stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיגוע הדריסה בירושלים (נובמבר 2014)
הערות שוליים

↑  Dvir, Noam (5 בנובמבר 2014). "LIVE: Terror attack in Jerusalem kills 1, terrorist shot dead". Ynetnews. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Terror in Jerusalem: Police shoot dead driver who rammed car into light rail station (5 בנובמבר 2014). "Terror in Jerusalem: One dead as Palestinian driver rams van into crowded light rail station". The Jerusalem Post. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kershner, Isabel (5 בנובמבר 2014). "Driver Plows Into Pedestrians Near Jerusalem Train Station". The New York Times. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "In wake of attacks, concrete blocks to protect light rail stations". Israel HaYom. 6 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Police: 1 dead after car rams Jerusalem train platform in terror attack". Fox News. 5 בנובמבר 2014. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Family of slain terrorist 'proud' of Jerusalem attack, Al-Acri's 'martyrdom' - Retrieved 5 November 2014
↑  Riots erupt in capital as thousands mourn slain terrorist
↑  Ho, Spencer (6 בנובמבר 2014). "Thousands attend funeral of slain Border Police officer". Times of Israel. נבדק ב-6 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  AZstaff (7 בנובמבר 2014). "Rivlin: Druze 'An Inseparable Part of Israeli Experience'". Arutz Sheva. נבדק ב-18 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anonymous terror victim identified using cellphone
↑  Newman, Marissa (8 בדצמבר 2014). "Palestinian victim of Jerusalem car-ramming attack dies". Times of Israel. נבדק ב-8 בדצמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ho, Spencer (5 בנובמבר 2014). "1 killed as driver plows into Jerusalem crowd in terror attack". The Times of Israel. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Winer, Stuart (5 בנובמבר 2014). "Hamas takes responsibility for Jerusalem van attack". The Times of Israel. נבדק ב-5 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hamas claims Jerusalem terror attack, calls on Palestinians 'to defend al-Aksa' - Retrieved 5 November 2014
וולדמאר, נסיך ליפה

וולדמאר, נסיך ליפה (בגרמנית: Woldemar Fürst zur Lippe;‏ 18 באפריל 1824 – 20 במרץ 1895) היה השליט של נסיכות ליפה משנת 1875 עד מותו.
ביוגרפיה

וולדמאר נולד ב-18 באפריל 1824 בדטמולד, והיה הילד השלישי של לאופולד השני, נסיך ליפה ואמיליה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, בתם של גינטר פרידריך הראשון, נסיך שוורצבורג-זונדרסהאוזן וקרולינה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.ב-9 בנובמבר 1858 התחתן וולדמאר בקרלסרוהה עם סופיה, נסיכת באדן, בתם של וילהלם, נסיך באדן ואליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, אך לא היו להם ילדים.
בשנת 1875 מת אחיו לאופולד השלישי, נסיך ליפה, ווולדמאר עלה לשלטון במקומו. בשנת 1892 השתתף וולדמאר ממפגש בברלין יחד עם וילהלם השני, קיסר גרמניה ושאר שליטי גרמניה. אחרי שהקיסר תיאר את הריבונים האחרים כווסלים שלו, קטע וולדמאר את נאומו באופן חריג ואמר, "לא, אדוני, לא וסלים שלך, אלא בעלי הברית שלך, אם אתה רוצה". זה נראה כמו קטילת שאיפות הקיסר להיות "קיסר גרמניה" במקום "הקיסר הגרמני".
ב-20 במרץ 1895 מת וולדמאר בדטמולד, ואחיו אלכסנדר, נסיך ליפה עלה לשלטון במקומו. מאחר שאחיו היה חולה נפש, הוקמה עוצרות בליפה, בשל המגבלות החוקיות משנת 1870. וולדמאר הורה בצוואתו כי העוצרות תינתן לאדולף, נסיך שאומבורג-ליפה, גיסו של קיסר גרמניה.
בעקבות כך פרץ מאבק ירושה בין אדולף, נסיך שאומבורג-ליפה מבית שאומבורג-ליפה לבין ארנסט השני, רוזן ליפה-ביסטרפלד מבית ליפה-ביסטרפלד. בשנת 1897 הכריע בית המשפט הקיסרי בלייפציג, בראשות אלברט, מלך סקסוניה, שהנסיכות תעבור להיות תחת העוצרות של ארנסט. בשנת 1904 מת ארנסט, ובנו לאופולד, רוזן ליפה-ביסטרפלד ירש את נחלותיו ותאריו, וכמו כן ירש את העוצרות על נסיכות ליפה. בשנת 1905 מת אלכסנדר, נסיך ליפה, וכמה חודשים לאחר מכן החליט בית המשפט הקיסרי שלאופולד יקבל את הנסיכות.
הערות שוליים

