stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בו מפחד
הערות שוליים

1 2  Kroll, Justin (February 18, 2021). "A24 To Produce And Finance Ari Aster's Next Pic 'Disappointment Blvd.' Starring Joaquin Phoenix". Deadline Hollywood. Retrieved February 18, 2021.
↑  Kroll, Justin (June 21, 2021). "'Disappointment Blvd.': Ari Aster Sets All-Star Ensemble To Join Joaquin Phoenix In A24 Film; Nathan Lane, Patti LuPone, Amy Ryan And Kylie Rogers Cast". Deadline Hollywood. Retrieved June 21, 2021.
↑  Kroll, Justin (July 21, 2021). "Parker Posey, Stephen McKinley Henderson And Zoe Lister-Jones Among Those Rounding Out Cast Of A24 And Ari Aster's 'Disappointment Blvd.'". Deadline Hollywood. Retrieved July 21, 2021.
↑  Sprague, Mike (April 17, 2021). "New Ari Aster A24 Movie With Joaquin Phoenix Now Shoots in June". Dread Central. Retrieved April 18, 2021.
↑  "Film and TV Projects Going Into Production - Disappointment Blvd". Variety Insight. Archived from the original on March 29, 2021. Retrieved March 29, 2021.
↑  "Disappointment Blvd. - Production Listing". Productionlist.com. April 19, 2021. Archived from the original on April 20, 2021. Retrieved April 20, 2021.
↑  "What's Shooting". ACTRA Toronto. CNW Group. July 19, 2021. Archived from the original on July 21, 2021. Retrieved July 21, 2021.
↑  Bourque, Olivier (July 21, 2021). "Vers une année record pour les tournages étrangers au Québec". Le Journal de Montréal (in French). Retrieved July 21, 2021.
↑  Horton, Adrian (2024-01-08). "Golden Globes 2024: the full list of winners". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-02-15.
↑  I. P. A. Admin, IPA Reveals Nominations for the 28th Satellite™ Awards | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
סנדה מרין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  דצמבר 1900 יאשי, ממלכת רומניה 
 פטירה:  1961 (בגיל 60 בערך) בוקרשט, הרפובליקה העממית הרומנית 
 שם לידה:  Cecilia Maria Simionescu 
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  רומנית 
 סוגה:  ספרות בישול 
 
סנדה מרין (ברומנית: Sanda Marin; ‏ דצמבר 1900 יאשי - 1961 בוקרשט) הייתה מחברת ספר הבישול הקלאסי בתחום המטבח הרומני.
נתונים ביוגרפיים

סנדה מרין נולדה בשם צ'צ'יליה מריה סימיונסקו (Cecilia Maria Simionescu) כבת למשפחה מן האליטה האינטלקטואלית של העיר יאשי ברומניה. אביה, יון סימיונסקו היה גאולוג, פלאונטולוג ובוטניקאי, פרופסור באוניברסיטה מגיל צעיר, לימים חבר באקדמיה הרומנית. צ'צ'יליה זכתה לחינוך מובחר שכלל לימוד השפות גרמנית, צרפתית ואנגלית על בוריין ולימודי פסנתר בפריז וברומניה אצל פלוריקה מוזיצ'סקו (מורתו של דינו ליפאטי ושל דן גריגורה). גדלה בבית שהתארחו בו מלומדים, סופרים ואמנים רבים.
התחתנה עם הכימאי מיכאי זאפאן וכבעלת בית ומארחת הוכיחה מהר את כישוריה באמנות הקולינרית.
ממורמרת לגבי רמת ספרי הבישול שהיו קיימים בשוק, החליטה לפרסם ספר גסטרונומי משלה, תחת שם העט "סנדה מרין". הספר הפך לציון דרך בספרות הגסטרונומית הרומנית.
צ'צ'יליה מריה זאפאן alias סנדה מרין, נפטרה בגיל 61 בבוקרשט. קברה נמצא בבית הקברות בלו ועל המצבה שלה הותקן זר דפנה ממתכת שעליו כתוב: "מטעם עקרות הבית".
ספרה Carte de bucate

ספר הבישול ("ספר המאכלים") של סנדה מרין הופיע במהדורתו הראשונה בשנת 1936 בהוצאת "קרטיה רומניאסקה", עם הקדמה מאת הסופר פסטורל תאודוריאנו. במקור הוא כולל כ-10,000 מתכונים. אחרי מלחמת העולם השנייה הופיע במהדורה מקוצרת שפורסמה לאחר מכן פעמים חוזרות. העורכים בתקופה הקומוניסטית הסירו את השמות הצרפתיים או הזרים האחרים שהופיעו בספרה המקורי של סנדה מרין. אפילו אחרי הקיצור והשינויים שנערכו בו שימש הספר מקור השראה לדורות של מחברי ספרי בישול ברומניה. בסוף המאה ה-20 הספר תורגם לשפות זרות - אנגלית, גרמנית. בגרסה האנגלית הוא כולל 1,296 מתכונים (Traditional Rumanian Cooking) (1996). בסך הכול הספר של "סנדה מרין" הופיע ברומניה בלפחות 12 מהדורות.
בשנת 2011 הוצאת "הומניטס" בבוקרשט חידשה את המהדורה המקורית של הספר.
ספנקופיטה

| --- | --- |
ספנקופיטה
 
 מאכלים
 סוג:  מאפה תרד
 אזור מוצא:  חבל הבלקן
 מוצא:  יוון
 מרכיבים עיקריים:  בצק פילו, תרד, גבינת פטה
 
