stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת העולם הראשונה
מניין האבדות

מלחמת העולם הראשונה הייתה המלחמה עם האבדות הכבדות ביותר בהיסטוריה, עד אז, ולאורך ההיסטוריה רק במלחמת העולם השנייה היו אבדות כבדות יותר. בקרב הצבאות, סך האבידות מוערך ב-10–8.5 מיליון חיילים הרוגים. מדינות ההסכמה איבדו כ-5.7 מיליון חיילים, ואילו מדינות המרכז איבדו כ-4 מיליון חיילים. כמו כן כ-21 מיליון חיילים נוספים נפצעו במהלך המלחמה. מבחינת הקורבנות האזרחיים, בין 6 ל-13 מיליון אזרחים נהרגו במהלך המלחמה, כולל קורבנות של מחלות ורעב שנגרמו כתוצאה מהמצב המלחמתי.
מניין החיילים שנהרגו במדינות מרכזיות:
גרמניה: 2,000,000
רוסיה: 1,700,000
צרפת: 1,300,000
אוסטרו-הונגריה: 1,100,000
בריטניה: 723,000
איטליה: 578,000
רומניה: 336,000
ארצות הברית: 114,000
קנדה: 66,000
אוסטרליה: 60,000
תוצאות

אנשי צבא ממעצמות המרכז (22%)
אנשי צבא ממדינות ההסכמה (36%)
אזרחים ממעצמות המרכז (22%)
אזרחים ממדינות ההסכמה (20%)
מלחמת 1914–1918 זיעזעה את העולם יותר ממלחמות נפוליאון. מדינות עתיקות יומין נעלמו, ונוצרו מדינות חדשות. אם החוזים של 1815 לא התחשבו כלל וכלל בכוחות הלאומיים, באו חוזי 1919 ועוררו רגשות לאומיים שנדמה היה כאילו נדעכו מכבר. עמים ושפות יצאו מקברותיהם, שבהם נחו מאות בשנים. בדאגתם לגבולות האתניים לא התחשבו עושי השלום בגבולות הכלכליים והכשירו את הקרקע למשבר עולמי. רוסיה הפכה למדינה קומוניסטית; באיטליה ובגרמניה קמו דיקטאטורות.
תוצאות מלחמת העולם הראשונה שינו את הסדר המדיני בעולם. אימפריות גדולות ורבות שנים, העות'מאנית והאוסטרו-הונגרית, נעלמו מהמפה, הקיסרות הגרמנית התפרקה ופינתה את מקומה לרפובליקה דמוקרטית לאחר מסירת שטחים לצרפת, פולין וצ'כיה. ובמקומן קמו מדינות חדשות תחת דגל הלאומיות שלפיו לכל עם יש זכות להגדרה עצמית אוטונומית. תבוסת העות'מאנים במלחמה, תוך איבוד שטחיה הגדולים למדינות ההסכמה, הובילו ליצירתה של מדינת טורקיה החדשה, לאחר מלחמה לעצמאותה, ולהקמת מדינות חדשות בחבל הבלקן ובמזרח התיכון. האימפריה הבריטית וצרפת ירדו מכוחן, ותוך כמה עשרות שנים הידרדרו למעמד של מעצמות מדרגה שנייה, לאחר שסבלו מאבדות כבדות בחיי אדם ומנסיגה כלכלית קשה. בעקבות המלחמה החל מרכז הכובד של הכלכלה העולמית לעבור בהדרגה מאירופה לארצות הברית של אמריקה, שאף על פי שנגררה למלחמה בחוסר רצון מצד רוב אזרחיה ומנהיגיה, יצאה ממנה כמנצחת הגדולה, כמעצמת על כלכלית וצבאית, וכמנהיגה מובילה של העולם המערבי.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה הוקם "חבר הלאומים", ארגון בינלאומי שמטרתו הייתה שמירת הסדר והשלום בעולם, ושימש גרעין רעיוני להקמת ארגון האומות המאוחדות עשרות שנים אחר כך. חולשתו היחסית של חבר הלאומים, יחד עם חוזה ורסאי, שהשפיל את הגרמנים, תבע מהם תשלום פיצויים כבדים שהיו מהגורמים שהביאו להתמוטטותם הכלכלית, והטיל מגבלות קשות על צבא גרמניה, כל אלה טמנו את זרעי הפורענות שהתפרצה כעבור 21 שנים בלבד במלחמת העולם השנייה.
כלי נשק

אף שמלחמת העולם הראשונה הביאה לפיתוח חילות אוויר, טנקים וטקטיקות חדשות (כמו מסך ארטילרי זוחל), מרבית הלוחמה נעשתה מתוך חפירות, שם נהרגו אלפים למען כל פיסת אדמה שנכבשה. במלחמה זו נעשה שימוש מאסיבי יומיומי בנשק כימי ובהפצצות אוויריות, שנאסרו בועידות האג ב-1907.
כלי נשק > כלי נשק חדשים

