stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אאורל ולאיקו
חייו

ולאייקו נולד בבינצינץ (Binţinţi, בהונגרית "בנצנץ" Bencenc) שבטרנסילבניה, אשר באותה העת היה חלק מממלכת הונגריה שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים הוסב שם היישוב על שמו. הוא למד בבית ספר תיכון קלוויניסטי "קון קוצ'ארד" בעיר אורשטיה, שאותו סיים בשנת 1902 והמשיך ללמוד באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. בשנת 1907 קיבל תעודת גמר כמהנדס.
ולאייקו עבד זמן מה במפעל המכוניות אופל בעיר ריסלסהיים (Rüsselsheim) בגרמניה. ולאייקו חזר לכפר הולדתו בינצינץ כדי לבנות דאון, שאותו הטיס בקיץ שנת 1909. באותה שנה עבר לבוקרשט, בה החל לבנות את המטוס שסימנו Vlaicu I. ב-17 ביוני 1910 הטיס ולאייקו את המטוס שלו לראשונה. המטוס השני בסדרה, שסימונו היה Vlaicu II, נבנה והוטס בשנת 1911. מטוס זה זיכה את בעליו בפרסים כספיים בערך של 7,500 קרונה אוסטרו-הונגרית, הודות להצלחותיו בטיסה ובנחיתה, בתחרות שהייתה בשנת 1912 בתצוגה האווירית באספרן (Aspern) ליד וינה, ובה התחרה ב-42 טייסים אחרים.
המטוסים שבנה ולאייקו היו בצורת חץ, כאשר בקרת הטיסה וההיגוי הייתה שונה מהמקובל היום, ונעשתה בקדמת המטוס. למטוסים היו שני מדחפים משותפי ציר, טבעת מיוחדת סביב המנוע ומערכת מתלים עצמאית לשלושת הגלגלים עם תמסורות ומעצורים.
ולאייקו מצא את מותו בשנת 1913 ליד קמפינה ברומניה, כאשר מטוסו מדגם Vlaicu II התרסק, עת ניסה לחצות את הרי הקרפטים. הוא נטמן בבית הקברות בלו (Bellu) בבוקרשט. באותה עת החל לבנות דגם של מטוס דו-מושבי עבור חברת מרקוני לניסיונות בתחום הרדיו האלחוטי. המטוס, שנבנה רק בחלקו לפני מותו של ולאייקו, הושלם על ידי חברים והוטס בשנת 1914. בהפעלת המטוס ובבקרה שלו היו קשיים שטייסים ומתכננים בני התקופה לא ידעו לפתור. בשנת 1916 במלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים החזיקו בבוקרשט, הם תפסו מטוס מדגם Vlaicu III, שאותו הביאו לגרמניה. מטוס זה טס בתצוגה האווירית בברלין בשנת 1942.
הנצחה

נמל התעופה בניאסה בבוקרשט קיבל את שמו
הבנק הלאומי של רומניה הנפיק בשנת 2000 שטר של 500,000 ליי (ROL) שנשא את דיוקנו. בשנת 2005 הסב אותו לשטר של 50 ליי חדשים (RON)
ב-25 באוקטובר 2005 הטביע הבנק הלאומי של רומניה מטבע פליז של 50 באן לרגל מלאת 100 שנה לטיסתו הראשונה של ולאיקו
לקריאה נוספת

Gheorghiu, Constantin C. - Aurel Vlaicu, un precursor al aviaţiei româneşti, Editura Tehnică București, 1960.
המהפך

ערך זה עוסק במטבע לשון ישראלי. אם התכוונתם לספר, ראו .
ה"מהפך" הוא ציטוט מפורסם של מגיש מהדורת מבט בערוץ הראשון, חיים יבין, שנאמר במשדר יום הבחירות לכנסת התשיעית, ב־17 במאי 1977. המשדר ההיסטורי היה הפעם הראשונה שבה שודר בישראל מדגם קלפיות, ובעקבותיו הפך המונח "מהפך" למטבע לשון בלקסיקון הפוליטי־ישראלי.
אם כן, כנראה, לא פחות מאשר מהפך. מהפכה חלה בישראל.
רקע

| --- | --- |
 :  ראו גם – הבחירות לכנסת התשיעית
ב־17 במאי 1977 נערכו הבחירות לכנסת התשיעית. זמן מה לפני קיומן החליט דן שילון, מנהל החדשות בערוץ הראשון, לקיים מדגם קלפיות בדומה לנעשה ברשת ITN (אנ') הבריטית. ביום הבחירות פיזר עמירם ניר 25 קלפיות סקר, ומהנתונים שנאספו ב־24 מתוכן הפיק חנוך סמית את תחזיתו.
טביעת המונח

