stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבח דאמור

| חלק ממלחמת האזרחים בלבנון |
| --- | --- |

בית הרוס בדמור באפריל 1974, צילום של ז'אן ז'אק קורץ (ארכיון הוועד הבינלאומי של הצלב האדום)
 תאריך:  20 בינואר 1976 
 מקום:  דאמור 
 מטרה:  הכנסייה המרונית 
 קואורדינטות:  33°44′00″N 35°27′00″E﻿ / ﻿33.733333333333°N 35.45°E﻿ / 33.733333333333; 35.45
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  בין 200 ל־600
 מבצע:  צבא השחרור הפלסטיני, א-סאעקה 
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטבח דאמור(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטבח דאמור
 
טבח דאמור (בערבית: مجزرة الدامور) הוא טבח שערכו אנשי אש"ף ב־20 בינואר 1976 בנוצרים מרונים תושבי העיירה דאמור שבלבנון השוכנת על הכביש הראשי מביירות לדרום לבנון. בטבח נרצחו בין 200 ל־600 נוצרים, רובם המוחלט לא חמושים.
טבח זה היה חלק מסדרת מעשי טבח שערכו הנוצרים והפלסטינים בלבנון זה בזה, החל בטבח שבוצע על ידי הנוצרים בשכונת כרנתינא בביירות, דרך טבח זה, הטבח הנגדי במחנה הפליטים תל א-זעתר, ולבסוף טבח סברה ושתילה.
לטבח זה הייתה השפעה רבה על התנהגות הנוצרים במלחמת האזרחים בלבנון. הטבח אירע לאחר שהנוצרים הסתכסכו עם סוריה (אותה הזמינו ללבנון), ולאחר טבח זה פנתה המנהיגות הנוצרית לכיוון ישראל, דבר שהביא בסופו של דבר למלחמת לבנון הראשונה.
לאחר הטבח התבסס אש"ף במקום עד מלחמת לבנון הראשונה.
HDMI

לוגו HDMI
HDMI (מאנגלית: High-Definition Multimedia Interface) (בעברית: ממשק מולטימדיה בהבחנה גבוהה) הוא תקן להעברת אותות וידאו ואודיו בין ציוד אודיו-וידאו בידורי, למשל נגן DVD או Blu-ray וטלוויזיה בהפרדה גבוהה, או מחשב HTPC לצג איכותי.
התקן מגדיר את המחבר החשמלי בציוד הקצה ואת כבלי התקשורת הדרושים לחיבור בין המכשירים השונים. הוא תואם לתקן DVI (אם כי במחבר אחר) וניתן לחבר ציוד שבו מחבר HDMI לציוד שבו מחבר DVI על ידי מתאם פשוט. כל כבלי HDMI הם זכר-זכר, ומחבר HDMI בכל ציוד שהוא תמיד נקבה.
יציאת ה-HDMI
במחבר זה ניתן להעביר אותות וידאו ברזולוציה הגבוהה ביותר המוגדרת כיום לתקני וידאו ביתיים, "1080p" (כלומר 60 תמונות בשנייה, שבכל אחת מהן יש 1080×1920 נקודות צבע. או 1080i המציג 30 תמונות בשנייה של 1920x1080), ויכול להתלוות אליהם גם אות אודיו (עד 7.1 ערוצי שמע, כלומר תמיכה בשבעה רמקולים ובנוסף סאב וופר). קצב הנתונים המקסימלי יכול להגיע עד כ-18 גיגה-ביט בשנייה (בגרסת HDMI 2.0). הקצב הגבוה דורש כבלים איכותיים במיוחד, ולפיכך מחירי כבלים כאלו יכולים להגיע למאות שקלים. עם זאת, הכבל היחיד מחליף כבלים מרובים: במערכות אודיו-וידאו אנלוגיות איכותיות מועבר אות הווידאו בשלושה חוטים (B, G, R) ואליהם נלווה כבל נוסף לאודיו דיגיטלי (ובמקרים אחרים שישה כבלי אודיו אנלוגיים, למשל לשמיעת SACD). החלפת הכבלים הרבים בכבל יחיד מאפשרת חיבור פשוט יותר למשתמש והתוצאה היא נאה יותר לעין.
אחד החידושים בתקן הוא הצפנה דיגיטלית (High-Definition Copy Protection - HDCP). כאשר מנוגנת מדיה שהוגנה מהעתקה על ידי DRM, ציוד הקצה ינגן אותה רק אם שני המכשירים תומכים ב-HDCP כך שהמידע משודר בכבל כאשר הוא מוצפן, וצרכן קצה אינו יכול להעתיק אותו. העובדה שהתקן מכיל הצפנה אפשרה לראשונה להשמיע דיסקי SACD באופן דיגיטלי - עד יציאת תקן זה, כל ציוד קצה שתמך בנגינת SACD הוציא את האודיו הרב-ערוצי באופן אנלוגי, מחשש להעתקה באיכות המקור. כעת ניתן להעביר את האותות באופן דיגיטלי, בזכות ההצפנה, ולא לסבול מירידת איכות.
היסטוריה

