stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רסטורציית קנמו
מטרות הרסטורציה

כשעלה גו-דאיגו לכס הקיסרות ב-1318, הצהיר מיד על כוונותיו לשלוט בעצמו, ללא התערבות הצבא בקמקורה. הבעיה הגדולה ביותר שניצבה בפניו, מלבד האיום שעדיין היוותה השוגונות, הייתה שאלת בעלי הנחלות השונים ברחבי המדינה. לבעלי הנחלות הייתה מידה מסוימת של עצמאות פוליטית, והפטורים שקיבלו מתשלום מסים הותירו את אוצר הממשלה בחיפוש מתמיד אחר מקורות הכנסה, דבר שערער את הסמכות המרכזית. עם זאת, הקיסר לא התכוון לבטל שיטה זו, שכן הוא חב את שיבתו לכס לצבאות הסמוראים של אותם בעלי נחלות ממערב יפן, שהכניעו את השוגונות בקמקורה.
גו-דאיגו השיב לעצמו מספר נחלות שהיו בשליטת משפחתו בעבר ואת חלקן העביר למקדשים בודהיסטיים שונים בתקווה לזכות בתמיכתם, אך רווחתם של תושבי הנחלה נזנחה והתלונות החלו להיערם במקדשים. הקיסר לא הבין את חשיבות המעמד הלוחם ליציבות שלטונו, ובמקום זאת העדיף לתגמל את מקורביו. לאחר שתגמל מוסדות דתיים, התפנה הקיסר לחלק את אדמות שבט הוג'ו, וסמוראים רבים דרשו את ליטרת הבשר שלהם. מנהיגי הצבאות שהכניעו את השוגונות כאשיקאגה קיבלו את חלק הארי של אדמות אלה, ובכך בעצם שבה השליטה בנחלות למצביאים חזקים שלא היו כפופים לקיסר. הטעות הגדולה יותר של הקיסר הייתה בכך שלא חילק מספיק אדמות לסמוראים מהמעמד הנמוך יותר שתמכו בו, ולא זו בלבד, הוא גבה מיסים ממעמד זה על מנת שיוכל לבנות לעצמו ארמון. עד שנת 1335 איבדו הקיסר והאצולה את תמיכת המעמד הלוחם.
בהמשך שלח הקיסר את בנו בן השש לפרובינציית מוצו (כיום החלק המזרחי של אזור טוהוקו), ושם ניסה למנותו למושל המחוז. בנוסף, הוא העניק לשניים מבניו, הנסיכים מורינאגה ונורינאגה, את התואר שוגון. הדבר הכעיס את אשיקאגה, שהאמין שלממסד הצבאי הזכות לשלוט במדינה, ושלא ראה עצמו כחוטף שלטון אלא כשליט החוקי מתוקף היותו נצר לשבט מינאמוטו. לאחר הכנעת צבא הוג'ו ב-1333 בקמקורה, מילא אשיקאגה את משרדי השלטון המקומיים באנשיו והמשיך את הפעילות הבירוקרטית בה עסקו קודמיו. עמידתו זו, כנציג המעמד הלוחם, מול השלטון המרכזי של הקיסר בקיוטו הפכה אותו לסמל המעמד שממנו בא, והסמוראים הממורמרים החלו להיאסף סביבו.
יריבו העיקרי של אשיקאגה היה הנסיך נורינאגה, השוגון החדש, שבאופיו נטה לממשל אזרחי ונהנה ממוניטין בקרב האצולה במדינה. בנוסף, הוא גייס לשורותיו את יושיסאדה ניטה, אחד מבעלי בריתו החשובים של אשיקאגה במאבק להשבת הכוח לקיסר. המתח בין אשיקאגה לקיסר גבר בהדרגה, עד שהראשון עצר את השוגון מורינאגה והחזיק אותו, ראשית בקיוטו ולאחר מכן העבירו לקמקורה, שם נותר כלוא עד אוגוסט 1335. בינתיים ניסו השורדים מבית הוג'ו להשיב את השוגונות על כנה בקמקורה ופתחו במרד. תוך זמן קצר השתלטו המורדים על העיר, אך לפני שנסוגו מהעיר ערפו אנשי אשיקאגה את ראשו של מורינאגה. לאחר ששמע על נפילת קמקורה לידי המורדים ביקש אשיקאגה מהקיסר שיעניק לו את תואר השוגון ושיתיר לו לכבוש את העיר מחדש. הקיסר סירב לבקשה אך אשיקאגה יצא בכל זאת, הביס את המורדים והקים את מושבו בקמקורה. כשהוזמן לשוב לקיוטו, דחה אשיקאגה את ההזמנה בטענה כי הוא חש בטוח יותר במקום מושבו החדש.
מלחמת אזרחים

