stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זונד 2
ראו גם

תוכנית זונד
תוכנית מארס
המשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)

| --- | --- |

 עיר מארחת:  פריז, צרפת
 טקס הפתיחה:  28 באוגוסט 2024
 טקס הנעילה:  8 בספטמבר 2024
 נפתח רשמית על ידי:  נשיא צרפת 
 האצטדיון הראשי:  סטאד דה פראנס
 → טוקיו 2020 
 
משחק כדורסל בכיסאות גלגלים בין נבחרת הגברים של אוסטרליה לבין נבחרת בריטניה
הקמע של המשחקים הפאראלימפיים בפריז
בשנת 2024 מתקיימים בפריז המשחקים הפאראלימפיים ה-17, בין ה-28 באוגוסט עד ל-8 בספטמבר 2024. פריז הוכרזה כמארחת המשחקים ב-13 בספטמבר 2017.
המכרז

פריז, המבורג, רומא ובודפשט היו ארבע הערים שהתמודדו במכרז בראשיתו. אולם רומא ובודפשט פרשו בשל עלויות האירוח והתשתיות וחוסר התמיכה המקומית באירוח. לבסוף, פריז ולוס אנג'לס נותרו המעומדדות היחידות. בשל כך החליט הוועד האולימפי הבין-לאומי קדם הסכם לפיו שתי הערים יזכו לארח, אחת ב-2024 והשנייה ב-2028.
המשחקים > ענפי הספורט

במשחקים יערכו 549 תחרויות ב-22 ענפי ספורט.
אופניים
כביש
מסלול
אתלטיקה
בדמינטון
בוצ'ה
ג'ודו
הרמת כוח
חתירה
טאקוונדו
טניס
טניס שולחן
טריאתלון
ירי תחרותי
כדורגל לעיוורים
כדורסל
כדורעף
כדורשער
סיף
קאנו/קיאק
קשתות
רוגבי
רכיבה
שחייה
טבלת המדליות

מדינה מארחת (צרפת)
ישראל במשחקים הפאראלימפיים

המשלחת הישראלית למשחקים תמנה 27 ספורטאים וספורטאיות שיתחרו ב-10 ענפי ספורט.
ראו גם

אולימפיאדת פריז (2024)
הערות שוליים

↑  טבלת המדליות הכללית, מתוך אתר המשחקים הפאראלימפיים פריז 2024
↑  נוב ראובני, המשלחת הישראלית והענפים: המשחקים הפאראלימפיים נפתחים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 באוגוסט 2024
| המשחקים הפאראלימפיים |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | רומא (1960) • טוקיו (1964) • תל אביב (1968) • היידלברג (1972) • טורונטו (1976) • ארנהם (1980) • ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) • סיאול (1988) • ברצלונה (1992) • אטלנטה (1996) • סידני (2000) • אתונה (2004) • בייג'ינג (2008) • לונדון (2012) • ריו דה ז'ניירו (2016) • טוקיו (2020) • פריז (2024) |  |
| משחקי החורף | אורנסקולדויק (1976) • גיילו (1980) • אינסברוק (1984) • אינסברוק (1988) • אלברוויל (1992) • לילהאמר (1994) • נאגנו (1998) • סולט לייק סיטי (2002) • טורינו (2006) • ונקובר (2010) • סוצ'י (2014) • פיונגצ'אנג (2018) • בייג'ינג (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0327521
חוק ברלין הגדולה

חוק ברלין הגדולה (או "ברלין רבתי"; בגרמנית: Groß-Berlin-Gesetz), בשמו המלא החוק על יצירת קהילה עירונית חדשה ברלין (בגרמנית: Gesetz über die Bildung einer neuen Stadtgemeinde Berlin) היה חוק שהתקבל על ידי הממשל הפרוסי ב-1920 והרחיב מאוד את גודלה של עיר הבירה הגרמנית ברלין.
היסטוריה

