stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל אביגדור תוספאה
חיבוריו

ספרו "תנא תוספאה" (וילנה תקצ"ז, תר"א; ורשה תר"ט) על התוספתא, כלל את החיבורים: מנחת ביכורים - ביאורים לדברי התוספתא, מצפה שמואל - מראי מקום לסוגיות מקבילות וכדומה, עיטור ביכורים - חידושים על התוספתא, ואת הגהות הגר"א על התוספתא. במהדורת דפוס וילנא של התוספתא נדפסו חיבוריו "מנחת ביכורים" ו"מצפה שמואל" על גיליון התוספתא, והועתקו גם הגהות הגר"א.
מלבד ה"תנא תוספאה", שהיה גולת הכותרת של מפעלו התורני, תוספאה חיבר גם ספר שו"ת בשם "שאילת שמואל" (יוהנסבורג תרי"ח); "חידושי הלכות" על הלכות פסח וביאור על הגדה של פסח; "כלילות שמואל" - ספר כללים; וספר דרשות בשם "שארית הפליטה". יתר כתביו אבדו בשריפה.
לקריאה נוספת

מרדכי נדב, 'ר' שמואל אביגדור תוספאה', בתוך: זאב רבינוביץ ואחרים (עורכים), פינסק, כרך א (תל אביב, חיפה תשל"ג), עמ' 290–292
ספר רבותינו שבגולה (ב' חלקים), תולדות רבני ליטא, מאת הרב משה זעירא
הערות שוליים

↑  גראדנער מאמענט (עקספּרעס)⁩, 9 אוגוסט 1929 עמ' 18.
↑  הקדמת המו"ל לספר לבני בנימן, ורשה תר"ל. יש שכתבו שלמד אצלו בוולקוביסק לצד רבי יצחק אלחנן ספקטור, אך אחרים פקפקו בכך. להרחבה ראו: הרב אליעזר שטרן, לתולדות רבנו הגאון רבי יצחק אלחנן ספקטור זצ"ל, בתוך: תשובות רבינו יצחק אלחנן, ירושלים: מכון ירושלים וישיבת רבנו יצחק אלחנן, תש"ע. הע' 31.
↑  ראו על כך במכתבו של אחיינו הרב משה יהושע יהודה לייב דיסקין, המצוטט אצל צינוביץ, רבני אוגוסטוב, להלן בפרק "קישורים חיצוניים".
↑  בהתנגדותו לחסידות נכרכו אגדות חסידיות, מפיהם של תושבי קרלין החסידים, חסידי קרלין. ראו למשל: יעקב ישראלי (קולא), בית קרלין סטולין, תל אביב, 1981, עמ' רצו; חיים אברהם דייטשמאן, שמועות טובות, ורשה תרנ"ו, עמ' 37–39.
| תוספתא |
| --- | --- | --- |
| כתבי יד ומהדורות יסוד | כתב יד ארפורט (המאה ה-12) • כתב יד וינה (המאה ה-14) • דפוס ונציה (1521-2) • כתב יד לונדון (המאה ה-15) • קטעים מהגניזה הקהירית (תקופת הגאונים) • קטעים מגניזות אירופאיות (ימי הביניים) |  |
| מהדורות מדעיות | מהדורה משה שמואל צוקרמנדל (כתב יד ארפורט) • מהדורת שאול ליברמן (כתב יד וינה) |  |
| פרשני התוספתא | רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר • רבי דוד פארדו (חסדי דוד) • רבי שמואל אביגדור תוספאה (מנחת ביכורים) • רבי יחזקאל אברמסקי (חזון יחזקאל) • רבי יצחק שבדרון (מנחת יצחק, שירי מנחה) • שאול ליברמן (תוספתא כפשוטה) • רבי יונה בן גרשון מווילנא (ריב"ג מווילנא) |  |
| חוקרי התוספתא | משה שמואל צוקרמנדל • שאול ליברמן |  |
ספרות חז"ל: המשנה • תלמוד בבלי • תלמוד ירושלמי • מדרשים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309366905171  LCCN: nr95007148  VIAF: 19566848   WorldCat (עם VIAF): 19566848
מדע בדיוני קשה

