stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בי ארתור
קורות חיים > חייה האישיים ומותה

ארתור הייתה נשואה פעמיים: בעלה הראשון היה התסריטאי, במאי ומפיק הטלוויזיה רוברט אלן ארתור. לשניים לא היו ילדים. בעלה השני היה הבמאי ג'ין סאקס, לו הייתה נשואה עד לגירושיהם ב-1978, והם אימצו שני בנים: מת'יו (נולד ב-1961) ודניאל (נולד ב-1964). ב-1972 עזבה את ניו יורק ועברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם נשארה לגור עד יום מותה.
ארתור הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים, ולעיתים קרובות היא תמכה פומבית במסעות הפרסום של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים, אליו הצטרפה ב-1987, לאחר שידור פרק בסדרה "בנות הזהב" שעסק בהתנגדות לשימוש בפרוות. כמו כן, פעלה למען זכויות נשים וזכויות להט"ב בארצות הברית.
ארתור נפטרה ממחלת הסרטן ב-25 באפריל 2009, בביתה בלוס אנג'לס, וגופתה נשרפה. היא הורישה 300,000 דולר למרכז אלי פורני בניו יורק, מלכ"ר המעניק מחסה וטיפול רפואי לבני נוער להט"בים חסרי בית.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

מאהבים וזרים אחרים (1970)
Mame ‏(1974)
לטוב או לרע (1995)
Enemies of Laughter ‏(2000)
לטוב או לרע (2011)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

מוד (1972-1978)
המלון של אמנדה (1983)
בנות הזהב (1985-1992)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה > הופעות אורח בולטות

הכל נשאר במשפחה (2 פרקים, 1971-1972)
בועות (פרק אחד, 1980)
ארמון הזהב (2 פרקים, 1992)
עולמו של דייב (3 פרקים, 1997)
מלקולם באמצע (פרק אחד, 2000)
פיוצ'רמה (פרק אחד, 2001)
תרגיע (פרק אחד, 2005)
ביאטריס ארתור בצעירותה, 1943
ביאטריס ארתור, 2005
מוחמד חוסיין פדלאללה

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1935 נג'ף, עיראק 
 פטירה:  4 ביולי 2010 (בגיל 74) ביירות, לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 
אייתוללה עליון סייד מוחמד חוסיין פדלאללה (ערבית: السيد محمد حسين فضل الله, תעתיק מדויק: סיד מֻחמד חֻסַין פצֿלאללה; 16 בנובמבר 1935 – 4 ביולי 2010) היה מנהיג מוסלמי דתי שיעי בלבנון. לעיתים קרובות התייחסו אליו כאל הסמכות ההלכתית של חזבאללה, והוא ממניחי התשתית הרעיונית להקמתו. השפעתו על מאמיני האסלאם השיעי, בכלל זה בעיראק, רבה ביותר. כתב עשרות ספרים בנושאי דת, ייסד מספר בתי ספר דתיים ונאם לעיתים תכופות בפני קהל מאמיניו. בדרשותיו נהג לקרוא לאסלאמיזם ולהתנגדות מזוינת נגד ישראל, שהוגדרה בפיו כ"גורם אימפריאליסטי".
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

מוחמד פדלאללה נולד בעיר נג'ף אשר בעיראק, ב-16 בנובמבר 1935. אביו, סייד עבד א-ראוף פדלאללה, היגר אל המקום מן הכפר הדרום לבנוני עיינאתא (הסמוך לבינת ג'בייל) בשנת 1928 לשם לימודים דתיים. ב-1953, בגיל 16, ביקר פדלאללה בלבנון כדי לנכוח בטקס שיעי. פדלאללה הצעיר הרשים את באי האירוע בלבושו ובדברי שירה שנשא. בשיר שנשא התאבל על מותו של המשורר הלבנוני סייד מוחסן אל-אמין, אולם השיר עסק גם בענייני חברה ופוליטיקה רלוונטיים לאותה תקופה, ובכלל זה הקולוניאליזם הצרפתי, האחדות האיסלאמית, אבטלה ועוד. גם בשנים הבאות המשיך לכתוב בזמנו הפנוי שירה, המתרכזת כמעט כולה בענייני דת האסלאם.
בתחילה למד פדלאללה בבית ספר מסורתי (כותאב), שם למד קוראן וכישורי כתיבה וקריאה בסיסיים. לאחר מכן עבר אל בית ספר מודרני. כבר בגיל צעיר התחיל לקרוא בכתבים אסלאמיים. בקיאותו והבנתו המעמיקה הביאו אותו ללמוד אצל מורי הדת הטובים ביותר באזורו.
ביוגרפיה > פועלו בלבנון

