stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנזא"ק
עוצבות אנזא"ק > מלחמת העולם הראשונה

בראש הגיס המקורי שלחם בגליפולי עמד הגנרל ויליאם בירדווד והוא כלל את הדיוויזיה האוסטרלית הראשונה והדיוויזיה הניו זילנדית–אוסטרלית. שלוש החטיבות הרכובות האוסטרליות והחטיבה הרכובה הניו זילנדית הופעלו כרגלים במהלך מערכת גליפולי. הדיוויזיה האוסטרלית השנייה החלה להגיע מאוסטרליה באוגוסט 1915 וכמה חטיבות ממנה נלחמו בגליפולי בחודשים האחרונים של המערכה.
מערכת גליפולי הייתה כישלון. מתוך כ-15,000 חיילים חזרו רק כ-4,000 בחיים. זה היה כישלון צבאי צורב ביותר אשר הביא לאחר שנים ליצירת מורשת צבאית לאומית אוסטרלית.
לאחר פינוי גליפולי בנובמבר 1915, היחידות האוסטרליות והניו זילנדיות התארגנו מחדש במצרים. התגבורת שהגיעה מניו זילנד הרחיבה את השורות לכדי יצירת החטיבה הניו זילנדית. הכוח האימפריאלי האוסטרלי עבר ארגון מחדש משמעותי שתוצאתו יצירת שתי חטיבות חדשות - הדיוויזיות הרביעית והחמישית (הדיוויזיה השלישית התארגנה באוסטרליה ונשלחה ישירות לאנגליה, ומשם לצרפת).
אוגדות אלו אורגנו לכדי שני גיסות. קורפוס אנזא"ק ה-1 וקורפוס אנזא"ק ה-2. בשלב זה הפסיק אנזא"ק לשמש כראשי תיבות והפך למושג המתאר כל התארגנות שכוללת יחידות צבא אוסטרליות או ניו זילנדיות. קורפוס אנזא"ק I, תחת פיקודו של הגנרל בירדווד, עזב לצרפת בתחילת שנת 1916. קורפוס אנזא"ק II, תחת פיקודו של הגנרל אלכסנדר גודלי, הצטרף אליו לאחר זמן קצר.
דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק התארגנה אף היא באותו זמן והכילה שלוש בריגדות פרשים קלים (Anzac Mounted Division) כמו גם את החטיבה הרובאית הרכובה הניו זילנדית. הדיוויזיה נלחמה כחיל רגלים רכוב ברחבי המזרח התיכון ובין השאר השתתפה בכיבוש ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית. האוגדה לחמה במצרים, בסיני (קרב רומני, קרב מגדבה וקרב רפיח) ובארץ ישראל (קרב עזה הראשון, קרב עזה השני, קרב באר שבע, כיבוש ירושלים, קרב עיון קרא, כיבוש יריחו, כיבוש בקעת הירדן, קרב עבר הירדן הראשון, קרב עבר הירדן השני, מגידו וקרב עבר הירדן השלישי) וסוריה.
ביער בארי נחנכה בשנת 1968 אנדרטת יד אנזא"ק (The Anzac Memorial) תרומת יהדות אוסטרליה וניו זילנד לזכר הכוחות משתי הארצות שפעלו במקום זה.
בחזית המערבית, עוצבות אנזא"ק השתתפו בקרבות רבים. דיוויזיות אוסטרליות וניו זילנדיות היו מעורבות במספר קרבות בקרב על הסום, כחלק מהגיסות הבריטיים, אך רק במהלך קרב פוזירס ב-23 ביולי 1916 השתתפו עוצבות אנזא"ק כמכלול. היה זה קורפוס אנזא"ק I (הדיוויזיות האוסטרליות הראשונה, השנייה והרביעית).
בווילר-ברטונו, בקרבות הראשונים של הסום בשנת 1918, הפסיקו להשתמש בסימון אנזא"ק כדי לציין גיסות המורכבים מאוגדות אוסטרליות וניו זילנדיות. קורפוס אנזא"ק I שינה את שמו לקורפוס האוסטרלי (שהכיל את הדיוויזיות האוסטרליות ה-4 וה-5 באותו זמן). הקורפוס האוסטרלי יכיל בסופו של דבר את כל חמש הדיוויזיות האוסטרליות ויהיה הקורפוס הגדול והחזק ביותר של מעצמות ההסכמה בחזית המערבית.
עוצבות אנזא"ק > מערכות אחרות

במלחמת העולם השנייה הועמדה הדיוויזיה ניו זילנדית השנייה תחת פיקודו של הקורפוס האוסטרלי הראשון בזמן המערכה ביוון ובאותו זמן כונה הגיס כגיס אנזא"ק. עם מעבר מפקדת הגיס למצרים לאחר כשבועיים, חדל השימוש בשם זה.
במהלך מלחמת וייטנאם, שתי פלוגות של חטיבת הרגלים הניו זילנדית המלכותית פעלו כחלק מהגדוד הרביעי של החטיבה האוסטרלית המלכותית (4RAR), ואז הם סומלו כגדוד 4RAR/NZ ‏(Anzac).
ראו גם

