stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גישות למאפייניה של מדינת ישראל
הערות שוליים

↑  מקור למידע: יוסי ביילין, ירושלים בירת היקום, ישראל היום, 3 בדצמבר 2010
↑  וגם לפי מנדט חבר הלאומים: סעיף 4 לכתב המנדט: "סוכנות–יהודית נאותה תוכר כמוסד ציבורי שמטרתו לייעץ ולשתף פעולה עם מינהלת פלשתינה בעניינים כלכליים, חברתיים ואחרים, הנוגעים להקמת הבית הלאומי היהודי ואת ענייני האוכלוסייה היהודית בפלשתינה, וזאת בפיקוח תמידי של הממשל וכן לסייע ולקחת חלק בהתפתחות הארץ. הארגון הציוני, כל עוד מוסדותיו וחוקתו נחשבים הולמים בעיני המנדטורי, יוכר כסוכנות. היא תנקוט בצעדים בהתייעצות עם ממשלת הוד–מלכותו הבריטי, כדי להבטיח את השתתפותם של כל היהודים החפצים לסייע בהקמתו של הבית הלאומי היהודי אל מול שלטון המנדט הבריטי
↑  מקור: מדינת ישראל גישות שונות מאת חנה קרניאל דרורי, מועתק באישורה
↑  מחוון מושגי יסוד לבחינת הבגרות באזרחות
↑  אליעזר שביד, ישראל כמדינה יהודית-דמוקרטית היבטים היסטוריים ורעיוניים באתר דעת. סובר שעל פי הגישה הנאו-ליברלית המוגדרת על פי הבנתו כגישה קיצונית התופסת את הדמוקרטיה ככזו המעמידה את ריבונות הפרט כערך המעצב אורחות חיים ציבוריים ופוליטיים בהיקפם הכולל, ניתן לסבור שקיימת סתירה בין מדינה יהודית למדינה דמוקרטית אך הוא שולל עמדה זו.
↑  הוקדש לנושא זה ספר שלם"יהדות ודמוקרטיה" במשנת הציונות הדתית. בהוצאת משרד החינוך והתרבות, אוניברסיטת בר-אילן, המנהל הפדגוגי פרויקט תושבע"פ מ"ד, האגף לתוכניות לימודים תש"ס. באתר דעת.
↑  ישעיהו ליבמן, לחיות ביחד, הוצאת כתר 1990, עמודים 189–190
↑  מדינת כל אזרחיה, באתר www.lib.cet.ac.il
↑  מה שמכונה במסמכי החזון של ערביי ישראל "זכויות לאומיות קולקטיביות" כולל הזכות להטלת וטו בכל נושא הנוגע בסוגיה ערבית
↑  חגית לבסקי ציוני גרמניה וראשיתה של "ברית-שלום" : התוכנית למדינה דו-לאומית כחלק מן ההיערכות נגד הרוויזיוניזם
ריאלטו

| --- | --- |

גשר ריאלטו
 מידע
 עיר:  ונציה 
 קואורדינטות:  45°26′19″N 12°20′05″E﻿ / ﻿45.4385°N 12.3348°E﻿ / 45.4385; 12.3348
  (למפת ונציה מוגדלת) ריאלטו(למפת ונציה רגילה) ריאלטו
 
גשר ריאלטו הוא אחד מסמלי העיר ונציה.
הריאלטו (באיטלקית: Rialto) הוא אזור הממוקם ברובע סן פולו של העיר ונציה שבאיטליה.
הרובע ממוקם במרכז העיר, וידוע בשוק הפסקריה (שוק הדגים שבו) ובגשר הריאלטו המקשר בינו לבין רובע סן מרקו של העיר.
היסטוריה

ההתיישבות באזור אי הריאלטו החלה במאה התשיעית. באותה עת כונה האזור בשם "ריוואלטוס" (Rivoaltus - "הגדה הגבוהה") בשל גובהו היחסי מעל נהר הברנטה.
בתקופת שלטונו של הדוכס (הדוג'ה) אגנלו פרטיצ'יפאציו הועמק הנהר והפך למעשה לתעלה הגדולה. בעקבות עבודות הפיתוח, הפך הכינוי "ריאלטו" לשמו של הרובע הנמצא בגדתו המערבית והדרומית של התעלה.
בשנת 1097 הפך הריאלטו למרכז הכלכלי של ונציה, עם מעבר השוק לאזור זה. במאה ה-12 נבנה גשר סירות מעל התעלה אשר לימים הוחלף בגשר ריאלטו.
סביב אזור השוק נבנו מחסנים רבים, ובמהרה נפתחו סביבו בנקים, חנויות חפצי מותרות, ובהתאם גם רשויות המכס והמסים של העיר התמקמו בקרבת השוק.
מרבית אזור הריאלטו נהרס בשריפה בשנת 1514, אולם נבנה זמן קצר לאחר מכן.
אזור הריאלטו משמש כיום כשוק הירקות והדגים העיקרי של ונציה, ומהווה אתר תיירות פופולרי.
אזכורים ספרותיים

