stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרצאות גיפורד
הרצאות גיפורד > אדינבורו

ג'ורג' סטוקס, תאולוגיה טבעית ("Natural Theology"), הסדרה הועברה בשנת 1891.
ויליאם ג'יימס, החוויה הדתית לגווניה ("The Varieties of Religious Experience"), הסדרה הועברה בשנים 1900–1902.
אנרי ברגסון, בעיית האישיות ("The Problem of Personality"), הסדרה הועברה בשנים 1913–1914.
ג'יימס ג'ורג' פרייזר, פולחן הטבע ("The Worship of Nature"), הסדרה הועברה בשנים 1923–1925.
ארתור אדינגטון, טבע העולם הפיזי ("The Nature of the Physical World"), הסדרה הועברה בשנים 1926–1927.
אלפרד נורת' וייטהד, תהליך ומציאות : חיבור בקוסמולוגיה ("Process and Reality: An Essay in Cosmology"), הסדרה הועברה בשנים 1927–1928.
ג'ון דיואי, החיפוש אחר וודאות : מחקר על היחס בין ידע ופעולה ("The Quest for Certainty: A Study of the Relation of Knowledge and Action"), הסדרה הועברה בשנים 1928–1929.
אלברט שווייצר, בעיית התאולוגיה הטבעית והאתיקה הטבעית ("The Problem of Natural Theology and Natural Ethics"), הסדרה הועברה בשנים 1934–1935.
צ'ארלס סקוט שרינגטון, אדם על טבעו ("Man on His Nature"), הסדרה הועברה בשנים 1937–1938.
ריינהולד ניבור, טבע וגורל האדם : פרשנות נוצרית ("The Nature and Destiny of Man: A Christian Interpretation"),  הסדרה הועברה בשנים 1938–1940.
אוסקר קראוס, הרהורים חדשים על נפש, אלוהים ובריאה ("New Meditations on Mind, God, and Creation"), הסדרה הועברה בשנים 1940–1941.
נילס בוהר, סיבתיות והשלמה: פרקי אפיסטמולוגיה בלימודי פיזיקה אטומית ("Causality and Complementarity: Epistemological Lessons of Studies in Atomic Physics"), הסדרה הועברה בשנים 1949–1950.
ארנולד טוינבי, גישתו של היסטוריון לדת ("An Historian's Approach to Religion"), הסדרה הועברה בשנים 1952–1953.
רודולף בולטמן, היסטוריה ואסכטולוגיה : נוכחות הנצח ("History and Eschatology: The Presence of Eternity"), הסדרה הועברה בשנים 1954–1955.
אייריס מרדוק, מטאפיזיקה כמדריך למידות טובות ("Metaphysics as a Guide to Morals"), הסדרה הועברה בשנים 1981–1982.
יירגן מולטמן, אלוהים ובריאה : תאולוגיה חדשה של בריאה ורוח האל ("God in Creation: A New Theology of Creation and the Spirit of God"), הסדרה הועברה בשנים 1984–1985.
מייקל וולצר, בצלם אלוהים, 2019.
הרצאות גיפורד > גלאזגו

מקס מילר (1888–1892)
הלורד ארתור ג'יימס בלפור (1914, 1922)
שמואל אלכסנדר (1916–1918)
קרל סייגן (1985)
ריצ'רד דוקינס (1988)
צ'ארלס טיילור (2008–2009)
ז'אן-לוק מריון (2014)
ג'ודית באטלר (2018)
הרצאות גיפורד > סנט אנדרוז

ורנר הייזנברג (1955–1956)
אלפרד אייר (1972–1973)
אדולף גרונבאום (1984–1985)
הילרי פטנאם (1990–1991)
רוג'ר פנרוז (1992–1993)
מייקל דאמט (1996–1997)
מרטין ריס (2007)
רוג'ר סקרוטון (2010)
הערות שוליים

↑  ISBN 0-226-67288-3.
↑  תוכן הסדרה נדפס בשלושה כרכים: מסת"ב 0-226-80337-6, מסת"ב 0-226-80338-4, מסת"ב 0-226-80339-2.
↑  ISBN 0-19-823698-0.
↑  ISBN 0-06-072889-2.
↑  ISBN 1-56459-532-3.
↑  ISBN 0-472-06015-5.
↑  ISBN 0-02-934570-7.
↑  ISBN 1-4179-0845-9.
↑  ISBN 0-521-06436-8.
↑  בשני כרכים: מסת"ב 0-664-25709-7.
↑  Oskar Kraus - Gifford Lectures Online
↑  ISBN 1-881987-14-0.
↑  ISBN 0-19-215260-2.
↑  ISBN 0-8371-8123-2.
↑  ISBN 0-14-017232-7.
↑  ISBN 0-8006-2823-3.
וילאייט בוסניה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  סרייבו
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית
 תאריך:  1867
 פירוק:  קונגרס ברלין
 תאריך:  1878
 ישות קודמת:   איילט בוסניה
 ישות יורשת:   השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה
 
