הגרדיאן
היסטוריה > במאה ה-21

בדצמבר 2000, מאמר מערכת שהתפרסם בעיתון עורר סערה, לאחר שקרא לקיים משאל עם בשאלת עתידו של בית המלוכה, או הפיכתה של בריטניה לרפובליקה; המאמר היה עבירה על חוק בן 150 שנה, לפיו כל מי שמביע תמיכה פומבית ברפובליקה יועמד לדין; אך חוק זה לא נאכף בפועל.
בשנת 2004 הודיע ה"גרדיאן" על מתיחת פנים עם העברתו לפורמט מסוג "ברלינר", בדומה לעיתונים אירופיים רבים. הפורמט בגודל 470 × 315 מ"מ, הוא מעט גדול יותר מפורמט הצהובון המסורתי הבריטי. שינוי זה בא בעקבות מהלכים דומים של המתחרים העיקריים שלו ה"אינדפנדנט" ו"הטיימס". הפורמט החדש הושק ב-12 בספטמבר 2005. הפורמט גם כלל עיצוב מקיף מחדש של מראה העיתון. המעבר עלה לגרדיאן כ-80 מיליון ליש"ט וכלל הקמת בתי דפוס חדשים במזרח לונדון ובמנצ'סטר, מכיוון שעד אז אף מכונת דפוס בבריטניה לא יכלה לייצר עיתונים בפורמט ברלינר. ההשקעה הביאה לעלייה בתפוצת העיתון. בדצמבר 2005 עמדה התפוצה היומית הממוצעת על 380,693 עותקים, כמעט 6 אחוז יותר מהנתון בדצמבר 2004. עם זאת בשנים הבאות חלה ירידה בתפוצת העיתון.
באוגוסט 2007 פרסם העיתון לראשונה כתבה בהתבסס על מידע שנמסר באמצעות אתר ויקיליקס, על שחיתות מצד משפחתו של מנהיג קניה לשעבר דניאל אראפ מוי. ב-2009 שיתפו פעולה העיתון והאתר שוב, לאחר שצו שהוציא שופט בלונדון מנע מהעיתון לפרסם תחקיר מקיף על ניסיונות של בנק ברקליס להונות את רשויות המס. בתגובה העביר הגרדיאן את כל המסמכים שהיו ברשותו בפרשה זו לוויקליקס, שפרסם אותם. שני כתבי העיתון, דייוויד ליי ולוק הרדינג, זכו לאמונו של מייסד ויקיליקס ג'וליאן אסאנג', והוא סיפק להם מידע רב שהחזיק האתר. הוסכם גם שישותפו במידע את ה"ניו יורק טיימס" האמריקאי והשבועון "דר שפיגל" הגרמני. בין היתר נחשף, שמנהיגי מדינות ערביות תמכו בפתרון צבאי לתוכנית הגרעין האיראנית, מאות אלפי מסמכים על המלחמה בעיראק ובאפגניסטן, ואלפי מברקים מסווגים של דיפלומטים אמריקאים.
ביולי 2013, פרסם העיתון מספר כתבות שהיו המבוססות על מידע שהעביר לו אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית. חודש אחר כך מספר נציגים של סוכנות המודיעין הבריטית מטה התקשורת הממשלתית (GCHQ), הגיעו לעיתון ופיקחו על השמדתם של כוננים קשיחים ומחשבים שעליהם היו חומרים של סנודן. במאמר שכתב העורך, אלן רסברידג'ר, נמסר שהממשלה הבריטית איימה על העיתון שאם לא ישמיד, או ימסור לידיה, מסמכים הקשורים להדלפות של סנודן, יינקטו נגד הגרדיאן הליכים משפטיים. אחר כך התפרסם כי שניים מיועציו הבכירים של ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון הם שהביאו לפעולה נגד העיתון. בשימוע בפרלמנט הבריטי, טען עורך הגרדיאן שהביטחון הלאומי לא נפגע בעקבות פרסום מסמכי סנודן ורק 1% מהמסמכים שהודלפו על ידי אדוארד סנודן פורסמו לבסוף. בשנת 2014, זכה העיתון בפרס פוליצר על סיקור הדלפות אדוארד סנודן.
בשנת 2015 פרש אלן רסברידג'ר מתפקיד עורך העיתון, במקומו מונתה קתרין וינר, שניהלה קודם את מהדורת העיתון בארצות הברית. היא הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד עורכת ראשית. שנה לאחר שמונתה, נאלץ העיתון לבצע קיצוץ נרחב ולפטר מאות עובדים לאחר הירידה המתמשכת במכירות הפרסום בעיתונות המודפסת.
באפריל 2016, היה העיתון שותף לפרסום מסמכי פנמה, שכוללו ראיות לפעילות פיננסית ענפה של אנשי עסקים ופוליטיקאים ממדינות שונות, במקלטי מס שונים ברחבי העולם, לרבות הלבנת הון.
בינואר 2018, עבר העיתון שוב מתיחת פנים והחל להיות מודפס בפורמט של טבלואיד בריטי סטנדרטי (280 × 430 מ"מ), בין היתר במטרה לצמצם את ההפסדים הכספיים שספג העיתון בעקבות ההתרחבות הבינלאומית שלו.
ביולי 2021, היה הגרדיאן שותף לקבוצה של 17 גופי תקשורת ברחבי העולם שעבדו על פרויקט פגסוס, תחקיר עיתונאי שחשף ריגול של ממשלות לעיתונאים, פוליטיקאים באופוזיציה, פעילים, אנשי עסקים ואחרים באמצעות תוכנת הריגול פגסוס שפותחה על ידי חברת הטכנולוגיה הישראלית NSO Group, שמשווקת לכאורה למעקב אחר "פשעים חמורים וטרור". בשנת 2020, רשימה של 50,000 מספרי טלפון דלפה לארגון "סיפורים אסורים", וניתוח של הרשימה גילה שהיא מכילה את מספרי טלפון של פוליטיקאים מובילים, פעילי זכויות אדם, עיתונאים, עורכי דין ופעילים חברתיים ברחבי העולם.