stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קצב תגובה
גורמים משפיעים > לחץ

נפח השפעול הוא ביטוי לשינוי הנפח של חומר במעבר ממצב שיווי משקל למצב לא יציב. קבוע הקצב של תגובה כימית תלוי בנפח השפעול של המגיב.
עבור תגובה הקורית במצב הפעלה:
{\ce {-> {P}}}  |A\cdot \cdot \cdot B|^{\ddagger } ⇌  A+B
נפח השפעול ‡ΔV הוא:
\Delta V^{\ddagger }={\bar {V}}_{\ddagger }-{\bar {V}}_{\mathrm {A} }-{\bar {V}}_{\mathrm {B} }
כאשר:
V̄ מסמל את הנפח המולרי היחסי של הביטוי בתחתיתו
‡ מסמל את מצב ההפעלה המורכב
עבור תגובה בטמפרטורה קבועה ובעזרת נפח השפעול, ניתן לקבל ביטוי התלוי בשינוי קבוע הקצב ובשינוי בלחץ המערכת:
\left({\frac {\partial \ln k_{x}}{\partial P}}\right)_{T}=-{\frac {\Delta V^{\ddagger }}{RT}}
כלומר, שינוי בלחץ המערכת ישפיע על קבוע הקצב ובהתאם על קצב התגובה. קצב התגובה יכול לעלות ולרדת כתלות בשינוי בלחץ, באופן התלוי בנפח השפעול.
גורמים משפיעים > קרינה אלקטרומגנטית

קרינה אלקטרומגנטית היא קרינה אנרגטית. הקרנתה על המגיבים משמעותה העלאת האנרגיה במערכת, וזו יכולה להתבטא בכמה אופנים. בדומה להעלאה בטמפרטורה, קרינה אלקטרומגנטית תעלה את האנרגיה הקינטית של חלקיקים ותגדיל את אנרגיית הוויברציות של האטומים, ובכך תגדיל גם את תדירות ההתנגשויות וגם את הכמות היחסית של ההתנגשויות הפוריות. בנוסף, העלאת האנרגיה במערכת יכול להתבטא בפירוק קשרי מולקולות, ביינון ובעירור חלקיקים שכשלעצמם עלולים לגרום לשינויים בהרכבי החומרים.
גורמים משפיעים > ריכוז

לריכוזי המגיבים יש השפעה מרכזית על קצב התגובה. כפי שראינו ממשוואת הקצב, עלייה בריכוז המגיבים מעידה ישירות על עלייה בקצב התגובה. בנוסף, על פי תאוריית ההתנגשויות, המולקולות חייבות להתנגש על מנת להגיב ביחד. ככל שריכוז המגיבים עולה, תדירות ההתנגשויות של המולקולות עולה. בנוסף, הן פוגעות זו בזו חזק יותר כיוון והן במגע קרוב יותר. בכך, עלייה בריכוז מגדילה גם את הכמות היחסית של ההתנגשויות הפוריות בין המגיבים.
גורמים משפיעים > מצב צבירה ושטח פנים

למצבי הצבירה ולשטחי הפנים של המגיבים במערכת יש השפעה מרכזית על קצב התגובה. משטח המגע בין המגיבים הוא בעצם חתך הפעולה של התגובה הכימית.
במגע בין חומרים בעלי מופע זהה, כדוגמת תרכובת גז או תמיסה מימית, משטח המגע מוגבל על ידי שטח הפנים הכולל של מולקולות החומר המרוכז פחות. במצב זה, בחישה של המגיבים יחדיו עלולה להאיץ את הגדלת חתך הפעולה ובכך גם את קצב התגובה.
במגע בין חומרים בעלי מופע שונה, למעט מקרים מסוימים (כדוגמת האנומליה של המים), משטח המגע מוגבל על ידי שטח הפנים של המגיב המעובה יותר.
גורמים משפיעים > איזוטופ

איזוטופים שונים של יסוד כימי אחד גוררים קצבי תגובה שונים. תופעה זו מתוארת על ידי אפקט האיזוטופ הקינטי, לפיה איזוטופים כבדים יותר (המונים יותר נייטרונים בגרעין) של יסוד כימי מסוים הם בעלי מהירות נמוכה יותר עבור אותה אנרגיה כוללת. לכן, עבור איזוטופ כבד יותר, תדירות ההתנגשויות וכן קצב התגובה יהיו נמוכים יותר.
גורמים משפיעים > זרזים

זָרָז הוא חומר המסוגל להאיץ את מהלכן של תגובות כימיות. הזרז אינו מגיב או תוצר של המערכת, למרות שיכול להשתתף בתגובה עצמה. זרז יכול להימצא במצב צבירה זהה או שונה משל המגיבים במערכת.
הוספת זרז מתאים למערכת מאיצה באופן ישיר את קצב התגובה בין מולקולות המגיבים.
הערות שוליים