לאחר 21 שנות לימוד תחת מורי הדת של נג'ף, סיים פדלאללה את לימודיו ב-1966 ושב אל לבנון, הפעם כמורה. בשנה זו קיבל הזמנה מקבוצת מאמינים בשם "אוסרת אתאחי" (משפחת האחווה) לבוא ולחיות עמם בפרבר נבעה במזרח ביירות. פדלאללה היה למנהיג הדתי של הקהילה, מנהל התפילה בציבור ודרשנה.
בנבעה החל פדלאללה בארגון סמינרים תרבותיים ודתיים. בדרשותיו התייחס גם לנושאים חברתיים. את עיקר זמנו הקדיש לפיתוח לימוד הדת, ובין היתר הקים בית ספר דתי בשם "מכון השריעה האיסלאמית". אחד מתלמידי המוסד היה השייח' רג'ב חרב, ממניחי היסודות הרוחניים להקמת החזבאללה. את היותו מלומד דתי שילב פדלאללה עם מעורבות גבוהה בחיי הקהילה בה חי. בזמן מלחמת האזרחים בלבנון נחטף פדלאללה בידי ארגונים לבנוניים נוצריים. לאחר מכן עבר לפרבריה הדרומיים של ביירות (חארת חרייק וביר אל-עבד). בזמן המלחמה הרבה להשתמש במסגדו הן לקיום תפילות והן להעברת שיעורים לגבי פירושי הקוראן כמו גם נשיאת נאומים דתיים. הוא קרא לנקיטת פעולות כנגד מה שכינה "כוחות האימפריאליזם המערבי" המבקשים להכניע את העולם המוסלמי. כמו כן צידד בהידברות בין המוסלמים השיעים והסונים. במשך השנים הוציא עשרות של ספרים וכתבים בנושאי דת ושירה.
פדלאללה נחשב לליברלי יחסית באופן השקפותיו בנוגע למעמד האישה. לקראת היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים פרסם פדלאללה פתווה המאשרת לאישה מוכה להכות את בעלה במסגרת ההגנה העצמית וכן למנוע מבעלה לאנוס אותה, כפי שהאסלאם מתיר לגבר לסרב לקיים יחסי מין עם אשתו כדרך "לחנכה". על פתווה זו, ספג פדלאללה ביקורת רבה מחכמי דת מוסלמים אחרים, אשר טענו כי האישה נחותה מהגבר ורק לו הזכות לנהוג כלפיה באלימות ולא להפך. חכמי דת אחרים טענו כי פתווה זו "הורסת בתים ונכנעת למערב".
בסיוע תרומות שגייס במשך השנים, פדלאללה עסק והיה שותף להקמתה של רשת סוציאלית מסייעת ובה מוסדות רבים בתחום שירותי הרפואה, החינוך והרווחה אשר צרכניה מונים עשרות אלפי אנשים.
במרץ 1985 ניצל מאחד מניסיונות ההתנקשות בחייו. ניסיון התנקשות זה בוצע על ידי התפוצצות של מכונית תופת בביירות. ישנן טענות כי אירוע זה אורגן על ידי ה-CIA.
מת בביירות ב-2010, בגיל 75, לאחר שסבל בשנותיו האחרונות מבריאות רופפת.
יחסו לטרור

פדלאללה, בעל השפעה רעיונית רבה על העולם המוסלמי השיעי, שלל את זכות הקיום של מדינת ישראל ונהג לקרוא להתנגדות מזוינת נגדה. בנוסף תמך ברעיונות המהפכה האיראנית, קרא לאסלאמיזם בלבנון כחלק ממהלך כולל להקמתה של מדינה מוסלמית רחבת היקף, במקום המדינות הנפרדות כיום, ובכלל זה לבנון.
פדלאללה היה ממייסדי החזבאללה, אשר הוכר במדינות מערביות כארגון טרור. תמיכתו בארגון נמשכה אף שלא מילא תפקיד רשמי בו. בד בבד גינה את פיגועי 11 בספטמבר ואף פרסם פתווה (פסק הלכה), בעקבות הפיגועים במרוקו, כנגד פיגועי התאבדות הפוגעים באוכלוסייה אזרחית. הוא גם פרסם פתווה האוסרת על כל מוסלמי לסייע לארצות הברית בפעולותיה לכבוש כל מדינה מוסלמית. ברם בנוסף התבטא כי התאבדות, כמו גם פיגועי התאבדות, במסגרת של ג'יהאד, היא לא מותרת.
פדלאללה התבטא כי פירוק חזבאללה מנשקו בעקבות מלחמת לבנון השנייה, כחלק מיישומה של החלטה 1559, הוא בגדר "מעשה בגידה".
מצוק היונים

