stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי יהושע הגרסי
קבורת רבי עקיבא

במדרש מובא מעשה פלאי. בערב יום הכיפורים קיבל רבי יהושע הגרסי רשות מרבי עקיבא והלך לו לביתו. באותו לילה, בא אליו אליהו הנביא וגילה לו שרבי עקיבא מת. הלכו שניהם כל הלילה עד שהגיעו לבית האסורים ומצאוהו פתוח וכל השומרים ישנים. הוציאו השניים את גופת רבי עקיבא. רבי יהושע התפלא מדוע אליהו אוחז בגופה, והרי הוא כוהן ואסור להיטמא למתים! הסביר אליהו שאין טומאה לצדיקים.
השניים לקחו את גופת רבי עקיבא ל"אפריון של קיסר", "ירדו שלשה מדרגות ועלו שלשה מדרגות ומצאו מערה שהיה בה מטה וכיסא ומנורה, נתנוהו על המטה והיו יוצאין". נשא רבי יהושע את עניו וראה מטה אחרת נאה הימנה ולא הסכים לצאת מהמערה עד שאליהו יגלו לו למי היא מיועדת. ענה לו אליהו שהיא מיועדת לאשתו של טורנוספורוס הרשע, על כל הטובה שעשתה עם רבי עקיבא כשהיה חבוש בבית האסורים. ומסיים המדרש שכשיצאו מן המערה, נסתם פיהו והודו ושבחו למי שאמר והיה העולם. וכששבו, אמר אליהו לרבי יהושע הגרסי: "לך אמור לחכמים שילמדו לתלמידהם כי אין טומאה לצדיקים". המעשה הזה שולב במדרש "אלה אזכרה" על עשרת הרוגי מלכות בקשר למות רבי עקיבא.
מתורתו

בתלמוד הבבלי מסופר ששאל ביתוסי אחד את רבי יהושע הגרסי מדוע כותבים תפילין על גבי עור של נבלות וטרפות. השיב לו במשל משני בני אדם שנתחייבו הריגה למלכות, אחד הרגו מלך ואחד הרגו איספקליטור (-מוציא להורג) - איזה מהן משובח? הוי אומר: זה שהרגו מלך. הקשה השואל שאם כך, מדוע שלא יהיו מותרים באכילה. ענה לו רבי יהושע: "התורה אמרה: 'לא תאכלו כל נבלה' - ואת אמרת יאכלו?!". והבייתוס קיבל את דבריו.
שמו ומשפחתו

משמעות הכינוי "הגרסי" אינה ברורה, אפשר שנקרא כן על שם מקומו או על שם מקצועו, שהיה טוחן גריסים.
רבי יוסי מביא הלכה בשם אחי רבי יהושע הגרסי - נימוס או אונימיס.
שלושת המשיחים מאיפסילנטי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מילטון רוקיץ'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  פסיכולוגיה 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 תאריך הוצאה:  1964
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 
שלושת המשיחים מאיפסילנטי (מאנגלית: The Three Christs of Ypsilanti) הוא ספר מאת הפסיכולוג מילטון רוקיץ', המגולל את סיפורו של ניסוי שערך בשלושה חולים בסכיזופרניה פרנואידית שטענו שהם ישו, בבית החולים בעיר איפסילנטי שבמישיגן, ארצות הברית.
נושאי המחקר היו ג'וזף (58), שנמצא באשפוז פסיכיאטרי במשך שני עשורים; קלייד (70), חקלאי לשעבר שסבל מבעיית שתייה ודמנציה; ולאון (38), שמגיל צעיר האמין שהוא ישו. הניסוי החל ביולי 1959 ונמשך כשנתיים. על מנת לחקור את הניתוק מהמציאות שבו היו המטופלים שבויים דאג החוקר לכך שיהיו בחדרים סמוכים, וכן הניע אותם להיפגש בין היתר בחדר האוכל ובמהלך מטלות בבית החולים. במהלך הניסוי, רקח הודעות ומסרים מדמויות שאינן קיימות במטרה לבצע מניפולציות במטופלים (כגון שליחת מכתבים ממענים מפוברקים), על מנת לבדוק האם דעתם תשתנה, אך זה לא קרה. בתקופה זו, שלושת הגברים התווכחו רבות, וכל אחד מעם טען שהוא ישו האמיתי והקדוש מכולם, וכן שהאחרים לוקים במחלת נפש או שהם רובוטים. בחלוף הזמן, החיכוכים ביניהם פסקו והם התיידדו והחלו לדבר על נושאים אחרים. בסופו של הניסוי לא חל שיפור בניתוק מן המציאות בו לקו שלושת הגברים והם המשיכו להאמין שהם ישו.
תלמידיו של רוקיץ' באותה העת העידו שהיה מניפולטיבי ושאף ליצירת עימותים בין הגברים בניסוי. עם השנים הגיע הסופר למסקנה שהתנהלות מחקרו הייתה פסולה אתית, ולמהדורת 1984 הוסיף את ההתנצלות "לא הייתה לי זכות, אף לא בשם המדע, לשחק בתפקיד אלוהים, להתערב בחייהם הפרטיים ולשפוט אותם". בהמשך אף אמר שהם אלו שהפריכו את אמונתו שיצליח לשנותם, ולמעשה הדבר גרם לו להכיר בכך שהוא עצמו החזיק באמונה שיש ברשותו כוח אומניפוטנטי.
הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1964. ב-2011, יצא במהדורה מחודשת על ידי ה-The New York Review of Books.
בשנת 2017 יצא סרט הדרמה "שלושה משיחים" (אנ') שביים ג'ון אבנט, ומבוסס על מחקרו של רוקיץ', שגם השתתף בכתיבת התסריט.
הערות שוליים

