stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמץ
הגייה

ככל הנראה, הן על פי מסורת הניקוד הטברני והן על פי המסורה הבבלית נהגה הקמץ – בין הקטן ובין הגדול – בתנועה שבין /a/ ו-/o/, כלומר תנועה אחורית חצי-פתוחה מעוגלת (בסימון IPA‏: ɔ). בהגייה הארץ-ישראלית מופיע ניקוד של חולם במקומות שבניקוד הטברני מופיע קמץ בהברה סגורה בלתי-מוטעמת (שבהם היינו מצפים כיום לראות "קמץ קטן"). בהגייה התימנית של העברית, שמקורה בהגייה הבבלית, והגייה האשכנזית, שמקורה במסורת הטברנית, הוא נהגה כתנועת [o̞ ~ ɔ ~ ʌ]. בהגיית רוב קהילות עדות המזרח – שמקורה במסורת ההגייה הארץ-ישראלית – ישנו הבדל בין שני סוגי קמץ: קמץ גדול, שמקורו בתנועת /a/, נהגה [a], וקמץ קטן, שמקורו בתנועת /u/, נהגה [o̞]. בהגייה של יוצאי בוכארה ופרס, נשתמרה ההגייה המקורית של הקמץ כתנועה שבין /a/ ו-/o/.
מדקדקי העברית הספרדיים הציעו כללים שונים שמטרתם להקל על ההבחנה בין קמץ גדול וקמץ קטן. אלה הם ארבעת הכללים המשקפים את המציאות הפונולוגית, שבה קמץ גדול נהגה כתנועת /a/, וקמץ קטן נהגה כתנועת /o/.
א. קמץ המופיע לפני אות המנוקדת בשווא, ואין מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ נהגה כתנועת /o/ והשווא הופך לנח, כמו למשל (שמות לא, ג) בְּחָכְמָה (הוגים: בחוכמה) (אם קיים מתג בין הקמץ ובין השווא, הקמץ גדול, ונהגה כתנועת /a/; ואם ההברה אינה מוטעמת - השווא נע).
ב. במילה בעלת 4 אותיות המתחילה באות "ו" בפתח, שתי אותיות הבאות מנוקדות בקמץ ואות האחרונה שאיננה א' או ה' או ע', הקמץ השני נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות א, ח) וַיָּקָם (הוגים: ויקוֹם),
ג. בסמיכות של שתי מילים המופרדות בקו עליון, אם במילה הראשונה, האות השנייה מהסוף מנוקדת בקמץ והאות האחרונה (של המילה הראשונה) איננה א' או ה' או ע', הקמץ נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (תהילים קמה, ח) וּגְדָל-חָסֶד (הוגים וגדוֹל חסד). זאת בתנאי שלא מופיע מתג לאחר הקמץ, כמו בצירוף מְנָת-חֶלְקִי.
ד. קמץ המופיע לפני אות עם דגש נהגה כתנועת /o/, כמו למשל (שמות טו, ב) עָזִּי (הוגים עוֹזי)
בכל מקרה אחר התנועה קמץ גדול וההגייה /a/, כמו למשל (ויקרא כג, טו) מִמָּחֳרַת (נהגה: mimachorat)
אולם יש אי-הסכמה קלה בין ההגייה בעברית המודרנית ובין הכללים לעיל, כדלהלן:
כאשר קמץ מופיע בהברה סגורה בלתי מוטעמת, הרי הוא קמץ קטן לכל הדעות. למשל: חָכְמָה (הוגים: חוכמה), וַיָּקָם (הטעמת מלעיל, הוגים: ויקוֹם), כָּל־ (אין הטעמה בשל הסמיכות).
כאשר קמץ מופיע לפני חטף-קמץ (פָּעֳלוֹ, צָהֳרַיִם) או לפני קמץ קטן נוסף (פָּעָלְךָ) וכן בשתי הצורות קָדָשִים, שָרָשִים, הקמץ הראשון הוא לפי הדקדוק קמץ קטן, שכן מקורו בתנועת /u/ (פֹּעַל, קֹדֶש). אף על פי כן מסורות הקריאה של העברית בהגייה הספרדית, וכן מדקדקי העברית בימי הביניים, תופסים אותו כקמץ גדול הנהגה בתנועת /a/. על הדרך להגות קמצים כאלה נטושה מחלוקת בין האשכנזים הנוהגים בהגייה הספרדית. דוברי העברית המודרנית בדרך כלל קוראים אותו לפי הדקדוק, כלומר בתנועת /o/, אך קיימת אצל הדוברים גם הצורה בתנועת /a/.
בכמה סידורים וספרי תנ"ך מודרניים מסמנים קמץ קטן בסימון שונה במעט מסימון הקמץ הרגיל, כדי להבליט את הגייתו השונה (קמץ גדול: ◌ָ, קמץ קטן: ◌ׇ).
בכתיב של היידיש מסמנת האות א עם קמץ את התנועה /o/, למשל לאָנדאָן = לונדון.
הגייה > סיכום הגיות נפוצות בקרב עדות

