stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליגה האמריקאית (בייסבול)
היסטוריה

שורשי האמריקן ליג מגיעים מליגת המשנה, הווסטרן ליג, שפעלה באזור המערב התיכון בארצות הברית. לאחר בחירתו של באן ג'ונסון לנשיא הליגה ב-1883, הוא החל להרחיבה במטרה להופכה לליגה בכירה. ב-1889 שונה שמה של הליגה לשמה הנוכחי, והוקמו קבוצות חדשות בקליבלנד ובשיקגו, מהלכים אלו נעשו ללא התנגדות של הנשיונל ליג, שבאותה תקופה הייתה הליגה הבכירה היחידה, ושלטה בפועל בבייסבול המקצועני.
ב-1900 הצטמצמה הנשיונל ליג מ-12 ל-8 קבוצות לאחר שניפתה קבוצות מבולטימור, וושינגטון, קליבלנד ולואיוויל. הייתה זו הזדמנות פז עבור האמריקן ליג, שניצלה את המצב והקימה קבוצות משלה בבולטימור, וושינגטון ובוסטון. בתחילת 1901 הכריז ג'ונסון על האמריקן ליג כליגה מקצוענית בכירה שתתחרה בנשיונל ליג.
שמונה קבוצות היו במייסדות הליגה:
פילדלפיה אתלטיקס (כיום האוקלנד אתלטיקס)
בוסטון אמריקנס (כיום הבוסטון רד סוקס)
מילווקי ברוארס (כיום הבולטימור אוריולס)
שיקגו וייט סטוקינג (כיום השיקגו וייט סוקס)
בולטימור אוריולס (כיום הניו יורק יאנקיז)
דטרויט טייגרס
וושינגטון סנאטורס (כיום המינסוטה טווינס)
קליבלנד בלוז (כיום הקליבלנד אינדיאנס)
למרות ניסיונות הנשיונל ליג לפגוע בליגה הצעירה היא הצליחה לשרוד ולהתקיים לצידה של "אחותה" הבכירה. ב-1903 עברה קבוצת בולטימור אוריולס לניו יורק ובכך בנתה בסיס לליגה בעיר הגדולה והמשפיעה ביותר, בה פעלו עד אז רק קבוצות מהנשיונל ליג.
ב-1961 התרחבה הליגה בשתי קבוצות נוספות, מוושינגטון ומלוס אנג'לס, וב-1969 נוספו עוד שתיים בסיאטל ובקנזס סיטי. באותה שנה חולקה הליגה לשני בתים של שש קבוצות כל אחד, כמו כן נוספה סדרת גמר, בה התחרו ראשי שני הבתים על הזכות להעפיל לוורלד סיריס. ב-1974 התרחבה ל-14 קבוצות, ונוספה קבוצה ראשונה מקנדה, הטורונטו בלו ג'ייז. ב-1994 אורגנה הליגה מחדש, הקבוצות חולקו לשלושה בתים אזוריים, כאשר שלוש מנצחות הבתים והמסיימת שנייה בעלת המאזן הטוב ביותר, מעפילות לסיבוב הראשון של הפלייאוף. לקראת עונת 2013 עברה יוסטון אסטרוס מהנשיונל ליג לבית המערבי של האמריקן ליג.
ב-1973 אומץ באמריקן ליג חוק החובט הייעודי (Designated hitter), לפיו שחקן אחד מכל קבוצה יכול לשמש כחובט מבלי שצריך גם להשתתף במשחק השדה. המשמעות המעשית היא שהמגישים לא נאלצים לעלות ולחבוט, ובמקומם יכולות הקבוצות לשבץ שחקן המצטיין בצד ההתקפי. החוק אומץ גם בנשיונל ליג ב-2022.
במהלך העונה הסדירה של ה-MLB נפגשות קבוצות משתי הליגות לסדרות משחקים המכונות אינטר-ליג. על פי המסורת חלק מהסדרות מתקיימות בין קבוצות מאותו אזור גאוגרפי המתחרות על קהל האוהדים הפוטנציאלי, למשל שיקגו וייט סוקס מהאמריקן ליג נגד השיקגו קאבס מהנשיונל ליג, קנזס סיטי רויאלס נגד הסנט לואיס קרדינלס והניו יורק יאנקיז נגד הניו יורק מטס. חוקי המשחק בסדרות אלו הם על פי הנהוג בליגה של הקבוצה המארחת את ההתמודדות.
זכיות באליפות האמריקן ליג

