stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוועדה לניירות ערך ובורסות של ארצות הברית
תפקידים > סמכויות חירום

במצבי חירום, ל-SEC (רשות ניירות הערך האמריקאית) יש סמכויות מיוחדות להתערב בפעילות השווקים כדי להגן על המשקיעים ולשמור על יציבות השוק. סמכויות אלו כוללות:
השעיית מסחר בניירות ערך ספציפיים: ה-SEC יכולה להורות על השעיית המסחר במניות של חברות מסוימות אם היא סבורה שקיימת הטעיה או הונאה, או כאשר יש צורך בהגנה על המשקיעים.
סגירת בורסות במצבי חירום: במקרים של משברים חמורים, כמו קריסות שוק או אירועים המאיימים על תפקוד השווקים, ה-SEC יכולה להורות על סגירה זמנית של בורסות כדי למנוע פאניקה ולשמור על הסדר הציבורי.
הגבלת סוגי מסחר מסוימים: ה-SEC יכולה להטיל מגבלות על פעולות כמו מכירות בחסר (short selling) כדי למנוע מניפולציות ולהפחית תנודתיות בשווקים.
סמכויות אלו מעוגנות בחוק הבורסה לניירות ערך משנת 1934, המעניק ל-SEC את הסמכות לפקח ולהסדיר את שוקי ההון בארצות הברית, במיוחד במצבי חירום.
הפעלת סמכויות אלו נעשית בתיאום עם גופים רגולטוריים נוספים, כמו הבורסות עצמן וגופים ממשלתיים אחרים, כדי להבטיח תגובה מתואמת ויעילה לשמירה על יציבות השווקים והגנה על המשקיעים.
ראשי הוועדה

ג'וזף קנדי (1934 – 1935)
ג'יימס לאנדיס (1935 – 1937)
ויליאם אורוויל דאגלס (1937 – 1939)
ג'רום פרנק (1939 – 1941)
אדווארד אייצ'ר (1941 – 1942)
גנסון פרסל (1942 – 1946)
ג'יימס קאפרי (1946 – 1947)
אדמונד הנרהאן (1948 – 1949)
הארי מק'דונלד (1950 – 1951)
דונלד קוק (1952 – 1953)
ראלף דמלר (1953 – 1955)
ג'יימס סינקלייר ארמסטרונג (1955 – 1957)
אדוורד גדסבי (1957 – 1961)
ויליאם קארי (1961 – 1964)
מנואל כהן (1964 – 1969)
האמר באדג' (1969 – 1971)
ויליאם קייסי (1971 – 1973)
ברדפורד קוק (1973)
ריי גארט (1973 – 1975)
רודריק הילס (1975 – 1977)
הרולד ויליאמס (1977 – 1981)
ג'ון צ'אד (1981 – 1987)
דייוויד סטרטוונט ריודר (1987 – 1989)
ריצ'רד ברידן (1989 – 1993)
ארתור לוויט (1993 – 2001)
הארווי פיט (2001 – 2003)
ויליאם דונלדסון (2003 – 2005)
צ'ארלס כריסטופר קוקס (2005 – 2009)
מרי שפירו (2009 – 2012)
אליס וולטר (2012 – 2013)
מרי ג'ו וויט (2013 – 2017)
ג'יי קלייטון (2017 – 2021)
גארי גנסלר (מאז 2021)
ראו גם

רשות ניירות ערך (ישראל)
הוועדה הפדרלית לניירות ערך (רוסיה)
פקסופנדין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 (±)-4-[1-Hydroxy-4-[4-(hydroxydiphenylmethyl)-1-piperidinyl]-butyl]-α, α-dimethyl benzeneacetic acid
 שמות מסחריים בישראל
 טלפסט (telfast)
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C32H39NO4
 מסה מולרית:  501.667 g·mol−1
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  30%-41%
 מטבוליזם:  בכבד
 זמן מחצית חיים:  14.4 שעות
 הפרשה:  בצואה ובשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופה ללא מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B2 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  לא קיים
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  R06AX26 
 מספר CAS:  83799-24-0
 PubChem:  3348
 ChemSpider:  3231
 
פקסופנדין (באנגלית Fexofenadine, משווקת ישראל בין השאר בשמות טלפסט ופקסופנדין-תרימה) היא תרופה אנטי-היסטמינית המשמשת לטיפול בתסמיני אלרגיה, כגון קדחת השחת ואורטיקריה.
מבחינה טיפולית, פקסופנדין הוא חוסם H1 היקפי סלקטיבי, ומסווג כאנטי-היסטמין מהדור השני מכיוון שהוא פחות מסוגל לעבור את מחסום הדם-מוח ולגרום להרגעה, בהשוואה לאנטי-היסטמינים מהדור הראשון.
היסטוריה

