זיגמונד ראשר
הערות שוליים

↑  קייטר, 1989; פקולטות רפואיות במשבר; עמוד 126; "כאשר התכוון סוף כל סוף להצטרף לפרופסור אוגוסט הירט מהשוצשטאפל בשטרסבורג, בראשית 1944, הוא נעצר, ומאוחר יותר נורה, בידי אנשיו של הימלר, מפני שחטף תינוקות".
↑  קייטר, 1989; פקולטות רפואיות במשבר; עמוד 125; "זיגמונד ראשר היה בנו של רופא".
↑  קייטר, 1989; הערות; עמוד 317; "כל התינוקות היו זכרים, בניסיון להציג אותם בפני הימלר כבניו הטבעיים של ראשר. אשתו של ראשר לא יכלה להרות, והרופא ידע כי הקריירה הזוהרת שלו בשורות השוצשטאפל הייתה תלויה בצאצאים זכרים".
↑  קייטר, 1989; פקולטות רפואיות במשבר; עמוד 125; "באפריל פגש את הימלר, אשר גילה עניין רב במחקריו במחלת הסרטן, עד שהרשה לו להשתמש במתקנים שבמחנה הריכוז דכאו בכדי להחליף את בעלי החיים בהם השתמש לנסיינים אנושיים".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 65; "ההצעה הפלילית לערוך ניסויים המדמים תנאי טיסה בגובה רב עלתה לראשונה ב-15 במאי 1941, מפיו של רופא הלופטוואפה (חיל האוויר) ד"ר זיגמונד ראשר, בפני רייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. הימלר הורה לקיים את הניסויים".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "הנאשם ולץ החזיק בסמכות על פעילותיו של ד"ר ראשר".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "הניסויים נערכו במחנה הריכוז דכאו, במרחק קצר ממינכן".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמודים 67–68; "תא הלחץ הנייד אליו הוכרחו הנסיינים להיכנס נשלח ממוסדו של רוף בברלין, לדכאו".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "מפני שולץ לא הצליח למצוא מומחים אשר ישתפו פעולה עם ד"ר ראשר, עדיין טירון בענף, לא החלו הניסויים עד לפברואר 1942".
↑  ספיץ, 2005; עדותו של וולטר נף; עמוד 75; "האסירים ששימשו כנסיינים בניסויים שהסתיימו במוות נמסרו לבקשתו של ראשר מידי הנהלת המחנה ולאחר שעברו תחת ידי השוצשטאפל".
↑  קייטר, 1989; פקולטות רפואיות במשבר; עמוד 125; "המחקר, אשר נמשך עד למאי והוביל למותם של יותר ממאה אסירים, כאשר רובם נשלחו לחדר הניתוח לאחר מכן, מומן באופן משותף בידי הלופטוואפה והשוצשטאפל".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 67; "הנאשמים ולץ, רוף, רומברג, רודולף ברנדט, וסיברס, היו מעורבים בניסויי צניחה".
↑  ליפטון, 1986; הדחף הניסיוני; בלוק עשר; מחקר אנתרופולוגי: ממצאים למוזיאון; עמוד 286; "כל המפעל, אשר היה מוזר אפילו לפי הסטנדרטים של הנאצים, מומן בידי מחלקת אננארבה (”מורשת האבות”) של משרד השוצשטאפל, אשר הוקמה בידי הימלר ב-1939 בניסיון לפתח מחקרים "היסטוריים" ו"מדעיים" של "הגזע הנורדי האינדו-גרמני". אננארבה הכירה רעיונות מיסטיים למדע, ”האחדות של הנשמה והגוף, של הנפש והדם”, ושילבה את משימתו של הגסטפו לשלוט בחייה האינטלקטואליים של גרמניה ובין חזונותיו של הימלר. המחלקה תמכה בפרויקטים ארכאולוגיים, במודעות גרמנית-גזעית מחוץ לרייך, ובניסויים רפואיים שנערכו במחנות הריכוז. תחת הוראותיו של הימלר, אננארבה אפילו מימנה תוכנית מחקר אשר השתמשה במתמטיקאים יהודים שנכלאו במחנות ריכוז על מנת לפתור בעיות תאורטיות של ייצור טילים. חלק מהניסויים שמומנו על ידה בוצעו בידי דוקטור זיגמונד ראשר, שמחקריו הידועים לשמצה בדכאו עסקו בהשפעה מדומה של גובה רב על הנסיינים, והסתיימו במותם של מרביתם".