המדגם פורסם כ־3 דקות לאחר נעילת הקלפיות ברחבי הארץ. לפי התחזית שהציג, מפלגת הליכוד הייתה צפויה לקבל 44 מנדטים (+5 ביחס לכנסת ה־8), ואילו המערך – 32 מנדטים (-19 ביחס לכנסת ה־8).
לאחר שהציג את תוצאות הסקר, המגיש חיים יבין אמר: ”אם כן, כנראה, לא פחות מאשר מהפך. מהפכה חלה בישראל.”, תוך שהוא מטעים במודגש במעט את המילה מהפך. הוא הוסיף שעליית הליכוד למקום הראשון מהווה את סיום ההגמוניה ארוכת השנים של מפלגות תנועת הפועלים. את הפחתת 19 המנדטים מהמערך הגדיר בתור מפלה אלקטורלית.
לימים הבהיר יבין כי הוא היה סבור שמה שהתרחש הוא יותר ממהפך – מהפכה פוליטית של ממש, אך לא היה מעוניין להשתמש בלעדית במילה שיש לה משמעות לוואי אלימה או צבאית.
משמעות ה'מהפך'

המהפך ציין שינוי רדיקלי במפה הפוליטית של מדינת ישראל, 29 שנה לאחר הקמתה. בהתמודדות בין שני הגושים הגדולים בכנסת - השמאל והימין, זכה לראשונה מנחם בגין בניצחון הגדול והפך למנהיג הרוב בכנסת, לאחר 8 מערכות בחירות שבהן התמודד, ולראש הממשלה הראשון מגוש הימין. המהפך מסמן את שינוי פני החברה הישראלית והתחלת העברת השליטה מדור המייסדים לידי האליטה הישראלית החדשה - המסורתית/אמונית.
שימוש במונח

המילה המוטעמת "מהפך" הפכה לשם נרדף למערכת הבחירות לכנסת ה־9, שכונתה מעתה "בחירות המהפך", בתוספת יידוע. באופן דומה, הממשלה שכוננה כונתה "ממשלת המהפך", ותוכנית הליברליזציה הכלכלית שהציג שר האוצר בה, שמחה ארליך, נקראה "המהפך הכלכלי".
כעבור 4 מערכות בחירות, בעקבות עליית מפלגת העבודה ב־5 מנדטים וירידת הליכוד ב־8, זכו הבחירות לכנסת השלוש עשרה ב־1992 לכינוי "המהפך השני".
במשמעות מרחיבה, המונח "המהפך הארוך" משמש כדי לתאר את הבשלתם של תהליכים כלכליים־חברתיים בעלי זיקה מעמדית ועדתית במדינת ישראל, בשנים שקדמו לקיומו של המהפך הקצר, ובאופן שהוביל אליו.
לימים התקבע זיכרון קולקטיבי מוטעה שלפיו נאמר המשפט ”גבירותיי ורבותיי, מהפך”, איחוד של "גבירותי ורבותי" שנאמר מוקדם יותר בדבריו. המשפט הפך לאמרת כנף ידועה בפני עצמה, ששימשה בכותרות כתבות עיתונות וספרי עיון העוסקים בתוצאות מערכת הבחירות, כמו גם בהקשרים ובתחומים אחרים, לצורכי הדגשת הבדל או שינוי.
בעונה הראשונה של הסדרה היהודים באים, מוצג מערכון סאטירי־ביקורתי על המגיש יבין, אותו מגלם מעיין בלום, שמתקשה לשמור על נייטרליות עיתונאית, ושואל את הצופים "מה־הפח זבל הזה, שבחרתם לראש ממשלה?".
המילה המוטעמת "מהפך" נלקחה על ידי צביקה הדר במסגרת הגמר הגדול של העונה השנייה של התכנית כוכב נולד בשנת 2004, כשהכריזו שהראל מויאל הוא המנצח של העונה במקום הראל סקעת.
ראו גם

הערוץ הראשון
הבחירות לכנסת התשיעית
ממשלת ישראל השמונה עשרה
המהפך הכלכלי
ביאורים

↑  בפועל קיבלה 43 מנדטים, -1 ביחס לתחזית'"`UNIQ--ref-00000015-QINU`"'
↑  תחזית נכונה, 32 מנדטים בפועל'"`UNIQ--ref-00000017-QINU`"'
↑  גם: מהפך 1992'"`UNIQ--ref-00000021-QINU`"'
↑  הומופון של ”מהפך”
הערות שוליים

