stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MI5

ערך זה עוסק בסוכנות הביון הבריטית. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה, ראו .
| --- | --- |

בית התמזה, לונדון
 Regnum Defende 
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 סוכנות אם:  משרד הפנים (בריטניה) 
 תאריך הקמה:  1909 
 מטה מרכזי:  בית התמזה 
 www.mi5.gov.uk
 
סוכנות הביון הבריטית, נקראת בשמה הרשמי MI5 (ראשי תיבות של Military Intelligence, Section Five - מחלקה חמש באגף המודיעין הצבאי), או בקיצור 5 וידועה גם בכינוי 500 Box (על שם הכתובת של מטה הארגון בזמן מלחמה, PO Box 500; הכתובת הנוכחית היא PO Box 3255, London SW1P 1AE), הוא שירות ביטחון לאומי הפועל במסגרת גבולות בריטניה, בדומה ל-FBI האמריקאי, ל-DGSI הצרפתי ולשב"כ הישראלי.
סוכנות הביון נוסדה בשנת 1909 יחד עם ה-MI6 וה-GCHQ.
בשנת 2002 התמנתה לתפקיד המנהל הכללי של הארגון אליזה מנניגהם-באלר. כאישה היא דמות חריגה בניהול גופי ביון. בשנת 2007 מונה לתפקיד במקומה של אליזה ג'ונתן איוונס.
שירות הביטחון, הידוע בכינויו ה-MI5, הוא שירות המודיעין הפנימי בבריטניה, חלק ממנגנון המודיעין לצד המודיעין של השירות החשאי החיצוני MI6, שאחריותו כוללת את ההגנה על הדמוקרטיה הפרלמנטרית הבריטית והמונרכיה והאינטרסים הכלכליים, טיפול בטרור וריגול נגדי בתוך בריטניה. השירות כולל תשעה משרדים ברחבי בריטניה, כולל מטה ראשי בצפון אירלנד, ויש הטוענים כי גם בגלאזגו. ארגון שירות הביטחון MI5 פועל תחת סמכותו של שר הפנים בתוך הממשלה. השירות מופקד על ידי ועדת המודיעין והביטחון של חברי הפרלמנט, אשר מונתה ישירות על ידי ראש הממשלה.
ביקורת שיפוטית על התנהלות של הארגון מבוצעת על ידי בית הדין לחקירת סמכויות.
לארגון השירות MI5 יש מטה הארצי הממוקם בבית התמזה מילבנק לונדון מאז 1995, מקום המאחד כמה מחלקות שונות של השירות. בית התמזה משותף גם למטה המודיעין של צפון אירלנד, וגם ביתם של המרכז לניתוח והערכת פעולות הטרור (ארגון הכפוף לשירותי הביטחון הבריטיים).
על ארגון ה-MI5 נעשתה סדרת טלוויזיה בשם "MI5", אשר זכתה להצלחה רבה עם ביקורות שנויות במחלוקת על תיאורו של הארגון בתקשורת.
היסטוריה כללית של ארגון MI5 > תקופת שתי מלחמות העולם

לשכת השירות החשאי של שירותי הביטחון MI5 הוקמה בשנת 1909 כדי להילחם בפעולות הריגול של הקיסרות הגרמנית בבריטניה. עד מלחמת העולם הראשונה ובמהלך המלחמה עצמה, ביקשו מרגלים גרמנים להשיג סודות צבאיים ותעשייתיים כחלק ממאמץ המלחמה של מדינתם. השירות הוכיח עצמו כיעיל במאבק נגד איום זה, רשת המרגלים הגרמנים בבריטניה התפרקה ערב הכרזת המלחמה, ובמהלך המלחמה עוד 35 מרגלים נתפסו, חלקם הוצאו להורג, או נכלאו בבתי הכלא.
בין שתי מלחמות העולם עמד ארגון ה-MI5 מול אתגר הולך וגדל של ריגול מברית המועצות וגרמניה הנאצית, כמו גם איום פנימי של חתרנות ידי הקומוניסטים והפשיזם. למרות זאת, מספר עובדי השירות הצטמצם באופן משמעותי משיא של צוות כ-844 איש לרק כתריסר ב-1929. מייסד הארגון סר ורנון קאל (Sir Vernon Kell), נשאר אחראי על הארגון לאורך כל התקופה שבין המלחמות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שיחק שירות הביטחון תפקיד מרכזי במאבק נגד האויב בריגול ויירוט תקשורת גרמנית, כולל מסירת מידע שגוי חזרה לגרמניה. השירות זכה להצלחה גדולה בחשיפת סוכני האויב בבריטניה, חלקם שוכנעו על ידי השירות והפכו לסוכנים כפולים להעברת מידע כוזב לידי הגרמנים. ההצלחה של השירות באה לאחר תקופה ראשונית של בלבול גדול, לאחר שהארגון לא היה מוכן כראוי לגידול המסיבי בעבודה שהגיע עם תחילת המלחמה. בנוסף למשימות הצבאיות, עם התקדמות הוורמאכט באירופה התמודד השירות עם פחדים עקב "גיס חמישי" של אוהדי נאצים בבריטניה המכין את הקרקע לפלישה הגרמנית.
אחד הגורמים לקושי בהתמודדות עם עומס המשימות היה כוח האדם המצומצם. בסוף שנת 1938 כלל השירות רק 30 קצינים ועוד 103 מזכירות וצוות רישום[דרוש מקור]. מלחמת העולם הביאה ביקוש רב למועמדים לשירות-במהלך הרבעון השני של 1940 קיבל השירות בממוצע 8,200 בקשות הצטרפות בכל שבוע[דרוש מקור].
בשנת 1940 הוחלף ראש השירות סר ורנון קל (Sir Vernon Kell) בבריגדיר אוסוולד הרקר (Brigadier Oswald Harker), ובשנת 1941 נכנס לתפקיד ראש השירות סר דייוויד פטרי. תחת פטרי עבר השירות רפורמות גדולות כגון שיפור היכולת להתמודד עם דרישות המלחמה, וזכה להצלחות גדולות כנגד הריגול הגרמני.
היסטוריה כללית של ארגון MI5 > תקופת המלחמה הקרה

