stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולנטין פטיט
הערות שוליים

↑  Com, Amélie (23 במאי 2023). "Valentin Petit, réalisateur des clips de Nekfeu et Roméo Elvis, est mort dans un crash d'avion à 32 ans". Le Figaro (בצרפתית). נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gardel, Benjamin (22 בספטמבר 2017). "Le premier clip du nouvel album de Raphaël a été réalisé par le Berruyer Valentin Petit". Le Berry républicain. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Anthrophobia : la phobie des fleurs vue par Valentin Petit". Buzzwezine.fr. 20 בספטמבר 2015. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Un court-métrage de passage à la halle au Blé avec Alice David". Le Berry républicain. 7 במרץ 2017. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Le réalisateur Valentin Petit, 32 ans, est mort dans un accident d'avion". Le Parisien. 22 במאי 2023. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bérard, Marion; Gardel, Benjamin (22 במאי 2023). "Valentin Petit, réalisateur berruyer, est décédé dans un accident d'avion en Suisse". Le Berry républicain. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Valentin Petit & Everydayz, Storie of a Video Clip". Limonadier. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2017. נבדק ב-24 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Le Goff, Joackim (17 בפברואר 2013). "Interview - Valentin Petit". SURL. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Nemir feat. Alpha Wann – Wake Up". Union Street. 2 באוקטובר 2012. אורכב מ-המקור ב-15 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Raphaël est de retour avec un magnifique clip réalisé par Valentin Petit pour "L'année la plus chaude de tous les temps"". Cinktank. 26 במאי 2017. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2017. נבדק ב-23 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   Victoria Monét – Moment (Official Music Video), סרטון בערוץ "VictoriaMonétVEVO", באתר יוטיוב (אורך: 03:05)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ולנטין פטיט".
כפיר אזולאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בן 48 בערך)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 תחום יצירה:  תיאטרון
 זרם באמנות:  במאי תיאטרון
 בת זוג:  יעל ויילר
 מספר צאצאים:  3
 
כפיר אזולאי (נולד ב-1977) הוא במאי תיאטרון ישראלי ומורה למשחק, מכהן כמנהל פדגוגי-אמנותי בגודמן - בית ספר למשחק בנגב.
ביוגרפיה

כפיר אזולאי נולד בבית שאן. בגיל שבע עבר עם משפחתו לבת ים. למד במגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים, שם לקחו את כיתתו להצגות רבות, לפי דבריו, וכך נחשף לתיאטרון. הוא הלחין מוזיקה למחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין והפך אותו יחד עם חבריו לאופרת רוק.
בתום שירותו הצבאי הלחין את המוזיקה להצגה "אסקוריאל" בתיאטרון הסימטה, להצגה "שיקול מוטעה" בפסטיבל קריאה בתיאטרון בית ליסין ולסרט תיעודי. בד בבד ניגן בלהקה והוציא דיסק.
בהמשך התחיל ללמוד במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר הראשון ב-2004. הוא המשיך לתואר שני וסיים אותו בהצטיינות ב-2007, אך לא הגיש עבודת תזה. בתקופת לימודיו התפרנס כאיש קול במופעי רוק.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים אזולאי ביים קריאה מבוימת של "הכיתה שלנו" עבור פסטיבל התיאטרון הפולני בחסות הבימה, בתיאטרון תמונע ואת ההצגות: "נורה","קן הקוקייה", "סליחות" ו"חתונת הדמים" בתיאטרון באר שבע, "מימונה" בתיאטרון בית ליסין, ו"אלקטרה" ו"כבוד אבוד" בתיאטרון הקאמרי.
כיום אזולאי הוא מנהלו הפדגוגי-אמנותי של גודמן בית הספר למשחק בנגב ומלמד ומביים באוניברסיטת תל אביב, סמינר הקיבוצים, סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, ובמגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים.
כפיר אזולאי חי בתל אביב עם בת זוגו יעל וילר, נספחת התרבות של שווייץ בישראל, להם שלושה ילדים.
הצגות

