stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
DSL
הערות שוליים

↑  Charles William; Bauer, Johannes M; Caby, Laurence, Telecommunications in transition : policies, services, and technologies in the European Community, Thousand Oaks, Calif. : Sage Publications, 1994
↑  Ray Horak, Communications systems and networks, New York: M & T Books, 1996
1 2   אמיתי זיו, המענה של חברות התקשורת לסיבים - לסחוט את כבלי הנחושת עד המגה האחרון, באתר TheMarker‏, 4 בנובמבר 2013
↑  G.993.2 : Very high speed digital subscriber line transceivers 2 (VDSL2), International Telecommunication Union. 28.06.2012
↑  G.fast הוא הסיב האופטי החדש, אתר NetCheif, דצמבר 2013
↑  גד פרץ, ‏האם על הנחושת בבזק יתאפשר לספק 1 ג'יגה?, באתר גלובס, 30 באפריל 2014
↑  VDSL2 drives broadband market growth to 643 million subs in 2012, Solus, 17.04.2013
| סיווג פרוטוקולים על פי מודל ה־OSI |
| --- | --- | --- |
| שכבת היישום | HTTP • SMTP • FTP • RTP • IRC • SNMP • SIP • DNS • DHCP |  |
| שכבת הייצוג | MIME • ASCII • Unicode • TLS |  |
| שכבת השיחה | ASP • PPTP • SSH • NFS • RPC • SOCKS |  |
| שכבת התעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |  |
| שכבת הרשת | IP (IPv4 • IPv6) • ICMP • IPX • ניתוב |  |
| שכבת הקו | אתרנט • Token ring • FDDI |  |
| השכבה הפיזית | E1 • 10Base-T • RS-232 • DSL • SONET |  |
מודם DSL
ג'קי אלקיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1953 מרוקו
 פטירה:  16 באפריל 2024 (בגיל 70)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1971–2011 (כ־40 שנה)
 סוגה:  רוק מזרחי, פופ רוק ומוזיקה מזרחית
 כלי נגינה:  גיטרה
 
ג'קי יצחק אלקיים (20 בדצמבר 1953 – 16 באפריל 2024) היה זמר ומוזיקאי, יוצר ומלחין ישראלי, מחלוצי ז'אנר הרוק המזרחי בישראל, ומהראשונים ששילבו בין מוזיקת פופ, רוק ומוזיקה מזרחית.
ביוגרפיה