↑  The True Story Behind The Failed Psychological Experiment Of The Three Christs of Ypsilanti, באתר All That's Interesting, נובמבר 2018
↑  The Three Christs of Ypsilanti (Movie Tie-In Edition), ב-The New York Review of Books
תכנון מערכתי

תכנון מערכתי היא תאוריה הטוענת כי תכנון עירוני צריך להיעשות מתוך הבנה מעמיקה של הרבדים השונים של המקום אותו באים לתכנן, על כל סוגי התשתיות השונות הנמצאות בו - פיזיות, טבעיות, חברתיות וכלכליות - ומתוך התחשבות בהקשרים השונים ביניהם.
נקודת המוצא של התאוריה היא כי תכנון מסוג זה הוא תכנון עמיד יותר לטווח ארוך, מותאם ספציפית למקום ולתושביו, ואף מאפשר גמישות רבה יותר מתכנון רגיל.
תכנון מערכתי מבוסס על הבנות הנגזרות מתאוריות כגון: חשיבה אקולוגית, תאורית המערכות, ומדעים מורכבים. כולן מתארות כיצד מערכת מורכבת המאפשרת יחסי גומלין בין מרכיביה השונים היא, לאורך זמן, גמישה ועמידה יותר ביחס לשינויים פנימיים וחיצוניים.
ישנו קשר ישיר בין תכנון מערכתי לבין תכנון קהילתי ושיתוף הציבור בתכנון, כמו גם לתכנון אסטרטגי. תכנון מסוג זה, המאפשר לשתף בעלי עניין ותושבים כבר מהשלבים הראשונים של תהליך התכנון, יעודד פיתוח בר-קיימא המותאם למקום הספציפי ולאנשיו לאורך זמן. השקעה בתכנון מערכתי היא כדאית כי היא מעודדת שיתופי פעולה מסוגים שונים וחוסכת הרבה משאבים לאורך זמן.
דוגמאות

יישום תאוריות מערכתיות בסוגיות תכנוניות נעשה בעבר, באופנים שונים, על ידי תאורטיקנים ואדריכלים, כגון:
מייקל היו - בחינת ההקשרים בין העיר לתהליכים טבעיים
ג'יין ג'ייקובס - בחינת ההשלכות המערכתיות של ציפוף עירוני מבחינה חברתית וקהילתית
איאן מקהרג - מחקר אודות ההשלכות של מערכות טבעיות על תכנון ערים
ביל הילייר - בחינת ההשלכות המרחביות של אינטראקציות מערכתיות בין אנשים למרחב העירוני
מייקל באטי - בחינת מודלים ממוחשבים כדי לבחון תהליכי אינטראקציה מורכבים במרחב העירוני
ג'ון הבראקן - מחקר אודות היחסים המורכבים בין פוליטיקה וחברה למרחב הפיסי העירוני
יובל פורטוגלי - מחקר אודות העיר כתופעה של ארגון עצמי
ראו גם

עיר בת קיימא
תכנון עירוני
תכנון סביבתי
פיתוח בר קיימא
עירוניות (תחום מדעי)
קיימות
קיימות מקומית
אקולוגיה
מערכת מורכבת
יחסי גומלין בין אורגניזמים
לקריאה נוספת

