stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסידות חב"ד
מאפייני חסידות חב"ד > הלכות ומנהגים > תקנות לימוד

אדמו"רי חב"ד תיקנו לימודים יומיים הידועים בראשי התיבות חת"ת: חומש - הקטע היומי מפרשת השבוע עם פירוש רש"י. תהלים - מספר מזמורי תהילים, בחלוקה חודשית. תניא - קטע מספר התניא, בחלוקה שנתית שחילק אדמו״ר הריי״צ [דרוש מקור] (ראשי תיבות של חת"ת). רבי מנחם מנדל תיקן את לימוד ה"רמב"ם יומי" מסלול לימוד של שלושה פרקי היד החזקה לרמב"ם, שבמסגרתו מסיימים את לימוד הרמב"ם מדי שנה (יש גם מסלול לימוד של פרק אחד ליום, או לימוד ספר המצוות). חסידי חב"ד לומדים מדי יום את הקטע היומי בספר היום יום.
מאפייני חסידות חב"ד > הלכות ומנהגים > מנהגים הלכתיים ייחודיים

מעבר לשולחן ערוך והסידור, לחסידות חב"ד מנהגים ייחודיים, חלקם אופייניים רק לה. חלקם מפורטים בלוח כולל חב"ד ובספר המנהגים חב"ד.
בשולחן ערוך של האדמו"ר הזקן מוזכרת ההלכה לישון בסוכה במהלך חג הסוכות, אולם חסידי חב"ד מקפידים שלא לישון בה. לדברי הרב מנחם מנדל כך נהגו בפועל כל אדמו"רי חב"ד, כולל האדמו"ר הזקן). חסידי חב"ד מחמירים מאוד שלא להשרות מצה עם מים בחג הפסח וחלקם אוחזים את המצה בעת אכילתה בתוך שקית כדי למנוע נפילת פירורים למים ולאוכל שעל גבי השולחן. באחרון של פסח (בחוץ לארץ) מקפידים חסידי חב"ד כן לאכול מצה שרויה. בחב"ד נוהגים ליטול ידיים לסעודה שלוש פעמים ברצף על כל יד.
כמו כן חסידי חב"ד מניחים תפילין דרבנו תם גם קודם החתונה ומקדימים להניחן חודשיים לפני הבר מצווה.
חסידי חב"ד בדרך כלל אינם אוכלים לחם בסעודה שלישית בשבת, אלא מסתפקים בטעימה של מזונות ופירות. מלבד שירת ניגונים בזמן זה, כמקובל ברוב החסידויות ובקהילות נוספות, נוהגים חסידי חב"ד לחזור אז על "מאמר חסידות" ברבים, בדרך כלל בעל פה.
בקרב חב"ד יש המהדרים לקנות ולאכול את כל סוגי הבשרים רק מהשחיטה של חב"ד שנקראת "שחיטת ליובאוויטש" כלומר, שוחט שהוא חסיד, המגדל זקן מלא, טובל במקווה, ולומד מתורת חסידות חב"ד. עוד מנהגים המאפיינים את חב"ד: השליח ציבור אינו מתעטף בטלית לתפילות מנחה וערבית; אי אמירת 'ושמרו' בתפילת ערבית של שבת
מאפייני חסידות חב"ד > הלכות ומנהגים > הליכות

בחב"ד נהוג להתפלל באריכות בהזדמנויות שאפשר. ההדרכה היא להתבונן במהלך התפילה באופן מעמיק בגדלותו האינסופית של האל ובאפסות האדם. התפילה מלווה לעיתים בנגינה חרישית של ניגון חב"די, שנועד לעורר את הלב. בשונה מהמקובל בחסידויות אחרות, בחב"ד לא נהוג להבליט את להט התפילה בתנועות חיצוניות. תפילה באריכות נקראת בעגה החב"דית "תפילה בעבודה", וחסיד הידוע בכך מכונה "עובד" שכן הוא עוסק ב"עבודת התפילה". מאחר שהביטוי המעשי של תורת החסידות הוא ההתקשרות לבורא בתפילה, עיסוק בתורת חב"ד, ללא שימת דגש על "עבודה", נחשבת לסטייה מהמטרה.
מאפייני חסידות חב"ד > לבוש

