stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף קארנה
חקירה מדעית

קארנה היה בעל חוש התבוננות מצוין, והקדיש תשומת לב מיוחדת למחדרים (דייקים) בסלעים בהר סנט מיכאל, ולקווים דמויי עורקים של סלעים פורפיריים. בשנת 1816 ו-1818 קארנה העביר לחברה הגאולוגית המלכותית בקורנוול את תוצאות חקירותיו, בהם ביסס את מסקנותיו הכלליות, קבע את הכרונולוגיה של חדירתם לסלעי הגרניט ושכבות החרסית. מחקרים על הגרניט בחלק המערבי של קורנוול והגאולוגיה של האיים שבחוף היו ממצאים נוספים שהעביר לחברה הגאולוגית המקומית.
לאחר בחינת היווצרות העורקים המינרליים, בשנת 1818 שלח מאמר לחברה הגאולוגית של קורנוול שכותרתה "על הגיל היחסי של עורקי קורנוול". חקירה זו הובילה, כמה שנים לאחר מכן, להקמת קרן, שאפשרה לויליאם ג'ורי הנווד (William Jory Henwood) להקדיש במשך שנים רבות, לתצפיות בכל תחום הכרייה בקורנוול. תצפיות אלה הביאו לכך שקארנה נבחר לחבר עמית החברה המלכותית ב־28 במאי 1818. בשנת 1821 פרסם את מאמרו על הפקות המינרלים והגאולוגיה של אזור סנט ג'סט.
מחקרים אלה הובילו אותו ליצור אוסף מינרלים גדול, והשאיר בצוואתו את הטיפול בו לבתו אליזבת קארנה. לאחר מותה בשנת 1873, הם הפכו לחלק מהאחוזה המשפחתית ברשותו של צ'ארלס קמפבל רוס, לשעבר חבר פרלמנט של סנט איבס. אוסף המינרלים שלו, נרכש עבור אוניברסיטת קיימברידג', על ידי קואליציה של נותני חסות ופטרונים שהיו מעוניינים לראותו נשמר, לאחר פשיטת הרגל של נכסי הבנק המשפחתי - בשנות התשעים של המאה ה-19. אוסף קארנה מהווה חלק מהאוספים הגאולוגיים הגדולים שהוצגו במוזיאון סדג'וויק למדעי כדור הארץ בקיימברידג'.
המאמר של ג'וזף קארנה על המינרלים הפסאודו-מורפיים של קורנוול, השליך אור על השינויים המסתוריים שהתרחשו במינרלים. בקשר לנושא זה, קארנה בחן גם את מרבית סוגי עפרות הבדיל שנמצאו בעורקים, וגם כמרבצים בערוצי הנחלים. בשנת 1846 פרסם מאמר על שרידי יער מאובן בחלק הצפוני-מזרחי של המפרץ, ובשנת 1851 פרסם בחברה הגאולוגית המקומית, על חוף מורם שגילה.
קארנה כתב גם על ההיסטוריה של כריית הנחושת ועל השיפורים שבוצעו בתהליכים. פרסם על היווצרות החולות של החופים הצפוניים במחוז, ותרם מאמר לחברה הסטטיסטית של לונדון בשם: "סטטיסטיקה של מכרות הבדיל בקורנוול וצריכת הבדיל בבריטניה".
קארנה היה חבר כבוד בחברה הפילוסופית של קיימברידג'. במשך שנים רבות היה גזבר האגודה המלכותית הגאולוגית של קורנוול בשל ידיעותיו הנרחבות במינרלים, והיכרותו האינטימית עם האזור.
בנוסף לפעילותו בענייני הגאולוגיה והמכרות, הוא פעל למען הכנסייה ומוסדות החינוך שלה. הוא היה אחראי על בתי הספר של יום ראשון ושמר מלאי ספרים גדול עבור המורים.
ג'וזף קארנה נפטר בפנזנס ב־12 באוקטובר 1858.
בתו, אליזבת קארנה הייתה גם גאולוגית ידועה. עם מותו של ג'וזף טיפלה באוסף המינרלים הגדול שלו והיא המשיכה לאסוף דגימות ויצרה מוזיאון פרטי. היא גם קיבלה את מקומו כשותפה מנהלת של הבנק המשפחתי, עד לפטירתה בשנת 1873.
הערות שוליים