ספנקופיטה (יוונית: σπανακόπιτα; מיוונית σπανάκι תרד + πίτα מאפה) היא מאפה תרד מסורתי מהמטבח היווני. המאפה עשוי משכבות של בצק פילו, וביניהן מלית של תרד, גבינת פטה ועשבי תיבול שונים.
אטימולוגיה

המילה ספנקופיטה באה מ-2 מילים ביוונית, מהמילה σπανάκι (הגהה: ספנאקי) שמשמעותה תרד + המילה πίτα (הגהה: פיתה) שמשמעותה מאפה, כלומר מאפה תרד.
מרכיבים ורכיבים

המילוי המסורתי של הספנקופיטה כולל תרד קצוץ, פטה, בצל או בצל ירוק, ביצה ותבלינים. לעיתים משתמשים בגבינות מלוחות אחרות, כדוגמת הקפלוטירי, גבינה קשה הדומה לקשקבל. עשבי תיבול כדוגמת שמיר, נענע או מליסה גם כן עשויים להיות חלק מהמילוי, ובמקרה זה שם המנה יהיה "הורטופיטה".
המילוי נעטף בשכבות של בצק פילו המשוחות בחמאה או בשמן זית. בחלק מהמתכונים הכפריים משתמשים בבצק חוריאטיקו שהוא מעט עבה יותר (מזכיר את בצק הפילאס מהמטבח הטורקי). לאחר האפייה, המאפה מקבל גוון זהוב. ניתן להגישו חם מהתנור או בטמפרטורת החדר.
ביוון קיימת גם גרסת "צום" של הספנקופיטה, שנאכלת במועדים נוצרים אורתודוקסיים כדוגמת התענית הגדולה. בגרסה זו מחליפים את מוצרי החלב והביצים בשמן זית, פטרוזיליה ומעט קמח.
באזורים כפריים ביוון, בהם התרד פחות זמין, יש המוסיפים למילוי גם עלי מנגולד, כרישה או חומעה מצויה.
ראו גם

בולמאס - מאפה תרד מהמטבח של יהדות ספרד.
בורקס - מאפה שגם הוא עשוי מבצק פילו.
בניצה - מאפה גבינה דומה מהמטבח הבולגרי.
טירופיטה - מאפה גבינה מהמטבח היווני המסורתי, גם כן מבצק פילו.
בצק פילו - הבצק שממנו מכינים את הספנקופיטה.
תרד - המילוי של הספנקופיטה.
הערות שוליים

↑  Eva Zane, Greek cooking for the gods, Santa Rosa, CA: 101 Productions, 1992, ISBN 1-56426-501-3
1 2  How to make the perfect spanakopita | Felicity Cloake, the Guardian, ‏2018-08-22 (באנגלית)
↑  מתכון של בורקס יווני: ספנקופיטה, חגיגת תרד וגבינות, באתר Rex, ‏2020-05-21
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זורואסטריות

.
| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  קוסמולוגיה דואליסטית 
 מקור השם:  זרתוסטרה 
 מייסד:  זרתוסטרה 
 שפות:  אווסטית 
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 טקסט מכונן:  אווסטה 
 מאפיינים:  מונותאיזם, קוסמולוגיה דואליסטית 
 
