stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס פארנל ספירס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1952 (בן 72) קנטווד, לואיזיאנה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 בת זוג:  לין ספירס (נ. 1976, ג. 2002)
 צאצאים:  בריטני ספירס  ג'יימי לין ספירס  בראיין ספירס
 
ג'יימס "ג'יימי" פארנל ספירס (באנגלית: James Parnell Spears; נולד ב-6 ביולי 1952) הוא אביהם של הזמרת בריטני ספירס, השחקנית והזמרת ג'יימי לין ספירס והמפיק בראיין ספירס.
בשנים 2008–2021 היה אפוטרופוס גוף ורכוש של בתו האמצעית, בריטני. פרשת האופוטרופסות ומצבה של הזמרת בעקבותיה היו נושא לדיון מתמשך כחלק מהתנועה לשחרור בריטני.
ביוגרפיה > ראשית חיים ומשפחה

ספירס נולד בקנטווד לואיזיאנה לג'ון אוסטין ואמה ג'ין ספירס.
ביולי 1976 הוא התחתן עם לין ספירס אך השניים התגרשו במאי 2002. בשנת 2010 השניים חזרו להיות שוב יחד אך מבלי להתחתן ובשנת 2020 ככל הנראה סיימו שוב את מערכת היחסים ביניהם. לזוג נולדו בן ושתי בנות: בראיין (1977), בריטני (1981) וג'יימי (1991). בנוסף יש להם גם חמישה נכדים: שניים מבריטני, שתיים מג'יימי ואחת מבראיין.
ביוגרפיה > מצב בריאותי

ספירס נאבק עם התמכרויות לאלכוהול במהלך חייו המאוחרים מה שגרם לו להיכנס למרכז גמילה ב-2004. בשנת 2019 נודע כי הוא סבל מקרע במעי הגס שכמעט גרם למותו.
הערות שוליים

↑  Britney Spears Biography - Yahoo! Movies, web.archive.org, ‏2011-06-28
↑  Jamie Spears, IMDb
↑  Ancestry of Britney Spears, www.wargs.com
↑  Britney Spears's Parents, Lynne & Jamie, Reconciling, PEOPLE.com (באנגלית)
↑  Lynne Spears: 'Family Troubles Are In The Past', Contactmusic.com, ‏2008-10-06
↑  Coscarelli, Joe (2019-01-04). "Britney Spears Announces 'Indefinite Work Hiatus,' Cancels Las Vegas Residency". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-05-25.
דניאל רוזוליו

דניאל (דני) רוזוליו (6 במאי 1927 – 14 באוקטובר 2005) היה איש ציבור ישראלי, ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, שהיה המפכ"ל החמישי של משטרת ישראל.
בנעוריו למד בגימנסיה "שלווה" בעיר והיה חניך ומדריך בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ בית הערבה, ונלחם עם חבריו בסדום. עם פינוי הקיבוץ במלחמת העצמאות, עבר צפונה ונמנה עם מייסדי קיבוץ כברי, בו התגורר עד מותו.
לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952–1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.
בשנת 1967 התמנה לתפקיד עוזר לשר ההסברה ישראל גלילי, ומילא אותו עד לשנת 1969, עת מונה לאחראי על שירותי ההסברה במשרד ראש הממשלה. הוא מילא תפקיד זה חודשים ספורים, עד כינון הממשלה החמש עשרה.
בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, וב-1981 נבחר בשנית לכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב-ראש ועדה משותפת לענייני חינוך בצה"ל וכיושב-ראש ועדת משנה לענייני לבנון. ב-16 במאי 1983 פרש מהכנסת והוחלף בחיים רמון.
רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בשנים 1972–1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל בונה בשנים 1983–1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.
במהלך השנים השלים לימודים אקדמיים וסיים תואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב בהנחיית פרופ' יונתן שפירא. הוא שימש כמרצה בתחום באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית גליל מערבי, וכן כחוקר במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה.
רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.
הותיר אחריו את מרגלית אשתו ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.
אולזה

| --- | --- |

מקטע של האולזה בצ'כיה, בחורף
 מידע כללי
 אורך:  99 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  10 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  1,118 קמ"ר
 מוצא:  פולין
 יובלים:  Lomná, Kompařov, Kanada, Vendryňka, Szotkówka, Milíkov, Rohovec, Mlýnka, Olšinský náhon, Hluboký potok, Líštnice, Staviska, Lomná, Lísky, Liderov, Bystrý potok, Kotelnice, Radvanov, Kyšinec, Ropičanka, Stonávka, Karvinský potok, Tyrka, Jasení, Kopytná, Neborůvka, Lutyňka, Petrůvka, Zarembčok, Kostkov, Hluchová, Šadovský potok, Jatný potok, Hrabinka, Tisový 
 שפך:  אודר
 מדינות באגן הניקוז:  צ'כיה ופולין
 