1 2 3  כאן ארכיון
↑  יערה יעקב,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'חוגגים 80 לחיים יבין: "מוצג היסטורי חי ובועט", באתר ynet, 10 בספטמבר 2012
↑  כרמית ספיר ויץ,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'‏40 שנה למהפך: חזרה אל מאחורי הקלעים של המשדר ההיסטורי, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2017
1 2 3  אילן לוקאץ','"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'‏מהפך או מהפכה? חיים יבין חוזר למשדר הבחירות ההיסטורי של 1977, באתר ‏מאקו‏, 21 במאי 2022
1 2 3  חיים יבין (1992)
↑  נינה פוקס, "לא רק מהפכה פוליטית אלא מהפכה היסטורית" | בחזרה לבחירות 1977, באתר ynet, 5 במרץ 2021
1 2  אורן אהרוני, "אתם המומים, כי התרגלתם לשלוט": מאחורי מהפך 77', באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 במרץ 2019
כאן 11, "גבירותי ורבותי מהפך!" | המהפך של 1977: בחרנו כך, באתר פייסבוק, ‏7 באפריל 2019
1 2  מהפך, באתר העין השביעית (ארכיון)
↑  בחירות 1977 – המהפך, באתר הספרייה הלאומית
↑  וואלה! ברנז'ה, חיים במערכה, באתר וואלה!, ‏2006-03-27 (ארכיון)
↑  אמנון מרנדה,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'חברים נפרדים מ"הסוקר של המדינה", באתר ynet, 28 בספטמבר 2007
↑  אראל סג״ל, השר לשעבר דוד לוי: ממשלת המהפך היוותה מהפך גם מהפכה בתפישתו של האזרח, באתר גלי צה"ל
 רוית הכט, מדוע השמאל עדיין מתקשה להתאושש מאז 1977?, באתר הארץ, 17 במאי 2022
↑  ליברליזציה, ההיית או חלמתי חלום? - מדוע המהפך הכלכלי של 1977 נכשל?, באתר מרכז מורשת מנחם בגין, ‏29 באוקטובר 2017
↑  אמרי טוב, Imri Tov‏, The 1977 "Economic Upheaval" — Execution of Goals /‏ המהפך הכלכלי 1977 - ביצוע יעדים אופרטיביים, The Economic Quarterly / הרבעון לכלכלה, 1988, עמ' 33–47
↑  דני גוטוויין, ההיגיון המעמדי של 'המהפך הארוך', 1973–1977, עיונים בתקומת ישראל, סדרת 'נושא' כרך 11, ישראל 67–77: המשכיות ומפנה – פוליטיקה, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, שדה בוקר תשע"ז–2017, עמ' 5–21 (מידע בקטלוג רמב"י) (אורכב 23.08.2022 בארכיון Wayback Machine), מסת"ב 9789655101195
↑  קרי רובינשטיין, גבירותי ורבותי, מהפך, באתר ynet, 4 במאי 2018
↑  אריק בלום, ‏היה מהפך, אבל אין לי ארץ אחרת, באתר מעריב אונליין, 11 בינואר 2022
כתבי ישראל היום, זה זמן ספר: המלצות פרוזה, עיון ושירה לכבוד חג הספרים, באתר ישראל היום, 13 ביוני 2022
 משה פוקסמן, גבירותי ורבותי, מהפך!, באתר הארץ, 1 במרץ 2022
↑  טכנולוגיה:  גד גניר, Nokia 7 Plus: גבירותי ורבותי, מהפך! נוקיה חזרה מהמתים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2018
חלל וביטחון:  עודד ירון, על פי צילומים זרים | מהיום: כל גולש יכול לראות את הכור בדימונה ב-HD; וכנראה שהשמיים לא ייפלו, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2021
תקשורת: בן שני, ‏גבירותי ורבותי, מהפך, באתר ‏מאקו‏, 29 בדצמבר 2014
ספורט: ליאב נחמני, גבירותי ורבותי, מהפך: 2:3 מדהים למכבי חיפה על מכבי ת"א, באתר ישראל היום, 3 בינואר 2022
אופנה: גבירותי ורבותי, מהפך: פמלה אנדרסון בלתי מזוהה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 4 בפברואר 2017
↑   היהודים באים - הסיפור האמיתי של חיים יבין והמהפך | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 02:17)
דייוויד סינקלייר

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1969 (בן 55) סידני, אוסטרליה 
 ענף מדעי:  גנטיקה, ביולוגיה, הזדקנות, גנטיקה מולקולרית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (1995)  St Ives High School 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1995–1999)  בית הספר לרפואה של הרווארד (2005–2010)  בית הספר לרפואה של הרווארד (1999–2004)  בית הספר לרפואה של הרווארד (2010)  אוניברסיטת ניו סאות' ויילס  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  Irving S. Wright Award of Distinction (2018)  פרס החלוציות של מנהל המכונים הלאומיים לבריאות (2017)  Denham Harman Research Award  קצין במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2018)  NIH MERIT award (2012) 
 
