stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורג בוכמן
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בנובמבר 1939 מונה בוכמן למפקד פלוגה בדיוויזיית האס אס השלישית, והועלה לדרגת אובר-שטורמפיהרר. במהלך המערכה על צרפת לחם בוכמן עם יחידתו באראס, קמברה ודנקרק, וקיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחם בוכמן עם יחידתו בגזרה הצפונית, והשתתף בקרבות בלטביה ובאסטוניה, ועוטר בעיטור צלב הברזל דרגה ראשונה. בחורף 1942 לחם בוכמן עם יחידתו במבצע דמיאנסק, ועל כך הועלה ב-20 באפריל 1942 לדרגת שטורמבאנפיהרר, וב-3 במאי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. זמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד הגדוד השני ברגימנט האופנוענים "טולה", ובפברואר 1943 פיקד עליו בקרב חרקוב השלישי. ב-17 במאי 1943 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וביולי 1943 הוא מונה למפקד רגימנט הפאנצר אס אס ה-3 "טוטנקופף". בספטמבר 1944 הוא פיקד לזמן קצר על רגימנט הפאנצר אס אס ה-9 "הוהנשטאופן" בצרפת. ב-9 בנובמבר 1944 הוא הועלה לדרגת שטנדרטנפיהרר, וב-3 בינואר 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-18, ופיקד עליה במהלך הקרב על שלזיה. על ההישגים של הדיוויזיה הוענק לו ב-26 במרץ 1945 תוספת חרבות לעיטור, והוא הועלה לדרגת אוברפיהרר. ב-26 במרץ 1945 הוא מונה למפקד דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17, ופיקד עליה עד סוף המלחמה, וב-8 במאי 1945 הוא נפל בשבי האמריקני.
ביוגרפיה > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר שחרורו התגורר בוכמן בעיר אופנבך, עד למותו ב-8 ביולי 1973.
גנאזאוריה

| גנאזאוריה |
| --- | --- |
 שלד של טנונטוזאורוס  שלד של סטגוזאורוס
תקופה
יורה תחתון–קרטיקון עליון 199.6–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
קבוצה:: גנאזאוריה
שם מדעי
 Genasauria ‏סרנו, 1997

גנאזאוריה (שם מדעי: Genasauria) הוא ענף של דינוזאורים צמחוניים מהסדרה בעלי אגן דמוי עוף, הכוללים את הקבוצות הגדולות בסדרה, אשר התפתחו במשך היורה התחתון והגיעו לגודלם המרבי במשך הקרטיקון. הם שרדו עד ההכחדה הגדולה לפני 66 מיליון שנה.
קבוצה זו מחולקת לשתי קבוצות עיקריות: תיראופורה הכוללת את הסטגוזאורים ואת האנקילוזאורים שהתאפיינו בשריון מעוטר ועבה לאורך גופם ודוקרנים על זנבם ונאורניתיסציה, שכללה את ההיפסילופודון וקרוביו, את האורניתופודים שהיו בעלי מקור כמו של ברווז ואת הקבוצה מרגינוצפליה, שכללה את הפכיצפלוזאורים בעלי ה"קסדה" העבה ואת הצרטופסים המקורננים בעלי העטרה הענקית מאחורי ראשם.
הגדול מבני קבוצה זו היה השאנטונגוזאורוס שהגיע לאורך של 16.6 מטרים ולמשקל 16 טון. גם בני משפחת הצרטופסיים כמו הטריצרטופס, הטורוזאורוס והטיטאנוצרטופס הגיעו לגודל רב ויכלו להילחם נגד טורפי ענק כמו הטירנוזאורוס.
מיון

סוג ללא מקור לסוטוזאורוס (Lesothosaurus?
סוג סרנדיפצרטופס (Serendipaceratops)?
תת-סדרה תיראופורה (Thyreophora)
אינפרא-סדרה סטגוזאוריה (Stegosauria)
אינפרא-סדרה אנקילוזאוריה (Ankylosauria)
תת-סדרה נאורניתיסציה (Neornithischia)
משפחה ג'יהולוזאוריים (Jeholosauridae)?
משפחה ננוזאוריים (Nanosauridae)
משפחה פארקוזאוריים (Parksosauridae)
קבוצה Clypeodonta
משפחה היפסילופודוניים (Hypsilophodontidae)
קבוצה צרפודה (Cerapoda)
אינפרא-סדרה אורניתופודה (Ornithopoda)
קבוצה מרגינוצפליה (Marginocephalia)
אינפרא-סדרה פכיצפלוזאורים (Pachycephalosauria)
אינפרא-סדרה צרטופסים (Ceratopsia)
גביע חבר המדינות

