stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיירות בקוריאה הצפונית
ויזה לקוריאה הצפונית

בהתאם לחוקי קוריאה הצפונית, עקרונית כל אדם רשאי לקיים ביקור תיירותי בקוריאה הצפונית; למעט עיתונאים ותושבי קוריאה הדרומית, אשר נדרשים להיתר מיוחד. בעוד שביקורים עצמאיים של עיתונאים בקוריאה הצפונית אינם מותרים, ממשלת קוריאה הצפונית נוהגת לקיים אחת לזמן מה סיורים מאורגנים עבור עיתונאים מ״מדינות ידידותיות״, תחת פיקוח הדוק מטעם נציגי הממשל.
סוכני נסיעות המחזיקים בהיתר מיוחד מטעם השלטון הצפון-קוריאני עשויים לסייע למבקרים פוטנציאליים בפישוט התהליך הביורוקרטי הנדרש לשם ביקור במדינה. ויזת תייר לקוריאה הצפונית מגולמת בדרך כלל בצורה של היתר כניסה בצבע כחול (בתמונה משמאל), אשר מחליף את השימוש בדרכון, ומוצג ונחתם במעמד הכניסה למדינה. התייר נדרש למסור מסמך זה עם יציאתו מהמדינה. המבקרים במדינה אינם מורשים לקיים ביקור עצמאי במדינה ללא ליווי צמוד מצד מדריכים צפון-קוריאנים.
לפני שנת 2010, הכניסה לקוריאה הצפונית נאסרה על תיירים בעלי דרכון אמריקאי, למעט במקרים חריגים ובתיאום זמן רב מראש.
עד לחודש פברואר 2017, התיירים היחידים שהורשו לבקר בקוריאה הצפונית ללא צורך בקבלת ויזה מראש היו אזרחי סינגפור ומלזיה. החל מפברואר 2017, היחידים שיכולים לעשות כן הם אזרחי סינגפור, לאחר שההיתר הכללי בוטל עבור אזרחי מלזיה (זאת לאחר פרשה במסגרת נרצח מבקר המשטר ואחיו הבכור של קים ג'ונג-און, קים ג'ונג-נאם.)
ראו גם

חוק האזרחות (קוריאה הצפונית)
אוטו וורמבייר
לקריאה נוספת

ג׳ונג היו סאן, Understanding Korea: Tourism & Investment, ‏12 באוגוסט 2017 (באנגלית)
עדה פיינברג-סירני

עדה פיינברג-סרני (נולדה ב-22 באפריל 1930) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם המערך.
חייה

פיינברג-סרני נולדה ברומא שבאיטליה, בתם היחידה של אנריקו סרני, בן למשפחת סרני הידועה באיטליה, ואחיו הבכור של אנצו סרני, ולדבורה אילון-סרני, נכדת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, ילידת ירושלים, שהגיעה לאיטליה ללמוד באוניברסיטה. לאחר מות אביה והשלמת לימודיה של אמה, עלתה עם אמה לארץ ישראל ב-1934. היא למדה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ("בית החינוך בצפון") שבתל אביב ובגימנסיה הרצליה ובנעוריה החלה בפעילות בתנועת הצופים. מטעם התנועה היא הייתה חברה בגרעין הכשרה וגויסה לפלמ"ח, לגדוד השלישי של חטיבת יפתח. שירתה בתקופת ההכשרה בנגב ובבית-שאן והוסבה למש"קית סעד. עם שחרורה מצה"ל הצטרפה ב-1949 למקימי קיבוץ יראון.
לאורך השנים הייתה פיינברג-סרני חברה במוסדותיה המרכזיים של תנועת הקיבוץ המאוחד. היא עסקה בחינוך ובהוראה במסגרת בית הספר האזורי "פינת אנה פרנק".
לקראת הבחירות לכנסת השביעית ביקשה חטיבת אחדות העבודה במפלגת העבודה להציב מטעמה ברשימת המפלגה לכנסת אישה מיישוב ספר. בעקבות סירובן של רחל רבין ושל חנה גורי, הסכימה פיינברג להיענות לפנייה. בשנת 1969 נבחרה לכהן בכנסת השביעית. בשנת 1972 הגישה עם חייקה גרוסמן הצעת חוק להנהגת נישואין אזרחיים בישראל. לקראת הבחירות לכנסת השמינית ויתרה על הכהונה בכנסת ולא הציגה את מועמדותה להמשיך לקדנציה נוספת.
לאחר תום כהונתה נמשכה פעילותה במסגרת התנועה הקיבוצית, ובכללה כמרכזת אגף הצעירים של התנועה הקיבוצית המאוחדת (1983–1986).
משפחתה

