stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט בריסקו
הערות שוליים

↑  ציר אירלאנד מגן על היהודים, הארץ, 14 ביוני 1932
1 2 3  רוברט בריסקו הלוחם מלידה, היום, 2 ביוני 1969
1 2 3 4  Robert Briscoe, For The Life Of Me, Longmans Green & Co. Ltd,, 1959
↑  בתו של בריסקו - למינזר - אחת מבנותיו של ראש הע־ר לשעבר של דאבלין, רוברט בריסקו היהודי, נכנסה למינזר הנזירות הקאתוליות הכרמליתיות, מעריב, 5 במאי 1964
↑  Commandant Joseph Briscoe, The Irish Jewish Museum
1 2 3  דה ואלירה ור. בריסקו בארץ, חרות, 27 ביולי 1950
↑  סט"א, רוברט בריסקו נבחר שוב לפרלמנט האירי דובלין, המשקיף, 4 ביולי 1943
↑  Robert Briscoe, Jewish Mayor of Dublin, Reelected to Eire Parliament, Jewish Telegraphic Agency, ‏8 March 1957
↑  סט"א, בריסקו לא יציג עוד מועמדותו לביה"נ, הַבֹּקֶר, 20 באוגוסט 1964
↑  רוברט בריסקו נוצח, דבר, 2 ביולי 1958
↑  רוברט בריסקו, היהודי היחידי בפרלמנט האירי, יצא לקאהיר בענין קשירת קשרי מסחר עם ארצות המזרח התיכון, הגה, 6 ביוני 1947
↑  סט"א, ר. בריסקו הוזמן להשתתף ביום פאטריק הקדוש של העיר ניו־יורק, חרות, 10 ביולי 1956
↑  רוברט בריסקו לרגל יום ה"פטריק הקדוש", חרות, 18 במרץ 1957
↑  רוברט בריסקו כתב את תולדות חייו, חרות, 27 בפברואר 1959
↑  כ־10 בינואר יקבל נשיא אירלאנד לראיון את ז'אבוטינסקי, הארץ, 30 בדצמבר 1937
↑  אייזיק רמבה, דה־וואלידה ומדינת ישראל, חרות, 25 ביוני 1959
↑  First Revisionist Group Formed in Ireland; Briscoe is Leader, Jewish Telegraphic Agency, ‏30 December 1937
↑  רוברט בריסקו, החבר היהודי היחידי בבית הנבחרים האירי, חבר פעיל בהצ"ה — חזר עתה מאמריקה, המשקיף, 18 במאי 1939
הנוסח המלא של משא ז'בוטינסקי בקונבנט הצ"ח,  הירדן, 18 בפברואר 1938
↑  מירי פרייליך, אחים במבחן: המאבק האידאולוגי והארגוני על דמותה של תנועת בית"ר באירופה 1946-1939, הוצאת יד טבנקין - המרכז המחקרי, רעיוני, תיעודי ומוזיאלי של התנועה הקיבוצית יד יערי, 2010
עמוד: 223
↑  הוועד החדש
מחבר/ים: ח. בן-ירוחם, ספר בית"ר: קורות ומקורות - כרך ב': אל העם, חלק שני, מכון ז'בוטינסקי בישראל, שנת ההוצאה: תשל"ו - 1975, עמוד: 993
↑  ציר המורשון האירלנדי בפולין,  הירדן, 23 בדצמבר 1938
↑  רוברט בריסקו בברכתו; תנועת החרות לכם התהילה על גירוש הבריטים, חרות, 14 באוקטובר 1948 - איגרת ששלח המהללת את האצ"ל על מאבקו בבריטים ומברך על הקמת תנועת החרות
↑  "Dictionary of Irish Biography: The Lithuanian revolutionary, a family of artists, the upper-crust hardliner and the shoe-burning paterfamilias".
↑  יחסינו המסחריים עם אירלנד, מעריב, 7 באוגוסט 1950
↑  Jewish Ex-mayor of Dublin Arrives in U.S. for Israel Bond Tour, Jewish Telegraphic Agency, ‏27 Febuary 1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502404605171  BIBSYS: 1479731351470  ISNI: 0000 0004 3436 0100  LCCN: no2014139569  VIAF: 308698919   WorldCat (עם VIAF): 308698919 
רוברט בריסקו (1933)
הנשיא ג'ון קנדי נפגש בחדר הסגלגל עם ראש עיריית דבלין רוברט בריסקו (1962)
גמר מונדיאל 1966

