stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום הקפה הבין-לאומי
היסטוריה

בפגישה שהתקיימה בין התאריכים 3–7 מרץ 2014, ארגון הקפה הבינלאומי החליט להשיק את יום הקפה הבינלאומי הרשמי הראשון במילאנו במסגרת אקספו 2015.
התקיימו אירועים שונים, שכונו יום הקפה או יום הקפה הלאומי, רבים מהם בסביבות ה-29 בספטמבר.
המקור המדויק של יום הקפה הבינלאומי אינו ידוע. בשנת 1983 נערך ביפן אירוע על ידי אגודת הקפה של כל יפן (全日本コーヒー協会). בארצות הברית "יום קפה לאומי" הוזכר בפומבי כבר בשנת 2005. השם "יום קפה בינלאומי" היה בשימוש לראשונה על ידי המוזיאון לדברי מאכל ומשקה דרומיים, שכינס מסיבת עיתונאים ב-3 באוקטובר 2009 כדי לחגוג את המאורע ולהכריז על פסטיבל הקפה הראשון של ניו אורלינס. בסין היום צוין לראשונה על ידי ארגון הקפה הבינלאומי ב-1997, והפך לחגיגה שנתית בתחילת אפריל 2001. טאיוואן חגגה לראשונה את יום הקפה הבינלאומי בשנת 2009. נפאל חגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 בנובמבר 2005. אינדונזיה, שחגגה לראשונה את יום הקפה הלאומי ב-17 באוגוסט 2006, חוגגת את המאורע ביום העצמאות שלה.
ימי הקפה הבינלאומיים

| תאריך | מדינות |
| --- | --- |
תחילת אפריל: סין[דרוש מקור]
14 באפריל: פורטוגל
6 במאי: דנמרק[דרוש מקור]
24 במאי: ברזיל
26 ביוני: קולומביה
22 באוגוסט: פרו
12 בספטמבר: קוסטה ריקה
19 בספטמבר: אירלנד
20 בספטמבר: מונגוליה[דרוש מקור]
השבת הראשונה בספטמבר: גרמניה
28 בספטמבר: שווייץ[דרוש מקור]
29 בספטמבר:  מקסיקו[דרוש מקור]  אוסטרליה[דרוש מקור]  אוסטריה[דרוש מקור]  בלגיה[דרוש מקור]  קנדה  אנגליה[דרוש מקור]  אתיופיה[דרוש מקור]  הונגריה  איסלנד  הודו  אינדונזיה  מלזיה[דרוש מקור]  ניו זילנד[דרוש מקור]  נורווגיה  הפיליפינים  סקוטלנד  רומניה  סלובקיה  דרום אפריקה[דרוש מקור]  שוודיה[דרוש מקור]  טאיוואן  ארצות הברית
1 באוקטובר:  יפן  סרי לנקה
ברנשטיין - הפרטיזן האחרון

| --- | --- |

כרזה בעברית
 בימוי:  רומן שומונוב
 הופק בידי:  רונן מכליס-בלזם עמנואל שכטר הילה גיא ליאור ששון
 תסריט:  סימון שכטר טאשה קארלוקה רומן שומונוב ויאצ׳סלב טקאצ׳וב מרק אינברג
 עריכה:  רומן שומונוב
 שחקנים ראשיים:  ירוסלב קוצ׳רנקו ליליה אוסטפוביץ׳ אנטון קרלינסקי פאבל אלדושין רומן לוקיאנוב
 מוזיקה:  מיכאל גורביץ'
 צילום:  יבגני אוסנוב רונן קרוק קיריל סאן
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  מטאפור
 חברה מפיצה:  תאגיד השידור הישראלי Lightbulb Film Distribution PANDASTORM Media Move
 הקרנת בכורה:  ישראל 7 באפריל 2021 הממלכה המאוחדת פברואר 2022
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  דוקודרמה
 דף הסרט ב־IMDb
ברנשטיין - הפרטיזן האחרון הוא סרט דוקו-דרמה ישראלי, בהפקת תאגיד השידור כאן 11, המבוסס על מאורעות חייו של לאוניד ברנשטיין בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעת שלחם בנאצים כחייל בצבא האדום וכפרטיזן.
הסרט נע בין תיעוד דוקומנטרי של ברנשטיין המבוגר (הסרט צולם כשהוא כבר בן למעלה מ-90) וקטעים מתוך ספרי האוטוביוגרפיה שכתב ובין האירועים בחייו בשנות המלחמה.
עלילת הסרט

