stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרלמנט של קנדה
פתיחת מושב

בעקבות הבחירות הכלליות, המושל הכללי של קנדה מוציא צו הקורא לזימון הפרלמנט. ביום שנקבע בצו, מתכנסים חברי שני הבתים בחדרי הבתים, ונערך טקס הדומה לטקס פתיחת הפרלמנט שנערך בפרלמנט הבריטי. לאחר שהתכנסו נקראים חברי הבית התחתון אל אולם הסנאט, שם הם נדרשים לבחור מביניהם יושב ראש (Speaker – דובר שידבר בשמם), והם נשלחים חזרה לאולם הבית התחתון, ובוחרים יושב ראש.
למחרת נערכת הפתיחה הרשמית של הפרלמנט – שליח הסנאט, המכונה המוט השחור (Black Rod), נשלח לזמן את חברי הבית התחתון אל אולם הסנאט. חברי הבית התחתון מגיעים אל אולם הסנאט אך לא נכנסים אליו. יושב ראש הבית התחתון (ה-Speaker – "הדובר") עומד בפתח אולם הסנאט ומציג עצמו בפני המונרך, ובהיעדרו, בפני המושל הכללי, או נציג אחר של המונרך (כך, למשל, בשנת 1919 מילא את מקום המונרך אדוארד השמיני, נסיך ויילס), ודורש את זכויות הבית התחתון להתדיין בפני המונרך. המונרך, המושל הכללי או נציגו יושבים על כס המלכות, ויושב ראש הסנאט (ה-Speaker – "הדובר" מטעם הסנאט) מכיר בשם המלך בזכותם של חברי הבית התחתון להתדיין בפני המונרך, חברי הסנאט תופסים את מקומות הישיבה שלהם, בעוד שחברי הבית התחתון נותרים לעמוד בכניסה לאולם בית הנבחרים, והמונרך, נציגו או המושל הכללי נושאים את הנאום מן הכס שבו מפורטים מטרות הממשלה למושב בית הנבחרים. הנאום נכתב לרוב על ידי ראש הממשלה עצמו או שרי הממשלה.
מושב בית הנבחרים ממשיך עד הפסקתו על ידי הצהרה של המונרך או המושל הכללי (הצהרה הניתנת לרוב בעצתו של ראש הממשלה). לאחר הצהרה זו, שני הבתים אינם רשאים להתדיין מבלי שהמושל הכללי מוציא זימון חדש לכינוס הפרלמנט, ואז נערך טקס מחודש של פתיחת הפרלמנט (אולם במושבים חוזרים של הפרלמנט הנערכים מדי שנה לא נדרשת בחירת יושב ראש של הבית התחתון – בחירה הנעשית רק במושב הראשון שלאחר בחירות כלליות).
לאחר מספר מושבים יכול המושל הכללי (בעצת ראש הממשלה) להחליט על פיזור הפרלמנט, שלאחריו נערכות בחירות כלליות. לרוב ראש הממשלה בוחר את המועד הנוח לו, מבחינה פוליטית, לקיום בחירות. במידה שלא פוזר הפרלמנט בתוך חמש שנים מבחירתו, הפרלמנט "פוקע" ("expire"), ונערכות בחירות כלליות. לכל אורך ההיסטוריה של קנדה תמיד פוזר הפרלמנט בטרם פקע.
שלבי החקיקה

