stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עכו
אתרי המרכז הבהאי העולמי בעכו

עכו היא מרכז עולמי לבני האמונה הבהאית והיא העיר הקדושה להם ביותר. הבהאא אללה ("זוהר האל") היה הנביא המייסד של הדת הבהאית. עקב פעילותו הדתית גורש מפרס ונשלח על ידי הסולטאן הטורקי למקומות שונים ברחבי האימפריה. בשנת 1868 הוגלה הבהאא אללה לעכו, והושב במצודה בעכו למשך שנתיים. בשנת 1870 שוחרר, והמשיך במגורי קבע בעיר, עד למותו בשנת 1892.
בעיר שוכנים מספר אתרים קדושים לדת הבהאית, והחשוב שבהם הוא אל־באהג'ה, אחוזת מגוריו האחרונה של הבהאא אללה ומקום קברו. אתרים חשובים אחרים לבהאים בעכו כוללים את תאי המאסר בכלא עכו בו נכלאו הבהאא אללה ובני משפחתו, את בית עבוד בו התגורר לאחר מכן, את גן רידוואן ליד נחל נעמן, בו נהג להעביר את זמנו בערוב ימיו, ואת בית עבדוללה פאשה שנרכש על ידי בנו. הבהאים פונים בתפילה לכיוון עכו ולאחר מותם הם נקברים כשראשם לכיוון העיר.
מדיה וקבצים בנושא מבנים בהאיים בעכו בוויקישיתוף
סמל העיר

סמלה של עכו עוצב על ידי מרים קרולי. הוא נבחר במכרז שנפתח עם הכרזתה של עכו כעיר. בסמל ארבעה מוטיבים:
מימין למעלה: הספינה – מסמלת את היותה של עכו עיר נמל חשובה בעבר
משמאל למעלה: בתי העיר החדשה
מימין למטה: חומת העיר העתיקה וגלי הים – מוטיבים הקשורים לתיירות המגיעה אל העיר
משמאל למטה: גלגל שיניים – מסמל את תחילת התעשייה בעיר והשאיפת לבסס את כלכלת העיר על התעשייה
סמל העיר מונצח על בול של דואר ישראל משנת 1965 בערך נקוב של 0.25 ל"י.
במסגרת מיתוג חדש של העיר ובניית שפה גרפית אחידה לפרסומי העירייה, בשנת 2021 החל השימוש בסמליל חדש ובו הסלוגן "עכו – חצי אי, עולם שלם". הוא החליף סמליל קודם שכותרתו הייתה "חצי האי עכו – עיר תרבויות הים התיכון" והיה בשימוש בעשור השני של המאה ה-21.
עכו בתרבות ובאמנות

הפריצה לכלא עכו מתוארת בסרט אקסודוס
העיר מוזכרת בסרט "ממלכת גן עדן", בכיכובם של אווה גרין ואורלנדו בלום.
חלק ממשחק המחשב Assassin's Creed מתרחש בעכו בתקופת מסע הצלב השלישי
בספרו של רובין יונג "Crusade" שיצא לאור בשנת 2007 מתואר המצור על עכו
ראשי עיריית עכו מאז קום המדינה

ברוך נוי – 1949–1952
יוסף לבין – 1952–1953
יוסף גדיש – 1953–1961
שמואל אפרט – 1961–1965
יוסף כתארן – 1965–1969
ישראל דורון – 1969–1983
אלי דה-קסטרו – 1983–1998
שמריהו בירן – 1998–2003
שמעון לנקרי – 2003–2024
עמיחי בן שלוש – מרץ 2024–הווה
ערים תאומות

אוסטריה ברגנץ, אוסטריה
איטליה פיזה, איטליה
פולין ביילסקו ביאלה, פולין
גרמניה רקלינגהאוזן, גרמניה (משנת 1978)
הונגריה נג'קניז'ה, הונגריה
צרפת לה רושל, צרפת
ארצות הברית ינגסטאון, אוהיו, ארצות הברית
ארצות הברית דירפילד ביץ', פלורידה, ארצות הברית
צרפת סן-מנדה, צרפת
ארצות הברית קנטון, אוהיו, ארצות הברית
ספרד ברצלונה, ספרד
לקריאה נוספת