| --- | --- |

 ענף:   כדורגל
 תאריך ייסוד:  1993
 תאריך פירוק:  2016
 ארגון מפעיל:  רוסיה התאחדות הכדורגל הרוסית   חבר המדינות התאחדות פדרציות הכדורגל של חבר המדינות
 מדינות משתתפות:  חבר המדינות חבר המדינות   אסטוניה אסטוניה   ליטא ליטא   לטביה לטביה   טורקמניסטן טורקמניסטן   אוקראינה אוקראינה   פינלנד פינלנד   דרום אפריקה דרום אפריקה
 יבשת:  אירופה
 שמות קודמים:  גביע אלופות חבר המדינות והמדינות הבלטיות
 זוכה אחרון/נה:  נבחרת רוסיה
 הכי הרבה זכיות:  רוסיה ספרטק מוסקבה (6)  רוסיה עד גיל 21 (3)
 http://www.com-cup.com/index.php/en
 
שחקני שריף טירספול, לאחר הזכייה בטורניר
גביע החבר (ברוסית: Кубок Содружества), בעבר גביע האלופות של חבר המדינות (ברוסית: Кубок чемпионов Содружества; בשמו המלא גביע אלופות חבר המדינות והמדינות הבלטיות (Кубок чемпионов Стран Содружества СНГ и Балтии), היה טורניר כדורגל הנערך בחסות פיפ"א, החל מינואר 1993 ברציפות בין מדינות ברית המועצות לשעבר. הטורניר נוהל על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית.
הטורניר תוכנן להיות טורניר הכדורגל החשוב ביותר בין מועדוני הכדורגל של מדינות ברית המועצות לשעבר, אף שתוכנן להיערך בכמה מדינות, הוא נערך רק במוסקבה ובסנקט פטרבורג וחשיבותו הלכה ופחתה עם השנים, עד כי במשחקים השתתפה גם נבחרת רוסיה בכדורגל לנוער וקבוצות הכדורגל הרוסיות והאוקראיניות היו נוטות לשלוח את שחקני הנוער שלהן לטורניר. מינואר 2012 ועד ינואר 2016 הטורניר נערך בין הנבחרות הצעירות בכדורגל של חבר המדינות ושל נבחרות אורחות אחרות.
היסטוריה

ביולי 1992 התקיימה ישיבתה של התאחדות פדרציות הכדורגל של חבר המדינות (Ассоциации федераций футбола СНГ) שהחליטה לערוך את טורניר גביע אלופות חבר המדינות, שנערך לראשונה ב-25 בינואר 1993 ועד כה נערך מדי שנה ב-25 בינואר.
הייתה הצעה לערוך את הטורניר בפגרת הקיץ, אך כיוון שלוח הזמנים של הליגות ב-15 המדינות המשתתפות לא היה שונה הוחלט להשאיר והוא נערך במחצית השנייה של ינואר, בעת פגרת החורף.
גביע אלופות חבר המדינות מרכז תחת קורת גג אחת את 15 פדרציות הכדורגל של חבר המדינות, ולכן זוכה הטורניר לתמיכה וסיוע של אותן פדרציות ושל פיפ"א ואופ"א.
בשני הטורנירים הראשונים לא השתתפו קבוצות הכדורגל האוקראיניות, לכן הקבוצות הרוסיות היו הפייבוריטיות (המועדפות) לזכות. מאז צירופה של אוקראינה לטורניר, ב-1995, החל הטורניר לצבור פופולריות.
ב-5 בנובמבר 2011, באספת מארגני הטורניר, הוחלט כי מבנה הליגה ישונה ובמקום טורניר תחרותי בין מועדוני כדורגל הוחלט לערוך החל משנת 2012 טורניר בין הנבחרות הצעירות בכדורגל של חבר המדינות ושל נבחרות אורחות אחרות.
ביולי 2016 הוכרז על סגירת הטורניר.
מבנה הליגה

