stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלכי אנגליה
בית וסקס

אחרי מותו של הארדיקאנוט חזר בית וסקס לשלטון בראשות אדוארד השלישי, המוכר בשם אדוארד המודה. אדוארד המודה מת ללא צאצאים, ולאחר מותו טענו שניים לכס האנגלי: הרולד גודווינסון וויליאם מנורמנדיה. בעת מותו של אדוארד שהה הרולד באנגליה ולכן נהיה למלך, אך ויליאם ארגן באותה העת פלישה לאנגליה במטרה לכבוש אותה.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אדוארד השלישי Edward the Confessor 1003 - 5 בינואר 1066 |  | 8 ביוני 1042 | 5 בינואר 1066 | בנו של אתלרד |
| הרולד השני Harold II 1022 - 14 באוקטובר 1066 |  | 6 בינואר 1066 | 14 באוקטובר 1066 | טען שהכס הובטח לו על ידי אדוארד השלישי נבחר על ידי הוויטנגמוט |
המלכים הנורמניים

גיום דוכס נורמנדיה, שלימים ייקרא ויליאם "הכובש", פלש לאנגליה בספטמבר 1066 והחל במסע כיבושים שהוכרע בקרב הייסטינגס במותו של הרולד גודווינסון. הוויטנגמוט האנגלי בחר באדגר אתלינג כמלך, אך מהר מאוד נכנעו חבריו יחד עם תושבי אנגליה למציאות החדשה. ויליאם מנורמנדיה הוכתר בחג המולד של שנת 1066 למלך אנגליה, וצאצאיו שולטים בה עד לימינו אנו.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ויליאם הראשון William I 1028 - 9 בספטמבר 1087 |  | 25 בדצמבר 1066 | 9 בספטמבר 1087 | בן דודו של אדוארד המודה כבש את אנגליה בשנת 1066 | מלך האנגלים |
| ויליאם השני William II 1056 - 2 באוגוסט 1100 |  | 26 בספטמבר 1087 | 2 באוגוסט 1100 | בנו של ויליאם הראשון | בחסד האל מלך האנגלים |
| הנרי הראשון Henry I ספטמבר 1068 - 1 בדצמבר 1135 |  | 5 באוגוסט 1100 | 1 בדצמבר 1135 | בנו של ויליאם הראשון | בחסד האל מלך האנגלים |
בית בלואה

הנרי הראשון לא השאיר אחריו יורשים זכרים ישירים. בנו נהרג בטביעת ספינה בשנת 1120. הנרי הוריש את הכס לנכדתו מתילדה, שהייתה גם אלמנתו של היינריך החמישי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לפני שהחליט להוריש את הכס למתילדה, שקל הנרי להוריש את הכס לאחיינו סטיבן מבלואה. עם מותו של הנרי פלש סטיבן לאנגליה, והכתיר את עצמו למלך. הפלישה עוררה מלחמת אזרחים שנקראה בשם האנרכיה. מתילדה שלטה באנגליה במשך תקופה קצרה בין אפריל 1141 לנובמבר 1141, אך היא לא הוכתרה מעולם והיא לרוב לא נכללת ברשימת מלכי אנגליה.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סטיבן Stephen 1096 - 25 באוקטובר 1154 |  | 1 בדצמבר 1135 | 25 באוקטובר 1154 | נכדו של ויליאם הראשון טען שהכס הובטח לו על-ידי הנרי הראשון | בחסד האל מלך האנגלים |
בית פלנטג'נט

