stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולו (סרט)
ביקורת

חלק מאנשי הקולנוע האפריקאים שבחו את הסרט. המבקר ג'ון פרסון מטוגו סבר שמדובר בסרט המבוים יפה ומצולם היטב, וכולל ״דמות ראשית טובה ובימוי שחקנים איכותי". אלפרד אוהוזו, במאי מבנין, גרס כי הסרט עוסק בנושא עולמי אקטואלי, שמעבר לבדיון בו חושף את התשתיות החברתיות של המאפיה שעשויות להיווצר, במעגל קסמים, בין האזרח הפשוט לבין ברוני הסמים הגדולים.
מפיצי הסרט כינו אותו בפרסומים "פני צלקת של מאלי". תומא סוטינל (צר'), מבקר הסרטים של היומון הצרפתי "לה מונד" טוען שבהשוואה ל"פני צלקת" מ-1983, בכיכובו של אל פצ'ינו ובבימויו של בריאן דה פלמה, קיים הבדל יסודי ביניהם, בכך שטוני מונטנה, הפליט הקובני, הדמות הראשית ב"פני צלקת", שואף כמו כל הפליטים לאושר. בעוד שב"וולו", לאדג'י, כמו מאות מיליונים צעירים אחרים מדרום לסהרה, שואף למקומו הצודק בחברה האנושית. המבקר ציין לטובה את עלילת הסרט ואת התסריט, אך מצא פגמים בגיבוש הדמויות. הוא ציין את כך שבכל שלב של עלייתו, לאדג'י חייב לוותר על חלק אחר של האנושיות שלו. מבחינה זו, טען, אם רוצים להשוות את וולו ל"פני צלקת", הרי שההשוואה הנכונה היא ל"פני צלקת" מ-1932 בבימויו של הווארד הוקס ובגילומו של פול מוני שבו, כמו ב"וולו" מתואר "אדם ללא רחמים בעולם ללא רחמים".
מבקרת הסרטים של המגזין האמריקאי, "וראייטי", פמלה פיאנצה, טוענת שהסרט לוקה בשאפתנות יתר, אך ברוב הזמן הוא מותחן כובש ורואה את מעלתו המרכזית ב"דופק הגבוה" של הסרט, העומד בניגוד למקובל בקולנוע האפריקאי העכשווי. נקודה נוספת המבדילה את הסרט, לדעתה, מסרטים אפריקאים אחרים, היא בדמות הגיבור המנסה לשפר את חייו במולדתו, בניגוד לסרטים אפריקאים רבים העוקבים אחרי גיבור המנסה לשפר את מצבו על ידי הגירה. היא רואה בכך שיקוף של עמדת הבמאי שמטרתו היא בחינה ביקורתית של ההיסטוריה המערב אפריקאית העכשווית מנקודת מבט מקומית. כשהיא מנסה להשוות את וולו ל"פני צלקת" של דה פלמה, היא מציינת שההבדל המרכזי הוא בדמות ה"אנטי-גיבור" העצור שמגלם איברהים קומה (לעומת טוני מונטנה המוחצן של אל פצ'ינו).
לעומתם, משווה קלייטון דילארד, מבקר הסרטים של מגזין המרשתת "סלאנט" (אנ'), את סרט לא רק ל"פני צלקת", אלא גם ל"טראפיק" ו"סיקאריו" (אנ') ומוצא כי "וולו" נשאר ברמה הפשטנית של סרט רגיל על עלייתו של סוחר סמים, כפי שעשו קודמיו ומנסה להתחרות בהם בעיקר במספר היריות והגופות. הוא מוצא כי ההשראה הרבה ביותר לסרט מגיעה מהסרט הסנגלי מ-1973, "טוקי בוקי" (אנ') של הבמאי ג'יבריל דיופ ממבטי (אנ'). בהעניקו לסרט שני כוכבים מתוך ארבעה אפשריים, הוא מסכם ואומר: "בסופו של דבר, חסרות ב"וולו" מספיק נגיעות ברורות ומובחנות שיאפשרו לו לפרוץ את המסגרת של קודמיו העדיפים עליו".
פסטיבלים והקרנות מסחריות

בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2016 במסגרת "קטגוריית התגלית" המיועדת לסרט באורך מלא הראשון או השני של הבמאי. בהמשך הוצג הסרט בפסטיבלים רבים ובהם: פסטיבל הסרטים של לונדון, פסטיבל מכון הסרטים האמריקאי (AFI Fest), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של רייקיאוויק (אנ') ובפסטיבלים רבים נוספים ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אמיין (צר') ב-2016. איברהים קומה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (FESPACO) ב-2017.
הסרט יצא להקרנות מסחריות בצרפת ביוני 2017, אך זכה להצלחה מועטה מאוד ולהכנסות של 37,765 דולר בלבד.
הערות שוליים