שלמה לוטן, עכו בתקופה הצלבנית, סגולה 84, יוני 2017
אן קילברו וורד רז-רומאו (עורכות), אלף לילה ויום; תולדותיה של עכו, חיפה: מוזיאון הכט – אוניברסיטת חיפה, 2010
אלי שילר (עורך), עכו ואתריה, קרדום – דו ירחון לידיעת הארץ, ירושלים, 1983
ברוך ישר, עכו היהודית, הוצאת עיריית עכו, 1953
אמנון גופר, סודות גליליים, הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 174–205 (הספר בקטלוג ULI)
מאיר שש, עכו הימית, בית הספר לקציני ים עכו, 1981. 102 עמ'. (מהדורה מקוצרת: עכו הימית – תולדות העיר ונמלה מן ההיבט הימי. עיריית עכו, המחלקה לתיירות ומוזיאון, 1986).
נתן שור, תולדות עכו, הוצאת דביר, 1990
אבי לויתן, שירי עכו, עתון 77, אוגוסט 2009, גיליון 340
גדי לופו, עכו הצלבנית: שירים היסטוריים, תל אביב, הוצאת גוונים, 2015 (הספר בקטלוג ULI)
שי שמש, הספינה ממגדל הזבובים בעכו, באתר מדע גדול, בקטנה, 1 בנובמבר 2016
דרור פשוט, הסחר הימי בעכו במאות ה-16 וה-17 : ארכאולוגיה תת-ימית והיסטוריה [תיזה], 2011 (הספר בקטלוג ULI)
ענת קדרון ושולי לינדר-ירקוני, סיפורה של קהילה נשכחת, ראשיתו של היישוב היהודי בעכו המנדטורית ואחריתו, הוצאת מאגנס, 2022
עכו - חומות לחוף ימים, מטרופוליס 79, דצמבר 2022
N.Makhouly and C.N.Johns, Guide to Acre, Government of Palestine, Department of Antiquities, Jerusalem, 1946
Thomas Philipp, Acre –1730-1831, New York: Columbia University Press, 2001
Dalit Regev, ’Akko–Ptolemais, a Phoenician City: the Hellenistic Pottery, Mediterranean Archaeology 22/23, 2009, עמ' 115–191
Eck W., Y. Tepper, Ein Soldat der Legio VII Claudia in einer Grabinschrift aus Acco/Ptolemais , SCI 24, 2005, 119-123
Shlomo Lotan, Constructing Networks And Mobility Paths Between The Military Orders In The City Of Acre And In The Galilee In The Latin Kingdom Of Jerusalem, Ordens Militares Identidade E Mudança (Military Orders, Identity And Change), Selected Researches Of The 8th Encounter On Military Orders, Vol. II, Isabel Cristina Ferreira Fernandes, Gesos – Município De Palmela, Palmela 2021, pp. 555-566
Shlomo Lotan, Structural Changes and Urban Layout in Acre during the Crusader Period and its Aftermath in the Ottoman Period, Revista Internacional d’Humanitats 50 set-dez 2020, CEMOrOc-Feusp – Univ. Autònoma de Barcelona, 2019, pp. 79-88
Shlomo Lotan, Power, status and property in the early years of the Teutonic Order in Acre, The Military Orders Volume VII: Piety, Pugnacity and Property, Nicholas Morton (ed.), 2019, pp. 75-84
שבויי צה"ל

אורי אילן. נפל בשבי במבצע צרצר והתאבד כדי לא למסור מידע לידי האויב.
שישה מתוך שמונת לוחמי הנח"ל שנשבו במלחמת לבנון הראשונה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שבויי צה"ל הם חיילי צה"ל שנפלו בשבי של צבא אחר. חיילי צה"ל (וגם אזרחים) שמוחזקים כבני ערובה בידי ארגוני טרור או מיליציות, קרויים בישראל "חטופים", אם כי מבחינה מעשית, ישראל נושאת ונותנת על שחרורם כאילו היו שבויים.
שבויי צה"ל במלחמות ישראל > מלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות נפלו בשבי מגיניהם של יישובים אחדים, שנאלצו להיכנע למצרים ולירדן. בין השאר נפלו בשבי מגיני גוש עציון ומגיני הרובע היהודי. תגובה יוצאת דופן ניתנה לנפילתם בשבי של מגיני ניצנים.
בדף קרבי של חטיבת גבעתי כתב קצין התרבות של החטיבה, אבא קובנר תחת הכותרת "נפילת ניצנים כישלון":
...הכישלון חמור... בית אין מגינים על תנאי,

הגנה משמע בכל כוחות הגוף והנפש,

ואם יפקוד הגורל: טוב ליפול בחפירות הבית מאשר להיכנע לפולש רצחני...

להיכנע כל עוד חי הגוף, והכדור האחרון נושם במחסנית, חרפה היא.

לצאת לשבי הפולש – חרפה ומוות.
שבויי צה"ל במלחמות ישראל > מלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים נפלו בשבי מדינות ערב 301 שבויים, 232 חיילים נפלו בשבי המצרים, 65 בשבי הסורים ו-4 בידי הלבנונים, בעיקר בשלב הראשון של המלחמה, שבו הצליחו צבאות סוריה ומצרים לכבוש מוצבים ישראליים לאורך קווי הפסקת האש. בידי הסורים נפלו גם 6 אזרחים ישראלים: שלושה בדואים תושבי טובא-זנגרייה, שעסקו בהובלת חבילות חציר מדרום הגולן לקיבוץ איילת השחר ביום כיפור, ונלכדו במהלך הפגזות בתחילת המלחמה, שני שומרים דרוזים ששמרו על מבנים בבנייה במושב נוב, שנכבש על ידי הסורים במהלך התקדמותם, ורועה צאן דרוזי שנלכד בסמוך לקוניטרה. החיילים והאזרחים הישראלים דיווחו לאחר שחרורם כי תנאי החזקתם היו קשים, וכי הם הוכו קשות בידי שוביהם, לעיתים עד לאובדן הכרה. רבים מהם דיווחו כי נחקרו בעינויים. אחד השבויים הדרוזים מת במהלך שביו בעקבות חקירה אלימה שעבר והזנחה רפואית.
שבויי צה"ל במלחמות ישראל > טרור

