stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית (אדינבורו)
היסטוריה

הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית מציגה אוסף נרחב של אמנות מודרנית. הגלריה נפתחה בשנת 1960 והציגה את יצירות האמנות בבית אינברליית' שבגנים הבוטניים המלכותיים. בשנת 1980 עברה הגלריה למשכנה הנוכחי, הבנוי בסגנון נאו-קלאסי, שנבנה בין השנים 1825–1828 על ידי ויליאם ברן עבור בית הספר של מוסד ג'ון ווטסון.
סביב הגלריה נמצא גן פסלים המציג יצירות של הנרי מור, רייצ'ל וייטרד, טוני קראג וברברה הפוורת'. בשנת 2002 עוצב הגן הקדמי של הגלריה לפיסול סביבתי על פי תכנונו של הפסל צ'ארלס ג'נקס. תכנון גן זה זכה בשנת 2004 בפרס גולבנקיאן.
אוספי המוזיאון כוללים יצירות של פבלו פיקאסו, ז'ורז' בראק, פיט מונדריאן, בן ניקולסון, אנרי מאטיס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר האוסון, לבנה האריס, פרנסיס בייקון, לושן פרויד וכן יצירות אמנות בסגנון הקוביסטי וכן הגלריה מציגה יצירות אמנות מצרפת ומרוסיה מראשית המאה ה-20,
בקומה הראשונה של הגלריה מוצגות תערוכות מתחלפות.
גלריה

ברברה הפסוורת', דו-שיח עם אבני קסם, 1973
הנרי מור, 1951
הנרי מור, 1951
צ'ארלס ג'נקס, פיסול נוף
אלכסנדר קלדר, L'empennage, 1953
דריופיתקוס

| דריופיתקוס |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן, 12–9 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים צרי אף
על־משפחה:: הומינואידים
משפחה:: דריופיתקיים
סוג:: דריופיתקוס
שם מדעי
 Dryopithecus

דריופיתקוס (שם מדעי: Dryopithecus), הוא סוג של קוף אדם קדום אשר השתייך לעל משפחת ההומינואידים וחי באירופה בתקופת המיוקן התיכון והעליון (לפני 9-12 מיליון שנה). למיניו של סוג זה היו לסתות ומבנה שיניים הדומים לאלה של קופי אדם בימינו.
גובהו של הדריופיתקוס היה בערך 60 ס"מ, והוא דמה הרבה יותר לקוף מאשר לקופי האדם. מבנה הגפיים שלו ופרקי הידיים מראים כי הלכו בדרך דומה לשימפנזים המודרניים, אבל תוך השתמשות בכף היד, כמו קוף, ולא בפרקי האצבעות, כמו קופי האדם המודרניים. הפרצוף מוטה כלפי מטה, כך שהסוג עמד בפרופיל מוטה.
ככל הנראה בילה את רוב חייו על עצים, והיה ככל הנראה טפסנים, בדומה לגיבון המודרני. לשינים הטוחנות שלו היה ציפוי אמייל דק יחסית, דבר המצביע על כך שהוא אכל עלים רכים ופירות, מזון אידיאלי עבור בעלי חיים שוכני עצים.
הדיוויזיה השישית (נורווגיה)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 שיוך:   צבא נורווגיה
 בסיס האם:  Soløy 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–2009 (כ־93 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה השישית (בנורווגית: 6. divisjon) הייתה דיוויזיה של צבא נורווגיה, אשר התפרסמה בשל חלקה בקרב נרוויק במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1916 כהרחבה של הבריגדה השישית של צבא נורווגיה. בסיס הדיוויזיה היה בהארסטאד. עם תחילת המערכה על נורווגיה ב-1940, מפקד הדיוויזיה קרל גוסטב פליישר ערך במהירות את אנשיו ויצא למתקפות הגנה כנד הוורמאכט. ב-28 במאי פתח פליישר במתקפה בשיתוף פעולה עם הבריטים, הצרפתים והפולנים וכבש מחדש את העיר נרוויק. עם זאת, לאור התקדמות המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, נאלצו בעלות הברית להסיג את כוחותיהם מנרוויק ביוני, והדיוויזיה השישית נותרה לבדה בעיר. פליישר נאלץ להורות על אנשיו להניח את נשקם ולהיכנע. פליישר עצמו הצליח להימלט יחד עם הממשלה הנורווגית הגולה לקנדה. עם זאת, הממשלה החליטה לשלוח אותו כנספח צבאי בארצות הברית. עבור פליישר, תפקיד כזה נחשב להשפלה, והוא התאבד.
הדיוויזיה הוקמה מחדש מיד לאחר שחרור נורווגיה ב-1945. הדיוויזיה הוצבה בכוננות ללכל אורך המלחמה הקרה כחלק מברית נאט"ו. לכל אורך התקופה, היא הייתה הדיוויזיה היחידה של צבא נורווגיה, ולפיכך צוידה בנשק חדשני מאוד. ב-1954 נקבע המטה של בנרוויק, אולם ב-1971 הוא הועבר להארסטאד, וב-1991 להיגליה. עם סיום המלחמה הקרה עברה הדיוויזיה קיצוצים בהדרגה עד שפורקה סופית ב-2009.
דקת קשת

