stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הונגריה
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, הונגריה: השקט חוזר, הסערה הפוליטית נמשכת, באתר ynet, 21 בספטמבר 2006
1 2  סוכנויות הידיעות, מצב חירום ללא הגבלה: ר"מ הונגריה מתחזק בחסות הקורונה, באתר ynet, 30 במרץ 2020
↑  רויטרס‏, בלי פרלמנט, דרך צווים: אורבן קיבל סמכויות בלתי-מוגבלות בחסות הקורונה, באתר וואלה, 30 במרץ 2020
↑  סוכנויות הידיעות‏, דוח בארצות הברית: הונגריה חדלה מלהיות דמוקרטיה, באתר וואלה, 6 במאי 2020
↑   ,, הפרלמנט ההונגרי ביטל את תקנות החירום. סמכויותיו הגדולות של אורבן עשויות להישאר, באתר הארץ, 16 ביוני 2020
| היסטוריה של הונגריה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה והיסטוריה מוקדמת | פאנוניה • הונים • אווארים • התיישבות המדיארים במרכז אירופה | הונגריה |
|  | הנסיכות הגדולה של הונגריה • ממלכת הונגריה תחת בית ארפאד • ממלכת הונגריה בימי הביניים המאוחרים • ממלכת הונגריה ההבסבורגית • הונגריה העות'מאנית | הונגריה |
| המהפכה והממלכה הדואלית | מהפכת 1848 בהונגריה • הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 • ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש | הונגריה |
|  | הונגריה במלחמת העולם הראשונה • הרפובליקה ההונגרית הראשונה • הרפובליקה הסובייטית ההונגרית • הרפובליקה ההונגרית • תקופת העוצרות • הונגריה במלחמת העולם השנייה • הרפובליקה ההונגרית השנייה • הונגריה הקומוניסטית • דמוקרטיה ורפורמה | הונגריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531293705171  BNE: XX472367  LCCN: sh85063046 
הלוויה המונית ללאיוש קושוט, גיבור המאבק הלאומי נגד האוסטרים. קושוט מת בגלות איטליה ונקבר בבודפשט
דוד יוסף עזרא

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 פטירה:  1883 קולקטה
 מקום קבורה:  Jewish Cemetery, Kolkata 
 מקום מגורים:  קולקטה
 כינויים נוספים:  דוד יוסף באהר
 פעילות בולטת:  מסחר  מפתח נכסים  מנהיג קהילת יהדות בגדאד בקולקטה
 השקפה דתית:  יהודי
 
בית הכנסת "בית אל", קולקטה
דוד יוסף עזרא (באנגלית: David Joseph Ezra; נפטר ב-1883) היה סוחר מוביל, מפתח נכסים ומנהיג קהילת יהדות בגדאד בקולקטה, הודו. הוא היה אחד המפתחים המרכזיים של העיר קולקטה במאה התשע-עשרה, והיה אחראי לבנייתם של רבים מהמבנים הוויקטוריאניים ובתי הכנסת המפורסמים ביותר בעיר.
תפקידיו בקולקטה

בנוסף למסחר עם אנשי עסקים בריטים, הודים וסינים, משרדיו של דוד יוסף עזרא פעלו כסוכנות של ספינות ערביות שהגיעו לקולקטה הקולוניאלית ממסקט וזנזיבר עמוסות בתמרים ומוצרים אחרים ובתמורה רכשו אורז, סוכר ופריטי מזון אחרים. עסקיו של דוד יוסף עזרא שגשגו בקולקטה והוא הפך לבעל הנכסים הגדול ביותר בעיר. הוא השקיע סכומים גדולים במוסדות הקהילתיים עבור הקהילה היהודית הבגדדית שגדלה במהירות והפך למנהיגה. הבניינים שעזרא בנה בעיר היו אחוזת אספלנדה (אנ') אחוזת עזרא, אחוזת צ'ורינגהי ועוד. רחוב עזרא בעיר נקרא על שמו. יחד עם מנהיג הקהילה היהודית הבגדדית יחזקאל יהודה (אנ') הוא בנה את בית הכנסת "בית אל" בשנת 1856 ברחוב פולוק. שתי המשפחות נישאו ביניהן לאחר מכן.
מורשת

