stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה קאי טאק
היסטוריה

נמל התעופה הוקם בשנת 1924. השטח היה שייך לשני עשירים סינים - "הו קאי" ו"או טאק", שבשמם נודע מאז ועד היום. הממשלה קיבלה את השטח לאחר שמיזם בניה שתוכנן בו לא יצא אל הפועל. בראשיתו שימש השדה כשדה תעופה של חיל האוויר המלכותי וכן כמועדון טייס ובית ספר לטיסה אזרחי. טיסות סדירות הופעלו החל משנת 1936, אז הוקמה חברת התעופה הראשונה בהונג קונג.
הונג קונג נכבשה על ידי יפן בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 החל צבא יפן להרחיב את שדה התעופה תוך שימוש בשבויי מלחמה קנדים כפועלים. בעבודות ההרחבה השתמשו בין היתר בחומרים מהגדר ההיסטורית של העיר המגודרת קאולון, וכן מאנדרטה לשליט האחרון משושלת סונג, סונג וונג טואי, תוך החרבתם. זמן קצר לאחר השלמת העבודות, בשנת 1945, נכנעה יפן והשלטון בהונג קונג הושב לבריטים.
בשנת 1954 התפרסמו לראשונה התוכניות להפיכת קאי טאק לנמל תעופה מודרני. המסלול ששימש את הנמל עד לסגירתו, 13/31, נפתח בשנת 1957 כשאורכו במקור 2,194 מטר, וחלקו הדרום מזרחי חודר למפרץ, על גבי שטח שיובש. המסלול הוארך ל-2,529 מטרים בשנת 1970 ושוב, לאורך של 3,390 מטרים בשנת 1975. מסוף הנוסעים הושלם בשנת 1962, ובאותה שנה שונה שמו של השדה ל"נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג".
מערכת נחיתת מכשירים (ILS) הותקנה בשדה בשנת 1974 כעזר לנחיתה במסלול 13, והביאה לעלייה ניכרת ביכולת השימוש בשדה בתנאי מזג אוויר וראות קשים.
כאשר הוקם היה השדה מרוחק יחסית מאזורי המגורים של קאולון, אולם בחלוף הזמן נבנו בניינים על גבול השדה. הנמל פעל בעומס תנועה גבוה, שחרג לעיתים מהעומס אליו תוכנן. במשך שנים רבות היה ברור כי יש צורך בהעתקת הנמל אך לא נעשה דבר בנידון.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה ממשלת הונג קונג לחפש אלטרנטיבה לשדה במיקום אחר במושבה. לאחר דיונים הוחלט לבחור באי "צ'ק לאפ קוק" הסמוך לאי לנטאו בטריטוריות החדשות, מערבית לקאולון. בניית השדה הצריכה משאבים אדירים וייבוש של שטחי ים גדולים. השדה החדש נפתח ב-6 יולי 1998 וכלל הפעילות של נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג הועברה אליו במבצע לוגיסטי מרשים תוך לילה אחד בלבד. המטוס האחרון נחת בנמל התעופה קאי טאק בשעה 1:28 לפנות בוקר, ובשעה 6:25 נחת המטוס הראשון בנמל התעופה החדש. בשעות שבין לבין העבירה רשות שדות התעופה של הונג קונג את כלל הציוד הדרוש לנמל החדש, והנמל הישן נסגר.
לאחר סגירת הנמל בשנת 1998 הפך טרמינל הנוסעים למתחם משרדים ומסחר, וכן מתקני נופש ביניהם מסלול גולף ומסלול קרטינג. טרמינל המטען הופעל שוב לתקופה קצרה לאחר סגירת השדה בגלל תקלת תוכנה בטרמינל המטען שבנמל החדש. טרמינל הנוסעים נהרס בסוף שנת 2003 על מנת לפנות מקום לפרויקטים חדשים בשטח הנמל.
חובבי תעופה רבים הביעו צער על סגירתו של הנמל בשל הגישה המיוחדת למסלול 13. הואיל והנמל החדש, צ'ק לפ קוק, סגור לתעופה כללית הוצע להשאיר כקילומטר ממסלול ההמראה של שדה קאי טאק פתוח כשדה לתעופה כללית.
הגישה למסלול 13