הגיה של עברית מודרנית, הגיה ספרדית: קמץ רגיל - /a/ קמץ קטן - /o/
הגיה של בוכרים ופרסים: - קרוב יותר ל: /ɒ/ שזה /a/ שקרוב יותר ל/o/
הגיה מזרח אירופית - (ליטא, בלארוס...), הגיה מערב אירופית, הגיה תימנית (שאמית ובלאדית): /o/
הגיה מזרח אירופית - (פולין-גליציה, אוקראינה, הונגריה...) - /u/
הערות שוליים

↑  אשר לאופר, "מימושי קמץ בימינו (כיצד יש לבטא מילים כמו נָעֳמִי או תָעָבְדֵם?)", מחקרים בלשון יז–יח (ספר היובל לאהרן ממן), ירושלים ה'תשע"ז, עמ' 362–365.
↑  אליעזר אלינר, על הגיית קמץ רחב (גדול) לפני קמץ חטוף, בתוך: המעין, תמוז תשכ"ה, עמוד 17
הקמץ הראשון הוא קמץ קטן, ואילו האחרים הם קְמָצִים גדולים. הגייתם שונה, אולם סימונם זהה.
החטף־קמץ צבוע בסָגול, הקמץ הגדול באדום והקמץ הקטן בירוק
קטופה מלאית

| קטופה מלאית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: אוח
מין:: קטופה מלאית
שם מדעי
 Bubo ketupu ‏הורספילד, 1821

קטופה מלאית (שם מדעי: Bubo ketupu) היא מין של דורס לילה ממשפחת הינשופיים החיה בדרום-מזרח אסיה וקרובה לקטופה המצויה.
אורכה של קטופה זו 38–48 ס"מ ומשקלה 1,028-2,100 גרם בממוצע. הקטופה בעלת נוצות חומות-ערמוניות עם פסים שחורים לאורך החזה והבטן, העיניים צהובות עזות עם מקור מעוקל בצבע כחול ואוזניים שמוטות וכהות. הכנפיים והזנב כהים ומשורטטים. הכפות לבנות ובעלות קרסים.
הקטופה חיה בטווח שבין דרום בורמה והודו ועד לאיי אינדונזיה עד האיים באלי ובורנאו. הקטופה חיה בעיקר ביערות גשם ויערות סובטרופיים אך גם במורדות הרים.
הקטופה פעילה בלילות כשבימים היא נחה בין העצים. היא ציידת המחפשת בעיקר טרף מיימי, כמו שאר מיני הקטופות, וניזונה ממיני דגים, סרטנים, סרטני נהרות וצפרדעים וגם מקרפדות, עכברים וזוחלים.
תת-מינים

Bubo ketupu ketupu
Bubo ketupu aagaardi
Bubo ketupu pageli
Bubo ketupu minor
הערות שוליים

↑  קטופה מלאית באתר הרשימה האדומה של IUCN
קטופה על עץ בסונדרבאנס
קפטן האדוק

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  הסרטן בעל צבתות הזהב
 הופעה אחרונה:  טינטין ואלף ארט
 יוצרים:  הרז'ה
 מידע
 מין:  זכר
 מקצוע:  ימאי
 מקום מגורים:  אחוזת מרלינספייק
 דמויות קשורות
 משפחה:  François de Hadoque (אבי השושלת) 
 חברים:  טינטין, פרופסור קלקולוס
 
קפטן ארצ'יבלד האדוק (בצרפתית: Capitaine Archibald Haddock) הוא דמות בדיונית וגיבור מרכזי בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין", מאת הקומיקסאי הבלגי הרז'ה. האדוק הוא חברו הטוב ביותר של טינטין. בחלק מהתרגומים העבריים שמו "קפטן חמור ים".
האדוק מופיע בפעם הראשונה בספר הסרטן בעל צבתות הזהב, שם הוא מופיע כדמות חלשה ואלכוהוליסטית, אך עם זאת הוא עוזר לטינטין ואף עומד בחקירה ולא מוסר לפושעים היכן טינטין נמצא. עם התפתחות הסדרה דמותו הופכת להירואית יותר, ואף על פי שהוא לא מפסיק לקלל קללות ימיות ולשתות אלכוהול (בעיקר ויסקי מסוג "לוך לומונד") הוא הופך לדמות מוערכת.
דמותו של הקפטן דורגה במקום ה-49 ברשימת דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים של מגזין אמפייר, ובסקרים בקרב אוהדי הסדרה הוא הדמות האהובה ביותר, באופן עקבי. בממוצע, 37% מהנסקרים דירגו אותו במקום הראשון.
טינטין, שלגי וקפטן האדוק בסצנה מתוך "פרשת קלקולוס", מצוירים על בית בבריסל, בלגיה
פיתוח הדמות