סטיבן ומתילדה חתמו על חוזה וולינגפורד, ובו הסכימו ביניהם כי בנה של מתילדה, אנרי פלאנטאז'נה, יירש את הכס האנגלי לאחר מותו של סטיבן כהנרי השני, מלך אנגליה. אביו, בעלה השני של מתילדה, היה ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, על כן נקרא הבית גם "בית אנז'ו". השם "פלנטג'נט" (Plantagenêt, "פלאנטאז'נה" לפי ההגייה הצרפתית) מקורו בכינוי שניתן לז'ופרואה ומשמעותו צמח מקומי שבחר בו ז'ופרואה לסמלו.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנרי השני Henry II 5 במרץ 1133 - 9 ביולי 1189 |  |  | 19 בדצמבר 1154 | 9 ביולי 1189 | נכדו של הנרי הראשון חוזה וולינגפורד | מלך אנגליה |
| ריצ'רד הראשון Richard I 8 בספטמבר 1157 - 6 באפריל 1199 |  |  | 3 בספטמבר 1189 | 6 באפריל 1199 | בנו של הנרי השני | מלך אנגליה |
| ג'ון John 24 בדצמבר 1166 - 19 באוקטובר 1216 |  |  | 27 במאי 1199 | 19 באוקטובר 1216 | בנו של הנרי השני | בחסד האל מלך אנגליה אדון אירלנד דוכס נורמנדיה ואקוויטיניה רוזן אנז'ו |
| הנרי השלישי Henry III 1 באוקטובר 1207 - 16 בנובמבר 1272 |  |  | 28 באוקטובר 1216 | 16 בנובמבר 1272 | בנו של ג'ון | בחסד האל מלך אנגליה אדון אירלנד דוכס נורמנדיה ואקוויטיניה רוזן אנז'ו |
| אדוארד הראשון Edward I 17 ביוני 1239 - 7 ביולי 1307 |  |  | 20 בנובמבר 1272 | 7 ביולי 1307 | בנו של הנרי השלישי | מלך אנגליה אדון אירלנד דוכס אקוויטניה |
| אדוארד השני Edward II 24 באפריל 1284 - 20 בינואר 1327 |  |  | 8 ביולי 1307 | 20 בינואר 1327 | בנו של אדוארד הראשון | מלך אנגליה אדון אירלנד דוכס אקוויטניה |
| אדוארד השלישי Edward III 13 בנובמבר 1312 - 21 ביוני 1377 |  |  | 25 בינואר 1327 | 21 ביוני 1377 | בנו של אדוארד השני | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| ריצ'רד השני Richard II 6 בינואר 1367 - 14 בפברואר 1400 |  |  | 22 ביוני 1377 | 29 בספטמבר 1399 הודח בהפיכה והתפטר | נכדו של אדוארד השלישי | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד נסיך צ'סטר |
בית פלנטג'נט > בית לנקסטר

ריצ'רד השני היה מלך לא פופולרי, והוא הודח בהפיכת חצר על-ידי דודנו הנרי בולינגברוק, שעלה לשלטון בתור הנרי הרביעי. אביו של הנרי היה דוכס לנקסטר, ועל שמו נקרא בית המלוכה החדש, בית לנקסטר, שהוא נצר לבית פלנטג'נט.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנרי הרביעי Henry IV 15 באפריל 1367 - 20 במרץ 1413 |  |  | 30 בספטמבר 1399 | 20 במרץ 1413 | נכדו של אדוארד השלישי עלה לשלטון בהפיכת חצר | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| הנרי החמישי Henry V 16 בספטמבר 1386 - 31 באוגוסט 1422 |  |  | 21 במרץ 1413 | 31 באוגוסט 1422 | בנו של הנרי הרביעי | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| הנרי השישי Henry VI 6 בדצמבר 1421 - 21 במאי 1471 |  |  | 1 בספטמבר 1422 | 4 במרץ 1461 נשבה והודח כחלק ממלחמות השושנים | בנו של הנרי החמישי | מלך אנגליה יורש ועוצר צרפת אדון אירלנד |
בית פלנטג'נט > בית יורק

עם מותו של אדוארד השלישי, עלה לשלטון נכדו הנרי הרביעי, שהיה הצאצא הבכיר ביותר (בנו הבכור של בנו הבכור המת של אדוארד). בזמן מלכותו של הנרי השישי, טען דוכס יורק דאז, ריצ'רד, שהוא הצאצא הבכיר יותר של אדוארד השלישי, שכן אביו היה נכדו של אדוארד, ואמו הייתה בת נינתו. בשנות מלכותו של הנרי השישי החלה מלחמת השושנים, ובמהלכת הודח הנרי (שהיה נתון גם לחוסר שפיות זמני). במקומו של הנרי עלה לשלטון אדוארד דוכס יורק, שהיה בנו של ריצ'רד.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדוארד הרביעי Edward IV 28 באפריל 1442 - 9 באפריל 1483 |  |  | 4 במרץ 1461 | 3 באוקטובר 1470 | נינו של אדוארד השלישי עלה לשלטון בהפיכה | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
בית פלנטג'נט > בית לנקסטר

תומכי בית לנקסטר זכו בניצחון קצר במלחמת השושנים, והצליחו להשיב את הנרי הכלוא אל כס המלוכה, אך הוא הודח ממנו לאחר 191 ימים, ולאחר מכן נרצח יחד עם בנו, בהוראת אדוארד הרביעי.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנרי השישי Henry VI 6 בדצמבר 1421 - 21 במאי 1471 |  |  | 3 באוקטובר 1470 הוחזר לכס המלוכה | 11 באפריל 1471 הודח מן הכס ונרצח בהוראת אדוארד הרביעי | בנו של הנרי החמישי | מלך אנגליה יורש ועוצר צרפת אדון אירלנד |
בית פלנטג'נט > בית יורק

