stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודור אייקה
ביוגרפיה > מותו

ב-30 בינואר 1943 קיבלה הדיוויזיה הוראה לעבור מגזרת בורדו לגזרת פולטבה שבאוקראינה. הדיוויזיה וכמה יחידות נוספות נחלו הצלחה בחזית נגד הצבא האדום. ב-26 בפברואר יצא אייקה לטיסת סיור במטוס קל, ומטוסו הופל באש מן הקרקע בין הכפרים מיקולאיבקה וארטילנה, דרומית לחרקוב, ליד לוזובה. מותו הוכרז רשמית באותו יום, ורגימנט של הדיוויזיה נקרא על שמו. העיתון הנאצי הרשמי "פלקישר באובכטר" פרסם כתבת הספד מפורטת על פועלו של אייקה ב-4 במרץ.
לקריאה נוספת

תום שגב, חיילי הרשע, ירושלים: דומינו, עמ' 100-77.
הערות שוליים

↑  Karin Orth: Die Konzentrationslager-SS.(22)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289219905171  BnF: cb12497267h (data)  GND: 119253801  ISNI: 0000 0000 7691 7123  LCCN: nr95007181  NKC: xx0111845  SUDOC: 034189009  VIAF: 42643967   WorldCat (עם VIAF): 42643967 
אייקה בחזית הרוסית עם חיילי דיוויזיית טוטנקופף, ספטמבר 1941
רקולטה

| --- | --- |


עם כיוון השעון מלמעלה: המרכז התרבותי של רקולטה, פלוראליס ג'נריקה, כיכר צרפת ובית הקברות רקלוטה עם הבזיליקה "נואסטרה סניורה דל פילאר"
 מידע
 עיר:  בואנוס איירס
 שטח:  5.4
 אוכלוסייה:  157,932 (2010)
 קואורדינטות:  34°35′26″S 58°23′26″W﻿ / ﻿34.590555555556°S 58.390555555556°W﻿ / -34.590555555556; -58.390555555556
 שכונות נוספות בבואנוס איירס
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
רקולטה (בספרדית: Recoleta) היא שכונת מגורים בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, על חופו של הנהר ריו דה לה פלטה. זהו אזור בעל חשיבות היסטורית ואדריכלית רבה, בשל אדריכלות האמנויות היפות, וכן בשל בית הקברות רקולטה, שבו קברים של אנשים מכובדים רבים. זהו גם יעד תיירותי חשוב בעיר.
זוהי גם אחת השכונות האמידות בעיר, ובה כמה ממבני המגורים בין היקרים ביותר בעיר.
לשכונה מגיעים קו D וקו H של הרכבת התחתית של בואנוס איירס.
מיקום

שכונת רקולטה מורכבת מהאזור שגבולותיו הרחובות מונטווידאו ואורוגוואי, שדרת קורדובה, רחובות מריו בראבו וקורונל דיאס, שדרת לאס הרס, רחוב טגלה, פסי הרכבת של חברת הרכבות חנרל ברטולומה מיטרה, רחוב חרונימו סאלגוארו, ועל ידי הנהר ריו דה לה פלאטה.
שכונות הגובלות ברקולטה הם רטירו בדרום-מזרח, סן ניקולאס, באלבנרה ואלמאגרו מדרום, ופלרמו מצפון-מערב. הנהר ריו דה לה פלאטה מהווה את גבול השכונה לצפון-מזרח.
היסטוריה