Batty, M. (2013). The new science of cities. The MIT Press.
Habraken, N. J. (2000). The structure of the ordinary. Cambridge: MIT Press
Hillier, B, Hanson, J.(1989). The social logic of space. Cambridge University Press.
Hough, M. (1995). Cities and natural processes. London: Routledge.
Jacobs, J. (1961). The death and life of great American cities. New York: Random House.
McHarg, Ian (1997). "Natural factors in planning." in Steiner, R. (ed.) The essential Ian McHarg: Writings on design and nature. London: Island Press
ליב אולמן

| --- | --- |

אולמן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2014
 לידה:  16 בדצמבר 1938 (בת 85) טוקיו, יפן 
 שם לידה:  Liv Johanne Ullmann 
 מדינה:  נורווגיה, שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 בן או בת זוג:  אינגמר ברגמן (1965–1970)  Dragan Babić 
 צאצאים:  לין אולמן 
 פרסים והוקרה:  מדליית ההוכרה ע״ש דאג המרשלד (1985)  Haugesund Walk of Fame (2016)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (2004)  פרס אוסקר לשם כבוד (2021)  Den Spillende Faun (1995)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (1973)  צדף הכסף לשחקנית הטובה ביותר (1988)  פרס הספרות ע"ש פר גינט (1973)  פרס התרבות של טרונדהיים (1987)  פרס התרבות של טלנור (2009)  South Trøndelag county Culture Award (2001)  פרס דונוסטיה (2007)  פרס אמנדה לשם כבוד (1992)  Arts Council Norway Honorary Award (1997)  honorar citizen of Trondheim (1997)  פרס התרבות של אוסלו (2012)  מפקד עם כוכב במסדר אולב הקדוש  פרס ארבעת החירוית - חירות מרצון  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אולמן עם אימה יאנה בשנת 1959
אולמן וברגמן ב-1968
לִיב יוהַאנֶה אוּלמן (בנורווגית: Liv Johanne Ullmann; נולדה ב-16 בדצמבר 1938) היא שחקנית ובמאית קולנוע נורווגית, הידועה בעיקר כאחת מהשראותיו הגדולות של אינגמר ברגמן.
אולמן זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בשנת 1972 על הסרט "המהגרים" (1971) והייתה מועמדת לארבעה נוספים. בשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס דקל הזהב על סרט השני שביימה, "Faithless". היא קיבלה שתי מועמדויות לפרס האקדמיה הבריטית, ושתי מועמדויות לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר, על "המהגרים" (1971) ו"פנים אל פנים" של אינגמר ברגמן (1976). ב-25 במרץ 2022 הוענק לאולמן פרס אוסקר לשם כבוד כהוקרה על "הגבורה והשקיפות הרגשית שלה שהעניקה לקהל בכישרון, בתצוגות מסך משפיעות".
ביוגרפיה

אולמן נולדה בטוקיו שביפן, להורים נורווגים. הם התגוררו שם בעקבות עבודתו של אביה, מהנדס תעופה. במהלך מלחמת העולם השנייה עברה משפחתה לקנדה, עקב עבודתו של אביה בבסיס חיל האוויר הנורווגי בקנדה. סבה נשלח למחנה הריכוז דכאו כיוון שסייע ליהודים להימלט מהעיירה הנורווגית שבה התגורר, והוא מת במחנה.
המשפחה עברה לניו יורק, שם מת אביה ארבע שנים מאוחר יותר לאחר אשפוז ממושך מפציעת ראש עקב פגיעת מדחף של מטוס, ומותו השפיע עליה מאוד. אמה עבדה כמוכרת ספרים, בזמן שגידלה שתי בנות. בסופו של דבר הם עברו לנורווגיה, והתיישבו בעיר טרונדהיים.
ביוגרפיה > קריירה > כתיבה ספרותית

במקביל להצלחתה הקולנועית פרסמה אולמן שני ספרים אוטוביוגרפיים חושפניים, הכתובים בשפה עשירה ומענגת. ספרה הראשון נקרא "להשתנות", ובו היא פורסת יומן חיים אינטימי של אומנית, אישה ואם. ואף חושפת את יחסיה הסבוכים עם הבמאי שלה אינגמר ברגמן. בספרה השני, "לבחור", היא מוסיפה להיחשף ומספרת על יחסיה עם בתה המתבגרת, המחזירה אותה אל ילדותה ונעוריה. פרק מיוחד בספר הוא רשמי מסעותיה בשליחות ארגון האומות המאוחדות להגיש סעד לילדים ברחבי העולם. הספרים תורגמו לעברית ויצאו בהוצאת ספרית פועלים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אולמן גרושה פעמיים. היא נישאה ב-1960 לפסיכיאטר הנורווגי, הנס יעקב סטאנג, והם התגרשו ב-1965. חייה של אולמן בת ה-25 השתנו כאשר פגשה את אינגמר ברגמן שהיה בן 46. מערכת היחסים ביניהם עברה במהירות לרומן שנמשך בשנים 1965–1970. הסופרת לין אולמן (נולדה ב-1966) היא בתם.
בשנת 1985 התחתנה עם דונלד סונדרס, איל נדל"ן יהודי-אמריקאי מבוסטון. סונדרס תרם כספים לקרן ירושלים ולהקמת סינמטק ירושלים והמרפסת במבנה נקראה על שם אולמן. הם התגרשו ב-1995 אך נשארו בזוגיות.
בשנת 1987 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
בטא