↑  McMurry, John; Fay, Robert C.; Robinson, Jill K. (31 בדצמבר 2014). Chemistry (Seventh ed.). Boston. p. 492. ISBN 978-0-321-94317-0. OCLC 889577526. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Laidler, Keith J., Chemical kinetics, Encyclopedia Britannica, ‏16 Apr. 2020
↑  Petrucci, Ralph H.; Herring, F. Geoffrey; Madura, Jeffry D.; Bissonnette, Carey. General chemistry: principles and modern applications (Eleventh ed.). Toronto. p. 923. ISBN 978-0-13-293128-1. OCLC 951078429.
↑  International Union of Pure and Applied Chemistry. "Rate of reaction". Compendium of Chemical Terminology Internet edition.
1 2  Claire Vallance, An Introduction to Chemical Kinetics, San Rafael, CA: Morgan & Claypool, 2017, ISBN 978-1-6817-4664-7
↑  Connors, Kenneth (1990). Chemical Kinetics:The Study of Reaction Rates in Solution. VCH Publishers. p. 14. ISBN 978-0-471-72020-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4125095-3  NDL: 00564412
קרקרים

| קרקרים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
תת־משפחה:: קרקרים
שם מדעי
 Caracarinae

קרקרה צהובת ראש (Milvago chimachima) על קפיבארה.
קָרַקָרִים (שם מדעי: Caracarinae או Polyborinae) היא תת-משפחה ממשפחת הבזיים של עופות דורסים החיים ברחבי אמריקה.
הקרקרים שונים מעט מהבזים והם איטיים מהם, צבעוניים מעט יותר וראשם חשוף מנוצות. כמו כן הם חיים בלהקות גדולות וניזונים מטרף וגם מנבלות או מהיטפלות לדורסים אחרים. הם חיים ברחבי אמריקה מדרום ארצות הברית עד לארץ האש במגוון בתי גידול, אך רובם חיים באזורים טרופיים.
חלק ממיני הקרקרה חיים רק על הקרקע וחלקם חיים ביערות גשם. הם קרובי משפחתם של בזי היערות שחיים באותו אזור.
מיון

תת-משפחה קרקרים (Caracarinae)
סוג קרקרה (Caracara) - בו 2 מינים
סוג ומין יחיד קרקרה שחורה (Daptrius ater)
סוג ומין יחיד קרקרה אדומת-גרון (Ibycter americanus)
סוג קרקרה צהובה (Milvago) - בו 2 מינים
סוג קרקרה הררית (Phalcoboenus) - בו 4 מינים
רוקחת הרפואות מסיילם

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קתרין האו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה:  Hyperion;   כנרת זמורה-ביתן דביר, הוצאת מטר (מהדורה עברית)
 תאריך הוצאה:  9 ביוני 2009
 מספר עמודים:  397
 הוצאה בעברית
 תרגום:  יעל אכמון
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-517-916-3
 הספרייה הלאומית:  003242138
רוקחת הרפואות מסיילם (באנגלית: The Physick Book of Deliverance Dane) הוא רומן היסטורי מאת קתרין האו אשר יצא לאור בשנת 2009. הספר מציג 2 תקופות, לכל אחת גיבורה משלה: א. 1991 (ימינו) - בה הגיבורה היא קוני גודווין, סטודנטית לדוקטורט בהיסטוריה אמריקנית; ב. 1681-1692 (ימי הביניים - תקופת ציד המכשפות בסיילם) - בה הגיבורה היא דליוורנס (ליווי) דיין, מרפאה אשר מואשמת בכישוף.
הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במהלך חודש יוני 2009 (סיפורת-כריכה קשה).
הספר תורגם מאנגלית לעברית בשנת 2011 על ידי יעל אכמון ויצא לאור בכנרת זמורה-ביתן דביר.
הערות שוליים

↑  Schuessler, Jennifer. "New York Times Bestseller List". The New York Times (באנגלית). נבדק ב-2009-06-28.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רודולף קלברג

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1847 קאט ספרינג, טקסס, ארצות הברית  
 פטירה:  28 בדצמבר 1924 (בגיל 77) אוסטין, טקסס, ארצות הברית  
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oakwood Cemetery 
 מפלגה:   המפלגה הדמוקרטית
 
רודולף קלברג (באנגלית: Rudolph Kleberg‏; 26 ביוני 1847 – 28 בדצמבר 1924) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס, דודו הגדול של רוברט ר. אקהרדט ודודו של ריצ'רד מ. קלברג האב.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

