stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת אור תורה (תוניס)
היסטוריה

בניית בית הכנסת הושלמה בתחילת שנות ה-30, לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכלים Aimé Krief וז'אן סבג. חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה, ביקר בבית הכנסת ב-12 בפברואר 1957.
לאחר עזיבתם של רוב יהודי תוניס, לישראל ולצרפת, בעקבות הפרעות האנטי-יהודיות במלחמת ששת הימים, שכללו שריפת ספרי תורה בבתי כנסת, הופסקה פעילות בית הכנסת. כיום בית הכנסת לא נמצא בשימוש.
ישנה תוכנית אפשרית להפיכת בית הכנסת למוזיאון של הרובע היהודי, זאת במטרה למנוע ביזוי מוחלט של בית הכנסת.
הערות שוליים

↑  Jews of Tunisia, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  Jews, www.u.arizona.edu
בית הכנסת אור הצפון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב אבינדב בשכונת נווה צבי
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 רב בית הכנסת:  הרב אברהם קופשיץ (עד לפטירתו בתשע"ג)
 נוסח תפילה:  לפי החזן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1980
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־80 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  31°47′42″N 35°13′08″E﻿ / ﻿31.79494645674°N 35.218947899986°E﻿ / 31.79494645674; 35.218947899986
 he
 
בית הכנסת אור הצפון הוא בית כנסת בשכונת נווה צבי בירושלים.
היסטוריה

בית הכנסת, שנקרא על שם הספר "אור הצפון", שחיבר הרב נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה", ברחוב אבינדב סמוך לרחוב בר-אילן, בית הכנסת נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
מבנה בית הכנסת

בקומה הראשונה יש בה 4 חדרי תפילה - שטיבלאך ומספר מנייני תפילה מתקיימים בהם בו-זמנית, ולרוב מיד עם סיומו של מניין תפילה אחד מתחיל מניין חדש (בתי כנסת מסוג זה נקראים שטיבלאך [מיידיש: "שטיבל" פירושו "בית קטן", חדר, וברבים: שטיבלאך] כינוי לבית כנסת עם כמה חדרי תפילה נפרדים). בקומה העליונה קיים אולם תפילה גדול שנבנה על ידי נדיב בשם לואיס, שמו של בית הכנסת "מגן אברהם". לאורך הקיר הימני שלו מודבק טפט עם ציור הכותל המערבי.
בקומות העליונות ישנם חדרי לימוד עם אוצר ספרים גדול.
בקומה התחתונה יש מקוה טהרה, ואולם אירועים.
את שאהבה נפשי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אילאיל אלכסנדר
 הופק בידי:  אילאיל אלכסנדר
 מוזיקה:  Dj E
 צילום:  נצר ניתאי   גלזר דנור   בן אריה אודי   אביגיל שפרבר   אורי לוי   גלאון טוליק
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  Miramax
 חברה מפיצה:  Women Make Movies Films Transit International
 הקרנת בכורה:  2004 
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אֶת שאהבה נפשי הוא סרט קולנוע תיעודי ישראלי משנת 2004, שזכה בפרס אופיר (האוסקר הישראלי) לסרט התעודה הטוב ביותר, בבימויה ובהפקתה של אילאיל אלכסנדר, שזהו סרטה הראשון. הסרט מציג את סיפורן של שלוש נשים לסביות חרדיות המתגוררות בירושלים ונאבקות בשאלת נטייתן המינית ומשיכתן לנשים. הסרט מציג את הקונפליקטים העומדים בפניהן בין רצונן לממש את תשוקתן ואהבתן המינית האותנטית לבין נאמנותן למשפחתן ולאמונתן הדתית. הסרט עוקב אחר מהלך חייהן ובחירותיהן הקשות. שם הסרט לקוח משיר השירים ג,א: ”עַל מִשְׁכָּבִי בַּלֵּילוֹת בִּקַּשְׁתִּי אֵת שֶׁאָהֲבָה נַפְשִׁי; בִּקַּשְׁתִּיו, וְלֹא מְצָאתִיו”.
הסרט נבחר להיכלל בקטלוג של חברת ההפצה וסוכנות המכירות הבינלאומית "Films Transit International", מחברות ההפצה הגדולות בעולם הקולנוע התיעודי. זהו הסרט הישראלי הראשון שזכה להיכנס לקטלוג של החברה. את זכויות ההפצה בצפון אמריקה רכשה חברת "Women Make Movies". הסרט נקנה לשידור על ידי ערוצי טלוויזיה שונים בעולם, ביניהם: BBC בריטניה, SUNDANCE ארצות הברית, CBC קנדה, ABC אוסטרליה, DRTV דנמרק, THE POLISH TV, פולין וכיוצא בזה. בישראל שודר הסרט בערוץ 8 והוקרן בסינמטקים ובהקרנות שונות ברחבי הארץ.
פרסים