בעקבות תבוסתה של גרמניה הנאצית גדל החשש במערב אירופה ואמריקה למידת השפעתה של ברית המועצות ושאיפותיה, המלחמה הסתיימה כשאירופה מחולקת בין שתי המעצמות ארצות הברית וברית המועצות. במרץ 1946 ראש ממשלת בריטניה לשעבר וינסטון צ'רצ'יל (Winston Churchill ) תיאר איך "מסך הברזל" ירד על רחבי היבשת, ובמשך שלושים שנה שלט העימות בין שתי המעצמות הגדולות על ידי הסכסוך האידאולוגי בין הגוש הסובייטי לבין הדמוקרטיות המערביות.
אחת המבוכות הגדולות של הארגון הייתה חשיפת רשת קיימברידג' ופרשת הריגול של אנתוני בלאנט שהיה בכיר בארגון, ונחשף כמרגל מטעם ברית המועצות.
היסטוריה כללית של ארגון MI5 > תקופת המחתרת האירית ועד הטרור בהווה

שינויים עיקריים עברו על עבודת השירות החשאי בתחילת שנות ה -1990 עם תום המלחמה הקרה, פעולות הטרור לעומת זאת לא שככו, פעולות טרור של המחתרת האירית העסיקו את השירות במידה רבה. תאריך פיגועי 11 בספטמבר 2001, פיגועי הטרור בארצות הברית ציין נקודת מפנה מפתח עבור השירות, פעולות טרור אלה הדגימו לראשונה כי אנשי הטרור הם בעלי רצון ויכולת לבצע פיגועי הרג עם מספר עצום של נפגעים. המימון הממשלתי של השירות הוגבר מיד, כדי להגביר את עבודת השירות כנגד איום הטרור הבינלאומי, ומימון נוסף הוכרז בחודש פברואר 2004. ב-2005 אירעו בלונדון סדרת פיגועים של אל-קאעידה. השירות לקח חלק בסיכול הפיגוע האווירי הטרנס-אטלנטי ב-2006.
ב-2015 איתר הארגון 3 טונות של חומרי נפץ של ארגון חזבאללה בלונדון.
מבנה הארגון

שירות הביטחון מעסיק כיום כ-3800 אנשים, 41% נשים, 56% מתחת לגיל 40, 8% ממיעוט שחור או ממיעוט אתני אחר, ועוד 3% בעלי מוגבלות או נכות כלשהי.
כמו כן עובדים בארגון כ-300 חברי צוות ממחלקות וסוכנויות אחרות.
מנהלי השירות

1909–1940: סר ורנון קאל
1940–1941: אלוף אוסוולד אלן הארקר
1941–1946: סר דייוויד פטרי
1946–1953: סר פרסי סיליטו
1953–1956: סר דיק ווייט
1956–1965: סר רוג'ר הוליס
1965–1972: סר מרטין פורניבל ג'ונס
1972–1979: סר מייקל הנלי
1979–1981: סר הווארד סמית
1981–1985: סר ג'ון ג'ונס
1985–1988: סר אנטוני דאף
1988–1992: סר פטריק ווקר
1992–1996: דיים סטלה רימינגטון
1996–2002: סר סטיבן נדר
2002–2007: דיים אלייזה מנינגהאם-בולר
2007–2013: סר ג'ונתן אוונס
אפריל 2013–אפריל 2020: סר אנדרו פארקר
אפריל 2020–הווה: קן מק'קלום
ראו גם

גופי מודיעין בעולם
ריגול
מבצע מבוכה
לקריאה נוספת

רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, עמ' 150–187.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות‏, דיווח בבריטניה: מלאי חומרי נפץ של חיזבאללה נתפסו בלונדון ב-2015, באתר וואלה, 10 ביוני 2019
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏השירות החשאי הבריטי מגביר את המאמצים להגן על פיתוח חיסון לקורונה, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297643505171  GND: 4442716-5  ISNI: 0000 0004 0442 4310  LCCN: n82045419  NKC: kn20080214018  VIAF: 138394150   WorldCat (עם VIAF): 138394150 
הכניסה לבניין מפקדת ה-MI5 בלונדון
בניין מפקדת ה-MI5
בניין הכוח