הריאלטו מוזכר בספרו של ויליאם שייקספיר "הסוחר מוונציה" (מערכה ראשונה, סצנה שלישית) וכן בסונטה מאת אליזבת בארט בראונינג (סונטה 19) ובמחזה "תמונות מהוצאה להורג" מאת הוארד בארקר (תמונה ראשונה)
ג'ורג' ניי

ג'ורג' פטרסון ניי (באנגלית: George Patterson Nigh;‏ נולד ב-9 ביוני 1927) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-17 וה-22, וכסגן מושל אוקלהומה ה-8 וה-10. הוא היה מושל אוקלהומה הראשון שנבחר לשתי תקופות כהונה רצופות, והראשון שניצח בכל 77 מחוזות המדינה. בנוסף, שני מקרים של התפנות משרת המושל הובילו לכהונתו של ניי כמושל בעודו מחזיק בתפקידו כסגן המושל.
לאחר תום כהונתו כמושל, שימש ניי כחבר במועצת המנהלים של רשת חנויות הכלבו JCPenney, כנשיא אוניברסיטת מרכז אוקלהומה, וכדירקטור ויועץ ליחסי ציבור בבנק הבינלאומי למסחר. טרם בחירתו למשרותיו הפוליטיות היה ניי מורה וחבר בית הנבחרים של אוקלהומה. מאז מותו של ג'ון פטרסון, מושל אלבמה, ביוני 2021, ניי הוא ותיק כל מושלי מדינות ארצות הברית לשעבר מבחינת מועד השבעתו.
ראשית חייו

ג'ורג' ניי נולד במקאליסטר, אוקלהומה לווילבר ר. ניי ולאירן קרוקט ניי. בשנים 1945–1946 הוא שירת בצי ארצות הברית, וב-1951 סיים את לימודיו בקולג' המדינתי איסט סנטרל שבעיר אדה שבאוקלהומה. ניי נותר רווק עד לאחר סיום כהונתו הראשונה כמושל. לאחר מכן הוא הכיר את דונה מאשברן, שהייתה אם לבן, ונשא אותה לאישה. בהמשך נולדה לזוג בת אחת.
קריירה פוליטית

בשנים 1951–1959 שימש ניי לסירוגין כחבר בבית הנבחרים של אוקלהומה וכמורה בבתי הספר הציבוריים במקאליסטר. במהלך כהונתו כמחוקק, הוא הגיש הצעת חוק לקביעת שיר הנושא מתוך המחזמר אוקלהומה! כשיר הרשמי של המדינה.
כהונה ראשונה כסגן מושל

ב-1958 התמודד ניי בבחירות על משרת סגן מושל אוקלהומה. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית הוא הגיע למקום השני לאחר קאובוי פינק ויליאמס עם 80,727 קולות (18.77 אחוזים) שהצביעו עבורו מול 176,171 הקולות (40.97 אחוזים) שהצביעו עבור ויליאמס. בסבב ההצבעה השני הביס ניי את ויליאמס כאשר זכה בקולותיהם של 302,050 מצביעים (61.32 אחוזים) מול 190,530 הקולות (38.68 אחוזים) שקיבל ויליאמס. ויליאמס עצמו הגיע גם הוא למקום השני בבחירות המקדימות למשרת סגן המושל של 1954 לאחר סגן המושל המכהן ג'יימס ברי, ולאחר מכן ניצח את ברי בסיבוב ההצבעה השני. בבחירות הכלליות של 1958 ניצח ניי את מועמד הרפובליקנים ג'ורג' ב. שריט בניצחון סוחף של 384,431 קולות (76.86 אחוזים) מול 100,068 הקולות (20.01 אחוזים) שקיבל שריט. ניי כיהן כסגן מושל אוקלהומה מ-12 בינואר 1959 ועד 3 בינואר 1963. בהיותו אז בן 31, היה אז ניי לצעיר סגני המושלים בכל מדינות ארצות הברית.
בבחירות למשרת מושל המדינה שהתקיימו ב-1962 הוגבל המושל ג'. הווארד אדמונדסון מלהתמודד בשל הגבלת כהונה שהייתה נהוגה אז על פי חוקת אוקלהומה. בשל כך החליט ניי להתמודד בעצמו בבחירות על משרת המושל. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית הוא הגיע למקום הרביעי עם 84,404 קולות (15.8 אחוזים) שהצביעו עבורו, לאחר המפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי פטרסון מור, איש העסקים ו. פ. אטקינסון, והמושל לשעבר ריימונד גארי. בסבב ההצבעה השני ניצח אטקינסון, שנוצח בבחירות הכלליות על ידי מועמד הרפובליקנים הנרי בלמון. אך עדיין לניי הייתה הזדמנות לכהן כמושל. ב-1 בינואר 1963 הלך לעולמו הסנאטור המכהן והמושל לשעבר רוברט קר. חמישה ימים לאחר מכן התפטר אדמונדסון כדי לאייש את מושבו של קר בסנאט. כסגן המושל ירש אותו ניי, ובתוקף סמכותו למנות סנאטור מחליף, הוא מינה את אדמונדסון לאייש את מושבו של קר בסנאט. ב-14 בינואר הסתיימה תקופת כהונתו הקצרה של ניי לאחר שבלמון הושבע כמושל.
כהונה שנייה כסגן מושל