בזמן שהרז'ה חיפש שם לדמותו של הקפטן, הוא שאל את אשתו ז'רמיין מה בישלה לארוחת ערב. היא ענתה "דג אנגלי עצוב - האדוק" (Haddock - בקלה בצרפתית). הרז'ה חשב שתיאור זה הולם היטב את דמותו של הקפטן, והחליט לקרוא לו "קפטן האדוק".
התנהגותו של הקפטן העמידה בעיה בפני הרז'ה. הוא היה אמור להשתמש באוצר מילים גס ומחוספס, אך הרז'ה לא היה יכול להשתמש בקללות כלשהן כי ידע שקהל היעד שלו כולל ילדים. לכן נקט בשימוש במילים משונות שאינן פוגעניות בפני עצמן, אך הקפטן היה מבטא אותן בכעס רב ובצעקות, מה ששיווה להן אפקט דומה לשל קללות כגון מלפפוני ים, חזירים, ברברים, פושטקים, נוכלים, חסרי חוליות וכדומה. סגנון הדיבור הייחודי הזה הפך לסימן מזהה של הקפטן.
אופי

קפטן האדוק הוא אלכוהוליסט מושבע ומעשן כבד. הוא מכיר בהשפעות המזיקות של האלכוהול ובמהלך הסדרה ניסה להיגמל מהשתייה מספר פעמים, אך בסופו של דבר תמיד חזר לסורו. דמותו של הקפטן מכילה ניגודים: אף על פי שהוא נראה מחוספס, הוא מפגין נאמנות ואהבה רבה לטינטין, לפרופסור קלקולוס, ולחברו הימאי הוותיק קפטן צ'סטר. דמותו המחוספסת והגסה-משהו של האדוק והסרקזם האנושי שלו משמשים כנקודת מוצא להבלטת גבורתו של טינטין בעלילות הסדרה.
הקפטן הוא חם מזג ונוח לכעוס, ולעיתים טינטין משמש בתפקיד "המבוגר האחראי" כשהוא מונע מהקפטן לעשות מעשים פזיזים מתוך כעס. רק לעיתים רחוקות דווקא הקפטן עוצר את טינטין מלעשות מעשים מסוכנים מתוך סערת רגשות.
דמותו של הקפטן משמשת כאתנחתא קומית כאשר הוא נוטה להתנגש בחפצים, להיקלע לקטטות, לשבור את המקטרת שלו, ליפול ולהסתבך. פעמים רבות הוא שואל: "מדוע הכל קורה לי?"
בגלל אופיו הכעסני והפזיז, יחסיו של הקפטן עם שאר הדמויות יודעים עליות ומורדות. אף על פי שבאופן כללי נראה בבירור שהוא וטינטין אוהבים מאוד זה את זה, לעיתים הקפטן כועס על טינטין או שטינטין מסרב לשתף פעולה עם הקפטן. אך בסופו של דבר מערכת היחסים חוזרת להיות חמה כאשר האדוק בדרך כלל מתנצל. להאדוק מערכת יחסים מסובכת במיוחד עם סניורה קסטאפיורה, זמרת אופרה מפורסמת שמאוהבת בו, כאשר הוא עצמו מבועת ממנה ומתייחס אליה בנימוס אך בקרירות.
הערות שוליים

↑  M. Castillo, Tintin and colleagues go to the doctor, AJNR. American journal of neuroradiology
↑  The 50 greatest comic-book characters, EMPIRE
↑  Michael Farr, Tintin & Co., עמ' 33
↑  Captain Haddock: Real life inspiration, Characters of Tintin. Herge official website, ‏3 במרץ 2014
↑  Harry Tompson, Tintin: Hergé and his creation, 1991
| הרפתקאותיו של טינטין |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | ארז'ה • בוב דה מור • אדגר פ. ז'אקובס |  |
| דמויות | טינטין • קפטן האדוק • פרופסור קלקולוס • תומסון ותומפסון • ביאנקה קסטאפיורה • דמויות נוספות |  |
| אוגדנים | טינטין בארץ הסובייטים • טינטין בקונגו • טינטין באמריקה • הסיגרים של פרעה • הלוטוס הכחול • האוזן השבורה • האי השחור • שרביטו של אוטוקר • הסרטן בעל צבתות הזהב • הכוכב המסתורי • תעלומת ה"חד-קרן" • אוצרו של רקהם האדום • שבעת כדורי הבדולח • אסירי השמש • ארץ הזהב השחור • הטיסה לירח • החוקרים על הירח • פרשת קלקולוס • כרישי הים האדום • טינטין בטיבט • תעלומת תכשיטי הזמרת • טיסה 714 לסידני • טינטין והפיקורוס • טינטין ואלף ארט |  |
| סרטים | הסרטן בעל צבתות הזהב (1947) • טינטין וגיזת הזהב (1961) • טינטין והתפוזים הכחולים (1964) • טינטין ומקדש השמש (1969) • טינטין ואגם הכרישים (1972) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) |  |
| סדרות טלוויזיה | הרפתקאותיו של טינטין מאת ארז'ה (1958–1962) • הרפתקאותיו של טינטין (1991–1992) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12286063s (data)  GND: 122977874  SUDOC: 031693830  VIAF: 198602817   WorldCat (עם VIAF): 198602817
קרטזויארקטוס

| קרטזויארקטוס |
| --- | --- |
 שרידי לסת תחתונה שהתגלו
תקופה
אמצע-סוף מיוקן, 11.8–11.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: קרטזויארקטוס
מין:: קרטזויארקטוס ביאטריקס
שם מדעי
 Kretzoiarctos beatrix