ארתור סי. קלארק, אחד הסופרים הידועים של מדע בדיוני קשה
מדע בדיוני קשה או מדע בדיוני טכנולוגי (באנגלית: Hard science fiction) הוא תת-סוגה של ספרות מדע בדיוני המאופיינת בהקפדה על תיאור מדעי ועל היגיון. המונח הוטבע לראשונה ב-1957 על ידי פ. סקיילר מילר בביקורת הספר "איי החלל" מאת ג'ון וו. קמפבל. המונח המשלים הוא מדע בדיוני רך, שהופיע לראשונה בסוף שנות השבעים כדרך לתאר את הסיפורת שבה הדגש הוא על תהליכים סוציאליים, והסברים מדעיים לטכנולוגיה הם בעלי חשיבות והיקף קטנים יחסית.
לרוב לא יהיו במדע בדיוני קשה ספינות חלל הטסות במהירות האור ודברים דומים אשר מופיעים הרבה פעמים במדע בדיוני כמו במלחמת הכוכבים אך לא אפשריים מבחינה מדעית.[דרוש מקור]
אף שיש דוגמאות לסיפורים שנחשבים באופן כללי למדע בדיוני "קשה", כמו סדרת המוסד של אייזק אסימוב, שמבוסס על סוציולוגיה מתמטית, מבקר המדע הבדיוני גארי ווסטפאל טוען שהמונח אינו חלק מטקסונומיה קפדנית; ההגדרות של מדע בדיוני "קשה" ו"רך" נועדו לסייע לפרשנים ומבקרים של מדע בדיוני לאפיין את היצירות שהם סוקרים.
סיפורים השומרים על עקביות מדעית וטכנית נכתבו כבר בשנות השבעים של המאה ה-19 עם פרסום עשרים אלף מיל מתחת למים של ז'ול ורן בשנת 1870, בין היתר. תשומת הלב לפרטים בעבודתו של ורן הפכה להשראה עבור מדענים וחוקרים עתידיים רבים, אם כי ורן עצמו הכחיש את הכתיבה כמדען או ניבא ברצינות מכונות וטכנולוגיה לעתיד.
הגדרה

לב הכינוי "מדע בדיוני קשה" הוא היחס בין התוכן המדעי והיחס לשאר הנרטיב, (עבור חלק מהקוראים, לפחות) ה"קשיחות" או הקפדנות של המדע עצמו. דרישה אחת למדע בדיוני קשה היא פרוצדורלית או מכוונת: סיפור צריך לנסות להיות מדויק, הגיוני, אמין וקפדני בשימוש בידע מדעי וטכני עדכני אודות איזו טכנולוגיה, תופעות, תרחישים ומצבים שאפשריים מעשית ו / או תאורטית. לדוגמה, פיתוח הצעות קונקרטיות לחלליות, תחנות חלל, משימות חלל ותוכנית חלל אמריקאית בשנות החמישים והשישים השפיע על התפשטות נרחבת של סיפורי חלל "קשים". תגליות מאוחרות יותר אינן מבטלות בהכרח את התווית של מדע בדיוני קשה, כפי שמעיד פ. סקיילר מילר, שכינה את הרומן של ארתור סי. קלארק משנת 1961 "נפילה קשה של מדע בדיוני קשה", והייעוד נשאר בתוקף למרות שמרכיב עלילתי מכריע, קיומם של כיסים עמוקים של "אבק ירח" במכתשי הירח, ידוע כיום כלא נכון.
יש מידה של גמישות באיזה מרחק מ"מדע אמיתי" סיפור יכול לסטות לפני שהוא עוזב את תחום המדע הבדיוני הקשה. מחברי מדע בדיוני קשה נמנעים בקפידה מטכנולוגיה כמו נסיעה מהירה מהאור (ישנן חלופות  שאושרו על ידי נאס"א), בעוד מחברים שכותבים מדע בדיוני רך יותר מקבלים מושגים כאלה (המכונים לפעמים "מכשירים מאפשרים", מכיוון שהם אפשר לסיפור להתקיים).
קוראי "מדע בדיוני קשה" מנסים לעיתים קרובות למצוא אי דיוקים בסיפורים. לדוגמה, קבוצה ב-MIT הגיעה למסקנה כי כוכב הלכת מסקלין בספר "שליחות כבדת משקל" של האל קלמנט משנת 1953 היה בעל יתרון חד בקו המשווה, וכיתת תיכון בפלורידה חישבה כי בספר "עולם הטבעת" של לארי ניבן משנת 1970 האדמה העליונה הייתה מחליקה אל הים בעוד כמה אלפי שנים. ניבן תיקן את השגיאות הללו בספר ההמשך שלו מהנדסי הטבעת, וציין אותן בהקדמה.
סרטים המתרחשים בחלל החיצון השואפים לתווית המדע הבדיוני הקשה מנסים למזער את החירויות האמנותיות שנלקחו לשם הפרקטיות של האפקט.[דרוש מקור]
היסטוריה