פיינברג-סרני נולדה באיטליה לאנריקו ודבורה סרני. נישאה לישראל (איזי) פיינברג (1930–1975). לזוג שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  רות בונדי, המורה דבורה וסמל הנמלה, דבר, 12 ביוני 1981
↑  נורית ברצקי, סיפורם של שני מחזורים, מעריב, 3 באוקטובר 1975
↑  משק יראון לא מוותר על עדה, מעריב, 3 באוקטובר 1969
↑  הנהלת המערך דחתה הצעה לדון בהנהגת נישואין אזרחיים, מעריב, 18 בינואר 1972
↑  בסוד השיבוצים, דבר, 13 ביולי 1973
↑  צילה הארוך של המלחמה, דבר, 13 באפריל 1983
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012426969205171  VIAF: 21169072364064720646   WorldCat (עם VIAF): 21169072364064720646 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארקאדיה

| --- | --- |
תצפית מפסגת הר ליקאון, בצפונה של ארקאדיה, לכיוון מזרח.
תצפית מפסגת הר ליקאון, בצפונה של ארקאדיה, לכיוון מזרח.
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מחוז פלופונסוס
 חבל ארץ:  פלופונסוס
 רשויות מוניציפליות ביחידה האזורית:  1. טריפולי 2. צפון קינוריה 3. גורטיניה 4. דרום קינוריה  5. מגלופוליס
 בירת היחידה האזורית:  טריפולי
 על שם:  ארקס, Arcadia 
 שטח:  4,419 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  96,092 (2021)
  ‑ צפיפות:  20 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  37°29′37″N 22°21′21″E﻿ / ﻿37.4936°N 22.3559°E﻿ / 37.4936; 22.3559 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.arcadia.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומה של ארקאדיה (מסומנת באדום) ביוון    החלוקה המנהלית של ארקאדיה לרשויות מוניציפליות. tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ארקאדיה (ביוונית: Αρκαδία) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. ארקאדיה המודרנית שייכת מנהלתית למחוז פלופונסוס, וממוקמת במרכז חצי האי פלופונסוס בדרום יוון,  בין קורינתוס בצפון מזרח, ארגוליס ומפרץ ארגוליס במזרח, לאקוניה בדרום, מסניה בדרום מערב, אליס בצפון מערב, ואכאיה בצפון. הגישה של היחידה האזורית המודרנית  לים האגאי במזרח, לא הייתה קיימת בחבל הארץ הקדום.
מקור השם ארקאדיה הוא מארקאס, דמות מיתולוגית,  שלפי האגדה, צאצאיו  יישבו את היישובים הראשונים בארקאדיה.
שטחה של ארקאדיה עומד על 4,419 קמ"ר, והיא תופסת כחמישית משטח חצי האי, ושליש משטח המחוז, מה שהופך אותה ליחידה האזורית הגדולה ביותר בפלופונסוס. אוכלוסיית ארקאדיה מונה, נכון ל-2011, 86,865 נפשות, כאשר יותר ממחצית האוכלוסייה מתגוררת בתחומי הרשות המוניציפלית של טריפולי, העיר הגדולה ביחידה, המשמשת כבירתה המנהלית וכבירת מחוז הפלופונסוס כולו.
ארקאדיה היא הררית ברובה, כאשר רכס הרי טייגטוס שולט על מזרח ומזרח דרומה היחידה האזורית, הר פרנסוס ממוקם במזרחה, והרי ליקאון ומנלו בצפונה.
המילה "ארקאדיה" משמשת בהשאלה לתיאור חיי אושר ושלווה, והתואר "ארקאדי" משמש לתיאור כפרי פשוט. זרם ספרותי במאות ה־17 וה־18 באיטליה נקרא על שם חבל הארץ, כיוון שדגל בחזרה לסגנון פשוט והיולי.
אקלים

