנקאי היהודי-שווייצרי אדמונד אדולף דה רוטשילד, ושל נאדין לופיטאלייה (נולדה ב-1932), שחקנית צרפתייה שהתגיירה. הוא היה צאצא של הענף הפריזאי של משפחת רוטשילד, נינו של הנדיב הידוע אדמונד ג'יימס דה רוטשילד. סבתו מצד אביו הייתה הברונית השווייצרית, נעמי הלפן (1888-1968) שהייתה הנכדה של הבנקאי היהודי-ספרדי יוג'ין פרייר שמשפחתו היו יריבים בתחום הבנקאות של הרוטשילדים.
דה רוטשילד למד במכון פלורימונט (Florimont) בשווייץ והשלים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת פפרדין (Pepperdine) במליבו, קליפורניה.
ב-1989, הקים חברה משלו, Trésorerie Benjamin de Rothschild (אחר כך Compagnie Benjamin de Rothschild SA), המתמחה בניהול סיכונים כלכליים. שמוזגה בתוך החברה שהקים אביו קבוצת אדמונד דה רוטשילד.
לאחר מות אביו ב-1997, הפך ליושב הראש של קבוצת אדמונד דה רוטשילד. הקבוצה פעילה במגזרים פיננסיים רבים, בכללם בנקאות פרטית, אחזקת מבנים, ניהול השקעות ושירותי ייעוץ עסקי. בנז'מן דה רוטשילד היה יושב-ראש מועצת המנהלים של קבוצת אדמון דה רוטשילד, יושב-ראש מועצת המנהלים של Compagnie Financière Edmond de Rothschild, יושב-ראש מועצת המנהלים של CBR,‏ Compagnie Benjamin de Rothschild SA ויושב-ראש מועצת המנהלים של הבנק הפרטי Banque privée Edmond de Rothschild SA Genève. הקבוצה כוללת גם את קרנות אדמונד דה רוטשילד (זרוע פילנתרופית), מותג סגנון החיים Edmond de Rothschild Heritage (המשווק יין וגבינה יוקרתיים, מלונות יוקרה ומסעדות). בשנת 1965, רכשה הקבוצה את בנק כללי לישראל, בינואר 1997 מכרה את בנק כללי לקבוצת הבנקאות אינווסטק מדרום אפריקה.
בשנת 1999, הקים קרן הון סיכון בישראל (Edmond De Rothschild Israel Opportunity Fund). הקרן, שהייתה בתחילה בהיקף של 20 מיליון דולר, התמקדה בחברות סטארט-אפ בשלב הגרעין (Seed Investment), ונוהלה בשיתוף עם חברת ג'יי.סי. טכנולוג'יס - הזרוע העסקית של המכללה הטכנולוגית בירושלים. בהמשך פעלה בשיתוף עם חברת פולאר השקעות.
ב-2010 העריך רוטשילד את הונו האישי ב-4 מיליארד אירו (שהם כ-6 מיליארד דולר). אולם, על העסקים שהוא מנהל הוא אמר: "קשה לדעת או אפילו להעריך את שוויים... בכל מקרה הם אינם למכירה".
לאחר פטירתו בינואר 2021 העריך מגזין פורבס שהונו האישי עמד על כ-1.4 מיליארד דולר.
חיים אישיים

נישא לאריאן דה רוטשילד (שם נעורים: לאנגנר) ב-23 בינואר 1999 ולזוג ארבעה ילדים.
בנז'מן דה רוטשילד היה שייט נלהב והמשיך בכך מסורת משפחתית. ב-2001 ייסד את קבוצת גיטאנה (Gitana Team), קבוצת ספורט שעוסקת בשיט מפרשיות. בקבוצתו חברים השייטים בעלי השם העולמי: לואיק פרון או ליונל למונשואה.
נפטר מהתקף לב ב-15 בינואר 2021. נקבר בבית העלמין היהודי בז'נבה (צר').
אילן יוחסין