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 68; "הקורבנות ננעלו אחד אחרי השני בתא העגול והאטום, בטרם שונה הלחץ בכדדי לדמות תנאי אטמוספירים של גובה רב, עד לעשרים ואחד אלף מטרים. חלק מהנבדקים קיבלו חמצן נוסף וחלק לא".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמודים 65–66; "ניסויים גרמנים בעלי אופי אווירונאוטי או כאלו שעסקו בלוחמה ימית ובחילוץ, התרכזו בעיקר במחקר בגובה רב, מעל לעשרת אלפים מטרים, ועסקו בחשיפה לטמפרטורות קרות, והסיבולת של הגוף האנושי לספוג מי ים".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 68; "הימלר הורה לדוקטור ראשר לחון את הקורבנות רק אם הצליחו ”לחזור לחיים” לאחר שהפסיקו לנשום ולאחר שבית החזה שלהם נפתח לרווחה בניתוח. לחנינה, עם זאת, היו תנאים משלה. כפי שהימלר אמר, ”האדם שנידון למוות יקבל חנינה ויועבר למחנה ריכוז למאסר עולם”".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "הנסיינים האנושיים הופיעו בדוחות בתור ”ורזוכפרסון”, כלומר אנשים ניסיוניים. בערך מאתיים מהם נבחרו באופן אקראי. רוסים, שבויי מלחמה רוסים, פולנים, יהודים מלאומים שונים, ואסירים פוליטיים גרמנים, היו חלק מאלו שנבחרו. בתוך המאתיים הללו לא נמצאו יותר מארבעים אשר נידונו קודם לכן למוות".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "ד"ר ראשר הבטיח לחלק מהאסירים כי אם יתנדבו לניסויים, ישוחררו ממאסרם, ובשל כך, חלקם התנדבו. הוא מעולם לא קיים את הבטחתו".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בגובה רב; עמוד 66; "שבעים ושמונה אנשים נהרגו בעקבות הניסויים הללו".
↑  ספיץ, 2005; עדותו של וולטר נף; עמוד 78; "העד: במהלך הניסויים בגובה רב נהרגו בין שבעים לשמונים אנשים".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 86; "בין מאתיים שמונים לשלוש מאות אסירים פוליטיים שלאומם לא היה גרמני, בנוסף לשבויי מלחמה שונים, הובאו במיוחד לצורך עריכתם של בין שלוש מאות ושישים לארבע מאות ניסויים במים קרים. בין שמונים לתשעים מתוכם מתו".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 87; "העד: בין מאתיים שמונים לשלוש מאות נסיינים הובאו עבור ניסויי הקיפאון".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 85; "ניסויי קיפאון נערכו בין אוגוסט 1942 למאי 1943 בדכאו, בעיקר לתועלת חיל האוויר הגרמני. הניסויים בדקו כיצד לטפל באנשים אשר ספגו מכות קור קיצוניות. ניסויים במי קרח ואדמה יבשה ניסו לדמות את תנאי הקיפאון מהם סבלו הטייסים הגרמנים שמטוסיהם התרסקו אל תוך היום, או חיילים גרמנים אשר לחמו בשדה הקרב תחת טמפרטורות מתחת לאפס ובשלג עמוק. המטרה הייתה למצוא דרכים שונות להשיב לטייסים ולחיילים את חום גופם".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 86; "העד נף: ניסויי הקיפאון הראשונים החלו באוגוסט או בסוף יולי".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 89; "העד: האגנים מולאו במים ומאוחר יותר בקרח עד שהטמפרטורה נמדדה בשלוש מעלות צלזיוס. הנסיינים הולבשו בסרבלי טיסה, או שהוכנסו פנימה עירומים. כעת, בכל פעם שאחד מהם נותר בהכרה, נדרשו מספר דקות עד שהחלה תרדמת הקיפאון".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 86; "שני סוגי ניסויי הקיפאון שנערכו היו קיפאון במים קרים וקיפאון יבש".