הסרט נפתח בסצנת קרב בגזרת קייב, בעת מתקפת הבליץ קריג הגרמנית על רוסיה בשנת 1941 בתחילת מבצע ברברוסה. לאוניד (ירוסלב קוצ'רנקו) הוא קצין בדרגת סגן המשרת בגדוד מקלעים המוצב במקום בניסיון לבלום את פלישת הגרמנים. בקרב זה נוחל הצבא האדום תבוסה וליאוניד המעולף והפצוע נותר בשדה הקרב בין החיילים ההרוגים. לאחר זמן מה הוא מתעורר מעלפונו וצועד לעבר כפר סמוך שם אוסף אותו איכר מקומי לביתו יחד עם חיילים נוספים שמצאו מקלט במקום. לאחר מספר ימים עוזב ברנשטיין את הכפר וצועד בשלג ליער במטרה להצטרף לפרטיזנים הנמצאים בו.
לאוניד מסתיר את זהותו היהודית מחבריו הפרטיזנים ומאמץ את השם ולדימיר ואסילייב ולמעט מפקד הגדוד איש אינו יודע שהוא יהודי.
בשנת 1943, לקראת מבצע צליחת נהר הדנייפר ושחרור מערב אוקראינה, מקבלים הפרטיזנים פקודה להכין את השטח להגעת כוחות הצבא האדום. לאוניד יוזם מבצע בעורף האויב שמטרתו לאתר את מפות הביצורים הגרמניים בעברו השני של הנהר. במהלך שהותם ביער חוליית פרטיזנים יוצאת ללא רשותו לכפר סמוך לגנוב אוכל ואחד מהם אונס אישה מקומית, לאוניד פוקד להוציא את חברי החוליה להורג.
בשנת 1944 שולח צ'רצ'יל מברק סודי לסטלין בו הוא מבקש את עזרתו באיתור מפעל טילים סודי בפולין בו מייצרים הגרמנים את טילי ה־V2 המתקדמים. ברנשטיין והפרטיזנים שלו נשלחים למשימה. הם צונחים בשטח שבשליטה גרמנית וצועדים 100 קילומטר לכיוון היעד. בדרכם הם מוצאים מחנה שבויים הרוס ובו ניצול המספר להם שהועסק בכפייה באתר פיתוח הטילים. הפרטיזנים מתקשים לפרוץ את טבעת האבטחה הגרמנית שסביב המפעל והם מתמקמים ביער ומנסים לאתר את מיקומו המדויק באמצעות סיורים ומודיעין. לבסוף הוגה ברנשטיין רעיון: הוא שולח אזרחים לכל הדרכים המקיפות את המפעל ומסמן את מיקומי המחסומים הגרמניים ומכך הוא מסיק היכן הוא נמצא. באותו זמן מגיעה אליו ידיעה מודיענית על טיהור שמתכוונים לעשות הנאצים בשבויים יהודיים והוא מחליט להוציא פעולה לחיסול הגרמנים. הפעולה מצליחה אולם ברנשטיין מאבד מספר חיילים והוא בעצמו נפצע.
סצנת הסיום של הסרט משלבת תיעוד ממשי מתוך הלווייתו של ברנשטיין בבית הקברות בקרית אתא עם נאום שברנשטיין הצעיר נושא בפני היהודים אותם שחרר זה עתה. בנאום הוא אומר: "אני מפקד גדוד הפרטיזנים על שם פוז'ארסקי, השער פתוח. אתם חופשיים ללכת. אלה שיבחרו להישאר יקבלו נשק. אתם תהפכו לפרטיזנים. תילחמו יחד איתנו. יכול להיות שזה החופש האמיתי. הרי לא כולם נועדו להיות לוחמים, אבל כולנו נולדנו להיות חופשיים.
אדם חופשי בוחר בעצמו כיצד לחיות וכיצד למות. אנחנו נפרדים היום מאחינו ואחיותינו לנשק. מחברינו הקרובים ביותר, שמסרו את נפשם, כדי שאחרים יוכלו להמשיך לחיות. כל העולם חב להם כעת חוב אינסופי. מכבודנו ומחובותינו לשמור על זכרם, למען אלה שיבואו אחרינו ולמען אלה שיבואו אחריהם.
השם שלי הוא לאוניד ברנשטיין אני אחד מכם. גם על החולצה שלי היה צריך להיות תפור טלאי צהוב. וגם אני עשיתי את הבחירה שלי. ייתכן מאוד שבקרוב, אולי כבר מחר חיינו יגיעו לסופם. אבל לא המוות חשוב אלא מי אנחנו נהיה כשנפגוש אותו."
הערות שוליים