לאחר תבוסתו של הנרי השישי מלך אדוארד הרביעי על אנגליה עד מותו, ולאחר מכן הומלך בנו אדוארד החמישי. אדוארד ואחיו הוזמנו על ידי דודם ריצ'רד למצודת לונדון, שם הושמו במעצר "הגנתי" ומאז עקבותם לא נודעו, וייתכן שהם נרצחו שם בהוראתו של ריצ'רד. הפרלמנט התכנס והכריז על אדוארד החמישי כעל ממזר, והכתיר את ריצ'רד למלך אנגליה.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אדוארד הרביעי Edward IV 28 באפריל 1442 - 9 באפריל 1483 |  |  | 11 באפריל 1471 | 9 באפריל 1483 | נינו של אדוארד השלישי גבר על הנרי השישי | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| אדוארד החמישי Edward V 2 בנובמבר 1470 - אמצע 1483 |  |  | 9 באפריל 1483 | 25 ביוני 1483 | בנו של אדוארד הרביעי | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| ריצ'רד השלישי Richard III 2 באוקטובר 1452 - 22 באוגוסט 1483 |  |  | 26 ביוני 1483 | 22 באוגוסט 1483  נפל בקרב נגד בית לנקסטר | נינו של אדוארד השלישי | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
בית טיודור

בית טיודור הוא נצר של ג'ון מגונט, שהיה בנו של אדוארד השלישי. לג'ון הייתה פילגש בשם קתרין, ובנם המשותף, ג'ון, היה הסבא-רבא של אדם בשם הנרי טיודור. טיודור היה חלק מבית לנקסטר, והוא לקח חלק פעיל בקרבות מלחמת השושנים. הוא הכריז על עצמו כיורש החוקי לכתר האנגלי, ויצא למלחמה נגד ריצ'רד מלך אנגליה. ריצ'רד נפל בקרב, ובית יורק הפסיד במלחמת השושנים. הנרי טיודור הוכתר כמלך בשם הנרי השביעי, ומיהר לשאת לאישה את אליזבת מיורק, שהייתה בתו של אדוארד הרביעי. בכך בא הקץ על המלחמה הכבדה בין שני הבתים, ונוסד בית טיודור כשילוב בין בית לנקסטר לבין בית יורק.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הנרי השביעי Henry VII 28 בינואר 1457 - 21 באפריל 1509 |  |  | 22 באוגוסט 1483 | 21 באפריל 1509 | צאצא של אדוארד השלישי ניצח במלחמת השושנים | מלך אנגליה וצרפת אדון אירלנד |
| הנרי השמיני Henry VIII 28 ביוני 1491 - 28 בינואר 1547 |  |  | 22 באפריל 1509 | 28 בינואר 1547 | בנו של הנרי השביעי | בחסד האל מלך אנגליה, צרפת ואירלנד מגן האמונה |
| אדוארד השישי Edward VI 12 באוקטובר 1537 - 6 ביולי 1553 |  |  | 28 בינואר 1547 | 6 ביולי 1553 | בנו של הנרי השמיני | בחסד האל מלך אנגליה, צרפת ואירלנד מגן האמונה |
| ג'יין Jane אוקטובר 1537 - 12 בפברואר 1554 |  |  | 10 ביולי 1553 | 19 ביולי 1553  הודחה על ידי מרי הראשונה | נינתו של הנרי השביעי | בחסד האל מלכת אנגליה, צרפת ואירלנד מגנת האמונה |
| מרי הראשונה Mary I 18 בפברואר 1516 - 17 בנובמבר 1558 |  |  | 19 ביולי 1553 | 17 בנובמבר 1558 | בתו של הנרי השמיני | בחסד האל מלך ומלכת אנגליה, ספרד צרפת, ירושלים, שתי הסיציליות ואירלנד, מגני האמונה |
| פיליפ Philip 21 במאי 1527 - 13 בספטמבר 1598 |  |  | 25 ביולי 1554 | 17 בנובמבר 1558 | בעלה של מרי הראשונה חוק של הפרלמנט התנה את מלכותו בנישואיו עם מרי | בחסד האל מלך ומלכת אנגליה, ספרד צרפת, ירושלים, שתי הסיציליות ואירלנד, מגני האמונה |
| אליזבת הראשונה Elizabeth I 7 בספטמבר 1533 - 24 במרץ 1603 |  |  | 17 בנובמבר 1558 | 24 במרץ 1603 | בתו של הנרי השמיני | בחסד האל מלכת אנגליה, צרפת ואירלנד מגנת האמונה |
בית סטיוארט

