stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתולי מוזיאון ארמיטאז'
הערות שוליים

↑  Rodgers, James. "Hermitage palace is cat's whiskers" (Archive). BBC. Friday 5 October 2007. Retrieved on 2 July 2015.
↑    Teresa Levonian Cole, ‏St Petersburg: the cats of the Hermitage, The Telegraph, 22 May 2013
↑  "Cat "Army" Guards Treasures" (Archive). National Geographic. June 12, 2009. Retrieved on July 2, 2015.
↑  "The nine lives of Russia’s Hermitage Museum cats." Agence France-Presse at Hurriyet Daily News. November 18, 2015. Retrieved on July 18, 2016.
↑  למה 70 חתולים חיים במוזיאון הגדול ברוסיה?, מדור "סגנון", אתר מעריב nrg‏, 14/6/2017
↑  "В Петербурге отмечают День эрмитажного кота". 5-й канал. 2012-04-21. נבדק ב-2015-04-24.
↑  "Эрмитажные домовые оставили 1600 записей в «Книге учёта музейных котов»". ИА REGNUM. 2013-04-07. נבדק ב-2015-04-22.
↑  "Музей кошки в Петербурге восстанавливает родословную кота Петра Великого". טאס"ס. 2016-08-19. נבדק ב-2016-08-20.
↑  McGrane, Sally. "Russia’s Museum Cats" (Archive). The New Yorker
↑  אתר מוזיאון ארמיטאז'
↑  В северной столице отметили День эрмитажного кота
↑  Marquardt, Alexander. "St. Petersburg's Hermitage Museum Home to Masters...and Cats" (Archive). ABC News. July 30, 2010. Retrieved on July 2, 2015.
↑  "Russia's Hermitage Museum Is Filled With Cats". The Daily Observer. 17 בנובמבר 2015. נבדק ב-26 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Telegraph: Котов из Эрмитажа внесли в список достопримечательностей, которые необходимо увидеть". Gazeta.ru. 2016-03-18. נבדק ב-2016-03-18.
↑  "Incredible places you probably never knew about". The Telegraph.
↑  Серебренникова, Н. "Музей кошки". iPetersburg. נבדק ב-2015-03-23.
↑  "Музей кошки". Лучшее в Санкт-Петербурге.
מאי זרחי

אין תמונה חופשית
מאי זרחי (נולדה ב-11 במאי 1984) היא כוריאוגרפית, אוצרת ודרמטורגית ישראלית המחלקת את זמנה בין גרמניה וישראל.
ביוגרפיה

זרחי נולדה וגדלה בתל אביב. סבה היה האדריכל משה זרחי.
את יצירתה הראשונה יצרה בשנת 2001 כשהייתה בת 16 בלבד. שנה לאחר מכן עברה להולנד כדי ללמוד מחול ברוטרדם. עוד לפני סיום לימודיה, ב-2005, הייתה אסיסטנטית של ויליאם פורסיית' ביצירתו "3 Atmospheric Studies" בפרנקפורט.
לאחר סיום לימודיה הצטרפה ב-2007 לתוכנית לכוריאוגרפיה ex.e.r.ce במונפלייה, בניהולם של קסבייר לה רוי (Xavier Le Roy) ומתילד מונייה(אנ'). לאחר שחזרה לישראל למדה תיאטרון ב-2008 בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
ב-2009 עברה זרחי לגרמניה והייתה ממקימות הקולקטיב הכוריאוגרפי mamaza לצד פאבריס מצליח ויאניס מנדפוניס איתם יצרה והופיעה ברחבי העולם. במסגרת הקולקטיב הגיעה זרחי לרזידנסי בדהסינגל(אנ') באנטוורפן ב-2011, ובתיאטרון מוסונטרום(גר') בפרנקפורט ב-2012.
ב-2016 יזמה עם גלית קריידן את פרויקט WALK במתחם האומנים פסט'פקטורי בבת ים ובשנת 2018 יזמה עם ענת דניאלי את פסטיבל "ארנבת מרץ" בבת ים.
זרחי מלמדת בבית הספר לתיאטרון חזותי, באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וב-K3(גר') בהמבורג. החל מ-2021 זרחי מנהלת את התכנית הדו-שנתית לכוריאוגרפיה במרכז "כלים" בבת ים.
בין יצירותיה