קרטזויארקטוס (שם מדעי: Kretzoiarctos) הוא סוג נכחד של טורף מתת-משפחת האיילורופודים שבמשפחת הדוביים, אשר חי במהלך המיוקן של אירופה. הוא היה מעט קטן יותר מהפנדה הענקית המודרנית. המאובנים של והתגלו בספרד ותוארו בשנת 2012. הסוג הכיל מין יחיד - קרטזויארקטוס ביאטריקס (Kretzoiarctos beatrix).
דוב זה הגיע לאורך 1.3 מטר, לגובה 50 עד 70 סנטימטרים ולמשקל 60 קילוגרם. הוא היה כנראה קרוב לפנדה הענקית בשל מבנה דומה של הלסתות והשיניים שהותאמו לאכילת חזרן. ייתכן שגם דמה מעט לפנדה, והיה אולי הראשון במיני הדובים שניזונו באופן דומה לה. היו לו מבנה של שיני מלתעות חזקות יחסית שפנו קדימה ושיניים טוחנות רחבות אך נמוכות יחסית, מבנה שקרוב יותר לשיני פרסתנים מאשר לטורפים. טוחנות אלה גם צמחו באופן קבוע מבסיסם, כנראה עקב השחיקה הגבוהה יותר שלהם.
דוב קדום זה התקיים בספרד ומערב אירופה של המיוקן ולבסוף נכחד עם שינויי אקלים גדולים יחסית, אולי כתוצאה מהאירוע המסיני שגרם לירידה רבה בגובה פני הים התיכון, מה שגרם להתייבשות צמחייה רבה שהתבססה על משקעים לחים.
קראקס

ערך זה עוסק בבירת ונצואלה. אם התכוונתם ללהקה בשם דומה, ראו .
קראקס (בספרדית: Caracas) היא עיר הבירה של ונצואלה והעיר הגדולה ביותר בה. מתגוררים בה 1.9 מיליון תושבים (2011). באזור המטרופולין (קראקס רבתי) מתגוררים 3.1 מיליון תושבים (2013).
מיקום העיר

העיר ממוקמת בצפון המדינה, בקרבת הים הקריבי. גובהו של עמק קראקס הוא בין 800 - 1000 מטרים מעל פני הים, ובינו לבין החוף חוצצים הרי האבילה שגובהם 2,765 מטרים.
היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1567 בשם סנטיאגו דה ליאון דה קראקס על ידי מגלה ארצות הספרדי דיאגו דה לוסנדה.
בעיר זו נולדו פרנסיסקו דה מירנדה בשנת 1750, וסימון בוליבר בשנת 1783.
במהלך המאה ה-16 העיר הותקפה על ידי פיראטים, אבל ההרים בחוף שימשו כמחסום טבעי, אחת הסיבות שגרמו לכך שבשנת 1577 העיר הפכה לבירת הפרובינציה של ונצואלה. למרות זאת ב-1680 הצליחו הפיראטים להגיע לעיר דרך מעבר הרים שלא היה בשימוש רב ושרפו את העיירה.
ב-1777 הפכה העיר למרכז השלטוני של הקפיטניה של ונצואלה.
ב-1811 נקראה הכרזת העצמאות בעיר שפתחה את מלחמת העצמאות של ונצואלה אשר נמשכה עד 1821. ב-26 במרץ 1812 הרסה רעידת אדמה את העיר. השלטונות באותה עת הציגו את רעידת האדמה כסימן אלוהי נגד ההתקוממות ועונש משמיים על הניסיונות למרוד בכתר הספרדי.
בשנת 1830 הפכה העיר לבירת ונצואלה.
גילוי הנפט באזור בראשית המאה ה-20 הביא להתפתחותה הכלכלית של העיר.
יהודים בעיר

כיום חיים בוונצואלה כ-25 אלף יהודים, רובם המכריע בעיר הבירה קראקס. היהודים מאוגדים בקהילות שהעיקריות שבהם הן Unión Israelita de Caracas - הקהילה האשכנזית הגדולה והמבוססת, והקהילה הספרדית שהיא קטנה יותר, מסורתית יותר ובחלקה אף חרדית. במקום קיימת גם קהילה קטנה של בית-חב"ד המקומי המורכבת הן מיהודים אשכנזים והן מיהודים ספרדים.
בקרב יהודי קראקס קיימת הגירה שלילית, ההגירה קשורה לשלטון הקומוניסטי במדינה, למצב הביטחוני הירוד ולמיתון הכלכלי, רבים מהיהודים העוזבים את ונצואלה, בוחרים להגר לפלורידה שבארצות הברית.
תחבורה

בקרבת העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי סימון בוליבר. הרכבת התחתית של קראקס פועלת החל משנת 1983.
ערים תאומות