חיילי צה"ל שנתפסים בידי ארגוני טרור סובלים מיחס קשה במיוחד, ולעיתים קרובות שחרורם מתעכב שנים רבות, עקב הקושי לנהל משא ומתן עם ארגוני הטרור. ניכרים הבדלי הטרמינולוגיה בין הצדדים – בעוד התקשורת הישראלית מתייחסת לחיילים האלה כ"חיילים חטופים", בתקשורת הערבית הם מכונים "שבויים".
חקירה בשבי

הנחיות צה"ל לחייליו הן כי על השבוי להימנע לחלוטין ממסירת מידע לשוביו, מלבד פרטי הזיהוי הבסיסיים שלו. עם זאת, רוב שבויי צה"ל אינם מחזיקים מעמד בחקירתם בשבי, בניגוד לדימוי השכיח בתרבות הישראלית. לדברי ראובן ירדור, מראשי אגף המודיעין במלחמת יום הכיפורים, הנחת העבודה הייתה שכל מה שידוע לשבוי הופך לידוע לשוביו. לפרסום רב זכו סיפוריהם של שבויים אחדים:
רב"ט אורי אילן, לוחם בחטיבת גולני שנפל בשבי במבצע צרצר התאבד בשבי הסורי בשנת 1955, והותיר פתק שבו כתב "לא בגדתי, התאבדתי".
סא"ל אבי לניר, טייס קרב שנפל בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים, ומת בשבי תוך שהוא נמנע מלמסור סודות לשוביו. לאחר מותו הוענק ללניר עיטור העוז. בתיאור הסיבות לעיטור נאמר: "סא"ל אברהם לניר עונה למוות על ידי חוקריו ולא חשף כל מידע. במעשיו אלה גילה סא"ל אברהם לניר ז"ל אומץ לב, נאמנות והקרבה עילאית".
רב"ט יצחק נגרקר, שנפל בשבי הסורי במלחמת יום הכיפורים, טען-קשר מגדוד שריון של חטיבה 188, שביצע מעשה גבורה בקרב תל סאקי שברמת הגולן, יצא והסגיר את עצמו לסורים על מנת להציל את כל החיילים שהיו בתוך הבונקר של תל סאקי. בגלל שלבש סרבל חסין אש, הסורים חשבו שהוא טייס ולכן שבו אותו במטרה להוציא ממנו מידע על צה"לֹ.
סגן עמוס לוינברג, קצין בינה רשתית שנפל בשבי הסורי בתחילת מלחמת יום הכיפורים, ומסר לשוביו מידע רב מאוד שהיה בידיו ועקב כך כונה "הקב"ר המזמר".
סג"ם אברהם וייס הוא קצין מודיעין שנפל בשבי בתחילת מלחמת יום הכיפורים וקיבל ציון לשבח מקצין מודיעין ראשי על התנהגותו בשבי. במסגרת שירותו בסיירת מטכ"ל, לאחר שחזר מהשבי, השתתף וייס בבחינה מקיפה שחשפה שגיאות ועיוותים בהתייחסות לשבי בצה"ל:
המסקנה שלי מהחודשים הנוראיים האלה במצרים הייתה שבחקירות, אין דבר כזה לא יודע, בכל רמה של שאלה חייבים לענות. לא יודע, פירושו עינויים. במקרים מסוימים אפילו חשוב לנדב אינפורמציה כדי להראות שיתוף פעולה.
מסקנה שנייה היא, שאין דבר כזה לא להישבר בשבי. בסוף חייבים לדבר. ההוראה שלא למסור שום מידע, בשום רמה היא הוראה אדיוטית. אם אתה אומר שאתה לא רוצה לענות או לא יודע, זה אומר שאתה מסתיר אינפורמציה ואז אתה תשלם. הרי רוב הדברים הם בכלל לא סוד. אם אתה חייל בשריון, אתה יכול למסור מידע רב חוץ ממידע רגיש במיוחד. אבל עד שאתה מגיע לנושא הזה יש לך שעות רבות של חקירות, בנושאים בהם אתה לא גורם שום נזק לביטחון המדינה ומאידך יכול לספק את הצד השני.
פעולות לשחרור שבויים > לכידת בני ערובה כדי להאיץ שחרור שבויים

