חקר התרגום
התפתחות התחום וחוקרים מרכזיים

מתרגמים כבר משחר ההיסטוריה, ובמסופוטמיה נמצאו תרגומים משומרית לאכדית, שהם בני המאה העשרים לפני הספירה. ראשונות המסות, שדנו בתרגום, עסקו באופן שראוי לתרגם – prescriptive translation studies. בין ראשוני התאורטיקנים של התרגום נמנים קיקרו, שעסק בתרגום יצירות מופת יווניות ללטינית, לשם שיפור יכולותיו הרטוריות. על בסיס דבריו, הירונימוס – אב בכנסייה בן המאה הרביעית לספירה – ערך את איגרתו לפמכיוס, המפורסמת בשם 'הדרך הטובה לתרגם' (איגרת 53). גם בתושב"ע מופיעים הגיגים על התרגום, שבדומה להירונימוס נגועות בשיקולים תאולוגיים. אלו עומדים בבסיס תרגום השבעים, שהוא ראשון התרגומים לתנ"ך ונערך החל מהמאה השלישית לפני הספירה, וכן בבסיס תרגום אונקלוס, שנערך מנקודת מבט רבנית – או עורכים ביקורת על התרגומים 'הלא-ראויים', שהופיעו באותה העת. הרודוטוס עסק בתרגום המצרי ההלניסטי. למעשה כל המתרמים של הביבליה נתנו את דעתם על התרגום, לרבות דנטה אליגיירי שתרגם אותה לאיטלקית, ולוטר שתרגמה לגרמנית. בסין, התפתחה ספרות דומה סביב תרגום הסוטרות הבודהיסטיות לסינית, בימי שושלת האן. במילים אחרות, חקר התרגום בעבר עסק באופן הראוי לתרגם 'משמעות במשמעות' (sense for sense) -והתמקדו בתרגום כתבי קודש.
חקר התרגום המודרני התפתח ראשית במזרח אירופה, בעיקר למין שנות החמישים של המאה ה-20. בין חלוציו נמנים חוקרים השייכים לקבוצה המכונה "הפורמליזם הרוסי" (יורי טיניאנוב, בוריס אייכנבאום, רומאן יאקובסון). הנושא עלה בכנס הרביעי של הסלבולוגים, שנערך במוסקבה; אגב העיסוק בספרות השוואתית. בשנות השישים, במערב קידמו את המקצוע חוקרים כמו יוג'ין ניידא (Nida) (אשר אף הוא עסק בתרגום הביבליה), יירז'י לוי (Jiři Levy), ז'ורז' מונן (Mounin), קאטפורד (Catford) ואחרים. קטפורד דן בתרגום מנקודת מבטה של הבלשנות היישומית; ואילו לוי התמקד בתרגום הספרותי. ז'ן פול וינה וז'ן דרבלנה (Jean-Paul Vinay and Jean Darbelnet) ערכו השוואה בין האנגלית לצרפתית, ועסקו בתרגומים המערבים שתי שפות אלו.  ב-1964 ניידא פרסם ספר בשם Toward a Science of Translating, בהשפעת 'הדקדוק הטרספורמטיבי' של הריס. למעשה בשנותיו הראשונות של חקר התרגום הדיונים עסקו סביב סוגיית השקילות ("equivalence"). בעוד שברוסיה עסקו בעיקר בשקילות הפורמלית, המתמודדת עם אתגר חוסר החפיפה המלאה שבמושגים בשפות שונות -במערב אירופה התמקדו בשקילות הדינמית (וינה ודרבלנה וקטפורד) - וכן זאת הלוקחת בחשבון את תפקיד התרגום, בתרבות היעד (ניידה).
ג'יימס ס' הולמס (James S. Holmes) נתפס כאחד מאלה שתרמו למיסוד תחום חקר התרגום במערב – הוא למעשהזה שהציע שם באנגלית לתחום החדש. הוא פעל במסגרת המחלקה למדע הספרות באוניברסיטת אמסטרדם בהולנד. על בסיס תיאוריות התרגום של קודמיו, הוא ערך את ספרו, שבו הוא איגד את המאמרים שיצאו בתחום של התרגום. הולמס ניסה לשוות לתחום של חקר התרגום מראה של מקצוע מחקרי.  ב-1972, בהרצאתו "השם והאופי של חקר התרגום" (The Name and Nature of Translation Studies) – הוא הציע כיווני מחקר בתחום התרגום. הרצאתו פורסמה כמאמר ב-1988, כשנתיים לאחר מותו. הולמס נקט ביוזמות ארגוניות רבות, ולמשל ייסד את הביטאון הבינלאומי הראשון למחקר התרגום (בשם TRANSST). לאחר מותו קיבל את עריכת הביטאון לשנים אחדות גדעון טורי, אשר פיתח דיאלוג עם החוקרים ממזרח אירופה; אשר אותם הוא ראה כמתקדמים יותר בתחום מהמקובל במוסדות האקדמיים במערב. הוא ניהל דיאלוג פורה במיוחד בעיקר עם אנטון פופוביץ' מברטיסלאבה וקבוצת המחקר שלו. בשנת 1976, הוא אף סייע – ביחד עם איתמר אבן-זהר – בקיום הכנס המכונן של מחקר התרגום החדש. כנס זה אורגן באוניברסיטת לוון בבלגיה על ידי הנדריק ואן חורפ וז'וזה לאמברט. על בסיס הגיגיו של הולמס, ב-1995 גדעון טורי פרסם את ספרו Descriptive Translation Studies and beyond.
בישראל נעשה ניסיון למסד את המקצוע בידי פרופ' איתמר אבן-זהר, שכתב בתחום זה את עבודת הדוקטור שלו (1972). אבן זוהר קיים במשך שנים אחדות בשנות ה-70 מסלול לחקר התרגום בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב. תלמידו, פרופ' גדעון טורי, שכתב את עבודת הדוקטור שלו בנושא "נורמות של תרגום לעברית" (יצא בדפוס בשנת 1977), המשיך לפתח את מחקר התרגום המכוון לתרבות היעד (Target-Oriented Translation Research). ב-1995, בספרו "המחקר התיאורי של התרגום ומעבר לו" (Descriptive Translation Studies and beyond), הוא תרם למיסוד תחום חקר התרגום. שיתוף הפעולה בין החוקרים הישראלים לחוקרים מהולנד ומבלגיה: ג'יימס הולמס, ז'וזה לאמברט (Lambert), אנדרה לפבר (Lefèvere) ואחרים, יצר מומנטום המתואר על ידי היסטוריונים אחדים כ"המפנה התרבותי" ("cultural turn"). מפנה זה מקושר לראיית התרגום כפעילות דינמית בתרבות, ורוב החוקרים מקשרים בין ראייה זו לתאוריית הרב-מערכת.