1 2  Robert Hunt, Carne Joseph, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 09
בית אלאוסטא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  מארי שלום עראקי
 מיקום:  צנעא
 מדינה:  תימן
 רב בית הכנסת:  מארי דוד משרקי  מארי יחיא עראקי  מארי יחיא משרקי  מארי יוסף קארה  מארי שלום קורח  מארי יחיא קורח  מארי יחיא קארה  מארי סלימאן קארה  מארי יוסף עמר  מארי סאלם אלג'מאל  מארי חיים משרקי  מארי סעיד עוזרי
 נוסח תפילה:  נוסח שאמי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-17
 תאריך פירוק:  ה'תש"ט (1949)
 קואורדינטות:  15°20′58.7″N 44°11′44.7″W﻿ / ﻿15.349639°N 44.195750°W﻿ / 15.349639; -44.195750
  (למפת צנעא מוגדלת) בית אלאוסטא(למפת צנעא רגילה) בית אלאוסטא
 
בית אלאוסטא (בתעתיק מדויק: בית אלאצטא) היה אחד מבתי הכנסת העתיקים והגדולים ברובע היהודי בצנעא שבתימן.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בסוף המאה ה-17, ושופץ ידי מארי שלום עראקי, המכונה "אלאוסטא", ועל שמו נקרא בית הכנסת. בנוסף בנה בסמוך אליו מקווה טהרה.
בשנת ה'תקכ"ב (1762) נהרס בית הכנסת יחד עם שאר בתי הכנסת בעיר עקב גזירת חורבן בתי הכנסת של האימאם אלמהדי. מארי שלום קורח בספרו "רוגז הזמן" מתאר את יופיו של בית הכנסת על פי סיפורי הזקנים, ורואה בכך את המניע העיקרי להתעוררות רוח הקנאה של האימאם אלמהדי לגזור את גזירת החורבן.
לאחר ביטול הגזירה שופץ בית הכנסת, והמשיך לתפקד עד עליית יהודי תימן לארץ ישראל בשנת ה'תש"ט (1949) במבצע על כנפי נשרים.
מעמד ומבנה

מבנה בית הכנסת היה רחב וקצר, והיו לו שתי כניסות, אחת ממזרח ואחת ממערב. בבית הכנסת היו 5 ארונות קודש ומאות ספרי תורה.
בית הכנסת היה מפואר ביותר, ומהרי"ץ הזכירו בקינתו על חורבן בית הכנסת: ”אללי לי עת אזכור לשני מקדשות חרבות, כנסת שר שלום הכהן וכנסת ההקדש, אשר היו משכן לרוכב ערבות, עתה חרבים מיסוד גוי שבא לכבות”.
בבית הכנסת התקיימה ישיבה גדולה. בתקופתם של מארי דוד משרקי (שהיה מנהיגה הרוחני של הקהילה) ושל מארי יחיא עראקי בן הנשיא מארי שלום עראקי, שימש בית הכנסת כמרכז רוחני של הקהילה בתימן.
התיבה של בית הכנסת הגיעה לארץ ישראל על ידי הרב יהודה עראקי ובניו חיים, שלום ושלמה, ונתרמה למוזיאון ישראל.
עמדת חכמי בית הכנסת

עמדת חכמי בית הכנסת במאה ה-18 הייתה התנגדות להכנסת מנהגי הקבלה להלכה, למרות שלמדו קבלה ופסקו על פי השולחן ערוך.
במאות ה-19 וה-20 עמדת חכמי בית הכנסת תמכה בקבלה, ובהכנסת מנהגיה להלכה. בית הכנסת נחשב מעוזם של חכמי הקבלה והזרם השאמי בצנעא.
חכמי בית הכנסת חיברו את הספר אמונת ה', נגד הספר מלחמות ה' של מארי יחיא קאפח.
ממשיך דרכם של חכמי בית הכנסת היה הרב יוסף צוברי, שבעצמו התפלל בבית הכנסת. הרב צוברי הנציח את מנהגי בית הכנסת בספריו, וערך את החומש פרשה מפורשה על פי מנהגי הקריאה בבית הכנסת.
מנהיגים מפורסמים בבית הכנסת

