stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב דאונינג

| --- | --- |

השערים בכניסה לרחוב דאונינג
 מידע כללי
 על שם:  ג'ורג' דאונינג 
 אורך:  217 מ'
 הקמה
 תקופת הבנייה:  1680
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 ערים ראשיות:  לונדון
 רובע:  הסיטי של וסטמינסטר
 דרכים מסתעפות:  וייטהול
 
 קואורדינטות:  51°30′12″N 0°07′39″W﻿ / ﻿51.503333333333°N 0.1275°W﻿ / 51.503333333333; -0.1275
 www.number10.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסרחוב דאונינג(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסרחוב דאונינג(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטירחוב דאונינג(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטירחוב דאונינג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויליאם יוארט גלאדסטון
רחוב דאונינג (באנגלית: Downing) הוא רחוב במרכז לונדון באזור וסטמינסטר. זהו רחוב ללא מוצא, היוצא מרחוב וייטהול. ברחוב נמצאים מגורי ראש ממשלת בריטניה ומגורי שר האוצר הבריטי, זה מעל מאתיים שנה. במקור היו אלה מגורי הלורד הראשון של האוצר (First Lord of the Treasury; תפקיד שהפך במהלך השנים לתפקיד ראש הממשלה), ומגורי הלורד השני של האוצר (Chancellor of the Exchequer), שהוא כיום שר האוצר. במרוצת השנים נעשה שימוש במונח "רחוב דאונינג", בעיקר בכלי התקשורת, לשם תיאור גורמים פוליטיים בממשלה הבריטית.
היסטוריה

הרחוב נקרא על שם הברון דאונינג, שהיה דיפלומט בשירותם של אוליבר קרומוול וצ'ארלס השני. לאות תודה על שירותיו קיבל דאונינג מהמלך צ'ארלס השני חלקת אדמה מפארק סנט ג'יימס, ובה נמצא כיום הרחוב.
סדר המגורים

הבתים 1-8 ברחוב דאונינג היו ממוקמים בין בית מספר 9 לוויטהול. הם נרכשו על ידי הממשלה ונהרסו בשנת 1824 כדי לפנות מקום למשרדי המועצה המלכותית, משרד המסחר ומשרד האוצר.
סדר המגורים > דאונינג 9

משמש כיום כחדר התדרוכים לעיתונות של רחוב דאונינג. במרכז נערכים תדרוכים לתקשורת הבריטית מפי ראש הממשלה, שרים ובכירי ממשל על אירועי היומיום. בעבר שכנו בו משרדי מחלקות ממשלתיות שונות, אשר מאז פורקו או הועברו. מאז 2014 שוכן בו משרד ה-Chief Whip (מצליף הסיעה), אם כי כתובתו הרשמית נותרה דאונינג 12.
סדר המגורים > דאונינג 10

הוא המעון הרשמי של ה"לורד הראשון של האוצר", שהוא גם ראש ממשלת בריטניה. הבניין משמש כמעונו הרשמי של ראש הממשלה והוא כולל כ-100 חדרים. בקומה השלישית נמצאת דירת המגורים הפרטית של משפחת ראש הממשלה, ובמרתף ממוקם המטבח. שאר הקומות כוללות משרדים, חדרי ישיבות, קבלת פנים, חדרי אירוח ואוכל, בהם ראש הממשלה עובד ומקבל מנהיגים ואורחים רשמיים. מאחור נמצא חצר פנימית ומרפסת המשקיפה על גן.
סדר המגורים > דאונינג 11

משמש כמעון הרשמי של "הלורד השני של האוצר", שהוא שר האוצר הבריטי מאז 1828. המבנה נבנה לצד המעון הרשמי של ראש הממשלה בשנת 1682.כאשר נבחר טוני בלייר לראש הממשלה ב-1997 הוא העדיף להתגורר בדירה הגדולה יותר בבית מספר 11, מכיוון שהיה אז בעל משפחה של שלושה ילדים, בעוד ששר האוצר גורדון בראון היה אז רווק. אף שמשרד ראש הממשלה ממוקם בבית מס' 10, שר האוצר הוא שהתגורר בדירת המגורים במספר 10, ואילו ראש הממשלה ומשפחתו התגוררו בדירת המגורים בבית מס' 11.
סדר המגורים > דאונינג 12

שימש בעבר כמשרדו של מצליף הסיעה, אך כיום מאכלס את משרד העיתונות של ראש הממשלה, יחידת התקשורת האסטרטגית ומחלקת המידע והמחקר. בשנות ה-1820 שכן שם שופט הצבא המלכותי, אך הבניין נותר בבעלות פרטית עד שנרכש על ידי חברת הודו המזרחית בשנת 1863. לאחר מכן שימש כמשרד לענייני מסחר ימי ורכבות. בשנת 1879 ניזוק קשות משריפה, ועבר שינויים נוספים.
אבטחה

