stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטריק אלן
הערות שוליים

1 2 3  "G-G-designate a devout Adventist and educator". Jamaica Observer. 14 בינואר 2009. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Hall, Arthur (14 בינואר 2009). "Pastor is next GG – Hall retiring on Feb 26, cites ill health – Patrick Allen, Adventist cleric, to take over". Jamaica Gleaner. Gleaner Company Ltd. אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2009. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Dr Patrick Allen: Shepherd of the Adventist flock, servant of God, friend of man". Jamaica Observer. 18 בינואר 2009. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Penner, David S. (2010). "Sir Patrick L. Allen: Dialogue with the Governor General of Jamaica" (PDF). College and University Dialogue. Committee on Adventist Ministry to College and University Students. 22 (2–3): 18–20. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Dr Patrick Allen gets second five-year term as Adventist head". Jamaica Observer. 15 בנובמבר 2005. נבדק ב-4 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Allen perfect man for the job – SDA leaders". Jamaica Gleaner. Gleaner Company Ltd. 17 בינואר 2009. אורכב מ-המקור ב-4 במאי 2014. נבדק ב-4 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "New G G to be sworn in -Dr. Patrick Allen". Jamaica Gleaner. Gleaner Company Ltd. 26 בפברואר 2009. נבדק ב-4 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dr Patrick Allen to receive honorary degree from NCU". Jamaica Gleaner. Gleaner Company Ltd. 15 בפברואר 2009. אורכב מ-המקור ב-10 באוגוסט 2011. נבדק ב-4 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dunkley, Alicia (26 בפברואר 2009). "New G-G today". Jamaica Observer. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Desmond, Allen. "GG-designate confesses". Jamaica Observer. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Central Chancery of the Orders of Knighthood". Honours and Awards. The Gazette. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Governor General Patrick Allen invested with second knighthood". Jamaica Gleaner. Gleaner Company Ltd. 2 בספטמבר 2013. נבדק ב-1 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
יקב שאטו גולן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  משפחת ריבק, שוקי שי
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 קואורדינטות:  32°48′16″N 35°44′03″E﻿ / ﻿32.8045°N 35.7341°E﻿ / 32.8045; 35.7341 
 בעלות:  פיתוח ואחזקות ש.א יין בע"מ
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין
  
 chateaugolan.com
 he
 
יקב שאטו גולן הוא יקב בוטיק ישראלי, הנמצא במושב אלי-עד ברמת הגולן. בשנת 2016 שיווק היקב 90,000 בקבוקים. כרמי היקב שוכנים במפגש נחלי הירמוך ורוקד והם בבעלות היקב.
היסטוריה

סיפורו של יקב שאטו גולן החל בשנת 1996 עת נטעה משפחת ריבק ממושב אלי-עד 131 דונם של ענבי קברנה סוביניון ומרלו בשטחים החקלאיים של המושב בדרום רמת הגולן.
בשנת 1999 הקימה המשפחה יקב קטן בחצר המשק בשותפות עם שוקי שי וייצרו את 7,000 בקבוקי הקברנה סוביניון הראשונים.
בבציר 2000, בנוסף ליועץ שכבר היה ליקב, הוחלט להביא יינן מחו"ל שיעזור בתקופת הבציר שכבר גדל לכעשרים טון של קברנה סוביניון ומרלו.
שנה לאחר מכן, כאשר ייצור הבקבוקים עבר למבנה החדש וכבר עלה ל-30,000, הגיע אל היקב יינן צעיר ונמרץ בשם אורי חץ אשר חזר מלימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת מדינת אורגון והתמחה ביקב ג'וזף פלפס בקליפורניה וביקב צרעה בישראל. אורי חץ הגיע יום לפני בציר 2001 ומאז לא הפסיק לעבוד ביקב. אורי עזר רבות לקדם את היקב בחשיבתו המקורית וגישתו חסרת הפשרות ולאחר שנים ספורות של עבודה הצטרף ליקב כשותף.
בשנת 2002 ניטעו עוד כ-110 דונם, נוספו זני ענבים חדשים וכמות הייצור המשיכה לעלות. נטיעות חדשות מתווספות כל הזמן במטרה להגדיל את הייצור, להחליף חלקות ישנות ולנסות עוד זנים חדשים.
בשנת 2014 נפרד מהיקב שוקי שי והעביר את החזקותיו לחברת ש.א. יין.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 11, 24, 410-403, 477
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 33-32
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 61-60
הערות שוליים

