stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורים בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  הטקסונומיה ומינוח הדבורים הם בהתאם לאתר Discover Life
| החי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| קבוצות טקסנומיות | יונקים • זוחלים • עופות • דו-חיים • פרפרים • רכיכות לא ימיות • דבורים |  |
| קבוצות לא טקסנומיות | החי בים התיכון • החי במפרץ אילת • החי בכנרת • חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים • בעלי חיים שנכחדו • בעלי חיים אנדמיים • בעלי חיים פולשים • בעלי חיים בתנ"ך |  |
| אירועים ותופעות | חזירי הבר בחיפה • היעלים במצפה רמון • הכרישים בחדרה • אסון העטלפים בחדרה • רותי (צבועה) • חומיבבה (נמרה) |  |
| מוסדות ומפגש עם האדם | חקר החי • רשות הטבע והגנים • חי-בר • החברה להגנת הטבע • אגודת חובבי הפרפרים בישראל • בית החולים לחיות בר • למען חיות הבר • המרכז הארצי להצלת צבי ים • חוות בולוטין • עמותת ע.ט.ל.ף |  |
דבורה מממין Colletes cariniger
קולט יהודה
Hylaeus adspersus
Hylaeus longimaculus
Hylaeus rubicola
Hylaeus taeniolatus
Andrena aegyptiaca
Andrena aerinifrons
היסטוריה של מדע שינויי האקלים
ראו גם

התחממות עולמית
היסטוריה של הכימיה
קלימטולוגיה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Spencer Weart, The Discovery of Global Warming: Introduction, עדכון אחרון - אפריל 2024
1 2 3  
 Oreskes, N. (2004) The Scientific Consensus on Climate Change, Science, Vol. 306, p. 1686.
↑  Fourier, J. (1824). "Remarques Generales sur les Temperatures Du Globe Terrestre et des Espaces Planetaires". Annales de Chimie et de Physique (צרפתית). 27: 136–167.
↑  
Anderegg, W.E.L et al. (2010) Expert Credibility in Climate Change, PNAS Vol. 107, 12107-12109
נחום ביתן

אין תמונה חופשית
נחום ביתן הוא איש עסקים ישראלי, הבעלים של רשתות המזון "יינות ביתן", "כמעט חינם" ו"מגה".
קורות חייו

ביתן נולד וגדל באשקלון.
בנערותו עבד במאפייה שהייתה שייכת לאביו באשקלון, ועם שחרורו מצה"ל הקים בשיתוף עם גיסו מסעדת המבורגרים בעיר, אך לאחר מספר שנים עזב את תחום המזון המהיר ועבר לתחום הקמעונאות.
בשנת 1993 החל את דרכו כסיטונאי, לאחר שפתח יחד עם אשתו נורית את "יינות ביתן", תחילה כחנות לממכר סיטונאי של יין. תוך זמן קצר נהפכה חנות היין לחנות משקאות כללית, ובשנת 1996 נפתח הסניף הראשון של הרשת הקמעונית "יינות ביתן" באשקלון. בעשור שלאחר מכן פתחו בני הזוג שלושה סניפים נוספים של הרשת.
בשנת 2006 רכש ביתן ארבעה סניפים של רשת הסופרמרקטים "היפר רמה" תמורת 250 מיליון שקלים.
בשנת 2007 רכש את הרשת הפרטית "יד יצחק", אשר כללה באותו זמן שלושה סניפים, תמורת 121 מיליון שקלים. ב-2008 רכש סניף של רשת המרכולים "משב מרקט" באילת.
בשנת 2012 רכש ביתן את רשת הסופרמרקטים "כמעט חינם", אשר כללה 36 סניפים ברחבי הארץ, תמורת 350 מיליון שקלים.
ביוני 2016 אושרה מכירת רשת הסופמרקטים "מגה" ליינות ביתן תמורת 455 מיליון שקלים. כתנאי לאישור המכירה על ידי הרשות להגבלים עסקיים, התחייב ביתן למכור את החזקותיו בחברת "ביכורי ביתן", אשר פועלת באופן בלעדי ברכישה ואספקה של פירות וירקות לחנויות "יינות ביתן". כמו כן נדרש ביתן למכור שמונה סניפים של רשת "מגה", באזורים בהם קיימת חפיפה עם סניפים של "יינות ביתן".
החזקותיו של ביתן כוללות בנוסף את חברת "בסט מייסטר בשר", העוסקת בעיבוד ושיווק בשר, דגים וירקות קפואים, בין היתר גם ל"יינות ביתן". בנוסף מחזיק ביתן את חברת "מועב שירותי מזון", המספקת שירותי קייטרינג.
ביתן הוא בעלים של מספר מרכזים מסחריים בכפר סבא, באשקלון ובאשדוד. היה שותף בפרויקט מגורים באשקלון שנמכר, וכיום בבעלותו פרויקט מגורים בחולון.
ביתן נשוי לנורית, ששותפה לבעלות על רשת "יינות ביתן", ואב לשני ילדים. בנו יוסי משמש כמשנה למנכ"ל "יינות ביתן".
הערות שוליים

