stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן גוטפריד קלר
קורות חייו

קלר נולד בעיירה גאורניץ (Gauernitz) שבחבל מייסן, כיום במדינת סקסוניה שבגרמניה. הוא עבד משנת 1771 ועד לשנת 1776 כמזכיר החברה האסטרונומית של דרזדן ובשנת 1776 הוא מונה למפקח על שני מוזיאונים: הסלון למתמטיקה ופיזיקה (Mathematisch-Physikalischen Salon) שהציג כלים ומכשירים מדעיים וחדר האומנות (Kunstkammer) שהציג חפצי אומנות. בשנת 1784 הוא הפך להיות המנהל בפועל של הסלון למתמטיקה ופיזיקה. הוא בנה בעצמו מספר כלים אסטרונומיים וצפה בשמים באמצעות טלסקופים שעמדו לרשותו. בין השנים 1772 ו-1779 הוא הרכיב רשימה של 20 ערפיליות שבהן צפה ושהתפרסמה בשנתון האסטרונומי לשנת 1784 שיצא לאור ב-1782. מתוך 20 הערפיליות רק אחת, M67, הייתה תגלית שלו וחלק מהערפיליות שברשימה לא זוהו עד היום. בשנת 1779 בזמן שעקב אחרי שביט שעבר בקבוצת הכוכבים בתולה הוא גילה את הגלקסיות M59 ו-M60 ימים ספורים לפני שנצפו על ידי האסטרונומים ברנבה אוריאני ושארל מסיה שעקבו גם כן אחרי אותו שביט. בשנת 1782 פרסם יוהאן אלרט בודה את הצעתו של קלר לסמל של אורנוס  שהתקבלה ונמצאת בשימוש עד היום.
קלר נפטר בשנת 1801 בדרזדן.
הערות שוליים

↑  J. A. Bode: Von dem neu entdeckten Planeten, Astronomisches Jahrbuch für das Jahr 1785, P. 191 (1782)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117527858  VIAF: 8167468   WorldCat (עם VIAF): 8167468
יחסי ברזיל–סורינאם

| יחסי ברזיל–סורינאם |
| --- | --- |
ברזיל: סורינאם


ברזיל: סורינאם
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 163,820
אוכלוסייה
212,203,410: 635,793
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 3,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 5,949
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ברזיל–סורינאם הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקת סורינאם.
בסורינאם חיים כמות משמעותית של ברזילאים. ההערכה בשנת 2000 הייתה 40,000 איש.
פרעות אלבינה

בשנת 2009 פרצו מהומות בעיירה אלבינה בסורינאם לאחר שעל פי החשד נדקר תושב מארון באזור על ידי מהגר מברזיל. בין 1 ל-7 אנשים נהרגו כתוצאה מכך, ובנוסף היו נעדרים רבים. המהגרים הברזילאים באזור שמסביב לאלבינה פונו במהירות לפרמריבו, בירת סורינאם.
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בסורינאם שגרירות בפרמריבו.
סורינאם מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה.
יחסי ברזיל–סלובניה

| יחסי ברזיל–סלובניה |
| --- | --- |
ברזיל: סלובניה


ברזיל: סלובניה
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 20,273
אוכלוסייה
212,203,410: 2,118,287
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 68,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 32,204
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: רפובליקה
שגרירים
אדוארדו פריסקו פראיסו ראמוס: גוראג'ד רנסל
שגריר סלובניה גורזד רנצל (מימין) נפגש עם נשיא ברזיל ז'איר בולסונרו, 2019
יחסי ברזיל-סלובניה (בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Eslovênia, Slovene) מתייחס ליחסים הבילטרליים בין ברזיל לסלובניה. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

ברזיל הכירה רשמית בסלובניה ב-24 בינואר 1992, מה שהפך אותה לאחת המדינות הראשונות מחוץ לאירופה שהכירו בעצמאות הרפובליקה של סלובניה. היחסים הבילטרליים כוננו ב-21 בדצמבר באותה שנה. ברזיל מינתה את השגריר הראשון שלה בסלובניה, שגריר שאינו תושב שבסיסו בווינה שבאוסטריה, ב-1994.
בשנת 2008 דנילו טורק (נשיא סלובניה באותה עת) ערך ביקור רשמי בברזיל בהקשר של ההכנה לפסגת האיחוד האירופי-אמריקה הלטינית. זה הפך אותו לנשיא סלובניה הראשון שערך ביקור רשמי בברזיל. באותה שנה, ברזיל פתחה שגרירות בליובליאנה. בשנת 2009, האוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו והמכון הלאומי לביולוגיה של הרפובליקה של סלובניה חתמו על הסכם כללי לחילופי סגל, סטודנטים וצוות טכני-אדמיניסטרטיבי ופעילויות הוראה, מחקר והרחבה.
סלובניה פתחה את השגרירות שלה בברזיליה ב-2010, המוסמכת גם למדינות השכנות בוליביה, קולומביה, אקוודור וונצואלה.
נוכחותם של מהגרים סלובנים בברזיל קטנה יחסית אך משמעותית.
ראו גם