↑  אורכב בארכיון האינטרנט, ב-24 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010206049405171  LCCN: no2011187428  VIAF: 221073923   WorldCat (עם VIAF): 221073923
חבקוק כהן

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1927 אלהג'ר, צפון תימן 
 נהרג:  26 בדצמבר 1951 (בגיל 24) חצבה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין הצבאי ראשון לציון
 תאריך עלייה:  1929
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  חווה'לה
 בת זוג:  מירה מזרחי
 השתייכות:   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1945–1951 (כ־6 שנים)
 
חבקוק כהן עראקי (20 ביולי 1927 – 26 בדצמבר 1951) היה איש המחלקה הערבית בפלמ"ח, מסתערב, מרגל וקצין מודיעין. היה בין מניחי התשתית לפעילות קהילת המודיעין הישראלית בארצות ערב.
ביוגרפיה

חבקוק כהן נולד בעיירה אלהג'ר בצפון תימן להוריו יוסף (הכהן) וחמאמה-יונה. אמו נפטרה בעודו תינוק וחבקוק עלה לארץ ישראל עם אביו ואחיו הגדולים ב-1929, כשהוא בן שנתיים. המשפחה התיישבה במושבה ראשון לציון, ולאחר שחלה ונפטר גם אביו, גידלו אותו בפועל אחיו ואחותו הבוגרים, שלום ושרה. חבקוק החל את לימודיו בתלמוד תורה, ולאחר מכן עבר לבית הספר חביב. הוא יצא לעבודה בגיל צעיר לסייע בפרנסת המשפחה.
ב-1941 עזב את משפחתו ועבר לתל אביב, שם הצטרף לתנועת הנוער העובד שסיפקה לו מגורים וכלכלה. משם נשלח להכשרה בקיבוץ בית השיטה, ובהמשך לקיבוץ אלונים. באלונים הכיר את יעקובה כהן, שזיהה בו מועמד מתאים להצטרף למחלקה הערבית של הפלמ"ח.
ביוגרפיה > בפלמ"ח

ב-1945 התגייס לפלמ"ח, הוכשר כמסתערב וכאלחוטן וצורף למחלקה הערבית (מחלקת "השחר") שעסקה בפעולות איסוף מודיעין ומבצעי סיכול בין ערביי ארץ ישראל. באותה תקופה זכה בין חבריו לכינוי חווה'לה, שהמשיך ללוותו. בסיס המחלקה היא אז בקיבוץ עין החורש. ההכשרה כמסתערב כללה לימודי ערבית מדוברת בלהג הפלסטיני בצד לימודי אסלאם וקוראן, אורחות חיי הערבים, היסטוריה ופוליטיקה פלסטינית, וכל יתר הנדרש לפעילות תחת מסווה בעומק החברה הערבית, תחת הנחייתו של המדריך המקצועי של המחלקה הערבית שמעון סומך ("סמעאן").
ב-1947 הוצב חבקוק בזהות ערבית בדויה בשם 'איברהים' בין פועלי הנמל החורנים בנמל חיפה, במטרה לבסס את זהותו הערבית ולאסוף ידיעות על ההתארגנות הערבית לקראת יציאת הבריטים עם סיום המנדט. הוא הצטרף גם למועדון ספורט ערבי בעיר התחתית, ובזכות היותו ספורטאי מוכשר הפך עד מהרה למדריך ספורט מוערך במועדון וזכה ליוקרה ולמעמד בין חבריו הערבים. בעקבות הצלחתו, הוחדרו לנמל חיפה מספר מסתערבים נוספים כשחבקוק מסייע להם לבסס את סיפור הכיסוי שלהם ולרכוש חברים במקום.
ב-14 באפריל 1948 הוחדר חבקוק לחיפה הערבית במטרה לדווח על הלכי הרוח והנעשה בקרב ערביי העיר בימי השיא של הקרב על חיפה. הוא העביר דיווחים למפקדיו עד 22 באפריל 1948, עת החלה הבריחה הגדולה של ערביי חיפה, וחבקוק הצליח למלט עצמו לצד היהודי.
ביוגרפיה > בביירות

