stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בווייטנאם
היסטוריה

בעוד שרוב הדיווחים ההיסטוריים הווייטנאמיים עד לעידן המודרני עוסקים ברעיונות הפטריארכליים של הקונפוציאניזם, נוכחותן של פעילויות הומוסקסואליות בווייטנאם נרשמה במשך זמן רב. טקסט משלים לקוד של לה תאן טונג (דוכס בית המלוכה החמישי של שושלת לי) מהמאה ה-15 הזכיר את משפטן של שתי נשים שחיו באותו בית וקיימו יחסים הומוסקסואלים זו עם זו בזמן שבעלה של אחת הנשים נעדר. עם זאת, בזמן משפטן, לא היה אזכור למעשיהן ההומוסקסואלים בעודן הואשמו רק בניאוף. היעדר ביקורת זו תואם את אמונתם של היסטוריונים רבים כי מעשים חד מיניים מעולם לא הופללו בווייטנאם. גיל ההסכמה שווה ל-16 שנים ללא קשר למגדר או נטייה מינית.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

ב-29 בנובמבר 2010, החתונה החד-מינית הזרה הראשונה בווייטנאם נערכה בהאנוי בין אזרח יפני לאירי בעודה עוררה תשומת לב רבה בקהילה הלהט"ב המקומית. חתונה טקסית חד-מינית נוספת בין שני אזרחים וייטנאמים נערכה בהייפונג שבצפון וייטנאם ביוני 2018.
ביולי 2012 הודיע שר המשפטים כי ממשלת וייטנאם החלה בהתייעצות בשאלת הכשרת נישואים חד מיניים. ביוני 2013 הגיש משרד המשפטים הצעת חוק שתסיר את האיסור על נישואים חד מיניים מחוק הנישואין והמשפחה ותעניק זכויות מסוימות לזוגות חד מיניים שחיים יחדיו. האספה הלאומית דנה בכך באוקטובר 2013. ב-24 בספטמבר 2013 הוציאה הממשלה צו המבטל קנסות על קיום נישואים חד מיניים. הצו נכנס לתוקף ב-11 בנובמבר.
עם זאת, בנובמבר 2013 אישרה האספה הלאומית חוקה חדשה בה סעיף 64 בוטל והוחלף בסעיף 36 המגביל הכרה בנישואים עבור זוגות הטרוסקסואלים בלבד באומרו: "לגברים ולנשים יש את הזכות להינשא ולהתגרש. נישואים חייבים לדבוק בעקרונות של התנדבות, פרוגרסיביות, מונוגמיה, שוויון וכבוד הדדי בין בעל ואישה".
ב-27 במאי 2014 הסירה הוועדה לעניינים חברתיים של האספה הלאומית את הצעת החוק שהוגשה על ידי משרד המשפטים בה נכללו הוראות הנותנות מעמד חוקי וחלק מזכויות הכרה עבור זוגות חד מיניים. ב-19 ביוני 2014 אושרה הצעת החוק על ידי האספה הלאומית אשר נכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015 בעודה קובעת כי אף על פי שווייטנאם מתירה חתונות חד מיניות סמליות, זוגות חד מיניים אינם מוכרים ואינם מוגנים במסגרת החוק. ההצעה אינה מאפשרת בנוסף הכרה בשותפויות חד מיניות, אף על פי שהנושא היה פתוח לדיון במהלך ישיבות רבות.למרות ביטולה של וייטנאם על איסורם של נישואים חד מיניים, לחוק ישנה השפעה מוגבלת מאוד דה פקטו בעוד אם לא יוכרו הנישואים על ידי המדינה, לא יהיו מוגנים בחוק בנושאים כגון זכויות אישיות וזכויות רכוש. ג'יימי גילן, חוקר סוציולוגיה של האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, הצהיר כי הרפיית העמדה של וייטנאם בנושא, "מנוגדת לשכנותיה של כגון סינגפור" בעוד כי הערכתו היא שמדיניות רגועה זו, "תמשוך הכנסות מתיירות כיוון שווייטנאם מנסה לקדם את עצמה כחברה סובלנית וידידותית".
זהות מגדרית