יחסי החוץ של ברזיל
יחסי החוץ של סלובניה
יחסי ברזיל–יוגוסלביה
טלאורמן (מחוז)

| --- | --- |
סמל טלאורמןסמל טלאורמן

הכנסייה מעץ בווידלה-קרטוז'אן
 מדינה:  רומניה רומניה
 חבל ארץ:  מונטניה
 רשות מחוקקת:  מועצת המחוז טלאורמן 
 ערים במחוז:  אלכסנדריה, רושיורי דה ודה, טורנו מגורלה, זימניצ'אה ווידלה
 בירת המחוז:  אלכסנדריה
 תאריך ייסוד:  1336
 שטח:  5,790 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  323,544 (1 בדצמבר 2021)
  ‑ צפיפות:  62.2 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  43°39′25″N 25°21′25″E﻿ / ﻿43.656944444444°N 25.356944444444°E﻿ / 43.656944444444; 25.356944444444 
 אזור זמן:  UTC+2
 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טלאורמן (ברומנית: Teleorman) הוא אחד ממחוזות רומניה. בירת המחוז היא העיר אלכסנדריה והוא שוכן בחבל מונטניה, בדרום רומניה, על הגדה השמאלית של הדנובה, מול הגבול עם בולגריה. המחוז גובל במחוז אולט, מחוז ארג'ש, מחוז דמבוביצה ומחוז ג'יורג'יו.
אטימולוגיה

יש סברה ששם המחוז נגזר משם היער, שכיסה בעבר את השטח וכונה בטורקית deli orman (יער משוגע). סברה אחרת מקשרת את שם המקום לשפה הקומנית מהתקופה בה האזור היה חלק מקומניה ונקרא "קומניה השחורה". הקידומת "טלה" אופיינית לשפה הקומנית.
היסטוריה

המחוז אורגן לראשונה כיחידה אדמיניסטרטיבית נפרדת ב-1336, תחת שלטונו של מירצ'אה הזקן והופיע לראשונה במסמכים ב-14 במאי 1441, בתעודה עליה חתם ולאד המשפד.
גאוגרפיה

מחוז טלאורמן משתרע על שטח כולל של 5,790 קילומטרים מרובעים. ניתן למצוא במחוז שני אלמנטים ייחודיים:
בצפון ובמרכז יש מישורים מהמישור הוולאכי. הם מופרדים על ידי נהרות קטנים, שלעיתים יוצרים עמקים עמוקים.
בדרום יש את עמק הדנובה, רחב מאוד, עם בריכות וערוצים קטנים.
לצד הדנובה, הנהר הראשי שחוצה את המחוז הוא נהר אולט שנשפך לדנובה קרוב לכפר איסלאז. נהרות חשובים נוספים הם: נהר ודאה, נהר הטלאורמן, ונהר קלמשטוי.
גאוגרפיה > מחוזות שכנים

מחוז ג'יורג'יו במזרח
מחוז אולט במערב
מחוז ארג'ש ומחוז דמבוביצה בצפון
בולגריה בדרום - מחוז וליקו טרנובו, מחוז פלבן ומחוז רוסה
דמוגרפיה

במחוז טלאורמן האוכלוסייה מתמעטת בשנים האחרונות והגיעה מ-436,025 בשנת 2002 ל-360,178 בשנת 2011. ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם בערי המחוז: אלכסנדריה, רושיורי דה ודה, טורנו מגורלה, זימניצ'אה ווידלה.
| שנה | אוכלוסיית המחוז |
| --- | --- |
1948: 487,394 
1956: 516,222 
1966: 481,248 
1977: 518,943 
1992: 482,281 
2002: 436,025 
2011: 360,178
דמוגרפיה > הרכב אתני

ההרכב האתני של המחוז היה כלהלן:
רומנים - 96.76%
צוענים - 3.18%
אחרים - 0.06%
פוליטיקה

מועצת מחוז טלאורמן, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-32 חברים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
|  | מפלגה | חברים | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) | 17 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) | 15 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
חלוקה מנהלית

המחוז מחולק ל-3 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 2 ערים ו-92 כפרים גדולים (קומונות):
חלוקה מנהלית > רשויות עירוניות (מוני'יציפי)

