stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל הרמן
ביוגרפיה

גבריאל הרמן נולד בטרגו מורש, טרנסילבניה שברומניה, ועלה לישראל כנער. למד וסיים בגרות בתיכון קוגל בחולון. בצבא שירת כקצין חי"ר והשתחרר בדרגת סגן. ממילואים השתחרר כסרן. סיים תואר ראשון בלימודים קלאסיים ב-1974, תואר שני בלימודים קלאסיים ב-1976, שניהם באוניברסיטה העברית; התזה הייתה בנושא האימפריה האתונאית במאה הה' לפנה"ס והיא נכתבה בהדרכתם של הפרופסורים אלכסנדר פוקס ומשה עמית. נשלח ללימודי דוקטורט על ידי האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת קיימברידג' (דרווין קולג'). את תואר הדוקטור קיבל בשנת 1985. מנחהו היה הפרופסור סר מוזס פינלי. נושא עבודת הדוקטור היה: "ידידות טקסית והעיר היוונית" (Ritualised Friendship and the Greek City). מלמד באוניברסיטה העברית משנת 1978, מרצה בכיר מ-1990, פרופסור חבר מ-1997 ופרופסור מן המניין מאוגוסט 2010. שהה בשבתונים כעמית מחקר בצ'רצ'יל קולג' שבקיימברידג', במכון ללימוד מתקדם שבפרינסטון, ב-Fondation Hardt שבז'נבה, ב-École Pratique des Hautes Études שבפריז ובאוניברסיטת ויסקונסין שבמדיסון. בין השנים 2004–2008 כיהן כראש החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית.
גבריאל הרמן היה נשוי לאורה, שהייתה עורכת חדשות בקול ישראל, ממנה התאלמן ב-2018.
נפטר ב-18 בנובמבר 2024, והובא למנוחות בבית העלמין האלטרנטיבי מנוחה מכובדת בגבעת ברנר . הותיר אחריו שלושה ילדים.
מחקריו

הרמן חקר את ההיסטוריה החברתית של יוון, תוך שימוש בכלים אנליטיים שהיו שאולים ממגוון דיסציפלינות, כגון סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, תורת המשחקים, אתולוגיה, סוציוביולוגיה וגנטיקה. מחקריו סבו סביב שלוש שאלות: כיצד מוסדות חברתיים, ערכים, נורמות, מנהגים, חוקים, אידאולוגיות ורגשות מעצבים את דרך התנהגותם של בני אדם, ובעיקר של היוונים והרומאים שאותם חקר הרמן? כיצד גורמים אלה משתלבים כדי ליצור חברות או קבוצות המתאפיינות על ידי אותם צירופים ייחודיים של מנהגים, פעולות והשקפות עולם הנודעים בשם תרבות? שלישית, מה מניע את התהליך ההיסטורי? הרמן סבר כי שלוש שאלות אלו צריכות להנחות כל מחקר היסטורי.
מחקריו > Ritualised Friendship and the Greek City

