stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שהם סמיט
ספריה > ספריה לילדים

בארץ תיק-תק (כתר 1997): אגדה בת זמננו על נסיכה מרדנית בארץ הסוגדת לתרבות המהירות. איורים: בתיה קולטון. עלתה כהצגת ילדים בתיאטרון אורנה פורת בבימויו של ארז שפריר שגם מככב בה.
ירח נודניק (תמוז 1999): סיפור מחורז על ירח טרדן המתערב בשגרת ההשכבה של ילדה קטנה. איורים: בתיה קולטון.
גומבוץ וקרצ'יבצ'י (זמורה-דביר 2001). סיפור על ההבדלים בין צמד דודים הונגרים, ועל אהבתם המשותפת הגדולה לילדה אווה. איורים: הדר קמחי.
מי שתה לי? (ספריית פועלים 2003): סיפור-קומיקס על בלגן גדול שמחולל גמל קטן, שנולד מתוך דיאלוג בין אבא לבן. איורים: רותו מודן (השתתף ב"מצעד הספרים" 2004, מופיע ברשימת מאה ספרי הילדים המומלצים של יעל דר)
שישה גיבורים גדולים (כנרת זמורה 2006): סיפורי גיבורים ממיתולוגיות של עמי העולם מסופרים ברוח קלאסית-מודרנית: פרסאוס (מיתולוגיה יוונית), ראמה (מיתולוגיה הודית), גילגמש (מיתולוגיה בבלית), אודין (מיתולוגיה נורדית) ארתור (אגדות המלך ארתור האנגלי), דוד (התנ"ך). איורים: אמיתי סנדי.
מפלצות מן המיתולוגיה היוונית (הוצאת אנונימה - דניאלה די-נור 2007): סיפורי מפלצות מן המיתולוגיה היוונית, מסופרים ברוח קלאסית-מודרנית השואבת את השראתה מאיוריה של המאיירת והאמנית שרה פאנלי.
יומטיול ירושלים או כל מה שקרה לדניאל, אריה האריה וסבתא יזרעאלה (הוצאת אנונימה- דניאלה די-נור 2008): מדריך סיפורי לסיור באתרי ירושלים. איורים: איה גורדון-נוי.
שש גיבורות גדולות (כנרת-זמורה 2008): סיפורי גיבורות ממיתולוגיות של עמי העולם, מסופרים ברוח מודרנית ופמיניסטית: אטלנטה (מיתולוגיה יוונית), איזיס (מיתולוגיה מצרית), מרים (התנ"ך), פלה והיאקה (מיתולוגיה הוואית), קקוארשוק (מיתולוגיה אינואיטית).
אבא אכל דיסה (כנרת בית הוצאה לאור 2010): מה קורה כשילדה קטנה, אמא וסבתא מחליטות יום אחד להיות תינוקות? סיפור מצחיק ושובר מוסכמות על היפוכי תפקידים. איורים: עמר הופמן.
האגדות שלנו – אוצר האגדה העברית לילדים (הוצאת דביר 2011) איורים: ולי מינצי.
ילד עיר (הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2012) איורים: מיכל בוננו.
אות בבאר (כנרת 2013) איורים: ולי מינצי.
סיפור אחרי השינה (כנרת 2014) איורים: עינת צרפתי
משל חז"ל על שועל (שזלל): על פי מדרש "השועל והכרם", קהלת רבה (כנרת 2014) איורים: עומר הופמן
יקינתון - סיפור על חברות ושיר (כנרת 2015) איורים: רוני פחימה.
שש תחבולות גדולות במיתולוגיות של עמי העולם (כנרת 2015) איורים: איתן אלוא
אגדת אסטריד (צלטנר 2015) איורים:סשה נאומוב
דודה לאה מאת שומיש (כנרת 2016) איורים: נטלי שנקר
אברה - המסע אל הציור (כנרת 2017) ציורים: אברהם פרדו
אגדת קמצא ובר-קמצא (כנרת 2017) איורים: עינת צרפתי
ילד חולות - שישה סיפורים בעקבות ס. יזהר (הקיבוץ המאוחד 2017) איורים: ולי מינצי
מי בכלל המציא את בית הספר?! ועוד שאלות שכדאי לשאול בדרך לשם (כנרת 2019) איורים: עינת צרפתי
אגדות אמיתיות 50 נשים לגדול איתן (כנרת זמורה דביר 2019) איורים: מאיירים/ות שונים, עריכה: יעל מולצ'דסקי, יוזמה: המריצה
ככה באתי לעולם! (כנרת זמורה דביר 2021) איורים: ארז וינר
ילד עיר: גונבי האופניים (כנרת זמורה דביר 2022) איורים: מיכל בוננו
פרחים למשורר הלאומי (כנרת זמורה דביר 2023) איורים: ולי מינצי
ספריה > תרגומים נבחרים (עם אמנון כץ)