גמר מונדיאל 1966 התקיים באצטדיון ומבלי בלונדון, אנגליה ב-30 ביולי 1966, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1966 היא נבחרת אנגליה, שניצחה את נבחרת גרמניה המערבית בתוצאה 2-4 לאחר הארכה. הייתה זו זכייתה הראשונה של אנגליה בטורניר, והיא הייתה לנבחרת החמישית (אחרי אורוגוואי, איטליה, גרמניה וברזיל) שזוכה בתואר. ג'ף הרסט כבש שלושער במשחק, והיה לראשון שכובש שלושער בגמר מונדיאל.
משחק הגמר היה אחד המשחקים השנויים במחלוקת בהיסטוריה של גביע העולם. השער השלישי שכבשה אנגליה מרגליו של הרסט, ושזכה לכינוי "שער ומבלי", נכבש לאחר שהכדור שבעט פגע במשקוף ובדרכו למטה ספק עבר את השער. שופט המשחק, גוטפריד דיינסט השווייצרי, ושופט הקו טופיק בחראמוב מברית המועצות, אישרו את השער השנוי במחלוקת ובכך עלתה אנגליה ליתרון של 3-2 בזמן הארכה. גם השער הרביעי של אנגליה, אותו כבש הרסט, נחשב לשנוי במחלוקת מאחר שלדעת רבים, כולל הרסט עצמו, השער נכבש לאחר שריקת הסיום למשחק, כאשר אוהדים אנגלים כבר פרצו לכר הדשא.
הלמוט האלר היה הראשון לכבוש, והוביל את גרמניה ליתרון, שהחזיק מעמד שש דקות בלבד עד לשער השוויון של הרסט, שקבע את תוצאת המחצית. מרטין פיטרס העלה את אנגליה ליתרון ראשון במשחק 12 דקות בלבד לסיום, אך וולפגנג ובר השווה את התוצאה דקה לסיום. בתוך ההארכה כבש הרסט את "שער הרפאים" בדקה ה-101, והשלים שלושער בדקת הסיום של ההארכה.
אנגליה הגיעה לגמר הטורניר לראשונה בהיסטוריה שלה, ועשתה זאת במונדיאל בו היא המארחת. הייתה זו הפעם הרביעית בהיסטוריה בו המארחת מגיעה לגמר, אחרי אורוגוואי (1930), איטליה (1934) ושוודיה (1958). מבין הארבע, רק שוודיה לא המשיכה לזכייה בתואר, כשהפסידה בגמר לברזיל. עבור גרמניה המערבית הייתה זו הופעה שנייה בגמר הטורניר, לאחר הניצחון בגמר מונדיאל 1954 על הונגריה.
רקע > מפגשים קודמים

משחק זה היה המשחק הרשמי הראשון בין נבחרות אנגליה וגרמניה המערבית, למרות שהשתיים נפגשו במספר רב של מפגשי ידידות טרם אותו טורניר. ב-23 בפברואר 1966, כארבעה חודשים בלבד לפני המונדיאל, נפגשו אנגליה וגרמניה למשחק הכנה למונדיאל שבו ניצחו האנגלים בתוצאה 1-0. ג'ף הרסט, כובש השלושער בגמר, ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו באותו משחק.
רקע > הדרך אל הגמר

