stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציקו (כפר)
אתרים בעלי חשיבות

חורבות הכנסייה במריאסיפלק - חורבות כנסייה דו-מגדלתית, בעלת שלוש-ספינות בסגנון רומנסקי מתקופתו של גזה השני, מלך הונגריה.
חורבות כנסיית אסתרפוסטה - הכנסייה בפאתי הכפר, במקום היישוב לשעבר שנקרא Östör, נבנתה בסגנון האמנות הגותית במאה ה-15.
כנסיית השילוש הקדוש - נבנתה בין השנים 1767 - 1784 בסגנון בארוק. טור הזיכרון בחצר הכנסייה מנציח את קורבנות מלחמות העולם הראשטינה והשנייה, ואת הגירושים.
קפלת רוכוס הקדוש - ההנחה היא שנבנתה בשנת 1746 על יסודותיה של כנסייה מימי הביניים.
פסל יוחנן הקדוש מנפומוק - הפסל בכיכר המרכזית של הכפר מהמאה ה-18 בסגנון בארוק.
ילידי המקום

מאייר קראוס (1809 - בודפשט, 1894) היה סוחר יהודי-הונגרי תעשיין.
ראו גם

23. קבוצת ילדות הצופים יוליה פודמניצקי ציקו
הריסות הכנסייה במריאספלק. עד סוף המאה ה-19 סברו כי אלה חורבות מנזר ציקאדור שמופיע במקורות כתובים, אך מאז הוכח כי חורבות הכנסייה הן של העיר סיפלק לשעבר (חורבות מנזר הציקאדור נחפרו בבאטאסק)
חלת דבש

חַלַת דְבַשׁ היא מבנה טבעי שנוצר על ידי דבורי דבש בתוך הכוורות שלהן. חלת הדבש עשויה מדונג דבורים אותו מפיקות הדבורים מבלוטות מיוחדות בגופן. חלת הדבש מורכבת ממספר רב של תאים משושים - צורה אשר מאפשרת לדבורים לאחסן כמויות גדולות של דבש תוך שימוש בכמות מינימלית של דונג דבורים.
בכוורת לחלת הדבש מספר שימושים חשובים - היא משמשת בעיקר לאחסון הדבש, שהוא מקור המזון העיקרי של הדבורים, ולאחסון האבקה אותה אוספים הדבורים מפרחים, אשר מספקת רכיבים תזונתיים חיוניים לתזונה של הדבורים. בנוסף, חלת הדבש מהווה גם סביבה בטוחה למלכת הדבורים אשר בה היא מטילה את הביצים שלהם שמתפתחים בהמשך לזחלים, לאחר מכן לגלמים ולבסוף לדבורים.
עבור בני אדם, חלת הדבש שימשה במשך מאות שנים כמקור לדבש, המשמש כממתיק במזונות ומשקאות רבים, ושעווה אשר משמשת לייצור נרות, מוצרי קוסמטיקה ומוצרים אחרים. הדבוראים נוהגים להסיר בזהירות מהכוורות את חלות הדבש על מנת לאסוף מהן דבש ושעווה. מכיוון שבניתת חלת הדבש דורשת מדבורים אנרגיה ומשאבים ניכרים, לרוב הדבוראים נוטים להחזיר את השעווה לכוורת לאחר הוצאת הדבש על מנת לאפשר לדבורי הדבש להמשיך למלא מחדש את התאים הריקים במקום לבנות תאים חדש מאפס.
גלריית תמונות

דבורת דבש על חלת דבש
דבורים בונות חלת דבש
חלת דבש עם ביצים וזחלים
תצלום תקריב של קן דבורת-הדבש הננסית אשר ננטש
חלת דבש
חלת דבש מלאכותית בה הדבורים מילאו חלק מתאים
דבורי דבש בחלת דבש מלאכותית
חלות דבש מלאכותיות עם שעוות דבורים
צליית חלת דבש על הגריל עם הזחלים בשוק אודונג בקמבודיה
חלות דבש למכירה באיראן
ראו גם

מבנה כוורת
איציק גלילי

| --- | --- |

 לידה:  1961 (בן 64 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
איציק גלילי (נולד ב-1961) הוא רקדן וכוריאוגרף, מנהל ויועץ אמנותי ישראלי-הולנדי.
ביוגרפיה