↑  נורית קדוש, שאלת 400 מיליון השקל: מאיפה ביתן יביא את הכסף, באתר כלכליסט, 11 במאי 2016
↑  נורית קדוש, מגה עברה לבעלות נחום ביתן: "מודה לבורא עולם שזימן לי את העסקה הזו", באתר כלכליסט, 30 ביוני 2016
↑  נורית קדוש, השוק של נחום ביתן: מוכר את חלקו בביכורי שדה - אך ימשיך לקנות ממנה, באתר כלכליסט, 30 ביוני 2016
סת' קלרמן

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1957 (בן 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  צ'סטנט היל 
 השכלה:  בית הספר לעסקים של הרווארד  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קורנל 
 
סת' אנדרו קלרמן (באנגלית: Seth Andrew Klarman; נולד ב-21 במאי 1957) הוא איש עסקים, מנהל קרנות גידור וסופר אמריקאי. הוא בעליו של העיתונים המקוונים The Times of Israel המתפרסם בשפות אנגלית, ערבית, צרפתית, סינית ופרסית ו"זמן ישראל" המתפרסם בעברית. קלרמן הוא גם פילנתרופ התורם מיליוני דולרים לארגונים ולמוסדות.
במאי 2019 העריך כתב העת האמריקאי "פורבס" את הונו האישי בכ-1.5 מיליארד דולר.
ביוגרפיה

קלרמן נולד בעיר ניו יורק. כשהיה בן שש עברה המשפחה להתגורר בבולטימור, שבמרילנד. אביו היה כלכלן בריאות הציבור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ואמו הייתה עובדת סוציאלית פסיכיאטרית. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר שעברו לבולטימור. כשהיה בן ארבע עיצב מחדש את חדרו כמו חנות קמעונאית, ושם תגי מחיר על כל חפציו, והגיש מצגת בעל פה לכיתתו בכיתה ה' על הלוגיסטיקה של קניית מניות. כשהיה בן 10 רכש את המניה הראשונה שלו, מניה אחת בג'ונסון אנד ג'ונסון (ועם הזמן שילש את ההשקעה הראשונית שלו). בגיל 12 הוא התקשר באופן קבוע לברוקר כדי לקבל הצעות להשקעה במניות.
קלרמן למד באוניברסיטת קורנל בניו יורק, תחילה למד מתמטיקה, אך בחר במקום זאת להמשיך בכלכלה. הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בכלכלה והיסטוריה בשנת 1979. בזמן חופשת הקיץ בשנת הלימודים הראשונה שלו עבד כמתמחה בקרן השקעות. לאחר שסיים את לימודיו, הוא חזר לאותה חברה ועבד במשך 18 חודשים לפני שהחליט ללכת לבית ספר למנהל עסקים בהרווארד.
בשנת 1983 הקים את קרן הגידור "קבוצת באופוסט" Baupost Group, אשר ניהלה, נכון לתחילת 2014, נכסים בהיקף של 27 מיליארד דולר. מאז נוסדה ועד 2014 הניבה הקרן תשואה שנתית ממוצעת של 17% - לעומת תשואה של 11% שרשם מדד המניות S&P 500 באותה התקופה. בשנת 2007, בשיאו של משבר האשראי, רשמה באופוסט את שנתה הטובה מעולם, עם תשואה של 52%. ב-9 ביוני 2014, הקרן הרוויחה יותר מ-900 מיליון דולר ביום אחד, לאחר שיצרנית התרופות האמריקאית מרק הסכימה לרכוש את חברת איידניקס פארמה בה השקיעה.
בשנת 1991 פרסם את הספר "Margin of Safety" ("מרווח ביטחון"), שזכה במהלך השנים לתואר "התנ"ך של משקיעי ערך".
מעורבות פוליטית

במשך השנים היה קלרמן תומך נלהב של המפלגה הרפובליקנית. בשנת 2012, תרם לקמפיין הבחירות לנשיאות של מיט רומני, המועמד הרפובליקאי, בתקווה להדיח מהבית הלבן את הנשיא, ברק אובמה. אך בבחירות 2016, הודיע קלרמן על תמיכה בהילרי קלינטון, המועמדת הדמוקרטית, והזהיר כי דונלד טראמפ אינו מתאים לכהן כנשיא ארצות הברית ואמר שהוא "סובל מהפרעה". באוקטובר 2017, אמר בכנס סגור של מנהלי קרנות גידור בוול סטריט כי הנשיא טראמפ הוא "סכנה לדמוקרטיה", והזהיר כי "בגרמניה הנאצית הייתה חוקה לפני שהיטלר עלה לשלטון". הכנס בו דיבר קלרמן היה סגור לתקשורת, אולם הקלטה שלו הודלפה למגזין "ניו יורק".
מעורבות בישראל