אלכסנדריה - עיר הבירה של המחוז: אוכלוסייה: 42,129 (נכון לשנת 2011)
טורנו מגורלה
Roșiorii de Vede
חלוקה מנהלית > ערים

Videle
זימניצ'ה - היישוב הדרומי ביותר ברומניה
הערות שוליים

↑  Judeţul Teleorman, de la ”pădurea nebună” la grânarul ţării:  (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4346867-6  MusicBrainz: 10e8ecf7-af60-4803-b784-1b35650b6fef
יהושע צפריר

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1927 
 פטירה:  22 בפברואר 2015 (בגיל 87) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
יהושע צפריר (22 במרץ 1927 – 22 בפברואר 2015) היה אמן ומשורר ישראלי.
קורות חייו

יהושע צפריר נולד בקרקוב שבפולין בשנת 1927, והיה הבן השלישי מתוך שבעה ילדי המשפחה. בשעה שפולין נכבשה על ידי גרמניה הנאצית היה יהושע בן 12. בעקבות הכיבוש עברה משפחתו בשנת 1941 להתגורר בגטו קרקוב. עם חיסול הגטו, במרץ 1943, נשלח יהושע למחנה הריכוז אושוויץ, משם הועבר למחנה אושוויץ מונוביץ, ממנו נשלח בצעדת מוות לכיוון צ'כיה, ולבסוף למחנה בוכנוואלד, ממנו שוחרר על ידי הצבא האמריקני ב-11 באפריל 1945. יהושע איבד את כל משפחתו בשואה. בתום מלחמת העולם השנייה שהה חודשים אחדים בצרפת וממנה עלה ארצה, באביב 1946, באניית המעפילים "תל-חי". לאחר שנתפסה האנייה נכלא במחנה עתלית. עם שחרורו מעתלית הצטרף לגרעין "מצודת בורכוב" בכפר סבא, שעלה להתיישבות במשמר הנגב במוצאי יום הכיפורים תש"ז, במבצע י"א הנקודות.
כשבועיים לאחר שעלו לקרקע, התנדב יהושע לעבוד מפעל המלח בסדום. בגיל מאוחר יחסית השלים בכוחות עצמו את לימודיו התיכוניים ואחר כך למד באוניברסיטה העברית בחוגים: לשון עברית ולשון וספרות אנגלית. במשמר הנגב הקים יהושוע את משפחתו ונולדו לו ארבעה ילדים: אורי, אסף, אורה ואיריס. במרוצת שנות חברותו בקיבוץ עבד בחקלאות, בדיר, במסגריה, בהוראה, בזגגות, במכבסה והיה פעיל בחיי התרבות ביישובו. היה מדריך ב"נוער העובד", כתב ב"למרחב" בדרום וחבר מערכת "הקיבוץ". יהושע הוא גם צייר.
בחורף 2013 גילו ילדיו של יהושע כי שינדל אחותו לא נספתה בשואה כפי שחשב, היא ניצלה, עלתה לארץ וחיה בחיפה עד שנפטרה ב-1973. הם איתרו את ילדיה והמשפחה התאחדה שוב לאחר 70 שנים של נתק.
נפטר בשנת 2015, ונקבר בקיבוצו משמר הנגב לצד אשתו שרי, שנפטרה שש שנים לפניו.
יצירותיו

יהושע כתב שירה עברית חדשה הדומה במאפייניה לשירת דור תש"ח. קומץ משיריו ומסיפוריו פורסמו ב"משא", ב"מבפנים" וב"שדמות". הוציא לאור שלושה ספרי שירה ותרגם ספרים לעברית. שירתו של יהושע צפריר הולחנה על ידי כמה מגדולי המלחינים בישראל, ביניהם: אלכס כגן ודוד זהבי. כך למשל שירו "ליל בא" שהולחן על ידי דוד זהבי, התפרסם והושמע ברדיו פעמים רבות ואף בוצע על ידי גבי ברלין בפסטיבל הראשון לשירי ילדים (1970). שירו "הבית (אורכב 02.04.2015 בארכיון Wayback Machine)" נכנס לתוכנית הלימודים של גילאי יסודי במשרד החינוך.
ספריו שיצאו לאור > ספרי שירה

אני חולם באר הוצאת הקבוץ המאוחד, 1984
אגל טל, הוצאת מועצה אזורית בני שמעון, 1996
כתוב גוויליך אייכה, הוצאת ירון גולן, 1999
ספריו שיצאו לאור > ספרים שתרגם לעברית

כובעו של רמברנדט (1973, Rembrandt's Hat), ברנרד מלמוד, זמורה ביתן מודן, 1982
עופה עוף, דזמונד באגלי, זמורה ביתן מודן, 1983
לקריאה נוספת

