stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוזף גבלס

פאול יוזף גֶּבֶּלְס (בגרמנית: ‏Paul Joseph Goebbelsקובץ:De-Paul Joseph Goebbels.oga‏Ⓘ‏;‏ 29 באוקטובר 1897 – 1 במאי 1945) היה פושע מלחמה נאצי שהיה שר התעמולה של גרמניה הנאצית מ-1933 עד 1945, קנצלר גרמניה במשך יום אחד, והגאולייטר של ברלין. מחסידיו הקרובים והמסורים ביותר של אדולף היטלר. היה ידוע בכישוריו בדיבור בפני קהל ובנאומיו ובמאמריו גדושי האנטישמיות, אשר מילאו תפקיד מרכזי בהכשרת דעת הקהל לרדיפה גזענית של היהודים, ולבסוף להשמדתם בשואה.
גבלס, ששאף להיות סופר, השלים לימודי דוקטורט בפילולוגיה באוניברסיטת היידלברג ב-1921. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ב-1924, ועבד עם גרגור שטראסר בסניף הצפוני שלה. הוא מונה לגאולייטר של ברלין ב-1926, שם החל להתעניין בשימוש בתעמולה לקידום המפלגה הנאצית ותוכניותיה. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, השיג משרד התעמולה הנאצי בראשות גבלס את השליטה על כלי התקשורת, על שירותי המידע ועל האמנות בגרמניה הנאצית. גבלס היה מיומן יחסית בשימוש ברדיו ובקולנוע למטרות תעמולה. נושאי התעמולה המפלגתית כללו אנטישמיות, תקיפות נגד הכנסייה, והחל מראשית מלחמת העולם השנייה, גם ניסיון לשפר את מורל האזרחים במדינה.
ב-1943 החל גבלס ללחוץ על היטלר להכניס אמצעים שיביאו ל"מלחמה כוללת", לרבות סגירת עסקים לא חיוניים למאמץ המלחמתי, גיוס נשים לכוח העבודה, וגיוס גברים שמקצועותיהם הקנו להם בעבר פטור משירות צבאי. לבסוף מונה גבלס על ידי היטלר ב-23 ביולי 1944 כ"נציג הרייך למלחמה כוללת". במהלך כהונתו בתפקיד נקט צעדים במטרה להגדיל את מספר האנשים הזמינים לייצור נשק לוורמאכט, אך מאמצים אלה נכשלו.
ב-22 באפריל 1945, ימים ספורים לפני תבוסת גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הצטרפו מגדה גבלס, רעייתו של גבלס, וילדיהם להיטלר, ועברו להתגורר ב"פורבונקר", שבקומפלקס הבונקרים התת-קרקעיים של היטלר בברלין. היטלר התאבד ב-30 באפריל, ובהתאם לרצונו ירש אותו גבלס כקנצלר המדינה. למחרת התאבדו גבלס ואשתו, לאחר שהרעילו בציאניד את ששת ילדיהם.
שמו של גבלס הפך לשם נרדף לתועמלן פופוליסט ודמגוג ארסי, שאינו בוחל בהפצת שקרים בוטים כדי לשרת את האינטרסים של המשטר הנאצי. באמצעות הרדיו והעיתונות שטף גבלס את מוחם של הגרמנים במשך שתים-עשרה שנים בתעמולה נאצית ואנטישמית שקרית וארסית.
ראשית חייו, לימודיו ומערכות יחסים