במטה המחלקה הערבית הוחלט לשגר את חבקוק כהן ויצחק שושן (אבו סחיק) ללבנון, ולצורך כך הם "נעצרו" בידי ההגנה בסוף אפריל 1948 והוכנסו למתקן מעצר בו הוחזקו לוחמים ופעילי כנופיות ערבים. חבקוק כבר היה דמות מוכרת בין צעיריה הערביים של חיפה, ושהותו במעצר יחד עם יצחק שושן נועדה לחזק את סיפור הכיסוי של שניהם. לאחר שנחקרו (חוקריהם לא ידעו שמדובר באנשי פלמ"ח) ושוחררו, הצטרפו בהוראת מפקדיהם לקבוצת נמלטים ערבים שיצאה בתחילת מאי באוטובוס מחיפה לביירות, כחלק מזרם הפליטים שעשה דרכו ללבנון.
בביירות חברו השניים לגמליאל כהן, איש המחלקה הערבית שכבר שהה בעיר, ובהמשך הצטרפו אליהם מסתערבים נוספים שהגיעו ללבנון בדרכים שונות, ביניהם יעקובה כהן, שמעון חורש ושאול כרמלי. בביירות הפעילו קבוצת המסתערבים, בכסות של פליטים פלסטינים, תא ריגול שלאורך שנתיים אסף ידיעות על המתרחש בלבנון ובקרב אוכלוסיית הפליטים הפלסטינים בה. כסיפור כיסוי הם רכשו והפעילו קיוסק בעיר, ובהמשך גם מונית. חבקוק כהן שימש בין היתר כאלחוטן החוליה, ושידר בקוד מורס את הידיעות שאספו.
בנובמבר 1948 העבירו יצחק שושן וחבקוק כהן מידע אודות היאכטה של היטלר ("איגריס") אשר נרכשה על ידי סוחר לבנוני, הובאה לביירות והיו אמורים להכשירה כספינת מלחמה. על בסיס מידע זה הונחת בחוף ביירות איש המחלקה הערבית אליהו ריקה, אשר הוכשר כצוללן וצויד במוקשים אותם הצמיד ליאכטה במטרה להטביע אותה ("מבצע דוד").
ביוגרפיה > ביחידה להפעלת סוכנים

ב-1950 חזר חבקוק לישראל, עבר קורס קצינים והצטרף לשירות קבע בחיל המודיעין, כקת"ם ב"מודיעין 10" (לימים יחידה 504) שעסקה בהפעלת סוכנים ומודיעים בארצות ערב. הוא קיבל דרגת סגן, וביוני 1951 נשא לאישה את מירה מזרחי, חברתו מימי הפלמ"ח. הם קבעו את ביתם בראשון לציון.
ב-26 בדצמבר 1951 יצא חבקוק, מלווה בשניים מחייליו, לפגישה עם סוכן ירדני שהפעיל באזור עין חוסוב (חצבה) שבערבה. מארב של בדואים, שפעלו בשליחות המודיעין הירדני, פתח באש על משתתפי המפגש. בחילופי היריות נורו למוות חבקוק, אחד החיילים שליווהו למפגש והסוכן הירדני.
חבקוק כהן נקבר בבית העלמין הצבאי שבתוך בית הקברות הישן בראשון לציון. הוא היה הראשון מבין מפעילי הסוכנים בקהילת המודיעין שנפל בעת מפגש עם סוכן. בעקבות מותו יצאו חבריו מיחידת מודיעין 10 לפעולת תגמול במטרה להיפרע מאנשי חוליית המתנקשים, ובאמצעות הפעלה של סוכנים הצליחו ב-1953 להגיע להגיע אליהם ולחסלם בכפר א-צאפי שמעברו המזרחי של ים המלח, בשטח ירדן. הירדנים הגיבו לפעולת התגמול בהפגזה של מפעל המלח בסדום, ובעקבות התקרית הועבר הקצין שהורה על פעולת התגמול מתפקידו.
לקריאה נוספת

מתי פרידמן, מסתערבים – אגדה ישראלית (Spies of No Country), מאנגלית: אמיר צוקרמן, חבל מודיעין: כנרת, זמורה, דביר מוציאים לאור בע"מ, תש"ף 2020, 255 עמודים
רפי סיטון ויצחק שושן, אנשי הסוד והסתר, (הוצאת "עידנים" - ידיעות אחרונות, 1990).
צביקה דרור, המסתערבים של הפלמ"ח, מאת (סדרת "לוחמים" ע"ש יגאל אלון, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, הוצאת הקבוץ המאוחד, 1986).
גמליאל כהן, סיפורה של המחלקה הערבית של הפלמ"ח, תל אביב: משרד הביטחון - ההוצאה לאור, תשס"ג 2002
הערות שוליים