דקת קשת או דקת מעלה (Minute Of Arc-MOA) היא החלק ה-1/60 של מעלה. במעגל 21,600 דקות קשת. הדקה מסומנת בתו ' (בעברית תג). לדוגמה, זווית בת ארבע מעלות ושלוש דקות תסומן '4°3.
הואיל ודקת קשת היא גודל זוויתי קטן, היא משמשת במדידת זוויות מדויקות, כמו מדידת זווית סטיה זעירה מקו ישר שתבוא לידי ביטוי רק לאחר מרחק רב מתחילת הסטיה. מדידת סטיה זעירה שכזו נפוצה, למשל, לצורך מתן מידה לדיוק ירי רובה (אז היא ידועה יותר בראשי התיבות האנגליים MOA), למדידת סטייה של חלליות, מכשור אסטרונומי וכדומה.
לצורך דיוק רב יותר, מחולקת דקת קשת ל-60, וכל חלק 1/60 של דקת קשת נקרא שניית קשת ומסומן בתגיים ″ . לדוגמה, 0.5 דקת קשת היא 30 שניות קשת, או '0.5 = "30.
דוגמאות

דוגמה לשימוש בדקת קשת לציון מידת הדיוק של כלי ירייה היא רובה צלפים שהדיוק שלו מוגדר כ-0.5 דקת קשת. משמעות הנתון היא שהסטייה המרבית של הקליעים מנקודת הפגיעה המשוערת תהיה החלק ה-0.5/60, כלומר 1/120, של זווית בת מעלה אחת. במרחק 100 מטר שקול פיזור זוויתי כזה לפיזור של 1.454 ס"מ סביב נקודת הפגיעה. במערכת היחידות הבריטית קל יותר לתרגם את דיוק הרובה מדקות קשת לגודל המקבץ: ברובה בעל דיוק של דקת קשת אחת (1 MOA), תהיה הסטייה המרבית של הקליעים מנקודת הפגיעה המשוערת כ-1 אינץ' במרחק של 100 יארד.
באסטרונומיה משתמשים בדקת קשת לציון הגודל הזוויתי של גרמי שמיים שונים ושל המרחק הנצפה בין גרמי שמיים סמוכים. כך למשל, לירח ולשמש קוטר זוויתי של כ-30 דקות קשת (חצי מעלה), לגלקסיית הסומבררו אורך זוויתי של כ-9 דקות קשת ולנוגה קוטר זוויתי שמגיע למעט יותר מדקת קשת כשהוא בקרבה מרבית לכדור הארץ. המרחק הזוויתי בין הכוכבים הסמוכים מיזר ואלקור הוא כ-12 דקות קשת, המרחק הזוויתי בין בני הזוג α2 במאזניים ו-α1 במאזניים הוא כ-4 דקות קשת והמרחק הזוויתי בין גלקסיית אנדרומדה ובין גלקסיית הלוויין שלה M32 הוא כ-22 דקות קשת.
ביאורים

↑  זה אינו סימן גרשיים (״) אלא סימן דומה (″) לציון שניות, שמקומו מימין למספר (בשונה מגרשיים). ראו בערך מעלה (זווית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דקת דומייה

דקת דומייה במשחק כדורגל
דקת דומייה היא אמצעי ביטוי לאבל או לצער, בדומה להנפת דגל בחצי התורן. במהלך דקת הדומייה על הנוכחים לשמור על השקט.
ראשית המנהג היא בשנת 1919, אז אפשרה דקת הדומייה להחליף את רגעי התפילה המקובלים עד אז באות שיספק גם את האתאיסטים והלא-מאמינים.
משכה של דקת דומייה הוא כדקה, אם כי נהוגים גם זמנים אחרים, דוגמת דקת הדומייה בבוקר יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל אשר מלווה בצפירת זיכרון ומשכה שתי דקות. במשך דקת הדומייה נהוג שכלל הנוכחים עומדים, מרכינים את ראשם ומסירים את כובעיהם, למעט חיילים. קצינים ונגדים מצדיעים.
בדקות דומייה לאומיות נהוג לעצור הרמטית את התנועה בכבישים ובכלי התחבורה השונים. בכלי רכב שאין אפשרות לעמוד בהם, כדוגמת רכב פרטי, נהוג לצאת מהרכב ולעמוד דום לצידו.
דקת דומייה מלווה לעיתים באמצעי כבוד אחרים: צפירת זיכרון, הפרחת יונים, צלצול פעמונים וענידת סרטים שחורים.
בשנים האחרונות, בעיקר בישראל ובבריטניה, ובעיקר באירועי ספורט, הוחלפה דקת הדומייה במחיאות כפיים.
יש הנוהגים להתפלל במהלך דקות דומייה. בישראל מבוטא מנהג זה על ידי אמירת פרקי תהילים לעילוי נשמת במהלך דקות הדומיה של יום השואה ושל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ראו גם