דייוויד אנדרו סינקלייר (באנגלית: David Andrew Sinclair, נולד ב-26 ביוני 1969) הוא ביולוג וגנטיקאי אוסטרלי - אמריקאי, ממוצא יהודי [[דרוש מקור]]. משמש כפרופסור לגנטיקה וביולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. מהידועים בחוקרי ההזדקנות והארכת תוחלת חייו של האדם.
קורות חיים

סינקלייר נולד בסיינט אייבס (St. Ives), פרבר של סידני, אוסטרליה. סבתו ורה, הונגריה במוצאה, ילדה את אביו בהיותה בת 15 בלבד. ב-1956 ברחה עם בנה, ממולדתם, לאוסטרליה, בעקבות כישלון המרד ההונגרי כנגד הסובייטים. אביו של סינקלייר שינה את שם המשפחה, מ-Szigeti ל-סינקלייר.
סינקלייר הוא בוגר אוניברסיטת ניו סאות' וויילס שבסידני, בביוכימיה, בהצטיינות. גם את הדוקטורט שלו בגנטיקה מולקולרית, הוא סיים באוניברסיטה זו, ב-1995. מכהן באוניברסיטת ניו סאות' וויילס עד היום (2014), כפרופסור במחלקה לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה, בנוסף לעבודתו בהרווארד. את הפוסט דוקטורט שלו הוא עשה ב-MIT, שם היה החל מ-1995 תלמידו של לאונרד גוארנטה (Leonard Guarente) וגילה יחד עמו את אחד מגורמי ההזדקנות בשמרים. החל מ-1999 הוא חוקר, ומרצה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד והחל מ-2008 הוא מכהן שם כפרופסור מן המניין.
המעבדה של סינקלייר מתמקדת בחקר ההשפעה של החלבון סירטואין (Sirtuin) על ההזדקנות והמחלות הקשורות בה, כגון ניוון המוח, התדרדרות יכולת הלמידה והזיכרון, מחלת הסרטן ועוד. בקשר ישיר לכך, סינקלייר חוקר גם את השפעתו של החומר רסברטרול (resveratrol), אשר נטען כי הוא מעכב הזדקנות, על הסירטואין.
סינקלייר הקים יחד עם שותפים נוספים כמה חברות ביוטכנולוגיות, המתמקדות בניסיון למצוא תרופה להזדקנות. כמו כן, היה אחד ממייסדי כתב העת "אייג'ינג" (Aging), בו הוא מכהן גם נכון ל-2014, כאחד משלושת העורכים הראשיים. בין החברות הביוטכנולוגיות שהוא היה ממייסדיהן, לפחות שלוש נסחרות כיום (2014) בנאסד"ק: Sirtris Pharmaceuticals ,OvaScience ,Genocea Biosciences. החברה האחרונה, סירטריס, שנוסדה ב-2004 נרכשה ב-2008 ב-720 מיליון דולר על ידי חברת התרופות הבריטית הענקית גלקסו סמית' קליין (GlaxoSmithKline, GSK).
באפריל 2014 בחר בו ה"טיים מגזין", כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
עם זאת, בסמוך לאקזיט של סיטריס, החלו להתפרסם מחקרים שהפריכו את התגלית של סינקלייר, וההשפעה הייתה כה דרמטית שבתוך חמש שנים בלבד GSK סגרה את החברה.
לדברי המדען צ'ארלס ברנר, לאחרונה גוברים סימני השאלה סביב מחקריו של סינקלייר, והוא נתון לביקורת הולכת וגוברת בקהילה המדעית.
הארכת תוחלת החיים הבריאים

במאי 2014, בריאיון לטלוויזיה האוסטרלית ABC אמר סינקלייר: "מצאנו מולקולות, המאריכות את משך חייהם של עכברים למשל, בכ-20% עד 30%, וכעת השאלה איננה אם נוכל לעשות זאת גם בבני אדם, אלא רק מתי נוכל להגיע לכך... הסיבה לאריכות ימים זו היא שמחלות הזיקנה בעכברים אלה, סרטן, מחלות לב, אלצהיימר וכו', נדחות לגיל מאוחר יותר... בשנה האחרונה הצלחנו להראות היפוך של סימני זיקנה מסוימים, בתוך שבוע אחד בלבד מרגע שהוחל במתן התרופה.... אנו מנסים כיום את המולקולות האלה על בני אדם בכל רחבי העולם ויש לנו סימנים ראשונים של השפעה חיובית, אף כי יעבור עוד זמן רב בטרם נוכל לדעת שאכן תוחלת החיים עלתה". ובהקשר אחרון זה, הוא הוסיף וגילה באותו ראיון, שהוא מנסה את הגלולה שלו על עצמו, מזה כעשר שנים כבר.
בראיון קודם הישווה סינקלייר את עכברי הניסוי שלו, לבני אדם בני 60, שלאחר קבלת התרופה במשך שבוע אחד בלבד, קיבלו שרירים של בני עשרים, העמידות שלהם לאינסולין ירדה דרמטית ועוד.
פרסים מדעיים

