stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן ג'יי סמית'
הערות שוליים

↑  Sumner, Darren (15 בינואר 2009). "Brian J. Smith cast in Stargate Universe". GateWorld. נבדק ב-16 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Brian J. Smith Adds Dimension to Menagerie | New York Theatre Magazine". nytheatremag.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-11 ביוני 2015. נבדק ב-30 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alumni News". The Juilliard School. בנובמבר 2009. אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2011. נבדק ב-17 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BrianSmith". www.collintheatrecenter.com. נבדק ב-30 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Liner, Elaine (10 באוקטובר 2002). "Droog Addicts". Dallas Observer. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hoffman, Barbara (17 בנובמבר 2013). "Meet the new hottie burning up Broadway". New York Post. נבדק ב-30 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brantley, Ben (25 בינואר 2008). "So Quiet You Can Hear a Heart Stop". הניו יורק טיימס. נבדק ב-21 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Brian J. Smith". Playbill (באנגלית). נבדק ב-8 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (8 בנובמבר 2018). "'Treadstone': Jeremy Irvine & Brian J. Smith Cast In USA's 'Bourne' Series". Deadline (באנגלית). נבדק ב-8 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who Is Brian J. Smith? 'World On Fire's Webster Feels A Real Connection With His Character". Bustle (באנגלית). נבדק ב-8 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Sense8' star Brian J. Smith recalls growing up gay and 'terrified' in suburban Texas". Attitude.co.uk (באנגלית). 7 בנובמבר 2019. נבדק ב-7 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5025580  BnF: cb166644935 (data)  GND: 1242749322  ISNI: 0000 0001 1940 8549  LCCN: no2010121893  VIAF: 142310942   WorldCat (עם VIAF): 142310942
אזורי המשגה שלך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויין דייר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עזרה עצמית
 נושא:  פסיכולוגיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1976
 מספר עמודים:  192
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת רעים
 תאריך:  1976
 תרגום:  עפרה בן-עמי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000856088
 
אזורי המשגה שלך (באנגלית: Your Erroneous Zones) הוא ספר העזרה העצמית הראשון שכתב ד"ר ויין דייר ופורסם ב-1 באוגוסט 1976. זהו אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, ומעריכים שהוא נמכר ב-35 מיליון עותקים.
הספר הופיע ברשימת רבי המכר בניו יורק טיימס במשך 64 שבועות מ-13 בנובמבר 1977, וכן גם הופיע במקום הראשון במכירות בשבוע של 8 במאי אותה שנה.
הערות שוליים

↑  ד"ר ויין ו. דייר, (1976), אזורי המשגה שלך, הוצאת רעים
↑  To Bryce Harper and Davey Johnson, ‘play me or trade me’ is just a healthy joke. Thomas Boswell for The Washington Post
↑  The New York Times Best Seller List November 13, 1977 on hawes.com
↑  The New York Times Best Seller List May 8, 1977 on hawes.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אונאפיוס

שער הספר "חיי הסופיסטים" מאת אונאפיוס ביוונית ולטינית, 1596.
אונאפיוס (ביוונית: Εὐνάπιος; המאות ה-4 וה-5 לספירה) היה סופיסט והיסטוריון יווני. חיבורו העיקרי ששרד הוא "חייהם של פילוסופים וסופיסטים".
ביוגרפיה

הוא נולד בסרדיס בשנת 346 לערך. בעיר הולדתו הוא למד אצל קרוב משפחתו, הסופיסט כריסאנתיוס (אנ'), ועוד בהיותו נער נסע לאתונה, שם הפך לתלמידו החביב של פרוהאירסיוס (אנ') הרטוריקן. הוא רכש ידע משמעותי ברפואה.
בשנותיו המאוחרות, נראה שחי באתונה ולימד רטוריקה. הוא הוכנס אל הפולחנים האלאוסיאנים (אנ') והתקבל לבית הספר של משפחת הכהנים אומולפידאי (אנ') ונעשה היירופאנטיס (אנ'). ישנה עדות לכך שהוא עדיין חי בתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.
חיבוריו