↑  Huberty, Michel; Giraud, Alain; Magdelaine, F. and B. (1979). L'Allemagne Dynastique, Tome II. France: Laballery. p. 337. ISBN 2-901138-02-0.
↑  "Death of Prince of Lippe". New York Times. 1895-03-21. p. 5.
↑  "The Indiscretions Of The Many Sided Kaiser". New York Times. 1909-04-12. p. SM9.
↑  Beéche, Arturo E. (באוקטובר 2006). "A Headless House? The Dynastic Dispute of the House of Lippe". European Royal History Journal (LIII): 13. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136724558  VIAF: 218640593   WorldCat (עם VIAF): 218640593
רצח אלמוג שילוני

| חלק מפיגועי 2014 בישראל |
| --- | --- |

 תאריך:  10 בנובמבר 2014
 תאריך עברי:  י"ז בחשוון ה'תשע"ה
 מקום:  תחנת ההגנה,  תל אביב-יפו  , ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′15″N 34°47′04″E﻿ / ﻿32.054166666667°N 34.784583333333°E﻿ / 32.054166666667; 34.784583333333
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכין
 הרוגים:  חייל ישראלי (אלמוג עשהאל שילוני)
 מבצע:  נור אל-דין אבו ח'שייה
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רצח סמל אלמוג עשהאל שילוני הוא פיגוע דקירה שבו נרצח חייל צה"ל אלמוג עשהאל שילוני בידי מחבל פלסטיני לאחר שנדקר פעמים רבות באזור תחנת הרכבת תל אביב – ההגנה ב-10 בנובמבר 2014. שילוני נפטר מפצעיו בבית החולים. שילוני היה בחופשה בעת שנרצח, אך הוא היה במדים וחמוש באותה העת.
הפיגוע

חייל צה"ל אלמוג שילוני נדקר בתחנת הרכבת תל אביב-ההגנה אשר בדרום תל אביב לאחר מאבק עם פלסטיני שניסה לקחת ממנו את רובהו. עובר האורח גלעד גולדמן התערב, והצליח למנוע מהמפגע לגנוב את נשקו של שילוני. שילוני שוחח בטלפון עם חברתו כאשר הותקף ונדקר בבטנו ובחזהו מספר פעמים. שילוני איבד דם רב בפציעה ולבסוף מת מפצעיו בבית החולים תל השומר ברמת גן. לאחר הפיגוע המפגע נרדף על ידי כוחות משטרת ישראל אשר הצליחו לבסוף לעצור אותו.
המפגע

המפגע היה נור אל-דין אבו ח'שייה בן ה-18, תושב מחנה הפליטים עסכר אשר ביהודה ושומרון אשר שהה באופן בלתי חוקי בישראל.תבנית:הערה ח'שיה עבד במשך חודשים במיזם בנייה בתל אביב, בסמוך למקום הפיגוע.תבנית:הערהתבנית:הערהתבנית:הערהתבנית:הערהתבנית:הערהתבנית:הערה ח'שיה נלכד לאחר שעוברי אורח הפנו שוטרים לבניין דירות סמוך בו הוא הסתתר. הוא הועבר לחקירה בשב"כ.
על פי נוסח כתב האישום התוקף נכנס לישראל במטרה לרצוח חייל כדי שיוכל "להיות שהיד".תבנית:הערהתבנית:הערה
ח'שיה נידון למאסר עולם.
אחרית דבר