מארי דוד משרקי
מארי יחיא עראקי
מארי יחיא משרקי
מארי יוסף קארה
מארי שלום קורח
מארי יחיא קורח
מארי יחיא קארה
מארי סלימאן קארה
מארי יוסף עמר
מארי סאלם אלג'מאל
מארי חיים משרקי
מארי סעיד עוזרי
לקריאה נוספת

יחיאל נחשון, בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט), הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 95–96
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יחיאל נחשון, בתי כנסת בצנעא (מאות י"ח-י"ט), הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה ה'תש"ס (2000), עמודים 95–96
↑  תיבה לקריאה בתורה, באתר מוזיאון ישראל
↑  תיבה, מרכז מורשת יהדות תימן
1 2  הרב עמרם עוזירי, מלאך ה' - מתולדות רבינו ישראל עזירי זתע"א, ה'תש"ף (2020), עמוד קכ"ו
בש"פ 10532/03 אירית רשל נ. מדינת ישראל

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בקשות שונות פלילים בבית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  28/03/2005
 החלטה
 הכרעת בית המשפט המחוזי נותרה על כנה.
 חברי המותב
 חברי המותב:  • מישאל חשין, אשר גרוניס, סלים ג'ובראן
 
ב-בש"פ 10532/04 רשל נ' מדינת ישראל, הכריע בית המשפט העליון בשאלת מעמדם של מעמידי הערבות הבנקאית בהליכי מעצר. החלטה זו הייתה לימים לאחת ההחלטות המרכזיות בדיני המעצרים בישראל.
נקבע כי כאשר הופקדה ערבות בנקאית לצורך שחרורו של חשוד, אין לראות באדם שלבקשתו הוצאה הערבות הבנקאית כ"צד" מעוניין שיש מקום לזמנו לדיון, משאינו 'ערב' מהבחינה המשפטית.
עוד נקבע כי משך הזמן להארכת תוקף הערבות יחל מתום 180 הימים ולא מתום ההארכה.
רקע

בית המשפט או הקצין הממונה בתחנת המשטרה רשאים לשחרר אדם בערובה, והם אף רשאים להתנות את שחרורו בערובה בתנאים. שחרור בערובה הוא על תנאי שהמשוחרר בערובה יתייצב לחקירה, הליכי משפט או לנשיאת עונשו, וכן שיינע מלשבש הליכים. בקביעת הערובה, תחשבים במהות העבירה, המידע המצוי בידי רשויות החוק, העבר הפלילי של האדם, מצבו הכלכלי ויכולתו להמציא ערובה, וכן האפשרות שיוכל לעמוד בתנאי הערובה.
אם משוחרר בערובה מפר את תנאי שחרורו בערובה, הוא מובא בפני שופט וזה רשאי להורות על חילוט הערבות או חלק ממנה, ואם התגבשה עילת מעצר - רשאי הוא להורות על מעצרו של אותו אדם או על שחרורו בערובה בתנאים שיקבע. עם זאת, כאשר מדובר בערבות שנתן ערב שהוא צד שלישי (ולא המשוחרר בערובה), בית המשפט מחויב לתת זכות טיעון לנותן העירבון. הגיונו של סעיף זה הוא שנותן העירבון, בהיותו צד מעוניין, זכאי לכך שהבקשה לחילוט הערבון תידון רק לאחר שתינתן לו הזדמנות להשמיע טענותיו. הערב אינו נתפס אך כצד כלכלי אלא כצד ממש, ובמקרה ונפטר הערב - אחריותו על-פי כתב הערובה בטלה וסכום ערבונו יוחזר לערבונו לכשיתבקש הדבר.
העובדות

