stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנינה גרי
תפקידים מרכזיים בתיאטרון > תפקידים בתיאטרון הבימה

1969 – "שש נפשות מחפשות מחבר" (שחקנית משנה בלהקה) מאת לואיג'י פיראנדלו, בימוי יוסי יזרעאלי.
1970 – "עקידת יוסף" (גב' פסקאל, אשה א', בלה) מאת ובבימוי יורם קניוק.
1971 – "השושנה המקועקעת" (פלורה) מאת טנסי ויליאמס, בימוי מייקל מיצ'ם.
1971 – "משחק החלומות" (הקוקטית) מאת אוגוסט סטרינדברג, בימוי סנדרו מאלמקוויסט.
1972 – "סטמפניו" (רבקה המחותנת) מאת שלום עליכם, בימוי שמואל בונים.
1974 – "דלתות דופקות" (ארלן) מאת מישל פרמו, בימוי נינה מיכואלס.
1974 – "מות דנטון" (אדלאיד) מאת גאורג ביכנר, בימוי יוסף מילוא.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  הופעות בסרטים 1960 – "The Dock" (פול קְרֶש), בתפקיד רחל.  1969 – "חלומות" (יעקב ורדי), בתפקיד האשה המבוגרת.  1970 – "למוות אין חברים", בתפקיד גברת בוורמן.  1971 – "אריאנה" (ג'ורג' עובדיה), בתפקיד השכנה.  1972 – "סלומוניקו" (אלפרד שטיינהרדט), בתפקיד השכנה.  1988 – "A Dinner of Herbs" (מייקל דארלו, BBC), בתפקיד הסבתא. |                       |  רומנים ישראלים שעִבּדה למחזות "שווים ושווים יותר" מאת סמי מיכאל (בסדנת תיאטרון הגליל, 1981)  "מקום אחר" מאת עמוס עוז (בתיאטרון הקאמרי, 1982).  "מנוחה נכונה" מאת עמוס עוז (בפסטיבל עכו ובתיאטרון הנגב, 1992)  "פנתר במרתף" מאת עמוס עוז (בפסטיבל חיפה להצגות ילדים, 1997)  "גיא אוני" מאת שולמית לפיד (בתיאטרון לילדים ולנוער, 1998)  "תרה" מאת צרויה שלו (בתיאטרון הקאמרי, 2008).  "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון (בתיאטרון הערבי-עברי ביפו, 2011) |
קור דה יאחר

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1925 הולנד אוסטבורך, הולנד
 פטירה:  1 בדצמבר 2001 (בגיל 76) הולנד בוש אן דאון, הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השתייכות:   צבא הולנד
 תקופת הפעילות:  1949–1986 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 
קורנליס "קור" דה יאחר (בהולנדית: Cornelis "Cor" de Jager; ‏17 באוגוסט 1925 – 1 בדצמבר 2001) היה גנרל הולנדי אשר שימש כיושב ראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בשנים 1980–1983, ולאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו עד 1986.
ביוגרפיה

יאחר נולד באוסטבורך ב-17 באוגוסט 1925. לאחר נפילת הולנד בידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה הוא נמלט לבריטניה ולמד בבית הספר לתותחנים של הצבא הבריטי. הוא שירת בצבא הבריטי עד 1947 והגיעה לדרגת לוטננט משנה. ב-1949 הוא חזר להולנד והתגייס לצבא ההולנדי.
ב-1 בנובמבר 1980 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-5 ביולי 1983 הוא פרש מהתפקיד והפך ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בבריסל. ב-30 בספטמבר 1986 הוא פרש מהתפקיד ומהצבא.
הערות שוליים

↑  יושב ראש הוועדה הצבאית באתר נאט"ו
ערך זה הוא קצרמרבנושא הולנדים ובנושא אנשי צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רובי וייטינג | ראש ההגנה ההולנדי  1980–1983 | הבא: חוברט האוסר |
קבוצת F/64

צילום: אנסל אדמס, 1933
קבוצת F/64 הייתה קבוצה של שבעה צלמים שחיו במהלך המאה ה־20 בסן פרנסיסקו, אשר דגלו בצילום ישיר וחלקו סגנון צילום משותף, שהיה מאופיין בצילומים חדים מאוד ופריימים מוקפדים מאוד. הם היוו קבוצה מנוגדת לתנועת הפיקטוריאליזם, שהייתה נפוצה מאוד בתחילת המאה ה־20, אך עיקר הקבוצה היה לקדם אסתטיקה מודרנית, שדגלה בחשיפות מדויקות של צורות טבע וחפצים.
רקע

