stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחורים רעים: הכל או כלום
עלילה

ארבע שנים לאחר מותה של איזבל ארטאס, הבלש של משטרת מיאמי, מייק לאורי, נישא לפיזיותרפיסטית שלו, כריסטין. במהלך קבלת הפנים, שותפו, הבלש מרקוס בורנט, עובר התקף לב קל ונכנס לתרדמת, שבה הוא חווה חזיון של קפטן קונרד הווארד המנוח, שמספר לו שעוד לא הגיע זמנו.
כשהוא מתעורר, מרקוס מאמין שהוא לא יכול למות. זמן קצר לאחר מכן, מתפרסמת ידיעה חדשותית החושפת שקפטן הווארד היה קשור לשחיתות עם קרטלי סמים. עם הכתמת מורשתו של הווארד, מייק ומרקוס נחושים להוכיח את חפותו, בעזרתה של קפטן ריטה סקאדה והחבר החדש שלה, מועמד לראשות העיר, אדם לוקווד. מייק ומרקוס מבקרים את בנו של מייק, ארמנדו ארטאס, הכלוא על רצח הווארד. ארמנדו מספר להם שהווארד לא היה מושחת, אלא ידע מי כן, ולכן הפקידים המושחתים שכרו אותו ואת אמו להרוג את הווארד כיוון שהיה קרוב לחשוף את השחיתות, ומציע לעזור להם לזהות את האדם האחראי לרצח הווארד.
כשהקושרים מנסים לגשת למחשבו של קפטן הווארד, הודעה מוקלטת מראש נשלחת למייק ומרקוס, המזהירה אותם מפני שחיתות בכוחות אכיפת החוק הפדרליים והמדינתיים. הווארד משתמש בביטוי "בקבוק קולה" כקוד, ומתגלה כי מסר מידע לחברם ההאקר לשעבר, פלצ'ר. הם מגיעים למועדון של פלצ'ר כדי לשחזר את "הקבצים", שמתגלים כקוד QR המוסתר באמנות קיר, המוביל לסרטון נוסף מהווארד. עם זאת, מתנקשים שנשכרו על ידי הקושרים עוקבים אחריהם למועדון והורגים את פלצ'ר.
בינתיים, ארמנדו מותקף על ידי מספר קושרים המתחזים לאסירים, אך הוא מתגונן נגדם. מייק ומרקוס מארגנים את העברתו האווירית של ארמנדו למקום בטוח יותר במיאמי. עם זאת, הקושרים מתגנבים למסוק, הורגים את הטייס והשומרים, מה שגורם להתרסקות המסוק. מייק, מרקוס וארמנדו שורדים, אך מוכרזים כמבוקשים על ידי הקושרים. כאשר הקושרים מפרסמים פרס כספי על ראשם, הם נרדפים על ידי כוחות החוק ופושעים מזדמנים. ג'ודי הווארד, בתו של קונרד, נשבעת לנקום בארמנדו על הריגת אביה.
בעזרתם של חברי AMMO (יחידת מבצעים מתקדמת של משטרת מיאמי), דורן וקלי, מייק ומרקוס מגלים את הרמזים מאחורי הרצח וההפללה. ארמנדו מזהה את האיש ששכר אותו להרוג את קפטן הווארד - ג'יימס מקגרת', ריינג'ר לשעבר בצבא, שהוצב במודיעין ה-DEA בדרום אמריקה. במהלך משימה סמויה, מקגרת' נתפס על ידי הקרטל ועונה עד שגילה את שמות עמיתיו, ומאז עובד איתם. מקגרת' מתכנן את חטיפתן של כריסטין וקאלי, בתה של ג'ודי. לאחר מכן הוא שולח את אנשיו לפגוע במשפחתו של מרקוס, אך חתנו, רג'י, נחת בחייל מארינס, מחסל אותם לבדו. ריטה, דורן וקלי עוצרים את לוקווד לאחר שמתברר שהוא עבד עם מקגרת'.
בעזרת לוקווד כפיתיון, הצוות מנהל קרב יריות קשה עם אנשיו של מקגרת' בפארק שעשועים נטוש עם נושא של תנינים, כדי להציל את כריסטין וקאלי. במהלך הקרב, לוקווד מנסה לבגוד בצוות, אך ריטה מסכלת את ניסיון הירי שלו במהלך הבריחה, שולחת אותו למים שם הוא נטרף על ידי תנין. מייק מתעמת עם מקגרת', שמחזיק את כריסטין ומרקוס באיומי אקדח. מקגרת' מציב למייק אולטימטום: עליו לבחור מי ימות - כריסטין או מרקוס. מייק, תוך רמיזה לאמונתו החדשה של מרקוס שהוא "לא יכול למות", יורה במרקוס על אפוד המגן שלו. הכאוס מאפשר לכריסטין ומרקוס להשתחרר לפני שמייק יורה במקגרת' למוות. בתוך ההמולה, ג'ודי מוצאת את ארמנדו וקאלי. ג'ודי מתכוננת להרוג את ארמנדו, אך קאלי אומרת לה שאביה הציל את חייה. ג'ודי, מתוך הכרת תודה לארמנדו על מעשהו, סולחת לו ונותנת לו לברוח.
לאחר מכן, מייק, מרקוס והווארד מזוכים מכל ההאשמות והשחיתות נחשפת. משפחותיהם של מייק ומרקוס חוגגות לאחר מכן בפיקניק בפארק, כאשר מייק ומרקוס צולים בשר על גריל ציבורי יחד עם רג'י.
צוות שחקנים