אונאפיוס היה מחברם של שני חיבורים: "חייהם של פילוסופים וסופיסטים", ו"היסטוריה של העולם", שהיוותה את המשכה של ההיסטוריה של דקסיפוס. החיבור הראשון נשמר, ואילו מתוך החיבור השני שרדו רק קטעים מצוטטים, אולם העובדות מתוכו משולבות באופן נרחב בחיבורו של זוסימוס. הוא כלל את תולדות האירועים בין השנים 270–404 לספירה.
"חייהם של פילוסופים וסופיסטים" (ביוונית: Βίοι Φιλοσόφων καὶ Σοφιστῶν; בלטינית: Vitae sophistarum) הוא אוסף ביוגרפיות של 23 פילוסופים וסופיסטים עתיקים ובני זמנו של המחבר. החיבור בעל ערך בשל היותו המקור היחיד לתולדות הנאופלאטוניזם של תקופה זו. סגנונם של שני החיבורים בולט ברוח של עוינות מרירה כלפי הנצרות. בפני פוטיוס (המאה ה-9) עמדה "מהדורה חדשה" של החיבור, שבה הקטעים הפוגעניים ביותר כלפי נוצרים הושמטו ממנו.
"חייהם של פילוסופים וסופיסטים" מכיל את הביוגרפיות של האישים הבאים: פלוטינוס, פורפיריוס, יאמבליכוס, אלפיוס, סוסיפאטרה (אנ'), אידסיוס מקפדוקיה (אנ'), סופאטר מאפאמיאה (אנ'), אבלאביוס, אוסטאתיוס, מקסימוס מאפסוס, פריסקוס מאפירוס (אנ'), יוליאנוס מקפדוקיה, פרוהאירסיוס, אפיפאניוס, דיופאנטוס הערבי, סופוליס, הימריוס, פרנאקיוס, ליבאניוס, אקאקיוס, נימפידיאנוס מסמירנה (אנ'), זנון מקיטיון, מאגנוס, אוריבאסיוס, לוניקוס וכריסאנתיוס.
אזבוקה אטיקוס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  יוני 2008 – הווה (כ־16 שנים) 
 מנכ"ל:  לאוניד שקורוביץ'
  
 http://atticus-group.ru/
 
קבוצת ההוצאה לאור אזבוקה-אטיקוס (ברוסית: Издательская группа «Азбука-Аттикус») היא אחת מקבוצות ההוצאה לאור הגדולות ברוסיה. על פי לשכת הספרים הרוסית, בשנת 2017 הקבוצה הייתה במקום הרביעי מבחינת מספר כותרי הספרים שפורסמו ובשנת 2011 ההכנסות הגיעו לכמעט 45 מיליון דולר. ההוצאה נוטה להוציא לאור קלאסיקות רוסיות וזרות, ספרות רוסית מודרנית ומתורגמת, ספרות ילדים, מילונים מאוירים וספרי עיון בתחום ההיסטוריה והאמנות.
נוסדה בחודש יוני 2008 לאחר המיזוג של בית ההוצאה לאור "אזבוקה" עם קבוצת המו"לות "הוצאת אטיקוס" של איש העסקים הרוסי אלכסנדר ממוט, שכלל את בית הדפוס "פורינר", "יונק הדבש" ו"סנונית". מרגע הקמתה ועד סוף 2008, העורך הראשי של היה סרגיי פרחומנקו. מאז 2008 העורך הראשי היה אלכסיי גורדין, ומאז 2012 אלכסנדר ז'יקארנצב.
בשנת 2011 רכשה חברת Lagardere הצרפתית (הבעלים של המותג Hacette) נתח של 25% בקבוצה עם אפשרות לפדות נתח שליטה עד לסתיו 2014. במקביל, בשנים 2011–2012, רכש אלכסנדר ממוט את מניותיהם של כל בעלי מניות המיעוט ונכון לתחילת 2013 חלקו בחברה היה 75% פחות מניה אחת .
הקבוצה כוללת כיום את הוצאות הספרים "אזבוקה", "אינוסטרנקה", "קוליברי" ו"מחאון".
לאחר הנהגת הסנקציות, ההוצאה הצליחה לא רק לקיים עסקים, אלא גם להתפתח בהצלחה באוקראינה: המכירות צמחו ל-10% מסך ההכנסות הכולל.
נפח תפוקה

| שנה | כמות ספרים וחוברות | תפוצה כוללת |
| --- | --- | --- |
| 2016 | 2,887 | 16,432.5 |
| 2015 | 2,274 | 15,849.9 |
| 2014 | 2,231 | 16,964.8 |
| 2013 | 1,744 | 13,259.8 |
| 2012 | 1,852 | 15,244.3 |
| 2011 | 1,496 | 11,216.5 |
| 2010 | 1,480 | 14,913.2 |
הערות שוליים

