stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגף 6
פרטי העלילה

הסיפור נפתח בתיאור מפורט, כמעט קולנועי, של האגף המטונף, הנמצא בבית חולים מבודד המוקף ביער סרפדים, בעיירה נידחת. אנחנו נכנסים אל האגף ופוגשים שם את ניקיטה, חייל בדימוס, הוא הסניטר המטפל בחולים ביד קשה ואלימה. אחריו מוצגים החולים באגף 6, חמישה במספר: המשותק האדמוני, מוישל'ה היהודי (המטופל היחידי שמותר לו לצאת ולחזור אל האגף בצורה חופשית), איוואן דימיטריץ' גרומוב – סטודנט לשעבר הסובל מפארנויה, איכר שמן במצב קטטוני, ועירוני לבקן בעל פיקסציה למדליות ואותות כבוד וגבורה.
בהמשך מוצגת דמותו של הרופא הממונה על בית החולים, אנדריי יפימיץ' ראגין. ד"ר ראגין חלם על קריירה רוחנית ככומר, אך חלומו נקטע כשאביו הודיע לו כי ינשל אותו אם יעשה זאת, ותחת זאת כיוון אותו אל המדעים המדויקים. ד"ר ראגין עושה את עבודתו בחוסר חשק, ומזמן ויתר על ניסיון לשנות או לשפר את המוסד הרפואי בו הוא עובד – מוסד מושחת וחסר אמצעים. הוא ממעט לבקר בו ככל האפשר, תחת זאת הוא מעדיף להישאר בביתו ולקרוא ספרים, או לשוחח עם ידידו מיכאל אוויריאניץ', "האיש היחיד שחברתו אינה מכבידה על ד"ר ראגין."
באחד מערבי האביב נקלע הד"ר לאגף 6, בעקבות צעקות שהוא שומע מבפנים. בתוך האגף הוא נתקל  באיוואן דימיטריץ' אשר צורח עליו ומאשים אותו בנוכלות וברמאות. לאחר שהד"ר מצליח להרגיע אותו מעט, מתפתח ביניהם דיאלוג בו מגלה הד"ר שאיוואן דימיטריץ' הוא למעשה סטודנט לשעבר, וכי הוא למעשה אדם משכיל וחד מחשבה. ראגין, שלא היה לו עד כה שותף שווה ערך לשיחות פילוסופיות מגלה את השותף הנכסף באגף לחולי הנפש.
מאז מתחיל לבקר הד"ר באגף 6 לעיתים קרובות, ומבלה שם שעות בשיחות עם איוואן דימיטריץ'. סביבו, מתחילה חרושת של שמועות באשר למערכת היחסים התמוהה בין הרופא למטופלו הפאראנואיד. ד"ר חובוטוב, רופא צעיר בבית החולים אשר חותר תחת ראגין, ומעוניין במשרתו, מארגן ועדה בעירייה אליה מוזמן ראגין בתואנת שווא, ובמהלכה מגלה שאותה ועדה מיועדת למעשה כדי לבחון את שפיותו שלו. בערב מגיע ידידו מיכאל אוויריאניץ' ומפציר בו שיסע איתו לנופש במוסקבה ובוורשה. ד"ר ראגין, שכל חייו חי באותו הבית ועם אותם ההרגלים לא שש לצאת להרפתקה, אך העלבון מן הקולגות שלו מדרבן אותו לצאת בכל זאת.
מיכאל אוויריאיץ' מתגלה בטיול כאדם בלתי נסבל, רועש, מתנשא ונפוח. בוורשה הוא מפסיד במשחק קלפים 500 רובל (סכום עתק) ומבקש מן הד"ר להלוות לו את הסכום. כשחוזרים השניים לעיר, נמכר ביתו של הד"ר והוא, בהיותו חסר כול, היות שידידו אינו מסוגל להחזיר את סכום העתק שלווה ממנו, נאלץ לעבור לדירה קטנה יותר. בדיכאונו הוא שותה יותר ויותר. יום אחד, מגיעים לבקרו מיכאל אוויריאניץ' וד"ר חובטוב. הוא מתפרץ עליהם ועובר התמוטטות עצבים.
יום למחרת מקבל ד"ר ראגין בקשה להגיע אל בית החולים להתייעצות רפואית. ד"ר ראגין, השמח שהתפרצותו מאמש נשכחה, מגיע ברצון, ומגלה כי מדובר במלכודת, וד"ר חובטוב למעשה מאשפז אותו בכפייה. אחרי יומיים באגף 6 מת ד"ר ראגין.
תרגום עיבודים

