stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מומינטרול
משפחת המוצא

מומינטרול הוא בנם היחיד של מומינאמא ומומינאבא, אשר מתגוררים יחד בבית המומינים שבעמק המומינים. מומינטרול אוהב את מומינאמא ואת משפחתו מעל הכל. לפיו, אין בעיה שמומינאמא לא מסוגלת לפתור. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחה של משפחת מומין.
יחסיו עם חבריו הקרובים

שני חבריו הקרובים ביותר של מומין הם סניף וסנופקין. יש לו אמון גדול בחבריו והוא תמיד דואג כאשר אחד מהם לא מאושר.
בכל נובמבר, כאשר סנופקין נודד דרומה לתקופת החורף, הוא משאיר למומינטרול מכתב מיוחד. במכתב זה הוא מבטיח לשוב לעמק המומינים ביום הראשון של האביב. מומינטרול מחכה בקוצר רוח לשובו ותחושת הבדידות מעיקה עליו.
כמו כן, מספר פעמים נרמז כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט". ניתן לראות בסנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים. בסדרת האנימה לעומת זאת מומין מאוהב בסנורקה בסתר, ומפגין זאת בחשאי. כאשר סנורקה הופכת לחברתו, מומינטרול לומד שאהבה מסוגלת לגרום לאושר ולהתרגשות אך גם לתחושות עגמומיות ודכדוך.
מקור השם

כאשר ינסון למדה בצעירותה אמנות בסטוקהולם והתגוררה אצל קרוביה השוודים, נהג דודה לעצור אותה מלסחוב מזון וסיפר לה על "מומינטרול" שמתגורר בארון ונושף אוויר קר במורד צווארם של אנשים. טרול הוא יצור נפוץ מאוד במיתולוגיה ובפולקלור הסקנדינבי בכלל והפיני (משם הגיעה הסופרת) בפרט. לטרולים חזות מאיימת לעיתים, אך טרולים רבים הם ידידותיים ובעלי ארשת חברותית וכוונות טובות. כזה הוא המומין, שנוצר כיצור מכוער והתפתח לדמות עגלגלה ושוחרת שלום.
בית המומינים

ביתם של המומינים (בגודל טבעי) בפארק הנושא "עולם המומינים" בפינלנד. ניתן להיכנס לחדריו ולראותם כפי שמתוארים ומופיעים בסדרת הטלוויזיה.
בית המומינים (בשוודית: Muminhuset) הוא ביתם של המומינים ורקע לעלילות רבות מתוך סדרת הספרים המומינים מאת הסופרת השבדו-פינית טובה ינסון.
מאפייני הבית

בית המומינים הוא הבית הגדול ביותר בעמק המומינים. בית המומינים כחול ועגול, בעל גג רעפים מחודד, והוא מכיל מספר קומות. על פי סדרת הספרים, הסיבה לכך שהבית נבנה בצורת קמין קראמי היא בשל כך שבעבר היו המומינים הקדמונים מתגוררים מאחורי הקמינים בבתים של בני אדם.
הבית הוקם במקור על ידי מומינאבא עבור משפחתו. משפחת המומינים זוכה לביקורים תכופים בביתם מאורחים שונים, מהעמק ומהסביבה הרחוקה יותר, והיא תמיד מסבירת פנים לכל המבקרים.
בקומה השלישית נמצא חדרו של מומינטרול ובקומה השנייה נמצא חדר העבודה של מומינאבא ושני חדרי שינה נוספים ובקומה הראשונה נמצא חדר השינה של מומינאמא ומומינאבא וחדר אורחים ובקומת הקרקע נמצא המטבח, חדר האוכל, הסלון וחדר האמבטיה של הבית. הקומה השלישית והמרתף נבנו על ידי המומינים בהמשך במסגרת הרחבת הבית.
לאורך השנים הבית עמד בסופות, שיטפונות וברעידות אדמה שונות. הבית גדול מספיק באופן בו לכל חברי משפחת המומינים ולחברים המתגוררים עמם – יש חדרים משלהם.
בספר "משפחת החיות המוזרות" נמצאת מפה מפורטת של הבית.
מקור השראה

