stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורום תקנה
פעילות הפורום

פורום תקנה הוקם בשנת 2003 על ידי יהודית שילת לשם מתן מסלול חלופי ודיסקרטי לטיפול בתלונות על הטרדה מינית של בעלי סמכות בקרב הציונות הדתית. הטרדה מינית לסוגיה היא עבירה פלילית, אך משום שהיא נעשית פעמים רבות ללא עדים ובשל חשש להיחשף וגורמים נוספים מגיעים רק חלק מהמקרים לבירור במשטרה. בפרט נכון הדבר כאשר ההטרדה נעשית במסגרת יחסי מרות. באתר הפורום מוצגת מטרת הפורום: "ליצור דרך נוספת עבור המתלוננות לטפל בתלונה ביעילות, ולמנוע את הישנותה ואת נזקיה למתלוננת ולנשים נוספות". השימוש בלשון נקבה הוא ברוח "דיבר הכתוב בהווה", והפורום משמש לטיפול בתלונות שני המינים. הפורום אינו רואה עצמו כתחליף למערכת אכיפת החוק הרשמית, אלא כגוף המיועד לטפל בתלונות שלא הגיעו למשטרה או שאופיין אינו פלילי. הפורום פועל בשיתוף פעולה עם היועץ המשפטי לממשלה והוא מתייעץ איתו ביחס למקרים סבוכים המגיעים לפתחו.
ברוח החוק למניעת הטרדה מינית חיבר הפורום "תקנון לטיפול ומניעה של הטרדה ו/או תקיפה מינית".
עם חברי הפורום בהווה ובעבר נמנים אישים רבניים בולטים בציונות הדתית ומשפטנים דתיים, ובהם הרבנים יעקב אריאל, הרב אהרון ליכטנשטיין, הרב יובל שרלו, הרב אליקים לבנון, הרב יהושע שפירא, הרב איתן איזמן, ראש מרכז ישיבות בני עקיבא- הרב יהושע ויצמן, הרבנית מלכה פיוטרקובסקי, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' אביעד הכהן ואחרים, גברים ונשים. מייסדת הפורום היא הרבנית יהודית שילת, סגנית יו"ר אמונה לשעבר. שילת שימשה כמנהלת הפורום במשך כ-20 שנה. לאחר פרישתה החליפה אותה בתפקיד לילי גץ הורביץ. בפורום 30 חברים, אך העבודה השוטפת מתקיימת בדרך כלל בקבוצות של ארבעה.
טיפולו של הפורום בתלונה נעשה בדרך כלל בצנעה. מאז הקמת הפורום ועד תחילת 2010 טיפלו צוותים מטעמו, שרובם כללו גברים ונשים, ב-15 תיקים של ניצול מרות וסמכות בציבור הדתי. בפברואר 2010 חרג הפורום ממנהגו, ובעקבות תלונות שונות פרסם הודעה בעניינו של הרב מרדכי (מוטי) אֵלון. לפי ההודעה הוטלו על הרב אלון הגבלות שונות בגין "מעשים המנוגדים לערכי קדושה ומוסר", אך כדברי ההודעה: "לצערנו התברר לנו לאחרונה כי ההגבלות יושמו רק באופן חלקי, וכי ההגנה על הציבור ומניעת מכשול מחייבת אותנו להביא את הדברים לידיעת הרבים". בתגובה על אופן קבלת ההחלטה ופרסום המקרה פרשו מהפורום נציגות תנועת "קולך". בנוסף, פורסמו ידיעות על מעורבות של הפורום במקרים נוספים, כגון פרשת דוידי פרל ופרשת הטרדות מיניות שבעקבותיה פרש מתפקידו מפקח בחמ"ד.
ראו גם

תלמיד חכם שסרח
תהל (עמותה)
הרב יעקב אריאל, סמכות הנהגה ציבורית בענייני מוסר ('פורום תקנה'), תחומין, כרך לא.
לקריאה נוספת

הרב יהושע שפירא, טיפול הנהגה ציבורית בפוגעי מין ('פורום תקנה'), תחומין, כרך לז.
טלי פרידמן, שמואל ליימן-ווילציג, חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית, ניב, 2024.
הערות שוליים

