stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבלול הגינה
שבלול הגינה והאדם > בישראל

בארץ ישראל קיים תת-המין megalostomum שהובא בעבר הרחוק לצורכי מאכל.[דרוש מקור] בחפירות ארכאולוגיות נמצא גם תת-המין הנומינלי שגם הוא הובא בעת העתיקה למאכל אך לא שרד בארץ בגלל האקלים החם והיבש. תת-המין megalostomum הוא מין פולש ששורד רק במקומות שבהם יש אדם, כגון גינות ופרדסים, בזכות השקיה ולכן נקרא שבלול הגינה (בניגוד לשבלול השדה). בשל כך, בישראל הוא אינו נחשב למזיק לחקלאות או לאיום על הפאונה המקומית, אם כי הוא דוחק את שבלול השדה בפאתי יישובים.
למרות היותו מין פולש הנחשב למזיק לגינה, הוא חביב על ילדים בשל קונכייתו הגדולה והיפה, והיותו נפוץ בגינות ובמשכנות האדם. בישראל לשבלול הגינה ישנו כינוי חיבה (שמקורו ביידיש): "ברל'ה" ביחיד ו"ברל'ך" ברבים. כינוי זה נפוץ בעיקר בקרב ילדים.
בשנים האחרונות התפשט השימוש בפועל (בלשנות) "לצדלל" שמשמעותו היא להרים שבלול שנמצא במרכז דרך, מדרכה או כביש ולהניח אותו בצד (ולעיתים גם בגינה או אדמה קרובה) כדי שלא יידרכו עליו בטעות. הפועל הוא הלחם של "ל[שים ב]צד" ו"שבלול".
בתוכנית הטלוויזיה החינוכית לילדים "פרפר נחמד" אחת הדמויות העיקריות היא שבלול גינה ממושקף בשם "שָׁבִּי".
שם מדעי ומיון טקסונומי

במשך למעלה מ-200 שנה, שויך שבלול הגינה לסוג Helix. ברם, במספר מאמרים מדעים מ-1990 ואילך הוא שויך לסוגים אחרים, שבעבר נחשבו לתת-סוגים של Helix. הסוג המוביל מבחינת הקונצנזוס המדעי הוא הסוג Cornu, במיוחד אם שבלול הגינה שייך לאותו סוג כמו Helix aperta ("שבלול גינה ירוק"). במקרה זה שמו המדעי של שבלול הגינה יתוקן ל-Cornu aspersum (מטעמי דקדוק בלטינית). בעבר הייתה מחלוקת האם Cornu הוא שם סוג תקף, מאחר שהוא יושם לראשונה לגבי חלזונות חריגים בעלי מוטציות ואנומליות, אך ב-2015 נפסק שהוא שם סוג תקף. עד אז, הוצעו גם מספר סוגים אחרים בהם Cantareus aspersus (על ידי חוקרים מאיטליה) ו-Cryptomphalus aspersus (על ידי צוות חוקרים מרוסיה ואוקראינה), אך הם לא התקבלו בקהילה המדעית. למרות שכיום השם המדעי המקובל הוא Cornu aspersum, כלומר שיוך לסוג Cornu, הסיווג הישן והקלאסי כ-Helix aspersa עדיין נפוץ ונחשב לעמדה לגיטימית.
בעברית, הסוג Helix נקרא "שבלול" ולכן נקבע שם המין כ"שבלול הגינה", ושם זה עומד בעינו ללא תלות במעמד השם המדעי.
כאמור, שבלול הגינה שייך למשפחת הקדמומיים שבסדרת שבלולי יבשה במחלקת החלזונות.
ראו גם

שבלול רומי
שבלול השדה
אאובניה זרה
מין פולש
הקונכייה של שבלול הגינה
מגוון קונכיות של שבלולי גינה
הערות שוליים

1 2  לפי פרופ' הנק מיניס, מנהל ואוצר אוסף הרכיכות הלאומי של ישראל.
1 2  יש מחלוקת על הסוג, ראו #מיון טקסונומי.
↑  "חֶלְזוֹן" היא צורת הסמיכות של "חִלָּזוֹן", כתיב מלא: "חילזון".
↑  Pfleger, V. & Chatfield, J. (1983). A guide to snails of Britain and Europe. Hamlyn, London.
1 2  Arkive: Helix aspersa
↑  Velocity Measurement Units Conversion
↑  Attia, J. (2004). Behavioural Rhythms of Land Snails in the Field. Biological Rhythm Research 35: 35-41. Abstract.
1 2  Capinera JL. 2001. Handbook of Vegetable Pests. Academic Press, San Diego. 729 pp.
↑  לביא ביגמן, מכון דוידסון לחינוך מדעי, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, מה עושים החלזונות בקיץ?, באתר davidson.weizmann.ac.il, ‏3 במרץ, 2018
↑  חלזון הגינה, באתר ifas.ufl.edu
↑  UF/IFAS Featured Creatures: Helix aspersa
↑  מחבבים שבלולים? לאקדמיה ללשון יש בשורה שפחות תאהבו,  באתר כיפה, 27 בנובמבר 2022.
↑  ציוץ 1 וציוץ 2 של האקדמיה ללשון העברית בX (טוויטר).
↑  פוסט של האקדמיה ללשון העברית באינסטגרם.
↑  פוסט באינסטגרם.
↑  "The Cornu problem". The Living World of Mollusks. אורכב מ-המקור (html) ב-2007-09-27. נבדק ב-2007-03-05.
שבלול הגינה שעורו יותר חום מאשר אפור
שבלול הגינה זוחל על חלון בליל חורף בישראל
שבלול גינה זוחל על שביל בפארק
שבלול הגינה
שבלול גינה אוכל בשבי
שבלולי גינה למכירה בשוק בכרתים
מופע כהה של שבלול הגינה
שבלול הגינה זוחל בתל אביב
שבלול הגינה, ישראל, 20 באוקטובר 2021
אנפה נמרית גסת-פסים