Shades in Dance 2001
כן - מופע לחלל ייעודי במוזיאון תל אביב, במסגרת פסטיבל "צוללן" 2015
פֹּה - מופע משותף עם מיכל אופנהיים במסגרת פסטיבל ריקודי חדר של הכוריאוגרף עמוס חץ (2017)
The Voices - יצירה משותפת של זרחי עם מיכל אופנהיים לשתי רקדניות ושלוש זמרות. העבודה עלתה בבכורה בפסטיבל "צוללן" 2017, ולאחר מכן הוצגה במרכז לאומנות עכשווית בתל אביב ומרכז מחול-שלם בירושלים.
אם, אז…אחרת - יצירה משותפת עם עפרי כנעני של מדריך קולי מדומה למבקרים במוזיאון הרצליה שאינו מספק מידע או הסברים על היצירות המוצגות, אלא מזמין את הצופים להשתתף בכוריאוגרפיה במרחב (מוזיאון הרצליה, 2018)
untitled - מופע הבוחן את היחסים בין גוף לצליל המתרחש בחלקו בחושך מלא, שנוצרה בעקבות המיזם "סיורי גבול" (הזירה, 2019)
Detail - יצירה משותפת עם אמנית הווידאו זהר אלעזר ובהשתתפות הרקדניות רותם גרינברג וענבר בוכבינדר (תמונע, 2020)
LIBELLE - מופע לקהלים צעירים מגיל 7 ומעלה. בכורת המופע נועדה להיערך במאי 2020, אך בשל מגפת הקורונה נדחתה בשנה שלמה (K3, 2021)
Ausencia - עבודת סולו שנוצרה במהלך סגרי הקורונה המתייחסת לגוף ולהיעדרו, למגע ולקושי לממש אותו (המרכז לאומנות עכשווית, 2021)
Five Studies - שיתוף פעולה של זרחי עם אמנית האנימציה טל קנטור, ועם סטפן לאונרד – אמן חזותי המתעסק בווידאו, בציור ובסאונד (2022)
פרסנסיה - דואט המתעסק במגע ובהיעדר מגע אנושי בביצוע ברית רודמונד ודומיניק סנטיה (מרכז סוזן דלל, 2023)
הערות שוליים

↑  May Zarhy / About, mamaza.net
↑  Nofar Vahash, פסטיבל "ארנבת מרץ" חוזר להשתלט על המרחב האורבני, באתר פסטיבל המחול "ארנבת מרץ" חוזר להשתלט על המרחב האורבני, ‏2018-03-14
↑  • התכנית הדו שנתית לכוריאוגרפיה 2021–2023, באתר kelim.org.il
↑  ענבל כהן חמו, כן/מאי זרחי – כוריאוגרפיה של צלילים, באתר סלונה, ‏2016-01-10
↑  מרית בן ישראל, פוסט שמתחיל מתחת לפני הים ומסתיים בדם על הידיים – על פסטיבל צוללן 2015, באתר עיר-האושר, ‏2015-09-26
↑  פסטיבל ריקודי חדר, פסטיבל ריקודי חדר - תוכנית 2017 - תכנית ד' >> פֹּה | מאי זרחי ומיכל אופנהיים, באתר פסטיבל ריקודי חדר
↑  לשהות באי-נוחות עוד רגע, באתר ערב רב Erev Rav
↑  Hagit Peleg Rotem, עופר ללוש, וידאו־ארט מצרפת ואדריכלות ישראלית במוזיאון הרצליה, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-06-20
↑  felix007, untitled, הזירה
↑  untitled / מאי זרחי, באתר מארב, ‏2020-03-18
↑  מאי זרחי - Detail; HD video; 2020, באתר tmu-na.org.il
↑  May Zarhy Libelle, explore dance (באנגלית אמריקאית)
↑  מופע | Ausencia מאת מאי זרחי | CCA: תל אביב-יפו, באתר CCA Tel Aviv-Yafo (באנגלית)
↑  מדיטציה על מהות של תנועה מחולית, באתר ערב רב Erev Rav
↑  מאי זרחי | פרסנסיה, באתר Suzanne Dellal
מוזיאון נורטון סימון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 על שם:  נורטון סימון 
 כתובת:  פסדינה 
 מיקום:  פסדינה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  נורטון סימון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 אדריכל:  פרנק גרי 
 
 קואורדינטות:  34°08′46″N 118°09′33″W﻿ / ﻿34.14611111°N 118.15916667°W﻿ / 34.14611111; -118.15916667
 www.nortonsimon.org
 he
 
מוזיאון נורטון סיימון (באנגלית: Norton Simon Museum) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בפסדינה, קליפורניה, ארצות הברית. מוזיאון זה הוקם ב-1969 והיה ידוע בעבר כמכון האמנות של פסדינה ("The Pasadena Art Institute") וכמוזיאון האמנות של פסדינה ("The Pasadena Art Museum").
האוספים של מוזיאון נורטון סיימון כוללים: ציורים אירופיים, פסלים ושטיחים, ציורים והדפסי עץ, וגני פסלים המציגים עבודות פסלים רבות בנוף הסובב בריכה גדולה. המוזיאון מכיל את תיאטרון נורטון סימון המציג מחזות מדי יום, ומארח הרצאות, סימפוזיונים, ריקודים ומופעים מוזיקליים כל ימות השנה.
חוות כנרת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 על שם:  הכנרת 
 מיקום:  כנרת 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ארתור רופין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1908
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 
 קואורדינטות:  32°42′47″N 35°33′56″E﻿ / ﻿32.713166666667°N 35.565416666667°E﻿ / 32.713166666667; 35.565416666667
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) חוות כנרת(למפת הגליל העליון רגילה) חוות כנרת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות כנרת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוות כנרת
 