ב-1966 התמודד ניי שוב בבחירות למשרת סגן המושל. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לא התייצב מולו שום מתמודד נוסף והוא נבחר ללא התנגדות. בבחירות הכלליות הוא גרף 328,580 קולות (51.5 אחוזים). ניצחונותיו בבחירות לשתי תקופות הכהונה הנוספות כסגן המושל היו גדולים יותר, כאשר ב-1970 הוא זכה ב-382,249 קולות (57.41 אחוזים) ובבחירות של 1974 הוא גרף 545,686 (72.36 אחוזים) מקולות הבוחרים. ניי כיהן כסגן מושל אוקלהומה החל מ-9 בינואר 1967 ועד 3 בינואר 1979, 16 שנים, ובכך היה לסגן מושל אוקלהומה השני באורך כהונתו. ב-1969 סייע ניי לקבוצה של סטודנטים בקולג'ים להקים ולממן את "בית המחוקקים הבין-מכללתי של אוקלהומה" (Oklahoma Intercollegiate Legislature), שעד היום משמש כתוכנית למודל ממשלתי של הקולג'ים, ובו מיוצגים מעל עשרים קולג'ים ואוניברסיטאות מכל רחבי אוקלהומה.
מושל אוקלהומה

ב-1978, כאשר המושל המכהן דייוויד בורן החליט שלא להתמודד בבחירות לכהונה נוספת, הציג ניי את מועמדותו. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא הגיע למקום הראשון עם 276,910 קולות (49.94 אחוזים), וכמעט הצליח להימנע מסיבוב בחירות שני מול התובע הכללי של אוקלהומה, לארי דרברי, שזכה ב-208,055 קולות (37.53 אחוזים). על כל פנים, בסיבוב ההצבעה השני הביס ניי את דריברי בקלות, עם 269,681 קולות (57.73 אחוזים) מול 197,457 הקולות (42.27 אחוזים) של דריברי. בבחירות הכלליות הביס ניי את הרפובליקני רון שוטס לאחר שגרף 402,240 קולות (51.74 אחוזים) מול 367,055 הקולות (47.22 אחוזים) של שוטס, ובכך היה לראשון מושלי אוקלהומה שכיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות, אם כי כהונתו הראשונה הייתה מתוקף היותו סגן מושל שהחליף מושל מתפטר. ניי הושבע כמושל חמישה ימים לפני המועד המתוכנן, כתוצאה מהתפטרותו של המושל היוצא דייוויד בורן, שהתפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית. ב-1982 הוא התמודד על כהונה שנייה, והיה המושל השלישי שעשה כן. בבחירות אלו הוא הביס את האופוזיציה הסמלית במפלגה הדמוקרטית וגרף 379,301 קולות (81.63 אחוזים). בבחירות הכלליות הוא ניצח את מבקר המדינה של אוקלהומה, טום דקסון, כאשר גרף 548,159 קולות (62.07 אחוזים) מול 332,207 הקולות (37.62 אחוזים) של דקסון. תקדים נוסף שקבע ניי בבחירות אלו היה כאשר הוא ניצח בכל 77 מחוזות המדינה. הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה נבחר מושל מכהן לכהונה שנייה. בנאום ההשבעה שלו לכהונתו השנייה המלאה, ציטט ניי מתוך רצועת הקומיקס פוגו (אנ'), "מצאנו את האויב, והוא אנו בעצמנו".
ב-1984 מינה ניי את "ועדת ניי", שהמליצה על שינויים בממשלת המדינה. במהלך כהונתו כמושל, הוא חתם על חוק הרפורמה ברשות המבצעת של 1986, שחילק את הרשות המבצעת באוקלהומה לקטגוריות של סוכנויות, ובכך איחד יותר מ-250 סוכנויות, ועדים ונציבויות. ניי גם חתם על חוק מס החברות.
לזכותו של ניי נזקפת גם הגדלת מספר בני המיעוטים ששירתו במועצות ובנציבויות המדינתיות, וכן בתפקידי ניהול של סוכנויות המדינה. הוא מינה את שתי הנשים הראשונות, איבון קרוגר ואלמה וילסון, כשופטות בבית המשפט העליון של אוקלהומה.
לאחר פרישתו