וילאייט בוסניה (בטורקית: Bosna Vilayeti) היה וילאייט עות'מאני אשר כלל את רוב שטחי בוסניה והרצגובינה המודרנית.
היסטוריה

בוסניה נכבשה בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1463. הרצגובינה נכבשה ב-1482. החל מ-1580 שתי הנחלות נכללו במסגרת איילט בוסניה. ב-1864 בוצעה רפורמה בחלוקה המנהלית של האימפריה, אשר במסגרתה בוטל מעמד האיילט. שטחי בוסניה והרצגובינה נכללו כעת במסגרת וילאייט אשר נקרא וילאייט בוסניה. הווילאייט כלל 17,900 קמ"ר, והיה מחולק לשש סנג'קים.
בשנת 1875 התקוממו הנוצרים בהרצגובינה בשל עול המיסים הכבד שהטילו העות'מאנים על האוכלוסייה. מונטנגרו הכריזה מלחמה על העות'מאנים באמתלה של סיוע לנוצרים. חרף ההקלה בעול המיסים, המרידה נמשכה והצטרפה אליה סרביה. המרד התפשט גם אל שאר חצי האי הבלקני, וב-1877 הכריזה האימפריה הרוסית מלחמה כנגד העות'מאנים. המלחמה הסתיימה סופית ב-1878, ובמסגרת קונגרס ברלין הוחלט שהאימפריה האוסטרו-הונגרית תקבל מנדט על וילאייט בוסניה. העות'מאנים המשיכו לשלוט רשמית באזור, אולם בפועל הוא נוהל בידי האוסטרו-הונגרים. זאת פרט לאזור הרצגובינה הישנה אשר נמסר למונטנגרו. האוסטרו-הונגרים סיפחו את בוסניה סופית ב-1908 (סיפוח שהוביל למשבר בוסניה).
ראו גם

השלטון האוסטרו-הונגרי בבוסניה והרצגובינה
היסטוריה של בוסניה והרצגובינה
הרמן השמיני, מרקיז באדן-באדן

הרמן השמיני, מרקיז באדן-באדן (נפטר ב-1338) היה מרקיז של באדן-באדן.
ביוגרפיה

הרמן היה הבן של הסו, מרקיז באדן-באדן ואשתו הראשונה קלרה, בתו של הרוזן ולטר השלישי מקלינגן.
הרמן השמיני בשונה מאחיו למחצה רודולף הסו, מרקיז באדן-באדן לא שלט בשטחי נחלות המשפחה (בית צרינגן) לאחר מות אביו, אלא רק החזיק בתואר מרקיז באדן עד מותו ב-1338.
לקריאה נוספת

יוהאן כריסטיאן זקס: Introduction to the History of Margraviate and princely House of Baden, Karlsruhe 1769, חלק ג', עמודים 165–192
ואנג'יקו

וואנג'יקו (בבנטו; תעתיק אנגלי: Wanjiku) הוא שם נשי לאישה משבט הקיקויו. מבחינה היסטורית, ואנג'יקו הייתה אחת מתשע בנותיהם של הזוג אשר ייסד את שבט אגיקויו, גיקויו ומומבי. כתוצאה מכך, צאצאי השושלת שלה מהווים את שבט אגאצ'יקו משבט אגיקויו בקניה.
תיאור מחזוריות השם.
במסורות קיקויו, השם גתיגיה (Gathigia) הוא זהה גם כן לשם ואנג'יקו. לדוגמה; מבחינת מסורת הבנטו, זה אפשרי שאם הנקראת ואנג'יקו, תלד את בתה ותקרא לה ואנג'יקו, גם כן. אך אם הבת תרצה לקרוא לבתה ואנג'יקו על שם אמה, היא לא תוכל זאת לעשות זאת כיוון שהמסורת לא מאפשרת ששלושה דורות ייקראו באותו השם. לכן כדי בכל זאת לשמר את הכבוד, ובמקביל לא לפגוע במסורת, תקרא הבת השלישית גתיגיה. השם גתיגיה ישמש כשם מחפה על ואנג'יקו. השם גם יבדיל אותה מאמה ומסבתה, גם יישמור על כבוד המסורת וגם יאפשר שמירה על כבוד המשפחה. במקרה זה, מהלך זה מחויב להיעשות כל דור שלישי לשם המקורי, אך אם גתיגיה תלד בנות ותרצה לקרוא לבנותיה לעתיד גם כן על שם אמה, תוכל עכשיו להשתמש בשם ואנג'יקו בחופשיות. אך נכדי גתיגיה, הדור השלישי לה, יצטרכו גם כן להיקרא גתיגיה (ואנג'יקו).
עם זאת, מגמה זו השתנתה עם הזמן וגתיגיה כבר אינו שם נפוץ. השם קיקו (Ciku) נהפך לקיצור נפוץ של השם ואנג'יקו.
כשם לאומי

