stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול סוייר
קריירה כאמן

סוייר עבד בעיקר בצבעי מים והוא ידוע בעיקר בזכות הציורים שלו מאזור פרנקפורט, קנטאקי וניו יורק. סוייר ידוע בציורי נהרות קנטאקי ודיקס. בשנת 1893 נסע סוייר לתערוכה הקולומביאנית בשיקגו, שם חלק מיצירותיו היו בתצוגה של מדינת קנטאקי.
ציורים מקוריים של סוייר מוצגים בפרנקפורט, קנטאקי בבניין הליברטי הול ובאורלנדו בראון, גלריית האמנות פול סוייר, מרכז ההיסטוריה של קנטאקי, ובמוזיאון האמנות של אוניברסיטת קנטאקי בלקסינגטון ומוזיאון לאמנות בלואיוויל.
אחרית ימיו

משנת 1913 ועד מותו התגורר סוייר בקפלה שהוסבה למגורים, באחוזתה של פטרונית האמנות גברת מרשל ל. אמורי שבקטסקייל, ניו יורק.
ב־5 בנובמבר 1917, בגיל 52, נפטר סוייר מהתקף לב. הוא נקבר בבית קברות בפליישמנס, ניו יורק.
חמש שנים לאחר מכן, בן דודו, השופט ראסל מקרירי, החזיר את גופתו של סוייר לקבורה מחודשת ב־9 ביוני 1923 בחלקה המשפחתית סוייר-וינגייט בבית העלמין פרנקפורט בקנטאקי.
מעריכים כי צייר כ־3,000 יצירות, בעיקר נופים בצבעי מים.
הערות שוליים

↑  The River Artist of Kentucky: Paul Sawyier - Kentucky Department for Libraries and Archives, web.archive.org, ‏2008-01-17
↑  Paul Saywier Art Gallery - About Paul Sawyier, web.archive.org, ‏2008-01-18
↑  Federal Writers' Project of the Work Projects Administration for the State of Kentucky, The WPA Guide to Kentucky, University Press of Kentucky, 1996-09-19, ISBN 978-0-8131-0865-0. (באנגלית)
↑  Paul Sawyier Galleries, www.paulsawyiergalleries.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137317115  ISNI: 0000 0000 6685 3867  LCCN: no99043062  RKD: 97270  SNAC: w6057rzv  ULAN: 500079477  VIAF: 4563575   WorldCat (עם VIAF): 4563575 
פול סוייר, הולכים בגשם, 1910
פול סוייר, הנפחייה, 1900
פאבל גרג'יקוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 ביולי 1906 שומן, בולגריה 
 פטירה:  2 ביולי 1985 (בגיל 78) סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 מדינה:  בולגריה 
 מקצוע:  רופא 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (29 בינואר 1980) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פאבל גרג'יקוב
 
פאבל גֶרְגִ'יקוֹב (בבולגרית: Павел Герджиков‏; 5 ביולי 1906, שומן, נסיכות בולגריה – 2 ביולי 1985, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה רופא וחסיד אומות העולם בולגרי אשר ב-1943 בעת גירוש יהודי סופיה, הסתיר בביתו בסופיה את בני משפחת לוי.
סיפור ההצלה

פאבל גרג'יקוב נולד בשומן שבבולגריה לדימיטר חריסטוב גרג'יקוב (1878–1930) שהיה מנהל הבנק לחקלאות וחבר במפלגת האיכרים של בולגריה, ולסטפנה (1880–1942) שהייתה מנהלת בית ספר. בילדותו, עברה משפחת גרג'יקוב לסופיה, ובה רכש פאבל השכלה תיכונית. ב-1932 סיים פאבל גרג'יקוב את לימודיו האקדמיים בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סופיה, והוסמך כרופא. בהמשך, התמחה באנדוקרינולוגיה בברלין.
הוא שירת בצבא בולגריה וכיהן כמנהל בית החולים הצבאי בסופיה. במסגרת עבודתו טיפל בקצינים בכירים וכן בפקידי ממשל כגון אלכסנדר בלב, וכן ביהודים מקרב קהילת סופיה. במאי 1943 בעת גירוש יהודי סופיה העניק גרג'יקוב מסתור לבני משפחת לוי, אברהם, רעייתו ושתי בנותיו אריקה ויעל. בני המשפחה הוסתרו בביתו מאחורי קיר דמה, עד ינואר 1944, כאשר גרג'יקוב דאג לכל צורכיהם. בהמשך, עלה בידו לספק לבני המשפחה מסמכים מזויפים ולמלט אותם לאחד הכפרים בסביבת סופיה. בשלהי 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת של בולגריה נעצר גרג'יקוב, נשפט ונשלח למחנה לעבודת כפייה.
בהמשך, ב-1947 נישא פאבל לאריקה לוי אותה מילט. הזוג עבר לווינה ושם ב-1948 נולדה בתם סטפנה (יהודית). ב-1950 שב גרג'יקוב לסופיה לאחר שנפרד מרעייתו הראשונה ובהמשך ועד 1968 כיהן כנשיא הצלב האדום הבולגרי. הוא הועסק במספר תפקידי רפואה בכירים בבתי חולים סופיה, ונחשב לאחד המומחים הבולטים בבולגריה בתחום הטיפול בסוכרת. הוא נישא בשנית ונולדה לו בת.
ב-29 בינואר 1980 הוכר גרג'יקוב כחסיד אומות העולם. הוא הלך לעולמו בסופיה ב-1985.
הערות שוליים

