stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופוסומיים
מיון

תת-משפחה: Didelphinae
סוג: אופוסום (Didelphis)
סוג: אופוסום ארבע-עיני (Philander)
סוג ומין יחיד: אופוסום ארבע-עיני חום (Metachirus nudicaudatus)
סוג ומין יחיד: אופוסום המים (Chironectes minimus)
סוג: אופוסום הלוטרה (Lutreolina)
סוג: אופוסום קצר-זנב (Monodelphis)
סוג: אופוסום עב-זנב (Thylamys)
סוג: אופוסום חינני (Gracilinanus)
סוג: אופוסום חבוי (Cryptonanus)
סוג: אופוסום דקיק (Marmosops)
סוג: אופוסום עכברי (Marmosa)
סוג: אופוסום עכברי אפור (Tlacuatzin)
סוג ומין יחיד: אופוסום עכברי קלינובסקי (Hyladelphys kalinowskii)
סוג ומין יחיד: אופוסום פטגוני (Lestodelphys halli)
סוג ומין יחיד: אופוסום הצ'אקו (Chacodelphys formosa)
תת-משפחה: Caluromyinae
סוג: אופוסום צמרירי (Caluromys)
סוג ומין יחיד: אופוסום שחור-כתף (Caluromysiops irrupta)
סוג ומין יחיד: אופוסום זנב-שיח (Glironia venusta)
סוגים שנכחדו
סוג Pachybiotherium
סוג Andinodelphys
סוג Coona
סוג Incadelphys
סוג Itaboraidelphys
סוג Marmosopsis
סוג Mizquedelphys
סוג Pucadelphys
סוג Thylophorops
סוג Thylatheridium
סוג Zygolestes
הערות שוליים

↑  שם המשפחה על פי השם אוֹפּוֹסוּם שנקבע במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית וסיומת -יים המתאימה לרמה הטקסונומית.
↑  תיאור נדידת האופוסום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00575466
נומנסיה

קלוב דפורטיבו נומנסיה דה סוריה (ספרדית: Club Deportivo Numancia de Soria) הוא מועדון כדורגל ספרדי מהעיר סוריה. המועדון שיחק מאז 1945 ברוב השנים בליגה הספרדית הרביעית.
בסוף עונת 1998/1999 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הספרדית ושיחק במשך 2 עונות עד עונת 2000/2001 שבסיומה ירד לליגה הספרדית השנייה. המועדון שיחק בליגה הספרדית השנייה במשך 3 עונות עד עונת 2003/2004 שבסיומה עלה בפעם השנייה לליגת העל הספרדית. לאחר עונה אחת המועדון ירד שוב לליגה הספרדית השנייה. המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה ועלה פעם נוספת לליגת העל בעונת 2008/2009. בסוף העונה המועדון ירד שוב לליגה השנייה. בסיום עונת 2019/2020 לליגה השלישית. שנה מאוחר יותר רשמה נומנסיה ירידת ליגה שנייה ברציפות אל הליגה הרביעית לראשונה מזה 32 שנים.
יהודית שובל

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1926 (בת 98) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מכללת רדקליף  אוניברסיטת הרווארד  מכללת האנטר 
 מעסיק:  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1965) 
 
יהודית שובל (נולדה ב-24 באוגוסט 1926) היא פרופסור אמריטה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית בתחום הסוציולוגיה של הבריאות. כלת פרס ישראל למדעי החברה לשנת ה'תשכ"ה (1965).
ביוגרפיה

