stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול מזורסקי
הערות שוליים

↑  ס. פארבר, ‏A Night in Hollywood, a Day in Ukraine, New York Times,  December 31, 2006 (באנגלית) - כתבה על הסרט ייפי: מסע אל העליצות היהודית
↑  Paul Mazursky obituary, כתבה באתר הגארדיאן, 2 ביולי 2014 (באנגלית)
↑   מותו של סאנשיין, סרטון  באתר יוטיוב
↑   מותו של נורם, סרטון  באתר יוטיוב
↑   סצנת יום העצמאות, סרטון  באתר יוטיוב
↑  רוברט ד. מקפאדן, ניו יורק טיימס, הבמאי פול מזורסקי מת מדום לב, באתר הארץ, 2 ביולי 2014
↑  האוטוביוגרפיה של פול מזורסקי, באתר אמזון (באנגלית)
↑  Paul on Mazursky, באתר אמזון (באנגלית)
↑  מרב יודילוביץ', הבמאי פול מזורסקי לביקור בישראל, באתר ynet, 21 בנובמבר 2007
↑  דרייפוס משתחווה בפני מזורסקי, באתר upi.com ‏, 13 בדצמבר 2013 (באנגלית)
↑   הענקת הפרס, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349675005171  PLWABN: 9810654042405606  BNE: XX1165078  BnF: cb13897267b (data)  CANTIC: a11733676  CiNii: DA03621795  GND: 119201275  ISNI: 0000 0000 7823 8319  LCCN: n84217692  NKC: xx0162967  NLK: KAC201102732  NTA: 070509778  SNAC: w6cv4vg0  SUDOC: 15714691X  VIAF: 79167192   WorldCat (עם VIAF): 79167192
פרדיננד פון ריט

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1822 קואופיו, פינלנד 
 פטירה:  31 ביולי 1906 (בגיל 84) קואופיו, פינלנד 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  בידרמאייר 
 הושפע על ידי:  רוברט וילהלם אקמן, יוהאן כריסטיאן דאהל, Johann Siegwald Dahl 
 יצירות ידועות:  Pigeons, The Fighting Capercaillies, Studie av sovande skogsduva, View from Haminalahti 
 פרסים והוקרה:  artist's pension 
 
פרדיננד פון ריט (בפינית: Ferdinand von Wright; ‏  19 במרץ 1822 – 31 ביולי 1906) היה צייר פיני ידוע בעיקר בזכות ציורי נופיו וציורי החיות שלו, במיוחד של ציפורים.
ביוגרפיה

פרדיננד פון ריט נולד בכפר באזור קואופיו, פינלנד. אבותיו היו סוחרים סקוטים שהתיישבו בנארווה במהלך המאה ה-17. אביו הנריק מגנוס פון ריט היה מייג'ור בדימוס שהיה הבעלים של האחוזה המשפחתית, בהמינלאחתי. הוא היה הצעיר מבין תשעה ילדים ששרדו וחונך בבית. שניים מאחיו הגדולים, מגנוס פון ריט (1805–1868) ווילהלם פון ריט (1810–1887), הפכו גם הם לציירים ומאיירים. בעקבותיהם, במהלך הזמן כשבילה בצייד ובחקירת הטבע הכין ספרי סקיצות.
הוא נסע לשוודיה בפעם הראשונה כשהיה בן חמש עשרה, וביקר במחוז בוהוסלן עם וילהלם, שעבד כמאייר עבור הזואולוג בנגט פרדריק פריז (1799–1839).
בשנה שלאחר מכן הוא הלך בעצמו לעבוד אצל חוקר העופות השוודי, הרוזן נילס בונדה, שסבסד את הוצאת הספר רב-הכרכים Svenska Fåglar (סטוקהולם: 1828), עם איורים של מגנוס ווילהלם.
לאחר מספר חודשים בפינלנד, הוא חזר לשוודיה, בשנת 1842, למד זמן קצר באקדמיה המלכותית השוודית לאמנויות יפות עם הפסל יוהאן ניקלס בייסטרום (1783–1848). האחים חזרו הביתה ב-1844, לאחר ששהו בשוודיה כמעט שש שנים. חמש שנים לאחר מכן, הוא נסע לטורקו, שם למד שיעורים נוספים מרוברט וילהלם אקמן (1808–1873).
בשנת 1852, הוא ואחיו נסעו להלסינקי, שם הקים סטודיו והחל לצייר סצנות מפורטות יותר, ולא חיות בודדות. שש שנים לאחר מכן, הוא נסע לדרזדן, שם בילה חודשיים בלימודים עם צייר החיות הנודע יוהאן זיגוולד דאל (1827–1902). לאחר מכן הם נסעו לאי השוודי אורוסט עם וילהלם, ונשארו שנה.
בשנת 1863, הוא בנה בית ליד אחוזת משפחתו, שאותו כינה "לוגנט". הוא חי שם במשך עשרים השנים הבאות, ומדי פעם בילה עם אחיותיו בקואופיו. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 הוא לקה בשבץ ולעיתים קרובות היה מרותק למיטה, אך המשיך לצייר ככל האפשר.
עבודתו הפכה למסחרית יותר ובשנת 1886 הוא הפיק את הציור הידוע ביותר שלו בשם "קרב השכווים". בשנת 2006 הציור קיבל את המקום השלישי בהצבעה פומבית שאורגנה עבור "הציור הלאומי" של פינלנד, ובהצבעה דומה ב־2013 הוא שוב נבחר למקום השלישי בחשיבותו .
הוא גם תרם מאמרים בכתבי עת שונים לאורניתולוגים. הוא קיבל קצבת אמנים ממלכתית. תלמידים רבים לשעבר הגיעו לבקר אותו, ובסוף שנות ה-90, צייר הציפורים מתי קרפנן (1873–1953) נשאר להיות תלמידו ועוזרו.
בריאות התדרדרה והוא נפטר ב-1906.
הערות שוליים

