stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטפן יורש
ביוגרפיה > הפעילות הספרותית

בשנת 1949 פרסם לראשונה שיר - "Examene (בחינות) בעיתון "Scânteia tineretului" הבטאון של איגוד הנוער הקומוניסטי ברומניה.
את קובץ השירים הראשון Cuvînt despre tinereţe ("מילה על הנעורים") פרסם בשנת 1953. גם קובצי השירים הבאים - Urmaşii lui Roaită (הממשיכים של רואיטה (1953), Fructe în mai (פירות מאי) (1956), În preajma lui Lenin (במחיצתו של לנין) (1957)
יצירות אלה של יורש בשנים 1950–1960 עמדו בסימן הסגנון הריאליסטי-סוציאליסטי והתאפיינו, בין היתר, באפיקה סכימטית, פשטנית ומתלהבת
בשלב מאוחר יותר עבריורש לשלב "החזרה לליריזם" ולשירה יותר אינטימית ואישית. כך בקובץ הסונטות Numai un flaut (רק חלילית אחת) (1966) ובקובץ במשנת 1981 - Mâhnitul meu centaur (הקנטאור העגום שלי) המבטאים געגועים לעונה קלאסית.
יורש נפטר ביאשי בשנת 2013.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

בנו שהיה רופא עלה לישראל. 
נכדי הסופר חיים בירושלים.
מספריו > קובצי שירים

Cuvânt despre tinerețe,, 1953 (מילה על הנעורים)
Așa va fi la festival,, 1953 (כך יהיה בפסטיבל)
Urmașii lui Roaită,, 1953 (הממשיכים של רואיטה)
Fructe în mai,, 1956 (פירות במאי)
În preajma lui Lenin,, 1957 (במחיצתו של לנין)
Pe acest pământ,, 1959 (על האדמה הזאת)
Carpații sunt munți tineri 1959 -(הקרפטים הרים צעירים) (עם קרול רומן)
A voastră e lumea,, 1963 (העולם שייך לכם)
1963 - Poema citadină - "פואמה עירונית"
1966 - Numai un flaut - "רק חלילית אחת"
1981 - Mâhnitul meu centaur הקנטאור העגום שלי)
מספריו > מסות

1974 - Alt container pentru Osaka (מכולה אחרת לאוסקה)
מספריו > פרוזה

סיפורים:
Plexul solar1977 - מקלעת השמש
"1983 .Amator de sîmburi "חובב הגרעינים".
1984 -  Jumbo-jet și alte proze
1987 Orbita planetei EPS "המסלול כוכב הלכת EPS"
Flămînd de echilibru "רעב לשיווי משקל".
1992 - Afacerea „Beautiful College"   - פרשת "ביוטיפל קולג' - (עם יון בוקרו  Ion Bucheru)
1998 - *Imperiul   - האימפריה - (עם יון בוקרו)
2001 - Nesomn, stare de grație  - חוסר שינה, מצב של חסד
2002 - Desaga jucătorului de scrabble השקית  של שחקן הסקרבל  - עם אחרית-דבר מאת דן גריגורסקו,
מספריו > ספרול לילדים

1962 - A voastră e lumea (העולם שייך לכם)
1965 - Ocheșel și Bălăioara (אוקשל ובליאורה)
1981 - ?Cine are un rol pentru Neli (למי יש תפקיד עבור נלי?)
מספריו > מחזות

1959 -  O lună de confort "חודש של נוחיות".
1968 -   Teatru școlar. Vica și cele trei Americi  (תיאטרון לבית ספר. ויקה ושלוש האמריקות)
1968 -  Zozo între cer și pamânt  "זוזו בין השמים ובין הארץ".
1972 -  Dansaţi cu salamandra "תרקדו עם סלמנדרה".
1979 Văgăuna "המאורה".
מספריו > תסריט

" 1980 -הסרט  Stop cadru la masa  - תמונת סזק על יד שולחן - בבימוי  עדה פיסטינר
הערות שוליים

↑  וסילה רואיטה היה פועל צעיר שנפל בעת דיכוי מהומות פועלי מסילות הרכבת והפך אחרי מותו לאחת מדמויות הפולחן של הגיוגרפיה הקומוניסטית
↑  הכוונה לפסטיבל העולמי לנוער אירוע עולמי בחסות סובייטית 
וקומוניסטית שנערך באותה שנה בבוקרשט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302507405171  PLWABN: 9810661038505606  GND: 126546746  ISNI: 0000 0000 2427 0049  LCCN: n83149545  NKC: xx0247958  NTA: 135675529  VIAF: 315220314   WorldCat (עם VIAF): 315220314
שלום מושקוביץ'

ערך זה עוסק בצייר צפתי. אם התכוונתם לאדמו"ר משאץ, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1887 צפָת, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1980 (בגיל 93 בערך) צפָת, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 זרם באמנות:  אמנות נאיבית 
 