האדמה מתחת לרגליה מאת סלמאן רושדי/ ידיעות אחרונות 2002
דוד פנדה יודע, מאת ג'ון ג' מות'/ כנרת 2009
הודעה חשובה לסילונית הסנונית, מאת ג'וליה דונלדסון / כנרת 2009
חנונוזאור רקס, מאת ג'וליה דונלדסון/ כנרת זמורה-ביתן דביר 2009
גברת גרים אוהבת ספרים! (ואני לא), מאת ברברה בוטנר/ כנרת 2010
אוליבר טוויסט, מאת צ'ארלס דיקנס/ מודן 2010
הטרול, מאת ג'וליה דונלדסון/ כנרת 2010
המנצחים, מאת דייוויד מקי/ כנרת 2010
קרנפים לא אוכלים פנקייק/מאת אנה קמפ, כנרת 2010
הנרי הנורא, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2010
הנרי הנורא והמועדון הסודי, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2010
עד עצם היום הזה: 8 ספורים ראשונים, מאת טוני רוס/ כנרת 2010
תהיה בריא מוריס מגי, מאת פיליפ ס' סטיד/ כנרת 2011
תרנגול בגדול!, מאת קית' גריבס/ כנרת זמורה-ביתן דביר 2011
תרנגלת אחת קטנה, מאת עלקה וובר/ משכל 2011
כלבים לא רוקדים בלט, מאת אנה קמפ ושרה אוגילוו/ כנרת 2011
הנרי הנורא מחנך את המורה החדש, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2011
הנרי הנורא ופצצת הסרחון, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2012
הנרי הנורא ומכונת הזמן, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2012
במזל דב, מאת מקס קורנל/ כנרת 2012
ג'ק ועץ ההוקוס-פוקוס, מאת ג'וליה דונלדסון / כנרת 2012
תהיה גבור, נדי!, מאת איניד בלייטון/כנרת 2012
נדי מסתבך בצרה/ איניד בלייטון/כנרת 2012
רוני ארנבנת רוצה הכל, מאת מיקל ב' קפלן/ כנרת זמורה-ביתן דביר 2012
קרנפים לא אוהבים פנקייק, מאת אנה קמפ ושרה אוגילוו/ כנרת 2012
פשטידת הפלא, מאת נורמן לינדזי/ סדרת הרפתקה, אוקיינוס-מודן 2013
כח הנסיכות: ההבטחה הסודית, מאת פאולה הריסון/ כתר, 2013
כח הנסיכות: פנינת המשאלות, מאת פאולה הריסון/ כתר, 2013
כח הנסיכות: תעלומה לאור ירח, מאת פאולה הריסון/ אנונימה, 2014
פלא, מאת ר"ג'י פלאסיו/ זמורה-ביתן 2013
שבעה עכברים עורים, מאת אד יאנג/ עם עובד 2014
הנרי הנורא והנקמה המתוקה, מאת פרנצ'סקה סימון/ כנרת 2014
כח הנסיכות: טבעות הקסם, מאת פאולה הריסון/ אנונימה, 2014
כח הנסיכות: האבן הזוהרת, מאת פאולה הריסון/ כתר, 2015
כח הנסיכות: תליון הכסף, מאת פאולה הריסון/ כתר, 2015
מר טיגריס מתפרע, מאת פיטר בראון/ כנרת 2016
ילדי המסילה מאת אדית נסביט/ סדרת הרפתקה, אוקיינוס-מודן 2016
בבות של ניר, מאת ג'וליה דונלדסון/ כנרת 2016
הנסיכה בשחר, מאת שנון הייל ודין הייל/ כנרת 2016
הנסיכה בשחר ומסיבת הנסיכות המושלמת, מאת שנון הייל ודין הייל/ כנרת 2017
חוות קולד קומפורט, מאת סטלה גיבונס/ תשע נשמות 2017
פיל קטן עיר גדולה, מאת מיק קוראטו/ כנרת 2017
כל אחד הוא פלא, מאת ר"ג' פלאסיו/ זמורה-ביתן 2017
אוגי ואני: שלושה סיפורי פלא, מאת ר"ג' פלאסיו/ זמורה-ביתן 2017
הנסיכה בשחר ושבט הארנבים הרעבים, מאת שנון הייל ודין הייל/ כנרת 2018
סופרג'ף, מאת מאט קאר/ כנרת 2018
הספור הטוב של דב, מאת פיליפ ס' סטיד, 2018
הנסיכה בשחר יוצאת לחפשה, מאת שנון הייל ודין הייל/ כנרת 2019
אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט, מאת ג'ודי בלום/ זמורה-ביתן 2019
הנסיכה בשחר מפגש הגיבורות, מאת שנון הייל ודין הייל/ כנרת 2020
הערות שוליים

