stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני
העוגב

כחלק מעיצוב ההיכל נכלל עוגב קונצרטים רחב-ממדים. בנייתו הושלמה ב-2004, והוא נחנך ביולי אותה שנה בקונצרט מיוחד בכינוס הלאומי של איגוד העוגבאים האמריקאי (American Guild of Organists). ההופעה הציבורית הראשונה שבה נעשה בו שימוש התקיימה ב-30 בספטמבר 2004, ברסיטל של העוגבאי פרדריק סוואן, ויומיים לאחר מכן נעשה בו לראשונה שימוש בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית, קונצרט משותף עם העוגבאי טוד וילסון (Todd Wilson).
עיצוב מבנה העוגב נעשה בידי האדריכל פרנק גרי, תוך התייעצות עם מנואל רוסלס (Manuel Rosales), מעצב קול ומומחה לעוגבים. גרי שאף לבנות את העוגב בעיצוב ייחודי ומייחד. הוא נהג להכין סקיצות ורעיונות לתכנון העוגב ולשולחם לרוסלס, שהעניק לו משוב. רבים מרעיונותיו הראשונים של גרי היו אוונגרדיים אך בלתי מעשיים: רוסלס אף אמר בריאיון עם טימותי מנגן, כתב "רשימות מחוז אורנג'" (The Orange County Register), כי "יישום של רעיונותיו הראשוניים [של גרי] היה מפיק עוגב עם ביצועים מוזיקליים משונים ביותר. רק כדי להמחיש את העניין, לפי חלקם הייתה הקונסולה [=מערך הקלידים והדוושות] מצויה בחלקו העליון של הכלי, הפוכה, והצינורות היו בחלקו התחתון. בעיצוב אחר היו הצינורות פרוסים בשכבות של מערכים כבצורת מאוורר. מרתק ביותר. לא משהו שניתן לבנות. ניתן היה ליצור את הצינורות רק מחומרים שאינם מתאימים לצינורות של עוגב. היו רגעים שבהם חשנו שאנחנו לא מתקדמים לשום מקום. ככל שהעיצוב הפך יותר ישים מבחינתי, הוא הפך יותר משעמם מבחינתו". אז חשב גרי על הרעיון של צינורות עץ מעוקלים, "משהו שמזכיר סכר ממערך בולי עץ, שמוטה לצד", לדבריו של רוסלס. עיצוב זה התברר כישים גם מן הפן המוזיקלי.
את העוגב בנה בונה העוגבים הגרמני קספר גלטר-גוץ (Caspar Glatter-Götz) בליוויו של מנואל רוסלס, שפירט את הנחיותיו בנוגע לצליל ולכיוון הטון. בתחתית הכלי הוצבה הקונסולה, שבה בחלק ממחלקות החלילים ניתן לנגן באופן מכני ישיר, או להפעיל את הקלידים דרך שסתומי אוויר בצורה מכנית, ושאר החלילים מופעלים בצורה חשמלית; הקונסולה מזכירה במידה מסוימת עוגבים של מוזיקת הבארוק מאזור צפון-גרמניה, ולעוגב אף מחובר מסך טלוויזיה במעגל סגור המוצב בגובה הנגן. העוגב מצויד גם בקונסולה מופרדת וניידת, שלהזזתה נדרש מאמץ דומה להזזת פסנתר גדול, וניתן לבחור לחבּרה לארבעה שקעים חשמליים שונים שעל הבמה. בקונסולה זו מערך מדורג ומעוקל של רגיסטרים, בסגנון "אמפיתיאטרון" המזכיר עוגבים צרפתיים מן התקופה הרומנטית, והיא בעלת פרופיל נמוך, כאשר המקלדת נמצאת כולה מעל הקונסולה, על מנת שלא לחסום את שדה הראייה של המנצח. בקונסולה הנפרדת כל המחלקות מופעלות על ידי מקשי מקלדת חשמליים.
בסך הכול יש בעוגב 72 רגיסטרים, 109 חלילים ו-6,125 צינורות; גודלם של הצינורות נע מכמה סנטימטרים בודדים ועד ל-9.75 מטרים אורך בצינור הארוך ביותר (שפועל בתדר של 16 הרץ).
העוגב ניתן כמתנה למחוז לוס אנג'לס מחברת טויוטה.
גלריית תמונות

מבט על אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני מכיוון צפון-מזרח, 2005. ברקע מצד שמאל ניתן לראות את מגדל בנק אוף אמריקה סנטר. מאת קרול הייסמית', מתוך מאגר ספריית הקונגרס
האולם ב-2004. בצד ימין ברקע ניתן לראות את הדורותי צ'נדלר פביליון
פרט מחזית המבנה, בכניסה
תצלום של האולם בשעת לילה
מבט לכיוון צפון
תצלום לוויין
האולם בעת תהליך הבנייה, מאי 2001.
לקריאה נוספת