הניו יורק יאנקיז היא הקבוצה הדומיננטית ביותר לאורך שנות קיומה של הליגה, נכון ל-2015 היאנקיז זכו 41 פעמים באליפות הליגה (ו-27 פעמים בוורלד סיריס). אחריהם אוקלנד אתלטיקס עם 15 זכיות ובוסטון רד סוקס עם 13.
הרכב הליגה > הבית המזרחי

בוסטון רד סוקס - נוסדה ב-1901
ניו יורק יאנקיז - נוסדה בבולטימור ב-1901, עברה לניו יורק ב-1903
טורונטו בלו ג'ייז - נוסדה ב-1977
טמפה ביי רייס - נוסדה ב-1998
בולטימור אוריולס - נוסדה ב-1894 במילווקי, עברה לסנט לואיס ב-1902, ועברה לבולטימור ב-1954
הרכב הליגה > הבית המרכזי

שיקגו וייט סוקס - נוסדה ב-1894 בסו סיטי, איווה, עברה לסיינט פול ב-1895, ולשיקגו ב-1900
קליבלנד אינדיאנס - נוסדה ב-1894 בגרנד רפידס, מישיגן, עברה לקליבלנד ב-1900
דטרויט טייגרס - נוסדה ב-1894
קנזס סיטי רויאלס - נוסדה ב-1969
מינסוטה טווינס - נוסדה ב-1901 בוושינגטון, עברה למיניאפוליס ב-1961
הרכב הליגה > הבית המערבי

לוס אנג'לס איינג'לס - נוסדה ב-1961
אוקלנד אתלטיקס - נוסדה ב-1901 בפילדלפיה, עברה לקנזס סיטי ב-1955 ולאוקלנד ב-1968
סיאטל מארינרס - נוסדה ב-1977
טקסס ריינג'רס - נוסדה בוושינגטון ב-1961, עברה לדאלאס ב-1972
יוסטון אסטרוס - נוסדה ביוסטון ב-1962, עברה לאמריקן ליג לקראת עונת 2013.
| קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה הלאומית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית | קבוצות ליגת ה-MLB> הליגה האמריקאית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי | הבית המזרחי | הבית המרכזי | הבית המערבי |
| אטלנטה ברייבס | שיקגו קאבס | אריזונה דיאמונדבקס | בוסטון רד סוקס | שיקגו וייט סוקס | אוקלנד אתלטיקס |
| מיאמי מארלינס | סינסינטי רדס | קולורדו רוקיס | ניו יורק יאנקיז | קליבלנד אינדיאנס | סיאטל מארינרס |
| ניו יורק מטס | מילווקי ברוארס | לוס אנג'לס דודג'רס | טמפה ביי רייס | דטרויט טייגרס | טקסס ריינג'רס |
| פילדלפיה פיליז | פיטסבורג פיירטס | סן דייגו פאדרס | טורונטו בלו ג'ייז | קנזס סיטי רויאלס | לוס אנג'לס איינג'לס |
| וושינגטון נשיונאלס | סנט לואיס קרדינלס | סן פרנסיסקו ג'איינטס | בולטימור אוריולס | מינסוטה טווינס | יוסטון אסטרוס  |
סוזן פורד

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1957 (בת 67) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  Gerald R. Ford, Jr., House 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  אוניברסיטת קנזס 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס ואנס (1979–1988)  Vaden Bales (1989–?) 
 
סוזן אליזבת' פורד ביילס (באנגלית:Susan Elizabeth Ford Bales; נולדה ב-6 ביולי 1957) היא צלמת עיתונות וסופרת אמריקאית. בתם של נשיא ארצות הברית ה-38 ג'רלד פורד ושל רעייתו בטי פורד.
ביוגרפיה