סוף שנות ה־20 ותחילת שנות ה־30 היו תקופה של אי שקט חברתי וכלכלי בארצות הברית. ארצות הברית סבלה מהשפל הגדול, ואנשים ביקשו מעט הפוגה מתלאות היום־יום.
אמריקה המערבית נתפסה כבסיס שממנו תבוא ההתאוששות הכלכלית, בעיקר בזכות סכר הובר שסיפק עבודות רבות לציבור. הציבור חיפש תמונות וחדשות מהמערב, שנתפס כאי של תקווה בתקופה קשה ועגומה. הקהל נמשך יותר ויותר אל תמונות של צלמים כמו אנסל אדמס, אשר תמונותיו המפורטות מאוד היו עדות מצולמת להשראה ולגאולה.
במקביל, החלו פועלים מכל רחבי ארצות הברית להתאחד ולדרוש תנאי עבודה ושכר טובים יותר. הייתה תנועה גדלה והולכת בקרב הפועלים העניים שקראה להתאגד למען הסולידריות וכוח המיקוח, וצלמים רבים השתתפו במאבקים אלו.
זמן קצר לפני שקבוצת F/64 הוקמה, אדוארד וסטון הלך לפגישה במועדון ג'ון ריד על שם העיתונאי הקומוניסט ג'ון ריד, שהוקם על מנת לתמוך באמנים וסופרים מרקסיסטים. הנסיבות לא רק גרמו לקבוצה של בעלי דעות דומות להתאחד סביב אינטרס משותף, אלא גם היוו בסיס לדרכה של הקבוצה ולמה שבחרה להתמקד בו.
קבוצת F/64 הייתה מעבר לקבוצה של אמנים: הם תיארו את עצמם כשותפים בקרב כנגד "זרם הפיקטוריאליזם המעיק", וקראו בכוונה להצהרת הכוונות שלהם "מניפסט", עם כל המשמעויות הפוליטיות שרומז שם זה.
בזמן שכל השינוי החברתי הזה התרחש, צלמים נאבקו להגדיר מחדש איך אמור להראות המדיום שלהם ומה הוא אמור לייצג. עד שנות ה־20, אסתטיקת הצילום הסטנדרטית הייתה האסתטיקה של זרם הפיקטוריאליזם, שהיה מונהג על ידי צלמים כמו אלפרד סטיגליץ. לקראת סוף שנות ה־20 חל שינוי קטן, שבא בעקבות צלמים כמו פול סטרנד ואימוג'ן קנינגהם, אבל עד סוף העשור היה ברור שאין יורש לפיקטוריאליזם כסטנדרט ויזואלי משותף. צלמים כמו וסטון היו עייפים מנקודת המבט הישנה, והיו להוטים לקדם את חזונם החדש.
ייסוד ושותפים

קבוצת F/64 נוסדה כאשר הצלם וילארד ואן דייק ואנסל אדמס החליטו לארגן כמה מחבריהם הצלמים לקידום עקרון אסתטי משותף חדש.
ואן דייק היה שוליה של אדוארד וסטון, ובשנות ה־30 המוקדמות הקים גלריית צילומים קטנה בביתו בשם "683"(המספר של כתובת ביתו). שמה של הגלריה התייחס באופן ישיר אל שמה של הגלריה שפתח לפני כן אלפרד סטיגליץ, "291".
הגלריה הפכה למקום מפגש למספר צלמים, שמאוחר יותר היוו את גרעין קבוצת F/64.
ב־1931 הציג אדוארד וסטון גלריה במוזיאון "דה יאנג" שבסן פרנסיסקו, ובעקבות התעניינות הציבור בגלריית ואן דייק, הקבוצה הצליחה לשכנע את מנהלי המוזיאון לתת להם מרחב להציג. ב־15 בנובמבר 1932 קבוצת F/64 הציגה את תערוכתה הראשונה לקהל הרחב.
כרזה קטנה שהייתה תלויה בתערוכה הודיעה:
קבוצת F/64:
אנסל אדמס
אימוג'ן קנינגהם
ג'ון פול אדוארד
סוניה נוסקויאק
הנרי סוויפט
וילארד ואן דייק
אדוארד וסטון
פרסטון הולדר
קונסואלו קאנאגה
אלמה לאבנסון
ברט וסטון
התערוכה הראשונה כללה 80 תצלומים. 10 של אדמס, 9 של קנינגהם, אדוארד, נוסקויאק, סוויפט, ואן דייק ואדוארד וסטון, ו־4 של הולדר, קאנאגה, לאבנסון וברט וסטון.
ההדפסים לתמונות של אדוארד וסטון עלו 15 דולר להדפס, ושל כל האחרים 10 דולר להדפס. התערוכה הוצגה במשך שישה שבועות.
היסטוריוני הצילום מסכימים כי קבוצת F/64 הייתה מאורגנת מקבוצה של 7 צלמים ראשונים, ועוד 4 צלמים שהיו משויכים לקבוצה מתוקף האסתטיקה הוויזואלית שלהם, שהייתה בסגנון חברי הקבוצה.
בשנת 1934 הקבוצה פרסמה הודעה במגזין צילום, בה הודיעה כי "קבוצת F/64 כוללת בתוכה חברים כמו אדוארד וסטון, אנסל אדמס, וילארד ואן דייק, ג'ון פול אדוארד, אימוג'ן קנינגהם, קונסואלו קאנאגה ואחרים."
אף על פי שהודעה זו מרמזת כי כל הצלמים בתערוכה הראשונה היו חברים בקבוצה, לא כל הצלמים ראו את עצמם ככאלה. בראיון מאוחר יותר בחייה, אמרה קנינגהם: "השתתפתי בתערוכה עם צלמי הקבוצה, אבל לא השתייכתי לקבוצה, ומעולם לא השתייכתי למשהו אחר. אני לא הייתי משתייכת".
שם ומטרות