1 2  פאבל גרג'יקוב באתר neizvestnigeroi (בבולגרית).
↑  פאבל גרג'יקוב, באתר bjcinstitute.com (בבולגרית).
פאביה

ארמון ויסקונטי בפאביה (איטלקית: Castello Visconteo)
כנסיית סן-מיקלה בפאביה, מקום הכתרתם של מלכי ממלכת איטליה (איטלקית: San Michele Maggiore)
הגשר המקורה מעל לנהר הטיצ'ינו בפאביה, אחד מסמלי העיר המפורסמים ביותר (איטלקית: Ponte Coperto)
מנזר צ'רטוזה די פאביה (איטלקית: Certosa di Pavia)
מגדלי ימי הביניים בכיכר לאונרדו דה וינצ'י (איטלקית: Torri Medioevali)
פאביה (באיטלקית: ‏Paviaקובץ:It-Pavia.ogg‏Ⓘ‏; שם הייסוד בלטינית: Ticinum) היא עיר הנמצאת בצפון איטליה, ובירת נפת פאביה במחוז לומברדיה. העיר שוכנת בעמק/מישור הפו, 35 ק"מ דרומית למילאנו, סמוך לנקודת החיבור שבין נהר הפו ונהר הטיצ'ינו, במרכז העמק המשתרע בין הרי האפנינים מדרום להרי האלפים מצפון.
פאביה היא בירת נפה עשירה בפעילות חקלאית הכוללת יין, אורז, דגנים ומוצרי חלב. אזורי התעשייה הספורים בסביבות העיר אינם פוגעים באווירה הכפרית והשלווה המאפיינת את פאביה וסביבתה. בנוסף, פאביה ידועה כביתה של אחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם, אוניברסיטת פאביה, שהוקמה באופן רשמי ב-1361 על בסיס בית ספר למשפטים שפעל במקום החל משנת 825. האוניברסיטה, יחד עם מספר מוסדות מחקר מדעיים מתקדמים הממוקמים בעיר, הופכים את פאביה לאחד מהמוקדים האקדמיים החשובים באיטליה.
היסטוריה וסקירה כללית > היסטוריה

ייסוד העיר משויך ככל הנראה לרומאים, אשר הקימו את העיר כמוצב צבאי קדמי ותכננו אותה על בסיס פריסת רחובות במתאר שתי וערב, צורה המאפיינת את רחובות העיר העתיקה עד היום. עם היווסדה, העניקו הרומאים לעיר את השם Ticinum, על שם נהר הטיצ'ינו החוצה את העיר. העיר הותקפה לעיתים קרובות על ידי הברברים, עד לכיבושה בשנת 572 על ידי הלומברדים, שהפכו אותה לבירת ממלכתם ושינו את שמה ל-Papia, מכאן נובע שמה המודרני. פאביה נשארה בירת הלומברדים למשך כ-200 שנה. בשנת 774 נכבשה העיר על ידי קרל הגדול, אך העיר שמרה על מעמדה וכנסיית סן-מיקלה בעיר שימשה לטקסי הכתרה למלכי איטליה.
אט אט לאורך ימי הביניים איבדה העיר מחשיבותה, עד שבשנת 1360 סופחה העיר לדוכסות מילאנו, תחת שלטון בני משפחת ויסקונטי שהקימו בעיר את הארמון הנושא את שמם וחולש על מרכז העיר. בשנת 1525 נערך בסמוך לעיר קרב פאביה הקרב הסתיים בהפסד כוחות הצבא הצרפתי ולמעשה הכריע במידה רבה את מאבק הכוחות על השליטה באירופה בין בית ולואה לבין בית הבסבורג. מתחילת המאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19 הייתה פאביה נתונה לשלטונם של מעצמות זרות שונות, בהן הספרדים, הצרפתים והאוסטרים, עד שבשנת 1859 עברה העיר לשלטון ממלכת סרדיניה (שהיוותה את הבסיס לאיחוד איטליה) יחד עם שאר מחוז לומברדיה.
היסטוריה וסקירה כללית > מבנה העיר