כל אחד מחברי הבית התחתון או חברי הסנאט יכול להציע הצעת חוק ("bills"). הצעת חוק המוגשת על ידי חבר הבית התחתון שאינו חבר ממשלה נקראת "private members' bill", והצעת חוק המוגשת על ידי חבר סנאט שאינו חבר ממשלה נקראת "private senators' bill". לרוב, החוקים מוצעים על ידי שרי הממשלה (ואלה נקראים "הצעות חוק ממשלתיות" – "government bills").
בניגוד לסדרי החקיקה בכנסת, הקריאה ראשונה של החוק היא פורמלית בלבד. לאחריה, במהלך הקריאה השנייה נערך דיון על כל אחד ואחד מסעיפי החוק. לאחר הקריאה השנייה נשלח החוק לדיון בפני ועדות בית הנבחרים. לרוב נשלח החוק לאחת מהוועדות הקבועות (Standing Committee), אשר יכולה לשמוע עדויות של אישי ציבור, שרי ממשלה ומומחים. הוועדה דנה בחוק ומציעה לו תיקונים. ניתן להעביר חוק לדיון בפני ועדת כל בית הנבחרים ("Committee of the Whole"), שבה חברים כל חברי בית הנבחרים, לצורך דיון בחוק. כמו כן ניתן להעביר חוק לוועדה שהוקמה אד הוק לצורך הדיון בחוק.
לאחר שלב הדיון בוועדה, מדווחת הוועדה (שלב הדיווח – "the report stage") לבית הנבחרים על המלצותיה, ולאחר הדיווח (או בהיעדר המלצות לשינויים) מועבר החוק לשלב הקריאה השלישית. בשלב זה לא ניתן להציע תיקונים לחוק בבית הנבחרים (הבית התחתון), אולם בשלב הקריאה השלישית בסנאט ניתן עדיין להציע תיקונים לחוק.
לאחר שהחוק עבר בקריאה שלישית, הוא נשלח לבית השני (מהבית התחתון לסנאט, ומהסנאט לבית התחתון) ועליו לעבור בשנית את כל שלבי החקיקה. תיקונים המוצעים על ידי הבית השני (בין אם מדובר בסנאט או בבית התחתון) חוזרים לבית הראשון על מנת לקבל את הסכמתו. אם אחד הבתים מציע תיקונים לחוק, והשני מביניהם לא מאשר את התיקונים, החוק לא מתקבל.
לאחר שהחוק מתקבל בשני בתי הנבחרים הוא מועבר לשלב הסכמת המונרך. בהיעדרו של המונרך, מבוצע תפקיד זה על ידי המושל הכללי של קנדה. המושל הכללי יכול לבחור באחת משלוש דרכים:
לתת את ההסכמה המלכותית – והחוק מתקבל.
לא לתת את ההסכמה המלכותית – החוק אינו מתקבל.
להעביר את החוק למונרך על מנת שהמונרך יקבל או יידחה את החוק.
אם המושל הכללי אינו נוקט באחת משלוש הדרכים וחולפות שנתיים, החוק בטל.
על פי מוסכמה חוקתית, המושל הכללי תמיד מקבל את החוקים.
בהתאם למוסכמה חוקתית (ובדומה לשיטה החוקתית הקיימת בממלכה המאוחדת), רק הבית התחתון יכול ליזום חוקי הנוגעים למסים.
בפועל, אף שלשני הבתים סמכויות ליזום חוקים, הבית התחתון הוא הדומיננטי בחקיקה, ורק לעיתים נדירות מפעיל הסנאט את סמכויותיו ומשנה חוקים או יוזם חוקים.
היחס בין הפרלמנט והממשלה

ממשלת קנדה חייבת חובת דיווח לבית הנבחרים של קנדה (הבית התחתון בלבד), וזאת על אף שראש הממשלה וחברי הממשלה אינם נבחרים על ידי בית הנבחרים אלא ממונים על ידי המונרך (ובהיעדרו, על ידי המושל הכללי של קנדה). עם זאת, הפרלמנט יכול להביא להפלת הממשלה בהצבעת אי אמון, שבעקבותיה יכול ראש הממשלה להתפטר, או לבקש מהמושל הכללי שיפזר את הפרלמנט וייקבע בחירות חדשות.
לרוב ממנה המושל הכללי את ראש המפלגה הגדולה ביותר לתפקיד ראש הממשלה (בין אם מדובר במפלגה שלה רוב בפרלמנט, או, במרבית המקרים, במפלגה שלה אין רוב בפרלמנט, ואז ראש הממשלה מכהן בראש ממשלת מיעוט). בקנדה לא נהוג להקים ממשלות קואליציוניות.
חברי הממשלה ממונים על ידי המונרך (ובהיעדרו, על ידי המושל הכללי) בהמלצת ראש הממשלה.
על מנת לאפשר ביקורת של הפרלמנט על ראש הממשלה נהוג שראש ממשלה יהיה תמיד חבר פרלמנט. במקרים בהם אינו חבר פרלמנט, נהוג שעל ראש הממשלה להיבחר לפרלמנט בהזדמנות הראשונה (ובמקרים כאלה לרוב מתפטר חבר ממפלגתו ממחוז בחירה בו צפויה הבחירה במפלגת ראש הממשלה, וראש הממשלה נבחר דרך מחוז זה).
הממשלה וראש הממשלה אין חבים חובת דיווח לבית העליון של קנדה (לסנאט). בדומה לפרלמנט הבריטי ישנו מועד לשאלת שאלות בו חייבים השרים להשיב לשאלות חברי בית הנבחרים.
הפרלמנט יכול להביא להפלת ממשלה בהצבעת "אי אמון" בממשלה. הצבעה זו יכולה להיות הצבעה מיוחדת, אך גם הצבעה נגד תקציב המדינה מהווה הצבעת אי אמון, וכן ראש הממשלה יכול לקבוע שהצבעה על חוק מסוים היא הצבעת אי אמון. במקרה בו אבד הפרלמנט את האמון בממשלה, עליה להתפטר (ואז המושל הכללי יכול לבחור בראש מפלגה אחרת להקים ממשלה, או להורות על פיזור הפרלמנט ועל בחירות כלליות).
לרוב לממשלת השלטון (אף אם מדובר בממשלת מיעוט) יש רוב בפרלמנט (באמצעות שיתוף פעולה עם מפלגות אחרות), וזאת באמצעות משמעת קואליציונית קשוחה. חברי פרלמנט המצביעים בניגוד למפלגתם נאלצים לרוב להתפטר או מודחים ממפלגתם (ובכך מאבדים את מימון הבחירות).
בשנת 2005 התקבלה הצבעת אי אמון נגד פול מרטין, שבעקבותיה נאלץ להתפטר. הצבעת אי האמון הקודמת התקיימה נגד ממשלתו של ג'ו קלארק בשנת 1979.
סמכויות