הקיסר הבין שהוא איבד את השליטה באשיקאגה, שהחל למנות מושלי מחוזות על דעת עצמו, ללא הסכמה קיסרית, ובתגובה קרא לסמוראים ברחבי המדינה להצטרף לצבאו של ניטה, שעמד לצאת כנגד צבאו של אשיקאגה. במקביל קרא אשיקאגה לסמוראים להצטרף אליו ולהשמיד את ניטה. בשלב זה היה אשיקאגה סמלו של המעמד הלוחם, שסמך עליו שימלא את צורכיהם, ואכן נהנה מחנהו מיתרון מספרי גדול. ב-23 בפברואר 1336 הפסיד צבאו של ניטה, ואשיקאגה כבש את הבירה ושם קץ לרסטורציית קנמו. הקיסר נמלט מהבירה ונאלץ לברוח לקיושו, שם הקים חצר קיסרית מתחרה, ובעצם פתח את תקופת שתי החצרות הקיסריות.
לקריאה נוספת

Goble, Andrew Edmund. Kenmu: Go-Daigo's Revolution. Harvard Univ Asia Center, 1996. ISBN 9780674502550.
Sansom, George. A History of Japan. C. E. Tuttle, 1974. ISBN 9784805303757.
הקיסר גו-דאיגו
רלית מחרחרת

| רלית מחרחרת |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: Aramidopsis
מין:: רלית מחרחרת
שם מדעי
 Aramidopsis plateni ‏Blasius, 1886
תחום תפוצה


רלית מחרחרת (שם מדעי: Aramidopsis plateni) היא מין של רלית, החיה בדרום-מזרח אסיה, באי סולאווסי ובאי בוטון הסמוך, שבאינדונזיה. היא המין היחיד בסוגה וקיבלה את שמה עקב הקולות דמויי הנחירות שהיא מפיקה. היא איננה יכולה לעוף.
תיאור

רלית זו היא ממוצעת בגודלה ואורכה 30 ס"מ ומשקלה 143–160 גרם. היא איננה יכולה לעוף ויש לה כנפיים קטנות, זנב גדול, רגליים שחורות  ארוכות ואצבעות ארוכות וחזקות. אצל הנקבות הרגליים הן כחולות-אפורות. הראש והחזה אפורים, הכנפיים חומות, החלק התחתון ותחילת הכנפיים צבועים בלבן מנוקד בשחור. העורף והגב כתומים והמקור אדום.
הרליות נפוצות רק ביערות ושפלות ההר של צפון ומזרח האי סולוואי ובשנת 1995 נמצאה עוד אוכלוסייה באי בוטון. צמחיית האי היא סבוכה מעט ובה הרבה עצי במבוק וליאנות של עצי ג'ונגל ובאזור אחר עשב גדול מהמין Miscanthus sinensis שופע לאורך הרמות. הרליות מסוגלות לחיות על הרמה עד גובה 1,300 מ'.
זוהי רלית קולנית מאוד שמשמיעה צווחות דמויות נחירה אנושית והיא עושה זאת כדי לקרוא לבן זוג או להזהיר מטורפים. הרליות עצמן נחבאות ונדירות. רק בודדות נצפו  בטבע, רובן בידי ציידים. מעריכים את מספרן בין 3,500-15,00 פרטים בוגרים, ומצב השימור שלהן מוגדר "פגיע".
הן ניזונות בעיקר מסרטנים ולטאות קטנות וגם מביצים של עופות אחרים.
הסיבות העיקריות להידלדלותן הן: אובדן היערות, אשר נכרתים למטרות פיתוח; הפרעה מצד בני אדם; כניסתם לאי של טורפים כמו כלבים, חתולים ומכרסמים אשר צדים את האפרוחים.
הערות שוליים

↑  רלית מחרחרת באתר הרשימה האדומה של IUCN
רלית טהיטי

| רלית טהיטי |
| --- | --- |
 רלית טהיטי
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: Gallirallus
מין:: רלית טהיטי
שם מדעי
 Gallirallus pacificus ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


רלית טהיטי (שם מדעי: Hypotaenidia pacifica) הוא מין של עוף נכחד ממשפחת הרליתיים, שחי רק באי טהיטי שבפולינזיה הצרפתית, ואולי גם באי הקטן מהיטיה (Mehetia) שבאיי וינדווארד, גם הוא בפולינזיה הצרפתית. הוא התגלה בידי ג'יימס קוק במסעו השני סביב העולם (בשנים 1772–1775). הרלית ידועה רק מאיור שצייר האמן הגרמני גאורג פורסטר. היא סווגה ב-1789 על ידי החוקר יוהאן פרידריך גמלין.
מאפיינים