בשנים 1993–1995 השתתפו 16 קבוצות כדורגל, שחולקו לארבעה בתים כאשר מנצחות הבתים העפילו לחצי הגמר.
בשנים 1996–1998 והחל משנת 2002, מעפילות מנצחת הבית והמקום השני בבית, כששלב הפלייאוף מתחיל מרבע הגמר, אף שב-2005 לוקומוטיב מוסקבה ודינמו קייב העפילו לחצי הגמר אוטומטית.
בשנים 1999–2000 משתתפות הטורניר חולקו לשתי ליגות בנות שני בתים, כאשר על ההעפלה לשלבי הגמר נאבקו שמונה קבוצות, משני המקומות הראשונים של הבית העליון בליגה הבכירה.
מאחר שהטורניר נערך בין 15 מדינות חבר המדינות, לעיתים את המקום ה-16 בטורניר נטלה נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 21, או נבחרת רוסיה בכדורגל עד גיל 17 ולעיתים אף קבוצות הנוער של הקבוצות הבכירות ברוסיה. ב-2007 אף הוזמנה קבוצת OFK בלגרד הסרבית.
לאחר 2012 בטורניר השתתפו רק נבחרות הכדורגל עד גיל 21.
כל גמרי הגביע (2012–2016)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 בינואר 2012 |  רוסיה עד גיל 21 | 2 – 0 |  בלארוס עד גיל 21 | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 29 בינואר 2012 | דלקין  30', 55' |  |  | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 בינואר 2013 |  רוסיה עד גיל 21 | 4 – 2 |  אוקראינה עד גיל 21 | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 27 בינואר 2013 | איאשווילי  5' (ע)   פאניוקוב  37', 76'   מחמודוב  90+5' |  | קליסטוינטסב  13'   איבנקו  67' | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 בפברואר 2014 |  אוקראינה עד גיל 21 | 4 – 0 |  רוסיה עד גיל 21 | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 2 בפברואר 2014 | פוצ'ובסקי  4'   ואקולנקו  16'   ממשב  47'   טוטוויסקי  90' |  |  | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 בינואר 2015 |  דרום אפריקה עד גיל 21 | 2 – 1 |  פינלנד עד גיל 21 | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 25 בינואר 2015 | מדישה  15'   מאראיסאנה  78' |  | תאמינן  38' | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 בינואר 2016 |  רוסיה עד גיל 21 | 4 – 1 |  מולדובה עד גיל 21 | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
| 23 בינואר 2016 | סוטורמין  11'   מולין  67', 80'   קרפוב  73' |  | ספטארו  9'   בויץ'  82' | היכל הספורט פטרבורגסקי, סנקט פטרבורג |
הופעות בגמר לפי מדינה (עד 2011)

| מדינה | זכיות | הופעות בגמר | אלופה | סגנית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה רוסיה | 8 | 4 | ספרטק מוסקבה (6), לוקומוטיב מוסקבה (1), רובין קאזאן (1) | ספרטק מוסקבה (3), אלניה ולדיקווקז (1) |
| אוקראינה אוקראינה | 4 | 1 | דינמו קייב (4) | דינמו קייב (1) |
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 3 | 1 | נפטצ'י באקו (1), חזר לנצ'ראן (1), אינטר באקו (1) | נפטצ'י באקו (1) |
| מולדובה מולדובה | 2 | 1 | שריף טירספול (4) | זימברו קישינב (1) |
| אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 1 | 2 | פחטקור טשקנט (1) | פחטקור טשקנט (1), נפטצ'י פרגנה (1) |
| גאורגיה גאורגיה | 1 | 1 | דינמו טביליסי (1) | דינמו טביליסי (1) |
| לטביה לטביה | 0 | 4 |  | סקונטו ריגה (3), ונטספילס (1) |
| קזחסטן קזחסטן | 0 | 2 |  | אקטובה (2) |
| בלארוס בלארוס | 0 | 2 |  | דינמו-93 מינסק (1), שחטיור סליהורסק (1) |
| ליטא ליטא | 0 | 1 |  | קובנה (1) |
הופעות בגמר לפי מדינה (2012–2016)

|  מדינה |  זכיות |  הופעות בגמר |
| --- | --- | --- |
| רוסיה רוסיה | 3 | 1 |
אוקראינה אוקראינה: 1
| דרום אפריקה דרום אפריקה | 1 | 0 |
| בלארוס בלארוס | 0 | 1 |
| פינלנד פינלנד | 0 | 1 |
ראו גם

טורניר הערוץ הראשון הרוסי
חבר המדינות
הערות שוליים

↑  Мутко объявил о закрытии Кубка Содружество
גני היובל

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  יובל הכסף של המלכה אליזבת 
 תאריך הקמה:  1977 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  למבת' 
 קואורדינטות:  51°30′14″N 0°07′06″W﻿ / ﻿51.5038°N 0.1184°W﻿ / 51.5038; -0.1184
 www.jubileegardens.org.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגני היובל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגני היובל(למפת למבת' רגילה) גני היובל(למפת למבת' מוגדלת) גני היובל
 
גני היובל (באנגלית: Jubilee Gardens) הם פארק ציבורי הממוקם באזור סאות' בנק שברובע למבת' בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. הגנים ממוקמים על הגדה הדרומית של נהר התמזה.
היסטוריה

הפארק הוקם בשנת 1977 על מנת לציין את יובל הכסף של המלכה אליזבת השנייה.
הפארק ממוקם במקום בו עמדה קודם לכן כיפת התגליות ומגדל הסקיילון שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 ונהרסו לאחר תום הפסטיבל, בשנת 1953.
בגן ממוקמת אנדרטה לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, ובייחוד לזכר הבריגדה הבריטית.
בסמוך לגנים ממוקם הלונדון איי ובניין המחוז.
בשנת 2007 פורסמו תוכניות לעיצוב מחדש של הגנים, אולם העבודות טרם החלו.
האנדרטה לבריגדות הבינלאומיות. ברקע - בניין המחוז.
האנדרטה. ברקע - הלונדון איי.
הכנים, הלונדון איי ובניין המחוז.
מבט על הגנים. ברקע - גשר הנגרפורד
ג'ין טירני

