stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייגו אוליסי
קריירה > קבוצת למפרה > 2020

עונת 2020 נפתחה אצל אוליסי עם מקום שני כללי בטור דאון אנדר, 25 שניות מריצ'י פורט המנצח. לאחר מכן התחרה בטור האמירויות בתור פועל של טאדיי פוגאצ'אר, אך עדיין הצליח לסיים בעצמו בעשירייה הראשונה של המרוץ, במקום ה-9, 2:47 דקות מאדם ייטס המנצח, בעוד פוגאצ'אר סיים שני את המרוץ. המרוץ הבא של אוליסי היה כמעט חצי שנה אחרי, סטראדה ביאנקה, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים, אוליסי סיים את המרוץ במקום ה-16. משם המשיך אוליסי לטור של פולין, שם סיים שני לריצ'רד קאראפאס בקטע ה-3 וחמישי כללי, 3:09 דקות מרמקו אוונפול. אוליסי התחרה לאחר הטור של פולין בסדרה של מרוצים-חד יומיים באיטליה, שנפתחה עם הגראן פיימונטה, בו סיים שני לג'ורג' בנט. לאחר מכן התחרה במונומנט ג'ירו די לומברדיה וסיים שמיני את המרוץ, 5:20 דקות מיאקוב פוגלסן המנצח, אוליסי המשיך עם מקום שלישי בג'ירו דל'אמיליה, 18 שניות מאלכסנדר ולאסוב המנצח. באליפות איטליה סיים אוליסי שישי, כשנכנע לג'אקומו ניצולו המנצח בספרינט בדבוקה של שמונה רוכבים. לאחר מכן ניצולו ואוליסי רכבו ביחד במדי נבחרת איטליה באליפות אירופה, ואוליסי סייע לניצולו לזכות במדליית הזהב, בעוד אוליסי סיים במקום ה-40. לאחר אליפות אירופה,  חזר אוליסי לאיטליה בשביל להתחרות ב-Settimana Internazionale Coppi e Bartali, מרוץ קטעים בו סיים אוליסי רביעי, 25 שניות מג'ונתן נארבייז המנצח. אוליסי המשיך להתחרות במרוצי קטעים ככחלק מהכנתו לג'ירו ד'איטליה, וניצח את הטור דה לוקסמבורג ושני קטעים מתוך חמישה במרוץ, מקדים את מרקוס הולגארד ב-25 שניות ואת איימה דה חנט ב-27 שניות. בג'ירו, אוליסי ניצח את הקטע ה-2 במרוץ לאחר שגבר על פטר סאגאן ומיקל הונורה בספרינט סיום, כשהקטע הסתיים בעלייה מתונה. אוליסי רשם הצלחה שנייה בקטע ה-13 במרוץ, לאחר שניצח את הקטע מתוך ספרינט מדבוקה מצומצמת לאחר פירוקים רבים בפלוטון, הקדים את ז'ואאו אלמיידה ואת פטריק קונארד.
פרשיות סמים

אוליסי הושעה לתשעה חודשים (מיוני 2014 עד מרץ 2015) לאחר שנמצא בשתן שלו כמות חריגה של סאלבוטאמול.
הערות שוליים

↑  Diego Ulissi banned for nine months for doping, cyclingweekly.com
אוליסי, מגיע שני בקטע ה-19 של וואלטה אספנייה 2013
אוליסי, במהלך הקטע הראשון של טור דה פראנס 2017
אדירנה

| --- | --- |

מראה מרכז העיר
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  מרמרה
 נפה:  אדירנה
 חבל ארץ:  תראקיה
 ראש העיר:  רג'פ גירקאן (מפלגת העם הרפובליקאית)
 תאריך ייסוד:  המאה ה-2
 שטח:  816.3 קמ"ר
 גובה:  42 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  194,991 (2023)
  ‑ צפיפות:  238.9 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  41°40′N 26°34′E﻿ / ﻿41.667°N 26.567°E﻿ / 41.667; 26.567
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.edirne.bel.tr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראדירנה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראדירנה(למפת מרמרה (מחוז) רגילה) איסטנבול בורסה איזמיט טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי אדירנה(למפת מרמרה (מחוז) מוגדלת) איסטנבול בורסה איזמיט טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי אדירנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אדירנה (בטורקית: Edirne; ביוונית: Αδριανούπολη - אדריאנופולי; בבולגרית: Одрин - אודרין) היא בירת נפת אדירנה בתראקיה (שמשתייכת ליבשת אירופה) שבצפון-מערב טורקיה. העיר שוכנת על משולש הגבולות עם יוון ובולגריה במרחק 213 קילומטרים מצפון-מערב לעיר איסטנבול. לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 194,991 בני אדם.
היסטוריה