ל-HDMI היו מספר גרסאות במשך השנים. הראשונה שאומצה בקנה מידה מסחרי היא גרסה 1.1.
כל גרסה תואמת לאחור, כלומר כשמחברים ציוד שתומך בגרסה חדשה לציוד שתומך בגרסה מוקדמת יותר, ניתן להעביר את האות, כמובן לפי מגבלות הגרסה הישנה יותר. בכל הגרסאות משתמשים באותם הכבלים אך קצב המידע עולה ומתווספות אפשרויות שונות, למשל לאיכות צבע טובה יותר לטובת צגים עתידיים.
גרסאות HDMI > HDMI 1.0

הגרסה הראשונה של התקן שוחררה בדצמבר 2002, והגדירה חיבור בכבל יחיד (רב מוליכים) שבו מועברים יחד אות וידאו בהפרדה גבוהה, ואות אודיו רב ערוצי. קצב המידע המקסימלי - 4.9 גיגה ביט בשנייה, מסוגל לתמוך ברזולוציית 1080p בקצב של 60 תמונות בשנייה.
גרסאות HDMI > HDMI 1.1

גרסת המשך שהוסיפה תמיכה בפורמט DVD-Audio. יצאה במאי 2004.
גרסאות HDMI > HDMI 1.2

תמיכה ב-SACD, ב-RGB וב-Component video. יצאה באוגוסט 2005.
גרסאות HDMI > HDMI 1.3

גרסה זו יצאה ביוני 2006. בגרסה זו עלה קצב המידע המקסימלי ל-10.2 גיגה ביט בשנייה. יכולת לתמוך בעומק צבע של 30, 36 או 48 ביט בניגוד ל-24 ביט של הגרסאות הקודמות, תמיכה בפורמטי אודיו מתקדמים שהדחיסה בהם אינה גורמת לאובדן איכות (DTS-HD, Dolby TrueHD) לפענוח במקלט חיצוני, והגדרת מחבר HDMI מיניאטורי לטובת מוצרים עתידיים כגון מצלמות וידאו. המוצרים התומכים בגרסה זו הם מקלטי אודיו/וידאו וכמו כן פלייסטיישן 3.
גרסאות HDMI > HDMI 1.4

גרסה זו יצאה בשנת 2009. בנוסף להעברת מידע ויזואלי וקולי, נוספו לכבל גם תקן של רשת תקשורת מקומית (Ethernet), יכולת העברת תוכני תלת-ממד אמיתיים ועוד.
גרסאות HDMI > HDMI 2.0

גרסה זו הוכרזה בשנת 2013, כאשר בגרסה זו ניתן להעביר מידע בקצב מקסימלי של 18Gbps המאפשר העברת וידאו באיכות Ultra HD בקצב של עד 60fps (עד אז ניתן היה להעביר תוכני וידאו באיכות Ultra HD בקצב של עד 24fps) והעברת אודיו של עד 32 ערוצים. כמו כן, בגרסה זו מתווספת תמיכה בצגים בעלי מסך רחב עם יחס גובה-רוחב 21:9 ובהעברת וידאו כפולה (לשני הכיוונים בו זמנית).
על אף ההתקדמות של התקן, הודיע הפורום כי ניתן יהיה להשתמש באותו הכבל בו השתמשו עד כה (של גרסה 1.4).
גרסאות HDMI > HDMI 2.1

גרסה זו הוצאה בשנת 2017. לגרסה זו הוספו מספר שדרוגים, בהם שהיא תומכת בטכניקת HDR דינאמי. גרסה זו תומכת ברזולוציות 4K ב-120 הרץ, 8K ב-120 הרץ, ואפילו ב-10K ב-120 הרץ.
| גרסת HDMI | ‏1> 0 | 1 | 1> 2 | 1> 3 | 1> 4 | 2> 0 | 2> 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תאריך הוצאה | 9 בדצמבר 2002 | 20 במאי 2004 | 8 באוגוסט 2005 | 22 ביוני 2006 | 28 במאי 2009 | 4 בספטמבר 2013 | 28 בנובמבר 2017 |
| מהירות רענון פיקסלים (MHz) | ‏165 | 165 | 165 | 340 | 340 | 600 | 1,200 |
| קצב מהירות העברת מידע מקסימלי (GBps) | ‏4.95 | 4.95 | 4.95 | 10.2 | 10.2 | 18 | 48 |
| עומק צבע מקסימלי (סיביות) | 24 | 24 | 24 | 48 | 48 | 48 | 48 |
| רזולוציה מקסימלית (ב-24 סיביות) | 1200×1920 ב-60 הרץ | 1200×1920 ב-60 הרץ | 1200×1920 ב-60 הרץ | 1600×2560 ב-60 הרץ | 2160×3840 ב-30 הרץ 2160×4096 ב-24 הרץ | 2160×4096 ב-60 הרץ | 4K, ‏5K, ‏8K, ו-10K ב-120 הרץ |
| רזולוציה מקסימלית תלת-ממדית (ב-24 סיביות) |  |  |  |  | 1080×1920 ב-24 הרץ | 1080×1920 ב-60 הרץ 2160×4096 ב-24 הרץ | טרם נודע |
הערות שוליים