דוד יוסף עזרא נפטר בשנת 1883, לאחר מותו המשיכה משפחתו לכהן בתפקידי מנהיגות בקהילה היהודית של יהודי בגדאד בקולקטה. עד מהרה הכינוי משפחת באהר נשכח ובני המשפחה המשיכו להקרא משפחת עזרא בלבד. בנו הבכור של דוד יוסף עזרא, אליאס דוד עזרא (אנ'), בנה את בית הכנסת מגן דוד בשנת 1884 לכבוד אביו. אליאס דוד עזרא שימש שריף של קולקטה הוא תואר בכתובת שעל גבי בית הכנסת כ"אבי הקהילה היהודית". בנו היה סר דייוויד עזרא ששימש הן בתפקיד השריף של קולקטה והן בתפקיד מנהל הבנק המרכזי של הודו.
ראו גם

היהודים הבגדאדים בהודו
יהודי ספרד בהודו
בתי כנסת בהודו
בית הכנסת מגן דוד (קולקטה)
הערות שוליים

↑  "David Joseph Ezra". geni_family_tree (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-11-17.
1 2  Parasuram, T. V. (1982). India's Jewish Heritage (באנגלית). Sagar Publications.
↑  Katz, N.; Chakravarti, R.; Sinha, B.; Weil, S. (2007-04-02). Indo-Judaic Studies in the Twenty-First Century: A View from the Margin (באנגלית). Springer. ISBN 978-0-230-60362-2.
1 2  Roth, Cecil (1972). Encyclopaedia Judaica: A-Z (באנגלית). Encyclopaedia Judaica.
↑  Benjamin, Israel Joseph (1859). Eight years in Asia and Africa from 1846-1855 (באנגלית). The author.
↑  Nathan, Eze (1986). The History of Jews in Singapore, 1830-1945 (באנגלית). HERBILU Editorial & Marketing Services. ISBN 978-9971-84-429-5.
1 2 3  Chatterjee, Kingshuk (2019-06-17). Contours of Relationship: India and the Middle East (באנגלית). Routledge. ISBN 978-1-000-52740-7.
↑  Fernandes, Edna (2008-06-01). The Last Jews of Kerala: The Two Thousand Year History of India's Forgotten Jewish Community (באנגלית). Simon and Schuster. ISBN 978-1-62636-935-1.
↑  Tiwari, Anshuman; Sengupta, Anindya (2018-08-10). Laxminama: Monks, Merchants, Money and Mantra (באנגלית). Bloomsbury Publishing. ISBN 978-93-87146-80-8.
↑  Goldstein, Israel (1984). My World as a Jew: The Memoirs of Israel Goldstein (באנגלית). Associated University Presses. ISBN 978-0-8453-4780-5.
↑  Yisrael, Muzeon (1995). The Jews of India: A Story of Three Communities (באנגלית). UPNE. ISBN 978-965-278-179-6.
↑  Muslim families look after Kolkata synagogues. Priyanka Borpujari, Al Jazeera, 13 Oct 2014. Retrieved 6 September 2015.
↑  "Calcutta". Joseph Jacobs & Joseph Ezekiel, jewishencyclopedia.com Retrieved 6 September 2015.
↑  Limited, Eicher Goodearth (2011). Kolkata: City Guide (באנגלית). Goodearth Publications. ISBN 978-93-80262-15-4.
↑  Kumar, Jnanendra Nath (1934). The Genealogical History of India (באנגלית). Ahi Bhusan Ghosh.
↑  the Scribe, Meer Basri, History, Prominent Iraqi Jews of recent times, spring 2003
אחוזת אספלנדה בקולקטה
דייוויד דג'וליוס

| --- | --- |

דג'וליוס (משמאל) במדי אוניברסיטת מישיגן, 2020
 לידה:  9 באוגוסט 1999 (בן 25) דטרויט, ארצות הברית 
 עמדה:  רכז 
 גובה:  1.83 מטרים
 מספר:  55
 מכללה:  אוניברסיטת מישיגן (2018–2020) אוניברסיטת סינסינטי (2020–2023)
 דראפט:  לא נבחר, 2023
 קבוצות כשחקן
 2023–2024 2024 2024 2024–:  לאווריו גטינגן אריס סלוניקי מכבי תל אביב
 
דייוויד מייקל דג'וליוס (באנגלית: David Michael DeJulius; נולד ב-9 באוגוסט 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז במכבי תל אביב מליגת העל והיורוליג.
קריירת תיכונים ומכללות

