stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פואד עג'מי
קריירה > עתונאות וטלוויזיה

עג'מי כתב לעיתים תכופות בנושאי המזרח התיכון וההיסטוריה העולמית של זמננו ב-The New York Times Book Review, ‏ Foreign Affairs, ניו ריפבליק, וול סטריט ז'ורנל, ובכתבי עת נוספים. עג'מי הופיע לעיתים קרובות ברשתות הטלוויזיה האמריקאיות PBS ו-CBS.
ספריו

במאמרו "תוצאתה של חוסר ההזדהות הפוליטית"
מתאר עג'מי איך העולם השלישי נקט בעמדה של אי-הזדהות פוליטית בזמן הפוליטיקה של המלחמה הקרה. ב-1980 הוא קיבל הצעה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס להתמנות להיות מנהלו של מחקרי המזרח התיכון בתוכנית הבוגרים ליחסים בינלאומיים בוושינגטון הבירה, בבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ניטשה. הוא פרופסור ומופקד על הקתדרה על שם מאג'יד קדורי.
שנה אחרי קבלת המינוי פרסם עג'מי את ספרו הראשון, "מצבם הרעוע של הערבים" (Arab Predicament) שמנתח את מה שעג'מי מתאר כמשבר אינטלקטואלי ופוליטי שסחף את העולם הערבי בעקבות כישלונו להביס את ישראל במלחמת ששת הימים ב-1967. אחרי כן פרסם עג'מי ספרים נוספים: "ארמון החלומות של הערבים: אודיסיאה של דור", "ביירות: עיר של צער" (Beirut: City of Regrets (1988),) ו"האימאם הנעלם : מוסא אל-צדר והשיעה של לבנון" (1986).
בספר "ארמון החלומות של הערבים", עג'מי סוקר עג'מי את הנוף האינטלקטואלי שהעולם הערבי ואיראן, במה שהיה בכמה דרכים אוטוביוגרפיה כמו גם המשך ל"מצבם הרעוע של הערבים". הוא כתב על הפוליטיקה המזרח תיכונית של "עולם שבו לעיתים רחוקות משיגים ניצחון שבצידו מידת הרחמים או המתינות." הוא כתב על פאן-ערביות ותיאר את האידאולוגיה שלה כ"שליטה סונית לבושה במחלצות חילוניות."
ספרו האחרון של עג'מי "מתנת הנוכרים: האמריקנים, הערבים והעיראקים בעיראק" The) Foreigner's Gift: The Americans, The Arabs and The Iraqis in Iraq) (2006), עוסק בשחרור האמריקני של עיראק.
בשנת 2022 ספר האוטוביוגרפי, "כשהקסם פג", שאותו כתב על־פני 40 שנה והספיק להשלים אותו לפני מותו, הובא לדפוס על ידי אלמנתו.
הגות

עג'מי כתב מאמר שחולל הדים ובו סתר את תזת "התנגשות הציביליזציות" של סמואל הנטיגנטון. במאמרו "ההזמנה" מבקר עג'מי את הנטינגטון בשל התעלמותו מהמורכבויות המעשיות והתועלות של המדינות שמניעות קונפליקטים בתוך ובין ציוויליזציות. עג'מי מאמין שמדינות תישארנה הגורם הבולט המשפיע על המערכת העולמית ותפקודה. הוא גם טוען שמדינות או קבוצות בנות אותה ציוויזליציה נוטות לפעול יחדיו רק אם הדבר עולה בקנה אחד עם האינטרס שלהן לעשות כן; הוא גם סבור שמודרניות וחילוניות יאריכו ימים, במיוחד במקומות בהם מתנהלים מאבקים משמעותיים בעדם, והוא מביא כדוגמה את המעמד הבינוני ההודי. עג'מי גם מאמין שציוויליזציות אינן שולטות על מדינות; אלא, מדינות שולטות על ציוויליזציות.
מאוחר יותר עג'מי ריכך את ביקורתו הראשונית על התאוריות של הנטינגטון במאמרו "ההתנגשות" בו הוא כתב ש"אני נוטה כיום לצדד יותר בתזה של הנטינגטון אודות "התנגשות הציוויליזציות" ופחות להחזיק בביקורת שהייתה לי עליה בעבר."
השפעתו הפוליטית

בשנים האחרונות, הייתה לעג'מי, כאינטלקטואל ערבי, השפעה פוליטית משמעותית על ממשל בוש. ידוע שקונדוליזה רייס זימנה אותו לבית הלבן כדי לבקש את עצתו, ושפול וולפוביץ, סגן מזכיר ההגנה לשעבר, חברו ועמיתו בעבר מבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ניטשה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שיבח אותו בנאומים שנשא על עיראק.
חברויות

