stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב תמרי

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1936 (בן 88) עין חרוד, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דוביק תמרי
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד סיירת מטכ"ל  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבה 401  סגן מפקד גיסות השריון  סגן מפקד עוצבת הפלדה  מפקד עוצבת הפלדה  קצין מודיעין ראשי  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה  מפקד עוצבת עמוד האש  סגן מפקד פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז   צל"ש הרמטכ"ל (2)
 
דב תמרי וחיים בר לב, 1973
דב תמרי (נולד באוקטובר 1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, ממפקדי סיירת מטכ"ל וקצין המודיעין הראשי הראשון בצה"ל. בעל עיטור העוז ושני צל"שי הרמטכ"ל. מכהן כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין משנת 2017.
ביוגרפיה

תמרי גדל בקיבוץ עין חרוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1954, התנדב תמרי לצנחנים, ושובץ בגדוד 890 בפלוגה א' עליה פיקד תחילה סעדיה אלקיים ולאחר מכן מאיר הר-ציון. בצנחנים הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. במהלך קורס הקצינים השתתף במבצע יהונתן (1956) בו נפצע באורח קל. במבצע שומרון בקלקיליה, ב-10 באוקטובר 1956 שימש כמפקד מחלקה בסיירת הצנחנים ועם פציעת המ"פ והסמ"פ נטל את הפיקוד על הפלוגה, ועל חלקו בפעולה זו עוטר בעיטור העוז. במבצע קדש פיקד על מחלקה בסיירת צנחנים, איבד 10 מלוחמיו בקרב המיתלה, נפצע ואושפז באסף הרופא. ב-1957 השתחרר משירות הקבע, אך שב לאחר שנה ומונה למפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. בהמשך מונה למפקד סיירת צנחנים. ב-1963 מונה לסגן מפקד סיירת מטכ"ל ובשנים 1964–1967 פיקד על היחידה, בין היתר בליל הבארות ובפעולת סמוע. פעמיים עוטר בצל"ש הרמטכ"ל על חלקו בפעולות חשאיות.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד צנחנים במילואים. לאחר המלחמה יצא להשתלמות בחיל הנחתים האמריקאי. בשובו לישראל מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים הסדירה. ב-1969 עבר הסבה לשריון, ביולי 1970 מונה למפקד חטיבה 401 וב-1972 לסגן מפקד גייסות השריון. במלחמת יום הכיפורים היה סגנו של האלוף אברהם אדן, שפיקד על אוגדה 162 בסיני, והשתתף בקרב השריון ב-14 באוקטובר, בצליחת תעלת סואץ ובקרב העיר סואץ. בתום המלחמה החליף את אדן בפיקוד על האוגדה עד לפברואר 1974. לאחר מכן פיקד על אוגדה 143.
שימש עוזר ראש אמ"ן, וב-12 בנובמבר 1976 היה לראשון שמונה לתפקיד קצין מודיעין ראשי (קמנ"ר). הוא שימש כמפקד אוגדה 440 ומפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בינואר 1979 התמנה לסגן מפקד פיקוד הדרום. בשנת 1982 השתחרר בדרגת תת-אלוף לאחר שלא מונה לתפקיד ראש מחלקת ההדרכה בדרגת אלוף, בעקבות אי הסכמתו של שר הביטחון אריאל שרון.
לדב תמרי שני אחים ששֵרתו בצה"ל בתפקידים בכירים, תת-אלוף שי תמרי ואלוף נחמיה תמרי.
לאחר הקריירה הצבאית, כיהן בשנים 1982–1984 כעמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים שבאוניברסיטת תל אביב ובשנים 1989–1992 כחבר יועץ במרכז הבינתחומי לחיזוי טכנולוגי. תמרי הוא בעל תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ודוקטורט מאוניברסיטת חיפה. עבודת הדוקטורט שלו אותה הגיש ב-2007 נושאת את הכותרת "המילואים – תופעה ישראלית ייחודית". תמרי כיהן כחוקר בכיר במכון לחקר תורת המערכה וכמרצה בתוכנית ללימודי ביטחון של אוניברסיטת תל אביב, וכיום הוא ראש התוכנית ללימודי חברה, ביטחון והגנת העורף במכללת בית ברל.
בשנת 2017 החליף את עוזי ברעם כיו"ר ההנהלה הציבורית של תיאטרון בית ליסין.
בשנת 2024 יצא לאור, בהוצאת ידיעות ספרים, ספרו "חיים במלחמה - זו שאף פעם לא נגמרת".
לקריאה נוספת