הסרט היה סרט הפתיחה של פסטיבל דוקאביב 2004, שם הוקרן בהקרנת בכורה וזכה בפרס יצירת הביכורים. הוא זכה בפרס אופיר בקטגוריות הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, כמו גם בפרס הסרט הטוב ביותר - הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, הוא זכה פעמיים לפרס חביב הקהל, בפסטיבל הסרטים היהודי בברלין ובפסטיבל הפסטיבל הלסביות וההומואים בטורינו שבאיטליה הסרט היה מועמד לפרס הסרט הזר הטוב מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע והוקרן גם ב-OutFest, הנחשב לפסטיבל ההומו-לסבי הגדול והנחשב בארצות הברית שמתקיים בלוס אנג'לס, שם זכה ב"פרס החופש". הסרט זכה בפרסים נוספים ברחבי העולם.
ראו גם

להט"ב ויהדות
ואהבת
לפניך ברעדה
עיניים פקוחות
להט"ב
תגיד אמן
הערות שוליים

↑  מערכת מיקסר, "את שאהבה נפשי" נבחר להפצה עולמית על ידי חברת Films Transit International, נענע10, 10 באוגוסט 2004.
↑  אביבה קרול, ‏פילמס טרנזיט הבינ"ל תפיץ הסרט "את שאהבה נפשי", באתר גלובס, 8 באוגוסט 2004
↑  מרב יודילוביץ', פרס ל"את שאהבה נפשי" בפסטיבל בומביי, באתר ynet, 14 בפברואר 2006.
↑  מרב יודילוביץ', "את שאהבה נפשי" זכה בפרס בפסטיבל הסרטים היהודי בברלין, באתר ynet, 5 ביולי 2005.
↑  מרב יודילוביץ', סרטה של אילאיל אלכסנדר זכה ב"נשים בתמונה", באתר ynet, 13 בספטמבר 2004.
↑  שני סרטים ישראלים זכו בפסטיבל גאה בלוס אנג'לס, GoGay,‏ 20 ביולי 2005.
| פרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שאנן שיא (1991) • שנת 66' הייתה טובה לתיירות (1992)  • סנג'ין (1993)  • אל תגעו לי בשואה (1994)  • באבא לובה (1995)  • בית שאן: סרט מלחמה (1996)  • האולימפיאדה הראשונה של אמא (1997)  • יומן ראש הממשלה (1998) • הקומדיאנטים (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | רשימת אהבה (2000) • תומר והשרוטים (2001) • מייק ברנט - לס מואה ט'מה (2002) • ההרוג ה-17 (2003) • את שאהבה נפשי (2004) • 18 קילו אהבה (2005) • סובנירים (2006) • מרגל השמפניה (2007) • ילדי השמש (2008) • שיטת השקשוקה (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | חיים יקרים (2010) • הדירה (2011) • הצלמניה (2012) • שומרי הסף (2013)  • הנסיך הירוק (2014) • שיח לוחמים. הסלילים הגנוזים (2015) • פרינסס שואו (2016) • בן-גוריון, אפילוג (2017) • ארץ זרה (2018) • יונתן אגסי הציל את חיי (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה העשרים ואחת | לאה צמל, עורכת דין (2020) • שפר בדרך להוליווד (2021) • מחברות שחורות (2022) • אם זה נגמר - ענבל פרלמוטר (2023) |  |
בובי בראון