בשנת 1979 נרשמה כפטנט ונכנסה לשימוש רפואי בשנת 1996. היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
בשנת 2021, זו הייתה התרופה ה-262 הנפוצה ביותר בארצות הברית, עם יותר ממיליון מרשמים.
שימוש רפואי

פקסופנדין היא תרופה נוגדת אלרגיה (תרופה אנטי־היסטמינית) המשתמשת להקלה בתסמינים פיזיים הקשורים לנזלת אלרגית עונתית ולטיפול באורטיקריה כרונית. הוא אינו מרפא, אלא מונע החמרה של נזלת אלרגית ואורטיקריה אידיופטית כרונית, ומפחית את חומרת התסמינים הקשורים לאותם מצבים, מספק הקלה מהתעטשות חוזרות ונשנות, נזלת, גירוד בעיניים או בעור ועייפות כללית של הגוף. בסקירה משנת 2018, פקסופנדין, יחד עם לווצטיריזין levocetirizine, דסלורטדין (desloratadine), וצטיריזין (cetirizine) צוינו כתרופה בטוחה לשימוש עבור אנשים עם תסמונת QT מוארך תורשתית.
מנגנון פעולה

פקסופנדין הוא אנטגוניסט סלקטיבי לקולטן H1 פריפריאלי. חסימת הקולטן מונעת את ההפעלה של קולטני H1 על ידי היסטמין, ומונעת את הופעת התסמינים הקשורים לאלרגיות.
Fexofenadine אינו חוצה בקלות את מחסום הדם-מוח, ולכן סביר פחות לתופעות לוואי של נמנום בהשוואה לאנטי-היסטמינים אחרים שחוצים בקלות את המחסום הזה (כלומר, אנטי-היסטמינים מהדור הראשון כגון דיפנהידרמין).
באופן כללי, לפקסופנדין לוקח כשעה להשפיע, כתלות באופן מתן התרופה.
פקסופנדין גם אינו מציג השפעות אנטיכולינרגיות, אנטי-דופמינרגיות, אלפא 1-אדרנרגיות או בטא-אדרנרגיות חוסמות קולטן.
פרמקוקינטיקה

ספיגה: לאחר נטילה פומית, התרופה מגיעה לריכוזי פלזמה מקסימליים לאחר 2-3 שעות. אין ליטול פקסופמדין עם ארוחה עתירת שומן, כיוון שריכוזי התרופה בזרם הדם מופחתים בין 20% ל־60% בהתאם לצורת התרופה (טבליה, ODT או תרחיף).
תפוצה: פקסופמדין קשור ב-60-70% לחלבוני פלזמה, בעיקר לאלבומין.
מטבוליזם: פקסופמדין עובר מטבוליזם על ידי האנזים CYP3A4, אך רק כ-5% מהתרופה עוברת מטבוליזם בכבד, מה שמעיד על כך שחילוף החומרים בכבד הוא מינורי יחסית בפינוי התרופה מהגוף.
פינוי: רוב החומר מסולק ללא שינוי דרך הצואה (80%) והשתן (11-12%).
מינון

המינון המומלץ עבור פקסופנדין למבוגרים לטיפול בנזלת אלרגית הוא 120 מ"ג פעם ביום או 180 מ"ג פעם ביום, בהתאם לחומרת התסמינים והתגובה האישית. עבור אורטיקריה אידיופטית כרונית, המינון המומלץ הוא 180 מ"ג פעם ביום. ייתכן שיהיה צורך בהתאמות במינון עבור אנשים עם תפקוד כליות לקוי.
תופעות לוואי

תופעות לוואי השכיחות כוללות כאבי ראש, סחרחורות, ישנוניות, בחילה
במינונים גבוהים- עייפות ויובש בפה.
הערות שוליים

↑  סעיף 12.1 במסמך, באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
↑  רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי
↑  רשימת התרופות הנמכרות ביותר בארצות הברית בשנת 2021, באתר clincalc.com
↑  Management of anaphylaxis and allergies in patients with long QT syndrome: A review of the current evidence, באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
↑  פקסופנדין, באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ליאו לוונשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1879 אאכן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 בנובמבר 1956 (בגיל 77) ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה, כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברלין  אוניברסיטת גטינגן 
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל, דרגה ראשונה 
 
כרזה משנת תר"פ של ארגון 'לוחמי החזית היהודיים של הרייך' לזכר הנופלים במלחמת העולם הראשונה
ליאו לוינשטיין (בגרמנית: Leo Löwenstein;‏ 8 בפברואר 1879 – 13 בנובמבר 1956) היה פיזיקאי וכימאי יהודי-גרמני. היה מייסד ויושב ראש של ברית חיילי החזית היהודים בגרמניה.
קורות חיים