↑  Elsa Keslassy, Indie Sales Acquires Malian Crime Thriller ‘Wulu, באתר וראייטי, 1 בספטמבר 2015
1 2 3  WÙLU, באתר jpbox-office
1 2 3 4 5  על פי ריאיון עם קוליבאלי, Wùlu, באתר הרשמי של הסרט
1 2 3  Wùlu, באתר nigercultures.net, ‏יוני 2017
↑  Daouda Coulibaly: «Le trafic de cocaïne a déstabilisé tout le Mali», באתר רדיו צרפת הבינלאומי (צר'), ‏27 באוגוסט 2016
1 2  Pamela Pianezza, Film Review: ‘Wùlu’, באתר וראייטי, 24 בספטמבר 2016
↑  Moussa Magassa, Wulu, le long métrage Malien en compétition au Fespaco 2017, באתר Journal du Mali, ‏17 בפברואר 2017
↑  Afua Hirsch, Cocaine flows through Sahara as al-Qaida cashes in on lawlessness באתר הגרדיאן, 2 במאי 2013
1 2 3  Amadou Sidibé, Mali : FESPACO 2017 : Quand Wùlu fait l’unanimité, ציטוט מאמר מהאתר המאלי "Les Echos", ‏ 1 במרץ 2017
1 2 3  Christopher Vourlias, French-Malian Director Daouda Coulibaly on His ‘Scarface’-Like Thriller ‘Wùlu’, באתר וראייטי, 4 בנובמבר 2016
↑  Thomas Sotinel, « Wulu » : lignes blanches dans le désert, באתר לה מונד, ‏14 ביוני 2017
↑  Clayton Dillard, Wùlu, באתר מגזין "סלאנט", 8 במרץ 2017
↑  Fabien Lemercier, TORONTO 2016|Wùlu: African gangster, באתר cineuropa.org‏, 12 בספטמבר 2016
↑  Festivals & Awards, באתר הרשמי של הסרט
↑   "וולו", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
מדחף תמרון

ניתן להבחין בסימון מדחף התמרון הקדמי מתחת לשם הספינה.
מדחף תמרון קדמי
מדחף תמרון (באנגלית: thruster), הוא מדחף עזר של כלי שיט, המסייע לתמרונו בעת כניסה ויציאה מן הנמל וכן במהלך ההתקשרות לרציף או ההינתקות ממנו. מדחף תמרון המותקן בחרטום כלי השיט נקרא "מדחף תמרון קדמי" (באנגלית: bow thruster) או "חרטומן", וזה המותקן בירכתיו נקרא "מדחף תמרון אחורי" (באנגלית: stern thruster). מדחפי תמרון מותקנים גם במתקנים ימיים, כמו אסדות קידוח, אז הם משמשים לייצוב המיקום של המתקן.
מדחף התמרון הופך את שלב ההתקשרות לרציף לקל יותר, משום שהוא מאפשר לרב החובל להפנות את כלי השיט לכיוון הרצוי לו מבלי להשתמש במדחפים הראשיים. בכלי שיט גדול במיוחד יכולים להיות מספר מדחפים לשליטה מרבית בתנועת כלי השיט. כלי שיט הנעזר במדחף תמרון אחד או שניים אולי לא יזדקק לשירותיה של גוררת, ובכך יחסוך כסף רב בכל כניסה ויציאה מהנמל. מלבד העלות, ספינות נופש רבות צבועות בלבן, וכניסה או יציאה מהנמל באמצעות גוררת עלולות ללכלך את צבען.
לכלי שיט גדולים ישנם בדרך כלל כמה תעלות מדחפים, שבתוכן נמצאים המדחפים המאפשרים לנווט את כלי השיט לכיוון הרצוי. המדחפים מונעים על ידי מנוע חשמלי או מנוע הידראולי.
כל מדחף תמרון יסומן על ידי X מוקף בעיגול משני צדי כלי השיט, מעל קו המים.
ואגאדוגו