קלברג נולד ב-26 ביוני 1847 בקאט ספרינג, טקסס, וקיבל הדרכה על ידי מורים פרטיים וסיים את לימודיו בקולג' בטון, מחוז דה ויט, בשנת 1868. הוא התגייס לחטיבת הפרשים של טום גרין בצבא הקונפדרציה באביב 1864 ושירת עד סיום מלחמת האזרחים.
לאחר המלחמה, קלברג למד משפטים בסן אנטוניו. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1872.
ביוגרפיה > קריירה

קלברג החל לעסוק בעריכת דין בקוארו, טקסס. בשנה שלאחר מכן, הוא ייסד את קוארו סטאר ב-1873. לאחר כמה שנים מונה קלברג כעורך דין תובע של מחוז דה וויט בשנים 1876–1890.
לאחר מכן הוא נכנס לפוליטיקה האלקטורלית, וכיהן כחבר בסנאט המדינה בשנים 1882–1886. בשנת 1885, הוא מונה לעורך הדין של ארצות הברית עבור המחוז המערבי של טקסס.
קלברג נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-54 כדי למלא את המקום שהתפנה על ידי מותו של ויליאם ה. קריין. הוא נבחר מחדש לקונגרסים ה-55, ה-56 וה-57 וכיהן מ-7 באפריל 1896 עד 3 במרץ 1903.
הוא לא היה מועמד למינוי מחדש ב-1902. לאחר שחזר לעסוק בעריכת דין, הוא עבר עם משפחתו לאוסטין, טקסס, ב-1905. שם הוא מונה לרשם הרשמי של בית המשפט לערעורים פליליים ב-24 בפברואר 1905.
הוא שירת עד מותו באוסטין, טקסס ב-28 בדצמבר 1924. הוא נקבר בבית הקברות אוקווד.
קרקרה הררית

| קרקרה הררית |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: בזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: בזיים
תת־משפחה:: קרקרים
סוג:: קרקרה הררית
שם מדעי
 Phalcoboenus ‏ד'אורביני, 1834

קרקרה הררית (שם מדעי: Phalcoboenus) הוא סוג של עופות ממשפחת הבזיים מקבוצת הקרקרים. בסוג ארבעה מינים.
מאפיינים

הקרקרות חיות באקלים ממוזג באזור הרי האנדים, בפטגוניה ובאיי פוקלנד ומותאמות לחיים באזורים קשים. הם מכוסות בנוצות כהות עם מקור בולט צהוב או אדום ועם טפרים נוקשים ברגליהם.
אלו עופות החיים בלהקות ונטפלים לעופות אחרים. הם ניזונים מנבלות אך יטרפו כל חיה קטנה ולא מושגחת שתיפול לידיהם. כמה קרקרות חיות במושבות של עופות ים וטורפות אפרוחים רבים ביחד.
מינים

Phalcoboenus carunculatus
Phalcoboenus megalopterus
Phalcoboenus albogularis
קרקרה מפוספסת (Phalcoboenus australis)
קרלוס השלישי, מלך ספרד

קרלוס השלישי, מלך ספרד (20 בינואר 1716 – 14 בדצמבר 1788) היה שליט אירופי לבית בורבון בן המאה ה-18. היה מלך ספרד בין השנים 1759–1788 (כקרלוס השלישי לבית בורבון; Carlos III de Borbón); מלך נאפולי וסיציליה בין השנים 1735–1759 (כקרלו השביעי; Carlo VII); ודוכס פארמה בין השנים 1732–1735 (כקרלו הראשון; Carlo I). קרלוס השלישי היה מחסידי האבסולוטיזם הנאור וממקדמן הפעיל ביותר של הרפורמות הבורבוניות.
ביוגרפיה > דוכס ומלך באיטליה (1732–1759)

קרלוס השלישי נולד במדריד ב-20 בינואר 1716, והיה בנו השלישי של פליפה החמישי, מלך ספרד, ובנו הראשון מאשתו השנייה, אליזבטה פארנזה (הנצר האחרון למשפחת פארנזה) מפארמה ועל כן ירש מאימו את הדוכסויות של פארמה, פיאצ'נצה וטושיה (בלאציו) (1731). בגיל 16 נשלח לשלוט כדוכס פארמה ובכך לחזק את ההשפעה הספרדית באיטליה.
לאחר ניצחון גייסותיו של אביו, פיליפה החמישי, את האוסטרים בקרב ביטונטו (Bitonto) שבדרום איטליה במסגרת מלחמת הירושה הפולנית (1733–1735) הפך למלך ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה תחת הכינוי קרלו השביעי. בממלכתו החדשה החל קרלו השביעי בסדרת רפורמות מקיפות, אותן ימשיך מאוחר יותר כמלך ספרד ברחבי האימפריה הספרדית כולה. קרלו הראה מחויבות עמוקה לחובתיו כמלך ולאחריות הגלומה בכך, והיטיב להקיף עצמו בשרים, ביועצים ובעוזרים נבונים ומוכשרים. לראש שריו, ברנרדו טנוצ'י הייתה השפעה רבה על המלך. במהלך שנותיו באיטליה היה נתון המלך להשפעת עידן האורות.
במהלך שנות שלטונו נתגלו מחדש הערים הרומאיות החרבות הרקולנאום (1738) ופומפיי (1748), בהן גילה עניין רב ועודד את חשיפתן.
בשנת 1738 נשא לאישה את מריה אמליה מסקסוניה, בתו של פרידריך אוגוסט השני, דוכס סקסוניה וליטא ומלך פולין.
ביוגרפיה > מלך ספרד (1759–1788)

