stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
God Control
וידאו קליפ > ביקורת

הקליפ ספג ביקורת שונות על תיאור האלימות שלו והסצנות הגרפיות שהוא כולל. ראיין ריד מרולינג סטון, אמר שהוא עוסק בנושא של חוסר היכולת של החברה להגביל בעלות על נשק, ושסצנות מסוימות הן ניגוד בין ”השמחה של ריקודים במועדוני לילה” ו”האכזריות של ירי המוני”. אלכסה קאמפ מסלנט ציינה קווי דמיון לקליפ המקורי של "American Life"; בעוד שהשני היה ”סאטירה אודות צריכת המלחמה של החברה המודרנית כבידור פופולרי”, "God Control" הוא ”קליפ המתאר את האסון שנשק זמין יכול לזרוע כאן בביתנו”. קאמפ הדגישה גם מספר ביצי פסחא, כולל מספר קטעי וידאו של מדונה מהעבר. ניתן לראות בסצנה שבה הזמרת מותקפת התייחסות לקליפ שלה מ-1989 עבור "Like a Prayer", שבו מדונה עדה לרצח נערה המותקפת מינית בידי קבוצת גברים. סצנת הקרוסיפיקס בה שולבו כתמי דם הייתה התייחסות נוספת ל-"Like a Prayer", לפי קאמפ. המבקרת הבחינה בתמונות ממוסגרות של פרידה קאלו, סימון דה בובואר, פטי סמית' ומרתה גרהם התלויות על הקירות סביב שולחנה של מדונה; זו האחרונה, על פי הזמרת, העניקה לה את ההשראה להשתמש בכינוי "מאדאם X" כבר בשנות ה-1970.
כריסטופר רודולף מ-The Backlot כינה זאת ”מרחץ דמים מטריד המשלב מוזיקת דיסקו”. ספנסר קורנהייבן אמר שהטונים הגרפיים של הקליפ החלישו את ”העמימות והסאבטקסט” של השיר, וביקר אותו על כך שהוא גורם לטראומה ו”מאיץ אותה”, מבלי ”לדחוף את השיח למקום חדש”. הוא סיכם: ”אנשים חסרי חיבה למטרתה של מדונה לא צפויים להתרגש; אנשים שאוהדים את המטרה שלה נשארים בתחושת ריקנות”. דניאל מגרי מגיי טיימס כינה אותו ”הקליפ המחריד ביותר” של הזמרת עד לנקודה בה פורסם. סאל צ'ינקוומני מבילבורד דירג את "God Control" כאחד מתשעת הקליפים השנויים במחלוקת ביותר של מדונה. באיידולטור כינו אותו בתור "הקליפ הטוב ביותר של 2019"; מייק ניד אמר שזה מראה שמדונה עדיין מסוגלת ”ליצור עבודה שהיא גם בולטת ויזואלית וגם מסוגלת לדבר על נושאים תרבותיים גדולים יותר”. שאנון ווטס, שייסדה את "Moms Demand Action", הודתה למדונה על העלאת המודעות לזוועות האלימות בנשק. השחקן ג'ורג' טאקיי, שהקים את קבוצת האנטי-נשק 1Pulse4America לאחר פיגוע הירי באורלנדו, ומצעד למען חיינו, קבוצת הלובי שנוסדה לאחר הטבח בתיכון דאגלס, היו בין אלה ששיבחו את הזמרת ואת הקליפ. פיישנט קרטר, ניצולת הירי באורלנדו, צייצה בטוויטר: ”אני מברכת על הניסיון, אבל אני באמת מוטרדת”. באופן דומה, ברנדון וולף אמר שהוא מעריך את המסר, אך הרגיש שהזמרת משתמשת בטרגדיה ובקורבנות כ"אביזרים". אקס גונזלס, ניצולי הירי בתיכון סטונמן דאגלס, מתחו ביקורת על הקליפ גם כן.
הופעות חיות