הספר תורגם לעברית בשנת תשל"א בשם "האולם מספר 6" על ידי יהודה רכב וראה אור במשרד הביטחון – ההוצאה לאור בספריית תרמיל.
ב-1992 עלתה ההצגה "אולם מספר 6" בעיבודו של נוריאל טוביאס בתיאטרון חיפה.
ב-2009 יצא בהפקה רוסית סרט בבימויו של אלכסנדר גורנובסקי וקארן שקנאזארוב.
ב-2011 עלתה ההצגה "אגף 6" בתיאטרון הסימטה. את ההצגה ביים יפים קוצר, שגם עיבד את הסיפור למחזה יחד עם עירד רובינשטיין. בהצגה עשה קוצ'ר שימוש באומנות הקומדיה דל ארטה, ובמסיכות מסוגים שונים ככלי להמחשת הטירוף המשתלט על גיבורי המחזה. ההצגה רצה כשלוש שנים ברציפות. בהצגה השתתפו: גיא אלון/אייל היינה-גלי, אבי עדוי, אלון אורבך, ניר רווח/בר פלד, ועירד רובינשטיין. ב-2012 זכו קוצ'ר ורובינשטיין בפרס "קיפוד הזהב" על עיבוד "אגף 6" לבמה.
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון

| --- | --- |
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון, חלק מאנדרטת מריה תרזה בווינה
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון, חלק מאנדרטת מריה תרזה בווינה
 לידה:  27 באוגוסט 1677 אודנבורג, האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה
 פטירה:  18 בפברואר 1748 (בגיל 70) הרמנשטאדט, האימפריה הרומית הקדושה האימפריה הרומית הקדושה
 מקום קבורה:  Jesuit Church 
 מדינה:  אוסטריה 
 צאצאים:  Karl Joseph Graf von Traun 
 השתייכות:   צבא נסיכות הבוחר מברנדנבורג האימפריה הרומית הקדושה צבא האימפריה הרומית הקדושה
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת תשע השנים מלחמת הירושה הספרדית מלחמת הברית המרובעת מלחמת הירושה הפולנית מלחמת הירושה האוסטרית
 
אוטו פרדיננד פון אבנספרג אונד טראון (בגרמנית: Otto Ferdinand von Abensperg und Traun;‏ 27 באוגוסט 1677 – 18 בפברואר 1748) היה גנרל-פלדמרשל אוסטרי אשר לחם במלחמות רבות בשירות האימפריה הרומית הקדושה במחצית הראשונה של המאה ה-18.
ביוגרפיה

טראון נולד ב-27 באוגוסט 1677 בעיר אודנבורג אשר השתייכה לאימפריה הרומית הקדושה. כיום שמה של העיר שופרון והיא נמצאת בתחומי הונגריה המודרנית. אביו שלח אותו ללמוד באוניברסיטת האלה, אולם הוא עזב את הלימודים בשנת 1695 והתגייס לצבא נסיכות הבוחר מברנדנבורג. הוא לחם בהולנד כנגד צבא ממלכת צרפת במהלך מלחמת תשע השנים. לאחר המצור על נאמור באותה שנה, הוא עזב את הצבא הברנדנבורגי והתגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הוא השתתף בקרבות באיטליה ועל הריין. בשנת 1709 הוא הועבר לזירת הקרבות בספרד תחת פיקודו של גידו גראף סטארהמברג ובשנה לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט. בשנת 1713, כאשר נסוגו הכוחות הקיסריים מספרד, הוא הוביל את הגדוד שלו ללומברדיה, ולחם עמו בהצטיינות בקרבות הזירה האיטלקית של מלחמת הברית המרובעת. על הישגיו הוא הועלה בשנת 1723 לדרגת גנרל-פלדווכטמייסטר (שווה ערך למייג'ור גנרל). וב-1733 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט. בעקבות הגנתו העקשנית על קפואה כנגד הספרדים, הוא נקרא לווינה בשנת 1735 והועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. בקיץ של אותה השנה מונה לתפקיד מדיני למחצה בהונגריה שבמסגרתו טיפל באי השקט ששרר שם. לאחר מכן מונה בידי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כמושל הכללי של לומברדיה.
זמן קצר לאחר מות הקיסר, הקיסרית החדשה מריה תרזה העלתה אותו ב-9 באפריל 1741 לדרגת גנרל-פלדמרשל. כאשר התפשטה מלחמת הירושה האוסטרית ללומברדיה הוא הצליח לנצח את הספרדים בקרב קמפוסנטו ב-8 בפברואר 1743, אך יתרונם המספרי של אויביו וחוסר התמיכה מווינה, גרמו לכך שהוא לא יכול היה לנצל את הישגיו. על מאמציו הוא נעשה לחבר במסדר גיזת הזהב, הוא נשלח לאחר מכן לזירת הריין, אולם פלישתו של פרידריך הגדול לבוהמיה גרמה לכך שהוא הועבר לשם. טראון וחייליו צעדו מאלזס דרך בוואריה והפלטינט העליון אל השטח המאוים, והצליחו להדוף את הפלישה הפרוסית. פרדריך התרשם מאוד מביצועיו של טראון, ולימים כינה אותו המורה שלו באמנויות המלחמה. בשנת 1745 הוא הצליח להדוף את הפלישה הצרפתית לחבל הריין וכך לאפשר את הכתרתו של פרנץ שטפן בעלה של מריה תרזה כ"פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה" בפרנקפורט. לאחר המלחמה הוא מונה למושל הכללי של טרנסילבניה, ובתפקיד זה מת ב-18 בפברואר 1748 בעיר הרמנשטאדט (כיום סיביו ברומניה המודרנית).
אדי ואסקס