אדם בשם רונן רשל נעצר בשל עבירות על-פי חוק ניירות ערך, ובמסגרת שחרורו בתנאים מגבילים החליט בית המשפט לחייבו להעמיד ערבות לבית המשפט על-סך 75 ריבוא ש"ח, בכסף מזומן או בערבות בנקאית. לאחר בקשות להקלה בתנאי שחרורו, נקבע כי רונן יעמיד ערבות על-סך 40 ריבוא, ואילו הוריו, אירית ומישל רשל, ימציאו ערבות בנקאית על-סך 50 ריבוא נוספים. בסופו של יום, הופקדו בבית המשפט שתי ערבויות בנקאיות שהביאו לערעור בבש"פ, כתב הערבות הראשון ניתן - כאמור בראשו - "בהתאם להוראות של רשל אירית", וכתב הערבות השני ניתן - כאמור בראשו - "לבקשת ה"ה אביגדור צמח". אביגדור צמח הוא סבו של רשל, והוא ואימו של רשל, אירית, הם העוררים.
כשנתיים לאחר מכן, נפתחה נגד רונן רשל חקירה נוספת בגין עבירות על-פי חוק ניירות ערך, והוא נדרש על-ידי בית המשפט להמציא ערבויות נוספות. רשל הפקיד בתיק השני שתי ערבויות בנקאיות נוספות, כאשר בראש כל אחת משתי הערבויות נכתב כי ניתנה "בהתאם להוראות של רשל אירית".
מספר שנים אחר כך, ביקש רונן הקלה בתנאי שחרורו כך שיתאפשר לו לצאת את הארץ לתקופה קצובה לצורך קידום עסקיו. בית-המשפט נעתר לבקשה, ורשל יצא את הארץ. משעבר המועד ורשל בושש לחזור ארצה, ביקשה המדינה לחלט את הערבויות בשני התיקים.
טענות הצדדים וגלגולי הבקשה

ההורים כי אין לחלט את הערבויות - לא את ערבויות צד ג' ולא את הערבויות הבנקאיות - הואיל ולעת הדיון בבקשתו של רשל לשנות מתנאי הערבות ולהתיר לו לצאת לחו"ל, לא צירפה המדינה אותם ואת הסב כמשיבים לבקשה. שינוי תנאי השחרור, כך טענו ההורים, לא נודע להם אלא לאחר שרשל יצא את הארץ. עוד טענו ההורים, כי פקע תוקפן של הערבויות שניתנו בתיק המעצרים הראשון. בית-משפט השלום קבע כי הערבויות כולן עומדות בתוקפן וכי יש לחלט את הערבויות הבנקאיות כבקשת המדינה. עם זאת קיבל בית-המשפט את טענת ההורים בסוגיית ערבויות צד ג', והחליט שלא לחלטן.
על החלטתו זו של בית-משפט השלום הגישו האם והסב, העוררים, ערר לבית-המשפט המחוזי בתל אביב-יפו. בית-המשפט המחוזי (כב' השופט ח'אלד כבוב) דחה את הערר ומכאן הבש"פ.
הטיעון העיקרי של העוררים נסב על השאלה: מיהם הערבים בארבע הערבויות הבנקאיות? לשיטת המערערים, משהערבות הומצאה לבקשתם ועל חשבונם - כאמור בראשו של כל אחד מכיתבי הערבות הבנקאית - נמצא כי הם-הם הערבים האמיתיים, וכי מעמדו של הבנק לא היה אלא מעמד של מתווך ושליח פיננסי מטעמם כלפי המדינה. מכאן, הם - האם והסב - הם הערבים; בינם לבין המדינה מתקיים קשר ישיר של ערב ונושה; ועל-כן שומה היה על בית-משפט השלום לשמוע את דעתם בטרם קיבל החלטה לשנות את תנאי השחרור ולאפשר את יציאתו של רשל מן הארץ. ומשלא נשמעה דעתם, שוב אין מקום לחילוט הערבויות הבנקאיות.
כפועל יוצא של טענה זו, טענו המערערים כי לו נשמעה עמדתם בדיון בבקשת שינוי תנאי השחרור, או למצער לו היו מודיעים להם על הבקשה - הרי שהיו מתנגדים לה, ובכך שומרים על הפרוטה בכיסם (משהיו מבקשים לבטל את הערבות הבנקאית או מונעים יציאתו את הארץ).
המדינה נמנעה מלזמן את המערערים והן את באי כוח הבנקים, משלשיטתה, המערערים אינם הערבים ואין קשר משפטי ישיר בינם ובין המדינה. המדינה טענה כי העוררים אינם צד לערבויות הבנקאיות, ומשכך לא חלה על המדינה כל חובה לזמנם לדיון שהיה בבית-משפט השלום לשינוי תנאי הערבות, ואף לא עמדה להם זכות טיעון לפני בית-המשפט. עוד טוענת המדינה, כי גם אם יש להם לעוררים מעמד כלשהו בנושא הערבויות, יש לדחות את טענותיהם לגופו של עניין שכן מתייחסות הן אך לתנאי השחרור בערובה ואין הן רלוונטיות לערבויות עצמן.
הכרעת בית המשפט

