stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו ואן פן

| --- | --- |

גטרואידה ואן פן, דיוקן של הצייר אוטו ואן פן
 לידה:  1556 ליידן, הולנד 
 פטירה:  6 במאי 1629 (בגיל 73 בערך) בריסל, בלגיה 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  Isaac van Swanenburg, פדריקו צוקרי, Jean Ramey, Dominicus Lampsonius 
 יצירות ידועות:  Beheading of Julius Paulus and Imprisonment of Claudius Civilis, The Conspiracy of Claudius Civilis and the Batavians in the Schakerbos, Brinio Is Appointed Chief of the Caninifates (Brinio Raised on the Shield) 
 צאצאים:  Gertruida van Veen 
 
אוטו ואן פן (בהולנדית: Otto van Veen;‏ 1556 – מאי 1629) היה צייר והומניסט פעיל בעיקר באנטוורפן ובבריסל בסוף המאה השש עשרה ותחילת המאה השבע עשרה. הוא ידוע בניהול סטודיו גדול באנטוורפן, בהפקתם של כמה "ספרי סמלים", והיותו, משנת 1594 או 1595 עד 1598, המורה של פטר פאול רובנס. תפקידו כאמן הומניסטי משכיל קלאסי (פיקטור דוקטוס), שבא לידי ביטוי בשם הלטיני שלפיו הוא מוכר לעיתים קרובות, אוקטביוס ווניוס, היה בעל השפעה על רובנס הצעיר.
קורות חיים

ואן פן נולד בסביבות 1556 בליידן, שם היה אביו, קורנליס יאנס ואן פן (1519–1591). הוא ככל הנראה היה תלמידו של יצחק קלס ואן סוננבורג עד אוקטובר 1572, אז עברה המשפחה הקתולית לאנטוורפן, ומשם ללייז'. הוא למד זמן מה אצל דומיניקוס למפסוניוס ויאן ראמי, לפני שנסע לרומא בסביבות 1574 או 1575. הוא שהה ברומא כחמש שנים, אולי למד אצל פדריקו צוקרי. קרל ואן מנדר מספר כי ואן פן עבד אז בחצר של רודולף השני בפראג ויליאם החמישי מבוואריה במינכן, לפני שחזר לארצות השפלה. בבריסל היה צייר חצר של מושל דרום הולנד, אלכסנדר פרנזה, דוכס פארמה עד 1592, ואז היה פעיל באנטוורפן.
לאחר שהפך למאסטר בגילדת לוקאס הקדוש בשנת 1593, ואן פן לקח משימות רבות לקישוט בכנסיות, כולל יצירות מזבח לקתדרלה באנטוורפן וקפלה בבניין העירייה. הוא גם ארגן את הסטודיו והסדנה שלו, שכללו את רובנס. ואן פן המשיך להיות קשור לבריסל כשהארכידוכס ארנסט מאוסטריה הפך למושל בשנת 1594, ייתכן שהוא סייע לארכידוכס ברכישת ציורים הולנדיים חשובים על ידי הירונימוס בוש ופיטר ברויגל האב.  לימים שימש האמן כדיקן בשני ארגונים בולטים בעיר, גילדת לוקאס הקדוש בשנת 1602, וגילדת הרומאים בשנת 1606.
במאה השבע-עשרה עבד ואן פן לעיתים קרובות אצל הארכידוכס אלברט ואיזבלה, אך מעולם לא כצייר החצר שלהם. ציורים מאוחרים כוללים סדרה של שנים עשר ציורים המתארים את קרבות הרומאים והבטאבים,  על סמך תחריטים שכבר פרסם בנושא, עבור הפרלמנט הכללי של הולנד. היו לו שני אחים שהיו ציירים; ג'יזברט ואן פן (1558–1630) שהיה חרט מכובד ופיטר שהיה חובב. בתו גרטרויד הייתה גם ציירת,  והוא היה דוד של שלושה אמנים נוספים, ילדיו של פיטר, אפולוניה, סימון ויעקבוס.  הוא נפטר בבריסל.
ארנולד הוברקן ראה את ואן פן כאמן המלומד המרשים ביותר של ימיו והדפיס את דיוקנו בכותרת של ספרו שהופיע בשלושת הכרכים.
ספרי סמלים