קימת כבוד
צפירת זיכרון
הערות שוליים

↑  דרבוקה למתים: איך ולמה החליפו מחיאות הכפיים את דקת הדומיה // מאת פיני אסקל, באתר מגזין ליברל, ‏2020-03-03
↑  רפי ברוך, השערורייה של דקות הדומייה, באתר ynet, 30 באפריל 2018
↑  אילן הלפרין, דקת הוקרה במקום דקת דומיה - גם בישראל?, באתר ynet, 8 בינואר 2011
↑  Marcel Berlins, Marcel Berlins: Can applause really replace the minute's silence?, the Guardian, ‏2007-09-11 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דמוסתנס

| --- | --- |

 לידה:  384 לפנה״ס Upper Paiania, אתונה העתיקה 
 התאבד:  12 באוקטובר 322 לפנה״ס (בגיל 62 בערך) פורוס (אי), יוון 
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 תפקיד:  שגריר 
 
פסל ראש של דמוסתנס במוזיאון המטרופוליטן לאמנות העתק רומי לאחר מקור מאת הפסל היווני פוליאוקטוס
דמוסתנס (ביוונית: Δημοσθένης; ‏385/384 או 384/3 לפנה"ס - 322 לפנה"ס) היה מדינאי אתונאי שחי במאה הרביעית לפני הספירה, ונחשב לנואם דגול ודמגוג, ומני אז לשם נרדף לנואם חוצב להבות.
ביוגרפיה

דמוסתנס, גדול נואמי יוון הקדומה, נולד בעל קול חלש, מגמגם ובעל תנועות לא רצוניות, ובכל זאת הגיע להישגים לא רגילים בתחום הרטוריקה, תורת הנאום, אחרי מאמצים עצומים. כדי להגביר את עוצמת קולו, נאם שעות מול גלי הים במטרה לגבור על הרעש שהם יוצרים. כדי להיפטר מהגמגום, הכניס דמוסתנס לפיו חלוקי אבנים ונאם תוך כדי טיפוס מאומץ על הרי הסביבה.
כדי להימנע מהתנועות הבלתי רצוניות בכתפו, תלה דמוסתנס על כתפו חרב חדה אשר פצעה אותה, בכל פעם שזו עלתה באופן בלתי רצוני, וגילח חצי מזקנו כדי שיאלץ להישאר בביתו ולהתאמן ברטוריקה.
דמוסתנס למד משפטים והיסטוריה, ומסופר כי העתיק שמונה פעמים את ההיסטוריה של תוקידידס כדי לשפר את לשונו ואת ידיעותיו בהיסטוריה. דמוסתנס התפרנס מעבודתו כלולוגרף וכן מהנותר מירושת אביו ממנו התייתם בגיל 7.
בתחילה, כשרכש מיומנות בתורת הנאום, ייצג את אזרחי אתונה אשר הגישו תביעות לשלטונות בענייניהם. לאחר מכן החל לנצל את יכולת הדיבור שלו ברמה הפוליטית, כשהגן בפני אספת העם על פוליקרטס, יוזם הסכם השלום עם פיליפוס. אולם, לאחר מכן שינה את דעתו ויצא נגד תומכי השלום וקרא למאבק מלחמתי בפיליפוס ונאם באסיפות העם נגד הממשל אותו ייצג מלך מוקדון פיליפוס השני. הוא טען ששליטי אתונה אינם ערים לסכנה לאתונה מצד המלך פיליפוס, ודרש לפעול נגדו בכוח. נאומיו נגד פיליפוס כונו בשם "פיליפיקות" ומאז הפכו למושג שמציין נאומים קשים נגד אדם כלשהו.
באמצעות נאומיו הצליח לבסס את מעמדו בקרב בני אתונה, וקנה לו מעמד של מנהיג. כתוצאה מעמדה זו שכנע את האתונאים לפתוח במלחמה הרת אסון נגד פיליפוס. אחד התנאים לחוזה השלום היה הגליתו, והוא נאלץ לגלות מאתונה עד מותו של אלכסנדר מוקדון בשנת 323 לפנה"ס. הוא נטל חלק במרד נגד יורשיו המקדוניים של אלכסנדר, מרד שנכשל (ראו מלחמת לאמיה), ובעקבות זאת הוצא נגדו פסק דין מוות. משלא הצליח להימלט משליחיהם של המוקדונים, שניסו לתפוס אותו בכל מחיר, התאבד על ידי בליעת רעל.
יחודו של דמוסתנס כנואם היה בשליטתו בשפה והשימוש שעשה בטכניקות רטוריות, נתינת תחושת ספונטניות לנאומיו, כאילו היו נובעים בקלות. הוא שילב בנאומיו סיפורים מן הווי החיים היומיומי, הביא דוגמאות היסטוריות וניסה לתת הרגשה בכנות דבריו וכי נאומיו נועדו לצורך טובת הכלל והמדינה. אוסף נאומיו שהשתמר מהווה מסמך היסטורי חשוב לתקופה בכלל ולחיים באתונה בפרט.
דמוסתנס כלול ב"קאנון האלכסנדרוני" של עשרת הנואמים האטיים.
דמוסתנס בספרות