פורד נולדה בוושינגטון הבירה והיא בת הזקונים של ג'רלד פורד ובטי פורד. ב-1974 נבחר אביה לנשיא ארצות הברית, ב-1975, שנת סיום לימודיה בתיכון, נערך נשף סיום לימודיה בבית הלבן, זהו נשף הסיום היחידי בהיסטוריה שנערך בבית הלבן.
היא שימשה כמארחת הרשמית בבית הלבן בעת שאמה הייתה בטיפולים עקב סרטן השד בו לקתה.
היא למדה במכללת מאונט ורנון לנשים, מוסד אקדמאי לנשים בלבד בוושינגטון הבירה, אחרי כן היא גם למדה סמסטר אחד באוניברסיטת קנזס. היא הוכשרה כצלמת ועבדה בצילום עיתונאי עבור Associated Press וניוזוויק.
ב-1992 החלה לשמש כחברת הנהלה ב"מרכז בטי פורד", מרכז לטיפול בהתמכרויות, ב-2005 החלה לשמש כיושבת ראש המרכז.
ב-2002 יצא הרומן שכתבה ביחד עם לורה היידן "Double Exposure: A First Daughter Mystery".
חיים אישיים

ב-10 בפברואר 1979 התחתנה עם צ'ארלס ואנס ששירת בשירות החשאי של ארצות הברית בזמן כהונתו של אביה כנשיא. נולדו להם שתי בנות, טיין מרי ואנס (ילידת 1980) והת'ר אליזבת' ואנס (ילידת 1983). ב-1988 הם התגרשו.
ב-25 ביולי 1989 פורד נישאה לעורך הדין ואדן ביילס, ממנו התגרשה ב-2018. מיד לאחר נישואיהם הם עברו להתגורר בטלסה, אוקלהומה. ב-1997 הם עברו לאלבקרקי, ניו מקסיקו, שם חיו כמעט 12 שנים לפני שחזרו לטלסה ב-2009. לאחר גירושיה עברה להתגורר במקיני, טקסס.
בשנת 2010, בגיל 53, פורד קיבלה דום לב פתאומי תוך כדי פעילות גופנית במכשיר אליפטי.
יעלה תחנוננו

"יעלה תחנוננו" על פרוכת חגיגית לימים הנוראים
יַעֲלֶה תַחֲנוּנֵנוּ מֵעֶרֶב הוא פיוט ליום הכיפורים הנאמר במנהגי אשכנז (ואיטליה) לאחר תפילת העמידה של ערבית, כפתיחה לסדר הסליחות של ערבית ליום הכיפורים.
הפיוט נכתב בימי הביניים באשכנז (גרמניה) ומחברו אינו ידוע. הוא נזכר כבר בספר הראבי"ה במאה השתים עשרה. קיימים הבדלים קלים בין הנוסח של מנהגי אשכנז המערבי ואיטליה ובין הנוסח של מנהג פולין, ונראה שמנהג אשכנז המערבי הוא הנוסח המקורי, ונוסח פולין הוא נוסח מעובד. קיימים גם שינויים קלים בכתבי היד השונים. בצרפת ובוורמייזא לא אמרו פיוט זה כלל.
מבנה הפיוט

בכל בית יש שלושה חלקים:
במילים המשתנות קיימות מילים שבדרך כלל מביעות תחינה או תפילה עם כינוי קניין של מדברים (אנחנו). והכוונה שהתפילה-תחנון-זעקה של כל ציבור המתפללים תעלה לפני האל מערב יום הכיפורים דרך יומו ועד נעילת החג לקראת הערב למחרת.
השיא הוא בשורה האחרונה: "וְיֵרָאֶה אֵלֵינוּ עַד עָרֶב". לא המענה הוא שְ"יֵרָאֶה", אלא הקב"ה עצמו.
המבנה הבסיסי בנוי על נוסח התפילה יעלה ויבוא שבתחילתה מופיע רצף הבקשות "יַעֲלֶה וְיָבֹא ויַגִּיעַ ויֵרָאֶה וְיֵרָצֶה".
סדר המילים הוא אקרוסטיכון של א"ב הפוך (תשר"ק). על מנת להשלים את הפיוט במלואו הבית האחרון מורכב משלוש מילים המתחילות באות א'. כך יש בפיוט 24 שורות ב-8 בתים.
השפעתו בתרבות

על בסיס מילות הפיוט כתב אהוד מנור את אחד הבתים בשיר ללכת שבי אחרייך המוכר בזכות ביצועו על ידי אילנית
עם ערב הד קולנו יעלה,
מבוקר יום אלינו הוא יבוא
ופדיוננו יראה עד בוא ערבו,
מתי סוכת שלומך עלינו תיגלה.
מנגינה