במשך הזמן ואן פן היה פעיל בהפקת "ספרי סמלים", היינו ספרים שכללו איורי סמלים, משלים, פתגמים, שירים ודברי תבונה. בספר כוללים איורים, כרזות וטקסטים הסבריים. כולל ספרו של הוראטי פלצ'י (1607), הספר "סמלי אמורום" (1608) וספר "סמלי אמוריס דיוויני" (1615). בכל העבודות הללו מוצגות מיומנויותיו של ואן פן כאמן והומניסט מלומד. סמלי אמורום, למשל, מכיל 124 תמונות של קופידונים קטנים, ולידם חקוקים אמרות וציטוטים של משוררים, פילוסופים וסופרים קדומים על חשיבות האהבה. על סמליו של ואן פן כתבה טינה מונטון, "במהלך המאה השבע-עשרה "סמלי אמורום" הפך לאחד הספרים המשפיעים ביותר בתקופתו, והוא תיפקד לא רק כמודל לספרים בהולנד, אלא גם כמקור השראה עבור אמנים רבים בתחומים אחרים".
חלק מהסמלים הללו עדיין רלוונטיים בהווה כמו שהועילו לקהל במאה השבע-עשרה. הוא ממשיך לצטט את קיקרו וסנקה בנושא האהבה ומציג שני קופידונים שיורים חיצים. דוגמה נוספת המוכרת כסיפור הצב והארנבת (במקור משל על ידי איזופוס), שכותרתו "התמדה מנצחת: הארנבת והצב הימרו על מהירותם..." מראה לנו כיצד קופידון והצב מתעלים על הארנבת וממחיש את הרעיון שהאהבה יציבה וקבועה תנצח בסופו של דבר.
לקריאה נוספת

Belkin, Kristin Lohse: Rubens. Phaidon Press, 1998. ISBN 0-7148-3412-2.
Bertini, Giuseppe: "Otto van Veen, Cosimo Masi and the Art Market in Antwerp at the End of the Sixteenth Century." Burlington Magazine vol. 140, no. 1139. (Feb. 1998), pp. 119–120.
Montone, Tina, "'Dolci ire, dolci sdegni, e dolci paci': The Role of the Italian Collaborator in the Making of Otto Vaenius's Amorum Emblemata," in Alison Adams and Marleen van der Weij, Emblems of the Low Countries: A Book Historical Perspective. Glasgow Emblem Studies, vol. 8. Glasgow: University of Glasgow, 2003. p.47.
Rijksmuseum Amsterdam, Otto van Veen's Batavians defeating the Roman (sic)
Van de Velde, Carl: "Veen [Vaenius; Venius], Otto van" Grove Art Online. Oxford University Press, [accessed 18 May 2007].
Entry at the Netherlands Institute for Art History
Veen, Otto van. Amorum Emblemata... Emblemes of Love, with verses in Latin, English, and Italian. Antwerp: [Typis Henrici Swingenii] Venalia apud Auctorem, 1608.
הערות שוליים

↑  Belkin (1998): 26–28.
↑  Van de Velde.
1 2  in Dutch) Octavio van Veen in Karel van Mander's Schilderboeck, 1604, courtesy of the Digital library for Dutch literature
↑  Bertini (1998): 119.
↑  Brinio op het schild geheven Painting by Otto van Veen
↑  Gertruida van Veen(1602–1643) in the RKD
↑  Profile of Apollonia van Veen in the Dictionary of Pastellists Before 1800.
↑  (in Dutch) Octavio van Veen biography in De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen (1718) by Arnold Houbraken
↑  Montone, p. 47.
↑  Quotations from Veen, 1608
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457376105171  PLWABN: 9810576870305606  BIBSYS: 99015017  BNE: XX1001925  BnF: cb12529111t (data)  BPN: 77156470  CANTIC: a10275113  CiNii: DA05683261  GND: 118767461  ICCU: SBLV303497  ISNI: 0000 0000 8387 4926  KulturNav: 5ca32a13-6ee1-4e55-a0e9-e753958d61ad  LCCN: n79086780  NDL: 01187165  NKC: ola2004262600  NLA: 35774791  NSK: 000767616  NTA: 069905517  RERO: 02-A000170291  RKD: 79637  SELIBR: 214365  SNAC: w6738f5p  SUDOC: 034546197  Trove: 1081464  ULAN: 500005170  VcBA: 495/40018  VIAF: 61657203   WorldCat (עם VIAF): 61657203 
אוטו ואן פן, הלעג לישו
אוטו ואן פן, האמזונות, 1597
אוטו ואן פן, איור למשל על מרוץ הצב והארנבת
אוטו וולך

