stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת משטרת החופים הבריטית (אשקלון)

| --- | --- |

תחנת משטרת החופים הבריטית באשקלון, המשמשת כיום כבית נופש לחיילים
 מידע כללי
 סוג:  תחנת משטרה 
 מיקום:  אשקלון 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°40′14″N 34°33′03″E﻿ / ﻿31.670555555556°N 34.55075°E﻿ / 31.670555555556; 34.55075
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) תחנת משטרת החופים הבריטית(למפת השפלה רגילה) תחנת משטרת החופים הבריטית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת משטרת החופים הבריטית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת משטרת החופים הבריטית  he תחנת משטרת החופים הבריטיתhe תחנת משטרת החופים הבריטיתמפת  __ אשקלון (in English: Ascalon) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון (in English: Hof Ashkelon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תחנת משטרת החופים (Coast guard Station) הבריטית באשקלון היא חלק מקבוצת מצדיות ומצודות משטרה שהוקמו בארץ ישראל ביוזמתו של סר צ'ארלס טגארט, ולכן נהוג לכנותן "הטיגארטים".
התחנה נבנתה על המצוק בחוף הים של אשקלון באמצע שנות הארבעים של המאה ה-20, כדי לאתר ספינות מעפילים ולמנוע מהן להגיע לחוף. כיום המבנה משמש את חיילי צה"ל כבית נופש לחיילים, ומכונה "מחנה נופש על שם מוטה גור". המחזיקה הנוכחית האגודה למען החייל.
מבנה המצודה

המצודה נבנתה כמבנה בודד על גבי מצוק מעל חוף הים. סגנון הבנייה מסיבי, והמבנה עשוי קירות עבים הבנויים לבנים, בלוקים, בטון וברזל. הפתחים מסורגים והדלתות החיצוניות משוריינות.
למבנה גג שטוח עם מעקה, ששימש גם למסיבות.
בקצה הגג הדרומי נבנה מגדל מרובע עשוי לבנים, ששימש למטרות תצפית. אלמנט זה מופיע גם בתחנות אחרות של משטרת החופים הבריטית, כמו משטרת סידנא עלי בהרצליה.
תולדות המקום

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 גברו ניסיונות ההעפלה לארץ ישראל של שארית פליטת יהודי אירופה. בתגובה, הגבירה ממשלת המנדט הבריטי את פעולותיה במטרה למנוע את אותן ספינות מלהגיע לחופי ארץ ישראל.
כחלק מפעולות אלו, הקימה ממשלת המנדט שורה של תחנות משמר חופים לאורך חופי הארץ, וזאת במטרה לאתר את ספינות המעפילים בים עוד לפני הגעתן. הצבא הבריטי מצא יתרונות במיקומו של המבנה על חוף הים.
בקרבתו של המבנה הראשי נבנו מבנים נוספים אשר שימשו את החיילים הבריטים כמקום רחצה ונופש, כשם שהמקום משמש את חיילי צה"ל כיום.
מצבו של המבנה כיום: משוקם.
לקריאה נוספת

גד קרויזר, 2002, מערכת השיקולים הבריטית בהקמת עמדת המשטרה האזורית-כפרית ומבצר טיגרט במג'דל בתקופת המנדט, ששון, א ואחרים (עורכים), 2002, אשקלון כלת הדרום, המכללה האקדמית אשקלון. 141 – 162.
גד קרויזר, 2011, הטיגארטים, ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת.
ששון, אבי, 2008, "כפר הנופש לחיילים ע"ש מוטה גור", סקר אתרי מורשת, עיריית אשקלון.
הערות שוליים

↑  גד קרויזר, הטיגארטים, המועצה לשימור אתרי מורשת, 2011
↑  אבי ששון, אשקלון כלת הדרום, המכללה האקדמית אשקלון, 2002
תור-בורנר

התור-בורנר (באנגלית: Thor-Burner) היה משגר אמריקאי בן למשפחת טילי התור. שלבו הראשון היה טיל תור שמעליו הוספו שלב אחד או שניים מסוג בורנר. הטיל שימש לשיגור 24 לוויינים מתוכם שני שיגורים נכשלו.
למשגר היו מספר גרסאות בהתם למתכונת שלב ראשון/שני/שלישי שנוצל.
בורנר 1 ואלטאיר

שלב הבורנר 1 היה שלב אלטאיר ששימש כשלב שלישי בחלק ממשגרי הוונגארד שהוספו לו מערכות שליטה. שילוב זה שימש בשישה שיגורים. השיגור הראשון ב-18 בינואר 1965 והאחרון ב-30 במרץ 1966. בשיגורים אלו שוגרו לוויינים מטאורולוגיים סודיים. שיגור אחד מהם נכשל.
בורנר 2