שמה של השכונה מקורו במנזר של האבות של מסדר הרקולט (Ordo fratrum minorum recollectorum), ענף של מסדר הפרנציסקנים, שהוקם באזור בראשית המאה ה-18. הם הקימו מנזר וכנסייה שבנייתה הושלמה בשנת 1732 ושהוקדשה ל"נואסטרה סניורה דל פילאר" (Nuestra Señora del Pilar, "גבירתנו של העמוד", על שם כנסייה מפורסמת בסרגוסה בספרד) עם בית קברות צמוד. הכנסייה היא המרכז ההיסטורי של השכונה. מסיבה זו נקראה לעיתים השכונה "אל פילאר" (El Pilar). הכנסייה שכנה במקור בקצה הגדות המשתפלות אל ריו דה לה פלאטה ונחל מנסו. הנחל, המכונה גם "טרסרו דל נורטה", זורם כרגע בצינור תת-קרקעי מתחת לשדרת פואירדון (Pueyrredón) של ימינו. הוא יצר סוג של דלתה קטנה, עם תעלות לאורך רחובות אוסטריה וטגלה של ימינו, שזרמו לריו דה לה פלאטה.
כאשר בואנוס איירס סבלה בשנות ה-70 של המאה ה-19 ממגפות של כולרה וקדחת צהובה אוכלוסיית העיר התפשטה כדי להימנע מהידבקות. מסיבה זו שבזמן שהמעמדות המקופחים התיישבו בדרום-מערב העיר, העשירים ביותר התיישבו באזור רקולטה, שם גובה פני השטח צמצם את נוכחותם של חרקים שהעבירו את המחלות.
משפחות אלה (שרבות מהן היו חברות באליטה הלאומית השלטת), הנחשבות ממוצא "אצילי" (אם כי לא היו אצילים בשטחים הספרדיים לשעבר) משום שהיו צאצאים של דמויות היסטוריות מכובדות מתקופת העצמאות של ארגנטינה, בנו אחוזות ומבנים בולטים אחרים בכמה סגנונות ארכיטקטוניים אירופיים של התקופה (שרבים מהם נהרסו בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים ושוב בשנות האלפיים). מאותה תקופה, הרקולטה הייתה אחת השכונות המסוגננות והיקרות ביותר בבואנוס איירס, ביתם של אחוזות משפחתיות פרטיות, שגרירויות זרות ומלונות יוקרה, כולל מלון ארמון אלבאר (Alvear Palace Hotel). כתוצאה מכך מכונה לעיתים קרובות בואנוס איירס "פריז של אמריקה הדרומית". בימינו, מה שנשאר מבניינים מסורתיים אלה מתקיים במקביל למבנים מודרניים אלגנטיים.
יחד עם כמה חלקים מהקהילות השכנות: רטירו ופלרמו, מהווה רקולטה חלק מהאזור המכונה באריו נורטה (Barrio Norte), אזור מגורים מסורתי למשפחות האמידות בעיר, בו מרוכז חלק ניכר מחיי התרבות של העיר.
תרבות

שכונת רקולטה מתייחדת בשטחי התרבות הגדולים שלה. בנוסף למונומנטים ההיסטוריים שבה, היא מהווה משכן למוזיאון הלאומי לאומניות היפות (Museo Nacional de Bellas Artes), הספרייה הלאומית, מרכז התרבות של רקולטה (Centro Cultural Recoleta), חנות הספרים אל אטנאו גרנד ספלנדיד השוכנת בתוך תיאטרון לשעבר, ומקומות תצוגה אחרים.
תרבות > מוזיאונים ומרכזים תרבותיים

ליד בית הקברות נמצא המעון לשעבר לקטינים על שם הגנרל חואן חוסה ויאמונטה (Juan José Viamonte), שנוהל בעבר על ידי האבות של מסדר הרקולט. כאשר הוא חדל לתפקד כמעון למען הקטינים הוא נרכש על ידי העיר והוסב ל"מרכז התרבותי רקולטה" (Centro Culture Recoleta), אחד מאולמות התצוגה החשובים ביותר לאמנות הפלסטית בעיר. במרחק 150 מטרים משם, מעבר לשדרה "אוונידה דל ליברטדור", נמצא "המוזיאון הלאומי לאומניות היפות" (Museo Nacional de Bellas Artes), המחזיק באוספי הקבע שלו אמנות של אמנים ארגנטינאים כמו ברני (Antonio Berni) וסגי (Seguí), וכן יצירות של אמנים אירופיים כמו טיציאן, פרנסיסקו דה גויה, רמברנדט, פול גוגן, ואדואר מאנה. ממזרח, לאורך רחוב פוסאדאס, נמצא ה"פלה דה גלאס" (Palais de Glace, "ארמון הקרח" בצרפתית), שהיה בתחילת המאה העשרים מגרש החלקה על הקרח. מאז הפך למרכז תערוכות מולטימדיה. מאחורי פארק קרלוס תאייס (Carlos Thays) שוכן "מרכז התערוכות העירוני" (Centro Municipal de Exposiciones), בו נערכים מגוון רחב של תערוכות ואירועי תרבות.
תרבות > חינוך

כמה מבתי הספר הוותיקים והיוקרתיים ביותר בבירה נמצאים בשכונת רקולטה. ביניהם נמצאים "אסקואלה סופריור דה קומרסיו קרלוס פלגריני" (Escuela Superior de Comercio Carlos Pellegrini), "אסקואלה ארחנטינה מודלו" (Escuela Argentina Modelo), "סקואולה אדמונדו דה אמיצ'יס" (Scuola Edmundo de Amicis), "קולחיו צ'מפניאט" (Colegio Champagnat), "קולחיו מלינקרודט" (Colegio Mallinckrodt), "קולחיו סן אגוסטין" (Colegio San Agustín) ובית הספר Normal 1, שהחלק העתיק ביותר שלו הוכרז כ"מונומנט היסטורי לאומי של ארגנטינה".
גם פקולטות רבות של אוניברסיטת בואנוס איירס נמצאות ברקולטה: הפקולטה למשפטים (Facultad de Derecho), הפקולטה לרפואה (Facultad de Medicina), הפקולטה לרפואת שיניים (Facultad de Odontología) והפקולטה לרוקחות וביוכימיה (Facultad de Farmacia y Bioquímica). בנוסף, ניתן למצוא בשדרת לאס אראס בניין בסגנון התחייה הגותית, ששימש בעבר את הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בואנוס איירס, אם כי כיום הוא משמש רק כמבנה עזר לפקולטה.
מבנה בסגנון  ברוטליסטי, שנמצא ברחוב אגוארו בין שדרות ליברטדור ולאס אראס, הוא משכן לספרייה הלאומית החדשה של ארגנטינה. הבניין הושלם בשנת 1992, לאחר 20 שנות עבודות בנייה. הוא מכיל יותר מארבעה מיליון כרכים, כולל עשרים מהדורות שלא יסולאו בפז, כגון עותק נדיר של הקומדיה האלוהית של דנטה.
תרבות > רקולטה וטנגו