ערך זה עוסק באות יוונית. אם התכוונתם למונחים אחרים, ראו .
| Β β בטא |
| --- | --- |

אלפבית יווני
Α α אלפא: Β β בטא
Γ γ גמא: Δ δ דלתא
Ε ε אפסילון: Ζ ζ זטא
Η η אטא: Θ θ תטא
Ι ι יוטא: Κ κ קפא
Λ λ למדא: Μ μ מו
Ν ν נו: Ξ ξ קסי
Ο ο אומיקרון: Π π פאי
Ρ ρ רו: Σ σ ς סיגמא
Τ τ טאו: Υ υ אופסילון
Φ φ פי: Χ χ כי
Ψ ψ פסי: Ω ω אומגה
אותיות או ליגטורות שאינן בשימוש
 דיגמא:  סטיגמא
 הטא:  סאן
 קופא:  סאמפי
 שו: 
בטא או בטה (אות גדולה: Β, אות קטנה: β או ϐ) היא האות השנייה באלפבית היווני. ומקורה באות הפיניקית "ב" – . ביוונית מודרנית האות נהגית כבי"ת רפה (/v/ ‏:IPA – ושמה 'וִיטָה') אולם ביוונית עתיקה נהגתה האות כבי"ת דגושה (/b/ ‏:IPA).
בספרות יווניות לאות ערך של המספר 2.
מהאות בטא צמחה האות הלטינית B והאותיות הקיריליות В ו־Б. הליגטורה הגרמנית ß דומה בצורתה לאות בטא, אולם מדובר באות שונה שהתפתחה באופן שונה, ואף הגייתה שונה.
שימושי האות β > במדע

בגאומטריה משמשת לסימון זווית.
באלקטרוניקה האות β מסמלת את ההגבר של טרנזיסטור ביפולרי.
בפיזיקה, קרינת בטא היא פליטה של חלקיקי בטא – אלקטרונים או אנטיאלקטרונים.
בפיזיקה, β מייצגת את מקדם ההתפשטות השטחית של חומר.
בסטטיסטיקה היא משמשת להצגת מקדם הניבוי (המתוקנן) במודל רגרסיה, או את עוצמת המבחן בבדיקת השערות.
באסטרונומיה, האות מסמלת את הכוכב השני בעוצמתו במערכת כוכבים.
שימושי האות β > במחשבים

בפיתוח תוכנה, גרסת בטא היא גרסה ניסויית שאמורה לעבוד, אך מפתחי תוכנה לא יופתעו מקיומם של באגים בה. בדרך כלל מופצת התוכנה למבחר מצומצם של משתמשים, המכונים בודקי בטא (בטא-טסטרים).
שימושי האות β > בכלכלה פיננסית

בכלכלה פיננסית, הבטא של נכס מסוכן (או תיק של נכסים מסוכנים) הוא מדד סטטיסטי המייצג את רגישות התשואה שלו לשינוי בתשואת השוק כולו: עלייה או ירידה של 1 אחוז בתשואת תיק השוק, יביאו בממוצע לעלייה או ירידה של בטא אחוזים בתשואת הנכס המסוכן, בהתאמה. ככל שלנכס מסוכן, כגון מניה או איגרת חוב, יש בטא גבוהה יותר, כך התשואה שלו היא תנודתית יותר ביחס לזו של השוק כולו, ולכן המחזיק בנכס מסוכן כזה חשוף הצורה גדולה יותר לסיכון השיטתי של השוק. את הבטא ניתן לאמוד על ידי רגרסיה ליניארית מנתוני תשואות סיטוריים, ומשתמשים באמדן הבטא במודלים של הערכת שווי ותמחור נכסים במימון.
סורת אל-אסראא