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1920 ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  6 בנובמבר 1991 (בגיל 70) יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גלנווד 
 שם לידה:  Gene Eliza Tierney 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1940–1980 (כ־40 שנה)
 מקום לימודים:  Brillantmont International School 
 בן או בת זוג:  אולג קסיני (1941–1952)  W. Howard Lee (11 ביולי 1960–16 בפברואר 1981)   ג'ון פיצג'רלד קנדי (1946–1947) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 האתר הרשמי של ג'ין טירני
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ין אילייזה טירְני (באנגלית: Gene Eliza Tierney;‏ 19 בנובמבר 1920 – 6 בנובמבר 1991) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית.
היא הייתה ידועה בגילומה את דמות הנושא בסרט "לורה" (1944) והייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "בצבת הקנאה" ("Leave Her to Heaven",‏ 1945).
חייה המוקדמים

ג'ין טירני נולדה בברוקלין, ניו יורק, להווארד שרווד טירני ובל לאבינה טיילור. היא נקראה על שמו של דודה מצד אמה, שמת מסוכרת בגיל 17. היו לה אח בוגר ואחות צעירה. אביה היה סוכן ביטוח מצליח ממוצא אירי ואמה הייתה מדריכת חינוך גופני לשעבר. ב-1926 עברה המשפחה לקונטיקט.
עוד בנעוריה החלה בכתיבת שירה והמשיכה בכך במהלך חייה. היא בילתה שנתיים באירופה, בלימודים בבית ספר בין-לאומי בלוזאן, שווייץ, שם למדה לדבר צרפתית שוטפת. בשנת 1938 היא חזרה לארצות הברית ולמדה בקונטיקט.
בזמן שטיילה עם אמה ואחיה בחוף המערבי, היא ביקרה באולפני האחים וורנר והבמאי אנטולי ליטבאק, שנשבה ביופייה של טירני בת ה-17, אמר לה שהיא צריכה להיות שחקנית. האחים וורנר רצו להחתים אותה על חוזה, אבל הוריה יעצו לה לדחות את ההצעה, בעיקר בגלל המשכורת הנמוכה יחסית.
טירני למדה בסטודיו קטן למשחק בגריניץ' וילג', נו יורק, והפכה לבת טיפוחיו של הבמאי והמפיק ג'ורג' אבוט.
ברודוויי

בשנת 1938 קבלה טירני את תפקידה הראשון בברודוויי במחזה "!What a Life", בו היא חצתה את הבמה כשהיא נושאת דלי מים. מבקר המגזין "וראייטי" כתב על כך: "הגברת טירני היא ללא ספק נושאת המים היפה ביותר שראיתי מימי". באותה שנה שימשה גם כשחקנית מחליפה בהצגה "The Primrose Path".
בשנת 1939 הופיעה בתפקיד שחקנית הקולנוע האמריקאית מולי אודיי (אנ'), בהפקה "Mrs. O'Brien Entertains" בברודוויי.
אביה של טירני הקים חברה בשם "Belle-Tier", לצורך מימון וקידום קריירת המשחק שלה ובשנת 1939 החתימה אותה חברת "סרטי קולומביה" על חוזה לחצי שנה.
היא פגשה את הווארד יוז, שניסה לפתות אותה ללא הצלחה, עקב היותה ממשפחה אמידה, כך שלא התרשמה מעושרו. למרות הדחייה, הפך יוז בסופו של דבר ידיד לכל החיים.
לאחר שצלם יעץ לה להוריד מעט ממשקלה, היא כתבה למגזין האופנה "הרפרס בזאר" לגבי דיאטה, עליה הקפידה במשך 25 השנים הבאות.
ב-1940, כאשר "סרטי קולומביה" נכשלו במציאת פרויקט בשביל טירני, היא שבה לברודוויי וכיכבה בהצגה "The Male Animal", שנחלה הצלחה מסחרית וגם בקרב המבקרים. טירני הפכה לכוכבת של ברודוויי לפני יום הולדתה ה-20. ההצגה הייתה להיט ותמונותיה של טירני הופיעו על שער המגזין "לייף" (1941) ובמגזינים "הרפרס בזאר", "ווג" ו-"Collier's Weekly".
קולנוע