כיום, בקניה, ואנג'יקו הוא שם המשמש לסימול האזרח הפשוט בהקשר של הפוליטיקה הלאומית. השם בא לייצג את האדם הרגיל, לאחר שהנשיא לשעבר דניאל אראפ מוי דחה את הקריאות לחוקה חדשה. הוא העיר:"האם אתה חושב שוואנג'יקו מבין מהי חוקה?", כלומר, "האם אתה חושב שהאזרח הקנייתי הפשוט מבין מהי חוקה?". בעקבות הערה זו, התקבע הכינוי 'וואנג'יקו' שפירושו הוא ה"ציבור הרחב".
ראו גם

סמל קניה
דגל קניה
המנון קניה
הערות שוליים

↑  https://www.arcjournals.org/pdfs/ijsell/v8-i7/4.pdf
↑  https://www.standardmedia.co.ke/entertainment/city-news/2000211875/dont-marry-men-from-these-kenyan-clans
↑  https://www.everyculture.com/Africa-Middle-East/Kikuyu-History-and-Cultural-Relations.html
↑  https://mukuyu.wordpress.com/2008/11/29/gikuyu-clans/
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרברט צ'יטפו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 ביוני 1923 Watsomba, זימבבואה 
 פטירה:  18 במרץ 1975 (בגיל 51) לוסקה, זמביה 
 מדינה:  זימבבואה, רודזיה 
 השכלה:  בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה של אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת פורט הר  Adams College 
 תפקיד:  נשיא זימבבואה 
 מפלגה:  זאנו, האיחוד הלאומי האפריקני של זימבבואה- החזית הפטריוטית 
 בן או בת זוג:  Victoria Chitepo 
 
הרברט ויטשייר צ'יטפו (אנגלית: Herbert Witshire Chitepo‏; 15 ביוני 1923 – 18 במרץ 1975) היה משפטן דרום אפריקאי ומנהיג זימבבואי. ממנהיגי מלחמת השחרור של זימבבואה (רודזיה דאז) משלטון המיעוט הלבן בהנהגתו של איאן סמית.
ילדות

צ'יטפו נולד למשפחה כפרית בחבל איאנגה שבדרום רודזיה, התחנך בבתי ספר של המיסיון והוכשר להוראה בקולג' בחבל נטאל שבדרום אפריקה ב-1945.
קריירה

לאחר ששימש מורה במשך שנה אחת, השלים את לימודי התואר הראשון בשנת 1949 שלאחריה הוסמך למשפטים בעת ששימש בלונדון כעוזר מחקר בבית הספר ללימודים אפריקאיים ואסיאניים. צ'יטפו היה האפריקאי הראשון בדרום רודזיה שהוסמך כפרקליט. עם שובו לרודזיה בשנת 1954 שימש כעורך דין במשפטיהם של לאומנים אפריקאים רבים. בשנת 1961 שימש כיועץ משפטי לג'ושוע נקומו, מייסד הברית האפריקאית העממית של זימבבואה (ZAPU) באספה התחיקתית של דרום רודזיה בלונדון. ממשלת רודזיה בהנהגתו של סמית לא הצרה את צעדיו ולא כלאה את צ'יטפו, באשר לא הזדהה פומבית כנושא תפקיד בתנועה הלאומנית. משטרו של סמית אף חשש לנקוט צעדים נגד צ'יטפו שהיה באותה עת מוכר בעולם.
האיחוד העממי הלאומי של זימבבואה (ZANU)