יחד עם הפיוט כי הנה כחומר (הנאמר בליל יום הכיפורים במנהג אשכנז המזרחי) מהווה פיוט זה את החלק "המוזיקלי" של תפילת ערב יום הכיפורים בקהילות אשכנז. לפיוט חוברו ניגונים רבים, החל מעולם החזנות האשכנזי הקלאסי דרך חצרות האדמורי"ם החסידיים, בהם ניגון חב"ד, ועד למנגינות מודרניות.
לקריאה נוספת

מהדורה מדעית בתוך דניאל גולדשמידט, מחזור ליום הכיפורים, עמודים 10-11, ועמוד לד בהקדמה.
הערות שוליים

↑  חלק ב מסכת יומא סימן תקכט
1 2  דניאל גולדשמידט, מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, כרך ב: יום כפור, ירושלים תש"ל, מבוא, עמ' לד, באתר היברובוקס.
↑  אנג'לו מרדכי פיאטלי והלל משה סרמוניטה, מחזור ליום כיפור כמנהג בני רומה: כפי הנהוג בירושלים עיה"ק, ירושלים תשע"ט, עמ' עא–עב.
↑  ראו גולדשמידט, מחזור ליום כפור, עמ' 10–11, באתר היברובוקס.
↑  אך ברוב קהילות אשכנז המערבי, מדלגים על השורות של אותיות מ-ב, ואומרים מיד אחרי השורה של נ' את השורה עם שלשת הא', ראו מחזור גולדשמידט שם.
↑  ‏יעלה תחנונינו (ניגון חב"די)‏ (Q65219765)
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
היחידה הארצית לחקירות הונאה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   משטרת ישראל
 בסיס האם:  לוד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1974–הווה (כ־50 שנה)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  מאבק בשחיתות ציבורית, הונאות כלכליות רחבות היקף, ופרשיות מיוחדות שבחרו ראש אגף החקירות והמודיעין או פרקליט המדינה, וכן היועץ המשפטי לממשלה, להעביר לטיפולה.
 פיקוד
 יחידת אם:   להב 433
 דרגת המפקד:    תת ניצב
 מפקד נוכחי:  אלי מקמל
היחידה הארצית לחקירות הונאה (יאח"ה) היא יחידה בתוך להב 433 העוסקת במאבק בשחיתות ציבורית, הונאות כלכליות רחבות היקף, ופרשיות מיוחדות שבחרו ראש אגף החקירות והמודיעין או פרקליט המדינה, וכן היועץ המשפטי לממשלה, להעביר לטיפולה. היחידה שוכנת בלוד, ושלוחותיה ממוקמות בחיפה ובבאר שבע.
יאח"ה נוסדה ב־1974 בהשראת יחידות מיוחדות של ה־FBI. היקפן של עבירות צווארון לבן התרחב בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ומטרתה הרשמית של היחידה הייתה להיאבק בעבירות כלכליות שעברו אזרחים. חוקר השחיתות דורון נבות הגדיר את יאח"ה גוף החקירה החשוב ביותר במשטרת ישראל בפרט וברשויות השלטון במדינה בכלל, אך טען שהיא סובלת ממחסור באמצעים, במשאבים ובתקציב. לדבריו הקמתה לא לוותה בדיונים מעמיקים. היא לא נתפסה כאירוע חשוב בעיניו של שר המשטרה באותם ימים, שלמה הלל, וזה לא שיער כי עד מהרה היא תחל לחקור פוליטיקאים.
מבנה

מפלג חקירות כלכליות
מפלג חקירות א'
מפלג חקירות ב'
מפלג חקירות ג׳
מפלג מודיעין ובילוש
שלוחת יאח"ה צפון
שלוחת יאח"ה דרום
ראשי יאח"ה

תת־ניצב בנימין זיגל (1974–1985)
תנ"צ יורם גונן (1985–1988)
תנ"צ זכריה בנאי (1988–1991)
תנ"צ יוסי לוי (1991–1993)
תנ"צ זאב אבן־חן (1993–199X)
תנ"צ ירחמיאל הלפרין (199X–1998)
תנ"צ מירי גולן (1998–2006)
תנ"צ שלומי איילון (2006–2010)
תנ"צ זיוה אגמי־כהן (2010–2013)
תנ"צ אפרים ברכה (2013–2015)
תנ"צ ערן קמין (ממלא מקום, 2015–2016)
תנ"צ כורש ברנור (2016–2018)
תנ"צ יואב תלם (2018–2021)
תנ"צ אלי מקמל (2021–)
הערות שוליים

