stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורף
פסיכולוגיה

חילופי העונות משנים את ההרגלים ומצבי הרוח של בני אדם. בחודשי תחילת החורף בחצי הכדור הצפוני מצבי הרוח לעיתים קודרים יותר ובמקרים קיצוניים ביותר ב"הפרעה עונתית אפקטיבית". הסימפטומים מתבטאים בעייפות, שעות שינה רבות וכאבים פיזיים. לכך תורמים החשיפה המועטה לאור שמש, שכבות הבגדים הרבות שנאלצים ללבוש, והמחלות השכיחות שבחורף.
בתרבות

כיתר העונות, הפך החורף לסמלי ובעל ייצוג ייחודי ובולט בתקשורת ובאומנות בפרט. במיתוסים שונים מסמל החורף מוות או היעדר תקווה וכך הפך לכלי אומנותי למשל בספרו של קלייב סטפלס לואיס – "האריה, המכשפה וארון הבגדים". "חורף" הוא גם קונצ'רטו ביצירה "ארבע העונות" של ויולדי. בסרטים רבים החורף יוצר אווירה ייחודית ומשמש כתפאורה לעלילת הסרט למשל בסרט "פארגו" מאת האחים כהן.
חורפים יוצאי דופן

1816 נחשבה ל"שנה ללא קיץ" בשל קיץ קר ביותר בעקבות התפרצות הר הגעש טמבורה באביב 1815.
החורפים ברוסיה בשנים 1812/13 ו-1941/42 נחשבו לקשים במיוחד. האחרון היה אחד הגורמים לכישלון מבצע ברברוסה ולתבוסת הצבא הנאצי על אדמת ברית המועצות.
באירופה החורפים של 1961/62 ו-1981/82 נחשבו לקשים במיוחד.
ראו גם

החורף בישראל
סינופטיקה
עידן הקרח
היקף גלקסיה
נוף חורפי
שבלול הגינה פעיל בלילות החורף הקרים והלחים
אישה הקוטפת את הפרחים האחרונים בחורף מושלג, ציור משנת 1890
סופת שלגים בירושלים, ינואר 2013
בתי את בוכה או צוחקת

"בתי את בוכה או צוחקת" (מוכר כ"האם את בוכה או צוחקת") הוא שיר שנכתב לאחר מלחמת ששת הימים. השיר מתאר את המצב ביישובי הצפון לאחר המלחמה ואת ההקלה שחשו התושבים עם הרחקת התותחים הסורים מיישובי עמק החולה.
השיר נכתב על ידי יובב כץ מיד עם סיום הקרבות ברמת הגולן, והולחן על ידי דוד קריבושי. השיר זכה למספר ביצועים, ביניהם של חוה אלברשטיין, יפה ירקוני, מרגלית צנעני, וכן ביצוע משותף של דבורה דותן ועליזה רוזן.
רקע

החל מסיום מלחמת העצמאות ועד למלחמת ששת הימים ניצבו יישובי עמק החולה המזרחיים בקו הראשון מול הסורים. הצבא הסורי ישב על קו המצוקים ברמת הגולן, וממנו שלט על יישובי עמק החולה. לאורך השנים סבלו היישובים הישראלים מתקריות רבות שכללו הפגזות, ניסיונות חדירה, הטמנת מוקשים בשדות החקלאיים, צליפות וכדומה. במקרים רבים נפגעו תושבי העמק בתקריות.
קיבוץ גדות הוקם בשנת 1949 באחד מהשטחים המפורזים שנקבעו בהסכם שביתת הנשק עם סוריה לאחר מלחמת העצמאות. הקיבוץ שכן במרכז הגזרה באזור ציר גשר בנות יעקב. בדומה לשאר יישובי עמק החולה, ספג הקיבוץ הפגזות רבות מהמוצבים הסורים בצידו השני של הגבול, ובראשם מוצב המורתפע (כיום מצפה גדות).
ב-7 באפריל 1967 התפתח יום קרב בין ישראל לסוריה, במהלכו הופלו שישה מטוסי מיג-21 של חיל האוויר הסורי. במהלך היום ספגו היישובים הישראלים לאורך הגבול הפגזות כבדות. אש רבה רוכזה לכיוון קיבוץ גדות, ובסיום היום נפגעו כמעט כל הבתים בקיבוץ.
חודשיים מאוחר יותר, במהלך מלחמת ששת הימים, כבשה ישראל את רמת הגולן, כשהיא מסירה את איום התותחים הסורים על יישובי עמק החולה. מנו שקד, מפקד החטיבה המרחבית 3 שכבשה את אזור בית המכס העליון, ניצב במוצב המורתפע וממנו שידר לחברי גדות בקשר את המילים: "מכאן אתם נראים גדולים שבעתיים".
בשיר מופיעה גם השורה "זורם הירדן מתפתל כשיכור ... ואיש לא יסב את מימיו לאחור", כשהכוונה היא לניסיון הסורי להטות את מי הירדן בשנים שלפני מלחמת ששת הימים.
השיר