כלי נשק שהופעלו לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה היו:
גז רעיל – לוחמת גז נוסה לראשונה במלחמת העולם הראשונה בידי גרמניה נגד רוסיה בקרב בולימוב ב-1 בינואר 1915, אך ללא הצלחה מרובה. לעיתים נאמר כי גז זה נוסה לראשונה על חיילים קנדיים באיפר ב-22 באפריל 1915. האפקט של הלחימה בגז רעיל הוכח כארוך טווח, הן על גופם של קורבנותיו (רבים מהם, ששרדו את המלחמה, המשיכו לסבול בהמשך חייהם), והן בזיכרונו של דור המנהיגים הבא שהוביל את מלחמת העולם השנייה, שראה את תוצאותיו הקשות של הנשק הכימי במלחמת העולם הראשונה, וסירב להשתמש בו שוב, מפחד שהאויב יחזיק בנשק כימי חזק יותר.
להביורים – הוצגו לראשונה על ידי גרמניה בהוג ב-30 ביולי 1915.
טנקים משוריינים נוסו לראשונה על ידי הבריטים בקרב על הסום ב-15 בספטמבר 1916.
טרקטורים לגרירת תותחים כבדים. זו פעם ראשונה בה נעשה שימוש מבצעי בגרירת תותחים על ידי אמצעים ממונעים ולא על ידי סוסים או בהמות או פרשים.
כל אלו הצליחו לתרום לפאניקה נוספת במחנות האויב, אך לא הביאו פריצה משמעותית במלחמה.
כלי נשק > מטוסים

תעופה בשירות הצבא השיגה התקדמות גדולה, מפיתוחן של מכונות ירייה אוויריות על ידי חיל האוויר הגרמני בסתיו 1915, ועד שימוש במפציצים נגד לונדון ביולי 1917.
כלי נשק > צוללות

התפתחות משמעותית אף יותר הייתה השימוש שעשתה גרמניה בצוללות שנקראו U-boot (מהמילה הגרמנית "Unterseeboote"). ראו הרחבה בסעיף הזירה הימית לעיל.
היהודים במלחמה

בצבאות המדינות הלוחמות השונות השתתפו כמיליון וחצי יהודים. אומדן ההרוגים מבין החיילים היהודיים נע בין 140,000 ולבין למעלה מ–170,000, מתוכם 100 אלף בשירות הצבא הרוסי. פעמים רבות ניצבו יהודים משני צדי המתרס וירו אלה באלה. רבים מהיהודים באירופה נאסרו או נחשדו בריגול ובשיתוף פעולה עם האויב. המצב היה קשה בייחוד במזרח אירופה, שם היה צריך להביע נאמנות למשטר שהתחלף תכופות, ולאחר המהפכה הקומוניסטית המצב החמיר שכן יהודים נדרשו להביע הזדהות עם משטר אנטי דתי שגם חשד ברבים מ-194 מהמיעוטים שהרכיבו את אוכלוסיית רוסיה. המשטר הקומוניסטי רדף רבנים ואנשי הנהגה יהודית, ועיירות שלמות הוגלו ממקומן.
גורמים אנטישמיים שונים טענו בתחילת המלחמה שהיהודים אשמים בפריצתה, והנרי פורד אף יצא באונייה לאירופה על מנת להצהיר שהמלחמה היא עניין כספי של היהודים, ושיש להפסיק אותה מיד.
באוקטובר 1916 הורה שר המלחמה הגרמני, וילד פון הוהנבורן, לערוך בצבא הגרמני "מפקד יהודים". במפקד התברר כי 80% מהחיילים היהודים שירתו בקווי החזית. 12,000 יהודים בצבא הגרמני נהרגו בקרבות. בצבא רוסיה הצארית נפוצו שמועות כי יהודי גליציה סייעו וריגלו לטובת אוסטריה, והדבר הביא למעשי שוד ורצח ביהודים בערים ובעיירות בנתיב נסיגתם.
בעקבות המלחמה הידרדר מצב היהודים ברוב אירופה: בגרמניה החלו האשמות מצד חוגי הימין הקיצוני שהיהודים בגדו בארצם, וברוסיה וגרורותיה הואשמו היהודים בהתנגדות למשטר הבולשביקי. מניחים כי כ-100,000 יהודים נהרגו בפרעות שלאחר המלחמה במסגרת המסע ה"אנטי בולשביקי" באוקראינה, ברוסיה ובפולין. מיד לאחר המלחמה, וברגע שהתאפשר הדבר, נמשכה ההגירה ההמונית של יהודים מכל רחבי אירופה לארצות הברית, שהגיעו בעיקר לעיר ניו יורק.
השפעת המלחמה על הציונות וארץ-ישראל

