stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבי בון

| --- | --- |

דבורה אן בון ב-1977
 לידה:  22 בספטמבר 1956 (בת 68) האקנסק, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 שם לידה:  דבורה אן בון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד
 עיסוק:  זמרת, שחקנית, מחברת, דוברת
 סוגה:  פופ • קאנטרי • נוצרי
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  קונקורד • קורב
 בן זוג:  גבריאל פרר
 צאצאים:  Tessa Ferrer 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרסים ומועמדויות
 www.debbyboone.net
 פרופיל ב-IMDb
 
דבורה אן בון (באנגלית: Deborah Anne Boone; נולדה ב-22 בספטמבר 1956) היא זמרת, שחקנית ומחברת אמריקאית, הידועה בזכות להיטה הבינלאומי "You Light Up My Life", אשר היה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר בשנת 1977 ובשנות השבעים. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 וזכה בפרס גראמי לשיר השנה, בטקס שהתקיים בשנת 1978.
האלבום בו הלהיט נכלל נקרא על שמו You Light Up My Life, תוך שאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
קורות חיים

דבורה אן בון, נולדה ב-22 בספטמבר 1956 לזמר הקאנטרי הידוע פאט בון ולשירלי פולי בון. כשבון הייתה בת 14 היא החלה להופיע עם הוריה ושלוש אחיותיה: שרי, לינדי ולורי. בהתחלה, הופעה כל המשפחה בשם "The Pat Boone Family" ובהמשך, הופיעו האחיות בלבד בשם "Boone Girls".
אחיותיה והיא הקליטו בעיקר מוזיקה נוצרית. עם זאת, הן הוציאו גם מוזיקה מסוגת הפופ על ידי חברות התקליטים מוטאון וקורב.
קריירה מוזיקלית

אלבום הבכורה של בון You Light Up My Life, יצא לאור בשנת 1977. האלבום זכה להצלחה רבה והפך לאחד מאלבומי הבכורה הנמכרים ביותר בארצות הברית בשנות השמונים, כאשר קיבל שם את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. מתוך האלבום, יצא הסינגל "You Light Up My Life", אשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 במשך עשרה שבועות והיה לשיר הראשון בהיסטוריית המצעד שהצליח לעשות זאת. בנוסף לכך, נבחר השיר פה אחד לשיר המצליח ביותר בשנות השבעים בארצות הברית על ידי הבילבורד. השיר זיכה את בון בפרס גראמי ושתי מועמדויות, תוך שהיא עצמה זכתה בפרס גראמי לתגלית השנה.
בשנת 1978, מיהרה בון להוציא אלבום נוסף בשם Midstream, לאור הצלחת הקודם. עם זאת, האלבום לא זכה להצלחה לה ציפו. בשנה שלאחר מכן, הוציאה אלבום אשר נושא את שמה, Debby Boone. בשנת 1980, הוציאה את האלבום המצליח, Love Has No Reason. כבר באותה השנה, הוציאה אלבום נוסף With My Song, שזכה להצלחה בעיקר במצעדי הבילבורד הנוצריים. בשנת 1981, הוציאה את Savin' It Up, שהגיע למקום ה-49 בלבד במצעד אלבומי הקאנטרי. לאחר מכן, לקחה הפסקה מעולם המוזיקה עד שהוציאה בשנת 1983 את האלבום Surrender, שהצליח לזכות להצלחה במצעדי הבילבורד הנוצריים. שנתיים לאחר מכן, יצא Choose Life.
בשנת 1987, חזרה בון עם האלבום Friends for Life. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד הנוצריים, בדומה לקודמיו. שנתיים לאחר מכן, יצא האלבום Be Thou My Vision. האלבום ידוע גם בשם Be Thou My Vision: Great Hymns Of Faith. לאחר ההצלחה לה זכתה בשנות השבעים והשמונים, החליטה בון לקחת הפסקה בת כמה עשרות שנים מעולם המוזיקה, עד שבשנת 2005, חזרה עם האלבום, Reflections of Rosemary.
לאחר שנים רבות בהן לא הוציאה אלבומי מוזיקה, הוציאה בון בשנת 2013 את האלבום, Swing This.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1977: You Light Up My Life  1978: Midstream  1979: Debby Boone  1980: Love Has No Reason  1980: With My Song |  1981: Savin' It Up  1983: Surrender  1985: Choose Life  1987: Friends for Life  1989: Be Thou My Vision |  1989: Home for Christmas  2005: Reflections of Rosemary  2013: Swing This |
הערות שוליים