ישנם חילוקי דעות כיצד נבחר שם הקבוצה. ואן דייק סיפר כי השם הראשון שהציע היה "US 256", שהיה שם מקצועי למושג שקשור בצמצם אשר בעדשה. לדברי ואן דייק, חשב אדמס כי שם זה יהיה מבלבל לציבור, ואדמס הציע את "F/64", מספר שייצג מפתח צמצם שהיה פופולרי באותה עת.
בראיון ב־1975 טען הולדר כי הוא וואן דייק הם שהציעו את השם F/64. כך או כך, שם זה נהיה שמה המפורסם של הקבוצה.
המונח F/64 מתייחס לצמצם הסגור במצלמת פורמט גדול, שמאפשר עומק שדה מקסימלי, וחדות מרבית בכל חלקי התמונה. צמצם סגור כל כך מאלץ פעמים רבות לבצע חשיפה ארוכה, ולכן יש חשיבות גדולה יחסית גם לעצמים אשר נעים באיטיות רבה. עם זאת באור הבהיר שבקליפורניה היה זה לרוב גורם חשוב פחות, לעומת גודלן של המצלמות, שהפך את השימוש בהן למסורבל לעומת השימוש במצלמות הקטנות יחסית בהן צילמו באותה עת רוב הצלמים. דבר זה התאים מאוד לאידיאל של הצילום הישיר בו הקבוצה דגלה, בתגובה לתנועת פיקטוריאליזם, שעדיין נכחה באותה עת בקליפורניה (אף על פי שבניו יורק כבר מזמן גוועה).
בעולם הצילום העכשווי מוסכם לציין את שם הקבוצה עם קו נטוי, כפי שמצוין מספר הצמצם על העדשה, אבל בזמן שהקבוצה הייתה פעילה הם השתמשו בנקודה ("F.64").
מניפסט

קבוצת F/64 הציגה את המניפסט הבא בתערוכה ב־1932:
שם הקבוצה נגזר ממספר הצמצם שעל העדשה. צמצם כזה מאפשר צילומים ברורים, והבחנה ברורה בפרטים, דבר אשר מהווה מרכיב חשוב בעבודת חברי הקבוצה.
היעד העיקרי של הקבוצה הוא להראות באופן תדיר את מה שהיא מגדירה כצילום העכשווי הטוב ביותר של המערב. בנוסף להצגת עבודות של חברי הקבוצה, הקבוצה גם תציג הדפסים של צלמים אחרים אשר דומים בסגנונם לסגנון הקבוצה.
קבוצת F/64 אינה מתיימרת לכסות את כל קשת הצילום או לזלזל בעזרת בחירת חברי הקבוצה בצלמים שלא נבחרו. ישנם צלמים רבים וטובים שסגנונם לא בא בקנה אחד עם סגנון קבוצת F/64.
קבוצת F/64 מגבילה את חבריה ואת המוזמנים להציג בתערוכות רק לצלמים אשר חותרים להגדיר צילום כאמנות דרך צילום ישיר ופשוט, שמבוסס על טכניקת צילום טהור בלבד. הקבוצה לא תציג בשום עת צילומים אשר לא נאמנים להסכמה זו. צילום טהור מוגדר כצילום שלא מושפע משום טכניקה, קומפוזיציה או רעיון אשר נגזרו מסגנון אמנות אחר. זרם הפיקטוריאליזם, לדוגמה, מציג התייחסות ישירה לעקרונות של ציור ואמנות גרפית.
חברי קבוצת F/64 מאמינים כי צילום, כאמנות, חייב לפתח קווי התפתחות המוגדרים על ידי אקטואליות ומגבלות מדיום הצילום, וחייב להישאר הסכמה אידאולוגית עצמאית לגבי אמנות ואסתטיקה, המזכירים תקופה ותרבות שהייתה קיימת לפני צמיחת מדיום הצילום.
הקבוצה תעריך כל מידע לגבי עבודת צילום רצינית אשר לא מקבלת את תשומת הלב הראויה לה, והיא מתקדמת באופן חיובי אל ביסוס עצמי כצילום מודרני.
אסתטיקה