בית הקיץ של משפחתה של ינסון אשר ממוקם באי בלידו (Blidö) שבארכיפלג סטוקהולם, בה העבירה ינסון חופשות קיץ רבות יחד עם משפחתה במהלך ילדותה, היווה מקור השראה לבית המומינים. בית זה נבנה במקור על ידי סבה של ינסון מצד אמה - הכומר פרדריק האמארסטן. הבית ממוקם באזור של הרים, יערות ואיים - אזור זה שימש גם כמקור השראה לעמק המומינים.
המבנה העגול של בית המומינים עוצב בהשראת המגדלור "גלוסהולמן" (Glosholmin) אשר היה ממוקם על האי פלינקי שבדרום פינלנד. במהלך ילדותה משפחתה של ינסון בילתה מספר חופשות קיץ באי פלינקי במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30, בהם ינסון ביקרה במגדלור. המגדלור "גלוסהולמן" נבנה בשנת 1835 אך משנת 1860 חדל להיות פעיל. המגדלור פוצץ לבסוף במהלך מלחמת העולם השנייה כחלק ממלחמת החורף.
העתק בית המומינים בפארק עולם המומינים

העתק של בית המומינים הוקם במהלך שנות התשעים בפארק עולם המומינים שבמערב פינלנד. בית המומינים הוא האטרקציה העיקרית בפארק והמבקרים בפארק מורשים לעבור באופן חופשי בכל הקומות בבית המומינים.
| המומינים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |  |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |  |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |  |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954–1975) |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977–1982) • המומינים (1990–1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019–הווה) |  |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |  |
תמונת לווין של האי בילדו שבארכיפלג סטוקהולם
ימימה אבידר-טשרנוביץ

| --- | --- |
ימימה אבידר-טשרנוביץ בהיותה בת 36, 1945
ימימה אבידר-טשרנוביץ בהיותה בת 36, 1945
 לידה:  8 באוקטובר 1909 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 במרץ 1998 (בגיל 88) ירושלים 
 שם לידה:  ימימה טשרנוביץ
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 עיסוק:  סופרת-ילדים
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספרות
 סוגה:  ספרות ילדים
 יצירות בולטות:  סיפורים לרמה מוקי השובב
 תקופת הפעילות:  1925–1998 (כ־73 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס זאב פרס ישראל
 
חברי "החוג הזקן" (מימין לשמאל), עומדים: גרשון מרינבך, שבתי פינשריבר, ד"ר ברוך בן-יהודה, ימימה אבידר-טשרנוביץ, מאיר מוזס, אפרתיה מרגלית, כתריאל כ"ץ; יושבים: יונה בן-יעקב, יהודית פודולית, שמריה צמרת, ברוריה בן-יעקב, יצחק כפכפי, רבקה יפה. תל אביב, המחצית השנייה של שנות ה-20 של המאה ה-20
לוחית זיכרון על ביתם של ימימה אבידר-טשרנוביץ ויוסף אבידר, ברחוב פרוג 22 בתל אביב
ימימה אבידר-טשרנוביץ (כ"ג בתשרי תר"ע, 8 באוקטובר 1909 – 20 במרץ 1998) הייתה סופרת ילדים ישראלית, כלת פרס ישראל (לשנת תשמ"ד) ופרס זאב על מפעל חיים בתחום ספרות ילדים (בשנת תשמ"ג). יקירת ירושלים לשנת תשנ"ב (1992).
קורות חייה