↑  יוסף לוי, ‏כל כלב ביג'י יומו, מבט מל"מ 60, יוני 2011, עמ' 30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008520788005171  VIAF: 196159032544801180659   WorldCat (עם VIAF): 196159032544801180659 
חבקוק כהן (משמאל) עם יצחק שושן בעת השליחות בביירות, עם המונית שהפעילו ככיסוי
עבאס איבן פירנאס

| --- | --- |

דיוקן איבן פירנאס, ממוזיאון המדע והטכנולוגיה הלאומי של ספרד
 לידה:  810 רונדה, ספרד 
 פטירה:  887 (בגיל 77 בערך) קורדובה, ספרד 
 שם לידה:  عبَّاس بن فِرناس بن وِرداس التاكِرني 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ספרד
 פרסים והוקרה:  על שמו נקרא מכתש הפגיעה "איבן פירנאס" על הירח.
 תרומות עיקריות
 ניסויים מוקדמים בתעופה
 
עבאס איבן פירנאס (810–887 לספירה) או בשמו המלא עבאס אבו אל-קאסים איבן פירנאס איבן ווירדס אל-תאקוריני (בערבית: عباس بن فرناس) היה ממציא, מהנדס, פיזיקאי, משורר, מוזיקאי ואיש אשכולות מוסלמי אנדלוסי.
נולד באל-אנדלוס, כיום רונדה, ספרד וחי בחליפות קורדובה. ידוע בשל ניסויו המוקדמים בתחום התעופה. על פי ההיסטוריון המרוקאי אחמד מוחמד אל-מקארי (מהמאה ה-17), ניסה איבן פירנאס לעוף באמצעות כנפיים שבנה ונוצות בהן כיסה את עצמו, בדומה לציפורים; אל-מקארי טען כי מעדויות הצופים, פירנאס עף מרחק מסוים, אך לבסוף נפל וגבו נפגע.
על שמו נקרא מכתש הפגיעה "איבן פירנאס" על הירח.
בוטושאן

ערך זה עוסק בעיר ברומניה. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |
סמל בוטושאןסמל בוטושאן
היכל העירייה
היכל העירייה
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מחוז בוטושאן (בירת המחוז)
 חבל ארץ:  מולדובה
 ראש העיר:  קאטאלין מוגורל פלוטור (Cătălin Mugurel Flutur) (מ־2004)
 בירת העיר:  בוטושני 
 תאריך ייסוד:  1350 (מוזכרת בפעם הראשונה)
 שטח:  40.70 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  90,010 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  2,625 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°44′55″N 26°40′10″E﻿ / ﻿47.748611111111°N 26.669444444444°E﻿ / 47.748611111111; 26.669444444444 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.primariabt.ro
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור בוטושאן(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור בוטושאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוטושאן (ברומנית: Botoşani, נהגה: /bo.to'ʃanʲ/) היא עיר הבירה של מחוז בוטושאן בצפון מזרח רומניה המונה נכון ל-2011 כ-106 אלף נפש.
מקור השם

קרוב לוודאי, ששם העיר נובע משמה של משפחת אצילים בשם בוטש (רומנית: Botaş). שם זה מצוי במסמכים ישנים מתקופתו של הנסיך שטפן הגדול במאה ה-15 כאחת המשפחות החשובות ביותר במולדובה. שם שאפשר להתחקות אחריו עד למאה ה-11.
יהודי העיר

בבוטושאן התקיימה קהילה יהודית. הדיין של העיר היה הרב חיים דוד סאנט. בעיר התקיימה גם חסידות בוצ'צ'ה-בוטושאן.
ערים תאומות

מולדובה גלודני, מולדובה (מ־1990)
וסלי פרנסה

וסלי ויניסיוס פרנסה לימה (בפורטוגזית: Wesley Vinicius França Lima; נולד ב-6 בספטמבר 2003 באסאילנדיה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פלמנגו מליגת העל הברזילאית.
קריירת מועדונים

וסלי גדל במחלקות הנוער של אתלטיקו טובאראו ופלמנגו. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פלמנגו במסגרת ליגת העל הברזילאית. הוא זכה עם פלמנגו בגביע ליברטדורס לעונת 2022, וכן בגביע הברזילאי לעונה זו.
תארים

גביע ליברטדורס (1): 2022
הגביע הברזילאי (1): 2022
פט גלסינגר

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1961 (בן 63) Robesonia, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום לימודים:  לינקולן טק  אוניברסיטת סנטה קלרה  אוניברסיטת סטנפורד 
 מוסדות:  VMware (ספטמבר 2012–2021)  אינטל (15 בפברואר 2021) 
 