נולד במרוקו בשנת 1953, עלה עם משפחתו לישראל בשנת 1956 וגדל בקרית גת.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 באמצעות הופעות במועדונים.
בגיל 18 במאי 1972 הוציא את שירו הראשון "I've Got To Love Again", עם מילים ולחן שכתב בעצמו, ובעיבוד והפקה של שלמה גרוניך, שהתרשם מביצועיו ועבד בתקופה זו יחד עם מתי כספי על הקלטת אלבום בכורה עבור אלקיים. לאחר שחרורו לרדיו, השיר, ששילב מוזיקת פופ, רוק ומרכיבים מזרחיים, הפך ללהיט, בין היתר בשל ההקפדה של אלקיים על רמת נגינה והפקה גבוהות מעל לממוצע באותה תקופה, כשבשיאו השיר צעד שלושה שבועות בראש ובאותה שנה דורג במקום השמיני במצעד הלועזי השנתי של הגל הקל.
הצלחת הלהיט הביאה את אלקיים להקליט עוד מספר שירים בעברית ובאנגלית, עם מילים ולחן שכתב ויצר בעצמו, ובעיבוד והפקה מוזיקלית של שלמה גרוניך. שירים אלו, שהתאפיינו בנוכחות רבה של גיטרות חשמליות, הפכו עם שחרורם ללהיטים כגון: "about strange things" ו-"Dolores". שירים אלו שילבו בין מוטיבים ים תיכוניים ומוטיבים ממוזיקת פופ מערבית, ובין מוטיבים פורטוגזים וספרדים עם מוזיקת פופ מערבית.
בשנת 1972 ביקר אנריקו מסיאס בישראל, והתרשם מסגנונו של אלקיים, ואף הציע לו שני שירים מפרי עטו.
בחודש מרץ 1973 הופיע לצד חוזה פליסיאנו בחיפה. בנובמבר 1973, בטרם מלאו לו 20 שנה, הוציא ג'קי אלקיים את אלבום הבכורה שלו בחברת התקליטים קוליפון ובהפקת האמרגן יצחק גיזרי.
למרות פרסומו בישראל, התקשורת לא העניקה לו במה ראויה ואלקיים נסע להופיע בבלגיה ובפריז שבצרפת, כדי לנסות את מזלו. לאחר תקופה חזר ארצה כדי לחתום חוזה עם חברת תקליטים ולנסות לחזור לקדמת הבמה, אולם בשל היעדר יחס תקשורתי חש תסכול וייאוש, והפסיק לזמן מה את פעילותו המוזיקלית.
בתחילת שנת 1975 חזר לפעילות, ובשונה מהעבר שם דגש גדול יותר על מוזיקה בעברית. בתקופה זו הקליט מספר שירים, ובהם "תני לי צ'אנס" ו"עננים" (את שניהם הלחין למילים של סמדר שיר), והופיע במופע משותף יחד עם צביקה פיק ולהקת פיאמנטה. במחצית השנייה של שנות ה-70 הקליט אלקיים שירים שונים, בהם "נואייבה" ו"שיר המנון למכבי תל אביב" לקבוצות הכדורגל והכדורסל של מכבי תל אביב.
השיר שחיבר אלקיים למכבי תל אביב יועד במקור לבית"ר ירושלים, אבל מכיוון שבית"ר לא לקחה את גביע המדינה בשנת 1976 שונה הייעוד. אלקיים הוסיף שהוא לא היה אוהד של אף אחת משתי הקבוצות האלה, אלא העריץ בכלל את הפועל תל אביב. כמו כן אלקיים כתב שירים למוזיקאים אחרים, בהם "שירי" לצמד צפרי ו"היי שלום" לצדוק צוברי.
ב-1979 החל להתקרב לדת, ודבר זה התבטא גם בשיריו שהקליט בתקופה זו, שהחלו להיות בעלי אופי דתי. השירים שילבו בין גיטרות רוק לטקסטים רוחניים ותנכ"יים.
בקיץ 1979 הוציא לרדיו את השיר "הבלדה על אבשלום" (שנכתב על אבשלום פיינברג) שהגיע למקום ה-8 במצעד הפזמונים העבריים של גלי צה"ל ובמקום ה-3 במצעד הפזמונים העבריים של רשת ג'. אלקיים הלחין את המילים של יורם טהר לב. ננסי ברנדס הפיק מוזיקלית וגרי אקשטיין ניגן את הגיטרות. בסוף שנת 1979 הקליט גרסה חדשה לשיר "שתו העדרים" שכתב אלכסנדר פן, הלחין נחום נרדי, ועיבד מתי כספי. לאחר מכן מיעט בפעילות מוזיקלית בתחום הפופ-רוק בשל חזרתו בתשובה.
לאחר שחזר בתשובה המשיך להוציא אלבומים בעלי אופי דתי, עם טקסטים מהמקורות. בהמשך הלחין את השיר "מאמא" שכתב חיים אוליאל וביצעה להקת שפתיים, את "אנתינה חביבי" שביצעה אתי לוי, ואת "שער הרחמים" שביצע ארמונד סוסנה.
שיחק בהצגה "אגדה מרוקאית".
ביוגרפיה > חיים אישיים

אלקיים התגורר בקריית גת. נפטר ב-16 באפריל 2024 ממחלת הסרטן. בנו הוא הזמר מור אלקיים.
דיסקוגרפיה > דיסקוגרפיה חלקית > אלבומים

Jacky Elkayam – 1973
שירי שבת וקודש – 1986
אני מאמין – 1988
בשבח ותהילה – 2005
אור חדש ישן – 2011
דיסקוגרפיה > דיסקוגרפיה חלקית > סינגלים

המנון למכבי תל אביב – 1977
לך קריית גת – 1979
אגדה פורטוגזית
ליאונל
אנג'ליק
נואייבה
מה טובו אהליך
אלייך שרו
שובי שולמית
אם תראו
האהבה הראשונה
הבלדה על אבשלום
About Strange Things
Dolores
You
הערות שוליים

1 2   שירה נאות, מהמגרש התל אביבי למצעד הפזמונים - ועד אירופה: פרידה מג'קי אלקיים, באתר הארץ, 17 באפריל 2024
↑  גיל בן נון, הזמר והיוצר ג'קי אלקיים הלך לעולמו, באתר mynet‏ באר שבע, 17 באפריל 2024
1 2  יואב בירנברג, המוזיקאי ג'קי אלקיים ("המנון למכבי תל אביב") הלך לעולמו בגיל 70, באתר ynet, 17 באפריל 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309817305171  ISNI: 0000 0001 0839 0574  MusicBrainz: 9c4a41f9-438f-4b71-a2a7-69b846174023  VIAF: 160880241   WorldCat (עם VIAF): 160880241
אית'ן הוק

| --- | --- |

הוק, 2018
 לידה:  6 בנובמבר 1970 (בן 54) אוסטין, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Ethan Green Hawke 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  תיכון וסט וינסדור-פליינסבורו דרום  Packer Collegiate Institute  New York University College of Arts and Science  אוניברסיטת טקסס באוסטין  אוניברסיטת קרנגי מלון  Hun School of Princeton  Carnegie Mellon School of Drama 
 בן או בת זוג:  אומה תורמן (1998–2005)  Ryan Hawke (2008–?) 
 צאצאים:  מאיה הוק, לבון הוק, Clementine Hawke 
 פרסים והוקרה:  פרס דונוסטיה (2016)  פרס אינדפנדנט ספיריט 
 פרופיל ב-IMDb
 