בפעילותו של צבא, בניין הכוח הוא החלק העוסק בבנייתו של הכוח העומד לרשות הצבא ויחידותיו, זאת לצד החלק העוסק  בהפעלת הכוח העוסק בביצוע התקפה והגנה ופריסת הכוח.
בניית הכוח כוללת מרכיבים עיקריים אחדים:
פיתוח וגיבוש תורות לחימה (תו"ל).
רכש, פיתוח, הצטיידות ואחזקה של אמצעי לחימה (אמל"ח).
תכנון, גיוס והכשרה של כוח אדם ושמירה על כושרו.
תכנון וארגון סדר הכוחות (סד"כ) והמשאבים שבידי הכוח.
בתחומי הצטיידות מסוימים, כגון רכש מטוסים לחיל האוויר ורכש ספינות לחיל הים, בניין הכוח הוא משימה לשנים רבות (ראו דוגמה: פיתוח הכוח הימי של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים).
הערכות מודיעיניות מהוות תשתית חשובה לתכנון בניין כוח. לאור כך יש חשיבות כפולה לבניין הכוח של גופי המודיעין עצמם.
בישראל

בכוחות היבשה של ישראל עוסקת זרוע היבשה בבניין הכוח, כאשר לה כפופים מפקדות חיליות המתמחים בתחומי החיל שלהן ובראש כל מפקדה עומד קצין חיל ראשי בדרגת תת-אלוף. בחיל האוויר הישראלי מוטלת משימת בניין הכוח על להק ראש המטה; בחיל הים הישראלי מוטלת המשימה על מספן המטה. חיילות האוויר והים מופקדים גם על הפעלת הכוח, ואילו בכוחות היבשה הפעלת הכוח היא בידי הפיקודים המרחביים.
עבור קהילת המודיעין הישראלית בניין הכוח בתקופה זו מאופיין בשינוי מהיר של הסביבה: ריבוי זירות וארגונים (בהם ארגוני טרור ומדינות שאין גבול משותף עמן), יכולות כריית מידע אזרחיות, והתפתחות טכנולוגית מואצת בתחום המזעור, הרובוטיקה והסייבר.
לקריאה נוספת

יעקב זיגדון, עיונים בתורת בניין הכוח הצבאי, הוצאת צה"ל - המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, 2004.
מאיר פינקל, המטכ"ל - כיצד הוא לומד, מתכנן ומתארגן, הוצאת מודן ומשרד הביטחון ההוצאה לאור, 2020, הפרק "התכנון הרב־שנתי בתחומי ההתעצמות והמוכנות", עמ' 45-95.
הערות שוליים

↑  בניין הכוח והפעלת הכוח,  30 במרץ 2012, israeldefance
↑  "מודיעין – הלכה ומעשה" – המודיעין בהשתנות מהירה,עמוד 27 - בניין הכוח בקהילת המודיעין במציאות משתנה", יהל ארנון, 2 באוקטובר 2017, המרכז למורשת המודיעין
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תסיסה הומולקטית

תיאור סכמתי של תהליך התסיסה ההומולקטית
סיכום סכמאתי: הגליקוליזה של גלוקוזה לפירובאט
תסיסה הומולקטית היא תהליך שבו מופקת אנרגיה תוך-תאית מפירוק של סוכרים בעלי שישה פחמנים לחומצה לקטית. התסיסה מתבצעת על ידי חיידקים מקבוצות שונות ועל ידי תאים של בעלי-חיים, כגון תאי השריר. זהו תהליך אנזימטי אל-אווירני.
בתסיסה הומולקטית נוצרים לקטט ו-ATP בלבד, בעוד שבתסיסה הטרולקטית ישנם תוצרים נוספים, כגון אתנול ופחמן דו-חמצני.
לתסיסה הומולקטית יישומים רבים בתחום המזון, כגון ייצור יוגורט, החמצת ירקות ומזונות אחרים ושימור.  התסיסה ההומולקטית בתעשיית המזון מבוצעת על ידי סטארטר של תסיסה.
תהליך התסיסה