↑  דן לביא, בשבחו של הפרטיזן האחרון, באתר ישראל היום, 6 באפריל 2021
בילאל אבן רבאח

| --- | --- |

 לידה:  581 קיסרות אקסום 
 פטירה:  641 (בגיל 60 בערך) דמשק, ח'ליפות ראשידון 
 מדינה:  ח'ליפות ראשידון 
 מקום קבורה:  Bab al-Saghir Cemetery 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
בלאל אבן רבאח (בערבית: بلال بن رباح, או אל "בלאל אל-חבשי"; נולד ב-5 במרץ 580 -ומת במכה 2 במרץ 640. הוריו היו עבדים. הוא נחשב כמואזין הראשון באסלאם ומסופר אודותיו שנבחר לתפקיד על ידי מוחמד עצמו.
תולדותיו

אביו של בלאל היה עבד ערבי מאזור החג'אז (בערב הסעודית של היום). אמו הייתה בת אצולה חבשית (אתיופיה של ימינו) שנלכדה לעבדות. הוא היה מראשוני המתאסלמים ומנאמניו האדוקים של מחמד. לאחר שהתאסלם עונה וסבל קשות בידי אדוניו. כשמחמד שמע על כך, הוא שלח את אבו בכר, אשר פדה אותו ושחרר אותו. לאחר שחרורו בלאל הצטרף לפמלית הנביא מחמד.
לאחר ההג'רה מינה מוחמד את בלאל למואזין במסגד שהוקם באל-מדינה, בשל הסבל שעבר ובשל קולו הערב בקריאת מאמיני האסלאם לתפילה.
מסופר כי בלאל היה בין הנאמנים ביותר למוחמד ולעלי בן אבי טאלב מבין חברי הצחאבה. מעמדו המכובד בתקופת ייסוד האסלאם מוצג לעיתים כראיה על חשיבות השוויון הבין גזעי באסלאם.
קברו והנצחתו

על פי מסורת אסלאמית, בלאל נפטר בין 638–642 ונקבר בדמשק, בבית הקברות העתיק באב א-צע'יר וקברו נמצא שם עד היום
על פי זאב וילנאי, בלאל נקבר על פסגת הר שנמצא מזרחית לשכם . על גבי מפת ישראל 1:50,000 ישנו ציון מבנה עתיק שנקרא "א-שיח' בלאל, בהר כביר צפון-מערבית להתנחלות אלון מורה. (ראה צילום).
עוד מציין וילנאי, כי גבעה ליד יריחו נקראת לכבודו - "מוּאַזְן א-בלאל", כלומר מקום הקריאה לתפילה של בלאל.
בלאל אבן רבאח מונצח ב"מקאם בלאל", באזור ואדי אל-סיר, פרבר של עמאן בירת ירדן.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, ת"א: עם עובד, 2001, עמ' 922
↑  Curtis, Edward E. (2002). Islam in Black America: identity, liberation, and difference in African-American Islamic thought. SUNY Press. p. 119. ISBN 0-7914-5370-7.
↑  Nurit Stadler, Voices of the Ritual, Oxford University Press, 2020, ISBN 978-0-19-750130-6. (באנגלית)
↑  BBC - Religion & Ethics - Islam and slavery: Muhammad and slavery
↑  ויקיפדיה בערבית, بلال بن رباح, ويكيبيديا, 2023-07-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309167305171  BnF: cb13778182m (data)  GND: 119158620  ISNI: 0000 0003 7153 3472  LCCN: n81033497  NTA: 071545905  TDVİA: bilal-i-habesi  VIAF: 137836635   WorldCat (עם VIAF): 137836635 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבנה אתר שיח' בלאל אבן רבאח, 1997
אושפיזין

לוח אושפיזין, ציור על זכוכית, רומניה, המאה ה-19
ערך זה עוסק במושג במסורת היהודית. אם התכוונתם לסרט, ראו .
אושפיזין (בארמית: "אורחים") הם שבעה צדיקים המתארחים לפי ספר הזוהר בסוכתו של כל יהודי בחג הסוכות. האורחים הם שלושת האבות (אברהם, יצחק ויעקב) ועוד ארבעה מעצבי זהותו של עם ישראל. בכל יום משבעת ימי החג מגיע צדיק אחד בראש והשאר מתלווים אליו. בקהילות רבות נוהגים להזמין את האושפיזין לסוכה בנוסח מיוחד הנאמר בכל יום עם הכניסה לסוכה.
מקור המנהג