ב-10 באוגוסט 1759 נפטר אחיו למחצה, פרננדו השישי, וקרלו ירש את כס המלוכה הספרדי, ונקרא כעת קרלוס השלישי. ב-6 באוקטובר ויתר על כסי המלוכה של נאפולי וסיציליה והוריש אותם לבנו השלישי, פרננדו.
כמלך ספרד התאפיינו יחסי החוץ שלו בברית עם צרפת ובעימות עם אנגליה על השליטה בנחלות הקולוניאליות באמריקה. תמיכתו בצרפת במלחמת שבע השנים הביאה לאובדנה של פלורידה לטובת בריטניה, אם כי כפיצוי חלקי על כך זכה בלואיזיאנה הצרפתית. יריבותו עם אנגליה הביאה אותו לתמוך במתקוממים במושבות האנגליות בעולם החדש, על אף שתמיכה זו עלולה הייתה לסכן את שלטונו בנחלות הספרדיות שמעבר לים.
מבחינה פנימית קידם קרלוס השלישי את הרפורמות הבורבוניות יותר מאשר כל מלך אחר. על אף שמרבית הרפורמות נועדו להצעיד את ספרד בפרט, ואת האימפריה הספרדית ככלל, קדימה ברוח הנאורות, הרי שחלק מהרפורמות נתקלו בעוינות והתנגדות. כך, למשל, פרץ מרד אסקילצ'ה במדריד במחאה על מספר תקנות עירוניות אותן ניסה לאכוף. בעקבות המרד גרש קרלוס השלישי את הישועים מספרד (1766), בלוקחו דוגמה מצרפת ופורטוגל מהן גורש המסדר שנים ספורות קודם לכן. מחלוקות עם האפיפיור, כמו גם חשש מכוחה הרב של הכנסייה, הביאו אותו לפגוע בסמכויות הכנסייה, בנכסיה ובמעמדה, על אף שהיה נוצרי קתולי אדוק. קרלוס השיק רפורמות נרחבות בתחום גביית המיסים וקידם סחר חופשי ברחבי האימפריה. הוא ביצע עבודות ציבוריות רבות לשיפור תשתיות בניסיון לתעש את ספרד, בהצלחה חלקית.
קרלוס השלישי נפטר ב-14 בדצמבר 1788, ובנו קרלוס הרביעי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1738 התחתן קרלוס עם מריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה היו לו 13 ילדים מהם 6 נפטרו בינקותם או בגיל צעיר.
מריה איזבל (1740–1742)
מריה יוספה (1742)
מריה איזבל אנה (1743–1749).
מריה יוספה (1744–1801).
מריה לואיסה (1745–1792).
פליפה (1747–1777).
קרלוס (1748–1819).
מריה תרסה (1749–1750).
פרננדו (1751–1825).
גבריאל (1752–1788).
מריה אנה (1754–1755).
אנטוניו פסקואל (1755–1817).
פרנסיסקו חוויאר (1757–1771).
ראו גם

הרפורמות הבורבוניות
מלכי ספרד
דיוקן של קרלוס השלישי שצויר על ידי פרנסיסקו דה גויה
פסל רכוב של קרלוס השלישי מאת אנטוניו קנובה  בפיאצה דל פלבישיטו בנאפולי
קהילת יהודי ארטה

| --- | --- |

רחוב סקופה שישבו בו יהודים
 אוכלוסייה
 384 (נכון ל־1944) 
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 יוון יוון
 שפות
 יוונית
 
מפת יוון ומיקום ארטה
הקהילה היהודית בארטה נחשבת כקהילה היהודית הרומניוטית העתיקה והקהילה הקדומה ביותר ביוון ובמחוז אפירוס, למרות שמבחינה רשמית הוכרה רק בשנת 1920. היום אין יהודים בארטה, הקהילה פורקה בשנת 1959.
תולדות הקהילה היהודית > בין המלחמות