זכה בעשרות פרסים מדעיים שונים בגין מחקריו, ביניהם:
The Australian Commonwealth Prize
The Bright Sparks Award for Top Scientists under 40
Helen Hay Whitney Postdoctoral Award
The Nathan Shock Award, מטעם ה-NIH
MERIT Award, גם הוא מטעם ה-NIH
The Merck Prize
The Genzyme Outstanding Achievement in Biomedical Science Award
Bio-Innovator award
Teluride Technology Award
Excellence in Teaching at Harvard Medical School
The Denham Harman Research Award
The ASMR Medal מטעם Australian Society for Medical Research
ועוד.
מאמרים (מ-2014 בלבד)

Yoon JC; Ling AJY; Isik M; Lee D-YD; Steinbaugh MJ; Sack LM; Boduch AN; Blackwell TK; Sinclair DA; Elledge SJ, 2014, ' GLTSCR2/PICT1 links mitochondrial stress and Myc signaling', Proceedings of the National Academy of Sciences of USA, vol. 111, no. 10, pp. 3781 - 3786, http://dx.doi.org/10.1073/pnas.1400705111
Wu LE; Gomes AP; Sinclair DA, 2014, ' Geroncogenesis: Metabolic Changes during Aging as a Driver of Tumorigenesis', Cancer Cell, vol. 25, no. 1, pp. 12 - 19, http://dx.doi.org/10.1016/j.ccr.2013.12.005
Hubbard BP; Sinclair DA, 2014, 'Small molecule SIRT1 activators for the treatment of aging and age-related diseases', Trends in Pharmacological Sciences, vol. 35, no. 3, pp. 146 - 154, http://dx.doi.org/10.1016/j.tips.2013.12.004
Hubbard BP; Sinclair DA, 2014, 'Small molecule SIRT1 activators for the treatment of aging and age-related diseases', Trends in Pharmacological Sciences, vol. 35, no. 3, pp. 146 - 154, http://dx.doi.org/10.1016/j.tips.2013.12.004
Sinclair DA; Guarente L, 2014, ' Small-Molecule Allosteric Activators of Sirtuins', Annual Review of Pharmacology and Toxicology, vol. 54, no. 1, pp. 363 - 380, http://dx.doi.org/10.1146/annurev-pharmtox-010611-134657
Hubbard BP; Sinclair DA, 2014, ' Small molecule SIRT1 activators for the treatment of aging and age-related diseases', Trends in Pharmacological Sciences, vol. 35, no. 3, pp. 146 - 154, http://dx.doi.org/10.1016/j.tips.2013.12.004
ראו גם

רונלד דה פיניו
סינתיה קניון
אנדריי ברטקה
הערות שוליים

↑  אתר מעבדתו של פרופסור סינקלייר
↑  האתר של Aging Journal
↑  באתר TEDMED
↑  "The Australian,‏ 30 באפריל 2014
↑  רוני דורי, אל תאמינו להבטחות: כולנו נמות בסוף, באתר כלכליסט, 6 ביולי 2023
↑  Scientist Challenges David Sinclair’s Best-Selling Book on Aging, www.nad.com (באנגלית)
↑  תמלול הראיון, 28 במאי 2014
↑  "Aging Successfully Reversed in Mice; Human Trials to Begin Next",‏ 28 בינואר 2014, באתר Guardian Liberty Voice
↑  להיות בן 60, להרגיש בן 20: המחקר שעשוי להפוך זקנים לצעירים, באתר ‏מאקו‏, 21 בדצמבר 2013
↑  יטיב טל,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'‏מדענים: ייתכן ויהיה ניתן להפוך את תהליך ההזדקנות, באתר ‏מאקו‏, 20 בדצמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1196739552  ISNI: 0000 0000 7211 7233  LCCN: no2009170792  NKC: xx0133422  ORCID: 0000-0002-9936-436X  SUDOC: 260562890  S2AuthorId: 11152645  VIAF: 3505157100621572740008   WorldCat (עם VIAF): 3505157100621572740008
שארל פרדינאן ראמי

| --- | --- |

ציור של הסופר בשנת 1903, מאת הציירת קרולין סנגריה  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 בספטמבר 1878 לוזאן, שווייץ 
 פטירה:  23 במאי 1947 (בגיל 68) לוזאן, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פילי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לוזאן 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  אמה פאש, צייר ולדזי, לולא חזרה השמש 
 בן או בת זוג:  Cécile Cellier 
 פרסים והוקרה:  פרס שילר (1936)  פרס ראמבר (1912)  פרס גוטפריד קלר (1927) 
 www.fondation-ramuz.ch
 