היסטוריונית הצילום נעמי רוזנבלום תיארה את חזון קבוצת F/64 כהתמקדות על
"מה שסובב אותם בשפע כזה: הנופים, את הגידול האורגני המשגשג ואת חיי החקלאות הקיימים עדיין. בכיוון מצלמתם אל אובייקטים חקלאים אשר נעלמו מן התודעה האמנותית של צלמים מזרחים עירוניים רבים - עמודי גדר, גגות אסם, חווה הולכת ומחלידה - הם התייחסו אל אובייקטים אלו בקפדנות רבה כשם שהתייחסו במזרח אל אובייקטים תעשייתיים.
עם זאת, אפילו בקליפורניה הנושאים האלה החלו להיעלם מדרך החיים, והאנרגיה שהושקעה בתמונות אלו נבעה פעמים רבות ממחשבה חיצונית, ולא מתוך סוג של אמונה עזה בעתיד שהניע צלמים מזרחים אשר היו מאוהבים בתרבות המכונות."
ב־1933 כתב אדמס את הדברים הבאים למגזין "קראפט קאמרה":
"התפיסה שלי על קבוצת F/64 היא כזאת: זה ארגון צלמים רציניים, ללא דרך התנהלות רשמית, התאגדות או כל ההגבלות של אגודות אמנות החשאיות, סלונים, מועדונים או קליקות... הקבוצה הוקמה כביטוי השאיפה שלנו להגדרת מגמת הצילום כפי שאנו תופסים אותה... המניע שלנו הוא לא לכפות בית ספר עם מגבלות נוקשות, או להציג עבודות שלנו תוך התייחסות בבוז לעבודות של אחרים, אלא כדי לציין את מה שאנחנו מחשיבים כסטייה מהצילום הישיר. אנו מעודדים את האינדיבידואל. תערוכות קבוצתיות מציגות את נקודת המבט של היחיד, טכנית ורגשית, ומושגת ללא סטייה מההגדרות של הליך הצילום הישיר."
היסטוריה

אחרי התערוכה הראשונה של הקבוצה בשנת 1932, מרישומים עולה כי חלק מהצלמים בקבוצה ולעיתים הקבוצה כולה הציגה תערוכות גם בלוס אנג'לס, סיאטל, פורטלנד וקליפורניה. אין פרטים מדויקים של איזה תמונות הוצגו בתערוכה.
בשנת 1934 האפקט של השפל הגדול הורגש גם ברחבי קליפורניה, ולחברי הקבוצה היו שיחות קשות על הנחות היסוד שלהם לגבי אמנות בזמנים של תקופה כלכלית קשה.
האפקט של השפל, ביחד עם עזיבה של כמה חברים מהקבוצה בסן פרנסיסקו (וסטון שעזב לסנטה ברברה כדי להיות עם בנו וואן דייק שעזב לניו יורק) הוביל לפירוק הקבוצה עד 1935. רבים מחבריה המשיכו בקריירת הצילום שלהם ונהיו חלק חשוב מהצילום במאה ה־20.
אוסף הצילומים הגדול ביותר של הקבוצה מרוכז במוזיאון סן פרנסיסקו לאומנות מודרנית.
ראו גם

אנסל אדמס
אדוארד וסטון
צילום ישיר
קור דה בלט

בתמונה זו מאגם הברבורים, ה'קור דה בלט' יוצרות צורת 'V' בקדמת הבמה, מתואמות עם הרקדנית הראשית אשר במרכז. הרקדניות מאחור אף הן חלק מה'קור דה בלט' ומשמשות כרקע.
בבלט, קוֹר דֶה בָּלֵט (בצרפתית: Corps de ballet – גוף הבלט, נהגה: "קור דֶה בָּאלֶה") הוא קבוצת הרקדנים שאינם סולנים. רקדנים אלו הם החלק הקבוע בלהקות הבלט ומשמשים בדרך כלל רקע לרקדנים הראשיים. ה'קור דה בלט' עובדים כאחד, בתנועות תואמות ובמיקומים ביחסים זהים על הבמה.
הרקדן המוביל ב'קור דה בלט' ייחשב כ"קוריפה" (Coryphée). ישנן יצירות שבהן ה'קור דה בלט' ירקדו ריקוד המוגדר רק להם, לדוגמה, 'ריקוד פתיתי השלג' ו'ולס הפרחים' בבלט "מפצח האגוזים".
רקע