↑  Sheena Easton, Billboard
1 2  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  Debby Boone - You Light Up My Life, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone, Billboard
↑  Readers' Poll: The 10 Worst Songs of the 1970s Pictures - 4. Debby Boone - 'You Light Up My Life' | Rolling Stone, web.archive.org, ‏2012-06-24
↑  Debby Boone, GRAMMY.com, ‏2019-11-19 (באנגלית)
↑  Debby Boone - Midstream, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Debby Boone, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Love Has No Reason, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - The Debby Boone Radio Special From Album "With My Song", Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Savin' It Up, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Surrender, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Choose Life, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Friends For Life, Discogs (באנגלית)
1 2  Debby Boone - Be Thou My Vision: Great Hymns Of Faith, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Reflections Of Rosemary, Discogs (באנגלית)
↑  Debby Boone - Swing This, Discogs (באנגלית)
| פרס גראמי לתגלית השנה |
| --- | --- | --- |
| 1980−1960 | בובי דארין (1960) • בוב ניוהארט (1961) • פיטר נרו (1962) • רוברט גולט (1963) • סווינגל סינגרס (1964) • הביטלס (1965) • טום ג'ונס (1966) • ללא זוכה (1967) • בובי ג'נטרי (1968) • חוזה פליסיאנו (1969) • קרוסבי, סטילס ונאש (1970) • הקרפנטרז (1971) • קרלי סיימון (1972) • אמריקה (1973) • בט מידלר (1974) • מרווין האמליש (1975) • נטלי קול (1976) • סטארלנד ווקל בנד (1977) • דבי בון (1978) • א טייסט אוף האני (1979) • ריקי לי ג'ונס (1980) |  |
| 2000−1981 | כריסטופר קרוס (1981) • שינה איסטון (1982) • Men at Work (1983) • מועדון תרבות (1984) • סינדי לאופר (1985) • שאדיי (1986) • ברוס הורנסבי והריינג' (1987) • ג'ודי וואטלי (1988) • טרייסי צ'פמן (1989) • מילי ונילי (בוטל) (1990) • מריה קארי (1991) • מארק קון (1992) • Arrested Development (1993) • טוני ברקסטון (1994) • שריל קרואו (1995) • Hootie & the Blowfish (1996) • ליאן ריימס (1997) • פולה קול (1998) • לורן היל (1999) • כריסטינה אגילרה (2000) |  |
| 2020−2001 | שלבי ליני (2001) • אלישה קיז (2002) • נורה ג'ונס (2003) • אוונסנס (2004) • מארון 5 (2005) • ג'ון לג'נד (2006) • קארי אנדרווד (2007) • איימי ויינהאוס (2008) • אדל (2009) • זאק בראון בנד (2010) • אספרנסה ספולדינג (2011) • בון איבר (2012) • פאן (2013) • מאקלמור וראיין לואיס (2014) • סם סמית' (2015) • מייגן טריינור (2016) • צ'אנס הראפר (2017) • אליסיה קארה (2018) • דואה ליפה (2019) • בילי אייליש (2020) |  |
| 2021 ואילך | מייגן די סטליון (2021) • אוליביה רודריגו (2022) • סמארה ג'וי (2023) • ויקטוריה מונה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX861923  GND: 134889673  ISNI: 0000 0000 5551 8772  LCCN: n79146175  MusicBrainz: 31e28f7f-8b87-4003-99eb-e15b058e96d9  NLK: KAC2020R6573  NTA: 071462864  SNAC: w6p5915t  VIAF: 38204416   WorldCat (עם VIAF): 38204416 
דבי בון
דוד אשקלון

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1945 (בן 79) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  תיכון בוורלי הילס  אוניברסיטת מדינת קליפורניה  מכון פראט  האוניברסיטת הפוליטכנית של מדינת קליפורניה 
 תחום יצירה:  פיסול, ויטראז' 
 הושפע על ידי:  מוריס אשקלון 
 www.ascalonstudios.com
 
דוד אשקלון (נולד ב-8 במרץ 1945) הוא פסל ואומן ויטראז' יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה

דוד אשקלון נולד בתל אביב. את ההכשרה האמנותית רכש בעזרת אביו, הפסל ההונגרי-יהודי מוריס אשקלון.
אשקלון הגיע לארצות הברית בגיל 11, לאחר שאביו החליט לאפשר לו להרחיב את אופקיו. אשקלון למד אמנות ועיצוב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר מכן המשיך את לימודיו בתחומים אדריכלות ועיצוב-פנים במכון פראט שבניו יורק, שם קיבל תואר ראשון. במהלך שנות ה-70 עבד אשקלון בתחום האדריכלות ועיצוב-הפנים באזור ניו יורק. כמו כן, עבד למשך זמן מה עבור האדריכל הישראלי הנודע אריה אלחנני בתל אביב. אשקלון פנה לאמנות הפיסול במתכת ויצר קומפוזיציות מופשטות באמצעות מבער ריתוך.
בשנת 1973 עבר אשקלון להתגורר באזור פילדלפיה, שם, יחד עם אביו, פתח סטודיו בשם "סטודיו אשקלון". לאחר מכן החל להתמקד ביצירת יצירות המתאימות לאתרים ספציפיים, בעיקר עבור אתרים ציבוריים ובעלי סממנים פולחניים. מרבית עבודותיו התמקדו בנושאים כנסייתיים תוך ניצול גישות עכשוויות ולא מסורתיות. יחד עם אביו העלה הסטודיו מאות פרויקטים ברחבי צפון אמריקה, מפיסול מונומנטלי וחלונות זכוכית צבעונית פולחניים ועד ציורי קיר ופסיפסים. רבות מעבודותיו מקשטות בתי כנסת ומבנים אחרים בעלי אופי דתי. בין הפסלים שפיסל בולטת מצבת זיכרון לזכר השואה המביעה דברי הוקרה לקורבנות הזוועות (חלקם היוו חלק ממשפחתו שלו).
אשקלון קיבל מספר מענקים ופרסים מארגונים מכובדים ובינלאומיים, בהם המכון האמריקאי לאדריכלות. הוא משמש כיום נשיא "האגודה האמריקאית לאמנות יהודית", שבמסגרתו העביר הרצאות בעניין זה. הוא מתגורר בצ'רי היל שבמדינת ניו ג'רזי ובהאמפטונס שבמזרח לונג איילנד במדינת ניו יורק.
דידי בן יואש

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1956 (בן 68) ז' בניסן ה'תשט"ז קריית חיים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל חיל השריון חיל השריון
 תקופת הפעילות:  1974–2001 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש ענף שריון במחלקת כלי נשק (אמל"ח) במפקדת חילות השדה (מפח"ש)  מפקד גדוד 46 בחטיבה 401  מפקד גדוד 532 בחטיבה 460  מפקד חטיבה 130  מפקד בית הספר לשריון (ביסל"ש)  ראש מחלקת מערכות חימוש (מח"ר) ורכב קרבי משוריין (רק"ם) במשרד הביטחון ובהמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת)  קצין השריון הראשי בחירום
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל האינתיפאדה הראשונה   המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 חברת RNDD - בעלים ומנכ"ל
 
דידי בן יואש (נולד ב-26 במרץ 1956, ז' בניסן ה'תשט"ז), הוא תת-אלוף במילואים, שירת כמפקד בית הספר לשריון, ראש מחלקת מערכות חימוש (מח"ר) ורכב קרבי משוריין (רק"ם) במשרד הביטחון ובמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) וכקצין שריון ראשי בחירום.
בן יואש מוביל את התוכנית לפיתוח הרכב הקרבי המשוריין העתידי "כרמל" במסגרת מפא"ת.
קורות חייו

נולד בקריית חיים ליהודית וניסו בן יואש. בוגר קן השומר הצעיר קריית חיים. התגייס ב-1974 לנוער חלוצי לוחם (נח"ל) ובהמשך התנדב במסגרת גרעין הנוער חלוצי לוחם לעבור הסבה לשריון. את ההכשרה הבסיסית לשריון עבר על גדות תעלת סואץ בבלוזה על גבי טנקי טירן. שירת כמפקד מחלקת טירן סדירה בחטיבה 320 וכמפקד פלוגת טירן סדירה באוגדה 440. במהלך לימודיו בטכניון נקרא על ידי האלוף ישראל טל להוביל ניסויים מבצעיים בטנק מרכבה ובהמשך שירותו השתתף בקביעות במפגשי צוות הפיתוח.  עם סיום לימודיו בטכניון מונה לראש ענף פיתוח אמצעי לחימה לשריון במפקדת חילות השדה. בשנים 1989–1991 שירת כמפקד גדוד 46, לאחר מכן שימש מפקד קורס מפקדי טנקים גדוד 532, בשנים 1995 - 1997 פיקד על חטיבה 130, שימש ראש תורת חיל השריון ובשנים 1997 עד 1999 פיקד על בית הספר לשריון. את שירותו הצבאי סיים בשנת 2001 לאחר תפקיד ראש מחלקת מערכות חימוש ורכב קרבי משוריין במשרד הביטחון והמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית. עם שחרורו משירות קבע מונה לראש תורת חיל השריון בחירום ובהמשך הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין השריון הראשי בחירום.
בוגר קורס מ"פים (1978), קורס מג"דים (1986) וקורס מח"טים (1994).
בשנים 1982–1986 למד הנדסת חשמל בטכניון. בשנים 1992–1994 סיים תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת UCLA.
ממאפייני ומפתחי מערכת ההגנה האקטיבית לטנקים מעיל רוח. על חלקו בפיתוח המערכת זכה בפרס ביטחון ישראל.
בעלים ומנהל את חברת RNDD לייעוץ וניהול פרויקטים. החברה ניהלה פרויקטי פיתוח רכב קרבי משוריין במספר מדינות ומפתחת רכב קרבי משוריין עתידי במשרד הביטחון והמינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית.
הערות שוליים