שלום מושקוביץ', "סיפורי בראשית"; טכניקות מעורבות על נייר. הציור מדגים את סגנונו ה"ליניארי".
שלום מושקוביץ' (1887–1980), שנודע גם בכינויו "שלום מצפת" ו-"זייגרמאכר" (ביידיש: "[ה]שען"), היה צייר ישראלי בסגנון נאיבי.
ביוגרפיה

מושקוביץ' היה בן למשפחה חסידית שעלתה ארצה בשלהי המאה ה-18. הוא חי בצפת, והתפרנס מתיקון שעונים ומציור שלטים וזכה לכינוי "זייגרמאכר". היה פוקד את ביתו של יוסף צבי גייגר ועוקב אחר ציוריו הנאיביים והושפע מעבודתו. היה נוהג לצייר להנאתו ציורים בסגנון נאיבי על רקע סיפורי התנ"ך. במלחמת העצמאות נהרס בית-המלאכה שלו, והאמן יוסל ברגנר, שהתגורר בצפת טרם עבר לתל אביב, הכיר בכישוריו כצייר ועודדו להתמקד באמנות במקום בשעונים.
מושקוביץ' שילב בציוריו את הנושאים המוכרים לו היטב: סיפורי המקרא והווי החיים של היישוב הישן בצפת. נודע בסגנונו ה"ליניארי" – שורות של פריטים בציור, המצוירות בפרופורציה מוגדלת ובשורות נפרדות כדי להבליטם.
בשנות ה-50 הביא ברגנר את ציוריו של מושקוביץ' לתודעת אנשי אמנות מחוגי הבוהמה התל אביבית. ובגיל מבוגר, הפך מאלמוני המצייר לעצמו לאחת מן הדמויות הבולטות באמנות הישראלית. בשנת 1958 הציג תערוכת יחיד בגלריה לאמנות כ"ץ בתל אביב. הוא נודע בכינוי נוסף: "שלום מצפת" או "שולֶם מצפת". ציוריו, בסגנון האמנות הנאיבית, הפכו למבוקשים ונמכרו במחירים גבוהים. באפריל 1961 נערכה תערוכה מציוריו בגלריה בניו יורק, מושקוביץ' הוזמן להשתתף בפתיחת התערוכה, אך מצב בריאותו לא אפשר לו לטוס. ביולי 1961 הוצגו ציוריו גם במוזיאון היהודי של ניו יורק.
בפברואר 1966 השתתף בתערוכה במוזיאון ישראל, חודשים ספורים לאחר פתיחת המוזיאון. במאי 1967 הוצגה תערוכה רטרוספקטיבית של מושקוביץ' במוזיאון ישראל, שאחר כך הוצגה גם במוזיאונים בסטוקהולם ואמסטרדם.
שלום מושקוביץ' נפטר בשנת 1980, והוא בן 84 שנים במותו.
לאחר מותו

בסך הכל הספיק מושקוביץ לצייר כאלפיים ציורים, שכמעט כולן נמכרו עוד בחייו. בידי משפחתו נותרו כ-100 ציורים. המשפחה מינתה את הכלכלן דניאל דורון, שיצג את מושקוביץ' עוד בחייו, למנהל העזבון. דורון קיבל שכר טרחה ממכירת ציוריו, שמכירם עלה בחדות. המשפחה גם מכרה ליטוגרפיות של יצירותיו במחיר של כ-1,000 דולר ליחידה, וכן נתנה זיכיון לבית מלאכה בהרצליה לייצר אריחי קיר בהם מודפסים ציוריו. המשפחה גם הוציאו לאור אלבום על תולדותיו ועבודותיו. הלקוחות העיקריים של יצירותו היו בעיקר אספנים יהודים מאזור ניו יורק, שאוהבו את ציורי התנ״ך שלו.
בינואר 1987 נעצרו מספר אנשים שהואשמו בזיוף ציוריו של מושקוביץ',שהפכו למבוקשים ביותר. החקירה על זיוף היצירות נפתחה לאחר תלונה של דניאל דורון. הזיופים נעשו באמצעות יצירת הדפסים באיכות גבוהה.
ראו גם

ציורי התנ"ך
הערות שוליים

1 2 3  אליעזר לוין, עסק טוב - פרנסה מציורי התנ"ך, חדשות, 27 באוקטובר 1985
↑  שלום מוסקוביץ', מעריב, 7 בפברואר 1958
↑  תמונות צייר צפתי בנוסח <המזרח> קוצרות הצלחה בארצות הברית, הארץ, 30 במרץ 1961
↑  תערוכת ציורים של "סבא שלום" בניו-יורק, למרחב, 20 ביולי 1961
↑  נפתחה תצוגת "אמנות נאיבית" במוזיאון ישראל, דבר, 15 בפברואר 1966
↑  שלום מצפת בתערוכה במוזיאון ישראל, למרחב, 18 במאי 1967
1 2  "שולם" מצפת מציג בירושלים, מעריב, 18 במאי 1967
↑  משה פרל, רשת זייפני התמונות כללה עשרות אנשים, חדשות, 28 בינואר 1987
↑  מיכאל רותם, תבדקו אם ה"זייגרמאכר" והגוטמן שלכם מקוריים, חדשות, 7 באפריל 1987
↑  מיכאל רותם, "הנובו־רישים הישראלים אשמים בתופעת זיופי התמונות", חדשות, 8 באפריל 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270398  NLI: 987007268054305171  GND: 122694554  ISNI: 0000 0000 7865 1269  LCCN: n80015570  RKD: 319534  ULAN: 500171590  VIAF: 488145857045122921275   WorldCat (עם VIAF): 488145857045122921275
שיח לוחמים