מקדש זורואסטרי בעיר יזד באיראן
זורואסטריות, המכונה גם מזדאיזם, היא דת פרסית עתיקה שנוסדה, ככל הנראה, בתחילת האלף הראשון לפנה"ס במרכז אסיה על ידי זרתוסטרה.
קהילות מאמינים של דת זו קיימות היום בעיקר באיראן ובהודו ומונות יחד כמה מאות אלפי בני-אדם.
הזורואסטריות הייתה הדת הרשמית והמרכזית באימפריה הפרסית על גלגוליה השונים, מהמאה ה-7 לפנה"ס ועד הכיבוש הערבי-מוסלמי במאה ה-7 לספירה. יש הטוענים כי היא השפיעה על מנהגים ומסורות שונים של הדת היהודית, וכן גם בפיצול מהאסלאם הסוני לדת אסלאם שיעי באיראן.
עם התפשטות האסלאם והצרת צעדיהם של מאמינים בדתות אחרות, היגרו כמה מאות אלפים ממאמיני זרתוסטרא מאיראן להודו, והם מכונים בהודו עד היום בכינוי "פארסים". גל נוסף היגר מאיראן להודו בתקופת השושלת הקאג'ארית והם מכונים בהודו "איראני" (אנ').
הדת הזורואסטרית היא אחת הדתות העתיקות בעולם, עם השפעות נרחבות על התרבויות והדתות שהתפתחו באזור המזרח התיכון ותת-היבשת ההודית. במהלך ההיסטוריה, דת זו השפיעה באופן עמוק על התרבות, החברה והכלכלה של אזורים רבים, כולל הודו.
הזורואסטריות היא דת פרסית עתיקה שנוסדה במאה ה-6 לפני הספירה על ידי הנביא זרתוסטרה (המכונה גם זרתושטרא או זורואסטר). הדת נחשבת לאחת הדתות המונותאיסטיות הראשונות ומבוססת על האמונה באל אחד, אהורא מזדא, ובמאבק הנצחי בין כוחות האור והחושך, כאשר אהורא מזדא מייצג את האור והטוב, ואנגרא מייניו מייצג את החושך והרע.
הספר הקדוש של הזורואסטריות הוא האווסטה, אשר כולל את גת'ות, המיוחסות לזרתוסטרה עצמו, ואת היסודות התאולוגיים והטקסיים של הדת. הזורואסטריות הפכה לדת הרשמית של האימפריה האחמנית, אשר שלטה באזורים נרחבים במזרח התיכון ותת-היבשת ההודית.
האמונה הזורואסטרית מדגישה עקרונות מוסריים של אמת, צדק, ויחס כבוד לטבע. הממלכה הסאסאנית, ששלטה בפרס לפני הכיבוש הערבי במאה ה-7 לספירה, הייתה גם היא זורואסטרית, והייתה ידועה בפיתוח תרבותי וכלכלי משמעותי, כולל פיתוח של מדעים, אומנויות ומסחר.
עקרונות הדת

הרעיון המרכזי בדת הזורואסטרית הוא הבחנה דיכוטומית בין טוב לרע, כשעל האדם לסייע בהשלטת הטוב על הרע. העולם הגשמי נוצר כזירת מלחמה בין הטוב לרע, ובו טוב ורע יכולים להתערבב.
כל הטוב בעולמנו נברא על ידי האל הראשי, אַהוּרַא-מַזְדָא (תרגום מילולי – אדון החוכמה), הנקרא בפרסית תיכונה אוֹהְרמַזד.
לפני זרתושטרה, הייתה משמעות המילה אהורה "שֵׁד". זרתוסטרה הפך את תפקידי הטובים והרעים בעולם האלים, כך ש-דַאיוַה (בסנסקריט देव), המילה המשמשת בלשונות הודו לאֵל, הפכה בדת הזורואסטרית לשֵׁד (דִיוְ, באווסטית 𐬛𐬀𐬉𐬎𐬎𐬀).
כל הרע נברא על ידי הישות הרעה, אַנְגרַה-מַניוּ, הנקרא בפרסית תיכונה אַהְרֵימַן. בממד הרוחני הטוב והרע הם נפרדים. לכן עיקרון נוסף של הדת הזורואסטרית הוא הבחנה בין המימד הגשמי (פרסית תיכונית גֵיתִיג) למימד הרוחני (מֵינוֹג).
הדת הזורואסטרית שימרה את קיום האלים האיראניים, אך הגבילה אותם בהיררכיה מסובכת של "אלמותיים" ו"נערצים", שכעת היו תחת שליטתו של אהורה מאזדה או של אהרימן, מכיוון שכל היקום היה חלק מהטוב או הרע.
האור והאש נבראו על ידי אהורה-מזדא, ולכן הם מסמלים את הטוב. היעדר אור, כלומר חושך, מסמל את הרע. לפיכך האש היא מרכיב חשוב בפולחן הזורואסטרי, ולכן הזורואסטרים נקראים בטעות "עובדי אש".
עקרונות הדת > תפילה ומנהגים

מדורת אש ניצבת במרכז המקדשים הזורואסטריים, והמתפללים פונים אליה בזמן התפילה. נהוגות חמש תפילות בכל יום. התפילות כוללות מזמורים מה"גאת'ות" (מזמורים שחיבר זרתוסטרא, ראו להלן), וכן התרה וקשירה של שרוך הקשור תמיד סביב מותניו של המאמין ומחובר לחולצתו, ונקרא קושטי (אנ'). טקסי טהרה מתקיימים לפני התפילה, והם כוללים רחצת הגוף. לכלוך נחשב קשור ברוע ולכן קיימת הקפדה יתרה על ניקיון בזורואסטריות. כיוון שאש ואור נחשבים כביטוי לטוב, לא מקובל לכבות נר, אלא להמתין לדעיכתו מאליו. בעת הדלקת אש מקובל לומר תפילה. נהוג ללכת עם כיסוי ראש כל הזמן.
עקרונות הדת > דיני טומאה וטהרה