מאז 1989, הכניסה לרחוב דאונינג מחייבת מעבר דרך מחסום ביטחוני, והרחוב מאובטח על ידי שוטרים חמושים מיחידת הגנת הדיפלומטים (Diplomatic Protection Group) של פיקוד האבטחה של משטרת המטרופולין. האבטחה הוגברה בעקבות התקפת מרגמה של ה-IRA על דאונינג 10 בשנת 1991 ולאחר פיגועי ה-11 בספטמבר 2001.
אף על פי שהרחוב נותר רשמית דרך ציבורית תחת תחזוקת מועצת העיר וסטמינסטר, הגישה אליו מוגבלת על ידי סמכויות משפטיות שונות, וב-2005 הוסדרו ההגבלות באופן רשמי באמצעות צו לניהול תנועה. המחסומים הראשונים הוצבו בשנת 1920 כאמצעי בטיחות, אך בעקבות האלימות הגוברת של תנועת העצמאות האירית הם חוזקו והוגבהו, עד שהוסרו בשנת 1922. בשנות ה-70 הוצבו מחסומים חדשים למניעת גישה לרכבים, וב-1982 הותקנו שערים קבועים, שהוחלפו בשערי פלדה שחורים בשנת 1989 עקב מתקפות ה-IRA.
הגבלות הגישה גררו מחלוקות פוליטיות, והובילו בשנת 2012 לפרשת "פלבגייט", כאשר חבר המפלגה השמרנית אנדרו מיטשל התעמת עם השוטרים במקום ונאלץ להתפטר. ב-25 במאי 2023 התנגש רכב בשערי הרחוב, בעוד ראש הממשלה שהה בתוך המבנה; החשוד נעצר מיד, והאירוע נקבע כלא קשור לטרור.
גלריה

שערי הברזל בכניסה לרחוב דאונינג
שוטרים מאבטחים את רחוב דאונינג
מבט מויטהול לעבר רחוב דאונינג
שר החוץ פיליפ האמונד ברחוב דאונינג
בניין דאונינג 10
מימין לשמאל: דאונינג 10, דאונינג 11, דאונינג 12
חדר העיתונאים של דאונינג 9
הערות שוליים

↑  Matthew d'Ancona, Matthew d'Ancona: Michael Gove is now Chief Whip to the nation, Evening Standard, ‏2014-07-16 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1049969316  VIAF: 308191005   WorldCat (עם VIAF): 308191005 
שערי הברזל של רחוב דאונינג , שהוצבו לאחר מתקפת המרגמות של IRA בתקופת ג'ון מייג'ור
הר לבן

| --- | --- |
מטיילים בהר לבן
מטיילים בהר לבן
 מידע כללי
 סוג הר:  סלע גיר
 גובה:  670 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הנגב
 רכס הרים:  רמת מטרד
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 קואורדינטות:  30°47′46″N 34°41′14″E﻿ / ﻿30.7961°N 34.6872°E﻿ / 30.7961; 34.6872
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר לבן(למפת צפון הנגב רגילה) הר לבן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר לבן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר לבן
 
הר לבן הוא הר בגובה של 670 מ' בצפון הנגב. מיקומו בקצה הצפוני של רמת מטרד, כ-8 קילומטרים ממערב לעבדת הקדומה.
השם "הר לבן" הוא תרגום שמו הערבי של ההר ג'בל אל-אביד. ההר נקרא כך על שם אדמתו הבהירה וסלעי הגיר הלבנים שלו.
שתי שלוחות נמשכות מן ההר צפונה, לעבר עמק נחל ציפורים. קצות השלוחות צופות על רכסי הנגב הצפוני ועל חולות עגור וניצנה שבמערב הנגב הצפוני. במורדות ההר מתחיל נחל לבן.
האקלים בהר צחיח והצמחייה דלילה מאוד.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה מפה, מפה מיפוי, 2001
↑  אריאל- אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, עם עובד, 1976
ממשלת בריטניה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 סוכנות אם:  המלוכה הבריטית
 סוכנות בת:  קבינט ממשלת בריטניה
 ראש:  ראש ממשלת בריטניה
 מטה מרכזי:  לונדון, בריטניה
 gov.uk
 