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 נושא:  מלחמת ששת הימים 
 הוצאה
 הוצאה:  דפוס אחדות
 תאריך הוצאה:  1967
 מספר עמודים:  283
 עורך:  אברהם שפירא
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990020790510205171, 990012581890205171, 990026149440205171, 990018862040205171, 990012374650205171
 
שיח לוחמים – פרקי הקשבה והתבוננות", הוא קובץ שיחות ועדויות של חיילים מקיבוצים מכל הזרמים, שכונס, נערך ויצא לאור לאחר מלחמת ששת הימים, בעריכת אברהם שפירא. מהדורה ראשונה של הספר הודפסה באוקטובר 1967, שנייה בפברואר 1968 ושלישית במאי 1968.
על הקובץ

עורכי הקובץ היו חברי התנועה הקיבוצית, שלימים נתפרסמו איש איש בתחומו: אברהם שפירא (פצ'י), איש קבוצת יזרעאל, מוקי צור מעין גב, עמוס עוז מקבוצת חולדה, יריב בן-אהרן מגבעת חיים מאוחד, אבישי גרוסמן מעין שמר, עמרם הישראלי מגבעת חיים איחוד (שהיה בין היוזמים והמניעים מאחורי הפרויקט) ורבים אחרים. קובץ העדויות נערך בשיטה של שיחות בנושאים שונים אך קרובים. השיחות הוקלטו חודשיים לאחר תום המלחמה והובאו כמעט כלשונן בספר. הרקע לשיחות הללו היו ההלם והאבל הכבדים שפקדו את התנועה הקיבוצית, משהתברר המחיר הכבד בהרוגים ובפצועים בקרב בני הקיבוצים במלחמה: כרבע מכלל הנופלים במלחמת ששת הימים היו בני קיבוצים. וכן, מחשבות הלוחמים על המחיר אותו שילמו תושבים ערבים בעקבות פעולות במלחמה אשר נפקד על הלוחמים לבצע. בתוך הקיבוצים נוצר מצב קשה של אלם ושתיקה מצד אחד, מועקות קשות מצד אחר, ורצון חזק לפרוק אותן בדרכים של שיח אינטימי מצד שני. ביוזמת מחלקת הנוער של איחוד הקיבוצים התארגנו רושמי השיחות והמנחים ומפעל איסוף העדויות יצא לדרך.
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים, בה יצאו לאור בישראל עשרות אלבומי ניצחון ובה התרפק חלק מהציבור הישראלי על גודל הניצחון ועל השיבה לשטחי יהודה ושומרון, פתח "שיח לוחמים" דרך חשיבה שונה וצורת הסתכלות אחרת על המצב החדש שנוצר באזור, והביא גם לבחינה ביקורתית ראשונה של "קידוש" המלחמה בציבור הישראלי.
השפעה

הקובץ זכה לתהודה עצומה, הרבה מעבר לגבולות התנועה הקיבוצית. הוא הופץ בישראל במספר מהדורות, וכן יצאה מהדורה ביידיש של הקובץ. מהדורה לעולים חדשים ולנוער, בעיבוד לעברית קלה ובלווית איוריו של יוסי שטרן, יצאה אף היא בכמה מהדורות. הספר הופץ בעולם בתרגום לספרדית, שוודית, אנגלית (שני תרגומים), צרפתית, גרמנית וערבית. בסך הכול כ-150,000 עותקים של "שיח לוחמים" הודפסו במהלך השנים.
ביוני 2006 חשף עיתון "הארץ" שעורכי "שיח לוחמים" ראיינו בין השאר גם שישה לוחמים שהיו תלמידי ישיבת "מרכז הרב" (ששלושה מהם היו לימים ממקימי "גוש אמונים"), אך משום שלא הזדהו עם רגשותיהם התורניים והמשיחיים בחרו להשמיט את הראיונות איתם. אברהם שפירא סיפר לעיתון שאמנם בזמנו נאמר למרואיינים שהדברים לא נכנסו מקשיים טכניים, אך הסיבה הייתה חוסר התאמת תוכן דבריהם לספר שרצו.
ב-2015 יצא לאור סרט תעודי בבימויה של מור לושי שנקרא "שיח לוחמים (הסלילים הגנוזים)" וכלל הקלטות שלא נכללו בקובץ המקורי.
בשנת 2018 יצאה לאור בהוצאת כרמל מהדורה מחודשת ומורחבת של "שיח לוחמים", בעריכת יאיר אלברטון, זאב גריס, יובל שחר ואברהם שפירא, שבה נכללים גם השיחה שנערכה בישיבת "מרכז הרב", ביוגרפיות קצרות של משתתפי שיח לוחמים ותוספות נוספות.
ראו גם