מכיוון שהטוב והרע נמצאים במלחמה מתמדת, חשוב מאוד לשמור על טהרה. הזורואסטרים מפורסמים בדיני הנידה ובדיני טומאת המת שלהם.
על פי הזורואסטריות, הווסת היא המצאה של אהרימן, הישות הרעה. היא נבראה על מנת להחליש את הנשים כדי שלא יילחמו ברוע. בזמן הווסת, האישה נתונה לשליטתו של אהרימן ולכן היא טמאה. נידות היו סגורות בבקתה נפרדת או בחדר נפרד, ללא חלונות כדי שמבטן לא יטמא את השמש, הירח והכוכבים. אסור היה להן ללבוש את בגדיהן הרגילים אלא רק תכריכים. כדי שלא יהיו חזקות בזמן זה, היה עליהן לאכול מעט מאוד, בכפפות, מצלחת מתכת (שאינה יסוד מקודש). את השיירים היו משמידים. יומיים לאחר תום הווסת, או תשעה ימים לאחר הופעתה, היה על האישה להיטהר באמצעות טבילה ב"גוֹ-מֶז" – שתן של פר שעמד חצי שנה בשמש לשם טיהור.
את המתים לא ניתן לקבור באדמה, שהיא מיסודות העולם המקודשים, וכן לא לשרוף באש או להשליך לנהר, שגם הם יסודות מקודשים בדת. מחמת כך גוויית האדם המת נלקחת למבנה חסר גג בשם דַחְ'מָה, ועוף השמיים אוכל את בשר המת. העצמות שנותרו מטוהרות באור השמש כחצי שנה, ולאחר מכן מותר לקבור אותן. מנהגי טומאת המת של הדת הזורואסטרית הקנו לה שם של דת אקולוגית.
כיום מותר לשרוף את המת בחשמל, שאינו יסוד מקודש בדת הזורואסטרית.
עקרונות הדת > חגים ומועדים

לוח השנה הזורואסטרי הוא לוח שנה שמשי. גרסה של לוח השנה הזה עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן. גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית. קיימות שתי גרסאות נוספות של לוח השנה המשמשות אחדות מהקהילות הזורואסטריות.
על-פי הלוח הנהוג היום באיראן, מתחילה השנה בשנייה המדויקת של ההשתוות האביבית (20 או 21 במרץ על-פי הלוח הגריגוריאני). יום זה מכונה "נוֹ-רוּז" ("יום חדש", בפרסית: نوروز), והוא פותח את חגיגות השנה החדשה, הנהוגות היום באיראן גם בקרב מוסלמים.
חגים נוספים הם צ'רבאשה סורי, הנחוג ביום רביעי שלפני הנורוז, ליל היולידה הנחוג בלילה הארוך של השנה, וחג הסנדה.
הספרות הדתית > האווסטה והגאת'ות

הספר הקדוש לזורואסטרים הוא האווסטה (בפרסית: اوستا), הכוללת בעיקר מזמורים ותפילות בשפה המכונה "אווסטית" - שפה איראנית עתיקה אשר אינה מוכרת משום מקור אחר. 17 מהמזמורים, שנכתבו בידי זרתוסטרא עצמו, מכונים גאת'ות (בפרסית: گات‌ها; ביחיד: גאת'ה, אווסטית gāθa "מזמור"). מחבריהם של יתר המזמורים אינם ידועים. במשך דורות רבים נמסרה האווסטה בעל-פה. גם בתקופה שבה השפה הפרסית כבר נכתבה, העלאת האווסטה על הכתב נחשבה חילול קודש משום שכך מעבירים אותה מהממד הרוחני לממד הגשמי, שבו טוב ורע יכולים להתערבב. בתקופת האימפריה הסאסאנית הועלתה האווסטה על הכתב באלפבית שהומצא במיוחד למטרה זו. ההצדקה לכך הייתה מלחמות וכיבושים רבים שסיכנו את העברתה של האווסטה בעל פה. האווסטה הסאסאנית כללה 24 כרכים, וחלקים ממנה אף תורגמו לפהלווי (הניב הזורואסטרי של פרסית אמצעית ששימש שפת הממלכה הרשמית באותה תקופה) בצד הטקסט המקורי. רוב האווסטה הסאסאנית אבדה במהלך הדורות, כך שהאווסטה המודרנית כוללת רק קטעים מעטים ממנה. כתב היד העתיק ביותר של האווסטה המודרנית הוא משנת 1323.
הספרות הדתית > הספרות המשנית וספרות הזנד

| --- | --- |
 :  ראו גם – שאהנאמה, דיווים, ח'שם, אינדר, אקומאן
ספרות משנית זורואסטרית רבה נכתבה בלשון הפהלווית, הניב הזורואסטרי של הפרסית התיכונה, בתקופת האימפריה הסאסאנית. בהם הדינקרד "מעשי הדת", "בונדהישן" ו"ריוויאת". הראשון הוא סדרה של תשעה ספרים אשר נכתבו ככל הנראה במאה התשיעית, וכונו על ידי חוקרים בשם "אנציקלופדיה מזדאית".
המונח זנד תורגם לעברית "פרשנות". ספרות הזנד היא ספרות פרשנית לאווסטא בעיקרה, הכתובה בפהלווי. בין הדיונים בספרות זו ניתן למצוא פירושים אודות דרך לימוד הכתבים הדתיים ועריכת הטקסים הדתיים הזורואסטריים.
ברוב כתבי הזנד ניתן למצוא תרגום מילולי של הטקסט האווסטי ולאחר מכן (לעיתים אף בתוך התרגום) פירושים וביאורים למונחים שונים ופרשנויות, לעיתים תוך הבאת יותר מדעה אחת או מקור אחד (פעמים רבות מובאת דעה נוספת תוך ציון הנוסחה "יש האומרים כך: ...", ולעיתים תוך ציון הסמכות עצמה).
זורואסטריות ויהדות