במאי 1962 הוצא ארגון ZAPU אל מחוץ לחוק בטענה של מיליטריזם, וצ'יטפו שוכנע לגלות מרצונו על מנת להימלט מסכנת מעצר. בגלותו שימש ראש התביעה הכללית הראשון ממוצא אפריקאי של טנגניקה. ביולי 1963 פרשה סיעתו של נקומו עקב חילוקי דעות פנימיים (שלא נעדר מהם רקע שבטי) מה-ZAPU ותומכיו יסדו את PCC-ZAPU והעדיפו פעילות מזוינת. צ'יטפו, יחד עם הסיעה המתונה, צידד בעמדתו של הכומר נדבנינגי סיטולה והפך ליו"ר ZANU מהיווסדה. בתפקידו זה שימש עד חתימת הסכם לוסקה ב-7 בדצמבר 1974.
שני הארגונים התחרו על השליטה אך ב-1964 נאסרה פעילותם ומנהיגיהם נאסרו. שני הארגונים עזבו את גבולות המדינה והתארגנו במבנה צבאי מחוץ לגבולותיה. ארגון PCC-ZAPU (שחזר להשתמש בכינוי ZAPU) ארגן את כוחותיו במערב ובתוככי זמביה, שם הקים את "הצבא המהפכני העממי של זימבבואה" (ZIPRA) לפי דוקטרינה סובייטית בהסתמכם על חיל חלוץ מיומן. ZANU, לעומתם, התמקם בטנזניה, והזרוע הצבאית שלו "צבא השחרור האפריקאי של זימבבואה" (ZANLA) התמקד בשינוע המונים מאזור הספר, לפי הדוקטרינה הסינית.
בינואר 1966 התפטר צ'יטפו מהתביעה הכללית ועבר לזמביה על מנת להקדיש עצמו למאבק המזוין, גייס תמיכה פוליטית לארגון ZANU ולהחלת עיצומים כלכליים נגד רודזיה. בנועם הליכותיו גייס ביעילות הכרה בינלאומית וכבוד לארגונו.
הכומר סיטולה ואחרים הכינו מסמך כולל המעניקים סמכות לצ'יטפו להנהיג את ZANU בזמן שסיטולה שוהה במעצר, תוך הרשאה מפורשת להוציא מאבק מזוין את הפועל. לפיכך ארגן ותכנן צ'יטפו פשיטות גרילה ופעילות מחתרתית ברודזיה החל בשנת 1966. בשנת 1972 תיאם פעולות לוחמה עם "חזית השחרור של מוזמביק" (FRELIMO) ופתח חזית לוחמה בצפון מזרח זימבבואה.
ההתנקשות

ב-18 במרץ 1975, בשעה 08:05, נרצח צ'יטפו בלוסקה שבזמביה בזמן שיצא את ביתו במכוניתו יחד עם שומר ראשו סילאס שמיסו. מכונית תופת מסוג "חיפושית" פולקסווגן התפוצצה בזמן שנהג את מכוניתו לאחור, השניים נהרגו בו במקום, ילד שכן מת מפצעיו כמה שעות מאוחר יותר. ארגון ZANU הטיל את האחריות להתנקשות על ממשלת רודזיה.
נשיא זמביה קנת קאונדה הורה על חקירת האירוע. מסמכי החקירה שפורסמו באוקטובר 2001 הצביעו על סכסוכים פנימיים ב-ZANU שהביאו להתנקשות מבית. הדוח של "הוועדה הבינלאומית המיוחדת לחקירת רצח צ'יטפו" שמונתה על ידי ממשלת זמביה נוקב בשמם על שורת מנהיגים ב-ZANLA, ביניהם תת-שר הפנים הנוכחי של זימבבואה, ג'וסאיה טונגוגארה כנושאים באחריות להתנקשות.
צ'יטפו היה נשוי לוויקטוריה צ'יטפו ואב לארבע בנות ושני בנים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276912105171  BnF: cb12099430h (data)  GND: 128521260  ISNI: 0000 0001 3949 0420  LCCN: n85299874  NTA: 072470380  SNAC: w6fg8zmc  SUDOC: 029348994  VIAF: 231149294295980521480   WorldCat (עם VIAF): 231149294295980521480
הרמן השני, מרקיז באדן

| --- | --- |
 לידה:  1060 
 פטירה:  7 באוקטובר 1130 (בגיל 70 בערך) 
 מקום קבורה:  Backnang Abbey 
 בן או בת זוג:  Judith of Backnang 
 
הרמן השני, מרקיז באדן (בגרמנית: Hermann II. von Baden; בערך 1060 – 7 באוקטובר 1130) היה הראשון שהשתמש בתואר מרקיז באדן, לאחר התיישבות המשפחה בטירת הוהנבאדן. טירה זו נמצאת כיום בעיירה באדן-באדן.
ביוגרפיה