סמכויות הפרלמנט הקנדי מוגבלות על ידי החוקה הקנדית, המפרידה בין הסמכויות החקיקתיות (הנתונות לפרלמנט), הביצועיות (הנתונות לממשלת קנדה), והשיפוטיות. כמו כן, החוקה מפרידה בין הסמכויות החקיקתיות הנתונות לפרלמנט (במישור הפדרלי) לבין הסמכויות הנתונות לבתי הנבחרים של הפרובינציות השונות של קנדה.
ככלל, בתי המחוקקים של הפרובינציות השונות רשאים לחוקק חוקים בתחומים הקבועים בחוקה: חינוך, שלטון מקומי, גופי צדקה, ועניינים בעלי אופי מקומי. עוד קובעת החוקה סמכות שיורית לפרלמנט לחוקק בכל תחום שאינו בסמכות בית המחוקקים הפרובינציאלי, ובהתאם יכול הפרלמנט לחוקק בתחומי הדואר, מרשם אוכלוסין, צבא וביטחון, מסחר, דיג, מטבע, בנקאות, מידות ומשקלות, פשיטות רגל, זכויות יוצרים ופטנטים, נושאים הנוגעים לאינדיאנים וחוקי אזרחות.
ישנם תחומים בהם יש חפיפה בסמכויות החקיקה בין הפרלמנט הקנדי לבתי המחוקקים של הפרובינציות, כגון נושאי נישואים וגירושים – המפוקחים על ידי הפרלמנט בעוד שאופן עריכת טקסי הנישואים נקבע על ידי בתי המחוקקים הפרובינציאליים. כמו כן הן המחוקק הפדרלי והן המחוקק הפרובינציאלי יכולים לחוקק בתחומי החקלאות, ולהטיל מיסים.
סמכות הפרלמנט הקנדי מוגבלת על ידי כתב הזכויות והחירויות הקנדי – האוסר על הפרלמנט להגביל את החירויות והזכויות המנויות בכתב הזכויות, למעט בהתאם לפסקה 33 לכתב הזכויות. הפרלמנט הקנדי מעולם לא הפעיל את זכותו לפי סעיף זה, אולם בתי המחוקקים הפרובינציאליים הפעילו את התנאי. חוקים הסותרים את כתב הזכויות שאינם עומדים בתנאי פסקה 33 בטלים, ובתי המשפט של קנדה יכולים לקבוע בטלות זו.
זכויות מוגנות

לשני בתי הפרלמנט זכות מוגנת טבועה (privilege) לדיון חופשי – בתי המשפט או כל מוסד אחר אינם רשאים לדון בנושאים שנאמרו בפרלמנט במסגרת הדיונים בו, ומוענקת לחברי הפרלמנט חסינות מוחלטת (חסינות מהותית) על כל דבריהם במסגרת דיוני הפרלמנט. כך, למשל, לא ניתן לתבוע חבר פרלמנט בגין הוצאת דיבה על דברים שאמר בפרלמנט.
כמו כן, לחברי הפרלמנט ניתנת חסינות דיונית המונעת מאסרם בשל תביעות אזרחיות (אך לא בשל תביעות פליליות), וכן חברי הפרלמנט פטורים מחובת שירות בחבר מושבעים ולא ניתן להטיל עליהם חובה להעיד בבית משפט.
לכל אחד מבתי הנבחרים חסינות מפני התערבות בסדרי הדיון בו (רק בית נבחרים יכול לקבוע את סדרי הדיון שבו, ובית נבחרים אחד לא יכול להתערב בסדרי הדיון של בית נבחרים אחר).
לבית הנבחרים סמכות להעניש חברי פרלמנט בשל ביזיון הכללים הנהוגים בפרלמנט.
אלות

לכל אחד מבתי הנבחרים אלה (mace) טקסית משלו. האלה הטקסית של הסנאט נוצרה בשנת 1849 ושימשה את המועצה המחוקקת של קנדה. האלה הטקסית של בית הנבחרים נוצרה בשנת 1916 וניתנה לבית הנבחרים כתרומה של הסיטי של לונדון.
ראו גם