אליזבת הראשונה לא נישאה ולא הביאה ילדים. עם מותה ירש את השלטון בן דודה הראשון ג'יימס, שהיה בנה של מרי, מלכת הסקוטים ונכד-נכדו של הנרי השביעי. כשעלה לכס האנגלי כיהן ג'יימס גם כמלך סקוטלנד, ובכך התהווה איחוד הכתרים בין אנגליה לסקוטלנד. רק בשנת 1707 הפכה האוניה הפרסונלית הרופפת לממלכה מאוחדת אחת, עם חקיקת חוקי האיחוד של 1707 והקמת ממלכת בריטניה הגדולה.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'יימס הראשון James I 19 ביוני 1566 - 27 במרץ 1625 |  |  | 24 במרץ 1603 | 27 במרץ 1625 | נכד-נכדו של הנרי השביעי | בחסד האל מלך אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
| צ'ארלס הראשון Charles I 19 בנובמבר 1600 - 30 בינואר 1649 |  |  | 27 במרץ 1625 | 30 בינואר 1649  הוצא להורג בידי בית הנבחרים | בנו של ג'יימס הראשון | בחסד האל מלך אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
הרפובליקה של קרומוול - חבר העמים

מלחמת האזרחים האנגלית הסתיימה בהפסד המונרכיסטים ובניצחונם של כוחות הפרלמנט. צ'ארלס הראשון נשפט והוצא להורג בינואר 1649. במאי של אותה השנה חוקק הפרלמנט חוק המכריז על אנגליה כעל "חבר עמים", שהוא כביכול רפובליקה. בפועל שלט מנהיג כוחות הפרלמנט אוליבר קרומוול, כשליט יחיד רודני, שנקרא בשם "האדון המגן" (Lord Proteceor). בשנת 1653 צורפה גם סקוטלנד לחבר העמים.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת שלטון | סיום שלטון | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוליבר קרומוול Oliver Cromwell 25 באפריל 1599 - 3 בספטמבר 1658 |  |  | 16 בדצמבר 1653 | 3 בספטמבר 1658 | בחסד האל והרפובליקה האדון המגן של חבר העמים של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, ושל כל השטחים והדומיניונים השייכים להם |
| ריצ'רד קרומוול Richard Cromwell 4 באוקטובר 1626 - 12 ביולי 1712 |  |  | 3 בספטמבר 1658 | 7 במאי 1659 התפטר מתפקידו | בחסד האל והרפובליקה האדון המגן של חבר העמים של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, ושל כל השטחים והדומיניונים השייכים להם |
שובו של בית סטיוארט

ריצ'רד קרומוול התפטר מתפקידו כאדון המגן במאי 1659, עקב חוסר האמון של הצבא בו. המדינה נשארה חסרת ראש במשך כשנה, עד שב-4 באפריל 1660, פרסם צ'ארלס השני, בנו של המלך המודח, את "הצהרת ברדה" בה הודיע שיעניק חנינה על כל הפשעים שבוצעו בתקופת מלחמת האזרחים לכל אלו שיכירו בו כמלך, למעט מספר קטן של אנשים שהיו מעורבים בהוצאתו להורג של אביו. ב-8 במאי הכריז הפרלמנט כי צ'ארלס השני היה המלך החוקי מאז הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בשנת 1649. צ'ארלס חזר מגלותו ב-25 במאי, והוכתר למלך ב-23 במאי 1661. בכך הושלמה הרסטורציה האנגלית.
המתיחות בין הקתולים לפרוטסטנטים בממלכה הובילה בסופו של דבר למהפכה המהוללת, בה הוזמנה מרי, בתו הפרוטסטנטית של המלך הקתולי ג'יימס השני, יחד עם בעלה וילם הסטאדהולדר ההולנדי, על ידי אצילי הממלכה, לפלוש לאנגליה, להדיח את המלך המכהן ולמלוך תחתיו. וילם ומרי נענו לבקשה ב-1688. בתחילת 1689 הכריז הפרלמנט כי בריחת המלך כמוה כהתפטרותו. וילם (שנהיה לוויליאם) ומרי מלכו יחדיו כמלכים שותפים, ומאז לא ישב אדם קתולי על כס המלכות באי הבריטי.
| שם (תקופת חיים) | דיוקן | שלט אצולה | תחילת מלוכה | סיום מלוכה | חזקה למלכות | תואר מלא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צ'ארלס השני Charles II 29 במאי 1630 - 6 בפברואר 1685 |  |  | 29 במאי 1660 | 6 בפברואר 1685 | בנו של צ'ארלס הראשון | בחסד האל מלך אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
| ג'יימס השני James II 14 באוקטובר 1633 - 16 בספטמבר 1701 |  |  | 6 בפברואר 1685 | 23 בדצמבר 1688 הודח במהפכה המהוללת | בנו של צ'ארלס הראשון | בחסד האל מלך אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגן האמונה |
| מרי השנייה Mary II 30 באפריל 1662 - 28 בדצמבר 1694 |  |  | 13 בפברואר 1689 | 28 בדצמבר 1694 | בתו של ג'יימס השני הוזמנה על ידי הפרלמנט | בחסד האל, מלך ומלכת אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגני האמונה |
| ויליאם השלישי William III 4 בנובמבר 1650 - 8 במרץ 1702 |  |  | 13 בפברואר 1689 | 8 במרץ 1702 | נכדו של צ'ארלס הראשון הוזמן על ידי הפרלמנט | בחסד האל, מלך ומלכת אנגליה, סקוטלנד, צרפת ואירלנד, מגני האמונה |
| אן Anne 6 בפברואר 1665 - 1 באוגוסט 1714 |  |  | 8 במרץ 1702 | 1 במאי 1707 ומאותה עת - מלכת בריטניה הגדולה | בתו של ג'יימס השני לפי חוק הזכויות 1689 | בחסד האל, מלכת אנגליה, סקוטלד, צרפת ואירלנד, מגנת האמונה |
בשנים 1706 ו-1707 נחקקו חוקי האיחוד בפרלמנט האנגלי ובפרלמנט הסקוטי בהתאמה. החל מ-1 במאי 1707 אוחדו שתי הממלכות לישות אחת: ממלכת בריטניה הגדולה.
ראו גם