ממשלת הוד מלכותו, כפי שהיא נקראת כאשר מולך בממלכה המאוחדת מלך, לדוגמה היום - צ'ארלס, או ממשלת הוד מלכותה, כפי שהיא נקראת כאשר בראש בית המלוכה הבריטי מולכת מלכה (באנגלית: Her Majesty's Government או His Majesty's Government, ובקיצור: HMG או HM Government) הוא התואר של ממשלת הממלכה המאוחדת - הגוף העומד בראש הרשות המבצעת של הממלכה המאוחדת.
בתקופת האימפריה הבריטית שימש התואר "ממשלת הוד מלכותו" רק כתוארה של הממשלה האימפריאלית שישבה בלונדון, ולא על מנת לתאר את הרשות המבצעת הבריטית. עם התנתקותן של מדינות חבר העמים הבריטי מהאימפריה, החל התואר לתאר רק את הממשלה בממלכה המאוחדת, אף שאירעו מקרים שגם בדומיניונים שונים או בממלכות חבר העמים הבריטי, נעשה שימוש בתואר זה על מנת לתאר את הממשלה המקומית.
ממשלת בריטניה שולטת בפועל בממלכה המאוחדת וכן במספר שטחים תלויים אשר אינם מהווים חלק מהממלכה המאוחדת ובהם הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים ואיי התעלה.
המלוכה הבריטית והממשלה

המלך הבריטי המכונה גם הכתר הוא ראש המדינה והריבון. המלך נוטל חלק סימבולי במערכת השלטונית של הממלכה ואינו מעורב בעניינים פוליטיים או מזוהה עם מחנה פוליטי כלשהו. עם זאת, סמכותו של הכתר, לניהול המדינה נותרה על ידי הממשלה.
ראש הממשלה מקיים גם פגישה שבועית עם המלך, בה מעדכן אותו בענייני הממשלה והמדינה.
הכתר מחזיק סמכויות פררוגטיבות כאשר רוב הסמכויות הללו מואצלות מהכתר לשרים שונים או פקידי ממשלה אחרים, אשר רשאים להשתמש בהן ללא צורך בקבלת הסכמת הפרלמנט:
המלוכה הבריטית והממשלה > סמכויות בענייני פנים

הסמכות למנות ראש ממשלה- סמכות זו מופעלת על ידי המלך באופן אישי. כאשר לאחר הבחירות הכלליות הוא ממנה את המועמד בעל הסבירות הגבוהה ביותר להיות מסוגל לקבל אמון רוב בבית הנבחרים.
מינוי ופיטור שרים- ראש הממשלה מייעץ למלך או למלכה במינוי חברי הקבינט, ובפועל ראש הממשלה הוא הקובע מי יהיו חברי הקבינט.
אשרור חוקים מלכותי -חתימה מלכותית להצעות חוק שהתקבלו בפרלמנט, הנדרשת על מנת שחוק ייכנס לתוקף.
המפקד העליון של הכוחות המזוינים- סמכות זו מופעלת באמצעות האמנה החוקתית מחייבת שבמקרה של פריסת הכוחות המזוינים לפעולה צבאית, האישור יינתן על ידי ראש הממשלה, מטעם הכתר. בנוסף מועצת ההגנה אחראית בשם הכתר על גיוס וארגון הכוחות הצבאיים.
מינוי חברי המועצה המלכותית- גוף היועצים לריבון הממלכה המאוחדת. רוב חברי המועצה הם פוליטיקאים בכירים שכיהנו או שמכהנים בבית הנבחרים או בבית הלורדים.
הנפקה והחרמת דרכונים -הסמכות להנפיק או לשלול דרכונים בריטיים לאזרחים בריטים. סמכות זו מואצלת למזכיר הפנים.
חנינה מלכותית- סמכות החנינה של כל עציר, נאשם או אסיר, וכן הסמכות להקל בכל עונש שהטיל בית משפט על כל אדם.
הענקת ושלילת תוארי כבוד- הסמכות להעניק ולשלול תוארי כבוד מלכותיים.
המלוכה הבריטית והממשלה > סמכויות בענייני חוץ

אשרור אמנות בינלאומיות- חתימה על אמנות בין הממלכה המאוחדת לבין מדינות אחרות.
הכרזת מלחמה וחתימת הסכמי שלום עם מדינות אחרות- סמכות זאת מואצלת להצבעה של קבינט ממשלת בריטניה.
פריסת כוחות מזוינים מעבר לים- ההחלטה לפרוס את הכוחות המזוינים מעבר לים מואצלת ונתונה בידי ראש הממשלה או הקבינט.
הכרה דיפלומטית- הסמכות להכיר במדינות וישויות.
מינוי וקבלת דיפלומטים- הסמכת שגרירים מטעם המדינה, קבלת כתבי אמנתם של שגרירים ממדינות זרות.
מבנה > הקבינט ומזכירי המדינה

