stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאסון

| --- | --- |
סמל נאסוןסמל נאסון

 מדינה / טריטוריה:  בלגיה בלגיה
 אזור:  ולוניה ולוניה
 מחוז:  לוקסמבורג
 נפה:  מארש-אן-פאמן
 ראש העיר:  מרסל סאפול
 בירת העיירה:  Nassogne 
 שפה רשמית:  צרפתית 
 שטח:  111.96 קמ"ר קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,474 (1 בינואר 2018)
  ‑ צפיפות:  48 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  50°07′43″N 5°20′31″E﻿ / ﻿50.128611111111°N 5.3419444444444°E﻿ / 50.128611111111; 5.3419444444444 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.nassogne.be
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלגיה מוגדלת) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקסמבורג הים הצפוני נאסון(למפת בלגיה רגילה) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקס. הים הצפוני נאסון(למפת מחוז לוקסמבורג רגילה) ארלוןנאסון(למפת מחוז לוקסמבורג מוגדלת) ארלוןנאסון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
העיירה נאסון, על יד כנסיית סנט מונון.
נאסון היא עיירה ולונית במחוז לוקסמבורג שבבלגיה.
נאסון היא אחת מתוך שבע עיירות בגאופארק פאמן ארדן, אזור גאולוגי שאושר על ידי אונסק"ו בשנת 2018.
דמוגרפיה

נכון ל-1 במרץ 2017, מספר התושבים בנאסון היה 5,379 תושבים (2,767 גברים ו-2,619 נשים), וצפיפות האוכלוסייה הייתה 48.11 תושבים לקמ"ר, עבור שטח כולל של 111.96 קמ"ר.
התרשים הבא מציג את אוכלוסיית התושבים ב-1 בינואר, בין השנים 1846–2017.
אישים הקשורים לעיירה

פייר נפוליאון בונפרטה (אנ') (1815-1881)
ריצ'רד היינץ (צר') (1851-1929) - צייר הארדנים, התגורר בכפר בין השנים 1926–1929.
אדריאן דה פרמורל (צר') (1889-1968) - סופר. התגורר בכפר בין השנים 1919–1935.
מלחמת קונגו–ערב

מלחמת קונגו–ערב (נקראת גם המלחמה הקונגולזית–ערבית או מלחמת בלגיה–ערב) נערכה בשנים 1892–1894 בעברו המזרחי של אזור הנקרא כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בין צבאו של לאופולד השני, לבין סוחרי עבדים ערבים מזנזיבר. המלך לאופולד השני היה מלך הבלגים וקיסר קונגו הבלגית, אשר נודע בשל היותו הבעלים הפרטיים של "מדינת קונגו החופשית", שם שלט משנת 1884 עד שנת 1908. בראש הנהגת סוחרי העבדים עמד ספו בן חמיד (אנ'), סוחר עבדים סוואהילי-זנזיברי, שהיה בנו של סוחר העבדים חאמד בן מוחמד, הידוע בשם טיפו טיפ.
מלחמה זו הייתה מלחמת שליחים, בה שני יריבים משתמשים בצדדים שלישיים כתחליף ללחימה ישירה זה בזה, כאשר מרבית הלוחמים היו מקומיים ממוצא קונגולזי, שנשבעו אמונים למחנה אחד באשר הוא, ולעיתים אף עברו במהלך המלחמה למחנה הנגדי.
הנסיבות העיקריות למלחמה היו כלכליות, היות שהן המלך לאופולד והן הערבים תאבו את תנובתה של קונגו וניסו להשתלט על עושרה. בשל כך החלה כניסתם של הערבים והבלגים לקונגו. לקראת המלחמה, המלך לאופולד החל לשלוח בלגים רבים לאזור: קצינים בלגים הובילו משלחות, פקידים בלגים איישו את הקונסוליה בקונגו והעמדות לאורך הנהר היו תחת פיקודם של אזרחים בלגים, שהגיעו בהמוניהם במקום הבריטים ששלטו בשטח זה קודם. כהוכחה לכך, לאחר המלחמה, מתוך 3000 האנשים ה"לבנים" שנשארו בקונגו, 1700 מתוכם היו בלגים, ולא בריטים.
בראשית שלטונו של המלך לאופולד השני על האזור, הוא נקט במדיניות של שיתוף פעולה עם הערבים, אך התחרות על השליטה על השנהב מחד, וההבטחה של המלך בפני ועידת ברלין (ועידה שמטרה הייתה להסדיר את הקולוניאליזם האירופאי והמסחר ביבשת אפריקה במהלך תקופת האימפריאליזם החדש) להפסיק את העבדות מאידך, כפו מלחמה על הצדדים. המלחמה נגד המערכת הפוליטית והכלכלית הסוואהילית-ערבית תוארו כ"מסע צלב" נגד העבדים.
המלחמה הסתיימה בינואר 1894, בניצחון של צבאו של המלך לאופולד השני.
מהלך המלחמה