לפי ספר הזוהר, המנהג נוסד על ידי רב המנונא סבא, שהיה אומר לפני כניסתו לסוכה: ”נזמן לאושפיזין” (נזמין את האורחים), ולפני שהתיישב לאכול היה אומר: ”בסוכות תשבו שבעת ימים. תיבו אושפיזין עלאין תיבו. תיבו אושפיזי מהימנותא תיבו.” (תרגום: שבו אורחים עליונים, שבו. שבו אורחי האמונה, שבו).
הזמנת 'אושפיזין עילאין' אלו, כלומר את נשמות שבעת צדיקים אבות האומה שהן שבע דמויות מקראיות הבאות על פי הקבלה להתארח בסוכותיהם של ישראל,
וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ

אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ

וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ.
על פי המסורת, בכל יום מגיע לסוכה אורח אחד מן השבעה בראש ואליו מתלווים שאר האורחים.
מנהגים

על פי רב המנונא סבא בספר הזהר, יש להזמין את האושפיזין לסוכה. ישנם שני נוסחים להזמנת האושפיזין:
על פי נוסח האר"י: ”אזמין לסעודתי אושפיזין עילאין” ומונים את שמות האורחים. לאחר מכן: ”במטו מינך (שם האורח) אושפזי עילאי דיתבי עמי ועמך כל אושפיזי עילאי (שמות שאר האורחים)”, כלומר: "בבקשה ממך, אורח קדוש, שישבו עמי ועמך כל האורחים הקדושים".
על פי נוסח אחר: ”עולו אושפיזין עלאין קדישין, עולו אבהן עלאין קדישין, למיתב בצלא דהימנותא עילאה”, כלומר: "היכנסו אורחים עליונים קדושים, היכנסו אבותינו העליונים הקדושים, לישב בצל האמונה העליונה". "צל האמונה" הוא כינוי קבלי לסוכה. לאחר מכן מזמינים את האורח של אותו היום, ועמו את כל שאר האורחים.
מנהג נפוץ נוסף הוא ייחוד כיסא לאושפיזין, המנהג מוזכר לראשונה בחמדת ימים והובא בהרחבה באחרונים. החיד"א למשל כותב שיש להביא כיסא ומעיל מפואר כדוגמת כסא של אליהו.
סדר האושפיזין ומשמעותו הקבלית

לפי המנהג האשכנזי (לפי קדימותם בסדר הדורות) על פי הזוהר:
ביום הראשון - אברהם
ביום השני - יצחק
ביום שלישי - יעקב
ביום הרביעי - יוסף
ביום החמישי - משה
ביום השישי - אהרן
ביום השביעי - דוד
לפי המנהג הספרדי והחסידי (לפי מבנה הספירות) על פי האר"י:
ביום הראשון - אברהם
ביום השני - יצחק
ביום שלישי - יעקב
ביום הרביעי - משה
ביום החמישי - אהרן
ביום השישי - יוסף
ביום השביעי - דוד
יש הנוהגים להזמין בשמיני עצרת את שלמה המלך כאורח השמיני, בחוץ לארץ - לסוכה (שכן בחוץ לארץ יושבים בסוכה גם בשמיני עצרת מספק), ובארץ ישראל - לבית. כן היו קהילות מזרח שנהגו להניח כיסא נוסף עבור אליהו הנביא שנחשב אחד האורחים בחג.
לפי השר שלום מבעלז יחד עם האושפיזין מגיעים נשותיהם.
סדר האושפיזין ומשמעותו הקבלית > ספירות הקבלה

חשיבות האורחים באה לידי ביטוי במידות המיוחסות להם. סדר האושפיזין הנהוג לפי המנהג האשכנזי הוא לפי סדר הדורות של האישים המוזכרים, ולפי המנהג הספרדי והחסידי לפי סדר הספירות המקביל לשבע הספירות התחתונות. בכל יום מיוחסת חשיבות מיוחדת למידה הקשורה באורח של אותו היום:
אברהם - חסד
יצחק - גבורה
יעקב - תפארת
משה - נצח
אהרון - הוד
יוסף - יסוד
דוד - מלכות
שלוש הספירות העליונות (חכמה, בינה ודעת/כתר) אינן משויכות לאף אחד מהאושפיזין כיוון שהן ספירות הנמצאות מעל לעולם הזה.
הכנסת אורחים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | "ושבעת צדיקים עמודי עולם המה אושפיזין עמנו בסוכה, וראוי לכבד אורחים חשובים כאלה, להכין להם מעדנים טובים מטעמים אשר אהבו, ומה הם המטעמים הנאהבים להם, הוא לשמח נפש האומללים האביונים, זהו עקר השמחה" | “ |