יובב כץ נולד בשנת 1936 בקיבוץ נען. בשנת 1958 התגורר לזמן מה בקיבוץ גדות. במלחמת ששת הימים לחם בסיני כמפקד סיירת של גדוד שריון באוגדה 38. עם סיום הלחימה, שמע את הידיעות על כך שגם רמת הגולן נכבשה. כץ כתב את השיר מיד לאחר מכן תחת רושם הידיעות.
השיר הולחן על ידי דוד קריבושי, והתפרסם לראשונה בביצוע של עליזה רוזן ודבורה דותן. השיר בוצע מספר רב של פעמים על ידי מבצעות שונות (כמו יפה ירקוני, שלומית אהרון ומרגלית צנעני). אחד הביצועים המוכרים לשיר הוקלט על ידי חוה אלברשטיין ויצא לאור בשנת 1968.
ראו גם

מלכות חרמון
הערות שוליים

↑  חוה אלברשטיין – האם את בוכה או צוחקת (1968), באתר "סטריאו ומונו"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 89ac175a-d428-402c-be19-b73607d28057 
ילדים במקלט בגדות במהלך אחת ההפגזות הסוריות על האזור
ראש הממשלה לוי אשכול (במרכז) בביקור בגדות ב-8 באפריל 1967, יום לאחר ההפגזות הכבדות שספג הקיבוץ. איתו הרמטכ"ל יצחק רבין (משמאל) ואלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר (מימין)
כיצד לרכוש ידידים והשפעה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דייל קרנגי 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עזרה עצמית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  סיימון ושוסטר
 מקום הוצאה:  ניו יורק, ארצות הברית
 תאריך הוצאה:  אוקטובר 1936
 תאריך הופעה ראשונה:  נובמבר 1936
 מספר עמודים:  291
 הוצאות בעברית
 הוצאה:  עבר
 תאריך:  1960
 תרגום:  עזריאל באקס
  
 הוצאה:  ש. זק
 תאריך:  1981
 תרגום:  שמשון ענבל
 מספר עמודים:  244
 
כיצד לרכוש ידידים והשפעה (באנגלית: How to Win Friends and Influence People; מילולית: "איך לזכות בחברים ולהשפיע על אנשים") הוא ספר עזרה עצמית מאת הסופר האמריקאי דייל קרנגי, שיצא לאור בשנת 1936. מאז יציאתו לאור נמכרו יותר מ-30 מיליון עותקים של הספר, והוא אחד מהספרים הנמכרים ביותר (אנ'). הספר מייעץ לקוראיו על האופן בו הם יוכלו לרכוש חברים, השפעה ומוניטין, לשכנע אחרים, לשפר את כישוריהם העסקיים, ובאופן כללי לשפר את מיומנותם בקשרים בין-אישיים. בשנת 2013 בחרה ספריית הקונגרס של ארצות הברית בספר, כאחד מבין 88 "הספרים שעיצבו את אמריקה", בציון השפעתו הרבה על הסוגה של ספרי עזרה עצמית בארצות הברית. בשנת 2011, בחר בו מגזין טיים כאחד ממאה הספרים "החשובים והטובים ביותר" שיצאו מאז 1923.
הוצאה לאור ומכירות

