stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרון פרנקל
פעילות עסקית > אנרגיה

אהרון פרנקל החל את השקעותיו בתחום האנרגיה בישראל בשנת 2021, כאשר יזם והשתתף בעסקת הרכישה שביצעה מובאדללה ורכש לראשונה אחזקות במאגר הגז הטבעי "תמר", אחד ממאגרי הגז המרכזיים בישראל, המספק גז טבעי לשוק המקומי ולמדינות נוספות באזור. מובדאללה ופרנקל רכשו 22% במאגר תמר תמורת 1.05 מיליארד דולר. במסגרת העסקה, מימש פרנקל אופציה לרכישת 11% מהמניות תמורת 525 מיליון דולר, כולל תזרים מראשית 2021 שהוערך בכ-75 מיליון דולר.
במרץ 2024, רכש פרנקל 3.5% נוספים ממאגר תמר מידי שותפות אוורסט (בבעלותן של חברת הביטוח הראל וקרן תש"י) תמורת כמיליארד שקל (272 מיליון דולר), מה ששיקף למאגר שווי של כ-32 מיליארד שקל (כ-8.7 מיליארד דולר). רכישה זו העלתה את אחזקתו הישירה של פרנקל במאגר לכ-14.5%. בנוסף לאחזקתו הישירה, פרנקל מחזיק בכ-25% ממניות חברת "תמר פטרוליום" הציבורית, המחזיקה ב-16.75% ממאגר תמר, מה שמקנה לו באופן עקיף אחזקה נוספת של כ-4.2% במאגר. בסך הכל הוא ביסס השפעה על כ-31.25% מהבעלות על המאגר.
בפברואר 2025 הצהיר פרנקל על מכירת 50% מאחזקותיו במאגר תמר, המהווים כ-10% ממניות המאגר לחברת הגז האזרית סוקאר (SOCAR). זו אחזקה ראשונה בישראל של חברת סוקאר, השייכת לממשלת אזרבייג'ן, ויש לכך השלכות על טיב היחסים בין המדינות.
פעילות עסקית > ביטחון

פרנקל הוא בעליה של חברת יוויז׳ן אייר.
עיטורים ותפקידים

עיטור כבוד של הלגיון הצרפתי Chevalier de la Légion d'honneur שהוענק לו על ידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי
עיטור כבוד של הלגיון הצרפתי Officier de la Légion d'honneur שהוענק לו על ידי נשיא צרפת עמנואל מקרון
יו"ר ועידת הנשיא בתקופת כהונתו של שמעון פרס
עיטור כבוד Chevallier de l’Ordre de Grimaldi שהוענק לו על ידי נסיך מונקו, אלבר השני
עיטור כבוד,Officier de l’Ordre de Grimaldi על ידי נסיך מונקו, אלבר השני
נשיא ארגון לימוד Limmud FSU
קונסול כבוד של רפובליקת קרואטיה בירושלים
נשיא הקהילה היהודית במונקו
חבר עמית של מוזיאון תל אביב לאמנות
סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי
יו"ר הקונגרס היהודי האירו-אסייתי
פרס יקיר קרן היסוד
חבר הנאמנים של בית התפוצות
נשיא עמותת "אור למשפחות"
חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב
נשיא המועצה הבינלאומית של יד שרה
תרומה לקהילה

קרן היסוד
תרומת מקווה טהרה
בתי חולים איכילוב, קפלן, ותל השומר
יד שרה - המרכז לרפואה דחופה ע"ש פרנקל
הרב פירר - "עזרה למרפא"
התזמורת הפילהרמונית הישראלית
בשנות התשעים סייע פרנקל רבות בהבאתם של העולים החדשים מברית המועצות לישראל, תוך שיתוף פעולה הדוק עם הסוכנות היהודית וממשלת ישראל.
פרנקל הוא ראש הקהילה היהודית במונקו ותומך במרכזיים יהודיים רבים ברחבי העולם. תרומותיו בתחום מתמקדות בחיזוק הזהות היהודית וקידומן של הקהילות היהודיות בתפוצות. תרומותיו השונות מתרכזות בתמיכה בפרויקטים חינוכיים, חברתיים, רפואיים, סיוע לחולים ולנצרכים, ושמירה על איכות הסביבה בישראל וברחבי העולם.
מעצרי פלסטינים וערביי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל

מעצרי פלסטינים וערביי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל בוצעו עקב טבח שבעה באוקטובר בו נרצחו ונהרגו מעל ל-1,100 איש. המעצרים נועדו למנוע מעשי טרור פלסטיני והסתה, הן בישראל והן בזירת יהודה ושומרון. כוחות הביטחון בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית עצרו אלפי פלסטינים, בהם אלפי פועלים מרצועת עזה שקיבלו היתר כניסה לישראל. לאחר חקירתם של הפועלים, במטרה לבדוק האם היה להם מידע מוקדם אודות מתקפת הפתע, שחררה ישראל ב-3 בנובמבר לרצועת עזה כ-3,200 פועלים פלסטינים שהיו עצורים במשך כשלושה שבועות. בנוסף נעצרו פלסטינים החשודים בפעילות טרור וערבים ישראלים החשודים בפרסום דברי הסתה.
הועלו טענות ועדויות להתעללות ועינויים בפלסטינים עצורים. לפי נתוני צה"ל, מאז תחילת המלחמה, עשרות עזתים מתו במעצר בישראל, מתוכם 36 מתו במחנה שדה תימן. שניים מהעצורים שמתו בזמן מעצרם היו פועלים עזתים ששהו בישראל באישור ונעצרו עם פרוץ המלחמה. חלק מהמתים נמצאו עם סימני אלימות. צה"ל מנהל חקירה פלילית נגד חיילים ב-48 מקרי מוות של פלסטינים, רובם שבויים שנתפסו ברצועת עזה.
רקע > מעצר פלסטינים על רקע ביטחוני

בספטמבר 2023, לפני פרוץ המלחמה, החזיקה ישראל ב-5,088 אסירים ביטחוניים פלסטינים. כ-1,200 מתוכם נעצרו במעצר מנהלי, ללא כתב אישום או הליך משפטי, המוארך מעת לעת.
רקע > שלילת אישורי עבודה

| --- | --- |
 :  ראו גם – היתר כניסה לישראל, עובדים פלסטינים בישראל
לפני פרוץ המלחמה, כ-19,000 גברים מעל גיל 25 מרצועת עזה קיבלו אישור לעבוד בישראל, בעיקר בענפי החקלאות והבנייה. הצעד נועד לספק מקורות פרנסה לחלק מתושבי הרצועה.
שלושה ימים לאחר הטבח שביצע חמאס בישראל ב-7 באוקטובר 2023, ביטל מתאם פעולות הממשלה בשטחים את כל היתרי העבודה שניתנו לתושבי עזה. ביטול היתרי העבודה הפך את מי ששהו כדין בישראל ל"שוהים בלתי חוקיים". לאחר שכ-3,200 פועלים הוחזרו לעזה, הכריז הקבינט המדיני-ביטחוני כי "לא יהיו יותר פועלים פלסטינים מעזה בישראל".
מעצרי פלסטינים > מעצרי פלסטינים מעזה

לאחר פרוץ המלחמה נעצרו אלפי פלסטינים מרצועת עזה שהיו בעלי היתר עבודה במחנות מעצר צבאיים. על פי ד"ר נסרי אבו ג'יש, שר העבודה ברשות הפלסטינית, נעצרו כ-4,500 פועלים. ארגון העבודה הבין-לאומי ואיגוד העובדים הפלסטינים מסרו הערכות דומות.
מתאם פעולות הממשלה בשטחים דיווח על מעצר של פלסטינים תושבי עזה, אך לא דיווח כמה פלסטינים נעצרו ולא סיפק נתונים אודות הסיבות למעצר או תנאי המעצר. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל דיווח שאלפי עובדים מעזה נעצרו למשך שלושה שבועות או יותר, בשני מרכזי מעצר צבאיים בישראל, ללא תקשורת עם העולם החיצון. חלקם שוחררו, אך הארגון הצהיר כי "אין שקיפות מצד הרשויות הישראליות" לגבי מספר תושבי עזה שנותרו במעצר.
במהלך הפעילות המבצאית בעזה פעלה יחידה 504 וחקרה בשטח מחבלים ואזרחים. במהלך הפעילות נעצרו מאות מחבלים ונשלחו להמשך חקירה בישראל.
על פי דיווחי צה"ל נעצרו יותר מ-500 פעילי טרור ברצועת עזה בחודש נובמבר, בהם כ-350 פעילי חמאס ועוד כ-120 פעילי הג'יהאד האסלאמי. בין העצורים נמנים גברים ונשים, בהם קטינים וקטינות. הגברים מוחזקים במתקן מעצר בבסיס שדה תימן, והנשים במחנה ענתות. העצורים מוחזקים בעיניים מכוסות וידיים אזוקות לאורך רוב שעות היממה. הם מועברים לחקירות, ועצורים שנמצא כי לא היו מעורבים בפעילות טרור מוחזרים לרצועת עזה. עצורים אחרים מועברים לידי שירות בתי הסוהר. העצורים מעזה מוחזקים במסגרת חוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים, המגדיר את כליאתם של לוחמים שאינם משתייכים לצבא מסודר וישראל אינה מגדירה כשבויי מלחמה.
בדצמבר 2023 דווח כי בין תושבי רצועת עזה שנעצרו בידי צה"ל והובאו לישראל נמנות גם נשים בהיריון וכאלה שמוחזקות יחד עם תינוקותיהן. צה"ל הכחיש זאת.
מעצרי פלסטינים > מעצרים בשטחי הרשות הפלסטינית ובמזרח ירושלים