כישרון הנאום של דמוסתנס הוערך עוד בימי קדם, וכך למשל אפשר לראות בעובדה שנאומיו הקשים של קיקרו כנגד מרקוס אנטוניוס כונו "הנאומים הפיליפיים", על שם נאומיו של דמוסתנס.
דוגמה עדכנית יותר להשפעתו נמצאת בספרו של אורסון סקוט קארד "המשחק של אנדר", בו מופיעה דמות בשם דמוסתנס. דמות זו היא שם העט של ולנטיין, אחותו של אנדר, גיבור הספר. בשם זה היא מפרסמת מאמרים בעיתונות העולמית הבולטים ביכולת רטורית גבוהה על מנת לחרחר מלחמה בין-גושית, ורוכשת השפעה רבה על דעת הקהל בעולם. בספרים הבאים בסדרה משתמשת ולנטיין בכינוי לפרסום ספרי ההיסטוריה המשפיעים שכתבה.
ראו גם

הנאום הפיליפי הראשון
לקריאה נוספת

פלוטארכוס, חיי אישים - דמוסתנס
Raphael Sealey, Demosthenes and His Time: A Study in Defeat, Oxford University Press, 1993.
Ian Worthington (editor), Demosthenes - Statesmand and Orator, Routledge, 2000.
גלריה

פרוטומה במוזיאון החדש (ברלין)
פרוטומה מהמאה ה-1 במוזיאוני הוותיקן
הערות שוליים

↑  Ian Worthington (editor), Demosthenes - Statesmand and Orator, Routledge, 2000 p 1
↑  ישראל שצמן, אנציקלופדיה של העולם הקלאסי, ישראל: ספריית מעריב, 1981, עמ' 171
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260312705171  PLWABN: 9810587895405606  BIBSYS: 90053739  BNC: 000141540  BNE: XX1722498  BnF: cb11899538s (data)  CANTIC: a19241896  CiNii: DA01582218  GND: 118524658  ICCU: CFIV030598  ISNI: 0000 0003 8307 4074  LCCN: n79063465  LNB: 000214108  NDL: 00795029  NKC: jn19981000928  NLA: 35034822  NLG: 17820  NLK: KAC201521901  NSK: 000081158  NTA: 067827098  RERO: 02-A000049620  SELIBR: 183659  SNAC: w6bq56mm  SUDOC: 026823586  Trove: 807270  VcBA: 495/43952  VIAF: 268302412   WorldCat (עם VIAF): 268302412
דני הוצ'קו

דֶנִי הוֹצְ'קוֹ (במונטנגרית: Deni Hočko, בסרבית קירילית: Дени Хочко; נולד ב-22 באפריל 1994 ) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפ.צ קוסיץ'.
קריירת מועדונים