| אנפה נמרית גסת-פסים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפה נמרית
מין:: אנפה נמרית גסת-פסים
שם מדעי
 Tigrisoma lineatum ‏בודארט, 1783
תחום תפוצה


אנפה נמרית גסת-פסים (שם מדעי: Tigrisoma lineatum) היא מין של אנפה מהסוג אנפה נמרית, השוכנת בטבע לאורך אזור הטרופי של אמריקה הדרומית והקצה הצפוני של אמריקה המרכזית. אנפה זו תוארה לראשונה על ידי החוקר האנגלי ויליאם ג'ון סווינסון ב-1827. שמה המדעי בלטינית, "lineatum", פירושו "מסומנת בפסים". זאת עקב הפסים הרחבים על ראשה וצווארה. אנפה זו בעלת תפוצה רחבה ואינה בסכנה בטבע.
תיאור

האנפה מגיעה לאורך ממוצע של 66 עד 76 סנטימטרים ולמשקל ממוצע של 630 עד 980 גרם. היא בעלת נוצות גוף חומות-כתומות כשהראש, הצוואר והחזה בעלי גוון אדום-כהה והמקור אפור וארוך. הכנפיים אפורות והבטן לבנה כשאזור החזה, הגרון והסנטר כתומים-אדמדמים עם נוצות מסורטטות בשחור-לבן מצידי מרכז הצוואר. האנפות הצעירות בעלות גוונים צהובים-כהים יותר והראש והצוואר בעלי צבע כמו של שאר הגוף המסורטט כמעט לחלוטין בצהוב-שחור (המשמש להסוואה).
האנפה מצויה לאורך גדות נהרות וביצות טרופיים או סובטרופיים ברחבי אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית, עד לגובה 1,500 מטרים ולרוב גם מתחת ל-500 מטרים מגובה פני הים. האנפה היא ציידת מהירה של טרף קטן כמו דגים או דו-חיים, סרטנים וחרקים גדולים כמו חיפושיות, שפיראים וחגבאים.
בדומה לקרובותיה גם אנפה זו חיה ביחידות וכמעט ולא נראית בקבוצות, למעט באזורים שופעים במיוחד במזון.
תת-מינים

לאנפה זו ישנם 2 תת-מינים:
T. l. lineatum
T. l. marmoratum
בעבר גם המין אנפה נמרית רצועת-פסים השתייך למין זה.
הערות שוליים

↑  אנפה נמרית גסת-פסים באתר הרשימה האדומה של IUCN
בז יערות

| בז יערות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
משפחה:: בזיים
תת־משפחה:: בזי יערות
סוג:: בז יערות
שם מדעי
 Micrastur ‏גריי, 1841

בז יערות (שם מדעי: Micrastur) הוא סוג של בזים מתת המשפחה בזי יערות (Herpetotherinae). סוג זה אנדמי ליבשת אמריקה, שהמינים שלו מצויים מצפון מקסיקו, עד צפון ארגנטינה. רובם חיים ביערות טרופיים לחים, אך את שני המינים הנפוצים ביותר, בז יערות צווארוני ובז יערות מפוספס, ניתן למצוא גם באזורים יבשים ופתוחים יותר.
בזי היערות, מותאמים לזריזות תעופה באזורים צפופים (כגון יערות) ופחות לתעופה מהירה באזורים פתוחים. יש להם כנפיים קצרות, זנב ארוך ושמיעה חדה. אולם לרוב חוש הראיה שלהם לא מוגבר משמעותית.
התזונה שלהם מורכבת מציפורים, יונקים וזוחלים. שיטת הצייד שלהם דומה מאוד לשיטת הצייד של הנץ הגדול, הבז מתמקם בנקודה שבה הטרף לא יחשוד וכאשר הטרף עובר הבז בהסתערות קצרה ומהירה תופס אותו. בזי היערות הם ציידים יצירתיים, גמישים, וכמה מהמינים אפילו מסוגלים לתפוס טרף יבשתי ברגל.
מינים