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | מתרגם | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| האב | תיאטרון אוניברסיטת תל אביב | סטרינברג | גד קינר | 2024 |
| איפיגניה באאוליס | תיאטרון ניסן נתיב, תל אביב | אוריפידס | שמעון בוזגלו | 2023 |
| וניה | התיאטרון הקאמרי | עיבוד של איתי טיראן למחזה "הדוד וניה" של אנטון צ'כוב |  | 2022 |
| אחד משלנו | תיאטרון באר שבע | בני ברבש |  | 2021 |
| אנטיגונה | גודמן בית ספר למשחק בנגב | סופוקלס | אהרון שבתאי | 2020 |
| שבעה | תיאטרון בית לסין | שמוליק הספרי |  | 2018 |
| האפקט | תיאטרון באר שבע | לוסי פרבל | תום אבני | 2018 |
| אקסטרה לארג' | תיאטרון הילדים והנוער באר שבע | אורן יעקובי |  | 2017 |
| הסודות | תיאטרון בית ליסין | הדר גלרון על פי התסריט של הדר גלרון ואבי נשר |  | 2017 |
| הוא הלך בשדות | תיאטרון בית ליסין | שחר פנקס על פי משה שמיר |  | 2016 |
| חתונת הדמים | תיאטרון באר שבע | פדריקו גארסיה לורקה | רנה ליטוין | 27 בפברואר 2016 |
| כבוד אבוד | תיאטרון הקאמרי | איאד אקטאר | קובי מידן | 5 בנובמבר 2015 |
| סליחות | תיאטרון באר שבע | חנה אזולאי-הספרי |  | 11 ביולי 2015 |
| אלקטרה | תיאטרון הקאמרי | סופוקלס | אהרן שבתאי | 1 ביולי 2014 |
| חבלי משיח | תיאטרון באר שבע | מוטי לרנר |  | ספטמבר 2013 |
| הדה גאבלר | תיאטרון הבימה | הנריק איבסן | רבקה משולח | 9 באפריל 2013 |
| משחיז הסכינים הסיני | תיאטרון באר שבע | דניאל הורוביץ בהתבסס על סיפורי "הינשוף" של נסים אלוני |  | נובמבר 2012 |
| נורה | תיאטרון באר שבע | אינגמר ברגמן לפי בית הבובות מאת הנריק איבסן | רבקה משולח | 28 באפריל 2012 |
| מימונה | תיאטרון בית ליסין | חנה אזולאי-הספרי |  | יולי 2011 |
| קן הקוקייה | תיאטרון באר שבע | דייל וסרמן על פי ספרו של קן קיזי | אילן רונן | 1 ביוני 2010 |
| הכיתה שלנו | פסטיבל מחזאות פולני בתיאטרון תמונע | תדיאוש סלובודז'אק | ענת זיידמן | 13 בדצמבר 2008 |
| היום של סבתא | תיאטרון צוותא | נילי יצחקי |  | 2005 |
מאהר סלאח

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1957 (בן 67) כווית 
 שם לידה:  ماهر جواد صلاح 
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון 
 מפלגה:  חמאס חמאס
 
מאהר ג'וואד סלאח (בערבית: ماهر جواد صلاح; נולד ב-1957, כווית) הוא חבר הלשכה המדינית של חמאס ומשמש כמזכיר כללי בלשכה. היה חבר הלשכה המדינית גם בין השנים 1996–2008 ונבחר פעמיים לתפקיד ראש הלשכה של חמאס לתפוצות ("חמאס חוץ") בשנים 2012 ו-2017.
ביוגרפיה

סלאח הוא בן למשפחה שמוצאה בירושלים. בשנת 2014 נאסר על ידי שלטונות ערב הסעודית והואשם בביצוע העברות כספים עבור ארגון חמאס. הוא שוחרר ממאסר לאחר כשנה בעת ביקורו של ח'אלד משעל בערב הסעודית, אולם נאסר עליו לצאת מן המדינה עד לשנת 2016.
בשנת 2017, בעת ששימש כראש "חמאס חוץ", נאם בכנס באיסטנבול וקבע כי: "כל מי שחושב כי שחמאס והעם הפלסטיני ינטשו את ההתנגדות, הוזה. חמאס לא ינטוש את ההתנגדות. התנגדות היא חלק משמו." סלאח התייחס לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ואמר: "ישראל לא תחגוג 100 שנות עצמאות, כיוון שלא תשרוד עד אז".
בריאיון שנתן ב-18 באוגוסט 2019 לערוץ הטלוויזיה הערבי אל-חיוואר, המשדר מלונדון, אמר כי ישראל היא שורש כל רע במזרח התיכון וכי מהפיכה גדולה מתקרבת, אשר תגבה קורבנות רבים ואשר תשנה את האזור.
בשנת 2021 התמודד שוב על ראשות "חמאס חוץ" מול חאלד משעל והפסיד לו בבחירות.
סלאח הוא חבר המועצה המפקחת של האוניברסיטה האסלאמית בעזה. יש לו תואר דוקטור בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת לונדון. הוא היה פעיל כסטודנט בכווית, ובתקופת לימודיו בלונדון היה חבר בארגונים אסלאמיים ופלסטיניים בממלכה המאוחדת ובאירופה.
הערות שוליים