הדת הזורואסטרית הייתה דת מרכזית ונפוצה בתקופת התגבשותה של היהדות. בין הדתות נמצאו מספר קוי דמיון בחוקים ובאמונות שבמקרא, בספרות ימי הבית השני ובתלמוד מחד ובאווסטה מאידך.
בשתי תקופות מרכזיות בהיסטוריה פעלו מרכזי הכובד של היהדות תחת שלטון פרסי-זורואסטרי: בתקופה הפרסית בארץ ישראל במאות השישית עד הרביעית לפנה"ס שבה נכתבו כמה מספרי התנ"ך, ובתקופת האמוראים בבבל במאות השלישית עד השישית לספירה שבה התחבר התלמוד הבבלי. אך קוי הדמיון בין הדתות לא מופיעים רק במקרא ובתלמוד, אלא גם בספרות החיצונית שנכתבה במרחב ההלניסטי, בתקופת הביניים בין סוף המאה הרביעית לפנה"ס למאה הראשונה לספירה. בספרות זו ביתר שאת באו לידי ביטוי האמונות על תחיית המתים, עולם המלאכים והישארות הנפש, המשותפים עם הדת הזורואסטרית.
בעקבות זאת יש הסוברים כי מוטיבים מן הדת הזורואסטרית השפיעו על היהדות, ובמידה מועטה גם להפך. בחלק מהמקרים מדובר דווקא בפולמוס ביניהן. על המוטיבים המשותפים נמנו חוקים ומנהגים כמו דיני טהרה, מצוות הקשורות באש המזבח, מנהגי כיסוי ראש, לבישת גדילים, חגירת אבנט וקבורת ציפורניים גזוזות. בנוסף אמונות שונות כגון האמונה בתחיית המתים, במאבק הנצחי בין כוח טוב לכוח רע, קיום יום הדין, חיי נצח, וקיום מלאכים ושדים כגון השטן ואשמדאי מלך השדים.
זורואסטריות ויהדות > בתורה

אחת ההשערות במחקר המקרא היא כי מספר מוטיבים בתורה המיוחסים למקור הכהני וקשורים באש - מקורם בהשראה זורואסטרית של מקדשי האש. עליהם נמנו ההוראות לשמור על אש תמיד על המזבח (ויקרא ו) ולקחת אש לקטורת דווקא מהמזבח (שם טז); וכן הסיפורים על האש האלוהית בחנוכת המשכן שיצאה וטיהרה אותו (שם ט), הסיפור על האש ה"זרה" והמסוכנת של נדב ואביהוא (שם י), האש הזרה שכילתה את 250 מקריבי הקטורת מעדת קורח (בתרגום השבעים שם הגרסה היא "ואת האש הזָרָה זְרֵה הלאה") ולבסוף גם ההצלה מהמגפה בידי אהרון באמצעות האש שלקח מהמזבח (במדבר יז). המוטיבים הללו מזכירים את מקדשי האש של הדת הזורואסטרית בפרס, שלפי ההשערה היו קיימים כבר בזמן כתיבת הרובד הכהני בתורה.
מנהג דומה ליהודים ולזורואסטרים הוא לבישת גופייה בעלת גדילים מתחת לחולצה. אצל היהודים מדובר על טלית קטן וציציות, אצל זורואסטרים הפתיל הקדוש נקרא קאסטי.
זורואסטריות ויהדות > בנביאים

בספרי הנביאים אפשר למצוא הדים לפולמוס עם הזורואסטריות. אחד הפולמוסים האלה מופיע בספר ישעיהו: "כֹה אָמַר ה' לִמְשִיחוֹ לְכוֹרֶשׁ (...) כִי-אֶפֶס בִלְעָדָי אֲנִי ה' וְאֵין עוֹד. יוֹצֵר אוֹר וּבוֹרֵא חֹשֶךְ עֹשֶׂה שָלוֹם וּבוֹרֵא רָע אֲנִי ה' עֹשֶׂה כָל אֵלֶה." (ספר ישעיהו, פרק מ"ה, פסוקים א'–ז').
זורואסטריות ויהדות > במגילת אסתר