| --- | --- |
רחוב הומה בוואגאדוגו
רחוב הומה בוואגאדוגו
 מדינה:  בורקינה פאסו בורקינה פאסו
 שפה רשמית:  צרפתית 
 שטח:  219,300,000 מ"ר
 גובה:  305 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  2,415,266 (דירוג: 1, 2019)
  ‑ במטרופולין:  3,030,384 (2019)
  ‑ צפיפות:  4,600 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  12°22′07″N 1°31′39″W﻿ / ﻿12.368611111111°N 1.5275°W﻿ / 12.368611111111; -1.5275 
 אזור זמן:  UTC+0
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בורקינה פאסו מוגדלת) בובו-דיאולסו באנפורה ואיגויה פאדה נגורמה מאלי ניז'ר בנין טוגו גאנה חוף השנהבואגאדוגו(למפת בורקינה פאסו רגילה) בובו-דיאולסו באנפורה ואיגויה פאדה נגורמה מאלי ניז'ר בנין טוגו גאנה חוף השנהבואגאדוגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ואגאדוגו (בצרפתית: Ouagadougou) היא בירת בורקינה פאסו והעיר הגדולה במדינה. בשנת 2019 התגוררו בעיר קרוב ל-2.5 מיליון תושבים.
היסטוריה

מקור העיר הוא במאה ה-15 כששבטי הנינסי התיישבו באזור. השבטים היו בוויכוח מתמיד עד שגיבור יוניוסי בשם וורבי, דמות חשובה בהיסטוריה של בורקינה פאסו, הוביל את שבטו לניצחון. הוא שינה את שם האזור מקוּמבי-טֵנגַה, כפי ששבטי הנינסי קראו לו, לווֹגוֹדוֹגוֹ, שמשמעות השם היא "היכן שאנשים מקבלים כבוד והערכה". השם הנוכחי, ואגאדוּגוּ, הוא ההגייה הצרפתית של השם.
העיר הפכה לבירת אימפריית מוסי ב-1441 והפכה למקום מושבם הקבוע של שליטי האימפריה החל מ-1681. האימפריה נכבשה על ידי צרפת והפכה לחלק מהמושבה הצרפתית וולטה עילית (Haute Volta) בשנת 1919, לאחר שהצרפתים כבשו את האזור בשנת 1896. השלטון הצרפתי שינה את שם העיר לוואגאדוגו, והפך אותה לבירת המושבה. ב-1954, המסילה מחוף השנהב הגיעה לעיר. לאחר שהמושבה זכתה בעצמאות מצרפת בשנת 1960, הפכה העיר לבירת המדינה שנקראה אז וולטה עילית (ושינתה שמה לבורקינה פאסו רק בשנת 1984).
גאוגרפיה

העיר ממוקמת במרכז בורקינה פאסו ונבנתה סביב ארמונו של המוגהי נבאה- התואר למלך של האימפריה המוסית.
היא מחולקת מבחינה מנהלית ל-5 רבעים המחולקים ל-30 גזרות.
כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצור מזון וטקסטיל.
תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה של וואגאדוגו, אשר ממנו יש טיסות למערב אפריקה ולאירופה.
שני קווי רכבת מקשרים את העיר לאביג'אן בחוף השנהב, ולעיר קאיה בצפון בורקינה פאסו.
כביש אחד מחבר את העיר עם ניאמיי, בירת ניז'ר.
חינוך

בעיר נמצאות שלוש אוניברסיטאות כשהגדולה ביניהן היא אוניברסיטת ואגאדוגו, שנוסדה בשנת 1974.
מבנים ומוסדות

בעיר ממוקמת הנהלת הבנק המרכזי של מערב אפריקה. המסגד המרכזי של ואגאדוגו הוא אחד הבניינים הגבוהים בעיר. השוק הגדול של ואגאדוגו היה אחד השווקים הגדולים ביותר במערב אפריקה, אך נשרף ב-2003 ומאז נשאר סגור. בעיר ממוקם המוזיאון הלאומי של בורקינה פאסו.
ערים תאומות

קנדה קוויבק סיטי, קוויבק, קנדה
הערות שוליים

| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורונה • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550227605171  BnF: cb120054373 (data)  GND: 4044209-3  LCCN: n79099508  MusicBrainz: 29cb6a9c-006b-4d32-bad6-465cafef0571  NARA: 10044434  SUDOC: 028165179  VIAF: 141842699   WorldCat (עם VIAF): 141842699 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טילון (טוסטוס)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  טוסטוס
 יצרן:  ICM צרעה (קיבוץ)
 שנות ייצור:  1975-1959
 יחידות שיוצרו:  13,700
 סיווג:  אופניים עם מנוע עזר
 מפרט טכני
 מנוע:  1.4 / 2.4 כ"ס, 2 פעימות
 הילוכים:  2 + N
 מהירות מרבית:  70 קמ"ש
טילון הוא כלי רכב דו גלגלי ישראלי אשר נקרא גם טוסטוס בשפה עממית. הטילון בעל נפח מנוע של 50 סמ"ק, שלושה מצבי הילוכים (N,1,2) ודוושות אשר משמשות להתנעתו. בנוסף ניתן לרכב על הטילון כאופניים באמצעות הדוושות, ללא פעולת המנוע.
המפעל