ויל סמית' - הבלש מייק לאורי, שותפו וחברו הטוב ביותר של מרקוס.
מרטין לורנס - הבלש מרקוס ברנט, חברו הטוב ביותר של מייק ושותפו.
פאולה נונייז - ריטה
ונסה הדג'נס - קלי
אלכסנדר לודוויג - דורן
צ'ארלס מלטון - רפה
ג'ייקוב סיפיו - ארמנדו ארטס, בנו של מייק.
ריי סיהורן - ג'ודי הווארד, בתו של קפטן הווארד
אריק דיין - הבנקאי יואן גרפאד
ג'ו פנטוליאנו - קפטן קונרד הווארד
טאשה סמית' - תרזה ברנט, אשתו של מרקוס (החליפה את תרזה רנדל שגילמה את הדמות בסרטים הקודמים)
די.ג'יי חאלד – מאני
ג'ון סאלי - פלטשר
הערות שוליים

| בחורים רעים |
| --- | --- | --- |
| סרטים | בחורים רעים (1995) • בחורים רעים 2 (2003) • בחורים רעים לתמיד (2020) • בחורים רעים: הכל או כלום (2024) |  |
| סדרות טלוויזיה | L.A.'s Finest |  |
| אישים | ג'רי ברוקהיימר • מייקל ביי • ויל סמית' • מרטין לורנס • ג'סיקה אלבה • גבריאלה יוניון |  |
| משחקים | Bad Boys: Miami Takedown    |  |
South Park: The Stick of Truth

| --- | --- |

כרזת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  4 במרץ 2014
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  Obsidian Entertainment
 הוצאה לאור:  יוביסופט
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית, ספרדית, פולנית, פורטוגזית ברזילאית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, רוסית 
 סדרה:  South Park 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו לשחקן יחיד
 פלטפורמות:  פלייסטיישן 3 המחשב האישי Xbox 360 פלייסטיישן 4 Xbox One נינטנדו סוויץ'
 המשחק הבא:  South Park: The Fractured but Whole
 דרישות מערכת
 בקרים:  מקלדת ועכבר ג'ויסטיק
 