דג'וליוס נולד בדטרויט, מישיגן, ובשנתיים הראשונות שלו בתיכון למד באקדמיית בית הספר הציבורי אדיסון בעיר. לקראת עונתו השלישית עבר דג'וליוס למכינת איסט אינגליש וילג', בה שיחק עד סיום התיכון לעונות הצעירות והבוגרים שלו. ב-17 בדצמבר 2016 רשם דג'וליוס 46 נקודות, 7 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 79–63 על תיכון דקוטה לעיני ג'ון ביליין, מאמן קבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת מישיגן, ולמחרת קיבל הצעה מהאוניברסיטה. ב-10 בנובמבר 2017 הוא התחייב לשחק בקבוצה, למרות הצעות מאוניברסיטת המדינה של מישיגן ואוניברסיטת דפול. הוא סיים במקום השלישי בהצבעות לפרס "מר מישיגן" לשחקן התיכונים הטוב במדינה.
בעונת 2018/19, עונתו הראשונה של דג'וליוס בקבוצה, הוא מיעט לשחק וקלע רק 0.6 נקודות ב-3.8 דקות בממוצע למשחק. עם זאת, בעונה הבאה, עם מינויו של ג'וואן הווארד למאמן ועזיבתם של איגנס ברזדייקיס, צ'ארלס מת'יוז וג'ורדן פול, הוא קיבל תפקיד יותר משמעותי, אם כי עדיין הרבה לעלות מהספסל. הוא העמיד ממוצעים של 7 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים בכ-20 דקות למשחק.
באפריל 2020 נכנס דג'וליוס לרשימת ההעברות של ה-NCAA וקיבל הצעות מלמעלה מ-20 אוניברסיטאות, אך ב-10 באפריל צמצם את רשימת המועמדות לארבע: אוניברסיטת המדינה של איווה, אוניברסיטת סינסינטי, אוניברסיטת מרקט ואוניברסיטת מיזורי. לבסוף הוא בחר בסינסינטי, ואף קיבל אישור מאוניברסיטת מישיגן להתחיל לשחק כבר בשנתו הראשונה בקבוצה. ב-19 משחקים הוא העמיד ממוצעים של 9.1 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-4.2 אסיסטים למשחק, אך ב-25 בפברואר 2021 הכריז שינצל את האפשרות לוותר על המשך העונה בעקבות ההשפעות המנטליות של מגפת הקורונה.
בעונת 2021/22 פתח דג'וליוס בחמישייה בכל 33 המשחקים, ורשם 14.5 נקודות, 2.8 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית העונה השלישית באזור ה-AAC. אף על פי שהייתה זו עונתו הרביעית בקבוצה, ויתורו על המשך העונה הקודמת איפשר לו לחזור לעונה חמישית ואחרונה בסינסינטי, בה העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק ונבחר פעם נוספת לחמישיית העונה השלישית באזור. בשלוש שנים בסינסינטי קלע דג'וליוס 1187 נקודות ובעונתו האחרונה מסר 192 אסיסטים, מקום שלישי בהיסטוריה של הקבוצה אחרי שתי עונות של אוסקר רוברטסון.
לקראת עונתו האחרונה הודיע דג'וליוס כי יתרום את הרווחים ממכירת החולצות שלו לרכישת ספרים לנוער בדטרויט ובסינסינטי.
קריירה מקצועית

ב-3 באוגוסט 2023 חתם דג'וליוס על החוזה המקצועי הראשון שלו בלאווריו מליגת העל היוונית בכדורסל. ב-13 משחקים במדי הקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 14.4 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק, עד שב-13 בינואר 2024 נרכש חוזהו בידי גטינגן מליגת העל הגרמנית בכדורסל והיורופקאפ, במדיה רשם 13.6 נקודות ו-5.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
ב-24 ביוני 2024 חתם דג'וליוס באריס סלוניקי מליגת העל היוונית והיורוקאפ. ב-16 באוקטובר 2024 קלע שיא קריירה של 30 נקודות בהפסד 68–78 להפועל ירושלים.
לאחר סדרת משחקים מוצלחת בליגת העל היוונית בה קלע 20.2 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק וביורוקאפ עם 14.3 נקודות וכ-2.7 אסיסטים. ב-4 בנובמבר 2024 חתם דג'וליוס על חוזה בסך 150 אלף דולר עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת במכבי תל אביב.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | מישיגן | 25 | 0 | 3.8 | 0.200 | 0.067 | 0.167 | 0.5 | 0.2 | 0.2 | 0.0 | 0.6 |
| 2019/2020 | מישיגן | 31 | 2 | 20.9 | 0.417 | 0.361 | 0.725 | 2.4 | 1.5 | 0.4 | 0.0 | 7.0 |
| 2020/2021 | סינסינטי | 19 | 16 | 28.3 | 0.360 | 0.203 | 0.775 | 4.5 | 4.2 | 0.8 | 0.1 | 9.1 |
| 2021/2022 | סינסינטי | 33 | 33 | 28.6 | 0.409 | 0.297 | 0.824 | 2.8 | 2.6 | 0.7 | 0.0 | 14.5 |
| 2022/2023 | סינסינטי | 36 | 36 | 32.5 | 0.429 | 0.335 | 0.856 | 2.3 | 5.3 | 1.1 | 0.0 | 14.8 |
| קריירה | קריירה | 144 | 87 | 23.6 | 0.402 | 0.299 | 0.801 | 2.4 | 2.8 | 0.7 | 0.0 | 9.8 |
הערות שוליים