↑  דורות נבות, שחיתות פוליטית בישראל, מהדורה שנייה, 2015, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, עמ' 83
1 2  דורון נבות, עופר שיף ואביבה חלמיש (ע), "שחיתות ציבורית והמאבק בה", ישראל 67–ֽ77: המשכיות ומפנה (עיונים בתקומת ישראל, סדרת נושא 11), באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2017, עמ' 63
↑  נבות, עמ' 493.
| להב 433 |
| --- | --- | --- |
| מפקדי להב 433 | יואב סגלוביץ (ינואר 2008 - ינואר 2009) • יורם הלוי (ינואר-אוקטובר 2009) • דודו מנצור (אפריל 2010 - יולי 2012) • מני יצחקי (יולי 2012 - ספטמבר 2013) • מנשה ארביב (ספטמבר 2013 - פברואר 2014) • רוני ריטמן (אוגוסט 2014 - מאי 2018) • יגאל בן שלום (מרץ 2018 - מאי 2020) • מוטי לוי (מאי 2020 ואילך) |  |
| יחידות בלהב 433 | אתג"ר • יאחב"ל • היחידה הארצית לחקירות הונאה • היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית • היחידה הארצית לחקירת סוהרים • יחידת הגדעונים • יחידת הסייבר הארצית • יחידת פלס |  |
| היחידה הארצית לחקירות הונאה |
| --- | --- | --- |
| ראשי היחידה | בנימין זיגל (עד 1985) • יורם גונן (1985–1988) • זכריה בנאי (1988–1991) • יוסי לוי (1991–1993) • זאב אבן-חן • ירחמיאל הלפרין • מירי גולן (1998–2006) • שלומי איילון (2006–2010) • זיוה אגמי-כהן (2010–2013) • אפרים ברכה (2013–2015) • כורש ברנור (2016–2018) • יואב תלם (2018–2021) • אלי מקמל (2021-) |  |
| מפלגים ביחידה | מפלג חקירות כלכליות • מפלג חקירות א' • מפלג חקירות ב' • מפלג המודיעין |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוהד מרומי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) מזרע, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  הנער מדרום תל-אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר (1998) 
 
"הנער מדרום תל אביב" (2001)
"מרפאה" (1999)
"טוטם (קוף)" (2004)
"זה שאומר לא" (2009-2007)
אוהד מרומי (נולד ב-1967) הוא אמן ופסל ישראלי המתגורר בארצות הברית. פסולו המפורסם הנער מדרום תל אביב מוצג במוזיאון ישראל.
ביוגרפיה

מרומי נולד בשנת 1967 בקיבוץ מזרע. בהיותו בן שנתיים עזבו הוריו, רבקה ואיילון, את הקיבוץ. בין השנים 1974–1979 התגוררה משפחתו בטהראן שבאיראן, שם עבד אביו במשרד אדריכלות. עם שובם לישראל התגוררה המשפחה ברמת השרון. עם סיום לימודי התיכון, בגיל 17, נרשם ללימודי אמנות בבית הספר לאמנות "קלישר".
לאחר שחרורו מצה"ל נרשם ללימודי אמנות ב"בצלאל", אותם סיים ב-1992. ב-1994 השתתף בתערוכה "טרנזיט", שאצרה שרית שפירא במסגרת "ארט פוקוס", וב-1995 הוזמן על ידי שפירא להציג תערוכה בשם "אביבית" לצד אבנר בן גל. התערוכה "אביבית" 1995 הייתה הסנונית הראשונה של אמנים ישראלים צעירים שהציגו במוזיאון ישראל. התערוכה עוררה עניין רב בקרב צופים ומבקרים מישראל ומשאר העולם, ותגובות אלה עודדו את מוזיאון ישראל לראות אבן דרך למחויבות של המוסד לדור הצעיר של אמנים ישראלים. "אביבית" והתערוכות שבאו אחריה הותירו חותם ניכר בשיח האמנות המקומי ב-1998 זכה בפרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר. בעקבות קבלת הפרס, הציג במוזיאון תל אביב לאמנות מבנה בשם "וילה 3" (1999) שהציגה את עיסוקו במיצב ובמודלים של אדריכלות ובהקשר התרבותי שלה.
במאמר בשם "התיאטרון הטרנסנצנדנטי: מודוסים של צפייה; זירות של עיצוב" (1998), שפרסם בכתב העת "סטודיו", הציג את תפיסתו אודות המשמעויות של אמנות המיצב הנובעים מן השינויים בתפיסת האמנות במהלך שנות התשעים של המאה ה-20. על פי מרומי, האמנות עברה משלב של התמקדות באובייקט אל עיסוק במרחב היברידי הנמצא בדיאלוג עם הצופה. כמדיום, המיצב חסר את אותה משמעות אחידה ונטולת הקשרים סביבתיים שהייתה קיימת בפיסול המסורתי ויצרה "מטא-נרטיב ביקורתי". פעילות מתן המשמעות במיצב מתמקדות, על פי מרומי, בפרקטיקות של עיצוב, כלומר ביצירת מערכת מניפולציות דרך "מערכות רופפות של משמעות", המתקיימות במרחב המוזיאלי והחוץ-מוזיאלי גם יחד.
בין השנים 2002–2004 למד בבית הספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
מבחר עבודות > "אביבית" 1995 תערוכה משותפת של אבנר בן גל ואוהד מרומי