רלית זו הייתה, כנראה, חסרת יכולת תעופה. היא הגיעה לאורך של 23 סנטימטרים. הייתה בעלת פלג גוף עליון שחור מנומר בכתמים לבנים, ראש שחור עם גבת עין לבנה, מקור אדום מוארך וצוואר, חזה ובטן לבנים. הרגליים היו בצבע אדום עז והיו מותאמות לתנועה על הקרקע. החוקרים רואי ברלית זו את קרובתה הנכחדת של הרלית Hypotaenidia philippensis, החיה ב אוסטרליה והאיים סביבה.
רלית זו נעה בשטחים פתוחים יחסית, במטעי קוקוס, ביצות וכרי דשא גבוהים, בהם היא קיננה על הקרקע. המזון העיקרי שלה היה חרקים שמצאה בין העשבים וככל הנראה ניזונה גם מליבת פרי הקוקוס. לא ידוע על התנהגות הרבייה שלה, אך ייתכן שהזכר קרא לנקבות בקריאות עזות, בדומה למיני רליות קיימות.
הכחדה

רלית זו החלה להתמעט בטהיטי במשך סוף המאה ה-18, כשכמה חוקרים מעריכים שהתקיימה עד 1844, אם כי ייתכן ששרדו אוכלוסיות בודדות באיים קטנים. הסיבות להכחדה היו ציד מסיבי של האנשים שהגיעו לאיים והבאת מינים פולשים, כמו חתולים ובעיקר חולדות, שטרפו את ביצי וצעירי הרליות.
לצידה נכחדו עוד כמה עופות אנדמיות לטהיטי, כמו חרטומן טהיטי (Prosobonia leucoptera) והתוכי מסוג ציאנורמפוס, תוכון שחור-חזית (Cyanoramphus zealandicus). כולם נכחדו במהלך המאה ה-18, כנראה מאותם סיבות.
רלית ספאטה

| רלית ספאטה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: Cyanolimnas 
מין:: רלית ספאטה
שם מדעי
 Cyanolimnas cerverai ‏ברבור ופיטרס, 1927
תחום תפוצה


רלית ספאטה (שם מדעי: Cyanolimnas cerverai) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים. זהו מין יחיד בסוגו, החי אך ורק בחצי האי ספאטה, שבמחוז מטאנסס בקובה. רלית ספאטה מצויה בסכנת הכחדה קריטית ונותרו בטבע רק 250–1,000 פרטים ממין זה.
מאפיינים

הרלית חיה רק במערב קובה. זו רלית בינונית שאורכה 29 סנטימטרים. צבע הגב והעורף חום-זית עם עורף וצדדים כחולים-אפורים וחזה לבן. כנפיה קצרות מאוד ומעוגלות, זנבה לבן ורגליה אדומות. מקורה ארוך ואדום עם פנים כחולות-אפורות. הרלית שקטה מאוד ולא משמיעה כמעט קולות.
הרלית חיה בערבות שיחים גבוהות וביצות בספאטה. היא מסתתרת בביצות ומחפשת יצורים קטנים וחלקי צמחים למאכל. באזור הביצות ישנה צמחייה וסביבת מחיה אנדמית הנתונה בסכנה, כולל דרורים שונים ועד ללהקה של תנין קובני. הרלית נפוצה גם בביצות מנגרובים הקרובות לחוף.
הרלית בסכנה מאז המאה ה-20, עקב פגיעה בבית גידולה הקטן והנידח, הפרעה מתיירים וטריפה על ידי מינים מיובאים לאמריקה כמו נמייה אסייתית קטנה או שפמנון מצוי פוגעת בהם רבות. בעתיד עקב התחממות הכדור יהיו בעיות נוספות של עליית פני הים, מה שיגרום להמלחת הביצה והרג היצורים שבה וכן להוריקנים ולשריפות צמחים יבשים בקלות.
הערות שוליים

↑  רלית ספאטה באתר הרשימה האדומה של IUCN
רלית תרנגולית

| רלית תרנגולית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: Gallicrex
מין:: רלית תרנגולית
שם מדעי
 Gallicrex cinerea ‏גמלין, 1789

רלית תרנגולית (שם מדעי: Gallicrex cinerea) היא מין יחיד בסוגו של עוף מים  במשפחת הרליתיים. חיה בטבע בביצות דרום מזרח אסיה והודו.
מאפיינים

