stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי יוון–סרביה
יחסים בילטרליים > מדינה > עמדה יוונית כלפי סרביה באיחוד האירופי

ביוני 2008 אמר שגריר יוון בסרביה כריסטוס פאנאגופולוס כי יוון מגבה בעקביות את התפתחותה של סרביה ורוצה שהיא תתפוס את מקומה באיחוד. הוא הצהיר כי ההנהגה הפוליטית של יוון היא שסרביה תתפוס את מקומה במשפחה האירופית ושיוון מאמינה כי היא הטובה ביותר לסרביה וליציבות אזורית. על פי פנאגופולוס, יוון תומכת בפיתוחה של סרביה ושיפור חיי אזרחיה, כאשר הדבר בא לידי ביטוי בסיוע הגדול שקיבלה סרביה לאחר שנת 2000, וכן השקעות שעולות על 2.5 מיליארד אירו. הוא הזכיר כי בשנת 2001 ו-2002, הכתיב המצב הרציני במדינה כי הסיוע היה בעיקר בעל אופי הומניטרי. יוון אימצה תוכנית סיוע חשובה, שכונתה "התוכנית ההלנית לשיקום כלכלי של חבל הבלקן", אשר ייעדה 230 מיליון יורו לסרביה. הוא הדגיש כי אחת ממטרותיה של אתונה ומטרות השגרירות בבלגרד היא קידום יחסים כלכליים, שכן יוון עמדה בראש רשימת המדינות שמשקיעות השקעות ישירות ועקיפות בסרביה. הוא אמר כי יוון נמצאת בכל הענפים האסטרטגיים במשק. פאנאגופולוס הביע תקווה כי מגמה זו תורחב בקרוב עם ההשקעה הסרבית ביוון.
ב-19 באוקטובר 2008, ציינה שרת החוץ היוונית, דורה בקויאניס, כי ליוונים ולסרבים יש קשר מיוחד, וכי סרביה מתקרבת לאיחוד האירופי, עושה צעדים חשובים בדרך וכי היא מאמינה שלסרביה יש הרבה מה להציע לאיחוד האירופי.
שר החוץ היווני דימיטריס דרוזס נפגש עם עמיתו הסרבי ווק ג'רמיץ' ב-22 במאי. הם הצהירו כי היחסים בין המדינות הם מצוינים, ודנו בנושא מערב הבלקן באיחוד האירופי. יוון אמרה כי האזור יצטרף לאיחוד האירופי עד 2014. ג'רמיץ' הודה על עמדתה של יוון ביחס לקוסובו, ועל שיתוף הפעולה הכלכלי והיחסים המצוינים בסך הכל. יוון היא השותפה החשובה ביותר בסרביה בדרום מזרח אירופה. יוון סייעה בליברליזציה של הוויזה, וג'רמיש הסביר כי "השנה, אזרחינו יוכלו לנסוע לים היווני הרבה יותר בקלות. הם יבלו את חופשותיהם ביוון, מכיוון שאין חוף ים באזור בו אזרחינו יכולים להרגיש טוב יותר מאשר ביוון..." דרוזס אמר כי יוון מוכנה לאשר את הסכם הייצוב של סרביה (SAA) באופן מיידי.
יחסים בילטרליים > ערים תאומות

להלן מספר ערים תאומות בין סרביה ליוון:
סרביה בלגרד, סרביה עם יוון אתונה, יוון
סרביה ניש, סרביה עם יוון קסנדרניה, יוון יוון ספרטה, יוון יוון גליפאדה, יוון יוון מרוסי, יוון יוון עלימוס, יוון
סרביה נובי סאד, סרביה עם יוון הליופוליס, יוון
סרביה סמדרבו, סרביה עם יוון וולוס, יוון
סרביה קרושבץ', סרביה עם יוון קורפו, יוון
סרביה יגודינה, סרביה עם יוון קורינתוס, יוון
סרביה אלכסינאק, סרביה עם יוון לאווריו, יוון יוון פטרס, יוון יוון איאנה, יוון יוון לבריס, יוון יוון סמפוליטיו, יוון יוון ורונס, יוון
סרביה צ'אצ'אק, סרביה עם יוון קטריני, יוון יוון פיליפוי, יוון
סרביה קרגוייבץ, סרביה עם יוון דרמה, יוון
סרביה פנצ'בו, סרביה עם יוון ניפולי, יוון
סרביה שאבאץ, סרביה עם יוון ארגוסטולי, יוון
יחסי כנסיות