שדה התעופה קאי טאק התאפיין בגישה הייחודית למסלול הנחיתה 13. על מנת לנחות, הנמיכו המטוסים תוך טיסה בכיוון צפון מזרחי, חלפו מעל נמל ויקטוריה ומערב קאולון. משנת 1974 הייתה הטיסה בקטע זה מוכוונת על ידי מערכת הנחיית מכשירים (ILS). המטוסים היו פונים בחדות ימינה לאחר שחלפו מעל גבעה מסומנת בתמרור משובץ אדום לבן, פנייה של 47 מעלות שבסיומה היה המטוס בכיוון המתאים לנחיתה, כשקצה מסלול הנחיתה מרוחק ממנו פחות מארבעה קילומטרים ובגובה של פחות מ-300 מטר. בגישה אופיינית של מטוס נוסעים גדול הייתה הפניה מתחילה בגובה של כ-200 מטר ומסתיימת בגובה של פחות משישים מטר. עוד הקשו על הגישה משבי רוח עזים בניצב למסלול שהיו שכיחים באזור. ההרים שמצפון לשדה גרמו תכופות לרוחות משתנות באזור השדה, הן בעוצמתן והן בכיוונן. עקב משטר הרוחות באזור הונג קונג, הנחיתה בשדה הייתה לרוב במסלול זה. כיוון שהנחיתה הסופית הייתה מבוססת על קשר עין עם המסלול, לא ניתן היה לנחות בתנאי ראות נמוכה.
מסלול 31

הנחיתה במסלול 31 הייתה שגרתית למדי, אולם ההמראה ממנו הצריכה פניה חדה מיד לאחר ההמראה, בהיפוך של הנדרש בנחיתה על מסלול 13. בשל מבנה השדה, מטוסים שנחתו במסלול זה יכלו לצאת ממנו רק בקצה המסלול היות שמסלול ההסעה המקביל למסלול הנחיתה היה חסום על ידי מטוסים שהסיעו לעמדת ההמראה, וזאת בניגוד למקובל בשדות תעופה מודרניים גדולים.
תאונות

למרות מאפייני הגישה הקשים לשדה ותנאי מזג האוויר הבעיתיים ששררו בו לעיתים קרובות אירעו בשדה תאונות מעטות, באופן יחסי. במהלך 74 שנות פעילות השדה אירעו רק חמישה מקרים של התרסקות בים לאחר כישלון בעצירה.
מראה נמל התעופה סמוך לסגירתו
אנריקו קארוזו

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1873 נאפולי, ממלכת איטליה 
 פטירה:  2 באוגוסט 1921 (בגיל 48) נאפולי, ממלכת איטליה 
 שם לידה:  Enrico Caruso 
 שם במה:  Karuzo, Enriko‏ 
 מקום קבורה:  איטליה 
 מוקד פעילות:  ניו יורק, נאפולי 
 תקופת הפעילות:  1894–1921 (כ־27 שנים) 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  ויקטור טוקינג משין 
 בן או בת זוג:  Dorothy Park Benjamin 
 צאצאים:  Gloria Grazianna Victoria America Caruso, Enrico Caruso Jr. 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (1987)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנריקו קארוזו
אנריקו קארוזו (באיטלקית: Enrico Caruso;‏ 25 בפברואר 1873 – 2 באוגוסט 1921) היה אחד הטנורים המפורסמים ביותר בתולדות האופרה. מחלוצי המוזיקה המוקלטת על תקליטי גרמופון שיוצרו לראשונה בייצור המוני ובהפצה כלל־עולמית. תקליטיו הפופולריים של קארוזו וקולו המיוחד במינו, שנודע במנעד הגדול שלו, בעוצמתו וביופיו, עשו אותו לאחד הכוכבים הנודעים ביותר של זמנו.
קריירה

