stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גייב פרואיט
קריירה

פרואיט למד באוניברסיטת USC, ובשלוש עונותיו באוניברסיטה הוא תרם 13.8 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-3.1 ריבאונדים.
ב-27 באפריל 2007 נרשם פרואיט לדראפט ה-NBA, ונבחר במקום ה-32 על ידי הבוסטון סלטיקס.
בעונתו הראשונה פרואיט היה רכז רביעי (אחרי ראז'ון רונדו, אדי האוס וסם קאסל), ולכן הוא שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA, בקבוצה יוטה פלאש. אף על פי ששיחק את מרבית העונה בליגת הפיתוח זכה בסופה באליפות ה-NBA ביחד עם הסלטיקס. בעונתו השנייה התקדם פרואיט במעמד הקבוצתי, ושיחק 8 דקות בממוצע למשחק.
ב-31 ביולי 2009 נופה פרואיט מסגל השחקנים של הסלטיקס, ושיחק במחנה הקיץ של הניו יורק ניקס, אך נופה גם מסגל הניקס ב-7 באוקטובר 2009. פרואיט שיחק בעונה זו בליגת הפיתוח בקבוצות לוס אנג'לס די-פנדרס ויוטה פלאש.
פרואיט שיחק 62 משחקים בסך הכל בבוסטון ותרם 2 נקודות ב-7.5 דקות.
ב-10 באוגוסט 2010 חתם פרואיט בקבוצה עירוני אשקלון מליגת העל. פרואיט הספיק לשחק באשקלון 12 משחקים בלבד לפני ששוחרר בעקבות יכולת מאכזבת שלו. הוא קלע 8.2 נקודות בממוצע למשחק.
את עונת 2011/2012 פתח פרואיט בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ולאחר שני משחקים במדי הקבוצה הוחתם על ידי קבוצת האורלנדו מג'יק בחודש דצמבר 2011 לקראת העונה המתחדשת (לאחר שביתת השחקנים הארוכה שהתקיימה בחודשים שקדמו לעונה זו). ב-21 בדצמבר 2011, אחרי שני משחקי קדם-עונה מול המיאמי היט, שוחרר פרואיט מהקבוצה וחזר לשחק בסו פולס סקייפורס גם בעונת 2011/2012 וגם בעונת 2012/2013.
בעונת 2013/2014 שיחק 4 משחקים במדי מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA ואז עבר להמשך העונה לשחק 13 משחקים במדי אגו רת'ימנו מיוון.
בעונת 2014/2015 שיחק במדי קראבנוס היוונית מספר משחקים בתחילת העונה ועבר בהמשכה אל פאנליניוס היוונית בה סיים את העונה.
סטטיסטיקה ב-NBA > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 2007/2008 | בוסטון | 15 | 0 | 6.5 | .359 | .250 | .500 | .5 | .9 | .3 | .0 | 2.1 |
| 2008/2009 | בוסטון | 47 | 0 | 7.8 | .307 | .292 | .810 | .9 | .8 | .3 | .1 | 2.0 |
| קריירה |  | 62 | 0 | 7.4 | .321 | .283 | .783 | .8 | .8 | .3 | .0 | 2.0 |
סטטיסטיקה ב-NBA > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008/2009 | בוסטון | 4 | 0 | 2.8 | .000 | .000 | .000 | .0 | .5 | .0 | .2 | .0 |
| קריירה |  | 4 | 0 | 2.8 | .000 | .000 | .000 | .0 | .5 | .0 | .2 | .0 |
אליצור אשקלון

אליצור אשקלון הייתה קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר אשקלון, אשר בשיאה שיחקה בליגת העל. עד לקיץ 2005 שמה של הקבוצה היה "אליצור אשקלון", אך השם שונה ל"עירוני אשקלון" עקב האיחוד עם קבוצת מכבי אשקלון. בתום עונת 2011/2012 שם הקבוצה חזר להיות "אליצור אשקלון". בשנת 2017 הקבוצה התפרקה סופית, ואת מקומה תפסה קבוצת האוהדים העירונית "אליצור "איתו" אשקלון".
הקבוצה שיחקה בהיכל הספורט באשקלון, שנבנה בשנת 1999, ומכיל כ-3,000 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

גביע ווינר :
זכייה (1): 2006/2007
ליגת העל :
חצי גמר: 2004/2005
גביע המדינה :
חצי גמר: 2009/2010
יורוקאפ צ'לנג' :
רבע גמר: 2005/2006
שחקנים בולטים בעבר

ישראל ארז כץ
ישראל משה מזרחי
ישראל יובל נעימי
ארצות הברית ישראל דנמרק חנן קולמן
ישראל פפי תורג'מן
ארצות הברית מרכוס האטן
ארצות הברית ריקרדו מארש
ארצות הברית ראשון טרנר
ארצות הבריתמייקל הקים ג'ורדן
ישראלדודו שמריז
ארצות הברית סטיב בארט
ארצות הברית מארק דין
ארצות הברית קניון וויקס
קנדה דארט בויד
ארצות הברית אוסטרליה סי ג'יי ברוטון
ארצות הברית גייב פרואיט
ארצות הברית דזמון פארמר
ארצות הברית טרה קלי
ראו גם

