stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזבל דה שרייר
הערות שוליים

↑  "בל ואן זוילן", Grove Music Online. Oxford Music Online, אוניברסיטת אוקספורד
↑  מכתבה הראשון לדונהוף(הקישור אינו פעיל, 23 בספטמבר 2017)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302829305171  PLWABN: 9810549153005606  BIBSYS: 90066104  BNE: XX964768  BnF: cb11885971j (data)  BPN: 88067119  CiNii: DA04237613  GND: 118675656  HDS: 016190  ICCU: UFIV166107  ISNI: 0000 0001 2279 4460  LCCN: n50082838  NLA: 36575235  NLK: KAC201114459  NTA: 068820755  RERO: 02-A000034437  RKD: 96238  SNAC: w66h8mt3  SUDOC: 026652285  Trove: 1300943  VcBA: 495/313908  VIAF: 46755588   WorldCat (עם VIAF): 46755588 
ביתם של דה שרייר ובעלה בקולומבייר, שווייץ
טירת זוילן, אוטרכט, מקום הולדתה של שרייר
אה"מ נומאד

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  M
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Alexander Stephen and Sons 
 הושקה:  7 בפברואר 1916
 תקופת הפעילות:  אפריל 1916 – 31 במאי 1916 (כ־61 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 אורך:  82 מטר
 רוחב:  8.38 מטר
 שוקע:  3.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  34 קשרים
 גודל הצוות:  80 קצינים ומלחים
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   2 תותחי 1.5 פאונד (37 מ"מ) או 2 תותחי 2 פאונד (40 מ"מ) פום-פום   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ נומאד (אנגלית: HMS Nomad) הייתה משחתת מסדרה M שנבנתה עבור הצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה. היא הוטבעה במהלך קרב יוטלנד ב-1916.
תיאור

סדרת אדמירליטי M היו גרסאות משופרות ומהירות יותר של סדרת לאפורי הקודמת. הדחק האוניות היה 971 טונות ארוכות (987 טונות). האוניות היו באורך כולל של 273 רגל 4 אינץ' (83.3 מטרים), רוחב של 26 רגל 8 אינץ' (8.1 מטרים) ושוקע של 9 רגל 8 אינץ' (2.9 מטרים). הם הונעו על ידי שלוש טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת הניעה ציר מדחף אחד, תוך שימוש בקיטור שסופק על ידי ארבעה דוודי Yarrow. הטורבינות פיתחו סך של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) והעניקו מהירות מרבית של 34 קשרים (63 קמ"ש). האוניות נשאו לכל היותר 237 טונות ארוכות (241 טונות) של מזוט שהעניק להן טווח של 2,100 מיילים ימיים (3,900 ק"מ) במהירות 15 קשרים (28 קמ"ש). צוות כל משחתת כלל 76 קצינים ומלחים.
האוניות היו חמושות בשלושה תותחי QF‏ 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark IV ושני תותחי נ"מ QF‏ 1.5 פאונד (37 מ"מ). תותחים אחרונים אלו הוחלפו מאוחר יותר בזוג תותחי נ"מ QF‏ 2 פאונד (40 מ"מ) "פום-פום". האוניות גם כללו שני צינורות טורפדו מעל המים בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ).
בנייה ושירות

נומאד הוזמנה במסגרת תוכנית המלחמה השלישית בנובמבר 1914 ונבנתה על ידי אלכסנדר סטיבן ובניו במספנתם בלינהאוס. האונייה הושקה ב-7 בפברואר 1916 והושלמה באפריל 1916. היא הופקדה בפיקודו של לוטננט קומנדר פול ויטפילד ושירתה לזמן קצר בשייטת המשחתות ה-13 של הצי הגדול.
נומאד הייתה חלק משייטת המשחתות ה-13 בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916. בשעה 16:09, הורה אדמירל ג'ליקו, מפקד הצי הגדול, לשייטת ה-13 לפתוח במתקפת טורפדו נגד סיירות מערכה גרמניות, בעוד כמעט באותו זמן, אדמירל היפר, מפקד סיירות המערכה הגרמניות, הורה על התקפת טורפדו על סיירות מערכה בריטיות על ידי השייטת ה-9 הגרמנית. שני כוחות המשחתות נקלעו לעימות אינטנסיבי, שבמהלכו הושבתה נומאד מפגיעת פגז בחדר המכונות שלה. שני טורפדות שירו המשחתות הגרמניות לעבר נסטור לא הצליחו לפגוע, ועברו מתחת למשחתת הבריטית. מאוחר יותר באותו אחר הצהריים, נומאד, יחד עם אוניית האחות שלה נסטור, גם היא הושבתה בהתקפה המוקדמת יותר, הופגזה על ידי אוניות מערכה גרמניות. נומאד שיגרה את כל הטורפדות שלה לעבר האוניות הגרמניות, אך לא הצליחה להשיג פגיעה, בעוד אוניות המערכה הגרמניות פרידריך דר גרוסה, פרינצרגנט לואיטפולד, קייזר וקייזרין ירו לעבר נומאד עם החימוש המשני שלהן. היא נפגעה קשות, והנזק אילץ את הצוות שלה לנטוש את האונייה, בעוד פגיעה אחרונה גרמה להתפוצצות מחסן התחמושת הקדמי של נומאד, המשחתת טבעה בשעה 17:30, כשנסטור טבעה זמן קצר לאחר מכן. שמונה מאנשי הצוות של נומאד נהרגו בזמן ש-72 ניצולים (כולל ויטפילד) חולצו מהים על ידי סירות טורפדו גרמניות והפכו לשבויי מלחמה.
שרידי האונייה מוגדרים כמקום מוגן על פי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986. שרידי האונייה של נומאד נמצאה במקרה בשנת 2001 על ידי צוות צלילה כולל הארכאולוג הימי אינס מקרטני. ניתן לראות את פעמון האונייה בתצוגה במוזיאון הספינות הטרופות של יוטלנד.
הערות שוליים

