stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברטו קולאוטי

רוברטו דמיאן קולאוטי (בספרדית: Roberto Damian Colautti; נולד ב-24 במאי 1982 בקורדובה שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, ולזכותו 21 הופעות ושישה שערים בנבחרת ישראל.
ביוגרפיה

עד גיל 15 שיחק קולאוטי במגרשים מאולתרים בעיר הולדתו קורדובה שבארגנטינה. מגלי כישרונות איתרו אותו ושכנעו אותו לעבור לשחק במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, בה זכה מספר פעמים בתואר "מלך השערים". בגיל 19 קיבל הצעה, שלא התממשה לבסוף, מקבוצת לוגאנו. מאחר שבוקה לא קלטה אותו חזרה, הוא הושאל לבאנפילד, קבוצה קטנה שנלחמה כנגד הירידה. בעזרתו של קולאוטי, שכבש 10 שערים, דורגה באנפילד במקום השלישי.
בעקבות הצלחתו חזר קולאוטי לבוקה אך סדרת פציעות מנעה ממנו לשחק כראוי ולכן, בהמלצת המאמן רוני לוי, הושאל למכבי חיפה שחיפשה מחליף לאיגביני יעקובו. קולאוטי לא הצליח לכבוש שערים במשחקים הראשונים והחמיץ מספר רב של הזדמנויות. לאחר שהשתלב סיים את עונת 2004/2005 עם 19 שערים כמלך השערים של ליגת העל, בנוסף לתשעה בישולים, וזכה עם הקבוצה באליפות.
בעקבות העונה המוצלחת שילמה מכבי חיפה לבוקה 600 אלף דולר עבור כרטיס השחקן שלו, ובעונת 2005/2006 כבש 13 שערים וזכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בליגה כבש שבעה שערים בעונת 2006/2007.
באוגוסט 2007 עבר קולאוטי לבורוסיה מנשנגלדבך מהליגה השנייה בגרמניה תמורת 1.5 מיליון אירו, ובתום עונתו הראשונה במועדון עלה עם הקבוצה לבונדסליגה. בעונת 2008/2009 כבש שער אחד ב-24 הופעות בבונדסליגה, ובעונת 2009/2010 ערך 23 הופעות וכבש חמישה שערים.
באפריל 2010 חתם קולאוטי על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב, במדיה ערך 75 הופעות בליגה וכבש 19 שערים, ובעונת 2012/2013 זכה עמה באליפות.
ביוני 2013 עבר קולאוטי לאנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית, ובעונת 2013/2014 כבש 15 שערי ליגה. ב-28 ביוני 2014 חתם קולואטי לעונה אחת בא.א.ק. לרנקה. ב-24 באוגוסט 2014 כבש קולאוטי צמד שערים בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בניצחון 2–5 על אפולון לימסול, ובסך הכל כבש בעונה זו שמונה שערי ליגה. בתום העונה פרש קולאוטי ממשחק פעיל.
ביוגרפיה > מעמדו בישראל

בנובמבר 2005 התחתן קולאוטי עם הישראלית עלוית שטראוס (אחותו של השוער שגיא שטראוס) ולהם ארבע בנות.
באוגוסט 2006 קיבל תעודת מעבר ישראלית (ולא אזרחות, עקב כך שמשפחתו של קולאוטי נוצרית), ואישור מאופ"א לשחק במדיה של נבחרת ישראל לקראת מוקדמות יורו 2008. כבר במשחקו הראשון בנבחרת, בספטמבר אותה שנה, כבש קולאוטי את שער הניצחון נגד אסטוניה. בעקבות החלטת פיפ"א במאי 2007 שקבעה כי הוא לא יוכל להשתתף עוד בנבחרת עד אשר יקבל אזרחות מלאה, ב-25 ביוני 2007, קיבל אזרחות ישראלית, יחד עם טוטו תמוז.
תארים