בחסידות חב"ד סגנון הלבוש השתנה במהלך הדורות ולא ייחסו חשיבות ללבוש כמו הדורות הקודמים. חסידי חב"ד בעשורים האחרונים לובשים לבוש חרדי בסגנון ליטאי. הגברים לובשים מכנס כהה, חולצה לבנה, ז'קט קצר. הם חובשים מגבעת קנייטש, תוך הקפדה על הטיית החלק הקדמי של התיתורת כלפי מטה (בשונה מהמקובל בקרב שאר חובשי המגבעת, כפי שעשה רבי מנחם מנדל שניאורסון), וכן על כך שהקמט המרכזי בכיפתו של הכובע יהיה עמוק ורחב יותר. כמו חסידים אחרים, הם מקפידים שהצד הימני של החליפה יהיה מעל השמאלי. הנשואים לובשים בתפילות ובשבת גרטל.
בשבתות וחגים וכדומה מחליפים הנשואים את הז'קט בפראק (מכונה אצל חסידי חב"ד בשם "סירטוק" ופעמים "קפוטה") - מעיל שחור ארוך שסוע מאחור המגיע עד לברכיים. בעבר בזמן שמרכז החסידות היה ברוסיה (המאה ה-19) חבשו חסידי חב"ד ברוסיה כובע פרווה רוסי, והחל מגזרות הלבוש ברוסיה בתקופת אדמו"ר הצמח צדק גם כובע קסקט. בארץ ישראל הם לבשו "שטריימל". אולם מאז הכתרת הרב מנחם מנדל שניאורסון הם חובשים בעקבותיו קנייטש, גם בשבת הם חובשים קנייטש ולא שטריימל כבשאר החסידויות.
יחסית לחסידויות אחרות בישראל, חסידי חב"ד מקפידים מעט פחות על הלבוש הרשמי. חלק מהחסידים העובדים לפרנסתם לובשים בימי חול חולצה שאינה לבנה.
כפי הוראת רבם, נשות חב"ד הולכות עם פאה נכרית.
מאפייני חסידות חב"ד > ישיבות

בישיבות חב"ד תופס לימוד החסידות חלק ניכר, בשני "סדרי-חסידות" בתחילת וסוף היום. שאר שעות הלימוד מוקדשות בעיקר לתלמוד. את חלוקת הזמן התווה רבי שלום דובער שניאורסון, מייסד ישיבת תומכי תמימים הראשונה.
תלמידי ישיבות חב"ד יוצאים בימי שישי אחרי הצהריים להפעיל "דוכני תפילין" עבור הנחת תפילין במרכזי הערים, במסגרת מבצע תפילין. בכך מתבטא פן נוסף בייחודיותה של הישיבה בכך שעוסקת, מלבד הלימוד - גם בהשפעה על הרבים.
מאפייני חסידות חב"ד > ימי חב"ד

חסידי חב"ד מציינים תאריכים בלוח השנה לזכר אירועים הקשורים באדמו"רי החסידות, כגון ימי ההולדת והפטירה, ושחרור ממאסר. בימים אלו נוהגים החסידים להתוועד, ללמוד דברי חסידות הקשורים לאישיות או לאירוע המצוין ביום זה וכדומה. כמו כן, בחגי הגאולה של האדמו"רים נוהגים שלא לומר תחנון.
הבולט ב'ימי חב"ד' הוא י"ט בכסלו המכונה 'חג הגאולה' ומוגדר בחסידות חב"ד "ראש השנה לחסידות". ביום זה השתחרר ממאסר מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, והוא נחשב כציון דרך בהתפשטות תורת חב"ד. תאריך זה מצוין גם בחוגים אחרים המקורבים לחב"ד עם היותו יום ה"יארצייט" של המגיד ממזריטש.
מאפייני חסידות חב"ד > יחידות

כניסתו של חסיד אל חדרו של הרבי להתייעצות אישית מכונה "יחידות".
יחס חסידות חב"ד לציונות ולמדינת ישראל

לחסידות חב"ד שורשים עמוקים בארץ ישראל. מייסד חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, היה הממונה על גיוס כספים להחזקת היישוב היהודי בארץ ישראל ברוסיה הלבנה, והקים בארץ ישראל קופת תמיכה במשפחות נזקקות שנקראה מאוחר יותר "כולל חב"ד". בנו, רבי דובער שניאורי, הקים שורה של מוסדות בחברון. מנהיג חב"ד בדור השלישי, הצמח צדק, הקים את בתי-הכנסת הקרויים על שמו בעיר העתיקה בירושלים ובצפת.
בדור הרביעי של חסידות חב"ד החלה הסתייגות מהשאיפה ליישוב הארץ מצד גורמים חילוניים. ראשי תנועת ביל"ו פנו אל האדמו"ר שמואל שניאורסון וביקשו את תמיכתו במפעלם. הוא השיב להם כי השם ביל"ו הוא ראשי תיבות של חלקו הראשון של הפסוק ”בֵּית יַעֲקֹב לְכוּ וְנֵלְכָה בְּאוֹר ה'” (ישעיהו, ב', ה'), אך הם ניתקו את סופו של הפסוק מתחילתו ואין כוונתם לעלות לארץ ישראל מתוך אמונה. הוא הצהיר: "אם הייתם שומרים על סופו של הפסוק ("בְּאוֹר ה'"), הייתי נוסע איתכם ולוקח איתי 100 אלף חסידים".
המנהיג החמישי של חב"ד, רבי שלום דובער שניאורסון, היה מתנגד חריף לציונות. הוא טען כי הציונות שואפת ליצור עם יהודי חדש, שאינו מחובר לתורה ולמצוותיה, ולפתות באמצעות הכמיהה לציון את המוני העם לנטוש את האמונה ואת שמירת המצוות. בקו זה המשיך גם ממלא מקומו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, בשנים הראשונות של מנהיגותו.
מאוחר יותר, בשנים שקדמו להקמת המדינה אף שרבי יוסף יצחק שניאורסון המשיך לדחות בתקיפות את האידאולוגיה הציונית, עם פרוץ העימות הצבאי הגלוי הוא החל לתמוך במחתרות, בעיקר באצ"ל ובלח"י, הוא עודד את חסידיו להשתתף בהן, ובאדר א' תש"ח כתב במכתב שבעקבות המצב המסוכן צריך שכל אחד מבני ישראל ישתתף בעבודת ההגנה, וקרא לחזק את ידי הלוחמים. לאחר הקמת המדינה הורה לקבוצה מחסידיו, שיצאה מרוסיה, לעלות לארץ ולהקים את כפר חב"ד.
האדמו"ר השביעי, רבי מנחם מנדל שניאורסון, גם התנגד נמרצות לציונות האידאולוגית ולגישה הציונית דתית שלפיה המדינה היא אתחלתא דגאולה, אך מיעט לעסוק בכך. עם זאת, הוא ראה בהקמת המדינה נס שמימי וחסד אלוהי, שנועד לתת לעם ישראל הזדמנות להוכיח שהוא ראוי לגאולה. על פי שיטת חב"ד שההתנגדות היא רק לציונות כתפיסה אידאולוגית, ולא לאנשיה - הציונים. הוא גילה מעורבות אקטיבית בחיי המדינה: קיים קשרים הדוקים עם רוב מנהיגי המדינה, קצינים בצה"ל וראשי מערכות הביטחון בישראל, הפנה אנשי עסקים להקמת מפעלי תעשייה בישראל, בשכונות שהקים לחסידיו הורה לקלוט גם קבוצות של עולים חדשים מגאורגיה ובוכרה, ודגל בתפיסה מדינית-ביטחונית תקיפה.
חב"ד בבול דאר ישראלי