הוצ'קו נולד בצטיניה שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לשעבר (כיום חלק ממונטנגרו). החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות פ.ק. לובצ'ן ובודוצ'נוסט פודגוריצה במסגרת ליגת העל המונטנגרית. במדי קבוצתו, בודוצ'נוסט פודגוריצה, הוא זכה באליפות מונטנגרו בעונת 2016/2017.
ב-21 ביולי 2017 חתם על חוזה לשנתיים בפמליקאו מהליגה הפורטוגלית השנייה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 63 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. בתום עונתו השנייה במועדון העפילה פמליקאו עמו לליגת העל הפורטוגלית.
ב-28 ביוני 2019 חתם על חוזה לשלוש שנים במוסקרון מליגת העל הבלגית. ב-27 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על סנט טרוידן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 53 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-14 ביולי 2021 חתם בפאפוס מליגת העל הקפריסאית. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על אפואל ניקוסיה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 34 הופעות ליגה. בתום עונת 2022/2023 שוחרר מהמועדון.
ב-23 באוגוסט 2023 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל הישראלית.
ב-13 בדצמבר 2023 התיר את חוזהו בבית"ר ירושלים המהלך הוגדר במועדון כ"החלטה משותפת ברוח טובה"
נבחרות מונטנגרו

ב-28 במאי 2018 ערך הוצ'קו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונטנגרו הבוגרת, בתיקו 0–0 נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה, במשחק ידידות.
תארים

אליפות מונטנגרו (1): 2016/2017
הערות שוליים

↑  Hočko potpisao na dvije godine, באתר Vijesti, ‏ 21 ביולי 2017 (בסרבית)
↑  Deni Hocko s'engage avec l'Excel Mouscron, באתר Notélé, ‏ 28 ביוני 2019 (בצרפתית)
↑  Ο DENI HOCKO ΕΝΤΑΣΣΕΤΑΙ ΣΤΗΝ ΠΑΦΟΣ FC, בחשבון הפייסבוק הרשמי של פאפוס, 14 ביולי 2021 (ביוונית)
↑  קשר אחורי חדש: דני הוצ'קו חתם לשנתיים בבית"ר ירושלים, באתר וואלה, 23 באוגוסט 2023
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דני הוצ'קו".
דרק בנפילד

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1926 ברדפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  10 במרץ 2009 (בגיל 82) אסהר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1949)  Bingley Grammar School 
 פרופיל ב-IMDb
 
דרק בנפילד (באנגלית: Derek Benfield;‏ 11 במרץ 1926 - 10 במרץ 2009) היה מחזאי ושחקן בריטי.
ביוגרפיה

בנפילד נולד בברדפורד במערב יורקשייר, ולמד בבית הספר בינגלי. הוא כתב את הפארסה "Running Riot" ושיחק בדמות בעלה של פטרישה ראוטלדג' בסדרה "הטי ויינתרופ חוקרת" בשנים 1996–1998.
אחד מתפקידיו הידועים של בנפילד היה בדמות ביל ריילי בסדרת הטלוויזיה הבריטית "האחים" מתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. לפני כן כיכב בתפקיד פרנק סקינר בסדרת המדע בדיוני "Timeslip" ששודרה ברשת ITV. תפקידים נוספים שלו היו בתפקיד וולטר גרינהאלג באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" ב-1961 עד 1969, אלברט הפקיד בלשכת עורכי הדין בסדרה "רמפול" בשנים 1978–1980, בסדרה "Breakaway" מ-1980, ובסדרה "First of the Summer Wine" מ-1988.
בקולנוע שיחק בנפילד בתפקידים קטנים בסרטים "Crossplot" (מ-1969), "I Don't Want to Be Born" (מ-1975) וב"ערפדי החלל" (1985). בנפילד כתב מחזות בהם הפארסות "Post Horn Gallop" ו-"Wild Goose Chase", שניהם על הדמויות הבדיוניות של הלורד והליידי אלרוד התמהוניים ואורחיהם בטירה שלהם.
עוד הופיע בנפילד יחד עם קולין בייקר ב-"Catch-1782", מחזה אודיו של הסדרה "דוקטור הו", בהפקת Big Finish Productions.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בנפילד היה נשוי לסוזן. היו לו שני ילדים קייט וג'יימי, ושני נכדים.
מחזות

