stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' ראקוצי הראשון
לקריאה נוספת

Hangay, Zoltán (1987). Erdély választott fejedelme: Rákóczi Zsigmond [Elected Prince of Transylvania: Sigismund Rákóczi]. Zrínyi Kiadó. ISBN 963-326-363-8.
Nagy, László (1984). A "bibliás őrálló" fejedelem: I. Rákóczi György a magyar históriában [The "Bible-reader and Guarding" Prince: George I Rákóczi in Hungarian Hitoriography]. Magvető Kiadó. ISBN 963-14-0204-5.
Parker, Geoffrey (1987). The Thirty Years' War. Routledge. ISBN 0-415-15458-8.
Péter, Katalin (1981). "A három részre szakadt ország és a török kiűzése (1526–1605)".  In Benda, Kálmán; Péter, Katalin (eds.). Magyarország történeti kronológiája, II: 1526–1848 [Historical Chronology of Hungary, Volume I: 1526–1848] (בהונגרית). Akadémiai Kiadó. pp. 361–430. ISBN 963-05-2662-X.
Péter, Katalin (1994). "The Golden Age of the Principality (1606–1660)".  In Köpeczi, Béla; Barta, Gábor; Bóna, István; Makkai, László; Szász, Zoltán; Borus, Judit (eds.). History of Transylvania. Akadémiai Kiadó. pp. 301–358. ISBN 963-05-6703-2.
Szilagyi, Sandor(1893) Elsö Rákóczy György, 1593-1648. Magyart Történelmi Társulat, Budapest 482 p Sándor Szilágyi, Elsö Rákóczy György, 1593-1648, Budapest Magyar Történelmi Társulat, 1893
Várkonyi, Gábor (2012). "I. Rákóczi György".  In Gujdár, Noémi; Szatmáry, Nóra (eds.). Magyar királyok nagykönyve: Uralkodóink, kormányzóink és az erdélyi fejedelmek életének és tetteinek képes története [Encyclopedia of the Kings of Hungary: An Illustrated History of the Life and Deeds of Our Monarchs, Regents and the Princes of Transylvania] (בהונגרית). Reader's Digest. pp. 218–221. ISBN 978-963-289-214-6.
הנסיך ג'רג' ראקוצי הראשון
ג'רג' ראקוצי הראשון ואשתו ז'וז'אנה לוראנטפי
רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה

| --- | --- |

 לידה:  1031 אוטוויל-לה-גישר, דוכסות נורמנדיה 
 פטירה:  22 ביוני 1101 (בגיל 70 בערך) מילטו, רוזנות אפוליה וקלבריה 
 מדינה:  נפת סיציליה 
 מקום קבורה:  קלבריה 
 בן או בת זוג:  ז'ודית ד'וורה (1061–?) ארמבורז' ממרטן (1077–?) אדלזיה דל ואסטו (1089, 1087–1101) 
 
רוֹגֵ'רוֹ הראשון (באיטלקית: Ruggero; 1031 –  22 ביוני 1101) היה אציל נורמני שהפך לרוזן הגדול הראשון של סיציליה בין השנים 1071 ל-1101.
כבן למשפחת אוטוויל (אנ'), הוא השתתף במספר משלחות צבאיות נגד אמירות סיציליה (החל מ-1061). מאוחר יותר הוא קיבל חלק מסיציליה על ידי אחיו, רובר גיסקאר, דוכס אפוליה, ב-1071. עד 1090, הוא כבש את כל האי. בשנת 1091 הוא כבש (אנ') את מלטה. המדינה שיצר אוחדה עם דוכסות אפוליה בשנת 1127 והפכה לממלכת סיציליה בשנת 1130. צאצאיו המשיכו לשלוט בסיציליה עד 1194.
תחילת חייו

רוג'רו נולד בנורמנדיה, כנראה בכפר אוטוויל-לה-גישר (אנ'), שאביו היה הסניור שלו. הוא היה בנם הצעיר של טנקרד דה אוטוויל (אנ') ושל אשתו השנייה פרסנדה. דרך אימו הוא היה אולי נכדו של רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה. מעט ידוע על חייו ועל חייו של אחיו לפני המשלחות הצבאיות לדרום איטליה.
הגעה לאיטליה וכיבוש קלבריה

