stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסף שוסטר

אסף שוסטר (נולד ב-6 ביולי 1958) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי המחשב בטכניון ומחזיק הקתדרה על שם ג'וזף וסיידי דנציגר, שתחומי מחקריו הם: חישוב מקבילי ומבוזר, כריית מידע, סילומיות והגנה על פרטיות. בשנת 2015 קיבל מעמד של עמית ACM.
| --- | --- |

פרופסור אסף שוסטר
 לידה:  6 ביולי 1958 (בן 66)
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  אלי שמיר 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  Liran Funaro, Ayal Itzkovitz, Avraham Yadgar, Ran Wolff, אורנה אגמון בן-יהודה, Tamir Heyman, Nadav Amit 
 פרסים והוקרה:  עמית ACM (2015) 
 תרומות עיקריות
 חישוב מקבילי ומבוזר, כריית מידע, הגנה על פרטיות
ביוגרפיה

אסף שוסטר נולד בשנת 1958 בקיבוץ גבעת ברנר לציפורה ויוחנן שוסטר. הוא למד בבית הספר של הקיבוץ והיה בין ראשוני הלומדים שם.
את לימודיו האקדמיים התחיל באוניברסיטה העברית בשנת 1981, ובשנת 1984 סיים תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב. ב-1986 סיים תואר שני במדעי המחשב. לאחר קבלת התואר, ובמקביל להמשך לימודיו, אסף שוסטר עבד זמן מה כמורה למחשבים במכללת אורט שבגבעת רם, ירושלים. ב-1991 קיבל שוסטר דוקטורט באוניברסיטה העברית במדעי המחשב. נושא הדוקטורט שלו עסק בתצורה דינמית של רשתות תקשורת עבור חישוב מקבילי, בהנחייתו של אלי שמיר. לאחר השלמת הדוקטורט, עבר לפקולטה למדעי המחשב בטכניון, ומאז מלמד בה.
ב-1996 הקים את המעבדה למערכות מחשבים בטכניון, ובשנת 2011 הקים את המרכז להנדסת מחשבים בטכניון, בראשו עמד עד שנת 2014.
במהלך לימודיו שימש שוסטר כעוזר הוראה באוניברסיטה העברית. לאחר סיום הדוקטורט החל לעבוד כמרצה בטכניון; בשנת 1996 קיבל תואר של מרצה בכיר, בשנת 2000 הפך פרופסור חבר ובשנת 2007 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
בשנת 2016 הקים יחד עם נתן בנדלר ודניאל מוסקוביצ'י סטארטאפ שנקרא CYIOT - Cyber of Things, העוסק בנושא בטיחות סייבר והגנה על הטווח האלחוטי בתקשורת הארגונית, ושימש שם כמנהל טכני ראשי עד למכירתה לחברת אורקסטרה בשנת 2019.
כיום, שוסטר מלמד קורסים בטכניון בנושא מערכות מחשבים ובחישוב מקבילי ומבוזר, ומנחה סטודנטים לתארים שני ושלישי. במקביל הוא מנהל מחקרים בנושא של ניתוח, אנליטיקה, וניטור של זרמי מידע מסיביים.
מחקר

מאז שהצטרף לטכניון, מתמקד שוסטר במחקריו בתחום חישוב מקבילי ומבוזר (חישוב הנעשה על ידי מספר מחשבים שונים בו זמנית), ובשנים האחרונות החל לעסוק גם בעיבוד נתוני עתק (Big Data). מחקריו עסקו במציאת שגיאות בתוכניות מקביליות, ניתוח של מחירים בענן של אמאזון, אלגוריתמי למידה מבוזרים, מודלים מקביליים ומבוזרים, מערכות חישוב מדומות, מערכות זיכרון מבוזר-משותף, עיבוד מידע עשיר מסנסורים, אלגוריתמים לעיבוד שטפי מידע, ועוד. חלק גדול מהבעיות שדורשות שיתוף פעולה של מחשבים רבים, מצריכות שיטות חדשות למזעור של האינטראקציה בין המחשבים או של כמות המידע שהם מעבירים ביניהם, כך ששיתוף הפעולה יהיה יעיל יותר. את השיטות האלו מפתח שוסטר במחקריו.
פרסים

במסגרת פעילותו, זכה שוסטר במלגות ופרסים רבים, בניהם:
פרס קליין למחקר (1999)
פרס הרשל ריץ על חדשנות (2004)
פרס קפלן על תוכנית עסקית (2005)
עמית ACM: אות הוקרה להישגים במדעי המחשב ובטכנולוגיית המידע, אותו קיבל על תרומה בנושא חישוב ענן (2015)
פרס הנרי טאוב למצוינות אקדמית (2016)
עמית IEEE על "תרומתו למחשוב ענן" (2017)
פרסומים

שוסטר פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחומי החישוב המקבילי, כריית מידע והגנה על פרטיות. מאמריו זכו לציטוטים רבים.
הערות שוליים