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 מספר הסורה:  17
 מספר פסוקים:  111
 → סורת א-נחלסורת אל-כהף ←
סורת אל-אסראא (בערבית: سورة الإسراء, "מסע הליל"), אשר נקראת גם "סורת בני ישראל" (سورة بني إسرائيل) היא הסורה ה-17 בקוראן. הסורה מונה 111 פסוקים, ושמותיה נגזרים מפסוק 1 ומפסוק 4.
תוכן הסורה > נושאים

הנושאים העיקריים בהם עוסקת הסורה הזו הם כלהלן:
תחיית המתים והעולם הבא.
חלק מהסיפור של בני ישראל כולל חורבן בית המקדש הראשון והשני
סוגיית הרצון החופשי של האדם.
השכר והעונש בעולם הזה.
היחס הרצוי למשפחה בכלל ולהורים בפרט.
תיאור של חלק מהמעשים הנחשבים באסלאם לחטאים.
מונותאיזם.
השטן
סוגיות מוסריות
מוסר ההשכל אשר ניתן להפיק מסיפורם של הנביאים.
חלק ממאפייניו של הקוראן, ובין היתר אעג'ז אל-קוראן.
מעמדו של האדם לעומת בעלי חיים אחרים
הקוראן ככלי לטיפול בבעיות אתיות וחברתיות.
תוכן הסורה > לפי פסוקים

פסוק 1 מזכיר לכאורה את המסע הלילי של מוחמד.
פסוקים 2–39 עוסקים בהרחבה בחשיבות של יישום מצוותיו של אללה. פסוקים אלו מתייחסים גם לחורבן בית ראשון ובית שני ובכך מחזקים את הקישור בין המסע הלילי לירושלים. פסוקים אלו גם מתקשרים לשמה הנוסף של הסורה - סורת בני ישראל
פסוקים 40–52 עוסקים בפוליתאיזם.
פסוקים 53–72 מתארים כיצד על המוסלמי לנהל דיון עם הלא מוסלמי.
פסוקים 73–111 מתארים תככים ומזימות של אויביו של מוחמד נגדו ונגד האסלאם.
הערות שוליים

↑  הקוראן / אלמוני/ת / צבי חיים הרמן רקנדורף - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  17. Bani Israel, www.iium.edu.my
↑  Surah Al-Isra, Surah Al-Isra (באנגלית)
↑  Qur'an Wiki - Surah 17: Al-Isra, www.quran-wiki.com
↑  TheLastDialogue, Surah Al Isra Summary, The Last Dialogue, ‏6 במרץ 2019 (באנגלית)
↑  Sura al-Isra', WikiShia (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת א-נחל | הקוראן | הסורה הבאה: סורת אל-כהף |
| הסורה הקודמת: סורת א-נחל | סורה 17 | הסורה הבאה: סורת אל-כהף |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877423505171  GND: 1173111301  LCCN: n88287793  TDVİA: isra-suresi  VIAF: 181909835   WorldCat (עם VIAF): 181909835
כריס לואוול

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1984 (בן 40) אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר הבינלאומי של אטלנטה 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר "כריס" לואוול (באנגלית:  Christopher "Chris" Lowell; נולד ב-17 באוקטובר 1984) הוא שחקן וזמר אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "ורוניקה מארס", "מרפאה פרטית", "GLOW", "איך פגשתי את אבא" ובסרטי הקולנוע "העזרה" ו"צעירה מבטיחה".
ביוגרפיה

לואוול נולד באטלנטה, ג'ורג'יה ולמד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה

לואוול התפרסם בפעם הראשונה לקראת סוף 2004 עם הופעתו בסדרת דרמת הנעורים "חיים כמו שמכירים" בתפקיד ג'ונתן פילדס.
ב-2006 לוהק לעונה השלישית של סדרת הנעורים "ורוניקה מארס" בתפקיד סטוש "פּיז" פּיזנארסקי מנחה תוכנית הרדיו של הקמפוס ובן זוגה של הסטודנטית ורוניקה מארס (קריסטן בל). בשנת 2007 שיחק בתפקיד האח והמיילד דל פארקר בשני פרקים של סדרת הדרמה, "האנטומיה של גריי".
יוצרת הסדרה שונדה ריימס שהתלהבה מהופעותיו של לואוול נתנה לו תפקיד קבוע בסדרת הבת של התוכנית "מרפאה פרטית".
ב-2009 השתתף בתפקיד קצר בדרמת העסקים "תלוי באוויר".
ב-2011 שיחק בסרט המצליח "העזרה" בתפקיד סטיוארט וויטוורת', החבר של גיבורת העלילה, העיתונאית החוקרת הצעירה סקיטר (אמה סטון). ב-2014 שיחק בסדרה "מגויסים" בתפקיד ראשי את רב-טוראי דרק הל לצד ג'ף סטולץ ופרקר יאנג.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הקומדיה "GLOW" את דמותו של סבסטיאן, בכיכובה של אליסון ברי ברשת נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה איך פגשתי את אבא ובשני פרקים של הסדרה להמציא את אנה.
בזמנו הפנוי משמש לואוול כזמר בלהקת האינדי Two Shots for Poe.
חיים אישיים

