stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת אנדרסון
פרסומים > מאמרים נבחרים

Anderson, Elizabeth S. (Winter 1988). "Values, risks, and market norms". Philosophy and Public Affairs. 17 (1): 54–65. JSTOR 2265286.
Anderson, Elizabeth S. (Winter 1990). "Is women's labor a commodity?". Philosophy and Public Affairs. 19 (1): 71–92. JSTOR 2265363. PMID 11651966.
Anderson, Elizabeth S. (באוקטובר 1990). "The ethical limitations of the market". Economics and Philosophy. 6 (2): 179–205. doi:10.1017/S0266267100001218. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (באוקטובר 1991). "John Stuart Mill and experiments in living". Ethics. 101 (1): 4–26. doi:10.1086/293367. JSTOR 2381719. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (באוגוסט 1995). "Feminist epistemology: an interpretation and a defense". Hypatia. 10 (3): 50–84. doi:10.1111/j.1527-2001.1995.tb00737.x. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (Summer 1995). "The democratic university: the role of justice in the production of knowledge". Social Philosophy and Policy. 12 (2): 186–219. doi:10.1017/S0265052500004726.
Anderson, Elizabeth S. (Fall 1995). "Knowledge, human interests, and objectivity in feminist epistemology". Philosophical Topics. 23 (2): 27–58. doi:10.5840/philtopics199523213.
Anderson, Elizabeth S (בינואר 1999). "What is the point of equality?". Ethics. 109 (2): 287–337. doi:10.1086/233897. JSTOR 10.1086/233897. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (באפריל 2001). "Symposium on Amartya Sen's philosophy: unstrapping the straitjacket of 'preference': a comment on Amartya Sen's contributions to philosophy and economics". Economics and Philosophy. 17 (1): 21–38. doi:10.1017/S0266267101000128. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (בנובמבר 2002). "Integration, affirmative action, and strict scrutiny" (PDF). New York University Law Review. 77: 1195–1271. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-04-02. נבדק ב-2015-03-04. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (2003). "Sen, ethics, and democracy". Feminist Economics. 9 (2–3): 239–261. doi:10.1080/1354570022000077953.
Anderson, Elizabeth S. (ביולי 2007). "Fair opportunity in education: a democratic equality perspective". Ethics. 117 (4): 595–622. doi:10.1086/518806. JSTOR 10.1086/518806. {{cite journal}}:  (עזרה)
Anderson, Elizabeth S. (2012). "Epistemic justice as a virtue of social institutions". Social Epistemology. 26 (2): 163–173. doi:10.1080/02691728.2011.652211.
הערות שוליים

↑  "Elizabeth Anderson | U-M LSA Philosophy". lsa.umich.edu (באנגלית). נבדק ב-2018-04-10.
1 2  Dunne, Susan (25 בספטמבר 2019). "Glastonbury poet Ocean Vuong and Manchester philosopher Elizabeth Anderson win 2019 MacArthur 'genius grants'". Hartford Courant. Hartford, Connecticut. נבדק ב-25 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  societyforprogress.org. "The Medals | Society for Progress". societyforprogress.org. נבדק ב-2018-04-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449315805171  BIBSYS: 90741160  BnF: cb123818571 (data)  CiNii: DA15338510  GND: 119353288  ISNI: 0000 0001 0937 2044  LCCN: n93009896  NKC: mub2016900330  NLK: KAC201604749  NSK: 000289932  NTA: 115548742  ORCID: 0000-0003-4535-9685  RERO: 02-A023818221  SUDOC: 032873360  VIAF: 113480190   WorldCat (עם VIAF): 113480190
אליעזר שפיגל

אליעזר (לייזר) שפיגל (20 ביוני 1922 – 26 בנובמבר 2017) היה כדורגלן ומאמן ישראלי, אביו של גיורא שפיגל.
ביוגרפיה

