stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן דנהי
קריירת משחק > קולנוע

את הופעות הבכורה שלו בקולנוע האמריקאי עשה דנהי ב-1977 בקומדיית הספורט "חצי קשוח" ובדרמה "מחפשת את מר גודבר".
בתחילת דרכו התפרסם דנהי בשני תפקידים לצידו של השחקן –קומיקאי המוכשר דאדלי מור בתור בלש משטרת סן פרנסיסקו פרגוסון בקומדיית המתח "תרגיל לבלשית מתחילה" ובתור הברמן דונלד בסרטו של בלייק אדוארדס "10".
ב-1979 שיחק במערבון של ריצ'רד לסטר "קיד וקסידי - הימים הראשונים" המהווה פריקוול למערבון הקלאסי "קיד וקסידי". ב-1980 שיחק בסרט פיקדון קטן לצידם של וולטר מתאו וטוני קרטיס.
דנהי פרץ לתודעה ב-1982 בתפקיד הראשי בדרמת הפעולה "משחק הדמים" בתור וויל טיסייל השריף של העיירה הקטנה הופ המחליט להתעמת עם אורח בלתי רצוי, גיבור מלחמת וייטנאם, ג'ון רמבו (סילבסטר סטאלון) .
לאחר התפקיד הגדול שקיבל בסרט שובר הקופות שיחק דנהי בדרמות הספרותיות "זאב לבן" בתור הטייס רוזי ו"גורקי פארק" בדמות בלש משטרת ניו יורק ויליאם קירוויל.
ב-1985 הופיע דנהי במערבון "סילברדו" בתור השריף קוב ובדרמה הקומית של רון הווארד "קוקון" בתור וולטר האחראי על הבריכה בבית האבות ההופכת קשישים לצעירים, שיחק גם בסרט ההמשך שיצא כשלוש שנים לאחר מכן.
ב-1986 התפרס בשני תפקידים כבלש במותחן "תעלול קטלני" ובקומדיה המצליחה "משפט הנשרים".
ב-1990 שיחק דנהי בשובר הקופות הגדול בקריירה שלו "בחזקת חף מפשע" בדמותו של התובע הראשי של מדינת קינדל ריימונד הוגאן.
בהמשך העשור התפרסם בעיקר בזכות שני תפקידים, בקומדיה "טומי בוי בתפקיד טום הגדול, אביו הגאה של טומי קלאהאן (כריס פארלי) ובעיבוד הקולנועי לטרגדיה השייקספירית "רומיאו וג'ולייט" בתור טד ממשפחתו של רומיאו (לאונרדו דיקפריו).
בשנת 2001 קטף דנהי את פרס גלובוס הזהב ואת פרס גילדת שחקני המסך על תפקידו בעיבוד הטלוויזיוני למחזה בו השתתף "מותו של סוכן".
ב-2005 שיחק דנהי בחידוש לסרט הפעולה "מחלק 13" את סמל המשטרה הוותיק ג'ספר מיחידתו של הסמל ג'ק רוניק (אית'ן הוק) הכלואה בתחנת משטרה בערב השנה החדשה.
ב-2007 דיבב דנהי בסרט האנימציה שובר הקופות "רטטוי" את ג'נגו אביהם של העכברושים רמי ואמיל.
ב-2008 שיחק לצידם של אל פצ'ינו ורוברט דה נירו בהפקת הפשע של אבי לרנר ובועז דוידזון "רצח מוצדק" וב-2010 השתתף בדרמת הפשע של פול האגיס "שלושת הימים הבאים".
בשנה האחרונה לחייו שיחק בסדרה הרשימה השחורה ופרק סיום עונה 7 לסדרה הוקדש לזכרו.
חיים אישיים

דנהי היה נשוי פעמיים, במשך 15 שנים לג'ודית שף, לזוג נולדו שלושה ילדים. התחתן עם ג'ניפר ארנוט ב-1988, לזוג ילד אחד ממערכת הנישואים. דנהי היה אביהן של השחקניות אליזבת' וקת'לין דנהי.
נפטר בניו הייבן ב-15 באפריל 2020 מדום לב שנגרם כתוצאה מאלח דם.
פילמוגרפיה נבחרת