בשלב הראשון של הטורניר חולקו 16 הנבחרות המשתתפות לארבעה בתים, כששתי הראשונות מעפילות לשלב רבע הגמר. החל משלב זה התקדמו הנבחרות בשיטת נוקאאוט במשחק אחד.
נבחרת אנגליה הוגרלה בשלב הבתים לבית א', ואיתה הוגרלו אורוגוואי, צרפת, ומקסיקו. אנגליה פתחה את הטורניר בשוויון 0-0 מול אורוגוואי, מה שמאוחר יותר הפך אותה לראשונה בהיסטוריה שזוכה במונדיאל לאחר שלא ניצחה במשחק הפתיחה שלה בטורניר. בהמשך גברה על מקסיקו וצרפת בתוצאה זהה, 2-0, והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית, מבלי שספגה כלל בשלב הבתים. במשחק האחרון שלה בשלב הבתים נפצע חלוץ הנבחרת, ג'ימי גריבס, שנאלץ להיעדר מהמגרשים בעקבות הפציעה. ברבע הגמר פגשה אנגליה את ארגנטינה, וגברה עליה בזכות שער ניצחון של מחליפו של גריבס בהרכב, ג'ף הרסט, בדקה ה-78. במהלך המשחק הורחק קשר ארגנטינה, אנטוניו ראטין, בכרטיס צהוב שני, וסירב לעזוב את המגרש, עד שלווה החוצה על כוחות השיטור. לפי השופט הגרמני, ראטין הורחק עקב דיבורים בשפה לא נאותה. הארגנטינאים טענו לקנוניה של האנגלים והגרמנים שנועדה להדיח אותם מהטורניר, והסבירו כי ראטין הצביע על סרט הקפטן וביקש מתורגמן. גם השער האנגלי אושר על אף טענות הארגנטינאים לנבדל. המשחק זכה בארגנטינה לכינוי גנבת המאה (בספרדית: El Robo Del Siglo). בחצי הגמר ניצחה אנגליה את פורטוגל 2-1, עם צמד של בובי צ'רלטון. אאוזביו, מלך השערים של הטורניר, רק צימק בפנדל, ולא מנע מאנגליה העפלה ראשונה בתולדותיה לגמר הטורניר.
נבחרת גרמניה המערבית הוגרלה לבית ב', לצידן של ארגנטינה, שווייץ וספרד. היא פתחה עם ניצחון מרשים, 5-0 על שווייץ (צמדים להלמוט האלר ופרנץ בקנבאואר), ולאחר שוויון 0-0 עם ארגנטינה הצליחה להשלים מהפך מול ספרד כדי לנצח 2-1 ולהעפיל לרבע הגמר. בשלב זה פגשה גרמניה את אורוגוואי, וניצחה 4-0. למרות התוצאה המוחצת, באורוגוואי הרגישו מקופחים כאשר עוד במצב של שוויון 0-0 נגע, לטענתם, שחקן גרמני בכדור בידו על קו השער, אך השופט התעלם ולא שרק לפנדל. בנוסף, החל מהדקה ה-49, עוד במצב של 1-0, הורחקו שני שחקנים מאורוגוואי בהפרש של חמש דקות זה מזה. רק בשלב זה הצליחו הגרמנים להוסיף עוד שלושה שערים. בחצי הגמר פגשה גרמניה את ברית המועצות, והשלימה חצי גמר עם ארבע נבחרות מאירופה. האלר ובקנבאואר, מהכובשים המצטיינים בטורניר, כבשו בניצחונה של גרמניה 2-1, שהעפילה לגמר המונדיאל השני בתולדותיה.
שופט המשחק

גוטפריד דיינסט משווייץ נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, טופיק בחראמוב מברית המועצות וקרול גלבה הצ'כוסלובקי, נבחרו לשמש כקוונים במשחק.
דיינסט נחשב בתקופה זו לשופט הטוב בעולם. טרם הטורניר הוא שפט פעמיים בגמר גביע אירופה לאלופות, ושפט בגמר יורו 1968 שנתיים לאחריו. הוא היה לשופט השווייצרי הראשון, והיחיד עד כה, בהיסטוריה של גמר המונדיאל.
במהלך הטורניר דיינסט שפט במשחק נוסף, בניצחונה של איטליה 2-0 על צ'ילה בשלב הבתים.
עוזרי השופט שימשו גם הם כשופטים ראשיים במהלך הטורניר. בחראמוב שפט בניצחונה של ספרד 2-1 על שווייץ בשלב הבתים. גלבה שפט בניצחונה של אורוגוואי 2-1 על צרפת בשלב הבתים.
מהלך המשחק