עד ראשית 1917 עמדה תעלת סואץ במוקד העימות בחזית המזרח התיכון של מלחמת העולם הראשונה. השטח המוכר כיום כ"ארץ ישראל", היה חלק מהאימפריה העות'מאנית. הטורקים עם שותפיהם הגרמנים ביצרו את שטחי ארץ ישראל, בנו מסילות ברזל, ואף פיתחו את העיר באר שבע לצורכי תעמולה לציבור הגרמני הצמא לתמונות ניצחון מן החזית. בה בעת גם כרתו חלק ניכר מיערות הארץ לצורך ייצור אדני רכבת והסקת קטרי פחם.
לאחר מאמצים רבים של זאב ז'בוטינסקי, בתמיכת ההנהגה הציונית, הוקמו "הגדודים העבריים", יחידה יהודית בצבא הבריטי, תחת סָמלים יהודיים.
בתחילת המלחמה נטתה עמדת היישוב ורוב הנהגתו לצד הטורקים, אך ככל שהמלחמה התארכה והתקרבה למושבות וליפו, גברה התעמרות השלטונות הטורקיים באוכלוסייה האזרחית. כשהבריטים החלו לנצח בשדה הקרב, הלכה וגברה תמיכת היישוב בהם. הגדעונים, בהקימם את ניל"י, היו הראשונים לתמוך באופן מעשי בבריטים, כבר לאחר כישלון ההתקפה הטורקית על תעלת סואץ באביב 1915. עם תחילת המתקפה של אלנבי בספטמבר 1917, חל מפנה בדעת מרבית היישוב והנהגתו, והם העבירו תמיכתם לבריטים, מי בגלוי ומי בסתר.
חיל המשלוח המצרי של הבריטים לווה במערך תומך לחימה של כוחות הנדסה מיומנים בלוגיסטיקה של אספקת מים, מזון וציוד לחימה, באמצעות הנחת קווי מים לאורך צירי ההתקדמות של הכוחות במדבר סיני, פריסת רשת מסילות ברזל וכבישים, והקמת שדות תעופה ומחנות צבא. רוב מחנות הצבא הגדולים הפכו לימים לערים במדינת ישראל, או למחנות צבא עיקריים של צה"ל. בנוסף, גירשו הבריטים את הטמפלרים הגרמנים מיישוביהם בארץ. הגדודים העבריים השתתפו בכיבוש הארץ, וכן באירועים סמליים במסגרת זו (כמו באירועי כניסת החייל הבריטי הראשון לירושלים, הנפת הדגל הציוני במגדל דוד, וטקס שחרור חברון בי"ט כסלו תרע"ז). עם הכיבוש הבריטי הגיעו גלים גדולים של תושבים מצריים וערבים לארץ לתמיכה במערך הלחימה, ורובם יושבו בשכונות ליד הערים הגדולות. היהודים חגגו את "שחרור הארץ" מהטורקים, והחלו לצפות למימוש הצהרת בלפור. למלחמת העולם הראשונה הייתה השפעה ניכרת על שאלת ארץ ישראל, ואחת מתוצאותיה הייתה הצהרת בלפור, והחלת המנדט הבריטי על ארץ ישראל ב-1922.
ראו גם

מלחמת העולם השנייה
לקריאה נוספת

שלמה אהרונסון, "המלחמה הגדולה": פרקים במלחמת-העולם הראשונה, סדרת אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור: ישראל 2012. (הספר בקטלוג ULI)
יו סטרחן (עורך): "The Oxford Illustrated History of the First World War", אוסף מאמרים של חוקרים שונים על המלחמה (הספר בקטלוג ULI)
ברברה טוכמן, אוגוסט 1914 – המאורעות שהובילו לפתיחת המלחמה והחודש הראשון של המלחמה עצמה. (הספר בקטלוג ULI)
ברברה טוכמן, מברק צימרמן – האירועים שגרמו לכניסתה של ארצות הברית למערכה. (הספר בקטלוג ULI)
סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית הראשונה על ההיסטוריה של המלחמה היא "The Great War" של ה-BBC ‏(1964), שנוצרה בשיתוף עם CBC ומוזיאון המלחמה האימפריאלי. בסדרה זו 26 פרקים באורך 40 דקות, שמציגים שימוש נרחב בצילומי ארכיון ועדויות השורדים.
סירל פולס, מלחמת העולם הראשונה, תל אביב, הוצאת מערכות, 1981 (הספר בקטלוג ULI)
הנרי קיסינג'ר, דיפלומטיה, הוצאת שלם, 2007 עמ' 123–272 (הספר בקטלוג ULI)
ש. אנ-סקי, חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה (תרגם: ש"ל ציטרון), ברלין: הוצאת שטיבל, תרפ"ט–1929. (4 כרכים) (הספר בקטלוג ULI)
מקס הייסטינגס, פורענות 1914 אירופה יוצאת למלחמה, מודן הוצאה לאור, 2014 (הספר בקטלוג ULI)
מרגרט מקמילן, המלחמה ששמה קץ לשלום: כיצד נטשה אירופה את השלום ובחרה במלחמת העולם הראשונה, תל אביב: עם עובד, 2014.
דייוויד זוק ורובין הייאם, קיצור תולדות המלחמות, הוצאת מערכות, 1981, עמ' 215–256.
עזריאל הירש, נועדים ביום קרב, ירושלים, ראובן מס, 1995.
Jonathan Karp and Marsha L. Rozenblit, World War I and the Jews : conflict and transformations in Europe, New York: Berghahn Books, 2017
מריאן מיקלוש