דרום ומזרח ארקאדיה, וכן המקומות הנמוכים במרכז ארקאדיה, חווים קיץ חם וחורף מתון. שאר האזורים גשומים במהלך כל השנה. שלג יורד באופן רגיל בצפון ומערב ארקאדיה, בייחוד באזור ההרים הארקאדים, הרי רכס טייגטוס, והר מנלו.
כלכלה

תחנת כוח הפועלת באמצעות אנרגיה גרעינית וגם פחם נמצאת מדרום למגלופוליס, ואחראית לאספקת החשמל של רוב דרום יוון. ענפי החקלאות העיקריים בארקאדיה הם חוות תפוחי אדמה, מטעי זית, ומרעה, רובם באזורים סביב מגלופוליס וטריפולי. מדרום למגלופוליס נמצא מכרה פחם.
תחבורה

הכביש המהיר "gr7" חוצה את ארקאדיה על ציר שעובר מצפון מזרח לדרום מערב, ומחבר את אתונה לקלמטה. ישנן שתי מנהרות  העוברות בארקאדיה, שמנתבות ומשמשות את התנועה מאתונה למסניה.
ארקאדיה במיתולוגיה

לפי המיתולוגיה היוונית, ייסדו את היישובים הראשונים בארקאדיה צאצאיו של ארקאס, בנה של הנימפה קליסטו וזאוס, שהפך את השנים למערכות כוכבים. לפי גרסאות אחרות היה ארקאס גם נכדו של ליקאון מלך ארקאדיה ונינו של פלסגוס. לפי אחת האגדות, מוצאו של פאן, אל הרועים היווני, בארקאדיה. פולחן פאן, שכנראה קדם לפולחן האלים האולימפיים, החל באזור זה. לפי האגדה הייתה ארקאדיה גם ביתם של הקנטאורים.
על האל הרמס מסופר שנולד במערה בהר במחוז קיליני שבארקאדיה. המזמור ההומרי לאל הרמס מתאר את האל כ"אדון ארקאדיה, הגדושה בעדרים"
פולחנה של סלני, אלת ירח מקומית שמאוחר יותר אוחד עם פולחן ארטמיס, נערך בארקאדיה, ונבנה מקדש לכבודה על הר הליקיון. הארקאדים גם עבדו את זאוס ואת פוסידון ולשניהם היו מקדשים באזור. גם מקדשו של זאוס היה על הר הליקיון.
ארקאדיה באמנות

יצירתו של המשורר הרומאי ורגיליוס, "האקלוגות", הוא אוסף שירים שהרקע לתוכנם הוא הנוף הכפרי בארקאדיה. השפעת ורגיליוס על הספרות האירופית בימי הביניים גרמה לשם "ארקאדיה" להפוך לסמל של פשטות פסטורלית. בתקופת הרנסאנס הודגש המוטיב בספרות ובשירה, והשם שימש לתיאור של מקומות אידיליים הדומים לגן העדן. רומנים בשם "ארקאדיה" נכתבו על ידי יאקופו סנצרו ועל ידי פיליפ סידני האנגלי. שניהם עסקו בגעגוע לעולם אידיאלי, רחוק מן המציאות.
במאות ה-17 וה-18 התפתח זרם ספרותי באיטליה בשם "ארקאדה", שדגל בסגנון ספרותי פשוט. ב־1993 כתב המחזאי טום סטופארד מחזה שנשא את השם "ארקאדיה", ובכך קישר אותו עם היופי והסדר הקלאסי המזוהים עם ארקאדיה.
רועה ארקדיה - רועה בסביבה בוקולית, יצירתו של צ'זארה סאקאגי מטורטונה. אוסף פרטי.
מחנה הריכוז יאסטרברסקו