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1847 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  26 בפברואר 1931 (בגיל 83) גטינגן, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות גטינגן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן (1869)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  אוגוסט וילהלם פון הופמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בון (1870–1889)  אוניברסיטת גטינגן (1889–1915) 
 תלמידי דוקטורט:  וולטר הוורת', Heinrich Mallison, אברם ברקנהיים 
 פרסים והוקרה:  מדליית קוטניוס (1889)  מדליית דייווי (1912)  פרס נובל לכימיה (1910)  דרגה 3 במסדר העיט האדום 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 עבודות בתחום התרכובות האליציקליות
 
אוטו וולך (בגרמנית: Otto Wallach;‏ 27 במרץ 1847 בקניגסברג – 26 בפברואר 1931 בגטינגן) היה כימאי גרמני ממוצא יהודי. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1910, "על עבודתו בתחום התרכובות האליציקליות".
קורות חיים

וולך נולד ב-1847 לאב יהודי ואם נוצרייה. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן בשנת 1869, ועבד כפרופסור באוניברסיטת בון (1870–1889) ובאוניברסיטת גטינגן (1889–1915).
העניק לטרפן ופינן את שמותיהם, והיה הראשון ליטול על עצמו מחקר שיטתי של הפינן. הציע להתייחס לטרפנים כאל אוליגומרים של איזופרן; הצעה זו ידועה ככלל האיזופרן, והיא סייעה רבות בהבנת המבנה של טרפנים רבים. פרסם ספר אודות הכימיה של טרפנים בשנת 1909, בשם "Terpene und Campher".
וולך זכה במדליית דייווי בשנת 1912.
לקריאה נוספת

אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 99–102.
אדן טאריאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוקטובר 1882 Mučín, סלובקיה 
 פטירה:  27 ביולי 1946 (בגיל 63) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה, צ'כוסלובקיה 
 מפלגה:  Hungarian Party in Slovakia, המפלגה הלאומית ההונגרית 
 
אדן טאריאן (במקור עד 1900 וייס, בהונגרית: Tarján Ödön;‏ מוצ'ן, 12 באוקטובר 1882 – בודפשט, 27 ביולי 1946) היה מהנדס, בעל בית חרושת, פוליטיקאי יהודי-הונגרי בצ'כוסלובקיה, תומך כספית ביומון "העיתון ההונגרי של פראג" (Prágai Magyar Hírlap).
ביוגרפיה

אדן וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש וייס, ושל אילונה וילהלם, המשפחה הייתה שייכת לקהילה היהודית בלושונץ. אודון טאריאן שינה את שם משפחתו להונגרי בשנת 1900. בני הזוג טאריאן התגוררו ב-Gácsi utca לשעבר בלושונץ (בסלובקית לוצ'נץ) ששמו שונה לרחוב מסריק לאחר הקמת צ'כוסלובקיה.
לאדן טאריאן, היהודי-הונגרי היה מפעל תעשייתי משגשג לפני שהונגריה העליונה סופחה לצ'כוסלובקיה על פי חוזה טריאנון. לאחר מכן, משנת 1918, הוא נאבק על הישרדות המפעל. כתוצאה מעבודתו כמהנדס מחקר, כמה מחידושיו קיבלו הגנת פטנט. בתום מלחמת העולם הראשונה, כמנהל בית החרושת למכונות חקלאיות בלושונץ, זכה בצלב הכבוד הצבאי שהוענק לאזרחים. כמייסד מפלגה (מפלגת החוק ההונגרית של סלובקיה) ופוליטיקאי אופוזיציה שארגן את התמיכה הכספית של העיתון ההונגרי בפראג (הוא היה גם ממנהיגי המפלגה הלאומית ההונגרית (צ'כוסלובקיה)), ששמר על קשרים טובים עם חוגי הממשלה בבודפשט והיה גם בקשר הדוק עם החוגים הכלכליים והפיננסיים הצ'כיים והסלובקיים, הוא השתייך ועמד בחזית הפוליטיקה ההונגרית בסלובקיה.
בשנת 1933, עובד שפוטר בעבר ממפעלו בלושונץ ירה בו כנקמה, אך טאריאן סבל מפציעות קלות בלבד.
הוא עבר להונגריה ב-1934, ככל הנראה כדי להימנע מהאשמתו בקונספירציה נגד המדינה (נגד צ'כוסלובקיה). ממשלת הונגריה לא יכלה להרשות לעצמה שאחת הדמויות החשובות בפוליטיקה ההונגרית בהונגריה העליונה (אז סלובקיה) יועמד לדין יישפט וישלח למאסר, לכן היא תמכה כספית בשהותו בבודפשט. כפיצוי על כך כתב טאריאן מספר מאמרים רוויזיוניסטיים אנטי-צ'כוסלובקיים בין השנים 1934–1936. הוא ניתח את המדיניות הכלכלית של צ'כוסלובקיה ואת מצבם החברתי והכלכלי של ההונגרים שם, כל אחד בכרך נפרד, שחלקם פורסמו גם בארבע שפות זרות. הוא נחשב לאיש ותיק ומהימן של ממשלת הונגריה ונחשב למומחה בכלכלת מרכז אירופה והחברה הצ'כוסלובקית והסלובקית.
טאריאן הגיש את בקשתו להחזרת אזרחותו ההונגרית למשרד הפנים המלכותי ההונגרי ב-19 בינואר 1937, בקשה שנתמכה גם על ידי משרד ראש הממשלה. הוא היה בקשרי ידידות עם פאל טלקי, והיה אורח תדיר בווילה שלו בגבעת גלרט.
לאחר ששרד את השואה, הוא פעל להחיאת הבנייה החופשית בבודפשט לאחר 1945 עד למותו הטראגי ב-1946. (הוא נפל לתוך פיר מעלית ומת משבר בבסיס הגולגולת).
אשתו הראשונה הייתה אירן קסלר, שבאמצעותה נקשר בקשרי משפחה עם משפחת הֶקְש הידוע והוותיקה. נישואים אלה הביאו לעולם את בנו לאסלו ארווין ואת בתו של אילונה מגדולנה. אשתו השנייה הייתה מאריה תרזיה אנה רוגרין, לה נישא ב-11 בדצמבר 1937 בבודפשט.
קריירה בבונים החופשיים