בז יערות מפוספס Micrastur ruficollis
בז יערות פלומבוס Micrastur plumbeus
בז יערות מקווקו Micrastur gilvicollis
בז יערות קריפטיק Micrastur mintoni
בז יערות מפוספס גב Micrastur mirandollei
בז יערות צווארוני Micrastur semitorquatus
בז יערות גמדי Micrastur buckleyi
בזון

| בזון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
משפחה:: בזיים
סוג:: בזון
שם מדעי
 Microhierax ‏שרפ, 1874

בזון (שם מדעי: Microhierax) הוא סוג של עוף דורס ממשפחת הבזיים. סוג זה נמצא בדרום מזרח אסיה. גודלם הממוצא של מיניו הוא כ-15 סנטימטרים ומשקלם הוא כ-35 גרם.
מינים

בזון הצווארון (Microhierax caerulescens)
בזון שחור-ירך (Microhierax fringillarius)
בזון בורנאו (Microhierax latifrons)
בזון הפיליפינים (Microhierax erythrogenys)
בזון מנומר (Microhierax melanoleucus)
מכון בני דוד פסגות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כולל אברכים
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 
מכון בני דוד פסגות הוא כולל ציוני דתי ללימודי רבנות ודיינות ביישוב פסגות.
בית הכנסת הספרדי בפסגות, שבו פועל הכולל
היסטוריה ופעילות

הכולל הוקם בשנת ה'תשמ"ב (1981) על ידי שישה אברכים מהכולל לדיינות בישיבת כרם ביבנה, ביניהם הרב אליעזר איגרא. והיה הכולל הציוני-דתי העצמאי הראשון לדיינות. לאחר חיפושים, נבחר הרב משה מרדכי פרבשטיין מישיבת עטרת ישראל (כיום ראש ישיבת חברון כנסת ישראל) לראש הכולל כשלצידו עמד בראשות הכולל הרב ישראל קליין. הרב פרבשטיין כיהן כראש הכולל עד להתמנותו לדיין בבית הדין בנתניה בשנת ה'תשנ"א, והרב קליין הביא במקומו את הרב אריה ליהמן, שהיה קודם לכן ראש הכולל לדיינות בישיבת כרם ביבנה, והוא החזיק בתפקיד במשך כשנתיים. לאחריו עמד בראשות הכולל הרב אברהם יצחק כלאב (ר"מ בישיבת מרכז הרב ואב"ד ירושלים), ולאחריו הרב דוד בר שלטון (כיום, דיין בבית הדין בפתח תקווה). כיום עומד בראש הכולל רב היישוב הרב שלמה יוסף וייצן, בוגר הכולל. ניהולו האדמיניסטרטיבי של הכולל הופקד בתחילה בידיהם של אלי קליין (מנכ"ל ישיבת כרם ביבנה), אבינועם בן נון והרב עוזי קלכהיים, וכיום מבוצע בהתנדבות על ידי תושבים מהיישוב.
הכולל ממוקם בבית הכנסת הספרדי של היישוב פסגות. משך המסלול בכולל הוא כשמונה שנים, ובמהלך התוכנית ניגשים האברכים למבחנים של הרבנות הראשית. בכולל לומדים עשרות אברכים, ותנאי הקבלה אליו גבוהים. הכולל נחשב[דרושה הבהרה] קרוב באופיו לזרם "מרכז הרב", מנחה במיוחד ללימודי תורת הראי"ה קוק על פי דרכו של בנו הרצי"ה, ולומדים בו בוגרי ישיבות מגוונות.
אברכי הכולל מעבירים שיעורים וחברותות לבני היישוב. הם ענו על אלפי שאלות בסוגיות חושן משפט ואבן העזר במדור שאל את הרב בעיתון בשבע ובאתר ישיבה.
בוגרים בולטים > בוגרי המחזור המייסד

הרב אהרן איזנטל - רב היישוב חיספין ור"מ בישיבת הגולן.
הרב אליעזר איגרא - דיין בבית הדין הרבני הגדול, לשעבר רב היישוב כפר מימון.
הרב בנימין קלמנזון- ראש ישיבת ההסדר בעתניאל.
הרב יהודה שטרן - רב היישוב אלקנה.
הרב ישראל רוזנברג - ר"מ בישיבת ברכת משה לשעבר.
הרב חנניה צור - ר"מ בישיבות תיכוניות ומנהל בית הספר לנוער נושר "צור ישראל".
רו"ח מימון בן-דוד - מבעלי משרד רואי החשבון "ליאון-אורליצקי ושות'".
בוגרים בולטים > בוגרי מחזורים נוספים