↑  "NMM, vessel ID 372190" (PDF). Warship Histories, vol ii. National Maritime Museum. אורכב מ-המקור (PDF) ב-27 בספטמבר 2013. נבדק ב-17 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
אירינאוס הראשון

| --- | --- |

קברו של אירינאוס בסאמוס
 לידה:  17 באפריל 1939 סאמוס, ממלכת יוון 
 פטירה:  10 בינואר 2023 (בגיל 83) אתונה, יוון 
 שם לידה:  Εμμανουήλ Σκοπελίτης 
 מדינה:  ישראל, יוון 
 תפקיד:  פטריארך ירושלים (15 בספטמבר 2001–24 במאי 2005)  ארכיבישוף מטרופוליטני  Eastern Orthodox bishop 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים 
 
אירינאוס הראשון מירושלים (ביוונית: Ειρηναίος Α΄ Ιεροσολύμων;‏ 17 באפריל 1939 – 10 בינואר 2023) היה הפטריארך ה-140, לפי המסורת, של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. הוא נבחר לתפקיד בשנת 2001 והודח  בשנת 2005, לאחר שנחשד על ידי ראשי הכנסייה בכך שהיה שותף במכירת נדל"ן של הכנסייה לעמותת עטרת כהנים.
ביוגרפיה

אירינאוס נולד בסאמוס והוטבל בשם אמנואיל סקופליטיס (Εμμανουήλ Σκοπελίτης). הוא הגיע לירושלים ב-1953, ומונה לפטריארך בשנת 2001 על ידי הסינוד הקדוש (המועצה העליונה של הכנסייה), במקומו של דיאודורוס הראשון שנפטר בסוף שנת 2000. במשך כשנתיים נמנעה ממשלת אריאל שרון מלהכיר במינוי, מחשש שאירינאוס הוא פרו-פלסטיני. לכנסייה היוונית נכסים רבים בישראל, בהם קרקעות רבות בירושלים, כולל הקרקע של משכן הכנסת ובית ראש הממשלה, ולכן המינוי הוא בעל משמעויות מדיניות ופוליטיות לישראל. מינויו של אירינאוס היה מלווה בחקירות משטרה ובהאשמות בזיוף מסמכים, ורק בינואר 2004 זכה בהכרת ממשלת ישראל.
במרץ 2005 נחשפו עסקות נדל"ן שעשתה הכנסייה עם עמותת עטרת כהנים בעיר העתיקה בירושלים. אירינאוס הואשם על ידי הסינוד כי ידע על העסקאות ושיתף בהן פעולה, בעוד שהוא האשים במעשים את היועץ הכספי של הפטריארכיה, ניקולס פפדימס.
ב-6 במאי 2005 החליטו ראשי הכנסייה בירושלים על הדחתו וההחלטה אושרה בוועידה מיוחדת שהתקיימה באיסטנבול ב-24 במאי 2005. ב-16 ביוני 2005 החליטה הכנסייה להוריד את דרגתו של אירינאוס הראשון, ל"נזיר זוטר". ב-22 באוגוסט 2005 נבחר תיאופילוס ינופולוס, הנושא בשם תיאופילוס השלישי למחליפו. ממשלת ישראל המשיכה להכיר באירינאוס כפטריארך המכהן של ירושלים עד 16 בדצמבר 2007. לאחר הדחתו התגורר אירינאוס בבידוד בדירתו שבקומה השלישית של בניין הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברובע הנוצרי, ומזונו הועבר אליו באמצעות סל קשור בחבל. הכנסייה היוונית טענה כי הוא אינו מקבל את הדחתו ומתבודד מרצון.
בקיץ 2019 התדרדר מצבו הבריאותי, הוא אושפז בבית החולים סנט ג'וזף בירושלים. בכינוס מיוחד של סינוד הפטריארכיה הוחלט להכיר באירינאוס כ"פטריארך לשעבר" בניגוד להחלטה הקודמת שראתה בו נזיר פשוט. איריאנוס ביקש לחזור ליוון כדי למות בה, הבקשה נתקלה בקשיים ורק ב-29 באוגוסט 2019, עזב אירינאוס את ישראל ליוון.
הערות שוליים