ב-1913 התקבל לתא קומניוס בבודפשט. הוא עזב באותה שנה כדי להשתתף בהקמה מחדש של תא פניקס בלושונץ. בשנת 1945, הוא מילא תפקיד משמעותי בארגון ופיתוח התוכנית של "התא הגדול הסמלי ההונגרי" שהוקם שוב. הוא הופקד על הקמת התא ליברטס (Libertás), שבה הפך למאסטר הגדול של התא. במרץ 1946, באספה הראשונה של "התא הגדול" נבחר לסגן שני. (משרת המאסטר הגדול לא אויש באופן זמני). לאחר מותו הטרגי, אחיו של הבונה החופשי ארנה האלאס כתב שיר לזכרו. את ההספד לזכרו נשא נאנדור הגדוש (במקור הירשל), הנואם מטעם "התא הגדול".
כתביו ועבודותיו

החלק המעמדי של המיעוט ההונגרי בדמוקרטיה הצ'כוסלובקית. H. Mercy St., פראג, 1930
Der Anteil der Ungarischen Minderheit an der Tschechoslovakische Demokratie. Druck Mercy, פראג, 1930
Der Weg der Tschechoslowakei und die Ungarische Minderheit. דפוס האוניברסיטה, בודפשט, 1934
The Ways of Czechoslovakia and its Magyar Minority. רחוב האוניברסיטה, בודפשט, 1934
Die Tschechoslowakei Anfang Mai 1934. Sarkany Ny., בודפשט, 1934
Il camino della Cecoslovacchia e la minoranza ungherese. Ist. Editoriale Cisalpino, Varese, Editoriale Cisalpino, Varese, 1935
Ou va la Tchécoslovaquie ? La question de la minorité hongroise. Impr. Boisseau, Toulouse, 1935
Die Tschechoslowakei Ende 1935. Situationsbericht (דוח מצב). Sarkany Ny., בודפשט, 1936
סתיו אודון טארג'אן-אנדרה: הונגרים, סלובקים ורותנים בעמק הדנובה. ויקטור הורנינצקי Rt. M. Ex. היי. בית דפוס ספרים, בודפשט, 1938
Tarján, Ödön–Fall, André: הונגרים, סלובקים ורותנים בעמק הדנובה. מדפסת V. Hornyánszky Co. Ltd לבית המשפט המלכותי, בודפשט, 1938
Tarján, Edmond–Fall, André: Hongrois, Slovaques et Ruthènes dans la vallée Danubienne. Imprimerie de la Cour Roy. הונג. SAV Hornyánszky, בודפשט, 1938
Tarján, Ödön–Fall, Andreas: Ungarn, Slowaken und Ruthenen im Donaubecken. הורניאנסקי. אונג. Hofbuchdruckerei AG., בודפשט, 1938
לקריאה נוספת