בתאריך 28 בפברואר 2006 דאר ישראל הנפיק בול דאר לכבוד חב"ד. על הבול הופיע בניין המרכז העולמי של חב"ד בברוקלין הידוע בשם "בניין 770" . על השובל הופיעו הסיסמה של חב"ד "ופרצת", תפילין ונרות שבת. הבול עוצב על ידי האמנית דנה זדה.
לקריאה נוספת

הרב יואל כהן, מחשבת החסידות - נושאים בתורת החסידות, ספריית אשל, כפר חב"ד, כרך א' 2001, כרך ב' 2004
הרב יואל כהן, שיעורים בתורת חב"ד, כרכים א-ב, תורת חב"ד לבני הישיבות, כפר חב"ד: תשס"ח
הרב רפאל נחמן הכהן, ליובאוויטש וחייליה - על העיר ליובאוויטש, ישיבת תומכי תמימים ותלמידיה, כפר חב"ד, תשמ"ב
הרב אברהם חנוך גליצנשטיין, סדרת ספר התולדות, 14 חלקים, כפר חב"ד, על אדמו"רי חב"ד, מהראשון עד השישי, וכן על הבעש"ט והמגיד ממזריטש, מתוך כתבי, שיחות ואגרות אדמו"רי חב"ד. קיצור של הסדרה ישנו אצל: לוי יצחק הולצמן, תולדות רבותינו נשיאינו חייהם ופועלם של מייסדי החסידות ואדמו"רי חב"ד, מהבעש"ט עד הריי"צ, כפר חב"ד, 2013 הוצאת ספרים קה"ת
חיים לוי יצחק גינזבורג, משיח עכשיו - הסברת החשיבות של תורת חסידות חב"ד ושיטתה, בהוצאת ספרים "ופרצת" כפר חב"ד, ארבעה כרכים, תשנ"ב-תשנ"ה
הרב שלום דובער לוין, תולדות חב"ד ברוסיה הסובייטית, הוצאת קה"ת, ברוקלין נ.י. 1988 ‏ ISBN 9780826653316; תולדות חב"ד בארץ הקודש, הוצאת קה"ת, ברוקלין נ.י. 1988 ‏ ISBN 9780826653324; תולדות חב"ד בארצות הברית, הוצאת קה"ת, ברוקלין נ.י. 1988‏ ISBN 9780826653332; תולדות חב"ד ברוסיה הצארית, הוצאת קה"ת, ברוקלין נ.י. 2010 ISBN 9780826653277; תולדות חב"ד בפולין, ליטא ולטביא, הוצאת קה"ת, ברוקלין נ.י. 2011 ISBN 9780826653284
יוסף יצחק קמינצקי, קיצור תולדות חב"ד, כפר חב"ד, תשס"ד
זושא וולף, הרבי מליובאוויטש ויהדות רוסיה - דיעדושקא, ועד השלוחים למדינות חבר העמים, תשס"ו (2006); אדמו"רי חב"ד ויהדות גרמניה, 'היכל מנחם', תשס"ח (2008); אדמו"רי חב"ד ויהדות רומניה, תשע"ג (2013); אדמו"רי חב"ד ויהדות אוסטריה, מרכז חב"ד ליובאוויטש אוסטריה, תשע"ד (2014); אדמו"רי חב"ד ויהדות צרפת, בית ליובאוויטש פריז, תשע"ו (2016); אדמו"רי חב"ד ויהדות גאורגיה, מכון תפארת רפאל, תשע"ו (2016); אדמו"רי חב"ד ויהדות בוכרה, הקונגרס העולמי של יהדות בוכרה, תשע"ו (2016); אדמו"רי חב"ד ויהדות ברזיל, תשע"ט
רחל אליאור, תורת האלוהות בדור השני של חסידות חב"ד, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ב 1982 ISBN 9789652234056
רחל אליאור, תורת אחדות ההפכים: התיאוסופיה המיסטית של חב"ד, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ב מסת"ב 9653425986
אליה לוריא, עדה ומדינה - חסידות חב"ד באימפריה הרוסית תקפ"ח-תרמ"ג, הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2006 ISBN 9654932636
דב שוורץ, מחשבת חב"ד מראשית ועד אחרית, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשע"א מסת"ב 9879652263674
ישראל אורי מייטליס (עורך), שבעה רקיעים: שיח חב"די, אסופת מאמרים מבית 'שיח יצחק', תל אביב: ידיעות אחרונות/חמד, תשע"ד
יונתן מאיר וגדי שגיב (עורכים), חב"ד: היסטוריה, הגות ודימוי, מרכז זלמן שזר, 2016 ISBN 9789652273369
רחל אליאור, "Habad, The Contemplative Ascent to God" in: Jewish Spirituality from the Sixteenth Century Revival to the Present, II (ed. A. Green), New York: Crossroad Publishing 1987: 157–205
אריאל רוט, כיצד לקרוא את ספרות חב"ד, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ז 2017, ISBN 9789652264770
דב שוורץ, דילוג אל האור - מושגי יסוד בהגות חב"ד, הוצאת תבונות, אלון שבות, 2017 ISBN 9789657086704
יורם בילו, אתנו יותר מתמיד: הנכחת הרבי בחב"ד המשיחית, האוניברסיטה הפתוחה, 2017 ISBN 9789650615253
איליה לוריא, מלחמות ליובאוויץ': חסידות חב"ד ברוסיה הצארית, מרכז זלמן שזר, 2018 ISBN 9789652273529
יונתן מאיר, שלוש הרצאות על חסידות חב"ד, ירושלים, מכון שוקן למחקר היהדות, תשפ"ד
ביאורים

