stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סורבאיה
היסטוריה

התיעוד העתיק ביותר של סורבאיה מופיע בשנת 1225 בספר שכתב צ'או ג'ו-קואה, בו מופיעה העיר בכינוי "ג'ונגלה", המוכר כיום כשמה העתיק של סורבאיה. עם תחילת המאה ה-15, האדמירל ז'נג הא שט באזור עם ספינת האוצרות שלו. מה הואן שליווה את ז'נג הא כתב בשנת 1433 כי "לאחר ששטה דרומה יותר מעשרים לי, הגיעה ספינתנו לסולומאי, שהזרים קוראים לה סורבאיה. בשפך הנהר, המים הזורמים אל הים הם זכים".
במאות ה-15 וה-16 הייתה סורבאיה סולטנות, וכוח פוליטי וצבאי עיקרי במזרח ג'אווה. היא נכנסה לעימות עם סולטנות מאטאראם החזקה ביותר, ונכבשה על ידה ב-1625. לאחר כיבוש סורבאיה ובעלות בריתה באזור סוקאדאנה ומאדורה, שלטה מאטאראם בכל האי ג'אווה חוץ מהאזור בו שלטה סולטנות בנטן והאזור ההולנדי שכונה "בטאוויה" הידוע כיום כג'קרטה.
הסחר המתרחב של חברת הודו המזרחית ההולנדית הביא לרכישת העיר מהסולטנות הנחלשת של מאטאראם ב-1743. סורבאיה הפכה תחת השלטון ההולנדי הקולוניאלי למרכז סחר עיקרי, ושימשה לבסיס הימי החשוב ביותר במזרח בו השתמש הצי ההולנדי.
ב-1917 מרדו מלחים וחיילים בסורבאיה כנגד השלטון ההולנדי, אך כשלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפלה העיר בידי היפנים. היא הופצצה על ידי בעלות הברית בשנת 1944. לאחר מכן נתפסה על ידי לאומנים אינדונזים, שניסו לאחוז בה אל מול התנגדות בעלות הברית שחפצו לסייע לבת בריתן, הולנד. קרב סורבאיה היה אחד הקרבות החשובים בדרכה של אינדונזיה לעצמאות. הוא החל בהריגתו של המפקד הבריטי בריגדיר גנרל מלאבי ב-30 באוקטובר 1945, כפי הנראה מכדור תועה. בעלות הברית נתנו ללאומנים האינדונזים שהחזיקו בעיר אולטימטום להיכנע, אך אלו סרבו. ב-10 בנובמבר החל הקרב על העיר, ובו נהרגו אלפי לוחמים, ובסיומו השתלטו הבריטים וההולנדים על העיר. תאריך זה, ה-10 בנובמבר, מצוין כיום באינדונזיהכ"יום הגיבורים" (הארי פהלוואן). הקרב היה חלק ממאבק אינדונזי לעצמאות, בסופו הוכרה עצמאות אינדונזיה ב-1949 על ידי ההולנדים, לאחר שפיכות דמים רבה משני הצדדים.
העיר

