stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי קיסינג'ר
תפקידים לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים

ב-20 בינואר 1977, פרש קיסינג'ר מתפקיד מזכיר המדינה, וזאת בעקבות הפסדו של ג'רלד פורד לג'ימי קרטר, בבחירות לנשיאות ב-1976. לאחר הפרישה, המשיך קיסינג'ר להשתתף בקבוצות ובארגונים שונים אשר עסקו בהתוויית מדיניות חוץ, דוגמת ועד השלישייה.
באותה שנה, קיבל קיסינג'ר הצעה למשרה באוניברסיטת קולומביה, אשר בוטלה כעבור זמן מה בשל ביקורת מצד סטודנטים אשר התנגדו למהלך ואף יצרה הד תקשורתי נרחב. בהמשך, הצטרף קיסינג'ר לצוות המרצים במרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון. בשנת 1978, מונה לדירקטור במנהלת ליגת הכדורגל הצפון אמריקנית.
בשנת 1982 הקים קיסינג'ר את חברת הייעוץ קיסינג'ר ושות'(אנ'), העוסקת במכירת שירותי ייעוץ מדיני ודיפלומטי לראשי מדינות וראשי תאגידים רב-לאומיים. בשנים 1983–1985 קיסינג'ר עמד בראש המועצה הלאומית לענייני מרכז אמריקה, ובשנים 1986–1988 היה חבר בצוות שייעץ לנשיא רונלד רייגן בנושאים בין-לאומיים.
בשנת 1999 מונה לדירקטור בחברת גאלפסטרים איירוספייס. בהמשך מונה לדירקטור בקבוצת המדיה סאן טיימס (אנ'). בין השנים 1995–2001, כיהן בדירקטוריון חברת הכרייה האמריקאית Freeport-McMoRan (אנ'). בשנת 2000, מונה ליועץ פוליטי לנשיא אינדונזיה עבד א-רחמן וחיד. בהמשך קיבל את התואר "יועץ לשם כבוד" של לשכת המסחר ארצות הברית-אזרבייג'ן. באותה שנה החליף את מרגרט תאצ'ר בתפקיד נשיא מכללת ויליאם ומרי (אנ'). בין השנים 2000–2006, כיהן כיו"ר דירקטוריון ארגון אייזנהאואר (אנ'). לאחר פרישתו, זכה בפרס מטעם הארגון על תרומתו רבת השנים.
בשנת 2002 מונה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש לעמוד בראש הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר, אך עזב את התפקיד ב-13 בדצמבר 2002.
נפטר ב-29 בנובמבר 2023, בגיל 100.
אידאולוגיה ותפיסת עולם מדינית

תפיסת העולם של קיסינג'ר הושפעה רבות מהדיפלומטיה של הקרדינל רישלייה, שטבע את המונח הגיון המדינה (בצרפתית: raison d'état - טובת המדינה), לפיה על המדינה לנהל את מדיניות החוץ שלה בכפוף לאינטרסים שלה, בניגוד למדיניות הרואה את המעצמה כאוכפת "סדר עולמי" או דרכי פעולה מוסריות (מדיניות אותה מייחס קיסינג'ר לנשיאים מן המפלגה הדמוקרטית ובפרט לוודרו וילסון).
גיבור נוסף במחשבה המדינית של קיסינג'ר היה שר החוץ האוסטרי מטרניך, שניסה להחזיר על כנו את הסדר הפוליטי באירופה השסועה לאחר תקופת נפוליאון והמהפכה הצרפתית והיה הדמות המובילה בקונגרס וינה ב-1815. מדיניותו עוצבה תוך התחשבות במאזן הכוחות הגלובלי ותוך שימור מקסימלי של הסדר הקיים תוך סלידה ממהפכנות. מאזן כוחות בין המעצמות הוא לדידו של קיסינג'ר הבסיס לשלום וליציבות בעולם.
קיסינג'ר התנגד להסתמכות על הסמכות האוניברסלית של האו"ם והסביר: ”תומכי הסמכות האוניברסלית טוענים שהמדינה היא הגורם הבסיסי למלחמות ולא ניתן לסמוך עליה לשם הבאת צדק; אם הפוליטיקה תוחלף בחוק, השלום והצדק ינצחו. אולם די בסקירה שטחית של ההיסטוריה כדי להיווכח שאין ראיות התומכות בתיאוריה שכזו. תפקידו של המדינאי הוא לבחור בברירה המיטבית תוך ניסיון לקדם את השלום והצדק ומתוך הבנה כי לעיתים קרובות ישנו מתח בין השניים וכי כל ניסיון פיוס יהיה חלקי”.
אידאולוגיה ותפיסת עולם מדינית > יחסיו עם היהדות וישראל