גבלס נולד ב-29 באוקטובר 1897 בריידט (אנ'), עיירת תעשייה מדרום למנשנגלדבך, כ-25 ק"מ ממערב לדיסלדורף שבקיסרות הגרמנית. הוריו השתייכו לכנסייה הקתולית. אביו, פריץ, היה פקיד במפעל, ואימו, קתרינה מריה (לבית אודהאוזן), נולדה בכפר בהולנד הסמוך לגבול גרמניה–הולנד ומוצאה היה הולנדי וגרמני. לגבלס היו חמישה אחים (אחת מהם מתה בגיל חצי שנה): קונרד (1893–1949), הנס (1895–1947), מריה (1896), אליזבת (1901–1915) ומריה (1910–1949), שנישאה לבמאי הקולנוע הגרמני מקס קימיך (אנ') ב-1938. ב-1932 הורה גבלס על פרסום אילן היוחסין שלו כדי להפריך שמועות על כך שלסבתו מצד האם היו שורשים יהודיים.
במהלך ילדותו הייתה בריאותו של גבלס לקויה, והוא חלה בהתקף ארוך של דלקת ריאות. הוא סבל מרגל קלובה ברגלו הימנית עקב מום מולד, והיא קוצרה והייתה עבה יותר מרגלו השמאלית. לפני תחילת לימודיו התיכוניים עבר ניתוח כדי לשקם את רגלו, אך הניתוח לא הצליח. גבלס הלך עם סד מתכת ונעל נעל מיוחדת על רגלו הימנית, ובשל כך צלע. בעקבות זאת נפסל מלהתגייס לצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
גבלס למד בגימנסיה, והשלים את מבחן הכניסה לאוניברסיטה ב-1917. הוא היה התלמיד המצטיין בכיתתו וקיבל את הכבוד המסורתי לנאום בטקס הענקת הפרסים. בתחילה קיוו הוריו שבנם יהפוך לכומר קתולי, דבר שגבלס שקל ברצינות. הוא למד ספרות והיסטוריה באוניברסיטאות בון, וירצבורג, פרייבורג ומינכן, בסיוע מלגה מאגודת אלברטוס מגנוס. בשלב זה החל גבלס להתרחק מהכנסייה הקתולית.
היסטוריונים, כגון ריצ'רד ג'. אוונס, משערים שהמרדף של גבלס אחר נשים לאורך כל חייו היה פיצוי על נכותו הפיזית. בפרייבורג פגש והתאהב באנקה סטלהרם, שהייתה מבוגרת ממנו בשלוש שנים. סטלהרם עברה לווירצבורג כדי להמשיך בלימודיה, וכמוה גם גבלס. קשריו עם סטלהרם הסתיימו עד שנת 1920. הפרידה הציפה את גבלס במחשבות על התאבדות. ב-1921 הוא חיבר רומן חצי אוטוביוגרפי בשם "מיכאל (אנ')", יצירה בת שלושה חלקים שרק החלק הראשון והשלישי שלה שרדו. לטענתו, הרגיש גבלס כי הוא כותב "סיפור משלו". גבלס הוסיף לספר תוכן אנטישמי שכלל תיאור של מנהיג כריזמטי, וייתכן שהתוכן נוסף רק זמן קצר לפני פרסום הספר ב-1929 על ידי בית ההוצאה לאור של גרמניה הנאצית.
במהלך לימודיו באוניברסיטת היידלברג, כתב גבלס תזה על המחזאי בן המאה ה-19, וילהלם פון שטיץ. הוא קיווה לכתוב את התזה שלו תחת הדרכה מההיסטוריון הספרותי פרידריך גונדולף. נראה כי היותו של גונדולף יהודי לא הפריעה לגבלס. כיוון שגונדולף הפסיק ללמד באותה עת באוניברסיטה, עבר גבלס להנחיה של מרצה אחר. ב-1922 השיג את תואר הדוקטור שלו. לאחר מכן החל לעבוד כמורה פרטי וכעיתונאי שפרסם כתבות במקומונים. מכתיבתו באותה עת ניתן לראות את ניצני האנטישמיות שחדרו בו ואת סלידתו מהתרבות המודרנית. בקיץ 1922 החל לנהל מערכת יחסים עם אלזה יאנקה, מורה בבית ספר. משנודע לו שיאנקה היא יהודייה למחצה, התערערו היחסים ביניהם, והם נפרדו ב-1927.
גבלס המשיך לנסות להפוך למוציא לאור במשך מספר שנים. מיומנים שכתב באותן שנים ניתן לראות את רצונו הרב לדבוק בכתיבה. גבלס לא הרוויח רבות מעבודתו הספרותית. לראיה, ב-1923 הוא כתב שני מחזות שלא הועלו בתיאטראות. בשל כך החל גבלס לעבוד בבורסה בקלן, עבודה שלא אהב ואף פוטר ממנה כעבור זמן קצר. גבלס הושפע מהגותם של אוסוואלד שפנגלר, פיודור דוסטויבסקי ויוסטון סטיוארט צ'מברלין. ספריו של צ'מברלין היו מקובלים בקרב חוגי הימין הקיצוני בגרמניה. כתבים נוספים שנהג לקרוא היו משל קרל מרקס, פרידריך אנגלס, רוזה לוקסמבורג, אוגוסט בבל וגוסטב נוסקה.
ראשית פעילותו במפלגה הנאצית