סורבאיה, המצויה במזרח האי ג'אווה, הפכה לאחת הערים הגדולות בדרום מזרח אסיה. אוכלוסייתה מונה כיום כ-2.87 מיליון נפש, ובאזור הכפרי שמסביבה מתגוררים כ-9.9 מיליון תושבים נוספים. האזורים מסביב לסורבאיה כוללים את למונגן בצפון-מערב, גרסיק במערב, בנגקאלן בצפון-מזרח, סידוארג'ו בדרום, ומוג'וקרטו וג'ומבנג בדרום-מערב.
גשר סורמאדו בין סורבאיה לבין האי מאדורה נחנך ב-2009. זהו הגשר הארוך באינדונזיה. עד בנייתו הייתה מאדורה נגישה באמצעות מעבורת מנמל סורבאיה, המכונה טנג'ונג פראק, במלאית: "כף (בליטת חוף) הכסף".
בעיר סורבאיה גורדי שחקים שהידועים בהם הם "מגדל BRI" שגובהו 220 מ', "מגדל BII" שגובהו 200 מ' ומגדל גראהא פנה, שגובהו 175 מ'. כן מצויים בעיר מרכזי קניות וקניונים רבים, ביניהם "פלאזה טונג'ונגאן", "קניון גלאקסי", "סורבאיה פלאזה", "סופרמול פקואון אינדה" ו"רויאל פלאזה סורבאיה".
סורבאיה היא משכנה של "הארמדה המערבית", אחת משתי ה"ארמדות" המרכיבות את הצי האינדונזי. הארמדה המזרחית עוגנת במקאסאר שבאי סולאווסי. מורשתה הימית החזקה משתקפת במוזיאון הצוללות, שנוצר משלד של צוללת רוסית ישנה שהוסב למוזיאון והוצב במרכז העיר.
בעיר עמד בית הכנסת, אחד משניים שהיו באינדונזיה, אך הוא נהרס בשנת 2013. בית הכנסת היה ממוקם בבניין קולוניאלי ישן שהשתייך לרופא הולנדי והיה בית כנסת אורתודוקסי-ספרדי. פעילים של תנועת חב"ד מאוסטרליה שמו להם לאחרונה למטרה לשמר את החיים היהודיים בסורבאיה, ולייבא לאינדונזיה את משנת חב"ד.
גן החיות בסורבאיה נפתח ב-1916 והיה הראשון בעולם שהצליח להביא להתרבות בשבי של אורנגאוטן. הסמליל של גן החיות כולל תמונת דרקון קומודו.
בעיית ההצפות פוגעת במקומות רבים בעיר במהלך עונת הגשמים, ונובעת מתשתית ביוב רעועה.
אתרים מעניינים אחרים בעיר כוללים את:
המסגד הגדול של סורבאיה, שהוא המסגד הגדול ביותר במזרח ג'אווה.
מסגד צ'נג הו, המסגד הראשון באינדונזיה שנבנה בסגנון ארכיטקטוני סיני.
אנדרטת "ג'לס וואווה ג'אייה מאהה", פסל שנבנה לשמר את מורשת הצי האינדונזי.
אנדרטת הגיבורים, המצוינת בסמלה של העיר ומשמשת כאטרקציה לתיירים.
בסורבאיה 31 רבעים, המחולקים ל-163 יחידות מוניציפליות זעירות הקרויות "כפרים".
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה. בעיר מספר תחנות רכבת. מסוף האוטובוסים המרכזי הוא פורביה.
את התחבורה בעיר משרתת תשתית יבשתית, ימית, ואווירית. העיר משמשת כנקודת מעבר בין ג'קרטה ובאלי, כאשר נוסעים בדרך היבשה. תיירים רבים עוברים דרך העיר בדרכם בין שתי הערים.
הנמל העיקרי בעיר הוא טנג'ונג פראק, והוא אחד הנמלים החשובים במדינה. כיום, הוא אחד מעשרת נמלי המשא העמוסים בדרום מזרח אסיה. הנמל האחר המשרת את העיר נקרא גרסיק, והוא נמצא בעיר בשם זה לא הרחק מסורבאיה. תוכניות עתידיות מדברות על הפסקת השימוש בנמל טנג'ונג פראק, והפיכתו לאזור תיירות, והרחבת נמל גרסיק לצורכי מסחר.
נמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה הוא השני בגדלו באינדונזיה במונחים של נפח תעבורתי. הוא משמש בעיקר לנוסעים בין מזרח ומערב אינדונזיה. בעתיד יועברו הקווים הבינלאומיים לנמל התעופה הנבנה בלמונגן, והנמל יהפוך לנמל תעופה פנימי בלבד.
הגשר המצולם באחת התמונות הוא גשר SURAMADU (אנ').
כלכלה

העיר משמשת את אחד הנמלים החשובים והעמוסים במדינה. תוצרת האזור כוללת סוכר, טבק וקפה. בעיר פועלים מספנה גדולה ומספר בתי ספר ימיים.
כבירת המחוז סורבאיה היא גם מרכז מינהלי ומסחרי חשוב. היא נחשבת לנקודת המסחר החשובה במזרח ג'אווה.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.87 מיליון תושבים וכ-9.9 מיליון במטרופולין סורבאיה, המכונה גרבאנגקרטוסוסילה. האסלאם והנצרות הן הדתות העיקריות בסורבאיה, דתות אחרות כהינדואיזם, קונגהוצ'ו, בודהיזם וקג'וון, פועלות אף הן בעיר. העיר היא עיר תעשייתית, ומכאן משתמע כי היא כוללת רבעי עוני רבים, אך גם כי ישנה כמות רבה של זרים הפוקדים אותה וגרים בה לתקופות ארוכות. העיר היא משמשת גם כמרכז חינוכי חשוב, ופוקדים אותה סטודנטים מרחבי אינדונזיה.
העיר היא רב תרבותית. ישנם בה נציגים לתרבות המלאית, הסינית, ההודית, הערבית והאירופית. בנוסף לילידי האי ג'אווה, והאי מאדורה, העיר כוללת נציגות לתושבי כל האיים האחרים של אינדונזיה. רוב התושבים מדברים בדיאלקט של שפת ג'אווה הנקרא "סורובויאן".
העיר העתיקה בסורבאיה התרחבה עם הזמן, והאוכלוסייה גדלה בשיעור של 1.2% מדי שנה. בשנים האחרונות אנשים עברו ממרכז העיר הצפופה לפרברים הנחשבים כמרווחים, עשירים ובטוחים יותר.
ספורט וחינוך

