stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פדרציית ההוקי הסובייטית
היסטוריה

בשנים 1946–1959 הוא נקרא מדור ההוקי הסובייטי (Всесоюзной секцией хоккея) והיה כפוף לוועדת הספורט (גוסקומספורט). ב-1 באפריל 1952 התקבל המדור להתאחדות ההוקי קרח הבינלאומית.
30 ביוני עד 1 ביולי 1959 הפכה לפדרציית הוקי קרח ובנדי של ברית המועצות (Федерацию хоккея с шайбой и хоккея с мячом СССР) וניהלה נוסף לענף ההוקי קרח, גם את הבנדי. ב־7 באוקטובר 1967 התפצלה הפדרציה לשני ארגונים עצמאיים – פדרציית ההוקי קרח הסובייטית ופדרציית הבנדי של ברית המועצות.
ב-17 במרץ 1990, בכנס ייסוד רכש ארגון מעמד של ארגון ציבורי-ממלכתי והפך לישות משפטית עצמאית. ב-28 בינואר 1992, בפגישה האחרונה של הוועד הפועל של הפדרציה התקבלה החלטה לפזר את הפדרציה, על רקע התפרקות ברית המועצות.
ב-28 בינואר עד 22 במאי 1992, במקום פדרציית ההוקי קרח של ברית המועצות, פעלה "מועצת הנשיאים – יושבי ראש פדרציות ההוקי קרח של חבר המדינות" (Совет Президентов – Председателей Федераций хоккея стран СНГ) וכללה את נציגי רוסיה, אוקראינה, בלארוס וקזחסטן.
בשנת 1992 זו הוחלפה בפדרציית ההוקי הרוסית.
יושבי ראש הנשיאות של מדור ההוקי / פדרציית ההוקי קרח של ברית המועצות

| # | שם | תקופת כהונה |
| --- | --- | --- |
| 1. | פאבל קורוטקוב | 1947–1959 |
| 2. | פאבל חלקיופוב | ינואר 1959–30 ביוני 1959 (ממלא מקום) |
| 3. | וסילי חומוסקוב | 1 ביולי 1959–26 במאי 1960 |
| 4. | גריגורי גרנאטורוב | 26 במאי 1960–26 במאי 1961 (ממלא מקום) |
| 5. | וסילי נפאסטניקוב | 26 במאי 1961–24 במאי 1963 |
| 6. | ולנטין אלחין | 24 במאי 1963–10 בספטמבר 1969 (נבחר מחדש ב-4 ביוני 1965) |
| 7. | גאורגי מוסולוב | 10 בספטמבר 1969–26 במאי 1973 |
| 8. | ניקולאי קורולקוב | 26 במאי 1973–1987 (נבחר מחדש ב-27 במאי 1977, 29 במאי 1981, 13 בדצמבר 1985) |
| 9. | ניקולאי סוקולוב | 1987–18 במאי 1989 (ממלא מקום) |
| 10. | לאוניד קרבצ'נקו | 18 במאי 1989–18 בספטמבר 1991 (נבחר מחדש ב-17 במרץ 1990) |
| 11. | יורי קורוליוב | 18 בספטמבר 1991–28 בינואר 1992 (ממלא מקום) 28 בינואר 1992–22 במאי 1992 (יו"ר מועצת הנשיאים – יושבי ראש פדרציות ההוקי של חבר המדינות) |
ראו גם

ליגת ההוקי הרוסית
ליגת ההוקי המקצוענית (רוסיה)
פדרציית ההוקי הרוסית
ליגת ההוקי הבינלאומית (רוסיה)
ליגת ההוקי קונטיננטלית
ליגת ההוקי הבכירה
ליגת ההוקי לנוער
פיצוי היקס

פיצוי היקס הוא עקרון בכלכלה, בתחום תורת המחירים, שמטרתו לאפשר לכלכלן להבין את גודל השפעת עקרון ההכנסה על החלטות הקניה של הצרכן לאחר שינוי מחירים. זהו כלי חישובי והפעולות בו הם במסגרת מודל כלכלי ואינן מתרחשות במציאות. על פי העיקרון יש לפצות את הצרכן במודל על עליית מחירים או לנכות מהכנסתו לאחר ירידת מחירים על מנת להחזיר את הצרכן לתועלת ההתחלתית שלו לאחר שינוי המחירים. כך מוציאים מהמודל את השפעת עקרון ההכנסה ונשארים עם השפעת עקרון התחלופה על הצרכן בלבד.
יחד עם הבנה של גודל עקרון התחלופה ניתן, על פי התאוריה הכלכלית, להבין בשלמות את גודלם של המרכיבים המשפיעים על החלטת הצרכן לשינוי צריכתו העתידית בעקבות השינוי במחירים.
בעזרת היקס ניתן בנוסף למצוא את עקומת הביקוש המפוצה.
פיצוי היקס קרוי על שם הכלכלן הבריטי ג'ון היקס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פוקסטרוט