לאחר תום כהונתו כמושל, שימש ניי כנשיא אוניברסיטת מרכז אוקלהומה בשנים 1992–1997. בתקופה זו הוא פיקח על מיזמי בנייה שהפכו את המוסד מכזה שמרבית הבאים בשעריו נסעו אליו מדי יום ביומו, לאוניברסיטה אזורית עם מעונות סטודנטים.
ב-1990 הוכנס ניי להיכל התהילה של הקריירה והטכנולוגיה של אוקלהומה (Oklahoma CareerTech Hall of Fame). ב-1992 הוענק לו פרס ג'ים תורפ למפעל חיים. מנובמבר 2005 ועד אפריל 2006 שימש ניי כמנהל זמני של מחלקת התיירות והפנאי של אוקלהומה, כאשר נערך חיפוש אחר מנהל קבוע לסוכנות.
ניי ורעייתו דונה הופיעו בתפקיד ביט בפרק ה-19 של אופרת הסבון של רשת NBC, "טקסס" (אנ'), בתפקיד עצמם כמושל וכגברת הראשונה של אוקלהומה. הפרק שודר באוגוסט 1980. חברת צוות שחקני הסדרה, ליסבי לרסון, שרה לזוג את השיר "אוקלהומה!". ב-28 באפריל 2010 נשדדו ניי ורעייתו באיומי אקדח בכביש הגישה לביתם שבצפון-מערב אוקלהומה סיטי. הם לא נפצעו בתקרית, אף על פי שארנקו של ניי נלקח. לא נעצרו חשודים במעשה.
הערות שוליים

1 2 3  George Nigh CareerTech Hall of Fame Bio
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor - D Primary Race - Jul 01, 1958".
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor - D Runoff Race - Jul 22, 1958".
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor Race - Nov 04, 1958".
↑  "Our Campaigns - OK Governor - D Primary Race - May 01, 1962".
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor Race - Nov 08, 1966".
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor Race - Nov 03, 1970".
↑  "Our Campaigns - OK Lt. Governor Race - Nov 05, 1974".
↑  "Oklahoma Intercollegiate Legislature".
↑  "Our Campaigns - OK Governor - D Primary Race - Aug 22, 1978"
↑  "Our Campaigns - OK Governor - D Runoff Race - Sep 19, 1978".
↑  "Our Campaigns - OK Governor Race - Nov 07, 1978".
↑  "Our Campaigns - OK Governor - D Primary Race - Aug 24, 1982".
↑  "Our Campaigns - OK Governor Race - Nov 02, 1982".
↑  Burke, Bob. ""Nigh, George Patterson (1927– )." Encyclopedia of Oklahoma History and Culture". Oklahoma Historical Society.
↑  Lifetime Achievement Award. The Jim Thorpe Association and Oklahoma Sports Hall of Fame official website
↑  Ray Hibbard, Nigh still one of the good guys, Edmond Life & Leisure, Apr 20, 2017.
↑  JOHNNY JOHNSON, Former Oklahoma Gov. George Nigh robbed outside home, The Oklahoman, April 29, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188282425  ISNI: 0000 0000 2695 0400  LCCN: n83020794  SNAC: w6h7106z  VIAF: 45670212   WorldCat (עם VIAF): 45670212
1793 (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ניקלס נט-או-דאג 
 שפת המקור:  שוודית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2017 
 סדרה
 הספר הבא:  1794 
 