יהושע צפריר, באתר שירה עובדת- לקידום ושימור זמר ההתיישבות העובדת
יהושע צפריר ממשמר הנגב מקבל מתנה, סרטון על המפגש הראשון עם משפחתה של אחותו, שלא נספתה בשואה כפי שסבר
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310553805171  MusicBrainz: 74ac7d70-ee7e-4016-846e-d118e7e56bae  VIAF: 299167533   WorldCat (עם VIAF): 299167533
יהודה הכהן רבין

| --- | --- |
הרב יהודה הכהן רבין
הרב יהודה הכהן רבין
 לידה:  8 בפברואר 1919 ז' באדר א' ה'תרע"ט בוכרה
 פטירה:  2 באוקטובר 2001 (בגיל 82) ט"ו בתשרי ה'תשס"ב ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 תקופת הפעילות:  ? – 2 באוקטובר 2001 
 תחומי עיסוק:  דיין ורב ביהדות בוכרה
 רבותיו:  הרב חזקיה הכהן רבין, הרב עובדיה הדאיה, הרב יעקב עדס, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל
 חיבוריו:  משנת יהודה, משנת ראבי, זרח כוכב מיעקב, ועוד (ראה להלן)
הרב יהודה הכהן רבין (ז' באדר א' ה׳תרע"ט, 8 בפברואר 1919 - ט"ו בתשרי ה'תשס"ב, 2 באוקטובר 2001) היה רב ביהדות בוכרה בישראל.
קורות חיים

נולד בעיר בוכרה שבמרכז אסיה לרב חזקיה ומרים. אביו כיהן כרבה הראשי של בוכרה וראש בית הדין שלה ושל אגפיה, וגם סבו, הרב יצחק חיים הכהן רבין, וסבא רבה שלו, רבי פנחס הכהן רבין "הגדול".
בצעירותו למד בתלמוד תורה מקומי בבוכרה עד לסגירתו בהוראת הבולשביקים, והמשיך ללמוד תורה אצל אביו.
בהיותו כבן 11 עלה עם אביו לישראל. נתיב נסיעתם היה דרך ערי איראן, שם שהו כשלש שנים. באותם ימים למד אצל הרב אהרן ממאן, לימים מנהל תלמוד תורה נזר אהרן לעדת החלבים בירושלים. בשנת 1935 (ה׳תרצ"ה) הגיע לירושלים ונשלח ללמוד בישיבת פורת יוסף, אצל הרב יעקב עדס. לאחר הפרעות בשנת ה׳תרצ"ח, עבר ללמוד בישיבת בני ציון של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל אצל הרב עמרם אבורביע.
לאחר שסיים את לימודיו בישיבה ונישא לדבורה בת מיכאל ויפה פחלא, המשיך בלימודיו בכולל האברכים "ישיבת ש"ם" אותה ייסד אביו לזכרו ושמו של מייסד שכונת הבוכרים, הרב שלמה מוסיוף. שם הוסמך לרבנות ודיינות על ידי הרב עובדיה הדאיה. לכתב הסמיכה הצטרפו חברי בית הדין בירושלים: הרב חזקיה שבתי, הרב שלום אזולאי והרב יעקב עדס, וכן הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג[דרוש מקור].
קורות חיים > פעילותו הציבורית

שימש כשוחט ובודק בשכונת הבוכרים 'רחובות', מלאכה בה עסק כארבעים שנה, לצד עריכת בריתות מילה.
את מקום מגוריו בירושלים קבע בשכונת הבוכרים 'רחובות', ואת מקום תפילותיו קבע בבית הכנסת לעדת הבוכרים 'בבא תמא', שם מסר שיעורים ודרשות.
שנים רבות המשיך במסורת עתיקת היומין של תיקון ימי השובבי"ם, ובימי שני וחמישי של שבועות אלו היה עורך את התיקון שלצידו היו מתכנסים  תלמידי חכמים בתפילה ובתענית.
בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים יסד את בית הכנסת ובית המדרש 'עטרת חזקיה' ע"ש אביו.
יסד את "איגוד בני הישיבות יוצאי בוכרה" ארגון שאיחד בתוכו בני ישיבות יוצאי בוכרה. בין מפעלי הארגון נמצאת סדרת ספרי הזיכרון "תפארת בנים", שיצאו לזכרם של משפחת רבין והרב אברהם אמינוף. בסדרה זאת ראו אור חמישה חלקים, הכוללים דברי תורה והלכה מרבנים ובני ישיבות יוצאי העדה הבוכרית.
נפטר בירושלים ב-2 באוקטובר 2001 (יו"ט ראשון של חג סוכות, ט"ו תשרי ה׳תשס"ב) ונקבר אור לט"ז תשרי בהר המנוחות בירושלים.
חיבוריו