ערך זה עוסק בזמר אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  5 בפברואר 1969 (בן 55) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Barisford Brown 
 שם במה:  Bobby 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 סוגה:  R&B עכשווי, מוזיקת היפ הופ, דאנס-פופ, ג'ק סווינג חדש, רית'ם אנד בלוז, סווינגביט 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  תאגיד המוזיקה של אמריקה, MCA רקורדס, אינטרסקופ רקורדס 
 בן או בת זוג:  ויטני יוסטון (1992–2007) 
 צאצאים:  בובי כריסטינה בראון, Bobby Brown Jr. 
 מספר צאצאים:  7 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט בריספורד בראון (נולד ב-5 בפברואר 1969) הוא זמר, כותב שירים, ראפר, רקדן ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

בראון נולד בבוסטון, שבמסצ'וסטס. בראון גדל בפרויקטים של פארק הבוסתן של רוקסברי. הטעם הראשון של בראון להיות על הבמה התרחש כשהיה בן שלוש ואחד מאלילי ילדותו, ג'יימס בראון, הופיע בבוסטון. המופע הזה עורר חלום להיות זמר. בראון הצטרף למקהלת הכנסייה, שם זיהה ופיתח את יכולות השירה 
בין השנים 1992–2007 היה נשוי לויטני יוסטון ולהם בת, בובי קריסטינה בראון (2015-1993).
החל משנת 2012 בראון נשוי לאליסיה אתראדג' ,לזוג שלושה ילדים
קריירה

ב 1981 הוקם הרכב מוזיקלי New Edition על ידי בובי בראון. החל מקריירת סולו, הוא נהנה מההצלחה עם אלבומו השני בשנת 1988, Don't Be Cruel(אנ'), שהוליד חמישה סינגלים שהגיעו לעשרת הגדולים במצעד הבילבורד, ביניהם הלהיט "My Prerogative" שכתב בעצמו, והשיר זוכה הגראמי "Every Little Step".
הוא גם כיכב בסרטים כמו הגבול הדק בין אהבה לשנאה (1996) ו-two can play that game, ב 2011. הוא חזר למהדורה החדשה (New Edition) לאלבום איחוד וסיבוב הופעות מ-1996 ל-1997, וכן ב-2005.
אקטיביזם

באוקטובר 2023, בראון, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
חלק מהשירים של בובי בראון

My Prerogative (גם שיר של בריטני ספירס)
Something in Common (עם ויטני יוסטון)
Every Little Step
Girlfriend
אלבומים מפורסמים

Don't Be Cruel 1988
King of Stage 1986
Bobby 1992
Forever 1997
The Masterpiece 2012
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, בובי בראון: "אני אוהב אותך וויטני", 12 בפברואר 2012
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13930670k (data)  GND: 134581121  ISNI: 0000 0000 7731 9571  LCCN: n94100967  MusicBrainz: d11f9c07-0eac-4a1f-a443-19cd0f63d5f0  NKC: xx0131680  NTA: 102430217  VIAF: 50727875   WorldCat (עם VIAF): 50727875 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת עץ חיים (מצרים)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  קהיר
 מדינה:  מצרים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1900
 תאריך פתיחה רשמי:  1900
 קואורדינטות:  30°3'48.226"N, 31°15'49.867"E
  (למפת קהיר מוגדלת) בית הכנסת עץ חיים(למפת קהיר רגילה) בית הכנסת עץ חיים(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםבית הכנסת עץ חיים(למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםבית הכנסת עץ חיים
 