ב-1891 הקמתן של שלוחות מטעם מדינת קונגו החופשית באזור מוקד העניינים של הערבים. נסיונותיה של המדינה לגבות מס על סחר בשנהב עוררו מאבק.
החל ממרץ 1892, ספו בן חמיד, החל להוביל התקפות שונות על אנשי קונגו החופשית במזרח קונגו, לרבות מתקפות על סוחר השנהב הבריטי ארתור הודיסטר (Arthur Hodister) וסרן גיום ואן קרקהובן (Guillaume Van Kerckhoven), שנהג להחרים בכוח את השנהב מסוחרי השנהב הערבים. התקפות אלה הובילו לאיחודם של עבדים וסוחרי שנהב במהלך המאבק נגד אויבם המשותף, מדינת קונגו החופשית. המאבק החריף כאשר בחמישה עשר במרץ 1892, כאשר התנקשו בהודיסטר. היחסים הפכו מתוחים עוד יותר, כאשר ראשד בן מוחמד, אחיינו של טיפו טיפ והמנהיג הערבי תושב סטנלי פולס, סירב לסייע בחקירת מותו של הודיסטר. גונגו לוטטה גם הוא הוביל פעולות במזרח המדינה בזמן הזה.
מהלך המלחמה > פעולות איבה ראשונות

כוחותיה של המדינה החופשית של קונגו היו מורכבים משכירי חרב, אשר בתחילה גויסו בסיירה לאון, ובזנזיבר. לאחר מכן גויסו חיילים מקונגו עצמה, ועיקר המפקדים היו קצינים בלגיים שהתנדבו לפקד על הכוחות. הצבא המקומי, בהנהגתו של פרנסיס דהניס (אנ') שהיה עובד מדינת בלגיה וחייל שלחם עבור מדינת קונגו החופשית, נשלח לקטנגה על מנת להקים מאחזים חדשים בדרכם. במהלך משימה זו הצטלבו דרכיהם של הצבא המקומי עם חייליו של גונגו לוטטה.
באפריל- מאי 1892 פרנסיס דהניס ניצח את כוחותיו של גונגו לוטטה. בשל כך, פנה לוטטה מערבה במטרה לאסוף ציוד ונשק מאנגולה, בניסיון לחזק את מעמדו באזור לומאני (אנ').
לאחר כמה התנגשויות בחודשים אפריל-מאי 1892 עם כוחות המדינה החופשית המחומשת של פרנסיס דהניס, החליט גונגו לוטטה לעשות עסקה עם מדינת קונגו החופשית. ב-19 בספטמבר הוא ערק והצטרף לצבא המקומי עם כמה מנהיגים מקומיים נוספים.
מהלך המלחמה > קמפיין מניימה

באוקטובר 1892 הוביל ספו בן חמיד כוח של 10,000 אנשים, כ-500 קצינים מצבא זנזיבר והשאר קונגולזים. הכוחות של הצבא המקומי, בהנהגת דהניס, כללו כמה עשרות קצינים בלגים שפקדו על אלפי עוזרים אפריקנים. מלחמה גלויה פרצה בסוף נובמבר, כאשר ספו ובן בריתו מפקדה של מניימה (אנ') עם צבא המונה כ-16,000 איש הקימו מצודה על נהר לומאמי (אנ'), שם הם הותקפו על ידי פלוגה של הצבא המקומי ונחלו תבוסה. דהניס השתמש במאבק זה כתירוץ להתקדם בלחימה כנגד הערבים. בשלב זה המדינה עברה למצב התקפה, ומספר שבטים נכנעו להם בעקבות זאת. דהניס אפשר לצבא שלו לנוע עם כל נשותיהם, העבדים והמשרתים, אשר לקחו חלק במלאכת הבישול, ניקוי ואף שימשו כרכבת אנושית לאספקת חומרי גלם. יתר על כן, הוא לא אפשר לאנשיו לפגוע באנשים שאינם לוחמים מקומיים, ובכך זכה באהדתם של אנשי קונגו.
ב-30 בדצמבר 1892 כוחות המדינה ניצחו בקרב השני, קרב אשר ספו התקשה להתאושש ממנו.
מהלך המלחמה > קמפיין רומליזה