מנהל חברת "פוקס המאה ה-20", דריל זאנוק, ראה את ג'ין טירני ומיהר להציע לה חוזה. טירני דרשה וקבלה חוזה מיוחד, שונה מהחוזים של שחקניות אחרות באותה התקופה. תנאי החוזה הבטיחו שלא תישאר חסרת תעסוקה בין סרט לסרט, שתוכל לחזור לברודוויי בכל שנה כדי לשחק במחזות, שלא תצטרך לשנות את האורך או הצבע של שיערה ושלא תצטרך לתקן את שיניה העקומות קמעה. מלבד השיניים, לטירני הייתה גם לסת עליונה בולטת מעל התחתונה (overbite (אנ')). מאוחר יותר קבע דריל זאנוק שהיא "ללא ספק האישה היפה ביותר בתולדות הקולנוע".
ג'ין טירני חתמה על חוזה עם "פוקס המאה ה-20" וסרטה הראשון (1940) היה המערבון של פריץ לנג, "The Return of Frank James", לצדו של הנרי פונדה.
הופעתה בקומדיה הקלאסית של ארנסט לוביטש, "השמיים יכולים לחכות" (1943), סימנה תפנית חיובית בקריירה של טירני והפופולריות שלה גדלה.
בשנת 1944 כיכבה בתפקידה המפורסם ביותר – דמותה של לורה האנט בסרט הפילם נואר של אוטו פרמינגר, "לורה".
בשנת 1945 שיחקה את דמותה של הפאם פאטאל הקנאית והנרקיסיסטית אלן ברנט הארלנד, בסרט על פי הרומן רב המכר "Leave Her to Heaven" (בצבת הקנאה) לצידו של קורנל ויילד. על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. זה היה הסרט המצליח ביותר של "פוקס המאה ה-20" בשנות ה-40. הבמאי מרטין סקורסזה ציין אותו כאחד הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים ואת טירני כאחת השחקניות הכי לא מוערכות כראוי של "תקופת הזהב" של הוליווד (סוף שנות ה-20 עד תחילת שנות ה-60).
ב-26 באוקטובר 1946, כיכבה טירני בעיבוד רדיו לרומן "בדליה" (Bedelia) (אנ'), בסדרת הדרמה האנתולוגית "Hollywood Star Time" (אנ').
בשנת 1946 כיכבה בסרטו הראשון כבמאי של ג'וזף ל. מנקייביץ', "Dragonwyck", לצדו של וינסנט פרייס. בשנת 1947 שיחקה בסרט "The Ghost and Mrs. Muir" לצד רקס הריסון ובשנת 1948 שיחקה בקומדיה "That Wonderful Urge". בשנת 1949 שוב שיתפה פעולה עם פרמינגר כשכיכבה בסרט הפילם-נואר הקלאסי שלו "Whirlpool", לצד חוזה פרר.
בשנת 1951 הושאלה טירני לחברת הסרטים "סרטי פרמאונט", שם עשתה קטע קומי יוצא דופן בסרט "החותנת בירח הדבש" לצדה של תלמה ריטר. באותה שנה שיחקה בסרט "Close to My Heart" של חברת "האחים וורנר", לצד ריי מילאנד.
בשנת 1952 פג תוקף החוזה שלה עם "פוקס המאה ה-20" ובאותה שנה כיכבה בסרט של חברת "מטרו גולדווין מאייר", "Plymouth Adventure", לצד ספנסר טרייסי, שבמקביל גם ניהלה איתו רומן.
בשנת 1953 שיחקה לצדו של קלארק גייבל בסרט "Never Let Me Go", שצולם באנגליה ונשארה באירופה לצילומי הסרט "Personal Affair" של חברת "יונייטד ארטיסטס". בעודה באירופה החל רומן בינה ובין הנסיך עלי ח'אן (אנ'), אבל תוכניותיהם להינשא נתקלו בהתנגדות חריפה מצד אביו, אגא ח'אן השלישי (אנ'). טירני חזרה לארצות הברית לככב בסרט "Black Widow" לצדה של ג'ינג'ר רוג'רס.
נישואים ראשונים