חוות כנרת
פנים מבנה החאן המקורי באתר, ומיטת הבידוד לחולים
חוות כנרת, לפני העלייה לעין גב
חוות כנרת (או חצר כנרת) היא חווה חקלאית שהוקמה ב-1908 על חוף ימת כנרת בחלק הדרומי-מערבי. ההקמה בוצעה על ידי המשרד הארצישראלי של ההסתדרות הציונית, על פי הצעת מנהלו, ארתור רופין, על מנת להכשיר פועלים יהודים לעבודה חקלאית ובניין לשם התיישבות קבע.
בוגרי החווה היו להוגי הדעות והמייסדים של מפעלי ההתיישבות המגוונים בתקופת העלייה השנייה ותנועת העבודה: בה החלו הניסיונות להקמת הקבוצה, הקיבוץ והמושב (ממנה יצאו מתיישבי דגניה, קבוצת כנרת, נהלל, עין חרוד ועוד), היא הייתה למוקד התארגנות של פועלי הארץ, ובה הונחו היסודות למספר ארגונים אשר עצבו את פני המדינה שבדרך, כגון ההגנה, המשביר, תנובה וסולל בונה.
המקום הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
החווה במלחמת העולם הראשונה ואחריה

בשנות מלחמת העולם הראשונה השלטון הטורקי גרש יהודים רבים מהגליל, וחלקם הגיעו לאזור החווה. הם עבדו בעבודות ציבוריות, בין היתר בבנייה ובסלילת כביש טבריה-צמח, שהיוו יסוד מקדים להקמת חברת "סולל בונה". עקב הרעב בארץ, יזמו מאיר רוטברג וברל כצנלסון איסוף תבואה בצריף מיוחד בחווה, חלוקתו לצרכנים ומכירת עודפים להסתדרות פועלי יהודה ברווח נמוך. צריף זה היתווה את הדרך לפיתוח רשת קמעונות לפועלים בשם "המשביר" שהחל לפעול ליד דגניה. בשנת 1919 נעשה ניסיון ליצור בחווה קבוצה גדולה בשם "קבוצת השישים", מאיחוד בין חברי הקבוצה הקיימת לבין הפועלים שעבדו מחוצה לה. כשנתיים לאחר מכן עזבו מרביתם למען ייסוד עין חרוד, שהיה הקיבוץ הראשון שהוקם במתכונת "הקבוצה הגדולה".
בכינוס של מפלגת "אחדות העבודה" בחווה ב-15 ביוני 1920, הוחלט על הקמת ארגון "ההגנה".
לאחר שהחווה ננטשה, הגיעה ב-1922 קבוצת חלוצים מהעלייה השלישית בשם "קבוצת וילנה", שהשתתפו בהקמת קבוצת כנרת. בתחילת 1929 חברי קבוצת כנרת עברו לגבעה הסמוכה, ואל החווה עברו חברי קיבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר, שלימים הקימו את קיבוץ אפיקים, שקודם לכן עסקו בבניית נקודת הקבע של קבוצת כנרת. לאחר שחברי אפיקים עברו לנקודת הקבע שלהם, שהו בחווה חברי עין גב ומעגן לפני עלייתם להתיישבות.
החווה לאחר הקמת המדינה

מ-1950 ועד ל-1974 שימשה החווה כבסיס צה"ל. לאחר מכן היא שוחזרה, הוכרזה כ"אתר שימור לאומי", ונפתחה במתכונתה הנוכחית ב-2007.
בשנות האלפיים, המקום משמש כמוזיאון וכמרכז חינוכי ערכי פתוח למבקרים.
לקריאה נוספת

מחקרים:
מרגלית שילה, חוות הלימוד של המשרד הארץ ישראלי 1908–1914, עבודת הסמכה בהדרכת פרופ' שמואל אטינגר, האוניברסיטה העברית, החוג להיסטוריה של ארץ ישראל, תשרי תשל"ז.
גרשון גרא, חצר כנרת ואנשיה. אוסף מקורות וסיפורה של חצר כנרת.
מוקי צור, תאיר זבולון וחנינא פורת, כאן על פני האדמה. קטעי מקורות וסיפור ראשיתו של הקיבוץ, קטעים ממכתבים, מסמכים וסיפורים מהעלייה השנייה ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה.
מרדכי נאור, כנרת - החווה והחצר - מערש ההתיישבות לאתר שימור, הוצאת ספריית יהודה דקל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2011
ברכה חבס, עורכת בהשתתפות אליעזר שוחט, ספר העלייה השנייה, תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ז.
ברכה חבס, החצר והגבעה, תולדות קבוצת כנרת מראשיתה. הוצאת עם עובד, 1968
סיפורים ושירים:
שולמית לפיד, חוות העלמות. רומן המספר על חייה של צעירה העובדת בחווה.
רחל בלובשטיין, שירת רחל. אוסף שירים.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 36
↑  עבר הדני, "חיים צימרמן- איש הגליל", הוצאת טברסקי, 1954 עמ' 30
↑  ברכה חבס, "החצר והגבעה" עמ' 35
↑  מרדכי נאור, "כנרת - החווה והחצר - מערש ההתיישבות לאתר שימור", עמ' 22
↑  קבוץ השומר הצעיר מס.ס.ס.ר, דבר, 18 בפברואר 1930
↑  חצר כנרת, באתר המועצה לשימור אתרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401870905171
קרב אולם