השלב בורנר 2 ששימש בתור-בורנר היה שלב-המשגר הראשון שהונע בדלק מוצק שהיו לו מערכות שליטה והנחיה מלאות. שיגור הבורנר 2 הראשון בוצע ב-15 בספטמבר 1966.
ראו גם

משגר לוויינים
שפמנון מקרוצפלוס

שפמנון מקרוצפלוס (שם מדעי: Clarias macrocephalus) הוא מין של דג גרם מהסוג שפמנון שבמשפחת השפמנוניים, החי בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים

שפמנון זה הוא קרובו של השפמנון המהלך (Clarias macrocephalus), אך הוא בעל גוונים כהים יותר ומנומר לאורך גופו. הוא יכול להגיע לאורך 130 סנטימטרים ולמשקל 45 קילוגרם. השפמנון בעל רעמת סנפיר גבית ובעל סנפירי חזה מעוגלים. ראשו גדול ומצידי פיו זיפי חישה ארוכים. השפמנון יכול לנשום אוויר בעת הצורך.
הוא מצוי בביצות, בריכות ושדות אורז מוצפים לאורך דרום-מזרח אסיה בתאילנד, וייטנאם, סין, מלזיה והפיליפינים כשכמה אוכלוסיות נכחדו עקב דיג, פגיעה בבתי הגידול ודילול ה-DNA בידי התרבות עם דגים מוכלאים שנמלטו מחוות דגים.
השפמנון ניזון לאורך הקרקעית מדגים, חסילונים וחרקי מים, אך יכול לתפוס גם טרף גדול יותר. הוא יכול לשרוד עונות יובש ללא מים באמצעות שכיבה בבוץ ותרדמה. השפמנון הוא דג מאכל במדינות בהן הוא חי וחלק מהאוכלוסיות הידלדלו עקב כך.
הערות שוליים

↑  שפמנון מקרוצפלוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
תאפילאלת

מפה של מחוז "מקנס-תאפילאלת", אחד מ-16 מחוזות מרוקו המודרנית. אזור תאפילאלת הוא במזרח המחוז
נהר זיז
תאפילאלת (בערבית: تافيلالت; בתאמאזיגת: ⵜⴰⴼⵉⵍⴰⵍⵜ) הוא אזור גאוגרפי ונווה מדבר במרוקו, בקצהו הצפון-מערבי של מדבר סהרה.
באזור עובר נהר הזיז, ולאורכו שוכנות מספר עיירות גדולות. עם העיירות המרכזיות באזור נמנות א-רשידיה (לשעבר קצר א-סוק), שבה גרים כ-100 אלף תושבים, ריסאני, וארפוד. בימי הביניים שכנה במרכז תאפילאלת העיר סיג'ילמסה, שהייתה מרכז מסחרי גדול של כל אזור המגרב. האזור מפורסם עבור תעשיית התמרים הגדולה שלו, והוא מכונה עקב כך גם "עמק התמרים". מוצאה של השושלת העלווית השולטת במרוקו הוא מתאפילאלת.
יהודי תאפילאלת

משפחת אבוחצירא מוצאה מן האזור. נוסף על כך, שר הפנים לשעבר, אריה דרעי, מוצאו מאזור זה.
לקריאה נוספת

Walter B. Harris, Tafilet; The Narrative of a Journey of Exploration in the Atlas Mountains and the Oases of the North-west Sahara ,Edinburgh: W. Blackwood and Sons, 1895.
מאיר נזרי, קהילות תאפילאלת / סג'למאסא, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2013, 744 עמודים. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הערות שוליים

↑  עמוס כרמל, "הכל פוליטי: לקסיקון הפוליטיקה הישראלית", כרך ראשון, עמ' 1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538148705171  GND: 4518066-0  VIAF: 244280638   WorldCat (עם VIAF): 244280638 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רצח אורון ירדן

אורון ירדן
רצח אורון ירדן הוא פרשת רצח של ילד שנחטף ב-8 ביוני 1980 למטרות כופר נפש, ונרצח על ידי החוטף, צבי גור.
ב-15 באוקטובר 2021 מת הרוצח צבי גור במרכז הרפואי שמיר, לאחר 41 שנות מאסר.
החטיפה

