stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נועה בת 17
ניתוח ומשמעות

הסרט עוסק ביחס שבין החברה לפרטים שבתוכה וביחס שבין הרוב לקבוצות מיעוט. הסרט דן במפורש ובמשתמע בקונפורמיזם, במחיר שמשלמים אלה הרוצים להשתייך לקבוצה חברתית ונאלצים להסכים לנורמות ולנהלים שהיא מכתיבה, ולעומת זאת, במחיר שמשלמים אלה השואפים להשתחרר מתכתיבי הקבוצה ולהיות עצמאיים.
נושאים נוספים בהם נוגע הסרט הוא תפקידם של אידיאלים בחיי הפרט והחברה ויכולתם של פרטים וקבוצות לשנות ולתקן את החיים הציבוריים והאישיים.
נועה ואביה שואפים להגשמה עצמית, לעשות את מה שהם באמת אוהבים, אולם המסגרת החברתית כובלת אותם. נועה מעוניינת להתלבש בצורה שונה, לצאת החוצה מהמסגרת התנועתית, לא ללכת להגשמה בקיבוץ ולפתוח ברומן "אסור", אך חבריה אינם רואים זאת בעין יפה. אביה משתוקק לחזור לחקלאות אך מחויב למשפחתו. חבריה של נועה ואמה הם האנשים הקונפורמים, התובעים נאמנות מוחלטת לתכתיב התנועה - אם זאת המפלגה (אצל האם), ואם זאת תנועת הנוער (אצל קבוצת הנערים). כאשר נועה מסרבת לנהוג על פי המצופה ממנה ובוחרת בדרך עצמאית, היא משלמת מחיר יקר בנידוי חברתי. אביה מוכן בסופו של דבר לסגת משאיפותיו ולהישאר עם משפחתו.
הסרט בא לבקר את החברה והמדינה הישראלית של שנות החמישים והשישים, כשהקולקטיב החברתי תבע מהיחיד ציות ונאמנות למטרות הציוניות ולהתנהגות מסוימת, במחיר שאיפות ורצונות אינדיבידואליים. כמו כן עוסק הסרט בקבלת השונה והיחס לחריגים בחברה, ומראה את המחיר שנאלצים לשלם כל מי שלא הולך בתלם על פי הדרישות שהקבוצה החברתית מכתיבה לו.
השפעת הסרט

הסרט נחשב חריג ומיוחד לתקופתו. הקולנוע הישראלי לא הרבה עד אז לעסוק בנושאים דרמטיים טעונים ומעוררי מחשבה אלא בבידור נטו, ובעיקר פרחו סרטי הבורקס העממיים. הביקורות שיבחו את הסרט ותיארוהו כפורץ דרך ומעורר מחשבה, ובמיוחד שיבחו את משחקה של דליה שימקו בדמותה של נועה (הקריירה שלה פרצה במידה רבה בזכות סרט זה). באופן מפתיע, למרות שהסרט הופק בתקציב זעום (רובו צולם בדירה אחת) ועסק בנושאים לא פופולריים כמו משבר הקיבוצים בשנות החמישים, הוא הצליח מאוד גם בקופות. מבקר הקולנוע מאיר שניצר תיאר זאת כנס וייחס את הצלחתו לתסריט הקולח, שקירב את העלילה לנגישה לציבורים רחבים למרות הנושאים הכבדים. מצד אחד זהו מעין סרט נעורים, העוסק בנושאים כמו נידוי חברתי שנערים יכלו להזדהות עמם בנקל, ומהצד השני הוא העלה נושאים כמו ביקורת על מפא"י ועל שייכות מפלגתית, שהציבור הישראלי יכול היה לקבל לאחר המהפך הפוליטי והשקיעה במעמדה של תנועת העבודה.
בשנת 2003, עשרים ואחת שנים לאחר יציאת "נועה בת 17" לאקרנים, ביים יצחק צפל ישורון סרט המשך בשם "לא בת 17", העוסק באותן הדמויות ובמשבר הקיבוצים של ימינו. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה, אולם לא שיחזר את ההצלחה הקופתית של "נועה בת 17".
דברי מבקרי הקולנוע

אורי קליין, מבקר הקולנוע של העיתון "הארץ", כתב על הסרט:
זהו סרט קורע לב, מרגש עד דמעות, המצטרף למיטב היצירות הישראליות בתחום הספרות, השירה והתיאטרון. ... הסרט אינו סוחט דמעות; הוא משתף אותך במה שקורה בו, במצוקות גיבוריו ובדילמות המוסריות שלהם; הוא נוגע בך, במישרין.
מאיר שניצר כתב על הסרט:
ביפה שבסצינות של הקולנוע הישראלי, יושבים על הספה שני גברים בגיל העמידה, חסרי תואר וחן, אחד לבוש פיג'מה והשני בבגדי 'אתא'. השניים אחים. זה עם הפיג'מה מחניק את בכי געגועיו לימים הטובים בבנימינה, כשעבד את האדמה ולא נכלא בין קירות משרד תל-אביבי, ואילו אחיו הקיבוצניק סועד אותו במרי נפשו. אין לי שום כוונה להתפייט. זה בפירוש הרגע היותר נוגע ללב במאה וארבעים הסרטים דוברי העברית שראיתי עד היום.
פרסים