אהרן זאבי-פרקש ודב תמרי, "ואיך נדע? מודיעין, מבצעים, מדינאות", הוצאת ידיעות אחרונות, 2011.
עמירם אזוב, "צליחה, שישים שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011.
משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, "תקופת דב תמרי", עמודים 30–34.
אבנר שור, חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן, אור יהודה: כנרת, 2008.
לקריאה נוספת > כתביו

"האומה החמושה", עורכים: יוסף ארגמן, ישראל בן דור, הוצאת מודן, 2011.
"חיים במלחמה", ידיעות ספרים, 2024.
הערות שוליים

↑  אבנר שור, "חוצה גבולות: סיירת מטכ"ל ומייסדה אברהם ארנן", אור יהודה: כנרת, 2008, עמוד 198.
↑  אורי שמחוני, "לוייתן לבן", הוצאת גלורי, 2006, עמוד 122.
↑  עיטור העוז שהוענק לדב תמרי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
↑  טל זגרבה, פתאום דוביק צעק לי: 'הוא חי, הוא חי', במחנה, ‏ 7 באפריל 2008, באתר "שבוז חיילים".
↑  אביחי בקר, למה לא קמתי, הארץ, ‏ 7 באוקטובר 1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  אמיר אורן, חוטי ברזל, שני ברגים וקצת אטום, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2011.
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, "תקופת דב תמרי", עמוד 30.
↑  צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לדב תמרי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל;

צל"ש הרמטכ"ל שהוענק לדב תמרי, באתר "בעוז רוחם" של אגף כוח האדם בצה"ל
↑    גל פרל פינקל, ‏מלחמת יום הכיפורים הייתה מלחמת עולם בזעיר אנפין, בעיתון מקור ראשון, 25 בספטמבר 2020.
↑  גל פרל, "אוגדה קטנה אנחנו, אך נכונה לקרב!", הבלוג על הכוונת, ‏ 18 באוקטובר 2015.
↑  עמירם אזוב, "צליחה, שישים שעות באוקטובר 1973", הוצאת דביר, 2011, עמודים 211–215.
↑   אמיר אורן, שב"כ מסוכן, באתר הארץ, 26 בינואר 2014.
↑   אמיר אורן, היועמ"ש נמנע מלגעת בפרשת הרפז והרווח כולו של התקשורת, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2013.
↑  דב תמרי, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  ריאיון עם דב תמרי בתוכנית "על אזרחי" בהגשת טלי ליפקין-שחק, גלי צה"ל, 29 במאי 2010
↑  גל פרל פינקל, איך באמת יודעים?, הבלוג על הכוונת, ‏ 19 ביוני 2015.
↑   גל פרל, "דוקטור למבצעים", באתר צה"ל, 3 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310255305171  BnF: cb166377081 (data)  ISNI: 0000 0000 9722 4385  LCCN: n84074794  VIAF: 234836454   WorldCat (עם VIAF): 234836454
מריה סקארי

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1995 (בת 29) אתונה, יוון
 מדינה:  יוון יוון
 מקום מגורים:  מונטה קרלו 
 גובה:  1.72 מטר
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד בשתי הידיים)
 פעילות כמקצוענית:  2015–הווה (כ־10 שנים) 
 סה"כ פרסים שצברה:  11,783,335 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  402–262 (60.5%)
 דירוג שיא:  3 (21 במרץ 2022)
 זכיות בטורנירים:  1
 זוגות
 מאזן קריירה:  52–48 
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (2020, 2022)
 אליפות צרפת הפתוחה:  חצי גמר (2021)
 וימבלדון:  סיבוב שלישי (2017, 2019, 2022)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  חצי גמר (2021)
 תאריך עדכון 22 בנובמבר 2022
 