קרב אוּלְם התרחש ב-19 באוקטובר 1805, ובו הצליח נפוליאון, בתמרון מבריק, לכתר את הצבא האוסטרי. בסופו של דבר כ-30,000 חיילים אוסטרים נכנעו, מה שהיה ניצחון מכריע לצרפתים.
רקע

עוד בטרם הכרזת המלחמה החלו תככי החצר בבירה האוסטרית. אחי המלך, הארכידוכס קרל, הגנרל האוסטרי המוכשר ביותר, התנגד לעצם הכרזת המלחמה ובגלל חששו של הקיסר מהשפעתו הרבה, חשש שלובה בעזרת תככים, הוא קיבל את החזית המשנית באיטליה. את החזית העיקרית קיבל הגנרל קרל מאק פון לייבריך, ממצדדיה של המדיניות התקיפה כלפי נפוליאון. מאק היה גנרל ממוצע, שלא נפל מרוב הגנרלים האוסטרים האחרים, אך התברר כשוליה חסר ניסיון לעומת נפוליאון.
האסטרטגיה האוסטרית התבססה על התוכניות הישנות משתי המלחמות הקודמות נגד צרפת המהפכנית. האוסטרים רצו לאבטח את חזית הריין ולתת לרוסים מספיק זמן על מנת לגייס את צבאם ולהגיע לעזרתם. בינתיים, האוסטרים עם בעלי בריתם הבווארים בראשותו גנרל מאק פרס את צבאו בעמדות המבוצרות שליד העיר אולם באזור הנהר דנובה.
מהלך הקרב