|  – רבי יחזקאל לנדא, דרושי הצל"ח, דרוש כ"ב |  – רבי יחזקאל לנדא, דרושי הצל"ח, דרוש כ"ב |  |
בספר הזוהר נכתב שהכנסת אורחים היא חלק ממצוות האושפיזין.
יש המקפידים להזמין גרים, עניים וגלמודים לסעודה בסוכה כמעין הידור של מנהג האושפיזין. ניתן לצאת ידי חובת הדאגה לשמחת העניים בחג גם על ידי נתינת צדקה להם כראוי לפני החג. אך יש המקפידים בכל זאת להזמין עניים לאכול בסוכה לכבוד האושפיזין, זאת על פי דברי ספר הזוהר ש"חלקם של האושפיזין"- מנת האוכל שלהם - שייכת לעניים, ומי שלא מזמין עניים לסוכה - האושפיזין קמים ויוצאים מסוכתו.
על הזמנת אנשים השרויים בבדידות ובצער לסוכה, כותב הרב אליעזר מלמד: ”בדורנו יש להתחזק בזה יותר, מפני שכיום התמעטו הרעבים ללחם, אבל מאידך, התרבו העצובים והגלמודים, ומצווה גדולה לטרוח להזמינם להשתתף בשמחה.”
רבים נוהגים בפרט בסוכות להזמין אורחים שונים לסוכתם. משפחה, חברים, שכנים ובמיוחד כאלו שבימים רגילים אינם נוהגים להזמין וזאת על מנת להרבות במידת השלום.
מרכזיותו של מנהג זה בהקשר לסוכות, מובע בשירה המפורסם של נעמי שמר, שלומית בונה סוכה:
"... יבואו השכנים / כולם בהמונים - ולכולם יהיה מקום ... שלום סוכת פלאים / מה טוב ומה נעים - :שלומית בנתה סוכת שלום!"
על פי הנאמר במסכת סוכה ש”חייב אדם להקביל פני רבו ברגל”, נוהגים תלמידים לבקר את רבותיהם בסוכותיהם במשך החג או בזמנים המתפרסמים לקהל הרחב. בדומה לכך נוהגים אישי ציבור מנשיא המדינה ועד לראשי רשויות לקבל פני התושבים בסוכתם או בסוכת הציבור.
בתקופת חג הסוכות משמש הביטוי אושפיזין במדיה ובשיח הישראלי גם בהשאלה לשונית או בהקשר קרוב אחר המתקשר לביקור יוצא מהרגיל באותו הזמן גם ללא קשר ישיר למצוות הסוכה.
לקריאה נוספת

הרב יוסף ליב זוסמן, אושפיזין עילאין, בהוצאת מכון מים חיים, ירושלים, תשפ"ב
דביר אטרה, (עורך), אושפיזי הראיה, ישיבת רמת גן, תשע"ט
אפרים ליפסקי, אושפיזין קדישין, פתח תקווה, תשע"א, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  מקור המילה במילה הפרסית Aspanj וממנה נגזרו מילים בשפות הודו-אירופיות אחרות כגון הוספיס - בלטינית Hospitium, מילולית: "מלון" וכן המילה באנגלית Hospital, בעברית בית חולים ומכאן גם הפועל לאשפז.
↑  משה נותן התורה, אהרון אבי הכהנים לדורות, יוסף אבי השבט החשוב באומה (יחד עם שבט יהודה) ודוד אבי מלכות בית דוד לדורות.
↑  ספר הזוהר, חלק ג', דף ק"ג, עמוד ב'
↑  חמדת ימים, סוכות פרק ג
↑  החיד"א, עבודת הקודש, סימן ט אות רפט
↑  זוהר, כרך בראשית, עמ' רסא
↑  אמנם אהרון היה גדול ממשה בשלוש שנים אך מסבירים שבשל שהיו באותו דור לא הקפידו להקדים אחד לשני בהקשר לסדר התולדות. ומאחר שמשה היה גדול מאהרון במדרגתו הנבואית ולכן הקדימוהו כאן.
↑  בשם ר' ישראל מרוז'ין- מובא על ידי נינו ר' יעקב מהוסיאטין בספרו "אהלי יעקב", מכון להוצאת אמרי קודש", תל אביב, תשס"ו, עמ' תק"ו
↑  אלה ארזי, האבולוציה של הסוכה, באתר ynet, 23 בספטמבר 2012
↑  אפרים ליפסקי, אושפיזין קדישין, עמ' 30, באתר היברובוקס
↑  כך בזוהר, של"ה, סידור שער השמים, סדר האושפיזין
↑  (חלק ג', קד.)
↑  הרב אליעזר מלמד‏, מנהג האושפיזין, באתר פניני הלכה.
↑  מסכת סוכה דף טז' עמוד ב'
↑  אושפיזין מפלדה: שלוש אוניות קרוז עגנו ברציפי נמל חיפה, אודיה שווץ, 15 באוקטובר 2019, באתר רדיו חיפה
↑  האושפיזין של צה״ל, 19 באוקטובר 2019, באתר ערוץ שבע
↑  גבי ניומן, אושפיזין מסוג אחר: הפולנים שגילו את יהדותם, באתר ynet, 20 בספטמבר 2013
↑  אושפיזין: מינים מארחים מינים - רשות הטבע והגנים, באתר רשות הטבע והגנים, ‏17 באוקטובר 2024
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544596005171  LCCN: sh2006001418 
סדר אושפיזין
יריעות בד אופייניות של סוכה, עליהן מצוירים מוטיבים המאפיינים את שבעת האושפיזין.
רביעייה לקץ הימים