כמה קברטים בשכונה שימשו מקומות למוזיקה ולריקודים בסגנון הטנגו. "פאבז'ון דה לאס רוסאס" (Pabellón de las Rosas, "ביתן השושנים"), בשדרת ליברטדור וברחוב טגלה, בדומה לקפה דה אנסן (Café de Hansen) בשכונת פלרמו, שמר על אווירת בל אפוק, שבו בילו בערבים מי שכונו "אטורנטס" (atorrantes, "נוודים", אבל גם "נבלים", "פרחחים מפונקים"). בקברט זה, ובקברטים אחרים כמו "ארמנונוויז'ה" (Armenonville), שהיה "פרינגונדין" (peringundín, סוג של "אולם ריקודים") שבו נהג הזמר והמלחין קרלוס גרדל להופיע מדי פעם, היו קרבות, מדי פעם עקובים מדם, בין מי שכונו בסלנג הקיים גם בימינו המכונה לונפארדו (Lunfardo) ה"מלבוס" (malevos, "פראי אדם") וה"קומפדריטוס" (compadritos, "בחורים קשוחים") לבין ה"חאילאיפס" (jailaifes, עיוות מהצירוף האנגלי "high life", "חיים גבוהים"; נערים מהחברה הגבוהה). בשנות העשרים של המאה העשרים, כאשר הפאלה דה גלאס כבר לא שימש משטח החלקה על הקרח, הוא הפך למקום ריקודים, ובמקום זה הפך הטנגו סוף סוף למקובל בקרב המעמדות הגבוהים של בואנוס איירס, מה גם שהוא כבר הפך לאופנתי בפריז.
מילים רבות בשירי הטנגו משקפות את החיים בשכונת רקולטה. "בלדה למשוגע" (Balada para un loco), שיר של אוראסיו פרר (Horacio Ferrer) ללחן של אסטור פיאצולה מזכיר שניים מרחובות השכונה, קאז'או (Callao) וארנלס (Arenales): ”Salís de tu casa por Arenales ... / Ya si que estoy piantao, piantao, piantao ... / ¿No ves que va la Luna rodando por Callao, / que un corso de astronautas y niños , con un vals, / me baila alrededor ...?” (את עוזבת את ביתך במורד שדרת ארנלס ... / אני יודע שאני משוגע, משוגע, משוגע .. / את לא רואה את הירח מתגלגל דרך קאז'או? / איך שורה שנייה של אסטרונאוטים וילדים / רוקד ואלס סביבי ...? ").
תרבות > בית הקברות רקולטה

בית הקברות לה רקולטה הוא אחד מהאטרקציות התיירותיות העיקריות בשכונה. הוא תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי פרוספרו קטלן (Próspero Catelin) לבקשת נשיא ארגנטינה הראשון ברנרדינו ריבדביה ונחנך ב-1822.
פיסול

בשכונה יש פסלים רבים בפארקים ובכיכרות. בהגזמה נאמר שבשכונת רקולטה יש יותר פסלים מכל שכונה בעולם. בין הפסלים הבולטים ניתן למצוא את "הקנטאור האחרון" (El último centauro), "הקשת" (El Arquero) ופסל הפרש של גנרל קרלוס מריה דה אלבאר (General Carlos M. de Alvear). פסל שמושך תיירים רבים הוא "פלוראליס חנריקה" (Floralis Genérica) של הפסל אדוארדו קטלנו (Eduardo Catalano) שיצר פסל דמוי פרח בגובה 23 מטרים עשוי פלדת אל-חלד שנפתח במהלך היום ונסגר בלילה. פסלים נוספים הם עבודות של הפסל אנטואן בורדל ו"טורסו של זכר עירום" (Torso Masculino Desnudo) מאת פרננדו בוטרו. גם בבית הקברות לה רקולטה יש הרבה יצירות אמנות מעולות, הנחבאות בין הקברים: למשל, הפסל המכונה "כריסטו מוארטו" (Cristo Muerto) מאת ג'וליו מונטוורדה (Giulio Monteverde). יתר על כן, הבזיליקה השכנה של נואסטרה סניורה דל פילאר מכילה דוגמאות לאמנות ספרדית קולוניאלית. בולט במיוחד פסל המייצג את אחד משנים-עשר השליחים של הפסל הספרדי, אלונסו קנו (Alonso Cano).
ארכיטקטורה