במקרים אחדים יצא צה"ל לפעילות יזומה של לכידת בני ערובה, כדי להאיץ שחרורם של שבויים:
מטרה משנית של מבצע כנרת הייתה לשבות חיילים סורים שישמשו כקלף מיקוח בתמורה לשחרורם של ארבעה חיילים שנפלו בשבי הסורי כשנה קודם למבצע, בעת פעולה של תחזוקת מתקן ציתות לקו טלפון בשטח סוריה. כארבעה חודשים לאחר המבצע אכן נערכה עסקת חילופי שבויים.
ב-21 ביוני 1972 פעלה סיירת מטכ"ל בסביבות הכפר עייתא א-שעב שבלבנון, ולכדה חמישה קציני מודיעין סורים בכירים, כדי שישמשו קלף מיקוח לשם השבתם של טייסים ישראלים מהשבי הסורי (מבצע ארגז).
מטרה משנית של מבצע תרנגול 53, בעת מלחמת ההתשה, הייתה לכידת שבויים מצריים, שישמשו כקלפי מיקוח לשם שחרור טייס שנפל בשבי.
חטיפתם של שייח עובייד ומוסטפא דיראני, לשם שחרור הנווט השבוי רון ארד, לא הביאה את התוצאות המקוות. שני החטופים לא היו מקריים, הם היו קשורים קשר הדוק בשבייתו של ארד.
היו מקרים שבהם כלאה ישראל אזרחים לבנוניים שלא היו מעורבים בלחימה. אזרחים אלה הוחזקו על-פי צווי מעצר מנהליים בטענה שהם "קלפי מיקוח" לשם שחרורו של הנווט רון ארד. רובם שוחררו לבסוף בהוראת בית המשפט העליון.
פעולות לשחרור שבויים > פעולות חילוץ

כאשר התאפשר הדבר, יצא צה"ל לפעולת חילוץ צבאית:
ניסיון החילוץ הכושל של נחשון וקסמן ב-14 באוקטובר 1994, שבו הוא נהרג ביחד עם ניר פורז, אחד המחלצים.
במלחמת חרבות ברזל, במהלך פשיטה קרקעית על רצועת עזה בליל 29 באוקטובר, חולצה התצפיתנית טוראי אורי מגידיש שנשבתה במוצב נחל עוז בטבח שבעה באוקטובר.
פעולות לשחרור שבויים > חילוץ גופת שבוי

במרץ 2019 הובאה לישראל מסוריה גופתו של זכריה באומל, אחד מנעדרי קרב סולטאן יעקוב. באיתור הגופה עסק צבא רוסיה בסיוע סוריה, וחייליו הוציאו את הגופה מבית קברות במחנה הפליטים הפלסטיני אל ירמוכ. יחד עם באומל הובאו גופות נוספות, אך לא נמצא זיהוי בינן לבין שני הנעדרים האחרים מהקרב – יהודה כץ וצבי פלדמן.
פעולות לשחרור שבויים > התקפות צבאיות במטרה לשחרר שבויים בכוח

היציאה למבצע גשמי קיץ ברצועת עזה בשנת 2006 בעקבות חטיפת גלעד שליט.
היציאה למלחמת לבנון השנייה במטרה לשחרר את חיילי המילואים אהוד גולדווסר ואלדד רגב שנחטפו על ידי חזבאללה ללבנון.
היציאה למלחמת חרבות ברזל שאחת ממטרותיה לשחרר את שבויי וחטופי טבח שבעה באוקטובר על ידי ארגון הטרור חמאס.
פעולות לשחרור שבויים > עסקאות שחרור מחבלים תמורת שבויים וחטופים

