stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארומנוס

סצנת סימפוזיון; גברים שוכבים פרקדן עם הארומנוס שלהם. פרסקו (ציור קיר) מ"קברו של הצוללן", שנת 475 לפנה"ס. מוזאון פאסטום, איטליה
במסורת היחסים הפדרסטיים של אתונה הקלאסית, היה האֵרוֹמֵנוֹס (ביוונית: ἐρώμενος, ברבים ἐρώμενοι, eromenoi) נער מתבגר אשר קיים מערכת יחסים עם גבר מבוגר, או כמו שהיה ידוע בכינויו – אראסטס (ἐραστής).
המונח עבור אותו תפקיד השתנה מפוליס אחת לאחרת. באתונה, הארומנוס היה ידוע גם כפאיידיקה; בספרטה השתמשו במילה אייטס (מאזין), מונח שנמצא בשימוש גם בתסלי; בכרתים נודעו הבנים בשם קליינוס (מהולל) והם נלחמו במערכה עם מאהביהם, כפרסטטנס (מישהו שעומד לצד אחר).
הארומנוס האידיאלי – כמו גם האראסטס שלו – הוגדר כמי שציית לעקרונות האנקרטיה או "שליטה עצמית", אשר מציגים גישה של מתינות וריסון עצמי בכל התחומים.
תכונות התפקיד

הצעירים נדרשו להפגין התנגדות מול הפצרותיהם של האראסטסים השונים, אשר חיפשו לרכוש את חיבתם, על מנת לבחון את רצינות כוונותיהם, ולבחור את הראוי ביותר. כתוצאה מכך, באטיקה, ארומנוסים היו נתונים לחיזור עיקש ומתמיד, כמו גם מושא לתגרות רחוב וויכוחים בקרב גברים צעירים שהתחרו על חיבתם. חלק מן הארומנוסים עברו להתגורר עם מאהביהם, ושהו איתם תקופת זמן מסוימת.
היוונים זיהו והביעו הערכה לפרק הזמן בחייו של בחור עת הוא בשל לאהבה; המילה היוונית נהגה לתאר בחור כזה כ- hôraios, כלומר, "בלבלוב". ארומנוסים היו בדרך כלל זכרים בגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה. למרות שהארומנוס זכה להערכה בשל יופיו, הוא זכה להערכה אף רבה יותר בשל תכונות של צניעות, חריצות ואומץ. ב"סימפוזיון" של אפלטון, הדמות אריסטופאנס אומרת כי הארומנוסים אשר "אוהבים גברים ונהנים עם גברים וחסותם של הגברים נפרשת עליהם" אינם חסרי בושה, כי אם "מיטב הבנים והבחורים, משום שהם הגבריים ביותר בטבע" (191ה–192א) (למרות שזו עשויה להיות דעה המוחזקת על ידי אתונאים אריסטוקרטיים מסוגם של אפלטון ואריסטופאנס, טבע הדיאלוגים האפלטוניים גורם לתהייה אם דעה זו הייתה אכן שייכת לאפלטון או לאריסטופאנס עצמם).
הארומנוס הצטייר באופן טיפוסי כמי שעובר אימונים פדגוגיים ובעוד הוא היה בצורה אופיינית מושא לחיבה ותשוקה, אין הוא היה בהכרח מעורב בפעילות מינית. כאשר מרכיב זה היה קיים ביחסים, ביטוי מיני מתואר באיקונוגרפיה כדבר, שהתבסס בעיקר על ליטופים וחיכוך איבר המין ללא חדירה. נראה כי מין אוראלי היה נפוץ פחות, אולם שכיח דיו על מנת להפוך נושא לקומדיה, ולביקורת, אשר הושתתה על הדעה כי הייתה זו פעילות מבישה, אשר סיכנה את הנערים בהפיכתם לנשיים אילו התרגלו לאהוב זאת.
בהגיעו לגיל בגרות (בשנתו השמונה עשרה), היה הארומנוס גוזז את שערו והופך כשיר לקבל על עצמו את תפקיד האראסטס, לחזר ולזכות בארומנוס משלו.
"ארומנוס" באופן מסורתי מתורגם לאנגלית כ"נאהב", הגם שאין זו התאמה מושלמת למושג.
ראו גם

הומוסקסואליות ביוון העתיקה
זנות ביוון העתיקה
אריאל מרגלית

ערך זה עוסק בעיתונאי ישראלי. אם התכוונתם ליזם ופעיל חברתי ישראלי, שכיהן כחבר כנסת מטעם המחנה הציוני, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1980 (בן 44) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת פודן  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  ariel_margalith
 
אריאל מרגלית (נולד ב-31 באוגוסט 1980) הוא עיתונאי, איש עסקים, פרסומאי, במאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. הוא מומחה לתקשורת בשוק הסיני[דרוש מקור] ומנכ"ל חברת "ARMA", המפתחת ומפיקה תוכן לשידור ברחבי העולם.
ביוגרפיה