שובל נולדה בניו יורק בשם יהודית טננבאום. היא סיימה את לימודי התואר הראשון במכללת האנטר בהצטיינות (1947) ולימודי תואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד (1949 ו-1955). הייתה חברת תנועת "יהודה הצעיר" והייתה בין מייסדי תנועת הסטודנטים הציונית בארצות הברית וסגנית נשיאת התנועה הראשונה. תוך כדי לימודיה עלתה בשנת 1949 לישראל ומונתה לעמיתת מחקר ומנהלת פרויקט במסגרת המכון למחקר חברתי שימושי. במסגרת תפקידה זה התמקדה בחקר קליטת עלייה, התיישבות, סוציולוגיה של הרפואה וסוציולוגיה של סעד. בשנים 1955–1956 שימשה יועצת בנושאי קליטת עלייה לאונסק"ו.
שובל היא חלוצת המחקר בישראל בתחום הסוציולוגיה של הבריאות, ובמחקריה הושם דגש על בריאות במסגרות של קליטת עלייה ואי-שוויון, יחסי מטפל ומטופל, וכן השפעת שוני תרבותי על הטיפול הרפואי. בשנת 1968 הצטרפה לסגל המחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וקודמה לדרג פרופסור בשנת 1979. כן שימשה במהלך השנים כמנהלת התוכנית לסוציולוגיה בבית הספר לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית, עמיתת מחקר במכון ברוקדייל, יו"ר האגודה הסוציולוגית הישראלית (1985–1988) ונציגת ישראל באגודה האירופאית לסוציולוגיה של הבריאות והרפואה. בשנים 1978 ו-1981 הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן. בשנת 1994 פרשה לגמלאות.
הייתה נשואה לפרופ' הלל שובל עד למותו ב-2013.
מפרסומיה

בעיות חברתיות בערי פיתוח: לקראת תכנון השכונה לניסיון בקרית גת (1959)
העיקר הבריאות: מבנה חברתי ובריאות בישראל (2000, עם עפרה אנסון)
Immigrants on the Threshold (1963)
The Dynamics of Transition: Entering Medicine (1979)
Newcomers and Colleagues: Soviet Immigrant Physicians in Israel (1984)
Social Dimensions of Health: The Israeli Experience (1992)
פרסים

פרס הלן דה-רוי (1959)
פרס ישראל למדעי החברה (1965, על ספרה Immigrants on the Threshold)
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית (1995)
הערות שוליים

↑  שרגא הר גיל, השיכון לא יזדקן, דבר, 11 בנובמבר 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275672505171  BnF: cb162119050 (data)  ISNI: 0000 0000 8155 0696  LCCN: n82031645  NKC: uk20191052947  NTA: 068573162  SNAC: w6hr8tp0  SUDOC: 105704733  VIAF: 74429794   WorldCat (עם VIAF): 74429794 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נארוהיטו, קיסר יפן

נארוּהיטוֹ, קיסר יפן (ביפנית: 徳仁; נולד ב-23 בפברואר 1960) הוא קיסר יפן ה-126, בנו הבכור של אקיהיטו ורעייתו הקיסרית מיצ'יקו. נארוהיטו החל לכהן כקיסר ב-1 במאי 2019 לאחר פרישת אביו מכס הקיסרות, תקופת מלכותו נקראת "תקופת ראיווה" (令和, "הרמוניה נפלאה"). נארוהיטו הוא הקיסר הראשון שנולד ביפן שלאחר מלחמת העולם השנייה.
תאריו האקדמיים של הקיסר

נארוהיטו הוא בעל תואר ראשון (1982) ושני (1988) בהיסטוריה מאוניברסיטת גקושויין שבטוקיו. בשנים 1983 - 1985 למד בקולג' מרטון שבאוניברסיטת אוקספורד בבריטניה; על תקופת שהייתו שם כתב מספר מאמרים וזכרונות, בהם "The Thames and I: A Memoir of Two Years at Oxford".
משפחתו

נארוהיטו נישא ב-1993 למסאקו, דיפלומטית במשרד החוץ היפני. החתונה נערכה במקדש שינטו בטוקיו בפני 800 מוזמנים, רבים מהם מלכים וראשי מדינות בעולם, והיא סוקרה בהרחבה בתקשורת העולמית. בני הזוג מתגוררים בארמון טוגו שבטוקיו, עם בתם אאיקו, שנולדה ב-2001. בעשור האחרון מתקיים פולמוס ציבורי בעקבות לידת הבת היחידה, סביב השאלה האם לשנות את החוק היפני המונע מנשים לרשת את הכתר. ב-2008 עלתה משפחת הנסיך לכותרות כאשר הנסיך ביקש את הבנת הציבור בהקשר למחלתה של אשתו, שאובחנה כסובלת מהפרעת הסתגלות. ההשערות בתקשורת לגבי מחלתה היו כי הגורם לכך הוא הדחק שחשה סביב הלחצים להביא בן זכר לעולם, בשל החוק היפני.
תפקידיו