גלילי נולד וגדל בתל אביב, הבכור בין שלושה אחים. בצה"ל שירת במשך ארבע וחצי שנים ביחידה קרבית. החל לרקוד בהיותו בן עשרים וארבע בבת שבע 2 בהדרכתה של נירה פז, המשיך לרקוד בבת דור בניהולה של ז'נט אורדמן ובבת שבע בניהולם של דוד דביר ואוהד נהרין. למד כוריאוגרפיה וקומפוזיציה בגילפורד, דרומית-מערבית ללונדון. קריירת הריקוד שלו נמשכה בשנים 1982–1994.
התחיל בישראל גם את הקריירה שלו ככוריאוגרף.
בשנת 1989 בעידודו של רוברט כהן, יועץ אמנותי של להקת בת-שבע ומנהל אמנותי של להקת המחול בן זמננו של לונדון, נרשם גלילי לקורס הבינלאומי למלחינים וכוריאוגרפים על שם קאלוסט גולבנקיאן בבריטניה.
בשנת 1990 יצר גלילי את "דו-עת " (Double Time) ואת "Old Cartoon" שזכה ב-1991 בפרס ראשון ליצירה מקורית בתחרות הכוריאוגרפיה "גוונים במחול".
פרסים ואותות הוקרה

1991 - פרס ראשון ליצירה מקורית בתחרות "גוונים במחול" בישראל
1992 - פרס הקהל בתחרות הבינלאומית לכוריאוגרפים בחרונינגן, על היצירה "אפקט הפרפר" ("The Butterfly Effect")
1994 - פרס התרבות על שם פיליפ מוריס לכישרון יוצא דופן ותרומתו לתרבות ההולנדית
2002 - פרס VSCD לכוריאוגרפיה ופרס VSCD להפקה הטובה ביותר בעונה 2005–2006
2003 - פרס The Golden Mask ברוסיה (הנחשב לפרס היוקרתי ביותר לכוריאוגרפיה עכשווית ברוסיה)
2006 - קיבל את תואר האצולה "אביר המסדר המלכותי של בית אוראניה-נאסאו", מידי ביאטריקס, מלכת הולנד עבור תרומתו למחול ההולנדי.
2008 – פרס הכוריאוגרפיה מאת אגודת מנהלי התאטרונים הלאומית עבור תרומתו למחול ההולנדי.
רשימת יצירות נבחרות

The Butterfly Effect (1991) • Earth Apples (1992) • When You See God... Tell Him (1993) • Ma’s Bandage (1994) • Through Nana’s Eyes (1995) • Chronocratie (1996) • Fragile (1997) • Until.With/Out. Enough (1997) • Chameleon (1998) • The Drunken Garden (1999) • Things I Told Nobody (2000) • For Heaven’s Sake (2001) • Mono Lisa (2003) • Peeled (2004) • Hikarizatto (2004) • A Linha Curva (2005) • six (2007) • SUB (2009) • Or (2010) • Little Tiny Bite (2010) • Bullet Proof Mama (2010) • The Grammar of Silence (2012) • The Open Square (2012) • Somb-risa (2012) • And The Earth Shall Bear Again (2012) • Il est de certains coeurs… (2013) • O Balcão de Amor (2014) • The Chambers of a Heart (2014) • Almost Human (2015) • In Short (2016) • My Best Enemy (2017)
הערות שוליים

↑  אייל מלובן, "ידיעות תל אביב", 27 בנובמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16926509w (data)  GND: 1064684483  ISNI: 0000 0000 3349 2655  LCCN: n97852737  NKC: xx0269506  SUDOC: 182649466  VIAF: 43598888   WorldCat (עם VIAF): 43598888
הרברט פון קאראיאן

| --- | --- |

קאראיאן בשנת 1972
 לידה:  5 באפריל 1908 זלצבורג, אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 ביולי 1989 (בגיל 81) אניף, אוסטריה 
 שם לידה:  הריברט אביר פון קאראיאן
 מקום קבורה:  זלצבורג 
 מוקד פעילות:  ברלין 
 תקופת הפעילות:  מ-1929 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוצרטיאום, האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, צרפתית, אנגלית, איטלקית
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 בן או בת זוג:  Elmy Holgerloef (26 ביולי 1938–?) Anita von Karajan (22 באוקטובר 1942–?) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  איזאבל קאראיין, Arabel Karajan 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט פון סימנס (1977)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1984)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1961)  אזרח כבוד של ברלין  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מדליית הנס פון בילוב 
 karajan.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
הרברט פון קאראיאן (בגרמנית: ‏Herbert von Karajanקובץ:De-Herbert von Karajan.oga‏Ⓘ‏; 5 באפריל 1908, זלצבורג, אוסטריה - 16 ביולי 1989, אניף, אוסטריה) היה מנצח אוסטרי ממוצא יווני, מגדולי המנצחים במחצית השנייה של המאה ה-20. ניצח על הפילהרמונית של ברלין במשך 35 שנים ברציפות.
ביוגרפיה