יורים ובוכים
לקריאה נוספת

תום שגב, 1967 – והארץ שינתה את פניה, כתר, 2005, עמ' 465–470.
קעמפער דערציילן, שיח לוחמים, רעדאקטאר, אברהם שפירא, פארלאג י.ל. פרץ, תש"ל, 1970.
הערות שוליים

↑  השישה היו: נפתלי בר-אילן, יואל בן נון, יצחק בן שחר, דב ביגון, יוחנן פריד ואיסר קלונסקי
↑  אמנון ברזילי, כך נגנז "שיח הלוחמים" של מרכז הרב, באתר הארץ, 16 ביוני 2002
↑  נחמן גלבוע, מהדורה מחודשת לספר "שיח לוחמים - פרקי הקשבה והתבוננות", באתר mynet,‏ 16 באפריל 2018
תמים אל-עבדאללה

תמים מנסור מפתאח אל-עבדאללה (בערבית: تميم منصور مفتاح العبد الله, בתעתיק מדויק: תמים מנצור מפתאח אלעבדאללה; נולד ב-5 באוקטובר 2002 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-ריאן מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים

א-ראווי גדל במחלקת הנוער של א-ריאן. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקטרית.
קריירה בין-לאומית

ב-7 בינואר 2023 ערך אל-עבדאללה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 2-0 על נבחרת כווית במסגרת גביע המפרץ לאומות 2023. ב-13 בינואר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 1-1 נגד נבחרת איחוד האמירויות הערביות במסגרת אותו טורניר.
שמואל חיון

ספר בני שמואל, שאלוניקי שע"ג
הרב שמואל חיון (סביב ה'ש"כ, 1560 - ט"ז טבת ה'שס"ח, 5 בינואר 1608) היה פוסק הלכה, ראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של סלוניקי, מחבר הספר 'בני שמואל' על חושן משפט.
קורותיו

נולד בסלוניקי סביב שנת ה'ש"כ לאביו הרב יצחק חיון, ולאימו שהייתה ביתו של הרשד"ם. אביו נפטר בקיצור ימים, ולכן גדל אצל סבו. למד אצל רבי יצחק אדרבי, רבי אברהם די בוטון ורבי אהרן ששון, יחד עם חבירו הרב שבתי יונה. התחתן עם אחותו של הרב יצחק די נוביס. לרבי שמואל לא היה ילדים. בהמשך התמנה לראש הישיבה, ואב בית הדין של סלוניקי. מתלמידיו נמנים הרב חיים אמיגו והרב אברהם מוטאל, ורבי שמואל משה בן ברוך. נשא ונתן עם חכמי דורו ביניהם עם הרב מאיר מלמד בעל המשפט צדק, הרב חיים שבתי, מהרש"ך, מהר"י לבית לוי, ועוד.
רבי שמואל חיבר מספר תחינות, וחלק מיהודי שלוניקי נהגו לשלבם בסליחות.
נפטר בשבת בט"ז טבת ה'שס"ח, ונקבר בסלוניקי.
חיבוריו > ספר בני שמואל

לאחר פטירתו בשנת ה'שע"ג הדפיס קרובו הרב שמעיה די מדינה יחד עם ר’ יהודה די מדינה את הספר 'בני שמואל' שמכיל פירוש על הטור והבית יוסף, על חלק מחושן משפט, בצירוף המסקנות העולות מהסוגיה. וכן פירוש על הטור והבית יוסף על הלכות יום טוב והלכות תערובות. בספרו רבי שמואל לא נמנע מלהשיג על דברי הבית יוסף. בתכנון היה לכתוב פירוש על כל ארבעה הטורים, אלא שלא שרבי שמואל לא הספיק להשלים את המלאכה. הספר זכה לפרסום אצל הפוסקים בדורות הבאים, ומזכירים אותו: כנסת הגדולה, פרי חדש, ט"ז, פרי מגדים, ברכי יוסף, פתחי תשובה, שואל ומשיב, משנה למלך, גנת ורדים, שבות יעקב, ועוד.
הערות שוליים

↑  אין להקדים לידתו יותר מדי, הואיל והיה תלמידו של רבי אהרן ששון שנולד בין השנים ה'ש"י - ה'שט"ו. ואין לאחר יותר מידי, משום שתלמידו רבי אברהם מוטאל, נולד סביב שנת ה'שכ"ח.
↑  ספר משפט צדק חלק ב דף יט עמוד ב, לרבי מאיר מלמד.
↑  הקדמה לשו"ת דברי ריבות עמ' 1 מהד' זיכרון אהרן.
↑  ראו שו"ת לחם רב סימן קעג.
↑  הקדמה לשו"ת תורת אמת עמ' 5 מהד' זיכרון אהרן.
↑  בני שמואל סימן מה, דף מה עמוד ב.
↑  ראו 'תולדות רבותינו שבשאלוניקי ויוון' עמ' 938 מאת שמעון ואנונו.
↑  ראו: משפט צדק חלק ב סוף סימן ל.
↑  ראו בני שמואל סימן נה, שם הגדולים לרב חיד"א בערכו.
↑  שו"ת מהרש"ך חלק ג סימן תז, ועוד.
↑  שו"ת מהר"י לבית לוי סימן ג.
↑  ראו: בניהו, אסופות חלק יא עמ' צ-צד.
↑  ראו: בניהו, אסופות חלק ג עמ' קכא-ב.
↑  הקדמת הרב ישעיה די מדינה לספר 'בני שמואל'.
↑  למקורות מדויקים, ולמקורות נוספים ראו במאמרו של הרב זושא דינקלס בקובץ אספת חכמים חלק ח עמוד יד.
שמואל חאגיז