↑  משה ברדה, ‏סוגיית ההכרה של ממשלת ישראל בפטריארך היווני-האורתודוכסי של ירושלים הנבחר תיאופילוס ג'אנופולוס, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 7 בינואר 2008
↑  ניר חסון, הפטריארך היווני המודח של ירושלים  מבקש למות בארצו, הארץ, 18 באוגוסט 2019, עמ' 1, ועמ' 8.
↑  ניר חסון, סוף לסאגה בת 15 שנה: הפטריארך המודח אירינאוס עזב את ישראל ליוון, 29 באוגוסט 2019, הארץ, (באתר Msn).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1147210675  NKC: js20020811001  VIAF: 202151246517544131315   WorldCat (עם VIAF): 202151246517544131315
אוסטין 1100

אוסטין 1100
אוסטין 1100 שנת 1975
אוסטין 1100 שנת 1967
אוסטין 1100 (3 כלי רכב, הראשון מימין, 2 דלתות)
אוסטין אמ – ג'י 1100 מבט מבפנים
אוסטין אמ – ג'י 1100 (2 דלתות)
אוסטין 1100 (3 דלתות, סטיישן)
אמ – ג'י 1100, 2 דלתות
אוסטין 1100 (באנגלית: Austin 1100) היא מכונית משפחתית קומפקטית בריטית מתוצרת יצרנית הרכב והמנוע הבריטית (British Motor Corporation), ומשנת 1968 על ידי תאגיד בריטיש ליילנד. היא הושקה בשנת 1962 במסגרת פרויקט ADO16, ועד יוני 1974 נמכרו כ-2,100,000 יחידות במספר גרסאות, כולל "אוסטין 1300."
היסטוריה

ל"אוסטין 1100" שיוצרה בין השנים 1963 ו-1974 גרסאות כמעט זהות הקרויות:
"מוריס 1100", (יוצרה בין השנים 1971 ו-1962)
" MG 1100", (יוצרה בין השנים 1962 ו-1973)
"ואנדן", (יוצרה בין השנים 1965 ו-1973), בגרסאות 1,100 סמ"ק, 1,275 סמ"ק, ו-1,300 סמ"ק
"ריילי", (יוצרה בין השנים 1962 ו-1969)
וולסלי, (יוצרה בין השנים 1973 ו-1965)
בשלב מסוים ייצרה חברת BMC כ-7,000 מכוניות בשבוע.
גרסאות של האוסטין 1100 יוצרו גם בספרד, באיטליה, בבלגיה, באוסטרליה ובדרום אמריקה. גרסאות שונות הורכבו גם בניו זילנד ומלטה.
בשנת 1965 הושקה בארצות הברית גרסת MG 1100, ונמכרו 154 יחידות. אוסטין אמריקה נמכרה בארצות הברית, קנדה ושווייץ בין השנים 1968 ל-1972 בגרסת שתי דלתות, ומנוע 1,275 סמ"ק, בעל הספק של 60 כ"ס. שינויים שונים נעשו כדי להתאים את השוק האמריקאי כולל "מערכת הזרקת אוויר נגד זיהום", ומערכת בלימה במעגל מפוצל.
בשנת 1967 הושקה המוריס 1100 באוסטרליה, עם מנועי 1,275 סמ"ק. האוסטין 1100 עוצבה על ידי סר אלק Issigonis, בעקבות ההצלחה שלו עם המיני (MINI).
דגם ה-מוריס נומד שיוצר באוסטרליה בין השנים 1969–1972, התבסס על דגם "מוריס 1,500 סדאן" (BMC ADO16), שיוצר בבריטניה על ידי חברת המכוניות "British Motor Corporation (1968–1963) ו-"British Leyland" (1974–1968).
כלי רכב שהתחרו באוסטין באותה עת בבריטניה היו: פורד אנגליה, פורד אסקורט, (משנת 1968), ווקסהול ויוה, ופורד קורטינה.
הדגם שהחליף את ה"אוסטין 1100" היה אוסטין ויקטוריה (1971–1977).
מידות ונתונים טכניים