מסוף המאה התשע עשרה ועד תחילת שנות העשרים של המאה העשרים, הייתה שכונת רקולטה עדה לבניית מספר רב של "שאטו" (שחיקו לעיתים קרובות את הטירות בעמק הלואר בצרפת), כמו גם בתי אחוזה בסגנון פריזאי (hôtel particulier או גם petits hôtels), שתוכננו כמעט תמיד על ידי אדריכלים ממוצא צרפתי. החלק העיקרי של חומרי הבניין (חיפויי קירות, אריחי גג צפחה, שיש למדרגות, פריטים מארד ומברזל, נברשות עם מנסרות קריסטל עופרת, אהילים למנורת זכוכית, מראות מוזהבות מעוטרות, זגוגיות קריסטל עופרת משופעים. חלונות, פסיפסים וכו') הובאו מאירופה. אך בדיוק כפי שהתרחש בשכונות אחרות בבואנוס איירס, הבניינים המפוארים הללו נהרסו בחלקם הגדול מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 בגלל עלות הקרקע עליה הוקמו. על שטח האדמה עליה הוקמה אחוזה פרטית יוצאת דופן, אפשר היה לבנות כמה מבנים מודרניים רגילים. כמה קבוצות אזרחים פועלות בשכונה להפסקת הרס מבנים בולטים קיימים באמצעות צעדות, ישיבות ואירועים אחרים.
למרות ההרס, רקולטה עדיין מפגינה מורשת אדריכלית עשירה. דוגמאות מובהקות נמצאות בשדרת אלבאר (Avenida Alvear), שם מבנים כמו ארמון דוהאו (Palacio Duhau; לשעבר רכושם של משפחת דוהאו, כיום המלון פארק הייאט בואנוס איירס), שגרירות הוותיקן (לשעבר ארמון פרנאנדס אנצ'ורנה (Fernández Anchorena)), שגרירות צרפת (לשעבר ארמון אורטיס באסואלדו (Ortiz Basualdo)), שגרירות ברזיל (לשעבר ארמון פרדה (Pereda)), מועדון הרכיבה ומלון ארמון אלבאר המפואר (Alvear Palace Hotel). בכל רחבי רקולטה, בתי אחוזה, העומדים בניגוד לבנייני דירות גדולים ומודרניים יותר, עדיין מקשטים את השכונה.
בעבר שכנו נשיאי ארגנטינה במבנה מפואר בצומת הרחוב אגוארו ושדרות ליברטדור. לאחר הפלת הנשיא חואן פרון בשנת 1955, נהרס בית המגורים, והיום, במקום בו עמד, ניצבת כעת הספרייה הלאומית פרי תכנונו של האדריכל קלורינדו טסטה (Clorindo Testa). עבודות נוספות של האדריכל ברקולטה כוללות את המרכז לעיצוב של בואנוס איירס ובניין "בית הספר לנוטריונים משפטיים של בואנוס איירס" בשדרת לאס אראס (Colegio de Escribanos de Buenos Aires).
בנוסף, ברחובות הצדדיים של השכונה, יש מספר גדול של נכסים להשכרה בעיצוב מעשי יותר, שהמבנה הקומפקטי שלהם והמראה הצנוע שלהם מנוגדים לסגנון הנאו-קלאסי בעיקרו של מרבית רקולטה.
אזור מסוים ברקולטה, שגבולותיו הרחובות אגוארו, שדרת קורדובה, מריו בראבו, סולאר, סאנצ'ס דה בוסטמנטה ומנסיז'ה, אינו נחשב בדרך כלל כחלק משכונת רקולטה, אלא שייך לשכונת פלרמו. ייתכן שזה נובע מהעובדה שהוא מפגין סגנון עיצוב עדכני יותר מאזור הממוצע של רקולטה, ובאיכות נחותה בעליל של הבנייה. מסיבה זו, זהו אחד האזורים הזולים יותר בשכונה, אם כי חלק מהתושבים אולי לא מבינים שהם אכן מתגוררים ברקולטה. שלא כמו אזורים אחרים ברקולטה, המבנה ההיסטורי היחיד בחלק זה של השכונה הוא בית החולים לילדים על שם ד"ר ריקרדו גוטיירס. האגף הראשי של בית חולים זה שומר על צורת המבנה כפי שהיה לפני מאה שנה, והוא שוכן בפינת הרחובות פרגוואי וגאז'ו.
שטחים ירוקים