לפי המיתולוגיה היוונית, הוקמה העיר בידי אורסטס, בנו של אגממנון, שקרא אותה על שמו, אוֹרֶסְטִיאָס. בהמשך, במהלך המאה ה-5 לפנה"ס, בעידן הממלכה התראקית שכן במקום יישוב בשם אוּסְקָדָמָה אשר חרב. אוסקודמה הייתה בירת ממלכת אודריסה התראקית שמייסדה היה המלך התראקי תרס (או טרס), אשר התקיימה עד אמצע המאה ה-3 לפנה"ס. קברו של טרס, עם מסכת הקבורה שלו שעשויה מזהב, נתגלה בנקרופוליס המלכותי ליד הכפר סווטיצאטה (Svetitsata)  בבולגריה. הקיסר הרומי אדריאנוס הקים את העיר מחדש בראשית המאה השנייה, קרא אותה על שמו, אדריאנופוליס, והפך אתה לבירת פרובינקיית תראקיה.
בקרבת העיר התרחשו קרבות רבים בין האימפריה הרומית לבין שבטים שונים.
מ-1205 הייתה העיר חלק מהאימפריה הלטינית וב-1225 נכבשה על ידי נסיכות אפירוס. ב-1361 כבש אותה ביי מורט הראשון, וב-1365 היא החליפה את בורסה כבירת האימפריה העות'מאנית. היא שימשה כבירת האימפריה עד כיבוש קונסטנטינופול ב-1453, אז החליט הסולטאן מהמט השני, יליד אדירנה בעצמו, להעתיק את בירתו לשם. גם לאחר שהפסיקה לשמש כבירה, הייתה לעיר חשיבות, והיא שימשה כמרכז לסחר במשי, שטיחים ותוצרת חקלאית.
במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 נכבשה העיר מספר פעמים בידי הרוסים, היוונים והבולגרים, אך בסופו של דבר חזרה לשלטון הטורקים, ושלטונם בה גם נקבע סופית בהסכם לוזאן שנחתם ב-1923.
בסך הכל, מתועדים במהלך ההיסטוריה של העיר חמישה עשר קרבות ומצורים, החל משנת 323 לפנה"ס ועד לשנת 1913.
קביעת הגבול במסגרת הסכם לוזאן הביאה לכך שקטע מפסי הרכבת בקו לאיסטנבול עבר בשטח יווני. בשנות ה-60 ובה-70 ניצלו את המצב אזרחים של מדינות מערביות שחששו ממאסר, בדרך כלל בשל עבירות סמים. הם נהגו לעלות על רכבת הלילה, שכונתה "אקספרס של חצות", וקפצו ממנה כשעברה בשטח יוון. בסוף שנות ה-70 שונה נתיב מסילת הברזל, והוא אינו עובר עוד בשטח יוון.
תיירות

אדירנה נודעת במסגדיה המפוארים. הגדול שבהם הוא מסגד סלימייה (Selimiye), שהוקם בשנת 1575 ותוכנן על ידי האדריכל סינאן. צריחיו מתנשאים לגובה של 70.9 מ', והם הגבוהים בטורקיה. כיפתו גבוהה במעט מכיפת האיה סופיה שבאיסטנבול. מסגד אוצ'שרפלי (Üçşerefeli; "מסגד שלוש הגלריות"), שנחנך בשנת 1447, נודע בשל צריחי השיש המסוגננים שלו, השונים זה מזה, והוא מסמל את המעבר מהארכיטקטורה הסלג'וקית לארכיטקטורה העות'מאנית.
מדי חודש יוני נערך בסמוך לעיר טורניר ההיאבקות בשמן זית של קרקפנאר (Kırkpınar). הטורניר נערך מאז 1361, והוא נחשב לתחרות הספורט הוותיקה בעולם.
הקהילה היהודית > יסוד הקהילה