ניקלס נט או דאג בהצגת הספר "1793".
1793 הוא סיפור בלשי היסטורי שוודי משנת 2017, שנכתב על ידי הסופר ניקלס נט-או-דאג ופורסם על ידי הוצאת "פורום". הוא פורסם גם כספר שמע עם השחקן מרטין וולסטרום כמספר. הזכויות על הספר נמכרו ליותר מ־30 מדינות.
1793 הוא רומן הבכורה של נאט או דג והחלק הראשון של הטרילוגיה בלמן נואר. ספר ההמשך יצא לאור בשנת 2019 ונקרא 1794, הספר האחרון צפוי להיקרא 1795. העלילה מתרחשת בשנת 1793 ונסובה סביב הגברים מיקל קרדל שחוקר מקרה שבו גופה בלי ידיים ורגליים נמצאה באגם פטבורו על סודרמאלם בסטוקהולם. הדמויות המרכזיות המוזכרות בספר זה כוללות את מיקל קרדל, ססיל וינגה, קריסטופר בליקס, אנה סטינה, ועוד כמה אחרים. סיפורו של רומן זה סובב אדם גוסס המנסה לחפש רוצח חסר רחמים בין התושבים המסקרנים והפינות החשוכות ברחובותיה השופעים של העיר, זאת על רקע קונספירציות ופרנויה שפשטו בכל רחבי סטוקהולם, ארבע שנים לאחר נפילת הבסטיליה וכעבור שנה מאצח המלך השוודי גוסטב השלישי.
הרומן זכה במספר פרסים, כולל פרס ספר השנה (2018) מאת בוניירס בוקקלבר ונתוני המכירות הם מעל 250 000 עותקים בשוודיה. מקור ההשראה ליצירת הספר היה שם הוורד מאת אומברטו אקו, ואילו התיאורים הסביבתיים הם בהשראת תיאוריו של קרל מייקל בלמן מהמאה ה-18. הספר פורם את הרומנטיקה שמלווה את ספרות התקופה ומכה בחוזקה כנגד הדימוי האידילי של שוודיה במאה ה־18.
הספר תורגם לרוסית בשנת 2018 ולאחר מכן תורגם לאנגלית בשם "The Wolf and the Watchman" (הזאב והסוהר) בשנת 2019.
עלילה

המלך גוסטב השלישי מת. יותר משנה עברה מאז שהתותחים ירו בהלווייתו. נסיך הכתר הוא קטין ושנות המלחמה רוקנו את קופת האוצר. הממלכה מנוהלת על ידי אינטרס עצמי בזמן שהעם סובל. אף אחד לא סומך על אף אחד. חוסר שביעות רצון ופרנויה משגשגים בכל מקום. גופה נמצאת באגם פטבורן על סודרמלם, האגם הסתום שאליו מתנקזת כל האשפה של עיר הבירה המזוהמת. גופת המת חסרת גפיים, אך הפציעות אינן חדשות. ססיל וינגה שירת בעבר במדור המשטרה בסטוקהולם. כעת מצבו הבריאותי מקרטע, אך הוא נדרש לשוב לשירות. הזמן קצר, והחורף הקשה בסטוקהולם מזה עשור מתקרב. מארבע נקודות מבט שונות, מתוארת תקופת גוסטב המאוחרת עטוית פאר ומלכות, אך נחשפים כאן כתקופה של ריקבון ודם, מצוקה וייאוש, אך גם תקוות ורצון לשינוי חברתי.
זוהי סטוקהולם של שנת 1793. בבוקר סתווי חשוך מיקל קרדל, שומר, מתעורר משולחן הבר שם הוא נרדם לאחר שתיית לילה כבדה. גופה צפה במארדן, אגם ששולב פעם בבתים אלגנטיים, כיום מחסן מרופט לפסולת תעשייתית ואנושית. הדג שמשה את הגופה מהמים, מגלה כי הגוף, צעיר, אך זרועותיו ורגליו חסרות, העיניים והלשון חתוכים. קרדל, חייל משוחרר בעל זרוע אחת, בוגר המלחמה ההרסנית של שוודיה עם רוסיה בשנים 1788–1790, יודע הרבה על קטיעה. לא לוקח לו הרבה זמן להבין שהניתוחים לא נגרמו לאחר המוות אלא בקפידה, בייסורים ובאחד החודשים האחרונים לחיי הקורבן. מפקד המשטרה דוחק בססיל וינגה לחקור את הרצח. וינגה הוא עורך דין רציונלי בעוז, המאמין ש"הכל עשוי להיפתר בכוח הנפש": בשלבי הצריכה הסופיים ונחלש פיזית מדי יום, הוא גם אדם שממהר. בינתיים קרדל, שמסכים לסייע לו בתיק, מתייסר לא רק מכאבים מייסרים בזרוע הרפאים שלו אלא מהתקפי פאניקה אלימים, מורשת נוספת ממלחמתו הטראומטית.
מוסתרת על ידי עוני, מגפה ופרנויה פוליטית, סטוקהולם של סוף המאה ה-18 כמעט ולא נפגעת. כמעט פושטת רגל לאחר שנים של סכסוך זר אכזרי, העיר נמצאת בשליטת אליטה מושחתת שמשרתת את עצמה. מלך שוודיה נרצח לאחרונה על ידי קאבל אריסטוקרטי; לא כל כך רחוק משם, צרפת המהפכנית מתבוססת בדם. החיים מסוכנים, בלתי צפויים וזולים מאוד. בשכונות העוני הנרקבות, בין גבעות גדושות של צואה אנושית, חתכים ופרוצות סיפיליטיות מקוששות את סחורתן על רקע קטטות בין חיילים וקבצנים שיכורים.
סטוקהולם חסרת חוק היא דבר שבשגרה וזרוע העץ של קרדל מוכיחה עצמה ככלי נשק יעיל במיוחד, אך אמנם לא חסרים אגרופים עקובים מדם, בעומקיו המעוותים של הדמיון האנושי. מה שמתחיל כהשתלטות היסטורית על הנוהל המשטרתי מתרחב לאט לאט לכדי סיפור של שתי דמויות שאינן קשורות לכאורה: הראשונה הוא מנתח מתמחה שמוצא עצמו בחובות ובשפל המדרגה; השנייה היא של ילדה שנידונה לעבוד אצל השומר הסדיסטי השואב הנאה מינית מייסורי האסירים.
כאשר האזרח הפשוט מתחיל להרגיש פגיע יותר ויותר, האלימות מתחילה לגבות את מחיר העיר ואנשים חזקים מתחילים לנצל את האנשים הפחות טובים לטובתם האישית. מיקל קרדל וססיל וינגה משלבים ידיים לבסס את זהותו של ההרוג ולחקור את הנסיבות שהובילו למותו האכזרי.
בינתיים, קריסטופר בליקס עובר מהכפר שלו ומגיע לעיר כדי לנסות את כוחו להיות רופא. הוא בן של איכר. הוא כותב מכתבים לעיתים קרובות לאחותו ומתאר את חווייתו הפרועה במגורים בעיר הבירה. הוא מודיע לה על הדרך שעבר בדרך בוגדנית וחווה צרות שגורמות לו לצבור עוד ועוד חובות ולהתפשר על מנת לשמור את ראשו מעל לצרותיו המתגברים. במקרה אחר, גברת צעירה בשם אנה סטינה מוחזקת בכוח בבית עבודה על ידי הכומר שהיא הרגיזה. היא מתכננת את בריחתה וכמעט מצליחה בניסיונה, אך נופלת בידיו של רוצח סדיסטי. כל הדמויות נתקלות זו בזו וחוצות דרכים, פיתולים ופניות שונים נפרשים עם סיום הסיפור עד ללכידתו של הרוצח הסדיסטי.
שגרירות ארצות הברית בבייג'ינג