↑  David Dejulius 'overwhelmed' by Michigan offer, michiganpreps.rivals.com, ‏18 בדצמבר 2016
↑  Two In-State Products Among Five Early Signees for Wolverines, אוניברסיטת מישיגן, ‏10 בנובמבר 2017
↑  Detroit EEV's David DeJulius has strong Mr. Basketball resume, Detroit Free-Press, ‏15 במרץ 2018
↑  Michigan Mr. Basketball: Clarkston's Foster Loyer wins in runaway vote, Detroit Free-Press, ‏19 במרץ 2018
1 2 3 4 5  סטטיסטיקות מכללות, באתר Sports-Reference.com
↑  Report: More top-tier programs pursuing David DeJulius, 247Sports, ‏9 באפריל 2020
↑  David DeJulius names final four schools as potential transfer destinations, SB Nation, ‏10 באפריל 2020
↑  Michigan transfer David DeJulius granted waiver, eligible to play for UC Bearcats, Cincinnati Enquirer, ‏27 באוגוסט 2020
↑  Cincinnati Bearcats guard David DeJulius opts out of remainder of season, Cincinnati Enquirer, ‏25 בפברואר 2021
↑  American Athletic Conference Announces Men's Basketball Honors, American Athletic Conference, ‏9 במרץ 2022
↑  David Dejulius Announces Return to Cincinnati, Sports Illustrated, ‏26 במרץ 2022
↑  The American Announces Men's Basketball Honors, American Athletic Conference, ‏8 במרץ 2023
↑  Bearcats' Postseason Run Ends in Utah, אוניברסיטת סינסינטי, ‏23 במרץ 2023
↑  David Dejulius Donating All Jersey Sale Funds to Charity, Sports Illustrated, ‏18 באוקטובר 2022
↑  סטטיסטיקות, באתר Proballers
↑  Neuzugang: BG verpflichtet US-Guard DeJulius, גטינגן, [החתמה חדשה: BG החתימה את הגארד האמריקאי דג'וליוס], ‏16 בינואר 2024 (בגרמנית)
↑  Aris adds point guard David DeJulius, יורוקאפ, ‏24 ביוני 2024
↑  הגיעה בזמן: הפועל ירושלים גברה 68:78 על אריס, באתר ONE‏, 16 באוקטובר 2024
↑  עמרי מנהיים, ‏רשמי: דייויד דג`וליוס חתם במכבי תא, באתר ערוץ הספורט, 4 בנובמבר 2024.
↑  עמרי מנהיים, ‏השכר וסעיף היציאה: סכומי עסקת דג'וליוס, באתר ערוץ הספורט, 4 בנובמבר 2024.
↑  חוקי ה-NCAA אוסרים על שחקן שעובר בין מכללות לשחק בעונה שלאחר המעבר (עונה המכונה "רדשירט").
דפנה אפרת

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1955 (בת 69)
 ענף מדעי:  היסטוריה של האסלאם והמזרח התיכון
 עיסוק:  פרופסור מן המניין
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת הרווארד
 מנחה לדוקטורט:  פרופסור רוי מוטהדה (Prof. Roy P. Mottahedeh)
 מוסדות:  האוניברסיטה הפתוחה
 בן זוג:  עובד אפרת
דפנה אפרת (נולדה ב-9 בפברואר 1955) היא היסטוריונית של האסלאם, פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