קלרמן פעיל ב-The Israel Project, קבוצת תומכים פרו-ישראלית שאוספת ומספקת מידע על ישראל לעיתונאים. הוא תרם לארגון ארבעה מיליון דולר בין השנים 2008–2010. הוא המשקיע העיקרי באתר The Times of Israel, עיתון מקוון שהושק ב-2012 בשפה האנגלית ומדווח על ישראל, האזור והעולם היהודי. כמו כן תרם לפרויקט תגלית.
קרן הגידור של קלרמן היא בעלת מניות בחברת איתוראן הישראלית. בשנת 2021, השקיעה הקרן בחברות איירון סורס ואאוטבריין, זמן קצר לפני הנפקתן בבורסה.
פילנתרופיה

קלרמן הקים את קרן משפחת קלרמן (לה נכסים בסך 255 מיליון דולר נכון לשנת 2010) אשר תורמת למטרות רפואיות, לארגונים יהודיים (כמו הוועד היהודי האמריקני, הפילנתרופיות היהודיות המשולבות של בוסטון ואקדמיה לגאן) ולמטרות ישראליות. קלרמן הוא יו"ר חברת "ההיסטוריה העומדת בפנינו" ומפתח תוכניות כיתתיות למאבק באנטישמיות ובבוטות.
בשנת 2013 תרם קלרמן את ההון העיקרי למימון, בסך 61 מיליון דולר, להקמת בניין באוניברסיטת קורנל בשם "סת' 79" ובניין המדעי למדעי הרוח של בית קלרמן, הידוע יותר בכינוי קלרמן הול. שנה לאחר מכן הוא תרם כסף לבית הספר למינהל עסקים בהרווארד כדי לבנות מרכז כנסים ואודיטוריום בשם קלרמן הול, שנפתח בשנת 2018. בשנת 2019 הודיעה אוניברסיטת קורנל כי קלרמן תרמה כספים משמעותיים כדי לסייע בהקמת תוכנית מלגות חדשה לדוקטורט בבית הספר, מלגות קלרמן.
הערות שוליים

↑  seth-klarman, באתר פורבס
↑  רויטרס, מנהל קרנות הגידור סת קלרמן: "התשואה בשוקי המניות בעשור הקרוב תהיה אפסית", באתר TheMarker‏, 18 במאי 2010
↑   סוכנויות הידיעות, בלומברג, אחד מגדולי משקיעי הערך המודרניים הרוויח היום כמעט מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 9 ביוני 2014
↑   בלומברג, סוכנויות הידיעות, ספר נדיר שנמכר בעבר באלפי דולרים - זמין באמזון ב-9.99 דולרים, באתר TheMarker‏, 10 ביולי 2018
↑   הניו יורק טיימס, הסיבה האמיתית שבגללה רפובליקאים תומכים בישראל: הכסף הגדול של אדלסון וחבריו, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2015
1 2   אמיר תיבון, שני מיליארדרים יהודים מפסיקים את תמיכתם במפלגה הרפובליקאית: "סכנה לדמוקרטיה", באתר הארץ, 17 בספטמבר 2018
↑   אמיר תיבון, תורם יהודי רפובליקאי בולט תקף את טראמפ: גם לגרמניה הנאצית היתה חוקה, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2017
↑   אורי בלאו, בעלי אתר חדשות ישראלי מימן גוף למניעת סיקור ביקורתי של ישראל, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2016
↑  אורן פרסיקו, אתר חדשות ישראלי חדש, באתר העין השביעית, 15 בפברואר 2012
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏איתוראן מחלקת 7 מיליון דולר כדיבידנד, באתר גלובס, 18 במרץ 2013
↑   עמרי זרחוביץ', השקעה של 200 מיליון דולר? העסקה של אאוטבריין הרבה יותר מורכבת, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3283 9215  LCCN: n91084997  SUDOC: 227513916  VIAF: 21321475   WorldCat (עם VIAF): 21321475
לואי דה פינס

| --- | --- |

דה פינס, 1970
 לידה:  31 ביולי 1914 קורבוואה, צרפת 
 פטירה:  27 בינואר 1983 (בגיל 68) נאנט, צרפת 
 מקום קבורה:  Le Cellier 
 שם לידה:  Louis Germain David de Funès de Galarra 
 מדינה:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1946–1982 (כ־36 שנים) 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה  Cours Simon 
 בן או בת זוג:  Jeanne de Funès (20 באפריל 1943–27 בינואר 1983)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  אוליבייה דה פינס, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (15 במרץ 1973)  פרס סזאר 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לואי ז'רמיי דויד דה פינס דה גאלארזה (בצרפתית: Louis Germain David de Funès de Galarza;‏ 31 ביולי 1914 – 27 בינואר 1983) היה שחקן קולנוע צרפתי. נחשב לאחד השחקנים הבולטים של הקומדיה הצרפתית של שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