| --- | --- |


מתחם השגרירות של ארצות הברית בבירה בייג'ינג
 מידע כללי
 עיר:  בייג'ינג 
 קואורדינטות:  39°57′11″N 116°27′32″E﻿ / ﻿39.953°N 116.459°E﻿ / 39.953; 116.459
 מיקום קודם:  טאיפיי
 תאריך פתיחה:  1935
 תאריך סגירה:  1978
 תאריך פתיחה מחדש:  1979
 דיפלומטיה
 חלק מ:  יחסי ארצות הברית-סין יחסי ארצות הברית–טאיוואן
 כפופה ל:   מחלקת המדינה
 שטח האמנה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 
 אתר רשמי
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןשגרירות ארצות הברית בבייג'ינג(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןשגרירות ארצות הברית בבייג'ינג
 
שגרירות ארצות הברית בבייג'ינג היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין. השגרירות נמצאת ברובע צ'אויאנג, בייג'ינג.
שגרירות ארצות הברית הנוכחית בבייג'ינג נפתחה ב-8 באוגוסט 2008 על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש והיא הנציגות הדיפלומטית האמריקאית השלישית בגודלה בעולם, אחרי שגרירות ארצות הברית בבגדאד ושגרירות ארצות הברית ביֶרֶוָואן (אנ').
היסטוריה

ארצות הברית שלחה נציגים דיפלומטיים ראשונים לסין ב-1844, כאשר כיילב קאשינג, ניהל משא ומתן על הסכם וואנגיה. נציגים ייצגו את ארצות הברית בסין מ-1844 עד 1857. עד 1898, לסין לא הייתה מערכת של הקיסר לקבל את כתבי האמנה של נציגים זרים.
השגרירות המקורית של ארצות הברית בסין הוקמה בשנת 1935 כאשר הנציגות האמריקאית ברפובליקה הסינית שודרגה לשגרירות בנאנג'ינג. עם זאת, השלטון המרכזי של הלאומנים הועבר לטאיפיי ב-1949 עקב מלחמת האזרחים הסינית והשגרירות נפתחה מחדש בטאיוואן ב-1953.
הקומוניסטים כבשו את הבירה הלאומית נאנג'ינג באפריל 1949, אך השגריר סטיוארט לא נקרא לחזור מסין עד אוגוסט 1949. ארצות הברית לא הכירה בממשלה החדשה של הרפובליקה העממית של סין עם הקמתה באוקטובר 1949, ותחת זאת שדרגה את הקונסוליה בטאיפיי (טאיוואן) לשגרירות ב-1953.
בשנת 1973 הקימה ארצות הברית משרד קישור בבייג'ינג כדי לייצג את האינטרסים שלה ברפובליקה העממית של סין. ב-1976 הועלה ראש לשכת הקישור לדרגת שגריר. בדצמבר 1978 ניתקה ארצות הברית את היחסים הרשמיים עם הרפובליקה של סין. ב-1 בינואר 1979 הכריזו ארצות הברית והרפובליקה העממית של סין על נירמול היחסים ופתיחת שגרירויות הדדית, וארצות הברית הורידה את מעמד הנציגות בטאיוואן במקביל לפתיחת שגרירות בבייג'ינג.
מכיוון שהשגרירות חוסה תחת חסינות דיפלומטית, וממשלת סין מנועה מפעילות בו, שימשה השגרירות כמקום מחבואו של מתנגד המשטר הסיני צ'ן גואנגצ'נג לאחר שנמלט ממעצר בית.
שגרירים > נציגים באימפריה הסינית