קבוצת הכדורגל המקומית, פרסבאיה סורבאיה פועלת מאצטדיון "גלורה 10" בעיר. בשנים האחרונות שיחקה הקבוצה לסירוגין בליגה האינדונזית הראשונה והשנייה.
בסורבאיה מספר אוניברסיטאות ומוסדות לימוד גבוהים טכניים ודתיים. אחד מהם הוא אוניברסיטת איירלנגגה שהיא האוניברסיטה הוותיקה והגדולה ביותר במזרח ג'אווה, ונוסדה ב-1948. האוניברסיטה מפעילה בית ספר נחשב לרפואה ומחלקה מעולה לפסיכולוגיה. המוסד הטכנולוגי "העשירי בנובמבר" (Institut Teknologi Sepuluh Nopember) הוא מוסד חשוב לחינוך טכנולוגי בעיר, וידוע בזכות הפקולטאות לרובוטיקה, הנדסת מכונות והנדסה ימית. בסורבאיה פועלת גם האקדמיה הימית של צבא אינדונזיה.
ערים תאומות

סורבאיה מקיימת קשרי "ערים תאומות" עם הערים הבאות:
ארצות הברית סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית (מ־1992)
הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין (מ־2006)
יפן קוצ'י, קוצ'י, יפן
איראן משהד, ח'וראסאן רזאווי, איראן
ברוניי קואלה בלייט, ברוניי
אוסטרליה סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה (מ־1986)
טורקיה איזמיר, טורקיה (מ־1996)
הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו, גואנגדונג, הרפובליקה העממית של סין (מ־2005)
מקסיקו מונטריי, מקסיקו (מ־2001)
מלזיה ג'והור באהרו, מלזיה
הערות שוליים

↑  Indonesia: East Java Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  תצלום מקרב "יום הגבור": https://cdns.klimg.com/merdeka.com/i/w/news/2013/10/31/271452/670x335/berdarah-yahudi-bertanah-air-indonesia-pahlawan-keturunan-yahudi-1.jpg
↑  היהודי צאלח בן מובה, שנודע יותר בכתיב שמו CHARLES MUSSRY, (ט"ו תשרי התר"פ - ב' אלול התשל"א, 9.10.1919 - 23.8.1971) היה מעורב בקרב "יום הגבור" בסורבאיה ב-10 בנובמבר 1945, בצד המקומיים במלחמת העצמאות האינדונסית כתורם ומסיע. הוא קבור בבית הקברות KEMBANG KUNING, "פרח צהוב" במלאית/אינדונזית. מאז 10 בנובמבר 1945 מצינים האינדונסים את 10 בנובמבר כיום הזיכרון הלאומי שלהם. המקורות האינדונסיים מזכירים את היהודי בשמו CHARLES MUSSRY לטובה, בין היתר כאן: https://www.merdeka.com/khas/yahudi-dermawan-berjuang-dengan-uang-pahlawan-keturunan-yahudi-2.html (במלאית) וכאן, מקבץ אזכוריו באתר העיתון MERDEKA, "עצמאות" במאלאית, כאן: https://www.merdeka.com/tag/charles-mussry/berdarah-yahudi-bertanah-air-indonesia-pahlawan-keturunan-yahudi-1/ הכותרת: "יש לו דם יהודי יש לו מולדת אינדונסיה".
↑  תמונת מצבת קברו של צאלח בן מובה: https://cdns.klimg.com/merdeka.com/i/w/news/2013/11/11/275775/670x335/yahudi-dermawan-berjuang-dengan-uang-pahlawan-keturunan-yahudi-2.jpg
↑  בית הכנסת היחיד באינדונזיה של היום ממוקם במנאדו באי סולאווסי והוא פעיל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557199805171  BnF: cb123137313 (data)  CiNii: DA09138517  GND: 4106427-6  LCCN: n81043553  MusicBrainz: e1e73e34-e6b3-4fce-aac0-9a3d1d1d8e69  NARA: 10044821  NDL: 00654502  NKC: ge940308  SUDOC: 032029411  VIAF: 140726845   WorldCat (עם VIAF): 140726845 
נמל התעופה הבינלאומי ג'ואנדה
רחוב בסורבאיה
אלפונס חלימי

| --- | --- |

חלימי עם סמל מגן דוד על מכנסיו תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית. 
 לידה:  18 בפברואר 1932 קונסטנטין אלג'יריה
 פטירה:  12 בנובמבר 2006  (בגיל 74) הרובע השמונה-עשר של פריז, צרפת 
 מידע כללי
 שם לידה:  Alphonse Halimi
 מדינה:  צרפת צרפתי
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  תרנגול
 הישגים
 שיאים אישיים:  אלוף העולם במשקל תרנגול
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 
אלפונס חלימי (בצרפתית: Alphonse Halimi;‏ 18 בפברואר 1932 – 12 בנובמבר 2006) היה מתאגרף יהודי-צרפתי ממוצא אלג'יראי, אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול.
חלימי כונה "הטרור הקטן" (la Petite Terreur). הוא עוטר במדליית לגיון הכבוד שהוענקה לו על ידי שארל דה גול, וזכה להנצחה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט.
חייו