רשימת כדורסלני אליצור אשקלון בעבר ובהווה
הערות שוליים

↑  שי לוי ושרון קביליו, רק ארבעה זרים ישחקו, יבוטל "החוק הרוסי", באתר ONE‏, 23 במאי 2011
↑  אלירן כהן,ארצית דרום: האשקלוניות כאן, ספסל, 15 בספטמבר 2016
ליבליך-מוזר-גליק

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  שותפות
 מייסדים:  שלמה ליבליך, מיבי מוזר
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים)
 משרד ראשי:  רחוב הברזל 27 תל אביב-יפו
 ענפי תעשייה:  עריכת דין
  
 www.lm-adv.co.il
 
ליבליך-מוזר-גליק הוא משרד עורכי דין השוכן בתל אביב ומתמקד בדיני תקשורת וקניין רוחני, ובפרט בייצוגם של אמצעי תקשורת ועובדיהם בתביעות לשון הרע ותביעות נוספות הקשורות בפעילות העיתונאית, כגון הגנת הפרטיות, איסור פרסום, חופש המידע, צנזורה וזכויות יוצרים. במשרד מחלקות נוספות העוסקות בתחומים שונים של משפט מסחרי.
היסטוריה

המשרד הוקם בשנת 1962 על ידי עו"ד שלמה ליבליך. כעבור שלוש שנים הצטרף למשרד עו"ד מיבי מוֹזר כמתמחה וב-1973 הפך לשותף. המשרד נקרא ליבליך-מוזר נוהל על ידי שני השותפים עד מותו של ליבליך בשנת 2001, ומאז מוזר הוא מוביל המשרד. עם השותפים במשרד נמנים גם בני דור ההמשך של המייסדים, עורכי הדין טל ליבליך ופז מוזר. במהלך המאה ה-21 הפך תמיר גליק, שהיה עו"ד בכיר במשרד, לשותף, ושם המשרד שונה לשם ליבליך-מוזר-גליק.
המשרד הגיע לפסקי דין תקדימיים אחדים בתחום עיסוקו, ובהם:
זכותו של עיתונאי לשמור על חסיון מקורותיו.
הגבלת יכולתה של הצנזורה הצבאית לפסול כתבה רק למצבים שבהם יש הסתברות קרובה לוודאי לפגיעה ממשית וקשה בביטחון המדינה (בג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי).
קביעת השיקולים למתן צו מניעה האוסר פרסום ידיעה עיתונאית.
הקביעה כי אדם המגיב בראיון לעיתון על דברי השמצה נגד אדם אחר, בלא להוסיף השמצה משלו, אינו אחראי לנזק שנגרם למושמץ.
כן היה המשרד מעורב בתביעות נודעות, ובהן:
ייצוג "הארץ" בתביעת הדיבה של בצלאל מזרחי על תיאורו כמנהיג ארגון פשע.
ייצוג המקומונים "העיר" ו"כלבו", בעתירה לבג"ץ נגד צו איסור פרסום בפרשת יוסף עמית, שהואשם בריגול.
ייצוג "הארץ" ועוזי בנזימן בתביעת הדיבה שהגיש נגדם אריאל שרון.
פרסום תמצית נימוקיה של פרקליטת המדינה עדנה ארבל, לעמדתה שיש מקום להעמיד לדין את בני הזוג נתניהו בעבירות של מרמה והפרת אמונים בעניין עמדי.
ייצוג משה סבוראי, מוותיקי לח"י, בתביעת דיבה נגד העיתון "מעריב".
ייצוג אילנה דיין וטלעד בדיון בבית המשפט המחוזי בפרשת סרן ר'.
ייצוג "הארץ" ואורי בלאו בדרישת השב"כ להחזיר מסמכים סודיים שהגיעו אל בלאו.
ייצוג "ידיעות אחרונות" מוטי גילת ומיכל גרייבסקי בתביעת לשון הרע שהגישה נגדם בתיה כרמון.
ייצוג ynet וכלי תקשורת נוספים בבקשת היתר לפרסום האישומים בפרשת מעצרו ומותו של קא"ב תומר.
ייצוג ynet בבקשת היתר לפרסום פרטי הפרשה שבה קצין צה"ל הורשע באונס פלסטינית, קבלת שוחד מיני תמורת היתר כניסה לישראל, ועבירות נוספות המסכנות את ביטחון המדינה. על הקצין נגזרו 11 שנות מאסר בפועל והדחה מהצבא.
הערות שוליים