העבודה אביבית היא עמדת צפייה-הצצה על המוזיאון: משם החתול והחזרזיר מציצים לעברו. אלה שמציצים מתוך ואל ותוך המוזיאון הם חיות, צעצועים, פסלונים זולים שמקשטים את הבית – דרכם מועברת תחושה של בית אל הפיסול בחלל המוזאלי. כמוצגים "מוזאליים" הם מציצים-צופים מתוך אביבית גם על הצופה – והצופה יכול להצטרף אל החתול והחזרזיר, להיכנס לעמדת הצפייה שבתוך תריסי הפלסטיק הפתוחים למחצה ולבחור באותה תחנת גבול שבקצה המוזיאון כחלק מהביקור-צפייה במוזיאון. אביבית מזכירה מרפסת בדירת שיכון, שנסגרה בתריסי פלסטיק כדי להרחיב את חלל הדירה הצר, להוסיף לה חדר, יחידת-בית נוספת למשחק, לימוד או עבודה. המבנים של מרומי משתייכים ביתר בירור לכרוניקה של האמנות המודרנית: הווילות הישראליות שבתצלומיו מקיימות זיקה לסגנון הבינלאומי: לוחות האלומניום המרכיבים את קונסטרוקציית העקלתון מרושתים בהשקפות עולם ובדפוסי פעולה של תנועות דוגמת הבאוהאוס או הקונסטרוקטיביזם. אך בגרסה הפרובינציאלית של הווילות ברמת השרון, הסגנון הבינלאומי מתורגם לפתרונות שטחיים של סגנון.
מבחר עבודות > הנער מדרום תל אביב

בספטמבר 2001 הציג מרומי פסל בדמות "הנער מדרום תל אביב", פסל שהיה חלק ממיצב גדול שעסק בשאלות של הגירה ומיעוטים. הוא הציב בסופו של מבנה דמוי מעבר גבול את דמותו המוגדלת של נער שחור, תוך שהוא מדגיש בדמות מאפיינים אתנוגרפיים וסטריאוטיפים שונים. בראיון תיאר את נושא העבודה כ"מערכת יחסים בין גוף לארכיטקטורה, בין קולוניאליזם לארכיטקטורה כמקום אוטופי, אבל גם כמקום של שערים, מיון, גוף וצבע." העבודה מעלה שאלות מטרידות שמעסיקות את האמנות הישראלית – שאלת המקום, השייכות והזהות. אף על פי שהוא עושה שימוש בחומרים מצויים וכמעט נדושים של פרגמנטים אדריכליים השגורים בסביבה האורבנית הישראלית (כמו תריסי פלסטיק) רכיבי מבניו עוברים תהליך הפשטה והופכים למבנה פיסולי שנושאו הוא עצם המושג מעשה האמנות. את הסיטואציות האורבניות מעגן באנרגיות ובקנה מידה אישיים, ובתוך כך מפרק מן המבנה- מעטה את ערכו הפונקציונלי ומעמידו כמושא להתבוננות. האסתטיקה והשפה החומרית שלו, המתבונן בהיסטוריה הקולוניאלית של המודרניזם הישראלי, עמוסות במשתנים החוזרים על עצמם בוואריאציות שונות.
בעקבות הצגתו בתערוכה בתערוכה "זמן אמת, אמנות בישראל 1998-2008" (2008) במוזיאון ישראל, נרכש הפסל ונתרם למוזיאון על ידי אספן פרטי.
מבחר עבודות > "פסל חזרה מס' 4, פופובה + היוצא מן הכלל והכלל" מתוך תערוכה קבוצתית "אנטי אנטי"