הוגו גרנסבק האמין בראשית מעורבותו במדע בדיוני בשנות העשרים כי הסיפורים צריכים להיות מעניינים,  אם כי לא עבר זמן רב עד שהוא מצא צורך להדפיס סיפורים פנטסטיים ולא מדעיים בסיפורים מדהימים כדי למשוך קוראים. במהלך היעדרותו הארוכה של גרנסבק מפרסום מדע בדיוני (בין השנים 1936 עד 1953) התחום התפתח הרחק מהתמקדותו בעובדות ובחינוך. תור הזהב של מדע בדיוני נחשב בדרך כלל החל בסוף שנות השלושים ונמשך עד אמצע שנות הארבעים, והביא איתו "קפיצה קוונטית באיכות, אולי הגדולה בתולדות הז'אנר", על פי היסטוריוניי המדע הבדיוני פיטר ניקולס ומייק אשלי.
עם זאת, דעותיו של גרנסבק לא השתנו. במאמר שלו במהדורה הראשונה של מדע בדיוני פלוס, הוא נתן את השקפתו על סיפור המדע בדיוני המודרני: "מותג האגדות, הסוג המוזר או הפנטסטי של מה שמתחזה למדע בדיוני בימינו!" והצהיר על העדפתו ל"מדע בדיוני מדעי, נבואי באמת עם המבטא המלא על מדע".  באותו מאמר, גרנסבק קרא לרפורמה בפטנטים בכדי לתת לחברי מדע בדיוני את הזכות ליצור פטנטים לרעיונות מבלי שיהיו להם מודלים לפטנטים, מכיוון שרבים מרעיונותיהם קדמו להתקדמות הטכנית הדרושה לפיתוח מפורט של רעיונותיהם.
דוגמאות

מהארץ לירח (1865)
סולאריס (1961)
עריצה היא הלבנה (1966)
זרע אנדרומדה (1969)
עולם טבעת (1970)
פארק היורה (1990)
לבד על מאדים (2011)
בעיית שלושת הגופים (2008)
פרויקט הייל מרי (2021)
כוח משיכה (2013)
להציל את מארק וואטני (2015)
הערות שוליים

↑  Nicholls, Peter (1993). "Hard SF". In Clute, John; Nicholls, Peter. The Encyclopedia of Science Fiction.
↑  Wolfe, Gary K. (1986). "Hard Science Fiction". Critical Terms for Science Fiction and Fantasy: A Glossary and Guide to Scholarship.
↑  "soft science fiction n.". Science fiction citations. Jesse's word. 2005-07-25. Retrieved 2007-10-07. Soft science fiction, probably a back-formation from Hard Science Fiction)
ברלין, אלכסנדרפלאץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלפרד דבלין
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן
 נושא:  עבירה, בית סוהר, רפובליקת ויימאר, ברלין, עוני 
 מקום התרחשות:  ברלין 
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Berlin Alexanderplatz
 תאריך הוצאה:  1929
 מספר עמודים:  398
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד, ושוב בשנת 2004
 תאריך:  1987
 תרגום:  ניצה בן ארי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002468097, 001046617
 
ברלין, אלכסנדרפלאץ הוא רומן משנת 1929 מאת אלפרד דבלין. הספר נחשב לאחת היצירות החשובות והחדשניות מתקופת רפובליקת ויימר. בסקר שערך "מועדון הספרות הנורווגי" בשנת 2002 בקרב 100 סופרים נבחרים, נבחר הספר לאחד ממאה הספרים הטובים בכל הזמנים.
עלילה

עלילת הספר מתרחשת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, והשבר הלאומי והכלכלי שחוותה כתוצאה ממנה. הספר מגולל את קורותיו של עבריין קטן בשם פרנץ ביברקופף אשר זה עתה שוחרר ממאסר ואשר למרות רצונו ותקוותו לחזור למוטב, נשאב בחזרה לחיי הפשע. לאחר שמורהו הרוחני לחיי הפשע, רצח את אהובתו הזונה אשר שימשה לו כמשענת וסעד נפשי, עולה בקרבו התובנה כי לעולם לא יוכל להשתחרר מחיי העולם התחתון.
ביברקופף נאלץ להתמודד עם הסבל האישי הנובע מחוסר ההזדמנויות להשגת תעסוקה ומגורים הגונים, התמודדות עם סביבה עתירת מעשי פשע ואלימות וכל זאת על רקע עליית התנועה הנאצית ומאבקה בתנועה הקומוניסטית ברחובות ברלין.
סגנון אמנותי

ברלין, אלכסנדרפלאץ נכתב בסגנון מודרני. הוא חסר דמויות מסורתיות וכרונולוגיה של האירועים. הרומן עשיר באמצעים ספרותיים-אומנותיים חדשניים לתקופתו, המשמשים לצורך יצירת סיפור באמצעות טכניקה של הרכבת תכנים. הספר מכיל תיאורים מדויקים של המטרופוליס-עיר מודרנית המנוכרת לאנשי מעמד הפועלים החיים בה.
דבלין משתמש בתיאורי המצב האישיים של הדמויות על מנת ליצור זרם תודעה, מונולוג פנימי ושיח חופשי גם אם לא ישיר שלהם. באמצעות טכניקות ספרותיות אלה, שובר דבלין את המבנה העלילתי של הסיפור. הרומן מסופר מנקודות מבט מרובות, והוא עשיר בתיאורי קול, מכיל ציטטות מכתבי הקודש, משירים, מכתבות עיתונאיות ותחזיות מזג האוויר אשר באמצעותם מוסטת העלילה לכיוונים השונים שאליהם הסופר מעוניין להוביל אותה. בנוסף לכך נעשה שימוש בסגנונות שונים של השפה המדוברת, לצורך יצירת מציאות, כתיעוד אובייקטיבי לכאורה.
האירועים המתוארים בספר מתרחשים באזור שכונות המגורים של מעמד הפועלים ברחובות הסובבים את אלכסנדרפלאץ. למרות טענות כי בסגנונו הנושאי הספר מזכיר את עבודתו של ג'יימס ג'ויס, הרי שמבקרים אחרים כגון ולטר בנימין טוענים כי קיימת הבחנה מובהקת בינו לבין המונולוג הפנימי ב"יוליסס".
עיבודים לקולנוע