לרשימת השליטים ששלטו באנגליה וסקוטלנד לאחר חוקי האיחוד של 1707, ראו מלכי בריטניה.
לקריאה נוספת

וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית הוצאת "עם הספר", תשי"ט.
הערות שוליים

| מלכי אנגליה |
| --- | --- | --- |
| שושלות מלוכה | ממלכת מרסיה • בית וסקס • המלכים הנורמנים • בית פלנטג'נט • בית לנקסטר • בית יורק • בית טיודור • בית סטיוארט • בית הנובר • בית סקסה-קובורג-גותה • בית וינדזור |  |
| מלכים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
אוטו אייספלדט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בספטמבר 1887 נורטהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 באפריל 1973 (בגיל 85) האלה, גרמניה המזרחית 
 מקום קבורה:  St. Laurentius church 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות הפטריוטי בכסף  מדליית בורקיט (1965) 
 
אוטו אייספלדט (בגרמנית: Otto Eißfeldt או Otto Eissfeldt;‏ 1 בספטמבר 1887 – 23 באפריל 1973) היה תאולוג פרוטסטנטי גרמני, הידוע בשל עבודתיו בנושאי הברית הישנה והיסטוריה דתית השוואתית של המזרח הקרוב. עבודתו המקיפה בעלת 860 העמודים "The Old Testament: An Introduction" ("הברית הישנה: מבוא"; 1934, 1965), מספקת לקוראיה הערכה ספרותית-ביקורתית מפורטת על ההיסטוריה של יצירת כל חלקי הברית הישנה על בסיס השערת התעודות, וכונתה "הטובה מסוגה".
ביוגרפיה

נולד בנורטהיים שבגרמניה, ולמד תאולוגיה פרוטסטנטית ושפות מזרחיות בשנים 1905 עד 1912 באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין. הוא קיבל הביליטציה בברלין בשנת 1913 עם תזה על הברית הישנה, ודוקטורט בפילוסופיה בגטינגן בשנת 1916. מ-1913 עד 1922 הוא לימד בברלין, לפני שהתמנה בשנת 1922 לפרופסור של הברית הישנה באוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם הוא נשאר פרופסור למשך שארית חייו, וכן שימש בתור פרופסור אורח באוניברסיטת טיבינגן. הוא פרש ב-1957, ומת בהאלה בשנת 1973. נקבר בבית הבקרות לאורנטיוס בהאלה.
בשנים 1922–1928 היה אייספלדט חבר במפלגת העם הלאומית הגרמנית. מאז 1934, בתקופת שלטון בנאצים בגרמניה, היה חבר באגודת המורים הנציונל-סוציאליסטית (גר'). בשנת 1945 הצטרף למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית בגרמניה המזרחית.
עבודתו