השפעות זרואסטריות קלות נמצאו בסיפור מגילת אסתר. "שבעת רואי פני המלך" מזכירים את האמשא ספנדאן, שבעת האלים התומכים באל הראשי אהורא מזדא. ביניהם מהומן שמשמעותו ווהו מאנה, "בעל מחשבה טובה". סיפור המגילה מתכתב עם משמעות השם ומשחק עם המונח כגון בהזכרת "מחשבתו הרעה".
בפרסית עתיקה פירוש השם המן (hama manah) הוא בעל "אותה הדעת/הדעה" כשל המלך. אביו של המן נקרא המדתא (hama data), שפירושו: בעל "אותו החוק" כשל המלך. פירוש השם ושתי הוא "הנחשקת" (vaš לחשוק; ti - פועל בהווה).
זורואסטריות ויהדות > בספרות ימי הבית השני

בספר מקבים ב' מופיע סיפור על אש ניסית שנמצאה בימי עזרא הסופר ונחמיה בירושלים. בעקבות מציאת האש הקים במקום המלך הפרסי מקדש אש.
זורואסטריות ויהדות > בתלמוד הבבלי

הדת הזורואסטרית נודעה בתלמוד הבבלי, שם נזכרים אהורה-מזדא כ"אהורמיז", ואהרימן כ"הורמיז", או כ"הורמיז" וכ"הורמין". הכהנים הזורואסטריים מכונים בתלמוד 'חַבָּרִים'. במסכת נדרים, רבא התיר לחכמים להצהיר לשלטונות הפרסיים שהם עובדי האש, כדי לקבל פטור ממסים: ”שרי ליה לצורבא מרבנן למימר: "עבדא דנורא אנא, לא יהיבנא אכרגא"”. בדומה, רב אשי מכר עצים למקדשי האש הזורואסטרים וטען שאין בכך איסור.
האבנט הוא פריט לבוש סמלי מאוד בזורואסטריות, ומשמש להפרדה בין החלקים העליונים של הגוף לבין חלקיו התחתונים, כעין מחסום בפני הרע. במסכת זבחים מובא סיפור על המלך הסאסאני יזדגרד הראשון (“איזגדר מלכא”) שתיקן את מקום אבנטו של הונא בר נתן בטענה שהיהודים הם "ממלכת כהנים". עד היום קיים המנהג בקרב חלק מהיהודים לאזור גרטל בעת התפילה.
ההוראות בתלמוד לאופן הטיפול בציפורניים גזוזות דומות להוראות זורואסטריות שנכתבו באווסטה, בספר ונדידד (אנ'). כך לדוגמה נאסר לזרוק את הציפורניים הגזוזות במקום שייתכן שיעברו בו בני אדם, ובתלמוד מעודדים את שריפתן או קבורתן. זאת בדומה לזורואסטרים שהורו לקבור אותן בטקס קפדני.
בתלמוד מוזכר גם אשמדאי מלך השדים, שמוזכר גם בגאת'ות בשמו "אשמא" (Aeshma) כשד מזיק שיש להתגבר עליו.
זורואסטריות ויהדות > בתלמוד הבבלי > חנוכה

אחת ההשערות למקור סיפור נס פך השמן המופיע לראשונה בתלמוד בבלי היא בפולחן האש הזורואסטרי. סיפור דומה על אש ניסית במקדש בירושלים, מופיע בספר מקבים ב' בתוך הקשר זורואסטרי-פרסי מובהק. לפי הטענה, ייתכן שהסיפור בספר מקבים ב' מקיים זיקה לנס פך השמן, שגם הוא מופיע לראשונה בתלמוד שהתחבר תחת שלטון הפרסים.
לפי חלק מהפרשנויות, כוונת התלמוד ל"שעת הסכנה" שבגינה התירו להדליק את נרות חנוכה על השולחן במקום בפתח הבית, היא מפני חג ה"סדה" הזורואסטרי החל בתקופת חנוכה.
חדירת הזורואסטריות להודו