דה פינס נולד בפרוור פריזאי שבצרפת, לזוג שהיגר מסביליה שבספרד (היו לו גם שורשים גליסיים ופורטוגליים מצד אמו; ובאסקיים מצד אביו יליד-העיירה הספרדית, פינס (אנ')). היה נוצרי-קתולי אדוק.
קריירה

את דרכו החל כנגן פסנתר ג'אז במסבאות, ובקריירת משחק החל כשחקן תיאטרון, שם זכה להצלחה בינונית בלבד. לפרסום זכה משהפך לשחקן קומי בסרטי סלפסטיק צרפתיים. הצלחתו הגדולה באה בהיותו בן 49 עם הסרט "השוטר מסן טרופז" (1964), קומדיה בה גילם שוטר עצבני, אנוכי ומגוחך. הצלחת הסרט גררה מספר סרטי המשך.
בסרטיו שיחק דה פינס לצד גדולי שחקני צרפת, ובהם ז'אן גאבן ובורביל. למרות יכולתו לגלם תפקידים רציניים, הוא לוהק בעיקר לתפקידים קומיים. עיקר האפקט הקומי במשחקו נבע ממנעד רחב של הבעות פנים קיצוניות, ומיכולתו לעבור בקלות בין הבעות זעם, שביעות רצון או תדהמה. דמותו הטיפוסית הייתה של גבר גוץ בגיל העמידה, היפראקטיבי, תככן, ובעל התקפי זעם בלתי נשלטים ומעוררי גיחוך.
דה פינס הופיע בחייו בלמעלה מ-150 סרטים, וכיכב ברבים מהם. הוא ביים סרט אחד בחייו, יחד עם היוצר ז'אן ז'ירו (אנ') הבמאי של סדרת הסרטים "השוטר מסן טרופז". את הסרט "הקמצן" (L'Avare) ביימו השניים. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1980, ונחל כישלון קופתי.
למרות הצלחתו הרבה בצרפת ובשאר מדינות אירופה, כמו גם בברית המועצות ואף בישראל, הוא נותר בלתי ידוע במדינות דוברות אנגלית. בארצות הברית התפרסם לראשונה רק בשנת 1973 עם יציאתו לאקרנים של הסרט "הרפתקאותיו של רבי יעקב", שצולם בחלקו בניו יורק.
מותו והנצחתו

דה פינס סבל מבעיות לב וסיכן את בריאותו עם כל הופעה, אך למרות זאת המשיך להופיע עד מותו; בגיל 68 מהתקף לב.
הוא היה חובב נלהב של עולם הצומח ובפרט ורדים, ועל-כן בטירה של אשתו הוקמה לכבודו אנדרטה בדמות גינת ורדים, בה אחד הזנים קרוי על שמו – "לואי דה פינס רוז".
פילמוגרפיה עיקרית

1955: "נפוליאון"
1958: "מונית, קרוואן ויהלום"
1963: "פויק, פויק"
1964: "פנטומס"
1964: "השוטר מסן טרופז"
1965: "הקאדילק הלבן"
1965: "פנטומס 2"
1965: "השוטר מסן טרופז 2 – השוטר בניו יורק"
1966: האנגלים באים, האנגלים באים בצרפתית: La Grande Vadrouille
1966: "המסעדה הגדולה"
1967: "אוסקר"
1967: "החופשה הגדולה"
1967: "פנטומס 3"
1968: "המתרחץ הקטן"
1968: "השוטר מסן טרופז 3 – השוטר מתחתן"
1968: "המקועקע"
1969: "ישנון"
1970: "אומנת ממין זכר"
1970: "השוטר מסן טרופז 4 – השוטר בחופשה" (השוטר ממריא)
1971: "ג'ו"
1971: "שגעון הגדלות"
1973: "הרפתקאותיו של רבי יעקב"
1976: "רבע עוף"
1978: "הוויכוח"
1979: "השוטר מסן טרופז 5 – השוטר והחוצנים"
1980: "הקמצן" ( סרט על-פי מחזה קומי מאת מולייר -הקמצן)
1981: "מרק כרוב"
1982: "השוטר מסן טרופז 6 - השוטר והשוטרות"
אליאנו ריינדרס