↑  סטלה קורין-ליבר, ‏נפטר עו"ד שלמה ליבליך, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2001
↑  צבי הראל, נשיא ביה"ד הארצי של עורכי הדין: מיבי מוזר, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2004
↑  ב"ש 298/86 ציטרין ואח´ נ. בית-הדין המשמעתי של לשכת עורכי-הדין, פ"ד מא (2) 337 (הקישור אינו פעיל, 9.1.2019)
↑  ע"א 214/89 אבנרי ואח´ נ. שפירא ואח´, פ"ד מג (3) 340
↑  משה ריינפלד, העליון בפסק דין תקדימי: מרואיין המגיב על השמצה - לא שותף להוצאת הדיבה, באתר הארץ, 22 באפריל 2002
↑  דודו לוי-רייך, עורכי "העיר" ו״כלבו" עתרו לבג״ץ לאחר שהצנזורה פסלה, חדשות, 3 ביוני 1993
↑  לשון הרע, אריאל שרון נ' עוזי בנזימן ואח', באתר העין השביעית
שמואל דקלו, ‏ביהמ"ש העליון דחה תביעת הדיבה של שרון נגד "הארץ" בנוגע למהלכיו במלחמת לבנון, באתר גלובס, 18 בפברואר 2002
↑  יצחק דנון, ‏"הארץ" לביהמ"ש: לחשוף המלצת ארבל להעמיד את נתניהו לדין, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2000
↑  יצחק דנון, ‏משה סבוראי, מוותיקי לח"י, תובע 3 מיליון שקל מ"מעריב" בטענת דיבה, באתר גלובס, 28 באוקטובר 1998
↑  נועם שרביט, ‏אילנה דיין מחליפה סוסים בערעור לעליון: ארדינסט ועבאדי במקום ליבליך-מוזר, באתר גלובס, 21 בינואר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏לא מסתפקים בענת קם: השב"כ רוצה את כל המקורות של העיתונאי אורי בלאו, באתר גלובס, 28 באפריל 2010
↑  יואב זיתון, צה"ל: ניתן לפרסם את שמו של הקצין שמת בכלא, משפחתו היא שמתנגדת, באתר ynet, 10 ביוני 2021.
↑  יואב זיתון, קצין צה"ל הורשע באונס פלסטינית ובקבלת שוחד מיני מאחרות, באתר ynet, 20 באוקטובר 2021.
כלכלת הרפובליקה העממית של סין

| --- | --- |

מרכז העסקים הבינלאומי במחוז פודונג שבשאנגחאי, 2008
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 2; תמ"ג לנפש: 91
 מטבע:  רנמינבי 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  17,794,782
 תמ"ג לנפש:  12,554
 צמיחה כלכלית:  6.90% (דירוג: 18; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  46.9 (דירוג: 28; הערכה לשנת 2014)
 כוח עבודה:  804,000,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  5 אחוז (נכון ל־2014) 
 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
חקלאים סיניים
כלכלת הרפובליקה העממית של סין היא הכלכלה הגדולה ביותר בעולם במונחים של תוצר מקומי גולמי (תמ"ג) לפי שווי כוח הקנייה, לעומת זאת במונחים של התמ"ג הנומינלי, כלכלת סין היא השנייה בגודלה בעולם אחרי כלכלת ארצות הברית.
בעשורים האחרונים הפכה סין למדינה בעלת הצמיחה הכלכלית המואצת ביותר בעולם, כאשר בשנת 2008, על פי נתונים רשמיים, שיעור הצמיחה השנתי עמד על 9% (אם כי אמינותו של הנתון שנויה במחלוקת). בשלושת העשורים האחרונים גדלה ההכנסה הממוצעת לנפש בסין בשיעור שנתי ממוצע של למעלה מ-8%, אשר הוביל לצמצום ניכר בממדי העוני במדינה. זאת אף שאחת ההשלכות הנלוות לצמיחה הכלכלית הייתה התעצמות אי-השוויון הכלכלי בתוך החברה הסינית.
היסטוריה > ראשית העת החדשה

על פי הערכות, כלכלת סין הייתה הכלכלה הגדולה בעולם למשך תקופה ארוכה, החל מתחילת המאה ה-15 ועד לשלב כלשהו במהלך המאה ה-19. ככל הידוע, נכון לתחילת המאה ה-19 כלכלת סין הייתה שליש מהתמ"ג העולמי. בתקופה זו ממלכות שונות במזרח הרחוק העבירו לה באופן קבוע כספים כדי לשמור על קשרי מסחר עימה.
אף על פי שסין צברה בתקופה זו עוצמה כלכלית, היא לא הצליחה להמיר את העוצמה הכלכלית הזו לעוצמה דיפלומטית - בהשוואה למעצמות האירופאיות של אותה תקופה - והיו לכך מספר סיבות. אחת מהסיבות המרכזיות הייתה שלצד ההתפתחות הכלכלית של סין היא חוותה גידול מסיבי באוכלוסייה, שגרם לכך שההון שנצבר לא יכול היה לשמש לפיתוח יוצא דופן, כי הוא נדרש כדי להדביק את הקצב באספקת רמת החיים הבסיסית לכמות הולכת וגדלה של אוכלוסייה. סיבה נוספת לכך הייתה שהנהגת סין התנהלה תחת הרושם שמאחר שסין גדולה מספיק ומלאה במשאבי טבע, אין לה סיבה לצאת מגדרה - ובוודאי לא לשלם מחיר דיפלומטי - כדי לחזק קשרים כלכליים ולהשקיע בייבוא. העדר תמריץ זה לחזק קשרים עם אימפריות אחרות מאותה התקופה, השאיר את סין מאחור מבחינה דיפלומטית.
במהלך המאה ה-19 איבדה סין את מעמדה ככלכלה הגדולה בעולם, כאשר נעקפה במהירות על ידי מדינות מתועשות שהיו הרבה יותר יצרניות מבחינת פריון לנפש. באמצע המאה החלו המאבקים האלימים בין סין לבין האימפריה הבריטית, בהם מלחמת האופיום הראשונה והשנייה. סדרת המאבקים הזו החלישה עוד יותר את השפעתה ועוצמתה הכלכלית של סין ביחס לאזור.
היסטוריה > הפיכתה של סין למעצמה כלכלית