מצוק היונים מול חופי ביירות
מצוק היונים (בערבית: صخرة الروشة, בצרפתית: Grotte aux Pigeons, Raouché) הוא אתר ימי מול חוף ביירות שבלבנון, המהווה אטרקציה תיירותית מפורסמת.
אטימולוגיה

למקור השם שני הסברים: "ראוש": מהמילה ראס (ראש) בערבית. עם זאת, יש חוקרים הסבורים שהמילה היא ממקור צרפתי, שכן Rouche בצרפתית פירושו סלע, וסביר להניח שהשם ניתן לו בתקופת השלטון הצרפתי בלבנון.
סלע ראוש נקרא גם מצוק היונים וסלע האהבה.
מבנה

הסלע מורכב משני סלעים ענקיים, שאחד מהם גדול מהשני, והגדול הוא הסלע החלול שבאמצע. גובהו של סלע ראוש הוא כ-70 מטר וגובהו הממוצע הוא 25 מטר. באשר לסלע השני, הקטן יותר, הוא הושפע מגורמי השחיקה הסביבתיים אליהם נחשף עם הזמן, שהביאו לצורתו המחודדת.
חשיבות

מצוק היונים נחשב לאחד מאתרי התיירות המרכזיים בלבנון.
המצוק הואר בנובמבר 2015 בצבעי דגל לבנון וצרפת, כסולידריות עם צרפת לאחר מתקפת הטרור בפריז.
גלריית תמונות

האתר במפנה המאה ה-20
הערות שוליים

↑  לבנון - היכרות עם השכנה מצפון, באתר מסע אחר, ‏29 בספטמבר 2013
↑  https://www.mindat.org/feature-6275273.html
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ישראל פינקלשטיין, ניל אשר סילברמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ארכאולוגיה מקראית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Free Press
 תאריך הוצאה:  2006
 מספר עמודים:  328
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב
 תאריך:  2006
 תרגום:  ברוריה בן ברוך
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002542679
דוד ושלמה - בין מציאות היסטורית למיתוס הוא ספר בנושא ארכאולוגיה מקראית מאת ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן, שיצא לאור בספטמבר 2006 בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב. הספר יצא תחילה באנגלית בשם David and Solomon: In Search of the Bible's Sacred Kings and the Roots of Western Tradition בתחילת 2006 בהוצאת Free Press.
רקע

פרופ' ישראל פינקלשטיין, חתן פרס דן דוד ולשעבר ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הוא דמות מפורסמת בעולם הארכאולוגיה, הגם שלא מקובלת על כולם. בפרט, התיארוך שלו לממצאים מארץ ישראל, לפיו הוא מייחס ממצאים רבים מתקופת המקרא לזמן המאוחר במאה שנים בערך מהתאריך המקובל, אינו מוסכם בקהילת הארכאולוגים. ד"ר ניל אשר סילברמן חבר במרכז אנמה לארכאולוגיה ציבורית בבלגיה. ספרם "דוד ושלמה" הוא שיתוף פעולה שני לאחר הספר ראשית ישראל: ארכאולוגיה, מקרא וזיכרון היסטורי. בספרם הראשון טענו המחברים שעל פי מה שידוע מהארכאולוגיה, אין ראיות לקיומה של ממלכת ישראל המאוחדת, ירושלים הייתה לא יותר מכפר גדול והממלכה החשובה הייתה דווקא ישראל ולא יהודה.
הם העלו השערה על פיה רוב הטקסט המקראי הדן בהיסטוריה של ישראל נכתב בממלכת יהודה לקראת סוף קיומה, במאה השביעית לפנה"ס (תקופת המלך יאשיהו), למטרות של תעמולה פוליטית ודתית, כצורך לאחד שתי מסורות של שתי ישויות מדיניות שונות - יהודה וישראל. הספר זכה לחשיפה תקשורתית גדולה ועורר הד ציבורי נרחב. הוא אף הפך לרב-מכר במקומות רבים בעולם.
תוכן

בספר דוד ושלמה מתחקים המחברים אחר ראשיתן והתפתחותן של מסורות המקרא אודות דוד המלך ושלמה המלך ותקופתם, המניעים והרקע מאחורי מסורות אלו, והשפעתן על תרבות המערב. המחברים טוענים שעל פי הארכאולוגיה, עיקר תוכנן של המסורות לא משקף מציאות היסטורית אמיתית, אם כי הן מכילות גרעין אותנטי של ממלכה מקומית. המחברים טוענים שדורות אחרי דורות הוסיפו לגרעין זה ושינו אותו על פי השקפותיהם ומגמותיהם, וכך התפתחו התפיסות לגבי דוד ושלמה המופיעות בתנ"ך ובמסורת היהודית והנוצרית.
תגובות

