stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבד אל-ע'ני א-נאבולסי

| --- | --- |
 לידה:  19 במרץ 1641 דמשק, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  5 במרץ 1731 (בגיל 89) דמשק, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  סוריה
 ידוע בשל:  חכם דת מוסלמי
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
שיח' עבד אל-ע'ני בן אסמאעיל א-נאבולסי (בערבית: عبد الغني بن إسماعيل النابلسي; נכתב גם: עבד אלגני אלנאבלאסי. 1641–1731), היה חוקר אסלאם סוני וסופי באמונתו, נולד בדמשק בשנת 1641 למשפחה של חכמי דת אסלאמים. למרות שמשפחתו אינה במקורה משכם (נאבלוס), השם "א-נאבולסי" ניתן לבניה בזכות שהות קצרה של אחד מבני המשפחה באזור במאה ה-14. אביו, אסמאעיל עבד אל-ע'ני, היה משפטן בבית הספר החנפי של האסלאם הסוני אשר תרם רבות לספרות הערבית. א-נאבולסי התייתם בגיל צעיר.
עוד לפני גיל 20 לימד ועסק בפסקי דין מוסלמיים (פתווה). הוא שילב בין שתי תפיסות סופיות הקאדריה והנקשבנדיה. לאחר גיל 20 למד בביתו במשך 7 שנים את כתבי הקודש ולאחריהן לימד במסגד האומיי בדמשק והפך מוכר בכל רחבי האזור כחוקר אסלאמי מוכשר. הוא סייר ולימד במקומות רבים בעולם: באיסטנבול (1664), לבנון (1688), ירושלים (1689), מצרים (1693), ערב הסעודית (1693) וטריפולי (1700).
הוא נפטר ונקבר בדמשק בשנת 1731 בגיל 90.
עבודתו

א-נאבולסי פרסם מעל 300 כתבים בהם פרס את השקפותיו.
כתביו על סובלנות דתית כלפי דתות אחרות התפתחו בהשראת יצירותיו של חכם הדת הסופי מחבל אל-אנדלוס, אבן ערבי.
ספרו "הערבים" העוסק בתנאי העוני של הקהילות האסלאמיות, הושפע מכתביו של המשפטן נאג'ם א-דין אל-ע'אזי (1570–1651).
בשני ביקוריו של א-נאבולסי בארץ ישראל, ב-1690 וב-4–1693, ביקר באתרים נוצריים ויהודיים, כמו גם במקדשים מוסלמים קדושים, ובכתביו הוא מספר על הנאתו מהכנסת האורחים של נזירים נוצרים מקומיים. הנושאים עליהם כתב כוללים סופיות, חקלאות ושירה. הוא גם כתב עבודות אתנוגרפיות על בסיס מסעותיו לטריפולי, מצרים, ירושלים, לבנון ושאר אזורי המזרח התיכון.
הערות שוליים

↑  Akkach, Samer, “ʿAbd al-Ghanī al-Nābulusī”, Encyclopaedia of Islam, THREE, online edition, s.v.
↑  Akkach, Samer, “ʿAbd al-Ghanī al-Nābulusī”, Encyclopaedia of Islam, THREE, online edition, s.v.
↑  כתב פולמוס מאת עבד אל-ע'ני א-נאבולסי על מעמדם הדתי של אהל א-ד'מה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276104705171  BnF: cb14477234d (data)  GND: 119344408  ISNI: 0000 0001 1578 8425  LCCN: n83198301  NTA: 074013092  SELIBR: 196084  SNAC: w62b9p2g  SUDOC: 078658292  TDVİA: nablusi-abdulgani-b-ismail  Trove: 1449562  VcBA: 495/38468  VIAF: 96969918   WorldCat (עם VIAF): 96969918
ספר העתים