אית'ן גרין הוק (באנגלית: Ethan Green Hawke; נולד ב-6 בנובמבר 1970) הוא שחקן וקולנוען אמריקאי, מועמד שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרטים "יום אימונים מסוכן" (2001) ו-"התבגרות" (2014) ושתי מועמדויות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר על תסריט שכתב לסרט "לפני השקיעה" (2005) ולסרט "לפני חצות" (2014).
ביוגרפיה

הוק נולד באוסטין, טקסס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-אפיסקופלית ממוצא בריטי וגרמני. הוריו הם לזלי (לבית גרין) וג'יימס הוק. סבו מצד אמו, הווארד-למואל גרין, כיהן בבית המחוקקים של טקסס והיה שחקן בייסבול מקצועני למחצה. חמש שנים לאחר לידתו, נפרדו הוריו של הוק. כשהיה בן 10 עבר עם אמו מאטלנטה לניו יורק, ומשם לניו ג'רזי. הוא למד בילדותו משחק בתיאטרון מק'קרטר. תפקידו הראשון היה בגיל 12 בהפקה של התיאטרון למחזה של ג'ורג' ברנרד שו, "סיינט ג'ואן".
קריירה

בשנת 1985, בגיל 14, הופיע לראשונה בסרט הקולנוע – "תגליות בחלל". לאחר מכן למד משחק באנגליה ובפיטסבורג. בשנת 1988 השתתף בסרט קצר שביים בריאן סינגר. בשנת 1989 הוא כיכב בסרטו של פיטר ויר "ללכת שבי אחריו" בתור טוד אנדרסון. הצלחת הסרט הביאה לפרסומו של הוק. הוא עזב את בית הספר והופיע בסרטים רבים, בהם "מציאות נושכת", "לפני הזריחה" ו"מה קרה בגטקה?".
הוק היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט "יום אימונים מסוכן" בשנת 2001, ובקטגוריית התסריט הטוב ביותר עבור התסריט שכתב לסרט "לפני השקיעה" בשנת 2005.
ב-2006 כיכב בסרט "פאסט פוד".
החל מאוקטובר 2006 עד מאי 2007 הופיע במחזה "The Coast of Utopia". על השתתפותו במחזה היה מועמד לפרס טוני בקטגוריית "שחקן השנה בתיאטרון". באוקטובר 2007 החל לביים את המחזה "Things We Want".
ב-2014 יצא סרט הדרמה "התבגרות", שצולם במשך 12 שנים. בסרט זה שיחק הוק בתפקיד מייסון האב, אביו של גיבור העלילה הצעיר מייסון. על הופעתו בסרט היה הוק מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בפעם השנייה בקריירה.
בשנת 2015 שיחק לצד גרטה גרוויג בסרט "הרומן של מגי" בבימויה של רבקה מילר.
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה הבריטי "מאודי". ב-2019 שיחק בסרטו של הבמאי היפני הירוקאזו קורה־אדה "סיפור חיי", לצד קתרין דנב, ז'ולייט בינוש ולודווין סנייה.
בשנת 2020 הוק יחד עם המפיק ג'ייסון בלאם עיבדו את הספר "ציפור אלוהים שבשמים" של הסופר ג'יימס מקברייד למיני-סדרה "ציפור אלוהים שבשמים" ברשת שואוטיים. הוק גם שיחק בסדרה בתפקיד הראשי של הפעיל הפוליטי ג'ון בראון מהתנועה לביטול העבדות.
באוקטובר 2024, רשת FX הזמינה פיילוט לסדרת דרמה בכיכובו של הוק. הסדרה, שנוצרה על ידי סטרלין הרג'ו, היא מסוגת פשע אפלה המספרת על דמות (אותה מגלם הוק) שיודעת יותר מדי. צוות השחקנים של הפיילוט כולל בין היתר את ג'ין טריפלהורן, טים בלייק נלסון, טרייסי לטס וקייל מקלכלן.
חיים אישיים