אל משחק הגמר הגיעה אנגליה, עם מאמנה אלף ראמזי וקפטן הנבחרת בובי מור, ללא החלוץ הפצוע ג'ימי גריבס. גריבס, שפתח בשלושת משחקי הנבחרת בשלב הבתים, נפצע במשחק השלישי אך היה כשיר למשחק הגמר. ראמזי החליט לכלול בהרכב את ג'ף הרסט, שהחליף את גריבס בהצלחה בשני משחקים ואף כבש את שער הניצחון ברבע הגמר. מהנגד השני הופיעה גרמניה המערבית, עם מאמנה הלמוט שן והקפטן אובה זילר.
כבר בדקה ה-12 נכבש השער הראשון במשחק. הלמוט האלר, מלך שערי גרמניה בטורניר, כבש את שערו השישי בטורניר לאחר שקיבל כדור מזיגפריד הלד בתוך הרחבה, הסתובב ובעט כדור קופץ ונמוך לפינה. שש דקות אחר כך, אנגליה, שחיפשה את השוויון, הצליחה למצוא את השער. בובי מור הגביה כדור לרחבה, שם חיכו לו רוג'ר האנט וג'ף הרסט. לבסוף הרסט, חלוצה של ווסטהאם יונייטד, הגיע לנגיחה וקבע שוויון 1-1, תוצאת הסיום של המחצית הראשונה.
בדקה ה-78 השלימה אנגליה את המהפך. הורסט דיטר הוטגס גלש לכדור עומק בתוך הרחבה הגרמנית אך כשל בהרחקה. מרטין פיטרס ניצל זאת ובעט מקרוב בנגיעה אחת כדור שהכניע את השוער הגרמני האנס טילקובסקי וקבע 2-1 לאנגליה. דקה בלבד לסיום המועד החוקי של המשחק, ניסיון בעיטה שנהדף על ידי הגנת אנגליה הגיע לוולפגנג ובר, שמקרוב הכניע את גורדון בנקס וקבע שוויון. המשחק הלך להארכה.
עם פתיחת ההארכה, החלה אנגליה במשחק לחץ על מנת להשיג הכרעה. חמש דקות בתוך ההארכה מצא בובי צ'רלטון את העמוד בבעיטה מרחוק. בדקה ה-101 נכבש "שער ומבלי", אחד השערים השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה של גביע העולם. ג'ף הרסט קיבל כדור בתוך הרחבה, ותוך כדי סיבוב בעט כדור שפגע במשקוף השער, ירד על קו השער והורחק על ידי ההגנה. השופט דיינסט לא ראה את המתרחש, ובהתייעצות עם הקוון בחראמוב, שהתבצע בעזרת מחוות ידיים עקב החוסר בשפה משותפת בצוות השיפוט, הבהיר הקוון לשופט כי הוא ראה את הכדור עובר את הקו במלוא היקפו. השופט אישר את השער, ואנגליה השיגה את היתרון, 3-2. בדקה האחרונה של המשחק, בזמן ששחקני גרמניה עולים כולם לעזרת ההתקפה בחיפוש אחר השוויון, ובעוד מספר אוהדי אנגליה פורצים למגרש, מצא בובי מור את ג'ף הרסט בכדור ארוך. הרסט התקדם ובעט כדור גבוה שהכניע את השוער, וקבע את תוצאת המשחק, 4-2 לאנגליה, אלופת העולם לראשונה בתולדותיה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 ביולי 1966 |  אנגליה | 4 - 2‏ה |  גרמניה המערבית | אצטדיון ומבלי, לונדון, אנגליה צופים: 96,924 שיפוט: שווייץ גוטפריד דיינסט |
| 30 ביולי 1966 | ג'ף הרסט  120', 101', 18'   מרטין פיטרס  78' | (סיקור) | הלמוט האלר  12'   וולפגנג ובר  89' | אצטדיון ומבלי, לונדון, אנגליה צופים: 96,924 שיפוט: שווייץ גוטפריד דיינסט |
| --- | --- |
              אנגליה :               גרמניה המערבית 
שופט: שווייץ גוטפריד דיינסט

קוונים: ברית המועצות טופיק בחראמוב, צ'כוסלובקיה קרול גלבה
בעקבות המשחק > פסל האלופים

אחת מהתמונות הזכורות מחגיגות הניצחון האנגלי באצטדיון ומבלי לאחר המשחק, הייתה זו של הקפטן בובי מור, שמניף את גביע ז'יל רימה בעוד הוא מונף על כתפיהם של ג'ף הרסט וריי וילסון, ולצידם מרטין פיטרס. לכבודו של מור ושאר שחקני וסטהאם יונייטד שהיו מעורבים בזכייה, הוחלט להקים פסל בדמות התמונה המפורסמת. ב-28 באפריל 2003 נחשף הפסל על ידי הנסיך אנדרו, דוכס יורק, בסמוך לאצטדיון הבית של ווסטהאם, בוליין גראונד. הפסל עשוי ברונזה וגובהו כ-4.9 מטר, וזכה לשם האלופים (באנגלית: The Champions).
בעקבות המשחק > השפעות התרבותיות

