ש"י
מפקדים בש"י

| שם | פרטים |
| --- | --- |

שאול אביגור (מאירוב): ממנהיגי היישוב. איש ביטחון, רכש, מודיעין, העפלה ועלייה. ממקימי הש"י. במלחמת העצמאות שימש כסגן שר הביטחון. לפני קום המדינה עמד בראש המוסד לעלייה ב' אשר ארגן את ההעפלה, ובשנות המדינה המשיך לעסוק בעלייה מארצות המצוקה, בעיקר מברית המועצות, כראש "נתיב".
יהודה ארזי: חבר המטה הכללי של "ההגנה". מראשי הרכש. ממקימי הר"ן והש"י. בשנים 1945–1947 עמד בראש השלוחה של המוסד לעלייה ב' באיטליה.
ישראל עמיר (זבלדובסקי): עמד בראש הש"י בתקופה שלפני קום המדינה. לפני כן שימש בתפקידי פיקוד ב"הגנה" ועמד בראש התעשייה הצבאית. לאחר קום המדינה היה לסגן-אלוף בצה"ל, שירת זמן קצר כמפקדו הראשון של חיל האוויר ולאחר מכן כראש אגף האפסנאות וראש אגף כוח האדם.
דוד שאלתיאל: פיקד על הש"י עם היווסדו בשנת 1940, ביחד עם זאב שרף. היה בעל רקע פיקודי בהיותו סרן בלגיון הזרים הצרפתי בראשית שנות ה-30. נשלח על ידי "ההגנה" לאירופה למטרות רכש ונתפש על ידי הנאצים ונכלא למשך 8 חודשים במחנה הריכוז דכאו. חזר ארצה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה וחזר לפעילותו ב"הגנה" ולאחר היווסד הש"י נמנה עם מפקדיו. לאחר קום המדינה היה לאלוף בצה"ל. פיקד על המערכה הצבאית בירושלים במהלך מלחמת העצמאות. פיקד על חיל הספר (גלגולו הראשון של משמר הגבול) ולאחר מכן שימש כנספח צה"ל בפריז ושגריר ישראל בברזיל, מקסיקו והולנד.
איסר הראל (הלפרין): עמד בראש המחלקה היהודית של הש"י ובראש מחוז תל אביב של הש"י עד לקום המדינה. בראשית ימי המדינה נתמנה לראש השב"כ (הש"ב כפי שנקרא אז) ומ-1952 עד 1963 כיהן כראש "המוסד". בנוסף לתפקידו כראש "המוסד" היה גם האחראי כלפי ראש הממשלה על פעולותיו של השב"כ וזכה לתואר "הממונה על שירותי הביטחון", תואר שבוטל עם פרישתו.
איסר בארי (בירנצוויג): שירת במטה הש"י החל מ-1947. בראשית שנת 1948 היה לראש הש"י בפועל. עם קום המדינה נתמנה לראש המודיעין הצבאי בדרגת סגן-אלוף. תוך זמן קצרה הסתבך בפרשיות של שימוש לרעה בסמכויותיו, בניסיון להפליל בבגידה את אבא חושי ובאחריות למותו של מודיע ערבי. נשפט, הורד לדרגת טוראי וסולק מן הצבא. עוד קודם לכן היה אב בית דין שדה שדן למוות את מאיר טוביאנסקי. בעקבות חקירה שנערכה בשנת 1949, שהעלתה כי טוביאנסקי היה חף מפשע, הועמד בארי למשפט ונדון למאסר של יום אחד אך זכה לחנינה מנשיא המדינה.
בנימין גיבלי: שירת במשטרת היישובים העבריים והיה פעיל בשירות הש"י. עם קום המדינה מונה לקצין המודיעין של מחוז ירושלים. היה אחד השופטים בבית דין השדה שדן למוות את מאיר טוביאנסקי. משנת 1950 היה לראש המודיעין הצבאי, אג"ם ממ"ן (מ-1953 אמ"ן). היה מעורב בעסק הביש ובעקבות זאת הועבר מתפקידו ומונה לראש מטה פיקוד הצפון ולאחר מכן למפקד חטיבת גולני ולממלא מקום מפקד פיקוד המרכז. דוד בן-גוריון סירב להעלותו לדרגת אלוף בגלל חלקו בעסק הביש. סיים שירותו כנספח צה"ל בבריטניה ובסקנדינביה.
אפרים דקל (קרסנר): היה מפקד מחוז תל אביב של הש"י. לאחר מלחמת העולם השנייה החלו הבריטים לחפשו, ואז עזב את תפקידו ויצא לאירופה לפעול במסגרת הבריחה, הארגון שעסק בהבאתם לארץ של ניצולי השואה במסגרת ההעפלה. בתקופת המדינה כתב את ספרו "עלילות ש"י", ובו זיכרונותיו כמפקד בש"י.