 אגן הניקוז של האולזה
 
אולזה או אולשה, נחל הנובע משלוחה של הרי הקרפטים המערביים, זורם לאורך 99 קילומטרים דרך פולין ודרך צ'כיה והנשפך לתוך נהר האודר. נביעת הנחל ממוקמת בצד הפולני בשטח מחוז קמשניצה שבסקיזים השלזיים; הנחל מצטרף לנהר האודר לאחר הקילומטר ה -99, ליד בוהומין, בגובה של 190 מטר מעל פני הים. הנהר שאורכו 25.3 קילומטר מהווה את הגבול בין פולין לצ'כיה. הוא משמש בעיקר ציפורים ובעלי חיים למים לנדידה. גדות הנהר ירוקות בשטח העיירה - לאורך סוללות מיר בצד הצ'כי ובפארק אדם סיקורה, שם ניתן למצוא עצים ישנים שנמצאים מעט מאוד באזור זה. כתוצאה מכך, אפשר למצוא לא רק מינים נפוצים כאן, אלא גם כמה בעלי חיים נדירים או בסכנת הכחדה. מנהל הנהר הוא חברה ממשלתית בשם Povodí Odry.
בפולין אורך הנחל 16 קילומטרים ובצ'כיה 83. אגן ההיקוות משתרע על פני 1,118 קילומטרים רבועים, מתוכם 479 בפולין.
הערות שוליים

↑  The Olza River, openairmuseum.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4257653-2  NKC: ge137890  SUDOC: 191784362  VIAF: 213148570696924312062   WorldCat (עם VIAF): 213148570696924312062 
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אצלנו בכפר טודרא

| --- | --- |
 סינגל בביצוע הברירה הטבעית
 מתוך האלבום אלי שורשים
 שפה:  עברית
 כתיבה:  יהושוע סובול
 לחן:  שלמה בר
 
אצלנו בכפר טודרא הוא משיריה הבולטים והמצליחים של להקת הברירה הטבעית שחובר בידי יהושוע סובול והולחן בידי שלמה בר, סולן הלהקה, עבור ההצגה "קריזה" (מאת איציק ויינגרטן) שהועלתה בתיאטרון חיפה בשנת 1976. השיר נכלל באלבום אלי שורשים של הברירה הטבעית.
רקע

השיר מתאר חגיגה שהייתה נערכת לילדים בכפר טודרא שבמרוקו כשהתחילו ללמוד קרוא וכתוב: הם היו מקבלים לוח עליו האותיות היו מצוירות בדבש, ומלקקים אותן כדי לסמל ש-"הייתה התורה שבפה מתוקה כמו טעם של דבש".
השיר עצמו כתוב בצורה סיפורית, ללא חרוזים וללא קצב קבוע; ולדברי יהושוע סובול כך הוא שמע בשנת 1976 על המנהג מאישה, אותה ראיין בטירת כרמל.
חגיגות דומות עם תחילת לימוד הקריאה התקיימו (ומתקיימות) בעדות נוספות.
כפר טודרא

כפר טודרא (תודגא בתעתיק מערבית) מוכר יותר כטינריר (تنغير, תנגיר בתעתיק מערבית), עיירה המונה מעל 40,000 איש בהרי האטלס, שהנהר טודרא חוצה אותה, ושמשמשת כבירת פרובינציית טינריר.
ביצועים נוספים

לשיר ביצועים נוספים מלבד זה של הברירה הטבעית, וביניהם של דוד ד'אור, של גליקריה ושל שלומית הגואל ורמי ברוך מתוך הפרק "אור החיים" בתוכנית "קשת וענן".
ריקוד

לשיר חובר ריקוד על ידי אבי פרץ בשנת 2001.
הערות שוליים

↑  מתוך "ארץ האמורי".
↑  ראו למשל:  גיל כהן-מגן, היום הראשון בחדר תלמוד תורה, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2014; חדר, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת".
↑  מתוך האתר "ריקודים".
דניס הסטרט