רביעייה לקץ הימים (בצרפתית: Quatuor pour la fin du temps) היא יצירה מוזיקלית מאת המלחין הצרפתי אוליביה מסיאן. היא ייחודית מבחינת נסיבות הלחנתה, נסיבות ביצועה, ההרכב אליו היא כתובה והחומרים המוזיקליים עצמם.
הלחנה וביצוע לראשונה

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נקרא מסיאן לשרת בצבא וב-1941 נלקח למחנה אסירים בגרמניה בשם Silesia, הידוע גם בשם Stalag VIII שם כתב את "רביעייה לקץ הימים".
הרביעייה בוצעה לראשונה במחנה בינואר 1941. מסיאן כתב להרכב מיוחד מאד: צ'לו, פסנתר, כינור וקלרינט, כי אלו היו המוזיקאים איתם עבד במחנה. את הכנר הכיר עוד קודם לכן במלחמה. יחסית למחנה אסירים, שררו בסטאלג תנאים טובים ופעילות תרבותית ענפה. היו אפילו עיתון והרכב ג'אז. הקצינים הגרמנים הכירו בכישרונו של מסיאן, מה גם שבתקופה זו הוא היה מלחין בעל שם. הם תמכו בפעילותו המוזיקלית וסיפקו לו ציוד ואפשרות להלחין.
היצירה מכילה את המאפיינים העיקריים של יצירתו של מסיאן: הלהט הדתי, ריתמוסים א-סימטרים, תכנים חוץ-מוזיקליים, שילוב של שירת הציפורים ושפה מודאלית ייחודית שמסיאן פיתח. היצירה מבטאת בדרכים מוזיקליות את "קץ הזמן": אוסטינטו בלי התפתחות, הפרעות פתאומיות במקצב השגרתי ועוד.
הרביעייה כוללת שמונה פרקים ומסיאן כתב הקדמה בו הוא מסביר את מקור השם, הנושא של כל פרק ונותן מעין פרשנות אישית שלו למוזיקה:
וכך הוא כותב:
“מקור ההשראה ליצירה הוא מחזון ההתגלות של יוחנן פרק עשירי:
"וארא מלאך אחר אביר יורד מן השמים והוא עטה ענן ועל-ראשו כמראה הקשת אשר בענן ופניו כשמש ורגליו כעמודי אש: ובידו ספר קטן פתוח וישם את-רגל ימינו על-הים ואת-שמאלו על-הארץ: ויקרא בקול גדול כאשר ישאג האריה ובקראו דברו שבעת הרעמים בקולתיהם: וכדבר שבעת הרעמים בקולתיהם חפצתי לכתב ואשמע קול מן-השמים לאמר חתום את אשר-דברו שבעת הרעמים ואל-תכתב זאת: והמלאך אשר-ראיתיו עמד על-הים ועל-הארץ הרים ימינו אל-השמים: וישבע בחי עולמי העולמים אשר-ברא את-השמים וכל-אשר בהם והארץ וכל-אשר בה והים וכל-אשר-בו שאין עוד שהות: אבל בימי קול המלאך השביעי בעמדו לתקוע ונשלם סוד האלהים כאשר בשר את-עבדיו הנביאים".
הפרקים