 אתר רשמי
 
South Park: The Stick of Truth (בעברית: סאות' פארק: מקל האמת) הוא משחק תפקידים ממוחשב משנת 2014 שפותח על ידי Obsidian Entertainment בשיתוף עם South Park Digital Studios והופץ על ידי יוביסופט. המשחק מבוסס על סדרת ההנפשה "סאות' פארק" ועלילתו עוקבת אחר ילד חדש שעבר ביחד עם משפחתו להתגורר בעיירה ונסחף עם שאר הילדים למשחק תפקידים דמיוני עצום בגודלו שעוסק בקרבות בין בני אנוש, קוסמים ואלפים, כשהמטרה היא להחזיק ב-"מקל האמת" שבכוחו לאפשר למחזיק בו לשלוט על הייקום. במהרה, המשחק יוצא משליטה ועל הילדים להילחם בחייזרים, אנשי צבא, זומבים נאצים וגמדים, כשאלו מאיימים להשמיד את העיירה.
המשחק נוצר בגרפיקת 2.5D (אנ') והשחקן שולט על דמותו מנקודת מבט של גוף שלישי (השחקן רואה את הדמות בשלמותה). הגרפיקה במשחק זהה להנפשה בסדרת הטלוויזיה ובמהלך המשחק, השחקן יכול לטייל ברחבי סאות' פארק, להילחם באויבים שונים ולבצע משימות עבור דמויות שונות. בתחילת המשחק, השחקן יכול לבחור לעצמו תפקיד בהתאם למשחקי תפקידים קלאסיים: לוחם, מכשף, גנב ויהודי. כל אחד מהתפקידים מעניק לשחקן יכולות מיוחדות. במהלך המשחק, השחקן יכול להסתובב בעיירה עם בן לוויה שמסייע לו בקרב וכן בפתיחת אזורים חדשים בעיר על מנת להתקדם בסיפור.
פיתוח המשחק החל בשנת 2009, כאשר טריי פארקר ומאט סטון (יוצרי הסדרה) פנו לאולפני Obsidian בנוגע ליצירת משחק תפקידים המבוסס על הסדרה. השניים אף היו מעורבים בהפקת המשחק: הם כתבו את התסריט, יעייצו לצוות האנימטורים ובדומה לסדרת הטלוויזיה עצמה, הם גם דיבבו דמויות רבות במשחק. הפקת המשחק לא הייתה קלה: לאחר שאולפני THQ (אנ') שנועדו להיות מפיצי המשחק, הכריזו על פשיטת רגל, הפצת המשחק נדחתה מספר פעמים (במקור המשחק היה אמור לצאת בתחילת שנת 2013). לבסוף, המשחק הופץ על ידי חברת יוביסופט במרץ 2014 לקונסולות הפלייסטיישן 3, המחשב האישי ו-Xbox 360.
המשחק זכה לצנזורה בחלק מהמקומות מפאת התוכן הגרפי שכלל הפלות וסמלים נאציים. פארקר וסטון צנזרו חלק מהסצנות במשחק ובמקומן פשוט כתבו הסבר מפורט על מה שמתרחש. המשחק זכה לביקורות חיוביות ששיבחו את התסריט הקומי, הגרפיקה וההצמדות לסדרת הטלוויזיה. חלק מהביקורות ציינו לרעה את הקרבות ובעיות טכניות שהקשו על התקדמות במשחק. למשחק נוצר משחק המשך בשם "South Park: The Fractured but Whole" שיצא באוקטובר 2017. המשחק הופץ מחדש בפברואר 2018 עבור קונסולות הפלייסטיישן 4, Xbox One, לאחר מכן לנינטנדו סוויץ' בספטמבר 2018.
עלילה > רקע

עלילת המשחק מתרחשת בעיירה הבדיונית "סאות' פארק" שבקולורדו בהרי הרוקי. השחקן שולט על דמותו של הילד החדש, לו שאר הדמויות קוראות "Douchebag" (בעברית חופשית: טיפוס מאוס ובזוי). דמותו של הילד החדש היא דמות שקטה שאינה מדברת לאורך רוב המשחק (מלבד למשפט אחד שהוא אומר בסופו). הילד החדש עבר לסאות' פארק ביחד עם הוריו, ובמהרה מתחבר לילדים שחיים בעיירה ומצטרף למשחק התפקידים הדמיוני שלהם הסובב סביב קרבות בין בני אדם לקוסמים, במאבקם לשלוט במקל האמת, זרד שבכוחו לשלוט ביקום.
בני האדם, שמונהגים בידי הקוסם קרטמן מקימים את מבצרם בממלכת "קופה קיפ" שנמצאת בחצר האחורית בביתו של קרטמן. בין בני האנוש ניתן למצוא את ההילר באטרס, קרייג הגנב, קלייד, הרופא טוקן, טווייק וקני הלבוש כנסיכה. אויבים של בני האנוש הם האלפים, המונהגים על ידי קייל, מלך האלפים ומשכנם נמצא בחצר האחורית של קייל. ביניהם ניתן למצוא את קייל, מלך האלפים היהודי, סטן הלוחם וג'ימי המשורר. המשחק של הילדים לוקח חלק בכל רחבי העיירה, ביערות שמסביבה ואפילו בקנדה (שעוצבה בדומה למשחקי 16 ביט קלאסיים). חלק מהמקומות בתוכנית, לדוגמה בית הספר בו לומדים הילדים, קניון סאות' פארק, בית הקולנוע, המסעדה האסיאתית ובית הקפה של משפחתו של טוויק מוצגים במשחק.
בנוסף לדמויות הילדים, המשחק מכיל דמויות אייקוניות אחרות: רנדי, אביו של סטן, מר גריסון, המורה בבית הספר, ישו, מר מקי, יועץ בית הספר, אל גור, מר עבד (Mr Slave), ג'ימבו, דודו של סטן, ראשת העיר מקדניאלס, הכומר מקסי, הסלבריטאים הקנדיים טרנס ופיליפ, גמדים שגונבים תחתונים, הילדים הגותים, ילדים ג'ינג'יים ושאר דמויות נוספות.
הערות שוליים