ספרו זה של הרמן ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1987 והודפס שלוש פעמים בכריכה רכה. במרכז הספר מוסד חברתי שחשיבותו עד לפרסום הספר לא הובנה דיה במחקר, אותו כינה הרמן ידידות טקסית, (Ritualised Friendship) שנודעה ביוון בשם xenia וברומא בשם hospitium. מדובר בקשרי ידידות אמיצים שנרקמים בין אנשי אליטה השייכים למסגרות חברתיות שונות (ערים, עמים או קבוצות אתניות), למשל ספרטני ואתונאי, סאמי ומצרי, קורינתי ומילטי, תיבאי וסירקוזי; בן יחידה חברתית אחת לעולם לא יהיה לידיד טקסי של אדם השייך לאותה יחידה חברתית עצמה. הפן היוצא דופן של המוסד הוא ביחסי הסולידריות הנרקמים בין גברים השווים פחות או יותר במעמדם אעפ"י שהם למעשה זרים אחד לשני. הסולידריות מתבטאת בנאמנות מופגנת, בחילופי מתנות, בעזרה הדדית שמגישים בשעת צרה, ובחסות שהאחד פורס על בנו של השני ולעיתים על כל בני משפחתו. הטקסים שבאמצעותם נרקם הקשר, שחלקם זוכה לתיאור חזותי בציורי הכדים, כוללים הכרזה חגיגית המלווה בשבועה ("אני עושה אותך לכסינוס שלי!" "ואני מקבל את הצעתך!"), לחיצות ידיים, וחילופי מתנות. הדמיון בין קשרי כסניה לקשרי משפחה ניכר גם בכך, שקשרי הכסניה עוברים בירושה, והצדדים נוהגים לקרוא בנים שנולדים להם על שם בן-בריתם.
העולם היווני של המאה השמינית לפנה"ס, כפי שהוא משתקף בשירי הומרוס, היה מרושת ברשת צפופה של ידידויות כאלה, ואלה התערבו ללא הפסק בעיצוב התנהגותם המוסרית של הגיבורים ובהתפתחות העלילה. בספר השישי של האיליאדה, למשל, שני גיבורים אימתניים, דיומדס וגלאוקוס מסרבים ברגע האחרון לשלוח יד אחד בשני ברגע שהם מגלים שאבותיהם היו קשורים בקשרי כסניה, אף-על-פי שהאחד השתייך למחנה היווני והשני למחנה הטרוייני. מוסד הכנסייה שרד את המעבר לתקופת הערים (המאות השמינית והשביעית לפנה"ס) והמשיך להתקיים תוך שהוא נכנס לקונפליקט עם הערכים החדשים של האזרחות והנאמנות למולדת שהתפתחו בהדרגה במסגרתן. כך, בראשית המאה ה-4 לפנה"ס, המלך הספרטני אגסילאוס הקשור בקשרי כסניה עם הסטרפ (אחשרפדן) הפרסי פארנבאזוס יכול להסביר לחברו כי חובת הנאמנות לעיר מאפילה על חובת הכסיניה: גברים הקשורים בקשרי כסניה, הוא אומר, נאלצים להילחם לצד מדינותיהם, ולעיתים אף להרוג איש את רעהו, כאשר מדינותיהם נתונות במלחמה.
בהמשך פורס הרמן יריעה רחבה כדי להראות כיצד תיפקד מוסד הידידות הטקסית בשלוש מערכות חברתיות גדולות, שונות זו מזו: עולמם של השליטים הקטנים המשתקף בשירי הומרוס; העולם השיתופי של ערי המדינה היווניות המשתקף בספרות היוונית הקלאסית; רשתות הקשר הענקיות של המעמדות העליונים בתקופה ההלניסטית ובאימפריה הרומית, המשתקפות בספרות היוונית ההלניסטית ובספרות הלטינית.
מחקריו > Morality and Behaviour in Democratic Athens: A Social History

ספר זה יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' בשנת 2006 ועליו הוענק להרמן פרס פולונסקי ליצירתיות ומקוריות במדעי הרוח מטעם האוניברסיטה העברית.
בשנת 2009 הודפס הספר מחדש בכריכה רכה. זוהי אולי ההיסטוריה החברתית הראשונה שנכתבה על אתונה העתיקה שאינה מתמקדת בהיבט זה או אחר של החברה (כגון כלכלה, פוליטיקה, תרבות, דת, עבדות, משפחה או נשים) אלא בוחן את כולם ביחד כחלקים של אותו מכלול. טענתו המרכזית של הרמן היא שהחברה האתונאית הייתה מאוד יוצאת דופן מבחינת מידת האלטרואיזם שהפגינו אזרחיה בקשת רחבה של פעילויות ועיסוקים. לטובת עצמו ולטובת עירו, אמור היה אזרח אתונה לתת יותר ממה שהוא קיבל מאחרים, לגרום פחות נזק לחברו מן הנזק שזה נגרם לו, לנהוג בחבריו האזרחים כאילו היו קרובי משפחה ולעשות כמיטב יכולתו כדי לשמור על הסדר הציבורי על ידי פתרון קונפליקטים בדרכי פשרה. תזה זו מנוגדת לטענה הרווחת במחקר שלפיה אתונה הייתה קרובה יותר מבחינת ערכיה לחברות בעלות קוד הכבוד הים-תיכוני שבהן הערכים של שמירה על כבוד בכל מחיר ונקמנות חסרת פשרות שולטים בכיפה.
הרמן טוען שההערכה השגויה של הפרופיל החברתי של החברה האתונאית נובעת אי-הבנה בסיסית של סוג המקור העיקרי ששרד מאתונה הקלאסית העשוי להטיל אור על מערכת ערכים זו, כמאה ועשרה נאומים שנישאו בבתי הדין ובשאר מוסדות הציבור של הדמוקרטיה האתונאית. הרמן פיתח שיטה חדשה של ניתוח הערכים החברתיים שבאמצעותם ביקשו המתדיינים לשכנע את חברי המושבעים בצדקת טענותיהם. אם מיישמים את השיטה הזאת בעקביות ובקפדנות הראויות לגבי הנאומים, מתברר שהמדיינים חתרו לכבוש את לב קהל השופטים על ידי הצגת עצמם כבעלי ריסון עצמי, מתינות, מחושבות ושליטה עצמית, ואילו את יריביהם כנוטרים ונוקמים, קיצוניים, חסרי שליטה עצמית ונכנעים לדחפים של הרגע. הספר משובץ בלמעלה מחמישים איורים הממחישים את ביטויה של מערכת ערכים זו באמנות החזותית של התקופה.
בספרו שואב הרמן מדיסציפלינות אחרות כגון מדעי המדינה, פסיכולוגיה, אבולוציה, תורת המשחקים וכלכלה, וכדי להבליט את אופייה המיוחד של החברה האתונאית הוא עורך השוואות עם קשת רחבה של חברות שהתקיימו בזמנים אחרים, חבל גאליה של המאה ה-6 לספירה ואלבניה של תחילת המאה ה-20.
מחקריו > הפטרונאט ורשתות חברתיות