↑  Назначен новый генеральный директор ИГ «Азбука-Аттикус» (אורכב 20.08.2012 בארכיון Wayback Machine)
↑  ТОП-50. Рейтинг издательств 2017 г.
1 2  Акционеры «Азбуки-Аттикус» вышли в тираж // Коммерсантъ
↑  Издательство «Азбука» обзавелось новым главным редактором // РИА Новости
↑  ТОП-50. Рейтинг издательств 2016 г.
↑  Статистические показатели 2015 года
↑  Статистические показатели 2014
↑  Статистические показатели выпуска книг и брошюр в 2013 году
↑  Углубляющийся кризис: книгоиздание России в 2012 году
↑  Российская книжная палата. Книгоиздание РФ в 2011 году (в архиве)
↑  Российская книжная палата. Диалектика развития: статистика книгоиздания России за 2010 год
אאוסטתיוס מסלוניקי

| --- | --- |

איקונין של אאוסטתיוס, מנזר וטופדי, 1312
 לידה:  1115 לערך קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  1195 לערך סלוניקי, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
אֵאוּסְטַתְיוֹס מִסָּלוֹנִיקִי (ביוונית ביזנטית: Εὐστάθιος Θεσσαλονίκης;‏ 1115 לערך–1195 לערך) היה מלומד יווני ביזנטי והארכיבישוף של סלוניקי שהוכרז כקדוש בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הוא נודע בעיקר בזכות עמידתו בפני ביזת סלוניקי בידי הנורמנים ב-1185 ובתיאורה כבן התקופה, וכן בזכות נאומיו ובזכות פירושיו על כתבי הומרוס, המשלבים הערות רבות של חוקרים קדומים יותר.
הוא הוכרז רשמית כקדוש ב-10 ביוני 1988, ויום החג שלו הוא ב-20 בספטמבר.
חייו

אאוסטתיוס היה תלמידו של ניקולס קטפלורון. הוא מונה למשרת מפקח על העתירות (ἐπὶ τῶν δεήσεων) ולמרצה לרטוריקה (μαΐστωρ τῶν ῥητόρων), וכן לדיאקון בקונסטנטינופול.
בהמשך מונה לבישוף של מירה שבליקיה וסביב שנת 1178 מונה לארכיבישוף של סלוניקי, תפקיד שבו כיהן עד למותו.
תיאורים על חייו ופועלו הובאו בנאומי לוויה שנשאו אותימיוס ומיכאל כוניאטס, אשר נוסחיהם שרדו ונמצאים בספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד. ניקטאס כוניאטס כתב בשבחו כי הוא האדם המשכיל ביותר בתקופתו, עם שיקול דעת שקשה לחלוק עליו. אאוסטתיוס כתב פירושים על כתביהם של משוררי יוון העתיקה, חיבורים תאולוגיים, נאומים, מכתבים ותיאור חשוב על ביזת סלוניקי בידי גוליילמו השני, מלך סיציליה, בשנת 1185.
מבין כתביו, פירושיו על שירת הומרוס זכו להתייחסות הרבה ביותר, שכן ניכר בהם ידע נרחב על ספרות יוון העתיקה. יצירות אחרות שלו מפגינות אופי מרשים עם נאומים עוצמתיים שקנו לו את הערכתם של קיסרי קומננוס. מבחינת פוליטית, אאוסטתיוס תמך בקיסר מנואל הראשון. בהגותו החדשנית שיבח לעיתים ערכים חילוניים כגון עוצמה צבאית. הוא התנגד לעבדות והאמין ברעיון של התקדמות חברתית של תרבות מפרימיטיבית לנאורה.
כתביו

החיבור "על לכידתה של סלוניקי" היה עדות ראייה של המצור על סלוניקי וסבלם של אנשי העיר. בחלקיו המוקדמים של ספר הזיכרונות מתאר אאוסטתיוס גם את האירועים הפוליטיים בקונסטנטינופול החל ממותו של מנואל הראשון, דרך שלטונו הקצר של אלכסיוס השני, ועד לעלייתו לשלטון של אנדרוניקוס הראשון קומננוס, תוך שהוא מעיר הערות חריפות על פעילותם של המעורבים.
בפירושים על האיליאדה והאודיסיאה מאת הומרוס מתייחס אאוסטתיוס לסוגיות דקדוק, אטימולוגיה, מיתולוגיה, היסטוריה וגאוגרפיה. הפירושים עצמם אינם מקוריים כל כך, אלא מובאים בתמצית מפרשנים מוקדמים יותר, ובכלל זה תכתובות על סכוליה של הומרוס. בציירם תמונה נרחבת על המדקדקים, על המבקרים ועל פרשנים מאוחרים מתקופת אלכסנדר הגדול, מהווים הפירושים של אאוסטתיוס תרומה לחקר שירת הומרוס, שכן חלק מהכתבים שהוא מצטט אבדו.
אף שסביר להניח שאאוסטתיוס ציטט בכתביו מחבּרים אחרים, נדמה שהוא הכיר באופן אישי את יצירותיהם של מבקרי הספרות הגדולים ביותר של העת העתיקה – אריסטרכוס מסמותרקיה, זנודוטוס, אריסטופאנס מביזנטיון ואחרים.
פירושו לכתבי דיוניסיוס פרייגטס מפוזר כמו פירושו על שירת הומרוס, אך כולל מספר ציטוטים בעלי ערך ממחברים קודמים. מספר זה ניתן ללמוד על ארץ ישראל והלבנט. מפירוש נוסף על כתבי פינדארוס שרד רק המבוא, אך ניתן ללמוד ממנו על תרבות הספורט ביוון העתיקה.
הערות שוליים