ליאו לוינשטיין נולד באאכן למשפחה יהודית אמידה שהחזיקה בבעלותה חנות של אופנת נשים. הוא למד כימיה ופיזיקה תחילה באאכן ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין. בשנת 1905 השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת גטינגן. לאחר סיום לימודיו עבד בחברת כימיקלים אוסטרית שם פיתח, בין יתר, שיטה חדשה לייצור מי חמצן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לשירות הצבאי. הוא לחם בחזית כקצין בחיל התותחנים הגרמני. במהלך המלחמה פיתח שיטה לאיכון מיקום תותחי האויב לפי קולות הירי שיוצרים התותחים. על שירותו הוענק לו צלב הברזל מהדרגה הראשונה. את המלחמה סיים לוינשטיין בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה המשיך לוינשטיין את עבודתו בתעשייה הכימית. הוא פיתח שיטה תעשייתית לייצור מימן על-חמצני, אותה מכר לחברת רידל היין (השיטה נקראת שיטת Riedel–Löwenstein).
בפברואר 1919 יסד את ברית חיילי החזית היהודים והיה ליושב ראש הארגון עד לפירוקו בשנת 1938.
בשנים הראשונות לאחר עליית הנאצים לשלטון לא נפגע מעמדו של לוינשטיין בשל שירותו בחזית במלחמת העולם הראשונה.
מכתב מ-1935 שכתב לראשי המפלגה הנאצית ובה הוא טוען לנאמנות היהודים לגרמניה, ושמפלגה זו טועה בהוציאה את היהודים כולם מן החוק בעוד חלקם נאמנים לה. מכתב זה תורגם ופורסם בספרים רבים העוסקים ביחס יהודי גרמניה למדינתם ולמפלגה הנאצית.
לאחר ליל הבדולח נאסרו לוינשטיין ואשתו ונשלחו לעבודות כפייה. בשנת 1943 הם הועברו לטרזיינשטט. הם הצליחו לשרוד בתקופת השואה.
בתום המלחמה עזבו בני הזוג לוינשטיין את גרמניה והיגרו לשוודיה. לאחר מכן עברו להתגורר בשווייץ. 
ליאו לוינשטיין נפטר בשנת 1956 בעת ביקורו בישראל.
הנצחת זכרו

בשנת 2014 נקרא על שמו של ליאו לוינשטיין בסיס הדרכה של בונדסוור באאכן.
ראו גם

ברית חיילי החזית היהודים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010483164505171  GND: 126461422  ISNI: 0000 0000 1397 944X  VIAF: 42830571   WorldCat (עם VIAF): 42830571
ערן דורון (ראש מועצה אזורית)

ערן דורון (נולד ב-2 בינואר 1972, ט"ו בטבת התשל"ב) הוא ראש המועצה האזורית רמת נגב מאז 2017, יושב ראש ועדת החינוך במרכז המועצות האזוריות וחבר דירקטוריון במספר חברות ציבוריות בנגב. בעבר היה מנכ"ל ומנהל אגף חינוך וקהילה ומנהל פיתוח התיירות במועצה האזורית ומנהל בית ספר שדה שדה בוקר.
קורותיו