כמו קודמו (ראו: ביקורת על הספר "ראשית ישראל"), גם על הספר דוד ושלמה יש ביקורת קשה מצד חלק מהממסד האקדמי. כך כותב פרופ' מייקל קוגן מסטונהיל קולג', בכתב עת פופולרי:
לקריאה נוספת

רענן אייכלר, ‏שודדי הממלכה האבודה, תכלת תכלת 26, חורף התשס"ז / 2007
הערות שוליים

↑  הספר יצא לאור ראשית באנגלית בשם The Bible Unearthed: Archaeology's New Vision of Ancient Israel and Its Sacred Texts בשנת 2001, ואחר כך בגרסה עברית בשנת 2003 בהוצאת אוניברסיטת תל אביב
↑  Michael D. Coogan, "Assessing David & Solomon: From the Hypothetical to the Improbable to the Absurd," The Biblical Archaeology Review July/August 2006, pp. 56-60
בלה באן

| --- | --- |
תמונת הדרכון הצרפתי של באן (1956)
תמונת הדרכון הצרפתי של באן (1956)
 לידה:  4 במאי 1909 בודפשט, ממלכת הונגריה (טרנסלייטניה), האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 בפברואר 1972 (בגיל 62) ירושלים, ישראל 
 שם לידה:  Blau Béla
 תקופת הפעילות:  מ-1930 
 פרסים והוקרה:  פרס נורדאו (1965)  פרס מונקאצ'י (1951)  פרס מונקאצ'י (1953) 
 
בלה באן (במקור בלאו, בהונגרית: Bán Béla; בודפשט, 14 במאי 1909 – ירושלים, 6 בפברואר 1972) היה צייר יהודי-הונגרי, שעלה לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20. זכה פרס מונקאצ'י פעמיים, היה מרצה באקדמיה לאומנות בבודפשט. בציורו הוא עבר מגרסה אקספרסיבית של ריאליזם לסוריאליזם, אך הושפע לעיתים גם על ידי הריאליזם הסוציאליסטי, הקוביזם ועוד. את עבודותיו ניתן למצוא בגלריה הלאומית של הונגריה שבבודפשט, במוזיאון יאנוס פנוניוס בעיר פץ', במוזיאון העיר סומבטהיי ובמוזיאון העירוני בסקשפהרוואר.
קורות חיים

בלה בלאו נולד במשפחה יהודית של פקידים, אם כי במשפחתו המורחבת היו אמנים רבים*. הוריו היו גזה בלאו ורוזה צ'ילאג. הוא נרשם בתעודת הלידה בתור בלה בלאו, בשנת 1934 הוא חתם על עבודות העיצוב הגרפי שלו בשם משפחה זה. בשנים 1925–1928 היה סטודנט של בית הספר לאמנות שימושית, התכונן לקריירה של גרפיקאי פרסומות, המאסטר שלו בבית הספר היה פרנץ הלבינג, ואחר כך כסטודנט של האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1928–1930), המאסטר והמורה שלו היו דיולה רודנאי. לאחר הלימודים באוניברסיטה הוא היה חבר מייסד של האגודה החדשה לאמנים (KÚT (1934 ולאחר מכן של בית הספר האירופי.
בשנת 1935 נשא לאישה את ליוויה, בתם של ארפאד אדוריאן (אדלר)(1883–1943) ושל מריה שלזינגר.
בשנת 1953 קיבל בפעם השנייה את פרס מונקאצ'י. הוא היגר בשנת 1956 לצרפת בתקופת המרד ההונגרי. שם הציג בעבר  תערוכות. אחר כך חי חמש שנים בארגנטינה. הוא עלה לישראל בשנת 1963, והביא איתו את מרבית היצירות שלקח עימו כשעזב את הונגריה. הוא לימד תקופה ב"בית הספר הגבוה לציור" בתל אביב.
בשנת 1988 מרבית מורשתו  נתרמה על ידי משפחתו להונגריה. לאחר מכן ארגן מוזיאון יאנוס פאנוניוס בפץ' תערוכת זיכרון בליווי קטלוג של הגלריה הלאומית של בודפשט וגלריית סומבטהיי.
קורות חיים > תערוכות יחיד