פרס משרד התרבות לתסריט הטוב ביותר
פרס כינור דוד לסרט הטוב ביותר
פרס כינור דוד לתסריט המקורי הטוב ביותר
לקריאה נוספת

יעל מונק, נורית גרץ, 'התרופפות החלום הקיבוצי: "נועה בת 17"', "במבט לאחור - קריאה חוזרת בקולנוע הישראלי 1948 - 1990", עמ' 150–152, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2015.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, אורי קליין מברר איך התגבש טעמו בקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2011
↑  מאיר שניצר, "סוף סוף", העיר, 12 בפברואר 1982
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012833572605171
נגיד (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע נעמי שמר
 מתוך האלבום כיצד שוברים חמסין
 יצא לאור:  1975
 סוגה:  שירי ילדים, זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:00
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
"נגיד" (המוכר גם בשם "נגיד שאני הולכת לטיול") הוא שיר ילדים לפורים, שכתבה והלחינה נעמי שמר. השיר יצא לאור בשנת 1975, באלבום "כיצד שוברים חמסין", בו גם ביצעה נעמי שמר את כל השירים. מלבד נעמי שמר, ביצעו את השיר גם זמרים וכוכבי ילדים, כגון יפה ירקוני, דליה פרידלנד, נירה רבינוביץ', שושיק שני ואריק לביא, דורית ראובני, רוחמה רז וחנה לסלאו, ומיקי קם.
אודות השיר

הדוברת בשיר מתארת את מפגשיה עם דמויות שונות (חתול, קרפדה, עכבר ואריה). החיות בשיר, משוחחות עם המספרת ואף דורשות בשלומה. בהמשך השיר המספרת מסבירה, כי כל המפגשים אירעו בגלל חג הפורים, בו הילדים התחפשו לבעלי-חיים. לסיום, היא טוענת שאירועים שכאלו, הם דבר שגרתי עבורה וקורים לה במשך כל השנה, אך היא שמחה בכך שהם מוסיפים שמחה ועניין לחייה.
נים לא נים ותיר לא תיר

בשיר משתמשת שמר, בביטוי "נים לא נים ותיר לא תיר", הלקוח מהתלמוד בבלי: "אמר רב אשי נים ולא נים תיר ולא תיר כגון דקרי ליה ועני ולא ידע לאהדורי סברא וכי מדכרו ליה מדכר" (בבלי, מסכת פסחים – דף קכ, עמוד ב). הפירוש בעברית הוא "ישן ולא ישן, ער ולא ער". הכוונה בשיר היא שהמספרת נמצאת במצב חולמני, בין עירות לשינה, דבר היכול להסביר את האירועים המוזרים שקרו לה כחלום.
לקריאה נוספת

נעמי שמר, הכל פתוח - כל שירי הילדים, הוצאת עם עובד, 2006
הערות שוליים

↑  נעמי שמר – כיצד שוברים חמסין (1975), באתר סטריאו ומונו
↑  נגיד (נעמי שמר), באתר שירונט
↑  נים ולא נים, באתר ויקימילון
שיר הרעשן

| --- | --- |

 סינגל
 יצא לאור:  1932
 סוגה:  שירי ילדים, שירי חג
 שפה:  עברית
 כתיבה:  לוין קיפניס
 לחן:  נחום נרדי
"שיר הרעשן" הוא שיר ילדים נפוץ אותו כתב בשנת 1932 המשורר לוין קיפניס והלחין נחום נרדי. השיר בדרך כלל נלמד בגני הילדים.
רקע

השיר פורסם במוסף לילדים של "דבר" בתאריך 18.3.1932 (עמ' 12), יחד עם שירי פורים נוספים של קיפניס ונרדי תחת הכותרת "הגיבור בפה-מהתלה לפורים", מעין מחזמר לחג פורים שגיבוריו הם: פורים עצמו, הרעשן, אוזן ההמן, המסכה והילדים.
"שיר הרעשן" הוא השיר השלישי מתוך ארבעת שירי המחזמר. שלושת השירים הנוספים הם:
"אני פורים"
"שיר המסכות"
"אני אוזן-המן"
לקריאה נוספת

לוין קיפניס/אליהו הכהן, מחרוזת שירי הזמר, פרחי דקל בע"מ-לוין קיפניס, 2023
הערות שוליים