עג'מי היא חבר בוועד המנהל של המועצה ליחסי חוץ (Council on Foreign Relations), ובוועד המייעץ של כתב העת Foreign Affairs. עג'מי היא חבר מייסד של האגודה ללימודי המזרח התיכון ואפריקה (ASMEA). עג'מי היה גם חבר במערכת של Middle East Quarterly, כתב עת של צוות החשיבה Middle East Forum.
בשנת 1988 ביקר בישראל והרצה באוניברסיטת תל אביב, בהזמנת פרופסור  איתמר רבינוביץ', ביקר בירושלים, באירוח ראש העירייה טדי קולק ואף השתתף בסרטון של קרן ירושלים לגיוס תרומות והכריז שהקמת מדינה פלסטינית היא עניין אבוד.
מחלוקות

תמיכתו במלחמת עיראק
עג'מי התבטא בפומבי בעד מלחמת עיראק, שלדעתו ”נבעה כתוצאה מתסכול אמריקני עמוק... תרבות טרור שהצמיחה עשבים שוטים בארצות ערביות.”
בנאום שנשא דיק צ'ייני, סגן נשיא ארצות הברית, בפני ארגון Veterans of Foreign Wars באוגוסט 2002, הוא ניסה לשכך את הדאגה לגבי הפלישה האמריקאית הצפויה לעיראק, הצהיר" "אשר לתגובת ה'רחוב' הערבי, מומחה המזרח התיכון פרופסור פואד עג'מי צפה שאחרי השחרור, רחובות בצרה ובגדאד "תגעשנה משמחה בדיוק כפי שקאבול קיבלה בסבר פנים יפות את האמריקאים."
עג'מי התריע לגבי התוצאות השליליות שתהיינה למלחמת עיראק על ארצות הברית. במסתו משנת 2003 בכתב העת Foreign Affairs, "עיראק ועתיד הערבים", כתב עג'מי: ”אסור לשגות באשליות לגבי סוג הנוף הערבי שאמריקה נועדה למצוא או, או מתי, היא תיכנס למלחמה נגד השלטון העיראקי. לא ניתן לכבוש שום לבבות בעולם הערבי, שום דיפלומטיה פוליטית שתוכל לשכנע את חלק הארי של הערבים שהמלחמה הזו היא מלחמה צודקת. משלחת אמריקאית בעקבות שתסכל את הפיקוח של האו"ם תיראה בעיני רוב הערבים כניסיון אימפריאלי להשתלט על עולמם, לטובתה של ישראל, או כדרך שבה ארצות הברית נוקטת על מנת להבטיח לעצמה את אספקת הנפט העיראקי. לא יינתן כל שימוע לכוח הזר הגדול.”
אולם הוא הוסיף ואמר: "אמריקה חייבת להיות מסוגלת לחיות במידה רבה עם חוסר האמון וחוסר האהדה שנהפכים לאנטי-אמריקניות – עם זאת המצב המולד של התרבות אחראי לפצעים שהביא על עצמו. אין שום צורך לחלוק כבוד לקנאות הדתית הפוליטית שהיא נחלת האזור. אכן, זהו אחד המצבים שבהם כוח זר מחדש מציע דרך טובה יותר למחלותיו וכשלונותיו עתיקות היומין של האזור."
עג'מי המשיך לתמוך בנחיצותה של המלחמה שלוש שנים אחרי כן. בספרו משנת 2006 על הפלישה ותוצאותיה, הוא מתאר את המאמץ האצילי, וטוען שאף על פי שהוא טמן בחובו גם תוצאות לא נעימות, הרי שמוקדם מדי מכדי להגדיר אותו ככישלון.
סגן הנשיא צ'ייני ציטט את עג'מי שוב בנאום שנשא בפני מכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון ב-21 באוקטובר 2007 באומרו: "אין לנו שום אשליות לגבי הדרך הניצבת לפנינו. כפי שפואד עג'מי אמר לאחרונה, עיראק אינה עדיין "מדינה השרויה השלום וכל הזעם האגור בתוכה לא שכך עדיין, אבל החוק והסדר החלו לפעפע לפני השטח."
שמונה ימים אחרי שנשיא ארצות הברית ברק אובמה נכנס לתפקידו כתב עג'מי מאמר בוול סטריט ז'ורנל בשם "שליח הסדר הישן", בו טען שלדיפלומטיה של ממשלו של ג'ורג' בוש הייתה "השפעה מהפכנית" וגער באובמה על שלא שיבח את מלחמת עיראק.
ספריו שתורגמו לעברית

האימאם הנעלם: מוסא אל-צדר והשיעה של לבנון / פואד עג’מי; (תרגם מאנגלית עמי שמיר). תל אביב: עם עובד, מהדורה ראשונה 1988, מהדורה שנייה תשס"ו 2006.
ארמון החלומות של הערבים: אודיסיאה של דור / פואד עג’מי; [תרגמה מאנגלית עתליה זילבר]; תרגמה וערכה קטעי שירה וספרות מערבית חנה עמית-כוכבי. תל אביב: עם עובד, 2000.
מלכוד: ערביות וערבים מאז 1967 / פואד עג’מי; מאנגלית - מיכל סלע; עריכה מדעית - שאול משעל. תל אביב: משכל, 2001.
המרד בסוריה, תרגמה מאנגלית - כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2013.
כשהקסם פג - לגדול בדרום לבנון, פואד עג'מי, יצא לאור על ידי הוצאת סלע מאיר, בשנת 2024.
הערות שוליים