הכנסייה היוונית האורתודורסית קיימה יחסים מצוינים עם הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, כולל רכישה וסיוע הומניטרי לסרביה בכל המלחמות. יחסים אלה התרחבו גם למדינה הסרבית. לגבי האחרון, כנסיית יוון תמכה ב-"עמדות סרביות אפילו בעניין פרישת מונטנגרו מהפדרציה", כמו גם תמיכה בסרביה בעניין קוסובו, וכמוה הכנסייה הסרבית תמכה בעמדתה היוונית בקפריסין.
בשנת 1994 הכריזה הכנסייה היוונית האורתודוקסית על רדובאן קאראג'יץ' כאחד מבניו הבולטים של ישו, "העובד למען השלום", וקשטה אותו במסדר האבירים בן התשע מאות שנה לדרגה הראשונה של סן דיוניסיוס מקסנטה. הפטריארך האקומני ברתולומיאו הודיע כי "העם הסרבי נבחר על ידי האל כדי להגן על גבולות המערב של האורתודוקסיה".
תוכנית הקונפדרציה משנת 1992

למרות הקשרים המתוחים במהלך שלטונו של יוסיפ ברוז טיטו ביוגוסלביה, יחסי סרביה-יוון הגיעו למצב בו הוצעה ברצינות הקמת מדינה לסרבים ויוונים על ידי סלובודן מילושביץ' בשנת 1992. על פי ההצעה, יוון, סרביה ורפובליקת מקדוניה תהיינה כולן חברות בקונפדרציה המשולשת. בשנת 1994 הזמין מילושביץ' את ראש ממשלת יוון, אנדראס פפנדראו, לשקול את ההצעה ארוכת השנים של קונפדרציית אתונה - בלגרד - סקופיה. פפנדרו אפיין את הרעיון כ"הצעה מעניינת" אך ציין שטרם נבדקה. מנהיג מפלגת הדמוקרטיה החדשה מילטיאדיס אברט, שנפגש גם עם מילושביץ', אמר כי על כל מדינות הבלקן להצטרף לאיחוד האירופי. מנהיג מפלגת האביב הפוליטי אנטוניס סמאראס אמר כי "ההצעה מעניינת אך יש לבחון אותה ביסודיות". הצעות אלו לא הצליחו להשיג תגובה משמעותית מצד ממשלת יוון.
עמדת רפובליקת מקדוניה ביחס לקונפדרציה המשולשת זכתה לתמיכה רחבה על ידי פוליטיקאים ואנשי רוח. מיד לאחר קריאתו המחודשת של מילושביץ' לקונפדרציה רופפת בין יוון, סרביה והרפובליקה של מקדוניה, נשיא המפלגה הסוציאליסטית של מקדוניה, קירו פופובסקי, ראה בהצעה ארוכת השנים "סיכוי עתידי בר ביצוע". בשנת 2001, ציין נשיא רפובליקת מקדוניה לשעבר קירו גליגורוב את התמיכה הרחבה בהצעה בקרב אינטלקטואלים מקדוניים אתניים: "זה התחיל כאשר יוגוסלביה החלה להתפרק, כאשר התאספו אינטלקטואלים ופוליטיקאים כדי לבחון את הפרספקטיבות שהיו למדינתנו. העמדה המשותפת שלנו הייתה שקונפדרציה עם יוון היא הפתרון הטוב ביותר". הסופר המקדוני אנטה פופובסקי הצהיר בריאיון לעיתון הצרפתי ליברסיון ב-27 במרץ 2001: "אני תומך ברעיון הקונפדרציה עם יוון. לא תהיה בסכנה לאבד את זהותנו, מכיוון ששפתנו שונה לחלוטין מהשפה היוונית, בעוד שהיא דומה לשפותיהם של שני השכנים הגדולים האחרים, הסרבים והבולגרים".
תחבורה

התחבורה בין סרביה ליוון מפותחת היטב בעקבות האטרקטיביות של יוון כיעד תיירותי לתיירים סרבים שלעיתים קרובות פחות יקר, ונוח יותר לנסוע לחוף יוון ולא ליעדים במערב אירופה או בצפון אפריקה. נמל התעופה בלגרד ניקולה טסלה בסרביה מפעיל טיסות של אייר סרביה לאורך כל השנה לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס ולנמל התעופה הבינלאומי סלוניקי מקדוניה. חברת אג'יאן איירליינס מפעילה גם היא קו מאתונה לבלגרד.
קו האוטובוס היחיד בין סרביה ליוון הוא קו שמופעל על ידי Alamanis Tours מתחנת האוטובוסים בבלגרד.
ב-9 באוקטובר 2008 הודיע שר האוצר היווני ג'ורג' אלוגוסקופיס כי ייתרמו 100 מיליון יורו לצורך הקמת הכביש הראשי שיחבר את סרביה ויוון לשאר אירופה, מסדרון X.
תיירות > ביוון