הקור דה בלט קובע את מצב הרוח, הסצנה והניואנסים של הבלט ויוצר תמונות במה גדולות באמצעות הכוריאוגרפיה המועצמת בגלל כמות הרקדנים על הבמה.
הדרגות בבלט הקלאסי

רקדן/ית ראשי/ית
סולן ראשון
סולן/ית
קור דה בלט
הערות שוליים

↑  אלכס מרשל האץ', Let’s Hear It for the Corps: 5 Reasons to Love the Corps de Ballet (תרגום: בואו נשמע את זה עבור הקור: 5 סיבות לאהוב את הקור דה בלט), 7 באוקטובר 2022
↑  The Silent Majority: Surviving and Thriving in the Corps de Ballet, Dance Magazine, ‏25 July 2007
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחול. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קווינדים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חביצה 
 מוצא:  ברזיל 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה 
 
קווינדים (מבטאים קווינג'ים; בפורטוגזית: Quindim) הוא קינוח אפוי ברזילאי פופולרי עם מורשת פורטוגזית.
מאפיינים

הקינוח העשוי בעיקר מסוכר, חלמונים וקוקוס טחון. זהו חביצה ומוצג בדרך כלל ככוס הפוכה עם משטח נוצץ וצבע צהוב עז. ניתן להכין את התערובת גם בתבנית רינג גדולה (כמו תבנית סווארין, שנקרא רום באבה (אנ')) ובמקרה זה הוא ייקרא "quindão" ומוגש בפרוסות.
אטימולוגיה

המילה quindim מקורה מהמילה "דיקנדה" בשפת קונגו, אחת משפות הבנטו. פירושה "המחוות, או ההתנהגות או ההומור האופייניים לנערות מתבגרות".
המקור

השימוש הרב בחלמונים מאפיין ממתקים ומאפים פורטוגזיים רבים, כמו ה-papo de anjo (הסנטר הכפול של מלאך) ו-fios de ovos (מילולית "חוטי ביצה" או בשם האנגלי "שערות מלאך"). השילוב שלהם עם קוקוס וסוכר נוצר כנראה על ידי עבדים אפריקאים במאה ה-17 בצפון מזרח ברזיל, שם אגוזי קוקוס היו בשפע וסוכר (מקנה סוכר) היה תעשייה מרכזית.
בתרבות נפוצה

קווינדים הוא גם דמות של קרנף (על שם הקינוח) המופיעה בספרי סופר הילדים מונטיירו לובאטו (אנ').
זה גם הנושא של השיר Os Quindins de Yayá שמופיע בשלושת הקבלרוס ומושר על ידי אורורה מירנדה (אנ').
ראו גם

חביצה
קרם קרמל
קורא מדברי

| קורא מדברי |
| --- | --- |
 צולם בעין עקב סמוך לשדה בוקר, 2015
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: קורא
מין:: קורא מדברי
שם מדעי
 Ammoperdix heyi ‏טמינק, 1825

קורא מדברי (שם מדעי: Ammoperdix heyi) הוא עוף קרקע מדברי. זכה לשמו משום שהוא מרבה לקרוא בקולו, החוזר ונשנה פעמים רבות, אשר נשמע לרוב עוד בטרם ייראה בעצמו.
מאפיינים

לקורא המדברי אורך גוף של 22–25 ס"מ, מוטת כנפיים 39–41 ס"מ ומשקל 125–215 גרם. זהו עוף מדברי טיפוסי ותפוצתו מוגבלת לתחום צר – מהנילוס ומזרחה, במדבר הערבי לאורך חופי ערב ובמדבריות ארץ ישראל.
בישראל הוא עוף יציב המצוי לאורך כל עונות השנה ונפוץ למדי בנגב, בערבה, ובמדבר יהודה.
מקום חיות אופייני: אזורים חמים ויבשים, ולרוב מוגבל לתחום שיורדים בו פחות מ-200 מ"מ גשם בשנה. הוא חי באזורים טרשיים ונעדר ממרחבי חולות.
מחוץ לעונת הקינון מבלים הקוראים בקבוצות בנות 10–20 פרטים ובהן זכרים ונקבות או זכרים בלבד.
הקורא ניזון מזרעים ומעלים, וגם מפירות ואפילו מחרקים. הוא אינו זקוק למים רבים ועשוי להתקיים הרחק מכל מקור שתייה. הוא שותה מים מתוקים או מליחים רק לאחר שאכל זרעים יבשים או בימות הקיץ החמים והיבשים.
הקורא פעיל בעיקר בשעות היום הקרירות, ואילו בשעות החמות הוא מרבה להסתתר בצל.
אזכורים בתנ"ך:
קֹרֵא דָגַר וְלֹא יָלָד, עֹשֶׂה עֹשֶׁר וְלֹא בְמִשְׁפָּט; בַּחֲצִי יָמָו יַעַזְבֶנּוּ, וּבְאַחֲרִיתוֹ יִהְיֶה נָבָל (ירמיהו יז, יא).
כִּי יָצָא מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל לְבַקֵּשׁ אֶת פַּרְעֹשׁ אֶחָד כַּאֲשֶׁר יִרְדֹּף (הציד רודף אחרי) הַקֹּרֵא בֶּהָרִים (שמואל א כו, כ)
גלריה