1 2  MAHER JAWAD SALAH, Mapping Palestinian Politics
↑  דיווח: בכיר בחמאס חו"ל נעצר בסעודיה, באתר nrg‏, 20 באפריל 2015
↑  Mahar Salah: We will not give up resistance, english.palinfo.com, October 20, 2017
↑  Maher Salah, Head of Hamas Abroad: Those Who Normalize Relations with Israel Are Committing Treason, Should Be Excommunicated; Israel Is the Root of All Evil in the Region. Memri, August 18, 2019
↑  Hamas’ Internal Elections Pave the Way for Legislative Elections. Carnegie Endowment for International Peace, May 14, 2021
↑  חאלד משעל נבחר למנהיג חמאס בחו"ל, הנייה צפוי להיבחר מחדש למנהיג הכללי, באתר ynet, 12 באפריל 2021
ג'יימס נייסמית'

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1861 אלמון, קנדה 
 פטירה:  28 בנובמבר 1939 (בגיל 78) לורנס, ארצות הברית 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מקגיל  מסצ'וסטס  Almonte and District High School 
 מעסיק:  אוניברסיטת מקגיל, אוניברסיטת קנזס 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 פרסים והוקרה:  Ontario Basketball Hall of Fame (1999)  היכל התהילה של פיב"א (2007)  היכל התהילה של הספורט באונטריו  היכל התהילה של הספורט בקנדה 
 
פסל לזכרו של נייסמית'
ג'יימס נייסמית' (באנגלית: James Naismith‏; 6 בנובמבר 1861 – 28 בנובמבר 1939) היה רופא, תאולוג, מורה וממציא קנדי, שנודע בעיקר בזכות המצאת משחק הכדורסל בשנת 1891. על שמו קרוי היכל התהילה של הכדורסל.
נייסמית' נולד במדינת אונטריו שבקנדה, בנם הבכור של מהגרים סקוטיים אשר הגרו לקנדה בשנת 1851 ועבדו בתעשיית הכרייה. בשנת 1888 קיבל תואר ראשון בחינוך גופני באוניברסיטת מקגיל שבמונטריאול, ולימד זאת שם. בשנת 1891 המציא את משחק הכדורסל, לאחר שעבר לספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס. בשנת 1898 קיבל תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1939 קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה מהמכללה במונטריאול.
נייסמית' זכה לכבוד רב בקנדה, ארץ הולדתו, ובמדינות רבות נוספות. ב-17 בפברואר 1968 נפתח בספרינגפילד (מסצ'וסטס) היכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'. בנוסף נכנס נייסמית' להיכל התהילה של אוניברסיטת מקגיל בשנת 1997
המצאת משחק הכדורסל

בשנת 1891 כאשר לימד ד"ר נייסמית' במכללה לעובדים נוצרים בספרינגפילד, מסצ'וסטס, נתבקש לחשוב על משחק ספורטיבי אשר לא דורש מקום רב, לא מסובך מדי ולא פחות חשוב שיהיה ניתן לשחקו באולם סגור. כל זאת כדי ששחקני המכללה בפוטבול ובבייסבול יוכלו לשמור על כושרם בפגרה שבין סיום ליגת הפוטבול לבין פתיחת ליגת הבייסבול, פגרה אשר נמשכה לאורך עונת החורף.
ב-21 בדצמבר 1891 בהשפעת משחק קנדי בשם "ברווז על סלע" אשר שיחק בילדותו, יזם נייסמית' משחק ספורטיבי באולם הספורט של המכללה. לצורך כך הוא הרכיב על הקירות משני צידי האולם שני סלי אפרסקים, איגד שתי קבוצות בעלות תשעה שחקנים כל אחת, הוסיף כדור משחק פשוט והסביר לקבוצות את המטרה - לגרום לכדור להיכנס אל תוך סל האפרסקים של הקבוצה היריבה. בכך הפך האירוע למשחק הכדורסל הראשון אי פעם. המשתתפים באותו משחק מוכרים כ"קבוצה הראשונה".
ב-15 בינואר 1892 פרסם נייסמית' את החוקה הרשמית של המשחק אותו המציא - משחק הכדורסל. בחוקים המקוריים לא הופיעה הפעולה "כדרור" ושחקני הקבוצות הורשו להעביר את הכדור לאורך המגרש באמצעות מסירות משחקן אחד לשחקן אחר בלבד. לאחר כל "סל" הועבר הכדור אל אמצע המגרש והתבצעה זריקת ביניים בה נזרק הכדור מעלה בין שני שחקנים כאשר מטרת כל אחד מהם להיות הראשון שיהדוף אותו אחורה אל עבר קבוצתו שלו. משתפסה קבוצה אחת את הכדור שבה והתאחדה לעבר המטרה המקורית של המשחק והיא להצליח לקלוע לסלה של הקבוצה היריבה וחוזר חלילה. שחקני הקבוצות נהגו למרוח על כפות ידיהם אבק פחם כדי לשפר את האחיזה שלהם על גבי הכדור, אף על פי שלא היה מדובר בחוק רשמי המשיך המנהג להתקיים עד שנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20. חוק מעניין נוסף שנכלל בחוקה המקורית היה בנוגע לכדור שיצא מגבולות המגרש, השחקן הראשון אשר החזיר את הכדור אל תחומי המגרש הוא זה שקיבל את הזכות להמשיך ולשחק בו.
משחק הכדורסל הפך במהרה לספורט גברים פופולרי ברחבי ארצות הברית וקנדה והתפשט גם לארצות אחרות לאורך הגלובוס. בנוסף גברו המאמצים להקים גם ליגת נשים. נייסמית' התרשם עמוקות מיכולתן של הנשים להבין בפשטות ובמהירות את חוקי המשחק, הוא ציין לטובה את אופיין הטבעי של הנשים בעבודת צוות, תכונה הכרחית וחשובה לכל שחקן כדורסל באשר הוא. נייסמית' בחן כמה נשים אשר שיחקו ביניהן כדורסל במכללה ונעזר בהן כדי לקדם את כדורסל הנשים בניו אינגלנד. נייסמית' החליט לערוך שינוי בחוקים המקוריים ולהתאימם למשחקן של הנשים.
כדורסל הגברים שוחק לראשונה במשחקים האולימפיים בברלין בשנת 1936. נייסמית' היה זה אשר העניק את שלוש המדליות למנצחות: ארצות הברית זכתה במדליית הזהב, קנדה במדליית הכסף ומקסיקו במדליית הארד. כדורסל הנשים זכה להיכנס רשמית לאולימפיאדה בשנת 1976 במשחקים האולימפיים במונטריאול.
המצאת משחק הכדורסל > 13 חוקי הכדורסל המקוריים (כפי שנכתבו על ידי ג'יימס נייסמית')

