stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קחוון

| קחוון |
| --- | --- |
 פרחי קחוון, על אחד מהם זחל של מושית השבע
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: קחוון
שם מדעי
 Anthemis ‏לינאוס, 1753
מרבד של קחוון הגליל בהרי נפתלי
קַחְוַן (שם מדעי: Anthemis) הוא סוג של צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים. הקחוון הוא סוג הקרוב לסוג בבונג מאותה משפחה. הצמחים בשני סוגים אלו דומים הן חזותית והן בסגולות הרפואיות המיוחסות להם.
רוב מיני הקחוון הם חד-שנתיים, ריחניים וזקופים. סוג זה הוא סתגלתן ולכן מינים רבים שלו הם אנדמיים והתאימו עצמם למקום חיותם. התפרחת אופיינית למשפחת המורכבים: במרכז נמצאים פרחים צהובים קטנים המקובצים יחד ומסביב עלים לשוניים, שצבעם בדרך כלל לבן. המבנה נראה כפרח בודד בעל אבקנים צהובים ועלי כותרת לבנים אולם בעצם מדובר בפרחים רבים וקטנים.
בסוג קחוון יש כ-200 מינים. מתוכם כ-20 מינים הגדלים בישראל בהם:
קחוון הנגב - Anthemis melampodina
קחוון ים המלח - Anthemis maris-mortui
קחוון ארצישראלי - Anthemis palestina
קחוון החרמון - Anthemis rascheyana
קחוון מצוי - Anthemis pseudocotula
קחוון שניר - Anthemis hermonis
קחוון הגליל - Anthemis bornmuelleri
קוף סבוס

| קוף סבוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: קוף ירוק
מין:: קוף סבוס
שם מדעי
 Chlorocebus sabaeus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


קוף סבוס (שם מדעי: Chlorocebus sabaeus) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי במערב אפריקה.
מאפיינים

קוף סבוס הוא קוף קטן החי רק ביערות הגשם של מערב אפריקה מסנגל עד לנהר וולטה שבגאנה ובורקינה פאסו.
אורך הקופים הזכרים 420–600 מ"מ ומשקלם 4–8 ק"ג. אורך הנקבות 300–495 מ"מ ומשקלן 3.4-5.3 ק"ג והן יותר קטנות מהזכרים.
לקוף זה פרווה בהירה בצבע ירוק-זית עם בטן לבנה, ראש כהה, עיניים אדומות, סנטר וצוואר כתומים וכן "כיפה" כתומה ופס שערות לבן מעל הגבות עד האוזניים. לזכרים ישנו כיס כחול ליד האחוריים.
קופים אלה חיים ביערות בצורה שבטית הכוללת 7–80 פרטים הנעים יחדיו. בקבוצה זכרים, נקבות וצעירים ובראשה זכר אלפא. הם בעלי מגוון רחב של קולות המבטאים דרכי התקשרות ואזהרות ומשתמשים גם בצבעים שעל גופם כדי להביע מסרים.
הערות שוליים

↑  קוף סבוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוקייה (סוג)

| קוקייה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוקאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוקייתיים
סוג:: קוקייה
שם מדעי
 Cuculus ‏לינאוס, 1758

קוקייה (שם מדעי: Cuculus) הוא סוג של עופות ממשפחת הקוקייתיים החיים ברחבי אירופה, אסיה ואפריקה. עופות אלה בעלות נוצות אפורות עם בטן לבנה משורטטת בפסים כחולים והעיניים שלהם צהובות.
עופות אלה ידועים בעיקר ממנהגם להיטפל לעופות אחרים ולהטיל בקינם את ביציהם. הם מיטפלים לציפורי שיר קטנות, בעיקר ממשפחת הפרושיים, סבכיים ונחליאליים. ביציהם דומות מאוד לביצי מארחיהם. הם ניזונים בעיקר מחרקים.
הבולטת בבני סוג זה היא הקוקייה המצויה החיה גם בישראל ונפוצה באירופה.
מינים

Cuculus crassirostris
Cuculus solitarius
Cuculus clamosus
Cuculus micropterus
קוקייה אירופית (Cuculus canorus)
קוקייה אפריקנית (Cuculus gularis)
קוקייה מזרחית (Cuculus saturatus)
Cuculus optatus
Cuculus lepidus
Cuculus poliocephalus
Cuculus rochii
קונדור האנדים

| קונדור האנדים |
| --- | --- |
קונדור האנדים נקבה קונדור האנדים נקבה
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קונדוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קונדוריים
סוג:: קונדור
מין:: קונדור האנדים
שם מדעי
 Vultur gryphus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
תחום התפוצה של קונדור האנדים בצהוב תחום התפוצה של קונדור האנדים (בצהוב)  חופף את שטחם של הרי האנדים