↑  Ajami, Fouad (2006). The Foreigner's Gift: The Americans, the Arabs, and the Iraqis in Iraq. Free Press., p. xii
↑  Adam Shatz,
The Native Informant,
The Nation,
April 10, 2003
↑  .Fouad Ajami, "The Fate of Nonalignment", Foreign Affairs, Winter 1980/81
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'איתמר רבינוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'דרך העיניים של ביירות, באתר הארץ, 5 במאי 2022
↑  FOUAD AJAMI,
The Clash,
New York Times, January 6, 2008
↑  About Fouad Ajami, Keppler Speakers
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'מירון בנבנישתי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'מדינה פלסטינית היא עניין אבוד, באתר הארץ, 3 ביולי 2014
↑  הבית הלבן, דובר הבית הלבן, August 26, 2002.
Vice President Speaks at VFW 103rd National Convention
↑  Fouad Ajami,
Iraq and the Arabs' Future,
Foreign Affairs,
January/February 2003
↑  Ajami, Fouad (2006). The Foreigner's Gift: The Americans, the Arabs, and the Iraqis in Iraq. Free Press., p. xi
↑  הבית הלבן, דובר הבית הלבן,
Vice President's Remarks to the Washington Institute for Near East Policy,
October 21, 2007
↑  "האירוניה היא ברורה כעת: ג'ורג' בוש פעל ככוח לאמנציפציה בארצות מוסלמיות, בעוד שברק אובמה הוא שליח של הסדר הישן." "מר אובמה עדיין יכול להכיר בהשפעה המהפכנית שהייתה לקודמיו בשדה הדיפלומטיה, אולם עד כה הוא בחר לא לעשות זאת."
"אמנם עיראק לא הייתה ביוזמתו, אלא פרויקט שהעביר את אמריקה בדרך ייסורים והקרבה, והניח את היסודות למדינה דו-לאומית (המורכבת מהערבים והכורדים) בלב ליבו של העולם הערבי, זאת במקום שהייתה נמשכת בה המסורת הפוליטית הטירנית, בוודאי הוא היה יכול לאמר כמה מילות שבח."
FOUAD AJAMI,
Obama Tells Arabia's Despots They're Safe,
Wall Street Journal,
JANUARY 28, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306818905171  PLWABN: 9810585478505606  BIBSYS: 90064855  BnF: cb12067604d (data)  GND: 1034104802  ISNI: 0000 0001 0884 7618  LCCN: n80156352  NKC: xx0312895  NTA: 067661599  SELIBR: 175686  SUDOC: 02894531X  VIAF: 32019102   WorldCat (עם VIAF): 32019102
אום חשיבה (בסיס)

| --- | --- |
 "בבל", בסיס יחידה 848, יחידת האיסוף המרכזית של אמ"ן באום חשיבה, ספטמבר 1975  סמל י"ב 545 (ראו מידע נוסף בעמוד הקובץ)
 פרטים
 כינוי:  דְּבֵלָה, בָּבֶל, נשר, שנער
 מדינה:  ישראל ישראל מיקום: מערב סיני
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי   פיקוד דרום  אגף המודיעין
 סוג:  יחידת ל"א אווירית חפ"ק פיקוד דרום מתקן מעקב והתרעה אלקטרוני
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1969–1979 (כ־10 שנים)
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  מערכות מכ"ם "מערכת פיג'ו" (להסטת טילי קלט) מערכות ומגדלי קשר מערכות גילוי מטוסים, האזנה ול"א
בסיס אוּם חשיבָּה היה מכלול בסיסים של צה"ל שנבנה על הר אום חשיבה שבצפון־מערב חצי האי סיני ופעל בין השנים 1969–1979. המכלול כלל את בסיס אגף המודיעין הראשי בסיני, שנקרא בשם הקוד בָּבֶל, חפ"ק פיקוד הדרום, שנקרא בשם הקוד דְּבֵלָה, יחידת ל"א אווירית י"ב 545, מתקן מעקב והתרעה אלקטרוני, ויחידות נוספות, בהן בשמות הקוד נֶשֶׁר ושִׁנְעָר.
תיאור הבסיס