אבותיו של הרברט פון קאראיאן היו מהגרים יוונים שבאו ממקדוניה היוונית והגיעו לווינה דרך סקסוניה. שם המשפחה המקורי היה קאראיאניס, שקוצר ונוסף לו תואר האצולה "פון". אביו גריגאורי היה צאצא למשפחת סוחרים יוונית גדולה. אמו, מרתה לבית קוסמאץ', הייתה סלובנית. בין השנים 1916 ו-1926 למד קאראיאן באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, שם עודדו אותו ללמוד ניצוח. בשנת 1929 ניצח על האופרה "שלומית" (סאלומה) של ריכרד שטראוס בפסטיבל זלצבורג. מ-1929 עד 1934 היה קאפלמייסטר ראשון בתיאטרון העירוני באולם שבגרמניה. משנת 1934 עד 1941 ניצח על אופרות ועל קונצרטים סימפוניים בבתי האופרה של אאכן ואולם בגרמניה, וכן הופיע כמנצח אורח ברחבי אירופה.
בשנת 1946 ניצח קאראיאן בווינה על הפילהרמונית הווינאית, בקונצרט הראשון שלו אחרי המלחמה, אך שלטונות הכיבוש הרוסיים אסרו עליו להופיע כמנצח, בגלל חברותו במפלגה הנאצית. באותה שנה השתתף בעילום שם בפסטיבל זלצבורג. בשנה שלאחריה הותר לו לחזור לניצוח.
בשנת 1948 נעשה קאראיאן למנהל האמנותי של "אגודת ידידי המוזיקה"(אנ') בווינה. כמו כן עבד עם תזמורת פילהרמוניה ועם התזמורת של פריז וניצח בלה סקאלה במילאנו.
בשנים 1951 ו-1952 ניצח בפסטיבל ביירוית. בשנת 1955 התמנה למנהל מוזיקלי לכל חייו בפילהרמונית של ברלין, כממשיכו של וילהלם פורטוונגלר. משנת 1957 עד 1964 היה מנהל אמנותי של האופרה של וינה. הייתה לו מעורבות רבה בפילהרמונית של וינה ובפסטיבל זלצבורג, שם יזם את פסטיבל הפסחא. הוא המשיך לבצע, לנצח ולהקליט בשפע עד מותו בשנת 1989.
קאראיאן והתקליטור

קאראיאן נטל חלק חשוב בפיתוח התקליטור. הוא העריך מאוד את איכות ההמצאה החדשה, ותרם לה מהידע הרב שצבר במהלך השנים בנושאי סאונד. הוא גם הופיע במסיבת העיתונאים שהכריזה על ההמצאה החדשה. הגרסאות הראשונות של התקליטור הכילו זמן הקלטה מוגבל ל-60 דקות. ישנה סברה כי זמן ההקלטה הורחב ל-74 דקות כדי לאפשר הקלטה רציפה של הסימפוניה התשיעית של בטהובן. מכל מקום, סברה זו נדחתה על ידי קס אימניק (אנ') שהשתתף בהמצאת התקליטור.
פוליטיקה

כמו במקרה של זמרת הסופרן אליזבת שוורצקופף, חברותו של קאראיאן במפלגה הנאצית בין השנים 1933 ל-1945 הטילה עליו אור לא מחמיא כשהתגלתה מאוחר יותר, על אף העובדה הגלויה לעין שהוא הצטרף למפלגה כדי לקדם את הקריירה שלו, ולא מתוך סיבות אידאולוגיות. ב-1944 נכלל שמו ברשימת המבורכים על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם. מוזיקאים כגון אייזק שטרן ויצחק פרלמן סירבו לנגן בקונצרטים בניצוחו בגלל עברו הנאצי. עם זאת, נאמנותו של קאראיאן לרעיון הנאצי מוטלת בספק לאור נישואיו בשנת 1942, לאניטה גוטרמן היהודייה. כוכבו של קאראיאן בממשל הנאצי דעך מנקודה זו ואילך.
ביטוי מוזיקלי

