stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונירו רוואניפור
פרסים והכרה בינלאומית

יצירותיה של רוואניפור שנויות במחלוקת באיראן, זאת לאור הגישה הביקורתית הקיימת בהן. ביצירות היא תומכת בצורה גלויה בשוויון הזכויות לנשים.
בשנת 2000 הוזמנה (לצד 16 כותבים ודוברים איראנים נוספים) להרצות בוועידת ברלין על השינוי הפוליטי שהתרחש באיראן. הכותבים האיראניים ספגו ביקורת קשה מהאוכלוסייה השמרנית במדינה, ועם חזרתם לאיראן נעצרו כל הכותבים שהשתתפו בטקס, נחקרו ואף הועמדו לדין בגין הפצת תעמולה נגד הרפובליקה האסלאמית.
היא זכתה בפרסים ספרותיים רבים, ביניהם: הרומן הטוב ביותר בפסטיבל המפרץ הפרסי, פרס פסטיבל אספהאן לספרות ופרס לוח הזהב איראן. בשנת 2006 הוענקה לה מלגה של פרויקט סופרים בינלאומי מטעם אוניברסיטת בראון. מאוחר יותר, באותה השנה קיבלה תושבות למשך 3 שנים בתור סופרת אורחת במכון 'Black Mountain', המזוהה עם אוניברסיטת נבאדה שנמצאת בלאס ווגאס.
כתביה זכו לשבחים, ביקורות והערכה בינלאומית והיא הוזמנה להרצות בכ-21 מדינות בהן, גרמניה, צרפת ארצות הברית. יצירותיה תורגמו לערבית, אנגלית, סינית, צרפתית, גרמנית, כורדית, פולנית, שוודית וטורקית.
רשימת יצירות > קובצי סיפורים קצרים

1980 – "הדרור ומר הנשיא"
1988 – "קניזו"
1990 – "אבני השטן"
1993 – "סיריא סיריא"
2001 – "אשת שדה התעופה של פרנקפורט"
2001 – "נאזלי"
2003 – "מלאך עלי אדמות"
2015 – "צוענים"
2015 – "בוסקר"
2016 – "הספינה הטרופה"
2016 – "אוהבי הברית הישנה"
2017 – "זיכרונותיה של אשת מרקורי"
רשימת יצירות > רומנים

1989 – "הטובע"
1999 – "צוענייה ליד האש"
1990 – "לב פלדה"
רשימת יצירות > ספרים

2017 – "הלילות המשוגעים האלה"
2021 – "אני אתקשר אליך ברגע שאגיע לקייב"
2021 – "מזכרת מימים טרופים"
רשימת יצירות > תסריטים

2003 – "התגובה החמישית"
רשימת יצירות > אגדות

1989 – "אגדות ואמונות בדרום איראן"
הערות שוליים

↑  Saeedeh Shahnahpour, “Women and Crafting the Self in Moniro Ravanipour’s Novels”, International Journal of Persian Literature, Vol. 4 no.1 (2019), p. 32.
1 2 3 4 5 6 7  Moniro Ravanipour, “About me”, Moniro Ravanipour, retrieved on January 29, 2024. About me — Moniro Ravanipour (moniravanipor.com)
↑  Shahnahpour, “Women and Crafting”, p. 20.
1 2  Shahnahpour, “Women and Crafting”, p. 12.
↑  Omid Fallahazad, “‘Already in Exile’: A Conversation with Moniro Ravanipour”, World Literature Today, Vol. 89 no.2 (2015), p. 50.
1 2  Shahnahpour, “Women and Crafting”, p. 8.
↑  Shahnahpour, “Women and Crafting”, p. 9.
↑  Moniro Ravanipour, “Remote Control”, World Literature Today, Vol. 83 no.3 (2009), p. 18.
↑  Shahnahpour, “Women and Crafting”, pp. 9-11, 13.
↑  Elahe Khafi, . “An Ecofeminist, Comparative Reading of Moniru Ravanipor’s The Gypsy by the Fire and Ntozake Shange’s Sassafrass, Cypress & Indigo”, Journal of International Women's Studies, Vol. 21 no.1 (2020), p.108.
↑  Ravanipour, “Remote Control”, p.18.
↑  Fallahazad, “Already in Exile”, pp. 49-50.
↑  Fallahazad, “Already in Exile”, p. 52.
↑  Shahnahpour, “Women and Crafting”, pp. 11, 17.
↑  Shahnahpour, “Women and Crafting”, p. 25.
↑  Ravanipour, “Remote Control”, p. 20.
1 2  “Iranian Influential Women: Moniro Ravanipour (1952-Present)”, Iranwire, September 6, 2023, retrieved on March 2, 2024. Iranian Influential Women: Moniro Ravanipour (1952-Present) (iranwire.com)
↑  פרס ספרות יוקרתי המוענק לסופרים מצטיינים שתרמו תרומה משמעותית לספרות האיראנית בעשרים שנה האחרונות; Fallahazad, “Already in Exile”, p. 48.
↑  'Black Mountain' הוא מוסד המהווה עיר מקלט עבור סופרים שעברו קשיים שונים כגון הטלת צנזורה או דיכוי פוליטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301282905171  PLWABN: 9810556180705606  BIBSYS: 65375  GND: 115419942  ISNI: 0000 0001 1797 9137  LCCN: n90719774  NKC: jo2007399846  NTA: 110129067  SELIBR: 215430  SUDOC: 10134385X  VIAF: 63177522   WorldCat (עם VIAF): 63177522
מקרוביוס