יד אנזא"ק
שדרת המצעדים אנזא"ק
אנדרטת אנזא"ק
המרכז להנצחת חיילי אנזא"ק בבאר שבע
היסטוריה צבאית של אוסטרליה
חיל המשלוח המצרי (1916)
לקריאה נוספת

עזרא פימנטל, נתיב אנזא"ק בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2013
יגאל שפי, "שורשי השינוי המערכתי בחזית ארץ ישראל: הפשיטה על מסילת הרכבת העות'מאנית בנגב, 1917", קתדרה 87, יד יצחק בן-צבי, ניסן תשנ"ח - לתיאור תפקידו של האנזא"ק במערכה
חטיבת פרשים קלה אוסטרלית על מורדות הר הזיתים והר הצופים (1918)
חגיגות יום אנזא"ק מול מלון פאסט, בירושלים, 25 באפריל 1942
אנדרטת אנזא"ק בנגב ליד עלומים
פינת זיכרון ללוחמי אנזא"ק בגן מאיר בתל אביב
ישראל משה דושינסקי

רבי ישראל משה דושינסקי (בכתיב מיושן: דושינסקיא; כ"א בכסלו ה'תרפ"ב, 22 בדצמבר 1921, חוסט - כ"ב באדר ב' ה'תשס"ג, 26 במרץ 2003, ירושלים) היה האדמו"ר וראש ישיבת דושינסקיא וראב"ד וגאב"ד העדה החרדית בירושלים.
ביוגרפיה

נולד לרבי יוסף צבי דושינסקי, בז' באלול ה'תרצ"ג עלה לארץ ישראל יחד עם אביו, שהגיע לכהן כגאב"ד העדה החרדית בירושלים. נישא לאלטא מרים לאה בת יהושע דוד גרוס, ראש הקהל של קהילת סאטמאר בעיירה סאטמאר שברומניה. לאחר פטירתו של אביו התמנה לכהן בראשות הישיבה והקהילה של אביו. בתקופתו התבססה הקהילה סביבו כחצר חסידית לכל דבר, ונוסדו לה מוסדות ובתי מדרש בישראל ומחוצה לה.
בשנת ה'תשכ"ח התמנה כדיין בבד"ץ של העדה החרדית. בשנת ה'תשמ"ט מונה לראב"ד. לאחר פטירת קודמו בתפקיד, הרב משה אריה פריינד, החל לכהן בשנת ה'תשנ"ו כגאב"ד העדה החרדית, עד לפטירתו בשנת תשס"ג. נקבר ליד קבר אביו בבית הקברות הקטן הסמוך למבנה הישן של בית החולים שערי צדק. על מצבתו נכתב: "ממשה ועד משה לא קם כמשה בישראל".
משפחתו

בנו הרב יוסף צבי דושינסקי מילא בחיי אביו את מקומו בראשות ישיבת "בית יוסף צבי" דושינסקיא. לאחר פטירת אביו ממלא מקומו בהנהגת קהילת חסידי דושינסקיא. הוא חתנו של הרב זלמן לייב מייזליש, רב קהילת סיגייט בניו יורק.
בנו הרב מרדכי יהודה הוא רב קהילת דושינסקיא בבית שמש.
חתנו הרב יששכר דב כ"ץ היה רב קהילת "בית יוסף צבי" דושינסקיא בוויליאמסבורג וראש הישיבה שם.
בתו שיינדל, הייתה נשואה לרב יוסף עמרם ווייסמאנדל (נפטר), רב קהילת נייטרא במאונט קיסקו שבארצות הברית ובנו של הרב חיים מיכאל דב בער
חתנו הרב יעקב יחזקיה סופר, רב קהל עדת ישראל טורונטו. נכדו של רבי יעקב יחזקיה גרינוולד מפאפא.
לקריאה נוספת

כבה נר ישראל: אוסף מילי דהספידא, שני כרכים, ירושלים תשס"ד
בפרק המוקדש לו אצל: אברהם אליעזר סופר, ממשה ועד משה, יריד הספרים, ירושלים תשס"ז
קרב רפיח (217 לפנה"ס)

קרב רפיח היה קרב מכריע במלחמה הסורית הרביעית בין תלמי הרביעי ממצרים ואנטיוכוס השלישי (הגדול) מהאימפריה הסלאוקית. הקרב נערך ב-22 ביוני 217 לפנה"ס, ליד העיר רפיח, ובעקבותיו זכו המצרים לשוב ולשלוט על קוילה-סוריה. קרב זה היה הקרב היחיד בהיסטוריה שבו פילים אסייתים נלחמו בפילים אפריקאים.
רקע