אלמנך חיים ציבוריים ההונגרי הנוצרי. כרך 4 הספר הדרומי. העורך והמוציא לאור Jenő Hortobágyi. בודפשט, 1944
לקסיקון ההונגרים ב (צ'כו)סלובקיה מאז הקמת צ'כוסלובקיה ועד היום, http://adatbank.sk/lexikon/tarjan-odon/
אישטוואן גאוצ'יק 2017: מבקר של אידיאל המדינה - נאומים וכתבים נבחרים של אדן טאריאן על מיעוטים ומדיניות כלכלית, הוצאת Pesti Kalligram, בודפשט, 2017.
אישטוואן גאוצ'יק: "הסמכות הכלכלית הראשונה שלנו", הביוגרפיה של אדן טאריאן, Kalligram, 2014. עמ' 9. 89-96 István Gaucsík, „Első közgazdasági szaktekintélyünk“, Tarján Ödön életrajza. in: Kalligram, 2014. 9. pp. 89-96.
אישטוואן גאוצ'יק: במשיכתם של כלכלה ופוליטיקה. תוספות לפרופיל הקריירה שלאדן טאריאן. סקירת פורום מדעי החברה, 2010, 12. 1. 49–60.
נאנדור הגדוש: הספד לאדן טאריאן. בית דפוס Otthon, בודפשט, 1946
ארנה ויידה: שבעים וחמש שנים בשירות האמנות המלכותית. ההיסטוריה של תא Könyves Kálmán 1947–1872. / ספריית חוות מיכסה 1. /Fémes Ny., בודפשט, 1948
ראו גם

Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei II: A magyarországi szabadkőműves páholyok tagjainak névsora 1868-tól 1920-ig. Budapest: Budai-Bernwallner József könyvnyomdája. 1939. 5. o. (יוז'ף פלטינוס: פשעי הבונים החופשיים II: רשימת חברי לשכות הבונים החופשיים ההונגרים מ-1868 עד 1920. בודפשט: בית דפוס הספרים של יוז'ף בודאי-ברנוולנר. 1939. עמ' 5)
Berényi Zsuzsanna Ágnes: A magyar szabadkőművesség a második világháború idején. In: Csihák György (szerk.): Magyar haditechnika, magyar hadjáratok a kora középkorban. A második világháború és történelmi következményei Magyarország szempontjából (1939–1949). Zürichi Magyar Történelmi Egyesület, Budapest–Zürich, 2002, 195–198.  (אגנש ז'וז'אנה ברני: בנייה חופשית הונגרית במהלך מלחמת העולם השנייה. ג'רג' צ'יהאק (עורך): טכנולוגיה צבאית הונגרית, מסעות הונגריה בימי הביניים המוקדמים. מלחמת העולם השנייה והשלכותיה ההיסטוריות מנקודת מבטה של הונגריה (1939–1949). החברה ההונגרית ההיסטורית של ציריך, בודפשט-ציריך, 2002, 195–198.)
Halász Ernő: Tarján Ödön halálára. Otthon Nyomda, Budapest, 1946 (ארנה הלאס: מותו של אדן טאריאן)
הערות שוליים

1 2  A Belügyminisztérium 1900. évi 137707. sz. rendelete. MNL-OL 30807. mikrofilm 676. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1900. év 44. oldal 19. sor.
↑  Halálesete bejegyezve Budapest V. ker. állami halotti akv. 435/1946. folyószám alatt.
↑  Pl. 56024. számú szabadalma: Ujitások vetőgépek eltolható kanálkorongos vetőszerkezetén. - 56048. Kerékagy vetőgépek kerekei számára. — 56049. Ujitások trágyaszórógépeken. Köztelek – 1912.05.04. / 34. szám 1282. oldal
↑  Budapesti Hírlap, 1918. október 10. 7. oldal (38. évfolyam, 237. szám)
↑  Budapesti Hírlap, 1933. június 17. 6. oldal (53. évfolyam, 135. szám)
↑  Tarján Ödön adatai a Geni geneológiai adatbázisban
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest XI. ker. állami házassági akv. 603/1937. folyószám alatt.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578719105606  GND: 1157783384  ICCU: CUBV151876  ISNI: 0000 0001 0896 7150  LCCN: nb2018004589  NTA: 081547064  VIAF: 47159113   WorldCat (עם VIAF): 47159113 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדן טאריאן".
אופטסאט (משפחת לוויינים)