במהלך הקריירה שלו ביצע קרוב ל-260 הקלטות והרוויח מיליוני דולרים ממכירת תקליטי ה-78 שלו. אף כי שר ברבים מבתי האופרה הגדולים בעולם, ביניהם לה סקאלה במילאנו ובית האופרה המלכותי, קובנט גארדן בלונדון, שמו הלך לפניו בעיקר כזמר המוביל במטרופוליטן אופרה בניו יורק במשך שבע-עשרה שנים.
קארוזו, שנולד בנאפולי, איטליה, החל את הקריירה שלו בעיר זו בשנת 1894. התפקיד הראשון החשוב שגילם היה ב"פדורה" של אומברטו ג'ורדאנו (מילאנו, 17 בנובמבר 1898).
בשנת 1903, בעזרת סוכנו, הבנקאי פסקואלה סימונלי, נסע קארוזו לניו יורק לשיר במטרופוליטן אופרה. בשנה שלאחריה התחיל קארוזו בקשר שנמשך לכל אורך חייו עם חברות הגרמופון הראשונות (דויטשה גרמופון, ברלינר גרמופון וויקטור טוקינג משין); יחסי הכוכב שלו הן עם המטרופוליטן והן עם חברות הגרמופון נמשכו עד 1920.
קארוזו היה אחד הראשונים מבין כוכבי הווקאליות שהוקלט על גבי מספר גדול של תקליטי גרמופון בהפצה כלל-עולמית. הוא והגרמופון עשו רבות לקידומם ההדדי בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20. הקלטתו משנת 1902 ל־Vesti la giubba מתוך "ליצנים" של רוג'רו ליאונקוואלו נתנה לעולם את תקליט הגרמופון הראשון שנמכר במיליון עותקים. בחלק מהקלטותיו עשה קארוזו טרנספוזיציה כלפי מטה לתפקידיו (ב"יהודיה" של הלוי, למשל) כדי להימנע מלשיר דוֹ גבוה, הנמצא בקצה העליון של המנעד של הקול הגברי ומהווה אתגר פיזי קשה גם לזמרי טנור.
אנריקו קארוזו מת בשנת 1921, כנראה מסיבוך של דלקת האדר. הוא נקבר בנאפולי.
חייו היו נושא לסרט קולנוע הוליוודי, בדיוני ברובו, "קארוזו הגדול", משנת 1951 בכיכובו של מריו לנצה.
מאז מותו, נאספה עבודתו באלבומים רבים מספור.
ה'תתט"ו

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תתט"ו (5,815) ובקיצור תתט"ו – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-3 באוקטובר 2054, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 2055.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 5 שעות ו-834 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 1 במחזור העיבור ה-307. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 19 (סימנה יטיהא) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,986 לחורבן הבית, ושנת 2,366 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תתט"ו 107 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
כ"ז בניסן חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לשואה ולגבורה נדחה ליום שני כ"ח בניסן (כלל זה הוחל משנת ה'תשנ"ז - 1997).
ד' באייר חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נדחה ליום שני ה' באייר ויום העצמאות נדחה ליום שלישי ו' באייר (כלל זה הוחל משנת ה'תשס"ד - 2004).
י' באייר חל בשבת, ולכן יום הרצל נדחה ליום ראשון י"א באייר.
ה'תתי"ד

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תתי"ד (5,814) ובקיצור תתי"ד – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-13 בספטמבר 2053, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 2 באוקטובר 2054.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 8 שעות ו-245 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 19 במחזור העיבור ה-307. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 18 (סימנה יחלדז) במחזור השמש ה-208.
שנה זו היא שנת 1,985 לחורבן הבית, ושנת 2,365 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תתי"ד 106 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
מאעת

| --- | --- |

האלה מאעת, עטורת נוצה ואוחזת ענח'
 תפקיד:  אלת הצדק, החוק והאמת
 תרבות:  דת מצרים העתיקה 
 אב:  רע 
 בן או בת זוג:  תחות 
 