בשנת 2009, פאם לה קיון טרם הפכה לאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהוכרה באופן חוקי על ידי הרשויות בווייטנאם כאישה. ככזו, היא הורשה להגדיר מחדש את מינה מזכר לנקבה ולשנות את שמה באופן חוקי. עם זאת, על פי דיווח מעיתון ההפינגטון פוסט, הכרתה הרשמית בוטלה בסוף ינואר 2013.
ב-24 בנובמבר 2015, וייטנאם העבירה חוק לראשונה בנושאי טרנסג'נדריות ברוב של 282–84, המעגן זכויות עבור אזרחים טרנסג'נדרים בעודו מתיר הכרה בהעברת ניתוח להתאמה מגדרית. פעולות אלה היו בעבר בלתי חוקיות במדינה, מה שאילץ וייטנאמים טרנסג'נדרים לנסוע לתאילנד הסמוכה להעברת ניתוח. החוק מאפשר למי שעבר התאמה מגדרית להירשם במין המועדף עליו. החוק נכנס לתוקף בינואר 2017.
עבור אכיפת החוק במלואו בפועל, נדרשת העברת הצעת חוק נוספת. הצעת חוק זו מכסה את הדרישות למועמדים להתאמה מגדרית ואת הדרישות למבצעים זאת. בנובמבר 2018, בהרצאה באירוע זכויות טרנסג'נדרים, הודיעו איגוד וייטנאם למדע וטכנולוגיה וראש מחלקת החקיקה במשרד הבריאות, כי האספה הלאומית צפויה לדון בהצעת החוק ב-2020. עם זאת, לאחר השפעות התפשטותה של מגפת הקורונה בווייטנאם באותה שנה, הצעת החוק לא נידונה באספה.
בשנת 2017, משרד הבריאות העריך שאוכלוסיית הטרנסג'נדרים של וייטנאם מונה 270,000-300,000 איש. במרץ 2019, סקר שנערך על ידי עמותות טרנסג'נדריות מקומיות מצא כי ישנם כמעט כ-500,000 טרנסג'נדרים במדינה. מחקר משנת 2018 מצא כי 67.5% מהטרנסג'נדרים שנשאלו סבלו מבעיות פסיכולוגיות, 60% ניסו להתאבד, 23% "נאלצו לקיים יחסי מין עם אחרים", 16% סבלו מאלימות מינית ו-83% חוו השפלה.
שירות צבאי

כל אדם רשאי לשרת בכוחות העממים של וייטנאם ללא קשר לנטייתו המינית, בעוד השירות הצבאי מוגדר כהתנדבותי הן לגברים והן לנשים מגיל 18.
תנאי מחיה

בשנת 2000, הרומן "עולם ללא נשים" של העיתונאי בואי אן טאן היה הספר הווייטנאמי הבדיוני הראשון שעסק בהרחבה במערכות יחסים הומוסקסואליות. ב-2007, הפך הסיפור לסדרת טלוויזיה.
בשנת 2002, התקשורת הממשלתית הכריזה כי הומוסקסואליות היא "רוע חברתי" הדומה לזנות, הימורים ושימוש בסמים בלתי חוקיים והבטיחה שתעביר חקיקה שתאפשר לממשלה להילחם בהומוסקסואליות ולעצור זוגות חד מיניים בעוד פרסומים שונים הצהירו על הומוסקסואליות כמחלה ו-"התנהגות סוטה שאינה עולה בקנה אחד עם המוסר הטוב והמנהגים הוותיקים של וייטנאם". עם זאת, בנובמבר 2002, עיתון הנוער הקומוניסטי "Newspaper" נשא סיפור על הומוסקסואליות שהצהיר כי "ישנם אנשים שנולדו הומוסקסואלים, בדיוק כמו שיש אנשים שנולדו שמאליים".
בספטמבר 2010, "Tuoi Tre Online", מהדורת האינטרנט של העיתון "Tuoi Tre", פרסמה מכתב של קורא בן 18 המתאר את תקופתו הנוקשה להתמודדות עם משפחתו לאחר שגילתה כי הוא הומוסקסואל. המכתב קיבל מאות תגובות תומכות מקוראים אחרים שהובילו את האתר לסיים אותו בראיון עם ד"ר הוין ואן סון, דקאן הפסיכולוגיה באוניברסיטה הפדגוגית של הו צ'י מין סיטי. לאחר קיום האירוע לראשונה, תקשורת ממלכתית גדולה הסכימה כי "הומוסקסואליות היא נורמלית".
בשנת 2013, יוצר הסרטים הווייטנאמי דאנג קואה, הפיק קומדיית מצבים בשם "My Best Gay Friends". הסדרה התפרסמה לאחר מכן באתר יוטיוב שכן שדרנים וייטנאמים לא התכוונו לשדר את הפרקים בשל תוכנם ההומוסקסואלי. קואה הצהיר כי התכוון את התוכנית כדי "להפריך את הסטריאוטיפים הקריקטוריים על הומוסקסואליות".
שנה לאחר מכן, הוצא לאור הסרט "המסע האחרון של מאדאם פונג" אשר סיפר על להקה טרנסג'נדרית וייטנאמית בבימויו של ת'אם נגוין ת'י. סרט להט"ב וייטנאמי נוסף אשר הוצא לאור במשך השנים הוא "מציאת פונג" בשנת 2017, דרמת ילדים בבימויו של טראן פוונג טאו וסוואן דובוס.
מחקר משנת 2015 גילה שכ-44% מסטודנטי הלהט"ב הווייטנאמים בגילאי 14–22 התמודדו עם סטיגמה, אפליה ואלימות בשל זהותם. מחקר נוסף משנת 2015 שנערך על ידי ארגון החינוך אונסק"ו מצא כי 19% מהתלמידים תפסו בריונות נגד סטודנטי להט"ב כ-"בלתי מזיקה", 70% מהורי האנוי הצהירו כי לא יאפשרו לילדיהם לדבר עם סטודנטים הומוסקסואלים, וחלקם האמינו כי טיפול המרה יכול לעזור "לרפאם". דו"ח של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) משנת 2014 הראה כי 54% מתלמידי הלהט"ב הצהירו כי בית הספר שלהם אינו מקום בטוח בעבורם בעוד רובם הוגדרו כנושרים. התלמידים הצהירו כי חוו אלימות ושליש חושבים להתאבד, בעוד כמחצית מתוכם ניסו זאת. 85% מהסטודנטים הטרנסג'נדרים הצהירו כי הם נשרו מלימודיהם בגלל תקיפה ובריונות.
שגריר ארצות הברית לשעבר בווייטנאם, טד אוסיוס, היה הומוסקסואל מוצהר וידוע בתמיכתו בזכויות להט"ב בווייטנאם, בעודו השתתף באירועי גאווה מקומיים עם בעלו.
בין 18 בספטמבר 2017 ל-24 בספטמבר התקיים מצעד הגאווה החמישי של הבירה האנוי. האירוע אירח אלפי אנשים, לעומת כ-100 בלבד בציוני הראשון ב-2012 וכלל את מופעה של מלכת הדראג האירית פנטי. ציונו שנה לאחר מכן התקיים בנובמבר 2018, בו השתתפו מעל 1,000 איש. המצעד כולל באופן ייחודי תומכים ומשתתפים הרוכבים על אופניהם עבור קידום זכויות טרנסג'נדרים ונישואים חד מיניים במדינה. מאז, נרשמו למעלה מ-35 אירועים דומים המתקיימים מדי שנה ברחבי וייטנאם בהם בערים הייפונג, תאן הואה, דה נאנג, קווי נהן, נאצ'אנג, ונג טאו, הו צ'י מין סיטי וקאנטחו בעודם משודרים על ידי מספר ערוצי טלוויזיה בבעלות ממשלתית בהם: "VTV4", "VTV6" ו-"VTV9".
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (מאז ומעולם)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים: 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה:  / (עבור זהות מגדרית)
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שנאה): 
נישואים חד מיניים:  (איסור חוקתי מאז 2013 המכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד)
הכרה בזוגות חד מיניים (איחוד אזרחי, שותפות לחיים): 
אימוץ משותף של זוגות חד מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד מיניים: 
אימוץ על ידי יחידים ללא קשר לנטייה מינית: 
לסביות, הומואים וביסקסואלים מוצהרים רשאיים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק:  (מאז 2017)
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: (לא חוקי עבור הטרוסקסואלים גם כן)
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאיים לתרום דם:
OV-1 מוהוק