↑  מיה סלע, פרס אקו"ם לשנת תשע"א, באתר הארץ, 10 בינואר 2011
↑  השם שהם סמיט הוא שמה מלידה.
↑  נורית לויליכט לחיאני, איך הם עושים את זה: שהם סמיט ואמנון כץ, nrg מעריב, 31 ביולי 2009;  שי פוגלמן, ינאי יחיאל, שהם סמיט, באתר הארץ, 22 במאי 2019.
1 2   נועה לימונה, בספר הילדים החדש שלה שהם סמיט מציפה נושא מפתיע: סקס, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507596705171  BnF: cb16587277b (data)  GND: 140581227  ISNI: 0000 0001 2270 4656  LCCN: no96015764  MusicBrainz: 89163fcd-6dd2-41f8-a14f-2f89897fa604  SUDOC: 25792115X  VIAF: 31586817   WorldCat (עם VIAF): 31586817
מרים ברטוב

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1914 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  30 ביוני 2012 (בגיל 97) נתניה, ישראל 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  ציור, איור, ספרות ילדים 
 פרסים והוקרה:  פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק (1986) 
 
מַרְיָם ברטוב (גוטמן) (25 ביולי 1914 – 30 ביוני 2012) הייתה סופרת ילדים, ציירת ומאיירת ישראלית.
ביוגרפיה

ברטוב נולדה בקיץ 1914 בעיר המבורג שבצפון גרמניה. בילדותה מתה עליה אמה, והיא התחנכה בבית סביה בבירה בברלין. ברטוב הצטיינה בציור מגיל צעיר, ולמדה בגימנסיה ריאלית ולאחר מכן באקדמיה לאמנות. עוד בילדותה הגיעה להכרה ציונית והייתה פעילה בתנועת "החלוץ". בשנת 1935, על רקע עליית הנאצים לשלטון, היגרה משפחתה לארגנטינה, אך היא החליטה לעלות לארץ ישראל, ועלתה בשנת 1936. בארץ הצטרפה לגרעין של הקיבוץ המאוחד בשם "קיבוץ מחר" ששכן ברמתיים, ובשנת 1942 התיישב בגברעם. ברטוב הייתה חברת הקיבוץ במשך עשרות שנים. בהמשך עברה לבאר שבע, ולבסוף התיישבה בנתניה. בקיבוץ עסקה, בין היתר, בייצור צעצועים שעיצבה בעצמה.
בשנת 1949 החליטה לכתוב סיפור לילדים, על פי סיפור שסיפרה לילדיה, לאחר שעיצבה בובות בד בדמויות הסיפור. היא פנתה אל שחקן תיאטרון "האהל" יהודה גבאי, שכתב על פי הנחייתה את הסיפור "עֲליקָמָא הקטן", העוסק בכושי באפריקה. את הסיפור איירה ברטוב במגזרות נייר בצבעים אדום, לבן ושחור. הצלחת הספר הביאה לכתיבת ספרים רבים נוספים, ולאיור ספרים של כותבים אחרים. כן איירה לעיתונים "דבר" ו"משמר לילדים". גם בספרים שאיירה, כתבה לעיתים קרובות את הסיפורים, והגישה אותם כשהם מאוירים למספרים ולחורזי החרוזים, כך שחלקה ביצירה היה גדול מאיור גרידא. בשנת 1986 זכתה מידי נשיא המדינה חיים הרצוג על מפעל חייה באיור ספרי ילדים בפרס בן-יצחק, המוענק על ידי מוזיאון ישראל למאייר המצטיין לספרי ילדים.
ברטוב עבדה בקיבוץ במשך שישה ימים, וציירה, כתחביב, ביום השביעי. ציוריה הוצגו בתערוכות, וזכו להכרה אמנותית. ברטוב ציירה בטכניקות שונות, לרבות ציור על זכוכית וחיתוך עץ. בשנת 1949 הציגה ציור זכוכית בתערוכה "הקיבוץ במאבק ובמערכה" של הקיבוץ המאוחד בבית סרני שבגבעת ברנר, וב-1951 הציגה ב"תערוכת אמני ישראל" במוזיאון תל אביב. בשנת 1955 הציגה בתערוכת אמני ההתיישבות העובדת במשכן לאמנות בעין חרוד, ב-1958 בתערוכת אמני הקיבוץ בנען, וב-1960 הציגה בבית האמנים בירושלים תערוכה שזכתה לביקורות מחמיאות. בשנת 1961 הציגה בגלריה "אטליי" בתל אביב תערוכה מציוריה, שכללה גם ציורים על זכוכית, וגם איורי מגזרות נייר לספרי ילדים. בשנת 1968 זכתה בפרס ראשון ב"תערוכת יום העצמאות של ציירי הנגב". ב-1970 הציגה בגלריה "אנגל" תערוכת ציורי שמן. ב-1972 הציגה במוזיאון הנגב לאמנות בבאר שבע.
ברטוב הייתה אם לשלושה: פרופ' אלישע ברטוב (אופתלמולוג, מנהל מחלקת עיניים במרכז הרפואי וולפסון ופרופסור חבר קליני לאופתלמולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, חבר נשיאות המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל), חנה כץ ושולי כץ (מוותיקי קיבוץ גברעם; נהרגה מפגיעת קסאם ב-2008), וסבתא לנכדים.
בשנותיה האחרונות המשיכה להתגורר בביתה בנתניה עד לאשפוז בו נפטרה.
נפטרה בקיץ 2012 בסמוך למלאת לה 98, והובאה למנוחות בבית העלמין שיכון ותיקים בנתניה.
ספרים שכתבה