בשנת 219 לפנה"ס, יצא אנטיוכוס השלישי למלחמה נוספת עם מצרים התלמיית. ההחלטה לפתוח במלחמה זו, המכונה המלחמה הסורית הרביעית, נתגבשה לאחר שבחצר אנטיוכוס נוצר הרושם כי תלמי עומד מאחורי אכאיוס (אנ'), דודו של אנטיוכוס, אשר הכריז עצמו למלך על הטריטוריות של האימפריה הסלאוקית באסיה הקטנה (טורקיה של ימינו) ושאף להילחם באנטיוכוס על השליטה באימפריה.
אנטיוכוס שאף להחזיר לעצמו את השליטה בחלקים שאבדו לאימפריה מימי שלטונו של סלאוקוס הראשון. הוא ביקש לנצל את חולשתה של מצרים, שנבעה מאי שקט ציבורי ומבעיות בחילופי השלטון התלמיי. אנטיוכוס כבש בחזרה את עיר הנמל סלאוקיה פייריה וכן ערים בארץ ישראל ובעבר הירדן המזרחי.
במטרה למשוך זמן בו יוכלו המצרים לארגן צבא מתאים למאבק באנטיוכוס, הם החלו בדיוני סרק על הסכם בין הצדדים, תוך העמדת פנים כי בכוונתם להתפשר עם אנטיוכוס.
בקיץ 217 לפנה"ס, כאשר אנטיוכוס עוד עסוק בכיבושיו בארץ ישראל, נודע לו על צבאו של תלמי, המתעתד להילחם בו, והוא נזדרז לאסוף את צבאו והציבו מול צבאו של תלמי.
ההכנות לקרב

שני הצבאות נפגשו מעבר לרפיח, כאשר תלמי הוא זה שבחר, הלכה למעשה את שדה הקרב. בראש הצבא עמד תלמי הרביעי עצמו ביחד עם אשתו ואחותו ארסינואי השלישית.
צבאו של תלמי מנה כשבעים אלף לוחמים רגליים, מהם חמישים ושלושה אלף מצוידים בצורה כבדה ומאומנים להילחם במערך פלנקס. להם נוספו כששת אלפים פרשים ו-73 פילי מלחמה, מזן הצפון אפריקאי (שנכחד מאז). מולו עמד אנטיוכוס בראש צבא שמנה, לפי ההיסטוריון פוליביוס, ששים ושניים אלף רגלים, אשר מתוכם רק כשלושים אלף היו חיילים כבדים שלחמו במערך פלנקס. היתר היו לוחמים קלים יותר מרחבי הממלכה, שלחמו לפי שיטות הלחימה המקומיות שלהם. איתם רכבו כחמשת אלפים פרשים ו-102 פילים, מהסוג האסייתי, הגדול יותר.
תלמי הוא זה שנטל את היוזמה בבחירת פריסת הלוחמים, ואשר הביא את אנטיוכוס לנהוג לפי תכתיביו. הוא פרש את חיל הרגלים שלו במרכז, ומשני צדיו, הציב את פרשיו, ואת פיליו מקדימה להם. בין הפרשים לרגלים הציב את חייליו הקלים יותר ואת קשתיו. אנטיוכוס פרש את צבאו בצורה דומה מולו, מה שהביא לכך שמרכזו היה חלש בהרבה מזה של תלמי.
מהלך הקרב

תלמי פתח את הקרב בכנפו השמאלית, החלשה יותר. אנטיוכוס הצליח באמצעות פיליו העדיפים לדחוק לאחור את הפילים של תלמי וליצור אי-סדר בכנפו השמאלית. התקפה מסיבית של אנטיוכוס בראש פרשיו, הצליחה לבודד את הכנף משאר צבאו של תלמי, ואנטיוכוס החל לרדוף אחרי הכוחות הנמלטים, תוך כדי שהוא מתרחק משדה הקרב האמיתי, קרב שטרם החל.
תלמי לעומתו, ידע לסגת מראש הכנף השמאלית שהייתה בשליטתו לאחר שנוכח בכישלון ההתקפה. הוא עבר לפקוד על כנפו הימנית והחזקה יותר של צבאו. פרשיו של תלמי איגפו את הפילים של אנטיוכוס, ויחד עם הרגלים של האגף הימני הצליחו להכריע את הכנף השמאלית של אנטיוכוס. בשלב זה נתייצב תלמי מאחורי מרכז צבאו, והצעיד את הפלנקס להתקפה. כאמור, היה הפלנקס של תלמי עדיף על זה של אנטיוכוס ובהדרגה החל זה האחרון לכרוע תחת לחץ ההתקפה. את נסיגתו חסמו הפרשים של האגף הימני של תלמי, ומספר ההרוגים לצבא אנטיוכוס היה רב.
רק כעת עמד אנטיוכוס בעצמו, שעוד רדף אחר האגף השמאלי של תלמי, על האירועים בקרב המתחולל, ומרגע שחזר אל זירת הקרב כבר היה מאוחר מדי. אנטיוכוס נסוג עם שרידי צבאו, שהתרכזו ברפיח.
תוצאות הקרב