ימימה טשרנוביץ נולדה לבלה ושמואל טשרנוביץ בעיר וילנה, מרכזה של יהדות ליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, בשנות האלפיים, בירת ליטא), וגדלה בבית ציוני. אביה הסופר ואיש הציבור שמואל טשרנוביץ, שנודע בשם העט "ספוג", נמנה עם הכותבים והעורכים בעיתוני התקופה בעברית (כ"הצפירה" ו"עולם קטן") וביידיש, חיבר מסות, מאמרי ביקורת ומונוגרפיות. דודהּ היה הסופר והחוקר חיים טשרנוביץ, המכונה "רב צעיר".
הוריה עמדו על כך שילדיהם (ימימה ואחיה יעקב ואלכסנדר) ידברו בבית עברית וחינכו אותם לעלות לארץ ישראל. עם משפחתה נדדה גם לקייב, למוסקבה ולוורשה, שבה למדה בגן ילדים עברי עם נתן אלתרמן.
עלתה לארץ ישראל בשנת 1921, בהיותה בת 12. (עלייתה מתועדת בספרו של אחיה, יעקב צור, "שחרית של אתמול").
לאחר עלייתה ארצה שהתה משפחתה מעט במושבה בית-גן שבגליל התחתון (שהסתפחה לימים למושבה יבנאל), והתמקמה בירושלים, בסמוך לקרוביה, בהם דודהּ, הסופר א"א קבק.
בירושלים למדה בבית הספר למל ובגימנסיה העברית בירושלים. בשנת 1925 עברה משפחתה לתל אביב והיא סיימה את גימנסיה הרצליה. 
הייתה פעילה ב"חוג הזקן", שקם בקרב תלמידי גימנסיה הרצליה בידי ד"ר ברוך בן-יהודה, והיה הגרעין לתנועת "החוגים", לימים "המחנות העולים", ואף הדריכה בו. היא שרה במקהלה וניגנה בפסנתר.
נעוריה הפעילים היו בצל מחלת הריאות הממושכת של אמה, שנפטרה בשנת 1928. שנה וחצי לאחר מכן, בשנת 1929, נפטר גם אביה, לאחר שחלה בקדחת במהלך ביקור בחדרה.
עם סיום לימודיה בגימנסיה עבדה בהוראה בבית החינוך לילדי עובדים, לצדו של אהרון זאב (לימים קצין חינוך ראשי בצה"ל), ויחד פרסמו ספרוני לימוד לילדים. באותה תקופה הייתה פעילה בסטודיו להצגות לילדים בבימויו של צבי פרידלנד מ"הבימה". בשנים 1931–1932 למדה חינוך באוניברסיטאות ברלין ווינה ולאחר חזרתה ארצה - בבית המדרש למורים וגננות ע"ש לווינסקי בתל אביב.
בגיל 22 נישאה ליוסף רוכל (שלימים שינה שמו ליוסף אבידר והיה אלוף בצה"ל), שאותו פגשה בווינה. רוכל, שבתאונת אימונים ב"הגנה" נקטעה כף ידו הימנית, הגיע לווינה למטרות ריפוי. לאחר שישה שבועות של היכרות החליטו בני הזוג להינשא. הם חזרו לארץ ישראל והתגוררו בתל אביב, וב-1953 עברו לירושלים. בנותיהם, רמה זוטא ודנה פלר-אבידר, כיכבו בספריה, כמו גם אחיינה, מוקי צור, הלא הוא "מוקי השובב".
בשנים 1932–1945 עבדה כגננת וכמנהלת גני ילדים עירוניים בתל אביב, בעיקר בפרברי העיר (בין תלמידיה בגן הילדים בצפונו של רחוב הירקון היה הסופר והצייר עמוס אריכא ובגן הילדים בשכונת פלורנטין היה גם חיים טופול). הגן שלה שימש דוגמה לחלוציות חינוכית והקניית ערכים לאומיים וחברתיים, בתקופה שהניסיון החינוכי בה היה דל למדי. באותן שנים השתתפה בקביעות ב'פינת הנוער' בתחנת הרדיו "קול ירושלים", תרגמה ועיבדה תסכיתים רבים לילדים, הייתה חברת ההנהלה של תיאטרון לילדים שליד מרכז הגננות ועיבדה מחזות שהוצגו בו. הייתה חברת מערכת "הד הגן" ו"דבר הפועלת".
בשנים 1955–1958 נלוותה אל בעלה, שכיהן כשגריר ישראל במוסקבה, ובשנים 1961–1964 נלוותה אליו כשגריר ישראל בבואנוס איירס.
ימימה אבידר-טשרנוביץ נפטרה בירושלים ב-20 במרץ 1998, כשנתיים וחצי לאחר פטירתו של בעלה.
על שמה קרוי "בית ימימה", או "מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער", שבמכללת בית ברל. רחוב "ימימה" בשכונת רמת דניה בירושלים קרוי גם הוא על שמה.
קורות חייה > ארכיון

ארכיון ימימה אבידר-טשרנוביץ נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.
על כתיבתה