אליאנו יוהנס ריינדרס (בהולנדית ובאינדונזית: Eliano Johannes Reijnders; נולד ב-13 במאי 2001 בטמפרה בפינלנד) הוא כדורגלן הולנדי-אינדונזי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת זוולה מליגת העל ההולנדית ובנבחרת אינדונזיה.
קריירת מועדונים

ריינדרס גדל במחלקת הנוער של זוולה, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל ההולנדית. ב-24 באוגוסט 2022 הושאל לקבוצת המילואים של אוטרכט, ובתום עונת 2022/2023 חזר לזוולה.
קריירה בינלאומית

בחודש ספטמבר 2024 בחר ריינדרס לייצג את נבחרת אינדונזיה, וב-30 בספטמבר קיבל אזרחות אינדונזית לאחר שהושבע כאזרח אינדונזיה בטקס בשגרירות אינדונזיה בהולנד יחד עם מיס הילחרס.
ב-2 באוקטובר 2024 זומן לראשונה לסגל נבחרת אינדונזיה, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות בחריין וסין. ב-10 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת בחריין.
חיים אישיים

ריינדרס נולד בטמפרה שבפינלנד כאשר אביו, כדורגלן העבר מרטין ריינדרס (אנ'), שיחק בקבוצה מקומית. אמו ממוצא אינדונזי. אחיו הוא כדורגלן נבחרת הולנד טייאני ריינדרס.
הערות שוליים

↑  Eliano Reijnders versterkt Jong FC Utrecht-selectie, FC Utrecht
↑  Hilgers dan Reijnders Resmi Jadi WNI. Erick Thohir, Semua Bekerja Demi Indonesia, PSSI - Football Association of Indonesia (ב־)
↑  Timnas Indonesia Panggil 27 Pemain untuk Lawan Bahrain dan China, Termasuk Mees Hilgers dan Eliano Reijnders, Bola.net, ‏2024-10-01 (באנגלית)
1 2  Sosok Angelina Lekatompessy, Ibu dari Pemain Timnas Indonesia & Belanda, Eliano & Tijjani Reijnders, TribunTrends.com (ב־)
↑  Ibunda Tijjani Reinjders asal Indonesia Jadi Sorotan Usai Pindahan ke AC Milan, OneFootball, ‏2024-10-04 (בספרדית)
סבון גילוח

סבון גילוח מודרני – הנמכר בשפופרת פלסטית.
פרסומת לסבון גילוח, 1851
סבון גילוח הוא סבון קשה אשר מוקצף לקצף גילוח באמצעות מברשת גילוח ומים. קצף זה משמש לריכוך השיער במטרה לגלחו בקלות באמצעות סכין הגילוח וכך למנוע כאב בעת גילוח ולהקטין את סיכויי הפציעה מסכין הגילוח.
בסבון גילוח נעשה שימוש עד היום.
היסטוריה

על פי עדויות ארכאולוגיות, השימוש הראשון בסבון למטרת גילוח נעשה בשומר באלף השלישי לפנה"ס, כאשר עץ בסיסי שולב עם שומן בעלי חיים במטרה להקל על הגילוח.
השימוש בסבון גילוח מודרני החל באמצע המאה ה-19. פטנט לכלי להקצפת סבון הגילוח נרשם בארצות הברית בשנת 1867.
סבון גילוח נמכר כשצורתו עגולה – על מנת לאפשר את כתישתו והקצפתו בכלי להקצפה. במהלך המאה ה-19 נמכרו הסבונים לצד כלי הקצפה העשויים עץ או חרסינה.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 החלה מכירת סבון גילוח רך בשפופרת.
ייצור

סבון הגילוח מיוצר בדומה לסבון רחצה. הסבון מכיל חומר סיבוני כגון סודה קאוסטית (נתרן הידרוקסידי) או אשלגן הידרוקסידי וחומצת שומן (לעיתים נעשה שימוש בשמן קוקוס, שמן דקלים או שמן זית).
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של הגילוח
↑  פטנט מספר 66788, ארצות הברית, יולי 1867.
גליה אלבין

| --- | --- |

גליה אלבין, 2007
 לידה:  30 ביוני 1949 (בת 75) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 מקצוע:  מוציאה לאור, אשת עסקים, סופרת, שחקנית ומנחת טלוויזיה
 תפקיד:  מנהלת כללית 
 מפלגה:  קדימה 
 בן זוג:  יאיר תמיר מיקי אלבין (עד 1985) יעקב שביט
 www.galiaalbin.co
 