חלימי נולד בעיר קונסטנטין שבאלג'יריה, האחרון מבין 13 ילדים. בגיל 10 ברח לראשונה מבית הוריו, וגם בשנים הבאות הרבה להסתלק מביתו, לשוטט ולהתמודד עם הקשיים ברחובות הקשוחים של העיר. בגיל 12 החל לעבוד כשוליית חייט בעיר הבירה אלג'יר.
בנערותו הצטרף כחניך למועדון הכדורגל המקומי, ולמרות שהצטיין גם בשחייה נמשך לעבר האגרוף.
כבר בתחילת דרכו כמתאגרף הבליט חלימי את יהדותו כאשר על מכנסיו רקם את סמל המגן דוד.
לאחר פרישתו מאגרוף מקצועני התגורר בפרברי פריז וניהל בית קפה. במקביל עסק תקופה קצרה באימון אך התבקש לפרוש לאור הדוגמה השלילית שנתן לחניכיו. חלימי הפך למאמן שחייה. בסוף חייו עבר לבית אבות כאשר הוא סובל מאלצהיימר.
קריירת האגרוף

חלימי קיים כ-100 קרבות באלג'יר עד שאותר כבעל פוטנציאל והוזמן לעבור לצרפת. בשנים 1953 ועד 1955 זכה באליפות צרפת לחובבים במשקל תרנגול. בשנת 1955 זכה גם באליפות משחקי הים התיכון ולאחריהם הפך למקצוען.
ב-1 באפריל 1957 זכה חלימי בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול לאחר ניצחון על האלוף המכהן, האיטלקי מריו ד'אגטה, לאחר החלטה שנויה במחלוקת להמשיך את הקרב למרות פציעתו של ד'אגטה מכוויות שנוצרו כתוצאה מפיצוץ זרקור.
ב-6 בנובמבר 1957 הפך חלימי לאלוף העולם הבלתי מעורער במשקל תרנגול לאחר ניצחון בלוס אנג'לס על ראול מרסיאס שנתמך בקהל בן 20 אלף צופים.
בתקופה זו ניהל חלימי חיים בלתי ספורטיביים, התרועע עם עבריינים והיה מעורב בהימורים.
בשנת 1959 הפסיד בקרב בלוס אנג'לס את כתר אליפות העולם לחוזה בסרה, אך בשנת 1960 הפך לאלוף אירופה לאחר ניצחון בלונדון על פרדי גילרוי.
ב-26 ביוני 1962 התמודד חלימי שוב על תואר אלוף אירופה בקרב המקצועני הראשון והיחיד שהתקיים בתל אביב מול פיירו רולו, ניצח והפך שוב לאלוף אירופה באגרוף במשקל תרנגול.
השבועון טיים כתב על חלימי כי:
”סגנונו הוא כשל לוחם רחוב שרכש את מיומנותו ברחובות אלג'יריה....הוא מכה כמו מתאגרף במשקל כבד....לא משנה היכן נוחתת המכה היא בוודאי כואבת”.
עד שנת 1989 וזכייתו של רנה ז'אקו במשקל קל-בינוני, לא הוכתר אלוף עולם צרפתי נוסף באגרוף.
ריאד אל-מאלכי

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1955 (בן 69) בית לחם, ירדן 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  האוניברסיטה האפיפיורית חווריאנה (1978)  אמריקן יוניברסיטי 
 מעסיק:  אוניברסיטת ביר זית 
 תפקיד:  Minister of Information Palestine (2007–2009)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (2 ביוני 2014)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (2 ביוני 2014–13 באפריל 2019)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (6 ביוני 2013–19 בספטמבר 2013)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (19 במאי 2009–16 במאי 2012)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (16 במאי 2012–6 ביוני 2013)  שר החוץ (הרשות הפלסטינית) (13 באפריל 2019–31 במרץ 2024) 
 מפלגה:  החזית העממית לשחרור פלסטין 
 