שפיגל נולד בפתח תקווה ובגיל צעיר הצטרף לקבוצת מכבי פתח תקווה. בגיל 18 עבר לבית"ר תל אביב. הוא היה חבר באצ"ל וכתוצאה מכך הוגלה לאריתריאה, שם שהה במשך שנתיים. עם שובו לארץ חזר לשחק במכבי פתח תקווה. ב-1942, במשחק גמר גביע ארץ ישראל, הבקיע שפיגל שמונה שערים בניצחון בית"ר תל אביב 12–1 מול מכבי חיפה.
שפיגל היה שותף פעמיים בזכיית קבוצתו בגביע, פעם עם בית"ר תל אביב ופעם נוספת ב-1952 עם מכבי פתח תקווה. הוא היה מלך שערי הליגה בעונת 1953/1954 ושיחק שלוש פעמים במסגרת נבחרת ישראל.
מ-1952, בנוסף להיותו כדורגלן מרכזי במכבי פתח תקווה, מונה שפיגל גם לתפקיד מאמן הקבוצה. ב-1955 פרש ממשחק פעיל והמשיך לשמש כמאמן הקבוצה. לאחר מכן אימן קבוצות נוספות, בעונת 1970/1971 הוביל את הכח רמת גן לזכייה בגביע המדינה ושנתיים לאחר מכן הוביל אותה לזכייה באליפות. בשנות ה-80 של המאה ה-20 אימן שפיגל את הנבחרת הצעירה של ישראל. בין הקבוצות שאימן נמנות גם הפועל ירושלים, הפועל פתח תקווה, מכבי תל אביב, מכבי נתניה, הפועל כפר סבא, הפועל רמת גן, הפועל מרמורק, שמשון תל אביב, מכבי שעריים, מכבי יפו ובית"ר תל אביב.
שפיגל נפטר ב-26 בנובמבר 2017, בגיל 95.
תארים > תארים כשחקן

הגביע הארץ-ישראלי: 1942
גביע המדינה: 1951/1952
המכביה: 1950
מלך השערים של הליגה הבכירה (1): 1953/1954 (16 שערים)
תארים > תארים כמאמן

אליפות המדינה: 1972/1973
גביע המדינה: 1970/1971
המכביה: 1985
הערות שוליים

↑  עוזי דן, מת שחקן נבחרת ישראל לשעבר והמאמן אליעזר שפיגל, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2017
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1956 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  |   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  | ישראל |
| מאמני הפועל ירושלים |
| --- | --- | --- |
| הפועל ירושלים (1926—2019) | פוליאקוב (1957-58) • קיש (1958-60) • גיבונס (1960-63) • חרניצ'ק (1963) • שפר (1963) • פוקס (1963-65) • וולב (1965-67) • שמילוביץ' (1967-69) • ליטבק (1969-70) • מנצ'ל (1970-72) • לבקוביץ' (1972-74) • שמילוביץ' (1974-75) • רזניק (1975) • חליבנר (1975-76) • לבקוביץ' (1976-77) • סטלמך (1977-78) • סינגל (1978-79) • שפיגל (1979-81) • לבקוביץ' (1981-82) • רדלר (1982) • סינגל (1982-83) • ברגיג (1983-84) • עופר (1984-85) • ברגיג (1985-86) • רוזן (1986) • יוסי כהן (1986-87) • פייגנבוים (1987-88) • שווייצר (1988-89) • בן דוד (1989-1990) • פייגנבוים (1990-91) • מזרחי (1991-92) • בן דוד (1992) • נמני (1992-93) • עופר (1993-94) • אבוטבול (1994-95) • מלמיליאן (1995-96) • מזרחי (1996-99) • עופר (1999) • דיין (1999-2000) • א. לוי (2000-01) • דיין (2001-03) • אסייג (2003-04) • דיין (2004-05) • פייגנבוים (2005) • אסייג (2005-06) • דיין (2006-07) • קדוש (2007-09) • עמר (2009-10) • זגורי (2010) • קדוש (2010-12) • עמר (2012-13) • טל (2013) • עמר (2013-14) • בן דוד (2014-15) • שי כהן(ז) (2015-16) • מחפוד (2016) • מזרחי (2016) • בוזגלו (2016-17) • מרטן (2017) • עזו (2017-19) |  |
| הפועל קטמון ירושלים (2007—2020) | בן שמעון (2007-08) • מ. כהן (2008-09) • זדה (2009-12) • טסלפפה (2012-14) • נימני (2014-15) • דוד (2015-16) • בן זקן (2016-17) • זדה (2017-19) • מזרחי (2019) • אריה (2019-20) |  |
| הפועל ירושלים (2020—) | זיו אריה (2020—) |  |
אחוזת פוריה

מצפה
רמון
מצפה
רמון
חדר האוכל של האחוזה בשנות הארבעים
שני מבנים באחוזת פוריה, הבית הימני הוא ביתו של שמעון גולדמן
אחוזת פוריה (נקראת גם חוות פוריה) הייתה התיישבות שהוקמה בשנת 1910 ברכס פוריה על ידי חברת אחוזת סנט לואיס. מבני האחוזה השוכנים ביישוב פוריה עילית, הוכרזו כאתר מורשת בישראל.
רעיון הקמת האחוזות