מוסכם על רבים שקאראיאן ניחן בכישרון מולד של הפקת צליל תזמורתי יפה במיוחד. הדעות נחלקות בשאלת המטרה האסתטית הרחבה יותר, שהצליל הקאראיאני שימש להשגתה. המבקר האמריקאי הארווי זאקס ביקר את גישתו של קאראיאן באלה המילים:
קאראיאן בוחר, ככל הנראה, בצליל כל-תכליתי, מעודן, חלקלק, נוצץ ועשיר במחושב, שאפשר להתאימו, בשינויים הסגנוניים שהוא מוצא לנכון להכניס, לבאך ולפוצ'יני, למוצרט ולמהלר, לבטהובן ולווגנר, לשומאן ולסטרווינסקי. לרבות מן היצירות בניצוחו יש איכות מתועשת, מלאכותית, שלא נמצאה מעולם אצל טוסקניני, פורטוונגלר ואחרים... רבות מן ההקלטות של קאראיאן מלוטשות עד הפרזה, מעין מקבילה צלילית לסרטים ולתצלומים של לני ריפנשטאהל.
הצליל הכל-תכליתי, האחיד הזה הרשים מאזינים רבים כמניב דרגות הצלחה שונות במוזיקה מתקופות שונות. מנתונים ברשת עולה, שמבין הקלטותיו הרבות מספור של קאראיאן, אלה של הרפרטואר הרומנטי של המאה התשע-עשרה מתקבלות לעיתים קרובות בהתפעלות ובהוקרה (ושרבים רואים בתקליטי הסימפוניות של בטהובן בניצוחו, משנת 1962, קנה מידה לכל יתר הביצועים של יצירות אלה), אך ההתפעלות שוככת כשמדובר בניצוחיו על מוזיקה מן הבארוק או התקופה הקלאסית.
שתי ביקורות, שמידת היותן מייצגות שנויה במחלוקת, מתוך "מדריך פינגווין לתקליטורים" בעל התפוצה הרחבה, יכולות להמחיש נקודה זו:
ביחס להקלטת "טריסטן ואיזולדה" של וגנר, יצירה רומנטית חשובה, כתבו מבקרי הפינגווין "קאראיאן מנצח בחושניות על יצירת המופת של וגנר, בביצוע יפהפה ומלטף ובנגינה מעודנת להפליא של הפילהרמונית של ברלין... בחירה ראשונה מצוינת."
על הקלטת סימפוניות "פריז" של היידן בניצוח קאראיאן, כתבו אותם מבקרים, "תזמורת ג'אז במיטבה... כמובן, נגינת התזמורת מעולה, אבל התוצאה כבדה מדי, מזכירה יותר את ברלין הקיסרית מאשר את פריז המינואטים האיטיים הללו... ההקלטות האלה לוקות יותר מדי בחוסר חן וקסם מכדי להמליץ עליהן בלב שלם."
אפשר לומר שניצוחו של קאראיאן דומה למראה רולס רוייס ברחוב לונדוני אפרורי, ניתן להתרשם מהשלמות הטכנית, מההדר הרב, מין המסורת המפוארת אך אין הדבר מרגש כדהירה בפרארי בכביש צדדי בטוסקנה
במה שנוגע למוזיקה של המאה העשרים, הייתה ביקורת על קאראיאן משום שהקליט כמעט אך ורק יצירות מלפני 1945 (מאהלר, שנברג, ברג, וברן, ברטוק, סיבליוס, ריכרד שטראוס, פוצ'יני, אילדבראנדו פיצטי, ארתור הונגר, פרוקופייב, דביסי, פאול הינדמית וסטרווינסקי), אם כי הוא הקליט פעמיים את הסימפוניה העשירית של שוסטקוביץ' וניצח בהופעת בכורה על "דה טמפורום פינה קומדיה" של קרל אורף בשנת 1973.
התנהגות מקצועית

כמה מבקרים, בעיקר המבקר הבריטי נורמן לברכט, האשימו את פון קאראיאן בכך שהתחיל ספירלה אינפלציונית הרסנית בתשלום על הופעה. בתקופת כהונתו כמנהל ארגונים במימון ציבורי כגון הפילהרמונית הווינאית, הפילהרמונית הברלינאית ופסטיבל זלצבורג, החל לתגמל כוכבים אורחים בתשלומים מופקעים, ובמקביל העלה את משכורתו שלו.
מרגע שהשיג שליטה על תזמורות, יכול היה להפיק עמן הקלטות שמן התמלוגים עליהן לקח לעצמו את מרבית הכסף, וחזר והקליט יצירות מועדפות לכל טכנולוגיה חדשה עד מותו (תקליטים אריכי-נגן דיגיטליים, תקליטורים, קלטות וידאו, תקליטורי לייזר). נוסף לכך שהקשה על מנצחים אחרים להקליט עם התזמורות שלו, גם העלה את המחירים שדרש לעצמו, והביא לכך שגם מנצחים אחרים ירצו מחירים דומים.
מכיוון שמאז 1918 אסרה אוסטריה לשאת שמות אצולה, הוסר באופן רשמי התואר "פון" משם המשפחה. בסביבות 1958 איים קאראיאן לבטל את הופעותיו שם לצמיתות אם שמו לא יופיע במלואו על כרזות הקונצרטים שבניצוחו. מכיוון שהיה זה מצב בלתי מתקבל על הדעת, הוחלט ששמו המלא ייחשב כשם אמן.
בשעת חזרה על הקונצרט המשולש של בטהובן, עם דוד אויסטרך, סביאטוסלב ריכטר ומסטיסלב רוסטרופוביץ', שאל אויסטרך את קאראיאן אם יוכלו לעבור פעם נוספת על אחד הקטעים, ועל כך השיב קאראיאן: "לא, עכשיו הזמן לתמונות." דבריו אלה של קאראיאן לא מנעו מאויסטרך להעיד על קאראיאן כשמלאו לו 65 שהוא "המנצח הגדול ביותר החי כיום, רב-אמן בכל הסגנונות."
לבסוף, היו שתלו בקאראיאן אשמת אהבה עצמית ויהירות מוגזמת. כאשר ניצח על וגנר במטרופוליטן אופרה, הגביה את דוכן המנצח כדי להימצא בקו הראייה של הקהל; בהקלטות אופראיות של ורדי, שינה את האיזון כדי להבליט את צליל התזמורת במיקס הסופי, כדי להדגיש את תפקידו הוא ביצירת המוזיקה. מבקרים משווים אותו לליאונרד ברנשטיין בטענה שלשניהם לא היו מתחרים בתיאטרליות על דוכן המנצחים.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "הרברט פון קאראיאן - 'המנהל הכללי של המוזיקה באירופה'", עמ' 278–298.
הערות שוליים