ג'ון דניס הסטרט (באנגלית: John Dennis Hastert ‏האזנהקובץ:En-us-Dennis Hastert from U.S. pronunciation (Voice of America).ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-2 בינואר 1942) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ה-51 בשנים 1999–2007, וייצג את מחוז הקונגרס ה-14 של אילינוי מ-1987 ועד 2007. הוא חבר בית הנבחרים שכיהן את תקופת הכהונה הארוכה ביותר כיושב ראש הבית מטעם המפלגה הרפובליקנית. כמו כן, הוא הפוליטיקאי הבכיר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית — השני לרשת את נשיא ארצות הברית — אשר נגזר עליו מאסר בבית סוהר.
הסטרט גדל בקהילה חקלאית שבאילינוי הכפרית. הוא סיים את לימודיו במכללת ויטון עם תואר בכלכלה ב-1964 וקיבל שלוש שנים מאוחר יותר היה בוגר בחינוך מטעם אוניברסיטת צפון אילינוי. מ-1965 עד 1981, הסטרט היה מאמן ומורה בבית ספר תיכון. הוא הפסיד במירוץ לבית הנבחרים של אילינוי ב-1980, אולם התמודד שנית וזכה ב-1981. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1986, ונבחר מחדש בכל הבחירות שנערכו לאחר מכן עד שפרש ב-2007. הסטרט התקדם בסולם הדרגות הרפובליקני בבית הנבחרים, והיה לסגן הראשי של מצליף הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים ולבסוף יושב ראש בית הנבחרים ב-1999. כיושב ראש בית הנבחרים, הסטרט תמך במדיניות הפנים ומדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש. לאחר שנטלה המפלגה הדמוקרטית את הרוב בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים ב-2007 בעקבות תוצאות הבחירות ב-2006, בחר הסטרט שלא להתמודד למנהיג המיעוט והתפטר ממושבו בבית הנבחרים. אחר כך עבד כשדלן בחברת דיקסטיין שפירו.
ראשית חייו

הסטרט נולד ב-2 בינואר 1942 באאורה שבאילינוי, הבכור מבין שלושת בניהם של נעמי (לבית נאסל) וג'ק הסטרט. מצד אביו, להסטרט שורשים לוקסמבורגיים ונורווגים, ואילו אמו ממוצא גרמני.
הוא גדל בקהילה חקלאית שבאילינוי הכפרית. בבעלות משפחתו, בת למעמד הביניים, היה עסק חקלאי וחווה משפחתית; הסטרט צד והאכיל בעלי חיים וביצע עבודות משק. נוסף על כך, בצעירותו עבד הסטרט במסעדה המשפחתית בפליינפיילד, "מגדל השעון", שם היה טבח בתחום הטוגנים. הסטרט "נולד מחדש" כנוצרי במהלך שנתו השנייה בתיכון. הוא למד בתיכון אוסווגו (Oswego), שם היה כוכב היאבקות ושחקן פוטבול.
הסטרט למד בקצרה במכללת הצפון המרכזית (North Central College), אבל מאוחר יותר עבר למכללת ויטון, מכללת אמנות ליברטריאנית ונוצרית. ג'ים פרנלי, שותפו לחדר של הסטרט במכללת הצפון המרכזית, עבר עמו לוויטון ושירת בכוחות המילואים של חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא נהרג ב-1965 במלחמת וייטנאם והסטרט נהג לבקר את משפחתו של פרנלי אחת לשנה במישיגן. בגלל פציעה שקיבל בהיאבקותו, הסטרט מעולם לא שירת בכוחות המזוינים של ארצות הברית. ב-1964, היה הסטרט בוגר בכלכלה ממכללת ויטון. ב-1967 היה למוסמך בפילוסופיה של החינוך מאוניברסיטת צפון אילינוי. בשנתו הראשונה ללימודים, בילה הסטרט שלושה חודשים ביפן במסגרת תוכנית חילופי סטודנטים.
קריירת הוראה

הסטרט הועסק על ידי "המחוז החינוכי של קהילת יורקוויל 115" מ-1965 עד 1981. הסטרט החל לעבוד שם, בגיל 23, תוך כדי לימודיו באוניברסיטת צפון אילינוי. במשך כל אותה תקופה עבד הסטרט כמורה בתיכון יורקוויל (לימד לימודי ממשל, היסטוריה, כלכלה וסוציולוגיה), נוסף על היותו כמאמן היאבקות ופוטבול. הסטרט הוביל את צוות ההיאבקות של בית הספר לתואר ארצי ב-1976, ולאחר מכן נחשב למאמן השנה של אילינוי. על פי התובעים הפדרליים, במהלך ימיו כמאמן היאבקות, הסטרט התעלל מינית לפחות בארבעה מתלמידיו. הסטרט היה חבר בצופי אמריקה (Boy Scouts of America). הוא נסע עם מתנדבים רבים לגרנד קניון, איי הבהאמה, מינסוטה ונהר גרין. ב-1973 נישא הסטרט למורה אחרת בבית הספר התיכון, ז'אן קאהל, איתה הוא חולק שני בנים.
בית הנבחרים של אילינוי