גלריה טמאשס, בודפשט (1936)
ארגון חופשי של אמנים הונגרים (1946)
Galerie Creuze עם Andre Bálint, פריז (1947)
ארגון חופשי של אמנים הונגרים (אוסף) (1948)
אנטיגונה, בואנוס איירס והבראיקה, בואנוס איירס (1958)
גלריה ואן ריאל, בואנוס איירס (1960)
גלריה ואן ריאל, בואנוס איירס (1961)
גלריה גלטיאה, בואנוס איירס (1962)
ביתן אגודת הציירים, תל אביב (1965)
גלריה דוגית, תל אביב תל אביב (1968)
מוזיאון המהפכה, סומבטהיי (1979)
מוזיאון יאנוס פאניוניוס, פץ' • גלריה בודפשט, בודפשט • גלריה סומבטהיי (1988-89)
קורות חיים > תערוכות קבוצתיות נבחרות

אגודת סצ'ני, סלון אביב, סלון לאומי, בודפשט (1935)
ריאליסטים חדשים, גלריה טמאש, בודפשט (1936)
חופש ואנשים, מטה עובדי הברזל, בודפשט (1942)
רומנטיקה חדשה, גלריה טמאש, בודפשט (1944)
תערוכת אביב של אמני סוציאליסטים ועובדים, מוזיאון ארנסט, בודפשט (1945)
תערוכה ראשונה של בית הספר האירופי, האגודה הדמוקרטית של נשים הונגריות רובע 5. בודפשט (1946)
תערוכה בינלאומית לסוריאליזם, גלריית מגט, פריז (1947)
מגמות חדשות באמנויות יפות של הונגריה, הסלון הלאומי, לקראת אמנות קהילתית, ארגון חופשי של אמני הונגריה, בודפשט (1948)
1-6. תערוכת אומנויות יפות בהונגריה, הסלון הלאומי, בודפשט (1950–1955)
תערוכה ראשונית לאמנות מודרנית, בואנוס איירס (1960)
ציור ופיסול תערוכות, תל אביב (1964)
בית ספר אירופי. האמנות ההונגרית של המאה העשרים, גלריית קיש, סקשפהרוואר (1973)
ריאליסטים חדשים, מוזיאון המהפכה, סומבטהיי (1977)
בית הספר האירופי, גלריה בודפשט, בודפשט (1984)
פרסים והוקרה

1938 הכרה של כבוד בסלון האביב של אגודת סצ'ני
1942 פרס שני, תחרות הפרסקו "חופש והעם"
1948 פרס שלישי, תחרות פרסקו של משרד הדת והחינוך הציבורי של הונגריה
1950 פרס מונקאצ'י דרגה שנייה
1953 פרס מונקאצ'י דרגה ראשונה
1958 תחרות ציור תחנות רכבת תחתית בבואנס איירס, ארגנטינה, מקום שני
1966 פרס נורדאו לאמנות
1986 תערוכת "אמני ישראל מציירים תנ"ך", תל אביב, פרס ראשון
לקריאה נוספת

ציורים, ביוגרפיה - artportal.hu
אישטוואן וגנר: בלה באן ו"ביורומנטיקה "- artportal.hu
ביוגרפיה - אוסף דיאק
כתיבה מאת ד"ר ג'רג' וארקוני - המוזיאון היהודי
בלה באן. מוזיאון ישראל-מרכז המידע לאמנות ישראלית
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 532/1908. folyószáma alatt".
↑  "Adorján Árpád halotti bejegyzése".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 162/1935. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270852  NLI: 987007519027205171  GND: 17417974X  ISNI: 0000 0000 7820 0652  LCCN: no2024008095  RKD: 120776  ULAN: 500483192  VcBA: 495/126931  VIAF: 89084557   WorldCat (עם VIAF): 89084557 
דיוקן עצמי בדיו, 1940
דיוקן עצמי בצבעי מים, 1946
דיוקן עצמי בצבעי פסטל, 1955
לוח הזיכרון של בלה באן במעונו לשעבר, ב־64/b בשדרת  מרגיט
מטרו 2033

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דמיטרי גלוכובסקי 
 שפת המקור:  רוסית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  הרכבת התחתית של מוסקבה 
 הוצאה
 הוצאה:  AST
 תאריך הוצאה:  2005 
 סדרה
 הספר הבא:  מטרו 2034 
 
מטרו 2033 (ברוסית: Метро 2033) הוא רומן בדיוני פוסט-אפוקליפטי משנת 2005 מאת הסופר הרוסי דמיטרי גלוכובסקי. עלילת הספר ממוקמת במטרו של מוסקבה, שם מסתתרים הניצולים האחרונים לשואה גרעינית עולמית. אחריו הגיעו שני ספרי המשך, "מטרו 2034" ו"מטרו 2035" והולידו את זיכיון "מטרו".
המהדורה האנגלית של הספר התפרסמה כקישור לעיבוד משחקי הווידאו בשנת 2010. בשנת 2019 החלה הפקת עיבוד קולנועי רוסי בשם זה.
עלילה > רקע