הערה: אילן יוחסין זה אינו כולל את כל חברי משפחת רוטשילד, אלא מתרכז באישים בולטים בה, בפרט בענפים הצרפתי והבריטי.
הערות שוליים

1 2 3 4  איתן אבריאל, גיא רולניק, זה לא כל כך פשוט  להיות רוטשילד, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2010
↑  בנק כללי לישראל עבר לקבוצת רוטשילד, קול העם, 5 באוקטובר 1965
↑  אורנה רביב, ‏הושלמה רכישת השליטה בבנק כללי על ידי אינווסטק, באתר גלובס, 1 בינואר 1997
סטלה קורין-ליבר, ‏אינווסטק, בעלת השליטה בבנק כללי, עשויה להשתלב בהתמודדות על דיסקונט, באתר גלובס, 24 במאי 1998
↑  הארץ, ‏משפחת רוטשילד מקימה קרן הון סיכון בישראל, באתר גלובס, 29 בספטמבר 1999
↑  ג'ודי מלץ, ‏קבוצת רוטשילד תשקיע 20 מיליון ד' בקרן הון סיכון שתתמקד בחברות סטארט-אפ, באתר גלובס, 29 בנובמבר 1999
↑  אלי דניאל, פולאר השקעות וקרן רוטשילד מרחיבות השותפות: קרן ההשקעות רכשה כ-7.7% מפולאר סחר תמורת 4.6 מיליון יורו, באתר הארץ, 23 במאי 2004
↑  David Dawkins (19 ינו' 2021). "Billionaire Benjamin De Rothschild, Heir To Storied Banking Fortune, Dies At 57". Forbes. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   סוכנויות הידיעות, המיליארדר בנג'מין רוטשילד, צאצא של "הנדיב הידוע", מת מהתקף לב, באתר TheMarker‏, 16 בינואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1225223792  RERO: 02-A027186519  SUDOC: 114655685  VIAF: 188603473   WorldCat (עם VIAF): 188603473
אפרים אילני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 פתח תקווה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1978 (בגיל 67 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל  שירות הביטחון הכללי  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 תפקידים בשירות
 שליח המוסד בארגנטינה
 פעולות ומבצעים
 לכידת אדולף אייכמן
 
אפרים אילני (1911–1978) היה איש מודיעין ישראלי, מאבותיה המייסדים של קהילת המודיעין הישראלית, סוכן שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. עסק בפעילות מודיעין מאז קום המדינה, ואחר כך כשליח המוסד בארגנטינה. היה חבר בצוות שלכד את אדולף אייכמן.
ילדות ונעורים

נולד כאפרים נוטרמן ב־1911 בפתח תקווה. בנם של אליעזר נוטרמן וחיה לבית קוריס. האח הבכור מבין שלושה. כשהיה בן 8 נפטר אביו, והמשפחה עברה לנווה צדק, וחיה בעוני רב. אמו של אילני התפרנסה כמחלקת חלב, ובעודו ילד, הצטרף אליה כדי לעזור בפרנסת המשפחה. מילדות התגלה אצלו כישרון הלימוד, ובפרט הכישרון ללימוד שפות.
השכלה

בוגר האוניברסיטה העברית בלימודי מזרחנות, ופילולוגיה. למד ערבית, ובהמשך שפות נוספות. שלט שליטה מלאה ב־13 שפות, דבר שסייע לו רבות בהמשך חייו כאיש מודיעין. בזמן לימודיו, התפרנס מעבודתו כמתרגם בקונסוליה הצ'כית.
פעילות ביטחונית