"הרביעייה מכילה שמונה פרקים מכיוון שהמספר שמונה מייצג את מה שמעבר לטבע, לארעי למוגבל (שבעה ימים בשבוע למשל). המקצבים ביצירה הם במכוון חופשיים ממשקל קבוע כדי ליצור את האפקט של חוסר ארעיות ולנטוש את הזמניות".
הפרק הראשון: "Crystal Liturgy" מתאר זמיר ושחרור שרים בלילה.
הפרק השני: ווקליזה למלאך המבשר על קץ הזמן. החלק הראשון והשלישי של הפרק מתארים את המלאך ואילו החלק האמצעי את ההרמוניות של השמיים. מסיאן מתאר את האקורדים בפסנתר ככחולים-כתומים.
פרק שלישי:תהום הציפורים. הזמן הוא התהום, ואילו הציפורים הן ההפך. הן מייצגות את הכמיהה שלנו לאור, כוכבים, קשת בענן, ושיר שמחה.
פרק רביעי: אינטרלוד, סקרצו.
פרק חמישי: שיר הלל לניצחיות של ישו: ישו בתור "המילה" (Word of God).
פרק שישי: ריקוד הזעם לשבע חצוצרות. ארבעת הכלים המנגנים באוניסון יוצרים אפקט של חצוצרות וגונגים.
פרק שביעי: סבך הקשת בענן, למלאך המודיע על קץ הימים.
פרק שמיני: שיר הלל לאלמותיות של ישו, סולו כינור. מציג את ישו כבן אנוש (והמילה הפכה לבשר), פרק זה הוא אהבה טהורה. העלייה ההדרגתית ברגיסטר מייצגת את העלייה של האדם אל אלוהים ואת עלייתו של ישו אל אביו."
השפה הריתמית

בהמשך ההקדמה מסיאן מתאר ומבאר את השפה הריתמית שלו, הכוללת כמה מרכיבים:
הוספת ערך ריתמי קצר על ידי הפסקה, נקודה מימן לתו או חלק שש- עשרה.
אוגמנטציה ודימינוציה- הרחבה וצמצום ריתמיים- ביחסים שונים. למשל הוספה או החסרה של שליש מהערך המקורי, הוספה או החסרה של נקודה, החסרה של שלושת-רבעי הערך המקורי, הוספה של שני- שליש מהערך המקורי ועוד.
Nonretrogradable rhythms: מקצבים הנקראים אותו דבר מימין לשמאל או משמאל לימין (כמו פלינדרום), נמצאים בפרק שישי של הרביעייה.
אוסטינטו קיצבי, נמצא בפרק הראשון של הרביעייה בתפקיד של הפסנתר.
לקריאה נוספת

Rischin Rebecca, The end of time, the story of the Messiaen quartet, Cornell University Press, Ithaca, New York, 2003.
בלה פביאן

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1889 טאיה, הונגריה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1966 (בגיל 77) סן חואן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Feuerman Béla 
 מדינה:  הונגריה 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1922–1931)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1931–1935)  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (1935–1939) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית האזרחית-לאומית של הונגריה, Independent National Democratic Party 
 
בלה פביאן (במקור פוירמן, בהונגרית: Fábián Béla;‏ 13 באוגוסט 1889, טאיה – 23 בדצמבר 1966, סן חואן) היה עורך דין, פוליטיקאי, פובליציסט יהודי-הונגרי. חבר האספה הלאומית של הונגריה (הפרלמנט ההונגרי) במשך 17 שנים.
קורות חיים