השפעתו התרבותית של משחק הגמר על אנגליה וגרמניה הייתה רבה. נכון לינואר 2012, משחק הגמר היה למשדר הנצפה ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הבריטית עם כ-32.3 מיליוני צופים. הניצחון במשחק היה המאורע המשמעותי הראשון ביריבות הספורטיבית המרה בין הנבחרות, ואף היווה את הבסיס לשיר אוהדים מפורסם של נבחרת אנגליה: "שתי מלחמות עולם, גביע עולמי אחד", כאזכור לניצחונה של אנגליה גם במלחמת העולם הראשונה והשנייה.
בנוסף, שערו השנוי במחלוקת של ג'ף הרסט, שרבים מאמינים, ואף נעזרו במחקרים שונים, שלא עבר את הקו במלוא היקפו, זכה לאזכורים שונים:
בגרמניה, שער שנכבש תוך פגיעה במשקוף וירידה עד קו השער זוכה לכינוי שער ומבלי (בגרמנית: Wembley-Tor), עקב אופיו השנוי במחלוקת.
בפרסומת לחברת אדידס משנת 2006, הקשר האנגלי פרנק למפארד בועט לשערו של השוער הגרמני אוליבר קאן, בשחזור האירוע ממשחק הגמר.
קריאתו של השדר האנגלי קנת' וולסטרהום, שקרא "It's a Goal" ("זהו שער") לאחר הבעיטה של הרסט, בצירוף הצליל של זכוכית מתנפצת, מופיעה בגרסה מוקדמת של השיר "Glass Onion" של להקת הביטלס, שראתה אור באלבום Anthology 3.
בפרסומת לחטיף השוקולד "קיט קאט", שהייתה פארודיה לאירוע השער של הרסט, נראה כיבוש השער כשבאותו הזמן שופט הקו עסוק בלאכול קיט קאט במקום לצפות במתרחש במגרש. כשהוא מבין שייתכן ונכבש שער, הוא ממהר להכניס את כל החטיף לפיו ולסמן לשער.
בעקבות המשחק > אצטדיון בחראמוב

בשנת 1993 הלך לעולמו טופיק בחראמוב. השופט מברית המועצות, שמוצאו באזרבייג'ן וזכה לכינוי "הקוון הרוסי" אצל אוהדי אנגליה, התפרסם בעקבות אישור השער השנוי במחלוקת. בבאקו בירת אזרבייג'ן הוחלט לקרוא לאצטדיון הלאומי בעיר על שמו. באוקטובר 2004 הגיעה נבחרת אנגליה למשחק באצטדיון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. אוהדי אנגליה שהגיעו למשחק ביקשו להגיע לקברו של השופט ולהניח פרחים. לפני המשחק התקיים טקס לזכרו, בו השתתפו בין היתר כובש השער ג'ף הרסט, נשיא פיפ"א ספ בלאטר ונשיא אופ"א מישל פלאטיני.
בעקבות המשחק > חלוקת מדליות הניצחון ב-2009

בכל טורנירי המונדיאל שבין מונדיאל 1930 ומונדיאל 1974, חולקו מדליות המנצחים רק ל-11 השחקנים שנכחו על המגרש בסיום המשחק. בצעד של פיפ"א הוחלט לחלק את המדליות לכל הסגלים ואנשי הצוות הנוספים שהיו בין המנצחים במונדיאלים המדוברים. ב-10 ביוני 2009, בטקס שנערך ברחוב דאונינג 10, העניק ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון, את מדליות הניצחון לחברי הסגל האנגלי המנצח.
בעקבות המשחק > אנגליה-גרמניה במונדיאל 2010

שער הרפאים המפורסם של הרסט השתחזר, אך הפעם ללא אישורו של השופט, כששתי הנבחרות התמודדו בשמינית גמר מונדיאל 2010 בדרום אפריקה. בדקה ה-39, במצב של 2-1 לגרמניה ושתי דקות לאחר שערה של אנגליה, בעט פרנק למפארד כדור למשקוף השער של מנואל נוייר. על אף שהכדור עבר בבירור את קו השער, והתוצאה הייתה אמורה להיות שוויון 2-2, השופט לא אישר את השער, וגרמניה המשיכה לניצחון 4-1, עם שני שערים נוספים במחצית השנייה. אצל הגרמנים אירוע זה היווה למעין תיקון או נקמה באנגלים על אותו השער של ג'ף הרסט. אירוע זה היה בין הגורמים המרכזיים שבגללם הוחלט לאשר את השימוש בטכנולוגיית קו השער.
הערות שוליים

| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
קשר נבחרת ארגנטינה, אנטוניו ראטין, מורחק במשחק חצי גמר מונדיאל 1966 מול אנגליה
קפטן נבחרת אנגליה בובי מור עם הגביע לצד המלכה אליזבת השנייה
פסל "האלופים" סמוך לאצטדיונה של ווסטהאם יונייטד, המנציח את שחקניה שזכו במונדיאל 1966
אוהדי נבחרת אנגליה בחולצות עם הכיתוב "בחראמוב - 66". במרכז: בנו של טופיק בחראמוב
עוצבת כידון

| --- | --- |
תג היחידה
תג היחידה
 פרטים
 כינוי:  אגד ארטילרי 209
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת האש במילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־57 שנים)
 מלחמות:    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  תותח מתנייע M-109
 פיקוד
 יחידת אם:  אוגדת הבשן אוגדת הבשן
 יחידות בת:  גדוד 647  גדוד 7057  גדוד 8140  גדוד 8157
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
עוצבת כידון (אגד ארטילרי 209) היא חטיבת אש בצה"ל.
היסטוריה