חצי קשוח (1977)
מחפשת את מר גודבאר (1977)
תרגיל לבלשית מתחילה (1978)
פ.י.ס.ט. (1978)
10 (1979)
קיד וקסידי - הימים הראשונים (1979)
גברת מרקר הקטנה (1980)
פיקדון קטן (1980)
משחק הדמים (1982)
גורקי פארק (1983)
זאב לבן (1983)
השומר מוצא (1984)
סילברדו (1985)
קוקון (1985)
פעמיים במשך החיים (1985)
תעלול קטלני (1986)
משפט הנשרים (1986)
כרס של ארכיטקט (1987)
רב מכר (1987)
הרחק מהבית (1998)
האיש מסנואי ריבר 2 (1988)
קוקון 2 (1988)
בחזקת חף מפשע (1990)
The Last of the Finest‏ (1990)
תעלול קטלני 2 (1991)
גלדיאטור (1992)
נישואים קטלניים (1992) - סרט טלוויזיה
טומי בוי (1995)
הכוכבים נופלים על הנרייטה (1995)
רומיאו וג'ולייט (1995)
ג'ק ריד: אחד משלנו (1995) - סרט טלוויזיה
דיש דוגז (1998)
כוח הרשת (1999) - סרט טלוויזיה
אזעקת שווא (2000) - סרט טלוויזיה
חיזורי קיץ (2001)
היא שונאת אותי (2004)
מחלק 13 (2005)
העשירי פינת וולף (2006)
גיבור של כולם (1998)
מרקו פולו (2007) - סרט טלוויזיה
המתנה המושלמת (2007)
רטטוי (2007)
נשר מלחמה, ארקנסו (2007)
רצח מוצדק (2008)
יום אחרי יום (2010)
לפגוש את מוניקה ולור (2010)
שלושת הימים הבאים (אנ')‏ (2010)
אביר הגביעים (2015)
השחף (2018)
תופסת (2018)
The Song of Sway Lake‏ (2018)
בדרך שלהם (2019)
3 Days with Dad‏ (2019)
Driveways ‏ (2019)
Son of the South‏ (2021)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

Big Shamus, Little Shamus (אנ') ‏ (1979)
אוורגרין (1985)
Birdland ‏ (1994)
Too Rich: The Secret Life of Doris Duke‏ (1999)
חזיונות לילה (2001)
קטגוריה 6: יום ההרס (2004)
מוסר ציבורי (2015)
האפ ולנארד (2017)
הרשימה השחורה (2020-2015)
פני דרדפול: עיר המלאכים (2020)
בתים מוגנים (בודפשט 1944)

שוצפאס עבור דניאלה פרנקל שהוצא על ידי ראול ולנברג ב-29 בספטמבר 1944
תעודת מעבר קולקטיבית שווייצרית
בתים מוגנים (בהונגרית: Védett Házak) היו בניינים בבודפשט, שהוכרזו בתחילת קיץ 1944 על ידי המדינות הנייטרליות במלחמת העולם השנייה כמעניקות הגנה דיפלומטית ליהודים. הדיפלומטים שעסקו במלאכה זו היו בעיקר קרל לוץ משווייץ, קארל איבן דניאלסון וראול ולנברג משוודיה, אנג'לו רוטה מהוותיקן, קרלוס בראנקיניו מפורטוגל, פרידריך גולדה מהצלב האדום הבינלאומי. הרשויות ההונגריות היו מודעות לכך שההכרזה הזו היא בלתי חוקית ובכל זאת העלימו עין כדי למצוא חן בעיני מדינות נייטרליות אלה, מתוך תקוה של הכרה בשלטונם. הבתים המוגנים הם אינם בנייני הטלאי הצהוב.
התגבשות הרעיון

בלחץ גורמי חוץ התקיימה ישיבת 'מועצת הכתר' ב-26 ביוני 1944 בראשות העוצר מיקלוש הורטי התקבלו שתי החלטות:
הפסקת גירוש היהודים מהונגריה בכלל ואי גירוש היהודים ממבודפשט (ההחלטה יושמה למעשה רק ב-10 ביולי).
הסכמה להגירת יהודים בעלי אישורי הגירה (סרטיפיקטים).
הממשלה ההונגרית אישרה עקרונית את הגירתם של 7,800 יהודים באמצעות המדינות הנייטרליות, שווייץ ושוודיה. כיעד להגירה הוזכרו שתי המדינות הללו (וגם ארץ-ישראל). הקונסוליה השווייצרית לקחה לידיה את יישום ההסכמה העקרונית הנ"ל, אבל הטיפול בהצעה נכשל, וגם הרעיון נפל. כך הפכה ההצעה מתוכנית הגירה לפעולת הצלה בחסות המדינות הנייטרליות הללו, אליהן הצטרפו גורמים/מדינות נוספים כמו פורטוגל, הוותיקן ועוד. מדינות אלה החלו להוציא סוגים שונים של 'כתבי מגן או חסות'.
כתבי מגן או חסות (שוצפאס)