אורון ירדן, ילד בן שמונה, נחטף מסביבת בית הוריו שבסביון ב-8 ביוני 1980. הוא נראה עולה למכונית נהוגה בידי אלמוני לבוש מדים ולאחר מכן הגיעו הודעות טלפוניות אנונימיות לבית הוריו ובהן דרישת כופר תמורת שחרורו.
לאחר שלא עלה בידי המשטרה לאתר את הילד החטוף ואת חוטפו באופן מיידי, הוחלט להיענות לדרישת החוטף ולשלם לו את דמי הכופר, בסך שני מיליון לירות (כ-4.7 מיליון ש"ח, לאחר הצמדה למדד עד 2019), בשטרות של 50 שקל ישן. בהוראת צוות המשא ומתן המשטרתי הניח אביו של אורון ירדן את הכסף בשקיות פלסטיק בשעת לילה בחבית שהחוטף סימן בסיד לבן בסמוך לשכונת נווה נאמן בהוד השרון. בתוך שקית הכסף הושתל משדר לצורך מעקב אחר החוטף. כמו כן, מספריהם הסידוריים של השטרות נרשמו מראש והועברו לכל הבנקים בישראל. חבילות השטרות אף סומנו באבקה זוהרת. על החבית שבה הונח הכופר נערכה תצפית באמצעות אמצעי ראיית לילה.
באישון לילה זחל החוטף על האדמה לעבר החבית, נטל בחטף את דמי הכופר ונעלם בחשיכה. המשדר לא עבד. השוטרים בעמדת התצפית פתחו במרדף אחרי החוטף אך איבדו אותו לאחר מספר דקות. בסריקה באזור מצאו החוקרים צנצנת קטנה שהכילה אבקת פלפל שחור, ושהייתה מוכתמת בסיד הלבן ששימש לסימון החבית. הפלפל שימש, כנראה, כדי להטעות את כלבי הגישוש של המשטרה (אם כי המשטרה לא הביאה כלבים לזירה). החוטף גילה תחכום גם בכך שהוא הבחין במשדר ונטרל אותו על ידי קבירת שקית הכופר באדמה. אולם על אף תשלום הכופר, ירדן לא שוחרר. חיפושים מבית לבית שערכה המשטרה בשכונה לא העלו דבר.
מפכ"ל המשטרה באותה עת, הרצל שפיר, שהיה חולה באותו ערב הסביר בראיון טלוויזיוני כמה ימים לאחר שגור אסף את הכופר, כי המשטרה לא השתמשה בכלבים מחשש שאלו יתקפו אדם חף מפשע.
התגובה הציבורית

לאחר 60 שעות במהלכן הפרשה הייתה אסורה לפרסום, לאור כישלון המשטרה בתפיסת החוטף החטיפה פורסמה לפנות בוקר ב-11 ביוני 1980.
דבר חטיפת ילד, אירוע שהיה נדיר בישראל עד אז, והראשון בו נחטף ילד לשם קבלת כופר גרם לזעזוע בציבור, עד כי ראש הממשלה מנחם בגין מצא לנכון לפנות לחוטף בפניה דרמטית ברדיו בקולו הוא במהלך ישיבה של תנועת החרות, לשחרר את הילד. העיתונות עקבה מדי יום אחר חקירת החטיפה בידיעות יומיות בעמוד הראשון.
דיון ציבורי התקיים, מצד אחד, בדרישה להחמיר את הענישה על חוטפים למטרות כופר, ומצד שני בהעלאת הרעיון לתת לחוטף חסינות אם ישיב את הילד בחיים.
החקירה

המשטרה הקימה מפקדה מיוחדת והפנתה את כל כוחותיה לחיפושים אחר הילד. קלסתרון של החשוד בחטיפה, ושל חשוד בהיותו שותפו, פורסמו בעיתונות עם מספרי טלפון להתקשרות. מספר חשודים נעצרו כחשודים בחטיפה, אך התברר שאין להם קשר לאירוע.
המשטרה העבירה הנחיה לכל הבנקים בישראל לדווח לה על כל הפקדה של מזומנים בסכום הגדול מ-10,000 שקלים. ב-27 ביוני 1980 דיווח בנק הפועלים שאזרח הפקיד 13,000 שקלים במזומן בסניף של הבנק ברחובות, בחשבון שאותו פתח תשעה ימים קודם לכן. חוקרי המשטרה הגיעו אל הכתובת שרשם המפקיד. בניגוד למעשיו בעת איסוף כספי הכופר, הפעם החוטף לא נזהר והוא נרשם בשמו ובכתובתו האמיתיים - צבי גור, תושב נתניה בן 33 שעסק בציור, אך לא היה מוכר כצייר בחוגי האמנות. השוטרים מצאו בביתו את דודתו, בחיפוש בבית נמצא רוב סכום הכופר. כמו כן,
מצא חוקר המז"פ, אלכס פלג, צנצנת דומה לזו שנמצאה בקרבתה של חבית הכופר, ובה מלח שולחן. מציאת הצנצנת התאומה הביאה את החוקר לחשוד בגור, שנעצר. יחד עם גור נעצרו בת זוגו וכן אדם ששירת יחד איתו במילואים. השניים שוחררו לאחר מספר ימים משהתברר שאין להם קשר לחטיפה.
בחקירתו על ידי ארמונד לוי, הודה גור בחטיפה והוביל את החוקרים אל גופת הילד שהוסתרה תחת ערימת גרוטאות ליד בית גולדמינץ בנתניה. לטענתו של גור, הוא הסתובב ברחבי הארץ עם הילד במכוניתו וניהל את שיחות הכופר מטלפונים ציבוריים במקומות שונים. הילד נרצח על ידי גור בחניון ארלוזורוב, כאשר גור חנק אותו לאחר שהילד בכה והרים את קולו בקריאות חזרה הביתה. גור רכן עליו עם המרפק על החזה וביד השנייה חסם את פיו מאוויר. בחקירתו נתברר גם כיצד הצליח לקחת את דמי הכופר מבלי להיתפס; התברר כי הוריה של בת זוגו גרו בשכונת נווה נאמן. גור הסתתר בלילה מתחת למסד של הבית, זחל בחשיכה אל החבית ונעלם כלעומת שבא אל מתחת לבית, מבלי שבני הבית הבחינו בכך.
המשפט