כחלק מהמלחמה שהכריזה ישראל על ארגון חמאס, וכדי למנוע טבח הדומה לזה שהתרחש בעוטף עזה גם באזור יהודה ושומרון וקו התפר, הגבירה ישראל מאוד את היקף המעצרים של פלסטינים בשטחי הרשות הפלסטינית ובמזרח ירושלים מאז 7 באוקטובר.
מספר העצורים שנעצרו בשטחי הרשות הפלסטינית ובמזרח ירושלים היה כ-700 בני אדם ב-17 באוקטובר, כ-1,450 ב-28 באוקטובר, 1,700 עצורים ב-31 באוקטובר, 2,150 ב-6 בנובמבר, ו-2,280 ב-8 בנובמבר.
המוקד להגנת הפרט דיווח ב-8 בנובמבר כי 2,070 פלסטינים עצורים במעצר מנהלי, לעומת 1,319 שהיו עצורים לפני המלחמה.
על פי הוועדה לענייני אסירים, מספר הפלסטינים בבתי הכלא בישראל הוכפל מ-5,200 אסירים לפני 7 באוקטובר ליותר מ-10,000 אסירים ועצורים נכון ל-24 באוקטובר.
מעצרי ערבים ישראלים

מאז פרוץ המלחמה אימצה מערכת אכיפת החוק מדיניות נוקשה בכל הקשור לחקירות ולהעמדה לדין על עבירות הסתה והגישה כתבי אישום רבים נגד אזרחים ערבים. פרקליט המדינה עמית איסמן התיר לבכירי אגף החקירות והמודיעין במשטרה להורות על חקירת חשודים בהסתה מבלי לקבל מראש אישור מראש מהפרקליטות, ותמך בהגשת כתבי אישום גם על התבטאות בודדת.
בהתאם למדיניות זו נעצרו עשרות ערבים ישראלים שפרסמו ברשתות החברתיות הסתה לטרור ותמיכה בטבח שביצע חמאס. בחלק מהמקרים נטען כי בוצעו מעצרים גם במקרים של הזדהות עם האוכלוסייה האזרחית בעזה, ציטוט פסוקים מהקוראן או הבעת תמיכה כלשהי בפלסטינים. ב-31 באוקטובר עצרו כוחות הביטחון שלושה ערבים ישראלים תושבי סח'נין ועראבה שהביעו הזדהות עם המדינה האסלאמית ועל פי החשד תכננו לבצע פיגועים.
ערוץ אל-ג'זירה דיווח על 172 ערבים ישראלים עצורים ב-7 בנובמבר, על סמך דיווחים מעורכי דין.
ב-11 בנובמבר דיווח אל פאיס כי ישראל חוקרת מאות מקרים של חשד להסתה. על פי העיתון, ממשלת ישראל מתייחסת למיעוט הערבי כאל גיס חמישי.
תנאי המעצר

בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הוחמרו תנאי הכליאה של אסירים ביטחוניים בהוראת שעה.
תנאי המעצר > הרעבה