↑  כנס היבשה הבינלאומי בלטרון
↑  משרד הביטחון החל בפיתוח טנק העתיד
↑  אפיון הרכב העתידי נכנס לשלבים סופיים
↑  תרומת פרויקט טנק המרכבה למחקר ופיתוח בתעשייה הישראלית - דיון בכנסת
דולורס (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  400 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  17.9 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  11,850 קמ"ר 
 מוצא:  הרי סן חואן 
 גובה מוצא הנהר:  4,390 רגל 
 יובלים:  נהר סן מיגל, West Dolores River, Fisher Creek 
 שפך:  קולורדו 
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית ארצות הברית (במדינות קולורדו ויוטה)
 
 אגן הניקוז של נהר דולורס
 
נהר דולורס (באנגלית: Dolores River) הוא אחד משבעת היובלים העיקריים של נהר קולורדו. הנהר זורם לאורך של כ-400 קילומטר ואגן הניקוז שלו הוא כ-11,850 קילומטרים רבועים.
ביוטה מקבל נהר הקולורדו את מימיו של הנהר וכך הוא מגדיר את הגבול הדרומי של הפארק הלאומי ארצ'ס לפני שהוא עובר מצפון לעיירה מואב.
הנהר נקרא על שם העיר דולורס שנמצאת לאורך מסלולו של הנהר. מקורו של נהר דולורס הוא ביער הלאומי סן חואן שבקולורדו.
לאורך הנהר מתקיים מיזם דולורס שהוא חלק ממיזם אגירת מי נהר הקולורדו שמטרתו היא לבצע בקרת שיטפונות ולאגור מים עבור המדינות השותפות למיזם בחלקו העליון של נהר הקולורדו ויובליו הראשיים.
תעלת המים התלויה

ב-1891 השלימה חברה לכריית זהב בניית תעלה באורך של כ-20 ק"מ על הצוקים שבדפנות הנהר כדי להוביל מים למכרה זהב שם חצבו זהב בשיטת כרייה הידראולית (שטיפה במים בלחץ גבוה). כ-10 ק"מ מהתעלה נתלו על המצוקים. הכרייה בעזרת המים שהובלו בתעלה נמשכה כ-3 שנים עד נטישת המכרה. התעלה הנטושה שהתפרקה עם השנים הפכה אתר תיירותי ונכנסה בשנים האחרונות לרשימת אתרי המורשת של ארצות הברית שנמצאים בסכנת כליון. צוות מומחים בוחן אפשרויות לשיקום התעלה.
הערות שוליים

↑  USGS Water Resources: About USGS Water Resources, water.usgs.gov
↑  "USGS Gage #09180000 on the Dolores River near Cisco, UT" (PDF). National Water Information System. U.S. Geological Survey. 1950–2010. נבדק ב-26 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Affected Environment" (PDF). Remediation of the Moab Uranium Mill Tailings, Grand and San Juan Counties, Utah Final Environmental Impact Statement. Moab, Utah, UMTRA Project. p. 28. אורכב מ-המקור (PDF) ב-1 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560208005171  LCCN: sh85038889  NARA: 10046840  VIAF: 241520846   WorldCat (עם VIAF): 241520846
דויה צ'אלטה-צאר

דויה צ'אלטה-צאר (בקרואטית: Duje Ćaleta-Car; נולד ב-17 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם באולימפיק ליון ובנבחרת קרואטיה.
קריירת מועדונים