↑  תקנון לטיפול ומניעה של הטרדה ו/או תקיפה מינית
↑  גיא עזרא, ‏יהודית שילת פורשת מפורום תקנה: זו המנכ"לית החדשה, באתר "סרוגים", 14 בינואר 2023
↑  ריקי רט, פורום תקנה על פרשת הרב אלון: "גירדנו את קליפת הניצול בחברה הדתית", באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2013
↑  אלי אשכנזי, פורום תקנה עקב אחרי 15 רבנים ומדריכים רוחניים מלבד אלון, באתר הארץ, 19 בפברואר 2010
↑  ההודעה במלואה באתר הפורום.
↑  קובי נחשוני ויעל ברנובסקי, פורום תקנה: לא השתקה. אנחנו מחמירים, באתר ynet, 16 בפברואר 2010
↑  מערכת סרוגים, ‏פורום תקנה התערב; מפקח בחמ"ד שהטריד מינית פרש, באתר "סרוגים", 15 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385341305171  VIAF: 2067151717052413900005   WorldCat (עם VIAF): 2067151717052413900005
פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע

| --- | --- |

הזוכות בפרס לשנת 2024, פרננדה טורס (מימין) ודמי מור (משמאל)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפרס:  1996–הווה (כ־29 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  מריל סטריפ, הלן מירן, קייט בלאנשט, סאלי הוקינס ופרנסס מקדורמנד (2)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  מריל סטריפ (10)
 www.pressacademy.com
פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע מוענק מדי שנה על ידי ה-International Press Academy כהוקרה על הופעות יוצאות דופן של שחקניות בקולנוע. הקטגוריה עברה מספר שינויים מאז הוקמה: בין השנים 1996–2010, הפרס חולק לשתי קטגוריות נפרדות: דרמה, וקומדיה או מחזמר. בשנת 2011: הקטגוריות אוחדו לפרס כללי לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע. משנת 2018 ואילך: החלוקה לשתי קטגוריות – דרמה, וקומדיה או מחזמר – חודשה.
שיאני זכיות ומועמדויות

| #> זכיות | שחקנית> זכיות | עבור> זכיות |
| --- | --- | --- |
| 2 | מריל סטריפ | "השטן לובשת פראדה" (2006) ‏•‏‏ "ג'ולי וג'וליה" (2009) |
| 2 | הלן מירן | "המלכה" (2006) ‏•‏‏ "נערה עם קעקוע דרקון" (2010) |
| 2 | קייט בלאנשט | "אליזבת" (1998) ‏•‏‏ "יסמין הכחולה" (2013) |
| 2 | סאלי הוקינס | "חופשייה ומאושרת" (2008) ‏•‏‏ "צורת המים" (2017) |
| 2 | פרנסס מקדורמנד | "פארגו" (1996) ‏•‏‏ "ארץ נוודים" (2020) |
מועמדויות
| 10 | מריל סטריפ | "דבר אחד אמיתי" (1998) ‏•‏‏ "השעות" (2002) ‏•‏‏ "השטן לובשת פראדה" (2006) ‏•‏‏ "ספק" (2008) ‏•‏‏ "מאמא מיה!" (2008) ‏•‏‏ "ג'ולי וג'וליה" (2009) ‏•‏‏ "אשת הברזל" (2011) ‏•‏‏ "אוגוסט: מחוז אוסייג'" (2013) ‏•‏‏ "פלורנס פוסטר ג'נקינס" (2016) ‏•‏‏ "הנשף" (2020) |
| 9 | ניקול קידמן | "עיניים עצומות לרווחה" (1999) ‏•‏‏ "מולין רוז'" (2001) ‏•‏‏ "האחרים" (2001) ‏•‏‏ "השעות" (2002) ‏•‏‏ "מרגו בחתונה" (2007) ‏•‏‏ "מחילת הארנב" (2010) ‏•‏‏ "הרסנית" (2018) ‏•‏‏ "הזוג ריקרדו" (2021) ‏•‏‏ "בייביגירל" (2024) |
| 6 | ג'ודי דנץ' | "הוד מלכותה גברת בראון" (1997) ‏•‏‏ "אייריס וג'ון" (2001) ‏•‏‏ "גברת הנדרסון גאה להציג" (2005) ‏•‏‏ "רמז לסקנדל" (2006) ‏•‏‏ "פילומנה" (2013) ‏•‏‏ "להעיר את המלכה" (2017) |
| 6 | ג'וליאן מור | "בעל אידיאלי" (1999) ‏•‏‏ "הרחק מגן עדן" (2002) ‏•‏‏ "זוכת הפרסים מדיפיאנס, אוהיו" (2005) ‏•‏‏ "הילדים בסדר" (2010) ‏•‏‏ "עדיין אליס" (2014) ‏•‏‏ "גלוריה בל" (2019) |
| 6 | קייט בלאנשט | "אליזבת" (1998) ‏•‏‏ "שרלוט גריי" (2001) ‏•‏‏ "אני לא שם" (2007) ‏•‏‏ "יסמין הכחולה" (2013) ‏•‏‏ "קרול" (2015) ‏•‏‏ "טאר המנצחת" (2022) |
| 5 | אנט בנינג | "אמריקן ביוטי" (1999) ‏•‏‏ "להיות ג'וליה" (2004) ‏•‏‏ "לרוץ עם מספריים" (2006) ‏•‏‏ "הילדים בסדר" (2010) ‏•‏‏ "נשות המאה ה-20" (2016) |
| 5 | קייט וינסלט | "טיטניק" (1997) ‏•‏‏ "שמש נצחית בראש צלול" (2004) ‏•‏‏ "ילדים קטנים" (2006) ‏•‏‏ "נער קריאה" (2008) ‏•‏‏ "אמונייט" (2020) |
ביאורים