שמעון גולדמן הגיע מלונדון בשנת 1898 במטרה לנהל את המושבה בני יהודה. ההתיישבות במקום זכתה להצלחה חלקית בלבד ובשנת 1902 חזר גולדמן ללונדון, משם היגר לסנט לואיס בארצות הברית. הקשיים שחווה גולדמן במושבה בני יהודה, הביאו אותו לאימוץ רעיון של הקמת אחוזות שיתבססו על הונם של המתיישבים לעתיד. המתיישבים יגייסו כסף שישמש לפיתוח המקום והכנתו, וכאשר המשק החקלאי יהיה מוכן, יוכל מתיישב-הקבע להשתקע באחוזה ולמצוא שם מיד את פרנסתו. הד"ר ארתור רופין שעמד בראש המשרד הארצישראלי, פיתח את הרעיון וגיבש תוכנית מעשית להקמת "חברות אחוזה", ועשה לה תעמולה בכתב ובעל-פה. בסוף שנת 1908 נוסדה על ידי גולדמן, חברת האחוזה הראשונה: "אחוזת סנט לואיס". באותה תקופה הוקמו "חברות אחוזה" נוספות, שהקימו אחוזות בכפר אוריה, בכרכור, במגדל, ברוחמה ובשרונה.
הקמת פוריה והתפתחותה עד שנת 1915

באוקטובר 1910 קנתה חברת "אחוזת סנט לואיס" מחברת יק"א, שטח של 3545 דונם מאדמות "דלייקה-סהו". אדמות אלו נמצאו במקום שבו נמצאת היום פוריה עילית. החברה החליטה לכנות את המקום בשם "פוריה", שמשמעותו : מלא פרי. המקום נבחר בגלל מחיר הקרקע הנמוך יחסית, הנוף המקסים, האקלים הממוזג יחסית לעמק הירדן וכמות המשקעים הגדולה יותר מאשר בעמק הירדן. ביוני 1911 התחילה העבודה במקום שכללה: ניקוי השטח, בניית הבתים הראשונים, הקמת מכלאות לבהמות ונטיעת עצי שקד מצוי וזיתים. העבודה בוצעה על ידי פועלים יהודים וערבים תחת ניהולו של מנהל העבודה אליהו איזראעליט ובפיקוחו של שמעון גולדמן. באמצע שנת 1915 הגיעה אחוזת פוריה לשיא פריחתה, וניטעו בה 2,200 דונם של שקדים וזיתים, מתוך 2,500 דונם שהיו ראויים לעיבוד.
הקמת האחוזה יצרה חידוש בנוף הגליל התחתון המזרחי, הן מהבחינה הגאוגרפית והן מההיבט הלאומי. עד הקמת החווה התקיימו ברמת פוריה ובבקעת יבנאל מאהלים של בדווים מהשבט ערב א-דלייקה, החל מקיץ 1911 הוקמה האחוזה שבה מבנים למגורי משפחות גולדמן ואיזראעליט וכן שני מבנים נוספים למגורים של פועלי החווה. מסביב לחצר הגדולה הוקמה חומה ודירות נוספות של שני חדרים עבור הפועלים, נבנו בחלק הפנימי של החומה. כמו כן הוקמו במקום: מטבח וחדר אוכל, רפתות ומחסנים. לעיבוד השטחים נדרשו פועלים רבים, וכבר בשנתיים הראשונות עבדו בה חמישים פועלים. הפועלים היו : אנשי העלייה השנייה, עולים מתימן, בני "היישוב הישן" וכן פועלים ערבים. פרצו סכסוכים בין הפועלים להנהלת האחוזה עקב היחס לו זכו הפועלים ודרישת החלוצים לשמירת העיקרון של "העבודה העברית". בעקבות שביתות פועלים והלחץ שהפעילו הפועלים העבריים, הופסקה העסקת הפועלים הערבים. מכיוון שבאחוזה התפתחה קהילה גדולה של פועלים, נבחרה פוריה לארח את הוועידה החמישית של "הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל" שנערכה ב: 14-12 במרץ 1914. ראשונת הפועלות בפוריה, רבקה מחנימית, הועסקה בהתחלה בעבודות משק בית ומטבח, ולאחר מאבקים עם המנהל, זכתה לצאת לעבוד בשדה עם שאר הפועלים. בהמשך, השתייכה לקבוצה שהקימה את "תנועת הפועלות", ואירחה בפוריה את "ועידת הפועלות הרביעית" שנערכה בחג השבועות של שנת 1917. שמירה עברית ליוותה את עבודת האדמה ואת בנייני האחוזה. השומר הראשון היה מנחם פיזם מטבריה. בהמשך, הועברה השמירה לידי חברי אגודת השומר. בפוריה הוקמה ספריה, והמורה אלתר ברנשטיין לימד את התלמידים המעטים עד קיץ 1914. לאחר סגירת בית הספר, הילדים למדו ביבנאל, והלכו ברגל מדי יום מרחק של חמישה קילומטרים בכל כיוון.
פוריה בין השנים 1918-1915