מרגלית, שנולד וגדל בירושלים, הוא בנם של רות (רודה) מרגלית והאדריכל פרופסור משה מרגלית.
מרגלית למד בתיכון בית חינוך והוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בניהול ובפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב (2007), תואר שני בהצטיינות מבית הספר לכלכלה של לונדון בגלובליזציה ובתקשורת ותואר שני נוסף בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פודאן בשאנגחאי בגלובליזציה ובתקשורת סינית.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

בגיל ארבע-עשרה הגיש מרגלית תוכניות לנוער בקול ישראל, ולאחר מכן הצטרף לצוות המגישים של התוכנית זאפ לראשון בערוץ 1. בשנת 1998 התגייס לצבא ושירת בגלי צה"ל כעורך חדשות החוץ. בעת שירותו הסדיר מונה לעורך תוכנית הדגל "בוקר טוב ישראל" לצד גולן יוכפז והגיש את תוכנית האקטואליה הלילית "24 היום שהיה". ב-2001 ייסד מרגלית את יומן סיכום השנה הלועזית של גלי צה"ל במתכונתו הנוכחית.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 2002 הצטרף מרגלית לחברת "חדשות ישראל", שנועדה להקים את ערוץ החדשות והפיקה את מהדורת החדשות המרכזית עבור ערוץ 10 בתחילת דרכו. מרגלית שימש כתב חדשות חוץ, ועם סגירתה של החברה הצטרף לצוות המייסד של חדשות 10 ככתב חדשות חוץ וככתב מגזין וכמגיש מבזקים ומהדורות.
מאז שנת 2002 סיקר מרגלית עבור חדשות 10 כמה מהאירועים החדשותיים המרכזיים שהתרחשו בעולם: מגפת הסארס באסיה (2003), חטיפת המטיילים הישראלים על ידי ארגון הגרילה ELN בקולומביה (2004), פרשת רמדיה והומאנה בגרמניה (2004), פרשת האי היווני של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון (2004), מלחמת לבנון השנייה (2006), רעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
בשנים 2006–2008 הגיש מרגלית את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של ערוץ 10, לצד תמר איש-שלום וטלי מורנו. לסירוגין הגיש גם את "היום שהיה" ואת "חדשות השבת".
ב-2008 מונה לשליח חדשות 10 באירופה. ב-2009 מונה לכתב הטלוויזיה הישראלי הראשון בסין.
ב-2009 היה מרגלית הכתב הישראלי הראשון שהופיע בערוץ הטלוויזיה האיראני PRESS TV.
בשנת 2011 מרגלית החל לפרסם מאמרים בירחון "פירמה" של העיתון "גלובס".
ביולי 2017 הצטרף מרגלית לצוות המגישים בערוץ 10, ובמסגרתו החל בספטמבר להגיש יחד עם סיון קליין את תוכנית הבידור "הרדאר".
ב 2021 הצטרף מרגלית לצוות המגישים בערוץ I24NEWS
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בשנת 2011 הקים מרגלית את חברת המדיה "ARMA" המספקת פתרונות פרסום ומפתחת ומפיקה תוכן לשידור ברחבי העולם. החברה הפיקה בסין קמפיינים וסרטים, בין היתר, למותגים נייק, אדידס, ודיסני. לחברה משרדים בהונג קונג ובשאנגחאי שבסין.
בשנת 2017 החברה הובילה את הקמפיין ללא מטרת רווח "werallrefugees"(בעברית: "כולנו פליטים"), שנועד לגשר בין אוכלוסיות פליטים לבין אוכלוסיות קולטות פליטים ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  אתר חברת המדיה "ARMA"
↑  אריאל מרגלית בטלוויזיה האיראנית PRESS TV, באתר יוטיוב
↑  ערן סויסה, מדוע התחלף תיאור תפקידה של מעיין מ"הישרדות"?, באתר ישראל היום, ‏31 ביולי 2017
↑  פורטל הקמפיין "werallrefugees"
אנטוניו די נטאלה

אנטוניו די נטאלה (איטלקית: Antonio Di Natale;‏ נולד ב-13 באוקטובר 1977 בנאפולי שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי  ששיחק בעמדת החלוץ. קבוצתו האחרונה הייתה אודינזה. די נטאלה הוא מלך שערי אודינזה בכל הזמנים עם 227 שערים במדיה.
קריירה