Symphony: Frank Gehry's Walt Disney Concert Hall. New York: Harry N. Abrams, 2003. ISBN 0-8109-4981-4, ISBN 0-8109-9122-5.
הערות שוליים

↑  כתבות על האולם, באתר wirednewyork
1 2 3  People, Parking, and Cities, uctc.net
1 2  Mark Swed (2003-10-29). "Now comes the true test". Los Angeles Times. נבדק ב-2008-07-15.
↑  "The Los Angeles Philharmonic Inaugurates Walt Disney Concert Hall". נבדק ב-2008-07-15.
↑  Valerie Scher (2003-10-25). "Disney Hall opens with a bang". The San Diego Union-Tribune. נבדק ב-2008-07-16.
↑  "Building Details and Acoustics Data" (PDF). Nagata Acoustics. נבדק ב-2008-07-16.
↑  Coates, Chris (2005-03-21). "Dimming Disney Hall; Gehry's Glare Gets Buffed". Los Angeles Downtown News.
↑  Timothy Mangan (30 בספטמבר 2004). "Pipe dreams at Disney Hall; The concert venue's fantastical organ is finally ready for unveiling". The Orange County Register. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Rosales Organ Builders, Opus 24 (Walt Disney Concert Hall)". נבדק ב-2008-01-03.
↑  Wachtell, Esther (באוגוסט 2001). "Using all the fund-raising tools: by giving its volunteers all the resources they needed to do the job, The Music Center of Los Angeles increased its campaign goal 15 percent to $ 17.6 million, despite the recession". Fund Raising Management. 22 (6): 23. ISSN 0016-268X. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  PAUL KARON (24 בנובמבר 1997). "Toyota ups hall donation". Daily Variety. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269572105171  GND: 4778650-4  LCCN: n91123615  MusicBrainz: 09309d80-d443-4681-8fb7-d4f3c5407c71  NKC: ko20241214095  SUDOC: 088732665  VIAF: 139695009   WorldCat (עם VIAF): 139695009 
האולם בעיצומה של הבנייה, 14 ביולי 2001.
האולם בשלב מאוחר של הבנייה; ניתן לראות את הדורותי צ'נדלר פביליון ברקע, בצד ימין.
קטע מחזית המבנה, ועליו כתוב שם האולם.
חזית חדר המייסדים, לאחר שהלוחות המרכיבים אותה לוטשו מחדש.
העוגב שבאולם הקונצרטים.
אוסקר אלק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1880 סולנוק, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 ביוני 1945 (בגיל 65) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Engel Oszkár 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1902) 
 
ד"ר אוסקר אלק (במקור אנגל, בהונגרית: Elek Oszkár; סולנוק, 4 בפברואר 1880 – בודפשט, 17 ביוני 1945) היה דוקטור לספרות, היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי מנהל הגימנסיה הממלכתית של בודפשט.
קורות חיים

אוסקר אנגל נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל אנגל ושל קטלין שטיינר. ב-1902 קיבל תעודת הוראה לשפות הונגרית-צרפתית באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא לימד בארד, שימג (1903), אגר, ולאחר מכן עד פרישתו בגימנסיה הריאלית בבודפשט על שם ז'יגמונד קמני. במחקריו בתולדות הספרות חקר בהצלחה את השפעתם של סופרים זרים על סופרים הונגרים. (לדוגמה: השפעה סקוטית ואנגלית בבלדות של יאנוש אראן. היסטוריה ספרותית. 1912).
משפחתו

ב-23 בדצמבר 1906 נשא לאישה את מרגיט, בתם של הסוחר ארמין רוטשילד ושל לינקה דצ'י. הוא התגרש מאשתו הראשונה והתחתן בשנית ב-27 ביוני 1925. אשתו השנייה הייתה ארז'בט, בתם של יוזף צ'טני ושל פרוז'ינה פודור. הוא אביו של טיבור אלק (1910–1972) שהיה מתמטיקאי ופילוסוף.
פרסומיו