אליפות: 2004/2005, 2005/2006
גביע הטוטו: 2005/2006
אליפות: 2012/2013
מלך השערים של ליגת העל: 2004/2005
כיכר החלומות

| --- | --- |

 בימוי:  בני תורתי
 הופק בידי:  חיים מנור אמיר הראל
 תסריט:  בני תורתי
 שחקנים ראשיים:  איילת זורר יוסף שילוח מוחמד בכרי ניר לוי שרון רג'יניאנו
 מוזיקה:  שם טוב לוי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי
 הקרנת בכורה:  10 במאי 2001
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  $688,550
 הכנסות:  ₪336,000
 פרסים:  חמישה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
כיכר החלומות (במקור: "כיכר המיואשים") הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של בני תורתי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2001. הסרט זכה לתמיכה כספית מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
באותה שנה השתתף הסרט בפרס אופיר וזכה ב-5 קטגוריות, בהן הבמאי הטוב ביותר (בני תורתי) ושחקן המשנה הטוב ביותר (יוסף שילוח). בנוסף זכה הסרט במקום הראשון בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה שבצרפת, ובפרס התסריט בפסטיבל ולנסיה בספרד. הציג באירועי תרבות רבים בישראל ובעולם ופתח בפסטיבל סרטים ישראליים בהונג קונג.
מוזיקת הסרט, אותה הלחין שם טוב לוי, יצאה לאור בדיסק.
עלילה

הסרט מציג חיי שכונה דרומית קשת יום בתל אביב שבמרכזה פעל בעבר בית קולנוע שריכז את חיי התרבות ובעיקר את חלומות תושבי המקום.
בערב יום השנה למותו של מוריס מנדבון, בעל בית הקולנוע במקום, חולם בנו ניסים (ניר לוי) חלום שבו מצווה עליו אביו המנוח לפתוח מחדש את בית הקולנוע אותו סגר לפני 25 שנה. בעקבות כך, מחליטים האחים מנדבון, ניסים וג'ורג' (שרון רג'יניאנו), למרות התנגדותה של סניורה, אמם (יונה אליאן), להקרין במקום את הסרט ההודי הקלאסי "סאנגם", בכיכובו של אליל הקולנוע ההודי ראג' קאפור. אך לפני כן עליהם לחפש ולחקור מי מחזיק בעותק הנדיר של הסרט. כל תושבי השכונה נסחפים אל ההרפתקה, שבמהלכה האחים מגלים פרטים שלא ידעו על המשפחה ועל עברם.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
איילת זורר: גילה
יוסף שילוח: ישראל ההודי
נירו לוי: ניסים מנדבון
שרון רג'יניאנו: ג'ורג' מנדבון
יונה אליאן: סניורה מנדבון
אורי גבריאל: אהרון גברדין
מוחמד בכרי: אברם מנדבון
אורי קלאוזנר: דוד מדוזה
תמרה דיין: שרה השמנה
שלומי סרנגה: יודאקיס
רענן חפץ: נחום
בני תורתי: בנימין הירקן
יונתן דני: יונתן
ברוך ששון: ברוך
נעימה חנסאבי: גברת לאה
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18
↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30
↑  גואל פינטו, סרטים של תורתי ובת אדם זכו בתמיכת קרן רבינוביץ', באתר הארץ, 17 במאי 2001
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, יוסף שילוח: הקהל אהב, הממסד התעלם, באתר הארץ, 4 בינואר 2011
↑  גואל פינטו, "כיכר החלומות" זכה בפרס הראשון במונפלייה, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2001
↑  בן שלו, מפליג בים אחר, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2007
יוסי חביליו

יוסף (יוסי) חביליו (נולד בשנת 1959) הוא סגן ראש העיר ירושלים ועורך דין ישראלי. שימש כיועץ המשפטי של עיריית ירושלים כעשור, פעיל חברתי בעיר ירושלים וזוכה פרס אביר איכות השלטון. בעברו היה אתלט ואלוף ישראל (1976) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה

חביליו נולד בירושלים, גדל בשכונת רסקו, ולמד בבית הספר הגימנסיה העברית בירושלים. בשנת 1977 התגייס לצה"ל ושירת כסייר אוויר בחיל מודיעין. בצעירותו עסק בספורט תחרותי, שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, ובאליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1976 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 1:00.0 דקות.
בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ובעל תואר שני במדיניות ציבורית, מנהל ומשפט, מהאוניברסיטה העברית, שסיים בהצטיינות.
חביליו נשוי לעו"ד ליאורה חביליו המשמשת כנציבת קבילות השוטרים והסוהרים, אב לשלושה ילדים ומתגורר בשכונת רמת שרת בירושלים.
קריירה משפטית וציבורית