↑  השתתפותו בהכרזה מצוינת בביוגרפיה של קאראיאן באתר "סוני"(הקישור אינו פעיל, 24.2.2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272322405171  PLWABN: 9810593359005606  BIBSYS: 90156111  BNE: XX1117590  BnF: cb13895852g (data)  CANTIC: a10108300  CiNii: DA03564705  GND: 118559915  ICCU: RAVV065704  ISNI: 0000 0001 2142 5807  LCCN: n81015297  LNB: 000035982  MusicBrainz: d2ced2f1-6b58-47cf-ae87-5943e2ab6d99  NDL: 00469266  NKC: jn20000700850  NLA: 35670669  NLG: 281503  NLK: KAC199639424  NSK: 000091524  NTA: 070014531  RERO: 02-A003442133  SELIBR: 192632  SNAC: w6z89fsc  SUDOC: 029123240  Trove: 1035575  VIAF: 87653107   WorldCat (עם VIAF): 87653107
יהודה הורוביץ (מעליץ)

הרב יהודה הורביץ (כונה: רבי יודעלע מעליצער) (ה'תק"ף - ט' בטבת ה'תרל"ט) היה האדמו"ר השני ממעליץ.
קורות חייו

יהודה הורביץ נולד בשנת ה'תק"ף (בערך) בקולבסוב לרבי יעקב ושפרינצא הורוביץ.
בילדותו אמר עליו סבו רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ "אם תרצו לראות אותי, תסתכלו בפניו של נכדי יודעלע". כשהיה בן שבע נפטר סבו.
נישא לרייזל שרה בתו של רבי מאיר יחיאל שפירא הידוע כ"שרף ממגלניצא". האירוסין התקיימו בביתו של רבי קלונימוס קלמן אפשטיין, בעל המאור ושמש. לאחר חתונתו המשיך בלימודו והיה סמוך על שולחן חמיו. בהמשך חזר לעיר הולדתו ומונה על ידי אביו לסייעו בחלוקת השיריים בעת עריכת השולחן.
בשנת תקצ"ט (1836) בהיותו כבן 18 נפטר אביו והוא הוכתר לרב העיר מעליץ. בהיותו חריף ובקי יצא לו שם כגאון בתורה ואף מחוץ לעיר רבנותו היו סרים למשמעתו, חרף גילו הצעיר שימשו בבית דינו דיינים שהיו מבוגרים ממנו, ביניהם היה גם רבי עוזר ישראל ששימש כדיין גם אצל אביו רבי יעקב ולא היה מחווה את דעתו לפני ששמע את דעתו של הרב הצעיר.
בט' בטבת תרל"ט, יום השבת, נפטר בפתאומיות כשהוא יושב על מיטתו. הוא נטמן באוהל אביו בעיר מעליץ.
רבותיו

אביו רבי יעקב הורביץ
רבי חיים הלברשטאם מצאנז בעל הדברי חיים, רבי יהודה היה נחשב לאחד המובחרים שבתלמידיו. כאשר הרבה גדולי ישראל יצאו במכתביהם למען כבוד הדברי חיים לקח גם רבי יהודה חלק ביוזמה.
דודו רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב
מנהגיו

חלק ממנהגיו היו שונים מן המנהגים שנהגו בהם אביו וסבו, לדוגמה, הוא סירב לנהוג בגינוני אדמו"רות והיה מצווה על החסידים שבאו להסתופף בצילו לשוב לביתם. דרכו בתורת החסידות היה בלימוד תורת הנגלה כמו כן לא היה נוהג לומר דברי תורה בעת עריכת השולחן והיה מסתיר את יכולתו לפעול ישועות, תיכף אחר תפילת ערבית היה שוכב לישון וקם בחצות הלילה ועוסק בתורה עד הבוקר.
משפחתו

היה נשוי לרייזל שרה. אחרי פטירתו עלתה לארץ ישראל התיישבה בצפת עד לפטירתה בכ"ז בסיון תרמ"ג.
בנו רבי נפתלי - ממלא מקום אביו כאב"ד מעליץ
בנו רבי ישראל - ממעליץ-דזיקוב, אשתו הייתה הרבנית מלכה בת בן דודו רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב האמרי נועם
בתו הרבנית פריידא - אשת רבי צבי אלימלך שפירא אב"ד בערטש (בן רבי אליעזר מלאנצוט בן רבי צבי אלימלך שפירא בעל הבני יששכר)
הערות שוליים