התובעת במשפט הייתה שרה סירוטה.
גור מסר מספר גרסאות שונות אודות מותו של הילד. באחת מהן הוא טען שאורון הוחזק על ידי הילה מררי, אישה הקשורה לארגון פשע שסחט את גור, וכי הוא, גור, אולץ להשתתף בחטיפה תחת איומים, לאחר שאיבד לדבריו מסגרות עץ לציורים שבתוכן ניסו מררי וחבריה להבריח יהלומים לבלגיה. כמו כן טען כי מררי היא שחנקה את אורון למוות לאחר שהשתולל וניסה לברוח. משהתברר לה כי הילד ללא רוח חיים, הניחה לטענתו את גופת הילד עטופה בשמיכה במכונית של גור. בעדות שמסרה תושבת בת ים למשטרה אכן דווח כי ילד הדומה במראהו לאורון ירדן נראה ביום החטיפה בחברת אישה הדומה לתיאור של מררי סמוך לקולנוע תל אביב, וכי האישה קראה לילד בשם אורון. העדה אף ציינה כי הילד הזכיר את סביון כמקום מגוריו.
בית המשפט דחה על הסף את גרסתו של גור מכמה טעמים ובהם:
במרשם האוכלוסין לא מופיעה תושבת ישראל בשם הילה מררי.
גור נטל לעצמו את כל כספי הכופר ולא מסרם למי שכביכול אילץ אותו לבצע את החטיפה.
עדויות של עוברי אורח שראו את גור משוחח מטלפונים ציבוריים חיזקו את ההנחה כי החוטף פעל לבדו.
מדובר ב"עדות כבושה", כלומר גרסה שניתנה בשלב מאוחר במהלך החקירה ללא כל הסבר מניח את הדעת לעיכוב במסירתה. לדעת השופטים, גור בדה מלבו את הגרסה הכבושה כדי להפחית את חומרת ההאשמות נגדו (ככלל, הפסיקה קובעת כי משקלה של גרסה כבושה וערכה מועטים ביותר).
הרקע הבעייתי של צבי גור נחשף במהלך חקירתו. התברר כי ב-28 ביולי 1976 הוא נידון ל-18 חודשי מאסר בפועל ועוד 18 חודשים על תנאי בגין ביצוע פריצות לבתי עסק והפצת המחאות ללא כיסוי. גור ישב אז כשנה בכלא לאחר ניכוי שליש על התנהגות טובה. ב-24 באפריל 1980 חודשיים לפני חטיפתו של אורון ירדן, ביצע גור ניסיון חטיפה כושל של ילד בשם נתי שקד מכפר שמריהו. גור פיתה אותו להיכנס לרכבו בתואנה כלשהי והחל להתרחק מהיישוב. שקד נבהל והחל לבכות ועל כן גור החזיר אותו סמוך למקום שממנו אסף אותו. באותו ערב התקשר גור לאמו של שקד, התנצל בפניה ואמר כי מדובר באי הבנה כביכול. למחרת התפרסמה בעיתון ידיעה על ניסיון לחטוף ילד מכפר שמריהו.
עוד קבע השופט כי אורון נרצח זמן קצר לאחר החטיפה, כנראה עוד לפני שגור אסף את כספי הכופר, משום שלאחר איסוף הכופר הוא הסתתר במשך שעות מתחת לבית של הורי בת זוגו בנווה נאמן, ללא אורון.
בין שהילד מת מחנק בתא המטען, בין שהחוטף חנק אותו למוות במו ידיו, מבחינה משפטית היווה מעשהו רצח כהגדרתו בחוק העונשין, ובית המשפט דן את צבי גור למאסר עולם בגין מעשה הרצח וכן ל-36 שנות מאסר בגין שתי עבירות החטיפה ועבירת הסחיטה באיומים, שרוצו במקביל לעונש על הרצח.
אחרית דבר