לאחר התמחות בלשכת היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, פתח חביליו בשנת 1985 משרד עורכי דין פרטי אשר עסק במשפט אזרחי ומסחרי.
בשנת 2001 מונה חביליו ליועץ המשפטי לעיריית ירושלים. במהלך כהונתו, התעמת חביליו עם ראשי העיר אורי לפוליאנסקי וניר ברקת במספר נושאים עקרוניים. חביליו נתן חוות דעת משפטיות שתמכו בצעידת מצעד הגאווה בירושלים ומתן תמיכות לעמותת הבית הפתוח בניגוד לעמדת ראש העיר לפוליאנסקי, כאשר בתי המשפט תמכו בעמדתו. בשנת 2011 עזב חביליו את עבודתו בעיריית ירושלים, מסיבות הקשורות ליחסיו עם ראש העירייה ניר ברקת.
בשנת 2012 פתח חביליו משרד עורכי דין פרטי שעיסוקו העיקרי הוא משפט ציבורי, ייעוץ משפטי למועצות מקומיות וועדות ציבוריות, וכן משמש חביליו, ללא תמורה, כיועץ משפטי של מגוון עמותות ומייצג עותרים ציבוריים בעתירתם לבית המשפט העליון. חביליו עתר לבית המשפט העליון כדי לאפשר את פתיחת מתחם הסינמה סיטי בירושלים בשבתות וחגים, כמו כן עתר חביליו לבית המשפט על מנת למנוע את פירוקה של חברת הדיור הציבורי פרזות. בזכות העתירה, נקבע ש-130 מיליון ש"ח שהיו בקופת פרזות, ישמשו לרכישת דירות לזכאי הדיור הציבורי בירושלים. בנוסף, חביליו עתר לבית המשפט על מנת לאפשר את פתיחת "פאב המפלצת", פאב קהילתי בקריית יובל שפעל בשבתות ונסגר על ידי העירייה, ובעקבות עתירתו נפתח הפאב והוא פועל עד היום.
בשנת 2014 הקים את עמותת צחור הפועלת לקידום עקרונות של שוויון, צדק חברתי ומשפטי, זכויות אדם ומנהל תקין בירושלים. עמותה זו ניהלה מספר מאבקים מתוקשרים עם עיריית ירושלים.
בשנת 2017 הודיע חביליו כי הוא מתעתד להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות שנועדו להתקיים ב־2018, והשיק את סיסמת הקמפיין: "חביליו. מצילים את ירושלים". בספטמבר 2018 הודיע על פרישתו מההתמודדות ועל תמיכתו בעופר ברקוביץ. בבחירות 2018 למועצת העירייה זכתה רשימתו ל-4% מהקולות וקיבלה מנדט אחד, והוא נבחר למועצת עיריית ירושלים. לאחר הבחירות הצטרף חביליו לקואליציה של ראש העיר משה ליאון. חביליו מונה לחבר בהנהלת העיר, כחזיק תיק החניה ותיק הצעירים ואחראי על המנגנון לשיתוף הציבור. חביליו מכהן כסגן ראש העירייה החל משנת 2021.
ב-2023 הכריז חביליו על התמודדותו בבחירות לראשות עיריית ירושלים. חביליו איחד את הרשימה שלו, "מצילים את ירושלים", עם עוד ארבע מפלגות: יש עתיד (יעלה דה לנגה), מרצ (לורה ורטון), העבודה" (ערן בן יהודה), ו"חוזה חדש", בשם האיחוד הירושלמי. הבחירות היו אמורות להתקיים באוקטובר 2023, אך עקב מלחמת חרבות ברזל נדחו ל-27 בפברואר 2024. בבחירות, זכה חביליו רק ל-18.5% מהקולות, והפסיד למשה ליאון. "האיחוד הירושלמי" זכתה בארבעה מנדטים למועצת העיר, וחביליו מונה לסגן ראש העיר ולמחזיק תיק התרבות בעיריית ירושלים.
ביוני 2024 בירך חביליו על החלטת בית משפט השלום בירושלים שהורה למוזיאון מגדל דוד ולעיריית ירושלים לאפשר "מסיבת גאווה" בשטח המוזיאון.
קריירה משפטית וציבורית > פרס אביר איכות השלטון

בשנת 2010 זכה חביליו בפרס אביר איכות השלטון בשל מאבקו למען מנהל תקין ושלטון החוק.
הערות שוליים