במיתולוגיה המצרית, מאעת (גם: מועת) הייתה אלת הצדק, החוק והאמת.
מאעת

במיתולוגיה המצרית המאעת הוא מושג מופשט המתאר את עיקרון הצדק הקוסמי הנוכח בעולם, אך עם זאת, מושג זה הואנש לדמות אלה. כנגזרת מתוך עיקרון הצדק המופשט אלה זו מייצגת את הסדר, האמת והחוק השרירים במצרים העתיקה. עיקרון זה הוא גם עיקרון הסדר החברתי וגם עיקרון סדר התופעות בעולם. המקביל הזכרי של מאעת הוא תחות, אל החוכמה והשירה, בעל ראשה של ציפור האיביס.
ישויות מזוהות עם אלה זו

שליט מצרים, הפרעה המכהן, נחשב לדובר המאעת. מתוך כך קיבל את הסמכות להשליט את החוק המשפטי והסדר החברתי. הקשר בין הפרעה המצרי והמאעת הוא עתיק יומין, ועדויות כתובות ראשונות אודות מערכות יחסים אלו השתמרו למן המאה ה-24 לפני ספירת הנוצרים, ימי הממלכה המצרית הקדומה, בתקופת השושלות הרביעית ועד השמינית.
חוקיה של מאעת

חוקי מאעת הם קוד משפטי העתיק הידוע בימינו.
בתקופת מצרים העתיקה, הפרעה המכהן היה נחשב לדוברה של מאעת, שכביכול הייתה קיימת בלבו כל הזמן, והכתיבה דרך פיו את חוקיה וכלליה, לכן כל צו שלו נחשב לצו מפיה של מאעת, שאין עליו עוררין.
רוב החינוך והתרבות המצרית הקדומה התבססו על מספר חוקים ואמות מוסר, שנקבעו על ידי מאעת.
היווצרות המאעת

על-פי המיתוס מאעת נולדה כאשר אל האוויר, שו, הפריד בין נות אלת השמים, וגב אל האדמה. מהריק שנוצר ביניהם נוצרה נוצה לבנה וקלילה, שהייתה מאעת. היא נחשבה לזו המשליטה סדר בכאוס, ובנוסף הנוצה נקראת גם נוצת האמת. אוסיריס השתמש בנוצה הזאת כדי להחליט אם המת דובר אמת או שקר במשפט המוות, וכך הוא החליט אם לתת לאמות הטורף לאכול את הלבבות שלהם, ולמנוע מהמתים את העולם הבא.
תיאור המאעת

באומנות המאעת מיוצגת כאישה אידיאלית- יפהפייה, ענוגה ועדינה. ראשה מעוטר בנוצת יען, לעיתים הנוצה צומחת ישירות מקודקודה ולעיתים הנוצה קשורה בסרט. נוצה זו מהווה את הסמליל הפונטי של השם מאעת. האלילה לובשת שמלה צרת גזרה וללא קישוטים נוספים. בחלק מהעדויות שהשתמרו לגביה היא עונדת צמיד או שרשרת. מלבד הנוצה המאפיינת של מאעת, דמותה הגשמית אוחזת בענח', סמל החיים המצרי.
עיקרון המאעת

עבור המצרים הקדמונים עיקרון הצדק משמש כאמצעי וכמטרה. מטרת העיקרון היא להאריך את החיים ולייצר ביטחון, שגשוג ואושר לאדם. תפיסת עיקרון הצדק באופן זה, נובעת מהאמונה כי כל אדם הוא חלק מהקוסמוס וכל אדם מסוגל להשפיע על הקוסמוס בחזרה במעשים או בדיבור. כל הממלא אחר חוקי המאעת יזכה בטוב וכל העובר על חוקים אלו יזכה לרע: למחלות, סבל ומוות.
תפקיד המאעת