ערך זה עוסק בריקוד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
עטיפת דפי תווים לפוקסטרוט מ-1915
פוקסטרוט (באנגלית: Foxtrot) הוא ריקוד סלוני אלגנטי בתנועות ארוכות יחסית במקצב 4/4, שהיה אחד הריקודים הפופולריים ביותר במאה ה-20, במיוחד בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה.
הריקוד התפרסם ב-1913 על ידי אמן הוודוויל הארי פוקס. למילה "פוקס" צורפה המילה טרוט שפירושה באנגלית הליכה/ טפיפה) וכך נוצר שם הריקוד.
הפוקסטרוט
מתאפיין בתנועה רכה, ארוכה והמשכית. לפוקסטרוט יכולים להיות מקצבים שונים: איטי, בינוני ומהיר והוא נרקד לצלילי מוזיקה בסגנון ה-“Big Band”.
חשיבותו של הריקוד טמונה, בין השאר, בהיותו הראשון אשר הכניס את הספירה האיטית (slow) בעלת שתי הפעמות.
לריקוד הפוקסטרוט יש גרסה מהירה יותר - הקוויקסטפ, וגרסה איטית המכונה סלואו-פוקס (Slow Fox) הנפוצה בעיקר בבריטניה. הסגנון האמריקאי שאינו מוגבל באחיזה סגורה הוא בעל אופי תיאטרלי ופתוח יותר.
זמרים ידועים ששרו יצירות המתאימות לפוקסטרוט: פרנק סינטרה, בילי הולידיי, נט קינג קול ועוד, נכתבו עבורו קטעי מוזיקה ושירים לביג בנד.
שילוב של פוקסטרוט וצ'ארלסטון הוליד בהמשך את ריקוד הסווינג, שהתפתח בשנות השישים.
הערות שוליים

↑  הריקודים שאנו מלמדים, באתר ארתור מראיי ישראל
↑  ריקודים סלוניים מבית "הנרקוד"
↑  STUDIO A.P - סטודיו לריקוד, באתר STUDIO A.P - סטודיו לריקוד
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548247605171  GND: 4170763-1  LCCN: sh85051128  NKC: ph224337
עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית

שלט בפראג אודות הסיוע מצ'כוסלובקיה בעת מלחמת העצמאות
עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית במחצית הראשונה של שנת 1948 הייתה המקור העיקרי לנשק של ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. במהלך מלחמת העצמאות, נרכשו בצ'כוסלובקיה עשרות מטוסים, כ-50,000 רובים, כ-6,000 מקלעים וכ-90 מיליון כדורים.
מיד אחרי החלטת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל, ב-29 בנובמבר 1947, הורה דוד בן-גוריון לאתר מקורות נשק וציוד צבאי לצייד את כוח המגן העברי. מקורות האספקה החוקיים בארצות הברית ובמרבית מדינות אירופה היו חסומים בפני מוסדות היישוב עקב הטלת אמברגו על נשק מצד ארצות הברית על המזרח התיכון. החלופות העיקריות שנמצאו היו מבצעי רכש בלתי חוקיים ופנייה אל מדינות גוש הסובייטי. בניגוד לארצות הברית ולבריטניה, ברית המועצות של סטלין, שתמכה בהחלטת החלוקה של האו"ם, המשיכה לעמוד מאחורי החלטה זו, גם אחרי שההחלטה גרמה לתחילתו של עימות מזוין. התקווה של סטלין הייתה כי הסיוע הצבאי לישראל יסייע להפוך אותה למדינה פרו-סובייטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש צ'כוסלובקיה בידי הנאצים, השתלט הרמן גרינג על מפעל סקודה בצ'כיה והסב אותו למפעל נשק, חלק מ"הרמן גרינג וורקה" אשר סיפק נשק לצבא הגרמני. לאחר שנכבשה צ'כוסלובקיה על ידי ברית המועצות, הצטייד הצבא הצ'כוסלובקי בנשק סובייטי חדש. במצב זה נשארו כמויות גדולות של נשק במחסני המפעלים.
מיכאל פליקס דורון, שהיה סגן מפקד מחוז ירושלים בזמן מלחמת השחרור, הציע לדוד בן-גוריון שבאמצעות אחיו, אוריאל פליקס דורון וקשריו עם יאן מסריק, ירקמו גם הם קשרים עם ממשלת צ'כוסלובקיה ויבצעו דרך כך את עסקת הרכש. ממשלת צ'כוסלובקיה הייתה נכונה לסחור בנשק על מנת לשפר את מצבה הכלכלי ובעת שנשאו ונתנו עם נציגי ההגנה, הם סיכמו עסקה דומה עם הצבא הסורי, עסקה שלא יצאה אל הפועל בשל עיכוב בתשלום.
בתיווכו של סוחר נשק יהודי ובסיועו הגלוי של שר החוץ הצ'כוסלובקי, יאן מסריק, סוכמה העסקה שנעשתה בניירות רשמיים של אתיופיה. בשם אתיופיה חתמו על ההסכם אהוד אבריאל, שנשלח על מנת שיהיה נציג מהפרלמנט הישראלי שיוכל לחתום על המסמכים, ביחד עם אוטו פליקס (בשמו העברי: אוריאל דורון), שהיה הגורם המקשר בין ישראל לצ'כוסלבקיה, ובשם צ'כוסלובקיה חתם יאן מסריק. ההסכם, שנחתם סופית ב-14 בינואר 1948, היה בהיקף של 750 אלף דולר.
הובלת הנשק לארץ ישראל נתקלה בקשיים מרובים, אך בסופו של דבר, הגיע הנשק בסוף חודש מרץ 1948. רוב הנשק הועבר דרך הים, באמצעות אוניות מערכת הרכש שהוכנו על ידי מוסדות המדינה שבדרך. אוניות הנשק הועמסו בנמל שיבניק שביוגוסלביה.
תפיסת השלטון בצ'כוסלובקיה בידי הקומוניסטים בראשית 1948 הביאה לקושי ביישום העסקה, מאחר שהממשלה החדשה התנערה מהתחייבויות הממשלה הקודמת, שחתמה על עסקת הנשק. ההנהגה היהודית בארץ נעזרה בתיווך של חברי המפלגה הקומוניסטית, ובעקבות כך חודש הסכם אספקת הנשק לצה"ל, ובוטל הסכם אספקת הנשק עם הערבים. נראה שסיבה נוספת להענותם של השלטונות הצ'כוסלובקים הייתה רצונה של ברית המועצות להשפיע על המציאות הפוליטית שהתהוותה בישראל הצעירה ולהטות אותה לכיוון פרו-סובייטי.
הגעת הנשק לישראל

המשלוח הימי הראשון הגיע ב-1 באפריל, לנמל ת"א. מתחת לאפם של הבריטים, על גבי אונית הנשק 'נורה', בפיקודו של בנימין "בן" ירושלמי.
הנשק והתחמושת שזה נפרק, שימשו את הלוחמים ב"מבצע נחשון".
באותו יום מומש גם מבצע חסידה. המבצע כלל הנחתת מטוס דאגלס DC-4 בודד באופן סודי, כחודש וחצי טרם הכרזת העצמאות, עם נשק שהיה חיוני למבצע נחשון. המטוס נחת ב-1 באפריל 1948, במנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר הערבי בית דראס הסמוך לבאר טוביה. המטען כלל 200 רובי מאוזר "צ'כיים" 40 מקלעי מגל"ד ו-150 אלף כדורי תחמושת. הנשק הועבר עוד בליל המבצע ליחידות שעמדו לפתוח במבצע נחשון, לשם פריצת הדרך לירושלים, שהייתה נצורה על ידי כוחות של ערבים מקומיים.
ב-27 ביוני 1948 הגיע נשק וציוד צבאי נוסף דרך הים, על גבי האוניה "הזקן". אחריה, ועד לסוף מלחמת העצמאות הגיעו עוד 7 אוניות עם אמל"ח מצ'כוסלובקיה.
רכש מטוסי קרב