קורא בבקעת תמנע
קורא מדברי בעין עקב
קורא מדברי, הערבה
הערות שוליים

↑  קורא מדברי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קלרנס (אי)

| --- | --- |

האי קלרנס
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי
 קואורדינטות:  61°12′0″S 54°5′0″W﻿ / ﻿61.20000°S 54.08333°W﻿ / -61.20000; -54.08333
 ארכיפלג:  איי שטלנד הדרומיים
 שטח:  161.6 קמ"ר
 אורך:  18 קילומטר
 רוחב:  8 קילומטר
 גובה מרבי:  1,950 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  בריטניה
 אוכלוסייה:  0
 תאריך גילוי:  1821
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהקלרנס(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהקלרנס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקלרנס(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקלרנס
 
האי קלרנס (באנגלית: Clarence Island) הוא האי המזרחי ביותר באיי שטלנד הדרומיים. אורכו של האי 19 ק"מ. שמו של האי ניתן לו בשנת 1821. ארנסט שקלטון חלף ליד האי במסע ההצלה המפורסם שלו, אך לא נחת בו. בריטניה, ארגנטינה וצ'ילה טוענות לבעלות על האי כחלק מהטריטוריות שלהן באנטארקטיקה.
הר אירווינג (Mount Irving) שגובהו 1,950 מטרים מעל פני הים ניצב 3 ק"מ צפונית לנקודה הדרומית ביותר באי.
שני איים קטנים נמצאים ממזרח לאי קלרנס.
צרפתית אפריקאית

בכחול כהה: ארצות שלרוב נחשבות פרנקופוניות, בכחול בהיר: ארצות שלעיתים אך לא תמיד נחשבות כפרנקופוניות (דוברות צרפתית)
השפה הצרפתית המדוברת באפריקה, או בקיצור צרפתית אפריקאית, היא שם גנרי שניתן לדיאלקטים (ניבים) השונים של צרפתית המדוברים בפי 115 מיליון איש ביבשת אפריקה, המפוזרים על פני כ-31 ארצות שונות ביבשת. מספר זה כולל את אלו המדברים צרפתית כשפה ראשונה או שנייה ב-31 הארצות הללו, ואולם הוא אינו כולל את דוברי הצרפתית אשר גרים בארצות אפריקאיות שבהן אין לשפה הצרפתית מעמד רשמי, או לכל הפחות שהיא מוכרת כשפה עיקרית במדינות זאת, אם על ידי הממשל, אמצעי התקשורת או חבל ארץ מסוים. מכל מקום, לפי הנתונים הסטטיסטיים שעליהם מתבסס ערך זה, עולה כי אפריקה היא היבשת שבה קיים המספר הגדול ביותר של דוברי צרפתית מבין יבשות העולם.
כללי

השפה הצרפתית הגיעה לאפריקה עם הקולוניאליזם הצרפתי והבלגי. הקהילה האפריקאית דוברת צרפתית מהווה היום נדבך חשוב במרחב הפרנקופוני (דובר צרפתית) העולמי.
הצרפתית משמשת בעיקר כשפה שנייה באפריקה, אבל באזורים מסוימים היא נעשתה לשפת אם אצל חלקים גדולים באוכלוסייה. כך קרה למשל באי ראוניון, ובאזור העיר אביג'אן, בירת חוף השנהב. ישנן מדינות שבהן צרפתית היא השפה הראשונה בקרב שכבות מסוימות באוכלוסייה. כזה הוא המצב בתוניסיה ומרוקו, מדינות אשר בהן היא השפה הראשונה בקרב השכבות העליונות (כאשר לרבים מבין שכבות אלה יש שליטה ברמה דומה בצרפתית ובערבית), ואילו בקרב האוכלוסייה הכללית צרפתית משמשת רק כשפה שנייה.
הדיאלקטים הקיימים באפריקה