יחסי פטרונאט שוררים בין בני אדם בלתי-שווים במעמדם הממוקמים בצורה דיפרנציאלית במערכת החברתית. אלו יחסי גומלין של תועלת הדדית המתבטאים בחילופי טובין ושירותים: כל אחד מן הצדדים שולט במשהו שהצד השני זקוק לו. דוגמאות מובהקות של קשרי פטרונאט הם יחסי פטרון-קליאנט באימפריה הרומית, סניור-וסאל באירופה של ימי הביניים, אדון-איכר בארצות כגון סרדיניה וסיציליה בעת החדשה. באימפריה הרומית השלימו קשרי הפטרונות את תפקוד רוב המערכות השלטוניות הפרומאליות העיקריות. בחברה הפיאודאלית, החליפו קשרי הפטרונות באופן גלוי את רוב המערכות השלטוניות. בסיציליה, עד היום הזה, איכר-ללא-פטרון חשוב כמת. התפקיד שמילאו רשתות ענפות של קשרי פטרונאט ברוב החברות המסורתיות לא הובן דיו במחקר. הרמן מציע במאמר זה דרכים להרחבת המודל של קשרי פטרונאט והחלתו על חברות אלה לשם הבנה עמוקה יותר של דרך תפקודן.
מחקריו > חברות החצר של המלכים ההלניסטיים

אם בתקופה המיקנית של ההיסטוריה היוונית תפס את מרכז הבמה הארמון, בתקופת החושך – משק ביתו (ה-oikos) של השליט הזעיר, בתקופה הארכאית והקלאסית – עיר המדינה (פוליס), אזי ניתן לומר שבתקופה ההלניסטית שנחנכה עם כיבושי אלכסנדר הגדול הממלכה הטריטוריאלית שחברת החצר במרכזה היא שהייתה למבנה החברתי הדומיננטי. במאמרו זה מאבחן הרמן קווים אופייניים במבנה של חברות החצר ההלניסטית של המלכים לבית תלמי, לבית סלאוקוס ולבית אנטיגונוס, והאטליזים של פרגמום, ומזהה תבניות פעולה משותפות של פוליטיקה חצרנית שנגזרו ממבנים אלה. בכל אחת מחברות האלה השליט ממוצא מוקדוני מכנס סביבו בחבורת, רעים' – (philoi) – הרפתקנים, לוחמים ואנשי אצולה – הבאים מכל רחבי העולם היווני. מבחינת הדינמיקה של היחסים בין השליטים וחבר מרעיו ומבחינת התרבות שיוצרות חברות החצר ההלניסטיות ניכר דמיון לחברות החצר של תקופת הרנסאנס וראשית העת החדשה.
מחקריו > התהוות מוסד הסנדקות

אחד הקשרים החברתיים האמיצים ביותר בעולם הנוצרי עד היום הזה (וקל וחומר בתקופות היסטוריות) הוא הקשר המשולש הנוצר בין התינוק המוכנס לחיק הדת הנוצרית באמצעות טקס הטבילה, הסנדק ואבי התינוק. עד לפרסום מאמרו של הרמן ההנחה הרווחת במחקר הייתה כי מוסד חברתי חשוב זה התהווה בראשית הנצרות. הרמן, בהתבססו על מחקריו הקודמים על צורות של ידידות טקסית (Ritualized Friendship) בעולם היווני והרומי הטרום-נוצרי, מעלה במאמרו את ההשערה כי הסנדקות הנוצרית לא התחילה עם הנצרות: היא גרסה 'מנוצרת' של קשר חברתי עתיק-יומין שהיה קיים ביוון וברומא מאז ראשיתן. כל שהנצרות עשתה היא החלפת הריטואל הפגאני שאמור היה לאתחל את הברית בסקרמנט המרכזי של הדת הנוצרית, הלא הוא טקס הטבילה. מבחינת החובות החברתיות של הצדדים המעורבים בברית המשולשת (עזרה בעת מצוקה, חילופי מתנות, נאמנות ללא סייג) כמעט ולא חלו שינויים.
מחקריו > ריטואלים של התחמקות ביוון העתיקה