אדי רפאל ואסקס אנדרדה (בספרדית: Edy Rafael Vásquez Andrade; ‏ 31 באוקטובר 1983 – 12 במאי 2007) היה כדורגלן הונדורי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

ואסקס החל לשחק בשנת 2003 בקבוצת מוטגואה מליגת העל של הונדורס. הוא ערך 63 הופעות ליגה במדי המועדון עד למותו, בהן הבקיע שבעה שערים. את רוב עונת 2006/2007 החמיץ בשל שברים בשוקה ובשוקית.
קריירה בינלאומית

ב-16 באוגוסט 2006 ערך ואסקס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונדורס, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ונצואלה במשחק ידידות. הוא ערך שלוש הופעות במדי הנבחרת, כולן במשחקי ידידות.
מותו

ב-12 במאי 2007 מת ואסקס בגיל 23, לאחר שרכב בו נסע התנגש בקיר. נהג הרכב ונוסע נוסף נפצעו. המשטרה מסרה כי כל השלושה היו תחת השפעת אלכוהול.
לשם הנצחתו, מוטגואה הפסיקה את השימוש בחולצה מספר 16, אותה לבש, למשך שתי עונות.
הערות שוליים

↑  Futbolista hondureño Edy Vásquez murió en un accidente de tránsito באתר Terra (בספרדית)
↑  Luto en familia azul, con muerte de futbolista Edy Rafael Vásquez באתר La Tribuna (בספרדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדי ואסקס".
אדולף פרנק

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1834 Klötze, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  30 במאי 1916 (בגיל 82) שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום קבורה:  Luisenfriedhof II 
 פרסים והוקרה:  מדליית ליביג (1907)  מדלית ג'ון סקוט (1893) 
 
אדולף פרנק (בגרמנית: Adolph Frank;‏ 20 בינואר 1834 - 30 במאי 1916) היה כימאי, מהנדס ואיש עסקים יהודי-גרמני. אבי תעשיית האשלג הגרמנית.
קורות חיים

פרנק נולד בקלויצה (אנ') לאוריקה ושלמה פרנק, בעלי חנות מכולת, ולמד בתיכון בנוישטרליץ כשבמקביל עבד כשוליית רוקח. במסגרת שירותו הצבאי הגיע לבית הספר לווטרינריה בברלין ובשנים 1855–1857 למד רוקחות, מדעי הטבע וטכנולוגיה באוניברסיטת ברלין. עם סיום לימודיו הוא גם עבר את מבחני ההסמכה לרוקח בציון הגבוה ביותר האפשרי. הוא החל לעבוד בחברה לייצור סוכר בסקסוניה-אנהלט ובשנת 1858 קיבל פטנט על שיטה חדשה לניקוי מיץ סלק הסוכר בעזרת סיליקטים. בשנת 1862 קיבל תואר דוקטור לכימיה מאוניברסיטת גטינגן, על עבודה בנושא ייצור סוכר.
העבודה במפעל לייצור סוכר חשפה אותו גם לתעשיית הדישון להגברת תפוקת סלק הסוכר. מכתבי יוסטוס פון ליביג ואחרים הוא למד שמינרלים שונים, בהם מלח אשלגן, מגבירים את התפוקה החקלאית. הוא בחן את השאריות של מכרות מלח בסביבה ומצא בהם אשלגן. הוא בחן את תכונותיהם של תרכובות אשלגן שונות ומצא את המתאימות ביותר לדישון. באוגוסט 1860 הוא הגיש בקשת פטנט, שאושרה ב-23 במרץ 1861 על דשן מבוסס אשלגן כלורי. כדי לקדם את המצאתו, הוא עזב את מפעל הסוכר וביקש להקים מפעל דשן. בתחילה התקשה בגיוס כספים ובקשתו להקים את המפעל סורבה. אולם לאחר שהשיג מימון באפריל 1861, הוא קיבל רישיון למכרה מלח ישן והמפעל נפתח באוקטובר 1861. בשנת 1865 פרנק קיבל פטנט על שיטה להפקת ברום מאשלגן ברומי. בשנת 1870 הוא היה למנהל קבוצת חברות בתעשיית האשלגן. אולם בסוף 1875 הוא עזב את התחום והחל לעבוד במפעל לייצור זכוכית, בה הוא הכניס את הבקבוק החום כמגן על הנוזלים בבקבוק מאור השמש.
ביחד עם ניקודם קארו הוא גילה בשנת 1899 את תהליך פרנק-קארו להפקת ציאנמיד הסידן שהיווה את הבסיס לתעשיית החנקן וציאנמיד הסידן לדישון.
בשנת 1893 הוא קיבל את מדליית ג'ון סמית של מכון פרנקלין.
הערות שוליים