לפני שכתב את הספר היה קרנגי מורה פופולרי לדיבור מול קהל בימק"א בניו יורק. בעקבות הצלחת שיעוריו הוא פרסם בשנת 1915, יחד עם ג'וזף ברג אזנסווין, את הספר "אומנות הדיבור בציבור" (The Art of Public Speaking). בשנת 1934, ליאון שימקין מבית ההוצאה לאור סיימון ושוסטר השתתף באחד הקורסים של קרנגי. שימקין התלהב והציע לקרנגי שיכתוב ספר על יחסים בין-אישיים, אך קרנגי, ששני ספרים שהציע לסיימון ושוסטר נדחו בעבר, סרב. כדי לשכנעו הציע שימקין להביא קצרן לכיתה, שיתעד את השיעורים ויצור את כתב היד שעל בסיסו יופק הספר. התוצאה שכנעה את קרנגי, והספר יצא לאור בנובמבר 1936.
סיימון ושוסטר פרסמו את הספר באמצעות מודעות פרסומת שהודפסו בעיתונים נבחרים על פני עמוד שלם. המודעה כללה קופון, שיבחה את המחבר והביאה סיפור על איש מכירות בינוני שהפך לאחד מעשירי האומה לאחר שיישם את העקרונות של קרנגי. קצב המכירות הפתיע את כל המעורבים – אחרי שלושה שבועות בלבד נמכרו 70,000 עותקים. אנשי ההוצאה, שהבינו שנפל בחלקם מקור לרווחים, יצאו במסע פרסום נרחב. עד אוגוסט 1937 יצאו 17 מהדורות של הספר, ובסוף השנה, עם מכירות של 650,000 עותקים, הספר היה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. בנובמבר 1939 נמכר העותק המיליון ובעשור לאחר מכן נמכרו כ-5 מיליון עותקים נוספים. החל משנות החמישים נמכר הספר גם בכריכה רכה ותורגם לשפות רבות.
בשנת 1981 יצאה מהדורה מחודשת של הספר, ביוזמת החברה שהקים קרנגי (Dale Carnegie & Associates). המהדורה "ניקתה" את הספר מהתייחסויות מגדריות שכבר לא נחשבו לראויות, כגון החלפת ההתייחסות ל"נערות מכירה" (salegirls) בהתייחסות לא מגדרית (clerks), והחליפה אנקדוטות על אנשי עסקים שנשכחו בכאלה שנותרו חלק מהזיכרון הציבורי. בנוסף, הושמטו במהדורה זו הפרקים שעסקו בכתיבת מכתבי עסקים ובסיפוק בחיי הנישואים.
תוכן הספר

בפתח הספר, לפני תוכן העניינים, מונה קרנגי "שנים-עשר דברים שהספר יעשה עבורך". הרשימה קוצצה במהדורה של 1981 ל"שמונה דברים שהספר יעזור לך להשיג". בין השאר, מבטיח קרנגי שהספר יעזור לקוראיו להיפטר מדפוסי מחשבה ישנים, לעורר מחשבות ושאיפות חדשות, לרכוש חברים במהירות ובקלות, להיות פופולריים, להניע אנשים להסכים עימם, להגביר את ההשפעה והמוניטין שלהם, להתמודד עם ביקורת, להימנע מוויכוחים ולנהל תקשורת בין-אישית באופן חלק ונעים, להפוך לאנשי שיחה טובים, מעניינים ומהנים יותר ולעורר התלהבות אצל השומעים.
תוכן הספר > החלק הראשון

החלק הראשון של הספר מציע "טכניקות יסודיות להתנהלות עם אנשים".
העיקרון הראשון שקרנגי מציע הוא "לא לבקר, לגנות או להתלונן". "ביקורת," הוא כותב, "היא חסרת תוחלת כיוון שהיא שמה את האדם במגננה ולרוב גורמת לו לשאוף להצדיק את עצמו. ביקורת היא מסוכנת, כי היא פוגעת בגאווה של האדם, פוגעת בתחושת החשיבות העצמית שלו ומעוררת טינה". קרנגי ממחיש את הלקח הזה באמצעות סיפורים, התייחסות לתאוריה הביהביוריסטית של פרדריק סקינר, והתייחסות לדמויות היסטוריות כמו אל קפונה ואייברהם לינקולן.
העיקרון השני שהוא מציע הוא "להביע הערכה כנה ואמיתית". נקודת המוצא של קרנגי היא ש"התשוקה להרגשה של חשיבות היא אחד המאפיינים המרכזיים שמבחינים בין בני אנוש לבעלי חיים". הדרך בה אנשים פועלים כדי לספק את התשוקה הזו היא היסוד שמגדיר את האופי של האדם. המסקנה של קרנגי, שאותה הוא מסביר דרך התבוננות על דמויות היסטוריות ומפורסמים, היא שהבעת הערכה היא הדרך לזכות בליבם של אנשים. עם זאת, קרנגי מבחין בין הערכה כנה לבין חנופה, שהיא "שטוחה וצבועה", ולכן לא עובדת על אנשים חדי הבחנה. כדי לזכות בלב אחרים, על האדם לבחון מהן באמת הסיבות שבשלן ראוי האחר להערכה.
העיקרון השלישי הוא שכדי להשפיע על אנשים, על האדם לפנות למאוויים של האחרים. קרנגי כותב שהנטייה הטבעית של כל אדם היא לדבר על מה שהוא רוצה, אבל כדי להשיג השפעה על אחרים אנחנו צריכים לדבר על מה שהם רוצים.
תוכן הספר > החלק השני

