stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורה קלייוון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 ביוני 1917 
 פטירה:  10 בפברואר 1998 (בגיל 80) 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקצוע:  עיתונאי, איש איגוד מקצועי 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (22 בינואר 2006) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  קורה קלייוון
 
קוֹרֵה קלייוון (בנורווגית: Kåre Kleivan;‏ 13 ביוני 1917‏ – 10 בפברואר 1998) היה עיתונאי וחסיד אומות העולם נורווגי.
קלייוון נולד בטרומסה, והחל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון "נורדליס" בשנת 1937. במהלך הכיבוש הגרמני בנורווגיה למד משפטים באוניברסיטת אוסלו וכתב לעיתונות בלתי חוקית, לפני שנמלט לשוודיה הנייטרלית, שם עבד בלגיון הנורווגי בסטוקהולם.
הוא ליווה את המשפחה היהודית סמית' מצפון נורווגיה לפינלנד, הרחק מהכוחות הגרמניים, בשנת 1940. על כך הוענק לו תואר חסיד אומות העולם בשנת 2006.
הוא עבד בסוכנות איי-פי בין השנים 1945 – 1948, ואז בעיתון "Verdens Gang". משנת 1970 – 1984 הוא היה עורך משנה ומנהל המחלקה הפוליטית בעיתון. הוא היה יושב ראש האיגוד המקומי של העיר "אוסלו ג'ורנליסטקלוב" בין השנים 1972–1975 והיה חבר מועצה לאומי באיגוד העיתונאים הנורווגי בין השנים 1962–1968. הוא היה חבר בליגת הנוער ובמפלגת העבודה הנורווגית, וכן היה חבר בוועדת התמיכה הנורווגית לספרד ויו"ר אגודת ידידי נורווגיה – ישראל.
הוא התיישב בקולבוטן, היה נשוי לאישה דנית ונולדו להם שלושה ילדים. הוא נפטר בפברואר 1998.
הערות שוליים

↑  "Cemeteries in Norway" (בנורווגית). DIS-Norge. נבדק ב-24 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Lund, Toralv (19 בפברואר 1998). "Kåre Kleivan (obituary)". Nordlys (בנורווגית). p. 16. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Conradi, Thor C. (26 בפברואר 1998). "Kåre Kleivan (obituary)". Aftenposten (בנורווגית). p. 12. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kåre Kleivan – his activity to save Jews' lives during the Holocaust, at Yad Vashem website; "Israel hedrer nordmenn" (בנורווגית). Norwegian News Agency. 30 באוגוסט 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pedersen, Guttorm (1 בספטמבר 2006). "Smith-etterkommere møtte familiens redningsmann". Nordlys (בנורווגית). p. 10. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Moe, Trygve (20 במרץ 1998). "Kåre Kleivan og Per Wiedswang (obituary)". Journalisten (בנורווגית). {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90400483  VIAF: 224651130   WorldCat (עם VIAF): 224651130
חבר לחג

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה קומית דרמה רומנטית
 יוצרים:  פר אולאב סורנסן
 בימוי:  פר אולאב סורנסן
 שחקנים:  אידה אליסה ברוק גבריאלה לייטהאוג אנטה הוף דניס סטורהוי
 ארץ מקור:  נורווגיה נורווגיה
 שפות:  נורווגית
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  אנדרס טאנגן
 חברת הפקה:  The Oslo Company
 הפצה:  נטפליקס
 אתר צילומים:  נורווגיה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  5 בדצמבר 2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
חבר לחג (בנורווגית: Hjem til jul) היא סדרת טלוויזיה נורווגית מסוגת קומדיה דרמטית רומנטית. הסדרה שודרה לראשונה ב-5 בדצמבר 2019 ברשת נטפליקס והיא נחשבת לסדרה המקורית הנורווגית הראשונה ששודרה בנטפליקס והופקה בהפקה נורווגית. בחודש ינואר 2020, כחודש לאחר בכורת הסדרה אישרה נטפליקס כי תפיק עונה שנייה שתקרא "חבר לחג 2" אשר תעלה בשידור בכורה לפני חג המולד ב-2020.
עלילה

במרכז העלילה עומדת דמותה של יוהאנה (אידה אליסה ברוק), רווקה בשנות השלושים לחייה העובדת בתפקיד אחות בבית חולים. הסדרה נפתחה בסצנה מתוך ארוחת חג משפחתית בה נוכחים בני משפחתה בליווי בני זוגם למעט יוהאנה אשר יושבת לבדה. בני משפחתה רומזים לה כי הגיע הזמן שתמצא בן זוג ותקים משפחה, בתגובה יוהאנה מצהירה בלחץ כי יש לה חבר, אף על פי שעדיין לא הכירה איש. בני משפחתה שמחים לשמע הודעתה ומצפים לחגוג עם בן זוגה את חג המולד, דבר המעמיד בלחץ את יוהאנה להיכנס לזוגיות תוך 24 ימים, עד ערב החג, כדי שתחלץ עצמה משקרה. במהלך הסדרה היא מנסה להכיר בן זוג בדרכים שונות כדוגמת אתר הכרויות וספיד דייטינג, היא הולכת למספר דייטים עם גברים שונים שלא מצליחים או קצרי טווח.
דמויות