צ'אלטה-צאר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של שיבניק אליה הצטרף בגיל תשע. ב-18 באוגוסט 2012 צ'אלטה-צאר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 לססווטה.
בקיץ 2013 חתם בפאשינג מהליגה האוסטרית השלישית בה שיחק עונה אחת. ב-9 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 נגד וואלרן.
בקיץ 2014 חתם בליפרינג מהליגה האוסטרית הראשונה שהיא גם קבוצת המילואים של רד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית. בעונת 2014/2015 רשם 19 הופעות בליפרינג ועוד שבע בזלצבורג. בעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב בזלצבורג וסיים את העונה עם 31 משחקי ליגה כשבנוסף הבקיע שני שערי ליגה. הוא היה שותף להישג השיא של זלצבורג באירופה כאשר היא הגיעה לחצי גמר הליגה האירופית בעונת 2017/2018.
ב-20 ביולי 2018 חתם באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית.
ב-1 בספטמבר 2022 חתם בסאות'המפטון.
ב-2 באוגוסט 2023 הושאל לאולימפיק ליון עד לסיום העונה. ב-8 ביולי 2024 עבר לליון בחוזה קבוע לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית

בצעירותו שיחק צ'אלטה-צאר בכל הנבחרות הצעירות של קרואטיה.
הוא זומן לסגל הרחב של הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2016, אך לא נכלל בסגל הסופי. ב-3 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ברזיל. נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו היא הגיעה למקום השני - הישג שיא בכל הזמנים.
תארים

ליגת העל האוסטרית: 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
דבורה קלן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1888 ארצות הברית 
 פטירה:  1957 (בגיל 69 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
דבורה קלן (1888 – 2 במרץ 1957) הייתה אמנית, מחנכת ישראלית-אמריקאית, מייסדת בית ספר אמנותי בולט לבנות בארצות הברית וממייסדי חוות הנוער הציוני בירושלים.
קורות חייה

דבורה קלן נולדה וגדלה בבוסטון, ארצות הברית. בתחילת דרכה המקצועית הייתה קלן ציירת ואמנית; את מלאכת האומנות היא למדה לראשונה בבית הספר של המוזיאון לאמנות טהורה בבוסטון בשנת 1916.
קלן למדה אצל הציירים המפורסמים אבן קומינס ודנמן רוס. רוס, אשר שימש כנאמן המוזיאון בבוסטון, עסק בפיתוח וקידום האומנות בקרב הציבור הרחב. כתלמידתו נשלחה קלן בשנת 1918 להנחות חוגים וסדנאות בבית ספר ובחברות נוער כדי להפיח את אותה הרוח בקרב ילדים ובני נוער.
קלן פיתחה תוכנית ייחודית והחלה ללמדה במרץ במקומות שונים ברחבי בוסטון. בנוסף העבירה קלן הרצאות על שיטתה החינוכית בפני רשויות של מוזיאונים, מורים ובפני ציבור אוניברסיטאי. בשנים הללו זנחה קלן את עולם הציור ודבקה בעולם החינוך בו פיתחה את תפיסת עולמה וגישתה לילדים ונוער. קלן, אשר בצעירותה לא התעניינה בציונות או בא"י החליטה בעקבות היחשפותה לנשים שפעלו בשם הרעיון הציוני באמריקה, לעלות לארץ ישראל בשנת 1920 ולהמשיך בדרכה החינוכית, והיא בת 32.
הקמת בית הספר