↑  Jukka Ervamaa. "Ferdinand Von Wright". Biografiskt lexikon för Finland.
↑  Anttonen, Erkki; Pennonen, Anne-Maria (2017). Veljekset von Wright: Taide, tiede ja elämä. Kansallisgalleria.
↑  Jukka Ervamaa. "Magnus, Wilhelm ja Ferdinand". tunturisusi
↑  Peltola, Satu-Lotta (25 October 2017). "Mestarillisten lintumaalareiden tie taiteilijoiksi alkoi metsästyksestä – von Wrightin veljesten tuotanto on muutakin kuin siipiveikkoja". Yle.
↑  Bengt Hildebrand. "Bengt F Fries". Svenskt biografiskt lexikon.
↑  "Svenska fåglar efter naturen och på sten ritade af M. och W. von Wright". doria
↑  Ragnar Josephson. "Johan Niclas Byström". Svenskt biografiskt lexikon.
↑  Johannes Siegvald Dahl, Norsk maler". Salmonsens konversationsleksikon
↑  Aimo Reitala. "Robert Wilhelm Ekman". Biografiskt lexikon för Finland.
↑  Brief biography @ Lähteillä.
↑  Brief biography @ the University of Jyväskylä website.
↑  Blencowe, Annette (5 February 2013). "Albert Edelfeltin Leikkiviä poikia rannalla äänestettiin Suomen merkittävimmäksi maalaukseksi"
↑  "Matti Karppanen". kuopio.fi. Archived from the original on May 12, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11992413n (data)  DSI: 3914  GND: 119009730  ISNI: 0000 0000 7829 8223  KulturNav: f77b7446-29cd-4331-9f83-cab2654228d2  LCCN: n83058265  NKC: jo2014808983  NTA: 073176087  RKD: 85704  SELIBR: 201174  SUDOC: 100553664  ULAN: 500014433  VIAF: 15570502   WorldCat (עם VIAF): 15570502 
קרב השכווים, 1886
צבי טריגר

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 52 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 
צבי טריגר (נולד ב-1972) הוא סופר, פרופסור למשפטים, וחוקר המתמחה בדיני משפחה ודיני חוזים, פמיניזם ותאוריה קווירית, משפט ותרבות. כיהן כסגן דקאן בית הספר למשפטים ע"ש חיים שטריקס במסלול האקדמי המכללה למנהל בין השנים 2011–2013.
את שירותו הצבאי עשה כקצין בדובר צה"ל.
קורות חייו