המלוכה הקנדית
הסנאט הקנדי
בית הנבחרים הקנדי
בתי מחוקקים לפי מדינה
בניין הפרלמנט במונטריאול, לאחר השריפה שאירעה בו
צ'ארלס השלישי, מלך קנדה.
אולם הסנאט הקנדי – בהתאם למסורת בית הלורדים אולם זה מעוטר בצבע אדום.
אולם הבית התחתון בהתאם למסורת בית הנבחרים הבריטי, אולם זה מעוטר בצבע ירוק.
אליפות וימבלדון 1920

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  21 ביוני 1920 – 3 ביולי 1920 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  40 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ביל טילדן (ארצות הברית) נשים:סוזן לנגלן (צרפת) זוגות גברים:צ'אק גרלנד/דיק ויליאמס (ארצות הברית) זוגות נשים:סוזן לנגלן (צרפת)/אליזבת ריין (ארצות הברית) זוגות מעורבים:ג'רלד פטרסון (אוסטרליה)/סוזן לנגלן (צרפת)
 
 → אליפות וימבלדון 1919 אליפות וימבלדון 1921 ← 
 
אליפות וימבלדון 1920 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בתחרויות של שנת 1920 בלטו סוזן לנגלן (צרפת) שזכתה באליפות בתחרות הנשים, זוגות מעורבים וזוגות נשים ואליזבת ריין (ארצות הברית) שזכתה בתחרות זוגות נשים והגיעה לגמר זוגות מעורבים. דורותי דאגלס צ'יימברס הגיעה ל-2 גמרים אך לא זכתה באף תואר.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-8 בתים. מנצח השלב הראשון קיבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1919 על התואר. לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים, מהם 87 מבריטניה. בגמר תחרות הגברים ביל טילדן (ארצות הברית) ניצח את דזנדזו סימידזו (יפן) ב-3 מערכות. במשחק על האליפות הוא שיחק נגד ג'רלד פטרסון מאוסטרליה (מנצח אליפות וימבלדון 1919) וניצח ב-4 מערכות.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 51 טניסאיות (מהם 45 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות דורותי דאגלס צ'יימברס (בריטניה) נפגשה עם אליזבת ריין (ארצות הברית) והפסידה ב-2 מערכות. במשחק האליפות ריין שיחקה נגד מנצחת אליפות 1919 סוזן לנגלן (צרפת) שניצחה ב-2 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות הזוגות השתתפו 53 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. מנצחי השלב הראשון היו אמורים לפגוש במשחק על התואר את אלופי השנה הקודמת פט או'הארה ורונלד תומאס מאוסטרליה. במשחק סיום של השלב הראשון הזוג האמריקאי צ'אק גרלנד ודיק ויליאמס שיחקו נגד אלג'רנון קינגסקוט (בריטניה) וססיל פארק (אירלנד) וניצחו אותם ב-4 מערכות. מכיוון שאלופי השנה הקודמת לא התייצבו למשחק הקובע, האמריקאים זכו בניצחון טכני.
התחרות > תחרות זוגות נשים

תחרויות זוגות הנשים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות השנה הקודמת. בתחרות השתתפו 26 זוגות, כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). כמו בשנת 1919 בגמר התחרות הזוג שכלל את הבריטיות דורותי דאגלס צ'יימברס ואתל לרקומב נפגש עם הזוג סוזן לנגלן (צרפת) ואליזבת ריין (ארצות הברית). הזוג הבריטי הפסיד ב-2 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

תחרויות זוגות המעורבים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות השנה הקודמת. בתחרות השתתפו 52 זוגות. כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). בגמר התחרות נפגש הזוג ג'רלד פטרסון (אוסטרליה) וסוזן לנגלן (צרפת) עם רנדולף לוסט (בריטניה) ואליזבת ריין. הזוג פטרסון/לנגלן ניצח ב-3 מערכות. לסוזן לנגלן זה היה התואר השלישי באליפות זו.
ביל טילדן, מנצח תחרות הגברים
סוזן לנגלן, מנצחת תחרות הנשים
מלחמת מינג–צ'ינג

מלחמת מינג-צ'ינג (במנדרינית: 明清战争) הייתה מלחמה ממושכת במהלך המאה ה-17 בין שושלת מינג, שליטת סין מאז המאה ה-14 המאוחרת, אשר מזה זמן רב נחלשה לשושלת צ'ינג אשר שליטיה היו בני המיעוט המאנצ'ורי (במקור ג'ורצ'נים) אך דגלו באיחוד אתני עם בני האן.
המלחמה נמשכה בין השנים 1618–1683 על נכונות מנדט השמיים של השושלות לפיו רק אחת מהם היא השליטה הלגיטימית של סין. הסכסוך אשר נגמר בניצחון שושלת צ'ינג תחת קאנגשי, קיסר סין על ממלכת טונגנינג הביא למותם של 25,000,000 נפשות, מה שהפך אותה לאחת המלחמות האכזריות ביותר בהיסטוריה.
רקע