OV-1 מוהוק בשירות צבא ארצות הברית בטיסה
OV-1 מוהוק הוא מטוס דו-מושבי המיועד למשימות תצפית ותקיפה קלה מתוצרת גראמן.
היסטוריה

בסוף 1954, צבא ארצות הברית הציג את דרישותיו למטוס שיאפשר לעקוב אחר שדה הקרב, ובתחילת 1956 נועדו נציגי הצבא עם נציגי שישה יצרני מטוסים כדי לבחון את הצעותיהם. ההצעות שימשו להפקת דרישות סופיות שהועברו באביב 1956 לאישור הפנטגון, ועיקריהן:
המטוס צריך להיות מונע על ידי שני מנועי טורבו-פרופ.
צוות המטוס צריך לכלול טייס וסייר אוויר.
המטוס צריך להיות מסוגל לבצע המראות ונחיתות ממסלולים קצרים ולא סלולים.
המטוס צריך להיות מסוגל לטוס בתנאי מזג אוויר קשים.
חיל הנחתים שביקש אף הוא מטוס למשימות תצפית נהיה מעורב בתוכנית, ודרישה נוספת, אותה הוסיף הצי האמריקני בשם חיל הנחתים, הייתה שהמטוס צריך להיות מסוגל לפעול מנושאות מטוסים קטנות.
במרץ 1957, הוענק החוזה לפיתוח המטוס לגראמן איירקראפט קורפוריישן. גראמן כינתה את התכנון G-134. החוזה קבע כי יפותחו תשעה אבות טיפוס, מתוכם חמישה יכונו YAO-1 וימסרו לצבא וארבעה יכונו YOF-1 וימסרו לחיל הנחתים. אולם עקב פערים בין דרישות הצבא שרצה מטוס בעל חיישנים מתוחכמים ובין דרישות חיל הנחתים שרצה מטוס פשוט וזול יחסית שיחליף את מטוסי ה-OE-1 בירד דוג מתוצרת צסנה שלו, נטשו הצי וחיל הנחתים את התוכנית בספטמבר 1957, וכל אבות הטיפוס שיוצרו נמסרו בסופו של דבר לידי הצבא.
טיסת הבכורה של אב הטיפוס של המטוס נערכה ב-14 באפריל 1959 והוכתרה כהצלחה. עוד לפני טיסת הבכורה, במרץ 1959, הזמין הצבא את ייצורו הסדרתי של המטוס אשר קיבל את הסימון AO-1AF ואת הכינוי "מוהוק", בהתאם למסורת הצבא של כינוי כלי טיס על שם שבטים אינדיאנים, ובאוקטובר 1959 הוא נכנס לייצור סדרתי. ב-1961 נכנס המטוס לשירות מבצעי בגרמניה ובספטמבר 1962 נכנס לשירות מבצעי במלחמת וייטנאם. בחודש זה, שינה הצבא את כינויי המטוסים וכך ה-YAO-1 שונה ל-YOV-1A וה-AO-1AF שונה ל-OV-1A.
תכנון > JOV-1A/C