גור נכלא בכלא איילון.
ב-20 בדצמבר 1985, בעת שהועסק בציור ציורי קיר על גבי חומות הכלא מבחוץ, ללא שמירה, ברח מהכלא. המשטרה ניהלה אחריו מצוד, אך הוא הצליח לחמוק ממנה. לאחר שישה ימים, ב-26 בדצמבר 1985, עלה בראשון לציון על אוטובוס לחולון, זוהה על ידי נוסעת באוטובוס והובא על ידי הנהג למשטרת חולון. בעקבות זאת, הועמד גור לדין ונמנעו ממנו חופשות למשך עשר שנים.
בשנת 1999 הנשיא עזר ויצמן קצב את עונשו ל-45 שנות מאסר. בשנת 1995 גור החל שוב לצאת לחופשות, אולם במרץ 2005 נשללו ממנו שוב החופשות בעקבות מידע מודיעיני על התנהגותו ובמאי 2005 הוא הועבר מכלא מעשיהו לכלא באר שבע. ביולי 2010 החל לצאת שוב לחופשות.
בספטמבר 2017, 37 שנים לאחר מעצרו, הודיעה ועדת השחרורים על שחרורו של גור לאחר שהפחיתה 8 שנים מעונשו הקצוב ל-45 שנות מאסר. הפרקליטות עתרה לבית המשפט המחוזי בלוד נגד החלטת ועדת השחרורים, הערעור התקבל וגור לא שוחרר. גור ערער על החלטה זו לבית המשפט העליון. ערעורו נדחה, אך בית המשפט פסק שעל הוועדה לדון שוב בשחרורו בתום ריצוי שמונה תשיעיות (ארבעים שנים) מגזר הדין הקצוב. ביולי 2019 קיימה הוועדה את הדיון נוסף. במהלך הדיון ביקש גור מוועדת השחרורים לדחות את הדיון בשנה שבמהלכה ישתתף בתוכנית שיקום, אולם בקשתו סורבה.
במאי 2020 ביקש להשתחרר עקב גילו המבוגר, היותו חולה בסרטן, והחשש שמא ידבק בנגיף הקורונה בכלא, אולם ועדת השחרורים דחתה את בקשתו, כמו גם בקשות חוזרות ביולי ובדצמבר של אותה השנה.
ב-12 באוקטובר 2021 הובהל גור למרכז הרפואי שמיר והורדם והונשם. עקב כך, החליטה ועדת השחרורים על שחרורו מהכלא באופן מיידי. הפרקליטות ערערה על ההחלטה ולפיכך, שחרורו עוכב. ב-15 באוקטובר 2021, מת גור בגיל 74 בבית החולים, לאחר 41 שנות מאסר.
בתרבות

בספר "נתניה" מאת דרור בורשטיין, שיצא לאור בשנת 2010, מוזכר סיפור הרצח וגם סיפור הבריחה של צבי גור מהכלא. בילדותו התגורר בורשטיין בבניין שבו גר גור. בשנת 2023 ראה אור הספר "בדרך" מאת בורשטיין, בו עוברת אחת הדמויות ליד הציור שצייר צבי גור על חומת הכלא בזמן שברח.
מאיר כרמון, שהיה פקד במשטרת ישראל ואחד האחראים לחקירת החטיפה והרצח, כתב רומן היסטורי בשם "השמונה ביוני", המבוסס במידה רבה על הפרשה. הספר יצא לאור ביוני 2013, בהוצאת "מסדה".
בעיר נתניה נקרא גן ציבורי על שמו של אורון ירדן.
ב-8 ביוני 2020 שודר בכאן 11 הסרט של הבמאיות תמנע גולדשטיין חטב והדר קליינמן צדוק, "סיפור חטיפתו ורציחתו של הילד אורון ירדן - קץ התמימות", חלק מסדרה בת שלושה פרקים בשם "קצה חוט", העוסקת במקרי רצח שאירעו במדינת ישראל. בסרט מרואיינת אחותו של אורון, ליאורה, וכן אנשי משטרה שעסקו בחקירת המקרה, בראשם ניצב משה טיומקין, אז מפקד מחוז תל אביב.
לקריאה נוספת

ברוך לשם, "נורמלי!" : צבי גור ופרשת רצח הילד אורון ירדן, הוצאת ידיעות אחרונות, 1990
תאריך לידה