גודלה של רלית זו הוא עד 43 ס"מ באורך ומשקלה 476-650 גרם. צבע הנוצות שחור כמעט לגמרי למעט הכרבולת האדומה על הראש והמקור הצהוב. לרלית רגליים צהובות וארוכות אך זנב קצר וגוף נמוך העוזר לה להיבלע בשיחים בעת הצורך. הנקבות קטנות מהזכרים, אורכן עד 36 ס"מ ומשקלן 298-434 גרם. נוצותיהן חומות כהות והן חסרות כרבולת. לעופות הצעירים רגלים ירוקות. הנקבות מטילות 2-3 ביצים בשטחי ביצות בין השיחים ונשארות לשמור עליהן.
עופות אלה חיים בביצות ברחבי אסיה בהודו, פקיסטן, סרי לנקה ועד דרום סין, קוריאה, יפן, הפיליפינים ואינדונזיה. את מזונם הם מחפשים במים הרדודים, וניזונים מזרעים, חרקים, דגים קטנים וסרטנים זעירים. עופות אלה בדרך כלל חשאיים ושקטים למעט בבקרים, כאשר הזכרים מכריזים על טריטוריה או קוראים לבנות זוגם.
הערות שוליים

↑  רלית תרנגולית באתר הרשימה האדומה של IUCN
רוח (סרט קצר)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 הופק בידי:  חסוס מרטינז
 תסריט:  אדווין צ'נג
 עריכה:  טים פוקס
 מוזיקה:  אנדרו חימנז
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פיקסאר 
 חברה מפיצה:  דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2019
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סרט קודם:  לצוף
 דף הסרט ב־IMDb
 
רוח (באנגלית: Wind) הוא סרט אנימציה קצר אמריקאי משנת 2019, שבוים ונכתב על ידי אדווין צ'אנג, יוצר על ידי חסוס מרטינז ופיקסאר, והופץ על ידי אולפני וולט דיסני. זהו הסרט החמישי בפרויקט "ספארקשורטס" של פיקסאר, ומתמקד בסבתא ונכד המנסים לברוח מתהום אינסופית. הסרט הקצר יצא בדיסני+ ב-13 בדצמבר 2019.
עלילה

אליס (אמיליו פואנטס) וסבתו (סונוקו קונישי) גרים בבור מסתורי מלא בסלעים צפים ופסולת מוזרה של פריטים ומכונות שלא נעשה בהם שימוש. הם מצליחים להכין לעצמם בית קטן מתוך האשפה, ותפוח אדמה הוא המזון היחיד שהם מסוגלים לגדל. מדי יום מחזיקה הסבתא את אליס בחבל, על מנת שיצלול מעלה ויאסוף פריטים שהם יכולים להשתמש בהם לטובתם, ובפרט, בונים טיל כך שיוכלו להימלט מהחור ולתוך האור הבהיר בחלקו העליון. יום אחד, אליס מגלה מטוס נטוש בהריסות, אך מבוהל להבין שיכול לשבת בו רק אדם אחד. סבתא מציעה תוכנית לפיה אליס ירכב על המטוס וימשוך אותה עם החבל בעקבות המטוס, והוא מסכים.
עם הנגיעות הסופיות שנוספו לרקטה שלהם, אליס נכנס למטוס, עף כלפי מעלה, ומצליח למנוע מפגש עם סלעים ופסולת שיש במקום. למרות סערה שמתחוללת, אליס מצליח לצאת אל האור ולנחות בשדה שופע, ורואה ציפורים עפות מעל לראשו. לאחר מכן הוא תופס את החבל ומושך אותו מעלה, מעשה שנמשך כמעט כל היום. עם זאת, הוא עצוב לראות שבמקום לקשור את עצמה לחבל, סבתא קשרה קופסת תפוחי אדמה. למראה זה, אליס נשבר בבכי ומחבק את הקופסה.
מדבבים

סונוקו קונישי - סבתא
אמיליו פואנטס - אליס
מוזיקה

אנדרו חימנז, שהלחין את המוזיקה לסרט הקצר קיטבול, הלחין את המוזיקה עבור רוח. הפסקול יפורסם בשנת 2020.
פרסום

הסרט יצא לאור לראשונה בדיסני+ ב-13 בדצמבר 2019.
ביקורות

"רוח" זכתה לתגובה ביקורתית חיובית בדרך כלל, כאשר המבקרים ראו את הסרט כ-"מטלטל" ו-"קסום". אלכס רייף מ"Laughing Place" תיאר את הסרט כ"בזמן שהסיום מעט צפוי כבר מההתחלה, הוא בכל זאת סוחט דמעות". שירין הונמוד מ-MEAWW מסבירה כי הסרט מראה "מטאפורה לחיים של אנשים הנאבקים להגיע למטרה".
הערות שוליים