↑  ספיץ, 2015; ניסויי קיפאון; עמוד 86; "ראשר ערך ניסויים עצמאיים והשתמש בנסיינים נוספים, בין חמישים לשישים, מתוכם מתו בין חמישה עשר לשמונה עשר".
↑  ספיץ, 2005; ניסויי קיפאון; עמוד 87; "בין שמונים לתשעים נסיינים מתו כתוצאה מניסויי הקיפאון".
↑  קייטר, 1989; פקולטות רפואיות במשבר; עמודים 125–126; "המטרה של כל זה הייתה שראשר, אשר שב באותה העת חזרה לשורות השוצשטאפל, יקבל את האישורים האקדמיים המתאימים עבור משרה בכירה באוניברסיטה, ולשם כך הוא זכה לתמיכתו הבולטת, מסיבותיו הפרטיות, של הימלר. עם זאת, מחקריו של ראשר נדחו, קודם במינכן ומאוחר יותר במרבורג ובפרנקפורט, מאחר שהדרישה הרשמית חייבה שתוצאותיהם יהיו שקופות וגלויות בפני הציבור".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בפלגמון, פוליגל ופנול; ניסויים בפוליגל (מקריש דם); עמוד 224; "ניסויים בפוליגל (מקריש דם) לא הוזכרו באופן מפורש בכתב האישום, עם שנים עשר הניסויים המרכזיים. ניסויים אלו בוצעו בידי ד"ר זיגמונד ראשר הידוע לשמצה על אסירים ממחנה הריכוז דכאו אשר נורו בקליעים, הניסויים הרצחניים הללו נועדו לבחון את יעילותה של התרופה, אשר משמשת לצורך קרישת דם מהירה".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בפלגמון, פוליגל ופנול; ניסויים בפוליגל (מקריש דם); עמוד 225; "הדו"ח מתייחס להוצאה להורג ביריות של ארבע אנשים למטרת ניסוי במניעת דימום באמצעות ”פוליגל 10”. אם זיכרוני אינו מטעה אותי, היו אלו קומיסר רוסי, ומפגר שכלית. אני לא זוכר מי היו השניים האחרים. הרוסי נורה בכתפו הימנית מלמעלה, כאשר איש שוצשטאפל עמד על כיסא מעליו. הכדור יצא החוצה דרך הטחול".
↑  ספיץ, 2005; ניסויים בפלגמון, פוליגל ופנול; ניסויים בפוליגל (מקריש דם); עמודים 225–226; "ממצא מספר 247 של התביעה מצביע על מתן פוליגל לאחר כריתת הירך של מטופל בן ארבעים בידי רופא מחנה הריכוז דכאו, ד"ר קהר".
↑  ספיץ, 2005; מקרה מספר אחד, המקרה הרפואי; הנאשמים; עמוד 50; "דוקטור אחד ששמו יוזכר לעיתים קרובות, רופא הלופטוואפה (חיל האוויר) ד"ר זיגמונד ראשר, לא היה נאשם אשר ישב בדוכן. הוא ואשתו הוצאו להורג לקראת סוף המלחמה בשל הונאה שערכו על הממונים עליהם. ההונאה כללה חטיפת תינוקות בידי אשתו של ראשר, ותהליך אימוץ לא חוקי בו טענה לכך שילדה אותם"
↑  בוגוד, דייוויד. "ניסויי ההיפותרמיה הנאצית: נתונים אסורים?" כתב עת "הרדמה" (2004) עמודים 1155-1156: "ההפסד הזה, כך נראה, יהיה פחות חשוב מהמוסר המרחיק לכת הפסד לרפואה אם הנתונים יהיו יצא לאור"
1 2  אנג'ל, מרסיה. "ניסויי ההיפותרמיה הנאצית ומחקר לא אתי כיום". New England Journal of Medicine (1990) "..סירוב לפרסם עבודה לא אתית מבהיר לחברה כלל, שאפילו מדענים אינם רואים במדע כמדד העיקרי של ציוויליזציה. ידע, עם כל חשיבותו, עשוי להיחשב פחות חשוב אל מול חברה הגונה.."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123195748  ISNI: 0000 0000 1239 8029  NKC: xx0139150  VIAF: 57514810   WorldCat (עם VIAF): 57514810