כמה ממאמריו החינוכיים והאתנוגרפיים, ביקורות ספרים ומחקרים רבים על תולדות הספרות פורסמו במשך עשורים בכתבי העת רבים:
בשנים Universal Journal of Philology (1942–1902), בהונגרית: Egyetemes Philologiai Közlöny
בשנים (1918-1907), האתנאום
בשנים Budapest Review (1936–1908), בהונגרית: Budapesti Szemle
אתנוגרפיה (1911–1917),
תולדות הספרות (1912–1941), בהונגרית: Irodalomtörténet
משמר השפה ההונגרית (1912–1939), בהונגרית: Magyar Nyelvőr
הספרות (1929–1931), בהונגרית: Literatura
סקירת סאבולץ' (1941), בהונגרית: Szabolcsi Szemle
לבנון (1942), Libanon
במחקרי תולדות הספרות עסק בעיקר בהשפעות הספרות הזרה על הספרות ההונגרית. הוא היה עמית ב"אגודת שייקספיר ההונגרית". בשל יהדותו הוא לא יכול היה לפרסם אחרי שנת 1942.
יצירותיו

השפעת פטרארקה על משוררי הפליאדה (בודפשט, 1902)
הקרתוזיאן ומקורותיו (בודפשט, 1934)
ינה סבויאי בשירה הצרפתית (בודפשט, 1939)
האגדה על דון חואן בערב חג המולד של קארוי קישפלודי (בודפשט, 1943)
הטרגדיה של אגיס (לאחר מותו, בודפשט, 1957)
האזכור הראשון של הונגרים באפוסים באנגלית (לאחר מותו, בודפשט, 1962)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I – IV. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי עורכת ראשית אגנש קניירש. 1994-1967
ינה פינטר : ההיסטוריה של הספרות ההונגרית: סיסטמטיזציה מדעית, בודפשט, 1930–1941, כרך ח
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szolnoki izraelita hitközség születési akv. 7/1880. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 834/1945. folyószáma alatt".
↑  "Elek Oszkár és Rothschild Margit házasságkötési bejegyzése az egri polgári házassági akv. 220/1906. folyószáma alatt".
↑  "Elek Oszkár és Csetényi Erzsébet házasságkötési bejegyzése a Budapest IV. kerületi polgári házassági akv. 155/1925. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7949 7857  LCCN: no2022020842  VIAF: 121531442   WorldCat (עם VIAF): 121531442
אוצרות הראי"ה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אברהם יצחק הכהן קוק 
 הוצאה
 הוצאה:  ישיבת ההסדר ראשון לציון 
 עורך:  משה צוריאל 
 
אוצרות הראי"ה היא סדרת ספרים בהם לוקטו ונדפסו יחדיו שלל כתבים מכתבי הראי"ה מחולקים לפי נושאים, וכן מאמרים על הגותו, מפתחות וביאורים. העורך הראשי של הסדרה הוא הרב משה צוריאל. הסדרה יוצאת לאור בהוצאת ישיבת ההסדר ראשון לציון.
הוצאה לאור

מהדורה ראשונה של הסדרה יצאה לאור בידי הרב משה צוריאל בין השנים ה'תשמ"ח (1988) – ה'תשנ"ג (1993), בסיוע דרור שילה ואלחנן שילה, וכוללת ארבעה חלקים (חלקים א, ב ו-ד בכרכים, וחלק ג בחוברת) שנדפסו בתל אביב ובאשדוד. מהדורה זו יצאה לאור פעם אחת ונחשבת לא מוגהת, לא שלמה ונדירה.
בשנת ה'תשס"ב (2002) יצאה לאור מהדורה חדשה ומורחבת של הסדרה, עם הוספות רבות ותיקונים, הכוללת חמישה כרכים. בשנת ה'תשע"ו (2016), ארבע עשרה שנים לאחר מכן, הוציא לאור הרב צוריאל שני כרכים נוספים בסדרה המורחבת, בסיוע הרב שי הירש והרב ארי יצחק שבט, מנהל ארכיון בית הרב קוק. הסדרה המורחבת כולה יוצאת לאור בידי ישיבת ההסדר ראשון לציון. מנהל ההפקה הוא הרב יהונתן סנדרס, רב היישוב אלוני הבשן.
בפתח הסדרה נדפסו הסכמות מאת הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא והרב משה צבי נריה, והקדמה מאת הרב שלמה לוי, ראש ישיבת ההסדר ראשון לציון.
תוכן