גרסאות חמושות של ה"מוהוק" הותאמו ממטוסי ה-OV-1A וה-OV-1C וכונו JOV-1A ו-JOV-1C בהתאמה. אלו יכלו לשאת את פריטי החימוש הבאים:
פוד XM14‏ (SUU-12) עם מקלע בראונינג 12.7 מ"מ (קליבר 0.5) עם 750 כדורים.
פוד XM18‏ (SUU-11) עם מקלע מיניגאן שש-קני מתוצרת ג'נרל אלקטריק עם 1,500 כדורים.
פוד XM13 לירי רימונים בקוטר 40 מ"מ.
פוד LAU-32/A עם 7 רקטות או פוד LAU-3/A עם 19 רקטות בקוטר 70 מ"מ.
פוד LAU-10/A עם 4 רקטות זוני בקוטר 127 מ"מ.
פצצות שימוש כללי מסוג סימן 81, סימן 82 או סימן 83.
מכלי נפלאם סימן 79 במשקל 450 ק"ג.
טילי אוויר-אוויר מסוג AIM-9 סיידווינדר.
כמו כן, ניתן היה לשאת פודי נורים, מחוללי עשן, ומכל אספקה מסוג M4A. לא כל פריטי החימוש הללו שימשו לחימוש ה"מוהוק" במשימות מבצעיות. דווח כי 59 מטוסי "מוהוק" הותאמו לנשיאת חימוש, אך מספר זה אינו וודאי.
תכנון > OV-1D

הגרסה הרביעית של ה"מוהוק", ה-OV-1D, נועדה לאחד את יכולות שלוש הגרסאות הראשונות. ה-OV-1D הונע על ידי מנועי T53-L-701 בעלי דחף של 1,045 קילו-וואט שסובבו מדחפים משופרים ושלדתו חוזקה על מנת שיוכל לשאת משקלים גבוהים יותר.
ה-OV-1D היה יכול לשאת חיישן תת-אדום משופר מסוג AN/AUS-24, את ה-AN/APS-94 SLAR, את המצלמה הפאנורמית הסטנדרטית בגוף המטוס, את המצלמה הפאנורמית שנוספה בשלב מאוחר של ייצור ה-OV-1C והותקנה בחרטום המטוס, ואת מצלמת ה-KA-76 החדשה שנישאה תחת גוף המטוס. צילום בלילה היה יכול להעשות על ידי שימוש ביחידת מבזק אלקטרונית שנשאה בפוד תחת הכנף והחליפה את נורי ההבזק. פוד המבזק נישא גם על ידי גרסאות קודמות של ה"מוהוק".
שיפורים באוויוניקה של המטוס הוכנסו אף הם, בייחוד שולבה מערכת הניווט האינרציאלית מדגם AN/ASN-86, שאפשרה ניווט מדויק יותר. בנוסף, מטוסי OV-1D שיוצרו מאוחר כללו חליפת הגנה עצמית שכללה את המערכות הבאות:
מקלט התרעת מכ"ם מדגם AN/APR-32(V)2 למכ"ם דפק.
מקלט התרעת מכ"ם מדגם AN/APR-44 למכ"ם גל רציף.
יחידת שיבוש אלקטרוני מדגם AN/ALQ-136 למכ"ם דפק.
יחידת שיבוש אלקטרוני מדגם AN/ALQ-162 למכ"ם גל רציף.
מפזרי מוץ-נור מדגם M130.
יחידת שיבוש טילים שואפי חום מדגם AN/ALQ-147 הוט בריק (AN/ALQ-147 Hot Brick), שנישא תחת כנף. ה"הוט בריק" ייצר אות תרמי קטוע על-מנת לגרום לטילים מונחי תת-אדום לאבד נעילה; הפוד השתמש בדלק לייצור החום. ה-AN/ALQ-147A(V)1 כלל גם מכל דלק פנימי, בעוד ה-AN/ALQ-147A(V)2 הוזן ממכל דלק חיצוני.
מטוסי OV-1D מוקדמים צוידו בחלק מהמערכות האלו, בייחוד בפודי שיבוש שנישאו תחת הכנפיים.
ארבעה מטוסי OV-1C הוסבו לתצורת YOV-1D לצורכי הערכה ב-1968, ובמהלך השנים 1969 ו-1970 נמסרו 37 מטוסי OV-1D חדשים. 61 מטוסי OV-1C שודרגו לתצורת OV-1D החל מ-1973, כאשר האחרון נמסר ב-1981; ובעקבותיו הוחל לשדרג 17 מטוסי OV-1B לתצורת OV-1D, כאשר המטוסים נמסרו מ-1982 ועד תחילת 1987. כך שבסך הכל היו 119 מטוסי OV-1D מתוכם 37 מטוסים חדשים שיוצרו על-פי תצורה זו מלכתחילה ועוד 82 מטוסי OV-1D (כולל ארבעת מטוסי ה-YOV-1D) ששודרגו לתצורה זו מגרסאות OV-1B ו-OV-1C.
מפעילות