בסוף פברואר 1948, ביקש בן-גוריון מאבריאל לבדוק אפשרות לרכישת מטוסי קרב בצ'כוסלובקיה. בעזרת שליח הרכש, אוטו פליקס, אותרו מטוסי אוויה S-199 זמינים לרכישה. מטוסים אלו היו גרסה צ'כית של המטוס הגרמני המוצלח מסרשמיט Bf 109 שיוצרה על ידי מפעלי נשק צ'כוסלובקיים, אם כי גרסה זו הייתה בעלת ביצועים נחותים משמעותית מהמטוס הגרמני המקורי. רכש המטוסים התעכב בשל נחיתותם הטכנית ומחירם המופקע לעומת מטוסים אמריקאים שהיו בנמצא.
בסוף מרץ, לאחר שהתברר סופית כי אין אפשרות לעקוף את האמברגו האמריקאי על משלוחי נשק, הוחלט לרכוש 10 מטוסי מסרשמיט ולהטיסם לישראל.
הממשל המקומי העמיד לרשות המשלחת הישראלית את שדה התעופה בז'אטץ שקיבל את שם הקוד "עציון" והכשיר שם צוותי אוויר וקרקע ישראלים. הטיסה הראשונה משדה תעופה זה הייתה ב-1 באפריל במבצע חסידה.
ב-31 במרץ החל מבצע בלק (שנמשך עד אוגוסט 1948) ובו, מלבד נשק ותחמושת, הוטסו גם מטוסי המסרשמיט, שפורקו והועמסו על מטוסי התובלה הישראלים, מצ'כוסלובקיה אל שדה התעופה של עקרון, שם הורכבו מחדש על ידי טכנאים צ'כוסלובקים. בסוף 1948 נרכשו מטוסי ספיטפייר מממשלת צ'כוסלובקיה, מטוסים אשר הגיעו לישראל, לאחר תלאות רבות, במבצע ולווטה.
ראו גם

עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית
הערות שוליים

1 2 3  Wein, Martin J.. A History of Czechs and Jews: A Slavic Jerusalem. United Kingdom: Taylor & Francis Limited, 2019.
↑  עסקאות הנשק עם צ'כוסלובקיה במלחמת העצמאות, אתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
↑  הלל כהן, ערבים טובים, הוצאת עברית ירושלים 2006, עמ' 58
↑   Wein, Martin J.. A History of Czechs and Jews: A Slavic Jerusalem. United Kingdom: Taylor & Francis Limited, 2019, pp. 145-55.
↑  עמיצור אילן, עמ' 173
פאבל גוידיץ'

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1888 פרשוב, סלובקיה, אז ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 ביולי 1960 (בגיל 72) Leopoldov, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, צ'כוסלובקיה, צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  Cathedral of Saint John the Baptist 
 תפקיד:  בישוף דיוקסי (17 ביולי 1940)  בישוף טיטולרי (7 במרץ 1927)  apostolic administrator (14 בספטמבר 1926) 
 השקפה דתית:  Slovak Greek Catholic Church 
 פרסים והוקרה:  מסדר טומאש מסריק, דרגה 2 (1991)  Cross of Pribina class I (3 בינואר 2000)  חסיד אומות העולם (6 באוגוסט 2007)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
פאבל פיטר גוידיץ' (בלטינית: Pavel Peter Gojdič;‏ 17 ביולי 1888- 17 ביולי 1960) היה כומר רוסיני, שהשתייך לנצרות הקתוליות היוונית ובישוף של מחוז פרשוב, בסלובקיה, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה כ-1,500 יהודים ממוות בידי הנאצים.
רקע ביוגרפי

פאבל גוידיץ' נולד ב-17 ביולי 1888 בכפר רוסקה פקלני שבמחוז פרשוב, אוסטרו-הונגריה. בנם השלישי של הכומר הקתולי סטפן גוידיץ' ואנה גרבריובה, בני העם הרוסיני. היה איש דת ושימש ככומר.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