פעילות ההצלה בוצעה על ידי הנפקת שוצפאס (בגרמנית: Schutzbrief (גר') או Schutzpass שפירושו כתב חסות או מגן). שגרירויות המדינות הנייטרליות בבירת הונגריה בבודפשט הוציאו לעשרות אלפי נרדפים יהודים שוצפאס, מכתב מגן שאישרו כי המחזיק במכתב המוגן על ידי המדינה שהנפיקה את המכתב. מרבית מכתבי מגן הללו הונפקו תחילה על ידי נונציו האפיפיור אנג'לו רוטה. בסוף אוקטובר 1944 יותר מ-1,600 יהודים בבודפשט השיגו ניירות של אל סלוודור. בסוף אותה שנה מספר היהודים ב"בתים המוגנים" שהוכרזו תחת החסות של מדינות נייטרליות והצלב האדום הבינלאומי עלה עד 33,000. רשויות מפלגת צלב החץ הכירו, בין היתר, בתוקפן של 7,800 מכתבי חסות שווייצרים ו-4,500 מכתבי חסות שוודים. כל היתר היו מזויפים. הדמות המפורסמת ביותר מבין הדיפלומטים של מדינות נייטרליות אלה היה הדיפלומט השוודי ראול וולנברג, שנלכד על ידי הרוסים לאחר כיבוש בודפשט ונעלמו עקבותיו.
הבתים המוגנים ומיקומם

הבתים המוגנים יועדו למגורים ליהודים בחסות הייצוג הדיפלומטי של המדינות הנייטרליות. רובם היו באזור אויליפוטווארוש (Újlipótváros) - רובע 13, תחומים על ידי פארק סנט אישטוואן - שדרת סנט אישטוואן - רחוב דיולה הגדוש - רחוב ויקטור אוגו. האזור כונה גם הגטו הקטן או הגטו הבינלאומי. היהודים בבתים מוגנים אלה היו, באופן עקרוני, במצב נוח יותר. בפועל רבים מאלה שהתגוררו במקום החזיקו בניירות חסות מזויפים. יחד עם זה הם היו ללא הירף תחת איום מתמיד של מתקפות הכוחות ההונגריים שערכו בקורות פתע ובמיוחד אנשי פלוגות צלב החץ (הפשיסטים ההונגרים) שחיפשו קורבנות לחיסול.
דמויות שעסקו בהצלה (חלקי)