התסיסה מזורזת על ידי האנזים לקטט דהידרוגנאז, שהופך את הפירובט ללקטט. מקור הפירובט בתא החי הוא מתהליך הגליקוליזה של סוכרים בעלי שישה פחמנים (גלוקוז, פרוקטוזה, גלקטוזה). בתהליך הגליקוליזה נוצרות שתי מולקולות ATP, שתי מולקולות NADH מ-+NAD, ושתי מולקולות פירובט, שם טמונה רוב האנרגיה הכימית שהייתה לגלוקוז. השלמת הפירוק של הגלוקוז לפחמן דו-חמצני דורשת חמצון של הפירובאט במעגל קרבס וזירחון חמצוני, שהיא מערכת להעברת אלקטרונים. כאשר חסר חמצן לקיום מעגל קרבס ולזירחון חמצוני, מופעל תהליך הגליקוליזה אשר מטרתו לספק את צורכי ה-ATP התוך-תאי. המרת הפירובט ללקטט מחדשת את ה-+NAD, ומאפשרת את המשך תהליך הגליקוליזה. הלקטט עובר דיפוזיה חוץ תאית ומגיע לזרם הדם. בהגיעו לכבד הופך הלקטט בתהליך הפיך לפירובט ובתהליך של גלוקונוגנזה (glucogenesis) הופך לגלוקוז. הגלוקוז שנוצר חוזר לדם ומגיע חזרה לשריר, תהליך זה מוריד מן העומס החומצי של השריר, בתהליך הקרוי מעגל קורי.
האנזים פוספופרוקטוקינאזה (Phosphofructokinase(PFK)) מעוכב על ידי PH נמוך ובדרך זו נמנעת יצירה של עודף חומצה לקטית על מנת למנוע חומציות גבוהה בדם. האנזים PFK מזרז ריאקציה חד-כיוונית בגליקוליזה. התכווצות שרירים קשורה לרמות חומצה לקטית בדם כתוצאה מחוסר איזון של היונים בגוף שנובעת מהזעה.
בתסיסה הומלקטית, מולקולה אחת של גלוקוז מומרת בסופו של דבר לשתי מולקולות של חומצת חלב. תסיסה הטרולקטית מניבה פחמן דו-חמצני ואתנול בנוסף לחומצה לקטית במסלול בשם פוספוקטולאזה (phosphoketolase).
תהליך התסיסה > תהליכים ביוכימיים בתסיסה הומולקטית והטרולקטית

חיידקים הומופרמנטטיביים ממירים גלוקוז לשתי מולקולות של לקטט כדי ליצור שתי מולקולות של ATP:
glucose + 2 ADP + 2 Pi → 2 lactate + 2 ATP
בתהליך זה חל זירחון של שתי מולקולות ADP והפיכתן לשתי מולקולות של ATP, כגון, מסלול התסיסה של
,Lactobacillus acidophilus. Streptococcus lactis
חיידקים הטרופרמנטטיביים ממירים גלוקוזה ללקטט ו-ATP בכמות פחותה בהשוואה לתהליך ההומופרמנטטיבי, אך מייצרים מספר תוצרי קצה אחרים.
glucose + ADP + Pi → lactate + ethanol + CO2 + ATP
בתהליך זה חל זירחון של מולקולה אחת של ADP
כגון, מסלולי התסיסה של: Leuconostoc mesenteroides, ו- Leuconostoc lactis
מסלול ביפידום Bifidobacterium bifidum משתמש במסלול תסיסה לקטית שמייצר יותר ATP בהשוואה לתסיסה הומולקטית או הטרולקטית:
2glucose + 5 ADP + 5 Pi → 3 acetate + 2 lactate + 5 ATP
סוגי חיידקים מתסיסי לקטוז בטבע

ידועים כמה זני חיידקים בעלי יכולת להתסיס לקטוז. ארבעת הסוגים, Escherichia, Citrobacter, Enterobacter ו-Klebsiella שייכים, למשפחת ה-Enterobacteriaceae (אנ'), והם נבדלים זה מזה מבחינה ביוכימית וגנטית. זנים אלה אינם משמשים את תעשיית המזון בגלל שהם מפרקי חלבונים ויוצרים אמינים נדיפים בעלי ריח רע.
היסטוריה

על אף שהבנת התהליך הכימי שבבסיס התסיסה הלקטית החלה רק במאה ה-19, בני אדם השתמשו בתהליך זה לייצור מזון במשך אלפי שנים, ככל הנראה החל מהמהפכה הנאוליתית. חיידקי חומצת חלב מכילים את האנזימים הדרושים לעיכול הלקטוז (דו סוכר המצוי באופן טבעי בחלב), ואוכלוסייתם מתרבה במידה רבה במהלך התסיסה. חלב שתסס ולו לזמן קצר מכיל כמות מספקת של אנזימים על מנת לעכל את מולקולות הלקטוז, מה שמאפשר גם למבוגרים מחוסרי אנזים הלקטאזה לצרוך אותו. תסיסה ארוכה יותר הייתה נהוגה בייצור גבינה. ישנה השערה לפיה לצריכת חומצה לקטית בחברות חקלאיות מוקדמות היה תפקיד בהגברת הפריון של נשים, ויתרון זה איפשר לחברות אלה להתחרות בחברות הציידים-לקטים.
במהלך המאה ה-19 התפתחה ההבנה של תחום הכימיה האורגנית, ובתוך כך התפתחה הבנה של תהליכים הקשורים בתסיסה. הכימאי הצרפתי ג'וזף לואי גיי-לוסאק ותלמידו יוסטוס פון ליביג תיארו את המבנה הכימי של מולקולת חומצת החלב. בנוסף, הם הבינו שאפשר לזרז את תהליך התסיסה על ידי קטליזטורים. ב-1857, הכימאי הצרפתי לואי פסטר תיאר לראשונה חומצה לקטית כתוצר של תסיסה מיקרוביאלית. בתקופה זו, בה עבד באוניברסיטת ליל, מזקקה מקומית ביקשה ממנו ייעוץ לגבי בעיות תסיסה מסוימות. הוא גילה שבמזקקה זו מתרחשות שתי תסיסות – תסיסה של חומצת חלב ותסיסה אלכוהולית – שנעשות על ידי מיקרואורגניזמים. פסטר לא תיאר את כל פרטי התהליך, אך הוא גילה את המנגנון העיקרי של אופן פעולת התסיסה של חומצת החלב המיקרוביאלית. הוא היה הראשון שתיאר את התסיסה כ"צורת חיים ללא אוויר".
יישומים