ארצות הברית ארצות הברית: צבא ארצות הברית
ארגנטינה ארגנטינה: הצבא הארגנטינאי
ישראל ישראל: חיל האוויר הישראלי
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: חיל האוויר של קוריאה הדרומית
מאפיינים (OV-1D) > מאפיינים כלליים

צוות: 2, טייס וסייר אוויר
אורך: 41 רגל 0 אינץ' (12.50 מטר)
מוטת כנפיים: 48 רגל 0 אינץ' (14.62 מטר)
גובה: 12 רגל 8 אינץ' (3.86 מטר)
שטח כנף: 360 רגל2 (33.4 מטר2)
משקל ריק: 11,760 ליברות (5,330 ק"ג)
משקל המראה מרבי: 18,110 ליברות (8,215 ק"ג)
הנעה: 2 מנועי טורבו-פרופ מדגם T53-L-701 מתוצרת לייקומינג בעלי דחף של 1,044 קילו-וואט כל אחד
מאפיינים (OV-1D) > ביצועים

מהירות מרבית: 305 מיל/שעה (490 קמ"ש)
טווח: 945 מיל (1,520 ק"מ)
סייג רום: 25,000 רגל (7,620 מטר)
הערות שוליים

↑  (ארצות הברית), 1974–1982 (ישראל)
↑  ערן והראל דובדבני, ‏קליטת מטוסי העטלף בטייסת הדקוטות, באתר "מרקיע שחקים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532136105171  GND: 7856507-8  LCCN: sh89005281 
OV-1D מוהוק של צבא ארצות הברית מוכן לטיסה במהלך מלחמת המפרץ
OV-1D מוהוק של צבא ארצות הברית לפני טיסתו האחרונה ב-21 בספטמבר 1996
OV-1D מוהוק שהיה בשירות צבא ארצות הברית מוצג במוזיאון התעופה אוורגרין שבאורגון
תרשים של OV-1 מוהוק
הענקית הירוקה

| --- | --- |

הענקית הירוקה, כפי שהופיעה על עטיפה אלטרנטיבית לחוברת Fantastic Four Wedding Special #1 מדצמבר 2018, אמנות מאת סטנלי לאו.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Savage She-Hulk #1 (פברואר 1980)
 יוצרים:  סטן לי ג'ון בוסימה
 גילום הדמות:  טטיאנה מסלני ("שי-האלק: עורכת דין בשירות החוק")
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ניפר סוזן וולטרס
 כינויים:  ג'ניפר ג'יימסון, ג'ניפר סמית', ג'ייד ג'יאנטס, האחות ג'ניפר אמרלד
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  לוס אנג'לס 
 מין:  נקבה
 מקצוע:  עורך דין, גיבור-על
 כוחות:  כוחות על-אנושיים, מהירות על-אנושית, סיבולת על-אנושית, יכולת ריפוי עצמי, העברת כוחות.
 חברה לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס S.H.I.E.L.D ארבעת המופלאים קרן העתיד האלקבאסטרס דפנדרס הענקים המדהימים גודמן, לייבר, קורצברג והוליוויי משרד עורכי דין האוונג'רס העוצמתיים איי פורס המסדר העתיק של המגן
 דמויות קשורות
 משפחה:  מוריס וולטרס (אב) איליין באנר-וולטרס (אם, מתה) ג'ון ג'יימסון (בעל לשעבר) ג'יי ג'ונה ג'יימסון (חותן לשעבר) מרלה ג'יימסון (חותנת לשעבר)
 אויבים:  טיטניה 
 