הר אום חשיבה ניצב מצפון למבוא המערבי של מעבר הגידי. גובהו 723 מטר מעל פני הים. בשל שליטתו על מעבר הגידי וגובהו, שאיפשר תצפית אלקטרונית לכיוונה של מצרים, נודעה לו חשיבות אסטרטגית עבור ישראל.
ישראל החלה בבניית המתקן האלקטרוני ב-1969 והשקיעה בו עשרות מיליוני דולרים. המתקן כלל חיישנים שונים לאיתור תנועות של גייסות ואמצעי לחימה – חיישני חום ומצלמות אינפרה-אדום, חיישנים אקוסטיים, חיישנים סייסמיים וחיישנים מגנטיים. בצד כל אלו הותקנה במתקן מערכת פיקוד ושליטה שאיפשרה לשדר את המידע שקלטו החיישנים לבסיסים אחרים. בנוסף לכך כללו מערכות המתקן ציוד ללוחמה אלקטרונית.
בנוסף למתקן האלקטרוני בנתה ישראל על ההר מוצב פיקוד תת-קרקעי. מוצב זה שימש כחדר המלחמה של פיקוד הדרום במהלך מלחמת יום הכיפורים, ובו התנהלו רבים מדיוני הפיקוד הבכיר של צה"ל אודות מהלכי המלחמה בחזית זו. שם הקוד שלו היה "דְּבֵלָה" (גוש תאנים מיובשות).
המתקפות על הבסיס במלחמת יום הכיפורים

במתקפה האווירית המצרית שפתחה את מלחמת יום הכיפורים בסמוך לשעה 14:00 ב-6 באוקטובר 1973 הותקף בסיס המודיעין הישראלי באום-חשיבה על ידי מבנה של מטוסים מצריים. הפצצות שהוטלו על הבסיס החטיאו אותו והוא לא נפגע. שניים מהמטוסים המצריים שתקפו, הופלו על ידי סוללת תותחי אורליקון 20 מ"מ, של גדוד 881.[דרושה הבהרה]
מיד לאחר מטס התקיפה האווירי, פתח צבא מצרים במתקפה הקרקעית לכל אורך תעלת סואץ, שכללה גם מבצע לכיבוש רכס אום חשיבה בכוח ממוכן. המשימה הוטלה על גדוד בחטיבה אמפיבית 130. הפעולה המצרית לכיבוש הבסיס החלה בשעה 14:10 בחצייה של גדוד 602. הגדוד חצה את האגם המר הקטן באמצעות נגמ"שים, שריוניות וטנקים מדגם PT-76 שכולם אמפיביים. החציה של האגם המר נמשכה כחצי שעה. חלק גדול מהכלים שחצו את האגם שקעו בבוץ בגדה המזרחית ויצאו מכלל פעולה. שאר הכלים יצאו מהאגם ונעו כ-15 ק"מ מזרחה, שם נתקלו בגדוד טנקים ישראלי ופגעו בו קשה. חיילי הגדוד המצרי ששרדו את הקרב, נמלטו בשעות הערב רגלית מערבה לראש הגשר המצרי. הגדוד השני בחטיבה 130 שמספרו 603, הגיע לגדה המזרחית בשעה 16:00 לערך אך נתקל בפלוגת טנקים ישראלים וכן נפגע מהאוויר. בעקבות ההיתקלות בכוח הישראלי, נטש הגדוד המצרי את המשימה לכיבוש אום חשיבה, לטובת כיבוש המוצב הישראלי "כברית" (או "בוצר" במפות סיריוס) שאותה ביצע בהצלחה.
בימי המלחמה הבאים ניסה הצבא המצרי לפגוע במתקני צה"ל על ההר, באמצעות הפצצות מן האוויר וירי רקטות קרקע-קרקע מדגם פרוג וטילי אוויר-קרקע מדגם קלט. כמו כן הונחתו חיילי קומנדו מצריים בקרבתו. אחת ההפצצות, באמצעות מטוסי מיג 17, התרחשה מספר ימים לאחר ביקורו של שר הביטחון משה דיין במקום. שניים מהמטוסים התוקפים הופלו באמצעות תותחי נ"מ 20 מ"מ על ידי גדוד נ"מ שהיה מוצב במקום.[דרושה הבהרה] לדברי מיכאל הרפז, מפקד גף טכני ביחידה 545 ששהה במקום בפרוץ המלחמה, ניסיון הנחתת הקומנדו היה ביום הראשון למלחמה, מיד לאחר התקיפה האווירית.
פינוי הבסיס כחלק מהסכם השלום עם מצרים