מחנה הריכוז יאסטרברסקו היה מחנה ריכוז לילדים סרבים שהובאו לשטחו מרחבי המדינה העצמאית של קרואטיה (NDH), שנשלטה על ידי ממשלת הבובות הקרואטית של איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית.
המחנה הוקם בהוראת משטר האוסטאשה בקרבת העיר יאסטרברסקו (אנ')‏, 37 קילומטרים דרום-מערבה לעיר הבירה זאגרב, ופעל מיום 12 ביולי עד לאוקטובר 1942. את המחנה ניהלו שומרים של האוסטאשה ונזירות קתוליות. הילדים הגיעו למחנה לאחר מסע במחנות מעבר אחרים של המשטר כשהם כחושים וחלשים. 3,336 ילדים עברו בשער המחנה, כאשר בין 449 ל-1,500 מהם מצאו את מותם במחנה כתוצאה ממחלות ומתת-תזונה.
צבא השחרור העממי של יוגוסלביה שחרר כ-350 ילדים מהמחנה באוגוסט 1942. באוקטובר 1942, 500 ילדים ששרדו את המחנה נשלחו לבתי יתומים, 1,637 ילדים אומצו על ידי משפחות מזאגרב, מיאסטרברסקו ומכפרים נוספים סביב המחנה, ו-113 הנותרים נשלחו לבוסניה.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
אליזבת הבליק-לינדמן

| --- | --- |

מוזיאון הבליק-לינדמן באיצהו
 לידה:  23 באוגוסט 1879 נורדהאשטדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  15 באוגוסט 1960 (בגיל 80) איצהו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Abeline Elisabeth Lindemann 
 מקום קבורה:  נורדהאשטדט 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 בן או בת זוג:  ונצל הבליק 
 
אליזבת הבליק-לינדמן (בגרמנית: Elisabeth Hablik-Lindemann;‏ 23 באוגוסט 1879 – 15 באוגוסט 1960) הייתה אומנית מעצבת בדים ואורגת תמונות.
ביוגרפיה וקריירה

אליזבת לינדמן הייתה בתם של אוטו לינדמן (1849–1924) ואשתו אנה מרגרטה, לבית דורן (1857–1916). מגיל 18 עד 21 למדה בבית ספר לציור בדרזדן וקיבלה הכשרה כשרטטת. 1900/01 למדה בסטודיו הפרטי של פריץ קליינמפל, ואז עבדה שנה בסטודיו לעיצוב עבודות יד בחברת אנה קון. לאחר מכן היא חזרה לעיר הולדתה ועברה משם לשוודיה. כאן למדה בבית הספר לאריגה "Handarbetets vänner" בניהולה של אנייס בראנטינג (1862–1930).
בשנת 1902 הקימה לינדמן בית מלאכה לאריגה ומוזיאון במלדורף, שאותם היא ניהלה בעצמה עד 1907.  ב -10 ביוני אותה שנה היא התחתנה עם האמן ונצל הבליק, איתו נולדה לה שתי בנות. לאחר מכן עברה לאיצהו, שם היא גרה עם משפחתה ועבדה. היא ניהלה שם את עסקיה כ"מפעל האריגה הידנית הבליק-לינדמן ". במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה זו חברה קטנה שזכתה במהרה לתהילה בינלאומית.
בשנת 1912 הצטרפה הבליק-לינדמן ל- Werkbund הגרמני. בתור אורגת, היא ניסתה לקרב את טכניקות האריגה המסורתיות לטעמים של זמנה באמצעות דוגמאות ודפוסי צבע לא שגרתיים ולייצר בדים שעומדים בסטנדרטים הגבוהים ביותר. היא הצליחה לעבוד באופן יצירתי ולשלב זאת עם תחושה של הכיוון המעשי. הסדנה שלך מילאה תפקיד מכריע בכך שמסחר האריגה הגרמני צבר מוניטין חדש. היא נחשבה "אם אריגת היד" בחוגי מומחים.
אליזבת הבריק-לינדמן נפטרה ב -15 באוגוסט 1960 באיצהו ונקברה עם בעלה בבית העלמין הפרטי של משפחתה בנורדהסטדט.
מוזיאון ונצל הבריק, על שם בעלה, הקדיש לה תערוכה בשנת 2009.
בתה הביאה את ציוד הסדנה לאשראם סרי אורובינדו בפודוצ'רי, הודו. שם המשיכה לייצר את העיצובים של אליזבת הבריק-לינדמן בעבודת יד.
הערות שוליים