החל משנת 1927 היה גוידיץ' המנהל האפוסטולי של הנציגות הקתולית היוונית של מחוז פרשוב, ומאמיניו היו שייכים ל-4 לאומים שונים. גוידיץ' עשה כל מאמץ אפשרי לאחד ביניהם ולצמצם את השוני ביניהם, אולם נסיונותיו נקטעו על ידי הלאומנים הסלובקיים, אשר הובילו לאוטונומיה סלובקית באוקטובר 1938 ומאוחר יותר לעצמאות סלובקיה במרץ 1939. התנועה הנציונלית השפיעה גם על אנשי הדת הסלובקים בדיוקסיה שלו, והמדינה הפשיסטית לא ראתה את פעולותיו של גויידיץ' בעין יפה.
גוידיץ' דיבר בגלוי לטובת היהודים כבר מתחילת רדיפתם בסלובקיה. ב-25 לינואר 1939, כאשר הממשלה הפשיסטית של סלובקיה, בראשות הכומר הקתולי טיסו, הרכיבה ועדה מיוחדת לצורך "פתרון השאלה היהודית", כתב הבישוף גוידיץ' מכתב הממוען לכל המחוזות בדיוקסיה שלו. במכתב זה הזהיר מפני התוצאות הרות האסון של מדיניות האפליה נגד יהודים. הוא הזכיר למאמיניו את עקרונות אמונתם, והדגיש שכל בני האדם שווים בפני האל. הוא גם הזהיר מפני התוצאות של הגזענות והאידאולוגיה הנאצית.
קריאתו של גוידיץ' במכתב זה עוררה סערה בקרב אנשי הכמורה הסלובקית, שמרביתה הייתה שייכת לזרם הלאומני של הכנסייה הקתולית. בקיץ 1939 הם כתבו איגרת, בה הביעו חוסר שביעות רצון ממעשיו של גוידיץ', ולכן נאלץ להתפטר מתפקידיו בנובמבר אותה השנה. הכס הקדוש קיבל את התפטרותו מתפקיד המנהל האפוסטולי, אך מינה אותו במקום זאת לתפקיד הבישוף של דיוקסיית פרשוב. מינוי זה רק החריף את המתחים בין גוידיץ' לבין הממשלה הסלובקית. לאחר שהפרלמנט הסלובקי אישר חוק מיוחד שאיפשר את גירושם של יהודי סלובקיה, כתב גוידיץ' מכתב מחאה חריף נגד הגירושים האכזריים של היהודים, בו הוא ביקש מהותיקן להתערב ולשים קץ למעשים אלו. הוא אף ביקש מהכס הקדוש שיפעל להתפטרותו של טיסו, כדי שהכנסייה הקתולית תוכל להפריד את עצמה מהפעילויות הפליליות שטיסו קידם.
סלובקיה המשיכה במדיניות גירוש היהודים. גוידיץ' ניסה להציל יהודים על ידי המרתם באופן המוני לנצרות. המרות הדת היו פיקטיביות, והיהודים המשיכו לדבוק בדתם (בידיעתו המלאה של הבישוף). על פי דו"ח של שירות הביטחון הנאצי, האס. דה, מה-26 באוקטובר 1942, גוידיץ' קיים טקס המרה המוני מסוג זה בעיירה מיכלובצ'ה. במהלך הטקס, נישק גוידיץ' את מצחם של היהודים ה"מומרים" קבל עם ועדה. בתגובה למעשה זה של גוידיץ' חברים ותיקים רבים בכנסייה הקתולית החליטו לעזוב את הכנסייה.
הדו"ח מציין כי במקרים רבים רק חבר משפחה אחד מהמשפחות היהודיות המיר את דתו במטרה להגן על כל משפחתו. מתוך 249 משפחות יהודיות, רק 533 יהודים המירו את דתם לנצרות הקתולית יוונית או האורתודוקסיה הרוסית, במטרה להציל 1500 חברי משפחה יהודים אחרים אשר לא המירו את דתם. רוב המומרים המשיכו לקיים את המצוות באופן פעיל בידיעת הבישוף, בין אם בגלוי ובין אם לאו.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה, חלק מהיהודים שניצלו על ידי גוידיץ' סברו שהשלטון הקומוניסטי לא יטה לו חסד והציעו לעזור לו להגר מערבה. למרות זאת, גוידיץ' סירב לעזוב את משרתו כבישוף. ב־1951 הוא נשפט ונידון למאסר עולם בכלא. היהודים ניסו לעזור לו והעידו לטובתו, ושלחו מכתב לנשיא צ'כוסלובקיה, אנטונין זפוטוקי, ב-15 למאי 1956, אך ללא הועיל.
לאחר מספר שנים קצב הנשיא זפוטוקי את עונשו וקיצר אותו ל-25 שנות מאסר. גוידיץ' היה כבר בשנות ה-60 המאוחרות לחייו ובריאותו הלכה והתדרדרה, אך למרות כל הבקשות לא ניתנה לו חנינה, והוא הועבר מכלא לכלא. כאשר שהה בכלא רוזין שבפראג קיבל הצעה לחזור לפרשוב בתנאי שיהיה פטריארך של הכנסייה האורתודוקסית של צ'כוסלובקיה. הוא דחה את ההצעה בטענה לחוסר נאמנות כלפי האפיפיור והאמונה הקתולית ונשאר בכלא. גוידיץ' נפטר ממחלת הסרטן בבית החולים של כלא לאופולדוב בשנת 1960, ביום הולדתו ה-72, ונקבר בקבר אלמוני.
הכרה והנצחה