הגוף רשמי בו חברים השרים הבכירים בממשלה. חברי הקבינט נבחרים על ידי ראש ממשלת הממלכה המאוחדת. החברים בקבינט נושאים בתואר "מזכיר המדינה" אשר הם הדרגה הבכירה ביותר וכל אחד מהם עומד בראש משרד ממשלתי הנקרא מחלקה. חברי הקבינט חייבים להיות חברי אחד מבתי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת. הקבינט מהווה את גוף קבלת ההחלטות המרכזי של הרשות המבצעת בבריטניה.
מבנה > שרי המדינה

הדרגה השנייה בממשלת בריטניה הם שרי מדינה. שרי המדינה אחראיים על תחום מסוים במחלקה שלהם ומקבלים על עצמם תפקידים מואצלים ספציפיים.
מחלקות הממשלה

| שם המחלקה | מזכיר המדינה |
| --- | --- |
משרד הקבינט: 
אוצר הוד מלכותו: רייצ'ל ריבס
משרד החוץ הבריטי: דייוויד לאמי
משרד הפנים: איווט קופר
משרד ההגנה: ג'ון הילי
משרד המשפטים: שבאנה מחמוד
המשרד לביטחון אנרגטי ונטו אפס: אד מיליבנד
משרד התובע הכללי: 
המשרד לעסקים ומסחר, נשיא מועצת המסחר: ג'ונתן ריינולדס
משרד התרבות, המדיה והספורט: ליסה ננדי
משרד לאיכות הסביבה, מזון וכפר: סטיב ריד
סגנות ראש הממשלה ומשרד השיכון, הדיור והקהילות: אנג'לה ריינר
משרד החינוך: ברידג'ט פיליפסון
משרד המדע, החדשנות והטכנולוגיה: פיטר קייל
משרד התחבורה: לואיז הייג
משרד העבודה והפנסיות: ליז קנדל
משרד הבריאות והרווחה: ווס סטריטינג
משרד צפון אירלנד: הילרי בן
משרד סקוטלנד: איאן מאריי
משרד ויילס: ג'ו סטיבנס
מנהיג בית הנבחרים: 
מנהיג בית הלורדים:
ראו גם

ראש ממשלת בריטניה
השאלות לראש הממשלה
קבינט ממשלת בריטניה
סגן ראש ממשלת בריטניה
הערות שוליים

↑  כך למשל, בשנת 1989 התייחס בית המשפט העליון הקנדי בהחלטה שלו ל"ממשלת הוד מלכותה בפרובינציית נובה סקוטיה"
↑  Dyer, Clare; correspondent, legal (2003-10-21). "Mystery lifted on Queen's powers". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-01-14.
↑  Mills, Claire (17 באפריל 2018). "Parliamentary approval for military action". parliament.uk. נבדק ב-16 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  UK Civil Service - Ministers, www.civilservant.org.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1782 6335  LCCN: no2017123090  TePapa: 8220  VIAF: 124906873   WorldCat (עם VIAF): 124906873
אילה פרוקצ'יה

| --- | --- |

 לידה:  20 באפריל 1941 (בת 83) קיבוץ אשדות יעקב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית (תואר ראשון)  האוניברסיטה העברית (תואר שני)  אוניברסיטת פנסילבניה (דוקטורט)
 השתייכות:  משרד המשפטים  הרשות לניירות ערך  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1987–2011 (כ־24 שנים)
 תפקידים בולטים:  בכירה במשרד המשפטים  יועצת משפטית לרשות לניירות ערך  שופטת בית משפט השלום  בירושלים  שופטת בית המשפט המחוזי  בירושלים  שופטת בית המשפט העליון
 פעילויות נוספות:  חברה בוועדה למינוי שופטים
 בן או בת זוג:  אוריאל פרוקצ'יה (?–1991) 
 
אַיָּלָה פְּרוֹקַצְ'יָה (נולדה ב-20 באפריל 1941) היא שופטת בית המשפט העליון בדימוס, לשעבר יושבת-ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת וחברה בוועדה לבחירת שופטים.
ביוגרפיה

נולדה ב-20 באפריל 1941 בקיבוץ אשדות יעקב. אביה חנן עינור היה חבר הסגל הדיפלומטי במשרד החוץ וכיהן כשגריר ישראל במקסיקו, בסנגל ובאתיופיה. סיימה בית ספר תיכון עירוני ה' בתל אביב. לאחר שירותה הצבאי למדה משפטים בפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה בהצטיינות. בשנים 1965–1969 כיהנה כעוזרת משפטית לנשיא בית המשפט העליון, השופט שמעון אגרנט, ובכך הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה במערכת בתי המשפט בישראל. לאחר מכן סיימה בהצטיינות תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית. בשנת 1972 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1973–1987 שימשה בתפקידים בכירים במשרד המשפטים בירושלים ועסקה בענייני ייעוץ, חקיקה ופרקליטות בנושאים מגוונים בתחומי המשפט הציבורי והפרטי, ובהם ענייני משפט כלכלי ומסחרי ושוק ההון. בשנת 1983 שימשה יועצת משפטית לרשות ניירות ערך בירושלים.
בשנת 1987 מונתה לשופטת בית משפט השלום בירושלים. בשנת 1993 מונתה לשופטת בית המשפט המחוזי בירושלים
ביוגרפיה > שופטת בבית המשפט העליון