ב-25 בספטמבר הצבא הצרפתי החל בצליחת הריין. בהתחלה עיקר הצבא הצרפתי ביצע תנועה מעגלית רחבה לכיוון העיר דונאווורט שהייתה בין מינכן וצבאו של מאק. במטרה לנתק את קו האספקה של הצבא האוסטרו–בווארי שעבר דרך מינכן. בו זמנית עם האיגוף, הקורפוס השישי בראשותו של מרשל ניי התקדם לעבר האוסטרים על מנת לרתקם למקום.
מאק גילה את התמרון רק כעבור שבוע ב-3 באוקטובר ושלח כוחות לחסום את דרכו של נפוליאון. הכוח האוסטרי פגש חלק מהקורפוס החמישי מתוגבר בפרשים של ז'ואקים מירא ונחל מפלה בקרב וורטינגן ב-8 באוקטובר. למחרת התבוסה בוורטינגן, ניי הביס את האוסטרים ליד גשר גונצבורג וכתוצאה מכך הכוח האוסטרי איבד את רוב אפשרויות התמרון שלו. נפוליאון הניח שמאק ירצה להתחמק מהמלכודת ולכן שלח כוח ניכר לעורפו של הצבא האוסטרי. שליחת עיקר הצבא הצרפתי לעורפו של מאק דיללה את הכוחות הצרפתיים בחזיתו של מאק והוא ניסה לפרוץ את ההסגר בעזרת הסתערות חזיתית.
בינתיים ניי שלח את הדיוויזיה של דופון לגדה הימנית של הדנובה שבה התרכזו הכוחות האוסטרים על מנת להצר עוד יותר את צעדיהם. בגלל חילוקי דעות בין ניי למירא, רוב הקורפוס השישי נשאר בגדה השמאלית של הנהר ודופון מצא את עצמו ניצב לבד לפני כל הצבא האוסטרי. בקרב שהתחלל ב-11 באוקטובר בפרברי אולם וכפר יונגנן, הצרפתים ניצלו היטב את עליונתם בלוחמה בשטח בנוי. אמנם חיל הפרשים הצרפתי הובס על ידי האוסטרים, אך בהקרבתו מנע את איגוף החי"ר. הפרשים האוסטרים הסתערו לעבר המטען הצרפתי ובינתיים החי"ר הצרפתי עשה שמות בחי"ר האוסטרי. האבדות האוסטריות היו מחרידות. למעשה מספר אבדותיהם היה גבוה פי חמישה יחסית לאבדות הצרפתיות. למרות ההצלחה המסחררת, דופון חשש להתעמת עם הצבא האוסטרי שהיה גדול בהרבה מהדיוויזיה שלו ובלילה הסיג את כוחותיו לאחור.
מאק עדיין לא נסוג, למרות האיום על קו האספקה שלו חשב בטעות שעמדתו עדיפה. בנוסף לכך טיפח מאק רעיונות על ניתוק קו האספקה הצרפתי ושבירת האגף השמאלי של צבאם בעזרת יתרון מספרי מקומי גדול שהיה לו היות שרוב הצבא הצרפתי בראשותו של נפוליאון ביצע את האיגוף. על מנת לחזק את עמדתו הוא שלח כוח גדול ב-13 באוקטובר בפיקודו של גנרל ריש (Riesch) לכיוון אלכינגן (Elchingen) לאבטח גשר חשוב שהיה שם. כוח גדול נוסף שכלל את כל הארטילריה הכבדה הוחש צפונה. למחרת ניי כיתר את הכוח האוסטרי ובקרב עקוב מדם, הצליח להביסם למרות היתרונות שהיו לאוסטרים בעמדה – ניי הצטרך לחצות את הגשר תחת מטר פגזים והאוסטרים היו מבוצרים היטב. על ניצחונו בקרב אלכינגן קיבל ניי את התואר "הדוכס מאלכינגן".
התבוסה בקרב אלכינגן גרמה לפילוג בפיקוד האוסטרי והארכידוכס פרדיננד החליט לסגת על דעת עצמו כשהוא לוקח איתו את הפרשים שנותרו מהקרבות האחרונים והפקיר את מאק לגורלו. בינתיים, מירא איתר את הארטילריה האוסטרית והשמידה ב-16 בחודש.
ב-15 באוקטובר נפוליאון כיתר את האוסטרים. נפוליאון פגש את האוסטרים ליד מיכברג (Michberg) שהיה נקודת המפתח למערך האוסטרי ולדעתו של מאק הייתה בלתי ניתנת לכיבוש בגלל ביצוריה האימתניים. נפוליאון הורה לפתוח בהרעשה ארטילרית. האוסטרים שנותרו ללא תותחים כבדים היו נתונים במשך חצי שעה לחסדי התותחנים הצרפתים. הביצורים התבררו כחלשים מדי עבור האש המרוכזת והעמדה הבצורה ננטשה בלי מאבק. עם איבודה של מיכברג מצבם של האוסטרים היה נואש. משא ומתן לכניעה החל ב-17 באוקטובר והצבא האוסטרי הגדול נאלץ להיכנע. המפלה הייתה צורבת ותוצאותיה לאוסטריה היו מרות. מאק איבד 60,000 מתוך 72,000 חיילים שהיו לו והדרך לווינה הייתה פתוחה לפני הצרפתים. בגלל איבוד צבאם, האוסטרים הפכו לשחקן משני ונאלצו להשליך את יהבם על התגבורת הרוסית שעדיין לא הגיעה בגלל המרחק הרב.
ראו גם

הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית
נפוליאון שולח את הקורפוס הצרפתי השני למשימתו ליד אוגסבורג
אלף (פנטזיה)

אלפים רוקדים בשדות, יצירתו של נילס בלומר, 1850
אלף בתעופה, יצירתו של אוגוסט מאלסטורם, 1866
אוזניים מחודדות האופייניות לאלפים
אֶלְפים (מאנגלית: Elf; לעיתים מכונים בעברית גמדונים, שדונים, עלפים ובני־לילית) הם גזע מיתולוגי של יצורים דמויי אנוש שמקורם במיתולוגיה הגרמאנית. האלפים הפכו פופולרים במאה העשרים בעקבות סדרת ספריו של ג'. ר. ר. טולקין ולאחריו במספר רב של יצירות מסוגת הפנטזיה ובמשחק תפקידים המתרחשים בעולם פנטסטי.
תרגום לעברית

התרגום המקובל בתחום משחקי־התפקידים והפנטזיה הגנרית הוא "אלפים" - תעתיק פשוט של המילה האנגלית Elf, בצורת ריבוי עברית.
קיימות צורות שונות לתרגום המילה לעברית, שאת רובן ככולן ניתן למצוא בתרגומים השונים לספריו של ג'. ר. ר. טולקין. בגרסה המקורית לתרגום העברי של רות לבנית לספר שר הטבעות של טולקין, מכונים יצורים אלו "בני־לילית", ואילו במהדורה של עמנואל לוטם לאותו הספר הם מכונים "עֲלָפִים". בתרגומו של משה הנעמי לההוביט של טולקין מכונים יצורים אלו "שדונים" (ובמקומות אחדים "שדים", כנראה עקב טעות של המתרגם, משום שמאוחר יותר בספר ה"שדים" הם הגובלינים), ואילו בתרגום הטייסים לאותו הספר הם מכונים "אלף" ביחיד ו"האלף" ברבים (בדומה לשמות עמים בתנ"ך: "אדומי" ביחיד, אל מול "האדומי" ברבים).
בהקשרים אחרים יש המתרגמים Elves כ"ננסים", "גמדונים", "פיות", "זדים" ושאר בריות אגדתיות זעירות.
אלפים במיתולוגיה