ג'ין טירני נישאה פעמיים. בראשונה ב-1 ביוני 1941 לאולג קסיני (אנ'), מעצב אופנה ותלבושות, איתו ברחה להתחתן בלאס וגאס. הוריה התנגדו לנישואיהם, מכיוון שנולד באירופה למשפחה רוסית-איטלקית. נולדו להם שתי בנות, אנטואנט דריה קסיני (15 באוקטובר 1943 – 11 בספטמבר 2010) וכריסטינה "טינה" קסיני (נולדה ב-19 בנובמבר 1948), שנולדה לאחר גירושיהם הראשונים.
ביוני 1943, בעודה בהריון עם דריה, טירני חלתה באדמת. היא נדבקה בה ככל הנראה כשהייתה אורחת כבוד במופע שהוצג בפני חיילי מארינס בסן פרנסיסקו, על ידי נשיקה מחיילת החולה במחלה, שהפרה את הוראות ההסגר כדי להפגש עם השחקנית הנערצת עליה. דריה נולדה טרם זמנה בוושינגטון די. סי., במשקל 1.42 קילוגרם, ונזקקה לעירוי דם מלא. האדמת גרמה לנזק גנטי: דריה הייתה חירשת, עיוורת באופן חלקי עם קטרקט ובעלת פיגור שכלי קשה. היא מאוחר יותר הוכנסה למוסד למשך חלק נכבד מחייה. הווארד יוז, ידידה של טירני, שילם את ההוצאות הרפואיות על דריה.
טירני וקסיני נפרדו ב-20 באוקטובר 1946 והתגרשו סופית באופן רשמי רק ב-13 במרץ 1948. הזוג התפייס באוגוסט 1948, אבל לא נישא מחדש.
ב-1946, בזמן שהיו פרודים, טירני פגשה את ג'ון קנדי הצעיר, בוגר מלחמת העולם השנייה, שביקר בסט של הסרט "דרגונויק". הם ניהלו רומן, אותו סיימה בשנת 1947 אחרי שקנדי אמר לה שלעולם לא יוכל להתחתן איתה בגלל שאיפותיו הפוליטיות. בשנת 1960 שלחה לו טירני הודעת ברכה לרגל ניצחונו בבחירות לנשיאות.
טירני נישאה מחדש לקסיני, אבל הם התגרשו שוב ב-1952. קסיני הבטיח בזמן הגירושים שיכתוב צוואה שבה יוריש לבנותיו חצי מהונו. מאוחר יותר הוא הוריש 500,000 דולר לדריה ומיליון דולר לכריסטינה קסיני וטירני נשארו ידידים עד מותה.
בעיות בריאות

בשל האירועים העצובים בחייה, נאבקה טירני במשך שנים עם מקרי דיכאון. ב-1953 סבלה מבעיות בריכוז שהשפיעו על עבודתה בקולנוע. היא עזבה את הסרט "Mogambo" והוחלפה על יד גרייס קלי. ב-1955, בזמן שהצטלמה לסרט "The Left Hand of God" לצד המפרי בוגרט, טירני חלתה ובוגרט עזר לה עם הטקסט ועודד אותה לבקש טיפול. היא פנתה למוסד פסיכיאטרי בנו יורק ואחר כך בקונטיקט. לאחר 27 טיפולים בנזעי חשמל (שוקים חשמליים) שנועדו להקל על הדיכאון הקשה, טירני ברחה מהמוסד אבל נתפסה והוחזרה אליו. ניסיון זה הפך אותה למתנגדת גלויה לטיפול בשוק חשמלי, בטענה כי הדבר הרס חלקים משמעותיים מהזיכרון שלה.
בדצמבר 1957 יצאה טירני מדירת אמה לאדן החלון בקומה ה-14 ועמדה שם כ-20 דקות, מה שנחשב כניסיון התאבדות. הוזמנה משטרה ומשפחתה של טירני הכניסה אותה למרפאה בקנזס. ב-1958 שוחררה מהמוסד לאחר שעברה טיפול בדיכאון ועבדה זמן מה כמוכרנית בחנות בגדים מקומית, כחלק מהשתלבותה מחדש בחברה. זיהויה על ידי לקוחה הפך לכותרות שערורייתיות בעיתונים.
בהמשך אותה שנה, "פוקס המאה ה-20" הציעה לה את התפקיד הראשי בסרט "Holiday for Lovers", אבל המתח הכריע אותה. מספר ימים בלבד לאחר תחילת הצילומים, היא עזבה את הסרט וחזרה למרפאה לזמן מה.
נישואים שניים

בשנת 1958, פגשה טירני את ברון הנפט הטקסני וו. הווארד לי (W. Howard Lee), שהיה נשוי לשחקנית הדי לאמאר מאז 1953. הם התגרשו ב-1960 לאחר קרב ארוך על תשלום מזונות ולי התחתן עם טירני ב-11 ביולי אותה שנה באספן (קולורדו). הם התגוררו ביוסטון (טקסס) ופלורידה והיו נשואים עד מותו ב-1981.
ב-1962, "פוקס המאה ה-20" הודיעה שטירני תשחק את התפקיד הראשי בסרט "Return to Peyton Place", אבל טירני עזבה את הפרויקט לאחר שנכנסה להריון. מאוחר יותר היא הפילה.
בשנת 1962 שבה טירני למסכים עם הסרט בכיכובה "הסנאט ימליץ ויאשר", בו צפתה עם בעלה בהקרנה פרטית בבית הלבן, ובשנת 1963 שיחקה בסרט "צעצועים בעליית הגג" וזכתה לשבחי הביקורת על הופעותיה. למרות שנראה היה שהקריירה שלה חזרה למסלולה, ב-1964 טירני שוב פרשה.
השנים המאוחרות