בתקופה זו היה צפוי שהמטעים יתחילו להניב והמשק החקלאי היה אמור לאפשר לבעלים מסנט לואיס, לעלות לאחוזה ולהתפרנס בכבוד. אולם במהלך מלחמת העולם הראשונה, התעוררו קשיים רבים שהביאו בסופו של דבר לנטישת המקום. הגורמים להידרדרות:
הפסקת התשלומים של חברי האגודה - בעת המלחמה הפסיקו רוב חברי האגודה את תשלומיהם בגלל ירידה ביכולת הכספית שלהם וגם מכיוון שלא רצו להשקיע במקום שעתידו לא ברור. כמו כן, כספים ששולמו לא הגיעו לבנק אפ"ק, בשל ניתוקה של ארץ ישראל בזמן המלחמה.
נזקי טבע - בשנת 1915 הייתה בארץ ישראל מכת ארבה ובמטעי השקדים נתגלתה מגפת "קפנודיס השקד" (חיפושית הגורמת נזק לעצים). הטיפולים שנדרשו לטיפול במטעים לא בוצעו עקב חוסר אמצעים וכוח אדם. בחורף 1916 היה מטע פוריה משובש ביבלית, ועקב הגשמים הרבים התעכב הטיפול באדמת המטע.
אספקת המים - אספקת המים התבססה על הובלתם בעגלות מבורות המים ביבנאל. מחיר ההובלה התייקר, ובנוסף, לעיתים קרובות נסתמו בורות המים.
פעולות הצבא הטורקי - במהלך המלחמה הצבא החרים מהאזרחים, סוסים לפעילויות הצבא. כמו כן האחוזה נאלצה לשלוח עגלונים ועגלות לעבודות סוכרה וכן נדרשו תשלומי בקשיש לאנשי צבא ולפקידי הממשל הטורקי.
ירידת מחירים - בשנים 1919–1920 ירדו מחירי השקדים באירופה.
התפרקות האחוזה

מכירת היבול החקלאי לא יכלה לכסות את ההוצאות הגדולות, ולכן פוטרו פועלים רבים ונלקחו הלוואות גדולות. המצב הכלכלי של האחוזה לא אפשר את החזרת החובות. הקשיים הרבים והתסכול ממצב האחוזה ערערו את בריאותו של גולדמן שנפטר בגיל 49 בשנת 1918. אליהו איזרעאלית פרש מתפקידו וקיבל תפקיד כמדריך חקלאי בקריית ענבים. בשנים 1920–1921 עלו לפוריה 12 משפחות של בעלי האחוזה מארצות הברית, אשר קיוו להתיישב במקום ולהציל את השקעתם. העולים הגיעו לאחוזה נטושה ומוזנחת ומצב המטעים היה ירוד. חלק מהמטעים הראה סימני חיים ולכן העולים לא איבדו את התקווה להתיישב במקום. העולים ביקשו לקבל שטרי בעלות על הקרקע, אולם הוסבר להם שהאדמות משועבדות לבנק שהלווה כספים לעיבוד השדות. עקב הבעיות החמורות, חלק מהעולים ויתר מיד וחזר לארצות הברית, אבל חלק מהעולים נשאר בפוריה מתוך רצון לנסות להציל את השקעותיהם. יצחק כבשנה ממושבת כנרת הוזמן לנהל את עבודת השיקום, ושוב האחוזה התעוררה לחיים מחודשים. אולם, לחברי האחוזה התברר תוך זמן קצר, שחסרים להם אמצעים כספיים לעיבוד המטעים והם התקשו להסתגל לתנאי העבודה הקשים. בנוסף, במאורעות 1921 בעת התנגשות עם ערבים, נהרג יצחק קמין, בנו של אחד המתיישבים . בשנת 1922 שוב נפגעו עצי השקד מחיפושית הקפנודיס. הכספים שהביאו המשפחות ירדו לטמיון ומרבית חברי האחוזה עזבו את המקום וחזרו לארצות הברית. עם עזיבת חברי האחוזה, המחלקה להתיישבות ניסתה ליישב במקום קבוצות מאורגנות של פועלים בשנים 1921–1923. אולם בעלי החוב לקחו מן המתיישבים את היבול, לצורך כיסוי חובות האחוזה, ולכן גם קבוצות אלה עזבו את המקום. במשך השנים הבאות האחוזה הוזנחה והתפוררה. לאחר מאורעות 1929 עזב אחרון המתיישבים את פוריה והשטח עבר לרשות בנק אפ"ק, שבו מושכנה האדמה. בשנות השלושים הראשונות, השתלטו בדווים ופלאחים מן הגליל התחתון, על אדמות פוריה הנטושות, ועסקו בעיבודן באופן חלקי. במאורעות 1936 נשרפה פוריה על ידי פורעים ערבים, ושרידי המטעים הושחתו. במהלך שנת 1938 החליטה "התאחדות האכרים בגליל התחתון", להחיות את הנקודה. איכרי המושבות מהאזור החלו בעיבוד אדמות פוריה, ולאחר זמן מסרו אותן לאנשי קבוצת "אלומות".
פריחה מחודשת: אחוזת פוריה בשנות הארבעים > קבוצת אלומות