ריאד אל-מאלכי (בערבית: رياض المالكي; נולד ב-1955) הוא פוליטיקאי פלסטיני המכהן כיועץ לעניינים בין-לאומיים לנשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. בעבר כיהן גם כשר החוץ של הרשות הפלסטינית, שר ההסברה וכדובר.
לאל-מאלכי תואר דוקטור בהנדסה אזרחית מהאוניברסיטה האמריקנית. בשנת 1978 החל ללמד במחלקה להנדסה באוניברסיטת ביר זית, ומאוחר יותר עמד בראש המחלקה. אל-מאלכי הוא המייסד של "פנורמה - המרכז להפצת דמוקרטיה ופיתוח קהילתי". בשנת 2000 זכה בפרס השלום האירופי בקופנהגן וב-2005 בפרס השלום האיטלקי.
לאחר השתלטות החמאס על רצועת עזה ב-2007 התמנה לשר בממשלתו של סלאם פיאד. כשר החוץ של הרשות הפלסטינית אל-מאלכי הוא מהאישים המרכזיים הפועלים להכרה חד-צדדית של מדינות העולם במדינה פלסטינית.
בשנת 2015 לצד פול גלאגר הוא חתם על אמנה שמסדירה יחסים בין הוותיקן והרשות הפלסטינית.
ב-2024 מונתה ממשלה חדשה לרשות הפלסטינית בהנהגת מוחמד מוסטפא ואל-מאלכי סיים את תפקידו לאחר 17 שנות כהונה. לאחר מכן הוא מונה ליועץ לעניינים בין-לאומיים של מחמוד עבאס.
הערות שוליים

1 2  ביוגרפיה, אתר Britain Israel Research and Communications Centre (באנגלית)
↑  אתר 'פנורמה' (באנגלית)
↑  Profiles: Palestinian interim cabinet,‏ אתר ה-BBC‏
↑  המאבק הפלסטיני למען הכרה במדינה פלסטינית ונגד ההתנחלויות, אתר ממרי, 20 בפברואר 2011
↑  "الرئيس عباس يصدر قرارا بتعيين رياض المالكي مستشارا لرئيس الدولة للشؤون الدولية". لدنيا الوطن (בערבית). 2024-04-21. נבדק ב-2024-05-24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523048805171  PLWABN: 9810806892205606  GND: 1198477474  VIAF: 2332156374128107710005   WorldCat (עם VIAF): 2332156374128107710005
קזחסטן במשחקים האולימפיים

קזחסטן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לילהאמר (1994), ובמשחקי הקיץ השתתפה לראשונה באולימפיאדת אטלנטה (1996). עד אז, התחרו הספורטאים הקזחים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובמשחקים שנערכו ב-1992 השתתפו, לצד ספורטאים מ-11 מדינות נוספות שהרכיבו בעבר את ברית המועצות, במשלחת מאוחדת (Unified Team).
באולימפיאדות הקיץ בהן השתתפו, צברו הספורטאים הקזחסטנים 71 מדליות, מהן 14 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם אגרוף (24 מדליות, מהן 7 מדליות זהב), הרמת משקולות (11 מדליות, בהן מדליית זהב אחת) והיאבקות (17 מדליות, בהן מדליית זהב אחת).
באולימפיאדות החורף צברו הספורטאים הקזחסטנים 8 מדליות, בהן מדליית זהב אחת. בארבע מדליות זכה גולש הסקי למרחקים ולדימיר סמירנוב, באולימפיאדת לילהאמר ובאולימפיאדת נאגנו (1998).
קזחסטן לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. אלמאטי הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי החורף של 2022, אך הפסידה לבייג'ינג.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) עלה מספר המדליות בהן זכו הקזחים לשיא חדש - 18 מדליות מהן 3 מדליות זהב.
מרימי המשקולות הקזחים השיגו מכסה של 10 מקומות להשתתפות במשחקים, ואולם כחודש לפני תחילתם הודיעה הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות על הפחתת המכסה לשמונה מקומות, בשל ריבוי מקרים של שימוש בחומרים אסורים בקרב מרימי המשקולות במדינה. כל שמונה מרימי המשקולות הקזחים שהשתתפו במשחקים דורגו בין חמשת הראשונים בקטגוריות המשקל שלהם, ושישה מהם אף זכו במדליות. ניז'אט רחימוב זכה במדליית זהב, ז'אזירה ז'פארקול זכתה במדליית כסף, וארבעה קזחים נוספים זכו במדליות ארד: פרחאד חארקי, דניס אולנוב, אלכסנדר זאיצ'יקוב וקרינה גוריצ'בה. ארלי צ'ונטיי סיים במקום הרביעי, ומרגריטה יליסייבה סיימה במקום החמישי.
המתאגרף דנייאר ילאוסינוב זכה במדליית זהב, אדילבק ניאזימבטוב זכה במדליית כסף שנייה ברציפות, ואסילי לוויט זכה אף הוא במדליית כסף. איוואן דיצ'קו זכה במדליית ארד שנייה ברציפות וגם דריגה שקימובה זכתה במדליית ארד. בירז'אן ז'קיפוב וז'אינה שקרבקובה הודחו ברבע הגמר. השחיין דמיטרי בלנדין ניצח במשחה ל-200 מטר חזה והיה לאלוף האולימפי הקזחי הראשון בשחייה. הוא גם סיים במקום השמיני במשחה ל-100 מטר חזה.
בהיאבקות הושגו כל שלוש המדליות בידי נשים. גוזל מניורובה זכתה במדליית כסף, ויקטרינה לריונובה ואלמירה סיזדיקובה זכו במדליות ארד. ז'ולדיז' אשימובה סיימה במקום החמישי, ואצל הגברים סיים גלימז'אן אוסרבייב במקום החמישי, אלמאט קביספייב סיים במקום השביעי ומאמד איברגימוב סיים שמיני. בג'ודו, זכה ילדוס סמטוב במדליית כסף, וגלבדרחין אוטגונצצג זכה במדליית ארד. במדליית ארד נוספת זכתה אולגה ריפקובה, שאיבדה את תוארה בקפיצה משולשת. הקיאקיסטיות אירינה פודויניקובה ונטליה סרגייבה סיימו במקום השביעי במקצה הזוגות ל-500 מטר, ואינה קלינובה סיימה שמינית במקצה היחידות. רוכב האופניים אנדריי זייץ סיים שמיני במרוץ אופני כביש.
אולימפיאדות החורף