↑  assaf shuster, Mathematics Genealogy Project
↑  המעבדה למערכות מחשבים
↑  ליאור דטל, הטכניון חונך את המרכז הגדול במזרח התיכון להנדסת מחשבים, באתר TheMarker‏, 31 במאי 2011
1 2  קורות חיים - אסף שוסטר (באנגלית), באתר הטכניון
↑  "Israeli cybersecurity co Orchestra acquires Netformx". Globes (באנגלית). 2021-12-12. נבדק ב-2022-05-02.
↑  האתר האישי של שוסטר, באתר הטכניון
↑  רשימת חברי ACM לשנת 2015 (ארכיון)
↑  IEEE Fellows Directory - Member Profile, services27.ieee.org
↑  רשימת פרסומים, באתר google scholar
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270889305171  ACM DL: 81100625706  dblp: s/AssafSchuster  MGP: 55543  VIAF: 7148268180305111852   WorldCat (עם VIAF): 7148268180305111852
שרית פוקס

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1956 (בת 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
שרית פוקס היא עיתונאית, פרשנית תרבות, ביוגרפית ומבקרת תיאטרון ישראלית. שימשה במשך שנים רבות חברת מערכת בעיתון "מעריב", וכיום היא פרילנסרית וחוקרת.
קורות חייה

שרית פוקס נולדה בדרום תל אביב. היא גדלה בצפון תל אביב ולמדה בבית הספר התיכון עירוני א', שם קיבלה את פרס בית הספר לספרות על שם משה זילברמן, וחקרה בהדרכת המשוררת יאירה גנוסר את דמות האדם הקטן בסיפורי אנטון צ'כוב. בצה"ל שירתה בחיל האוויר בבסיס תל נוף. קיבלה תואר שני בהצטיינות יתרה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלה, בהנחיית פרופ' ש. גיורא שוהם עסקה בתנועת הזמן במחזותיו של סמואל בקט. במהלך לימודיה עבדה במכון למחוננים של אריקה לנדאו, ותלמידיה המפורסמים הם השחקן והבמאי יואב צפיר, היוצר דורי פרנס, העיתונאי גיא זהר, והשדרנית ענת דולב.
במשך 28 שנים הייתה חברת מערכת "מעריב", שם פרסמה רשימות על תיאטרון וראיונות עומק עם מנהיגים כשמעון פרס, יצחק שמיר ורפאל איתן, יעל דיין, ס. יזהר, א.ב. יהושע, הצייר משה קופפרמן, אמנים כקלוד לנצמן, יעקב אגם, עליזה אולמרט ועוד. פוקס זכורה בין היתר בזכות ריאיון עם השופט אגרנט, סמוך למותו, בו סיפר כי ראש הממשלה גולדה מאיר ידעה מראש על מלחמת יום הכיפורים. בשנות השמונים דרך כוכבה בעולם התקשורת, והיא כתבה כתבות מעמיקות על קבוצות שוליים בחברה - מתמודדים עם מחלות נפשיות ופיזיות, נכים ונשים מוכות. היא כתבה על פגוע ראש ממלחמת לבנון הראשונה וליוותה תהליך שיקום של פגוע ראש ממלחמה זו.
ב"מעריב" פוקס נפגשה לראיונות מעמיקים עם אנשי ימין כאלישבע פדרמן (אשתו של נועם פדרמן) ואריה בירו, לאחר שהודה בראיון ברצח שבויים מצריים במהלך מלחמת סיני. באחת הכתבות שלה נכנסה לחוגי הימין ושהתה מספר שבועות בקרב אנשי "כהנא חי" באמצע שנות השמונים.
בראשית האינתיפאדה הראשונה הצטרפה לפיזור הפגנה בשטחים ונכנסה לשיחות עומק עם חיילי הגדוד.
פוקס פרשה מ"מעריב" בשנת 2007 והפכה לעיתונאית פרילנסרית, והיא כותבת בכלי תקשורת שונים.
פוקס משתייכת לזרם האלטרנטיבי של ייצוג השואה בתיאטרון והנצחת זיכרון השואה. [דרוש מקור] נמנית עם הראשונים שנאבקו מעל דפי העיתונות נגד מסע בני נוער לפולין. [דרוש מקור] היא הושעתה למשך חודש מהעיתון בעקבות מאמר שטען כי פולחן השואה הוא הטמעת חומרי פחד ופרנויה אצל הציבור, בלא עיסוק בשורשי הרוע הנאצי. היא אף צוטטה בספרו של משה צוקרמן "שואה בחדר האטום" (1990) לאחר שכתבה מאמר על הפחד מהגז שבעקבותיו הושעתה מ"מעריב" בזמן מלחמת המפרץ. בסדרת כתבות פרשנות שהחלו להתפרסם בסוף שנות השמונים בעקבות מחזות שהוצגו בארץ, ערערה פוקס על קידוש היגון בעבודת הזיכרון של השואה. בקריאה להטמעת מסרים רציונליים והומניסטים בעבודת זיכרון השואה שייכת פוקס לקבוצה שהפיקה את ערבי יום השואה האלטרנטיביים, בראשה עומדים אמיר אוריין ותלמידו אבי גיבסון בר-אל. פוקס גם הייתה בין הראשונים שעסקו ביחסם של בני הדור השני לשואה החל משנות ה-80, שנים לפני שהתופעה התעצמה ונדונה בתקשורת וברשת. [דרוש מקור]
ב-2012 הוזמנה פוקס לנהל אמנותית אירוע ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, בבית אבי חי בירושלים. האירוע נקרא "דווקא לצחוק" והוקדש ליצירות המתמודדות עם השואה באמצעות הומור שחור ולבן.
קורות חייה > עבודתה המחקרית