מדונה ביצעה לראשונה את "God Control" במהלך הופעתה ב-Stonewall 50 – WorldPride NYC 2019 (אנ'); היא עטתה רטייה עם X, שעוצבה בצבעי דגל הגאווה, בעוד רקדניות הליווי שלה היו מחופשות לשוטרות המחזיקות מגני קרב. במגזין בילבורד שיבחו אותה וכתבו כי ”ההופעה החיה של מדונה אופיינה בעוצמה ויזואלית רבה [...] היא הייתה מלאה בכוריאוגרפיה מפורטת וגרוב דיסקו שגרם לקהל לרקוד ולהתרגש”. כמו כן, הוא בוצע בתור שיר הפתיחה של סיבוב ההופעות האחד-עשר שלה, "Madame X Tour" (2019–2020). ההופעה התחילה בציטוט של הסופר האמריקאי ג'יימס בולדווין: ”האמנות כאן כדי להוכיח שכל בטיחות היא אשליה... אמנים נמצאים כאן כדי להפר את השלווה”. ואז, צל של אישה יושבת ליד מכונת כתיבה מוצג; כל לחיצה על מקש נשמעת כמו יריית אקדח, מלווה ברקדנית מיוסרת שנראית כאילו נורתה. לאחר מכן נראית מדונה, כשהיא בלבוש נוצץ של מלחמת העצמאות וכובע שלוש פינות מנוצות, תוך שהיא מתחילה לבצע את השיר; ההופעה כללה שני גרמי מדרגות, שנעו והתפרקו לאורכה ושוטרים תוקפים רקדנים מתחת למונטאז' וידאו של קטעי חדשות. בביקורתה על אחת מההופעות בתיאטרון ווילטרן בלוס אנג'לס, קלי סייק פדרוסקי סברה כי ”זה היה קצת מטריד לשמוע עשרות אפקטים קוליים של יריות מהדהדים במקום חשוך מאוד. אבל זו הייתה הנקודה”.
קרדיטים

הקרדיטים מותאמים מהערות האלבום של Madame X.
מדונה – כתיבה, שירה, הפקה
מירווה – כתיבה, הפקה
מייק דין – הפקה
מקהלת ילדי טיפין – שירת רקע
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | מצעד השירים הדיגיטליים | 60 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 14 ביוני 2019 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | אינטרסקופ |  |
מייקל אדמס

ערך זה עוסק בשחמטאי. אם התכוונתם לכדורסלן העבר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1971 (בן 53) טרורו, הממלכה המאוחדת 
 הישג בולט:  השתתפות בחצי גמר אליפות העולם 1998
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1989
 מד כושר מרבי:  2761 (ספטמבר 2013)
 מד כושר נוכחי:  2662 ‏(אוקטובר 2024)
 השכלה:  בית הספר טרורו 
 מדינה:  בריטניה
 
מייקל אדמס (באנגלית: Michael Adams;‏ נולד ב-17 בנובמבר 1971, טרורו (קורנוול בריטניה) הוא שחמטאי אנגלי בדרגת רב-אמן. היה אלוף אנגליה בשחמט, התחרה מספר פעמים באליפות העולם בשחמט בשנת אליפות העולם 1995 הגיע לחצי הגמר.
נכון לפברואר 2020, מדורג במקום הראשון באנגליה וה-38 בעולם לפי מד כושר.
ביוגרפיה

מייקל אדמס גדל בקורנוול. מגיל צעיר הוא השתתף בתחרויות. בשנת 1987 הוא זכה במקום השני באליפות העולם לגיל עד 16. בשנת 1989, בגיל 17 הוא זכה באליפות בריטניה בשחמט.
בשנת 1995 הוא הודח בחצי הגמר של אליפות העולם על ידי וישוואנתן אנאנד. ב-1996 הוא הודח מאליפות העולם על ידי בוריס גלפנד. ב-1998 הוא הודח בשלב חצי הגמר על ידי וישוואנתן אנאנד. גם ב-1999 הוא הודח בשלב חצי הגמר על ידי וישוואנתן אנאנד. ב-2004 הוא הפסיד בדו-קרב על התואר לרוסטם קסימג'אנוב.
באליפות העולם 2005 מייקל אדמס סיים במקום השביעי.
במקביל להצלחות באליפויות העולם, מייקל אדמס ניצח בתחרויות רבות.
בשנת 2005 מייקל אדמס שיחק נגד תוכנת מחשב, כאשר על כל תוצאת תיקו היה אמור לקבל 10 אלף דולר ו-25 אלף דולר על כל ניצחון. הוא חילץ תיקו בודד.
מייקל אדמס באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1990 ל-2024 השתתף מייקל אדמס ב-17 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1990 | 4 | אנגליה | 2590 | 4 מ-8 | 2+ 4= 2- | 50.0 | 3 קבוצתי |
|  1992 | 3 | אנגליה | 2620 | 6.5 מ-11 | 5+ 3= 3- | 59.1 | 10 קבוצתי, 20 אישי |
|  1994 | 2 | אנגליה | 2640 | 8.5 מ-12 | 6+ 5= 1- | 70.8 | 4 קבוצתי, 6 אישי |
|  1996 | 2 | אנגליה | 2685 | 7.5 מ-13 | 3+ 9= 1- | 57.7 | 4 קבוצתי, 31 אישי |
|  1998 | 1 | אנגליה | 2715 | 3.5 מ-7 | 1+ 5= 1- | 59.1 | 11 קבוצתי |
|  2000 | 1 | אנגליה | 2754 | 8.5 מ-12 | 5+ 7= 0- | 70.8 | 7 קבוצתי, 10 אישי |
|  2002 | 1 | אנגליה | 2745 | 8.5 מ-13 | 5+ 7= 1- | 65.4 | 7 קבוצתי, 24 אישי |
|  2004 | 1 | אנגליה | 2740 | 10 מ-13 | 7+ 6= 0- | 76.9 | 30 קבוצתי, 3 אישי |
|  2006 | 1 | אנגליה | 2720 | 8 מ-11 | 6+ 4= 1- | 72.7 | 19 קבוצתי, 6 אישי |
|  2008 | 1 | אנגליה | 2734 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 15 קבוצתי, 29 אישי |
|  2010 | 1 | אנגליה | 2728 | 6.5 מ-11 | 3+ 7= 1- | 59.1 | 24 קבוצתי, 10 אישי |
|  2012 | 1 | אנגליה | 2722 | 5.5 מ-10 | 2+ 7= 1- | 55.0 | 17 קבוצתי, 17 אישי |
|  2014 | 1 | אנגליה | 2740 | 6.5 מ-9 | 4+ 5= 0- | 72.2 | 28 קבוצתי, 2 אישי |
|  2016 | 1 | אנגליה | 2738 | 6  מ-9 | 3+ 6= 0- | 70.2 | 9 קבוצתי, 7 אישי |
|  2018 | 1 | אנגליה | 2712 | 6  מ-10 | 3+ 6= 1- | 60.0 | 5 קבוצתי |
|  2022 | 1 | אנגליה | 2696 | 5.5  מ-10 | 1+ 9= 0- | 55.0 | 14 קבוצתי |
|  2024 | 3 | אנגליה | 2661 | 6 מ-9 | 3+ 6= 0- | 66.6 | 20 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Adams, Michael - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=ENG&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr653631.aspx?lan=1&art=20&fed=ENG&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr967173.aspx?lan=1&art=20&fed=ENG&flag=30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119042762  ISNI: 0000 0001 1491 2842  LCCN: nb2008017204  NKC: jn20010601575  NTA: 115391282  VIAF: 47563024   WorldCat (עם VIAF): 47563024
האספה המחוקקת של קרנאטקה