ספר העתים הוא ספר הלכה שנכתב במאה ה-12 על ידי רבי יהודה בן ברזילי הברצלוני.
זמן כתיבתו המדויקת של הספר אינה ידועה, אבל הרב יעקב שור הסיק שהוא נכתב בחיי הרי"ף (נפטר בשנת 1103) מכיוון שלכל אורכו של החלק שהשתמר בידינו לא מופיעה ברכת המתים ליד שמו של הרי"ף אך היא מופיעה ליד שמותיהם של חכמים אחרים.
הספר עוסק בהלכות התלויות בזמן, אך רובו של הספר אבד והשתמר ממנו רק השער השני שבו מופיעות הלכות שבת ועירובין (גם הוא לא בשלמות).
מאז כתיבתו ובמשך כ-800 שנה לא הודפס הספר והיה מצוי רק בכתבי יד. הספר הודפס לראשונה בשנת תרס"ג (1903) עם פירוש "עתים לבינה" מאת הרב יעקב שור. במהדורה זו הרב שור הוציא והשלים מעט את הערות שלמה זלמן חיים הלברשטאם (שזח"ה) שנפטר בטרם הספיק להשלים את ספרו.
בשנת תש"ח (1948) התפרסמו בכתב העת סיני (ט"ז) שני קטעים נוספים מתוך הספר. בשנים האחרונות הצליח הרב עדיאל ברויאר לאתר כ-20 קטעים נוספים מספר העתים (כמעט כולם פורסמו בישורון כרך לד).
השימוש בספר

הספר היה מצוי אצל הראשונים, ורבים מהם הזכירו אותו והביאו הלכות בשמו (גם מאותם חלקים שאבדו ולא הגיעו לידינו).

דוגמאות:
תוספות מסכת ברכות דף יז עמוד ב ד"ה 'תרי זימני': וראיתי בספר העתים שחבר הרב רבי יהודה בר ברזילי ששמע שהיה עמוד של אש יורד מן השמים עליהם בכלה דאלול ובכלה דאדר.
המאור הקטן מסכת פסחים דף ה עמוד א: ומה שכתב בספר העתים ובפסוקות לרבינו שלמה שהלכה כר"י אין אנו למדים מהם וכן פסקו הגאונים ז"ל כמו שכתבתי.
הר"ן על הרי"ף מסכת סוכה דף ב עמוד ב: וכן נראה ממה שכתב הרב אלברצילוני ז"ל בספר העתים ובשם גאון שאין צורת פתח מועיל להשלים שיעור דופן בשתי דפנות הסוכה.
רא"ש מסכת שבת פרק ב סימן א': ובספר העתים הביא מתשובת הגאונים וששאלתם אם מותר לכרוך שעוה על הפתילה של פשתן ולהדליק בה בשבת. כך ראינו דאסור לעשות כן.
ספר כפתור ופרח פרק ה: ולפי מה שהתבאר מסתברא דלדעת בעל ספר העתים ז"ל שהוא הרב אל ברצילוני דהוא הדין אם הגוי חולב לעשות גבינה מאותו חלב לא למוכרו כמות שהוא.
בעל ספר העיטור, כשמזכיר סתם 'כתב הרב המחבר', כוונתו לספר העיתים.
בארבעה כתבי יד שהשתמרו בידינו נמצא קובץ של תשובות גאונים אשר חלק ניכר מתוכו לוקט מתוך ספר העתים. מתוך קובץ זה הדפיס הרב מוספיה את קובץ תשובות הגאונים המכונה על שמו או על שם מקום ההדפסה - ליק. בנוסף, חלק משמעותי מתוך קובץ תשובות הגאונים שערי תשובה מכיל עיבוד של תשובות מקובץ התשובות הנזכר שהשתמר בארבעה כתבי יד.
בתקופת האחרונים פחתו הציטוטים ממנו, מפני שלא היה מצוי אלא בכתבי יד בודדים. רק לאחרונה, לאחר שהודפס בשנת תרס"ג, חזרו הפוסקים לצטטו.
מבנה הספר

ספר העיתים הוא ספר הלכה המחולק להלכות לפי נושאים. בכל נושא ונושא העתיק ר' יהודה את לשון הלכות הרי"ף (לרוב בלי לציין זאת במפורש) ואליה סיפח תשובות רבות מהגאונים, פסקי הלכה ופירושים של הגאונים ושל רבנו חננאל, ואף מסורות הלכתיות ספרדיות. לעיתים מביע ר' יהודה גם את דעתו האישית.
בין החיבורים שהיו מונחים על שולחנו של ר' יהודה ניתן למצוא את שאילתות דרב אחא, הלכות פסוקות, הלכות גדולות, הלכתא גברוותא של ר' שמואל הנגיד ועוד. במקומות רבים ספר העיתים הוא המקור היחיד שיש בידינו לדברי הגאונים בעניין מסוים.
לקריאה נוספת