יוון קיבלה בברכה את התיירים העונתיים מסרביה יותר מכל מדינה אחרת. בעוד שאתונה וסלוניקי הן היעדים הפופולריים ביותר בקרב הסרבים, תיירים רבים מבלגרד בוחרים פעמים רבות לטייל בהרקליון, קוס, זקינתוס ויעדים נוספים. שלא כמו תיירים אנגלים, גרמנים ותיירים זרים אחרים, שרבים מהם ביטלו את חופשתם ביוון בגלל ההפגנות והמשבר הכלכלי בקיץ 2010, התיירים הסרבים שברו את השיא וביקרו במדינה מספר רב של פעמים. נשיא סרביה הצהיר באתונה ביוני 2010 כי כך עוזרת סרביה לחבריה היווניים בתקופות קשות עבורם.
כ-350,000 אזרחים סרבים ביקרו ביוון בשנת 2008. 432,000 סרבים ביקרו בשנת 2009. סרבים רבים מבקרים ביוון בעקבות המורשת הסרבית החשובה שנמצאת במדינה. באתרים התרבותיים והדתיים החשובים במיוחד לסרבים נכללים מנזר הילנדאר בהר אתוס, בית הקברות זייניטליק בסלוניקי, והאי קורפו.
תיירות > בסרביה

בשנת 2015 ביקרו בסרביה 43,869 תיירים יוונים, בעוד שהמספר עלה ל-61,749 בשנת 2016 ול-75,657 בשנת 2018.
הקדשות

ברוב העיירות הסרביות ישנם מספר רחובות הנקראים על שמם של אנשים או אזורים יוונים. במרכז בלגרד ישנם רחובות הקרויים על שמות ריגאס פרוס, אלפתריוס וניזלוס, רחוב אתניאן, רחוב סלוניקי, רחוב אגיון אורוס, רחוב מקדוני, ורחוב קורפו. ישנן גם אנדרטאות המוקדשות לריגה פראס ואלפתריוס וניזלוס במרכז עיר הבירה הסרבית.
העיר הסרבית השנייה בגודלה, נובי סאד, ידועה לעיתים בשם "אתונה הסרבית". הר פרושקה גורה הוא אתר של 17 מנזרים ונקרא "אתוס הסרבי".
במרכז אתונה, סמוך לכיכר סיטאגמה, יש רחוב הקרוי על שם הגיבור הלאומי הסרבי, קאראג'ורג'ה, ובעיירות יווניות רבות יש רחובות על שם וסוס מוברובוניוטיס, סרבי מונטנגרי שנלחם במהפכה היוונית. בקורפו ישנו מוזיאון המכונה "הבית הסרבי", המוקדש לחיילים סרבים במלחמת העולם הראשונה.
ספורט > כדורגל

סרביה ויוון חולקות היסטוריה הדדית רבה בכדורגל העכשווי. שחקני הכדורגל הסרבים עשו לעיתים קרובות את הקריירה שלהם ביוון ויש להם מקום מיוחד בתרבות הפופולרית היוונית. השחקן הסרבי הראשון שאי פעם עשה לעצמו שם נערץ ביוון היה בוריבוג'ה יורביץ', שייצג את פנאתינאיקוס בסוף שנות השבעים, ואיתו פרדרג יורביץ', כדורגלן סרבי נוסף ששיחק ביוון. בנוסף, היה ולדימיר איביץ' לשחקן הכדורגל הסרבי המצליח ביותר ששיחק ביוון בקבוצה שאינה אולימפיאקוס - איוויץ', אלא בפאוק סלוניקי, ולפני כן שיחק לזמן קצר ב-AEK אתונה.
ארגונים

ההערכה היא כי ישנם עשרות ארגונים שנמצאים ברחבי שתי המדינות וכמות קטנה יותר בפזורה, אך קשה לשמור על סיכום מדויק של כמה באמת קיימים. עם זאת, בדרך כלל ידוע על ארגונים בולטים ביוון וסרביה שנפגשו עם גורמי ממשל ואישים פוליטיים, מנהיגים דתיים וחברי קבוצות יווניות-סרביות במטרה לחזק את היחסים ההדדיים, להעניק חסות לחגיגות התרבותיות וההיסטוריות, להקים יוזמות כלכליות ולתאם מאמצים הומניטריים. ארגונים יוונים-סרבים קטנים יותר מארגנים בדרך כלל פעילויות פנאי מקומיות. ב-28 ביולי 2006, 18 חברי הפרלמנט הסרבי קיבלו יוזמה להקמת קבוצת ידידות סרבית יוונית, ובמטרה להגביר את שיתוף הפעולה הפרלמנטרי בין שתי המדינות.
אירועים > יריד הספרים הבינלאומי בבלגרד