| --- | --- |
סמל קראנטקה
 מדינה:  הודו 
 סוג:  וידהאן סבהה, בית תחתון
 הרכב
 מספר מושבים:  244
 
 ממשלה (140):      הקונגרס הלאומי ההודי (138)  SKP ‏(1)        עצמאי (1)  אופוזיציה (84)      מפלגת העם ההודית (66)  ג'נטה דאל (חילונית) (18)
 בחירות
 בחירות קודמות:  10 במאי 2023
 בחירות הבאות:  2028
 משכן
 בית האספה בבנגלורבית האספה בבלגום (אנ') (מושב החורף)
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
האספה המחוקקת של קרנאטקה (בקאנדה: ಕರ್ನಾಟಕ ವಿಧಾನಸಭೆ; בעבר האספה המחוקקת של מייסור) היא הבית התחתון של בית המחוקקים הדו-ביתי של קרנאטקה.
היסטוריה > מדינת מייסור

יסודות האספה המחוקקת של קרנאטקה קבועים באספה המחוקקת של מדינת מייסור, שהוקמה על ידי צ'מרג'נדרה וודיאר העשירי (Chamarajendra Wadiyar X) ב-1881. האספה, שנועדה לאפשר לעם להביע דעה לגבי המשטר, החלה כאספה לא פורמלית, כאשר המועצות של מחוזות מייסור נתבקשו למנות נציגות מטעמם לאספה, ועד 1886 חברי האספה התבקשו לשלוח נציגים אחרים בכל פעם, ב-1887 נקבעו מראש כמות הנציגים ושמותיהם.
ב-1891 נקבעה מערכת בחירות, כשבעלי זכות הצבעה היו משלמי מס קרקעות בשווי שבין 100 ל-300 רופי הודי או משלמי מס לבית או חנות בעיר בין 13 ל-17 רופי הודי, כאשר בעלי השכלה נכללים. כמות חברי האספה נקבעה ללא יותר מ-351.
ב-1894 נקבעה תקופת כהונה של חברי האספה ל-3 שנים, וזכות ההצבעה הורחבה למשלמי מס קרקעות בין 50 ל-200 רופי הודי, כשהסכום משתנה בין טלוקים (מחוזות) שונים. במקביל, ייצוגם של 78 יישובים בעלי פחות מחמשת אלפים תושבים איבדו את הייצוג שלהם באספה, ומספר חבריה ירד ל-277.
ב-1907 הוקם בית עליון, המועצה המחוקקת של מייסור, והאספה המחוקקת הייתה לבית תחתון.
ב-1918 הורחבה זכות ההצבעה לכלל משלמי מס קרקעות בשווי 50 רופי בכל המדינה, או משלמי 10 רופי כמס נכס עירוני.
ב-1922 הוקמה ועדת רפורמות, שקבעה את מספר הנציגים באספה ל-200, בהם 15 מושבים שמורים למוסלמים, 5 לנוצרים-הודים ו-3 לקאסטות נמוכות (מספר שהוגדל ל-6 בהמשך). זכות הצבעה הוענקה ללא דרישת תשלום מס, וב-1923 נתן לאספה מעמד מחייב, כשנקבע שגביית מיסים חדשים והעברת תקציב תחייב את אישור האספה. ב-1929 הוענקה לנשים הזכות להיבחר לאספה.
היסטוריה > לאחר עצמאות הודו