↑  Rhuaridh Marr, Review - South Park: Stick of Truth, Metro Weekly, ‏2014-03-06 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Preview: South Park: The Stick of Truth is ambitious, Destructoid, ‏2014-02-14 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  South Park: The Stick of Truth Review - IGN, web.archive.org, ‏2014-11-30
1 2  Review: South Park: The Stick of Truth, Destructoid (באנגלית אמריקאית)
↑  South Park: The Stick of Truth - New Kid, Old Friends - UbiBlog - Ubisoft®, web.archive.org, ‏2016-02-06
↑  Ben Reeves, South Park: The Stick of Truth Preview - Ubisoft Has The Funniest Game At Gamescom, Game Informer, ‏2014-03-04 (באנגלית)
↑  Co-founder, John Walker; Walker, John (2014-03-04). "Wot I Think - South Park: The Stick Of Truth". Rock, Paper, Shotgun (באנגלית). נבדק ב-2024-01-31.
↑  In South Park: The Stick of Truth, farting is magic (preview) | GamesBeat | Games | by Rus McLaughlin, web.archive.org, ‏2016-02-05
↑  Mike Futter, South Park: The Stick of Truth Preview - South Park: The Stick Of Truth Looks Like Mario RPG With Bodily Functions, Game Informer, ‏2014-03-04 (באנגלית)
↑  South Park: The Stick Of Truth gameplay preview - A Song Of Ass And Fire | PS3 Previews | Official PlayStation Magazine, web.archive.org, ‏2014-06-09
↑  Hollander Cooper published, South Park: The Stick of Truth review, gamesradar, ‏2014-03-04 (באנגלית)
↑  South Park: The Stick of Truth Review, GameSpot (באנגלית אמריקאית)
↑  Justin McElroy, South Park: The Stick of Truth review: pen and paper, Polygon, ‏2014-03-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  published, Phil Savage (2014-02-27). "South Park: The Stick of Truth's PC version will only be censored in certain territories". PC Gamer (באנגלית). נבדק ב-2024-01-31.
↑  South Park: The Stick of Truth is the funniest episode in years | VG247, web.archive.org, ‏2015-09-09
↑  Vinny Caravella | Mar. 4, 2014 12:01am, South Park: The Stick of Truth Review, Giant Bomb, ‏2014-03-04 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17099940w (data)
סקו

לאונרדו דה וינצ'י, הסעודה האחרונה, 1498: דוגמה לשימוש בטכניקת סקו
ציור סקו על קיר כנסייה ב St Just in Penwith Parish Church, קורנוול. צויר בתחילת המאה ה-15 ומתאר את גאורגיוס הקדוש נלחם בדרקון
ערך זה עוסק בטכניקות ציור על קיר שאינן פרסקו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טכניקות סקו הן טכניקות ציור על קיר שאינן פרסקו, ובהן נעשה שימוש בצבע המערב חומר מאגד או סידן חמצני (נקרא גם ליים) בנוסף לפיגמנט הנמשח על מצע יבש (טיח). הצבעים והחומרים המקשרים יכולים להיות ביצה (טמפרה), שמן, קזאין, או על בסיס סיליקט מינרלי.
מכיוון שהפיגמנטים לא מתערבבים בטיח, הם אינם הופכים לחלק אינטגרלי מהקיר ולכן הם פחות עמידים. הצבעים עשויים להתקלף מהקיר אך טכניקה זו מאפשרת עבודה נוחה יותר משום שזמן הייבוש ארוך יותר ומאפשר תיקוני צבע שאי אפשר לצייר בשיטת הפרסקו בגלל בסיסיות הטיח. בשיטת סקו צוירו למשל גלימות בגוון כחול משום שהפיגמנטים העתיקים לאפיס לאזולי ואזוריט אינם מתאימים כימית לעבודה על גבי טיח רטוב.
הציור של רמאנאור סינחה מוצג בג'אבלפור שבהודו
אמנים מפורסמים

ג'וטו די בונדונה
ג'ון מקיואן, אמן סקוטי המשחזר מסדרונות סקוטיים.
באור רמאנאור סינחה (אנ'), אמן הודי המתמחה בעיטור קירות והקים את הכיפה הגדולה באודיטוריום לזכר הקדושים המעונים בהודו.
רודולף פ' זלינגר (אנ') שציור קיר שלו (בגודל 18.3 על 1.5 מטרים) המתאר את עידן היונקים, מוצג במוזיאון ייל להיסטוריה (אנ').‏
הערות שוליים