בשנת 1937 הוקם במוסד החינוכי בן שמן גרעין של ילידי הארץ, חניכים מתנועת הנוער העובד. הגרעין התארגן כקבוצה להתיישבות ובתאריך 1 במאי 1937, השתכנה הקבוצה במחנה שהוקם במושבה זכרון יעקב. במהלך שהותם במקום התאספו חברי הקבוצה על גבעה ובחרו לקבוצתם את השם: "אלומות". בסתיו 1940 הקבוצה עלתה לפוריה והתמקמה בבניינים הישנים וההרוסים של האחוזה. פיק"א הבטיחה לבנות עבור הקבוצה נקודת יישוב חדשה. לא הושקעו מאמצים לשיפור המקום, כי ברור היה שזו נקודה ארעית, והקיבוץ יעבור למקום קבע מסודר. הקבוצה קיבלה 3,000 דונם לעיבוד חקלאי, וחלק מהחברים עבדו כשכירים ביישובי הסביבה ובעבודת בנייה עבור המשטרה הבריטית. המציאות במקום הייתה קשה מאד: גם בחורף השני לא היה אף בית מגורים שלם שיכול היה לשמש כמחסה מהגשם, היה חוסר בתנאים בסיסיים של שירותים ומקלחת, לא היו מחסנים לבגדים ולתבואה חקלאית, היה חוסר בכלים חקלאיים. בנוסף היו קשיים רבים שמקורם היה ביחסי אנוש לא תקינים. ניסיון רציני לשיפור המצב היה בקליטת גרעין "גבע" בשנת 1942 שבין חבריו היה שמעון פרס. אחרי 3 שנים הייתה התפתחות במקום: הקבוצה הקימה מפעל קטן לעיבוד צמר כבשים, הוקמו צריפים למגורים, הוקמו  בתי הבראה בצפת ובטבריה שהעסיקו 14 עובדים. בתי ההבראה שימשו מקור פרנסה עיקרי, אבל ההתלכדות החברתית נפגעה מכיוון שהעובדים שהו זמן רב מחוץ לקיבוץ והתרגלו לתנאי שיכון משופרים וכן קיבלו כספים לכיסוי ההוצאות למחיה מחוץ לקיבוץ. בנובמבר 1946 עברה הקבוצה ליישוב הקבע שלה, ליד ביתניה עילית, במרחק 2 קילומטרים מדרום לאחוזה.
פריחה מחודשת: אחוזת פוריה בשנות הארבעים > קבוצת התנועה המאוחדת פוריה