↑  בן נוסף, רבי יעקב שניאורסון, נפטר בחייו
↑  נכדו רבי ברוך שניאור שניאורסון, היה אביו של רבי לוי יצחק שניאורסון, אבי רבי מנחם מנדל שניאורסון.
מותה של עזריה צ'מברלין

עזריה צ'מברלין ואמה לינדי במהלך הטיול באולורו, מספר שעות לפני מותה
עזריה צ'מברלין (באנגלית: Azaria Chamberlain) הייתה תינוקת בת תשעה שבועות מאוסטרליה, שבליל 17 באוגוסט 1980 נעלמה מאתר לינה למרגלות האולורו במהלך חופשה משפחתית. אמה, לינדי (אליס לין) בת ה־32, טענה כי נלקחה מהאוהל בידי כלב דינגו. על אף שבחקירה הראשונית של המקרה המשטרה תמכה בטענות הזוג צ'מברלין, נפתחה חקירה מחודשת של המקרה, ומסקנותיה הסופיות היו כי לינדי צ'מברלין רצחה את בתה עזריה והיא נידונה למאסר עולם. רק מספר שנים מאוחר יותר, בזמן ריצוי העונש, נמצא באזור האולורו פריט לבוש של התינוקת עזריה, הראיה היחידה שהעידה על חפותה של לינדי צ'מברלין והביאה לשחרורה מהכלא.
חקירת המקרה עוררה הד רב באוסטרליה בעקבות הסיקור התקשורתי המאסיבי לו זכתה, וכן מכיוון שהייתה הראשונה שזכתה לסיקור טלוויזיוני צמוד במדינה. סיקור תקשורתי זה הפך גם לסיבה לרצח האופי של הזוג צ'מברלין והפיכתם לקורבן של התקשורת האוסטרלית. המשפט המפורסם אשר אמרה לינדי צ'מברלין לאחר שגילתה כי עזריה נעלמה, "הדינגו חטף את התינוקת שלי!", הפך לאחד מסמלי ההיכר של אוסטרליה.
רקע

לינדי צ'מברלין נולדה ב־4 במרץ 1948 בוואקאטאנה שבניו זילנד ועברה עם משפחתה לאוסטרליה בשנת 1949. היא ומשפחתה נמנו על מאמיני הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. ב־18 בנובמבר 1969 התחתנה עם כומר בכנסייה, מייקל צ'מברלין. בנם הבכור של השניים, איידן, נולד ב־1973 ובנם השני, רייגן, בשנת 1976. חמש שנים לאחר נישואיהם המשפחה עברה לטזמניה ומשם צפונה לקווינסלנד שבאוסטרליה. עזריה (באבי) צ'מברלין (11 ביוני 1980 – 17 באוגוסט 1980), ילדתם השלישית של בני הזוג, נולדה בבית החולים שבמונט אייזה, קווינסלנד.
ההיעלמות