פטריק פול "פט" גלסינגר (באנגלית: Patrick Paul "Pat" Gelsinger; נולד ב-1961) הוא מהנדס חשמל ומנהל אמריקאי בתעשיות החומרה והתוכנה, מנכ"ל אינטל מפברואר 2021 עד דצמבר 2024, וקודם לכן מנכ"ל חברת התוכנה VMware מאז ספטמבר 2012.
ביוגרפיה

גלסינגר גדל בחווה בפנסילבניה. בשנת 1979, בגיל 18, התחיל לעבוד בחברת אינטל כטכנאי בקרת איכות, והמשיך לעבוד בחברה במשך כשלושים שנה.
במהלך עבודתו באינטל קיבל בשנת 1983 תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סנטה קלרה ובשנת 1985 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סטנפורד.
עבד באינטל בין השאר כארכיטקט של המעבד אינטל 80486, כסגן נשיא ומנהל קבוצת Digital Enterprise Group, כמנהל טכנולוגיות ראשי (CTO). יזם את כנס המפתחים של אינטל (Intel Developer Forum). בספטמבר 2009 עבר לחברת EMC, שם ניהל את קבוצת מוצרי תשתיות המידע (Information Infrastructure Products).
בספטמבר 2012 מונה למנכ"ל חברת VMware. בעת ששימש בתפקיד זה רכשה החברה חברות ישראליות אחדות.
ב-15 בפברואר 2021 החל לשמש כמנכ"ל חברת אינטל. בדצמבר 2024 הודיע על פרישתו המיידית מתפקיד זה.
הוא יושב ראש של תנועת Transforming the Bay with Christ, שפועלת להידוק הקשר בין תושבי מפרץ סן פרנסיסקו ובין הכנסייה.
ספריו

Programming the 80386, ‏1987 (יחד עם ג'ון קראופורד).
Balancing Your Family, Faith, & Work, ‏2003.
The Juggling Act: Bringing Balance to Your Faith, Family, and Work, ‏2008.
הערות שוליים

↑  Pressman, Aaron (13 בינואר 2021). "Who is Intel's new CEO, Pat Gelsinger". Fortune. נבדק ב-15 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Business, Jordan Valinsky and Clare Duffy, CNN. "Intel ousts CEO and names successor". CNN. נבדק ב-2021-01-14.
↑  יוסי הטוני, ‏פט גלסינגר, VMware: "ישראל חשובה לאסטרטגיה של החברה; עד סוף השנה נגייס עשרות עובדים", באתר "אנשים ומחשבים", 10 ביוני 2013
↑  ליטל סמט ועומר כביר, דרמה באינטל: המנכ"ל פט גלסינגר עוזב את תפקידו, באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2024
↑  Brigham, Katie (2018-11-10). "Religious leaders are trying to get more Bay Area residents to church — and they're using tech marketing tactics in their quest". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2021-01-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810660610905606  ACM DL: 81100302820  dblp: 74/5907  ISNI: 0000 0001 1099 860X  LCCN: n2003100690  NLK: KAC200602930  VIAF: 161184148   WorldCat (עם VIAF): 161184148
רוז טרמיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוגוסט 1943 (בת 81) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מזרח אנגליה, סורבון, בית הספר פרנסיס הולנד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  Music and Silence 
 פרסים והוקרה:  פרס לסיפורת מאת נשים (2008)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1992)  פרס Femina לספרות (1994)  פרס פמינה (1994)  פרס קוסטה (2016)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  פרס ג'יילס קופר  עמית החברה המלכותית לספרות  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 
רוז טרמיין (באנגלית: Rose Tremain, נולדה ב-2 באוגוסט 1943) היא סופרת בריטית.
חייה

טרמיין נולדה בלונדון, כרוזמרי ג'יין טומסון. מ-1954 עד 1961 למדה בבית הספר קרופטון גרנג'. למדה בסורבון בשנים 1961, 1962 וסיימה תואר באנגלית באוניברסיטה של מזרח אנגליה בשנת 1965. באוניברסיטה של מזרח אנגליה לימדה כתיבה יצירתית משנת 1988 עד שנת 1995.
רוז נישאה לג'ון טרמיין ב-1971. בתם היחידה אלאנור נולדה שנה לאחר מכן בשנת 1972. התגרשה לאחר חמש שנות נישואים. נישאה בשנית לג'ונתן דדלי בשנת 1982, נישואים שארכו תשע שנים. בשנת 1992 נישאה בשלישית, לריצרד הולמס, אף הוא סופר בריטי והם גרים במזרח אנגליה.
כסופרת, הושפעה טרמיין מכתיבתם של ויליאם גולדינג (בעל זבוב) וגבריאל גארסיה מארקס (מאה שנים של בדידות). כותבת גם מחזות לרדיו ולטלוויזיה. ספרה "חלומות פרטיים" (במקור: The Road Home), זיכה אותה בפרס אורנג'. הספר ראה אור בעברית בתרגום של ניצה פלד, בשנת 2009.
פרסים ספרותיים