בנובמבר 1946 התיישבה במקום הכשרה מגויסת מהפלמ"ח – מחלקה ח' מפלוגה ה' של הגדוד השני. הקבוצה החדשה החליפה את קבוצת אלומות שעברה ליישוב הקבע שלה. הקבוצה הגיעה ממשמר השרון לפוריה ב־10 בנובמבר 1946. הקבוצה הראשונה מנתה 15 חברים, ו-20 חברים נוספים הגיעו למקום בסוף החודש. חברי אלומות לקחו מהמקום את כל הציוד, מלבד שני צריפים שנשארו במקום עד ליום פירוק הקבוצה. בימים הראשונים חברי הקבוצה עסקו בשיפוץ המקום והכשרתו למגורים. החל מחודש דצמבר 1946, הקבוצה עסקה בעבודת ייעור בקבלנות עבור  קק"ל. עבודה זו נמשכה במשך כל תקופת הפעילות בפוריה. לא כל החברים עסקו בעבודת הייעור, והחברים מצאו עבודות מכניסות נוספות: עבודת חוץ בקיבוצי עמק הירדן ויבנאל, עבודה בתחנת הכוח בנהריים, לול תרנגולות, מכירת אבנים, כריכייה, עבודות בקבלנות לפרויקטים של מקורות וקק"ל, עדר כבשים. באפריל 1947 הקבוצה קיבלה תגבור של 20 בנים ובנות, חניכי עליית הנוער מבולגריה, ובסוף 1947 הצטרפה קבוצה נוספת של 5 עולים ממצרים. לאחר החלטת האו"ם לחלוקת ארץ ישראל ב-29 בנובמבר 1947, פרצו קרבות בארץ ומרבית חברי הקבוצה גויסו מחדש לפלמ"ח או לצה"ל . 3 מחברי הקבוצה נפלו בקרבות : דני קזין, עמנואל מימון, סטוצקי יעקב. בקיץ 1948 הצטרפה למקום קבוצה נוספת של 22 חברים, עולים מרומניה שעברו הכשרה בקיבוץ מעלה החמישה. בסתין של שנת 1948 הקבוצה קיבלה שטחים גדולים לעיבוד חקלאי, ונזרעו בהם: חיטה, שעורה, בקיה ושיבולת-שועל, והשדות הניבו יבול רב. אבל, לפתע, בקיץ 1949 הגיעו לביקור במקום אברהם הרצפלד ופעילים נוספים ממחלקת ההתיישבות שהודיעו לקבוצה על ההחלטה שעליהם לעזוב את המקום. לחברים לא נמסר הסבר ברור להחלטה, והסברה היא שהמקום יועד עבור המיזם של ישראל טייבר להקמת עיר קיט ומרפא בהר פוריה.
מבתי האחוזה נותרו ארבעה בלבד. הבית הצפוני-מזרחי היה ביתו של המייסד שמעון גולדמן. הבתים הוקפו בגדר ומיועדים לשימור.
המשך ההתיישבות ברכס פוריה

בשנת 1950 נפטר ישראל טייבר ותוכניותיו לא מומשו. בשנת 1953 הוקמה אכסניית הנוער ובית ההארחה – פוריה, על ידי בני משפחתו. האכסניה הוקמה לזכרו של ישראל טייבר ולציון פעולותיו. על הרכס הוקמו שלושה יישובים חדשים: פוריה עילית, כפר עבודה, נוה עובד, וכן הוקם מרכז רפואי אזורי.
ראו גם

פוריה עילית
לקריאה נוספת

יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007.
צבי בן חורין, התפוררות קבוצות מייסדים בתנועה הקיבוצית: תהליכים וגורמים, אוניברסיטת בר-אילן, 1984, עמודים 140–143. מקור: ארכיון יד טבנקין, סימול: אי"ט 16-1/38/19
שמואל סגל, שנותי בפוריה 1946–1949 חלום ושברו, הוצאת המחבר, 2008.
יוסי כץ, אחוזת פוריה - האחוזה הראשונה בארץ-ישראל, אופקים בגאוגרפיה ד (תש"מ), עמ' 57–64.
זאב ענר, אחוזת פוריה, סיפורי בתים, הוצאת אורבך בע"מ, עמ' 74–75.
דוד קוטין, היישוב היהודי הכפרי בגליל התחתון המזרחי ובקעת כנרות במהלך מלחמת העולם הראשונה 1914–1918, עבודת גמר מחקרית (תזה) לקבלת התואר "מוסמך האוניברסיטה", אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודי ארץ ישראל, פברואר 2013.
הערות שוליים