בית המשפט קבע כי דין הערעור להידחות, ומשאין המערערים צד לערבות הבנקאית הרי שהם נעדרי זכות טיעון ביחס להליך המדובר.
בית המשפט החל בדיון במאפיינים הייחודיים לערבות הבנקאית, המבדילים אותה מערבות רגילה. ראשית, עמד בית המשפט על עיקרון האוטונומיה של הערבות הבנקאית. על-פי עיקרון זה, בניגוד לערבות רגילה, אין הבנק (וממילא אף לא יוצר הערבות הבנקאית) נכנס בנעלי החייב ופורע את חובו. הערבות היא למעשה שטר בידה של המדינה, לפיו בהתקיימות תנאים מסוימים ישלם לה הבנק סכומי כסף מסוימים. כך, בעוד ערבות רגילה טפלה לעסקת יסוד, הרי שהערבות הבנקאית היא עסקת יסוד כשלעצמה.
שנית, עקרון ההתאמה (העמידה בתנאים): מימוש הערבות הבנקאית יקום או יפול כדבר התנאים המפורטים בכתב הערבות. הבנק לא יפרע את הערבות אלא אם ימלא הנושה (המדינה) אחר הדרישות הקבועות בכתב הערבות ככתבן וכלשונן.
מאפיין שלישי של הערבות הבנקאית הוא עקרון המיידיות: משמוכיח הנושה קיומו של התנאי הקבוע בכתב הערבות, אמור הבנק הערב לקיים את התחייבותו לאלתר, כקבוע בשטר הערבות, ללא כל שיהוי.
כך, בעניין הנדון, משעסקת היסוד - שחרורו של רשל ממעצר - אינה מוזכרת כלל בכתב הערבות, יש לפרש את הערבות הבנקאית בהתאם למאפיינים הנ"ל. לגישת בית המשפט, משמעומדת המדינה בתנאים המפורטים בכתב הערבות - הצגת פסק-דין המורה על חילוט הערבויות בתיקי המעצרים בעניין רשל והרשות לניירות ערך - אין הבנקים שואלים שאלות ואין הם מקשים קושיות; משלמים הם באופן מיידי (שבעה ימים לאחר דרישה ראשונה) את הסכום הנקוב במסמך.
באשר להזכרת שמם של יוצרי הערבות בראש כתב הערבות, נקבע כי אין באלה על-מנת לכונן קשר משפטי כלשהו עם המדינה. בית המשפט הגדיל וקבע כי "ניתן לומר כי אין כל יחסים ואין כל זיקה (privity) בין השניים (יוצר הערבות והמדינה)"
בית המשפט נדרש לטענה נוספת של העוררים לפיה המדינה, בהיותה הנושה, נכנסת לחריג שמאפשר להרים את המסך מעל הערבות הבנקאית - קיומה של "עילת התרמית". לגישת המערערים, עסקת היסוד ניגעה בתרמית, ואותה תרמית חלחלה אל הערבות הבנקאית ופגמה ממילא בעקרון האוטונומיה של הערבות.
בית המשפט דחה אף טענה זו, וקבע כי "הנושה בענייננו היא המדינה, ולא הועלה ולו רמז-טענה כי המדינה נהגה שלא כהלכה. רשל נהג, אמנם, בדרכי רמייה ונמלט מן הארץ, ולמותר לומר כי רמייה זו אין בה כדי למנוע חילוט הערבויות. והרי רמייה זו היא-היא שהביאה לחילוט."
בשולי הדברים, דחה בית המשפט גם את טענת המערערים לפיה היה מקום להורות על חילוט מקצת הערבות ולא את כולה, נוכח נסיבות אישיות של המערערים. עם זאת, דחיית הערעור במקרה זה לא נומקה בנימוקים לפיהם אין ערכאת הערעור מתערבת, אלא זכאות המערערים לחילוט מקצת מן הערבות נידונה לגופה.
הכרעה משנית