ב-1 במאי 1998 נישא הוק לשחקנית אומה תורמן, אותה פגש על הסט של הסרט "מה קרה בגטקה?". להם בן ובת משותפים. ילדיהם, לבון הוק ומאיה הוק, גם הם שחקני קולנוע וטלוויזיה. השניים התגרשו ביולי 2004.
כיום מתגורר במנהטן שבניו יורק. ב-18 ביוני 2008 נשא לאשה את ריאן שואויוז, שהייתה האומנת של ילדיו מאומה תורמן. חודש לאחר מכן נולדה להם בת בשם קלמנטין וב-2011 נולדה להם בת שנייה בשם אינדיאנה.
הערות שוליים

↑  Ethan Green Hawke - Texas Birth Index‏,מתוך אתר Familysearch
↑  Rosy Cordero, Sterlin Harjo Drama Pilot Starring Ethan Hawke Picked Up At FX, Deadline, ‏2024-10-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  בן עופר, הבת של אומה תורמן ואיתן הוק סוגרת מעגל ועובדת עם טרנטינו, באתר Xnet‏, 9 באוקטובר 2018
↑  ynet, אב לארבעה: בת נולדה לאיתן הוק, באתר ynet, 7 באוגוסט 2011
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: ג'ארד האריס, צ'רנוביל | פרס סטלייט לשחקן הטובה ביותר במיני סדרה/סרט טלוויזיה  2021: אית'ן הוק, ציפור אלוהים שבשמים | הבא: 2022: |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: (פרס לא קיים) | פרס גות'הם להופעה הטובה ביותר בסדרה חדשה   2021: אית'ן הוק, ציפור אלוהים שבשמים / ת'וסו אמבדו, מחתרת המסילה  | הבא: 2022: בן וישו, זה הולך לכאוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428872405171  PLWABN: 9810648932605606  BIBSYS: 98014472  BNE: XX1172913  BnF: cb13990813j (data)  CANTIC: a10099293  CiNii: DA11030568  GND: 120866943  ICCU: RAVV099224  ISNI: 0000 0001 1450 5331  LCCN: n93050987  LNB: 000297915  MusicBrainz: 1279c8aa-7c53-4533-b3ee-0f1c20b7919c  NDL: 00536680  NKC: xx0027996  NLA: 35538376  NLG: 192321  NLK: KAC201318925  NTA: 072429305  RERO: 02-A003354492  SNAC: w6kp89xv  SUDOC: 075944987  Trove: 988899  VIAF: 85473576   WorldCat (עם VIAF): 85473576
ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר

ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר (בגרמנית: Ernst August I‏; 5 ביוני 1771 – 18 בנובמבר 1851) היה מלך הנובר בין השנים 1837–1851.
ביוגרפיה > בצעירותו

ארנסט אוגוסט נולד בארמון בקינגהאם שבלונדון ב-5 ביוני 1771, לג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ולשארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. בצעירותו לימדו את ארנסט אוגוסט מורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה (יחד עם אחיו הנסיך אדולפוס, שקיבל את התואר דוכס קיימברידג' בשנת 1801, והנסיך אוגוסטוס, שקיבל את התואר דוכס סאסקס בשנת 1801).
בשנת 1791, עם סיום לימודיו, נשלחו הנסיכים ארנסט אוגוסט ואדולפוס להנובר לצורך רכישת השכלה צבאית. הנסיכים למדו תחת מפקד צבא הנובר, גנרל-פלדמרשל וילהלם פון פרייטאג. במרץ 1792 הועלה ארנסט אוגוסט לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הדרגונים ההנוברי ה-9, ולחם עמו במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה תחת פיקודו של אחיו פרדריק, דוכס יורק. ב-18 במאי 1794 נפצע ארנסט אוגוסט במהלך קרב טורקואן, ונשלח לבריטניה לצורך החלמתו. בנובמבר 1794 חזר ארנסט אוגוסט לתפקידו, והועלה לדרגת מייג'ר-ג'נרל. במהלך שנת 1795 השתתף ארנסט אוגוסט בנסיגת הצבא הבריטי בהולנד, ובשנת 1796 חזר שוב לבריטניה. בשנת 1798 הועלה לדרגת לפטננט-ג'נרל, ובשנת 1799 הוענק לו התואר דוכס קמברלנד. בשנת 1801 מונה לקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים ה-15, ובשנת 1803 הועלה לדרגת ג'נרל מלא. בשנת 1813 השתתף ארנסט אוגוסט בקרב לייפציג, וב-6 בנובמבר 1813 הועלה לדרגת פילדמרשל.
בשנת 1815 מונה ארנסט אוגוסט לאביר מסדר האמבט, ובשנת 1831 מונה לאביר מסדר פטריק הקדוש.
ארנסט אוגוסט היה ארכי ריאקציונר, והתנגד למתן האמנציפציה הקתולית בשנת 1828, ובשל כך היה הבן השנוי במחלוקת מכל בניו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-1837 נפטר אחיו המלך ויליאם הרביעי בגיל 71, ואחייניתו ויקטוריה הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת. אמנם ממלכת הנובר, שהייתה מאוחדת באיחוד פרסונלי עם בריטניה מאז 1714, פוצלה ממנה עם המלכתה של המלכה, הואיל ובהנובר, על פי החוק הסאלי, נאסר על נשים לשלוט, ומשום כך הוכתר ארנסט אוגוסט למלך הנובר. בנוסף, מונה ארנסט אוגוסט גם ליורש העצר של כס המלוכה הבריטי עד לידתה של הנסיכה ויקטוריה בשנת 1840, משום שהמלכה הצעירה טרם נישאה וטרם ילדה ילדים.
עם עלותו לשלטון הפך ארנסט אוגוסט לריבון מסדר הגואלפים, ובשנת 1839 ייסד את מסדר גאורג הקדוש.
ארנסט אוגוסט היה שליט ריאקציונרי, וביטל את החוקה שניתנה להנובר בשנת 1833. במהלך מהפכות 1848 פרצו הפגנות ברחבי הממלכה, ומשום כך נאלץ ארנסט אוגוסט להנהיג משטר יותר ליברלי, ולאפשר את חופש העיתונות.
ב-18 בנובמבר 1851 מת ארנסט אוגוסט, ובנו גאורג החמישי, מלך הנובר עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-29 במאי 1815 התחתן ארנסט אוגוסט עם פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, בתם של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ופרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו שלושה ילדים, אך רק אחד מהם שרד:
גאורג החמישי, מלך הנובר (1819 -1878)
44. מגנום