ברלין הייתה חלק מפרובינציית ברנדנבורג מאז 1815. ב-1 באפריל 1881, הפכה העיר למחוז העירוני ברלין (Stadtkreis Berlin), מחוז עירוני נפרד מברנדנבורג. חוק ברלין הגדולה הועבר על ידי הפרלמנט הפרוסי ב-27 באפריל 1920, ונכנס לתוקף ב-1 באוקטובר באותה שנה. האזור שנקרא בשעתו "ברלין הגדולה" רכש שטחים מפרובינציית ברנדנבורג, והוא מורכב מהשטחים הבאים:
העיר ברלין (Alt-Berlin);
שבע עיירות סביב ברלין: שרלוטנבורג, קפניק, ליכטנברג, נויקלן, שנברג, שפנדאו ווילמרסדורף;
59 קהילות כפריות ו-27 מחוזות נכסים מהמחוזות הסובבים נידרבארנים, אוסטהאפלאנד וטלטוב;
השטח של ברלינר שטאטשלוס אשר עד נקודת זמן זו יצר מחוז נכסים בפני עצמו.
החוק הגדיל את שטחה של ברלין פי 13, מ-66 קמ"ר ל-883 קמ"ר והאוכלוסייה הוכפלה מכ-1.9 מיליון לכמעט 4 מיליון איש; כמעט 1.2 מיליון מתושבים חדשים אלה הגיעו משבע העיירות המקיפות בלבד.
"ברלין הגדולה" חולקה ל-20 רבעים (Verwaltungsbezirke):
מהעיר ברלין שטרם ההרחבה: מיטה, טירגארטן, ודינג, פרנצלאואר ברג, קרויצברג ופרידריכסהיין;
רובע עבור כל אחת משבע הערים העצמאיות לשעבר: שרלוטנבורג, קפניק, ליכטנברג, נויקלן, שנברג, שפנדאו ווילמרסדורף;
שבעה רבעים חדשים שנוצרו מאזורים נוספים, כל אחד נקרא כשמו של הכפר הגדול ביותר באזור: פנקאו, רייניקנדורף, שטגליץ, טמפלהוף, טרפטו, וייסנזה וצלנדורף
באמצעות החוק החדש, ניתן היה ליישם תכנון ערים משולב בכל ברלין הגדולה. יישום החוק היה בסיס חשוב לעלייתה של ברלין כמרכז התרבותי של אירופה בשנות ה-20.
מלבד שינויים קלים, גבול העיר המוגדר בחוק הוא אותו גבול כמו בעשור השני של המאה ה-21, אף על פי שהאופי שלו השתנה מספר פעמים במשך השנים. בתחילה היה זה גבול מוניציפלי בלבד, אך הוא הפך לקו תיחום בין אזורי הכיבוש אחרי 1945, ולחלק ממסך הברזל לאחר 1949, כשחומת ברלין לאורכו בין 1961 ו-1990. מאז איחודה מחדש של גרמניה זהו הגבול בין עיר-המדינה ברלין למדינת ברנדנבורג.
גבולותיה המוניציפליים של ברלין לפני 1920 (אדום כהה) בתוך שטחה המורחב של "ברלין הגדולה" (אדום בהיר)
מפה המראה את השטחים החדשים שמוזגו לתוך ברלין בשנת 1920
מינקיבצי

| --- | --- |

צילום של בית הכנסת של העיירה בשנות ה-20 של המאה ה-20
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חמלניצקי חמלניצקי
 תאריך ייסוד:  1407 
 שטח:  4.184 קמ"ר
 גובה:  177 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  825 (2024)
 קואורדינטות:  48°51′N 27°6′E﻿ / ﻿48.850°N 27.100°E﻿ / 48.850; 27.100
 אזור זמן:  UTC+2
 http://gska2.rada.gov.ua/pls/z7502/A005?rdat1=30.01.2009&rf7571=35876
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמינקיבצי(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקיב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמינקיבצי(למפת מחוז חמלניצקי רגילה) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.מינקיבצי(למפת מחוז חמלניצקי מוגדלת) חמלניצקי קמניץ-פודולסקי שפטיבקה נטישין סלאוויטא סטרוקונסטנטינוב פולונה וולוצ'יסק רובנו ז'יטומיר ויניצה צ'רנוביץ מולדובה טר.מינקיבצי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מינקיבצי (באוקראינית: Миньківці; בפולנית: Minkowce, מינקובצה; ברוסית: Миньковцы, מינקובצי; ידועה גם בתור מינקוביץ) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, על גדות נהר אושיציה (Ushytsya), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1407. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בשטחי האימפריה הרוסית.
יהודי מינקיבצי

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,600 יהודים, כמחצית תושביה. בתקופה הסובייטית פעלה בעיירה מועצה יהודית ממלכתית, והוקם בסמוך אליה קולחוז יהודי.
ב-11 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ריכזו תוך זמן קצר את יהודיה בגטו שהוקם בה, תוך שוד רכושם.
בסוף אוגוסט 1941 הובלו כ-2,200 יהודי הגטו שבעיירה לכפר הסמוך הליבוצ'וק, ושם נורו למוות עם יהודים נוספים מהסביבה.
מינהל הבריאות של המחלקה לחיילים משוחררים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוכנות אם:  המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית
 סוכנות בת:  Center for the Study of Healthcare Provider Behavior 
 תאריך הקמה:  1865
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  350,790 (2021)
 www.va.gov/health/
 