בצעירותו שיחק די נטאלה בקבוצת הנוער של אמפולי. הוא הושאל למספר קבוצות קטנות לפני שהפך לשחקן קבוע באמפולי ב-1999. בזכות יכולתו הטובה במדי אמפולי בסרייה א' זומן לסגל נבחרת איטליה. די נטאלה האריך את חוזהו בקבוצה ב-2003, אך לאחר שהקבוצה ירדה לליגה השנייה, הוא עבר לאודינזה. בעונת 2004/2005 חבר די נטאלה לוינצ'נצו יאקווינטה ולדויד די מיקלה בחוד הקבוצה, ויחד הם עזרו לאודינזה לסיים את העונה במקום הרביעי ובכך להעפיל לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. בעונה זו הבקיע די נטאלה שבעה שערים ב-33 משחקי ליגה. בעונת 2007/2008 הופיע די נטאלה ב-36 משחקי ליגה, בהם הבקיע 17 שערים. בעונות 2009/2010 ו-2010/2011 זכה פעמיים ברציפות בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית, לאחר שהבקיע 29 ו-28 שערים בהתאמה.
די נטאלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה בנובמבר 2002 במשחק מול נבחרת טורקיה. בשנים שלאחר מכן שותף במספר משחקי ידידות נוספים. ב-2007 זכה די נטאלה למקום בהרכב הנבחרת במוקדמות יורו 2008. בקיץ 2008 שיחק עם הנבחרת ביורו. בדו-קרב בעיטות העונשין ברבע הגמר מול נבחרת ספרד החמיץ די נטאלה את בעיטתו, ונבחרתו הודחה מהטורניר. הוא הופיע בהרכב הנבחרת גם בטורנירי מונדיאל 2010 ויורו 2012, שלאחריו הודיע על פרישתו מהנבחרת.
הערות שוליים

↑  Antonio Di Natale to leave Udinese after 12 years with Serie A club(באנגלית)
| נבחרת איטליה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 פאנוצ'י •  3 גרוסו •  4 קייליני •  5 גאמבריני •  6 ברצאלי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 טוני •  10 דה רוסי •   11 די נטאלה •  12 בוריילו • 13 אמברוזיני •  14 אמליה • 15 קוואליארלה • 16 קאמורנזי • 17 דה סאנטיס • 18 קסאנו • 19 זמברוטה • 20 פרוטה • 21 פירלו • 22 אקווילני • 23 מטראצי • מאמן: דונאדוני |  1 בופון •  2 פאנוצ'י •  3 גרוסו •  4 קייליני •  5 גאמבריני •  6 ברצאלי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 טוני •  10 דה רוסי •   11 די נטאלה •  12 בוריילו • 13 אמברוזיני •  14 אמליה • 15 קוואליארלה • 16 קאמורנזי • 17 דה סאנטיס • 18 קסאנו • 19 זמברוטה • 20 פרוטה • 21 פירלו • 22 אקווילני • 23 מטראצי • מאמן: דונאדוני | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קרישיטו •  4 קייליני •  5 קנבארו •  6 דה רוסי •  7 פפה •  8 גאטוזו •  9 יאקווינטה •  10 די נטאלה •   11 ג'ילארדינו •  12 מרקטי • 13 בוקטי •  14 דה סאנטיס • 15 מרקיזיו • 16 קאמורנזי • 17 פאלומבו • 18 קוואליארלה • 19 זמברוטה • 20 פאציני • 21 פירלו • 22 מונטוליבו • 23 בונוצ'י • מאמן: ליפי |  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קרישיטו •  4 קייליני •  5 קנבארו •  6 דה רוסי •  7 פפה •  8 גאטוזו •  9 יאקווינטה •  10 די נטאלה •   11 ג'ילארדינו •  12 מרקטי • 13 בוקטי •  14 דה סאנטיס • 15 מרקיזיו • 16 קאמורנזי • 17 פאלומבו • 18 קוואליארלה • 19 זמברוטה • 20 פאציני • 21 פירלו • 22 מונטוליבו • 23 בונוצ'י • מאמן: ליפי | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2012 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קייליני •  4 אוגבונה •  5 מוטה •  6 בלזארטי •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 די נטאלה •  12 סיריגו • 13 ג'אקריני •  14 דה סאנטיס • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 בוריני • 18 מונטוליבו • 19 בונוצ'י • 20 ג'ובינקו • 21 פירלו • 22 דיאמנטי • 23 נוצ'רינו • מאמן: פראנדלי |  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קייליני •  4 אוגבונה •  5 מוטה •  6 בלזארטי •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 די נטאלה •  12 סיריגו • 13 ג'אקריני •  14 דה סאנטיס • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 בוריני • 18 מונטוליבו • 19 בונוצ'י • 20 ג'ובינקו • 21 פירלו • 22 דיאמנטי • 23 נוצ'רינו • מאמן: פראנדלי | איטליה |
ארומטיות