תפקיד יורש העצר הועבר לנארוהיטו ב-1991, כשנתיים לאחר מות סבו, הקיסר הירוהיטו. תוארו הרשמי מעליית אביו לשלטון ועד עלייתו שלו היה "נסיך הכתר של יפן".
נארוהיטו מתעניין במדיניות המים ושימורם, והוא חבר כבוד בוועידה העולמית למאה ה-21 בנושא המים, שנוסדה על ידי הבנק העולמי והאו"ם. הוא היה פטרון המשחקים האולימפיים באולימפיאדת נאגנו (1998) שהתקיימה ביפן, ומ-1998 הוא חבר הוועד האולימפי הבינלאומי. מ-1994 הוא מכהן כסגן נשיא של כבוד בצלב האדום היפני. בנוסף נשא בתפקידים ייצוגיים רבים כנסיך, ביפן ובביקורים רשמיים ברחבי העולם. ב-2009 היה הראשון בשושלת הקיסרות היפנית שביקר בווייטנאם הקומוניסטית.
ב-1 במאי 2019 התחיל לכהן כקיסר, לאחר פרישת אביו מתפקיד זה בעודו בחיים. מדובר באירוע נדיר למדי בהיסטוריה של יפן.
ב-22 באוקטובר 2019 התקיימה הכתרתו הרשמית כקיסר יפן.
הערות שוליים

↑  למשפחת הקיסרים היפניים אין שם משפחה, והם בעלי שם פרטי בלבד.
↑  יופי והרמוניה: יפן הכריזה על עידן קיסרי חדש, באתר וואלה, 1 באפריל 2019
↑  איריס ז'ורלט, טוקיו, יפן: הממשלה רוצה לראות נסיכה על כס הקיסר, באתר ynet, 2 בדצמבר 2005
↑  Japan's crown prince seeks public understanding for ailing princess
↑  סוכנויות הידיעות, לראשונה זה 200 שנה: קיסר יפן פרש מתפקידו, באתר ynet, 30 באפריל 2019
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262753205171  CiNii: DA0708762X  GND: 132078481  ISNI: 0000 0000 7876 9371  LCCN: n82121881  NDL: 00264807  VIAF: 33149676   WorldCat (עם VIAF): 33149676
אופוס סקטילה

אופוס סקטילה בווילה אדריאנה בטיבולי
אופוס סקטילה (מלטינית: opus, אופוס - עבודה; sectile, סקטילֶה - חתוך, מחולק) היא שיטת ריצוף בה נעשה שימוש בלוחות אבן צבעוניים בעלי צורות גאומטריות משתנות. לוחות אלו הוטבעו במערך הריצוף השלם לעיתים קרובות תוך כדי בניית מערכי דגמים. הרצפות נושאות בדרך-כלל דגמים בעלי מאפיינים קבועים החוזרים על עצמם. שיטה זו מופיעה בכתובים לראשונה בספרו של מרקוס ויטרוביוס פוליו "על אודות האדריכלות", שם הוא מצביע על טכניקה זו לצד שיטות ריצוף מקובלות אחרות. טכניקה זו נכנסה לשימוש כבר במאה הרביעית לפנה"ס בעולם היווני, בעיקר במסגרת דגמים פשוטים מאוד של משבצות. בעולם ההלניסטי הפכו הדגמים למורכבים יותר עם הופעתם של דגמים גאומטריים ואף תיאורים פיגורטיביים, אלו נחתכו באופן ישיר והוטבעו במערך הכולל, לעיתים בשילוב עם ריצוף פסיפס פשוט.
שיטת ריצוף זו נחשבה ליוקרתית ביותר ועמדה בראש היררכיית הרצפות שנהגו בעת העתיקה.
בתקופה הרומית נעשה שימוש באופוס סקטילה בעיקר בבתי עשירים; בתקופה הביזנטית החלו לשמש לעיתים קרובות כעיטורי קירות של כנסיות.
הדוגמאות הקדומות ביותר מופיעות באיטליה בתקופה ההלניסטית, ומצביעות על שימוש באבני גיר צבעוניות כחומר הגלם שממנו עשויות היו הרצפות. בעולם הרומי נפוץ השימוש בשיש כחומר גלם, לצד האבנים האחרות, החל מן המאה הראשונה לפנה"ס.
טיגריסית תוקפת עגל, אופוס סקטילה מהמאה הרביעית, מבזיליקת יוניוס באסוס ברומא (מוצג במוזיאון הוותיקן).
הלוחות יוצרו בטכניקה מעורבת. הלוחות הפשוטים יוצרו בניסור. פלטות האבן נוסרו לעיתים כשצידן התחתון מחודד, כדי להקנות אחיזה טובה בטיח שאליו הן הוצמדו, בעוד הצד העליון היה חלק לגמרי. הלוחות הונחו על גבי טיח לח, שהתקשה לאחר ההנחה ויצר אחיזה טובה של הלוח המוצמד. הטיח היה מורכב מתערובת של סיד ואפר, שיצרה אפקט התקשות של בטון. על מנת למנוע תזוזה או שבירה של הלוחות ושמירה על מפלס אחיד, נהגו להצמיד את הלוחות אחד לשני ולהניח אבנים בנקודות החיבור הרגישות. האבנים שהוצמדו לטיח הפכו לחלק ממכלול התשתית שתמך ואחז בלוחות.
אופוס סקטילה בארץ־ישראל בתקופה ההרודיאנית