התרופפות תחזוקת השלטון של שושלת מינג הביאה לרמה לא סבירה של אוטונומיה בגבולות האימפריה. בנקודה מסוימת, בניסיון להשתיק ממשל אוטונומי בדרום מנצ'וריה חיל מוצב סיני הביא למותם של שני הצ'יפים הג'ורצ'נים (מנצ'ורים).
צ'יפים אלו היו אביו וסבו של נורהאצ'י, דאז נער ג'ורצ'ני אשר ירש אותם והחל לאגד סביבו חבר מאמינים בתמורה להביא לפעולת תגמול ונקמה בשושלת מינג. נורהאצ'י מיקם את מרכז השפעתו בשן-יאנג וקרא לפשיטות פרשים על העיר אנשאן. לבסוף נורהאצ'י השיג את מבוקשו כאשר העמיד את המפקד משושלת מינג האחראי להרג אביו וסבו כאסיר לדין לפיו נמצא אשם בהרג ראשי היורצ'נים והוצא להורג.
רקע > חאנות ג'ין

בקיץ 1618 נורהאצ'י פרסם 7 נקודות לפיהם שושלת מינג מושחתת, שקרית, פועלת נגד רצון שמיים וכי נורהאצ'י ומשפחתו, בני האייסין גיורו הם הראויים לרשת את מנדט השמיים ולשלוט בסין. נורהאצ'י הוסיף להכריז על עצמו כח'אן על שושלת ג'ין המאוחרת (כהתמשכות של שושלת ג'ין אשר הייתה גם היא מאנצ'ורית תחת שלטון ג'ין טאי-דזו). בכך החלה רשמית המלחמה.
מלחמה בצפון

להלן סדר האירועים בשלבי המלחמה:
מלחמה בצפון > שנות העשרה

מרץ 1619: יהא, מדינת חסות של שושלת מינג היושבת מסביב לעיר טיילינג (אנ') מכריזה מלחמה על שושלת ג'ין המאוחרת ופולשת בדרומה.
אפריל 1619: שושלת ג'וסון היושבת בחצי האי הקוריאני, מדינת חסות של שושלת מינג, מכריזה גם היא מלחמה על שושלת ג'ין המאוחרת.
ספטמבר 1619: לאחר הסדר הגבול עם שושלת מינג, שושלת ג'ין המאוחרת יוצאת בסדרת פשיטות מדרום לצון יהא אשר בסופן כל מדינת החסות מסופחת לתוך השושלת היורצ'נית.
אוקטובר 1619: מונגוליה, חסות שושלת מינג המחולקת למספר מדינות פולשת דרך מדינת יורצ'ין בגבולה הצפון-מזרחי לתוך שושלת ג'ין המאוחרת.
נובמבר 1619: שושלת ג'ין המאוחרת מחזירה מתקפת נגד על הפלישה המונגולית ומחזירה את המצב בשטח לקו הגבול הלאומי.
מלחמה בצפון > שנות העשרים