בשנת 2009, יוון הייתה ארץ הכבוד ביריד הספרים הבינלאומי 54 בבלגרד, שנוסד בשנת 1856. הסופרים הסרבים והיוונים דראגן וליקיץ' וטנזיס ולטינוס פתחו את האירוע. סרביה זכתה לכבוד ביריד הספרים הבינלאומי התשיעי בסלוניקי בשנת 2012.
ייצוג

סרביה מחזיקה שגרירות הממוקמת באתונה וקונסוליה כללית בסלוניקי.
יוון מחזיקה שגרירות בבלגרד, וקונסוליה כללית בניש
סרביה מחזיקה גם בקונסולית כבוד ומוזיאון זיכרון בקורפו.
ראו גם

יחסי יוון–מונטנגרו
לקריאה נוספת

Vladan Georgevitch (1896). "Grčka i srpska prosveta". (Public Domain)
Slavenko Terzić; Slavko Gavrilović (1992). Srbija i Grčka: (1856-1903) : borba za Balkan. Istorijski institut.
Đorđević, Vladan (1923). Srbija i Grčka: 1891-1893 : za istoriju srpske diplomacije pri kraju XIX veka. Srpska kraljevska akademija nauka i umetnosti. OCLC 4397035.
Milošević, Miladin (1997). Srbija i Grčka: 1914-1918 : iz istorije diplomatskih odnosa. Zadužbina Nikola Pašić. OCLC 85851065.
Kumanudi, A. J. (1907). Srbija i Grčka u XIX veku. Stanojević.
Obolensky, Dimitri (1974) [1971]. The Byzantine Commonwealth: Eastern Europe, 500-1453. London: Cardinal.
Ostrogorsky, George (1956). History of the Byzantine State. Oxford: Basil Blackwell.
Radovan Samardžić (1982). Greek-Serbian Cooperation, 1830-1908: Collection of Reports from the Second Greek-Serbian Symposium, 1980. Serbian Academy of Science and Arts, Institute for Balkan Studies.
Kaitē Rōmanou (2009). Serbian and Greek Art Music: A Patch to Western Music History. Intellect Books. ISBN 978-1-84150-278-6.
Hidryma Meletōn Chersonēsu tu Haimu (Thessalonikē) (1991). Proceedings of the Fifth Greek-Serbian Symposium: 1. Serbia and Greece During the First World War. 2. The Ideas of the French Revolution, the Enlightenment and the Pre-Romantic Period in the Balkans, 1780-1830 : Organized by the Institute for Balkan Studies and the Serbian Academy of Sciences and Arts in Thessaloniki and Volos, 9-12 October 1987. Institute for Balkan Studies.
Takis Michas (2002). Unholy Alliance: Greece and Milošević's Serbia. Texas A&M University Press. ISBN 978-1-58544-183-9.
Mythistory in a Nationalist Age: A Comparative Analysis of Serbian and Greek Postmodern Fiction. ProQuest. 2007. ISBN 978-0-549-69949-1.
Cooperation Between Greeks and Serbs During Their Struggles for Liberation, 1805-1830: L Greek-Serbian Symposium (7-10 November 1976) by the "Institute for the Balkan Studies" in Thessaloniki and Balkanoloski Institut Sanu" in Belgrade. Institute for Balkan Studies. 1979.
Gordаna Blаgojević. "Institucionalizovаne humаnitаrne аkcije i etničkа distаncа na primeru Grkа i Srbа dаnas" (PDF). Glasnik Etnogrаfskog institutа SANU LVIII sveska 1. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-04. נבדק ב-2020-02-23.
"GREEK-SERBIAN RELATIONS IN THE FIRST HALF OF THE 20th CENTURY". Balkan Studies. Thessaloniki. 45. 2004.
ליגת העל הפורטוגלית