הסטרט ציפה להמשיך בקריירת ההוראה וקיווה לטפחה. לאחר הרהר בינו לבין עצמו ובסופו של דבר החליט להיכנס לפוליטיקה, אם כי באותה עת הוא "לא ידע דבר על פוליטיקה". הסטרט ניגש לפיליס אולדנבורג, פעיל רפובליקני במחוז קנדל, וביקש את עצתו בנוגע להתמודדות אל בית המחוקקים של אילינוי.
ב-1980 הפסיד הסטרט בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של אילינוי, אך נתפס כבעל כישרון פוליטי וכפוליטיקאי מהוקצע. לאחר הבחירות התנדב אצל חבר הסנאט של אילינוי, ג'ון גרוטברג. עם זאת, בקיץ 1981, בריאותו של חבר בית הנבחרים אל שוברייאן (Schoeberiein) התדרדרה לכדי רע, וחברי המפלגה הרפובליקנית באילינוי בחרו בהסטרט כמי שיתמודד מטעמם למושבו של שוברייאן. סיבוב ההצבעה הראשון הסתיים בשוויון, אך הסטרט נבחר לאחר שגרוטברג התערב לטובתו.
הסטרט כיהן שלוש תקופת כהונה בבית הנבחרים. הוא היה חבר, בין היתר, בוועדת ההקצבות. על פי פרופיל של העיתון שיקגו טריביון" מ-1999, בבית הנבחרים הארצי "מיהר הסטרט להתמקם בקצה הימני של הקשת הפוליטית, ואף זכה למקום כבוד בין אנשי 'הרוב המוסרי'. עם זאת, הוא גם הפגין הרגלי עבודה של איכר עצמאי ויכולת לשים בצד את הקנאות הפוליטית". אחד מצעדיו הראשונים בבית הנבחרים היה לסייע לחסימת מעבר של התיקון לשוויון זכויות; יושב ראש בית הנבחרים דאז, ג'ורג' רייאן, מינה את הסטרט לוועדה שמטרת עבודתה הייתה למנוע מהתיקון להגיע למליאת בית הנבחרים. בבית הנבחרים, הסטרט התנגד להצעות חוק האוסרות אפליית הומוסקסואלים; תמך בהצעות חוק שקראו להעלות את גיל קבלת רישיון הנהיגה לגיל 18. ב-1986, בהדרכתו של המושל ג'יימס ר. תומפסון, פיתח הסטרט תוכנית לביטול הפיקוח על חברות החשמל באילינוי.
בית הנבחרים של ארצות הברית

בינתיים, המנטור הפוליטי של הסטרט, ג'ון גרוטברג, נבחר לקונגרס של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 של אילינוי בשלהי 1984. הוא הגיע לגבעת הקפיטול בראשית ינואר 1985 אך קריירתו הפוליטית נגדעה כהחל לחלות במחלת הסרטן כשנה לאחר מכן, ולא היה מסוגל להתמודד לתקופת כהונה שנייה. הסטרט מועמד המפלגה הרפובליקנית להחליפו; בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 1986, הוא ניצח את המועמדת הדמוקרטית מרי לו קירנס, חוקרת מקרי המוות של מחוז קין, במירוץ צמוד. דייוויד אקסלרוד היה האסטרטג הראשי של קירנס. שנים לאחר מכן, אקסלרוד ייחס את ניצחונו של הסטרט "להכתמת המוסריות של קירנס בצורה בזויה".
בעקבות שערוריית הבנקאות בבית הנבחרים של ארצות הברית, שפרצה בשלהי 1992 ובמסגרתה התברר כי בית הנבחרים הותיר לחבריו לבצע משיכות יתר בחשבונם מבלי להענישם, התברר כי הסטרט היה ערב ל-44 המחאות שלא נפרעו במהלך שהשערורייה נחקרה. תובע מיוחד במחלקת המשפטים של ארצות הברית קבע שאין סיבה להאמין שהסטרט ביצע פשע כלשהו במסגרת שערוריית הבנקאות.
כחניכו של מנהיג המיעוט דאז בבית הנבחרים, רוברט מיטשל (אנ'), טיפס הסטרט במעלה סולם השורות הרפובליקני, וב-1995 (לאחר שהרפובליקנים נטלו את הרוב בבית הנבחרים מידי המפלגה הדמוקרטית וניוט גינגריץ' התמנה ליושב ראש בית הנבחרים), נהפך הסטרט לסגן הראשי של מצליף הסיעה הרפובליקנית. מיטשל מינה את הסטרט לכוח המשימה של הרפובליקנים בתחום ביטוח הבריאות, בו היה הסטרט ל"קול בולט" בסיועו להביס את תוכנית ביטוח הבריאות של הנשיא ביל קלינטון מ-1993. הסטרט פיתח מערכת יחסים הדוקה עם טום דיליי (אנ'), מצליף הרוב בבית הנבחרים, והיה סגנו הראשי. הסטרט ודיליי עבדו לראשונה בצוותא ב-1989, כשאדוארד רל מדיגן (לימים מזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשל ג'ורג' הרברט ווקר בוש) התמודד מול גינגריץ' לתפקיד מצליף המיעוט. מאוחר יותר, הסטרט ניהל את התמודדותו המוצלחת של דיליי למצליף הרוב.
ערב עלייתו לישיבה בראשות בית הנבחרים של ארצות הברית, סוכנות הידיעות האמריקאית ניסתה לשרטט את דיוקנו של הסטרט ותיארה אותו כ"שמרן עמוק בלבו". ארגונים פוליטיים רבים, כדוגמת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, נתנו להסטרט, על פי היסטוריית הצבעותיו, דירוג אפסי, בשעה שארגונים שמרניים כאיגוד הרובאים הלאומי העניקו לו את הדירוג הגבוה ביותר שברשותם.
הסטרט ביקר את שימושו של ממשל ביל קלינטון בטכניקות מדגם במהלך מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2000. הוא תמך בהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה ואף תמך באשרורו. לאורך כל כהונתו בבית הנבחרים, היה הסטרט מתנגד קולני של בקרת נשק. הוא הצביע נגד "חוק בריידי" שהציע תקופת המתנה בזמן רכישת כלי נשק ונגד תקנת "איסור מכירת רובי סער" ("Assault Weapons Ban").
בית הנבחרים של ארצות הברית > יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית > בחירות