מקורם של האלפים במיתולוגיה ובפולקלור של העמים הגרמאנים, ובכלל זה המיתולוגיה הנורדית והמיתולוגיה האנגלו-סקסונית.
אלפים במיתולוגיה > מקורות מוקדמים

האזכורים המוקדמים ביותר שנמצאו למילה אלף נכתבו באנגליה בראשית ימי הביניים. בטקסטים אלו האלפים לרוב מוזכרים בהקשרים רפואיים, מכיוון שהאמינו אז שמגוון רחב של מחלות, של בני אדם ושל חיות משק, נגרמות על ידי חיציהם. עם זאת, במחקר היום נהוג שהיחס לאלפים היה כיחס לבני אדם, והם לא נחשבו כמזיקים.
אלפים במיתולוגיה > במיתולוגיה הנורדית

באדה הפרוזאית קיימת הבחנה בין שלושה סוגי אלפים: אלפים כהים, אלפים שחורים ואלפים בהירים, אך כיום מוסכם שהבחנה זו נובעת מהיות המחבר סנורי סטורלוסון נוצרי, ומנסיונותיו להתאים את המיתולוגיה הנורדית למיתולוגיה נוצרית. סוגי האלפים הבהירים והשחורים מתוארים בדומה למלאכים ושדים במיתולוגיה הנוצרית.
באדה הפואטית, העתיקה יותר מהאדה הפרוזאית, ביטוי "אלף" או "אלפים" חוזר על עצמו פעמים רבות, אך רק דמות אחת בעלת שם מזוהה כאלף. הביטוי "אסיר ואלפים" (בנורדית עתיקה: Æsir ok Álfar) חוזר על עצמו פעמים רבות ומעיד על כך שבמסורת האלפים מזוהים עם קבוצה של אלים המכונים אסיר.
אלפים בספרות > האלפים של טולקין

האלפים של הלגנדריום של טולקין מבוססים של האלפים מהמיתולוגיה הנורדית, אותם הפך טולקין לגזע אצילי ונשגב יותר. למעשה, האלפים של טולקין הם גזע קסום ועל-אנושי, המסמל אידיאל שקמל בפני האנושות המשתלטת על העולם.
האלפים של טולקין מתוארים לרוב כגזע בן־אלמוות (הם לא מזדקנים אך יכולים למות בקרב), או בעלי תוחלת חיים של אלפי שנים, גבוהים יותר ואסתטיים יותר מבני־האנוש. הם מתוארים כבעלי גזרה דקה יותר משל בני־האדם, אזניהם מחודדות, ואין להם שיער־פנים. במרבית המקרים האלפים מתוארים כקשתים מצוינים (לדוגמה האלף לגולאס משר הטבעות) ולוחמים מיומנים בחרבות קלות, וכחובבי טבע ואמנות. ראשי האלפים מתוארים כמנהיגים רבי עוצמה, דוגמת לורד אלרונד מריבנדל וגלדריאל מלות'לוריין. בין האלפים והגמדים שוררת יריבות עתיקת יומין, אך למרות זאת הם מסוגלים לשתף פעולה כנגד רוע משותף, דוגמת סאורון וצבאות האורקים שלו.
אלפים בספרות > האלפים לפי "הירושה"

בסדרת הספרים "הירושה", האלפים הם גזע בן אלמוות, אתאיסטי, שוחר שלום וקסום, שבניו מסוגלים לתקשר עם חיות ולפיכך צמחוניים. הם גרים ביער דו ולדנוארדן ובמרכז חייהם עומד עץ המנואה, עץ שממנו צמח כל היער. האלפים הם גזע גאה שהגיע מיבשת לא ידועה מעבר לים. לפני הגעת האנשים לאלגייזיה (היבשת שבה מתרחשת עלילת הסדרה), קישרו האלפים את שפתם לזרמי הקסם. בעזרת הקסם נלחמו האלפים בדרקונים שחיו אף הם ביבשת, אך כאשר נוכחו כי מלחמה זו חסרת תועלת ועלולה להמיט כליון על שני הצדדים, כרתו ברית, שבמסגרתה אלפים ודרקונים יחיו יחד, והשלום ישמר על ידי רוכבי הדרקונים. כשבני האנוש הגיעו לאלגייזיה, צרפו אותם האלפים לברית עם הדרקונים.
האלפים בסדרה זו יולדים ומולידים בתדירות נמוכה ביותר עקב היותם בני אלמוות, ואינם מקיימים טקסי נישואין. כמו כן, הם מקפידים על מערכת נוקשה של כללי נימוס.
אלפים בספרות > אלפים לפי טרי פראצ'ט וניל גיימן