במסגרת ההליך, נקבעה קביעה נוספת בעניין פירוש הוראת סעיף 58 לחוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) תשנ"ו-1996. על-פי הסעיף המדובר, הרי שתוקפה של ערבות פוקעת בתום 180 יום מיום שניתנה, אולם בית המשפט רשאי, בתוך תקופת הערובה, להאריך אותה ואת תנאיה, לתקופה נוספת שלא תעלה על 180 ימים, אם הוגשה בקשה באישור תובע.
בית המשפט קבע, בניגוד לטענת העוררים, כי תקופה זו לא חלפה, משיש לספור את מניין הימים מתום התקופה הראשונה (180 הימים מיום המצאת הערבות), ולא מיום ההחלטה על הארכתה.
בלטונאקרטיה

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מרכז טרנסדנוביה
 מחוז:  וספרם (מחוז) וספרם
 נפה:  נפת בלטונאלמאדי
 תאריך ייסוד:  12 באוקטובר 2014 
 שטח:  2,139 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  866 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  47°01′05″N 18°09′28″E﻿ / ﻿47.018055555556°N 18.157777777778°E﻿ / 47.018055555556; 18.157777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://balatonakarattya.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלטונאקרטיה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.בלטונאקרטיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלטונאקרטיה (בהונגרית: Balatonakarattya) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
הכפר הוקם בשנת 2014 לאחר פיצול מהכפר בלטונקנשה (Balatonkenese). הכפר הוא אתר תיירותי ובו מרחצאות חמים וגישה נוחה לאגם בלטון. נכון לשנת 2021 מתגוררים בו 993 תושבים.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונאלמאדי |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונאלמאדי • בלטונאקרטיה • בלטונפקאיאר • בלטונפיזפה • בלטונקנשה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • קינגש • ליטר • פפקסי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וניה

| --- | --- |
ג'וניה
ג'וניה
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  מחוז כסרוואן-ג'בייל
 נפה:  נפת כסרוואן
 ראש העיר:  חואן הבייך
 גובה:  20 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  102,221 (2012)
 קואורדינטות:  33°58′11″N 35°36′56″E﻿ / ﻿33.969722222222°N 35.615555555556°E﻿ / 33.969722222222; 35.615555555556 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.jounieh.gov.lb/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'וניה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןג'וניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'וּניָה (בערבית: جونيه) היא עיר ראשית בנפת כסרוואן שבלבנון השוכנת לחופי הים התיכון, 15 ק"מ צפונית לביירות. בעיר מתגוררים כ-96,315 תושבים (2021),  מרביתם נוצרים. העיר ידועה בחופים ובמועדוני הלילה שלה, כמו גם בשוק שלה. הנמל המסחרי של העיר הותקף ב-15 ביולי 2006 על ידי חיל האוויר הישראלי כחלק ממלחמת לבנון השנייה.
היסטוריה

ישנם תיעודים לעיר עוד מאמצע המאה ה-19, שם נאמר כי אוכלוסייתה מונה כ-2,500 איש, והיא משמשת בעיקר למסחר אזורי, ולא למגורים.
בשנת 1913 העיר סבלה ממיתון כלכלי, שהתחזק במיוחד בשנות מלחמת העולם הראשונה. כתוצאה מכך, תושבים רבים עזבו. הפיתוח והצמיחה חזרו לעיר בשנות ה-20.
עם תחילת מלחמת האזרחים במדינה, אנשי רבים ברחו לעיר, שנחשבה לבטוחה יחסית.
ראו גם

גבירתנו מלבנון
הערות שוליים

↑  Main Cities by Population in Lebanon (2021)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567168605171  GND: 4387014-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ק דאנפי

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1914 אטלנטיק סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  26 באפריל 1992 (בגיל 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  ג'ון פול דאנפי
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  ג'ואן מקראקן (1939–1951) 
 