כדור המשחק יכול להיזרק ולהימסר לכל כיוון באמצעות שימוש ביד אחת או בשתיהן.
את הכדור ניתן להדוף לכל כיוון תוך שימוש ביד אחת או בשתיהן אך לעולם לא באגרוף.
לשחקן אסור לרוץ בעודו אוחז בכדור המשחק והוא חייב לזרוק או למסור את הכדור לשחקן אחר.
מותר לאחוז בכדור בידיים בלבד ואסור להיעזר בזרועות ובשאר הגוף לצורך כך.
אין להדוף, לדחוף, לאחוז, להכות או להפיל בשום צורה שחקן יריב. ההפרה הראשונה של החוק הזה על ידי כל שחקן תיחשב לעבירה. הפרה נוספת של החוק תרחיק אותו עד הסל הבא או, אם ישנה הוכחה לכך שהעבירה נעשתה בכוונה לפגוע בשחקן היריב, השחקן המפר יורחק עד לסוף המשחק. חילוף לא יתאפשר.
עבירה היא הדיפה של הכדור באמצעות אגרוף, הפרה של חוקים 3 ו-4 או כמו שנכתב בחוק מספר 5.
אם קבוצה אחת מבצעת במשחק שלוש עבירות, תזכה הקבוצה היריבה בסל לזכותה.
סל הוא מצב בו נזרק או נהדף כדור המשחק מגבולות המגרש אל תוך הסל ונשאר בתוכו. לשחקני הקבוצה היריבה אסור לגעת או להוציא את הכדור מהסל מרגע שהוכנס לתוכו. כדור אשר נמצא בקצותיו של הסל ובו בזמן שחקני הקבוצה היריבה נוגעים ומזיזים אותו, ייחשב לסל.
כדור אשר יוצא מגבולות המגרש ייזרק בחזרה אל תוך תחומי המגרש, ויזכה בו השחקן הראשון אשר מצליח לגעת בו. בכל מקרה של ספק כלשהו יזרוק הבורר במשחק (להבדיל משופט המשחק) את הכדור היישר אל תוך תחומי המגרש. זריקת הכדור בחזרה אל תחומי המגרש אפשרית תוך חמש שניות בלבד. ביצוע הזריקה תוך פרק זמן ארוך יותר יעביר את הכדור אל הקבוצה היריבה. אם אחת הקבוצות מבצעת פעולה כלשהי של "משיכת זמן", יפסוק שופט המשחק לעבירה.
בורר המשחק יהיה זה אשר יכריע בין כל שחקני הקבוצות ויסמן את העבירות אשר בוצעו. הבורר יזהיר את שופט המשחק ברגע שיבוצעו שלוש עבירות. בכוחו להרחיק שחקן על פי חוק מספר 5.
שופט המשחק יהיה זה אשר יפסוק בכל הנוגע לכדור המשחק: האם הוא במצב משחק, האם הוא יצא מתחומי המגרש ואיזו קבוצה זכאית לקבלו, ובו בזמן ישגיח על עמידה בזמנים. הוא זה שיחליט האם נקלע סל ויערוך חישוב וספירה של כל הסלים אשר נקלעו במשחק, ובמקביל יבצע את כל שאר התפקידים המוטלים והנדרשים משופט במשחק.
המשחק יחולק לשתי מחציות בנות 15 דקות כל אחת. בין שתי המחציות תתבצע הפסקה של 5 דקות.
הקבוצה אשר תקלע את מספר הסלים הרב יותר בזמן המותר תוכרז כמנצחת. במקרה של שיויון, המשחק יהיה נתון, בהסכמתם של הקפטנים, להימשך עד להכרעה של סל הניצחון.
נייסמית' כמאמן