שארל-פרדינאן ראמי (בצרפתית: Charles-Ferdinand Ramuz;‏ 24 בספטמבר 1878 – 23 במאי 1947) היה סופר ומשורר שווייצרי בשפה הצרפתית. ראמי כתב רומנים, מסות ושירים שהתמקדו בתקוותיו ומאווייו של האדם. ראמי שאף להגדרה מחדש של סוגת הרומן בעזרת השראה מצורות אמנות אחרות כמו הציור והקולנוע. השתמש בכתיבתו בשפה הוולדזית המדוברת באזור הולדתו. ראמי נחשב לפורה ולחשוב בין סופרי "שווייץ הרומנדית" (האזורים דוברי הצרפתית של שווייץ).
ביוגרפיה > ילדות וצעירות

ראמי נולד לאמיל ראמי, בעל מכולת בעיר לוזאן בקנטון וו וללואיז לבית דאוול. גדל בלוזאן ובאחוזה המשפחתית בשזו-סיר-לוזאן, במסורות של בני סאבויה (סבואה) והוולדזים המקומיים, דוברי הניב הוולדזי של האוקסיטנית. מגיל 12 חלם להיות סופר, חלום שאמו עודדה. בשנת 1895 סיים את בחינות הבגרות ובילה חצי שנה בגרמניה, בעיר קרלסרוהה. למד ספרות קלאסית באוניברסיטת לוזאן, בה סיים תואר ראשון בשנת 1901.
לזמן קצר התפרנס כמורה במכללה ביישוב הסמוך אובון ואחר כך כמורה פרטי אצל משפחת הרוזן הרוסי מוריס פרוזור בויימאר בגרמניה. בשנת 1903 עבר לגור בפריז, בנימוק שעליו להתכונן לכתיבת עבודת דוקטורט על יצירתו של המשורר הצרפתי מוריס דה גרן (1839-1810). הוא חי בפריז עד מלחמת העולם הראשונה, אך נטש את רעיון הדוקטורט ולאורך כל התקופה הזאת ערך נסיעות רבות למולדתו, והיה מעורב בחיי התרבות שלה. בשנת 1903 פרסם את קובץ השירים Le petit village (הכפר הקטן).
ביוגרפיה > חייו הבוגרים. פעילותו כסופר ופובליציסט > התקופה הראשונה ביצירתו