| --- | --- |

 לידה:  370? תוניסיה 
 פטירה:  430 (בגיל 60 בערך) 
 עיסוק:  פילוסוף, תאורטיקן מוזיקה, פילולוג, עובד ציבור, סופר, משורר 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 יצירות ידועות:  סאטורנליה 
 צאצאים:  מקרוביוס פלוטינוס אוסטאתיוס 
 
מקרוביוס מגיש את עבודתו לבנו אוסטכיוס. מתוך עותק משנת 1100 של ספרו של מקרוביוס על "חלום סקיפיו".
מַקרוֹבּיוּס אַמבּרוֹסיוּס תֵּאוֹדוֹסיוּס (Macrobius Ambrosius Theodosius; תחילת המאה ה-5 לספירה) היה פילוסוף ומדקדק רומאי, הידוע בעיקר בשל כתביו, הכוללים את ה"סאטורנליה", תמצית של החכמה הדתית הרומאית העתיקה, "פרשנות על חלום סקיפיו" (Commentarii in Somnium Scipionis), שהיה מקור חשוב לפלאטוניזם במערב הלטיני בימי הביניים, והחיבור האבוד "על ההבדלים והדמיונות של הפועל היווני והלטיני" (De differentiis et societatibus graeci latinique verbi).
שמו

הסדר הנכון של שמותיו הוא "מקרוביוס אמברוסיוס תאודוסיוס", המופיע כך בכתבי היד הקדומים ביותר של ה"סאטורנליה", וכך הוא מכונה גם בקטעים מתוך חיבורו האבוד "De differentiis". רק בכתבי יד מאוחרים יותר, התהפך שמו ל"אמברוסיוס תאודוסיוס מקרוביוס". קאסיודורוס ובואתיוס מכנים אותו "מקרוביוס תאודוסיוס", בזמן שהוא היה ידוע בתקופת חייו כ"תאודוסיוס" - ההקדשה ב-De differentiis אומרת: "תאודוסיוס לסימאכוס שלו".
ביוגרפיה ועבודות

מעט ידוע בוודאות על מקרוביוס, אך ישנן השערות רבות לגביו. בתחילת הסאטורנליה שלו הוא מציין שהוא "נולד תחת שמיים זרים". שניים מחיבוריו הגדולים מוקדשים לבנו, אוסטאכיוס (Eustachius). חיבוריו הגדולים הביאו את המומחים להניח שהוא היה פגאני. במשך תקופה ארוכה היה מזוהה עם תאודוסיוס, פרוקונסול באפריקה בשנת 410, אולם כיום סוברים כי מדובר בתאודוסיוס שהיה מפקד המשמר הפראטוראני באיטליה בשנת 430.
מלבד "סאטורנליה" והפרשנות על "חלום סקיפיו", ידוע גם על חיבור שלישי בשם "על השונה והדומה בפועל היווני והלטיני", אולם מתוכו יש בידינו רק קיצור מאת אדם בשם "יוהאנס", שספק אם ניתן לזהותו עם יוהאן סקוטוס (המאה ה-9).
בכתביו שואל מקרוביוס שאלות של זהות: מהי תרבות? מיהו רומאי? כיצד על הרומאי בן מעמד האצולה להתלבש ולהתנהג? בתשובותיו לשאלות אלה הוא לא רק מתאר את המציאות, אלא אף יוצר או מתווה את האידיאל החברתי תרבותי.
ביוגרפיה ועבודות > סאטורנליה

החיבור החשוב ביותר של מקרוביוס הוא ה"סאטורנליה", המכיל תיאור של דיונים שנערכים בזמן חג הסאטורנליה, והוא כולל מגוון גדול של דיונים היסטוריים, מיתולוגיים ולשוניים. החיבור מורכב מסדרה של דיאלוגים במסיבה דמיונית.
הערך העיקרי של החיבור נמצא בעובדות ובדעות המצוטטות מסופרים מוקדמים יותר.
בסאטורנליה מופיע אזכור יחיד בנוגע ליהודים, בו נאמר כי הקיסר אוגוסטוס אמר על בן זמנו, הורדוס מלך יהודה: "עדיף להיות חזירו של הורדוס מאשר בנו".
על פי תוכן האמירה, נראה שהרקע המקורי לה היא העובדה שהורדוס הוציא להורג שלושה מבניו, בעוד שאת חזירו אינו הורג, שכן בהיותו יהודי נמנע ממאכל חזיר.
ביוגרפיה ועבודות > פרשנות על "חלום סקיפיו"

מקרוביוס הוא גם מחבר פרשנות בשני ספרים על "חלום סקיפיו" (Somnium Scipionis) (אנ'), שסופר על ידי קיקרו בסוף חיבורו "רפובליקה". אופיו של החלום, שבו סקיפיו הזקן מופיע בפני נכדו המאומץ ומתאר את החיים של הטובים לאחר המוות ואת חוקת העולם מנקודת השקפה סטואית ונאופלאטונית, סיפק למקרוביוס הזדמנות לדון על טבע היקום, ולהעביר פילוסופיה קלאסית רבה לימי הביניים המאוחרים יותר. באסטרונומיה, חיבור זה בולט בשל ציונו את קוטרה של השמש ככפול מקוטרו של כדור הארץ.
ביוגרפיה ועבודות > פרשנות על "חלום סקיפיו" > תמונות

"חלום סקיפיו" של קיקרו תיאר את העולם ככדור בעל גודל זעום ביחס לשאר היקום. כתבי יד רבים של מקרוביוס מימי הביניים המוקדמים, כוללים מפות של העולם, כולל הנקודות האנטיפודיות, מפות אזוריות המראות את האקלימים התלמיים (אנ') הנובעים מתפישת כדור הארץ כעגול ודיאגרמה המראה את "כדור הארץ" במרכז הכוכבים המסודרים בסדר היררכי.
תמונות מתוך כתב יד מהמאה ה-12 של "פרשנות על חלום סקיפיו" של מקרוביוס. שנת 1150 לערך.
אות ראשונה E בצורת אדם כותב, כנראה מייצגת את מקרוביוס עצמו.
היקום, כדור הארץ במרכז, מוקף בשבעת כוכבי הלכת שבגלגל המזלות.
חמשת האקלימים של כדור הארץ. אקלימים קפואים בצהוב; אקלימים ממוזגים בכחול; אקלים צחיח באדום.
מפת תרשים המראה את האזור הצפוני המיושב המופרד מהנקודות האנטיפודיות על ידי אוקיינוס מדומיין בקו המשווה.
תרשים המראה ליקוי ירח.
תרשים המראה ליקוי חמה.
שמות של כבוד

על שמו של מקרוביוס נקראים המכתש הירחי "מקרוביוס" (אנ') ומפרץ מקרוביוס (אנ') באנטארקטיקה.
הערות שוליים

↑  מור חג'בי, מקרוביוס אמברוזיאוס תיאודוסיוס: סוכן חיברות של זהות עבור מעמד האצולה הסנטוריאלית באימפריה הרומית המערבית
↑  Macrobius, Ambrosius Theodosius, המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
↑  מקרוביוס, סאטורנליה, ספר ב, פרק 4, סעיף 11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264845505171  PLWABN: 9810530367105606  BIBSYS: 90671916  BNE: XX1257394  BnF: cb11999201s (data)  CANTIC: a10116904  CiNii: DA04585890  GND: 118640763  ICCU: CFIV109076  ISNI: 0000 0001 1624 565X  LCCN: n50043606  LNB: 000057922  NKC: jn20020102058  NLA: 35320872  NLG: 221604  NSK: 000073669  NTA: 069488991  RERO: 02-A000108846  SELIBR: 282835  SUDOC: 03092166X  Trove: 910749  VcBA: 495/54659  VIAF: 39387062   WorldCat (עם VIAF): 39387062 
מהדורה מודפסת קדומה של ספריו של מקרוביוס, "חלום סקיפיו" ו"סאטורנליה".
נט-או-דאג

שלט האצולה של משפחת האצולה השוודית, נט או דג
Natt och Dag (משוודית: [ˈNatː ɔ ˈdɑːɡ], בתרגום לעברית: "לילה ויום") היא משפחת אצולה שוודית ואחת המשפחות השוודיות הוותיקות ביותר. המשפחה ידועה באופן רשמי מאז שנת 1280, על פי מסמכים בארכיון הלאומי השוודי.
היסטוריה

האב הקדום הוותיק ביותר של המשפחה, לפי התיעוד המוקדם ביותר מאז 11 במאי 1280, הוא נילס סיגרידסון, אשר היה ידוע כאביר, דובר החוק וורנד, וחבר המועצה הסמוי (מ-1299 לכל המוקדם). בני המשפחה החלו להשתמש בשם Natt och Dag לראשונה במאה ה-18, ומשמעותו בעברית היא "יום ולילה". השם רומז להבדל הניגודיות בין הצבעים כחול וזהב בשלט האצולה של המשפחה. בתחילת המאה ה־16 הוטבע המטבע השוודי בסמל "נאט או דאג", מפני שבני המשפחה היו יורשי העצר של שוודיה.
נכון ל־31 בדצמבר 2007, 56 אנשים נשאו את השם Natt och Dag בשוודיה. בני המשפחה, המתגוררים בארצות הברית, נושאים את השם DeRemee ו-Dagg.
שלט האצולה

מגן: בחלקו זהוב ובחלקו כחול.
סמל: שש נוצות טווס בין שני הצבעים.
צבעי הזרועות הם סמליים: צבע התכלת (כחול) מסמל את הלילה והצבע הזהוב את אור היום.
בני משפחה ראויים לציון

מאנס יוהנסון, בעל נכסים ומנהיג צבאי
כריסטינה נא-או-דאג, אם אומנת למלכה כריסטינה
ניקלס נט-או-דאג, סופר שוודי
משל החיטים והזונין

"אך בעוד שכב האיש לישון,  הגיע אויבו וזרע עשבים שוטים", אמן אנונימי,  1900
משל החיטים והזונין (הידוע גם כ"משל החיטה והעשב השוטה, העשבים השוטים", "משל החיטה והעשב", או "משל הדגן והעשב הרע"), הוא אחד ממשלי ישו, המופיע בבשורת מתי י"ג 24-30. המשל קובע כי במהלך משפט יום הדין הסופי, יפרידו המלאכים בין בני החושך - "בני השטן" (הזונין, עשב רע או עשב שוטה במשל) לבין "בני המלכות" (החיטה במשל). משל זה נלווה אל משל הזורע, והוא מקדים את משל גרגר החרדל. על פי הפרשנות המקובלת, הזרע הטוב מסמל את בני אלוהים, מבחינה רוחנית פועלו של ישו כמשיח, בעוד שהעשב הרע (הזונין) הם יצירתו של האויב הרע, זרעי הרוע, שהם ילדיו, יציריו הרוחניים של השטן.
סיפור המשל

סיפור המשל הוא כדלקמן:
24 וַיָּשֶׂם לִפְנֵיהֶם מָשָׁל אַחֵר וַיּאֹמַר מַלְכוּת הַשָׁמַיִם דּוֹמָה לְאָדָם אֲשֶׁר זָרַע זֶרַע טוֹב בְּשָׂדֵהוּ׃ 25 וַיְהִי בִּהְיוֹת הָאֲנָשִׁים יְשֵׁנִים וַיָּבֹא אֹיְבוֹ וַיִּזְרַע זוּנִין בֵּין הַחִטִּים וַיֵּלֶךְ לוֹ׃ 26 וְכַאֲשֶׁר פָּרַח הַדֶּשֶׁא וַיַּעַשׂ פֶּרִי וַיֵּרָאוּ גַּם־הַזּוּנִין׃ 27 וַיִּגְשׁוּ עַבְדֵי בַעַל־הַבַּיִת וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו אֲדֹנֵינוּ הֲלֹא־זֶרַע טוֹב זָרַעְתָּ בְשָׂדֶךָ וּמֵאַיִן לוֹ הַזּוּנִין׃ 28 וַיּאֹמֶר לָהֶם אִישׁ אֹיֵב עָשָׂה זֹאת וַיֹּאמְרוּ אֵלָיו הָעֲבָדִים הֲתַחְפֹּץ כִּי־נֵלֵךְ וּנְלַקֵּט אֹתָם׃ 29 וַיֹּאמֶר לֹא פֶּן־תְּלַקְּטוּ אֶת־הַזּוּנִין וְשֵׁרַשְׁתֶּם גַּם אֶת־הַחִטִּים׃ 30 הַנִּיחוּ אֹתָם וְיִגְדְּלוּ שְׁנֵיהֶם יַחַד עַד־הַקָּצִיר וְהָיָה בְּעֵת הַקָּצִיר וְאָמַרְתִּי לַקּוֹצְרִים לַקְּטוּ בָרִאשׁוֹנָה אֶת־הַזּוּנִין וְאִגְדוּ אֹתָם אֲגֻדּוֹת לְשָׂרְפָם וְאֵת הַחִטִּים אִסְפוּ לְאוֹצָרִי׃
- בשורת מתי י"ג 24-30, ברית חדשה, תרגום דליטש
ביוונית עתיקה המילה המשמשת במשל כאן לעשב שוטה היא ζιζάνια - zizania (ברבים ζιζάνιον- zizanion), מתורגמת לעברית בתרגום דליטש ל"זונין" (בתרגום החדש, "עשבים רעים", או "עשבים שוטים" בעברית מודרנית). סבורים שהכוונה במילה זו היא למין העשב זון משכר (Lolium temulentum),, זהו דגן בר הנראה כחיטה בשלבים מוקדמים של צמיחה. החוק הרומי אסר על זריעת עשב זון בשדות החיטה של האויב, כך שנראה שהתרחיש שהוצג במשל כאן הוא מציאותי. בתרגומים שונים משתמשים במונח "עשבים שוטים" "עשבים רעים" במקום ב"זונין".
מטפורה דומה היא "הפרדת המוץ מן החיטה", שניתן למצוא בתנ"ך ובמקומות אחרים כדוגמה מזמור א' 4 " לֹא-כֵן הָרְשָׁעִים: כִּי אִם-כַּמֹּץ, אֲשֶׁר-תִּדְּפֶנּוּ רוּחַ.", וכן מזמור ל"ה 5: "יִסֹּגוּ אָחוֹר וְיַחְפְּרוּ--חֹשְׁבֵי, רָעָתִי. יִהְיוּ, כְּמֹץ לִפְנֵי-רוּחַ;" לפיכך "הרשעים" משולים בהם למוץ.
סובלנות דתית

משל החיטים והזונין צוטט לעיתים קרובות כתמיכה לדרגות סובלנות דתית שונות.
יוחנן כריסוסטומוס טען, כי המשל מלמד סובלנות מוגבלת בלבד, וקבע כי אלוהים לא "אסר עלינו לבדוק את הכופרים, ולסתום פיותיהם, ולקחת מהם את חופש הדיבור, לפזר את אספותיהם והבריתות שביניהם, מלבד האיסור שנהרוג, או נשחית אותם." ב"מכתבו לבישוף רוג'ר שלון", הבישוף ווזו של ליאז (985-1048 לספירה) בהסתמכו על המשל טען כי "הכנסייה צריכה לתת למתנגדים החולקים על הכנסייה לגדול יחד עם האורתודוקסיה עד בוא האדון שיפריד, וישפוט אותם".
מרטין לותר נשא דרשה על המשל שבו הוא אישר כי רק אלוהים יכול להפריד בין מאמיני שקר, לבין מאמיני אמת, ציין כי בעצם הריגתם של כופרים או לא מאמינים שמים קץ להזדמנות שלהם להיוושע:
" יש להתבונן מכאן ולהבין כמה בני אדם כועסים וזועמים היינו מזה שנים רבות, כיצד שאפנו לאנוס אחרים להאמין; את הטורקים בחרב, כופרים באש, יהודים בהרג, ובכך לשרש את הזונין במו כוחנו. כאילו יכולנו לשלוט על לבם ורוחם, ולהפוך אותם חסידים וצדיקים, מה שדבר אלוהים לבדו צריך לעשות. אולם על ידי רצח, הרינו מפרידים את בני האדם מדבר אלוהים, כך שאינו יכול בשום אופן לפעול עליהם. בכך מביאים רצח כפול על עצמנו באבחה אחת, ככל שהדבר בכוחנו. כלומר, אנחנו רוצחים את הגוף למשך זמן, את נשמתם לנצח, ולאחר מכן אנחנו אומרים: בפועלנו עשינו את שירות אלוהים, ומקוים בכך לזכות בגמול מיוחד בגן עדן."
הוא הגיע למסקנה כי "למרות שהזונין מעכבים את החיטה, ובכל זאת הם הופכים אותה לנאה יותר".
רוג'ר ויליאמס, תאולוג בפטיסטי והמייסד של רוד איילנד, השתמש במשל זה כדי לתמוך בסובלנות הממשלה כלפי כל ה"העשבים השוטים" (הכופרים) בעולם, כיוון רדיפות אחר אזרחים לעיתים קרובות מכאיבות בטעות ל"חיטה" (המאמינים). תחת זאת, טוען וויליאמס תפקידו של אלוהים להיות השופט בסופו של דבר, ולא של האדם. המשל הזה נתן רוח גבית נוספת לוויליאמס לפילוסופיה המקראית שלו בנושא הפרדת הדת מהמדינה, כמתואר בספרו משנת 1644 "השתלשלות הדמים של הרדיפות" (The Bloody Tenent of Persecution).
ג'ון מילטון, קורא בספרו אראופגיטיקה (Areopagitica) (1644) לחופש הביטוי ומאשים את ניסיונות הפרלמנטים למנוע רישיון הדפסה, תוך התייחסות למשל זה ולמשל "ליקוט המינים מהרשת" שניהם מצויים בבשורת מתי י"ג בלבד:
זה בלתי אפשרי שאדם יפריד את החיטה מן העשב השוטה, את מין הדג טוב (הכשר) מהשני; זהו תפקידם של המלאכים בקץ הימים.
המשל באמנות

משל זה תואר על ידי מספר אמנים, כולל ויליאם בלייק, אברהם בלומרט, אלבין אגר-לינץ, דומניקו פטי, יאן לאוקן, ג'ון אוורט מיליי, פליסיאן רופס, ג'יימס טיסו.
ראו גם

משלי ישו
ישו
הברית החדשה
הערות שוליים

↑  Liddell H G and Scott R, A Greek-English Lexicon, Clarendon Press, Oxford, 1843–1996, under "ζιζάνια". The plural form (Zizania) has in modern times been adopted as the botanical name for wild rice.
↑  "Thayer's Lexicon: ζιζάνια". Blueletterbible.org. נבדק ב-2013-11-09.
↑  Craig S. Keener, The Gospel of Matthew: A Socio-Rhetorical Commentary, Eerdmans, 2009, ISBN 0-8028-6498-8, pp. 386-387.
↑  Ramesh Khatry, The Authenticity of the Parable of the Wheat and the Tares and Its Interpretation, Universal Publishers, 2000, ISBN 1-58112-094-X, p. 35.
1 2 3  R. T. France, The Gospel According to Matthew: An introduction and commentary, Eerdmans, 1985, ISBN 0-8028-0063-7, pp. 225-227.
↑  "Augustine, Sermon #23 on the New Testament" Newadvent.org. Retrieved 2013-11-09
↑  "Origen, Commentary on Matthew (Book X, Chapter 2-3)". en.wikisource.org. Retrieved 7 July 2017.
↑  "Athenagoras, On the Resurrection". en.wikisource.org. נבדק ב-14 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gregory Nazianzen, The Oration on Holy Baptism (Chapter XXXIV.)". Newadvent.org. נבדק ב-7 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gregory of Nyssa, On the Soul". en.wikisource.org. נבדק ב-14 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  St. John Chrysostom, Homily 46. נבדק ב-31 ביולי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Landes, Richard. "The Birth of Heresy: A Millennial Phenomenon,". Journal of Religious History 24.1 (2000): 26 -43. נבדק ב-13 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jeffrey Burton Russell, Dissent and Order in the Middle Ages: The Search for Legitimate Authority (New York: Twayne Publishers 1992), p. 23
↑  The Sermons of Martin Luther. Vol. II. pp. 100–106 (Grand Rapids: Baker Book House 1906). אורכב מ-המקור ב-2011-11-20. נבדק ב-13 בינואר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  James P. Byrd (2002). "The challenges of Roger Williams: religious liberty, violent persecution, and the Bible". Mercer University Press. נבדק ב-20 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Areopagitica". Gutenberg.org. נבדק ב-12 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560955505171  LCCN: sh85132482 
השטן זורע עשב שוטה, איור בעיפרון, פליסיאן רופס 1872
האויב זורע זונין
זונין או "עשבים שוטים" שהיו כנראה עשב זון
"משל החיטה והזונין"על ידי אברהם בלומרט (1624)
משפחת קיין

| --- | --- |
 שם ספר:  משפחת קיין והאלים המצריים
 הופעה ראשונה:  הפירמידה האדומה
 הופעה אחרונה:  צל הנחש
 יוצרים:  ריק ריירדן
 דמויות קשורות
 חברים:  זיה ראשיד, מישל דז'רדן, ח'ופו, פיליפ ממקדוניה, פריק-גריפין אלים: בסתת, בס, אנוביס, אוסיריס, הורוס, איסיס, סת, תחות,תא-וורת, פתח, חנום, חפרי
 אויבים:  ולדימיר מנשיקוב, מישל דז'רדן (לשעבר), שרה יעקובי, קוואי, שדים אלים: אפופיס, סת (לשעבר), נח'בת, באבי
 
משפחת קיין (באנגלית: Kane Family) היא משפחה בדיונית מסדרת הספרים של הסופר ריק ריירדן הקרויה על שמה - "משפחת קיין והאלים המצריים".
בני המשפחה > קרטר קיין

קרטר קיין הוא בנם הבכור בן הארבע עשרה של ג'וליוס ורובי קיין ואחיה הגדול של סיידי קיין.
נער בן 14 וחרטום צעיר. משמש כגוף המארח של הורוס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. מתמחה בקסמי קרב ונלחם בעזרת חרב מעוקלת בשם ח'ופש. קרטר מאוהב בכל ליבו בחרטומה זיה ראשיד, אך בסוף הספר הראשון התברר שהתאהב בשבתי שנוצר בצלמה. עם זאת, בספר השני הוא יוצא למצוא את זיה האמיתית אך מתאכזב לגלות שזכרונות השבתי שהועברו אליה, חסרי משמעות בשבילה. למרות זאת, בספר השלישי היא מתאהבת בו מחדש. יודע כמעט הכל על מצרים העתיקה.
בני המשפחה > ג'וליוס קיין

אביהם של קרטר וסיידי. ארכאולוג. משמש כגוף מארח לאוסיריס.
בני המשפחה > רובי קיין (פאוסט)

רובי פאוסט היא אשתו של ג'וליוס ואימם המנוחה של קרטר וסיידי. נהרגה כשכלאה את אפופיס באובליסק מחט קלאופטרה. במהלך הספרים היא נשארת לצידו של ג'וליוס קיין (אוסיריס) וחיה איתו. בספר השלישי היא מספרת לסיידי שהן יכולות לתקשר אחת עם השנייה בעזרת קמע תית.
בני המשפחה > סיידי קיין

נערה בת 12 ובת חרטומים מתחילה. אחותו הקטנה של קרטר והגוף המארח של איזיס לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי. סיידי היא נערה מרדנית שאוהבת לשבור חוקים. בספר הראשון היא מתאהבת באנוביס. עם זאת, בספר השני היא נקרעת בינו לבין וולט סטון. הבעיה היא שאנוביס הוא אל המוות, וולט גוסס. אולם, בסוף הספר השלישי הבעיה נפתרת: רגע לפני מותו, וולט הופך לגוף מארח של אנוביס, וכך הבעיה נפתרת. סיידי חייה מאז גיל שש אצל סבא וסבתא שלה בלונדון. פעמיים בשנה הייתה נפגשת עם אביה ועם קרטר.
בני המשפחה > איימוס קיין

אחיו של ג'וליוס. חרטום מלומד והאפוטרופוס של קרטר וסיידי. הגוף המארח של סת לכל אורך הספר הראשון, ובסוף הספר השלישי בקרב בבית החיים נגד המורדים ונגד אפופיס אחר-כך הוא שוב משמש כגוף מארח ומתעל את כוחו עם סת. בסוף ספר השני הופך ללקטור הראשי של הנום הראשון. ידוע באהבתו לחליפות מחויטות ולג'אז.
סולינוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־3 איטליה 
 פטירה:  רומא
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית 
 יצירות בולטות:  Polyhistor 
 
גאיוס יוליוס סולינוס (Gaius Iulius Solinus) היה מדקדק לטיני, שכנראה פרח בתחילת המאה ה-3 לספירה. תאודור מומזן מתארך אותו לאמצע המאה ה-3.
הוא היה מחבר "פלאי העולם" (De mirabilibus mundi) שהופץ תחת השמות "אוסף דברים נדירים" (Collectanea rerum memorabilium), וגם "פוליהיסטור" (Polyhistor), שאותו העדיף המחבר. החיבור הוא אכן תיאור של דברים נדירים במסגרת כורוגרפית (לפי מקומות). החיבור מוקדש ל"אדוונטוס", המזוהה עם אוקלטיניוס אדוונטוס, קונסול בשנת 218. החיבור כולל תיאור קצר של העולם העתיק, עם הערות על שאלות על היסטוריה, חברה, דת וטבע. חלקו הגדול לקוח מתולדות הטבע של פליניוס הזקן והגאוגרפיה של פומפוניוס מלה.
על פי תאודור מומזן, סולינוס השתמש גם בחיבור היסטורי (ייתכן של קורנליוס בוקכוס (אנ')) ובכורוגרפיה לפליניוס (Chorographia pliniana), תקציר חיבורו של פליניוס עם תוספות שנעשו על תקופת אדריאנוס. שאנץ (Schanz) לעומת זאת, מציע את "רומא" ו"פראטה" של סווטוניוס.
נעשה נוסח מתוקן מאוד של הטקסט המקורי, כיום סבורים שייתכן שנעשה על ידי סולינוס עצמו. גרסה זו כוללת מכתב שסולינוס כתב כהקדמה לחיבור, המעניק לחיבור את השם "פוליהיסטור" ("בעל תיאורים רבים"). שתי גרסאות החיבור היו נפוצות מאוד ובסופו של דבר "פוליהיסטור" התקבל בטעות כשמו של המחבר. החיבור היה פופולרי בימי הביניים, בתקצירים שנעשו על ידי תאודריקוס ופטרוס הדיקן (אנ').
סולינוס על ארץ ישראל

סולינוס משלב ב"אוסף דברים נדירים" שלו חומר הנוגע לארץ יהודה. אף על פי שחלקו הגדול של החיבור מקורו ב"תולדות הטבע" של פליניוס, סולינוס מספק כמה התייחסויות ופרטים שלא ניתן למצוא אותם במקורו העיקרי, ובראשם ההתייחסות להחרבת יריחו על ידי ארתחששתא.
הוא מספר על ים המלח, דברים הנסמכים על פליניוס, בתיאורו את "הביטומן הנמצא ביהודה, שיוצר האגם אספלטיטס".
הוא מציין את ארץ אדום "העשירה בדקלים" ואת "יפו, העיר העתיקה ביותר בכל העולם, כיוון שנוסדה לפני המבול", ש"מצביעה על סלע, שעד עכשיו נראים עליו סימני השרשראות של אנדרומדה". סולינוס ממשיך בתיאור ארץ ישראל: "יהודה מצטיינת במימיה, אולם לא כל המים חולקים את אותו הטבע. נהר הירדן ניחן בנעימות יוצאת דופן. הוא נובע ממעיין פניאס, וזורם על פני אזורים מענגים ביותר. מעט לאחר מכן הוא מתמזג לתוך אגם אספלטיטס ומתקלקל על ידי מימיו העומדים". סולינוס מפרט את האגמים של ארץ ישראל. בתיאורו את ים המלח הוא מספר ש"גם שוורים וגמלים צפים בו". הוא מציין את "אגם סרה" (שיבוש של גינוסר - "גנסרת", כפי שמופיע אצל פליניוס), "המוקף בעיירות מפורסמות רבות" ומדגיש ש"את האגם עצמו ניתן להשוות לאגמים היפים ביותר. אולם אגם טבריה מתעלה על כל האגמים האחרים. הוא שופע בריאות הודות לזרמו המתפרץ". סולינוס מציין ש"בירת יהודה הייתה ירושלים, אולם היא נחרבה. יריחו ירשה אותה, אולם גם היא פסקה מלמלא את מקומה, מאחר שהיא נכבשה במלחמה של ארתחששתא". טענה זו של סולינוס מקושרת בדרך כלל למה שאוסביוס ציין, לגבי העברת יהודים מיהודה להורקניה בסביבות הים הכספי, בתקופת שלטונו של ארתחששתא השלישי (אוכוס). בהמשך תיאורו את ארץ יהודה, סולינוס מציין ש"בארץ זו גדל הבלסם" וטוען כי "יער הבלסם" היה מוגבל בגודלו, אולם מצב זה השתנה לאחר ניצחון הרומאים: "לאחר שהפכנו לשליטי יהודה, אלה גדלו כל כך, שכעת שטחים נרחבים של גבעות מרעיפים בלסם לתועלתנו". סולינוס מתאר את אזור ים המלח: "במרחק גדול מירושלים משתרע עמק קודר. על פגיעתו מהשמיים מעידה האדמה השחורה ההופכת לאפר. כאן היו שתי ערים, אחת נקראה סדום והשנייה עמורה, שבסביבתן, כל פרי הנולד שם, גם אם נראה בשל, הוא בלתי אכיל כיוון שחלקו הפנימי מכיל פיח... אפילו כאשר נוגעים בו קלות, הוא פולט עשן ומתפורר לאבק". להבדיל מסדום, שנזכרה כבר אצל סטראבון וגלנוס, זוהי הפעם הראשונה שעמורה נזכרת בספרות הפגאנית. סולינוס מספר גם על האיסיים: "חלקה הפנימי של יהודה הצופה למערב מיושב על ידי האיסיים. אלה...פרשו ממנהגי כל שאר העמים... לא ניתן למצוא אשה ביניהם והם ויתרו על מין לחלוטין. הם מתעלמים מכסף וחיים על דקלים. אף אחד לא נולד ביניהם, אולם מספרם אינו פוחת. המקום מוקדש לצניעות. לשם אנשים רבים נוהרים מכל הארצות... תחת האיסיים שכנה קודם לכן העיירה עין גדי, אולם היא נחרבה עד היסוד". למרות זאת, "חורשות הדקלים המרהיבות לא קטנו, לא בשל גילן ולא בגלל מלחמה. הגבול של יהודה מסומן על ידי מבצר מצדה".
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן – Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II: CXXVII. Solinus, p. 416
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXVII. Solinus, no. 448, p. 417; Solinus, Collectanea Rerum Memorabilium, 1:56
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר ה, פרק 71.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CXXVII. Solinus, no. 449, pp. 417-422; Solinus, Collectanea Rerum Memorabilium, 34-35
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389089905171  PLWABN: 9810616109805606  BIBSYS: 95004757  BNE: XX932547  BnF: cb12459920f (data)  CANTIC: a19842491  CiNii: DA03564352  GND: 118797948  ICCU: SBLV068858  ISNI: 0000 0000 8381 8625  LCCN: n86113763  NKC: ola2002161365  NLA: 41372399  NLG: 234355  NSK: 000616038  NTA: 070225168  RERO: 02-A003847568  SELIBR: 248908  SUDOC: 033768986  Trove: 1454327  VcBA: 495/36151  VIAF: 51672454   WorldCat (עם VIAF): 51672454
משל העבד שלא מחל

התיאור הזה של משל העבד שלא סלח על חלון ויטראז' בכנסייה הסקוטית במלבורן מראה את מחילת החוב הראשונית לעבד, ואת עונשו הסופי של העבד שלא מחל.
משל העבד שלא מחל (הידוע גם כ"משל העבד כפוי הטובה", או "משל העבד חסר הרחמים", או "משל העבד הרע" אין לבלבל אותו עם משל שני בעלי החוב) הוא אחד ממשלי ישו המופיע בבשורה על פי מתי. לדברי ישו במתי י"ח 35-21 חיוני לסלוח לאחרים כפי שאנחנו נסלחים על ידי אלוהים, כמודגם בדוגמה השלילית של העבד שלא סלח.