בשנת 1898 עבר נייסמית' לאוניברסיטת קנזס, שם, בהמשך ללימודיו, קיבל את התואר פרופסור והפך למאמן הכדורסל הראשון. אוניברסיטת קנזס שקדה ופיתחה את מה שעתיד להפוך לאחת ממכללות הכדורסל הידועות באומה כולה.
נייסמית' הוא המאמן היחיד מקנזס אשר הפסיד במשחק האליפות בתקופת כהונתו. אך למרות זאת הפך לאחד המאמנים הגדולים ביותר בתולדות הכדורסל. נייסמית' אימן את מי שעתיד להיות יורשו באוניברסיטת קנזס פורסט "פוג" אלן.
בשנות ה-30 המאוחרות של המאה ה-20 הוקמה התאחדות המכללות הבינלאומית לכדורסל, לנייסמית' היה חלק חשוב ומכריע בהקמה של אותה התאחדות אשר הפכה לימים להתאחדות המכללות הבינלאומית לאתלטיקה (NAIA).
באוגוסט 1936 במהלך המשחקים האולימפיים בברלין, נקרא נייסמית' לקבל את התואר נשיא הכבוד של התאחדות הכדורסל הבינלאומית.
חייו האישיים

בשנת 1894 נשא נייסמית' לאישה את מאודה שרמן ונולדו להם חמישה ילדים. הוא קיבל באופן רשמי אזרחות אמריקנית ב-4 במאי 1925.
לאחר מותה של אשתו בשנת 1937, הוא התחתן שוב בשנת 1939 עם פלורנס קינקייד. פחות משישה חודשים לאחר מכן הוא נפטר בלורנס, קנזס, כתוצאה מדימום במוח, והוא בן 78.
קבוצת הכדורסל הראשונה של אוניברסיטת קנזס, נייסמית' בפינה הימנית מאחור
שמוליק יפרח

| --- | --- |

 לידה:  דימונה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית צבי 
 תפקיד:  מנכ"ל תיאטרון באר שבע מנהל גודמן - בית ספר למשחק בנגב
 בת זוג:  קרן יפרח
 מספר צאצאים:  2
 
שמוליק יפרח (נולד ב-1964) הוא מנכ"ל תיאטרון באר שבע ומנהלו של גודמן - בית ספר למשחק בנגב השוכן בבאר שבע, אותו ייסד בשנת 2005. כמו כן, שימש כמנכ"ל התיאטרון הקאמרי בין השנים 2017-2018.
ביוגרפיה