ג'ון פול דאנפי (באנגלית: John Paul Dunphy;‏ 22 באוגוסט 1914 – 26 באפריל 1992) היה סופר, מחזאי ורקדן אמריקאי. במשך כמעט ארבעה עשורים, היה בן זוגו של הסופר האמריקאי טרומן קפוטה.
חיים מוקדמים וקריירת ריקוד

דאנפי נולד בעיר אטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי, וגדל בשכונת פועלים בפילדלפיה, פנסילבניה. הוא התאמן בבלט בהדרכת קתרין ליטלפילד (אנ'), רקד ביריד העולמי של ניו יורק ב-1939, וסייר עם להקת ג'ורג' בלנצ'ין בדרום אמריקה ב-1941.
בשנת 1939 נישא לרקדנית ג'ואן מקראקן, וב-1943 הופיעו יחדיו בהפקת הברודוויי המקורית של אוקלהומה!. דאנפי רקד גם ב"הבן האובד", בלט שהוצג בברודוויי בשילוב עם המחזמר הפיראטים מפנזנס ב-1942.
בינואר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס דאנפי לצבא ארצות הברית. תוך כדי שירותו הצבאי פרסם את סיפורו הראשון, "חייו של גזר", במגזין " סיפור קצר".
מערכת יחסים עם קפוטה

בשנת 1948 פרסם דאנפי את הספר ג'ון פיורי, שהתקבל יפה על ידי המבקרים, וניסה להתגבר על גירושים כואבים ממקראקן. היה זה אז שפגש את הסופר הצעיר טרומן קפוטה, שפרסם באותה השנה את הרומן הראשון שלו, קולות אחרים, חדרים אחרים. דאנפי היה מבוגר מקפוטה בעשור, וההפך ממנו במובנים רבים -- מתבודד כמו שקפוטה היה חברתי. הם נותרו זוג עד מותו של קפוטה ב-1984, אף על פי שהתרחקו מעט בשנותיו האחרונות. קפוטה אף הקדיש את סיפורו הקצר "חג מולד אחד" לגלוריה דאנפי, אחותו של ג'ק.
כשקפוטה מת ב-1984 היה דאנפי למיטיב הראשי בצוואתו. שמונה שנים מאוחר יותר, נפטר דאנפי מסרטן בניו יורק בעודו בן 77. לדאנפי ולקפוטה היו בתים שכנים בסאגפונאק, ניו יורק. לאחר מותם, חלק מהכסף מהנכסים נתרם לארגון The Nature Conservancy, שהשתמש בו כדי לרכוש אגם באזור לונג איילנד. באגם פוזר אפרם המעורב של דאנפי וקפוטה, ולידו שלט המנציח אותם. אשתו השנייה של ג'וני קרסון, ג'ואן, שקפוטה מת בביתה, טענה שיש בבעלותה חלק מהאפר של קפוטה (טענה שהוכחשה על ידי דאנפי). לאחר שהאפר נגנב והוחזר, ג'ואן קנתה לו מקום בבית הקברות ווסטווד וילג' ממוריאל פארק בברנטווד, קליפורניה. למרות זאת, לא ברור אם האפר אי פעם הופקד שם.
ייצוגו בקולנוע

בסרט טרומן קפוטה (2005) ברוס גרינווד מגלם את דמותו של דאנפי. בסרט ידוע לשמצה (2006) משחק אותו ג'ון בנג'מין היקי.
כתביו > ספרים

John Fury, Harper and Brothers, 1946
Friends and Vague Lovers, Farrar, Straus and Young, 1952
Nightmovers, William Morrow, 1967
An Honest Woman, Random House, 1971
First Wine, Louisiana State University Press, 1982
Dear Genius: A Memoir of my Life with Truman Capote, McGraw-Hill, 1987
The Murderous McLaughlins, McGraw-Hill, 1988
כתביו > מחזות

Light a Penny Candle
Saturday Night Kid
The Gay Apprentice
Café Moon
Too Close for Comfort
Squirrel
הערות שוליים