משחר ילדותה החלה ימימה לכתוב. לאחר מותה נתגלו שבע מחברות יומן גנוזות, שכתבה החל בגיל 10 בקייב ועד גיל 26 בשנת 1935 בתל אביב, כולן בעברית צחה (היומנים הוצאו לאור על ידי בתהּ, רמה זוטא: ימימה [אבידר] טשרנוביץ, יומנים גנוזים, הוצאת דביר (כנרת-זב"ם), 2003). היומנים שזורים בניסיונות ספרותיים ובאגדות שחיברה. בגיל 14 התפרסמה בניו יורק, בעיתון הילדים "עדן", האגדה שלה לילדים "על הר הזיתים". בתקופת עבודתה כגננת כתבה את סיפורי הטף הראשונים שלה ("סיפורים לרמה", "מוקי השובב", "כושי ונושי", "עוזי מקבל את פני ראש השנה" ועוד), שרובם התפרסמו תחילה ב"דבר לילדים". ספרה הראשון, "סיפורים לרמה", הופיע בשנת 1936, ומאז ועד ליום מותה יצאו לאור כ-40 ויותר ספרים לילדים ולנוער בעשרות הדפסות (ובהם "שמונה בעקבות אחד", שזכה למהדורה מחודשת ב-1955 ונבחר בשנת החמישים למדינה כספר האהוב ביותר על הילדים). ספריה תורגמו ללשונות זרות, הומחזו והוסרטו לקולנוע ולטלוויזיה וכונסו בקלטות ובמשחקים. תרגמה ספרים מהספרות הקלאסית לילדים ופרסמה מאות כתבות ומאמרים בעיתונות הכללית ובעיתוני ילדים. השתתפה דרך קבע ב"דבר לילדים", "דבר", "מעריב" ו"דבר הפועלת".
יצירותיה הפכו לנכס קלסי של ספרות הילדים המודרנית בארץ. הייתה אחת הראשונות ששאבו את נושאי הסיפורים מחיי היומיום של הילדים והנוער. גיבורי "שמונה בעקבות אחד" הם ילדים מושרשים בהווי הארץ, שיחסיהם ומנהגיהם פשוטים ומקור הזדהות לקוראים. ספרי ההרפתקאות שלה מצטיינים במבנה טבעי של העלילה על רקע נופי הארץ ומשלבים מתח ודמויות חיות. נושאי ספריה לגיל הרך נשאבו מסביבתם הקרובה של הילדים והיחסים ביניהם, ספוגים אהבה לחי ולצומח, מאנישים את החפצים סביב, מלאי אופטימיות ומתח – למרות הכאב שהילד נתקל בו כמחלה ופרֵדה, מלחמות ומוות. בדרך טבעית מקנים ספריה לקוראים ערכים אנושיים, חברתיים ולאומיים. לשונה עניינית ונטולת מליצות, סגנונה רענן, קולח ובהיר ומשלב דימויים מסביבתו של הילד הישראלי ורבדים חשובים מהלשון העברית לדורותיה. בכך תרמה, החל בשנות ה-30, לקריאה חופשית של ילדים ונוער בספרות עברית מקורית. על כל אלה הוענק לה בשנת 1983 פרס זאב לספרות ילדים ונוער ובשנת 1984 – פרס ישראל.
ספרים שתרגמה

פ"ל באום, הקוסם מארץ עוץ, תרגמה מאנגלית. ציירה: בינה גבירץ. הוצאת יזרעאל, 1946.
מירה לובה, אי הילדים, תרגמה מכתב-יד בגרמנית. ציורי המחברת. הוצאת טברסקי, 1947.
נעמי צימרמן, שעון בן חיל, תרגמה מאנגלית. ציורי המחברת ומ' גרדנר. הוצאת טברסקי, 1947.
קרלו קולודי, פינוקיו, תרגמה מאיטלקית בעיבוד ש' גולדן. צייר: מרג'ה. הוצאת מסדה, 1958.
לואיס קרול, עליסה בארץ הפלאות, תרגמה ועיבדה מאנגלית. הוצאת זימזון, 1964.
הנס כריסטיאן אנדרסן, אגדות אנדרסן, תרגמה מאיטלקית לפי עיבודו של ש' גולדן. הוצאת מסדה, 1958.
הנס כריסטיאן אנדרסן, הילדה הקטנה והגפרורים, סיפרה לפי אנדרסן. הוצאת זימזון, 1965.
הנס כריסטיאן אנדרסן, לכלוכית (סינדרלה), סיפרה לפי פרו. הוצאת זימזון, 1965.
לקריאה נוספת

אלכס זהבי, שמאלי, גוטמן וימימה טשרנוביץ: קובעי דמותה של הסיפורת לילדים, נדפס בספרות ילדים ונוער, 1985.
רות גפן-דותן, "על חבורות הילדים של ימימה טשרנוביץ-אבידר", ספרות ילדים ונוער, 1984.
אביבה מהלו, "אבידר-צ’רנוביץ, ימימה: 'יומנים גנוזים'", מסד: מאסף לענייני ספרות והוראתה, מכללת אחוה, תשס"ד-2004.
ירדנה הדס, "'חלום ומציאות כרוכים זה בזה', על ימימה אבידר-טשרנוביץ, רכב-אש, תשל"ט 1979", מעגלי קריאה, 1981.
ביאורים

↑  לצפייה בכתב היד של הסיפור האחרון, שפורסם בבלוג של מכון גנזים, ראו כאן.
↑  בשנה זו ובהוצאה זו, נכרך ספר מסתורי ושמו "במה אבחר". הספר לא יצא לאור, והוא נכרך כמעט ריק. על המסתורין ניתן לקרוא בפרסום של מכון גנזים שאיתר את הספר בארכיונה המופקד שם. לעיון ב"פרשה" ראו כאן.
הערות שוליים