בכימיה, אָרוֹמָטיוּת היא תכונה של קבוצת תרכובות אורגניות – תרכובות ארומטיות – בהן קיימים קשרים קוולנטיים שאינם בדיוק קשרים בודדים, אך אינם גם קשרים כפולים, אלא מהווים מין מצב ביניים בין שני סוגי קשרים אלה.
האלקטרונים מרכיבי הקשרים הארומטיים – במקום לרחף סביב שני אטומי הקשר (כמו בקשרים קוולנטיים רגילים) מרחפים סביב כל המולקולה; הם מכונים עקב כך אלקטרונים לא-מאותרים. תופעה זו קרויה אל-איתור (בלועזית: דלוקליזציה או דה-לוקליזציה).
תופעת ה'אל-איתור' גורמת לתופעת רזוננס כימי, שהוזכרה לעיל: קשרים כפולים מצומדים (כלומר, שרשרת של קשר-כפול – קשר-יחיד – קשר-כפול וכו') אשר נוטים "להתחלף" עם הקשרים היחידים הצמודים אליהם, כך שאבחנה בין קשר-כפול לקשר-יחיד במולקולה כזו אינה אפשרית (ראו תרשימים בהמשך).
תופעת הרזוננס, או ה'אל-איתור' של האלקטרונים, נובעת מכך שלאטומי הפחמן יש אורביטל p ריק. בגלל צורתם הגאומטרית של אורביטלים אלה, הם יוצרים מעין מעגל מעל ומתחת למישור המולקולה, כאשר אורביטלי ה-p של ששת האטומים חופפים. מכאן נובעת תופעת ה'אל-איתור' של האלקטרונים, ולכן הקשרים הקוולנטיים יכולים להיות ברזוננס.
תכונת הארומטיות מקנה לתרכובות אלו יציבות יתרה, ולכן נקודת הרתיחה שלהם, למשל, גבוהה יותר משל חומרים לא-ארומטיים בגודל דומה. תרכובות לא-ארומטיות מכונות אָלִיפַטיוֹת (Aliphatic).
כיוון שלא הומצאה דרך לצייר במדויק את הקשרים המיוחדים בתרכובות הארומטיות, משתמשים בשתי דרכים עוקפות:
ציור המולקולה (במקרה זה: בנזן) פעמיים, כשהקשרים הכפולים והיחידים מתחלפים ביניהם:

ציור טבעת ובתוכה מעגל, לציון ענן האלקטרונים המקיף את המולקולה. דרך זו מתארת את המציאות בצורה נאמנה יותר:
כלל היקל

על-מנת לבדוק אם מולקולה היא ארומטית או לא, יש להשתמש בכלל היקל (Hückel), הקרוי על-שם מנסחו, הכימאי הגרמני אריך היקל, האומר שאם מספר האלקטרונים בקשרי הפאי של המולקולה מיוצג על ידי הביטוי 4N+2, עבור N טבעי (שלם וחיובי, או אפס), אזי המולקולה ארומטית.
בנוסף לכך, קיימים עוד שני כללים החייבים להתקיים כדי שהמולקולה תיקרא ארומטית:
התרכובת טבעתית ומישורית.
כל אטום המרכיב את הטבעת הוא בעל אורביטל p ריק, או מלא.
לדוגמה, מולקולת הבנזן: מספר האלקטרונים בקשרי הפאי (לא סיגמא) הוא 6; אם נציב N=1 נקבל את המשוואה 4+2=6, כלומר – המולקולה ארומטית.
דוגמה נגדית: ציקלובוטדיאֵן, מולקולה בעלת 4 אלקטרוני פאי; ניתן מיד לראות כי אין פתרון למשוואה עבור 4 אלקטרונים.
תרכובות ארומטיות ידועות