האגדה המקומית מספרת על קבוצה של פליטים זורואסטרים שהגיעו לחופי הודו בספינות קטנות וביקשו מקלט מהשליט המקומי. לפי הסיפור, הם נשאו עמם כלים פולחניים, ספרי דת ומזכרות דתיות, והשלטון ההודי המקומי, לאחר בדיקה, קיבל אותם בברכה. הם קיבלו את השם "פרסים" מכיוון שהגיעו מפרס (איראן של היום), והם שמרו על דתם, תרבותם ומנהגיהם במשך דורות רבים.
חדירת הזורואסטריזם להודו היא פרק עידן בדברי הימים של ההיסטוריה הדתית, ההגירה החלה בתקופת האימפריה האחמנית, כאשר הפרסים הרחיבו את שליטתם למערב תת-היבשת ההודית. אך ההגירה המשמעותית של זורואסטרים להודו התרחשה במאה ה-7 לספירה, בעקבות הכיבוש הערבי של פרס. בעקבות כיבוש זה, זורואסטרים רבים נמלטו מהרדיפות הדתיות לפרס ונמלטו לאזורים מערביים של הודו, בעיקר למדינות גוג'ראט ומהרשטרה של ימינו. לאחר הכיבוש האסלאמי של פרס במאה ה-7 לספירה, הזורואסטרים התמודדו עם רדיפות עזות, מה שגרם להגירה משמעותית מתוך רצון לשמר את אמונתם. ההגירה הבולטת ביותר התרחשה דרך הים, והובילה קבוצה של זורואסטרים לחוף המערבי של הודו. על פי המסורת, הם נחתו באזור גוג'אראט בסביבות המאה ה-8 לספירה, וסימנו את תחילתה של קהילת הפרסי בהודו.
מרכזית בנרטיב זה היא הדמות הבולטת, דאסטור נריוסאנג דאוואל, אחד מהכהנים הזורואסטריים הראשונים שהובילו את קהילתו להודו. להנהגתו הייתה חשיבות מכרעת במשא ומתן עם השליט ההינדי המקומי, ג'די ראנה, כדי להבטיח מקלט. הרישומים מצביעים על כך שהזורואסטרים הבטיחו להיטמע בתרבות המקומית מבלי לפגוע בזהותם הדתית, המסומלת באמצעות האנלוגיה הידועה של סוכר בחלב. הסכם זה אפשר להם לקיים את דתם בחופשיות תוך תרומה לחברה המקומית.
תאריכים היסטוריים מרכזיים בהגירה זו כוללים הקמת מקדשי אש בולטים, כגון אטאש בהרם בגוג'אראט ואחר כך במומבאי, שהפכו למוקדים לפעילויות הדתיות והחברתיות של הקהילה הפרסית. במשך מאות שנים, שמרו הפארסים על זהותם, הטקסים והמנהגים המובהקים שלהם, תוך השתלבות הדרגתית בסביבה החברתית-תרבותית ההודית הרחבה יותר.
חדירת הזורואסטריות להודו > דמויות מפתח בתהליכי ההגירה וההתיישבות

Jadi Rana: השליט המקומי בגוג'ראט שקיבל את הזורואסטרים הראשונים שהגיעו לאזור. לפי האגדה, הוא התנה את קבלת הזורואסטרים בקבלת חוקים ומנהגים מקומיים, אך אפשר להם לשמור על דתם ומסורתם. דמותו מסמלת את ההבנה והסובלנות שהפגינו חלק מהשליטים המקומיים כלפי המהגרים הזורואסטרים.
Changa Asa: דמות מפתח בהקמת קהילת Udvada, אחד המקומות הקדושים ביותר לזורואסטרים בהודו. תפקידו בהקמת המקדש הראשון ובשמירה על האש הקדושה הפך אותו לדמות מרכזית בהיסטוריה הדתית של הזורואסטרים בהודו.
Shah Jahan: קיסר מוגולי מהמאה ה-17 שהעניק זכויות ופריבילגיות לפרסים בהודו. למרות היותו מוסלמי, Shah Jahan הכיר בתרומת הקהילה הזורואסטרית לפיתוח כלכלי ותרבותי של האימפריה שלו.
חדירת הזורואסטריות להודו > שלבים עיקריים במהלכי ההגירה

המאה ה-7 לספירה: תחילת ההגירה - הכיבוש הערבי של פרס ב-651 לספירה הביא לסוף האימפריה הסאסאנית ולהתחלת ההגירה של זורואסטרים להודו. האירועים הללו הציבו אתגר עצום בפני זורואסטרים, אשר חיפשו מקום בו יוכלו לשמור על דתם ומסורתם ללא רדיפות.
המאה ה-8 לספירה: התיישבות בגוג'ראט - הגירה משמעותית התרחשה כאשר קבוצות של זורואסטרים הגיעו לחופי גוג'ראט בהודו. לפי האגדה המתוארת ב-Qissa-i Sanjan, קבוצה של זורואסטרים קיבלה מקלט מהשליט המקומי, Jadi Rana, בהסכמה לשמור על כמה כללים ולקבל את המנהגים המקומיים. הם הורשו להקים יישובים ולהקים מרכזים דתיים וקהילתיים.
המאה ה-10 וה-11 לספירה: הקמת הקהילות - במהלך המאות הללו, הקהילות הזורואסטריות המשיכו לגדול ולהתחזק בגוג'ראט, עם הקמתם של מקדשי אש ומרכזים דתיים נוספים. מקומות כמו Udvada הפכו למוקדי עלייה לרגל חשובים עבור זורואסטרים.
חדירת הזורואסטריות להודו > השפעות דתיות ותרבותיות