הסדרה המורחבת כוללת שבעה כרכים.
כרך א – חמישה חלקים: תולדות הרב – עדויות שונות על אודותיו ממקורות מגוונים, בתוספת קיצור תולדותיו (95 עמודים), ביאורים לשיטותיו – עיונים במשנתו לפי נושאים (105 עמ'), ניצוצות – ציטטות מכתביו לפי נושאים (125 עמ'), מאגרות הראי"ה (311 עמ'), נספחים (12 עמ'). בכרך זה בסך הכל 567 עמודים.
כרך ב – תשעה חלקים: מאמרי חינוך – שלל מאמרים דרשות ונאומים מתקופות שונות (275 עמודים), מאמרי מוסר (13 עמ'), מאמרי סוד – על פנימיות התורה (30 עמ'), מאמרי ארץ ישראל (33 עמ'), תורתו שבעל פה (15 עמ'), אמרות יפות (19 עמ'), מכרוזי הראי"ה (68 עמ'), מאורות הראי"ה – על התורה, המידות, המצוות והתפילה (69 עמ'), משירי הראי"ה (53 עמ'). בכרך זה בסך הכל 592 עמודים.
כרך ג – שלושה חלקים: מאמרי הלכה – חידושים על היד החזקה, בירורי הלכה ופלפולי הלכה (193 עמודים), חידושי מסכתות – על סוגיות שונות בתלמוד הבבלי (54 עמ'), תקצירים לספריו – אורות, אורות הקודש, אורות התורה, אורות התשובה, מוסר אביך, עולת ראיה, ערפילי טוהר, נקודות מתוך שבת הארץ (300 עמ'). בכרך זה בסך הכל 555 עמודים.
כרך ד – שלושה חלקים: חלק המוקדש למהדורת שמונה קבצים שיצאה לאור בשנת ה'תשנ"ט – תקצירי הפסקאות, מפתחות כלליים, ביאורי מילים לועזיות, תיקון טעויות דפוס, וכן מפתח מקורות נרחב (426 עמודים); רשימה ביבליוגרפית של מאמרים ומחקרים על תולדות הראי"ה ומשנתו (45 עמ'); ונספחים על אהבת ארץ ישראל ועם ישראל. בכרך זה בסך הכל 528 עמודים.
כרך ה – ארבעה חלקים: מפתחות כלליים – על כל כתבי הראי"ה, הערות ותיקונים לספריו, בירור מושגי יסוד בקבלה, ביאורי לועזיות, ראשי תיבות בכתביו (216 עמודים); מפתחות לכל ספר בנפרד – מפתחות נרחבים ומפורטים (235 עמ'); מפתח לביאורי הרב על פסוקים ומאמרי חז"ל (71 עמ'); מפתח לכרכי אוצרות הראי"ה (33 עמ'). בכרך זה בסך הכל 560 עמודים.
כרך ו – שני חלקים: חלק ראשון – מאמרים ותשובות ותשובות בהלכה, חידושי תורה והערות בלימוד (85 עמודים); בירורים באמונה, הגות ודרשות (62 עמ'); אגרות שונות, כרוזים והוראות ב"הלכות ציבור" (36 עמ'). חלק שני – מאמרים וכתבים שטרם נדפסו, ערוכים בידי הרב ארי יצחק שבט מנהל ארכיון בית הרב קוק. בכרך זה בסך הכל 469 עמודים.
כרך ז – שני חלקים: חלק ראשון – מפתחות וביאורים לכתבי הראי"ה (תוספת לכרך ד) – על המקרא, ספרי חז"ל וספרי קבלה, וכן פיסקאות חדשות מכתב ידו על מסכת אבות, מאת הרב משה צוריאל; מפתחות לאגרות הראיה, מאת הרב יעקב פייגנבוים; מפתחות לאורות התורה, מאת הרב שלמה אבינר; מפתחות לאורות התשובה, מאת הרב שחר רחמני; רשימת כתבי הראי"ה וביאוריהם שיצאו לאור עד שנת ה'תשע"ה (399 עמודים). חלק שני – מאמרי ביאורים על שיטתו ומשנתו של הראי"ה קוק, מאת הרב משה צוריאל, הרב דוד שלמה שפירא, הרב יצחק שילת, הרב עמיחי כנרתי, הרב יצחק אריאלי ועוד, וכן מפתח עניינים (221 עמ'). בכרך זה בסך הכל 638 עמודים.
המקורות לסדרה

הסדרה שואבת את תכניה ממגוון מקורות. במסגרת כתבי הראי"ה גופם, נדפסים בה כתבי יד מקוריים של הראי"ה (חלקם נתקבלו מאת מכון הרצי"ה, ארכיון בית הרב קוק, ואוספי גופים ואישים שונים), מסמכים שנדפסו בחיבורים נדירים וקשים להשגה, מאמרים שפורסמו בכתבי עת ישנים, כרוזים מקוריים וכיוצא בזה. כן נדפסו בסדרה מחקרים מקיפים של הרב משה צוריאל ועוזריו על הגותו של הראי"ה, מפתחות, ביאורים, השוואות ועוד. בשני הכרכים האחרונים נדפסו מאמרים מאת מחברים נוספים.
קריאה והרשאה להדפסת כתבי הראי"ה