החטיבה הוקמה כאגד ארטילרי ב-1968, והיה זה האגד הארטילרי הראשון בחיל התותחנים. האגד נפרס בסיני וכלל שלושה גדודים סדירים ושני גדודי מילואים שהפעילו תומ"תים מדגם M-50. האגד פעל תחת פיקוד עוצבת סיני והשתתף בפעילות הארטילרית המסיבית במהלך מלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים נלחמו יחידות האגד תחת פיקודו של יעקב ארז, בחזית המצרית. כוחות האגד כללו את גדוד 402 המצויד בתותחי M-50 בפיקוד אברהם גרובר, גדוד 403 עם תומ"תי "רועם" בפיקוד רמי זיו, גדוד 404 מצויד בתותחי M-50 בפיקוד שמואל מאיר (במהלך המלחמה עבר לכוח נמר של ששון יצחקי), גדוד מילואים 485 המצויד במכמ"ת 160 מ"מ בפיקוד משה קרופ, גדוד מילואים 285 חמוש במכמ"ת 120 מ"מ בפיקוד יגאל גור. כמו כן הוקצו לאגד במהלך המלחמה גדוד מילואים 647 החמוש בתומ"תים M-107 בפיקוד אריה זינגר, גדוד מילואים 329 עם תומ"תים M-107 בפיקוד יוסי קימל וגדוד מוצנח 332 בפיקוד רן כהן.
האגד צלח את תעלת סואץ והשתתף בכיתור הארמייה השלישית. כוחות מהאגד השתתפו במבצע פונטיאק בו הונחתו תותחים על ג'בל עתקה ומשם הפגיזו את כוחות הצבא המצרי. יחידות האגד ספגו במלחמה 23 הרוגים ו-173 פצועים.
במלחמת לבנון הראשונה כלל האגד גדוד סדיר ושלושה גדודי מילואים, האגד נלחם בגזרה המזרחית והשתתף בסיוע הארטילרי בקרב סולטאן יעקוב.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הפך האגד לאגד מילואים מלא הפועל תחת אוגדה 366. במלחמת לבנון השנייה השתתף האגד (מלבד גדוד 439) בלחימה כשגדודיו פרוסים במרחבים הצפוניים של עמק החולה ובמורדות המערביים של צפון רמת הגולן.
בשנת 2014 הוחלט על הקמת אוגדה 210 כאוגדה מרחבית ברמת הגולן והאגד הוכפף לאוגדה.
בשנת 2023 עברה החטיבה מתצורת ׳אגד ארטילרי׳ לחטיבת אש ובמהלך מלחמת חרבות ברזל מימשה את ייעודה כחטיבת האש של אוגדה 210.
החטיבה מכילה כשלושה גדודים - 8140, 8157, 7057. כל הגדודים מורכבים מאנשי מילואים יוצאי תותחנים ומונים סד"כ של בין 400 ל-500 חיילי מילואים. הגדודים מבצעים תעסוקות מבצעיות, פעולות בט"ש ואימונים. מפעילים את כלל יכולות הסיוע באש ותקיפה לתמרון כוחות היבשה. הגדודים מתמחים בהפעלת ארטילריה קנית ורקטית, חימוש מונחה מדויק, כלי טיס בלתי מאוישים ואמצעים לאיתור ואיכון מטרות.
תחת האגד פעל גדוד 402 רשף מהקמת האגד ב־1968 עד להקמת אגד 215 כאגד סדיר לאחר מלחמת יום הכיפורים.
גדוד 8140

גדוד 8140 הוא גדוד מילואים של לוחמים יוצאי חיל התותחנים. הגדוד הוקם בשנת 1974 אחרי מלחמת יום הכיפורים כחלק מאגד 449 כחלק מעוצבת כידון (אוגדה 880). מאוחר יותר פעל הגדוד במסגרת אגד 632 תחת אוגדה 360, בשנת 1982 לקח חלק פעיל במלחמת לבנון הראשונה בקרב סולטאן יעקוב.
הגדוד שירת פעמיים נוספות בלבנון. מיד בסוף החורף שנת 1983, נקרא גדוד 8140 כגדוד המילואים הראשון שנכנס ללבנון ופרס בעמדת היקב בצפון הקראון. שנה אחרי נקרא לפעילות חי"ר בלבנון והיה אחראי על הכביש שהוביל משער פאטמה (מטולה) לצומת המים ושמירה במחנה העצורים אנסר.
בזמן האינתיפאדה הראשונה גויס הגדוד כל שנה לתעסוקת חי"ר בעיקר בגזרת בית לחם וחברון.
בשנת 1998, בעקבות שינויים ארגוניים בצה"ל, פורק גדוד 8140 תוך שהוא מעביר סוללה לגדוד 7042 שהגיע במקומו מאוגדה 720. במקביל לתעסוקות המבצעיות ופעילות בט"ש שביצע הגדוד בתחילת שנות האלפיים, התבצעו הסבות ושיפורים טכניים וטכנולוגיים כמו הסבת הכלים והגדוד עבר מ"רוכב" ל"דוהר".
בשנת 1999 עבר הגדוד מעוצבת עידן לעוצבת כידון.
ב־2022 קיבל הגדוד את אות 'מצטיין נשיא המדינה' במעמדו של הנשיא יצחק הרצוג, שר הביטחון בני גנץ והרמטכ"ל אביב כוכבי.
גדוד 8140 > המג"דים לאורך השנים