במרץ 2001 מונתה לכהונת שופטת בית המשפט העליון. בנובמבר 2009 מונתה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת. באפריל 2011 פרשה מכס השיפוט.
ראשית, מונתה פרוקצ'יה לשופטת במינוי זמני לבית המשפט העליון. משתמה תקופת המינוי הזמני הגישה את מועמדותה למינוי קבוע לבית המשפט העליון בה תמך הנשיא דאז, אהרן ברק. המינוי נתקל בקשיים בין השאר בשל התנגדותו של השופט מישאל חשין שאף התבטא כי יתפטר מתפקידו אם תמונה. נטען שסיבת התנגדותו של חשין הייתה שבעודה שופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים הרשיעה את גיסו אלי הורביץ שהיה מנכ"ל טבע, (הרשעה שבוטלה מאוחר יותר בערעורו לעליון). כשנודע לפרוקצ'יה על כך היא הודיעה לברק כי אם מינויה לא יאושר היא תשוב לתפקידה הקודם בבית המשפט המחוזי בירושלים אך  "תראה את עצמה חופשיה לומר את סיבת ההתנגדות למינויה". היא מונתה למשרה קבועה בבית המשפט העליון באותה ישיבה בה מונה אדמונד לוי.
ביוגרפיה > לאחר פרישתה

בשנת 2014 יצא לאור ספר לכבודה בהוצאת כתב העת משפט ועסקים המבוסס על כנס שנערך בשנת 2012.
בנאומה לרגל זכיית עמותת עדאלה בפרס הקרן החדשה לישראל אמרה: "חלק חשוב מההלכות הפסוקות העקרוניות של בית המשפט העליון בנושאי זכויות האדם ניתן בעתירות הארגון. זהו ארגון הפועל לקדם את זכויות האדם דרך המשפט ולא מחוץ למשפט, בעוצמה אינטלקטואלית בולטת, במחויבות מוסרית גבוהה, ותוך הסתכלות רחבה על החברה הישראלית כולה, על כל גווניה".
אחרי פרישתה, משמשת כנשיאת המוסד לבוררות עסקית על שם פרופ' סמדר אוטולנגי, וכנשיאה של עמותת בזכות. היא עומדת בראש ב"ועדת השלושה" - ועדה לבירור תקריות בין הצנזורה הצבאית לאמצעי התקשורת.
פרוקצ'יה זכתה באות אבירת איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית הרשות השופטת מטעם התנועה לאיכות השלטון. כיום משמשת פרוקצ'יה כנשיאת התנועה.
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי

בהתייחסות לתחום התערבותו של בג"ץ בעניינים מדיניים שבתחום פעולתה של הממשלה כתבה פרוקצ'יה שבניגוד לגישה שתחום זה גורר אי-שפיטות מוסדית, היא שותפה לגישה הגורסת כי:
"בית המשפט אינו משולל סמכות להתערב גם בעניין בעל אופי מדיני המובא בפניו, אלא שסמכות זו טעונה שיקול דעת שיפוטי, ומכח שיקול דעת זה, בית המשפט יימנע דרך כלל מלהתערב בעניינים בעלי אופי מדיני מובהק, אלא בנסיבות חריגות ביותר".
דברים אלו הביאו את עמיתותיה להרכב לציין שאת הסוגיה הזאת יש להשאיר ב"צריך עיון". עם זאת, פרוקצ'יה איננה מן התומכים הבולטים באקטיביזם שיפוטי. בשוללה בדעת הרוב את בקשתו של יורם דנציגר לחייב את המדינה לפצות בעלי קרקע על הוצאת צו שטח מסוגר על קרקעותיהם, כפרשנות לתקנות ההגנה (שעת חירום) על פי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו כתבה:
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו היקנה לזכות הקניין של הפרט מעמד של זכות חוקתית בין מכלול זכויות האדם. ממעמדה של זכות הקניין כזכות חוקתית נשלחות "קרני אור" פרשניות אל עבר החקיקה הישנה שקדמה לחוק היסוד, ובתוך כך גם לעבר תקנות ההגנה שחוקקו על ידי המחוקק המנדטורי בשנת 1945. עם זאת, השפעתן של אותן "קרני אור" פרשניות מוגבלת ומתוחמת לשוליה של הוראת החוק הישנה, ואין בכוחן להפוך את יוצרותיה, ולשנות את מהותה בגרעינה העמוק. ... חשוב להדגיש בהקשר זה, כי מגבלות הקרנתם של עקרונות חוקתיים על דינים ישנים שקדמו לחוק היסוד נגזרת מהתפיסה החוקתית עצמה, המניחה צורך ברציפות חקיקתית, והגנה על תוקפה של החקיקה הישנה ... אף שהעקרונות החוקתיים מקרינים על פרשנות הדינים הישנים, נדרש ריסון בפרשנות זו, שגבולותיה מתעצבים בשים לב לתכלית המקורית של ההסדר החקיקתי הישן, טיבו ותחומי חלותו.
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > דת ומדינה