במסגרת משא ומתן על הסכם הביניים בין ישראל למצרים שנחתם ב-1975, דרשו המצרים שישראל תפנה את הבסיס באום חשיבה, ולאחר שהיא סירבה לכך דרשו שטכנאים אמריקניים יפעילו את המתקנים שבו. לבסוף נקבע דו הפרדת הכוחות בסמיכות לבסיס, שנשאר בשטח שבליטת ישראל.
בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, שהביא ליציאת ישראל מכל שטח סיני, פינתה ישראל את בסיס אום חשיבה, ומתקניו פוצצו על ידי גדוד 601 של חיל ההנדסה.
ב־31 בדצמבר 1979 פונה הבסיס במסגרת נסיגת צה"ל מסיני.
היחידות שהוצבו על הר אום־חשיבה בתקופות שונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| --- | --- |
  יחידות חיל האוויר י"ב 545  יחידה 155 / י"ב 155  גדוד נ"מ 835  גדוד נ"מ 881  :   יחידות "ירוקות" חפ"ק פיקוד דרום (מרכזי הפיקוד והשליטה כונו ״דְּבֵלָה״ על ידי פיקוד דרום. אנשי המודיעין כינו את הבסיסים שלהם על ההר ״נשר״ ו״שנער״.)  בסיס ״בבל״ ללוחמה אלקטרונית והאזנה של יחידת מודיעין 848 (שמה שוּנה לאחר מלחמת יום הכיפורים ליחידה 8200). בסיס זה כלל שני מרכזי משנה: "שנער" לאיסוף תקשורת מילולית (קומינט) ו"איילון" לאיסוף מודיעין אלקטרוני (אלינט). חוליות של גדוד קשר 376 (גדוד קשר ארצי מטכ"לי). תחנת ממסר קשר.  תחנת כוח בהפעלת ואחזקת יחש"ם 674 דרום (יחידת חימוש מרחבית 674).
לקריאה נוספת

זאב שיף, איתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, זמורה ביתן מודן, 1976.
עמוס גלבוע, מר מודיעין, אהר'לה – אלוף אהרון יריב ראש אמ"ן, ידיעות ספרים, 2013, עמודים 339–340.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'האם מותר לשקר במלחמה?, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2013
↑   דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר: חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970) (כרך ב', עמ' 973 בספר, עמ' 371 בקובץ המקושר), הוצאת "באוויר פרסומי תעופה וחלל", 2007.
1 2  לפי הכתוב בשלט המידע במוזיאון חיל האוויר, ליד שרידי המטוס.
↑  פסח מלובני, ג'בל אום חשיבה – ההשתלטות שלא קרתה (עמ' 10-12), באתר מבט מל"מ, גיליון 80, ‏פברואר 2018.
↑  אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם - הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, הוצאת זמורה ביתן, 2001, עמ' 390.
↑  לפי פורומים שונים ומקורת סותרים, היה זה גדוד נ"מ 846.
↑  הקרקע של חיל האוויר, פברואר 2022, עמ' 180
↑  מהיום - קו היערכות חדש בסיני, מעריב, 25 בינואר 1980
↑  לאחר תקופה, הפכה י"ב 545 להיות גף א' של יחידת לוחמה אקטרונית 557 – ספרו של מיכאל הרפז, "הקרקע של חיל האוויר" (עמ' 180), הוצאת "דוקו – כתיבת ספרי הנצחה וביוגרפיות", פברואר 2022.
↑   דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר: חיל האוויר במלחמת ההתשה (1967–1970) (כרך א', עמ' 74), הוצאת "באוויר פרסומי תעופה וחלל", שנת 2007, מסת"ב 965-90455-2-2
↑  גנ"מ 835, באתר "מרכז מורשת והנצחה למערך ההגנה האווירית"
↑  ביום 6 באוקטובר 1973, הותקף בסיס המודיעין הישראלי באום-חשיבה על ידי קבוצת מטוסי סוחוי-7 מצריים. אחד מהם שהוטס על ידי עאטף אלסאדאת, בן אחיו של אנואר סאדאת, נשיא מצרים והמפקד העליון של צבא מצרים, הופל על ידי סוללת תותחי אורליקון 20 מ"מ, של גדוד 881.
↑  אורי בר-יוסף, התאוששות: צה"ל במבחן מלחמת יום הכיפורים (עמ' 73), הוצאת דביר, 2023.
↑   דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר: חיל האוויר במלחמת ההתשה (1967–1970) (כרך א', עמ' 516), הוצאת "באוויר פרסומי תעופה וחלל", שנת 2007, מסת"ב 965-90455-2-2
↑  מורשת חיל הקשר והתקשוב : חי"ק במלחמת יוה"כ, באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב, (עמ' 16), פברואר 2004.
↑   עמירה שחר, חיל החימוש כמכפיל הכוח: תולדות חיל החימוש בשנים 1967–1985 (עמ' 198), הוצאת אמ"ץ – חטיבת תוה"ד, רמת גן, 2006, באתר "יד לשריון"
↑  רס"ן (בדימ') צבי זוהר, חוויותיו של קב"ר (קצין בינה רשתית) מילואים בבסיס "בבל", מבט מל"מ (גליון 94, עמ' 31), יוני 2023.
↑  לדעת בלי מודיעין, בכתב העת מערכות (גיליון 451, עמ' 73), אוקטובר 2013.
↑  ניר צורף,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏מעומק בונקר ההאזנה והאיסוף בחזית סיני, המלחמה נראתה אחרת לגמרי, בעיתון מקור ראשון, 28 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443979905171
קובץ יסודות וחקירות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרב אחיקם קשת
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות תורנית 
 הסכמות:  הרב אביגדור נבנצאל, הרב אברהם שפירא, הרב שמחה הכהן קוק והרב זלמן נחמיה גולדברג.
 הוצאה
 תאריך הופעה ראשונה:  תשס"ז
 מספר עמודים:  1230
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  1
 תאריך מהדורה מוערת:  תשע"ג
 