גבלס החל להתעניין באדולף היטלר ובנאציזם ב-1924. בפברואר החל משפטו של היטלר בגין בגידה בעקבות ניסיונו הכושל לתפוס את השלטון בפוטש במרתף הבירה בנובמבר 1923. המשפט סוקר בהרחבה בעיתונות, וסייע בהפצת התעמולה של היטלר. היטלר נידון לחמש שנות מאסר, אך שוחרר ב-20 בדצמבר 1924, לאחר שריצה קצת יותר משנת מאסר. גבלס נמשך למפלגה הנאצית בעיקר בשל הכריזמה של היטלר ומחויבותו לאמונותיו. בערך בזמן הזה הצטרף למפלגה הנאצית, והפך לחבר ה-8762 שלה. בשלהי 1924 הציע גבלס את שירותיו לקארל קאופמן (אנ'), שהיה הגאולייטר (מפקד ומושל אזורי מטעם המפלגה הנאצית) של מחוז ריין-רואה. קאופמן קשר אותו עם גרגור שטראסר, מנהיג נאצי מוביל בצפון גרמניה, ששכר את גבלס לעבוד בעיתון השבועי שלהם ולבצע עבודות מזכירות בעבור משרדי המפלגה האזוריים. גבלס אף היה דובר המפלגה ונציגה בריינלנד-וסטפאליה. שטראסר ייסד ב-10 בספטמבר 1925 את אגודת העובדים הסוציאליסטית (אנ'), קבוצה קצרת מועד של 12 גאולייטרים מצפון וממערב גרמניה. גבלס הפך למנהל עסקיה ולעורך כתב העת הדו-שבועי "NS-Briefe". חברי הסניף הצפוני של המפלגה הנאצית בראשות שטראסר, כולל גבלס, היו בעלי השקפה סוציאליסטית מאשר קבוצתו של היטלר במינכן, יריבתם. שטראסר לא הסכים עם היטלר על חלקים רבים במצע המפלגה הנאצית, ובנובמבר 1926 החל לעבוד על תיקונו.
היטלר ראה בפעולותיו של שטראסר איום על סמכותו, וזימן 60 גאולייטרים ומנהיגי מפלגה נוספים, וגבלס בכללם, אל ועידת במברג (אנ'). בנאומו בה דחה את תוכניתו החדשה של שטראסר. היטלר התנגד לנטיותיו הסוציאליסטיות של האגף הצפוני של המפלגה, וקבע שמשמעות הדבר היא "בולשביזציה פוליטית של גרמניה". מלבד זאת, תמך היטלר במערכת משפט נקיה מהניצול ומהגזל שיוחסו ליהודים. גבלס נחרד מהאפיון של היטלר את הסוציאליזם כ"יצירה יהודית" ומקביעתו שממשלה נאצית לא תפקיע רכוש פרטי. הוא כתב ביומנו: "אני כבר לא מאמין לגמרי בהיטלר. זה הדבר הנורא: התמיכה הפנימית שלי נלקחה ממני. אני עכשיו רק חצי מהאדם שהייתי."
לאחר שקרא את ספרו של היטלר "מיין קאמפף", מצא עצמו גבלס מסכים עם קביעתו של היטלר בדבר "דוקטרינת המרקסיזם היהודית". בפברואר 1926 נשא גבלס נאום שכותרתו הייתה "לנין או היטלר?" שבו טען כי קומוניזם או מרקסיזם אינם יכולים להציל את הגרמנים, אך האמין שזה יגרום להקמת "מדינה לאומנית סוציאליסטית" ברוסיה. באותה שנה פרסם חוברת בשם "נאצי-סוזי" אשר ניסתה להסביר כיצד הנציונל-סוציאליזם שונה ממרקסיזם.
מתוך תקווה לנחול הישג על פני האופוזיציה, ערך היטלר פגישה במינכן עם כמה חברים במפלגה הנאצית, וביניהם גבלס. גבלס התרשם כאשר היטלר שלח לו את מכוניתו לתחנת הרכבת. בערב הזה נשאו היטלר וגבלס שניהם נאומים במרתף הבירה. כתוצאה מהפגישות שנערכו במינכן וכן בבמברג, פורקה התנועה שהתיימרה להחליף את המפלגה הנאצית. מצע התנועה, שנערך בידי גרגור שטראסר, נגנז, המצע המקורי של המפלגה הנאצית מ-1920 הושב, וכוחו של היטלר במפלגה הנאצית התחזק.
גבלס הוזמן על ידי היטלר לנאום בישיבות המפלגה הנאצית ובקונגרס המפלגה השנתי שנערך בוויימאר ב-1926. עבור האירוע של השנה שלאחר מכן, היה גבלס מעורב בתכנונו בפעם הראשונה. בין היתר, ארגן עם היטלר את צילום הקונגרס. קבלת שבחים על הצלחתו באירועים אלו הובילה את גבלס לעצב את רעיונותיו הפוליטיים כך שיתאימו לאלו של היטלר, ולהעריצו אפילו יותר.
תועמלן בברלין > מינויו לגאולייטר