↑  לוין קיפניס, הגיבור בפה-מהתלה לפורים, דבר לילדים, באתר הספרייה הלאומית, ‏18 במרץ 1932
↑  שיר המסכות, באתר זמרשת
מים לא שקטים

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אומה קולייט-סרה 
 תסריט:  Anthony Jaswinski 
 עריכה:  ג'ואל נגרון 
 שחקנים ראשיים:  בלייק לייבלי אוסקר חאנדה בראט קולן 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  פלביו מרטינז לביאנו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  InterCom, סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 2016 
 משך הקרנה:  86 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  סרט הישרדות, סרט אימה, סרט דרמה, סרט מתח 
 מקום התרחשות:  מקסיקו 
 תקופת התרחשות:  April 2016 
 הכנסות באתר מוג'ו:   theshallows
 www.theshallows-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מים לא שקטים (באנגלית: The Shallows) הוא מותחן אימה אמריקאי משנת 2016, בבימויו של ז'אומה קולייט-סרה. הסרט מתמקד בננסי אדמס, סטודנטית לרפואה וגולשת, המוצאת את עצמה במאבק הישרדות מול כריש לבן גדול לאחר שנלכדה במפרץ מבודד. בלייק לייבלי מגלמת את הדמות הראשית, ננסי, והסרט מתמקד בעיקר במאבקה לשרוד.
עלילה

ננסי אדמס, סטודנטית לרפואה, נוסעת לחוף מבודד במקסיקו כדי לגלוש ולהתאבל על מות אמה. במהלך הגלישה, היא מותקפת על ידי כריש לבן גדול ונפצעת ברגלה. היא מצליחה להגיע לסלע במרחק קצר מהחוף, אך הכריש ממשיך להקיף אותה, מונע ממנה לחזור ליבשה. הסרט מתאר את מאבקה של ננסי לשרוד, תוך שימוש במשאביה המוגבלים ובתושייתה, כשהיא מנסה למצוא דרך להימלט מהסכנה ולהגיע לחוף מבטחים.
צוות השחקנים

בלייק לייבלי – ננסי אדמס, סטודנטית לרפואה וגולשת.
סדונה לג'ון – קלואי אדמס, אחותה הצעירה של ננסי.
ברט קאלן – מר אדמס, אביה של ננסי.
אוסקר חאיינדה – קרלוס, תושב מקומי שמסיע את ננסי לחוף.
ביקורות

הסרט "מים לא שקטים" זכה לביקורות חיוביות. באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 78% על סמך 217 ביקורות, עם קונצנזוס המבקרים המציין כי הסרט מספק חוויית מתח מותחת ומרתקת, הודות לבימוי הממוקד והופעתה המרשימה של בלייק לייבלי. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 59 מתוך 100, המבוסס על 35 ביקורות, המעיד על ביקורות מעורבות או ממוצעות.
אמיר בוגן מאתר ynet נכתב: "חלק ניכר מהסרט 'מים לא שקטים' נראה כמו סשן צילומים לספורט אילוסטרייטד – בעיקר כשהמצלמה מתעקשת להתמקד בגופה של הכוכבת בלייק לייבלי." תומר קמרלינג מאתר mako כתב: "כמה טוב יכול להיות סרט שהמשפט 'בלונדינית בביקיני נגד כריש' ממצה את כל העלילה שלו? תתפלאו."
הערות שוליים

↑  אמיר בוגן, "מים לא שקטים": טרף לכריש - אבל גם לקהל, באתר ynet, 25 באוגוסט 2016
הכל עומד במקום

| --- | --- |

 שיר בביצוע גלי עטרי
 מתוך האלבום אמצע ספטמבר
 יצא לאור:  1985 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3:45
 חברת תקליטים:  CBS
 כתיבה:  יעקב גלעד 
 לחן:  אילן וירצברג 
 
"הכל עומד במקום" הוא פזמון שכתב יעקב גלעד, הלחין אילן וירצברג וביצעה גלי עטרי. השיר יצא לאור בשנת 1985.
השיר נכלל באלבום "אמצע ספטמבר" שהוציאה עטרי. הוא דורג במקום הראשון במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
עטרי סיפרה על השיר: "במקור זה נכתב 'הכל חוזר על עצמו', והייתה לי בעיה עם השורה, היא נשמעה לא מספיק אנרגטית לפזמון. יעקב גלעד, שעבד איתנו על האלבום במקביל לעבודה עם פוליקר, כתב מחדש את המילים עם 'הכל עומד במקום' על מישהו שהכיר, קלידן שהתאבד. 'רצית לעוף כמו ציפור' נכתב על הקפיצה מהמרפסת של אותו בחור".
ב־2023 פתח הזמר ישי ריבו את טקס הדלקת המשואות ערב יום העצמאות ה־75 בהר הרצל בביצוע לשיר, כשברקע מאחוריו סרטונים ותמונות של חיילים שנפלו.
באפריל 2024 ביצעו את השיר חברי התוכנית "זהו זה!" (מוני מושונוב, גידי גוב, שלמה בראבא, אבי קושניר ודבל'ה גליקמן) יחד עם הזמרת גלי עטרי.
הערות שוליים