| מפקדי הגדוד> מפקד | מפקדי הגדוד> תקופת כהונה |
| --- | --- |
סא"ל גדעון רז: 1974–1979
סא"ל ארנון דיסקין: 1979–1989
סא"ל ניר אברהם: 1989–1994
סא"ל יהושוע בלאיש: 1994–2001
סא"ל בני חפץ: 2001–2008
סא"ל מייק ביטון: 2008–2013
סא"ל איתם בירגר: 2013–2018
סא"ל יניב גרדי: 2019–כיום
גדוד 8157

גדוד תותחנים 8157 הוא יחידת תותחנים במילואים הפועלת במסגרת עוצבת כידון.
גדוד 8157 > היסטוריה

בשנת 1986 הצטרף הגדוד כגדוד "רוכב" רביעי מפיקוד הדרום לחטיבת האש 209 (דאז אגד ארטילרי 209) כחלק מהתארגנות חטיבה 209 להקמת מערך תותחנים מתקדם בצה"ל. הגדוד הוקם מתוך צורך במענה ארטילרי מדויק ומהיר בשדה הקרב המודרני, וכחלק מאסטרטגיית החטיבה לשלב בין כוח אש ארטילרי וכוחות קרקעיים.
בשנת 1998 ביצע הגדוד הסבה לתותח "הדוהר".
במהלך השנים, הגדוד לקח חלק במספר רב של מבצעים ומלחמות, ביניהם: שלום הגליל, ענבי זעם, דין וחשבון, לבנון השנייה, חרבות ברזל, ותרם רבות להצלחות הצבאיות של צה"ל.
בשנת 2023 זכה הגדוד בפרס "כוכב מגן הצפון" - גדוד מצטיין בתעסוקה מבצעית. הגדוד ביצע תעסוקה מבצעית בגזרה הל"ה - עציון בהצטיינות יתרה. הגדוד פעל ביצירתיות וחשיבה מחוץ לקופסה. על מנת למלא את משימות החטמ"ר.
גדוד 8157 > מפקדי הגדוד

| מפקדי הגדוד | מפקדי הגדוד |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מפקד | תקופת כהונה |  |  |  |
| סא"ל חיים ברקי | 1999–2014 |  | סא"ל אביב שחר | 2014–2016 |
| סא"ל נדב פריד | 2016–2018 |  |  |  |
| סא"ל נדב טל | 2022 – כיום |  |  |  |
גדוד 7057

הגדוד הוקם על בסיס 4 סוללות מילואים קיימות.
סוללות א וב' התבססו על סוללת מכמ"ת דגם ד' 120 מ"מ שהוקמה ב־1970. סוללה ג' הוקמה ב־1963 כסוללה סדירה מכמ"ת דגם ד - 120 מ"מ.
סוללה ד' הוקמה ב־1960 הוקמה סוללת מילואים מכמ"ת דגם ד' - 120 מ"מ. הסוללה הוצבה בחטיבה 45 סיוע לגדוד החרמ"ש 25. הסוללה השתתפה במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה ביצעה הסוללה מספר תעסוקות מבצעיות לאורך הגבול הירדני והשתתפה במלחמת ההתשה בבקעת הירדן.
ב־1998 קיים הגדוד אימון הסבה ל"דוהר".
במהלך מלחמת לבנון השנייה הגדוד פרס בגזרה הצפונית של רמת הגולן.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הגדוד הוקפץ בבוקר שבעה באוקטובר, פרס ב-3 עמדות שונות בצפון רמת הגולן, הר סנאים ובחרמון, סייעו לחטיבת עודד, חטיבה 810 ומרכז האש של אוגדת הבשן.
גדוד 647