לגבלס הוצע לראשונה לכהן כגאולייטר של ברלין מטעם המפלגה באוגוסט 1926. באמצע חודש ספטמבר נסע לברלין, ובאמצע חודש אוקטובר היה לגאולייטר שלה. כתוצאה מכך הצליחה תוכניתו של היטלר לפצל ולפזר את קבוצת הגאולייטרים הצפון-מערבית, שגבלס שירת בה תחת שטראסר. היטלר העניק לגבלס סמכות רבה על האזור, ואיפשר לו לקבוע את המסלול לארגון ומנהיגות עבור הגאו. גבלס קיבל שליטה על סניפי האס אה והאס אס המקומיים ודיווח ישירות רק להיטלר. מספר החברים במפלגה הנאצית מנה כ-1,000 איש כאשר הגיע גבלס, והוא צמצם אותו לגרעין של 600 איש, שנחשבו לחברים הפעילים והמבטיחים ביותר במפלגה. על מנת לגייס כספים, החל גבלס להנהיג מדיניות דמי חבר ולגבות על כניסה לישיבות המפלגה. גבלס, שהיה מודע ליכולת ההשפעה של הפרסום (לטוב ולרע), ערך קרבות באולמות בירה במטרה לעורר פרובוקציות וקטטות רחוב, כולל התקפות אלימות על המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. גבלס התאים את ההתפתחויות האחרונות בתחום הפרסום המסחרי לתחום הפוליטי, כולל שימוש בסיסמאות קליטות ובמסרים תת-ספיים. רעיונותיו החדשים לעיצוב פוסטרים כללו שימוש בכתב גדול, דיו אדום וכותרות סתמיות אשר נועדו לעודד את הקורא לבדוק את האותיות הקטנות על מנת לקבוע את משמעותן.
כמו היטלר, תרגל גבלס את כישורי דיבורו מול מראה. קדמו למפגשים מצעדים ואירועי שירה חגיגיים, והמקומות קושטו בדגלונים חגיגיים. כניסתו (המאוחרת תדיר) תוזמנה לקבלת רגשיות מרבית. בדרך כלל תכנן גבלס בקפידה את נאומיו מבעוד מועד, תוך שימוש בהטיה ומחוות מתוכננות מראש וכוריאוגרפיות, אך גם הצליח לאלתר ולהתאים את הפרזנטציה שלו כדי ליצור קשר טוב עם קהלו. הוא השתמש ברמקולים, מדים ועוד כדי למשוך תשומת לב לנאומיו.
הטקטיקה של גבלס להשתמש בפרובוקציה על מנת להסב את תשומת הלב למפלגה הנאצית, יחד עם אלימות בישיבותיה של המפלגה ובהפגנותיה הפומביות, הביאו את משטרת ברלין להכריז על המפלגה כלא-חוקית ואסרו עליה לשאת נאומים בציבור בגרמניה הפרוסית, החל מ-5 במאי 1927. עם זאת, נמשכו התקריות האלימות כולל תקיפות אקראיות של יהודים ברחובות. עד סוף אוקטובר נאסר על גבלס לדבר בפני קהל. בתקופה זו ייסד את העיתון דר אנגריף ("ההתקפה" בגרמנית) ככלי תעמולה באזור ברלין, שם היו תומכים מעטים במפלגה. סגנון העיתון היה מודרני עם נימה תוקפנית; בשלב מסוים עמדו 126 תביעות דיבה נגד גבלס. לאכזבתו הייתה התפוצה בתחילה רק 2,000. חומר העיתון היה אנטי-קומוניסטי ואנטישמי. בין מטרותיו האהובות של העיתון היה סגן מפקד משטרת ברלין היהודי ברנהרד וייס. גבלס העניק לו את כינוי הגנאי "איזידור" והכפיף אותו למסע בלתי פוסק של פיתיונות יהודים בתקווה לעורר פרובוקציה שיוכל לנצלה. במקביל, המשיך גבלס לנסות לפרוץ לעולם הספרותי, כאשר יצאה לאור גרסה מתוקנת של ספרו "מיכאל", והפקה לא מוצלחת של שניים ממחזותיו (Der Wanderer ו-Die Saat). המחזה האחרון היה ניסיונו האחרון של גבלס בכתיבת מחזות. בתקופה זו שהה בברלין וניהל מערכות יחסים עם נשים רבות, כולל אנקה סטלהרם, שהייתה נשואה באותה העת וגידלה ילד קטן. מערכת היחסים ביניהם הסתיימה תוך זמן קצר. הוא חשש מכך שמערכת יחסים דוגמת זו עשויה לפגוע בקריירה שלו.
תועמלן בברלין > בחירות 1928