↑  יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007, עמוד 44
↑  יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007, עמודים 53-52
↑  יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007, עמוד 76
↑  בן ציון מיכאלי, יישובים שניטשו, הוצאת מלוא בע"מ, פברואר 1980, עמ'336-330.
↑  אריה ביתן, תמורת יישוביות בגליל התחתון המזרחי, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשמ"ב, עמ' 91-88
1 2  יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007, עמוד 83
↑  בן ציון מיכאלי, יישובים שניטשו, הוצאת מלוא בע"מ, 1980, עמוד 352
↑  - אלומות שלנו- מוזיאון וירטואלי - במרחב הזמן, באתר www.e-mymuseum-alumot.com
↑  , צבי בן חורין, התפוררות קבוצות מייסדים בתנועה הקיבוצית: תהליכים וגורמים, אוניברסיטת בר-אילן, 1984, עמוד 140, המקור: ארכיון יד טבנקין, סימול: אי"ט 16-1/38/19
↑  עלי אלומות, כתבה של זאב טור-סיני, 1970
↑   תיעוד נדיר: סוניה ושמעון פרס מספרים על השנים החלוציות, באתר nana10‏, 21 בינואר 2011 - במקור, מתוך "השבוע" של חדשות 10
1 2  צבי בן חורין, התפוררות קבוצות מייסדים בתנועה הקיבוצית: תהליכים וגורמים, אוניברסיטת בר-אילן, 1984, עמוד 142, המקור: ארכיון יד טבנקין, סימול: אי"ט 16-1/38/19
↑  שמואל סגל, שנותי בפוריה 1946–1949 חלום ושברו, הוצאה עצמית, 2008, עמוד 15
↑  שמואל סגל, שנותי בפוריה 1946–1949 חלום ושברו, הוצאת המחבר, 2008, עמוד 16
↑  שמואל סגל, שנותי בפוריה 1946–1949 חלום ושברו, הוצאת המחבר, 2008, עמודים 157-155
↑  שמואל סגל, שנותי בפוריה 1946–1949 חלום ושברו, הוצאת המחבר, 2008, עמודים 179-178
↑  יואב רגב, פוריה בגליל התחתון, אחיאסף הוצאת ספרים בע"מ, 2007, עמודים 96-94
שריד קיר במבנה באחוזה

תצפית על הכנרת מתוך אחד משרידי המבנים
אמונים ערכו שבח

אמונים ערכו שבח הוא אחד מפיוטי ההגדה הנאמרים בליל הסדר, בעיקר בקרב קהילת עדות המזרח וצפון אפריקה. פיוט זה מושר מיד לאחר אמירת 'פסח ומצה ומרור' (לאחר אמירת ואמרתם זבח פסח הוא לה').
מחבר הפיוט הוא אהרן כהן, כפי שחתום בראשי החרוזים (אקרוסטיכון).
תוכן הפיוט

עיקרו של הפיוט עוסק במצוות קרבן הפסח, שהיו מקריבים בבית המקדש בזמן שהיה קיים. בנוסף למצוות הפסח, הוסיף הפייטן והזכיר את שאר מצוות ליל הסדר, כגון אכילת המצה ומרור שהיו נאכלים יחד עם הפסח. וכן את מצוות סיפור יציאת מצרים ('נסי אל זכרתי וחסדיו ספרתי'). סיום הפיוט הוא בנתינת התורה במעמד הר סיני ('הנחיל תורה לעמו') אשר היה תכלית יציאת בני ישראל מארץ מצרים.
לחנים

כמה וכמה לחנים נתחברו על פיוט זה, וישנם אף הנוהגים לשיר כל בית בפיוט בלחן שונה.
אלפקה (מתכת)

| --- | --- |

מסרק-שיער עשוי אלפקה ("כסף גרמני")
 מרכיבים:  הרכב נפוץ: נחושת (כ-60%), ניקל (כ-20%), אבץ (כ-20%)
 צבע:  כסוף
 הערה כללית:  נחשבת לתחליף זול ומוצלח לכסף
אלפקה (Alpacca) היא סגסוגת המורכבת בעיקר מנחושת (כ-60%) וניקל (כ-20%). לעיתים מכילה גם מתכות נוספות כגון אבץ (עד  20%), בדיל, עופרת וקדמיום. נחשבת לתחליף זול ומוצלח לכסף. אלפקה משמשת לתעשייה, תכשיטנות, כלי אוכל ושימושים רבים נוספים בשל השילוב בין מחיר זול יחסית ותכונות עיבוד טובות.
ראשית השימוש באלפקה מיוחסת לסינים, משם הגיעה המתכת בדרכי מסחר לאירופה. במאה ה-18 נעשה שימוש בסגסוגת דומה על ידי מספר חברות בגרמניה, ובשנת 1823 נערכה תחרות למציאת התחליף הטוב ביותר לכסף. יצרן בשם ברנדורף (Berndorf) הפיץ את המתכת מתוצרתו תחת שם המותג אלפקה (Alpacca) ומכאן נובע הכינוי הנפוץ. עם המצאת הציפוי החשמלי למתכות, נפתחו שווקים חדשים לשימוש במתכת אלפקה, כגון חלקים בכלי נגינה, בעיקר כלי נשיפה כגון סקסופון, קלרינט ואבוב.
הסגסוגת ידועה גם בשמות: כסף גרמני, כסף חדש, פליז-ניקל וכסף-ניקל. כלים שעשויים מחומר זה ומצופים בכסף, מסומנים באותיות EPNS.
אלניטק