אייספלדט היה אחד ממייצגיה המובילים של הגישה הספרותית-ביקורתית בביקורת המקרא, בעוקבו אחר האסכולה של יוליוס ולהאוזן ורודולף סמנד; וולף וילהלם, הרוזן מבאודיסין והרמן גונקל היו מוריו בתחום ההיסטוריה הדתית. אייספלדט היה סופר פורה. ספריו Hexateuchsynopse ("תקציר ההקסטויך", 1922) ו-Einleitung in das Alte Testament ("מבוא לברית הישנה", 1934, 1956, 1964, 1976) הם דוגמאות בולטות להישגיו המחקריים בתחום הספרותי-ביקורתי, ואילו מחקריו הרבים על הדת הפיניקית (שהתבססו בעיקר על טקסטים שמקורם בעיר הקדומה אוגרית) היו עבודות מובילות בתחום ההיסטוריה הדתית של המזרח הקרוב.
הוא גם ערך סדרה של פרשנות על התנ"ך בשם Handbuch zum Alten Testament ("מדריך לברית הישנה", 1937–1977), ואת מילונו של יוזף אייסלייטנר של Wörterbuch der ugaritischen Sprache ("מילון השפה האוגריתית", 1963), כמו גם את המהדורה השלישית של Biblia Hebraica‏ (1929–1937) עם אלברכט אלט לאחר מותו של רודולף קיטל.
כתביו

Hexateuch-Synopse. Die Erzählung der fünf Bücher Mose und des Buches Josua mit dem Anfange des Richterbuches. Leipzig 1922 (Darmstadt 1962)
Einleitung in das Alte Testament unter Einschluss der Apokryphen und Pseudepigraphen. Tübingen 1934 (2. Aufl. 1956, 3. Aufl. 1964, 4. Aufl. 1976)
Molk als Opferbegriff im Punischen und Hebräischen und das Ende des Gottes Moloch. Beiträge zur Religionsgeschichte des Altertums 3. Halle 1935.
Tempel und Kulte syrischer Städte in hellenistisch-römischer Zeit. J. C. Hinrichs Verlag, Leipzig 1941
El im ugaritischen Pantheon. Berichte über die Verhandlungen der Sächsischen Akademie der Wissenschaften zu Leipzig. Philologisch-historische Klasse. Band 98, Heft 4. Akademie-Verlag, Berlin 1951
Von Ugarit nach Qumran. Beiträge zur alttestamentlichen und altorientalischen Forschung. Otto Eissfeldt zum 1. September 1957 dargebracht von Freunden und Schülern. Hrsg. Johannes Hempel/Leonhard Rost (Beihefte zur Zeitschrift für die alttestamentliche Wissenschaft 77), Berlin 1958 (2. Aufl. 1961)
Neue keilalphabetische Texte aus Ras Schamra-Ugarit. Berlin 1965
Kleine Schriften. Hrsg. Rudolf Sellheim/Fritz Maaß, 6 Bände: I. Tübingen 1962; II. Tübingen 1963; III. Tübingen 1966; IV. Tübingen 1968; V. Tübingen 1973 (m. Bibliographie); VI. Tübingen 1979.
Kleine Schriften zum Alten Testament. Hrsg. Karl-Martin Beyse, Hans-Jürgen Zobel, Berlin 1971
לקריאה נוספת

Gerhard Wallis: Otto Eißfeldt, Wesen und Werk. Gedenkrede zum ersten Todestag von Prof. D. Dr. Eißfeldt. In: Wissenschaftliche Beiträge der Martin Luther-Universität Halle-Wittenberg 1974/9, Teil 2, S. 10–20
Gerhard Wallis: Mein Freund hatte einen Weinberg. Aufsätze und Vorträge zum Alten Testament (= Beiträge zur Erforschung des Alten Testaments und des antiken Judentums, 23). Lang, Frankfurt/Main 1994, ISBN 3-8204-1174-7; S. 255–267 bes. 262
הערות שוליים

↑  Craig D. Bowman, Eissfeldt, Eichrodt, and von Rad—The German Foundation
↑  Harry Waibel: Diener vieler Herren: Ehemalige NS-Funktionäre in der SBZ/DDR. Lang, Frankfurt am Main 2011 ISBN 978-3-631-63542-1; S. 78f
↑  Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945. Fischer Taschenbuch Verlag, Frankfurt am Main, 2. Auflage 2005, ISBN 978-3-596-16048-8; S. 133.
↑  ביוגרפיה בלקסיקון הביוגרפי Wer war wer in der DDR?
↑  Otto Eissfeldt, in Richard N. Soulen (ed., 2001), Handbook of Biblical Criticism, p.53.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260595405171  PLWABN: 9810625862505606  BnF: cb125732737 (data)  CiNii: DA03913837  GND: 118688499  ISNI: 0000 0001 1029 1970  LCCN: n85088618  NKC: xx0015946  NTA: 070112819  SELIBR: 184732  SUDOC: 035049499  Trove: 1159481  VcBA: 495/105421  VIAF: 71510436   WorldCat (עם VIAF): 71510436
מכניסי רחמים