באוקטובר 1974 מינה המהרג'ה של ייסור אספה חוקתית כדי שתכתוב חוקה למדינה. האספה החליטה ברוב גדול כי החוקה תנוסח על ידי האספה החוקתית של הודו. המהרג'ה הורה בדצמבר 1949 על פיזור האספה המחוקקת והמועצה המחוקקת, והאספה החוקתית שימשה כפרלמנט זמני עד לקיומם של בחירות ב-1952.
באספה החדשה שנבחרה ב-1952 כללה 99 נציגים נבחרים ואחד ממונה. עם הקמת מדינת אנדרה והשינויים בגבולות מדינת מדראס ב-1953 ניתנו אזורים מסוימים ממדראס למייסור, והאספה גדלה ב-5 נציגים.
עם עיצובן מחדש של גבולות מייסור תחת חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1956, גדל כוחה של האספה ל-208, מספר שגדל ל-216 ב-1967 ול-224 ב-1987, לצד נציג ממונה אחד.
ב-1973 שינתה מדינת מייסור את שמה לקרנאטקה, ושם האספה הפך מהאספה המחוקקת של מייסור להאספה המחוקקת של קרנאטקה.
האספה בוחרת את 12 נציגי קרנאטקה ברג'יה סבהה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Usha Suresh, The Mysore Representative Assembly, Proceedings of the Indian History Congress Vol. 62, 2001, עמ' 527-530‏, JSTOR 44155798
1 2  Origin and Growth of Karnataka Legislature, Karnaataka Legistlature
↑  The Andhra State Act, 1953, s. 15 (c)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n50065008  VIAF: 124306128   WorldCat (עם VIAF): 124306128
אטיין בקרו

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1983 (בן 41) ליל, צרפת 
 הישג בולט:  היה בעשיריה הראשונה לפי מד כושר בינואר 2005.
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן משנת 1997
 מד כושר מרבי:  2749 (נובמבר 2013)
 מד כושר נוכחי:  2658 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  צרפת
 
אטיין בקרו (בצרפתית: Étienne Bacrot;‏ נולד ב-22 בינואר 1983 בליל, שבצרפת) הוא שחמטאי צרפתי בדרגת רב-אמן. הוא היה השחמטאי הצרפתי הראשון שהגיע לעשירייה הראשונה בעולם לפי מד כושר (2005).
נכון למאי 2019, מדורג במקום השלישי בצרפת וה-58 בעולם לפי מד כושר.
ביוגרפיה

בקרו החל לשחק שחמט בגיל 4. בגיל 9 הוא התחיל להתאמן אצל יוסף דורפמן. בגיל 10 הוא ניצח בתחרויות לגילו, ובגיל 13 ניצח את וסילי סמיסלוב. במרץ 1997, בגיל 14 וחודשיים, הוענק לו תואר רב אמן.
בקרו היה חמש פעמיים אלוף צרפת (פעם ראשונה בגיל 16). בגיל 16 הוא ניצח בדו-קרב את יהודית פולגאר 3.5:1.5, ובגיל 17 סיים בתיקו 3:3 דו-קרב עם אנטולי קרפוב בשחמט מהיר.
בגביע העולם בשחמט 2005 הוא הגיע לחצי הגמר.
אטיין בקרו באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1998 ל-2024 השתתף אטיין בקרו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1996 | עת | צרפת | 2470 | 7 מ-10 | 5+ 4= 1- | 70.0 | 25 קבוצתי, 5 אישי |
|  1998 | 3 | צרפת | 2555 | 4.5 מ-10 | 3+ 3= 4- | 45.0 | 26 קבוצתי, 68 אישי |
|  2002 | 1 | צרפת | 2653 | 8 מ-12 | 4+ 8= 0- | 66.7 | 24 קבוצתי, 19 אישי |
|  2006 | 1 | צרפת | 2708 | 6 מ-8 | 4+ 4= 0- | 75.0 | 7 קבוצתי, 3 אישי |
|  2008 | 1 | צרפת | 2705 | 6.5 מ-10 | 3+ 7= 0- | 65.0 | 22 קבוצתי, 8 אישי |
|  2014 | 2 | צרפת | 2720 | 7 מ-10 | 4+ 6= 0- | 70.0 | 13 קבוצתי, 5 אישי |
|  2018 | 2 | צרפת | 2678 | 6.5 מ-11 | 4+ 4= 2- | 59.0 | 9 קבוצתי |
|  2024 | 2 | צרפת | 2665 | 4.5 מ-8 | 2+ 5= 1- | 56.3 | 15 קבוצתי |
מבחר תחרויות בהן השתתף