בשנות ה-60 כתבה טור על חיי חברה בעיתון ביוסטון ורק בשנת 1969 היא שבה לככב בסרט הטלוויזיה "Daughter of the Mind" עם דון מארי וריי מילאנד. הופעתה האחרונה הייתה בשנת 1980, במיני-סדרה הטלוויזיונית "Scruples".
בשנת 1979 פרסמה ג'ין טירני את האוטוביוגרפיה שלה, "דיוקן עצמי" ("Self-Portrait"), בה כתבה על חייה, הקריירה שלה ומחלת הנפש שלה. ב-17 בפברואר 1981 טירני התאלמנה כשהווארד לי נפטר לאחר מחלה ארוכה.
בשנת 1986 קיבלה טירני, לצדו של השחקן גרגורי פק, את פרס דונוסטיה הראשון למפעל חיים בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סן סבסטיאן, ספרד, אליו הוזמנה כאורחת כבוד.
בנוסף לכך, על תרומתה לתעשיית הקולנוע, לטירני יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, בשדרת הוליווד 6125.
ג'ין טירני מתה בשנת 1991, כשבועיים לפני יום הולדתה ה-71, ביוסטון. בהשפעת חברת "פוקס", היא התחילה לעשן לאחר הקרנת סרטה הראשון, כדי להנמיך את קולה. טירני הפכה למעשנת כבדה ומתה מנפחת (מחלת ריאות חסימתית כרונית). היא קבורה בבית העלמין גלנווד (אנ') ביוסטון. בתה דריה מתה ב-2010 בגיל 66 ונקברה לצד אמה.
מסמכים שונים הקשורים לסרטיה של טירני שמורים בארכיון הסרטים של אוניברסיטת ווסלייאן (אנ'), אליו יש נגישות מלאה.
אזכורים תרבותיים

ג'ין טירני הייתה גיבורה של רומן שיצא בשנת 1947 בשם "ג'ין טירני ומתנת הנישואין הבלתי-נראית".
טירני דורגה במקום ה-71 ברשימת "100 כוכבי הקולנוע הסקסיים של כל הזמנים" של מגזין "פרמייר" (אנ').
תפקידים בברודוויי

| שנה | הצגה | סוגה | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1938 | What A Life! | קומדיה | נושאת מים | ג'ורג' אבוט |
| 1938 | The Primrose Path | דרמה קומית | שחקנית מחליפה | ג'ורג' אבוט |
| 1939 | Mrs O'Brien Entertains | קומדיה | Molly O'Day | ג'ורג' אבוט |
| 1939 | Ring Two | קומדיה | Peggy Carr | ג'ורג' אבוט |
| 1940 | The Male Animal (אנ') | קומדיה | Patricia Stanley | הרמן שמלין (אנ') |
טלוויזיה

| שנה | תוכנית | תפקיד | משתתפים נוספים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1947 | The Sir Charles Mendl Show | עצמה | מנחה: צ'ארלס מנדל |  |
| 1953 | Toast of the Town (שמו המקורי של המופע של אד סאליבן) | עצמה | מנחה: אד סאליבן | עונה 6, תוכנית 33 |
| 1954 | טקס פרסי אוסקר ה-26 (אנ') | עצמה | מנחים: דונלד או'קונור, פרדריק מארץ' | מציגה את פרסי עיצוב התלבושות |
| 1957 | What's My Line? (אנ') | עצמה | מנחה: ג'ון דיילי | אורחת מסתורית (25 באוגוסט) |
| 1960 | General Electric Theater (אנ') | Ellen Galloway | מנחה: רונלד רייגן | פרק: "Journey to a Wedding" |
| 1969 | The F.B.I. (אנ') | Faye Simpson | מנחה: Efrem Zimbalist (אנ') | פרק: "Conspiracy of Silence" |
| 1969 | Daughter of the Mind (אנ') | Lenore Constable | ריי מילאנד | סרט טלוויזיה |
| 1974 | התוכנית של מרב גריפין (אנ') | עצמה | מנחה: מרב גריפין |  |
| 1979 | התוכנית של מרב גריפין | עצמה | מנחה: מרב גריפין |  |
| 1980 | The Tonight Show (אנ') | עצמה | מנחה: ג'וני קרסון |  |
| 1980 | התוכנית של מייק דאגלאס (אנ') | עצמה | מנחה: מייק דאגלאס (אנ') |  |
| 1980 | דינה! (אנ') | עצמה | מנחה: דינה שור |  |
| 1980 | Scruples (אנ') | Harriet Toppington | לינדזי וגנר (אנ') | מיני-סדרה טלוויזיונית |
| 1999 | ביוגרפיה (אנ') | עצמה (חומר ארכיוני) | מנחה: פיטר גרייבס | תוכנית דוקומנטרית ביוגרפית (26 במרץ) – "Gene Tierney: A Shattered Portrait" |
לקריאה נוספת