בשנתה הראשונה בירושלים עבדה קלן בהוראת חינוך אמנותי לנערות בבית המדרש הממשלתי למורים ובתום שנה זו לאחר שהתרשמו מדמותה וחזונה החינוכי הציעו לה 13 הורים מהעיר לפתוח חברה חינוכית שיתופית ולהקים בית ספר ייחודי לילדיהם. וכך בשנת 1921, בעזרת השופט יוליאן ו.מק הקימה דבורה קלן את "בית ספר של החברה החינוכית של ההורים" מרכז חינוכי הפעל בשיטתה החינוכית.
כפי שנרמז משמו של בית הספר, מעורבות ההורים הייתה גדולה. החל באחריות לתכנים החינוכיים וכלה בניהול עבודת המטה הכוללת. בית הספר לא נועד להוות מוסד אליטיסטי המיועד רק לילדי מותרות המגיעים מרקע של שפע והורים בעלי אמצעים, בית ספרה של קלן נועד להיות מוסד בלתי תלוי בשיטות החינוך וההוראה המקובלות וביקש לערער את תפיסות ההוראה השגורות ובתוך כך גם מאפייני אוכלוסיית התלמידים והמורים. כך כותבת פאני שוער שהייתה מורה בבית הספר לחברתה באמריקה, רבקה לץ :
כבר התחלתי לעבוד בבית הספר, זאת אומרת לא ללמד, מתחילים בעוד שבוע וחצי ימים, אלא שפועלים אנו. לבית הספר בנין חדש, לכן המורים וילדים אחדים צובעים את הרהיטים ואת הדלתות והחלונות. גם אני צובעת וגב' קלן אומרת שתעשה פועלת ממני... באמת אסור פה לא לעבוד, לא לעזור.
קלן הקדישה את כל זמנה ומרצה בניהול בית הספר, בניסיון החדרת התשוקה החינוכית והאמונה בדרך בסגל המורים ובהחזקתו הכלכלית של בית הספר. בתחילת דרכה גייסה כסף מן ההורים ובשנת 1926 ערכה סיור גיוס משאבים בארצות הברית בו הצליחה להקים חברת-ידידים אמריקאית אשר תמכה בבית הספר והבטיחה את קיומו. בית הספר הצליח להיות מקום משמעותי לתלמידיו ולהוריהם ועבר שינויים רבים במרוצת השנים.
רציונל בית הספר

המערכת ההוליסטית שהיווה בית הספר היה חלק מגישתה הפרוגרסיבית של קלן, אשר הושתתה על הפילוסופיה הפרוגרסיבית של ג'ון דיואי. לפי זאת, יש לפתח את האינטלקט של הילד בתהליך החינוכי. זאת על ידי שימת דגש על פיתוח יכולת פתרון בעיות, הקפדה על חשיבה יצירתית, הענקת כלים יישומיים ופיתוח כישרונות וכישורים אישיים. כל אלו על פי דיואי עדיפים מאשר שיטות שינון, זיכרון אינפורמטיבי ושימוש בכלים אשר היו מקובלים בזמנו.
מטרת בית הספר של קלן הייתה להוות מיקרו-קוסמוס של העולם האמיתי, הן בתחומי הידע והנושאים הנלמדים והן בהענקת כלים מעשיים והזדמנויות התנסות שונות. כך שהתלמידים למדו לנהל את חשבונות מצרכי המטבח, ציוד המחסן והחנות הבית ספרית, מתוקף כך היה עליהם לדעת חשבון ולהבין את היקף האחריות לכל עניין גדול כקטן. כך גם בלימודי גננות וחקלאות בגינה הבית ספרית (שאת תוצריה מכרו לתושבי השכונה) ומתוקף כך לימודי טבע שכללו את עולם הבוטניקה, עולמם של המזיקים ואת עונות שנה והשלכותיהן.
שאיפתה הייתה להקים מוסד בעל גישה חינוכית שונה וייחודית אשר יותאם לעולם שמחוץ לכותלי בית הספר, כזה שישמור על ערכי התרבות של עם ישראל וידגיש אותם תוך כדי עבודת החינוך שתכין את התלמידים לחיים מאושרים ופרודוקטיביים בארץ ישראל.
מימון

הקמת בית הספר נתקלה בקשיים כלכליים בתחילה כיוון שלרשות קלן לא עמד תקציב כלשהו. תוכנית הקמת המוסד נשענה כולה על תשלומי ההורים שהיוו חלק אינטגרלי ממערכת בית הספר, שכר הלימוד השנתי ולבסוף תרומת ידידים מארצות הברית שהאמינו בדרך החינוך הפרוגרסיבית ושאפו להטמיע אותה גם בישראל בעזרתה של קלן.
קלן האמינה כי בית הספר יוכל לעמוד על רגליו בהסתמך על מקורות מימון אלו בנוסף להכנסות המוסד ממכירת תצרוכת פנימית (מצרכים, תצרוכת חקלאית וכו'). אך כבר בשנה החמישית להיווסדות בית הספר נקלע המוסד לקשיים כלכליים וקלן נצרכה לצאת לסבב גיוס כספים בארצות הברית.
בין ידידיה ותומכיה של קלן ניתן למצוא את השופט יוליאן ו. מק שקיבל על עצמו לאסוף עבור קלן כ-$5,000 מדי שנה עבור בית הספר הפרוגרסיבי הראשון בישראל. נוסף לכך, הוקמה קרן מיוחדת למען בית הספר בקרב ידידי בית הספר בארצות הברית.
שגרת בית הספר