| --- | --- |

מריאן מיקלוש
 לידה:  24 במרץ 1953 צ'כוסלובקיה סניצה, צ'כוסלובקיה
 פטירה:  15 במרץ 2015 (בגיל 61)
 מדינה:  סלובקיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא סלובקיה
 דרגה:   גנרל-מאיור
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 
מריאן מיקלוש (בסלובקית: Marián Mikluš;‏ 24 במרץ 1953 - 15 במרץ 2015) היה גנרל-מאיור סלובקי אשר כיהן כראש המטה הכללי הסלובקי במהלך תקופה קצרה ב-1998.
ביוגרפיה

מיקלוש נולד בסניצה ב-24 במרץ 1953. הוא למד בבית הספר התיכון הצבאי בבנסקה ביסטריצה ואז בבית הספר הצבאי הגבוה לביטחון עורף וביטחון טכני בז'ילינה. לאחר מכן התגייס לצבא צ'כוסלובקיה בדרגת לוטננט ומונה לסגן מפקד גדוד. בין 1977–1979 למד באקדמיה הצבאית בברנו. לאחר מכן הוצב במפקד דיוויזיית הטנקים ה-13. ב-1983 הוא הועבר למטה הפיקוד הצבאי המזרחי, שם שרת עד 1992. ב-1993 התפרקה צ'כוסלובקיה, ומיקלוש הצטרף לצבא סלובקיה. הוא מונה לסגן ראש אגף הלוגיסטיקה במשרד ההגנה. ב-19 באוגוסט 1998 הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובקי. הוא כיהן בתפקיד תקופה קצרה בלבד. ב-4 בדצמבר של אותה שנה הוא הועבר לתפקיד ראש מחלקת האינטגרציה והתקינה במטה הכללי. ב-2004 הוא עזב את הצבא. בין 2008–2011 הוא היה חבר במשלחת הצבאית הסלובקית למטה נאט"ו בבריסל.
הוא נפטר ב-5 במרץ 2015.
דניאל זמקו

| --- | --- |

דניאל זמקו
 לידה:  5 בספטמבר 1962  (בן 62) צ'כיה נובה מסטו אנד ואהום, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, סלובקיה 
 השתייכות:   צבא סלובקיה
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק 
 עיטורים
 מסדר הנסיך יארוסלאב הנבון, דרגה 2 (23 באוגוסט 2022) 
 
דניאל זמקו (בסלובקית: Daniel Zmeko;‏ נולד ב-5 בספטמבר 1962) הוא גנרל סלובקי המשמש כראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של סלובקיה.
ביוגרפיה

זמקו נולד ב-24 בנובמבר 1967 בנובה מסטו אנד ואהום. ב-1982 כשהיה בן 14 הוא החל ללמוד בגימנסיה צבאית. ב-1986 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הצבאית ושנה לאחר מכן התגייס לצבא צ'כוסלובקיה כחייל סדיר. הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית וישקוב עד 1990. לאחר מכן למד בקורס מיוחד עבור קציני המטה הכללי. בין השנים 2001–2002 שרת בקפריסין כמפקד פלוגה בכוח שמירת שלום של האו"ם. ממרץ 2005 עד אוגוסט של אותה שנה שימש כמפקד פלוגת מהנדסים במלחמת עיראק. לאחר מכן חזר לסלובקיה ומונה למפקד הבריגדה הממוכנת ה-2. ב-1 ביולי 2009 מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי. לאחר מכן מילא תפקידי ניהול ומטה בכירים במטה הכללי עד 2 במאי 2017 אז מונה למנהל מדור המודרניזציה במשרד ההגנה. ב-26 באפריל 2018 הוא מונה לראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל). מינויו ספג ביקורת מצד מספר פוליטיקאים סלובקים שטענו שהוא קודם בדרגות מהר מדי, ואין לו מספיק ניסיון פיקודי.
ב-2022 סיים זמקו קדנציה בת ארבע שנים בתפקיד הרמטכ"ל. ב-4 במאי של אותה שנה חתמה הנשיאה זוזנה צ'פוטובה על צו המאריך את כהונתו של זמקו בקדנציה נוספת בת ארבע שנים.
הערות שוליים

↑  SNS pretlačila cez vládu „svojho“ generála na čelo armády, predtým ho majú ešte bleskovo povýšiť
↑  Od generálov prezidentka očakáva, že budú naďalej pôsobiť v prospech Slovenskej republiky s rovnakým zápalom a profesionalitou ako doteraz.
חדשות עם שיניים

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית טלוויזיה
 יוצרים:  ליאור פאוקר, דרור טייכנר
 מנחים:  ליאור פאוקר, דרור טייכנר
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 חברת הפקה:  ד. פרידמן
 מוזיקה:  Team Sound
 אורך פרק:  כ-16 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קומדי סנטרל
 תקופת שידור מקורית:  29 בספטמבר 2016 – 24 בדצמבר 2016
 