↑  כך בבית היין, בתורת החסידות, אלפסי, חלק א דף 332 מובא כ"ז סיון תרמ"ג
↑  נזר הקודש, הלברשטאם, ברוקלין, אות מ"ח שהיה בן 7 כאשר נסתלק סבו מראפשיץ, נמצא שנולד בערך תק"ף
↑  נזר הקודש, הלברשטאם, ברוקלין, אות מ"ח
↑  בית היין, אהרן הלברשטאם, ברוקלין, תשנ"ט, דף לו
↑  המכתב נדפס בספר כנסת הגדולה ודברי חכמים, למברג, תר"כ, אות ע"ג תחת הכותרת "ואלה דברי הרב הצדיק המפורסם אוהב האמת"
↑  בית היין, שריג ב' פרק ב'
↑  כך כתוב על מצבת קברה בבית החיים בצפת (בספר בית היין דף מ"ז מובא שקבלה בידי המשפחה ששנת פטירתה היא תרס"ג וככל הנראה כשחידשו את המצבה נתחלפה להם ס' ב - מ')
אמל באשא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1962 (בת 63 בערך) 
 מדינה:  תימן תימן
 פעילות בולטת:  פעילת מגוונת מאוד בתחום זכויות אדם ונשים בארצות ערב בכלל ובתימן בפרט
 השכלה:  אוניברסיטת סאסקס, האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, אוניברסיטת צנעא (אנ')
 מקצוע:  פעילת זכויות אדם
 
אמל באשא (בערבית: أمل باشا; נולדה ב-19 בנובמבר 1962) היא פעילת זכויות נשים תימנית, יו"ר הפורום הערבי של האחיות לזכויות אדם (SAF). כיו"ר SAF, היא מגינה על זכויות נשים, אסירות ופליטים, ונלחמת למען חירויות פוליטיות נוספות.
השכלה

באשא למדה מדעי המדינה, כלכלה ותקשורת המונים באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. היא בעלת תואר M.A במינהל ציבורי, מהמכון הלאומי למדעי המינהל (NIAS), ולימודי נשים מאוניברסיטת צנעא (אנ') ובפיתוח בינלאומי ומגדר מאוניברסיטת סאסקס, בריטניה. היא גם בעלת רישיון עיסוק במשפטים במדינתה. בשלב מוקדם בקריירה שלה, שימשה באשא בתפקידים כלכליים שונים בממשלת תימן, ונחשבה לאישיות מובילה בתחום גיוס משאבי אנוש לארגונים מהמגזר השלישי בתימן.
פעילות לקידום זכויות אדם ונשים במרחב הערבי והמוסלמי

משנת 2008 באשה מייסדת שותפה של "רשת אזורית לשוויון ללא סייג" הממוקמת במרוקו.
כפעילת זכויות אדם, היא הציגה בשנת 2009 לאומות המאוחדות דוח מקיף על עינויים בתימן. היא ניהלה את ההגנות המשפטיות לנשים אסירות ונוער, וכן לזכויות משפטיות והגנה על נשים פליטות מפני אלימות, והכשרה בנושא זכויות אדם לעורכי דין טריים, והעצמה פוליטית של נשים, מניעת היעלמות כפויה ותוכנית "תימן ללא עינויים".
מאז 2013 היא מתאמת המזרח התיכון וצפון אפריקה - MENA (אנ') בקואליציה לבית הדין הפלילי הבינלאומי - CICC (אנ'), ויועצת למשרד זכויות האדם בתימן (אנ'). היא חברה לשעבר בקבוצת הייעוץ הבינלאומית של החברה האזרחית לתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות UNDP" (אנ') בניו יורק, ועבדה אז בשיתוף פעולה הדוק עם האו"ם, עם "קבוצת חוק זכויות האדם הבינלאומית", ועם "הוועד הבינלאומי של משלחת הצלב האדום בתימן".
מאז 2013 היא גם מרכזת את קמפיין חקיקת זכויות הנשים בתימן. היא מייסדת שותפה של הרשת האזורית "סלמה" למאבק באלימות במשפחה, המבוססת ברשות הפלסטינית. בנוסף, היא חברה ברשת הערבית למגדר ופיתוח - "CAWTAR" שבתוניסיה, וחברה בקבוצת המומחים האזורית של האקדמיה הבינלאומית לרשויות מקומיות ודמוקרטיה בטורקיה. היא הייתה חברת מועצת המנהלים של הקרן הבינלאומית לעתיד (FFF) שבסיסה בירדן, וחברת מועצת המנהלים של המועצה המייעצת האזורית למנגנוני ההגנה המשפטית הבינלאומית עם מחקרי זכויות האדם של קהיר (CIHRS). היא חברה במועצה המייעצת של מועצת זכויות האדם (HRs Advisory Council) וחברה לשעבר בוועדה הטכנית הלאומית במשרד לזכויות אדם לפיתוח טיוטת חוק להקמת ועדת זכויות אדם בתימן.
היא מייסדת-שותפה של הקואליציה הלאומית של "וואטן" להביא נשים לפרלמנט ולמרשתת המגדר בתימן, ובשנת 1996 הייתה יושבת ראש איגוד העובדים של האו"ם (Federation of the U.N. Staff Associations - FUNSAS). באשה ערכה דוחות רבים על זכויות אדם והפרתן עבור WEDO, עבור Freedom House ועבור גופים שונים של האו"ם כגון: האמנה לביטול אפליה נגד נשים, אמנת זכויות הילד, האמנה נגד עינויים ועוד.
פעילות פמיניסטית