דורון גדל בעיר כרמיאל שבגליל. בילדותו היה חבר בתנועת הנוער חוגי סיירות של החברה להגנת הטבע שם נחשף לראשונה לחיים בנגב. בצעירותו הגיע לנגב למדרשת בן-גוריון שבנגב ושם נשאר לגור.
דורון הוא בוגר בית ספר מנדל למנהיגות חינוכית ובוגר תוכנית "עמיתי סביבה" של מרכז השל. מוסמך לתואר שני בלימודי סביבה ותואר ראשון בגאומורפולוגיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בוגר קורס מדיניות ציבורית של אוניברסיטת דיוק בעל תעודת הוראה ובוגר תוכנית למנהלי בתי ספר. ב-2007 לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר מנדל למנהיגות חינוכית שב דורון לרמת הנגב והחל לעבוד במועצה האזורית בתפקידי ניהול שונים.
לאחר שנים כרכז קורס מורי דרך של משרד התיירות ומנהל חוגי הסיירות של החברה להגנת הטבע באזור הדרום, מונה ב-1999 דורון לתפקיד מנהל בית ספר שדה שדה בוקר ושימש בתפקיד זה עד 2003. בתקופה זו זכה בית הספר במגן השר לאיכות הסביבה לחינוך הסביבתי. לאחר מכן שימש כמנהל תחום פיתוח משאבים במדרשת שדה בוקר.
במועצה שימש בתחילת הדרך כמנהל השותפויות עם הקהילה היהודית בארצות הברית. לאחר מכן מונה למנהל מחלקת התיירות.
בתפקידו כמקדם פרויקטים בחברה הכלכלית בתחום האנרגיות המתחדשות ריכז דורון את העבודות להקמת מרכז כוח סולארי בשטח המועצה (רמת הנגב ומצפה רמון הם האזורים עם הניצולת הגבוהה ביותר לאנרגיה סולארית בארץ). במסגרת עבודתו ניהל דורון מכרז להקמת מרכז כוח סולארי באזור היישוב אשלים בשטח המועצה במטרה להגדיל את כמות החשמל מאנרגיות לא מזהמות שבשימוש תושבי המועצה. הפרויקט היה הגדול מסוגו בארץ.
בשנת 2010 מונה דורון למנהל אגף החינוך במועצה, חיבר בין אגף החינוך, הגנים והמתנ"ס ובכך הקים את אגף חינוך וקהילה הפועל היום ברמת הנגב. בתפקיד זה ריכז תחתיו את כל תחום החינוך, הפורמלי והבלתי פורמלי, הספורט, התרבות ותרבות הפנאי לילדים, נוער ולמבוגרים.
ביוני 2015 לאחר שמנכ"ל המועצה חגי רזניק עבר לשמש כיועצו של שר הבינוי השיכון יואב גלנט מונה דורון על ידי ראש המועצה שמוליק ריפמן למנכ"ל המועצה האזורית רמת הנגב לאחר שמונה שנות עבודה במועצה. ב-4 באפריל 2017 החליף את ריפמן אשר הלך לעולמו בעקבות מחלה קשה לאחר שכיהן כראש מועצה במשך 25 שנה.  בבחירות 2018 הוכרז דורון כראש המועצה לאחר שהיה המועמד היחיד לתפקיד. בשנת 2019 נבחר ערן דורון לתפקיד יושב ראש ועדת החינוך במרכז המועצות האזוריות. בשנת 2020 החל לשמש כציר בקונגרס הציוני הל"ח מטעם מפלגת דרך ארץ.
דורון מתנדב כחבר ביחידת החילוץ הר הנגב.
באוגוסט 2022 פרסם העיתונאי בן כספית בחשבון הטוויטר שלו כי ככל הנראה דורון ישובץ במפלגת כחול לבןִ בראשות בני גנץ.
בדצמבר 2022 הוענק לדורון אות בן-גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, על פעילותו הציבורית למען תושבי הדרום, פיתוח הנגב וקידום החברה הישראלית על שלל גווניה.
משפחתו

דורון נשוי לעינת, ואב לארבעה ילדים. בתחילת 2011 נולדו למשפחה שלושה ילדים. בסיפור יוצא דופן, שתועד בתוכנית "עובדה" עם אילנה דיין, הביאו בני הזוג ערן ועינת זוג תאומים מאם פונדקאית בהודו. בעודם מלווים את האם הפונדקאית נכנסה עינת להריון. שלושת התינוקות נולדו בהודו ובארץ וגדלים במדרשת בן-גוריון.
פרסומיו

ב-2014 יזם והפיק ביחד עם מיכל בהרב-עוזרד את הספר-דיסק "חיים גורי – עשוי מאותיות" עם 15 משיריו של חיים גורי בביצועים חדשים. באלבום מופיעים שירים בביצועם של שלמה גרוניך, שלמה בר, רונה קינן, ברי סחרוף, אריק סיני ועוד.
ב-2009 פרסם פרק בספר The Desert Experience in Israel בהוצאת Rowman & Littlefield
ב-2004 כתב ביחד עם יעקב עייני את ספר הטיולים 'מטיילים בנגב' בהוצאת מדרשת שדה בוקר וטבע הדברים
ב-2002 ערך ביחד עם מיכל בהרב את הספר 'במרחב המילים' בהוצאת מדרשת שדה בוקר
בין השנים 1999 ל-2003 כתב את מדור הטיולים 'הנקודה הדרומית' בכתב העת טבע הדברים
הערות שוליים

↑  ערן דורון, אם יש לכם שמש, עיתון ברמה, באתר רמת הנגב, ‏אוקטובר 2009 (ארכיון)
↑  הקונגרס הציוני הל"ח – תשפ"א - The 38 Zionist Congress - 2020 - צירים באתר ההסתדרות הציונית העולמית
↑  https://twitter.com/bencaspit/status/1558695803220381701, Twitter
↑  הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי - בין מקבלי אות בן גוריון מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באתר מעריב אונליין, 25 באוקטובר 2022
↑  בן שני, ‏שלושה תינוקות בחודשיים, באתר ‏מאקו‏, 17 במרץ 2011
↑  שלמה גרוניך ואורי בראונר כנרות שרים חיים גורי, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2014
ג'רמיה וודסוורת'