לפי ספר המתים המצרי, כל נשמה כשהייתה מגיעה לתחום שיפוטו של אוסיריס, אל המוות, הייתה מוסרת את לבה לשקילה על מאזניים, אשר בכף המאזניים השנייה נחה נוצת האמת – סמלה-נציגתה של מאעת. אם הלב היה שווה במשקלו לנוצה, היה זה סימן כי היא טהורה מחטאים ורשאית להמשיך לעולם הבא; אך אם הלב היה כבד יותר מהנוצה, הוא היה נטרף על ידי המפלצת אמות, והנשמה הייתה נידונה לשכחה נצחית.
השפעות תאולוגיות ותרבותיות

תרבות מצרים:
עבור התרבות המצרית רעיון המאעת מהווה את מעטפת הדת הקוהרנטית הראשונית של המצרים הקדומים. עיקרון מופשט זה נגע בכל תחומי החיים של האדם, החל מרגע לידתו ועד לרגע מותו. העיקרון הכווין את מעשיי האדם בתחומי המשפט, הפוליטיקה, סדר התופעות בעולם (מדע) והאתיקה. העיקרון חלש על התחומים האישיים, הקהילתיים והמדינתיים, ומתוך כך נחשב כערש הדת הקוהרנטית הראשונית בממלכת מצרים הקדומה.
התרבות היהודית:
בראשיתה שרתה תרבות זו תחת שלטון האימפריה המצרית, ומתוקף כך תרבויות אלו שיחלפו ביניהן רעיונות ומאפיינים אשר הושפעו מתפיסות העולם האחת של השנייה. יחסי גומלין אלו באים לידי ביטוי בין היתר באופן תיאור המציאות ובאופן קביעת חוקיה. דוגמה לכך היא קווי דמיון מסוימים בין עשרת הדיברות המקראיים ופרק 125 בספר המתים המצרי. בשני קובצי חוקים אלו, מוסדרים עקרונות היחסים בין אדם לאדם המנוסחים על דרך השלילה, וזאת על מנת לצמצם את ההגבלה על האדם. כמו כן, קבלת חוקים אלו מהאל באופן ישיר משמשים על מנת להנכיח את האל. דמיון תאולוגי זה נובע מהסיבה ששתי תרבויות אלו שאפו "חזות בהתגלמות האל המופשט, עיקרון הצדק והסדר הקוסמי, דרך קיום חוקי הסדר והמוסר האלוהיים.
התרבות היוונית :
בתקופת מצרים התלמיית שולבו החוקים ההלניסטיים באלה של המצרים, באופן זה חוקי תלמיי הושפעו רבות מחוקיה של האלה מאעת.
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
האיכר צח הלשון
לקריאה נוספת

Strudwick, Helen (2006). The Encyclopedia of Ancient Egypt. New York: Sterling Publishing Co., Inc. pp. 106–107. ISBN 978-1-4351-4654-9.
הערות שוליים