ש' אלבק, 'מחוקקי יהודה', בתוך: תפארת ישראל: מנחת תודה ומזכרת אהבה לכבוד מורנו ורבנו ישראל לוי ביום מלאת לו שבעים שנה, בעריכת מ' בראנן וי"מ עלבאגען, ברסלוי תרע"א, עמ' 104–131 (ובתדפיס נפרד, ברסלוי תרע"א)
י' תבורי, 'מקורותיו של ספר שו"ת הגאונים "שערי תשובה"', עלי ספר, ג (תשל"ז), עמ' 5–19
נ' דנציג, 'תשובות הגאונים 'שערי תשובה' ו'שו"ת מן השמים'', תרביץ, נח (תשמ"ט), עמ' 21–48
ע' ברויאר, 'קטעים חדשים מספר העתים', ישורון, לד (תשע"ו), עמ' כה–סד
הערות שוליים

↑  ר' הקדמת הרב שור לספר העתים (אתר כתבים עברים). הרב שור סבור היה שהוא רק משלים את ספר העתים, אך בגוף ספרו מפנה לעיתים לדברי שזח"ה. (ראו לדוגמה בעמוד ע"ח, שם חשב ששזח"ה דיבר על "הרב דר' ברלינר" כשלמעשה מדובר בדברי הרד"צ הופמן בכתב העת של חברת מקיצי נרדמים בברלין).
↑  שו"ת תשב"ץ ח"א סימן ט"ו.
↑  ש' אלבק, 'מחוקקי יהודה', בתוך: תפארת ישראל: מנחת תודה ומזכרת אהבה לכבוד מורנו ורבנו ישראל לוי ביום מלאת לו שבעים שנה, בעריכת מ' בראנן וי"מ עלבאגען, ברסלוי תרע"א, עמ' 104–131 (ובתדפיס נפרד, ברסלוי תרע"א); י' תבורי, 'מקורותיו של ספר שו"ת הגאונים "שערי תשובה"', עלי ספר, ג (תשל"ז), עמ' 5–19; נ' דנציג, 'תשובות הגאונים 'שערי תשובה' ו'שו"ת מן השמים", תרביץ, נח (תשמ"ט), עמ' 21–48
סוזן היל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1942 (בת 83) סקרבורו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטניה
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  קינגס קולג' לונדון, Scarborough Convent School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  נובלות בסגנון גותי תיאורי, סיפורי רפאים ומתח
 סוגה:  ספרות גותית 
 יצירות בולטות:  האשה בשחור, הערפל במראה, אני מלך הטירה 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 בן או בת זוג:  סטנלי ולס (23 באפריל 1975–?) 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2012)  פרס סומרסט מוהם (1971)  פרס קוסטה (1972)  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (2020)  פרס ספר הילדים של נסטלה (1988)  פרס ג'ון לואלין ריס 
 
סוזן היל CBE‏ (Susan Hill, נולדה ב-5 בפברואר 1942) היא סופרת בריטית. בין הרומנים החשובים שלה נמנים האישה בשחור (אנ')‏, הערפל במראה (אנ')‏, אני מלך הטירה (אנ')‏ עבורו קיבלה את פרס סומרסט מוהם בשנת 1971.
היל פרסמה עשרות נובלות, סיפורים קצרים, מחזות, ספרי עיון ומסות וספרי ילדים.
ראשית דרכה

היל נולדה בבריטניה, בעיר סקרבורו, צפון יורקשייר. עיר הולדתה מוזכרת בספרה A Change for the Better ובמספר סיפורים קצרים.
כבר בזמן לימודיה בבית הספר בסקארבורו (Scarborough Convent School) החלה להתעניין בתיאטרון ובספרות. בשנת 1958, עברה היל עם משפחתה לקובנטרי שם עבד אביה במפעלי מכוניות ומטוסים. היל מציינת כי היא למדה בבית הספר לדקדוק לבנות, Bar's Hill, שם סיימה בחינות A Level באנגלית, צרפתית, היסטוריה ולטינית, והמשיכה את לימודיה לתואר באנגלית בקינגס קולג' בלונדון. באותה עת, בשנתה הראשונה באוניברסיטה, היא כבר כתבה את הרומן הראשון שלה The Enclosure, שראה אור בהוצאת האצ'ינסון. הרומן ספג ביקורת מעיתון דיילי אקספרס על תוכנו המיני, עם מסר שכתיבה בסגנון זה אינה מתאימה ל"נערת בית ספר ".
הרומן הבא שלה Gentleman and Ladies ראה אור בשנת 1968. אחריו הגיעו ברצף A Change for the Better, I'm the King of the Castle, The Albatross וסיפורים אחרים, ביניהם Strange Meeting, The Bird of Night, A Bit of Singing and Dancing, וכן In the Springtime of the Year, כולם נכתבו ופורסמו בין 1968 ל-1974.
חייה האישיים