עקב חוסר חשיבותה האסטרטגי פאביה לא נפגעה באופן משמעותי במלחמות העולם. מרכזה העתיק של העיר השתמר היטב לאורך השנים, וכיום העיר שומרת, מבחינה ארכיטקטונית, על צביונה מימי הביניים. רחובות המרכז העתיק שומרים על מתאר העיר הרומאית המקורי ומסודרים בצורת שתי וערב סביב שני רחובות אנכים זה לזה המחלקים את העיר לארבעה רבעים. הרחוב הראשון, Strada Nuova, נמתח מצפון לדרום החל מארמון ויסקונטי ועד לגשר המקורה ומהווה את ליבה המסחרי של העיר. השני, קורסו קאבור, נמתח ממערב למזרח ומהווה גם הוא רחוב מסחרי חשוב ולאורכו מצויים אתרים מרכזיים, בהם פיאצה ויטוריה ובניין העירייה. נקודת המפגש בין שני הרחובות הללו מוגדרת כמרכזה הגאוגרפי של העיר.
היסטוריה וסקירה כללית > אתרי העיר

ארמון ויסקונטי
הקתדרלה המרכזית (Duomo)
הגשר המקורה (Ponte Coperto)
אוניברסיטת פאביה
כנסיית סן-מיקלה מאג'ורה
פיאצה ויטוריה (כיכר העיר המרכזית)
מנזר צ'רטוזה די פאביה (Certosa Di Pavia)
כיכר לאונרדו דה וינצ'י ומגדלי ימי הביניים שבתחומה
תיאטרון פראסקיני, בית האופרה של העיר משנת 1771, נחשב לאחד היפים באיטליה (Teatro Fraschini)
אקלים

האקלים של פאביה הוא זה האופייני למרכזו של עמק הפו. החורף לח וקר והקיץ חם. לעיתים קרובות במהלך עונת הקיץ נשבר החום על ידי סופות גשמים חזקות המקררות באופן מהיר את הטמפרטורה. מכיוון שגודלה של העיר קטן יחסית, במהלך עונת החורף ערפילים וקרח מכסים גם את מרכז העיר. עונות האביב והסתיו מאופיינות בגשמים רבים.
דמוגרפיה

פאביה הגיעה לשיא במספר תושביה בשנת 1971 עם 88,839 תושבים, אך מאז ניכרת ירידה חדה במספר התושבים עד ל-71,239 תושבים בשנת 2009. מעבר לתושביה הרשומים, מתגוררים בפאביה למעלה מ-23,000 סטודנטים אשר שוהים בה במהלך תקופות הלימודים אך, ברובם המכריע, חוזרים לביתם ברחבי איטליה בסופי שבוע ובחופשות.
אוניברסיטאות ומוסדות אקדמאיים

פאביה היא עיר אקדמאית בעלת חשיבות עליונה באיטליה ובה שוכנים מספר מוסדות אקדמאיים מרכזיים:
אוניברסיטת פאביה - אחת מהעתיקות באירופה (נוסדה בשנת 1361). בניין האוניברסיטה המרכזי ממוקם במרכז העיר העתיקה ומכיל 12 חצרות פנימיות שנבנו בין המאות ה-15 וה-19. סגנון הבנייה השולט בבניין הוא סגנון הניאו קלאסיציזם המאפיין את חזית הבניין וחלק ניכר מאולמותיו המפורסמים. הפעילות האקדמאית באוניברסיטה מתחלקת בין תשע פקולטות בהן לומדים למעלה מ-23,000 סטודנטים. אוניברסיטת פאביה מושכת מספר גבוה של סטודנטים ישראלים וזרים, בעיקר בתחום לימודי הרפואה הניתנים ללימוד בשפה האיטלקית או האנגלית.
גיזליארי קולג' ובורומאו קולג' - הקולג'ים העתיקים בפאביה שמטרתם קידום לימודים אוניברסיטאיים ועידוד מצוינות אקדמאית מתלמידיהם הלומדים במסגרת אוניברסיטת פאביה.
IUSS PAVIA - המרכז האוניברסיטאי ללימודים גבוהים.
המכון למחקר מדעי ורפואי סאן מטאו (Fondazione IRCCS Policlinico S. Matteo) - בית החולים המרכזי של העיר והנפה המכיל תחתיו מספר מוסדות מתקדמים למחקר רפואי הידועים בעיקר בתחומי הנוירולוגיה, האונקולוגיה והקרדיולוגיה.
קרן סלבטורה מאוג'רי (fondazione IRCCS Salvatore Maugeri) - מרכז לטיפול ומחקר מתקדם בתחומי השיקום המוטורי, הקרדיו-ואסקולרי והפנאומולוגי.
הוכחה למעמדה האקדמאי-רפואי האיתן של פאביה ניתנה עם חנוכתו ב-15 בפברואר 2010 של מאיץ ההדרונים האונקולוגי (CNAO) הראשון באיטליה, השני באירופה והרביעי סה"כ בעולם, המאפשר טיפול בגידולים סרטניים באמצעות הקרנת הדרונים. כמו כן, ברשות מחלקת הפיזיקה של אוניברסיטת פאביה מאיץ חלקיקים גרעיני (LENA), היחידי מסוגו בקרב אוניברסיטאות באיטליה ושבאמצעותו פרסמה לאורך השנים אוניברסיטת פאביה למעלה מ-608 מחקרים בתחומי הכימיה והפיזיקה הגרעינית.
יהדות פאביה