פרוקצ'יה התפרסמה לראשונה בעת כהונתה בבית משפט השלום, כשפסקה שחוק-העזר העירוני שחוקקה עיריית ירושלים, המצווה שבשבת יהיו בתי העסק סגורים, איננו תקף, כיוון שבחקיקתו חרגה העירייה מסמכותה לפי פקודת העיריות. החלטתה עוררה זעם בקרב החרדים. שנים אחר כך, בשבתה כשופטת בבית המשפט העליון, אישרה את חוקיות האיסור על העבדתם של יהודים בשבת, אך קבעה שבעוד שראוי להחיל אותו על עבודה ומסחר רגילים, יש לספק שירותי בידור, נופש ותחבורה ציבורית בשבת. בפסק דינה עמדה על חשיבותה של השבת גם כערך סוציאלי.[דרוש מקור]
בשאלת תחולתו של חוק השבות (שאלת "מיהו יהודי") על מתגיירים בחוץ לארץ שהיו לפני כן תושבי ישראל והתגיירו בגיור רפורמי (גיורים המכונים "גיורי קפיצה"), אימצה את עמדת הרבנות האורתודוקסית ותמכה בדעת המיעוט, לפיה אין להחיל את חוק השבות על מתגיירים אלו. המשמעות היא, שגיורים אלה אינם מספקים לדעתה כדי להקנות למתגיירים אזרחות ישראלית.
פרוקצ'יה הצטרפה לדעה לפיה אין לבטל את תוקפו של חוק טל, בכותבה:
בספטמבר 2009 היא הביעה ספקות לגבי היעילות של חוק טל בטיפול בסוגיה:
פרוקצ'יה גם סברה, בדעת מיעוט, כי המדינה רשאית לתקצב שעות תפילה בבתי ספר ממלכתיים דתיים בלי לתת תקציב כזה לבתי ספר תל"י, משום שבבתי ספר תל"י מדובר בפעילות אופציונלית של בית הספר, בעוד בבתי ספר דתיים מדובר בפעילות חובה הנעשית בהוראת משרד החינוך.
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > היחס לבית הדין הרבני

בעניין סמכותם של בתי הדין הרבניים קבעה פרוקצ'יה כי אין לבית הדין הרבני הממלכתי סמכויות בוררות לפי החוק, ומי שרוצה בבוררות על-פי הדין הדתי יוכל לעשות זאת בכל בית דין רבני אחר, אשר סמכויותיו אינן נובעות מהחוק ותקציבו אינו של המדינה. בפרשה אחרת קבעה כי החוק אינו מסמיך את בית הדין הרבני לדון בתביעה בעניין סרבנות גט של אנשים שאין להם כל זיקה לישראל. בעקבות קביעתה זו שינתה הכנסת את החוק. במקרה נוסף קבעה כי פסק-דין מסוים של בית הדין בסכסוך גירושין בטל, כיוון שבית הדין דן בתיק במעמד שני דיינים בלבד, בניגוד לחוק הקובע דיון בשלושה. בפסק-דינה מתחה השופטת ביקורת על בתי הדין הרבניים, לאור הישנותה הקבועה של תופעת הדיונים בהרכבים חסרים, אף-על-פי שידוע להם כי הדבר מנוגד לחוק, ותוך התעלמות מביקורת קודמת של נציבת תלונות הציבור על שופטים ושל בג"ץ בנושא.
עם זאת, במקרה שנגע להעברת משמורת של קטינה על ידי בית הדין באופן שהשופטים בבג"ץ סברו שאינו ראוי, כתבה: "רבות התלבטתי אם ... להציע לחברַי ליתן צו מוחלט אשר יורה על ביטול החלטת בית הדין בדבר העברת הילדה מחזקת אימה לחזקת אביה, ... אם אני נמנעת מהליכה בקו זה אין זה אלא מחמת כיבוד ערכאת בית הדין הרבני, האמור לדון פעם נוספת בעניינה של הקטינה בעוד זמן קצר, ... טעם נוסף הוא, כי בעקבות העברת המשמורת הזמנית של הילדה מרשות האם לרשות האב נוצר מצב עובדתי חדש בשטח, המחייב, מבחינת טובתה של הילדה, גישה זהירה במיוחד ביחס לכל מהלך נוסף".
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > זכויות אדם