כוחותיה של קונגו החופשית, תחת פיקודו של דהניס, פתחו בלחימה כנגד סוחרי העבדים ב-1892. רומליזה שהיה סוחר סוואהילי של שנהב ועבדים, היווה את אחת המטרות העיקריות עבור הבלגים. לחימה זו החלה בעקבות התעצמות כוחה של מדינת קונגו החופשית, שעימה גדל והתרחב גם כושר ההרתעה הבלגי באזור זה. קונגו החופשית הפכה לסובלנית פחות כלפי הכוחות הערביים, והפעילו כלפיהם כוח רב. רומליזה, שהיה סוחר ערבי מבוסס ומוכר מאוד באותה התקופה, שלט על אזורים נרחבים וגדולים בשטחם של הבלגים, והיווה עליהם איום.
ב-1892, מספרם הכולל של לוחמים סוואהילים אשר התפרשו על האזור הנרחב היה כ-100 אלף, אך כל אחד מהם פעל באופן עצמאי. על אף שהיו למודי קרב, הם היו דלים באמצעים והיו בבעלותם כלי נשק ישנים ובלויים. הכוחות הבלגים מנו רק כ-600 חיילים, שהתחלקו בין המחנות באסוקו (אנ') ולוסמבו (אנ'), אבל הם היו חמושים בצורה יותר טובה, ואף הייתה להם ארטילריה באמתחתם.
בשנים שקדמו למלחמה (1886–1891), "אגודת המיסיונרים של אפריקה" (אנ') שלחה מיסיונרים קתוליים בצפון ובדרום עד אגם טנגניקה. לאופולד לואי ז'ובר (אנ'), חייל צרפתי, נשלח על ידי אותה אגודה כדי להגן על המיסיונרים, שנטשו שלוש תחנות בשל התקפותיהם של טיפו טיפ ורומליזה. בשנת 1891 השתלטו סוחרי העבדים על כל החוף המערבי של האגם, מלבד האזור שהגן עליו ז'ובר. המשלחת נגד העבדות בראשותו של קפטן אלפונס ז'אק (אנ') (במימון האגודה הבלגית נגד העבדות) באה לידי ביטוי בשחרור של ז'ובר ב-30 באוקטובר 1891. כאשר הגיעה המשלחת של ז'אק הגיע גם כוחו של ז'ובר אשר מנה כ-200 אנשים. הכוחות היו במצב של מחסור בנשק וללא מחסניות מתאימות, גם מלאי התרופות הלך ונגמר.
ב-3 בינואר 1892 ייסדה המשלחת של קפטן אלפונס ז'אק את המבצר אלברטוויל (Albertville) על חופי אגם טנגנייקה, בניסיון לשים קץ לסחר העבדים באזור. חיילי רומליזה הקיפו את אלברטוויל ב-5 באפריל וצרו על המאחז במשך 9 חודשים. בסופו של דבר נאלצו כוחותיו של רומליזה לסגת בשל הגעתה של משלחת "לונג-דוויאר-דמול נגד העבדות" (Long-Duvivier-Demol Anti-Slavery), סיוע שנשלח מבריסל לעוזרו של קפטן אלפונס ז'אק.
מהלך המלחמה > כיבוש ניאנגואה וקסונגו

ב-4 במרץ 1893, כוחות קונגו החופשית, תחת פיקוד דהניס, השתלטו על ניאנגואה (אנ'), אשר הייתה עיר נהר דומיננטית. הלחימה הייתה קשה והיו חללים רבים, לאחר כשישה שבועות גבר דהניס על הכוחות שהגנו על ניאנגואה. בשל הקרבות העיר נהרסה כליל ואנשים רבים הפכו למחוסרי בית.
באותה השנה החלה להתפרץ מחלת השפעת בקרב המחנה של כוחות המדינה החופשית. תוך שבוע רוב האנשים נדבקו וחלו. ספו בן חמיד ניצל את ההזדמנות, והחל לשלוח חבילות של נגיף האבעבועות השחורות מכל המחוזות השכנים אל ניאנגואה. כתוצאה מכך פרצה מגפה של אבעבועות שחורות, שבשילוב עם נגיף השפעת גרמה לאחוזי תמותה גבוהים בקרב אנשי לוטטה ושאר בני בריתה של קונגו החופשית. ספו בן חמיד החליט לנצל עד תום את המכה שספגה קונגו החופשית, ושלח שליחים לניאנגואה יחד עם בנו ובתו של גונגו לוטטה, אותם החזיק כבני ערובה, בתמורה להפסקת אש בת עשרה ימים. דהניס נעתר בלית ברירה לדרישתו של ספו, בעיקר כדי לקנות זמן לחייליו להתאושש מהמחלה.
ב-13 באפריל 1893, הגיעה תגבורת ממדינת קונגו החופשית. ב-22 באפריל, דהניס החל להתקדם במעלה הנהר לעבר קסונגו (אנ') בזמן ששלח את אנשיו להקיף את העיר במטרה לתפוס את סוחרי העבדים הערבים לא מוכנים, וכך היה.
במהלך הפשיטה על קסונגו, כוחות קונגו החופשית בזזו מחסני אספקה מלאים באבני שנהב, אוכל, תחמושת, אוצרות זהב וכלי בדולח. בששת החודשים הבאים, עיקר פועלם של דהניס וכוחות קונגו החופשית היה הקמת נתיבי אספקה מבני בריתו השכנים, ורקימת קשרים חדשים עם שבטים מקומיים.
מהלך המלחמה > הקרב על סטנלי פולס