אפרת סיימה בהצטיינות תואר ראשון (1982) ותואר שני (1986) בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 1993 מאוניברסיטת הרווארד. עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה בהנחית פרופסור רוי מוטהדה (אנ') (Prof. Roy P. Mottahedeh) עסקה בחכמי האסלאם ('עולמא') בבגדאד של המאה האחת עשרה.
בשנת 1997 הצטרפה לסגל המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה. פרופסור אפרת מילאה תפקידים אקדמיים וניהוליים רבים באוניברסיטה הפתוחה ומחוצה לה. בין היתר היא חברת מערכת בכתב עת בתחום הסופיות וחברה בוועד המנהל של האגודה הישראלית לחקר הדתות.
מחקריה של אפרת מתמקדים בחסידים, במיסטיקנים ובקדושים מוסלמים הידועים בשם סוּפים, ובאופן שבו הם הפיצו את דרכם הרוחנית ברחבי עולם האסלאם וייסדו קהילות מקומיות של תלמידים וחסידים. מחקרה בוחן את מקורות הסמכות של השיח' הסופי ואת מופעיה השונים. היא מבססת את מסקנותיה על מגוון מקורות ראשוניים, ובהם כתבי יד המוקדשים לחיי קדושים ומעלותיהם.
מספריה

אפרת היא המחברת והעורכת של ספרים ומאמרים רבים בנושאים הקשורים לדת האסלאם. בין ספריה ניתן למנות את:
אסלאם: מבוא להיסטוריה של הדת (בשיתוף עם נחמיה לב ציון ודניאלה טלמון-הלר), הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008.
Daphna Ephrat, Sufi Masters and the Creation of Saintly Spheres in Medieval Syria. ARC Humanities Press and Amsterdam University Press, 2021
Daphna Ephrat, Spiritual Wayfarers, Leaders in Piety: Sufis and the Dissemination of Islam in Medieval Palestine. Cambridge, MA: Harvard University Press, 2008
Daphna Ephrat, A Learned Society in a Period of Transition: The Sunni 'Ulama' of Eleventh-Century Baghdad. Albany, NY: State University of New York Press, 2000
משפחתה

נשואה לעובד אפרת (מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי). אם לשלושה. אחד מילדיה הוא המחזאי והשחקן דניאל אפרת.
אביה הוא האלוף במיל. אברהם טמיר.
אהרן אבני

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1906 יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 במרץ 1951 (בגיל 44) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1928) 
 תחום יצירה:  ציור, הוראה, פיסול 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1937)  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1948) 
 
אהרן אבני (קמֶינקוביץ) (27 בנובמבר 1906 - 23 במרץ 1951) היה צייר ישראלי, יליד רוסיה, חבר קבוצת "מסד", מייסד "מכון אבני" וממייסדי המדרשה לאמנות.
תולדות חייו

נולד בשנת 1906 ביקטרינוסלב, רוסיה. אביו מיכאל-דוד היה מהנדס בעל מכרות וגם חובב ציון נלהב, שהיה חתנו של הרב חיים ברלין ואמו אסתר הדסה שהייתה הייתה ציירת ומשוררת, הייתה בתם של יעקב ושרה פחמוצקי . סבתו שרה הייתה ביתו של רבי חיים ברלין אב"ד מוסקבה. בנעוריו למד אבני ב"חדר" וב"ישיבה" ואף קיבל סמיכה להוראה. אבני התייתם בגיל 12 מאמו, הוא למד בגימנסיה העברית בעיר מולדתו אצל המחנך והוגה הדעות פנחס שיפמן (בן-סירה) והעשיר את ידיעותיו בשפה העברית אצל אברהם שלונסקי.
בשנת 1923 החל אבני ללמוד באקדמיה לאמנות במוסקבה, ובאותה עת הצטרף לקבוצת "החלוץ" במסגרתה עלה לארץ ישראל בשנת 1925. אבני הצטרף ל"הגנה" והיה אחד ממייסדי "הבחרות הסוציאליסטית", "הנוער העובד" וה"פועל".
לאחר עלייתו השתקע בירושלים ונרשם אבני ללימודים ב"בצלאל", ירושלים, שם למד בין השנים 1925-1928. בעקבות חילוקי דעות עם מנהל בית הספר בוריס שץ הושעה אבני מלימודיו וב-1928 סולק מבצלאל. בשנת 1929 התיישב בתל אביב. בשנת 1930 נשא לאישה את חיה לבית סנדלרמן, ילידת אוקראינה. בשנה זו ערך תערוכת יחיד ראשונה בתל אביב ב"גמנסיה הרצליה" ובביתו של המהנדס מ.קסלמן.
בין השנים 1930-1932 שהה אבני בפריז, שם השתלם באקדמיה "גראנד שומייר". לאחר שובו, בשנת 1932, החל לעבוד כאדריכל בעיריית יפו, נתן הרצאות באדריכלות בטכניקום והיה למורה למתמטיקה בבית הספר של קיבוץ גבעת השלושה. בשנת 1938 החל ללמד ציור ותולדות האמנות בבית ספר "תיכון חדש" בתל אביב.
תערוכות