ב־13 באוגוסט 1980 יצאו הכומר מייקל צ'מברלין, אשתו לינדי, בניהם איידן (בן 6) ורייגן (בן 4) והתינוקת בת החודשיים עזריה, למספר ימי נופש באתרים שונים שבצפון אוסטרליה. בליל יום שבת, ה־16 באוגוסט, הגיעו לאתר מחנאות ליד האולורו, שם נשארו ללון, וביום המחרת טיילו באזור.
לאחר ארוחת הערב של אותו יום, השכיבה לינדי את עזריה לישון באוהל המשפחתי יחד עם רייגן, וחזרה אל שאר החונים במחנה. בלילה של 17 באוגוסט שמעה לינדי זעקת תינוק מכיוון האוהל המשפחתי, וכשניגשה לשם ראתה כלב דינגו יוצא מתוך האוהל. כשנכנסה פנימה, גילתה שעזריה נעלמה מעריסת הקש שבה ישנה. לינדי רצה לעבר שאר החונים בזעקות "הדינגו חטף את התינוקת שלי!". על מחצלת האוהל נמצאו כתמי דם ועקבות חיה שנעלמו במרחק מה מן האוהל. במהלך הלילה כולו חיפש אחר התינוקת צוות שכלל 300 איש, מבוגרים ונערים, בחולות שבאזור המחנה. הרמזים היחידים לעזריה היו סימנים של סריג שלבשה, נגרר בחול, ותו לא. עזריה מעולם לא נמצאה.
החשדות לביצוע רצח

אנשי החוק שמונו לתיק היו המפקח מייקל גילרוי, שוטר המקוף פרנק מוריס וג'ון לינקולן. הוויכוח הראשון שעלה בתיק היה בנוגע לאמיתות הסיפור של לינדי צ'מברלין, והאפשרות שכלב דינגו אכן יוכל לסחוב תינוקת במשקל חמישה ק"ג. טיעון זה הועלה בידי לינקולן שלא האמין לסיפור וטענתו הנוספת היה בנוגע לטבעם הבלתי תוקפני של כלבי הדינגו. לעומתו, טען גילרוי כי היו מקרי תקיפה בקרב כלבי דינגו, גם אם לא ברמה קטלנית כמו במקרה הזה.
שבוע לאחר היעלמותה של עזריה גילה תייר בשם ואלי גולדווין מוויקטוריה, פריטי לבוש מגואלים בדם של עזריה סמוך למאורת כלבי דינגו, שכללו גופייה, סרבל, מגפונים וחיתול בד. גודווין דיווח על גילויו ומוריס הגיע לגבות ממנו עדות.
החשדות למעורבות של הזוג צ'מברלין בהיעלמותה של עזריה החלו ב־28 באוגוסט, כאשר הבלש גרים צ'ארלווד החל בחקירת התיק. דיווחו של גילרוי על הרקע של משפחת צ'מברלין עוררו את חשדותיו של צ'ארלווד, כאשר בחקירה התגלה שאדם שטען כי היה הרופא של עזריה (מה שהסתבר מאוחר יותר כשקר) סיפר שלבדיקה רפואית הביאה לינדי צ'מברלין את עזריה כשהיא לבושה כולה בשחור. כמו כן, טען שפירוש השם עזריה הוא "הקרבה בשממה", ככל הנראה משום שבלבל בין השם העברי עזריה לבין עזאזל. גילוייו הנוספים של גילרוי היו בנוגע להימצאות בגדיה של עזריה באזור בו טיילה המשפחה, ושהמחנאים האחרים לא יכלו להגיד בוודאות אם ראו באותו ערב את התינוקת.
בינתיים, בבדיקות מדעיות שנערכו על שרידי בגדיה של עזריה, הועלתה מחלוקת בנוגע לשאלה האם הקרעים שעל הבגדים נוצרו משיני כלבי דינגו, או שמא על ידי כלי מלאכותי אחר. ניסיונות שונים לאמת את אחת מההשערות, בנוסף לחיפושים אחר שרידיה של עזריה בגופות כלבי דינגו שניצודו לאחר ההיעלמות, העלו את הטענה כי התינוקת לא נהרגה בידי כלב דינגו.
הרקע התמהוני של משפחת צ'מברלין, בנוסף לחוסר הוכחות כי כלב דינגו גרם למותה של עזריה, העלו בכלי התקשורת את החשדות שהזוג רצח את בתם למטרות פולחן דתי, או ככפרה על חטאי התנועה הנוצרית בה היו חברים. במקרה אחר, קושר שמם של הצ'מברלינים להתאבדות המונית מפורסמת בג'ונסטאון שנתיים לפני האירוע. בעקבות הראיונות הטלוויזיוניים בהם הופיע הזוג התקבעה לגביהם דעה שלילית, בעקבות התנהגותם המנוכרת, שנתפסה כבלתי הולמת לזוג שאיבד את בתו.
החקירה הראשונה