קובץ יסודות וחקירות הוא ספר המכיל ליקוט מקיף של יסודות וחקירות תורניים המבוססים על ספרי הראשונים והאחרונים.
מחבר הספר הוא הרב אחיקם קשָת אברך בישיבת מרכז הרב. הספר יצא לאור במהדורה ראשונה בחוברת בכריכה דקה, ולאחר מכן במספר מהדורות. בשנת תשס"ז יצאה מהדורה בת כ-700 עמודים. מהדורה נוספת יצאה בתשע"ג בת כ-1,230 עמ'. הספר מסודר לפי הא"ב.
הספר כולל כמה נספחים:
"לקט חקירות" מלקט כ-1,500 חקירות על סדר הא"ב
"סוגי הסברות" - "חלוקת הסברות שבש"ס ובמפרשים לשמונה סוגים"
"סוגי החקירות"
"לשיטתם" - מדגים כיצד דעותיהם ההלכתיות של תנאים ואמוראים הן לפי שיטה לימודית מסוימת. כמו כן מרכז הספר לשונות המיוחדים לכל אמורא, כמו "פלוני ופלוני בשיטה אחת", או "תברא". המחבר מביא אחרונים שעסקו בעניין זה של "לשיטתם", כגון הרב ראובן מרגליות והאדר"ת.
הנספחים סוגי הסברות, סוגי החקירות ולשיטתם לא נכללו במהדורת תשע"ג, אלא יצאו לאור כחוברת נפרדת, מפאת חוסר מקום.
הספר קיבל את הסכמותיהם של הרב אביגדֹר נבנצל, הרב אברהם שפירא, הרב שמחה הכהן קוק והרב זלמן נחמיה גולדברג.
מהדורות דיגיטליות

הספר מופיע בפרויקט השו"ת, באוצר החכמה, בהיברובוקס בספריא ובתא שמע.
המחבר

הרב אחיקם קשָת הוא מעביר שיעורי דף יומי בישיבת מרכז הרב, היה מתלמידי הרב אברהם שפירא. בנוסף הוא חוקר במכון אורות הירושלמי. תקופה מסוימת הרב קשת היה ר"מ בישיבת שלום בנייך.
מלבד ספר זה חיבר גם את הספרים הבאים:
פלפולא דאורייתא, ספר המנגיש לתלמידי ישיבה סוגיות קלאסיות בעיון ליטאי מתוך מטרה לפתח ללומד חשיבה עיונית.
אמרי במערבא, ליקוט המחלוקות העיקריות בין הירושלמי לבבלי ובירורן.
דרכי התלמודים, שרשיהם של חילוקים רבים בין הבבלי לירושלמי.
יש סדר לש"ס, באתר פורטל הדף היומי
ארבעה קונטרסים, ספר המכיל ארבעה קונטרסים: כללי הקורבנות, טומאה וטהרה, למד להכין לוח שנה ודברי הימים. כול אחד מהקונטרסים יצא כחוברת עצמאית ובשנת תשפ"ב יצאו יחד כספר אחד.
הרב קשת מפורסם בשל דרכו המיוחדת ללימוד הגמרא, לפי הרב קשת יש לסדר את הלימוד בכדי להבין אותו וכל הש"ס בעצם מסודר לפי עניינים, כולל בתוך המסכתות עצמם. בשיעוריו הרב קשת מקפיד גם לתת סימנים לכל דף בגמרא.
הרב קשת נשוי ומתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
ראו גם

אנציקלופדיה תלמודית
הערות שוליים

↑  קובץ יסודות וחקירות, באתר אוצר החכמה
↑  קובץ יסודות וחקירות, באתר היברובוקס
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑ לשיעוריו ראו:
האם יש פסיקה בתחומי האגדה והמחשבה, סרטון בערוץ "אחיקם קשת", באתר יוטיוב (אורך: 39:27)
הרב אחיקם קשת, איך ללמוד בקיאות, ישיבת מרכז הרב, ל' אדר א' תשפ"ב, סרטון בערוץ "בית מדרש וירטואלי - ישיבת מרכז הרב", באתר יוטיוב (אורך: 55:50)
המרד השנאה והחורבן • הרב אחיקם קשת • ישבה"ז תשפ"ג • ישלצ, סרטון בערוץ "ישיבת ירושלים לצעירים • ישלצ", באתר יוטיוב (אורך: 53:55)
אחיקם קשת באתר בינינו
על תפקידה של העריכה התורנית בזמנינו | הרב אחיקם קַשָת | הכנס לעריכה תורנית 3#, סרטון בערוץ "צריך עיון", באתר יוטיוב (אורך: 25:23)
↑  מידע על אחיקם קשת בקטלוג הספרייה הלאומית
אדוארד אדוארד