אף על פי שחלק גדול מרקולטה עבר פיתוח נרחב, קיימים בה עדיין שטחים ירוקים רבים. פארק "רפובליקה פדרטיבה דו ברזיל" (פארק ברזיל) נמצא מול בית הספר למשפטים של אוניברסיטת בואנוס איירס לאורך שדרות ליברטדור ופיגרואה אלקורטה. שטחים ירוקים נוספים כוללים את פלאסה רובן דריו, פלאסה רפובליקה אוריינטל דל אורוגוואי (כיכר אורוגוואי), פלאסה רפובליקה צ'ילה, פלאסה פרנסיה (כיכר צרפת), פלאסה אינטנדנטה אלבאר (כיכר ראש העיר אלבאר), פלאסה דנטה אליגיירי ופלאסולטה ראול סולדי. פלאסה ויסנטה לופס אי פלאנס שעברה שיפוץ נמצאת בצומת הרחובות מונטווידאו ופרנה.
רקולטה הייתה אתר של פארק שעשועים בשם איטלפארק (Italpark) משנת 1960 ועד לסגירתו בשנת 1990. פארק תאייס הנוכחי שוכן על האדמה שבו היה בעבר פארק השעשועים. לאורך שדרת קורדובה, הקצה המערבי של השכונה, ישנם שני פארקים: פלאסה ברנרדו אוסיי השוקק חיים במהלך היום ושוהים בו סטודנטים מהאוניברסיטה, אומנים ומשווקים של ספרי לימוד אקדמיים משומשים, ופלאסה מונסניור דה אנדראה בצומת הרחובות קורדובה ורחוב ז'אן ז'ורס, הוא אזור מסחרי יותר בשכונה שבו בתי האחוזה והמבנים מפוארים מפנים מקום לבתים קטנים, חנויות מכולת וחנויות.
לציון מיוחד ראוי עץ פיקוס הגומי ענק בפלאסה פרנסיה מול בית הקברות. ענפיו התחתונים העצומים דמויי המחושים, המשתרעים עד למרחק שמעל ל-20 מטרים מהגזע, נתמכים על ידי סמוכות (אחד מהם בדמות פסל אדם). העץ המכונה "גרן גומרו" (Gran Gomero) נשתל ב-1791 על יד מרטין חוסה אלטולגירה, הבעלים של אדמות אלו באותה תקופה, ורוחבו מגיע ל-50 מטרים.
שטחים ירוקים > פלאסה פרנסיה

מול בית הקברות והמרכז התרבותי שוכנת פלאסה אינטנדנטה אלבאר (כיכר ראש העיר אלבאר), שבטעות נפוצה מכונה פלאסה פרנסיה. הכיכר התפרסמה בשנות השישים בזכות יריד הרחוב שלה, המכונה "פרייה" (feria, היפי). במשך הזמן, בנוסף לאומנים ובעלי מלאכה אמיתיים, משך היריד אליו רוכלים וסוחרים שמכרו מגוון רחב של סחורות.
עיריית בואנוס איירס ארגנה מחדש את היריד, כשהיא מעודדת אומנים המייצרים עבודות מקוריות ואותנטיות, ומנסה להרחיק את מי שסחורתם באיכות נמוכה או כאלה שפשוט מוכרים פריטים מייצור המוני. אומנים אלו, המיוצגים על ידי ארגון הקרוי Interferias, חייבים לעבור תהליך הערכה ולהיות רשומים. המבקרים ביריד עשויים למצוא כל מיני פריטי עבודת יד, רבים מהם באיכות גבוהה: מוצרי עור, שחזור ספרים, סנדלים ונעלי בד, כוסות מעוצבים למאטה, תכשיטים אתניים, קטורת, שמנים אתריים, תבלינים, תיקים, נרות, כלי נגינה של הילידים, צילום, והרבה יותר.
עסקים ומסעדות

השכונה ידועה בזכות מגוון אפשרויות הקניות שבה. למעצבים הצרפתיים והאיטלקיים החשובים ביותר יש חנויות ברקולטה.
רקולטה היא גם אזור גסטרונומי ייחודי בעיר. המסעדות שלה, שרבות מהן זכו בפרסים בינלאומיים, ממוקמות לאורך רחוב אורטיס, הסגור לתנועת כלי רכב. לשף הנודע גאטו דומאס (Gato Dumas) היו בשכונה מספר מסעדות. המקום המועדף על האליטה התרבותית של בואנוס איירס, הוא בית הקפה הספרותי "Clásica y Moderna", הממוקם בצומת הרחובות שדרות קאז'או ורחוב פרגוואי.
סיור רגלי