↑  ג׳ק נגר ויעל אלף, חשיפה וטיפול בטיח, סטוקו וציורי קיר באתר הארכאולוגי, רשות העתיקות, 2013
↑  "Recreative & conjectural paintings". The Works. נבדק ב-16 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Age of Mammals mural". Yale Peabody Museum of Natural History.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4333593-7 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס דמות'

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1883 לנקסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1935 (בגיל 51) לנקסטר, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Lancaster Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיית קולארוסי  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  צבע מים 
 זרם באמנות:  פרסיסיוניזם 
 הושפע על ידי:  תומאס פולוק אנשוץ 
 יצירות ידועות:  Buildings, הספרה 5 בזהב 
 
צ'ארלס דמות' (באנגלית: Charles Demuth; ‏  8 בנובמבר 1883 - 23 באוקטובר 1935) היה צייר אמריקאי שהתמחה בצבעי מים ופנה לשמנים בסוף הקריירה שלו, ופיתח סגנון ציור עצמאי.
"חפשו את ההיסטוריה של האמנות האמריקאית", כתב קן ג'ונסון ב"ניו יורק טיימס", "ותגלו מעט צבעי מים יפים יותר מאלה של צ'ארלס דמות'. שילוב של התבוננות בוטנית מדוקדקת והפשטה קוביסטית רופפת, צבעי המים שלו של פרחים, פירות וירקות בעלי חיים קסומים וחושניות כמעט מזעזעת."
דמות' היה כל חייו תושב בלנקסטר, פנסילבניה. הבית שחלק עם אמו הוא מוזיאון דמות',  המציג את עבודתו. הוא סיים את לימודיו באקדמיית פרנקלין לפני שלמד באוניברסיטת דרקסל ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. בזמן שהיה סטודנט ב-PAFA, הוא השתתף בתערוכה באקדמיה, וגם פגש את ויליאם קרלוס ויליאמס בפנסיון שלו. השניים נשארו קרובים עד סוף חייהם.
מאוחר יותר למד בפריז, באקדמיה קולרוסי ובאקדמיה ז'וליאן, שם הפך לחלק מעולם האמנות האוונגרדית. הקהילה האמנותית הפריזאית קיבלה את ההומוסקסואליות של דמות'. לאחר שובו לאמריקה, שמר דמות' על היבטים של הקוביזם ברבות מיצירותיו.
ראשית חייו

צ'ארלס דמות' נולד ב-8 בנובמבר 1883 בלנקסטר, פנסילבניה. בשנת 1889, כאשר היה בן 6, עברה משפחתו לבית מהמאה ה-18 ברחוב איסט קינג 120. בתקופה הקולוניאלית, הבית שימש בית מרזח. חנות הטבק של דמות', בבעלות ובניהול משפחתו מאז 1770, הייתה בסמוך. דמות' התגורר בבית קינג סטריט עם אמו, אוגוסטה למשך שארית חייו. הוא החזיק סטודיו קטן בקומה השנייה.
לאורך הקריירה שלו, דמות נשאר קשור עמוק ללנקסטר. האדריכלות המסחרית והאזרחית הצנועה של העיר הייתה נושא למאות צבעי מים וציורים שלו. התיאורים שלו של מחסנים, מפעלים ובתי שורות מטביעים את המבנים הרגילים הללו (לפעמים באופן אירוני) בפאר וזוהר השמורים בדרך כלל לקתדרלות, ארמונות ומקדשים. לדוגמה, שתי ממגורות תבואה של לנקסטר, (1927), מזמינה את הצופה להשוות את הצורות הנפחיות המסיביות לאנדרטאות פרעוניות כמו הפירמידות. בשנת 1907 הוא צייר דיוקן עצמי הראשון שלו בשמן. דמות' למד במכללת פרנקלין ומרשל ומאוחר יותר למד לתואר שני באמנות בפילדלפיה.
דמות סבל מפציעה כשהיה בן ארבע, או אולי סבל מפוליו, מה שהותיר אותו עם צליעה ניכרת ונזקק להשתמש במקל. מאוחר יותר הוא פיתח סוכרת והיה אחד האנשים הראשונים בארצות הברית שקיבלו אינסולין כטיפול. דמות' ביטא את שם משפחתו בדגש על ההברה הראשונה, וזיכה אותו בכינוי "דים" בקרב חברים קרובים. משנת 1909 ואילך, דמות' שמר על מערכת יחסים רומנטית עם רוברט אוונס לוצ'ר, מעצב פנים בסגנון ארט דקו ומעצב במה.
קריירה