בשלהי ימי הביניים היגרו לעיר יהודים רבים ממערב אירופה, בעיקר מגרמניה וצרפת. בין הגולים היה רבי יעקב לנדא, בעל 
ספר האגור, וכן רבי יוסף קולון (מהרי"ק) שהיגר אליה ממנטובה. עד למלחמת העולם השנייה התקיימה בפאביה קהילה יהודית קטנה שהתרכזה באזור Via dei Liguri. קהילה זו התפזרה במהלך המלחמה, ולאחר סיומה לא התבססה שוב קהילה יהודית בעיר. כיום, מתגוררות בעיר משפחות יהודיות ספורות המחוזקות בנוכחות ישראלית של כ-60 סטודנטים ישראלים לערך הלומדים במוסדות להשכלה גבוהה בעיר (נכון לאוגוסט 2010). שירותי דת מסופקים על פי הצורך על ידי הקהילה היהודית במילאנו.
המשפחה הישראלית שנספתה באסון הרכבל של סטרזה–מוטרונה במאי 2021 התגוררה בפאביה.
ערים תאומות

לעיר פאביה שלוש ערים תאומות:
גרמניה הילדסהיים, גרמניה
ליטא וילנה, ליטא
צרפת בזאנסון, צרפת (מ־1964)
פבלו קרניו בוסטה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קרניו בוסטה באליפות מדריד הפתוחה, 2014 | קרניו בוסטה באליפות מדריד הפתוחה, 2014 |  |
| קרניו בוסטה באליפות מדריד הפתוחה, 2014 | קרניו בוסטה באליפות מדריד הפתוחה, 2014 |  |
|  לידה |  12 ביולי 1991 (בן 33) חיחון, ספרד |  |
|  מדינה |  ספרד ספרד |  |
|  מקום מגורים |  ברצלונה  |  |
|  גובה |  1.88 מטר |  |
|  יד חובטת |  ימין |  |
|  פעילות כמקצוען |  2009–הווה (כ־15 שנים) |  |
|  סה"כ פרסים שצבר |  15,351,125 דולר אמריקאי  |  |
|  יחידים |  יחידים |  |
|  מאזן קריירה |  215–175 (ATP) |  |
|  דירוג שיא |  10 |  |
|  זכיות בטורנירים |  6 |  |
|  זוגות |  זוגות |  |
|  מאזן קריירה |  94–83 (ATP) |  |
|  דירוג שיא |  16 |  |
|  זכיות בטורנירים |  4 |  |
|  שיאי גראנד סלאם |  שיאי גראנד סלאם |  |
|  אליפות אוסטרליה הפתוחה |  סיבוב רביעי (2018, 2019) |  |
|  אליפות צרפת הפתוחה |  רבע הגמר (2017, 2020) |  |
|  וימבלדון |  סיבוב ראשון (2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2021) |  |
|  אליפות ארצות הברית הפתוחה |  חצי גמר (2017, 2020) |  |
|  תאריך עדכון 25 ביולי 2021 |  תאריך עדכון 25 ביולי 2021 |  |
המשחקים האולימפיים
| ארד | טוקיו 2020 | טניס - יחידים |
|   |   |  |
פבלו קרניו בוסטה (Pablo Carreño Busta; נולד ב-12 ביולי 1991) הוא טניסאי ספרדי, בשיאו (11 בספטמבר 2017), דורג במקום העשירי בעולם בדירוג הסבב ה-ATP, וכיום (מאי 2022) מדורג במקום ה-18.
עד כה זכה ב-6 תארים במשחקי יחידים ו-4 בזוגות. דירוג השיא שלו בזוגות היה 16 מ-17 ביולי 2017.
ביוגרפיה