החקירה הראשונית למקרי מוות של מקרה ההעלמות נפתחה ב־16 בדצמבר 1980, בידי דניס באריט, החוקר למקרי המוות. אשלי מקנ'יי מטעם הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה העלה את הטיעונים כי מותה של עזריה צ'מברלין היה רצח. תימוכיו העיקריים היו כי הבגדים שנמצאו הונחו באופן מסודר ולא נגררו, ההסתברות שכלב דינגו הוא זה שהפשיט אותם קלושה מאוד, וכן הנזק שנגרם להם לא יכל להתאפשר על ידיו. אמנם, חקירתו של מקנ'יי את לינדי צ'מברלין לא העלתה הוכחות לרצח או מניעים לכך.
ב־20 בפברואר 1981, בסיקור הטלוויזיוני הראשון של משפט באוסטרליה, סיכם באריט את ממצאי החקירה והכריז כי הסיבה המשוערת למותה של עזריה הייתה תקיפת כלב דינגו בזמן שישנה באוהל המשפחתי. בנוסף לממצאים, הוסיף באריט כי "גופתה של עזריה נלקחה מידי הדינגו, וסולקה באופן לא ברור ובידי אדם או מספר אנשים בלתי ידועים".
משטרת הטריטוריה הצפונית של אוסטרליה והתובעים לא היו מרוצים מהממצאים של החקירה הראשונית וכתוצאה מכך החקירות נמשכו. באוגוסט 1981, כשנה לאחר סיום החקירה הראשונה, ערכה משטרת הטריטוריה הצפונית חיפוש קפדני בבית משפחת צ'מברלין, והחרימה מעל לשלוש מאות פריטים, כולל המכונית של המשפחה.
בנובמבר של אותה שנה הגיש התובע המחוזי של הטריטוריה הצפונית והשר הראשי אוורינגהם בקשה לדחיית ממצאי החקירה הראשונה בעקבות ראיות חדשות. הראייה העיקרית הייתה מציאת כמויות גדולות של דם במכונית של משפחת צ'מברלין.
החקירה השנייה

החקירה השנייה נפתחה באליס ספרינגס, ב־14 בדצמבר 1981. החקירה נפתחה בפני החוקר למקרי המוות, ג'רי פ. גאלוין.
בכתב האישום שהוגש במשפט על ידי הפרקליט המסייע, דס סטורג'ס, נטען שבלילה של ה־17 באוגוסט 1980, שספה לינדי צ'מברלין את גרונה של עזריה במושב הקדמי של המכונית המשפחתית, ככל הנראה בעזרת חפץ חד כמו מספריים. הביולוגית המשפטית ג'וי קאל וד"ר ג'יימס קמרון מבית החולים של המכללה המדיקלית שבלונדון היו עדי המפתח שהזמין סטורג'ס לחקירה. ראיית המפתח שתמכה בהאשמה זו הייתה קשורה בממצאים על הסרבל והממצאים הנוספים של החקירה השנייה. ממצאים אלו כללו דיווח של קאל, על פיו נמצאו כתמי דם עוברי מתחת למושב הקדמי של מכונית הסטיישן של משפחת צ'מברלין, טוראנה מודל 77'. דם עוברי נמצא בגופם של תינוקות עד גיל חצי שנה, ועזריה צ'מברלין הייתה בת תשעה שבועות בלבד. ד"ר קמרון טען כי בלתי סביר שהקרע בגופייה נגרם על ידי דינגו, אלא על ידי חפץ חד כמו מספריים.
ממצאים אלו שכנעו את החוקר גאלוין. לינדי הואשמה ברצח ומייקל הואשם בסיוע לעבירה.
משפט הדינגו

ב־13 בספטמבר 1982, נפתח המשפט נגד לינדי ומייקל צ'מברלין בעיר דרווין. אל המשפט הגיע הזוג כאשר לינדי הייתה הרה בפעם ברביעית. שופט התיק היה ג'יימס מיורהד, שעמד בראש "הכתר" (גוף המייצג את סמכות החוק) שייצג את התביעה יחד עם איאן ברקר. פרקליטי ההגנה היו ג'ון פיליפס ואנדרו קירהאם. בתחילת המשפט הציג ברקר את טיעוניו באומרו למושבעים כי טענתם של הזוג צ'מברלין היא שקרית, והסיפור חושב מראש במטרה לספק לעצמם אליבי מוצק. בדבריו ציין ברקר כי אין התייחסות לתווי התנהגות מוקדם של לינדי כלפי עזריה או לשאר ילדיה, אלא רק בהקשר למקרה הנתון.
משפט הדינגו > ההגנה