עיקר האינפורמציה על צורת הרצפות ושיטת הנחת הריצוף שנהגו בתחומי ארץ ישראל מקורה בארמון השלישי של הורדוס ביריחו, במצדה, בהרודיון ובמבצר קיפרוס. כמו כן ניתן לראות דוגמאות לשיטת ריצוף זו ברובע ההרודיאני שבעיר העתיקה ובקיסריה בשולי ההיפודרום. בקיסריה גם נמצא בית מלאכה לייצור לוחות אופוס סקטילה ובו גם ערימה בנפח של יותר מ־ 100 ליטר של אבני פסיפס (tesserae) גולמיות, ממצא זה מצביע על קשר בין אומני הפסיפס לבין אומני האופוס סקטילה.
פאולין דונסיל-ווט טוענת במחקרה כי כל רצפות האופוס סקטילה שנמצאו בשימוש באתרים ההרודיאניים בארץ נעשו מאבנים מקומיות, וזאת בניגוד להבחנתו של אהוד נצר, שטוען כי נעשה שימוש באבנים מקומיות לצד שיש מיובא. טענתה של דונסיל-ווט היא כי למעט האבנים השחורות, כל שאר האבנים הבהירות מקורן ממחצבי אבן-גיר הסמוכים לאזור בית לחם. החוקרת מבחינה בכמה גוונים של אבני הגיר – ורוד בהיר או ורוד כהה, אדום-כתום, צהוב-חזק, צהוב-חלש. לאבנים אלו נלוו עורקים בצבעים שונים - בדרך כלל אדום-ארגמן; עורקים אלו הם שהקנו להם את המראה דמוי השיש. אבני הדולומיט הלבנות, הדומות בצבען לבהט, הן לטענתה אבנים הנפוצות במרחב הרי יהודה. זיהוי האבנים השחורות הביא למסקנה כי מדובר בשני סוגי אבנים: אבן ביטומנית וצפחה, הבאות שתיהן ממחצבים הסמוכים לים המלח. האבנים האפורות גם הן סוג של אבנים ביטומניות.
לעומת זאת, על פי מסקנתו של נצר אפשר להצביע על מספר סוגי אבנים בהן נעשה שימוש לייצור הרצפות, ביניהן גם אבנים מיובאות. זיהויין של האבנים המיובאות נעשה על ידי חוקרים מן האוניברסיטה העברית:
cipollino - שיש בהיר עם עורקים ירוקי ממזרח יוון
pavonazzeto - שיש בהיר עם עורקים סגלגלי ממרכז טורקיה
breccia corallina - שיש אדום עם כתמים לבנים מצפון-מערב טורקיה
bianco e nero antico - שיש בהיר עם כתמים שחורים מדרום-מערב צרפת
giallo antico - אבן-גיר צהבהבה עם עורקים ורודים ממרכז טורקיה.
צבע האבנים ואיכותן הם שהיוו את השיקול בבחירת חומר הגלם המתאים ביותר. בעולם הרומי מוכר שימוש בשיש בצבעים שונים. הנהייה אחר מרקמי הצבע המיוחדים מוצאת ביטויה באזורים השונים מהם הובאו חומרי הגלם לייצור הרצפות. הדוגמאות המוצגות כאן הן רק חלק קטן ממגוון עשיר של סוגי אבנים בהן נעשה שימוש.
שימוש נרחב ברצפות אלו נעשה בבתי מרחץ. יתרונן היה בכושר עמידתן בתנאי לחות ורטיבות, ומכאן תפוצת השימוש הנרחבת דווקא במבנים מסוג זה. רוב הדוגמאות בארץ מגיעות מבתי מרחץ כדוגמת מצדה, קיפרוס, הרודיון, מכור וככל הנראה גם קליהרי (בעבר הירדן). הדוגמאות מיריחו וירושלים הן דוגמה לשימוש במרצפות אופוס סקטילה במבני כינוס והתוועדות.
בהקשר לירושלים מציין יוסף בן מתתיהו שימוש באבני ריצוף צבעוניות:
בתארו את ארמונו של הורדוס שהיה בסמוך למגדלי המצודה במערב העיר, מדגיש יוסף בן מתתיהו את פארן של אבני הריצוף:
"מי יוכל לתאר את מרצפת הבניינים האלה, אבנים מאבנים שונות ויקרות, אשר הובאו מכל הארצות למכביר."
בתארו את רחבת הר-הבית מציין יוסף בן מתתיהו
"וכל הככר מתחת לרקיע היה ריצוף אבני צבעונים, אבנים מאבנים שונות."
תיאור זה עשוי בהחלט לשקף שימוש ברצפות אבן צבעוניות בטכניקת ה'אופוס סקטילה'. בפרויקט סינון העפר מהר הבית נמצאו שברי אריחי ריצוף רבים מסוג 'אופוס סקטילה', שבאמצעות השוואה לדגמים שנעשה בהם שימוש באתרים אחרים שנבנו בידי הורדוס, יחד עם אפשרויות הריצוף הגאומטריות שוחזרו הדגמים לפיהם הם היו מונחים ברחבת הר הבית.
לקריאה נוספת