מדיניותה הרשמית של ישראל שנים רבות הייתה שאין לשחרר מחבלים שפוטים תמורת שחרור אזרחים או חיילים חטופים. בפועל לא מומשה מדיניות זו החל משנות שלטונו של מנחם בגין ולצד המאמצים גדולים כדי להביא לשחרור שבויים או חטופים, היא הפגינה נכונות לשחרר בתמורה מספר גדול של שבויים ואסירים, אף כאלה שהרגו אזרחים ישראלים.
ב-7 בדצמבר 1969. הוחלפו שני אזרחים שמטוסם נחטף לדמשק, ושני טייסים ישראלים, גיורא רום ונסים אשכנזי שהופלו בחזית תעלת סואץ במלחמת ההתשה, תמורת 71 שבויים מצרים וסוריים וביניהם טייסים, אנשי צבא, אזרחים ומחבלים.
ב-5 באפריל 1978, אירעה תקרית שבה מספר חיילים יצאו עם רכב לטיול בדרום לבנון. באותה עת טרם השלים צה"ל את נסיגתו לאחר מבצע ליטני. הרכב חצה את קווי צה"ל ובהיתקלות עם מחבלים, נהרגו 4 מהחיילים, אזרח וחייל חמקו מהמחבלים וחזרו בשלום ונשבה חייל המילואים אברהם עמרם. לאחר כמעט שנה בשבי ארגונו של אחמד ג'בריל, הוחזר עמרם תמורת 76 מחבלים שפוטים, בהם רימה טנוס, מחוטפי מטוס סבנה.
עסקת שחרור ששת שבויי הנח"ל ב-23 בנובמבר 1983 – החלפת שישה חיילי נח"ל שבויים ב-4,765 מחבלים. עסקה זו מכונה לעיתים עסקת ג'יבריל הראשונה.
עסקת ג'יבריל בשנת 1985 – במסגרתה שוחררו 1,150 אסירים ועצירים ביטחוניים שישבו בבתי כלא בישראל בתמורה לשחרור שלושה חיילי צה"ל שנתפסו בלבנון בידי ארגונו של אחמד ג'יבריל– יוסף גרוף, ניסים סאלם וחזי שי.
החזרת גופותיהם של יוסף פינק ורחמים אלשייך ביולי 1996 תמורת 40 מחבלי חזבאללה ו-123 גופות, לאחר שב-1991 שוחררו 91 מחבלים תמורת הידיעה על כך שהחטופים אינם בחיים.
החלפת חלקי גופת לוחם השייטת איתמר איליה בשנת 1998 בעשרות מחבלים.
עסקת שבויים במסגרת פרשת טננבוים עם חזבאללה בשנת 2004 – במסגרתה שוחררו 450 מחבלים, ביניהם שייח עובייד ומוסטפא דיראני, בתמורה לגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו באירוע חטיפת החיילים בהר דב – עדי אביטן, בני אברהם ועומאר סואעד, וכן אזרח אחד חי (אלחנן טננבוים).
עסקה עם חזבאללה ביולי 2008 – במסגרתה שוחררו סמיר קונטאר וארבעה מחבלים אחרים, ובנוסף הועברו 199 גופות של מחבלים לבנוניים, תמורת גופותיהם של החיילים אהוד גולדווסר ואלדד רגב שנחטפו ללבנון ב-12 ביולי 2006, וכן תמורת דו"ח של החזבאללה על גורלו של רון ארד.
עסקת שליט עם חמאס ב-18 באוקטובר 2011 – במסגרתה שוחרר החייל החטוף גלעד שליט כנגד 1,027 מחבלים, זאת לאחר עסקה מקדימה שבמסגרתה ב-2 באוקטובר 2009 שוחררו 20 מחבלות בתמורה לסרטון וידאו בו נראה החייל.
מאז מבצע צוק איתן בשנת 2014 מנהלת ישראל משא ומתן עם חמאס על עסקה שבמסגרתה יוחזרו לידיה גופות החיילים הדר גולדין ואורון שאול והאזרחים הישראלים שנכנסו לרצועת עזה. ב-19 בינואר 2025 פורסם כי גופתו של אורון שאול חולצה והושבה לישראל.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, שבה נחטפו מישראל לרצועת עזה 251 אנשים חיים וגופות (חיילים ואזרחים) מקיימת ישראל משא ומתן עם חמאס על עסקה לחילופי שבויים. במסגרת משא ומתן זה, שוחררו 110 אזרחים חטופים. עוד 8 חטופים, בהם חיילת אחת, חולצו בחיים במבצעים צבאיים. בנוסף חולצו 37 גופות, בהן של 6 חיילים ושל חיילת אחת. נמשך משא ומתן על שחרור יתר החטופים החיים וגם על גופות של חטופים.
ביוני 2014 אושרה הצעת החוק לתיקון חוק יסוד: נשיא המדינה, שמטרתה להגביל את מתן החנינה למחבלים שדם על ידיהם.
דיון ציבורי