בפתח הכרך הרביעי של מהדורת ה'תשס"ב (2002) הדפיס הרב צוריאל הרשאה שקיבל בשנת ה'תשנ"ח מאת הרב אליהו שלמה רענן, נכדו ויורשו של הראי"ה, בה נאמר:
ידוע לכב' שע"פ תורה יש לי הבעלות החוקית על כל כתבי היד של סבא קדישא מרן הרב זצוק"ל, וכך גם נפסק ע"י הרבנים שדנו בנושא זה. כיון שראיתי שכבר עבר זמן רב והכתבים עדיין לא נדפסים ולא מופצים ברבים, כאשר אני יודע ברור שכך באמת היה אדיר חפצו של סבא קדישא מרן הרב זצוק"ל שרבים ילמדו בכתבים אלו, לכן אני פונה אליך כאיש זריז וגם מנוסה בהוצאה לאור של כתבי הקודש – אנא אני מבקש ממך, קבל ממני רשותי להדפיס ולהפיץ כתבי הקודש הללו שבסמכותי להפיצם ברבים, "ישוטטו רבים ותרבה הדעת".
לדברים אלו הוסיף הרב צוריאל תיאור על אודות ידידותו עם הרב רענן, וכן ביקורת על ההתמהמהות בהדפסת כתבי הראי"ה, ובפרט שמונה קבצים שיצאו לאור בידי בני הרב רענן במהדורה דלת עותקים בשנת ה'תשנ"ט (1999). עוד כתב כי בהתאם להרשאה שקיבל מהרב רענן, אף הוא מעניק את אותה ההרשאה לכל אדם שירצה להדפיס בשנית את שמונה קבצים. בשנת התשע"ח (2018), עם פרסום המהדורה הראשונה של מציאות קטן, שב הרב צוריאל ופרסם את הרשאתו זו תוך שהוא מכליל בה את שאר כתבי הראי"ה.
הערות שוליים

↑  נתנאל כ"ץ, "תורת הרב קוק היא חמצן לנשמה", באתר ערוץ 7, 15 במרץ 2016
↑  פוסט של משה נחמני ברשת החברתית פייסבוק, 15 במרץ 2018.
אזבסטון

אזבסטון באוסטרליה
אזבסטון הוא מבנה שבנוי מאזבסט.
את האזבסט מפיקים ממכרות של סלעי האזבסט, סלעים הבנויים ממינרלים סיליקטים של מגנזיום או ברזל הידרידי. עמידותו של האזבסט לנזקי הטבע: מים, חום ואש, אפשרה לעשות בו שימוש רב, משום שהוא אינו חדיר למים, אינו מוליך חשמל ומבודד חום בצורה מיטבית, אחד השימושים העיקריים בו היה ערבובם של סיבי האזבסט בבטון למטרות בנייה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם העלייה ההמונית לישראל, נעשה שימוש רב בסיבי אזבסט בשילוב בטון למטרות בנייה. שיכונים רבים מאזבסט נבנו, בעיקר במעברות, וכונו "אזבסטונים". אחת השכונות שנבנו בה שיכונים שכונו "אזבסטונים" היא קריית היובל שבירושלים. בנוסף נעשה שימוש באזבסט במבני אבן, לגגות, תריסים וחלקי מבנה אחרים.
השימוש הרב פסק כאשר התגלו השפעותיו המזיקות של האזבסט על הבריאות - סיבי האזבסט הפולטים "אבק אזבסט" גורמים למחלות ריאה רבות, בהן אזבסטוזיס וסרטן הריאה, בעקבות שאיפה של חלקיקי האבק הקטנים אל הריאות. בעקבות כך, השימוש באזבסט בבנייה נאסר במדינות רבות, ובהן ישראל, והאבסטונים פורקו בהדרגה.
אחרי סטונוול

| --- | --- |

כרזת הסרט אחרי סטונוול
 בימוי:  ג'ון סקגליוטי
 מוזיקה:  דון דניקולה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  First Run Features
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 ביוני 1999
 משך הקרנה:  88 ד'
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דוקומנטרי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחרי סטונוול הוא סרט דוקומנטרי משנת 1999 בבימויו של ג'ון סקגליוטי. הסרט מתעד שלושים שנה של אקטיביזם להט"בי, התנועה שנולדה מתוך מהומות סטונוול ב-1969. הוא סרט המשך לסרט לפני סטונוול מ-1986, בהפקתו של סקגליוטי. את הסרט קריינה הזמרת הלסבית האקטיביסטית מליסה אתרידג'. בסרט השתתפו דורותי אליסון, ג'ול גומז, ריטה מיי בראון, ברברה גיטינגס, ברני פרנק, ודמויות להט"ביות מובילות  נוספות.
משתתפים