האיסור על המפלגה הנאצית הוסר לפני הבחירות לרייכסטאג שנערכו ב-20 במאי 1928. המפלגה איבדה כמעט 100,000 מצביעים וזכתה רק ל-2.6% מהקולות ברחבי גרמניה. בברלין היו התוצאות גרועות עוד יותר, שם השיגה המפלגה רק 1.4% מהקולות. גבלס היה אחד מ-12 חברי המפלגה הנאצית הראשונים שזכו בבחירות לרייכסטאג. כתוצאה מכך היה חסין מהעמדה לדין בגין שורה ארוכה של אישומים, כולל עונש מאסר של שלושה שבועות שנגזרו עליו באפריל בגין העלבת סגן מפקד המשטרה וייס. הרייכסטאג שינה את תקנות החסינות בפברואר 1931, וגבלס נאלץ לשלם קנסות על חומר בעל לשון הרע שהכניס ל"דר אנגריף" במהלך השנה הקודמת. גבלס נבחר לרייכסטאג בכל הבחירות שנערכו לאחר מכן במהלך תקופת רפובליקת ויימאר וגרמניה הנאצית.
בעיתונו Berliner Arbeiterzeitung (עיתון הפועלים בברלין) מתח גרגור שטראסר ביקורת רבה על כישלונו של גבלס למשוך את ההצבעה העירונית. עם זאת, הצליחה המפלגה כולה הרבה יותר באזורים הכפריים, ומשכה עד 18% מהקולות באזורים מסוימים. זאת, בין היתר, משום שהיטלר הצהיר בפומבי רגע לפני הבחירות שסעיף 17 של תוכנית המפלגה, שקבעה הפקעת קרקעות ללא פיצויים, יחול רק על ספקולנטים יהודים ולא על בעלי קרקעות פרטיים. לאחר הבחירות מיקדה המפלגה מחדש את מאמציה כדי לנסות למשוך עוד יותר קולות בקרב החקלאים. במאי, זמן קצר לאחר הבחירות, שקל היטלר למנות את גבלס לאחראי על התעמולה של המפלגה. אך הוא היסס, כיוון שחשש שהדחתו של שטראסר מהתפקיד תוביל לפילוג במפלגה. גבלס ראה עצמו מתאים לתפקיד, והחל לגבש רעיונות כיצד ניתן להשתמש בתעמולה בבתי ספר ובתקשורת.
עד 1930 הייתה ברלין בסיס התמיכה השני בעוצמתו של המפלגה, אחרי מינכן. באותה שנה, הביאה האלימות בין הנאצים לקומוניסטים לכך שמנהיג חיילי האס אה המקומי, הורסט וסל, נרצח על ידי שניים מחברי המפלגה הקומוניסטית של גרמניה. תוך ניצול הירצחו של וסל, הפך אותו גבלס למרטיר עבור המפלגה הנאצית ואף הכריז רשמית על שירו של וסל כהמנון המפלגה.
תועמלן בברלין > המאבק בכנסייה

ב-1933 חתם היטלר על קונקורדט הרייך, הסכם עם הוותיקן שבמסגרתו התחייבה גרמניה להגן על חופש הדת של הכנסייה הקתולית במדינה. עם זאת, המשיך המשטר הנאצי בשנים שלאחר מכן לפגוע בחופש הדת הנוצרי במדינה. בין השנים 1935 ל-1936, נעצרו אנשי דת רבים שהועללו עליהם עלילות שווא. במסגרת התעמולה שהפיץ, הציג גבלס את אנשי הדת באור שלילי ביותר. בתי ספר קתוליים נדרשו להמעיט בשיעורי הדת שלהם, ונאסרה הצגת צלבים על בניינים בבעלות המדינה. היטלר מעולם לא השיב לשאלה האם המאבק בכנסייה אמור להיות בראש מעינייו של המשטר הנאצי, אך גבלס המשיך בפעילותו לשם דיכויה. בפברואר 1937 הצהיר כי הוא מעוניין לחסל את הכנסייה הפרוטסטנטית.
בתגובה לרדיפה, פרסם האפיפיור פיוס האחד עשר את האנציקליקה "מיט ברננדר זורגה" ("בדאגה יוקדת"), שגינתה את עוינות המשטר הנאצי כלפי הכנסייה. בתגובה חידש גבלס את התקפותיו על הכנסייה ואת הפצת התעמולה נגד הקתולים. ב-28 במאי נאם בברלין מול 20,000 חברי המפלגה הנאצית, ששודר גם ברדיו, בו טען כי הכנסייה הקתולית היא מושחתת מבחינה מוסרית. כתוצאה ממסעות התעמולה של גבלס, צנחה ההרשמה לבתי הספר הדתיים בחדות. ב-1939 הוצאו כל בתי הספר האלה מחוץ לחוק. מעצרים רבים של אנשי הכמורה גרמה להם להיזהר יותר מביקורת על המשטר. כדי לשפר את מדיניות החוץ שלו, הורה היטלר על סיום המאבק בכנסייה ביולי 1937.
תועמלן בברלין > אנטישמיות והשואה