↑  ג. קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, כרך שני, ספרית פועלים, 1967, עמ' 42
↑  מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים והוראתה, עולם קטן 1, ינואר 2000, עמ' 4
↑  אבידר טשרנוביץ, ימימה, מס. בעל ארכיון 584, באתר מכון גנזים ע"ש אשר ברש
↑  ימימה אבידר-טשרנוביץ, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302448205171  BnF: cb14548467q (data)  GND: 173277039  ISNI: 0000 0000 8094 5581  LCCN: n85281804  SNAC: w6z346t9  VIAF: 15012076   WorldCat (עם VIAF): 15012076
מפלצת של מלון: הפוך על הפוך

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית לפני שעבר להפצת פריים וידאו
 בימוי:  ג'ניפר קלוסקה ודרק דריימון
 הופק בידי:  גנאדי טרטקובסקי סלינה גומז אליס דיואי גולדסטון
 תסריט:  גנאדי טרטקובסקי
 מדבבים:  בריאן האל אנדי סמברג סלינה גומז
 מוזיקה:  מארק מות'רסבו 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה סרטי סוני הנפשה Perfect World Pictures MRC
 חברה מפיצה:  סרטי סוני אולפני אמזון
 הקרנת בכורה:  14 בינואר 2022
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  הנפשה ממוחשבת קומדיית אימה
 הכנסות באתר מוג'ו:   hoteltransylvania4
 סרט קודם:  "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" (2018)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מפלצת של מלון: הפוך על הפוך (באנגלית: Hotel Transylvania: Transformania, מלון טרנסילבניה: טרנספורמאניה) הוא סרט קומדיה מונפש אמריקאי שהופק על ידי סרטי סוני הנפשה והופץ על ידי סרטי סוני, ועלה לפריים וידאו ב-14 בינואר 2022, באנגלית ובדיבוב בעברית בהפצת סרטי סוני וסרטי קולומביה. ההמשך של הסרטים והסדרה וזהו החלק הרביעי והאחרון בטטרלוגיית סרטי "מפלצת של מלון". את הסרט ביימו ג'ניפר קלוסקה ודרק דריימון עם תסריט מאת גנאדי טרטקובסקי. בריאן האל מחליף את אדם סנדלר ומדבב את דרקולה. אנדי סמברג וסלינה גומז חזרו לדבב את ג'וני ומייביס כמו בסרטים הקודמים בסדרה.
ב-2025 תופץ בנטפליקס סדרה בשם "Motel Transylvania".
עלילה

בזמן חגיגות ה-125 למלון טרנסילבניה, מייביס שמעה שדרקולה מתכנן לפרוש ולהעביר את המלון אליה כיורשתו. היא מספרת לג'וני שסיפר לדרקולה על תוכניותיו לשפץ את המלון. מודאג מזה שג'וני יהרוס את המלון, דרקולה שיקר לו על "חוק הנדל"ן המפלצתי" המתיר למפלצות בלבד לנהל את המלון, לאכזבתו של ג'וני.
ואן הלסינג החליט לעזור לג'וני בעזרת קרן אשר הופך בני אדם למפלצות ולהפך, לאחר שבחן את הקרן על הקביה שלו ג'יג'י, ירה ואן הלסינג את הקרן על ג'וני והפך אותו למפלצת דמוית דרקון. כאשר הבין שג'וני השתנה למפלצת, ניסה דרקולה להחזיר את ג'וני לקדמותו, אך נורה והפך לבן אדם ושבר את הקריסטל של הקרן. ואן הלסינג אמר לדרקולה וג'וני שכדי להחזיר את עצמם לקדמותם הם יצטרכו למצוא קריסטל חדש אשר שוכן במערה באמריקה הדרומית, והשניים יצאו לדרכם.
חבריו של דרקולה, פרנק, ויין, גריפין ומורי, שתו ממזרקת המים שהושפעה מהקרן, והפכו לבני אדם גם כן. מייביס ואריקה התעמתו עם ואן הלסינג אחרי שראו בחדשות על מקום הימצאם של ג'וני ודרקולה, אולם הוא הזהיר אותן שלקרן ישנן השפעות שכאשר אדם הופך למפלצת, הוא ממשיך לצמוח עד שלא יהיה זכר לעצמו כאדם. אריקה, מייביס ושאר החבורה טסו לאמריקה הדרומית על מנת למצוא את דרקולה וג'וני.
דרקולה וג'וני התחברו בטיול בג'ונגל של אמריקה הדרומית ודרקולה עמד לספר לג'וני ששיקר לגבי "חוק הנדל"ן המפלצתי", אולם כל החבורה הגיעה ומצאה אותם. דברים החלו להשתבש כאשר דרקולה הודה כי הוא חושב שזו טעות לתת למייביס וג'וני את המלון, דבר אשר הכעיס את ג'וני כאשר הבין שדרקולה שיקר לו כי לא רצה שיהיה חלק ממשפחתו, הוא התפתח בפתאומיות וברח. מייביס כעסה מאוד על דרקולה וטענה שלא רצה לקבל אותו כי הוא אדם ולא חלק ממשפחתו ויצאה לחפש את ג'וני. דרקולה וכל השאר יצאו לחפש בעקבות הקריסטל. מייביס מצאה את ג'וני אשר המשיך לגדול באופן לא יציב והביאה אותו אל המערה שם החבורה מצאה את הקריסטל. מייביס ניסתה להחזיר את ג'וני לקדמותו אך ללא הצלחה, דרקולה הסתכן ובא אל ג'וני ונתפס והודה שטעה בקשר אליו ראה אותו עכשיו בתור הטוב ביותר. כאשר הבין שהוא חלק מהמשפחה, סלח ג'וני לדרקולה וחזר להיות לבן אדם.
דרקולה וחבריו חזרו להיות מפלצות, חזרו הביתה והופתעו לראות שהמלון שלהם נהרס בידי ג'יג'י. לאחר שהחזירו את ג'יג'י לקדמותה. דרקולה הצטער על אובדנו אך ג'וני עודד אותו ולאחר מכן, נתן דרקולה את מפתח המלון למייביס ולג'וני.
כעבור שנה, מייביס וג'וני הראו לדרקולה את המלון שנבנה מחדש והוא נהנה יחד איתם.
צוות המדבבים והדמויות