אחרי מלחמת העולם הראשונה היה לקהילה הספרדית במקום בית ספר עממי יהודי. בשנים אלה התחילה להתפתח בעיר התנועה הציונית.
תולדות הקהילה היהודית > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 חיו בארטה כ-384–400 תושבים יהודים. העיר הייתה תחת שלטון הכיבוש האיטלקי, והיחסים בין הקהילה היהודית לשלטון היו טובים. האוכלוסייה היוונית בעיר ניסתה להקל עליהם והחיים נמשכו כרגיל קרוב לשלוש שנים, למרות שחויבו לענוד את הטלאי הצהוב ולהקפיד על שעות העוצר.
בספטמבר 1943 נכנסו הגרמנים לארטה, וב-24 במרץ 1944 הגיעה מחלקה של הגסטפו מאגריניון לעיר. הגרמנים דרשו וקיבלו את השמות וכתובות היהודים מבית העירייה. לפי הרשימה שהייתה בידיהם נעצרו רוב היהודים – 352 איש. הגרמנים ריכזו אותם בבית הקולנוע "אורפיאוס" יחד עם יהודים שגורשו מהעיירה פרבזה. משם, ב-2 באפריל 1944, הועברו כולם למחנה המעבר היידאר (Haidar) ליד אתונה, ולאחר מספר ימים נשלחו ברכבות למחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. מספר צעירים הצליחו להסתתר.
אחד האנשים שתמך ביהודים בתקופה קשה זו ושמר איתם על קשרים טובים, היה הבישוף ספירידון גינאקאס (Spyridon Ginakas). כאשר נכנסו הגרמנים לארטה, פנה אליהם בבקשה להקל על היהודים, אך הם דחו את בקשתו. בעקבות הדחייה יעץ לחברי הקהילה היהודית לברוח לכפרים הסמוכים ולהתחבא, אך רק מעטים נענו וברחו. אחד מיורשיו, איגנטיוס השלישי (Ignatios III), העיד כי ספירידון הגן על היהודים, הוא הזדהה עם הפְּגִיעוּת שלהם ועשה כל שביכולתו כדי שלא ייפגעו.
תולדות הקהילה היהודית > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה שרדו בארטה כ-50 יהודים. 30 שבו לעיירה וכ-20 הצליחו להינצל מאחר שהתחבאו בכפרים השונים באזור.
ב-22 במרץ 1946, זמן קצר אחרי סיום המלחמה, ביקר בארטה קנרי קונסטנדינס (Kanari Konstandines) אשר הכין דוח עבור הוועד המרכזי של קהילות יוון. בדוח נכתב כי קיים הרס עצום במקום: בתי הכנסת הרוסים (על קיר בית הכנסת הפולייזי הוא הבחין בכתובת מ-12 מרץ 1882), בית הקברות היהודי הרוס, החנויות והבתים לא הוחזרו לבעליהם, אין חיים קהילתיים, מוסדות הדת, המנהל והחינוך היו הרוסים, ולא היו רבנים ומורים. למרות המצב הקשה של היהודים שחזרו לעיר, נעשו מאמצים עד שנת 1948 לארגן מחדש את הקהילה. נשיא הקהילה רפאל יקואל, ברוך אברהם ברוך שהיה שמש ומורה ושאר חברי הקהילה ניסו להביא מישהו מקורפו שימלא תפקידי מנהל שונים, אך גם זה לא צלח. מצב זה הביא להגירתם של רוב חברי הקהילה לישראל, לארצות הברית ולאתונה. בשנת 1958 נשארו בארטה כ-20 יהודים, ובשנת 1959 לא נותרו יהודים בארטה – הקהילה פורקה על פי צו ממשלתי שפורסם בביטאון הממשלה ב-10 באוגוסט 1959. בית הכנסת ובית הקברות הוסבו לשימושים אחרים בעיירה.
לדברי תאוקריס ואדיבוליס (Theocharis Vadivoulis), לכל בית בעיירה יש את הסיפור שלו. אם זה משפחת מיזן, או משפחה אחרת בעיר שגרה ברובע היהודי או ברחוב סקאופה (Skoufa).
כלכלה

במאה ה-16 עסקו יהודים רבים בגידול גפנים, בתעשיית הגבינה, באומנויות שונות, במסחר מקומי ובינלאומי, בעסקי תיווך והלוואות בריבית. שיירות של סוחרים היו יוצאות באופן קבוע לשווקים במושקולור ובטוג'יל, הם סחרו עם ונציה ואנקונה בבגדים, משי ועורות. רוב התושבים היהודים היו בני מעמד הביניים או השכבה הנמוכה. המשפחות האמידות, שנשאו בעול המיסים, היו קלעי, פליצר, חלק ומראטו.
במאה ה-20, עסקו היהודים במקום בעיקר ברוכלות ובמסחר, אך בשל התחרות הכלכלית עם התושבים היוונים, היגרו רבים מהם לארצות הברית.
אוכלוסייה