| --- | --- |

שער ספרו "דבר שמואל" ונציה ה'שנ"ו (1596)
 לידה:  פאס, מרוקו
 פטירה:  1633 ה'שצ"ג
 השכלה:  תלמוד, הלכה
 מקום מגורים:  פאס - מרוקו  פירנצה - איטליה
 תקופת הפעילות:  המאה ה-16 – המאה ה-17
 השתייכות:  אחרונים
 תחומי עיסוק:  פרשנות התלמוד הבבלי
 תפקידים נוספים:  רב  דרשן
 בני דורו:  רבי יהודה אריה ממודנה
 חיבוריו:  "דבר שמואל" - ביאור על מדרש רבה ספר דברים  "מבקש ה'" - ביאורים על פרשיות התורה
 צאצאים:  בנו יחידו רבי ישראל יעקב חגיז  נכדו רבי משה חגיז
רבי שמואל חאגיז (נפטר ה'שצ"ג, 1633), מחכמי העיר פאס שבמרוקו, דרשן, רב בפירנצה שבאיטליה ומחבר הספרים: "דבר שמואל" ו"מבקש ה'".
ביוגרפיה

רבי שמואל חאגיז הוא בנו של רבי יעקב חאגיז ונכדו של רבי שמואל חאגיז, שניהם חכמים מפורסמים מקהילת המגורשים בפאס שעמדו בראש בית הכנסת ובית המדרש בעיר. דודו היה רבי יצחק חאגיז, מחכמי פאס. מצד אימו היה נכדו של רבי יהודה הכהן ואחיינו של רבי יצחק הכהן.
מסיבה לא ידועה נאלץ רבי שמואל לגלות מפאס כשהוא נדד במקומות רבים ובהם העיר טריפולי שבלוב. במקומות שנדד נשא דרשות, בהדפסתן הוא מצא נחמה לקשיי גלותו ולהיותו מודר מנחלת אבותיו ומבית הכנסת ובית המדרש שהורישו לו. בשנת ה'שנ"ו (1596) הדפיס בונציה את שני ספריו: "דבר שמואל" - ביאור על מדרש רבה על ספר דברים, ו"מבקש ה'" - 'שלוש דרשות נחמדות על כל פרשה'. באותה השנה נדפס בוונציה הספר "תפארת ישראל" מרבי צמח דוראן בהגהתו של רבי שמואל שאף כתב הקדמה לספר. בשנת ה'שנ"ח (1598) הדפיס רבי שמואל בוונציה מחזור לפי מנהג הספרדים.
בשנת ה'שס"ט נזכר באגרת ששיגר רבי יהודה אריה ממודנה לרבי משה כהן פורט מוונציה, בקשר לפולמוס אודות קידושי ספק שהעסיק גדולי החכמים. על סמך אגרת זו משער החוקר מאיר בניהו כי רבי שמואל נתקבל לרב בפירנצה.
לדעת רוב כותבי תולדותיו שב לעיר פאס והוליד שם את בנו היחיד, רבי יעקב חאגיז, מי שיהיה ראש ישיבת בית יעקב, מגדולי החכמים בירושלים ומחבר פורה.
הוא נפטר בשנת ה'שצ"ג (1633), והותיר את בנו מיותם כשהוא רק כבן 13 שנים.
לקריאה נוספת

נח גדליה קזצ'קוב, הלכות קטנות, "מבוא", מכון זכרון אהרן, ירושלים, ה'תשס"ט.
תוכנית ולב