מאי 1621: פלישה מרכזית על העיר אנשאן מסתיימת במצור אשר מכניע את העיר לידי שושלת ג'ין המאוחרת לבסוף באמצע החודש.
יולי 1621: פלישה נרחבת בראשות נורהאצ'י לתוך חצי האי ליאונינג אשר נעצרת בדאליין.
ספטמבר 1621: כוחות קוריאנים פולשים מצפון מערב לגבולם עם המנצ'ורים.
אוקטובר 1621: מרד של בני האן בתוך שושלת מינג תחת התואר של שושלת יי מתחיל לפעול במהרה.
מרץ 1622: מרד שושלת יי מתמשך עד לכיבוש של מרב סצ'ואן.
יולי 1622: מדינת תימוד, לשעבר מדינת חסות של שושלת מינג בדרום מונגוליה, מורדת בשליטיה הנמצאים במרכז מונגוליה ומכריזה נאמנותה לשושלת ג'ין המאוחרת.
אפריל 1623: הרפובליקה ההולנדית, בניסיון להשיג השפעה מרובה על סין, מבצעת פלישה צבאית כושלת על שׂיָאמֶן אשר נהדפת בחזרה עד לסוף החודש.
אוגוסט 1625: מדינת יורצ'ין המונגולית אשר גם כן הכריזה עצמאות ממרכז מונגוליה המרכזית נפלשת ומשיבה אש לבסוף עם תמיכת כוחות מאנצ'ורים.
פברואר 1626: במאבק על מעבר שאנגחאי, מעבר צר בין הים הצהוב אל החומה הגדולה של סין אשר פותח את הדרך לתוך בייג'ינג נורהאצ'י נהרג מפגיעת פגז של תותח פורטוגזי. בנו הואנג טאיג'י יורש אותו בתור הח'אן של שושלת ג'ין המאוחרת לאחר סכסוך ירושה קצר.
אוקטובר 1626: הואנג טאיג'י כובש את חיקין, מדינת חסות מונגולית קטנה ובכך מחזק את הסדר הגבול על עבר החומה הגדולה.
פברואר 1627: מאז ינואר הואנג טאיג'י מרכז את מיטב כוחותיו אל מול הגבול הקוריאני במטרה להוציא את שושלת ג'וסון מהמאבק בפשיטה מרכזית אחת. הכוחות מתחלקים לשתי פשיטות מרכזיות, האחת בעבר החוף עם ים יפן והשנייה מתמשכת דרך פיונגיאנג ומכניעה את קוריאה לבסוף בעזרת כיבוש סיאול.
יולי 1627: מונגוליה המרכזית פולשת לתוך חורצ'ין וכובשת את צפון המדינה.
אוגוסט 1627: מונגוליה המרכזית פולשת לתוך מדינת תימוד אך הפלישה נעצרת באמצע מדבר גובי.
ספטמבר 1627: הכוחות הימיים של שושלת מינג כובשים מחדש את דאליין מידי שושלת ג'ין המאוחרת.
מרץ 1628: מרידות איכרים מתחילות להתפשט בכל עבר מרכז סין.
יולי 1628: מתחילה פשיטה של שושלת ג'ין המאוחרת וחורצ'ין לתוך מונגוליה המרכזית אשר נוטרת נאמנה לשושלת מינג.
מרץ 1629: מרד איכרים מתפשט וכובש לכל אורך גאנסו. בכך מנתק את שושלת מינג מחאנות ירקאנט השולטת על אגן טארים ומקשרה של המדינה עם דרך המשי למרכז אסיה והמזרח התיכון.
יוני 1629: מונגוליה המרכזית פונה לעצמאותה ומנסה ללא כל הצלחה לפלוש לתוך שאנשי אשר בצפון שושלת מינג, כעת נותרת מונגוליה מבודדת מכל תמיכה ועצמאית במערכתה נגד שושלת ג'ין המאוחרת.
ספטמבר 1629: מרד יי נמחץ לגמרי לאחר זמן רב בו איבד מומנטום. עם סיום המרד מבוצעת חלוקה מחודשת של המחוזות בדרום מערב המדינה.
ינואר 1630: הגנרל וו סאנגוי משושלת מינג, עקב סכנה לחייו נוטה לתמיכה בשושלת ג'ין המאוחרת, הוא מגלה פרצה בחומה הגדולה ודרכה נעים הכוחות של הואנג טאיג'י לפשיטה בקירוב אל בייג'ינג.
אפריל 1630: הפשיטה של היורצ'נים לתוך עברי בייג'ינג דרך הפרצה בחומה הגדולה נהדפת בחזרה לעבר החומה.
אוגוסט 1630: ניסיון סופי של כוחות שושלת יי להרים את ראשם נמחץ.
נובמבר 1630: כוחותיה של מונגוליה המרכזית יוצאים בכל כוחם ופולשים למדינת תימוד דרך מדבר גובי אותה הם כובשים ומספחים.
מלחמה בצפון > שנות השלושים

ינואר 1631: מרד האיכרים בגאנסו מתפשט לעבר נינגשיה ומערב שאאנשי של היום.
יולי 1632: לאחר סכסוכי גבול ממושכים בכל החזיתות מתחילה פעולת תגמול מרכזית בידי שושלת ג'ין המאוחרת נגד מונגוליה המרכזית.
יולי 1633: דאליין שוב נכבשת בידי שושלת ג'י המאוחרת.
ספטמבר 1633: הרפובליקה ההולנדית כובשת את דרום מערב טאיוואן בעוד שושלת מינג מוסחת מאי שקט פנימי וממלחמה בג'ין.
פברואר 1634: פלישה מרכזית לתוך מדבר גובי מוחקת את רוב מונגוליה המרכזית מהמפה.
אפריל 1634: שושלת ג'ין המאוחרת מבצעת פלישה דרך פרצות בחומה הגדולה לתוך בייג'ינג. מתקפת נגד של שושלת מינג מחזירה את קו האש שוב פעם לעבר החומה.
דצמבר 1634: מרידות אזרחים והפגנות ממושכות במרכז סין נגד שלטון שושלת מינג.
פברואר 1635: מונגוליה המרכזית נמחקת מהמפה בפעולת סיפוח אחרונה המבוצעת בידי שושלת ג'ין המאוחרת. כעת כל השטחים המונגולים אשר השתתפו במלחמה מסופחים לתוך ג'ין המאוחרת.
אוגוסט 1635: שושלת ג'ין המאוחרת מספחת לתוכה שטחים מפרימוריה של היום לעבר חוף ים יפן מצפון לחצי האי הקוריאני.
אוקטובר 1635: מרד איכרים בחונאן נמחץ בידי רשויות שושלת מינג.
ינואר 1636: שרידי המרידות במרכז סין מתאחדים עם מרידות האיכרים שמקורם בגאנסו לתוך מרד מרכזי על צפון מערב ומרכז סין.
מלחמה במרכז