1 2  "אוסטתיוס", האנציקלופדיה העברית (כרך ב), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א, עמ' 30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461707105171  PLWABN: 9810645572305606  BIBSYS: 90742848  BnF: cb12157732w (data)  CANTIC: a11465050  CiNii: DA01645770  GND: 118682733  ICCU: PUVV020566  ISNI: 0000 0001 2128 6018  LCCN: n84111351  NKC: mub20211120095  NLA: 35824422  NTA: 070130736  RERO: 02-A010081090  SELIBR: 52292  SUDOC: 030091489  Trove: 1104238  VcBA: 495/32614  VIAF: 38317659   WorldCat (עם VIAF): 38317659
אולוס קלאודיוס כאראקס

אולוס קלאודיוס כאראקס (בלטינית: Aulus Claudius Charax) היה סנאטור והיסטוריון רומאי במאה ה-2 לספירה, שהחזיק במספר תפקידים בשירות הקיסר. הוא שירת כקונסול בנונדיניום (תקופת שירות קצרה משנה אחת) בחודשים אפריל–יוני בשנת 147 לספירה, לצד עמיתו, הקונסול קווינטוס פופיקיוס קורנוטוס (אנ'). כאראקס כתב חיבור היסטורי בארבעים ספרים בשם "הלניקה" (Hellenika), שמתוכו שרדו רק קטעים.
חייו

מסלול המשרות של כאראקס ידוע בחלקו מתוך כתובת יוונית שהוצבה בפרגמון. כתובות במקומות אחרים באסיה הקטנה ויוון מספקות פרטים אחרים על חייו.
ייתכן שבמהלך מסעותיו בפרובינקיות המזרחיות, הקיסר אדריאנוס פגש את כאראקס. יש שפע של עדויות שכאראקס היה אמיד מאוד; נכסיו כללו מפעל גדול לאריחים. בהיותו די עשיר ואדם תרבותי, הוא ככל הנראה קסם לקיסר ההלנופיל (אוהב התרבות ההלניסטית), שהחליט להקל על בחירתו לקוואיסטור; משרה זו הכניסה אותו לסנאט. הכתובת מפרגמון מאשרת שכאראקס כיהן במשרתו בפרובינקיה של סיציליה, ואז מוסיפה את ההערה המתמיהה שהוא נבחר למלא מקום פנוי (אנ')‏ – inter aedilicios, או כאיידיל – מה שהיה הגיוני יותר אם כאראקס דילג על משרת הקוואיסטור. ייתכן, אם כן, שהאדם שכתב את הכתובת התבלבל לגבי בחירתו זו של כאראקס.
לאחר מכן התקדם כאראקס למשרת פראיטור, ולאחריה הוא קודם בקצב מהיר. הוא מונה לקוראטור של ויה לטינה (אנ'), וכיהן במשרה זו בין השנים 138–141 לערך. מיד לאחר מכן מונה ללגאטוס או מפקד הלגיון השני אוגוסטה, שהיה מוצב בפרובינקיה בריטניה, ובמשרה זו כיהן בין השנים 141–144 לערך. במרוצת השנים הללו היה הלגיון עסוק במלחמות של המושל קווינטוס לוליוס אורביקוס בסקוטלנד, ובבנייתה של חומת אנטונינוס. לאחר מכן היה כאראקס מושל פרובינקיה קיליקיה (אנ'), וכיהן במשרה זו עד סביבות זמן כהונתו כקונסול.
בשלב זה המידע בכתובת של פרגמון מסתיים, והדבר מצביע על כך שהיא נכתבה זמן קצר לאחר תקופת הקונסולות של כאראקס. על פי פרטי מידע מכתובות אחרות, כאראקס בנה על חשבונו את אולם הכניסה (propylon) לאסקלפיאיון (Asklépiéion) בפרגמון. כתובת מספרטה מעידה שהוא היה פאטרונומוס (Patronomos, "שומר החוק") בסביבות אמצע המאה ה-2; זו הייתה משרה שלעיתים החזיקו בה נוכרים מכובדים.
חייו > אזכור היהודים בחיבורו

סטפנוס מביזנטיון מצטט בערך "עברים" במילונו הגאוגרפי את כאראקס, שאומר ש"כך נקראים יהודים על שם אברמון (אברהם)". אולם לא ניתן לדעת באיזה הקשר התייחס כאן כאראקס ליהודים. ההסבר לפיו מקור השם "עברים" הוא בשם "אברהם", נמצא כבר בקטעים מתוך חיבורו של הסופר היהודי-הלניסטי ארתפנוס (המאה ה-2 לפנה"ס), אולם הצורה הכמו-יוונית "אברמון" אינה ידועה משום מקום אחר.
הערות שוליים