חדשות עם שיניים היא תוכנית טלוויזיה סאטירית שבועית בהנחיית דרור טייכנר וליאור פאוקר שעונה ראשונה שלה שודרה החל מספטמבר 2016 ועד דצמבר 2016 בקומדי סנטרל.
הפקה

התוכנית היא תוכנית סאטירה לילית למבוגרים אשר שודרה בכל יום חמישי בשעה 22:45 המבוססת על פורמט מקובל ברחבי העולם שבו המנחים קוראים מהדורת חדשות פיקטיבית על נושאים רלוונטיים וידיעות  מעיתונים. בהמשך התוכנית היו כמה פינות, העוסקות במגוון נושאים קומיים. באחת הפינות הופיע באופן קבוע הקומיקאי אדם שרון ובפינה אחרת הופיע מדי פעם דניאל כהן.
התוכנית בולטת בפרובוקציות הרבות שביצעו המנחים ובהם התייחסות רבה לסמים, הימורים וזנות.
פן מקורי של התוכנית הוא השתתפות בני המשפחה וחיות המחמד של הכותבים בביטים קומיים וכן הצילום בביתם האמיתי של המשתתפים על גבי מסך ירוק.
התוכנית סיימה את העונה הראשונה וירדה התוכנית מהמסך לאחר כשלושה חודשים.  מעט לאחר מכן שודרה התוכנית בשידורים חוזרים בערוץ קומדי סנטרל.
מילאן מקסים

| --- | --- |

מילאן מקסים
 לידה:  13 באפריל 1956 (בן 68) צ'כוסלובקיה מיכלובצה, צ'כוסלובקיה
 מדינה:  סלובקיה, צ'כוסלובקיה 
 השתייכות:   צבא צ'כוסלובקיה  צבא סלובקיה
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 
מילאן מקסים (בסלובקית: Milan Maxim;‏ נולד ב-13 באפריל 1956) הוא גנרל סלובקי בדימוס, אשר שימש כראש המטה הכללי הסלובקי בין 2014–2018.
ביוגרפיה

מקסים נולד במיכלובצה ב-13 באפריל 1956. בין 1975-1976 הוא למד בבית ספר לקצינים ולאחר מכן החל לשרת בצבא צ'כוסלובקיה. בשנים הבאות הוא שרת ברגימנט הטנקים ה-21, בתחילה כמפקד פלוגה ולאחר מכן כראש מטה הרגימנט. לאחר מכן הועבר לתפקיד מפקד רגימנט הטנקים ה-23. בין 1990-1995 שימש כמפקד רגימנט הרובאים הממונע ה-63. לאחר מכן שימש כמפקד הבריגדה הממוכנת ה-21. בין 1997-1998 הוא שימש כמפקד הבריגדה הממוכנת ה-2. בין 2001-2002 הוא שימש כראש אגף הלוגיסטיקה במטה הכללי. לאחר מכן שימש כמפקד כוחות ההדרכה והתמיכה הצבאיים עד 2004, אז מונה למפקד צבא היבשה הסלובקי. בין 2009–2014 הוא שימש כנספח הצבאי הסלובקי בפראג. ב-6 במאי 2014 הוא מונה לראש המטה הכללי הסלובקי. הוא סיים את הקדנציה שלו ב-7 במאי 2018 ופרש מהצבא.
נושאות המטוסים מסדרת אסקס