אופטסאט (OptSat) הוא שם מסחרי של משפחת לווייני תצפית קטנים מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. ישראל מתמחה בייצור של לוויינים קטנים וקלים, המתאימים לשיגור הבלתי שגרתי לכיוון מערב, המתחייב ממיקומה של ישראל ומהתנאים הגאו-פוליטיים בקרבתה. לווייני ארוס כבר פועלים בחלל ומהווים נגזרת אזרחית של לווייני אופק. OPTSAT משמש בפועל כלוויין בסיס ללווייני אופק, ארוס, טכסאר ועוד.
אופטסאט 1000

אופטסאט 1000 היא משפחת לוויינים, חלוצה בתחום הדמיה אלקטרו-אופטית. שתי משפחות לוויינים יצאו מסדרה זו: אופק 3, וארוס A.
הלוויינים במשקל 250 ק"ג, מיוצבים בשלושה צירים. לוויינים אלו נשלטים מתחנה יחידה או מכמה תחנות קרקעיות (Ground Control Station).
אופטסאט 2000

אופסאט 2000 היא משפחת לוויינים המהווה לוויין בסיס עבור אופק, והנגזרת האזרחית שלו, הלוויין ארוס. על פי נתונים שפורסמו על ידי התעשייה האווירית ללוויין כושר צילום תמונות (בשחור לבן) ברזולוציה של 70 סנטימטרים.
אופטסאט 3000

אופטסאט 3000 היא משפחת לווייני צילום מתקדם מדור שלישי, אותה משווקת התעשייה האווירית בקרב לקוחות בחו"ל. לוויין מסדרת אופטסאט 3000 נחשף לראשונה בסאלון האווירי בפריס ב-17 ביוני 2007. מדובר בלוויין המבוסס על המרכב הגנרי שפותח בתעשייה האווירית, וישמש כבסיס ללוויין צילום מתקדם, לוויין מכ"ם (טכסאר) ולוויין מחקר עם מצלמה מולטי ספקטראלית (ונוס). למרכב הגנרי יתרונות רבים על הדור הנוכחי של לווייני אופק, ובראשם המודולריות של המטע"ד.
הלוויין יכלול מצלמה פאן כרומטית ובנוסף לה מצלמה מולטי ספקטראלית, לראשונה בלוויין צילום מתוצרת ישראל. אורך החיים של לוויין זה צפוי להיות לפחות שש שנים, על פי הודעה לתקשורת של התעשייה האווירית.
בינואר 2010 נחשפה פומבית מצלמת הלוויין, המכונה יופיטר. המצלמה מתוצרת אל-אופ, ולה רזולוציה של 50 ס"מ מגובה 600 ק"מ.
משקל הלוויין כ-400 ק"ג ובתכנון לבנות לפחות 2 לוויינים בגרסה צבאית שישוגרו תחת השם "אופק" ואחד תחת השם "ארוס C". מבין הלקוחות מחו"ל איטליה היא אחת הראשונות לרכוש לוויין זה.
ב-2 באוגוסט 2017 שוגר לחלל, ממרכז החלל הגיאני, אופטסאט 3000 שנרכש על ידי איטליה לשימוש משרד הביטחון האיטלקי.
הלוויין האיטלקי-ישראלי SHALOM מיועד להיות לוויין צילום היפרספקטראלי ואמור להשתמש בפלטפורמת אופטסאט 3000.
ראו גם

אופק (לוויין)
הערות שוליים

↑  אופטסאט 1000 באתר התעשייה האווירית.
↑  אופטסאט 2000 באתר התעשייה האווירית.
↑  אופטסאט 3000 באתר התעשייה האווירית.
↑  ירון דרוקמן, אותות ראשונים התקבלו משני הלוויינים ששוגרו לחלל, באתר ynet, 2 באוגוסט 2017

שני לוויני תצפית מתוצרת התעשייה האווירית ישוגרו לחלל באוגוסט, באתר IsraelDefense, יולי 2017
↑  אייל בן דור, אביה כפרי, Giancarlo Varacalli (ביולי 2014). "SHALOM: Spaceborne Hyperspectral Applicative Land and Ocean Mission: A joint project of ASI-ISA, an update for 2014" (PDF). IGARSS Quebec. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
איור של הלוויין אופטסאט 2000
איור של הלוויין אופטסאט 3000
אאטיוס (דוקסוגרף)

אָאֶטְיוֹס (ביוונית: Αέτιος) היה דוקסוגרף ופילוסוף יווני לקטני בן המאה הראשונה או השנייה לספירה.
חיבוריו

