stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטרסקס
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות > חוסר באנזים 5-אלפא רדוקטאז

מחסור באנזים 5 אלפא רדוקטז (alpha reductase deficiency‏-5) נובע משוני גנטי העובר בתורשה באופן אוטוזומלי-רצסיבי. בעוברים בעלי מין כרומוזומלי XY (זכרי), הוא אינו מאפשר הפיכת טסטוסטרון להורמון הפעיל יותר DHT, ומעכב את התפתחות סימני המין הזכריים בעובר. כתוצאה מכך עשויים להיוולד תינוקות בעלי אברי מין זכריים, אך לא פוריים; תינוקות עם היפוספדיאס (פתיחה נמוכה של צינור השתן, ולעיתים כיס אשכים פתוח); האשכים עלולים להיות טמירים; תינוקות עם אברי מין נקביים למראה, עם דגדגן גדול, וכן מצבי ביניים.
לעיתים קרובות בוחרים לגדל תינוקות בעלי איברי מין נקביים-למראה כילדות. בגיל ההתבגרות מתחילים האשכים הטמירים להפיק הורמונים זכריים, ומתפתחים סימני מין משניים זכריים. הדגדגן מתפתח לפין קטן, המסוגל להגיע לזקפה ופליטה. לעיתים מתפתחת גם זהות מגדרית גברית.[דרוש מקור] חוסר באנזים 5 אלפא רדוקטאז נפוץ יותר בחברות בהן נהוגים או היו נהוגים נישואי קרובים.
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות > תסמונת אי-רגישות לאנדרוגן

בתסמונת אי-רגישות לאנדרוגן (androgen insensitivity syndrome), העוברת בתורשה (אם כי היא עשויה להיות תוצאה של מוטציה ספונטנית) תאי הגוף אינם מגיבים לאנדרוגן, שהוא ההורמון המפתח את סימני המין הזכריים. אנשים עם תסמונת זו נולדים עם גוף נקבי למראה, עם אשכים טמירים (המייצרים את ההורמון הזכרי שהגוף אינו מגיב לו); ללא רחם ושחלות, ושער גוף מועט. הקריוטיפ הוא XY. קיימת גם אי רגישות חלקית, העשויה להביא ליצירת אברי-מין שאינם חד-משמעיים. הזהות המגדרית על פי רוב נשית.[דרוש מקור] לעיתים מתבצעת התערבות כירורגית להארכת הנרתיק כדי לאפשר חדירה וגינאלית.
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות > כרומוזומי מין לא-טיפוסיים

מצבים שונים נגרמים בשל כרומוזומי מין שונים. אנשים שיש להם רק כרומוזום X‏ (45 כרומוזומים במקום 46) יפתחו תסמונת טרנר. בנקבות שזה הקריוטיפ שלהן, סימני המין הנקביים מפותחים פחות מנקבות עם קריוטיפ XX. מצבי תסמונת טרנר שבהם בחלק מהתאים יש כרומוזומי XY ובחלקם רק X (תופעה הידועה בשם מוזאיציזם - בעברית "פסיפסיות") עשויים להביא לאיברי מין שאינם חד-משמעיים.
זכרים בעלי כרומוזום X נוסף (קריוטיפ XXY) מפתחים תסמונת קליינפלטר. האשכים שלהם קטנים וקשים, ובבגרותם סימני המין הזכריים חלשים יותר - לעיתים שיער גוף מועט וגדילת שדיים. לעיתים הזהות המגדרית היא נשית.
בספרות הרפואית מתוארים צירופים רבים של כרומוזומי מין, כולל בני-אדם בעלי ארבעה כרומוזומי מין ויותר.
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות > היפרפלזיה

היפרפלזיה של יותרת הכליה היא תופעה תורשתית אשר לרוב גורמת לפעילות יתר של בלוטת יותרת הכליה, המביאה לייצור עודף של הורמוני מין. בנקבות עשוי הדבר להתבטא באברי מין שאינם חד-משמעיים ובהתפתחות סימני מין משניים זכריים בגיל ההתבגרות. זוהי הסיבה השכיחה ביותר למצבי אינטרסקס.
סיבות אפשריות לאינטרסקסואליות > מצב הנגרם מעודף הורמונים ברחם

חשיפה ברחם במהלך ההריון לתרופה פרוגסטין (Progestin), בה השתמשו בשנות החמישים והשישים למניעת הפלות מוקדמות, גרמה לוויריליזציה מוגברת בעוברים ממין נקבה (Progestin-induced virilisation). לתינוקות אלה דגדגנים מוגדלים, ובגיל ההתבגרות עשוי גופם לפתח סימני מין משניים זכריים.
חשיפה לאנדרוגנים ברחם עלולה לגרום גם להיפרלפזיה של יותרת הכליה.
אצל פרות ידועה תופעה כזו כאשר נולדים עגלים תאומים שהאחד מהם זכר והשנייה נקבה. מאחר שאצל הפרות (בניגוד לבני האדם) השליה משותפת לשני התאומים הלא-זהים, מגיעים הורמונים זכריים אל עובר העֶגלה. כתוצאה מכך נולדת פרה שאינה פורייה ובעלת דפוסי התנהגות זכריים (בבגרות המינית היא מנסה להרביע פרות אחרות). פרה כזאת נקראת בתלמוד בשם פרה אילונית, ובאנגלית freemartin.
יחס החברה והממסד הרפואי לאנשים אינטרסקסואלים > אינטרסקס בישראל