לואוול נמצא בזוגיות שנים רבות עם השחקנית הניו זילנדית, קארי בישה. לזוג יש בת, שנולדה ב-2021.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Spin | דילייני |  |
| 2007 | טקס הסיום | טום |  |
| 2009 | תלוי באוויר | קווין |  |
| 2011 | העזרה | סטיוארט |  |
| 2013 | Beside Still Waters |  | במאי, מפיק ותסריטאי |
| 2013 | אהבה וכבוד | פיטר |  |
| 2013 | Brightest Star | הילד |  |
| 2014 | ורוניקה מארס: הסרט | סטוש "פיז" פיזנארסקי |  |
| 2016 | השלם לא ידוע | בראד |  |
| 2016 | קייטי אומרת להתראות | דירק |  |
| 2016 | עירוני כרוני | ויקטור |  |
| 2020 | צעירה מבטיחה | אל מונרו |  |
| 2021 | חדשות חמות במחוז יובה | סטיב |  |
| 2022 | גירוש השדים של החבר הכי טוב שלי | כריסטיאן |  |
| 2023 | Perpetrator | בורק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005–2004 | Life as We Know It | אנדי דוייר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2007–2006 | ורוניקה מארס | סטוש "פּיז" פּיזנארסקי | תפקיד ראשי; עונה 3 |
| 2007 | האנטומיה של גריי | דל פארקר | פרקים: The Other Side of This Life: Part 1" "The Other Side of This Life: Part 2" |
| 2010–2007 | מרפאה פרטית | דל פארקר | תפקיד ראשי; עונות 1–3 |
| 2014 | מגויסים | דריק היל | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2017–2016 | גרייבס | ג'רמי גרייבס | תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים |
| 2017 | קוד שרוף | סטוץ של דונה | פרק: "So It Goes" |
| 2019–2017 | GLOW | סבסטיאן "באש" הווארד | תפקיד ראשי; 3 עונות |
| 2019 | איי זומבי | ביירון | פרק: "All's Well That Ends Well" |
| 2022 | להמציא את אנה | נואה | שני פרקים |
| 2022 | שאגה | הבלש כריס דרסט | פרק: "The Woman Who Solved Her Own Murder" |
| 2022–הווה | איך פגשתי את אבא | ג'סי | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
שנטל אקרמן

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1950 בריסל בלגיה בלגיה 
 התאבדה:  5 באוקטובר 2015 (בגיל 65) פריז, צרפת צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 שם לידה:  Chantal Anne Akerman 
 מדינה:  בלגיה, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1968–2015 (כ־47 שנים) 
 מקום לימודים:  INSAS 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר לאופולד (2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
שנטל אן אקרמן (Chantal Akerman, ‏ 6 ביוני 1950 – 5 באוקטובר 2015) הייתה במאית קולנוע בלגית יהודייה, אמנית ופרופסורית לקולנוע בסיטי קולג' של ניו יורק. סרטה הידוע ביותר הוא משנת 1975 בשם "ז'אן דילמן, רחוב דו קומרס 23, בריסל 1080", שנבחר בשנת 2022 על ידי הירחון הבריטי Sight & Sound כסרט הטוב ביותר בכל הזמנים.
על פי חוקרת הקולנוע גוונדולין אודרי פוסטר, ההשפעה של אקרמן על הקולנוע הפמיניסטי והאוונגרדי הייתה משמעותית.
ילדות וחינוך

אקרמן נולדה בבריסל, בלגיה לניצולי שואה מפולין. היא הייתה הבכורה מבין שני ילדים, עם אחותה הצעירה, סילביאן אקרמן. אמה נטליה (נלי) שרדה שנים באושוויץ, שם הוריה נספו. מגיל צעיר, אקרמן ואמה היו קרובות במיוחד, והיא עודדה את בתה לרדוף אחר קריירה מאשר להתחתן בגיל צעיר. בגיל 18, אקרמן נכנסה לINSAS, בית ספר בלגי לקולנוע. אקרמן נשרה במהלך השליש הראשון של הלימודים כדי ליצור את סרטה הקצר "קפיצה לעיר שלי", עלויות הסרט סובסדו על ידי מסחר במניות יהלומים בבורסת אנטוורפן.
חיי משפחה