למעלה מ-1,000 איש השתתפו בהלווייתו של אלמוג שילוני בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.תבנית:הערהתבנית:הערה
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
תבנית:הסכסוך הישראלי פלסטיני בעשור השני של המאה ה-21
↑  "Palestinian stabs Israeli soldier as tensions hit Tel Aviv". Times of India. 10 בנובמבר 2014. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Robert Tait, ‏Israeli soldier stabbed in suspected Palestinian attack in Tel Aviv, The Telegraph, 10 November 2014
↑  Mitnik, Joshua (10 בנובמבר 2014). "Israeli Soldier Stabbed in Suspected Terror Attack in Tel Aviv". Wall Street Journal. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑
↑  "Palestinian attackers kill 2 Israelis". Fresno Bee. אורכב מ-המקור ב-29 בנובמבר 2014. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sal Emergui (10 בנובמבר 2014). "Dos israeles muertos en dos ataques palestinos en Tel Aviv y Cisjordania". El Mundo (בספרדית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israeli soldier dies of injuries after Palestinian stabbing attack". xinhuanet.(הקישור אינו פעיל, 21.5.2022)
↑  Weiner, Stuart (24 בנובמבר 2014). "Killer of IDF soldier Almog Shiloni indicted". Times of Israel. נבדק ב-25 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Två döda i terroristattacker i Tel Aviv och Alon Shvut". Israels Ambassad (בשוודית). נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Robert Tait, ‏Israeli woman, 25, and soldier killed in twin stabbing attacks, The Telegraph, 10 November 2014
↑  "Soldier stabbed in Tel Aviv terror attack dies - Israel". Jewish Journal.
↑  "Almog Shiloni, 20 ans, poignardé à Tel Aviv succombe à ses blessures". Tribune Juive (בצרפתית).
↑  Piotr Smolar. "La vague de violences en Israël prend de l'ampleur". Le Monde (בצרפתית).
↑  Shahar Hay (10 November 2014). Soldier hurt in Tel Aviv stabbing attack succumbs to wounds. ynetnews (Yedioth Ahronoth).
↑  Rudoren Jodi (10 בנובמבר 2014). "Two Israelis Die in Separate Stabbings by Palestinians". The New York Times. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  #invoke:citation/CS1
ויקטור חרנין

| --- | --- |

ויקטור חרנין
 לידה:  1 באוגוסט 1971 (בן 53) נבהרדק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  בלארוס 
 השכלה:  Suvorov Military School in Ussuriysk  Omsk Combined Arms Command High School  Military Academy of Belarus 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  הכוחות המזוינים של בלארוס
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 דרגה:   גנרל לייטננט
 תפקידים בשירות
 שר ההגנה
 עיטורים
 Order of the Homeland Service 3rd Class  מדליה להנצחת 70 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  Jubilee medal «70 years of liberation of the Republic of Belarus from Nazi invaders»  Medal for Impeccable Service 1st Class  Medal for Impeccable Service 2nd Class  Medal for Impeccable Service 3rd Class  מדליה להנצחת 65 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  Medal "65 years of liberation of the Republic of Belarus from the Nazi invaders"  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  Jubilee medal "60 Years Of Liberation Of The Belarusian Republic From German-Fascist Invaders"  Order of the Homeland Service 
 
ויקטור גנאדייביץ' חרנין (בבלארוסית: Віктар Генадзевіч Хрэнін, ויקטר הנאדזייביץ' חרנין; ברוסית: Віктар Генадзевіч Хрэнін; נולד ב-1 באוגוסט 1971) הוא גנרל לייטננט בלארוסי המשמש מאז 20 בינואר 2020 כשר ההגנה של בלארוס.
ביוגרפיה

חרנין נולד ב-1 באוגוסט 1971 בנבהרדק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית. אביו היה קולונל בצבא האדום. הוא למד בפנימיה צבאית במינסק, אותה סיים ב-1988. לאחר מכן התגייס לצבא ולמד בבית הספר הגבוה לקצינים באומסק- סיים אותו ב-1992. שב לבלארוס ושם התגייס לצבא החדש של רפובליקת בלארוס. שירת כמפקד מחלקה, כמפקד פלוגת סיור וכקצין מבצעים גדודי בבריגדה הממוכנת ה-6 . למד באקדמיה הצבאית הבלארוסית, אותה סיים ב־2005. בשנים 2008 - 2010 פיקד על חטיבה ממוכנת מס' 8. בשנים 2010 - 2014 - על חטיבה ממוכנת מס' 11. ב-2014 מונה לראש המטה של הפיקוד הצבאי המערבי של בלארוס. ב־2015 מינה אותו הנשיא אלכסנדר לוקשנקו למפקד הפיקוד הצבאי המערבי. בינואר 2020 הוא הועבר להיות שר ההגנה
חרנין נחשב לאחד ממקורביו של הנשיא לוקשנקו. במהלך ההפגנות בבלארוס (2020–2021) כינה חרנין את המפגינים "פשיסטים" והשווה אותם למשתפי הפעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה. ביוני 2021 הטיל האיחוד האירופי סנקציות אישיות על חרנין. במקביל, הוטלו עליו סנקציות על ידי בריטניה, קנדה ושווייץ. ב-25 במרץ 2022 הטילה אוסטרליה סנקציות על חרנין בנימוק שהוא אפשר את הפלישה הרוסית לאוקראינה שהתבצעה בין היתר דרך בלארוס.
הערות שוליים