מינהל הבריאות של המחלקה לענייני חיילים המשוחררים (באנגלית: Veterans Health Administration, בקיצור: VHA) היא הסוכנות הפדרלית הגדולה ביותר בארצות הברית המספקת שירותי בריאות. היא מהווה חלק מהמחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית ואחראית למתן שירותים רפואיים ופסיכולוגיים לאזרחים ששירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מנהלת הבריאות של חיילים משוחררים התפתחה מהמתקן הפדרלי הראשון לחיילים, שהוקם עבור ותיקי מלחמת האזרחים של צבא האיחוד. ב-3 במרץ 1865, חודש לפני סיום מלחמת האזרחים ויום לפני השבעתו השנייה, חתם הנשיא אברהם לינקולן על חוק להקמת מקלט לאומי לחיילים ומלחים.
בשנת 1873 שונה שמו ל"בית הלאומי לחיילים מתנדבים נכים", והיה למוסד הממשלתי הראשון שהוקם במיוחד עבור חיילים מתנדבים ששוחררו בכבוד. הבית הלאומי הראשון נפתח ב-1 בנובמבר 1866, ליד אוגוסטה, מיין.
בתחילת המאה ה-20, המערכת הפדרלית של הבתים הלאומיים גדלה ל-11 מוסדות שקיבלו ותיקי כל המלחמות האמריקאיות, כולל נשים. מלחמת העולם הראשונה הובילה להקמת מערכת בתי החולים השנייה בגודלה עבור ותיקי המלחמה. בשנת 1918, הקונגרס הטיל על שתי סוכנויות של משרד האוצר – הלשכה לביטוח סיכוני מלחמה ושירות הבריאות הציבורי, להפעיל בתי חולים במיוחד עבור ותיקי מלחמת העולם הראשונה החוזרים.
כיום, ה-VHA, הגדולה מבין שלוש המנהלות המרכיבות את מחלקת החיילים המשוחררים (VA), ממשיכה לענות על הצרכים הרפואיים, הכירורגיים ואיכות החיים המשתנים של הוותיקים. תוכניות חדשות מספקות טיפול בפציעות מוח טראומטיות, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, מניעת התאבדויות, ותיקות נשים, ותיקים חסרי בית ועוד. ה-VA פתחה מרפאות חוץ והקימה שירותי טלה-רפואה ושירותים נוספים כדי להתאים לאוכלוסיית הוותיקים המגוונת, וממשיכה לטפח מחקר רפואי וחדשנות לשיפור חייהם של הפטריוטים האמריקאים.
ה-VHA מפעילה אחת ממערכות הבריאות הגדולות בעולם ומספקת הכשרה לרוב אנשי הרפואה, הסיעוד והבריאות הנלווית בארצות הברית. כ-60% מכלל המתמחים הרפואיים מקבלים חלק מהכשרתם בבתי החולים של ה-VA; ותוכניות המחקר הרפואי של ה-VA מועילות לחברה כולה.
נכון ל-2024 מערכת הבריאות של ה-VA גדלה מ-54 בתי חולים בשנת 1930 ל-1,600 מתקני בריאות כיום, כולל 144 מרכזים רפואיים של ה-VA ו-1,232 אתרי טיפול חוץ ברמות מורכבות שונות.
הקרב על האיזר

הקרב על האיזר (בצרפתית: Bataille de l'Yser; בהולנדית: Slag om de IJzer) היה קרב במלחמת העולם הראשונה שהתרחש באוקטובר 1914 בין העיירות ניופורט ודיקסמוד, לאורך קטע של 35 ק"מ של נהר איזר ותעלת איפרלי, בבלגיה. קו החזית הוחזק בידי כוח בלגי גדול, שעצר את התקדמות הגרמנים בקרב הגנה יקר.
הניצחון באיזר אפשר לבלגיה לשמור על רצועת שטח קטנה, כאשר גרמניה שולטת ב-95 אחוז מהשטח הבלגי, מה שהפך את המלך אלברט לגיבור לאומי בלגי, שמר על גאווה לאומית והיווה מקום להנצחה של הקרבת גבורה למען מאה השנים הבאות.
רקע > הפלישה הגרמנית לבלגיה