אולימפיאדת החורף הראשונה בה השתתפה קזחסטן הייתה גם המוצלחת בתולדותיה. גולש הסקי למרחקים ולדימיר סמירנוב זכה במדליית זהב במירוץ ל-50 ק"מ ובמדליות כסף במירוץ ל-10 ק"מ ובמירוץ המרדף ל-15 ק"מ. המחליקה המהירה לודמילה פרוקשבה הייתה קרובה אף היא למדליה, במירוץ ל-3,000 מטר, בו סיימה במקום הרביעי. במירוץ ל-5,000 מטר סיימה במקום השישי.
באולימפיאדת נאגנו (1998) הסתפק סמירנוב במדליית ארד במירוץ המרדף ל-15 ק"מ, וכן סיים במקום הרביעי במירוץ ל-50 ק"מ ובמקום השמיני במירוץ ל-10 ק"מ. פרוקשבה זכתה אף היא במדליית ארד, במירוץ ל-5,000 מטר, ובמירוץ ל-3,000 מטר סיימה במקום השביעי. נבחרת ההוקי קרח הודחה בשלב רבע הגמר בידי נבחרת קנדה.
בשתי האולימפיאדות הבאות לא זכה אף ספורטאי קזחסטני במדליה. באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) סיימה נבחרת ההוקי קרח במקום השביעי, ובאולימפיאדת טורינו (2006) הגיעו להישג השיא גולשי הסקי למרחקים ניקולאי צ'בוטקו ויבגני קושבוי, שסיימו במקום השישי במירוץ הספרינט לזוגות.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכתה הביאתלטית ילנה חרוסטלבה במדליית הכסף במקצה ל-15 ק"מ, וכן סיימה במקום החמישי במירוץ הספרינט. גולש הסקי למרחקים אלכסיי פולטרנין סיים במקום החמישי במירוץ הספרינט, והיגע להישג דומה עם בן זוגו ניקולאי צ'בוטקו במקצה הזוגות.
באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה המחליק האמנותי דניס טן במדליית ארד. דמיטרי רייהרד סיים במקום החמישי בסקי חופשי, ונבחרת השליחים במרוץ ל-5000 מטר בהחלקה מהירה במסלול קצר רשמה הישג דומה. המחליק המהיר דניס קוזין סיים במקום השביעי במרוץ ל-1000 מטר ובמקום השמיני במרוץ ל-1500 מטר, ועמיתו רומן קרץ' סיים במקום השמיני במרוץ ל-500 מטר. גולשי הסקי למרחקים אלכסיי פולטרנין וניקולאי צ'בוטקו סיימו במקום השמיני במקצה הזוגות.
באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) זכתה גולשת הסקי בסגנון חופשי יוליה גלישיבה במדליית ארד במקצה המוגול.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

רוכב האופניים אלכסנדר וינוקורוב, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת סידני ובמדליית זהב באולימפיאדת לונדון
מרימת המשקולות זולפייה צ'ינשנלו, שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון
ראו גם

ברית המועצות במשחקים האולימפיים
קזחסטן במשחקים הפאראלימפיים
קזחסטן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