↑  Lambert, Bruce (27 באפריל 1992). "Jack Dunphy, 77, Author, Dies; Friend and Chief Heir of Capote". The New York Times. נבדק ב-20 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Passenger list of the S.S. Santa Paula, Port of New York, November 12, 1941, sheet 29.
↑  "Capote - Dunphy Monument at Crooked Pond". www.southamptontrails.org. נבדק ב-10 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Breakfast at Tiffany's" production tried to fly in Truman Capote's ashes for Broadway opening". NYPOST.com. 23 במרץ 2013. נבדק ב-23 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fact Sheet". Morbid-curiosity.com. נבדק ב-23 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA02078315  GND: 122086341  ISNI: 0000 0000 8159 6926  LCCN: n82079005  NLA: 35050377  SELIBR: 281928  SNAC: w6w95wck  VIAF: 79460285   WorldCat (עם VIAF): 79460285
ברתולומאוס שינק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1927 קלן, רפובליקת ויימאר 
 הוצאה להורג:  10 בנובמבר 1944 (בגיל 16) קלן, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקצוע:  לוחם מחתרת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (18 בנובמבר 1982) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ברתולומאוס שינק
 
ברתולומאוס (ברתל) שינק (בגרמנית: Bartholomäus Schink; ‏27 בנובמבר 1927 – 10 בנובמבר 1944) היה נער גרמני פעיל בסניף קלן של תנועת הנוער הפיראטים של אדלווייס, שבמסגרתה התנגד למשטר הנאצי. שינק היה אחד משנים עשר פעילים אנטי-נאצים שנתלו בפומבי על ידי הגסטפו ב-10 בנובמבר 1944. בעקבות פעולות הקבוצה בה השתתף להצלת יהודים, הוכר בשנת 1984 על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
קורות חיים

שינק נולד בקלן להורים ממעמד הפועלים. בילדותו ראה אנשי אס אה מתעללים ביהודי, והמחזה השפיע עליו מאוד. כשהיה נער התנגד להצטרפות לתנועת הנוער ההיטלראי ובמקום זאת בחר להצטרף לתנועת הנוער המחתרתית הפיראטים של אדלווייס. התנועה הוקמה על בסיס תנועות הצופים הגרמניות, שפעלו לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, ואופיינה בליברליזם תרבותי (לדוגמה אי-הפרדה בין נערים ונערות) ובמרדנות והתנגדות לממסד הנאצי.
פעילותו

בקיץ 1944 הקים הנס שטיינברוק, אסיר פוליטי שברח ממחנה הריכוז קלן-מסה, את קבוצת אהרנפלד בפרבר אהרנפלד (Ehrenfeld) בעיר קלן. שינק וחברו מהתנועה ז'אן יוליך הצטרפו לקבוצה זו, שמנתה באותו זמן למעלה ממאה חברים, ובהם גם אסירים פוליטיים ועובדי כפייה. הקבוצה עסקה בעיקר בפעילויות מחתרתיות נגד המשטר, כמו גנבת מזון והסתרת יהודים ומשתמטים מהצבא. חלק מהיהודים הוסתרו על ידי חברי הקבוצה במשך למעלה משנה בבניין בו פעלה הקבוצה. שינק ויוליך היו החברים העיקריים בתנועה שעסקו בהחבאת היהודים. ידוע כי פעילות השניים תרמה להצלת שישה יהודים לפחות, ואלו שמותיהם: רות ופריץ קרמר, פרידל רוטשילד קרמר, וולפגנג וגונתר שוורץ ופול אורבט.
באוקטובר 1944 נתפסו 12 מחברי הקבוצה על ידי הגסטפו, וביניהם שינק. ב-10 באוקטובר הם  הוצאו להורג בתלייה פומבית ללא משפט, באשמת רציחות וגנבת חומרי נפץ.
הנצחה

בשנת 1984 הוענקו אותות חסידי אומות העולם לשינק וליוליך על ידי יד ושם. בטקס נכחו אחותו של שינק, וגם ז'אן יוליך, שנשאר בחיים לאחר המלחמה. בנוסף, נקרא רחוב בקלן על שמו של שינק. בשנת 2004 יצא בגרמניה סרט העוסק בפיראטים של אדלווייס, ודמותו של שינק הופיעה בו.
בתרבות הפופולרית

ברתולמאוס שינק מוזכר במשחק המחשב Assassin's Creed IV: Black Flag.
לקריאה נוספת

תיק חסיד מארכיון יד ושם