הצי הישראלי
צי הסוחר הישראלי

בעולם, "צי סוחר של מדינה ריבונית", מכיל כלי שיט שנמל הבית שלו באותה המדינה, והוא מחויב להקרא באות זיהוי ובדגל, על פי רישום זה. במדינת ישראל, כיום, מקובל על אנשי ענף הספנות הוותיקים ובכלל, לראות גם בכלי שיט "בבעלות ופיקוד ישראלי" כלי שיט של "צי הסוחר הישראלי", גם אם הוא רשום בנמל בית זר ומניף דגל זר מטעמים שונים.
תחילת פעילותו של צי סוחר ישראלי, הייתה עם הכרזת העצמאות של מדינת ישראל ביום ה' באייר ה'תש"ח, 14 במאי 1948. לפני כן נקראו ביישוב כל כלי השיט הקיימים בו, צי עברי. 'צי הסוחר הישראלי' נבנה על מסד רעוע של צבר אניות וספינות מיושנות, כגרוטאות שנקנו כ'מכל הבא ליד' להצלת שארית הפליטה וחילוצה מאירופה הדוויה. אניות צי הצללים שמצבן היה סביר, הושמשו על ידי חברת "אוניות וספינות" למטרות הקמת 'זרוע ימית' ושילובה בצה"ל בימיו הראשונים והקמת חיל הים ו'משמר החופים הישראלי'. חלקן שימש שנים רבות בחיל הים וכשנמכרו היו בשימוש אזרחי. אחרי מלחמת העולם השנייה, לא נותר בעולם מגוון סביר של כלי שיט תקינים. הטכנולוגיה שפותחה בשנות המלחמה, הפכה את הגרוטאות הישנות מראשית המאה, לחסרות ערך ממשי, ואלה שימשו בעיקר לשרותי נמל וחוף.
חברת צים נוסדה בשנת 1945 והצליחה לרכוש במאמץ רב את אנייתה הראשונה רק בנובמבר שנת 1947, על ידי שותפות עם חברת ביטוח בריטית. צים מוזגה עם חברת "אוניות וספינות" ששיקמה וניהלה את אניות 'צי הצללים', ואלה הועברו לצים עם סיום המנדט הבריטי. חששן של מדינות וצי כלי השיט שלהן, להגיע לאזור המלחמה במימי ישראל, הכתיב כורח מציאות להקמת צי סוחר ישראלי. 'הסכם השילומים' מול ממשלת גרמניה, איפשר הזרמת כספים גם למימון הקמת צי סוחר.
בתחילה, נוצרו בעיות הנובעות מהעסקת מאות ואף אלפי יהודים מארצות דוברות שפות שונות, תחת פיקודם של קציני ים דוברי שפות שונות, שבאו מאסכולות אקדמיות ימיות שונות. כל אלה, יצרו היתוך מהיר שאיפשר משאבי אנוש צמיחת צי מסחרי. הימאים, קציני-ים וחובלים בכל הרמות, שירתו כמילואים על כלי שיט שהוסבו לצבאיים עבור חיל הים הצעיר. מאות זרמו להכשרה ימית, ובית הספר הימי בעכו החל בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון הישראלית לחנך ולייצר קציני-ים לצי הסוחר, ומשנת 1958 גם הכין קורס חובלים של קציני שיט ומכונה לחיל הים.
תחרות עולמית גוברת, ודרישות שכר סבירות של צוותי ימאים ישראלים, יצרו מבוכה, והוחלט במשרד התחבורה בין היתר, לחקור כל רובד ופלח בתחום הספנות, להקיש ולהתאים את צורכי הספנות הישראלית בהווה ובעתיד ליכולתיה, בשימוש בצי סוחר על כל רבדיו, ובעקר, פיתוח ושמירה על מאגר אנושי מיומן. אחרי 25 שנה, בשנות ה-70 הוקם על ידי ד"ר נפתלי וידרה מכון מחקר, ומשרד התחבורה החל להזמין מחקרים. עם מותו של וידרה, הפך המכון חלק מאוניברסיטת חיפה.
עם הזמן, ממשלת ישראל החליטה על הפרטה של חברותיה, ובמסגרת זו נמכרה צים בשנת 2004, ובכך הסתיים פרק אחד ארוך ומפואר בהיסטוריה של עם ישראל בעת החדשה, אך גם של חיכוכים בלתי פוסקים, בין הממשלה כבעלים מחד ומאידך כמעסיק של סווריו בנמלים.
עם מכירת צים והפיכתה ל'צים שרותי ספנות משולבים בע"מ' , הצי המסחרי הישראלי התכווץ לצי כלי שיט, וכלי שיט לדיג בבעלות פרטיים וחברות רבים. בצי ספינות שרות לגרר, מנוף ושירותים ימיים, כמו תדלוק ואספקה. מעט כלי שיט לתחבורה ולתובלה ימית, רשומים בנמלי ישראל, בעיקר עקב מגבלות מעבר במדינות עוינות, ויתרונות שיש בארגונים ריכוזיים גדולים כקבוצות, ותקני חבויות מס נוחים במדינות אחרות.
כיום רשומים בנמליה של מדינת ישראל מאות כלי שיט, שרובם משמש לשרותי חוף, נמל ולדיג, ונחשבים לצי הסוחר. מעטים כלי השיט הרשומים בישראל מתחום אניות המכולה, המטען, הצובר ומכליות הדלקים. אין אניות נוסעים ישראליות מאז מכירת האניה "מולדת" בשנת 1970.