ניצחונו של תלמי היה מוחלט. אבדותיו הסתכמו בכ-1,500 חיילים רגליים, 700 פרשים ו-16 פילים. אנטיוכוס איבד כרבבה מחייליו הרגליים, 300 פרשים וחמישה פילים, ובנוסף להם עוד 4,000 נפלו שבויים.
ההיסטוריון פוליביוס רואה את חוסר ניסיונו של אנטיוכוס וגילו הצעיר כסיבה לכישלונו. בנוסף, חייב תלמי את ניצחונו במידה לא מבוטלת ליתרונו בקרב חיילי הפלנקס שלו אשר היו רבים יותר ומאומנים כראוי. קיימים גם דיווחים כי פיליו של אנטיוכוס נבהלו ונמלטו מהקרב.
המצרים ראו בניצחון כהצלחה חד פעמית, ולא כמנוף להמשך כיבושים על חשבונו של אנטיוכוס. בהסכם הפסקת האש שנחתמה בין הצדדים לאחר מכן, זכתה מצרים לשמור ולהחזיק בפרובינציה של סוריה.
עם זאת, לאורך זמן יצאו המצרים מן הקרב כמפסידים: הניצחון הושג הודות לתרומתם של החיילים המצרים המקומיים שאומנו כראוי כהופליטים. בקרב אלו נתחזקו הרגשות הלאומיים וביטחונם העצמי והם העזו למרוד בשלטון בית תלמי.
אנטיוכוס לעומתו, חש כי הפסדו נגרם הודות לפחדנותם של חיילים ונותר נחוש בדעתו להיערך מחדש לקרב על סוריה לאחר שיסדיר את בעיותיו בשאר גבולותיו. ואכן, שנים אחר-כך, במלחמה הסורית החמישית הביס אנטיוכוס את המצרים והשתלט על אזור סוריה וארץ-ישראל.
ראו גם

ספר מקבים ג'
לקריאה נוספת

אלעזר גלילי, מערכת רפיח - 217 לפנה"ס, טקטיקה, אסטרטגיה ולוגיסטיקה בעולם ההלניסטי, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים 1999
E. Galili, Raphia, 217 BCE, revisited, Scripta Classica Israelica 3, 1976-7, pp. 52-126
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532643205171  LCCN: sh99003351
המאה ה-35 לפנה"ס

המאה ה-35 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 3500 לפני הספירה והסתיימה בשנת 3401 לפני הספירה. זוהי המאה ה-35 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אירועים בולטים בעולם

3500 לפנה"ס לערך: גן החיות הראשון הידוע הוקם בנחן.
3500 לפנה"ס לערך: האנדרטה הראשונה שעדיין קיימת נבנתה על גבעת טארה, מקום מושבו של המלך העליון של אירלנד.
3450 לפנה"ס לערך: השלב השני של תרבות נקאדה שבמצרים
המצאות ותגליות

3500 לפנה"ס לערך: המצאת כתב הציורים בשומר ותחילת ההיסטוריה הכתובה
אישים משמעותיים

"ג'ינג'ר" (אנ') אחת מהגופות החנוטות העתיקות ביותר שאי פעם התגלו במצרים, חיה לפי ההערכות בתקופה זו.
הראש של ממצא 32751 ("ג'ינג'ר") אשר בעל שיער שהשתמר. תמונה שצולמה בשנת 2011.
AlphaZero

| --- | --- |
 מפתח:  DeepMind 
 מחזור חיים:  2017–הווה (כ־7 שנים) 
 
AlphaZero היא תוכנת מחשב, שפותחה על ידי DeepMind חברת מחקר בתחום הבינה המלאכותית, במטרה להגיע לרמות חשיבה גבוהות במשחקי שחמט, שוגי וגו. אלגוריתם זה משתמש בגישה הדומה ל-AlphaGo Zero.
ב-5 בדצמבר 2017, צוות DeepMind הציג את AlphaZero, אשר בתוך 24 שעות של אימונים השיג רמה על-אנושית (אנ') של משחק בשלושת המשחקים האלה על ידי הבסת תוכניות אלוף-העולם stockfish, אלמו, ואת גרסת של AlphaGo Zero. בכל אחד מהמקרים היא עשתה שימוש ביחידות עיבוד טנזורים מותאמות אישית (TPU), שתוכניות גוגל מותאמות לשימוש בהן. AlphaZero הוכשרה אך ורק באמצעות "משחק עצמי" תוך שימוש ב-5,000 מכשירי TPU מהדור הראשון כדי להפיק את המשחקים ו-64 דור שני של מכשירי TPU להכשרת רשתות נוירונים (אנ'), והכל במקביל, ללא גישה לספרות או שולחנות קצה. לאחר ארבע שעות של אימונים, העריכה DeepMind ש-AlphaZero שיחקה בשחמט הדירוג Elo גבוה יותר מ- Stockfish 8; לאחר 9 שעות אימונים, האלגוריתם ניצח את סטוקפיש 8 בטורניר מבוקר בזמן של 100 משחקים (28 ניצחונות, 0 הפסדים ו-72 תוצאות תיקו). האלגוריתם המאומן שיחק במכונה אחת עם ארבעה TPU.
המאמר של DeepMind על AlphaZero פורסם בכתב העת "Science" ב-7 בדצמבר 2018. בשנת 2019 פרסם DeepMind מאמר חדש המפרט את MuZero, אלגוריתם חדש המסוגל להכליל את עבודות AlphaZero, ומשחק הן את Atari והן את משחקי הלוח ללא ידיעת הכללים או ייצוגי המשחק.
אימון