אדוארד אדוארד (באנגלית: Edward) היא בלדה עממית. בדומה בלדות העממיות אחרות, לאדוארד אדוארד ישנן גרסאות רבות ושם הכותב המקורי של הבלדה אינו ידוע. היא תורגמה לעברית נתן אלתרמן.
עלילה

הבלדה מסופרת באמצעות דו-שיח בין אם לבנה, ששמו אדוארד. האם שואלת את בנה מדוע חרבו נוטפת דם ומדוע הוא עצוב כל כך. הבן בתגובה אומר לה שהוא הרג את הנץ שאותו גידל.
האם שמה לב שתשובתו של בנה היא שקר, ועונה: "מעולם לא היה דם הנץ כה אדום". לאחר מכן, הבן עובר לטענה אחרת, שלפיה הרג את הסוס שלו: "כי הכיתי סוסי האדמון-ושחום, ההדור והקל- ברגליו, הה!". האם מבינה שבנה עדיין לא דובר אמת, וטוענת שהדם שעל חרבו של אדוארד הוא לא מדמו של הסוס אלא אומרת שהסוס מת כיוון שהיה זקן. לאחר מכן, אדוארד מספר את התשובה האמיתית לשאלת אימו: "את אבי שאהבתי קטלתי היום, אויה לי לעולמי עולמים, הה!".
לאחר שאלות אלו, מתחילה האם לשאול שאלות לגבי עתידו של בנה. תחילה היא שואלת כיצד יכפר על החטא הנורא שעשה: "ובמה תכפר עוונך הכבד". אדוארד אומר שיירד לים: "בסירה שמנגד הימה ארד". האם שואלת אותו מה יקרה לביתו ומגדליו, וכן מה לגבי עתיד האנשים המקורבים אליו, בני משפחתו: "ולבניך ולאשת-חיקך כדת, מה תצו כי תשוט אל לב ים, הה?". אדוארד אומר שיהיה עליהם להסתדר לבד, וכי הוא לעולם לא יראה אותם שוב: "העולם הוא גדול – לא יצאו לפשוט יד, כי פניהם לא אראה עד עולם, הה!". ולמעשה כאן מוכחת ההדרגתיות בבלדה כי בעצם הוא מוותר על עצמו ואז על רכושו ועל משפחתו ובסוף מקלל גם את אימו ככל שהוא מוותר יותר כך עצם הוויתור קשה יותר.
בסוף הבלדה, האם שואלת על עתידה: "ולאמך הורתך, זו אמך יקירה, מה בפיך, הגידה נא, בני הה?". לפתע, הבן מטיל על אימו קללת גיהנום: "קללת גיהנום לך בפי למארה כי לחשת המזימה על אוזני, הה!"
משורה זאת ניתן להבין כי יש קשר בין האם למעשי הבן. כנראה השפיעה עליו לרצוח את אביו בגלל סכסוך כלשהו שהיה לה עם האב. השיחה ביניהם יכולה להחשב לדיווח שנותן הבן לאימו לאחר המעשה ותוך כדי זה הוא מבין את חומרת מעשיו.
כל הבלדה היא הדרגתית: בהתחלה אדוארד טוען כי רצח את נצו ובין נץ לאדם יש יחס אהבה קר ולאחר טוען שרצח את סוסו ובין אדם לסוס יש יחס אהבה יחסית קרוב ובסוף טוען כי רצח את אביו ובן אבא לבן יש יחס קרוב מאוד והכי קרוב מבין שלושתם.
בלדות רצח

הבלדה היא דוגמה אופיינית לתת-סוגה של בלדות עממיות המכונה "בלדות רצח". בלדות כאלו מספרות סיפור רצח או הריגה, תכופות של בן-משפחה, אהוב רומנטי או מכר קרוב אחר של הרוצח. הרוצח בדרך-כלל מנסה להסתיר את פשעו או להימלט מעונש, אך האמת נחשפת, לפעמים בשל יסורי חרטה ווידוי של הרוצח, ולפעמים בדרכים פתלתלות ואף כשופות. בלדות רצח לפעמים בנויות כמונולוג של הרוצח המתוודה על פשעו, או כדיאלוג בין הרוצח לדמות אחרת החוקרת אותו.
הבלדה היא דוגמה לבלדת רצח הבנויה כסיפור בלשי, שבו רמז מחשיד בתחילת הבלדה, הדם הנוטף מן החרב, מוביל לחשיפה הדרגתית של הפשע, עד למהפך מפתיע בעלילה בשורה האחרונה של הבלדה: מעורבותה של האם. דוגמה מפורסמת נוספת של בלדת רצח שתורגמה לעברית היא לורד רנדל, הבנויה כדיאלוג של חקירה בין הנרצח לאימו.
גרסאות וביצועים