לפי מוחמד ערב, עיתונאי פלסטיני שנעצר בבית החולים שיפא בעזה, תנאי הכליאה במחנה שדה תימן קשים ביותר. לדבריו, עיני העצורים מכוסות וידיהם קשורות מאחורי הגב, לכל עצור נותנים להתקלח פעם אחת בשבוע למשך דקה אחת בלבד, והתפריט במתקן כולל "קצת לבנה וחתיכת מלפפון או עגבנייה ליום".
צמצום כמויות האוכל שניתנו לכלואים הפלסטינים ניכר בצילומים של אסירים לאחר שחרורם, אשר איבדו חלק ניכר ממשקל גופם. הישאם סאלח, בעדותו על תקופת מעצרו בכלא עופר, סיפר: "האוכל לא היה מבושל טוב, ולרוב הוא היה מקולקל – לדוגמה הביצים והיוגורט. פעם, כשאחד העצורים בתא לידנו ביקש שיחליפו את היוגורט כי התאריך שלו עבר, הענישו את כל האסירים בתא: שיסו בהם כלבים, הכו אותם באלות, גררו אותם לשירותים והרביצו להם שם. למחרת עדיין ראיתי את הדם שלהם על הרצפה".
לפי האגודה לזכויות האזרח בישראל, השב"ס נוהג במדיניות של הרעבה כלפי האסירים והעצורים הפלסטינים. פלסטינים ששוחררו העידו על רעב קיצוני וקבוע ועל איכות אוכל ירודה מאוד.
ביוני 2024 פורסם כי נמסרו עשרות עדויות של אסירים וכלואים ביטחוניים שאינם קשורים לחמאס, על כך ששב"ס הפחית את כמות המזון שלהם באופן ניכר, עד כדי הרעבה, וכי הם השילו עשרות ק"ג ממשקלם. האגודה לזכויות האזרח הגישה עתירה לבג"ץ בנושא זה. העדויות באו, בין היתר, מעצורים שטרם הועמדו לדין וגם מעצורים במעצר מנהלי. מקורות ביטחוניים טענו ששירות בתי הסוהר מסתיר מידע על כמות המזון הניתנת לאסירים ביטחוניים מאז החלה המלחמה. היועץ המשפטי של שב"ס אישר באפריל 2024, בכנס בו השתתף, את הצמצום במזון המסופק לאסירים הביטחוניים. בדיון בבג"ץ העירו השופטים כי המדינה לא סיפקה חוות דעת רפואית לעצם האישור של הפחתת כמות המזון בבתי הסוהר, ולא הובהר מדוע מפרידים בין התפריט שמקבלים אסירים ביטחוניים לזה של אסירים פליליים.
תנאי המעצר > מוות של עצורים

ב-23 באוקטובר 2023 מת בבית הסוהר מגידו עומר דראגמה, פעיל חמאס בן 58 מטובאס. הוא נעצר על ידי כוחות הביטחון ישראליים יחד עם בנו ב-9 באוקטובר, במעצר מנהלי לתקופה של שישה חודשים. ארגון חמאס טען כי דראג'מה מת כתוצאה מהתנקשות, לאחר שסבל מעינויים בבית הסוהר. מאות פלסטינים הפגינו בטובאס במחאה על מותו של דראג'מה.
עצור פלסטיני נוסף, ערפאת חמדאן, מת במעצר בבית הסוהר מגידו. חמדאן, שהיה חולה בסוכרת ומחלות לב, מת 48 שעות לאחר מעצרו.
עבד אל־רחמן מרעי, תושב הכפר קראוות בני חסאן, מת בבית הסוהר מגידו ב-13 בנובמבר. ת'איר אבו עסב, תושב קלקיליה, מת בבית הסוהר קציעות ב-18 בנובמבר.
ב-17 בנובמבר מת בבית הסוהר שקמה ד"ר איאד רנתיסי שהיה מנהל בית החולים לנשים במרכז הרפואי כמאל עדואן בבית לאהיא. הוא נעצר שישה ימים קודם ומת בעיצומה של חקירת שב"כ. במשך חצי שנה היה צו איסור פרסום על המקרה. חקירת מותו העלתה כי על גופתו נמצאו סימני חבלה.
ב-18 בנונמבר 2023 מת בבית הסוהר קציעות תאיר אבו עסב, מחבל פת"ח בן 38 מאזור קלקיליה שבשנת 2005 נגזר עליו עונש מאסר בגין ניסיון רצח. על גופתו נמצאו סימני אלימות קשים, ודווח כי הסוהרים שהכו אותו חבשו קסדות בעת המעשה.
ב-19 באפריל 2024 מת בכלא עופר ד"ר עדנאן אלברש, שהיה מנהל מחלקת האורתופדיה בבית החולים שיפא בעזה, ונעצר בדצמבר 2023. עצורים לשעבר טענו שהוא מת מעינויים ושסבל מאלימות מינית קשה בשעות שלפני מותו.
במאי פורסם כי חקירת מותם של שני עצירים מהרצועה מעלה כי חיילים הכו אותם בדרכם למתקן שדה תימן.
בחודש יוני פורסם בהארץ כי קרוב ל-48 עצורים תושבי רצועת עזה מתו מתחילת המלחמה. 36 מהם היו עצורים במחנה שדה תימן, שניים מתו בדרך אליו, שניים הועברו למחנה ענתות, עצור אחד בשטח הרצועה ואישה שהתקרבה לכוחות צה"ל באזור גדר הגבול. נמסר כי צה"ל מנהל חקירה פלילית נגד חיילים בנוגע למקרים אלה. לפני כן טענו בצה"ל שחלקם סבלו מבעיות רפואיות לפני שנעצרו. שניים מהעצורים שמתו בזמן מעצרם היו פועלים עזתים ששהו בישראל באישור ונעצרו עם פרוץ המלחמה. חלק מהמתים נמצאו עם סימני אלימות.
מועדון האסיר הפלסטיני דיווח כי בבוקר ה-7 ביולי אותרו גופותיהם של שלושה עצירים פלסטינים ליד מעבר כרם שלום, כשהם אזוקים בידיהם. לפי הדיווח שלושת העצירים עבדו בחלוקת סיוע הומניטרי ברצועה, ושניים מהם היו אחים. דוד של אחד העצירים טען כי הם היו ללא בגדים, ועציר אחר סיפר שנמצאו ירויים. מדובר צה"ל מסרו כי המקרה לא מוכר. כתב סוכנות הידיעות AP אישר שראה את אחת הגופות עם ידיים כבולות. רויטרס פרסמה את שמות הפלסטינים שנהרגו ותמונה של ידו האזוקה של אחד מהם.
ב-31 ביולי דו"ח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם קבע כי לפחות 53 פלסטינים מתו במעצר ישראלי במהלך המלחמה.
בתחילת אוגוסט 2024 ארגון "בצלם" פרסם דו"ח בו מנה לפחות 60 מקרי מוות של כלואים פלסטינים מאז פרוץ המלחמה, ביניהם 48 עצורים תושבי עזה שמתו במתקני מעצר של הצבא ועוד 12 שמתו במשמורת שב"ס, חלקם בנסיבות המעלות "חשד כבד להתעללות ולמניעת טיפול רפואי מכוונים".
ב-19 בנובמבר 2024 פורסם כי אב ובנו שנעצרו ברצועת עזה מתו כשהיו בחזקת הצבא. ב-11 בדצמבר פורסם כי ארבעה פלסטינים מתו בחקירות שב"כ מתחילת המלחמה.
תנאי המעצר > אי-הודעה למשפחות