AlphaZero התאמן אך ורק באמצעות משחק עם עצמו, תוך שימוש ב-5,000 TPUs מהדור הראשון להפקת המשחקים ו-64 מהדור השני של TPU להכשרת רשתות הנוירונים. במקביל, AlphaZero שבאימונים הותאמה מעת לעת מול מדד הביקורת שלה (Stockfish, elmo או AlphaGo Zero) בקצרה למשך שניות לכל מהלך כדי לקבוע עד כמה האימונים מתקדמים. DeepMind שפטה כי ביצועי AlphaZero התעלו על הרף שנקבע כביקורת לאחר כארבע שעות אימונים עבור סטוקפיש, שעתיים עבור אלמו ושמונה שעות עבור AlphaGo Zero.
הערות שוליים

↑    Sarah Knapton; Leon Watson, ‏Entire human chess knowledge learned and surpassed by DeepMind's AlphaZero in four hours, The Telegraph, 6 December 2017
↑  Vincent, James (6 בדצמבר 2017). "DeepMind's AI became a superhuman chess player in a few hours, just for fun". The Verge. נבדק ב-6 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Silver, David; Hubert, Thomas; Schrittwieser, Julian; Antonoglou, Ioannis; Lai, Matthew; Guez, Arthur; Lanctot, Marc; Sifre, Laurent; Kumaran, Dharshan (7 בדצמבר 2018). "A general reinforcement learning algorithm that masters chess, shogi, and go through self-play". Science. 362 (6419): 1140–1144. Bibcode:2018Sci...362.1140S. doi:10.1126/science.aar6404. PMID 30523106free {{cite journal}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Schrittwieser, Julian; Antonoglou, Ioannis; Hubert, Thomas; Simonyan, Karen; Sifre, Laurent; Schmitt, Simon; Guez, Arthur; Lockhart, Edward; Hassabis, Demis (2020). "Mastering Atari, Go, chess and shogi by planning with a learned model". Nature. 588 (7839): 604–609. arXiv:1911.08265. Bibcode:2020Natur.588..604S. doi:10.1038/s41586-020-03051-4. PMID 33361790.
אולם הפילהרמונית של ברלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם קונצרטים, philharmonic society 
 כתובת:  קולטורפורום 
 מיקום:  טירגארטן, ברלין
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1960–1963 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1963 
 אדריכל:  הנס שארון
 סגנון אדריכלי:  רציונליזם 
 
 קואורדינטות:  52°31′N 13°22′E﻿ / ﻿52.51°N 13.37°E﻿ / 52.51; 13.37
 אתר רשמי
  (למפת ברלין מוגדלת) אולם הפילהרמונית של ברלין(למפת ברלין רגילה) אולם הפילהרמונית של ברלין
 
אולם הפילהרמונית של ברלין (בגרמנית: Berliner Philharmonie) הוא אולם קונצרטים בברלין שבגרמניה, ומשכנה של הפילהרמונית של ברלין.
אולם הפילהרמונית שוכנת בקצה הדרומי של טירגארטן וממערב לחומת ברלין לשעבר. אולם הפילהרמונית נמצא ברחוב הרברט פון קאראיין, על שם המנצח הראשי שכיהן בתזמורת. הבניין מהווה חלק ממתחם מוסדות התרבות התרבותי הסמוך לכיכר פוטסדאם.
אולם הפילהרמונית מורכב משני אולמות, האולם הגדול עם 2,440 מושבים והיכל המוזיקה הקאמרית עם 1,180 מושבים. אף על פי שהוגה יחד, האולם הקטן יותר נפתח בשנות ה-80, כעשרים שנה לאחר הבניין הראשי.
היסטוריה

הנס שארון תכנן את הבניין, אשר נבנה במהלך השנים 1960–1963. הוא נפתח ב-15 באוקטובר 1963 עם הרברט פון קאראיין שניצח על הסימפוניה התשיעית של בטהובן. הוא נבנה כדי להחליף את אולם הפילהרמונית הישן, שנהרס על ידי מפציצים בריטיים ב-30 בינואר 1944, יום השנה ה-11 להפיכתו של היטלר לקנצלר. האולם הוא בניין יחיד, א-סימטרי ואוהלי, כאשר אולם הקונצרטים הראשי בצורת מחומש. גובה שורות המושבים גדל באופן לא סדיר עם המרחק מהבמה. הבמה נמצאת במרכז האולם, מוקפת במקומות ישיבה מכל עבר. מה שמכונה סידור הישיבה בסגנון כרם (עם טרסות המתנשאות מסביב לבמה תזמורתית מרכזית) היה חלוץ על ידי בניין זה, והפך למודל לאולמות קונצרטים אחרים, כולל בית האופרה של סידני (1973), אולם הקונצרטים של דנוור (1978), הגוואנדהאוס בלייפציג (1981), אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני בלוס אנג'לס (2003), והפילהרמוניה של פריז (2014).
פסנתרן הג'אז דייב רובק והרביעייה שלו הקליטו שלוש הופעות חיות באולם; "דייב רובק בברלין" (1964), "חי בפילהרמונית של ברלין" (1970), ו"אנחנו כולנו ביחד שוב בפעם הראשונה" (1973). ההופעה החיה של מיילס דייוויס באולם משנת 1969 שוחררה גם ב-DVD.
ב-20 במאי 2008 פרצה שרפה באולם. לרבע מהגג נגרם נזק ניכר כאשר הכבאים חתכו פתחים כדי להגיע ללהבות שמתחת לגג. פנים האולם ספג נזקי מים. כבאים הגבילו את הנזק באמצעות קצף. הגורם לשריפה יוחס לעבודות ריתוך, ולא נגרם נזק חמור לא למבנה ולא לפנים המבנה. ההופעות התחדשו, כמתוכנן, ב-1 ביוני 2008 עם קונצרט של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
מארין לה פן