קונדור האנדים (שם מדעי: Vultur gryphus) הוא עוף גדול ממדים ממשפחת הקונדוריים. הוא נקרא על שם הרי האנדים שבאמריקה הדרומית, שם הוא חי.
מאפיינים

קונדור האנדים הוא אוכל שיירים, שניזון בעיקר מפגרים (מועדפים עליו פגרים גדולים, לדוגמה של איילים או פרים).
תחום תפוצתו מתמשך על פני הרי האנדים בדרום אמריקה, מוונצואלה וקולומביה בצפון (אזורים בהם מין זה נדיר במיוחד), ודרומה דרך אקוודור, פרו, צ'ילה, בוליביה ומערב ארגנטינה עד ארץ האש. תחום תפוצתו הלך וקטן החל מהמאה ה-19 בשל פעילויות אנוש.
למרות שאורכו קטן בכ-8 ס"מ משל הקונדור הקליפורני, מוטת כנפיו גדולה יותר. מוטת כנפיו נעה בין 270 ל-320 ס"מ, משקלו נע בין 8 ל-11 ק"ג, ואורך גופו נע בין 100 ל-130 ס"מ. אורך הזנב נע בין 33 ל-38 ס"מ. רק עופות ים והנשר המקראי משתווים לקונדור האנדים במוטת כנפיו העצומה. ראשו וצווארו האדומים-שחרחרים של הקונדור קירחים ולזכר כרבולת אפורה (לנקבה אין כרבולת). רוב הגוף שחור, מסביב לצוואר של ישנה פלומה של נוצות לבנות, שבולטת במיוחד אצל הזכרים. על הכנפיים ישנם כתמים לבנים, הבולטים במיוחד אצל הזכרים.
קונדור האנדים מגיע לבגרות מינית בגיל 5-6 שנים. הזכר והנקבה דואגים לגוזל עד גיל שנה. הקונדור מקנן על הקרקע בצוקים גבוהים, ברום של עד 5,000 מטרים מעל גובה פני הים. מין זה עלול להימצא בקרוב בסכנת הכחדה עקב ציד בלתי חוקי וזיהום סביבתי.
נוצותיו של קונדור בוגר שחורות, מלבד רצועה של נוצות לבנות על הצוואר ופסים לבנים על נוצות הכנפיים של הזכרים הבוגרים, שמופיעות אחרי נשירת הנוצות הראשונה שלהם.
בתרבויות העתיקות של האנדים, ראו בקונדור את התגלמותו של אל כל יכול ששמו ויראקוצ'ה. הקונדור נחשב למייצג של עולם השמיים ויוחס לו התפקיד של העברת המתים לעולם הבא. כיום הקונדור משמש כסמל מדינות האנדים. במדינות קולומביה, צ'ילה, בוליביה ואקוודור, הקונדור נמצא על הסמל הלאומי.
הערות שוליים

↑  קונדור האנדים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קונדוריים |
| --- | --- | --- |
| קונדור קליפורני (סוג ומין יחיד) | קונדור קליפורני |  |
| קונדור האנדים (סוג ומין יחיד) | קונדור האנדים |  |
| נשרון מלכותי (סוג ומין יחיד) | נשרון מלכותי |  |
| אורובו שחור (סוג ומין יחיד) | אורובו שחור |  |
| קתרטס | קתרטס תרנגולי • קתרטס סוואנה • קתרטס יערות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553711705171  NDL: 00576692 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות ובנושא אמריקה הדרומית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קופסינון

| קופסינון |
| --- | --- |
 קופסינון נקוד
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: דגי גרם
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
תת־סדרה:: Ostracioidei
משפחה:: קופסינוניים
סוג:: קופסינון
שם מדעי
 Ostracion ‏לינאוס, 1758

קֻפְסִינוּן (שם מדעי: Ostracion) הוא סוג של דג ממשפחת הקופסינוניים. הדגים בסוג זה מתאפיינים במבנה גוף קובייתי, ומכאן שמם. הדגים מסוג זה חיים בשוניות אלמוגים בימים טרופיים. בישראל חיים המינים קופסינון נקוד וקופסינון סגול במפרץ אילת.
מינים

הסוג מכיל 10 מינים:
Ostracion cornutus
קופסינון נקוד (Ostracion cubicus)
קופסינון סגול (Ostracion cyanurus)
Ostracion immaculatus
Ostracion meleagris
Ostracion nasus
Ostracion rhinorhynchos
Ostracion solorensis
Ostracion trachys
Ostracion whitleyi
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012. האקדמיה ללשון העברית
פרס (עוף)

| פרס |
| --- | --- |
 פרס בגן החיות אלפינזו אינסברוק באוסטריה
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: דמויי-פרס
סוג:: פרס
מין:: פרס
שם מדעי
 Gypaetus barbatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