יפרח נולד וגדל בדימונה. הוא בן להורים יוצאי מרוקו. בגיל 14 עבר ללמוד במקוה ישראל. בנעוריו הרבה להגיע לתיאטראות תל אביב ואף השתתף בחוג התיאטרון.
הוא בוגר בית הספר למשחק "בית צבי" (1987–1990). בכיתתו למדו בין השאר רפי ניב, איה שבא, ליליאן ברטו, דוד קיגלר ואדוה עדני. בתום לימודיו, שיחק במשך שלוש שנים בתיאטרון באר שבע, בתחילה בתקופת כהונתם כמנכ"לים של ציפי פינס ואחר-כך של גדי רול. אחר-כך עסק בפעילות ניהולית וחינוכית: ביים קבוצות משחק בדרום, ניהל במשך שלוש שנים מתנ"ס בדימונה והיה אחראי על בית הספר לתקשורת בעיר וריכז את מגמת התיאטרון בשני בתי ספר תיכון בבאר שבע.
ב-2005 יפרח הקים את בית הספר למשחק ואמנויות הבמה גודמן בבאר שבע. זהו בית הספר היחידי למשחק הממוקם דרומית לתל אביב.
בפברואר 2010 התמנה יפרח למנכ"ל ומנהל אמנותי של תיאטרון באר שבע והחליף את נתן דטנר, המנהל הקודם, שכיהן חמש שנים בתפקיד. הוא הומלץ בידי ועדת האיתור ונבחר בידי הוועד המנהל של התיאטרון שהחליט על מינויו פה אחד בספטמבר 2009. לאחר בחירתו מינה יפרח את חברו הבמאי רפי ניב למנהל אמנותי שותף. במקביל לכך, שניהם נשארו בתפקידיהם הניהוליים גם בבית הספר למשחק גודמן.
בשנתיים הראשונות לכהונתו כמנכ"ל גדל חוג המינויים של התיאטרון מ-8,000 ל-13,000, מספר ההצגות שנמכרו גדל מ-220 ל-500 ותקציבו השנתי של התיאטרון גדל בכעשרה מיליון שקלים.
בתקופת כהונתו של יפרח ההצגה "פיאף", בבימויו של אלי ביז'אווי הייתה להצגה המצליחה ביותר בתולדות תיאטרון באר שבע, עליה זכתה השחקנית הראשית יונית טובי בפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית הטובה ביותר ב-2009. זוהי ההצגה הראשונה של התיאטרון שנסעה להופיע בחו"ל (הפרס וההישג היו בתקופת כהונתו של יפרח, אך ההצגה עלתה בתקופת כהונתו של נתן דטנר וביוזמתו). בנוסף לכך זכה התיאטרון בעוד ארבעה פרסי תיאטרון באותה שנה, על ההצגה "הרוזן ממונטה כריסטו": שניים לעידו ריקלין – אחד על הבימוי ואחר על העיבוד, פרס נוסף לשחקן המשנה אלון אופיר ופרס נוסף למעצבת התפאורה נטע הקר. סף הכול חמישה פרסי תיאטרון באותה שנה, זאת כשבתשע השנים שקדמו לכך, הוא זכה רק בארבעה פרסי תיאטרון.
ב-2012 הפכה הקומדיה "שחק אותה סם", להצגה המצליחה ביותר בתולדות תיאטרון באר שבע וזכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר של השנה. "שחק אותה סם" היא פרי עטו של וודי אלן, ובבימויו של אילן אלדד. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר לשנת 2010. באותה שנה, אורן כהן, בוגר בית הספר גודמן, זכה בפרס השחקן המבטיח על תפקידו בהצגה "קן הקוקייה"
שנה אחר-כך זכה התיאטרון בפרס נוסף שניתן ליעל איתן, השחקנית המבטיחה לשנת 2011, עבור משחקה בהצגה "למה לא באת לפני המלחמה" מאת עינת ברנובסקי, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי.
יפרח היה חבר בוועדת ההיגוי להקמת הפרויקט "עולם הילד" ועמד בראש פורום לגיבוש תוכנית חומש תרבותית לבאר שבע.
בשנת 2010 היה שותף להקמת תיאטרון הפרינג בעיר העתיקה. בשנת 2015 יזם והקים את תיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע.
במאי 2017 מונה למנכ"ל התיאטרון הקאמרי. בתום פחות משנה, ב-22 בפברואר 2018, הודיע על התפטרותו מהתפקיד, לדבריו "בשל נסיבות משפחתיות בלתי צפויות".
במאי 2019 חזר לקדנציה שנייה כמנכ"ל תיאטרון באר-שבע ולגודמן בית הספר למשחק.
יפרח נשוי לקרן, הם הורים לשני ילדים ומתגוררים ביישוב עומר.
הערות שוליים

↑  יאיר אשכנזי, שמוליק יפרח מונה למנכ"ל הקאמרי במקום נעם סמל, באתר הארץ, 1 בינואר 2017
↑  שגיא בן נון‏, בתוך פחות משנה: מנכ"ל הקאמרי, שמוליק יפרח, התפטר מתפקידו, באתר וואלה, 23 בפברואר 2018
↑  מאיה נחום שחל, אחרי הפסקה של שנתיים: שמוליק יפרח חוזר לתיאטרון באר שבע, באתר כלכליסט, 24 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284678205171  VIAF: 297231574   WorldCat (עם VIAF): 297231574
בנק הדואר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ממשלת ישראל
 תקופת הפעילות:  1953 2006 (כחברה בע"מ) – הווה (כ־72 שנים)
 חברת אם:  דואר ישראל
 מיקום המטה:  הקריה הדוארית, שדרות הרכס 21, הפארק הטכנולוגי, מודיעין-מכבים-רעות
 שליטה בחברה:  מילגם
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  שירותי תשלומים, העברת כספים, המרת מטבע חוץ, אשראי
 הכנסות:  570 מיליון ש"ח (2023)
 סך המאזן:  6.270 מיליארד ש"ח (2023)
 מנכ"ל:  מירב ספקטורובסקי-ששון
  