במאי 1893, קפטן צ'לטין (Chaltin) וריצ'רד מוהן (אנ'), התבקשו לתגבר את כוחותיו של פרנסיס דהניס בגזרת קסונגו. צ'לטין נע על נהר לומאמי לכיוון קהילה קטנה הנמצאת על גדות הנהר, הנקראת "באנה-קאמבה" (אנ') יחד עם שתי ספינות קיטור.
לרוע מזלו, בשלב זה החלו אנשיו לחלות באבעבועות שחורות דבר אשר אילץ אותו לחזור חזרה לבאסוקו (Basoko) - מחנה שהוקם על ידי כוחות המדינה החופשית של קונגו.
ב-18 במאי, צ'לטין הגיע לסטנלי פולס שם ניהלו עימות בן חמישה ימים מול כוחותיו של ראשיד בן מוחמד, אחיינו של טיפו טיפ. ברגע הגעת הכוחות לסטנלי פולס התוקפים הערבים נסו על נפשם ונטשו את העיר. צ'לטין נשאר לאבטח את אזור "דונגו" (Dungu) בחלק הצפון מזרחי של מדינת קונגו החופשית, והוכתר כמפקד העליון על "אונט-אואלה" (אנ') משנת 1893.
ב-25 ביוני באותה השנה, קפטן פייר פונטייר (Pierre Ponthier) עשה את כל הדרך מאירופה והגיע לסטנלי פולס. פונטייר אסף באופן מיידי את כל הכוחות שעמדו לרשותו ויצא בעקבות אותם סוחרים ערבים שברחו מסטנלי פולס בשל הגעת כוחותיו של צ'לטין לאזור. אחרי לחימה עיקשת ומלאת קורבנות, קפטן פונטייר נפל בקרב נגד רומליזה, אך לא לפני שטיהר את גדות הנהר ושמר על השכנות ההדוקה עם ניאנגואה.
מהלך המלחמה > המוצא האחרון של רומליזה

במהלך השנים נקלע רומליזה לכמה עימותים עם אנשיו של דהניס ואף יזם כמה התקפות על עמדות של כוחות קונגו החופשית. ב-1893 אף ייעץ טיפו טיפ לרומליזה לפרוש ממסחר, אך רומליזה סירב בשל מחויבותו לאנשיו באגם טנגנייקה. התקיפות החוזרות של רומליזה הביאו את דהניס לפעול לגייס את מיטב כוחותיו, ולרכז את מאמציו על מנת להפיל את רומליזה, ולבסוף כך היה.
הקרב הגדול האחרון של מלחמת קונגו–ערב התרחש ב-20 באוקטובר 1893 על שפת נהר לואמה הממוקם ממערב לאגם טנגנייקה. זו הייתה מתקפה רוויה בקורבנות לשני הצדדים, אשר הפילה באופן מוחלט את המתנגדים הערבים בראשותו של רומליזה. בקרב זה נהרג ספו בן חמיד, פגיעה אשר היוותה אבדה קשה לכוחות ההתנגדות. ב-24 בדצמבר באותה השנה, קיבל דהניס תגבורת חדשה מאירופה, והיה מוכן להתקפה נוספת, גם רומליזה קיבל סיוע ממתנגדים נוספים באזור.
דהניס התקדם ישירות לעבר מצודתו של רומליזה, ובאותה העת שלח חלק מחייליו באיגוף על מנת למנוע מרומליזה ולוחמיו לברוח. דהניס הסתייע בצוות תותחנים שהפגיזו את מחסן התחמושת של רומליזה. כתוצאה מהפגיעה, התרחש פיצוץ עז ומצודתו של רומליזה נשרפה כליל. רוב דיירי המצודה נספו או נפצעו. שלושה ימים הספיקו למתנגדים ששרדו את השריפה להיכנע, לאחר שכוחות מדינת קונגו החופשית הוסיפו וניתקו את אספקת המים של המצודה. למעלה מ-2,000 מתנגדים נלקחו כאסירים, והקצין הבלגי הוברט לותייר (אנ') ואנשיו הובילו אותם צפונה מאגם טנגייקה, תוך השמדת כל המצודות בצידי הדרך. רומליזה עצמו הצליח להימלט ולתפוס מקלט במושבה גרמנית (אלברטוויל, מארונגו (אנ')) הממוקמת במזרח אפריקה.
המלחמה הסתיימה בינואר 1894 בהכרזת ניצחון מדינת קונגו החופשית.
תוצאות המלחמה והשלכותיה