במשך שנות קיומה של הקהילה היהודית במקום, גדלה הקהילה עם הגירה של פליטים שהגיעו אליה ממקומות אחרים, או שהצטמצמה בשל מגפות, גירושים, מלחמות, עד שלבסוף לא נותרו יהודים בעיר. לשיא פריחתה הגיעה במאה ה-16.
בשנת 1173, בעת ביקורו של בנימין מטודלה, היו בעיר 100 משפחות. במאה ה-16 נמנו בארטה בסביבות 1,500–1,800 נפשות; בשנת 1869 נאמדה האוכלוסייה היהודית ב-1,000-800, שהתגוררו במקום תחת השלטון היווני; לפי מפקד אוכלוסין שהתקיים בשנת 1939, התגוררו בארטה כ-500 נפשות, אולם בשנת 1940 בעת הגירושים הגיע מספרם ל-384 נפשות. כ-50 איש שרדו בארטה לאחר המלחמה. משנת 1959 לא נותרו יהודים בעיר, והקהילה היהודית פורקה באופן רשמי על ידי ממשלת יוון.
רבנים ואישים

שו"ת שכתבו חכמי ארטה בתקופת האימפריה העות'מאנית, וכן מספר ש"ות שכתבו חכמי איטליה, מאפשרים לשפוך אור על הקהילה היהודית במקום. הקהילה מוזכרת במיוחד בשל השו"ת של רבני סלוניקי שעסקו בבירורים הלכתיים הנוגעים בענייני עגונות, אישות וסכסוכי "יחידים" של הקהילות הנפרדות שהיו מצויות בעיר. הקשרים בין הרבנים היו טובים והייתה ביניהם ובין רבנים אחרים התכתבות ערה בענייני הלכה. עיקר ההתכתבות הייתה עם רבני קהילת סלוניקי, אך גם עם רבני קהילת יואנינה וקהילות אחרות.
בין רבני ארטה החשובים במאה ה-16 ניתן למנות את: ר׳ בנימין ב"ר מתתיה, ר׳ שמואל קלעי, ר׳ שלמה ב"ר ברוך, ר׳ שלמה ב"ר שמואל הספרדי, ר׳ כלב ב"ר יוחנן - רומאניוטי, ר׳ בנימין ב"ר שמריהו (פאפו) - רומאניוטי, ר׳ אברהם עובדיה הספרדי, ר׳ שלום ירושלמי ואחרים.
אחד האישים החשובים במאה ה-19 היה הוקה יצחק אפנדי, מתמטיקאי מפורסם שהתאסלם. הוא שימש כמתרגם של הצי העות׳מני והדיוואן הקיסרי, וכן מילא תפקידים דיפלומטיים חשובים משנת 1806 ואילך.
פרטיזנים

רבים מאנשי הקהילה היהודית בארטה הצטרפו למחתרת היוונית בפיקודו של נפוליאון זארוואס (Napoleon Zervas’) מהליגה הרפובליקנית הלאומית היוונית (EDES - National Republican Greek League). בהם נמנים:
יוהנס עאציס (Johanas Hatzis, נהרג ב-1944 ביוון), יוסף לחנה (נהרג ב-1948, במלחמת העצמאות), ירמיאס דניאל (נפטר ביוון), ד"ר אליעזר לזרוס שהיה רופא, יצחק אליעזר, צני מיזן (Tzani Mizan), סמואל סוסיס (Samuel Soussis), ויטל מאיר(Vital Meyir), יוסיף ויטל, אליאס אליעזר, דוד עסיס (David Hatzis), סולון עסיס (Solon Hatzis), סבאס איסיס (Savvas Issis), טסניקוס צדיק (Tsantikos Sadik), אמיל סמבס (Emil Sambas).
מוסדות מרכזיים בקהילה > בתי כנסת

בית הכנסת קהילת קודש תושבים, הקדום ביותר מהמאה ה-11.
בית הכנסת גרקה (Greca), הוקם במאה ה-13. בשנת 1941 הופצצה העיר, ובין ההריסות היה גם בית כנסת זה, שהכיל את הספרייה החשובה במקום מהמאה ה-16 של בנימין זאב בן מתתיאס (היה שופט בית הדין של ארטה). הריסות בית הכנסת נותרו עד שנות ה-50, ואז הוקם במקום פארק.
בית הכנסת פוליזיה (Pulieza), הוקם על ידי פליטים מפוליה ומקלבריה. לאחר המלחמה חולק שטח בית הכנסת לשלושה ונותר רק קיר בית הכנסת עם מזרקה, הנמצא בשטח פרטי.
בשנת תל"ט (1679), היה בית כנסת שנקרא "ק"ק קלוריסו" (קלבריה).
מוסדות מרכזיים בקהילה > בית הקברות