מאריון אן פרין לה פן (בצרפתית: Marion Anne Perrine Le Pen; נולדה ב-5 באוגוסט 1968) הידועה בשם מארין לה פן (Marine Le Pen), היא פוליטיקאית צרפתייה, שנבחרה לנשיאת מפלגת החזית הלאומית (מאז שונה שם המפלגה ל"האיחוד הלאומי") ב-16 בינואר 2011, ברוב של 67.65% מקולות חברי ועידת המפלגה, ובכך החליפה בתפקיד את אביה, שכיהן בו במשך 39 שנים ברציפות, מאז ייסד את המפלגה ב-5 באוקטובר 1972. התמודדה בבחירות לנשיאות צרפת 2017 והפסידה בסיבוב השני שהתקיים ב-7 במאי לעמנואל מקרון. היא התמודדה מולו גם בבחירות לנשיאות צרפת 2022 והפסידה בסיבוב השני. בנובמבר 2022 נבחר ג'ורדן ברדלה לנשיא מפלגתה. הוא ציין כי בכוונתו לתמוך במועמדות חדשה למארין לה פן בבחירות לנשיאות בשנת 2027.
ביוגרפיה

לה פן נולדה במחוז רמות הסן בצרפת. היא עורכת דין בהכשרתה ולמדה משפטים באוניברסיטת פנתאון-אסאס. בשנת 1991 סיימה את התואר במשפטים, ובשנת 1992 סיימה תואר (DEA). במשפט פלילי. היא עבדה כעורכת דין מ-1992 עד 1998 וחלק מעבודתה היה כרוך בייצוג מהגרים בלתי חוקיים. לה פן היא בתו הצעירה של הפוליטיקאי ז'אן-מארי לה פן.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לה פן הצטרפה לחזית הלאומית בשנת 1986, בגיל 18. היא כיהנה כמושלת מחוזית החל משנת 1998. בשנת 2000 הצטרפה לוועד הפועל הצרפתי. מאז 2003 כיהנה כאחת משני סגני נשיא המפלגה. בין השנים 2004–2010 כיהנה כמושלת מחוז איל-דה-פראנס, ובין השנים 1998–2004 וכן מ-2010 ועד היום, בתפקיד מושלת מחוז נור-פה דה קאלה. היא חברה בפרלמנט האירופי החל מ-2004 וראש מועצה מקומית במחוז פה-דה-קאלה מאז 2008. בשנת 2006 הופקדה על ניהול מסע הפרסום של המפלגה. כיום היא יושבת בה כחברה מתוקף תפקידה.
בעברה של לה פן מספר התבטאויות שנויות במחלוקת, בעיקר אלו הנוגעות לפשעי מלחמה. כיום התקשורת מצביעה על ניסיונותיה לשפר את תדמיתה של המפלגה. לטענתה, "האיחוד הלאומי" עדיין מפלגה מנודה תקשורתית. לה פן עוררה מחלוקת במהלך נאום בליון ב-10 בדצמבר 2010. דבריה הופנו נגד חסימת רחובות וכיכרות ציבוריים ברחבי צרפת (בעיקר ברובע השמונה-עשר של פריז) לתפילת המוסלמים. היא יצרה השוואה של הכיבוש הנאצי על חלקים בשטח הצרפתי, ועל כך כל התקשורת הפוליטית מתחה ביקורת חריפה. כמו כן, לה פן ידועה גם כמתנגדת להגירה, לגלובליזציה ולעניין האיחוד האירופי.
מארין לה פן יצרה הדים נוספים לאחר שתמכה בנאומו של ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון נגד שיטת המדיניות הרב-תרבותית. בנאום שנשא קמרון בוועידת הביטחון הבינלאומית במינכן בפברואר 2011 הוא טען כי המדיניות הרב-תרבותית של בריטניה משנות ה-60 של המאה ה-20 נכשלה, ומדיניות כושלת זו גרמה לקיצונים אסלאמיים לפרוח בבריטניה. לה פן טענה כי קמרון מתקרב לימין הקיצוני, אך בתגובה מפלגתו של קמרון טענה כי לה פן לא הבינה כלל את נאומו.
פרשת המעילה בכספים