בעשור השני של המאה ה-21, סין הפכה לאחת המעצמה הכלכליות המובילות בעולם. בשנת 2010 הפכה סין לצרכנית האנרגיה הגדולה בעולם, ובשנת 2014 הודיעה קרן המטבע הבינלאומית שכלכלת סין עקפה את כלכלת ארצות הברית במספר היבטים כמו שווי שירותים וסחורות. במקביל קידמה סין את יוזמת החגורה והדרך. הצלחה הכלכלית של סין היוותה את הרקע למלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
ההצלחה הכלכלית של סין הותירה מספר בעיות משמעותיות במבנה הכלכלה, בין היתר, אי-שוויון כלכלי רב בין תושביהן של הערים בחלק ממחוזות סין, לבין אלו המתגוררים מחוץ לאותם אזורים, בדרך כלל בסביבה הכפרית. חוסר שוויון זה מונצח בין היתר בעקבות שיטת הרישום של בתי האב שנותרה עוד מהעידן הקומוניסטי, ומצמצמת את יכולתם של התושבים להגר בתוך סין באופן חופשי. בסוף שנת 2020 הכריזה ממשלת סין על רפורמה שמטרתה לתמרץ הגירה ממרכזי הערים הגדולות אל אזורי הכפר.
בנובמבר 2020 הובילה סין את חתימתו של הסכם הסחר החופשי הגדול בעולם, הסכם RSEP. ההסכם כולל 15 מדינות במזרח הרחוק ואוקיאניה, שמהוות כ-30% מהתמ"ג העולמי. ההסכם פורץ דרך לא רק בהיקפו, אלא גם בכך שהובל על ידי סין ולא כולל את ארצות הברית. גם הודו, אחת מהכלכלות המתעוררות הבולטות, החליטה לא להשתתף בהסכם ופרשה ממנו לפני מועד החתימה.
בעשור השני של המאה ה-21 צמחו בסין תאגידי ענק, חלקם מונופולים או דואופלים, וחלקם מהגדולים בתחומם בעולם. חלק מהתאגידים הבולטים הם עליבאבא ו-JD.com ששולטות יחד במרבית המסחר המקוון בסין, או חברת ההחזקות טנסנט, שהיא גם חברת הגיימינג הגדולה בעולם. בנובמבר 2020 החלה ממשלת סין לקדם מהלך שיגביל את כוחם של תאגידים אלו וימנע מהם לחסום תחרות באופן לא הוגן. באוגוסט 2021, הפך הנשיא את החברות שעוסקות בפיתוח פתרונות חינוך לעמותות ללא כוונת רווח.
מבחינה סביבתית השפעותיה של הצמיחה הכלכלית בסין ניכרות מאוד. בסין קיים זיהום האוויר החמור ביותר בעולם, וישנו מחסור במקורות מים נקיים, כתוצאה מהזרמת פסולת תעשייתית וביוב אל מקורות המים, ללא שום פיקוח ובקרה.
בין השנים 2010-2020 זינק מספר המיליארדרים בסין ליותר מפי 6 (עלייה של 507%, מ-64 ל-389), לשם השוואה בארצות הברית באותה תקופה הייתה עלייה של 51% "בלבד" (מ-404 ל-614). בפברואר 2016 הפכה בייג'ינג לעיר בה מספר המיליארדרים הגדול בעולם (בעוקפהּ את ניו-יורק).
עקב הזדקנות האוכלוסייה בסין, הגוף המחוקק העליון של סין אישר בספטמבר 2024 תוכנית להעלאת גיל הפרישה בהדרגה, לאורך 15 שנה, החל מינואר 2025. לפי התוכנית, עד 2040 גיל הפרישה לגברים יועלה מ-60 ל-63, גיל הפרישה לנשים העובדות במפעלים יעלה מ-50 ל-55, וגיל הפרישה לנשים העובדות במשרות צווארון לבן יעלה מ-55 ל-58.
מגזרים