| שם | תמונה | האמנה | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| כיילב קאשינג |  | 12 ביוני 1844 | 27 באוגוסט 1844 |
| אלכסנדר היל אוורט |  | 26 באוקטובר 1846 | 28 ביוני 1847 |
| ג'ון וו. דייוויס |  | 6 באוקטובר 1848 | 25 במאי 1850 |
| המפרי מרשל |  | 4 ביולי 1853 | 27 בינואר 1854 |
| רוברט מיליגן מקליין |  | 3 בנובמבר 1854 | 12 בדצמבר 1854 |
| פיטר פרקר |  | 15 ביולי 1856 | 25 באוגוסט 1857 |
| וויליאם בי ריד |  | 3 במאי 1858 | 11 בנובמבר 1858 |
| ג'ון אליוט וורד |  | 10 באוגוסט 1859 | 15 בדצמבר 1860 |
| אנסון ברלינגים |  | 20 באוגוסט 1862 | 21 בנובמבר 1867 |
| ג'ון רוס בראון |  | 28 באוקטובר 1868 | 5 ביולי 1869 |
| פרדריק לואו |  | 27 באפריל 1870 | 24 ביולי 1873 |
| בנג'מין אייברי |  | 29 בנובמבר 1874 | 8 בנובמבר 1875 |
| ג'ורג' סוורד |  | 24 באפריל 1876 | 16 באוגוסט 1880 |
| ג'יימס בוריל אנג'ל |  | 16 באוגוסט 1880 | 4 באוקטובר 1881 |
| ג'ון ראסל יאנג |  | 17 באוגוסט 1882 | 7 באפריל 1885 |
| צ'ארלס הארווי דנבי |  | 1 באוקטובר 1885 | 8 ביולי 1898 |
| אדווין ה. קונגר |  | 8 ביולי 1898 | 4 באפריל 1905 |
| וויליאם וודוויל רוקהייל |  | 17 ביוני 1905 | 1 ביוני 1909 |
| וויליאם ג'יי קלהון |  | 21 באפריל 1910 | 26 בפברואר 1913 |
שגרירים > נציגים ברפובליקה הסינית

| שם | תמונה | האמנה | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| וויליאם ג'יי קלהון |  | 21 באפריל 1910 | 26 בפברואר 1913 |
| פול סמואל ריינש |  | 15 בנובמבר 1913 | 15 בספטמבר 1919 |
| צ'ארלס ריצ'רד קריין |  | 12 ביוני 1920 | 2 ביולי 1921 |
| יעקב גולד שורמן |  | 12 בספטמבר 1921 | 15 באפריל 1925 |
| ג'ון ואן אנטוורפן מקמורי |  | 15 ביולי 1925 | 22 בנובמבר 1929 |
| נלסון טי ג'ונסון |  | 1 בפברואר 1930 | 17 בספטמבר 1935 |
| ג'ורג' מרשל |  | 20 בדצמבר 1945 | ינואר 1947 |
שגרירים > שגרירים ברפובליקה הסינית

| שם | תמונה | האמנה | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| נלסון טי ג'ונסון |  | 17 בספטמבר 1935 | 14 במאי 1941 |
| קלרנס אי גאוס |  | 26 במאי 1941 | 14 בנובמבר 1944 |
| פטריק ג'יי הארלי |  | 8 בינואר 1945 | 22 בספטמבר 1945 |
| ג'ון לייטון סטיוארט |  | 19 ביולי 1946 | 2 באוגוסט 1949 |
שגרירים > שגרירים ברפובליקה הסינית (טאיוואן)