פוקס כתבה לעיתוני ספרות ביקורות ומאמרים, כמו מאמרה שפורסם ב"עתון 77" בשנת 1987, בו ניתחה את ספרו של א.ב. יהושע "מולכו". התזה של הניתוח הייתה שרגש אמביוולנטי בין הבעל ואשתו המתה מסרטן מפעפע לאורך הספר, ואופייני וטבעי למערכות זוגיות. א.ב יהושע מוביל את גיבורו להכרה זו שלב אחרי שלב בספר, עד שהוא משתחרר מרגש האשמה המלווה אותו ומזדכך.
בשנת 2008 ראה אור ספרה "נמר בוער", מונוגרפיה על המחזאי נסים אלוני, בהוצאת ידיעות ספרים, ובעריכה, הלכה למעשה, של דורי פרנס. כתיבתו ארכה שמונה שנים, וכללה איסוף חומרים רבים וראיונות עם כ-100 אנשים משמעותיים מחייו של אלוני מילדות ועד בגרות. אלוני, אליבא דפוקס, משקף פוסט טראומה של לוחמי מלחמת העצמאות. ספרה עורר דיון נוקב אודות ניפוץ מיתוסים וייחוס משברים נפשיים לאושיות תרבות. היא ניפצה את התבנית של אלוני כמשורר פנטסטי לירי, ובאמצעות סיפוריו המוקדמים והלא מוכרים שכתב בזמן המלחמה, שיחות עמו ועם חברי הגדוד שלו, חשפה את היסודות הריאליסטיים של מחזותיו. על ספרה כתב פרופ' שמעון לוי "'נמר בוער' הוא ספר התיאטרון החשוב ביותר וודאי המרתק מכולם, שיצא לאחרונה לאור על התיאטרון הישראלי ועל אחד מגדולי יוצריו. המחקר המושקע בו הוא בעל ערך תיעודי ותרבותי רב. יתר על כן, שרית פוקס משכילה לרקום חוטים של תובנות מדויקות בכתיבה המשלבת ארוטיקה ואקדמיה, רגש עמוק ללא רגשנות."
היא כתבה על דמויות בתיאטרון כמו השחקן אורי אברהמי, נדב בושם ומוטי לרנר שכולם חוו פוסט טראומה, ונתנו לה ביטוי ביצירתם.
היא כותבת ספר שני ששמו הזמני הוא "חרדת הגלגול היודונאצי בדרמה הישראלית" המהווה הרחבה למאמר שפרסמה ב"עתון 77", מתוך התנגדות לפרשנות הרווחת של הביטוי "יודונאצים" שטבע ישעיהו ליבוביץ.
ספרה

נמר בוער : מותו וחייו של נסים אלוני, [עורכת: עינת יקיר], הוצאת ידיעות אחרונות, 2008.
הערות שוליים

↑  שרית פוקס, לקחי גודו - המטפיזיקה של הקיום המעגלי, תזה לתואר שני, אוניברסיטת תל אביב, 1986
↑  שרית פוקס, יש לו חלום, מעריב, 16 בספטמבר 1988
↑  שרית פוקס, ס. יזהר – כתמים של ההיסטוריה אי אפשר לכבס, "מעריב", 9 בפברואר 2001
↑  שרית פוקס, "המוות זה סקנדל", באתר nrg‏, 21 בדצמבר 2001
↑  שרית פוקס, "יעקב דה וינצי", ריאיון עם יעקב אגם, תרבות מעריב, 18 בספטמבר 1998
↑  בשלה לנקמה, שיחה עם אלישבע פדרמן, סופשבוע מעריב, 2 באוגוסט 2001
↑  אני אריה בירו, באתר של שרית פוקס
↑  דווקא לצחוק: הומור לנוכח השואה, באתר של שרית פוקס
"דווקא. לצחוק." – ערב על הומור בשואה, באתר "הבמה", 15 בינואר 2012
↑  שרית פוקס, ‏"מחול המוות" או "המת הממית" על מולכו לא.ב. יהושע, עתון 77 גיליון 087, אפריל 1987, עמ'20–21, 45, בארכיון הדיגיטלי של כתב העת בספריית אוניברסיטת טקסס באוסטין
↑  שמעון לוי, רגש עמוק ללא רגשנות, "תיאטרון", גיליון 27, חורף 2009
↑  אנטי גיבור מלחמה – ריאיון עם אורי אברהמי, באתר של שרית פוקס
↑  מיכאל הנדלזלץ, ניסים אלוני נחשף בספר חדש, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
↑  בהקדמת העורך לגיליון 46 של כתב העת תיאטרון, כתב החוקר והמשורר גד קינר: "כשפרסמה העיתונאית והמבקרת שרית פוקס את פרי מחקרה ארוך-השנים נמר בוער – יצירה מטלטלת וחדשנית, העוסקת בחוויות הקרב הטראומתיות של נסים אלוני, לוחם תש"ח, שרדפו אותו כל חייו, ובאות לידי ביטוי במחזותיו וסיפוריו - היא לא שיערה בנפשה שתהפוך למטרה לשיסוי ולגינוי במסע ציד, רצוף שקרים והכפשות, של אמנים ומבקרים שפוקס העזה לגעת במשיחם שעליו הם רשומים בטאבו, ולהאיר אותו באור שונה מדימוי מחבר הפנטסמגוריות האגדתיות והססגוניות, אותם זיקוקין די- נור בלתי מחייבים שכל כך הערצנו. המאמר "מבט חוזר על נמר בוער", בו שרית פוקס באה חשבון עם אויבי העבר שלה, חושף לא רק את כאבה של המחברת, אלא גם את פנינו הכעורות כחברה קרתנית, גלותית, בלתי מפרגנת ואכזרית – ודווקא בקרב הנשמות "היפות" של קריית ספר. אלמלא היה המדובר במאמר המתאר ציד מכשפות מציאותי, אפשר היה לחשוב שלפנינו וריאציה על חפץ מאת תלמידו של אלוני, חנוך לוין." 