בבחירות האמצע של 1998, הפסידה המפלגה הרפובליקנית חמישה מושבים בבית הנבחרים. יתר על כן, הרפובליקנים נכשלו בהשגת יתרון במספר מושביה בסנאט של ארצות הברית. בתגובה לכך, יושב ראש בית הנבחרים דאז ניוט גינגריץ' מג'ורג'יה עזב את תפקידיו בבית הנבחרים וסירב להתמודד מחדש לקונגרס ה-111. באמצע דצמבר, בוב ליווינגסטון (אנ') מלואיזיאנה - לשעבר יו"ר ועדת ההקצבות של הבית ומי שהיה מיועד לרשת את גינגריץ' - הצהיר בהודעת פתאומית ודרמטית במליאת הבית כי לא יחליף את גינג'יץ' בעקבות גילויים מתוקשרים סביב ענייניו מחוץ לנישואים.
על אף שלא התריעו בפני הסטרט כי בכוונתו ליווינגסטון לותר על תפקיד יו"ר בית הנבחרים, הוא החל לבסס את מעמדו כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים רגעים אחדים לאחר הודעתו של ליווינגסטון, ובאחר הצהריים של אותו היום ניתן פומבי לתמיכתו לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית מצד ההנהגה הרפובליקנית. באותו יום, הסטרט זכה לתמיכתם של כמאה חברי קונגרס רפובליקנים, החל משמרנים כסטיב לרג'נט (אנ') מאוקלהומה וכלה ברפובליקנים מתונים כמייק קסטל מדלאוור (אנ'). כריסטופר קוקס מקליפורניה (אנ'), שנתפס כמתחרה פוטנציאלי, החליט באותו הערב לא לקרוא תיגר על הסטרט. הסטרט נודע בשם "יושב הראש המקרי".
התעללות מינית בתלמידיו

בחודש מאי 2015 הוגש כתב אישום פדרלי נגד הסטרט בגין מתן תצהיר כוזב ללשכת החקירות הפדרלית (FBI) בניסיון להסתיר מיליוני דולרים ששילם כדמי שתיקה. סכומי עתק אלו שולמו בניסיון להסתיר עבירות מין שביצע בתלמיד עת שהיה מורה בבית ספר תיכון. התובעים הפדרליים גרסו שהכסף נועד לפצות ולהסתיר התנהגות בלתי ראויה, לא ידועה, מצדו של הסטרט נגד קורבן עלום שם שנים קודם לכך. זמן קצר לאחר מכן התברר כי הסטרט התעלל מינית בשלושה גברים כשהיה מורה יותר משלושה עשורים קודם לכן.
באוקטובר 2015 חתם הסטרט על הסדר טיעון עם תובעיו. על פי ההסכם הודה הסטרט בהאשמות המיוחסות לו ואילו האשמתו במתן תצהיר כוזב נגנזה. בדיון גזר הדין, שנערך בסוף אפריל 2016, הודה הסטרט כי הוא התעלל מינית בתלמידים אותם אימן. על הסטרט
הוטל עונש מאסר בן 15 חודשי מאסר וקנס בסך 250 אלף דולר אמריקני. הוא נאסר במרכז הרפואי הפדרלי ברוצ'סטר שבמינסוטה, בית סוהר פדרלי לאסירים בעלי בריאות רופפת, ב-2016 ושוחרר בשנה שלאחר מכן, לאחר 13 חודשי מאסר.
לקריאה נוספת