בחלק השני של הספר מספק קרנגי "שש דרכים לגרום לאחרים לחבב אותך".
האמצעי הראשון לזכות באהדת אחרים הוא להתעניין בהם באמת. קרנגי מדגיש עשייה של דברים למען אחרים, פעולות שדורשות לעיתים כוונה ומאמץ: "אם אנחנו רוצים לרכוש חברים, הבה נפעל לעשות דברים למען אחרים – דברים שדורשים זמן, אנרגיה, זולתנות ומחשבה". הדוגמאות שקרנגי מספק הם לפעולות כמו לזכור את ימי ההולדת של אחרים ולברך אותם בצורה נלהבת.
האמצעי השני הוא חיוך. קרנגי כותב שחיוך מזויף לא עובד על אף אחד, אבל חיוך אמיתי יכול לקנות את ליבם של אחרים, גם אם הם לא רואים אותו, לדוגמה בשיחה בטלפון. עם זאת, גם אם אנחנו לא מרגישים שאנחנו רוצים לחייך, אנחנו יכולים להכריח את עצמנו לחייך – "התנהג כאילו היית כבר שמח, וזה יטה לעשות אותך שמח".
האמצעי השלישי הוא "לזכור ששמו של אדם הוא, עבור אותו אדם, הצליל המתוק ביותר והחשוב ביותר בכל שפה שהיא". לפי קרנגי, השם של אדם הוא מה שמבחין את האינדיבידואל והופך אותו למיוחד, ושימוש בשמות "מהלך קסמים" בקשרים שלנו עם אחרים.
האמצעי הרביעי הוא להיות אדם קשוב ולעודד אחרים לדבר על עצמם. "עליך לזכור", כותב קרנגי, שהאנשים שאיתם אתה מדבר "מתעניינים בעצמם, במאוויים ובבעיות שלהם, פי מאה ממה שהם מתעניינים בך או בבעיות שלך". חוסר הקשבה מעורר באנשים בוז וחוסר עניין. לכן, מי שרוצה להיות איש-שיחה טוב, צריך להיות אדם קשוב, ומי שרוצה להיות מעניין צריך להתעניין באחרים ולעודד אותם לדבר על עצמם.
האמצעי החמישי לזכות באהדה ובהשפעה הוא לדבר עם אחרים במונחים של האינטרסים שלהם ובנושאים המעניינים אותם. קרנגי מדגיש שהתועלת מפעולה לפי עיקרון זה היא דו-צדדית.
העיקרון השישי, בדומה לאלה שלפניו, הוא לגרום לאחרים להרגיש חשובים, ולעשות זאת בכנות. "האמת הפשוטה היא", כותב קרנגי, "שכמעט כל האנשים שאתה פוגש מרגישים עצמם נעלים עליך בדרך כלשהי, והדרך הבטוחה לזכות בליבם היא לתת להם להבין, בדרך מעודנת, שאתה מבין את חשיבותם ומכיר בה בכנות".
תוכן הספר > החלק השלישי

בחלק השלישי מציע קרנגי שתים עשרה דרכים להניע אנשים להסכים עם דרך המחשבה שלך.
הראשונה היא להימנע מוויכוחים ולהיות חיובי בתקשורת עם אחרים. ויכוח הוא דרך המלך להפסיד את האחר.
השנייה להתייחס בכבוד לדעות הזולת, לעולם לא לומר לאדם ישירות שהוא טועה.
השלישית להודות בטעויות במהירות ובצורה ברורה.
הרביעית כדי להתחיל את הדיון באופן חיובי וידידותי.
החמישית יש להדגיש בתחילה את נקודות ההסכמה, ולפתוח בשאלה שהאדם השני יענה לה בחיוב.
השישית עדיף לתת לאחרים לדבר רוב הזמן.
השביעית לגרום לבני השיח לחשוב שהרעיונות שלך הם בעצם שלהם.
השמינית לנסות לראות את הדברים מנקודת מבטו של בן השיח.
התשיעית לגלות סימפתיה ואמפתיה לרעיונות ורצונות בן השיח.
העשירית לפנות למניעים הנאצלים ביותר של בני השיח.
האחת עשרה להציג את הרעיונות שלך באופן דרמטי ומעורר עניין.
השתים עשרה בעקבות השפעת הסביבה המודרנית, שבה כדי לזכות בתשומת לב אין זה מספיק להגיד את האמת, יש להציגה בצורה משכנעת, מלאת חיים, ואפילו בדרך של משחק או אתגר.
תוכן הספר > חלקים 4–6