↑
↑  BenQ, Understand HDMI 2.1 and HDMI 2.0 and relationship of bandwidth and 4K resolution, BenQ, ‏במרץ 2020
↑  המידע על גרסה 2.1 באתר של HDMI
1080p

תקני טלוויזיה עד 1080p. התמונה בגוון אדום מראה רזולוציה של 576i או 576p. התמונה בגוון כחול מציגה רזולוציית 720p, רזולוציית HDTV. התמונה בצבע מלא מציגה רזולוציה של 1080.
1080p (1920 × 1080 פיקסלים המוצגים בהדרגה, ידועים גם בשם הפרדה גבוהה מלאה (Full HD או FHD)) הם קבוצה של מצבי וידאו HDTV בהפרדה גבוהה המאופיינים ב-1,920 פיקסלים המוצגים על פני המסך בצורה אופקית ו-1,080 פיקסלים המוצגים אנכית; ה-p מייצג סריקה פרוגרסיבית, כלומר לא משולבת. המונח בדרך כלל מניח יחס גובה-רוחב של מסך רחב - 16:9, מה שמרמז על רזולוציה של 2.1 מגה פיקסל. לעיתים קרובות הוא משווק כ-Full HD או FHD, כדי להבדיל את הגודל עם 720p. אף על פי שלעיתים 1080p מכונה באופן לא רשמי 2K, מונחים אלה משקפים שני סטנדרטים טכניים שונים, עם הבדלים כגון רזולוציה ויחס גובה-רוחב.
אותות וידאו 1080p נתמכים על ידי תקני שידור וידאו דיגיטלי (DVB) באירופה ותקני ATSC בארצות הברית. היישומים של תקן 1080p כוללים שידורי טלוויזיה, דיסקי בלו-ריי, סמארטפונים, תוכן אינטרנטי כגון וידאו ביוטיוב ותוכניות טלוויזיה וסרטים של נטפליקס, טלוויזיות ומקרנים ברמת צרכן, צגי מחשב וקונסולות משחקים. מצלמות וידאו קטנות ומצלמות דיגיטליות יכולות לצלם תמונות סטילס וודיאו ברזולוציה של 1080p.
תקני שידור

כל מכשיר עם מסך שכולל רזולוציה של 1080p מתייחס לכך שיש לו יכולת לקבל 1080p אותו בפורמט של הרזולוציה המקורית, מה שאומר שיש רוחב של 1920 פיקסלים אמיתיים וגובה של 1080 פיקסלים, והתצוגה לא מציגה סריקת יתר, תת-סריקה או ניתוח מחדש של האות ברזולוציה נמוכה יותר. פורמט ה-HD עם לוגו הכנה של 1080p HD, שיצרו DIGITALEUROPE, מחייבת שמכשירי טלוויזיה מאושרים יתמכו בפורמטים מגוונים כמו 1080p 24 fps, 1080p 25 fps, 1080p 50 fps ו-1080p 60 fps, בין שאר הדרישות, קיימת הדרישה ל-fps מסוים שמשמעותו הוא תמונות לשנייה. עבור שידור חי, פורמט הסריקה הפרוגרסיבי בהבחנה גבוהה הפועל ב-1080p ב-50 או 60 פריימים לשנייה מוערך כרגע כסטנדרט עתידי לרכישת וידאו. אמנם 24 פריימים לשנייה משמשים לצילומי הסרטים. EBU תומכת ב-1080p50 כפורמט ייצור עמיד לעתיד מכיוון שהוא משפר את הרזולוציה, מאפשר שידור של אות 1080p50 ו-720p50 סטנדרטיים לצד 1080p50 גם בתשתית הנוכחית ותואם לפורמטי הפצה DCI.
פורמט הייצור 1080p50 / p60 דורש מגוון חדש לגמרי של ציוד סטודיו, כולל מצלמות, מערכות אחסון ועריכה, וקישורי חוץ (כגון Dual-link HD-SDI ו-3G-SDI) מכיוון שהכפיל את קצב הנתונים הנוכחי של 50 או 60 שדות משולבים 1920x1080 מ-1.485 Gbit / s ל-3 באופן סמלי Gbit / s באמצעות קידוד RGB לא דחוס. רוב התיקונים הנוכחיים של SMPTE 372M, SMPTE 424M ו-EBU Tech 3299 דורשים שטח צבע YCbCr ו-4: 2: 2 דגימת משנה כרומה להעברת 1080p50 (סמלי 2.08 Gbit / s) ואות 1080p60. מחקרים משנת 2009 מראים כי עבור שידורים דיגיטליים דחוסים עם H.264 / AVC, חיסכון ברוחב הפס של שידור וידאו משולב לעומת וידאו מתקדם לחלוטין הוא מינימלי גם כאשר משתמשים בכפליים מהקצב הפריים; כלומר, אות 1080p50 (50 פריימים מתקדמים לשנייה) מייצר למעשה את אותו קצב סיביות כמו אות 1080i50 (25 פריימים משולבים זה בזה או 50 שדות משנה בשנייה).
תקני שידור > ATSC