מליסה אתרידג' (קריינות)
דורותי אליסון
ריטה מיי בראון
אניטה בריאנט (צילומי ארכיב)
ברני פרנק
ברברה גיטינגס
ג'ול גומז
הארי היי
לארי קריימר
שילה ג'יימס קוהל
הארווי מילק (צילומי ארכיב)
פרסים

ב-1999 זכה הסרט בפרס הקהל לסרט תיעודי  מצטיין בפסטיבל Outfest, פסטיבל סרטים גאה בלוס אנג'לס.
ב-2000 היה הסרט מועמד לפרס GLAAD.
ראו גם

1999 בקולנוע
לפני סטונוול
סטונוול (סרט)
אזעקת אבק השרפה

אזעקת אבק השריפה הוא קרב בריטי שהתרחש בשנת 1774, כתוצאה מהמתחים בין שלוש עשרה המושבות. בפקודת הגנרל תומאס גייג' המושל המלכותי של מחוז מסצ'וסטס נשלחו חיילים בריטים להחרים אבק שרפה ב-1 בספטמבר 1774. בתגובה לפעולה זו, לאחר ששמעו שהיה עימות, כל אנשי המושבות נכנסו לפעולה מחשש שהמלחמה מתחילה.
אף על פי שהתגלה לאחר מכן שזו הייתה אזעקת שווא היא גרמה לשני הצדדים לנהוג בזהירות בימים שלאחר מכן. שבעה וחצי חודשים לאחר מכן קרתה פעולה הפוכה שבה שדדו לוחמי המושבות נשק מבסיס בריטי. הבריטים ניסו להשיג שליטה על מחסני הנשק בעוד אנשי המושבות רצו שליטה לעצמם.
רקע

בשנת 1772 בתגובה לפרשת ג'ספי ופרשיות נוספות הוחלט בקרב המושבות על הקמת ועדות להעלאת מודעות הציבור לפרשיות שמתקיימות במקומות אחרים וכדי להגיב על פעולות וחוקים שמתקיימים נגד המושבות. המתיישבים במסצ'וסטס אז לא לקחו חלק בפעולות האלה אף על פי שהם הצהירו שהם בעדם.
גנרל תומאס גייג' הפך להיות מושל מסצ'וסטס במאי 1774 הואשם בידי המתיישבים על אכיפת חוקים קשים, שהפרלמנט עודד לאחר מסיבת התה של בוסטון. הפרלמנט ניסה למנוע את פרוץ המלחמה ולשמור על השלום שבין הרוב הפטריוטי האמריקאי לבין המיעוט הרגוע יותר, בכך שבחשאי היו משתלטים על חנויות צבאיות ושוד נשק מהמחסנים האמריקאים. השמירה על סודיות הייתה חובה מכיוון שגייג' חשש שאם יודלף כל ניסיון בני המושבות יסתירו את החנויות או גרוע מכך יתקיפו את החיילים.
היו כמה מקומות במושבות שבהם שמר הצבא הבריטי את הציוד הצבאי שלו. חלק מהמקומות היו מבוצרים חלקית וחלק מהם היו רק מחסנים. רוב הציוד היה בבעלות ממשלת המחוז אבל חלק היה בבעלות הערים. במקום בקצה בוסטון מה שבימינו נחשב חלק מצ'ארלסטאון היה מקום שמור של ציוד צבאי בבית של אדם בשם ויליאם ברטל, מפקד של יחידה מחוזית. מכיוון שלא היה ברור עם איזה צד נמצא ברטל, הורה גייג' להעביר את הציוד שברשותו לבוסטון.
הפשיטה

ב-31 באוגוסט שלח גייג' לשריף של מחוז מידלסקס פקודה להחרים את כל אבק השריפה שבמחוז ולהכין כוח של חיילים למחר. תוכן המכתב התפרסם במהירות וגייג' מיהר להחרים את אבק השריפה טרם יחביאו אותו הפטריוטים.
מוקדם בבוקר 1 בספטמבר יצא קולונל ג'ורג' מדיסון עם כוח של 260 חיילים מהרגימנט הרביעי והפליג בנהר מיסטיק עד לגבעת החורף ומשם צעד כמיל עד למקום בו אוחסן הנשק. בזריחה הם כבר שדדו את כל הנשק וחזרו בדרך שבאו לבוסטון, בסופו של דבר נלקח הנשק לאי קאסל שנקרא אז טירת ויליאם.
מפה של המצור על בוסטון משנת 1775
אות בן-גוריון