כשהיה בפריז הוא פגש את מרסדן הארטלי כשניגש לשולחן של אמנים אמריקאים ושאל אם יוכל להצטרף אליהם. היה לו חוש הומור, עשיר במשמעויות, והם ביקשו ממנו להיות חבר קבוע בקבוצה שלהם. דרך הארטלי, הוא פגש את אלפרד סטיגליץ והפך לחבר בקבוצת סטיגליץ. בשנת 1926, הוא הציג תערוכת יחיד בגלריות אנדרסון ועוד אחת בגלריה אינטימית, הגלריה בניו יורק בניהולו של שטיגליץ.  דמות נחשף למודרניזם במהלך מסעות לאירופה בין השנים 1907 ל-1921. בנסיעות תכופות לעיר ניו יורק, הוא נתקל בסגנונות ורעיונות אוונגרדיים, בעיקר הקוביזם, שהשפעתו באה לידי ביטוי ברבות מיצירותיו.
הציור המפורסם ביותר שלו, "ראיתי את הדמות 5 בזהב", נוצר בהשראת שירו של חברו ויליאם קרלוס וויליאמס "הדמות הגדולה".  רוברטה סמית' תיארה את העבודה ב"ניו יורק טיימס": "היצירה המפורסמת של דמות' על פי וויליאמס, "ראיתי את דמות החמש בזהב", הוא ציור שכותרתו והסידור דמוי המדליון של צורות הזויות היו שניהם בהשראת פסוק שהמשורר כתב לאחר שצפה במכונית כבאים חולפת על פניו ברחוב גשום במנהטן בזמן שהמתין למרסדן הארטלי, שבאולפן שלו ביקר."[9] בתיאור חשיבותו, כתבה ג'ודית ה. דובז'ינסקי בוול סטריט ג'ורנל: "זו היצירה הטובה ביותר בז'אנר שדמות' יצר, 'דיוקן הפוסטר'. זה הומאז' שנון לחברו הקרוב, המשורר וויליאם קרלוס וויליאמס, ותעתיק לציור של שירו, 'הדמות הגדולה'. זו בהחלט יצירה עבודה אמריקאית שנעשתה בתקופה שבה אמנים אמריקאים פשוט נעו מעבר להשפעות אירופיות. זוהי התייחסות ליחסים השזורים בין האמנויות בשנות ה-20, רגע שהוביל למודרניזם האמריקאי. לפרסיסיוניזם ולאמנות פופ."
העבודה היא אחת מ-10 דיוקנאות פוסטרים שדמות' התכוון ליצור כדי לכבד את חבריו היוצרים. ששת אלה שהושלמו היו במחווה לוויליאמס פלוס ג'ורג'יה אוקיף, ארתור דאב, צ'ארלס דאנקן, ג'ון מרין וברט סבוי. האחרים תוכננו עבור מרסדן הארטלי, גרטרוד סטיין, יוג'ין אוניל וואלאס סטיבנס. ציורים אלה, שצוירו במהלך תקופת החלמה ממחלה, מציגים את הציירים, הסופרים באמצעות אובייקטים ושפה חזותית, בניגוד לתיאורים מילוליים. יצירות אלה התגלו כאתגר עבור המבקרים. מבקר אחד תיאר את העבודות כאילו נעשו ב"קוד שאין לנו את המפתח שלו."
דמות', יחד עם ג'ורג'יה אוקיף וצ'ארלס שילר, היו התורמים המרכזיים לתנועת האמנות המודרנית, שהחלה להתפתח באמריקה בסביבות 1915. יצירותיו של דמות' תיארו לעיתים קרובות מגוון ספציפי של צורות בצורה מעין-קוביסטית ומוגדרת בחדות, מאפיין של דיוקנות. סצנות המתרחשות תכופות בעבודותיו של דמות' הן נופים אורבניים וכפריים, לרוב מורכבים ממאפיינים תעשייתיים כמו גשרים, ענני עשן וגורדי שחקים.
דמות' החל סדרה של ציורים בשנת 1919, בהשראת האדריכלות של לנקסטר. ביצירת העבודות הללו, בחר דמות שלא להשתמש בצבעי מים, אלא יצר את העבודות בשמן ובטמפה. בנוסף, יצירות אלה גדולות יותר מרבות אחרות שלו. יש בהן איזון בין ריאליזם להפשטה. ב-1927 החל דמות בסדרה של שבעה ציורי פאנל המתארים בנייני מפעל בעיר הולדתו. הוא סיים את האחרון מבין השבעה, אחרי הכל ב-1933.  שישה מהציורים הודגשו בארובות ומגדלים: הציורים המאוחרים של לנקסטר של צ'ארלס דמות', רטרוספקטיבה של מוזיאון אמון קרטר משנת 2007 של עבודתו, שהוצגה ב-2008 במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית.
בצוואתו של דמות הוא הותיר רבים מציוריו לג'ורג'יה אוקיף. ההחלטות האסטרטגיות שלה לגבי המוזיאונים שקיבלו את היצירות הללו חיזקו את המוניטין שלו כצייר מרכזי של האסכולה הדייקונית.
שנים מאוחרות יותר ומוות