אהוד נצר, ארמונות החשמונאים והורדוס הגדול, יד יצחק בן-צבי, תש"ס.
אסף אברהם, "אבני צבעונים" - על סוגיית ריצוף רחבת הר הבית בתקופה ההרודיאנית, חידושים בחקר ירושלים 13, מרכז רנהרט ללימודי ירושלים, אוניברסיטת בר-אילן. 2007
פרנקי שניידר, גבריאל בקראי ויצחק שמעון דבירה, ‏שיחזור הרצפות הצבעוניות של חצרות בית המקדש בשלהי ימי הבית השני, 'מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה' 11 (2016), עמ' 50-58, באתר Academia.edu
מכמני קיסריה - סיכומים ומחקרים בנושא קיסריה וסביבתה, לזכר אמנון קדרון עורכים: יוסף פורת, איתן איילון, אברהם איזדרכת
Vitruvius, On Architecture (7.1.3,4), E.H. Warmington (ed.), Harvard University Press, London, 1934
Pauline Donceel–Voute, "Les Pavement en Opus Sectile des ler siècle avant – Ler siècle après J.C. autour de la Mer Morte", La mosaique Grèco-Romaine VIII, 2001
Ehud Netzer, Hasmonean and Herodian Palaces at Jericho – Final Reports of the 1973-1987 Excavation, Volume I: Stratigraphy and Architecture, Jerusalem, 2001
Ehud Netzer, The Architecture of Herod, The Great Builder, Mohr Siebeck, 2006
Snyder. F, Avraham. A, The Opus Sectile Floor in Caldarium of the Palatial Fortress at Cypros. In: Hasmonean and Herodian Palaces at Jericho, Volume V. The Hebrew University of Jerusalem, pp 175-202. 2013
הערות שוליים