בספרו "פנקס שירות", מתאר יצחק רבין את תגובתו של קיסינג'ר להתנהלות ישראל במגעים הכושלים שהתקיימו בשנת 1971 לפתיחת תעלת סואץ לתנועת אוניות, במחיר של התרחקות ישראלית מקו התעלה. לפי עדותו של רבין, ששימש כשגריר ישראל בוושינגטון, ביקר קיסינג'ר את ישראל באומרו: "איש אינו מבין אתכם. איש אינו יודע מה אתם רוצים. יש חששות רציניים, כי כל מה שאתם רוצים, באמת, הוא להתחמק מכל הסדר המחייב ויתורים מצדכם ולשבת בגבולות שאתם יושבים בהם היום".
אידאולוגיה ותפיסת עולם מדינית > יחסיו עם היהדות וישראל > סערה סביב הקלטות הניו יורק טיימס

בשנת 2010 חשף עיתון הניו יורק טיימס הקלטות סודיות משיחות שונות שנערכו בבית הלבן מהם עולה התבטאויות שנויות במחלוקת של הנשיא ניקסון וקיסינג'ר. לפי עדויות של בוב הולדמן, ראש הסגל של הבית הלבן תחת הנשיא ניקסון, הוציא ניקסון הנחיה לפיה אין לאפשר לדיפלומטים ואישים בצמרת המדינית שהם יהודים אמריקאים, לרבות קיסינג'ר, מלהשתתף בגיבוש מדיניות כלשהי בנוגע לישראל. ככלל, היה קיסינג'ר צריך להתמודד עם רקעו היהודי ובשאלה שעלתה לגביו באיזו מידה הוא יכול להיות אובייקטיבי בשאלות הנוגעות לגורל ישראל ומעמדה במזרח התיכון, בו כלולות גם מדינות ערב.
באחת מההקלטות הנוספות שנחשפו נשמע קיסינג'ר אומר לנשיא ניקסון כי "הגירה של יהודים מברית המועצות אינה מטרה של מדיניות החוץ האמריקאית. אם ישלחו יהודים לתאי גזים בברית המועצות, זו לא בעיה אמריקאית. זה אולי עניין הומניטרי". שיחה זו התקיימה זמן קצר לאחר פגישה שקיים קיסינג'ר עם ראש הממשלה גולדה מאיר ב-1 במרץ 1973.
במאמר שפרסם בעיתון וושינגטון פוסט בדצמבר 2010, הגיב קיסינג'ר לתוכן ההקלטות וטען כי דבריו הוצאו מהקשריו וכי לא הייתה לו כל כוונה לפגוע בזיכרון השואה וביהודים ככלל.
אידאולוגיה ותפיסת עולם מדינית > יחסיו עם היהדות וישראל > ביקורת בישראל

בעת "מסע הדילוגים" שלו לאחר מלחמת יום הכיפורים זכה קיסינג'ר להפגנות מחאה נגדו בישראל, רובן ביוזמת גוש אמונים, שהמסר שהודגש בהן היה שלמרות יהדותו הוא מוביל למהלכים הפוגעים בישראל.
בשל התנהלותו במהלך מלחמת יום הכיפורים, וכן בשל התבטאויות שונות כנגד יהודים וישראל בפרט, זכה קיסינג'ר לשנאה ובוז מקרב גורמים בחוגי הימין על רקע מה שהם ראו כבגידתו באינטרסים היהודיים כפי שהם באים לידי ביטוי במדיניות הישראלית. כינוייו בשיח הפוליטי הימני בישראל היו "ג'ו בוי" (יהודון) ו"בעל הגויה", כפי שכינה אותו מנהיג גוש אמונים הרב צבי יהודה קוק.
אידאולוגיה ותפיסת עולם מדינית > יחסיו עם היהדות וישראל > הוקרה בישראל לפועלו

על אף הביקורת שהופנתה כלפי קיסינג'ר מצד גורמים שונים בישראל, בשנת 1984 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. ביוני 2012, קיבל את עיטור נשיא מדינת ישראל מהנשיא שמעון פרס כאות הערכה על פעילותו למען מדינת ישראל.
קיסינג'ר ביקר מספר פעמים בישראל, כאשר הפעם הראשונה הייתה בשנת 1961.
חייו האישיים

בשנת 1949, התחתן קיסינג'ר עם אן פליישר ונולדו להם שני ילדים, אליזבת ודייוויד. דייוויד אשר שימש בעבר כבכיר בחברת NBC, ומאז 2005 משמש כמנכ"ל חברת ההפקות של קונאן אובראיין "קונקו" (אנ'). קיסינג'ר התגרש מאן בשנת 1964, והתחתן בשנית בשנת 1974 עם הפילנתרופית ואשת החברה האמריקאית ננסי מגינס. הזוג התגורר לסירוגין בעיירה קנט שבקונטיקט ובעיר ניו יורק.
בסוף מאי 2023 הגיע קיסינג'ר לגיל 100. על שמו נקראו בחייו רחובות בישראל בראשון לציון ובנתניה.
בתרבות הפופולרית