1 2  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-24 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-24 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
האתלטית אולגה ריפקובה, שזכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת באולימפיאדת לונדון
המתאגרף איוואן דיצ'קו, שזכה במדליות ארד בלונדון ובריו, עם המדליה בה זכה בריו
המחליק האמנותית דניס טן, שזכה במדליית ארד בסוצ'י
פורום די מילאנו

| --- | --- |

ההיכל מבפנים
 כינוי:  אוניפול פורום (2024–)
 שמות קודמים:  פורום ד'אסאגו (1990–1993)   פילה פורום (1993–2006)   דאץ' פורום (2006–2008)   מדיולאנום פורום (2009–2024)
 מיקום:  איטליה אסאגו, מילאנו, איטליה
 קואורדינטות:  45°24′04″N 9°08′32″E﻿ / ﻿45.401111°N 9.142222°E﻿ / 45.401111; 9.142222
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־35 שנים)
 בעלים:  ForumNet S.p.A
 קבוצות:  אולימפיה מילאנו (1990-כיום)
 מושבים:  12,700 (כדורסל)
 ממדי משטח:  m² 40,000
 www.forumnet.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מילאנו מוגדלת) פורום די מילאנו(למפת מילאנו רגילה) פורום די מילאנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פורום די מילאנו (באיטלקית: Forum di Milano), שהחל מ-2024 ידוע מסיבות מסחריות כאוניפול פורום (באיטלקית: Unipol Forum), הוא אולם ספורט רב-תכליתי השוכן בעיירה אסאגו הסמוכה למילאנו שבאיטליה. תכולת האולם עומדת על 12,700 מקומות ישיבה.
האולם משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הפאר האיטלקית אולימפיה מילאנו, מאז נפתח ב־1990 ועד ימינו. פרט למשחקי כדורסל, מתקיימים באולם משחקי טניס, אגרוף, הוקי קרח ומופעי מוזיקה מעת לעת (פורום מדיולנום הוא גם זירת המוזיקה הגדולה במילאנו, שנבחרת מדי שנה על ידי אמנים לאומיים ובינלאומיים לקונצרטים שלהם. בין הגדולים ששרו והופיעו בפורום אסאגו אנו מוצאים את מדונה, ליידי גאגא, U2, מוזה, איירון מיידן, סלין דיון, שר, מריה קארי, מטאליקה ורבים אחרים).
האולם אירח את ה"פיינל פור", שלב חצאי הגמר וגמר היורוליג של עונת 2013/2014.
הערות שוליים

↑  Mediolanum Forum, parclick.it
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: O2 ארנה לונדון | פיינל פור היורוליג האולם המארח  2014 | הבא: פלאסיו דה דפורטס מדריד |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d24d12c1-4ee9-4df8-b7b1-83f353686910
קדורה פארס

קַדּוּרַה פָארס (בערבית: قدّورة فارس; נולד ב-13 ביוני 1962) הוא בכיר באש"ף, חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית ובעבר שר בממשלה הפלסטינית. בין אוגוסט 2023 לפברואר 2025 כיהן כראש הוועדה לענייני אסירים, במעמד שר.
השם האמיתי

עבד אל-קאדר איבראהים פארס חאמד (عبد القادر إبراهيم فارس حامد) שלימים אימץ לעצמו את השם המחתרתי שלו, מימי היותו איש פת"ח: קַדּוּרַה פָארס (בערבית: قدّورة فارس), נולד ב-13 ביוני 1962, בכפר סילוואד.
פח"ע ומאסר

בהיותו תלמיד תיכון, השתתף ביידוי אבנים נגד כוחות צה"ל וכשהיה בן שש עשרה התגייס לחזית העממית. בשל היעדר פעילות ממשית, הוא עזב והתגייס לחוליית פתח, שהשיגה נשק וביצעה כמה פיגועים. ב-1 באוגוסט 1981 נעצר קדורה ונשפט ל-15 שנות מאסר.
קדורה הפך למנהיג בולט בקרב האסירים ונבחר על ידם לשמש כנציגם, מול שלטונות הכלא. בשנת 1986, הוא מונה על ידי הפת"ח לשמש ראש אסירי הפתח בכל בתי הכלא. בשנת 1992 הוא יזם והנהיג שביתת רעב שנמשכה 16 יום והצליח להביא להישגים משמעותיים לכלל האסירים בבתי הכלא הישראליים.
במהלך שהותו בכלא, למד קדורה את השפה העברית.
קדורה שוחרר בשנת 1994, במסגרת הסכם קהיר (1994) בין אש"ף לישראל.
עשייה פוליטית

בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בשנת 1996, נבחר קדורה לנציג מחוז רמאללה ואל-בירה ונטל על עצמו את ראשות הוועדה לענייני האסירים, החללים והפצועים במועצה.
מנובמבר 2003 ועד פברואר 2005 כיהן כשר בלי תיק בממשלה הפלסטינית. הוא היה חבר בצד הפלסטיני של יוזמת ז'נבה והשתתף בניסוח "מסמך ז'נבה" ב-2003, שעליו חתמו שתי המשלחות (הלא פורמליות): הפלסטינית והישראלית.
באוגוסט 2023 הוא החל לכהן כראש הוועדה לענייני אסירים במעמד שר. ביום 18/2/25 החליט ראש הרש"פ אבו מאזן להוציא את פארס לגמלאות ולפטרו מהרשות לענייני אסירים.
חיים אישיים

קדורה נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות.
בשנת 1996 הוא השלים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת אלקודס באבו דיס.
הערות שוליים

1 2 3  , قرار رئاسي بتعيين قدورة فارس رئيسا لهيئة شؤون الأسرى والمحررين بدرجة وزير - החלטה נשיאותית על מינוי קדורה פארס לראש הוועדה לענייני אסירים, בדרגת שר, www.shfanews.net, 7 באוגוסט 2023
1 2  عباس يحيل قدورة فارس للتقاعد بعد رفضه مرسوماً رئاسياً بشأن الأسرى, alaraby.co.uk, ‏18 פברואר 2025
1 2 3 4 5  قدوره فارس, ‏10 יולי 2019 (בערבית)
↑  , تشكيلة الحكومه الفلسطينيه الثامنه הרכב הממשלה הפלסטינית השמינית, WAFA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467449405171  VIAF: 308258376   WorldCat (עם VIAF): 308258376 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עקרון התכלילים והמרכיבים

ברקציה המורכבת משברי סלעים קודמים
עקרון התכלילים והמרכיבים, הנקרא גם "יחסי היכללות", הוא אחד מעקרונות הסטרטיגרפיה המשמשים לקבוע את גילן היחסי של שכבות סלע ואת זמן ואופן היווצרותן. מהות העיקרון: כל גוף או חלקיק הנכלל בסלע – קדום ממנו. עיקרון זה – כרבים מעקרונות היסוד בגאולוגיה – פותח על ידי ניקולאוס סטנו והורחב מאוחר יותר על ידי ג'יימס האטון.
העיקרון דן בשני סוגים של גופים וחלקיקים הכלולים בסלעים:
תכלילים

חלק זה של העיקרון דן בסלעים המכילים גופים זרים, שנוצרו לפני היווצרות הסלע עצמו:
קסנולית – משמעות המילה ביוונית: "קסנוס" – זר ו"ליתוס" – אבן, כלומר: אבן זרה. קסנולית הוא סלע שנעטף על ידי סלע בהרכב אחר. במרבית המקרים מדובר במאגמה הנקרשת מסביב לסלע הזר בתא מאגמה או בצינור הזנה.
אוטולית – סלע הנעטף על ידי סלע בהרכב דומה. במקרה זה יכול סלע – למשל בזלת – להיעטף על ידי זרם של לבה בזלתית, שייקרש סביבו ויכיל אותו.
קסנוקריסט – גביש של מינרל הנכלא בתוך סלע במהלך היווצרותו, אך אינו מהווה חלק מהרכבו. דוגמה: יהלום הנישא על ידי קימברליט מן המעטפת אל מחוץ לקרום.
מרכיבים

חלק זה של העיקרון דן בסלעי משקע קלאסטיים, וגורס כי החלקיקים המרכיבים סלעים אלה קדומים לסלעים עצמם. סלעים אלה – הנקראים גם סלעים דטריטיים – הם סלעים המורכבים משברים וחלקיקים של סלעים קודמים.
דוגמאות:
קונגלומרט – סלע המורכב מחלוקים מעוגלים, גדולים מ-2 מ"מ – שברי סלעים שעברו בליה, הסעה, השקעה והתקשות. החלקיקים המעוגלים מציינים כי הקונגלומרט נוצר הרחק מן המקום בו נשברו הסלעים, וכי שברים אלה נסחפו לשם והתעגלו בדרכם.
ברקציה – סלע הדומה באופן היווצרותו לקונגלומרט, אך בניגוד לו בנוי מחלקיקים זוויתיים ולא מעוגלים. החלקיקים הזוויתיים מציינים כי הברקציה נוצרה במקום בו נשבר הסלע הקודם או בסמוך לו.
אבן חול – סלע הבנוי מחלקיקים בגודל שבין 2 מ"מ ל-1/16 מ"מ, בעיקר מהמינרלים קוורץ, פצלת השדה ומינרלי חרסית.
בכל המקרים הללו, החלקיקים המרכיבים את הסלע קודמים לו.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
קסנוקריסטים של פירוקסן בפרידוטיט
גרגרי חול המרכיבים אבן חול