הבלדה מוכרת במגוון שפות, גרסאות, לחנים וביצועים.
גרסה אנגלית שפורסמה על ידי הבישוף האירי תומאס פרסי בשנת 1726, הולחנה על ידי המלחין הגרמני קארל לווה בשנת 1817, על ידי המלחין האוסטרי פרנץ שוברט בשנת 1827, ועל ידי המלחין הגרמני יוהנס ברהמס בשנת 1854, ופעם נוספת בשנות ה-70 של המאה. המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי פרסם בשנת 1880 דואט קולי עם פסנתר, עם לחן שלו לתרגום לרוסית של המשורר לב טולסטוי. המשורר האנגלי אלג'רנון צ'ארלס סווינברן כלל גרסה שלה בשם "הבן המגואל בדם" ("The Bloody Son) בקובץ שירה "פואמות ובלדות" משנת 1866.
להקת הפולק רוק האירית Steeleye Span ביצעה את אחת הגרסאות העממיות באלבום שלה משנת 1986.
BTR-40

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  נגמ"ש/רק"ם סיור
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות ברית המועצות
 יצרן:  גא"ז 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הלאומי האפגני, צבא אלבניה 
 שנת ייצור:  1950
 תקופת השימוש:  1950–הווה (כ־75 שנים) 
 דגם קודם:  אין
 דגם עוקב:  BTR-152
 מערכה מרכזית:  המרד ההונגרי,מלחמת ששת הימים
 יחידות שיוצרו:  8,500 
 מידע טכני
 אורך:  5.00 מטר
 רוחב:  1.90 מטר
 גובה:  1.75 מטר
 משקל:  5.30 טון
 מהירות:  80 קמ"ש
 טווח פעולה:  285 ק"מ
 מנוע:  בנזין בעל הספק של 80 כ"ס.
 שריון:  6-11 מ"מ
 צוות:  2 + 8 לוחמים.
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  מקלע 7.62 מ"מ
 
BTR-40 (ברוסית: БТР-40) הוא רק"ם בעל הנעת 4X4 תוצרת ברית המועצות. הרכב התבסס על משאית גא"ז 63. בצבא הסובייטי הוא תפקד כנגמ"ש קל או רק"מ סיור. בנוסף לצבא הסובייטי היה בשימוש של מעל ל-30 מדינות (בחלקן עדיין נמצא בשירות פעיל). BTR-40 נחשב לנגמ"ש הראשון שיוצר באופן סדרתי בברית המועצות.
מבנה הנגמ"ש

הנגמ"ש פותח בשנת 1947 על ידי משרד התכנון של מפעלי גא"ז. גם אב טיפוס הראשון של הרכב (שנקרא BTR-141) יוצר במפעל זה.   
BTR-40 הושתת על קווי היסוד של משאית GAZ-63. זהו נגמ"ש עם גג פתוח, גוף הרכב יוצר מלוחות שריון בעובי של 6–11 מילימטרים. בגוף הרכב מותקנות שלוש דלתות (שתיים בחלק הקדמי לכניסת הנהג והמפקד ודלת שלישית בצד האחורי של תא הלוחמים). בכל דופן צד של תא הלוחמים ישנם 3 חרכי ירי, כדי לאפשר ירי מנשק אישי של הלוחמים (תת-מקלעים או רובי סער). בחלקו האחורי של תא לוחמים הותקן גם מנוף הרמה. הנגמ"ש הונע על ידי מנוע בנזין בעל הספק של 80 כוחות סוס, מהירות מקסימלית של הנגמ"ש בכביש – 80 ק"מ. חימוש הנגמ"ש כלל  מקלע גוריונוב שהותקן בקדמת הכלי (מעל תא הנהג). משקל הכולל של הנגמ"ש – 5.3 טון.
דגמים

BTR-40 - דגם הבסיס
BTR-40A: - רכב נ"מ. בתוך תא הלוחמים הותקן זוג מקלעי KPV  (קוטר 14.5 מ"מ), אשר הופעלו על ידי לוחם אחד. זווית הרמה של המקלעים (מ-5 עד 80 מעלות) אפשרה הפעלת המקלעים גם נגד מטרות "יבשתיות".
BTR-40V- דגם משופר של הגרסה המקורית של BTR-40, אשר פותח בשנת 1956. בדגם זה הותקנה מערכת מרכזית לשמירת לחץ האוויר בצמיגים.
BTR-40B- שיפור נוסף של הדגם BTR-40V. כלקח מקרבות המרד ההונגרי, בדגם זה הותקן גג משוריין מעל תא הלוחמים. בעקבות כך משקל הכלי עלה וקיבולת תא הלוחמים ירדה מ-8 ל-6 לוחמים. כמו כן הותקנה בכלי מערכת סינון אוויר להגנת הצוות והלוחמים מפני חומרי לחימה כימיים וביולוגיים.
BTR-40R - רכב גו"ז ליחידות אב"כ.
BTR-40ZD- בדגם זה הותקנו 4 גלגלי מתכת נוספים על מתקן מיוחד, אשר אפשר לכלי לנוע על פסי רכבת.
TYPE-55 גרסה סינית של BTR-40.
SPW-40 - הגרסה המזרח-גרמנית של BTR-40.