בשנת 2013, מלחמה גרעינית אילצה חלק גדול מהאוכלוסייה שנותרה בחיים במוסקבה לעבור למערכת המטרו בעיר בחיפוש אחר מקלט. בסופו של דבר התיישבו קהילות בתחנות הרכבת התחתית והתפתחו למדינות עצמאיות לאורך זמן. סיעות עלו, בין שומרי השלום העצמאיים, "מסדר הסדר", לסיעת "הקו האדום" הנאו-סטליניסטי ו"הרייך הרביעי" הנאו-נאצי, ועד הפלגים החזקים יותר כמו "פוליס", שהכילו את הכוח הצבאי הגדול ביותר ואת הידע הרב ביותר ומשטר "הנזה" ששלט על הטבעת הראשית של תחנות המטרו בכוחו הכלכלי העצום.
כאשר קבוצות אלה החלו להתפתח, "הקו האדום" ו"הרייך הרביעי" נכנסו במהירות למצב של מלחמה, מכיוון ששניהם ביקשו להשמיד את האחר. בזמן שהמלחמה התרחשה, התחנות שסירבו להצטרף לשני הצדדים נהרסו על ידי הסיעות, התמזגו למשטר הנזה, נפשטו על ידי שודדים עבריינים, או הקימו מדינות עצמאיות משלהן. תחנות אחרות נהרסו על ידי בעלי חיים שעברו מוטציות, כהשפעה של הנשורת הגרעינית. בעוד שרוב התחנות נשלטו על ידי שלושת הפלגים העיקריים, היו כמה תחנות שכרתו ברית עצמאית, כולל תחנת VDNKh ("תערוכה"). בתחנה זו מתרחשים אירועי "מטרו 2033".
פרסום

הספר הופיע לראשונה באופן מקוון בשנת 2002 ובהמשך הפך לניסוי אינטראקטיבי, שצייר אלפי קוראים מרחבי רוסיה ומחוצה לה. בשנת 2005 הוא הודפס על ידי הוצאת Eksmo והפך לרב מכר בפריסה ארצית ועולמית. המהדורה האנגלית יצאה ב-18 במרץ 2010 כדי לחפוף לשחרור העיבוד למשחק הווידאו של הרומן.
ביקורת והכרה

עד שנת 2010 נמכרו ברוסיה בלבד יותר מ-500,000 עותקים של מטרו 2033. למעלה משני מיליון איש קראו את הספר באתר הרשמי שלו עוד לפני שהוא פורסם בדפוס. זכויות הוצאת ספרים זרות נמכרו לעשרות מדינות. בשנת 2007 זכה גלוכובסקי בפרס העידוד של אגודת המדע הבדיוני האירופית יורוקון עבור מטרו 2033.
המשכים

רומן ההמשך מטרו 2034 של גלוקובסקי ראה אור בשנת 2009, ואחריו מטרו 2035 בשנת 2015. בנוסף, סופרים רבים אחרים פרסמו עשרות כרכים כחלק מהיקום של "מטרו 2033"; פורסמו סיפורים קצרים וכמה מחברים יצרו יקומים מחתרתיים אישיים משלהם הממוקמים בתחנות רכבת תחתית אחרות.
עיבודים > משחק וידאו

משחק הווידאו "Metro 2033", שפותח על ידי אולפן 4A Games באוקראינה, יצא ברחבי העולם בשנת 2010. גלוכובסקי אמר שהוא בחר בעיבוד משחקי וידאו על פני סרט שכן זה נתן לו יותר חופש אמנותי. שני משחקי המשך שפותחו גם על ידי 4A Games הם "Metro: Last Light" ו-"Metro Exodus", יצאו בשנים 2013 ו-2019.
עיבודים > עיבוד קולנועי