↑  Orange, B. Alan (10 בינואר 2019). "Pixar Announces New Short Film Program Sparkshorts". MovieWeb. נבדק ב-10 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SparkShorts". Pixar. 18 בינואר 2018. אורכב מ-המקור ב-2019-02-28. נבדק ב-1 במאי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Wind". Soundtrack.Net. נבדק ב-13 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Romano, Nick (30 באוקטובר 2019). "Pixar previews all six short films in SparkShorts trailer on Disney+". Entertainment Weekly. Meredith Corporation. נבדק ב-13 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolfe, E. (12 בנובמבר 2019). "DISNEY+ REVIEW: Pixar SparkShorts "Float" is The Heartwarming Tale of a Very Special Child". WDWNT. נבדק ב-3 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Reif, Alex (13 באוקטובר 2019). "Pixar SparkShorts Review: 'Wind'". Laughing Place. נבדק ב-13 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Honmode, Shireen (12 בדצמבר 2019). "Disney Pixar's 'Wind': The SparkShorts film blends magic with realism and leaves you with a beautiful cliffhanger". MEAWW. נבדק ב-17 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
רעיה ברונשטיין

רעיה ברונשטיין (1 באוקטובר 1929 – 4 במאי 2023) הייתה ספורטאית ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בריצות קצרות, הדיפת כדור ברזל, זריקת דיסקוס, הטלת כידון, קפיצה לגובה וכדורסלנית נבחרת ישראל והפועל חיפה . אלופת המכביה, מורה לחינוך גופני, מארגנת אירועים גדולים בישראל ומחוצה לה וחברת הוועד המנהל של מכון וינגייט.
קורות חיים

ברונשטיין נולדה בגרמניה, שנה וחצי אחרי אחיה, דוד, בתם של ליפא (יליד רוסיה) ושל מרגריטה (ילידת גרמניה). היא עלתה לארץ ישראל עם משפחתה בשנת 1938. למדה בבית הספר היסודי תל נורדאו בתל אביב ובגימנסיה בלפור.
ברונשטיין ופרידה ליכטבלאו היו הספורטאיות היחידות שנבחרו לייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון (1948), אך הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הבקשה בנימוק שפלסתינה הפסיקה להיות ישות קיימת עם סיום המנדט ולכן איננה רשאית להשתתף במשחקים.
היא בוגרת הקורס השלישי למורי התעמלות, שהתקיים בשנת 1950. אותה שנה, היא השתתפה במכביה השלישית וזכתה בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון.
שחקנית הנבחרת הלאומית הראשונה של ישראל בכדורסל נשים 1950. הנבחרת יצגה את ישראל באליפות אירופה כדורסל נשים שהתקיימה בבודפשט - הונגריה. שיחקה כדורסל מגיל 13 בהפועל תל אביב (1942 – 1950), ובהפועל חיפה (1950/1951). גובהה: 1.67מ', הצטיינה בקליעות, זריזות ובחטיפת כדורים.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-19 באפריל 1952 קבעה ברונשטיין בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 12.03 מטר. באליפות ישראל שנערכה ביוני 1952 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 33.95 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.35 מטר..
ברונשטיין עבדה 13 שנה כמורה לאתלטיקה קלה במדרשה לחנ"ג במכון וינגייט וכמורה לחינוך גופני בתיכון עירוני ד'.
ברונשטיין זכתה באותות הצטיינות והוקרה: מממשלת צ'אד (עיטור האבירות) על ארגון יום העצמאות של צ'אד בשנת 1963. ממשלת סנגאל קיבלה מדליה על ארגון מפגן הפתיחה של משחקי אפריקה – (האולימפיאדה האפריקאית 1964)
ברונשטיין זכתה בפרס עובדת ישראל מטעם עיריית תל אביב.
הערות שוליים

↑  הפועל חיפה, עמוד 14, כולל תמונה קבוצתית
↑  2 ספורטאיות + 5 מלווים לאולימפיאדה, מעריב, 11 ביולי 1948
↑  כמה שורות מאלפות על הקורס השלישי
↑  על סף האולימפיאדה, דבר, 22 ביוני 1952
רשמקול ארבעה ערוצים

טייפ TEAC A-2340 עם ארבעה ערוצים משנות ה-70 היה מסוגל להשמיע קלטות Q4 וכן לבצע הקלטות בארבעה ערוצים. מכשירים מסוג זה היו אחת הדרכים הטובות ביותר ליהנות מסאונד בעל ארבעה ערוצים באיכות גבוהה בבית.
רשמקול ארבעה ערוצים או טייפ 4 ערוצים היה הפתרון הצרכני הראשון להקלטה והשמעה של קול בארבעה ערוצים. סרטי הקלטה מוקלטים מראש בפורמט זה הוצגו בארצות הברית על ידי חברת ההקלטות Vanguard ביוני 1969. מכשירים מיוחדים להשמעת סרטים כאלה הוצגו על ידי יצרנים של מכשירי אלקטרוניקה בערך באותו זמן.
היסטוריה