ב-2 באוגוסט 1914 סירבה ממשלת בלגיה לעבור דרך בלגיה לכוחות גרמנים, ובלילה של 3/4 באוגוסט הורה המטה הכללי הבלגי על הדיוויזיה ה-3 לפנות ללייז' כדי למנוע התקדמות גרמנית. הצבא הגרמני פלש לבלגיה בבוקר ה-4 באוגוסט. מחופה על ידי הדיוויזיה ה-3, חיל המצב של מבצר לייז', מסך של דיוויזיית הפרשים ויחידות מלייז' ומנאמור, צבא השדה הבלגי נסוג עד לנהר Gete ועד 4 באוגוסט, הדיוויזיה ה-1 התכנסה בטינן, הדיוויזיה ה-5 ב-Perwez, הדיוויזיה ה-2 בלוון והדיוויזיה ה-6 ב-Wavre, וחיפה על מרכז ומערב בלגיה ותקשורת לכיוון אנטוורפן. פרשים גרמניים הופיעו בוויזה מוקדם ב-4 באוגוסט, כדי למצוא את הגשר הרוס ואת החיילים הבלגים בגדה המערבית; הגרמנים חצו בפור ואילצו את הבלגים לסגת לכיוון לייז'. עד הערב היה ברור לפיקוד העליון הבלגי שהדיוויזיה ה-3 וחיל המצב של לייז' נמצאים בדרכו של כוח פלישה גדול מאוד.
עם מידע שחמישה קורפוסים גרמניים ושישה קורפוסי מילואים נמצאים בבלגיה וללא תמיכה מיידית מהצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי (BEF), צבא השדה הבלגי קיבל הוראה לסגת לעבר הפיצוץ הלאומי בערב ה-18 באוגוסט. הגיע ב-20 באוגוסט. בקרב בין הדיוויזיה ה-1 לקורפוס התשיעי הגרמני ליד טיינן, ספגו הבלגים 1,630 אבדות. ממשלת בלגיה של שארל דה ברוקוויל עזבה את בריסל לאנטוורפן ובירת בלגיה נכבשה ללא התנגדות ב-20 באוגוסט, כאשר צבא השדה הבלגי השלים את נסיגתו לאנטוורפן. המצור הגרמני על נאמור הסתיים בכניעה בלגית ב-24 באוגוסט, כאשר צבא השדה ביצע גיחה מאנטוורפן לכיוון בריסל. הגרמנים ניתקו את קורפוס המילואים השלישי מהארמייה הראשונה כדי לצור על העיר ודיוויזיה של קורפוס המילואים הרביעי לכיבוש בריסל.
ב-1 באוקטובר, הורה הגנרל הנס פון בזלר לתקוף את מבצרי אנטוורפן Sint-Katelijne-Waver, ואלם ומחוזות בוסביק ו-Dorpveld על ידי דיוויזיית המילואים ה-5 ודיוויזיית הצי. עד 11 בבוקר פורט וואלם ניזוק קשות, פורט ליר נפגע על ידי פגזי 16 אינץ' (410 מ"מ) מעטפת, מבצר קונינגשויקט וחבל טאלברט ובוסביק היו שלמים ברובם ושטח הביניים בין מבצר סינט-קטליין-וובר וחבל דורפולד נכבש. התקפת נגד נכשלה והדיוויזיה ה-4 צומצמה ל-4,800 חיילים המפקדים הבלגים הורו לאגף השמאלי של הצבא לסגת לקו מצפון לנט, שכיסה את הפער בהגנות החיצוניות והרחיק את העיר מטווח הארטילריה הגרמנית הסופר-כבדה. כרוזים המזהירים את התושבים כי המלך אלברט הראשון והממשלה יעזבו את אנטוורפן הוצאו במהלך היום. בתחילת ה-9 באוקטובר מצאו חיילים גרמנים כמה מבצרים מהטבעת הפנימית ריקים; בזלר סיים את ההפצצה וזימן את המושל הצבאי, הגנרל ויקטור דגיז, להיכנע. כ-30,000 אנשי חיל המצב של אנטוורפן נכנעו והעיר נכבשה על ידי כוחות גרמנים. כ-33,000 אנשי חיל המצב (בערך 30 אחוז מהצבא הבלגי) נמלטו צפונה להולנד, שם היו כלואים במשך כל התקופה.
במהלך המצור על אנטוורפן, הצבאות הגרמניים והצרפתים נלחמו במערכה על הגבולות ב-7 באוגוסט–13 בספטמבר ולאחר מכן צבאות גרמניה בצפון רדפו אחרי הצרפתים וחיל המשלוח הבריטי דרומה לתוך צרפת בנסיגה הגדולה, שהגיעה לשיאה בקרב הראשון על המארן ב-5–12 בספטמבר, ואחריו הקרב הראשון על האן ב-13–28 בספטמבר. ניסיונות הדדיים של הצבאות הצרפתיים-בריטיים והגרמנים לאגף את האגף הצפוני של הצבא היריב, המרוץ אל הים התרחש דרך פיקרדי, ארטואה ופלנדריה ב-17 בספטמבר–19 באוקטובר. ה"מרוץ" הסתיים בחוף הים הצפוני של בלגיה, כאשר השטח הפתוח האחרון מדיקסמוד ועד לים הצפוני נכבש על ידי כוחות בלגים מאנטוורפן.
רקע > בעלות הברית נסוגות לאיזר