↑  חלקנו, דבר, 4 בפברואר 1936
↑  Nitrogen Capture: The Growth of an International Industry (1900–1940), Springer, 2018, עמוד 12
↑  Nitrogen Capture: The Growth of an International Industry (1900–1940), Springer, 2018, עמוד 13-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261098005171  GND: 116699779  ICCU: VIAV148278  ISNI: 0000 0000 6678 1082  LCCN: n91032382  SNAC: w6np5q7b  VIAF: 62307005   WorldCat (עם VIAF): 62307005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוצר זכרונותי

| --- | --- |

שער הספר אוצר זכרונותי
 מידע כללי
 מאת:  יהודה דוד אייזנשטיין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר זיכרונות
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1929 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאה עצמית
 תאריך:  תר"ץ - 1929
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  6655
 הספרייה הלאומית:  001175310, 990011753100205171
 
אוצר זכרונותי הוא חיבור היסטורי על קורות יהודי ארצות הברית אשר כתב יהודה דוד אייזנשטיין. החיבור יצא לאור בניו יורק בשנת תר"ץ - 1929 והוא מקור חשוב למידע היסטורי על התפתחות הקהילה היהודית בארצות הברית בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים.
החיבור מכיל מספר חלקים. חלקו הראשון של החיבור מכיל סקירה של אייזנשטיין על יהודים מפורסמים בתולדות ארצות הברית. החלק השני הוא יומנו האישי של יהודה דוד אייזנשטיין, ובו תיאור של תולדות היהודים בארצות הברית לצד קורות חייו. אייזנשטיין קימץ וקיצר בתיאור קורות חייו האישיים בארצות הברית. הוא אמנם תיאר באריכות את דרכו לארצות הברית אך ביומן כמעט ואין תיאור של עסקיו הכלכליים בהם עסק בארצות הברית בטרם הקדיש את מלוא מרצו למפעליו הספרותיים. ביומן גם אין תיאור של התפתחות מפעליו הספרותיים. עם זאת יש ביומן תיאור על מצבם של בני משפחתו והחרדה שאחזה בו ובבני ביתו בעת מלחמת העולם הראשונה, עת גויסו שני בניו לצבא ארצות הברית. כמו כן יש ביומן, תיאור של שני מסעותיו לארץ ישראל.
לעומת הקיצור בחייו האישיים, היומן מכסה תחומים שונים ומגוונים: אירועים כלל אמריקאיים והשפעתם על יהודי ארצות הברית, מצבם החומרי של יהודים בארצות הברית ומספרם בתקופות שונות, אנטישמיות ועוד.
ביומנו של אייזנשטיין בולטת האיבה לרוסיה הצארית אשר באותן שנים רדפה את המיעוט היהודי בקרבה והמאבקים של יהודי ארצות הברית להשפיע על ממשלת ארצות הברית לנסות ולסייע ליהודים ברוסיה.
אוצר זכרונותי כאסופת מאמריו של אייזנשטיין

בקובץ מכונסים מאמריו של אייזנשטיין בתחומים שונים אשר התפרסמו מעל בימות שונות לאורך עשרות שנים. בין המאמרים ישנם העוסקים בהיסטוריה של הקהילות היהודיות בארצות הברית.
מאמר על הרב חיים הירשנזון וסקירה על משנתו והגותו ההלכתית.
מאמר על הניסיונות לייסד מושבות חקלאיות יהודיות בארצות הברית.
מאמר על ניסיונו של מרדכי מנואל נח לייסד מושבה יהודית בארצות הברית בראשית המאה תשע עשרה.
מאמר על תולדות התיאטרון היהודי בארצות הברית.
מאמר על תולדות הקהילה היהודית של יוצאי רוסיה בניו יורק.
סקירה ביקורתית על מאמרים בתחומי ההלכה והמשפט העברי באנציקלופדיה היהודית.
מאמר הסוקר את הסכסוך בין כולל אמריקה לוועד הכולל של העדה היהודית האשכנזית בירושלים.
מאמרי השקפה והגות של יהודה דוד אייזנשטיין.
מאמר תגובה לדברי הביקורת של ישראל חיים טביוב על אנציקלופדיה אוצר ישראל.
מאמרים פובליציסטיים על ענייני השעה באשר ליהדות ארצות הברית שפורסמו בעיתונות היהודית בארצות הברית.
אוצר טמון בסייקלופ

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קלייב קאסלר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח, רומן
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון אנד שוסטר 
 תאריך הוצאה:  1986
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  1987
 תרגום:  שלמה גונן
 מספר עמודים:  407
 סדרה
 ספר קודם:  מצולות 
 הספר הבא:  Treasure 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001064848
 