בארצות הברית, תקני ה-ATSC המקוריים עבור HDTV תמכו בווידאו 1080p, אך רק בקצב תמונה של 23.976, 24, 25, 29.97 ו-30 פריימים לשנייה (הידוע בכינויו 1080p24,‏ 1080p25 ו-1080p30). ביולי 2008 תוקנו תקני ATSC כך שיכללו דחיסת AVC H.264 / MPEG-4 ו-1080p במהירות 50, 59.94 ו-60 פריימים לשנייה (1080p50 ו-1080p60). קצב פריימים כזה דורש H.264 / AVC פרופיל גבוה ברמה 4.2, בעוד שקצב פריימים רגיל של HDTV דורש רק רמה 4.0. עדכון זה לא צפוי לגרום לזמינות נרחבת של תכנות 1080p60, מכיוון שרוב המקלטים הדיגיטליים הקיימים בשימוש יוכלו רק לפענח את קוד ה-MPEG-2 הוותיק והיעיל פחות, ומכיוון שיש רוחב פס מוגבל עבור ערוצי משנה.
תקני שידור > DVB

באירופה, אותות 1080p25 נתמכו על ידי חבילת תקני השידור של DVB. פורמט 1080p50 נחשב לפורמט הפקה עמיד בפני העתיד, ובסופו של דבר, לפורמט שידור עתידי. שידור 1080p50 צריך לדרוש רוחב פס זהה לאות 1080i50 ורק 15–20% יותר מזה של אות 720p50 עקב יעילות דחיסה מוגברת, אם כי ייצור 1080p50 דורש יותר רוחב פס או קודקים יעילים יותר כמו JPEG 2000, גבוה MPEG-2, או H.264 / AVC ו-HEVC. בספטמבר 2009, ETSI ו-EBU, התחזוקה של חבילת ה-DVB, הוסיפו תמיכה באות 1080p50 המקודדת עם MPEG-4 AVC, פרופיל גבוה ברמה 4.2 עם הרחבות קידוד וידאו בהרחבה או דחיסת פרופיל מתקדם של VC-1; DVB תומך גם ב-1080p מקודדים בקצב פריימים של ATSC של 23.976, 24, 29.97, 30, 59.94 ו-60.
EBU דורש שמפענחי AVC מדור קודם AVEG-4 צריכים להימנע מקריסה בנוכחות מנות SVC או 1080p50 (ורזולוציה גבוהה יותר). SVC מאפשר תאימות קדימה עם שידורי 1080p50 ו-1080p60 עבור מקלטים MPEG-4 AVC ישנים יותר, כך שהם יזהו רק זרם SVC בסיסי המקודד ברזולוציה נמוכה יותר או בקצב פריימים (כגון 720p60 או 1080i60) ויתעלם בחינניות מחבילות נוספות, בעוד שחומרה חדשה יותר. יוכלו לפענח אות ברזולוציה מלאה (כגון 1080p60).
ביוני 2016 הודיעה EBU על פורמט "מתקדם 1080p" שיכלול תכונות שלב A של UHD כגון וידאו בטווח דינמי גבוה (באמצעות PQ ו- HLG) בצבעים של 10 ו-12 סיביות וסולם צבעים של BT.2020, ואופציונלי HFR 100, 120 / 1.001 ו-120 הרץ; ניתן לקודד זרם וידאו מתקדם של 1080p לצד אות HDTV או UHDTV בסיסי באמצעות HEVC Scalable. תקן ITU-T BT.2100 הכולל וידאו מתקדם של 1080p פורסם לאחר מכן ביולי 2016.
רזולוציות

בפועל, 1080p מתייחס בדרך כלל לתמונה בעל ממדים של 1920 × 1080 פיקסלים עם יחס גובה-רוחב של 16:9. להלן רשימה של רזולוציות אחרות עם גובה תמונה של 1080 שורות המכונות לעיתים 1080p, נכון לפברואר 2019:
| תקן | רזולוציה | יחס גובה-רוחב |
| --- | --- | --- |
| מסך רחב 1080p HD | 1080×1920 | 16:9 |
| 1080p 4:3 | 1080×1440 | 4:3 / 8:6 |
| HD אולטרה רחב | 1080×2560 | 21:9 |
| HD מלא+ | 1080×2160 | 2:1 / 18:9 |
|  | 1080×1728 | 16:10 / 8:5 |
|  | 1080×1620 | 3:2 / 15:10 |
זמינות > שידורים