כוחות בריטיים וצרפתים בבלגיה חיפו על נסיגת הבלגים והבריטים מאנטוורפן. הדיוויזיות ה-1, ה-3 וה-4 הגיעו לאוסטנדה, הדיוויזיות ה-5 וה-6 הגיעו לטורהוט ולדיקסמוד וחיילי חיל המצב של אנטוורפן עברו לאזור מצפון-מערב לגנט. דיוויזיית התחלופה ה-4 של הגרמנים וחיילי לנדווהר בלוקרן ובמורבקה פנו מזרחה לכיוון גנט לפני שהתגלתה הנסיגה. קורפוס המילואים השלישי ודיוויזיית התחלופה ה-4 הצטוו לפנות מערבה ולהתקדם בקורטרייק, כדי להאריך את החזית הגרמנית הראשית, לפני שנשלחו לכיוון גנט וברוז', עם פקודות להגיע לבלנקנברג ולאוסטנד על החוף. ב-11 באוקטובר התגלו חיילים גרמנים כשהם מתקדמים לגנט, עד אז הצטרפו חיילי המבצר הבלגי לצבא השדה. החלה נסיגה מגנט בין 3:00 בצהריים 10:00 בערב, ולאחריה נכנסו כוחות גרמנים לעיר. כמה גשרים נהרסו במהלך הפרישה, אם כי המוני אזרחים על הכביש הראשי וגשרי הרכבת הובילו להשארתם שלמים.
עד ה-18 באוקטובר, הכוחות הבלגים, הבריטים והצרפתים בצפון צרפת ובלגיה יצרו קו הגנה, הקורפוס הבריטי השני התאסף עם הדיוויזיה ה-5 מתעלת לה באסה צפונה ל-Beau Puits, הדיוויזיה ה-3 מאיליס לאובר ושלוש דיוויזיות של קורפוס הפרשים הצרפתי (גנרל לואי קונו) שנפרס מפרומל ל-Le Maisnil. לקורפוס השלישי הבריטי היו הדיוויזיה ה-6 מרדינגהם עד אפינט והדיוויזיה ה-4 מאפינטה לפונט רוז', קורפוס הפרשים הבריטי עם דיוויזיות הפרשים ה-1 וה-2, מדימונט ועד טנבריילן. הקורפוס הבריטי הרביעי עם הדיוויזיה ה-7 ודיוויזיית הפרשים ה-3 מזנדוורד לאוסטנווקרקה; קבוצת בידון (צר') הצרפתית וקורפוס הפרשים של דה מיטרי חיפה על הקרקע מ-Roeselare (Roulers) ל-Kortemark (Cortemarck), הדיוויזיות הטריטוריאליות ה-87 וה-89 מפשנדל‏ (Passchendaele) ל-Boezinge‏ (Boesinghe) ולאחר מכן צבא השדה הבלגי וחיילי המבצר מ-Boezinge לניופורט. חטיבת רובאי הצי (צר') (אדמירל משנה פייר אלכסיס רונרך נשלח מפיירפיט, ליד פריז, ב-7 באוקטובר לפלנדריה ועד ה-18 באוקטובר היו בדיקסמוד (Dixmude). רובאי הצי כללו שישה גדודים שרובם היו חיילי מילואים, עם 6,670 איש מתוכם 1,450 לוחמים, פלוגת מקלעים (16 תותחים) וארבעה מקלעים בכל גדוד.
רקע > שטח פלנדריה

חלק מצפון צרפת וצפון בלגיה מפה-דה-קאלה ועד לשפך הסכלדה היה ידוע בשם פלנדריה מאז המאה ה-11. ממערב לקו בין אראס לקאלה בצפון צרפת משתרעות קרקעות קירטון מכוסות באדמה המספיקה לחקלאות, וממזרח לקו האדמה יורדת בסדרה של שלוחות אל מישור פלנדריה. עד 1914, המישור היה תחום בתעלות המקשרות את דואי, בת'ון, סן אומר וקאלה. מדרום-מזרח עוברות תעלות בין לאנס, ליל, רובה וקורטרייק, נהר הליס מקורטרייק לגנט ומצפון-מערב שוכן הים. המישור כמעט שטוח, מלבד קו של גבעות נמוכות מקאסל, מזרחה למון דה קאטס (קצברג), זווארטברג (מון נואר), רודברג (מון רוז'), שרפנברג וקמלברג (הר קמל). מקמל, רכס נמוך שוכן בצפון מזרח, יורד בגובהו מעבר לאיפר דרך Wijtschate‏ (Wytschaete)‏, Geluveld‏ (Gheluvelt) ופשנדל (Passchendale), מתעקל צפונה ואז צפון מערב עד דיקסמוד שם הוא מתמזג עם המישור. רצועת חוף ברוחב כ-16 ק"מ קרובה לגובה פני הים וממוקמת בדיונות חול. בפנים הארץ הקרקע היא בעיקר אחו, קטועה על ידי תעלות, דייקים, תעלות ניקוז וכבישים. הליס, האיזר והסכלדה העליון עברו תעלת וביניהם מפלס המים מתחת לפני הקרקע קרוב לפני השטח, עולה עוד בסתיו וממלא כל שקע, שצדדיו קורסים. פני הקרקע הופכים במהירות לצפיפות של גבינת שמנת ובחוף תנועות הכוחות היו מוגבלות לכבישים, למעט בזמן הכפור.
שאר מישור פלנדריה הוא יערות ושדות קטנים, המחולקים על ידי משוכות נטועות עצים ומעובדות מכפרים וחוות קטנות. השטח היה קשה לפעולות חי"ר בגלל חוסר תצפית, בלתי אפשרי לפעולה רכובה בגלל המכשולים הרבים וקשה לארטילריה בגלל הנוף המצומצם. דרומית לתעלת לה באסה, סביב לאנס ובת'ון, היה מחוז כריית פחם מלא ערימות סיגים, ראשי בורות ובתי כורים. מצפון לתעלה, הערים ליל, טורקואן ורובה יוצרים קומפלקס ייצור, עם תעשיות מרוחקות בארמנטייר, קומינס, הלואין ומנן, לאורך נהר הליס, עם בתי זיקוק מבודדים לסלק סוכר ואלכוהול ומפעל פלדה ליד אייר-סור-לה-ליס. אזורי הביניים הם חקלאיים, עם כבישים רחבים על יסודות רדודים, מסלולי בוץ לא סלולים בצרפת וכבישי פאווה צרים לאורך הגבול ובבלגיה. בצרפת, הכבישים נסגרו על ידי הרשויות המקומיות במהלך ההפשרה כדי לשמור על פני השטח וסומנו על ידי שערים שנסגרו, שבשנת 1914 התעלמו מהם נהגי משאיות בריטיים. הקושי בתנועה לאחר סוף הקיץ ספג הרבה מהעבודה האזרחית הקיימת בתחזוקת הכבישים, והותיר הגנות שדה שייבנו על ידי חיילי הקו הקדמי.
פתיח