↑  M. Stern, Greeks and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol.2, CIII. Claudius Charax of Pergamum, pp. 160–161 (מנחם שטרן)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118836285  LCCN: n85240506  NTA: 069888981  RERO: 02-A010065571  SUDOC: 140819797  VIAF: 38361842   WorldCat (עם VIAF): 38361842
מוזיקה אלקטרונית

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  קטע מוזיקלי 
 מקורות תרבותיים:  מוזיק קונקרט בשנות הארבעים בצרפת, שנות החמישים בארצות הברית, קראוטרוק בשנות השישים בגרמניה
 כלים:  סינתסייזר, סמפלר, מכונת תופים, מחשב
 פופולריות מיינסטרים:  תת-תרבות אוניברסלית המקובלת ונפוצה בכל העולם בפרט בסצנת המועדונים ומסיבות רייב.
 נגזרות:  סינת'-פופ, אלקטרופופ, רוק אלקטרוני, גל חדש, דראם אנד בייס, EDM, היפ הופ, נויז, נאו סול, פסיכדלית, העידן החדש
 תת-סוגות
 אמביינט, דאנס, האוס, טכנו, טראנס, IDM, סינת'-פופ, EBM, אסיד ג'אז, ג'אמפסטייל, סינת'ווייב
 סוגות היתוך
 מוזיקת ג'אנגל, צ'יל אאוט
 
מסיבת פולמון בהן מושמעות מוזיקה אלקטרונית
מוזיקה אלקטרונית היא כל מוזיקה המנוגנת באמצעות כלים אלקטרוניים.
כאשר מתייחסים למוזיקה אלקטרונית כסגנון מוזיקלי נפרד, הכוונה היא למוזיקה שהכלים הדומיננטיים בה הם אלקטרוניים כגון סינתיסייזר, מחשב, מכונת תופים, סמפלר ולופר (מסובב צלילים). המוזיקה האלקטרונית לעיתים מאופיינת כ"מוזיקה ממוחשבת" מאחר שחלק ניכר מהיצירה והעיבוד נעשה באמצעות מחשב ובאמצעות תוכנות מתאימות.
כיום קיימים עשרות סוגים של מוזיקה מהסוג הזה, ובניהם: 1. האוס פרוגרסיבי - היה פופולרי מאוד בפסטיבלים בשנים 2008-2014, ומכילים צלילי סינת׳ גדולים ומקצבי תופים קופצניים.
2. בס האוס - בעל ביטים מעט אגרסיביים, לעיתים דומה למקצבים המשתייכים לסגנון דאבסטפ ומשלב אותם כדי לייצר האוס קופצני יותר.
3. דאבסטפ - בעל ביטים מאוד אגרסיבי, לעיתים מכילים צלילים מטאליים.
4. בס מלודי - ידוע גם בשם דאבסטפ מלודי, בעל צלילים אגרסיביים מעולם הדאבסטפ אבל נשמע גדול, ארוך יותר ובעל יותר רגש.
5. הארדסטייל - ידוע גם כ-איופורי. צלילים גדולים מרווחים, לרוב מלודיה כפולה של מנגינה וצלילים. לעיתים עם צלילים מקוטעים של תופים.
6. תופים ובס - לרוב עם מלודיה כפולה של מנגינה עולה ונחלשת עם צלילים מתחלפים ונחתכים. לרוב מחיר ביטים מסוריים.
7. האוס טכנולוגי - מכיל בייסליינים קצביים, לרוב בעל אופן מינימליסטי. לרוב במועדונים.
8. טכנו - בעל סאונדטרק של תופים עם אופי של בעיטה (קצבים באופן קבוע אך הדגשה חזקה בסוף של כל צליל). לרוב מתאים לוויב אפל או מועדוני ריקודים.
9. טראפ (עם EDM) - צלילי תופים שנלקחים מעולם ההיפ הופ. הדגשה על סאב באס ו-808׳ וגם באסים מטליים לעיתים.
היסטוריה