רוג'רו הגיע לדרום איטליה כאדם צעיר בקיץ 1057. הנזיר הבנדיקטיני גופרדו מלטרה (אנ'), שהשווה את רובר גיסקאר ואחיו רוג'רו ל"יוסף ובנימין של פעם", מתאר את רוג'רו כך:
הוא היה צעיר בעל יופי גדול, בעל שיעור קומה, בעל צורה חיננית, רהוט ביותר בדיבור ורגוע בייעוץ. הוא היה חד הבחנה בסידור כל מעשיו, נעים ועליז כולו עם בני אדם; חזק ואמיץ, וסוער בקרב.
הסיבה למסעו לאיטליה, יחד עם אחיו רובר, הייתה מותו של אחיהם למחצה הבכור אונפרואה דה אוטוויל (אנ'), רוזן אפוליה. בעוד רובר, בהיותו המבוגר מבין השניים, ירש את התואר הראשי, רוג'ר הפך לווסאל שלו לאחר שקיבל את מחוז קלבריה שנכבש זמן קצר לפני כן.
במשך זמן מה, רוג'רו חי כמו שודד בטירתו סקאלה, ליד קוזנצה. בהסכם משנת 1062, חילקו האחים את השלל כך שלכל אחד "תהיה מחצית מכל טירה ועיירה בקלבריה". רוג'רו הקים אז את חצרו במילטו (אנ'). בחג המולד 1061, הוא התחתן עם ז'ודית ד'וורה (אנ'), בתו של רוזן אוורה (אנ'), גיום (אנ').
שני האחים כבשו אז את רג'ו, העיר היחידה בקלבריה שעדיין הייתה בשליטת האימפריה הביזנטית, לאחר מצור ארוך וקשה. גם מבצר סקוילצ'ה, שבו מצאו מקלט החיילים הביזנטיים, נכבש. ממבצרי קלבריה החלו שני האחים לתכנן את כיבוש סיציליה, באותה תקופה בשליטת המוסלמים.
כיבוש מלטה

כדי להימנע ממתקפה מצפון אפריקה הפליג רוג'רו בשנת 1091 עם צי כדי לכבוש את מלטה. ספינתו הגיעה לאי לפני השאר המשלחת. כאשר נחתו נסוגו המגינים המעטים בהם נתקלו הנורמנים ולמחרת צעד רוג'רו לבירה מדינה. תנאי הכניעה נדונו עם הקאדי המקומי. הוסכם כי האיים יעלו מס לרוזן וכי על הקאדי להמשיך לנהל את האיים. עם ההסכם שוחררו אסירים יוונים ונוצרים רבים אחרים, אשר שרו לרוג'רו את הקיריה. הוא עזב את האיים עם רבים שרצו להצטרף אליו וכל כך רבים היו על ספינתו שהיא כמעט טבעה, לדברי גופרדו מלטרה. סיפור הפלישה עבר רומנטיזציה במאות מאוחרות יותר, ונוצרו אגדות לפיהן הרוזן הוא שהעניק למלטזים את דגלם האדום והלבן על ידי חיתוך חלק מדגלו. המיסה נאמרת פעם בשנה לזכר הרוזן בקתדרלת מדינה, כהכרה בתפקידו של הרוזן בשחרור הנוצרים המלטזים מהשליטה והשלטון המוסלמי.
שלטון על סיציליה

שליט עליון פוליטי, הרוזן הפך גם לאדון הכנסייה באי. האפיפיור, שהעדיף נסיך ששחרר את סיציליה משלטון היוונים והמוסלמים, העניק ב-1098 לרוג'רו ויורשיו את מעמד האפוטרופוס האפוסטולי של האי. רוג'רו יצר בישופות לטיניות חדשות בסירקוזה, באגריג'נטו ובמקומות אחרים, מינה את הבישופים באופן אישי, בעוד הוא הפך את הארכיבישופות של פלרמו לכס קתולי. מבין הבישופים הללו ותפקידי דת חשובים אחרים, מיעוטם היו צרפתים, ומתוכם אפילו פחות היו נורמנים. מבין חמשת בישופויות החדשות שהקים, בישוף אחד היה נורמן ושלושה אחרים היו מאזורים אחרים של צרפת. הוא נהג בסובלנות כללית כלפי ערבים ויוונים, ואף נתן חסות לבנייתם של למעלה מ-12 מנזרים יווניים באזור ואל דומונה. בערים, המוסלמים, שבדרך כלל הבטיחו זכויות כאלה בתנאי הכניעה שלהם, שמרו על מסגדיהם, הקאדים שלהם וחופש המסחר; בארץ, לעומת זאת, הם הפכו לצמיתים. מרבית חיל הרגלים של רוג'רו היו מוסלמים; אנסלם הקדוש, שביקר אותו במצור על קפואה, 1098, מצא "אינספור אוהלים חומים של הערבים". למרות זאת, היסוד הלטיני החל לנצח, כאשר הלומברדים ואיטלקים אחרים נהרו לאי בעקבות הכיבוש, וכיבוש סיציליה הוכיח את עצמו כמכריע בדעיכה המתמדת של הכוח המוסלמי במערב הים התיכון מזמן זה.
מוות וירושה

רוג'רו הראשון מת ב-22 ביוני 1101 במילטו ונקבר במנזר הבנדיקטיני של השילוש הקדוש. המנזר נהרס ברעידת האדמה של 1783. הריסותיו נמצאות כיום בפארק הארכאולוגי מילטו אנטיקה.
עם מותו של רוג'רו, הפך בנו, סימונה (אנ'), לרוזן של סיציליה, כאשר אימו, אדלזיה דל ואסטו (אנ'), משמשת כעוצרת שלו. סימונה מת ב-28 בספטמבר 1105, בגיל 12, ותואר הרוזן עבר לאחיו הצעיר, רוג'רו השני, מלך סיציליה, כשאדלזיה ממשיכה בתור עוצרת, בהיותה גם אימו של רוג'רו השני.
נישואים וצאצאים