מניחים שיהודים חיו בעיר אדירנה עוד בימי בית שני, אך תעוד לקהילה יהודית מאורגנת קיים רק מן המאה ה-6 עת שלט בעיר הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון. בני הקהילה היו סוחרי טקסטיל, עורות ויין. הקהילה הייתה רומניוטית בעיקרה ובית הכנסת המרכזי שלה הוקם במהלך המאה ה-11. ב-1361 כבשו העות'מאנים את העיר והפכו אותה לבירתם הראשונה. לאחר כיבוש קונסטנטינופול בידי מהמט השני בוצע טרנספר של אוכלוסיות בכל רחבי הבלקן במטרה ליצור אסלום מואץ של האימפריה מחד ולהקל על השליטה בה, מאידך. וכך, גם קהילת יהודי העיר קלטה משפחות רבות מרחבי הבלקן ובעיקר משטחי יוון של ימינו.
הקהילה היהודית > קץ קיומה של הקהילה

לאחר הקמת טורקיה המודרנית הפעיל הממשל המרכזי לחץ כבד על קהילות המיעוטים להיטמע במסגרותיה של המדינה החדשה ולאמץ את אופייה. בנוסף, היותה של אדירנה עיר גבול בה חיו בני הקהילה כמיעוט לא מוסלמי יחיד, הביא לעימותים מול האוכלוסייה והשלטון המקומיים. בתחילת 1934 התקיים משפט נגד יהודים שהואשמו בהעלבת טורקיה בעת לוויית יהודייה שנרצחה בידי מאהבה המוסלמי. בחסות העיתונות המקומית המשפט הפך לעלילת דם נגד כלל היהודים. בהמשך אותה שנה פרצו פרעות כנגד בני הקהילות היהודיות בכל מזרח תראקיה ובכלל זה בעיר אדירנה. נרשמו פגיעות בנפש בקרב יהודי הקהילה ונזקים כבדים לחנויות ובתי מגורים. למרות ניסיונות השלטון המרכזי להכיל את האירועים החליטו מרבית בני הקהילה לנטוש את העיר ועברו בהמוניהם לאיסטנבול. פרעות 1934 סימנו את קץ קיומה של קהילה יהודית מאורגנת בעיר.
ב-1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה, גורשו 4,022 מיהודי בולגריה בעלי נתינות זרה או מחוסרי נתינות. כ-2,000 מהמגורשים נקלטו בטורקיה וכמה מאות מהם הורשו להתיישב באדירנה. כ-1,000 יהודים שהיו מחוסרי אזרחות כלל הושארו בשטח ההפקר בגבולות יוון, טורקיה ובולגריה. כמה עשרות מהם נעצרו ונכלאו באדירנה. העצורים נדדו הלוך ושוב, הורשו לשבת באדירנה תקופה קצרה, וגורשו שוב. מאוחר יותר הועברו רובם לווארנה ושם הועלו על ספינות מעפילים שהפליגו לארץ ישראל, חלקם במפעל העפלה פרטי שארגן ברוך קונפינו.
ב-1948 נמנו בעיר 2,750 יהודים ומספר זה ירד בהתמדה עד לכדי 100 נפשות בראשית שנות ה-70. ב-1971 הופקע בית העלמין היהודי העתיק מידי הקהילה ונאסר המשך השימוש בו. בית העלמין חרב ועל חלק משטחו הוקמה שכונת מגורים. בראשית העשור ה-2 של המאה ה-21 עדיין עמדה על תילה הגדר שהקיפה את בית העלמין ועליה עיטורי מגן דוד וכן שטח קבורה חרב שאינו מתוחזק. ב-1988 חיו בעיר 3 יהודים. ב-2012 התגורר באדירנה יהודי אחד. הקהילה היהודית אשר בניה התגוררו בעיר כ-1,500 שנים, חדלה מלהתקיים. ב-2010 הוחל בשיפוץ בית הכנסת הגדול והוא נפתח מחדש ב-2015.
ערים תאומות