אידה אליסה ברוק בתפקיד יוהאנה, הדמות הראשית, אחות.
גבריאלה לייטהאוג בתפקיד יורגון, חברתה הטובה של יוהאנה ושותפתה לדירה.
דניס סטורהוי בתפקיד טור, אביה של יוהאנה.
אנטה הוף בתפקיד יוריד, אימה של יוהאנה.
הגה סקויין בתפקיד בנטה ראש צוות האחיות
פליקס סנדמן בתפקיד יונאס, בן 18 שיוהאנה הכירה ברשת.
גיטה נורבי בתפקיד גברת נרגארד, מטופלת דנית בבית החולים הסובלת ממחלת ריאות חסימתית כרונית.
הערות שוליים

↑  Dybfest Dahl, Ingvill (21 בינואר 2020). "Netflix bekrefter: Blir ny sesong «Hjem til jul»". VG (בנורווגית). {{cite web}}:  (עזרה)
אייס-טי

ערך זה עוסק במוזיקאי ושחקן אמריקאי. אם התכוונתם לתה קר (Iced tea), ראו .
| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1958 (בן 66) ניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם במה:  Ice-T 
 שם לידה:  Tracy Lauren Marrow 
 סוגה מועדפת:  היפ הופ של החוף המערבי, ראפ מטאל, הארדקור ראפ, אולד סקול היפ-הופ, הבי מטאל, גנגסטה ראפ, היפ הופ פוליטי, תקופת הזהב של ההיפ הופ 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  תיכון קראנשאו 
 בן או בת זוג:  קוקו אוסטין (ינואר 2002–?) 
 צאצאים:  Chanel Nicole Marrow 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להופעת ראפ על ידי צמד או קבוצה (1990)  פרס NAACP Image לשחקן המשנה בסדרת דרמה (1996)  פרס NAACP Image לשחקן המשנה בסדרת דרמה (2002) 
 http://www.icet.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אייס-טי, 2006
טרייסי לורן מארוו (באנגלית: Tracy Lauren Marrow; נולד ב-16 בפברואר 1958), המוכר בשם הבמה אייס-טי (Ice-T), הוא מוזיקאי ושחקן אמריקאי. מתחילת שנות השמונים הוציא אייס-טי שמונה אלבומי מוזיקה בסגנון היפ הופ, ראפ והבי מטאל, והיה ממקימי להקת ההבי-מטאל הידועה "בודי קאונט". במקביל שיחק בסרטים וסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן ידועה בעיקר דמותו של הבלש פין טוטואולה מסדרת הדרמה המשטרתית של NBC "חוק וסדר: מדור מיוחד", אותה הוא מגלם משנת 2000.
ביוגרפיה

נולד בניוארק שבניו ג'רזי, למשפחה אפרו-אמריקאית. אמו מתה מהתקף לב כשהיה בן 9, ואביו מת מאותה סיבה כארבע שנים מאוחר יותר. בגיל 13 עבר להתגורר בבית משפחת דודתו בלוס אנג'לס שבקליפורניה. ב-1976, במהלך סיום לימודיו בבית הספר התיכון, נולדה בתו הראשונה מחברתו, והם גידלו אותה תוך כדי לימודיהם. בתקופה זו הוא חבר לכנופיות רחוב וניסה להתפרנס בדרכים לא חוקיות, בהן פריצה למכוניות וסחר בסמים. לאחר התיכון שירת אייס-טי בצבא ארצות הברית במשך ארבע שנים, וגם במהלכן היה מעורב בגנבות ונכלא, ובתקופות מסוימות עסק בסרסרות בהוואי.
במהלך שירותו הצבאי החל להתעניין במוזיקת היפ הופ, ולכתוב מוזיקת ראפ משלו. לאחר שחרורו מהצבא, החליט להתרחק מחיי הפשע ולהתמקד במוזיקה. בהוקרה למושא הערצתו, הסופר והסרסור-לשעבר אייסברג סלים, אימץ את שם הבמה "אייס-טי", ועבד תחילה כ-די ג'יי במסיבות. הוא נפרד מחברתו ואם בתו, והמשיך מדי פעם בפעילות פלילית, כגון שוד חנות תכשיטים עם חבריו מהתיכון.
קריירה > קריירה מוזיקלית