↑  Auf den Spuren von Lindemann-Hablik, Buergerverein für Heide und Umgebung (ב־)
↑  Hamburger Abendblatt- Hamburg, Elisabeth Lindemann: Würdigung einer Künstlerin, www.abendblatt.de, ‏2009-03-03 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1021558931  PIC: 384569  ULAN: 500472219  VIAF: 23016096   WorldCat (עם VIAF): 23016096 
אחוזת הקבר של משפחת לינדמן - הבליק
שאול גוטמן

שאול גוטמן (נולד ב-9 בספטמבר 1945) הוא פרופסור אמריטוס להנדסת מכונות ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 מטעם מולדת ובמהלכה פרש מהסיעה וייסד את מפלגת ימין ישראל.
ביוגרפיה

גוטמן נולד בשנת 1945 בבארות יצחק וגדל ברחובות. בשנת 1967 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה. בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון.
בשרותו הצבאי, היה קצין-המבצעים של גדוד 195, בתקופת מלחמת ההתשה, תחת פיקוד של יוסי פלד. לאחר סיום שירותו הצבאי, בדרגת רב-סרן, נסע ללימודים אקדמיים באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, השהה את לימודיו ושב ארצה להשתתף בלחימה. עם תום הלחימה, שב לברקלי וסיים בשנת 1975, תואר שני ודוקטורט בהנדסת מכונות.
לפרנסתו הועסק בתקופת לימודיו ולאחריה במפעלי תעשיות צבאיות, רפא"ל ומעבדות נאס"א. 
בשנת 1981 ובשנת 1991 הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטאות בארצות הברית.
בשנת 1992 נענה גוטמן להזמנתו של רחבעם זאבי והצטרף לרשימת מפלגת מולדת לכנסת ה-13. במהלך תקופת כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה והוועדה למאבק בנגע הסמים. זמן קצר לאחר כניסתו לכנסת, התגלעו חיכוכים קשים בינו לבין רחבעם זאבי שלוו בחילופי דברים קשים, פרש מהסיעה והקים את מפלגת ימין ישראל, שהתמודדה ופרשה ממערכת הבחירות לכנסת ה-14.
בתום כהונתו בכנסת חזר לעבודתו האקדמאית בטכניון.
חיים אישיים

גוטמן נשוי לשותפתו הפוליטית לשעבר, מרים לפיד (אלמנתו של אסיר ציון מרדכי לפיד) ומתגורר ביבנאל.
ראו גם

מולדת (מפלגה)
ימין ישראל
בוקר טוב ישראל (תוכנית טלוויזיה)