↑  השירים שיביאו לך אהבה: הסודות מאחורי הלהיטים של גלי עטרי, באתר ynet, 1 בינואר 2021
↑  הכל עומד במקום, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 באפריל 2024
חמש המשפחות

"חמש המשפחות" הן חמש משפחות פשע מאורגן אמריקאיות ממוצא איטלקי המנהיגות את המאפיה האמריקאית מאז שנת 1931 ומנהלות קשרים עם ארגוני פשע נוספים. חמש המשפחות יושבות בעיר ניו יורק ומאוגדות יחד תחת המועצה, בה יושבים הבוסים של חמש המשפחות. המאפיה האמריקאית היא ארגון הפשע החזק ביותר בארצות הברית, וחמש המשפחות המובילות אותו מפקחות כמעט על כל העולם התחתון של ארצות הברית וקנדה.
הקמה

בקיץ 1931, לאחר רצח ג'וזפה מסרייה במהלך שסימן את סוף מלחמת הקסטלמארזים, הבין הבוס סלבטורה מרנזנו שכדי לשמור על יציבות יש צורך בהקמת מסגרת מסודרת שתפעל ותתנהל כמו המאפיה בסיציליה. בנוסף, החליט מרנזנו ליצור את מבנה המאפיה האמריקאית כמו שהיא מוכרת כיום: בוס, סגן, קונסיליירי (יועץ), קאפו וחיילים. לעצמו הוא נתן התואר "Capo di tutti capi" - בוס כל הבוסים.
חצי שנה בלבד לאחר רצח מסרייה וסיום מלחמת הקסטלמארזים, נרצח מרנזנו על ידי אנשיהם של לאקי לוצ'יאנו ומאיר לנסקי. לאחר הרצח, החליטו לוצ'יאנו ולנסקי להקים את מועצת המאפיה, שתפקידה היה להשליט סדר במשפחות, למנוע מלחמות ביניהן ולהפוך את המאפיה לארגון ממוסד כמו חבריהם בסיציליה. תחת קורת גג אחת ובחסות לוצ'יאנו, התאחדו חמש המשפחות מניו יורק שגיבש מרנזנו ביחד עם משפחות נוספות מכל רחבי ארצות הברית למוסד מאורגן ומסודר.
שמותיהם

הסגרת זהותן של חמש המשפחות מיוחסת לג'וזף ואלאצ'י שאחרי מעצרו ב-1959 הפך לסייען המשטרה. את שם המשפחה החמישית, קולומבו, קבעה המשטרה מאוחר יותר, כאשר ג'וזף קולומבו התמנה לראש המשפחה ב-1964.
המשפחות

חמש המשפחות פועלות בכל האזור המטרופוליני של ניו יורק, אך בעיקר בחמשת רבעי העיר ניו יורק: הברונקס, ברוקלין, מנהטן, סטטן איילנד וקווינס. בשאר מדינת ניו יורק, פועלות המשפחות בעיקר במחוזות נסאו וסאפוק שבלונג איילנד ובמחוזות ווסטצ'סטר, רוקלנד ואלבני. למשפחות יש גם השפעה חזקה במדינת ניו ג'רזי, הסמוכה לניו יורק. השפעת המשפחות ניכרת באזורים מרוחקים יותר דוגמת דרום פלורידה, קונטיקט, מסצ'וסטס ולאס וגאס.
| משפחה | טריטוריות | השפעות | בוס |
| --- | --- | --- | --- |
| בונאנו | ברוקלין, לונג איילנד, סטטן איילנד וקווינס | ברונקס, ווסטצ'סטר, מנהטן, ניו ג'רזי, פלורידה, קליפורניה וקשרים עם המאפיה של מונטריאול | מייקל "האף" מָנְקוּסוֹ |
| גמבינו | ברוקלין, לונג איילנד, מנהטן, סטטן איילנד וקווינס | ברונקס, ווסטצ'סטר, לוס אנג'לס, ניו ג'רזי, פלורידה וקונטיקט | דומניקו ספאלו ולורנצו מאנינו |
| ג'נובזה | ברונקס, ברוקלין, מנהטן וניו ג'רזי | ווסטצ'סטר, לונג איילנד, מסצ'וסטס, סטטן איילנד, פלורידה, קווינס, קונטיקט וברוקלנד | ליבּוֹריוֹ סלווטורה "ברני" בֵּלוֹמוֹ |
| לוּצֵ'זֵה | ברונקס, ברוקלין, מנהטן וניו ג'רזי | ווסטצ'סטר, לונג איילנד, סטטן איילנד, פלורידה וקווינס | ויקטור אמוסו ו"ביג מייק" דה-סאנטיס |
| קולומבו | ברוקלין, לונג איילנד וקווינס | ברונקס, מנהטן, ניו ג'רזי, סטטן איילנד ופלורידה | אנדרו "אנדי-מוש" רוסו |
משפט חמש המשפחות