בחלק הרביעי מציע קרנגי עקרונות למנהיגות, שהוא מפרש כיכולת לשנות אנשים בלי להעליבם או לגרום להם לפתח טינה. הפרקים בחלק זה מפתחים עקרונות דומים לאלו שהוצגו קודם לכן, כמו הימנעות מביקורת, שמירה על האגו והמוניטין של אחרים, מתן מחמאות ודברי שבח והתייחסות לאינטרסים שלנו במונחים של אלו של האחר. ומספר עקרונות נוספים כגון: להציג קודם את השגיאות שלך לפני אלו של בני השיח, לא להורות באופן ישיר, לטפח כל שיפור קל, לגרום לבן אדם "להרוויח" את השם הטוב שלו, לגמד את הבעיות והחסרונות ושבן השיח יהיה שבע רצון מהצעתך.
שני החלקים הבאים הושמטו החל מהמהדורה של 1981. החלק החמישי מספק דוגמאות למכתבים למטרות עסקים, והחלק השישי מספק עקרונות לשיפור היחסים בתוך הבית. קרנגי טוען שהסיבה המרכזית לפרידות של זוגות נשואים היא שבני הזוג מנדנדים אחד לשני, ולכן העיקרון הראשון הוא לא לנדנד. העיקרון השני מזהיר מפני התערבות יתר בחיים של האחר וניסיון לשנות אותו. בדומה לעולם העסקים, גם בתחום הביתי ממליץ קרנגי להימנע מביקורת (עיקרון שלישי); להעניק הערכה כנה ומחמאות (עיקרון רביעי); ולהעניק תשומת לב ולעשות מחוות קטנות (עיקרון חמישי). העיקרון השישי לחיי נישואים טובים הוא להיות אדיבים ומנומסים כלפי בן הזוג והילדים. קרנגי כותב שהצורך באדיבות ברור לכל בעולם העסקים, אך למרבה הצער אנחנו לא תמיד מבינים שאדיבות נחוצה גם בתחום הביתי. העיקרון השביעי הוא לקרוא ספר טוב על הצד המיני של חיי הנישואים.
תרגומים לעברית

הספר יצא לאור בעברית בשם "כיצד תקנה ידידים: והשפעה בחברה", בשנת 1960, בתרגום עזריאל באקס, בהוצאת "עבר". בשנת 1981 יצאה מהדורה נוספת, "כיצד תרכוש ידידים והשפעה", בהוצאת עבר, בתרגום שמשון ענבל. התרגום של ענבל יצא שוב בהוצאת ש. זק תחת השם "כיצד לרכוש ידידים והשפעה". כל התרגומים מבוססים על המהדורה המקורית.
עיבוד של הספר המקורי לעידן הדיגיטלי, שנעשה על ידי החברה שהקים קרנגי, Dale Carnegie & Associates, Inc., יצא בהוצאת ש. זק בעברית בשנת 2013, תחת השם "כיצד תרכשו ידידים והשפעה בעידן הדיגיטלי".
הערות שוליים

↑  Mackenzie Dawson, "‘How to Win Friends and Influence People’ is now targeting Gen Z girls", New York Post, August 8 2020
↑  Dwight Garner, "Classic Advice: Please, Leave Well Enough Alone", The New York Times, October 5 2011
↑  Library of Congress, Books That Shaped America", January 22 2013"
↑  Feifei Sun, "How to Win Friends and Influence People", Time Magazine, August 17 2011
↑  Steven Watts, Self-help Messiah: Dale Carnegie and Success in Modern America (Other Press: 2013), pp. 258-260
↑  Steven Watts, Self-help Messiah: Dale Carnegie and Success in Modern America (Other Press: 2013), pp. 260-262
↑  Ray Walters, "Paperback Talk", The New York Times, September 5 1982
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 6
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), pp. 29-30
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), pp. 33-34
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 62
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 71
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 73
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 88
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 98
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 103
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), p. 110
↑  Dale Carnegie, How to Win Friends and Influence People, revised hardcover edition, (Simon and Schuster: 2009), pp. 212-213
↑  כיצד לרכוש ידידים והשפעה מאת דייל קרנגי, סקירת ספרות באתר של אתי סרוסי
↑   כך נראים החיים כשפועלים לפי עצות בספרי הדרכה לשיפור עצמי, באתר TheMarker‏, 20 באפריל 2014
חוק שיווי זכויות האישה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  26 ביולי 1951
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ב בתמוז תשי"א
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 82, עמ' 248
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד המשפטים
 מספר תיקונים:  11
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951 נועד להבטיח שוויון זכויות לנשים. החוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן. "מטרתו של החוק, כפי ששמו מעיד עליו, היא להשוות אשה לאיש, ולמנוע ולעקור כל אפליה משפטית שהיא לרעת האשה".
החוק הוגש לאספה המכוננת על ידי הממשלה, בהתאם לקווי היסוד של הממשלה הראשונה, שבהם נאמר: "יקויים שוויון מלא וגמור של האשה - שוויון בזכויות ובחובות, בחיי המדינה, החברה והמשק ובכל מערכת החוקים", ואושר בכנסת ב-17 ביולי 1951.
סעיפי החוק