טייפ 4 ערוצים היה מכשיר צרכני, או ביתי, המבוסס על מערכות ההקלטה הרב-ערוציות המקצועיות שהיו יקרות יותר וגדולות בהרבה, ונבנו עבור אולפני הקלטות עד 1954. מכשירי ארבעה ערוצים מקצועיים השתמשו בסרט הקלטה ברוחב אינץ' או חצי אינץ' ובמהירות של 15 או 30 אינץ' לשנייה (IPS) להקלטת סאונד באיכות גבוהה.
המחירים של מכשירי ארבעה ערוצים לצרכן היו גבוהים למדי אך עדיין סבירים. משתמשים ביתיים החשיבו את איכות הסאונד שהתקבלה למצוינת באותה תקופה. להקלטות היה יחס אות לרעש גבוה יחסית והקלטות אפשרו השמעה מלאה "בדידה" של ארבעה ערוצים עם הפרדת ערוצים טובה יחסית. על מנת לשמור על עלויות משתלמות ככל האפשר, מכשירים ביתיים פעלו במהירויות איטיות יותר והשתמשו ברוחבי סרט צרים יותר בהשוואה למכשירים מקצועיים. המכשירים הביתיים חסרו לעיתים גם חלק מהתכונות של המכשירים המקצועיים.
הפורמט של טייפ 4 ערוצים, לא הצליח מסחרית ולא אומץ באופן נרחב. חברות ההקלטה הפסיקו ברובן למכור סרטי הקלטה עם הקלטות של 4 ערוצים לקראת סוף שנות ה-70.
שימוש כמכשירי הקלטה ביתיים מרובי ערוצים

עם הירידה בפופולריות של סרטי הקלטה מוקלטים בעלי ארבעה ערוצים, יצרניות האלקטרוניקה המשיכו לייצר את מכשירי ההקלטה לשוק חדש. בשנת 1972 הציגה TEAC את מכשירי ההקלטה הביתיים הראשונים בעלי ארבעה ערוצים עם Simul-Sync, שהיו בעלי יכולת אובר-דאבינג. מוזיקאים השתמשו בהם כבסיס לאולפני הקלטות ביתיים ויצרו לראשונה הקלטות דמו ביתיות מתוחכמות. חלק מהקלטות אלו גם שוחררו באופן מסחרי לציבור.
תפעול

כל ארבעת הרצועות משמשות בכיוון אחד בטייפ של ¼ אינץ', כשהן מתנגנות במהירות של ½7 IPS (פי שניים ממהירות ¾3 IPS של סוגי טייפ סלילים רבים אחרים).   לסרטי הקלטה של ארבעה ערוצים יש רק תוכנית מוזיקה אחת והם "חד צדדיים" בניגוד לשני הצדדים של סרטי הקלטה סטריאופוניים המיועדים לצרכן. תצורת הרצועה המיוחדת והמהירות הגבוהה יותר של סלילי ארבעה ערוצים מוקלטים פירושה שאורך סרט ההקלטה גדול פי ארבעה מסרט הקלטה סטריאופוני דומה שהוקלט ב-¾3 IPS.
לארבעת המסלולים הבדידים לחלוטין היה רוחב פס מלא (בניגוד למחסניות Q8 שהיה להן טווח תדרים מוגבל יותר). קלטות ארבעה ערוצים השתמשו במהירות גבוהה יותר ורוחב סרט גדול יותר מאשר Q8.
תאימות

סרטי הקלטה של ארבעה ערוצים או הקלטות סלילים ביתיות עם ארבעה ערוצים אינם תואמים למכשירי סטריאו דומים. כאשר ההקלטות הללו מושמעות במכשירי סטריאו ניתן לשמוע רק שניים מתוך ארבעת הערוצים בכל פעם.
ראו גם

רשמקול
קלטת שמע
קלטת שמונה רצועות
הערות שוליים

↑  "Quadraphonic open reel tape (Q4) (1969 – mid 1970s)". Museum of Obsolete Media. 2013-08-11. נבדק ב-10 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vanguard 'Surround Stereo' Quad Reels - The First Commercially Available Quad Product, QuadraphonicQuad Home Audio Forum, ‏2021-06-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  Lowell Cross, Electronic Music, 1948-1953, Perspectives of New Music 7, 1968, עמ' 32–65 doi: 10.2307/832425
↑  HiFi/Stereo Review's TAPE RECORDER ANNUAL 1968

Publisher: Phillip. T. Hefferman, Editor: William Henderson

p.2
↑  The Rebirth of Quad, The Absolute Sound (באנגלית אמריקאית)
↑  "The Official 'Factory-Made' Reel to Reel Tape Thread". Theartofsound.net. נבדק ב-2016-05-16.
↑  "Sony TC-788-4 on". Thevintageknob.org. נבדק ב-2016-05-16.
קלראשי (נפה)

קֶלֶרָאשי (ברומנית: Călărași) הוא מחוז במרכז מולדובה, שהמטה המנהלי שלה בקלראשי. נכון ל-1 בינואר 2011 מנתה אוכלוסייתה 78,800 איש.
היסטוריה

שטח המחוז מיושב מאז התקופה הפלאוליתית.
מהמאה ה-16 ועד המאה ה-18 התפתח המחוז מבחינה כלכלית (מסחר, יין), ותרבותית, והאוכלוסייה שלו גדלה. ב-1812 לאחר הסכם בוקרשט, בסרביה נכבשה על ידי האימפריה הרוסית בזמן זה יש רוסיפיקציה אינטנסיבית של האוכלוסייה הילידים.
בשנת 1918 לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית, בסרביה התאחדה עם רומניה לזמן קצר (1918–1940, 1941–1944). בשנת 1940 לאחר הסכם מולוטוב-ריבנטרופ, השטח בין פרוט לניסטרו שוב עמוס הפעם ברית המועצות. בשנת 1991 כתוצאה מהכרזת העצמאות של מולדובה, חלק ממחוז אונגני (1991–2003), ובשנת 2003 הפך ליחידה מנהלית של מולדובה.
גאוגרפיה

מחוז קלראשי ממוקם בחלק המרכזי של מולדובה. היא גובלת עם מחוז טלנשטי בצפון, מחוז אורהיי במזרח, מחוז סטרסני בדרום, מחוז ניספורני בדרום מערב ומחוז אונגני במערב.
שטח מחוספס מאוד, חוצה את המדרונות עם דרגות שונות של מיזוג הטיה במרכז הרמה המולדבית, והוא ממוקם בקודרי. אדמת צ'רנוזם בעמקים, ואדמה חומה על הרמה.
הגובה המרבי במחוז הוא 400 מטר, בחלק הדרום מערבי של המחוז.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים ממוזג- יבשתי. טמפרטורת האוויר הממוצעת היא +9 מעלות צלזיוס. טמפרטורת ינואר ממוצעת -5°C (-25-27°C מינימום) וביולי +21+21.5°C (מקסימום +36 מעלות צלזיוס). משקעים שנתיים 550–650 מ"מ. מהירות רוח ממוצעת 4–6 מ' בשנייה.
גאוגרפיה > עולם החי

בעלי חיים האופייניים באזור הם: שועל, חתול בר, דלק, ארנב, אייל, סנאיים, חזיר בר, זאב, אייל אציל ועוד.
עולם הציפורים: שחרור, יונה, חוחית, עיט, נקר ועוד.
גאוגרפיה > צמחייה

יערות פרושים על 30.7% משטח המחוז, נפוצים בהם המינים: אשור, מילה, אולמוס, אלון לבן, טיליה ועוד. ברצועות יער נתקלים: קרן, עוזרר, עטלף, אדר ועוד.
גאוגרפיה > פליול פאגולאי

שמורת הטבע הממלכתית "Plaiul Fagului" נוצרה ב-12 במרץ 1992 לשימור ביולוגי, התאוששות סביבתית, חקר אחת המערכות האקולוגיות הציוריות והמייצגות ביותר של היער בקודרי. שטח השמורה הכולל הוא 5,642 דונם, מתוכם יערות תופסים 4,639 דונם (82.2%). המבנה הטריטוריאלי-מנהלי כולל 5387 דונם של עצים טבעיים, תצורות אשור - 272 דונם (4.8%), מילה - 1163 דונם (20.6%), אלון שקע - 1039 דונם (18.4%), ליים - 170 דונם (3.1%), מינים אחרים - 169 דונם (3.0%). הצמחייה כוללת 909 מינים, כולל 645 מינים של צמחים וסקולריים, 151 מיני פטריות, 48 מיני חזזיות, 65 מיני טחב.
עולם החי: איילים, דובים, אייל הצפון, דלק, זאבים, חזירי בר. הרחבת הקרקע הניתנת לעיבוד תרמה משמעותית לצמצום השטח המיוער, הצמחים והבעלי חיים הופחתו מספרית. היעלמות ציד בלתי מבוקר של דובים, צבאים, שונר, זאב, שכווי שחור ועוד.
גאוגרפיה > נהרות

המחוז ממוקם באגן נהר דניסטר, יובלים שחוצים את המחוז הם: ביק, איכל וקולה. רוב האגמים הם ממקור טבעי, אך הם עשירים בדגים.
ייצור יין

מחוז קלארשי זה ידוע ביין האדום, היין הלבן ובקוניאק שלו. כשמולדובה הייתה חלק מברית המועצות, היינות שלה היו ידועים בכל רחבי ברית המועצות.
חלוקות משנה מנהליות

יישובים: 54
מרכז אדמיניסטרטיבי: קלראשי
ערים: קלראשי
כפרים: 23
קומונות: 30
דמוגרפיה