ב-20.2.2022 כינה הסופר והמשורר יצחק לאור את פוקס "קסנדרה", בפוסט שהעלה בפייסבוק. לאור השווה את פוקס לקסנדרה הרואה מה שאחרים אינם רואים והאחרים מתנגדים לשמוע לה. לאור ייחס לפוקס את "נקודת הראות המהפכת של האשה" שכן הבחינה בפוסט טראומה של אלוני שהתהוותה ביחסיו עם אביו ובאירוע קשה במלחמת תש"ח. https://www.facebook.com/yitzhak.laor/posts/5593203770706490
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300705605171  GND: 138587604  ISNI: 0000 0000 6690 0192  LCCN: no2009041554  VIAF: 83608197   WorldCat (עם VIAF): 83608197
יוסטון

ערך זה עוסק בעיר בטקסס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
יוּסטוֹן (באנגלית: Houston) היא העיר הגדולה ביותר במדינת טקסס שבארצות הברית, והרביעית בגודלה בארצות הברית כולה. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2020, אוכלוסיית העיר מונה כ־2,304,580 מיליון תושבים, היושבים בשטח של כ-1,600 קמ"ר. העיר היא מקום מושבו של המרכז המנהלי של מחוז האריס ומהווה מרכז כלכלי של האזור המטרופוליני יוסטון-שוגרלנד-בייטאון – האזור החמישי בגודלו בארצות הברית – עם אוכלוסייה של 7.1 מיליון תושבים נכון ל-2020.
יוסטון נוסדה ב-1836 בשטח על גדות נהר בפאלו, וב-5 ביוני 1837 הוכרזה כעיר וכרשות עצמאית. העיר נקראת על שם נשיא רפובליקת טקסס דאז, הגנרל סם יוסטון, שפיקד על הכוחות האנגלו-אמריקאים בקרב סן חסינטו, אשר התחולל כ-40 ק"מ מזרחית לעיר. הנמל ותעשיית מסילות הברזל המשגשגים, יחד עם גילוי מקורות נפט ב-1901, הביאו לעלייה מתמדת באוכלוסיית העיר. באמצע המאה ה-20, הפכה יוסטון לביתו של המרכז הרפואי של טקסס, הריכוז הגדול בעולם של מוסדות רפואה ומחקר, ומרכז החלל על שם לינדון ג'ונסון, מרכז המחקר של נאס"א, שבו נמצא גם מרכז בקרת המשימה (הידוע באות הקריאה: יוסטון).
כלכלת יוסטון מהווה בסיס תעשייתי רחב בתחומי אנרגיה, ייצור, אווירונאוטיקה וטכנולוגיה; רק ניו יורק מהווה בית לחברות רבות יותר מרשימת Fortune 500. נמל יוסטון מדורג ראשון בארצות הברית בשינוע טונאג' מטען בין-לאומי, ושני בטונאג' מטען כולל. העיר מכונה "עיר החלל", והיא נחשבת לעיר עולם המובילה בעסקים, סחר בין-לאומי, בידור, תרבות, תקשורת, אופנה, מדע, ספורט, טכנולוגיה, חינוך, רפואה ומחקר. בעיר נמצאת אוכלוסייה מרקע אתני ודתי מגוון וכן קהילה בין-לאומית גדולה, והיא נחשבת לעיר המגוונת ביותר מבחינה אתנית בטקסס ובארצות הברית. יוסטון היא גם בית למספר רב של מוסדות תרבות, המושכים כ-7 מיליון מבקרים מדי שנה לאזור המוזיאונים של העיר, ובפרט במרכז התיאטראות המוביל של העיר.
גאוגרפיה