קרניו בוסטה נולד בחיחון שבספרד. בנם של אלפונסו, ארכיטקט ומריה, רופאה ולו שתי אחיות.
החל לשחק טניס בגיל שש וב-2009 נהיה למקצוען. באותה שנה זכה לראשונה בטורניר מסבב הפיוצ'ר במלייה. ב-2011 זכה לראשונה בטורניר מסבב הצ'אלנג'ר באלסנדריה ובהמשך השנה זכה בטורניר צ'אלנג'ר נוסף בקומו. ב-2013 זכה ב-4 טורנירי צ'אלנג'ר והעפיל לראשונה לסיבוב הראשון בטורניר גראנד סלאם כשהשתתף באליפות צרפת הפתוחה. הוא זכה בתואר השחקן המשתפר של העונה בסבב ה-ATP ב-2014 זכה בשלושה טורנירי צ'אלנג'ר והעפיל לסיבוב השלישי בטורניר מונטה קרלו מסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP ולסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. בשנת 2015 הוא הפסיד בגמר תחרות בנוטינגהאם לטיילור פריץ.
ב-2016 זכה בשני טורנירים מסבב 250 ATP, בוינסטון סיילם, קרמלין קאפ. הוא סיים שני באליפות ברזיל הפתוחה ובאסטוריל. בטורנירי הגראנד סלאם העפיל לסיבוב השני ברולאן גרוס ולסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה. בזוגות זכה באליפות אקוודור הפתוחה יחד עם גיז'רמו דוראן ובאליפות סין הפתוחה יחד עם רפאל נדאל. יחד עם גיירמו גרסיה לופס העפיל לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה.
ב-2017 זכה בטורניר אסטוריל, סיים שני בטורניר ריו מסבב ATP 500 והעפיל לחצי הגמר בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס. באליפות אוסטרליה הפתוחה העפיל לסיבוב השלישי, באליפות צרפת הפתוחה העפיל לרבע הגמר אך פרש במהלך ההתמודדות עם רפאל נדאל, באליפות ארצות הברית הפתוחה העפיל לחצי הגמר בו הודח על ידי קווין אנדרסון. בזוגות הודח יחד עם גרסיה לופס בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה על ידי האחים בריאן. ביולי 2021 זכה בטורניר המבורג מסבב ATP 500. באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד לאחר שגבר בקרב על המקום השלישי על נובאק ג'וקוביץ'.
קרניו בוסטה חבר נבחרת גביע דייוויס של ספרד משנת 2016.
עיור בישראל

שטחי שיפוט של ערים בישראל (בוורוד)
עִיוּר הוא מושג המתאר את תהליכי המעבר מצורות התיישבות שונות לצורת התיישבות עירונית, את התפתחות הערים המרכזיות ועיירות הפיתוח ואת ההשלכות של תהליכי העיור המוגברים.
הגדרה

תהליך עיור, או בשמו העברי עיור, מורכב משני תהליכים מרכזים המתרחשים לרוב בו-זמנית. הראשון הוא תהליך של האצה בגידול האוכלוסייה העירונית בחברה. התהליך השני מתייחס להתפשטות של אורח חיים עירוני בקרב תושבי היישובים העירוניים והכפריים יחד.
תהליך העיור הוא חדש יחסית והוא מאפיין מובהק של המאה ה-20, ראשיתו באירופה ובארצות הברית. הוא מתאפיין במעבר מייצור חקלאי לייצור תעשייתי, למסחר ולשירותים, פיתוחם של אמצעי תחבורה משוכללים וטכנולוגיה מתקדמת. עם תהליכי התיעוש והפיתוח הטכנולוגי בעולם החלו הערים לגדול בקצב מהיר. יכולתן של הערים להתרחב מבחינה גאוגרפית התאפשרה כל עוד היה שטח מתאים לכך. כתוצאה מהתפתחות התחבורה והתקשורת ניתן היה להתגורר בסמוך לערים הגדולות מה שגרם לצמצום בגודלן של הערים ומרכזי המסחר הקטנים, הרבה יותר מכפי שזה היה בעבר, התוצאה שהתקבלה הייתה אזורי מגורים עירוניים חדשים מסביב לערים בצורת פרוורים.
העיור בישראל על סרגל הזמן