"משפט חמש המשפחות" (או בשמו הרשמי .United States v. Anthony Salerno, et al) התקיים בין השנים 1985 ל-1986 והיה אחד ממשפטי המאפיה הגדולים בארצות הברית. במשפט נאשמו ראשי חמש משפחות הפשע, בהם אנתוני סלרנו ופול קסטלנו, ראשי משפחת גמבינו, קרמיין פרסיקו, ראש משפחת קולומבו, אנתוני קולרו, ראש משפחת לוצ'זה ופיליפ רסטלי, ראש משפחת בונאנו וכן חברים בכירים נוספים בחמש המשפחות והורשעו בעבירות על חוק RICO (החוק נגד פשע מאורגן) ונידונו לעונשי מאסר של 100 שנה לראשי המשפחות ו-45 לשותפים הזוטרים יותר. התובע הראשי במשפט היה רודי ג'וליאני, לימים ראש עיריית ניו יורק.
בתרבות הפופולרית

בסרט "הסנדק" מ-1972, חמש המשפחות מוצגות בשמות בדויים כשאחת מהן היא משפחת קורליאונה - בה חברים גיבורי הסרט. ארבע המשפחות הנוספות הן טטאליה, בארזיני, קוניו וסטראצ'י.
כותבי סדרת הטלוויזיה "הסופרנוס" שאבו השראה רבה ממשפחות הפשע האיטלקיות ד'קבלקנטה ובויארדו מניו ג'רזי, שהיו מן המשפחות החזקות באותה העת, ועבדה יחד עם משפחת לוברטזי מברוקלין. גם ב"סופרנוס" מדובר על משפחת פשע מניו ג'רזי הפועלת לצד משפחה מניו יורק.
במשחק הווידאו "Grand Theft Auto IV", חמש המשפחות מיוצגות על ידי חמש משפחות בדויות: גאמבטי, פאבנו, מסינה, לופיסלה ואנצ'לוטי.
הסדרה הדוקומנטרית "עיר של פחד: ניו יורק נגד המאפיה" מתארת את הדרך שבה הצליח ה-FBI להאזין לאנשי חמש המשפחות ולהעמיד אותם לדין בשנות ה-80.
הראפר האמריקאי "צילדיש גמבינו" נקרא על שם משפחת גמבינו
לקריאה נוספת

מייק דש, המשפחה הראשונה: טרור, סחיטה והולדת המאפיה האמריקאית, תרגמה דבי אילון, ספרי עליית הגג, 2011.
הערות שוליים

↑  ‏ 26 Mafia Cities - New York, New Jersey, באתר Americanmafia‏, 13 באפריל 2011
↑  ‏ The Changing Face of Organized in New Jersey, מאי 2004, עמ' 105-114
↑  Hitting the Mafia, טיים מגזין, 24 ביוני 2001
↑  "New Charges for Mob Family as U.S. Indictment Names 20", הניו יורק טיימס, 20 באפריל 2001
סקוקי

חזית מוזיאון השואה של אילינוי אשר בסקוקי
מסילת הברזל הנטושה של עמק סקוקי, קו המתח הגבוה שמעליה וגשר של הכביש המהיר I-94 העובר בסמוך לה
לוגו הקו הצהוב של הרכבת העילית של שיקגו המוביל אל סקוקי ומכונה גם "סקוקי סוויפט".
סקוקי (באנגלית: Skokie) הוא ישוב עירוני במחוז קוק ממדינת אילינוי שבארצות הברית.
סקוקי נחשב על פי רוב לאחד מפרוורי החוף הצפוני של שיקגו. אף על פי שלפי אומדן הסקר הקהילתי האמריקאי גרו בסקוקי 67,824 נפשות ב-1 באפריל 2020, היישוב רשמית עודנו "כפר". מעמד זה הוא זכר לעבר החקלאי של סקוקי. בראש הרשות המקומית ("מועצת הכפר") מכהן מאז אפריל 2008 ג'ורג' ואן דוסן.
שם היישוב

מקור השם סקוקי הוא בשפת הילידים האמריקנים המקומית ופירושו הוא "שטח ביצות". בעבר היישוב נקרא "ניילס סנטר" (Niles Center).
גאוגרפיה