דמות', אמן הומסקסואל,  היה לקוח קבוע במרחצאות לאפייט. מעלליו המיניים שם הם נושא לציורי צבעי מים, כולל דיוקן עצמי ההומאירוטי שלו מ-1918 המתרחש בבית מרחץ טורקי.
דמות' בילה את רוב חייו בבריאות ירודה. עד שנת 1920, השפעות הסוכרת החלו להקשות על בריאותו, ולקחו מהאנרגיה האמנותית. הוא מת בבית מגוריו במחוז לנקסטר, פנסילבניה בגיל 51 מסיבוכים מסוכרת. הוא נקבר בבית הקברות בלנקסטר.
הערות שוליים

↑  Johnson, Ken (2008-02-27). "A Watercolorist Who Turned His Hand to Oils of Heroic Vision". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-03-17.
↑  Robinson, Ryan (July 30, 2001). "Demote group honors couple for restoration of artist's fame, home: Gerald and Margaret Lestz were presented with a bronze plaque for their work with the Demuth Foundation Sunday". No. B 1–2. Lancaster PA New Era.
↑  Herberholz, Barbara (March 2002). "The home and studio of Charles Demuth". Arts & Activities. 131 (2): 48–50.
1 2  Charles Demuth Paintings, Bio, Ideas, The Art Story
↑  History of 291 Archived 2015-12-22 at the Wayback Machine, written by the U.S. National Gallery of Art (with an emphasis towards the 291's role in painting rather than photography, see bottom of page for Demuth and Anderson and Intimate galleries)
↑  Dobrzynski, Judith H. "Charles Demuth, The Figure 5 in Gold | Masterpiece by Judith H. Dobrzynski". WSJ (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-03-17.
↑  Enigmatic portraits by Charles Demuth". American Artist. 59 (630): 10. January 1995.
↑  Fahlman, Betsy. "Demuth, Charles". Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford University Press.
↑  Weinberg, Jonathan, 1957- (1993). Speaking for vice : homosexuality in the art of Charles Demuth, Marsden Hartley, and the first American avant-garde. Demuth, Charles, 1883-1935., Hartley, Marsden, 1877-1943. New Haven: Yale University Press
↑  Neil Miller, Out of the past : gay and lesbian history from 1869 to the present, New York : Vintage Books, 1995, ISBN 978-0-679-74988-2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449680805171  PLWABN: 9810592409605606  BnF: cb11968306x (data)  GND: 119181894  ISNI: 0000 0000 6641 2893  LCCN: n79139634  LNB: 000199626  NKC: ola2003188647  NLA: 35034841  NTA: 073163724  RKD: 21913  SELIBR: 259940  SNAC: w6wd438c  SUDOC: 027696030  Trove: 807285  ULAN: 500004441  VIAF: 29542716   WorldCat (עם VIAF): 29542716 
דמות 5 מזהב, 1928
ונדוויל - ריקוד ושירה, 1918
זמרת הג'אז, 1916
עצים ואסמים בברמודה, 1917
You Don't Own Me

"You Don't Own Me" (בעברית: "אתה לא הבעלים שלי") הוא שיר פופולרי, שנכתב על ידי כותבי השירים מפילדלפיה, ג'ון מדרה ודייוויד ווייט, והוקלט בשנת 1963 על ידי לסלי גור, כשהייתה בת 17. זהו השיר השני בפרסומו של גור והסינגל האחרון שלה שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד כלשהו. ב-27 בנובמבר 2016, יחד עם עוד 24 שירים, נבחר השיר להיכל התהילה של גראמי (Grammy Hall of Fame).
מילים

השיר מבטא מתן שוויון זכויות מאוים, מכיוון שהזמרת אומרת לאוהב/ת שלה שהיא/הוא לא הבעלים שלה, ושהם לא יגידו לה מה לעשות או מה לומר, ושהם לא ישימו אותה כתצוגה. מילות השיר הפכו השראה לנשים צעירות ולעיתים מצוטטות כגורם לגל השני של הפמיניזם. גור אמרה, "ההתייחסות שלי לשיר הייתה: אני בת 17, איזה דבר נפלא, לקום על במה ו"לעשות לא" עם האצבע לאנשים, ולשיר שאתה לא הבעלים שלי." בהודעה על הפטירה של גור בניו יורק טיימס, "You Don't Own Me" כונה כ"מתריס באופן בל-יימחה".
הופעות במצעדים