באפריל 2013 היא יצרה ויכוח חסר תקדים, בו באשא התעמתה באגרסיביות ובפומבי עם שייח' סאדיק אל-אחמר (אנ') - ראש פדרציית השבטים (חשיד (אנ')) השנייה בגודלה בתימן, באולם הכנסים של ועידת הדיאלוג הלאומי בתימן (אנ'). זאת על רקע נסיגתו ממינוי הפמיניסטית נבילה אל-זובייר (אנ') ליושבת ראש הגוף המחליט על עתידה של העיר השנויה במחלוקת סעדה, עד שלהפתעת הכל חזר בו אל-אחמר מנסיגתו בתמיכה באל-זובייר, וזאת לאור "המתקפה המילולית" שהפעילה עליו באשה. מדובר באירוע תקדימי בתימן, שבו אשה יוצאת כנגד שייח' נכבד ובעל כח פוליטי וצבאי.
בשנת 2014 היא זכתה בפרס האשה הערבייה יוצאת הדופן של השנה המוענק מטעם Takreem (אנ'), שהוקמה בשנת 2009 במטרה לכבד את ההישגים הערבים ולהביא הישגים ערבים לקדמת הבמה העולמית. באותה שנה (2014) פרסם המכון הדני לזכויות אדם את חיבורה "שיח השוויון המגדרי בחוקת תימן". בשנת 2015 היא נאמה בוועידת "כוח הנשים לעצירת המלחמה" (בתימן).
בשנת 2017 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד, מטעם אוניברסיטת טורונטו.
חיים אישיים

באשה היא אמו של העיתונאי הפרו ישראלי לואי אחמד שמצא מקלט מדיני בשוודיה.
בגיל שמונה היא הושאה כילדה בניגוד לרצונה. מאוחר יותר הצליחה להתגרש.
ביאורים