פרס עף בהרי האלפים השווייצרים
זוג פרסים
פרס מהצד
פרס בגן הזואולוגי באוניברסיטת תל אביב
בול של אזרבייג'ן משנת 1994, בו נראה פרס
פֶּרֶס (שם מדעי: Gypaetus barbatus) הוא סוג עוף דורס ממשפחת הנציים ולו מין יחיד. בישראל מובחן כאחד ממיני הנשרים של העולם הישן (קבוצה לא טקסונומית של אוכלי פגרים).
אטימולוגיה

מקור השם העברי בתנ"ך, שם הוא מוזכר כאחד העופות הטמאים למאכל. יש הגוזרים את שמו מן השורש פר"ס, על שום שהוא פורס (=שובר) עצמות ואוכל את המֵחַ שבהן. אזכורים בתנ"ך:
"וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן הָעוֹף, לֹא יֵאָכְלוּ, שֶׁקֶץ הֵם: אֶת הַנֵּשֶׁר וְאֶת הַפֶּרֶס וְאֵת הָעָזְנִיָּה."
"וְזֶה אֲשֶׁר לֹא תֹאכְלוּ מֵהֶם: הַנֶּשֶׁר וְהַפֶּרֶס וְהָעָזְנִיָּה."
באנגלית מכונה "Bearded Vulture" בשל הניצוי הייחודי בפניו – מהעין עד למקור, המקנה לפניו צורת שפם וזקן. העוף נקרא גם "Lammergeier" בגרמנית וכך באנגלית ומשמעו "עֵיט הטלאים" (טלאי כבשים) ובעבר "Ossifrage" שמשמעו "שובר עצמות", שהוא גם פירוש שמו בספרדית, "quebrantahuesos".
תפוצה

תפוצת תת-המין פרס אירואסייתי (G. b. barbatus) במגרב, דרום מערב אירופה, טורקיה, המזרח התיכון וכן באסיה – באפגניסטן, במונגוליה ובסין. עוף דורס זה חולף רק לעיתים נדירות ביותר בשמי ארץ ישראל. העוף קינן במצוקי הגליל במאה ה-19, ו־5–10 זוגות קיננו עד לשנות ה-50 של המאה ה-20 במדבר יהודה, בנגב ובהרי אילת. קינון ודאי אחרון נרשם במדבר יהודה בשנת 1981. היעלמותו של העוף מנוף הארץ מיוחסת למוות כתוצאה מהרעלות, ירידה בזמינות המזון בשל מחסור בפגרים עקב שינוי תנאי התברואה, הפרעות של מטיילים, מטפסי צוקים וכלי טיס באזורי הקינון, וכן בשל העובדה שאוכלוסייתו, שהיקפה תמיד היה קטן, לא נאחזה בצורה איתנה בארץ מעולם.
תפוצת תת-המין פרס אפריקאי (G. b. meridionalis) בחצי האי ערב ובמזרח ובדרום יבשת אפריקה.
המין שוכן באזורים סלעיים בגבהים 1,500–4,000 מטרים, במורדות ההימלאיה, באלפים, בפירנאים וכן באיים מסולעים כקורסיקה וככרתים. עם תחילת השלג הוא יורד לקנן בגבהים של 500 עד 800 מטרים, ואף מסתתר בכוכי סלעים ובמערות.
ההבדל העיקרי בין שני תת-המינים, הוא היעדר פלומת שיער שחורה באזור האוזן אצל תת-המין האפריקאי (G. b. meridionalis).
תיאור

המין ניתן לזיהוי בקלות על-פי הכנפיים הארוכות והמחודדות (ייחודי לדורס כה גדול) והזנב המעוין. אפיון זה רחוק אומנם משאר הנשרים, אך הגודל מבדיל אותו מדורסים קטנים אחרים דוגמת הבזים והזרונים שלהם מבנה דומה. בנוסף לכך ישנם מספר הבדלים בהתפתחות הפרט:
אצל פרט פעוט (עד שנה): הגב חום אחיד עם כתמים לבנים בחזית, הראש שחור וקשתית העין שחורה. הנוצות הראשוניות גדולות ועבות ועל כן הכנפיים רחבות מפרט בוגר, יש אחידות עם הנוצות המשניות. הבטן חומה-צהובה עם כתמים לבנים.
אצל פרט צעיר (1–3 שנים): חוסר אחידות בין הנוצות הראשוניות למשניות, הכתמים הלבנים נעלמו, טבעת העין נצבעת בצבע אדום וקשתית העין מקבלת גוון צהוב, הבטן והמכנסיים מתבהרים במקצת.
אצל פרט מתבגר (3–6 שנים): הנוצות הראשוניות נעלמות. הראש לבנבן בחלקו העליון וחום בהיר בחלקו התחתון.
אצל פרט בוגר (6 שנים ואילך): הבטן והראש בהירים, הכנפיים אפורים כהים עד שחורים. אורכו של מין בוגר 110 ס"מ, מוטת הכנפיים עד 290 ס"מ ומשקלו 4.5–7 ק"ג.
התנהגות > פיגמנטציה