צבי טריגר נולד בחולון.
טריגר הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שם גם למד כתיבה דרמטית ודרמטורגיה בחוג לתיאטרון. לאחר השלמת לימודי המשפטים התמחה בבית-המשפט העליון בירושלים. לאחר מכן השלים תואר שני ודוקטורט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק (NYU).
ב-1998 ערך (יחד עם הבמאית מאשה נמירובסקי) את הקברט 'למה שיזכירו את שמי?' ושיחק בו. הקברט הוקדש ליצירתו של ברטולט ברכט במלאת מאה שנים להולדתו, והועלה על ידי החוג לתיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת 'תספיס', הפסטיבל הבינלאומי החמישי לתיאטרון אוניברסיטאי בירושלים, ובפסטיבלי תיאטרון-סטודנטים בלייז', בלגיה, ובשטרסבורג, צרפת.
מ-2004 מלמד וחוקר במסגרת המסלול האקדמי המכללה למינהל בראשון לציון, בתחומים דיני משפחה, דיני חוזים, פמיניזם ומשפט ותרבות. פרסומיו האקדמיים עוסקים בביקורת פמיניסטית וקווירית של דיני המשפחה הישראליים. פרסומיו כוללים, בין היתר, ריאיון עם הפסיכולוגית האמריקאית קרול גיליגן על הקשר בין משפט ואהבה, ומאמר על ההיסטוריה של אימוץ הדין הדתי בישראל, שכותרתו "יש מדינה לאהבה: נישואין וגירושין בין יהודים בישראל" (שניהם הופיעו בספר "משפטים על אהבה"). ב-2011 פרסם מאמר משותף עם גאיה ברנשטיין מאוניברסיטת סיטון-הול בארצות הברית, בשם "הורות-יתר", שנסקר בכתבי עת ועיתונים רבים בארצות הברית ובישראל.
בשנים 2009–2011 ערך את כתב העת "המשפט".
בנוסף למחקריו וכתיבתו האקדמית, טריגר מפרסם טורים ודעות, רומנים וסיפורת. הוא מחבר הרומן "מקרה של אזעקת אמת" (הוצאת חרגול, 2005), והספר "ללא מילים: התרבות הישראלית בראי השפה" שכתב עם עמליה רוזנבלום (הוצאת דביר, 2007). פרסם סיפורים קצרים בכתב העת "מסמרים" ובאנתולוגיה "כשמדלין סטו בוכה: סיפורים קצרים על קולנוע" (גלורי, 2007). פרסם ביקורות ספרים בעיתון "הארץ" וב"Time Out תל אביב", ורשימות בענייני מזון וביקורת מסעדות במסגרת טורו השבועי "מי שאוכל לבד" באתר "וואלה".
טריגר זכה באות החוקר מצטיין לשנת תש"ע (2010) של בית הספר למשפטים של המכללה למינהל. ב-2012 זכה בפרס צלטנר לחקר המשפט לחוקר צעיר מטעם ארגון רוטרי ואוניברסיטת תל אביב.
טריגר הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, שהחל לפעול נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
טריגר התחתן עם אסף אוחיון בניו יורק והוא אב לשתי בנות. אחיו הוא העיתונאי אפי טריגר.
ספריו

"מקרה של אזעקת אמת" (הוצאת חרגול, 2005)
"ללא מילים: התרבות הישראלית בראי השפה" (עם עמליה רוזנבלום) (הוצאת דביר, 2007)
"פשעים נגד הפטריארכיה" (האוניברסיטה המשודרת, 2014)
ממאמריו

צבי טריגר "כסף, חוזים ומגדר" משפט ועסקים כרך יח (2014).
צבי טריגר "בהחלט הייתם צריכים: מבט חוזי על תרבות מתנות החתונה בישראל" עיוני משפט לה  51 (2012)
צבי טריגר "הפרדה בין המינים כהטרדה מינית" עיוני משפט לה 703 (2013)
צבי טריגר "מסע אחר: חוויות של הורי פונדקאות ישראלים בהודו" תיאוריה וביקורת 44, 175 (2015)
הערות שוליים

↑  צבי טריגר, אשה שונה, באתר הארץ, 29 במאי 2006
↑  יש מדינה לאהבה: נישואין וגירושין בין יהודים בישראל, באתר המכללה למנהל
↑  "משפטים על אהבה", בעריכת חנה נוה וארנה בן-נפתלי, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005
↑  Over Parenting; הורות יתר - תקציר המאמר בעברית
↑  ההורים אשמים, פורסם במוסף 7 ימים בידיעות אחרונות
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
↑  ד"ר צבי טריגר, סגן דיקאן בית הספר למשפטים במכללה למינהל איש משפחה, באתר גלובס, 1 במרץ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302641305171  BnF: cb15003189f (data)  GND: 133214125  ISNI: 0000 0000 7846 1799  LCCN: no2005083044  NTA: 305169971  ORCID: 0000-0003-1649-2700  VIAF: 49499958   WorldCat (עם VIAF): 49499958
פרנס

ערך זה עוסק במנהיג בקהילה היהודית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פַּרְנָס (או בכינוי כולל: שבעת טובי העיר; בקהילות הספרדיות – מעמד) הוא מושג רווח בספרות ההלכתית, המתאר מנהיגות אזרחית של הקהילה היהודית, באי-כוחם של הציבור שהם בעלי סמכות המוכרת על ידי ההלכה על אף שאינם בהכרח תלמידי חכמים.
צורך מינוי פרנס