עם תום לימודיו, הצטרף להגנה, כמומחה לשפה ולתרבות הערבית. כמי שהיה בקיא בדיאלקטים השונים של הערבית שהיו בשימוש בארץ, הוא יצר קשר עם ההנהגה הערבית המקומית, לטובת האינטרסים של המדינה שבדרך.
במקביל לשירותו בהגנה, הוא עבד כאזרח בצבא הבריטי, במפקדת חיל ההנדסה, בירושלים. הוא ניצל את עבודתו בצבא כדי להבריח אקדחים מהצבא הבריטי להגנה.
במלחמת השחרור גויס לחיל ההנדסה, עקב שירותו האזרחי בחיל ההנדסה הבריטי. בתום המלחמה עם קום המדינה הוחלט לעשות שימוש נרחב יותר בידיעותיו בערבית, והוא גויס לשִׁין-בֵּית (מאוחר יותר השב"כ).
הוא שימש כמזכיר ועדת השירותים המיוחדים, שבראשה עמד חברו איסר הראל. בשנת 1955 נשלח לארגנטינה, כנציג המוסד, תחת כיסוי כמזכיר שני בשגרירות ישראל. הוא שימש בתפקיד זה עד סוף 1958.
בשנת 1960, שנה לאחר שסיים את שירותו בארגנטינה, היה הראשון שגויס על ידי איסר הראל לצוות החטיפה של אדולף אייכמן, הן כ"אנציקלופדיה אנושית" לענייני ארגנטינה ובואנוס איירס, והן כדי לשמש ככוח חלוץ בארגנטינה, לניהול כל העניינים הלוגיסטיים הנדרשים לחטיפה. נסיעתו הייתה בשמו האמיתי, כמזכיר משלחת משרד החוץ לחגיגות ה־150 לעצמאות ארגנטינה.
לאחר מכן עמד בראש מדור "מחקר אפריקה" במוסד.
חיים אישיים

הוא התחתן עם חמדה לבית סבירסקי (בתו של הפרדסן משה סבירסקי), ולזוג נולדו שני ילדים ו6 נכדים. אילני נפטר בתל אביב ב־1978, והובא למנוחות בבית העלמין הדרום בחולון.
לקריאה נוספת

איסר הראל, "הבית ברחוב גריבלדי", ספרית מעריב, 1975
ניל בסקומב, "המצוד אחרי אייכמן", ידיעות אחרונות, 2010
הערות שוליים

↑  בחברה ובמשפחה, הַבֹּקֶר, 16 בדצמבר 1958
ערן פיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1968 (בן 56) הרצליה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ערן פיין (נולד ב-15 בינואר 1968) הוא יוצר, במאי, תסריטאי, ממציא ויזם ישראלי. ידוע בעיקר בזכות עבודות הטלוויזיה שלו: ״הרצועה״ (בתור יוצר ועורך ראשי); ״אחורי החדשות״ (בתור יוצר ועורך ראשי); ״עם סגולה״ (בתור יוצא ועורך ראשי) ועוד.
כמו כן, הקים וניהל מגוון חברות היי-טק, שחלקן נמכרו לתאגידים בין-לאומיים, והיום הוא מכהן כמנכ״ל ושותף בחברת הסייבר ״NanoLock Security״. בשנים האחרונות, פיין כותב ומגיש פינה בגלי צה״ל וכותב קטעים קומיים עבור קומיקאים ישראליים כגון יאיר ניצני ויעל לבנטל.
בעברו, ערן ייעץ למרכז הננו-טכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב, וכן של אוניברסיטת צינגהואה שבבייג׳ינג.
השכלה

פיין נולד בהרצליה ובין השנים 1986–1989 למד ערן קולנוע בבית הספר ״בית צבי״, שם זכה שלוש פעמים ברציפות במלגת הצטיינות של קרן שרת, וביים בסרט הגמר שלו את הסרט הקצר ״ברברים״, המבוסס על ספרו של ג׳.מ קוטזי ״מחכים לברברים״.
קריירה בתעשיית הבידור