טרם נישואיה בשנת 1975 לסטנלי ולס (Stanley Wells), הייתה היל מאורסת לדייוויד לפיין, אורגניסט בקתדרלת קובנטרי, שנפטר ממחלת לב כלילית בשנת 1972. לאחר נישואיה התגוררו בסטרטפורד על האייבון, בתם הראשונה, הסופרת ג'סיקה ראסטון (Jessica Ruston) נולדה בשנת 1977, והשנייה, קלמנסי, בשנת 1985. בתם האמצעית, אימוג'ן, נולדה בטרם עת, ונפטרה שבועות ספורים לארח לידתה. בשנת 2013 דווח כי היל עזבה את בעלה, ועברה להתגורר עם המפיקה ברברה משין, יוצרת סדרת הטלוויזיה להעיר את המתים אשר גם עיבדה והפיקה את סדרת הפשע Serrailler של היל עבור ITV, ועוד קודם לכן עיבדה עבודה אחרת של היל The Small Hand. ב-2015, היל הצהירה כי היא עדיין נשואה לוויילס. ב-2016 נטשה בת זוגה ברברה משין את חייהן המשותפים לטובת הקומיקאית רודה קמרון, והדליפה לעיתונות באמצעות חברה כי "סוזן הרוסה ושבורת לב. ברברה הכריזה לפתע פתאום כי היא עוזבת אותה. זה מאוד עצוב. סוזן עדיין אוהבת אותה ומקווה כי תשוב אליה."
בשנות התשעים הקימה היל חברת הוצאה לאור משלה, בשם Long Barn Books, שפרסמה שני סיפורים מסדרת הבלש Simon Serrailler וכן את The Magic Apple Tree,כולם מאת סוזן היל. כמו כן, פרסמה ההוצאה את The Dream Coat מאת Adele Gera ואת Colouring In מאת Angela Ruth, וכן את Counting My Chickens מאת דבורה קאוונדיש.
יצירתה הספרותית

הרומנים של היל נכתבו בסגנון גותי תיאורי, ובסגנון זה בולט במיוחד סיפור הרפאים שלה האישה בשחור, שיצא לאור בשנת 1983. היא הביעה עניין בסיפור הרפאים האנגלי המסורתי, הנשען על מתח ואווירה כדי ליצור סיפור דרמטי בעל השפעה חזקה על הקורא, בדומה לסיפורי הרפאים הקלאסיים של מונטאג רודוס ג'יימס ודפנה דה מוריאה. הרומן הפך למחזה בשנת 1987 וממשיך לרוץ בווסט אנד של לונדון, והצטרף לקבוצת המחזות שרצה למעלה מעשרים שנה. האשה בשחור הופק גם לסרט טלוויזיה בשנת 1989, והן לסרט של האמר הפקות קולנוע בשנת 2012. היל המשיכה וכתבה סיפור רפאים נוסף עם מרכיבים דומים, The Mist in the Mirror בשנת 1992, והמשך לרומן רבקה של דה מוריאה שכותרתו Mrs. De Winter בשנת 1993.
בשנת 2004 החלה היל לכתוב ספרי מתח ומסתורין ויצרה סדרה של ספרים בהם מככבת דמותו של הבלש סיימון סריילר, בשם The Various Haunts of Men. אחרי סדרה זו כתבה ופרסמה עוד ספרים וסיפורים קצרים בסוגת ספרי פנטזיה מתח ומסתורין.
הוקרה ופרסים

1971 - פרס סומרסט מוהם אני מלך הטירה
1972 - פרס וויטרברד (Whitbread Novel Award) ציפור הלילה היה מועמד גם לפרס בוקר
1972 - פרס ג'ון לילולין רייס (John Llewellyn Rhys Prize) האלבטרוס
1988 - פרס Nestlé Smarties Book Prize לספרות ילדים (זהב) (לבני 6–8) ספור לחד המולד: Can it be True?
2012 - תואר כבוד מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE) ממלכת אנגליה, עבור תרומתה של היל לספרות הבריטית.
הערות שוליים