בשנים האחרונות הגיעו הדי הפעילות העולמית למען זכויות אינטרסקס גם לישראל, ומספר שינויים משמעותיים התרחשו מאז. קבוצת הפעילים בישראל גדלה משנה לשנה ומפעילה את עמוד הפייסבוק "נרתמים למען זכויות אינטרסקס".
בעקבות לחצים מצד פעילים אינטרסקס שערכו כנסים, ימי עיון ושולחנות עגולים בשיתוף מומחים רפואיים, אנשי אקדמיה, החברה האזרחית ונציגי משרד הבריאות, הוקמה ועדה שנועדה לבחון את הנוהל לטיפול במצבי אינטרסקס/DSD. לאחר שנתיים של עבודה מאומצת, התפרסם נוהל חדש ומתקדם המבסס את זכויותיהם של אנשים אינטרסקס והוריהם מול מערכת הבריאות ומתווה רוח חדשה בטיפול בהם. הנוהל מעניק למטופל ומשפחתו את עיקר הסמכות לקבל החלטות רפואיות מושכלות המבוססות על מידע מלא ואמין.
בין החידושים שבנוהל:
מצב אינטרסקס, כאשר הוא אינו מהווה סכנה לחייו או לבריאותו של אדם, אינו מהווה כשלעצמו מחלה שיש לטפל בה. טיפול יינתן רק כדי למנוע סכנה לחיים, פגיעה פיזיולוגית או נפשית.
זכאות להיות מטופלים במרכזים מומחים לטיפול במצבי אינטרסקס/DSD.
דרישה לקבלת הסכמה מפורשת לצילום המטופל/ת והימצאותם של סטודנטים וסטאז'רים במהלך הבדיקות/טיפול.
שמירה על פרטיות אך הבטחת גישה למידע רפואי אישי (מידע שהיה מוסתר בעבר מהמטופלים).
הטלת חובות יידוע מוגברות כלפי ההורים (בדבר סיכויי הצלחת הטיפול והשיוך המיני והמגדרי כולל אפשרות השהיית הטיפול או זניחתו).
הטלת חובות יידוע מוגברות כלפי המטופל/האינטרסקס עצמו בהתאם למידת בגרותו והבנתו (ביחס לאבחנה ואפשרויות הטיפול ואי הטיפול) וקבלת הסכמתו לניתוח בנוסף להסכמת הוריו מעל גיל 14.
זכויות והטבות נוספות.
אינטרסקסואליות בספורט