הרב רבין הוציא לאור מספר ספרים:
משנת ראב"י - ירושלים תשכ"ט, ספר העוסק בבירור דברי התנא רבי אליעזר בן יעקב הפזורים בש"ס בבלי וירושלמי מסכתות קטנות ועוד.
חסד ואמת -  שם תשל"ז, תפילות והלכות לאבלים.
עונג שבת ויו"ט - שם תשל"ח, זמירות לשבת יו"ט כמנהג יהדות בוכרה.
סדר הפורים המשולש - שם תש"י, דיני פורים המשולש.
זרח כוכב מיעקב - שם תשנ"ט, תולדותיהם של משפחת רבין.
משנת יהודה - שם תש"נ, הסובב על מאמרי התנאים רבי עקיבא רבי מאיר בעל הנס ורבי שמעון בן יוחאי בתוספת כללים לפסיקת ההלכה.
ערך והוציא לאור מכתיבת ידו של אביו הרב חזקיה הכהן רבין את ספרו עטרת חזקיה - מזכרת הגיטין תשנ"ב.
לקריאה נוספת

מלכות יהודה, ירושלים תשס"ב
הערות שוליים

↑  המצבה ומקום הקבר של יהודה הכהן רבין, באתר "פרויקט גלעד"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374828705171  ISNI: 0000 0000 7089 8128  LCCN: nr91011865  VIAF: 98526366   WorldCat (עם VIAF): 98526366
יוהאן גיאורג פיזנדל

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1687 קאדולצבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 בנובמבר 1755 (בגיל 67) דרזדן 
 מוקד פעילות:  דרזדן 
 מקום לימודים:  בית הספר ע"ש תומאס בלייפציג 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
יוהאן גיאורג פיזנדל (בגרמנית: Johann Georg Pisendel;‏ 26 בדצמבר 1687 – 25 בנובמבר 1755) היה מלחין וכנר גרמני בן תקופת הבארוק, שעמד שנים רבות בראש תזמורת החצר בדרזדן, שהייתה אז ההרכב האינסטרומנטלי הטוב ביותר באירופה.
ביוגרפיה

פיזנדל נולד בקאדולצבורג, עיר קטנה סמוך לנירנברג. אביו, סימון פיזנדל, כיהן כמנצח המקהלה ונגן העוגב בכנסייה המקומית. כשמלאו לו תשע הצטרף יוהאן גיאורג למקהלת החצר באנסבך. המנהל המוזיקלי שם היה הזמר הווירטואוז פרנצ'סקו אנטוניו פיסטוקי והכנר הראשי היה הכנר והמלחין הנודע ג'וזפה טורלי. הסברה היא, שפיזנדל למד כינור אצל טורלי. אחרי שהתחלף קולו, התקבל פיזנדל ככנר בתזמורת החצר, אבל ב-1709 עזב את דרזדן ועבר ללייפציג להמשיך בלימודי המוזיקה.
בדרכו ללייפציג, פגש את יוהאן סבסטיאן באך בוויימאר ולאחר הגיעו לשם, הוצג לפני גאורג פיליפ טלמן. פיזנדל היה חבר נלהב באגודת הסטודנטים "קולגיום מוזיקום" שייסד טלמן והשניים היו לידידים קרובים. ב-1711, אחרי הופעה בדרמשטאדט, הוצע לפיזנדל מקום בתזמורת החצר בעיר, אך הוא דחה את ההצעה.
בשנה שלאחריה התקבל לתזמורת החצר בדרזדן. הוא נשאר בתזמורת דרזדן עד סוף חייו, אם כי נלווה אל אדונו החדש, נסיך הכתר, במסע באירופה, שבמהלכו ביקר בוונציה את אנטוניו ויוואלדי (שכמה מיצירותיו לכינור כבר ניגן).
בסביבות 1718 החל פיזנדל ללמוד הלחנה אצל יוהאן דויד הייניכן. ב-1728 התמנה לכנר ראשי של תזמורת החצר בדרזדן.
בין תלמידיו של פיזנדל היו פרנץ בנדה ויוהאן גוטליב גראון, והוא היה גם ידיד קרוב של יאן דיסמאס זלנקה, שכמה מיצירותיו עזר להוציא לאור לאחר מות המלחין.
כמות יצירותיו של פיזנדל נמוכה אבל איכותן גבוהה. כל יצירותיו ששרדו הן אינסטרומנטליות ובהן 10 קונצ'רטי לכינור, 4 קונצ'רטי לתזמורת, 2 סונאטות לכינור, סינפוניה וטריו.
על אף מיעוט יצירותיו של פיזנדל עצמו, השפעתו על המוזיקה הייתה רבה. מלחינים כמו תומאזו אלבינוני, אנטוניו ויוואלדי וגיאורג פיליפ טלמן הקדישו לו כולם קונצ'רטי לכינור.
פיזנדל היה הכנר הגרמני הראשון במעלה בזמנו והיה אחראי במישרין או בעקיפין ליצירת כמות ניכרת של מוזיקה בת-קיימא.
רשימת הקלטות נבחרות