תסיסה של חומצת חלב משמשת באזורים רבים בעולם לייצור מזונות בעלי ערך תזונתי ובריאותי ייחודי. הסוג לקטובצילוס הוא החשוב ביותר של חיידקי חומצת חלב הוא, אם כי לפעמים משתמשים בחיידקים אחרים וגם שמרים. שניים מהיישומים הנפוצים ביותר של תסיסה של חומצת חלב הם בייצור של יוגורט וירקות מוחמצים. בחלק מהמטבחים האסייתים נוהגים להכין דגים מותססים באופן מסורתי עם אורז כדי לייצר חומצה לקטית השומרת על הדג. דוגמאות למנות אלה כוללות בורונג איסדה burong isda מהפיליפינים, נרזרושי narezushi מיפן, ופלא רה pla ra מתאילנד. אותו תהליך משמש גם להחמצת חסילונים בפיליפינים במאכל המכונה בלאו-בלאו-balao-balao, קמצ'י מאכל של ירקות מותססים מקוריאה, כרוב כבוש sauerkraut מגרמניה, נקניקיות ומוצרי בשר החיידק החשוב ביותר בתהליך החמצת הכרוב הוא Leuconostoc.. התסיסה הלקטית היא אמצעי יעיל מאוד לשימור מזון כנגד חיידקים פתוגניים. העלאת החומציות בתהליך התסיסה גורמת למותם של מיקרואורגניזמים פתוגניים רבים. חיידקי התסיסה הלקטית ההטרופרמנטטיבית מייצרים חומצה לקטית, כהלים פשוטים ופחמימנים אחרים. חומרים אלה עשויים להשתלב ביצירת אסטרים, התורמים לטעם הייחודי של כרוב כבוש ושל מוצרים מותססים אחרים. החומצה הלקטית היא מרכיב חשוב בייצור של בירות חמצמצות, כמו Lambics ו-Berliner Weisses. חיידקי חומצת חלב (LAB) קיימים בפלורה הטבעית ברוב הירקות. סוגים שונים של LAB יפיקו סוגים שונים של תסיסה בתחמיץ של עלים או חלקי פרי של ירקות ופירות. תסיסה בתחמיץ היא תסיסה אנאירובית המפרקת סוכרים לתוצרי לוואי של תסיסה, ובנוסף לחומצה הלקטית ייווצרו תוצרי לוואי בעלי טעם וריח המוסיפים לתכונות האורגנולפטיות של התחמיץ.
השיטה העיקרית לייצור יוגורט היא על ידי התססת חלב עם חיידקים לא מזיקים לבריאות. החיידקים העיקריים המשמשים לתהליכים אלה הם לקטובצילוס בולגריקוס (Lactobacillus bulgaricus) וסטרפטוקוקוס טרמופילוס.
ו-(Streptococcus termophylus), שניהם חיידקים גרם חיוביים. חיידקים אלה, בהיותם מיועדים להחמצת חלב באופן תעשייתי מכונים סטארטר של תסיסה ניתנים לרכישה באופן מסחרי. שימוש בסטארטר מבטיח אחידות מספר החיידקים, אחידות הזנים ומניעת זיהומים. אחידות זו רצויה בייצור תעשייתי המבטיח אחידות המוצר המוגמר. בצורתו היבשה הוא ניתן לאחסון ארוך טווח. בארצות הברית ובשוק האירופי, חלה חובה שכל היוגורטים יכילו את שתי התרביות הללו לפחות, אך מותר להוסיף גם תרביות אחרות כתרביות פרוביוטיות. ביוגורט הפרוביוטי מוסיפים לתרבית גם סוגים נוספים של חיידקים, כגון לקטובצילוס אסידופילוס. החיידקים המייצרים חומצת חלב מורידים את ה-pH וגורמים להתקרשות חלבון החלב-הקזאין. בו זמנית החיידקים מייצרים תרכובות המעניקות ליוגורט את הטעם והריח הייחודי של היוגורט ונמנעת התרבות החיידקים הפתוגניים.
נשימה אל אווירנית והשפעתה על גוף האדם > שרירי השלד