ג'רמיה וודסוורת' (באנגלית: Jeremiah Wadsworth‏; 12 ביולי 1743 – 30 באפריל 1804) היה קפטן ימי, סוחר ומדינאי אמריקאי מהרטפורד, קונטיקט, שהרוויח מתפקידו כפקיד ממשלתי המופקד על אספקת הצבא הקונטיננטלי. הוא ייצג את קונטיקט הן בקונגרס הקונטיננטלי והן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וודסוורת' נולד בהרטפורד ב-12 ביולי 1743, והיה צאצא של ויליאם וודסוורת', ממייסדי הרטפורד וכומר של כנסיית המרכז של העיירה. הוא יצא לים בשנת 1761 בגיל 18 מסיבות בריאותיות, והחל כמלח סדיר באחת מספינות דודו. הוא עלה להיות קצין ראשון של כלי שיט ובסופו של דבר לקפטן שעשה את הונו בסחר באיי הודו המערבית.
הוא התחתן עם מהית'בל ראסל ב-1767.
ביוגרפיה > המהפכה האמריקאית

עם תחילת המלחמה מונה וודסוורת' לוועדה שהופקדה על רכישת 5,000 זוגות גרבי חוט עבור הצבא (שכבר נשלחו לקנדה). הוא כיהן בוועדה אחרת לרכישת 1,800 פאונד של "כסף חוקי" בתמורה לשטרות לשימוש הצבא. האספה הכללית של קונטיקט הזמינה מאוחר יותר אותו ואת קולונל ג'ונתן פיץ' למצוא מספר רב של קומקומים מפח עבור הצבא. המשימה הבאה הייתה לקנות כמה שיותר בשר חזיר (הן כדי לספק את הצבא האמריקני והן כדי להרחיק אותו מידי הכוחות הבריטיים).
לאחר ששירת ביעילות בתפקידים אלה בקונטיקט, הקונגרס בחר בו כסגן קצין האספקה הראשי לרכישות ב-17 ביוני 1777, אך הוא התפטר באוגוסט. כשהקונגרס ארגן מחדש את מערכת האספקה, הוא הפך לקצין האספקה הראשי באפריל 1778, והתפטר בדצמבר 1779.
כשהגיע לדרגת קולונל, הוא שרת כקצין האספקה בצבאו של הרוזן דה רושאמבו עד תום המלחמה. בקיץ 1783 נסע לפריז כדי לדווח לצרפתים על פעילותו. אומרים שהוא הרוויח לעצמו רווח טוב בעסקאות שלו עבור אספקה.
וודסוורת' היה חבר טוב של נתנאל גרין, ובמהלך התקופה שגרין היה מפקד האפסנאות הם כוננו כמה שותפויות השקעה.
כמו רבים מהאליטה של קונטיקט באותה תקופה, וודסוורת' החזיק עבדים. הוא קנה משפחה שלמה, כולל פלג נוט, שהמשיך להיות מושל שחור של קונטיקט, בראש הקהילה השחורה של המדינה. וודסוורת' שחרר את נוט ב-1780 בערך. לזמן מה, וודסוורת' החזיק במטע בשטח של 6,600 דונם בקרוליינה הדרומית, יחד עם 129 העבדים שעיבדו אותו.
ביוגרפיה > אחרי המהפכה

וודסוורת' הפך ל"חלוץ בבנקאות, ביטוח וגידול בקר" לאחר המלחמה, על פי ההיסטוריון נורת' קולהאן.
הוא היה חבר בקונגרס הקונטיננטלי בשנת 1788 וחבר בוועידת קונטיקט אשר אשררה את חוקת ארצות הברית בשנת 1788. מ-1789 עד 1795 כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית. וודסוורת' הפסיד תחילה בבחירה מחדש בשנת 1790 אך נבחר מחדש במיוחד כאשר יורשו הראשוני פיירפונט אדוארדס סירב לשבת במקומו. הוא היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט ב-1795 ובמועצה המבצעת של המדינה מ-1795 עד 1801, ובמקביל כיהן כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט לערעורים.
הוא מונה לנציב האמנה, על ידי ג'ורג' וושינגטון, בהסכם העץ הגדול בין ארצות הברית למדינת סנקה ב-1797.
הוא מת בהרטפורד, קונטיקט, ב-30 באפריל 1804, ונקבר בבית הקברות העתיק. הסידורים הביתיים שלו תוארו על ידי לידיה סיגורני בזיכרונותיה. הוא בנה שתי אחוזות ליד ביתו, אחת לבתו קתרין, שנישאה לנתנאל טרי, ואחת לבנו, דניאל וודסוורת'.
מורשת