במקורות העתיקים הנוגעים להיסטוריה יוונית השתמרה סדרת סיפורים בעלי אופי מיתי-למחצה הסבים סביב כריתת ברית עם הסכם בין שני צדדים. אחד הצדדים מפר בדרך-כלל את תנאי הברית או ההסכם, אך תוך כדי אקט ההפרה הוא מבצע טקס המחקה בצורה סמלית פן זה או אחר של הברית או ההסכם. הטקס נועד כנראה לנקות אותו מן האשמה בעיקר לגבי האלים, המשתתפים בצורה סמויה כצד שלישי בין כל ברית בין שני יחידים. זו הפעם הראשונה שסיפורים אלה נאספו והוצע להם פירוש רציונלי.
מחקריו > קבלת החלטות בדמוקרטיה האתונאית

ההבדל הבסיסי לדעת הרמן בין הדמוקרטיות המודרניות לדמוקרטיה האתונאית נעוץ בכך שהדמוקרטיות המודרניות הן דמוקרטיות ייצוגיות: ההחלטות המדיניות החשובות מתקבלות על ידי קומץ נבחרים שהשלטון מופקד בידיהם לפרקי זמן קצובים. הדמוקרטיה האתונאית הייתה דמוקרטיה ישירה, שהתבטאה בכך שההחלטות המדיניות החשובות התקבלו בהצבעה גלויה של אלפי אזרחים, ובמצבים קריטיים אפילו למעלה מעשרת אלפים מהם. המאמר נדרש לשאלה כיצד שיטה כזו בכלל אפשרית, הרי שלפי כל התאוריות המקובלות של התנהגות-המונים, בני אדם רבים המכונסים יחד אינם מסוגלים לקבל החלטות שקולות. כשרוח העדר שורה עליהם, הם הופכים, על-פי תאוריות אלה, למאסה חסרת הגיון וחסרת שיקול דעת המונעת אפילו מן האדם החכם והשקול ביותר הפועל בקרבה מלפעול בצורה רציונלית.
הרמן מציע הסבר לתופעה זו תוך שהוא בוחן את הצלחתה ארוכת-הטווח של הדמוקרטיה האתונאית באור התאוריה החדשה-ישנה הידועה בשם חכמת ההמונים (The wisdom of crowds).
המאמר מהווה בסיס לספר שהוא כותב על נוהל קבלת ההחלטות בדמוקרטיה האתונאית לא רק באספת העם, שזה הגוף הריבוני, אלא גם בבתי הדין ובמועצת החמש-מאות.
ספרים שכתב

Gabriel Herman, Ritualised Friendship and the Greek City, 1987, 212 pp. Cambridge University Press: Cambridge (reprinted 1989; paperback 2002).
Gabriel Herman, Morality and Behaviour in Democratic Athens, A Social History, 2006, 472 pp., Cambridge University Press: Cambridge (paperback 2009).
ספרים שתרגם וערך

מוזס פינלי, עולמו של אודיסאוס, תרגם והוסיף מבוא גבריאל הרמן, 1998, 232 עמ', מוסד ביאליק: ירושלים.
Gabriel Herman and Israel Shatzman (edd.), Greeks between East and West. Essays in Memory of David Asheri, 2007, 204 pp., The Israel Academy of Sciences and Humanities: Jerusalem.
Gabriel Herman (ed.), Stability and Crisis in the Athenian Democracy (Historia Einzelschriften, forthcoming).
הערות שוליים

↑  על הספר, באתר של קיימברידג'
↑ ביקורות על הספר:
Ian Morris, Classical Philology 85 (1990), 224–227
Frank Nisetich, Journal of the History of the Behavioral Sciences 26 (1990), 279–282
Thomas Gallant, The Classical Journal 85 (1990), 357–358
↑  פרופ' גבריאל הרמן מהחוג להיסטוריה יקבל את הפרס הראשון ע"ש פולונסקי לשנת 2005, האוניברסיטה העברית בירושלים, הודעות לעיתונות, 30.5.2005
↑  ראו פרקים 5 ו-6 בספר
↑  על הספר באתר של קיימברידג'
↑ ביקורות על הספר:
Sara Forsdyke, Sehepunkte 7 (2007) Nr. 11
Adrianne Lanni, The American Historical Review 113, October 2008, 1209–1209
Hans van Wees, Journal of Hellenic Studies 128 (2008), 172–175.
↑  הפטרונות כמכשיר לניתוח היסטורי בחברות ים-תיכוניות מסורתיות', זמנים (1992), עמ' 152–165
↑  'The Court Society of the Hellenistic Age'. In Hellenistic Constructs: Culture, History and Historiography, (edd.) Paul Cartledge, Peter Garnsey and Erich Gruen, Berkeley, 1997: University of California Press, pp. 199–224
↑  'Le parrainage, "l'hospitalite" et l'expansion du  Christianisme', Annales Histoire Sciences Sociales, 52.6 (1997), pp. 1305–1338
↑  ‘Rituals of evasion in ancient Greece’, in Greeks Between East and West, edd. Gabriel Herman and Israel Shatzman (Jerusalem 2007: The Israel Academy of Sciences and Humanities), pp. 136–159
↑  'The best few and the bad many: decision making in the Athenian democracy', in Attika – Archäologie einer zentralen Kulturlandschaft, Hans Lohmann and Torsten Mattern (edd.), forthcoming
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301782405171  BnF: cb12094492v (data)  GND: 13583290X  ISNI: 0000 0000 8102 9825  LCCN: n85146576  NTA: 073113034  SELIBR: 285379  SUDOC: 029285925  VIAF: 24629061   WorldCat (עם VIAF): 24629061
יחסי הודו–רוסיה