הרב שלמה יוסף וייצן - ראש הכולל ורב היישוב.
הרב דוד סתיו - רב היישוב שוהם ויושב-ראש ארגון צהר.
הרב שלמה שושן - ראש ישיבת ההסדר בבית שאן ודיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת.
הרב שי פירון - לשעבר מראשי ישיבת אורות שאול בפתח תקווה. חבר הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד" ושר חינוך בממשלת ישראל.
הרב בניהו ברונר - נשיא ישיבת ההסדר בצפת, אב"ד ברשת ארץ חמדה גזית, אב בית דין לגיור, דוקטור למקרא, ראש בית המדרש לבנים והמדרשה לבנות במכללה אקדמית צפת.
הרב אברהם זרביב - דיין בבית הדין הרבני חיפה. לשעבר ראש המכינה ביישוב בית אל.
הרב ניר אביב - דיין בבית דין לממונות בירושלים וכוכב יעקב, מחבר ספרי שו"ת, ר"מ בישיבת ההסדר היכל אליהו, ראש כולל דיינות בישיבת הכותל
הרב יוסף יגודה - אב"ד הרבני בחיפה
הרב ציון כהן - ר"מ בישיבת ההסדר קרני שומרון, ואב"ד ברשת ארץ חמדה גזית.
הרב חיים בזק - אב"ד הרבני בצפת
הרב אוריאל לביא - אב"ד הרבני בירושלים
הרב אריה אוריאל - דיין בבית הדין הרבני בנתניה
הרב דוד בר שלטון - דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה
הרב יהודה ישעיהו גליק - אב"ד הרבני בפתח תקווה
הרב חיים יואל בלוך - ראש הכולל לדיינות "משפטי ארץ" בעפרה, ואב"ד ברשת ארץ חמדה גזית.
הרב רפי פוירשטיין - רב קהילה בשכונת הר נוף בירושלים, מראשי ארגון "צהר".
ישראל גנץ - ראש מועצה אזורית מטה בנימין.
הרב דניאל לונצר - רב היישוב איתמר.
הרב גבריאל אלקובי - ראש מוסדות "יוסף שלום" בשער בנימין ומחבר ספרים.
הערות שוליים

↑  מייסד מפעל "עוטר ישראל" לייצור תפילין. נפטר בשנת ה'תש"ף. הרב קליין עסק גם בניהול הכספי של הכולל.
↑  כולל דיינות פסגות, כל השאלות, אתר ישיבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590730805171  VIAF: 215144782706864502961   WorldCat (עם VIAF): 215144782706864502961
אנפית סוף ג'אווה

| אנפית סוף ג'אווה |
| --- | --- |
 אנפה בעונת הרבייה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: אנפתיים
סוג:: אנפת אגם
מין:: אנפית סוף ג'אווה
שם מדעי
 Ardeola speciosa ‏הורספילד, 1821
תחום תפוצה


אנפית סוף ג'אווה (שם מדעי: Ardeola speciosa) היא מין של אנפה מהסוג אנפת אגם, החיה בחלק המזרחי של דרום-מזרח אסיה וברחבי איי הפיליפינים ואינדונזיה ברחבי ביצות של מים מתוקים ומלוחים, כשמספר אוכלוסיות נוהגות לנדוד. זוהי אנפה קטנה בעלת תפוצה רחבה שלא נמצא בסכנה בטבע.
תיאור

אנפה זו מגיעה לאורך ממוצע של 45 סנטימטרים והיא בעלת מבנה גוף עגלגל, רגליים קצרות יחסית צהובות וראש וצוואר רחבים כשאזור הלחיים והעיניים לבן וכך גם הסנטר. המקור ארוך וצהוב והכנפיים והגב כחולים-כהים מלמעלה, אך חלקם התחתון לבן. החזה והבטן לרוב לבנים ובחלק העליון מפוספסים בחום-כתום. פרטים בעונת הרבייה נצבעים בגוון כתום-אפרסק לאורך החזה והחלק העליון והאחורי של הראש והצוואר, אך חוזרים להיות דהויים לאחר מכן.
אנפה זו היא פעילת יום המחפשת טרף לאורך הביצות, לרוב סביב הצמחייה והיא נעה ביחידות, בזוגות או בקבוצות של לא יותר מ-4 פרטים. היא מחפשת במים טרף של דגים, צפרדעים, סרטנים וחרקי מים אותם היא חוטפת במכה מהירה של המקור.
האנפה מתרבה בביצות מיוני עד ספטמבר ומקננת בין הענפים בזוגות בודדים, אך היא חיה במושבות קטנות לצד מיני אנפות אחרות ובקן הנקבה מטילה 2 עד 3 ביצים.
תת-מינים

אנפה זו בעלת 2 תת-מינים:
Ardeola speciosa continentalis
Ardeola speciosa speciosa
הערות שוליים

↑  אנפית סוף ג'אווה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברואה (לחם)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם תירס
 מטבח:  פורטוגזי
 מוצא:  פורטוגל פורטוגל
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  קמח תירס
 