מערך הערים בישראל כפי שהתגבש עד היום הוא תוצאה של שלושה תהליכים:
התהוות יישוב יהודי עירוני במספר מצומצם של ערים במאות ה-18 וה-19 התפתחות היסטורית נוספת מאז ראשית ההתיישבות הציונית בישראל מסוף המאה ה-19 ועד לתום השלטון המנדטורי ופעולות של ייזום, תכנון וביצוע ממלכתי בבינוי מאז הקמת המדינה ועד היום. תהליכים אלה שונים במהותם הן ברקע הדמוגרפי של האוכלוסיות שפעלו בהם, והן בגישתם אל נושאי הבינוי והעיור.
התקופה הראשונה מתאפיינת בריכוזים לא גדולים של יהודים בערים קיימות כירושלים, צפת, טבריה וחברון על רקע דתי והתעסקות במסחר זעיר ללא נטייה לפיתוח עירוני כלשהו. התקופה השנייה מתאפיינת בצמיחה איטית והדרגתית של יישובים תוך התייחסות לתנאים גאוגרפים וגורמים פוליטיים פנימיים, במאבק על כיבוש הקרקע ויישובה, בהתיישבות ספר-חקלאית ובהיעדר אידאולוגיה לגבי התיישבות עירונית. התקופה השלישית מתאפיינת בצמיחה מהירה של יישובים עירוניים, בהפיכת יישובים חקלאיים לעירוניים למחצה ובבינוי מספר רב של ערים ועיירות על רקע עלייה המונית.
עם קום המדינה הגיעו לארץ גלי עלייה גדולים, ובפני היישוב היהודי עמד הצורך לקלוט עולים ביישובים העירוניים הקיימים. התברר שהערים הוותיקות והיישובים שנוסדו בתקופת המנדט לא ענו כלל על הצרכים שהתעוררו בעקבות הלחץ הרב של העלייה והצורך בבנייה מהירה. כתוצאה מכך, התפתחה גישה חדשה בנוגע לתהליכי העיור. בבסיס הגישה החדשה עמדו שלושה מניעים עיקריים: קליטה מהירה של עולים בפרק זמן קצר, יצירת מדרג עירוני שיארגן את הקשר בין הערים הגדולות לבין היישובים הכפריים על ידי הקמת עיירות חדשות בנות גודל שונה ופיזור אוכלוסייה כאמצעי לביטחון ולשמירה על מרחבים בלתי מיושבים ברחבי הארץ ולאורך הגבולות.
אוכלוסיית מדינת ישראל בתחילת המאה ה-21 היא עירונית ברובה, וכ-92% מכלל האוכלוסייה, המהווים כשישה מיליון נפש, מתגוררים ביישובים בעלי מעמד עירוני, ולעומתם מונה האוכלוסייה הכפרית רק כחצי מיליון נפש. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2010, הערים הגדולות בישראל הן ירושלים, עם אוכלוסייה בת 788 אלף נפש, תל אביב-יפו עם 404 אלף נפש וחיפה עם 268 אלף נפש.
העיור בישראל על סרגל הזמן > הערים הגדולות

תהליכי העיור המואצים בישראל מושפעים בעיקר מהשינויים וההתפתחויות המתרחשים בשלוש הערים הגדולות: ירושלים, תל אביב וחיפה. עוד בטרם הקמת המדינה היו שלוש ערים אלו מוקדים עירוניים חשובים במערך היישובי של ארץ ישראל. למרות המדיניות של ממשלות ישראל שדגלו בפיזור האוכלוסייה, המשיכו ערים אלה למשוך אליהן תושבים רבים.
שלוש הערים שהפכו במשך השנים למרכזים לאוכלוסייה ולתפקודים שונים הצליחו לייצור לעצמן מעמד איתן באזוריהן ויצרו דינמיקה פנימית של התפתחות עירונית.
העיור בישראל על סרגל הזמן > ירושלים

תכנון ירושלים המודרנית החל לראשונה עם כיבושו של גנרל אלנבי את העיר ב-1917. מתוכנית המתאר הראשונה נראה כי לבריטים היה אינטרס לשמור על צביונה המיוחד של העיר ועל כן הם הגבילו את הבנייה לגובה ואסרו על בנייה מחוץ לחומות העיר העתיקה כמו גם בנייני תעשייה. בשל תוכנית זאת ההתפתחות הגאוגרפית העירונית הראשונית נעה בעיקר לכיוון מערב ודרום מערב.
לאחר מלחמת העצמאות היה צורך בתכנון מחודש של העיר שכן הסכמי שביתת הנשק חצו את העיר לשניים והשטח הבנוי שנותר תחת שלטון ישראלי עמד על 10,000 דונם בלבד. המרכז המסחרי בעיר שעד עתה היה באזור האגן המזרחי לא יכול היה לשרת עוד את הציבור היהודי והיה צורך להזיזו מערבה. כתוצאה מכך ההתפתחות העירונית נעה לכיוון המורדות המערביים של הרי יהודה ומנגד יועדה להשיק למערך העירוני שקדם לזה של 1948.
רצונם של קובעי המדיניות והמתכננים לפתח את העיר נתקל בקשיים וזאת בשל נתוניה הטבעיים של העיר. ירושלים היא עיר הררית בגובה טופוגרפי של 750 מטר ויותר ובגבולו של מדבר, במרחק של 60 קילומטר ממישור החוף עם תנאי תחבורה סביבתיים קשים. ללא מקורות מים מרובים ופוטנציאל תעשייתי וחקלאי מוגבל. הבנייה בה הייתה צפופה ובעלת צביון מיוחד ובמאות השנים האחרונות עד למלחמת ששת הימים לא מנתה יותר מאשר 50–150 אלף נפש. השקעות בתעשייה ומסחר היו מעטות והיה צורך בסבסוד כמעט לכל פיתוח כלכלי. נוסף על כן, אופייה הדתי וקווי המתאר המוקדמים באשר לשמירה על צביונה הייחודי האטו את הפיתוח העירוני בירושלים.
העיור בישראל על סרגל הזמן > ירושלים > ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים

מלחמת ששת הימים חוללה תפנית בגבולות ירושלים, שטחה המוניציפלי של העיר גדל ל-108 אלף דונם. התרחבות שטחה המוניציפלי של העיר גרם לאכלוס והקמה של שכונות חדשות וישנות בקצב מהיר. תוכנית האב שפותחה לירושלים רבתי ביקשה להגדיל את מרכזיותה של העיר במדינת ישראל וזאת על ידי פיתוח מערכת תחבורה שתקל את הנגישות אליה. כמו כן התייחסה תוכנית האב אל הרחבת העיר ופיתוח התשתיות באזורים הסמוכים לה, כל זאת תחת שמירה על צביונה של העיר. השינוי בעתידה של ירושלים כאמור החל לאחר מלחמת ששת הימים, הן במישור הפוליטי והן במישור המרחבי. שכונות רבות נבנו במטרה לאכלס את האוכלוסייה היהודית החדשה. כרבע מאוכלוסייתה הכללית היו תושבים לא יהודים והיא הוסיפה לקלוט אוכלוסייה יהודית שהצטרפה מטעמי דת בעיקר. מסוף שנות ה-70 הלך והתהווה סביב ירושלים מטרופולין (מטעמים פוליטיים אין מגדירים את ירושלים כמטרופולין), תמורה זאת יצרה בירושלים תופעה גאוגרפית ודמוגרפית שניתן לראותה בשלוש טבעות. המעגל הראשון הוא הפנים עירוני, ירושלים העיר בגבולותיה הרשמיים כולל אוכלוסיית מזרח ירושלים. המעגל השני שנוצר הוא המעגל החוץ עירוני בסמוך ובמקביל לגבולותיה המוניציפליים של העיר. המעגל השלישי מתוחם לפי אזור ההשפעה של הכפרים מצפון לרמאללה, אשר להם עדיין זיקה לירושלים מעלה אדומים במזרח, גוש עציון כריכוז יישובי עברי צפוף יחסית מדרום וכפיפת הרי יהודה ממערב בציר שורש ורמת רזיאל. מטרופולין ירושלים מעוצב בראש ובראשונה על ידי מערכת סבוכה של שיקולים פוליטיים בעלי קונפליקט לאומי (השסע היהודי-ערבי).
המגמה המרכזית של מתכנני העיר וקובעי המדיניות הייתה לפזר את האוכלוסייה בירושלים על מנת להבטיח רוב יהודי. השאיפה הייתה להרחיב את העיר כך שיתהווה מרחב סביב העיר שישמש רקע להתפתחות מטרופוליטאנית מגוש עציון בדרום, מעלה אדומים במזרח, הר בעל חצור מצפון ובית חורון ממערב. בניגוד למדיניות הפיתוח הלאומי בתל אביב ובחיפה להפחתת האוכלוסייה, המגמה בירושלים הייתה לאכלס את האזור ברוב יהודי וזאת בשל המבנה הדמוגרפי של העיר ואזורה. על פי נתוני הלמ"ס נכון לשנת 2008 גרים בירושלים העיר 63% יהודים ו-35% ערבים, במרחב ירושלים היחס הוא כמעט שווה. המאבק הטריטוריאלי בין יהודים לערבים בא לידי ביטוי בעיקר בבניית בתים ורכישה של שטחים חדשים. אזור ירושלים היה מיושב באוכלוסייה ערבית גם לפני ההתפרסות המטרופולינית ועד פרוץ האינתיפאדה השנייה התפרס המטרופולין הערבי מחברון בדרום ועד רמאללה בצפון, אבו גוש במערב ובואכה יריחו במזרח. בעקבות האינתיפאדה נקטע הקשר בין האוכלוסייה הערבית השוכנת באיו"ש והעיר ירושלים.
בסיטואציה רגישה ומורכבת מעין זו, רמת הרגולציה המרחבית היא גבוהה במיוחד ומעורבות השלטון המרכזי והמקומי היא טוטאלית בהשפעתה על עיצוב המטרופולין. תכנונה העתידי של ירושלים ייקבע במידה רבה על ידי ההסדרים הפוליטיים העתידיים בין ישראל לישות הפלסטינית.
העיור בישראל על סרגל הזמן > ירושלים > תוכניות עתידיות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כחלק מתהליך פיתוח העיר הוחלט לבצע תוכנית ארגונית אשר תסייע בשיפור מעמדה של מרכז העיר שהלך ודעך במסגרת התרחבות העיר ונדידת התושבים אל השכונות החדשות. התוכנית פועלת בשני מישורים, הראשון נוגע לפרויקט הרכבת הקלה אשר אמור לשפר באופן משמעותי את הגישה אל מרכז העיר. במישור השני הוחלט על הקמת חברת בת של החברה לפיתוח ירושלים שתפקידה יהיה לגייס משאבים, ולגבש תוכנית ארוכת טווח לפיתוח מרכז העיר. על-פי נתוני החברה נכון לשנת 2006 כבר נראות תוצאות בשטח באשר להצלחת התוכנית. ישנה עלייה בקנייה של נדל"ן, מותגים מסחריים ונהירה של סטודנטים אל מרכז העיר.
העיור בישראל על סרגל הזמן > חיפה