התערוכה "אנטי-אנטי", מודעת להיותה הופעה ספציפית בזמן ובמרחב. העבודות בתערוכה נוצרו מתוך שיתופי פעולה בין אמנים ומהנדסים, מעצבים, אדריכלים ומדענים, מהלך שממיר את הביקורת המוסדית המושתתת על חשיפת "אמת" נסתרת בחיפוש אחר הגדרת תחומים חדשים של בהירות. זאת, לנוכח התרבות מהירה ובלתי פוסקת של אינפורמציה ומתוך הבנה כי קיומה של קהילה מותנה בהופעה. ברוח המגמה לשלב בין פרקטיקות של אמנות, מדע ואקדמיה, מייצרת "אנטי-אנטי" מיזוג המציף ומסבך את הקשרים הפורמליים והא-פורמליים בין שדות ומשתתפים, ומבטא את הסטטוס של אובייקט האמנות שמוגדר הן כמושג אסתטי והן על ידי צורות מוסדיות שיחסי כוח מוטמעים בהן. באמצעות הבניית הקשר חדש ונגישות, הפועלים מעבר לתפיסה "רציונלית" של "השכל הישר", בונה התערוכה מהלך פוליטי המעוגן בשיבוש חלוקות ספציפיות של משמעות. היא חותרת תחת התפיסה שביקורת כרוכה בהכרח בחתירה רציונלית ומגדירה מחדש מודלים של ביקורת בפני כוח ואלימות, תוך התמקדות בתפקיד הפרפורמטיבי של השיח ביצירת כלכלות שונות של היגיון. הכלובים של מרומי כמו מכילים עדיין את רוחות השחקנים שאכלסו אותם, והכיסאות של הצופים שנעזבו פונים לכיוונים שונים הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב. אוצרת: הדס קידר. אוהד מרומי בשיתוף עם קבוצת חקר הביצוע בתיאטרון ובאמנויות המופע; ואמנים רבים נוספים.
תערוכות > תערוכות יחיד

1996 - התערוכה הדידקטית, גלריה דביר, תל אביב
2004 – קיקלופ, גלריה טל אסתר, תל אביב
2013 - עבודות נבחרות, גלריה גורדון, תל אביב
2015 – נופשון, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1995- האביבית, מוזיאון ישראל, ירושלים
1999 - מראית אין: הבלתי נראה במציאות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2000 - גבירותי ורבותי - אמנות ישראלית עכשווית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2000 - חפץ לב: הצעות לרכישת אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001 - גברים בבית, המכללה לאמנות ע"ש ישראל פולק, תל אביב
2001 – מחאה, גלריה לאמנות אום אל-פחם, 24 פברואר, 2001 - 15 מרץ, 2001
2001 - רישומים, סדנאות האמנים (אליפלט), תל אביב
2001 – הלנה, מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2002 - חילופים: 20 אמנים גרמנים וישראלים, מוזיאון ישראל, ירושלים
2004 - חיות מחמד, זמן לאמנות - מרכז לאמנות ישראלית, תל אביב
2005 - יונה בבצלאל, פועלו של יונה פישר וסוגיות של אוצרות עכשיוית, חלק ב': שנות ה-80 ואילך בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2005 - חולמים את האמנות, חולמים את המציאות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2007 - הביאנלה הראשונה לאמנות עכשווית, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2007 - מלאכה בנים, מוזיאון חיפה
2008 - זמן אמת - אמנות בישראל 1998 - 2008 מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 - ובסוף נמות - אמנות צעירה בשנות התשעים בישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות, בית יד-לבנים, הרצליה
2009 - מדע בדיוני אמיתי, גלריה בצלאל, תל אביב
2010 – התיבה, תערוכות יצירות שנולדו ממפגשים בין אמנים יוצאי בצלאל
2010 - בית מאני לאומי, תל אביב, ישראל
2011 – אסקייפ, בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב
2012 - קלקר, גלריה גורדון 2, תל אביב
2012 - בעקבות, גלריה גורדון, תל אביב
2013 - על הטיפשות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2013 – מיתוגרפיות, יפו 23, ירושלים
2013 – אנטי - אנטי: בין אמנות, כוח וידע, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב
2013 - תערוכה קבוצתית - ספטמבר 2013, גלריה גורדון, תל אביב
2014 - מבנים נכלמים, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט, אשדוד
2014 - עבודות חדשות - אביב 2014 / תערוכה קבוצתית, גלריה גורדון, תל אביב
2014 – קיץ 2014, גלריה גורדון 2, תל אביב
2014 - המוזיאון מציג את עצמו: אמנות ישראלית מאוסף המוזיאון
2015 - גם הפרופיל הוא אגרסיה, מתוך אוסף "הארץ", מינוס אחת, תל אביב
2015 - תערוכה קבוצתית מאוסף הגלריה, תל אביב
2017 - יותר שעות אהבה משנוכל אי פעם לפרוע (חלק א') גלריה Raw Art, תל אביב.
פרסים