ברואה (בפורטוגזית: Broa) הוא לחם תירס פורטוגזי מסורתי הנפוץ במדינות הדוברות פורטוגזית.
הלחם עשוי מתערובת של קמח תירס עם קמח שיפון או חיטה, ושמרים לצורך התפחה.
לברואה גרסאות שונות, והוא עשוי להיות מתוק או מלוח.
נהוג להגיש את הלחם לצד מנות מסורתיות כמו מרק קאלדו ורדה או אסורדה ולעיתים בליווי זיתים, שמן זית או חמאה.
הערות שוליים

↑  Xosé Luis Méndez Ferrín, Broa, Faro de Vigo, ‏2014-04-21 (בספרדית)
↑  ANTENOR NASCENTES DICIONARO ETIMOLOGICO DA LINGUA PORTUGUESA TOMO I
↑  Dany Bar, סיפורו של מתכון: לחם תירס פורטוגזי Broa de Milho, באתר דני בר | טיולים וסגנון חיים, ‏26 במאי 2022
מרד הזונדרקומנדו באושוויץ

מרד הזונדרקומנדו באושוויץ היה המאוחר מבין שלוש מרידות במחנות השמדה, לאחר המרידות במחצית השנייה של 1943 בטרבלינקה וסוביבור. פרץ ב־7 באוקטובר 1944 במתחם הקרמטוריומים של מחנה בירקנאו שנודע כאושוויץ II. המרד דוכא לאחר שקרמטוריום 4 פוצץ ושלושה שומרים גרמנים ו־452 מאנשי הזונדרקומנדו נהרגו.
רקע > הקמת המחנה

מחנה בירקנאו (שכונה מחנה אושוויץ 2) היה מפעל ההשמדה הגדול ביותר שבנו הנאצים במלחמת העולם השנייה ונרצחו בו מעל מיליון בני אדם (רובם יהודים). בניית המחנה הושלמה במרץ 1942 ושטחו היה כ־5,000 דונם שהוקפו בגדר בגובה 4 מטר.
רקע > פעולות הרצח

מייד עם סיום הבנייה החל תהליך הרצח ההמוני. 2,000 בני אדם הושמדו מדי יום בשני מתקני רצח בגז, והגופות נקברו בקברי אחים. בספטמבר 1942, במסגרת מבצע 1005, גויסו יהודים כדי להוציא מקברי האחים מעל 100,000 גופות ולשרוף אותן.
בין מרץ ליוני 1943 הושלמה בנייתם של 4 תאי גזים ומשרפות במערב המחנה (משרפות 5–2), והן איפשרו רצח ושריפה של כ־4,000 בני אדם ביום.
במקביל לפעילות הרצח ההמוני חיו בבירקנאו אלפי אסירים ששימשו עובדי כפיה במפעלי תעשייה באזור אושוויץ־בירקנאו.
רקע > הזונדרקומנדו

פעילות הרצח בגז, שריפת הגופות והטיפול בציוד שהשאירו הנרצחים מאחור דרשו היקף גדול של כוח אדם. לשם כך גייסו הגרמנים כ־1,000 יהודים שנקראו זונדרקומנדו ("פלוגת עבודה מיוחדת"), שחלקם הגיעו מיוון. יהודים אלו חיו במבנים נפרדים מהמבנים בהם חיו שאר אסירי המחנה, וזאת כדי למנוע את הפצת האמת על תעשיית הרצח. עובדים אלו קיבלו תנאים טובים יותר מבחינת מגורים ומזון, אולם בגלל שידעו הרבה פרטים על הנעשה באזור הרצח עמדו תחת איום מתמיד של מוות על ידי הגרמנים, שנהגו להרוג את חברי הקבוצה אחת למספר חודשים ולהביא אסירים חדשים.
מרד הזונדרקומנדו > ההתארגנות

כבר מתחילת פעילותו של המחנה נוצרו בו מספר קבוצות מחתרתיות שכללו בעיקר אסירים שעבדו ברפואה ובמנהלות והצליחו לשרוד יותר זמן. תחילה כללו קבוצות מחתרת אלו אסירים פולנים ולאומים אחרים בלבד ובהמשך הצטרפו אליהם גם יהודים. ב־1943 הוקם ארגון על של המחתרות באושוויץ שנקרא "קבוצת המאבק אושוויץ" (Kampfgruppe Auschwitz). אחת מהקבוצות שהסתופפו תחת "קבוצת המאבק" הייתה קבוצת הזונדרקומנדו שעבדה באזור תאי הגזים והמשרפות.
"קבוצת המאבק" החלה לתכנן מרד כללי במחנה. תחילה נקבע תאריך המרד ליוני 1944, אך הוא נדחה לאוגוסט ובוטל בהמשך.
מרד הזונדרקומנדו > ההכנות למרד