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
היסטוריה > השנים הראשונות

בראשית המאה העשרים נעשו ניסיונות להרחיב את הספקטרום הצלילי והומצאו כלי נגינה שונים כמו מתנד מרטנו, תרמין-ווקס, אלקטרוניום ועוד.
בשנות הארבעים של המאה העשרים, נוצרה בצרפת תנועה מוזיקלית חדשה בשם מוזיק קונקרט (Musique Concrète). אבי התנועה היה פייר שפר (Pierre Schaeffer). המוזיקה של תנועה זו התאפיינה בשימוש ברשמקול (tape recorder) ובטכניקות של עריכת הקלטות לשם יצירה מוזיקלית. הכוון הזה התפתח במהירות עם הופעתו של הסינתסייזר האנלוגי.
בגרמניה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה בלט פועלו של קרלהיינץ שטוקהאוזן בתחום המוזיקה האלקטרונית.
לאמריקה הגיע הסגנון בשנות החמישים המוקדמות, אז גם הוקם מרכז למוזיקה אלקטרונית בניו יורק בו פותחו ושוכללו הכלים השונים ששימשו להפקת מוזיקה זו. "פואמה אלקטרונית" ו"מדבריות", יצירותיו של המלחין החשוב אדגר וארז, נחשבות, לדעת רבים, ליצירות האלקטרוניות הראשונות, אם כי כבר בשנות ה-30' שילב את התרמין ביצירות לכלים שונים.
היסטוריה > שנות השישים והשבעים

המוזיקה האלקטרונית התחילה בעולם המוזיקה הקלאסית עם יצירות בארוק שנוגנו על סינתסייזר (כמו למשל ביצועיה של ונדי קרלוס ליצירות באך), או ביצועיו של איסאו טומיטה ליצירותיהם של מוסורגסקי, סטרווינסקי ואחרים. אחר כך אומצה המוזיקה האלקטרונית על ידי תרבות הפופ. יצירת המוזיקה האלקטרונית הייתה מאוד קשה מבחינה טכנית בתחילת הדרך, אך צברה תאוצה בעזרת מוזיקאים כמו קית' אמרסון (מאמרסון לייק ופלמר), או הביץ' בויז שהשתמשו בכלים אלקטרונים בצורה מובהקת בעיקר בשיר Good Vibrations. גם הביטלס עשו זאת בשירים Strawberry Fields Forever ו-Yes It Is.
באירופה, הקראוטרוק היה התשובה הגרמנית לרוק המתקדם של סוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה העשרים. הרכבי הקראוטרוק הראשונים הופיעו בגרמניה בתחילת שנות השבעים. להקות אלו שילבו רוק מתקדם עם ניסיונות בתחום האלקטרוני. הלהקות הבולטות בתחום היו טנג'רין דרים, קאן (Can), פאוסט (Faust) ונוי! (!Neu).
ביוני 1970 יצא אלבום הבכורה של טנג'רין דרים Electronic Meditation שהשפיע עמוקות על להקות רוק מתקדם ועל יוצרי מוזיקה אלקטרונית. בעקבות ההרכב הגרמני החלו לצאת אלבומי אלקטרוניקה של ונגליס היווני, טומיטה היפני, בריאן אינו האנגלי וז'אן-מישל ז'אר הצרפתי שעשו שימוש גדול בכלי נגינה אלקטרונים ובהמצאות אולפן שונות.
עם התקדמות הטכנולוגיה ושיפור הנגישות והביצועים של הסינתסייזרים, החלו גם להקות רוק להשתמש בהם. בין החלוצים נמנים פינק פלויד ששילבו אלקטרוניקה במוזיקה שלהם, וקרפטוורק (Kraftwerk) שהחלו בזרם הקראוטרוק ואימצו את האלקטרוניקה לחלוטין. בשנת 1974 הוציאו קרפטוורק את התקליט "אָוּטוֹבאן", שקטע הנושא שלו נמשך למעלה מ-20 דקות (גרסה קצרה שלו יצאה על תקליטון והושמעה ברדיו. הגרסה הקצרה נחשבת בעיני רבים כשיר הפופ האלקטרוני הראשון).
עוד הרכב שתרם רבות להתפתחות המוזיקה האלקטרונית באותה תקופה הוא Yellow Magic Orchestra מיפן. הרכב זה הוציא בשנת 1978 אלבום ראשון שפרץ את גבולות האלקטרוניקה באותה תקופה. שנה לאחר מכן, הם הוציאו אלבום שני שכלל בין השאר מוזיקה בסגנון הטכנו ובכך הקדים את זמנו בכ-10 שנים.
גם נגני ג'אז שילבו כלים אלקטרונים ביצירתם, דוגמת הרבי הנקוק ו-The Weather Report. מוזיקאים נוספים כ-Tangerine Dream, בראיין אינו, ואנגליס, וז'אן מישל ז'אר הפכו את המוזיקה האלקטרונית לפופולרית.
בין השאר, שימשה המוזיקה האלקטרונית לצורך אפקטים ופסקולים בסרטי מדע בדיוני ופנטזיה. אחת הדוגמאות הראשונות היא סרטו של סטנלי קובריק, התפוז המכני. דוגמה נוספת היא נעימת הנושא בסדרה הבריטית "דוקטור הו" ששודרה ב-BBC החל משנת 1963. יצירה זו נכתבה על ידי רון גריינר (Ron Grainer) ודליה דרבישייר (Delia Derbyshire). סרט מדע בדיוני משנת 1982 הידוע בשל הפסקול שלו העשוי מוזיקה אלקטרונית בידי ואנגליס הוא בלייד ראנר.
היסטוריה > תחילת העידן המודרני