דמויות אחדות עסקו במלאכת הצלת יהודים בבודפשט במלחמת העולם השנייה. ערכים נרחבים נכתבו על החשובים ביותר שבהן כגון: ראול ואלנברג, קרל לוץ, קארל איבן דניאלסון, אנג'לו רוטה, פרידריך רוטה. כולם זכו לתואר חסיד אומות העולם. להלן שנים נוספים פחות ידועים:
אלברטו קרלוס דה ליז-טקסיירה בראנקיניו (אנ') (בפורטוגזית: Alberto Carlos de Liz-Texeira Branquinho; ינואר 1902–1973) היה דיפלומט פורטוגזי שסייע בהצלת חייהם של כ-1,000 יהודים בהונגריה הכבושה בידי הנאצים במהלך השואה בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה, בעת ששימש בתור "ממונה על היחסים" (Chargé d'Affaires) של פורטוגל בבודפשט בשנת 1944.
יחד עם קרלוס סמפאיו גארידו (Carlos de Alemeida Fonseca Sampaio Garrido,  1883–1960) השגריר של פורטוגל בבודפשט, התחיל לשכור בתים ודירות למקלט ולהגנה על היהודים בבודפשט מגירוש ורצח. הם קיבלו אישור מממשלת פורטוגל להוציא כתבי חסות לכל האנשים שהיו להם קרובי משפחה בפורטוגל, בברזיל או במושבות הפורטוגזיות או שהיה להם קשר אף המרוחק ביותר לפורטוגל. גארידו ובראנקיניו הקימו גם משרד של הצלב האדום הפורטוגלי בחזית השגרירות הפורטוגלית לטיפול בפליטים יהודים. זה נעשה ברובו בשיתוף עם משרד החוץ הפורטוגלי ובפיקוח הישיר של הנשיא סלזאר, בתנאי שהפליטים הללו לא יקבלו אזרחות פורטוגלית.
ב-23 באפריל 1944 ובעקבות כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט, הורה השליט הפורטוגלי אנטוניו דה אוליביירה סלאזר לשגריר שלו לחזור לליסבון ולהשאיר את בראנקיניו כממונה מקומי במקומו. החזרתו של גארידו בוצעה לבקשת בריטניה וארצות הברית שרצו כי המדינות הנייטרליות יורידו את דרג ייצוגן הדיפלומטי בהונגריה. באישור סלזאר, בראנקוויניו המשיך להוציא כתבי חסות למאות משפחות יהודיות. בסך הכול ניצלו כאלף יהודים בשל פעילותו זו. גם בראנקיניו הוחזר לליסבון ב־30 באוקטובר 1944 לאחר עליה לשלטון של מפלגת צלב החץ בהונגריה. לאחר המלחמה המשיך בראנקיניו לשרת את ארצו כדיפלומט, בוושינגטון די. סי., ג'קרטה, פריז, קראקס, בגדאד, טהראן והאג. הוא פרש בשנת 1966. שמו מונצח באנדרטת ראול ולנברג בבית הכנסת הגדול ברחוב דוהני.
לקריאה נוספת

«Spared Lives: The Actions of Three Portuguese Diplomats in World War Documentary Exhibition, Catalogue» (PDF). Raoul Wallenberg Foundation/. Consultado em 15 de abril de 2014
Instituto Diplomático Português,. «Vidas Poupadas - A acção de três diplomatas portugueses na II Guerra Mundial». Governo da República Portuguesa. Consultado em 14 de Abril de 2014
מוזיאון השואה בארצות הברית
הערות שוליים

↑  שאמו (שמואל) שטרן-ראש היודנרט של בודפשט 1944-1945
↑  גיטאות בודפשט
↑  הצלת יהודים בגטו ומחוצה לו נובמבר 1944
שלט לזכרם של חסידי אומות העולם בבודפשט
אנדרטת זיכרון בבודפשט לחסיד אומות העולם קרל לוץ השווייצרי
לוח זיכרון על אחד הבתים המוגנים ברחוב מיקלוש רדנוטי
לוח זיכרון על "בית מוגן" לחסידי אומות העולם הפורטוגזיים סמפאיו גארידו (שגריר) וקרלוס בראנקיניו (ציר) בשגרירות פורטוגל שהצילו בבית זה מאות יהודים ב-1944
סנטה קולומה (כדורגל)

ערך זה עוסק בקבוצת כדורגל מאנדורה. אם התכוונתם לקבוצה נוספת מאותה העיירה, ראו .
מועדון הכדורגל של סנטה קולומה (בקטלאנית: Fútbol Club Santa Coloma) היא קבוצת כדורגל מהעיירה סנטה קולומה שבאנדורה, המשחקת בליגת העל האנדורית.
הקבוצה הוקמה ב-1986 כקבוצה חובבנית, והיא אחת ממייסדות הכדורגל האנדורי ב-1995. כיום נחשבת סנטה קולומה לקבוצה הבכירה ביותר בליגה כאשר היא זכתה ב-13 אליפויות הליגה הבכירה, 10 גביעי אנדורה, ו-7 גביעי סופרקאפ אנדוריים כאשר בשלושת המפעלים היא שיאנית הזכיות.
היסטוריה