| --- | --- |
 עונת 2024/2025 בליגת העל הפורטוגלית

 כינוי:  פרימירה ליגה
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני
 מדינות:  פורטוגל פורטוגל
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  18
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־90 שנה)
 אלופה נוכחית:  ספורטינג ליסבון (2023/2024)
 מירב הזכיות:  בנפיקה ליסבון (38)
 מפעל מקביל:  הגביע הפורטוגלי
 מפעל נמוך:  הליגה הפורטוגלית השנייה
 www.ligaportugal.pt
ליגת העל הפורטוגלית (בפורטוגזית: Primeira Liga) היא ליגת הכדורגל המקצוענית הבכירה בפורטוגל. הליגה מנוהלת ובאחריות גוף הליגה הפורטוגלית לכדורגל מקצועני.
החל מעונת 2006/2007 ישנן 16 קבוצות בליגה, במקום 18 קבוצות לפני. בסיום עונת 2013/2014 הוחלט כי מספר הקבוצות בליגה יחזור להיות 18 החל מעונת 2014/2015.
בתום כל עונה, שני המועדונים המובילים מעפילים לשלב הבתים של ליגת האלופות והקבוצה במקום השלישי מעפילה לשלב ההעפלה השלישי של ליגת האלופות. כמו כן, הקבוצות שסיימו במקומות 4 ו-5, וכן זוכת הגביע הפורטוגלי, מעפילות לליגה האירופית. במקרה שבו זוכת הגביע העפילה לטורניר אירופי כתוצאה ממיקומה בטבלת הליגה, הקבוצה מהמקום ה-6 מעפילה לליגה האירופית. שלוש הקבוצות מתחתית הטבלה יורדות לליגה השנייה ומוחלפות על ידי שלוש הקבוצות הראשונות מליגת המשנה. בנפיקה ליסבון, פורטו וספורטינג ליסבון מעולם לא ירדו לליגה השנייה.
הליגה הוקמה באופן נסיוני בשנת 1934, לאחר שלפני כן נעשה ניסיון בהקמת ליגה במבנה תחרות גביע. הליגה הפכה לרשמית בשנת 1938 ונקראה "אליפות הליגה הארצית" (בפורטוגזית: Campeonato Nacional da Primeira Divisão) עד 1999, לאחר מכן שינתה את שמה ל"ליגת העל הפורטוגלית" כך היא נקראת עד היום.
בליגה העליונה התחרו לאורך השנים יותר מ-70 קבוצות שונות, מתוכן רק חמישה בלבד הוכתרו כאלופות הליגה, ביניהם "שלוש הגדולות" בפורטוגל: בנפיקה ליסבון (37 זכיות באליפות), פורטו (29 זכיות) וספורטינג ליסבון (20 זכיות) הן היחידות שזכו בכל התארים עד כה, בנוסף לשתי קבוצות נוספות שזכו פעם אחת בלבד: בלננסש בעונת 1945/1946 ובואבישטה בעונת 2000/2001.
הליגה הגבירה את הפופולריות שלה בשנים האחרונות, כשהיא, נכון לעונת 2020, במקום ה-6 בדירוג הליגות של אופ"א באירופה. היא נכנסה בדירוג לטופ 5 הליגות המדורגות הגבוהות ביותר בעונת 2011/2012 כשהקדימה את ליג 1 הצרפתית. בנוסף היא דורגה בשנת 2011 במקום הרביעי העולמי כליגה הלאומית הרביעית בטיבה בעולם על פי ה-IFFHS.
קבוצות לעונת 2024/2025

18 הקבוצות הבאות יתחרו בליגת העל הפורטוגלית (הפרימיירה ליגה) במהלך עונת 2024/2025:
| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אבש פוטבול | וילה דאס אבש | אצטדיון דו אבש | 8,650 |
| אסטרלה דה אמדורה | אמדורה | אצטדיון ז'וזה גומש | 9,288 |
| ארוקה | ארוקה | האצטדיון העירוני ארוקה | 5,000 |
| אשטוריל | קשקאיש | אצטדיון דו קוימברה דה מוטה | 8,015 |
| בואבישטה | פורטו | אצטדיון דו בסה | 28,263 |
| בנפיקה ליסבון | ליסבון | אצטדיון האור | 64,642 |
| ויטוריה דה גימארייש | גימארייש | אצטדיון ד. אפונסו הנריקוס | 30,000 |
| ז'יל ויסנטה | ברסלוש | אצטדיון העיר ברסלוש | 12,504 |
| מוריירנסה | מוריירה דה קונגוס | פארקה דה ז'וגוס קומנדדור ז'ואקים דה אלמיידה פרייטס | 6,153 |
| נסיונל מדיירה | פונשל | אצטדיון מדיירה | 5,132 |
| סנטה קלרה | פונטה דלגדה | אצטדיון סאו מיגל | 13,277 |
| ספורטינג בראגה | בראגה | האצטדיון העירוני בראגה | 30,286 |
| ספורטינג ליסבון | ליסבון | אצטדיון ז'וזה אלבלדה | 50,095 |
| פארנסה | פארו | אצטדיון סאו לואיש | 7,000 |
| פורטו | פורטו | אצטדיון הדרגאו | 50,033 |
| פמליקאו | וילה-נובה דה פמליקאו | האצטדיון העירוני העשרים ושניים ביוני | 5,307 |
| קאזה פיה | ליסבון | האצטדיון העירוני ריו מאיור | 7,000 |
| ריו אבה | וילה דו קונדה | אצטדיון דוס ארקוס | 9,065 |
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הפורטוגלי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
אליפויות לפי קבוצה