העיבוד הראשון של הרומן לסרט עלילתי באורך מלא נעשה בשנת 1931 בבימויו של פיל יוצי (Piel Jutzi). אלפרד דבלין עצמו היה שותף לכתיבת התסריט.
העיבוד השני נעשה ב-1980 בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר אשר יצר אפוס עלילתי, בתחילה כהפקת טלוויזיה ולאחר מכן גם כהפקת תיאטרון. הפקת גרסה זו נמשכת 15 וחצי שעות, ורוכשי הכרטיסים נדרשו להגיע להקרנה  במשך שלושה ערבים רצופים.
העיבוד השלישי נעשה ב-2020 בבימויו של בוראהן קורבני (אנ')
הערות שוליים

↑  Benjamin, Walter (1999). Michael Jennings, Howard Eiland, and Gary Smith, ed. Selected Writings, vol. 2. Cambridge, MA: Belknap. p. 301.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585849605171  PLWABN: 9810546374205606  BnF: cb11962839t (data)  GND: 4099162-3  NLA: 35687340  NSK: 000330868  SUDOC: 027628353  VIAF: 177772013   WorldCat (עם VIAF): 177772013
מרדכי מן

| --- | --- |

 לידה:  1917 בראנסק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 במרץ 1997 (בגיל 80 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת לומז'ה 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 במרץ 1997 
 
הרב מרדכי מן (עומד מימין)
הרב מרדכי ליב מן (תרע"ז, 1916 - ד' באדר ב' תשנ"ז, 13 במרץ 1997) היה חבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה וראש ישיבת בית הלל.
ביוגרפיה

נולד בבריינסק (ליטא הפולנית) למשה וחיה מן. בהיותו כבן 11 נשלח על ידי אמו ללמוד בישיבת סלונים בראשותו של הרב שבתי יגל. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת מיר שם התבלט בשקדנותו.
בשנת תרצ"ט (1939) עקב חשש גיוס לצבא הפולני עלה לארץ ישראל (באמצעות סרטיפיקט ששלח אליו הרב ראובן כץ ראש ישיבת לומז'ה בפתח תקווה). עם עלייתו לארץ ישראל נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה אצל רבו רבי ראובן כץ, באותה תקופה התקרב לחזון איש, והוא שידכו למרים, בתו של הרב הלל ויטקינד, ראש ישיבת בית יוסף בתל אביב (נפטרה ב-1980).
לאחר נישואיו החל למסור שיעורים בישיבתו של חמיו. בשנות ה-70 עברה הישיבה לשיכון ויז'ניץ בבני ברק ונקראה "בית הלל" על שם חמיו. הישיבה בבני ברק משמשת ככולל אברכים.
עם הקמת מועצת גדולי התורה של דגל התורה, בשנת תשמ"ט (1989), הזמינו הרב אלעזר מנחם שך לכהן בה.
בחצי שנה האחרונה לחייו היה משותק. בד' באדר ב' תשנ"ז נפטר לאחר מחלה קשה, ונטמן בהר הזיתים בירושלים. בשנת תשס"א (2001) נהרגו בתאונת דרכים בתו חיה מינדל, חתנו הרב שמשון פינקוס ונכדתו.
חיבר סדרת הספרים דברי מרדכי על הש"ס.
משפחתו

משפחת אביו נספתה כולה בשואה למעט אחיו אלחנן המתגורר כיום בחולון (כתב ספר זיכרון לעירו ומשפחתו, בשם נר לבריינסק).
גיסיו חתני חמיו הם הרב דוד פינקל, הרב שרגא גרוסברד והרב יחיאל צוקרוב.
בנו הרב דוד יצחק, היה ראש ישיבת כנסת חזקיהו
בנו הרב משה, ראש ישיבת באר יצחק
בנו הרב אליהו, מראשי ישיבת אור ישראל בפתח תקווה, וחתנו של הרב רפאל שפירא.
בנו הרב חיים, ראש ישיבת באר התלמוד באלעד ורב קהילת שדרות יחזקאל במודיעין עילית, ומרבני ועדת הרבנים לענייני חינוך של תנועת דגל התורה. חתנו של הרב הלל זקס.
בנו הרב אברהם ישעיהו, מראשי ישיבת תפארת משה בבני ברק וחתנו של הרב חיים פרידלנדר
בנו הרב יוסף, חתנו של רבי משה קופשיץ, ממלא מקומו בישיבת בית הלל, מייסד וראש ישיבת דברי מרדכי הקרויה על שמו.
בנו הרב אליעזר יהודה, היה ר"מ בישיבת דברי מרדכי. נפטר בשנת תשע"ו.
בנו הרב ישראל מאיר, מראשי ישיבת בית מתתיהו בבני ברק וחתנו של הרב ברוך ויסבקר
חתניו הם הרב שמשון דוד פינקוס - היה רב הקהילה החרדית באופקים; יוסף חיים שינברגר - נכדו של רבי עמרם בלוי; והרב שמואל גריינמן, בנו של הרב חיים גריינמן ומרבני חוג חזון איש.
לקריאה נוספת