הענקית הירוקה (באנגלית: She-Hulk, "שי-האלק") היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס הענק הירוק ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Savage She-Hulk #1 מפברואר 1980 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון בוסימה.
הענקית הירוקה היא האלטר אגו של ג'ניפר סוזן וולטרס, עורכת דין במקצועה, שבעקבות מקרה פציעה נזקקה לעירוי דם דחוף מבן דודהּ ברוס באנר. כתוצאה מכך היא ירשה ממנו את כוחות הענק הירוק, אם כי במידה פחותה יותר. היא הופכת עד מהרה לרבת-עוצמה, גדולת ממדים ובעלת עור ירוק, אך בניגוד לבאנר היא עדיין מחזיקה באישיותה, חוכמתה ושליטתה הרגשית. היא הייתה חברה בקבוצות האוונג'רס, ארבעת המופלאים, גיבורים להשכרה, דפנדרס ו-S.H.I.E.L.D. כעורכת דין מיומנת אשר נהפכה לגיבורת-על בעקבות תאונה, וולטרס שימשה כיועצת משפטית לרבים מגיבורי העל באירועים שונים.
דמותה של הענקית הירוקה מדורגת במקום ה-88 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. סדרת טלוויזיה המבוססת על הדמות צפויה לעלות בשנת 2022 בשירות הסטרימינג דיסני+ בכיכובה של טטיאנה מסלני.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes of All Time: #88 - She-Hulk
↑  Marvel's 'Black Panther' Sequel Shoot to Begin in July (Exclusive) | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016106567  VIAF: 182147118238126341555   WorldCat (עם VIAF): 182147118238126341555
יוזף קלר

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1904 קיטרז, שלזיה עילית, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  23 באוגוסט 1988 (בגיל 83) Leiferde, סקסוניה התחתונה, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
יוזף קלר (17 באוקטובר 1904 – 23 באוגוסט 1988) היה פושע מלחמה נאצי. הוא שימש כמפקד סמל באס אס, מפקח במספר מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית ואחראי תברואה באושוויץ.
תולדות חייו

קלר נולד בשלזיה עילית לאב ששימש כמורה. הוא עבר בחינה לנגרות ב-1921. החל משנת 1934 עבד כשוער לילה. מ-1938 היה עוזר סמל בכלא ווהלאו (אנ').
משנת 1932 קלר היה חבר במפלגה הנאצית וב-Allgemeine SS (אנ'). הוא השתתף בתרגילים צבאיים בוורמאכט וקיבל הכשרה להיות חובש. זמן קצר לפני תחילת המלחמה גויס לואפן אס אס. באוגוסט 1939 הוא הועבר לבוכנוואלד כשומר, ולאחר מכן למחנה הריכוז דכאו כחלק מצוות רפואי. בינואר 1941 הועלה לדרגת אונטרשארפירר (אנ') והועבר לאושוויץ, שם עבד כסדרן רפואי במרפאת האסירים.
החל מ-1942 קלר הרג אנשים במרפאת האסירים על ידי הזרקות פנול ללב. הוא הגה דרכים לייעל את מהירות תהליך ההרג, כמו ניסויים במיקום האסירים לפני ההזרקה.
קלר ערך מדי פעם סלקציות בעצמו, וכשהודיעו לו שרופא המחנה אינו זמין, קבע כי "היום אני רופא המחנה". בשל תיאורים שונים שלו עומד על רקע גופות כשהוא "לובש מעיל לבן" או "סינר גומי ורוד וכפפות גומי" ו"מחזיק בידיו מזרק 20 סמ"ק עם מחט ארוכה", קלר תואר בתור "הקריקטורה האולטימטיבית של רופא אושוויץ הכל יכול". הוא התפרסם באכזריותו הסדיסטית.
לפי מה שסיפר ויטולד פילצקי "לא היו במרפאתו רק חולים או תשושים. חלקם היו כאן רק בגלל שקלר לא אהב אותם והכניס אותם ל"רשימה השחורה". קלר נהג לרצוח במחט שלו בלהט רב, עיניים מטורפות וחיוך סדיסטי, הוא הכה על הקיר לאחר הריגתו של כל קורבן. בזמני, הוא טען שהרג ארבעה עשר אלף בני אדם והוא התפאר במספר זה בכל יום בהנאה רבה".
בשנת 1943 הפך קלר לאחראי תברואה באושוויץ. כמטפל בציקלון בה, משימותיו כללו לא רק חיטוי מגורים ובגדים, אלא מעורבות ישירה בשליחה המונית של אסירים להמתה בגז. הוא היה אחד האחראים להחדרת הגז. הוא גם נכח בסלקציות בהן נשלחו חסרי יכולת לעבוד לתאי הגזים.
ב-20 באפריל 1943 זכה קלר בעיטור "צלב הצטיינות במלחמה" (אנ'). הוא הועבר לגלייביץ בשנת 1944 שם היה ראש בית החולים לאסירים.
אחרי המלחמה