בשנת 1904 יחד עם הסופרים שארל-אלבר סנגריה וגונזאג דה ריינולדס והמשורר אנרי שפיס הקים את המגזין הספרותי "La Voile latine" ‏ (1911-1904) ששאף להגן על הלטיניות של שווייץ הרומנדית (הצרפתית) נגד "הגרמניזציה הזוחלת" "לגלות מחדש את נשמתה ואת גופה של המולדת באמצעות השקפה חדשה על האמנות ועל הספרות".
כתב גם בעיתונים "לה גאזט דה לוזאן", "ז'ורנל דה ז'נב", "לה סמן ליטרר" (La Semaine littéraire "השבוע בספרות") ו"פואייה רומאן" (Foyer romand - הבית הרומנדי).
בפריז חיפש ראמי את דרכו האישית לכתיבת רומן לירי. העריץ את כתבי גוסטב פלובר וגי דה מופאסאן ופקד את הסלון הספרותי של אדואר רוד שפרש עליו את חסותו. התעניין באמנות של פול סזאן ( L'Éxemple de Cezanne, 1914 ‏ הדוּגמה של סזאן) ואמנים אחרים.
באותן השנים כתב ראמי את הרומן Aline "אלין" (1905), הספרים Jean-Luc persécuté ("ז'אן-לוק נרדף", אותו כתב תוך כדי שהות ממושכת בלאנס, בקנטון ואלה) (1909), Aimé Pache, peintre vaudois (אמה פאש, צייר ולדזי) (1911), Vie de Samuel Belet (חיי סמואל בלה) (1913), בהם באים לידי ביטוי הנושאים שהעסיקו אותו במיוחד - בדידות האדם מול הטבע, שירת האדמה ותחיית הזהות הוולדזית בפריז הרחוקה
ב-1913 התחתן ראמי עם הציירת סיסיל סלייה מנשאטל.
ביוגרפיה > חייו הבוגרים. פעילותו כסופר ופובליציסט > התקופה השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם ביוני 1914 חזר ראמי לשווייץ, בה חי חיים רחוקים מהזרקורים והמוקדשים לכתיבה. עם שובו לשווייץ שינה את צורת כתיבתו. נטש את הסיפור הכרונולוגי והליניארי, ארגן את הסיפור ב"תמונות", הציג נקודות מבט מרובות, הכניס כרוז מספר כמו במחזות היווניים, החליף את הגיבור המסורתי בקהילה שלמה. בספרים כמו "Le règne de l'esprit malin (ממלכת הרוח המרושעת) (1917), La guérison des maladies (ריפוי החולאים)(1917), Les signes parmi nous (הסימנים הם בינינו) (1919), Présence de la mort (נוכחות המוות) (1922), La séparation des races (הפרדת הגזעים) (1922) שאף ראמי לבטא את המאבק הנסער של הקהילות הכפריות נגד כוחות הרוע - המלחמה, העוני, הפחדים, האיומים הקוסמיים. ספרים אחרים כמו Salutation paysanne (ברכה כפרית) (1919), Terre du ciel (אדמת השמיים) (1921) Passage du poète (מעבר המשורר) (1923) ביקש לשקף את ההנאה שבפעילות היצירתית. Les Circonstances de la vie (נסיבות החיים) היה מועמד לפרס גונקור.
נסיבות המלחמה הביאו בשנים 1918-1916 את המלחין הרוסי איגור סטרווינסקי שפעל בצרפת, להימלט לשווייץ. המנצח השווייצרי ארנסט אנסרמה עשה לו היכרות עם ראמי ושיתוף הפעולה בין השניים הוליד יצירות שהפכו לנכסי צאן ברזל של התרבות: (Noces חתונה), (Renard שועל) שבהן ראמי השתתף רק בתרגום לצרפתית ובמיוחדHistoire du soldat מעשה בחייל שלבריתו נכתבה על ידו.
ב-1914 יחד עם אדמון ז'יליאר ופול בודרי ייסד ראמי (במקום "la Voile latine) את כתב העת לספרות "Les Cahiers vaudois" (מחברות ולדזיות). גיליונו הראשון כלל את גילוי הדעת-מסה של ראמי "Raison d être" ‏ (1914), שבו, ברוח ה"רגיונליזם" שרווח בתקופה, ביקש להזדהות עם טבע אחד, אדמה אחת, מבטא אחד ושפה אחת. עם זאת ראמי ראה באזור הולתדו מעין "צרפת בזעיר אנפין" העשוי לייצג את האוניברסלי שבמצב האדם.
ראמי העז להשתמש בסגנון יותר ויותר אישי תוך שימוש חופשי בשפה ובחיבור הנרטיב, דבר שמשך נגדו בקורת חריפה בעיקר בצרפת. שיאה של תקופה זו בחיי הסופר הגיע בשלהי שנות ה-1920 כשכתב רומנים כמו L'amour du monde (אהבת העולם) (1925), או "La grande peur dans la montagne" (הפחד הגדול בהר) (1926)
שבו ההר, ההודף את חמדנות בני האדם, מקבל ממדים של אל מן המיתולוגיה.
ב-1926 ערך הסופר יחד עם שני ידידים, העיתונאי פול בידרי והצייר אנרי בישוף, את "המסע הגדול" של חייו - בצרפת, כשתחנותיו העיקריות היו קלרמון-פראן, לה פוי-אן-ולה, ז'ואייז, נים, אוראנז', סן פיליסיין-אן-ויבארה, אנסי.
למרות העוינות הכללית כלפי הסופר בזירה הספרותית, אנרי פולאי הצליח בפריז לשכנע את ההוצאה לאור גראסה לפתוח שעריה לפניו, וכישרונו זכה להערכה מצד סופרים ז'אן פולאן, אנרי ברביוס, אנדרה ז'יד, ז'אן קוקטו, פול קלודל, לואי ארגון ואחרים. בשנת 1926 המגזין הספרותי "Les Cahiers de la quinzaine" הקדיש לראמי גיליון שלם "בעד או נגד ש.פ. ראמי?". בשנת 1929 הסופר עצמו לימד סנגוריה על סגנונו ב"מכתבו לברנאר גראסה". אנרי-לואי מרמו סייע לו להפיץ טוב יותר את כתביו בשווייץ. בשנים 1932-1930 ניהל ראמי כתב עת משל עצמו - Aujourd'hui (היום), אותו ערך יחד עם גוסטב רו.
ביוגרפיה > חייו הבוגרים. פעילותו כסופר ופובליציסט > התקופה השלישית