↑  Anna Mancini, Maat Revealed, philosophy of justice in ancient Egypt (Buenos books America, Llc, 2004) p. 11-12 ; Cristopher A. Faraone & Emily Teeter, Egyptian Maat and Hesiodic Metis, Mnemosyne, Fourth Series, vol. 57, Fasc. 2 (2004), p. 177.
↑  Anna Mancini, Maat Revealed, philosophy of justice in ancient Egypt (Buenos books America, Llc, 2004) p. 17-18 ; Cristopher A. Faraone & Emily Teeter, Egyptian Maat and Hesiodic Metis, Mnemosyne, Fourth Series, vol. 57, Fasc. 2 (2004), p. 186-187.
↑  Cristopher A. Faraone & Emily Teeter, Egyptian Maat and Hesiodic Metis, Mnemosyne, Fourth Series, vol. 57, Fasc. 2 (2004), p. 186-187.
↑  Cristopher A. Faraone & Emily Teeter, Egyptian Maat and Hesiodic Metis, Mnemosyne, Fourth Series, vol. 57, Fasc. 2 (2004), p. 186.
↑  Anna Mancini, Maat Revealed, philosophy of justice in ancient Egypt (Buenos books America, Llc, 2004) p. 79-80.
↑  Jared C. Hood, The Decalogue and The Egyptian Book of the dead, Australian journal of Jewish studies. 23 (2009). P. 54.
↑  Anna Mancini, Maat Revealed, philosophy of justice in ancient Egypt (Buenos books America, Llc, 2004) p. 11-12.
↑  Jared C. Hood, The Decalogue and The Egyptian Book of the dead, Australian journal of Jewish studies. 23 (2009). P. 62-63, 65-66.
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118978136  SUDOC: 03125537X  VIAF: 22941468   WorldCat (עם VIAF): 22941468
סוויטה צרפתית (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של אירן נמירובסקי
 בימוי:  סול דיב
 הופק בידי:  Romain Bramons, Andrea Cornwell,Michael Kuhn,Xavier Marchand
 תסריט:  סול דיב, מאט צ'רמן
 עריכה:  כריס דיקנס
 שחקנים ראשיים:  מישל ויליאמס מתיאס שונארטס קריסטין סקוט-תומאס
 מוזיקה:  ראל ג'ונס
 צילום:  אדוארד גראו
 מדינה:  בריטניה, צרפת, בלגיה
 חברת הפקה:  אנטרטיינמנט ואן 
 חברה מפיצה:  UGC, Entertainment One
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 במרץ 2015
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  9.3 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סוויטה צרפתית (במקור: Suite Française) הוא סרט קולנוע משנת 2015 בבימויו של פול דיב, עם מישל ויליאמס, מתיאס שונארטס וקריסטין סקוט-תומאס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על הרומן סוויטה צרפתית של אירן נמירובסקי שנרצחה באושוויץ. הוא מתאר קשר רומנטי בין בחורה צרפתייה לקצין גרמני הגר בביתה בכפר כבוש על ידי הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
הצילומים נערכו בכפר מרוויל (אנ') בצפון צרפת ליד הגבול עם בלגיה.
המלחין ראל ג'ונס היה מועמד לפרס על הפסקול בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-69. נעימת הנושא הראשי הולחנה על ידי אלכסנדר דספלה שגם מבצע אותה בסרט.
תקציר העלילה