לב החוק ניתן בסעיף 1 שלו (שלימים הפך לסעיף 1א (א)), המבטיח שוויון בין האשה והאיש: "דין אחד יהיה לאשה ולאיש לכל פעולה משפטית; וכל הוראת חוק המפלה לרעה את האשה, באשר היא אשה, לכל פעולה משפטית - אין נוהגים לפיה".
סעיף 2 לחוק מבהיר שהנישואים אינם פוגעים בעיקרון שנקבע בסעיף 1: "לאשה נשואה תהיה כשרות מלאה לקנין ולעשיה בקנינים כאילו הייתה פנויה; ואין קניניה שרכשה לפני הנישואין נפגעים על ידי קשר הנישואין".
סעיף 3 עוסק בשוויון שבין ההורים ביחס לילדיהם, ועיקרו: "האם והאב כאחד הם האפוטרופסים הטבעיים על ילדיהם".
בהתחשב בכך שנישואים וגירושים מוסדרים בישראל על פי כללי דתם של בני הזוג, כללים שאין בהם שוויון בין המינים, בא סעיף 5 ומסייג את שנקבע בסעיפים הקודמים: "אין חוק זה בא לפגוע בדיני איסור והיתר לנישואין ולגירושין".
בנוסח המקורי של החוק נכלל סעיף 6, שכלל הסתייגות נוספת מעקרון השוויון: "אין חוק זה בא לפגוע בכל הוראת חוק הבאה להגן על האשה באשר היא אשה". סעיף זה בוטל בשנת 2000 והוחלף במספר סעיפים אחרים, בהם סעיף 1ג. הקובע שהחוק בא להוסיף על זכויות האישה ולא לגרוע מהן.
התייחסות לחוק במערכת המשפט

שופט בית המשפט העליון, משה זילברג, תיאר חוק זה:
המשנה לנשיא בית המשפט העליון, מנחם אלון, ביטא את הרמה החוקתית של חוק זה בדבריו: "כידוע, וכפי שנוכחנו מהדיון שהתנהל בוועדת החוקה, חוק ומשפט, אין המחוקק שש לתקן חוק יסוד מסוג חוק שיווי זכויות האשה". מאוחר יותר התייחס לחוק שופט בית המשפט העליון, אהרן ברק:
ראו גם

ועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי
לקריאה נוספת

פנינה להב, "כשהפליאטיב רק מקלקל: הדיון בכנסת על חוק שיווי זכויות האישה", זמנים 47-46 (1993), עמ' 149–159.
נויה רימלט, הפמיניזם המשפטי מתאוריה למעשה - המאבק לשוויון בין המינים בישראל ובארצות הברית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה ופרדס הוצאה לאור, 2010, עמ' 129–133.
מנחם אלון, מעמד האישה - משפט ושיפוט, מסורת ותמורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 51–101.
ג'למה (נפת ג'נין)