Wild Goose Chase, 1956
Running Riot, 1958
Fish out of Water, 1963
Down to Brass Tacks, 1964
Third Party Risk, 1964
The Party, 1964
Post Horn Gallop, 1965
Murder for the Asking, 1967
Off the Hook, 1970
A Bird in the hand, 1973
Panic Stations, 1975
Caught on the Hop, 1979
Beyond a Joke, 1980
In for the Kill, 1981
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961–1969 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | וולטר גרינהאלג |  |
| 1970 |  | Timeslip | פרנק סקינר | סדרת טלוויזיה |
| 1972–1976 | האחים | The Brothers | ביל ריילי | סדרת טלוויזיה |
| 1978–1979 | רמפול | Rumpole of the Bailey | אלברט הנדיסייד |  |
| 1980 |  | Minder | בראון |  |
| 1981 | היי-די-היי | Hi-de-Hi | אבא של הנערה | בפרק "Desire in the Mickey Mouse Grotto" |
| 1982 | כן, אדוני השר | Yes Minister |  | בפרק "The Middle-Class Rip-Off" |
| 1983–1984 | הללויה | Hallelujah | ארתור גיבסון / ארתור וולטון |  |
| 1988–1989 |  | First of the Summer Wine | מר סקרימשו |  |
| 1989 | על שוטים ואנשים | Only Fools and Horses.... | רשם | בפרק "Little Problems" |
| 1990 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | ד"ר אדמס | בפרק "The Cornish Mystery" |
| 1992 | האימפריה של בריטאס | The Brittas Empire | מר פרנקלין | בפרק "New Generations" |
| 1993 |  | Mulberry | אלף | בפרק "A Musical Evening" |
| 1996–1998 | הטי ויינתרופ חוקרת | Hetty Wainthropp Investigates | רוברט ויינתרופ | סדרת טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  "BENFIELD - Deaths Announcements - Telegraph Announcements". Announcements.telegraph.co.uk. 2009-03-10. נבדק ב-2012-04-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421422405171  PLWABN: 9810698058405606  BIBSYS: 14036416  BnF: cb162623404 (data)  GND: 1114897116  ISNI: 0000 0000 5823 6236  LCCN: n81090192  NTA: 074738127  VIAF: 79324811   WorldCat (עם VIAF): 79324811
דרק (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  דרמה קומית   מוקומנטריה
 יוצרים:  ריקי ג'רווייס 
 כותבים:  ריקי ג'רווייס 
 בימוי:  ריקי ג'רווייס 
 שחקנים:  ריקי ג'רווייס   קרל פילקינגטון   קרי גודלימן   דוויד ארל   ברט גולדשטיין
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  14 
 הפקה
 מפיק:  ריקי ג'רווייס 
 מפיקים בפועל:  ריקי ג'רווייס   צ'ארלי הנסון
 חברת הפקה:  Derek Productions Ltd.‎
 הפצה:  נטפליקס 
 עורכים:  וליריו ביינלי
 צלמים:  מרטין הוקינס
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4
 רשת שידור בישראל:  yes Oh
 פורמט (תמונה):  HDTV 1080i
 תקופת שידור מקורית:  12 באפריל 2012 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
דרק (באנגלית: Derek) היא דרמה קומית בריטית שנכתבה ובוימה על ידי ריקי ג'רווייס שגם מגלם את התפקיד הראשי בה. פיילוט הסדרה הופק על ידי Derek Productions Ltd.‎ עבור ערוץ 4 הבריטי ושודר לראשונה ב-12 באפריל 2012.
ב-9 במאי 2012, הכריז הערוץ על הפקת הפיילוט לסדרה מלאה ששודרה לראשונה ב-30 בינואר 2013. ב-4 במרץ 2013 (יומיים לפני שידור הפרק האחרון בעונה הראשונה של הסדרה) הוכרז כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
הסדרה הייתה זמינה לצפייה ישירה באתר האינטרנט "נטפליקס" החל מ-12 בספטמבר 2013.
רקע

פיילוט הסדרה שודר לראשונה ב-12 באפריל 2012. ריקי ג'רווייס חשף בבלוג שלו, מיד לאחר שידור הפיילוט שהוא כותב 6 פרקים נוספים לסדרה. הסדרה מצולמת בסגנון מוקומנטרי בכיכובו של ג'רווייס שגם כתב וביים. העלילה מתרחשת בבית אבות קטן ומתמקדת בדרק, בחור מקסים ושובה לב המתפקד כ"כוח עזר" בבית האבות, אותו מגלם ג'רווייס. הדמות הראשית מבוססת על אחת מהדמויות ממופע הסטנד-אפ של ג'רווייס הנקראת "Rubbernecker" (בתרגום חופשי: גומי מתוח), הדמות הופיעה לראשונה באחד ממופעיו של ג'רווייס ב"אדינבורו פרינג' פסטיבל" בשנת 2001. הסדרה מגוללת את סיפורם של עובדי ודיירי בית האבות ה"אאוטסיידרים" והעצובים שכל חייהם מתמודדים עם היותם חלשים, בלתי רצויים ובלתי נכללים בחברה.
דמותו של דרק עושה מעל ומעבר להגדרת תפקידה בבית האבות על מנת לעזור לדיירי המקום. אישיותו המוזרה, הטיפשית, הנאיבית ולעיתים הלא מעשית של דרק מונעת על ידי רוחו הרגישה, הכנה, הנעימה והאמיצה.
מרבית הסדרה מתרחשת בבית האבות הצנוע ומתארת את חייהם של הנמצאים בו, בין אם הם מטפלים, דיירים, אנשי תחזוקה או חסר בית אקראי. במהלך העונה הראשונה, הסדרה שינתה את הגדרה כדי לראות איך הדמויות מתמודדות עם אינטראקציה עם אנשים מבחוץ כמו בחנות, בפאב ואפילו טיול בן יום לחוף הים.
ג'רווייס סיפר כי הסדרה נכתבה בהשראת קרוביו שעובדים בבתי אבות: "חצי מקרובי משפחתי עובדים בבתי אבות. אחותי עובדת עם ילדים לקויי למידה, גיסתי עובדת בבית אבות שמטפל בקשישים הסובלים ממחלת אלצהיימר וארבע או חמש מהאחייניות שלי עובדות בבתי קשישים. אני תמיד כותב על מה שאני מכיר." אמר ג'רווייס.
עלילה