אלניטק (בכתיב לועזי: Alnitak) או ζ באוריון הוא הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים אוריון והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. אלניטק הוא הכוכב המזרחי ב"חגורת אוריון", ממזרח לאלנילם. פרוש שמו של הכוכב בערבית (النطاق אנ-ניטאק) הוא "החגורה" בהתאמה למיקומו בחגורה של אוריון. הכוכב נמצא בין שתי ערפיליות - מצפון מזרח לו נמצאת ערפילית הפליטה NGC 2024 (נקראת גם ערפילית הלהבה) ומדרום לו נמצאת ערפילית ראש הסוס (IC 434).
תכונות

אלניטק הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים במרחק של כ-800 שנות אור ומורכבת מזוג כוכבים כחולים מסיווג ספקטרלי O (אלניטק Aa ו-Ab) המקיפים זה את זה במרחק של 11 יחידות אסטרונומיות ומכוכב נוסף מסיווג ספקטרלי B (אלניטק B) המקיף את השניים במרחק של כ-680 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 1,500 שנים.
בקרבה לשלושת הכוכבים ניתן להבחין באמצעות טלסקופ בכוכב רביעי עם בהירות מדרגה 9. ככל הנראה כוכב זה אינו קשור לשלושת כוכבי המערכת.
תכונות > תכונות אלניטק Aa

אלניטק Aa הוא על-ענק כחול מסיווג ספקטרלי O9.5 Iab והוא הכוכב הבהיר ביותר מטיפוס O, בהירות נראיתו הנראית היא מדרגה 1.74. מסתו כ-28 מסות שמש ורדיוסו פי 20 מרדיוס השמש. עוצמת הארתו גדולה פי יותר מ-10,000 מזו של השמש באור נראה ויותר מפי 100,000 אם כוללים את הקרינה העל-סגולה הנפלטת ממנו כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה במיוחד - כ-31,000 קלווין. בנוסף לקרינה זו, פולט אלניטק גם קרינת X, אך מקור קרינה זו לא יכול להיות תרמי. ייתכן שהמקור הוא ענני גז לוהט הנפלטים מאלניטק במהירות שמגיעה ל-2,000 ק"מ בשנייה, שכן התנגשויות של עננים כאלו זה בזה יכולות ליצור קרינת X. גילו של הכוכב כ-6 מיליון שנים והוא כבר יצא מן הסדרה הראשית לאחר שכילה את המימן שבליבתו והוא בדרך להפוך לעל-ענק אדום ולאחר מכן להתפוצץ בסופרנובה ולסיים את חייו ככוכב נייטרונים.
תכונות > תכונות אלניטק Ab

אלניטק Ab התגלה רק בשנת 1998 שכן בהירותו הנראית היא רק מדרגה 4 וקרבתו לאלניטק Aa הבהיר בהרבה מקשה על הצפייה בו. זהו כוכב מסיווג ספקטרלי O8 או קרוב לו. רדיוסו אינו ידוע בוודאות, אך ככל הנראה מדובר בכוכב הסדרה הראשית עם מסה של כ-23 מסות שמש ורדיוס פי 5–6 מרדיוס השמש. ככל הנראה הוא קורן פי 1,300 מהשמש בתחום הנראה ופי יותר מ-20,000 מהשמש בתוספת התחום העל-סגול.
תכונות > תכונות אלניטק B

אלניטק B הוא ענק כחול מסיווג ספקטרלי B2 III הנמצא כ-3 שניות קשת מהזוג אלניטק Aa \ Ab. מסתו כ-14 מסות שמש ורדיוסו פי 8 מהשמש. אלניטק B פחות חם משני שכניו - כ-24,000 קלווין בלבד, כך שאף על פי שקרינתו בתחום הנראה דומה לשל אלניטק Ab - פי 1,100 מהשמש, בתחום העל-סגול הוא פולט רק כמחצית הקרינה ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 10,000 משל השמש. הכוכב נמצא בשלבי יציאה מהסדרה הראשית תוך התנפחות והתקררות בתהליך דומה לשל אלניטק Aa, אך בשל המסה הנמוכה יותר תהליך זה איטי בהרבה.
הערות שוליים

↑  Make a Star Finder, NASA Space Place (באנגלית)
השוואה בין אלניטק Aa (מימין) ובין השמש