הנסיגה הבלגית נמשכה ב-11–12 באוקטובר, בחיפוי של פרשים, רוכבי אופניים ויחידות מקלעים ממונעות. ב-14 באוקטובר החל הצבא הבלגי לחפור לאורך האיזר, הדיוויזיות ה-6 וה-5 מצפון לדיוויזיות הטריטוריאליות הצרפתיות, שהתאספו בבואזינגה, ואז צפונה לאורך תעלת איזר עד רובאי הצי בדיקסמוד (Dixmude). הדיוויזיות ה-4, ה-1 וה-2 האריכו את הקו צפונה, עם עמדות קדמיות בבארסט, קיים, שוורה ומנקנסוור, בערך 1 mi (2 ק"מ) קדימה על הגדה המזרחית. ראש גשר נערך גם ליד החוף סביב לומברטזיד ווסטנדה, כדי לחפות על ניופורט (Nieuport), עם דיוויזיית הפרשים ה-2 בעתודה. ב-18 באוקטובר, הדיוויזיות הטריטוריאליות הצרפתיות 87 ו-89 השתלטו על הגנת קו החזית דרומית לפורט נוקה מידי הדיוויזיה ה-6, שהועברה לחזית איזר. ב-21 באוקטובר, הצבא הבלגי שנלחץ קשה תוגבר על ידי הדיוויזיה הצרפתית ה-42 (מייג'ור-גנרל פול פרנסואה גרוסטי).
בעלות הברית הרכיבו כוח ימי תחת האדמירל הבריטי הוראס הוד עם שלוש מוניטורים, סוורן, האמבר, מרסי וכלי שיט שונים כדי לספק תמיכה ארטילרית כבדה למגיני האגף הפונה לים. הכוחות הגרמניים כללו את הארמייה הרביעית החדשה (אלברכט, דוכס וירטמברג), עם קורפוס המילואים השלישי מאנטוורפן וארבעה קורפוסי מילואים חדשים מגרמניה, יחד עם יחידות פרשים ותותחים כבדות. היא נעה דרומה מברוז' ואוסטנדה לכיוון נהר האיזר, כדי ללכוד את הקו מניופורט לאיפר.
הקרב

ב-16 באוקטובר הותקפה דיקסמוד, שהוגנה על ידי כוחות בלגים וצרפתים בפיקודו של קולונל אלפונס ז'אק. למרות אבדות רבות, הבלגים והצרפתים החזיקו בעיירה. העיתונות, הפוליטיקאים, אנשי הספרות והצבא עשו מניפולציות על דעת הקהל, והוכיחו שההגנה על העיירה היא אסטרטגית חשובה והרואית.
ב-18 באוקטובר, החלה המתקפה הגרמנית ודרסה את חיילי בעלות הברית מניופורט דרומה ועד אראס. המטרה הייתה להביס את צבאות בלגיה וצרפת ולמנוע מהבריטים גישה לקאלה, בולון ודנקרק. קורפוס המילואים השלישי תקף את ההגנות הבלגיות מדיקסמוד ועד הים, ללא קשר לאבדות. הגרמנים כבשו עמדות קדמיות בקייאם, בשורה ובחלק מ-Mannekensvere והגיעו לאיזר, למרות הפגזות של השייטת האנגלו-צרפתית, שהפגיזה חיילים גרמנים לאורך החוף עד מידלקרקה. על דיוויזיית התחלופה ה-4 נאסר לחצות את האיזר בניופורט בגלל ירי הפגזים של ספינות בעלות הברית.
ב-21 באוקטובר הקימו הגרמנים ראש גשר קטן בגדה המערבית, למרות התקפת נגד של הדיוויזיה הצרפתית ה-42, שזה עתה הגיעה והגשר האחרון פוצץ ב-23 באוקטובר. דיקסמוד הופגזה והותקפה ללא הרף אך המגינים הצליחו להחזיק מעמד. המטה הכללי הצרפתי (אנ'), הפיקוד העליון הצרפתי, תכנן להציף את הארץ כדי לחסום את הגרמנים, מה שילכוד את הצבא הבלגי בין האזור המוצף לגרמנים או יאלץ אותם לנטוש את החלק האחרון של בלגיה הבלתי כבושה. התוכנית נדחתה מכיוון שהצבא הבלגי התכונן להציף את השטח שבין האיזר ותעלות היובל שלו.
ב-25 באוקטובר הלחץ הגרמני על הבלגים היה כה גדול עד שהתקבלה החלטה להציף את קו החזית הבלגי. לאחר ניסיון מופרך ב-21 באוקטובר, הבלגים הצליחו לפתוח את הסכרים בניופורט בלילות 26–30 באוקטובר, בזמן הגאות, מפלס המים עלה בהתמדה עד שנוצר אזור מוצף בלתי עביר של 2 ק"מ רוחב, שהשתרע עד דרומה עד דיקסמוד.
הגרמנים תקפו שוב בחזית איזר ב-30 באוקטובר, עקף את הקו השני הבלגי והגיע לרמסקאפל ולפרוויז'ה. התקפות נגד של בלגים וצרפתים כבשו מחדש את רמסקאפל והמתקפה האחרונה, שתוכננה למחרת, בוטלה כשהגרמנים הבינו שהאדמה שמאחוריהם מוצפת. הגרמנים נסוגו בליל 30/31 באוקטובר. ב-10 בנובמבר, דיקסמוד נפלה והלחימה נמשכה דרומה עד 22 בנובמבר, בקרב איפר הראשון.
לאחר מכן