במסגרת ההכנות למרד הכללי תכננו אנשי הזונדרקומנדו לפוצץ את המשרפות ובכך לעצור את פעולות הרצח. כדי להשיג חומרי נפץ שנדרשו לשם כך יצרו האסירים קשר עם קבוצת נשים שעבדה במפעל לייצור חומר נפץ שנקרא "וייכסל מטאל אוניון ורקה" (Weichsel Metall Union Werke). בראש קבוצה זו עמדה רוז'ה רובוטה, והנשים שעבדו במפעל החלו להעביר כל יום כמויות קטנות של חומר נפץ ארוזות בחתיכות בד שאיפשרו לפזר בקלות את חומר הנפץ (דמוי מלח שחור גס) על הרצפה במקרה שנודע שהנאצים עשו בדיקות. חומר הנפץ הועבר לאנשי הקשר יהודה לאופר, ישראל גוטמן ונוח זבלדוביץ והשלושה העבירו אותו למחתרת.
מרד הזונדרקומנדו > תוכנית המרד

המרד שתכננו חברי הזונדרקומנדו היה אמור להיות חלק מהמרד הכללי שתכננה "קבוצת המאבק". אולם, בעקבות הצטמצמות משלוחי היהודים מהונגריה הוצאו 300 אסירים מהזונדרקומנדו להורג והשאר הבינו שגורל זה צפוי גם להם בעתיד הקרוב. הם ניסו להקדים את פתיחת המרד הגדול. לאחר שניסיונות ההידברות עם הנהגת "קבוצת המאבק" לא נשאו פרי, הם החליטו לפתוח בעצמם במרד. לאור הידיעות שבכוונת הגרמנים לצמצם את מספר חברי הקבוצה ב־300 אנשים נוספים הוחלט להתחיל את המרד ב־7 באוקטובר 1944 בשעה 16:00. התוכנית הייתה להשתלט על החיילים הגרמנים בשעת מסדר הערב, לפוצץ את ארבע המשרפות, לחתוך את הגדר (שהייתה מחושמלת רק בלילה) ולברוח.
מרד הזונדרקומנדו > תחילת המרד

ביום המרד בשעה 12:00 הגיעו החיילים הגרמנים בהפתעה למשרפות 4 ו־5 והחלו לבודד קבוצת אסירים המיועדת לגירוש. ללא תיאום עם חבריהם במשרפות 2 ו־3 החלו האסירים במשרפות 4 ו־5 להתנגד לגרמנים בעזרת כלי נשק קרים ומעט הנשק שהיה בידם. הגרמנים נסוגו ופתחו באש על האסירים ובמקביל הזעיקו עזרה מהמחנה. האסירים שהתבצרו במבנה המשרפות הציתו את משרפה 4 והאש הגיעה לגג העץ וגרמה להתמוטטות המבנה וכן גרמו נזק למשרפה 5. הכוחות הגרמנים שתוגברו החלו לירות ללא הבחנה אל האסירים שהסתתרו במשרפות והרגו רבים מהם.
האסירים במשרפות 2 ו־3, שתכננו להצטרף למרד ב־16:00, הופתעו מהאירועים במשרפות 4 ו־5. האסירים במשרפה 3 החליטו שלא להצטרף למרד מתוך הבנה שהגרמנים מחכים מחוץ למבנה לירות בהם. לעומת זאת האסירים במשרפה 2 כן יצאו מהמבנה ותוך שימוש בנשק קר וברימונים שהרכיבו בעזרת חומר הנפץ שקיבלו הצליחו לפלס דרכם לגדר התיל של המחנה, לחתוך אותה ולצאת. ההערכה היא שכ־80 אסירים הצליחו להימלט.
מרד הזונדרקומנדו > תוצאות המרד

כ־280 אנשי זונדרקומנדו נהרגו במשרפות 4 ו־5, 171 נהרגו במשרפה 3 ו־1 במשרפה 2 כך שסך ההרוגים מקרב הזונדרקומנדו שנהרגו במשרפות עצמן עומד של 452 אסירים. במהלך האירועים נהרגו 3 משומרי המחנה הגרמנים. לא קיים תיעוד שמם של רוב האסירים שנהרגו.
גורלם של האסירים ממשרפה 2 שברחו לא ברור. הם נאלצו להתמודד עם מעגלי אבטחה רחבים יותר שהכינו הגרמנים וידוע שחלקם נלכד באסם בכפר סמוך למחנה אותו העלו הגרמנים באש וירו באסירים שניסו להימלט
בחקירה של הגרמנים במשרפות התגלו שרידים של אבק שריפה מהמפעל, והגרמנים תפסו את הנשים שעבדו בו. הנשים עונו בבלוק 11 כדי שיסגירו את מנהיגי המרד אך הן שתקו. ב־6 בינואר 1945 תלו הגרמנים ארבע מהנשים בחצר המחנה לעיני האסירים. הנשים שהוצאו להורג כללו את מנהיגת העובדות רוז'ה רובוטה וכן את אלה גרטנר, אסתר (אסטושה) וייסבלום ורגינה ספירשטיין. שלושה שבועות אחרי ההוצאות להורג שוחרר המחנה על ידי הרוסים.
לאחר המרד לא הוחזרו המשרפות לפעילות, והן פוצצו לפני יציאת הגרמנים מהמחנה.
הנצחה