במהלך שנות ה-90 נעשה מאמץ להבין את מקור תחושת הצריבה, הכאב וההתכווצויות של שרירים שהתרחשו בעקבות פעילות גופנית מוגברת. ההשערה היא כי מחסור בחמצן בתאי השריר מביא למעבר מנשימה תאית לתסיסה לקטית. החומצה הלקטית שנוצרת כתוצר לוואי של תסיסת הפירובט בתהליך הגליקוליזה, מצטברת בשרירים מורידה את ה-pH וגורמת לתחושת צריבה והתכווצויות. מחקר משנת 2006 הראה שהיווצרות החומצה הלקטית אינה הגורם העיקרי להתכווצויות השרירים, וייתכן שהתכווצויות נובעות מחוסר יוני אשלגן בשרירים, הצטברות של חומרי פסולת, כגון פוספטים במיטוכונדריה ונזקים המוגדרים כנזקי מיקרו בשרירים עקב פעילות יתר מאומצת. התסיסה הלקטית חשובה לפיזיולוגיה של תאי השריר. כאשר תאי שריר עוברים פעילות אינטנסיבית כגון ספרינט, הם זקוקים לאנרגיה מידית. השריר ינצל את כמות ה-ATP המועטה המאוחסנת בתאי השריר על מנת לבצע את הפעילות המאמצת המהירה של מספר שניות. בשלב זה תאי השריר, בהיותם בסביבה אנאירובית יבחרו בתהליך של הפקת אנרגיה על ידי תסיסה לקטית. במצב זה, תאי השריר מסוגלים יהיו לחדש את מאגר ה-NAD+ להמשך בתהליך של גליקוליזה גם בתנאים של פעילות מאומצת.
נשימה אל אווירנית והשפעתה על גוף האדם > חמצת לקטית

פעילות גופנית אינטנסיבית ומהירה המחייבת גיוס מקורות אנרגיה מידי עלולה להוביל לתסמונת חומציות יתר בדם Lactic acidosis. כאשר נידרש גיוס אנרגתי מהיר השרירים אינם יכולים לספק את כמות ה-ATP מהתהתיך האווירני בלבד, אלא חייבים לגייס גם את התהליך האל-אווירני שהוא קצר יותר ומאפשר גיוס מולקולות ATP מהיר יותר. כתוצאה מכך נוצרת חומצה לקטית בכמות גדולה בשרירים המאומצים. החומצה הלקטית חודרת במהירות לזרם הדם ועלולה לגרום לתסמונת החמצת הלקטית. פעילות פיזית עצימה ללא התחשבות במצבו הפיזי של האדם אינה הסיבה היחידה לתסמונת החמצת הלקטית. ידוע כי התסמונת נגרמת ברובה מליקויים גנטיים ותרופות מסוימות הגורמים לנשימה אל-אווירנית (גליקוליזה) ומלווים בבחילות, הקראות וחולשה כללית ולכן הטיפול בתסמונת חייב להינתן בהתאם לפרוגנוזה של המטופל.
הפלורה הנרתיקית

הפלורה של נרתיק האישה (Vaginal flora) מכילה מינים שונים של חיידקי חומצת החלב Lactobacilli spp. חיידקים אלה מסייעים בוויסות ה-pH. כאשר יש עליה של ה-pH בנרתיק חיידקי החומצה הלקטית יפעלו כדי ליצר כמות מספקת של חומצה לקטית ועל ידי כך להוריד את ה-pH לרמה חומצית יותר. pH 4 נחשב לערך הרצוי באופן טבעי בנרתיק. חיידקים המייצרים חומצה לקטית פועלים גם כמגן מפני חיידקים פתוגנים הגורמים לוגינוזיס חיידקי ודלקות שונות אחרות על ידי חיידקים, פטריות, שמרים, וחד-תאיים: Trichomonas vaginalis, G. vaginalis, P. bivia ,E. coli. מספר חיידקים מקבוצת הלקטובצילים המצויים בפלורה הנרתיקית מייצרים מי-חמצן ותרכובות אנטיבקטריאליות טבעיות המכונים בקטריוצינים (Bacteriocin): L. jensenii ו-L.vaginalis
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4039281-8
ראו גם

גליקוליזה
גליקוגנזיס (glicogenesis)
מעגל קרבס
מעגל קורי
אפיגנטיקה
פרוביוטיקה
ספוקו

המצביא אקאשי גידאיו מתכונן לספוקו לאחר שהפסיד בקרב בשנת 1582. הוא סיים לכתוב פואמת מוות הנראית על הקיר בפינה הימנית העליונה.
חייל צבא יפן שביצע ספוקו לאחר כניעת יפן בתום מלחמת העולם השנייה, 1945. תמונה מאוסף המוזיאון הטרופי, אמסטרדם.
סֶפּוּקוּ (ביפנית: 切腹, שילוב הקנג'י של "חתך" ו"בטן") היא מילה יפנית שמקורה בשפה הסינית, המציינת התאבדות טקסית המתבצעת על ידי חיתוך הבטן בפגיון או בוואקיזאשי. ספוקו ידוע בעולם המערבי גם כ"הרקירי" או "חרקירי" (יפנית: 腹切り, "חיתוך הבטן").
סוג נוסף של התאבדות טקסית, שנועדה לחזק את ערכי הסמוראים היא ג'ונשי (殉死) – ליווי האדון המת. מתורגם לעיתים כ"התאבדות מתוך נאמנות".
מאפיינים