| יחסי הודו–רוסיה |
| --- | --- |
הודו: רוסיה


הודו: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 17,098,242
אוכלוסייה
1,458,538,047: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,434: 14,005
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחסי הודו–רוסיה הם היחסים דו-צדדיים בין הרפובליקה של הודו לבין הפדרציה הרוסית. במהלך המלחמה הקרה קיימו הודו וברית המועצות יחסים צבאיים, כלכליים ודיפלומטיים חזקים. לאחר קריסת ברית המועצות, רוסיה ירשה את היחסים ההדוקים עם הודו, והודו שיפרה את קשריה עם המערב. בשנת 2012 חלקה של רוסיה במחזור סחר החוץ ההודי היה 1% (מקום 32 בקרב השותפים לסחר חוץ בהודו). בשנת 2012 הייתה אחראית הודו ל-1.3% מסחר החוץ ברוסיה.
הודו היא השוק השני בגודלו בתעשיית הביטחון הרוסית. בשנת 2004 יותר מ-70% מהציוד הצבאי ההודי סופק מרוסיה, מה שהפך את רוסיה לספקית הציוד הצבאי העיקרי לצבא הודו.
היסטוריה

היחסים הקרובים עם הודו, שהחלו בשנות ה-50, מייצגים את הניסיון המוצלח ביותר של ברית המועצות לפתח קשרים הדוקים יותר עם מדינות העולם השלישי. היחסים החלו בביקורו של ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו, בברית המועצות ביוני 1955, ואז ביקורו של ניקיטה חרושצ'וב בהודו בסתיו 1955. בשלב זה הודיע חרושצ'וב כי ברית המועצות תומכת בריבונות הודית על שטחה של קשמיר הנתון במחלוקת ועל מובלעות החוף הפורטוגליות.
בתקופת המלחמה הקרה, הודו שמרה באופן רשמי על נייטרליות - אך נטתה לברית המועצות, בין השאר בשל תמיכת ארצות הברית בפקיסטן, יריבתה המושבעת של הודו. מטוסי קרב ראשונים, מסוג מיג-21, רכשה הודו מברית המועצות בשנת 1962.
היחסים הסובייטים עם הודו גם השפיעו רבות על היחסים עם סין. אז במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962, ברית המועצות הכריזה על נייטרליותה לכל מה שקורה. ברית המועצות העניקה להודו סיוע כלכלי וצבאי משמעותי בתקופת חרושצ'וב, ובשנת 1960 הסיוע הזה הפך גדול יותר מהסיוע לסין. אי התאמה זו הייתה נקודת מחלוקת נוספת ביחסי סין–ברית המועצות.
בשנת 1965 שימשה ברית המועצות בהצלחה כמתווכת שלום בין הודו לפקיסטן, לאחר מלחמת הודו-פקיסטן השנייה. ראש ממשלת ברית המועצות אלכסיי קוסיגין אירח ועידת פסגה בטשקנט, בה ראש ממשלת הודו לאל בהדור שסטרי ונשיא פקיסטן איוב ח'אן הגיעו לאמנת טשקנט שסיימה את מצב הלחימה.
כפי שמציין פרופסור כריסטופר אנדרו, סוכנות הק.ג.ב בהודו בשנות ה-70 וה-80 הייתה הגדולה ביותר מחוץ לברית המועצות.
ממשלתו של נרנדרה מודי תיארה את רוסיה בשנת 2021 כ"ידידה ותיקה".
בפברואר 2022 פלשה רוסיה לאוקראינה ופרצה מלחמת אוקראינה–רוסיה. בעקבות המלחמה מדינות המערב הטילו עיצומים על רוסיה, אולם הודו המשיכה לעשות עסקים עם רוסיה. הודו סייעה לרוסיה להלבין נפט מתוצרתה, בין היתר בהסכם בשווי של 13 מיליארד דולר בשנה שבו רוסנפט יצאה להודו נפט. כמו כן המשיכה הודו לרכוש נשק רוסי, כשבין היתר שר ההגנה רג'נאת סינג דן עם רוסיה על עסקה לרכש מערכת מכ"ם בשווי 4 מיליארד דולר.
יחסים כלכליים > סחר סובייטי-הודי