↑  "About Susan - Autobiography of author Susan Hill". אורכב מ-המקור ב-2008-05-29. נבדק ב-2008-07-28.
↑  "Biography (part 2)". www.susan-hill.com. אורכב מ-המקור ב-29 במאי 2008. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Freeman, Hadley (18 באוקטובר 2003). "Cotswold chameleon". The Guardian (UK). Guardian News and Media Ltd. נבדק ב-2020-01-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The author of the most celebrated ghost story of modern times talks about wickedness, her dark new novella – and why she would never read the latest Man Booker winner", The Guardian, 25 Oct 2013 Retrieved 2016-07-03.
↑    Richard Eden, ‏Husband of The Woman in Black author Susan Hill exits, stage left, The Telegraph, 8 December 2013
↑  Hill, Susan. "Twitter post". Twitter. Retrieved 5 December 2015.
↑  SEBASTIAN SHAKESPEARE, Queen of the ghost story heartbroken by love split, Daily Mail, ‏21 January 2016 (באנגלית)
↑  "About Long Barn Books". longbarnbooks.co.uk. נבדק ב-19 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  המחזה האשה בשחור חוגג 30 שנה (אתר המחזה - בדיקה אחרונה 5 בדצמבר 2019)
↑  "CBE". נבדק ב-2020-01-19.
↑  The London Gazette, Supplement: 60173 Page:7, ‏June 16 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425423705171  PLWABN: 9810668948605606  BIBSYS: 90120554  BNE: XX1016955  BnF: cb11907524x (data)  CiNii: DA00473294  GND: 118980017  ICCU: RAVV085236  ISNI: 0000 0000 8173 1382  LCCN: n50035171  LNB: 000012816  MusicBrainz: c2732e20-fbf7-4c2f-baaf-89cfb7d2ba7e  NDL: 00443341  NKC: jn19990003513  NLA: 35195259  NLG: 70813  NLK: KAC201208571  NTA: 070705933  SELIBR: 250980  SNAC: w6hx36jk  SUDOC: 026922223  VIAF: 108310544   WorldCat (עם VIAF): 108310544
סיימון סינק

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1973 (בן 51) וימבלדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Simon Oliver Sinek 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברנדייס, Northern Valley Regional High School at Demarest 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  להתחיל עם למה, Find Your Why: A Practical Guide for Discovering Purpose for You and Your Team, Together Is Better: A Little Book of Inspiration, Book Review: Leaders Eat Last: Why Some Teams Pull Together and Others Don't., The Infinite Game 
 www.startwithwhy.com
 
סיימון אוליבר סִינֵק֫ (באנגלית: Simon Oliver Sinek; נולד ב-9 באוקטובר 1973) הוא סופר ומרצה יהודי בריטי-אמריקאי. הוא מחברם של חמישה ספרים, ביניהם "Start With Why"‏ (2009) ו-"The Infinite Game"‏ (2019).
ראשית חיים וחינוך

סינק נולד בווימבלדון, בריטניה. בילדותו התגורר ביוהנסבורג, בלונדון ובהונג קונג לפני שהתיישב בארצות הברית. הוא סיים את בית הספר התיכון האזורי בצפון העמק בדמרסט בשנת 1991. הוא למד משפטים באוניברסיטת סיטי בלונדון, אך עזב את לימודי המשפטים כדי לעבור לפרסום. הוא קיבל תואר ראשון באנתרופולוגיה תרבותית מאוניברסיטת ברנדייס .
קריירה

סינק החל את דרכו בסוכנויות הפרסום בניו יורק יורו RSCG ובאוגילבי ומאת'ר. מאוחר יותר הוא הקים עסק משלו, סינק פרטנרס.
הוא כתב חמישה ספרים. "תתחיל עם למה", ספרו הראשון, ראה אור באוקטובר 2009. ספרו השני, "מנהיגים אוכלים אחרונים", הופיע ברשימות רבי-המכר של "וול סטריט ג'ורנל" ו"ניו יורק טיימס" .
הוא נאם בפסגת מנהיגי העולם הקומפקטיים העולמיים של האו"ם ובכנסי TEDx מספר פעמים, החל משנת 2009.
ביוני 2018 דיווחו "הטורקים הצעירים" על חוזה ללא הצעה של 98,000 דולר מטעם ההגירה האמריקאית (ICE) על "הכשרת מנהיגות אישית של סיימון סינק" שתתקיים בין 26 באפריל ל-15 במאי 2018, שסופק על ידי Ernst & Young.
בנובמבר 2018 דיווח "Publishers Weekly" כי סינק יפתח את Optimism Press, חותם חדש של Penguin Random House .
סינק הוא גם מדריך תקשורת אסטרטגית באוניברסיטת קולומביה, והוא חבר צוות נוסף בתאגיד RAND .
מספריו שתורגמו לעברית