↑  רותם שטרקמן, שיחת פנים, באתר TheMarker, 20 במרץ 2015
↑  ניר חסון, היועץ המשפטי של עיריית ירושלים, עו"ד יוסי חביליו, הודיע על התפטרותו, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2010
↑  רועי ינובסקי, ברקת: לדחות העתירה לפתיחת סינמה סיטי בשבת, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 11 בספטמבר 2013
↑   מוטי בסוק, ניצחון לדיור הציבורי: המדינה הודיעה לבג"ץ כי כל כספי "פרזות" יופנו לרכישת דירות בירושלים, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2015
↑  יוסי חביליו הכריז על התמודדותו לראשות העיר, באתר כל העיר, 26 בנובמבר 2017
↑  ניר חסון, יוסי חביליו פרש מהמרוץ לראשות העיר ירושלים והעביר את תמיכתו לברקוביץ, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2010
↑  טל נתנאל-נוריאל, הבחירות בירושלים: ההישג של התעוררות – הסיעה הגדולה ביותר במועצה, באתר כל העיר, 1 בנובמבר 2018
↑  ישיבת מועצת העיר מס' 45, באתר עיריית ירושלים, ‏24 ביוני 2021
↑  רפי גמיש, בחירות 2023: המרכז-שמאל הירושלמי מתאחד, באתר כל העיר, 31 באוגוסט 2023
↑  מהפכים מפתיעים וקרבות צמודים: התוצאות בבחירות המקומיות, באתר ynet, 27 בפברואר 2024
↑   יעל פרידסון, ביהמ"ש הורה לקיים מסיבת גאווה במגדל דוד, שהעירייה והמוזיאון פעלו לבטל, באתר הארץ, 13 ביוני 2024
↑   אביר איכות השלטון 2010 - יוסי חביליו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עו"ד חביליו - אביר איכות השלטון, באתר ערוץ 7, 21 ביוני 2010
גלית שאול

גלית שאול (נולדה ב-31 בינואר 1970) היא ראש המועצה האזורית עמק חפר.
ביוגרפיה

שאול נולדה בתל אביב, הבכורה מבין ארבע בנות. כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לראשון לציון. למדה בבית הספר היסודי "שלמון" בעיר וסיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה הריאלית ע"ש קררי. שירתה בצה"ל כמש"קית חוי"ה. היא נכדתו של אהרן דפני, שהיה סגן ראש מועצת רמת השרון ומראשוני קיבוץ המעפיל.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
שימשה כעוזרת לקונסול בשגרירויות ישראל בבודפשט ובבייג'ינג. לאחר לימודיה החלה לעסוק בעריכת דין והתמחתה בתחום דיני משפחה.
משנת 2002 מילאה תפקידים שונים במשרד הרווחה: עבדה כראש ענף ההתנדבות במחוז צפון של המשרד, וכעוזרת למשנה למנכ"ל המשרד. ב-2012 מונתה לתפקיד מנהלת תחום ההתנדבות במשרד.
בין השנים 2008–2012 שהתה בשווייץ, שם קיבלה תואר שלישי ודוקטור בקרימינולוגיה באוניברסיטה בלוגאנו.
באפריל 2014 החלה לשמש כמנכ"לית מרכז רקמן, המרכז לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר-אילן.
גלית שאול הובילה את מיזם השירות הלאומי לבעלי מוגבלויות ולטובת אוכלוסיות חלשות, ריכזה את הוועדה הבין משרדית לבחינת זכויות נפגעי עבירה והייתה חברת המועצה לקידום השירות הלאומי. שימשה נציגה בנושאים חברתיים בעבודה מול האיחוד האירופי, שגרירות ארצות הברית בישראל והאומות המאוחדות, והייתה חברה בפורום החברתי-כלכלי בהתאחדות התעשיינים בישראל.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 התמודדה על תפקיד ראש המועצה האזורית עמק חפר, וגברה על ראש המועצה המכהן רני אידן ומועמדת נוספת, עפרה ברק, ברוב של 55.17%.
בשנת 2013 הכיר האגף לתארים זרים במשרד החינוך בתואר הדוקטור של שאול כשקול, למטרות שכר, לתואר דוקטור בישראל, אך בשנת 2021 חזר בו מההכרה.
בשנת 2024 זכתה שאול לקדנציה שנייה בבחירות לרשויות המקומיות, ברוב של 59%.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר > ניהול

שאול החלה את כהונתה כראשת המועצה בשורה של פעולות שקיפות מול התושבים ובהן: פרסום יומנה האישי באתר המועצה, שידורים חיים של מליאות המועצה בפייסבוק לייב והעלאתם לאתר המועצה, פרסום תקציבי הפיתוח שהמועצה מעניקה ליישובים במסגרת קולות קוראים ותוכניות פיתוח ממקורות המועצה. בנוסף נקטה בצעדים לשיתוף הציבור, ובהם הקמת ועדות מועצתיות המשלבות נציגי ציבור מהיישובים השונים בעמק חפר, לצד נבחרי ציבור וגורמים מקצועיים מהמועצה. בין השאר, שאול הובילה לכך שבהנהלת המועצה הדתית עמק חפר יהיה ייצוג של 4 נשים מתוך 9 חברי הנהלה, ייצוג חסר תקדים במועצות דתיות בישראל.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר > בנייה ויזמות