במהלך שנת 1636 יועציו של הואנג טאיג'י, בין אם מקורם בבני האן ואו ביורצ'נים קראו לו להפוך לקיסר סין. לבסוף הכריז במהלך השנה בעודו בארמון הקיסרי בשן-יאנג על היותו קיסר סין לא של מדינה יורצ'נית (את התואר יורצ'נים ישנה גם כן לתוך מאנצ'ורים) אלא של כל עמי סין ואזוריה, איחוד אתני אשר יקרא לא שושלת ג'ין המאוחרת אלא שושלת צ'ינג. עם הקמת השושלת משנה הואנג טאיג'י את שם בירתו שן-יאנג לשם המאנצ'ורי "מוקדן".
אוגוסט 1636: מרידות האיכרים מוצאות מאנחווי ופוג'יין.
ספטמבר 1636: מערכות ממושכות על השליטה במרכז סין בין שושלת מינג לכוחות מרידות האיכרים.
דצמבר 1636: קוריאה תחת שושלת ג'וסון, עדיין מדינת חסות של שושלת מינג, מכריזה בשנית מלחמה על שושלת צ'ינג. הואנג טאיג'י מוביל כוח נגד אשר פולש מאזור החוף אל הים הצהוב ומשם ממשיך להתקדם לעבר מרכז חצי האי, פיונגיאנג והחוף לים יפן
ינואר 1637: הכוחות של הואנג טאיג'י ממשיכים בהתקדמותם לתוך קוריאה כובשים את סיאול ומכריחים כניעה של הממשלה הקוריאנית. הפעם, בשונה מהפלישה הקודמת, קוריאה הופכת למדינת חסות של שושלת צ'ינג ושליטיה נשבעים נאמנות לשליטי צ'ינג לכל דורותיהם אשר יבואו.
אוגוסט 1638: בתחילת החודש יוצאת פשיטה מרכזית של מאנצ'ורים מעבר החומה הסינית אל עבר שערי בייג'ינג, לאחר מכן יוצאים כוחות לפשיטה שנייה; אלו נעים בין בייג'ינג לטיינג'ין דרומה עד אשר מגיעים לג'ינאן.
פברואר 1639: עד לתחילת החודש הכוחות הפושטים על שושלת מינג נהדפים מחדש לעברי החומה הגדולה.
ינואר 1640: מתוך שלוש מדינות נוודים מצפון למנצ'וריה נוצרת קונפדרצית ירן אשר מתחילה במלחמתה נגד שושלת צ'ינג על האזורים החמים יותר אשר בדרום מנצ'וריה.
יוני 1640: כוחות שושלת צ'ינג יוצאים במעלה אחד מן צירי נהר אמור ומבקעים שטחים בעומק קונפדרציית ירן.
אוקטובר 1640: השליטה של שושלת מינג על ממלכות טיבט אשר התקיימה בחוזקה מאז שלטונו של יונגלה, קיסר סין מתחילה להתערער כאשר אותן הממלכות מתחילות לתפקד בעצמאות מלאה.
מלחמה במרכז > שנות הארבעים