אלחנן מן, נר לבריינסק, טרגדיה של עיירה יהודית ידועה במזרח אירופה
הערות שוליים

↑  ראו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 10
| מועצת גדולי התורה של דגל התורה |
| --- | --- | --- |
מנהיג: 
| מנהיגים בעבר | הרב אלעזר מנחם מן שך • הרב יוסף שלום אלישיב (דה פקטו) • הרב אהרן יהודה ליב שטינמן • הרב חיים קניבסקי (דה פקטו) • הרב גרשון אדלשטיין |  |
| חברים בעבר | הרב ישכר דב רוקח • הרב נסים קרליץ • הרב אברהם יעקב זלזניק • הרב מיכל יהודה ליפקוביץ • הרב מרדכי מן • הרב צבי מרקוביץ • הרב חיים פינחס שיינברג • הרב זלמן רוטברג • הרב בנימין ביינוש פינקל • הרב אברהם פרבשטין • הרב נתן צבי פינקל • הרב נסים טולדנו • הרב ברוך רוזנברג • הרב יצחק שיינר • הרב דב יפה • הרב אריה פינקל • הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב ברוך ויסבקר |  |
| חברים בהווה | הרב מאיר צבי ברגמן • הרב ברוך דב פוברסקי • הרב יצחק זילברשטיין • הרב משה יהודה שלזינגר •  הרב משה הלל הירש • הרב דוד כהן • הרב אברהם יצחק קוק • הרב אביעזר פילץ • הרב צבי דרבקין • הרב יצחק הקר • הרב אריה לוי • הרב שרגא שטינמן • הרב אליעזר יהודה פינקל |  |
| חברים שפרשו מהמועצה | הרב שמואל אוירבך • הרב יהודה עדס • הרב משה שמואל שפירא |  |
| מזכירים | אפרים צמל • אברהם רובינשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311631205171  ISNI: 0000 0000 6693 8852  LCCN: n86066008  VIAF: 13790701   WorldCat (עם VIAF): 13790701 
הרב מרדכי מן עם הרב שך והרב משה שמואל שפירא
גלריה ברבור

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  גלריה
 כתובת:  הרברט סמואל 4 
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  מאשה זוסמן, אבי סבח, ינאי סגל, ניר הראל, דן אורימיאן
 מפעיל:  בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 ביולי 2005
 תאריך פתיחה רשמי:  1 ביולי 2005
 
 קואורדינטות:  31°46′53″N 35°13′10″E﻿ / ﻿31.78149°N 35.21932°E﻿ / 31.78149; 35.21932
 barburgallery.org
  (למפת ירושלים מוגדלת) גלריה ברבור(למפת ירושלים רגילה) גלריה ברבור(למפת הרי ירושלים רגילה) גלריה ברבור(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גלריה ברבור
 
"גלריה ברבור" או "Barbur Gallery" היא גלריה לאמנות רב תחומית בירושלים. הרעיון המרכזי העומד מאחורי ברבור הוא האמונה בחשיבותו של דו-שיח ושיתוף פעולה בחברה בכלל ובמיוחד בין אמנים. בימים אלו הגלריה ממוקמת בסמוך לכיכר ציון, ברחוב הרברט סמואל.
סביב החלטתה של עיריית ירושלים לפנות את הגלריה ממשכנה נערך דיון משפטי נרחב אשר העלה סוגיות הקשורות לחופש הביטוי.
הקמה

גלריה ברבור הוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצה של בוגרי בצלאל במטרה לבחון את תפקיד הגלריה בחברה ובקהילה. הגלריה הוקמה במרכז ירושלים, סמוך לשוק מחנה יהודה בחלל קטן, בגובה הרחוב, בשטח גינה קהילתית. בחינת היחס שבין השיח המתקיים בעולם האמנות לבין השיח הציבורי ברחוב, הפך את הגלריה לפורצת-דרך בנוף התרבותי בארץ, כמודל המשלב בין אמנות וקהילה ויוצר מרחב חופשי וסובלני הפתוח לדיון במגוון נושאים. כל הפעילויות במקום נעשות ללא למטרות רווח. הגלריה פועלת כחלק מעמותת בר-קיימא לתרבות, אמנות, מוסיקה ושלום.
משכנה הנוכחי של הגלריה ברחוב הרברט סמואל 2, בסמוך לכיכר ציון, ירושלים.
מאבק משפטי