החל מנובמבר 2010, גלוכובסקי ניהל שיחות עם אולפנים ומפיקים בהוליווד למכירת זכויות הסרט. עד 2012, MGM החזיקה בזכויות המסך מטרו 2033 ושכרה את סקוט פרייז'ר "פאביטו" לכתיבת התסריט. מארק ג'ונסון היה אמור להפיק. עם זאת, ההפקה בוטלה והזכויות הוחזרו לגלוכובסקי לאחר שסירב לאפשר אמריקניזציה של העלילה, כך שהסרט יתרחש בוושינגטון במקום במוסקבה. בדצמבר 2018 הסביר גלוכובסקי: "בוושינגטון הבירה הנאצים לא עובדים. קומוניסטים לא עובדים בכלל והאנשים האפלים לא עובדים. וושינגטון הבירה היא עיר שחורה בעצם. זה בכלל לא הרמיזה שאני רוצה [עם האפלים], זו מטאפורה של שנאת זרים כללית, אבל זו בכלל לא הערה על אפרו-אמריקאים."
לבסוף, ב-23 באוגוסט 2019 הודיע גלוחובסקי כי העיבוד הקולנועי לרומן יגיע בינואר 2022. הסרט החדש מופק בשיתוף פעולה עם ТНТ-PREMIER Studios וערוץ TV3. למפיקי הסרט מונו יבגני ניקישוב וואלרי פיודורוביץ', סנטרל פרטנרשיפ משמשת כחברת הפצה בעוד גזפרום מדיה תממן את ההפקה, שצילומיה יחלו בשנת 2020 והסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-1 בינואר 2022. במאי 2021, נודע כי יציאת הסרט נדחתה לינואר 2024.ב 2022 גלוכובסקי הצהיר שהוא הוכנס לרשימת מבוקשים ונכנס לרשימה השחורה על ידי הממשלה הרוסית וכל הפקות של יצירותיו הוחרמו ברוסיה, לכן הפקת הסרט בוטלה ללא הגבלת זמן.
הערות שוליים

↑  Cult Sci-Fi Novel ‘Metro 2033’ to Be Adapted as Movie (EXCLUSIVE)
↑  ב-2022 יצא לאקרנים סרט המבוסס על הרומן של מטרו 2033
1 2  "Interview: Metro 2033′s Dmitry Glukhovsky and Huw Beynon".
↑  "Metro 2033 review". אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bio of Dmitry A. Glukhovsky". אורכב מ-המקור ב-2018-06-15. נבדק ב-2019-08-24.
↑    Alena Tveritina, Russia Now, ‏Writers sign up for Universe of Metro 2033, The Telegraph, 2 November 2011
↑  ביקורת: Metro 2033
↑  MGM, 'Narnia' Producer Pick Up Rights to Russian Sci-Fi Novel 'Metro 2033' (Exclusive) // Hollywoodreporter.com
↑  "Production of Metro 2033 film has been stopped". www.gamereactor.eu. נבדק ב-2019-04-23.
↑  Glukhovsky, Dmitry (2019-08-23). "METRO 2033 will become a movie! Out January 1, 2022pic.twitter.com/hFBTMIdSfh". @glukhovsky (באנגלית). נבדק ב-2019-08-24.
↑  «Метро 2033» получит экранизацию от ТНТ и ТВ-3
↑  Известна дата выхода фильма «Метро 2033»
↑  Анонсирован фильм по роману Глуховского «Метро 2033»
↑  Экранизация «Метро 2033» Глуховского выйдет 1 января 2022 года
↑  Cult Sci-Fi Novel ‘Metro 2033’ to Be Adapted as Movie (EXCLUSIVE)
↑  Продюсеры Валерий Федорович и Евгений Никишов экранизируют культовую книгу Дмитрия Глуховского МЕТРО 2033
↑  [Games are Literature. Meet Dmitry Glukhovsky, Viral Author, Creator of Metro 2033 Universe https://www.youtube.com/watch?v=NKf5Lx3fYug]
| "מטרו" מאת דמיטרי גלוכובסקי | "מטרו" מאת דמיטרי גלוכובסקי | "מטרו" מאת דמיטרי גלוכובסקי |  |
| --- | --- | --- | --- |
| מטרו 2033 משחק וידאו, סרט | מטרו 2034 | מטרו 2035 |  |
‏Metro: Last Light‏ • ‏Metro Exodus
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4000151052031833530007   WorldCat (עם VIAF): 4000151052031833530007 
דמיטרי גלוכובסקי חותם על עותק של מטרו 2033 ב-SFeraKon‏ 2012.
מודלים לקידום מכירות לעיבוד משחקי הווידאו עם עותקים של הספר ב-IgroMir 2010
שודדי הקאריביים – דמויות

זהו ערך על הדמויות של סרטי ההרפתקאות והאקשן שודדי הקאריביים, בהם יצאו חמישה סרטים וסרט שישי עתיד לצאת.
טבלת שחקנים ודמויות