| תפקיד | מדבב/ת בשפת המקור | מדבב/ת בעברית | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| דרקולה | בריאן האל | אסף פריינטא | ערפד בן 540 ומייסד מלון טרנסילבניה. אביה של מייביס, בנו של ולאד, בעלה של אריקה, חמיו של ג'וני וסבו של דניס. |
| ג'ונתן "ג'וני" לורן | אנדי סמברג | דניאל מגון | אדם אנושי בן 29, בעלה של מייביס, חתנו של דרקולה ואביו של דניס. |
| מייביס | סלינה גומז | לורן סביר | ערפדה בת 126, בתו של דרקולה, אשתו של ג'וני ואמו של דניס. |
| אריקה דרקולה | קתרין האן | שירלי לילו | אשתו של דרקולה ונינתו של אברהם ואן הלסינג. |
| פרנק "פרנקי" | בראד אברל | אוהד שחר | פרנקנשטיין וחברם הטוב של דרקולה, ווין, מוריי וגריפין. |
| מוריי | קיגן-מייקל קיי | צביקה פורמן | מומיה וחברם הטוב של דרקולה, פרנק, ויין וגריפין. |
| ויין | סטיב בושמי | דן שצברג | איש זאב וחברם הטוב של דרקולה, פרנק, מוריי וגריפין. |
| גריפין | דייוויד ספייד | גדי לוי | חברם הטוב והבלתי נראה של דרקולה, פרנק, ויין ומוריי. |
| פרופסור אברהם ואן הלסינג | ג'ים גפיגן | גיורא קנת | סבה של קפטן אריקה. |
| יוניס | פראן דרשר | שרית סרי | אשתו של פרנק. |
| וונדה | מולי שאנון | שרון שחל | אשת זאב ואשתו של ווין. |
הפקה

ב-26 בפברואר 2019, אולפני ההנפשה של סוני הודיעו כי סרט רביעי בסדרת "מפלצת של מלון" נמצא בתהליכי פיתוח. ב-4 באוקטובר 2019, גנאדי טרטקובסקי שביים וכתב את שלושת הסרטים הקודמים בסדרה, הודיע כי הפעם הוא לא יהיה אמון על מלאכת בימוי הסרט. ב-17 בספטמבר 2020, אושר שג'ניפר קלוסקה ודרק דריימון, שהיו אמני הסטוריבורד של שני סרטי ההמשך הראשונים בסדרה ולקחו חלק בהפקת הסדרות "בובספוג מכנסמרובע" ו"הרפתקאות פין וג'ייק", יהיו אמונים על בימוי הסרט, בעוד שטרטקובסקי יהיה אמון על כתיבת התסריט לסרט וישמש כמפיק בפועל לצדה של סלינה גומז, ששבה לדבב את דמותה של מייביס.
בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, תהליך הפקת הסרט נעשה בתהליך עבודה מרחוק.
הפצה