צרפת, 1940 - צבא גרמני נכנס לכפר בוסי בצפון צרפת. התושבים נאלצים לארח בבתיהם חיילים וקצינים. לוסיל אנז'לייה (מישל ויליאמס) גרה עם חמותה חמורת הסבר מאדאם אנז'לייה (קריסטין סקוט-תומאס) לאחר שבעלה גסטון נשבה על ידי הגרמנים והוא כעת שבוי מלחמה בגרמניה. היא מתלווה לחמותה בגביית תשלום שכירות מאיכרים הגרים בבתים של מאדאם אנז'לייה.
ראש הכפר הויקונט (אלכסנדר למברט) ואשתו (הרייט וולטר) הם משתפי פעולה עם הגרמנים.
בכפר גרה משפחת לבארי, האב בנואה (סם ריילי) והאם מדלן (רות וילסון). בנואה צולע לאחר שנפל מסוס. הוא שונא את הגרמנים ומחזיק בביתו רובה שלא מסר להם. אובר-לויטנט קורט בונט (טום שילינג) מתארח בביתם ומטריד מינית את מדלן לזעמו של בנואה.
אובר-לויטננט ברונו פון פאלק (מתיאס שונארטס) מתארח בבית הגדול של מאדאם אנז'לייה. הוא חובב מוזיקה ומלחין קטע לפסנתר בשם "סוויטה צרפתית". לוסיל שחובבת מוזיקה מתאהבת בו והם מתחילים רומן אהבה שידוע למאדאם אנז'לייה ולאנשי הכפר.
לוסיל מגלה שהדיירת שלהם סלין (מרגו רובי) מקיימת יחסים עם חייל גרמני אבל זו מטיחה בפניה כי גם גסטון בגד בה ויש לו גם בת. עובדה זו מקרבת יותר את לוסיל לברונו.
בנואה גונב תרנגולות מהויקונט ואשת הוויקונט תופסת אותו ומלשינה לגרמנים כי הוא מחזיק נשק. בונט פורץ לביתם בראש כיתת חיילים ומתחיל להתאבק עם בנואה שמצליח להרוג אותו ביריה מרובהו.
בנואה נמלט והגרמנים מתחילים במצוד נרחב ומזהירים את התושבים לבל יחביאו אותו. מדלן מבקשת מלוסיל להחביא את בעלה והיא מסכימה ברשותה של חמותה. הגרמנים עוצרים את הוויקונט ומזהירים כי אם לא יוסגר בנואה תוך 48 שעות הוא יוצא להורג. כשזה לא קורה מתמנה ברונו למפקד כיתת היורים והויקונט מוצא להורג בכיכר הכפר.
לוסיל רוצה להבריח את בנואה לפריז ומבקשת מברונו אישור מעבר. הוא מסכים אך חושד בה וכותב כי יש לערוך חיפוש במכונית. לוסיל נוסעת כשבנואה בתא המטען. הגרמני בנקודת הבדיקה בודק את האישור ופוקד לפתוח את תא המטען ואז בנואה ולוסיל יורים והורגים אותו וחייל גרמני נוסף.
באותו רגע מגיע ברונו. לוסיל מאיימת עליו באקדחה אך לא יורה. ברונו עוזר לה להכניס את בנואה שנפצע בזרועו, לאוטו. הם נפרדים ובסיום נאמר שברונו מת במלחמה ולוסיל ובנואה הצטרפו למחתרת הצרפתית.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מישל ויליאמס | לוסיל אנז'לייה |  |
| מתיאס שונארטס | ברונו פון פאלק | אובר-לויטננט |
| קריסטין סקוט-תומאס | מאדאם אנז'לייה |  |
| סם ריילי | בנואה לאבארי |  |
| רות וילסון | מדלן לאבארי |  |
| קלייר הולמן | מרתה | משרתת בבית אנז'לייה |
| מרגו רובי | סלין |  |
| למברט וילסון | הויקונט | ראש הכפר |
| הארייט וולטר | אשת הוויקונט |  |
| אלכסנדרה מריה לרה | לאה | יהודיה פליטה |
| טום שילינג | קורט בונט | אובר-לוטננט |
הערות שוליים

1 2 3  אורי קליין, הסרט "סוויטה צרפתית": איור מקרטע של המקור, באתר הארץ, 7 בספטמבר 2015
כריברט הראשון

כריברט הראשון (Charibert I;‏ 520/521 – 567) היה שליט פרנקי מהשושלת המרובינגית.
ביוגרפיה > כנסיך

כריברט היה בנו השני של מלך הפרנקים כלותאר הראשון מאשתו אינגונד. ב-556 שלח אביו אותו ואת אחיו גונתרם נגד שראם, אחיהם הצעיר שפתח במרד. צבאותיהם עמדו לפני קרב כשפרצה סופת רעמים שאילצה אותם לעזוב את השדה. שראם שלח לשניהם מכתבים מזויפים לפיהם כלותאר מת; כריברט וגונתרם מיהרו לחזור לבורגונדיה על מנת לבסס את מעמדם במלחמת הירושה שהיו בטוחים שתפרוץ. לבסוף, הדביר אביהם את המרד לבדו בשנת 561 והוציא את בנו להורג. אך הוא מת מוכה חרטה זמן קצר לאחר מכן.
ביוגרפיה > עלייתו לשלטון

עם מותו של כלותאר, חילקו בניו את הממלכה ביניהם לפי המנהג הסאלי. כריברט קיבל את נויסטריה ואת חבל אקיטן, וקבע את בירתו בפריז: ממלכתו חפפה בערך לזו של דוד אביו, כילדברט הראשון.
ביוגרפיה > תקופת מלכותו