הפרדה מגדרית בין גברים לנשים היא הפרקטיקה הנהוגה בעולם הספורט. ספורטאים טרנסג'נדרים ואינטרסקס מאתגרים את החלוקה הבינארית לגברים ולנשים בספורט, ומאלצים את עולם הספורט לבחון מחדש את הנחות היסוד שלו על מין ומגדר, ולגבש עקרונות העוסקים בשילובם ובהדרתם. ספורט הוא זירה חברתית ולכן הוא משקף תפיסות תרבותיות דיכוטומיות לגבי מין ומגדר, לפיהן קיימות רק שתי קטגוריות ביולוגיות שאדם יכול להשתייך אליהן (זכר או נקבה) וכי לכל קטגוריה ביולוגית יש את המגדר שלה (גבר הוא זכר ואישה היא נקבה), אולם ספורטאים טרנסג'נדרים ואינטרסקס נמצאים מחוץ לבינאריות המינית והמגדרית ולא ניתן לסווג אותם בקטגוריות אלו. הסוגיות הפרקטיות, הפוליטיות, המשפטיות והפילוסופיות שעוסקות בשילוב אינטרסקסואלים בספורט זוכות ליותר ויותר הכרה, כאשר סוגיית זכאותם להתחרות, ואם כן תחת אלו תנאים, היא סוגיה מרכזית בשיח ונתונה במחלוקת. ההתנגדות לשילוב אינטרסקסואלים בספורט נשענת בעיקר על ערך ההוגנות, ולפיה שילובם פוגע בעקרון המשחק ההוגן בטענה שיש להם מאפיינים המעניקים להם יתרון לא הוגן מול היריבים שלהם. התמיכה לשילוב אינטרסקסואלים בספורט נשענת בעיקר על ערך שוויון ההזדמנויות ואי האפליה תוך ביטול הטענה ליתרון לא הוגן.
משנות השלושים של המאה העשרים ועד שנות התשעים, נערכו בדיקות לאימות מין במטרה לתפוס גברים שמתחזים לנשים על מנת לגרוף הישגים בתחרויות לנשים. לאורך תקופה זו, לא נתפסו גברים המתחזים לנשים אלא "נתפסו" נשים אינטרסקס. במקרים רבים, נשים אלו אולצו לעזוב את עולם הספורט, המדליות שלהן נשללו מהן והישגיהן נמחקו מהרשומות. לדוגמה: בשנת 1966, במסגרת אליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, האתלטית הפולנייה אווה קלובוקווסקה עברה בהצלחה את הבדיקה הגינקולוגית לאימות מין בה נמצא כי יש לה איבר מין נקבי. בשנת 1967, ביצעו בה בדיקה לאימות מין בשיטת גופיף בר והיא נכשלה בה, לאחר שהתגלה שיש לה פסיפס (XX/XXY). הרופאים טענו כי יש לה כרומוזום אחד יותר מדי כדי להיות מוגדרת כאישה עבור תחרויות ספורט. עקב הכישלון בבדיקה, שיא העולם שלה בריצת 100 מטר נמחק מהרשומות, כל ההישגים והמדליות שצברה נשללו ממנה, וכן נשללה ממנה לצמיתות הזכות להתחרות בתחרויות בינלאומיות. אף על פי שמדיניות הבדיקות הבטיחה שמירה על סודיות, תוצאות בדיקתה הודלפו והיא הושפלה בציבור. בגיל 21, בלי אישור להתחרות בספורט עלית, הקריירה שלה הגיעה אל סופה והיא נאלצה לפרוש מעולם הספורט. שנה לאחר מכן, דווח כי היא נכנסה להריון וילדה.
בשנת 2011, הוועד האולימפי וה-IAAF גיבשו מדיניות לשילוב נשים אינטרסקס לפיה ספורטאיות אינטרסקס חייבות להוריד את רמת הטסטוסטרון בגופן לרמות נקביות טיפוסיות על מנת להתחרות, זאת בטענה כי רמות גבוהות של טסטוסטרון בגופן מעניקות להן יתרון לא הוגן על פני המתחרות שלהן. מדיניות זו ספגה ביקורת, ובשנת 2014 עמדה למבחן בבית הדין לבוררות בספורט לאחר שהאצנית ההודית דוטי צ'אנד, שנדרשה לעבור הליכים רפואיים כדי להתחרות, סרבה לעשות כן ותבעה את ה-IAAF על מדיניות זו. בית המשפט קבע כי אין הוכחות שמצביעות על קשר בין רמות טסטוסטרון גבוהות בקרב אינטרסקסואליות לבין שיפור ביצועים בספורט וביטל את המדיניות. באפריל 2018, גיבש ה-IAAF מדיניות חדשה בנושא. ביוני 2018, האצנית קסטר סמניה הגישה תביעה לבית הדין לבוררות בספורט נגד מדיניות זו, ונכון לספטמבר 2018, ההליך טרם הסתיים.
ראו גם

ג'נדרקוויר
גינאנדרומורפיזם
הרמאפרודיט
דיפאליה - כפילות סימני מין זכריים
מדע ומגדר
טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
טומטום ואנדרוגינוס - הלכות בנושא האינטרסקס
ג'ים סינקלייר
לקריאה נוספת

הספר "איזה מין גוף?" מאת ד"ר לימור מעודד דנון, מחקר נרטיבי ביקורתי על הגישה הטיפולית, ההורית וחוויות החיים של אינטרסקסואלים בישראל
מידלסקס מאת ג'פרי יוג'ינידיס, רומן אפי המתאר את קורותיה של משפחת מהגרים באמריקה מנקודת המבט של קאל, אינטרסקס עם חוסר באנזים אלפא רדוקטאז 5.
Karkazis, Katrina. Fixing sex: Intersex, medical authority, and lived experience. Duke University Press, 2008
קהילת יהודי נאנסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  située 17, boulevard Joffre à Nancy
 מיקום:  נאנסי
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  קהילת יהודי נאנסי
 רב בית הכנסת:  הרב שמואל שפירו (אנ') (2022-2020)
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1788 – 11 ביוני 1790
 חומרי בנייה:  לבנים
 אדריכל:  THOMAS Alfred, Augustin-Charles Piroux
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-ביזנטית
 
 קואורדינטות:  6°10′44″N 48°41′15″E﻿ / ﻿6.1789041163942°N 48.687619162437°E﻿ / 6.1789041163942; 48.687619162437
 he
 