בית הספר החל את דרכו בבניין ערבי ישן ברחוב החבשים בירושלים ששימש כבית מגורים בקומתו השנייה ועל כן הביא עמו מגבות רבות. על אף הקשיים הכלכליים, המבניים והלוגיסטיים, בית הספר החל את דרכו עם 13 תלמידים ובתוך ארבע שנים שילש את מספר תלמידיו. על אף הקשיים שצוינו לעיל, בית הספר הפרוגרסיבי היה בית הספר היחיד בירושלים ששילם למורים את משכורתם בזמן ובמלואה. גם נתון זה היה חלק מראייתה הרחבה של קלן באשר למערכת אוטופית ובלתי מתפשרת של חינוך ושל מחייה.
קלן עצמה מילאה תפקידים רבים בבית הספר, מלבד ההוראה בכל הכיתות, קלן שימשה כמבשלת ואף כעוזרת. עובדות אלו הן שהביאו למעורבות רבה יותר של המשפחות ששלחו את ילדיהן לבית הספר והסכימו להיות מעורבים בחינוך ילדיהן.
גם את יכולותיה האמנותיות הביאה קלן לידי ביטוי בבית הספר ומתואר כי ראתה באומנות כלי לביטוי המחשבה העצמית ופיתוחה. "קלן נהגה לתת לילדים גיליונות נייר ענקיים כדי שיוכלו לצייר ללא מעצורים, ומעולם לא העבירה ביקורת שלילית על הציורים..."[דרוש מקור]
התפיסה הכוללת של שיטת החינוך בבית הספר הושתתה על ערכים ואידיאלים אשר באו לידי ביטוי בהחלטות ניהוליות הנוגעות ליום יום. על כן, עם ראשית הלימודים הלך והתעצב אופיו של בית הספר בעזרת ההורים שלקחו חלק לאור שיטתה של קלן ואף ממשלת המנדט של אותם הזמנים העניקה סיוע כספי מועט לבית הספר.
המקצועות העיוניים של בית הספר כללו לימודי עברית, אנגלית, ערבית, היסטוריה, פיזיקה, גאוגרפיה, מתמטיקה, תנ"ך, דברי ימי עמנו וידיעת הארץ. המקצועות המעשיים שנלמדו בבית הספר כללו לימודי אמנות, ציור, רישום, צביעה, מוזיקה, המחזה, ריתמיקה, בישול, התעמלות, תפירה, נגרות, קניית מזון, כריכה ועבודת גינה.
כל אלו, על פי אמונתה של קלן נועדו להעניק תמונה שלמה וכלים הוליסטיים אשר יהוו כישורי חיים לתלמידים היוצאים לעולם האמיתי בגמר לימודיהם.
דרכה של קלן הלכה וצברה תאוצה והשמועות אודות בית הספר בעל שיטות חינוך שונות ומתקדמות עשו להן כנפיים וכך הלך ועלה מספר ההורים שביקשו לרשום את ילדיהם לבית הספר.
פתיחת בית הספר לאוכלוסיות ייחודיות

קלן הבינה את הפוטנציאל הטמון בביקוש הרב והחליטה לפתוח את בית הספר בפני שתי אוכלוסיות ייחודיות נוספות – "מקופחי החינוך" וילדי עליית הנוער.
בשנת 1939 החליטה קלן לקבל אל בית הספר 30 נערים ונערות בגילאי 9–13 אשר נחשבו למעוטי יכולת ו"מקופחי חינוך", כפי שנקראו אז. נערים ונערות אלו התקבלו לאחר מבחני אינטליגנציה וכושר מעשי. פרויקט מקופחי החינוך החל בארוחה חמה בשעות הצהריים שמומנה על ידי קרן המסעדות של ארגון נשות הדסה, שלאחריה נלמדו שני שיעורים עיוניים ושניים מעשיים בהתנדבות מורי בית הספר. עוד באותה השנה, התוכנית הורחבה וכללה לימודים מ-8:00 עד 16:00. קלן העידה על תוכנית מקופחי החינוך ואמרה: "העיסוק במלאכת היד והשימוש המתמיד בכלים וחומרים הנחילו להם הצלחה במיומנות ואפשרו להם להתגבר על נחשלותם האינטלקטואלית תוך הרגשת סיפוק ורצון להתקדמות"
לאורך השנים עלה מספר התלמידים בבית ספרה של קלן ובשיאו הכיל כ-220 תלמידים ותלמידות משלוש המגמות השונות. (מצ"ב טבלה, נספח מס' 1)
עם הקמת המדינה חל שינוי בבית הספר ובמפעל החינוכי כולו. הממשלה פרסמה את חוק חינוך החובה לילדים בגיל 5–14 והמוסד צריך היה להשתלב במערכות החינוכיות המקובלות. כיוון שילדים רבים לא מצאו את מקומם במערכת החינוך הרגילה, ניאות משרד החינוך לאפשר לבית המלאכה וללימודים המעשיים של בית ספרה של קלן להמשיך ולקלוט תלמידים לשורותיו, אך בהכוונה ייעודית של הלימודים המעשיים.
קשיים וסגירה