כריברט נשא לאישה בת אצולה בשם אינגבורגה, אך לא שמר לה אמונים. הוא החזיק מספר גדול של פילגשים. אינגבורגה הולידה לו ארבע בנות, שאחת מהן, ברתה, נישאה לבסוף לשליט ממלכת קנט. הוא התגרש מאשתו כדי לשאת את מרופלדה, בתו של טווה צמר, שיחד עם אחותה מרקופלדה הייתה בין פילגשיו; הוא התחתן עם השנייה לאחר מות מרופלדה. באותה תקופה פרצה מגפה בארץ: ראשי הכנסייה הקתולית האשימו בה את המלך, שכן האמינו כי זהו עונש מאלוהים על שביצע גילוי עריות כשנישא לאחות אשתו. הבישוף גרמנוס מפריז נידה את כריברט מחיק הכנסייה.
עם מותו, היה למלך מספר גדול של צאצאים, אך כולן היו נשים. עקב כך, לא היה זכר שירש אותו, ואחיו חילקו את ממלכתו ביניהם.
גשר ויליאמסבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר, גשר דו־מפלסי, גשר רכבת 
 מיקום:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  לפרט ל. באק 
 מידות
 אורך:  2,227 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  490 מ' 
 קואורדינטות:  40°42′47″N 73°58′12″W﻿ / ﻿40.713°N 73.97°W﻿ / 40.713; -73.97
  (למפת מנהטן מוגדלת) גשר ויליאמסבורג(למפת מנהטן רגילה) גשר ויליאמסבורג
 
זיקוקים בליל הפתיחה של הגשר, 1903
מבט על תמוכות הגשר
גשר ויליאמסבורג (באנגלית: Williamsburg Bridge) הוא גשר תלוי החוצה את איסט ריבר ומחבר בין לואר איסט סייד של רובע מנהטן ושכונת ויליאמסבורג שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק.
הקמת הגשר

עבודות הקמת הגשר החלו בשנת 1896 והגשר נפתח לציבור ב-19 בדצמבר 1903. עלות הקמתו של הגשר הייתה 12 מיליון דולרים. בעת שנבנה היה הגשר - הגשר התלוי הגדול בעולם. הגשר נשא תואר זה עד לבניית גשר בר מאונטיין בשנת 1924. את תואר הגשר התלוי הארוך ביותר בצפון אמריקה הוא נשא עד פתיחת גשר בנג'מין פרנקלין בשנת 1926.
מבנה הגשר

אורכו של מרכז הגשר 488 מטרים, ואורך הגשר בין שני עוגניו - 2,227 מטרים. רוחבו של הגשר במרכזו 36 מטרים, וגובה הגשר מעל פני הנהר 41 מטרים. גובה המגדלים של הגשר 102 מטרים.
בעת הקמתו היו על הגשר שני מסלולים לנסיעת כלי רכב, שני מעברי הולכי רגל, ארבע מסילות חשמלית ושתי מסילות רכבת תחתית.
הגשר הוא אחד משני גשרים באזור העיר ניו יורק הנושא הן תחבורת כלי רכב והן רכבות (השני הוא גשר מנהטן).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שופץ הגשר מספר פעמים.
הערות שוליים

↑  Williamsburg Bridge, NY facts
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530126005171  LCCN: sh93004819  VIAF: 315530015   WorldCat (עם VIAF): 315530015
ממשל אלקטרוני

ממשל אלקטרוני הוא שימוש של הממשל באינטרנט ככלי להגברת שביעות רצון האזרחים ולעידוד מעורבותם בשלטון. הגדרות רחבות יותר דנות במגוון האפשרויות שפותחות טכנולוגיות המידע והתקשורת בפני הרשויות הציבוריות כדי:
לשפר את יעילות התפעול הפנים־ארגונית ואת השירות החוץ־ארגוני לתושבים
לחדש את חיוּת היחסים בין הלקוחות והאזרחים ובין גופי הציבור הפועלים מטעמם ברמה הפדרלית, המדינית והמקומית.
רעיון הממשל האלקטרוני הוצג בסוף שנות התשעים של המאה העשרים, והוא אחד הרעיונות המעניינים במינהל ציבורי, אף שאנשי המקצוע והאקדמיה טרם הגדירו אותו והבינו אותו לעומק.