ב־13 באוקטובר נפתחה ההגנה בעדותה של לינדי צ'מברלין עצמה. בנוסף לתיאור פריטי הלבוש שנמצאו, תיארה לינדי פריט לבוש נוסף שטרם נמצא, כותונת סרוגה בצבע לבן עם שוליים בצבע לימון. מכיוון שפריט לבוש זה היה הבגד העליון שלבשה עזריה, טענה ההגנה כי עליו יימצאו סימני התקיפה של הדינגו. עם זאת, פריט לבוש זה מעולם לא נמצא. בנוסף לכך, אף אחד מלבד לינדי צ'מברלין לא יכול היה להעיד על קיומו. בהתייחס לעדותו של פרופסור קמרון, הראה ג'ון פיליפס לעדים במשפט כי טביעת האצבעות המוכתמות בדם הראתה ארבעה פרקים בכל אצבע, בניגוד לשלושה, כפי שמצוי בקרב בני אדם.
בתחקור התביעה את עדותה של לינדי צ'מברלין, הקדיש ברקר את רוב מאמציו כדי להוכיח כי הסיפור של הזוג שקרי, בשאלות מתחכמות וביצירת בלבול אצל לינדי. הועלו שאלות בנוגע לפשר הימצאות הדם במכונית ובנוגע להיעדר כמות גדולה של דם באזור האוהל, לצד הצהרות של ברקר בנוגע למעשיה של לינדי, במטרה להחליש ולעייף אותה, כשלבסוף טען כי סיפור הדינגו הוא פרי דמיונה.
לאחר עדותה של לינדי עלו לדוכן כ-20 עדים נוספים. העדים חולקו למספר קבוצות: חלקם שיבחו את הזוג והעידו על סבלם באבל על בתם וחלקם סיפרו על מקרים של תוקפנות מצד כלבי הבר שבאזור אולורו. העדים הנותרים היו מומחי רפואה משפטית מטעם ההגנה שהתנגדו לטענות של התביעה, לרוב בקשר לראיות הדם העוברי.
אחד מעדי המפתח מטעם ההגנה היה הפרופסור בארי באווצ'ר, מומחה לרפואה משפטית. באווצ'ר יצא כנגד המסקנות של ג'וי קאל בנוגע לדם העוברי שנמצא במכונית של משפחת צ'מברלין והסביר כיצד שיטת בדיקה מסוג זה הביאה לתוצאות שגויות. עד מומחה נוסף, ריצ'רד ניירן, יצא גם הוא נגד הבדיקות של קאל שככל הנראה היו בלתי מהימנות, אך עדויות אלו לא השפיעו רבות על דעתם של חברי חבר המושבעים.
עדותו של מומחה לכלבי הדינגו, לס האריס, הייתה מבין החשובות ביותר של ההגנה. הוא טען כי כלב דינגו שיכול לצוד טרף בגודל של תינוקת כמו עזריה, מסוגל ליצור לכידה סביב הראש כולו כדי להביא לשיתוקו. טענתו הנוספת נגעה לכמות הדם המזערית שנמצאה באזור האוהל. הוא טען כי מקרי ציד של כלבי דינגו מותירים כמות דם מעטה ביותר.
העד האחרון מטעם ההגנה היה מייקל צ'מברלין, שעדותו המבולבלת פגעה קשות בהגנה. בחקירה של ברקר את מייקל, הוא התמקד בהתנהגותו התמוהה בזמן שלאחר היעלמותה של עזריה: הוא לא ניסה לחפש אותה, ולא שאל את לינדי דבר על היעלמותה של עזריה. בשאלותיו הנוקבות טען ברקר כי התנהגות זו נבעה מהעובדה שהוא ידע שלינדי רצחה את עזריה ושסיפור הדינגו הוא בדוי לחלוטין. על כל השאלות ענה מייקל באדישות ובעייפות, מה שהפך את עדותו בעיני חבר המושבעים לבלתי אמינה ואף בלתי הולמת ברמת האדישות שלה.
בנאום הסיכום של ההגנה, טען פיליפס כי התביעה לא מצאה דבר כדי להוכיח את אשמת הזוג צ'מברלין במות עזריה, ואף לא מצאה מניע לרצח.
בנאום הסיכום של התביעה, הודה ברקר כי לא נמצא מניע, מכיוון שמטרת המשפט לא הייתה זו, אלא למצוא אם אכן היה רצח. טענתו העיקרית הייתה כי על המושבעים לקבוע אם הרוצח הוא הדינגו או לינדי צ'מברלין, ומכיוון שלא נמצאו שום עדויות לכך שכלב דינגו גרם למותה של עזריה, אין זה אפשרי להאשים אותו.
משפט הדינגו > פסק הדין

ב־29 באוקטובר 1982, בשעה 08:33 בבוקר, הכריז חבר המושבעים על פסק הדין. לינדי צ'מברלין נמצאה אשמה ברצח ומייקל צ'מברלין נמצא אשם בסיוע לעבירה. דיווחים מאוחרים יותר סיפרו כי חבר המושבעים היה חצוי בדעתו, ובתחילת הדיון התחלק לארבעה בעד הרשעה, ארבעה נגד הרשעה, וארבעה נוספים נמנעים. לינדי צ'מברלין נשפטה למאסר עולם בכלא דרווין ולעבודות פרך. מייקל צ'מברלין נמצא אשם בסיוע לרצח, אך עונשו נדחה כדי שיוכל לטפל בילדיו בהיעדרה של אימם. השופט מיורהד אמר על כך: "אני מוצא זאת לא רק הולם, אלא אף בטובתו של הצדק, לעשות כן."
תקופת המאסר

חודש לאחר שהוכנסה לכלא דרווין, ילדה לינדי צ'מברלין את בתה הרביעית, קאליה. מיד לאחר הלידה לינדי שוחררה בערבות לתקופה קצרה כדי לטפל בבתה הטריה. בזמן זה המתינה לינדי לתוצאות הערעור על עונשה, אך באפריל 1983 הוחזרה לכלא לאחר שהערעור נדחה ברוב מוחץ וקאליה נמסרה למשפחה אומנת. עשרה חודשים מאוחר יותר סירב בית הדין העליון לבטל את ההרשעה בהצבעה של שלושה קולות לשניים.
בזמן בו ריצתה לינדי את מאסרה הגיעו דיווחים חדשים שהטילו ספק בראיות שהביאו להרשעתה, מטעם תנועת "שחררו את לינדי" שתפסה תאוצה. טבעם המפוקפק של הראיות המשפטיות מצד התביעה והמשקל הרב שהיה להם בהרשעה, העלו עניין בנוגע להליכים ולמהימנות העדויות. הטיעון המרכזי היה הגילוי שמה שנחשב לדם במכונית של משפחת צ'מברלין היה לא פחות ולא יותר מתחליב צבע. מעל למאה אלף אוסטרליים חתמו על עצומות לשחרורה, אך נותרה מחלוקת ציבורית בנוגע לחפותה: בסקר עלה כי 52% מתושבי אוסטרליה האמינו שהיא אשמה.
שחרור וזיכוי