תחרות העל בביל 2012
גביע העולם בשחמט בשנים:
אליפות אירופה בשחמט 2015
הערות שוליים

↑  Bacrot, Etienne - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=FRA&flag=30
↑  https://chess-results.com/tnr967173.aspx?lan=1&art=20&fed=FRA&flag=30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb148718736 (data)  ISNI: 0000 0004 5095 0901  VIAF: 316736990   WorldCat (עם VIAF): 316736990 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנט לואיס בלוז

ערך זה עוסק בקבוצת הוקי קרח מקצוענית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סנט לואיס בלוז (באנגלית: St. Louis Blues) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המרכזי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1967 כחלק מההתרחבות הגדולה של ה-NHL שהכפילה את גודל הליגה מ-6 ל-12 קבוצות.
הבלוז זכו בגביע סטנלי פעם אחת, ב-2019, לאחר 52 שנות בצורת מאז היווסדה של הקבוצה.
היסטוריה > תחילת הדרך

סנט לואיס בלוז קמה כחלק מההתרחבות שהכפילה את גודל ה-NHL וסיימה את תקופת "שש המקוריות" ב-NHL, התקופה בת 25 השנים בה שיחקו בליגה שש קבוצות קבועות. הזיכיון ניתן לסנט לואיס לא מעט בשל לחץ של משפחת וירץ, בעלי שיקגו בלאקהוקס, שהיו גם הבעלים של אולם בסנט לואיס, "סנט לואיס ארנה"; האולם היה במצב ירוד מאוד, בעיקר לאחר שניזוק מטורנדו ב-1959, ומשפחת וירץ רצתה למכור אותו לבעלי הזיכיון החדש.
הרוכש, סיד סולומון, השקיע כסף רב בשיפוץ האולם הישן והגדלת תכולתו מ-12000 ל-15000 צופים. השם שנבחר לקבוצה, "סנט לואיס בלוז", נלקח משמו של שיר מפורסם של מלחין הבלוז הנודע ויליאם כריסטופר הנדי, שזכה לעשרות ביצועים.
המאמן הראשון של הקבוצה היה שחקן העבר לין פטריק, שהביא איתו עוזר צעיר, סקוטי באומן. לאחר שהבלוז החלו בצורה לא טובה את עונתם הראשונה, התפטר פטריק, ובאומן נכנס לתפקיד המאמן.
למזלם של הבלוז, הליגה שלאחר ההרחבה חולקה לשני בתים לא שווים בחוזקם - הבית המזרחי, שכלל את "שש המקוריות" המנוסות והחזקות, והבית המערבי שכלל את כל קבוצות ההתרחבות ובהן הבלוז. הבלוז התגלו כקבוצה החזקה ביותר מבין קבוצות ההתרחבות בשנים הראשונות, והגיעו לסדרת גמר גביע סטנלי בשלוש העונות הראשונות להשתתפותם בליגה - 1968, 1969 ו-1970. בסדרות הגמר, מול נציגת הבית המזרחי, הובהרו הבדלי הרמות בין הבתים כאשר הבלוז נוצחו בכל הסדרות - פעמיים על ידי מונטריאול קנדיאנס ופעם אחת על ידי בוסטון ברואינס - בלא שניצחו ולו משחק אחד.
עיקר כוחה של הקבוצה באותן שנים היה ההגנה שלה, בראשות שני שוערים וותיקים שנחשבו לשם דבר ב-NHL - ז'ק פלאנט, שעשה את מיטב שנותיו במונטריאול קנדיאנס, וגלן הול שכיכב בשיקגו בלאקהוקס עד התרחבות הליגה. כוכב ההתקפה שלה היה רד ברנסון, חלוץ מרכזי שהגיע מניו יורק ריינג'רס.
היסטוריה > שנות ה-70

ההצלחות הראשונות לא חזרו על עצמן בשנות ה-70, בין השאר עקב שינוי מבנה הליגה והעברתה של שיקגו בלאקהוקס לבית המערבי. המאמן המצליח סקוטי באומן עבר למונטריאול, בדרך לקריירת אימון מפוארת ב-NHL. השחקנים הוותיקים, כולל הכוכבים פלאנט, הול וברנסון, הועברו לקבוצות אחרות או פרשו. ב-1974 החמיצה הקבוצה את הפלייאוף בפעם הראשונה, והעלייה שלה לפלייאוף ב-1977 הייתה האחרונה באותו עשור.
העשור התאפיין גם בבעיות כלכליות לקבוצה שהביאו אותה אל סף התמוטטות. לקראת סוף העשור כלל צוות הקבוצה כולו שלושה עובדים בלבד, כאשר נשיא הקבוצה, אמיל פרנסיס, שימש גם כמנכ"ל וכמאמן. מעבר הקבוצה לעיר אחרת נראה כאפשרות בלתי נמנעת, אולם ב-1977 מצא סיד סולומון רוכש לקבוצה - רלסטון פורינה, הבעלים של חברת המזון לחיות מחמד "פורינה". פורינה, שהיה תושב סנט לואיס, החליט להשאיר את הקבוצה בעיר.
היסטוריה > שנות ה-80