במלחמת העולם השנייה, אוניית ליברטי SS ג'רמיה וודסוורת' נקראה על שמו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Callahan, North, Connecticut's Revolutionary War Leaders A publication of the American Bicentennial Commission of Connecticut (Pequot Press: Chester, Connecticut), 1973, chapter on Jeremiah Wadsworth pp. 36-37
↑  Lang, Joel (2002-09-29). "Chapter Three: The Sins of Our Fathers". Hartford Courant (באנגלית). נבדק ב-2022-05-18.
1 2   "WADSWORTH, Jeremiah, (1743 - 1804)" Web page at the Web site of the "Biographical Directory of the United States Congress," accessed August 6, 2006
↑  Day, Thomas (1809). Reports of Cases Argued and Determined in the Supreme Court of Errors, of the State of Connecticut, in the years 1805, 1806, and 1807. Vol. 2. p. xii-xiii.
1 2  Sigourney, Lydia (1866). "Letter IV. First Grief and First Journey". Letters of Life. נבדק ב-19 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1080178198  ISNI: 0000 0000 2462 4564  LCCN: n81021952  SNAC: w6sq9408  US Congress: W000013  VIAF: 28389529   WorldCat (עם VIAF): 28389529 
טאבלט המוקדש לג'ורג' וושינגטון ומכבד את ג'רמיה וודסוורת'
ברנקו לוסטיג

| --- | --- |

אנדראס מייזלינגר וברנקו לוסטיג (מימין)
 לידה:  10 ביוני 1932 אוסייק, קרואטיה 
 פטירה:  14 בנובמבר 2019 (בגיל 87) זאגרב, קרואטיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מדינה:  יוגוסלביה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (1992)  פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר  אזרחות כבוד של אוסייק (2004)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת זאגרב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנקו לוסטיג (באנגלית: Branko Lustig;‏ 10 ביוני 1932 – 14 בנובמבר 2019) היה מפיק סרטים יהודי-קרואטי. לוסטיג היה יוצא קרואטיה היחידי אשר זכה בשני פרסי אוסקר.
שנותיו הראשונות

נולד באוסייק שבקרואטיה (באותה עת ממלכת יוגוסלביה) למשפחה יהודית קרואטית. אביו עבד כמלצר הראשי בקפה סנטראל, אוסייק, אמו הייתה עקרת בית. בניגוד להוריו, סבו וסבתו של לוסטיג משני הצדדים היו דתיים, והוא הלך עמם בקביעות לבית הכנסת.
בהיותו ילד, במהלך מלחמת העולם השנייה שהה במשך שנתיים באושוויץ וברגן-בלזן. רוב בני משפחתו נספו במחנות ההשמדה ברחבי אירופה, בכללם סבתו שנרצחה בתאי הגזים ואביו שנרצח בצ'אקובץ' ב-15 במרץ 1945. אמו של לוסטיג שרדה את השואה והתאחדה מחדש עמו אחרי המלחמה. ביום שחרורו שקל לוסטיג 66 ליברות (כ-30 ק"ג).
הקריירה הקולנועית

לוסטיג החל לעבוד בתעשיית הסרטים ב-1955 כעוזר במאי בידרן פילם (Jadran Film), חברת הפקה קולנועית שבסיסה בזאגרב. ב-1956 הוא עבד כמנהל יחידת הפקה של דרמת מלחמת העולם השנייה Don't Look Back, My Son ‏(Ne okreći se sine), זוכת שלושה פרסי ארנה מוזהבים בפסטיבל הסרטים בפולה של 1956. בשנות השמונים עבד לוסטיג על המיני-סדרה "רוחות מלחמה" (1983) ועל המשכה "מלחמה וזיכרון" (1988), שתיהן התבססו על ספריו של הרמן ווק. הוא היגר לארצות הברית ב-1988.
לוסטיג זכה בפרס האוסקר הראשון שלו ב-1993 עבור הפקת הסרט "רשימת שינדלר", בו הופיע גם כשחקן בתפקיד קטן. הסרט מבוסס על הרומן פרי עטו של תומאס קנילי (שמבוסס על סיפור חייו של אוסקר שינדלר, תעשיין גרמני שהציל מאות יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה). ב-2015 תרם את פסלון האוסקר שקיבל עבור סרט זה ליד ושם.
הוא זכה בפרס האוסקר השני שלו ב-2001, עבור הפקת הדרמה האפית "גלדיאטור", המספרת על מאבקי כוח בקיסרות הרומית. סרטים הוליוודיים מרכזיים אחרים עליהם עבד לוסטיג כמפיק כוללים את "פיסמייקר" (1997), "חניבעל" (2001) ו"בלאק הוק דאון" (2001).
לוסטיג זכה בעיטור הדוכס טרפימיר (Order of Duke Trpimir), מידי הנשיא פרניו טוג'מן על מפעלו הקולנועי. ב-2008 הוא היה לקולנוען הראשון והשני מעולם האמנות (ביחד עם ולדימיר נאזור, שזכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת זאגרב).
ב-2008 סייע לוסטיג לייסד את חברת הפקת הסרטים העצמאית Six Point Films שמטרתה להפיק "סרטים עצמאיים משמעותיים ומעוררי מחשבה."
מוזיאון לוס אנג'לס לשואה העניק לברנקו לוסטיג תואר כבוד בשנה השנייה של ארוחת הערב השנתית שלו ב-8 בנובמבר 2009 במלון בוורלי הילס על מחויבותו ארוכת השנים לחינוך לזיכרון השואה.
לוסטיג זכה באות הוקרה בפסטיבל הסרטים הישראלי ה-24 בלוס אנג'לס, ב-3 ביוני 2009.
נפטר בזאגרב ב-14 בנובמבר 2019.
הערות שוליים