לקראקס ברית ערים תאומות עם הערים:
ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית
ארצות הברית ניו אורלינס, לואיזיאנה, ארצות הברית
ספרד מלייה, ספרד
ספרד סנטה קרוס דה טנריפה, ספרד (מ־1981)
ארגנטינה רוסאריו, ארגנטינה (מ־1998)
ונצואלה קורו, ונצואלה
ראו גם

קריית האוניברסיטה של קראקס
המרכז הפיננסי קונפיננסאס
קוסמיקס

| --- | --- |
כריכת הספר קוסמיקס
כריכת הספר קוסמיקס
 מידע כללי
 מאת:  אורי פינק
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מדע בדיוני וגיבורי-על, הומור, פארודיה
 הוצאה
 הוצאה:  מודן
 תאריך הוצאה:  1996
 מספר עמודים:  141
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002720207
קוסמיקס הוא ספר קומיקס מאת אורי פינק הכולל איגוד של סיפורים קצרים של אורי פינק שהתפרסמו בשבועוני הילדים והנוער, "כולנו", "צ'ופר", ו"מעריב לילדים". הנושא של הספר הוא מדע בדיוני וגיבורי-על ובעיקר פארודיה על ז'אנרים אלה. הספר מחולק לארבעה חלקים שבכל אחד מופיעים סיפורים קצרים מסדרה שונה שהוציא אורי פינק: סופר שלומפר, לוטרה, צ'וקומוקוס וחרצולי החלל.
סופר שלומפר

חלק זה הוא המשך סיפוריו של גיבור-העל הישראלי, סופר שלומפר, שהוצאו לאור בעבר בשני ספרים בשם "סופר שלומפר" (1991) ו"סופר שלומפר מכה שנית" (1993). הסיפורים עוקבים אחר סופר שלומפר בהרפתקאותיו בארץ ישראל, בכדור הארץ ובחלל. כמו בספרים הקודמים הסיפורים הם בעיקר הומוריסטיים ובחלקם שוברים את הקיר הרביעי.
לוטרה

חלק זה בספר עוסק בעלילותיו של לוטרה, מחפש אוצרות ושכיר חרב, שחי בעולם פוסט-אפוקליפטי לאחר שכדור הארץ הוצף במימי הקרחונים שנמסו בקטבים. בעולם זה היונקים היחידים ששרדו הם היונקים הימיים כגון כלבי ים, אריות ים, פילי ים, לווייתנים, דולפינים ולוטרות. רוב היונקים הימיים האלו זקוקים ליבשה לצורכי מחייתם ולכן קו משותף לרוב הסיפורים הוא הצורך באדמה.
הדמויות בסיפורים אלו הם כולם יונקים ימיים, מפני שהם בעלי האינטליגנציה הגבוהה. הגיבור לוטרה (אשר כפי ששמו מציין הוא לוטרה) מקבל עבודות גם מדמויות שמנסות לעזור לקהילתם (מנהיג קהילת אריות ים אשר מבקש לשחרר פיסת אדמה שמוחזקת על ידי מכשף רשע) וגם מדמויות שמנסות להשיג כוח עבור עצמם (מכשף אשר רוצה אוצר טכנולוגי של בני האדם ויעזור לו להשתלט על העולם).
בשונה משאר הסיפורים בספר זה, סיפורי לוטרה אינם מתמקדים בהומור, אלא בהעברת מסרים סביבתיים, כאשר לעיתים יש הומור נלווה.
סך הכל יש בחלק זה שני סיפורים של שני עמודים כל אחד, סיפור אחד של שלושה עמודים וסיפור אחד של שבעה עמודים.
צ'וקומוקוס

חלק זה בספר הוא פארודיה על גיבורי-על כמו סיפורי סופר שלומפר, אך מתמקד בנבל-על במקום בגיבור-על. הדמות המרכזית הוא צ'וקומוקוס, רשע-על כושל אשר נשלח לכדור הארץ בתא כלא סגור ובטעות שוחרר לאחר שהגיע. צ'וקומוקוס מגלה לאכזבתו שבכדור הארץ אין גיבורי-על שילחמו בו. הוא גם מגלה שהוא לא יכול הזיק לכדור הארץ מפני שתושביו הורסים את הכוכב שלהם בעצמם ושמי שהוא חושב שהם נבלי-העל בכדור הארץ הם למעשה מנהיגי צבאות שנלחמים ביניהם. הוא עובר הרפתקאות נוספות, ביניהן העברתו לכוכב בו אין נבלי-על.
חרצולי החלל