על הצורך במינוי מנהיגים מסוג זה על מנת לתקן תקנות קהילתיות, כותב ספר החינוך במסגרת החיוב למנות שופטים ושוטרים:
ויש לנו ללמוד מזה שאף על פי שאין לנו היום בעוונותינו סמוכים, שיש לכל קהל וקהל שבכל מקום למנות ביניהם קצת מן הטובים שבהם שיהיה להם כוח על כולם להכריחם בכל מיני הכרח שיראה בעיניהם בממון או אפילו בגוף על עשיית מצוות התורה ולמנוע מקרבם כל דבר מגונה וכל הדומה לו. ואל הממונים גם כן ראוי לישר דרכם ולהכשיר מעשיהם ויסירו חרפת העם מעליהם פן יענו אותם על מוסרם שיטלו קורה מבין עיניהם...
בהיסטוריה היהודית שימש המושג "פרנס" לא רק במובנו ההלכתי של מנהיג המתקן תקנות, אלא גם כדמות של אדם חשוב ומשפיע בעירו, מנהיג אזרחי.
שבעת טובי העיר

שבעת טובי העיר היו אנשים שעסקו בצורכי העיר, והיה להם גדר של אפוטרופוס. המושג כבר מוזכר בתלמוד, ונידון רבות בראשונים הפוסקים נחלקו, האם מדובר במוסד מסודר כמו בית דין ששייכים בו דיני רוב כמו בית דין, או שמדובר בנציגים עצמאיים של בני העיר, ולא שייכים בו דיני הכרעה על פי רוב
בתלמוד מוזכר כי הדבר צריך להיעשות במעמד אנשי העיר. הראשונים נחלקו בסיבת הדבר:
דעת הר"ן שאף על פי שבדינים משפטיים די בתוקף המעשה של טובי העיר, הרי שבמעשה שמוציאים דבר קדוש לחולין על ידי מכירתו, יש צורך בגילוי דעת מצד אנשי העיר שהם אינם צריכים לו.
הבית יוסף מבאר שהדברים צריכים להיעשות בפרסום דווקא, כך שיהיה ידוע שאנשי העיר מסכימים למעשיהם של טובי העיר.
הראב"ד, לעומת זאת, מפרש כי נדרשת הסכמה מפורשת מצד אנשי העיר למעשי טובי העיר.
מינוי

בחירת הפרנס נעשתה על ידי הציבור, ובכך באה לידי ביטוי ההמלצה שבתלמוד לפיה "אין מעמידין פרנס על הציבור, אלא אם כן נמלכים בציבור". המקור לכך שדרושה הסכמה כללית מקורה מדברי חז"ל, המתארים לנו כיצד ולמה התמנה בצלאל בן אורי - בונה משכן העדות כפרנס על הציבור:
אמר לו הקדוש ברוך הוא למשה: משה, הגון עליך בצלאל? אמר לו: רבונו של עולם, אם לפניך הגון - לפני לא כל שכן? אמר לו: אף על פי כן, לך אמור להם. הלך ואמר להם לישראל: הגון עליכם בצלאל ? אמרו לו: אם לפני הקדוש ברוך הוא ולפניך הוא הגון - לפנינו לא כל שכן?
היו מקומות בהם לפני ההצבעה חלה חובה על כל אחד מהמשתתפים לנדור שכוונתו בהצבעה היא רק "לשם שמים ולתקנת העיר".
כמו כן, כחלק מן החשיבות שראו חכמים במינוי פרנס על הציבור והאחריות הכרוכה בה אמרו בתלמוד הירושלמי: "אין מעמידין פרנסין פחות משלשה, אנא חמי דיני ממונות בשלשה דיני נפשות לא כל שכן?" כלומר תפקיד הפרנס נוגע גם לנושאים של דיני נפשות וקל וחומר שעליו להתמנות במעמד של שלשה אנשים לפחות.
בקהילות הספרדיות באירופה היה נהוג שאדם שהציבור מינה אותו להיות ב"מעמד", היה חייב לקבל את המינוי על עצמו ואם לא היה מעוניין היה תורם לקהילה סכום כסף על מנת לשחררו מהמטלה.
בראשונים מובאות שתי גישות לאופי הפרנסים. האחת דוגלת בבחירתם של אנשים דגולים: "תלמידי חכמים, אנשי תורה ואנשי מעשים טובים". ואילו האחרת מדגישה את היכולת האדמיניסטרטיבית שלהם, ומשווה אותם לאפוטרופוסים של בני-העיר.
באירופה של המאה ה-16 ואילך, עמדו הפרנסים בראש הקהילה היהודית וניהלו אותה מהצד האדמיניסטרטיבי, כולל בחירת הרב, שכירתו ותשלום שכרו. בגרמניה של אותה תקופה היה מקובל לראות את יהודי החצר, שהיה בעל מעמד כלפי השלטונות, גם כפרנס הקהילה. במקומות בהם לא היה יהודי חצר הייתה הקהילה היהודית מתארגנת כ-Landjudenschaft והנהגתה שימשה הן כפרנסי הקהילה והן כמייצגי הקהילה בפני השלטון.
באופן מעשי, ברוב קהילות היהודים (הן האשכנזים והן הספרדים) עמדו בראש הקהילה בני מספר מצומצם של משפחות בעלות עמדה והשפעה ולא היה נדיר לראות את בנו של הפרנס הקודם נוטל על עצמו את תפקיד הפרנס.
סמכות