ג'ון פול השני הכריז על הבישוף גוידיץ' כקדוש ב-4 בנובמבר 2001, כהוקרה על מפעלו ומעשיו לאורך חייו. הוא הכריז שאפילו ברגעים מכריעים וקשים בחייו, הוא נשאר נאמן לעקרונות הכנסייה הקתולית היוונית והכס האפוסטולי שברומא.
הוכר על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם בטקס שנערך בברטיסלבה, בירת סלובקיה, בשנת 2007.
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
הערות שוליים

1 2 3  Bishop Pavel Gojdic | www.yadvashem.org, gojdic.html (באנגלית)
1 2 3 4 5  הבישוף היווני-קתולי פאבל גוידיץ' | בחסות הצלב | נושאים ותופעות | מפעל ההכרה בחסידי אומות העולם, באתר www.yadvashem.org
↑  Greek-Catholic (Uniate) Bishop Pavel Gojdic | Under the Wings of the Church | Themes | A Tribute to the Righteous Among the Nations, www.yadvashem.org
↑  Bishop Pavel Gojdic | www.yadvashem.org, gojdic.html (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294233405171  PLWABN: 9810636961105606  GND: 120873567  ISNI: 0000 0000 5537 5548  LCCN: n2002035127  NKC: kpwa5506  VIAF: 25445000   WorldCat (עם VIAF): 25445000
פול אוטליני

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1950 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  2 באוקטובר 2017 (בגיל 66) Kenwood, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סן פרנסיסקו  בית הספר האאס לעסקים  תיכון סנט איגניישוס 
 מעסיק:  אינטל 
 
פול ס. אוטליני (באנגלית: Paul S. Otellini; ‏12 באוקטובר 1950 – 3 באוקטובר 2017) היה המנכ"ל החמישי של אינטל בשנים 2005–2013 וחבר בדירקטוריון של חברת גוגל.
ביוגרפיה

אוטליני נולד למשפחה ממוצא איטלקי וגדל בסן פרנסיסקו. אביו היה קצב ואיתו עבד בהיותו סטודנט. סיים לימודיו ב-St. Ignatius College Preparatory, השלים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת סן פרנסיסקו ותואר MBA בשנת 1974 בבית הספר למנהל עסקים על שם האס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עם סיום לימודי מנהל עסקים הצטרף לאינטל כאנליסט, והתקדם במחלקת השיווק. בשנת 1990 שימש כעוזרו של אנדרו ס. גרוב, מ-1998 שימש כעוזרו של המנכ"ל קרייג בארט. מ-2000 שימש כמנהל תחום המיקרו-מעבדים של אינטל, ב-2002 מונה לנשיא החברה, ובמאי 2005 מונה למנכ"ל. בהנהגתו הגיעה החברה לרווחים אסטרטגיים, טכנולוגיים ופיננסיים חשובים. אלה כללו שינוי פעולות ומבנה עלויות לצמיחה ארוכת טווח; ביסוס עמדה מובילה בפלח שוק השרתים; ושמירה על רווחיות במהלך מיתון עולמי. הישגים אחרים כללו חתימה על קשרי לקוחות בולטים חדשים, כמו זכייה בעסקי ה-PC של אפל, ושותפויות עסקיות ורכישות אסטרטגיות שהרחיבו את נוכחותה של אינטל בתחום האבטחה, התוכנה והתקשורת הסלולרית. בחזית הפיננסית, אינטל הניבה יותר הכנסות במהלך שמונה שנות כהונתו כמנכ"ל מאשר במהלך 45 השנים הקודמות של החברה. בשנת 2006 פיקח על סבב הפיטורים הגדול בתולדות החברה, כאשר אינטל פיטרה כ-10,500 עובדים (10% מכוח העבודה). ב-19 בנובמבר הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו במאי 2013, דבר שאכן קרה לבסוף.
הערות שוליים

↑  Paul S. Otellini, 1950 – 2017, https://newsroom.intel.com, ‏3-10-2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פולו במשחקים האולימפיים