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שני המגזרים העיקרים בכלכלה הסינית הם החקלאות והתעשייה, אשר יחד מפעילים למעלה מ-70 אחוז מכלל כוח העבודה ומפיקים מעל ל-60 אחוז מהתמ"ג הסיני. שני המגזרים הללו שונים באספקטים רבים. הטכנולוגיה, פריון העבודה וההכנסה התפתחו באופן מהיר בהרבה יותר בענפי התעשייה הסינית מאשר בענפי החקלאות הסינית. בעוד שהתפוקה החקלאית הושפעה בעיקר מתנאי מזג האוויר, התעשייה הושפעה ישירות מהרפורמה אותם הנהיגה הממשלה.
השוני בין שני המגזרים הובילו ליצירת פער כלכלי, תרבותי וחברתי ניכר בין האזורים העירוניים לכפריים בסין. סין היא היצרנית הגדולה בעולם של אורז והיא בין הספקים העיקריים בעולם של חיטה, תירס, טבק, פולי סויה, בוטנים וכותנה. סין היא אחת היצרניות הגדולות בעולם של מספר מוצרים תעשייתיים ומוצרי מינרלים כגון: בד כותנה, טונגסטן, ואנטימון, ויצרנית חשובה של חוטי כותנה, פחם, נפט גלמי, אנרגיה מתחדשת ומספר מוצרים אחרים.
סין הפכה בהדרגה לגורם משמעותי בתעשיית הרכבים העולמית. מכונית נוסעים ראשונה מדגם Dongfeng CA71 נבנתה בשנת 1958. נכון לשנת 2018 נמצאת סין בראש המדינות המייצרות רכבים, עם כ-28 מיליון רכבים בשנה.
ראו גם

בנק סין לחקלאות
הרפורמה בכלכלת סין
מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין
כתב המנדט

העמוד הראשון של המנדט על ארץ ישראל ועבר הירדן, שהוצג בפני הפרלמנט הבריטי בדצמבר 1922, לפני כניסתו לתוקף בשנת 1923.
כתב המנדט (באנגלית: The Mandate for Palestine) הוא אמנה בינלאומית, שאושרה על ידי מועצת חבר הלאומים ב-24 ביולי 1922, הקובעת את מעמדה של הממלכה המאוחדת כמעצמה השלטת בשטחי ארץ ישראל, לשם "ביצוע ההכרזה שניתנה במקור בשני לנובמבר 1917 על-ידי ממשלת הוד-מעלתו הבריטי, ואושררה על ידי יתר מעצמות הברית לצורך הקמת בית לאומי לעם היהודי בפלשתינה" - הצהרת בלפור. האמנה שימשה כמסמך הבסיסי הקובע את סדרי החיים והשלטון בארץ ישראל, הן מבחינה בינלאומית, והן מבחינת המשפט הפנימי בארץ, במהלך תקופת המנדט הבריטי.
'כתב המנדט' נזכר במגילת העצמאות כמסמך "אשר נתן במיוחד תוקף בינלאומי לקשר ההיסטורי שבין העם היהודי לבין ארץ ישראל ולזכות העם היהודי להקים מחדש את ביתו הלאומי".
רקע היסטורי

לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי בריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, הייתה הארץ תחת שלטון ממשל צבאי בריטי, מבלי שמעמדה המשפטי והבינלאומי יהיה מוסדר. על אף שהחלטת ממשלת בריטניה כפי שמצאה ביטוייה בהצהרת בלפור ייעדה את הארץ כבית לאומי לעם היהודי, ולמרות דרישות סותרות של הערבים, וביניהם המלך פייסל שראה בעצמו "נאמן" על שטחים אלו, הוחלט כי יש צורך במעצמה שתפעל כנאמן בשטחי הפקדון - ארץ ישראל, תוך ייעוץ וסיוע, לקראת הבשלתה של ישות לאומית יהודית ברוח החלטת ממשלת בריטניה המסוגלת לשלטון עצמי, וזאת בהתאם לסעיף 22 באמנת חבר הלאומים.
ב-3 בפברואר 1919 הניח ועד המשלחות היהודיות את התביעה היהודית בפני ועידת השלום בפריז (1919) "להכיר בזכותו ההיסטורית של העם היהודי על ארץ-ישראל ובזכות היהודים לכונן מחדש בארץ-ישראל את ביתם הלאומי" תחת מנדט חבר הלאומים והנאמן בריטניה.
ב-24 באפריל 1920 החליטה ועידת סן רמו כי שטחי ארץ ישראל יימסרו למנדט בריטי.
ב-9 ביולי 1920 פרסם הנציב העליון אגרת בשמו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת לתושבי ארץ ישראל בה נכתב: "ידוע לכלכם למדי כי מעצמות ההסכמה יחד עם הממשלות בעלות בריתן החליטה לאחוז באמצעים שיבטיחו את בניינו ההדרגתי בארץ ישראל של בית לאומי לעם היהודי". הוסיף וכתב הנציב העליון בצמוד לאגרת, שהאמצעים אשר מטרתם לעזור ליסוד הבית הלאומי ליהודים יסייעו הרבה להתפתחות הכלכלית של הארץ. האגרת פורסמה גם בנוסח ערבי, ובסעיף המציין את בנייתו של "בית לאומי" לעם היהודי בארץ ישראל, הודיע הנוסח הערבי על "ייסוד הדרגתי של מולדת לאומית ליהודים בפלסטין", תוך שימוש בצירוף שתי המילים הערביות (וַטַן קַוְמי, "מולדת לאומית") שביטאו את רעיונות הלאומיות בקרב הערבים עצמם.
ב-10 באוגוסט 1920 נחתם הסכם סוור בו אושר כי שטחי ארץ ישראל יהיו בעתיד למדינה עצמאית. ניסוח כתב המנדט נמשך כשנתיים, וב-24 ביולי 1922 קיבלה מועצת חבר הלאומים את נוסח כתב המנדט, שהפך למסמך בינלאומי מחייב.
נוסח כתב המנדט