בידי פרנסי העיר סמכות מוכרת על ידי ההלכה לתקן תקנות קהילתיות, בסמכותם למכור ולקנות דברים בשם הציבור, להקדיש מבנה והפיכתו לבית כנסת, שינוי יעדי כספי הצדקה של הציבור, וכלל כספי הציבור מופקדים בידיהם לשימוש הגון על-פי ראות עיניהם.
בתלמוד נקבע שיש לציית לפרנס, גם אם הוא אינו בעל שיקול-דעת: "אפילו קל שבקלין ונתמנה פרנס על הציבור - הרי הוא כאביר שבאבירים", ואמירה נוספת באותה הרוח: "יפתח בדורו כשמואל בדורו".
בנפרד מהעובדה כי פרנסי העיר יכולים לכפות על שאר בני עירם את החלטותיהם כתוצאה מבחירת הרוב בהם, קיימת מחלוקת בקרב הראשונים באשר לתהליך קבלת ההחלטות בינם לבין עצמם. הרא"ש סבור כי הכלל שאחרי רבים להטות חל גם במקרה זה, ומספיק שרוב הפרנסים יסכימו להחלטה. לעומתו הרשב"א סבור כי עקרונית ניתן לכפות את דעת הרוב על המיעוט - ואכן בבית-דין עירוני כך נוהגים - אך בהחלטת פרנסי העיר דרושה הסכמת פה-אחד על מנת שניתן יהיה לקבל את ההחלטה.
יושר

חז"ל ביטאו בכמה מקומות חשש לשרירות-לב מצד הפרנסים: ”תנו רבנן: שלשה הקדוש ברוך הוא בוכה עליהן בכל יום... פרנס המתגאה על הצבור.” (מסכת חגיגה, דף ה:) בתלמוד במסכת פסחים (דף קיג:) נכתב: ”ארבעה - אין הדעת סובלתן, ואלו הן: דל גאה, ועשיר מכחש, וזקן מנאף, ופרנס המתגאה על הציבור בחנם”. אמירה נוספת בנושא מופיעה במסכת יומא (דף כב:): ”אין מעמידין פרנס על הציבור אלא אם כן קופה של שרצים תלויה לו מאחוריו, שאם תזוח דעתו עליו אומרין לו חזור לאחוריך”. רש"י מפרש: "דופי משפחה", כלומר עבר משפחתי בעייתי, שאותו אפשר להזכיר לו במקרה שיסרח. עוד מובא בתלמוד: ”אמר רב יהודה אמר רב, פרנס המתגאה על הציבור שלא לשם שמים אינו רואה בן תלמיד חכם” (מסכת ראש השנה, דף יז).
עם זאת, הציבור נדרש לכבד את פרנסי הציבור, וחז"ל אף תיקנו כי העלייה השלישית לתורה בשבת (מיד לאחר עליית הכהן והלוי) תהא קבועה עבור "תלמידי חכמים הממונים פרנס על הציבור".
לקריאה נוספת

"טובי העיר (שבעה טובי העיר)", אנציקלופדיה תלמודית, הוצאת יד הרב הרצוג - מכון האנציקלופדיה התלמודית, ירושלים, ה'תש"ס
סילבאנו ארייטי, הפרנס, הוצאת "אדם", 1979.
הרב נחמיה טיילור, מזכירות היישוב והלכותיה, בתוך: תחומין ט, עמ' 103
הערות שוליים