במסגרת תפקידה, קידמה שאול הרחבת גדר ההפרדה על מנת למנוע כניסת מסתננים ושוהים בלתי־חוקיים בקו התפר. כמו־כן התבצעו במהלך כהונתה עבודות חיזוק רחבות למניעת קריסתו של מצוק חוף ינאי, וחוף נעורים חודש. שאול הקימה במושב כפר ויתקין מרכז יזמות וחדשנות של המועצה, שמטרתו לייצר נטוורקינג ושיתופי פעולה עסקיים. שאול תמכה בהשקת "בית הראשונות" בביתן אהרון, חלל עבודה משותף ומרחב עסקי לנשים יזמיות, עצמאיות ובעלות עסקים שהוקם על ידי ארגון סופרסונס.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר > חינוך

בפן החינוכי, שאול פעלה נגד העברת ניהול בית הספר "רמות ים" במכמורת לעמותה הדתית "רוח הגולן". שאול טענה כי הערכים של רוח הגולן אינם תואמים את הערכים של התושבים בעמק חפר. בעקבות התנגדות ההורים והמועצה, משרד החינוך הקפיא את המהלך, והעמותה ויתרה על המכרז בו זכתה. בשנת 2023, זכתה המועצה, בראשותה של שאול, בפרס החינוך היישובי מטעם מחוז מרכז של משרד החינוך על איכות ומצוינות.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר > קיימות

במסגרת כהונתה, שאול קידמה מדיניות מקיימת. בשנת 2019 המועצה האזורית עמק חפר הגיעה למקום הראשון באיסוף אריזות למיחזור מתוך כל המועצות האזוריות. בשנה זו שאול נבחרה ליו"ר רשות הניקוז שרון, האחראית על שמירה על איכות המים בנחל אלכסנדר, נחל חדרה ונחל פולג. יחד עם ראשי רשויות נוספים מאזור השרון, שאול הקימה מטה מאבק נגד הקמת שדה תעופה בחדרה. בשנת 2021 הקימה שאול את קרן עמק חפר לפיתוח, שמטרתה לשמור על המרחב הכפרי, החקלאות והשטחים הפתוחים. הקרן, בראשותו של ד"ר רוני צבר, מקדמת מיזמים כמו שימור מזח בית ינאי, הפעלת בית הראשונים ההיסטורי, קידום תוכניות ניווט ירוק, רכיבתיות ועוד. בשנת 2022, בעקבות זיהום מתמשך של נחל אלכסנדר, השיקה שאול את פרויקט "אגנים ירוקים" שנועד לטהר את מי הביוב הזורמים בנחל אלכסנדר בעזרת בריכות טיהור טבעיות. במהלך כהונתה, שאול קידמה את השמירה על שטחים פתוחים. בשנת 2022 הוכרז על גן לאומי חדש במועצה, גן לאומי אביחיל, סביב אביחיל וחבצלת השרון. בשנת 2023 אושר חוק עזר למועצה האוסר על הכנסה של כלים חד פעמיים לחופי הים.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר > תחבורה

שאול קידמה מספר פרויקטים של תחבורה ציבורית בעמק חפר. פרויקטים אלה כללו השקה של קווי חפר, הקמת שירות Quicker יחד עם משרד התחבורה וחברת קווים, ותכנון שבילי אופניים. בנוסף, בעקבות מאבק בכנסת והגשת עתירה לבג"ץ, החליטה שרת התחבורה מרב מיכאלי להקים תחנת רכבת במושב אחיטוב.
חיים אישיים

שאול נשואה ללירון ואם לארבעה ילדים. מתגוררת במושב חגלה.
ראו גם

נשים בפוליטיקה הישראלית
התמודדות נשים בבחירות המקומיות בישראל
סינת'יה ניקסון

| --- | --- |

ניקסון, 2013
 לידה:  9 באפריל 1966 (בת 58) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Cynthia Ellen Nixon 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד  PS 158  תיכון האנטר קולג'  סטודיו אייץ' בי 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1981)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (2004)  פרס לוסי (1999)  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר (2006)  פרס אמי לשחקנית האורחת הטובה ביותר בסדרת דרמה (2008) 
 https://cynthiafornewyork.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סינת'יה אלן ניקסון (באנגלית: Cynthia Ellen Nixon; נולדה ב-9 באפריל 1966) היא שחקנית ופוליטיקאית אמריקנית, הידועה בשל גילום דמותה של מירנדה הובס בסדרה "סקס והעיר הגדולה", בשני סרטי ההמשך העלילתיים שלו, ובסדרת הספין-אוף "פשוט ככה".
זוכת פרסי אמי, טוני וגראמי.
ביוגרפיה