קהילת יהודי נאנסי התגוררה בעיר נאנסי, (בצרפתית: Nancy) שהייתה בעבר בירת חבל לורן, בצפון מזרח צרפת ובכפרים שסבבו אותה. בשנת 1286 רכשו יהודים בית קברות בכפר הסמוך לקסו Laxou (החל מהמאה ה-20 הוא הפך לאחד הרבעים של העיר נאנסי). יישוב יהודי בעיר עצמה התקיים בנאנסי מאמצע המאה ה-14 ועד לגירוש היהודים מדוכסות לורן בשנת 1477. הקהילה התחדשה זמנית באמצע המאה ה-16, ולאחר מכן חדלה להתקיים, עד שהוקמה מחדש בימי שלטונו של לאופולד, דוכס לורן.
בשנת 1790 נחנך בית הכנסת של קהילת יהודי נאנסי. בעקבות המהפכה הצרפתית, בשנת 1808 תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. בשנת 1939, ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי צרפת, מנתה הקהילה היהודית בנאנסי כ־3,800 נפש. בזכות אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ואנשיהם חולצו יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת האקציה הראשונה שערכו הנאצים בעיר. על כך העניק יד ושם לכל אחד מהם את אות חסיד אומות העולם.
היסטוריה > ימים ראשונים

על פי מסמכי הארכיון של העיר נאנסי נמצא שהנוכחות היהודית בנאנסי הייתה קיימת כבר מהמאה ה-12. בשנת 1286 היהודים רכשו בית קברות בכפר לקסו Laxou הסמוך. בשנת 1341, ומאוחר יותר בשנת 1455, התיישבו כמה יהודים בננסי עצמה ובסביבותיה. בשנת 1470 חיו בעיר עשר משפחות יהודיות. בשנת 1477, הדוכס רנה השני, דוכס לורן, (המנצח בקרב בקרב על נאנסי כנגד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה "הנמהר"), החליט לגרש את היהודים מהעיר. לאחר מכן, דוכסות לורן, שנאנסי הייתה בירתה, נותרה עוינת לנוכחותם של יהודים במשך זמן רב מאוד.
בשנת 1595 הקהילה התחדשה זמנית. בין השנים 1637–1643 מאג'ינו גבריאל, שהיה "הקונסול הכללי של האומה העברית והלבנטינית", ביקש להקים בעיר שני בנקים ובית-עבוט (בית משכון). אחר כך עזבו היהודים את העיר והקהילה חדלה להתקיים.
במאה ה-17 יהודים בודדים ומבודדים נמצאו מפוזרים בכפרים ובערים בדוכסות לורן.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1939 הסתכמה האוכלוסייה היהודית בנאנסי ב־3,800 נפש, או 3.3% מכלל האוכלוסייה בעיר.
הגרמנים נכנסו לננסי ב־16 ביוני 1940. ב־8 במאי 1942 הנאצים פקדו על יהודי נאנסי לענוד את הטלאי הצהוב. ביום ראשון 19 ביולי 1942, התקיים הסבב הראשון לאיתור יהודים מהגרים מהמזרח (האקציה הראשונה). יום קודם נציגי הגסטפו דרשו משירות הזרים במשרד האוכלוסין וההגירה את רשימת היהודים הרשומים בעיריית נאנסי. פקחי המשטרה, בהנהגת של אדוארד ויגנרון ופייר מארי, הזהירו את המשפחות היהודיות בזמן. כך, שמאות יהודים הצליחו לעזוב את בתיהם לפני פשיטת הגסטפו ולהציל את חייהם. שירותי המשטרה השונים בעיר אפשרו להציל מאות אנשים מגירוש במהלך גלי המעצרים השונים. בשלוש ה"אקציות" בשנים 1942–1943 גורשו למחנות המוות 130 יהודים מהגרים ממזרח אירופה ועוד 400 יהודים שהיו אזרחים צרפתים שנעצרו וגורשו לאחר הכיבוש הגרמני בדרום צרפת, לאושוויץ. שאר הקהילה, בראשות הרב הירש הגנאור Rabbi Hirsch Hagnauer, שסירב לעזוב את העיר בזמן, גורשה לאושוויץ בתחילת מרץ 1944.
הקהילה היהודית בנאנסי הושמדה רק בחלקה במהלך מלחמת העולם השנייה. רוב יהודי העיר ברחו לדרום צרפת לאזור צרפת החופשית ולכפרים שבמחוז לורן.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה > כישלון האקציה בנאנסי

האקציה הראשונה בנאנסי הייתה ב־19 ביולי 1942 חלק ממבצע גדול יותר שארגנה גרמניה הנאצית במטרה לגרש יהודים מהשטחים הכבושים של מערב אירופה (צרפת, הולנד ובלגיה). המבצע נקרא "רוח אביב". פקודת המבצע קבעה שיש לעצור את כל היהודים החיים, באמסטרדם, בבריסל ובפריז באותו יום. ממשלת צרפת של וישי ששתפה פעולה עם הנאצים הייתה אמורה למסור לידי הגסטפו 110,000 יהודים בשנת 1942 .
הפעולה בצרפת הכבושה (צר'), כללה את גירוש היהודים מפריז וריכוזם במתחם ולודרום ד'איבר שבפריז, ב-16 וב-17 ביולי 1942. ב־20 ביולי 1942 המבצע היה אמור להתרחב גם לאזורי צפון מזרח צרפת (בו כלולה העיר נאנסי). הפעולה הראשונה במבצע, הייתה מיועדת לאסוף יהודים מהגרים חסרי מדינה, מפולין, ליטא, רומניה והונגריה. מאידך, אדוארד ויגנרון, ראש שירות הזרים בתחנת המשטרה המרכזית בנאנסי, סגנו פייר מארי ושלושה מאנשיהם פתחו במבצע שאפשר לחלץ יותר מ־350 מתוך 385 היהודים שאוימו ישירות בעיר נאנסי במסגרת המבצע; סה"כ נעצרו 32 עצורים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה > כישלון האקציה בנאנסי > סדר הפעולות שננקטו במשטרת נאנסי.