רחוב חונין
שדרת ליברטדור
מרכז העיצוב של בואנוס איירס
הקפלה של מרכז התרבות של רקולטה
כנסיית נואסטרה סניורה דל פילאר
בית הקברות לה רקולטה
שדרת לאס אראס
שדרת קאז'או
ארמון פיצורנו (משרד החינוך)
מלון ארמון אלבאר
קפה לה ביילה
הספרייה הלאומית של ארגנטינה
אנדרטת גיז'רמו ראוסון
הפקולטה להנדסה (סניף שדרת לאס אראס)
פלאסה סן מרטין דה טור
אנדרטה לגנרל קרלוס דה אלבאר
הערות שוליים

↑  "Cuáles son los barrios más baratos para alquilar en la ciudad de Buenos Aires". El Cronista (בספרדית). 19 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Balada para un loco
↑  Not-So-Slow Loss of Petits Hotels
כיכר רקולטה ב-1867. מבט על בית הקברות והבזיליקה "נוסטרה סניורה דל פילאר"
תחנת הרכבת של רקולטה ב-1904. שנים אחר-כך בוטל קו הרכבת והבניין נהרס
שגרירות הוותיקן (לשעבר ארמון פרדה)
הספרייה הלאומית של ארגנטינה
רחוב חונין (Calle Junín), בלב שכונת רקולטה
ארמון דוהאו (Palacio Duhau)
בית החולים לילדים על שם ד"ר ריקרדו גוטיירס
מבט על החלק הצפוני של פלאסה פרנסיה
תאוריית השחקן-רשת

תאוריית השחקן-רשת (Actor-Network Theory, ידועה גם כ-Actant-Network Theory או בקיצור "ANT") היא תאוריה במדעי החברה, אשר פותחה בהדרגה החל משנות ה-80, ומיוחסת בעיקר לברונו לאטור ומישל קאלון. התאוריה החלה כגישה ביקורתית בתחום הסוציולוגיה של המדע ובהמשך השפיעה על תחומים נוספים בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה ופילוסופיה של המדע, לימודי מגדר ואף מנהל עסקים. מקובל לראות את התאוריה כאחת מאבני היסוד של המחשבה הפוסט-הומניסטית.
רקע

עד לראשית שנות ה-80, שלטו בסוציולוגיה של המדע שתי אסכולות עיקריות: "הסוציולוגיה של הטעות", אשר הושפעה בעיקר מכתיבתו של רוברט מרטון, וגישת ה"הבניה החברתית של המדע", אשר נחשבה לביקורתית יותר. "הסוציולוגיה של הטעות" הגדירה את המדע כתחום אובייקטיבי, המגן על עצמו מהשפעות חברתיות ופוליטיות באמצעות נורמות ייחודיות לקהילה המדעית. מנקודת מבט זו, השפעתם של גורמים חברתיים על המדע מסתכמת בהסטת המדע מהמסלול לגילוי האמת ולגרימת טעויות. מנגד, גישת ההבניה החברתית של המדע, אשר זוהתה בעיקר עם הסוציולוגים הארי קולינס ודייוויד בלור, טענה כי דיוק ואובייקטיביות מדעיים, ממש כמו טעויות, הם תוצרים חברתיים ולפיכך יש להסביר כל תוצר מדעי כמושפע מכוחות חברתיים, כלכליים ופוליטיים. סוציולוגים של הבניה חברתית של מדע התמקדו בחקר מקרי מבחן של מחלוקות מדעיות, וטענו כי ככלל, מחלוקות בין מדענים מוכרעות בהתאם לכוח הכלכלי, החברתי והפוליטי בו מדענים מחזיקים.
ברונו לאטור, שהיה מההוגים הראשונים שפיתחו את תאוריית השחקן-רשת, ביקר את שתי הגישות הללו. הוא טען בספרו "המדע בפעולה" כי עובדות מדעיות הן התוצר הסופי של תהליך המחקר המדעי, ועל כן לא ניתן להישען על עובדתיותן על מנת להסבירן, כפי ש"הסוציולוגיה של הטעות" עושה. מאידך גיסא, הוא ביקר את גישת ההבנייה החברתית, וטען כי היא מייחסת את יישובן של מחלוקות מדעיות לאינטרסים ויחסי כוח בחברה, ומתעלמת מהעובדה כי יישובן של מחלוקות מדעיות מגדירה מחדש את החברה ואת יחסי הכוח שבה.
מחקרים אמפיריים