לאחר המלחמה מדינת קונגו החופשית השתנתה מקצה לקצה, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה גאוגרפית.
השוק סביב ניאנגואה חדל מלהתקיים, אך מנגד העיר קסונגו נשארה ללא פגע.
בהיעדרם של השווקים ושל הסוחרים הערבים, רוב הייצוא של קונגו שינה את נתיבו לעבר אזור סטנלי פולס והאוקיינוס האטלנטי.
קיומה של המדינה החופשית של קונגו בין 1885 ל-1908, בשליטת לאופולד השני, מלך הבלגים, היה שנוי מאוד במחלוקת, לאור דיווחים רבים על פשעים שונים שבוצעו על ידי הבלגים בתושבים המקומיים. בזמנים אלו מעשי אונס וביזה של הקרקע המשיכו עם העלמת עין מצד מדינות העולם , אך מנגד, מעורבותם של השבטים (בטטלה (אנ') ובאסוקו (אנ') בהנהגת טיפו טיפ) בסחר העבדים לפני המלחמה לא נעלמה מעיניהם של השלטונות הבלגיים, והדוגמה לכך היא זניחתם של שבטים אלו בימי השלטון הקולוניאלי.
הערות שוליים

1 2 3  Reybrouck, David Van, Congo: the epic history of a people, unknown, 2014
↑  Haskin, Jeanne M, The tragic state of the Congo: from decolonization to
 dictatorship, Algora Publishing, 2005
↑  Boulger, Demetrius Charles de Kavanagh, The Congo State, .London: W.
Thacker & co, 1898
↑  Wack, Henry Wellington, The story of the Congo Free State: social,
 political, and economic aspects of the Belgian system of government in Central
 Africa, G. P. Putnam's Sons, 1905
↑  Packenham, Thomas, The scramble for Africa: White man's conquest of
 the dark continent from 1876 to 1912, New York, 1991
↑  Vos, Jelmer, Kongo in the Age of Empire, 1860–1913: The Breakdown
 of a Moral Order, University of Wisconsin Pres, 2017
↑  Hinde, Sidney Langford, The fall of the Congo Arabs, London: Methuen, 1897
↑  Deibert, Michael, The Democratic Republic of Congo: between hope
 and despair, Zed Books Ltd, 2013, עמ' 14
תמונה של ילד עבד בבר, 1890
אזורי הקרבות במהלך מלחמת קונגו- ערב (1892 - 1894)
נתיבי עבדים, מזרח אפריקה 1890
Francis Dhanis in the Congo. His better-armed forces were to defeat Rumaliza, c. 1900
אוניות קיטור בנהר הקונגו
מזרח אפריקה הגרמנית, 1894. ממערב לחלק הדרומי של אגם טנגנייקה.
נובוגורסק

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חבל ארץ:  מחוז מוסקבה מחוז מוסקבה
 רשות מחוקקת:  המועצה המחוקקת
 עיר אם:  חימקי
 שפה רשמית:  רוסית
 תאריך ייסוד:  שנות ה-50
 שמות קודמים:  סוקולובו
 שטח:  7 קמ"ר
 דת:  נצרות אורתודוקסית
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז המשנה:  2,764 (2002)
 קואורדינטות:  55°53′58″N 37°20′56″E﻿ / ﻿55.899444°N 37.348889°E﻿ / 55.899444; 37.348889 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) נובוגורסק(למפת מוסקבה רגילה) נובוגורסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נובוגורסק (ברוסית: Новогорск) הוא מחוז משנה בעיר חימקי במחוז מוסקבה. עד 2004 נודע ככפר בשטח השיפוט של חימקי, במרחק של 5–7 ק"מ מכביש הטבעת במוסקבה. הקרבה לבירה מאפשרת לאנשים לנסוע למוסקבה בתחבורה ציבורית. הנסיעה בכביש מתחנת האוטובוס בנובוגורסק לתחנת הרכבת התחתית הקרובה בדרך כלל לוקח לא יותר מ-10 דקות.
המקום ידוע כמאכלס את "הכפר האולימפי נובוגורסק", מתקן האימונים של נבחרת רוסיה בכדורגל. נכון למפקד אוכלוסין משנת 2002 התגוררו כאן 2,764 איש.
היסטוריה