↑  אסף אברהם, "אבני צבעונים" - על סוגיית ריצוף רחבת הר הבית בתקופה ההרודיאנית, חידושים בחקר ירושלים 13, מרכז רנהרט ללימודי ירושלים, אוניברסיטת בר-אילן. 2007
גבריאל ברקאי מציג דגמי אופוס סקטילה מהר הבית למשה יעלון (הדגם המרוחק על אדן החלון והדגם הסמוך אליו על השולחן הם צלבניים, היתר - הרודיאנים).
פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  כדורגל
 תחום השיפוט:  ספרד ספרד
 השתייכות:  פיפ"א   אופ"א
 תאריך ההשתייכות:  (פיפ"א) 1913   (אופ"א) 1954
 מיקום המטה:  מדריד, ספרד
 נשיא:  רפאל לוזאן
 יושב ראש:  Rafael Louzán 
 מנכ"ל:  José Francisco Molina 
 תאריך ייסוד:  1909
 http://www.rfef.es/
 
פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית (בספרדית: Real Federación Española de Fútbol; ידועה גם בשם התאחדות הכדורגל הספרדית, ובקיצור RFEF) היא הגוף האחראי על הכדורגל בספרד. היא אחראית על כל קבוצות הכדורגל הספרדיות ועל רוב הליגות והגביעים בספרד.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1909, חברה בפיפ"א מאז 1913 וחברה באופ"א מאז 1954. על לה ליגה ("La Liga") והליגה הספרדית השנייה (Segunda División) אחראית מנהלת הליגות שהיא כפופה להתאחדות. ההתאחדות אחראית על הליגה הספרדית השלישית (Segunda División B), גביע המלך הספרדי והסופר קאפ הספרדי, וכמו כן אחראית על נבחרת ספרד בכדורגל והנבחרות הצעירות של ספרד, ונבחרות הנשים.
בשנת 1991 הוענק להתאחדות פרס המשחק ההוגן של פיפ"א, על מחויבותה יוצאת דופן למען משחקי כדורגל הוגנים.
נשיא ההתאחדות הספרדית הנוכחי הוא רפאל לוזאן.
ראו גם

מנהלת הליגות הספרדית
התאחדות הכדורסל הספרדית
דנה כספי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בת 58 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה למתרגם משפה מיוחדת (2011) 
 
דנה כספי (נולדה ב-1967) היא מתרגמת ישראלית לעברית משפות סקנדינביות.
ביוגרפיה

כספי למדה ספרות סקנדינבית באוניברסיטת אדינבורו ובאוניברסיטת טרומסה בנורווגיה.
תרגומיה של כספי מהספרות היפה של סקנדינביה מתפרסים על מגוון ז'נרים, ואפשר למצוא בהם רומנים כמו "ביקורו של רופא המלך" מאת פר אולוב אנקוויסט, מותחנים כמו "חוש השלג של העלמה סמילה" מאת פטר הוג וכן קלסיקות של ספרות ילדים כמו בילבי מאת אסטריד לינדגרן ואחדים מספרי המומינים מאת טוּבֶה יַנסוֹן. כן תרמה תרגומים ומאמרים לכתבי העת "אורות" ו"הפנקס".
פרסים והוקרה

בשנת 2011 זכתה בפרס שרת התרבות לספרות, בקטגוריית "תרגום משפות מיוחדות", על תרגומה לקובץ סיפוריו הקצרים של הסופר הנורווגי של אסקילדסן, "רשימותיו האחרונות של תומאס פ' למען הכלל". השופטים נימקו את מתן הפרס בכך ש”תרגומיה מצטיינים בסלקציה של ספרות יפה וספרות עכשווית המבטאת את הדופק העכשווי של הספרות הסקנדינבית ותרגומיה מוקפדים ומצטיינים ברמה גבוהה.”
בשנת 2016 זכתה בפרס רמת גן לספרות בקטגוריית פרס למתרגם יצירה ספרותית לעברית על תרגום ספרו של דאג סולסטר "רומן 11, ספר 18" מנורווגית.
בשנת 2022 זכתה בפרס טשרניחובסקי על תרגום "הציפורים" (מאת טאריי וסוס) ועל כלל תרגומיה החיים והרגישים משפות סקנדינביות.
ספרים שתרגמה כספי