איפה רותי?: ספור קטן לילדים קטנים, תל אביב: סיני, 1956.
מוקי הקוף: ספור עם ציורים לגיל הרך, תל אביב: סיני, תשי"ז.
גמד הצבעונים: ספור קטן לילדי הגן, תל אביב: סיני, 1958.
מעשה בצמר-פלא , מרחביה: ספרית פועלים ('ספרית חלון'), תשי"ט 1959. (מהדורה נוספת: קריית גת: דני ספרים, 1997)
מעשה בצמר פלא; סִפרה מרים ברטוב; ציְרה נורית צרפתי; עִבד לעברית קלה משה מנור, ירושלים: המחלקה לחנוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית ('גשר לילדים'), 1980.
טפות הגשם, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרית דרור'), תש"ך 1959.
ילד המאדים בתל אביב, תל אביב: סיני, 1962.
צִפור קטנה סִפרה לי: לבנית ושחורית, תל אביב: סיני, 1962.
עשרה סיפורים לקטנים, ביחד עם : נחום גוטמן, משה טבנקין, דליה רביקוביץ, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרית דרור 1964.
קפיץ וקפיצה, מרחביה – תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ג 1973.
חנן מביט בענן, גבעתיים – רמת גן: מסדה, 1977.
ספרים שכתבה > עליקמא הקטן

אחד האהובים שבספריה של ברטוב הוא הספר "עֲליקָמָא הקטן". הספר מספר את סיפורו של הילד עליקמא שהוא כושי מאפריקה, ואמו שמה סמבינה. הספר פותח במילים: "ראו ילדים כאן עומד עליקמא / עליז ושמח יודעים אתם למה? / ראשית הוא כושון / ושנית שחרחרון / ושלישית הוא יודע לרכב על פילון."
כאשר פורסם הספר בשנת 1949 לא נראה היה כי למילים אלו משמעות שלילית מיוחדת, אך עם חלוף השנים הפכה המילה "כושון" לטעונה במשמעויות שליליות, וחרוזים אלו לא נראו תמימים כפי שנכתבו. בשנת 2007 פסק בית משפט השלום בירושלים בתביעת לשון הרע של מאבטח ממוצא אתיופי, שבשעת מריבה קרא לו נהג אגד "כושי", והביא את הספר "עליקמא" כדוגמה לשינוי השלילי שחל במשמעות המילה "כושי" משנות הארבעים, בהן נחשב הכינוי לחיובי, ועד לשנת 2007.
בשנת 1999 החליט אגף הנוער במוזיאון ישראל להוציא מהדורה מחודשת לספר, וברטוב החליטה לשנות את מילות הפתיחה של הספר כך שלא יכללו את המילים "כושון" ו"שחרחרון", וכתבה כי "ראשית, יש לו אבא / שנית, יש לו אמא / ושלישית יש לו פיל שקוראים לו במבימא". ברטוב עצמה הסבירה כי לדעתה ספרה אך קירב את הילדים לדמותו של עליקמא השחרחר, ולא הייתה לה כל כוונה גזענית.
ספרים שאיירה

יהודה גבאי, עליקמא הקטן: ספור בחרוזים לגיל הרך, תל אביב: סיני, 1949.
אביגדור המאירי, ילדים וחגים בישראל, תל אביב: סיני, 1949.
אביגדור המאירי, בואו לאכול!: ספור קטן לילדי הגן, תל אביב: סיני, 1957.
רנה שני, שלושה ידידים קטנים, מרחביה: ספרית פועלים, תשכ"ב 1962.
רנה שני, כושיה עם שמשיה, תל אביב: עם עובד ('ספרית שפן הסופר'), תשכ"ד 1963.
עודד בורלא, רכבת החלומות תל אביב: עם עובד ('ספרית שפן הסופר'), תשל"ג 1972.
אוריאל אופק, סִפור ומשחק האצבעות; צִלומים: נתן סדן, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ה 1975.
רנה ק' אבני (כתבה על-פי אגדת עם), דיסה מתוקה, פתח תקווה: לילך, 1995.
לקריאה נוספת

נורית שילה־כהן, (עורכת), ספר המאיירים הגדול, זוכי פרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על-שם בן-יצחק בשנים 1978–2004, מוזיאון ישראל ועם עובד, 2005, עמ' 108–115
הערות שוליים