1991 - "מפעל המלגות ע"ש שרת", קרן התרבות אמריקה - ישראל
1998 - פרס לאמנות ישראלית, מוסד נתן גוטסדינר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2002 - פרס שר המשרד לחינוך, לתרבות ולספורט.
השכלה

1988–1992 - תואר ראשון, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2002–2004 - תואר שני למד בבית הספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  מרומי, אוהד, "התיאטרון הטרנסנצנדנטי: מודוסים של צפייה; זירות של עיצוב", סטודיו, גיליון מס' 98, דצמבר, 1998.
↑  אלי ערמון אזולאי, עכבר העיר אונליין, אוהד מרומי בדרך אל מיתוס חדש, באתר הארץ, 4 באפריל 2010
↑  דנה גילרמן, עכבר העיר אונליין, אספנים קנו פסל של אוהד מרומי למוזיאון ישראל, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274678  NLI: 987007265192005171  GND: 174382251  ISNI: 0000 0000 7089 1428  LCCN: n2005015866  RKD: 452070  SUDOC: 187617899  VIAF: 98052604   WorldCat (עם VIAF): 98052604
הכתובה

| --- | --- |

הכתובה בתיאטרון האהל
 כתיבה:  אפרים קישון 
 מקום ההתרחשות:  ישראל
 תקופת ההתרחשות:  סוף שנות ה-50
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  1961
 שפה:  עברית
 
"הכתובה" היא מחזה קומי מאת הסאטיריקן הישראלי אפרים קישון מ-1959, הדן במוסד הנישואים ובתשתיתו, הכתובה.
עלילה

הסיפור מתרחש בישראל בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. גיבורי המחזה הם אלימלך השרברב, מפרנס המשפחה, ואשתו שפרה, שניהם לשעבר חברי קיבוץ, שמגלים, אחרי 25 שנים של חיים משותפים, שייתכן שמעולם לא התחתנו כדת משה וישראל.
כאשר בתם איילה עומדת להתחתן, היא מבקשת מהם את הכתובה שלהם, מאחר שלדברי ארוסהּ, רוברט, היא חיונית להסדרי החתונה, עקב דרישת משפחתו, נצר למשפחת רבנים מיוחסת. ואולם הכתובה לא בנמצא, וספק אם אלימלך ושפרה התחתנו כדת וכדין.
כאשר מבינים בני המשפחה שללא הכתובה לא תוכל איילה להינשא לרוברט, מבקש אלימלך להתחתן עם שפרה, אך זו כבר אינה מעוניינת בכך, מפני שאינה מאמינה שאלימלך באמת אוהב אותה. איילה ואלימלך עושים הכול על מנת להחזיר את שפרה אל אלימלך, כולל הבאתו של בוקי, מחליף מזכיר המשק של הקיבוץ, על מנת לברר מה קרה לכתובה.
בסוף המחזה מתגלה הכתובה שהוסתרה בבית מאחורי תמונה, והמכשול לחתונתם של איילה ורוברט מוסר ובנוסף שפרה חוזרת אל אלימלך.