↑  במלאת 60 שנה להכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם, הוקם הארגון כדי לאשר את העיקרון ש'כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים בכבוד ובזכויות' ולקרוא לליגה הערבית לקחת תפקיד מוביל באישור מחדש של האוניברסליות של זכויות האדם וכי זכויות נשים הן זכויות אדם לכל דבר.
↑  הוועדה המייעצת לחברה האזרחית של UNDP (CSAC) היא גוף מייעץ לתוכנית הפיתוח של האומות המאוחדות (UNDP) ואשר הוקם בשנת 2000 כדי לעצב את תהליך הייעוץ בין UNDP לאזרחים שהם שחקנים משמעותיים בחברה. ה-CSAC מתפקד כיום כמנגנון המוסדי העיקרי לדיאלוג בין אזרחים שהם ממנהיגי החברה לבין ההנהלה הבכירה של UNDP.
↑  קבוצת חוק זכויות האדם הבינלאומית היא ארגון ללא מטרות רווח של אנשי זכויות אדם ומשפטנים מלמעלה מ-20 מדינות העוסקים בהסברה, ומשפטנות אסטרטגית למען זכויות אדם והדרכה ברחבי העולם.
↑  "קמפיין SALMA" קורא להגברת השוויון בין המינים ושיפור מעמדן החברתי והמשפטי של נשים בעולם הערבי, תוך התמקדות במצרים, ירדן והרשות הפלסטינית ורצועת עזה.
↑  - המרכז לנשים ערביות להכשרה ומחקר (CAWTAR) הוקם בשנת 1993, כמענה לרצון שהביעו מספר בעלי עניין ערבים, לרבות מוסדות מקומיים, אזוריים ובינלאומיים וכן ממשלות, להקים מרכז מחקר אקדמי למחקרי שדה הנוגעים לתנאי נשים.
↑  הוקם כדי לקדם הבנה ודאגה רבה יותר לדמוקרטיזציה וזכויות אדם בקרב הרשויות המקומיות בטורקיה; לערב את הרשויות המקומיות בחיפוש אחר דרכים ואמצעים ארגוניים ומבצעיים אלטרנטיביים המובילים לדרכי ממשל דמוקרטיות ומשתפות יותר; לטפח מודעות הדדית והערכה בין הדמוקרטיה לשלטון המקומי; לספק מקום לתגובה מגובשת על ידי תיאוריה ופרקטיקה לעולם שהוא, בו-זמנית, מקום של ערים וכפרים שהופכים "גלובליים" ואזורים ואומות שהופכים ל"מקומיים".
↑  הקרן לעתיד (FFF) היא ארגון עצמאי ורב-צדדי ללא מטרות רווח המחויב במלואו לתמוך ביוזמות של ארגוני חברה אזרחית (CSOs) שמטרתם לקדם זכויות אדם, ממשל דמוקרטי ורפורמה במזרח התיכון הרחב. אזור צפון אפריקה (BMENA), תוך כיבוד התרבויות והמסורות של כל מדינה.
↑  מכון קהיר לחקר זכויות האדם (CIHRS) נוסד בשנת 1993, הוא ארגון לא-ממשלתי אזורי עצמאי שמטרתו לקדם כיבוד עקרונות זכויות האדם והדמוקרטיה באזור הערבי., כולל הפקת התוכנית השנתית האזורית סקירת משאבי אנוש על העולם הערבי.
↑  מועצת זכויות האדם היא גוף בין-ממשלתי בתוך מערכת האומות המאוחדות האחראי לחיזוק הקידום וההגנה על זכויות אדם ברחבי העולם ולהתייחס למצבים של הפרות זכויות אדם ולהמליץ עליהם.
↑  ה-FUNSAs הם פדרציות בין-ארגוניות מקומיות של איגודי העובדים מכל ארגוני האו"ם. FUNSAs מתפקדים בעיקר כרשת מידע בין חבריה, ובן השיחה העיקרי שלה יהיה בדרך כלל צוות המדינה של האו"ם או צוות המבצעים של האו"ם. FUNSAs מייצגים הן צוות שגויס מקומי והן צוות שגויס בינלאומי.
↑  ארגון הסברה עולמי שהוקם בשנת 1991 על ידי חברת הקונגרס האמריקאית לשעבר בלה אבזוג והפעילה הפמיניסטית והעיתונאית מים קלבר. הארגון צמח מתוך קבוצה יוצאת דופן של נשים, כולל בלה וגלוריה סטיינם, שהקימו את Women USA ב-1979, והפך לארגון שהוא היום.
↑  פועל להגנת זכויות האדם ולקידום שינוי דמוקרטי, תוך התמקדות בזכויות פוליטיות וחירויות אזרח. הם פועלים כזרז לחופש באמצעות שילוב של ניתוח, הסברה ופעולה המתמקדים ב-13 נושאים מרכזיים, ומבוסס על תוכנית עבודה בינלאומית.
↑  האמנה בדבר ביטול כל צורות האפליה נגד נשים (CEDAW), שאומצה ב-1979 על ידי העצרת הכללית של האו"ם, ומתוארת לעיתים קרובות כמגילת זכויות בינלאומית לנשים.
הערות שוליים

↑  Acts of Harassment Against the Sister's Arab Forum for Human Rights and its Chairperson, Ms. Amal Basha, OMCT - World Organisation Against Torture, November 24, 2009
1 2 3 4  Amal Basha - Director, Sisters' Arab Forum for Human Rights, Sana'a, Salzburg Global Semina
1 2 3 4 5 6 7 8  AMAL BASHA - YEMEN Outstanding Arab Woman - 2014, Takreem Foundatio, 2014
↑  What We Do, Takreem,
↑  Amal Al Basha, GENDER EQUALITY DISCOURSE IN YEMINI CONSTITUTIONS - Rights and Duties, The Danish Institute for Human Rights, No. 2014/3
↑  Liz Ford, Yemen Conflict Must End Without Delay, Demand Female Peace Activists, The Guardian, April 30, 2015
↑  Romi Levine, #UofTGrad17: Three things you should know about honorary grad Amal Basha, University of Toronto, June 15, 2017
↑  ראיון עם לואי אחמד, דקה 02:36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 234917903  VIAF: 723157100612972740004   WorldCat (עם VIAF): 723157100612972740004
ג'ון הייסקל

ג'ון נת'רלנד הייסקל (באנגלית: John Netherland Heiskell‏; 2 בנובמבר 1872 – 28 בדצמבר 1972) היה עורך עיתון אמריקאי בולט, וערך את העיתון Arkansas Gazette מ-1902 ועד מותו, וכיהן לזמן קצר ב-1913 כחבר הסנאט של ארצות הברית מארקנסו לאחר שמונה למלא מושב שהתפנה. כתוצאה מאריכות ימיו, השיג הייסקל מספר שיאים של אריכות ימים בסנאט, והיה הסנאטור האמריקני השני שהגיע לגיל 100.
ביוגרפיה > ראשית חייו

הייסקל נולד ברוג'רסוויל, טנסי ב-2 בנובמבר 1872, והיה בנם של קאריק וייט הייסקל ואלייזה (הולנד) הייסקל. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ופרטיים באזור נוקסוויל, וסיים את לימודיו באוניברסיטת טנסי ב-1893.