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 גובה:  120 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,304 (2006)
 קואורדינטות:  32°30′31″N 35°18′48″E﻿ / ﻿32.508669444444°N 35.313380555556°E﻿ / 32.508669444444; 35.313380555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) ג'למה(למפת עמק בית שאן רגילה) ג'למה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'למה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ג'למה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אל-ג'למה (בערבית: الجلمة) הוא כפר פלסטיני בדרום עמק יזרעאל למרגלות הגלבוע, הנמצא בנפת ג'נין ברשות הפלסטינית. הכפר שוכן כחמישה ק"מ מצפון לג'נין, ממזרח לכביש 60. ליד הכפר מצוי תל יבלעם, בו השתמרו עתיקות רבות. ליד הכפר שוכן מחסום ג'למה, שהוא הכניסה הצפונית לעיר ג'נין ולצפון השומרון.
במהלך מלחמת העצמאות, ב-1 ביוני 1948, במסגרת מבצע יצחק כבש גדוד 13 של גולני את ג'למה, כחלק מהניסיון לכבוש את ג'נין, אך נסוג לאחר שהותקף על ידי הכוחות העיראקיים. הכפר נותר בשטח הגדה המערבית, סמוך מאוד לקו הירוק, ונכבש שנית במלחמת ששת הימים.
| Flag of Senegalיישובי נפת ג'נין |
| --- | --- | --- |
| ערים | ג'נין • קבאטיה |  |
| מועצות מקומיות | עג'ה • עראבה • בורקין • דאחיית סבאח אל-ח'ייר • דיר אבו דעיף • ג'בע • כפר דאן • כפר ראעי • מיית'לון • סילת אל-חארית'יה • סילת א-ד'אהר • יעבד • אל-יאמון • א-זבאבדה |  |
| כפרים | עאנין • ענזה • ערקה • עראנה • עטארה • ברטעה • בית קאד • ביר אל-באשא • דיר ע'זאלה • פחמה • פנדקומיה • פקועה • ג'למה • ג'לבון • ג'לקמוס • ג'ודידה • כופיראת • מִרְכָּה • מיסיליה • אל-מוע'ייר • נזלת זייד • ראמה • רומאנה • סנור • מת'לת' א-שוהדא • סיר • סיריס • ח'ירבת א-טייבה • תיעניכ • טורה אל-ע'רביה • אום א-ריחאן • אום אל תות • זובובא • יעבד |  |
| מחנות פליטים | מחנה הפליטים ג'נין |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582046105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון הנרי ונדרפול

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1857 
 פטירה:  2 במאי 1911 (בגיל 53) סנט לואיס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו  אקדמיה ז'וליאן 
 
ג'ון הנרי ונדרפול (באנגלית: John Vanderpoel‏; 15 בנובמבר 1857 – 2 במאי 1911) היה אמן ומורה הולנדי-אמריקאי, הידוע בעיקר כמדריך לציור דמויות. ספרו "הדמות האנושית" פורסם בשנת 1907.
ביוגרפיה ועבודה

ונדרפול נולד בהארלמרמיר, הולנד, השביעי מבין עשרה ילדים. אמו נפטרה בשנת 1867, ובשנת 1869 היגר עם אביו ואחיו לארצות הברית. הוא למד באקדמיה לעיצוב בשיקגו, שהפך לימים לבית הספר של המכון לאמנות בשיקגו. בשנת 1886 נסע לאירופה ולמד שנתיים באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל גוסטב בולאנג'ר וז'ול לפבר.
ונדרפול הציג חמישה ציורים בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893, היה חבר בכמה אגודות אמנים, ונבחר לנשיא אגודת האמנים בשיקגו. הוא קיבל מדליית ארד בתערוכה העולמית של סנט לואיס ב-1904.
ונדרפול יצר גם ציורי קיר, כולל תקרה של תיאטרון באוניברסיטת DePul וציור של 20 מטר במלון בלוס אנג'לס. למרות הצלחותיו כצייר ונדרפול היה ידוע יותר כמדריך במכון לאמנות, שם לימד משנת 1880 עד שנת 1910. הוא היה מורה משפיע שדבק במסורת אמנות הוותיקה תוך דחיית המודרניזם. בין תלמידיו הרבים של ונדרפול היו האמנים ג'וזף ליינדקר, פרדריק קארל פריצקה, וג'ורג'יה או'קיף, שכתבה באוטוביוגרפיה שלה כי ונדרפול היה "אחד המורים האמיתיים הבודדים שהכרתי". אחותו הצעירה של ונדרפול, מטילדה, אף היא אמנית השתתפה בשעוריו ואחר כך לימדה במכון לאמנות.
ונדרפול פיתח מוניטין כאחד הציירים המובילים באמריקה בציור דמויות. בספרו "הדמות האנושית", שפורסם בשנת 1907, הוצגו רבים מרישומי העיפרון והפחם שלו, והפך לספר הלימוד הסטנדרטי לתלמידי בתי הספר לאמנות. ג'ורג' ברידגמן כתב בפתח דבר שנכלל בכמה מהדורות של הספר: "התובנה של ונדרפול על הטבע הייתה תוצאה של חיים שלמים של מחקר רציני, סבלני ומתמשך. הוא ניתח ורשם את הדמות האנושית הן במסה והן בפירוט; טעם ושיפוט מבדל, עם קרבה רבה לטבע. ... עבודתו תמיד תישאר יצירת מופת באמנות ... מר ונדרפול השאיר אחריו השפעה רבה ועוצמתית."
בשנת 1910 עבר ונדרפול לסנט לואיס, וקיבל את הצעתו של אדוארד גרדנר לואיס להצטרף כראש המחלקה לציור באקדמיה לאמנות.
הוא נפטר בסנט לואיס ב-2 במאי 1911 ממחלת לב, והותיר אחריו את אלמנתו ושני ילדיו.
שנתיים לאחר מותו הוקמה גלריית אמנות כאנדרטת לונדרפול בשכונת בוורלי הילס בשיקגו. באוסף מוצגות עבודותיו כולל רישומים שפורסמו בספר "דמות האדם", כמו גם של עבודות של אמנים אחרים הקשורים לשיקגו. האוסף מונה למעלה מחמש מאות מוצגים. רחוב ובית ספר יסודי בשיקגו נקראים גם לזכרו.
הערות שוליים