לרוג'רו היו שלושה בנים בלתי חוקיים ידועים:
ג'ורדנו (אנ') (בערך 1060–1092), מצביא, מת לפני אביו.
גוליילמו, הלגיטימיות לא ברורה, אולי בן מנישואים ראשונים או שניים.
גודפרדו (אנ') (מת בסביבות 1120), רוזן רגוזה. הלגיטימיות לא ברורה, אולי בן מנישואים ראשונים או שניים. לא היה לו סיכוי לרשת כיוון שהוא נפגע מצרעת.
נישואיו הראשונים של רוג'רו התרחשו בשנת 1062, לז'ודית ד'וורה (אנ'). מנישואים אלו נולדו רק בנות:
פלנדינה (Flandina), נשואה לראשונה לאיג מז'רזה (אנ'), הרוזן הראשון של פטרנו (אנ'). כאשר הוא מת לאחר 1075, היא נישאה בשנית לאנריקו דל ואסטו (אנ'), הרוזן השני של פטרנו ואחיה של אדלזיה דל ואסטו (אנ'), אשתו השלישית של רוג'ר.
מטילדה (Matilda; בערך 1062 – מתה לפני 1094), נשואה לראשונה לרובר, רוזן או (אנ') ולורד הייסטינגס. היא גורשה על ידי בעלה, ונישאה בשנית בשנת 1080 לרמון הרביעי, רוזן טולוז.
אדליזה (נפטרה לפני 1096), נישאה ב-1083 לאנריקו, רוזן מונטה סנטאנג'לו. (אנ')
אמה (Emma; בערך 1070 – 1120), מאורסת לזמן קצר לפיליפ הראשון, מלך צרפת; נישאה תחילה לגיום השישי, רוזן אוברן (אנ') ושנית עם רודולפו, רוזן מונטאסקליוזו (אנ').
בשנת 1077, שנה לאחר מותה של ז'ודית, רוג'רו התחתן בשנית, עם ארמבורז' ממרטן (אנ'). ילדיהם היו:
מאוגר (אנ') (בערך 1080 – 1100 לערך), רוזן טרואינה (אנ').
מוריאל (מתה ב-1119), נישאה לג'וזברט דה לוסי.
קונסטנס (1082 - מתה לאחר 1135), נישאה לקונראד השני מאיטליה (אנ'), בנו של הקיסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
פליצ'ה (אנ') (נפטרה ב-1102), נישאה לקלמן, מלך הונגריה
ז'ודית (נפטרה ב-1136), נישאה לרוברטו הראשון, רוזן מבאסונווילה (אנ')
סיבילה, נישאה לרובר, בנו של רובר הראשון, דוכס בורגונדיה
ארמבורז' מתה בשנת 1087, ורוג'רו נישא בשנית לאדלזיה דל ואסטו (אנ'), אחותו של חתנו אנריקו דל ואסטו. הילדים של רוג'רו ואדלזיה היו:
מטילדה (נפטרה לפני 1094), נישאה לרנולפו השני, רוזן אליפה (אנ') וטוען לדוכסות אפוליה.
סימונה (אנ') (1093 - 1105), רוזן סיציליה.
רוג'רו השני, מלך סיציליה (1095–1154).
מקסימילה (נקראת גם מטילדה, נפטרה לאחר 1137), נישאה לאילדברנדינו השישי אלדוברנדסקי (אנ').
לקריאה נוספת

Brown, Gordon S. (2003). The Norman Conquest of Southern Italy and Sicily. McFarland & Company, Inc.
Burkhardt, Stefan; Foerster, Thomas (2013). Norman Tradition and Transcultural Heritage. Taylor & Francis Group.
Curtis, Edmund (1912). Roger of Sicily and the Normans in lower Italy, 1016-1154. G. P. Putnam's Sons; The Knickerbocker Press.
Malaterra, Galfredus; Wolf, Kenneth Baxter (2005). The deeds of Count Roger of Calabria and Sicily and of his brother Duke Robert Guiscard. University of Michigan Press.
Norwich, John Julius. The Normans in the South 1016–1130. London: Longmans, 1967.
ביאורים

↑  אזור היסטורי וגאוגרפי המקיף את השליש הצפון-מזרחי של סיציליה. מבחינה היסטורית, זה היה אחד משלושת העמקים של סיציליה.
הערות שוליים