צבע המכנסיים (ניצוי מרובה על הרגליים) והחזה האדום שנראה אצל פרטים רבים, ולפי הסברה – גם קשתית וטבעת העין, נרכשים על ידי חיכוך פלג הגוף התחתון בסלעים המכילים ריכוז גבוה של תחמוצת הברזל ושטיפת הגוף במים המכילים מינרל זה. לפרטים הרחוקים ממקור סלעי זה, גוון לבן דהוי בפלג גופם התחתון. מחקרים שנעשו במטרה לבחון האם להתנהגות זו משמעות אבולוציונית גילו שהמינרל מכיל קרוטאנים. קרוטאנים הם חומרים אורגניים שמקושרים אל הפיגמנטים הנפוצים ביותר אצל העופות, ואחראים לגוונים צהוב, כתום, אדום וחום. עיקר הפיגמנט מגיע ממזונם של בעלי החיים ונספג בעור, בפלומה, בקשתית העין ואף בקליפת הביצה. אך בנוסף להיותם יפים לעין, הם משמשים כמעכבי חמצון, משפרים את מערכת החיסון ואף הורגים בקטריות שונות. בנוסף, הופך הפיגמנט בכבד של חולייתנים לוויטמין A. לפרס, בהיותו אוכל נבלות, יש קושי בהשגת הפיגמנט ממזונו, אך הוא זקוק לו כדי להילחם בבקטריות הרבות השוכנות בפגרים.
משום כך מראים הניצוי האדום וטבעת העין האדומה, שהפרט חזק מבחינה חיסונית ויעביר לצאצאיו תכונה זו. במהלך החורף קופאים מקורות המים בד בבד עם תחילת עונת הדגירה. אגירת הפיגמנט בפלג הגוף התחתון קריטית במיוחד בטרם תקופה זו, כי אז מורח העוף את המינרל על הביצים ומכתימן, ובכך משפר את יכולת הישרדות הוולד מפני בקטריות שונות שנמצאות בסביבת הקן. ההכתמה ממשיכה גם לאחר בקיעת הגוזל מהביצה ובמשך השבועות הראשונים להיוולדו.
התנהגות > רבייה וגידול צאצאים

לפרס טריטוריה רחבה ביותר המשתרעת על פני 200 עד 400 קמ"ר, שהוא מגן עליה באגרסיביות רבה. מעטים מאוד המקרים שבהם נחלות חופפות בין שני זוגות[דרוש מקור]. על אף נחלתו העצומה, נצפה העוף לעיתים קרובות במנוחה על האדמה, ולעיתים רחוקות ביותר נצפה באזור שמחוץ לנחלתו הקבועה[דרוש מקור].
יחידת רבייה יכולה להיות מורכבת גם משלישיית עופות, על פי רוב משני זכרים ונקבה אחת; נצפו גם רביעיות אחדות. החיזור אחר בני הזוג נעשה בשעת מעוף; בני הזוג מתקרבים אחד לשני במהירות וחושפים את טופריהם ואת כנפיהם הארוכות. צורת חיזור זו מזכירה את מיני העיטים והעקבים. המכנסיים שייחודיים לפרס בין אוכלי הפגרים, אופן תעופתו ומאפיינים גופניים והתנהגותיים אחרים, מסמנים את הפרס כחוליה מקשרת בין העיטים/עקבים לבין נשרי העולם הישן[דרוש מקור].
עונת הרבייה חלה באירופה, באסיה ובצפון אפריקה – מדצמבר עד פברואר, ובדרום אפריקה – ממאי עד יולי. הנקבה מטילה שתי ביצים בהפרש של שבוע אחד, וכל עופות המשפחה דוגרים עליהן במשך 54 עד 58 ימים, אך כמו אצל מרבית הדורסים הגדולים שורד גוזל יחיד. זוהי תופעה קשה להסבר המכונה קייניזם או "סינדרום הבל", שבה גורם הגוזל הבכור למותו של אחיו הצעיר בצורה עקיפה או פשוט על ידי לקיחת מזונו, תוך מספר ימים מבקיעתו. הגוזל ששרד נשאר בקן כ-120 ימים עד שהוא מתחיל לעוף.
בשנים הראשונות לחייו, גומא הפרס מרחקים רבים בחיפוש אחר נחלות, אולם הוא חוזר להתרבות בנחלה שבה נולד[דרוש מקור]. בהגיע העוף לבגרות מינית מלאה, בגיל 6–7 שנים, הוא עוזב את נחלת הוריו ומוצא לו נחלה אחרת עם שותף או שניים. פרטים בוגרים, ברגע שקבעו נחלה, אינם עוזבים אותה כל חייהם. הקשר הזוגי נשמר לכל החיים. בשִׁבְיָה הגיע המין לגיל 40 שנה, אולם בטבע מגיע כנראה ל-25 שנה בקירוב.
התנהגות > תזונה