גבלס היה אנטישמי כבר מגיל צעיר. לאחר הצטרפותו למפלגה הנאצית ופגישתו עם היטלר, הלכו והקצינו דעותיו האנטישמיות יותר. גבלס החל לראות ביהודים ככוח הרסני בעל השפעה שלילית על החברה הגרמנית. ב-1930 מתח ביקורת על שליט איטליה הפשיסטית בניטו מוסוליני על חוסר עוינותו היחסית כלפי יהודים, וקבע כי "נראה שמוסוליני לא הכיר בשאלה היהודית." לאחר עליית הנאצים לשלטון דחק גבלס שוב ושוב בהיטלר לנקוט בפעולה נגד היהודים.
מטרת המפלגה הנאצית הייתה סילוק יהודים מחיי התרבות והכלכלה הגרמנית, ובסופו של דבר להוציאם מגרמניה. בנוסף למאמצי התעמולה שלו, קידם גבלס באופן פעיל רדיפת יהודים באמצעות פוגרומים, חקיקה ופעולות אחרות. אמצעים מפלים שהנהיג בברלין בשנות השלטון הראשונות של גרמניה הנאצית כללו איסורים על שימוש של יהודים בתחבורה ציבורית ודרישה לסמן חנויות יהודיות.
ב-11 בספטמבר 1937, בנאום על המצב בספרד, תקף גבלס את היהודים והאשים אותם באחריות ל"טרור הבולשביסטי":
"מי האחראים לאסון הזה? בלי מורא שולחים אנו אצבע מאשימה אל היהודי. הוא המעורר והמבצע של האסון הנורא, והוא הנהנה ממנו: ראו, זה אויב העולם, מחריב התרבויות, טפיל האומות, בן התוהו, התגלמות הרע, מתסיס הרקב, הדמון הגלוי של התנוונות האנושות"
בנובמבר 1938 נרצח הדיפלומט הגרמני ארנסט פום ראט בפריז על ידי צעיר יהודי בשם הרשל גרינשפן. בתגובה דאג גבלס להפיץ חומר אנטישמי בעיתונות, וכתוצאה מכך החל פוגרום. יהודים הותקפו ובתי כנסת נהרסו בכל רחבי גרמניה. המצב הסלים עוד יותר לאחר שגבלס נשא נאום בפגישת המפלגה הנאצית בליל 8 בנובמבר, שם קרא בעקיפין לחבריה להסית לאלימות נוספת נגד יהודים. לפחות מאה יהודים נרצחו בפוגרום, כמה מאות בתי כנסת ניזוקו או נהרסו ואלפי חנויות יהודיות הושחתו באירוע שנקרא ליל הבדולח. כ-30,000 גברים יהודים נשלחו למחנות ריכוז. ב-12 בנובמבר התקיימה ישיבת מפלגה בהוראת היטלר, שם ציין הרמן גרינג שהשמדת רכוש יהודי הוא למעשה הרס של רכוש גרמני שכן הכוונה הייתה שכל זה יוחרם בסופו של דבר.
בעוד שגבלס לחץ לגרש את יהודי ברלין מאז 1935, עדיין חיו בעיר 62,000 יהודים בשנת 1940. חלק מהעיכוב בגירושם היה בשל נחיצותם כעובדים בתעשיית החימוש. גירושים של יהודי גרמניה החלו באוקטובר 1941, עם יציאת המשלוח הראשון של יהודים מברלין ב-18 באוקטובר. חלק מהיהודים נורו מייד עם הגעתם ליעדים כמו ריגה וקובנה. כהכנה לגירושים, הורה גבלס לכל יהודי גרמניה לענוד טלאי צהוב החל מ-5 בספטמבר 1941. ב-6 במרץ 1942 קיבל עותק של הפרוטוקולים של ועידת ואנזה, שציינו בעקיפין כי יהודי אירופה אמורים להישלח למחנות ההשמדה בפולין ולהישמד. מרישומי יומנו מהתקופה עולה כי היה מודע היטב לגורל היהודים.
היטלר וגבלס דנו כמעט בכל פעם שנפגשו על גורלם של היהודים, והם ניהלו דיונים תכופים בנושא. גבלס היה תמיד מודע שהיהודים מושמדים, ותמך בכך לחלוטין. הוא היה אחד מהבודדים מבין בכירי הממשלה הנאצית שעשו זאת בפומבי.
אחריותו של גבלס לשואה רבה. התעמולה הנאצית והאנטישמית הבלתי פוסקת במשך שתים-עשרה שנים שימשה חלק מרכזי בהפיכת היהודים ל"תת-אדם" ובמתן ההכשר המוסרי לרציחתם. גבלס יזם סרטים אנטישמיים – "היהודי הנצחי" ו"היהודי זיס" – אשר נתנו דימוי ויזואלי חי וממשי ליהודי כאחראי לכל העוולות הקיימות בעולם, וליהדות כמגפה המופצת על ידי עכברושים, הם היהודים.
חיים אישיים