בית הכנסת עץ חיים (נבנה ב-1900) הוא בית כנסת קראי בקהיר, מצרים. בית הכנסת מוכר בשם "מקדש חנן". מתחם בית הכנסת כולל גם בית ספר דתי ומקווה.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה על ידי אברהם חנן ונקרא על שם ברוך חנן.
בית הכנסת ממוקם בשכונת "ג'מרא" במחוז דאהר, קהיר. אישים מפורסמים בבית הכנסת "עץ חיים" כללו את השחקנית היהודייה-מצרית נגווה סאלם.
על פי צלם האדריכלות הקנדי-אמריקאי ד"ר קאולס, בית הכנסת היה בשימוש לאחרונה בשנת 1967.
בית הכנסת מוגן על ידי מועצת העתיקות העליונה במצרים. על פי צו מספר 2112 משנת 1973, בית הכנסת נשמר על ידי שוטר.
חלק מריצוף השיש של בית הכנסת נפגע במהלך רעידת האדמה בקהיר ב-12 באוקטובר 1992, ובית הכנסת מט ליפול.
לקריאה נוספת

יורם מיטל, אתרים יהודיים במצרים, ירושלים: מכון בן צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 1995
הערות שוליים

↑  בית הכנסת עץ חיים, באתר jimenaexperience.org, ‏4 באוקטובר 2010 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית העירייה החדש של ויסבאדן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 מיקום:  מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 אדריכל:  גאורג פון האובריסר 
 סגנון אדריכלי:  נאו-רנסאנס 
 קואורדינטות:  50°04′55″N 8°14′31″E﻿ / ﻿50.0819°N 8.24194°E﻿ / 50.0819; 8.24194
  (למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגבית העירייה החדש של ויסבאדן(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגבית העירייה החדש של ויסבאדן
 
בית העירייה החדש (בגרמנית: Neues Rathaus)  הוא בית עירייה בכיכר הארמון שבמרכז העיר ויסבאדן, מדינת הסן שבגרמניה. בבניין נמצאים מועצת העיר, משרדי ראש העיר וכן חלק מהאדמיניסטרציה. בשנת 1887 הועברו הרשויות מבית העירייה הישן לבניין החדש.
הבניין נבנה בין השנים 1883–1887 בסגנון נאו-רנסאנס על ידי גאורג האובריסר, שבנה בסגנון הנאו-גותי את בית העירייה החדש של מינכן ואת בית העירייה על שם הקדוש יוהאן בזארבריקן. את רוב שטחו של המרתף מאכלסת מסעדה בשם "Ratskeller".
באנאט

| --- | --- |
סמל באנאטסמל באנאט

 מדינה / טריטוריה:  רומניה, סרביה, הונגריה
 שטח:  27,104 קמ"ר
 קואורדינטות:  45°42′N 20°54′E﻿ / ﻿45.7°N 20.9°E﻿ / 45.7; 20.9 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   בירוק כהה, מיקום החבל במפת אירופה בירוק בהיר, המדינות שבניהן חולק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חבל באנאט ברומניה
מפת באנאט עם הערים הגדולות שלו
באנאט או הבאנאט (באנות) של טימיש (בלטינית: Banatus Timisiensis ;רומנית: Banat או Banatul timișean ; סרבית: Банат או Banat; הונגרית: Bánság או Bánát או Temesi Bánság) הוא חבל היסטורי המשתרע בחלקו המזרחי של מרכז אירופה. חלקו המזרחי והגדול ביותר הוא במערב רומניה, חלקו המערבי בצפון סרביה, וחלק קטן בשטחו הצפוני נמצא במזרח הונגריה.
השם באנאט מוזכר בחוזה פאסארוביץ משנת 1718 ומשמעותו היא - מקום שנשלט על ידי באן. למרות השם, מעולם לא שלט באן בבאנאט. בהתאם להסכם זה שסיים מלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית האזור סופח לאימפריה ההבסבורגית. בעקבות כך לשטח הגיעו מתיישבים גרמנים שפיתחו תעשיית פלדה בפרדינדסברג.
הגבולות הטבעיים של באנאט הם הנהרות דנובה, טיסה, מורש והרי הבאנאט. בירת החבל הרומני, ולמעשה הבירה ההיסטורית של כל החבל היא העיר טימישוארה.
החבל השתייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית עד סוף מלחמת העולם הראשונה. לאחריה הוקמה בו הרפובליקה של באנאט שהתקיימה עד לחתימת חוזה טריאנון ביוני 1920, שבו חולק החבל בין רומניה, סרביה והונגריה.
חלוקה אדמיניסטרטיבית