מריה סקארי (ביוונית: Μαρία Σάκκαρη; נולדה ב-25 ביולי 1995) היא טניסאית מקצוענית יווניה. בשיאה דורגה במקום השלישי בעולם (21 במרץ 2022) בדירוג ה-WTA וכיום (מרץ 2024), מדורגת במקום התשיעי  בעולם.
הישג השיא שלה, הגעה פעמיים לשלב חצי גמר בטורניר גראנד סאלם, באליפות צרפת הפתוחה 2021 ובאליפות ארצות הברית הפתוחה 2021
ביוגרפיה

סקארי נולדה וגדלה באתונה. בת לאנג'ליקי קנלופולו (אנ'), שחקנית טניס מקצוענית שדורגה בשנות ה-80 בין 50 הטניסאיות הטובות בעולם.
ביוגרפיה > 2017

באליפות וימבלדון שנערכה ביולי היא הפסידה בסיבוב השלישי לג'והנה קונטה מבריטניה (6 בטורניר) ב-2 מערכות (4-6, 1-6) שהגיעה בטורניר זה עד לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2019

סקארי דורגה במקום 31 באליפות וימבלדון שנערכה ביולי, היא הפסידה בסיבוב השלישי לאלינה סביטולינה מאוקראינה (8 בטורניר) ב-3 מערכות (6-3, 6-7 1-7, 6-2) שהגיעה בטורניר זה עד לשלב חצי הגמר.
ביוגרפיה > 2020

באליפות אוסטרליה הפתוחה היא דורגה במקום 22 בטורניר והגיעה לסיבוב הרביעי שבו הפסידה לפטרה קביטובה מצ'כיה (7 בטורניר) ב-3 מערכות (6-7 4-7, 6-3, 6-2). בסיבוב השלישי היא ניצחה את מדיסון קיז מארצות הברית (10 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 4-6)
ביוגרפיה > 2021

באליפות אוסטרליה הפתוחה היא דורגה במקום 20 בטורניר והפסידה באופן מפתיע בסיבוב הראשון לקריסטינה מלדנוביץ' מצרפת (ב-2019 דורגה במקום עשירי בעולם) ב-3 מערכות (6-2, 0-6, 6-3).
באליפות צרפת היא דורגה במקום 17 בטורניר והגיעה לראשונה בקריירה שלה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנס סלאם שבו הפסידה ללברבורה קרייצ'יקובה מצ'כיה ב-3 מערכות (7-5, 4-6, 9-7), למרות שהייתה לה נקודת משחק. קרייצ'יקובה זכתה בתואר ליחידות. בסיבוב השלישי היא ניצחה את אליז מרטנס מבלגיה (14 בטורניר) ב-3 מערכות (5-7, 7-6 7-2, 2-6), בסיבוב הרביעי היא ניצחה את סופיה קנין מארצות הברית (4 בטורניר) בשתי מערכות (1-6, 3-6) ובשלב רבע הגמר היא ניצחה את איגה שוויונטק מפולין (8 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 4-6).
באליפות וימבלדון היא דורגה במקום 15 בטורניר והפסידה בסיבוב השני לשלבי רוג'רס מארצות הברית בשתי מערכות (5-7, 4-6).
באליפות ארצות הברית היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאמה רדוקנו מבריטניה בשתי מערכות (6-1, 6-4). רדוקנו זכתה בתואר ליחידות. בסיבוב השלישי היא ניצחה את פטרה קביטובה (10 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 3-6), בסיבוב הרביעי היא ניצחה את ביאנקה אנדרסקו מקנדה (6 בטורניר) ב-3 מערכות (7-6 7-2, 6-7 6-8, 3-6) ובשלב רבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה מצ'כיה (4 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 4-6).
בטורניר גמר ה-WTA היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנט קונטאבייט מסלובניה ב-3 מערכות (6-1, 3-6, 6-3).
ביוגרפיה > 2022