↑  בשנה זו סנדרה בולוק זכתה בפרס האוסקר, אבל על תפקידה בסרט "הזדמנות שנייה" ולא "ההצעה".
הערות שוליים

↑  AwardsWatch - 2024 International Press Academy Satellite Awards Nominations: ‘The Brutalist,’ ‘Shōgun’ Lead, AwardsWatch, ‏2024-12-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  I. P. A. Admin, IPA Reveals Winners for the 29th Satellite Awards | International Press Academy (באנגלית אמריקאית)
| פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע |
| --- | --- | --- |
| דרמה (1996–2010, 2018–הווה) | פרנסס מקדורמנד (1996) ‏•‏‏ ג'ודי דנץ' (1997) ‏•‏‏ קייט בלאנשט (1998) ‏•‏‏ הילרי סוונק (1999) ‏•‏‏ אלן בורסטין (2000) ‏•‏‏ סיסי ספייסק (2001) ‏•‏‏ דיאן ליין (2002) ‏•‏‏ שרליז ת'רון (2003) ‏•‏‏ הילרי סוונק (2004) ‏•‏‏ פליסיטי האפמן (2005) ‏•‏‏ הלן מירן (2006) ‏•‏‏ מריון קוטיאר (2007) ‏•‏‏ אנג'לינה ג'ולי (2008) ‏•‏‏ שוהרה אע'דאשלו (2009) ‏•‏‏ נומי ראפאס (2010) ‏•‏‏ גלן קלוז (2018) ‏•‏‏ סקרלט ג'והנסון (2019) ‏•‏‏ פרנסס מקדורמנד (2020) ‏•‏‏ קריסטן סטיוארט (2021) ‏•‏‏ דניאל דדויילר (2022) ‏•‏‏ לילי גלדסטון (2023) ‏•‏‏ פרננדה טורס (2024) |  |
| מוזיקלי או קומדיה (1996–2010, 2018–הווה) | גווינת' פלטרו (1996) ‏•‏‏ הלן האנט (1997) ‏•‏‏ כריסטינה ריצ'י (1998) ‏•‏‏ ג'נט מק'תיר (1999) ‏•‏‏ רנה זלווגר (2000) ‏•‏‏ ניקול קידמן (2001) ‏•‏‏ ג'ניפר וסטפלדט (2002) ‏•‏‏ דיאן קיטון (2003) ‏•‏‏ אנט בנינג (2004) ‏•‏‏ ריס וית'רספון (2005) ‏•‏‏ מריל סטריפ (2006) ‏•‏‏ אליוט פייג' (2007) ‏•‏‏ סאלי הוקינס (2008) ‏•‏‏ מריל סטריפ (2009) ‏•‏‏ אן האת'וויי (2010) ‏•‏‏ אוליביה קולמן (2018) ‏•‏‏ אקוופינה (2019) ‏•‏‏ מריה בקלובה (2020) ‏•‏‏ אלנה חיים (2021) ‏•‏‏ מישל יאו (2022) ‏•‏‏ אמה סטון (2023) ‏•‏‏ דמי מור (2024) |  |
| סרט (2011–2017) | ויולה דייוויס (2011) ‏•‏‏ ג'ניפר לורנס (2012) ‏•‏‏ קייט בלאנשט (2013) ‏•‏‏ ג'וליאן מור (2014) ‏•‏‏ סרשה רונאן (2015) ‏•‏‏ איזבל הופר / רות נגה (2016) ‏•‏‏ סאלי הוקינס / דיאן קרוגר (2017) |  |
יישום דף יחיד