בארצות הברית, שידורי טלוויזיה ב-1080p זמינים כיום בתחנות נבחרות בערים מסוימות באמצעות תחנות מולטיפלקס ATSC 3.0, כאשר ATSC 3.0 מתפרס כרגע ברחבי ארצות הברית. רוב התחנות המשדרות ב-1080p הן תחנות CBS ו-NBC ושלוחותיהן. התחנות האחרות אינן משדרות ב-1080p ובדרך כלל משדרות ב-720p60 (כולל בעת שידור מקבילי ב-ATSC 3.0) או 1080i60 (מחוץ ל-ATSC 3.0) המקודדות ב-MPEG-2. ישנן גם מגבלות טכניות עם תחנות מולטיפלקס ATSC 3.0 המונעות מתחנות טלוויזיה מלשדר ב-1080p. בעוד שההמרה ל-ATSC 3.0 היא התנדבותית על ידי תחנות הטלוויזיה, אין מידע לגבי מתי אחת מהרשתות הגדולות תשקול לשדר ב-1080p בעתיד הנראה לעין בקנה מידה לאומי, אם כי הן נדרשות לשדר אותות ATSC לפחות חמש שנים לאחר מכן. עם זאת, שירותי לוויין (למשל, DirecTV,‏ XstreamHD ו-Dish Network) משתמשים בפורמט 1080p/24-30 עם קידוד MPEG-4 AVC/H.264 לסרטים בתשלום לפי צפייה שהורדו מראש באמצעות לוויין או לפי דרישה. נכון לעכשיו, אף ערוץ שירות בתשלום כמו USA, HDNET וכו' או ערוץ סרטי פרימיום כמו HBO וכו', לא מזרים את שירותיהם בשידור חי למפיצים שלהם (MVPD) בפורמט זה מכיוון שלמפיצים רבים, במיוחד DBS וכבלים, אין רוחב פס מספיק כדי לספק את הפורמט למנויים שלהם מבלי להשפיע לרעה על השירותים הנוכחיים שלהם.
עבור חומרים שמקורם במקור אשר סרוק פרוגרסיבית בקצב של 24 פריימים לשנייה (כגון סרטים), MPEG-2 מאפשר לקודד את הסרטון כ-1080p24, ללא קשר לפורמט הפלט הסופי. מסגרות המקודדת בהדרגה אלו מתויגות במטא נתונים (פשוטו כמשמעו, שדות של כותרת PICTURE) המורה למפענח כיצד לבצע משיכת 3:2 כדי לשלב אותן. בעוד שהפלט הפורמלי של תהליך הפענוח MPEG-2 מתחנות כאלה הוא 1080i60, התוכן בפועל מקודד כ-1080p24 וניתן לראותו ככזה (תוך שימוש בתהליך המכונה טלקין הפוך) מכיוון ששום מידע לא נאבד גם כאשר השדרן מבצע משיכת 3:2.
ביוני 2016 החלה גרמניה בשידורים ארציים של שמונה ערוצי 1080p50, תוך שימוש בפרוטוקול DVB-T2 עם קידוד HEVC; סך הכל של 40 ערוצים יהיו זמינים עד מרץ 2017.
זמינות > דיסק בלו-ריי

דיסקי בלו-ריי מסוגלים להכיל תוכן של 1080p HD, ורוב הסרטים שיצאו בבלו-ריי מייצרים תמונת 1080p HD מלאה כאשר הנגן מחובר לטלוויזיה HDTV 1080p באמצעות כבל HDMI. מפרט הווידאו של בלו-ריי מאפשר קידוד של 1080p23.976, 1080p24, 1080i50 ו-1080i59.94. ככלל, סוג זה של וידאו פועל בין 30 ל-40 מגה-ביט לשנייה, לעומת 3.5 מגה-ביט לשנייה לשידורי הגדרה סטנדרטית רגילה.
זמינות > סמארטפונים

סמארטפונים עם צג HD מלא 1080p זמינים בשוק מאז 2012. נכון לסוף שנת 2014, זהו הסטנדרט לטלפונים חכמים לטווח בינוני עד יקר ורבים ממכשירי הדגל של שנת 2014 השתמשו ברזולוציות גבוהות אף יותר, ברזולוציות Quad HD (1440p) או Ultra HD (2160p).
זמינות > תוכן אינטרנטי

מספר אתרים, כולל יוטיוב, מאפשרים העלאת סרטונים בפורמט 1080p. יוטיוב משדר תוכן של 1080p בכ-4 מגה-ביט לשנייה לעומת 30 עד 40 מגה-ביט לשנייה שנגן בלו-ריי מאפשר. שירותי הפצה דיגיטלית כמו הולו מספקים גם תוכני 1080p, כגון סרטים הזמינים בדיסק בלו-ריי או ממקורות שידור. זה יכול לכלול שירותי הפצה כמו אתרי עמית לעמית ורשתות מעקב ציבוריות או פרטיות. נטפליקס מציעה תוכן באיכות 1080p בארצות הברית ובמדינות אחרות באמצעות ספקי אינטרנט נבחרים מאז 2013.
זמינות > טלוויזיות צרכנים ומקרנים

נכון לשנת 2012, מרבית הטלוויזיות הנמכרות לצרכנים מספקות כניסות 1080p, בעיקר באמצעות HDMI, ותומכות ברזולוציות מלאות בהבחנה גבוהה. רזולוציית 1080p זמינה בכל סוגי הטלוויזיה, כולל פלזמה, LCD, הקרנת DLP קדמית ואחורית והקרנת LCD. לצורך הצגת אותות 1080i60 מבוססי סרטים, פעולה הנקראת משיכת 3:2 (טלקין הפוך) מתחילה להופיע בכמה תצוגות 1080p חדשות יותר, אשר יכולות לייצר תמונה באיכות 1080p אמיתית מתוכניות 1080i60 מבוססות סרטים. באופן דומה, ניתן לבטל שזירה של תוכן 25 תמונות לשנייה המשודר ב-1080i50 לתוכן של 1080p ללא אובדן איכות או רזולוציה.
יצרני ציוד AV אימצו את המונח "Full HD" עבור טלוויזיות שיכולות להציג את כל רזולוציות ה-HD הזמינות עד 1080p. עם זאת, המונח מטעה כיוון שהוא אינו מבטיח שהטלוויזיה מסוגלת להציג וידאו דיגיטלי בכל קצב המסגרות המקודד בקובצי מקור ברזולוציה של 1080×1920 פיקסלים. הדוגמה הבולטת ביותר היא שטלוויזיות "Full HD" אינן מובטחות לתמוך בפורמט 1080p24, מה שמוביל לבלבול צרכנים. DigitalEurope (לשעבר EICTA) שומרת על תוכנית הלוגו HD 1080p המחייבת את מכשירי הטלוויזיה המוסמכים לתמוך ב-1080p24,‏ 1080p50 ו-1080p60, ללא סריקת יתר, חוסר סריקה או עיוות תמונה.
זמינות > צגי מחשב