כתיבתו של ראמי הגיעה למלוא הבגרות בסוף שנות ה-1920 ובתחילה שנות ה-1930 עם הספרים La Beauté sur la Terre (היופי על הארץ) (1927) Fête des vignerons (חג הכורמים) ‏
(1929), Adam et Ève (אדם וחווה) (1932), Derborence (דרבוראנס) (1934), Le garçon savoyard (הנער הסבואי).(1936)
Si le soleil ne revenait pas (לולא חזרה השמש) (1937).
גבורי ספרים אלה מגלמים את התכונות המיתיות הגדולות של האדם. הסופר השתלט בהצלחה על סוגת הרומן הלירי, ודרכו הציג השקפה טרגית על האדם שרק המוות יכול להושיעו בסוף החיפוש.
ראמי כתב בתקופה זו מסות כמו "Taille d 'homme" (קומת אדם) (1933),Questions (שאלות) (1935), Besoin de grandeur
(צורך בגדולה) (1937), שבהם חזר אל הנושאים המיתיים החביבים עליו - הטבע, האיכר, הסדר, החירות, הכסף, העבודה.
הסופר חקר את האמיתות הראשונות שאותן חובה להגן ולשמר.
בשנת 1937 עורר ראמי תרעומת רבה בקהל השווייצרי כשטען במכתבו למגזין "אספרי" ש"לא קיימת ישות רוחנית שווייצרית".
בשנים 1940–1941 מיוזמת המו"ל שלו בלוזאן, אנרי-לואי מרמו, עבר ראמי על כל אחד ואחד מכתביו וערך בהם שינויים, לקראת פרסום מכלול כתביו ב-20 כרכים. אחרי מותו התווספו עוד 3 כרכים.
שארל פרדינאן ראמי נפטר בשנת 1947 בפילי (Pully), על יד לוזאן.
הובא לקבורה בכנסייה הפרוטסטנטית של סולנס.
מורשתו

כתביו השפיעו על כתיבתם של ז'אן ז'יונו ולואי פרדינאן סלין.
חייו הפרטיים

מנישואיו לסיסיל סלייה נולדה להם בת אחת, מריאן.
פרסים ואותות הוקרה

1912 - פרס ראמבר עבור הרומן "אמה פאש, צייר ולדזי"
1923 - פרס ראמבר עבור הרומן "מעבר המשורר"
1927 - פרס גוטפריד קלר
הנצחה

הקרן הנושאת את שמו מעניקה את הפרס הגדול (גראן פרי) לספרות ש.פ. ראמי
1997 - הבנק של שווייץ הנפיק שטר של 200 פרנקים שווייצרים הנושא את דיוקנו.
2005 כתביו יוצאים לאור בסדרת La Pléiade של הוצאת גלימאר
ראמי במדיה האמנותית

מוזיקת במה ובלטים מאת איגור סטרווינסקי על לבריות שנכתבו או תורגמו על ידי ראמי:
החתונה - Les Noces (1917, בכורה ב-1923) "סצנות כורגרפיות עם מוזיקה וקולות" לפי טקסטים טקסיים רוסיים -לברית מאת סטרבינסקי עצמו שתורגמה לצרפתית על ידי ראמי; כורגרפיה מאת ברוניסלבה ניז'ינסקה
השועל Le Renard (1917-1916, בכורה- 1922) -אופרה-בלט מאת סטרבינסקי, על לברית מאת המלחין לפי מעשיות עממיות רוסיות מאת אלכסנדר אפאנסייב, בגרסה צרפתית של ראמי; כורגרפיה: ברוניסלבה ניז'ינסקה, יותר מאוחר מיכאיל פוקין.
מעשה בחייל - Histoire du soldat ‏ 1918, בכורה ב-1918, בבימוי ז'ורז' פיטואף) - יצירה תיאטרלית ל-3 שחקנים, ולהרכב כלים, מאת סטרבינסקי, על לברית מאת ראמי לפי מעשייה רוסית שבקובץ של אלכסנדר אפאנסייב
לקריאה נוספת

Noël Cordonier „Les universalités à la française” in
, Yves Bridel et al L'Europe et les Francophonies Archives et Musée de la Littérature, Collection „Documents pour l'Histoire de la Francophonie Nr.9, Presses Universitaires Intereuropéennes Peter Lang, Bruxelles, 2005, ”
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  J.P.Monnier
1 2 3 4  B.Poirier
↑  N.Cordonier ע' 49
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271606505171  PLWABN: 9810573421905606  BIBSYS: 90158842  BNC: 000216690  BNE: XX909841  BnF: cb119211165 (data)  CANTIC: a1048579x  CiNii: DA03409098  GND: 118598236  HDS: 016054  ICCU: CFIV000281  ISNI: 0000 0001 2123 5819  LCCN: n79076651  LNB: 000217275  MusicBrainz: aa1ac7e9-6aa1-484b-bb8d-ca4ccebae8ae  NDL: 00453667  NKC: jn20000604566  NLA: 35441166  NLG: 129084  NLK: KAC2018P1544  NSK: 000203487  NTA: 068364687  RERO: 02-A003726324  SELIBR: 86031  SNAC: w6rf64gb  SUDOC: 027089215  TLS: Charles_Ferdinand_Ramuz  Trove: 953881  ULAN: 500337580  VcBA: 495/315336  VIAF: 22147577   WorldCat (עם VIAF): 22147577 
קברו של רמוז ובתו מריאן אוליביירי-רמוז (1913–2012) בבית הקברות של פולי.
דיוקן רמי על שטר כסף בן 200 פרנקים שווייצרים