יישום דף יחיד (באנגלית: Single Page Application או בקיצור, SPA) הוא יישום רשת בטכניקה שמטרתה לתת חוויית משתמש מהירה וזורמת ויותר מיישום רשת שגרתי. ביישום דף יחיד כל הקוד הדרוש – HTML,‏ CSS,‏ JavaScript – מגיע אל הדפדפן בטעינת דף אחת, ומשאבים נוספים נטענים בצורה דינמית, בדרך כלל כתגובה לפעולות המשתמש. דף האינטרנט לא מבצע טעינה מחדש בשום שלב, אולם כתובת האינטרנט עשויה להשתנות מעט, על מנת לתת למשתמש הבנה יותר טובה של הניווט בדף.
העמוד לא נטען מחדש במהלך התהליך, ולא מעביר שליטה לדף אחר, אם כי ניתן להשתמש בתכונת ה location hash ( המחזירה את חלק "העוגן" ב-URL, או בשמה השני Fragment  ) או ה-HTML5 HISTORY API על מנת לספק את הפרספציה והניווט של דפים לוגיים באפליקציה.
היסטוריה

המינוח קיים לפחות מאז שנת 2003.
סטיוארט מוריס, שהיה אז סטודנט באוניברסיטת קרדיף בווילס כתב באפריל 2002 אתר מוכל בעצמו בסלאשדוט. למינוח זה היו אותן מטרות ופונקציות כמו ליישום דף יחיד. 
מאוחר יותר באותה שנה, לוקאס בירדאו, קווין האקמן, מייקל פיצ'י וקליפורד יה
תיארו יישומון הפועל בדף יחיד בפטנט שהוגש בארצות הברית.
 דברים דומים נקראו קודם לכן יישומוני מרשתת מועשרים (rich web application).
ראו גם

React
אנגולר
הערות שוליים

↑  Location hash Property, www.w3schools.com
↑  Inner-Browsing: Extending Web Browsing the Navigation Paradigm, web.archive.org, ‏2003-08-10
↑  "Slashdotslash.com: A self contained website using DHTML". נבדק ב-6 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "US patent 8,136,109". נבדק ב-12 באפריל 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיר אל-קאסי

| --- | --- |
דיר אל-קאסי ביולי 1949, הילדים בתמונה הם עולים חדשים מתימן שהובאו לגור בכפר
דיר אל-קאסי ביולי 1949, הילדים בתמונה הם עולים חדשים מתימן שהובאו לגור בכפר
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  חיפה
 נפה:  חיפה
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  34,011 דונם דונם עות'מאני (1945)
 גובה:  675 מטרים
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  30 באוקטובר 1948
 יישובים יורשים:  אלקוש, נטועה, מתת, אבירים
 דת:  מוסלמים, נוצרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,250 (1945)
 קואורדינטות:  33°02′07″N 35°19′30″E﻿ / ﻿33.03516667°N 35.32503056°E﻿ / 33.03516667; 35.32503056 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) דיר אל-קאסי(למפת הגליל המערבי רגילה) דיר אל-קאסי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-קאסי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר אל-קאסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דיר אל-קאסי (בערבית: دير القاسي) היה כפר ערבי פלסטיני, שהיה ממוקם צפונית-מזרחית לעכו, ושתושביו גורשו במלחמת העצמאות.
גאוגרפיה

הכפר היה ממוקם 26 ק"מ צפונית מזרחית לעיר עכו, על גבעה סלעית כ-5 ק"מ דרומית לגבול לבנון. הוא התחבר בכביש סלול לפסוטה בצפון ותרשיחא בדרום-מערב. הדרך חילקה את העיירה לרובע מזרחי ומערבי, הרובע המזרחי היה במיקום גבוה יותר.
היסטוריה

החלק הראשון של שם הכפר, דיר ("מנזר") מציע שייתכן שלכפר היו מנזר ואוכלוסייה נוצרית. עם זאת, בתקופה המודרנית האוכלוסייה הייתה מוסלמית. לטענת תושבי הכפר, בתקופת המנדט הבריטי נחשפו במקום ממצאים עתיקים מתקופות הברונזה, הברזל והרומית בארץ ישראל.
נמצאה בכפר גם קרמיקה מהתקופה הרומית המאוחרת והביזנטית.
בתקופה הצלבנית הוא נודע בשם "קאסי", ובשנת 1183 צוין שגודפרי דה טור מכר את אדמת הכפר לז'וסלין השלישי. בשנת 1220 מכרו בתו של ז'וסלין השלישי ביאטריקס דה קורטנאי ובעלה אוטו פון בוטנלאובן, רוזן הנברג, את אדמתם, כולל קאסי והרויס הסמוכה (תל'אר-רוושה/תל ראש), לאבירים הטבטונים.
באזור נמצאו שרידים מהתקופה הממלוכית.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית

החל משנת 1517 דיר אל-קאסי נכללה בתחומי האימפריה העות'מאנית והיא הייתה שייכת לנהיה (נפת) ג'ירה, חלק מסנג'ק צפת (מחוז צפת). ברישומי המס של 1596 הייתה לדיר אל-קאסי אוכלוסייה של 24 משק בית מוסלמים; בהם 132 אנשים. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 25% על מספר גידולים, כולל חיטה ושעורה, וכן על עיזים וכוורות; סך של 345 אקצ'ה.
בתחילת המאה ה-18, דיר אל-קאסי היה כפר מבוצר שנשלט על ידי שייח מקומי בשם עבד אל-ח'ליק סאלח. בשנת 1740, שיח' זהיר אל עומר, גובה מיסים משבט אל-זיאדינה שכוחו הלך וגדל ברחבי הגליל, נאבק להשיג שליטה בדיר אל-קאסי. מאוחר יותר באותה שנה, הוא הפך את הכפר לחלק מתחום השיפוט שלו לאחר שהתחתן עם בתו של שייח' סאלח, ובכך חתם ברית בין השבטים. בסוף 1767, בנו של זהיר עלי מצפאד ביקש מאביו את השליטה בדיר אל-קאסי, לאחר שבקשתו לקבל את השליטה על דיר חנא נדחתה. זהיר סירב והשניים נכנסו לסכסוך מזוין, בו ניצח זהיר. למרות זאת, זהיר חנן את עלי ובסופו של דבר מסר לו את השליטה בכפר.
בשנת 1838, דיר אל-קאסי תועדה ככפר מוסלמי במחוז אל ג'בל, הממוקם ממערב לצפת.
ויקטור גרן ביקר בדיר אל-קאסי ב-1875, והוא העריך שבכפר יש 350 תושבים מוסלמים. בשנת 1881 תואר דיר אל-קאסי, בסקר הקרן לחקר ארץ ישראל, ככפר המוקם על רכס, מוקף בעצי תאנה, עצי זית ושדות מעובדים. אז היו בו כ-200 תושבים.
רשימת אוכלוסין משנת 1887 לערך הראתה שבדיר אל קאסי היו כ-945 תושבים, כולם מוסלמים.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

בזמן מפקד האוכלוסין של 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בכפר אוכלוסייה של 663 תושבים, כולם מוסלמים, במפקד 1931, הייתה אוכלוסייה של 865 תושבים, עדיין כולם מוסלמים, שהתגוררו ב-169 בתים.
מאוחר יותר, הכפר היה ברובו מוסלמי אך היה בו גם מיעוט נוצרי גדול. לפי מפקד האוכלוסין של 1945 היו בו 1,250 תושבים; 370 נוצרים ו-880 מוסלמים. יחד עם שני הכפרים פאסוטה ואל-מנסורה, האוכלוסייה מנתה 2,300 תושבים ושטחו הכולל של הכפר היה 34,011 דונם. 1,607 דונם היו מטעים ואדמות שלחין, 6,475 שימשו לגידולי דגנים, ואילו 247 דונם היו אדמות בנויות.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

במהלך מלחמת העצמאות, דיר אל-קאסי הוגנה על ידי צבא ההצלה, אך הכפר נכבש על ידי צה"ל במהלך מבצע חירם, ב-30 באוקטובר 1948.
במהלך הכיבוש ברחו תושבי הכפר, ורובם היגרו צפונה ללבנון.
ב-27 במאי 1949 כבר ישבו בכפר הנטוש עולים חדשים יהודים.
עד יוני 1949, צוין כי כל אזור גבול הצפון "מיוהד", כולל תרשיחא, סוחמאתא, דיר אל-קאסי, תרביחא, מאירון, אל-סמועי, צפצאף ואל-ראס אל-אחמר.
המושב אלקוש, שהוקם בשנת 1949, תופס חלק משטח הכפר. נטועה שנוסדה ב-1966, מתת שנוסדה ב-1979 ואבירים שנוסדה ב-1980 נמצאים גם הם על אדמות הכפר. נטועה נמצאת בחלקה גם על אדמות הכפר השכן אל-מנסורה.
ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלדי, תיאר את המבנים שנותרו על אדמת הכפר בשנת 1992: "כמה בתי אבן משמשים עדיין למגורים או למחסנים של תושבי אלקוש. פסולת בתים שנהרסו מפוזרת בשטח. בניין בית הספר עומד נטוש. במקום צומחים עצי תאנה, זית וקקטוסים." בשנת 2004 פונו חלק משרידי הכפר באמצעות ציוד מכני במהלך חפירות של רשות העתיקות.
בשנת 2000 יצא לאור ספר על תולדות הכפר מאת איברהים חליל עות'מאן.
תמונות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  בתי הכפר ב-1949 עת שהתיישבו בהם יהודים יוצאי תימן  |  חדר בביתו של מוח'תאר הכפר, צולם ב-2014 |  ביתו של מוח'תאר הכפר, צולם ב-2014 |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  שלט בכניסה לכפר, שכלול את שני השמות אלקוש-דיר אל-קסי, לצידו מתיישבים תימנים  |  מפת הכפר ב-1940 |  שרידי הכפר, צולם ב-2014 |  |
הערות שוליים