התרכובות הארומטיות קרויות כך, כיוון שהראשונות שנתגלו היו בעלות ריח חזק (ארומה). מאז נתגלו תרכובות ארומטיות רבות חסרות ריח, אך השם נותר. שם כולל לתרכובות הארומטיות הוא ארינים.
בנזן הוא הארין הידוע והפשוט ביותר. לבנזן מאות נגזרות, חלקן חומרים חשובים ביותר בביולוגיה ובכימיה. כשהטבעת חסרה אטום מימן אחד, מתקבל שייר פניל (נקרא גם אריל), המופיע גם כן בתרכובות רבות. המתמיר שמחליף את אטום המימן קובע את אופי התרכובת הארומטית ואת שמה.
כשלטבעת בנזן נקשרת קבוצת מתיל (CH3) מתקבל טוֹלוּאן (קרוי גם מתיל בנזן או פניל מתאן); שורה ארוכה של חומרים מבוססים על טולואן, ביניהם חומר הנפץ הנפוץ בעולם, TNT (טריניטרוטולואן). הטולואן עצמו משמש כממס אורגני, כמרכיב בצבעים ובמדללים, בגומי, בדבקים, בלכות ובחומרי חיטוי. נגזרת של טולואן (כלומר: טבעת בנזן אליה קשורה קבוצת מתילן (CH2) נקראת בנזיל.
כשלטבעת בנזן נקשרת קבוצת הידרוקסיל (OH) מתקבל פֵנוֹל (בעבר היה קרוי חומצה קרבּוֹלית); לפנולים תכונות המשלבות את תכונות הארומטיוּת ואת תכונותיהם של הכוהלים. חומצה פיקרית (טריניטרופנול) היא חומר נפץ ידוע גם כן. פנול עצמו משמש כחומר חיטוי, ובתגובות לייצור חומרי הדברה ותרופות: פנול מהווה את החומר ההתחלתי ממנו מייצרים אספירין באופן תעשייתי.
כשלטבעת בנזן נקשר הלוגן (בעיקר כלור או ברום) באופן ישיר, מתקבל אריל הליד.
כשלטבעת בנזן נקשרת קבוצת אמין (NH2) מתקבל אנילין.
פחמימנים ארומטיים רב-טבעתיים (בקיצור באנגלית: PAH) מכילים כמה טבעות ארומטיות צמודות. חומרים רבים מקבוצה זו גורמים למוטציות בחומר התורשתי של יצורים חיים ועלולים לגרום לסרטן בבעלי חיים ובאדם. ה-PAH המוטגני (גורם למוטציות) ביותר הוא בנזוֹפּירֵן (BaP). חומר ידוע בקבוצה זו הוא הנפתלן, המורכב משתי טבעות בנזן צמודות והמשמש להרחקת עש מבגדים ולחיטוי. ה-PAH נוצרים כתוצרי לוואי של בעירת פחמימנים; האדם נחשף אליהם כשהוא נושם אוויר מזוהם בגזי פליטה של כלי רכב, כשהוא מעשן וכשהוא צורך מזונות מטוגנים ושרופים.
טולואן
פנול
נפתלן
בובי סיל

בובי סיל, 2006
בובי סיל - 1971
בובי סיל (Bobby Seale, נולד ב-22 באוקטובר 1936), הוא פעיל לשוויון זכויות האזרח אשר יחד עם יואי ניוטון ייסד את הפנתרים השחורים בארצות הברית בשנת 1966.
סיל הצטרף לאגודה האפריקאית-אמריקאית בקולג' ותנועה זו (שהוקמה על ידי מלקולם איקס) השפיעה עליו לפתוח ולייסד את הפנתרים השחורים. סיל הפך לראש התנועה וה-FBI עקבו אחריו כחלק מתוכנית COINTELPRO של ג'יי אדגר הובר שעמד בראש סוכנות ביטחון זו. סיל הועמד למשפטים רבים בשל פעילתו החברתית, הפוליטית, האתנית העקבית והיסודית והאלטרנטיבה שהוא הציע. אלטרנטיבה זו נתפסה כאנתיזה למה שאנשי הפנתרים השחורים ראו כשמרנות לבנה ולאומנית בארצות הברית.
בשנת 2002, סיל החל לפעול לקראת הגעה לקבוצות של צעירים על מנת לפתח תוכנית לחינוך צעירים לשינוי חברתי.
לקריאה נוספת

Seize the Time: The Story of the Black Panther Party and Huey P. Newton, 1970 published by Arrow Books and Hutchinson & Co. Reprint
A Lonely Rage - The Autobiography of Bobby Seale, 1978. *Barbeque'N With Bobby, 1988.
אריסטודמוס ממגלופוליס

אריסטודמוס ממגלופוליס הידוע גם בכינוי אריסטודמוס הטוב (ביוונית: Ἀριστόδημος‏; המאה ה-3 לפנה"ס) היה הטיראן של העיר מגלופוליס ביוון.
ביוגרפיה

אריסטודמוס היה במקור יליד העיר פיגאליאה. אביו היה אדם בשם ארטילאס. הוא אומץ בגיל צעיר בידי טריטאוס, אזרח רב השפעה במגלופוליס. במהלך שפרטיו אינם ידועים, הוא הפך לטיראן של מגלופוליס. הוא שלט ככל הנראה תחת חסותו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. פאוסניאס כותב שלמרות שהיה טיראן, הוא זכה לכינוי "הטוב".
על תקופת שלטונו ידוע מעט. בשנת 262 לפנה"ס פלשה ספרטה בהנהגת המלך אקרוטאטוס השני לארצו. התחולל קרב עז, שרבו בו ההרוגים משני הצדדים. הקרב הסתיים בניצחון מגלופוליס ובמותו של אקרוטאטוס. על פי פלוטרכוס, שלטונו של אריסטודמוס הופסק בשנת 252 לפנה"ס עקב מהפכה שהובילו הפילוסופים אקדמוס ומאגלופאנס (אצל פוליביוס "דמופאנס"), ששכרו אנשים לרצוח את אריסטודמוס.
הערות שוליים

1 2 3  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", 8.27.11.
↑  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, volume 1, "Aristodemus", 1873
↑  פלוטרכוס, "חיי אגיס", 3.
↑  פוליביוס, ספר עשירי, 22.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 1.
אריסטוטלס אונאסיס