כתב המנדט משרטט את מבנה השלטון הבריטי בארץ ישראל, את הרשויות השונות הפועלות מטעמו, ואת מטרותיו. הוא קובע את סמכויות השלטון בארץ בידי מלך בריטניה, מזכירי הממשלה שלו והנציב העליון מטעמו.
סעיף 2 לכתב המנדט קובע כי אחת ממטרות המנדט היא יצירת התנאים להקמת הבית הלאומי לעם היהודי, תוך שמירת הזכויות האזרחיות והדתיות של כל תושבי הארץ. סעיף 4 לכתב המנדט מכיר ב"סוכנות יהודית" שתוקם. זאת, כדי לממש את הבטחות הצהרת בלפור בעניין הקמת בית לאומי לעם היהודי. משנת 1920 ועד 1929 מילאה ההנהלה הציונית את התפקידים שיועדו לאותה סוכנות יהודית. כגוף מייעץ לשלטונות המנדט.סעיף 5 קובע כי המנדט יהיה אחראי לדאוג לכך ששום שטח פלסטין לא יועבר או יושכר לממשלת מעצמה זרה, או בכל דרך שהיא תהיה תחת שליטתה. סעיף 6 קובע כי ממשלת המנדט תקל על הגירה יהודית לארץ ישראל ותעודד התיישבות צפופה של יהודים על הקרקע, לרבות אדמות מדינה, תוך שמירת זכויותיהם של שאר חלקי האוכלוסייה בארץ. סעיף 7 (סעיף חוק ההתאזרחות) קובע כי ממשלת ארץ ישראל תהיה אחראית על קביעת חוק ההתאזרחות. בחוק זה יבואו סעיפים המכוונים להקל על היהודים המתיישבים ישיבת קבע בארץ את רכישת האזרחות הארץ-ישראלית והוא העיקרון העומד בבסיס חוק השבות. המנהג המקובל בקיסרות העות'מאנית לשעבר, יבוטל בארץ ישראל. כל עוד הממשלות, שנתיניהן מהזכויות והחסינויות הנ"ל בראשון לאוגוסט 1914, לא תוותרנה למפרע על זכותן לחדשן, או כל עוד לא תסכמנה לבטלן לזמן מסוים, יתחדשו הזכויות והחסינויות הללו מיד אחרי גמר תוקף המנדט, בשלמותם או בשינויים - לפי הסכמת הממשלות המעונינות.
סעיפים נוספים בכתב המנדט הסדירו את סמכויות בעל המנדט - בהנהלת השטח, ביחסי החוץ שלו, בשמירה על המקומות הקדושים, ובהסדרת המשפט והמנהל. סעיף 15 לכתב המנדט הבטיח לתושבי הארץ את חופש הדת והמצפון. סעיף 8 לכתב המנדט ביטל את הזכויות המיוחדות של האזרחים הזרים (קפיטולציות) שהיו נהוגות בתקופת האימפריה העות'מאנית. סעיף 22 לכתב המנדט קבע כי אנגלית, עברית וערבית יהיו השפות הרשמיות בשטחי המנדט.
סעיף 25 בכתב המנדט סייג את כתב המנדט כך שבריטניה הייתה רשאית להוציא את עבר הירדן המזרחי מתחום הבית הלאומי היהודי, וזאת מכיוון שהשטח נועד לפי תוכניתה להימסר לאמיר עבדאללה. הפרשנות אשר למונח 'withhold or postpone' המופיע בסעיף שנויה במחלוקת. מחד, יש המבינים את המונח כ'לדחות או לעכב', כלומר, הנאמן, בריטניה, על הפיקדון, המנדט, רשאי לפנות למועצת חבר הלאומים ולבקש עכוב או דחייה במימוש הגשמתן של תקנות מסוימות, אלו הנוגעות לתביעה הציונית, בעבר הירדן המזרחי. על פי הפרשנות הזו מהלך החרגתו של עבר הירדן המזרחי מתחום הבית הלאומי היהודי שלא לפרק זמן קצוב סתר את האמור בסעיף 25. מאידך, יש המבינים את המונח כ'לעכב או להימנע', כלומר, רשאי הנאמן בכפוף להסכמת מועצת חבר הלאומים, שלא להגשים התקנות להלן כלל.
המבוא לכתב המנדט מציין כי המנדט הוענק לבריטניה "כדי לממש את סעיף 22 לאמנת חבר הלאומים". בסעיף 22 זה נאמר כי "קהילות שבעבר נשלטו בידי האימפריה הטורקית הגיעו לשלב התפתחות בו ניתן להכיר באופן זמני בקיומן כאומות עצמאיות, וזאת בכפוף למתן סיוע וייעוץ מנהלי על ידי המעצמה המנדטורית עד לרגע בו יוכלו לעמוד על רגליהן". במשך כל תקופת המנדט הסתמכו המנהיגים הפלסטינים על סעיף זה לביסוס טענתם כי בריטניה מחויבת לסייע ולעודד הקמתה של מדינה ערבית בפלשתינה (א"י).
מעמדו של כתב המנדט