1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 586: "הגורמים העיקריים לנטישה... צ – מיתקפה צבאית על היישוב על-ידי כוחות צבא יהודיים". עמ' 587: "63. דיר אל-קאסי – צ, 30.10.1948".
1 2  Khalidi, 1992, p. 12
↑  Dauphin, 1998, p. 648
↑  Strehlke, 1869, pp. 15-16, No. 16; cited in Röhricht, 1893, RRH, p. 125, No. 624; cited in Frankel, 1988, pp. 257, 264
↑  Strehlke, 1869, pp. 43- 44, No. 53; cited in Röhricht, 1893, RRH, p. 248, No. 934; cited in Frankel, 1988, pp. 257, 264.
↑  Lerer, 2011, Elqosh
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 177. Quoted in Khalidi, 1992, p. 12
↑  Note that Rhode, 1979, p. 6 (אורכב 20.04.2019 בארכיון Wayback Machine) writes that the register that Hütteroth and Abdulfattah studied was not from 1595/6, but from 1548/9
↑  Joudah, 1987, p. 24.
↑  Joudah, 1987, p. 53.
↑  Robinson and Smith, 1841, vol. 3, 2nd appendix, p. 133
↑  Conder and Kitchener, 1881, SWP I, p.197. Quoted in Khalidi, 1992, p. 12
↑  Schumacher, 1888, p. 190
↑  Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Safad, p. 41
↑  Mills, 1932, p. 106.
↑  Village Statistics April 1945, The Palestine Government (אורכב 09.06.2012 בארכיון Wayback Machine), p. 2
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 40
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 80
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 130
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 263–264.
↑  Morris, 2004, pp. 381-382, note #226
↑  Braun, 2004, Elqosh Archive Report- Final Report (אורכב 18.05.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  Davis, 2011, p. 285
אופרה

ערך זה עוסק בסוגה של תיאטרון ומוזיקה, המשלבת בין השניים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שירת אופרה (פרנץ להאר) במוזיאון תל אביב
האופרה "Giulio Cesare in Egitto" (איט') של גאורג פרידריך הנדל, ברלין (1970)
האופרה "הרוזנת מאריצה" של המלחין ההונגרי אמריך קלמן
בתי אופרה באירופה
בית האופרה בפרנקפורט
תיאטרון לה סקאלה במילאנו, איטליה נוסד בשנת 1778, אחד מבתי האופרה המפורסמים בעולם
בית האופרה של סידני הוא אחד המפורסמים בעולם וסימן היכר של העיר
אופרה (מאיטלקית: opera in musica – יצירה מוזיקלית) היא צורה של תיאטרון שבה התוכן הדרמטי מועבר בשלמותו או ברובו באמצעות שירה ומוזיקה. האופרה הופיעה באיטליה בסוף המאה ה-16 ונקשרת, בדרך כלל, עם מסורת המוזיקה הקלאסית המערבית. האופרה היא סוג של אמנות אשר משתמשת ביסודות רבים של התיאטרון המדבר, כמו תפאורה, תלבושות ומשחק. עם זאת, האופרה נבדלת מצורות דרמטיות אחרות בחשיבות הנודעת בה לשירה ולטכניקה הווקאלית המקובלת. את הזמרים מלווה הרכב כלי, שגודלו נע מהרכב קאמרי מצומצם ועד תזמורת סימפונית מלאה, הנגנים יושבים בדרך כלל בבור תזמורת ("pit"), אזור מונמך בקדמת הבמה, נסתרים מהקהל. גם בלט משולב לעיתים קרובות באופרה, והדבר נכון בעיקר לגבי האופרה הצרפתית ברוב שנות הגלולה.
בחלקי תבל אחרים קיימות צורות אמנות דומות, רבות מהן עתיקות-יומין, המכונות לעיתים "אופרה", בהשוואה לצורה זו במוזיקה המערבית ("אופרה סינית", לדוגמה). הצורות העצמאיות האלה אינן נגזרות של האופרה המערבית אלא צורות נבדלות של תיאטרון מוזיקה. האופרה גם איננה המופע היחיד של תיאטרון מוזיקלי במערב: בעולם העתיק, הדרמה היוונית כללה שירה וליווי אינסטרומנטלי ובימינו קיימות צורות אחרות, כמו מחזמר.
מושגים באופרה