אזור החוף הצפוני של שיקגו הוא אזור מישורי שלפני הבניה בו היה אזור של יערות וביצות, קשה לניקוז ולתחבורה. היישוב סקוקי מצוי בעמק רדוד מאוד הקרוי "עמק סקוקי", שבו באופן טבעי יש יותר ביצות ופחות יערות.
גאוגרפיה > יישובים שכנים

ממזרח - אוונסטון, מדרום - שיקגו ולינקולנווד, מצפון - וילמט, מצפון-מערב - גלנוויו, ממערב - מורטון גרוב וניילס.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין לשנת 2000, ביישוב שוכנים 63,348 אנשים, 23,223 משקי הבית המכילים 17,045 משפחות. רמת הצפיפות ביישוב הייתה 6,309 אנשים לכל קילומטר מרובע, אשר מתגוררים ב-23,702 יחידות דיור.
משנות החמישים של המאה ה-20 סקוקי הפך למוקד של הקהילה היהודית באזור שיקגו. בסקוקי נבנו בתי כנסת רבים אשר ממשיכים למשוך אל היישוב מהגרים יהודים (עד לאחרונה בעיקר מאזור ברית המועצות, במהלך סוף המאה ה-20).
מוסדות בולטים

בשנת 2009 נפתח מוזיאון השואה של אילינוי בסקוקי. יש תקווה שמוסד יהפוך חשוב עבור מדינת אילינוי והמערב התיכון כולו.
לבד ממוזיאון השואה, ביישוב סקוקי אין מוסדות בולטים בעלי חשיבות מעבר לגבולות מחוז קוק. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היה בה המוסד אחד בעל מעמד כזה - הקניון הפתוח "וסטפילד אולד אורצ'רד". אולם, נכון לשנת 2008 ניכרים בקניון זה סימני השפל הכלכלי של סוף העשור הראשון של המאה ה-21, כעשירית משטח החנויות שהיו בו עומד ריק וחנויות רבות אחרות החליפו בעלים והחלו למכור סחורות זולות יותר. הקניון עדיין משמש כאחת מתחנות האוטובוס החשובות באזור. תחנת המסוף של קווים אחדים מצויה שם וקווים אחרים עוצרים שם גם כן.
מוסדות בסקוקי שיש להם חשיבות עבור אנשים מפרוורים שכנים ומהשטח העירוני של שיקגו הם בית המשפט מחוזי, כמה מכללות קטנות, קמפוס משני של אוניברסיטת נישנל לואיס, כמה מרפאות מומחים ייחודיות ומשרדי הקונצרנים "פיפוד" (Peapod, סופר-מרקט אינטרנטי), Rand McNally ו-U.S. Robotics.
חינוך

בסקוקי ניתן לקבל חינוך יסודי ותיכוני. בין מוסדות החינוך של סקוקי קיימים מספר בתי ספר יהודים. בעיירה נמצאת גם ישיבת "בית המדרש לתורה" הידועה כ"ישיבת סקוקי" (Hebrew Theological College).
שטח הפרוור מחולק בין כמה מחלקי חינוך (מינהלות אזוריות של בתי ספר). החינוך במזרחה של סקוקי מנוהל על ידי מחלק חינוך 65 המשותף לה ולכל שטח הפרוור השוכן ממזרח לה - אוונסטון.
תחבורה