על בסיס כתב המנדט חוקקו הבריטים בשנת 1922 את דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, מסמך ששימש כחוקה בשטחי המנדט, ועל בסיס מסמך זה חוקקו במהלך תקופת המנדט פקודות שהסדירו את החיים בארץ, וחלקן בתוקף עד היום.
בתחילת שלטון המנדט היו בתי המשפט בארץ ישראל מוכנים להכיר בכתב המנדט כמסמך מחייב הגובר על הוראות דבר המלך במועצה, ומכוחו ביטלו חקיקה של המחוקק המנדטורי. בין השאר, ביטל בית המשפט המחוזי ביפו חוק של עיריית תל אביב שקיבל את אישור הנציב העליון, שהטיל קנס על פתיחת חנויות בשבת, בטענה שהחוק סותר את סעיף ט"ו של כתב המנדט הקובע חופש דת. אך במהלך הזמן נשחק מעמד כתב המנדט, והשלטונות מצאו דרכים להתגבר על הוראותיו, ככל שהדבר היה נוח להם. כך למשל, לאחר חקיקת תקנות העברת קרקעות, שמנעו מיהודים רכישת אדמות בחלקים נרחבים משטח המנדט, ובניגוד מוחלט להוראות כתב המנדט, עתר יהודי בשם רוזנבלט לבית המשפט וטען כי התקנות מנוגדות לכתב המנדט ולכן הן בטלות. בית המשפט מצא כי תקנות אלו נחקקו בהוראה מיוחדת שנוספה לדבר המלך במועצה בשנת 1939 ולכן אינה כפופה להוראה הכללית בדבר המלך המכפיפה את המחוקק המנדטורי להוראות כתב המנדט. אם אכן סותרות התקנות את הוראות כתב המנדט, כתב בית המשפט בפסק הדין, הרי שהסעד לכך אינו במישור המשפט הפנימי, אלא במישור המשפט הבינלאומי.
למרות כתב המנדט, הבריטים ראו בארץ ישראל חלק מהאימפריה הבריטית. כבר בשנת 1922 בלפור הזכיר שקבלת המנדט הייתה מגבלה וולונטרית שהבריטים לקחו על ריבונותם. בהתאם לכך פקידים בריטים ראו זאת כזכותם לקבוע בכל מקרה אם ועד כמה להתחשב בכתב המנדט. למשל, הבריטים השתדלו למסור פרויקטים גדולים בארץ ישראל לחברות בריטיות, בהעדפה שנגדה את כתב המנדט.
סעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות שנוסח ב-1945 ונכנס לתוקפו ב-18 באפריל 1946 ודא, שבהכנס האומות המאוחדות בנעלי חבר הלאומים, לא יגרע מזכויותיהם הקיימות של מדינות ועמים מכוח שיטת המנדטים של חבר הלאומים או לחלופין משיטת משטר נאמנות של האומות המאוחדות שתחליף את שיטת המנדטים.
בפברואר 1947 החזירה בריטניה את המנדט לאו"ם, יורשו של חבר הלאומים ומחויבויותיו, ובקשה את עצתו "כיצד לעשות את המנדט בר ביצוע" או לחלופין "כיצד לתקנו". האו"ם מינה את ועדת אונסקופ שבמסקנותיה הציגה את התוכנית להקמת מדינה דו-לאומית פדרלית, שנדחתה, ואת התוכנית לחלוקת ארץ ישראל המערבית למדינה יהודית ומדינה ערבית, תוכנית שזכתה להמלצתה של העצרת הכללית של האו"ם וידועה כהחלטה 181.
מעמדו במדינת ישראל