↑  בלקסיקון אופק לספרות ילדים (1985) מנוקד השם "מַרְיָם" ולא "מִרְיָם", וזאת לאחר שנוקד כ"מִרים" בספר "עולם צעיר" שכתב אופק בשנת 1970. הניקוד הנכון הוא "מַרְיָם".
↑  אוריאל אופק, "עולם צעיר": אנציקלופדיה לספרות ילדים, מסדה, 1970, עמ' 147.
1 2 3  ספר המאיירים הגדול, הוצאת אגף הנוער, מוזיאון ישראל, 2005, עמ' 110.
↑  פרסים למאיירי ספרי-ילדים, מעריב, 20 ביוני 1986; עדה כהן, פרס למאיירת ספרי ילדים, מעריב, 24 ביוני 1986.
↑  א. מן, מרים ברטוב – ציורי-זכוכית: האמנית המחוננת, שאין דעתה נתונה ל"קריירה", מעריב, 10 בינואר 1958.
↑  א. קולב, יצירה אמנותית בקיבוץ: תערוכת הקיבוץ המאוחד, על המשמר, טור 4, 1 בנובמבר 1949.
↑  א. קולב, הלקח של "תערוכת אמני ישראל", על המשמר, טור 4, 25 במרץ 1951.
↑  אלה בינשטוק, בין המעדר והמכחול: תערוכת אמני ההתישבות העובדת במשכן-לאמנות בעין-חרוד, דבר, 13 במאי 1955, המשך; פסל פרידברג, תערוכת אמני ההתיישבות העובדת, על המשמר, 13 במאי 1955.
↑  שלמה שבא, היכן משיגים "ימים"? (בשולי תערוכת אמני הקיבוץ בנען), דבר, 10 באפריל 1958.
↑  תערוכות: בירושלים, דבר, 19 בפברואר 1960; רחל אנגל, תערוכות ירושלמיות: שלשה אמנים – בבית האמנים, מעריב, טור 2, 26 בפברואר 1960.
↑  רחל אנגל, בצבע, במספרים, בעיטור...: תערוכת מרים ברטוב – "אטליי 97" תל-אביב, מעריב, 20 בינואר 1961.
↑  מרים ברטוב, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל.
↑  נעמי בנצור, מאולמי התערוכות: מרים ברטוב בגלריה "אנגל", מעריב, טור 2, 26 ביוני 1970.
↑  רחל אנגל, תערוכות: ציוריה של מרים ברטוב בבאר-שבע, מעריב, טור 3, 31 במרץ 1972.
↑  מרים ברטוב באתר "אבלים".
↑  פרופ' אלישע ברטוב, באתר המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון.
↑  ירון ששון ואורי בינדר, שולי התרחקה מאשקלון בגלל הקסאמים - ונהרגה במושב ישע, nrg מעריב, 12 במאי 2008.
↑  קפיץ וקפיצה, דבר, 13 ביולי 1973.
↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: אל תקרא לי שחור, באתר nrg‏, 22 בספטמבר 2005.
↑  ת.א. (ירושלים) 7878/05 אבי צגאי נ. איגנה אבי אבשלום.
↑  ראשית, הוא כושון, ושנית, שחרחרון, ושלישית הוא יודע לרכב על פילון, בבלוג "יומן מסע לחקר 100 שנות תרבות של ילדים בקיבוצים", ינואר 2011.
↑  פעמיים עודד בורלא, דבר, 2 במרץ 1973.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272088  NLI: 987007504380505171  ISNI: 0000 0000 4753 6479  LCCN: nr90016127  VIAF: 73703749   WorldCat (עם VIAF): 73703749 
עטיפת הספר "עליקמא הקטן", בהוצאה המחודשת של מוזיאון ישראל משנת 1999
ביג בוס מן

| --- | --- |

ביג בוס מן, 2002
 לידה:  2 במאי 1963 מרייטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 פטירה:  22 בספטמבר 2004 (בגיל 41) דאלאס, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 שם במה:  ביג בוס מן בוס מן ביג באבא ביג באבא רוג'רס הבוס המלאך השומר הגבר ריי טריילור וור מאשין
 משקל:  150 ק"ג
 גובה:  2.01 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1985–2004 (כ־19 שנים)
 מאמנים:  טד אלן
 היכל התהילה:  2016
ריי וושינגטון טריילור ג'וניור (באנגלית: Ray Washington Traylor Jr.;‏ 2 במאי 1963 – 22 בספטמבר 2004) היה מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWF‏ (לימים ה-WWE), שבו הופיע תחת שם הבמה ביג בוס מן בנוסף להופעותיו בארגון ההיאבקות המתחרה באותה התקופה, WCW, שבו הופיע תחת שמות הבמה הבוס, הגבר, המלאך השומר וביג באבא רוג'רס.
בזמן שהותו בארגון ה-WWF, בוס מן החזיק פעם אחת באליפות הזוגות של ה-WWF וארבע פעמים באליפות ההארדקור של ה-WWF. ב-7 במרץ 2016, ארגון ה-WWE הודיע כל כניסתו של טריילור להיכל התהילה של ה-WWE לשנת 2016.
חייו ומותו