רוב צגי שפופרת קרן קתודית (CRT) וצגי גביש נוזלי (LCD) יכולים להציג תוכן 1080p באופן טבעי. לדוגמה, צגי WUXGA בעלי מסך רחב תומכים ברזולוציה של 1920x1200, ויכולים להציג שחזור מדויק של פורמט ה-1080p. בנוסף, הרבה מסכי LCD בגדלים של 23, 24 ו-27 אינץ' (690 מילימטרים) LCD עם מסך רחב משתמשים ברזולוציה מקורית של 1920×1080; צגים בעלי 30 אינץ' יכולים להציג ברזולוציות מעבר ל-1080p עד2560×1600 (1600p). למסכים רבים בגודל 27 אינץ' יש רזולוציות טבעיות של 2560×1440, ולכן הם פועלים ב-1440p.
זמינות > צגי מחשב > מחשבים ניידים

בשנת 2011, סוני ו-VAIO שחררו את המחשב הנייד הראשון, VPCCB17FG, בעל יכולות 1080p. מאז גם אסוס שחררה את המחשב הנייד שלה בעל יכולות 4K, בשם GL502, אשר מותג ב-2017 תחת השם רפובליקת הגיימרים. מאז 1080p נהיה הסטנדרט הנמוך ביותר עבור מחשבים ניידים.
זמינות > קונסולות משחק

בעוד ה-Xbox המקורי של מיקרוסופט, שהושק כחלק מהדור השישי של קונסולות משחק בשנת 2001, יכול היה לתמוך בפלט של 1080i בנסיבות מוגבלות, התמיכה ב-1080p החלה עם השקת הדור השביעי של קונסולות המשחק בשנת 2005. גם ה-Xbox 360 וגם ה-פלייסטיישן 3 היו מסוגלים להפיק 1080p, כאשר רק ה-Wii לא הצליח לתמוך ברזולוציה. כל קונסולות המשחקים שהושקו כחלק מהדור השמיני, שהחל בשנת 2012 עם השקת ה-Wii U, הצליחו להפיק פלט ב-1080p. שדרוגי חומרה של אמצע הדור ודגמים חדשים שהוצגו על ידי סוני ומיקרוסופט לקונסולות פלייסטיישן 4 ו-Xbox One בהתאמה, הוסיפו את היכולת להציג ב-4K - הרבה מעבר ל-1080p. יתר על כן, שיפור זה, שנעשה באמצע הדור, בכוח המחשוב ייצג גם קפיצת מדרגה ביכולתן של קונסולות המשחק להציג תוכן משחק ברזולוציית 1080p ומעלה, במקום להסתמך על הגדלה (upscaling). מגמה זו נמשכה עם השקת הדור התשיעי של קונסולות המשחק בשנת 2020, בה הציגו גם פלייסטיישן 5 של סוני וגם Xbox Series X של מיקרוסופט תמיכה ב-8K UHD.
זמינות > מצלמות

מצלמות רבות – סטילס מקצועי וצרכני, מצלמות פעולה ווידאו, כולל מצלמות DSLR – ומכשירים אחרים עם מצלמות מובנות כמו מחשבים ניידים, סמארטפונים ומחשבי לוח, יכולים לצלם וידאו ברזולוציות 1080p24,‏ 1080p25, 1080p30 או 1080p60.
ראו גם