אוצר טמון בסייקלופ (באנגלית: Cyclops), הוא הספר השמיני בסדרת ספרים של הסופר האמריקני קלייב קאסלר. הספר יצא לאור ב-1992. עלילת הספר עוסקת במלחמה הקרה ובמאבק הבין גושי.
עלילה

בספר זה, השמיני בסדרת הספרים אודות דרק פיט, מהנדס ימי הרפתקן ורב תושייה, מוטל עליו לצאת למסע חיפושים אחר קבוצת ציידי אוצרות אותה הוביל המיליונר ריימונד לה-בארון, שיצאה לחפש את האוצר האבוד של "אל דוראדה" בספינת אוויר ונעלמה. פיט נקלע למזימה חובקת עולם הכוללת את גופי המודיעין של ברית המועצות, מושבה של מדענים אמריקנים אשר נבנתה בחשאי על פני הירח והממשל הקובני בראשות פידל קסטרו.
PBY קטלינה

קונסולידייטד PBY קטלינה (בחילות האוויר של צבא ארצות הברית ניתן למטוס הסימול OA-10, והמטוסים שיוצרו בקנדה היו ידועים בכינוי קנסו)  היה סירה מעופפת, ולאחר מכן מטוס אמפיבי, שיוצר בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חברת קונסולידייטד איירקראפט, בארצות הברית. המטוס היה אחד המטוסים הימיים הנפוצים ביותר במלחמת העולם השנייה, ושירת בכל הזרועות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, ובחילות אוויר וחילות ים של מדינות רבות נוספות.
במהלך המלחמה שימשו מטוסי קטלינה למשימות לוחמה נגד צוללות, סיור ותקיפה ימית, ליווי שיירות, משימות חיפוש והצלה (במיוחד חילוץ מן הים), ומשימות תובלה. המטוס צויד בפצצות עומק, פצצות רגילות, מוקשים ימיים, וטילי טורפדו. להגנת המטוס צויד הצוות בארבעה מקלעי M2 בראונינג ומקלע M1917 בראונינג.
מספר מטוסי PBY שנבנו היה הרב ביותר בין המטוסים מסוג זה, ואלו שירתו בחילות ים וחילות אוויר עד שנות ה-80 של המאה ה-20. נכון ל-2014 עדיין היו מטוסי קטלינה בשירות פעיל במשימות כיבוי אווירי.
שם

הסימול "PBY" נקבע בהתאם לשיטת הסימול של מטוסי צי ארצות הברית ב-1922. הסימול PB מייצג Patrol Bomber, מטוס שנועד לסייר ולתקוף אוניות אויב, והאות Y סימלה את היצרן, "קונסולידייטד". מטוסי קטלינה שיוצרו על ידי חברות אחרות עבור צי ארצות הברית זכו לסימול שונה, על פי סמלי היצרן השונים: מטוסים שנבנו בקנדה על ידי חברת ויקרס קנדה סומלו PBV, מטוסים שיוצרו על ידי חברת בואינג בקנדה סומלו PB2B (מכיוון שכבר היה מטוס שסמלו PBB) ולמטוסים שיוצרו על ידי תעשיית מטוסים ימיים (Naval Aircraft Factory) נקבע הסמל PBN. חיל האוויר המלכותי הקנדי נתן למטוס את השם ""קנסו", על שם עיר באותו שם, במזרח נובה סקוטיה. בכך שימר חיל האוויר הקנדי את המסורת הבריטית, שעל פיה מטוסים ימיים נקראים על שם ערי חוף. גם חילות האוויר והים של ארצות הברית אימצו את השם, עם הסמל OA-10. מטוסי קטלינה שהופעלו באוקיינוס השקט בגיחות לילה נגד מטרות יפניות נצבעו בשחור, ולפיכך כונו באופן לא רשמי "חתולים שחורים". השם "קטלינה", שבו התפרסם המטוס יותר מכל סימול או שם אחר, ניתן על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי, על שם האי סנטה קטלינה, אי באוקיינוס השקט, 35 קילומטרים דרומית-מערבית ללוס אנג'לס, קליפורניה, אחד משמונת איי התעלה של קליפורניה.
תכנון ופיתוח > דגמים מוקדמים