ב־18 ביולי 1942, נודע לאדוארד ויגנרון (צר'), ראש מחלקת הזרים של משטרת ננסי, שהאקציה של יהודי ננסי תתקיים למחרת . על כן הוא זימן את כל השוטרים שאליהם הוא יכול היה להגיע כדי שיזהירו את כל היהודים שברשימת המאוימים, שהרי את רובם השוטרים הכירו בשעת מסירת מסמכי הזימון והניירות להתיצב בתחנת המשטרה. בתחנת המשטרה, ויגנרון נתן לאותם יהודים התרי מעבר כדי ליגיעו ל"אזור החופשי ". בנוסף פקד ויגנרון על שוטרי משטרת נאנסי להגן ולשמור על ביתם של היהודים שהיו בסכנת הכחדה. לאור פעולותיו אלה ויגנרון נעצר על ידי הגסטפו, אך שוחרר ושוקם בשחרור מהמחנות.
אדוארד ויגנרון, פייר מארי ושלושת השוטרים צ'ארלס בוי, פרנסואה פינו וצ'ארלס ת'ורון קיבלו את אות חסיד אומות העולם מיד ושם.
היסטוריה > מגמר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה ולאחר השחרור ממחנות המוות חזרו מהם רק 22 יהודים. נותרו במסתור בנאנסי וסביבותיה כ-280 משפחות יהודיות. הרכוש היהודי נשדד אך ההרס היה הרבה פחות מאשר בגרמניה ומזרח אירופה בזכות שוטרי משטרת נאנסי. יהודי נאנסי נקראו לחזור לעיר ולקבל את בתיהם שננטשו עם הכיבוש הנאצי. העיר חוותה פרץ של מרץ מחודש הודות לחזרת משפחות מהיישובים הכפריים מיד לאחר המלחמה.
ניצולי השואה החליטו לחדש את פעילות אגודת ACI. ארגונים רבים הקימו בעיר את המטות: מגורשים לשעבר הקימו את אגודת UJRE (איחוד יהודים להתנגדות ועזרה הדדית), הוקמה התאחדות הסוחרים, קבוצות ספורט (כולל ה-JSN, Jeunesse Sportive de Nancy) ואגודת ה-CCE (הנציבות המרכזית של אנפנס), לקחה אחריות על ארגון מחנות הקיץ לנוער היהודי.
בשנת 1946 יצר הצייר עמנואל מאנה כץ, לבקשת ה-ACI, ציור גדול המתאר את המרד בגטו ורשה. הציור הוצב באולם הכנסים של האגודה. יחד עם עוד שלושה ציורי קיר של מוזיקאים יהודים (כליזמרים). בכניסה לבית האגודה נמצא לוח זיכרון עליו חקוקים שבע מאות שמות לזכרם של יהודי העיר שהושמדו בשואה.
בשנת 1962 ואחריה הגיעו לעיר משפחות יהודיות מהמגרב וצפון אפריקה.
מדי שנה בחודש אפריל, מציינת האגודה, בשותפות עם הקהילה היהודית של נאנסי, את יום השואה והמרד בגטו ורשה.
מכיוון שפעילות תרבותית החליפה בהדרגה את הפעילויות הדתיות בבית הכנסת, נדרש היה לשנות את שם האגודה לשם חדש. ב־15 במרץ 1989 אימצה האגודה חוקים חדשים ושינתה את שמה לאגודה Culturelle Juive (ACJ) ("האגודה לתרבות יהודית"). משימתה של האגודה ACJ, לשמור על קיום של התרבות היהודית, להנציח את זכר השואה, להילחם בגזענות, אנטישמיות וכל צורות ההדרה. אגודת ACJ מקיימת פעילויות רבות: כנסים, קונצרטים, תיאטרון, שיעורי יידיש, הקרנת סרטים ופעילויות פנאי אחרות. במשך תקופה ארוכה הפיקה הקהילה עיתון שנקרא "Le Blik du 55", העוסק בחיי היהודים בצרפת ובעולם. החל משנות האלפיים, עיתון הקהילה הוא אינטרנטי וניתן לקרוא אותו באתר האינטרנט שלה.
נאנסי הייתה מקום הולדתם של הסופר והמשורר אנדרה ספיר וזוכה פרס נובל פרנסואה ז'קוב.
בתי הכנסת