מיד לאחר לימודיו, ביים ערן וידאו קליפ עבור השיר ״משחק של דמעות״ של להקת ״נקמת הטרקטור״. הקליפ זכה לתשבחות, והוביל את ערן לקריירה משגשגת בתחום הפרסומות. בין הפרסומות שביים: "IBM", מוצרי "AHAVA" מים המלח, בזק, קודאק ועוד. פרסומת שביים עבור חברת ״פליק״ זכתה בפרס בפסטיבל חיפה. כמו כן, תשדיר שירות שביים עבור המשרד להגנת הסביבה זכה בפרס בפסטיבל ניו-יורק.
בין השנים 2003–2005 ערן יצר, כתב והיה העורך הראשי של העונה השנייה של התוכנית ״אחורי החדשות״ בכיכובו של יאיר ניצני ששודרה בערוץ 10. לאחר מכן, ערן זכה להצלחה עם התכנית ״הרצועה״. התכנית, אותה יצר והיה העורך הראשי שלה במשך 197 פרקים וזכתה לאהדת המבקרים והצופים, ונחשבה פורצת דרך בתחום הטלוויזיה. בתוכנית עבד ערן יחד עם קומיקאים ושחקנים מהשורה הראשונה, כגון ליאור אשכנזי, יובל סמו, אורי גוטליב, נתי קלוגר והתסריטאי עוזי וייל.
לאחר מכן, יצר ערן את התכנית ״גם להם מגיע״ ששודרה בערוץ 10, שזכתה לביקורות מעורבות והורדה לאחר עונה אחת. כמו כן, ערן היה העורך הראשי בסדרה המצליחה ״אולי הפעם״ ש-100 פרקיה שודרה ב״יס״.
ערן חזר לטלוויזיה בשנת 2011 כעורך הראשי ואחד מיוצריה של הקומדיה ״עם סגולה״, בה כיכבה שלישיית ״מה קשור״, וששודרה ב"קשת".
היום, ערן מגיש פינה קומית בגלי צה״ל, וכותב תכנים קומיים להנאתו.
קריירה בתעשיית ההיי-טק

ערן הקים את החברות ״On-Eden״, אשר נמכרה בשנת 1999 ו-״Mobile Spear״ שפעלה בין השנים 2000–2007. בנוסף, ערן הקים את החברה "Oree״ - שהייתה חלוצת טכנולוגיית התאורה המשטחית. כמו כן, ערן היה חתום על הפטנטים הראשונים של החברה. לאחר מכירתה של החברה, ערן ישב בוועדה המייעצת של החברה הישראלית "Cimagine״ שנמכרה אף היא לחברת "Snap״.
בשנת 2017, ערן ושותפיו שלמה אורן ז״ל וארז קריינר הקימו את החברה "NanoLock Security״, חברה אותה ערן מנהל כיום. החברה זכתה להכרה עולמית בעקבות שורה של פרסי חדשנות שהוענקו לה.
בשנת 2020, ערן זכה בהוקרה אישית, שכן הוענק לו פרס ״Personality of the Year״ במסגרת "American Cyber Awards״.
חיים אישיים

ערן מתגורר כיום בתל אביב, יחד עם אשתו עורכת הווידאו לימור פיין, ושני ילדיהם איילה ותומר.
ראו גם

הרצועה
אחורי החדשות
עם סגולה (תוכנית טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  רחל נאמן, מצוקות, חדשות, 26 באוקטובר 1989
נבג

ערך זה עוסק במושג מדעי. אם התכוונתם למשחק המחשב "ספור", ראו .
נֶבֶג (בלועזית: "ספורה" – Spore) הוא גופיף רבייה חד־תאי או בעל תאים אחדים, הקיים באצות, צמחים, פטריות ובמינים שונים של חיידקים. הנבג הוא יחידת רבייה והפצה אל־זוויגית, שאינה תוצר של הכלאה בין פרטים. בפטריות, אצות, טחבים, שרכים וחיידקים, הנבגים משמשים להפצה, בעוד שבצמחים עילאיים הם מנוונים.