הרמן היה בנם של הרמן הראשון מבאדן ויודית מבקננג-זוליכגאו. הוא היה שליט מרקיזות ורונה מ-1112 עד 1130.
הוא עיצב את עצמו כשליט בבאדן, רוזן בריסגביה, מרקיז ורונה. בסביבות 1070 החל הרמן לבנות את טירת הוהנבאדן על גבי שרידי מבנה קלטי ישן. לאחר השלמת המבנה ב-1112, הוא העניק לעצמו את התואר מרקיז באדן.
הוא בנה מחדש את מנזר אוגוסטינוס שאביו בנה ב-Backnang ב-1123. הרמן הובא למנוחות במנזר עם הכתובת:
"בקבר הזה שוכן המרקיז הרמן מבאדן, שהיה מייסד המנזר והמקדש הזה. הוא מת בשנת אלף גדל במאה ושלוש פעמים עשר מהזמן שבו ילדה הבתולה החסודה. כאשר הועבר לכאן יחד עם צאצאיו, חלפו חמש עשרה מאות שנה, לשם עשר ושלוש".
ביוגרפיה > משפחתו

הרמן השני התחתן עם יודית מהוהנברג, ממנה נולדו לו הילדים הבאים:
הרמן השלישי (מת ב-1160)
יודית (מתה ב-1162), התחתנה עם אולריך הראשון מקרינתיה
הרמן השני, רוזן הסן

הרמן השני, רוזן הסן (בגרמנית: Hermann II. von Hessen; ‏1341 – 24 במאי 1413) היה רוזן הסן בין השנים 1376–1413.
ביוגרפיה

הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו.
משפחתו

ב-3 בפברואר 1377 התחתן הרמן עם יוהנה, רוזנת נסאו-ויילבורג, אולם לא היו להם ילדים.
ב-15 באוקטובר 1383 התחתן הרמן בשנית עם מרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
אנה מהסן (1385–1386)
היינריך מהסן (1387–1394)
אליזבת מהסן (1388–1394)
מרגרטה מהסן (1389–1446), התחתנה עם היינריך המתון, דוכס בראונשווייג-לינבורג
אגנס מהסן (1391–1471), התחתנה עם אוטו השני, דוכס בראונשווייג-גטינגן
הרמן מהסן (1396–1406)
פרידריך מהסן (1398–1402)
לודוויג הראשון, רוזן הסן (1402-1458)
הרברט צימרמן

הרברט צימרמן (בגרמנית: Herbert Zimmermann, נולד ב-1 ביולי 1954 באנגרס שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בפ.צ. קלן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדות החלוץ והבלם.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

צימרמן הוחתם על ידי באיירן מינכן בשנת 1972, כאשר היה בן 18, לאחר ששיחק באנגרס 07 החל מגיל שש. במועדון זה שיחק צימרמן בעמדת החלוץ, ולתפקיד זה יועד בבאיירן מינכן. צימרמן מיעט לשחק בקבוצה הבוגרת וצבר שתי הופעות בלבד בבונדסליגה כמחליף בשנתיים, במשחקים מול שטוטגרט ובוכום. בשנתיים בהן שיחק בבאיירן מינכן, זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בשנת 1974, ובאליפויות הבונדסליגה בשנים 1973 ו-1974.
קריירת מועדונים > פ.צ. קלן

צימרמן עבר לפ.צ. קלן בקיץ 1974, במטרה לקבל דקות משחק רבות יותר משקיבל בבאיירן מינכן, והוסב מעמדת החלוץ לעמדת הבלם, בה ניכרו יתרונותיו בצורה מיטבית יותר. מעבר זה נחשב להצלחה גדולה, כאשר צימרמן שיחק במועדון במשך עשר שנים רצופות, בהן זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה בשנת 1978, שהייתה האליפות השלישית בקריירה שלו, לאחר שתי האליפויות שזכה עם באיירן מינכן, וכן שלוש זכיות בגביע הגרמני. הראשונה בשנת 1977, לאחר ניצחון בגמר על הרטה ברלין, השנייה בשנת 1978 לאחר ניצחון בגמר על היריבה המושבעת, פורטונה דיסלדורף, זכייה שהשלימה דאבל היסטורי למועדון. פורטונה דיסלדורף גמלה לפ.צ. קלן שנתיים מאוחר יותר בגמר הגביע. הפעם השלישית הייתה בשנת 1983, בה זכה צימרמן עם פ.צ. קלן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר בדרבי מול פורטונה קלן. סך הכול צבר צימרמן 202 הופעות בבונדסליגה, בהן כבש 22 שערים, ובשנת 1984 פרש מכדורגל מקצועני, אך חזר לשחק כדורגל בשנת 1988, אז שיחק מספר חודשים בבאד הומבורג מהליגות האזוריות.
קריירה בינלאומית