ב-1982 פגש את המפיק ויליאם סטרונג בחברת התקליטים סאטורן, והקליט את הסינגל הראשון שלו, "Cold Wind Madness"‏ (The Coldest Rap), שזכה להצלחה בחוגי מוזיקת שוליים, אך לא הושמע בתחנות הרדיו. בתקופה זו נפצע אייס-טי בתאונת דרכים, וכשיצא מבית החולים החליט שלא לחזור לעולם הפשע ולהתמקד בקריירת ראפ.
ב-1986 יצא הסינגל השני שלו, "6 'in the Mornin", שזכה להצלחה במועדונים. אלבומו הראשון, "Rhyme Pays", יצא ב-1987 בהפקת חברת "Sire Records", והגיע במכירות לדרגת תקליט זהב. ב-1988 יצא אלבומו השני, "Power", תחת לייבל עצמאי משלו, "Rhyme Syndicate"; גם תקליט זה זכה למעמד אלבום זהב. אלבומו הבא, "The Iceberg/Freedom of Speech... Just Watch What You Say", יצא ב-1989 וביסס את הפופולריות שלו בעולם הראפ.
אלבומו הרביעי והידוע ביותר, "O.G. Original Gangster"‏ (1991), נחשב לאחד החשובים בעולם הראפ, שהגדיר את מוזיקת הגנגסטה ראפ. אחד השירים באלבום, "בודי קאונט", בוצע על ידי להקה הבי מטאל חדשה שהקים, בודי קאונט; אייס-טי יצא עם הלהקה לסיבוב הופעות מוצלח, וזכה לפופולריות בקרב בני נוער וחובבי מוזיקה אלטרנטיבית. בהמשך השתתף בסינגל "Back on the Block" לצד אמנים ידועים נוספים, ביצירה של קווינסי ג'ונס שהיוותה שילוב של ראפ, ג'אז, פאנק וסול; על פרויקט זה זכה אייס-טי, יחד עם חברי הקבוצה של ג'ונס, בפרס גראמי.
אחד השירים הבאים שהוציאה להקת בודי קאונט, "Cop Killer", על נקמה בשוטרים שפועלים בגזענות כנגד שחורים, ספג ביקורת והתנגדות מאיגוד הרובאים הלאומי וארגוני שוטרים שונים; האלבום הראשון של הלהקה, "בודי קאונט", הוצא לפיכך מחדש ב-1992, ללא השיר השנוי במחלוקת. בעקבות הפרשה חזרה בה חברת התקליטים של טיים וורנר מכוונתה להוציא את אלבומו הבא של אייס-טי, שכלל את השיר. האלבום "Home Invasion" יצא ב-1993 במסגרת חברת "Priority Records", והגיע למקום ה-14 במצעד בילבורד 200. אייס-טי המשיך בשיתופי פעולה עם אמנים נוספים, בהם הופעת אורח באלבום של בלאק סבאת' (1995). ב-1996 יצא אלבומו " VI - Return of the Real",‏ וב-1999 יצא אלבומו "The Seventh Deadly Sin".
לאחר הפסקה ארוכה, יצא אלבומו הבא של אייס-טי, "Gangsta Rap", רק בשנת 2006. עטיפת האלבום הפרובוקטיבית, שכללה את תמונתם של אייס-טי ואשתו הטרייה, הדוגמנית ניקול "קוקו" אוסטין, שוכבים עירומים במיטה, קיבלה ביקורות שליליות; גם תוכני האלבום עצמו לא זכו להתלהבות מצד מבקרי המוזיקה. כיום ממשיך אייס-טי בשיתופי פעולה מוזיקליים עם אמנים ולהקות הארד רוק ומטאל רבות.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 1984 אייס-טי הופיע לראשונה בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "שיגעון הברייקדאנס" שעסק בברייקדאנס, בבימויו של הבמאי הישראלי יואל זילברג; הוא הופיע גם בסרט ההמשך "Breakin' 2: Electric Boogaloo" שנה לאחר מכן. ב-1991 כיכב בתפקיד בלש משטרה בסרט הפשע "New Jack City", לצד וסלי סנייפס. כן הופיע בתפקידי מנהיג כנופיה בסרטים "Ricochet"‏ (1991), לצד דנזל וושינגטון; ו"Trespass"‏ (1992), לצד ביל פקסטון. ב-1993 הופיע לצד כוכבי ראפ רבים בסרט הקומי "מי האיש?", וב-1994 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "Surviving the Game".
ב-1995 גילם סוחר סמים בסדרת הטלוויזיה "רחובות ניו יורק" (אנ'), לאורך שתי עונות; על תפקידו זכה בפרס NAACP Image בקטגוריית שחקן משנה. ב-1997 היה שותף עם דיק וולף ביצירת סדרת הפשע של NBC‏ "Players", וכיכב בה בתפקיד הראשי, עד שהופסקה בתום העונה הראשונה. שיחק גם בסרט הסאטירי "המעדנייה". ב-1998 הופיע בתפקיד סרסור בסרט הטלוויזיה "Exiled: A Law & Order Movie", המבוסס על הסדרה הוותיקה "חוק וסדר" של וולף. שיתופי הפעולה הללו עם וולף הובילו אותו להציע לאייס-טי תפקיד קבוע בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", ומשנת 2000 הוא מגלם בה את הבלש המשטרתי פין טוטואולה, לצד כריסטופר מלוני (שפרש מהסדרה בסוף העונה ה-12), ומרישקה הרגיטאי. ב-2002 זכה בשנית בפרס NAACP, על תפקידו בסדרה זו.
לאורך השנים, במקביל להופעתו בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד", המשיך אייס-טי להופיע במספר סרטי טלוויזיה, סרטי תעודה ואף דיבוב משחקי וידאו. ב-2006 הופיע בתוכנית מציאות בת שישה פרקים על שמו, "Ice-T's Rap School", בערוץ VH1; בכל פרק בתוכנית לימד אייס-טי קבוצה של בני נוער מניו-יורק איך להפוך ללהקת היפ הופ טובה, ובסוף העונה הופיעה הקבוצה בפתיחת הופעתה של להקת פאבליק אנמי.
חיים אישיים