↑  Luscombe, David; Riley-Smith, Jonathan, eds. (2004). The New Cambridge Medieval History: Volume 4, C.1024-c.1198, Part II. Cambridge University Press, Page 760
1 2 3  Curtis, Edmund (1912). Roger of Sicily and the Normans in lower Italy, 1016-1154. G. P. Putnam's Sons; The Knickerbocker Press, Page 57
↑  McDonald, Neil (2016). Malta & Gozo – A Megalithic Journey. Megalithic Publishing. pp. 67–72. ISBN 9781326598358.
↑  Wettinger, Godfrey (1995). "The 'Norman' Heritage of Malta : GODFREY WETTINGER sifts the evidence surrounding Count Roger's visit in 1091" (PDF). Treasures of Malta. 1 (3): 34–39. אורכב מ-המקור (PDF) ב-8 בדצמבר 2017. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Britt, Karen C. (2007). "Roger II of Sicily: Rex, Basileus, and Khalif? Identity, Politics, and Propaganda in the Cappella Palatina". Mediterranean Studies. Penn State University Press. 16. doi:10.2307/41167003. JSTOR 41167003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445519805171  PLWABN: 9810650136305606  BnF: cb12032772b (data)  CANTIC: a19426963  GND: 123579414  ICCU: RMLV209096  ISNI: 0000 0003 8132 3380  LCCN: n2002046397  NTA: 209355468  SUDOC: 028504925  VcBA: 495/89030  VIAF: 261138747   WorldCat (עם VIAF): 261138747 
רוג'רו הראשון מסיציליה בקרב צ'רמי (1063), בו ניצח מול 35,000 מוסלמים
רוג'רו הראשון ורובר גיסקאר מקבלים את המפתחות של העיר פלרמו מהערבים
סינהלים

| --- | --- |

ילדים סינהלים בלבוש מסורתי
 אוכלוסייה
 כ-17 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 סרי לנקה סרי לנקה כ-16.4 מיליון (2023)  איטליה איטליה 109,828 (2024)  אוסטרליה אוסטרליה 58,166 (2021)  ארצות הברית ארצות הברית 41,000~ (2016)  קנדה קנדה 33,050 (2021)  סינגפור סינגפור 17,000~ (1995)  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 14,731 (2021)  ניו זילנד ניו זילנד 9,171 (2018)  הודו הודו 5,300~  מלזיה מלזיה 4,700~ 
 שפות
 סינהלית
 דת
 בודהיזם טהרוואדה 93%  נצרות 7%
 קבוצות אתניות קשורות
 טמילים
סינהלים (בסינהלית: සිංහල ජනතාව, תעתיק: "סינהאלה ג'נאתאווה") הם קבוצה אתנו-לשונית הודו-ארית (אנ') ילידית לאי סרי לנקה. הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בסרי לנקה, המהווה כ-75% מאוכלוסיית סרי לנקה ומונה יותר מ-16.4 מיליון תושבים.
הסינהלים מדברים סינהלית, שפה הודו-ארית מבודדת. הסינהלים הם בעיקר בודהיסטים מזרם הטהרוואדה, אם כי מיעוט משמעותי מהסינהלים משתייכים לזרמים של הנצרות ודתות אחרות. מאז 1815, הסינהלים חולקו באופן כללי לשתי תת-קבוצות: הסינהלים שבאזורים ההרריים המרכזיים, והסינהלים של אזורי החוף. אף על פי ששתי הקבוצות מדברות באותה שפה, הן נבדלות מכיוון שהן מקיימות מנהגים תרבותיים שונים.
על פי המהאוואמסה (אנ'), כרוניקה בפאלי שנערכה על ידי נזירים בודהיסטים מהמנזר אנוראדהאפורה מאהא ויהאראייה (אנ') בסרי לנקה, מוצאם של הסינהלים ממתיישבים שהיגרו לאי בסביבות 543 לפני הספירה, מממלכת סינהאפורה (אנ') האגדית בראשות הנסיך ויג'איה, שהתערבבו מאוחר יותר עם מתיישבים מממלכת פנדיה (אנ'). אנליזות גנטיות מצאו זיקה גנטית בין האוכלוסיות הסינהליות והדרום הודיות, כמו גם קישורים לאוכלוסיות הודיות אחרות כמו המראטהים (אנ').
אטימולוגיה