"להתחיל עם למה" (Start With Why,2009) בתרגומה של כנרת היגינס-דוידי בהוצאת אופוס בשנת 2020.
"המשחק האין סופי" (The Infinite Game 2018) בתרגומה של כנרת היגינס־דוידי בהוצאת אופוס בשנת 2023
ספרים

Sinek, Simon (2009). Start With Why: How Great Leaders Inspire Everyone to Take Action. New York: Portfolio/Penguin. ISBN 978-1591846444. OCLC 373054685.
Sinek, Simon (2014). Leaders Eat Last: Why Some Teams Pull Together and Others Don't. New York: Portfolio/Penguin. ISBN 978-1591845324. OCLC 818731578.
Sinek, Simon (2016). Together Is Better: A Little Book of Inspiration. New York: Portfolio/Penguin. ISBN 978-1591847854. OCLC 957455007.
Sinek, Simon (2017). Find Your Why: A Practical Guide for Discovering Purpose for You and Your Team. New York: Portfolio/Penguin. ISBN 9781101992982. OCLC 963912431.
Sinek, Simon (2019). The Infinite Game. New York: Portfolio/Penguin. ISBN 9780735213500. OCLC 1101645201.
הערות שוליים

↑  Kauflin, Jeff. "The Year's Five Bestselling Leadership Books, And Why They're So Great". Forbes (באנגלית). נבדק ב-6 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  NVD (11 בפברואר 2013). "Simon Sinek Returns to NVD" (באנגלית). United States: Northern Valley Regional High School. אורכב מ-המקור ב-12 בספטמבר 2014. נבדק ב-28 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Simon Sinek biography, quotes and books". 29 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Maxwell, Chris (6 ינו' 2017). "Simon Sinek: To grow your business, let go". Director. נבדק ב-14 ינו' 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Programme | UN Global Compact". www.unglobalcompact.org. נבדק ב-2018-02-17.
↑  Koji, David (2016-12-08). "An Inspiring Discussion With Simon Sinek About Learning Your 'Why'". Entrepreneur. נבדק ב-2017-01-12.
↑  "ICE Paid Famous Motivational Speaker for 'Leadership Training'". tytnetwork.com. נבדק ב-2018-06-26.
↑  "Award Summary, PIID 70CMSD18P00000045". usaspending.gov. נבדק ב-2020-07-04.
↑  Maher, John (15 נוב' 2018). "Portfolio to Launch New Imprint". publishersweekly.com. נבדק ב-2020-07-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Instructor Simon Sinek Featured by 99% | Columbia University School of Professional Studies". sps.columbia.edu (באנגלית).
↑  "RAND Corporation Staff Directory". RAND Corporation. RAND Corporation. נבדק ב-22 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Burnett, Jane (23 באוגוסט 2017). "Millennials are telling you why your company stinks but you're not listening: a Q&A with Simon Sinek". Ladders (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-6 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458850205171  PLWABN: 9810588768505606  BNE: XX5365672  BnF: cb16763068s (data)  CiNii: DA19707302  GND: 1049718275  ICCU: UBOV413052  ISNI: 0000 0000 6262 9999  LCCN: n2009034570  NDL: 001099315  NKC: vse2013759487  NLK: KAC201309092  NSK: 000779690  NTA: 339639903  RERO: 02-A025919255  SUDOC: 168936062  VIAF: 90422783   WorldCat (עם VIAF): 90422783 
מעגל הזהב של סימון סינק המתאר נקודת מבט על השפעתם של מנהיגים וארגונים מצליחים.
פטולמאיוס כנוס