תוכנית ולב נוסחה על ידי הכלכלן הסובייטי ממוצא בולגרי אמיל בוריסוביץ' ולב ופורסמה לראשונה בספר השנה 2/1964 של אוניברסיטת מוסקבה תחת השם "בעיות הפיתוח הכלכלי של מחוזות הדנובה ברומניה, בולגריה וברית המועצות".
שנת 1957 הייתה קשה מאוד עבור הגוש הקומוניסטי, זה היה מיד לאחר המרד ההונגרי ודיכויו ותקופת הטיהורים בהנהגת ברית המועצות והמדינות הקומוניסטיות האחרות. בנקודת זמן זו סבלה ברית המועצות ממשבר חריף בחקלאות של אוקראינה ולמרות שהיא התחרתה בהצלחה עם ארצות הברית על כיבוש החלל, המצב בחקלאות אילץ אותה להתחיל לייבא חיטה מקנדה ובשר מארגנטינה. ההנהגה הסובייטית חיפשה פתרון טוב יותר.
יורי אנדרופוב התמנה ב-1957 להיות ראש המנגנון לקשר ולפיקוח בין ברית המועצות ובין ארצות הגוש הקומוניסטי. במסגרת תפקיד זה יזם אנדרופוב, באוקטובר 1957, התייעצות בין המפלגות הקומוניסטיות ומפלגות הפועלים של ארצות הגוש הקומוניסטי במטרה לייצור מנגנון הנהגה אפקטיבי וב-1960 הפיק את דוקטרינת ההתמחות הכלכלית של הארצות השונות. בכינוס קומקון, שנערך במוסקבה ביוני 1962, המשלחת הפולנית הציעה (לפי בקשה של ניקיטה חרושצ'וב, אשר העדיף שההצעה לא תבוא ישירות מברית המועצות) לעסוק בהתמחות הכלכלית של המדינות בגוש הקומוניסטי. באותו מעמד התקבל המסמך הקרוי "עקרונות הבסיס בחלוקה הבינלאומית של העבודה", שנוסח על ידי אמיל בוריסוביץ' ולב. תוכנית חלוקת ההתמחות הכלכלית של המדינות ייעדה את מזרח גרמניה, צ'כוסלובקיה וברית המועצות לעסוק בתעשייה בעוד שרומניה, הונגריה ובולגריה יעסקו בחקלאות ופולין תעסוק גם בתעשייה וגם בחקלאות.
מאחורי תוכנית זו הסתמן עתיד אפשרי של הפיכת הגוש הקומוניסטי למדינה אחת, עתיד שהפחיד את ההנהגה הרומנית. בביקור של יורי אנדרופוב בבוקרשט, באפריל 1963, כשניסה לקדם את תוכניות האיחוד הכלכלי מול ההנהגה הרומנית, ניסה להרגיע את שומעיו באומרו שנושא יצירת המדינה היחידה לא אקטואלי, אך עוד יבוא היום לכך. גאורגיו-דז' היה תקיף בהתנגדותו וניקולאה צ'אושסקו ואלכסנדרו ברלדאנו אף יותר ממנו. אמיל בודנראש ציטט דברים של חרושצ'וב, כדי לנמק את ההתנגדות.
התוכנית החקלאית

ב-1964 פרסם ולב תוכנית שנועדה לקבץ שטח חקלאי שיכלול 12,000 קילומטרים רבועים משטחי ברית המועצות (אזורים המצוים כעת באוקראינה וברפובליקת מולדובה), 38,000 קילומטרים רבועים משטחי בולגריה וכ-100,000 קילומטרים רבועים משטחי רומניה לשם תכנון וניהול מרכזי. בולגריה נתנה את הסכמתה, אולם רומניה התנגדה בתוקף. הנציג הקבוע של רומניה בקומקון, אלכסנדרו ברלדאנו טען כבר בפברואר 1963 למען המשך התיעוש של רומניה והכלכלן הרומני קוסטין מורג'סקו תקף בצורה חריפה את תוכנית ולב במאמר, שפורסם בכתב העת הרומני, Viața economică (החיים הכלכליים). ההנהגה הרומנית החליטה לפרסם את המחלוקת, כדי לשתף את העם בידוע לה ופרסמה את תוכנית ולב בצירוף התגובות הרומניות. מאות אלפי הגליונות של כתב העת הכלכלי נחטפו על ידי הקוראים.
הכרזות אפריל > הרקע להכרזות אפריל

שליט רומניה הקומוניסטית עד מותו ב-1965, גאורגה גאורגיו-דז', חשש מפני תהליך הדה-סטליניזציה, שהוביל ניקיטה חרושצ'וב ויצא לידי חובה על ידי האשמת יריביו, אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'אורג'סקו בסטליניזם, לאחר שלפני כן האשים אותם בסטייה מהקו הסטליניסטי והדיח אותם על רקע זה. גאורגיו-דז', שהמשיך לקיים ברומניה משטר סטליניסטי, חשש מהדחה ביוזמה מכיוון ברית המועצות הלא סטליניסטית, לכן החליט להוביל להתרחקות מסוימת ממנה ולחיזוק עצמאות רומניה. במסגרת זו חודשו יחסי החוץ של רומניה עם סין ועם יוגוסלביה, שהיו מסוכסכות עם ברית המועצות, ניתנה חנינה כללית לכל האסירים הפוליטיים ברומניה והסתמן קו פוליטי לאומי, שהתקבל בשמחה על ידי הרומנים.
הכרזות אפריל > החלטות ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית

באפריל 1964 התכנסה ועידת המפלגה הקומוניסטית הרומנית וקיבלה, לפי הכוונתו של גאורגיו-דז', החלטות בנושא היחסים עם המדינות הקומוניסטיות האחרות והמפלגות הקומוניסטיות האחרות. לפי החלטות אלה היחסים צריכים להיות שוויוניים וצריכה להישמר עצמאות המדינות השונות וכך הדבר גם לגבי המפלגות הקומוניסטיות, אין מפלגת אם ומפלגת בת, כל המפלגות שוות.
החלטות אלה פורסמו בביטאון הרשמי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, Scînteia. החלטות אלה כונו בציבור ובתקשורת בשם "הכרזת העצמאות של רומניה" ובגלל מותו של גאורגיו-דז' כעבור שנה, בנסיבות לא לגמרי ברורות, כונו גם בשם "צוואתו של גאורגיו-דז'".
גניזת התוכנית

ההנהגה הרומנית לא הסתפקה בפרסום התנגדותה, היא התחילה לאותת לסובייטים שאפשר לעלות נושאי מחלוקת נוספים - פורסם ברומנית ספר של קרל מרקס בשם "רישומים על אודות הרומנים", ספר בו מרקס הביע דעות על תושבי בסרביה, ביטל את הטענה שיש שפה מולדובנית וטען שתושבי בסרביה הם רומנים לכל דבר. פרסום הספר רמז על ייתכנותו של פולמוס אפשרי נוסף על אודות קו הגבול בין רומניה ובין ברית המועצות.
ההתנגדות התקיפה של ההנהגה הרומנית גרמה להנהגה סובייטית לסגת מהתוכנית וניטרלה למעשה את התפקיד של קומקון. ב-3 ביוני 1964 כתב העת של אוניברסיטת מוסקבה, בו פורסמה תוכנית ולב, נלקח מנקודות המכירה והועלם. במפגש עם השגריר הסיני, ב-9 ביולי 1964, הגדיר יון גאורגה מאורר את תוכנית ולב, כתוכנית לפירוק רומניה.
ב-11 ביולי ניקולאי פודגורני גינה את העובדה שתוכנית ולב נוצלה על ידי שלטונות רומניה, כדי לטעון לקיומם של תביעות שיש כביכול לברית המועצות כנגד הריבונות, הטריטוריה והעושר של רומניה. לחיזוק דבריו התייחס פודגורני לתפוצה הגדולה כל כך של כתב העת הכלכלי, שגינה את התוכנית ולסירוב העיתונות הרומנית המרכזית לפרסם מאמר, שהופיע באיזבסטיה וביקר את תוכנית ולב. פודגורני הוסיף שתוכנית ולב אינה תוכנית אינטליגנטית ואינה משקפת את העמדה הרשמית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ויחסיה עם הארצות הקומוניסטיות האחרות.
תמים א-דארי

תמים בן אוס א-דארי (בערבית: تميم بن أوس الداري) היה מהצחאבה של הנביא מוחמד. באסכטולוגיה האסלאמית, הוא ידוע כמי שנתקל באל-מסיח א-דג'ל, משיח השקר, באחד המסעות שלו. ככזה, סיפורו של תמים הפך ליסודם של נרטיבים ואגדות מימי הביניים, וזיכה את תמים בתואר "הנוסע האמיץ".
הסיפור על המפגש עם משיח השקר

בחלק מהמקורות האסלאמיים, ישנו סיפור המתאר לכאורה את אחד ממסעותיו של תמים, מסע שבו ספינתו מתרסקת באי מסתורי. באי זה הוא נלקח על ידי יצור מוזר לפגוש אדם הכבול בתוך מנזר. האיש הכבול היה להוט לשאול את אנשי השבט המאכלסים את האי שאלות על העולם החיצון, ושאל על המצב של מיקומים שונים ועל הגעתו של מוחמד. לאחר שבני השבט עונים לו, האיש הקשור מודיע שהוא משיח השקר, ומספק להם פרטים אסכטולוגיים הקשורים לעתיד, ומזהיר אותם מפני יציאתו אל העולם. בני השבט מצליחים לעזוב את האי ולספר את סיפורם למוחמד שמספר אותו לשאר האנשים.
חמולת תמימי וקברו

על פי המסורת, כאשר הכריז א-דארי על התמיכה במוחמד, ביקש וקיבל בתמורה את השליטה על נפת חברון. קברו נמצא סמוך לבית ג'יברין. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו בני חמולת תמימי מחברון לעלות אל הקבר ביום השנה למותו.
הערות שוליים

↑  FRANCESCA BELLINO, TAMĪM AL-DĀRĪ THE INTREPID TRAVELLER: EMERGENCE, GROWTH AND MAKING OF A LEGEND IN ARABIC LITERATURE, Oriente Moderno 89, 2009, עמ' 197–225
↑  David Cook, Tamīm al-Dārī, Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London 61, 1998, עמ' 20–28
↑  Sahih Muslim 2942a - The Book of Tribulations and Portents of the Last Hour - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم), sunnah.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: temim-ed-dari
שמואל זנוויל קלפפיש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בין 1819 ל-1821 ה'תק"ף או ה'תקפ"ה נמירוב
 פטירה:  אוקטובר 1901 חשוון ה'תרס"ב
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 רבותיו:  משה יהודה לייב זילברברג
 אב:  יעקב זאב
 מספר צאצאים:  3
 