↑  בבלארוס תפקיד שר ההגנה הוא צבאי ולא פוליטי.
↑  Belarusian Defense Minister Misleadingly Associates National Flag with Nazi Collaborators
↑  EU slaps sanctions on Lukashenko family members, Belarus defense minister, businessmen
↑  CONSOLIDATED LIST OF FINANCIAL SANCTIONS TARGETS IN THE UK"
↑  Consolidated Canadian Autonomous Sanctions List". Global Affairs Canada.
↑  "Swiss widen sanctions list against Belarus".
↑  "Australia places additional sanctions on Russia and Belarus"
גל השרפות בישראל (2016)

| --- | --- |

מטוס כיבוי יווני מטיל מים כחלק מסיוע כיבוי השרפה בדרך נחל הגיבורים, חיפה
 סוג:   גל שריפות
 תאריך התחלה:  22 בנובמבר 2016 
 תאריך סיום:  27 בנובמבר 2016 
 משך האסון:  5 ימים
 במדינות או באזורים:  ישראל ישראל  מוקדים עיקריים: זכרון יעקב, חיפה, הרי ירושלים, גוש טלמונים
 מוקד:  מוקדים רבים בכל רחבי הארץ. מעל 1770 דליקות, מתוכן כ-40 גדולות במיוחד.
 גורם:  רוחות ומזג אוויר יבש, הצתות, רשלנות
 פצועים:  מעל 180 משאיפת עשן, מתוכם 125 נזקקו לפינוי לבית חולים
 שטח שנשרף:  מעל ל-41 קמ"ר
 בניינים שקרסו או נשרפו:  מעל 600 דירות
 
מ-22 ועד 27 בנובמבר 2016 אירע גל שרפות בישראל שבמהלכו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ־1,700 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל. שריפות גדולות במיוחד דלקו בחיפה – שבה היו כמה מוקדי בעירה בתוך העיר – בזכרון יעקב, בגוש טלמונים, בהרי ירושלים ומקומות נוספים. מדו"ח מבקר המדינה על ההיערכות לשריפות, הפיצויים שניתנו בגינן, והעלויות למשק עולה כי השריפות כילו שטחים בגודל של כ-41 קמ"ר, וכתוצאה מהן נפגעו כ־1,900 דירות – מהן כ-580 נפסלו למגורים – וניזוקו 123 כלי רכב.
טפסר רן שלף, ראש מחלקת חקירות ברשות לכבאות והצלה, קבע בריאיון, שרוב השריפות המשמעותיות נגרם מהצתות מכוונות בידי ערבים. תנאים של מזג אוויר יבש בעקבות רוחות מזרחיות בימי השריפות, הובילו להתפשטות השריפות ואובדן שליטה עליהן. שרפות חורש פרצו גם מחוץ לתחומי ישראל: בירדן, בסוריה וברשות הפלסטינית. על פי מידע שהתקבל ממשטרת ישראל ומנציבות כיבוי האש קבעה רשות המיסים כי חלק מן ההצתות בוצע על רקע לאומני.
רקע אקלימי

סתיו 2016 התאפיין ביובש ניכר והעדר משקעים. בשליש השלישי של נובמבר החלו להתפתח תנאי מזג אוויר קיצוניים: רוחות מזרחיות ערות וכן יובש ניכר, מזג אוויר המקל על בעירה התחלתית ומסייע להתפשטותה במהירות לאחר מכן. תנאים אלו נמשכו מספר ימים והיו חריגים במשכם הארוך. הטמפרטורה הייתה נמוכה מהרגיל בימים אלו. בבוקר 26 בנובמבר נרשמה טמפרטורה של 1.6 מעלות צלזיוס בבית דגן - הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בישראל בחודש נובמבר מאז החלו המדידות.
בעבר אירעו מעט מקרים של רצף ארוך של ימים יבשים והם בנובמבר-דצמבר 1962, נובמבר 1996 ונובמבר-דצמבר 2010. תנאים דומים גרמו לליבוי השרפה הגדולה בכרמל בדצמבר 2010.
אירועים מרכזיים