יש כמה הסברים למילה סינהאלה. סינהאלה עשויה להיחשב כשילוב של "סינהה" (සිංහ), מילולית "אריה", ו"לה" (ල), עבור "הורג" או "הנוטל", ומכאן שמשמעותה של סינהאלה היא "קוטל אריות". סיפור גזירת המילה סינהאלה מסופר במהאוואמסה (אנ'), ומאמינים שהיא מהווה התייחסות לאגדה המכוננת של סרי לנקה; האי נכבש על ידי צאצא של סינהאבאהו (אנ'), שאומרים שהרג את אביו שהיה אריה.
על פי האגדה, הנסיכה סופאדווי מממלכת ואנגה (אנ') נחטפה על ידי אריה, איתו ילדה אז בת בשם סינהסיוואלי, ובן, סינהאבאהו (אנ'). על מקורם של הסינהלים כתוב במהאוואמסה: "בכל אמצעי; המלך סיהא באהו הרג את ה'סיהה' (אריה), מאותו הישג נקראים בניו וצאצאיו 'סיהאלה' (קוטלי האריות)". לפי תיאור זה, סרי לנקה נכבשה ויושבה על ידי צאצאיו ולכן גם נקשרה ל"סינהלים".
המלך הראשון של סרי לנקה, הנסיך ויג'איה, היה בנו של סינהאבאהו, שליט ממלכת סינהאפורה (אנ') האגדית. גרסאות מסוימות טוענות כי ויג'איה היה נכדו של סינהאבאהו. על פי המהאוואמסה ומקורות היסטוריים אחרים, המלך ויג'איה הגיע לאי טמבאפאני (סרי לנקה) והוליד את הסינהלים. סיפור הגעתו של הנסיך ויג'איה לסרי לנקה ומוצאו של העם הסינהלי מתואר גם במערות אג'אנטה, בציור קיר של מערה מספר 17.
אגדה אחרת על מוצאם של הסינהלים היא שייתכן שצאצאיו של סינהאבאהו נקראו "סינהה" או אריות, או משום שהם צאצאי אריות או משום שהיו אמיצים כמו אריה, אבל אלה שכבשו והתיישבו בסרי לנקה נקראו סינהאלה פשוט כנגזרת של "סינהה" ל"אנשי האריה". כמו כן, הארצות שבהן התיישבו נקראו "סינהאלאייה" או "סינהאלה" (האזור ההרי של סרי לנקה), או "סינהאלה דוויפה", ולשפה שבה דיברו "סינהאלה" או "סינהאלה-בהאשה".
היסטוריה

חלק מציור הקיר באג'אנטה במערה מס' 17, מתאר את "בואם של הסינהלים". הנסיך (הנסיך ויג'איה) נראה בשתי קבוצות הפילים והרוכבים.
 ההקדשה של מלך הסינהלים (הנסיך ויג'איה) (פרט ממערות אג'אנטה ציור קיר במערה מס' 17).
ההיסטוריה המתועדת המוקדמת של הסינהלים מתועדת בשני מסמכים, המהאוואמסה (אנ'), הכתובה בפאלי בסביבות המאה הרביעית לספירה, והקולוואמסה (אנ') המאוחרת יותר (הקטע הראשון חובר כנראה במאה ה-13 לספירה על ידי הנזיר הבודהיסטי דהאמאקיטי). אלו הם מקורות עתיקים המכסים את תולדותיהן של הממלכות הסינהליות העתיקות החזקות של אנוראדאפורה ופולונארווה שנמשכו 1500 שנה. המהאוואמסה מתארת את קיומם של שדות של אורז ומאגרי מים, המעידים על חברה אגררית (אנ') מפותחת.
היסטוריה > תקופת טרום אנוראדאפורה

על פי המהאוואמסה, הנסיך ויג'איה ו-700 חסידיו עזבו את שופאראקה (אנ'), נחתו על האי באתר שלדעת היסטוריונים נמצא במחוז פוטלאם, דרומית למאנאר (אנ') של ימינו, והקימו את ממלכת טמבאפאני. מתועד כי ויג'איה נחת ביום הפארינירוונה של הבודהה. ויג'איה תבע את טמבאפאני כבירתו ועד מהרה כל האי היה קרוי בשם זה. טמבאפאני היה מיושב ונשלט במקור על ידי יאקשים עם בירתם בסיריסאוואתו ומלכתם קובני. לפי פרשנות סאמיוטה היה גודלה של טמבאפאני מאה ליגות.
בתום שלטונו, ויג'איה, שהתקשה בבחירת יורש, שלח מכתב לעיר אבותיו, סינהאפורה, במטרה להזמין את אחיו סומיטה לעלות על כס המלוכה. עם זאת, ויג'איה מת לפני שהמכתב הגיע ליעדו, ולכן שר העם הנבחר אופטיסה, שר הממשלה הראשי והצ'יף המוביל בקרב הסינהלים הפך לעוצר ופעל כעוצר במשך שנה. לאחר הכתרתו (בשנת 505 לפנה"ס), שנערכה בטמבאפאני, הוא עזב אותה, ובנה עיר נוספת אופטיסה נווארה, הנקראת על שמו, 11–13 ק"מ צפונית יותר לטמבאפאני. כשמכתבו של ויג'איה הגיע לבסוף, סומיטה כבר ירש את אביו כמלך ארצו, ולכן הוא שלח את בנו פנדובאסדווה לשלוט באופטיסה נווארה.
היסטוריה > תקופת אנורדאפורה