תעודת זהות מאסטוניה, ובה, בין יתר הפרטים, תאריך הלידה
מצבתו של הסופר אשר ברש בבית הקברות טרומפלדור, ועליה, בנוסף לשמו, רק תאריך לידתו ותאריך פטירתו
תאריך לידה של אדם הוא התאריך שבו נולד אותו אדם. זהו פרט בסיסי במאפייניו של אדם, והוא מופיע במרשם האוכלוסין, בתעודת הזהות, בדרכון וכמובן בתעודת הלידה. על מצבה נהוג לציין את תאריך הלידה ותאריך הפטירה.
בחוק נקבעות זכויות שונות בהתאם לגילו של אדם, ובהן זכות ההצבעה בבחירות, הזכות להינשא, ההיתר לעשן או לשתות משקאות חריפים, זכויות שונות בדיני העבודה, דיני המיסים ודיני ביטוח לאומי, ועוד. לכל הזכויות האלה, התאריך הקובע הוא יום הולדתו של האדם.
את תאריך הלידה נהוג לחגוג מדי שנה, בחגיגת יום הולדת.
אנשים המאמינים באסטרולוגיה ובנומרולוגיה מייחסים משקל רב לתאריך הלידה, המשמש בתחומים אלה לחיזוי עתידו של האדם. בהתאמה, לעיתים נוהגים להתאים מפה אסטרולוגית או נומרולוגית לפי תאריך הלידה של אדם כדי להתאים לו שם אשר יסתדר עם המאפיינים שעתידים להיות לו.
המתמטיקאי פליקס קליין נהג לספר בהנאה שכל אחד משלושת רכיבי תאריך הולדתו הוא ריבוע של מספר ראשוני (הוא נולד ב-25 באפריל 1849).
לאישה הנמצאת בהיריון יש עניין בתאריך הלידה המשוער, כדי להתכונן ללידה (חוק עבודת נשים, למשל, מקנה לאישה ההרה זכות לצאת לחופשת לידה גם במהלך "שבעה שבועות או פחות מזה, כרצון העובדת, לפני יום הלידה המשוער"). לקביעת תאריך הלידה המשוער, בהנחה שההיריון יימשך 40 שבועות, משמשים מחשבוני היריון.
לוחות שנה לציון תאריך הלידה

אנשים מציינים את תאריך הלידה בהתאם ללוח השנה המקובל עליהם. במרשם האוכלוסין בישראל נרשם תאריך הלידה לפי הלוח הגרגוריאני והלוח העברי. בתעודת זהות ישראלית מופיע תאריך הלידה לפי הלוח הגרגוריאני, וליהודים גם תאריך הלידה לפי הלוח העברי.
כיוון שהמעבר מהלוח היוליאני ללוח הגרגוריאני נעשה במועדים שונים בארצות שונות, תאריכי לידה של אישים ילידי רוסיה שנולדו במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 נהוג לציין לפי התאריך היוליאני, שנהג באותה עת בארצם, ולפי התאריך הגרגוריאני, שנהוג כעת ברוסיה (וביתר מדינות העולם). כיוון שבשני הלוחות שמות החודשים זהים, ציון תאריך לידה במצב זה, ללא ציון לוח השנה, יוצר אי-בהירות.
בחוקי מדינת ישראל העוסקים בגילו של אדם נקבע הגיל, כאמור בחוק הפרשנות, בהתאם לתאריך הלידה לפי הלוח הגרגוריאני. יוצאי דופן הם:
חוק שירות ביטחון [נוסח משולב], התשמ"ו-1986, שבו נקבע "חישוב גילים ייעשה לפי הלוח העברי". כיוון שגיל הגיוס לצה"ל הוא 18 שנה, נוצרה אפשרות של סתירה בין קביעה זו לבין אמנות בינלאומיות שישראל חתמה עליהן ובהן נקבע שהגיל המינימלי לגיוס חובה לכוחות לוחמים ולהשתתפות בפעילות לחימה הוא גיל 18 (לפי הלוח הגרגוריאני). לפתרון הבעיה תוקן חוק שירות ביטחון, כך שלא ניתן לגייס אדם שטרם מלאו לו 18 שנים לפי הלוח הגרגוריאני.
חוק הבחירות לכנסת, שלעניין זכות הבחירה לכנסת נקבע בו שאדם נחשב זכאי להצביע אם יום הולדתו ה-18, לפי התאריך העברי או הלועזי, המוקדם מביניהם, חל לא יאוחר מיום הבחירות.
קביעת תאריך הלידה