לאקרמן היו יחסים מאוד קרובים עם אמה, שאף קיבלו אזכור בכמה מסרטיה. ב"News From Home" מ-1976, המכתבים של אמה של אקרמן המתארים פעילויות משפחתיות משעממות משרתים בתור הפסקול לאורך הסרט. סרט נוסף של אקרמן הוא "No Home Movie" מ-2015 העוסק ביחסים בין אם לבת, ומתרחש במטבח והוא משמש כתגובה על מות אמה. השוט האחרון של הסרט מתפקד כ"ממנטו מורי" של דירת אמה.
אקרמן הצהירה כי אמה הייתה במרכז עבודתה והתוודתה כי הרגישה חסרת כיוון לאחר מותה. דימויים אימהיים יכולים להימצא לאורך כל סרטיה של אקרמן, כמחווה וכניסיון ליצור מחדש את הקול והתמונה של האם. ב"המשפחה בבריסל", אקרמן מספרת את הסיפור בכך שהיא מחליפה את קולה שלה עם זה של אמה.
קריירה > עבודה מוקדמת והשפעות

אקרמן טענה כי בגיל 15, לאחר שצפתה בסרטו של ז'אן-לוק גודאר, "פיירו המשוגע" (1965), היא החליטה, באותו לילה, להיות יוצרת סרטים. ב-1971, הקרנת הבכורה של סרטה הראשון, "קפיצה לעיר שלי", נערכה בפסטיבל הסרטים הקצרים של אוברהאוזן. באותה שנה, היא עברה לגור בניו יורק, שם היא נשארה עד 1972.
בארכיון הסרטים הקלאסיים בניו יורק, אקרמן התרשמה מעבודתם של סטן ברקהאג', ג'ונאס מקאס, מיכאל סנואו, איבון ריינר ואנדי וורהול. היא הצהירה שסרטו של סנואו, "אזור המרכז", לימד אותה על היחסים בין קולנוע, זמן ואנרגיה.[דרוש מקור]
קריירה > פמיניזם

אקרמן השתמשה במסגרת של מטבח כדי לחקור את הקשר בין נשיות לבין חיי משפחה. המטבחים בעבודותיה של אקרמן מספקים חללים אינטימיים עבור קשרים ושיחות והם משרתים את תפקיד הרקע על דרמות של חיי היומיום. המטבחים, לצד מרחבים אחרים, מתפקדים כבתי כלא של הגבלה עצמית תחת התנאים של החברה הפטריאכלית. בעבודתה של אקרמן, המטבח פועל כמו תיאטרון ביתי.
על אף שאקרמן מחוברת עם פמיניזם וחשיבה קווירית, הבמאית ביטאה את המרחק בינה לבין פמיניזם מהותי. אקרמן מתנגדת לתיוגים הנוגעים לזהותה כמו "נקבה", "יהודיה" ו"לסבית" והיא בוחרת במקום זאת להשקיע את עצמה בזהות של להיות הבת; אקרמן הצהירה כי היא רואה בסרטים כ"ההתהוות שדה החופש של גבולות הזהות". הבמאית הדגישה את ריבוי צורות הביטוי והסבירה כי "כאשר אנשים אומרים שיש לסרט שפה פמיניסטית, זה כמו להגיד שיש רק דרך אחת בה אישה יכולה לבטא את עצמה". הבמאית טוענת כי כמות השפות הקולנועיות שווה לכמות הזהויות האינדיבידואליות שקיימות בעולם. הסופר והחוקר איבון מרגויל מציין כי אקרמן מתנגדת להיות מסווגת כתגובה לקשיחות של הקולנוע המוקדם שהתמחה בריאליזם ו"מציין מודעות לפרויקט של האסתטיקה הפמיניסטית הטרנס-היסטורית והטרנס-תרבותית של הקולנוע".
אקרמן עובדת עם המוטו הפמיניסטי בו האישיות הפוליטית, וכדי ומסבכת אותו בכך שהיא חוקרת את הייצוגים הקשורים בין הפרטי והציבורי. בסרטה הידוע ביותר, "ז'אן דילמן", הגיבורה הראשית אינה מספקת שקיפות, ייצוג מדויק של מציאות חברתית מתוקנת. במהלך הסרט, ז'אן, עקרת בית וזונה, מתגלה כמורכבת, עם מספר רב של תהודות היסטוריות, חברתיות וקולנועיות. אקרמן עוסקת בייצוגים ריאליסטיים, צורה אשר מבוססת מבחינה היסטורית כדי לפעול בתור מחווה פמיניסטית ובו זמנית כ"מרגיזה" בקביעת קטגוריות של "אישה".
קריירה > קריירה מאוחרת