בשנת 377 לפנה"ס, המלך פנדוקביה (אנ') (437–367 לפנה"ס) העביר את הבירה לאנורדאפורה ופיתח אותה לעיר משגשגת. אנורדאפורה (אנוראפורה) נקראה על שם השר שהקים לראשונה את הכפר ועל שם הסבא של פנדוקביה שגר שם. השם נגזר גם מהתבססות העיר על האסטריזם המבשר טובות הקרוי אנורה. אנורדאפורה הייתה בירת כל המלכים ששלטו מהשושלת.
שליטים כמו דוטוגמונו (אנ'), ולאגמבה (אנ') ודהאטוסנה (אנ') ידועים בכך שהביסו את פולשים מדרום הודו והשיבו את השליטה בממלכה. שליטים נוספים הבולטים בהישגים צבאיים כוללים את גג'אבהו הראשון (אנ'), שיזם פלישה נגדית כנגד הפולשים, ו"סנה השני", ששלח את צבאותיו לסייע לנסיך מממלכת פנדיה (אנ').
היסטוריה > תקופת פולונארווה

במהלך ימי הביניים סרי לנקה הייתה ידועה בשגשוגה החקלאי תחת המלך פראקרמאבהו הראשון (אנ') בפולונארווה, שבמהלכן האי היה מפורסם ברחבי העולם כיצרן האורז של המזרח.
היסטוריה > תקופת מעבר

מאוחר יותר במאה ה-13 חולקו המחוזות המנהליים של המדינה לממלכות עצמאיות ולמשטרי צ'יפים ממלכת סיטוואקה (אנ'), ממלכת קוטה (אנ'), ממלכת ג'פנה (אנ') וממלכת קאנדי (אנ'). הפלישה של המלך ההינדי קאלינגה מאגה (אנ') במאה ה-13 הובילה להגירות של הבודהיסטים (בעיקר סינהלים) לאזורים שאינם בשליטתו. לאחר הגירה זו באה תקופה של סכסוך בין הצ'יפים הסינהלים שניסו להשתלט. פראקרמאבהו החמישי (אנ'), מלך סינהלי פלש לממלכת ג'פנה (אנ') וכבש אותה, והחזיר את המדינה כולה תחת שלטון הממלכה הסינהלית למשך 17 שנים. גם המסחר גדל בתקופה זו, כאשר סרי לנקה החלה לסחור בקינמון ומספר רב של סוחרים מוסלמים הגיעו לאי.
במאה ה-15 נוצרה ממלכת קאנדי (אנ') שחילקה את הסינהלים מבחינה פוליטית לשתי תת-קבוצות: הסינהלים שבאזורים ההרריים המרכזיים, והסינהלים של אזורי החוף. בתקופה זו, מבנה הקאסטות הסינהליות הטמיע מהגרים הינדים דראווידים שהגיעו מדרום הודו, מה שהוביל להופעתם של שלוש קבוצות קאסטה סינהליות חדשות – הסלאגמה (אנ'), הדוראבה (אנ') והקראווה (אנ').
היסטוריה > היסטוריה מודרנית

לסינהלים יש שיעור ילודה יציב ואוכלוסייה שגדלה בקצב איטי ביחס להודו ומדינות אסיה אחרות.
דמוגרפיה > סרי לנקה

בתוך סרי לנקה רוב הסינהלים מתגוררים בחלקים הדרומיים, המרכזיים, מחוז סבראגמובה (אנ') והמערביים של המדינה. זה עולה בקנה אחד עם אזורי האוכלוסיות הסינהליות הגדולות ביותר בסרי לנקה. ערים עם יותר מ-90% מאוכלוסיית סינהלית כוללות את המבנטוטה (אנ'), גאלה, גמפאהה (אנ'), קורונגלה, מונאראגלה (אנ'), אנורדאפורה ופולונארווה.
| מחוז | סינהלים   | % הסינהלים  במחוז | % המחוז  ביחס לכלל  האוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| מחוז המרכז | 1,687,199 | 66.00% | 11.11% |
| מחוז המזרח | 359,136 | 23.15% | 2.36% |
| מחוז הצפון | 32,331 | 3.05% | 0.21% |
| מחוז צפון-מרכז | 1,143,607 | 90.90% | 7.53% |
| מחוז הצפון-מערב | 2,030,370 | 85.70% | 13.38% |
| מחוז סבראגמובה | 1,657,967 | 86.40% | 10.92% |
| מחוז הדרום | 2,340,693 | 94.96% | 15.42% |
| מחוז אובה | 1,017,092 | 80.80% | 6.70% |
| מחוז המערב | 4,905,425 | 84.26% | 32.32% |
| בסך הכל | 15,173,820 | 74.80% | 100.00% |
דמוגרפיה > הפזורה