ריקי ג'רווייס מגלם את דמותו של דרק נוקס בן ה-49 העובד בית אבות כ"כוח עזר" לחוסים הקשישים מזה 3 שנים. דרק אוהב תוכניות ריאליטי ושעשועונים והוא מתעניין בסלבריטאים, תהילה, YouTube ומעל הכול: בעלי חיים. דרק הוא טיפוס אדיב, טוב לב, עוזר, בלתי אנוכי ובעל כוונות טובות. הוא טיפוס פגיע מאוד בגלל התמימות הילדותית וחוסר האינטליגנציה שלו. הוא נלעג ולא פעם מנודה על ידי החברה שדחקה אותו לשוליה בגלל הכישורים החברתיים המסורבלים שלו, "חוסר האטרקטיביות" שבו וחוסר יכולתו לשלוט על פיו. דרק אומר שיותר חשוב להיות אדיב ונחמד מאשר להיות חכם או נאה. המון מקורות בתקשורת תארו את דרק כאוטיסט. ג'רווייס מצדו, תמיד הצהיר כי דרק הוא לא מאותגר שכלית, אנשים בעלי אוטיזם בתפקוד גבוה לרוב אינם פגומים מבחינה אינטלקטואלית.
שחקנים ודמויות

ריקי ג'רווייס - דרק נוקס
קרל פילקינגטון - דאגי
קרי גודלימן - האנה
דוויד ארל - קווין "קוו" טווין
ברט גולדשטיין - טום
הולי דמפסי - ויקי
דוק בראון - דיון
רות ראט - מרי
ג'ואן לינדר - ג'ואן
קיי נון - ליזי
וילמה הולינברי - אלסי
טים בארלו - ג'ק
ארתור נייטינגייל - ארתור
שחקנים ודמויות > שחקני משנה

קרי גודלימן מגלמת את דמותה של האנה העובדת בבית האבות מזה 15 שנה. קרל פילקינגטון מגלם את דמותו של דאגי, "אב הבית" של בית האבות. דרק ודאגי גרים ביחד בדיור ציבורי. דוויד ארל מגלם את דמותו של קווין, דרק רואה בו כחבר טוב, קווין לא עובד ונחשב כחסר בית שמבלה את כל זמנו בבית האבות, קווין אוסף בין השאר חתימות של סלבריטאים.
פסקול

Le Onde - לודוביקו אינאודי
Nuvole Bianche - לודוביקו אינאודי
Dietro Casa - לודוביקו אינאודי
Passaggio - לודוביקו אינאודי
"The Gravel Road (Piano Version)" - ג'יימס ניוטון הווארד
Paradise - קולדפליי
Fix You - קולדפליי
Bones - רדיוהד
Kid A - רדיוהד
Steal My Sunshine - לן
Doubting Thomas - ניקל קריק
Lose Yourself - אמינם
The Wild Boys - דוראן דוראן
Getting Jiggy With It - ויל סמית'
ביקורת