המוקד המרכזי ב-22 בנובמבר היה בזכרון יעקב, שם נשרפו שטחים רבים וכן רכוש. קודם לכן פרצה שרפה ביער לטרון, שהביאה לפינוי תושבי נווה שלום. שריפות פרצו גם במקומות נוספים.
ב-23 בנובמבר התחילו שריפות ביישובים בצפון ובמקומות נוספים. שריפות או הצתות שפרצו בסמוך ליישובים נטף, טלמון ודולב, הביאו לפינוי תושבים מבתיהם. ביום זה ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו עזרה בכיבוי ממדינות שונות בעולם, ונשלחו מטוסי כיבוי.
ב-24 בנובמבר בשעות הבוקר החלה שרפת ענק בחיפה, כתוצאה מהצתות ב-4 מוקדים. שריפות פרצו בהרי ירושלים, באזור המרכז ובדרום. בחיפה פונו 13 שכונות: דניה, רמות ספיר, רמת חן, רמת אלמוגי, רמת בן-גוריון, אחוזה, מרכז חורב, רוממה, רמת אשכול, בגין, רמת גולדה, הוד הכרמל ונאות פרס, הטכניון ואוניברסיטת חיפה, ועלו באש מבנים רבים. לקראת ערב פונו בתי הסוהר כרמל, דמון וכלא 6.‏ בסך הכל פונו כ-85 אלף איש מבתיהם ולמחרת בשעות הצהריים הורשו כל התושבים לחזור לבתיהם. למעלה מ-160 איש נפגעו משאיפת עשן. מעל 600 בתים ניזוקו בשרפה זו. כן התחוללה באותו יום שרפה בין הכפרים נחף וסאג'ור וביער רמות מנשה. ביום זה הזמין ראש הממשלה בנימין נתניהו מטוס מסוג בואינג 747 גלובל סופרטנקר מארצות הברית, ושני מטוסי כיבוי גדולים נוספים מרוסיה.
בין הגורמים האזרחיים שנערכו לסיוע, הודיעה התנועה האסלאמית על הקמת חדר מצב לשעת חירום ומסרה על נכונתה לסייע ולקלוט משפחות המפונים מאירועי השריפות בכל רחבי המדינה ובכל היישובים הערבים. עבור כל אזרחי המדינה, מוסלמים, נוצרים ויהודים. שריפות פרצו גם באזור חברון, שכם, מזרח ירושלים, רמאללה, טולכרם וג'נין, גורמים ברשות הפלסטינית הפנו אצבע מאשימה למתנחלים כמי שהציתו אותן.
בלילה שבתחילת 25 בנובמבר פרצה שרפה גדולה סמוך ליישובים שורש ובית מאיר שבהרי יהודה. תושבי בית מאיר פונו מבתיהם, ובתים אחדים ביישוב ניזוקו. בצהריים פרצו שריפות גדולות ליד נטף ומעלה החמישה ככל הנראה כתוצאה מהשלכת בקבוק תבערה על ידי פלסטינים מהכפר הסמוך. ביום זה הודיע ראש הממשלה בנימין נתניהו במסיבת עיתונאים כי ביקש 20 מטוסי כיבוי נוספים שיגיעו עוד באותה יממה. בסוף אותו יום בשעות הערב נחת מטוס סופרטנקר בנתב"ג ולמחרת פעל בהרי יהודה. בערב התחדשה השרפה בדולב לאחר שכובתה יומיים קודם לכן. בסוף אותו יום הציתו מחבלים פלסטינים שרפה גדולה סביב היישוב חלמיש (נווה צוף), והוא פונה מיושביו. היישוב ניזוק באורח קשה מאוד: כ-40 בתים ביישוב עלו באש, מהם לפחות 15 נשרפו כליל.
ב-26 בנובמבר אירעו מספר שריפות ברחבי הארץ וכן התמשכה השרפה בחלמיש.
ב-27 בנובמבר פרצה שרפה בזכרון יעקב ליד "רמי לוי". בנוסף הייתה שרפה גדולה ליד חדרה שכובתה כעבור שלוש שעות. כמו כן, נעצרו 6 ערבים-ישראלים אחרי שנחשדו בהצתת חורשה סמוך לצומת יאסיף, מטוס כיבוי הוזנק לאוויר וכיבה את השרפה בטרם התפשטה.
חקירת גורמי השריפות