יהושע (ג'וש) פלמון: איש המחלקה הערבית של הש"י. בשנת 1941, כאשר סוריה ולבנון היו תחת שלטון צרפת של וישי והבריטים התכוננו לפלוש אליהן מארץ ישראל, הוא פיקד על קבוצה של 12 מסתערבים שנשלחו לביירות ודמשק, לפעולות מודיעין וחבלה כהכנה לפלישה. בתום מלחמת העצמאות השתתף בשיחות עם הסורים להשגת שביתת נשק והוא אחד משלושת החותמים בשם מדינת ישראל על הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה. בראשית תקופת המדינה שימש כיועץ לענייני מיעוטים של ראש הממשלה.
עזרא דנין: בטרם ייסוד הש"י עמד בראש שירות הידיעות האזורי של ארגון "ההגנה" במרכז הארץ ("גליל תיכון"). מאז ייסוד הש"י ועד למלחמת העצמאות עמד בראש המחלקה הערבית של הש"י. היה ממקימי המחלקה הסורית של הפלמ"ח שכללה מסתערבים שחדרו לסוריה ולבנון שבשלטון וישי ב-1941, כהכנה לפלישה הבריטית. נתלווה לגולדה מאיר (אז מאירסון) בפגישתה עם המלך עבדאללה הראשון בנהריים ערב מלחמת העצמאות. לאחר קום המדינה היה יועץ למחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ.
ירוחם כהן: מראשוני המתנדבים לפלמ"ח. הקים את המחלקה הערבית בפלמ"ח ועמד בראשה. ב-1945 נשלח לארגן ולהבריח לארץ את הנוער היהודי בלבנון ובסוריה. ב-1946 נתמנה למפקד מחלקת המודיעין של הפלמ"ח. במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין והיה קצין הקישור אל הכוחות המצריים הנצורים בכיס פלוג'ה, שם פגש בקולונל גמאל עבד אל נאצר, לימים נשיא מצרים, שנמנה עם הנצורים. היה חבר בוועדת שביתת הנשק ישראל–מצרים. לאחר קום המדינה היה שגריר ישראל בליבריה ובניגריה, ועסק גם בעיתונאות, כתיבה ומחקר (מספריו: "לאור היום ובמחשך").
דוד קרון: איש הש"י. ממייסדי קיבוץ כפר מנחם בדרום. הפעיל סוכנים ומודיעים בקרב שבטי הבדואים בדרום. במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין. היה אחד משלושת חברי בית דין השדה שדנו למוות את מאיר טוביאנסקי. שירת כסגן-אלוף באמ"ן ולאחר מכן ב"מוסד".
זאב שרף: פיקד על הש"י עם היווסדו ב-1940, ביחד עם דוד שאלתיאל. בשנת 1945 נתמנה למזכיר המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1947 נתמנה למזכיר ועדת המצב, הוועדה שהתכוננה לקראת הכרזת המדינה והכינה את מנגנון המדינה. לאחר קום המדינה כיהן כמזכיר הממשלה, הממונה על הכנסות המדינה, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
שמואל דיבון: עמד בראש המחלקה הערבית של הש"י לאחר עזרא דנין. בימי המדינה שימש כראש מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ.
יוסף קריב (קרקובי): היה מנהל המחלקה היהודית של הש"י. משנת 1945 היה בין מפעילי תחנת הרדיו של ההגנה "קול ישראל". ב-1946 נכלא על ידי הבריטים בשבת השחורה ולאחר שחרורו נתמנה למפקד הש"י במחוז תל אביב. לאחר קום המדינה היה ממנהלי רשות השידור.
משה בר-אילן: עמד בראש המחלקה המדינית עם הקמת הש"י. ב-1941 מונה למזכיר המטכ"ל של ההגנה, וב-1946 מונה לראש שירות ציוד והספקה, ומילא תפקיד זה בזמן מלחמת השחרור. עם קום המדינה, הפך להיות מפקדו הראשון של חיל ההספקה של צה"ל, לימים חיל התחזוקה.
ברוך (בוריס) גוריאל: עמד בראש המחלקה המדינית של הש"י, לאחר משה בר-אילן. לאחר קום המדינה עמד בראש המחלקה המדינית של משרד החוץ. פרש בשנת 1951 לקראת הקמת "המוסד", במחאה על כך ש"המוסד" עתיד לקבל את רוב הסמכויות בתחום המודיעין של המחלקה המדינית.
שאול ביבר: היה מפקד המחלקה הערבית, לאחר ירוחם כהן, בתקופת המאבק. בתקופת המדינה שירת כקצין חינוך בצה"ל, וכמארגן הלהקות הצבאיות.
לוי אברהמי: היה מפקד השי"י בחיפה. בשנים 1943–1946 היה במצרים כשליח ההגנה והש"י, למטרת רכש ומודיעין. לאחר הקמת המדינה שימש עשר שנים כמפקד מחוז ירושלים של משטרת ישראל בדרגת ניצב.
מרדכי אלמוג: הקים את יחידת ההאזנה של הש"י.