על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח העיר הוא 1,700 קמ"ר, אשר מורכב מ-1,642 קמ"ר קרקע ו-58 קמ"ר מים. מרבית העיר נבנתה על קרקע מיוערת, ביצות או ערבה. הקרקע המישורית בשילוב הפרוור, הופכים את ההצפות לבעיה אשר חוזרת על עצמה בעיר. הגובה במרכז העיר הוא כ-15 מטרים מעל גובה פני הים, והנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בצפון מערב יוסטון בגובה 38 מטרים מעל גובה פני הים. בעבר העיר הסתמכה על מי תהום שיספקו את צרכיה, אך עקב שקיעת הקרקע העיר החלה לנצל מקורות מים בגובה הקרקע כגון אגם יוסטון. ליוסטון יש 4 נהרות עיקריים שחוצים את העיר.
גאוגרפיה > גאולוגיה

באזור יוסטון 150 העתקים פעילים לפחות, באורך כולל של 500 ק"מ. אין תיעוד לרעידות אדמה משמעותיות בהיסטוריה של יוסטון, אך חוקרים לא שוללים את האפשרות לרעידת אדמה שכזאת בעבר הרחוק או בעתיד. הקרקע בחלק מהאזורים בדרום מזרח יוסטון שוקעת עקב שאיבת מי תהום במשך שנים רבות.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים ביוסטון מוגדר כאקלים סובטרופי גשום. על אף שיוסטון לא ממוקמת ב"סמטת הטורנדו" כמו כל שאר טקסס, תאי-על הנוצרים באביב מביאים לעיתים טורנדו לאזור. הרוחות נושבות מכיוון דרום ודרום מזרח במרבית ימי השנה, ומביאות עימן חום ולחות ממפרץ מקסיקו.
במהלך ימי הקיץ הטמפרטורות מגיעות לעיתים קרובות למעל C°‏ 32. שעות הבוקר בתקופת הקיץ מאופיינות במעל 90% לחות והרוחות בתקופה זאת קלות. על מנת להתמודד עם החום והלחות הכבדה, התושבים משתמשים במזגן בכמעט כל רכב ובניין. ב-1980 תוארה יוסטון כ"מקום הממוזג ביותר על פני כדור הארץ". הטמפרטורה הגבוהה ביותר שתועדה הייתה C°‏ 43, אשר נמדדה ב-4 בספטמבר 2000 וב-28 באוגוסט 2011.
ביוסטון החורף מתון יחסית, בניגוד לרוב האזורים האחרים בארצות הברית. בחודש ינואר הטמפרטורה הממוצעת היא C°‏ 11.7. ב-24 בדצמבר 2004, אז הצטברו 2.5 ס"מ שלג בחלקים מהעיר. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה הייתה C°‏ 15− ב-18 בינואר 1930. ממוצע המשקעים גבוה, כ-1,260 מ"מ גשם בשנה. בשל הטופוגרפיה השטוחה, מתרחשות הצפות מקומיות לעיתים קרובות.
ביוסטון יש רמות אוזון חריגות והיא מדורגת באופן קבוע בין הערים המזוהמות ביותר באוזון בארצות הברית. ערפיח הוא בעיית זיהום האוויר העיקרית של יוסטון, המפעלים הממוקמים לאורך גדות הנהר הם המקור העיקרי לזיהום האוויר בעיר.
גאוגרפיה > נוף עירוני

האזורים ביוסטון נחלקים באופן כללי לאזורים שבתוך או מחוץ לכביש הטבעת 610. האזורים שבתוכו הם רובע העסקים המרכזי ושכונות מגורים שהוקמו עוד לפני מלחמת העולם השנייה. הפרברים נמצאים מחוץ לכביש הטבעת.
על אף שיוסטון היא העיר הגדולה ביותר בארצות הברית ללא תקנות תוכנית בניין עיר, היא התפתחה בדומה לערים אחרות בחלק הדרומי של ארצות הברית, בגלל תקנות שימוש בקרקע. התקנות כוללות גודל חובה לבתים חד משפחתיים ודרישות לחניה שתהיה זמינה לדיירים וללקוחות. להגבלות כאלה תוצאות מעורבות.
מצביעים דחו את ההצעות לרבעים נפרדים לעסקים ומגורים בהצבעות שהתקיימו ב-1948, 1962 ו-1993. כתוצאה מכך, במקום רובע עסקים מרכזי אחד כמרכז התעסוקה של העיר, רבעים עסקיים מרובים גדלו ברחבי העיר, בנוסף למרכז העיר.
גאוגרפיה > אדריכלות

קו הרקיע של יוסטון הוא הרביעי בגובהו בצפון אמריקה (אחרי: ניו יורק, שיקגו וטורונטו), וה-12 בגובהו בעולם נכון ל-2014. מערכת מנהרות ומדרכות עיליות באורך של 11 ק"מ בעיר מקשרות בין הבניינים במרכזה, מה שמאפשר להולכי הרגל לא לסבול מעודף חום בימי הקיץ או מגשם רב בחורף.
בשנות ה-60 מרכז העיר התאפיין באוסף בנייני משרדים בגובה בינוני. מספר גורדי שחקים הוקמו בשנות ה-70, הגבוה מביניהם הוא מגדל ג'יי פי מורגן צ'ייס בן ה-75 קומות ואשר מתנשא לגובה 305 מטרים, בנייתו הושלמה ב-1982. המגדל הוא המבנה הגבוה ביותר בטקסס, ה-15 הכי גבוה בארצות הברית כולה, וגורד השחקים ה-85 בגובהו בעולם כולו. בשנת 2007 היו במרכז העיר יותר מ-4,000,000 מ"ר של שטחי משרדים.
מגדל ג'יי פי מורגן צ'ייס
מגדל ויליאמס
מגדלים במרכז העיר
דמוגרפיה