משפחותיהם של שני פועלים מעזה שמתו בעת שהוחזקו במעצר בבסיסים צבאיים בישראל לא עודכנו בידי צה"ל.
ב-25 באוקטובר 2023 פנתה האגודה לזכויות האזרח בישראל לפרקליטות הצבאית ולפרקליט המדינה וביקשה לוודא שמשפחות העצורים יקבלו הודעה על מעצרם[דרוש מקור]. לדברי האגודה, ברור שיש בסיס משפטי למעצר של חשודים בטרור, אך עם זאת ישראל חייבת ליידע את קרובי משפחתם על כך, הן על פי החוק הישראלי והן על פי החוק הבין-לאומי.
ב-10 בדצמבר, הוושינגטון פוסט קבע כי זוהה דפוס פעולה שבו כוחות צה"ל עוצרים פלסטינים ברצועת עזה לתקופה ארוכה, מבלי שניתנה הודעה לבני משפחתם, וללא קשר עם בני המשפחה במשך תקופת המעצר.
בפברואר 2024 הגישו בני משפחה של 62 תושבי עזה שנעצרו במהלך המלחמה עתירה לבג"ץ וביקשו לקבל מידע על אודותיהם ועל המקום שבו הם מוחזקים. העתירה נדחתה על הסף בנימוקים טכניים, לפיהם העתירה כורכת מקרים שונים באופן שמקשה על בירורה.
לאחר מכן הגיש המוקד להגנת הפרט בקשות פרטניות למידע אודות העצורים. במאי 2024 הודיע נציג המדינה לבג"ץ כי היא עומדת בסירובה לחשוף לפני משפחות של עזתים שנעצרו במלחמה בחשד לטרור מידע אודותיהם, לרבות היכן הם מוחזקים בישראל. המדינה ציינה כי בני משפחתם של עצירים המוחזקים מעל ל-90 יום רשאים לשלוח דואר אלקטרוני כדי לנסות לתאם מפגש בין העציר לבין עורך דין, וכך יגלו באיזה מתקן מעצר הוא מוחזק. שופטי בג"ץ קיבלו עמדה זו והורו למחוק את העתירה.
תנאי המעצר > צפיפות בבתי הכלא

בדו"ח של הסניגוריה הציבורית מפברואר 2024 נמסר כי במתקני שירות בתי הסוהר מוחזקים 20,113 כלואים פליליים וביטחוניים, בהם כ-3,400 שנקלטו מאז פרוץ המלחמה. כמחצית מכלל האסירים מוחזקים בתנאי צפיפות קשים שאינם עומדים בתנאי הפעימה הראשונה של בג"ץ שטח המחיה, בשטח קטן מ-3 מטר רבוע לאדם. לאלפי אסירים אין מיטה לישון עליה והם נאלצים לישון על גבי מזרנים על הרצפה, בבתי הסוהר נמצאו תנאים תברואתיים ירודים, מצב היגייני גרוע, בעיית מזיקים, תנאי אוורור בלתי נאותים, מחסור בציוד בסיסי לאסירים ומצוקת חדרי שירותים. באוקטובר 2023 אישרה הוועדה לביטחון לאומי לחרוג מתנאי הכליאה שקבע בג"ץ, בעקבות מצב החירום שהוכרז בעקבות המלחמה.
פעילות ארגוני זכויות האדם