בשנת 2023, לרגל יובל למלחמת יום הכיפורים, הופיעה דמותו של קיסינג'ר בסרטו של גיא נתיב "גולדה", והוא גולם על ידי לייב שרייבר.
בזמן כהונתו כמזכיר המדינה, תוכנית הסאטירה הישראלית הבולטת ניקוי ראש הקדישה לקיסינג'ר פרק שלם.[דרושה הבהרה]
מספריו

נשק גרעיני ומדיניות חוץ; תרגם יוסף עוזיאל, תל אביב: הוצאת סדן, 1969
מדיניות החוץ האמריקאית; תרגם יוסף עוזיאל, תל אביב: עם עובד, תשל"ה 1974
שנותי בבית הלבן; תרגם אהרן אמיר. תל אביב: ידיעות אחרונות, תשמ"א 1980
משבר: ניהול מדיניות החוץ במלחמת יום כיפור וביציאה מווייטנאם; תרגם יצחק טישלר, הוצאת שלם, 2004
דיפלומטיה, הוצאת שלם, 2007
לקריאה נוספת

מרטין אינדיק, בתחבולות תסיים מלחמה: הנרי קיסינג'ר והחתירה לשלום במזרח התיכון, מאנגלית: נורית גרידינגר, ידיעות ספרים, 2023.
אלי אבוטבול

אלי אבוטבול (נולד ב-13 ביולי 1967) הוא עורך דין וראש המועצה המקומית זכרון יעקב. כיהן בתפקיד בשנים 2003–2016 ובשנת 2024 נבחר שוב לראשות המועצה. בעל משרד עורכי דין.
קורות חיים

אלי אבוטבול נולד בזכרון יעקב בשנת 1967.
לאחר סיום לימודי התיכון בבית הספר אורט השומרון התגייס לצה"ל בשנת 1985 ושירת כפקיד בחטיבת הנח"ל. בשנת 1989 לאחר שחרורו מהצבא החל לעסוק בתחום קידום נוער בזכרון יעקב ובהמשך מילא את תפקיד רכז הנוער ביישוב.
בשנת 1993 נבחר ליו"ר מועצת פועלי זכרון יעקב וחוף הכרמל – הצעיר בגילו בארץ. בתפקיד זה שירת 10 שנים. לפני שנבחר לראשות המועצה שימש רכז נוער בסיכון במועצה, ויושב ראש מועצת פועלי זכרון יעקב וחוף הכרמל, יועץ משפטי בהסתדרות וחבר המועצה המקומית מאז 1998 ועד להתפטרותו מראשות המועצה.
בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, הוא היה איש מפלגת העבודה והיה סגנו של קודמו לראשות המועצה, ישי שיבובסקי. בהמשך, אבוטבול היה ראש סניף מפלגת העבודה המקומי ואילו שיבובסקי היה ראש המועצה מטעם מפלגת "יש", המקומית. השניים הפכו ליריבים פוליטיים.
קורות חיים > ראש מועצת זכרון יעקב

בשנת 2003, בגיל 36, נבחר לראשות המועצה המקומית זכרון יעקב – ראש המועצה ה-5, מטעם רשימה עצמאית – "זיכרון שבלב", זאת לאחר 30 שנות כהונת ראש המועצה הקודם ישי שיבובסקי. כאשר שיבובסקי פרש, אבוטבול ניצח בבחירות והגיע לראשות המועצה מטעם מפלגת העבודה. אלא שבסופו של דבר, כמו שיבובסקי, גם אבוטבול נאלץ להקים מפלגה מקומית, מפלגת "זיכרון שבלב", ולהמשיך להתמודד מטעמה על ראשות המועצה, במערכות הבחירות.
אחת היוזמות שלו כראש מועצה הייתה מכירה ושיקום של בית ההבראה של "מבטחים" בזכרון יעקב.
בשנת 2008 נבחר אבוטבול שנית לראשות המועצה כמתמודד יחיד.
בשנת 2010 הוביל מאבק אזורי כנגד הקמת חוות גז בכניסה לזכרון יעקב.
בשנת 2013 נבחר לקדנציה שלישית ברוב של 70 אחוזים.
בשנת 2015 מבקר המדינה הוציא שלושה צווי הגנה לשלושה חושפי שחיתויות שחשפו מעשי שחיתות במועצה המקומית זכרון יעקב. על פי דוח מבקר המדינה, ראש המועצה אלי אבוטבול תפר מכרזים ציבוריים לחברי ילדותו. בנוסף, נוכח העובדה שהמועצה המקומית זכרון יעקב הפרה באופן שיטתי את צווי ההגנה הזמניים שכבר ניתנו למתלוננים, החליט מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור להעביר את החלטתו בעניין ליועץ המשפטי לממשלה.
בקדנציה זו אישר תוכניות ארוכות טווח עבור המושבה כגון: פארק היין, גבעת זמארין ההיסטורית, סינמטק זיכרון, בית הילד ועוד.
במרץ 2016 נחקר אבוטבול במשטרה בעקבות תלונה על איומים. באפריל 2016 המשטרה הודיעה שגיבשה תשתית ראייתית להעמדתו לדין בגין איומים ועבירות נוספות. מממצאי החקירה עלה כי ראש המועצה איים על איש עסקים שייפעל לעצור את קידום ענייניו של איש זה, בשל התנגדותו לפרויקט שהמועצה קידמה. בשל המלצת המשטרה, החליט אלי אבוטבול להתפטר מראשות המועצה, אף שלא הוגש נגדו כתב אישום.
ב-2018 הודיע כי יתמודד שוב לתפקיד ראש המועצה, משום שהפרקליטות טרם קיבלה החלטה בעניינו.
בבחירות לראשות מועצת זכרון יעקב שנערכו באוקטובר 2018 זכה אבוטבול בכ-43.5% מהקולות אך הפסיד לראש המועצה המכהן זיו דשא (שקיבל כ-50% מהקולות).
ביולי 2019 הודיעה הפרקליטות על סגירת התיק.
בבחירות 2024 התמודד שוב לראשות המועצה בראש סיעת ״זיכרון אחת״, מול זיו דשא קיבל כ-45% מהקולות ונבחר לתפקיד.
חיים אישיים