מועדון הכדורגל סנטה קולומה, שבסיסו בסנטה קולומה, אנדורה לה ולה, אנדורה, נוסד ב-1986. הם, יחד עם כל שאר המועדונים באנדורה, השתתפו בליגת חובבים ללא מבנה או זיקה למוסד רשמי כלשהו עד שנת 1995, אז הייתה הקבוצה חברה מייסדת של ה-Primera Divisió (הליגה הראשונה באנדורה) שהפכה לרמה העליונה של ליגת הכדורגל האנדורית. התאחדות הכדורגל האנדורית הצטרפה כחברה הן בפדרציה הבינלאומית לכדורגל (FIFA) והן באיגוד התאחדויות הכדורגל האירופיות (UEFA) בשנת 1996.
המועדון החל את דרכו בתואר ליגת החובבים בעונת 1994/1995 אשר התאחדות הכדורגל של אנדורה מחשיבה עד היום כתואר ליגה רשמי. מתחילת שנות ה-2000 הקבוצה להטביע את חותמה בליגה, להתמודד ולזכות ברוב האליפויות של מדינת אנדורה בעשור זה. בעונת 2009/2010 זכתה הקבוצה באליפות השישית שלה, כאשר היא לא מפסידה אפילו משחק אחד לאורך העונה. בהמשך העשור הוסיפה הקבוצה עוד 6 אליפויות נוספות, כשהאחרון שלהם בעשור זה היה בעונת 2018/2019.
בנוסף לתחרות הליגה מתחרה המועדון גם ב-Copa Constitució (גביע אנדורה), תחרות גביע הכדורגל הלאומי באנדורה. בעונת 2003/2004 נוסד הסופרקאפ האנדורי, משחק בודד בתחילת העונה בין המנצחים של הפרימרה דיוויזיו והקופה הקונסטיציו. בשל ההצלחה המקומית הקבועה שלהם, סנטה קולומה העפילה לסופרקאפ כמעט בכל עונה למעט בעונת 2013. שבעת הזכיות שלהם בסופרקאפ הן הכי הרבה של מועדון בודד, כלומר סנטה קולומה היא הקבוצה המצליחה ביותר בכל שלוש תחרויות הכדורגל המקומיות של אנדורה, כאשר בנוסף המועדון גם מעולם לא ירד מהליגה הבכירה.
החל משנת 2020, חלה ירידה במעמד הקבוצה, לטובת יריבות אחרות בליגה שהתחזקו.
הישגים באירופה

התאחדות הכדורגל האנדורית הצטרפה כחברה הן בפדרציה הבינלאומית לכדורגל (FIFA) והן באיגוד התאחדויות הכדורגל האירופיות (UEFA) בשנת 1996, מה שאפשר למועדוני כדורגל באנדורה להיכנס גם לתחרויות של אופ"א.
קבוצות הכדורגל האנדוריות נחשבות לחובבניות ומדורגות נמוך מאוד יחסית באופ"א. על כן, ניצחונה של סנטה קולומה על מכבי תל אביב הישראלית במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א ב-2007 נחשב להישג מרשים ביותר מבחינה מקומית. במשחק הראשון בין הקבוצות באצטדיונה הביתי של סנטה קולומה, הצליחו האנדורים לנצח 0–1 את הקבוצה הישראלית. עם זאת, במשחק הגומלין בתל אביב הפסידו האנדורים 0–4, ולא עלו לשלב הבא בגביע. ניצחון זה היה לניצחון הראשון של קבוצה אנדורית בגביעי אירופה והשער שנכבש היה בסך הכל השער הרביעי של קבוצות אנדוריות בגביעי אירופה.
הקבוצה התחרתה שלוש פעמים נוספות במסגרת הסיבוב הראשון של גביע אופ"א, שלוש פעמים במוקדמות ליגת האלופות ושלוש פעמים במוקדמות הליגה האירופית, אך בכל המקרים נחלה הפסד כפול - באנדורה ובגומלין כנגד המארחת. נקודת השפל הייתה במשחק ההפסד נגד הקבוצה אסביירג מדנמרק, שם הפסידה הקבוצה בסיכום שני המשחקים 1–9.
תארים

אליפות אנדורה (13): 1994/1995, 2000/2001, 2002/2003, 2003/2004, 2007/2008, 2009/2010, 2010/2011, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
הגביע האנדורי (10): 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2012, 2018
הסופר קאפ האנדורי (7):, 2005, 2007, 2008, 2015, 2017, 2019
שלומי קעטבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1980–2009 (כ־29 שנים)
 דרגה:    ניצב
 תפקידים בשירות
 לוחם ומפקד פלגה בימ"מ  מפקד פלוגה ג' במשמר הגבול  מפקד מרחב שומרון  מפקד מג"ב דרום  מפקד המכללה לקצינים בכירים  מפקד מחוז ש"י
שלום (שלומי) קעטבי הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, שירת בין השאר כלוחם וקצין בימ"מ. כיום הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
ביוגרפיה