רומניה:
מחוז טימיש
מחוז קאראש סברין
מחוז ארד (רק החלק הדרומי)
הונגריה:
מחוז צ'ונגראד-צ'נאד
סרביה:
וויבודינה חלק מזרחי
גלריה

העיר ורשאץ שבסרביה
בית הכנסת אור החיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  חיים בן עטר 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′31″N 35°13′49″E﻿ / ﻿31.77516111°N 35.23019167°E﻿ / 31.77516111; 35.23019167
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בית הכנסת אור החיים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בית הכנסת אור החיים(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת אור החיים(למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת אור החיים
 
בית כנסת אור החיים שימש את רבי חיים בן עטר ונקרא על שמו. בית הכנסת נמצא ברחוב אור החיים שברובע היהודי בירושלים. הוא שוכן במתחם מוזיאון חצר היישוב הישן בקומתו השנייה, והכניסה אליו עוברת דרך המוזיאון, אך אינו חלק מהמוזיאון.
היסטוריה

בית הכנסת הוקם במאה ה-18 על ידי המקובל ר' עמנואל חי ריקי, יליד העיר פרארה ומחבר הספר "משנת חסידים".
 בשנת תק"ב (1742) הגיע לירושלים הרב חיים בן עטר מליוורנו שבאיטליה לאחר שהיגר אליה ממרוקו, ופתח בבניין את ישיבת "חיים וחסד", שמנתה בשיא פארה כ-60 תלמידים. על תלמידיה נאמר: "ובני החבורה היו חכמים מחוכמים בכתר היראה, האהבה והתורה. ביום עסקו בתורה ובלילה היו עוסקים בתפילות ובתחנונים, והיו משתטחים על קברות הצדיקים, וגדולי ירושלים היו פונים אליהם בשאלותיהם וספקותיהם".. סמוך לבית הכנסת היה מקווה קטן שהתגלה לאחרונה.
לאחר מותו של רבי חיים בן עטר קיבל את המקום דודו רבי משה בן עטר אך הוא נפטר לאחר שנה והממשל הטורקי עיקל את בית הכנסת בשל חובותיו של רבי משה. במשך השנים עמד המקום שומם, ולבסוף הועבר לחזקת האשכנזים, לאחר שנרכש בידי רבי מנחם מנדל משקלוב, תלמיד הגר"א ובן הקהילה הפרושית בראשית המאה ה-19. בהתחלה התפללו ולמדו בני הפרושים בבית הכנסת רק במהלך ימות החול, עקב זאת שלא היה להם רישיון מהממשל לתפילות שבת וחג בבית הכנסת. פעילות בית הכנסת והישיבה הקבלית חודשה, והמקום המשיך להיקרא על שמו של רבי חיים בן עטר. בשנים האחרונות לפני  נפילת הרובע בתש"ח ר' מרדכי וינגרטן היה ממונה על בית הכנסת. לאחר מלחמת העצמאות נחרב בית הכנסת.
בשנת 1967, לאחר חידוש היישוב היהודי בעיר העתיקה, נפתח בשנית כבית כנסת אשכנזי. במקום פועל כולל בוקר של חסידות קרלין.
על פי המסורת החסידית, רבי פנחס מקוריץ התבטא שאם היה עולה לירושלים, היה נמצא ביום בבית הכנסת של האור החיים ובלילה בקבר רחל.
לקריאה נוספת

עיר בראי תקופה - ירושלים במאה הי"ט, כרך א': העיר העתיקה, כרך ב': העיר החדשה בראשיתה. ירושלים: יד יצחק בן-צבי בסיוע הקרן לירושלים, תשל"ז-תשל"ט.
יצחק ריבקינד, דפים בודדים, בתוך "ירושלים", ירושלים תרפ"ח עמוד קנד.
הערות שוליים

↑  ראו:  שמואל חגי, הישיבות בארצות המזרח
ברנט מונקצ'י

| --- | --- |

פורטרט של ד"ר ברנט מונקצ'י - צילום של תמונת שמן
 לידה:  12 במרץ 1860 אוראדיה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  21 בספטמבר 1937 (בגיל 77) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Munk Bernát 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 צאצאים:  ארנה מונקאצ׳י 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 חקר השפות הפינו-אוגריות.
 