גליה אלבין (נולדה ב-30 ביוני 1949) היא מוציאה לאור, אשת עסקים, סופרת, שחקנית, מרצה ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בחיפה לוולטר ופנינה נוימן, שניהם ממוצא אוסטרי. היא בוגרת סמינר הקיבוצים ברמת אביב בתחום ההוראה, בעלת תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, בוגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב וכן בוגרת קורס למנהל מתקדם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
בין השנים 1979-1977, הייתה שותפה בניהול מחלקת הנוער והספורט של עיריית ראשון לציון. לאחר מכן כיהנה במשך כתשע שנים, עד לשנת 1988, בתור שותפה בניהול "עיר הנוער" של עיריית תל אביב.
בסוף שנות ה-70 הצטרפה אלבין למפלגה הליברלית, בה הכירה את בעלה מיקי אלבין אשר היה פעיל במפלגה. במחצית השנייה של שנות ה-80 הצטרפה אלבין למועצות המנהלים של חברות בתחומי בנייה, תעשייה, טכנולוגיה ותקשורת.
בשנת 1985 נהרג בעלה מיקי אלבין לאחר שנפל אל מותו מן הקומה השלישית של בניין שלוחת המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו, שם שהה לצורך חקירה בחשד להרצת מניות.
בשלהי שנות ה-80 החלה אלבין להוציא לאור את הגרסה העברית של הירחון "פנטהאוז", אשר אוחד בהמשך עם הירחון הישראלי "מוניטין" לאחר שאלבין רכשה גם אותו. הירחון המחודש נשא את השם "מוניטין-פנטהאוז". המגזין לא הצליח לשרוד תקופה ארוכה ובשנת 1991 היא מכרה את העיתון לגיורא שמיס ועמוס לביא. לאחר מכן אלבין שימשה במשך שלוש שנים מנכ"לית של כור מולטימדיה בע"מ.
בשנת 1998 פרסמה אלבין את ספרה "האהבה מנצחת" (בסיועה ועריכתה של הסופרת יהודית רותם), העוסק בהתמודדות של אישה עם מות בעלה. לאחריו הוציאה, בשנת 2000, את ספרה השני, "האושר מנצח", העוסק בהתמודדות של אישה עם חרדת גיל החמישים, עם החברה ועם חייה. באותה שנה הצטרפה אלבין לתחום העשייה הקולנועית כאשר הפיקה את הסרט "להתחיל מחדש". התסריט שנכתב על ידי גלילה רון־פדר-עמית התבסס על ספרה של אלבין "האושר מנצח". אלבין שיחקה בסרט בתפקיד הראשי לצד ניר לוי ושמיל בן ארי.
בבחירות לכנסת החמש עשרה שהתקיימו בשנת 1999 הוצבה במקום ה-4 ברשימה "פנינה רוזנבלום" שלא עברה את אחוז החסימה.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 למדה משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע בניו יורק, ולאחר מכן, בשנת 2006, השתתפה בתוכנית המציאות "דה שואו", והנחתה את התוכנית "המועדון" בערוץ חינוכית 23 העוסקת בנושאים המעניינים את בני החמישים פלוס. שנה לאחר מכן, שיחקה בסרט הקולנוע הישראלי "ריקוד מסוכן" בבימויו של מנחם גולן.
ב-2008 התמודדה אלבין בפריימריז של מפלגת קדימה בבחירות לכנסת ה-18 והוצבה במקום ה-42 ברשימה לכנסת, אך לא נבחרה לכנסת.
אלבין היא המנכ"לית והבעלים של חברת אלמדיה. כמו כן אלבין חברה בדירקטוריונים של חברות מובילות ובמועצות ציבוריות של ארגונים וולונטריים שונים בתחומי הרווחה והאמנות בישראל.
אלבין נשיאת אגודת הידידים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר ידידי עמותת ל.א. לאלימות נגד נשים, יו"ר "ידידי הסינמטק", נשיאת המועצה לשלום הילד, חברת הנהלת שדולת הנשים בישראל[דרוש מקור] וחברת הנהלת "מחשב לכל ילד", ותומכת בארגוני חברה אזרחית נוספים כדוגמת האגודה לזכויות האזרח. בנוסף, היא נמנית עם צוות ההנהלה של המכון למנהיגות העתיד. אלבין מחזיקה בחלק עיקרי ממניות ערוץ Jewish Life Television[דרוש מקור].
אלבין מייסדת יוזמת "Live Hatikva", מיזם בו יהודים מכל העולם שרו את ההמנון בו זמנית במקומות שונים בעולם. ואף נרשם שיא גינס לשנת 2008 בקטגוריית "Most people sing national anthem in real time together in different places".[דרוש מקור]
חיים פרטיים