באליפות אוסטרליה הפתוחה היא דורגה 5 בטורניר והפסידה בסיבוב הרביעי לג'סיקה פגולה מארצות הברית (21 בטורניר) בשתי מערכות (7-6 7-0, 6-3). בסיבוב השלישי היא ניצחה את ורוניקה קודרמטובה מרוסיה (28 בטורניר) בשתי מערכות (4-6, 1-6).
ב-21 במרץ 2022 דורגה במקום שלישי בעולם, דירוג השיא שלה.
באליפות צרפת כמדורגת רביעית בטורניר היא הפסידה באופן מפתיע בסיבוב השני לקרולינה מוצ'ובה מצ'כיה בשתי מערכות (7-6 7-5, 7-6 7-4).
באליפות וימבלדון היא הפסידה בסיבוב השלישי לטטיאנה מריה מגרמניה בשתי מערכות (6-3, 7-5).
באליפות ארצות הברית כמדורגת שלישית בטורניר היא הפסידה באופן מפתיע בסיבוב השני לוואנג שיו מסין ב-3 מערכות (3-6, 7-5, 7-5).
בטורניר גמר ה-WTA היא הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לקרולין גרסיה מצרפת בשתי מערכות (6-3, 6-2). גרסיה זכתה בטורניר.
זהר שרון (מלחין)

ערך זה עוסק במלחין, מעבד מוזיקלי, מורה למוזיקה ישראלי, מייסד תזמורת המהפכה וזוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2012. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1978 (בן 47) ראשון לציון, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת המהפכה
 
זהר שרון (נולד ב-23 בפברואר 1978) הוא מלחין, מעבד מוזיקלי, מורה למוזיקה ישראלי, מייסד תזמורת המהפכה וזוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2012 ופרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 2024 ביחד עם שותפו לתזמורת המהפכה, רועי אופנהיים.
ביוגרפיה

זהר שרון נולד בראשון לציון ב-1978 ומתגורר כיום בטבעון. הוא למד נגינה בפסנתר בקונסרבטוריון העירוני למוזיקה שבראשון לציון ובהמשך אצל עינת לנדה, אסתר נרקיס ואטי חודין. למד קומפוזיציה בתיכון הישראלי למדעים ולאמנויות אצל אנדרה היידו ובאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל ינעם ליף, ולדימיר שקולניק וארי בן שבתאי. במקביל למד מדעי המדינה והוראה באוניברסיטה העברית.
יצירותיו ועיבודיו בוצעו על ידי תזמורת המהפכה, התזמורת הסימפונית חיפה, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל מיתר, אנסמבל קפריזמה והרכבים נוספים. בנוסף הוא גם מלחין ומעבד בלהקת הרוק "רווח-כפול" יחד עם גלעד כהן.
בשנת 2004 ייסד יחד עם רועי אופנהיים את תזמורת המהפכה והוא משמש מאז בתפקיד מלחין הבית והמנהל האמנותי שלה.
נכון ל-2024, הוא מרצה למוזיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ברימון - בית הספר למוסיקה, ובמסגרות נוספות.
בשנת 2012 זכה בפרס יצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה. מנימוקי ועדת הפרס:
המלחין זהר שרון נע בעולם הטונליות המורחבת: הוא מצליח להלחין מוסיקה שהיא גם טונלית וגם עכשוית ועדכנית... המלחין מצליח לשלב השפעות מקומיות של הים-תיכוניות הישראלית עם השפעות של אגן הים-התיכון כולו, ושפה טונלית עם נגיעות של הטרופוניה...
בשנת 2024 זכה בשני פרסים בתרבות:
פרס רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב לאמנים מצטיינים באמנויות הבמה ביחד עם שותפו לתזמורת המהפכה, רועי אופנהיים,
ופרס נבון של משרד התרבות לטיפוח ושימור תרבויות ישראל.
חיים אישיים