יוסטון היא רב-תרבותית, בין השאר בזכות המוסדות האקדמיים הרבים בה והתעשיות הגדולות, וכן היותה עיר נמל גדולה. מעל 90 שפות מדוברות בעיר והיא בעלת האוכלוסייה הצעירה ביותר באומה, תרומה חלקית לכך הייתה ההגירה לטקסס. הערכות הן שכ-400,000 מהגרים בלתי חוקיים מתגוררים באזור יוסטון.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2010, לבנים מהווים 51% מאוכלוסיית העיר ושחורים או אפרו-אמריקאים היוו 25% מהאוכלוסייה. קבוצות נוספות היו: עד 6% אסייתים (שמתוכם 1.7% וייטנאמים, 1.3% סינים, 1.3% הודים, 0.9% פקיסטנים, 0.4% פיליפינים, 0.3% קוריאנים ו-0.1% יפנים). קבוצות אחרות היוו עד 15.2% מהאוכלוסייה.
מרכז הקהילה היהודית נמצא בשכונת מאיירלנד.
על פי מחקר שנערך בשנת 2014, 73% מאוכלוסיית העיר מגדירים את עצמם כנוצרים, 20% מגדירים עצמם כחסרי דת, ו-7% שייכים לדתות אחרות (כולל יהדות, בודהיזם, אסלאם והינדואיזם). בעיר פועלת כנסייה הגדולה בארצות הברית שממקומת בבניין שהיה אצטדיון בעבר. תפילות של ג'ואל אוסטין במקום פוקדים עשרות אלפי מתפללים.
הקהילה היהודית של יוסטון, שנאמדה בכ־47,000 בשנת 2001, קיימת בעיר מאז שנות ה-1800. מרבית יהודי יוסטון מוצאם מכל ארצות הברית וישראל, מקסיקו, רוסיה ומקומות אחרים. נכון לשנת 2016 היו מעל 40 בתי כנסת ביוסטון רבתי. בתי הכנסת הגדולים ביוסטון הם קהילת בית ישורון, בית כנסת יהודי קונסרבטיבי, והקהילות היהודיות הרפורמיות בית ישראל ואמנו-אל.
ביוסטון גם קהילה מוסלמית גדולה ומגוונת, הגדולה ביותר בטקסס ובדרום ארצות הברית. נכון לשנת 2012 מעריכים כי המוסלמים מהווים 1.2% מאוכלוסיית יוסטון. נכון ל-2016, מוסלמים באזור יוסטון מוצאם מדרום אסיה, המזרח התיכון, אפריקה, טורקיה ואינדונזיה. בשנת 2000 היו מעל 41 מסגדים ומרכזים דתיים כאשר הגדול שבהם היה מסגד "אל-נור" (מסגד האור) של האגודה האיסלאמית ביוסטון רבתי.
| קבוצה אתנית | 2010 | 1990 | 1970 |
| --- | --- | --- | --- |
| לבנים | 50.5% | 52.7% | 73.4% |
| שחורים או אפרו-אמריקאים | 24.7% | 28.1% | 25.7% |
| היספנים ולטינים (מכל מוצא גזעי) | 43.7% | 27.6% | 11.3% |
| אסייתים | 6.0% | 4.1% | 0.4% |
כלכלה

לכלכלת יוסטון בסיס תעשייתי רחב בתחומי אנרגיה, ייצור, אווירונאוטיקה וטכנולוגיה; רק ניו יורק מהווה בית ליותר חברות מרשימת Fortune 500. מבחינת מסחרית, יוסטון נחשבת כעיר עולם, והיא העיר המובילה בעולם בתעשיית מוצרי שדות נפט. נמל יוסטון מדורג ראשון בארצות הברית בשינוע טונאג' מטען בין-לאומי, ושני בטונאג' מטען כולל. בשנת 2012 יוצאו מאזור יוסטון סחורות בשווי 110.3 מיליארד דולר, שלושת היעדים אליהם מייצאים הכי הרבה הם מקסיקו, קנדה וברזיל. מרבית ההצלחה של העיר בתעשייה הפטרוכימית היא בזכות נמל יוסטון. בניגוד למקומות אחרים, עלייה במחירי הנפט והדלקים עוזרת לכלכלת יוסטון, שכן רבים מתושביה מועסקים בתעשיית האנרגיה.
בשנת 2013 זוהתה יוסטון כעיר מספר אחת בארצות הברית ביצירת מקומות עבודה על ידי הלשכה האמריקאית לסטטיסטיקה, לאחר שהיא לא הייתה רק העיר הגדולה הראשונה שהחזיקה לעצמה את כל המשרות שאבדו במהלך ההאטה הכלכלית שקדמה לה, אלא גם לאחר ההתרסקות. הכלכלן וסגן נשיא למחקר בשותפות יוסטון רבתי פטריק ינקובסקי ייחס את הצלחתה של יוסטון ליכולתם של תעשיות הנדל"ן והאנרגיה של האזור ללמוד מטעויות היסטוריות. יתרה מזאת, ינקובסקי הצהיר כי "יותר ממאה חברות בבעלות זרה עברו להתגורר, הרחיבו או הקימו עסקים חדשים ביוסטון" בין 2008 ל-2010, הפתיחות הזו לעסקים חיצוניים הגבירה את יצירת המשרות בתקופה בה הביקוש המקומי היה נמוך. גם בשנת 2013, שוב הופיעה יוסטון ברשימת "המקומות הטובים ביותר לעסקים וקריירה" בפורבס.
ממשל