לעיתים קיימת אי-בהירות באשר לתאריך הלידה המדויק של אדם. לעיתים לא ידוע יום הלידה, לעיתים לא ידועים יום הלידה וחודש הלידה, ובמקרים קיצוניים יש ספק גם באשר לשנת הלידה. בשנת 2010 היו רשומים בהולנד כ-77,000 אנשים שלא ידוע תאריך הלידה המלא שלהם. בישראל היו עד שנת 2011 כ-800,000 איש שעלו לארץ ללא תעודת לידה רשמית, ותאריך לידתם נרשם עם הספרות "00.00" במקום יום וחודש הלידה. חוק הביטוח הלאומי, המקנה זכויות שונות לפי גילו של אדם, מתייחס לבעיה זו בקובעו (סעיף 385): "לא הוכח יום לידתו של אדם, חזקה עליו, לעניין חוק זה, שנולד בחמישה עשר לחודש לידתו, ואם לא הוכח החודש - חזקה כאמור שנולד באחד באפריל של שנת לידתו."
מסיבות שונות אנשים מציגים לעיתים תאריך לידה שונה מתאריך הלידה האמיתי שלהם. עם סיבות אלה נמנות:
התחמקות מגיוס חובה, באמצעות הצגת תאריך לידה מאוחר מהתאריך האמיתי.
רצון להתגייס, הגורם להצגת תאריך לידה מוקדם מהתאריך האמיתי.
השגת הקלה בעונש, באמצעות הצגת תאריך לידה שלפיו הנאשם הוא קטין.
בחירת תאריך לידה סמלי. ש"י עגנון הציג עצמו כמי שנולד בתשעה באב ושולמית אלוני הציגה עצמה כמי שנולדה בכ"ט בנובמבר.
עמידה בתנאי סף של קבלה לעבודה: לעיתים אנשים מצעירים עצמם ולעיתים מבגרים עצמם - על פי תנאי הקבלה המפורשים או המשוערים (אם כי בישראל החוק אוסר אפליה מחמת גיל בקבלה לעבודה).
לעיתים אדם מבקש לשנות את תאריך הלידה שלו, כפי שנרשם במרשם האוכלוסין, למשל להקדים את תאריך הלידה כדי להיות זכאי לקצבת אזרח ותיק. תהליך זה מוסדר בישראל בנוהל של רשות האוכלוסין וההגירה ובחוק קביעת גיל.
הערות שוליים

↑  דורית יעקבי, ‏איך בוחרים שם לתינוק לפי הנומרולוגיה?, באתר ‏מאקו‏, 20 באוקטובר 2014
↑  סעיף 6 לחוק עבודת נשים, באתר "נבו"
↑  מחשבון הריון - חישוב תאריך לידה, באתר BeOK
↑  חוק מרשם האוכלוסין, התשכ"ה-1965, באתר דטהפקס
↑  הזכות לבחור לכנסת, באתר כל זכות
↑  מענה לשאילתא בפרלמנט של הולנד, 9 בדצמבר 2010
↑   דני אדינו אבבה, ‏נולדו מחדש, באתר "ידיעות אחרונות", 13 במאי 2011 (הקישור אינו פעיל)
↑  דוגמה:  עוזי דן, 16 מלאו לנער? || הבעיה המזויפת של הכדורגל האפריקאי, באתר הארץ, 18 בפברואר 2014
↑  תיקון תאריך לידה, באתר של רשות האוכלוסין וההגירה
↑  חוק קביעת גיל, תשכ"ד-1963, באתר "נבו"
רשימת הפצות לינוקס

טקס, הדמותג הרשמי של לינוקס
Linux היא משפחה של מערכות הפעלה אשר מבוססות על ליבת לינוקס, ליבה אשר נוצרה בשנת 1991 על ידי לינוס טורבאלדס ומופצת כיום תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו. ל־Linux מספר רב של הפצות שונות ובערך זה נסקור את ההפצות הציבוריות הנפוצות והידועות מבין ההפצות הפעילות. עם זאת, ל־Linux הפצות עצמאיות נוספות רבות.
הפצות מבוססות Debian (חבילות deb)

דביאן גנו/לינוקס היא הפצת לינוקס חינמית ופופולרית התומכת בפלטפורמות חומרה רבות. Debian וההפצות המבוססות עליו משתמשות בחבילות deb ובמנהל החבילות dpkg.
הפצות מבוססות Debian (חבילות deb) > הפצות מבוססות Debian

| שם הפצה | תיאור |
| --- | --- |
BackTrack (בקטראק): פותחה על ידי Offensive Security עבור מבדקי חדירה. במרץ 2013 הופסקה הפצתו עבור גרסה משודרגת יותר שקיבלה את השם Kali Linux.
Kali (קאלי): מערכת הפעלה עבור בודקי חדירה, הכוללת את כל הכלים הרלוונטיים בתחום ה-Penetration Test.
Ubuntu (אובנטו): מערכת הפעלה למשתמש הביתי, עם ממשק גרפי נוח ופשוט לתפעול, תוך שימת דגש על חוויית משתמש.
Parsix (פרסיקס): הפצה מותאמת במיוחד למחשבים אישיים ומחשבים ניידים. פעילותה הופסקה ב 2017.
PureOS (פיורוס): הפצה המבוססת על Debian עם דגש על פרטיות, אבטחה ונוחות.
Astra (אסטרה): מערכת הפעלה מבוססת Debian שפותחה כדי לענות על צורכי הצבא הרוסי, כוחות צבא אחרים וסוכנויות מודיעין. היא מספקת הגנה על נתונים עד לרמה של "סודי ביותר" בקטגוריות המידע המסווג ברוסית. המערכת אושרה רשמית על ידי משרד ההגנה הרוסי, השירות הפדרלי לבקרה טכנית וייצוא ושירות הביטחון הפדרלי.
הפצות מבוססות Debian (חבילות deb) > הפצות מבוססות אובונטו