לאחר עונת 1979 הקשה, בה ניצחו רק 18 משחקים וקבעו שיא שלילי של הקבוצה המחזיק מעמד עד היום, השתפרו הבלוז בעונת 1980 ועלו לפלייאוף, אולם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי שיקגו בלאקהוקס.
ב-1981, עם כוכב העבר רד ברנסון כמאמן, הציגה הקבוצה שלושה חלוצים מצוינים - וויין באביץ' שכבש 54 שערים, בראיין סאטר עם 35 שערים, ומעל כולם ברני פדרקו שצבר 106 נקודות. לבלוז היה גם שוער מצוין, מייק ליוט, שזכה באותה עונה בפרס לסטר פירסון - ה-MVP של העונה מטעם איגוד השחקנים. בעזרת כל אלה סיימו הבלוז במאזן השני בטיבו בליגה והדיחו בסיבוב הראשון בפלייאוף את פיטסבורג פינגווינס - סדרת הפלייאוף הראשונה שניצחה הקבוצה מאז 1972; בסיבוב השני נחלו הבלוז אכזבה כשהודחו על ידי ניו יורק ריינג'רס.
ב-1983 הציגו הבלוז את נבחר הדראפט שהפך לכוכב הבא של הקבוצה, דאג גילמור, והצליחו שוב להגיע לפלייאוף, אולם צרותיה הגיעו מכוון שינוי בהנהלת חברת "פורינה". ההנהלה הישנה התייחסה לפרויקט הבלוז כתרומה לקהילה, ואילו החדשה ראתה בבלוז חטיבה עסקית שמפסידה כסף לחברה, והחליטה להיפטר ממנה. הקבוצה נמכרה לביל הנטר, ממייסדי ה-WHA - ליגה מתחרה ל-NHL שפעלה בשנות ה-70 - אולם ה-NHL הטיל וטו על העסקה בשל רצונו של הנטר להעביר את הקבוצה לססקטון, העיר הגדולה בפרובינציה הקנדית ססקצ'ואן. "פורינה" הגיבה באטימת ה"סנט לואיס ארנה" והחזירה את הזיכיון על הקבוצה ל-NHL, והקבוצה עמדה בסכנת קיום לפני שנמכרה לאיש העסקים ביל אורנסט, גם הוא תושב סנט לואיס שרצה לשמר את הקבוצה בעיר.
אורנסט הפעיל את הקבוצה בתקציב קטן יחסית, אך למרות זאת הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף מדי שנה, כאשר הישג השיא שלה היה העלייה לגמר חטיבת קמפבל (היום החטיבה המערבית) ב-1986, שם הפסידה בשבעה משחקים לקלגרי פליימס. לאחר אותה עונה מכר גם אורנסט את הקבוצה, שוב לאיש עסקים מקומי, מייקל שאנהן.
היסטוריה > שנות ה-90: עידן ברט האל

בתחילת שנות ה-90 המשיכו הבלוז להיות קבוצה משמעותית בליגה בעונה הרגילה, אולם בפלייאוף כשלה בסיבובים המוקדמים. המנהיג הבלתי מעורער שלה לאורך העשור היה חלוץ האגף הימני ברט האל.
האל, בנו של בובי האל שכיכב ב-NHL בשנות ה-60 ובליגה המתחרה WHA בשנות ה-70, התגלה כאחד המבקיעים המחוננים בכל הזמנים. עונת השיא שלו הייתה 1991, כאשר כבש 86 שערים - התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים עד היום, כאשר רק וויין גרצקי הבקיע פעמיים יותר שערים בעונה אחת. ההצטיינות של האל עם שותפיו להתקפה, אדם אוטס וברנדן שנהאן, ועם קרטיס ג'וזף בשער, הביאה את הבלוז שוב למאזן השני בטיבו בליגה - אך שוב נכשלה הקבוצה בפלייאוף כשהודחה בסיבוב השני על ידי מינסוטה נורת'סטארס.
המחצית השנייה של שנות ה-90, באולם החדש "קיל סנטר" (כיום אנטרפרייז סנטר) שהחליף את ה"סנט לואיס ארנה" הישן, הייתה דומה לראשונה. האל המשיך להצטיין, והמאמן מייק קינן שהגיע ב-1995 ניסה לגרום לשינוי ביכולת של הקבוצה בפלייאוף. עסקאות שונות שחררו מהקבוצה את ג'וזף ושנהאן, והביאו אליה את וויין גרצקי - מבוגר ומעבר לשיאו - ב-1996, ואת השוער גרנט פיור, שניהם מלוס אנג'לס קינגס. המגינים אל מקיניס שהגיע ב-1994 וכריס פרונגר שהגיע ב-1995 היו האנשים המרכזיים בהגנה. גרצקי עזב כבר בסוף אותה עונה, והבלוז, למרות שהמשיכו להגיע בקביעות לפלייאוף, המשיכו להיכשל בסיבובים הראשונים. קינן פוטר באמצע עונת 1997, אולם הבלוז המשיכו בשלהם - הגיעו בקביעות לפלייאוף רק על מנת להיכשל בסיבובים הראשונים. ב-1998 עזב את הקבוצה כוכבה הגדול, ברט האל, לדאלאס סטארס, אותה הוביל לזכייה בגביע סטנלי עונה לאחר מכן.
היסטוריה > 2000 - 2018

למחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000 הגיעו הבלוז עם ההגנה שיוצבה בשנות ה-90 כשבקו הראשון שלה כריס פרונגר ואל מקיניס, ובשער מאחוריהם עמד השוער הצ'כי רומן טורק. בהתקפה כיכב הסלובקי פאבול דמיטרה. באותה עונה סיימו הבלוז את העונה הרגילה עם 114 נקודות בטבלה, ובפעם הראשונה בתולדות המועדון סיימו את העונה הרגילה עם המאזן הטוב ביותר בליגה וזכו בגביע הנשיאים. אולם כישלונות הפלייאוף של הקבוצה נמשכו, והיא הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי המדורגת שמינית במערב, סן חוזה שארקס. בעונת 2001 הצליחו הבלוז באופן נדיר לעבור שני סיבובי פלייאוף, אולם כשלו בגמר החטיבה המערבית מול קולורדו אוולאנש.
עד עונת 2005 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, הגיעו הבלוז לפלייאוף מדי עונה, וכמו כמעט בכל עונה, נכשלו בסיבוב הראשון או השני. עם זאת, הם קבעו רצף של 25 עונות בהן הגיעו לפלייאוף עד 2004 - הרצף השלישי בטיבו אי פעם בארבע הליגות העיקריות של הספורט המקצועני בצפון אמריקה.
העונות שאחרי העונה המבוטלת של 2005 לא היטיבו עם הבלוז. כבר בעונת 2006 נשבר רצף ההגעות לפלייאוף, ועד עונת 2011 הגיעו הבלוז לפלייאוף רק פעם אחת - בעונת 2009, שם הובסו בסיבוב הראשון על ידי ונקובר קנאקס בלי לנצח ולו משחק אחד.
עונת 2012 נראתה כנקודת מפנה בבלוז. המאמן הוותיק קן היצ'קוק מונה לאמן את הקבוצה, שהחתימה גם מספר שחקנים וותיקים ומנוסים שסיימו חוזים בקבוצותיהם הקודמות. הבלוז שהו בצמרת הליגה לאורך העונה כולה, ולבסוף סיימו אותה כאלופי הבית המרכזי ועלו לפלייאוף מהמקום השני בחטיבה המערבית. לאחר ניצחון בסיבוב הראשון על סן חוזה שארקס - סדרת הפלייאוף הראשונה שהבלוז ניצחו מאז 2002 - אכזבו הבלוז בסיבוב השני כשהובסו על ידי לוס אנג'לס קינגס בארבעה משחקים בלבד.
גם בעונת 2012/13 פגשו הבלוז את הקינגס בפלייאוף, הפעם בסיבוב הראשון, וגם הפעם ירדו מנוצחים, הפעם בשישה משחקים למרות שפתחו את הסדרה בשני ניצחונות. גם בעונות 2013/14 ו-2014/15 הסתיים הפלייאוף עבור הבלוז בהפסד בסיבוב הראשון לשיקגו בלאקהוקס ולמינסוטה ויילד בהתאמה.
עונת 2015/16 הייתה מוצלחת בהרבה. לאחר שסיימה במקום השני בבית המרכזי, עברה הקבוצה שני סיבובי פלייאוף ועלתה לגמר החטיבה המערבית לראשונה מאז 2001, כשבדרך היא מדיחה את יריבתה המושבעת והאלופה היוצאת, שיקגו בלאקהוקס. לגמר החטיבתי, מול סן חוזה שארקס, הגיעו הבלוז עם יתרון ביתיות שהביא להם הזדמנות לעלייה ראשונה לסדרת הגמר על גביע סטנלי מאז 1970 - אך הבלוז נוצחו בשישה משחקים בתוצאה 2–4 והודחו.
גם בעונת 2016/17 הראו הבלוז את כוחם, כשעלו לפלייאוף מהמקום השלישי בבית המרכזי והדיחו את מינסוטה ויילד כנגד יתרון ביתיות. בסיבוב השני, דווקא עם יתרון ביתיות, לא עמד להם כוחם מול נאשוויל פרדטורס. הבלוז התחרו על מקום בפלייאוף גם עונה אחת לאחר מכן, אך בהפסד מכריע במשחק האחרון של העונה החמיצו אותו לבסוף.
היסטוריה > ריצת הפלייאוף של 2019: אליפות היסטורית