ניקסון נולדה בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק, בתם של השחקנית אן נול ושדרן הרדיו וולטר ניקסון. הופעתה הראשונה על המסך הייתה כמתחזה בשעשועון הטלוויזיה To Tell the Truth, שם עבדה אמה. היא החלה לשחק בגיל 12 כמושא אהבתו של חברה העשיר ללימודים ב-The Seven Wishes of a Rich Kid, ב-ABC Afterschool Special מ-1979.
ניקסון היא בוגרת בית הספר התיכון האנטר קולג'.
אקטיביזם ופוליטיקה

בריאיון לתוכנית "Good Morning America" ששודר ב-15 באפריל 2008 סיפרה ניקסון שהיא נאבקת בסרטן השד, לאחר שאובחנה בבדיקת ממוגרפיה שגרתית באוקטובר 2006. בתחילה היא לא דיברה על כך פומבית בגלל הסטיגמה הכרוכה בכך, אולם מאז, לא רק שהיא הודתה בגלוי שיש לה סרטן, אלא אף הפכה לפעילה במאבק נגד סרטן השד ועלה בידיה לשכנע את מנהל רשת NBC לשדר את התוכנית על סרטן השד שלה בפריים טיים. ב-2008 היא החלה לשמש כ"שגרירת" Susan G. Komen for the Cure.
במרץ  2018 הכריזה ניקסון על כוונתה להתמודד בבחירות הארציות על תפקיד מושלת ניו יורק. במאי 2018 היא לא הצליחה להשיג את ה-25% מהקולות הנדרשים כדי להמשיך במירוץ הבחירות נגד מושל ניו יורק המכהן אנדרו קואומו. עם זאת, ניקסון השיגה 15 אלף חתימות כדי לחזור למירוץ. ב-13 בספטמבר של אותה שנה התקיימו בחירות מקדימות (פריימריז), בהן ניקסון אמנם זכתה ביותר מ-30% מהקולות, אך מנגד הפסידה למושל קואומו.
בפברואר 2020 הפך לוויראלי הסרטון הפמניסטי "Be a Lady They Said" בכיכובה המציג את שלל הדרישות הסותרות לעיתים המוצגות לנשים.
ב-27 בנובמבר 2023, היא הצטרפה לשביתת רעב  פרו-פלסטינית המונית הקוראת לנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לפעול לעצירת הרג ילדים בעזה באמצעות הפסקת אש.
חיים אישיים

לניקסון שני ילדים, בת (נולדה ב-1995), ובן (נולד ב-2001), ביחד עם פרופסור לאנגלית, דני מוזס  הם היו בזוגיות בין השנים 1988–2003.
ניקסון החלה מערכת יחסים עם פעילת החינוך קריסטין מרינוני בינואר 2004, ניקסון אמרה שהיא מעולם לא הרגישה שום התחבטות לגבי המיניות שלה, ושהיא לסבית מבחירה. "מעולם לא חשתי שהיה חלק לא מודע בי שהתעורר או שיצאתי מהארון, לא הייתה שום התלבטות, לא היה כל ניסיון לדכא. פגשתי את האישה הזו, התאהבתי בה, ואני אישיות ציבורית."
בראיון אחר אמרה: "במונחים של העדפה מינית אני לא מרגישה שבאמת השתניתי... הייתי עם גברים כל חיי ומעולם לא התאהבתי באישה. אבל כשזה קרה, זה לא נראה לי מוזר. אני בסך הכול אישה שמאוהבת באישה אחרת." באפריל 2008, היא קיבלה פרס מ-Point Foundation, שמספק מלגות לסטודנטים גאים וגאות בארצות הברית, בשל היותם מודל לדוגמה עבור אנשים גאים צעירים. באספה לתמיכה בנישואים בני אותו מין ב-17 במאי 2009 הודיעה ניקסון שהיא ומרינורי התארסו חודש קודם לכן. בפברואר 2011, מרינוני, ילדה בת. ב-28 במאי 2012 נישאה ניקסון לבת זוגה.
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד

| --- | --- |

 מדינה:  שווייץ 
 מטה הארגון:  ז'נבה 
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס רפטו (2023) 
 defenceforchildren.org
 