אבוטבול גרוש ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  רעות נדלין, זכרון יעקב: ראש המועצה הנצחי – פורש, באתר ynet, 10 בפברואר 2003
↑  המושיעה של זכרון יעקב, רותי רוסו, 2016
↑   נעה שפיגל, המבקר הוציא צווי הגנה קבועים למדווחים על שחיתות במועצת זכרון יעקב, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2015
↑  אלה לוי-וינריב, ‏מבקר המדינה שולח מסר חד לחושפי השחיתויות: כדאי לכם!, באתר גלובס, 28 בדצמבר 2015
↑  עזרי עמרם, ‏המשטרה ממליצה להעמיד לדין שלושה ראשי רשויות, באתר ‏מאקו‏, 13 באפריל 2016
↑  המנצחים המפסידים: תוצאות האמת, באתר ‏מאקו‏, 31 באוקטובר 2018
↑  יואב איתיאל‏, "הצדק יצא לאור": נסגר התיק נגד ראש מועצת זכרון יעקב לשעבר, באתר וואלה, 15 ביולי 2019
↑  סיבוב שני בבנימניה, אלי אבוטבול ניצח את ראש מועצת זכרון יעקב המכהן, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
עומר קריגר

עומר קריגר
עומר קריגר (נולד ב-1975) הוא אמן פרפורמנס (מיצג) ווידאו ארט, מנהיג ומייסד משותף של "תנועה ציבורית" (2011-2006), מנהל אמנותי של פסטיבל "מתחת להר" (2015-2011). בשנים 1993–2003 היה שדרן רדיו בגלי צה"ל ובגלגלצ. הנחה את העונות הראשונות של מגזין המוזיקה "תוצרת הארץ" בערוץ הראשון.
ביוגרפיה

עומר קריגר נולד וגדל בתל אביב. במסגרת שירותו בצבא (1997-1993) ולאחר מכן שירת כשדרן רדיו. בשנים 1993–2003 ערך והגיש תוכניות מוזיקה, תרבות ושיחות עם מאזינים בגלי צה"ל וגלגלצ, בהן ״ישראל עכשיו״ - מסע שידורים בן חודשיים מרחבי הארץ, תוכנית הלילה ״הנוסע השישי״, ״הבחירות״ בגלגלצ "באוויר", אותה ערך עם דרור נחום,

עליה זכה בפרס מפקד גלי צה"ל

ו"הלילה הזה", אותה הגיש עם ירון מוטולה. בשנים 1997–1999 שימש כמגיש הראשון של "תוצרת הארץ" – מגזין מוזיקה ישראלית בערוץ הראשון

וככתב בתוכנית התרבות ״הבילויים״, טלעד, ערוץ 2 (2000).
קריגר בוגר תואר ראשון בהצטיינות בחוג לפילוסופיה ובתוכנית ללימודים כלליים ובינתחומיים, אוניברסיטת תל אביב (2003-1999). למד בתוכנית הלימודים הפתוחה באמנות, המדרשה לאמנות, בית ברל (2002-2001). בוגר תואר שני באמנות, בית הספר לאמנות סלייד (אנ'), הקולג' האוניברסיטאי של לונדון (2005-2003). במסגרת בית הספר הפעיל את ״ערוץ הטלוויזיה״ - תחנת טלוויזיה ניסיונית, פרויקט עליו המשיך לעבוד בשנים הבאות והציגו במקומות שונים בעולם, בהם במסגרת הביאנלה השנייה לאמנות בהרצליה, מוזיאון הרצליה.
עבודת התזה שלו דנה באוונגרד הרוסי ובתקשורת ההמונים.