הרב שמואל זנוויל קְלֶפְּפִיש (ה'תק"ף או ה'תקפ"ה, נמירוב – חשוון ה'תרס"ב, 1901, ורשה) היה אב בית הדין של ורשה, ראש ישיבה ופוסק מרכזי ביהדות פולין במאה ה-19. נמנה עם ראשוני המתירים את היתר המכירה.
ביוגרפיה

נולד בנמירוב בשנת ה'תק"ף או ה'תקפ"ה לאביו ר' יעקב זאב. בגיל צעיר עברה משפחתו לוורשה. למד אצל ר' משה יהודה לייב זילברברג מקוטנא, בעל "זית רענן", ואצל ר' מנחם מנדל רדזינר. נשא את בושל, בת ר' מרדכי ב"ר נחמיה שהיה מו"ץ בורשה. לאחר פטירתה נשא את רחל לאה, נינת רבי חיים מוולוז'ין. הוסמך לרבנות על ידי רבה של ורשה, הרב חיים דוידזון, ובשנת ה'תר"י החל לשמש כמו"ץ בורשה וכדיין בבית דינו של הרב דוידזון. ככל הנראה בשנת ה'תרל"ה, נבחר לאב בית דין ו'ממלא מקום הרב'. כמו כן, עמד בראשות הישיבה המקומית, שם לימד בין ארבע לשבע שעות ביום. הוא היה כתובת לשאלות הלכתיות מרחבי פולין, ואף גדולי תורה כרבי יצחק מאיר אלתר ורבי יוסף בר סולובייצ'יק פנו אליו בשאלות. גם בין הנוצרים יצאו לו מוניטין, ולא אחת בחרוהו לשמש כבורר ביניהם. הוא אף היה מנותני ההסכמות לספר משנה ברורה בשנת ה'תרמ"ג. בשנת ה'תרמ"ט התכנסו בביתו הרבנים שמואל מוהליבר והרב ישראל יהושע מקוטנא, והשלושה יזמו את ההיתר למכירת קרקעות ארץ ישראל בשמיטה שנודע כ"היתר המכירה". היה מהתומכים בישיבות המוסר כנגד המתנגדים אליהן. פעל רבות גם בענייני ציבור ושתדלנות, ועמד בקשרים הדוקים עם הנדבנים משה מונטיפיורי ובנימין זאב רוטשילד מפרנקפורט, לצורך תרומות לישיבות פולין וליטא.
נפטר בחשוון ה'תרס"ב (אוקטובר 1901) ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.
השאיר בכתב יד תשובות הלכתיות וחידושים על כמה ממסכתות הש"ס ועל חושן משפט.
משפחתו

אחיו:
הרב אהרן שלמה זלמן, בעל "בית אהרן" על הש"ס, רבן של גובורובו וויזנה.
ר' אברהם מאיר היה רבה של יבלונה.
ר' שמריה יוסף
בניו:
ר' מרדכי - מו"ץ בורשה.
ר' יעקב זאב מגריצה.
ר' בנציון רב בקראסנטוב.
חתניו:
הרב שלמה דוד כהנא - אב"ד וראש ישיבה בורשה, ממייסדי אגודת הרבנים בפולין וראש הלשכה המרכזית לתקנת העגונות שלה, שהתיר אלפי עגונות ממלחמות העולם. בערוב ימיו היה רבה של העיר העתיקה של ירושלים. בנו היה שמואל זנוויל כהנא.
הרב חיים לייב יודקובסקי - מו"ץ בורשה, חבר אגודת הרבנים בפולין.
ר' אבא חיים מיקילשאנסקי - מו"ץ בורשה.
ר' חיים פיין - רבה של ראדזין. נספה בשואה.
הרב משה ורשובר רוזנטל- מראשי כולל ורשה ומחנך נודע בירושלים.
לקריאה נוספת

ישראל אברהם גרינבוים, חכמי פולין, ירושלים ה'תשס"ט, עמ' שמג-שמה
בן-ציון אייזנשטט, דור רבניו וסופריו, חלק ד', עמ' 32
דוד פלינקר, רבני ורשה בתוך: יצחק גרינבוים (עורך) "אנציקלופדיה של גלויות: כרך א: ורשה", בהוצאת חברת אנציקלופדיה של גלויות, תל אביב, ה'תשי"ג חלק א, עמ' 300
הרב משה צינוביץ, הרב ר' ש"ז קלפפיש מ"מ הרב בווארשה - שישים שנה לפטירתו בתוך: אישים וקהילות, תל אביב, ה'תש"ן, עמ' 123–125
הרב יחיאל מיכל שטרן, רבי שמואל זנויל קלפפיש בתוך: גדולי הדורות חלק ב', ירושלים ה'תשנ"ו, עמ' 856
יצחק אלפסי, הרב שמואל זנוויל קלפפיש, ראב"ד וורשה, בתוך: דורשי ציון בפועל, הוצאת שם, ירושלים ה'תשס"ו עמ' 115