בשנים הראשונות של עצמאות הודו, ברית המועצות כמעט ולא סחרה עימה. היקף היצוא ההודי לברית המועצות בשנים 1948–1953 פחת ביותר מ-23 פעמים: מ-16.2 מיליון דולר ל-0.7 מיליון דולר. היצוא הסובייטי להודו צנח כמעט פי עשרה: מ-9.8 מיליון דולר ל-0.9 מיליון דולר.
מאז שנות ה-60, תפקיד ברית המועצות בסחר החוץ בהודו גדל באופן דרמטי: בשנת 1961, ברית המועצות היוותה 1.5% מהיבוא ההודי, ואילו בשנת 1981 היא היוותה כבר 8.1% מהיבוא ההודי. במהלך הפרסטרויקה נוצר מיתון: בשנת 1991 ברית המועצות היוותה 5.9% מהיבוא ההודי. עוד יותר משמעותי היה תפקיד ברית המועצות כקונה סחורות הודיות: ברית המועצות בשנת 1981. היוותה 18.3% מהיצוא ההודי, בשנת 1991. 16.1% (בארצות הברית, בהתאמה, 11.1% ו-14.7%) [8]. לשם השוואה - בשנת 1961 ברית המועצות היוותה רק 4.5% מכלל היצוא ההודי.
יחסים כלכליים > סחר רוסי-הודי

בשנות ה-90 חלה ירידה חדה בסחר הרוסי-הודי: בשנת 1995 רוסיה היוותה 3.1% מהיצוא ההודי ו-1.8% מהיבוא, ואילו ארצות הברית היוותה 19.1% ו-10.1% בהתאמה. המשבר הפיננסי העולמי הביא לירידה חדה בחלקה של רוסיה בסחר החוץ ההודי: בשנת 2008 רוסיה היוותה 1% מהיצוא ההודי ו-3.6% מהיבוא ובשנת 2013 היא היוותה רק 1% ו-0.9%, בהתאמה. הודו קונה בעיקר מטוסים, יהלומים, כלי נשק, מכוניות חשמליות, אוניות, דשנים מהפדרציה הרוסית, ומספקת מוצרי תרופות, חקלאות ומוצרי מזון (כולל תה), מכונות וציוד, טבק, בגדים מוכנים וסריגים לרוסיה. היקף הסחר בין המדינות נכון לשנת 2012 הסתכם ב-11 מיליארד דולר, כולל יצוא רוסי של 8 מיליארד דולר.
יחסים כלכליים > חוב הודי

בשנת 1993 נקבע על ידי ממשלות שתי המדינות סכום החוב של הודו לרוסיה על 10.2 מיליארד דולר (בעיקר הלוואות מדינה שקיבלה הודו לפני 1990). בשנת 2014 סכום החוב ההודי של רוסיה, בהתחשב בתשלומים שבוצעו, הסתכם בכ-1.3 מיליארד דולר, גודל התשלומים השנתיים של הודו על הלוואות מדינה של רוסיה הסתכם בכ-780 מיליון דולר, וההחזר הסופי של החוב ההודי צפוי להיות בשנת 2037.
יחסים כלכליים > השקעה רוסית בכלכלה ההודית

כחלק מפירעון החוב ההודי בהודו, נוצרו שני מיזמים משותפים שהצד הרוסי השקיע בכ-800 מיליון דולר.
יחסים כלכליים > השקעות הודיות ברוסיה

הודו משקיעה מעט יחסית ברוסיה: ההיקף המצטבר של ההשקעות ההודיות בכלכלה הרוסית החל מה-1 בינואר 2014 הסתכם ב-3.1 מיליארד דולר (כולל 1.7 מיליארד דולר בפרויקט סכלין-1). המיזמים המשותפים הרוסיים-הודיים כוללים את קומי אינטרנשיונל לימיטד לייצור חומרי שוחקים בוולז'סקי, אזור וולגוגרד, וחברת אורוספרמה לייצור תרופות במחוז פודולסקי באזור מוסקבה, בעיקר תרופות גנריות שאינם מכילים פניצילין וצפלוספורין.
יחסים כלכליים > שיתוף פעולה צבאי-טכני