בדיווח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם נטען כי העצורים אינם זוכים להליך משפטי הוגן כנדרש בחוק הבין-לאומי, וכן כי נמסרו להם עדויות על יחס משפיל, התעללות בעצורים וחשד לעינויים. טענות דומות הועלו בדיווחים של אמנסטי אינטרנשיונל, הוועד הבינלאומי של הצלב האדום ועדאלה.
ארגוני זכויות האדם בישראל ניסו לפעול למען הפלסטינים שנעצרו. ב-22 באוקטובר עתרו לבג"ץ שישה ארגונים (המוקד להגנת הפרט, גישה, הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, רופאים לזכויות אדם-ישראל, עדאלה והאגודה לזכויות האזרח בישראל) וביקשו להורות על חשיפת כל שמותיהם ומיקומם של תושבי עזה המוחזקים במתקני כליאה ישראליים, ועל שחרור כל אדם שעצור שלא כדין. כמו כן ביקשו העותרים לאפשר למשוחררים להישאר בשטחי הרשות הפלסטינית עד שיוכלו לחזור לעזה. כמו כן שלחו הארגונים מכתב לשר הביטחון יואב גלנט, ליועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה ולמתאם פעולות הממשלה בשטחים רסאן עליאן, ובו קבלו על המעצרים, שלדבריהם בוצעו בלי סמכות בחוק, בלי עילת מעצר ובלי שפורסמו צווים בעניין.
האגודה לזכויות האזרח בישראל עתרה ב-23 באוקטובר לבג"ץ בבקשה לבטל את ההוראה המאפשרת לרשויות הישראליות לשכן עצירים ביטחוניים ופליליים על הרצפה בתנאי צפיפות בזמן מצב חירום. בג"ץ דחה את העתירה וקבע כי "אין דומה אומדן הפגיעה בזכויות אדם בעיתות מלחמה לאומדן במצבי שלום".
עצורים בולטים

מוהנד טאהא, סטנדאפיסט ואושיית רשת מהגליל התחתון, נעצר לאחר שפרסם באינסטגרם הצהרת סולידריות עם תושבי עזה. הוא שוחרר ממעצר לאחר יומיים, לאחר התערבות עורך דינו.
הזמרת דלאל אבו אמנה נעצרה ב-17 באוקטובר.
ב-24 באוקטובר נעצרה השחקנית מאיסה עבד אלהאדי, בחשד להסתה וגילויי שבח לחמאס ברשתות החברתיות ותמיכה בחטיפת ישראלים לעזה.
ב-6 בנובמבר נעצרה עהד תמימי לאחר שברשת טוויטר פורסם בחשבון הקרוי על שמה כי "תגידו שמה שהיטלר עשה היה בדיחה" ו"נשתה את דמכם". אביה נעצר שבוע לפני כן, והוא מוחזק במקום לא ידוע. ארגון הסופרים הבין-לאומי קרא לישראל למסור מידע על מקום הימצאה של תמימי ולשחרר אותה לאלתר.
הוועד להגנת עיתונאים דיווח כי 13 עיתונאים פלסטינים נעצרו החל מפרוץ המלחמה.
ב-9 בנובמבר נעצרו לחקירה מספר ערבים ישראלים ידועים, בהם מוחמד ברכה, יו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל וחבר כנסת לשעבר ממפלגת חד"ש, חברי כנסת לשעבר ממפלגת בל"ד: חנין זועבי, סמי אבו שחאדה ומטאנס שחאדה ומנכ"ל המפלגה יוסף טאטור. הם הואשמו בתכנון מחאה בנצרת, ועל פי משטרת ישראל, הם "ניסו להסית ולהפר את הסדר הציבורי". פרקליט המדינה עמית איסמן מתח ביקורת על מעצרים אלו.
שחרור עצירים

בתחילת נובמבר 2023 הוחזרו כ-3,200 פועלים לעזה.
במסגרת עסקת שחרור החטופים בנובמבר 2023 שוחררו 420 אסירים ביטחוניים. בין האסירים ששוחרו היו שמונה ערביות-ישראליות שהואשמו בהסתה או בהזדהות עם ארגון טרור.
ב-1 בפברואר 2024 דווח כי ישראל עצרה תושבת עזה בת 82 עם אלצהיימר במשך חודשיים כ"לוחמת בלתי חוקית", וכי היא שוחררה רק לאחר ערעור.
סיציליה