מדינת ישראל רואה בכתב המנדט מסמך היסטורי, המהווה אבן דרך חשובה בהכרה הבינלאומית שהביאה להקמת הבית הלאומי בארץ ישראל, בהסדרת סמכויות השלטון במדינה העברית שבתחומי החלטת החלוקה ובהסדרת סמכותה המשפטית על חבלי הארץ שנכבשו במלחמת העצמאות, מעבר לגבולות החלטת החלוקה.
עם סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל נחקקה פקודת סדרי השלטון והמשפט אשר העבירה את כל סמכויות השלטון, לידי הממשלה הזמנית שהוקמה. על פי סעיף 11 לפקודה נותר על כנו "המשפט שהיה קיים בארץ ישראל ביום ה' באייר תש"ח", וזאת פרט ל"שינויים הנובעים מתוך הקמת המדינה ורשויותיה".
סעיף 1 לפקודת שטח השיפוט והסמכויות תש"ח-1948, שהוא המסד שהניחה מדינת ישראל להסדרת סמכותה המשפטית בחבלי הארץ שבשליטתה לאחר הקמתה, אף הוא שואב את תקפותו המשפטית מהגדרת גבולות המנדט כפי שבאו לידי ביטוי בכתב המנדט.
גם הלגיטימיות של ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון נסמכת לדעת המדינה על כתב המנדט.
מצדדי דוקטרינת ה-uti possidetis juris טוענים שהגבולות הפנימיים של המנדט, ארץ ישראל המערבית מהירדן לים, הם המגדירים את היקף התביעה הטריטוריאלית הלגיטימית של מדינת ישראל לגבולות ריבוניים ומכאן, שהחלטת החלוקה נטולת תוקף חוקי ובבחינת אות מתה.
יש משפטנים הרואים בהוראות כתב המנדט משום הצדקה מבחינת המשפט הבינלאומי לסיפוח שטחי יהודה והשומרון וחבל עזה, וזאת כיוון שכתב המנדט הכיר בזכויותיהם של היהודים בארץ ישראל מן הירדן לים, ואמור היה לדאוג להקל על התאזרחות יהודים בארץ, אך באשר לערבים לא דובר על זכויותיהם הלאומיות אלא רק על זכויותיהם האזרחיות והדתיות. המשפטן פרופ' אליאב שוחטמן מביא את דעתו של דאגלס פיית', פקיד בכיר לשעבר בממשל האמריקאי, הסבור כי "כתב המנדט לא הבחין בין זכויות היהודים לבית לאומי בכל השטח שממערב לירדן ... הטיעון, שליהודים אין זכויות משפטיות על יהודה ושומרון עלול להיות קטלני באשר לזכויות כלשהן שיש ליהודים לריבונות על ישראל שלפני שנת 1967".
אחרים מחשיבים אותו כמסמך חוקי להבנת הרקע ההיסטורי לפרשנות הוראות חוק מסוימות. כך למשל, פנתה השופטת דליה דורנר להוראות כתב המנדט לרקעו ומטרתו בדיון בעתירה לבג"ץ של ארגון עדאלה אשר עתר לכך ששלטי הכוונה עירוניים בערים בהן אוכלוסייה ערבית גדולה ייכתבו גם בשפה הערבית, כדי להבין את משמעות המונח "שפה רשמית" בחוק הישראלי.
בתאריך 19 ביולי 2024 קבל בית הדין לצדק בהאג את ההחלטה הבאה המתנגשת חזיתית ומתעלמת מזכויות שנתנו למדינת ישראל כמיצגת של העם היהודי בכתב המנדט בכלל, ובסעיף 5 בפרט כזכות חלוטה ובלתי נתנת לשינוי:
בית הדין בהאג קרא לישראל "לסיים את פעילות ההתנחלויות, לעצור כל הקמת התנחלות חדשה ולפצות את הפלסטינים על נזקים שנגרמו להם כתוצאה מהכיבוש".
לקביעת בית הדין, "מדיניות ההתנחלויות מאפשרת אלימות של מתנחלים כלפי הפלסטינים. ישראל נכשלת באופן מערכתי למנוע את האלימות או לאכוף את החוק".
"מדיניות ההתנחלויות של ישראל מנוגדת לאמנת ז'נבה ולחוק הבין-לאומי", הוסיף בית הדין. "לגוף הכובש אסור להעביר אוכלוסייה לשטחים הכבושים".
בית הדין דחה את הטענה שאין לו סמכות שיפוט: "יש לראות את כל שטחי הגדה המערבית, מזרח ירושלים ורצועת עזה כיחידת שטח אחת ויש להתייחס אליה ככזו".
לקריאה נוספת

כתב המנדט, קטע בעברית, בתוך: ח' מרחביה (עורך), דוד בן-גוריון, הקדמה, הציונות, אוצר תעודות פוליטיות, ירושלים: הוצאת אחיאסף, 1943, עמ' 203.
דב יוסף, השלטון הבריטי בארץ ישראל - פרשת כישלונו של משטר, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תש"ח.
יגאל עילם, היסטוריה מדינית 1918–1922, בתוך: משה ליסק (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, תקופת המנדט הבריטי, חלק ראשון, ירושלים: הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, תשנ"ד-1994, עמ' 139–222.