מפעל I.C.M ‏(israel cycling manufacturer) פעל בקיבוץ צרעה. המפעל העסיק בראשיתו כ-60 עובדים, ובהמשך הגיע ל-150 עובדים. המפעל יצר כמה סוגים של אופניים ללא מנוע עזר, בנוסף לטילון.
דגמים

הטילון עבר שינויים במהלך השנים. הדגמים הראשונים נמכרו עם מושב יחיד ומנוע אשר סיפק 1.4 כ"ס, במהלך השנים הוחלף המושב היחיד במושב המתאים לשני נוסעים ומנוע מתוצרת פישטל וסאקס (גר') אשר סיפק 2.4 כ"ס. בנוסף יוצרו מספר נמוך של טילונים אוטומטים, ובאמצע שנות ה-70 יוצרו מספר יחידות של טילון דגם "מוסטנג", אשר היה זהה לטילון הרגיל עם שינוי קל בעיצוב וכמה חלקי ניקל נוספים.
תפוצה

הטילון היה בשימוש משטרת ישראל וצה"ל במהלך שנות ה-60 וה-70, אך לרוב שימש ככלי רכב עממי, עד שבשנת 1975 יצור הטילונים נפסק עקב קשיים כלכלים במפעל. הטילונים שנותרו נמכרו עד שנת 1979, שבה נמכרו 100 טילונים. על פי ההערכה, סך הכל יוצרו בין השנים 1959-1979 כ-13,700 יחידות. הטילון נחשב רכב אספנות ופיסת היסטוריה ישראלית.
ח'רקובצנקה

חרקובצ'נקה קרוב לתחנת ז'ונגשאן באנטארקטיקה (2014)
ח'רקובצ'נקה (ברוסית: Харьковчанка, "אשת חרקוב", יוצר בשם הקוד: ייצור 404S), הוא רכב שטח, שיועד לאנטארקטיקה. יוצר בין השנים 1957–1958 בברית המועצות. תוכנן ונבנה במפעל הנדסת התחבורה בחרקוב, ומאוחר יותר יוצר על ידי מפעל מאלישב. מבוסס על פלטפורמת הטרקטור AT-T (שתבססה על טנק T-54). בדצמבר 1959 שניים מהם ("21" ו-"23") הגיעו לאנטארקטיקה ולקוטב הדרומי הגאוגרפי. ברכב השלג המאסיבי היה מטבח קטן, שירותים, תנור ושמונה מיטות.
במשלחת הרוסית ה-39 לאנטארקטיקה ה-Vityaz DT-30Ps החליפו את החרקובצ'נקות. והם הוחלפו מאוחר יותר על ידי 300 כלי שלג מסוג PistenBully.
היסטוריה

בשנת 1958 נבנו שלוש חרקובצ'נקות ונשלחו לאנטארקטיקה. הם עברו מחוף האוקיינוס לתחנת ווסטוק הסובייטית בפברואר 1959. שניים מהם, ו-AT-T שלישי, יצאו מתחנת ווסטוק לקוטב הדרומי בתחילת דצמבר 1959, והגיעו לנקודה ב-26 בדצמבר 1959. הרוסים הפתיעו את הצוות האמריקני שהוטסו לתחנת אמונדסן – סקוט בקיץ הקודם.
בעשרות השנים שלאחר מכן נערכו בעזרת החרקובצ'נקה משלחות מחקר לתוך אנטארקטיקה.
בשנים 1974–1975 תוכנן ונבנה הדור השני של החרקובצ'נקה. השוני המרכזי היה החזרת המנוע לקדמת הרכב והגישה אליו הייתה מבחוץ, נוסף גנרטור חדש לחשמל וחימום בשעה שהמנוע הראשי לא עבד. שלוש חרקובצ'נקות מדור שני ירדו מפס הייצור בסתיו 1975.
דור שלישי פוטנציאלי שהתבסס על ה-MT-T תוכנן בשנות ה-80, אך נעצר מספר פעמים מסיבות תקציביות. פירוק ברית המועצות, הותיר את החרקובצ'אנקה ככלי התחבורה העיקרי באנטארקטיקה עד שנת 2010.
היסטוריה > דור ראשון