הספוקו הוא חלק מהבושידו (武士道), קוד ההתנהגות של הסמוראי. כדי להימנע מנפילה בשבי והבושה הכרוכה בכך, היה מורה הדאימיו (האדון הפיאודלי) לסמוראי שלו לבצע ספוקו.
בתקופות מאוחרות יותר, הורשו לוחמים שנשבו לבצע ספוקו במקום להיות מוצאים להורג. מטרת הספוקו העיקרית הייתה לשמר את כבוד הלוחם במותו, ולכן אלו שלא השתייכו למעמד הסמוראים לא הורשו ולא היה מצופה מהם לבצע ספוקו.
בעולמם של הסמוראים, הספוקו היה מעשה של אומץ שזכה להערכה במקרה של לוחם שהובס, איבד את כבודו או נפצע פצעים אנושים. בביצוע הספוקו יכול היה לוחם שכזה למות בכבוד ואף לזכות במוניטין וכבוד נוסף בשל המעשה. המוות בספוקו היה כואב במיוחד וממושך יחסית, ולכן לעיתים ביקש הסמוראי המתאבד מידידיו לערוף את ראשו ולהביא עליו את הקץ במהירות.
אם אפשר זאת הזמן, היה הספוקו מלווה בטקס פרטני. הלוחם היה לובש את מחלצותיו, יושב על מחצלת מיוחדת כשחרבו מולו ומתכונן למוות בכתיבת פואמת מוות. כשעוזרו ניצב לצידו, היה הלוחם פותח את הקימונו שלו, נוטל את חרב הווקיזאשי הקצרה או את הטאנטו (פגיון) ודוקר את בטנו בתנועה אחת משמאל לימין ותנועה שנייה מעלה באלכסון, לכיוון הלב. משום שרוב הסמוראים אינם מצליחים לגמור את הספוקו בעת התנועה השנייה, לרוב, היה עוזרו של הסמוראי עורף את ראשו בתנועה טקסית המותירה חיבור דק בין הראש לגוף כך שהראש יפול לידיו של הסמוראי וכך הראש היה "יושב" על ידי הסמוראי.
ספוקו ביפן המודרנית

הספוקו נאסר רשמית ברסטורציית מייג'י, 1868. עם זאת, עשרות אנשים ביצעוהו מאז, כולל קבוצה גדולה של אנשי צבא ב-1895 כמחאה על החזרת שטחים לסין, הגנרל נוגי ואשתו במותו של הקיסר מייג'י ב-1912, וחיילים ואזרחים שהעדיפו מוות על פני שבי במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1970 ביצע הסופר יוקיו מישימה ספוקו פומבי במפקדת הצבא היפני לאחר שכשל לשכנע את ראשיו לבצע הפיכה ביפן. עוזרו של מישימה לא הצליח לעורפו בשלושה ניסיונות, והוא נערף לבסוף על ידי אדם אחר.
ספוקו ביפן המודרנית > ספוקו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר התבוסה

הרבה קצינים בכירים של האימפריה היפנית העדיפו להתאבד בספוקו מאשר ליפול בשבי. בין הידועים ביותר:
קוניו נקג'ווה (אנ') - קולונל שפיקד על הכוחות שהגנו על האי פלליו שבפלאו במהלך הקרב על פלליו. ביצע ספוקו ב-24 בנובמבר 1944 לאחר שהאמריקאים כבשו את האי.
מיטסורו אושיג'ימה (אנ') - לוטננט גנרל שפיקד על הארמייה ה-32 של הצבא היפני הקיסרי שנלחמה בקרב אוקינאווה בשלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה. לקראת סוף הקרב סירב להיכנע למרות בקשה אישית של מפקד הכוחות האמריקאים וביצע ספוקו ב-22 ביוני 1945
קורצ'יקה אנאמי - גנרל בצבא היפני הקיסרי ושר המלחמה בזמן כניעת האימפריה היפנית. ב-14 באוגוסט 1945 חתם אנאמי, עם שאר חברי הקבינט, על הסכם הכניעה. בבוקר שלמחרת, ביצע אנאמי ספוקו. ליד גופתו של אנאמי נמצא פתק בכתב ידו שבו נכתב: ”אני, עם מותי, מתנצל בענווה בפני הקיסר על הפשע הגדול”. לפתק מסתורי זה ניתנו פרשנויות שונות לאורך השנים.
טקיג'ירו אונישי - תת-אדמירל הצי הקיסרי היפני שב-16 באוגוסט 1945, יום לאחר הכרזת הכניעה של הירוהיטו במלחמת העולם השנייה, כתב מכתב פרידה שבו הופנתה התנצלות אל 4,000 טייסי הקמיקזה שהוא שלח אל מותם, ובקשה לאזרחים ששרדו את המלחמה לפעול לשיקום יפן ולשלום בינלאומי. לאחר מכן ביצע ספוקו בעצמו, ולא נעזר במי שיערוף את ראשו. הוא מת מפצעיו כעבור 15 שעות.
בתרבות