| שם | תמונה | האמנה | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| קארל ל. רנקין |  | 2 באפריל 1953 | 30 בדצמבר 1957 |
| אוורט פ. דראמרייט |  | 8 במרץ 1958 | 8 במרץ 1962 |
| אלן ג'י קירק |  | 5 ביולי 1962 | 18 בינואר 1963 |
| ג'רלד רייט |  | 29 ביוני 1963 | 25 ביולי 1965 |
| וולטר פ. מקונוגי |  | 28 ביוני 1966 | 4 באפריל 1974 |
| לאונרד ס. אונגר |  | 25 במאי 1974 | 19 בינואר 1979 |
שגרירים > נציגים ברפובליקה העממית של סין

| שם | תמונה | תחילת תפקיד | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| דייוויד ברוס |  | 14 במאי 1973 | 25 בספטמבר 1974 |
| ג'ורג' ווקר בוש |  | 26 בספטמבר 1974 | 7 בדצמבר 1975 |
| תומאס ס. גייטס |  | 6 במאי 1976 | 8 במאי 1977 |
| לאונרד וודקוק |  | 26 ביולי 1977 | 7 במרץ 1979 |
שגרירים > שגרירים ברפובליקה העממית של סין

| שם | תמונה | האמנה | סיום תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| לאונרד וודקוק |  | 7 במרץ 1979 | 13 בפברואר 1981 |
| ארתור וו. הומל הבן |  | 24 בספטמבר 1981 | 24 בספטמבר 1985 |
| וינסטון לורד |  | 19 בנובמבר 1985 | 23 באפריל 1989 |
| ג'יימס לילי |  | 8 במאי 1989 | 10 במאי 1991 |
| ג'יי סטייפלטון רוי |  | 20 באוגוסט 1991 | 17 ביוני 1995 |
| ג'יימס ר. סאסר |  | 14 בפברואר 1996 | 1 ביולי 1999 |
| יוסף פרוהר |  | 15 בדצמבר 1999 | 1 במאי 2001 |
| קלארק טי רנדט ג'וניור |  | 28 ביולי 2001 | 20 בינואר 2009 |
| ג'ון האנטסמן |  | 28 באוגוסט 2009 | 30 באפריל 2011 |
| גארי לוק |  | 16 באוגוסט 2011 | 21 בפברואר 2014 |
| מקס בוקוס |  | 20 במרץ 2014 | 16 בינואר 2017 |
| טרי ברנסטאד |  | 12 ביולי 2017 | 4 באוקטובר 2020 |
| ניקולס ברנס |  | 1 באפריל 2022 | מכהן |
גלריה

אזרחים סינים ממתינים בתור למחלקת הויזות בכניסה לשגרירות, 2019
בניין השגרירות מואר באורות כחול וצהוב  כאות הזדהות עם אוקראינה, 2022
מאבטחים של חיל הנחתים המוצבים בשגרירות
מעון מגורי השגריר
הערות שוליים

↑  "Contact Us." Embassy of the United States, Beijing. Retrieved on October 21, 2012. "No. 55 An Jia Lou Lu 100600" - Address in Chinese: "北京安家楼路55号 邮编：100600"
↑  "New U.S. Embassy in Beijing dedicated." Associated Press at the Los Angeles Times. August 8, 2008. Retrieved on October 18, 2012.
↑  ראו יחסי ארמניה–ארצות הברית ויֶרֶוָואן (בירת ארמניה).
↑  "U.S. Embassy Beijing, China - National Museum of American Diplomacy".
↑  Chin, Josh (2012-04-29). "China cracks down after Chen escape". wsj.com.
↑  "China demands U.S. halt Olympics 'interference'". The Globe and Mail (בCanadian English). 2022-01-27. נבדק ב-2022-01-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 13056810  GND: 1077124341  ISNI: 0000 0004 0424 4088  LCCN: n85075248  NLA: 35848289  VIAF: 158337024   WorldCat (עם VIAF): 158337024 
תמונה שצולמה בתוך שגרירות ארצות הברית בבייג'ינג של השגריר גארי לוק עם צ'ן גואנגצ'נג
מזכיר המדינה מייק פומפאו מצטלם עם נחתים אמריקאים בשגרירות בייג'ינג
רוברט קר (פוליטיקאי)

רוברט סמואל קר (באנגלית: Robert Samuel Kerr;‏ 11 בספטמבר 1896 –  1 בינואר 1963) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-12 בשנים 1943–1947, הראשון מבין מושלי המדינה שנולד על אדמתה, וכסנאטור מטעמה מ-1949 ועד מותו. טרם הגיעו לפוליטיקה, הקים קר חברת נפט. כפוליטיקאי פעל קר למען משאבי הטבע, ומורשתו כוללת נתיבי מים שמחברים את נהר ארקנסו למפרץ מקסיקו.