קלטת  של התכנית 'בוקר טוב ישראל' מתאריך 12 בדצמבר 2000, בארכיון הטלוויזיה הישראלית של רשות השידור
בוקר טוב ישראל הייתה תוכנית הבוקר הראשונה ששודרה בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית.
התכנית עלתה למרקעים ב-15 בדצמבר 1991 והסתיימה בספטמבר 2006. את התכנית יזמה הנהלת רשות השידור, המנכ"ל אריה מקל ומנהל הטלוויזיה יוסף בראל.
בעת מלחמת המפרץ הראשונה, החל ערוץ 1, שהיה אז ערוץ הטלוויזיה היחיד ששידר בישראל, לשדר מהדורת חדשות גם בבוקר, מהדורת חדשות רגילה שנוספו לה כמה אלמנטים חדשים שהותאמו לשעת השידור, כמו: פינת חדשות לילדים עם מיכאל דק ועוד.
עם סיום המלחמה בסוף חודש פברואר 1991, הופסק שידור מהדורת הבוקר, אבל ההנהלה ניצלה את המומנטום, ונעשה ניסיון להעלות תוכנית בוקר קבועה. הוקמה מערכת, נבנתה תפאורה ואף צולמה תוכנית פיילוט בהגשת חיים יבין וגילת לוי.
מסיבות לא ידועות נגנז רעיון העלאת תוכנית הבוקר, התפאורה אוחסנה במחסן התפאורות ומערכת התכנית פוזרה.
ב-15 בנובמבר 1991, זימן מנהל הטלוויזיה יוסף בראל את בני עורי שהיה אז במאי, עורך ומפיק במחלקת התעודה בערוץ 1, והטיל עליו להעלות את תוכנית הבוקר בתוך חודש ימים. בקשתו היחידה הייתה למצוא זוג מגישים, אישה וגבר שפניהם עוד לא נראו על מסך הטלוויזיה.
עורי ערך מאות מבחני מסך עד שהחליט על שני מגישים חדשים: רוני יובל שהייתה סטודנטית ובעברה שרתה בגלי צה"ל, ונועם אבירם שעבד אז כקריין חדשות ב'קול ישראל'. הרעיון המקורי היה שהתכנית תוגש בכל בוקר בידי שני המגישים, אלא שמסיבות שונות, החליט בני עורי שמגיש אחד יגיש את התכנית, וכך התחלקו יובל ואבירם בהגשת התכנית בששת ימי השבוע.
90 דקות השידור של 'בוקר טוב ישראל', בין 6:30 ל-8:00 חולקו בין שתי חטיבות התוכן בערוץ 1: חטיבת התוכניות הייתה אחראית על שעת שידור: בין שש וחצי לשבע ובין שבע וחצי לשמונה. בתווך, בשבע שודרה מהדורת חדשות של חצי שעה עליה הייתה אחראית חטיבת החדשות.
ב-15 בדצמבר 1991 בשעה שש וחצי בבוקר עלתה "בוקר טוב ישראל" לאוויר ושידורה נמשך ברציפות במשך מעל עשור. ביוני 2003 יצאה התוכנית לפגרת קיץ על מנת לחסוך בעלויות, אולם בהמשך נעלמה מן המסך. בקיץ 2006 חזרה התוכנית לשידור בעקבות מלחמת לבנון השנייה, אך מעט לאחר סיום המלחמה החליט מנכ"ל רשות השידור יוסף בראל להוריד את התכנית באופן סופי.
לאחר השבועיים הראשונים של שידור 'בוקר טוב ישראל', הוחלט עקב העומס הגדול על צוות ההקמה והעריכה הראשון של התכנית, לחלק את ימי השידור בין שתי מערכות, עובדה שהביאה גם לשילוב מגישים נוספים: דליה מזור, דניאל פאר, ליאת רון, יעל שטרנהל, גאולה אבן, דליק ווליניץ, אילנה צור, עמוס ארבל, בן כספית, גיל תמרי, יעל דן, בני עורי, אורלי וילנאי, מאיר איינשטיין, מיכל גזית ועוד.
מלבד ההנחיה והראיונות, התוכנית כללה מספר פינות כמו פינת כושר, פינות חדשותיות, פינת ספרות, פינת המחשבים הראשונה בטלוויזיה הישראלית בהגשת גיא ברנע, חדשות לילדים בהגשת מיכאל דק, ופינת הילדים בה שודרו סרטוני אנימציה בניהם בולי איש השלג, האופנוברים ממאדים ואחרים.
בסוף חודש ספטמבר 1993 לאחר כשנתיים של שידור, החליט מנהל חטיבת התוכניות החדש בערוץ 1, אליעזר יערי, להעביר את כל התכנית לאחריותה של חטיבת החדשות, וכך פוזרו שתי המערכות של חטיבת התוכניות, והתכנית קיבלה אופי חדשותי יותר, ועורכים ומגישים חדשים שולבו בתוכנית.
שוברות קירות

| --- | --- |
לוגו התנועה מעשה ידי האמן יורם בלומנקרנץ
 תחום:  ארגון פמיניסטי-חברתי מזרחי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  ישראל תל אביב
 מקום פעילות:  ישראל
 מייסדים:  כרמן אלמקייס עמוס, ספיר סלוצקר עמראן
 תקופת הפעילות:  2020–הווה (כ־4 שנים)
 https://shovrot.org.il
 
שוברות קירות היא תנועת חברתית שורשית לקידום קמפיינים ציבוריים, אקטיביזם קהילתי, אזרחי ופמיניסטי במימון הציבור ולמען הציבור.
על התנועה