הסדרה יצרה מחלוקת עוד לפני שעלתה לשידור בגלל תפיסתם של אנשים את התוכנית כלועגת לאנשים עם מוגבלויות נפשיות. טניה גולד, מהעיתון הגארדיאן דחתה את טענתו של ג'רווייס לפיה הוא מעמיד לסאטירה את הדעה הקדומה כנגד בעלי מוגבלויות, במקום זאת, אומרת גולד: "זה מרגיש יותר כמו אכזריות עצלנית מאשר סאטירה". ג'ק סיל, הביע את דעתו על הסדרה במגזין Radio Times ואמר כי דרק מוצג כגיבור בצורה בלתי צינית כי לדברי ג'רווייס הוא 'יותר טוב מאיתנו' כי הוא חסר כל אגו ועורמה ורק הוא רוצה להיות נחמד. אלו המנסים לחפש עלבון בדמותו של ג'רווייס יצטרכו להתאמץ מאוד בשביל למצוא." בנוסף, ביקר סיל את התוכנית בכך שזאת מסתמכת בכבדות על אלמנטים וסוגי דמויות מתוכניותיו הקודמות של ג'רווייס אך גם שיבח את סצנת הסיום האמוציונלית: "עבודה נהדרת של ג'רווייס כשחקן, כותב ובמאי." על משחקה של קרי גודלימן, אמר סיל: "כל רגע שהיא על המסך הוא קסם משכנע." סם ולאסטון מעיתון הגארדיאן מצא אף הוא את הסדרה כשנויה במחלוקת ונתן ביקורת פחות חיובית: "לא כזאת טובה" אמר, "כל סגנון המוקומנטריה כרגע מרגיש מעייף כיום".
במהלך שידורה, הסדרה נהנתה מלמעלה מ-2 מיליון צופים בממוצע, יותר מ-10% מהאנשים הצופים בטלוויזיה בממלכה המאוחדת באותה תקופה.
כל שבעת פרקי העונה הראשונה של הסדרה יצאו ב-DVD וב-Blu-ray ב-11 בנובמבר 2013.
הגלריה הלאומית לאמנות (וושינגטון)

| --- | --- |


הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון די. סי.
 מידע כללי
 סוג:  גלריה, מוזיאון לאומי, הוצאה לאור, מוסד ללא כוונת רווח 
 מיקום:  וושינגטון די. סי.ֿ, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  אנדרו ויליאם מלון
 מבקרים בשנה:  4,074,403 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  1941
 קואורדינטות:  38°53′29″N 77°01′12″W﻿ / ﻿38.891388888889°N 77.02°W﻿ / 38.891388888889; -77.02
 www.nga.gov
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) הגלריה הלאומית לאמנות(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) הגלריה הלאומית לאמנות
 
הגלריה הלאומית לאמנות  (באנגלית: The National Gallery of Art) היא מוזיאון לאומי לאמנות השוכן בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית.
המוזיאון הוקם באופן פרטי בשנת 1937. אוסף המוזיאון כולל ציורים, הדפסים, צילומים, פסלים, מדליות ואמנות מערבית מימי הביניים ועד ימינו, כולל הציור היחידי של לאונרדו דה וינצ'י באמריקה.
הקמפוס של הגלריה כולל את הבניין המערבי הנאו-קלאסי המקורי שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ראסל פופ וגן פסלים בגודל של כ-6.1 דונם. זהו אחד המוזיאונים הגדולים ביותר באמריקה הצפונית.
היסטוריה

אנדרו ויליאם מלון, בנקאי מפיטסבורג ומזכיר האוצר של ארצות הברית בין השנים 1921 ל-1932, החל לאסוף אוסף פרטי של ציורים ופסלים ישנים עתיקים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בסוף שנות ה-20, החליט מלון לכוון את מאמצי האיסוף שלו להקמת גלריה לאומית חדשה לארצות הברית.
ב-1930, החליט מלון, בין השאר מסיבות מס, להקים את הקרן לחינוך ולצדקה של אוון מלון, שהייתה אמורה להיות הבעלים החוקיים של היצירות המיועדות לגלריה. בשנת 1931, עשה מלון את הרכישה הגדולה הראשונה שלו ממוזיאון ארמיטאז' בסנקט פטרבורג במסגרת המכירה הסובייטית של ציורי ארמיטאז׳.
בינואר 1937, הציע מלון להקים את הגלריה החדשה. ב-24 במרץ 1937, ביום הולדתו של מלון, אישר הקונגרס האמריקאי את הקמת המוזיאון.
מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל ג׳ון ראסל, והמבנה החדש הושלם והתקבל על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-17 במרץ 1941. לא מלון ולא האדריכל ראסל זכו לראות את המוזיאון לאחר השלמתו. שניהם מתו בסוף אוגוסט 1937, כחודשיים בלבד לאחר שבניית המוזיאון החלה. בעת הקמתו, היה מבנה המוזיאון השישי בגודלו בעולם.
התוספת האחרונה למוזיאון היא גן הפסלים של המוזיאון, אשר הוסף ב-23 במאי 1999.
מימון

הגלריה הלאומית לאמנות נתמכת באמצעות שותפות פרטית-ציבורית. הממשל הפדרלי של ארצות הברית מספק כספים, באמצעות הקצאות שנתיות, לתמיכה בפעילות המוזיאון ותחזוקתו. כל היצירות, כולל גם תוכניות מיוחדות, ניתנים באמצעות תרומות פרטיות וקרנות.