| --- | --- |
נושאת המטוסים מסדרת אסקס ים הפיליפינים, יולי 1955
נושאת המטוסים מסדרת אסקס ים הפיליפינים, יולי 1955
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  נושאת מטוסים
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אסקס
 סדרה קודמת:  נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון
 סדרה עוקבת:  נושאות המטוסים מסדרת מידוויי
 אוניות בסדרה:  32 תוכננו 24 הושלמו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת ניופורט ניוז מספנת נהר פור מספנת הצי בברוקלין מספנת הצי בפילדלפיה מספנת הצי בנורפוק
 תקופת הפעילות:  1942–1991 (כ־49 שנים)
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה מלחמת קוריאה מלחמת וייטנאם המלחמה הקרה
 מידות
 הֶדְחֶק:  34,000 טון מתוכנן 36,960 בפועל 47,120 טון לאחר שדרוג
 אורך:  265.2 מטרים אורך כולל בתת-הסדרה הקצרה 270.7 מטרים אורך כולל בתת-הסדרה הארוכה אורך סיפון ההמראה - 262.7 מטרים בתת-הסדרה הקצרה אורך סיפון ההמראה - 257.3 מטרים בתת-הסדרה הארוכה
 רוחב:  28.3 מטרים בקו המים 45 מטרים בנקודה הרחבה ביותר
 שוקע:  7.0 מטרים (סטנדרטי) 8.4 מטרים (מקסימום)
 נתונים טכניים
 מהירות:  32.7 קשר (60.5 קמ"ש)
 גודל הצוות:  2,170 (צוות האונייה) 870 (יחידה אווירית) 160 (מטה אדמירל, אם האונייה היא אוניית דגל)
 טווח שיוט:  37,000 ק"מ במהירות 15 קשר
 אמצעי לחימה
 שריון:  סיפון אחסנת המטוסים (האנגר) - 64 מ"מ סיפון רביעי - 38 מ"מ מחיצות רוחביות - 100 מ"מ חגורת שריון - 88 - 100 מ"מ
 חימוש:  12 תותחים 127 מ"מ (קליבר 38), 4 בזוגות וארבעה יחידים 32 - 72 תותחי בופורס 40 מ"מ, 8 עד 18 רביעיות תותחים 55 - 76 תותחי אורליקון 20 מ"מ
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם גילוי אווירי דגם SK מכ"ם גילוי אווירי דגם SC מכ"ם גילוי שטח דגם SG (2 יחידות מכ"ם בקרת אש סימן 4 (2 יחידות, באוניות הראשונות בסדרה) מכ"ם הכוונת מטוסי קרב SM (אוניות מאוחרות בסדרה) מכ"ם מדידת גובה סימן 22 (2 יחידות, אוניות מאוחרות בסדרה) מכ"ם בקרת אש
נושאות המטוסים מסדרת אסקס היו סדרה של נושאות מטוסים שיוצרו בארצות הברית ושירתו בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובעשורים שלאחריה. הסדרה כללה 24 אוניות, ובכך הייתה לסדרת האוניות הראשה הגדולה ביותר שיוצרה על ידי מדינה כלשהי במהלך המאה ה-20. לכתחילה הוזמנו 32 אוניות שנחלקו לשתי קבוצות עיקריות - ארוכות גוף וקצרות גוף. לקראת סיום המלחמה, כאשר התברר שלא יהיה צורך בנושאות מטוסים נוספות, בוטלו שש מהאוניות לפני שהחלה בנייתן, ושתיים נוספות בוטלו לאחר שבנייתן כבר החלה.
אף נושאת מטוסים בסדרה לא אבדה בקרב, אך כמה מהן ניזוקו קשות. האוניות בסדרה היו עמוד השדרה של צי ארצות הברית במהלך המלחמה, יחד עם שלוש נושאות המטוסים מסדרת מידוויי, וגם לאחריה המשיכו להוות את מרכז הכובד של הצי עד לכניסתן לשירות של נושאות המטוסים הגדולות, הקרויות "נושאות על" (Super Carriers), שהחלו להיכנס לשירות בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20.
רקע

נושאות המטוסים מסדרת יורקטאון, הסדרה שקדמה לסדרת "אסקס", תוכננה ונבנתה תחת האילוצים שכפו הסכמים בינלאומיים למניעת מרוץ חימוש - אמנת וושינגטון (פברואר 1922), אמנת לונדון הראשונה (1930) ואמנת לונדון השנייה (1936). ואולם, לקראת חתימת החוזה האחרון הודיעו האימפריה היפנית ואיטליה הפאשיסטית שלא יכבדו את האמנה, ובכך שחררו למעשה את שאר המדינות החתומות על ההסכם, ארצות הברית, בריטניה וצרפת, ממחויבות לתנאיו. בכך נפתח מחדש ב-1937 מרוץ החימוש שנקטע ב-1920.
מתכנני סדרת "אסקס" היו יכולים כעת לממש את הלקחים שנלמדו בהפעלת נושאות מטוסים בעשורים שלפני כן, ללא מגבלות. נושאות המטוסים מסדרת "אסקס" נועדו לשאת כנף גדולה יותר, ובהתאם היו ארוכות יותר מקודמותיהן ביותר מ-18 מטרים, רחבות ב-3 מטרים, ובעלות הדחק שהיה יותר מ-30% גדול יותר. סיפון הטיסה היה ארוך יותר ונוספה מעלית בקצה סיפון הטיסה, שהוכיחה עצמה בנושאת המטוסים וואספ שקדמה לסדרת "אסקס". המעלית שיפרה את יכולת הפעלת המטוסים והעלתה את היכולת האווירית ההגנתית וההתקפית של נושאות אלה.
שיפורים נוספים בסדרה היו במיגון האונייה ובתכנון מחדש של מיקום המנועים, וכן הוספת תותחים נגד מטוסים. שינויים אלה הוסיפו רבות לשרידותן של האוניות, וכאמור אף אונייה לא אבדה במהלך המלחמה. שתיים מהאוניות, פרנקלין ובאנקר היל שנפגעו קשה הצליחו להגיע בכוחות עצמן לנמל הבית אף על פי שספגו נזק כבד. כמה מן האוניות בסדרה שירתו עשרות שנים, עד אחרי מלחמת וייטנאם, ורק אז הוחלפו באוניות חדשות יותר.
אחד מהוויכוחים סביב תכנון נושאות המטוסים היה בשאלה האם לצייד את האוניות בסיפון טיסה משוריין. בצי המלכותי הבריטי דגלו בבניית סיפון כזה, כדי להגדיל את שרידותה של האונייה. מאידך, סיפון משוריין הקטין את שטח האחסנה האפשרי למטוסים בשל התמיכות הרבות שדרש, ולפיכך הקטין את מספרם. בתכנון סדרת "אסקס" הוחלט לוותר על סיפון טיסה משוריין ובמקום זאת למקם את הסיפון הממוגן קומה אחת מתחת לסיפון הטיסה. בדרך זו היה מרכז הכובד של האוניות נמוך יותר, יציבותן הייתה טובה יותר, ומכיוון שלא היה צורך בחיזוקים רבים היה מקום למטוסים רבים יותר. נושאות המטוסים הגדולות של צי ארצות הברית, שכונו "נושאות על" (Supercarriers), היו בעלות גוף גדול יותר ועמוק יותר, שמיקם את מרכז הכובד נמוך יותר בשל מידותיו, וכך איפשר להתקין בהן סיפון טיסה משוריין בלי לוותר על יציבותן. ואולם, נושאות מטוסים אלו היו נחלת העתיד בעת תכנונה של סדרת "אסקס" (נושאת המטוסים הראשונה הנחשבת כנושאת על במונחי המחצית השנייה של המאה ה-20 הייתה פורסטל, שנכנסה לשירות באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20) ובמהלך תכנונן התלבטו המתכננים בסוגיית הסיפון המשוריין. אחד מהתכנונים שסומל "תוכנית 9G" כלל סיפון טיסה משוריין וקיבולת מטוסים קטנה יותר, בהדחק של 27,200 טון. תוכנית זו הייתה בסופו של דבר הבסיס לתכנון הדור הבא של נושאות מטוסים, נושאות המטוסים מסדרת מידוויי, ואילו תכנון סדרת "אסקס" התבסס על תכנון שונה, שסומל "תוכנית 9F".
פיתוח