בין השנים 1929-1930 אבני הציג בפעם הראשונה עם קבוצת אמנים צעירים בשם "מסד". הקבוצה, בה היו שותפים אביגדור סטימצקי, אריה ארוך, צבי שור, יוסף קוסונוגי, דוד הנדלר, מרדכי לבנון, וישראל פלדי, ראתה עצמה כמייצגת הדור הצעיר של האמנים הארץ-ישראלים, מול תערוכת "אגד" בה הציגו נחום גוטמן, ראובן רובין, ציונה תג'ר ואחרים.
עבודותיו של אבני הוצגו בתערוכות במוזיאונים וגלריות ברחבי הארץ. בשנת 1936 נפתחה תערוכת היחיד הראשונה במוזיאון תל אביב, ב-1938 בבית הנכות הלאומי בצלאל, בשנת 1940 בגלריה לאמנות כ"ץ, ב-1944 תערוכת יחיד נוספת במוזיאון תל אביב, וב-1950 בגלריה בנזיט בפריז. אבני זכה בפרס דיזנגוף פעמיים, בשנים 1937 ו-1948.
תערוכה רטרוספקטיבית ליצירתו של אבני הוצגה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית על ידי האוצר רון ברטוש בשנת 2021.
חינוך

בשנת 1936 ייסד את ה"סטודיה" ("הסטודיה לציור ופיסול ליד ועדת התרבות של מועצת פועלי תל אביב"), אשר הייתה היה אולפן לציור ופיסול של ההסתדרות. אבני ניהל את הסטודיה עד מותו. לאחר מותו, בשנת 1951, שונה שמו של המוסד ל"מכון אבני"). ה"סטודיה" הייתה ממוקמת במרתף במעונות עובדים ברחוב פרישמן פינת רחוב דב הוז. המרתף היה קטן מאוד והמחלקה לציור עברה לרחוב דב הוז פינת רחוב גורדון. בין המורים הראשונים היו: אבני - מנהל וראש מחלקת הציור שלימד גם תולדות האמנות של תקופת הרנסאנס והעת החדשה. משה שטרנשוס - מנהל מחלקת הפיסול, יעקב שטיינהרדט – תחריט, ירחמיאל שכטר – גרפיקה, פרופ' יהושע שור – היסטוריה של האמנות. יחזקאל שטרייכמן צורף על ידי אבני ב-1943 ולימד ציור (לאחר שנתיים שטרייכמן פרש וחבר לאביגדור סטימצקי בהקמת "סטודיה" נפרדת). בשנת 1946 ייסד אבני בתל אביב, יחד עם המחנך אליהו בילס, גם את המדרשה למורים לציור (שיותר מאוחר פעלה ברמת השרון), שם התכוון ללמד ציור ופדגוגיה אך נפטר זמן מה לאחר-מכן ממחלת הסרטן ונקבר בבית הקברות בנחלת יצחק
אמנים ויוצרים רבים למדו אצל אבני בסטודיה: דן איתן, יחיאל (חיליק) ערד, מיכאל ארגוב, עמוס אריכא, בלה בריזל, סיומה ברם (ברעם), ציפורה ברנר, נהדה גפני, אליהו גת, דוד דנון, צבי דקל, נחום זולוטוב, קליר יניב, יצחק (איקא) ישראלי, דב ליפ (ליפינסקי), אפרים ליפשיץ, דוד לן בר, צבי מילשטיין, לאה ניקל, אריה סרטני, משה פרופס, יוסף פרחי, אסתר פרץ (ארד), שמעון צבר, רות צרפתי (שטרנשוס), מנשה קדישמן, דן קדר, רפי קייזר, דני קרוון, בוקי שוורץ, שלמה שוורץ וצבי תדמור.
סגנונו של אבני

במשך כל שנות יצירתו הוא תמיד נשאר נאמן לציור הפיגורטיבי. אבני שאב השראה ממגמות באמנות הצרפתית. בהתחלה הושפע מקורו וגוסטב קורבה, ומאוחר יותר ניכרו בעבודותיו השפעות של ציירי אסכולת פריז היהודיים. ציוריו משנות ה-30 של המאה ה-20 מתאפיינים בצבעים כהים ברוח האסכולה היהודית, ואילו בשלהי שנות ה-40 צבעיו מתחילים להתבהר ומשיכות מכחולו נעשות עזות ואקספרסיביות.
מספריו