ישנם דיאלקטים רבים ביותר של צרפתית אפריקאית, ובכל זאת, ניתן לסווגם בקירוב לשלוש קטגוריות ראשיות:
צרפתית המדוברת על ידי אפריקאים שחורי עור במזרח אפריקה, מערב אפריקה ומרכז אפריקה - אלו מונים בערך 75 מיליון דוברים של דיאלקטים מסוג זה, בין אם כשפת אם או שפה שנייה.
הצרפתית המוגרבית המדוברת בפי הערבים והברברים בצפון מערב אפריקה, דובריה מונים כ-36 מיליון איש.
הדיאלקטים המדוברים בפיהם של בני עמים קריאוליים באוקיינוס ההודי (ראוניון, מאוריציוס ואיי סיישל) שדובריהם מונים 1.6 מיליון דוברים בין אם כשפת אם או כשפה שנייה. אין לבלבל קבוצה זו עם דוברי שפות קריאוליות המבוססות על צרפתית שגם הן מדוברות באזורים אלה.
כל אחד ואחד מבין הדיאלקטים של צרפתית אפריקאית נבדלים מצרפתית סטנדרטית הן באוצר המילים הן בכל הקשור להגייה.
הגייה

קיימים הבדלים משמעותיים באופן ההגייה בין הדיאלקטים השונים של צרפתית אפריקאית. למשל אפילו בין דיאלקטים המדוברים באזורים קרובים מאוד גאוגרפית - למשל סנגל ומרוקו - ישנה הבחנה ברורה ביותר ודיאלקטים אלו שונים למדי אחד מהשני. עם זאת ולמרות הבדלים אזוריים משמעותיים ניתן לדבר על אי אלו מאפיינים כלליים של הצרפתית האפריקאית. למשל בכל הקשור להגיית האות R. אם בצרפתית סטנדרטית ההגייה של אות זו היא כעיצור ענבלי, חוכך, קולי (ר' גרונית), הרי שבדיאלקטים האפריקאים רובם ככולם היא נהגית כעיצור מכתשי, רוטט (ר' "מורעדת"), הווה אומר דומה יותר להגייה המקובלת של האות R בספרדית, איטלקית או ערבית. 
למרות זאת כאמור, ברוב המקרים קשים לגזור מאפיינים כלליים להגיית הצרפתית בארצות אפריקה, היות שזו מושפעת בכל מקרה ספציפי מהגיית השפות האפריקאיות המקומיות המדוברות בכל אזור ואזור.
אוצר מילים

בכל הנוגע לאוצר מילים, קיימות שלוש תופעות מרכזיות בצרפתית האפריקאית. ראשית, קיומן של מילים שאינן קיימות בצרפתית הסטנדרטית. מילים כאלה הן או חידושים לשוניים מקומיים, או שאילות משפות אפריקאיות אחרות. כתוצאה מכך, כל דיאלקט אזורי מקומי אפריקאי יש לו המילים המקומיות שלו המיוחדות לו ואינן משותפות בדרך כלל לדיאלקטים אפריקאים אחרים. עם זאת מילים כגון אלה מהוות בסך הכל חלק קטן יחסית של אוצר המילים הכללי, שברובו הוא אמנם זהה לצרפתית סטנדרטית.
בדברם עם אנשים מאזורים או ארצות אחרות, פרנקופונים אפריקאים לעיתים קרובות מאמצים צורה סטנדרטית יותר של צרפתית ונמנעים מאוצר המילים המקומי המיוחד. עם זאת קיימים אי אלו מילים של צרפתית אפריקאית המשותפות לארצות אפריקאיות רבות (ראו למשל הפועל chicotter בצרפתית של אביג'אן בחוף השנהב, בחלק המוקדש לאוצר מילים בהמשך ערך זה).
תופעה שנייה היא שימוש במילים הקיימות בצרפתית סטנדרטית אך במשמעות שאינה מקובלת בצרפתית של אירופה. למשל המילה présentement שפירושה "נכון לעכשיו" בצרפתית סטנדרטית, משמשת לעיתים קרובות באפריקה שמדרום לסהרה (אם כי לא במגרב) במשמעות שונה, של "למעשה", "as a matter of fact" או "לכאורה", "as it were" בשוני ברור מהמשמעות בצרפתית סטנדרטית אירופאית.
תופעה שלישית שניתן למנות היא תיקון יתר (hypercorrection; תופעה שבה הדובר מנסה להקפיד בלשונו יתר על המידה וכך טועה בלשונו. למשל הביטוי בעברית שגויה "כל קצין וחצין"). בהקשר האפריקאי של השפה הצרפתית זה מתבטא בעיקר באופן דיבורם של משכילים ובני השכבות העליונות באפריקה שמדרום לסהרה. המשכילים שם נוטים לדבר בלשון פורמלית מאוד, שלעיתים נשמעת מיושנת משהו או שמרנית לאוזניהם של דוברי צרפתית אירופאים או צפון אמריקאים. אפשר להשוות תופעה זאת לאופן שבה הודים בני השכבות הגבוהות מדברים אנגלית.
אוצר המילים בצרפתית אפריקאית שאיננו קיים בצרפתית סטנדרטית מקיף משלבים שונים. החל במילות סלנג שנחשבות מאוסות לעיתים בעיני אפריקאים משכילים וכלה במילים שנכנסו לשימוש פורמלי ביותר, כמו למשל הפועל chicotter. בצרפתית המדוברת באביג'אן ישנן מילים רבות מאוד להמחשת הניגוד בין המשלבים (רגיסטרים) השונים.
אוצר מילים בצרפתית של אביג'אן, חוף השנהב