נוסף לבתו הבכורה, שנולדה בהיותו בן 18, נולד לו בן מחברתו משנות השמונים דרלין אורטיז, ב-1992. ב-2005 נישא לדוגמנית ניקול "קוקו" אוסטין.
אייס-טי הגדיר עצמו כאגנוסטי.
דיסקוגרפיה

אלבומי סולו
1987: Rhyme Pays
1988: Power
1989: The Iceberg/Freedom of Speech...Just Watch What You Say
1991: O.G. Original Gangster
1993: Home Invasion
1996: VI - Return of the Real
1999: The Seventh Deadly Sin
2006 : Gangsta Rap
אלבומים עם בודי קאונט
1992: Body Count
1994: Born Dead
1997: Violent demise: The Last Days
2006: Murder 4 Hire
2014: Manslaughter
2017: Bloodlust
2020: Carnivore
אייס-טי בהופעה עם להקתו בודי קאונט, 2006
הרפובליקה המרכז-אפריקאית

הרפובליקה המרכז-אפריקאית (בצרפתית: République Centrafricaine, בסנגו: Ködörösêse tî Bêafrîka), בעבר הקולוניה הצרפתית אובאנגי-שארי (Ubangi-Shari), היא מדינה במרכז אפריקה, ללא מוצא אל הים, הגובלת בצ'אד מצפון, סודאן מצפון-מזרח, דרום סודאן ממזרח, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו והרפובליקה של קונגו מדרום וקמרון ממערב.
המדינה זכתה בעצמאותה ב-1960. לאחר שלושה עשורים של שלטון דיקטטורי - בעיקר משטר צבאי, שהידוע מבין שליטיו הוא הקיסר בוקאסה - נוסדה ממשלה אזרחית ב-1993. הבחירות העלו את אנג'-פליקס פאטאסה לשלטון, אך הוא הודח מהשלטון על ידי הגנרל פרנסואה בוזיזה ב-2003. הגנרל בוזיזה זכה בבחירות דמוקרטיות במאי 2005 והחזיק בשלטון עד אביב 2013. הרפובליקה המרכז-אפריקאית היא אחת המדינות העניות בעולם, ובין עשר המדינות העניות ביותר באפריקה. הרפובליקה המרכז-אפריקאית משמשת גם כמדינה משקיפה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
פוליטיקה

האספה הלאומית מורכבת מ-105 חברים הנבחרים בבחירות דמוקרטיות לקדנציה של 5 שנים. מנהלית, הרפובליקה מחולקת ל-16 רשויות והן מחולקות ליותר מ-60 תת-רשויות. הקהילה של הבירה בנגי מנוהלת בנפרד. הנשיא ממנה את ראשי היחידות המנהליות הללו. קיימות 174 קהילות, לכל אחת ראש עיר ומועצה אשר נבחרים על ידי הנשיא. קיימת זכות הצבעה אוניברסלית לבני 21 ומעלה.
המגזר המשפטי מורכב מבתי משפט לעניינים שונים כגון בית דין לעניינים פליליים, אזרחיים, דיני עבודה, בני נוער וכו'. לאחדים מבתי הדין אין מספיק אמצעים וכח אדם מקצועי כדי לתפקד באופן סדיר, השופטים ממונים על ידי הנשיא והשפעה של בכירים לעיתים קרובות מסכלת שקיפות בבתי המשפט.
לרפובליקה המרכז אפריקאית חברה מלאת חיים, עם בעלי מקצוע רבים, ארגוני עובדים וארגונים לפיתוח מקומי אשר מובילים קמפיינים ומשיגים תמיכה מקומית ובינלאומית רחבה.
מבחינה הומניטרית, לממשלת הרפובליקה המרכז-אפריקאית יש כשלים. ישנם דיווחים מתמשכים של מעצרים שרירותיים, עינויים ורציחות על רקע משפטי. עיתונאים לעיתים מקבלים איומים ותנאי הכליאה בבתי הכלא קשים ביותר.
כלכלה

