המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין
היסטוריה

המועצה הוקמה בשנת 1987, תחילה בשם "המועצה לפיקוח על השידורים בכבלים", במטרה לנהל את המכרזים לזיכיונות להקמת רשתות לשידורי טלוויזיה בכבלים בישראל ב-25 אזורי זיכיון. לצורך הבטחת פריסת הכבלים גם באזורי פריפריה, בהם הכדאיות הכלכלית הייתה נמוכה יותר, חולקו אזורי הזיכיון כך שיכללו עיר או אזור מרכזי, עם יישובים או אזורים בפריפריה. כך לדוגמה, המכרז לערים תל אביב וגבעתיים כלל גם את אזור עמק יזרעאל וקריית מלאכי. תחילה כללה התוכנית חלוקה של כמה זיכיונות באותן ערים, אך תוכנית זו בוטלה אחר כך. ראש המועצה הראשון היה אברהם פורז. המכרזים הראשונים פורסמו בדצמבר 1987. באוגוסט 1988 הוכרזו שני הזוכים הראשונים במכרזים: קבוצת "ערוצי זהב" שותפות שכללה את החברות "תדיראן", קבוצת ״ידיעות אחרונות" וקבוצת "עורק" של מוריס קהאן, וקבוצת "מת"ב - מערכת תקשורת בכבלים" שותפות שכללה את החברות "דנקנר השקעות", "מעריב החזקות", קרן ההשקעות "שמרוק" האמריקאית, ואיש העסקים חנניה גיבשטיין. בנובמבר 1988 ניתן הזיכיון לאזור שכלל את תל אביב לחברת "תבל". בינואר 1989 ניתן הזיכיון שכלל את העיר חיפה לחברת "כייבל-נט". שני זכיניים נוספים, "עידן" ו"גוונים", קיבלו זכיינות במהלך אותה שנה. במקביל נאלצה המועצה להתמודד עם סגירת תחנות הכבלים הפיראטיות שפעלו אז בישראל והופעלו על ידי גורמי פשע מאורגן. בנוסף הייתה המועצה אמורה להיות אחראית על הקמת ערוץ 2. אך בהמשך הוקמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
במאי 1988 הודיעה המועצה כי תוציא מכרז לשידורי טלוויזיה בלוויין, כפי שנקבע בחוק הכבלים שעבר בכנסת ביולי 1986. ביולי 1989 פורסם מכרז להקמת טלוויזיה בלוויין בישראל. אך מכרז זה בוטל אחר כך, בלחץ חברות הכבלים שכבר הוקמו, שחששו מתחרות. מכרז לשידורי לוויין פורסם שוב ב-1998. שבעקבותיו הוקמה חברת yes הטלוויזיה בלוויין.
כבר עם הקמתה התמודדה המועצה עם לחצים מצד הזכיינים לקבל הקלות בתנאי המכרז. הוויתור הראשון היה אישור להקמת חברה בבעלות משותפת של הזכיינים (ICP), לצורך רכישה משותפת של התכנים המשודרים, כולל הקמת ערוצים להפקת מקור (ערוץ המשפחה, ערוץ הילדים ערוץ הספורט וכו'). כבר במאי 1989 אנשי החברה נסעו לרכשו במשותף תוכן ביריד הטלוויזיה MIPTV בצרפת. הוויתור השני היה אישור של מספר זכיינים להתמזג. המיזוג הראשון היה בין חברת "כייבל-נט" וחברת "מת"ב" ב-1990. ב-1998 אושרה רכישת "גוונים" בידי "תבל", ורכישת "עידן" בידי "ערוצי זהב". באפריל 2002 אושר מיזוג כל חברות הכבלים ליצירת חברת HOT. ויתור שלישי היה חובת פריסת הכבלים בפריפריה. באוגוסט 2016 החליט מנכ"ל משרד התקשורת, שלמה פילבר, לדחות את חובת פרישת תשתיות ליישובי פריפריה בשלוש שנים. נכון לשנת 2021 חברת HOT לא השלימה את הפריסה בפריפריה (מעל לשלושים שנה אחרי תחילת שידורי הכבלים).
בשנת 1997 קיבלה המועצה אחריות גם על הערוצים הייעודיים, בעקבות דו"ח ועדת יוסי פלד, שהוקמה במטרה לבחון הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו לציבור וארגונו מחדש. הדו"ח המליץ לאמץ מדיניות חדשה ליצירת שוק חופשי של תקשורת אלקטרונית, אשר תושתת על העיקרון של "שמיים פתוחים" לכל. הוועדה המליצה על בי השאר על הקמת חמישה או שישה ערוצים ייעודיים – בשפה הערבית, לדוברי רוסית ואמהרית, למורשת ישראל, ערוץ של מוזיקה ישראלית, ערוץ חדשות ומידע, שימומנו כולם מפרסומת מסחרית.
בשנת 1998 פרסם משרד התקשורת, באמצעות המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, את המכרז למיון מוקדם להקמת חמישה ערוצים ייעודיים שמימונם מפרסומות ומטרתם לפנות לפלחי אוכלוסייה מסוימים ולא לכלל האוכלוסייה כמו בערוצי הברודקאסט. ההחלטה כללה הקמה של ערוץ בערבית (הלא TV), ערוץ חדשות, ערוץ ברוסית, ערוץ מוזיקה (ערוץ 24) וערוץ מורשת. אך לאחר פרסום המכרז למיון המוקדם, פרסום מכרז פרטני לערוץ התעכב במשך מספר שנים. בתחילת שנות ה-2000 החלו לפעול שני ערוצים ייעודיים ערוץ 24 וערוץ 9. המכרזים לערוץ חדשות, ערוץ מורשת וערוץ בערבית נכשלו, לאחר שהזוכים במכרזים פרשו עקב חוסר כדאיות כלכלית. הערוץ בערבית ("הלא TV") ההחל לשדר לבסוף ב-2012, וערוץ המורשת ("ערוץ 20") עלה לשידור ב-2014.
במאי 2000 קבע בית הדין להגבלים עסקיים כי חברת ICP המשותפת לחברות הכבלים, המאפשרת להפיק ולשדר במשותף את התוכניות בערוצים 3, 4, 5, 6 ו- 8 היא הסדר כובל ותפורק מיד. בפועל החלטה זו לא בוצעה מאחר שכל חברות הכבלים התאחדו כשנה וחצי אחר כך.
בדצמבר 2017 התכנסה מועצת הכבלים במטרה לאשר לערוץ 20 לשדר חדשות. בעקבות בקשות חזרות ונישנות של הערוץ להתנער מהמחויבות המקורית שלו ל"שידורי מורשת". המועצה היה אמורה להעניק לערוץ רישיון זמני לשידורי חדשות למשך שנה בלבד, בהתאם לחוות הדעת של המשנה ליועץ המשפטי לממשלה. אולם האישור לא התקבל והממשלה החליטה, במסגרת חוק ההסדרים, לקדם הצעת חוק שבמסגרתה ארבעת הערוצים הייעודיים ייהפכו לערוצים מסחריים לכל דבר, ויעברו מאחריותה של המועצה לשידורי כבלים ולוויין לידיה של הרשות השנייה. החוק אושר בפברואר 2018.