עיקר מזונו של הפרס (בשיעור כ-70% עד 90%) בא מעצמות פגרי יונקים, לעיתים קרובות של מכפילי פרסה מבויתים ככבשים וכעזים. עובדה זו היא שהעניקה לו את שמו הלועזי. גוזליו מוזנים במכרסמים ובעופות קטנים. את מזונו הוא מלקט בזוג או ביחידות, בסביבת עדרי הבר או הצאן, וכן מתחנות האכלה לנשרים וממזבלות פגרים בקרבת אזורים כפריים.
את העצמות הגדולות צורך הפרס באמצעות נשיאתן מעלה ואז הפלתן מגובה של 30 עד 100 מטרים, ושבירתן עקב כך, על קרקע מסולעת. הפרס עוקב מלמעלה אחר מקום נפילת העצמות, וצולל אליהן מטה בצורה ייחודית, כשעיניו נעולות על המטרה, כדי להגיע אל שברי העצמות. עצם שאינה נשברת, נאספת ומוטלת שוב ושוב מגובה רב, עד לחשיפת מח העצם שבה. עצמות קטנות נבלעות בשלמותן. בקיבתו מיצי עיכול חזקים המסייעים לו בתהליך עיכול החומר הקרני. העוף צורך כ-250 עד 500 גרם של עצמות ליום. תזונה זו נראית אומנם מוזרה, אך לעצמות ערך תזונתי גבוה, שכן תכולת החלבונים והשומן בהן גבוהה, ובכך העוף מנצל גומחת מזון שיש בה מעט מתחרים.
בנוסף לכך אוכל הפרס פיסות בשר ועור הצמודות לעצמות. הוא ידוע גם בנטייתו לגנוב מזון מעופות דורסים אחרים, העושים כך את עבודת הציד בשבילו. לעיתים הוא נצפה שומט מגבוה יונקים קטנים, זוחלים וצבים בשלמותם, כדי לבקעם מבפנים. הפרס הוא אוכל הפגרים היחידי המביא לקינו טרף ברגליו או במקורו, ולא מעכלו למחצה עבור צאצאיו.
אגדה רומית עתיקה שנכתבה על ידי הסנאטור הרומי קאיוס פליניוס השני, טוענת כי המחזאי והמצביא היווני אייסכילוס נהרג כשפרס הטיל עליו צב יבשה מגובה רב, שכן סבר כי קרחתו המבהיקה היא סלע.
שימור המין > עיקר הסכנות למין

פגיעה במקום החיות וסיכויי הרבייה של המין, מאחר שהמין רגיש במיוחד לרעש. דוגמאות לכך: הפיכת השטח הסלעי הלא מיושב לאזור תיירות אטרקטיבי, כגון אתרי סקי וטיפוס הרים, התקהלות רבה של בני אדם למטרות ציד או אימון צבאי, חשיפה לריסוס ישיר או לחומרים מזהמים באוויר ועל הקרקע, שימוש בכלי רכב וטיס ובכלי נשק העושים רעש רב, צמצום מקורות המזון, ציד לא חוקי, או שאינו נאכף במדינות רבות בעולם הישן מביא לתמותה הגבוהה ביותר של המין. סכנה נוספת לעופות הפרס היא הרעלה ישירה ועקיפה: הפרס עלול לאכול פיתיונות בשר מורעלים שהונחו עבור "מזיקים" כמכרסמים ותנים, ועלול גם לאכול פגרי בעלי חיים שמתו כתוצאה מאכילת הפיתיונות המורעלים – והרעל נמצא בגופם. תיתכן פגיעה במספר חוליות בשרשרת המזון. תיתכן הרעלה כתוצאה מאכילת פגר מורעל בשטחי חקלאות המרוססים נגד מזיקים. עם התפתחות התעשייה בהרי אירופה בעיקר, כבלי חשמל ומתח גבוה הם הגורם השני בהיקפו לתמותת פרטים.
שימור המין > פעולות השימור העיקריות