הערות:
פ - דמות המופיעה בפלשבק
צ - הדמות בצעירותה
ק - הופעת קמע
| דמות> דמות.דמויות ראשיות | סרט> קללת הפנינה השחורה (2003).דמויות ראשיות | סרט> תיבה של איש מת (2006).דמויות ראשיות | סרט> סוף העולם (2007).דמויות ראשיות | סרט> זרמים זרים (2011).דמויות ראשיות | סרט> נקמתו של סלזאר (2017).דמויות ראשיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קפטן ג'ק ספארו | ג'וני דפ | ג'וני דפ | ג'וני דפ | ג'וני דפ | ג'וני דפ | אנתוני דה לה טורצ |
| קפטן הקטור ברבוסה | ג'פרי ראש | ג'פרי ראשק | ג'פרי ראש | ג'פרי ראש | ג'פרי ראש |
| ויליאם טרנר | אורלנדו בלום | דילן סמית'צ | אורלנדו בלום | אורלנדו בלום |  | אורלנדו בלוםק |
| אליזבת סוואן | קיירה נייטלי | לוסינדה דריזקצ | קיירה נייטלי | קיירה נייטלי |  | קיירה נייטליק |
ג'ושאמי גיבס: קווין מקנלי
| קפטן דיווי ג'ונס |  | ביל ניי | ביל ניי |  | בתור צלליתק |
| לורד קאטלר בקט |  | טום הולנדר | טום הולנדר |  |  |
| קפטן אדוארד טיץ' |  |  |  | איאן מקשיין |  |
| אנג'ליקה טיץ' |  |  |  | פנלופה קרוז |  |
| הנרי טרנר |  |  | דומיניק סקוט קייצ |  | ברנטון ת'ווייטס | לואיס מקגוואןצ |
| קארינה סמית' |  |  |  |  | קאיה סקודלריו |
| קפטן ארמנדו סלזאר |  |  |  |  | חאווייר ברדם |
דמוית משניות
| ג'יימס נורינגטון | ג'ק דבנפורט | ג'ק דבנפורט | ג'ק דבנפורט |  |  |
| וות'רבי סוואן | ג'ונתן פרייס | ג'ונתן פרייס | ג'ונתן פרייס |  |  |
| ביל "אוזן הנעל" טרנר | מוזכר | סטלאן סקארסגארד | סטלאן סקארסגארד |  |  |
| טיה דאלמה/קליפסו |  | נעמי האריס | נעמי האריס |  |  |
| קפטן סאו פאנג |  |  | צ'או יון-פאט |  |  |
| מר איאן מרסר |  | דייוויד סקופילד | דייוויד סקופילד |  |  |
| פיליפ סוויפת' |  |  |  | סם קלאפלין |  |
| סירנה |  |  |  | אסטריד ברג'ס פריסבי |  |
| סקראם |  |  |  | סטיבן גראהם | סטיבן גראהם |
| קפטן אדוארד טיץ' |  |  | קית' ריצ'רדס | קית' ריצ'רדס | קית' ריצ'רדספ | אלכסנדר שיר צ |
| מארטי | מרטין קלבה | מרטין קלבה | מרטין קלבה |  | מרטין קלבה |
| מר קוטום | דייוויד ביילי | דייוויד ביילי | דייוויד ביילי |  |  |
| ראגטי | מקנזי קרוק | מקנזי קרוק | מקנזי קרוק |  |  |
| פינטל | לי ארנברג | לי ארנברג | לי ארנברג |  |  |
| מורלוי | אנגוס בארנט |  | אנגוס בארנט |  | אנגוס בארנט |
| מורטוג | גילס ניו |  | גילס ניו |  | גילס ניו |
| ג'יזל | ונסה בראנץ | ונסה בראנץ | ונסה בראנץ |  |  |
| סקהרלט | לורן מאהר | לורן מאהר | לורן מאהר |  |  |
דמויות אורחות
| אנה מריה | זואי סלדנה |  |  |  |  |
| ג'ורג' השני |  |  |  | ריצ'רד גריפית'ס |  |
| הנרי פלהם |  |  |  | רוג'ר אלאם |  |
| ג'ון קרטרט |  |  |  | אנטון לסר |  |
| פרננדו השישי |  |  |  | סבסטיאן ארמסטו |  |
| סגן גילט | דמיאן או'הייר |  |  | דמיאן או'הייר |  |
| תיאודור גרובס | גרג אליס |  | גרג אליס | גרג אליס |  |
| הספרדי |  |  |  | אוסקר חאנדה |  |
| קפטן בלמי |  | אלכס נורטון |  |  |  |
| שומר הרובע |  | סטיב ספירס |  |  |  |
| טאי הואנג |  |  | רג'י לי |  |  |
| אשקאי/פוססן |  |  | אומיד ג'לילי |  |  |
| המושל דיקס |  |  |  |  | ברוס ספנס |
| לוטננט ג'ון סקארפילד |  |  |  |  | דייוויד ונהם |
| סהאנסה |  |  |  |  | גולשיפתה פרהני |
| פייר (פיג) קלי |  |  |  |  | קן רידלי |
| דוד ג'ק ספארו |  |  |  |  | פול מקארטני |