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1906 איזמיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  15 במרץ 1975 (בגיל 69) ניי-סיר-סן, צרפת 
 שם לידה:  Αριστοτέλης Σωκράτη Ωνάσης 
 מדינה:  יוון, ארגנטינה 
 מקום קבורה:  סקורפיוס 
 השכלה:  Evangelical School of Smyrna 
 בן או בת זוג:  Tina Onassis Niarchos (28 בדצמבר 1946–1960)  ג'קלין קנדי-אונאסיס (20 באוקטובר 1968–15 במרץ 1975)   מריה קאלאס (1959–1968) 
 
אריסטוטלס אונאסיס (ביוונית: Αριστοτέλης Ωνάσης‏; 20 בינואר 1906 - 15 במרץ 1975) היה איש עסקים יווני, שהתמחה בעיקר בעסקי ספנות. היה נשוי לג'קלין קנדי, אלמנתו של הנשיא האמריקני ג'ון קנדי, מאוקטובר 1968.
ביוגרפיה

אונסיס נולד בעיר הנמל איזמיר שבטורקיה (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית), למשפחה ממעמד הביניים שעסקה במכירת טבק. עיר הולדתו נכבשה על ידי היוונים אחרי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919, אך נכבשה מחדש על ידי הטורקים בשנת 1922 ובני המשפחה נאלצו להגר ליוון כפליטים. בתחילת שנות העשרים אונאסיס עסק במכירת טבק בארגנטינה, ובשנת 1925 קיבל אזרחות בארגנטינה וביוון. בתחילת שנות השלושים החל לרכוש ספינות, לרבות אוניות נוסעים ומכליות, ובמהלך העשור הפך לאחד מאנשי העסקים הבולטים והעשירים ביותר בעולם. ב-28 בדצמבר 1946 התחתן עם אתנה ליוואנוס, בתו של איל הספנות המתחרה סטאוורוס ליוואנוס. שני ילדיהם, אלכסנדר (1948-1973) וכריסטינה (1950-1988), נולדו בעיר ניו יורק. הזוג התגרש בשנת 1961, ובשנת 1971 אתנה נישאה לאלמן של אחותה, איל הספנות סטאוורוס ניארקוס. ב-10 באוקטובר 1974 אתנה התאבדה בפריז.
בשנת 1954 הואשם על ידי ה-FBI האמריקני בעבירות הונאה, הורשע על פי הודאתו ושילם קנס של שבעה מיליון דולר. בשנת 1957 ייסד את חברת התעופה הלאומית של יוון, אולימפיק איירליינס. במקביל לנישואיו הראשונים ניהל רומן עם זמרת האופרה האמריקנית (ממוצא יווני) מריה קאלאס, שהייתה גם היא נשואה. ב-20 באוקטובר 1968 התחתן עם ג'קלין קנדי, אלמנתו של הנשיא האמריקני ג'ון קנדי שנרצח בנובמבר 1963.
אונאסיס מת בצרפת ב-15 במרץ 1975, בגיל 69, מדלקת ריאות. בנו אלכסנדר נהרג בשנת 1973 (בגיל 24) בהתרסקות מטוס. בתו כריסטינה ירשה את הונו - היא נישאה ארבע פעמים, ומתה בארגנטינה ב-19 בנובמבר 1988 (בגיל 37) ממחלת בצקת הריאות, בעקבות שימוש בסמים. בתה היחידה - אתנה רוסל אונאסיס, שנולדה בשנת 1985 - ירשה את הון המשפחה, שנאמד בכ-22.7 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  אריאלה בנקיר, מלכה בשר ודם, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2007
↑  עמית שניידר, ‏ג'קי קנדי. ראשונה בין ראשונות ה-גברת הראשונה, באתר גלובס, 28 ביולי 2016
↑  2 קצינים ישראלים בחבורה שתכננה לחטוף את נכדתו של אונאסיס, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462812605171  PLWABN: 9810644231905606  BIBSYS: 1615360582593  BnF: cb120494116 (data)  GND: 118589989  ISNI: 0000 0000 6316 5065  LCCN: n50002973  NARA: 10582012  NDL: 00621233  NKC: xx0008877  NLA: 36589310  NLG: 45074  NLK: KAC201620842  NTA: 072358947  SNAC: w6x09qwz  SUDOC: 028714385  Trove: 1308440  VIAF: 195814305   WorldCat (עם VIAF): 195814305
ארומטאז

ארומטאז (באנגלית: Aromatase), אנזים ממשפחת הציטוכרומים. תפקידו ארומטיזציה של אנדרוגנים (לדוגמה טסטוסטרון). זהו גורם מפתח בהתפתחות המינית.
כאשר טסטוסטרון עובר ארומטיזציה הוא הופך לאסטרדיול, הורמון מין הקיים בעיקר בנשים.
אטיולוגיה הקשורה לעליה ברמת הפעילות:
גיל מתקדם
עודף משקל
רמות אינסולין גבוהות
צריכת אלכוהול
אטיולוגיה הקשורה להפחתת הפעילות:
עישון
רמות גבוהות של ההורמון פרולקטין
ראו גם