חלק זה בספר עוסק בחרצולי החלל, מחווה ופארודיה על מסע בין כוכבים: הדור הבא. צוות חרצולי החלל מבקר כוכבים שונים ברחבי הגלקסיה על ספינת הישטרפז (שיבוש פארודי של "אנטרפרייז"). הצוות הראשי כולל את:
קפטן ז'אן לוק קרפד – קרפד ומפקד ספינת ה"ישטרפז", החכם והמנוסה מכל אנשי הצוות.
סגן אי-קיא מהכוכב מפלציה – מפלצת המדבר בג'יבריש.
קצין המדע והקישוף ד"ר זוקיני קישוא מהכוכב לגומיה – קישוא מעופף עם גלימה, שעוסק בכישוף.
קצין הרפואה דוקטורוזאור רקסבאום מכוכב היורה – דינוזאור.
קצין ביטחון כהן הברבוניה מהכוכב לגונה – דג ברבוניה באקווריום המחובר לחליפת קרב רובוטית.
סגן וואחסה – יצור חד-תאי גדול.
סגן תושיה – בן אנוש אשר מרגיש נעלה על צורות החיים המוזרות שעל סיפון הישטרפז, אך בפועל עושה תמיד טעויות רבות.
בשניים מהסיפורים אורי פינק מדגיש שהוא לא יצר את הקומיקס הזה כי הוא מזלזל בתוכנית מסע בין כוכבים, אלא דווקא משום שהוא מעריץ שלה. הקומיקס כולל בעיקר סוגים שונים של שינויים הומוריסטיים לעלילות וביטויים מהתוכנית. כך למשל במקום מהירות האור יש את מהירות החור, מפגש עם חייזרים לא ידועים משתבש מאחר שאצלם להבעות פנים של חיוך והזעפת פנים יש משמעויות הפוכות, חברת צוות מתאהבת בווירוס אינטליגנטי שחי בתוכה, שגריר זר אינו מצליח למצוא את השירותים המתאימים למין שלו בסיפון מלא בתאי שירותים לכל סוג של מין שקיים.
קרואטיה היוגוסלבית

בשנים 1918–1991, הייתה קרואטיה תחת שלטון יוגוסלבי.
קרואטיה בממלכת יוגוסלביה (1918–1941)

לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, וקרואטיה התאחדה יחד עם בוסניה והרצגובינה וסלובניה למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים קצרת-הימים. כתר הבסבורג הוריש את הצי האוסטרו-הונגרי לממשלה הקרואטית ב-31 באוקטובר 1918. ב-1 בדצמבר 1918, התאחדה המדינה עם ממלכת סרביה ויצרה את ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. אף על פי שהיה זה שם שנשמע נייטרלי, המדינה נקראה "ממלכת יוגוסלביה" בידי הקהילה הדיפלומטית עוד מההתחלה.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים לא אושרה בידי הפרלמנט הקרואטי. מדינה זו, שנוצרה מהחלק האוסטרו-הונגרי (קרואטיה, סלובניה, ווידובינה ובוסניה-הרצגובינה) ומסרביה ומונטנגרו, כוללת שני צדדים מנוגדים במלחמת העולם הראשונה, ממסורת, דתות, אומות, שפות וכתבים שונים, הפכה להיות זירת קרב עתידית.
הרעיון של יוגוסלביה היה הזדמנות ללאומנים סרבים ליצור את "סרביה הגדולה" (Velika Srbija), שהושלמה ב-1918 לפי התוכנית ב-1844. מונטנגרו אבדה את עצמאותה לאחר שסופחה לסרביה. מיד לאחר 1918, סרבים לקחו את כל העמדות החשובות בצבא הקרואטי, והם "העניקו" לקרואטיה יחס של טריטוריה עוינת בתוך מדינה משותפת (כפי שהוכרז ב-1919). לאירופה זה נראה כאילו קרואטיה נכנסה ליוגוסלביה מרצונה החופשי.
כתוצאה מרדיפת המוסלמים בידי הסרבים, רבים מהם היגרו לטורקיה מיד לאחר הקמת הממלכה, שהתרכזה בסרביה. דבר זהה קרה לכמה מאות אלפים של מוסלמים לאחר מלחמת העולם השנייה.
המפלגה המובילה בקרואטיה בתקופה הייתה מפלגת האיכרים הקרואטית (Hrvatska Seljačka Stranka). מטרתה הייתה ליצור מדינה קונפדרטיבית דרום-סלאבית, או מדינה קרואטית עצמאית. אך ב-1928, סטייפן ראדיץ, מנהיג המפלגה, נרצח בפרלמנט הסרבי בבלגרד יחד עם כמה מעמיתיו. הוא רצה קונפדרציה דרום-סלאבית בלי ההגמוניה הסרבית.
ב-1931, נרצח הפוליטיקאי וההיסטוריון מילאן שופלאי (Milan Šufflay) בזאגרב, לא ידוע בדיוק על ידי מי (ישנם אנשים אשר חושדים שמדובר בממשלה הסרבית). אלברט איינשטיין והינריך מאן שלחו מחאה לליגה הבינלאומית לזכויות האדם בפריז, אך פרסום המקרה נאסר בקרואטיה.
המדינה העצמאית של קרואטיה (1941–1945)