 אתר רשמי
 
סמל הבנק עד 2024
סמל הבנק הקודם
ד.י. דואר פיננסים בע"מ, שנודעה במשך שנים רבות בשם בנק הדואר, היא חברת בת של דואר ישראל הפועלת כבנק המספק שירותים פיננסיים מצומצמים ללקוחות עסקיים, גופי ממשלה ולכלל הציבור במסגרת סניפי הדואר הפרושים בישראל. בנק הדואר היה בבעלות ממשלתית ונתון לפיקוח משרד התקשורת כמו יתר שירותי הדואר. בשנת 2024 הופרטה החברה ונמכרה לקבוצה בראשות חברת מילגם.
היסטוריה > הקמת הבנק

הקמת הבנק החלה בשנת 1950, ביוזמת ממשלת ישראל. ולצורך הקמתו שכרה כיועץ את שירותיו של אריה (לאון) סימון, ששימש במשך שנים רבות כמנהל שירותי הבנקאות של משרד הדואר הבריטי. אולם הקמתו נדחתה עד הסדרת מסגרת הפעולה החוקית שלו. ביוני 1951 הושלמה חקיקתו של "חוק בנק הדואר, התשי"א-1951". סעיפי החוק קבעו שיוקם שירות בנקאי במסגרת שירות הדואר בשם "בנק הדואר", שמטרתו לעודד חיסכון ולהקל על העברת כספים. בנוסף הוגדר כי בנק הדואר יעסוק בקבלת פיקדונות, קבלת כספים לחשבון עובר ושב והעברת כספים באמצעות המחאות דואר. באוגוסט 1951 הוקמה מועצת הבנק בראשות לאון סימון, אך הקמתו שוב התעכבה, מאחר שהוחלט ששירות הדואר, שהיה כפוף למשרד התחבורה, יפוצל ויפעל תחת משרד חדש - "משרד הדואר".
באפריל 1953 הוכרז כי הבנק יחל לפעול בקרוב, אך תחילה יעסוק רק בהעברת כספים ובחשבונות סילוקים, ורק בשלב השני יקבל הבנק הפקדות לחשבונות חסכון. הבנק החל את פעולתו ב-1 בנובמבר 1953. שר הדואר יוסף בורג פתח את החשבון הראשון. הבנק החל לפעול עם שלושה סניפים בלבד, בירושלים בתל אביב ובחיפה, וביום העבודה הראשון נפתחו בו אלפי חשבונות. בינואר 1954 החל החשב הכללי במשרד האוצר לבצע העברת כספים באמצעות הבנק לגזברי המשנה של המדינה. עד סוף שנת הכספים 1955/56 נפתחו בו 22,000 חשבונות; סך הפיקדונות הגיע ל-20 מיליון ל"י, והוא פעל באיזון תקציבי.
היסטוריה > הרחבת תחומי פעילותו

בינואר 1956 החל הבנק להציע תוכניות חיסכון ששילמו ריבית של 2.5% על הפקדה לשנה ו-6% על הפקדה לחמש שנים. ביצוע פעולות בבנק התאפשר בכל סניפי הדואר בישראל, וגם תשלומי קצבאות המוסד לביטוח לאומי ניתן היה למשוך בבנק. במאי 1959 החלו כל משרדי הממשלה בתשלום המשכורת לעובדים בהמחאות של בנק הדואר, שהיו ניתנות לפדיון גם בכל סניפי הבנקים בישראל.
בסוף שנת הכספים 1960/61 עמד סך המאזן של הבנק על 36 מיליון ל"י, והוא דיווח שמבוצעות בו 20,000 פעולות ביום. ב־1961 הוחלט שהנהלת בנק הדואר תרוכז בירושלים ויבוטלו הסניפים הראשיים בתל אביב ובחיפה, במטרה לחסוך בעלויות ולנהל מסלקה מרכזית אחת לכל פעולות הבנק. בנוסף באותה שנה התאפשר חידוש רישיון נהיגה באמצעות הבנק.
בשנת 1965 איפשר הבנק לראשונה תשלום של חשבונות טלפון לבעלי חשבון, באמצעות הוראת קבע. הדבר התאפשר בקלות יחסית מאחר ששירותי הטלפוניה בישראל באותה עת נוהלו על ידי משרד הדואר. אחר כך החל הבנק להרחיב את אפשרות התשלום בהוראת קבע גם לחשבונות חשמל, מים, ארנונה ודמי ביטוח.
לאחר 1967 החל בנק הדואר לפעול ביהודה ושומרון. תחילה שימש הבנק לתשלום משכרות לעובדי הממשל הצבאי, ואחר כך החל לספק שירותים ב-28 סניפי דואר, כולל במזרח ירושלים. גם ברצועת עזה פעל הבנק עד האינתיפאדה הראשונה.
בשנת 1968 החל הבנק לראשונה להפעיל מערכת מחשוב.
בשנת 1986 החל הבנק לפעול במסגרת "רשות הדואר" שהוקמה כרשות ממשלתית כחלק ממגמה להעברת הפעילות העסקית של משרדי הממשלה לרשות ממלכתית או לחברה. באותה השנה נחקק חוק הדואר להסדרת פעילות רשות הדואר, והבנק החל לשמש כזרוע הפיננסית של הרשות.
בשנת 1990 החלה חברת יבמ ישראל בהקמת רשת מחשבים ארצית עבור שירותי הבנק, במטרה לאפשר שירות העברת כספים אלקטרונית בזמן אמת, באמצעות כל סניפי הדואר בישראל. לאחר פריסת המערכת, גדל במהירות המחזור הכספי שעבר דרך בנק הדואר, והוא הגיע ל-140 מיליארד שקל ב-1997.
היסטוריה > כחברה בע"מ