בשנות השבעים המאוחרות ותחילת שנות השמונים התפתחו כלי הנגינה האלקטרונים והפכו לזולים יותר. הסינתסייזר האנלוגי פינה את מקומו לסינתסייזר ולסמפלר הדיגיטלי. להקות פופ ואמנים רבים החלו להשתמש בכלים אלו כמו גארי ניומן, אולטראווקס, ויסאג', פד גדג'ט, טוק טוק, תומאס דולבי, יוריתמיקס, יאזו, היומן ליג, ואנגליס, תמרונים תזמורתיים בחשיכה (OMD), דפש מוד, אמנות הרעש (Art of Noise), פרופגנדה וניו אורדר.
הצלילים הלא-הרמוניים של מכונות המוזיקה הובילו לסגנון שנקרא מוזיקה תעשייתית שהתפתח בכוונים שונים, ולאחר מכן בשילוב עם דאב הפך בין השאר לטריפ הופ.
אחת הדוגמאות המרכזיות למוזיקה אלקטרונית שנוצרה בעידן המודרני, היא להקת רדיוהד באלבומה Kid A אשר סימן שלב חדש בלהקה ובמוזיקה הפופולרית. להקת הרוק האלטרנטיבי, יצרה אלבום שכולו הורכב מסימפולים, שימוש בכלים אלקטרוניים וכו' והושפע ממוזיקה האלקטרונית שנעשתה באותה תקופה, אמביינט, ג'אז מודרני, קראוטרוק ומוזיקה קלאסית מודרנית. רדיוהד המשיכו בקו האלקטרוני באלבומים הבאים, ועזרו בהפיכת המוזיקה האלקטרונית לחלק מן הזרם המרכזי.
בתחילת שנות השמונים התפתחו סגנון הטכנו בדטרויט, מישיגן וסגנון ההאוס בשיקגו, אילינוי. מאוחר יותר, בבריטניה, התפתח האסיד האוס. כל אלו תרמו לאימוץ המוזיקה האלקטרונית לזרם המרכזי במוזיקה פופולרית, והפיכתה למוזיקת ריקודים במועדונים ודיסקוטקים. כלי יצירת המוזיקה האלקטרונית מאפשרים מקצב מהיר יותר ומדויק יותר מאשר כלים מוזיקליים רגילים, ופעמים רבות במוזיקת הריקודים האלקטרונית יש חזרה על קטע מוזיקלי או ווקאלי "מסורתי" (סימפול).
המחירים הנמוכים של ציוד מוזיקלי אלקטרוני גרמו לכך שמוזיקה פופולרית נעשית כיום יותר ויותר באמצעים אלו. אמנים כמו ביורק, פיית'לס, פאטבוי סלים, כמיקל ברד'רס, מאסיב אטאק, פורטיסהד, מובי ועוד רבים אחרים היוצרים מוזיקה אלקטרונית נחשבים היום לחלק מהזרם המרכזי במוזיקה.
למוזיקה האלקטרונית תתי-סוגות רבות וסגנונות שונים ביניהם: סינת'-פופ, אלקטרופופ, רוק אלקטרוני, אמביינט, טכנו, טראנס, דאנס והאוס.
תופעה בולטת בתחום המוזיקה האלקטרונית (בעיקר באירופה) היא שתקליטן במועדונים נחשב ל"אמן יוצר" בעצמו הודות למיקסים והסימפולים שהוא יוצר. בין התקליטנים הבולטים נמנים פול אוקנפולד, ג'ון דיגוויד, וטייסטו.
החל משנת 1995 מתקיים בתדירות שנתית פסטיבל ADE שמוקדש למוזיקה אלקטרונית.
ראו גם