↑  בספרי הפוסקים והשו"ת הם מוזכרים בשלל כינויים: "גדולי הקהל", "זקני הקהל", "חשובי העיר", "נאמני הקהל", קרואי העדה", ועוד אחרים. ראו אנציקלופדיה תלמודית.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ו, עמוד ב'.
↑  ראו מאמרו של הרב א. קרלין התורה והמדינה.
↑  ראו שם מחלוקת הפני יהושע והרשב"א.
↑  אורח חיים סימן קנ"ג
↑  מסכת ברכות, דף נ"ה, א'.
↑  שו"ת מהר"י מינץ, סימן ז'.
↑  תשובות הרמב"ם, רע"א.
↑  תשובות הרשב"א, חלק א', תרי"ז.
↑  חידושי הריטב"א, המאירי והר"ן על מסכת מגילה, דף כ"ו, א'.
↑  מסכת בבא בתרא, דף ח', ב'; ובפירושי רבנו יונה והרשב"א שם.
↑  הגהות הרמ"א על שולחן ערוך, חלק אורח חיים, סימן קנ"ג, י"ד.
↑  שתי האמירות מופיעות במסכת ראש השנה, דף כ"ה, ב'.
↑  אם כי גם קביעה זו אינה מוסכמת לגמרי. ראו תקנות הקהילה#שיטת רבנו תם.
↑  תשובות הרא"ש, חלק ג', תתק"י.
↑  הרשב"א מצוטט בבית יוסף על ארבעה טורים, חלק חושן משפט, סימן י', סעיף י"ג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס', עמוד א'.
| חיי הקהילה היהודית |
| --- | --- | --- |
| תפקידים על-קהילתיים | חכם באשי • שד"ר • אדמו"ר • גדול הדור • רב ראשי |  |
| תפקידים מקומיים | מרא דאתרא • רב • דיין •  פרנס • שליח ציבור • גבאי • גבאי צדקה • בעל קורא • מוהל • שוחט • מלמד • דרשן  • סופר סת"ם • בלנית • משגיח • משגיח כשרות |  |
| מוסדות | תלמוד תורה • ישיבה • ישיבה קטנה • ישיבה גדולה • כולל אברכים • מקווה • בית כנסת • בית מדרש • חברה קדישא |  |
| דברים שבקדושה | מניין • היכל/ארון קודש • חזנות • תפילת עמידה • שחרית • מנחה • ערבית • מוסף • קריאת התורה • שמע ישראל • ברכה • קידוש • רשימת תפילות וברכות |  |
| ניהול חיי הקהילה | בית דין • תקנות הקהילה • פדיון שבויים  • כתב מגידות |  |
| תפקידים היסטוריים | אב הכנסת |  |
כלי קודש ופרנסים • מוסדות יהודיים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
צלופחים קוצניים

| צלופחים קוצניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: צלופחי ביצות
משפחה:: צלופחים קוצניים
סוגים
 Macrognathus  Mastacembelus  Sinobdella
שם מדעי
 Mastacembelidae ‏בליקר, 1870

צלופחים קוצניים (שם מדעי: Mastacembelidae) היא משפחה של דגים מסדרת צלופחי ביצות וממחלקת מקריני סנפיר, החיים במים מתוקים באזורי ביצות טרופיים באפריקה דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. הם אינם קרובים לצלופחים האמיתיים.
דגים אלה מזכירים מעט נחשים בעלי סנפירים גדולים וקוצניים ליד הזנב ושאר הגוף חלק ורירי. הלסת פונה למטה ויש 2 נחיריים בולטים. הם יכולים להגיע לאורך 1 מ'.
דגים אלו חיים באזורי ביצות, מערות ובמים מליחים וכמה מינים חיים בחופים טרופיים. הם יכולים לנשום אוויר כשאין להם ברירה, על ידי שלפוחית ריאות שיש להם בקצה גופם. חלקם גם נכנסים לתרדמת קיץ בעת התייבשות ביצות ומקיצים כשהחורף חוזר.
חלק מדגי הסדרה הם דגי נוי נפוצים כמו צלופח האש. חלקם הם גם דגי מאכל.
מיון

משפחה צלופחים קוצניים (Mastacembelidae)
סוג Macrognathus
סוג Mastacembelus - בו המין צלופח אש
סוג ומין יחיד Sinobdella sinensis
פריז–רובה

| --- | --- |
רוכבים במרוץ פריז–רובה. ניתן לראות את אבני המרצפת בחלקה התחתון של התמונה
רוכבים במרוץ פריז–רובה. ניתן לראות את אבני המרצפת בחלקה התחתון של התמונה
 כינוי:  ה"גיהנום של הצפון", "יום ראשון בגיהנום" ו"מלכת הקלאסיקות"
 מדינות:  צרפת צרפת
 סוג:  קלאסיקה (אחד מחמשת המונומנטים)
 חודש:  תחילת אפריל
 משך:  יום אחד
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1896
 מרוצים עד כה:  121
 מנצח ראשון:  גרמניה גרמניה יוזף פישר
 מוביל במספר הניצחונות:  בלגיה בלגיה רוג'ר דה ולמינק   בלגיה בלגיה תום בונן ארבעה ניצחונות
 מנצח אחרון:  הולנד מתייה ואן דר פול
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
מפת מסלול פריז–רובה, 2006
טום בונן (מקדימה) ופביאן קנצ'לארה במרוץ פריז–רובה ב-2008
ג'ון דגנקולב, מנצח המרוץ ב-2015, מניף את אבן המרצפת המוענקת למנצח
פריז–רוּבֶּה (בצרפתית: Paris-Roubaix) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באפריל, בכל שנה, בצפון צרפת. המרוץ נחשב אחד מהמרוצים הקלאסיים החשובים ביותר ויש הרואים בו את המרוץ החד יומי הפופולרי ביותר בין חובבי ספורט האופניים. פרסומו של המרוץ, הידוע גם בכינוי "הגיהנום של הצפון", בא לו הודות לתנאי המסלול הקשים במיוחד. המרוץ הוא אחד מחמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
ההיסטוריה של המרוץ