בשנים 2005–2007 התגורר בברלין, בה שהה בטסלה - מעבדה לאמנות מדיה ברלין והשתתף בתערוכות.
לימד במדרשה ובחוג לאמנות בקלישר.
בשנת 2006 הקים בצוותא עם דנה יהלומי את "תנועה ציבורית", קבוצת מחקר פרפורמטיבי שביצעה פעולות אמנות במרחב הציבורי. הוא הנהיג את הקבוצה ביחד עם יהלומי, יצר וביים כשלושים עבודות ופרש בשנת 2011.
בשנים 2011–2015 כיהן כמנהל אמנותי של "מתחת להר", פסטיבל לאמנות ציבורית חדשה,




במסגרת עונת התרבות בירושלים (הקרויה כיום "מקודשת") בניהולם של נעמי בלוך פורטיס (מנכ"לית) ואיתי מאוטנר (מנהל אמנותי). בין האמנים שהופיעו בפסטיבל: האמן הספרדי סנטיאגו סיירה (אנ'), יעל ברתנא, קולקטיב האמנות Slavs and Tatars (אנ'), המחזאי והבמאי יונתן לוי וקולקטיב האמנות Chto Delat?,

והאמנים הישראלים דני קרוון, יוחאי אברהמי, קבוצת מוסללה, טלי קרן, רותי סלע, בועז ארד, ניר עברון, נירה פרג ואלהם רוקני.
יצר והציג כעשרים עבודות וידאו ארט.
בין המוזיאונים, התיאטראות והתערוכות בהם הציג: מוזיאון תל אביב, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית, מוזיאון ואן-אבה באיינדהובן שבהולנד (אנ'), המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון, תיאטרון הבל אם אופר ברלין (אנ'), פסטיבל מלטה פוזנן (אנ'), הגלריה הלאומית זכנטה בוורשה שבפולין (אנ'), הביאנלה השנייה בהרצליה, פסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
ב-2014 ארגן הפגנת אמנים גדולה בכיכר רבין ונאם בה את הנאום המרכזי.
ב-2015 הציג תערוכת יחיד ועבודת וידאו "בחזרה על מחזה החזיונות" ביחד עם ניר עברון בגלריה בקיבוץ בארי,

הווידאו הוצג בהמשך בתערוכה קבוצתית במוזיאון הרצליה

והשתתף בתחרות לווידאו וקולנוע נסיוני, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
עבודה שיצר והציג במסגרת תנועה ציבורית נרכשה על ידי מוזיאון ואן-אבה באיינדהובן שבהולנד (אנ').
חבר ועדה, חשיפה בינלאומית לתיאטרון ישראלי (2013);

חבר ועדת תיאטרון, סל תרבות ארצי (2011-14); חבר הוועד המנהל, איגוד האמנים הפלסטיים (2017).
מרצה על יצירתו ומעביר סדנאות בישראל ובחו"ל.
בשנת 2016 תרגם את הספר ״לקראת לקסיקון של משתמשוּת״ מאת סטיבן רייט, בהוצאת המכון לנוכחות ציבורית, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון.
מלגות ותוכניות שהות אמן (Residency)

2007 - טסלה - מעבדה לאמנות מדיה ברלין
2008 - A-I-R Laboratory, המרכז לאמנות עכשווית ורשה
2011 - iaspis סטוקהולם
2013 - מלגת ארטיס
2016 - עמית מחקר, המכון לנוכחות ציבורית, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2017 - HIAP הלסינקי
ראו גם