לקראת שנת 1951 נכפה על קלן להעתיק את מפעלה לבניין אחר, אשר היה קטן מלהכיל את כל התלמידים. מספר התלמידים הלך וקטן ותמורות במערכת החינוך לא אפשרו לקלן להשאיר את בית הספר במתכונתו האוטופית. כך, הפך בית הספר ממוסד לחינוך מתקדם למוסד הקולט אל שורותיו את מעוטי היכולת, וילדי עליית הנוער בלבד. בשנת 1951 לא ניתן היה עוד להחזיק את בית הספר במתכונתו לאור דרישות המערכת ומשרד החינוך ובית הספר נסגר.
סוף חייה

באותה שנה, חזרה דבורה קלן לארצות הברית ושהתה בה למשך כשנתיים. בשנת 1953 שבה לישראל ולעבודה חינוכית בקרב אוכלוסיית עליית הנוער. בתחילת שנת 1954 קיבלה קלן משרת הוראה בחוות הנוער הציוני בשכונת קטמון בירושלים ושם הקימה בית מלאכה בו עבדה עם כ-30 מתלמידי החווה.
סגל העובדים בחוות הנוער עמד לימינה במאמציה האחרונים בעבודתה החינוכית ונתן לה את ההרגשה של יוצרת ומגשימה ואף ליווה אותה עד סוף דרכה. במשך תקופה של כשלוש שנים המשיכה קלן לעסוק בחינוך עד פטירתה.
דבורה קלן נפטרה ב-2 במרץ 1957 ונקברה בהר המנוחות.
ביבליוגרפיה

"דבורה קלן – חייה ומפעלה", עורך: אלישע אפרת, דפוס לימודי ירושלים, ירושלים, תשי"ט
דקל נ', "אהבתם לבית הספר מגיעה עד לידי שגעון", הד החינוך (2012), כרך פ'ו, גיליון 4, עמ' 43.
"מורה אמריקנית בארץ ישראל: שלושה מכתבים מפאני שוער לרבקה לץ", קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה, תמוז תשנ"ד, יוני, עמ' 91–98, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים.
הערות שוליים

↑  דבורה קלן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511869705171  VIAF: 308281096   WorldCat (עם VIAF): 308281096
דידי קונג

| --- | --- |

 שם סרט:  האחים סופר מריו (2023)
 הופעה ראשונה:  דונקי קונג קאנטרי (1994)
 יוצרים:  שיגרו מיאמוטו
 דיבוב:  מארק בטרידג' (1994–1996)  כריס סאתרלנד (1997–1999, 2003, 2014)  קאטסומי סוזוקי (2004–הווה)  אנדרו סביסטון (בסדרת הטלוויזיה "Donkey Kong Country")
 דיבוב בשפה העברית:  אמנון וולף
 מידע
 מין:  זכר
 כלי נשק:  בוטנים
 צורה:  קוף
 דמויות קשורות
 משפחה:  דונקי קונג (דוד)
 אויבים:  מריו לואיג'י הנסיכה פיץ' הנסיכה דייזי
דידי קונג (ביפנית: ディディーコング) הוא דמות בדיונית בזיכיון משחקי הווידאו זיכיון של דונקי קונג ובזיכיון משחקי זיכיון של מריו של חברת נינטנדו היפנית. מאז הופעת הבכורה של הדמות במשחק "Donkey Kong Country" בשנת 1994 כדמות שאינה שחקן, הפך דידי קונג לדמות בולטת במשחקים רבים של נינטנדו.
סקירה כללית

דידי קונג הוא קוף קטן וזריז עם תכונות ייחודיות. יש לו כובע בייסבול אדום עם הלוגו של חברת נינטנדו, חולצת טריקו אדומה עם כוכבים וזוג כפפות לבנות.