י. ג. פיזנדל: דרזדן קונצ'רטי, Concerti con varii strumenti (קונצ'רטי לכלים שונים), בביצוע תזמורת הבארוק של פרייבורג עם הכנרים גוטפריד פון דר גולץ ופטרה מיליאנס. על התזמורת מנצח גוטפריד פון דר גולץ. (קארוס 83301)
Per Monsieur Pisendel (לאדון פיזנדל). סונאטות לכינור מאת ויוואלדי, אלבינוני ופיזנדל. בביצוע "לה סרנסימה" בניצוח אדריאן צ'נדלר (אבי 0018). שש סונאטות מוקדשות לפיזנדל או בחיבורו הוא.
יוהאן גוטפריד קנפלר

| --- | --- |

אלגוריה של חברתיות
 לידה:  21 במרץ 1715 Zschölkau, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 בספטמבר 1779 (בגיל 64) דרזדן 
 
יוהאן גוטפריד קנפלר (בגרמנית: Johann Gottfried Knöffler;‏ 1715, סקסוניה – 1779, דרזדן) היה פסל גרמני הומניסט.
קנפלר יצר ארבעה פסלים כאלגוריות לארבעת המזגים באמצעות פוטו. העתקים מצויים בגן טירפארק בברלין, המקור שמור במוזיאון בודה בחדר המדרגות המפואר.
גלריית ארבעת המזגים

אלגוריה של חברתיות (מזג סנגוויני) במוזיאון בודה
אלגוריה של דכדוך (מזג מלנכולי) במוזיאון בודה
אלגוריה של אופוריה (מזג כולרי) במוזיאון בודה
אלגוריה של עייפות (מזג פלגמטי) במוזיאון בודה
ראו גם

ארבע הליחות
יעקב עשהאל

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1924 יוון יוון
 פטירה:  2 באוקטובר 2012 (בגיל 87)
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  הסוס הלבן
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1949–1985 (כ־36 שנים)
 דרגה:   רב-נגד
 תפקידים בשירות
 רס"ר המשמעת של בית הספר לשריון
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 
יעקב עשהאל (24 בדצמבר 1924 – 2 באוקטובר 2012), שנודע בכינויו הסוס הלבן, היה רב-נגד בצה"ל ששימש כנגד המשמעת של בית הספר לשריון במחנה ג'וליס מ-1957 ועד לשחרורו משירות הקבע בשנת 1985 והיה מהבולטים שברס"רים והנערצים בצה"ל.
קורות חייו

עשהאל נולד ב-24 בדצמבר 1924 בסלוניקי, והתחנך באיסטנבול שבטורקיה, לאחר שמשפחתו ברחה מהנאצים עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
עשהאל התגייס לצבא הטורקי.
הוא עלה לישראל בגפו במסגרת עליית הנוער בשנת 1949 בגיל 25, זמן קצר לאחר קום המדינה.
חודשים ספורים לאחר עלייתו התגייס לגדוד 79 של חיל השריון. הוא לקח חלק במבצע קדש, במהלכו שימש כרב-סמל פלוגתי של סיירת חטיבה 7. בשנותיו הראשונות בצה"ל שירת עשהאל גם במפקדת חטיבה 7.
מיד לאחר מבצע קדש קיבל על עצמו את תפקיד רס"ר בית הספר לשריון. הוא מילא את התפקיד קרוב לשלושים שנה, מ-1957 ועד ליציאתו לגמלאות ב-1985 בגיל 61. בשנה זו עבר בסיס ההכשרות של החיל למחנה סיירים שבדרום.
מורשת