חוש השלג של העלמה סמילה מאת פיטר הוג (תורגם מדנית), הוצאת שוקן, 1997.
הגבוליים מאת פיטר הוג (תורגם מדנית), הוצאת שוקן, 1998.
האשה והקוף מאת פיטר הוג (תורגם מדנית), הוצאת שוקן, 1999.
אחים בדם מאת אינגוור אמביורנסן (תורגם מנורווגית), הוצאת שוקן, 2000.
מאיה מאת יוסטיין גורדר (תורגם מנורווגית), הוצאת שוקן, 2001.
המגלה מאת יאן שיירסטייד (תורגם מנורווגית), הוצאת שוקן, 2004.
נכון כאור היום מאת האנה ארשטויק (תורגם מנורווגית), הוצאת שוקן, 2005.
ביקורו של רופא המלך מאת פר אולוב אנקוויסט (תורגם משוודית), הוצאת כתר, 2006.
יוצאים לגנוב סוסים מאת פר פטרסון (תורגם מנורווגית), הוצאת כתר, 2007.
חצי אח מאת לארס סובי כריסטנסן (תורגם מנורווגית), הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2008.
ראש כלב מאת מורטן רמסלנד (תורגם מדנית), הוצאת כתר, 2008.
בילבי גרב-ברך מאת אסטריד לינדגרן (תורגם משוודית), הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2009.
לסיביר מאת פר פטרסון (תורגם מנורווגית), הוצאת כתר, 2009.
השקרן מאומבריה מאת ביארנה רויטר (תורגם מדנית), הוצאת כתר, 2009.
מסעה של נינה מאת לנה איינהורן (תורגם משוודית), הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר,2010.
משפחת המומינים: הספור על מגבעת המכשף מאת טובה ינסון (תורגם משוודית), הוצאת כתר, 2010.
טרילוגיית קריסטין לוורנסדטר (העטרה, הרעיה, הצלב) מאת סיגריד אונדסט (תורגם מנורווגית), הוצאת שוקן, 2007–2010.
אדום החזה מאת יו נסבו (תורגם מנורווגית), הוצאת בבל, 2010.
רשימותיו האחרונות של תומאס פ' למען הכלל מאת של אסקילדסן (תורגם מנורווגית), הוצאת סמטאות, 2011.
פטנט הפוקים של דוקטור פרוקטור מאת יו נסבו (תורגם מנורווגית), הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, דביר,2011.
נמסיס מאת יו נסבו (תורגם מנורווגית), הוצאת בבל, 2011.
ילדת פלא, מאת רוי יקובסן (תורגם מנורווגית), הוצאת כתר, 2011.
שרלוטה איסבל הנסן מאת תוּרֶה רֶנְבֶּרְג (תורגם מנורווגית), הוצאת ידיעות ספרים, 2012.
לפני שאשרף מאת גאוטה הייוול (תורגם מנורווגית), הוצאת מודן, תשע"ג (2013).
הבלתי נראים, מאת רוי יקובסן (תורגם מנורווגית), הוצאת כתר, 2015.
רומן 11, ספר 18, מאת דאג סולסטד (תורגם מנורווגית), הוצאת בבל, 2016.
קרלסון על הגג, מאת אסטריד לינדגרן (תורגם משוודית), הוצאת כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2017.
גברת פלפלת : אשה בגדל כפית, מאת אלף פרויסן (תורגם מנורווגית), הוצאת טל-מאי, 2017.
" מדריך לגיבורות על, המשימה",מאת אליאס ואגנס וולונד, 2020 (תרגום מ [שוודית]).
המאבק שלי, ששה כרכים מאת קרל אובה קנאוסגורד, 2014-2023, תרגום מנורווגית.
הערות שוליים