תנועה ציבורית
הערות שוליים

↑  תוצרת הארץ יורדת מהמסמך? באתר הבמה
↑  התוכנית "באוויר עם עומר קריגר", באתר אישים.
1 2 3 4  אלון הדר, מדברים מהשטח, מוסף סופשבוע של העיתון מעריב, 3 ביוני 2011.
↑  המדרשה 14, סתיו 2011, עמ' 61-58.
↑  New Public Art in Jerusalem. Omer Krieger. Public School Editions, באתר mottodistribution.
↑  על פסטיבל מתחת להר, באתר של ארטיס, 10 בספטמבר 2015.
↑  קליה מור, ‏מעורב ירושלמי, באתר ‏מאקו‏, 13 ביולי 2015
↑  New Public Art in Jerusalem : Under the Mountain 2011-2013, Public School Editions, 2013.
↑   גליה יהב, סנטיאגו סיירה: האמן שמעמיד חיילים מול הקיר, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2015
↑  האתר של קולקטיב האמנות Chto Delat?
↑  האתר של מוסללה
↑  אמנים עושים חדשות, באתר של מקודשת, 20 ביולי 2012.
↑  "מתחת להר": פסטיבל לאמנות ציבורית, באתר הבמה, 23 ביולי 2013.
↑  קמיע סמית, תערוכות חדשות: האמן העובר לפני התיבה, באתר הארץ, 26 ביולי 2012
↑   שני ליטמן, מחאת האמנים בתל אביב: חדלונו של השמאל הישראלי, באתר הארץ, 22 ביולי 2014
↑  אמנים נגד המלחמה, באתר יו טיוב, 24 ביולי 2014.
↑  מחאת אמנים נגד המלחמה, באתר ערב רב, 21 ביולי 2014.
1 2  ניר עברון ועומר קריגר - בחזרה על מחזה החזיונות, 8 בפברואר - 1 במרץ 2014, אתר הגלריה בקיבוץ בארי.
1 2  מעין שלף, שירת המקהלה, באתר ערב רב, 14 באוקטובר 2015.
↑  חשיפה בינלאומית 2013, חברי צוות החשיפה, באתר הבמה, 7 באוקטובר 2013.
↑  חברי הוועד המנהל, באתר איגוד האמנים הפלסטיים.
↑  סיטואציות פרפורמטיביות במרחב הציבורי: קבוצת המחקר והפעולה, 16/20 בנובמבר 2015, באתר cittadellarte.it.
↑  אירוע נעילה: מחשבות מצטברות על MATEREALITY, באתר פסטיבל צוללן, 16 בספטמבר 2017.
1 2  הרצאה של קריגר, אמן המדינה 2012, באתר יו טיוב (אנגלית).
↑  יום עיון בתערוכה המסתננים, באתר ארטפורט, 26 ביוני 2017.
↑  מדיניות ותאוריה של האמנויות: מרצים אורחים בשנים האחרונות, באתר בצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים.
↑  הספר באתר כתב העת "מארב".
↑  מיטל רז, "קול המדינה הבאה" מכריח אתכם לחשוב על היום שאחרי הכיבוש, באתר טיים אאוט תל אביב, 22 במרץ 2017.
↑  קול המדינה הבאה,, באתר ראשון נט, 27 במרץ 2017.
↑  אמן המדינה, באתר artmuseum.
↑  פסטיבל אמנות חיה 2015, עומר קריגר, עכשיו (ההתנגשות), באתר kampnagel.
↑  עמוד השער של הג'רוזלם פוסט, 28 באוגוסט 2015.
↑  העבודה בעמוד הפייסבוק של עונת התרבות בירושלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501574505171  PLWABN: 9810583888505606  LCCN: no2015128197  SUDOC: 188400095  VIAF: 446144782721856583535   WorldCat (עם VIAF): 446144782721856583535
אנתוני מורו

| --- | --- |

אנתוני מורו במדי דאלאס (2013)
 לידה:  27 בספטמבר 1985 (בן 39) שארלוט שבצפון קרולינה
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96 מטר
 מספר:  2
 מכללה:  ג'ורג'יה טק
 קבוצות כשחקן
 2008–2010  2010–2012  2012–2013   2013  2013–2014   2014–2017   2017:  גולדן סטייט ווריורס   ניו ג'רזי נטס   אטלנטה הוקס   דאלאס מאבריקס  ניו אורלינס פליקנס   אוקלהומה סיטי ת'אנדר   שיקגו בולס
אנתוני ג'ארד מורו (באנגלית: Anthony Jarrad Morrow, נולד ב-27 בספטמבר 1985) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
קריירה