זהר שרון מתגורר בטבעון, גרוש וחי בזוגיות, ואב לשניים.
מיצירותיו

2025 - אני ואתה - מנגנים עם אריק איינשטיין - זהר מנהל אמנותית, מעבד ומלחין מוזיקה מקורית למופע המאיר באור חדש את גדול הזמרים הישראלים, ביחד עם אמיר לקנר.  הועלה בסדרה השנתית של תזמורת המהפכה החל מפברואר 2025.
2024 - הבשורה על פי מונטי פייתון - עיבודים ומוזיקה מקורית למופע תזמורת המהפכה בהשראת הקבוצה הבריטית.
2022 - מצבי רוח - יצירה לתזמורת בתנועה
2017 - לנוע בלי לזוז - יצירה לשחקן ותזמורת באורך 50 דקות.
9/2012 – "פעימות" – יצירה לתזמורת קאמרית, שחקן וסרט אנימציה אשר הולחנה במסגרת תחרות "קלאסילייק" מיוזמת מפעל הפיס.
5/2012 – "תמונות מארמון הקרח" – יצירה להרכב קאמרי (קלרינט, כינור, ויולה, צ'לו, פסנתר ונבל) בהשראת ספרו של טאריי וסוס – ארמון הקרח".
3/2012 – "Beetlejuke" - מוזיקה מקורית לסרט אנימציה מאת אנה שבצ'נקו ויואב בריל לתזמורת קאמרית.
1/2012 – "סוויטה למכונת קצב ותזמורת" – יצירה תזמורתית לילדים שנכתבה במסגרת תחרות "קלאסי-לייק" של מפעל הפיס.
8/2010 – "אוברטורה ים-תיכונית" (במקור "אדמה-חמה-לבנה") – פתיחה סימפונית שנכתבה לקונצרט הפתיחה של אירועי חג המוזיקה ב-2010.
3/2010 – "הסלנג הוא השירה של האדם הפשוט" – יצירה לרביעייה קולית מעורבת, תזמורת קאמרית וחטיבת קצב.
4/2008 – "סימני דרך" – יצירה לפסנתר ותזמורת סימפונית.
5/2006 – "ארבע דקות בירושלים" – מוזיקה מקורית לסרט אנימציה מאת טל אנמוט לתזמורת סימפונית קטנה.
1/2005 - "Uncertain Certainty' - שמינייה מעורבת (חליל, אבוב, קלרינט, כינור, ויולה, צ'לו, פסנתר, כלי הקשה).
5/2004 – "מודוס בלסמי" - יצירה למנדולינה ותזמורת קאמרית.
פרסים

זוכה פרס יצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה לשנת 2012.
זוכה תחרות "קלאסילייק" של מפעל הפיס להלחנת יצירה תזמורתית לילדים לשנת 2012.
זוכה פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לאמנים ויוצרים מצטיינים מטעם עיריית תל אביב לשנת 2024 (ביחד עם שותפו לתזמורת המהפכה - רועי אופנהיים).
זוכה פרס נבון לטיפוח ושימור תרבויות ישראל מטעם משרד התרבות לשנת 2024.
הערות שוליים

↑  משרד התרבות הכריז על הזוכים לשנת 2012 בפרס היצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה. הפרס היוקרתי יוענק לשישה יוצרים
↑  זוכי וזוכות פרס רוזנבלום לשנת 2024, באתר tel-aviv.gov.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602328405171  VIAF: 23145304382178571785   WorldCat (עם VIAF): 23145304382178571785
נבחרת קובה בכדורסל

| --- | --- |
קובה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1937
 השתייכות:  פיב"א אמריקה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  70      
  - ניקוד פיב"א:  152.6
 
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  4 (הראשונה ב-1970)
 ההישג הטוב:  מקום רביעי (1974)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  6 (הראשונה ב-1948)
 ההישג הטוב:  ארד: 1972
 אליפות אמריקה
 הופעות:  10 (הראשונה ב-1980)
 ההישג הטוב:  מקום חמישי (1993, 1995)
 