לצימרמן 14 הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש שני שערים. צימרמן זומן למונדיאל 1978, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים השני. בטורניר זה צימרמן פתח בהרכב בשני משחקים. לאחר מכן, כבש צימרמן שני שערים במוקדמות יורו 1980. עם זאת, בטורניר יורו 1980 עצמו, צימרמן לא זכה לדקות משחק. נבחרת גרמניה המערבית זכתה בטורניר, ולמעשה הופעתו האחרונה של צימרמן בנבחרת הייתה בשנת 1979.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה (2): 1973, 1974.
גביע אירופה לאלופות: 1974.
עם פ.צ. קלן:
אליפות הבונדסליגה: 1978.
הגביע הגרמני (3): 1977, 1978, 1983.
עם נבחרת גרמניה המערבית:
אליפות אירופה בכדורגל: 1980.
הרברט קוהנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 מדינה:  אוסטריה 
 פרסים והוקרה:  פרס תאודור קראמר (2014)  תואר מקצועי פרופסור 
 www.herbertkuhner.com
 
הרברט "הארי" קוהנר (בגרמנית: Herbert Rudolf Kuhner; נולד ב-29 במרץ 1935 בווינה) הוא סופר ומתרגם אוסטרי־יהודי.
חייו

קוהנר היגר עם הוריו לארצות הברית בשנת 1935 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה. הוא חזר לווינה ב-1963, שם הוא עובד כסופר ומתרגם. הוא הגה את המושג remigration, שהוא "ניאולוגיזם, שפירושו לחזור למקום שממנו גירשו אותך".
נשיא אוסטריה העניק לו את התואר פרופסור.
קוהנר פועל בתרגומיו להפצת ספרות של קבוצות אתניות אוסטריות והנגשתה לקהל דובר אנגלית. הוא חיבר אנתולוגיה של שירה לירית אוסטרית לאחר 1945 וזו יצאה לאור באמצעות הוצאת שוקן. הוא חתן פרס תאודור קרמר (גר') לשנת 2014.
יצירותיו > באנגלית

Herbert Kuhner: Nixe. Funk & Wagnalls, New York City 1968.
Herbert Kuhner: Broadsides and Pratfalls: Selected Poems, Stories and Translations. The Menard Press, London 1976.
Herbert Kuhner (Hrsg.): Austrian Poetry Today. Schocken Books, New York City 1985, ISBN 0-8052-3903-0.
יצירותיו > בגרמנית

Herbert Kuhner: Der Ausschluss. Memoiren eines Neununddreissigers. Wiener Verlag, Himberg 1988, ISBN 3-900915-00-8.
Herbert Kuhner: Liebe zu Österreich. Der Apfel, Wien 1995, ISBN 3-85450-079-3.
Herbert Kuhner: Minki die Nazi Katze und die menschliche Seite. Theodor Kramer Gesellschaft, Wien 1998, ISBN 3-901602-04-6.
הערות שוליים

↑  "Our Man in Vienna". Viennanet.info. נבדק ב-12 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264129105171  BnF: cb12685152v (data)  GND: 120034492  ISNI: 0000 0001 0900 9173  LCCN: n83134627  NTA: 071212574  SNAC: w61p03r4  SUDOC: 113568061  Trove: 897412  VIAF: 51813257   WorldCat (עם VIAF): 51813257 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הרברט קוהנר".
הרמן וייל