סינהלים היגרו למדינות רבות מסיבות שונות. קהילות הפזורה הגדולות ממוקמות בין היתר בבריטניה, אוסטרליה, ארצות הברית וקנדה. בנוסף לכך ישנם סינהלים רבים, המתגוררים במזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה ואירופה, באופן זמני בקשר לתעסוקה או השכלה. לעיתים קרובות הם מועסקים כעובדים אורחים במזרח התיכון ואנשי מקצוע באזורים האחרים.
מרכזי האוכלוסייה הגדולים ביותר של הפזורה הסינהלית נמצאים בעיקר באירופה, אמריקה הצפונית ואוסטרליה. העיר מלבורן מכילה קצת פחות ממחצית מהאוסטרלים שמוצאם בסרי לנקה. במפקד האוכלוסין של 2011 נרשמו 86,412 תושבים שמוצאם מסרי לנקה שנולדו באוסטרליה. ישנם 73,849 אוסטרלים (0.4 מהאוכלוסייה) שדיווחו שיש להם מוצא סינהלי בשנת 2006. סינהלית דווחה גם כשפה ה-29 הצומחת הכי מהר באוסטרליה (דירוג מעל הסומלית אך מאחורי הינדי ובלארוסית). לאוסטרלים הסינהלים יש שיעור נמוך במיוחד של הגירה חזרה לסרי לנקה. במפקד האוכלוסין של קנדה 2011, 7,220 אנשים הזדהו כקנדים ממוצא סינהלי, מתוך 139,415 מסרי לנקה. יש מספר קטן של סינהלים בהודו, פזורים ברחבי המדינה, אך חיים בעיקר באזורי הצפון והדרום. סרי לנקים בניו זילנד היוו 2% מהאוכלוסייה האסיאתית של ניו זילנד בשנת 2018. במפקד האוכלוסין של 2018 היו מעל 16,000 סרי לנקים שחיו בניו זילנד.
בארצות הברית, הסינהלים מונים כ-12,000 תושבים. המטרופולין של ניו יורק מכיל את הקהילה הגדולה של סרי לנקים בארצות הברית, ואחריו מרכז ניו ג'רזי ולוס אנג'לס רבתי. סינהלים רבים היגרו לאיטליה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. איטליה הייתה אטרקטיבית עבור הסינהלים בשל הזדמנויות תעסוקה וכניסה קלות יותר, בהשוואה למדינות אחרות באירופה. ההערכה היא שיש 30,000–33,000 סינהלים באיטליה. הקהילות הסינהליות הגדולות באיטליה ממוקמות בלומברדיה (במחוזות לורטו ולצארטו), מילאנו, לאציו, רומא, נאפולי, ודרום איטליה (במיוחד פלרמו, מסינה וקטניה). מפקד האוכלוסין של מדינות רבות מפרט את סרי לנקה, הכוללת גם טמילים מסרי לנקים, כך שהמספרים של סינהלים בלבד אינם מדויקים כל כך כאשר המפקד מציין סרי לנקים ולא סינהלים. אף על פי שסינהלים בפרט וסרי לנקים בכלל היגרו לבריטניה במהלך מאות השנים החל מהתקופה הקולוניאלית, לא ניתן להעריך במדויק את מספר הסינהלים בבריטניה עקב אי התאמה של מפקד האוכלוסין בבריטניה. ממשלת בריטניה אינה רושמת נתונים סטטיסטיים על בסיס שפה או מוצא אתני וכל תושבי סרי לנקה מסווגים לקבוצה אחת בתור אסיאתיים.
דמוגרפיה > שפה וספרות

סינהלים מדברים סינהלית, הידועה גם בשם "הלאבסה"; לשפה הזו יש שני סוגים, מדוברת וכתובה. סינהלית היא שפה הודו-ארית בתוך הקבוצה הרחבה יותר של שפות הודו-אירופיות. הצורה המוקדמת של השפה הובאה לסרי לנקה על ידי אבותיהם של העם הסינהלי מצפון הודו שהתיישבו באי במאה השישית לפני הספירה. הסינהלית התפתחה בצורה שונה מהשפות ההודו-אריות האחרות בגלל ההפרדה הגאוגרפית משפות האחיות ההודו-אריות שלה. היא הושפעה משפות רבות, ובראשן פאלי, שפת הקודש של הבודהיזם הדרומי, טלוגו וסנסקריט. טקסטים מוקדמים רבים בשפה כמו "הלה אטווה" אבדו לאחר תרגומם לפאלי. טקסטים משמעותיים בסינהלית אחרים כוללים את "אמאוואטורה", "קאבו סילומינה", "ג'אתאקה פותה" ו"סאלה ליהינייה". הסינהלית גם אימצה מילים שאולות רבות ממוצא זר, כולל מהודיות רבות כמו טמילית ושפות אירופאיות כמו פורטוגזית, הולנדית ואנגלית.
"סנדשה קוויאס" שנכתב על ידי כמרים בודהיסטים של סרי לנקה נחשב לאחד מיצירות הספרות המתוחכמות והרב-תכליתיות ביותר בעולם. הסינהלית נוצרה בעיקר בהשראת סנסקריט ופאלי, ומילים רבות בשפה הסינהלית נובעות מהשפות הללו. לשפה חדרו גם כמה מילים באנגלית כתוצאה מהכיבוש הבריטי בתקופות הקולוניאליות, והחשיפה לתרבויות זרות באמצעות טלוויזיה וסרטים זרים. בנוסף ניתן לשמוע מילים הולנדיות ופורטוגזיות רבות באזורי החוף. סינהלים, בהתאם למקום מגורים בסרי לנקה, עשויים גם לדבר אנגלית או טמילית. על פי מפקד האוכלוסין של 2012 23.8% או 3,033,659 סינהלים דיברו גם אנגלית ו-6.4% או 812,738 סינהלים דיברו גם טמילית. באזור נגומבו (אנ') דייגים דו-לשוניים המזהים את עצמם בדרך כלל כסינהלים מדברים גם בניב טמילי של נגומבו. ניב זה עבר התלכדות ניכרת עם הסינהלית המדוברת.
סיפורי עם כמו "מהאדנה מותה סאהה" ו"קוואטה אנדארה" ממשיכים לבדר ילדים כיום. "מהאדנה מותה” מספר את סיפורו של טיפש מלומד שמסתובב ברחבי הארץ עם חסידיו (גולאיו) ויוצר מעשי קונדס באמצעות בורותו. "קוואטה אנדרה" מספר את סיפורו של ליצן חצר שנון והאינטראקציות שלו עם חצר המלוכה ובנו.
בתקופה המודרנית זכו סופרים סינהלים כמו מרטין ויקרמאסינגה וג. ב. סנאנאייקה לשבחים רבים. כותבים אחרים בעלי מוניטין כוללים את מהאגמה סקרה ומדוולה ס. רטנאייקה. מרטין ויקרמסינגה כתב את רומן הילדים הפופולרי ביותר "מאדול דוואה". גם ה"האת פאנה" שנכתב על ידי מונאדסה קומאראטונגה מוכר היטב.
דמוגרפיה > דת