חברת קונסולידייטד, מפתחת ויצרנית מטוסי הקטלינה, רכשה ניסיון רב בבניית מטוסים ימיים, ניסיון שעליו נשענה בבניית המטוס. הדגם הראשון אותו בנתה היה דגם 9, שנקרא אדמירל, בסימול של צי ארצות הברית נקרא המטוס XPY-1. מטוס זה נבנה עבור הצי, ונועד להיות בעל יכולת טיסה מהחוף המערבי עד לאיי הוואי, כ-4,200 ק"מ. היה זה מטוס בעל שני מנועים, בעל כנף אחת (המטוס הימי הראשון בשירות הצי שלא היה מטוס דו-כנפי), ולו צוות של חמישה: שני טייסים שישבו בתא טייס פתוח, נווט שישב בחרטום, אלחוטן אוויר שישב במרכז המטוס ומהנדס טיסה בחלקו האחורי. המטוס היה חמוש במקלע בקוטר 0.3 מ"מ שהותקן לפני תא הטייס ועוד שני מקלעים באותו קוטר בחלקו האחורי. שני מנועי המטוס היו מתוצרת פראט אנד ויטני מדגם R-1340-38, שייצרו 450 כוח סוס כל אחד, ומאוחר יותר נוסף מנוע שלישי מעל הכנף. טיסתו הראשונה של דגם זה הייתה ב-10 בינואר 1929, אך הסתבר שיהיה זה המטוס היחיד שייוצר, שכן הצי העדיף דגם מתחרה מתוצרת חברת גלן ל. מרטין, מרטין P3M, שהיה זול יותר.
למרות הכישלון במכרז הצבאי, עורר המטוס עניין בשוק האזרחי. לאור העניין פיתחה החברה את דגם 16, שנקרא קומודור. בדגם זה הותקנו מנועים חזקים יותר, פראט אנד ויטני R-1860 הורנט B, שייצרו 575 כוח סוס כל אחד. המטוס, שביצע את טיסת הבכורה ב-28 בספטמבר 1929  יכול היה לשאת 32 נוסעים בנוחות יחסית. החברה קיוותה למכור את המטוס לחברות תעופה שעסקו בהטסת נוסעים סביב ימת אירי, אך לא נתקבלו הזמנות, ובסך הכל נמכרו 14 מטוסים לחברה אחת. ייצור המטוס הופסק בסוף נובמבר שלאחר מכן.
המטוס הבא שבנתה החברה היה דגם 22, ריינג'ר. גם למטוס זה הייתה כנף עילית, כמו ל"אדמירל", אך הייתה לו גם כנף תחתית קצרה יותר, שתמכה בשני מצופים. תא הטייס היה סגור, ולמטוס היו שלושה מנועים מדגם רייט R-1820E  ציקלון, שייצרו 575 כוח סוס כל אחד. מאוחר יותר הוסר אחד המנועים. המטוס הראשון ביצע את טיסת הבכורה שלו ב-26 במרץ 1932. המטוס זכה לסימול P2Y-1 בצי ארצות הברית, ועד יוני 1933 יוצרו 23 מטוסים מדגם זה. דגם משודרג, PY-2Y, בעל מנועים מדגם R-1820-88 שייצרו 750 כוח סוס יוצר כמה חודשים לאחר מכן, ובהמשך שודרגו כל המטוסים לדגם זה. שני מטוסים שלא שודרגו יוצאו, אחד לקולומביה לשימוש חיל האוויר הקולומביאני, והאחד ליפן. המטוס הקולומביאני הופעל עד 1948, עד שהוחלפו במטוסי קטלינה. מטוס היפני הופעל לטיסות מסחריות במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדגם הבא היה שוב שדרוג, שסומל P2Y-3 והיה בעל מנועים משודרגים מדגם R-1820-90 וקיבולת דלק מוגדלת. שישה נוספים יוצרו עבור הצי הארגנטינאי באמצע 1936, ואלה שירתו עד אמצע 1947 עד שהוחלפו על ידי מטוסי קטלינה. המטוסים של צי ארצות הברית הופעלו במשימות סיור, ומאוחר יותר שימשו במטוסי אימון לטייסי קטלינה.
תכנון ופיתוח > PBY קטלינה