הצבא הבלגי ובעלי בריתו הצליחו להחזיק את הפינה האחרונה של בלגיה, ובכך סיים את המרוץ אל הים ואת תקופת המלחמה הגלויה. קו החזית לאורך נהר האיזר נודע כחזית איזר והוחזק על ידי הצבא הבלגי עד 1918. ההיסטוריון הרשמי הבריטי, ג'יימס אדמונדס, כתב ב-1925, בכרך השני של "תולדות המלחמה הגדולה" משנת 1914, שמ-18 באוקטובר עד 30 בנובמבר 1914, בין גלובלט לחוף, סבלו הגרמנים כ-76,250 נפגעים.
בשנת 2010, ג'ק שלדון כתב כי בין ה-18 ל-30 באוקטובר, הצבא הבלגי סבל מ-20,000 נפגעים וכי ייתכן שהאבידות הגרמניות היו הרבה יותר גדולות. מאבקו של הצבא הבלגי להחזיק בשטחו במהלך שארית המלחמה וחוויותיהם של חיילי רגלים פלמים רגילים, הביאו לעלייה בסנטימנט הלאומי הפלמי ולייסוד ה-Frontbeweging, המפלגה הראשונה של התנועה הפלמית, בשנת 1917.
הנצחה

הדודנגאנג, תעלה בלגית מהקרב, נשתמרה לאחר המלחמה כאטרקציה תיירותית ואנדרטה למלחמה.
"האיש שניצח במלחמה", סיפור קצר משנת 1936 מאת רוברט באקנר, מתרחש במהלך הקרב ומפרט תיאור חלופי בדיוני של הניצחון הבלגי, שבו הבלגים נתמכים על ידי אה"מ פיירדרייק ומתחפשים לחברי הקמרון היילנדרס להונות את הגרמנים להאמין שהצבא הבריטי תומך בבלגים. במציאות, אה"מ פיירדרייק לא השתתפה בקרב, והמעורבות הבריטית הוגבלה לתמיכה ימית.
ראו גם

בלגיה במלחמת העולם הראשונה
חיילים בלגים שצולמו במהלך הנסיגה לכיוון אנטוורפן באוגוסט 1914
המצור על אנטוורפן ונסיגת מדינות ההסכמה, 1914
שני קפטנים צרפתים של רובאי הצי בחזית האיזר
מבט על ההצפה ברמסקאפל
הפעולות הצבאיות בבלגיה, אוקטובר 1914
הצפות האיזר, 1914
טריקינג

רצף תרגילים בטריקינג. (קומבו)
טריקינג (באנגלית: Tricking) הוא ספורט שמשלב אלמנטים של טאקוונדו, קראטה, אקרובטיקה, קפואירה ו-וו-שו (סגנון קונג פו). מטרתו היא יצירת שילובים ואלמנטים חדשים שמורכבים לרוב מהיפוכים, ברגים ובעיטות. טריקינג בדומה לברייקדאנס הוא ספורט חופשי (freestyle), ששם דגש על פיתוח סגנונו האישי של כל "טריקסטר".
היסטורית הטריקינג > מקור הטריקינג

הטריקינג התחיל להתפתח בשנות ה-80 המאוחרות בתחרויות ה-XMA‏ (Extreme Martial Arts) לתחרויות אלו היו באים אמני לחימה מהסגנונות "הקשים" (קראטה וטאקוונדו בעיקר), וממציאים קאטה משלהם עם כלי נשק בידיים ולפעמים גם מוזיקה ברקע. מטרת הקאטה היא להרשים את השופטים המדרגים כל קאטה. אט אט החלו אמני הלחימה לאמץ תנועות אקרובטיות ומרשימות יותר במטרה לנצח ולמשוך את לב השופטים, תוך כדי אימוץ מיומנויות שונות מטאקוונדו, קפואירה, התעמלות קרקע, ברייקדאנס ואחרים, וכך בעצם התפתח ה-XMA המודרני המשלב אקרובטיקה כאלמנט מובנה ולגיטימי.[דרוש מקור]
היסטורית הטריקינג > התפתחות הטריקינג