אלבין הייתה נשואה שלוש פעמים. בעלה הראשון היה יאיר לנגר, וממנו נולדה בת. לאחר מכן נישאה למיקי אלבין, ונולדו להם בן ובת. לאחר מותו נישאה בשלישית ליעקב שביט, ולהם בן. התגוררה בארצות הברית במשך שש שנים: ארבע שנים בעת לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן ושנתיים בעת לימודיה במכון לי סטרסברג.
אלבין מתגוררת בתל אביב. אם לארבעה. אחייניה הם המיליארדר אדם נוימן ואחותו, הדוגמנית עדי נוימן.
ספריה

האהבה מנצחת, תל אביב : משכל, 1998 (הספר בקטלוג ULI)
האושר מנצח, תל אביב : מודן, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
(עם אילנה כהן פנר ובלהה קלישר הזז), חיזורשת : מדריך לחיזורים ברשת, רעננה : נש"ר - נשים ברשת, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  אתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313792705171  GND: 1089698097  LCCN: no98095054  VIAF: 457145857074522921546   WorldCat (עם VIAF): 457145857074522921546
שמעון הלקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1898 דובסק, האימפריה הרוסית בלארוס 
 פטירה:  19 בנובמבר 1987 (בגיל 89) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1975)  פרס ניומן (1971)  יקיר ירושלים (1970)  פרס ביאליק (1967)  פרס טשרניחובסקי 
 
שמעון הַלְקין (י"ב בחשוון תרנ"ט, 28 באוקטובר 1898 – כ"ז בחשוון תשמ"ח, 19 בנובמבר 1987) היה סופר ומשורר עברי, מתרגם, עורך, מורה וחוקר ספרות.
ביוגרפיה

שמעון הלקין נולד למשפחה חב"דית בדובסק, פלך מוהילב, ברוסיה (באזור שכיום נמצא בבלארוס) בשנת תרנ"ט-1898. בשנת 1914, נכנס לגיל חינוך ותלמוד תורה בעיירה ביחוב-חדש. בעודו נער, היגר עם משפחתו לארצות הברית. הלקין השלים לימודיו באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1928. משנת 1920, עוד בהיותו סטודנט, החל ללמד במוסדות יהודיים בארצות הברית. בשנים 1923–1924 לימד את תולדות הספרות העברית החדשה ושירת ימי-הביניים בבית המדרש למורים "תרבות" שהיה קיים בניו יורק בזמן ההוא. עלה לארץ לראשונה בנובמבר 1928, ושהה בארץ כעשור כמורה בבתי ספר תיכוניים בתל אביב, בין השאר לימד אנגלית בבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב. בשנת 1939 חזר לארצות הברית, שם לימד במוסדות שונים והגיע למעלת פרופסור ללשון וספרות עברית. בשנת 1949 נקרא לירושלים בידי פרנסי האוניברסיטה העברית, לשמש שם כפרופסור לספרות עברית חדשה.
הלקין הורה באוניברסיטה העברית עד לאחר פרישתו. היה ראש החוג לספרות עברית בירושלים במשך שנים רבות והעמיד מאות רבות של תלמידים. לאחר יציאתו לגמלאות חזר כפרופסור למדעי היהדות בסמינר היהודי התאולוגי בניו-יורק. היה במשך שנים רבות מראשי המדברים בתחום הספרות העברית ובשל פועלו אף זכה לפרס ישראל, בשנת 1975, בתחום הספרות היפה.
שמעון הלקין היה משורר עברי מקורי. כתב שירה קשה ואינטלקטואלית, שהייתה רחוקה מהשירה העברית הארצישראלית. השוני בטעם והמרחק הגאוגרפי לא הקלו את התקבלותו כמשורר מוכר. הלקין כתב גם פרוזה עברית מקורית ולא קלה. הטרילוגיה שלו על חיי מהגר אינטלקטואל, "יחיאל ההגרי", היא יצירה מורכבת שלא זכתה להימנות עם הספרים שהתחבבו על קוראי העברית. באופן כללי ניתן לומר ששירתו המקורית והפרוזה המקורית שלו, היו "ספרות לסופרים", נתקבלו רק על ידי מיעוט מובחר של קוראים ולא חלחלו לרשימות הקריאה של הדור.
בתחום התרגום פרץ הלקין והפך למתרגם מוכר וידוע, בעיקר בזכות תרגומו ל"עלי עשב" של המשורר האמריקאי וולט ויטמן. שיריו של ויטמן, דרך תרגומו של הלקין, השפיעו על כתיבת השירה העברית באותן שנים, ובמיוחד ניכר הדבר בשירתו של ע. הלל הצעיר. כמו כן, תרגם לעברית גם את שיריו של בן-דודו, משורר היידיש הסובייטי שמואל הלקין. זכה פעמיים בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (1952 ו-1977).
הלקין התגורר בשכונת רחביה בירושלים, ובשנת 1970 בשל פועלו הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
בשנת תשמ"ח-1987 הלך לעולמו והוא בן 89. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו

אחיו של שמעון הלקין הוא ההיסטוריון והחוקר פרופ' אברהם הלקין, שהיה נשוי לבתו של הרב מאיר בר-אילן. בנו של פרופ' אברהם הלקין הוא הסופר והמתרגם הלל הלקין. בן דודו היה הרב ישראל ג'ייקובסון, ממקימי חסידות חב"ד בארצות הברית.
מספרי שמעון הלקין

על חוף סנטה ברברה, פואמה, 1927.
יחיאל ההגרי, רומן, שטיבל, 1928.
בימים שישה ולילות שבעה, סונטות, 1929.
ברוך בן נריה, פואמה, תל אביב, 1934.
דברים וצדי דברים בספרות, ביקורת הספרות, 1984.
דרכים וצדי דרכים בספרות, ביקורת ופרשנות, 1969.
מעבר יבוק, מבחר שירים, עם עובד, 1965.
משירת שמואל האלקין, תרגומים מיידיש, עקד, 1982.
נכר, סיפורים, מוסד ביאליק, 1972.
עד משבר, (שלושה כרכים), רומן, עם עובד, 1945.
על האי, שירים, מוסד ביאליק, 1946.
עראי וקבע, עיונים בספרות, ניו יורק, 1942.
שירים, תרע"ז - תשל"ג, מוסד ביאליק, 1977.
תרגומים

לפני היות האדם, ג'ק לונדון תרגום עברי בהוצאת שטיבל
זאב הים, ג'ק לונדון, תרגום עברי 1924
הציפור הכחולה, מחזה מאת מוריס מטרלינק, תרגום עברי בהוצאת שטיבל, 1928
עלי עשב, אוסף שירי המשורר האמריקאי וולט ויטמן, הוצאת פועלים, 1952
ספר יובל לכבודו

בועז שכביץ ומנחם פרי (עורכים), ספר היובל לשמעון הלקין: במלאת לו שבעים וחמש שנים / עורכים: . ירושלים: ר. מס, תשל"ה–1975.
לקריאה נוספת

'הלקין, שמעון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 180. (הספר בקטלוג ULI)
מנחם ברש רועי, בסודם של יקירי ירושלים, כרך ב, הוצאת ראובן מס, תשמ"ב/ 1982, עמ' 77
מאמרי ביקורת רבים מאוד נדפסו על יצירתו של הלקין. כאן מובאת רשימה קצרה בלבד.
חנן חבר, הלקין עכשיו (על השיר "תפילה לא זכה"), סימן קריאה, 1 בפברואר 1981.
יוסף דן, יחיאל ההגרי [לש. הלקין]: מיסטיקן ללא דת, מולד, ג, תש"ל 1970.
גרשון שקד, על גישתו של שמעון הלקין לסיפורת העברית: המספר כמבקר, דבר, אוגוסט 1971.
מרים דרור, ארץ-ישראל בשירת שמעון הלקין, עיתון 77, 100, 1988.
שמואל ורסס, 'שרטוטים לדיוקנו של שמעון הלקין כמשורר צעיר, מחקרי ירושלים בספרות עברית, י"ב, 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
רות קרטון-בלום, "מקום חי זמן במוות: אזכרה להלקין", מחקרי ירושלים בספרות עברית, י"ב, 1990. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
בועז שכביץ, יערות מתוהמים: אפיזודות בביוגראפיה ליטראריה של שמעון הלקין, סימן קריאה, 1 במאי 1973.
שמואל ורסס, שמעון הלקין ז"ל, ידיעון האגוד העולמי למדעי היהדות, 28: 63–66, תשמ"ח-1988.
יעקב שופט, שמעון הלקין – פגישה, תל אביב: י’ גולן, 1993.
הערות שוליים

↑  שמעון הלקין באתר GRAVEZ
↑  גנזים - אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, 108-109, ניסן תשנ"א, כרך ט' שנה 19, ערך: שמעון הלקין, עמוד 73–89
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זלמן שזר, ישראל אפרת | פרס ביאליק לספרות יפה  1967 | הבא: עזרא זוסמן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273833605171  PLWABN: 9810627064305606  BnF: cb12546532k (data)  CiNii: DA16671592  GND: 12089050X  ISNI: 0000 0001 1470 5229  LCCN: n83001490  NLA: 35517251  NTA: 070531773  SUDOC: 067040187  Trove: 981631  VcBA: 495/164470  VIAF: 34571419   WorldCat (עם VIAF): 34571419