| --- | --- |

כדורי ה-0.44 מגנום
 מידע כללי
 סוג:  cartridge family 
 תכנון:  Elmer Keith, סמית' אנד וסון 
 מדינה מייצרת:  ארצות הברית 
 מעצב:  Elmer Keith, סמית' אנד וסון 
 מידע טכני
 אורך כולל:  40.18 מילימטר
 משקל מלא:  29.3 גרם
 מהירות לוע:  300-500 מטר לשנייה
 
44 רמינגטון מגנום המכונה גם 0.44 מגנום או 10.9x33mmR הוא כדור סנטרפייר בקליבר 0.44 אינץ' (11.18 מ"מ). הכדור תוכנן במקור עבור אקדחים אך נעשה בו שימוש גם לרובי קרבין ורובים נוספים.
כושר החדירה שלו גבוה ובעלת כוח העצירה הגבוה ביותר של כדורי אקדח. עוצמת ההדף של ה-0.44 גורמת לרתיעת קנה גבוהה במיוחד, המקשה על הפגיעה במטרה. בשימוש מיומן, דיוקו רב בטווחים העולים על 200 מטר. כדור זה פופולרי בארצות הברית בתחרויות ירי וציד בעלי חיים גדולים.
היסטוריה

הרעיון לפתח כדור בקליבר 0.44 עוצמתי עלה לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20. הצורך בכדור כזה נבע מהרצון של ציידים וחובבי נשק לקבל כדור חזק, שיוכל להתמודד עם בעלי חיים גדולים בטווחים ארוכים.
הדמות המרכזית בפיתוח הכדור הוא אלמר קית'(אנ), צייד וחובב נשק אמריקאי. קית' היה ידוע בתשוקתו לכלי נשק גדולים ועוצמתיים, והוא ראה פוטנציאל בפיתוח כדור חזק יותר. קית' פנה לחברת רמינגטון עם הרעיון שלו, והחברה החלה לעבוד על פיתוח הכדור החדש. לאחר מספר שנים של פיתוח ובדיקות, הוצג המגנום 0.44 לעולם בשנת 1955.
במקביל לפיתוח של רמינגטון, חברת Smith & Wesson החלה לפתח אקדח שיוכל להשתמש בכדור החדש. האקדח, שנקרא Model 29(אנ) הפך במהרה לאחד האקדחים הפופולריים ביותר בעולם.
בתרבות הפופולרית

הכדור התפרסם גם בסדרת הסרטים "הארי המזוהם" של קלינט איסטווד בו הוא כינה את הנשק כ"כלי הנשק העוצמתי ביותר בעולם". אקדח בקוטר זה הופיע גם בסרט נהג מונית בסצנה בה טרוויס מיקל מסתער על בית הבושת באקדח שלוף.
גלריה

צילום ירי מגנום 44
אנקונדה 502, אקדח 0.44
רובה קרבין 0.44
אקדח נשר המדבר 0.44
הערות שוליים