מארגני המרוץ, שיצא לדרכו בפעם הראשונה בשנת 1896, היו יצרני הטקסטיל תאו ויאן ומוריס פרז. מטרת המרוץ הייתה לפרסם את הוולודרום החדש שנבנה אז ברובה ושעד היום משמש כאתר סיום המרוץ. בשנותיו הראשונות שימש המרוץ כמרוץ הכנה למרוץ הוותיק בורדו–פריז.
כאשר חובבי מרוצי האופניים משתמשים בכינויו של המרוץ "הגיהנום של הצפון" הם מתכוונים לקושי ולתלאות שעל הרוכבים לעבור עד אשר הם מגיעים לסיום. אולם, הכינוי נולד מסיבה אחרת; במרוץ של 1918 שהיה הראשון שהתקיים לאחר מלחמת העולם הראשונה, נדהמו העיתונאים הצרפתיים מההרס הרב ששרר בנתיב המרוץ ובמיוחד בעיר ליל. המראות הסוריאליסטים הביאו את אחד העיתונאים לתאר את האזור כ"גיהנום של הצפון" ומאז דבק הכינוי במרוץ.
מסלול המרוץ

אורכו של המסלול, אשר עובר בצפון מזרח צרפת, הוא כ-260 ק"מ ומסלול המרוץ משתנה במקצת משנה לשנה. נקודת הזינוק הוסטה ב-1968 מפריז לעיר הסמוכה קומפיין והסיום הוא תמיד בתוך הוולודרום של העיר רובה. יחודו של המרוץ הוא בקטעים המפורסמים אשר סלולים באבני מרצפת (Pavè) ואשר משולבים במסלול. חלקם מן הקטעים הללו הם עתיקים ביותר ועל אבניהן עברו יותר פרסות סוסים וגלגלי מרכבות מאשר מכוניות או אופניים. הפרס למנצח המרוץ הוא אבן Pavè ופרס זה נחשב כמשאת נפשו של כל רוכב אופניים מקצועי.
המרוץ הוא מישורי בעיקרו והקושי הגדול שבו נובע ממצבם של קטעי ה-Pavè. כאשר מזג האוויר בעת המרוץ הוא יבש, סובלים הרוכבים מענן אבק אשר שרוי כל הזמן על הדבוקה וכאשר מזג האוויר הוא גשום, הופך המסלול לעיסה בוצית והאבנים החלקלקות גובות מחיר בצורה של נפילות רבות. המסלול נחשב כמועדף על ידי הרוכבים הגדולים בגופם כיוון שהוא מישורי וכיוון שנחשב כי לרוכבים הכבדים יש יתרון ברכיבה במעברי הפאבה על הרוכבים הקלים. בכל מקרה, נדרשת מומחיות ברכיבה על המעברים הללו וזו אחת מהסיבות שרוכבים בלגיים זכו עד כה ב-57 מתוך 120 המרוצים שהתקיימו עד כה.
מצבם הגרוע של קטעי הפאבה מאלץ לעיתים את הרשויות המקומיות לסלול במקומם קטעי אספלט. זו הסיבה מדוע המסלול משתנה מעת לעת והמארגנים מכלילים במסלול קטעים אחרים. בשנים האחרונות מעדיפות הרשויות המקומיות לשפץ את קטעי הפאבה ולשמור על ייחודן כדי שימשיכו להכלל במסלול המרוץ.