אוסטין 1100 גרסת 4 דלתות, (5 מושבים)
אוסטין 1100 גרסת 2 דלתות
אוסטין 1100 גרסת סטיישן, 3 דלתות
מנוע 4 בוכנות 1,098 סמ"ק בעל הנעה קדמית, הספק 33.5 כ"ס, תאוצה: 0–80 קמ"ש – 15.2 שניות. המנוע הורכב משנת 1962–1974. באוסטין 1300 מנוע 4 בוכנות, בנפח של 1,275 סמ"ק, הספק של 52 כ"ס. כל תיבות ההילוכים הידניות synchromesh הוכנסו לדגמי ה-1,275 סמ"ק ומסוף 1967 לדגמי ה-1,098 סמ"ק. בשנת 1965 פותחה תיבת הילוכים אוטומטית ארבע מהירויות. בשנת 1962 הוצגה מערכת מתלים חדשה שנקרא "הידרולסטיק". המערכת כללה קפיצי גומי שהחליפו את הקפיצים הרגילים ואת מקום בולמי הזעזועים תפשו יחידות בולם שכללו תערובת של אלכוהול ומים בשיעור זהה. בולמי ההידרולסטיק הורכבו במרכז המכונית ודרשו קשיחות מבנית גבוהה יחסית, ולכן כלי הרכב היו כבדים יחסית והצטיינו בקשיחות מבנית.
אורך הרכב – 3,725 מ"מ.
רוחב – 1,534 מ"מ.
גובה – 1,346 מ"מ.
משקל – 832 ק"ג.
במדינת ישראל

בישראל שווקה "אוסטין 1100" בשנות ה-60 של המאה העשרים על ידי "ארדיטי בע"מ" באולמות תצוגה בתל אביב, חיפה וירושלים.
מכוניות מתחרות שנמכרו בישראל בשנת 1964 היו קונטסה 900, חיפושית, כרמל, אופל קדט, ויוה ווקסהול, ופיאט 600.
ראו גם

מוריס נומד
אוסטין דה לוקס
אוסטין ויקטוריה
אוסטין 3 ליטר
אוסטין מקסי
אוסטין A90 אטלנטיק
אוסטין A40 פארינה
הערות שוליים

↑  דגמי אוסטין - שנת 1965 יו-טיוב
↑  אוסטין אלגרו: סקירה היסטורית קארספורום - רכבים \ מוטוריקה, חן פרחי, 18 במרץ 2013
↑  מוריס 1500Export markets, www.elevenhundred.com Retrieved on 29 September 2013Export
↑  פרסומת עבר לאוסטין 1100, שנת 1964 - פורום טכני לרכב - פורום
אוסטין 12

| --- | --- |

Austin 12, דגם "Eton Coupe ", שנת 1929
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Austin 12 hp
 יצרן:  "Austin Motor Company" (אנ')
 שנות ייצור:  1921–1929
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Austin 10 hp 
 מודל אחריו:  Austin A40 
 אורך:  4,100 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ
 משקל:  830 ק"ג  1,118 ק"ג (דגם "tourer")  1,219 ק"ג (דגם "saloon")
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,660 סמ"ק המפיק 20 כ"ס ב-2,200 סל"ד (דגם "Austin Twelve 1660")  4 צילינדרים, בטור, 1,861 סמ"ק המפיק 27 כ"ס ב-2,000 סל"ד (דגם "Austin Twelve 1861")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 
אוסטין 12 (באנגלית: Austin 12) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (אנ') בין השנים 1921–1939.
סך הכול יוצרו 88,000 יחידות
דגמי "אוסטין 12" שיוצרו עד סוף שנות ה-20 של המאה העשרים הוגדרו כסוג של מכונית "Torpedo (automobile)" (אנ').
דגמי "אוסטין 12" שיוצרו בין השנים 1939- 1947 קרויים "Austin 12 (1939)" (אנ'). סך הכול יוצרו 8,600 יחידות.
דגמים