לטריילור היו שתי בנות, לייסי אבילין טריילור ומייגן צ'יאן טריילור, והוא היה נשוי לאנג'לה, אהובת נעוריו.
טריילור עבר תאונת אופנוע במכונית ההארלי דייווידסון שלו במאי 2002 לאחר שפגע בצבי, ונפצע קשה. הוא בילה שנה בהחלמה מפציעותיו, והוא הושפע קשות ממותו של חברו הקרוב קורט הניג בשנת 2003.
ביולי 2004 התמודד טריילור ללא הצלחה על תפקיד יושב ראש הוועדה במחוז פולדינג, ג'ורג'יה. הוא היה הבעלים של חברת אחסון בדאלאס, ג'ורג'יה, בשם RWT Enterprises.
טריילור נפטר מהתקף לב ב-22 בספטמבר 2004 בביתו בדאלאס, ג'ורג'יה. על פי The Wrestling Observer, טריילור ומשפחתו ביקרו עם אחותו בביתו, ובזמן ששתי בנותיו עלו למעלה לשחק, אשתו אנג'לה עזבה לזמן קצר את החדר בסביבות השעה 22:00, וחזרה כדי למצוא אותו מת על הספה. בן 41 היה במותו. טריילור נכנס לאחר מותו להיכל התהילה של ה-WWE בשנת 2016, כאשר אשתו ובנותיו קיבלו את הפרס בשמו.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותו במקום ה-23 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 1992
PWI דירג אותו במקום ה-138 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר ברשימת "PWI Years" לשנת 2003
הישגים בתוכנית הטלוויזיה Pro Wrestling This Week
מתאבק השבוע (3–9 במאי 1987)
הישגים בארגון ההיאבקות Universal Wrestling Federation – UWF
אליפות הזוגות של UWF (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Federation/WWE
אליפות ההארדקור של ה-WWF‏ (4 פעמים)
אליפות הזוגות של ה-WWF (פעם אחת)  - נגד קן שמרוק
חבר היכל התהילה (2016)
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter – WON
המתאבק בעל השיפור הרב ביותר (1987)
הגימיק הטוב ביותר (1996)  -‏ nWo‏
פיוד השנה (1996)  -‏ נגד nWo
הפיוד הגרוע של השנה (1996)  - נגד ג'ון טנטה
הפיוד הגרוע של השנה (1999)  - נגד ביג שואו
הקרב הגרוע של השנה (1999)  - נגד אל סנואו באירוע בלתי נסלח
בוטניקה

חמציץ נטוי - גאופיט בעל פרח
היביסקוס סורי
בּוֹטָנִיקָה (גם פִיטוֹלוֹגְיָה (Phytology) או פִיטוֹבִּיוֹלוֹגְיָה (Phytobiology); בעברית: תורת הצמחים) היא ענף של מדעי החיים החוקר מגוון רחב של תחומים בעולם הצומח. הבוטניקה עוסקת בכל ההיבטים של חיי הצמחים, בהם מבנה, התפתחות, גדילה, רבייה, חילוף החומרים, מחלות, תכונות כימיות וקשרים אבולוציוניים בין קבוצות טקסונומיות.
תחום הבוטניקה החל במאמצים מוקדמים של בני אדם להבדיל בין צמחים אכילים לרעילים, מה שהופך אותו לאחד הענפים הוותיקים ביותר של המדע. ההיסטוריה המתועדת המוקדמת של הבוטניקה כוללת כתבים עתיקים רבים וסיווגי צמחים. בעבר חקרו הבוטנאים את כל צורות החיים שאינן בעלי חיים, אולם במשך השנים ועם התקדמות הביולוגיה הובן כי צורות חיים שונות שאינן בעלי חיים, כמו נגיפים, פטריות וחיידקים, לא שייכות לעולם הצומח ואינן כלולות תחת הבוטניקה.
כיום, בוטנאים חוקרים מעל ל־400,000 מינים של צמחים, בהם כ-369,000 בעלי פרחים. תחומי המחקר הכלליים בבוטניקה כוללים את מיון עולם הצומח, מורפולוגיה של צמחים, שהיא תחום העוסק בתיעוד ותיאור הצמחים, אבולוציה וגיאובוטניקה, העוסקת בחקר תפוצת הצמחים על פני כדור הארץ. תחומי משנה של הבוטניקה כוללים אגרונומיה, ייעור, גננות, ופלאובוטניקה (אנ'). המחקר הבוטני תורם רבות לחקלאות, לרפואה ולשימור הסביבה, שכן הצמחים מהווים מקור עיקרי למזון, תרופות, חומרים טבעיים ושירותי אקולוגיה. בוטניקה כלכלית היא תחום בבוטניקה החוקר את הצמחים והשימושים הכלכליים שלהם. התחום כולל מחקר על צמחים המשמשים כמזון, כמו דגנים, פירות וירקות; כמו כן הוא מכיל מחקר על צמחים בעלי סגולות רפואיות המספקים חומרים פעילים לתרופות מודרניות; למשל סיבים, כותנה, פשתן ועוד.
גנים בוטניים הוקמו באוניברסיטאות החל מ-1540. אחד מהראשונים שבהם הוא הגן הבוטני בפדובה. גנים אלה הקלו על הלימוד האקדמי של צמחים. המאמצים לקטלג ולתאר את האוספים שלהם היו ההתחלה של טקסונומיית הצמחים והובילו ב-1753 למערכת המינוח המדעית של קרל לינאוס, המשמשת עד היום למתן שמות לכל המינים הביולוגיים.
במאות ה-19 וה-20 פותחו טכניקות חדשות לחקר צמחים, בהן שיטות של מיקרוסקופיה אופטית ודימות תאים חיים, מיקרוסקופיה אלקטרונית, פלואידיות (ניתוח מספר כרומוזומים), כימיה של צמחים ומבנה ותפקוד של אנזימים וחלבונים אחרים. בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20, בוטנאים ניצלו את הטכניקות של ביולוגיה מולקולרית, כולל גנומיקה ופרוטאומיקה ורצפי DNA כדי לסווג צמחים בצורה מדויקת יותר.
בוטניקה מודרנית היא נושא רחב ורב תחומי עם תרומות ותובנות מרוב תחומי המדע והטכנולוגיה האחרים. נושאי המחקר כוללים את חקר אנטומיה של הצמח, צמיחה והתמיינות, רבייה וגטטיבית, ביוכימיה ומטבוליזם ראשוני, מוצרים כימיים, פיתוח, מחלות, פילוגנטיקה, סיסטמטיקה וטקסונומיה של צמחים. נושאים בולטים בבוטניקה של המאה ה-21 הם גנטיקה מולקולרית ואפיגנטיקה. למחקר הבוטני יש יישומים מגוונים באספקת מוצרי יסוד  (חומרים כגון עץ, שמן, גומי, סיבים ותרופות), בהורטיקולטורה מודרנית, חקלאות ויערנות, בריבוי צמחים, רבייה ושינוי גנטי, בסינתזה של כימיקלים וחומרי גלם לבנייה והפקת אנרגיה, ובשמירה על המגוון הביולוגי.
היסטוריה > בוטניקה קדומה