משחק פולו באולימפיאדת פריז (1900)
שחקני נבחרת ארגנטינה, זוכת מדליית הזהב באולימפיאדת ברלין (1936)
פולו היה ענף במשחקים האולימפיים בחמש אולימפיאדות בין אולימפיאדת פריז (1900) לאולימפיאדת ברלין (1936). בתחרויות השתתפו נבחרות של גברים בלבד.
היסטוריה

באולימפיאדת פריז (1900) השתתפו חמש קבוצות, אך רק אחת מהן הייתה נבחרת לאומית, נבחרת מקסיקו. יתר הקבוצות היו מועדוני פולו, שבשניים מהם שיחקו שחקנים אמריקאים ובריטים, באחד שחקנים בריטים וצרפתים ובמועדון נוסף שחקנים בריטים בלבד. הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט. שתיים מהקבוצות החלו בשלב רבע הגמר, ושלוש הנותרות בשלב חצי הגמר. במשחק הגמר גבר מועדון פוקסהאנטרס הרלינגהאם הבריטי-אמריקני על מועדון BLO, אף הוא בריטי-אמריקני, בתוצאה 1-3. הקבוצות שהפסידו בחצי הגמר, נבחרת מקסיקו והמועדון הצרפתי-בריטי בגאטל פולו קלאב דה פריז, זכו במדליות ארד.
באולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא נערך טורניר פולו, והמשחק חזר לתוכנית האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908). רק שלוש קבוצות נרשמו לטורניר - שני מועדונים בריטים, וכן נבחרת אירלנד, שהייתה עדיין באותה העת חלק מבריטניה. הטורניר כלל שני משחקים בלבד - במשחק הראשון התמודדו מועדוני רוהמפטון והרלינגהאם, ולאחר שרוהמפטון ניצח, הוא המשיך למשחק נוסף מול נבחרת אירלנד. לאחר שניצח גם במשחק זה, זכו שחקני המועדון במדליית זהב, ושחקני שני המועדונים האחרים זכו במדליות כסף.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב לא נערך טורניר פולו, ורק באולימפיאדת אנטוורפן (1920) נכלל מחדש במשחקים. הפעם השתתפו רק נבחרות לאומיות, ארבע במספר, שהתחרו בשיטת נוקאאוט שהחלה בשלב חצי הגמר. נבחרת בריטניה ניצחה בגמר 11-13 את נבחרת ספרד, והייתה לנבחרת הלאומית הראשונה שזוכה בתואר האולימפי. במשחק על המקום השלישי גברה נבחרת ארצות הברית 3-11 על נבחרת בלגיה, וזכתה במדליית הארד.
באולימפיאדת פריז (1924) התחרו 5 נבחרות בבית אחד, ושיחקו כולן זו מול זו. נבחרת ארגנטינה ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב.
לאחר היעדרות של 12 שנים, הושב הפולו למשחקים בפעם האחרונה באולימפיאדת ברלין (1936). גם בטורניר זה השתתפו 5 נבחרות, שסווגו ל"נבחרות חזקות" (ארגנטינה, בריטניה ומקסיקו) ו"נבחרות חלשות" (גרמניה והונגריה). הנבחרות החזקות שיחקו אחת מול השנייה, ובעקבות משחקים אלה זכתה נבחרת ארגנטינה במדליית הזהב, ונבחרת בריטניה במדליית הכסף. נבחרת מקסיקו, שהפסידה בשני משחקים אלה, המשיכה למשחק על מדליית הארד מול המנצחת בטורניר "הנבחרות החלשות", הונגריה, וניצחה בו.
מדליות

|  | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בריטניה בריטניה | 2 | 2 | 2 | 6 |
| 2. | ארגנטינה ארגנטינה | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3. |  קבוצות מעורבות | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 4. | ארצות הברית ארצות הברית | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5. | ספרד ספרד | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6. | מקסיקו מקסיקו | 0 | 0 | 2 | 2 |
הערות שוליים