אף אחד מחיבוריו של אאטיוס לא שרד עד לעת החדשה, אולם קיומו מובא בספרו של התאולוג בן המאה החמישית תאודורטוס (אנ'), "רפואת המחלות היווניות", כמחבר של "על אודות אסופת התורות" (Ἀετίου περὶ τῶν Ἀρεσκόντων Συναγωγήν). חוקר העת העתיקה הגרמני הרמן דילס (אנ') גילה בספרו על הדוקסוגרפיה היוונית, מונח שטבע הוא עצמו, כי בחיבורו זה של תאודורטוס מובאים במלואם ציטוטים אשר הובאו בקצרה בשני הספרים: "הדוקטרינות של הפילוסופים" (Περὶ τῶν ἀρεσκόντων φιλοσόφοις φυσικῶν δογμάτων) מאת פסאודו-פלוטרכוס ו"אסופות על טבע ומוסר" (Ἐκλογαὶ φυσικαὶ καὶ ἠθικαί) מאת סטובאיוס (אנ'), ועל כן ההנחה היא שאלה הושפעו מאאטיוס או ציטטו אותו.
דילס טען כי אאטיוס עצמו רק תמצת חיבורים שדילס כינה "הרעיונות הקדומים" (Vetusta Placita). אולם טענה זו של דילס אינה מקובלת בקרב חוקרי העת העתיקה בני ימינו.
אוקיאמה (מחוז)

מחוז אוקיאמה (ביפנית: Okayama-ken 岡山県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו שבאי הונשו, יפן. בירת המחוז היא העיר אוקיאמה.
היסטוריה

בעבר התחלק האזור בו שוכן מחוז אוקיאמה בין המחוזות ביצ'ו, ביזן ומימסאקה, והיה אזור עקוב מלחמות בין דאימיו שונים בתקופת סנגוקו. לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868 אוחדו המחוזות למחוז אחד, וב-1876, לאחר ביטול שיטת ההאן, קיבל המחוז את שמו הנוכחי.
גאוגרפיה

מחוז אוקיאמה גובל במחוזות היוגו, טוטורי והירושימה, ומשקיף לעבר מחוז קאגווה שבשיקוקו, מעבר לים הפנימי סטו. בשטח המחוז נכללים גם כ-90 איים בים הפנימי. 11% משטח המחוז מוקדש עבור פארקים לאומיים.
גאוגרפיה > ערים

במחוז אוקיאמה 15 ערים:
אדריכלות מוגולית

אדריכלות מוּגוּלית (מפרסית: مغل, מבוטא "מוּרוּלית") היא סגנון אדריכלות אשר התפתח בקרב המוגולים מאמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19 בתחומה של האימפריה המוגולית ששלטה בהודו. סגנון אדריכלות זה התפתח והתעצב במהלך שנות שלטונה של האימפריה תחת מנהיגיה השונים, והוא שואב ממספר מקורות בהם – ארכיטקטורה אסלאמית, ארכיטקטורה פרסית וארכיטקטורה הינדית, כמו גם ממקורות חוץ-אסלאמיים.
באבור (1483–1530), מייסד האימפריה המוגולית, כבש את הודו בשנת 1526. הוא נולד כצאצא לשושלת הטימורית שהתבססה במרכז אסיה, ומוצאו השפיע רבות על חזון הבנייה האדריכלי שלו בעת ביסוס האימפריה. אולם רק שני דורות אחריו, תחת שלטונו של אכבר הגדול, החל להתעצב ולפרוח סגנון האדריכלות המוגולי, אשר את שיא פריחתו נהוג לציין תחת שלטונו של שאה ג'האן שבנה את המבנה המוגולי המפורסם ביותר – הטאג' מאהל. סגנון האדריכלות המוגולי מאופיין בתבנית צורה אחידה הכוללת סימטריה מושלמת, כניסות קמרון מקושתות, אולמות גדולים, כיפות עגולות גדולות, צריחי מסגד צרים, ועיטורים עדינים.
סגנון האדריכלות המוגולית התפתח מן המרכז החוצה באופן מושכל, כאשר מדיניות פוליטית, ואידאולוגיה תרבותית מהוות נדבך מכריע באופן התגבשותו. השליט אינו אחראי לבדו על הבנייה מחוץ לאזורים מאוכלסים, אלא האצולה הגבוהה, העשירה והמשכילה אחראית לבנייה באזורים עליהם היא חולשת. בנייה זו הייתה כמעט תמיד בסגנון אדריכלות מוגולי אך גם שיקפה טעם וסגנון מקומי, תוך ניסיון לאזן בין הרצון לביטוי של מסורת מקומית, יחד עם הצורך לרצות על השליט כדי לזכות בכבוד ובטובות הנאה מצד השלטונות. מבני ציבור, כגון מסגדים, מקדשים, ארמונות וגנים, שימשו הן כסמלים לנוכחות וסמכות והן כמשקפים ערכים תרבותיים וחברתיים שנוצקו תחת שלטונם של המוגולים.
היסטוריה > תקופת באבוּר והוּמאיוּן