עם פינוי אושוויץ, שמר קלר על אסירים שהועברו למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ולאחר מכן פיקד על ידי יחידה קרבית של האס אס. בתחילת מאי 1945 הוא נפל בשבי באוסטריה על ידי האמריקאים והוחזק עד 1948.
הוא חזר למשפחתו בבראונשווייג וחזר לעבוד כנגר. באפריל 1960 הוציאה הפרקליטות של פרנקפורט צו מעצר שהוצא לפועל בספטמבר לאחר שנקבע בוודאות מקום הימצאו של קלר.
ב-19 באוגוסט 1965 הרשיע אותו בית המשפט ברצח ב-475 מקרים לפחות, בסיוע לרצח משותף של לפחות 2730 מקרים, וגזר עליו מאסר עולם בתוספת 15 שנים. העד גלובאקי העיד בבית המשפט כי קלר הרג את נשים ששרדו את הטבח שבוצע בשאר הנשים לאחר ניסיון בריחה באמצעות הזרקת פנול.
בזמן שהיה בכלא, קלר התראיין לעיתונאי ויוצר הסרטים אבו דמנט. כשדמנט דיבר על הכחשת שואה, קלר אמר:
שאלו אותי פעם אם אנשים הומתו בגז באושוויץ? אמרתי - אני אגיד לך בגלוי ובכנות... שאנשים הומתו בגז. וכל מי שטוען שאין גזים... כן, אני לא מבין אותו, הוא בטח משוגע או טועה... כשאתה שלוש, ארבע שנים באושוויץ וחווית הכל, אז אני לא יכול לשקר על זה ולומר שמעולם לא הומתו בגז
ב-25 בינואר 1988 הושעה עונשו של קלר על תנאי. ב-10 ביוני, הוא נצטווה לרצות את היתרה על תנאי. לאחר שבעה חודשי חופש, הוא מת בגיל 83.
הערות שוליים

1 2  "Josef Klehr" (בגרמנית). נבדק ב-29 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  יוזף קלר, דר שפיגל
↑  "The organizational structure of Auschwitz Concentration Camp / The SS garrison / History / Auschwitz-Birkenau".
↑  "Witold's Report". 1942.
↑  "Karl Lill" (בגרמנית). נבדק ב-29 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bundeszentrale für politische Bildung, Vor 55 Jahren: Urteil im Frankfurter Auschwitz-Prozess, bpb.de (בגרמנית)
↑  "Josef Klehr" (בגרמנית). Der Spiegel. 29 בינואר 1979. נבדק ב-29 בנובמבר 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Budy Massacre - A grim anniversary". Auschwitz-Birkenau. Memorial and museum. 10 באוקטובר 2007. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2011. נבדק ב-9 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317158005171  GND: 119367165  ISNI: 0000 0003 7434 2137  LCCN: n80047266  NTA: 072135530  VIAF: 30834071   WorldCat (עם VIAF): 30834071
ניסו שחם

| --- | --- |

 לידה:  1958 (בן 66 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2013 (כ־34 שנים)
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד מרחב דוד  מפקד מרחב הנגב  סגן מפקד מחוז ירושלים  ראש האגף לתכנון לוגיסטי  מפקד מחוז ירושלים
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני
 עיטורים
   עיטור השירות
 
ניסן (ניסו) שחם (נולד ב-1958) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, שכיהן כמפקד מחוז ירושלים בין מאי 2011 ליולי 2012. הורשע בהטרדה מינית ובמרמה והפרת אמונים ונדון לעשרה חודשי מאסר.
ביוגרפיה