במקרים רבים עלו חשדות כי מקור השרפה בהצתה על רקע לאומני. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, והשרים גלעד ארדן, נפתלי בנט ואיילת שקד קבעו כי ההצתות הן מעשה טרור. השר ארדן הוסיף כי הגורמים המקצועיים בכיבוי האש חושדים כי 60% מהשרפות מקורן בהצתות. לנוכח זאת הורה המפכ"ל להקים צוות מיוחד כדי לחקור כל שרפה כחשד להצתה. בפעילות משותפת של השב"כ, משטרת ישראל וצה"ל נעצרו כ-37 חשודים, מתוכם 19 פלסטינים וכ-18 ערבים-ישראלים בחשד להצתה ועוד חמישה בני אדם נוספים נעצרו בחשד להסתה להצתה. חלק מהחשודים נעצרו תוך כדי שהציתו או שהיו בדרכם להצית ושניים מהם הודו בהצתה בחקירתם. כתבי אישום הוגשו נגד חשודים אחדים בגין הצתה אך לא על רקע לאומני. ב-10 בינואר 2017 שחרר בית המשפט העליון את עלי מחאג'נה, לאחר שהוגש נגדו כתב אישום. בפברואר 2017 הוגש נגד 3 פלסטינים כתב אישום שבו הואשמו בהצתת השרפה בנווה צוף. לשלושה עבר ביטחוני, אולם בכתב האישום לא מיוחסים להם מניעים לאומניים.
ביחס לשרפה בבית מאיר נבדק חשד שהיא נגרמה מפצצות תאורה שירתה המשטרה במהלך מרדף אחר חוליית גנבים שנחשדו כמציתים.
מתקן שתמונתו הופצה ברשתות החברתיות והוצג בתור אמצעי הצתה ביער הזורע התברר מאוחר יותר כמחסה שנבנה על ידי ילדים.
בהודעה של הרשות הארצית לכבאות והצלה מ-29 בנובמבר נמסר כי לפחות 25 אירועים נחקרים בחשד להצתה. באפריל 2017 אמר טפסר רן שלף, ראש מחלקת חקירות ברשות לכבאות והצלה כי כמעט 90 אחוז מהשריפות המשמעותיות היו הצתות.
מבצע באש ובמים > כוחות הביטחון וההצלה

לוחמי האש של הרשות הארצית לכבאות והצלה נדרשו למאמץ מוגבר לשם כיבוי השריפות. בסך הכל הגיע מספר הכבאים ל-1616. בנוסף גויסו כ-450 חיילי סדיר ומילואים של פיקוד העורף להשתתפות בכיבוי השריפות ולסיוע אזרחי. בשיא האירועים פעלו בכל הארץ 375 כלי רכב. במהלך האירועים פרסמה הרשות צו האוסר על הדלקת אש בשטחים פתוחים בכל רחבי ישראל שמצפון לכביש 25 (כביש נחל עוז-צומת הערבה).
מגן דוד אדום פינה מאושפזים מהמרכז הגריאטרי-שיקומי פלימן בחיפה. מרכז רפואי כרמל, השוכן בסמוך למוקדי שרפה בחיפה נערך בצוותים מתוגברים לטיפול בנפגעי השרפה בעיר.
כ-20,000 שוטרי משטרת ישראל, ובנוסף להם מתנדבים ולוחמי משמר הגבול, פעלו במוקדים השונים של השריפות. כמו כן, נערכו למניעת ביזה באזורי מגורים שנפגעו בשריפות. חוקרי המשטרה, יחד עם חוקרי השב"כ, פעלו לאיתור חשודים בהצתת שריפות ולאיתור חשודים בהסתה להצתה.
חיל האוויר הישראלי הפעיל מטוסי תצפית מאוישים מדגם צופית וכטב"מים מסוגים שונים לשם איתור מוקדי שריפות יער ומציתי שריפות. מטוסי הכיבוי הזרים שהגיעו לישראל פעלו מבסיס חצור של החיל.
מבצע באש ובמים > תשתיות

חברת החשמל הכריזה על מצב חירום ועובדי החברה פעלו לניתוק זרם החשמל באזורי השריפות ולהחזרתו עם חלוף הסכנה, תוך ניתוק נקודתי של הבתים שעלו באש. בהמשך פעלו לתיקון נזקי תשתיות החשמל.
תנועת הרכבות הופסקה מספר פעמים בין בנימינה לחדרה בעקבות שריפות בקרבת המסילה.
במהלך השרפה בכרמל, שדה התעופה בחיפה נסגר לפעילות אזרחית, על מנת לאפשר טיסות כיבוי. מנהרות הכרמל נפתחו לנסיעה ללא תשלום למספר שעות ושימשו כציר פינוי.
מבצע באש ובמים > פיצויים