נולד בשכונת גבעת עמל בתל אביב. למד בבית הספר החקלאי כדורי.
שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן.
ב-1980 התגייס למשטרת ישראל ועשה את מרבית תקופתו בשירות הקבע במשטרה במסגרת משמר הגבול. הוא פיקד על צוות ופלגה בימ"מ. בשנת 1990 שימש מפקד פלוגה ג' בדרגת סגן ניצב והיה הקצין הבכיר בשטח במהלך מהומות הר הבית. על תפקודו באירוע זה זכה לשבחים מהוועדה שהוקמה לחקר האירוע. ב-1995 סיים קורס בכיר ללוחמה בטרור בארצות הברית. שימש חבר בצוות המשא ומתן של המשטרה. עמד בראש צוות המשא ומתן בפרשת ההתבצרות בביתו של עוזי משולם.
קעטבי סיים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה ושימש כפסיכולוג הראשי בבסיס ההדרכה הראשי של משמר הגבול.
שימש מפקד מרחב שומרון בדרגת ניצב משנה, וכמפקד מג"ב דרום בדרגה זו. ב-2002 מונה לסגן מפקד מחוז יהודה ושומרון, ב-2005 מונה למפקד המכללה לקצינים בכירים, וביולי 2007 מונה למפקד המחוז והועלה לדרגת ניצב. בשנת 2009 סיים את תפקידו.
ב-2019 התמנה על ידי השר לביטחון פנים גלעד ארדן לראשות ועדה לבחינת מעמדם של האסירים הביטחוניים בישראל.
ב-2020 היה חבר הצוות הבין-משרדי לבחינת המדיניות בנוגע לאיסור על צריכת קנאביס בישראל.
קטעבי הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
קעטבי נשוי ואב לילדה.
הערות שוליים

↑  ניצב בדימוס שלומי קעטבי: בעיניים שלי ראיתי אסירים פלטות של סלמון ובשר, באתר ערוץ 7, 10 בספטמבר 2021.
↑  ניצב (בדימוס) שלום קעטבי - הביטחוניסטים, באתר הביטחוניסטים, ‏2 בפברואר 2022
אורן ליבוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1982 (בן 42 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  מפלגת עלה ירוק
 
אורן ליבוביץ' (נולד ב-1982 בגבעת עדה) הוא עיתונאי ופעיל חברתי למען לגליזציה של קנאביס והקלה בתנאים לקבלת קנאביס רפואי. כיהן כיושב ראש מפלגת עלה ירוק ומייסד המגזין המקוון "קנאביס" והעורך הראשי שלו וכן יו"ר הוועד המנהל של קואופרטיב מטופלי הקנאביס הרפואי "קנאטיב".
ביוגרפיה

ליבוביץ' החל בפעילות למען לגליזציה לאחר שקיבל רישיון לשימוש בקנאביס רפואי בעקבות תאונת דרכים כחצי שנה לאחר שחבר שלו נשלח לשלושה חודשי מאסר בשל החזקה של חשיש בכמות של שימוש עצמי.
המגזין קנאביס נוסד באופן רשמי בשנת 2010. קדמו לו מספר אתרי אינטרנט קטנים יותר שהוקמו על ידי חברי הקבוצה אשר עסקו ביוזמות ופעילות ציבורית להסדרת שוק הקנאביס בישראל. הוא צמח במקביל למחאה החברתית של קיץ 2011 ולאחר שניסיונם של חברי הקבוצה להעלות את הנושא על סדר היום במסגרת המחאה לא צלח. האתר מהווה את מקור המידע המרכזי של קהילת צרכני ותומכי הקנאביס בישראל והכותבים בו עושים זאת בהתנדבות וללא כוונת רווח.
אורן ליבוביץ' הנחה בעבר פינה בתוכנית הטלוויזיה "שאיפות גדולות" ששודרה בערוץ 8 בשנים 2013–2014 בהנחיית אברי גלעד ועסקה בנושא הקנאביס הרפואי בישראל.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 התמודד במסגרת הרשימה עלה ירוק - הרשימה הליברלית, איחוד של מפלגת עלה ירוק והתנועה הליברלית החדשה במקום החמישי אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה והאיחוד בין הקבוצות התפרק.
ב-18 בדצמבר 2014 פרש זמנית אורן מתפקידו כעורך קנאביס ומונה לתפקיד יו"ר מפלגת עלה ירוק לקראת בחירות 2015 אשר זכתה בהנהגתו בבחירות 2015 למספר המצביעים הגדול ביותר בתולדותיה (מעל ל-47 אלף קולות - למעלה ממנדט), אך שוב לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה ונשארה מחוץ לכנסת.
בתחילת דצמבר 2016 הצטרף אורן יחד עם מגזין קנאביס לפרויקט "שבוע הקנאביס" של "החזית" בראשות "הצינור" ויחד עם גיא לרר, גדי וילצ'רסקי ודמויות וארגונים נוספים.
בדצמבר 2016, נחקר במשטרה ונשלח למעצר בית בן חמישה ימים בעקבות מעורבותו במיצג "ארדלנה". במסגרת המיצג פורסם ברשתות החברתיות כי ספינה עם קנאביס בדרכה לישראל. בהמשך התברר שהספינה הכילה צמחי מרפא חוקיים, ולא קנאביס.
בחודש מאי 2017 התמנה ליבוביץ' לתפקיד יו"ר הוועד המנהל של קואופרטיב מטופלי הקנאביס הרפואי החדש "קנאטיב".
בדצמבר 2017 הוצב ליבוביץ' ברשימת ה"אנשים שכדאי להכיר" של 'ידיעות אחרונות' בתחום העשייה החברתית.
הערות שוליים