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| בנפיקה ליסבון | 38 | 30 | 1935/1936, 1936/1937, 1937/1938, 1941/1942, 1942/1943, 1944/1945, 1949/1950, 1954/1955, 1956/1957, 1959/1960, 1960/1961, 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1970/1971, 1971/1972, 1972/1973, 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1980/1981, 1982/1983, 1983/1984, 1986/1987, 1988/1989, 1990/1991, 1993/1994, 2004/2005, 2009/2010, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2018/2019, 2022/2023 |
| פורטו | 30 | 29 | 1934/1935, 1938/1939, 1939/1940, 1955/1956, 1958/1959, 1977/1978, 1978/1979, 1984/1985, 1985/1986, 1987/1988, 1989/1990, 1991/1992, 1992/1993, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2002/2003, 2003/2004, 2005/2006, 2006/2007,2007/2008, 2008/2009, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2017/2018, 2019/2020, 2021/2022 |
| ספורטינג ליסבון | 20 | 22 | 1940/1941, 1943/1944, 1946/1947, 1947/1948, 1948/1949, 1950/1951, 1951/1952, 1952/1953, 1953/1954, 1957/1958, 1961/1962, 1965/1966, 1969/1970, 1973/1974, 1979/1980, 1981/1982, 1999/2000, 2001/2002, 2020/2021, 2023/2024 |
| בלננסש | 1 | 3 | 1945/1946 |
| בואבישטה | 1 | 3 | 2000/2001 |
| אקדמיקה דה קוימברה | - | 1 |  |
| ויטוריה סטובאל | - | 1 |  |
| ספורטינג בראגה | - | 1 |  |
הקיסר האל של חולית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנק הרברט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 נושא:  דת, ממשלה 
 הוצאה
 הוצאה:  G. P. Putnam's Sons 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  496 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  2003
 תרגום:  דורית לנדס
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת חולית
 ספר קודם:  ילדי חולית
 הספר הבא:  כופרי חולית
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002305639
 
הקיסר האל של חולית (באנגלית: God Emperor of Dune) הוא ספר מדע בדיוני מאת פרנק הרברט, הספר הרביעי בסדרת חולית. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1981 ותורגם לעברית על ידי דורית לנדס בשנת 2003.
תקציר העלילה

למעלה מ-3,500 שנים עברו מאז עלה לטו השני לשלטון בסוף אירועי ילדי חולית. הכוכב חולית אינו עוד מדבר אלא כוכב שופע צמחייה ומים. הזכר היחיד למדבר הכביר שכיסה פעם את כל הפלנטה הוא הסאריר, מדבר שבתוכו בנויה המצודה העצומה של לטו.
לטו כבר אינו אנושי; דגי החול שכיסו את עורו בעודו ילד הקנו לו גוף קדם-עקלתון: גופו בצורת התולעת בגובה של שבעה מטרים, רגליו הן כמו סנפירים חסרי תועלת וראשו נמצא בתוך ברדס של עור עקלתוני ורוד. הגוף הזה נתן לו לחיות במשך אלפי שנים. הוא הקיסר האל של חולית; הוא שולט על המרקוח שצומצם לכמות מזערית וכך הוא שולט בגילדת החלל, בבנות גשרית ובטליילאסו. כל התמרדות מדוכאת באמצעות צבא הנשים הפאנאטיות שלו, "דוברות הדגים", הסוגדות לו כאלוהים.
לטו מנסה בכל כוחו להגשים את שביל הזהב, אותו חזון שאפילו מואד'דיב התיירא ממנו. הוא השתלט על תוכנית הזיווגים של בנות גשרית. הוא עוקב בדקדקנות אחר כל בן ובת אטריידס שנולדים לפי תכנוניו ובוחן כל אחד מהם כדי לראות אם הם מבינים את משמעותו של שביל הזהב. לטו יודע שכל עוד הוא שולט ביקום, עתידה של האנושות מובטח. אך הוא יודע גם שזמנו מתחיל להתקצר והוא חייב להבטיח את הגשמת שביל הזהב בדרך אחרת.
היקום המוצג בספר זה שונה מזה שהוצג בקודמיו בסדרה; הכוכב אראקיס השתנה לבלי היכר והעקלתונים נכחדו כמעט לגמרי. הדררים, שבעבר היו עם אמיץ בעל מנהגים קדומים, הם כעת לא יותר ממוצגים מוזיאוניים המנסים לחקות (ללא הצלחה) את מנהגי הדררים בעבר.
העלילה, כמקובל בסדרה, נעה בין כמה דמויות ומספרת את סיפורן: פרט לסיפורו של לטו, מסופר לנו על סיונה אטריידס, צאצאית לתוכנית הזיווגים ומורדת בקיסר האל. מוניאו, אביה של סיונה ושר החצר של לטו. דנקן איידהו שהר'ולות שלו נוצרים שוב ושוב על ידי הטליילאסו ו-ווי נורי, השגרירה האייקסית החדשה.
ספר זה כתוב בצורה מורכבת ועמוסת פילוסופיה יותר מקודמיו בסדרה. רוב הציטוטים שבתחילת כל פרק לקוחים מן היומנים הגנובים, כינוי ליומניו של לטו. קו העלילה בספר זה פחות מוביל ואת מקומו תופסת פילוסופיה הנוגעת בתחומי חיים רבים ומגוונים.
בין השאר עוסק הספר בשאלות הנוגעות לטרגדיה שבאלמוות, שאלות של דטרמיניזם לעומת אקראיות, שאלות מגדריות ותרבותיות, ועוד.
דמויות > בית אטריידיס