5-אלפא רדוקטאז אנזים מתחרה לארומטאז
אסטרדיול תוצר פעולתו של ארומטאז
הערות שוליים

1 2 3  GRCh38: Ensembl גרסה 89: ENSG00000137869 - Ensembl, מאי 2017
1 2 3  GRCm38: Ensembl גרסה 89: ENSMUSG00000032274 - Ensembl, מאי 2017
↑  "Human PubMed Reference:".
↑  "Mouse PubMed Reference:".
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריסטודמוס מקומאי

ערך זה עוסק ברודן מקומאי. אם התכוונתם לחייל ספרטני שניצל מקרב תרמופילאי, ראו .
אריסטודמוס היה רודן העיר קומאי, שכונה "מלאקוס", היינו "רכרוכי" או "נשי". הגן בהצלחה על העיר מפני האטרוסקים.
ביוגרפיה

נולד בשנת 550 לפנה"ס בערך, למשפחה חשובה מהעיר קימה, שהייתה מושבה יוונית באיטליה. מונה לסטרטגוס של העיר, ובשנת 524 לפנה"ס הביס כוח אטרוסקי שנשלח כנגד העיר. בשנת 508 לפנה"ס יצא השליט האטרוסקי לארס פורסנה מקלוזיום למלחמה על העיר אריקיה. לטענת טיטוס ליוויוס הוא עשה זאת כדי לכפר על כישלונו במסע הצבאי לרומא. אריסטודמוס פיקד על כוח מקימה שסייע לאנשי אריקיה. הקרב הסתיים בניצחון יווני מוחץ, וצבא קלוזיום הובס.
בזכות שני ניצחונות אלו הצליח אריסטודמוס להפוך לטיראן של העיר. הוא הגלה בני אצולה שיכלו להוות סכנה למעמדו, והקיף את עצמו בצבא שכירים להגנה אישית. לאחר קרב רגילוס, הסכים לקבל לחצרו את המלך הרומאי הגולה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שמת שם לבסוף. כמו כן ליוויוס מזכיר שאריסטודמוס החרים ספינות תבואה רומאיות בשנת 492 לפנה"ס. אולם בשנת 490 לפנה"ס תקפו האצילים הגולים בשיתוף פעולה עם הקמפנים את העיר והרגו את אריסטודמוס ובני משפחתו.
לקריאה נוספת

טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב
הערות שוליים

↑  טיטוס ליוויוס, ספר ב', 21.
↑  דיוניסיוס מהליקרנסוס, ספר ז', 418.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 124513131  VIAF: 69863443   WorldCat (עם VIAF): 69863443
אנטוניו דיאס-מיגל

אנטוניו דיאס-מיגל סאנס (בספרדית: Antonio Díaz-Miguel Sanz;‏ 6 ביולי 1933 באלקסאר דה סן חואן (אנ') בסיודאד ריאל שבספרד – 21 בפברואר 2000 במדריד) היה שחקן ומאמן כדורסל ספרדי. אימן את נבחרת ספרד בכדורסל במשך 27 שנים – שיא למספר שנים כמאמן נבחרת לאומית, בכל ספורט, בכל העולם.
דיאס-מיגל נחשב חלוץ בקידום כדורסל ברחבי העולם. הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל כמאמן ב-1997, ובשנת 2007 נכנס להיכל התהילה של פיב"א.
קריירת משחק

דיאס-מיגל נולד באלקסאר דה סן חואן, ועבר למדריד בגיל צעיר. היה כדורגלן בצעירותו, אך בחר בהמשך לשחק כדורסל בשל המאפיינים הפיזיים שלו, בהם גובה של 1.86 מ'. שיחק בנבחרת בית הספר התיכון אינסטיטוטו רמירו דה מאסטו (Instituto Ramiro de Maeztu) במדריד, שבו הוקם בשנת 1948 מועדון אסטודיאנטס מדריד, בהשתתפות תלמידים ומורים בבית הספר. שיחק במדי המועדון בשנים 1950–1952 ובשנים 1953–1958, ובהמשך שיחק בריאל מדריד במשך שלוש עונות (1958–1961) ובאגילס בילבאו (Águilas Bilbao; ‏1961–1963). הוא זכה פעמיים, בשנים 1960 ו-1961, באליפות ליגת העל הספרדית בכדורסל, עם ריאל מדריד.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

דיאס-מיגל שיחק 26 פעמים במדי נבחרת ספרד בכדורסל. הוא זכה במדליית זהב במשחקי הים התיכון בשנת 1955 במדי הנבחרת, ובמדליית כסף במשחקי הים התיכון ב-1959. לאחר המשחקים ב-1959 פרש מהנבחרת.
קריירת אימון כדורסל

