הטריטוריה הדרום-מערבית
הקמת הטריטוריה

קרוליינה הצפונית אישרה את חוקת ארצות הברית ב-21 בנובמבר 1789. ב-22 בדצמבר הצביע בית המחוקקים של המדינה לוותר על יישובי אוברמאונטיין כתשלום התחייבויותיו לממשלה הפדרלית החדשה. הקונגרס קיבל את הוויתור במהלך הישיבה הראשונה שלו ב-2 באפריל 1790, כאשר הוא העביר "חוק לקבל ויתור על התביעות של מדינת קרוליינה הצפונית למחוז מסוים בטריטוריה המערבית". ב-26 במאי 1790, הקונגרס העביר חוק המארגן את הוויתור החדש כ"טריטוריה של ארצות הברית מדרום לנהר אוהיו", שהורכבה מטנסי המודרנית, למעט שינויי גבול מינוריים מאוחרים יותר. עם זאת, רוב השטח החדש היה בשליטה אינדיאנית, כאשר המינהל הטריטוריאלי כיסה בתחילה שני אזורים לא קשורים — מחוז וושינגטון שממוקם כעת בצפון מזרח טנסי, ומחוז מרו סביב נאשוויל. החוק גם מיזג את משרד המושל הטריטוריאלי עם משרד המפקח לענייני האינדיאנים עבור המחלקה הדרומית.
הטריטוריה החדשה נשלטה בעיקר על פי אותן הוראות כמו פקודת צפון-מערב, חוק משנת 1787 שנחקק ליצירת הטריטוריה הצפון-מערבית מצפון לנהר אוהיו. עם זאת, ההוראה של פקודת צפון-מערב האוסרת עבדות לא הוחלה על הטריטוריה הדרום-מערבית. יחד עם כללי הממשל, הפקודה התוותה צעדים שהטריטוריה יכולה לנקוט כדי התלקבל לאיחוד. הצעד הראשון כלל ארגון של ממשלה טריטוריאלית. השלב הבא, שיתרחש כאשר בטריטוריה יהיו לפחות 5,000 גברים בוגרים, היה ארגון בית מחוקקים טריטוריאלי, עם בית תחתון שנבחר עממי ובית עליון שימנה הנשיא. השלב האחרון, שיתקיים כאשר השטח ימנה 60,000 תושבים לפחות, היה כתיבת חוקת מדינה ובחירה בממשלת מדינה, ואז הטריטוריה תתקבל לאיחוד.
כמה מועמדים הוצעו לתפקיד מושל הטריטוריה החדשה. ויליאם בלאונט (1749 – 1800), ציר ועידת החוקה ומחוקק מדינה לשעבר אשר דגל במטרותיהם של מתיישבים מערביים, נתמך על ידי פוליטיקאים מרכזיים בקרוליינה הצפונית כמו יו ויליאמסון, טימותי בלאדוורת', ג'ון ב' אש ובנג'מין הוקינס. לבלואנט, ספקולנט קרקעות אגרסיבי, היו אחזקות קרקע נרחבות בטריטוריה החדשה. פטריק הנרי מווירג'יניה קרא לחברו, הגנרל ג'וזף מרטין, להתמנות למושל. קבוצה קטנה של פרנקלינים לשעבר התכנסה בגרינוויל כדי לדחוף למינוי ג'ון סווייר.
ב-8 ביוני 1790, הנשיא ג'ורג' וושינגטון בחר בבלואנט כמושל החדש של השטח. הוא גם מינה את דניאל סמית' (1748 – 1818) למזכיר הטריטוריה, ומינה שניים משלושת השופטים של הטריטוריה, ג'ון מקניירי ודייוויד קמפבל (ג'וזף אנדרסון ייבחר בסופו של דבר כשופט השלישי). ג'ון סווייר מונה לבריגדיר גנרל של המיליציה של מחוז וושינגטון, וג'יימס רוברטסון מונה לבריגדיר גנרל של המיליציה של מחוז מרו.
בספטמבר 1790, בלאנט ביקר בוושינגטון במאונט ורנון, והושבע על ידי שופט בית המשפט העליון ג'יימס איירדל. לאחר מכן הוא עבר לטריטוריה החדשה, שם הקים בירה זמנית ברוקי מאונט, ביתו של ויליאם קוב במחוז סאליבן. הוא גייס את המוציא לאור של קרוליינה הצפונית, ג'ורג' רולסטון, כדי להקים עיתון, "נוקסוויל גאזט" (שפורסם בתחילה ברוג'רסוויל). הוא בילה את רוב אוקטובר ונובמבר במתן מינויים לתפקידי מינהל ומיליציות ברמה נמוכה יותר. בדצמבר הוא ערך את המסע המסוכן על פני השטח האינדיאני למחוז מרו, שם גם קבע פגישות, לפני שחזר לרוקי מאונט עד סוף השנה.
בלאונט רצה בתחילה שהבירה הטריטוריאלית הקבועה תהיה ממוקמת במפגש הנהרות קלינץ' וטנסי (בקרבת קינגסטון המודרנית), שם היו לו תביעות קרקע נרחבות, אך לא הצליח לשכנע את שבט הצ'רוקי לוותר על הבעלות על אדמות אלו. לכן הוא בחר במבצר של ג'יימס ווייט, מוצב שנמצא במעלה הזרם לאורך טנסי. בשנת 1791, חתנו של וייט, צ'ארלס מקלונג, הכריז על העיר החדשה, ומגרשים נמכרו באוקטובר של אותה שנה. בלאנט קרא לעיר החדשה "נוקסוויל" על שם הממונה עליו במחלקת המלחמה, הנרי נוקס.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1790, 7 מחוזות בטריטוריה הדרום-מערבית דיווחו על ספירת האוכלוסייה הבאה:
| דרגה | מחוז | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1 | גרין | 7,741 |
| 2 | הוקינס | 6,970 |
| 3 | וושינגטון | 5,872 |
| 4 | סאליבן | 4,447 |
| 5 | דוידסון | 3,459 |
| 6 | סאמנר | 2,196 |
| 7 | טנסי | 1,387 |
|  | לא מאוגד | 3,619 |
|  | הטריטוריה הדרום-מערבית | 35,691 |