יוון אלכסנדרופולי, יוון
ישראל בת ים, ישראל
טורקיה ארדהאן, טורקיה
טורקיה איזמיט, טורקיה
טורקיה קארס, טורקיה
גרמניה לוראך (אנ'), באדן-וירטמברג, גרמניה
בולגריה ימבול, בולגריה
הונגריה גדלה, הונגריה
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  R&T Dupuy, The Encyclopedia of Military History, London, 1986
1 2 3  הקהילה היהודית באדירנה, "סקירה היסטורית", באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
↑  אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל, הרב מרדכי מרגליות "נולד באדריאנופולי בשנת רס"ח... בנעוריו למד תורה בעיר מולדתו בישיבת מרן ר' יוסף קארו..."
↑  Esther Benbassa,Aron Rodrigue‏, Sephardi Jewry: a history of the Judeo-Spanish community, 14th-20th centuries, הוצאת אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית, 2000, עמוד 202 (באנגלית).
↑  מינה רוזן, עורכת, ימי הסהר-פרקים בתולדות היהודים באימפריה העות'מאנית , המכון לחקר התפוצות, אוניברסיטת תל אביב, התשנ"ו-1996, עמודים 55-45.
↑  משיחי שקר בעם ישראל, פרק ג' (אתר גיל חסקין)
↑  אדוין סרוסי, מסורת שירת המפטירים הטורקית, באתר הפיוט והתפילה.
↑  הוויכוח על כשרות הבשר, הרב דוד מאיור מבולגריה ה'תקס"א (1801)
↑  זהויות יהודיות בעידן רב מודרני, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה עמוד 78 (אתר ספרי גוגל)
↑  Tamir, V., Bulgaria and Her Jews: A dubious symbiosis, 1979, p. 94–95, Yeshiva University Press
↑  אלברט רומנו, יהדות בולגריה, בתוך אנציקלופדיה של גלויות יהדות בולגריה, הוצאת אנצקלופדיה של גלויות, ירושלים, 1967, עמוד 303.
↑  בהלצות בסיפורת העממית היו יוצאי קהילה זו מאופיינים כקמצן העשיר. דוגמת יהודי אדריאנופולי חירש ההולך לשוק הזול ביותר, ובמיקוח על בגדים המוכר מתרגז ושואל: מה אתה רוצה, שאתן לך חינם? והקונה אומר: 'חינם? תן לי שניים'. - היצירה העממית של יוצאי ספרד בטורקיה עמ' 9. (אתר קבצים SFile)
↑  בולטת במיוחד הפרשה בה הועמדו לדין תריסר יהודים באשמת העלבת המדינה הטורקית בזמן מסע הלוויה לצעירה יהודייה בשם עליזה נייגו, שנרצחה בידי מוסלמי על רקע רומנטי. בסופו של דבר, הוברר כי הייתה זו למעשה עלילת דם לה היו שותפים העיתונות והציבור. -יהודי טורקיה והכמיהה לציון, מפנה, עיתון תנועת הקיבוצים, דצמבר 2007, עמוד 59
↑  שלמה שאלתיאל, מארץ הולדת למולדת, הוצאת עם עובד, תל אביב, 2004, עמודים 27-26.
↑  עדויות על גרוש יהודים מבולגריה ונדודיהם וגירושם החוזר מאדירנה (אתר פסק דין)
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג' - תקופת השואה, הוצאת דבר, 1969, עמודים 28-27.
↑  בית העלמין באדירנה, מרץ 2015.
↑  שיפוץ בית הכנסת באדירנה, באתר jewish-heritage-europe, אוחזר ב-6 ביולי 2015 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557519805171  BNE: XX5820045  BnF: cb12532770h (data)  GND: 4013559-7  LCCN: n83145638  LNB: 000288342  NARA: 10044252  NKC: ge137888  NSK: 000683134  SUDOC: 034587233  TDVİA: edirne  VIAF: 141933087   WorldCat (עם VIAF): 141933087 
בית הכנסת בעיר שהיה פעיל עד אמצע שנות ה-80
בית הכנסת לאחר שיפוצו (2015)
פנים בית הכנסת המשופץ (2015)
החזית הפרוגרסיבית הלאומית