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגדוד הוקם בשנות ה-50 כגדוד 404. לגדוד היסטוריה ארוכה עם תותחי 25 ליטראות ותותחים מתנייעים M7 פריסט. עם הצטיידות צה"ל בתחילת שנות ה-70 בתומ"תים M-107, עבר הגדוד ארגון מחדש. שם הגדוד שונה ל-647 והוסב ללחימה בכלים אלה.
בפרוץ מלחמת יום הכיפורים היה הגדוד כוח מילואים בפיקוד סא"ל אריה זינגר, וסגן מפקד הגדוד היה רס"ן איתן מוטס.
הגדוד נשלח לחזית המצרית והצטרף לאגד ארטילרי 209 תחת פיקודו של יעקב ארז. האגד היה חלק מסד"כ אוגדת סיני – אוגדה 252. עם תחילת הלחימה הוקצו והועברו מפקדי הגדוד - המג"ד ומפקדי הסוללות לתפקידי סיוע בדרגים השונים ביחידות הלוחמות כמקובל. הפיקוד בפועל בלחימה היה של הסמג"ד והקע"תים.
הגדוד הצטייד במחנה צריפין, שם ניתן לחיילים ציוד מימ"ח של גדוד תותחים נגררים. החיילים הורדו באוטובוסים לרפידים וקיבלו את תותחי 175 של גדוד 55. (גדוד 55 קבל את הציוד של גדוד 647 בימ"ח פילון) מבסיס רפידים יצא הגדוד על שרשראות דרומה לאזור המיתלה.
מיום ראשון בלילה, ב-7 באוקטובר, התמקם הגדוד באזור מיצרי המיתלה. משימתו העיקרית של הגדוד הייתה מתן סיוע למוצב המזח שהותקף על ידי קומנדו מצרי. הירי היה מכוון על ידי מפקדי המעוזים לעבר כוחות מצריים שהתקרבו אל המעוזים. פעילות זו נמשכה מספר ימים וכללה ירי מסיבי של מאות פגזים.
ב-11 באוקטובר סייע הגדוד לפעולת שייטת 13 במעגן ע'רדקה שבאי גרין. סוללה ג' נעה עשרות קילומטרים דרומה כדי להגיע לטווח ירי אל האי. במשך לילה הנחיתו התותחים אש כבדה אל הכוחות המצריים שהיו באי.
במקביל ניתן מענה לבקשות סיוע בקרבות שריון, ובסיוע לקרב ההגנה שניהלו כוחות האוגדה מול הכוחות המצריים שניסו להמשיך ולהתקדם לכיוון מזרח. בקרב השריון ב-14 באוקטובר סייע הגדוד לכוחות השריון ותקף את הכוחות המצריים.
במבצע אבירי לב ניתן אישור צליחה לגדוד 647 בשל יתרון הטווח של תותחי M-107 (עד 33 קילומטר) שנועדו לפגוע בבסיסי טילי הקרקע-אוויר SA-2‏, SA-3‏, ו-SA-6. ב-18 באוקטובר חצו הרכבים הקלים והתותחים את התעלה על גבי דוברות ממונעות.
פריסת סוללות הגדוד בגדה המערבית הייתה ב"יורק 1", שטח חקלאי עם שדות תירס. עמדת התותחים הוצבה בקרבה יחסית ל"חצר". החל מבוקר 17 באוקטובר החל הצבא המצרי להפגיז את ה"חצר" ואת שטח הגדה המערבית שמולה בארטילריה ובקטיושות על מנת לשבש את הפעילות בהם. גם כלי טיס מצריים החלו לתקוף את המתחם.
סוללות הגדוד החלו בירי מסיבי למטרות בעומק מצרים לשם שיבוש פעילות בסיסי השיגור של טילי SA-2‏, SA-3‏, ו-SA-6. במקביל היו כל העת התראות על חשש לפגיעת המצרים בסוללות הגדוד. בליל 19 באוקטובר הותקפה הסוללה בקטיושות אולם ללא פגיעה או נזקים.
בבוקר 20 באוקטובר נורה מטח נוסף של קטיושות אשר פגע בסוללה. זחליליות התחמושת נדלקו והתפוצצו. חמישה מחיילי הסוללה נהרגו, ביניהם דני ברנהיים ק"ס הסוללה, ו-40 נפצעו.
לאחר הפסקת האש נפרסו סוללות הגדוד בחולות איסמעיליה עד ל-21 בפברואר 1974. בתאריך זה פינה צה"ל את האזורים שממערב לתעלה. גדוד 647 היה גדוד התותחנים האחרון אשר עבר על הגשר חזרה לסיני. הגדוד השתחרר סופית במרץ 1974.