כחלק מההיערכות של צי ארצות הברית מול העוצמה הגוברת והולכת של האימפריה היפנית בשנות ה-30 של המאה ה-20, באוקטובר 1933, ביקש הצי מחברות קונסולידייטד, מרטין ודאגלס הצעות לבניית מטוס ימי. הדרישות מהמטוס היו טווח של למעלה מ-4,800 ק"מ ושיוט במהירות 200 קמ"ש. דגמי המטוסים קונסולידייטד P2Y ומרטין P3M נתקבלו על ידי הצי ב-1931 אך היו מוגבלים בטווח ובמטען, והספק מנועיהם היה נמוך מדי.
קונסולידייטד פיתחה דגם חדש, דגם 28, שהיה מבוסס על דגמי ה"ריינג'ר" וה"קומודור", וכונה XP3Y-1. חברת דאגלס ייצרה דגם מתחרה, XP3D-1 (X‏ מציין אבטיפוס). הדגם של קונסולידייטד היה חדשני יותר וכלל כנף שהייתה מותקנת על תמוכות מעל הגוף ומצופים מתכנסים בקצות הכנפיים. הצעתה של דאגלס הייתה שמרנית יותר, עם כנף שהייתה מותקנת בחלקו העליון של גוף המטוס ומנועים מותקנים מעליה. שני הדגמים היו מונעים במנוע R-1830-58 טווין וואספ של חברת פראט אנד ויטני, שהפיקו 825 כוח סוס. ביצועי שני אבות הטיפוס היו דומים, אם כי זה של קונסולידייטד היה טוב מעט יותר, וזול יותר מזה של חברת דאגלס - 90,000 דולר מול 110,000 דולר, מחיר הדגם של חברת דאגלס.
כאמור, לדגם שנבחר, XP3Y-1 (בחברה כונה דגם 28) הייתה כנף גבוהה שחוברה לגוף באמצעות תמוכות נשענה על סמוכות חיזוק חיצוניות. בקצה הכנפיים היו מצופים מתקפלים, שבעת טיסה היוו את קצה הכנף ובעת נחיתה ושיוט על המים נפתחו כדי לייצב את המטוס. הגוף היה בעל מבנה הידרודינמי בדומה לדגם P2Y, אך בשונה ממנו היה בעל הגה כיוון מוצלב, בניגוד לדגם הקודם שהיה בעל הגה כיוון כפול. המבנה האווירודינמי היה טוב יותר מזה של הדגם הקודם והעניק למטוס ביצועים טובים יותר. למטוס היו שני מנועים כוכביים מתוצרת פראט אנד ויטני, מדגם R-1830-54 טווין וואספ, שסיפקו 825 כוח סוס כל אחד, והיו מותקנים בשפת ההתקפה של הכנפיים. חימושו של המטוס היה ארבעה מקלעי בראונינג 0.3 (7.6 מ"מ) ויכול היה לשאת פצצות במשקל עד 910 ק"ג. צוות המטוס כלל מקלען אוויר שישב בחרטום (בדגמים מאוחרים יותר הותקן בחרטום צריח מעוגל), ובתא הטייס שני טייסים. מאחוריהם, בהמשך גוף המטוס, ישבו נווט, מהנדס טיסה, אלחוטן אוויר, ובדגמים מאוחרים יותר גם מפעיל מכ"ם. בהמשך גוף המטוס היה תא מנוחה לצוות ובו מיטות, ומקום לשני מקלענים שהפעילו את נשקם מתוך חלונות בועה, שאיפשרו גם תצפית.
טיסת הבכורה של אב הטיפוס XP3Y-1 הייתה ב-28 במרץ 1935, ולאחריה הועבר המטוס לצי לטיסות ניסוי. המטוס היווה שיפור משמעותי לעומת המטוסים הימיים שקדמו לו, אולם הצי ביקש שיפורים נוספים כדי שהמטוס יוכל לשמש גם כמפציץ סיור. באוקטובר הוחזר המטוס למפעל, והותקנו בו מנועים חזקים יותר מדגם R-1830-64, שייצרו הספק של 900 כוח סוס כל אחד. שיפור נוסף היה תכנון מחדש של הגה הגובה, שבדגם הראשון היה עלול לשקוע במים בעת המראה וכך לא לאפשר למטוס להתנתק מהמים. הדגם החדש, שהוגדר XPBY-1, המריא לטיסת הבכורה שלו ב-19 במאי 1936, ובמהלכה קבע שיא כאשר טס למרחק של 5,541 ק"מ ללא הפסקה.
הטייסת הראשונה שקלטה את המטוס הייתה VP-11F, ולאחריה הוכנס המטוס לטייסת VP-12, שהחלה לקלוט את מטוסיה בתחילת 1937. ב-25 ביולי 1936 קיבלה חברת קונסולידייטד מהצי הזמנה נוספת למטוסים. במשך שלוש השנים הבאות שופר בהדרגה התכנון, ותת-דגמים משופרים נכנסו בהדרגה לשירות.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה

מטוסי קטלינה שירתו ברוב זירות הלחימה במלחמת העולם השנייה, במגוון תפקידים.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה > לוחמה נגד צוללות

מטוסי קטלינה לחמו רבות כנגד צוללות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט, ונטלו חלק בלוחמה נגד צוללות גם באוקיינוס ההודי, מבסיסים באיי סיישל וציילון, וגם בליווי השיירות הארקטיות למורמנסק. יכולת השהייה הממושכת מאוד של המטוסים (גיחה הייתה יכולה להימשך עד 20 שעות רצופות) ומהירותם האיטית סייעו מאוד לצוותי המטוסים לאתר צוללות לאורך נתיבי השיירות, אם כי משמעותה הייתה שהצוללות היו יכולות לצלול ולהיעלם לפני שהמטוס יכול היה לתקוף אותן. משימות הלוחמה בצוללות המשיכו גם כאשר צוידו הצוללות במקלעי ותותחי נ"מ. שני טייסי קטלינה זכו בצלב ויקטוריה, העיטור הגבוה ביותר של בריטניה, כאשר תקפו צוללות מול אש כבדה. בסך הכל נזקפה לזכות צוותי מטוסי PBY השמדת 36 צוללות, תוך שהם סופגים לא מעט אבדות בעצמם. התקנת מכ"ם הגבירה מאוד את יכולת האיתור - מטוסי קטלינה היו מכלי הטיס הראשונים שבהם הותקן מכ"ם. עם גילוי צוללת היו צוותי המטוסים יכולים לתקוף אותה במקלעים, וגם בפצצות עומק וטילי טורפדו שנשאו.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה > סיור ימי