הטקסט המילולי באופרה ידוע בשם ליברית (באיטלקית ליברטו – "ספר קטן"). מלחינים מסוימים כתבו את הליבריות שלהם בעצמם, כמו אריגו בויטו, רוג'רו לאונקוואלו והנודע ביותר, ריכרד וגנר; אחרים עבדו בצמידות עם כותבי ליברית קבועים. מוצרט למשל, עבד עם לורנצו דה פונטה וריכרד שטראוס עם הוגו פון הופמנסתאל.
האופרה המסורתית מכילה שני אופני שירה: רצ'יטטיב, הקטעים מקדמי העלילה, המושרים על פי רוב בסגנון לא-מלודי, שמאפיינים את האופרה, ואריה ("אייר" או שיר פורמלי), המשמשת את הדמויות לביטוי רגשותיהן בסגנון מלודי מעוצב יותר. דואטים, שלישיות ושאר הרכבים שכיחים גם הם באופרה ותפקיד המקהלות הוא לפרש את ההתרחשויות. בכמה צורות אופרה, כמו הזינגשפיל, אופרה קומית, אופרטה ואופרה למחצה, תופס דיאלוג מדובר את מקום הרצ'יטטיב. קטעים מלודיים או מלודיים למחצה המופיעים תוך כדי, או במקום, רצ'יטטיב, מכונים גם אריוזו. בתקופת הבארוק ובתקופה הקלאסית היו שתי צורות יסוד לרצ'יטטיב: סקו (יבש), בליווי "קונטינואו", במקרים רבים בנגינת צ'מבלו בלבד, או אקומפניאטו (המוכר גם בשם "סטרומנטאטו") בליווי התזמורת. במאה ה-19 גבר האקומפניאטו על הסקו, תפקיד התזמורת עלה בממדיו ובחשיבותו וריכרד וגנר חולל מהפכה באופרה, כשביטל כמעט לגמרי את ההבדל בין אריה לרצ'יטטיב בחיפושיו אחרי מה שהגדיר "מלודיה שאין לה קץ". המלחינים שבאו אחרי וגנר נטו לקבל את גישתו, אם כי היו גם כאלה, כדוגמת סטרווינסקי ב"דרכו של הולל", שהתנגדו למגמה זו.
תולדות האופרה > ראשית האופרה

המילה אופרה פירושה באיטלקית "עבודה" (מצורת הרבים של "אופוס" הלטיני, שפירושו "יצירה" או "עבודה"), רמז לשילוב הנעשה בה של אמנויות שירת הסולו והמקהלה, הדקלום, המשחק והמחול במחזה ראווה מבוים. "דפנה" של יאקופו פרי הייתה החיבור המוקדם ביותר שאפשר להגדיר כאופרה כפי שהיא נתפסת כיום. "דפנה" נכתבה בסביבות 1597, במידה רבה בהשראת חוג עלית של הומניסטים פלורנטינים משכילים, שכינה עצמו הקמראטה הפלורנטינית. "דפנה" הייתה ניסיון להשיב לחיים את הדרמה היוונית הקלאסית, כחלק מיוזמה רחבה יותר של החזרה לחיים של תרבות עתיקה, שהייתה אופיינית לתקופת הרנסאנס. חברי הקאמרטה הניחו, שפרקי ה"כורוס" בדרמות היווניות בוצעו במקורם בשירה, וכך, אולי, גם שאר הטקסט בכל התפקידים; אופרה נתפסה איפוא כדרך ל"שחזור" המצב הזה. התווים לפיהם בוצעה "דפנה" אבדו עם השנים, ויצירה מאוחרת יותר של פרי, "אאורידיצ'ה", משנת 1600, נחשבת לפרטיטורה האופראית הראשונה ששרדה עד ימינו אלה. עם זאת, האופרה הראשונה שעודה מבוצעת בקביעות כחלק מהרפטואר האופראי היא "אורפיאו" של מונטוורדי, שחוברה בשביל חצר הדוכס ממנטואה בשנת 1607.
תולדות האופרה > תקופת הבארוק