שחם, בן להורים שעלו ממצרים, גדל עם שלושת אחיו בשכונת קריית היובל בירושלים, ולמד בבית הספר התיכון ע"ש דנמרק בעיר. הוא התגייס לצה"ל בנובמבר 1975 ושירת בחיל החימוש ובגדוד 12 של חטיבת גולני. הוא השתתף במבצע ליטני.
שחם גויס למשטרה בינואר 1979 ושירת כסוכן סמוי במפלג הסמים ביחידת המודיעין של מחוז ירושלים, הוא הושתל בכנופיית פשע בירושלים, בשבטים בדואים באזור ערד וסוחרי סמים ברצועת עזה. לאחר חשיפתו מילא תפקיד של מפעיל סוכנים, ב-1983 זכה לעיטור השירות, בעקבות הפעלה מוצלחת של עבריין לשעבר כסוכן של המשטרה. בין מבצעיו הבולטים היה השתלת סוכן בארגון הטרור ט.נ.ט שפעל נגד מוסדות דת נוצריים ומוסלמיים באזור ירושלים ב-1984.
ב-1987 יצא לקורס קצינים, ובסיומו מונה לקצין בילוש ביחידה מרכזית ירושלים. בהמשך שימש כראש מחלק בילוש נושאי, כסגן וראש מפלג סמים. בשנים אלו זכה בתואר קצין מצטיין מספר פעמים. באפריל 1998 עבר למרחב דוד של המחוז בו שימש כראש היחידה האחראית למקומות הקדושים בירושלים (ימ"ק). בתפקידו זה התריע מפני ההשלכות של ביקור יו"ר האופוזיציה אריאל שרון בהר הבית, יום לאחר הביקור פרצו במקום מהומות בהן נהרגו שבעה פלסטינים ונפצעו מבקרים בכותל ושוטרים.
לאחר לימודים בקורס פיקוד ומטה של המשטרה קודם לדרגת ניצב משנה ומונה באפריל 2001 למפקד מרחב דוד. בספטמבר 2004 הועלה לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב הנגב במחוז הדרומי.
בקיץ 2005 צורף למפקדה המשולבת המיוחדת של המשטרה ושל צה"ל שעסקה בהכנות לביצוע תוכנית ההתנתקות.
ביולי אותה שנה פיקד על כוחות המשטרה באירועי כפר מימון, במהלכם התאספו עשרות אלפים מציבור מתנגדי התוכנית, במהלך האירועים תדרך שחם את מפקד מג"ב דרום רוני אוחנה לנקוט ביד קשה ולהשתמש באלימות נגד המתנגדים, תוך שהוא משתמש בביטויים גסים וקשים. דבריו נקלטו על ידי מצלמות ערוץ 10 ושודרו במהדורת ליל השישי של הערוץ, "האולפן המרכזי". בעקבות השידור והסערה התקשורתית, הביע שחם חרטה על דבריו והשתלבותו במנהלת ההתנתקות הופסקה. שחם הועמד לדין משמעתי בפני המפכ"ל משה קראדי בהאשמות של נקיטת לשון גסה והתנהגות שאינה הולמת שוטר, ונגזר עליו עונש של נזיפה חמורה וקנס בשיעור של שישה ימי עבודה.
ביולי 2007 מונה שחם לסגן מפקד מחוז ירושלים, לאחר שבג"ץ דחה עתירה נגד מינויו. באפריל 2010 קודם לדרגת ניצב לקראת מינויו לראש האגף לתכנון לוגיסטי. במאי 2011 מונה למפקד מחוז ירושלים.
באוקטובר 2023 נחקר במשטרת ירושלים בחשד שהעסיק והלין ללא אישורים מתאימים שני עזתיים שישנו במתחם בבעלותו פארק ג׳ננה בקריית ענבים. הוא נחקר באזהרה ושוחרר. בחקירתו טען שלא ידע שהאישורים פגו.
ביוגרפיה > כתבי האישום נגדו

ב-26 ביולי 2012 יצא לחופשה כפויה לאחר שנחקר באזהרה בחשד לביצוע עבירות מין. חודש לאחר מכן הודיע על התפטרותו מהתפקיד.
ב-14 באוקטובר 2013 הגישה נגדו המחלקה לחקירות שוטרים כתב אישום, לאחר שנערך לו שימוע, בגין ביצוע מעשים מגונים והטרדה מינית בארבע שוטרות ובגין מרמה והפרת אמונים לאחר שקיבל החלטות בעניינן של חמש שוטרות אחרות עמן היה בקשרים מיניים. ב-28 באוקטובר 2013 פוטר ממשטרת ישראל בידי השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ' בהמלצת מפכ"ל המשטרה יוחנן דנינו. שחם הכחיש שביצע עבירות מין וטען שהוא קורבן של הפרקליטות. אירוע זה סימן את פתיחת "פרשת הניצבים".
במשפטו הודה שחם בקיום יחסי מין עם שוטרות שהיו תחת פיקודו, אך טען שהמעשים היו בהסכמה ושהיחסים לא השפיעו על החלטותיו כמפקד. ב-24 באפריל 2018 הורשע בביצוע מעשה מגונה בשוטרת וזוכה משאר האישומים. בגזר הדין הוטלו עליו 240 שעות שירות לתועלת הציבור וחצי שנת מאסר על תנאי.
המחלקה לחקירות שוטרים ערערה על זיכויו מעבירות מרמה והפרת אמונים. ב-23 בספטמבר 2019 קיבל בית המשפט המחוזי בתל אביב את הערעור, והרשיע את שחם גם בעבירות הטרדה מינית, מרמה והפרת אמונים, זאת לבד מהרשעתו מהערכאה הקודמת בביצוע מעשה מגונה. תיקו של שחם הוחזר לבית משפט השלום בתל אביב על מנת שיגזור את עונשו. ב-10 בפברואר 2020 נגזרו על שחם עשרה חודשי מאסר בפועל. ביולי 2020 נדחה ערעורו על העונש. שחם הגיש בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, והוחלט שבית המשפט ידון בסוגיה אחת הקשורה במשפטו. ערעורו נדחה ברוב דעות בנובמבר 2021. שחם הגיש בקשה לדיון נוסף ועקב כך נדחה ריצוי עונשו. בינואר 2022 דחה בית המשפט העליון את הבקשה וקבע ששחם יתייצב לריצוי העונש ב-1 במרץ 2022. במועד זה, אכן נכנס לכלא. שחם שוחרר מהכלא ב-24 באוגוסט 2022, לאחר שבית המשפט העליון דחה את ערעור הפרקליטות על שחרורו המוקדם.
שחם נשוי לתת-ניצב בדימוס ורדה שחם, שבתפקידה האחרון במשטרה כיהנה כסגנית ראש אגף החקירות והמודיעין, ולהם שתי בנות ובן.