ערך זה עוסק בפיוט לימים הנוראים. אם התכוונתם לשיר שהלחין חיים בנט, ראו .
מַכְנִיסֵי רַחֲמִים הוא פיוט לימים נוראים, הנאמר על ידי קהילות שונות בעם ישראל במהלך או לאחר תפילת הסליחות. פיוט זה מיוחד בכך שאינו פונה אל בני אנוש, ואף אינו פונה אל הקב"ה, אלא אל המלאכים. בעקבות עובדה זאת עמד הפיוט במרכזו של פולמוס שהחל עוד בתקופת הראשונים. מחברו של הפיוט אינו ידוע, והמקור לו הקדום ביותר הוא סידורו של רב עמרם גאון.
ביאור

הפייטן פונה בשם המתפללים אל דמויות, לא ידועות, אשר כפי הנראה יש להן גישה חופשית אל הקב"ה (ייתכן ואלו מלאכים, או אולי מדובר בצדיקי הדור). מ"מכניסי הרחמים" הוא מבקש שיכניסו רחמים כלפי ישראל, אל הקב"ה שהוא בעל הרחמים. מ"משמיעי התפילה" מבקש הוא שישמיעו את תפילתם של עם ישראל לפני הקב"ה שהוא שומע כל התפילות. מאותם שהם "משמיעי צעקה" מבקש הוא להביא את צעקתם של ישראל בפני הקב"ה שומע כל הצעקות, ומ"מכניסי הדמעה", מבקש הוא לאסוף את דמעות עם ישראל ולהכניסן אל הקב"ה, שהוא מלך המתרצה למראיהן של דמעות.
ביאור "באר יעקב" מביא הסבר כי ארבע הדמויות הן שלושת האבות ודוד המלך. מכניסי רחמים זהו אברהם שנקרא אב רחמן, מכניסי תפילה זהו יצחק שנאמר עליו: ויצא...לשוח בשדה (שיחה זאת תפילה), מכניסי צעקה זהו יעקב שנאמר עליו: הקול קול יעקב, ומכניסי דמעה זהו דוד שכתב בתהלים: שימה דמעתי בנאדך.
ממשיך הפייטן ומבקש מהדמויות האנונימיות, גם כן בארבע לשונות השתדלו, התחננו, בקשו והפצירו בקב"ה שהוא מלך גבוה ונישא מעל כל המלכים. תגייסו למטרה זאת את זכותם של האבות, שטמונים כיום באדמה, אך בחייהם עסקו בתורה ובמעשים טובים.
הפולמוס