בתחילת 2017 נשלחה לגלריה הודעה כי עיריית ירושלים החליטה לעכב את העברת תקציב התמיכה בגלריה, שאושר על ידי מועצת העירייה. הודעה זו הגיעה לאחר התכתבות עם היועץ המשפטי לעירייה שביקש לבטל את אירועים שהגלריה קיימה במהלך 2016, ביניהם הקרנת סרט על פעילות "תעאיוש", פאנל בנושא פינוי והריסת בתים במזרח ירושלים עם חברי קבוצת "Free Jerusalem", ואירוח קורס מדיני-כלכלי בשיתוף עמותת "קול אחד" וארגון "דרכנו".
בפברואר 2017 שרת התרבות מירי רגב פנתה לראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, בדרישה לבטל אירוע השקה של חוברת של ארגון "שוברים שתיקה" שעתיד היה להתארח בגלריה. בנוסף דרשה רגב מהעירייה לסגור את הגלריה. לאחר האירוע שהתקיים כמתוכנן, עיריית ירושלים הגישה תביעת פינוי לבית משפט השלום בירושלים ובהמשך תביעות לביטול אירועים נוספים. ביצוגו של עוה"ד יוסי חביליו ועמותת צחו"ר, שתי תביעות העירייה בבית משפט השלום והערעור אל בית המשפט המחוזי נדחו, וגם אירועים אלו התקיימו כמתוכנן.
בדיון שנערך ב־30 באוגוסט 2018 בבית המשפט השלום בירושלים קיבל השופט אמיר דהאן את תביעת המקרקעין של עיריית ירושלים, שביקשה לפנות את הגלריה. השופט קיבל החלטה זו בניגוד להחלטת השופטת אפרת אייכנשטיין-שמלה שעסקה בתיק קודם לכן ומצאה לנכון כן לאפשר לגלריה ברבור את הזכות להתגונן. בלחץ שרת התרבות מירי רגב, פעלה העירייה לסגירת הגלריה. העירייה טענה כי היא זקוקה למבנה שבו פועלת הגלריה לצרכים אחרים ואולם, בדיון בתביעה אמר השופט אמיר דהאן: ״ברור לחלוטין שהשיקול שעומד בבסיס הגשת התביעה הוא שדעת העירייה לא נוחה מסוג הביטויים שיש שם.״
בדיון תקף עורך הדין יוסי חביליו את התנהלות העירייה וטען כי בקשת הפינוי נובעת משיקולים פוליטיים ועל כן ביקש מבית המשפט לדחות את הדיון עד לאחר הבחירות. לבסוף החליט השופט אמיר דהאן לקבל את עמדת העירייה מבלי להידרש לטענות ההגנה, בכך היפך והפר את החלטת השופטת אפרת אייכנשטיין-שמלה. מועד הפינוי שקבע הוא 1 בפברואר 2018, אחרי כניסת ראש העירייה הבא לתפקידו, השופט אף ציין כי המועצה וראש העירייה החדש יהיו רשאים "לבטלו או להימנע מלאוכפו ככל זוכה בפסק דין אזרחי ולא יהיה בדבר משום זילות ביהמ"ש חלילה."
בספטמבר 2020, לאחר שהגלריה עברה למשכנה החדש בממילא, בית המשפט העליון קיבל חלקית את הערעור שהגישו חברי הגלריה וקבע כי על בית המשפט המחוזי לבחון את טענותיהם כי העירייה פינתה אותה ממניעים פוליטיים. השופט עוזי פוגלמן ציין בפסק הדין. "השתלשלות העניינים... מעלה שאלה בהתייחס לטענת העירייה כי הטעם היחיד לפינוי הגלריה היה הצורך במבנה לגן ילדים". בנוסף קבע פוגלמן כי העירייה תשלם עבור הוצאות משפטיות סכום של 5,000 ש"ח.
לאחר מכן חזר התיק לבית המשפט המחוזי שם נדחתה הגלריה באופן סופי ואף חויבה בהוצאות משפט גבוהות בסך 10,000
מאז 2017 מנעה עיריית ירושלים תקציבים מגלריה ברבור, ובשנת 2021 חזרה העירייה לתמוך בפעילות.
הערות שוליים