הפרסים הביאו עמם עושר תרבותי וידע דתי אשר השפיעו על החברה ההודית במספר דרכים. ראשית, הטקסים והמסורות הזורואסטריות השתלבו בטקסים ובמנהגים ההודיים המקומיים, במיוחד באזורי גוג'ראט ומהרשטרה. הפולחנים של הפרסים, הכוללים הדלקת אש קדושה וביצוע טקסים מסורתיים במקדשים, השפיעו על טקסים דתיים בהודו והתמזגו בחלקם עם טקסים הינדואים מקומיים.
בנוסף, הערכים הזורואסטריים של כבוד לטבע ולחיים, לצד עקרונות המוסר של אמת וטוב לב, חלחלו לתוך התרבות ההודית והשתלבו בתרבויות ובדתות המקומיות. זורואסטרים רבים בהודו נחשבים למתקדמים מבחינת השכלה ותרבות, ותורמים רבות לתחומים שונים כמו ספרות, אומנות, מדע וטכנולוגיה.
לנוכחות הזורואסטריזם בהודו היו השלכות דתיות ותרבותיות משמעותיות, הן עבור הקהילה הפרסית והן עבור החברה ההודית הרחבה יותר. הדגש הזורואסטרי על הדואליות של טוב ורע והציווי המוסרי לבחור בצדק השפיע לא רק על אורח החיים הפרסי אלא גם הדהד עם מחשבה דתית הודית רחבה יותר.
טקסים ופסטיבלים פארסיים, כמו נברוז (ראש השנה) והגהמברס (חגים עונתיים), העשירו את המרקם התרבותי של הודו. חגיגות אלו, בסימן מנהגים ספציפיים, מוזיקה וחגים קהילתיים, הפכו לחלק בלתי נפרד מהתרבות המקומית באזורים עם אוכלוסיות פרסיות משמעותיות. יתרה מכך, טקסי האש הקדושים של הזורואסטריות, שנשמרו בקפידה במקדשי אש, ממשיכים להוות מוקד של פולחן דתי וזהות תרבותית עבור הקהילה הפרסית.
סובלנות והתבוללות דתית היו גם סימני ההיכר של חוויית פרסים בהודו. למרות היותם מיעוט, הצליחו הפרסים לקיים את המנהגים הדתיים שלהם תוך טיפוח יחסים הרמוניים עם קהילות דתיות אחרות. השילוב הייחודי הזה של שימור ושילוב היווה דוגמה לדו-קיום דתי, תורם לחברה הפלורליסטית של הודו. בנוסף, האתיקה הזורואסטרית המדגישה את הצדקה, האמת והטוהר מקבילה והשלימה את תורתם המוסרית של ההינדואיזם והבודהיזם, וטיפחה עוד יותר כבוד והבנה הדדיים.
חדירת הזורואסטריות להודו > השפעות חברתיות וכלכליות

קהילות הזורואסטרים בהודו, הידועות כקהילות הפרסים, תרמו רבות להתפתחות הכלכלית והחברתית של הודו. כבר מהמאה ה-19, הפרסים התבלטו כיזמים וכאנשי עסקים מובילים. הם היו בין מקימי תעשיות רבות בהודו, כולל תעשיית הטקסטיל והתעשיות הכבדות. לדוגמה, משפחת טאטא, אחת המשפחות הפרסיות המפורסמות, ייסדה את קונגלומרט טאטא, שהפך לאחת החברות הגדולות והחשובות בהודו.
הפרסים ידועים גם בפעילותם הפילנתרופית הענפה. תרבות הצדקה והפילנתרופיה שהביאו עמם הפרסים הובילה להקמת מוסדות חינוך ובריאות רבים ברחבי הודו. הם הקימו בתי ספר, בתי חולים, ומוסדות קהילתיים שהיטיבו עם כלל האוכלוסייה המקומית, ולא רק עם בני קהילתם.
התרומות החברתיות והכלכליות של הקהילה הזורואסטרית בהודו הן עמוקות ומרחיקות לכת. הפרסים, הידועים בחריצותם וביזמותם, מילא תפקיד מרכזי במודרניזציה הכלכלית של הודו במהלך המאות ה-19 וה-20. משפחות בולטות כמו הטאטאס, גודרי' והוואדיאס התגלו כעליות תעשייתיות ועסקיות, והניחו את היסודות לתיעוש של הודו.
ג'משדג'י טאטה, הנערץ לעיתים קרובות כ'אבי התעשייה ההודית', הקים את מפעל הפלדה והמפעלים ההידרואלקטריים הראשונים בהודו, ופתח עידן חדש של פיתוח תעשייתי. החזון שלו השתרע מעבר לעסקים; ייסוד מוסדות כמו המכון ההודי למדע בבנגלור מדגיש את המחויבות של הפרסים לחינוך ולקידום מדעי. באופן דומה, המאמצים הפילנתרופיים של יזמים פרסים הותירו חותם בל יימחה על הנוף החברתי של הודו, עם תרומה משמעותית לבריאות, לחינוך ולרפורמה חברתית.
מבחינה חברתית, הפרסים היו בחזית התנועות הפרוגרסיביות, דוגלות בזכויות נשים, בחינוך ובצדק חברתי. האתוס הפרוגרסיבי הזה מושרש בעקרונות הזורואסטריים הדוגלים בשיפור החברה והעלאת הנחלשים. נשים פרסיות, במיוחד, היו פורצות דרך בתחומים הנעים ממשפטים ועד ספרות, המדגימות את המחויבות של הקהילה לשוויון מגדרי ולהעצמה.