נכון לשנת 2008, עורק התחבורה הבולט בסקוקי הוא הכביש המהיר Interstate 94. הכביש עובר בסמוך למסלול קו הרכבת הנטוש של עמק סקוקי ובדרכו חולף בקרבת תחנת הקו הצהוב של הרכבת העילית וסמוך לקניון.
שירות האוטובוסים בסקוקי מפותח יחסית לפרוורי החוף הצפוני. זאת משום שאוכלוסיית הפרוור פחות מבוססת כלכלית מאוכלוסיות הפרוורים השכנים ובבעלותה פחות מכוניות ומשום ששירות הרכבות בה מפותח פחות מזה של שכנותיה. האוטובוסים מופעלים על ידי שתי חברות. האחת היא חברת CTA, המפעילה גם את האוטובוסים והרכבת העילית של שיקגו. השנייה היא חברת Pace המפעילה שירותי אוטובוסים בפרוורים רבים של שיקגו ומפעילה גם את שירות הפארטרנזיט של שיקגו - שירות האוטובוסים הנגיש לנכים בכיסאות גלגלים ממונעים כבדים. משתמשי כיסאות גלגלים קלים יכולים לנסוע בכל האוטובוסים הרגילים. מרבית הקווים של CTA פועלים בתדירות של אחד לעשרים דקות ותדירות מרבית הקווים של Pace היא אחד לחצי שעה או אחד לשעה. קווי אוטובוס אחדים בוטלו בשנת 2005 בשל הקיצוץ התמיכה בתחבורה ציבורית ומאבק ציבורי מנע קיצוץ כבד נוסף בסוף שנת 2007.
בשנות העשרים עבר בסקוקי קו הרכבת הפרוורית של עמק סקוקי. עם פרוץ השפל הכלכלי הגדול של 1929 נסגר הקו לנוסעים. מאוחר יותר נפסקה גם הובלת המשאות על קו זה ומסילת הרכבת פורקה בחלקה. נכון לשנת 2008, מבין כל מבני התחנות של קו זה, רק מבנה אחד נותר פעיל – מבנה תחנת הקו הצהוב של הרכבת העילית. מבנה זה משמש את תחנת הרכבת היחידה של סקוקי. בסקוקי, בניגוד לשכנותיה ממערב וממזרח, לא עוברת רכבת פרוורית. על כן, מרבית קווי האוטובוס שבסקוקי, מתחלקים לשני סוגים – אלה שחוצים אותה ממערב למזרח ומקשרים אותה עם שרותי הרכבות והמרכזים המסחריים של שכניה משני הכיוונים ואלה שיש להם מסוף בתוך סקוקי והם מקשרים אותה רק אל שכנתה המזרחית המפותחת – אוונסטון. מרבית קווי האוטובוס בסקוקי עוצרים בקניון, בתחנת הקו הצהוב או בשני המקומות גם יחד.
לקו הצהוב של הרכבת העילית יש רק שתי תחנות. האחת בסקוקי והשנייה היא תחנת רחוב האוורד, על גבול אוונסטון ושיקגו, אם כי היו תחנות נוספות בעבר. הקו הצהוב נקרא בעבר "סקוקי סוויפט" על סמך מהירות הנסיעה בו. תחנת רחוב האוורד המשותפת לקו הצהוב, לקו הסגול העובר באוונסטון ובווילמט ולקו האדום הנוסע לשיקגו. בשעות השיא, מחצית מרכבות הקו הסגול ממשיכות מתחנת האוורד אל מרכז שיקגו תוך דילוג על תחנות רבות של הקו האדום. הדבר מאפשר לנוסעי הקו הצהוב מסקוקי קשר נסיעה מהירה למרכז שיקגו וממנו בשעות שרוב העובדים מתחילים ומסיימים את עבודתם.
שירות המוניות בסקוקי אינו מפותח. בניגוד לעיר שיקגו, שבה משוטטות מוניות ומחפשות לקוחות ברחוב, המוניות מגיעות אל מרבית שטחי סקוקי בהזמנה טלפונית בלבד. הזמנה כזו צריכה להיעשות לפחות עשרים דקות לפני מועד תחילת הנסיעה. נוסע שאינו מכיר היטב את הדרך אל יעד נסיעתו חייב להזמין מונית שמותקן בה GPS ולא לצפות מנהג המונית לדעת את הדרך בעצמו. זאת משום שפרוורי שיקגו קשים מאוד להתמצאות ונהגי המוניות לא מכירים היטב. בעיה נוספת עם שירות המוניות נובעת מצפיפות הבניה הנמוכה בארצות הברית ובמיוחד בפרוורי הערים שלה. נסיעה מפרוור לפרוור עשויה לערוך זמן רב ולהיות יקרה מאוד.
הנסיעה באופניים בסקוקי מקובלת מאוד בחודשי הקיץ. ככלל, אילינוי מישורית והקשיים העיקריים אתם מתמודד רוכב האופניים הם מזג האוויר והמרחקים הגדולים. מרבית האוטובוסים במטרופולין של שיקגו מצוידים במתקן לנשיאת אופניים ומרבית תחנות הרכבת מכילות מתקנים לקשירת אופניים. כמו כן, מותר לעלות לרכבת העילית עם אופניים בכל שעה ומחוץ לשעות העומס, מותר לעלות גם לרכבות הפרווריות עם אופניים.
סרטי קולנוע אשר צולמו בסקוקי

אזור פרוורי החוף הצפוני של שיקגו קיבל חשיפה רבה יחסית בשנות השמונים כאשר סרטי נעורים אמריקנים רבים צולמו בו, לצד סרטים מסוגות נוספות. חלק מהסרטים האלה צולמו בסקוקי. בין הסרטים הנודעים ביותר שצולמו באזור זה או שעלילתם מתרחשת באזור זה:
שעשועים מסוכנים (1983)
בת 16 הייתי (1984)
חלומות צעירים (1985)
צירי לידה (1988)
החזאי (2005)
בנוסף לסרטים אלה, סרט הטלוויזיה "סקוקי" שהוא תעודרמה על אודות ההתנגדות למצעד הנאצים בפרוור.
הערות שוליים