הספוקו מופיע בספרים ובסרטים רבים על יפן. דוגמה לספוקו מרכזי ניתן למצוא בסיפורם של 47 הרונין.
במהלך השנים, יצאו מספר סרטים על הסיפור.
הסרט האחרון, "47 Ronin" יצא ב־2013 בכיכובו של קיאנו ריבס.
ראו גם

הגאקורה
קז'ימייז' דולני

קז'ימייז' דולני (בפולנית: Kazimierz Dolny; בפי יהודי העיר: קוזמיר דלובלין) היא עיר השוכנת על גדות הוויסלה במחוז פולאווי (Puławy) בפרובינציית לובלין שבמזרח פולין.
במאה ה-14 רכש המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") כפר, שעד ימיו נקרא "וייצ'נה וולה" ושינה את שם המקום לקז'ימייז' על שמו. העיר התפתחה במאה ה-16 כאשר היוותה צומת מסחר בדגנים.
בתקופה בין מלחמות העולם האזור היה מוכר כ"כפר אמנים". בין האמנים שהיו מבקרים באזור בקביעות וציירו את השטטל נמנים אברהם אדולף ברמן, שמואל פינקלשטיין, מאוריצי מינקובסקי ורבים נוספים. בשנת 1937 בעיר צולם סרט הדיבוק.
כיום משמשת העיר אתר תיירות פנים וחוץ והיא ידועה בזכות כיכר העיר המוקפת מבנים בסגנון רנסאנס.
יהודי העיר

כבר בימי המלך קז'ימייז' השלישי ("הגדול") הייתה בעיירה קהילה יהודית קטנה. המלך העניק לקהילה כתב זכויות ועקב כך הפכה העיירה יעד להגירת יהודים אליה. הצלחת היהודים הביאה לקנאה, שהביאה לאיסורים שונים בתחילת המאה ה-17. על היהודים נאסרו סוגי מסחר שונים שבהם זכו להצלחה ודחקו את רגלי הסוחרים הפולנים וכן נאסר עליהם לייצר בירה. איסור נוסף היה על מגורים בבתים המשקיפים על כיכר העיר.
כאשר סובייסקי נבחר כמלך פולין הוא שחרר את היהודים ממסים ואישר את כל הזכויות שהיו ליהודים תחת שלטון המלכים הקודמים.
במהלך השנים בוטל גם איסור המגורים והקהילה פרחה מחדש.
במאה ה-19 הקים הרב יחזקאל טאוב, מתלמידיו של החוזה מלובלין, את חסידות קוזמיר. בשנת 1897 נמנו בעיר 1,772 יהודים, ובשנת 1921 נמנו בה 1,382 יהודים, כמחצית מתושביה באותה עת.
בתקופת השואה הוקם בעיר יודנראט שבתיווכו, ובסיוע כוח משטרה יהודי, הכריחו הנאצים את יהודי העיר לעסוק בעבודות כפייה ולסלול כביש הבנוי מאבני המצבות של בית העלמין היהודי. לאחר השואה הוקם "קיר מצבות" משרידי מצבות אלו.
במאי 1940 הוקם גטו אליו הובאו גם יהודים מפולאווי והסביבה. בהמשך אותה שנה קבוצות של יהודים מהגטו החלו לבצע עבודות כפייה בחלק אחר של קז'ימייז' דולני, במחנה בפולאווי ובמחצבה בכפר הקרוב בוכוטניצה. בהמשך היו 2 ניסיונות לגרש את היהודים מהעיר, והקהילה הצליחה לעצור את מרבית הגירושים על ידי תשלום שוחד. במרץ 1942 הובלו רוב היהודים ששרדו את המחלות והעבודה הקשה למחנה ההשמדה בלז'ץ, למעט כמה עשרות בעלי מלאכה שככל הנראה נשלחו כעבור חודשים בודדים למחנה הריכוז מיידנק ונספו שם. בסוף 1942 הייתה העיר "נקייה" מיהודיה.
בשנת 2018 החל מאבק משפטי בין העירייה ובין צאצאי הרב יחזקאל מקוזמיר, עקב גילוי שרידי בית העלמין העתיק של העיירה שהוחרב על ידי הנאצים ושוכן כעת מתחת למגרש כדורגל סמוך לבית ספר יסודי. החסידים, בייצוג הארגון J-nerations, תובעים מהעירייה לאשר את הפיכת המקום לאתר המקודש ליהודים ולהקים בו מבנה לציון קבר רבם.
מבין יהודי העיר, התפרסם הצייר והפסל חיים גולדברג. בעיירה גדל גם הצייר שמואל וודניצקי.
לקריאה נוספת

מ. צאנין, קוזמיר בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 42–49