מקורה של הבוטניקה הוא חקר צמחי מרפא, לשם שימוש בצמחים בשל סגולותיהם הרפואיות האפשריות. ההיסטוריה המתועדת המוקדמת של הבוטניקה כוללת כתבים עתיקים רבים וסיווגי צמחים. דוגמאות ליצירות בוטניות מוקדמות נמצאו בטקסטים עתיקים מהודו המתוארכים לשנת 1100 לפנה"ס, ממצרים העתיקה, בכתבים אווסטניים ארכאיים, וביצירות מסין מלפני 221 לפנה"ס.
הבוטניקה המודרנית מוצאת את שורשיה ביוון העתיקה, במיוחד בתאופרסטוס (בערך 371–287 לפנה"ס), תלמידו של אריסטו שהמציא ותיאר רבים מעקרונותיה ונחשב באופן נרחב בקהילה המדעית כ"אבי הבוטניקה". כתביו העיקריים מהווים את התרומות החשובות ביותר למדע הבוטני עד לימי הביניים, כמעט 1,700 שנים מאוחר יותר.
עבודה נוספת מיוון העתיקה שהשפיעה מוקדם על הבוטניקה היא De materia medica (אנ'), אנציקלופדיה בת חמישה כרכים על צמחי מרפא, שנכתבה באמצע המאה הראשונה על ידי הרופא והפרמקולוג היווני פדניוס דיוסקורידס. De materia medica נקרא בהרחבה במשך יותר מ-1,500 שנה. תרומות חשובות מתור הזהב של האסלאם כוללות את כתביהם של אבן ואשיה (אנ'), אבו חניפה דינווארי (אנ') ואבן באסל. בתחילת המאה ה-13 אבו אל-עבאס א-נבאתי ואבן אלביטאר כתבו על בוטניקה בצורה שיטתית ומדעית.
באמצע המאה ה-16 נוסדו גנים בוטניים במספר אוניברסיטאות איטלקיות. הגן הבוטני בפדובה משנת 1545 נחשב בדרך כלל לגן הראשון שעדיין נמצא במיקומו המקורי. גנים אלה המשיכו את הערך המעשי של "גנים פיזיים" קדומים יותר, הקשורים לעיתים קרובות למנזרים, שבהם טיפחו צמחים למטרות רפואיות. הם תמכו בצמיחת הבוטניקה כנושא אקדמי. ניתנו הרצאות על הצמחים הגדלים בגנים. גנים בוטניים הגיעו הרבה יותר מאוחר לצפון אירופה; הראשון באנגליה היה הגן הבוטני של אוניברסיטת אוקספורד ב-1621.
לאונהרט פוקס
אוטו ברונפלס
הירונימוס בוק
הרופא הגרמני לאונהרט פוקס (אנ') (1501–1566) היה אחד מ"שלושת האבות הגרמנים של הבוטניקה", יחד עם התאולוג אוטו ברונפלס (אנ') (1489–1534) והרופא הירונימוס בוק (אנ') (1498–1554). פוקס וברונפלס התנתקו מהמסורת של העתקת יצירות קודמות, והחלו לבצע תצפיות מקוריות משלהם. בוק יצר מערכת משלו לסיווג צמחים.
הרופא ולריוס קורדוס (אנ') (1515–1544) חיבר ספר צמחי מרפא חשוב מבחינה בוטנית ופרמקולוגית, Historia Plantarum, בשנת 1544 ופרמקופיאה בעלת חשיבות מתמשכת, Dispensatorium, בשנת 1546. חוקר הטבע קונרד גסנר (1516–1565) וההרבליסט ג'ון ג'ררד (1545–1611 לערך) כתבו על השימושים הרפואיים המשוערים של צמחים. חוקר הטבע אוליסה אלדרובנדי (1522–1605) נחשב לאבי ההיסטוריה של הטבע, שכללה את חקר הצמחים. בשנת 1665, באמצעות מיקרוסקופ מוקדם, גילה רוברט הוק תאים (מונח שהוא טבע) בשעם, וזמן קצר לאחר מכן ברקמת צמחים חיים.
היסטוריה > ראשית הבוטניקה המודרנית