רשות המסים בישראל פרסמה רשימה של יישובים שהשריפות בהם הן הצתות מכוונות שעולה בהן חשד סביר כי מקורן בפעולות איבה. מי שניזוקו מהשריפות ביישובים אלה יקבלו פיצוי מרשות המיסים, ואלה מהם המבוטחים בביטוח רכוש אינם זכאים לפיצוי מחברת הביטוח (משום שפוליסת רכוש אינה מכסה נזקי מלחמה), אך חברות הביטוח נענו לבקשת האוצר להשלים את הפיצוי למבוטחים אלה (כאשר סכום ביטוח התכולה גדול מהפיצוי הממשלתי).
המדינה הודיעה על הענקת סיוע כספי ראשוני שיועבר באמצעות העיריות על סך 2,500 ₪, לכל אדם שלא יכול לחזור לביתו בעקבות השריפות. כחודשיים וחצי לאחר גל השריפות הודיע מנהל רשות המיסים, משה אשר, על השלמת הטיפול ב-70% מהתביעות לפיצוי.
עד דצמבר 2017 הסתיים הטיפול ב–99% מ–2,762 תביעות שהוגשו לרשות המיסים, ושולמו פיצויים בסך כולל של 227 מיליון ש"ח.
מבצע באש ובמים > גורמים נוספים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. סיוע נוסף של גורמים שונים.
אתר פייסבוק הפעיל, לראשונה בישראל, את כלי 'בדיקת הבטיחות' (Safety Check) בחיפה בעקבות פינוי של עשרות אלפי תושבי העיר ב-24 בנובמבר, המאפשרת למשתמשי האתר להודיע שהם בריאים ושלמים.
מבצע באש ובמים > סיוע זר

בשל ריבוי מוקדי השרפה ברחבי ישראל, פנתה ישראל למדינות שכנות לקבלת סיוע, בין השאר על בסיס הסכמי שיתוף פעולה קיימים. סיוע בדמות השאלת מטוסי ומסוקי כיבוי התקבל מאיטליה שפנתה מיוזמתה להציע עזרה, טורקיה, יוון, קפריסין מדינות אלו הקדימו להגיע ולסייע, קרואטיה, הממלכה המאוחדת ורוסיה ששלחה מטוסי כיבוי גדולים. ישראל גם הזמינה מטוס מסוג גלובל סופרטנקר, דגם מטוס כיבוי הגדול ביותר בעולם מארצות הברית, וזה הגיע ב-25 בנובמבר בערב אך כמעט ולא נעשה בו שימוש. סך הכל פעלו כ-325 אזרחים זרים שהגיעו לארץ בעקבות פניית ישראל ו-22 כלים אוויריים כסיוע זר. לאורך גל השריפות שוגרו מטוסי הכיבוי הזרים והישראלים ל-676 גיחות, המסתכמות בכ-564 שעות טיסה, במסגרתן הוטלו למעלה מ-1,620,000 ליטר נוזלים, קצף ומעכבי בעירה מעל מוקדי האש השונים ובסמוך לצירי התנועה.
הגורמים שסייעו:
אוקראינה אוקראינה - 10 אנשי צוות ושני מטוסי כיבוי AN32.‏
אזרבייג'ן אזרבייג'ן - 12 אנשי צוות ומטוס כיבוי ברייב 200.‏
איטליה איטליה – 13 אנשי צוות ושני מטוסי כיבוי בומברדייה 415.
ארצות הברית ארצות הברית - שמונה אנשי צוות ומטוס סופרטנקר. וכן 39 כבאים שהגיעו בטיסות מסחריות.
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – השאלת מסוק כיבוי.
הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית - העבירה לישראל 8 כבאיות ו-30 אנשי צוות. ארבע פעלו באזור ירושלים והארבע האחרות בחיפה.
טורקיה טורקיה – 10 אנשי צוות ושלושה מטוסי בומברדייה 415.
יוון יוון – 42 אנשי צוות ושלושה מטוסי כיבוי בומברדייה 415.
ירדן ירדן - השאלת כבאיות.
מצרים מצרים - השאלת 2 מסוקי כיבוי.
ספרד ספרד - השאלת 4 מטוסי כיבוי.
צרפת צרפת - 14 אנשי צוות, שני מטוסי כיבוי CL 425, לצד מטוס סיוע BE 200. וכן שישה כבאים שהוצבו בראשון לציון.
קפריסין קפריסין – 9 אנשי צוות ומטוס כיבוי אייר טרקטור AT. וכן 89 כבאים וארבע כבאיות.
קרואטיה קרואטיה – 14 אנשי צוות ושני מטוסי כיבוי בומברדייה 415.
רוסיה רוסיה – השאלת שני מטוסי כיבוי מדגם ברייב 200 ו-24 אנשי צוות.
מדינות נוספות הציעו סיוע אך ישראל הודיעה להן באותו שלב שהוא כבר אינו נחוץ ובהן:
אוסטריה אוסטריה, בולגריה בולגריה, בלארוס בלארוס, גאורגיה גאורגיה, הולנד הולנד, סלובקיה סלובקיה, פורטוגל פורטוגל, צ'כיה צ'כיה, רומניה רומניה ושווייץ שווייץ.
הערכת תפקוד הרשויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בדיקה שנערכה מטעם משרד מבקר המדינה במספר רשויות מקומיות בין אוגוסט 2017 למאי 2018, בעקבות השריפה ב-2016, גילתה כי ליקויים שעלו בדו"ח המבקר בעקבות השריפה בכרמל ב-2010 לא טופלו.
בסיכום דו"ח המבקר מ-2018 נרשם:
”על משרדי הממשלה, גופי החירום, רשות המיסים והרשויות המקומיות לפעול בנחישות לקידום ההיערכות לאירועי חירום אזרחיים ולטיפול מהיר ויעיל באירועים דומים ואף חמורים יותר בעתיד, ובמיוחד לקראת קיץ 2019”.
ראו גם