נבחרת הגברים של קובה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של קובה. מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של קובה. הדירוג הנוכחי של נבחרת קובה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-70 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השלישי במשחקים האולימפיים שאליו הגיעה בשנת 1972.
הנבחרת השתתפה גם באליפות העולם בכדורסל והישג השיא שלה בטורניר זה הוא המקום הרביעי אותו השיגה בשנת 1974.
נבחרת קובה השתתפה גם באליפות אמריקה בכדורסל והישג השיא שלה בטורניר הוא המקום החמישי שבו סיימה פעמיים בשנים 1993 ו-1995.
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| בריטניה 1948 | מקום 13 | 7 | 4 | 3 |
| פינלנד 1952 | מקום תשיעי | 6 | 2 | 4 |
אוסטרליה 1956: לא העפילה
איטליה 1960: לא העפילה
יפן 1964: לא העפילה
| מקסיקו 1968 | מקום 11 | 9 | 3 | 6 |
| גרמניה המערבית 1972 | מקום שלישי | 9 | 7 | 2 |
| קנדה 1976 | מקום שביעי | 7 | 4 | 3 |
| ברית המועצות 1980 | מקום שישי | 7 | 2 | 5 |
ארצות הברית 1984: לא העפילה
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
בריטניה 2012: לא העפילה
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | 6 הופעות | 45 | 22 | 23 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: לא העפילה
ברזיל 1954: לא העפילה
צ'ילה 1959: לא העפילה
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא העפילה
| יוגוסלביה 1970 | מקום שמיני | 8 | 6 | 2 |
| פרגוואי 1974 | מקום רביעי | 9 | 5 | 4 |
הפיליפינים 1978: לא העפילה
קולומביה 1982: לא העפילה
| ספרד 1986 | מקום 11 | 10 | 4 | 6 |
ארגנטינה 1990: לא העפילה
| קנדה 1994 | מקום 15 | 8 | 3 | 5 |
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
טורקיה 2010: לא העפילה
ספרד 2014: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2019: לא העפילה
הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023: לא העפילה
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 4 הופעות | 35 | 18 | 17 |
כל אליפויות אמריקה

| אליפות האמריקות בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| פוארטו ריקו 1980 | מקום שישי | 6 | 1 | 5 |
| ברזיל 1984 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
אורוגוואי 1988: לא העפילה
| מקסיקו 1989 | מקום שביעי | 8 | 3 | 5 |
| ארצות הברית 1992 | מקום תשיעי | 4 | 1 | 3 |
| פוארטו ריקו 1993 | מקום חמישי | 7 | 3 | 4 |
| ארגנטינה 1995 | מקום חמישי | 8 | 4 | 4 |
| אורוגוואי 1997 | מקום שישי | 9 | 4 | 5 |
| פוארטו ריקו 1999 | מקום עשירי | 4 | 0 | 4 |
ארגנטינה 2001: לא העפילה
פוארטו ריקו 2003: לא נרשמה
הרפובליקה הדומיניקנית 2005: לא העפילה
ארצות הברית 2007: לא העפילה
פוארטו ריקו 2009: העפילה אך פרשה
| ארגנטינה 2011 | מקום תשיעי | 4 | 0 | 4 |
ונצואלה 2013: לא העפילה
| מקסיקו 2015 | מקום עשירי | 4 | 0 | 4 |
ארגנטינה קולומביה אורוגוואי 2017: לא העפילה
ברזיל 2022: פרשה
ניקרגואה 2025: לא העפילה
| סך הכל | 10 הופעות | 62 | 18 | 44 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
אווה מוזס קור

| --- | --- |

אווה מוזס קור
 לידה:  31 בינואר 1934 פורץ, רומניה 
 פטירה:  4 ביולי 2019 (בגיל 85) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מדינה:  ארצות הברית, רומניה, הונגריה 
 מקום מגורים:  טרה האוט 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 השקפה דתית:  יהדות 
 מספר צאצאים:  2 
 
קבוצת ילדים באושוויץ לאחר השחרור, בהם התאומות מרים ואווה מוזס בכובע סרוג, ינואר 1945
אווה מוזס קור (30 בינואר 1934 - 4 ביולי 2019) הייתה ניצולת השואה, שיחד עם אחותה התאומה מרים הייתה קורבן לניסויי מנגלה בתאומים במחנה אושוויץ.
קורות חיים