החל משנת 2023, עומדת לה פן עומדת במרכזו של סקנדל פוליטי-משפטי משמעותי. היא ו-24 נאשמים נוספים, כולל בכירים במפלגתה, הועמדו לדין בבית המשפט הפלילי בפריז בגין חשד למעילה בכספי האיחוד האירופי. המשפט, שהחל ב-30 בספטמבר 2024, עוסק במערכת לכאורה של הונאת שכר שהתקיימה בין השנים 2004 ל-2016.
על פי כתב האישום, המפלגה הקימה מנגנון שהשתמש בתקציב החודשי של 21,000 אירו שהוקצה לכל חבר פרלמנט אירופי עבור העסקת עוזרים פרלמנטריים. בפועל, נטען כי כספים אלו שימשו להעסקת עובדים בתפקידים שונים ששירתו את המפלגה ולא את חברי הפרלמנט האירופי עצמם. הפרלמנט האירופי, שהוא צד אזרחי בתביעה זו, מעריך כי נגרם נזק כספי של כ-6.8 מיליון אירו בתקופה שבין 2009 ל-2017.
התביעה בפריז דורשת עונשים חמורים, כולל חמש שנות מאסר (מתוכן שנתיים בפועל) ללה פן, קנס כספי של 300,000 אירו, ופסילה מהחיים הפוליטיים למשך חמש שנים. יתרה מכך, התביעה דורשת ביצוע מיידי של העונש, מה שעלול למנוע מלה פן להתמודד בבחירות לנשיאות צרפת ב-2027, גם אם תערער על פסק הדין. פסק הדין במשפט צפוי להינתן בתחילת שנת 2025, והוא עשוי להשפיע באופן משמעותי על עתידה הפוליטי של לה פן ועל הפוליטיקה הצרפתית בכללות.
הופעותיה בתקשורת

להופעותיה השונות בטלוויזיה וברדיו מיוחס תפקיד חשוב בהצלחתה הפוליטית, ואישיותה מושכת בקביעות את תשומת הלב של אמצעי תקשורת בצרפת ובאירופה, לצד רייטינג גבוה, אף על פי שלה פן טוענת בראיונות כי מפלגתה מנודה על ידי התקשורת הכללית. היא זכתה בתקשורת בכינוי "החזית הלאומית עם שיער סינדרלה". העיתונאי הצרפתי גיום טבאר (Guillaume Tabard) תיאר אותה כ"תגלית של שנת 2010, תופעת מדיה חדשה".
השקפותיה > ההגירה בצרפת

מארין לה פן מבקשת להחיל מורטוריום על ההגירה וליישם מדיניות "צרפתית ראשונה" לגבי התעסוקה, רווחה ולינה. בשנת 2000 יושמה מדיניות ה-AME על ידי ממשלת השמאל של ליונל ז'וספן (Lionel Jospin), המעניקה טיפול רפואי חינם למהגרים לא-חוקיים. לה פן טוענת בגנות המדיניות כ"שערוריית המדינה" עקב הגדלת החור השחור בתקציב מערכת הביטחון החברתית צרפתית, ובעקבות כך היא מבקשת לבטל מיד את מדיניות ה-AME אשר לא מועילה לעם הצרפתי כלל.
לדעתה, האזרחות אינה ניתנת לחלוקה לפי לאום, ונשענת על השוויון של כל בני האדם בפני החוק. על החוק למנוע יחס מועדף על בסיס חברתי, אתני או דתי. כתוצאה מדעה זו, היא מעדיפה את ביטול חוק "העדפה מתקנת" והשבת המסלול הרגיל לאזרחות צרפתית.
כמו כן לה פן מוסיפה כי לאום עובר בירושה או צריכים להיות ראויים לו. לדעתה, התאזרחות יכולה להיות מושגת רק לאחר בדיקת יכולתו של האדם להשתלב עם עקרונות הרפובליקה הצרפתית. כדי ליישב את סוגיית ההגירה, היא תומכת ברפורמה של תקנות לאומיות על מנת להסיר אזרחות כפולה, ויוצאת נגד רכישה אוטומטית של לאומיות צרפתית. עם כל זאת לה פן מעדיפה את אכיפת החוק בכל הנוגע לאובדן של לאום. לדעתה, זר אשר אינו מכבד את חוקי צרפת, חייבים לשלול את אזרחותו הצרפתית, ובאותה מידה כל זר אשר קשור לביצוע עבירות חמורות בצרפת יש להחזירו מיד למדינתו המקורית, לארץ מוצאו.
השקפותיה > כלכלת צרפת