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1885 אלמסהורן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בדצמבר 1955 (בגיל 70) ציריך, שווייץ 
 שם לידה:  Hermann Klaus Hugo Weyl 
 ענף מדעי:  גאומטריה דיפרנציאלית, מכניקת הקוונטים, תורת היחסות, פילוסופיה, פיזיקה תאורטית, מתמטיקה, תורת החבורות, תורת המספרים, פילוסופיה של המתמטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן (1906)  אוניברסיטת גטינגן (1908)  Christianeum 
 מנחה לדוקטורט:  דויד הילברט 
 מוסדות:  אוניברסיטת גטינגן (1930–1933)  אוניברסיטת גטינגן (1909–1913)  המכון למחקר מתקדם (1933–1952)  המכון הטכנולוגי של ציריך (1913–1930) 
 תלמידי דוקטורט:  סאונדרס מק ליין, Julius Adams Stratton, Ernst Max Mohr, Auguste Urech, Ernst Völlm, פריץ גראסמן, Alexander Weinstein, Florian Eggenberger, Fritz Fischer, Alfred Aeppli, גרהרד גנצן, Walter Dällenbach, Fernand Lévy, Emil Funk, Auguste Urech, Adolf Bolliger, Hans Walter Dällenbach, Ernst Völlm, Henri Lauer, Robert Miche, Adolf Widmer, Florian Eggenberger 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'וסיה וילארד גיבס (1948)  חבר זר של החברה המלכותית (25 ביוני 1936)  Arnold-Reymond prize (11 ביוני 1954)  פרס לובצ'בסקי (1927)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 צאצאים:  Fritz Joachim Weyl, Michael Weyl 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
הרמן קלאוס הוגו וייל (בגרמנית: Hermann Klaus Hugo Weyl;‏ 9 בנובמבר 1885 – 8 בדצמבר 1955) היה מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף גרמני. אף על פי שבמהלך רוב שנותיו עבד בציריך שבשווייץ ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון שבניו ג'רזי, ארצות הברית, הוא מזוהה יותר מכל עם אוניברסיטת גטינגן שבסקסוניה התחתונה, גרמניה. הוא נחשב לאחד המתמטיקאים המשפיעים והמפורסמים ביותר במאה ה-20. השפיע במיוחד על המכון למחקר מתקדם בשנותיו הראשונות של המכון.
פרסם מאמרים רבים הנוגעים להיסטוריה של המתמטיקה, לוגיקה, חומר, זמן, חלל, פילוסופיה וסימטריה. הוא עסק בניתוח אי-שוויון וייל שנקרא על שמו.
ביוגרפיה

נולד באלמסהורן, עיירה קטנה ליד המבורג שבגרמניה. בשנים 1904–1908 למד מתמטיקה ופיזיקה בגטינגן ובמינכן. את הדוקטורט למד באוניברסיטת גטינגן, תחת הנחייתו של דויד הילברט. התחתן בשנת 1913 ונולדו לו שני בנים.
מגטינגן עבר למכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, שם היה העמית של אלברט איינשטיין. בשנת 1921 פגש את הפיזיקאי ארווין שרדינגר והם התחברו מאוד. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב את גרמניה לניו ג'רזי שבארצות הברית, לאחר שקיבל הצעה מאוניברסיטת פרינסטון לעזוב את גרמניה (אשתו של וייל הייתה יהודייה) ולעבוד שם. הוא עבד שם עד פרישתו בשנת 1951
נפטר מאוטם שריר הלב בציריך. גופתו נשרפה.
לקריאה נוספת

Hermann Weyl, (1952) Space Time Matter, Dover, New York
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515321705171  PLWABN: 9810670253505606  BIBSYS: 90088543  BNE: XX820224  BnF: cb12305695b (data)  CANTIC: a11072167  CiNii: DA00815026  GND: 118816624  HDS: 031708  ISNI: 0000 0000 8388 6804  LCCN: n50018035  LNB: 000254856  MGP: 7373  NDL: 00460689  NKC: jn20000703396  NLA: 35602647  NLK: KAC201426159  NSK: 000534250  NTA: 072834242  RERO: 02-A013099288  SELIBR: 238852  SNAC: w61v5gjm  SUDOC: 031921434  Trove: 1010959  VIAF: 64072393   WorldCat (עם VIAF): 64072393
הרצאות על האסתטיקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גאורג וילהלם פרידריך הגל
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מסה, הרצאה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1835 
 עורך:  היינריך גוסטב הוטו
 
הרצאות על האסתטיקה (בגרמנית: Vorlesungen über die Ästhetik) הוא חיבור המורכב מאוסף של הערות מהרצאותיו של גאורג וילהלם פרידריך הגל בנושא אסתטיקה באוניברסיטת היידלברג ב-1818 ואוניברסיטת ברלין ב-1820/21, 1823, 1826 ו-1828/29. הוא הודפס כחיבור ב-1835 על ידי תלמידו היינריך גוסטב הוטו (אנ'), תוך שימוש בהערות בכתב ידו של הגל והערות שתלמידיו רשמו במהלך ההרצאות.
תולדות החיבור