מורו השתתף בדראפט של שנת 2008, אך לא נבחר. הוא הצטרף לגולדן סטייט ווריורס בליגת הקיץ וב-24 ביולי הוחתם על חוזה. במשחקו הרביעי בעונה, שהיה המשחק הראשון בו עלה בחמישייה, קלע 37 נקודות והוסיף 11 ריבאונדים. את עונת הבכורה שלו סיים מורו כרוקי הראשון שמוביל את הליגה באחוזי קליעה מעבר לקשת ה-3 עם 46.7%. בסיום העונה הצטרף מורו בשנית לליגת הקיץ, במהלכה קלע 47 נקודות במשחק נגד ניו אורלינס הורנטס - שיא נקודות לשחקן בליגת הקיץ. במהלך עונתו השנייה בקבוצה פתח בחמישייה בלמעלה מ-50% מהמשחקים בהם שותף והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-13 נקודות.
בסיום עונת 2009/10 הועבר מורו בטרייד לניו ג'רזי נטס תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק בממוצע 32 דקות במשחק וקלע 13.2 נקודות, ההישגים הגבוהים בקריירה של השחקן. ב-3 בפברואר 2012 קלע מורו שיא קריירה של 42 נקודות בהפסד של קבוצתו למינסוטה טימברוולבס.
ביולי 2012 ביצעה ניו ג'רזי טרייד עם אטלנטה, במסגרתו  ג'ו ג'ונסון הועבר לניו ג'רזי בתמורה לארבעה שחקנים שעברו להוקס, ביניהם גם מורו וג'ורדן פארמר. מורו התקשה למצוא את מקומו בקבוצה ומספר הדקות שקיבל ירד משמעותית, ביום האחרון של מועד ההעברות הועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס תמורת דנטה ג'ונס. גם בדאלאס התקשה למצוא את מקומו ושותף רק ב-17 משחקים בהם קלע 2.3 נקודות בממוצע, הנתון הנמוך בקריירה. בסיום העונה עבר מורו לניו אורלינס פליקנס וחתם על חוזה מינימום לשנתיים, אך שיחק בקבוצה רק עונה אחת, לאחריה עבר לאוקלהומה סיטי ת'אנדר בה חתם על חוזה ל-3 עונות תמורת סכום של כ-10 מיליון דולר.
בעונת 2014/15 הפך להיות חלק קבוע מהרוטציה של סקוט ברוקס באוקלהומה סיטי והציג עלייה בדקות המשחק ובנקודות.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008/2009 | גולדן סטייט | 67 | 17 | 22.6 | 0.478 | 0.467 | 0.870 | 3.0 | 1.2 | 0.5 | 0.2 | 10.1 |
| 2009/2010 | גולדן סטייט | 69 | 37 | 29.2 | 0.468 | 0.456 | 0.886 | 3.8 | 1.5 | 0.9 | 0.2 | 13.0 |
| 2010/2011 | ניו ג'רזי | 58 | 47 | 32.0 | 0.450 | 0.423 | 0.897 | 3.0 | 1.2 | 0.3 | 0.1 | 13.2 |
| 2011/2012 | ניו ג'רזי | 62 | 18 | 26.4 | 0.413 | 0.371 | 0.933 | 2.0 | 1.0 | 0.7 | 0.1 | 12.0 |
| 2012/2013 | אטלנטה | 24 | 1 | 12.5 | 0.423 | 0.395 | 0.889 | 1.1 | 0.4 | 0.5 | 0.0 | 5.2 |
| 2012/2013 | דאלאס | 17 | 0 | 4.8 | 0.500 | 0.200 | 1.000 | 0.2 | 0.2 | 0.1 | 0.0 | 2.3 |
| 2013/2014 | ניו אורלינס | 76 | 9 | 18.8 | 0.458 | 0.451 | 0.828 | 1.8 | 0.8 | 0.5 | 0.2 | 8.4 |
| 2014/2015 | אוקלהומה סיטי | 74 | 0 | 24.4 | 0.463 | 0.431 | 0.888 | 2.6 | 0.8 | 0.7 | 0.1 | 10.7 |
| 2015/2016 | אוקלהומה סיטי | 68 | 6 | 13.6 | 0.408 | 0.387 | 0.744 | 0.9 | 0.4 | 0.3 | 0.1 | 5.6 |
| 2016/2017 | אוקלהומה סיטי | 40 | 7 | 15.7 | 0.387 | 0.294 | 0.885 | 0.7 | 0.5 | 0.6 | 0.1 | 5.8 |
| 2016/2017 | שיקגו | 9 | 0 | 9.7 | 0.414 | 0.429 | 1.000 | 0.2 | 0.7 | 0.2 | 0.0 | 4.6 |
| קריירה |  | 564 | 142 | 21.8 | 0.447 | 0.417 | 0.880 | 2.2 | 0.9 | 0.6 | 0.1 | 9.4 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | אוקלהומה סיטי | 14 | 0 | 5.4 | 0.458 | 0.357 | 1.000 | 0.1 | 0.1 | 0.1 | 0.0 | 2.6 |
| 2017 | שיקגו | 3 | 0 | 9.7 | 0.556 | 0.000 | 1.000 | 1.0 | 0.7 | 0.0 | 0.0 | 4.0 |

| קריירה |  | 17 | 0 | 6.2 | 0.485 | 0.357 | 1.000 | 0.3 | 0.2 | 0.1 | 0.0 | 2.9 |
הערות שוליים