אווה ואחותה התאומה מרים נולדו לאלכסנדר ויפה, חוואים, בכפר פורץ (Porț) שבמחוז סלאז', בחבל טרנסילבניה. משפחת מוזס היו היהודים היחידים בכפר. בשנת 1940 עבר הכפר, כשאר צפון טרנסילבניה, להונגריה, ובשנת 1944 גורשה המשפחה לגטו צ'היי שבעיר שימלאו סילבאניי.
לאחר מספר שבועות נשלחה המשפחה לאושוויץ. שני הוריה ושתי אחיותיה הגדולות נספו באושוויץ, רק היא ומרים שרדו, כי ד"ר יוזף מנגלה השאיר את כל התאומים בחיים לצורך עריכת ניסויים בהם.
לתאומות מוזס הזריק מנגלה חומר רעיל, שלהערכתו היה אמור לגרום למותן בתוך כשבועיים.
לאחר שחרור אושוויץ, ב-27 בינואר 1945, שבו התאומות לרומניה והתגוררו בקלוז' עם דודתן. ב-1950 קיבלו היתר יציאה מרומניה ועלו לישראל.
אווה מוזס למדה בישראל בבית ספר חקלאי, שירתה בצה"ל ונישאה ב-1960 למייקל קור, אזרח אמריקני. הזוג השתקע במדינת אינדיאנה וב-1965 קיבלה אווה מוזס-קור אזרחות אמריקנית.
בשנת 1978 החלה מוזס-קור בחיפוש אחר "תאומי מנגלה" אחרים ובשנת 1984, לאחר שהתארגנה קבוצת ניצולים, הקימו אווה ואחותה מרים את ארגון "נצח תאומי אושוויץ" (CANDLES), שמטרתו לתמוך בניצולי אושוויץ עליהם נערכו ניסויים רפואיים בהיותם ילדים. הודות לארגון זה היא איתרה 122 תאומי מנגלה אחרים.
בשנת 1988 שבתה רעב במשך 13 ימים, בדרישה שממשלת ישראל תפעל לאיתורו של מנגלה.
בשנת 1993 נפגשה לראשונה, בגרמניה, עם רופא לשעבר מאושוויץ. היה זה הנס מינך (Hans Münch), שהוסגר לפולין, נשפט במשפטי אושוויץ בשנת 1947 והיחיד שנמצא זכאי.
השניים נותרו בקשר ונפגשו שוב באתר המחנה בינואר 1995, במלאת 50 שנים לשחרור אושוויץ, בעקבות הזמנתה של מוזס-קור.
מוזס-קור הקימה גם מוזיאון ומרכז הדרכה על השואה בשנת 1995 בעיר מגוריה, כדי ללמד את הציבור על אאוגניקה, השואה ועל כוחה של הסליחה. באמצע שנות ה-90 נפטרה אחותה מרים.
מוזס-קור זכתה להתעניינות בינלאומית לאחר שאמרה שהיא סולחת לנאצים על כל מה שנעשה לה. על אמירה זאת הופק סרט דוקומנטרי בשם "לסלוח לד"ר מנגלה". מוזס-קור הסבירה שהיא אינה סולחת לנאצים כי הם ראויים לכך, אלא כי היא ראויה להשתחרר מנטל השנאה ואינה רואה עצמה כקורבן אלא כגיבור שזכה לצאת בחיים מן התופת. לדבריה, "לקורבן יש הזכות להיות חופשי - ואדם לא יכול להיות חופשי ממה שאחרים עוללו לו אם הוא לא יכול להתנער מן הנטל היומי של כאב וזעם". בניגוד לקור, טענה ניצולת השואה יונה לקס, גם היא מתאומי מנגלה כי "על זוועות כאלה אי-אפשר לסלוח".
היא השתתפה במשפט הדמה שהתקיים לדוקטור מנגלה, ובתוכנית "ציידי הנאצים".
בשנת 2014 יצא לאור ספרה "שרדתי: חיי הקורבן של יוזף מנגלה".
באפריל 2015 הגיעה לגרמניה והעידה מטעם התביעה במשפטו של איש האס אס אוסקר גרונינג. כיוון שגרונינג לא ניסה להכחיש את פעילותו בזמן השואה, הסביר שהוא חש חובה מוסרית על מעשיו וביקש סליחה מן הקורבנות, לחצה מוזס-קור את ידו במהלך המשפט, ואף חיבקה אותו. חלק מן התובעים מתחו ביקורת על מעשה זה, בטענה שאינו יאה לאדם שנמנה עם התובעים במשפט. באותה שנה הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בטלר שבאינדיאנה.
מוזס-קור נפטרה בקרקוב שבפולין ב-4 ביולי 2019.
הערות שוליים