סיציליה (Sicilia; בהגייה לטינית קלאסית: סיקיליה, בהגייה איטלקית: סיצ'יליה) היא האי הגדול ביותר בים התיכון. שטחו של האי הוא כ־26,000 קילומטר רבוע. הוא המחוז הגדול ביותר בשטחו באיטליה, אחד מחמשת האזורים האוטונומיים במדינה, ואוכלוסייתו מונה חמישה מיליון תושבים.
גאוגרפיה

האי סיציליה שוכן בים התיכון מול קלבריה (המחוז שבקצה ה"מגף" של איטליה) ומופרד מאיטליה על ידי מצר מסינה. סיציליה מוקפת איים השייכים לה מבחינה מנהלתית והם האיים הליפאריים (נקראים גם האיים האאוליים) בצפון, האיים האגאדיים והאי פנטלריה במערב, האי אוסטיקה בצפון-מערב, ואיי פלאגי בדרום-מערב. כ־93 ק"מ מדרום נמצאים האיים של מלטה, השייכים לרפובליקת מלטה, כשביניהם מפרידה תעלת מלטה. בשנת 1831, בעקבות פעילות געשית, עלה על פני המים האי פרדיננדאה, 30 קילומטר דרומית לסיציליה. אך בשנת 1832 ירד מתחת למים, ובתחילת המאה ה־21 הוא נמצא בעומק של כשישה מטרים מתחת לפני הים.
הר הגעש אטנה, השוכן קרוב לעיר קטניה, הוא הר הגעש הגבוה ביותר באירופה והוא מתנשא לגובה 3,320 מטר.
נהר האימרה מרידיונלה (אנ'), שאורכו 144 קילומטר, הוא הנהר הארוך ביותר בסיציליה. בדרכו הוא חוצה שלוש נפות בסיציליה – העיר המטרופולינית של פלרמו, נפת אנה ונפת קלטניסטה – שם הוא נשפך לים התיכון. נהרות נוספים בסיציליה: נהר השימתו, באורך כ־113 קילומטרים, והנהרות סימטו (אנ'), בליצ'ה (אנ'), דיטאינו (אנ') והפלטני (אנ'), שאורך כל אחד מהם עולה על 100 קילומטר. הנהר אלקנטרה (אנ') במזרח האי יצר קניון מרשים בקילוחי הבזלת של הר האטנה, ובחלקו משמש כפארק גאולוגי ובוטני בשם גולה אלקנטרה.
גאוגרפיה > ערים ויישובים

הערים הגדולות באי סיציליה כוללות את בירתו פלרמו (המאכלסת 700 אלף תושבים), ובירות הנפות: קטניה, מסינה, סירקוזה, טרפאני, אנה, קלטניסטה, אגריג'נטו ורגוזה.
ערים מפורסמות נוספות הן צ'פלו, טאורמינה, ברונטה, קורלאונה, קלטג'ירונה, קסטלמארה דל גולפו, מרסלה וטריפי.
הצומח

בסיציליה מגוון גדול של פרחים. הבוטניקאי פוג'רו מנה בספר שיצא בשנת 1889 138 מיני פרחים אנדמיים לסיציליה, 93 מינים שהגיעו מקלבריה ושאר איטליה, 43 מינים שהגיעו מיוון והמזרח התיכון, 61 מינים שהגיעו מסרדיניה וספרד ו-10 מינים שהגיעו מצפון אפריקה. ספר משנת 1909 מונה בין הפרחים הרווחים בסיציליה את עירית, קוציץ, דמומית, כלנית, אספרג רפואי, נרקיס, גרניון, סייפן וכדן. בין השיחים הרווחים באי הספר מונה את צבר מצוי, גומא פפירוס, הרדוף הנחלים.
הצומח > ייעור

בעבר נודעה סיציליה ביערותיה הנרחבים. אחת הסיבות שניתנו למסע המלחמה האתונאי לסיציליה היה להשיג שליטה ביערותיה של סיציליה.
מאז המאה ה-16 בוערו יערות רבים ובשנת 1857 הוארך שטח היערות בסיציליה בכ-688 קמ"ר, בערך 2.7% משטח האי. באותה עת נכרתו יערות רבים לצורך אספקת אנרגיה במכרות הגופרית של האי. בשנת 1909, שטח היערות היה בערך 980 קמ"ר, פחות מ-4% מהאי. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד שטח היערות ל-856.43 קמ"ר, כ-3.3% משטח האי. הודות למאמצי ייעור נרחבים, עלה שטח היערות בסיציליה ל-1,590 קמ"ר (6.2%) בשנת 1966, ל-2,000 קמ"ר (7.8%) באמצע שנות ה-70 ול-2,220 קמ"ר (8.6%) בשנת 2003.
כלכלה