בדצמבר 1998, לאחר ביקור בן ארבעה ימים של ראש ממשלת רוסיה, יבגני פרימקוב בניו דלהי, חידשו רוסיה והודו את ברית הנשק המסורתית שלהן, שהחלה עוד בימי המלחמה הקרה, והתרופפה עם התפוררות ברית המועצות.
בינואר 2003, הודו חתמה עם רוסיה על עסקת נשק בסך 3 מיליארד דולר, הכוללת אספקת 4 מפציצים ארוכי טווח מדגם טופולב Tu-22M שמסוגלים לשאת פצצות גרעיניות, שתי צוללות מונעות בכוח גרעיני מדגם "אקולה", שיכולות לשגר טילים נושאים ראשי חץ גרעיניים, ומיזם משותף לפיתוח טיל שיוט ארוך טווח.
בשנת 2013 הייתה אחראית הודו ל-35.6% מהיצוא הצבאי של רוסיה (4.7 מיליארד דולר מתוך 16.7 מיליארד דולר).
לימוד רוסית בהודו

הוראת השפה הרוסית בהודו החלה רק באמצע המאה ה-20, אך מאז לימודי רוסית זכו לפופולריות רבה במדינה. מספר הסטודנטים הרוסים גדל מדי שנה. לחלק משמעותי מהסטודנטים יש אינטרס עסקי ישיר במסחר עם רוסיה.
נציגויות דיפלומטיות

הודו מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה וארבע קונסוליות: באסטרחאן, בסנקט פטרבורג, בוולדיווסטוק וביקטרינבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי ושש קונסוליות: בצ'נאי, בגואה, בהיידראבאד, בקולקטה, במומבאי ובטריוונדרום.
עמית פוזננסקי

| --- | --- |

עמית פוזננסקי ב-2020
 לידה:  20 במרץ 1974 (בן 50) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמית פוזננסקי (נולד ב-20 במרץ 1974, תל אביב) הוא מלחין, מתזמר, פסנתרן, זמר, מעבד ומפיק מוזיקלי; חתן פרס אופיר על המוזיקה לסרט "פוקסטרוט" (2017).
אלבומים

חיי המתים – שירים מאת חנוך לוין (2003)
הערת שוליים – אלבום הפסקול (2012)
ד"ר פומרנץ – אלבום הפסקול (2012)
סיפור – אלבום שירי משוררים (2013)
שניצל – אלבום הפסקול (2014)
אוהב ומתאהב – למילים מאת עוזי שלו (2018)
HORIZONS – אוסף יצירות ג'אז ופיוז'ן (2020)
מיצירותיו

טריו לקלרינט, בסון ופסנתר (2016)
פנטזיה לשני צ'מבלי (2016)
טנגו לרביעיית מיתרים (2015)
פוסטלוד לפסנתר – ע"פ נושא מתוך "רבין, היום האחרון" (2015)
ארבע מיניאטורות לכינור ולפסנתר (2014)
פרלוד לכינור ולפסנתר (2014)
קינה ואלגיה לויולה ולפסנתר (2014)
חיי המתים – מחזור שירים מאת חנוך לוין למקהלת נשים (2010)
חיי המתים – סוויטה תזמורתית (2008)
ואלס לחליל ולפסנתר (2007)
מגרש המשחקים - מיניאטורה לפסנתר (2001)
שישיה לכינור, חליל, קלרינט, טרומבון, פסנתר וכלי הקשה (1992)
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, "פוקסטרוט" זכה בפרס אופיר לסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑  רשימת הזוכים, באתר הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה לקולנוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266779605171  BNE: XX5573538  GND: 1176232312  ISNI: 0000 0003 6266 4315  LCCN: no2016129351  MusicBrainz: 9df64059-9934-4a08-9200-38f443f5b885  VIAF: 7148995748859750665   WorldCat (עם VIAF): 7148995748859750665
פרדריק שאזלן

| --- | --- |

שאזלן, 2016
 לידה:  1963 (בן 62 בערך) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוצרטיאום, הקונסרבטואר של פריז 
 עיסוק:  מנצח, פסנתרן, מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 http://fchaslin4.wixsite.com/classical-music
 
פרדריק שָׁאזְלַן (בצרפתית: Frédéric Chaslin, נולד בשנת 1963) הוא מנצח, פסנתרן ומלחין יהודי-צרפתי.
קורות חיים