איסור על התקהלות בקרבת הקן, בטווח של קילומטר ממנו, במהלך חודשי הרבייה הראשונים, אכיפה מוגברת של האיסור על צֵיד המין, צמצום הנזק שבפלישה לאזור תפוצת המין, על ידי חינוך לשימור הטבע ומציאת דרכים להימנע מפגיעה במקום החיות, יישום התקנות בדבר הדברת "מזיקים", אכיפה מוגברת על שימוש בריסוסי חקלאות, וחידוש מקורות המזון, לדוגמה יצירת בתי גידול חדשים למכפילי הפרסה ואכיפה נגד הצדים אותם, עידוד המשכיות המשק החקלאי (בעיקר במדינות לא מפותחות) ופיקוח על סילוק פגרים למקומות בעלי רישיון בתיאום עם הרשויות המקומיות ועם מוסדות התברואה.
ביאורים

↑  ברבים: פְּרָסִים.
הערות שוליים

↑  פרס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  פֶּרֶס במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  יהודה פליקס, חי וצמח בתורה, ירושלים שדמ"ת (1984), עמ' 70
↑  פרס באתר הצפרות הישראלי
↑  Negro, J. J., A. Margalida, M. J. Torres, J. M. Grande, F. Hiraldo, and R. Heredia. 2002. Iron oxides in the plumage of bearded vultures: medicine or cosmetics? Animal Behaviour 64:F5–F7.
↑  Margalida, A. & Bertrán, J. 2005: Territorial defence and agonistic behaviour of breeding bearded vultures Gypaetus barbatus toward conspecifics and heterospecifics.— Ethology, Ecology & Evolution 17: 51– 63.
↑  Margalida, A., Garcı´a, D. and Bertran, J. 1997. A possible case of a polyandrous quartet in the bearded vulture (Gypaetus barbatus). – Ardeola 44: 109–111.
↑  Bearded vulture (Gypaetus barbatus) longevity, ageing, and life history
↑  Antor RJ, Margalida A, Frey H, Heredia R, Lorente L, Sesé JA (2007) First breeding age in captive and wild bearded vultures Gypaetus barbatus. Acta Ornithol 42: 114–118
↑  ‏Life, פרק 5 - ציפורים
↑  Margalida A, Bertran J (2000a) Breeding behaviour of the Bearded Vulture (Gypaetus barbatus): minimal sexual differences in parental activities. Ibis 142:225–234
| נשרי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| עוזנייה שחורה (סוג ומין יחיד) | עוזנייה שחורה |  |
| נשר | נשר מקראי • נשר דרומי • נשר הודי • נשר אפריקני • נשר ההימלאיה • נשר בנגלי • נשר הכף • נשר צר-מקור |  |
| נשר לבן-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר לבן-ראש |  |
| עוזניית הנגב (סוג ומין יחיד) | עוזניית הנגב |  |
| נשר אדום-ראש (סוג ומין יחיד) | נשר אדום-ראש |  |
| פרס (סוג ומין יחיד) | פרס |  |
| נשר הדקלים (סוג ומין יחיד) | נשר הדקלים |  |
| נשר אפור-כיפה (סוג ומין יחיד) | נשר אפור-כיפה |  |
| רחם (סוג ומין יחיד) | רחם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553109505171  BnF: cb12274720r (data)  GND: 4248700-6  LCCN: sh85074225  NKC: ph705661
קוליברי זנוב אדום-מקור

| קוליברי זנוב אדום-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: קוֹלִיבְּרִי
מין:: קוליברי זנוב אדום-מקור
שם מדעי
 Trochilus polytmus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קוליברי זנוב אדום-מקור (שם מדעי: Trochilus polytmus) הוא מין עוף טרופי קטן ממשפחת הקוליבריים האנדמי לג'מייקה והוא הציפור הלאומית שלה. הוא תואר למדע ב-1758 בידי החוקר קארולוס לינאוס והוא אחד משני מינים בסוג קוליברי זנוב לצד המין קוליברי זנוב שחור-מקור (Trochilus scitulus).
תיאור