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לאנשי רוח ומעשה המקיימים את מורשת בן-גוריון
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תקופת הפרס:  2019–הווה (כ־5 שנים) 
 נקרא על שם:  דוד בן-גוריון 
 
אות בן-גוריון מוענק על ידי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב כהוקרה על תרומה ייחודית לחברה הישראלית, לאנשים אשר תרמו מעצמם ומזמנם לאוניברסיטה, לקהילה ולנגב בתחומים שונים, כגון: חינוך, תרבות, מחקר ועוד.
אות בן-גוריון כהוקרה על תרומה ייחודית לחברה הישראלית הוענק לראשונה לרגל חגיגות שנת ה-50 של אוניברסיטת בן-גוריון ב-4 בדצמבר 2019, ו' בכסלו תש"ף, בשנת 2019 ביום בן-גוריון.
בין השנים 2012–2016 העניקה "אוניברסיטת בן-גוריון" את "אות בן-גוריון למנהיגות".
אות בן-גוריון למנהיגות

"אות בן-גוריון למנהיגות" הוענק בין השנים 2012–2016 לארבעה אישים.
אות בן-גוריון למנהיגות מוקיר את המנהיגים שרואים את הפוטנציאל לצמיחה ולהתפתחות ברעיונות שרק זה עתה צצים. אנשים אלה הופכים את הרגע היחיד הזה לעתיד
אות בן-גוריון למנהיגות > רשימת הזוכים

| שנה | זוכה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 9 באוקטובר 2012 | אנדרה דלורו | מייסד קרן אדליס |
| 9 באוקטובר 2012 | רנה אוברמן | מנכ"ל דויטשה טלקום לשעבר |
| 19 במאי 2014 | שמעון פרס | נשיא מדינת ישראל ה-9 |
| 1 בפברואר 2016 | אנחל גורייה | המזכיר הכללי של הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD) |
אות בן-גוריון > רשימת הזוכים

| שנה | זוכה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2019   תש"פ | קובי אוז | תרומה לתרבות הישראלית |
| 2019   תש"פ | טל אוחנה | עשייה ציבורית ומנהיגות צעירה |
| 2019   תש"פ | פרופ' שמעון גליק | מפעל חיים בתחום הרפואה |
| 2019   תש"פ | פרופ' שאול לדני | מפעל חיים באקדמיה ובספורט |
| 2019   תש"פ | דוד מיראז' | תרומה לנגב |
| 2019   תש"פ | אברהים נסאסרה | יוזמה חינוכית - חברתית |
| 2019   תש"פ | פרופ' דוד פיימן | חוקר פורץ דרך (בשנת 2016 הוענק לפיימן פרס בן-גוריון) |
| 2019   תש"פ | אביבה שגב | עשייה ציבורית מעוררת השראה |
| 2020   תשפ"א | ד"ר טל זקס |  |
| 2020   תשפ"א | בני ביטון |  |
| 2020   תשפ"א | ד"ר יונס אבו רביעה |  |
| 2020   תשפ"א | פרופ' ורדה שושן-ברמץ |  |
| 2020   תשפ"א | ד"ר הלה הדס |  |
| 2020   תשפ"א | אן ברג'ר |  |
| 2020   תשפ"א | ד"ר שמואל קבילי |  |
| 2020   תשפ"א | נציגי כפר רפאל |  |
אורי מכלוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד משטרת קריית מלאכי  ראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית  קצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום  ראש חטיבת חקירות באגף החקירות והמודיעין
אורי מכלוף (נולד ב-16 במרץ 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש חטיבת חקירות באגף החקירות והמודיעין.
חייו

מכלוף גדל באשקלון, הוא בנו של שושן מכלוף ששירת כשוטר עד פרישתו בשל פגיעה בתאונת דרכים. החל את שירותו במשטרת ישראל כשוטר סיור וחוקר בתחנת המשטרה באשקלון. לאחר קורס קצינים מונה לראש לשכת החקירות בתחנה, בתקופה זו קיבל הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות.  שירת באגף החקירות של מרחב לכיש, פיקד על תחנת המשטרה בקריית מלאכי, שימש סגן מפקד מרחב אילת וקצין אגף החקירות של מרחב הנגב. בדצמבר 2006 מונה לראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לקצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום. באוגוסט 2013 מונה לראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין והועלה לדרגת תת-ניצב. הוא סיים את שירותו במשטרה ב-2017.
לאחר שחרורו הקים חברת חקירות פוליגרף פרטית.
הערות שוליים