HDTV#1080p
Pentium M

| --- | --- |

 מידע כללי
 יצרן:  אינטל 
 הבא:  Intel Core 
 
Pentium M היא משפחה של מעבדי 32 סיביות חד-ליבתים x86 ניידים (עם מיקרו-ארכיטקטורת Intel P6 משפורת) שנחשפה לראשונה בינואר 2003, והוו חלק מפלטפורמת המחשבים הניידים של אינטל "כרמל", תחת שם המותג החדש שהושק אז - Centrino. היא פותחה על ידי צוות אינטל ישראל במרכז הפיתוח בחיפה, בראשות דדי פרלמוטר.
למעבדי ה-Pentium M היה הספק תרמי מרבי (TDP) של 5–27 W בהתאם לדגם, והם נועדו לשימוש במחשבים ניידים (ולכן הסיומת "M" עובר Mobile). הם התפתחו מליבת המעבד האחרון ממותג Pentium III על ידי הוספת ממשק ה-front-side bus (FSB) של Pentium 4, ורכיבים משופרים של פענוח והנפקת הוראות, חיזוי ענפים משופר, תמיכה ב-SSE2 וזיכרון מטמון גדול בהרבה. ה-Pentium M נועד לענות על הביקורת שנמתחה על מעבדי הפנטיום 4 ששיווקה באותה עת למחשבים הניידים, שלא התאימו לצריכת האנרגיה הנמוכה הנדרשת ממחשוב נייד ונחשבו לבזבזני סוללה.
המעבד הראשון ממשפחת ה-Pentium M, היה בעל בשם הקוד "בניאס" (Banias), ואחריו הושק ה"דותן" (Dothan).
קו ה-Pentium M הוסר מהמחירונים הרשמיים של החברה ביולי 2009, כאשר המעבדים ממותגי Pentium M הוחלפו על ידי מעבד "יונה" כפול ליבה נייד ממותג Core עם מיקרו-ארכיטקטורה שונה.
סקירה כללית

ה-Pentium M ייצג שינוי כיוון רדיקלי עבור אינטל, שכן הוא לא היה פשוט גרסה בעלת צריכת חשמל נמוכה של ה־Pentium 4 עבור מחשב שולחן עבודה, אלא גרסה ששונתה מאוד של עיצוב Pentium III Tualatin (שבעצמו היה מבוסס על עיצוב הליבה של Pentium II, שבתורו היה אבולוציה משופרת מאוד של ה־Pentium Pro). הוא הותאם ליעילות צריכת חשמל, מאפיין חיוני להארכת חיי הסוללה של המחשב הנייד. פועל עם צריכת חשמל ממוצעת נמוכה מאוד ותפוקת חום נמוכה בהרבה ממעבדים שולחניים, ה-Pentium M פעל במהירות שעון נמוכה יותר מגרסת המחשב הנייד של ה־Pentium 4 (The Pentium 4-Mobile, או P4-M), אך עם ביצועים דומים או טובים יותר.
ה-Pentium M חיבר את ליבת הביצוע של ה-Pentium III עם ממשק תואם Pentium 4, עם רכיבים משופרים. כדי לעמוד במשימה של צמצום ההספק הנצרך מבלי לפגוע בתפקוד המעבד פותחו כמה שיטות חדשות. כולל תדר שעון ומתח ליבה המשתנים באופן דינמי, המאפשרים ל-Pentium M להגביל את מהירות השעון כשהמערכת לא פועלת על מנת לחסוך באנרגיה, באמצעות טכנולוגיית SpeedStep 3 (שיש לה יותר שלבי שינה מאשר גרסאות קודמות של SpeedStep). טכנולוגיה זו מאתרת את היחידות בתוך המעבד הנותרות ללא שימוש ברגעים נתונים, וסוגרת אותן עד שיידרשו לפעול. הייחוד הטכנולוגי טמון ביכולתו של המעבד לחזות מראש מתי לכבות או להפעיל יחידות שונות בשבב. יכולת זו מבוססת על פיתוח אלגוריתמים שמוודאים כי המעבד לא ייקלע למצב שבו יחידת עיבוד כבויה דווקא ברגע שבו היא נדרשת לבצע חישוב.
טכנולוגיה נוספת שפותחה עבור הבניאס היא "תיאום מעגלים" (Optimized Circuit); במסגרתה אותרו במעבד המרכיבים האטיים ביותר, שבפועל הם אלה שקובעים מה יהיה קצב פעולתו של המעבד. כך לדוגמה, אם במעבד קיימים מעגלים שיכולים לעבוד במהירות של 1.8 ג'יגה-הרץ ומעגלים המסוגלים לעבוד רק במהירות של 1.5 ג'יגה-הרץ, המעגלים האטיים יקבעו את מהירות המעבד. טכנולוגיה שלישית מבוססת על שיפור מבנה הפקודות המועברות אל המעבד, בשיטה הנקראת "התכה" (Fusion), המאפשרת למזג כמה פקודות לאחת; כלומר, לבצע חישובים מסוימים בפחות פקודות מאשר תוכנן במקור. על ידי כך ניתן לשפר את המהירות, מבלי להגדיל את ההספק.
למרות שאינטל שיווקה את ה-Pentium M באופן בלעדי כמוצר למחשבים ניידים, יצרני לוחות אם סיפקו לוחות תואמים ל-Pentium M שהיו מיועדים גם יישומי תחנות עבודה ושרתים ששווקו כפתרון לצריכת אנרגיה נמוכה ורעש מינימלי של מערכת הקירור. מעבדי Pentium M שימשו גם יצרני מערכות משובצות מכיוון שצריכת החשמל הנמוכה איפשרה עיצוב של מחשבים משובצים ללא מאווררים ממוזערים.
בניאס