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד (באנגלית: Defense for Children International, בראשי תיבות: DCI) היא ארגון חוץ-ממשלתי בין-לאומי, שהוקם בשנת 1979, במהלך שנת הילד הבין-לאומית (אנ'), כדי לממש את מטרות אמנת זכויות הילד.
נשיא האגודה הוא עבדול מנאף קמוקאי, מסיירה לאון, ומקום מושבו של הארגון בז'נבה, שווייץ. לאגודה 38 סניפים במדינות שונות, ונציגות במטה האו"ם בניו יורק. היא פעילה ברמה עולמית, אזורית, לאומית ומקומית.
פעילי האגודה במדינות השונות עוסקים בהסברה ופיקוח, ומוודאים את יישום אמנת זכויות הילד בכל מדינה. במסגרת פעילותם הם מתמקדים בחלקים של האמנה שרלוונטיים לכל מדינה ומדינה. הנושאים העיקריים המופיעים בדוחות האגודה הם התעללות בילדים, העסקת ילדים, יחסה של המערכת המשפטית לילדים ובני נוער, זנות קטינים, שימוש צבאי בילדים ובנערים וחינוך לזכויות הילד.
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד היא חלק מהרשת הבין-לאומית לזכויות הילד (אנ') והייתה ממייסדות הקואליציה להפסקת השימוש הצבאי בילדים חיילים. לאגודה מעמד מייעץ במועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, קרן החירום הבין-לאומית של האומות המאוחדות לילדים, אונסק"ו ומועצת אירופה.
פעילות האגודה במדינות העולם

סניף האגודה בהולנד עוסק בתחומים הבאים: הנגשת מידע על זכויות הילד, מימוש זכויות אלה עבור ילדי מהגרים (במסגרת מדיניות ההגירה הנהוגה במדינה), טיפול במקרי העסקת ילדים והתעללות בילדים, וכן תמיכה וסיוע משפטי לילדים הנמצאים במעצר, מאסר או שיקום אסירים (אנ').
נושאים אלה נחשבים לערכי הליבה של הארגון, ומהווים את מוקד הפעילות של סניפיו במדינות העולם. באסיה ואפריקה מתווספים נושאים מקומיים, בהתאם לכל מדינה ומדינה. לדוגמה, פעילות הארגון נגד שימוש צבאי בילדים ובנערים בוצעה רק במדינות בהן התקיימה תופעה זו, כמו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, ליבריה וסיירה לאון.
פעילות האגודה ברשות הפלסטינית

האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד פועלת ברשות הפלסטינית משנת 1991 תחת השם Defense for Children International - Palestine (בראשי תיבות: DCI-P). האגודה נרשמה בשנת 1996 כמוסד ללא כוונת רווח במשרד הפנים הישראלי.
באגודה פועלים עורכי דין המייצגים קטינים בבתי משפט צבאיים, מבקרים קטינים הכלואים במתקני מעצר צבאיים, ומייצגים את משפחות הקטינים בבואם לבקש היתר כניסה לישראל מצה"ל. האגודה מפרסמת דו"חות עיתיים על מעצר ילדים פלסטינים, על סמך דיווחים של פעילי האגודה ונתונים של שירות בתי הסוהר הישראלי. להערכתה, בין 500 ל-700 קטינים פלסטינים נעצרים מדי שנה בידי כוחות צה"ל. בדו"חות מובאות עדויות של קטינים פלסטינים על התעללות רגשית ועל אירועים אלימים ומשפילים בעלי פוטנציאל טראומטי אותם חוו במהלך מעצרם וחקירתם.
ב-15 במאי 2014 פרסמה האגודה צילומים של הפגנה לציון יום הנכבה ליד כלא עופר, שבה נורו ונהרגו מוחמד אבו ט'אהר, בן 16, ונדים נווארה, בן 17. הצילומים הרשיעו לוחם משמר הגבול בירי, ונגזרו עליו 18 חודשי מאסר.
בשנת 2019 הגישה האגודה דו"ח לוועדת האו"ם שחקרה את הירי לעבר המפגינים בצעדת השיבה הגדולה (מרץ 2018), בו מפורטים מעשים המוגדרים לטענתה כפשעי מלחמה. דו"ח זה משמש, יחד עם מסמכים נוספים, כבסיס לחקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין.
בדו"ח האגודה ממרץ 2020 נמסר כי 194 ילדים פלסטינים עצורים בבתי כלא ובתי מעצר ישראליים, מתוכם 28% מרצים עונשי מאסר והשאר מוחזקים במעצר עד תום ההליכים. לדברי האגודה, תנאי המעצר מהווים סיכון להידבקות בנגיף הקורונה. בדו"ח לסיכום שנת 2020 נאמר כי העדויות והתיעוד שנאספו על ידי האגודה מצביעים על מגמה גוברת להחזיק ילדים פלסטינים שנעצרו בתנאי כליאה בבידוד על מנת לגרום להם להודות בעבירות בהן הם חשודים, וכי נוהג זה הוא הפרה של החוק הבין-לאומי. כמו כן נמצא כי חוק השיפוט הצבאי אינו מעניק לקטינים פלסטינים את הזכות לנוכחות הוריהם או עורך דין בזמן החקירה.
כמו כן עולה מדיווחי האגודה כי במערכת המשפט הצבאית, בניגוד למקובל בישראל, לא מופעלת לרוב האפשרות לשחרור בערבות, ורוב הקטינים העצורים בידי הצבא נשארים במעצר עד תום ההליכים. תנאי המעצר הקשים גורמים לכך שקטינים רבים מעדיפים לחתום על עסקת טיעון במסגרתה הם מודים באשמה בתמורה לעונש מאסר קצר יותר, מחשש שאם ינהלו משפט הוכחות יוחזקו בכלא זמן ממושך.
בשנת 2019 הועלו טענות כי הארגון מממן את ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין. בתגובה נערכו בדיקות של הגורמים המממנים, ביניהם ממשלות איטליה ודנמרק והאיחוד האירופי, בהן הסתבר שהטענות חסרות בסיס. בשנת 2020 הועלו טענות דומות מצד ארגון פרו-ישראלי בבריטניה. לאחר שהאגודה לזכויות הילד תבעה את הארגון, בית המשפט דחה את הטענות וחייב את הארגון לפרסם התנצלות פומבית.
ב-21 בפברואר 2021 תיעדו פעילי האגודה מקרה שבו עצרו כוחות צה"ל שני ילדים בני 8 ו-10 בזמן שרכבו על אופניים ליד ביתם בכפר חיזמא, וחקרו אותם במשך שעתיים. במרץ 2021 התייחסה האגודה לסרטון שצולם על ידי בצלם בו נראים חיילי צה"ל בדרום הר חברון עוצרים באלימות חמישה ילדים בגילאי 8 עד 13 שקטפו צמחי בר. הילדים נחקרו במשך מספר שעות בקריית ארבע. לדבריה מקרים אלה מייצגים מעצרים של ילדים מתחת לגיל 12 המנוגדים לאמנת זכויות הילד.
ב-22 באוקטובר 2021 הכריז שר הביטחון הישראלי בני גנץ, על 6 ארגוני חברה אזרחית פלסטיניים, ביניהם הסניף הפלסטיני של הארגון, כארגוני טרור.
טענות על יחס התנועה לישראל

לטענת המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, חלק מהפעילים בסניף הפלסטיני של האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד הם בעלי קשר לארגון טרור החזית העממית לשחרור פלסטין. האגודה דחתה טענה זו. לדבריה, פעילות האגודה כוללת עבודת שדה, תיעוד ושירותים המשפטיים, ואינה קשורה בשום צורה לתמיכה במעשי טרור. יתר על כן, ישראל מעולם לא הגישה כתב אישום או קיימה הליכים משפטים נגד חברי הנהלת האגודה או אנשי הצוות במהלך פעילותם באגודה.
אגודת DCI-P היא חלק מרשת הארגונים החוץ-ממשלתיים הפלסטיניים (אנ') העוסקת, בין היתר, בקידום החרם על ישראל (BDS) ומפעילה למען מטרה זו לובי באו"ם, באיחוד האירופי, בקרב ממשלות זרות ובגופים בין-לאומיים נוספים. בראד פארקר, נציג האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, הוזמן להציג את פעילות האגודה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות בפברואר 2020, אך לאחר לחץ מצד ישראל נאומו של פארקר בוטל.
ב-28 ביולי 2021 דיווח הסניף הפלסטיני של האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד על מותו של מוחמד מואייד אל־עלאמי, בן 12 מהכפר בית אומר. למחרת נכנס כוח צה"ל למשרד הראשי של האגודה באל-בירה, והחרים מחשבי שולחן, מחשבים ניידים, כונן קשיח ומספר קלסרים שבהם פרטי הילדים שהארגון מייצג.