פרקים בתולדות האמנות הצרפתית במאה הי"א, מוציא לאור : סטודיה לציור ופיסול ליד ועדת התרבות של מועצת פועלי תל אביב, תל אביב, תש"א, 1940.
לקריאה נוספת

'אבני (קמנקוביץ), אהרון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 20.(הספר בקטלוג ULI)
אליאס ניומן, Art in Palestine, ניו יורק, 1939, הוצאת Siebel Company.
קרל שוורץ, האמנות היהודית החדשה בארץ-ישראל, הוצאת ראובן מס, ירושלים, 1941.
תערוכת זיכרון אהרן אבני, אגודת הציירים והפסלים בישראל, אמני ירושלים, בית האמנים בירושלים, תמוז-אב תשי"ב (יולי-אוגוסט 1952).
מרים טל, אהרון אבני, המבשר, בתוך קטלוג תערוכת הזיכרון לאהרון אבני בגלריה ע"ש צ'מרינסקי, תל אביב, ללא תאריך (כנראה 1973).
חיים גמזו, ציור ופסול בישראל, הוצאת אשכול, תל אביב, 1951. הוצאה שנייה מורחבת: ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, תל אביב, 1957.
גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
מאירה פרי-להמן, טובל במים, טובל באור - מאה שנות צבעי-מים בישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1998.
ורדה שטיינלאוף (אוצרת), על גדות הירקון - נחל הירקון באמנות הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005.
רון ברטוש, בסטודיו ובסטודיה של אהרון אבני, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה, 2021.
הערות שוליים

↑  הצייר א. אבני, דבר, 23 במרץ 1951
↑  לפי ספר האישים, להלן "לקריאה נוספת". כנראה היה חתנו של הרב ברלין בנישואין קודמים
↑  דוד תדהר (עורך), "פנחס שיפמן (בן-סירה)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 499
↑  הצייר א. אבני למנוחת-עולם, דבר, 25 במרץ 1951
↑  אהרן אבני באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 269864  NLI: 987007450884905171  GND: 174295502  ISNI: 0000 0000 2149 8283  LCCN: n80076335  RKD: 211640  ULAN: 500482788  VIAF: 52987922   WorldCat (עם VIAF): 52987922 
לוחית זיכרון על ביתו של אהרון אבני ברח' חיסין 21 בתל אביב
דן הופרט

ערך זה עוסק בכימאי פיזיקלי. אם התכוונתם למוזיקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1944 תל אביב, ארץ ישראל המנדטורית בריטניה
 פטירה:  4 ביוני 2019 (בגיל 75) כפר סבא, ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 עיסוק:  כימאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מנחה לדוקטורט:  יהושע יורטנר
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 תרומות עיקריות
 חקר פוטו-חומצות
 
דן איתמר (דני) הוּפֶּרְט (17 בינואר 1944 – 4 ביוני 2019) היה כימאי פיזיקלי ישראלי ופרופסור מן המניין בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

הופרט נולד בתל אביב.
את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב. את לימודיו לתואר ראשון עשה במסגרת המחזור הראשון של בית הספר לכימיה, והשלים את חובותיו בשנת 1967. את לימודיו לתואר שני סיים בשנת 1970 ומיד לאחר מכן המשיך ללימודי תואר שלישי בכימיה בהנחיית פרופ' יהושע יורטנר. את עבודת הדוקטורט, שעסקה בתהליכי רלקסציה אלקטרוניים במצבים מעוררים של מולקולות גדולות, הגיש בשנת 1974.
באותה שנה יצא הופרט לארצות הברית ושהה כעמית בתר-דוקטורי במעבדות בל. עם חזרתו לישראל בשנת 1977, הצטרף לבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב כחבר סגל, ובשנת 1990 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 1994 מונה הופרט לדקאן מיוחד לענייני עלייה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2001. בשנים 2010–2014 הופקד על הקתדרה לתהליכים כימיים שם אמריקו-לטאי.
בשנת 2012 יצא הופרט לגמלאות אך המשיך לעסוק במחקר פעיל גם לאחר מכן.
במרץ 2019 נערך בבית הספר לכימיה סימפוזיון לכבודו, עם מלאות לו 75.
התגורר בכפר סבא. בחודשים האחרונים לחייו לקה במחלה נוירולוגית, ונפטר ביוני 2019. הותיר אחריו את רעייתו, זכריני, ואת ילדיהם.
מחקר