עם הזמן החלו אמני הלחימה להתאמן עם חבריהם על המיומנויות האקרובטיות שלהם, נוסדו קבוצות כמו Loopkicks ,Team Zero Gravity ואחרות. קבוצות אלו אירחו מחנות אימונים כמו מחנה האימונים של לופקיקס שמתקיים עד היום פעם בשנה בקליפורניה. במחנות אלו התאמנו האתלטים על הקאטות שלהם ועל המיומנויות האקרובטיות שלהם, הם חלקו ידע אקרובטי והמציאו וריאציות חדשות לטריקים קיימים. במחנות אלו התגבשה אמנות הטריקינג כפי שהיא מוכרת לנו כיום. לצמיחתו של הענף ותפוצתו הגדלה תרמו גם תיעוד מפגשים ושיתופם באמצעות האינטרנט.
רמות בטריקינג

בניגוד לענפי ספורט ממוסדים, לטריקינג אין חוקים מוסדרים, תקנות או גופים בין-לאומיים שמאגדים ומסדירים את חוקי הענף.
הטריקינג מחולק לרמות כך שבכל רמה יש קבוצת תרגילים אשר מתאימה לרמת הקושי.
הרמות הן מ-1–7 כך ש-1 זו רמת קושי נמוכה, ו-7 זו רמת קושי גבוהה[דרוש מקור].
מרכיבי הטריקינג

היפוכים – מקורם בעולם התעמלות. אלמנטים שכיחים בקטגוריית ההיפוכים הם: סלטה אחורה, סלטה קדימה, גלגלון ופליק פלאק.
בעיטות – מקורן בעולם אמנויות הלחימה. אלמנטים שכיחים בקטגוריית הבעיטות הם: Hook (וו), Cheat 720 (צ'יט 720), Tornado Kick (בעיטת טורנדו) ובעיטת 540.
ברגים – מקורם בעולם ההתעמלות. אלמנטים שכיחים בקטגוריית הברגים: בי טוויסט, קורק ובורג אחורה.
שילוב המרכיבים ברצף (Combo) ובאלמנטים נפרדים – אקס אווט (X-out), בי טוויסט סוויפ.
ראו גם

פארקור
קפואירה
התעמלות
אלמנט בטריקינג
מרסל רוזנברג

| --- | --- |

 לידה:  1896 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 במרץ 1938 (בגיל 42 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
מרסל יזראלביץ' רוזנברג (ברוסית: Марсель Израилевич Розенберг;‏ 1896 — 5 במרץ 1938, מוסקבה) היה שגרירה הראשון של ברית המועצות בספרד, שכיהן במהלך מלחמת האזרחים. הוא נקרא חזרה למוסקבה בשנת 1937, והוצא להורג בתוך זמן קצר במסגרת הטיהורים הגדולים. גורלו של מחליפו בתפקיד, ליאון גייקיס, היה דומה.
התיקונים לחוקת רוסיה (2008)

התיקונים משנת 2008, שהוצעו בנובמבר 2008 ונכנסו לתוקף ב-31 בדצמבר 2008, הם התיקונים המהותיים הראשונים לחוקת רוסיה משנת 1993 והאריכו את כהונת נשיא רוסיה והדומה הממלכתית מארבע לשש וחמש שנים, בהתאמה. קודם לכן בוצעו רק התאמות קלות לגבי שמות הסובייקטים הפדרליים או מיזוגן, הדורשות הליך פשוט בהרבה.
רקע

ב-5 בנובמבר 2008 נאם מדבדב באולם גאורגי הקדוש בארמון הקרמלין הגדול בפני שני בתי הפרלמנט של האספה הפדרלית (הדומה ומועצת הפדרציה): נאומו כלל ביקורת על ארצות הברית והצעת שינויים ותיקונים לחוקה אודות משך הכהונה של נשיא רוסיה.
במהלך הנאום הציע מדבדב להאריך את כהונת הנשיא לשש שנים במקום ארבע שנים. הוא טען שמדובר בצעד הכרחי שיאפשר לממשלה ליישם את הרפורמות ביתר יעילות. הצעה נוספת שהעלה מדבדב בנאום מצב האומה הייתה להאריך את כהונת הפרלמנט מארבע שנים לחמש שנים. הוא הסביר שכוחה של הרשות המחוקקת צריך להתחזק בכך שהקבינט יחויב לדווח לחברי הפרלמנט באופן תדיר.
מדובר ביוזמה הראשונה של הנשיא הרוסי לתקן את החוקה מאז שנבחר לרשת את מקומו של ולדימיר פוטין, אשר כבר אמר בעבר כי יש לבצע שינויים בחוקה, כולל הארכת הכהונה הנשיאותית.
ראו גם

התיקונים לחוקת רוסיה (2020)
משאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה (2020)