את התנועה הקימו הפעילות החברתיות כרמן אלמקייס עמוס וספיר סלוצקר עמראן. התנועה היא תנועת שטח לקידום קמפיינים ציבוריים ואקטיביזם קהילתי, במימון הציבור ולמען הציבור. התנועה עוסקת בעשייה שמבקשת לאחד בין קהילות ולעבוד תוך שיתוף פעולה עם קבוצות נאבקות ונשים שחיות בעוני. עוד עוסקת התנועה במאבקי דיור וצדק חלוקתי, נשים נפגעות אלימות, מאבק נגד אלימות משטרתית, שמירה על חופש המחאה, מאבק הקהילה הגאה. התנועה מבקשת לתת מקום ליוזמה וקידום מחאות תוך בנייה ושימור של קהילות-מאבק סולידריות זו לזו, ולבנות כוח פוליטי פמיניסטי עוצמתי. "שוברות קירות" היא תנועה אזרחית המקדמת קמפיינים ציבוריים ותקשורתיים ובמקביל מסייעת באופן פרטני לכל מי שמתקשה היום לחיות בכבוד. פעילות התנועה אלמקייס-עמוס וסלוצקר-עמראן נכללו ברשימת הנשים המשפיעות על עיתון גלובס על פעילותן.
על התנועה > צוות התנועה

מנכ"ליות שותפות של התנועה הן כרמן אלמקייס עמוס, וספיר סלוצקר עמראן, יו"ר הדירקטוריון היא רעות גיא, חברות וחברי הדירקטוריון הם: נטע חממי טביב דרור, אוהד אמר, אסנת אפרתי, מיטל אבוקסיס, ערן עמיר, חלי בוזחיש ששון, קובי ברכה, אסנת כהן ליפשיץ.
פעילות התנועה

התנועה פועלת ומסייעת ומגישה תמיכה ישירה לקהילה. עוד עוסקות פעילות התנועה בשינוי מדיניות עם חיבור לשטח מול גופים ממשלתיים. התנועה אמנם מגישה סיוע לאוכלוסיות מוחלשות ברכישת מזון, תרופות או תשלום שכ"ד אך עיסוקה העיקרי הוא בשינוי מדיניות הממשלה.
פעילות התנועה > קהילות אקטיביסטיות

במסגרת פעילות התנועה ברחבי הארץ, הקימה התנועה מגוון פעילות בנושאים בו פועלת התנועה. הקהילה פועלת באזור וכל אחד יכול להצטרף. מטרת העל של התנועה, להפוך הנשים הנאבקות לחלק מקהילה תומכת ואקטיביסטית. קהילת המאבק של שכונות נגד פינויים, קהילת המאבק לדיור ציבורי וקורת גג, קהילה לפעולה בנושאי כליאה ושיקום, קהילת המאבק באלימות מינית ומגדרית, קהילה למאבק בעוני וקהילת השגרירות ללימודי אנגלית וסטוריטלינג ע"ש לואיז כהן.
פעילות התנועה > תוכנית השגרירות ללימודי אנגלית וסטוריטלינג ע"ש לואיז כהן

תוכנית השגרירות ע"ש לואיז כהן, פעילה מזרחית ואחת מהנשים שהובילו את תנועת הפנתרים השחורים, השקיעה חייה כדי ללמד צעירים וצעירות מהשכונות לדבר אנגלית. בתוכנית הנשים מקבלות הכשרה מקצועית בסטוריטלינג כדי שיוכלו לספר את סיפורן האישי בעברית ובאנגלית בארץ ובעולם. התנועה פיתחה תוכנית חינוכית ועסקית יחד עם בית הספר לשפות "This is Not an Ulpan".
פעילות התנועה > אירועי תרבות ואקטביזם

התנועה מקדמת אירועי תרבות ואקטיביזם ברחבי הארץ. באירועים אלו מקדמת התנועה את המאבקים דרך מיצגי אמנות, תערוכות, מסיבות ומופעים. התערועה "נערים על כיסאות פלסטיק" הוצגה בתל אביב וחשפה את הגזענות סביב המאבק לשחרור נחל האסי.
מאבקים בולטים בתנועה > המאבק לדיור ציבורי וקורת גג