על פי "האיחוד הלאומי", מארין לה פן מתרכזת בתוכנית הכלכלית והחברתית של המפלגה, מתנגדת לסחר חופשי ולכלכלה אוטרקית, אך דוגלת בפרוטקציוניזם כדרך האמצעית וההגיונית. לדעתה, אם לוקחים בחשבון את הכלכלה כנהר סוער, אז הסחר החופשי מאפשר זרימה ללא בדיקה של המשכו ותכולתו. מארין טוענת כי כלכלה אוטרקית דומה לסכר בנהר, ואת הפרוטקציוניזם היא משווה כשער בסכר המשחרר את הזרימה לפי הצורך עם שליטה מלאה. ססמתה היא "פרוטקציוניזם זה לא כלכלה אוטרקית!!!" עמדה לא קיצונית המעדיפה את דרך האמצע. במהלך חודשי סתיו 2010 מארין לה פן מתחה ביקורת חריפה על תוכנית הפנסיה השנויה במחלוקת, אשר פותחה על ידי ניקולא סרקוזי וממשלתו הימנית. כמגנה על השירותים הציבוריים בצרפת, היא מתנגדת לתוכנית ההפרטה של ה"לה פוסט" שירות הדואר של צרפת. לדעתה הריווחיות שתגיע כביכול מההפרטה של שירותי הדואר, תהיה על ידי סגירת סניפים שונים של בתי דואר באזורים כפריים ברחבי צרפת, דבר שיוביל לפיטורי העובדים הרבים. עוד בנושאי ההפרטה, מארין מתנגדת נחרצות להפרטת שירותי הרווחה החברתיים בצרפת, הפרטה קיצונית אשר תיפגע ביעילותם כנותני שירות לנזקקים.
השקפותיה > מדיניות פנים בצרפת

מארין נשארה מחויבת לריבונות הטריטוריאלית של צרפת, כולל טריטוריות והמחלקות הצרפתיות מחוץ למדינה. במהלך ויכוח בתחנת רדיו מקומית של העיר ז'נבה "רדיו סיטה" (Radio Cité) עם אריק ברטינה (Éric Bertinat), חבר הקונסוליה הגדולה של ז'נבה, מארין התנגדה בתוקף להצעתו כי המחלקות הצרפתיות של מחוז אן (רון-אלפ) ושל סבואה עילית ישולבו עם שווייץ. מארין מדגישה את חשיבותה של הפוליטיקה המקומית, כחברת מועצה אנן־בומון בשנת 2008 (Hénin-Beaumont) מארין וחבר המועצה סטיב בריוָאה (Steeve Briois) גילמו את האופוזיציה העירונית כנגד שלושה ראשי עיר מהשמאל הפוליטי המקומי, ראש העיר ז'ראר דלונז'וויל (Gérard Dalongeville) ראש העיר דניאל דוקֵן (Daniel Duquenne) וראש העיר אז'ן ביאניס (Eugène Binaisse).
השקפותיה > יהודי צרפת וישראל

מארין לה פן מחזיקה בדעה כי על הממשלה הצרפתית למצוא פתרונות לבעיות באזורים המאופיינים באסלאם רדיקלי המהווה בעיה לתושבי המקום היהודים. במהלך הבחירות לנשיאות הצהירה כי תמנע מיהודים אזרחות כפולה ויהיה עליהם להחליט אם הם צרפתים או ישראלים. לה פן תמכה באיסור שחיטה כשרה בצרפת.
בהקשר האחריות של ממשלת וישי בצרפת של וישי בימי מלחמת העולם השנייה, בנושא שיתוף הפעולה עם הנאצים לגירוש יהודי צרפת למחנות ריכוז, היא טוענת כי צרפת אינה אשמה במעשי ממשלת הבובות ובגירוש היהודים מפריז ב-1942, זאת בניגוד לעמדה הרשמית של ממשלת צרפת כפי שהציג אותה נשיא צרפת ז'אק שיראק בנאומו ב-1995 כאשר הצהיר כי על צרפת להכיר ולשאת באחריות על שיתוף הפעולה עם הנאצים ומשלוח אזרחיה היהודים למחנות.
בנוגע לישראל, לה פן מתנגדת להמשך פיתוח ההתנחלויות מעבר לקו הירוק. לטענתה, הדבר לא תורם לחיזוק השקט באזור. לה פן טענה לגבי מעשי ממשלות ישראל כי "אילו היו היא וחברי מפלגתה בצרפת מפרסמים דעות קיצוניות על מהגרי צרפת כמו הדעות הנאמרות בישראל, היו זוכים לגינוי קיצוני, האשמה בגזענות ודרישה למאסר על כך". ניסיונותיה השונים להגיע לישראל כחברת משלחת הפרלמנט האירופי הוכשלו על ידי השלטונות בישראל, וניסיונותיה ליצירת קשר חדש עם הקהילה היהודית בצרפת נכשלו אף הם. להפתעתה, קיבלה ביקורת שונה כאשר אמר עליה הפילוסוף היהודי צרפתי אלן פינקלקראוט כי אביה ז'אן-מארי לה פן אנטישמי, אך בתו, מארין לה פן, לא אנטישמית כלל וכלל. בסוף 2015 הצהירה כי לא תקבל לשורות המפלגה חברים בעלי דעות אנטישמיות או כאלו התומכים בחרם על ישראל.
לאחר טבח שבעה באוקטובר אמרה בריאיון לטלוויזיה הצרפתית כי היא מודאגת מהמצב בישראל וכי היא תומכת ללא סייג בעם בישראל שסובל מההתקפה הנתעבת הזו. ב-12 באוקטובר, בזמן דיון בפרלמנט הצרפתי על המצב בישראל, תקפה את חברת הפרלמנט מתילדה פאנוט מהשמאל הקיצוני על תמיכתה בפלסטינים והזכירה אלימות מינית שהפעילו חמאס ותושבי רצועת עזה נגד נשים ישראליות.