בדומה לקרוזר השלג האנטארטי, המנוע היה חלק ממרחב המחיה ואפשר טיפול מבלי להיחשף לקור החיצוני. כתוצאה מכך, רעש המנוע מנע שינה מהצוות ומרחב המחיה כוסה בפיח ריחות מאדי הפליטה.
מאפיינים טכניים > דור ראשון

הרכבה: חרקוב (מפעל להנדסת תחבורה בחרקוב), אוקראינה.
יצרן: מפעל מלישב
אורך: 8.5 מטרים (27 רגל 11 אינץ')
רוחב: 3.5 מטרים (11 רגל 6 אינץ')
גובה: 4 מטרים (13 רגל 1 אינץ)
גלגלים: 7 בכל צד עם גלגל שיניים ובטלה
רוחב מסלול: 1 מטר (3 רגל 3 אינץ')
מתלה: מוט פיתול
מנוע: 995 כ"ס (742 קילוואט) דיזל V-12
מהירות שיוט: 30 קמ"ש (19 קמ"ש)
מקסימום מהירות: 56 קמ"ש (35 קמ"ש)
מקסימום שיפוע: שיפוע של 30 מעלות
משקל: 35,000 קילוגרם (34 טונות ארוכות)
עומס גרירה: 60 טונות
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Gillies, Calum (27 ביוני 2020). "Kharkovchanka" - The Colossal Soviet Antarctic Cruisers (video). נבדק ב-20 ביולי 2020. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "Antarctic Off-road Vehicles: USA vs. USSR"
↑  Russian South Pole Traverse
↑  "Science and exploration in the high interior of East Antarctica in the twentieth century - 中国知网". www.cnki.net. doi:10.13679/j.advps.2016.2.00065.html. נבדק ב-2021-01-13.
↑  Information, Reed Business (1959-12-17). New Scientist (באנגלית). Reed Business Information. p. 1254.
הדור השני של חרקובצ'נקה.
גרייט וול ווינגל

| --- | --- |

Great Wall Wingle, שנת 2010
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Great Wall Steed"  "Great Wall V240" (באוסטרליה)
 יצרן:  גרייט וול מוטורס  "Litex Motors" (אנ') (יצרנית רכב בולגרית, חברה שותפה ל-Great Wall Motors)
 שנות ייצור:  2006 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  בולגריה בולגריה  איראן איראן
 מודל קודם:  Great Wall Sailor (אנ')
 סיווג:  טנדר
 אורך:  5,040 מ"מ
 רוחב:  1,800 מ"מ
 גובה:  1,730 מ"מ
 משקל:  1,700-1,860 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, בטור, 2.2 ליטר (מנוע מסוג "W491QE")  4 צילינדרים, בטור, 2.4 ליטר (2,378 סמ"ק) המפיק 163 כ"ס ב-5,750 סל"ד (מנוע מיצובישי מוטורס מסדרת "Mitsubishi Sirius engine" (אנ') סוג מנוע "4G69") מנועי דיזל 4 צילינדרים, בטור, 2.0 ליטר (מנוע טורבו דיזל מסוג "4D20")  4 צילינדרים, בטור, 2.8 ליטר המפיק 94 כ"ס ב-3,600 סל"ד (מנוע מתוצרת "Great Wall Wingle", סוג מנוע ""Great Wall Wingle"")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת ידנית - 6 מהירויות
גרייט וול ווינגל (באנגלית: Great Wall Wingle) הוא טנדר אשר מיוצר במספר גרסאות, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית גרייט וול מוטורס אשר מיוצר משנת 2006 ועד היום.
דגמי "Great Wall Wingle" מיוצרים בסין, בולגריה ואיראן.
תצורות

קבינה (תא נהג) - 2 דלתות.
קבינה - 4 דלתות.
תצורות > סוגי הנעות

הנעה 4x2.
הנעה כפולה 4x4.
תצורות > דגמים

"Wingle 3" (בסינית: "长城风骏") - יוצר בין השנים 2006–2010.
"Wingle 3" (דגם "V240") - מיוצר משנת 2009 ועד היום, מיוצא לאוסטרליה.
"Wingle 5" - מיוצר משנת 2010 ועד היום (מתיחת פנים ראשונה).
"Wingle 6" (מתיחת פנים שנייה).
"Wingle 7".
"Bogdan-2251" - גרסת אמבולנס.
"Bogdan-2351" - גרסת טנדר צבאי.
גלריה

