הסכם אי-התקיפה הגרמני-פולני
רקע

לפני 1933 דאגה פולין שמא תתקיים ברית כלשהי בין רפובליקת ויימאר גרמנית לברית המועצות לרעת פולין. לכן, פולין כרתה ברית צבאית עם צרפת ב-1921. מכיוון שהנאצים והקומוניסטים היו אויבים מרים, ברית סובייטית-גרמנית עוינת לאחר עליית היטלר לשלטון ב-1933 נראתה מאוד לא סבירה.
בשנת 1925, על פי הסכמי לוקרנו, הוסכם שצרפת לעולם לא תשלח כוחות לגרמניה מחוץ לאזור הכיבוש שלה בחבל הריין וכי גם בריטניה וגם איטליה יערבו את הגבול הצרפתי-גרמני נגד כל ניסיון לשנות אותו משני הצדדים. מטרת הסכמי לוקרנו הייתה לאפשר לצרפת לכבוש את הרוהר כפי שקרה ב-1923. מנקודת המבט הפולנית, הסכמי לוקרנו היו אסון דיפלומטי, שכן בריטניה ואיטליה סירבו לתת את אותן ערבויות לגבולה המזרחי של גרמניה, בעוד שבאופן תאורטי הן בריטניה והן איטליה יכריזו מלחמה על צרפת אם הצרפתים יעבירו את חיילי הצבא הצרפתי אל גרמניה וארץ הריין. לפי תנאי ברית ההגנה הצרפתית-פולנית משנת 1921, צרפת הייתה אמורה להתחיל במתקפה מאזור הכיבוש של הריין אל המישור הצפוני של גרמניה אם גרמניה תפלוש לפולין, אך הסכמי לוקרנו חיסלו למעשה את הוראות הברית הצרפתית-פולנית. שר החוץ הבריטי אוסטן צ'מברלין דחף להסכמי לוקרנו כדרך לשנות את גרמניה בדרכי שלום. צ'מברלין האמין שכל עוד לפולנים תהיה מעצמה גדולה כמו צרפת כבעלת בריתם, הם לעולם לא ימסרו את האזורים שגרמניה טוענת להם כמו המסדרון הפולני ושלזיה עילית, אבל אם יחסי צרפת-גרמניה ישתפרו, אז זה יחליש את הברית הצרפתית-פולנית ויאלץ את הפולנים להיכנע לכוחה של גרמניה. מתחילת שנות ה-20 ואילך, מדיניות החוץ הבריטית נועדה לשנות היבטים של חוזה ורסאי לטובת הרייך, כמו הגבולות המזרחיים שחוזה ורסאי כפה על גרמניה, בתמורה לקבלה גרמנית של ההיבטים האחרים של ורסאי. תנאי שהבריטים אישרו. הדרך שבה נכנעו הצרפתים במידה רבה לדרישות הבריטיות בוועידת לוקרנו נתפסה כבגידה בפולין.
אחת הנקודות הידועות במדיניות החוץ של מנהיג פולין יוזף פילסודסקי הייתה הצעתו לצרפת להכריז מלחמה על גרמניה לאחר עליית אדולף היטלר לשלטון, בינואר 1933. כמה היסטוריונים משערים שייתכן שפילסודסקי השמיע את צרפת כאפשרות לפעולה צבאית משותפת נגד גרמניה, שהתחמשה מחדש בגלוי תוך הפרה של חוזה ורסאי.
פילסודסקי חשש מקו מאז'ינו של צרפת. עד 1929, התוכניות הצרפתיות קראו למתקפה צרפתית לתוך מישור צפון גרמניה, בשילוב עם התקפות מפולין וצ'כוסלובקיה. בנייתו של קו מאז'ינו, שהחלה ב-1929, העידה על העדפת הכנסת הצבא הצרפתי לעמדה הגנה, שתשאיר את בעלות בריתו המזרחיות בכוחות עצמן. (זה בדיוק מה שקרה ב-1939 במהלך המלחמה המדומה) מנקודת מבטו של פילסודסקי, לאור התוכניות הצבאיות של צרפת, הסכם אי-התקפה עם גרמניה היה הבחירה הטובה ביותר עבור פולין.
פילסודסקי השתמש בעלייתו של היטלר לשלטון ובבידוד הבינלאומי של המשטר החדש של גרמניה כהזדמנות להפחית את הסיכון שפולין תהפוך לקורבן הראשון של התוקפנות הגרמנית או של מעצמה גדולה במיוחד במסגרת הסכם ארבע המעצמות. נראה היה שהשליטים החדשים של גרמניה עזבו את האוריינטציה הפרוסית המסורתית שהייתה אנטי-פולנית. פילסודסקי ראה בקנצלר החדש פחות מסוכן מקודמיו המיידיים, כמו גוסטב שטרזמן, ומכיוון שראה בברית המועצות את האיום הגדול ביותר עליו, הוא התנגד למאמצים הצרפתיים והצ'כוסלובקיים לכלול את ברית המועצות בחזית משותפת נגד גרמניה.
הפולנים התעקשו להצהיר שהוא לא ביטל שום הסכמים בינלאומיים קודמים, במיוחד זה עם צרפת. אף על פי כן, על ידי הקלת המחלוקות של פולין עם גרמניה באופן דו-צדדי, החלישה האמנה את מעמדה הדיפלומטי של צרפת מול גרמניה.
פולין הצליחה לשמור על יחסי ידידות עם גרמניה בחמש השנים הבאות אך גם עם צרפת ובריטניה. עם זאת, ייתכן שהדבר הוביל גם לחוסר תשומת לב במדיניות החוץ לגבי פעילותו של חבר הלאומים המתפורר והתעלמות מתוכניות הביטחון הקיבוצי שהוצעו על ידי צרפת וצ'כוסלובקיה בתחילת שנות ה-30.