בספטמבר 2003, החליטה ממשלת ישראל על הפיכת רשות הדואר לחברה ממשלתית ופתיחת שוק הדואר לתחרות. במסגרת החלטה זו גם בנק הדואר הפך לחברה בע"מ. לקראת ביצוע ההחלטה על הפיכת הבנק לחברה, במרץ 2006, הוחלט שהפיקוח על בנק הדואר יעבור ממשרד התקשורת לחשב הכללי באוצר. אולם ההחלטה בוטלה כעבור 7 חודשים והבנק נשאר תחת פיקוח משרד התקשורת. בדצמבר 2006 הוכרז על תוכנית להרחבת השירותים פיננסיים שהבנק מספק.
עם הפיכתו של בנק הדואר לחברה בע"מ בשם חברת בנק הדואר בע"מ ומינוי מנכ"ל מקצועי ביקש הבנק לנסות ולפעול באופן תחרותי בשוק הפיננסי מול הבנקים הקיימים. פעולות שונות כבר נעשו במסגרת מגמה זו עוד קודם. כך למשל שודרגה תשתית מערכות המידע במטרה לאפשר ללקוחות הבנק לקבל מידע על פעולותיהם בטלפון ובאינטרנט. במרץ 2003 התקשר הבנק עם חברת כרטיסי אשראי לישראל והחל להנפיק כרטיסי אשראי ללקוחותיו. בפברואר 2004 שופר שירות העברת הכספים לחו"ל, והוא הוצע בעלות נמוכה משמעותית לעומת הבנקים המסחריים.
ביולי 2010 השיק בנק הדואר שירות המאפשר לבעלי חשבון שקלי לנהל חשבון מט"ח (בדולר אמריקאי, יורו ולירה שטרלינג) בתוספת לחשבון העו"ש שמנהל הלקוח בבנק הדואר. באותו חודש גם החל להציע לבעלי עסקים קטנים ובינוניים לקבל שירותי אשראי, במיזם משותף יחד עם חברת פנינסולה (מכיוון שלבנק הדואר עדיין לא היה אישור מהמפקח על הבנקים לתת אשראי בעצמה).
ביולי 2011 השיק שירות של הנפקת כרטיס חיוב בינלאומי, המיועד לשמש את הטסים לחו"ל המעדיפים להימנע מלקחת עמם כרטיס אשראי או מזומן בכמות גדולה. במסגרת השירות ניתן היה לרכוש כרטיס ולהטעין אותו בסכום של עד 2,500 דולר.
בשנת 2024 הופרטה החברה האם, דואר ישראל, ויחד אתה הופרט גם בנק הדואר, שנמכרו שניהם לקבוצה בראשות חברת מילגם.
בפברואר 2025 שינתה חברת בנק הדואר את שמה לד.י. דואר פיננסים בע"מ, המוכרת במותג דואר פיננסים.
הבנק ושירותיו

במהלך השנים התרחבו השירותים והותוו לו יעדים עסקיים אשר אפשרו לו להתחרות בחלק מפעולותיו עם הבנקים המסחריים.
שירותי בנק הדואר כוללים בין היתר:
שירותי אשנב לתשלומים שונים – אגרות, תשלומי מסים, דמי מנוי וכדומה.
ביצוע תשלומים לגופים מוסדיים שונים כגון מע"מ, מס הכנסה וביטוח לאומי.
ניהול חשבונות עובר ושב ללקוחות פרטיים ולגופים עסקיים ומוסדות ציבוריים.
העברת כספים והפקדת מזומנים לבנק אחר בישראל.
שירותי מטבע חוץ – קנייה, מכירה, המרה והעברה לחו"ל.
ביצוע כל הפעולות הכספיות הקשורות לשירותי הדואר.
העברת בעלות על רכב.