↑  בפועל, במשחקים אלה, הוענקו מדליות רק לזוכים בשני המקומות הראשונים (כסף למקום הראשון וארד למקום השני), ואולם לשם אחידות, תיקן הוועד האולימפי הבינלאומי את רישומיו למפרע.
| ענפי ספורט אולימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | משחקי הקיץ |  |
| אופניים | אופני BMX • אופני BMX בסגנון חופשי • אופני הרים • אופני כביש • אופני מסלול |  |
| משחקי כדור | בדמינטון • גולף • הוקי שדה • טניס • טניס שולחן • כדורגל • כדוריד • כדורמים • כדורסל • כדורסל 3x3 • כדורעף • כדורעף חופים • רוגבי שביעיות |  |
| ספורט גופני | אתלטיקה • ברייקינג • הרמת משקולות • טיפוס • טריאתלון • ירי תחרותי • סקייטבורדינג • סיף • קרב חמש מודרני • קשתות |  |
| התעמלות | התעמלות אמנותית • התעמלות מכשירים • טרמפולינה |  |
| ספורט ימי | גלישת גלים • חתירה • קאנו/קיאק • שיט |  |
| ענפי קרב | אגרוף • ג'ודו • היאבקות (סגנון חופשי, סגנון יווני רומי) • טאקוונדו |  |
| רכיבה | איוונטינג • רכיבה אמנותית • קפיצות ראווה |  |
| שחייה | קפיצה למים • שחייה תחרותית • שחייה צורנית • שחייה במים פתוחים |  |
| משחקי החורף | משחקי החורף |  |
| ענפי קרח | הוקי קרח • קרלינג |  |
| סקי | ביאתלון • גלישת שלג • סקי אלפיני • סקי בסגנון חופשי • סקי למרחקים • סקי נורדי משולב • קפיצות סקי |  |
| מזחלות | בובסלי • סקלטון • לוז' |  |
| החלקה על הקרח | החלקה אמנותית • החלקה מהירה • החלקה מהירה במסלול קצר |  |
| ענפי עבר במשחקי הקיץ | ענפי עבר במשחקי הקיץ |  |
| ענפי עבר | בייסבול • כדור בסקי • כדור כף יד • כדור מחבט • לקרוס • מרוץ סירות מנוע • משיכת חבל  • סופטבול • פולו • קרוקט • קרוקט אמריקאי • קראטה • קריקט |  |
עמק זבולון

| --- | --- |

עמק זבולון, מבט מהכרמל
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 נתונים ומידות
 אורך:  14 קילומטרים
 רוחב:  9 קילומטרים
 מיקום
 מיקום:  מחוז חיפה 
 גבולות:  נחל נעמן מצפון, רכס הכרמל מדרום, הים התיכון ממערב והרי הגליל התחתון ממזרח
 מחבר בין:  עמק יזרעאל למפרץ חיפה
 אזור:  מחוז הצפון
 עיירות:  הקריות
 נתיבי מים:  נחל קישון
 קואורדינטות:  32°47′58″N 35°03′52″E﻿ / ﻿32.7994936°N 35.0644876°E﻿ / 32.7994936; 35.0644876
  (למפת חיפה מוגדלת) עמק זבולון(למפת חיפה רגילה) עמק זבולון(למפת הגליל המערבי רגילה) עמק זבולון(למפת הגליל המערבי מוגדלת) עמק זבולון
 
עמק זבולון או "עמק עכו" או "עמק יגור" הוא עמק בצפון ארץ ישראל, הנמצא לאורך מפרץ חיפה ומהווה למעשה המשך השבר של עמק יזרעאל.
גאוגרפיה

אורכו של העמק מגיע עד לכדי 14 קילומטרים, ורוחבו המקסימלי מגיע עד לכדי 9 קילומטרים. גבולותיו הם נחל נעמן מצפון, רכס הכרמל מדרום, הים התיכון ממערב והרי הגליל התחתון ממזרח. נחל קישון חוצה את העמק בחלקו הדרומי.
שם העמק

למעשה, שמו של העמק יסודו בטעות, שכן עמק זבולון של ימינו היה שייך לנחלת שבט אשר, לפי תיאורי גבולות הנחלות שבספר יהושע, בעוד שבט זבולון שכן באזור עמק יזרעאל. מקור הטעות הוא בפרשנות מוטעית לפסוק בברכת יעקב לזבולון: "זבולון לחוף ימים ישכון", שממנו נשמע כאילו נחלת שבט זבולון היא בחוף הים. לפי פרשנויות שונות, הערות לסתירה בין ברכת יעקב לנחלות השבטים בפועל בספר יהושע, כוונת הפסוק היא שלשבט זבולון היה מסדרון צר מנחלתו אל חוף הים, אך לא ששכן באמת על חוף הים.
שמו הערבי של עמק זבולון הוא ואדי ג'ידרו או ג'ידרו. על שם "חירבת ג'ידרו" שהייתה במקום בו שוכן היום כפר ביאליק. זכר לשם זה נשמר בנחל גדורה (ואדי פוארה).