דגם Wingle 3
דגם Wingle 3
דגם Wingle 3  מודל "V240" - מבט ללוח מחוונים (צולם באוסטרליה)
דגם Wingle 5
דגם Wingle 5 בשרות צבא השחרור העממי (הצבא העממי של סין)
דגם Wingle 5 גרסת "Bogdan 2251"  - אמבולנס
דגם Wingle 5 גרסת "Bogdan 2251"  - אמבולנס
דגם Wingle 5 בגרסת ייצוא לאירופה
דגם Wingle 6, מנוע 2.4 ליטר
דגם "Great Wall Wingle" גרסת "Bogdan-2351"
דגם "Great Wall Wingle" גרסת "Bogdan-2351"
הערות שוליים

↑  דגם wingle6 gwm-global.com/wingle6
↑  היצרנית "Great Wall Wingle" מייצרת בבולגריה archive.org/web
↑  דגמי Great Wall Wingle/ ראו טנדרים: דגמי "Wingle 5" ו-"Wingle 6" gwm-global.com/all-vehicles
↑  דגמי "Great Wall Wingle" שנת 2019 - קבינה 2 דלתות, קבינה (תא נהג) - 4 דלתות topgear.com.ph/buyers-guide/cars/great-wall/wingle-5
↑  דגם "Great Wall Wingle" carsales.com.au/editorial/details/great-wall-v-mahindra-the-cheap-ute-showdown
↑  דגמי "Great Wall Wingle" באוסטרליה carsales.com.au/editorial/details/chinese-utes-arrive-in-oz
↑  דגם "Great Wall Wingle" מנוע דיזל greatwallmotors.cl/auto/wingle-5-diesel
↑  דגם "wingle-5" greatwall-kenya.com/en/catalog/products/wingle-5
↑  דגם Wingle 6 caribbeanmotors.bz/great_wall
↑  גרסת "Wingle 7" שנת 2018 haval-global.com/news_detail-3132
לוציוס קופלנד

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־19 
 פטירה:  לא ידוע
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו ג'רזי 
 פעילות בולטת:  אחד מממציאי האופנוע
 
לוציוס דיי קופלנד היה מהנדס וממציא מפיניקס, אריזונה, שהמציא את אחד מראשוני האופנועים, את אופני קיטור קופלנד, אופני פני-פרת'ינג המונעים בקיטור, אשר הוצג ביריד הטריטוריאלי הראשון באריזונה בשנת 1884.
תלת אופן

קופלנד המציא גם את המכונית הראשונה בעלת שלושה גלגלים, שיוצרה באופן מסחרי. כ-200 מכוניות מסוג "פיטון קיטור" שלו יוצרו לפני שפרש בשנת 1891.
קופלנד ייצר את תלת-אופן הקיטור המצליח הראשון, עם טווח של 30 מיל (48 קילומטרים), ועם זמן המתנה של 5 דקות בלבד, ליצירת מספיק לחץ קיטור לנסיעה של 10 מייל לשעה (16 קמ"ש).
בליווי מנהל נוסף של חברת נורת'רופ ייצור, סיים קופלנד בהצלחה נסיעה הלוך-חזור לאטלנטיק סיטי באורך של 120 מיל (190 קילומטרים), באחת ממכוניות "פיטון קיטור" התלת-גלגליות שלו.
כ־200 כלי רכב יוצרו, לפני שקופלנד החליט שהוא לא מרוויח מספיק כסף ופרש בשנת 1891.
הערות שוליים

↑  Gagan, Peter. "Earliest Steam Cycles". stanleysteamers.com.
↑  Barnard, Murray (1996). "The Copeland Steamer". ozebook.com.
↑  Payne, Elvis (2010). "Copeland". 3wheelers.com.
↑  Schindler, Gordon (ביוני 2002). The Age of Steam. American Motorcyclist. {{cite book}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוציוס קופלנד".
קופלנד מרכיב את פרנסס בנג'מין ג'ונסטון על מכונית "פיטון קיטור" שלו ליד בניין הסמית'סוניאן בשנת 1888. מאחור עומדים שותפו סנדפורד נורת'רופ, והפקידים בסמית'סוניאן EH Hawley, WH Travis ו- J. Elfreth Watkins .
דאף 600

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דאף 
 יחידות שיוצרו:  30,591 
 מודל אחריו:  דאף 30 
 אורך:  3,610 מ"מ 
 רוחב:  1,440 מ"מ 
 גובה:  1,440 מ"מ 
 משקל:  600 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,050 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
דאף 600
דאף 600, שנת 1959
פרסומת לדאף 600, שנת 1960
סמל חברת דאף
דאף 600 (בהולנדית DAF 600) היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, בין השנים 1959–1963.
סך הכול יוצרו 30,591 יחידות.
היסטוריה

דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה: דאף 600, דאף 750, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה-"דאף 55", עם מנוע מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות - טיפוס.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ-DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך ל"וולוו".
דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.
מפרט טכני ומידות