זרם הבודהיזם בסרי לנקה ידוע בשם טהרוואדה (אסכולת זקני השבט). הכרוניקות בשפת פאלי (למשל, המהאוואמסה) טוענות שהסינהלים כקבוצה אתנית נועדו לשמר ולהגן על הבודהיזם. ב-1988 כמעט 93% מאוכלוסיית דוברי סינהלית בסרי לנקה היו בודהיסטים. תצפיות באמונות ובפרקטיקות הדתיות הנוכחיות מראות שלסינהלים, כקהילה דתית, יש תפיסת עולם מורכבת כבודהיסטים. בשל הקרבה ובמקרים מסוימים הדמיון של דוקטרינות מסוימות, ישנם אזורים רבים שבהם בודהיסטים והינדים חולקים דעות ומנהגים דתיים. בודהיסטים סינהלים אימצו אלמנטים דתיים ממסורות הינדיות בשיטות הדת שלהם. חלק מהשיטות הללו עשויות להתייחס לאמונות ומסורות ילידים עתיקים על רוחות (דת עממית), ולפולחן של אלים הינדים (אנ'). חלק מהדמויות הללו משמשות בטקסי ריפוי (אנ') וייתכן שהאגדה עליהם נולדה באי. הסינהלים סוגדים לאלים ואלות שנלקחו מהמיתולוגיה ההינדית. לדוגמה: קטאראגמה דווייו (אנ') מבוסס על סקאנדה, אופולוון (אנ') על וישנו ו"אייאנאייקה" על אייאנאר (אנ'). אף על פי שהאלים הללו תופסים את אותו מקום כמו עמיתיהם ההינדים במיתולוגיה, חלק מהאספקטים שלהם שונים בהשוואה לאלים המקוריים.
האנתרופולוגים הבולטים של סרי לנקה גנאנאת אוביסקרה (אנ') וקיצירי מלאלגודה השתמשו במונח "בודהיזם פרוטסטנטי" כדי לתאר סוג של בודהיזם שהופיע בקרב הסינהלים בסרי לנקה כתגובה למיסיונרים פרוטסטנטים ופעילותם האוונגליסטית במהלך התקופה הקולוניאלית הבריטית. סוג זה של בודהיזם כלל חיקוי של האסטרטגיות הפרוטסטנטיות של ארגון פרקטיקות דתיות. הם ראו צורך להקים בתי ספר בודהיסטים לחינוך נוער בודהיסטי ולארגן בודהיסטים עם ארגונים חדשים כמו האגודה הבודהיסטית של הגברים הצעירים, כמו גם להדפיס עלונים כדי לעודד אנשים להשתתף בוויכוחים ובמחלוקות דתיות כדי להגן על הבודהיזם.
דמוגרפיה > דת > נצרות

ישנה קהילה נוצרית סינהלית משמעותית, במחוזות החוף של סרי לנקה. הנצרות הובאה לסינהלים על ידי קבוצות מיסיונריות פורטוגזיות, הולנדיות ובריטיות בתקופות השלטון שלהן. רוב הנוצרים הסינהלים הם קתולים; מיעוטם פרוטסטנטים. המרכז התרבותי שלהם הוא נגומבו (אנ').
הדת נחשבת חשובה מאוד בקרב הסינהלים. על פי סקר גאלופ משנת 2008, 99% מתושבי סרי לנקה ראו בדת היבט חשוב בחיי היומיום שלהם.