Cassini, Oleg (1987). In My Own Fashion: An Autobiography. Simon & Schuster
Devillers, Marceau (1987). Gene Tierney: A Biography. Pygmalion/G.Watelel
Merigeau, Pascal (1987). Gene Tierney: A Biography. Paris
Tierney, Gene with Mickey Herskowitz (1979). Self-Portrait. Peter Wyden
Vogel, Michelle (2005) (אנ'). Gene Tierney: A Biography. McFarland & Company
ג'ים קוטלס

|  מידע קומיקס |
| --- | --- |
 יוצר:  ז'אן מישל שרלייה 
 סוגה:  מערבון
 תקופת פרסום מקורית:  1979 – 1999 (20 שנה)
 שפת המקור:  צרפתית
 מוציא לאור:  Les Humanoïdes Associés
 מספר האוגדנים:  8
 
ג'ים קוטלס (מצרפתית: Jim Cutlass, נקרא גם Une aventure de Jim Cutlass), היא סדרת קומיקס צרפתית, שנוצרה בידיי הסופר ז'אן מישל שרלייה, הצייר ז'אן (גיר) ז'ירו והצבעית איזבל ביומניי-ג'ואנט. הספר הראשון בסדרה פורסם בשנת 1979, על ידי הוצאת הספרים של ז'ירו, Les Humanoïdes Associés. לאחר מותו של שרלייה עבר ז'אן ז'ירו לכתוב את התסריט והאמן הצעיר כריסטיאן רוסי ביצע את הציורים.
רקע

במאי 1968 פרצה ברחבי צרפת שביתה כללית ובמסגרתה התפטרו עובדים רבים מתאגידים ברחבי המדינה. כחלק מכך, גם האמנים שיצרו עבור מגזין הקומיקס "פילוט" מחו על תנאי התעסוקה שלהם ורבים מהם התפטרו. בין אמנים אלה היו גם ז'אן מישל שרלייה וז'אן ז'ירו, כאשר האחרון היה אחד מיוזמי המחאה בעיתון. האמנים התקוממו כנגד המערכת ודרשו שיפור של זכויותיהם, ותוך כך פרשו ועברו לעבוד כפרילנסרים. שרלייה וז'ירו היו כעת ברשות עצמם, ובאותו זמן פרסמו את הקומיקס המצליח ביותר שלהם, "אוכמניות" בצורה עצמאית. עם זאת, הם נתקלו בבעיה: חלק מהזכויות על הקומיקס היו שייכות להוצאת דרגאוד, חברת האם של המגזין "פילוט". דרגאוד, שלא ראתה בעין יפה את התקוממות העובדים שיזם ז'ירו, הקשתה את פרסום הקומיקס. כדי להפעיל לחץ על ההוצאה, החליטו שרלייה וז'ירו לפרסם קומיקס צדדי, שלא תלוי בהוצאה, ובכך לפגוע בהכנסותיה בתקווה שהדבר יתרום להוצאה מחדש של "אוכמניות".
הפקה

על כן, בשנת 1976 החליטו שרלייה וז'ירו ליצור קומיקס מערבונים העוקב אחר דמות חדשה ומקורית: ג'ים קוטלס. השניים יצרו יחד את הקומיקס, אותו צבעה האמנית איזבל ביומניי-ג'ואנט, ופרסמו אותו בפרקים במגזין הקומיקס "פילוט" בתור פרילנסרים עצמאיים. במסגרת הפרסום בעיתון יצאו לאור 17 חלקים, שיחד אוגדו לספר בשנת 1979, עם הכותרת Mississippi River.
אף על פי שהקומיקס יועד בתחילה לשמש כספין נגד הוצאת דרגאוד, הקומיקס זכה לפופולריות מה ושרלייה וז'ירו החלו לפרסם את הרפתקאותיו של ג'ים קוטלס באופן קבוע. עם זאת, עשר שנים מאוחר יותר (1989) נתקל הקומיקס בבעיה, מכיוון ששרלייה, אשר היה מבוגר מז'ירו בכמעט שני עשורים, נפטר והותיר את זכויותיו בקומיקס לבנו פיליפ. לצערו, ז'ירו מצא את עצמו אחראי להמשך הקומיקס, אליו התחייב יחד עם שרלייה האב לפרסם. על כן, האמן כריסטיאן רוסי הופקד לאייר את הקומיקס, בעוד שז'ירו החליף את שרלייה המנוח.
ספר שני של הקומיקס יצא בשנת 1991, ואחריו יצאו עוד 5 ספרים נוספים במהלך שנות ה-90.