פרדריק שאזלן נולד ב-1963 בפריז. הוא זכה לחינוך מוזיקלי בקונסרבטואר של פריז ובאוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. קריירת הניצוח שלו החלה ב-1989, כשהתמנה כעוזרו של דניאל בארנבוים בפריז ובביירוית. ב-1991 התמנה לעוזרו של פייר בולז באנסמבל אנטרקונטמפורן.
ב-2010 התמנה שאזלן למנהל המוזיקלי של בית האופרה של סנטה פה, לאחר שב-2009 ערך שם את הבכורה שלו כשניצח על "לה טרוויאטה" (ורדי). את עונת 2011 פתח בביצוע ל"פאוסט" (גונו). שאזלן ניצח בלהקות ובבתי אופרה מן המובילים בעולם, בין היתר בברלין, מדריד, ברצלונה, רומא, ונציה, סקוטלנד וויילס.
כמו כן, ניצח על תזמורות מרכזיות בעולם, שעמן אפשר למנות את תזמורת פריז, הפילהרמונית של וינה, התזמורת הסימפונית של וינה, תזמורת האלה, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון שעליה גם ניצח בהפקות של האופרה הישראלית.
ב-1997 התמנה לתפקיד מנצח הבית של האופרה של וינה, שם ניצח על יותר מ-110 קונצרטים. בשנים האחרונות ניצח בווינה על הפקות היהודייה (פרומנטל הלוי) עם ניל שיקוף, וורתר (מאסנה) עם יונס קאופמן.
פרדריק שאזלן כיהן כמנהלה המוזיקלי של בית האופרה של רואן במשך שלוש שנים. בין השנים 1993–1996 ניצח באופן קבוע בפסטיבל ברגנץ באוסטריה, ושם גם שיתף פעולה עם הבמאי הנודע דייוויד פאונטני בהפקות רחבות היקף של כמה אופרות, ובהן "נבוקו" (ורדי) ו"פידליו" (בטהובן).
ב-2005 נתמנה לתפקיד המנהל המוזיקלי של התיאטרון הלאומי של מנהיים, שם ניצח על אופרות של וגנר, ובהן "טריסטן ואיזולדה" ו"טנהויזר", וכן על מרבית היצירות החשובות של ריכרד שטראוס.
ב-2002 ערך את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בביצוע "הטרובדור" (ורדי), ומאז הוביל את המטרופוליטן אופרה בהפקות של "סיפורי הופמן" (אופנבך), "ערבית סיציליאנית" (ורדי), "הספר מסיביליה" (רוסיני) ו"לה בוהם" (פוצ'יני).
לאחרונה השלים סדרת קונצרטים בתיאטרון הלאומי החדש של טוקיו, שם ניצח על "טוסקה" (פוצ'יני). ב-2005 ניצח באופרה של לוס אנג'לס על הפקה של "רומיאו ויוליה" (בליני) בהשתתפות רולנדו ויאסון ואנה נטרבקו. ב-2010 שב לתיאטרון בטוקיו והוביל הפקה של "אנדראה שנייה" (ג'ורדאנו).
באותה שנה גם שיתף פעולה עם הבמאי פייר לואיג'י פיצי בהפקה של "פאוסט" (גונו), שנערכה במסגרת קונצרט הפתיחה של פסטיבל מסראטה באיטליה.
שאזלן ביצע כסולן את הקונצ'רטו מס' 5 לפסנתר מאת בטהובן עם התזמורת הפילהרמונית של וינה. כמנצח סולן הוביל ביצועים לקונצ'רטו בסול מז'ור מאת ראוול ביפן, באיטליה ובישראל.
פרדריק שאזלן מקדיש תשומת לב מיוחדת להרחבת הרפרטואר הקונצרטי: הוא ביצע למעלה מ-20 יצירות בביצועי בכורה ואף הקדיש לנושא פרק בספרו האחרון "מוזיקה בכל מובן", ספר שעוסק לעומק בסוגיות של מוזיקה מודרנית ויחסה לקהל. הספר ראה אור בצרפתית, בגרמנית ובאנגלית.
כמלחין הלחין שאזלן יצירות תזמורתיות, פסקולים ואופרות. יצירותיו כוללות את הקטע הנודע "מחול הדיווה" מתוך הסרט "האלמנט החמישי" וכן את סוויטת "שאגאל" לתזמורת, שבוצעה לראשונה על ידי התזמורת הסימפונית ירושלים. האופרה "אנקת גבהים", שחיבר על פי ליברית מאת פ"ה פישר, הוקלטה על ידי התזמורת הפילהרמונית של לונדון עם המקהלה הסימפונית של לונדון. הסוויטה הכוראלית שפותחת את האופרה בוצעה בנורווגיה, באיטליה ובישראל.
לאחרונה ביצעו המנצח ואלרי גרגייב וזמרת הסופרן נטלי דסאי קטעים נבחרים מ"אנקת גבהים" במסגרת קונצרט מיוחד שנערך ברוסיה.
שאזלן שימש בשתי קדנציות של ניהול מוזיקלי בתזמורת הסימפונית ירושלים. הוא היה בתפקיד בין השנים 1999 –2002 ובין השנים 2011–2019.