סוגיית עסקאות החלפת שבויים נמצאת במחלוקת. המתנגדים לעיסקאות כאלה סוברים שהמחיר הביטחוני אותו משלמת מדינת ישראל הוא גבוה מדי, בעוד התומכים סוברים שעל מדינת ישראל קיימת חובה לעשות כל שביכולתה כדי לשחרר את חייליה ואזרחיה משבי גורמים עוינים. מחויבות זו נגזרת מהאחריות שלה כלפי אותם אנשים ששלחה מטעמה להגנת שאר אזרחיה. כמו כן יש למחויבות זו השלכה מוראלית וביטחונית על כל אנשי הצבא והביטחון, ביודעם כי ממשלת ישראל תעשה כל אשר ביכולתה כדי להשיבם הביתה.
ב"עסקת שחרור ששת שבויי הנח"ל", בשנת 1983 נקבע תג מחיר גבוה, של שחרור מאות מחבלים בתמורה לשחרורו של שבוי צה"ל, תג מחיר שחזר על עצמו בעסקת ג'יבריל. תג מחיר גבוה זה עורר דיון ציבורי, לפני העסקה ובעיקר אחריה, וכן במהלך משא ומתן מאוחר יותר, על ההצדקה למחיר זה. הגישה המקובלת היא שראוי לשלם מחיר גבוה בתמורה לשחרורו של ישראלי שבוי, אך יש שהסתייגו מגישה זו. לעיתים עלתה במיוחד השאלה האם ישוחררו רוצחים ("עם דם על הידיים" בשיח הישראלי).
דוגמה לדיון כזה היא הדיון שליווה את המשא ומתן לשחרורו של גלעד שליט. את הגישה המצדדת בתשלום מחיר גבוה ייצג איתן הבר, שאת מאמר המערכת שלו סיים במילים:
הימים והשבועות הבאים יהיו איפוא קשים. אנחנו נחשוק וננשוך שפתיים, נקמץ אגרופים וידיים, דמעה תזלוג בזווית העין – אבל נדע אז כי "תדע כל אם עברייה" שמדינת ישראל תשלם מחירים מטורפים עבור שובו של בנה מבין מלתעות האויבים. כאלה אנחנו.
אחד הקולות הבולטים נגד שחרור בכל מחיר היה מאמרם של אבי שגיא וידידיה שטרן, שאותו סיימו במילים:
תשומת הלב והרגישות למצוות פדיון שבויים אסור שתקהה. מותר לסכן חיי אדם – אפילו רבים – למען השבויים, ובלבד שתקדם לכך מחשבה רציונלית ששוקלת את היתרונות והחסרונות מנקודת הראות המצרפית של הביטחון הלאומי. גורלם של השבויים הוא אחת מהסוגיות הרבות המונחות על שולחננו הציבורי. יש להעניק לה את הפרופורציות המתאימות לחשיבותה, יחסית לנושאים אחרים שמציבים איומים וסכנות על המדינה. כל אחד מהחיילים השבויים הוא עולם ומלואו. אך היענות לדרישה הציבורית לשחררם "בכל מחיר" עלולה לגרום נזק ליעד-העל שלשם השגתו הם נשלחו לחזית מלכתחילה ולמענו נפלו חבריהם בקרב: ביצור ביטחון המדינה.
קול בולט נוסף נגד שחרור מסיבי של מחבלים תמורת חטופים ישראלים הוא יאיר לפיד, שבשנת 2020 חתם על הצעת חוק רשמית הקובעת כיצד יש לפעול במקרי פיגועי מיקוח, בהם נדרשת ישראל לשחרר מחבלים תמורת חטופים. על פי נוסח ההצעה, "לא ישוחרר יותר ממחבל אחד, לרבות מחבל שהורשע ברצח, תמורת החזרת חטוף אחד". טענתו של לפיד הייתה כי שחרור מחבלים רבים תמורת מספר מועט של חיילים או גופות מייצר תמריץ ועידוד לחטיפת אזרחים וחיילים ישראלים.
באיגרת שהוציא הרמטכ"ל לרגל שחרורו של שליט, כתב:
מכלול העשייה (...) ומלאכת המחשבת (...) מביאים לידי ביטוי את מחויבותם של מדינת ישראל, של צה"ל ושל חייליו לעשות כל שניתן כדי להחזיר כל חייל שיצא למשימתו, ולא שב ממנה.
מחויבות זו שואבת את כוחה מתוך ערך הרעוּת, שהיווה, מהווה וימשיך להוות עקרון מהותי ומוביל בקוד המוסרי והמבצעי של צה"ל. מחויבות זו מבטאת את ערכי האחריות, השליחות והדבקות במשימה, את ערבותנו לאנשינו, שאין שנייה לה בכל צִבאות העולם, ואולי יותר מכול – את קדושת חיי האדם המנחה אותנו כל העת.
הסתגלות נפשית

קבוצת מחקר בראשותה של זהבה סולומון מצאה ששבויי מלחמות החוזרים מהשבי נמצאים בסיכון מוגבר לסבול מקשיים נפשיים, גם בהשוואה ללוחמים אחרים. בין השאר, הם חווים קשיים בזוגיות ושביעות הרצון המינית שלהם נמוכה מהרגיל.
מחקר ישראלי עקב אחרי 183 שבויים ממלחמת יום הכיפורים. בשנת 2008, יותר מ-30 שנים לאחר חזרתם מהשבי- רובם סבלו מהפרעה פוסט־טראומטית. רק 15% לא סבלו מפוסט־טראומה, 42% סבלו מפוסט־טראומה רגילה, ועוד 42% סבלו מפוסט־טראומה מורכבת. מי שסבלו מפוסט-טראומה מורכבת הפגינו בריאות גופנית נמוכה יותר, פגיעה ביכולת החשיבה ותפקוד נמוך יותר. חומרת ההפרעות הייתה קשורה למידת הסבל הפסיכולוגי שהשבויים עברו במהלך השבי. ככל שהסבל היה גדול יותר בזמן השבי, כך עלה הסיכון להפרעות חמורות יותר.
עוד נמצא כי רוב שבויי המלחמה סובלים מפוסט-טראומה מושהית או מאוחרת, כלומר, ההפרעה לא מופיעה מיד לאחר תקופת השבי, אלא בשלב מאוחר יותר.
חוק התשלומים לפדויי שבי