| שם הפצה | תיאור |
| --- | --- |
Kubuntu (קובונטו): נגזרת של אובנטו המשתמשת בממשק KDE במקום ממשק GNOME (או Unity) המשמש כברירת המחדל באובונטו.
Lubuntu (לובונטו): נגזרת של אובנטו אשר העושה שימוש בסביבות שולחן העבודה LXDE ו־LXQt, נוצרה במטרה ליצור גרסה קלה יותר של אובונטו, ומכוונת למחשבים חלשים וישנים.
Ubuntu Budgie (אובנטו באדג'י): נגזרת של אובנטו המשתמשת בממשק Budgie.
Ubuntu Kylin (אובונטו קיילין): נגזרת של אובנטו המיועדת לשוק הסיני. פותחה על ידי חברת קנוניקל ומשרד התעשייה וטכנולוגיית המידע של הרפובליקה העממית של סין.
Ubuntu MATE (אובונטו מאטה): נגזרת של אובנטו הפועלת באמצעות ממשק MATE.
Ubuntu Server (שרת אובונטו): נגזרת של אובנטו המיועדת עבור שרתים. שרת אובונטו מטפל בדואר, שולט במדפסות, פועל כשרת קבצים, יכול לארח LAMP ועוד.
Ubuntu Studio (אובונטו סטודיו): נגזרת של אובנטו המתמקדת במתן יישומי קוד פתוח ליצירת מולטימדיה המכוונים לעורכי האודיו, הווידאו והגרפיקה.
Xubuntu (זובונטו): נגזרת של אובנטו המיועדת למחשבים בעלי כוח עיבוד חלש, או למשתמשים המעוניינים במקסימום מהירות ויעילות.
הפצות מבוססות Red Hat ו־openSUSE (חבילות rpm)

Red Hat Linux ו־SUSE Linux היו ההפצות העיקריות המקוריות שהשתמשו בחבילות rpm. שניהם חולקו מאוחר יותר להפצות מסחריות ותומכות בקהילה: Red Hat Linux חולקה לשתי הפצות:
1. הפצה נתמכת על ידי הקהילה בשם Fedora, אך עם חסות של Red Hat.
2. הפצה נתמכת באופן מסחרי בשם Red Hat Enterprise Linux.
לעומתה, SUSE חולקה ל-openSUSE ו-SUSE Linux Enterprise.
הפצות מבוססות Red Hat ו־openSUSE (חבילות rpm) > הפצות מבוססות Red Hat

| שם הפצה | תיאור |
| --- | --- |
Red Hat Linux (רד האט לינוקס): קשה למציאה כיום, שכן התפצלה ל־ Fedora Core ו־ Red Hat Enterprise Linux. המהדורה הרשמית האחרונה של ההפצה הלא מפוצלת הייתה Red Hat Linux 9 במרץ 2003.
Red Hat Enterprise Linux (רד האט אנטרפרייז לינוקס): הפצת לינוקס שפותחה על ידי חברת red hat ומיועדת לחברות המסחריות.
CentOS (סנטוס): הפצה שנבנתה כחלופה חינמית ל־Red Hat Enterprise Linux. נחשבת להפצה פופולרית לשרתים.
Fedora (פדורה): הפצת לינוקס הנתמכת בקהילה על בסיס Red Hat.
openSUSE (אופנסוזה): הפצת לינוקס שפותחה בהובלת SUSE. היא שומרת על מדיניות נוקשה להבטיח שכל הקוד בהתקנות הסטנדרטיות יהיה מפתרונות FOSS, כולל מודולי גרעין לינוקס. מוצרי לינוקס הארגוניים של SUSE מבוססים כולם על בסיס הקוד שיוצא מפרויקט openSUSE.
Clear Linux (קליר לינוקס): הפצת לינוקס שנוצרה עבור צוות אינטל.
Mandriva Linux (מנדריבה לינוקס): Mandrake Linux הייתה אחת מהפצות גנו/לינוקס הפופולריות ביותר עבור מחשבים על שולחן העבודה. המהדורה הראשונה התבססה על Red Hat Linux (גרסה 5.1) ו־ KDE 1 ביולי 1998. מאז, התרחקה מההפצה של Red Hat, הפכה להפצה נפרדת לחלוטין ושמה שונה ל־Mandriva - הפצה שאף כללה מספר כלים מקוריים, בעיקר כדי להקל על תצורת המערכת. Mandrake Linux נוצרה על ידי גואל דובל וגרסתה האחרונה פורסמה ב־2011.
Vine Linux (גפן): הפצה יפנית שמבוססת במקור על Red Hat Linux.