הרפובליקה המרכז-אפריקאית מוגדרת כאחת המדינות הפחות מפותחות בעולם. ההתיישבות בה דלה והיא מנותקת מהים. כלכלת המדינה נשענת בעיקר על חקלאות, ורוב האוכלוסייה מתקיימת מעיבוד אדמה. 55% מהתמ"ג מגיע מחקלאות. הגידולים העיקריים הם: קסאווה, יאם, דוחן, בוטנים, כותנה, קפה, טבק ובננות. ענף חשוב נוסף הוא גידול עץ. ב-2002, 30% מהייצוא התבסס על שילוח עצים.
המדינה עשירה במשאבים טבעיים לא מנוצלים כגון זהב, יהלומים, אורניום ומינרלים אחרים. ייתכן וישנו נפט לאורך הגבול הצפוני עם צ'אד. יהלומים הם המשאב היחידי שמנוצל כרגע במדינה ומהווה כמחצית מרווחי היצוא של המדינה. התעשייה תורמת רק כ-20% מהתמ"ג כאשר רובה מבוססת על כריית יהלומים, מבשלות שיכר ומנסרות עצים. השירותים מהווים כ-25% מהתמ"ג, בעיקר בגלל גודלה הרב של הממשלה ושלוחותיה וגם בגלל עלויות התחבורה היקרות, עקב היותה מוקפת יבשה בלבד.
מפעלים הידרואלקטריים הממוקמים בבאולי מספקים את רוב צריכת החשמל המועטת במדינה. אספקת הנפט מגיעה בתנועה איטית דרך נהר האובנגי או במשאיות דרך קמרון. על כן, לעיתים קרובות יש מחסור בדלק.
התחבורה והתקשורת ברפובליקה מוגבלות. במדינה יש רק 650 ק"מ של דרך סלולה, תחבורה אווירית מעטה ואין מסילת רכבת. תחבורה מסחרית על נהר האובנגי היא בלתי אפשרית בין דצמבר ליוני והמתח באזור לעיתים מונע ממשלוחים לנוע בין קינשאסה לבנגאוי. מערכת הטלפונים מתפקדת, אך לא בצורה מושלמת. 4 תחנות רדיו ותחנת טלוויזיה אחת משדרות ברפובליקה. מספר עיתונים ועלונים יוצאים לאור על בסיס קבוע, ולפחות חברה אחת החלה לספק שירותי אינטרנט.
המדינה מקיימת את עצמה מבחינת גידולי המזון. גידול בעלי חיים מוגבל בגלל זבוב הצה צה. למרחבים הטבעיים באזור פוטנציאל טוב כיעדי תיירות אקולוגית. המדינה ידועה בפילי יער אפריקני החיים בה. בדרום-מערב ישנו אזור יערות גשם המוכר כגן לאומי. בצפון ישנם פארקים עם אוכלוסיות גדולות של חיות בר, ביניהן נמרים, אריות וקרנפים. חיות אלו נמצאות בסכנה עקב צייד בלתי-חוקי בעיקר מצד תושבי סודאן השכנה.
ביותר מ-40 שנות עצמאותה, התקדמה הרפובליקה המרכז-אפריקאית באיטיות מבחינה כלכלית. ניהול כלכלי כושל, תשתית דלה, בסיס מס מוגבל, מעט השקעות פרטיות ותנאים עוינים מבחוץ הביאו לגירעון גם בתקציב וגם בסחר החוץ. נטל החוב של המדינה ניכר ויש ירידה בתמ"ג ב-30 השנים האחרונות.
תוכניות לתיקונים מבניים בשיתוף הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית והלוואת ללא ריבית להשקעות במגזרים כמו חקלאות, משקים ותחבורה הביאו להשפעה מוגבלת בלבד. הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית מעודדים כעת את הממשלה להתרכז בעיקר בהוצאה לפועל של רפורמות כלכליות כדי להניע את הכלכלה קדימה ולהגדיר את סדר העדיפויות במטרה לצמצם את העוני. כתוצאה מכך, רבים מעסקים בבעלות המדינה הופרטו ומאמצים מוגבלים נעשו על מנת לקבוע סטנדרטים, לטפל בשחיתות ולפשט חוקים הקשורים בעבודה והשקעות.
הרפובליקה המרכז-אפריקאית תלויה מאוד בסיוע זר ובנוכחות של מספר ארגונים לא-ממשלתיים אשר מספקים שירותים רבים שהממשלה כשלה בסיפוקם.
הבנק העולמי דירג אותה כאחת משלוש המדינות העניות בעולם ביחד עם בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
גאוגרפיה