↑  תחמושת FMJ 0.44MAG - להב כלי נשק | אקדחים | מטווחים | חנות נשק
↑  דרור רייך, האקדח של "הארי המזוהם" חזר לירות, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2012
אמנת הכשרת והסמכת ימאים

האמנה הבינלאומית להכשרת והסמכת יורדי ים (STCW), משנת 1978 קובעת תקני הכשרה מינימליים עבור קברניטים, קצינים וצוות משמרת כלי שיט בים לאוניות סוחר. STCW אומצה בשנת 1978 על ידי כנס ארגון הימאות הבין-לאומי בלונדון, ונכנסה לתוקף בשנת 1984. האמנה עודכנה באופן משמעותי ב-1995 וב-2010 ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2012.
אמנת STCW 1978 הייתה הראשונה שקבעה דרישות בסיסיות מינימליות בנושא הכשרה, הסמכה ורמת משמרת עבור יורדי ים ברמה בינלאומית. בעבר הסטנדרטים המינימליים של הכשרה, הסמכה ושמירה של קצינים ודירוגים נקבעו על ידי ממשלות בודדות, בדרך כלל ללא התייחסות למנהגים במדינות אחרות. כתוצאה מכך, התקנים והנהלים המינימליים היו מגוונים מאוד, למרות שהמסחר הימי הוא בינלאומי מטבעו.
האמנה קובעת סטנדרטים מינימליים הנוגעים להכשרה, הסמכה ומשמרת עבור יורדי ים שהמדינות מחויבות לעמוד ולא לחרוג מהם.
תכונות ומגבלות

האמנה לא עסקה ברמות האיוש: הוראות ארגון הימאות הבין-לאומי בתחום זה מכוסות בתקנה 14 של פרק V של האמנה הבינלאומית לבטיחות החיים בים (SOLAS), 1974, שדרישותיה מגובות בהחלטה A.890(21) עקרונות של איוש בטוח, שאומצה על ידי אספת ארגון הימאות הבין-לאומי ב-1999, שהחליפה החלטה קודמת A.481(XII) אומצה ב-1981 ומאז הוחלפה בעצמה בהחלטה A.1047(27) דרישות מינימליות של איוש בטוח, אומצה על ידי אספת ארגון הימאות הבין-לאומי ב-2011.
תכונה חשובה במיוחד של האמנה היא שהיא חלה גם על אוניות של מדינות שלא חתמו עליה, בעת שהן מבקרות בנמלים של מדינות שהן צד לאמנה. סעיף באמנה מחייב להחיל את אמצעי הבקרה על אוניות של כל הדגלים. כדי להבטיח שלא יינתן יחס נוח יותר לאניות הזכאיות להניף דגל של מדינה שאינה צד לאמנה. מאשר יינתן לאניות המניפות דגל של מדינה שהיא צד.
הקשיים שעלולים להתעורר עבור ספינות של מדינות שאינן צד לאמנה הם אחת הסיבות לכך שהאמנה זכתה להסכמה כה רחבה. עד שנת 2018, היו 164 מדינות חתומות כצד באמנה. המייצגים 99.2 אחוזים ממאגר הספנות העולמי.
עדכון שנת 1995

ב-7 ביולי 1995, אימץ ארגון הימאות הבין-לאומי עדכון מקיף של STCW. שכלל גם פיתוח קוד חדש, המכיל את הפרטים הטכניים הקשורים להוראות האמנה. התיקונים נכנסו לתוקף ב-1 בפברואר 1997. נדרש יישום מלא עד 1 בפברואר 2002. לימאים שכבר החזיקו בהסמכה הייתה אפשרות לחדש את התעודות בהתאם לכללים הישנים של אמנת 1978 במהלך התקופה המסתיימת ב-1 בפברואר 2002. ימאים שנכנסו לתוכניות הכשרה לאחר 1 באוגוסט 1998 נדרשו לעמוד בתקני הכשירות של תיקוני 1995' החדשים.
התיקונים המשמעותיים ביותר בנושא היו:
הגברת בקרת מדינת הנמל.
העברת מידע לארגון הימאות הבין-לאומי כדי לאפשר פיקוח ועקביות ביישום התקנים.
מערכות תקני איכות, פיקוח על הליכי הדרכה, הערכה והסמכה.
תיקוני מנילה