בשנת 1745 הוקם בית התפילה הראשון בעיר. כאשר בעיר היו כ־8 משפחות בלבד.
בשנת 1788 יהודי קהילת נאנסי החלו לבנות את בית הכנסת של נאנסי (הממוקם בשדרה ג'ופר מספר 17, נאנסי. בבניין מספר 19, שברחוב שדרת ג'ופר, נמצא המרכז הקהילתי, בבניין מרובע מודרני, בו נמצאים כמה אגודות יהודיות, כמו ה-UEJF ואיגוד הסטודנטים היהודים לרפואה, בצרפת). בתקופה שבניין בית הכנסת הוקם השטח מסביב היה ביצה והגישה אליו הייתה מהצד האחורי של הבניין, הרחק מהאזור בו עברה התחבורה באותם ימים. בעקבות ההתרחבות העירונית של העיר, בית הכנסת נמצא כעבור מאות שנים במרכז העיר. האדריכלים שהיו אחראים לבנית בית הכנסת הם: אוגוסטין-צ'ארלס פירו (1749 - 1805) ותומאס אלפרד (צר'). בית הכנסת נחנך ב־11 ביוני 1790. הוא הורחב בשנת 1841 ובשנת 1861. האדריכל אלפרד תומאס, היה אחראי על עיצוב חזית הכניסה לבית הכנסת. החזית, המפוארת מתוארכת לשנת 1935. חזית הבניין גדולה יותר ממידות חזית הבניין הישן, החזית מעניקה לבית הכנסת מראה מהודר.
בית הכנסת לפני ואחרי בניית חזית הבניין המהודרת בשנת 1935
בית הכנסת בנאנסי הוא בית הכנסת השני, העתיק ביותר בכל צרפת שעדיין פועל. רק בית הכנסת של העיירה לונוויל הנמצא כ־36 קילומטרים מזרחית מנאנסי, קצת יותר עתיק, מאחר שהוא נחנך בשנת 1786. גם הוא נבנה על פי תוכניותיו של האדריכל אוגוסטין-צ'ארלס פירו.
בית הכנסת נבנה בסגנון הנאו-ביזנטי, ובו שלוש דלתות חצי עגולות ללא פורטלים. במרכז החזית נמצאת רוזטה המוקפת בכיתוב בצרפתית "ואהבת לרעך כמוך". מתחת לרוזטה, ישנם שלושה חלונות חצי עגולים. חזית הבניין מעוטרת גם בתבליטים עם מוטיבים גאומטריים. הגמלון העליון שבחזית מְעוּטָר בלוחות הברית מגולפים.
בשנת 1948 האורגן של בית הכנסת שופץ על ידי בונה העוגבים אדמונד אלכסנדר רוטינגר.
הרובע היהודי צמוד לבית הכנסת במקום בו נמצא החל מהמאה העשרים מרכז הקניות סן סבסטיין במרכז העיר.
ב־11 ביולי 1984 הוכר בית הכנסת כנכס ואתר לאומית היסטורי של צרפת.
בין התאריכים 19–28 ביוני 1987 חגגו בנאנסי, 200 שנה להקמת בית הכנסת.
בין השנים 2007–2008 הוקף בית הכנסת מטעמי ביטחון בגדר מתכת בגובה של שלושה מטרים, כך שבית הכנסת מוסתר מעיני הנוסעים בשדרות ג'ופר.
בשנת 2010 מנתה הקהילה היהודית בננסי כ־450 משפחות.
החל משנת 2020 רב העיר, המחוז וחזן הקהילה הוא הרב שמואל שפירו.
בתי הקברות

בשנת 1286 היהודים רכשו חלקת אדמה עבור בית קברות בכפר לקסו Laxou הסמוך לעיר. בית הכנסת שהוקם בשנת 1788 נמצא במרחק 4.5 קילומטרים מהכפר לקסו. עם השנים הפך הכפר לרובע בעיר נאנסי עצמה.
בשנת 1840 הוקם בית הקברות הכללי והעתיק של העיר נאנסי שנקרא פרוויל (צר') Préville, כדי לקבור בו את הרוגי המלחמות שהיו בעיר ובסביבותיה כמו גם את יתר הנפטרים בעיר. בתוך בית הקברות הכללי הוקצתה חלקה לקבורה היהודית. חלקת בית הקברות היהודית נמצאת בכתובת שדרות בופלר מספר 2, נאנסי, 2 Bouflers Avenue.
בכניסה לחלקת בית העלמין היהודית, נמצאת מצבת זיכרון לזכר 700 קורבנות השואה היהודים שחיו בעיר נאנסי ובנוסף מוזכרים בה גם אלפי הקורבנות שנהרגו במלחמת העולם השנייה בכל מחוז לורן .
הכניסה לבית הקברות
חלקת בית הקברות היהודי בפרוויל
מצבת הזיכרון לקורבנות השואה בכניסה לחלקת הקבורה היהודית בבית הקברות פרוויל, שבנאנסי
ראו גם