↑  רוני סופר, איני יכולה להיות אדישה לרעיון שמנגלה חי, מעריב, 9 בנובמבר 1988
↑    ענת מידן, אווה:" הסליחה שיחררה אותי. בזכותה אני אישה מאושרת. את מאושרת?", יונה: "איך אני יכולה להיות מאושרת? על זוועות כאלה אי–אפשר לסלוח", באתר "ידיעות אחרונות", 14 בינואר 2016
↑  הניצולה שסלחה לנאצים, באתר ynet
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308853005171  PLWABN: 9810665362205606  BIBSYS: 1464935325167  GND: 119447347  ISNI: 0000 0001 0956 5268  LCCN: n95106573  NKC: xx0193949  NTA: 393203662  SNAC: w62c6brh  SUDOC: 22704441X  VIAF: 15580416   WorldCat (עם VIAF): 15580416
הוושווזקן

| --- | --- |
סמל הוושווזקןסמל הוושווזקן

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הווש
 שטח:  19.79 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  623 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°33′25″N 20°21′32″E﻿ / ﻿47.557°N 20.359°E﻿ / 47.557; 20.359 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.hevesvezekeny.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הוושווזקן(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הוושווזקן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הוושווזקן (בהונגרית: Hevesvezekény) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בהוושווזקן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1941 היו בכפר 967 תושבים, בשנת 1990 היה מספר התושבים 777 ובשנת 2021 רק 623 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 ועד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1234.
יהודי הוושווזקן

יהודים חיו בהוושווזקן במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 6 |  |
| 1880 | 35 | 707 |
| 1910 | 10 |  |
| 1920 | 3 |  |
| 1930 | 2 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  ההיסטוריה של הוושווזקן
↑  תיעוד יהודי הוושווזקן שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הווש • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קישקרה • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק |  |
נבחרת קנדה בכדורסל

| --- | --- |
קנדה

 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל הקנדית
 הצטרפות:  1936
 השתייכות:  פיב"א אמריקה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  5      
  - ניקוד פיב"א:  747.5
 מאמן:  ז'ורדי פרננדס
 www.basketball.ca
 
 משחק בינלאומי ראשון
 קנדה (1921-1957) קנדה 24 - 17 ברזיל ברזיל ברלין, גרמניה; 7 באוגוסט 1936
 הניצחון הכי גדול
 קנדה קנדה 128 - 38 מלזיה מלזיה טנריפה, ספרד; 5 ביולי 1986
 ההפסד הכי גדול
 יוון יוון 123 - 49 קנדה קנדה אתונה, יוון; 17 באוגוסט 2010
 גביע העולם בכדורסל
 הופעות:  15 (הראשונה ב-1954)
 ההישג הטוב:  ארד: (2023)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  10 (הראשונה ב-1936)
 ההישג הטוב:  כסף: 1936
 אליפות אמריקה
 הופעות:  19 (הראשונה ב-1980)
 ההישג הטוב:  כסף: 1980, 1999   ארד: 1984, 1988, 2001, 2015
נבחרת הגברים של קנדה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מדינת קנדה. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל הקנדית. הדירוג הנוכחי של נבחרת קנדה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-5 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
ההישג הבולט של הנבחרת הוא זכייתה במדליית כסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ברלין (1936). הנבחרת סיימה פעמיים במקום השני באליפות אמריקה בכדורסל בשנים 1980 ו-1999. הישג השיא של הנבחרת בגביע העולם בכדורסל הוא המקום השלישי בשנת 2023.