בשנת 1989 זכתה עבור ספרה Restoration בפרס Sunday Express Book of the Year
בשנת 1992 זכתה עבור ספרה Sacred Country בפרס James Tait Black Memorial Prize
בשנת 1994 זכתה עבור ספרה Sacred Country בפרס פמינה.
בשנת 1999 זכתה עבור ספרה Music and Silence בפרס הבריטי לספרות Whitbread Awards
בשנת 2008 זכתה עבור ספרה הדרך הביתה (יצא בעברית בשם חלומות פרטיים), בפרס הבריטי היוקרתי לספרות - פרס אורנג'.
את פרס אורנג' לספרה "הדרך הביתה" קיבלה על היותו הרומן הטוב ביותר באותה שנה שנכתב בידי אשה. הרומן מספר על מהגר ממזרח אירופה החי בבריטניה. בשנת 1988 ובשנת 2000 הייתה מועמדת לפרס בוקר.
רומנים שכתבה

Sadler's Birthday ,1976
Letter to Sister Benedicta ,1978
The Cupboard ,1981
Journey to the Volcano ,1985
The Swimming Pool Season ,1985
Restoration ,1989
Sacred Country ,1992
The Way I Found Her ,1997
Music and Silence ,1999
The Colour ,2003
The Road Home ,2008 הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשם חלומות פרטיים בהוצאת סימנים
Tresspass, 2010 תורגם לעברית ויצא בשם הסגת גבול בהוצאת סימנים, 2011 בתרגומו של יואב כ"ץ.
סיפורים קצרים

The Colonel's Daughter and other stories 1983
The Garden of the Villa Mollini and other stories 1987
Evangelista's Fan and other stories 1994
The Darkness of Wallis Simpson 2006
ספרי ילדים

Journey to the Volcano 1985
אהוד אלעד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במאי 1936 כפר סבא, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  5 ביוני 1967 (בגיל 31) סיני, מצרים 
 מקום קבורה:  כפר סבא 
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 79, טנקים, בחטיבה 7
 פעולות ומבצעים
 פעולת התגמול בתאופיק  מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
אהוד אלעד (11 במאי 1936 – 5 ביוני 1967) היה מפקד גדוד טנקים בחטיבה 7 של צה"ל, אשר נהרג בעת שפיקד על גדודו בקרב בסיני במהלך מלחמת ששת הימים. על פעולתו במלחמה זו הוא עוטר בעיטור העוז.
ראשית חייו

אהוד אלעד נולד בכפר סבא למשפחת איידלמן. הוא היה חבר בתנועת הנוער העובד וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם ברל כצנלסון בעיר. בשנת 1954 התגייס לצה"ל, ולאחר סיום שירותו הסדיר המשיך לצבא הקבע. כקצין שריון זוטר לחם אלעד בשנת 1960 בפעולת התגמול בתאופיק.
באמצע שנות ה-60 נמנה אלעד עם אנשי השריון הראשונים אשר יצאו לארצות הברית ללמוד את טנק המגח (פטון M48) לקראת ראשית קליטתו בחיל השריון. לדברי פקודיו, בלט אלעד כמפקד קשוח בעל ידע מקצועי רב. הוא נחשב כמומחה לטנק הפטון בשל תכונות אלו בחר מפקד גיסות השריון, האלוף ישראל טל באלעד, בעודו בדרגת רב-סרן, לפקד על אחד משני גדודי טנקי הפטון שהוקמו בצה"ל לפני מלחמת ששת הימים.
מלחמת ששת הימים > קרב רפיח