פרנסואה ז'קוב
אנדרה ספיר
לאופולד, דוכס לורן
הצהרת זכויות האדם והאזרח
הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת
גירוש היהודים מפריז (1942)
מאנה כץ
לקריאה נוספת

לירז לחמנוביץ, שואת יהודי צרפת - סקירה היסטורית, באתר יד ושם
Bédarride, Les Juifs en France, p. 387;
Depping, Les Juifs dans le Moyen Age, p. 211;
Carmoly, Histoire des Médecins Juifs, p. 203;
idem, Biographies des Israélites de France, p. 54;
Gross, Gallia Judaica, p. 400;
Halphen, Législation, pp. 169, 181, Paris, 1851.
הערות שוליים

1 2 3  קהילת יהודי נאנסי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
1 2  https://www.yadvashem.org/yv/pdf-drupal/france.pdf רשימת מקבלי אות חסידי אומות עולם ביד ושם, מצרפת. אדוארד ויגנרון בעמוד 70, פייר מארי בעמוד 67, צ'ארלס בוי בעמוד 11, פרנסואה פינו בעמוד 57 וצ'ארלס ת'ורון בעמוד 68
1 2  אנרי שומאן, קהילת יהודי נאנסי, באתר למורשת יהדות אלזס ולורן (בצרפתית)
↑  Nancy, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  ד. פטר, תיאור קהילת יהודי נאנסי 1787–1971, בתאריך 23 יולי 2007 (בצרפתית)
↑  Nancy | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Nancy - patrimoine juif, histoire juive, synagogues, musées, quartiers et sites juifs, JGuide Europe (בצרפתית)
↑  שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; תרגמה מאנגלית עתליה זילבר; ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, תל אביב 1997; עמ' 254
↑  Fred Kupferman (pref. Henry Rousso),, Paris, Éditions Tallandier ,2006, 2 nd  ed. (1 st  ed. Balland, 1987), 654 p. (ISBN 978-2-84734-254-3), p. 398.
1 2  Édouard Vigneron, Pierre Marie, the policemen who saved the Jews of Nancy, מאת לוסיין לאזר (צר'), באתר ליהדות אלזס ולורן.
↑  תעודת חסיד אומות העולם של צ'ארלס ת'ורון באתר יד ושם
↑  La communauté juive de Nancy, יהדות אלזס ולורן
↑  Les orgues de France, orgue.free.fr
↑  Synagogue, www.pop.culture.gouv.fr
↑  Philippe Boitel,, Desclée de Brouwer, coll. " Our history ",1995, 143 p. (ISBN 2-220-03643-X), p. 42.
עוזי נרקיס

ערך זה עוסק במפקד פיקוד המרכז של צה"ל במלחמת ששת הימים. אם התכוונתם לכביש מרכזי בירושלים הקרוי על שמו, ראו .
| --- | --- |

עוזי נרקיס במכללה לביטחון לאומי, 1963
 לידה:  6 בינואר 1925 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  17 בדצמבר 1997 (בגיל 72) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר הרצל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הגימנסיה העברית רחביה  École de guerre 
 השתייכות:   ההגנה   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1938 – יולי 1968 (כ־30 שנה)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת יפתח  נספח צה"ל במערב אירופה  מפקד המכללה לביטחון לאומי  מפקד פיקוד המרכז
 פעולות ומבצעים
 המרד הערבי הגדול   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים  פעולת כראמה
 עיטורים
 לגיון הכבוד 
 תפקידים אזרחיים
 פעיל בסוכנות היהודית ובהסתדרות הציונית העולמית, יו"ר החברה הממשלתית למדליות ומטבעות
 הנצחה
 דרך עוזי נרקיס
 
לוחית זיכרון לעוזי נרקיס בשלוחת משלטים מעל כביש 1 לירושלים
עוזי נרקיס (משמאל) ונחום שריג במבצע חורב, 12/1948
עוזי נרקיס, 1948
עוזי נרקיס (במרכז) לפני היציאה למבצע עובדה. משמאל, שעון על הג'יפ, נחום שריג, מרץ 1949
עוזי נרקיס (6 בינואר 1925 – 17 בדצמבר 1997) היה מפקד פיקוד המרכז של צה"ל במלחמת ששת הימים ומייסד המכללה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה > נעוריו