מדיניות משרד הביטחון לגבי פדויי שבי של צה"ל הייתה להשיבם לשגרת היום-יום מבלי לפסוק להם, בגלל השבי בלבד, אחוזי נכות.
בינואר 1982, הוציא אגף כוח האדם הוראת קבע מטכ"לית, שלפיה הוא מקנה זכויות מיוחדות לחוזרים משבי האויב, הכוללים מענקים כספיים, קידום בדרגה, אי-שיבוץ במילואים, תשלום שכר לימוד, סיוע בדיור, סיוע במציאת עבודה, זכות לייעוץ משפטי וטיפול רפואי, אולם הוראה זו הוחלה רק על שבויים עתידיים ולא על שבויים ששבו מהשבי לפני 1982.
במהלך שנות התשעים התגבשה תפיסה טיפולית–רפואית חדשה בעניינם של פדויי השבי, ובשנת 1998 ניתנו אחוזי נכות לפדויי שבי שבעבר נדחו תביעותיהם. דרישה שאחוזי הנכות יינתנו רטרואקטיבית מאז השחרור מהצבא נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
באפריל 2001 מינה מנכ"ל משרד הביטחון עמוס ירון ועדה בראשות האלוף במילואים יורם יאיר, לבדיקת מתן תגמול נוסף לפדויי השבי שהוכרו כנכי צה"ל בעקבות שהייתם בשבי. מסקנות הוועדה קבעו שפדויי השבי סובלים מבעיה ייחודית, המחייבת טיפול מקצועי, וכי מגיע להם פיצוי. המסקנות אומצו על ידי משרד הביטחון אך רק ב-2004 הציע המשרד תזכיר להצעת חוק.
ביולי 2005 אישרה הכנסת את חוק תשלומים לפדויי שבי, התשס"ה–2005, והחוק נכנס לתוקף 90 יום לאחר אישורו. החוק קובע כי מי שהוכר כפדוי שבי, זכאי לתשלום בסך 1,000 שקל לחודש לכל ימי חייו. תנאים עיקריים להכרה: האדם נפל בשבי של מדינת אויב או של ארגון טרור, בעת שהיה בשירות צבאי או בשירות כוחות הביטחון, ושהה בשבי במשך 14 יום לפחות.
ראו גם

עסקאות שחרור שבויים ישראלים
השבויים הישראלים בסוריה ובלבנון במלחמת העצמאות
שבויי צה"ל במצרים במלחמת העצמאות
גופות כקלף מיקוח בסכסוך הישראלי-ערבי
ועדת שמגר (פדיון שבויים ונעדרים)
סדרת שבי
הממונה על השבויים והנעדרים
לקריאה נוספת

עמיה ליבליך, חוץ מצפורים, הוצאת שוקן, 1989
דניאל נדב, הלוך בשבי: סיפורם של השבויים העבריים במלחמת העצמאות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997
רונן ברגמן, מדינת ישראל תעשה הכל – הקרב החשאי על השבויים והנעדרים, כנרת זמורה ביתן, 2009
אפרים לפיד, לוחמי הסתר – המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017, עמ' 379.
לקריאה נוספת > סיפורים אישיים

דן הורוביץ, שנה בסוגריים: מגוש עציון לשבי הלגיון, ספרית פועלים/ספרי משלט, 1949. מהדורה מצולמת (של הספר שראה אור ב-1949) בעריכת אלי שילר, בתוספת הקדמה וכעשרים צילומים מקוריים ממחנה השבויים אום אל ג'בל, שרובם רואה כאן אור לראשונה. ירושלים, הוצאת אריאל, 2008
יעקב אריאל, בדרך לדמשק: סיפורו של שבוי, ספרית פועלים, 1998.
אריק (אריה) אבנרי, דפוסי הסתגלות לשבי: תיאור וניתוח, עבודת גמר לתואר מ.א., ירושלים, המחלקה לפסיכולוגיה, האוניברסיטה העברית, 1982.
אבי וייס, בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים: יומנו של שריונר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998
עמוס לויטוב, שקר השתיקה: סיפורו של שבוי מלחמה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2007
אמנון שרון, שפוי בדמשק, אוריון הוצאת ספרים, 2005
אהרון דולב – יאיר דורי, יאיר דורי: סיפורו של צנחן ישראלי בשבי המצרי, הוצאת בוסתן, 1973
אילן בכר – אורי אהרנפלד, שבוי בפקודה! – צנחן שבוי בכלא קהיר הוצאת ספריית מעריב, תל אביב 2010
מיכי זייפה, נקישות של תקווה, בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים, הוצאת ידיעות ספרים, 2018.
הערות שוליים