נובוגורסק הוקמה על חורבותיו של כפר בשם סוקולוב מהמאה ה-16 ששימש כבית אחוזה של משפחת חילקוב. בשנת 1638 הגיעו לכאן בני לאונטייב.
הכפר היה מקום מפלט לבני האצולה ושיכן מספר בתי אחוזה, הרחק ממוסקבה. בשנת 1772 נבנתה כנסייה.
בשנים 1845–1846 חי כאן הפובליציסט והסופר הרוסי אלכסנדר הרצן, כמו גם המתורגמן והרופא ניקולאי קטצ'ר והפובליציסט ניקולאי אוגאריוב.
לאחר מהפכת אוקטובר הוקם כאן סובחוז והכנסייה נסגרה. באמצע שנות ה-30 בתי האצולה הוסבו לבתי נופש בניהול המשטרה החשאית נקוו"ד והסובנרקום ונקראו בשמות "נובוגורסק" ו"נאגורנויה". הכפר הוקם בשם "נובוגורסק" באותן שנים.
ביולי 2004 הכפר נבלע בתחום השיפוט של העיר חימקי והפך לחלק ממנה
הערות שוליים

↑  NOVOGORSK, Новогорск – это Москва
↑  Олимпийская деревня Новогорск
↑  Постановление губернатора Московской области № 163-ПГ от 9 августа 2004 г. «Об объединении некоторых населённых пунктов с городом Химки Московской области и городом Сходня Химкинского района Московской области»
↑  Постановление губернатора Московской области № 209-ПГ от 15 сентября 2004 г. «Об объединении города Химки Московской области и города Сходни Химкинского района Московской области»
נובל דינה

נובל דינה הוא תרגיל רב לאומי בו לוקחים חלק חיל הים הישראלי וציים נוספים. התרגיל מתקיים בים התיכון במשך חמישה ימים אחת לשנה. במשך התרגיל מתרגלים הכוחות תרחישים שונים. תרגול התרחישים המשותף תורם ללמידה הדדית בין הציים, לחיזוק קשרים ושיתופי הפעולה, לחלוקת הידע המקצועי וליצירת שפה משותפת.
תרגיל נובל דינה 2019
מחזורי התרגיל

| שנה | מדינות משתתפות | כלי שיט משתתפים מחה"י הישראלי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | חיל הים הישראלי הצי היווני צי ארצות הברית |  |  |
| 2017 | חיל הים הישראלי הצי היווני צי ארצות הברית קפריסין (צופה) |  |  |
| 2018 | חיל הים הישראלי הצי היווני קפריסין צי ארצות הברית |  | בתרגיל השתתף גם חיל האוויר הישראלי  |
| 2019 | חיל הים הישראלי הצי היווני צי ארצות הברית (הצי השישי) |  |  |
| 2020 |  |  | בוטל עקב מגפת הקורונה |
| 2021 | חיל הים הישראלי הצי היווני הצי הצרפתי קפריסין | אח"י רומח, אח"י תנין |  |
| 2022 | חיל הים הישראלי הצי היווני הצי הצרפתי קפריסין צי ארצות הברית | אח״י חנית, אח״י כידון, אח״י רומח והצוללת אח"י תנין |  |
| 2023 | חיל הים הישראלי, הצי היווני, הצי הצרפתי, צי ארצות הברית, קפריסין, הצי האיטלקי | צוללת מדגם דולפין, ארבע סטי"לים: שתי ספינות מדגם סער 4.5, ספינה מדגם סער 5 וספינה מדגם סער 6 | בתרגיל השתתף גם חיל האוויר הישראלי |
הערות שוליים

↑  Stelios Kanavakis, Exercise Noble Dina 2016 in Greece with Hellenic Navy, US Navy and Israeli Navy, Navy Recognition, ‏25/04/2016
↑  Exercise “NOBLE DINA 2017”, Hellenic Navy, ‏07/04/2017
↑  תרגיל ה"נובל דינה" שנערך בשיתוף פעולה עם הצי היווני, האמריקאי וחיל האוויר | שילוב כוחות מנצח! U.S. Navy Πολεμικό Ναυτικό - Hellenic Navy Israeli Air Force | By Israeli Navy זרוע הים | Facebook, באתר www.facebook.com
↑  עמי רוחקס דומבה, חיל הים השתתף בתרגיל NOBLE DINA 2018, באתר Israel Defense, ‏1/04/2018
↑  LTJG Benjamin Coats, VP-9 Participates in Israeli-Led Exercise Noble Dina, U.S. Naval Forces Europe and Africa / U.S. Sixth Fleet, ‏21/05/2019
↑  Chaitali Bag, Cyprus & France in Israeli-Greek-American maritime exercise “NOBLE DINA-2021”, Aviation & Defence Universe
↑   דריה לוסטיגר, הצטרפנו לשבוע של תרגיל מבצעי בינ"ל בין הגלים, באתר צה"ל, 14 במרץ 2021
↑   הושלם התרגיל המשותף לזרוע הים וציים נוספים במזה"ת. צפו, באתר צה"ל, 24 במרץ 2022
↑  חיל הים הישראלי, סיום תרגיל "נובל דינה" 2023, באתר זרוע הים, ‏30/3/2023
תרגיל נובל דינה 2018
משטרת הארמון (רוסיה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 תחום שיפוט:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 משרד אחראי:  לשכת קיסר רוסיה
 תאריך הקמה:  1861
 תאריך פירוק:  1917
 סוכנות מחליפה:  צ'קה, נקוו"ד
 מטה מרכזי:  סנקט פטרבורג
 עובדים:  129 (נכון ל־1894) 
 