הכנף הגבוהה של מטוסי הקטלינה, יחד עם חלונות הבועה שהותקנו בחלקם האחורי, איפשרו לצוותים שדה ראייה רחב וללא הפרעות. יכולת השהייה הארוכה של המטוס ומהירותו האיטית סייעו מאוד גם במשימה זו.
ב-26 במאי 1941 גילה מטוס קטלינה, שהמריא מבסיס בצפון אירלנד, את אוניית המערכה ביסמרק שהצליחה לחמוק מהמעקב הבריטי לאחר קרב מצר דנמרק. גילוי האונייה הוביל לתקיפתה על ידי מטוסים מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל מאוחר יותר באותו יום, ולהטבעתה למחרת על ידי אוניות מערכה בריטיות. ב-3 ביוני 1942 גילו מטוסי קטלינה את אוניות הצי הקיסרי היפני המתקרבות לאטול מידוויי, ובכך החל קרב מידוויי שהסתיים בניצחון חשוב לארצות הברית. ב-4 באפריל 1942 גילה מטוס קאנסו קנדי אוניות של הצי היפני הקיסרי, שהתקרבו לציילון כדי לתקוף את אוניות הצי המלכותי הבריטי. למרות ההתראה המוקדמת, הצליחו היפנים להטביע מספר אוניות בריטיות, ובהן נושאת מטוסים, שתי סיירות כבדות, ואוניות נוספות.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה > תקיפות לילה ואמנעה ימית

חיל האוויר האוסטרלי הפעיל מטוסי קטלינה במשימות תקיפה ליליות. טייסות מס' 11, 20, 42 ו-43 הניחו מוקשים ימיים מסוף אפריל 1943 עד יולי 1945 בדרום האוקיינוס השקט, עמוק בתוך תחומי השליטה היפנית. הנחת המוקשים הכבידה מאוד על התעבורה הימית היפנית, על הכניסה לנמלים ועל התנועה בנתיבי הים, וחייבה את האוניות היפניות להפליג בנתיבים אחרים, שחשפו אותן לפגיעת הצוללות של צי ארצות הברית. המוקשים גרמו לקושי חמור ביציאה מנמלים חשובים, כמו באליקפאפן בבורנאו, שממנו שונעו 80 אחוזים מתצרוכת הנפט של יפן. בסוף 1944 הגיעו הגיחות לשיא, כאשר המטוסים ביצעו גיחות שנמשכו 20 שעות ברציפות, והתבצעו בגובה 60 מטר בלבד, בחשיכה. חלק מהמבצעים כללו הנחת מוקשים בפתחו של מפרץ מנילה, כדי לסייע לנחיתות כוחות בעלות הברית במינדורו. לאחר ההשלטות על הפיליפינים פעלו מטוסים אוסטרליים ממפרץ לייטה כנגד מטרות יפניות בחופי סין. גם מטוסי קטלינה של צי ארצות הברית ושל חיל האוויר המלכותי הבריטי פעלו נגד בסיסים יפניים, ובהם הבסיס הגדול ברבאול. הטייסים הבריטיים אימצו את הסיסמה "הראשונים והרחוקים" (The First and the Furthest). בנוסף למטען הפצצות הרגיל נהגו הטייסים להטיל גם מה שכונה "פצצות הפחדה" ("terror bombs") שכללו גרוטאות מתכת, אבנים וגם בקבוקי בירה שבתוכם להבים של סכיני גילוח, שהשמיעו קולות מעין צריחה נוקבת בעת נפילתם וגרמו לבהלה אצל היפנים.
שירות מבצעי במלחמת העולם השנייה > חיפוש והצלה

כל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית עשו שימוש במטוסי קטלינה למשימות חיפוש והצלה. אחד המקרים שהתפרסמו היה הסיוע שניתן על ידי צוות מטוס קטלינה לניצולי הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס, שאונייתם טובעה על ידי צוללת יפנית. הניצולים מהטביעה היו במים שלושה וחצי ימים עד שהתגלו על ידי מטוס לוקהיד ונטורה. צוות המטוס הזעיק את כל הכוחות באזור, והמטוס הראשון שהגיע היה מטוס קטלינה. צוות המטוס הצניח סירות הצלה ומצופים, ומשאזל ציוד ההצלה נחת במים ואסף ניצולים ככל שניתן. כאשר התמלא המטוס, הועלו ניצולים גם לכנפי המטוס. מטוסי קטלינה המשיכו במשימות חיפוש והצלה עשרות שנים לאחר המלחמה.