Dennis Hastert, Speaker: Lessons from Forty Years in Coaching and Politics, Regnery, 2004
טוראל ביירמוב

טוראל ביירמוב (באזרית: Toral Bayramov; נולד ב-23 בפברואר 2001 בלנצ'ראן שבאזרבייג'ן) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת קרבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת אזרבייג'ן.
קריירת מועדונים

ביירמוב גדל במחלקת הנוער של חזר לנצ'ראן. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קרבאך במסגרת ליגת העל האזרית.
קריירה בינלאומית

ב-27 במאי 2021 ערך ביירמוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אזרבייג'ן, בהפסד 2-1 לנבחרת טורקיה במשחק ידידות. ב-13 באוקטובר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 2024.
תארים

אליפות אזרבייג'ן (3): 2019/2020, 2021/2022, 2022/2023
הגביע האזרי (1): 2021/2022
ולדימיר גרנאט

ולדימיר ואסילייביץ' גרנאט (ברוסית: Влади́мир Васи́льевич Грана́т; נולד ב-22 במאי 1987 באולן-אודה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הבלם בנבחרת רוסיה.
קריירת מועדונים

גרנאט התחיל את צעדיו הראשונים בכדורגל בגיל 7 באקדמיה לוקומוטיב שבעיר מולדתו אולן-אודה. בשנת 2003 זומן לקבוצה "זבזדה אירקוטסק" ששיחקה בליגה השנייה, שם ולדימיר ערך 5 הופעות. בשנים 2005–2006 שיחק בקבוצת הנוער של דינמו מוסקבה (44 הופעות, 2 שערים). באוגוסט 2006 הושאל לסיביר נובוסיבירסק מהליגה הלאומית. ב-18 במרץ 2007 גרנאט ערך הופעת בכורה בליגת העל במדי דינמו. מהר מאוד הוא נהפך לשחקן הרכב קבוע בעמדת הבלם או המגן. ב-2013 אף נבחר לקפטן הקבוצה, אך באוקטובר 2014 הועבר לקבוצת הנוער. מאחר שזו הייתה שנתו האחרונה בחוזה, החלו להתעניין בו מספר מועדונים רוסים. ביום האחרון של חלון ההעברות החורפי גרנאט עבר בהשאלה לרוסטוב. כמה ימים לאחר מכן, מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה הודיע על מעברו של גרנאט כסוכן חופשי בתום העונה. ברוסטוב ולדימיר לא שיחק בשל פציעה. בספרטק החל גרנאט לשחק בהרכב הפותח, אך עם הזמן אבד את מקומו ואף הועבר לקבוצת המשנה שהופיעה בליגה הלאומית, שם ערך 12 הופעות והבקיע שער מול דינמו, קבוצתו לשעבר. ב-31 באוגוסט גראנט סיכם חוזה ל-3 שנים ברוסטוב.
ביוני 2017 חתם על חוזה בקבוצת רובין קאזאן עד יולי 2020.
נבחרת לאומית

בשנות נעוריו זומן לנבחרות רוסיה עד גיל 19 ו-21, כמו כן הוא שיחק במדי הנבחרת השנייה, שלא התקיימה זמן רב.
בקיץ 2012 גרנאט זומן ליורו וב-6 בספטמבר ערך הופעת בכורה במדי הנבחרת הבוגרת במשחק מוקדמות מונדיאל 2014 נגד לוקסמבורג, המשחק הסתיים 1:4 לטובת הרוסים.
ב-3 בספטמבר 2014 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 0:4 על אזרבייג'ן.
תארים

רוסיה דינמו מוסקבה
מקום שלישי בליגת העל הרוסית: 2008
גמר הגביע הרוסי: 2011/12
רוסיה רוסטוב
מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16
הבלם המרכזי השלישי הטוב ביותר ברוסיה (2): 2011/12, 2013/14
יחסי אוסטריה–איראן

| יחסי אוסטריה–איראן |
| --- | --- |
אוסטריה: איראן


אוסטריה: איראן
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 1,648,195
אוכלוסייה
9,117,778: 91,923,060
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 401,505
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,596: 4,368
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה אסלאמית