הסרט עלה לשידור בפריים וידאו ב-14 בינואר 2022. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021, לפני שהוחלט להקדים את תאריך עלייתו לאקרנים ל-6 באוגוסט 2021, אחר כך ל-23 ביולי 2021, ולאחר מכן ב-1 באוקטובר 2021. בישראל, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-23 בספטמבר 2021 לפני הפצתו בפריים וידאו.
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד(ים) | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | מדבב אהוב | אנדי סמברג | מועמדות |  |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | מדבבת אהובה | סלינה גומז | זכייה |  |
הרעלת חמצן

| --- | --- |

במהלך השנים 43–1942 ערכה ממשלת בריטניה ניסויים נרחבים לבדיקת השפעות הרעלת חמצן בצוללנים. תא הלחץ בתמונה מלא באוויר בלחץ של 3.7bar. הנבדק במרכז נושם 100% חמצן מתוך מסכה.
 תחום:  רפואת חירום 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D018496
 סיווגים
 ICD-10:  T59.8
 
הרעלת חמצן או תסמונת הרעלת חמצן (באנגלית: oxygen toxicity או oxygen intoxication) היא פגיעה במערכות שונות בגוף האדם, בדרך-כלל במערכת העצבים המרכזית, בריאות או בעיניים, עקב טיפול בחמצן (O2) הניתן בתוך תא לחץ. הכשל נובע מההשפעות המזיקות של נשימת חמצן בריכוז גבוה בלחץ חלקי מוגבר. זוהי תופעת לוואי מוכרת ומסוכנת של טיפול כזה, אך היא אינה שכיחה. התסמונת עלולה לגרום למותם של תאים רבים במערכות חיוניות של הגוף, ולפיכך להשבית אותן ולגרום מומים ואף מוות.
הרעלת חמצן מתרחשת רק כשלחץ החמצן מגיע לרמה של 0.3 בר או יותר. נשימת יתר (היפרוונטילציה) של אוויר אטמוספירי בלחץ אטמוספירי רגיל אינה גורמת להרעלת חמצן, כיוון שלחץ החמצן באוויר בגובה פני-הים מגיע לרמה של 0.21 בר בלבד (לחץ האוויר כולו הוא בר אחד בערך, ושיעור החמצן בו הוא כ-21%).
הרעלת חמצן פוגעת בעיקר בצוללנים, בפגים המטופלים באינקובטורים ובחולים הזקוקים לטיפול בחמצן בריכוז גבוה ובלחץ גבוה. מסיבות היסטוריות, מקובל לכנות את התסמינים במערכת העצבים המרכזית בשם "אפקט פאול ברט", ואת התסמינים בריאות בשם "אפקט לוריין סמית'", כיוון ששני החוקרים האלה היו הראשונים שהבחינו בתסמונת ותיארו אותה בסוף המאה ה-19.
מניעת הרעלת חמצן נעשית באמצעות הפחתת החשיפה לרמות חמצן גבוהות. מחקרים מראים כי בטווח הארוך, יש אפשרות להתאושש ולהבריא מרוב הסוגים של הרעלת חמצן, כלומר לפחות חלק מהנזק הוא הפיך במקרים שאינם חמורים במיוחד.
רקע

התוצאה של נשימת חמצן בלחצים חלקיים גבוהים היא היפראוקסיה, עודף של חמצן ברקמות הגוף. הגוף מושפע בדרכים שונות בהתאם לסוג החשיפה. הרעילות במערכת העצבים המרכזית נגרמת על ידי חשיפה קצרה לחמצן בלחץ חלקי גבוה יותר מאשר הלחץ האטמוספירי. רעילות בריאות ובעיניים נגרמת עקב זמן חשיפה ארוך לכמויות חמצן גדולות בלחץ רגיל. הסימפטומים עשויים לכלול בלבול, בעיות נשימה ושינויים בראייה, כגון קוצר ראייה. חשיפה ממושכת לחמצן בלחץ חלקי רגיל או חשיפות קצרות ללחצים חלקיים גבוהים, יכולים לגרום נזק חמצוני לקרום התא, התמוטטות של נאדיות הריאה, היפרדות הרשתית, והתקפי פרכוסים.
תסמינים ונזק