השנים הראשונות של האימפריה המוגולית המתהווה התאפיינו במיסוד השלטון, ומטבע הדברים הוקדשו פחות משאבים למפעלי בנייה גרנדיוזיים. שלטונו של באבור ערך פחות מחמש שנים, אולם הוא היה משמעותי לארכיטקטורה המוגולית בכך שהניח את היסודות להתפתחותה. יסודות אלו שאובים מתוך הארכיטקטורה הטימורית, שאפיינה את מחזות ילדותו ובגרותו של באבור במרכז אסיה. נוסף על כך, טבע באבור את תבנית ה"צ'אר באג" (char bagh), גן סימטרי המחולק לארבעה חלקים אשר הפך בהמשך לסימן היכר מוגולי מובהק. סגנון אדריכלות נופי זה הפך לסממן מייצג המשקף את תפיסת השלטון המוגולי בצורך בסדר ובשליטה באוכלוסייה המקומית.
על מנת לבסס את שלטונו ולהעניק הכשר לתפקידו כשולט תחת נס האסלאם בנה באבור מבני דת ומסגדים. בנייה דומה נמשכה גם תחת שלטונו של הומאיון, יורשו של באבור. הומאיון לא התאפיין בהצלחה פוליטית, ובמהלכה של תקופת שלטונו לא נצפו מפעלי בנייה מוגולית מרשימים. אולם, במהלך תקופה זו ובייחוד בהמשך, הלכה וגדלה חשיבות המבנה הארכיטקטוני של הארמון המוגולי. במהלך שלטונם של באבור והומאיון נעשו ניסיונות להטמיע בהודו את הסגנון האדריכלות הטימורי שרווח במרכז אסיה. ניסיונות אלו אומנם לא צלחו, אך עקרונות הסגנון יושמו בהמשך על ידי המנהיגים יורשי האימפריה.
היסטוריה > תקופת אכבר

בעוד שבאבור מזוהה כמייסד האימפריה, אכבר, נכדו, מזוהה כמבסס האימפריה. מגמה זו ניתן לזהות גם באמצעות הפריחה האדריכלית המאפיינת את תקופת שלטונו (1556–1605). תחת הנהגתו נכבשו שטחים רבים שאבדו בזמן שלטונו של אביו הומיאיון, והממשל המוגולי הגיע לכדי בשלות והפך לכוח מכריע ובעל עוצמה צבאית ופוליטית. מתקופתו ועד נפילתה של האימפריה המוגולית, עשייה אומנותית ואדריכלית הייתה קשורה קשר הדוק עם אידאולוגיה פוליטית, דת ומלוכה.
מפעלי הבנייה של אכבר שילבו אדריכלות טימורית מסורתית עם צורות, מאפיינים וטכניקות בנייה הודיות מקומיות. כתוצאה מכך, ניתן לזהות במבנים רבים שילוב בין טעם וסגנון הודי קדום, ומבנה ארכיטקטוני בעל עקרונות טימוריים. אכבר בנה מעט מבני דת, למעט יוצא הדופן קהאנקאה (Kanhqah) שנבנה בבירתו, פטהפור סיקרי. אכבר המשיך במורשת בניית גני הצ'אר באאה שהנחיל סבו הומאיון, ומרכז הבנייה שלו התמקד בבירותיו ובערים מרכזיות נוספות. אף-על-פי-כן סגנון האדריכלות המוגולית התפרש על-פני האימפריה כולה ולא הצטמצם לערים המרכזיות בלבד. מחוץ לערים המרכזיות מפעלי הבנייה לא היו תחת חזקתו של המושל, כי אם תחת האצולה שסגנון בנייתה שיקף את הלכי הרוח של השלטון המרכזי. כפועל יוצא, עם התרחבותה של האימפריה, האדריכלות שימשה בהדרגה יותר ויותר כסמל לנוכחות של השושלת המוגולית ברחבי האימפריה. מבצר אגרה, שנבנה בעיר אגרה לאחר כיבושה מחדש, משמש כדוגמה מובהקת למאפייני האדריכלות המוגולית תחת שלטון אכבר. המבצר הוכר כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו, וזוכה למבקרים רבים כל שנה. בהמשך, תחת שלטונו של שאה ג'האן שופץ המבצר ושונה שמו לאכבראבאד (Akbarabad).