נבחרי העיר הם ראש העיר, מבקר העיר ו-16 חברי מועצה. ראש העיר הנוכחי של יוסטון הוא ג'ון ויטמיר שנבחר בנובמבר 2023 ונכנס לתפקיד בינואר 2024 והחליף את סילבסטר טרנר, שניהם דמוקרטים שנבחרו בהצבעה לא מפלגתית.
ראש העיר של יוסטון משמש כמנהל הראשי של העיר, כמנכ"ל ונציג רשמי, ואחראי על ההנהלה הכללית של העיר ועל פי ראייתו החוקים והתקנות נאכפים.
כתוצאה ממשאל עם בשנת 2015 ביוסטון, ראש העיר נבחר לכהונה של ארבע שנים, וניתן לבחור בו עד שתי כהונות רצופות. בין השנים 1991–2015, הוטל על מבקר העירייה וחברי מועצת העיר מגבלה של שנתיים ושלוש שנים לכל חבר- משאל העם ב-2015 תיקן את מגבלות הקדנציה לאופציה של עד שתי קדנציות כל אחת של ארבע שנים.
יוסטון נחשבת עיר חלוקה מבחינה פוליטית בין הרפובליקנים לבין הדמוקרטים. חלק גדול מהאזורים העשירים בעיר מצביעים לרפובליקנים ואילו מעמד הפועלים בעיר ואזורי המיעוטים מצביעים לדמוקרטים. על פי סקר משנת 2005, 68 אחוז מהלבנים הלא-היספניים במחוז האריס נוטים להצביע לרפובליקנים, ואילו 89 אחוז מהשחורים הלא-היספניים נוטים לתמוך בדמוקרטים. לעיתים קרובות ידועה העיר כעיר המגוונת ביותר מבחינה פוליטית בטקסס, מדינה הידועה כשמרנית באופן כללי. בשנת 2009 הפכה יוסטון לעיר האמריקאית הראשונה עם אוכלוסייה המונה למעלה ממיליון אזרחים שבחרה לראשות העירייה לסבית, כשבחרו באניס פרקר.
ממשל > פשע

ביוסטון היו 303 מקרי רצח בשנת 2015 ו-302 מקרי רצח בשנת 2016. גורמים רשמיים חזו כי יהיו 323 מקרי רצח בשנת 2016. למרות זאת, לא חלה עלייה בשיעור הרצח ביוסטון בין 2015 ל-2016.
שיעור הרצח ביוסטון דורג במקום ה-46 מתוך הערים בארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל 250,000 בשנת 2005 (שיעור של 16.3 מקרי רצח לכל 100,000 אוכלוסייה). בשנת 2010 דורג שיעור הרצח בעיר (שיעור של 11.8 מקרי רצח לכל 100,000 תושבים) במקום השישי מבין ערי ארצות הברית עם אוכלוסייה של מעל 750,000 איש (אחרי ניו יורק, שיקגו, דטרויט, דאלאס ופילדלפיה) נתונים שנתנו על פי הלשכה לחקירות הפדרלית (FBI).
תרבות

ההערכה היא כי באזור המטרופולין מתגוררים כ-1.1 מיליון תושבים שנולדו מחוץ לארצות הברית. העיר במקום השלישי בארצות הברית במספר הקונסוליות הנמצאות בה, סך הכל מייצגות בעזרת הקונסוליות 86 מדינות.
אוכלוסיית העיר היא רב-תרבותית, המורכבת מקהילות בין-לאומיות רבות הגדלות בצורה מתמדת. אירועים שנתיים רבים הנחוגים ביוסטון משקפים את הגיוון בתרבות העיר. האירוע הארוך והוותיק ביותר הוא "רודיאו יוסטון" (RodeoHouston), המתקיים במשך 20 ימים במהלך חודש מרץ. אירוע גדול נוסף הוא מצעד הגאווה, שנערך מדי שנה בסוף חודש יוני. אירועים שנתיים נוספים הם הפסטיבל היווני, תהלוכת המכוניות האומנותית ותערוכת המכוניות.
בשנת 1967 קיבלה יוסטון את הכינוי הרשמי "עיר החלל" בעקבות מיקומו של מרכז החלל של נאס"א הנמצא בעיר.
תרבות > אמנות ותיאטרון