ברנאט מונקצ'י (במקור מונק, בהונגרית: Munkácsi Bernát;‏ 12 במרץ 1860, אוראדיה, בהונגרית: Nagyvárad (נאג'ווארד); טרנסילבניה – 21 בספטמבר 1937, בודפשט, הונגריה) היה בלשן, אתנוגרף, מזרחן, יהודי-הונגרי וחוקר השפות הפינו-אוגריות. הוא היה חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
טבלת זיכרון לברנט מונקצ'י המוצבת בבית מגוריו בבודפשט, ברחוב סונדי 9
ביוגרפיה

מונקצ'י נולד במשפחה יהודית מסורתית. אביו מאיר אברהם (אדולף) מונק היה סוחר דגנים וסופר לעת מצוא ואמו שרה לבית שטיין.
כבר בנעוריו התעניין בשפות, ובגיל תיכון החל ללמוד טורקית. למד בלשנות באוניברסיטת בודפשט, ארמין ומברי היה אחד ממוריו. במסגרת לימודיו חקר את הניבים של אוכלוסיית הצ'אנגואים, שבטים הונגריים החיים ברומניה, בעיקר במולדובה ההיסטורית. על עבודתו זו זכה בפרס שמואל (Sámuel) של האקדמיה ההונגרית למדעים. במהלך לימודיו למד גם רוסית והחל במחקר השפות הפינו-אוגריות, מחקר לו הקדיש את חייו.
ב-1885 יצא למסע המחקר האתנו-בלשני הראשון שלו, לעם האודמורטי השוכן במערב הרי אורל. בדרך התעכב בעיר קאזאן שם למד אודמורטית מסטודנט בן אותו העם שלמד בסמינר. הסיור עצמו ערך שלושה חודשים שבהם אסף חומר לשוני רב. בדרכו חזרה שהה בעיר סימבירסק (כיום אוליינובסק) שליד הוולגה שם אסף חומר על שפת הצ'ובה (csuva) מתלמידי סמינר המורים יוצאי העם הצ'ובשי. בשנת 1887 פרסם את הטקסטים שאסף בשפה האודמורטית ומחקר על שפת הצ'ובשית.
באביב 1888 יצא מונקצ'י למסעו השני. במשך שנה, עד אפריל 1889, הוא תר את האזור בו שוכנים הווגולים (vogul) או המנטים. החומרים שאסף פורסמו בארבעה כרכים (1600 עמודים) של פרסומי הבלשנות של האקדמיה ההונגרית. בכרכים אלו תוארו 6 ניבים של שפת הווגולים או המנטים. מונקצ'י גם חקר את המילים ההונגריות ממקור איראני וקווקזי. ב־1915, בעת מלחמת העולם הראשונה חזר מונקצ'י לחקר השפה האודמורטית. הוא נעזר בשבויי מלחמה אודמורטיים שהיו עצורים במחנה ליד בודפשט, מהם אסף חומר רב בניבים אודמורטיים שונים. מחקרים אלו פורסמו רק שנים אחרי מותו, ב-1952. מ-1917 ואילך חקר בעיקר את השפה האוסטית, מחקרים אלו פורסמו ב-1927 בכתב העת ה"ידיעון המזרחי" ההונגרי (Keleti Szemle). מונקצ'י עסק גם במחקר של הצ'אנגו במורדוביה יחד עם הבלשן היהודי הונגרי איגנץ קונוש.
בשנת 1890 נבחר מונקצ'י לחבר מתכתב (levelező tag) באקדמיה ההונגרית למדעים. ב־1891 נבחר לחבר חיצוני של החברה הפינו-אוגרית, ב-1892 נבחר לסגן נשיא של החברה האתנוגרפית ההונגרית. בשנים 1894 עד 1910 היה עורכו של כתב העת המדעי אתנוגרפיה. מ-1900 ועד סוף ימיו היה עורך משותף של הידיעון המזרחי. ב-1910 נבחר לחבר מלא של האקדמיה ההונגרית למדעים. ב-1930 הוציאה האקדמיה ההונגרית למדעים ספר לכבודו של מונקצי, במלאת לו 70. החל משנת 2005 האקדמיה מחלקת מענק מחקר בחקר הבלשנות על שמו של מונקצ'י.
בהיותו יהודי לא קיבל מעולם שום משרה אקדמית. זאת למרות כל הישגיו המחקריים והכיבודים המדעיים שזכה להם, ואף על פי שכמנהג רבים מיהודי הונגריה החליף את שמו ממונק, לשם ההונגרי מונקצ'י. את פרנסתו מצא כמפקח במערכת החינוך של הקהילה היהודית בבודפשט. בפעילותו היהודית יזם, במסגרת המוזיאון היהודי של בודפשט, מפעל של כתיבת "מגילות היוחסין של משפחות יהודיות הונגריות". השמדת יהודי הונגריה בשואה הפסיקה מפעל זה באיבו. יצא רק הכרך הראשון שהוכן על ידי מונקצ'י עצמו: "שלשלת היוחסין של משפחות מונק ומשפחת פעלזענבורג".
מונקצ'י היה נשוי לפאולה יקובי. לזוג היו שלושה צאצאים. הסוחר שנדור מונקצ'י, הסופר ואיש הציבור ד"ר ארנה מונקצ'י והמשוררת ד"ר נעמי וינקלר.  הוא היה גיסם של הרופא יוז'ף יקובי, ושל עורך הדין בלה יקובי.
מונקצ'י קבור בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
פרסומים עיקריים