| --- | --- |

 מדינה:  סוריה 
 מייסד:  חאפז אל-אסד 
 תקופת הפעילות:  1972 – 8 בדצמבר 2024 (דה פקטו) 
 אידאולוגיות:  אנטי-אימפריאליזם, סוציאליזם ערבי 
 מטה:  דמשק 
 מיקום במפה הפוליטית:  אוהל גדול 
 
 pnf.org.sy
 
החזית הפרוגרסיבית הלאומית הייתה קואליציית מפלגות פוליטיות סורית שהוקמה ב-7 במרץ 1972, כתנועת התיקון בראשות הנשיא חאפז אל-אסד. בחזית ישנם 6 מפלגות תחת הנהגת מפלגת הבעת'. האמנה של הקואליציה קובעת שההנהגה המרכזית שלה מורכבת מיו"ר, תשעה חברים ממפלגת הבעת', ושני חברים מכל שאר המפלגות. המפלגות המרכיבות את החזית אינן מורשות לחפש תומכים בצבא או באגודות הסטודנטים. בדצמבר 2000 התיר פיקוד מפלגת הבעת' ל6 מפלגות הקואליציה לפתוח משרדים מחוזיים ולהוציא עיתונים בפומבי.
מאז תחילת 2018 עמל הבעת' לשקם את מוסדותיו באזורים שהוחזקו בעבר על ידי המורדים תוך ביסוס נוכחותו בשטחים שבשליטת המשטר. מאמצים אלה באו לידי ביטוי כאשר המפלגה ביססה מחדש את שליטתה החברתית והפוליטית באמצעות בחירות מקומיות שנערכו בספטמבר 2018, הראשונות מאז 2011. הבחירות, שהבעת' סייע לארגן, שימשו כמנגנון לתגמול נאמני הבעת' באמצעות קידומם לעמדות כוח והבטחת עלייתה של המפלגה בשלטון המקומי. רשימות הבעת' רצו ללא התנגדות בחלק מהיישובים ואילו באחרים שליטתו של הבעת' בהרכבת רשימות אלקטורליות אפשרה לו לצמצם את השפעתן הפוטנציאלית של מפלגות אחרות בתוך החזית הלאומית הפרוגרסיבית. הדבר הבטיח כי מועמדי הבעת' יזכו ליתרון משמעותי, צעד שעורר את זעמה של המפלגה הסוציאלית הלאומית הסורית והניע אותה להסיר את מועמדיה בחומס ובסוידה מרשימת החזית הפרוגרסיבית.
בבחירות הכלליות לפרלמנט ביולי 2020 ביסס הבעת' עוד יותר את כוחו הפוליטי. בעוד שניצחון המפלגה בבחירות והדומיננטיות שלה בפרלמנט היו צפויים, המידה שבה הבעת' יבטיח את חלקו במושבים בגוף המחוקק של סוריה לא הייתה כזו. לאחר שדחה את הבחירות מספר פעמים לפני שהחליט על התאריך ביולי, תמרונים פוליטיים של משטר אסד הצביעו על כך שהבעת' נחוש לחתור תחת כל מועמד עולה של החזית שהוא רואה בו איום. עד תחילת 2020 צמצם הבעת' שני פלגים של המפלגה הסוציאלית הלאומית הסורית, סיעת האינתיפאדה בעלת התפיסה הרפורמיסטית וסיעת אמנה הנתמכת על ידי ראמי מח'לוף, אך אפשר לפעילות סיעת מרכז, שבסיסה בביירות, להימשך ללא הפוגה בשדה הקרב ובפרלמנט, שם החזיקה בשבעה מושבים. בסופו של דבר הוציא הבעת' מספר רב של חברי המפלגה הסוציאלית הלאומית הסורית מרשימות הבחירות של החזית הפרוגרסיבית; רק שלושה מושבים הבטיחו את מושביהם בפרלמנט החדש ביולי 2020. התוצאות הרשמיות הראו כי החזית הפרוגרסיבית זכתה ב-177 מתוך 250 מושבי הפרלמנט; מתוך 177 המושבים, לפחות 160 היו חברי מפלגת הבעת', מה שהגדיל את חלקה הכולל. תוצאות הבחירות סיפקו אזהרה לחברי מפלגת הבעת' לשעבר ולתומכי ממשלה חוצת עדתיות, שפנו יותר ויותר למפלגות אחרות התומכות במשטר.
קלימנט קולסניקוב