לפי כמה הערכות, צרפתית מדוברת על ידי 75% עד 99% מאוכלוסיית אביג'אן, בין אם כשפה יחידה או לצד שפות אפריקאיות מקומיות. קיימים שלושה סוגים של צרפתית המדוברים באביג'אן: 1. צרפתית פורמלית או רשמית משהו, מדוברת בפי השכבות המשכילות. 2. רוב האוכלוסייה מדברת בלשון עממית יותר, שידועה בתור Français de Treichville ("צרפתית של טרשוויל" על שם שכונה של מעמד הפועלים באביג'אן) או בתור Français de Moussa  ("צרפתית של מוסא". על שם דמות המופיעה בסיפורים בהמשכים הנכתבים במגזין "איוואר דימאנש" (Ivoire Dimanche) בשפה העממית המדוברת הזו. נוסף לכל אלה, יש עגה, או סלנג, עממי עוד יותר של צרפתית שנקרא "נושי" (nouchi) ומדובר בפי חברי כנופיות ופושעים, או גם בפי צעירים המחקים. חידושי לשון מקורם לעיתים קרובות ב"נושי" ואחרי זמן מה הם מוצאים לשפה המדוברת הכללית.
כפי שכבר הוזכר, המילים המקומיות נעות בין המשלבים השונים, חלקן מופיעות בעגה, חלקן בלשון הרשמית, חלקן בשניהם. לשם הדגמת המשלבים השונים, והניואנסים המבדילים ביניהם בכל הקשור לאוצר מילים ותחביר, הבה נבחן כעת כיצד אומרים "הנערה גנבה את הכסף שלי" בסוציולקטים של אביג'אן:
בצרפתית מטרופוליטאנית של צרפת המשפט יהיה: la fille m'a dérobé l'argent או ייתכן גם: la fille a volé mon argent.
ולעומת זאת בסוציולקטים השונים של אביג'אן התושבים המשכילים והמנומסים של המעמדות הגבוהים עשויים לומר:
la fille m'a subtilisé mon argent (וזה ניסוח כה פורמלי שנדיר לשמוע אותו גם בצרפתית "סנובית ביותר" של פאריס).
בלשון עממית מדוברת של האוכלוסייה הרחבה של אביג'אן עשויים לומר: Fille-là m'a subtilisé mon argent
ואילו בעגה הנזכרת, שעשויים לנקוט בה חברי כנופיות או צעירים אחרים המחקים אותם יאמרו: La go a momo mon pia (momo "מומו" הוא פועל של הדיאלקט האביג'אני שפירושו "לגנוב").
מדינות אפריקה עם האוכלוסייה הפרנקופונית הגדולה ביותר

לפי דו"ח שנת 2007 של ארגון הפרנקופוניה הבינלאומי, להלן המדינות האפריקאיות שבהן ישנם יותר מחמישה מיליון דוברי צרפתית:
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: 24,320,000 דוברי צרפתית כשפה ראשונה או שנייה.
אלג'יריה (שכאמור מסרבת להצטרף לארגון הפרנקופוני הבינלאומי): 19 מיליון דוברים.
חוף השנהב: 12,740,000 דוברים.
מרוקו: 10,131,000 דוברים.
קאמרון: 7,343,400 דוברים.
תוניסיה: 6,360,000 דוברים.
גינאה: 6 מיליון דוברים.
מדינות אפריקאיות בהן קיים שיעור גדול במיוחד של דוברי צרפתית באוכלוסייה

על פי דו"ח 2007 של הארגון הפרנקופוני הבינלאומי להלן מדינות אפריקה בהן יותר מחמישים אחוזים מהאוכלוסייה מסוגלים לדבר צרפתית:
ראוניון (טריטוריה השייכת לצרפת): 94.5% מהאוכלוסייה דוברים צרפתית כשפת אם או כשפה שנייה.
גבון: 80%
מאוריציוס: 72.7%
חוף השנהב: 70%
סאו טומה ופרינסיפה: 65%
תוניסיה: 63.6%
גינאה: 63.2%
איי סיישל: 60%
הרפובליקה של קונגו: 60%
גינאה המשוונית: 60%
מיוט (טריטוריה השייכת לצרפת בדומה לראוניון): 59%
אלג'יריה: 57%
ראו גם

קולוניאליזם
האימפריה הצרפתית
צרפתית