אוגוסט 1641: מדינה מונגולית עצמאית במזרח טיבט פולשת לתוך ממלכת טסנגפה, מדינת חסות של מינג, כובשת ומספחת אותה ובכך מביאה לסיום שלטון מינג על מרב טיבט.
דצמבר 1641: כוחות מרידות האיכרים מתפשטים מגאנסו ושאאנשי אל תוך חנאן, חוביי, סצ'ואן נינגשיה ועוד.
מרץ 1642: האיכרים המורדים מתקדמים ממערב לאנחווי ומהווים איום על העיר נאנג'ינג, הבירה המשנית של שושלת מינג (לאחר בייג'ינג).
נובמבר 1642: רוסיה הצארית פולשת מעברי סיביר לתוך קונפדרציית ירן, בתגובה מתחילה פעולה מאנצ'ורית לכיבוש הצפון, לבסוף קונפדרציית ירן נמחצת בין רוסיה לשושלת צ'ינג אשר השיגה את מרב השטחים אף מעבר לנהר אמור ואף כבשה קו חוף אל עבר ים אוחוצק.
אפריל 1643: כוחות האיכרים המורדים מתחלקים בין דרום לצפון אשר מכריז על עצמו כשושלת שון תחת לי זי-צ'נג אשר טוען אל מנדט השמיים ומכריז על עצמו קיסר סין בעוד גאנסו, נינגשיה, צפון סצ'ואן, שאאנשי, חוביי וחלקים מחנאן נמצאים לשליטתו.
יוני 1643: חלקי הדרום של מרד האיכרים מכריזים על עצמם כעל שושלת שי אשר גם היא רואה את נכונותה לשליטה על כל סין.
אוגוסט 1643: שושלת שי כובשת את חונאן.
ספטמבר 1643: הואנג טאיג'י נפטר ובנו ממשיך את דרכו בתור שונזי, קיסר סין; מכיוון שהאחרון הוא ילד בן שש הכוח והסמכות של שושלת צ'ינג מוטל על אחיו הבכור של הואנג טאיג'י המנוח, דורגון, אשר הופך לעוצר הכס של שושלת צ'ינג.
פברואר 1644: כוחות שושלת מינג פועלים להפלת מרד שושלת שי, לאחר מספר חודשי מלחמה ממושכת כוחות שי נופלים ונותרת השפעתם רק על עבר דרום סצ'ואן וצ'ונגצ'ינג.
מרץ 1644: שושלת שון מתפשטת לעבר החוף של צפון ים סין המזרחי ומתקדמת על אל שאנדונג, בנקודה זאת כוחות צ'ינג מתחילים לעבור דרך מעבר שאנגחאי הצר ואש המלחמה מתקרבת אל בייג'ינג.
מלחמה במרכז > שנות הארבעים > הקרב על בייג'ינג

לי זי-צ'נג התקדם באפריל בראש צבאו אשר מנה 1,300,000 חיילים לעבר בייג'ינג. הוא תקף מצפון ומדרום ועקב שחיטות בדרג השלטוני נפתחו שערי העיר בפניו. היה זה ב-25 באפריל כאשר ג'ן ג'ונג, קיסר סין של שושלת מינג התאבד בעודו בעיר האסורה לפני כניסת כוחותיו של לי אל העיר. מידע זרם אל וו סאנגוי אשר היה בדרכו לעבר מעבר שאנגחאי על כך שהבירה נפלה ביום שלמחרת. בניסיון להסדיר את המאבק נגד שושלת צ'ינג פועל לי להשיג את היד העליונה כאשר שולח גנרל מנאמניו לכבוש את מעבר שאנגחאי.
ב-5 במאי צבאו של וו קלט את צבא כוחותיו של לי ותקף אותו. בתוך חמישה ימים של קרבות מתמשכים על המעבר, הכוחות של שושלת שון נסוגים ממעבר שאנגחאי ומותירים אותו פתוח להתקדמות של כוחות הצ'ינג. ב-13 במאי מגיעה הודעה אל מוקדן (הבירה המנצ'ורית) על כך שלי זי-צ'נג טובח באוכלוסיית בייג'ינג הנאמנה למינג, על כן משתמשים יועצי שושלת צ'ינג בדבר להפיץ מסר של לגיטימציה בשלטונם לכל רחבי סין, באותו היום העוצר דורגון מקבל את ההחלטה לצאת לפלישה מלאה אל עבר בייג'ינג ומרכז סין.
ב-25 במאי וו נשבע אמונים לשושלת צ'ינג בצורה רשמית בת מתקדמים הכוחות, באותו היום צבאו של לי כבר מוכן מדרום למעבר שאנגחאי. בליל ה-27 במאי, לאחר לינה קצרה החלו לנוע מחדש כוחותיו של דורגון אשר נפגשו לבסוף חילותיהם עם חילותיו של לי והחל הקרב על מעבר שאנגחאי. הכוחות של דורגון הוכיחו עליונות בקרב ובסוף החודש לי שב אל בייג'ינג והמשיך לבזוז אותה בעוד המנצ'ורים מתקרבים. ב-3 ביוני לי מכריז רשמית על היותו קיסר סין של שושלת שון הגדולה, ביום שלמחרת הוא מבעיר את הבירה לאש ובורח עם כל האוצרות אשר היה יכול לקחת. יממה מאוחר יותר מתקבלים כוחות שושלת צ'ינג תחת דורגון באהדה מידי תושבי בייג'ינג.
ב-19 באוקטובר נכנס הקיסר שונזי אל שערי עיר הבירה וב-8 בנובמבר הוכתר רשמית לא כקיסר על שושלת צ'ינג בלבד אלא כקיסר על כל האומה הסינית.