"Austin Twelve 1660"
"Austin Twelve 1861"
תצורות

4 דלתות - סלון
2 דלתות - קופה קבריולה
2 דלתות - ספורט
2 דלתות - רודסטר
תמונות

אוסטין 12, שנת 1922
אוסטין 12 דגם "Tourer", שנת 1926
אוסטין 12, שנת 1926
אוסטין 12, דגם "Mulliner Sports", שנת 1928
אוסטין 12, שנת 1931
אוסטין 12, שנת 1932
אוסטין 12, דגם "Ascot" שנת 1935
אוסטין 12, שנת 1936 - מבט לתא הנהג
אוסטין 12, שנת 1936
אוסטין 12, מודל "Austin 12-4 Eton Coupe" שנת 1936
אוסטין 12 דגם "Heavy Twelve-Four roadster", שנת 1936
ראו גם

אוסטין 7 HP
אוסטין 18
הערות שוליים

↑  Nick Baldwin, A-Z of Cars of the 1920s, Devon, Regno Unito, Bay View Books, 1994, ISBN 1-870979-53-2.
↑  אוסטין 12 austinmemories.com/styled-135
↑  "אוסטין 12 - היסטוריה קצרה (1921-1930) austin12.org.uk/the-austin-124-heavy
↑  Culshaw; Horrobin (1974). Complete Catalogue of British Cars. London: Macmillan. ISBN 0-333-16689-2.
↑  אוסטין 12 austintendriversclub.com/cars/12-14hp
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549810405171  LCCN: sh2009007220
אה"מ ניקאטור (1916)

|  תיאור כללי |
| --- | --- |
 סוג אונייה:  משחתת 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  M
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  William Denny and Brothers 
 הוזמנה:  פברואר 1915
 תחילת הבנייה:  21 באפריל 1915
 הושקה:  3 בפברואר 1916
 תקופת הפעילות:  15 באפריל 1916 – 9 במאי 1921 (5 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מידות
 אורך:  82 מטר
 רוחב:  8.38 מטר
 שוקע:  3.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  34 קשרים
 גודל הצוות:  80 קצינים ומלחים
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   3 תותחי 2 פאונד (40 מ"מ) פום-פום   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ ניקאטור הייתה משחתת מסדרה M אשר שירתה בצי המלכותי במהלך מלחמת העולם הראשונה. סדרה M הייתה שיפור בהשוואה לסדרה L הקודמת, והייתה מסוגלת למהירות גבוהה יותר. המשחתת, שהושקה בפברואר 1916, נלחמה בקרב יוטלנד בין מאי ליוני 1916, ופעלה לתמיכה בסיירות המערכה הבריטיות בפעולתם נגד צי הים הפתוח הגרמני. ניקאטור טענה, יחד עם אוניית האחות שלה נסטור, להשמדת סירת טורפדו גרמנית, ככל הנראה V27. המשחתת תקפה גם את סיירות המערכה ואוניות המערכה הדרדנוטים הגרמניות ולמרות שלא נרשמו פגיעות, מנעה מהאוניות הגרמניות לצמצם טווח אל הבריטים. זה היה חיוני להגבלת ההפסדים לצי סיירות המערכה הבריטיות. לאחר מכן הותקנו על כלי השיט פרוואנים ללוחמה נגד צוללות. לאחר המלחמה, המשחתת הוכנסה למילואים ולאחר מכן נמכרה לפירוק במאי 1921.
תכנון ופיתוח

ניקאטור הייתה אחד מ-16 המשחתות מסדרה M שהוזמנו על ידי האדמירליות הבריטית בפברואר 1915 כחלק מתוכנית הבנייה הרביעית של המלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה. סדרה M הייתה גרסה משופרת של המשחתות המוקדמות יותר סדרה L, שנדרשה להגיע למהירות גבוהה יותר כדי להתמודד עם השמועות על משחתות מהירות גרמניות. התכנון היה למהירות מרבית של 36 קשרים (67 קמ"ש), ולמרות שהתכנון בסופו של דבר לא השיג זאת, הביצועים הגדולים יותר של סדרה M זכו להערכה על ידי הצי המלכותי. התברר שהאוניות הגרמניות לא היו קיימות.
אורך המשחתת היה 265 רגל (80.77 מטרים) בין הניצבים, עם רוחב של 26 רגל 9 אינץ' (8.15 מטרים) ושוקע של 9 רגל 3 אינץ' (2.82 מטרים). הדחק האונייה היה 994 טונות ארוכות (1,010 טונות)בתפוסה סטנדרטית ו-1,025 טונות ארוכות (1,041 טונות) במעמס מלא. הם הונעו על ידי שלושה דוודי Yarrow שהזינו טורבינות קיטור של פארסונס בדירוג של 25,000 כוחות סוס (19,000 קילוואט) שהניעו שלושה מדחפים, והעניקו מהירות של 34 קשרים (63 קמ"ש). הותקנו שלוש ארובות. האוניות נשאו 268 טונות ארוכות (272 טונות) של נפט, כולל 40 טונות ארוכות (41 טונות) במכלי שלום שלא שימשו בזמן מלחמה, שהעניקו טווח של 2,280 מיילים ימיים (4,220 ק"מ) במהירות 17 קשרים (31 קמ"ש).
האוניות היו חמושות בשלושה תותחי QF 4 אינץ' (102 מ"מ) Mark IV על קו מרכז האונייה, עם אחד על המצודה, אחד מאחור על במה מוגבהת ואחד בין הארובות האמצעית והאחורית, שני תותחי נ"מ QF‏ 2 פאונד (40 מ"מ) "פום-פום", ושני צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מ"מ). ניקאטור הייתה מצוידת בשני משגרי מטעני עומק מאחור, ומספר מטעני העומק הנישאים גדל במהלך המלחמה. צוות האונייה כלל 80 קצינים ומלחים.
בנייה וקריירה