↑  "למדינה אין 'חופש מימון'", באתר העין השביעית, 22 בפברואר 2017
↑  ענת ברזילי, אמנות על המוקד: האמת האפלה מאחורי הקפאת תקציב גלריה ברבור, באתר כלכליסט, 11 בינואר 2017
↑   ניר חסון ומיה אשרי, ביהמ"ש: הגלריה שאירחה את "שוברים שתיקה" תצטרך להתפנות בתוך חמישה חודשים, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2018
↑  גלריה ברבור חוזרת בחלל חדש, באתר ערב רב, ‏27 ביולי 2020
↑  מאיה הורודניצ'אנו‏, העליון קבע: על ביהמ"ש לבחון אם גלריה פונתה מטעמים פוליטיים, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2020
↑  טל נתנאל-נוריאל, אחרי ארבע שנים: אושר תקציב לגלריית ברבור, באתר כל העיר, 28 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305704805171  LCCN: no2012073514  VIAF: 122527970   WorldCat (עם VIAF): 122527970
רון אלדרד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בפברואר 1965 (בן 60) לונג איילנד, ארצות הברית 
 שם לידה:  רונאלד ג'ייסון אלדרד
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס 
 http://www.ron-eldard.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רונאלד ג'ייסון "רון" אלדרד (באנגלית: Ronald Jason "Ron" Eldard; נולד ב-20 בפברואר 1965) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. 
התפרסם בתפקידיו בסרטים "בלאק הוק דאון", "בית של חול וערפל", "פגיעה קטלנית" ו"סליפרס".
ביוגרפיה

אלדרד נולד בלונג איילנד, ניו יורק, הצעיר מבין שבעה אחים ואחיות. משפחתו מרקע נוצרי ממוצא אירי וסקוטי.
אמו של אלדרד נהרגה בתאונת דרכים כשהיה ילד והוא נשלח לחיות עם קרובי משפחה.
סיים בהצטיינות לימודי הדרמה שלו ב"תיכון פיורלו לאגוארדיה לאומנות ולמוזיקה" שבניו יורק.
לפני שנכנס לתחום המשחק היה אלדרד מתאגרף מקצועי.
קריירה

הופיע לראשונה בתפקיד ראשי בקומדיה "אהבת אמת" ומשני בקומדיה "תתפגר פרד".
ב-1992 השתתף בדרמה "ניחוח אישה" בה גילם את השוטר גור.
אלדרד התפרסם באמצע שנות ה-90 בעונה השנייה של סדרת הדרמה "ER" בתור הפרמדיק ריי שפרד המנהל מערכת יחסים עם האחות קרול האת'וויי אותה מגלמת ג'וליאנה מרגוליס.
שיחק בתפקידים משמעותיים בדרמת הפשע של בארי לוינסון "סליפרס" בתפקיד ההרוצח השכיר ג'ון ריילי, בקומדיה השחורה "ארוחת הערב האחרונה" לצידן של קמרון דיאז ואנבת' גיש בתור האקדמאי הליברלי פיט ובסרטה הראשון של אנג'ליקה יוסטון כבמאית "לברוח מקרולינה". שיחק בסוף שנות ה-90 בסרט מותחן האסונות שובר הקופות בהפקתו של סטיבן ספילברג "פגיעה קטלנית" בתור ד"ר אורן מונש, מפקד מעבורת החלל "המשיח". קיבל שבחים על תפקידו הראשי בתור הטוראי דייוויד מאנינג בסרט המלחמה של HBO "כשנדם קול החצוצרות", המבוסס בעיקרו על הקרב על יער הירטגן ועל השלכותיו.
בשנת 2001 שיחק אלדרד את טייס מסוק ה"UH-60 בלק הוק" השבוי מייקל דוראנט בדרמת המלחמה של רידלי סקוט "בלאק הוק דאון".
בשנת 2002 שיחק בסרט האימה "ספינת רפאים" בתור דוג' מצוות מחלצי הספינות של קפטן שון מרפי אותו מגלם גבריאל ביירן.
קיבל את התפקיד המפורסם והמוצלח בקריירה שלו ב-2003 בדרמה "בית של חול וערפל" בתור השריף לסטר בורדון שעוזר לקתי ניקולו אותה מגלמת ג'ניפר קונלי, להשיב את ביתה לאחר שהוא נמכר למשפחת גולים אירניים.
ב-2005 גילם את התפקיד הראשי של בלש משטרת ניו יורק ג'ים דונבאר בסדרת המשטרה "צדק עיוור".
ב-2006 שיחק בדרמה הספרותית "שקרים באפלה" בתפקיד השוטר הגזען דני מרטין.
פילמוגרפיה נבחרת

אהבת אמת (1989)
פרד המתפגר (1991)
ניחוח אישה (1992)
ארוחת הערב האחרונה (1995)
מנוולת מקרוליינה (1996)
סליפרס (1996)
פגיעה קטלנית (1998)
The Runner ‏(1999)
מיסטרי, אלסקה (1999)
בלאק הוק דאון (2001)
ספינת רפאים (2002)
רק נשיקה (2002)
בית של חול וערפל (2003)
שקרים באפלה (2006)
דיגרס (2007)
מת מזמן (2007)
סופר 8 (2011)
Poker Night‏ (2014)
Higher Power‏ (2018)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הממזרה מקרולינה (1996) - סרט טלוויזיה
כשנדם קול החצוצרות (1998) - סרט טלוויזיה
צדק עיוור (2005)
אבות ובנים (2005) - סרט טלוויזיה
המעגל העשירי (2008) - סרט טלוויזיה
המלון של הילברט