בין פרסומיו (כולם בהונגרית):
מחקרים בשפה הווטיאקית (Votják), מחברות אוגוריות 5, בודפשט 1884.
שירה עממית ווטיאקית, בודפשט 1887.
מילון השפה הווטיאקית, בודפשט 1890–1896.
שירה עממית בשפת ווגול, 4 כרכים, 1892-1896.
הניבים בשפת ווגול, בודפשט 1894.
מונחון של אוסטיאקית דרומית. מחברות אוגוריות 12, בודפשט 1896.
אלמנטים אריים וקווקזיים בשפות הפינו-הונגריות, בודפשט 1901.
"חלום ילדות שהתגשם" (יומן אודמורטיה של ברנט מונקצ'י), נערך על ידי קוזמאץ' אישטוואן (Kozmács István), הוצאת AB-ART ברטיסלאבה 2008.
לקריאה נוספת

בלשן הונגרי חשוב (Egy nagy Magyar Nyelvész); נועמי מונקצ'י; הוצאת I.M.I.T; בודפשט 1943.
The life of Bernat Munkacsi by István Kozmács; Hungarian National Organization of the World Congress of Finno-Ugric Peoples; 2011
Emlékkőnyv, Munkácsi Bernat hetvenedik szuletesnapja alkalmábol;A magyar nyevlőr1930 (59 kőtet 3-6 száma); Budapest 1930
הערות שוליים

↑  Osok es Ivadekok: Munk csalad es Felsenburg csalad; Az Orszagos Magyar Zsido Museum, Budpest, 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265618705171  PLWABN: 9810601691005606  BnF: cb12159198n (data)  CiNii: DA02328081  GND: 117185965  ISNI: 0000 0001 0855 0363  LCCN: n82082463  NTA: 072330643  SUDOC: 030110505  VcBA: 495/292774  VIAF: 9886648   WorldCat (עם VIAF): 9886648
בית העירייה באובר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  93 ס״מ 
 גובה:  72 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פוסט-אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  F790
 
בית העירייה באובר (באנגלית: The Town Hall at Auvers) הוא ציור של וינסנט ואן גוך שנוצר באמצע יולי, 1890. הוא מבוסס על הנוף שנשקף לאמן כשיצא לרחוב מהאוברז' ראבו, אכסניה שם שהה.
לצד ציורים אחרים מתקופת הזמן הקצרה באובר-סור-אואיז, כגון "הכנסייה באובר" וציורים של בתים עם גגי סכך, נראה כי ציור זה מזכיר סצנות מהנופים הצפוניים של ילדותו ונעוריו של ואן גוך.
הערות שוליים