EBM
סונולוגיה
הארד באס
דרימפאנק
הערות שוליים

↑  יוסף טל: עד יוסף - זכרונות, הרהורים, סיכומים, הוצאת כרמל, 1997 ISBN 965-407-162-2 ע' 175–187, 303
↑  מעין לנדוי-פריאר, פריאר שלהבת ז"ל - סיפור המעשה באתר פלי"ם
↑  Musicworks, No. 83, summer 2002, pp. 50-51
↑  Benjamin Bar-Am: Unconventional Music, Jerusalem Post Musical Diary, 29 Aug, 1962
↑  המחשב במוזיקה - שפה חדשה ותיווי חדש, המדיום באמנויות המאה העשרים, בעריכת בילסקי-כהן ובליך, מכון ון-ליר בירושלים (1996) עמ' 106-109
↑  Musica Nova in the Third Millennium - Behind the Scenes of Music Theory, בהוצאת המכון למוזיקה ישראלית , 2002, Cat No. 1018E, ISBN 965-90565-0-8
↑  Gluck, Robert J.: Fifty years of electronic music in Israel, Organised Sound 10(2): 163–180 Cambridge University Press (2005)
↑  חגי חיטרון, הגולם חוזר, ובגדול, באתר הארץ, 29 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540863505171  BNE: XX527960  BnF: cb121323832 (data)  GND: 4014355-7  LCCN: sh85042350  NDL: 00561459  NKC: fd993392 
יוסף טל במרכז למוזיקה אלקטרונית (1965)
יוסף טל והרמקולים שלו - קריקטורה של מאיר רונן בעקבות הבכורה של "קונצ'רטו מס' 4 לפסנתר ומוזיקה אלקטרונית"
פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו מדינות בעלות הברית במשותף כנגד מדינות הציר. דבר זה הצריך תיאום בין מדינות בעלות הברית, תיאום שכלל גם 7 מפגשי פסגה בין מנהיגי המדינות.
האמנה האטלנטית

עוד לפני שארצות הברית הצטרפה למלחמה נערך מפגש בין וינסטון צ'רצ'יל לפרנקלין דלאנו רוזוולט ליד חופי ניופאונדלנד, ב-14 באוגוסט 1941, על סיפונה של אניית קרב אמריקנית. המפגש הוליד את "המגילה האטלנטית" - הצהרת עקרונות משותפת, אשר כללה את הנקודות הבאות:
ארצות הברית ובריטניה אינן שואפות לספח לעצמן שטחים לא להן.
הן לא תסכמנה לשום שינוי טריטוריאלי שאינו תואם את רצון העמים הנוגעים בדבר.
תכובד זכות העמים להגדרה עצמית.
יובטח חופש שיט בימים.
שתי המעצמות תדאגנה למציאת דרכים לשיפור הביטחון על ידי פירוק נשק.
שאיפה לשיתוף פעולה כלכלי בין כל העמים.
משמעות המגילה/אמנה הייתה הן במישור המוסרי - "רצון מוסרי" משותף לשני העמים, והן במישור המעשי - עקרונות שעל-פיהם קבעו שתי המדינות את דרכן המשותפת בתקופת המלחמה ואף לאחריה.
ועידת קזבלנקה

הוועידה נערכה בקזבלנקה, מרוקו בינואר 1943 בין צ'רצ'יל לרוזוולט. הוחלט על פתיחת חזית שנייה באירופה כדי להקל על ברית המועצות, על החזית הדרומית 1943–1945 בצפון אפריקה, על חיסול צוללות גרמניות, על הגברת ההפצצות על גרמניה ועל מתן סיוע לסין. במהלך הוועידה הופגשו הגנרל אנרי ז'ירו והגנרל שארל דה גול (אשר התחרו שניהם על הפיקוד על הכוחות הצבאיים הצרפתיים במושבותיה של צרפת, ועל כוחות צרפת החופשית), על מנת לנסות ולהשיג הסכמה שתאפשר פעולה משותפת. על אף שניתנה הצהרה משותפת מטעם שני האישים (בלחצם של צ'רצ'יל ורוזוולט) נותר הסכסוך בעינו, עד לפרישתו של ז'ירו בשנת 1944. החלטה נוספת שהתקבלה במהלך ועידת קזבלנקה היא לדרוש מגרמניה ומבעלות בריתה כניעה ללא תנאים.
ועידת קהיר

צ'רצ'יל, רוזוולט וצ'יאנג קאי שק במהלך ועידת קהיר
ועידת קהיר נערכה בקהיר, מצרים בין 22 בנובמבר ל-26 בנובמבר 1943, בין רוזוולט, צ'רצ'יל, וגנרליסימו צ'יאנג קאי שק מסין. הוועידה עסקה בהיערכות בעלות הברית נגד יפן, ובמצב הרצוי באסיה שלאחר המלחמה.
החלטות הוועידה פורסמו ב"הצהרת קהיר", הצהרה לא-חתומה לעיתונות שדנה בכוונתן של בעלות הברית לחלק את האימפריה היפנית לאחר כניעתה הצפויה של יפן. על פי ההצהרה, כל הטריטוריות שכבשה יפן מאז מלחמת העולם הראשונה, כולל טאיוואן ואוקינאווה, יוחזרו לסין. בנוסף קבעה ההצהרה שעל קוריאה, שהייתה כבושה בידי יפן, להפוך למדינה חופשית.