↑  Prince, Sue Ann (1990). The Old Guard and the Avant-Garde: Modernism in Chicago, 1910-1940. University of Chicago Press. pp. 196–197
↑  Vanderpoel, John Henry (1907). The Human Figure (1908, second ed.). Chicago: Inland Printer Company. Retrieved November 30, 2011
↑  "A Memorial Collection of Works by John H. Vanderpoel"
1 2  "A Gallery Of History: Vanderpoel Collection Recalls Chicago's Past"
↑  J.C. Leyendecker, bpib (באנגלית אמריקאית)
↑  John H. Vanderpoel, The Human Figure, Dover Publications, 1958-06, ISBN 978-0-486-20432-1. (באנגלית)
↑  "John Vanderpoel in the Art Academy Building (University City, MO)", history.ucpl.lib.mo.us
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6707 3395  KulturNav: 034a0bcf-a0e9-4221-a7f6-d07fc18e7d3e  LCCN: nr2007007750  NDL: 00459559  NTA: 255918534  RKD: 98241  SNAC: w65v1j4s  ULAN: 500125573  VIAF: 56576845   WorldCat (עם VIAF): 56576845
בג"ץ מונה ג'בארין נגד שר החינוך

בג"ץ מונה ג'בארין נ' שר החינוך הוא פסק דין, שניתן על ידי בג"ץ בשנת 1994, בו נדונה המחלוקת סביב היתר עטית כיסוי ראש מוסלמי בבית ספר תיכון בבעלות עדה דתית מוכרת (במקרה הקונקרטי של פסק הדין – העדה היוונית-קתולית-מלכיתית). בית המשפט בחן את האיזון הראוי בין חופש המצפון והדת של הפרט, אל מול זכותה של העדה הדתית לקיים בית ספר משלה בעל אופי ואיכות ייחודיים.
בג"ץ קבע כי למוסדות חינוכיים פרטיים השייכים לעדות הנוצריות שמורה אוטונומיה רחבה לשמירה על צביונם וערכם, והפלורליזם הדתי והעדתי שלהם הוא זה שנמצא בבסיס האיסור עטית כיסוי הראש. לכן על אף שהחלטת בית הספר מגבילה את חופש הדת והפולחן, היא אינה מהווה הפרה של זכות זו. לפיכך דחה בית המשפט, ובראשו המשנה לנשיא, השופט אהרן ברק, את העתירה, וקבע כי החלטת בית הספר סבירה ואין מקום להתערב בה.
הרקע לפסק הדין

במרכז פסק הדין עומד חופש הדת והפולחן. המשפט הישראלי מכיר בחשיבותה של זכות זו בשורה ארוכה של פסקי דין בהם נקבע שזו כזכות בסיסית ועקרון יסוד של האדם במדינה דמוקרטית.
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עיגן את זכויות אדם מסוימות כבעלות חשיבות ראשונה במעלה, אשר בהן ניתן לפגוע רק לאחר עמידה במבחנים ערכיים שונים, כפי שמצויים בחוק. החופש מדת אמנם לא מצוין בחוק היסוד, אך נקבע זה מכבר (בין היתר גם בפסק הדין שבענייננו) כי הזכות נגזרת מחוק היסוד.