באלפיים השנים האחרונות ידועה סיציליה כמקור לחיטה. זיתים ויין הם מוצרים חקלאיים נוספים שהיא מייצאת. במחצית הראשונה של המאה ה-20 כמעט כל כלכלתה התבססה על חקלאות. המכרות בנפת קלטניסטה הפכו למוקד לייצור גופרית במאה ה־19 אך גוועו בשנות ה־50 של המאה ה־20.
היסטוריה

מיקומה של סיציליה בלב הים התיכון הפך אותה ליעד לכיבוש על ידי כוחות צבאיים רבים שביקשו לשלוט על אגן הים התיכון. אלו הותירו את חותמם בתרבות הסיצילאנית זמן רב לאחר חילופי המשטרים.
היסטוריה > טרום־היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > העת העתיקה

המקור לשמה של סיציליה הוא התושבים הראשונים המוזכרים בהיסטוריה של האי, שבטי הסיקלים שהגיעו מחצי האי האפניני וחיו בצפון, מזרח ומרכז האי; הסיקניים שהגיעו מחצי האי האיברי והתיישבו במערב סיציליה, והאלימים המתייחסים על פי הנטען לפליטים מטרויה והתגוררו באריקס, בסגסטה (אנ') ובאזור דרומית ודרומית מערבית לערים אלו.
עדויות לסחר בין סיציליה לכנען נמצאו עוד מהמאה ה־13 לפנה"ס, בדמות פסל כנעני קדום שהתגלה שם בים הסמוך לה (איט'). לפיניקים היו בתקופות קדומות, עוד לפני המאה ה־8 לפנה"ס, תחנות מסחר בכל האי: הם ביצרו מקומות על החוף והתיישבו באיים הקטנים הסמוכים, ומשם סחרו עם הסיקלים; אך כשהיוונים מצאו את דרכי הים לאי, נסוגו הפיניקים מרובו, התאחדו סביב מטוא (אנ'), כפרא (אנ') וציץ בשכנות לאלימים, חלקית משום שסמכו על הברית עם האלימים וחלקית משום שזה היה האזור הקרוב ביותר לעירם החשובה קרתחדשת.
אימפריית קרתחדשת נלחמה עם היוונים שהגיעו לאי: בתחילת המאה ה־5 לפנה"ס תקפו אנשיה את הערים היווניות בסיציליה (Sicilian Wars), בתיאום עם הפרסים שתקפו את היוונים במולדתם (מלחמות יוון–פרס), פעולה שנעשתה, כנראה, לפי הוראות שקיבלו בקרתחדשת מִצור, עיר האם של קרתחדשת ובעלת בריתם החשובה של הפרסים.
עיר מרכזית בסיציליה בעת העתיקה הייתה סירקוסאי (כיום סירקוזה). סירקוסאי הייתה יישוב דורי ועירו של ארכימדס.
לפני המלחמה הפונית הראשונה שלטה אימפריית קרתחדשת על רוב האי; במהלך המלחמה, הרומאים כבשו את סירקוסאי העצמאית, ובהמשך את רוב האי (בחלקו המזרחי). בשנת 227 לפנה"ס הפכה סיציליה לפרובינקיה הרומית הראשונה בשם סיקיליה וגאיוס פלאמיניוס מונה למושל. הזירה הסיציליאנית במלחמה הפונית השנייה הייתה משנית במלחמה הפונית השנייה, אך הקרתחדשתים השקיעו בה מאמצים רבים, ובקטעים מהמלחמה הצליחו להעביר לצדם חלק מערי האי, אך לבסוף נגמרה המלחמה בשליטה של רומא על כל האי.
סופה של סירקוסאי בא לה במלחמה הפונית השנייה כאשר הפנתה עורף לבעלת בריתה, רומא, ונשרפה. תחת השלטון הרומאי ירד מאוד מעמדה של סיציליה. ממרכז יווני חשוב הייתה לפרובינציה רומאית נידחת שהמיסים הרומאיים מצצו את לשדה.
עם פיצולה של האימפריה הרומית עברה סיציליה לחזקתה של ביזנטיון, רבים מן המוסדות החוקתיים נקבעו על ידי הקיסרות המזרחית, מוסדות אלו המשיכו בתפקודם עד לסוף ימי הביניים. החל משנת 438 סבל האי ממתקפות של הוונדלים והאוסטרוגותים מצפון אפריקה שגרמו לאי, על פי עדות פרוקופיוס, הרס נרחב. עדויות ארכאולוגיות לנזק קשה נמצאו במרסלה ובאגריג'נטו בעוד בפלרמו, קטניה וסירקוזה נראה שהנזק היה קל והערים התאוששו ממנה במהירות.