קלימנט אנדרייביץ' קולסניקוב (ברוסית: Климе́нт Андре́евич Коле́сников; נולד ב-9 ביולי 2000) הוא שחיין רוסי, הוא סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020) במשחה ל-100 מטר גב, סגן אלוף עולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, זוכה שתי מדליות ארד באליפות העולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-50 מטר גב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, אלוף עולם (בריכת 25 מטר) (האנגג'ואו 2018) במשחה ל-100 מטר מעורב אישי, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (גלאזגו 2018 ובודפשט 2021) ושיאן עולם הנוכחי (2021) במשחה ל-50 מטר גב.
ביוגרפיה

קולסניקוב נולד וגדל במוסקבה.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי, הונגריה בתחילת יולי 2016 זכה קולסניקוב ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחים ל-50 מטר גב בשיא עולם לנוער 24.94 שניות ובמשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם לנוער נוסף של 53.65 שניות. מדליות כסף, במשחי שליחים 4x100 מטר מעורב ו-4x100 מטר מעורב משולב.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת יולי 2017 זכה קולסניקוב ב-7 מדליות, 2 זהב, 4 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחים ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.15 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.73 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.69 שניות ומבשחי שליחים 4x100 מטר מעורב, 4x100 מטר חופשי משולב ו-4x100 מטר מעורב משולב מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בבודפשט הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם לנוער של 1:55.14 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם לנוער של 1:55.15 דקות, במקום 9 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.84 שניות ובמקום 17 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.23 שניות. הוא שחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב וקבע בסגנון גב תוצאה של 53.48 שניות, שהיא טובה משיא העולם לנוער שלו אך לא מוכרת בגלל ששחו במשחה זה עם שתי שחייניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברומא, איטליה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם לנוער של 53.35 שניות, לפני ראיין מרפי מארצות הברית (53.37 שניות) ומיץ' לרקין מאוסטרליה (53.82 שניות).
ביוגרפיה > 2017 > אלוף אירופה (בריכת 25 מטר)

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקופנהגן, דנמרק דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 48.99 שניות, לפני סימונה סביוני מאיטליה (49.68 שניות) ורוברט גלינטה מרומניה (49.99 שניות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 1:48.02 דקות, לפני רדוסלב קבצקי מפולין (1:48.46 דקות) ולפני דנס רפשיס מליטא (1:49.06 דקות) ובמשחה שליחים 4x500 מטר חופשי בתוצאה של 1:23.23 דקות, לפני איטליה (1:23.67 דקות) ופולין (1:24.44 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע שיא עולם לנוער בתוצאה של 21.24 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > שיאן עולם (בריכת 25 מטר)

שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסנקט פטרבורג ב-22 בדצמבר אותה שנה הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 48.90 שניות, שיפור של 2 מאיות השנייה לשיא בן השנתיים של מאט גריוורס מארצות הברית (48.92 שניות).
ביוגרפיה > 2018 > שיאן עולם ואלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 זכה קולסניקוב ב-6 מדליות, 3 זהב ,2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר גב בשיא עולם חדש של 24.00 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-9 שנים של ליאם טנקוק מבריטניה (24.04 שניות), לפני רוברט גלינטה מרומניה (24.55 שניות) ושיין ראיין מאירלנד (24.64 שניות), במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש לנוער של 52.53 שניות, לפני יבגני רילוב בן ארצו (52.74 שניות) ואפוסטולוס כריסטו מיוון (53.72 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי 3:12.23 דקות, לפני איטליה (3:12.90 דקות) ופולין (3:14.20 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע "בזינוק שליחים" תוצאה של 47.39 שניות. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:32.03 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.44 דקות ולפני גרמניה (3:33.52 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר משולב בתוצאה של 3:42.71 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:40.18 דקות ולפני איטליה (3:44.85 דקות,) כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה טובה משיא עולם לנוער של 52.51 שניות. מדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:24.50 דקות, אחרי צרפת שקבעה שיא אליפות חדש של 3:22.07 דקות והולנד 3:23.97 דקות. נוסף לכך, הוא השתתף במשחה ל-200 מטר גב וקבע תוצאה של 1:57.31 דקות, השלישית בטיבה אך גם שלישית מבין השחיינים הרוסים, אך רק שני שחיינים מכל מדינה יכולים להמשיך לשחות בשלב חצי הגמר.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-7 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 50.63 שניות, לפני מרקו אורסי מאיטליה (51.03 שניות) והירומסה פוג'ימורי מיפן (51.53 שניות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא אירופה חדש של 3:03.11 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:03.03 דקות ולפני ברזיל (3:05.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 49.40 שניות, אחרי ראיין מרפי מארצות הברית (49.23 שניות) ולפני שיו ג'יאיו מסין (49.26 שניות) ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם ולדיסלב גרינב, ולדימיר מורוזוב ויבגני רילוב בתוצאה של 3:09.97 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אליפות חדש של 3:09.06 דקות ולפני אוסטרליה (3:11.22 דקות), כשחיים שליי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.50 שניות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.51 שניות, אחרי זן וודל מדרום אפריקה (24.43 שניות) ויבגני רילוב (24.49 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2021 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה קולסניקוב בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 52.00 שניות, אחרי יבגני רילוב שקבע שיא אירופה חדש של 51.98 שניות, ולפני האלוף האולימפי היוצא ראיין מרפי (52.19 שניות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.44 שניות, אחרי קיילב דרסל מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 47.02 שניות וקייל צ'למרס מאוסטרליה (47.08 שניות). בשלב חצי הגמר, הוא קבע שיא אירופה חדש של 47.11 שניות ועלה ראשון למשחה הגמר. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:29.22 דקות, 5 מיואת השנייה איטי ממדליית ארד, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.03 שניות, במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:12.20 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.40 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.82 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 21.89 שניות (2021)
100 מטר חופשי: 47.31 שניות (2021), שיא רוסיה
200 מטר חופשי: 1:49.80 דקות (2018)
50 מטר גב: 23.80 שניות (2021), שיא עולם בעבר
100 מטר גב: 52.00 שניות (2021)
200 מטר גב: 1:55.14 דקות (2017), שיא עולם לנוער
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.24 שניות (2017), שיא עולם לנוער
100 מטר חופשי: 45.87 שניות (2020)
200 מטר חופשי: 1:41.75 דקות (2017), שיא עולם לנוער
50 מטר גב: 22.64 שניות (2019)
100 מטר גב: 48.58 שניות (2020), שיא עולם בעבר
200 מטר גב: 1:48.02 דקות (2017), שיא עולם לנוער
100 מטר מעורב אישי: 50.63 שניות (2018), שיא עולם לנוער
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-50 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
הערות שוליים

↑  התוצאה אינה נחשבת כי המשחה משולב עם 2 שחייניות.
נטלי בנט

נטלי בנט (באנגלית: Natalie Bennett;‏ נולדה ב-10 בפברואר 1966) היא עיתונאית ופוליטיקאית בריטית ילידת אוסטרליה. בנט עמדה בראש מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס מספטמבר 2012 עד ספטמבר 2016.
ביוגרפיה

נטלי בנט נולדה בשנת 1966 בסידני שבאוסטרליה. היא נולדה להורים מתבגרים בני המעמד הפועלים, אמה הייתה מזכירה במשרד חלקית ואביה נגר מתלמד. בזכות מלגה בנט למדה בבית ספר פרטי בניו סאות' ויילס והמשיכה לתואר ראשון בחקלאות מאוניברסיטת סידני, תואר ראשון בלימודי אסיה מאוניברסיטת ניו אינגלנד ותואר שני בתקשורת המונים מאוניברסיטת לסטר. היא הייתה הראשונה מבני משפחתה שלמדה באוניברסיטה.
את הקריירה העיתונאית שלה החלה בניו סאות' ויילס, שם עבדה במקומונים אחדים. בשנת 1995 עברה לתאילנד, שם עבדה תחילה בארגון סיוע, שממנו עברה לעבוד כעורכת חדשות חוץ בעיתון "בנגקוק פוסט". בשנת 1999 היגרה לבריטניה. החל משנת 2006 הייתה בעלת טור בעיתון "הגרדיאן". מדצמבר 2007 ועד מרץ 2012 הייתה סגנית עורך ולאחר מכן עורכת של השבועון The Guardian Weekly. עבדה גם בעיתונים הלונדוניים "אינדפנדנט" ו"הטיימס".
ב-1 בינואר 2006 הצטרפה למפלגת הירוקים של אנגליה וויילס. ב-2006 וב-2010 הייתה מועמדת המפלגה בבחירות למועצת רובע קמדן בלונדון, אך לא נבחרה. בשנת 2010 התמודדה בבחירות לפרלמנט, אך לא נבחרה. כפמיניסטית הקימה את קבוצת הנשים של מפלגת הירוקים. ב-3 בספטמבר 2012 נבחרה לעמוד בראש המפלגה. בשנת 2015 התמודדה פעם נוספת על מקום בפרלמנט, אך לא נבחרה לאחר שסיימה שלישית במניין קולות המחוז.
הערות שוליים