אם התהוותה של ירושלים כעיר גדולה נוצרה בעיקר משום גורמים דתיים ורגשיים, הרי מרכזיותה של חיפה התהוותה הודות למיקומה הגאוגרפי בסמוך למפרץ חיפה. קו החוף של ישראל אינו מהווה מקור משיכה לנמלים רבים, בעיקר משום היעדר מפרצים גדולים לאורכו. נתוניו של מפרץ חיפה לעומת זאת הם טובים למדי. אורכו כ-12 קילומטר ורוחבו כשני קילומטר.
עד לשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה חיפה כפר קטן שאכלס כפר דייגים לא גדול ואת מושבת הטמפלרים. הופעתן של ספינות הקיטור הקנתה לחיפה יתרון משמעותי כמוקד משיכה עירוני. השלטון הבריטי ששלט בארץ היה מעוניין בשליטה ובפיתוח של נמל גדול בעל ערך אסטרטגי, נתוניו הטבעיים של המפרץ הביאו אותם לידי החלטה לבנות את נמל חיפה. נוסף על היתרונות הטופוגרפיים ההתפתחות העירונית בחיפה נוצרה בעקבות ההתיישבות של הכיתות הנוצריות ובמיוחד של כת הטמפלרים. הטמפלרים, כת נוצרית גרמנית שפרשה מן הכנסייה הפרוטסטנטית, הגיעה אל חיפה משיקולים דתיים והביאה עימה דרישות בסיסיות לאיכות חיים עירונית. הטמפלרים פיתחו בחיפה את התעשייה המסחר והתחבורה והפכו את הכרמל למוקד משיכה למגורים. ההתיישבות היהודית המאסיבית בחיפה החלה מאז העלייה השלישית בעיקר בגלל מיקומו של נמל חיפה שהיה נמל כניסה לארץ. בימי המנדט הבריטי גדלה אוכלוסיית חיפה מ-24,640 נפש בשנות ה-20 ל-128,800 נפש בשנות ה-40 ומספר היהודים באותה תקופה גדל מ-6,230 ל-66,000. שטח העיר גדל מ-800 דונם לכ-5,500 דונם.
העלייה החמישית הביאה עימה אנשי עסקים ותעשייה, שהתיישבו בעיקר באזור במושבה הגרמנית והדר הכרמל. נוסף על כן, הקמת הטכניון העברי שהיווה מוסד תרבותי ורוחני מרכזי לעיר גרם לרכישה מאסיבית יהודית של קרקעות מהטמפלרים בעיקר באזור זה, מה שיצר הפרדה בין ההתיישבות היהודית שבמפלס ההר לבין ההתיישבות המעורבת שבעיר התחתית. העיר התחתית צמחה במקביל להתיישבות בהדר הכרמל בעיקר בגלל בניית המסילה מחיפה לקנטרה ולמצרים שהציבה את חיפה כמוקד כלכלי ותחבורתי ברצועת החוף. מפעלים רבים דוגמת "נשר", "שמן" וחברת החשמל הוקמו בסמוך למסילה. כתוצאה מתהליכי הבינוי שהתרחשו בחיפה נוצרו שלושה מרכזי עסקים ראשיים בעלי מרכזי משנה הפזורים בתוך השכונות שבמרחב. תהליכי העיור המואצים שהתרחשו בחיפה מייצבים אותה כיום בתבנית של אגד ערים אשר בו פרברים עירוניים ועירוניים למחצה מפתחים זיקה הולכת וגדולה אל עיר האם.
אגד הערים של חיפה כולל את פינתו הצפונית-מערבית של הכרמל, את חוף הכרמל הצר היורד עד לטירת כרמל, את עמק זבולון עד למבואותיה הדרומיים של עכו, וכן את מורדותיהן המערביים של גבעות אלונים בציר קריית טבעון-רכסים-קריית אתא.