כיבוש קרואטיה בידי מדינות הציר ב-1941 אפשר למפלגה הקרואטית אוסטאשה (Ustaše) בימין הקיצוני להתחזק ולהשיג את אהדת הציבור הקרואטי. כך נוצרה המדינה העצמאית של קרואטיה, שהונהגה בידי אנטה פאבליץ', ראש ממשלת הבובות של גרמניה הנאצית. מדינת הבובות הפאשיסטית החלה בקמפיין לחסל את המיעוטים האתניים – סרבים, יהודים וצוענים – אשר נקראו "אויבי המדינה" או "הלא-רצויים". במהלך הקמפיין הזה נהרגו, על פי הערכות, עד ל-200,000 איש, רובם ביאסנובאץ. חוץ ממנו בנתה המדינה העצמאית של קרואטיה שבעה מחנות ריכוז.
מאחר שיחידות מוסלמיות שירתו בצבא הקרואטי, פאבליץ' כיבד את הדת המוסלמית ואף בנה מסגד בזאגרב. דבר זה הוביל לאהדה רבה אליו גם בקרב הבוסנים.
תנועה קומוניסטית אנטי-פאשיסטית החלה לפעול בשנת 1941, תחת פיקודו של יוסיף ברוז טיטו. תנועות דומות קמו בכל יוגוסלביה. ב-1943, החלה התנועה לצבור הישגים, וב-1945, בעזרת הצבא האדום, גירשה את כוחות הציר ובעלי בריתם.
הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה (1945–1991)

קרואטיה הפכה להיות חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1944, וקרואטיה הפכה להיות רפובליקה סוציאליסטית, בפדרציה של שש מדינות. תחת המדיניות הקומוניסטית החדשה, כל הרכוש הפרטי הולאם. זה גרם לבעלי-האדמות ולכנסייה הקתולית לאבד את עושרם. המדינה עברה תהליך שיקום לאחר מלחמת העולם השנייה. תופעה הראויה לציון בתקופה זו היה עבודה ציבורית התנדבותית גדולה מאוד, שגייסה אנשים צעירים לסלול כבישים ולבנות מבנים ציבוריים.
קרואטיה עברה תיעוש בשנות השישים ובשנות השבעים, וזאגרב החלה הופכת לעיר תעשייה. בזמן זה, החוף האדריאטי הפך להיות יותר ויותר יעד תיירותי.
בחזית הפוליטית, הקרואטים עדיין היו מיעוט ביוגוסלביה בהשוואה לסרבים, אבל טיטו, שהיה בעצמו ממוצא קרואטי, סיגל מדיניות שמטרתה להקטין את הרגשות הלאומניים ביוגוסלביה. החוקה ב-1963, לא אפשרה לסרבים לקבל את כל הכח הפוליטי במדינה. ב-1971, סטודנטים בזאגרב ארגנו הפגנות למען חרות אזרחית ואוטונומיה קרואטית. ב-1974, כתוצאה מכך, נחקקה חוקה חדשה, שנתנה יותר זכויות לרפובליקות המקומיות.
בשנת 1980 מת טיטו, הממשלה הפדרלית שקעה בחובות והחלה להתפורר. עד לנפילת הקומוניזם, למעשה קרואטיה הייתה הרפובליקה השנייה העשירה ביותר, אחרי סלובניה. ראש הממשלה הפדרלי האחרון, אנטה מרקוביץ', שהיה קרואטי במוצאו, עשה רפורמות פוליטיות וכלכליות, שאמנם בהתחלה נראו כמוצלחות, אך בסופו של דבר הן נכשלו.
מתח אתני הלך וגדל בשנות השמונים, ואירועים השונים שקרו בתקופה גרמו לאפקט שלילי בקרואטיה. ב-1990, מנהיגי סרביה החליטו על חוקה חדשה, שכן חוקת 1974 נתנה כוח רב מדי לרפובליקות, ולפיה סרביה תקבל יותר כוח פוליטי וכלכלי משאר הרפובליקות. זה גרם לנציגים הקרואטים והסלובנים לעזוב את הקונגרס במחאה.
סרבים אתניים, שהיוו 12% מאוכלוסיית קרואטיה בתקופה, סירבו להתנתק מסרביה. כשסלובודן מילושביץ', מנהיג הסרבים, עלה על הגל של לאומיות סרבית, פרניו טוג'מן מנגד, החלו לדבר על לאומיות קרואטית ומדינה קרואטית עצמאית ודמוקרטית.
במרץ 1990, הצבא העממי היוגוסלבי פגש בנשיאות היוגוסלבית (מועצה של שמונה נציגים משש הרפובליקות ושני המחוזות האוטונומיים) במאמץ לשכנע אותם להכריז על מצב חירום שיאפשר לצבא להשתלט על המדינה. נציגי קרואטיה, סלובניה, בוסניה ומקדוניה הצביעו נגד. ארבעת הנותרים היו בעד, והתיקו שנוצר האט את האצת המאבקים הפנימיים ביוגוסלביה.
יוסיפ ברוז טיטו
קידמה ועוני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הנרי ג'ורג'
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1879
 מספר עמודים:  180
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מסדה
 תאריך:  1963
 תרגום:  נפתלי גולן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001865468
קדמה ועוני (Progress and Poverty) הוא ספר עיון מאת הכלכלן הפוליטי האמריקאי הנרי ג'ורג' שיצא לאור בשנת 1879. הספר מפתח תאוריה על טבעה המחזורי של הכלכלה התעשייתית ועל דרכים לתיקונה. בפרט, הספר מציע להטיל מס ערך קרקע.
תוכן