לקראת עונת 2018/19 רכשו הבלוז את ראיין אוריילי, חלוץ שהגיע מבאפלו סייברס במדיה לא זכה להצלחות. את העונה פתחו הבלוז בצורה חלשה ובמאזן שלילי, וכבר בנובמבר פוטר המאמן מייק יאו. עוזרו, שחקן העבר קרייג ברובי, מונה למאמן זמני במקומו. ברובי הגיע לתפקידו עם ניסיון של עונה וחצי בלבד כמאמן ראשי ב-NHL, כשאימן מספר עונות קודם לכן את פילדלפיה פליירס. למרות השינוי בעמדת המאמן המשיכו הבלוז ביכולתם החלשה, ובאמצע העונה - ינואר 2019 - דורגו אחרונים בליגה כולה.
כדי להוציא את הקבוצה ממצבה הקשה שם ברובי את יהבו על מספר שחקנים אלמונים יחסית, ובראשם השוער ג'ורדן בינינגטון בעונתו הראשונה ב-NHL אחרי מספר עונות בליגות משניות. המהלך הוכיח את עצמו, והקבוצה שיפרה את יכולתה ועלתה ממעמקי הטבלה אל עלייה לפלייאוף מהמקום השלישי בבית המרכזי. עקב המיקום הנמוך, שיחקו הבלוז בסיבוב הראשון מול ויניפג ג'טס כאשר יתרון הביתיות הוא של הג'טס.
ברובי המשיך לתת אמון בשוער בינינגטון למרות חוסר ניסיונו, וזכה ממנו ליכולת גבוהה. הסדרה התפתחה לחמישה משחקים בהם ניצחה דווקא הקבוצה האורחת, עד שהבלוז ניצחו בביתם במשחק השישי ועלו לסיבוב השני.
למזלם של הבלוז, היריבה שעלתה מולם - דאלאס סטארס - דורגה נמוך מהם בעונה הרגילה, והבלוז זכו ביתרון ביתיות. הסדרה הייתה צמודה והבלוז נקלעו לפיגור 3:2, התעלו וניצחו בדאלאס במשחק השישי וכפו משחק שביעי ומכריע בסנט לואיס. המשחק השביעי הוכרע רק משער של פאט מארון, שחקן הבלוז שנולד וגדל בסנט לואיס, בהארכה השנייה, והבלוז עלו לגמר החטיבה המערבית.
בגמר החטיבתי ציפה לבלוז מפגש מול סן חוזה שארקס, שהדיחה אותם באותו שלב שלוש עונות קודם לכן. לאחר שחזרו פעמיים מפיגור ל-2:2 בסדרה, הלמו הבלוז בשארקס עם שני ניצחונות גבוהים - 5:0 ו-5:1 - על מנת להכריע את הסדרה. בכך זכו הבלוז באליפות החטיבה המערבית, ועלו לגמר גביע סטנלי בפעם הראשונה מאז 1970, מול אותה קבוצה איתה נפגשו באותו גמר - בוסטון ברואינס.
לאחר הפסד במשחק הראשון בבוסטון, ניצחו הבלוז במשחק השני ורשמו היסטוריה - ניצחון ראשון אי פעם לקבוצה בסדרת הגמר על גביע סטנלי. בשלושת הגמרים הקודמים של הקבוצה, בשלוש העונות הראשונות שלה כקבוצת התרחבות בליגה, לא הצליחו הבלוז לנצח ולו משחק אחד.
הסדרה ההפכפכה התקדמה כאשר אף קבוצה לא מצליחה לפתוח יתרון. הבלוז הגיעו למשחק השישי ביתרון 3:2 כשהם לפני משחק בית, אך הברואינס התעלו והביסו את הבלוז 5:1 כדי לכפות משחק שביעי בבוסטון. במשחק השביעי היו אלה הבלוז שהתעלו, ניצחו 4:1 באופן משכנע וזכו בגביע סטנלי, בפעם הראשונה בתולדות המועדון, 52 שנה מאז הצטרפה לליגה.
עד אותה זכייה הבלוז נותרו הקבוצה הוותיקה ביותר ב-NHL שלא זכתה בגביע, והקבוצה האחרונה מחמש הקבוצות שנותרו פעילות מההתרחבות הגדולה של 1967 שטרם זכתה בגביע.
חלוץ הרכש ראיין אוריילי, שצבר בפלייאוף 22 נקודות, נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'. המאמן הזמני קרייג ברובי, שהוביל את הקבוצה להישג ההיסטורי, נשאר בתפקידו כמאמן קבוע.