הביקורת של "ההבנייה החברתית של המדע" ושל "הסוציולוגיה של הטעות" הובילה את ברונו לאטור ומישל קאלון לנסח מתודולוגיה רדיקלית יותר לחקר המדע. במהלך שנות ה-80 וה-90, השניים פרסמו סדרה של מחקרים היסטוריים ואתנוגרפיים על תהליך הייצור של אמיתות מדעיות, אשר ניסחו את התובנות התאורטיות של גישת השחקן-רשת ויישמו אותן אמפירית. קאלון, למשל, חקר ביולוגים ימיים אשר עקבו אחרי אוכלוסיית הצדפות במפרץ סן בריו שבצרפת וניתח את היחסים ההדדיים בין הביולוגים, אוכלוסיית המדענים המקומית והצדפות. לאטור פרסם את הספר "פיסטורה של צרפת", מחקר היסטורי על עבודתו של לואי פסטר, אשר ניתח את האופן שבו טכנולוגיית הפיסטור עיצבה מחדש את החברה הצרפתית, את הטבע ואת מעמדו האקדמי של פסטר. ב-1996 פרסם לאטור את הספר "ארמיס: או אהבת הטכנולוגיה", בו תיאר את פיתוחו וכשלונו של פרויקט חדשני של תחבורה ציבורית בפריז. כמו כן, פרסמו לאטור, קאלון וכותבים אחרים כמו ג'ון לואו ווויב בקר מחקרים רבים נוספים בתחום הסוציולוגיה של המדע והטכנולוגיה. מחקר בישראל שעשה שימוש בתאורית שחקן רשת הוא המחקר של אפרת נוני וייס (2016) על מדענים במעבדה לנוירוביולוגיה שעושים שימוש בחיית מעבדה בשם אפליזיה, המחקר משקף את הרעיון שלא ניתן להבין את הנעשה במעבדה ללא התייחסות לתכונותיה של האפליזיה כחיית מעבדה, אך יחד עם זאת מעמיד לביקורת את עקרון הסופר סימטריה (supersymmetric) שמציע לאטור ומראה כי לשחקנים האנושיים (המדענים) יש כוח בנייה ותפעול לעומת השחקנים הלא אנושיים (האפליזיות) הנעדרים כוח זה.
עקרונות תאורטיים > סימטריה בין שחקנים אנושיים לשחקנים לא-אנושיים

בניגוד לתאוריות סוציולוגיות אחרות, המתמקדות בניתוח של יחסים בין בני אדם, תאוריית השחקן-רשת מנתחת גם קשרים בין אובייקטים לא-אנושיים לבין בני אדם. העולם על פי תאוריית השחקן-רשת מורכב ממערכים (assemblages) של גורמים אנושיים ובלתי-אנושיים, המצויים ביחסים הדדיים ומעצבים זה את זה. בכך מהווה התאוריה כר פורה לבחינת היחסים בין בני אדם לסביבתם, ובוחנת את האופן שבו גורמים לא אנושיים משחקים תפקיד מרכזי בעיצובם של יחסים חברתיים. תפיסה זו היא אחת מאבני היסוד של המחשבה הפוסט-הומניסטית.
עקרונות תאורטיים > שבירת האבחנה בין מבנה חברתי לבין שחקנים

תאוריית השחקן-רשת שוברת את הדיכוטומיה בין סוכנות למבנה חברתי, אשר אפיינה את מרבית התאוריות הסוציולוגיות מאז שנות ה-60. על פי רוב, סוציולוגים קלאסיים התייחסו למבנה החברתי כעצמאי מאינדיבידואלים, ואל אינדיבידואלים כבעלי פוטנציאל להשפיע על המבנה ובכל מקרה - כמושפעים ממנו תמיד. לעומת גישות אלה, תאוריית השחקן-רשת מתייחסת לכל אדם או אובייקט כגורמים במערכים גדולים יותר, ובו בזמן, כמערכים המורכבים מגורמים אחרים. למשל, פרויקט הרכבת "אראמיס" אותו חקר לאטור היה בעצמו "מערך", שנוצר מהחיבור בין גורמים אנושים ובלתי אנושיים שונים: פוליטיקאים שקידמו אותו, מדענים שפיתחו אותו, טכנאים שתחזקו אותו, כמו גם מסילות ברזל, קווי חשמל, מחשבים וקרונות. כל אחד מהגורמים הללו מקבל בעצמו את תכונותיו מיחסו לגורמים האחרים; למשל, מעמדם של המדענים והטכנאים המעורבים בפרויקט תלוי בהצלחתה של הרכבת לתפקד, ומאידך הרכבת לא תתקיים ללא תמיכתם של גורמים אנושיים - פוליטיקאים, טכנאים ונוסעים.
במובן זה, העולם החברתי והלא חברתי מהווה רשת של השפעות הדדיות: כל "מבנה" מורכב מגורמים רבים, וכל אחד מהגורמים הללו מהווה בעצמו מבנה.
עקרונות תאורטיים > ביקורת על מושג ה"חברה"

לאטור ביקר את נטייתם של סוציולוגים בני זמננו להתייחס לחברה כאל משתנה מסביר. "חברה", על פי לאטור, היא לא גורם יציב שיכול להסביר באופן סיבתי תופעות אחרות. לאטור העדיף לנתח רשתות - תלכיד היברידי של גורמים אנושיים ובלתי אנושיים, ולא להגביל את מסגרת הניתוח לשחקנים האנושיים בלבד. באחד מספריו המאוחרים הוא קרא להחליף את הסוציולוגיה (Sociology) בא-סוציולוגיה (Associology) - לחקור "חיבורים" בין גורמים שונים ולא את החברה.
השפעה מחוץ לסוציולוגיה של המדע > כלכלה ומנהל עסקים