ב-1 בינואר 2012 מנתה אוכלוסיית המחוז 78,800 תושבים, מתוכם 20.7% הם אוכלוסייה עירונית ו-79.3% אוכלוסייה כפרית.
לידות (2010): 927 (11.7 לכל 1000)
מקרי מוות (2010): 1175 (14.9 ל-100)
קצב צמיחה (2010): -248 (-3.1 לכל 1000)
דמוגרפיה > קבוצות אתניות

| קבוצה אתנית |  % מסה"כ |
| --- | --- |
מולדובים *: 79.8
רומנים *: 15.5
אוקראינים: 3.3
רוסים: 0.8
רומני: 0.3
גאגאוז: 0.1
בולגרים: 0.1
אַחֵר: 0.2
לא מוצהר: 1.27
הערה : * ישנה מחלוקת מתמשכת בנוגע לזיהוי האתני של מולדובים ורומנים.
דמוגרפיה > דָת

נוצרים - 98.4%
נוצרים אורתודוקסים - 97.7%
פרוטסטנטי - 0.7%
אדוונטיסטים של היום השביעי - 0.5%
בפטיסטים - 0.2%
אחר - 1.1%
ללא דת - 0.5%
כַּלְכָּלָה

במחוז ישנם בסך הכל 21,200 מפעלים, מתוכם מפעלים בודדים 673 יח"ד, 19,792 יח"ד חוות, ו-800 מפעלים במעמד של אדם משפטי. עסקים קטנים ובינוניים מהווים כ-99% מכלל המפעלים. יקב ומפעל קוניאק הוא אחד הראשונים במולדובה ומפעלים אחרים בתעשיית המזון (שימורים, סוכר, מוצרי חלב). תעשיית המזון (חלב) יש מפעל שמייצר מוצרי חלב באיכות.
קרקע חקלאית - 25,801 דונם (34.1%), כולל שטחים לעיבוד - 13,323 דונם (16.7%), פרדסים - 3138 דונם (4.1%), גפן - 6020 דונם (8.0%), מרעה - 7384 דונם (9.8%) אחרים - 394.7 דונם (0.5%). גידולים עיקריים: דגנים (חיטה, שיבולת שועל), תירס, חמניות, לפתית וסויה.
חינוך

במחוז קלראסי ישנם: 31 גני ילדים, 34 בתי ספר, בית ספר רב תכליתי, מכללה ובית ספר עזר מיוחד. מספר סה"כ של תלמידים: בבתי ספר - 8176 תלמידים, בבתי ספר מקצועיים - 269 תלמידים, במכללה 553 תלמידים.
פוליטיקה

מחוז קלראסי משתייך פוליטית למרכז-ימין. AEI נהנה מתמיכה גדולה באזור. PCRM כאן בדרך כלל מקבל תוצאות גרועות, שלוש הבחירות האחרונות הם בירידה מתמדת.
| שָׁנָה | AEI | PCRM |
| --- | --- | --- |
| 2010 | 68.13% 23,517 | 25.81% 8,910 |
| יולי 2009 | 63.67% 21,516 | 32.10% 10,849 |
| אפריל 2009 | 43.33% 13,925 | 43.39% 13,947 |
תרבות

עבודות הרובע: 37 מרכזי תרבות, 42 ספריות, 7 מוזיאונים, שלושה בתי ספר לאמנות. בסך הכל פועל במחוז 103 קבוצות אמנותיות, מתוכן 23 כ"מודל".
בריאות

המחוז פועל: בית חולים מחוז קלארשי עם מחלקה כללית של 200 מיטות, מרכז לרופאי משפחה, 4 מרכזי בריאות, 27 משרדי רופא משפחה, שלושה משרדי בריאות, 35 חברות תרופות.
תיירות

"בית הדבש" אגרו-תיירותי - Răciula
אחוזות של האצילים מלסקי ורוסו מהמאה ה-19 ( בהמוט, Păuleşti )
אנדרטה טבעית גיאופלאונטולוגית "סוסי בית הקברות" (2 דונם)
Sanatorium Codru - Hîrjauca
היקב והברנדי הוותיקים ביותר ממולדובה (Călăraşi Divin)
ממצאים של מבצרים עתיקים גטאות של קרקע (המאה הרביעית-השלישית לפני הספירה) של הורודישטה
אישים

איורי קולסניק - פוליטיקאי (PL)
מיחאי פטריק - צייר
פאבל סטרטן - זמר ופזמונאי של מוזיקת עם
אנדרו רייאל - מפיק ותקליטן
זיגמונד מוגולסקו - זמר, שחקן ומלחין
איגור דודון - פוליטיקאי ונשיא
צבי אדום בשמורה המדעית Plaiul Fagului
הכנסייה הבפטיסטית בבראביצה
גידול גפנים נתח חשוב מהחקלאות במחוז