הרפובליקה המרכז אפריקנית היא מדינה ללא מוצא לים. המדינה שוכנת ברובה על רמה בגובה ממוצע של 600 מ'.
אזור צפון המדינה משתרע רובו באגן צ'אד ובו זורמים היובלים של הנהרות צ'ארי, אוהם והלוגון. כאשר אזור הדרום שייך לאגן קונגו ובו זורמים יובליו של נהר האובנגי. ליד הגבול עם דרום סודאן מתנשא רכס בונגו לגובה של 1330 מ' בהר טוסורו. הנקודה הגבוהה ביותר היא הר נגואווי (1420 מ') במסיב יאד לאורך הגבול עם קמרון.
משאבי הטבע הנמצאים במדינה כוללים מרבצי יהלומים, אורניום וזהב. נפט ואנרגיה הידרואלקטרית הם משאבים אחרים שטרם נוצלו.
המדינה סובלת מהצפות בנהרות עקב שיטפונות שנוצרים בעונת הגשמים במרכז אפריקה. באופן יחסי בירוא העצים במדינה מוגבל יחסית לאזורי הסוואנה ופחות בהרבה באזורי היער, באופן חריג ביחס לעולם שטח היערות גדל על חשבון שטח הסוואנה.
האקלים הטרופי שולט ברוב חלקי הארץ כאשר העונה הגשומה היא בין מאי לאוקטובר ועונה יבשה בין נובמבר לאפריל. בצפון העונה הגשומה נמשכת ארבעה חודשים ובדרום שמונה חודשים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא בסביבות 26 מעלות צלזיוס. בבנגי טמפרטורת המקסימום היא 38 מעלות צלזיוס והמינימום של 15 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה מ-5 מ"מ בדצמבר ועד 226 מ"מ ביולי.
דמוגרפיה

אוכלוסיית המדינה מונה כ-5.4 מיליון בני אדם. שיעור הילודה במדינה הוא 4 ילדים בממוצע לאישה. הסיבה היא שרק ל-7% מהנשואות יש גישה לאמצעי מניעה מודרני זמין. 40% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 15, רק 3.3% מהאוכלוסייה מעל גיל 65. תוחלת החיים של נשים היא 56.8, ושל גברים היא 54 שנים.
רוב האוכלוסייה מתפרסת לאורך נתיבי המים העיקריים. הסוואנה והיערות ריקים ומאוכלסים בדלילות.
הפיגמים שהיוו את האוכלוסייה המקורית של האזור מהווים היום רק מיעוט מבוטל והם מיושבים בעיקר בדרום מערב המדינה ביערות הטרופים. בני הגְבָּאיָה (אנ') מהווים 33% מהאוכלוסייה ובני הבָּנְדָה (אנ') 27% מהאוכלוסייה. בערים הגדולות ניתן למצוא כמה אלפי אירופאים, רובם צרפתים.
במדינה שתי שפות רשמיות: סנגו (אנ') וצרפתית. עם זאת, המדינה מורכבת מ-80 קבוצות אתניות שונות שלכל אחת שפה משלה. סנגו משמשת כשפת היום-יום ולמסחר בין כל הקבוצות למעט הקבוצות המוסלמיות בצפון המדינה.
במדינה יש כ-89% נוצרים, 9% מוסלמים ו-1% בעלי אמונות מקומיות.
אחוז האנאלפביתיות במדינה עומד על 51.4%.
תועלתנות (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר בתרגום העברי
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון סטיוארט מיל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה, פילוסופיה
 נושא:  תועלתנות, פילוסופיה של המוסר
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1863
 תאריך הופעה ראשונה:  1861
 הוצאה בעברית
 תאריך:  1930
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  Utilitarianism 
תועלתנות (באנגלית: Utilitarianism; תורגם לעברית: התועלתיות) היא מסה פילוסופית של הפילוסוף האנגלי ג'ון סטיוארט מיל, בו הוא מציג את עמדת התועלתנות ומגן עליה באורח אפולוגטי. החיבור הופיע לראשונה כסדרה של שלושה מאמרים שפורסמו ב-Fraser's Magazine ב-1861. המאמרים נאספו והודפסו מחדש כספר בשנת 1863.
מטרתו של מיל בחיבור היא להסביר מהי תועלתנות, להראות מדוע היא התיאוריה המוסרית הטובה ביותר, ולהגן עליה מפני מגוון רחב של ביקורות וגישות נוגדות. אף שזכה לביקורות רבות, הספר הוביל לעליית הפופולריות של התועלתנות, ונחשב לאחד החיבורים הפילוסופים המשפיעים ביותר של מוסר הומניסטי וליברלי במאה ה-19.
סקירה