מנוע בוקסר אוויר מקורר 2 צילינדרים, 590 סמ"ק, בעל תפוקה של 22 כ"ס
יחס דחיסה: 7.1:1
תמסורת "וריומטיק", תיבה בעלת "אין סוף" יחסי העברה הנקראת עד היום תיבת הילוכים רציפה
אורך הרכב: 3,610 מ"מ
גובה: 1,440 מ"מ
בסיס גלגלים: 2,050 מ"מ
מכל דלק: 28 ליטר
מהירות שיא: 90 קמ"ש
תאוצה 0-80 קמ"ש - 33 שניות
בישראל

דאף 600 שווק בישראל באמצע שנות הששים, והייתה למעשה המכונית האוטומטית הראשונה שנסעה בכבישי הארץ.
ראו גם

דאף (יצרן רכב)
דאף 30
דאף 44
דאף 46
דאף 55
דאף 66
דאף פוני
דאף A10
דאף קאלמר
דאף YA-66
דאף MB200
דאף 2600
לקריאה נוספת

רועי צוקרמן, דאף בת 75, באתר ynet, 3 באפריל 2003
דאף 600 וריומטיק (3:28 דקות), יו-טיוב
דאף 600 שנת 1958  (2:12 דקות), יו-טיוב
דאף 600 וריומטיק  (3:30 דקות), יו-טיוב
תא הנהג בדאף 33  (3:28 דקות), יו-טיוב
דאף 600 שנת 1958  (2:21 דקות), יו-טיוב
הערות שוליים

↑  דאף 600 הוצגה לראשונה בפברואר 1958, בתערוכת המכוניות באמסטרדם
↑  דאף 600Classic DAF, classic-daf.nl
↑  גיר אוטומטי רציף  אתר השטח הישראלי 4x4, רני פלג, 21.1.2008
ערוץ הכנסת

| --- | --- |

סמליל הערוץ
 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  פוליטיקה, חדשות
 סוג:  ערוץ טלוויזיה פרטי, פתוח
 תאריך השקה:  3 במאי 2004 השקה מחודשת: 1 באוגוסט 2018
 בעלות:  חברת החדשות (2004–2018)  RGE (2018–הווה)
 שפה:  עברית
 משרד ראשי:  ירושלים (חברת החדשות) הרצליה (RGE)
 אזור קליטה:  ישראל
 שיטת שידור:  DVB
 פורמט תמונה:  576i) SDTV)
 הצפנה:  שידור דיגיטלי קרקעי (DTT), שידור לווייני חופשי וברשתות הכבלים והלוויין
 זמינות
 חבילה:  HOT • ‏yes • סלקום tv • פרטנר tv • NEXT TV • FreeTV • +STING • עידן פלוס
 HOT:  אפיק 99
 yes:  אפיק 99 HD ב-+yes
 סלקום TV:  אפיק 99 HD
 פרטנר tv:  אפיק 99
 עידן+:  מרבב 2
 
 אתר האינטרנט של כנסת
גרסה נוספת ללוגו
סמליל הערוץ הקודם
כנסת (עד 1 באוגוסט 2018 נקרא באופן רשמי "ערוץ הכנסת") הוא ערוץ טלוויזיה ממלכתי ציבורי, אשר מופעל על ידי חברת התקשורת RGE. הערוץ משודר באפיק 99 בכבלים הדיגיטליים ובלוויין, ובנוסף בעידן+. מיום הקמתו במאי 2004 ועד אוגוסט 2018, הופעל הערוץ על ידי חברת החדשות. שמו הוחלף לשם הקצר "כנסת" בעת המעבר לזכיין החדש. הערוץ מפוקח על ידי המועצה לשידורי כבלים ולווין.
היסטוריה