ערב מלחמת ששת הימים פיקד אלעד על גדוד 79, גדוד טנקי הפטון של חטיבה 7. בבוקר 5 ביוני 1967 תקפה אוגדה 84 בפיקודו של האלוף טל, ובה חטיבה 7, את המערכים המצריים המבוצרים בצפון סיני. אלעד פיקד על גדודו בהסתערות חטיבה 7 על המתחם המצרי בצומת רפיח, ובמהלך חלק מן הקרב נע הטנק שלו בראש הגדוד. בעת הקרב פגעו פגזי נ"ט בטנק שלו והוא נפצע בפניו, בגבו ובידו, אך הוסיף לפקד על הגדוד. בצהרי אותו יום פיקד על הגדוד  בקרב לכיבוש המתחם המצרי בשיח' זוויד, ממערב לרפיח.
מלחמת ששת הימים > קרב הג'יראדי

ב-5 ביוני אחר הצהרים תקף גדוד 79 את המתחם המצרי המבוצר במיצר הג'יראדי שממזרח לעיר אל עריש. אלעד פיקד על גדודו בהתקפה והתייצב שוב בראשו, אך זמן קצר לאחר תחילתה נפגע הטנק שלו והוא נהרג. קצין המבצעים של הגדוד, סגן עמרם מצנע, שהיה עמו בטנק, לא רצה בתחילה להודיע לגדוד על מות המג"ד, שהיה נערץ על אנשיו. המח"ט גונן חשב כמוהו ופיקד על הגדוד במשך כמחצית השעה. לאחריה נמסר הפיקוד על הגדוד לידי סגנו של אלעד, רב-סרן חיים ארז, והגדוד הבקיע את המתחם והגיע לאל-עריש.
אהוד אלעד הניח אשה. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי לשעת חירום שליד קיבוץ בארי. לאחר מכן הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בכפר סבא. לאחר מותו הוענקה לו דרגת סגן-אלוף.
הנצחה

לזכרו של אלעד מוקדש השיר "הלך אחי", שכתב אחיו, גדעון אלעד, והלחין יוחנן זראי. השיר, שנכתב לבקשתו של ישראל טל, הושר על ידי רן אלירן.
הנצחה > עיטור העוז

על לחימתו של אלעד בראש גדודו הוענק לו ציון לשבח, אשר הומר בשנת 1973 לעיטור העוז.
נוסח העיטור:
במלחמת ששת הימים, פקד סא"ל אהוד אלעד ז"ל על גדוד טנקים. בקרב על מוצבי צומת רפיח, הוביל את יחידתו להסתערות, נפצע בפניו ובידו, אך לא הסכים שיעבירוהו לטיפול. בהמשך הלחימה פקד על גדודו בהעזה ובאומץ-לב. בהסתערות על מערכי אל-ג'ירדי בהובילו את הכוח שעליו פקד, נפגע ונהרג.
לקריאה נוספת

אהוד אחי, שריונר, ליקט וערך: גדעון אלעד, באר שבע : הקרן להנצחת זכרו של אהוד אלעד, תשל"ז.
שבתי טבת, חשופים בצריח, ירושלים: שוקן, תשכ"ח.
הערות שוליים

↑  טבת, עמ' 231.
↑  טבת, עמ' 17-18.
↑  המח"ט גונן אסר על מפקדי הגדודים שלו לנוע בראש יחידותיהם ללא קבלת אישורו (טבת, עמ' 184).
↑  http://www.nostalgia.org.il/album_details.asp?id=53
↑  יעקב העליון, "מזמור לאהוד"-שיר להנצחת חייל שנפל, מעריב, 10 באוגוסט 1969
| מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| חזית הדרום | שמואל אורן • ז'ק אלימלך • אהוד אלעד (נ) • יצחק דותן • ישראל הוברמן • חיים שטיין • עזרא וישניא • ישראל זולברג (נ) • יעקב חסדאי • יוסף טמיר • אורי ישראלי (נ) • מאיר כהן (נ) • יצחק לוי • שמואל ליבנוירט • רפאל כץ (נ) • אריה מאיר (נ) • אברהם מוניץ • זאב נתיב • דוד פלץ (נ) • חיים פניכל (נ) • שמאי קפלן (נ) |  |
| ירושלים והשומרון | זרח אפשטיין • שלמה אפשטיין (נ) • יגאל ארד • שלום דוד • אשר דר • יעקב חץ • צבי סדן • גיורא צחור • חיים רוסק (נ) • ישראל שינדלר |  |
| חזית הצפון | אפרים יצחקיאן (נ) |  |
| חיל האוויר | אריה בן-אור (נ) • אמנון גלעד • כוכב הס • בן-ציון זהר • יעקב מורגן • יהודה פרי |  |
| חיל הים | אברהם דרור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305729905171  ISNI: 0000 0000 7106 1442  LCCN: n81007739  VIAF: 97371611   WorldCat (עם VIAF): 97371611
בן-ציון זטלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1889 לינקובה, ליטא
 פטירה:  12 במרץ 1972 (בגיל 83) ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  כפר סבא, ישראל
 מקום מגורים:  פתח תקווה, כפר סבא
 כינויים נוספים:  זטלי
 בת זוג:  חנה זטלר (שוארץ)
 