פרוקצ'יה דחתה את דרישת אלמנות הטייסים שנפלו בשירות מילואים, כי זכויותיהן יושוו לזכויות אלמנות טייסים שנפלו בשירות קבע, וזאת משום שהדבר היה פוגע בשוויון בין אלמנות טייסים שנפלו במילואים לבין אלמנות חיילי מילואים אחרים שנפלו.
בכל הנוגע לזכות הגישה לערכאות, אוחזת פרוקצ'יה בגישה לפיה מדובר בזכות חוקתית, והיא הביעה עמדה זו לא פעם בפסקי-דינה.
אשר לזכויות אסירים: פרוקצ'יה חייבה את המדינה להלין את כל האסירים בישראל על מיטה, והעניקה לה ארכה של מספר חודשים כדי להתארגן לכך, כמבוקש על ידי המדינה. בפסק דין אחר, קבעה כי ליגאל עמיר, בהיותו אסיר, עומדת זכות לעבור טיפולי הפריה מלאכותית לשם העמדת צאצאים. פסק-דינה התבסס על בחינת הגישות השונות לעניין זכויות אסירים, ואימוץ הגישה על פיה אין האסיר נפרד מזכויותיו למעט הזכויות המחויבות מעצם הכליאה.
פרוקצ'יה אישרה בהסכמת עמיתיה את חוקתיותו של סעיף חוק המונע שחרור בערובה של שוהים בלתי חוקיים בישראל שנכלאו וממתינים לגירושם, וגירושם מתעכב או נמנע בשל היעדר שיתוף פעולה מצידם.
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > חופש הביטוי

בהתייחס לחופש הביטוי אמרה פרוקצ'יה את הדברים הבאים:
בהתאם לדברים אלו היא הייתה בדעה שיש לפסוק פיצויים משמעותיים בתביעת לשון הרע של אדם שכונה "נאצי", והיא אישרה בהסכמת עמיתיה את הרשעתו של אדם שהפגין נגד שוטר, והציג כרזה בה נכתב: "צריך לפטר את [שם השוטר המתלונן] בגלל שיתוף פעולה עם עבריינים כלפי אלה שהתלוננו נגדם. משטרה לא צריכה תפוחים רקובים", בהעלבת עובד ציבור. באותו פסק דין כתבה בהתייחס לעבירה זו:
לעומת זאת, במקרים בהם הפגיעה לא הייתה באדם פרטי פרוקצ'יה נטתה יותר לחופש הביטוי. היא תמכה בביטול ההחלטה לאסור את הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין", כיוון ש
פרוקצ'יה נמנתה עם השופטים שאישרו את מצעד הגאווה בירושלים, אולם רק בהתאם לנסיבות, תוך מתן משקל ל"פגיעה ברגשות" של קבוצות אוכלוסייה מהמצעד.
במקרה אחר, קבעה פרוקצ'יה כי הצו שהוציאה עיריית ירושלים, לפינוי עיר האוהלים "כיכר הלחם" הוא חוקי, באומרה:
פרוקצ'יה הייתה גם בין שופטי הרוב שאישרו את פסילת הפרסומת הפוליטית של תנועת השמאל "המפקד הלאומי" מפרסום בטלוויזיה, ובנימוקיה קבעה כי "קיומה של זכות חוקתית אין פירושה בהכרח כי כל אמצעי אפשרי למימושה נכלל בהכרח בגידרה של הזכות" ולגבי המקרה הספציפי קבעה: "הזכות החוקתית לחופש ביטוי פוליטי אינה מולידה זכות לממש חופש זה בדרך של תשדירי פרסומת בתשלום". מעבר לכך היא קבעה ש"לא במקרה קבעו רשויות השידור איסורים על פרסומת בתשלום של תשדירים פוליטיים ואידאולוגיים. הן עשו זאת ממניע של קידום רעיון חופש הביטוי הפוליטי המהותי, ודאגה לשוויון בדרכי מימושו, ולא להפך".
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > נושאים ביטחוניים