פטולמאיוס כנוס (ביוונית: Πτολεμαῖος Χέννος; המחצית הראשונה של המאה ה-2 לספירה), בנו של הפאיסטיון, היה מדקדק יווני מאלכסנדריה בזמן שלטון הקיסרים טראיאנוס ואדריאנוס. נראה כי הוא שהה במשך תקופה מסוימת ברומא.
על פי הסודא, הוא היה מחברם של דרמה היסטורית בשם "ספינקס", של אפוס בשם "אנתומרוס" (Ἀνθόμηρον) ב-24 ספרים (שניהם חיבורים אבודים) ושל "היסטוריה מוזרה" ("סיפורים מדהימים") וחיבורים נוספים.
החיבור "היסטוריה מוזרה" זהה ככל הנראה לחיבור "היסטוריה חדשה" בשישה ספרים, שפוטיוס מייחס לפטולמאיוס הפאיסטיון, שתקציר שלו נשמר בביבליותקה של פוטיוס. החיבור הוקדש לאשה בשם "טרטולה", שהמחבר מכנה אותה ה"גברת" שלו. פוטיוס הבחין בעוקצנות לגבי מחברו התמים שהוא חשב אותו ל"חיבור מאוד שימושי לאלה הלוקחים על עצמם לנסות להשיג בקיאות בהיסטוריה", מאחר ש"הוא עשיר במידע יוצא דופן ומדומיין באופן גרוע". החיבור הכיל תערובת של כל מיני אגדות ומעשיות השייכות הן לתקופה המיתולוגית והן להיסטורית.
פטולמאיוס ציין בחיבורו זה אישים מפורסמים שמקור כינויים באחת מאותיות האלפבית היווני. האישיות היחידה מביניהם שלא הייתה יוונית או רומית, הוא משה. פוטיוס כותב ש"המיתוגרף הזה דובר שטויות, כאשר הוא אומר שמשה המחוקק של העברים נקרא 'אלפא' משום שהייתה לו צרעת לבנה רבה על גופו". הסבר זה מקורו ככל הנראה בחוגים של אלכסנדריה, בה התגורר פטולומאיוס, שהייתה קשורה בה המסורת שהיהודים היו מצורעים בתקופת יציאתם ממצרים. הסבר זה הוצע גם על ידי פילון איש גבל, ככל הנראה בהקשר לאלף בית הפיניקי, והופיע גם אצל הסופר היווני-מצרי ניקארכוס (Nicarchus, המאה ה-1 לספירה).
בעבר הוצע לזהותו עם פטולמי אל-גריב (אנ')‏ (300 לספירה לערך), אולם זיהוי זה כבר אינו מקובל.
הערות שוליים

1 2  סודא, פטולמאיוס – Suidas, s.v. Πτολεμαῖος
1 2  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II, XCIX. Ptolemy Chennus, p. 148
1 2  פוטיוס, ביבליותקה, קודקס 190.
↑  פטולמאיוס, באנציקלופדיה בריטניקה
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, XCIX. Ptolemy Chennus, p. 149
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266744305171  PLWABN: 9810624716405606  BIBSYS: 95004434  GND: 118793594  ICCU: BVEV149645  ISNI: 0000 0000 6152 6760  RERO: 02-A012364388  SUDOC: 132381893  VcBA: 495/52599  VIAF: 524149294318080521746   WorldCat (עם VIAF): 524149294318080521746 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פילוסטרטוס הצעיר

ערך זה עוסק בפילוסטרטוס מלמנוס "הצעיר". אם התכוונתם לפילוסטרטוס אחר, ראו .
פילוסטרטוס הצעיר (ביוונית: Φιλόστρατος ὁ Νεώτερος; פרח במאה ה-3 לספירה); ידוע גם בכינוי פילוסטרטוס מלמנוס; היה סופיסט (אנ') בתקופת האימפריה הרומית.
הוא היה מחבר הסדרה השנייה של "תמונות" (ביוונית: "אייקונס"), שלא שרדה בשלמותה. בהקדמה הוא משבח את אבי אמו, שכתב את הסדרה הראשונה; זהו ככל הנראה הסופר הידוע יותר בכינוי פילוסטרטוס מלמנוס, שבעצמו היה חתנו של הסופיסט המפורסם פילוסטרטוס מאתונה.
תאריך חיבורו של החיבור הזה, היחיד שידוע מאת המחבר הזה, נע בין השנים 250–300 לספירה. אם התאריך המוקדם יותר הוא הנכון, פילוסטרטוס זה יכול בהחלט להיות אותו אדם שכיהן כארכון של אתונה בשנת 255 לספירה.
פול קלוג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בן 83 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קניון קולג' 
 
פול פרדריק קלוג (באנגלית: Paul Frederick Kluge, נולד בשנת 1942 בניו ג'רזי, ידוע בכינוי P. F. Kluge) הוא סופר אמריקאי המתגורר באוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית-הספר הגבוה לאומנות וכיום הוא מלמד במקום כתיבה יוצרת. בין השנים 1967–1969 שרת בחיל השלום והוצב במיקרונזיה.
קלוג כותב בעיקר רומאנים והוא מחברם של כמה ספרים עטורי שבחים ביניהם גם הרומן האחרון שלו שיצא ב-2008, Gone Tomorrow. שתיים מצירותיו הפכו לסרטי קולנוע: "אדי והמשוטטים" (1983) ואחר צהריים של פורענות (1975) שבוסס על מאמר שכתב יחד עם תומאס מור עבור מגזין "לייף". קלוג נוהג לכתוב גם למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
ביבליוגרפיה > רומאנים