בלה פוירמן נולד במשפחה יהודית כבנם של בעל בית מרזח, לאיוש פוירמן ושל פאני רוזנברג. הוא למד באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). כמתמחה לעריכת דין היה מזכירו של וילמוש ואז'וני. במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ב-1915, אך עד מהרה נפל בשבי. במהלך השבי ערך את העיתונים "יום א' של השבויים" ו"Priamurje" עבור שבויי מלחמה ההונגרים. בפברואר 1918 נמלט עם ארבעה חבריו בשבי וחזר להונגריה דרך מנצ'וריה, מונגוליה ורוסיה. בהונגריה פתח בתעמולה עיתונאית נמרצת נגד רוסיה הסובייטית והפך לשופט בית משפט עד העלייה לשלטון של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא נעצר במהלך הרפובליקה הסובייטית על התנהגותו האנטי-קומוניסטית. בשנים 1920–1922 היה חבר במועצת העיר בודפשט. הוא שיחק תפקיד מרכזי ב"מפלגה הדמוקרטית הלאומית". מ-1922 עד 1939 ייצג את המפלגה הדמוקרטית הלאומית ואת המפלגות "האופוזיציה הליברלית" ו"הדמוקרטית המאוחדת" באספה הלאומית ההונגרית. לצד היותו עורך דין עצמאי מאז 1920, הוא פיתח גם פעילות פובליציסטית וספרותית. ביצירותיו, עמדותיו כדמוקרט וכליברל בורגני היו מעורבות עם הדעות אנטי-קומוניסטיות ואנטי-סובייטיות חריפות. ב-1934 התבטא נגד ההכרה הדיפלומטית של הונגריה בברית המועצות. בין שתי מלחמות העולם הוא היה דמות בולטת ביהדות הונגריה ונקט עמדה נגד ההתנצרות גם בזמן רדיפות. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא היה נשיא "ועדת הלוחמים" (Hadviseltek Bizottsága) של יהדות הונגריה ("ועדת הלוחמים" היהודים, נוהלה במשותף על ידי הקהילות היהודיות הלאומיות של הנאולוגיים ושל האורתודוקסים וארגנה איסוף פרטי לבוש עבור יהודים בשירות העבודה - עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי במלחמת העולם השנייה - שנשלחו לחזית המזרחית). הוא נעצר מייד לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה ב-21 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה) וגורש תחילה לאושוויץ, לאחר מכן למחנה הריכוז אורניינבורג, משם למחנה הריכוז זקסנהאוזן ולבסוף למחנה הריכוז אוהרדרוף. הוא שרד, שוחרר ולא חזר יותר להונגריה. הוא התגורר מספר שנים בפריז ולאחר מכן השתקע בארצות הברית, שם הפך לאחת הדמויות המובילות בפזורה ההונגרית. הוא ניסה לייצג יהודים אנשי שרות העבודה לשעבר, לאסוף את עדויותיהם ולאתר את החיילים ההונגרים לשעבר בגדודים אלה שברחו לארצות הברית כדי להעמידם לדין. הוא עמד לצד הקרדינל יוז'ף מינדסנטי כשהועמד לדין בהונגריה והואשם באנטישמיות. הוא היה חבר בוועד הלאומי. לאחר המלחמה כיהן כנשיא "אגודת האסירים הפוליטיים ההונגרים" לשעבר.
אשתו הייתה אילונה שוורץ, בתם של דיולה שוורץ ופאולה קוהנר, אותה נשא בבודפשט ב-3 בינואר 1924.
עבודותיו העיקריות

בשפת המקור:
Oroszország pusztulása a bolseviki uralom alatt (Budapest, 1919)
Az orosz pokol : a Japán-tengertől Pétervárig (Budapest, 1920)
Pétervár (Budapest, 1921)
Orosz minta
A bolseviki világpropaganda módszerei és eszközei
Ezer ember asszony nélkül (regény, Budapest, 1930)
6 ló – 40 ember. Hadifogoly-feljegyzések (Budapest, 1930)
Cardinal Mindszenty – The story of a modern martyr (New York, 1949)
בתרגום:
חורבן רוסיה תחת שלטון בולשביקי (בודפשט, 1919)
הגיהנום הרוסי : מים יפן עד סנקט פטרבורג (בודפשט, 1920)
פטרוגרד (בודפשט, 1921)
דוגמה רוסית
שיטות וכלים של התעמולה הבולשביקית העולמית
אלף גברים ללא נשים (רומן, בודפשט, 1930)
שישה סוסים - ארבעים אנשים. תיעוד של שבוי מלחמה (בודפשט, 1930)
קרדינל מינדסנטי – סיפור של מרטיר מודרני (ניו יורק, 1949)
לקריאה נוספת

Ki-kicsoda? Kortársak lexikona, h. n. [Budapest], Béta Irodalmi Rt., é. n. [1937] (מיהו מי. חקסיקון אנשים בני זמננו)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. כרך תוספת. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1981)
Magyar politikai lexikon. Szerk. T. Boros László. Budapest, Európa Irodalmi és Nyomdai Rt., 1929. (לקסיקון פוליטי הונגרי)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. בלה פביאן
Fábián Béla (1961-09-28). "Nyílt levél az argentínai magyar zsidósághoz". Délamerikai Magyarság. 34 (4054). בלה פביאן: מכתב פתוח ליהדות ההונגרית של ארגנטינה)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 88216/1899. Forrás: MNL-OL 30792. mikrofilm 715. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1899. év 9. oldal 16. sor
↑  "Születési bejegyzése a tállyai izraelita hitközség születési akv. 81/1889. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 2/1924. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307000005171  BIBSYS: 99001234  GND: 1179740726  ICCU: RAVV078837  ISNI: 0000 0001 1747 4307  LCCN: no2007123295  NSK: 000014568  VIAF: 17014107   WorldCat (עם VIAF): 17014107
וולי ברון

ויליאם וולאס ברון (באנגלית: William Wallace Barron;‏ 8 בדצמבר 1911 –  12 בנובמבר 2002) היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כתובע הכללי ה-27 של מדינתו בשנים 1957–1961, ולאחר מכן ועד 1965 כמושל וירג'יניה המערבית ה-26.