היטלר אהב מאוד את מגדה גבלס ואת ילדיהם של הזוג. למגדה הייתה מערכת יחסים קרובה עם היטלר. הוא נהנה לשהות בדירת הזוג גבלס בברלין, שם היה מסוגל להירגע. מגדה גם הפכה לנציגה לא רשמית של המשטר הנאצי, וקיבלה מכתבים מכל רחבי גרמניה מנשים עם שאלות על ענייני בית או נושאי משמורת ילדים.
בערך בזמן תכנון אולימפיאדת ברלין ב-1936 פגש גבלס את השחקנית הצ'כית לידה בארובה ועד לחורף 1937 ניהל איתה מערכת יחסים אינטנסיבית, אם כי שמר עימה על קשר עד 1938. מגדה ניהלה שיחה ארוכה עם היטלר על כך ב-15 באוגוסט 1938. היטלר, שלא היה מוכן להשלים עם שערורייה זו, דרש מגבלס לסיים קשר זה. לאחר מכן, נראה היה שיוזף ומגדה הגיעו להפוגה עד סוף ספטמבר, אז שוב התעמתו על הנושא, היטלר התערב בשנית, והתעקש שהזוג יישאר ביחד. לגבלס היו גם רומנים ומערכות יחסים קצרות טווח עם נשים רבות אחרות. גם למגדה היו רומנים, כולל מערכת יחסים עם קורט לודקה (אנ') ב-1933 וקרל האנקה ב-1938.
משפחת גבלס כללה את האראלד קוונדט (בנה של מגדה מנישואיה הראשונים; יליד 1921), הלגה (ילידת 1932), הילדה (ילידת 1934), הלמוט (יליד 1935), הולדה (ילידת 1937), הדה (ילידת 1938), והייד (יליד 1940). האראלד היה בן המשפחה היחיד ששרד את המלחמה. הוא מת בהתרסקות מטוס ב-1967.
דמותו של גבלס בתרבות

עוד בחייו, הופיעה דמותו של גבלס במגוון סרטים, מחזות, ספרים ושירים, שבין היתר הם:
דמותו של גבלס בתרבות > בקולנוע

גארביג', דמות המבוססת על דמותו של גבלס, גולמה בידי הנרי דניאל (אנ') בסרט הדיקטטור הגדול.
דמותו של גבלס מופיעה בסצנת הפתיחה של סרט ההנפשה פני הפיהרר. גבלס נראה בסרט כשהוא מנגן בטרומבון יחד עם תזמורת גרמניה הנאצית, את שיר הורסט וסל.
ניקולאי פטרונקין גילם את דמותו של גבלס בסרט התעמולה והעלילתי נפילת ברלין.
הנס שטורמן גילם את דמותו של גבלס בסרט בסרט התעמולה הגרמני-מזרחי ארנסט תלמאן.
דייוויד מאורו גילם את דמותו של גבלס בסרט ההינדנבורג.
אולריך מאתס (אנ') גילם את דמותו של גבלס בסרט הנפילה.
הארווי פרידמן (אנ') גילם את דמותו של גבלס בסרט מבצע ואלקירי.
סילבסטר גרות (אנ') גילם את דמותו של גבלס בסרט ממזרים חסרי כבוד.
מוריץ בלייבטרוי גילם את דמותו של גבלס בסרט היהודי זיס: סרט ללא מצפון, המבוסס על סרט תעמולה נאצי בעל שם דומה שיצא לאקרנים ב-1940.
ברנבי מטסצ'ורט (אנ') גילם את דמותו של גבלס בסרט המרוץ.
דמותו של גבלס בתרבות > בתיאטרון

ג'וזה גיבולה, דמות המבוססת על דמותו של גבלס, מופיעה במחזה עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי.
דמותו של גבלס בתרבות > בספרות

ברומן אמא לילה מוזכר כי לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הווארד ד. קמפבל הבן (הדמות הראשית) החל לפלס את דרכו דרך משרד התעמולה של גבלס.
ברומן המתח ארץ אבות מאת רוברט האריס מוזכר גבלס כמי שהמשיך לשרת כשר התעמולה עד למותו ב-1964.
דמותו של גבלס בתרבות > בשירה

בביצוע הנפוץ ביותר של שיר התעמולה הבריטי Hitler Has Only Got One Ball נטען כי גבלס חולה באנורכיה, שמועת תעמולה שהופצה בזמן מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, שוקן, 1976
מרטין גילברט, תרגום: בן ציון הרמן, ליל הבדולח, כרוניקה של חורבן, הוצאת ידיעות אחרונות, 2007
דניאלה אוסצקי-שטרן, שקיעת האלים: יוזף גבלס, התעמולה הנאצית והשמדת היהודים בשנה האחרונה של מלחמת העולם השנייה, תל אביב: מורשת, 2012
פטר לונגריך, תרגום: יכין אונא ואביה אונא־ברוכי, גבלס: ביוגרפיה של רוצח במילים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2018
קודקס אזרחי (מצרים)

קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם התחומים המרכזיים והעיקריים של משפט אזרחי, תחומים אלו כוללים ענפים משפטיים אחדים: דיני קניין, שתפקידם לפתור את הזכויות ברכוש. דיני חוזים ודיני נזיקין העוסקים בהתחייבויות שנעשות מרצון או מתוך הכרח בין פרטים וכן את ענף דיני המשפחה.
במצרים קודקס כזה מתקיים משנת 1875 ואילך.