עשהאל היה בשירות קבע במרבית מלחמות ישראל - במבצע קדש, במלחמת ששת הימים, ביום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. הוא זכה כבר בשנות החמישים לכינוי "הסוס הלבן", בשל צבע שערו והליכתו הזקופה והאצילית. אולם אסור היה להשמיע כינוי זה בנוכחותו.
דורות של לוחמים וקצינים עברו תחת עשהאל, ורבים מהם טיפסו אחר כך לדרגות הקצונה הבכירות. בבסיסו בוצעו כל ההכשרות של חיל השריון, שכללו פרק הטירונות, מקצועות טנקים, קורס מפקדי הטנקים, קורס קציני השריון וקורסים מקצועיים נוספים. כרס"ר הבסיס, היה מסמליו הבולטים של המחנה.
רבים מבוגרי חיל השריון רואים בו כמעצבה הגדול של המשמעת השריונאית. הוא היה ידוע במשמעת הקפדנית שהוביל, לצד האהבה והדאגה הרבה שהפגין כלפי החיילים הרבים שעברו תחת פיקודו.
עשהאל ראה בכאב רב את האובדן הגדול של חיל השריון במלחמת יום הכיפורים, ונפילת רבים שאותם הכיר אישית.
יום הולדתו ה-80 נחגג על ידי צה"ל ובכיריו אירוע לכבודו באנדרטת השריון בלטרון.
עשהאל התגורר באשקלון. היה אב לבן ובת, שהלכו בעקבותיו והיו לקצינים בחיל השריון.
עשהאל נפטר בט"ז בתשרי ה'תשע"ג (2 באוקטובר 2012), ונטמן בבית העלמין אשקלון.
הערות שוליים

↑  עידן סונסינו, אתר צה"ל, נפטר רנ"ג יעקב עשהאל, הרס"ר המיתולוגי של חיל השריון, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 3 באוקטובר 2012.
↑  אתר "Billiongraves"
↑  יואב זיתון, הלך לעולמו "הסוס הלבן", רס"ר השריון המיתולוגי, באתר ynet, 2 באוקטובר 2012.
יהודה הכהן ליאונטין (הזקן)

ערך זה עוסק במורו של רבינו גרשום. אם התכוונתם לתלמידו של רבינו גרשום, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 מיינץ, נסיכות הבוחר ממיינץ 
 פטירה:  המאה ה־11 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־11 
 השתייכות:  חכמי אשכנז בתקופת הגאונים
 תחומי עיסוק:  פרשן תלמוד, פוסק
 רבותיו:  אביו רבי מאיר הכהן
 תלמידיו:  רב יצחק הלוי, רב אליעזר הגדול, רבנו גרשום מאור הגולה,
 חיבוריו:  פירוש על התורה (ידוע מכתבי מתלמידיו שמביאים דבריו)
 
רבנו יהודה כהן ה"זקן" בן רבי מאיר הכהן (או רבינו יהודה ליאונטין או ריב"ם כ"ץ או רבינו לוונדון הכהן) היה רב ופוסק שפעל במגנצא בסוף המאה העשירית לספירה (ד'תש"נ), בימי רב שרירא גאון.
תולדותיו

רבי יהודה פעל במגנצא לאחר תקופת הרב משה בן קלונימוס. החוקרים סבורים שהגיע מפרובאנס, דרום צרפת, בשל זאת שליאונטין היא מילה צרפתית שפירושה "ארי", בעוד חוקרים אחרים סוברים שהגיע מאיטליה.
החלפה בנכדו רבינו יהודה כהן (השני)

העובדה כי רבינו יהודה כהן הזקן נקרא יהודה בן מאיר וגם הוליד בן בשם מאיר שהוליד בן בשם יהודה, גורם לעיתים לבלבול בין הסבא ונכדו, עד כי קשה להבחין לפעמים בספרות השו"ת במי מדובר.
רבי אליעזר הגדול בן יצחק היה תלמיד או תלמיד חבר של רבי יהודה ב"ר מאיר. לדעת אברהם גרוסמן הכוונה לרבינו יהודה הנכד, וכן האיגרת החתומה על ידם נחתמה על ידי הנכד. לעומת זאת, בעל אוצר הגדולים סבור כי רבינו יהודה היה מורו של רבי אליעזר הגדול בן יצחק, וכי האיגרת בה חתומים רבינו יהודה ורבי אליעזר ביחד הינה של רבי יהודה הזקן.
מורה לרבינו גרשום