המָלוֹן של הילברט הוא סיפור שבו השתמש המתמטיקאי הנודע דויד הילברט בהרצאות פופולריות שנתן, והוא נועד להמחיש את התכונות המיוחדות של קבוצות אינסופיות, תכונות מפתיעות למדי למי שמורגל לעסוק רק בקבוצות סופיות.
סיפור המלון

הסיפור מדבר על בית מלון, שחדריו ממוספרים בסדר עולה: 1, 2, 3, וכו'. להבדיל ממלון רגיל, מספר החדרים במלון זה הוא אינסופי, כלומר לכל מספר טבעי קיים במלון חדר שזה מספרו (קבוצת המספרים הטבעיים היא קבוצה אינסופית ובת מנייה, כלומר ניתן למנות את אבריה לפי סדרם).
הסיפור מתחיל כאשר כל החדרים במלון תפוסים. כעת מגיע לקוח נוסף למלון ומבקש חדר. בעל המלון, שאינו מעוניין לגרום ללקוח כעס ואי נעימות, לא אומר לו שכל החדרים תפוסים, אלא פועל על מנת לספק חדר ללקוח: הוא מבקש מהאורח בחדר 1 לעבור לחדר 2, מהאורח בחדר 2 לעבור לחדר 3, מהאורח בחדר 3 לעבור לחדר 4, וכך אורח חדר n עובר לחדר n+1, והדבר אפשרי משום שיש אינסוף חדרים. את חדר 1 שהתפנה הוא מציע ללקוח הנוסף שהגיע זה עתה.
כעת מגיעה למלון סדרה אינסופית של אורחים, אולם בעל המלון רב התושיה מצליח לשכן גם אותם: הוא מבקש מהאורח בחדר 1 לעבור לחדר 2, מהאורח בחדר 2 לעבור לחדר 4, מהאורח בחדר 3 לעבור לחדר 6 וכן הלאה. בצורה זאת, כל האורחים שהיו עד עכשיו במלון עברו לחדרים הזוגיים, ואילו את האורחים החדשים ניתן לשכן במספר האינסופי של החדרים האי-זוגיים שהתפנו.
כעת מגיעה למלון סדרה אינסופית של אוטובוסים, שבכל אחד מהם סדרה אינסופית של אורחים חדשים. אולם בעל המלון מצליח להתגבר גם על זה: ראשית, הוא מרוקן שוב את החדרים האי-זוגיים, כפי שראינו קודם. כעת, הוא משכן את כל חברי הקבוצה שבאוטובוס הראשון  בחדרים שמספרם הוא חזקה טבעית של 3, את כל חברי הקבוצה שבאוטובוס השני בחדרים שמספרם הוא חזקה טבעית של 5, וכן הלאה, כשהוא משתמש רק בחזקות של מספרים ראשוניים אי-זוגיים (ולכן מספרי החדרים כולם אי-זוגיים ואין התנגשות עם האורחים שכבר היו במלון). מכיוון שלכל מספר טבעי יש פירוק יחיד למספרים ראשוניים (על פי המשפט היסודי של האריתמטיקה), הרי שלא ייתכן  שחדר שמספרו הוא חזקה טבעית של 3 מספרו יהיה גם חזקה טבעית של 5, ולכן השיכון של האורחים במלון מבטיח שלכל אחד יהיה חדר משלו.
גרסה מעט שונה לסיפור האחרון מתארת סדרה אינסופית של אוטובוסים, שהראשון מגיע בשעה 23:00 (שעה לפני חצות), השני מגיע בשעה 23:30 (חצי שעה לפני חצות), השלישי מגיע בשעה 23:45 (רבע שעה לפני חצות), וכן הלאה - כל אוטובוס מגיע במחצית מהזמן שנותר עד חצות. בכל פעם שמגיע אוטובוס חדש, בעל המלון מעביר את כל האורחים הנוכחיים במלון לחדרים הזוגיים, ומשכן את האורחים החדשים בחדרים האי-זוגיים.
בשעה חצות בדיוק עובר בעל המלון בין החדרים כדי לראות מי נמצא בכל חדר. לתדהמתו הוא מגלה שכל החדרים ריקים. כל אורח שהיה בחדר כלשהו (n) שעה אחת לפני חצות, פינה את החדר חצי שעה לפני חצות; כל אורח שהיה שם חצי שעה לפני חצות, פינה את החדר רבע שעה לפני חצות; וכן הלאה. כלומר, כל אורח שהיה בחדר מתישהו, בזמן x לפני חצות, פינה את החדר בזמן x/2 לפני חצות; אף אורח לא נשאר בחדר.
על אף שהגיעו למלון אינסוף קבוצות של אינסוף אנשים, כל החדרים במלון ריקים! להסבר של תופעה זו, ראו את הערך גבול.