↑  אביו של מפקד משטרת קרית מלאכי נדרס למוות, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2000
↑  עוזי ברוך, אהרונוביץ' אישר סבב מינויים נרחב במשטרה, באתר ערוץ 7, 8 בפברואר 2010
↑  סבב מינויים בצמרת משטרת ישראל, אתר המשרד לביטחון הפנים
↑  החברה המרכזית לפוליגרף חקירות וביטחון
אזנית חשופה

| אזנית חשופה |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטיים
ממלכה:: Chromista
מערכה:: Ochrophyta
על־מחלקה:: Fucistia
מחלקה:: אצות חומיות
סדרה:: דוקרניתאים
משפחה:: דוקרניתיים
סוג:: אזנית (סוג)
מין:: אזנית חשופה
שם מדעי
 Padina gymnospora ‏1871

אזנית חשופה (שם מדעי: Padina gymnospora) היא אצה חומית דמוית אוזן ממשפחת הדוקרניתיים שצבעה חום-כתום, חום-ירקרק או חום חיוור. גובהה של אזנית בוגרת מגיע ל 5 עד 15 ס"מ. האזנית החשופה היא אצה קיצית שמופיעה בעיקר בחודשים מאי עד אוקטובר. לעיתים רחוקות אף ניתן להבחין בה (בכמויות מזעריות) בתחילת דצמבר.
מבנה האצה

האזנית מזכירה בצורתה אפרכסת של אוזן או מניפה. לעיתים היא שסועה לאונות אשר גם להן צורה דומה. האצה הצעירה בנויה כמניפה יחידה, וכאשר היא גדלה היא מתפצלת למניפות-משנה אחדות, השונות בגודלן וקשורות זו לזו בבסיסן. השוליים העליונים של המניפה גלולים, ועל ידי כך הם מגוננים על שורה של תאים האחראיים לגידול האצה.
האזנית מפרישה גיר שמכסה את כל שטח הפנים שלה. הגיר מתרכז בעיקר בפסים מחזוריים סביב מרכז המניפה. האוזנית היא אחד המינים היחידים של החומיות אשר צובר בתוכו גיר, והיחיד שמפריש גיר.
היצע (גוף האזנית) מורכב מ 3–4 שכבות של תאים: שתי שכבות חיצוניות של תאים קטנים המכילים כלורופלסטים זעירים רבים, וביניהן 1–2 שכבות של תאים גדולים חסרי כלורופלסטים.
מקומה של האוזנית החשופה בבית הגידול

האזנית גדלה בתחום הכרית והתת כרית. היא מסוגלת לגדול בברכות מים המתנתקות מהספקת מים סדירה לזמן ממושך.
האזנית החשופה פועלת בעיקר במים חמים, וזהו למעשה מנגנון להקטנת התחרות עם שאר מיני האצות בבית הגידול. בניגוד לאצות אחרות, שרגישות לטמפרטורות גבוהות, האזנית מסוגלת לפעול ולהתרבות גם בטמפרטורות גבוהות של המים. בחודשי הקיץ החמים, כאשר האצות האחרות מתות, האזנית משתלטת על כל בית הגידול בלי תחרות כמעט.
עמידותה של האוזנית החשופה לטמפרטורה גבוהות היא אינדיקטור לזיהום תרמי - לרוב זו האצה הרב תאית הראשונה שמופיעה במקומות בהם נשפכו מים חמים לים.
רבייה

לאזנית שני דורות שווי צורה: הדור ההפלואידי - נוצר מנבג ונושא תאי מין זכריים ונקביים, והדור הדיפלואידי- נוצר מזיגוטה ונושא מנבגים (מהם נוצרים בשלב מאוחר יותר נבגים).
אגם ירוחם

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ליד ירוחם
 סוג:  מאגר מים 
 מידות
 שטח:  300 דונם
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נחל רביבים 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  30°59′18″N 34°53′51″E﻿ / ﻿30.988472222222°N 34.8975°E﻿ / 30.988472222222; 34.8975
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) אגם ירוחם(למפת צפון הנגב רגילה) אגם ירוחם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אגם ירוחם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אגם ירוחם  he אגם ירוחםhe אגם ירוחםמפת  __ ירוחם (in English: Yeruham) [‌צפון הנגב‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית רמת הנגב (in English: Ramat HaNegev Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אגם ירוחם הוא מאגר מים שנוצר על ידי בניית סכר בערוץ נחל רביבים שבאזור הר הנגב הצפוני. האגם מתמלא על ידי מי שיטפונות.