↑  Penić, Goran (July 10, 2008).
"Oskarovac predavač na Akademiji",
(in Croatian). Jutarnji list.
↑  "Moj put od logora do Hollywooda",
(in Croatian). Gloria. May 25, 2009.
↑  "U Hollywoodu održana večer posvećena Branku Lustigu",
(in Croatian). Jutarnji list. April 19, 2007.
↑  ביוגרפיה קצרה של לוסטיג, cinema.com
↑  לוסטיג יזכה באות הוקרה בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426288005171  PLWABN: 9810646031205606  BIBSYS: 14015743  BNE: XX1360799  GND: 106199113X  ISNI: 0000 0001 1451 0173  LCCN: no97015819  VIAF: 87127720   WorldCat (עם VIAF): 87127720
שרה פלפרי

| --- | --- |

 לידה:  18 בספטמבר 1912 שרון, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בפברואר 1996 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 בן או בת זוג:  Jerome Alan Danzig 
 גובה:  1.63 מ'
 יד חובטת:  ימני 
 פעילות כמקצוענית:  1947 – 27 בפברואר 1996 (כ־49 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  0 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  116-419
 דירוג שיא:  4 (1934)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 17 (2 ביחידות, 11 בזוגות נשים, 5 בזוגות מעורבים)
 אליפות צרפת הפתוחה:  רבע גמר (1939)
 וימבלדון:  חצי גמר (1939)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1941, 1945)
 
שרה פלפרי (באנגלית: Sarah Hammond Palfrey Danzig; ‏ 18 בספטמבר 1912 – 27 בפברואר 1996) הייתה טניסאית אמריקאית. היא זכתה במקום ראשון בתחרות הנשים באליפות ארצות הברית הפתוחה ובמספר תחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים. בסך הכול היא זכתה 17 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
ביוגרפיה

שרה פלפרי נולדה בעיירה שרון שבמסצ'וסטס בשנת 1912. היו לה אח ואחיות שגם הם היו שחקני טניס בולטים. בשנת 1927 בגיל 14 היא ניצחה באליפות ארצות הברית לגילה. בשנת 1930 היא הגיע לגמר תחרות זוגות נשים באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בתחרות נשים היא זכתה במקום הראשון.
בשנים 1932/1941 פלפרי זכתה בתחרות זוגות נשים באליפות ארצות הברית הפתוחה 8 פעמים ופעמיים באליפות וימבלדון. היא שיחקה עם בטי נאטהול, הלן ג'ייקובס, אליס מרבל ומרגרט אוסבורן דופונט. בנוסף לכך היא זכתה 5 פעמים בתחרויות זוגות מעורבים.
בשנת 1947 היא השתתפה עם פאולין בץ בסבב הופעות באירופה תמורת תשלום. בעקבות כך היא איבדה אפשרות להמשיך להתחרות בתחוריות לחובבים.
לאחר סיום הקריירה פלפרי עסקה בעיתונות ספורט. ביחד עם אליס מרבל היא קידמה פתיחת תחרויות אליפות ארצות הברית הפתוחה לאלתיאה גיבסון.
בשנת 1946 ו-1966 היא פרסמה ספרים ללימוד משחק טניס.
בשנת 1963 שרה פלפרי נכללה בהיכל התהילה של הטניס.
שרה פלפרי התחתנה שלוש פעמים. היא נפטרה בשנת 1996 מסרטן ריאות.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריבה בגמר | תוצאה |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1934 | ארצות הברית הלן ג'ייקובס | 1–6, 4–6 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1935 | ארצות הברית הלן ג'ייקובס | 2–6, 4–6 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1941 | ארצות הברית פאולין בץ | 7–5, 6–2 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1945 | ארצות הברית פאולין בץ | 3–6, 8–6, 6-4 |
הקטור בראקמונטה