בן-ציון זטלר (ח' באדר תרמ"ט, 10 בפברואר 1889 – כ"ו באדר תשל"ב, 12 במרץ 1972) היה מראשוני מתיישבי כפר סבא ומקימיה, מבוני הבתים הראשונים ושותלי הפרדסים הראשונים בעיר.
ביוגרפיה > חייו המוקדמים

נולד בליטא בשנת תרמ"ט (10 בפברואר 1889) ליהושוע ולשרה בת אליהו. קיבל חינוך מסורתי.
בשנת 1904 בן-ציון קרא כרוז של יוסף ויתקין בעיתון "המליץ", שקרא לנוער באירופה ורוסיה לעלות ולהתיישב בארץ ישראל כחלוצים. הוא ואחותו הושפעו מאוד מהכרוז, פנו אל אביהם והפצירו בו לעזור להם לעלות לארץ (אמם נפטרה כמה שנים קודם). האב, שהיה דתי ציוני נלהב, הסכים לבקשה, וכבר באותה שנה (1904) עלה עם ילדיו לארץ.
את הלילה הראשון בארץ בילו בנווה שלום ביפו אצל משפחת רבי משה בצלאל טודרסוביץ. הוא נתן לבן ציון מכתב המלצה לידידו החקלאי, יוסף קרול, בפתח תקווה לקבל את בן ציון לעבודה ולהדריכו במקום. בן ציון למד לנטוע כרמים שונים (שקדים וענבים) ושמו יצא לתהילה בסביבה.הוא אף עזר לשכנים הערבים בשכלול כרמיהם.
ביוגרפיה > חייו בכפר סבא

בן ציון הגיע לכפר סבא לאחר שאביו קנה לו חלקת אדמה, בה נטע כרמי שקדים וענבים. בכפר סבא כלל לא היה יישוב כאשר הגיע אליה. הוא היה אחד משלושה חקלאים שהחלו לעבד את האדמות, על אף הרעב והקשיים שהיו מנת חלקם. ביום ראשון בשבוע היו עוזבים את פתח תקווה, לוקחים צידה לשבוע ונוסעים בעגלה הרתומה לסוס לכפר סבא. בכפר סבא עדיין לא היו בתים והם התגוררו ב"חאן" (בית העירייה של היום), ששימש למגורים להם ולסוסיהם. את המים שאבו מתוך הבאר שחפרו במו ידיהם (הבאר הראשונה, המצויה כיום בעיריית כפר סבא). בשנת 1910 הכיר זטלר בפתח תקווה את חנה בת אפריים שוארץ, והיא נערה בת שש עשרה. יחד עם עוד תשעה מתיישבים הם בנו את ביתם בכפר סבא, אחד משנים עשר הבתים הראשונים שהוקמו במושבה הקטנה ברחוב הרצל. הבנייה נמשכה שלוש שנים, משום שהשלטונות הטורקים שלחו משמרות שוטרים להתעלל בתושבים. התושבים, וביניהם בן-ציון, נאלצו לשלם שוחד רב. הם העמידו שומר מיוחד על גבעה החולשת על הסביבה, שהזהיר את התושבים כשהתקרבו הטורקים למקום- ואז היו מפסיקים את הבנייה. כך הצליחו אט אט לסיים את הבנייה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשהצבא הבריטי החל להתקדם בכיבוש הארץ, החלו הטורקים לשדוד ולהרוס את הבתים בכפר סבא. הכרמים נעקרו ושימשו לטורקים להסקה. הפליטים מתושבי המקום, וביניהם בן-ציון ורעייתו חנה, מצאו מקלט ברפתות של איכרי חדרה וזכרון יעקב. עם כניסת האנגלים חזרו המשפחות לפתח תקווה, והגברים החלו לבנות ולהקים מחדש את הריסות הבתים ולנטוע את כרמיהם בכפר סבא.
במהלך המלחמה, כאשר בשנת 1917 גירשו הטורקים יהודים מיפו, פתחו בני הזוג זטלר בפני הפליטים את ביתם וסיפקו להם את כל צורכיהם.