מיל לקח מרכיבים רבים מהגרסתו לתועלתנות ממבשריה האנגלים ג'רמי בנת'ם וויליאם פיילי. בדומה לבנת'ם, מיל האמין שאושר (שעבור בנת'ם הוא סינונימי להנאה) הוא התכלית העליונה, הדבר היחיד שבני אדם עושים וצריכים לחשוק כשלעצמו. מכיוון שאושר הוא הטוב המהותי היחיד, ומכיוון שבתחשיב תועלות עדיף יותר אושר על פני פחות אושר, המטרה של החיים האתיים היא מקסום האושר. זה מה שבנת'ם כינה "עקרון האושר הגדול ביותר" (the greatest-happiness principle) ובעקבותיו מיל מכנה "עקרון התועלת" (the principle of utility).
יש לציין כי תועלתנים עכשוויים לעיתים קרובות דוחים את הסברה כי אושר הוא הטוב המהותי היחיד, וטוענים שיש לקחת בחשבון מגוון ערכים והשלכות בקבלת החלטות אתית.
למרות שמיל הסכים עם בנת'ם לגבי רבים מעקרונות היסוד של האתיקה, היו לו גם כמה חילוקי דעות עיקריים. בפרט, מיל ניסה לפתח צורה מעודנת יותר של תועלתנות שתשתלב טוב יותר עם המוסר היומיומי ותדגיש את החשיבות בחיים האתיים של הנאות אינטלקטואליות, התפתחות עצמית, אידיאלים גבוהים של אופי וכללי מוסר קונבנציונליים.
סקירה > פרק 1: הערות כלליות

בפרק הראשון מיל מציין כי חלה התקדמות מועטה באתיקה. כלומר, מאז תחילת הפילוסופיה נדונו אותן סוגיות שוב ושוב, והפילוסופים ממשיכים לחלוק על נקודות המוצא הבסיסיות של האתיקה. מיל טוען שהמחלוקות הפילוסופיות הללו לא פגעו קשות במוסר העממי, בעיקר משום שהמוסר הקונבנציונלי הוא תועלתני במהותו. הוא מסיים את הפרק בכך שהוא לא ינסה לתת "הוכחה" קפדנית לעקרון האושר הגדול ביותר. כמו בנת'ם, מיל האמין שלא ניתן להדגים מטרות אולטימטיביות ועקרונות ראשונים, שכן הם נמצאים בבסיס כל דבר אחר שאנו מכירים ומאמינים. אף על פי כן, "אפשר להביא נימוקים העלולים להכריע את השכל לקבל איזו דעה או שלא לקבלה, ודבר זה שוה להוכחה".
הפרק כולל ביקורת מפורסמת של מיל על עמנואל קאנט, כדוגמה לקושי להעניק תוקף לעקרונות מוסריים מתוך נוקודות מוצא מופשטות (כמו הצו הקטגורי שלו) וליישמן בחיים הקונקרטיים.
אינני יכול שלא להתייחס לשם הדגמה למסכת שיטתית של אחת מן המפוארות שישנן, המטפיזיקה של המידות, מאת קאנט. האיש המיוחד הזה, אשר שיטת המחשבה שלו תישאר לאורך זמן רב אחת מאבני־הדרך בתולדות העיון הפילוסופי, מציג במסכת הזאת, עיקרון ראשון אוניברסלי כמקור וכמסד של חוברה מוסרית: 'פְּעל כך שהכלל אשר לפיו אתה פועל יוכל להיות מאומץ כְּחוק של כל הייצורים הרציונלים'. אבל כשהוא מתחיל להסיק מן ההוראה הזו חובה כלשהי מתוך החובות הממשיות של מוסר, הוא נכשל, באופן כמעט גרוטסקי, בניסיונו להראות כי ישנה סתירה, איזו אי־אפשרות לוגית (שלא לדבר על פיזית), בכך שכל היצורים הרציונליים יאמצו כללי התנהגות שהם הנוראים ביותר מבחינה מוסרית...
המקור באנגלית
but I cannot help referring, for illustration, to a systematic treatise by one of the most illustrious of them, the Metaphysics of Ethics, by Kant. This remarkable man, whose system of thought will long remain one of the landmarks in the history of philosophical speculation, does, in the treatise in question, lay down a universal first principle as the origin and ground of moral obligation; it is this: "So act, that the rule on which thou actest would admit of being adopted as a law by all rational beings." But when he begins to deduce from this precept any of the actual duties of morality, he fails, almost grotesquely, to show that there would be any contradiction, any logical (not to say physical) impossibility, in the adoption by all rational beings of the most outrageously immoral rules of conduct. All he shows is that the consequences of their universal adoption would be such as no one would choose to incur.
סקירה > פרק 3: על האישור היסודי של עקרון התועלת