אזור התיאטראות הממוקם במרכז העיר הוא ביתם של 9 ארגוני אמנות גדולים ו-6 אולמי הופעות. זה האזור השני בגודלו בארצות הברית מבחינת מושבי תיאטרון הנמצאים בו. יוסטון היא אחת הערים הבודדות בארצות הברית שממוקמים בה חברות קבועות ומקצועיות בכל תחומי אמנויות הבמה הגדולים: אופרה (יוסטון גרנד אופרה), בלט (יוסטון בלט), מוזיקה (התזמורת הסימפונית של יוסטון) ותיאטרון (אליי תיאטרון).
אזור המוזיאונים של העיר מושך כ-7 מיליון מבקרים מדי שנה. באזור זה נמצאים המוזיאון לאמנויות יפות, המוזיאון למדעי הטבע, המוזיאון לאומנות עכשווית, מוזיאון השואה וגן החיות של יוסטון.
ספורט

יוסטון בעלת קבוצות ספורט במרבית הליגות המקצועיות בארצות הברית, למעט ליגת ההוקי הלאומית. הבולטות שבהן הן קבוצת הכדורסל יוסטון רוקטס שמשחקת בליגת ה-NBA, האסטרוס, המשחקים בייסבול ב-MLB, הטקסאנס, המשחקים פוטבול ב-NFL והדינמו, המשחקים כדורגל ב-MLS.
מינט מייד פארק הוא אצטדיון הבית של האסטרוס, וטויוטה סנטר הוא אולם הספורט של הרוקטס. ביוסטון יש את האצטדיון הראשון עם גג מתקפל ודשא טבעי בליגת ה-NFL, האצטדיון שנקרא nrg הוא אצטדיון הבית של הטקסאנס.
יוסטון אירחה מספר אירועי ספורט גדולים: משחקי האולסטאר של ה-NBA בשנים 1989, 2006 ו-2013; סופרבול VIII ו-XXXVIII, וורלד סיריס 2005, גמר ה-NBA בשנים 1981, 1986, 1994 ו-1995.
חינוך

ביוסטון 17 מחוזות בתי ספר. מחוז בתי הספר העצמאיים מכיל כ-112 קמפוסים הכוללים גני ילדים, בתי ספר ותיכונים. בנוסף בעיר קרוב ל-300 בתי ספר פרטיים.
חינוך > מכללות ואוניברסיטאות

4 אוניברסיטאות מדינה ממוקמות ביוסטון. לאוניברסיטת יוסטון, השלישית בגודלה בטקסס, יש קרוב ל-40,000 סטודנטים ב-667 דונם של קמפוסים בדרום מזרח יוסטון. בנוסף ישנם מספר מוסדות פרטיים להשכלה גבוהה ומכללות קהילתיות.
תשתיות > שירותי בריאות

יוסטון היא מקום מושבו של המרכז הרפואי של טקסס, המהווה מרכז למוסדות מחקר ושירותי בריאות הגדול בעולם. כל 49 החברים במרכז הרפואי הם ארגונים ללא מטרות רווח. הם מספקים טיפול לחולה ושירותי רפואה מונעת, מחקר, חינוך, ודאגה לרווחת הקהילה המקומית, הארצית והבין-לאומית. במרכז הרפואי של טקסס מועסקים יותר מ-73,600 אנשים, המוסדות במרכז הרפואי כוללים 13 בתי חולים ו-2 מכונים מיוחדים, 2 בתי ספר לרפואה, 4 בתי ספר לאחיות, בית ספר לרפואת שיניים, בית מרקחת ומספק תעסוקה לכמעט כל מקצוע הקשור לבריאות. במקום נמצא שירות הפינוי הרפואי בהיטס הגדול ביותר, ואחד הראשונים שהוקמו בעולם, וכן תוכנית השתלה מוצלחת. במרכז הרפואי מבוצעים יותר ניתוחי לב מכל מקום בעולם.
מוסדות הרפואה והמחקר במרכז הרפואי של טקסס כוללים בין השאר את המרכז לסרטן ע"ש מ' ד' אנדרסון, בית החולים לילדים של טקסס, בית החולים ממוריאל-הרמן ועוד.
תשתיות > תחבורה > כבישים מהירים

האמצעי העיקרי להתניידות ביוסטון הוא באמצעות רכב, כאשר 71.7% מהתושבים נוהגים לבדם לעבודה. הדבר מתאפשר באמצעות מערכת הכבישים המהירים של יוסטון הכוללת כבישים באורך של 1,189 קילומטרים. עם זאת, מחקר שנערך הצביע על כך שגודש התנועה ביוסטון הוא הרביעי בחומרתו במדינה, כאשר הנוסעים בילו 58 שעות בממוצע בפקקים בשנת 2009.
תשתיות > תחבורה > תחבורה ציבורית

רשות תחבורת המטרופולין של מחוז האריס (בקיצור: METRO) מספקת תחבורה ציבורית בצורת אוטובוסים ורכבות קלות.
שירותי הרכבת הקלה החלו בשנת 2004, עם "הקו האדום" באורך 13 קילומטרים, הקו מתחיל באוניברסיטת יוסטון, דרך המרכז הרפואי של טקסס ומסתיים בפארק "NRG".