החל מסוף שנות ה-90, מישל קאלון ואחריו סוציולוגים נוספים כמו דונלד מקנזי החלו ליישם את עקרונות התאוריה בחקר הכלכלה ובפרט במחקר הסוציולוגי של שווקים פיננסיים. ב-1998 פרסם קאלון מבוא לאסופת מאמרים בעריכתו ובו ניסח אג'נדה מחקרית אשר תנתח את מדע הכלכלה לא כמייצג של החיים הכלכליים, אלא כמעצב אותם. בעשור שלאחר מכן היווה המבוא השראה לשורה של חוקרים צעירים אשר ניתחו את השפעתן של תאוריות כלכליות על הכלכלה. תחום זה הוא מתחומים הפוריים ביותר כיום בענף הסוציולוגיה הכלכלית.
השפעה מחוץ לסוציולוגיה של המדע > תקשורת

לפי התיאוריה, ערכו של השחקן נגזר מתפקודו בתוך הרשת, וכלל השחקנים ברשת תלויים אלו באלו לצורך מימוש מטרתה המלאה של הרשת. כאשר אחד מהגורמים הללו לא ממלא את תפקידו, נוצר כשל במימוש מטרת הרשת. התלות ההדדית של כלל השחקנים ברשת באה לידי ביטוי בפלטפורמות אינטרנט. בפלטפורמות הללו, ככל שיש יותר שחקנים ברשת היא נהיית מועילה יותר עבורם וכך תלותם בפלטפורמה גדלה. למשל, רשתות חברתיות הופכות להיות רלוונטיות יותר למשתמשים ככל שיש בהן יותר חברים, ואלגוריתמים של חיפוש משתפרים ככל שיותר אנשים עושים בהם שימוש. אם מוציאים מהרשתות הללו את מי ממרכיביהם, תפקודן ייפגע. כך למשל, אם יוציאו מרשת חברתית את חבריה, הרי שהיא לא תוכל עוד לתפקד כרשת חברתית. התרחבות הרשתות הדיגיטליות מנכיחה את התיאוריה באופן מוחשי – רשתות רבות, חרף היותן וירטואליות לכאורה, מכילות בתוכן שחקנים פיזיים כמו לוויינים, מסכים, מודם ודיסקים וכן שחקנים אנושיים דוגמת מהנדסות תוכנה המתחזקות את המערכת. בהיעדר מי מהרכיבים הללו, לא יהיה ניתן לעשות שימוש באמצעי תקשורת מבוססי אינטרנט, GPS ועוד. כלומר, רשתות תקשורת אלו ממחישות את הטענה התאורטית של ANT כי לא קיימת דיכוטומיה בין הרכיבים האנושיים לרכיבים הלא אנושיים ברשת ובמקום זאת שמה דגש על חשיבותן של האינטראקציות בין השחקנים.
הערות שוליים

↑  Steve Woolgar. 1986. Science. The Very Idea.
↑  Latour, Bruno. 1987. Science in Action. Cambridge, Mass.: Harvard University Press
↑  Michel Callon. 1986. "Some Elements of a Sociology of Translation", in Power, Action and Belief, edited by John Law. London: Routledge.
↑  Latour, Bruno. 1988. The Pasteurization of France. Cambridge, Mass.: Harvard University Press.
↑  הסוציולוג הקלאסי העיקרי שהתייחס לחברה באופן זה היה אמיל דורקהיים, אשר בספרו "כללי המתודה הסוציולוגית" טבע את המונח "עובדה חברתית". דורקהיים דגל בגישת ריאליזם חברתי, המתייחסת לחברה כאל עובדה קיימת היכולה להסביר את קיומן של עובדות חברתיות אחרות.
↑  Latour, Bruno. 2005. Reassembling the Social. Oxford: Oxford University Press.
1 2  BRUNO LATOUR, Networks, Societies, Spheres: Reflections of an Actor-Network Theorist, International Journal of Communication, 2011, עמ' 796–810
↑  Srnicek Nick, Platform Capitalism, Polity, 2017, עמ' 43-50
7. נוני וייס אפרת (2016) תהליכי בנייה של אובייקט מדעי במעבדת מחקר. מגמות עמ' 386-360
נתן שחר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 ביולי 1937 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  26 באפריל 2021 (בגיל 83)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  מוזיקולוג, מעבד ומלחין שירים, מנצח מקהלות
 www.natan-shahar.co.il
 
נתן שחר (31 ביולי 1937 – 26 באפריל 2021) היה מוזיקולוג, מעבד, מלחין ומנצח מקהלות ישראלי.