לטו השני, הקיסר האל של היקום הידוע. מכונה גם "לטו העריץ" ו"התולעת".
מוניאו, שר החצר של לטו ואביה של סיונה. צאצא ישיר של הזיווג בין גאנימה לפאראד'ן קורינו.
סיונה, מורדת בלטו ובתו של מוניאו.
דנקן איידהו, מפקד המשמר המלכותי. ר'ולה (אדם משובט מתאי גופתו) שמשוחזר שוב ושוב בפקודת לטו.
נאיילה, שותפה נאמנה של סיונה. בסתר מדובבת דגים אדוקה ומרגלת בשירותו של לטו.
דמויות > בנות גשרית

סייאקסה, האם הראשה של בנות גשרית.
אנטיאק, אם נערצה ומגדת אמת.
לוייסיאל, אם נערצה צעירה ומגדת אמת.
דמויות > האייקסים

מאלקי, שגריר אייקס לשעבר באראקיס וידיד קרוב של הקיסר האל. דודה של ווי נורי.
ווי נורי, השגרירה האייקסית החדשה באראקיס. אחייניתו של מאלקי.
שמואל שפירא (רופא)

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בן 69 בערך) ירושלים 
 ענף מדעי:  רפואה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  המכון למחקר ביולוגי בישראל  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת רייכמן 
 
שמואל שפירא הוא רופא, מדען ומנהל ישראלי.  ניהל את המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה בשנים 2013–2021.
פרופסור מהמניין לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, מומחה לרפואת טרור ומצבי משבר. עמית מחקר במכון לחקר הטרור במרכז הבינתחומי הרצליה. אלוף-משנה (במילואים). לשעבר סמנכ"ל הדסה, ראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטה העברית בירושלים, מקים וראש המסלול לרפואה צבאית "צמרת" של הפקולטה לרפואה בירושלים. היה חבר בוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית, המפקחת על פעילות הוועדה לאנרגיה אטומית, בוועדות לאומיות משמעותיות אחרות, חבר ויו"ר מועצות מנהלים.
קורות חיים

