פול-אמיל בורדו
ביוגרפיה

בורדו נולד ב-1 בנובמבר 1905, בסנט הילייר, קוויבק. הוא היה הילד הרביעי של הוריו. הוא קיבל חמש שנים השכלה רשמית בבתי ספר יסודיים (שהסתיימו בגיל שתים עשרה) וכמה שיעורים פרטיים מתושב בכפר הולדתו. בורדו פגש את אוזיאס לידיק בחורף 1921–1922, ולידיק הסכים לקחת את האמן הצעיר תחת חסותו.
בגיל שש עשרה הוא הפך לחניך של אוזיאס לידיק, שהיה צייר ומעצב כנסיות. לידיק העניק לבורדו הכשרה אמנותית בסיסית, ולימד אותו כיצד לשחזר ולקשט כנסיות. בשנת 1923, בסיוע מלגה שהשיג לידיק עבורו, הוא נרשם לאקול דה ביו-ארטס דה במונטריאול והמשיך לעבוד במקביל עבור לידיק. הוא קיבל פרסים על ציוריו. למרות חילוקי הדעות בין בורדו לבין הנהלת בית הספר, הוא המשיך בלימודיו בעידודו של לידיק.
עם סיום לימודיו בשנת 1927 בורודו נשכר על ידי מועצת בית הספר הקתולי במונטריאול כמורה לאמנות בתיכון. בינואר 1929 החל את לימודיו בפריז, אותם עזב כדי להמשיך בעבודות קישוט הכנסיות של רמבוקורט. הוא חזר לסנט-הילייר ביוני 1930. הוא החל ללמד במשרה חלקית, וב־1933 חזר ללמד בבית הספר הקתולי במונטריאול, ואחרי ארבע שנים עבר ללמד בבית ספר אחר. זו הייתה תקופה חשובה בחיי בורדו: בעזרת הפגישה עם צעירים בני דורו בעלי אותם טעמים וצרכי פעולה, הוא גילה לבסוף סביבה אינטלקטואלית וחברתית מגרה.
בשנת 1938 הוא פגש בתערוכה את ג'ון לימן, צייר ומבקר במונטריאול. לימן עודד את מעורבותו של בורדו בחברה לאמנויות עכשוויות, ובינואר 1938 נבחר בורדו לסגן נשיא הקבוצה הזו.
בשנת 1941 הוא חזר לצייר לאחר מספר שנים של לימוד והוראה, ובמהלכם הוא וקבוצת סטודנטים נפגשו בקביעות כדי לדון במגמות האחרונות באמנות האירופאית. ציוריו המופשטים הראשונים מתוארכים לתקופה זו, ובאפריל 1942 הציג ארבעים וחמישה ציורי גואש בהשראת הסוריאליזם המופשט של ז'ואן מירו.
הוא ארגן סביבו כתריסר מתלמידיו, והם נודעו ביחד בשם "האוטומטיזמים" בהקשר לניסיונותיהם לצייר כאילו ב"אוטומט נפשי" טהור לפי כתביו של אנדרה ברטון. בינואר 1946 נערכה בעיר ניו יורק התערוכה הקבוצתית הראשונה של בורדו ותלמידיו, ואחריה באפריל תערוכה במונטריאול. זו הייתה התערוכה הראשונה של קבוצת ציירים מופשטים בקנדה. תערוכה שנייה במונטריאול התרחשה בפברואר – מרץ 1947. בעקבות תערוכה זו, נטבע השם "אוטומטיזמים" עבור הקבוצה, על שם ציורו של בורדו Automatisme.
בורדו כתב את "סרבנות מוחלטת" (Refus Global) בסוף 1947 - תחילת 1948. המאמר הופץ בקובץ שהכיל כתבים אחרים על אוטומטיזמים. היצירה הזו נועדה במקור ללוות תערוכה, אולם היא הופצה למעשה לבדה. המאמר שימש כמניפסט חשוב שדגל בהפרדת הכנסייה והמדינה בקוויבק, במיוחד למען האמנויות. במאמר בורדו "מגנה את כוחות הדיכוי שהפכו את קוויבק לסביבה חונקת. עוינת ליצירתיות פרטנית וקולקטיבית כאחד".
ארבע מאות עותקים של המניפסט נמכרו ב-9 באוגוסט 1948. בעקבות הפרסום, בורדו הודח מבית הספר שלימד בו, כתוצאה ישירה ממעורבותו בביקורת חברתית זו. גם אלה שנמאס להם מהשליטה המדכאת, ודגלו בשינויים חברתיים גדולים בקוויבק, נרתעו מלגנות את הכנסייה הקתולית שהייתה בעלת השפעה מרכזית על אוכלוסיית קנדה הצרפתית.
בורדו נודה, הוא לא הצליח להשיג עבודה, והחליט לקחת את העניינים לידיים והפיק מאמר נוסף להגנתו, Projections Libérantes ("תחזיות משחררות"), אותו השלים בפברואר 1949. המאמר השני היה יותר מתון, אבל לא התקבל בהתלהבות מצד הציבור או העיתונות. עם זאת, למרות ההוקעות המוקדמות, המניפסט סימן את תחילתו של שינוי חברתי עמוק בקוויבק וסימן את המהפכה השקטה.
בשנת 1953 בורדו עבר לניו יורק, שם ראה את עבודותיהם של ג'קסון פולוק, פרנץ קליין ומארק רותקו והחל להשתמש ב"סכין צבעים" כדי למרוח את צבעו.
בשנת 1955 הוא חזר לפריז שם נפטר מהתקף לב בשנת 1960.
בשנת 1954 היצירות של בורדו היו בין אלה שייצגו את קנדה בביאנלה בוונציה. בשנת 1955 ייצג את קנדה בביאנאלה בסאו פאולו.
בשנת 1960 ערך לו מוזיאון סטדליק באמסטרדם את התערוכה שלאחר המוות, "בורדו 1905–1960".
בשנת 1988 המוזיאון לאמנויות יפות במונטריאול ערך תערוכת רטרוספקטיבה שאצר פרנסואה-מארק גאנון.