לאחר שהאימפריה היפנית ואיטליה הפאשיסטית הודיעו שלא יחדשו את חתימתן על אמנת לונדון למניעת מרוץ חימוש ימי, החלה ארצות הברית לבחון את מצב הצי שלה. ב-17 במאי 1938 חוקק הקונגרס של ארצות הברית חוק להרחבת הצי, במסגרתו אושרה הגדלת כוח נושאות המטוסים ב-40,000 טון. חוק זה איפשר בנייה של נושאת מטוסים שלישית מסדרת יורקטאון, הורנט (CV-8), ואת בנייתה של אסקס (CV-9), שהייתה אמורה להיות האונייה הראשונה בסדרת נושאות מטוסים חדשה. CV-9 הייתה אמורה להיות נושאת מטוסים בעלת הדחק של 27,000 טון, גדולה באופן משמעותי מנושאת המטוסים אנטרפרייז (CV-6) שקדמה לה, אך עדיין קטנה מנושאת המטוסים סרטוגה (CV-3) שנבנתה על גוף של סיירת מערכה שהוסבה לנושאת מטוסים.
בתחילת יוני 1940 העביר הקונגרס חקיקה נוספת, שאישרה הגדלה נוספת של הצי, ב-11%. ב-17 ביוני באותה שנה, ימים ספורים לאחר תחילת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ביקש הצי הגדלה נוספת של תקציבו; למחרת, ב-18 ביוני, לאחר דיון של שעה אחת בלבד, אישר הקונגרס פה אחד תוספת של 8.55 מיליארד דולר (פי שניים מבקשתו המקורית של הצי). ב-3 ביולי הזמין הצי ממספנת ניופורט ניוז את שלוש נושאות המטוסים הראשונות מן הסדרה, CV-9,‏ CV-10 ו-CV-11, והתוכנית הייתה לבנות 10 אוניות נוספות בסדרה. שמונה מהן הוזמנו ב-9 בספטמבר: CV-12 עד CV-15 הוזמנו ממספנת ניופורט ניוז, CV-16 עד CV-19 ממספנת נהר פור של חברת בת'להם סטיל, ושתי האחרונות, CV-20 ו-CV-21, הוזמנו שמונה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור ממספנת הצי בברוקלין וממספנת ניופורט ניוז, בהתאמה.
לאחר הכרזת המלחמה של ארצות הברית הקציב הקונגרס סכום נוסף לבניית תשע עשרה אוניות נוספות בסדרה. עשר אוניות הוזמנו באוגוסט 1942: CV-31, ‏ CV-33 עד CV-35 ממספנת הצי בברוקלין, CV-32 ממספנת ניופורט ניוז, CV-36 ו-CV-37 ממספנת הצי בפילדלפיה, וCV-38 עד CV-40 ממספנת הצי בנורפוק. שלוש אוניות נוספות הוזמנו ביוני 1943: CV-45 ממספנת הצי בפילדלפיה, CV-46 ממספנת ניופורט ניוז, ו-CV-47 ממספנת נהר פור. רק שתיים מן האוניות בהזמנה זו הושלמו בזמן כדי שתוכלנה להשתתף במלחמה. שש אוניות נוספות שהוזמנו ב-1944 (CV-50 עד CV-55) בוטלו לפני שהחלה בנייתן.
פיתוח > שמות האוניות