בית הקברות היהודי שכן על גבעת פרנטי (Peranthi hill). הדרך אליו הייתה קשה ונאלצו לשאת את הנפטרים על הידיים. הייתה בו חלקה שהייתה מיועדת לקבורת רבנים, והגדר סביבו נבנתה מכספי העזבון של יצחק סוסי. בדוח שכתב קנרי קונסטנדינס (Kanari Konstandines), הוא ציין כי בית הקברות היהודי נהרס לחלוטין, לא נשארה מצבה אחת שלמה, הקברים היו הרוסים ורק שרידיהם היו סימן לכך שהיה במקום בית קברות יהודי.
הנצחה

מול חומות המבצר הוקמה בשנת 2000 אנדרטה לזכר הנספים ולזכר הקהילה שנכחדה. בחודש אפריל 2017 הושחתה האנדרטה בצבע, מספר ימים לאחר שהקהילה ערכה טקס לזכר הקהילה היהודית שהתקיימה בארטה לפני המלחמה.
משפחות יהודיות שגרו בארטה

מעט מאוד מבתי היהודים שרדו ברובע היהודי לאחר המלחמה, בין הבתים שנותרו על תילם, נותרו מזרקה וקיר בית הכנסת פוליזיה, הנמצאים משמאל לבית משפחת חציס, באזור נבנו בניינים חדשים. בין המשפחות שגרו בעיר היו: משפחת מיזן, משפחת נסים מיוניס, משפחת בסוס וטלניה סבס, משפחת מוסיס, משפחת איסי וסלומון חציס. שמות משפחה נוספים שהיו אופייניים ליהודי ארטה: בדולה, בילי, ברוך, ברזילי, ברכה, גאבי, גריגו, דוילי, זפרנא, מראטו, פאפו, פילוסוף, פרישקו, צורי, קטלאנו, קליו, רוסו (רושו), רומנו, מצא, דה מילי, נביא, סוסי.
המסורת המוזיקלית של יהודי ארטה

ברשות הקהילה נמצאו כתבי יד של פיוטים כתובים יוונית או יוונית ושפות אחרות באותיות עבריות. בנוסף, הייתה לחברי הקהילה מסורת שבה חגגו את החגים באופן ייחודי, למשל מסורת פורימית מיוחדת, עם שירים מסורתיים על תולדות אסתר.
כְּתֻבּוֹת

ייחודה של יהדות יוון מתבטא בכתובות הרומניוטיות, אשר שרדו בקהילות ארטה, יואנינה וקהילות אחרות. המיוחד בכתובות הללו, שהן עשירות במוטיבים עם צבעים חזקים של פריחה וצמיחה, הבאים להביע את שמחת החתונה. הן עשירות בפסוקי ברכה נבחרים ובאלמנטים של שמירה על בני הזוג והטקסט בהן הוא מיוחד. הטקסט בכתובות הללו נכתב בהתאם למסורת הרומניוטית אשר שימרה את האלמנטים הקדומים והייחודיים בנוסח הכתובה ובמנהגי החתונה.
ראו גם