לפי טרי פראצ'ט בספרו "Lords and Ladies" האלפים הם יצורים כריזמטיים ובעלי כוח קסם, ולכן נראים יפים בעיניהם של בני אדם, אף כי לאמיתו של דבר אינם יפים כלל. בקומיקס "סנדמן" מציג ניל גיימן תפיסה דומה.
פראצ'ט מתאר את האלפים כיצורים אכזריים וסאדיסטיים, אשר אינם חיים בעולם הדיסק אך מנסים לפלוש אליו מעולם אחר דרך נקודות בהן הקשר בין שני העולמות חזק. כדי להתגונן בפניהם מציבים בני האדם פיסות ברזל בפתחי בתיהם (בצורת פרסות) ומגדרים את הנקודות המסוכנות באבנים מגנטיות.
אלפים בתרבות הפופולרית > אלפים במשחקי תפקידים

ברוב הספרים ומשחקי התפקידים האלפים גבוהים, בעלי שיער ארוך (בדרך כלל בגווני בלונד, זהב, כסף או שחור-עורבני), ללא שיער-פנים (זקנים ושפמים) ובעלי עיניים כחולות, חומות, ירוקות או סגולות. האלפים הם בעלי יכולת קסם טבעית (למשל: הם יכולים לדבר עם חיות), ויכולת ראיית לילה כשל חתול. האלפים מתוארים כזריזים ועדינים, ומצטיינים בחץ וקשת ובסיף. באופן מסוים, לתיאור הזה אחראי טולקין, אשר לקח את התיאור של האלפים מהמיתולוגיה הנורדית והפך אותו לאצילי ונשגב יותר. למעשה, האלפים של טולקין הם גזע קסום ועל-אנושי, המסמל אידיאל שקמל בפני האנושות המשתלטת על העולם.
במהדורה הראשונה של מבוכים ודרקונים האלף היה שילוב של לוחם וקוסם. במהדורות מאוחרות יותר האלף נהפך לגזע שיכול לבחור ברוב המקצועות (ולאו דווקא להיות שילוב של לוחם וקוסם). עם זאת, לאלף יש מגבלה על הדרגה המרבית שהוא יכול להגיע בכל מקצוע, בעיקר כדי לאזן את עוצמתו לעומת בני האדם, שלהם אין יכולות מיוחדות.
אלפים בתרבות הפופולרית > האלפים בוורקראפט

בעולם של סדרת משחקי המחשב Warcraft, ישנם מספר גזעי אלפים, אך כולם התפתחו למעשה מאלפי הלילה, הנקראים "קאל'דוריי" (ילדי הכוכבים) בשפתם.
אלפים בתרבות הפופולרית > האלפים בוורקראפט > אלפי הלילה

צבע עורם של אלפי הלילה הוא בגווני סגול, הם גבוהים, שריריים ובעלי מראה פראי, חובבי טבע ובעלי תרבות דרואידית מפותחת. הם נחשפו רק בוורקראפט 3, על אף שהם הגזע העתיק ביותר בעולם המשחק. אלפי הלילה התפתחו למעשה מקבוצה של טרולים אפלים שהתיישבו בסמוך לבאר הנצח ביבשת קלימדור הקדומה, הפכו ליצורים אינטליגנטיים וקיבלו חיי נצח. אלפי הלילה הקימו אימפריה גדולה אך זו התפוררה במהלך מלחמת אזרחים עקובה מדם, במהלכה אסרו אלפי הלילה על השימוש בקסם מפני שטענו כי שימוש מופרז בקסם הביא אל העולם את צבא השדים של הלגיון הבוער. אחרי מלחמת האזרחים, אלפי הלילה המורדים ששרדו הוגלו מקאלימדור ליבשת לורדארון. בשל הריחוק מכוח הקסם של אלפי הלילה, הם איבדו את חיי הנצח שלהם ועורם השתנה מסגול לורוד, והפכו לאלפים נעלים. במשחק וורלד אוף וורקראפט אלפי הלילה מתחילים את דרכם ב־Teldrassil והם נמצאים בצד האליינס ביחד עם בני האדם, הגמדים, הננסים, והדרנאיי.
אלפים בתרבות הפופולרית > האלפים בוורקראפט > אלפים גבוהים