היה מורו של רבנו גרשום מאור הגולה (הרגמ"ה). הרגמ"ה רחש כבוד רב לרבי יהודה ותיאר אותו כ"מורו המובהק";
...רבינו ליאון, רבי שלמדני רוב תלמודי זצ"ל, חכם מופלא… סמכתי על דברי רבינו ליאון… אני רואה את דברי רבינו ליאון שמסר לי כי מופלא בדורו היה, ואחרי דבריו לא ישנו
המהר"ם מרוטנבורג, בתשובותיו, העדיף את דעתו של רבינו יהודה הכהן על פני דעתם של הגאונים.
רבי יהודה השפיע רבות גם על רש"י ואף יש סוברים כי רש"י שאב מידיעותיו לפירושו על התלמוד גם ממנו.
כמה מתשובותיו של רבי יהודה הכהן בן מאיר עוד קיימות היום.
אחד מתשובות אלה נשתמר בספר הפרדס פעמיים: "לא הצדיקו ולא הספידו בחנוכה. ואמר[ו] שכבר רבינו ליאונטי[ן] הכהן נ"ע הספיד על חכם."
עוד הוראה של רבנו ליאונטין נשתמר בספר אור זרוע, מצוטט כבסיס לימודיו של רבנו גרשום: ”וכן הורה ר' ליאונטין זצ"ל במגנצא על מעשה שאירע שם בוורמיישא ופטר את בעל חוב מלשלם כי עברה עליו שמיטה והשמיטתו סוף שנה עכ"ל [= עד כאן לשונו]. ומשמע מלשונו היכא שעבר עליו שביעית שהוא פטור לגמרי ואינו חייב הלוה להביאו למלוה ולהחזיר לו. וכן השיב רבינו גרשום בתשובותיו דהשמטת כספים נהגא בזמן הזה.”
התנהגות הלכתית של רבנו ליאונטין נזכרה במקום אחר בספר אור זרוע: "וכן נמצא בתשובות הגאונים דריחא לאו מילתא היא בדיעבד. וכן נראה לרבי. וכן נמצא בה"ג עבד לוי עובדא בגדי ודבר אחר היינו דיעבד שכבר נצלה הביאו לפניו והכשירו. ואע"ג דרבא מותר לכתחילה קאמר כיוון דאיכא רב והני תנאי יפה לפרוש שלא להריח ושלא לצלות בשר טהור עם בשר טמא. ור' שמעון מדבר על ר' יהודה הכהן בר מאיר הוא ר' ליאונטין שהיה אומר ריחא מילתא. ור' אלעזר בן גילו היה חולק בדבר ומודה דלאו מילתא היא. והתיר את הפת לאכול עם הבשר אע"פ שנאפה עמו בתנור טפילה של גבינה שקורין פלדון עכ"ל [= עד כאן לשונו]."
בספר אבן העזר מאת רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) מובאת בשמו פסיקה בהלכות שבועה, בה הוא מכריע כמר בר רב אשי, שניתן להפוך שבועה אפילו בשבועה שתוקפה מדאורייתא: "אע"ג דמר רב יהודאי גאון וגאונים אחרים פסקי לית הילכ' [= הילכתא] כמר בר רב אשי במיפך שבועה. הרב רבינו גרשום מאור הגולה אמר כי כך קיבל מרבו רבי ליאון נ"ע דהילכת [צ"ל דהילכתא] כמר בר רב אשי במפיך שבועה. וכך נהגו הדורות אחריו בזה המלכות וניראין לי דבריו כדפרשית טעם דמר בר רב אשי ודברו נכוחים."
לקריאה נוספת

אשר פרישמן, האשכנזים הראשונים – תלדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו, הוצאת הקיבוץ המאוחד – ספרית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2008.
אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"א
הערות שוליים

↑  הפירוש נמצא בכתב יד (אוצר הגדולים חלק ד דף כז)
↑  ספר שערי דורא סימן לה
↑  ספר האסופות דף יח
1 2  נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים, חלק ד דף כו
↑  אורי בגנו, ציות סמכות ומחאה במסורת המדינית היהודית, עמ' 45
↑  שו"ת מהר"ם מרוטנבורג (שנת ה'שס"ח) סימן רסד
↑  שם הגדולים להחיד"א; צוטט מספר "מצרף לכסף"
↑  שלמה אידלברג, תשובות רבנו גרשום מאור הגולה, ברוקלין, נ.י.: דפוס "בלשן", תשטז (1956), עמ' 9
↑  חיים יהודה עהרענרייך (עורך), ספר הפרדס, בודפשט: דפוס האחים קאטצבורג, 1924, עמ' רמו, רסב
↑  יצחק בן משה מווינא, ספר אור זרוע חלק רביעי, ירושלים, ה'תשכ"ח, עמ' יז, א (= פסקי עבודה זרה פרק א, סימן קח)
↑  יצחק בן משה מווינא, ספר אור זרוע חלק רביעי, ה'תשכ"ח, עמ' לד, א (= פסקי עבודה זרה פרק ה, סימן רנו)
↑  רבי אליעזר בן נתן, אבן העזר הוא ספר ראב"ן, מהדורת עהרענרייך, שאמלויא תרפ"ו, חלק שני, דף קצו ע"ב, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455970505171  GND: 17365763X  LCCN: n78078625  VIAF: 90148874736649622835   WorldCat (עם VIAF): 90148874736649622835