עוד בתקופת הראשונים, ובמשך דורות, עמד הפיוט "מכניסי רחמים" במרכזו של פולמוס, בו השתתפו רבים מחכמי ישראל. נושא המחלוקת היה האם מותר לומר את הפיוט, או שהדבר אסור, שכן הפיוט מעיד על חוסר אמונה.
שורש הבעיה הוא, היותו של הפיוט סותר לכאורה את העיקר החמישי, משלושה עשר עיקרי אמונה של הרמב"ם:
”אֲנִי מַאֲמִין בֶּאֱמוּנָה שְׁלֵמָה, שֶׁהַבּוֹרֵא יִתְבָּרַךְ שְׁמוֹ, לוֹ לְבַדּוֹ רָאוּי לְהִתְפַּלֵּל, וְאֵין רָאוּי לְהִתְפַּלֵּל לְזוּלָתוֹ”.
כמו כן, לכאורה הפיוט מנוגד למאמר חז"ל בירושלמי:”רַבִּי יוֹדָן אָמַר מִשְּׁמֵיה דִּידֵיה, בָּשָׂר וָדָם יֵשׁ לוֹ פָּטְרוֹן, אִם בָּאת לוֹ עֵת צָרָה אֵינוֹ נִכְנָס אֶצְלוֹ פִּתְאוֹם, אֵלָא בָּא וְעוֹמֵד לוֹ עַל פִּתְחוֹ שֶׁל פָּטְרוֹנוֹ, וְקוֹרֵא לְעַבְדּוֹ אוֹ לְבֵן בֵּיתוֹ, וְהוּא אוֹמֵר אִישׁ פְּלוֹנִי עוֹמֵד עַל פֶּתַח חֲצֵרְךָ, שֶׁמָּא מַכְנִיסוֹ וְשֶׁמָּא מַנִּיחוֹ. אֲבָל הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא אֵינוֹ כֵּן, אִם בָּא עַל אָדָם צָרָה יִצְוַוח לֹא לְמִיכָאֵל וְלֹא לְגַּבְרִיאֵל, אֵלָא לִי יִצְוַוח, וַאֲנִי עוֹנֶה לוֹ מִיָּד”.
במהלך הדורות נשמעו דעות לכאן ולכאן, ואף נכתבו מכתבי התנגדות, ומכתבי תשובה. למרות הוויכוח, הפיוט מופיע ברבים מספרי הראשונים. לראשונה, מופיע הפיוט בסידור התפילות שערך ראש ישיבת סורא, רב עמרם גאון, וזה מעיד כי בוודאי לא התנגד לאמירת הפיוט. לאחריו, מופיע הפיוט ב"סידור לכל השנה כמנהג טרוייש", וגם בשיבולי הלקט, ספרו של רבי צדקיה בן אברהם הרופא, כתוב שאומרים "מכניסי רחמים", ואין בכך משום שיתוף שם שמים. בתשובה ששלח רב שרירא גאון לקהילת יהודי פאס, בנושא עצירת גשמים, מסר להם סדר תפילה, ובו כלל גם את הפיוט מכניסי רחמים.
גם בספר ציוני צידד בעד אמירת הפיוט מכניסי רחמים: ”דעת מה שאמרו חז"ל כי הלך כלב ונשתטח על קברי אבות ואמר: אבותי בקשו עלי רחמים לפני הקב"ה שאנצל מעצת מרגלים". ומאמר זה יחסום פי המדברים שאין לומר "מכניסי רחמים". וגם אמרו חכמים במסכת תענית: "למה יוצאין בבית הקברות כדי שהמתים יבקשו רחמים עלינו”.
בנוסף, רש"י כתב "לעולם יבקש אדם רחמים שיהו הכל מאמצים את כחו שיסייעוהו מלאכי השרת לבקש רחמים ושלא יהו לו מסטינים מלמעלה". לפי רש"י זה, נראה שאין איסור בכלל לבקש מהמלאכים שיכניסו את תפילותיו.
המהר"ל מפראג כתב שאין לומר את הפיוט בצורתו המקובלת, ויש לדלג עליו או שיש לשנות את הנוסח, והחת"ם סופר העיד על עצמו, שהוא מאריך בתפילת נפילת אפיים, כדי להימנע מלומר את הפיוט. הרב משה פיינשטיין והציץ אליעזר הביאו בספריהם סברות מנוגדות, אך לא הכריעו בשאלה.
בעת החדשה

בעת החדשה, זכה הפיוט לרֶהָבִּילִיטַצְיָה כאשר המלחין החסידי חיים בנט מחצר סערט ויז'ניץ, הלחין את מילות הפיוט, והלחן התקבל בכל עדות ישראל. בנט עצמו, זכה בעקבות לחנו זה בפרס אקו"ם לשנת 2012, ו'מכניסי רחמים' בלחנו, זכה לביצועים של זמרים חסידיים מפורסמים, כאברהם פריד ומרדכי בן-דוד.
חלק מהפוסקים בעת החדשה טענו כי יש דמיון בין לפקוד קברי צדיקים ולבקש מהנפטרים שיתפללו עבורנו ובין פיוט זה.
הערות שוליים

↑  באר יעקב - פירושו של הרב חיים צבי פנט, לסליחות נוסח פולין, ונוסח ליטא, דפוס פרנק, ירושלים.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ז, פסוק כ"ב.
↑  ספר תהלים, פרק נ"ו, פסוק ט'.
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ט', הלכה א'
↑  מנחם בן מאיר ציוני, ספר ציוני, מהדורת קרימונה, ספר במדבר, פרשת שלח לך, באתר היברובוקס.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מ"ד, עמוד ב', ד"ה לעולם יבקש אדם רחמים.
↑  נתיבות עולם, נתיב העבודה יב.
↑  שו"ת חתם סופר, או"ח קסו.
↑  שו"ת אגרות משה, אורח חיים, חלק ה, סימן מג, סעיף קטן ו.
↑  שו"ת ציץ אליעזר, חלק יד, סימן מח.
טראוויס מוטיאבה

ג'מאל טראוויס מוטיאבה (באנגלית: Jamal Travis Mutyaba; נולד ב-7 באוגוסט 2005 בננסאנה שבאוגנדה) הוא כדורגלן אוגנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ז'ירונדן דה בורדו מהליגה הצרפתית הרביעית ובנבחרת אוגנדה.
קריירת מועדונים

מוטיאבה גדל במחלקת הנוער של וייפרס, ובאוגוסט 2021 חתם על חוזה לשלוש שנים בווילה מליגת העל האוגנדית. ב-30 בינואר 2024 הושאל מוטיאבה לא-זמאלכ מליגת העל המצרית, ובסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 באוקטובר 2024 חתם בז'ירונדן דה בורדו מהליגה הצרפתית הרביעית.