שואת יהודי יוון
לקריאה נוספת

אסתר בנבסה, אהרון רודריג, יהודי ספרד בארצות הבלקן המאה החמש-עשרה-העשרים, תרגום: איה ברויר, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2001.
איל ג׳ניאו, קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, יוון, ירושלים: משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית, המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח, מכון בן צבי, תשע"ד (2014).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Elias Messinas, The Jewish community of Arta, Greece – fables, memories and the Holocaust, The Jerusalem Post, ‏9 נובמבר 2019 (באנגלית)
1 2 3  תיאוחאריס וואדיבוליס (Theocharis Vadivoulis), ארטה יוון – Arta, באתר לטייל ביוון - יוון בדרך שלך
1 2 3 4 5 6 7  ארטה - Arta יוון, באתר איי יוון
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  ברכה ריבלין, פנקסי הקהילות: יוון, כרך עשירי, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט (1998), עמ' 59. (בעברית)
1 2 3 4 5 6 7 8  לאה בורנשטיין-מקובצקי, חיים וחברה בקהילת ארטה במאה השש-עשרה, פעמים, לחקר קהילות ישראל במזרח 45, סתיו תשנ"א, עמ' 155-126‏, JSTOR 23424976
1 2 3  אריה וינברגר, מדי חודש בחודשו, כרך גליון 178, ירושלים: משרד החינוך, האגף לתרבות תורנית, אדר א׳, אדר ב׳-ניסן תשס"ח, עמ' 34-33. (בעברית)
↑  איל ג׳ניאו, קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, יוון, ירושלים: משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית, המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח, מכון בן צבי, תשע"ד (2014), עמ' 303
↑  איל ג׳ניאו, קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, יוון, ירושלים: משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית, המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח ומכון בן צבי, תשע"ד (2014), עמ' 77. (בעברית)
1 2 3  פולק יוסף, ארטא (ARTA), באתר ארגון יוצאי יוון
↑  יענקי פרבר, בגיל 94: הלך לעולמו ניצול השואה האחרון ביוון, באתר בחדרי חדרים, ‏30 מאי 2021
1 2 3 4 5 6 7 8  Simon Marcus, Arta, Greece, Jewish Virtual Library
A Project of Aice (באנגלית)
↑  אסתר בנבסה, אהרון רודריג, תרגום: איה ברויר, יהודי ספרד בארצות הבלקן, במאות החמש-עשרה-העשרים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2001, עמ' 175. (בעברית)
↑  METROPOLITAN OF ARTA, Jewish Museum of Greece, ‏23 אפריל 2020 (באנגלית)
1 2 3 4  Arta, Jewish Museum of Greece, ‏29 ספטמבר 2017 (באנגלית)
↑  עו"ד במקצועו וחוקר ההיסטוריה של המקום
↑  ארטה - Arta יוון, באתר יוון והאיים
↑  Marcia Haddad Ikonomopoulous, Holocaust Victims from Various Greek Towns, JewisGen (באנגלית)
1 2 3  Jason Chandrinos, Roll of Honour:Those Who Ripped The Yellow Stars, SYNAGONIST, Greek Jews In The National Resistance, תערוכה במוזיאון היהודי ביוון 16 אפריל 2013 - 25 אפריל 2014 (באנגלית)
↑  ארטה, באתר הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה
1 2  Short History of The Jewish Communities in Greece, www.kis.gr, Only The Memory Remains In Arta (באנגלית)
↑  Holocaust memorials in Greece vandalized, JTA-Jewish Telegraphic Agency, ‏10 אפריל 2017 (באנגלית)
↑  איל ג׳ניאו, קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים, יוון, ירושלים: משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית, המרכז לשילוב מורשת יהדות המזרח, מכון בן צבי, תשע"ד (2014), עמ' 246
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528015105171 
גשר ארטה בזמן שחרור העיר מידי העות'מאנים ב-1881. בתמונה נראים חיילים יוונים מצטלמים יחד עם מספר אזרחים יוונים ועות'מאנים. ברקע, בפתח הקשת הראשונה, ניתן לראות את מחנה הצבא היווני.
גשר ארטה
ריצ'רד רייט (סופר)

| --- | --- |

ריצ'רד רייט. צילום: קארל ואן וכטן.
 לידה:  4 בספטמבר 1908 נאצ'ז, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בנובמבר 1960 (בגיל 52) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Richard Nathaniel Wright 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אפרו-אמריקאים 
 מקום קבורה:  קרמטוריון-קולומבריום דו פר-לאשז 
 מקום לימודים:  Lanier High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 יצירות בולטות:  Uncle Tom's Children, בן כושים, בן הארץ, The Outsider 
 הושפע מ:  גרטרוד שטיין, סינקלר לואיס 
 פרסים והוקרה:  מדליית ספינגארן (1941)  מלגת גוגנהיים (1938, 1939) 
 
ריצ'רד רייט (באנגלית: Richard Wright;‏ 4 בספטמבר 1908 - 28 בנובמבר 1960) היה סופר ומשורר אמריקאי אפריקאי שכתב על חיי השחורים בדרום ארצות הברית.
ביוגרפיה > ילדותו ונעוריו

ריצ'רד רייט, נכד לעבדים שחורי עור, נולד במטע במדינת מיסיסיפי בשנת 1908. אביו היה אריס ואמו מורה. ילדותו הייתה קשה. בראשונה עקרה משפחתו לעיר ממפיס במדינת טנסי, מקום בו זנח אביו את אמו לטובת אשה אחרת, והאם החלה לעבוד כטבחית כדי לכלכל את ילדיה. בתקופה זו שהה ריצ'רד זמן מה בבית יתומים. כשחלתה אמו נאלצו האם ושני ילדיה לעקור לעיר ג'קסון במדינת מיסיסיפי על מנת לחיות אצל אמה של האם. הסבתא, שהשתייכה לכנסייה האדונטיסטית, שלחה את ריצ'רד בהיותו בן 12 ללמוד בבית הספר של כנסייה זו. לאחר מכן למד שנים אחדות בבית ספר רגיל. בשנת 1924 בהיותו בן 16 פרסם רייט את סיפורו הראשון בעיתון מקומי. לאחר מכן עבד במספר עבודות כפיים והמשיך לפרסם סיפורים קצרים.