מיד לאחר פרישתו מקריירת המשחק שלו בכדורסל, החל דיאס-מיגל לאמן את אגילס בילבאו. בעקבות פיטוריו של פדרו פרנדיס (אנ') הוא הפך באופן זמני למאמן הראשי של נבחרת ספרד הבכירה עבור טורניר ידידות בהולנד ב-1965, והיה המאמן הראשי של הנבחרת באופן קבוע כאשר התברר שהמאמן שתוכנן להחליפו, אד ג'וקר (אנ'), קיבל הצעה מסינסינטי רויאלס מליגת ה-NBA. הוא המשיך לכהן כמאמן הנבחרת במשך 27 שנים (1965–1992).
דיאס-מיגל עמד על הקווים כמאמן הקבוצה ב-431 משחקים. הוא ליווה את הנבחרת בשישה טורנירים של המשחקים האולימפיים, והיא זכתה בהדרכתו במדליית כסף במשחקים האולימפיים בקיץ 1984 בלוס אנג'לס. הנבחרת הלאומית שאימן דיאס-מיגל השתתפה גם ב-13 טורנירים של אליפות אירופה בכדורסל ("יורובאסקט") ובארבעה גביעי העולם. תוצאות השיא של הנבחרת ביורובאסקט הן שתי מדליות כסף (באליפויות אירופה בשנים 1973 ו-1983) ומדליית ארד אחת (1991). הוא זכה עם הנבחרת גם במדליית כסף במשחקי הים התיכון בשנת 1987.
בעקבות הגעת הנבחרת בהובלתו למקום העשירי באולימפיאדת ברצלונה ב-1992, פוטר דיאס-מיגל ממשרת האימון. הוא תבע את התאחדות הכדורסל בשל פיטוריו, שבהם ראה לא-חוקיים. בשנת 1993 אימן את קבוצת הכדורסל פלקנסטרו קאנטו מליגת העל האיטלקית בכדורסל, אך פוטר בעקבות שני ניצחונות בלבד בשמונת המשחקים הראשונים שלו עם הקבוצה. בשנים 1996–1997 אימן את קבוצת כדורסל הנשים פול חטאפה (ספ'), וזכה עמה באליפות ליגת העל הספרדית ובגביע הנשים בכדורסל בשנת 1997.
הוא זכה בתואר "מאמן השנה" של אגודת מאמני הכדורסל בספרד (אנ') ב-1981 וב-1983, והפרס נקרא על שמו. דיאס-מיגל נבחר למאמן נבחרת האולסטאר של פיב"א (אנ') חמש פעמים.
הוא מת ב-2000 מסרטן. על שמו נקרא אולם הכדורסל בעיר הולדתו, אלקסאר דה סן חואן.
הערות שוליים

1 2 3 4  Vladimir Stankovic, Antonio Diaz-Miguel, a basketball engineer, Euroleague.net, February 14, 2016
1 2 3 4  Antonio Diaz-Miguel (Spain), באתר FIBA HALL OF FAME
1 2  Antonio Diaz-Miguel, באתר היכל התהילה של הכדורסל
↑  14 años sin Antonio Díaz Miguel, Federación Española de Baloncesto
↑  En recuerdo de Antonio Díaz Miguel, Federación Española de Baloncesto, ‏21/02/2015 (בספרדית)
אנטוניו דייוויס

| --- | --- |
דייוויס ב-2005
דייוויס ב-2005
 לידה:  31 באוקטובר 1968 (בן 55) פיין בלאף שבארקנסו
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.06 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת טקסס באל פאסו
 דראפט:  בחירה מספר 45, 1990 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 1990–1992   1992–1993   1993–1999   1999–2003   2003–2005   2005–2006   2006:  פנאתינייקוס   פיליפס מילאנו   אינדיאנה פייסרס   טורונטו ראפטורס   שיקגו בולס   ניו יורק ניקס   טורונטו ראפטורס
 הישגים כשחקן
 השתתף במשחק האולסטאר (2001)
אנטוניו לי דייוויס (באנגלית: Antonio Lee Davis; נולד ב-31 באוקטובר 1968 בפיין בלאף, ארקנסו, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 2.06 מטרים, והוא תופקד בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר. בשנים 2005–2006 שימש כנשיא ארגון שחקני ה-NBA.
קריירת משחק > תחילת הקריירה

דייוויס שיחק באוניברסיטת טקסס אל פאסו מ-1986 עד 1990 תחת המאמן דון הוסקינס. לאחר שסיים את לימודיו ב-UTEP נרשם דייוויס לדראפט ה-NBA‏ 1990, ונבחר במקום ה-45 על ידי אינדיאנה פייסרס. למרות שנבחר בדראפט, שיחק דייוויס בשלוש העונות הבאות באירופה - שנתיים בפנאתינייקוס היוונית ועונה אחת בפיליפס מילאנו האיטלקית.