ניקאטור הונחה על ידי ויליאם דני והאחים מדמברטון ב-21 באפריל 1915. עלות הבנייה הייתה 149,730 ליש"ט. היא הושקה ב-3 בפברואר 1916 ונכנסה לשירות ב-15 באפריל. האונייה הייתה הראשונה בצי המלכותי שנקראה על שמו של סלאוקוס הראשון ניקאטור, אחד מהדיאדוכים של אלכסנדר מוקדון ומייסד השושלת הסלאוקית. המשחתת נפרסה כחלק מהצי הגדול, והצטרפה לשייטת המשחתות ה-13.  זמן קצר לאחר כניסתה לשירות, המשחתת הייתה חלק מהליווי לכוחות שנשלחו לדבלין ב-25 באפריל כדי לדכא את מרד הפסחא.
בין 31 במאי ל-1 ביוני 1916, הפליגה ניקאטור כחלק מהשייטת, בהובלתה של הסיירת צ'מפיון מובילת השייטת, כדי להתעמת עם צי הים הפתוח הגרמני בקרב יוטלנד. השייטת הייתה חלק ממסך המשחתות של סיירות המערכה הבריטיות כשהם התעמתו עם המקבילות הגרמניות שלהם. כאשר שני הציים התכנסו, ניקאטור והאונייה האחות שלה נסטור תקפו את סירות הטורפדו הגרמניות וטענו להטבעה אחת. V27, שנפגעה מירי, עשויה להיות הקורבן שלהן.
לאחר השמדת קווין מרי, השייטת, מתוגברת על ידי אוניות שייטת המשחתות התשיעית, מורסום ומוריס משייטת המשחתות העשירית, מיהרו לתקוף את הצי הגרמני. המשחתות התמודדו עם מסך המשחתות הגרמנית והתפתח קרב עז. ניקאטור הייתה אחת משתי אוניות בלבד מהשייטת, יחד עם נסטור, שהצליחו לפרוץ כדי להגיע לקו הגרמני. הם נתקלו לראשונה בסיירת המערכה ליצו, שפנתה כדי להימנע מהתקפתן. לאחר מכן שיגרה המשחתת טורפדו לעבר סיירת המערכה הגרמנית דרפלינגר, שהחטיא. טורפדו נוסף נתקע בצינור שלו ולא הצליח להיירות. למרות שההתקפה לא רשמה פגיעות, היא כן אילצה את ספינות המלחמה הגרמניות להתרחק וכך אפשרה לצי סיירות המערכה הבריטי, שכבר איבד שתי אוניות, להימלט ללא פגיעה נוספת.
כשנסטור וניקאטור התרחקו מסיירות המערכה הגרמניות, אוניות המערכה של צי הים הפתוח הופיעו באופק. ניקאטור ירתה פגז אחד נוסף לעבר האוניות הגרמניות הנסוגות ופרשה. לאחר מכן הצטרפו המשחתות לשייטת גדולה יותר של 12 משחתות שהוצבה ממזרח לצי הגדול. בזמן שציי הקרב תמרנו זה סביב זה, ניסתה ניקאטור לתקוף את אוניות המערכה הגרמניות עם ירי אך ללא הצלחה. כשהקרב הגיע לסיומו, נמנעה המשחתת מטורפדו ששוגר על ידי הצוללת U-52, שגם היא נמלטה, לפני שפרשה לרוזית' בשל מחסור בדלק.
במהלך תחילת 1917, ניקאטור צוידה בפארוואנים נגד צוללות וב-16 וב-17 באפריל, האונייה הייתה אחת משש ששימשו לסיורים של שרטון דוגר הידועים בשם סריקות במהירות גבוהה, אם כי לא נמצאו צוללות במהלך המבצע. האדמירליות זיהתה שהסיורים לא הצליחו באיתור והשמדת צוללות כפי שהם צריכים והתמקדה במקום זאת במודל השיירה היעיל יותר. המשחתת הועברה לבונקראנה עם שייטת המשחתת השנייה ושירתה שם בשנה האחרונה של המלחמה.  המשחתות שהתבססו בבונקראנה הועסקו בליווי שיירות, נפגשו עם שיירות טרנס - אטלנטיות שנכנסו מהמפטון רודס ומסידני, נובה סקוטיה וליוו אותן לנמלים בקלייד ומרזי וליוו שיירות יוצאות מהאוקיינוס האטלנטי עד שהתפזרו.
לאחר שביתת הנשק, ניקאטור הועברה לפורטסמות'.  זו הייתה משימה זמנית ובמהלך השנה שלאחר מכן, המשחתת הועברה לשייטת ההגנה המקומית בפורטלנד.  כשהצי המלכותי חזר לרמת כוח בזמן שלום, היה צורך לצמצם גם את מספר האוניות וגם את כמות הצוות כדי לחסוך כסף. בנוסף, התנאים הקשים של שירות בזמן המלחמה, במיוחד השילוב של מהירות גבוהה ומזג אוויר גרוע שאופייני לים הצפוני, שהוחמר בגלל העובדה שגוף האונייה לא היה מגולוון, גרמו לכך שהמשחתת הייתה זקוקה לתיקון כדי להישאר בשירות. ב-9 במאי 1921 הוצאה המשחתת משימוש ונמכרה לת'וס. וורד וורד ממילפורד הייבן לגריטה.
הערות שוליים