הקטור אנדרס בראקמונטה (בספרדית: Héctor Andrés Bracamonte; נולד ב-16 בפברואר 1978 בריו קוארטו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

התחיל לשחק ב-1998 בבוקה ג'וניורס. ב-2003 עבר לטורפדו מטאלורג. בעונה הראשונה שלו ברוסיה הוא שיחק 9 משחקים בהם כבש 5 שערים. העונה הבאה הייתה הטובה ביותר שלו ברוסיה - ב־30 משחקים הוא הבקיע 10 שערים והיה מלך השערים בקבוצה. הוא קיבל מהאוהדים את הכינוי "פושקין" בגלל שערו הארוך והמתולתל. ב-2005 הבקיע הקטור 6 שערים ב־27 משחקים. בעונת 2006 כבש ב־26 משחקים רק 3 שערים. בעונת 2007 הקטור כבש כבר במחזור הראשון את שער הניצחון מול לוצ'-אנרגיה, שער זה גם הפך לשער הראשון בליגה.
הקטור בראקמונטה הוא השחקן שערך הכי הרבה הופעות במועדון הכדורגל מוסקבה (השם הנוכחי של טורפדו מטאלורג) - 145, והבקיע הכי הרבה שערים בתולדות הקבוצה - 36.
ב-28 ביוני 2009 עבר לטרק גרוזני. ב-14 ביוני אחרי פיטור מאמן הקבוצה הראשי רוד חוליט הצטרף בראקמונטה לצוות האימון ונהיה מאמן-שחקן.
ב-1 באוגוסט 2011 חתם חוזה עם רוסטוב. כבר בהופעת הבכורה שלו במשחק מול וולגה הוא כבש את שערו הראשון והביא ניצחון לקבוצתו החדשה.
תארים

גביע ליברטדורס - 2003 (בוקה ג'וניורס)
מקום שני בליגת העל הארגנטינאית - 2002, 2003 (בוקה ג'וניורס)
גמר הגביע הרוסי - 2006/2007 (מועדון הכדורגל מוסקבה)
בראקמונטה במדי טרק גרוזני
מיס אירופה

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1927 
 ארגון מפעיל:  Fanamet 
 misseurope.eu
 
ז'ולייט פיגיוארס, מיס אירופה 1949
מיס אירופה היא תחרות יופי בה מתמודדות נערות מכל רחבי אירופה. התחרות נוסדה ב-1927 על ידי עיתונאי צרפתי ונערכה לראשונה באופרה הלאומית של פריז. בתחרות הראשונה ניצחה סטפאני ג'וב. בין השנים 1939 ל-1947 לא נערכה התחרות עקב מלחמת העולם השנייה. התחרות חודשה ב-1948.
בשנת 1954 זכתה כריסטל שאאק הגרמנייה בתחרות, אך התואר נשלל ממנה עקב כך שהתגלה כי בעלה מת, ועל פי כללי התחרות באותה עת, לא ניתן היה להכתיר אלמנות כמלכות יופי. במקומה נבחרה דניאל ז'אנו הצרפתייה. עם זאת, כדי למנוע תקרית בינלאומית, הוכרתה שאאק בתואר "מיס אירופה של כבוד".
התחרות נערכה עד שנת 2006, ובשנת 2016 שוב חודשה התחרות.
המתמודדות בתחרות נבחרות לייצג את מדינתן לרוב לאחר שזכו במקום הראשון או באחד המקומות הראשונים בתחרות היופי הלאומית במדינה, ומשתתפות בנוסף לכך גם בתחרות מיס תבל או מיס עולם. נציגת ישראל היחידה שזכתה בתחרות היא לילך בן סימון (איט') במיס אירופה 1994. אלכסנדרה רוזנפלד, היהודייה הראשונה שנבחרה למלכת היופי של צרפת, זכתה ב-2006 גם בתחרות מיס אירופה.
הזוכות

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
1927: סטפאני ג'וב
1929: בוסקה סימון
1930: אליס ביפלאקו
1934: אסתר טוייבונן
1954: כריסטל שאאק
1956: מרגיט נינקה
1957: קורינה רוטשייפר
1959: כריסטינה שפאציר
1961: אינגרון הלגרד מוקל
1964: אלי קוט
1976: ריטה וייסנן
1978: אווה דירינגר
2001: אלודי גוסיה
2006: אלכסנדרה רוזנפלד