שידורי טלוויזיה הקבועים הראשונים ממליאת הכנסת החלו בשנת 1995 על ידי ערוץ 33 של רשות השידור.
ב-2003 הוחלט לאחד את ערוץ 33 ואת ערוץ 34, שנועד להיות ערוץ השידור בערבית של רשות השידור, ובמתכונתו החדשה לא נותר זמן אוויר בערוץ לשידורי הכנסת, ורשות השידור הציעה להקים ערוץ חדש. הצעה זו עלתה בד בבד עם יוזמה של הכנסת להקמת ערוץ ייחודי לשידורי הכנסת, ונחקק חוק שידורי טלוויזיה מהכנסת שהסדיר את העניין, ובהמשך שונה שמו לחוק שידורי ערוץ הכנסת. ערוץ הכנסת פועל מכוח חוק זה ותקנות שידורי ערוץ הכנסת, התשס"ו–2005.
תפישת השידורים של הערוץ נגזרת מסעיף 1 לחוק הקובע: ”מטרתו של חוק זה להסדיר שידורי טלוויזיה מן הכנסת והפצתם לציבור הרחב יחד עם משדרים אחרים בעלי עניין ציבורי, כדי לאפשר נגישות לדיוני הכנסת ולעבודתה, לטפח מודעות אזרחית ולחזק את ערכי הדמוקרטיה”.
בראשית ימי הכנסת השש עשרה, מינה יושב-ראש הכנסת דאז, חבר הכנסת ראובן ריבלין, ועדת בחירה מיוחדת לבחירת הגוף המשדר הזמני של ערוץ הכנסת החדש. במכרז השתתפו רשות השידור וחברת החדשות של ערוץ 2. הוועדה בחרה בהצעתה של חברת החדשות של ערוץ 2 להפעלת ערוץ הכנסת. הערוץ עלה לאוויר ב-3 במאי 2004. מאז פתיחת הערוץ מכהן אורי פז כמנכ"ל הראשי ועידית בן יאיר היא מנהלת התוכניות.
ביוני 2006, במכרז חדש לערוץ בחרה המועצה לשידורי כבלים ולוויין בשנית את חברת החדשות להפעיל את הערוץ. הזיכיון המחודש שהוענק, אישר את הפעלת הערוץ החל מנובמבר 2006 למשך 10 שנים.
באוקטובר 2016 פרסמה המועצה לשידורי כבלים ולוויין מכרז להפעלת הערוץ. ארבע חברות הגישו הצעה במכרז: חברת החדשות הישראלית (חדשות 2 דאז ומפעיל הערוץ עד המכרז), קבוצת RGE באמצעות חברת החדשות של ערוץ 10, חברת אימג'ין ב.ה השקעות במדיה (ערוץ 20) וקבוצת נוספת בשם שידורי העם המורכבת מתיא תקשורת, יסמין טי. וי. ועמרב השקעות. במכרז זכה ערוץ 20 אך בסוף חודש יולי, בעקבות פנייה לבג"ץ של חדשות 2 וחברת RGE, המחזיקה בחדשות עשר, הוחלט להקפיא את הליך החלפת הזיכיון. ב-7 בדצמבר הוכרז כי הצעת ערוץ 20 נפסלה בשל פגמים כלכליים. ב-26 בדצמבר פנתה חדשות 2 למועצת הכבלים והלוויין בבקשה לבטל את הליך המכרז. ב-31 במאי 2018 החליטה מועצת הכבלים והלוויין שקבוצת RGE, בעלת השליטה בערוץ עשר, אשר הגיעה למקום השני במכרז, היא שתפעיל את הערוץ. שבועיים לאחר מכן הגיש ערוץ 20 עתירה לבג"ץ נגד ההחלטה, בטענות נגד בדיקת ההצעות שהוגשו במסגרת המכרז ונגד חוות הדעת שפסלה את זכיית הערוץ. ב-19 ביולי, טענות ערוץ 20 וחברת החדשות נדחו על ידי בג"ץ. ב-1 באוגוסט 2018 עלה הערוץ לאוויר בבעלות RGE, ועבר לשידור בפורמט מסך רחב (16:9).
באוגוסט 2019 הילי חורב-קסוטו הודיעה על התפטרותה מניהול הערוץ, בסוף ינואר 2020 המועצה לשידורי כבלים ולוויין החליטה לאשר את מינוי ערן טיפנברון לתפקיד המנכ"ל במקביל לתפקידו כעורך הראשי של הערוץ.
ביולי 2021 המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין אישרה את מינוי אלעד רונן למנכ"ל ערוץ כנסת. אייל אופנהיים אושר כעורך הראשי של הערוץ.
אופי הערוץ

הערוץ הוא ערוץ אקטואליה פוליטית. הוא מעניק הזדמנות לצפות בפעילותם של  חברי הכנסת, דרך ראיונות בתוכניות השונות והשידורים מתוך פעילות הכנסת. אולפני הערוץ ממוקמים בתוך בניין הכנסת, בסמיכות לאולם המליאה. מצלמות הערוץ מוצבות באופן קבוע באולם המליאה ובוועדות, והשידורים מועברים מהאולפן הסמוך אל הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו ומשם נקלטים באמצעי השידור השונים.
הערוץ משדר שידורים ישירים ממליאת הכנסת ומוועדותיה, וכן מפיק באופן עצמאי תוכניות אקטואליה פוליטית נוספות.