האמנה אימצה קבוצה חדשה של עדכונים במנילה פיליפינים, בשנת 2010, בשם "התיקונים של מנילה". תיקונים אלה היו נחוצים כדי לשמור על תקני הכשרה בקנה אחד עם דרישות טכנולוגיות ותפעוליות חדשות הדורשות כישורים חדשים על ספינה. התיקונים במנילה נכנסו לתוקף החל מ-1 בינואר 2012. התקיימה תקופת מעבר עד 2017 שבה כל יורדי הים היו חייבים לקבל הסמכה והכשרה לפי התקנים החדשים. היישום הוא פרוגרסיבי, מדי שנה נכנסת לתוקף מערכת דרישות שונה. התיקונים המשמעותיים ביותר הם:
שעות מנוחה חדשות ליורדי ים.
דרגות חדשות של תעודות כשירות לימאים כשירים בסיפון ובמכונה.
הכשרה חדשה ומעודכנת, דרישות ריענון הסמכה במחזוריות של שש שנים.
הכשרת אבטחה חובה.
תקנים רפואיים נוספים ותעודה רפואית ליורדי ים.
מגבלות רמת אלכוהול בדם או בנשימה.
אמנת הדיג STCW-F

ב-7 ביולי 1995, התקבלה "אמנה הבינלאומית בדבר סטנדרטים של הכשרה, הסמכה ומשמרת לאנשי ספינות דיג" אשר אומצה כאמנה נפרדת כחלק מהתיקונים המקיפים ל-STCW. היא מיישמת את עקרונות STCW על ספינות דיג שאורכן 24 מטר ומעלה. STCW-F נכנס לתוקף ב-29 בספטמבר 2012.
הערות שוליים

↑  "מה הכישורים הנחוצים לעבודה על יאכטה?". ypicrew.com (באנגלית). נבדק ב-2018-07-18.
↑  קורסים של איגוד הימאות הבין-לאומי
↑  "עותק בארכיון" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2 במרץ 2020. נבדק ב-2 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "עותק בארכיון" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2 במרץ 2020. נבדק ב-2 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "עותק בארכיון" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2 במרץ 2020. נבדק ב-2 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  - שמירה-עבור-ימאים-(STCW).aspx האמנה הבינלאומית בדבר סטנדרטים של הכשרה, הסמכה ומשמרת לימאים (STCW)
↑  איליאנה קריסטודולו ורוצי, יסודות חוק העבודה הימית: בעלי ספינות אחראיים, ימאים אמינים, הוצאת שפרינגר, 2007.
↑  STCW-F Convention, imo.org.
אמתית'אל מחמוד

| --- | --- |

 לידה:  1993 (בת 31 בערך) דארפור, סודאן 
 מדינה:  סודאן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, בית הספר על שם ג'וליה מ. מסטרמן 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2015) 
 
אמיתית׳אל ״אמי״ מחמוד (בערבית: إمتثال "إيمي" محمود; באנגלית: Emtithal "Emi" Mahmoud; נולדה ב-1993 בדארפור, סודאן) היא אקטיביסטית ומשוררת אמריקאית ממוצא סודני, שזכתה בגמר תחרות הפואטרי סלאם העולמית בשנת 2015. בשנת 2018 מונתה לשגרירה של רצון טוב של נציבות האו"ם לפליטים, ובמסגרת תפקיד זה ביקרה במחנות פליטים ברחבי אוגנדה, יוון וירדן במטרה להעלות את תשומת הלב לבעיית הפליטים העולמית. היא שימשה כיועצת לקבינט האמריקאי בענייני אסלאמופוביה, ופועלת בקרב בני נוער ברחבי העולם בכל הקשור בחינוך לשלום. שירתה עוסקת בעיקר בחווית חייהם של פליטים ברחבי העולם, כמו גם הטראומה הבין-דורית שעולה אצל ילדי פליטים.
ביוגרפיה

מחמוד נולדה בח'רטום שבסודן וכשהייתה בת שנתיים עברה עם הוריה לתימן ומשם לפילדלפיה, ארצות הברית.
כשהייתה בת שבע חזרו היא ומשפחתה לסודן לביקור ארוך בשל הפעילות האקטיביסטית של הוריה, במסגרתו השתתפו הוריה במחאות שהחלו במדינה כנגד מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה והשלטון הצבאי במדינה של הגנרל עומר אל-בשיר. בביקור זה, מעידה מחמוד, היא החלה להבין את חשיבותו של החינוך כזכות יסוד אנושית, ועד כמה המצב הפוליטי המורכב בסודן השפיע על חינוכה בפרט ועל חייה בכלל.
מחמוד גדלה והתחנכה בפילדלפיה, שם סיימה את לימודי בית הספר התיכון בהצטיינות וזכתה במלגה שכיסתה ארבע שנות לימודים בכל אוניברסיטה שתבחר, בעקבות כישוריה וציוניה הגבוהים. היא החלה ללמוד באוניברסיטת ייל בשנת 2012 וסיימה את לימודי הביולוגיה המולקולרית והאנתרופולוגיה בשנת 2016.
שירה ופואטרי סלאם