האופרה לא הגבילה עצמה לקהל החצר לאורך זמן; בשנת 1637 צץ מושג ה"עונה" (קרנבל) של אופרות לקהל הרחב, במימון מכירת כרטיסים, בוונציה. מונטוורדי עבר העירה ממנטואה וחיבר את האופרות האחרונות שלו, "שיבת אוליסס למולדת" ו"הכתרת פופיאה", לתיאטרון הוונציאני בשנות ה-40 של המאה ה-17. החסיד החשוב ביותר שלו, קאוואלי, הפיץ את האופרה ברחבי איטליה. אופרות הבארוק המוקדמות הללו מיזגו קומדיה ברורה עם יסודות טראגיים בערבוביה, שצרמה רגישויות משכילות והציתה את הראשונה בתנועות הרפורמה הרבות של האופרה. לרפורמה זו הייתה אחראית האקדמיה הארקדית של ונציה, שנקשרה בשמו של המשורר פייטרו מטאסטאזיו. הליבריות של מטאסטאזיו עזרו לגבש את סוגת האופרה סריה, הצורה העיקרית של האופרה האיטלקית עד סוף המאה ה-18. אחרי שהאידיאל של מטאסטאזיו נקלט והתבסס כיאות, הקומדיה באופרה הבארוקית הוגבלה למה שכונה עם הזמן אופרה בופה.
האופרה סריה הייתה נשגבת בצלילה ומסוגננת מאוד בצורתה. בדרך כלל הייתה בנויה מרצ'יטטיב סקו, משולב לסירוגין באריות דה קאפו ארוכות. אלה נתנו הזדמנות מצוינת לשירה וירטואוזית, ובעידן הזהב של האופרה סריה נאצל לזמר מעמד של כוכב אמיתי. תפקיד הגיבור נכתב בדרך כלל לקול קסטראטו; קסטראטי כדוגמת פארינלי וסנסינו, לצד זמרות סופרן כמו פאוסטינה בורדוני, היו מבוקשים מאוד ברחבי אירופה כשהאופרה סריה שלטה בבימה בכל הארצות מלבד צרפת. האופרה האיטלקית קבעה את אמות המידה הבארוקיות. ליבריות איטלקיות היו הנורמה, גם כאשר מלחין גרמני כמו הנדל מצא עצמו כותב לקהל מאזינים לונדוני. הליבריות האיטלקיות שמרו על עליונותן גם בתקופה הקלאסית, למשל באופרות של מוצרט, שכתב בווינה סמוך לסוף המאה. מלחיני אופרה סריה חשובים, ילידי איטליה, הם אלסנדרו סקרלטי, ויולדי ופורפורה.
בתקופת הרסטורציה האנגלית, התפתחה סוגה של אופרה למחצה (לעיתים מופיע כסמי-אופרה, אופרה דרמטית או אופרה אנגלית). הפקות מסוג זה התאפיינו בהפרדה ברורה בין פרקי המשחק המדובר והפרקים המוזיקליים.
תולדות האופרה > רפורמה: גלוק ומוצרט

לאופרה סריה היו נקודות תורפה ומבקרים משלה. הבחירה בהידור ובקישוטיות יתרה כדי לפאר את שמם של זמרים מעולים והשימוש במחזה ראווה נוצץ כתחליף לטוהר ואחדות דרמטיים עוררו התקפות. המסה של פרנצ'סקו אלגארוטי על האופרה (1755) היוותה השראה לרפורמות של כריסטוף ויליבלד גלוק. הוא טען, שהאופרה סריה צריכה לחזור ליסודות וכי כל מרכיביה השונים – מוזיקה (הן כלית והן קולית), בלט ובימוי חייבים להכפיף עצמם לשירות הדרמה, החשובה מכולם. כמה ממלחיני התקופה, ביניהם ניקולו יומלי ותומאזו טראאטה, ניסו להוציא אידיאלים אלה מן הכוח אל הפועל, אבל הראשון שנחל הצלחה ממשית והשאיר את חותמו לצמיתות בתולדות האופרה היה גלוק. גלוק ניסה להשיג את "היופי שבפשטות". את כוונתו זו ממחישות האופרות החדשות וה"מתוקנות" שלו, "אורפיאו ואורידיצ'ה" ו"אלצ'סטה", שקוויהן הווקאליים, נטולי הווירטואוזיות שאפיינה יצירות משל הנדל, למשל, נתמכים בהרמוניות פשוטות, תומכות עלילה, ובנוכחות תזמורתית עשירה מן הרגיל לכל אורך היצירה.
הרפורמות של גלוק מהדהדות בכל ימי ההיסטוריה האופראית. ובר, מוצרט ווגנר הושפעו במיוחד מן האידיאלים שלו. מוצרט, שהיה מבחינות רבות ממשיך דרכו של גלוק, ליכד בכתיבתו חוש יוצא מן הכלל לדרמה, הרמוניה, מלודיה וקונטרפונקט, שהניב שורה של קומדיות, בעיקר "כך עושות כולן", "נישואי פיגארו" ו"דון ג'ובאני" (בשיתוף עם לורנצו דה פונטה), שעודן בין האופרות האהובות, הפופולריות והמוכרות ביותר, עד עצם היום הזה. אבל תרומתו של מוצרט לאופרה סריה הייתה מורכבת יותר; בזמנו היא הייתה כבר בדעיכה, ועל אף יצירות משובחות כמו "אידומניאו" ו"חסדו של טיטוס", לא עלה בידו להשיב את צורת האמנות הזו לחיים.