↑  לקסיקון לביטחון ישראל, עמ' 497.
↑  מנחם רהט, הבדואים הסתתרו מתחת לגשרון, אך גם הסורים חיפשו שם מחסה..., מעריב, 7 ביוני 1974
מנחם רהט, "מי את?" שאל הדרוזי ששב אחרי 23 שנה, מעריב, 4 באוגוסט 1974
↑  שבויי הכפר טובא, אתר נעמוש, 20 בספטמבר 2023
↑  דליה גבריאלי, Israel’s Cultural Code of Captivity and the Personal Stories of Yom Kippur War Ex-POWs Armed Forces & Society, Vol. 33, No. 1, 94–105, 2006
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, 2000, ISBN 9650709584 – עמ' 104–105.
↑  רונן ברגמן וגיל מלצר, זמן אמת – המהדורה המעודכנת, הוצאת ידיעות אחרונות.
↑  דנ"פ 7048/97 פלונים נ' שר הביטחון, ניתן ב־12 באפריל 2000.
↑  יואב זיתון, מתן צורי, איתמר אייכנר, לירן לוי, יעל צ'כנובר, חיילת שנחטפה שוחררה במבצע דרמטי בתוך רצועת עזה, באתר ynet, 30 באוקטובר 2023
↑  לילך שובל, 37 שנים לאחר הקרב בסולטאן יעקוב: גופתו של רס"ל זכריה באומל ז"ל הושבה במבצע צבאי, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2019
↑  יואב זיתון, אחרי 37 שנים: גופתו של נעדר סולטן יעקוב זכריה באומל הוחזרה לישראל, באתר ynet, 3 באפריל 2019
↑  רון בן ישי, פוטין: "אנחנו והסורים מצאנו את גופתו של זכריה באומל", באתר ynet, 4 באפריל 2019
↑  דניאל סיריוטי, דיווח: כך אותרה גופתו של זכריה באומל, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2019
↑  כתבה, דבר, 15 במרץ 1979
↑  אבי אורנן, מעריב, "החייל המסכן הזה, במה הוא חטא?", באתר nrg‏, 8 ביולי 2006
↑  [www.nrg.co.il/online/1/ART1/948/107.html]
↑  ניר דבורי, ‏הישראלים המוחזקים בידי חמאס בעזה: הצלב האדום מתערב, באתר ‏מאקו‏, 5 בספטמבר 2017
↑  יואב זיתון, 10 שנים וחצי אחרי: חולץ מעזה החלל החטוף אורון שאול, שנפל בצוק איתן, באתר ynet, 19 בינואר 2025
↑  מורן אזולאי ואטילה שומפלבי, הממשלה אישרה את החוק נגד שחרור מחבלים, באתר ynet, 8 ביוני 2014
↑  הוחלפו שישה חיילי נח"ל שבויים ב-4,765 מחבלים.
↑  הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ, הרמטכ"ל כותב לחיילי צה"ל: "לא חסכנו מאמצים בהשבתו של שליט", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 18 באוקטובר 2011.
1 2  Zahava Solomon et al, Predictors of PTSD trajectories following captivity: A 35-year longitudinal study, Psychiatry Research 199, 2012-10, עמ' 188–194 doi: 10.1016/j.psychres.2012.03.035
↑  Gadi Zerach et al, Posttraumatic Symptoms, Marital Intimacy, Dyadic Adjustment, and Sexual Satisfaction among Ex-Prisoners of War, The Journal of Sexual Medicine 7, 2010-08, עמ' 2739–2749 doi: 10.1111/j.1743-6109.2010.01784.x
1 2 3  Gadi Zerach, Mark Shevlin, Marylene Cloitre, Zahava Solomon, Complex posttraumatic stress disorder (CPTSD) following captivity: a 24-year longitudinal study, European Journal of Psychotraumatology 10, 2019-12-31 doi: 10.1080/20008198.2019.1616488
1 2  רע"א 4406/10 בוחבוט נ' משרד הביטחון – קצין התגמולים
↑  דליה טל, ‏לשבי יש מחיר, באתר גלובס, 28 בנובמבר 2004.
גלעד שליט
חסידות חב"ד
מהות שיטת חב"ד > האמונה ו"חכמה בינה ודעת"

שיטת חסידות חב"ד קובעת כי אף שהאמונה בבורא היא יסוד חשוב בחייו של היהודי, יש צורך לבסס את האמונה על לימוד יסודי וזאת כדי להגיע להבנה. כלומר לפי גישת חב״ד לא די באמונה מופשטת כדי להניע את כל כוחות הנפש לאורך זמן אלא נדרשת גם רכישת דעת והתבוננות. כמו כן אי אפשר לבסס את חיי היהדות רק על רגשות ספונטניים, שעלולים לחלוף ולהיעלם כלעומת שבאו. רגשות כאלה אף עלולים להיות "דמיונות שווא", וכל מה שייבנה עליהם יתפוגג ויתנדף. מסיבה זו, היסוד האמיתי לחיים יהודיים שלמים על פי שיטת חב"ד, הוא להגיע להבנה שכלית מעמיקה באמצעות לימוד תורת החסידות. לשיטת חב"ד, הרגשות הדתיים (אהבת הבורא ותחושת יראה כלפיו), יהיו יציבים ובני קיימא אם יתבססו על התבוננות שכלית והפנמה, המתרחשים בעיקר בזמן התפילה (לפניה או בין הקטעים). מטרת שיטה זו היא להביא את האדם לשליטה מלאה על מחשבותיו, דבריו ומעשיו, כך שיהיו מכוונים רק לשם שמיים.
חב"ד מדגישה את הצורך ב"התבוננות" שבאה רק אחרי לימוד ועיון מעמיק. זו טכניקה שמטרתה לגרום לאדם להפנים את הדברים, ובשלב השני לעורר אצלו את הרגשות המתחייבים. למשל, ההתבוננות בגדולת ה' אמורה להוליד בלב האדם רגשות של אהבת ה' ויראתו. התבוננות בערכו של כל יהודי, אמורה לפתח רגשות של אהבה לכל יהודי באשר הוא. התבוננות בהשגחתו הפרטית של אלוהים על כל פרט אמורה לעורר רגש של שמחה בלב.