השיר הגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 בארצות הברית. השיר נשאר במקום השני שלושה שבועות ברציפות ב-1 בפברואר 1964, ולא הצליח לעקוף את להיט הביטלס, "I Want to Hold Your Hand. למרות זאת, השיר הפך ללהיט השני המצליח ביותר של גור, לצד "It's My Party". השיר היה הסינגל האחרון של גור שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד פזמונים.
גרסאות כיסוי > גרסת מישל ריצ'רד

הזמרת הקנדית מישל ריצ'רד (fr) הקליטה גרסה צרפתית לשיר, שכותרתה "Je suis libre", בשנת 1964.
גרסאות כיסוי > גרסת דאסטי ספרינגפילד

דאסטי ספרינגפילד הוציאה גרסה לשיר, באלבומה משנת 1964, "A Girl Called Dusty" (בריטניה) ו"Stay Awhile/I Only Want to Be With You" (ארצות הברית). השיר הופיע שוב באלבום שלה משנת 1965 Ooooooweeee!!! (ארצות הברית).
גרסאות כיסוי > גרסת האחים אורמסבי

בשנת 1973, האחים אורמסבי מניו זילנד הוציאו את הגרסה הראשונה לשיר זה שביצעו גברים. הגרסה שלהם זכתה להצלחה, כשהגיעה לעשירייה הראשונה באוסטרליה באותה השנה.
גרסאות כיסוי > גרסת קלאוס נומי

גרסת קלאוס נומי הייתה סינגל האולפנים הראשון שלו שיצא ונכלל באלבום שנקרא על שמו, שיצא בשנת 1981.
גרסאות כיסוי > גרסת ג'ואן ג'ט

ג'ואן ג'ט הוציאה גרסת כיסוי של השיר באלבום הבכורה שלה, שנקרא במקור Joan Jett, אך יצא מחדש בתור Bad Reputation. ההקלטה הראשונה של הסינגל הידוע שלה, Love Rock 'n' Roll, הייתה הוצאה שרק באירופה הוצא בה צד A כפול עם "You Don't Own Me" שיצא בשנת 1979. גרסתה של ג'ואן נאמנת מדי למקור, רמת העצמאות המתריסה נשארה בווקאלים (שירה), אך עם הסגנון הקולי המובהק של ג'ואן.
גרסאות כיסוי > גרסת Blow Monkeys

Blow Monkeys ביצעו גרסת כיסוי לשיר עבור הסרט "ריקוד מושחת" משנת 1987. השיר מבוצע בצורה דומה למקור אך מנקודת מבט גברית ללא שינוי במילים מגרסתה של גור. השיר הוקלט כשיר RB יותר מאשר כשיר פופ רצוף.
גרסאות כיסוי > גרסת אנדרה חאזס

אנדרה חאזס, זמר פולק הולנדי, הקליט גרסה בשפה ההולנדית לשיר בשנת 1981 לאלבומו, Gewoon André; "Zeg Maar Niets Meer", שהיה פופולרי באירופה, והגיע למקום השני במצעד ההולנדי בתחילת 1982.
גרסאות כיסוי > גרסת אווה פילארובה

בשנת 1998 שרה אווה פילארובה גרסה צ'כית בשם "Cesta končí" באלבום Requiem.
גרסאות כיסוי > The First Wives Club - סרט משנת 1996

השיר מספק רגע מפתח בסוף סרט משנת 1996 בשם "מועדון האקסיות" (מועדון הנשים הראשונות). שלוש "הנשים הראשונות" - בט מידלר, דיאן קיטון וגולדי הון – פורצות לשירה ולריקוד, מתנצחות בניצחון על האקסים האנוכיים שלהן. קיטון שרה בסרט הקומדיה הרומנטית "הרומן שלי עם אנני" משנת 1977 והאן הוציאה LP בשנת 1972, אך אף לא אחת מהן לא היו ידועות בקולותיהן. גרסה זו יצאה באופן מסחרי בשנת 1997 בחברת התקליטים האמריקאית, קולומביה רקורדס: XPCD842.
גרסאות כיסוי > גרסאות נוספות

הזמרת האמריקאית סלינה גומז נהגה לבצע גרסת כיסוי לשיר במהלך סיבוב ההופעות "Revival Tour".
במהלך העונה השביעית של תוכנית הכישרונות הישראלית "הכוכב הבא", ביצעה המתמודדת אלה לי להב את השיר באודישן הראשון שלה מול השופטים.