↑  U.S. Census Bureau 2020: Skokie village, Illinois, www.census.gov (באנגלית)
↑  אילינוי: אלפים השתתפו בחנוכת מוזיאון השואה, באתר ynet, 19 באפריל 2009
| דגל אילינוי מדינת אילינוי |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | ספרינגפילד |  |
| אזורים גאוגרפיים | המטרופולין של שיקגו • נורת' שור |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שיקגו • אורורה • רוקפורד • ג'ולייט • נייפרוויל • ספרינגפילד • פאוריה • אלג'ין • ווקיגן • סיסרו • שמפיין • בלומינגטון • דאכאטאר • ארלינגטון הייטס • אוונסטון • שאומבורג • בולינגברוק • פאלאטיין • סקוקי • דס פליינס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554943005171  BnF: cb121030308 (data)  GND: 4561206-7  LCCN: n79129533  MusicBrainz: d0bd4a25-5bec-4315-b99f-bf388ae402bb  NARA: 10040944  NKC: ge1052586  SUDOC: 029393299  VIAF: 148369737   WorldCat (עם VIAF): 148369737
דה מארס וולטה

| --- | --- |

 מקום הקמה:  אל פאסו 
 מוקד פעילות:  אל פאסו, טקסס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  2001-2013  2019
 סוגה:  רוק מתקדם, הארד רוק, רוק פסיכדלי, רוק אקספרימנטלי, רוק אלקטרוני
 חברת תקליטים:  Warner Bros   GSL   Universal
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 עומר רודריגז-לופז   סדריק ביקסלר-זוולה  חואן אלדרטה מרסל רודריגז לופז  דיאנתוני פארקס
 
דה מארס וולטה (באנגלית: The Mars Volta) היא להקת רוק מתקדם אמריקאית מאל פאסו שבטקסס, אשר הוקמה ב-2001. מנהיגי הלהקה הם הגיטריסט עומר רודריגז-לופז והסולן סדריק ביקסלר-זוולה, שהקימו את הלקה לאחר פירוק להקתם הקודמת, At The Drive-In (אנ').
הלהקה משלבת השפעות מוזיקליות רבות כולל רוק מתקדם, אקספרימנטל רוק, פיוז'ן, ומוזיקה לטינית. הלהקה ידועה בשל ההופעות החיות האנרגטיות שלהם, ובשל אלבומי הקונספט שלהם.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-2009 הלהקה זכתה בפרס גראמי בקטגוריה "ביצוע הרוק כבד הטוב ביותר" עם שירם "Wax Simulacra".
ב-2008 נכתב עליהם במגזין "הרולינג סטונז" שהם להקת הרוק מתקדם הטובה ביותר.
ב-2012 הכריז הגיטריסט שלהם עומר רודריגז-לופז, על הפסקה זמנית, אך אמר שלא יודע אם הלהקה תחזור לנגן בעתיד.
ב-2013 התפרקה הלהקה.
חברי הלהקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עומר רודריגז-לופז - גיטרה
סדריק ביקסלר-זוולה - שירה
חואן אלדרטה
מרסל רודריגז לופז
דיאנתוני פארקס
חברי הלהקה > חברים לשעבר

פלי - גיטרה בס
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו

De-Loused in the Comatorium - 2003
Frances The Mute - 2005
Amputechture - 2006
The Bedlam in Goliath - 2008
Octahedron - 2009
Noctourniquet - 2012
The Mars Volta - 2022
Que Dios Te Maldiga Mi Corazón - 2023
Lucro Sucio; Los Ojos del Vacío - 2025
מרכז רפואי בני ציון

| --- | --- |


המרכז הרפואי בני ציון במבט מטיילת לואי בכרמל
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי, מרכז הוראה ומחקר, בית חולים סיעודי
 בעלים:  מדינת ישראל
 מנכ"ל:  דר' אוהד הוכמן
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1922
 שמות קודמים:  בית החולים רוטשילד, בית חולים עירוני הדסה
 שירותים
 מיטות:  450
 https://www.gov.il/he/departments/b-zion-health-center/govil-landing-page
 גאוגרפיה
 כתובת:  שדרות גולומב 47, הדר הכרמל, חיפה
 מיקום:  חיפה
 קואורדינטות:  32°48′22″N 34°59′33″E﻿ / ﻿32.806111111111°N 34.9925°E﻿ / 32.806111111111; 34.9925
  (למפת חיפה מוגדלת) מרכז רפואי בני ציון(למפת חיפה רגילה) מרכז רפואי בני ציון
 
בית חולים "רוטשילד" של הקהילה העברית - חיפה, 1946. המבנה "בלוע" כמעט בשלמותו בתוך המבנה החדש
המרכז הרפואי בני ציון הוא בית חולים ממשלתי כללי שנוסד בשנת 1922 כבית החולים היהודי הראשון בחיפה, וכולל כ-450 מיטות וכ–2,000 רופאים, אחיות, עובדי מקצועות הבריאות המנהל והמשק.
בית החולים ממוקם בשדרות גולומב בשכונת הדר הכרמל שבחיפה.