התסמונת עלולה לפגוע בכל תא בגוף, אך הרקמות הרגישות ביותר לפגיעה מסוג זה הן במערכת העצבים המרכזית, בריאות ובעיניים. פגיעה בריאות או בעיניים נפוצה יותר כאשר חמצן בריכוז גבוה ובלחץ גבוה ניתן במסגרת של טיפול בפגים, אך היא קורית גם במהלך טיפול דומה במבוגרים. בנוסף לפגיעות באיברים אלה, התסמונת עלולה לפגוע גם בתאי הדם האדומים (תמס), בכבד, בלב, בכליות, בבלוטות האנדוקריניות (בלוטת יותרת הכליה, האשכים, ובלוטת התריס), או להתבטא בנזק כללי לתאים. פגיעות לא-צפויות ברקמות עלולות לקרות בתנאים יוצאי-דופן - יש חשד כי במהלך טיסות לחלל, ריכוז חמצן גבוה עשוי לתרום לנזק בעצם. כמו כן, חולים עם מחלות ריאה כגון מחלת ריאות חסימתית כרונית או עם בעיות במרכז הנשימה עלולים לסבול מאצירת פחמן דו-חמצני (היפרקפניה) שנגרמת בעקיפין מהיפראוקסיה.
תסמינים ונזק > פגיעה במערכת העצבים המרכזית

הרעלת חמצן במערכת העצבים המרכזית באה לידי ביטוי בסימפטומים כגון הפרעות בראייה ושינויים חזותיים (במיוחד ראיית מנהרה), צלצולים באוזניים (טינטון), בחילות, עוויתות (במיוחד של הפנים), שינויים התנהגותיים (עצבנות, חרדה, בלבול), וסחרחורת. הדבר עשוי להיות מלווה בפרכוס טוני-קלוני המורכב משני שלבים: התכווצות שרירים אינטנסיבית המתרחשת במשך כמה שניות (השלב הטוני), ולאחריו סדרה מהירה של התכווצויות והרפיות חלופיות של השרירים, הגורמים לטלטולים וזעזועים עזים (שלב הקלונוס).ההתקף מסתיים בפרק זמן של חוסר הכרה (שלב הפוסט-התקף). התפרצות ההתקף תלויה בלחץ החלקי של החמצן בתערובת הגזים הניתנת לנשימה ובמשך החשיפה. עם זאת, זמן החשיפה לפני ההתפרצות הוא בלתי צפוי: ממצאים שעלו בבדיקות הראו מנעד רחב הן בקרב אנשים שונים והן אצל אותו אדם עצמו מיום ליום. בנוסף, גורמים חיצוניים רבים, כגון צלילה, חשיפה לקור ופעילות גופנית, יקטינו את הזמן עד להתפרצות של התסמינים במערכת העצבים המרכזית. ירידה ברף הסיבולת קשורה קשר הדוק לאצירה של פחמן דו-חמצני בגוף.גורמים אחרים, כגון חושך וקפאין, הגדילו את הסיבולת בניסויים שבוצעו על בע"ח, אך תופעות אלו עדיין לא הוכחו בבני אדם.
תסמינים ונזק > פגיעה בריאות

הסימן המוקדם להרעלת חמצן הוא גירוי עדין בתוך קנה הנשימה (בעומק הלוע) המחמיר בנשימה עמוקה. אחריו מתפתח שיעול קל, ואחריו תחושת צריבה ושיעול שהולך ומחמיר עד לתחושת כאב בעת שאיפת אוויר ושיעול בלתי-נשלט. אם החשיפה לחמצן באותם תנאים נמשכת, האדם יחווה לחץ בחזה וקוצר נשימה. בהמשך, האדם עלול למות מחוסר חמצן, כיוון שהנזק ההולך וגובר לריאות אינו מאפשר מעבר חמצן דרכן אל מחזור הדם. התסמינים נובעים מדלקת שמתחילה בדרכי הנשימה המובילים לריאות, ומתפשטת לאחר מכן לריאות. התסמינים מופיעים בחלק העליון של החזה, באזורי עצם החזה והכארינה (הסתעפות הסימפונות: Carina of trachea). ממצאים פיזיים הקשורים להרעלה בריאות כללו שמיעת רעש מבעבע באמצעות סטטוסקופ (חרחורים), חום גבוה וזרימת דם מוגברת לרירית האף (היפראמיה של רירית האף). צילומי רנטגן של הריאות הראו על שינוי קטן בטווח הקצר, אך חשיפה ממושכת מובילה להשפעות מזיקות משמעותיות בריאות. מדדי תפקוד הריאות מופחתים משמעותית, כפי שניתן לזהות על ידי צמצום כמות האוויר אותם הריאות יכולות להכיל (הקיבולת החיונית) ושינויים בתפקוד הנשימה ובגמישות הריאות. בדיקות בבע"ח הראו על וריאציה בסיבולת בדומה לזו שנמצאה ברעילות במערכת העצבים המרכזית, כמו גם הבדלים משמעותיים בין זנים שונים. כאשר החשיפה לחמצן מעל לחץ של 0.5bar נעשית לסירוגין, ניתנת אפשרות לריאות להשתקם ולדחות את התפרצות ההרעלה.