גל השריפות בישראל (2019)
פיגוע הדריסה בירושלים (אוקטובר 2014)

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  22 באוקטובר 2014
 מקום:  ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°47′57″N 35°13′57″E﻿ / ﻿31.7991197°N 35.2325787°E﻿ / 31.7991197; 35.2325787
 סוג:  פיגוע דריסה
 נשק:  מכונית
 הרוגים:  2
 פצועים:  7
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  אחד
 מניע:  לאומני
  (למפת ירושלים מוגדלת) פיגוע הדריסה בירושלים(למפת ירושלים רגילה) פיגוע הדריסה בירושלים(למפת הרי ירושלים רגילה) פיגוע הדריסה בירושלים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) פיגוע הדריסה בירושלים
 
ב-22 באוקטובר 2014 דרס מחבל פלסטיני באמצעות מכוניתו קהל אנשים שהמתין בתחנת הרכבת הקלה בגבעת התחמושת. בפיגוע נהרגו תינוקת ישראלית בת שלושה חודשים ועולה חדשה מאקוודור בת 22, וכמו כן נפצעו גם שבעה אנשים נוספים. השוטרים ירו במחבל לאחר שברח ממכוניתו, וניסה להימלט מהזירה, והוא מת לאחר מכן מפצעיו.
הפיגוע

אדל-רחמן שלודי בן ה-21, תושב הכפר סילוואן, נסע במכונית אביו במהירות רבה אל תוך הקהל שהמתין בתחנת הרכבת הקלה בירושלים. לדברי גורמים ביטחוניים בישראל הוא היה חבר בארגון הטרור חמאס. דובר המשטרה מיקי רוזנפלד ציין ש"זה היה פיגוע טרור ... הנהג ... תושב סילוואן, היה פעיל טרור, ריצה עונש בכלא בישראל על פעילות טרור." הנהג נורה למוות בעת שניסה להימלט מהמקום.
הפיגוע הוא אחד מסדרת מתקפות אלימות פלסטיניות נגד אזרחים ישראלים במהלך הקיץ והסתיו של 2014, ותואר בתקשורת כסוג של אינתיפאדה חדשה.
בני משפחתו של אדל-רחמן שלודי ציינו כי הם סבורים שהוא איבד שליטה על מכוניתו, וכי ההריגה בוצעה שלא במכוון. ב-ynet הוערך, לאחר שיחות עם בני משפחתו של שלודי, שפיגוע הדריסה בוצע לאחר ששמע שמועה כוזבת בתחנת רדיו בערבית ששוטרים ממשטרת ישראל נכנסו למסגד אל-אקצא בנעליים על מנת לחלל את המסגד.
ב-14 בנובמבר ניתנה ההוראה להרוס את ביתו של המחבל שלודי, והבית נהרס ב-19 בנובמבר 2014.
קורבנות

חיה זיסל בראון, אשר הייתה בת שלושה חודשים במותה, הייתה בעלת אזרחות אמריקאית וישראלית. כאשר אמה יצאה מהרכבת, עגלת הילדים בה הייתה חיה נפגעה ישירות מהמכונית והיא נהרגה כתוצאה מכך באופן מיידי.
קרן ימימה מוסקרה, בת 22 במותה, היגרה לישראל מאקוודור על מנת ללמוד יהדות ולהתגייר. היא נפצעה באורח אנוש ונפטרה מפציעתה ב-26 באוקטובר.
השפעה

בעקבות הפיגוע בכל תחנות הרכבת הקלה בירושלים הוצבו בטונדות זמניות אשר בעקבות ההסלמה המתמשכת הן הפכו קבועות.