The Day I Die: A Novel of Suspense ‏ (1976)
Eddie and the Cruisers ‏ (1980)
MacArthur's Ghost ‏ (1987)
Seasons for War ‏ (1988)
Biggest Elvis ‏ (1996)
Final Exam ‏ (2005)
ביבליוגרפיה > אחרים

The Edge of Paradise ‏ (1991)
Alma Mater: A College Homecoming ‏ (1995)
Gone Tomorrow ‏ (2008)
פאנץ'

| --- | --- |

 מייסד:  הנרי מייהו 
 תאריכי הופעה:  1841–2002 (כ־161 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 ISSN:  2059-9293, 2365-6824
 
ערך זה עוסק בשבועון בריטי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
קריקטורה שהתפרסמה בפאנץ' ב-1855, הלועגת לאיכות הנמוכה של צילומי הדאגרוטיפ
פאנץ' (באנגלית: Punch) היה שבועון סאטירה והומור שיצא לאור בבריטניה בשנים 1841–1992 ושוב לתקופה קצרה בשנים 1996–2001.
היסטוריה

הפאנץ' נוסד ב-1841 על ידי הנרי מת'יו ואבנעזר לנדלס. העורכים הראשונים היו מרק למון ומת'יו.
שם השבועון נלקח משמה של דמות ידועה מתיאטרון בובות, מר פאנץ', וכן התייחס לבדיחת מערכת פנימית שהתייחסה למרק למון: "אין פונץ' (משקה) בלי לימון".
בסוף המאה ה-19 נודע פאנץ' לשמצה על הקריקטורות האנטי-איריות החריפות שפרסם.
תפוצת השבועון הגיעה לשיא של 175,000 עותקים בשנות הארבעים של המאה ה-20, אך החלה לדעוך בהדרגה עד שנסגר ב-1992, לאחר כ-150 שנות פעילות.
לאורך השנים תרמו לשבועון טובי המאיירים, בהם ג'ון טניאל, מאיירם של ספרי עליסה בארץ הפלאות, וארנסט שפארד, מאיירם של ספרי פו הדב. בין הסופרים שכתבו בו היו ת'אקרי, קינגסלי איימיס, א.א. מילן (מילן ושפארד הכירו זה את זה בעת עבודתם בפאנץ') ופ.ג. וודהאוס. הספר "יריד ההבלים" התפרסם תחילה בהמשכים על דפי הפאנץ', וכמוהו גם קלאסיקות אחרות של הומור בריטי, בפרוזה ובקומיקס.
המגזין היה הראשון שעשה שימוש במילה cartoon (קריקטורה) עבור איור קומי, והוא מקורם של ביטויים אחדים הרווחים בשפה האנגלית.
הניסיון להחיות את פאנץ'

ב-1996 קנה איש העסקים המצרי מוחמד אל-פאיד את הזכויות על השם, והוציא מחדש את העיתון. בגלגולו זה לא הצליח המגזין להגיע לרווחיות, והוצאתו הופסקה שוב ב-2002 - כאשר בסוף הדרך נמנו רק 6,000 מנויים. מעריכים את הפסדי הבעלים ב-28 מיליון דולר.
סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  5 בדצמבר 1946 – הווה (78 שנים) 
 מיקום המטה:  פיונגיאנג, קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 קואורדינטות:  39°01′43″N 125°44′17″E﻿ / ﻿39.02855°N 125.73818°E﻿ / 39.02855; 125.73818 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
  
 kcna.kp/kp
 he
 
סוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית (בראשי תיבות באנגלית: KCNA) היא סוכנות ידיעות ממשלתית המנוהלת על ידי קוריאה הצפונית. הסוכנות מייצגת ומבטאת את עמדותיה של קוריאה הצפונית במגוון נושאים, ובמקביל משמשת ככלי חשוב לצורכי תעמולה.
הסוכנות הוקמה ב-5 בדצמבר 1946, זמן קצר לאחר עצמאותה של קוריאה הצפונית מכוחות הכיבוש הסובייטים.