ליד משרפה 4 הוצב שלט המספר את פרשת המרד
גדעון גרייף כתב ב־1999 את הספר "בכינו בלי דמעות – עדויותיהם של אנשי הזונדרקומנדו היהודים מאושוויץ" המתעד, בין השאר, את המרד.
זלמן גרדובסקי, שנרצח במרד, כתב יומנים והחביאם. חלקם נמצאו לאחר המלחמה. מתוך אותם היומנים שנמצאו, ערך ותירגם אביחי צור והוציא את הספר "בלב הגיהנום – יומנו של אסיר וממנהיגי מרד הזונדרקומנדו באושוויץ" שמתאר את קורות המרד.
יומנים נוספים נכתבו על ידי לנגפוס לייב והם נמצאו בשנת 1952.
באומנות

2001 – יצא לאור סרטו של טים בלייק נלסון "האזור האפור", שעוסק בזונדרקומנדו שפעל באושוויץ, ובמרד שערכו בשנת 1944. בסרט השתתפו השחקנים הרווי קייטל, דייוויד ארקט ומירה סורבינו.
2015 – יצא הסרט ההונגרי הבן של שאול, העוסק אף הוא באותו נושא, ומשלב יחד עם המרד את סיפורו של אחד האסירים, איש זונדרקומנדו, שנתקל בגופת בנו ועושה הכל כדי לנסות להעניק לה קבורה הולמת במחנה ההשמדה. ספרו של גדעון גרייף: "בכינו בלי דמעות – עדויותיהם של אנשי הזונדרקומנדו מאושוויץ" שימש השראה לבמאי לאסלו נמש. גדעון גרייף אף היה יועץ מדעי לסרט.
2022 – פורסם סרטם התיעודי של פרופ' גרייף ואיתי לב באותו השם, ובו צילומים שבוצעו בשנת 1993 (כחמישים שנה לאחר השואה) ממסע שערך פרופ' גרייף עם ניצולי הזונדרקומנדו לאושוויץ ובו מסרו את עדויותיהם וזכרונותיהם.
פיליפ מילר, ניצול מחנה אושוויץ ואיש הזונדרקומנדו, העניק ראיון מקיף ומעמיק לסרטו של קלוד לנצמן, "שואה".
לקריאה נוספת

גדעון גרייף, בכינו בלי דמעות – עדויותיהם של אנשי הזונדרקומנדו היהודים מאושוויץ, הוצאת ידיעות אחרונות וספרי יד ושם, 1999
גדעון גרייף, איתמר לוין: "מרד באושוויץ". הוצאת "בהלאו" קלן, גרמניה. יצא לאור (בגרמנית) ב־23 בספטמבר 2015. הוצאת "משכל" 2017
נתן כהן, "יומניהם של אנשי זונדרקומנדו – התמודדות עם הגורל והמציאות", יד ושם – קובץ מחקרים, תש"ן (כ'), עמ' 189–218
זלמן גרדובסקי, בלב הגיהנום – יומנו של אסיר וממנהיגי מרד הזונדרקומנדו באושוויץ, (תרגם מיידיש וערך: אביחי צור), הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2012.
גדעון גרייף, "זלמן גרדובסקי – תרומתו לכתבי־היד החשאיים, פעילותו המחתרתית בתכנון ובביצוע מרד הזונדרקומנדו באושוויץ", בתוך: זלמן גרדובסקי, בלב הגיהנום, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011, עמ' 237–292.
אביחי צור, "'מדוע היינו כך ולא אחרת לגמרי' – קריאה ספרותית־הגותית ביומנו של זלמן גרדובסקי", בתוך: זלמן גרדובסקי, בלב הגיהנום, הוצאת ידיעות אחרונות, 2011, עמ' 295–367.
Leon Cohen, From Greece to Birkenau : the crematoria workers'uprising, Salonika Jewry Research Center, 1996 (translated from the French by Jose־Maurice Gormezano, postscript by Lily Eiss־Perahia nee Cohen)
ראו גם

אלבום אושוויץ
הפרוטוקולים של אושוויץ
ההתנגדות באושוויץ
הערות שוליים

↑  הרחבה בחלק הצפוני של המחנה תוכננה אך לא הושלמה
↑  משרפה 1 נבנתה באושוויץ 1
↑  300 אסירים אלו הועברו למחנה אושוויץ 1 ושם נרצחו
↑  לפי אתר יד ושם נודע לפיקוד "קבוצת המאבק" שהגרמנים מתכוונים לחסל את כל הזונדרקומנדו והסיקו מכך שמנגנון הרציחות צפוי להיפסק תוך זמן קצר ולכן דחו את המרד הכללי
↑   "The Grey Zone", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  בכינו בלי דמעות, אתר יוטיוב.
↑  קלוד לנצמן: שואה, תל אביב 1986, עמודים 161-169
א-זרקשי