↑  "Destroyer Flotillas of the Grand Fleet". Supplement to the Monthly Navy List: 12. באפריל 1916. נבדק ב-2 ביוני 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "VII. Coast of Ireland Station", Supplement to the Monthly Navy List: 17, בינואר 1918, נבדק ב-2 ביוני 2021 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "XI. Vessels at Home Ports Temporarily", Supplement to the Monthly Navy List: 19–20, בינואר 1919, נבדק ב-2 ביוני 2021 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "III. Local Defence and Training Establishments", The Navy List: 704–705, באוקטובר 1919, נבדק ב-2 ביוני 2021 {{citation}}:  (עזרה)
אועפ"ק

| --- | --- |

מפת המדינות החברות באועפ"ק (נכון ל-2010)
 מטה הארגון:  כווית 
 תקופת הפעילות:  9 בינואר 1968 – הווה (56 שנים) 
 www.oapecorg.org
 
אועפ"ק, או אואפ"ק (באנגלית: OAPEC, שהם ראשי תיבות של Organization of Arab Petroleum Exporting Countries – ארגון המדינות הערביות המייצאות נפט), הוא ארגון רב-ממשלתי שמקום מושבו בכווית, אשר מנהל את המדיניות הפוליטית של מדינות ערב לגבי נפט. כיום פעילות הארגון די זניחה, עד שרבים לא יודעים עליו כלל, וקיים בלבול בינו לבין אופ"ק, הפעיל הרבה יותר.
היסטוריה

ב-9 בינואר 1968, בעקבות תוצאות מלחמת ששת הימים וחרם הנפט שהוכרז במהלכה, התכנסו בביירות נציגי שלוש מבין מדינות ערב השמרניות: ערב הסעודית, כווית ולוב, והחליטו לייסד את אועפ"ק, כדי לנצל את כוח הנפט בסכסוך הישראלי-ערבי.
מדינות ערב מפיקות הנפט האחרות הצטרפו לארגון וחברות בו: איחוד האמירויות הערביות, אלג'יריה, בחריין, תוניסיה, כווית, לוב, מצרים, סוריה, עיראק, ערב הסעודית וקטר. מצרים פרשה לזמן מה מן הארגון לאחר חתימת הסכמי קמפ דייוויד, אך חזרה אליו לאחר מכן.
אורה (שוודיה)

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מחוז:  ימטלנד ימטלנד
 חבל ארץ:  ימטלנד ימטלנד
 שטח:  663 הקטאר
 גובה:  1,224 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,552 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  63°23′38″N 12°56′06″E﻿ / ﻿63.393824274944°N 12.935084793742°E﻿ / 63.393824274944; 12.935084793742 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אורה(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי אורה(למפת מחוז ימטלנד רגילה) אסטרסונד סוויג סטרמסונד סוונסטוויק ברקה קרוקום וסטרנורלנד וסטרבוטן יבלבורג נורווגיה דלרנהאורה(למפת מחוז ימטלנד מוגדלת) אסטרסונד סוויג סטרמסונד סוונסטוויק ברקה קרוקום וסטרנורלנד וסטרבוטן יבלבורג נורווגיה דלרנהאורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אורה (בשוודית: Åre) היא עיירה תיירותית קטנה אשר נמצאת במחוז ימטלנד, שבשוודיה.
אתר הסקי הפופולרי ביותר בשוודיה ממוקם בתחום העיירה.
אליפות העולם בסקי אלפיני נערכה באתר זה בשנים 1954, 2007, ו-2019. ביישוב ישנם מספר בתי מלון ומרכזי נופש.
אוף ברודוויי