החוקרת לידיה מולנד (Moland) טוענת כי הבנת תורת האסתטיקה של הגל מאתגרת, בשל אופי החומרים ששרדו. אף שהגל הרצה על אמנות מספר פעמים, הוא מת לפני שהצליח לפרסם את המדריך שבו התכוון להשתמש כדי ללוות את ההרצאות. מתוך כתביו שפרסם בעודו בחייו, ישנם רק קטעים מועטים העוסקים באסתטיקה בפנומנולוגיה של הרוח, ופרק קצר בנושא בסוף האנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים.
תלמידיו לשעבר של הגל, היינריך גוסטב הוטו, שאסף לאחר מותו את רשימות ההרצאות שהגל התכוון להתאים לפרסום, שילב אותן עם מספר לא מבוטל של רשימות סטודנטים. בעוד שעבודה זו הייתה הטקסט הסטנדרטי במשך כמעט 200 שנה, מחקרים עדכניים יותר של אנמרי גטמן-סיפרט (אנ') הראו שיש כמות משמעותית של חומר בטקסט של הוטו שאינו מיוצג בהערות הסטודנטים, וכן לא ברור כמה מהחומר מבוסס במקור על כתבי יד שאבדו. בנוסף, הערות הסטודנטים מראים שהשקפותיו של הגל על אסתטיקה התפתחו עם הזמן, בעוד שהטקסט של הוטו מציג רק גרסה מלוקטת ומסונתזת של הגותו של הגל. למשל, ירמיהו יובל הראה שהתפתחות תפיסתו של הגל בהרצאות השונות על האסתטיקה משקפת את שינוי עמדותו ביחס ליהדות.
תוכן

כפי שהציג זאת בספרו אנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים, האמנות היא חלק מהתחום האחרון בשיטתו של הגל, המכונה "רוח אבסולוטי" (יחד עם הדת והפילוסופיה שגבוהות ממנה בדרגתם הרוחנית).
האידאה של האמנות מתפתחת דרך שלושה מומנטים: האוניברסלי, הפרטיקולרית, הסינגולרי כמפורט להלן:
האוניברסלי - מוקדש למושג האידיאל האמנותי.
הפרטיקולרי - בוחן את אידיאל האמנות כשהוא מתממש בשלושה שלבים:
אמנות סימבולית - פרה־קלאסית (אמנות מצרים העתיקה, אמנות הודו העתיקה).
אמנות קלאסית - (אמנות יוון העתיקה, אמנות רומא העתיקה)
אמנות רומנטית - מתחילה עם הופעת הנצרות על הבמת ההיסטוריה העולמית.
הסינגולרי - עוסק בבחינה של כל אחת מחמש האמנויות המרכזיות בסדר עולה של "פנימיות":
אדריכלות
פיסול
ציור
מוזיקה
שירה
הגל מתעד את התפתחות האמנות מהאדריכלות הסמלית הפרדיגמטית לפיסול הקלאסי הפרדיגמטי ועד לאמנויות הרומנטיות של ציור, מוזיקה ושירה.
בניגוד לדעה רווחת, הגל בשום מקום לא מכריז על אמנות כ"מתה". מה שהוא אומר, בהצהרה מייצגת הוא, "עבורנו האמנות אינה נחשבת עוד כאופן הגבוה ביותר שבו האמת משיגה לעצמה קיום". הוא מדבר לעיתים קרובות על "התמוססות" [Auflösung] של האמנות, אך לא על קיצה [Ende]. זאת למרות שהוטו, עורך ההרצאות, השתמש במונח "קץ האמנות" לתיאור הרגע האחרון של צורת האמנות הרומנטית.
השפעה

האסתטיקה של הגל נחשבת בעיני רבים כאחת התיאוריות האסתטיות הגדולות ביותר שהופקו מאז אריסטו. התזה של הגל על הקץ ההיסטורי של האמנות הייתה נושא לוויכוחים רבים והשפיעה על הוגים כמו תיאודור אדורנו, מרטין היידגר, ג'רג' לוקאץ', ז'אק דרידה וארתור דנטו. הגל הושפע בעצמו יוהאן יואכים וינקלמן, עמנואל קאנט, פרידריך שילר ופרידריך וילהלם יוזף שלינג. היידגר כינה את ההרצאות של הגל על אסתטיקה "ההתבוננות המקיפה ביותר על מהות האמנות שיש למערב". היידגר גם מקדיש את אחרית של חיבורו מקורה של יצירת האמנות לדיון בתזת קץ האמנות של הגל.
ביבליוגרפיה > תמלול ההרצאות בגרמנית

Vorlesung über Ästhetik. Berlin 1820/21. Eine Nachschrift, ed. H. Schneider. Frankfurt am Main: Peter Lang, 1995.
Vorlesungen über die Philosophie der Kunst, ed. A. Gethmann-Siefert. Hamburg: Felix Meiner Verlag, 2003.
Philosophie der Kunst oder Ästhetik. Nach Hegel. Im Sommer 1826. Mitschrift Friedrich Carl Hermann Victor von Kehler, eds. A. Gethmann-Siefert and B. Collenberg-Plotnikov. Munich: Wilhelm Fink Verlag, 2004.
Philosophie der Kunst. Vorlesung von 1826, eds. A Gethmann-Siefert, J.-I. Kwon and K. Berr. Frankfurt am Main: Suhrkamp Verlag, 2004.