בדר א-דין א-זרקשי (ערבית: بدر الدين الزرقشي; 1344–1392) הידוע כאימאם א-זרקשי, היה אחד מגדולי חכמי הדת המוסלמים.
א-זרקשי חי בקהיר תחת שלטון הממלוכים, ונודע כמומחה בתחומים רבים, כגון פיקה, חדית', והיסטוריה. היה אחד מפוסקי ההלכה הבולטים ביותר באסכולה השאפעית.
כתביו

אל-זרקשי כתב ספרים רבים, שרק חלקם ידוע היום, ביניהם:
"אל-בחר אל-מחיט פי אוסול אל-פיקה" (البحر المحيط، في أصول الفقه)
"סלאסיל א-ד'הב פי אוסול אל-פיקה" (سلاسل الذهب في أصول الفقه)
"אל-בורהאן פי עולום אל-קוראן" (البرهان في علوم القرآن)
הערות שוליים

↑  Revolvy LLC, "Al-Zarkashi" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256791705171  BnF: cb129179022 (data)  GND: 118934147  ISNI: 0000 0000 8096 7326  LCCN: n85203389  NTA: 087687925  SELIBR: 33957  SUDOC: 145010767  TDVİA: zerkesi-bedreddin  VcBA: 495/262680  VIAF: 17352036   WorldCat (עם VIAF): 17352036
פרסי המוזיקה של בילבורד 2023

| --- | --- |
 תאריך:  19 בנובמבר 2023
 מפיק:  דיק קלארק הפקות
 מספר המועמדויות הרב:  טיילור סוויפט (20)
 →2022 2024←
 
טקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2023 התקיים ב-19 בנובמבר 2023. הזכיות בפרסים נקבעו לפי מדדי ביצועים במצעדי הבילבורד של סוף השנה ולקחו בחשבון אינטראקציות של מעריצים עם המוזיקה, כולל סטרימינג, מכירות, השמעות ברדיו וסיבובי הופעות. תאריכי הזכאות לפרס לשנת 2023 הם מ-19 בנובמבר 2022 ועד ה-21 באוקטובר 2023. הטקס הופק על ידי דיק קלארק הפקות.
טיילור סוויפט היא שיאנית המועמדויות של הטקס, עם 20 מועמדויות. היא כבר האישה שהיא שיאנית הזכיות של הפרס בכל הזמנים עם 29 זכיות. לסוויפט יש פוטנציאל להתעלות על דרייק כשיאנית הזכיות הכללית של הפרס אם היא תזכה בעוד פרסים. דרייק זכה ב-34 פרסי מוזיקה של בילבורד והוא מועמד לעוד 14 פרסים נוספים השנה. אמנים נוספים עם מספר מועמדויות גבוה כוללים את מורגן וולן וסיזה עם 17 מועמדויות כל אחד, דה ויקנד עם 16, ודרייק וזאק בריאן עם 14 כל אחד. ויטני יוסטון, שנפטרה בשנת 2012 ובעלת 16 פרסים של בילבורד, היא מועמדת לפרס "אלבום הגוספל המוביל".
הטקס

ב-16 במרץ 2023, פורסם שהטקס, הנערך בדרך כלל באביב, עובר לתאריך חדש בסתיו: ה-19 בנובמבר. ההחלטה לעבור למועד הסתיו הוכרזה על ידי המארגנים בילבורד ודיק קלארק הפקות. לטקסי פרסי המוזיקה של בילבורד נערכו בעבר בחודשי הסתיו-חורף, כשבשנים הראשונות מ-1990 עד 2006 התרחשו האירועים בדצמבר.
הטקס יציג קונספט חדש של טקס פרסים עם מוזיקה ותוכן בלעדי, כולל הכרזת זוכים, רגעים מאחורי הקלעים והופעות של אמנים מובילים. פרסי המוזיקה של בילבורד ישתפו פעולה עם ספוטיפיי בפרויקט "Fans First" כדי לקרב מעריצים לאמנים האהובים עליהם.
בטקס זה הוצגו קטגוריות פרסים חדשות, כולל קטגוריות לקיי-פופ ואפרוביטס.
הופעות

הכוכב המקסיקני פסו פלומה הופיע בטקס. במהלכו, פלומה ביצע את "Rubicón" מאלבומו Génesis. ההופעה תכלול הופעת אורח מיוחדת של אגדת האגרוף מייק טייסון, שהוא מעריץ של פסו פלומה.
זוכים ומועמדים

המועמדים הוכרזו ב-26 באוקטובר 2023.