משטרת הארמון (ברוסית: Дворцовая полиция) היה גוף ממשלתי של האימפריה הרוסית האחראי להגנה ואבטחת מגורי הקיסר והסדר במתחמים הקיסריים.
היסטוריה

ב-8 בדצמבר 1861 על בסיס דו"ח של שר החצר הקיסרי, הרוזן ו.פ. אדלרברג הקיסר אלכסנדר השני הורה להקים משמר עירוני מיוחד של 30 איש שנועד לשמור על ארמון החורף וסביבתו, כמו גם לאבטח את הקיסר במהלך טיוליו בגן הקיץ ובגן אלכסנדר. טובי הקצינים העירוניים והסמלים הבכירים מתוך משטרת סנקט פטרבורג הועברו לכוח המשטרה הזה. הם לבשו מדים של משטרת העיר.
צוות משטרת הארמון התמקם תחילה בבניין תיאטרון הרמיטאז', ואז הוא הועבר לביתם של החצרנים בגשר פבצ'סקי. הצוות היה כפוף למפקד המטה הקיסרי א' רילייב, שלאחר מכן מונה לסגן המשנה (הוא גם היה אחראי על סוכני הביטחון (מאבטחים) שנוצרו בשנת 1866 מתוך המחלקה השלישית, שעסקה בליווי חשאי של הקיסר במהלך נסיעותיו מחוץ למגוריו תוך תצפית בכפרים הסמוכים למגורי בית המלוכה).
ב-29 באפריל 1862 אושרו כללי ההגנה על ארמון יקטרינה הגדול בזמן שבני המשפחה הקיסרית היו במקום. לשירות בארמון זה הועברו 21 אנשים מצוות משטרת הארמון אל צארסקויה סלו. כשהגיע הקיסר לפטרהוף, שירתו שוטרי הארמון בעמדות שהוצבו בסמוך לארמון פטרהוף ובפארקי פטרהוף.
לאחר ביטול המחלקה השלישית בדצמבר 1883, נוצרה מחלקת ביטחון במחלקת המשטרה, שהייתה כפופה באופן מבצעי לראש העיר סנט פטרבורג. סוכני הביטחון כללו מאבטחים, שהיו אמורים להבטיח מעבר בטוח של הקיסר והיורש בעת נסיעתו בבירה. תפקידם היה למנוע ניסיונות התנקשות אפשריים בקיסר ולפקח על כל האנשים החשודים באזור נסיעתו של הקיסר.
לאחר ההתנקשות באלכסנדר השני, תחת פיקודו של אלכסנדר השלישי, ב-3 בספטמבר 1881, נוצר אבטחת הוד מלכותו, שכלל צוות של משטרת הארמון, גדוד חיל רגלים, משמר שיירת כבוד, פיקוח רכבות ויחידה חשאית. בראש הגוף החדש עמד האלוף פ. צ'רווין והיה זה הגוף המרכזי הראשון לאבטחת אישים ברוסיה.
צוות משטרת הארמון הוגדל בשנת 1879 לכדי 42 איש ובהמשך ל-98 איש, כאשר אל"ם זינובייב מונה לראש צוות משטרת הארמון.
ב-23 בספטמבר 1884 אוחדו צוות משטרת הארמון והיחידה החשאית של אבטחת הוד מלכותו לכדי "משטרת הארמון". בראש היחידה החשאית עמד אל"ם שירינקין.
בשנות ה-1880–1890, משטרת הארמון לא רק שמרה על בתי המגורים הקיסריים, אלא גם, במידת הצורך, ליוותה מחוץ למעון את הקיסר ואנשים הקרובים לחצר הקיסר.
כדי לנהל את משטרת הארמון, בשנת 1894, הוקמה לשכת הקצין תחת הוד מעלתו הקיסרית. מאז אותה שנה היו 129 אנשים במשטרת הארמון.
ב-14 במרץ 1896, שמו של גוף המינהל של משטרת הארמון, כלומר לשכת הקצין תחת הוד מעלתו הקיסרית, הוחלף ללשכת מפקד הארמון ותפקידיו בוצעו במקור על ידי האלוף פ. גסה.
ב-1 במאי 1905 מונה סגן אלוף בוריס גרארדי למפקד משטרת הארמון.
על פי צו מיום 11 באוקטובר 1905, הנהלת מפקד הארמון, ראש משטרת הארמון, נכללה במשרד החצר הקיסרי כאשר בהיעדר שר החצר הקיסרי, מפקד הארמון קיבל הוראות ישירות מהקיסר.
לאחר 1907 החלה משטרת הארמון להתמקם על שבילי הגישה של הקיסר ניקולאי השני ובני משפחתו. הם חויבו לדעת על תנועת כל המתגוררים בארמון. משטרת הארמון ערכה גם בדיקה ביטחונית של כל האנשים שנכנסו למשרד חצר הקיסר ושל מחלקות אחרות עם גישה לארמונות.
משטרת הארמון בוטלה על בסיס צו של הממשלה הזמנית מיום 8 באפריל 1917.
ראו גם

שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה
לקריאה נוספת

Полиция // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Канцелярия дворцового коменданта // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
הערות שוליים

↑  Глебов С. С. Охранная стража и её место в системе политической полиции Российской империи в 1866—1881 гг.
↑  Становление системы государственной охраны России
מריה אייכהורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בנובמבר 1962 (בת 62) במברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 זרם באמנות:  פלוקסוס, אמנות מושגית 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנולד בודה (2002) 
 
מריה אייכהורן (בגרמנית: Maria Eichhorn, נולדה ב-19 בנובמבר 1962) היא אמנית גרמנייה היושבת בברלין. היא ידועה בעיקר בעבודות אשר בוחנות מערכות פוליטיות, חברתיות וכלכליות.
ב־2020 היא נבחרה לייצג את גרמניה בביאנלה בוונציה 2022. הבחירה נעשתה על ידי ילמאז דזיוויור, מנהלת מוזיאון קלן לודוויג, שאוצרת את הביתן הגרמני. "מריה אייכהורן היא האמנית שתמיד רציתי לראות בביתן הגרמני", אמרה דזיוויור בהצהרה. "לדעתי יש מעט אמנים שפונים להיסטוריה הגרמנית ולהשפעתה על ההווה בצורה רב-גונית ואינטנסיבית".
אייכהורן ייצגה את גרמניה בביאנלה ה-59 בוונציה. במהלך התערוכה היא חשפה את יסודות הביתן הגרמני המקורי מ-1909 מתוך מטרה להרוס את הבניין הנאצי שנבנה ב-1938.
ביוגרפיה

מריה אייכהורן נולדה ב-1962 בבמברג, גרמניה. מ-1983 עד 1990 היא התגוררה בברלין ולמדה ב-אוניברסיטת ברלין לאמנויות בכיתתו של קארל הורסט הדיק.
היא הציגה מאז סוף שנות ה-80, כולל תערוכות באמסטרדם, ברלין, ברן, ברצלונה, ורשה, ציריך וטוקיו. היא מלמדת בבית הספר לאמנות ועיצוב בציריך מאז 2003.
יצירתה

מאז סוף שנות ה-80, עבודתה חקרה את הקשר בין הסמלי לאמיתי, בין עיסוק באמנות לבין פעולות ישירות המכוונות לשינויים חיוביים בחיים האישיים, ביחסים החברתיים ובסביבות האנושיות והטבעיות.
אייכהורן בנתה פרקטיקה רב-גונית המקיפה מגוון רחב של מדיה כולל וידאו, טקסטים לקיר, ספרי אמנים, שלטי חוצות ציבוריים ואירועים וסימפוזיון מבוימים. עבודתה יכולה לסטות לאזוטרי, כמו בתערוכת היחיד שלה ב-2016 בגלריה צ'יזנהיל בלונדון, שבגינה היא פשוט סגרה את החלל ללא מטרות רווח והעניקה לצוות שלה חופשה בת 5 שבועות בתשלום. תרומתה ל-דוקיומנטה 11 משנת 2002 הביאה אותה לייסד חברה בע"מ שמנועה חוקית מלהגדיל את הונה, ועבור דוקיומנטה 14 מ-2017 היא הקימה את מכון רוז ולנד, שממשיך לחקור ולתעד את הסגרת האוכלוסייה היהודית באירופה.
ב-2021 הציגה במוזיאון היהודי בניו יורק במסגרת תערוכה בעקבות יצירות אמנות שאבדו במלחמת העולם השנייה.