ממלכת גוויניד'
היסטוריה > ייסוד ושושלת קונד'ה (450–878)

בסביבות שנת 380 עזבו השלטונות הרומאים את אזור ויילס לאחר שלטון של כ-300 שנים, מה שהשאיר את ויילס ללא מבנה שלטוני וללא הגנה. כתוצאה מכך, בשנים שלאחר העזיבה הרומית, החלו להתבצע פשיטות ותקיפות של שבטים מהאי מאן ומאירלנד כנגד יישובי צפון ויילס (אשר כונה בלטינית וונדוטיה - Venedotia). לפי המסורת הרווחת, קונד'ה, שהיה שליט בריטוני מאזור מזרח סקוטלנד ("הצפון הקדום"), היגר עם משפחתו לצפון-מערב ויילס כדי להילחם בפשיטות האיריות, להשליט סדר ולהקים שלטון יציב בסגנון בריטנו-רומי.
אף על פי שישנם חוקרים אשר כיום מטילים ספק בסיפור זה, אין ספק שבתקופה הטרום-רומית היה שליט בריטוני רב עוצמה אשר הגיע לאזור וביסס בה ממלכה יציבה. מקור השם גוויניד' נובע ככל הנראה מהשפה האירית והגיע כנראה מההתיישבות האירית הנכבדת באזור. ייתכן ומקור השם מגיע מהמילה האירית פאני (Féni); "אנשים אירים", וייד (Weidh); "אנשי היערות"/"אנשי פרא" או לחלופין מהמילה פיאן (Fían); "חבורת מלחמה". הממלכה בשנותיה הראשונות הצליחה להעלים את האיום האירי באזור ולשלב את כל המתיישבים ועמים לתוכה. הנוכחות הרומית המשיכה להתקיים באופן השלטון בממלכה, כאשר המלכים המשיכו להתגאות בשורשים רומאיים, חוקרים שונים מזהים בבירור רוח רומית בגוויניד' הצעירה בין היתר בשימור השימוש בשפה הלטינית וכוחה של הנצרות (שהובאה לבריטניה על ידי האימפריה הרומית). לפי מחקרו של ד"ר בריאן וורד-פרקינס:
רק בשנת 1282, כאשר מלך אנגליה אדוארד הראשון כבש את ממלכת גוויניד', נגמר סופית שלטון האימפריה הרומית בבריטניה. ניתן אף לטעון כי גוויניד' הייתה הפיסה האחרונה של האימפריה, במערב ובמזרח, אשר נפלה לידי הברברים.
בשנותיה הראשונות, הממלכה הייתה קטנה והתרכזה באזור אנגלסי, ארפון (ממזרח למצר מנאי) ורצועת החוף הצפון-מערבית של ויילס. תושבייה הראשונים כללו קהילות נצר לשבט הקלטי ששכן במקום לפני השלטון הרומי בבריטניה; האורדוביקים, לצד מתיישבים ממוצא אירי שהיגרו לאזור צפון ויילס במהלך השנים.
בנו של קוּנד'ה, איניון, הצליח בתקופת כהונתו להשלים את המאבק נגד השבטים האירים באזור אנגלסי ולהביא ליציבות יחסית של הממלכה. קדוואלון המלך השלישי המשיך בביסוס מעמד הממלכה והחל תהליך של התרחבות על בסיס אזורי שליטה וכפרים קטנים יותר סביב הממלכה. היורשים הבאים גוויניד' ומילגווין "הגבוה" המשיכו בביסוס הממלכה והפכו אותה למוכרת יותר באזור, מילגווין נחשב לשליט חזק אך גם אכזרי, הוא כונה "הדרקון של האי" ו-"נסיך-כלב". מותו של מילגווין בשנת 547 הביא למשבר ירושה, כאשר בנו החורג אלידוויר (מממלכת סטרת'קלייד בסקוטלנד) טען לכתר לצד בנו הבחור רון. אלידוויר פלש עם צבאו לגוויניד' אך נכשל ונהרג בקרב אל מול צבאו של רון, כתגובה הצבא הפיקטי הרס, שרף ורצח את תושבי גוויניד' לאורך רצועת החוף בארפון (אזור מצר מנאי). בתגובה לכך, צבאו של רון נשלח למרכז סקוטלנד כדי לנקום לבזוז, להרוס ולרצוח את תושבי העיירות של ממלכת סטרסקלייד במרכז סקוטלנד.
לאחר מותו של רון, בנו בֶלִי ירש את הכתר בשנת 586 ואחריו יאָגוֹ ב-599. בתקופת שלטונו של יאגו המצב בבריטניה החמיר כאשר כל אזור צפון אנגליה של ימינו נכבש על ידי אנגאלים, שהיו בתהליך של גיבוש ממלכת נורת'מבריה (באזור נורת'מבריה של ימינו). כתגובה לכך, גווינד' התאגדה עם ממלכת פוויס בניסיון להילחם באנגאלים, אך ניסיון זה כשל עם התבוסה בקרב צ'סטר. הקרב ביסס עוד יותר את כוחה של הממלכה האנגלית בצפון והביא לאיבוד שטחים במזרח ויילס לטובתם (בעיקר שטחים סביב צ'סטר, בעוד העיר עצמה נותרה בידיים ולשיות). הסכנה הגדולה ביותר לממלכות הבריטוניות הייתה שכעת ממלכות ויילס היו מנותקות ממלכות הצפון בקאמבריה וסקוטלנד.
למרות התבוסה בצ'סטר והמצב הקשה אל מול ביסוס כוחם של האנגלו-סקסים, נכדו של יאגו קדוול'ון אפ קדוואן שעלה לשלטון בשנת 625 הצליח בימי כהונתו להחזיר מהלומה קשה נגד האנגלו-סקסונים ממערב. תחילה ניהל קדוולון מערכה כושלת נגד ממלכת נורת'מבריה ולאחר סדרת קרבות כושלים הוא הוגלה ראשית לאי אנגלסי ובהמשך אף לדבלין באירלנד. שם הצליח קדוולון לגייס צבא ענק, איתו הוא עבר לאי גרנזי שמדרום לבריטניה ומשם הוא פלש לתוך קורנוול ושחרר את התושבים שם מידי פלישה של ממלכת מרסיה. כאשר הביס את הכוחות המרסיאנים, הצליח קדוולון לשכנע את המלך המרסיאני פנדה להקים ברית משותפת ולהילחם ביחד כנגד האנגלו-סקסים בנורת'מבריה. עם כוח צבאי מאוחד, עלה הצבא בפיקודו של קודוולון צפונה ובסדרה של קרבות, השמיד את כוחות נורת'מבריה ואף הצליח לכבוש ולבזוז את עיר הבירה יורק בשנת 633.
קדוולון שלט בממלכת נורת'מבריה לפרק זמן קצר עד שנהרג בקרב ליד חומת אדריאנוס בשנת 634. כתוצאה מהצלחת כיבוש נורת'מבריה ועליית כוחה של גוויניד', קדוולון נחשב לאחד המלכים הברטונים החשובים. בנו 'קד'פיל המתחמק מהקרב' קיבל את הכינוי השלילי משום שמיוחס לו איבוד השטחים שכבש אביו, דעיכת הברית עם הממלכה המרסיאנית (בעיקר כתוצאה ממותו של פנדה) ואף לבסוף שטחי ממלכת גוויניד' הצטמצמו בתקופתו. שלטונו החל תקופה של דעיכה בכוחה, השפעתה וגודלה של הממלכה, בעיקר אל מול ההתבססות האנגלו-סקסית והויקינגית ממזרח.