בנושאים ביטחוניים נוהגת פרוקצ'יה לאמץ את דעותיה של מערכת הביטחון, למעט מקרים חריגים. פרוקצ'יה הסכימה עם עמיתיה, אליהו מצא, אהרן ברק, מישאל חשין, סלים ג'ובראן ואסתר חיות כי יש לאשר את החלטת מערכת הביטחון למנוע ממרדכי ואנונו לצאת מישראל, ולחייבו להודיע מראש על כל יציאה מהיישוב בו הוא מתגורר. היא פסקה, בהסכמת אהרן ברק ומישאל חשין, לאשר לצה"ל להרחיב את ציר המתפללים בין קריית ארבע ומערת המכפלה, תוך הריסת מספר מבנים פלסטיניים בלתי מאוישים בחברון, לאחר ששוכנעה שהצבא בחן חלופות אחרה ומצא שהחלופה הזאת מאזנת בין הצורך לדאוג לביטחון המתפללים לזכות הקניין.
פרוקצ'יה לא קיבלה עתירות לביטול מעצר מינהלי, כולל זה של טלי פחימה, ומנגד הפכה החלטות על שחרור ממעצר מנהלי שניתנו על ידי בית המשפט הצבאי, כאשר סברה כי בית הדין שחרר בקלות רבה מדי תושבים פלסטינים המסכנים את ביטחון המדינה.
מנגד, קבעה כי עקירת פרדס הסמוך לביתו של שר הביטחון שאול מופז כדי להגן על ביטחונו אינה מידתית, וניתן להסתפק במקרה זה בדילול ענפי העצים. כן הצטרפה לדעה לפיה יש לבטל את הוראת השעה האוסרת על איחוד משפחות בין אזרחי ישראל ותושבי הרשות הפלסטינית. בפסק-דינה הצביעה על כך שמהנתונים עולה כי ייתכן שתכליתו של החוק הייתה דמוגרפית ולא ביטחונית, בניגוד לטענת המדינה. במקרה ספציפי של אזרחית סורית שאחיה עסקו בטרור קבעה ש"לא הוכח כי מהעותרת נשקפת סכנה ביטחונית ברמה המצדיקה את הפגיעה הקשה הכרוכה בביטול היתרי השהייה שניתנו לה במסגרת איחוד המשפחה" ולכן פסקה שיש לאפשר לה המשך שהייה בישראל.
היא שלחה לכלא את הסרבנית ליאורה מילוא וכתבה שהסרבנות מסכנת את אושיות החברה הישראלית. על פי דבריה, הושפע פסק דינה בעניין זה מהערך הליברלי של שוויון האישה. על כן לא הייתה מוכנה לקבל יחס שונה לסרבנים גברים ונשים.[דרוש מקור]
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > בחירות וממשל

בעת הדיון על פסילת הרשימות בבחירות לכנסת ה-16, תמכה פרוקצ'יה בדעת הרוב, אשר אישרה את מועמדותו של עזמי בשארה ורשימתו בל"ד, אך הביעה דעת מיעוט בנוגע לברוך מרזל, וסברה כי אין לאשר את מועמדותו. מסקנה זו התבססה על גישתה, לפיה, מבין העילות המופיעות בחוק לביטול רשימות לכנסת, העילה של הסתה לגזענות היא ברורה וקונקרטית יותר מיתר עילות הפסלות, ומטענה השלילי ברור וחד-משמעי, ולכן אין צורך לפרש אותה בצמצום כפי שמפורשות יתר עילות הפסלות המופיעות בחוק. כמו כן הצטרפה לדעת כל השופטים לפיה אין לפסול את מועמדותו של אחמד טיבי.
כאשר עתר בנימין אלון נגד פיטורי שרי האיחוד הלאומי מהממשלה, שנועדו להבטיח את העברת תוכנית ההתנתקות בממשלה, קבעה פרוקצ'יה, כמו שאר ששת חברי ההרכב, כי יש לדחות את העתירה. אך בניגוד לעמיתיה שקבעו שהנושא אינו שפיט היא סברה שעל ראש הממשלה חלה "החובה להימנע מנקיטה באמצעי זה (של פיטור שרים כדי להשיג רוב) אלא משמתקיים, לדעת ראש הממשלה, צורך בעל חשיבות לאומית עליונה המצדיק זאת גם במחיר של פגיעה ביציבות הממשלה ובהליך המקובל והראוי לקבלת הכרעותיה" ולגבי המקרה הספציפי קבעה שהתנאי התקיים.
כאשר הגיע לפתחה עניינו של הנשיא קצב, פסקה פרוקצ'יה, כי על-פי לשון החוק אין חסינות הנשיא משתרעת על הליכי חקירה, אלא על הגשת כתבי אישום בלבד. לפיכך, מצאה כי אין מניעה מלקיים חקירה משטרתית בעניינו של הנשיא.