↑  Lubin, Albert J. (1972). Stranger on the Earth: A Psychological Biography of Vincent van Gogh. New York: Holt, Rinehart, and Winston. p. 230. ISBN 0-03-091352-7.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
בטסוכוס

| בטסוכוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון, 66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
סוג:: בטסוכוס
מין:: Betasuchus bredai
שם מדעי
 Betasuchus

בטסוכוס (שם מדעי: Betasuchus; מילולית: "תנין בטא") הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת הצרטוזאורים שחי בהולנד במשך המאסטריכט שלפני 66 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר ב-1883 בידי החוקר הארי סיילי, אשר קנה אותם מהחוקר ג'ייקוב ואן ברדה (Jacob Gijsbertus Samuël van Breda), כשהוא נחשב תחילה למין של מגלוזאורוס אך הופרד בהמשך. הממצאים המאובנים שלו התגלו במחצבים ליד מאסטריכט וכללו עצם ירך ימנית באורך 312 מ"מ.
ב-1926 החוקר פרידריך פון הואנה (Friedrich von Huene) הוכיח ששרידי הירך נבדלים מאלה של המגלוזאורוס וב-1932 שייך אותו לסוג נפרד אשר הכיל מין יחיד - Betasuchus bredai. תחילה הוא נחשב בידי פון הואנה לבן לקבוצת האורניתומימיים אך בהמשך נחשב לתרופוד טורף כמו צרטוזאור קדום ופרימיטיבי, אולי קרוב לטאראסקוזאורוס. ואולם מספר חוקרים סוברים שהיה קרוב לטירנוזאורים כמו הדריפטוזאורוס.
אורכו של הדינוזאור הבוגר על סמך מבנה הירך הגיע לארבעה מטרים וככל הנראה היה טורף בינוני על אדמות אירופה שניזון מדינוזאורים קטנים יותר ומזוחלים שונים. הוא נכחד לפני 66 מיליון שנה עם הכחדת הקרטיקון.
בית העירייה החדש של מינכן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין עירייה 
 כתובת:  העיר העתיקה של מינכן 
 מיקום:  מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  1909 
 אדריכל:  גאורג פון האובריסר 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 קואורדינטות:  48°08′16″N 11°34′33″E﻿ / ﻿48.137777777778°N 11.575833333333°E﻿ / 48.137777777778; 11.575833333333
  (למפת מינכן מוגדלת) בית העירייה החדש של מינכן(למפת מינכן רגילה) בית העירייה החדש של מינכן
 
בית העירייה החדש (בגרמנית: Neues Rathaus) הוא בית עירייה בכיכר המריאנפלאץ שבמרכז העיר מינכן, גרמניה. בבניין נמצאים מועצת העיר, משרדי ראש העיר וכן חלק מהאדמיניסטרציה. בשנת 1874 הועברו הרשויות מבית העירייה הישן לבניין החדש.
היסטוריה

הבניין נבנה בין השנים 1867–1908 בסגנון בנייה נאו-גותי. הבניין מכסה שטח של 9,158 מ"ר ומכיל 400 חדרים. החזית המרכזית מופנית לכיוון הכיכר ואילו החזית האחורית צמודה לפארק קטן. המרתף מאוכלס ברובו במסעדה בשם "Ratskeller". בקומת הקרקע נמצאת תחנת מידע גדולה לתיירים וכן שטחים המושכרים לחנויות.
בקומה הראשונה ישנה מרפסת גדולה הפונה לכיוון הכיכר ונערכים בה פסטיבלים גדולים כמו אליפויות כדורגל או קונצרטים בזמן שוק חג המולד. המגדל המרכזי בה מגיע לגובה של 85 מטר ופתוח למבקרים באמצעות מעלית. בראש המגדל נמצא ה-Rathaus-Glockenspiel שכולל מספר הצגות יומיות ומהווה אטרקציה תיירותית.
בהפצצות בעלות הברית על גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוק המבנה ושוחזר בשנים שלאחר מכן.