↑  "New Green Party leader is elected". BBC News (באנגלית בריטית). 2012-09-03. נבדק ב-2018-02-03.
↑    William Langley, ‏Natalie Bennett - a little green around the gills, The Telegraph, 1 March 2015
1 2  Totaro, Paola (2015-04-30). "From 'Jillaroo' to Green Party leader". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-02-03.
↑  "Force of nature | Inside Story". Inside Story (באנגלית אמריקאית). 2013-04-17. נבדק ב-2018-02-03.
↑  Rath, Kayte (2012-09-03). "Profile: Natalie Bennett". BBC News (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-02-03.
↑  Wilting greens: A new leader will not push the Green Party off the political fringe, The Economist, September 8th 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: rLTvSyBR
חריסטו מרקוב

חריסטו מרקוב (באנגלית: Khristo Markov; בבולגרית: Христо Ганчев Мaрков) הוא אתלט עבר בולגרי שהתמחה במקצוע של קפיצה משולשת. אלוף אולימפי (סיאול 1988), אלוף עולם (רומא 1987), אלוף עולם באולם (פריז 1985), זוכה מדליית זהב (שטוטגרט 1986) ומדליית כסף (ספליט 1990) באליפות אירופה באתלטיקה וזוכה מדליית זהב (אתונה 1985) ומדליית כסף (ליבן 1987) באליפות אירופה באתלטיקה באולם.
קריירה ספורטיבית > 1983

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה סיים מרקוב במקום השביעי בתחרות קפיצה משולשת בתוצאה של 16.06 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום השישי במקצה המוקדם בתוצאה של 16.25 מטר ולא עלה לגמר.
קריירה ספורטיבית > 1984

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגוטנברג, שוודיה סיים במקום החמישי בתחרות קפיצה משולשת בתוצאה של 16.89 מטר.
קריירה ספורטיבית > 1985 > אלוף עולם באולמות

במשחקים העולמיים באולם שנערכו בפריז, צרפת זכה מרקוב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.22 מטר לפני לאזרו בטנקורט (אנ') (17.15 מטר) ולאזרו באלסינדס (אנ') (16.83 מטר) (שניהם מקובה).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה באתונה, יוון זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.29 מטר לפני ז'אן קאדו (אנ') מצ'כוסלובקיה (17.23 מטר) וולקר מאי (אנ') ממזרח גרמניה (17.14 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן סיים במקום הרביעי בתחרות קפיצה משולשת בתוצאה של 16.72 מטר.
בגביע העולם באתלטיקה (אנ') שנערך בקנברה, אוסטרליה זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.13 מטר אחרי וילי בנקס מארצות הברית (17.58 מטר) ואולג פרוצנקו מברית המועצות (17.47 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1986

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב-גרמניה זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.66 מטר לפני מאריס ברוזיקס (אנ') (17.33 מטר) ואולג פרוצנקו (אנ') (17.28 מטר) (שניהם מברית המועצות).
במשחקי הרצון הטוב (אנ') שנערכו במוסקבה, ברית המועצות זכה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.35 מטר אחרי מייק קונלי מארצות הברית (17.69 מטר) ולפני מיקולה מוסיינקו מברית המועצות (17.33 מטר)