שמואל שפירא נולד בירושלים, בן  לאליהו, יליד ירושלים שעבד כפקיד בחברת החשמל, ולתאודורה (דורה), ילידת יוגוסלביה וניצולת השואה שעבדה כמלצרית ובהמשך בקייטרינג. ב-1973 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית. את רוב שירותו הצבאי עבר בחיל הים עד לשחרורו מקבע ב-1997. במסגרת שירותו הצבאי הגיע עד דרגת אל"ם וכיהן בין היתר כראש ענף טראומה והיה ממקימי מערך הטראומה הלאומי במדינת ישראל. השתתף וניהל עשרות אירועים רבי נפגעים רובם קשורים בטרור. התמחה בהרדמה ובמנהל רפואי.
במשך שלוש שנים עמד בראש בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטה העברית. הקים ועמד במשך כחמש שנים בראש מסלול "צמרת" לחינוך והכשרת רופאים צבאיים באוניברסיטה העברית. כיהן כסמנכ"ל בית החולים הדסה בתקופת האינתיפאדה השנייה. נחשב למומחה מוביל ברפואת טרור, טראומה ורפואת חרום, ומלמד תחומים אלה כמו גם ניהול אירועים רבי נפגעים וניהול סיכונים. עיסוקיו בניהול מערכות גדולות ובפרט רפואיות ומדעיות הפכו אותו למומחה בתחומים אלה. חיבר (יחד עם Leonard A. Cole ו-Jeffrey S. Hammond) את הספר "Essentials of Terror Medicine".
ב-2010 מינה אותו ראש הממשלה בנימין נתניהו למומחה חיצוני, שיבחן אם יש לפרויקט כריית הפוספטים בשדה בריר שליד ערד היבטים בריאותיים העלולים להשפיע על האוכלוסייה. פרופ' שפירא הגיש את חוות דעתו בסוף אותה שנה וקבע כי "ל"לעבודת כרייה בשדה בריר אין כל פוטנציאל נזק בריאותי ביחס לתושבי ערד וכסייפה בהיבטי חלקיקים נשאפים, קרינה, רעש ועקה נפשית". עם זאת המליץ כי "בשנת ההפעלה הראשונה יינקטו אמצעי זהירות מיוחדים".
במאי 2013 הוחלט על מינויו למנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה במקום המנהל הקודם אביגדור שפרמן. במסגרת תפקידו זה הוביל את פיתוח החיסון הישראלי לקורונה, ה-BriLife (שפיתוחו לא הושלם), ופיתוח ראשון בעולם של נוגדנים מנטרלים לנגיף. פרש מכהונתו במאי 2021. במרץ 2023 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת חריף על מיזם ה-BriLife ועל שפירא וקבע:
בפברואר 2022 מונה לסמנכ"ל הטכנולוגיה של חברת סנט-טק, במקומו של הראל הרשטיק. החברה מפתחת בדיקת קורונה ומחלות נוספות על בסיס "אף אלקטרוני".
במאי 2022 צייץ בטוויטר: "אני קיבלתי 3 חיסונים, נפגעתי גופנית בצורה משמעותית מאוד כמו שנפגעו רבים אחרים ובנוסף האמון שלי בטיב ההחלטות ובתהליכי קבלתן נחרך קשות." בהמשך אותה שנה משרד הבריאות מתח עליו ביקורת שהחלה במילים "הופתענו לשמוע את אמירותיו המופרכות של מנהל המכון הביולוגי לשעבר, פרופ' שמואל שפירא."
ערך חמישה ספרים, כתב 21 פרקים בספרים ופרסם מעל למאה ושבעה עשר מאמרים מדעיים[דרוש מקור]. ב-2021 יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים ספרו, קרקס הפנדמיה: וירוס קטן הרס גדול, ובו ביקורת על ההתנהלות במשבר הקורונה בישראל וקריאה לחקירה בלתי תלויה של האירוע תוך השוואה לאירועי מלחמת יום הכיפורים.
זכה, בין היתר, בפרס נגיד רוטרי לאתיקה לשנת 2021, נבחר במקום השני ברשימת 50 היהודים המשפיעים של ה-Jerusalem Post ובמקום ה-25 ממאה הישראלים המשפיעים של "מעריב"[דרוש מקור].
שמואל שפירא היה נשוי פעמיים ולו שני ילדים.
הערות שוליים

↑  על פרופסור שמואל שפירא, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה (באנגלית)
↑  "ביקור הרמטכ"ל בפקולטה לרפואה ובמסלול לרפואה צבאית "צמרת", בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, 30 במאי 2013
↑  שירי ספקטור-בן ארי, ‏כריית פוספטים בשדה בריר, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, מאי 2013
↑  ראש המכון הביולוגי מסיים את תפקידו, באתר Israel Defense, ‏2021-06-02
↑  פיתוח חיסון ונוגדנים נגד נגיף הקורונה במכון למחקר ביולוגי בישראל, באתר מבקר המדינה, 14 במרץ 2023
↑  עמיר קורץ, כדי להציל את המיזוג: סנט-טק מזיזה את הרשטיק, ומביאה את מנהל המכון הביולוגי לשעבר, באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2022
↑  ציוץ שח שמואל שפירא, טוויטר, 14 במאי 2022
↑  ציוץ של משרד הבריאות, טוויטר, 27 באוגוסט 2021
↑  קרקס הפנדמיה, באתר "עברית", כולל פרק ראשון של הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454936405171  GND: 138138478  LCCN: nb2009003197  NKC: utb2010592624  NTA: 363026835  SUDOC: 14262621X  VIAF: 78889737   WorldCat (עם VIAF): 78889737
יהודה בר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 (בן 84 בערך) פתח תקווה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יוד-בית / י"ב
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד פלחה"ן צנחנים  מפקד סיירת חרוב  מפקד חטיבת הבקעה  מפקד עוצבת הגליל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים     מלחמת ההתשה     מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון
 
יהודה בר (נולד בשנת 1940) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כמפקד סיירת חרוב, חטיבת הבקעה ועוצבת הגליל.