יחסי אוסטריה–איראן הם יחסי החוץ בין רפובליקת אוסטריה ובין הרפובליקה האסלאמית של איראן. אחד האירועים החשובים ביותר ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות הוא האירוח האוסטרי של שיחות הגרעין עם איראן, שהובילו להסכם הסופי על תוכנית הגרעין של איראן.
היסטוריה > תקופת האימפריה הספווית

היחסים הדיפלומטיים הראשונים בין המדינות מתוארכים למסמך ששלח שאה טאהמסמב הראשון לשושלת הבסבורג בשנת 1529, אשר היווה המשך של הברית ההבסבורגית–פרסית, אשר כוננה בשנת 1519.
לאחר הקמת האקדמיה האוסטרית לחקר המזרח בשנת 1674, חלק מבוגריה נסעו למזרח התיכון ולאיראן כדי לפרסם ספרות ושירה איראניים בקהילות ספרות אירופאיות.
היסטוריה > תקופת קאג'אר

היחסים הדו-צדדיים בין המדינות נמשכו אף בתקופת השושלת הקאג'ארית על ידי עבאס מירזה. הוא ביקש לצייד את הכוחות הפרסיים כנגד הצבא הרוסי, ושלח מכתב לקלמנס ונצל פון מטרניך בבקשה לרכוש כמה כלי נשק אוסטריים, אך הבקשה נדחתה על ידי פון מטרניך.
היחסים בין המדינות נכנסו לשלב חדש בתואנה של הקמת דאר אל-פונטון. הזמנתו של אמיר כביר לאקדמאים אוסטרים בתחומי הכרייה והרפואה לנסוע לאיראן וללמד בדאר אל-פונון, קירבה את שתי המדינות. מכיוון שמורים לרוסית, צרפתית ואנגלית שנשלחו בעבר לא הצליחו לעמוד בציפיות של אמיר כביר, הם ניסו להפיץ את הרעיונות והאמונות הפוליטיות של ממשלותיהם ולא על קורסים מיוחדים. לבסוף הגיעו שני מאמנים לאיראן מאוסטריה, אך מכיוון שאמיר כביר נרצח זמן קצר לפני הגעתם, בעת הקמתם לא היה תומך באיראן שתמך בהם כנגד הסיעות הפרו-רוסית ובריטית ומירזה אגא חאן נורי. בסופו של דבר, עם התפטרותם של מרצים אלו, הפרויקט הסתיים בהצלחה מועטה.
בשנים שלאחר מכן נסע נאסר אל-דין שאה לאוסטריה כדי להיפגש עם גורמים רשמיים ולבקר בארצם, ונחתמו כמה הסכמים דו צדדיים, שהמשמעותי שבהם היה הסבת בתי הדפוס של המדינה לסניף דואר קוהרנטי והקמת תחנת משטרת טהראן. ארמון המלך היה במרכז העיר ומשך אליו מספר מרצים וטכנאים מיומנים עבור דאר אל-פונון ובתי מלאכה תעשייתיים. עם זאת, שיבושי רוסיה ובריטניה מעולם לא אפשרו לאוסטרים להצליח באיראן.
לאחר ההצלחה הזו הקימה אוסטריה ייצוג משלה בטהראן, (קנט היה השגריר האוסטרי-הונגרי הראשון באיראן), וכעבור 5 שנים הוקמה המשלחת האיראנית בווינה (נרימן ח'אן קוואם אל-סולטנה היה השגריר הראשון של איראן באוסטריה-הונגריה).
היסטוריה > הרפובליקה האסלאמית