↑  אנתוני מורו-סטטיסטיקות באתר basketball-reference.com
↑  Rookie Morrow explodes for 37 points, 11 boards in 1st NBA start, ESPN.com, 15 November 2008
↑  Janny Hu, A rookie whose 3-point stroke leads the league, sfgate.com, 12 April 2009
↑  גולדן סטייט ניצחה, אנתוני מורו הפציץ 47 נקודות, באתר ONE‏, 17 ביולי 2009
↑  Nets Acquire Guard Anthony Morrow, NBA.com, 13 July 2010
↑  Andy Vasquez, Nets let Anthony Morrow's career-high 42-point effort go to waste, northjersey.com, 4 February 2012
↑  שרון דוידוביץ', http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4250434,00.html, ynet, 3 ביולי 2012
↑  חלון ההעברות ב-NBA נסגר: מי עבר לאן?, באתר וואלה, 21 בפברואר 2013
↑  ערן סורוקה, NBA: תקרת השכר - 58.7 מיליון דולר, nrg, 10 ביולי 2013
↑  כרמלו נשאר בניקס, גאסול בשיקגו, פירס בוושינגטון, באתר וואלה, 13 ביולי 2014
אסי אבוטבול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 50 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יוסף (אסי) אביטל (אבוטבול) (נולד ב-1975) הוא ראש ארגון פשע שהתמחה בגביית חובות על ידי סחיטה, אלימות, ואיומים.
בשנת 2009 הורשע אבוטבול בבית המשפט המחוזי בעבירות של ניהול ארגון פשיעה, סחיטה, הצתה, כליאת שווא ועבירות הון, ונגזרו עליו 13 שנות מאסר בפועל, שנתיים מאסר על תנאי וקנס של חצי מיליון ש"ח. הוא זוכה מעשרה אישומים נוספים. ב-2 בפברואר 2011 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה על העונש, וקבע את העונש ל-18 שנות מאסר. יחד עם אבוטבול הורשעו גם שבעה עשר מחברי ארגונו, ושניים מהמזמינים את שירותי הארגון. עונשם של מזמיני שירותי הגבייה נקבע על שלוש שנות מאסר לכל אחד. הארגון עסק גם בהלבנת הון. בעניין זה נחקרו גם חמישה עורכי דין שעבדו עבור אבוטבול, וחלקם הואשמו והורשעו.
עד להרשעת חברי הארגון הייתה משפחת אבוטבול יעד מודיעיני חשוב של המשטרה. בין בני המשפחה עליהם נאסף מודיעין היו גם אחיו ובן דודו של אסי אבוטבול, שניהם נקראים פרנסואה אבוטבול. אולם, ארגונו של אבוטבול לא כלל, ככל הנראה, איש ממשפחתו של אסי אבוטבול. כמו כן, איש מחברי ארגונו של אבוטבול לא הורשע בעבירה של אלימות פיזית בפועל.
ענייניו של אסי אבוטבול נידונו כבר בעבר בבתי המשפט. הדבר קרה לאחר רצח אביו של אבוטבול, פליקס ב-2002, וניסיונות התנקשות בחיי אבוטבול, שכללו שיגור טיל כתף אל עבר הבית המשותף בו גר. בעקבות ניסיונות אלה, רכש אבוטבול רכב משוריין והציב שומר בכניסה אל חדר המדרגות של ביתו. שכניו של אבוטבול בנתניה תבעו אותו על הסגת גבול בשל הצבת השומר בפתח ביתם והמשטרה נתבעה על ידי אבוטבול כדי לאפשר לו לנסוע ברכב המשוריין שקנה. אבוטבול נשפט גם על מתן שוחד לרופא ד"ר ג'קי סרוב, כדי לזרז את הטיפול האישי בו. בשנת 2008 הורשע אבוטבול במעורבות בעסקת נשק, ונשלח ל-18 חודשי מאסר, שחלקם חפפו את תקופת מעצרו לחקירת מעורבותו בניהול ארגון פשע.
ב-31 ביולי 2011 נרצח ביריות אחיו, פרנסואה אבוטבול, אשר לפי אמצעי התקשורת בישראל עמד יחד עמו בראש אותו ארגון פשע.
ב-29 באוגוסט 2017 הוגשו נגד אבוטבול כתבי אישום בגין רצח ארתור רוזן בשנת 1999 ובגין קנוניה לרצח עורך דינו יורם חכם בשנת 2008.
הערות שוליים

↑  עפרה אידלמן, 13 שנות מאסר נגזרו הבוקר על העבריין אסי אבוטבול, באתר הארץ, 22 ביוני 2009
↑  עומרי אפרים, הוחמר עונשם של אסי אבוטבול ושותפיו לארגון, באתר ynet, 2 בפברואר 2011
↑  דניאל אדלסון ויעל לוי, פרשת אבוטבול: למה שפושעים יגבו חוב עסקי?, באתר ynet, 22 ביוני 2009
↑  הישג למשטרה ולפרקליטות: 13 שנות מאסר לאסי אבוטבול על ניהול ארגון פשע, גלובס
↑  כתב האישום בפרשת אסי אבוטבול: מעורבותם של עורכי הדין, Mnet
↑  שוב על הכוונת?, מעריב, באתר nrg
↑  פרנסואה אביטל; "אחי אסי הוא איש עסקים חוקי...", כאן נעים
↑  רענן בן צור, "הקטן מסבך את הגדול". האבוטבולים רבו בכלא, באתר ynet, 5 במאי 2010
↑  טיל לאו נורה לעבר ביתו של אסי אבוטבול, מעריב,
החשד, משפחת אברג'יל ניסתה לחסל את אסי אבוטבול בפראג
↑  רענן בן צור, אסי אבוטבול ניצח את המשטרה, באתר ynet, 2 בינואר 2006
↑  אין להם אויבים, ואללה,
הקרב על הב.מ.וו של אסי אבוטבול: היבואנית נאבקת במדינה על זכויותיה, דה מרקר
↑  15 חודשי מאסר לדוקטור ג'קי סרוב
↑  אבי אשכנזי, עלייתם ונפילתם של בני משפחת אבוטבול, באתר nrg מעריב, 1 באוגוסט 2011
↑  כתב אישום הוגש נגד אסי אבוטבול, באתר ערוץ 7, 29 באוגוסט 2017