ב-1991, אקרמן נמנתה עם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-41 של ברלין. ב-2011, היא הצטרפה במשרה מלאה לסגל תוכנית ה-MFA בהפקת אמנויות מדיה בסיטי קולג' של ניו יורק.
צילום

הצילום של אקרמן מאופיין ביובש של השפה, חוסר במטאפורות אסוציאצטיביות, קומפוזיציה בסדרה רציפה של רחובות, האינטרס בלהציב עני, עם תחביר קולקל, בעל אוצר מילים דל בשירות של עוצמה חדשה. במאים רבים שאבו השראה בעבודתם מסרטיה של אקרמן. קלי רייצ'רדט, גאס ואן סנט, סופיה קופולה ציינו את חקירתם אחר צילום בזמן אמת כמחווה לאקרמן.
טרי סולטן, היסטוריון אמנות, טוען שהנרטיב של אקרמן "מסומן על ידי תשומת לב כמעט פרוסטיאנית לפרטים וחסד חזותי". בדומה לכך, השפה הוויזואלית של אקרמן מתנגדת לסיווג קל, כך שלסיכום: הבמאית יוצרת נרטיב דרך תחביר קולנועי במקום התפתחות עלילתית.
אקרמן הושפעה מאומנות הקולנוע האירופאית, באותה מידה שבה הושפעה מהסרטים הסטרוקטורליסטיים. סרטים סטרוקטורליסטיים שימשו כניסויים פורמליסטיים שהציעו יחסי גומלין בין הצופה לתמונה. אקרמן תיארה את מייקל סנואו כסטרוקטורליסט מעורר השראה, במיוחד בשל סרטו "אורך גל", המורכב משוט אחד בו תמונה של ים על גג חומה, בעוד המצלמה מתקרבת בתנועת זום באיטיות לכיוון התמונה. אקרמן נמשכה אל העמימות הנתפסת של הסטרוקטורליזם משום שהיא מסירה את הדאגה הדומיננטית שקיימת בקולנוע בנוגע לעלילת הסרט. כנערה בבריסל, אקרמן הבריזה מבית הספר כדי לראות סרטים, כולל סרטים ניסיוניים מתוך פסטיבל נוקה-לה-זוט.
אקרמן מתייחסת למציצנות, אשר תמיד נוכחת בתוך השיח הקולנועי, בכך שהיא לעיתים קרובות משחקת דמות בתוך הסרטים שלה. בכך היא ממקמת את עצמה בשני הצדדים של המצלמה בו זמנית. הבמאית משתמשת בשעמום של הסטרוקטורליזם על מנת ליצור תחושת גוף אצל הצופה, המדגישה את חלוף הזמן.
אקרמן מצלמת בסגנון המסתמך על תפיסת החיים שבשגרה. על ידי עידוד צופים לסבלנות בקצב איטי יותר, סרטיה מדגישים את האנושיות שבחיי היום-יום. קתי האלברייך קובעת כי הבמאית "יוצרת קולנוע של המתנה, של מעברים, של החלטות דחויות". רבים מסרטיה של אקרמן מתארים את התנועה של אנשים על פני מרחקים או את היבלעותם במרחבים קלסטרופוביים. האוצר ג'ון דייוויס קובע כי המשמעות הפנימית של ביתה של אקרמן "מסתירה עבודה מגדרית ואלימות, סודיות ובושה, איפה שטראומות גדולות וקטנות מתפשטות עם מעט עדים, אם בכלל."
מותה

אקרמן נפטרה ב-5 באוקטובר 2015 בפריז. "לה מונד" דיווח כי היא התאבדה. היא הייתה בת 65. סרטה האחרון היה סרט תיעודי בשם "לא סרט משפחתי", המתאר סדרה של שיחות עם אמה זמן קצר לפני מותה של אמה; במהלך הסרט, היא אומרת, "אני חושבת שאם הייתי יודעת שאני הולכת לעשות את זה, לא הייתי מעזה לעשות את זה." על פי אחותה של אקרמן, היא אושפזה בשל דיכאון 10 ימים לפני מותה.