↑  יותם שווימר, המתרגמת: העברית של בילבי התיישנה, באתר nrg‏, 13 במאי 2009
↑  משה בסון, פורסמו הזוכים בפרס שרת התרבות לספרות, באתר ynet, 28 בפברואר 2011
↑  נמרוד דביר, סופרים פרסים: הזוכים בפרס שרת התרבות בתחום היצירה הספרותית, באתר nrg‏, 28 בפברואר 2011
↑  עמרי חורש, הוכרזו הזוכים בפרס רמת גן לספרות, באתר ynet, 11 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407717405171  BIBSYS: 3109796  ISNI: 0000 0004 8737 4565  LCCN: no2016060388  VIAF: 103145970234732251804   WorldCat (עם VIAF): 103145970234732251804
פגי שיפן

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1760 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוגוסט 1804  (בגיל 44) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  פרשת הריגול
 בן זוג:  בנדיקט ארנולד
 
מרגרט "פגי" שיפן (באנגלית: Margaret "Peggy" Shippen; ‏11 ביולי 1760 - 24 באוגוסט 1804) היא אמריקאית שהתפרסמה בעקבות היותה המרגלת בעלת השכר הגבוה ביותר בתקופת המהפכה האמריקאית.
שיפן פגשה את בנדיקט ארנולד, בעלה ויחד החלו לקשור קשר עם המשטר הבריטי כנגד המשטר האמריקאי. לפגי היה תפקיד חשוב ביצירת הקשר שבסופו של דבר נחשף.
ראשית חייה

מרגרט שיפן נולדה ב-11 ביולי 1760 בארצות הברית, פילדלפיה. היא כונתה "פגי" והייתה בתה הרביעית והצעירה ביותר של אדוארד שיפן ומרגרט פרנסיס, בתו של טנץ' פרנסיס. פגי נולדה למשפחה ממעמד גבוה בפילדלפיה. בין אנשי המשפחה נמנים שני ראשי ערים של פילדלפיה והמייסד של שיפנסבורג פנסילבניה. אדוארד שיפן היה שופט במקצועו וחבר במועצה המחוזית של פנסילבניה; משפחת שיפן הייתה חלוקה בדעותיה הפוליטיות ואביה השופט נחשב הן נייטרלי והן שמרן ואף נאמן לשלטון הבריטי. פגי הייתה הצעירה ביותר מבין ילדי המשפחה, זאת על אף שלאחר לידתה נולדו שני בנים נוספים אך הם מתו בינקותם ולכן פגי קיבלה יחס מועדף.
קיימות עדויות לכך שפגי נהנתה מהאזנה למוזיקה, תפירה וציור. בנוסף למדה פוליטיקה כהשראה מאביה, ותחת ליוויו שלו למדה על הכלכלה והכוחות שהובילו למהפכה האמריקאית.
מערכת היחסים עם בנדיקט ארנולד

היוזמה הבריטית של פילדלפיה בספטמבר 1777, ומשפחת שיפן אירחו בביתם התכנסויות חברתיות, בהתאם לאינטרסים הפוליטיים ולעמדות שלהם. ג'ון אנדרה, קצין תחת פיקודו של הגנרל ויליאם הואו נהג להתארח אצלם לעיתים קרובות, ונתן תשומת לב מיוחדת לפגי. על אף שהבריטים ועמם אנדרה, עזבו את העיר ביוני 1778 בעקבות הצטרפות צרפת למלחמה, השניים נשארו בקשר.
בסוף קיץ 1778, שיפן פגשה את ארנולד, מפקד הצבא היבשתי של פילדלפיה. הוא החל לחזר אחריה, למרות השוני והמחלוקות בינו לבין אביה של פגי, השופט אדוארד שיפן. זמן קצר לאחר מכן, ארנולד שלח לאדוארד מכתב ובו הוא מבקש להינשא לפגי. השופט שיפן היה סקפטי לגבי ארנולד בגלל בעיותיו המשפטיות. ב-1779, הוועד הפועל העליון של פנסילבניה הגיש 8 כתבי אישום נגד ארנולד בגין שחיתות, ולבסוף הוא הורשע בשני סעיפים קטנים. למרות זאת, אדוארד שיפן נתן את רשותו לארנולד להינשא לפגי והם נישאו ב8 אפריל 1779.
ארנולד רכש את האחוזה "מאונט פלזנט" ב22 מרץ 1779, אך הזוג לא התגורר בה, אלא במפקדתו של ארנולד.