במהלך לימודיה באוניברסיטת ייל נחשפה מחמוד לז׳אנר הפואטרי סלאם (שירה מדוברת) והצטרפה לקבוצת פואטרי סלאם בקמפוס ביוזמת סטודנטים, ולאחר מכן לנבחרת הפואטרי סלאם הרשמית של ייל.
בשנת 2013 היא שיחקה תפקיד של משוררת בסרט הקצר Haleema, המספר את סיפורה של אם סודנית אחת ושני ילדיה בחיפוש אחר מקום בטוח מפני מליציית הג'נג'וויד במסגרת רצח העם בדארפור.
השיר שזיכה את מחמוד באליפות הפואטרי סלאם נקרא ״אמא״ (Mama) כמחווה לאמא שלה ששהתה בזמן התחרות בסודן, בעקבות מות סבתה של מחמוד שנפטרה ביום הראשון לאליפות. מחמוד כתבה את השיר בימים הראשונים של התחרות, והיא מדברת בו על נושאים הנוגעים ללב עשייתה, כמו היחס של המערב ליבשת אפריקה, היחס של גברים לנשים אפרו-אמריקאיות והלבשתן בדימויים אוריינטליסטים ותפקיד האם כמתווכת בין ילדיה שחווים מעבר תכוף בין מדינות לבין המדינות עצמן וההסתגלות המשפחתית בהן.
במהלך התחרות הקדישה מחמוד שיר אחר, ״ילד בחול״ (Boy in the Sand) לאלן כורדי, פליט בן שנתיים שתמונתו ללא רוח חיים לאחר שטבע במי הים התיכון הכתה גלים בעולם בשנת 2015.
בשנת 2018 התפרסם ספר השירה הראשון שלה, שנקרא ״Sisters' Entrance״.
בשנת 2020 מחמוד כתבה את השיר ״The Seven Stages of Grief During Coronavirus״ לכבוד יום הפליט שצוין תחת השפעות מגפת הקורונה.
אקטיביזם

בעקבות ילדותה בצל מלחמת האזרחים הסודנית השנייה וחוויותיה כפליטה, האקטיביזם של מחמוד מתמקד בפעילות לטובת ילדי פליטים ופליטים בוגרים, בעיקר מיבשת אפריקה אך לא רק. משבר הפליטים העולמי הוא נקודת ההתייחסות העיקרית שלה בכל הפעילות ההתנדבותית שהיא מעבירה.
מאז לימודיה בבית הספר התיכון, אקטיביזם היה חלק מרכזי בפעילותה של מחמוד, במיוחד סביב רצח העם המתמשך בדארפור וסוגיית הפליטים העולמית. בשנת 2015 היא נבחרה לרשימת ״מאה הנשים מעוררות ההשראה בעולם״ של ה־BBC והוזמנה בעקבות פעילותה החלוצית בקהילה המוסלמית האמריקאית לאירוע שולחן עגול שערך נשיא ארצות הברית ברק אובמה בעת ביקורו הראשון של נשיא מכהן במסגד אמריקאי בבולטימור, מרילנד.
תפקידה כשגרירה של רצון טוב של סוכנות הפליטים של האו״ם הביא אותה לפעילות והרצאות במחנות פליטים ברחבי אפריקה והמזרח התיכון, כמו גם לשימוש בשירה שלה להעלאת המודעות למצב הפליטים בעולם. בשנת 2016 כתבה את השיר ״Bird Watching on Lesvos Island״ לאחר סיור במחנה פליטים סורים ששרדו את המסע המסוכן מטורקיה ליוון בסירות רעועות.
השיר ״Head Over Heels״ נכתב בשנת 2017 על מנת לציין את הפליט המיליון שחצה את הגבול בין סודן לאוגנדה בעקבות מלחמות האזרחים החוזרות ונשנות באזור ומצבם הרעוע של נושאים פוליטיים במדינה, כמו זכויות אדם וביטחון אישי.
במסגרת שליחותה כשגרירה של רצון טוב של סוכנות הפליטים של האו״ם, עבדה מחמוד עם מגוון זוכי פרס נובל, כמו פעיל זכויות הילד קאילש סאטיארת'י, העיתונאית תוואכול כרמאן, ומספר זוכות וזוכי פרס נובל נוספים, כמו גם עם ארגונים לזכויות אדם בעלי שם עולמי ומגוון ממנהיגי העולם.
החל משנת 2021 מחמוד משתתפת באופן קבוע בפאנלים העוסקים בהשפעת משבר האקלים על פליטים, ומבקרת באופן קבוע במחנות פליטים ברחבי העולם ובעיקר ביבשת אפריקה.
ראו גם

מלחמת האזרחים הסודנית השנייה
משבר הפליטים
לקריאה נוספת

אמיתית׳אל מחמוד, Sisters' Entrance, Andrews McMeel Publishing, 2018