השמות שניתנו לנושאות המטוסים מסדרת "אסקס" היו על פי הנוהג שהיה מקובל בצי ארצות הברית למתן שמות לנושאות מטוסים, נוהג שהחל בנושאות המטוסים מסדרת לקסינגטון. על פי הנוהג ניתנו השמות בשילוב בין שימור שמותיהן של אוניות מלחמה קודמות בצי ובין שמות קרבות מפורסמים בהיסטוריה של ארצות הברית. שמונה האוניות הראשונות נקראו במקור בשמותיהן של אוניות ששירתו בעבר בצי (ראו בטבלה להלן). כמה מן האוניות נקראו על שם נושאות מטוסים שאבדו בשלבים הראשונים של המלחמה: לקסינגטון (CV-16) נקראה על שמה של נושאת המטוסים לקסינגטון (CV-2) שהוטבעה בקרב ים האלמוגים, במאי 1942, ויורקטאון (CV-10) נקראה על שמה של יורקטאון (CV-5), שאבדה בקרב מידוויי. בכך זכו שתי האוניות הללו לייחוד: הן נקראות גם על שם קרבות וגם על שם אוניות היסטוריות.
בדומה, וואספ (CV-18) נקראה על שמה של נושאת המטוסים וואספ (CV-7) שהוטבעה ליד גוודלקנל בספטמבר 1942, והורנט (CV-12) נקראה על שמה של הורנט (CV-8) שאבדה בקרב איי סנטה קרוז באוקטובר 1942. פרינסטון (CV-37) נקראה של שמה של פרינסטון (CVL-23) שהוטבעה בקרב מפרץ לייטה באוקטובר 1944. שמותיהן של האוניות שנועדו להיקרא טיקונדרוגה (CV-14) והנקוק (CV-19) הוחלפו ביניהן, לאחר שחברת הביטוח הנקוק הציעה להוביל רכישת איגרות חוב לבניית נושאת מטוסים אם זה יהיה שמה של האונייה שתיבנה במספנת נהר פור שבמסצ'וסטס, המדינה בה פעלה. שמה המיועד של האונייה שהייתה אמורה להיבנות באותה מספנה היה "טיקנדרוגה", ולעומתה נבנתה במספנת ניופורט ניוז בווירג'יניה אונייה שהייתה אמורה להיקרא "הנקוק". הצי נענה להצעה והשמות הוחלפו.
יוצא דופן בנוהג קריאת השמות האמור היה בשמה של נושאת המטוסים שנגרי לה (CV-38). לאחר הפשיטה של דוליטל באפריל 1942, במהלכה הפציצו מטוסי B-25 מיטשל את טוקיו, נשאל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מאין המריאו המטוסים. הנשיא לא רצה לחשוף את העובדה כי המטוסים המריאו מנושאת המטוסים "הורנט", ולפיכך התחכם והשיב שהמריאו ממקום בשם "שנגרי לה", כשמה של ארץ אגדית המתוארת בספר אופק אבוד (Lost Horizon) מאת הסופר הבריטי ג'יימס הילטון.
עם התקרבות המלחמה לסיומה בוטלו שש האוניות האחרונות (CV-50 עד CV-55) שבנייתן טרם החלה. תשע אוניות היו עדיין בשלבי בנייה, ומהן הושלמו שש, שתיים נגרטו ובנייתה של אונייה אחת (אוריסקני (CV-34)) הופסקה וחודשה מאוחר יותר בתכנון משופר. בסך הכל הוזמנו 32 אוניות בסדרה; הוחל בנייתן של 26 מתוכן, ו-24 נכנסו לשירות.
כוח אווירי וחימוש > כוח אווירי

הכוח האווירי של נושאות המטוסים, כוח התקפי בעיקרו, כונה "אגרוף יום ראשון" (אנגלית: "Sunday Punch", מונח שהושאל מתחום האיגרוף ומשמעו אגרוף חזק במיוחד) כלל 90 מטוסים: 36 מטוסי קרב, 36 מפציצי צלילה ו-18 מפציצי טורפדו. מטוס הקרב הסטנדרטי היה גראמן F-6F הלקט, ומפציץ הצלילה הסטנדרטי היה קרטיס SB2C הל דייוור, ששימש גם למטרות סיור. מטוסי גראמן TBF אוונג'ר היו מפציצי הטורפדו התקניים, ושימשו גם למשימות תקיפה אחרות. בכמה נושאות מטוסים מסדרת אסקס היו טייסות של מטוסי קרב-הפצצה מדגם ווט F4U קורסייר. בשנה האחרונה של המלחמה באוקיינוס השקט צוידו כל מטוסי הקרב והתקיפה ברקטות 5 אינץ' (127 מ"מ) שהיו יעילות מאוד נגד מטרות קרקע.