לאחר המהפכה האיראנית, למרות העובדה שרוב מדינות אירופה הפסיקו את קשריהן עם איראן, אוסטריה המשיכה לקיים יחסים דו צדדיים. במהלך משבר בני הערובה באיראן נסע נציג מאוסטריה לאיראן לשמש כמגשר, אך לא הצליח בשליחותו. כמו כן בשנת 1984 ביקר ארווין לאנס באיראן, הביקור הראשון של שר חוץ מהאיחוד האירופי באיראן לאחר המהפכה. כמו כן ב-7 ביולי, עלי אכבר ולייאטי ערך ביקור בן שלושה ימים באוסטריה, ביקורו הראשון של שר חוץ איראני במדינה מערבית מאז המהפכה. במהלך מלחמת איראן–עיראק הכריזה אוסטריה על נייטרליות, כמו גם קבלת נפגעים איראניים מהתקפות כימיות עיראקיות, והייתה בין המדינות הידידותיות ביותר באיחוד האירופי.
נכון לעכשיו, יותר מ-1.2% מהאיראנים מתגוררים באוסטריה, ולעיתים קרובות הם בוגרים במרכזים אקדמיים באוסטריה. בספרייה של אוניברסיטת וינה יש גם 7,000 כתבי יד פרסיים של משוררים ומלומדים איראנים.
אוסטריה הייתה בין המדינות היחידות באירופה שסירבו להטיל סנקציות בינלאומיות על איראן, בשל תוכנית הגרעין האיראנית, והמשיכה ביחסי הסחר הדו-צדדיים שלה עם איראן. בשנים האחרונות מאזן הסחר בין המדינות השתנה משמעותית, ושווי הסחורות האוסטריות המיובאים לאיראן, כולל תרכובת מזון לתינוקות, מיץ תפוזים, קמח, תרופות, נסורת, אלכוהול שומני, נייר ובגדים, היה גבוה בהרבה מיצוא איראן לאוסטריה. יצוא זה כולל ירקות, טבק, מי ורדים, קרטון, שיש, פיסול, ספות עץ.
בעקבות עסקת הגרעין של וינה שהובילה להסרת ההדרגה של הסנקציות הבינלאומיות על איראן, הפך נשיא אוסטריה, היינץ פישר לבכיר הראשון באיחוד האירופי שנסע לאיראן. במהלך המסע הוא נפגש עם עלי ח'אמנאי ובכירים איראניים בכירים אחרים. הוא גם כינס משלחת כלכלית גדולה לפתיחת פרק חדש ביחסי הסחר של אוסטריה עם איראן.
בשנת 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, שר החוץ האיראני מוחמד ג'וואד זריף ביטל ביקור באוסטריה, לאחר שקנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ הורה להניף את דגל ישראל על משרד החוץ.
בספטמבר 2024, לאחר ששחזבאללה תקפו את ישראל ושגריר איראן באוסטריה הביע את תמיכתו במתקפה, הוא זומן לשימוע.
באוקטובר 2024, בעקבות המתקפה האיראנית על ישראל, אוסטריה זימנה את שגריר איראן בווינה לשיחה. בתגובה, איראן זימנה את שגריר אוסטריה בווינה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטריה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן בלבד, ואילו איראן מחזיקה שגרירות בווינה בלבד.
מטא-מודרניזם

מטא-מודרניזם הוא מונח המתאר שיח תרבותי ופרדיגמה אשר התהוותה לאחר הפוסטמודרניזם. המונח מתייחס לצורות חדשות של אמנות ותיאוריה עכשווית המגיבות למודרניזם ולפוסטמודרניזם ומשלבות היבטים של שניהם יחד. המטא-מודרניזם משקף תנודה בין, או סינתזה של, "לוגיקות תרבותיות" שונות כגון אידיאליזם מודרני וספקנות פוסטמודרנית, כנות מודרנית ואירוניה פוסטמודרנית, ומושגים מנוגדים לכאורה אחרים.
כדי לתאר את "מערך הרגישויות" של המטא-מודרניזם, ורמיולן ואן דן אקר משתמשים במטאפורה של מטוטלת הנעה ללא הרף מהרצינות הכנה של המודרניזם למשחקיות האירונית של הפוסט-מודרניזם
מבחינה פילוסופית, תומכי המטא-מודרניזם מסכימים עם ביקורות פוסטמודרניות רבות על המודרניזם (לדוגמה, הדגשת אי-שוויון מגדרי); עם זאת, הם טוענים לעיתים קרובות כי דקונסטרוקציה פוסטמודרנית ואסטרטגיות ניתוח ביקורתי אינן מספיקות בקידום פתרונות רצויים. המחקר המטא-מודרני התמקד תחילה בפרשנות אמנות בכיוון זה וביסס תשתית לתחום, במיוחד דרך התבוננות בתערובת הגוברת של אירוניה וכנות (או פוסט-אירוניה) בחברה. מחברים מאוחרים יותר חקרו מטא-מודרניזם בתחומי דעת נוספים, כאשר רבים מהם שואבים מתיאוריה אינטגרלית בגישתם.
המונח "מטא-מודרני" הופיע לראשונה כבר בשנת 1975, כאשר החוקר מסעוד זווארזאדה השתמש בו לתיאור ספרות אמריקאית מתהווה מאמצע שנות ה-50, ומאוחר יותר באופן בולט בשנת 1999 כאשר מויו אוקדיג'י יישם את המונח על אמנות אפרו-אמריקאית עכשווית כ"הרחבה ואתגר למודרניזם ולפוסטמודרניזם." לא היה זה עד למאמרם של ורמולן וון דן אקר "הערות על מטא-מודרניזם" משנת 2010 שהנושא זכה לתשומת לב רחבה יותר באקדמיה.