אורכו של הקוליברי הזכר 22 עד 25 ס"מ ואורך הזנב שלו 10 עד 13 ס"מ, כשמשקלו 4 עד 6.5 גרם בקירוב. הנקבה קטנה יותר באורך של כ-10.5 ס"מ ומשקל של 3 עד 6.1 גרם בקירוב. הקוליברי בעל כסות נוצות ירוק-כהה עם קצוות כנפיים וזנב שחורים ראש וגב שחורים ומקור אדום כשמו שמותאם לחדירה לעומקי פרחים ארוכים והוא בעל זנב ארוך ובעל זוג גדילים שחורים ארוכים בקצותיו. הנקבות ירוקות רגילות עם בטן וחזה לבנים, כיפת ראש בצבע ירוק-מתכתי ומקור כהה ומחודד. לעומת הזנב הזנב שלה קצר בהרבה.
הקוליברי הוא עוף נפוץ לאורך ג'מייקה, למעט הקצה המזרחי, בו מחליף אותו המין שחור-המקור. תפוצתו היא ביערות הרריים ויערות גשם עד לגובה 1,500 מטרים ומתרחק מאזורי חופים ומדבריות, אך נפוץ בשפלות ובהרים הגבוהים של ג'מייקה.
התנהגות

הקוליברי הוא פעיל יום יונק צוף, בעיקר מהצמח Besleria lutea ועוד וכן הוא צד חרקים הן מהעלים והן מקורי עכביש בהם נלכדו. קוליברי זה לעיתים גוזל צוף מהפרחים לאחר שהושחתו בידי טנגרת הבננה או נקר מוצץ צהוב-בטן.
בדומה למרבית הקוליבריים הוא טריטוריאלי מאוד ויתקוף מסיגי גבול, אפילו גדולים יותר ממנו. במקרים מסוימים קוליברים שולטים על עץ גדול מכיל פרחים עתירי צוף במטרה לפתות נקבות רבות להתקרב אליו. אז הוא מנפנף עבורם את זנבו הארוך תוך ריקוד אווירי כלפיה.
הם מקננים בקן עשוי סיבי צמחים וקורי עכביש עם חזזיות ובונים אותו על ענף דק, כדי להקשות את הגישה לטורפים. לרוב הנקבה מטילה עד 2 ביצים ועליהם דוגרת במשך 17 עד 19 ימים, כשהגוזלים מגיעים לבגרות לאחר 19 עד 24 ימים מבקיעתם.
הערות שוליים

↑  קוליברי זנוב אדום-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
ציפורנית

| ציפורנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: ציפורניים
סוג:: ציפורנית
שם מדעי
 Silene ‏לינאוס, 1753
צִפָּרְנִית (שם מדעי: Silene; נכתב גם ציפורנית, צפורנית) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הציפורניים.
מאפיינים

הציפורנית היא סוג הכולל כ-400 מיני צמחים עשבוניים רב-שנתיים, עם מיעוט של בני-שיח. מיני הציפורנית צומחים באלומות בודדות או במקבצים גדולים. כל המינים בעלי פרחים עם חמישה עלי כותרת, ובמינים רבים עלי הכותרת חצויים לשתי אונות לאורכם, בעומק משתנה. בכל המינים שלושה עמודי עלי. צבע הפרחים במינים השונים מצוי בטווח בין אדום עמוק ללבן, וכולל גוני ורוד וסגול (למרבית המינים פרחים בגוון בודד). הפרחים בעלי חמישה עלי גביע המוחזקים בדור בודד, המאוחה בבסיסו לצינור ומפורץ בשוליו.
הפרי הוא הלקט כדורי דמוי ביצה. פירות הציפורנית מפוזרים על ידי הצמח ומשמשים כמזון לבעלי חיים שונים, וכך מפוזרים בטווח גדול עוד יותר. הצמח עצמו משמש מאכל לזחלי עשים ופרפרים שונים, בין השאר עש הכרוב. הפרחים מניצים לרוב בתקופת החורף (וכך מינים כגון ציפורנית מצרית פורחים בחודשים נובמבר–אפריל) ונושאים פרי לפני האביב.
תפוצה

הציפורנית נפוצה בכל אירופה וחלקים נרחבים מאסיה ואפריקה וצפון אמריקה. מספר מינים נפוצים של ציפורנית הגיעו לאוסטרליה יחד עם המשלחת האירופאית בסוף המאה ה-18, ונחשבים כיום כמינים מאוקלמים.
שימושים

הצמח Silene capensis משמש מספר שבטים באפריקה כמקור לסם הזיה: שורש הצמח נטחן ונאכל, והדבר מדרבן חלימה צלולה אצל האדם שניזון ממנו למשך ימים ספורים.
החייאה

מספר פירות של המין Silene stenophylla נתגלו במחילת סנאי שהייתה קבורה תחת האדמה בסיביר, ותוארכו כבני 32,000 שנה לערך. מתוך רקמות הפרי הצליחו חוקרים להנביט צמח ציפורנית בריא, ששונה במקצת מהמין הקיים כיום. זהו הפרי המבוגר ביותר שמדענים הצליחו להנביט (הזוכה הקודם היה דקל שהוצמח מפרי תמר שנמצא במצדה).
בישראל