מכיוון שקו מוצרי Pentium M תוכנן בישראל, ראש הצוות בחיפה מולי אדן בחר לו את שם הקוד 'בניאס", על שם אתר העתיקות בניאס שברמת הגולן. צוות אינטל חיפה עבד קודם על בקר הזיכרון עבור מעבד "תמנע", שהתבסס על עיצובים קודמים של בקר זיכרון P6, דבר שהעניק להם ידע מפורט על ארכיטקטורת P6 שבה השתמשו כאשר אינטל נתנה להם את הובלת פרויקט החירום לפיתוח מעבד נייד. מעבד "תמנע" יועד עבור מחשבים במחיר נמוך, והיה אמור לצאת לשוק במחצית השנייה של שנת 2000, אך הוא בוטל עקב עיכובים בפיתוח שלו. הוא היה חדשני בניסיון לשלב בין רכיבים גרפיים לבקר זיכרון, במקום שייצרן או הצרכן יתקין בנוסף כרטיס מסך גרפיים יקרים במחשב, עבור יישומים גרפיים כבדים. לשם הגדלת צוות הפיתוח בחיפה בעוד 270 עובדים, קיבלה אינטל ישראל הטבות מס בסך 55.5 מיליון דולר ממרכז ההשקעות במשרד התעשייה והמסחר.
בהינתן קוד המוצר 80535, בתחילה לא הייתה לו סיומת מספר דגם, אך זוהה מאוחר יותר כ-Pentium M 705. הוא יוצר על בתהליך של 130 ננומטר, הושק בתדרים מ-900 מגה-הרץ עד 1.7 ג'יגה-הרץ, והיה לו 1 מגה-בייט של מטמון ברמה 2. ממוצע חום הליבה TDP (Thermal Design Power) היה 24.5 וואט.
יתרונו המרכזי של המעבד היה טמון ביכולות האלחוט המובנות שלו, תוך שימוש בתקן Wi-Fi" - IEEE 802.11", לקישור רשתות אלחוטיות, שהחל להיות נפוץ בעולם. בשלב הראשון הוצע המעבד רק בתקן האלחוט הראשון, מסוג B802.11, המאפשר העברה של מידע במהירות של 11 מגה-ביט לשנייה, ובהמשך הורחב המעבד גם לשימוש בתקן המהיר יותר של A802.11, המאפשר העברת מידע במהירות של 54 מגה-ביט לשנייה. החברה החליטה שלא לכלול את תקן האלחוט המתחרה, "בלוטות'", שחדירתו לשוק הצרכני לא הצליחה באותה עת. עקב כך שיווקו בישראל לא אושר מאחר שפועל בתדרים שלא היו מורשים עדיין על ידי משרד התקשורת.
המעבד הושק במרץ 2003, עם מסע פרסום שיווקי בעלות של 300 מיליון. במסגרת הקמפיין אינטל הפנתה מאמצים רבים לשיווק המעבד בשווקים רבים במקביל, לרבות ארמות הברית, בריטניה, צרפת, גרמניה אוסטרליה ודרום קוריאה. הקמפיין לווה בתשדירים בטלוויזיה ובעיתונות. הצלחת המעבד הביאה לצמיחה דו-ספרתית שנתית בהכנסות אינטל, שלוש שנים ברציפות.
דותן

ב-17 בספטמבר 2003, חשפה אינטל תוכניות להשקת הדור הבא של מעבדי ה-Pentium M שלה, שנקראו בשם הקוד "דותן". על שם תל דותן, והוא הושק רשמית ב-10 במאי 2004. מעבדי Dothan Pentium M (קוד מוצר 80536, CPUID 0x6DX) הם בין מעבדי אינטל הראשונים שזוהו באמצעות "מספר מעבד" ולא דירוג מהירות שעון; דבר זה אפשר הבחנות מדויקות יותר בין סוגים שונים של מעבדים.
מעבדי Dothan Pentium M מסדרת 700 שומרים על אותו עיצוב בסיסי כמו ה-Banias Pentium M המקורי, אך יוצרו בתהליך של 90 ננומטר, עם זיכרון מטמון גדול פי שניים. שטח המעבד, היה 87 מילמטר רבוע, נשאר באותה סדר גודל כמו הפנטיום M המקורי, למרות שסדרת 1000 מכילה כ-140 מיליון טרנזיסטורים, אם כי צריכת החשמל במהירויות שעון נמוכות גדלה.
גרסאות של ליבת "דותן" הושקו ברבעון הראשון של 2005 עם ערכות השבבים Sonoma ותמכו ב-533 MT/s FSB ו-XD. ביולי 2005, אינטל הוציאה לשוק את ה-780 וגרסת המתח הנמוך 778. לקו המעבדים היו דגמים הפועלים במהירויות שעון מ-1.0 GHz עד 2.26 GHz . הדגמים עם תדרים נמוכים יותר היו מעבדי מתח נמוך או מתח נמוך במיוחד שנועדו לשיפור חיי הסוללה והפחתת תפוקת החום.
Core Solo ו-Core Duo

הדור הבא של המעבדים, בשם הקוד "יונה", התבססו על ארכיטקטורת ה-Enhanced Pentium M, והושקו תחת המותג Intel Core, כ־Core Duo ו־Core Solo ברבעון הראשון של 2006. זאת בעקבות הצלחת סדרת Pentium M, הנהלת אינטל החליטה שצוות הפיתוח הישראלי יהיה אחראי על פיתוח כל משפחת המחשבים של החברה, מחשבים אישיים ושרתים, וליצור דור חדש של מחשבים מרובי ליבות.