בספר נטען כי עוני הוא תופעה שכמעט ואינה קיימת בקרב חברות פרימיטיביות, והוא שואף להסביר מדוע עוני הוא תופעה רחבה כל כך בחברות שיש בהן עושר גדול.
לפי ג'ורג', ההתקדמות הטכנולוגית והחברתית (כולל השכלה ושירותים ציבוריים) הגדילו את הערך של האדמה (בספרות הכלכלית של אותה תקופה - הדבר כולל גם משאבי טבע, שטחי קרקע עירוניים וכדומה) ולכן גדל המחיר שבעלי האדמות יכלו לדרוש מאלו שרצו להשתמש בהן. במילים אחרות: ככל שהשירותים הציבוריים טובים יותר במקום מסוים, כך עולה גם הרנטה, היות שאנשים מעריכים יותר את הקרקע הזאת. הנטייה של ספקולנטים היא להגדיל את מחירי הקרקעות מהר יותר מאשר ניתן לייצר רכוש כדי לשלם על מחירים אלה. התוצאה היא הקטנת כמות הרכוש או העושר שנשאר בידי העובדים שמקבלים את חלקם בצורת שכר, ולבסוף הדבר גורם לקריסה של בועת נדל"ן ושל יוזמות מסחריות, עם השפעות של התכווצות כלכלית שיכולה להפוך למיתון שגורם לאבטלה, פשיטות רגל וכדומה.
בספר ג'ורג' בוחן כמה אסטרטגיות שהוצעו כדי לנסות למנוע מיתון כלכלי, אבטלה ועוני, אבל הוא מוצא אותם בלתי מספקות. כחלופה, הוא מציע פתרון משלו - מס יחיד על אדמה. זהו מס על הערך התקופתי של אדמה שמוחזקת בבעלות פרטית. הוא יהיה גבוה מספיק כדי לאפשר ביטול של כל שאר המיסים - בעיקר מיסים על עבודה ועל ייצור. ג'ורג' טען כי מס ערך קרקע ייתן תמריץ לבעלי האדמות להשתמש בהן בדרך יצרנית וכך להעסיק עובדים וליצור עושר, או למכור את האדמה במחירי השוק לאנשים אחרים שישתמשו בקרקע באופן ייצרני. הדבר יגרום לשינוי נקודת שיווי המשקל בהתמקחות בין בעלים של משאבי טבע (אדמה, מחצבים וכו') לבין פועלים ויגרום לעלייה כללית במשכורות. לפי ג'ורג', הדבר יוביל לכך שאיש לא יסבול מעוני בלתי רצוני.
הנרי ג'ורג' היה בזמנו כלכלן מפורסם ופופולרי בארצות הברית, ורעיונותיו זכו להד בפוליטיקה. מעט לאחר פרסומו של הספר הוא נמכר במעל 3 מיליון עותקים. תרגום בעברית יצא לאור בשנים 1963 על ידי הוצאת "מסדה".
קולומבוס קרו

מועדון הכדורגל קולומבוס קרו (באנגלית: Columbus Crew Soccer Club או Columbus Crew SC - (ה)צוות (של) קולומבוס) היא קבוצת כדורגל מהעיר קולומבוס, בירת אוהיו המשחקת בליגת ה-MLS. הקבוצה הייתה בבעלותו של למאר האנט עד למותו בשנת 2006, ולאחר מכן היא עברה לניהולו של בנו, קלארק. בשנת 2013 הפך אנתוני פריקורט למשקיע הראשי של הקבוצה, אך עקב ניסיונו להעביר את הזיכיון לאוסטין, קמה מחאה בקולומבוס, ולבסוף הקבוצה עברה לניהולה של קבוצת אנשי עסקים מקומית.
נכון להיום, מגרשה הביתי של הקבוצה הוא Lower.com פילד (נקרא על שם חברת נדל״ן מקומית שרכשה את זכויות השיום לאצטדיון). ממאי 1999 ועד יוני 2021, שימש אצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שהיה מיועד לכדורגל בלבד, כמגרשה הביתי של הקרו.
היסטוריה

קולומבוס קרו היא הקבוצה הוותיקה ביותר ב-MLS, שכן היא הייתה הראשונה שהצליחה להגיע לרף 10,000 המינויים העונתיים הנדרשים, על מנת להצטרף לליגה. הקבוצה החלה את משחקיה בליגה כבר בשנת 1996, עונת הייסוד של ה-MLS. עד לשנת 1998 שיחקה הקבוצה במגרשה הביתי הישן, אצטדיון אוהיו, ומשנת 1999 ועד 2021 היא שיחקה באצטדיון מפרה, האצטדיון הראשון ב-MLS שיועד לכדורגל בלבד. לאחר המעבר לאצטדיונה החדש, Lower.com פילד, שונה שמו של אצטדיון מפרה והוא נקרא כעת Historic Crew Stadium.