האלפים הנעלים, שנקראו בשפתם "קוול'דוריי" (יילודי האצולה), בעלי המראה האצילי והמעודן יותר מזה של אבותיהם אלפי הלילה, היו גזע שנחשב לאחד המשפיעים ביותר בברית של לורדארון (ארץ של בני אדם השוכנת באזארות', העולם של וורקראפט). הם הקימו לעצמם את ממלכת קוולת'אלאס ואת עיר הבירה שלה, סילברמון (Silvermoom) שביערות אוורסונג (Eversong woods) והיו לאחד הגזעים החזקים והאינטליגנטיים באזארות', אוהבי טבע ושוחרי שלום לרוב, אך בעלי תאווה עמוקה לכוח-קסם, אותו שאבו מ"באר השמש" שבצפון ממלכתם. לאחר שפרצה המגפה בלורדארון שהפכה אנשים למתים-חיים, תקפו האל-מתים ובראשם מלך הליץ' ארת'אס (Arthas) את יערות האלפים, הרסו את באר השמש, והשמידו את מרבית האלפים הגבוהים מעל פני יערות אברסונג. האלפים ששרדו את הטבח שינו את שמם ל"אלפי הדם" ("סינ'דוראיי" בשפתם) בתור כבוד לאחיהם שנטבחו, ומאוחר יותר הצליחו לשקם את סילברמון והצטרפו לצד ההורד (ביחד עם האורקים, הפורסייקן, הטאורוסים והטרולים) בעולם של וורקראפט קיימים אלפים בודדים שהצטרפו למנהיגת בני האנוש ג'יאנה פראדמור וחיים ביבשת קאלימדור. לפי וורלד אוף וורקראפט, הגרסה החדשה יותר לוורקראפט, נותרו רק אלפים גבוהים בודדים בעולם שאינם משייכים עצמם לפלג כלשהו.
חצי אלף

חצי אלף הוא יצור המופיע לרוב במשחקי תפקידים דוגמת מבוכים ודרקונים. חצי האלף הוא בן תערובת בין בן אדם לאלף.
ברוב משחקי התפקידים, חצי האלף נהנה מיכולותיהם של שני הגזעים, אבל גם מחסרונותיהם.
חצי אלפים מקבלים את הראיה והשמיעה הכפולה של האלפים. המראה שלהם מושפע מהאלפים וגם מבני האדם, ולרוב הם ניחנים ביופי של האלפים.
בארדה, העולם הבדיוני אותו יצר טולקין, תוחלת חייהם של חצאי אלפים נתונה לשיקול דעתם והם יכולים לבחור להיות בני תמותה, או לבחור בחיי נצח.
דוגמה מפורסמת היא אלרוס אחי אלרונד חצי אלף. בעוד שאלרונד בחר בחיי הנצח של בני הלילית, אלרוס בחר לחיות כבן אדם, וייסד את שושלת נומנור.
דוגמה נוספת היא ארוון בתו של אלרונד, אשר בחרה לחיות כבת תמותה לצדו של ארגורן.
החצי אלף מתבטא גם בילדיהם של ארגורן וארוון מכיוון שבדמה של ארוון עדיין יש דם של אלף.
האלפים בנצרות

בקרב הנוצרים רווחת אגדת ילדים המסופרת בחג המולד, לפיה האלפים הם העוזרים של סנטה קלאוס החיים בקוטב הצפוני ועוזרים לו לארוז את המתנות לפני שהוא מניח אותן מתחת לעץ החג.
הערות שוליים

↑  כך למשל בתרגומיו של אוריאל אופק לשירים ביצירות טולקין. למשל ב"הרפתקאות תום בומבדיל"
↑  בתרגומה של גילי בר-הלל בסדרת ספרי הארי פוטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536621905171  BnF: cb121404414 (data)  LCCN: sh87003332  NKC: ph355591 
אלף "מציק לציפור קטנה ומסכנה", איור מעשה ידי ריצ'רד דויל, התקופה הוויקטוריאנית באנגליה.
אלפית ממשחקי תפקידים
מוזיאון דיר א-זור

| --- | --- |
מבנה המוזיאון
מבנה המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה 
 כתובת:  דיר א-זור 
 מיקום:  דיר א-זור 
 מדינה:  סוריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 
 קואורדינטות:  35°20′28″N 40°07′59″E﻿ / ﻿35.341°N 40.133°E﻿ / 35.341; 40.133
 אתר מוזיאון דיר א-זור
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמוזיאון דיר א-זור(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהמוזיאון דיר א-זור
 
לוחות בכתב יתדות מאוסף המוזיאון
מוזיאון דיר א-זור (בערבית: متحف دير الزور, בתעתיק מדויק: מתחף דיר אלזור) הוא מוזיאון לארכאולוגיה והיסטוריה של אזור צפון-מזרח סוריה, הידוע בשם ג'זירה או צפון מסופוטמיה. המוזיאון שוכן בעיר דיר א-זור, שהיא עיר הבירה של מחוז דיר א-זור. במאי 2015 דווח כי בעקבות התקרבות כוחות ארגון המדינה האסלאמית לאזור, פינה הצבא הסורי את אוסף המוזיאון ליעד לא ידוע.