בארץ ישראל צומחים בר 40 מיני ציפורנית:
| --- | --- |
 ציפורנית מעורקת  ציפורנית נפוחה  ציפורנית מחורטת  ציפורנית גדולת-שיניים  ציפורנית בשרנית  ציפורנית מפושקת  ציפורנית מצוירת  ציפורנית גדולה  ציפורנית דנא  ציפורנית הלבנון  ציפורנית מצויצת  ציפורנית איטלקית  ציפורנית שנונת-כותרת  ציפורנית צרת-עלים  ציפורנית אפורה  ציפורנית ענפה  ציפורנית מגוונת  ציפורנית מקופחת  ציפורנית אלכסנדרונית  ציפורנית דקיקה:  ציפורנית חופית  ציפורנית מצרית  ציפורנית זעירה  ציפורנית החולות  ציפורנית שחומה  ציפורנית אדמומית  ציפורנית ערבית  ציפורנית ארץ-ישראלית  ציפורנית דמשקאית  ציפורנית הוסון  ציפורנית מדברית  ציפורנית דביקה  ציפורנית כרסנית  ציפורנית צרפתית  ציפורנית שרונית  ציפורנית עבת-עוקץ  ציפורנית חדת-שיניים  ציפורנית משוננת  ציפורנית לילית  ציפורנית תל אביבית
הערות שוליים

↑  צפורנית מצרית, באתר "צמח השדה"
↑  ציפורנית - Silene Capensis – IsraHerb
↑  Ice Age Flower, Silene Stenophylla, Becomes Oldest Plant To Be Revived
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532152805171  NKC: ph1221280
קופסינון נקוד

| קופסינון נקוד |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
תת־סדרה:: Ostracioidei
משפחה:: קופסינוניים
סוג:: קופסינון
מין:: קופסינון נקוד
שם מדעי
 Ostracion cubicus ‏לינאוס, 1758

קֻפְסִינוּן נָקוד (שם מדעי: Ostracion cubicus), נודע גם בשם קופסינון צהוב, הוא דג ממשפחת הקופסינוניים, שחי בשוניות אלמוגים באוקיינוס ההודי, כולל הים האדום, באוקיינוס השקט, ובדרום מזרח האוקיינוס האטלנטי.
קופסינון צעיר
מאפיינים

הקופסינון מגיע עד לאורך של 45 סנטימטר. צורתו היא מעין תיבה, שנתמכת על ידי מבנה שלד פנימי ייחודי, כמו דגים רבים אחרים ממשפחת הקופסינוניים. הקופסינון הצהוב הבוגר מתאפיין בגוף צהוב ומוארך עם נקודות לבנות, ולעיתים בעל גוונים כחולים. קופסינונים צעירים נראים מעט שונה מהוריהם, ולמרות שבניגוד לדגים טרופיים רבים הם שומרים על אותה דוגמת צבעים כמו הקופסינון הבוגר, הקופסינונים הצעירים הם הרבה יותר קובייתיים בצורתם הכללית, צבעם הצהוב בהיר ובוהק יותר, והנקודות שלהם שחורות.
הקופסינון ניזון בעיקר מאצות, סרטנים, חסרי חוליות, תולעים, ודגים קטנים. הקופסינון אוכל באמצעות פה קטן דימוי מקור, שמאפשר לו לגרד אצות מסלעים ולפצח את טרפו. כשהקופסינון מרגיש מאוים הוא משחרר רעלנים למים דרך עורו, שעלולים להיות קטלניים לרוב הדגים סביבו. צבעיו הבולטים מהווים צבעי אזהרה לטורפים פוטנציאליים שירצו לתקוף אותו.
קופסינונים בוגרים נוטים להתבודד, חוץ מבעונת הרבייה באביב, בה הם מתקבצים בקבוצות קטנות של זכר אחד ו-2 עד 4 נקבות.
צורתו של הקופסינון וצבעיו הבולטים הפכו אותו לדג פופולרי בקרב מגדלי אקווריומים, מה שגורם לאיסוף שלהם משוניות אלמוגים והעברתם לאקווריומים. קופסינונים מסוגלים לשרוד בשבי, אך הם דורשים תנאים סביבתיים טובים ותחזוקה מתמדת.
הקופסינון הנקוד חי גם בישראל בשמורת האלמוגים במפרץ אילת.
ב-2006 חברת המכוניות מרצדס-בנץ, הוציאה עיצוב לדגם של מכונית ביונית שמבוסס בצורתו על צורת הקופסינון הנקוד.
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית