מארס רובר
היסטוריה

הרוברים שוגרו ביוני וביולי 2003 ונחתו במאדים בינואר 2004 במקומות שונים מבחינה גאולוגית, כך שיוכלו לבחון כמה שיותר סוגי קרקע.
ב-21 בינואר 2004 איבדה רשת החלל העמוק קשר עם ספיריט מסיבה שחשבו שהייתה קשורה לסופות רעמים מעל אוסטרליה. הרובר שלח בתחילה שדר בלי שום מידע בתוכו אבל מאוחר יותר באותו יום לא יצר קשר עם המארס גלובל סרוויור, שהיה אמור לקבל ממנו אותות. יום לאחר מכן קיבלו JPL 'צפצוף' מהרובר שהודיע כי הוא נמצא במצב תקלה. ב-23 בינואר הצליחו בצוות המשימה ליצור קשר מחדש עם הרובר. התקלה יוחסה לבעיה במערכת זיכרון הבזק של הרובר. הרובר לא ביצע אף משימה מדעית במשך עשרת הימים שלאחר מכן, אלא עבר בדיקות, טיפולים ומבחנים על ידי צוות המשימה בכדור הארץ. התקלה תוקנה על ידי פירמוט מערכות הזיכרון של הרובר והתקנת טלאי תוכנה למניעת עומסים. הטלאי הותקן גם ברובר אופרטוניטי ליתר ביטחון. ספיריט חזרה לפעילות מבצעית מלאה ב-5 בפברואר.
ב-23 במרץ 2004 כונסה מסיבת עיתונאים בה הוכרז על גילויים מרעישים של רמזים לקיום מים בעבר על מאדים. החוקרים הציגו תמונות ומידע שחשפו תופעות של שיכוב באבנים בתוך המכתש במרידיאני פלאנום, אתר הנחיתה של אופרטוניטי. הסידור הבלתי רגיל של כלור וברום באזור העידו על כך שהמקום היה יכול להיות קו חוף של ים כלשהו שהתאדה.
ב-8 באפריל 2004 הודיעה נאס"א על הארכת משימות הרוברים משלושה חודשים לשמונה חודשים. בספטמבר, בעקבות ההודעה, הוסיפה ממשלת ארצות הברית עוד 15 מיליון דולר לתוכנית ועוד 2.8 מיליון דולר עבור כל חודש פעילות נוסף. מאוחר יותר באותו חודש הגיעה אופרטוניטי אל מכתש אנדיורנס ונדרשו לה 5 ימים לעבירת 200 המטרים שלו. בספטמבר הודיעה נאס"א על הארכת המשימות בעוד שישה חודשים. על אופרטוניטי הוטל לחזור ולמצוא את מגן החום שלה ולהמשיך אל מכתש ויקטוריה. על ספיריט הוטל לנסות ולטפס על גבעות קולומביה.
עם שני הרוברים שעדיין עבדו מצוין, הכריזה נאס"א על הרחבת התוכנית בעוד 18 חודשים עד לספטמבר 2006. על אופרטוניטי הוטל לבקר ב"Etched Terrain" ועל ספיריט לנסות ולטפס במדרון התלול של הסבנד היל (Husband Hill - אחת מגבעות קולומביה). ב-21 באוגוסט 2005 הגיעה ספיריט לפסגת הסבנד היל לאחר 581 ימי מאדים ומסע של 4.81 ק"מ.
ספיריט חגגה יום הולדת שנה (שנת מאדים היא 669 ימי מאדים, השווים ל-687 ימי ארץ) על מאדים ב-20 בנובמבר 2005 ואופרטוניטי חגגה יום הולדת ב-12 בדצמבר 2005, זאת אף על פי שטכנאים היו בטוחים שהרוברים "ימותו" אחרי 90 ימי מאדים. לפי כריס לגר, אחד מנהגי הרוברים, גבעות קולומביה "היו חלום".
ב-13 במרץ 2006, בזמן שהרובר היה באמצע מסעו אל מק'קול היל (McCool Hill), חדל הגלגל הימני הקדמי של ספיריט לעבוד. נהגי הרובר ניסו לגרור את הגלגל המשותק מאחורי הרובר, אך דבר זה עבד עד שהגיעו לחולות רכים מאוד במדרונות הנמוכים של הגבעה. נהגי הרובר הכווינו את הרובר אל מדרון משופע שכונה "Low Ridge Haven", שם עבר על הרובר חורף ארוך בעוד הוא מחכה לאביב שיבוא, ואיתו מספיק כח סולארי לנסיעה. באותו ספטמבר הגיעה אופרטוניטי אל שפת מכתש ויקטוריה, ונאס"א דיווחה כי היא ממשיכה את המשימות עד לספטמבר 2007. ב-6 בפברואר 2007 הפכה אופרטוניטי לרכב הראשון שגמא דרך של 10,000 מטרים על אדמת מאדים.
אופרטוניטי אמורה הייתה להיכנס אל מכתש ויקטוריה ב-28 במאי 2007, אך בגלל סופות חול חזקות על פני מאדים הכניסה נדחתה לזמן לא מוגבל עד שמזג האוויר ירגע, ומספיק כוח יוכל להגיע את הרובר. חודשיים לאחר מכן חזרו ספיריט ואופרטוניטי לפעילות אחרי שכמעט ו"מתו" במהלך סופות החול העזות שעברו עליהם.
ב-1 באוקטובר 2007 החלו ספיריט ואופרטוניטי את משימתם החמישית, שהאריכה את משימתם הכוללת עד ל-2009 - סך של 5 שנות פעילות.
ב-26 באוגוסט 2008 החלה אופרטוניטי את המסע בן שלושת הימים ליציאה ממכתש ויקטוריה, עם חששות כבדים שתקלת הגלגל של ספיריט תחזור על עצמה בגלל תסמינים דומים שהופיעו באופרטוניטי, ולא יאפשרו לרובר לצאת אי פעם מהמכתש. אופרטוניטי שהתה בתוך מכתש ויקטוריה מ-11 בספטמבר 2007. נכון לינואר 2009, שני הרוברים שלחו יחד 250,000 תצלומים ועברו כ-21 ק"מ.
לאחר שיצאה ממכתש ויקטוריה ועברה כ-3.2 ק"מ, ב-7 במרץ 2009, ראתה אופרטוניטי לראשונה את שפתו של מכתש אנדוור. היא עברה את קו ה-10 מיילים (16 ק"מ) שלה ביום מאדים 1897. באותו הזמן, במכתש גוסב שקעה ספיריט עמוק בתוך חולות מאדים.
ב-3 וב-24 בינואר 2010 חגגו ספיריט ואופרטוניטי 6 שנות ארץ על מאדים (בהתאמה). ב-26 בינואר הודיעה נאס"א על הפיכת הרובר ספיריט לפלטפורמה נייחת לאחר חודשים רבים של כישלונות לחלצו מהחול בו שקע.
ב-24 במרץ 2010 הודיעה נאס"א שאופרטוניטי עברה 20 ק"מ מאז נחיתתה במאדים, זאת בעוד שבתכנון המקורי לא יועדו הרוברים לנסוע יותר מ-600 מטרים. שבוע לאחר מכן הודיעה נאס"א כי ספיריט נכנסה ל"תרדמת חורף" ואולי לא תתעורר לעולם.
ב-8 בספטמבר 2010 הודיעה נאס"א כי אופרטוניטי עברה את חצי המרחק (19 ק"מ) בין מכתש ויקטוריה למכתש אנדוור.
ב-24 במאי 2011 הודיעה נאס"א כי הפסיקה לנסות ליצור קשר עם ספיריט, שכבר הייתה תקועה בחולות שנתיים. ההתקשרות המוצלחת האחרונה עם ספיריט בוצעה ב-22 במרץ 2010. המסר האחרון לרובר הועבר ב-25 במאי 2011.
ב-9 באוגוסט 2011 הגיעה אופרטוניטי לשפת מכתש אנדוור.