בתחילת שנת 1986, נפל אל מותו תייר בריטי בשם דייוויד ברט במהלך טיפוס לילי על האולורו. בגלל המרחב העצום של הסלע והאזור הסבוך סביב השטח שלו, שרידי גופתו של ברט נמצאו רק לאחר שמונה ימים, מתחת לצוק שעליו איבד את אחיזתו, בסמוך למאורות כלבי דינגו. במהלך חיפוש משטרתי באזור אחר עצמות שנלקחו מהאזור בידי כלבי דינגו, נמצא פריט לבוש בגודל מזערי. במהרה הוא זוהה בתור פיסת העדות החיונית להוכחת חפותם של הזוג צ'מברלין - הכותונת הסרוגה של עזריה.
על הכותונת, אשר קיומה היה מוטל בספק, נראו סימני תקיפת הדינגו אשר הוכיחו שלינדי צ'מברלין נקיה מכל אשמה. כתוצאה מכך הורה השר הראשי על שחרורה מהכלא לאלתר. ב־7 בפברואר 1986 יצאה משערי הכלא והחלה בתהליך שיקום חייה.
לאחר שחרורה מהכלא החלה חקירה משפטית שכללה ביקורת נוקבת על העדויות של עדי התביעה. במאי 1987 הנפיק השופט טרוור מורלינג דו"ח בן 380 עמודים, שביקר את שיטת העבודה המדעית של ג'וי קאל, ג'יימס קמרון ועדי תביעה אחרים. נופשי האתר באותו ערב גורלי צוינו לשבח על התנהגותם הרגישה והמבינה, על כך שלא ייחסו חשיבות להתנהגות התמהונית קמעה של לינדי צ'מברלין, ועל מתן אמון מוחלט בגרסתה.
ב־15 בספטמבר 1988 ביטל בית המשפט של הטריטוריה הצפונית את כל ההרשעות נגד לינדי ומייקל צ'מברלין. הביטול בוסס על דחיית שני טיעוני המפתח של התביעה: הטענה בנוגע להימצאות הדם העוברי במכונית המשפחתית, והנחות שהיו מבוססות על הטיית המשפט. חודש מאוחר יותר, ערכו בני המשפחה משתה ניצחון לאורחים שהוזמנו לקפיטריה שבמכללת אבונדייל. בין המוזמנים היו עדי ההגנה והפרקליטים, זוג שבתם נלקחה ממכוניתם בידי דינגו, ועיתונאים ופוליטיקאים שעמדו לצידם במאבקם. עורך הדין קן קריספין שיבח בנאומו את הצ'מברלינים על היותם חופשיים, באופן ראוי לציון, ממרירות או רחמים עצמיים.
שנתיים לאחר שנוקו מכל אשמה, קיבלו בני הזוג פיצויים בסך 1.3 מיליון דולר אוסטרליים, על מאסר בלתי מוצדק.
בשנת 1990, פרסמו הצ'מברלינים את האוטוביוגרפיה "דרך עיניי". שנה לאחר מכן לינדי ומייקל התגרשו. בשנת 1992, התחתנה לינדי עם ריק קרייטון, מוציא לאור וחבר בכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי. הזוג חי באוסטרליה.
מעורבות תקשורתית

"משפט הדינגו" היה המפורסם ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה, בין השאר מעצם העובדה שרוב העדויות שהוצגו להרשעתה של לינדי צ'מברלין הוכחו מאוחר יותר כחסרות כל בסיס. המקרה מהווה עד היום דוגמה לאופן בו התקשורת ודעות קדומות יכולות להשפיע על פסק דין באופן כה מזיק.
דעת הקהל והתקשורת במהלך המשפט היוו משקל רב-נגד הצ'מברלינים. העובדה שהמשפחה הייתה חברה בתנועה נוצרית תמוהה שהאמינה בתחייתו השנייה של ישו (ששמה הוכפש בטענה שהיא בעצם כת מסתורית שרצחה תינוקות כחלק מטקסים ביזאריים) ושלינדי צ'מברלין לא הראתה שום רגשות לאחר מות עזריה, חיזקה את האשמות השווא החמורות שהמשפחה לקחה את בתם הטריה להיות קרבן באזור השממה. טענות נוספות היו שלינדי צ'מברלין היא מכשפה. שמועה נוספת שנפוצה בתקופת החקירה הייתה שבנם בן השש של הצ'מברלינים, איידן, הוא האשם במותה של עזריה, ושסיפור הדינגו נועד לחפות על מעשיו.