מן הבחינה הטכנית, דרכי הפאבה צרות יחסית, אולם גם במרוצים אחרים מצויות דרכים צרות לרוב. האלמנט היוצר בפריז–רובה את ההבדל היא העובדה שכמעט כל הרוכבים מעדיפים לרכוב או במרכז הדרך המרוצפת, שם מצב האבנים מעט טוב יותר, או על שולי הכביש - פס יציקה צר היוצר כעין דרך סולינג. אופי הכביש גורם לכך שבקטעי הפאבה נוצר לרוב מיתר רוכבים ארוך, והמועמדים לניצחון מנסים להימצא קרוב ככל האפשר לראש טור הרוכבים כדי להיכנס לקטעים בצורה המיטבית. קטעי הפאבה מדורגים לפי רמת הקושי המורכבת מאורך המקטע, שיפועו, הכלת פניות, וממצב האבנים וסלילתן. הדרוג המרבי הוא חמישה כוכבים.
הקטע המרוצף הראשון במסלול, גבעת Troisvilles, נמצא כ-100 ק"מ מהתחלת המסלול. אורכו 2,200 מטר ודירוגו הוא 3 כוכבים. בעבר נחשב קטע זה כאחד משיאי המרוץ.
קטע מפורסם נוסף במרוץ הוא זה אשר עובר ביער ארנברג שדרוגו הוא 5 כוכבים. הקטע אשר נכלל במרוץ ברציפות מ-1977, הפך עם השנים למסוכן עבור הרוכבים עד כי המארגנים הוציאו את המעבר מהמרוץ בשנת 2005, אולם, לאחר ששופץ, הוחזר ב-2006 למסלול.
עוד מקטע הנחשב כקשה מאוד: Mons-en-Pévèle שאורכו 3000 מטר, גם הוא בקטגוריית קושי של 5 כוכבים. הוא כולל שתי פניות של 90 מעלות ושני חלקים בהם ישנו שיפוע קל (2%) שהופך את הרכיבה לקשה עוד יותר.
מקטע הנחשב אחד המכריעים במרוץ, וגם הוא מדורג 5 כוכבים, הוא Carrefour de l'Arbre - אורכו 2,100 מטר של אבני פאבה באיכות ירודה והוא ממוקם 4 קטעים לפני הסיום, ולכן חשיבותו הרבה, פביאן קנצ'לארה וסטיוארט אוגריידי (בשנים 2006 ו-2007 בהתאמה) פתחו שם במהלך הבריחה שהובילה אותם לניצחון במרוץ.
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > ארבעה ניצחונות

רוג'ר דה ולמינק בשנים 1972, 1974, 1975 ו-1977
טום בונן בשנים 2005, 2008, 2009 ו-2012
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > שלושה ניצחונות

אוקטב לפיז בשנים 1909, 1910 ו-1911
גסטון רברי בשנים 1931, 1934 ו-1935
ריק ון לוי בשנים 1961, 1962 ו-1965
אדי מרקס בשנים 1968, 1970 ו-1973
פרנצ'סקו מוזר בשנים 1978, 1979 ו-1980
יוהאן מוזיאו בשנים 1996, 2000 ו-2002
פביאן קנצ'לארה בשנים 2006, 2010 ו- 2013
רשימת המנצחים מ-1999

1999 - אנדראה טאפי
2000 - יוהאן מוזיאו
2001 - סרווז קנאוון
2002 - יוהאן מוזיאו
2003 - פטר ון פטגם
2004 - מגנוס בקשטט
2005 - טום בונן
2006 - פביאן קנצ'לארה
2007 - סטיוארט אוגריידי
2008 - טום בונן
2009 - טום בונן
2010 - פביאן קנצ'לארה
2011 - יוהאן ונסומרן
2012 - טום בונן
2013 - פביאן קנצ'לארה
2014 - ניקי טרפסטרה
2015 - ג'ון דגנקולב
2016 - מת'יו היימן
2017 - גרג ואן אוורמאט
2018 - פטר סאגאן
2019 - פיליפ ז'ילבר
2020 - לא התקיים בשל התפרצות מגפת הקורונה בצרפת
2021 - סוני קולברלי
2022 - דילן ואן בארלה
2023 - מתייה ואן דר פול
2024 - מתייה ואן דר פול
מרוץ הנשים

החל משנת 2021, נערך מרוץ מקביל לנשים, למרחק קצר יותר, של כ-145 קילומטר.
מנצחות המרוץ:
2021 - ליזי דייגנן
2022 - אליסה לונגו בורגיני
2023 - אליסון ג'קסון
2024 - לוטה קופקי
הערות שוליים

↑  טום בונן (2005)
↑  Weather service predicts rain for Paris-Roubaix, אתר cyclingnews.com, ‏ 3 באפריל 2012
↑  ג'ורג' הינקאפי ביער ארנברג במרוץ המפורסם של 2001
↑  המרוץ הראשון תוכנן לאוקטובר 2020, אך בוטל מפאת מגפת הקורונה בצרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12014075h (data)  GND: 7742951-5  NKC: ko2018988418  SUDOC: 028270193  VIAF: 35152501167410682784   WorldCat (עם VIAF): 35152501167410682784
פנחס וסרמן

פנחס וסרמן
הרב פנחס אליהו וסרמן (כ"ב בתמוז ה'תרע"ז, 12 ביולי 1917, קישינב - ט"ז בטבת ה'תשנ"ז, 26 בדצמבר 1996, ירושלים) היה רבה של דורוחוי שברומניה במשך כחמישים שנה, ולאחר עלותו לישראל שימש כרבם של יוצאי רומניה בישראל. התפרסם במאבקו לעלות לארץ ישראל.