מחקרו של הופרט עסק בתופעות מולקולריות במצב המעורר, ובפרט בצורונים הנקראים פוטו-חומצות. אלה הן מולקולות המשנות את החומציות שלהן במצב המעורר, בכעשרה סדרי גודל ביחס למצב היסוד שלהן. המולקולות אותן חקר הופרט, עוררו ממצב היסוד האלקטרוני באמצעות תהליכים מושרי קרינת על-סגול ואור נראה הנישאת על גבי פולסי לייזר בתחום הפמטושנייה.
הופרט חקר את בשיטות קצב מעבר הפרוטון מהפוטו-חומצות אל מולקולות אחרות המשמשות כבסיס כימי. במחקרו מצא הופרט כי פוטו-חומצות חזקות מעבירות פרוטון למים ולכהלים בתוך פרק זמן של 100 פמטו-שניות, בו כל אופני התנודה המולקולריים אינם פעילים, למעט ויברציות מהירות.
בשלהי שנות פעילותו התמקד הופרט במציאת תופעות פוטו-חומציות בחומרי טבע, ובפרט בצמחים.
הערות שוליים

↑  ילקוט הפרסומים, הודעות מאת הרשם לענייני ירושה, ‏15 בספטמבר 2019
↑  In Memoriam, ICS website, האגודה הישראלית לכימיה
↑  The many faces of Spectroscopy: Dan Huppert's 75th Birtday Simposium
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007378123105171  ORCID: 0000-0002-0292-4106  VIAF: 10152199294514282810   WorldCat (עם VIAF): 10152199294514282810
חוסה פאבלו מונקאיו

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1912 גוודלחרה (מקסיקו), חליסקו, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 פטירה:  16 ביוני 1958 (בגיל 45) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  José Pablo Moncayo García 
 מקום קבורה:  Rotonda de las Personas Ilustres 
 מוקד פעילות:  מקסיקו 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של מקסיקו 
 עיסוק:  מלחין, מנצח
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כלי הקשה
 
חוסה פאבלו מונקאיו (בספרדית: José Pablo Moncayo, ‏29 ביוני 1912 – 16 ביוני 1958) היה מלחין ומנצח מקסיקני, שחיבר מוזיקה קלאסית בעלת אופי לאומי.
ביוגרפיה

מונקאיו נולד בגואדלחארה, חאליסקו, מקסיקו. כנער למד נגינה בפסנתר ובהמשך נרשם לקונסרבטוריון של מקסיקו סיטי, שם המשיך בלימודי פסנתר אצל אדוארדו ארננדס מונקאדה(אנ'), הרמוניה אצל קאנדלאריו אואיסר והלחנה אצל קרלוס צ'אבס. במשך זמן קצר, בשנת 1942, למד גם אצל המלחין האמריקאי אהרן קופלנד. אחת ממשרותיו המקצועיות הראשונות של מונקאיו הייתה כנגן כלי הקשה בתזמורת הסימפונית המקסיקנית, ששמה שונה בהמשך לתזמורת הסימפונית הלאומית של מקסיקו. בשנים 1949 עד 1954 היה למנצח אותה תזמורת.
מונקאיו היה חבר ב"קבוצת הארבעה", שאותה ייסד בשנת 1934 עם עוד שלושה חברים - בלאס גאלינדו, סלבדור קונטרראס ודניאל איילה פרס. מטרת הקבוצה הייתה לקדם את רוח הלאומיות של המוזיקה המקסיקנית. המוזיקה שלו עושה שימוש רב במלודיות, מקצבים והרמוניות, שמקורם במוזיקה העממית של מקסיקו.
יצירתו הנודעת ביותר של מונקאיו עודנה הפנטזיה התזמורתית הססגונית שלו, "אואפאנגו" (1941), אבל מכלול יצירתו כולל עוד יצירות רבות באיכות גבוהה, אם גם מפורסמות פחות. בין אלה האופרה שלו "המולאטית מקורדובה" (1948); "קירות ירוקים" לפסנתר סולו (1951); הקטעים התזמורתיים Amatzinac לחליל צד ורביעיית מיתרים (1935),  סימפוניה (1944), סינפונייטה (1945) ו"חורשות" (1954); הבלט "ארץ הסערה" (1958) ו"מנחה לסרוואנטס"  לשני אבובים ותזמורת מיתרים (1947).