בפרק השלישי, מיל שואל אילו "סנקציות" (במשמעותן רחבה של מוטיבציות, ולא במשמעות הצרה של ענישה) עומדות בבסיס החובה לקדם את האושר הכללי. הוא בוחן מגוון דרכים שבהן סנקציות חיצוניות (התמריצים שמספקים אחרים) וסנקציות פנימיות (תחושות של סימפתיה ומצפון) מעודדות אנשים לחשוב כיצד מעשיהם משפיעים על האושר של אחרים. הסנקציה הסופית, טוען מיל, היא פנימית. בני אדם הם בעלי חיים חברתיים החושקים באופן טבעי להיות באחדות עם היצורים האחרים השותפים לנו. להעדיף מטרות אנוכיות על פני טובת הציבור מנוגד לדחף הטבעי העמוק הזה.
סקירה > פרק 4: על מין ההוכחה שאפשר לתת לעקרון התועלת

בפרק הרביעי מיל מציע מעין ההוכחה לוגית לעקרון התועלת. עיקר הטיעון להלן:
האושר רצוי כתכלית, והוא הדבר היחיד הרצוי כתכלית.
הראייה היחידה לכך שמשהו רצוי היא שאנשים אכן רוצים בו בפועל.
כל אדם רוצה באושרו שלו במידה שאפשר להשיגו.
טיעון זה זכה לביקורת רבה, אף בקרב הוגים תועלתנים. לדוגמה, ג'פרי סקר (אנ') טען שהטיעון מסתמך על הנחה מפוקפקת לגבי האופן שבו אושר אינדיבידואלי קשור לאושר הכללי. כמו כן, עשויים להיות מקרים שבהם ניתן לקדם את האושר הכללי רק על ידי הקרבת האושר של אנשים מסוימים, וניתן לתהות האם האושר הכללי נותר "טוב" לאותם אנשים. הנרי סידג'וויק (אנ') תהה האם הגיוני לדבר על הצברים (aggregates) כבעלי רצונות. וג. א. מור תקף את ההנחה כי העובדה שמשהו רצוי מוכיחה שהוא רצוי.
סקירה > פרק 5: על הקשר שבין הצדק והתועלת

הפרק החמישי והארוך מסתיים בדיון במה שמיל מחשיב כ"קושי האמיתי היחיד" של האתיקה התועלתנית והיא השאלה האם התועלתנות עשויה להעניק הצדקה למעשי עוול בוטים. מבקרי תועלתנות טוענים לעיתים קרובות כי לשפוט פעולות אך ורק במונחים של השפעותיהן על האושר הכללי אינו עולה בקנה אחד עם כבוד לזכויות הפרט והחובה להתייחס לאנשים כפי שמגיע להם. מיל מעריך את כוחה של התנגדות זו וטוען.
תחושות הצדק נטועות הן ברצון אנושי טבעי להשיב על פגיעות והן באינסטינקט טבעי לאהדה למי שנפגע שלא כדין;
לצדק יש בסיס תועלתני שכן עוול מבוצע רק כאשר זכויותיו של אדם נפגעו, וזכות-לכאורה צריכה להיות מוגנת על ידי החברה רק כאשר הדבר מקדם את האושר הכללי;
אנשים חולקים על דעות עמוקות בנוגע לסוגי הדברים שהם צודקים ושאינם צודקים, והתועלתנות מספקת את הבסיס הרציונלי היחיד לפתרון קונפליקטים כאלה.
השפעה

חיבורו של מיל נותר כתב ההגנה המפורסם ביותר על ההשקפה התועלתנית שנכתבה אי פעם. החיבור נחשב לטקסט קאנוני בקורסי אתיקה באוניברסיטאות ברחבי העולם. בעיקר בזכות מיל, התועלתנות הפכה במהירות לתיאוריה האתית השלטת בפילוסופיה האנגלו-אמריקאית.
לקריאה נוספת

ג'ון סטיוארט מיל, התועלתיות, תרגם יוסף אור, סדרת "ספרי מופת פילוסופיים", האוניברסיטה העברית, תר"ץ 1930.
Mill, John Stuart (1998).  Crisp, Roger (ed.). Utilitarianism. Oxford University Press. ISBN 0-19-875163-X.