במהלך המאה ה-18 פותחו מערכות של זיהוי צמחים, שבהן צמחים לא מזוהים ממוקמים בקבוצות טקסונומיות (כלומר משפחה, סוג ומין) על ידי ביצוע סדרה של בחירות בין זוגות של תכונות פנוטיפיות (אנ'). עד המאה ה-18 הגיעו לאירופה צמחים חדשים למחקר במספרים הולכים וגדלים, ממדינות שהתגלו לאחרונה ומהמושבות האירופיות ברחבי העולם. בשנת 1753 פרסם קרל לינאוס את Species Plantarum, סיווג היררכי של מיני צמחים שנותר נקודת ההתייחסות למינוח הבוטני המודרני. זה קבע נומנקלטורה דו-שמית סטנדרטית שבה השם הראשון ייצג את הסוג והשני זיהה את המין בתוך הסוג. למטרות זיהוי, ה-Systema Sexuale של לינאוס סיווג צמחים ל-24 קבוצות לפי מספר איברי המין הזכריים שלהם. הקבוצה ה-24, Cryptogamia, כללה את כל הצמחים עם חלקי רבייה סמויים, טחבים, טחבי כבד, שרכים, אצות ופטריות.
בוטניקה הייתה במקור תחביב לנשים מהמעמד הגבוה. נשים אלו אספו וציירו פרחים וצמחים מרחבי העולם בדיוק מדעי. הציורים שימשו לתיעוד מינים רבים שלא ניתן היה להעביר או לשמור בסביבות אחרות. מריאן נורת' איירה למעלה מ-900 מינים בפירוט רב עם ציורי צבעי מים וצבעי שמן. עבודתה ועבודות בוטניקה רבות אחרות של נשים היו ההתחלה לפופולריות של הבוטניקה לקהל רחב יותר.
הגדלת הידע באנטומיה, במורפולוגיה ובמחזורי חיים של הצמחים הובילה להבנה שיש זיקה טבעית יותר בין צמחים מזו שבמערכת של לינאוס. מישל אדנסון (אנ') (1763), אנטואן דה ג'וסייה (1789) ואוגוסטין קנדול (1819) הציעו כולם מערכות סיווג טבעיות חלופיות שקיבצו צמחים תוך שימוש במגוון רחב יותר של תכונות משותפות וזכו לעניין נרחב. המערכת הקנדולית (אנ') שיקפה את רעיונותיו לגבי התקדמות המורכבות המורפולוגית, ומאוחר יותר מערכת בנת'ם והוקר (אנ'), שהייתה בעלת השפעה עד אמצע המאה ה-19, הושפעה מגישתו של קנדול. ספרו של צ'ארלס דרווין "מוצא המינים" מ-1859 ותפיסתו של מוצא משותף חייבו שינויים במערכת הקנדולית כדי לשקף יחסים אבולוציוניים, להבדיל מדמיון מורפולוגי בלבד.
הבוטניקה הושפעה מאוד מהופעתו של ספר הלימוד ה"מודרני" הראשון, Grundzüge der Wissenschaftlichen Botanik של מתיאס שליידן, שב-1849 פורסם באנגלית בשם Principles of Scientific Botany. שליידן היה ייסד את תאוריית התא עם תאודור שוואן ורודולף וירכו, ונמנה עם הראשונים שתפסו את המשמעות של גרעין התא שתואר על ידי רוברט בראון ב-1831. בשנת 1855 ניסח אדולף פיק את חוקי הדיפוזיה של פיק, שאפשרו את חישוב שיעורי הדיפוזיה המולקולרית (אנ') במערכות ביולוגיות.