עוזי נרקיס נולד בירושלים לפרידה ויצחק נרקיס, יוצאי פולין. אביו היה מעובדי בית הנכות בצלאל בירושלים והיה האחראי על מכירת התוצרת האמנותית של תלמידי בית הספר בצלאל. דודו הוא מרדכי נרקיס (יצחק ומרדכי נרקיס היו שני גיסים שנישאו לשתי אחיות ונשאו שם משפחה זהה). שתי המשפחות גרו בשכנות בנווה בצלאל, שליד בית הספר בצלאל. זיכרון הילדות הראשון שלו היה הסתתרותו במרתף, בגיל ארבע, בימי מאורעות תרפ"ט, אירוע שלטענתו עיצב את מהלך חייו. בנעוריו למד בגימנסיה העברית רחביה. בשנת 1934 הצטרף לתנועת הנוער המחנות העולים ובחורף של שנת 1937 הצטרף לארגון ההגנה. בתום לימודיו בגימנסיה הצטרף ל"חוג העולה" של תנועת הנוער לאחר שהצטרף להגנה שימש כבלדר. לימים סיפר כי בנערותו נהג ללכת מדי שבת עם חבריו לבקר בכותל המערבי. כמו כן, יצא עם חבריו למסעות ארוכים ברחבי ארץ ישראל.
ביוגרפיה > לאחר מלחמת העצמאות

לאחר המלחמה הדריך בקורס מפקדי גדודים (מחזור ב'), שימש קצין אג"ם בפיקוד הדרום, פיקד על חטיבה 11, חטיבת חיל רגלים במילואים. בשנת 1951 יצא לסייע ל-4 מעברות בדרום הארץ, לאחר החורף הקשה של אותה שנה והשיטפונות שפקדו אותן. שימש מדריך ראשי בבית הספר המתקדם לקצינים. בשנת 1953 נסע לצרפת והיה הקצין הראשון של צה"ל שהשלים את לימודיו בבית הספר הגבוה למלחמה בצרפת. בשנת 1956 נתמנה לראש מחלקת מבצעים במטה הכללי ובהמשך לעוזר ראש אגף המטה הכללי, תפקיד בו שירת במבצע קדש. ב-1958 עבר לכהן כסגן ראש אגף מודיעין. באפריל 1959 התמנה לתפקיד הנספח הצבאי הישראלי למערב אירופה בפריז. במסגרת תפקידו סידר בעזרת קשרים אישיים את הפגישה בין דוד בן-גוריון ושארל דה גול ביוני 1961. עם סיום תפקידו ביוני 1962 קיבל את אות לגיון הכבוד. מששב לארץ נתמנה ביולי 1962 לראש צוות ההקמה של המכללה לביטחון לאומי של צה"ל לקראת הקמתה באוקטובר 1963 והיה מפקדה הראשון ב-15 בדצמבר 1965 החליף את יוסף גבע בתפקיד מפקד פיקוד המרכז.
ביוגרפיה > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים פיקד נרקיס על הכוחות בחזית המרכז, שכללו חמש חטיבות, ותפקידם היה לבלום מתקפה ירדנית אפשרית. כשכוחות הלגיון ירו לכיוון ירושלים העברית והשתלטו על מטה האו"ם בארמון הנציב, הוא ניצל את ההזדמנות ודחף לפעולה לכיבוש ירושלים. בהמשך היה בין הלוחצים על משה דיין לאשר את כיבוש העיר העתיקה ותחת פיקודו השלימו הצנחנים של מוטה גור את כיבוש העיר העתיקה מידי הלגיון. כמו כן נכבשו כל העיר וסביבותיה והושלם איחוד הבירה. במהלך הקרבות על ירושלים במלחמת ששת הימים נהרגו 182 מחיילי צה"ל. בכניסתו לעיר כמנצח ב-7 ביוני 1967, תועד בתמונה המפורסמת, לצדם של הרמטכ"ל רבין ושר הביטחון דיין. לאחר כיבוש העיר העתיקה הוא אמר ללוחמים:
מאז אנשי בר גיורא ויוחנן מגוש חלב לא נלחמה חרב יהודית על הר הבית. אולם מלחמת הקנאים הייתה מלחמת התגוננות נואשת, שבסופה נכחדו כולם. הפעם זוהי מלחמת שחרור הפותחת את כל התקוות שאפשר לפתוח בפני העם היהודי ובפני מדינת ישראל.
לאחר כיבוש העיר העתיקה הורה שלמה להט, באישור נרקיס, על הרחבת רחבת הכותל המערבי בהריסת הבתים בשכונת המוגרבים. לעומת זאת, נדב שרגאי מספר שהרב שלמה גורן ביקש מנרקיס לנצל את ההזדמנות ולפוצץ את כיפת הסלע אך נרקיס סירב ואיים להורות לעצור את גורן אם לא יפסיק לדבר עמו בנושא.
במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושבי הכפרים עמואס, יאלו ובית נובא (היום מבוא חורון), והרס את הבתים. נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות[דרוש מקור].
במרץ 1968 תכנן ופיקד על פעולת כראמה, אשר הסתיימה באבדות רבות לצה"ל. עם תום הזמן שהוקצב למבצע, חיילי צה"ל היו שקועים בתוך העיירה כראמה והרמטכ"ל חיים בר-לב הטיל על ישראל טל את משימת חילוץ הכוחות. ההיסטוריון אורי מילשטיין טוען שמינוי זה היה הדחה בפועל של עוזי נרקיס מפיקוד על המבצע.
ביולי 1968 סיים נרקיס את כהונתו כמפקד הפיקוד ופרש מצה"ל.