חוקי הקודקס האזרחי נחשבים מהמאה ה-18 לצורת המשפט המתאימה ביותר לחברה בת זמננו, כיוון שבעזרתם המדינה הריבונית המודרנית יכולה לשלוט באופן ריכוזי. לכן, החקיקה הקודיפיקטיבית היא מהלך טבעי ואף חיוני בתהליך בינויה של מדינה חדשה. הקודקסים האזרחיים הפכו גם לסמל לאומי שמבטא את העצמאות המשפטית והתרבותית של כל עם. במאתיים וחמישים השנים האחרונות הרבה מאוד מדינות חדשות הן באירופה והן מחוצה לה ראו חובה לעצמן לחוקק חוקה וקודקס אזרחי.
הקודקס וה"צדק החוזי"

הקודים האזרחים המצרים הישנים הן אלו של בתי המשפט המעורבים והן אלו של בית המשפט האהלי, שיקפו את ההשקפה האינדיבידואלי של הקודקס האזרחי הצרפתי של השקפת - הלסה פר. מערכת כלכלית שבה מתבצעות בחופשיות עסקאות בין צדדים פרטיים, ללא התערבות ממשלתית כמו רגולציה, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות.
קוד האזרחי הצרפתי מתייחס לחירות הכלכלית ולחופש החוזי כאל זכותו הטבעית של האזרח. הקודקס המצרי החדש כפר בגישה זו בטענה שאינה מתאימה לחברה המצרית שכן היא מעודדת את הקיטוב הכלכלי והחברתי מגינה על החזק ומחלישה את החלש. דעתו של סנהורי וחבריו הייתה שיש לאמץ השקפת עולם פטרנליסטית אלטרואיסטית של צדק חוזי המציבה את טובת החברה לפני טובת הפרט. בטווח ארוך מה שנראה כהגבלה של זכויות בהתערבות בית המשפט בנושאים שהיו פעם חירותו הבלעדית של הפרט הוא בעצם מה שיביא לחברה בריאה ויציבה יותר. ואם הפרט אינו מבין זאת על החוק לכפות זאת עליו לטובת הכלל.
כך למשל בדיני חוזים הקודקס המצרי החדש הכיר בעקרון חופש החוזים וציין שחוזה שנעשה הוא בבחינת חוק לשני הצדדים אולם יחד עם זאת הציב דוקטרינות מן הצדק שיאפשרו לבית המשפט להתערב באוטונומיה החוזית של הפרט כדי שיכללו בחוזה רעיונות של צדק חברתי.
לקריאה נוספת

Civil procedure in Egypt, Fathi Waly, Alphen aan den Rijn : Kluwer Law International, cop. 2011
,Egypt Code Civil  בערבית
בחיפוש אחר סדר חברתי: סנהורי והולדת המשפט האזרחי הערבי המודרני. גיא בכור המרכז הבינתחומי הרצליה. 2004
הערות שוליים

↑  למה לנו קודקס אזרחי? השורשים התרבותיים של מהלך הקודיפיקציה האזרחית בישראל, ניר קידר (כרך ז)
1 2 3 4 5  בחיפוש אחר צדק חברתי אחר, גיא בכור הוצאת המרכז הבינתחומי הרצליה 2004
↑  Constitutional Provisions Making Sharia 'A' or 'The' Chief Source of Legislation: Where Did They Come from? What Do They Mean? Do They Matter?
↑  Law.emory.edu. 2015-09-27
↑  The Arab Republic Of Egypt THE CIVIL CODE
↑  על תום הלב במשפט, מיכאל ויגודה
↑  איתמר לוין, ‏מפגרים אחרי מצרים; בישראל מתחילים לדבר על קודקס אזרחי מקיף, באתר גלובס, 9 ביוני 2004
פרופסור אלמנטל

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1975 (בן 49) כ"ב בסיוון ה'תשל"ה איפסוויץ'
 שם לידה:  פול אולבורו
 שם במה:  פרופסור אלמנטל
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  זמר, משורר
 סוגה:  סטימפאנק, צ'אפ הופ וראפ
 שפה מועדפת:  אנגלית
 חברת תקליטים:  Tea Sea Records
 שיתופי פעולה בולטים:  Mr.B The Gentleman Rhymer
 ProfessorElemental.com
 
פרופסור אלמנטל מופיע ב-2015
פול אלבורו (נולד ב-1 ביוני 1975) הידוע בשם הבמה שלו פרופסור אלמנטל (Professor Elemental) הוא מוזיקאי סטימפאנק וצ'אפ הופ. דמותו היא של חוקר ארצות הלבוש מכנסי חאקי ומעיל קצר וקל, עם קסדת שעם שעליה נמצאים משקפי טייס בסגנון סטימפאנק. לרוב הוא גם מחזיק מקטרת. והוא מלווה על ידי הגורילה שלו "גפרי" מוכר בשיריו "Everything stops for tea" (הכול עוצר לתה) ו"Fighting Trousers" (מכנסי קרב).