צוות המחזמר "Rock of the Ages" שהוצג באוף ברודוויי בשנת 2008
אוף-ברודוויי (מאנגלית: Off-Broadway – "מחוץ לברודוויי") הוא כינוי להופעות תיאטרון (לרוב מחזות זמר) המועלות בניו יורק, הנחשבות לרוב לפחות ממסדיות ויוקרתיות מהמחזות המועלים בברודוויי. בתחילת השימוש במושג היה מדובר על מיקום גאוגרפי באזור התיאטראות של מנהטן ברחוב ברודוויי וברחובות המצטלבים עמו, אך כיום משמש המושג לתיאור כל הפקת תיאטרון בניו יורק המועלית מחוץ לאולמות הממסדיים בברודוויי באולם תיאטרון שבו 99 עד 500 מושבים.
הצגות רבות מתחילות את דרכן ב"אוף ברודוויי" ולאחר שהן זוכות להצלחה הן מגיעות לאולמות הגדולים בברודוויי עצמה. מסלול זה עברו אף להיטים כ"שורת המקהלה" ו"שיער". משנת 1956 מחולק פרס בשם "פרס אובי" (Obie Award) למחזות, לשחקנים, ולאנשי צוות באוף ברודוויי.
השימוש במושג, שבתחילה שימש לתיאור תיאטרון שוליים אך התמסד עם הזמן, הביא ליצירת מושג נוסף – "אוף אוף ברודוויי", המתאר העלאת מחזות בתיאטראות פחות ממוסדים אף מתיאטראות "אוף ברודוויי".
הצגות אוף ברודוויי בולטות

| שם ההצגה | מספר ההופעות |
| --- | --- |
פנטסטיקס: 17,162
בלו מן גרופ: צינורות: 13,130
Perfect Crime: 11,482
Stomp: 9,004
Tony n' Tina's Wedding: 4,905
I Love You, You're Perfect, Now Change: 4,345
Nunsense: 3,672
אופרה בגרוש: 2,611
Fuerza Bruta: 2,600
De La Guarda: 2,475
אבניו קיו: 2,400
Forbidden Broadway: 2,332
חנות קטנה ומטריפה: 2,209
Altar Boyz: 2,032
NEWSical: 1,850
ראו גם

תיאטראות ברודוויי (הצגות ברודוויי בולטות)
תיאטראות וסט אנד (הצגות וסט אנד בולטות)
אורוטס

| --- | --- |

אנדרטה לזכרו בתרמופילאי
 אב:  מילס 
 אם:  קלאוקאריה, טייגטה
 בן או בת זוג:  קלטי 
 צאצאים:  ספרטה 
 
אֵוּרוטַס, (ביוונית עתיקה: Εὐρώτας) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית.
אורוטס היה בנו של מילס בן ללגס. הוא היה המלך הקדום של לאקוניה לפני ייסוד ספרטה. לא היו לו בנים זכרים, אולם הייתה לו בת בשם ספרטה, שאותה השיא ללאקדיימון שבנה את העיר ספרטה וקרא לה על שם אשתו. פאוסניאס טוען שאורוטס הסיט את נהר אורוטס וקרא לו על שמו.
אולימפיאדת הקיץ 1940

| --- | --- |

 עיר מארחת:  טוקיו, האימפריה היפנית (לאחר הביטול הראשוני - הלסינקי, פינלנד)
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון מייג'י-ג'ינגו גאיין (לאחר הביטול הראשוני - האצטדיון האולימפי)
 → אולימפיאדת ברלין אולימפיאדת הקיץ 1944 ← 
 
אולימפיאדת הקיץ 1940 הייתה אולימפיאדה אשר בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אמורה להיות האולימפיאדה ה-12 והייתה אמורה להיערך בטוקיו שבאימפריה היפנית אך בעקבות מלחמת סין–יפן השנייה הוחלט להעביר את התחרות להלסינקי שבפינלנד אך גם התחרות בהלסינקי בוטלה בעקבות פרוץ מלחמת החורף.