התנועה פועלת למען מתן קורת גג כזכות ייסוד. התנועה נותנת מענה לאוכלוסיות מוחלשות, פעילות שטח והפגנות מול ביתם של מקבלי החלטות ומקדמת חקיקה בכנסת.
מאבקים בולטים בתנועה > טקס חניכת שדרות הזיכרון

לקראת יום המאבק הבינלאומי באלימות כלפי נשים, ערכו בתנועת שוברות קירות טקס מיוחד בו הוחלף שמה של שדרת רוטשילד לשם שדרות הזיכרון. בטקס הונצחו 19 קורבנות האלימות המגדרית לשנת 2020 וקורבנות אלימות בעבר.
מאבקים בולטים בתנועה > קמפיין MenToo

לאחר מאבק ממושך לשחרורו של יונתן היילו שבו היו פעילות אלמקייס-עמוס, עמראן-סלוצקר, פעילות התנועה ותנועות נוספות, השיקה התנועה פרויקט מיוחד לזכרו, בו גברים מוזמנים לדווח בדיסקרטיות על מקרי אלימות ותקיפה מינית שעברו. במסגרת הפרויקט מרכזות הפעילות עדויות אנונימיות מגברים נפגעי אלימות ותקיפה מינית ומקדמות חקיקה בנושא השוואת סל סיוע לנפגעי תקיפה גברים בדומה לסל שנשים מקבלות.
מאבקים בולטים בתנועה > משבר הקורונה

עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוסב עמוד הפייסבוק של הארגון למוקד איסוף פניות, הפצת מידע, גיוס משאבים וריכוז פעולות חירום לטובת משפחות בעוני שנקלעו לקשיים נוספים עקב המשבר. העמוד מחבר בין בקשות עזרה ממוקדות לבין מתנדבים ותורמים המסייעים במזון, חיבור לאינטרנט, טעינת מונה חשמל ותרומת מחשבים וטלפונים ניידים למשפחות הנזקקות להם עבור למידה ועבודה מרחוק. הארגון פעל מול משרדי הממשלה וועדות הכנסת כדי להבטיח הגנה עבור משפחות ואמהות יחידניות הזכאיות לסיוע בשכר דירה שנפגעו מהמשבר. בשל היותם של משקי בית אלו במצב של חוסר יציבות כלכלית ממילא היווה גורם סיכון משמעותי בתקופה שבה עובדים רבים הוצאו לחופשה כפויה או איבדו את עבודתם. בעבודה משותפת עם החמ"ל החברתי, פורום הדיור הציבורי ומרכז אדוה, הצליחו פעילי הארגון לקדם מול משרד השיכון הקלה בתהליך קבלת הזכאות לסיוע בשכר דירה.
מאבקים בולטים בתנועה > המדריך למפגינה ולמפגינה

פעילות התנועה הוציאו לאור את "מדריך השטח למפגין ולמפגינה", המבוסס על יותר מעשור של ניסיון בליווי נפגעי אלימות משטרתית. בין היתר ניתן למצוא במדריך המלצות להתארגנות לפני ההפגנה, צילום במהלך הפגנה ואפליקציות מומלצות לתיעוד, סמכויות רישוי ופיזור הפגנה, כמו גם זכויות במקרה של מעצר או הגשת תלונה כנגד שוטרים.
מאבקים בולטים בתנועה > פרויקט שיקום וכליאה

פעילות התנועה מקדמות שיקום על פני כליאה כמוצא ראשוני. הן מאמינות כי כליאה יוצרת חסם להשתלבותם ושיקומם של אסירים בחברה.
מאבקים בולטים בתנועה > הפגנת הזום הראשונה בעולם

פעילות התנועה הפגינו בתקופת הקורונה מול ביתו של שי באב"ד, מנכ"ל משרד האוצר לשעבר. על ביתו הוקרנו בשידור חי מאות עדויות של אמהות חד הוריות עובדות, נכים ומקבלי קצבאות שזכאותם לקיצבת דמי אבטלה בוטלה בגלל האיסור על כפל קצבאות. במקביל להפגנה הפגינו הפעילות מול ביתו של חיים כץ. לאחר מספר שבועות הודיע משרד האוצר על שינוי המדיניות בהעברת תקציב של יותר מ-200 מיליון ש"ח.