↑  לראשונה: תעודת עיתונאי ממשלתית הונפקה למגזין קנאביס, באתר קנאביס
↑  גיבורי רשת - אורן ליבוביץ, הטלוויזיה החינוכית הישראלית
↑  בחירות 2015: התוצאות, באתר וואלה! NEWS
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏גלעד ארדן, נראה שיש לך כבר פרזנטורית לבחירות הבאות, באתר מעריב אונליין, 30 בדצמבר 2016
↑  משט ‘ארדלנה’ – הסיפור המלא, מגזין קנאביס, 24 בדצמבר 2016
↑  nrg חדשות, "ארדלנה": משט הקנאביס בדרך לישראל, באתר nrg
↑  אלי שלזינגר, כך לכדה המשטרה 450 ק"ג קנאביס - שלא היו, באתר בחדרי חרדים, 22 בדצמבר 2016
↑  אודות "קנאטיב"
↑  אמיר אלון, תלם יהב, יהודה שוחט, אריאלה שטרנבך ורותם אליזרע, עשרת הנבחרים החברתיים של 2017, באתר ynet, 31 בדצמבר 2017
נעמי חשמונאי

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1984 (בת 39) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  מוזיקאית, משוררת
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  קמע
 פרסים והוקרה:  פרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נעמי חשמונאי (נולדה ב-27 באוקטובר 1984) היא מוזיקאית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בחיפה למשפחה דתית. בנעוריה יצאה בשאלה, ובמהלך לימודיה באוניברסיטה חזרה בתשובה מתוך זיקה לחסידות ברסלב. כיום חיה באורח חיים מסורתי.
ב-2014 החלה להופיע עם שיריה בליווי פסנתר וגיטרה, ובאותה תקופה נוצר שיתוף פעולה בינה לבין המוזיקאי אמיר צורף. כעבור שנתיים הוציאה בהפקה עצמאית את אלבומה הראשון, "שמונה שורות", בהפקת צורף, ובו עשרה שירים שכתבה והלחינה. ב"הארץ" כתב בן שלו כי "יש ב'שמונה שורות' גם להט וגם תבונה, גם צעקה וגם תפילה חרישית, ויש בו קפיצת אמונה, תרתי משמע". המבקר יוסי חרסונסקי כתב: "יש במוזיקה של נעמי חשמונאי עומק ויופי שנוגעים באמת הצרופה שלה... היא אינה מחפשת להיט. חשובה לה האמירה". באותה שנה זיכה אותה האלבום בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום המוזיקה, לצד אביהו מדינה.
לחשיפה רבה זכתה בסוף 2016, כשנבחרה לפתוח את פרויקט השירה המצולם "כאן שיר" בתאגיד השידור הישראלי עם שירה "אישה עם כיסוי ראש". בסרטון צפו יותר מ-200 אלף איש בפייסבוק וביוטיוב. בשיר מתחה חשמונאי ביקורת על היחס לאישה בציונות הדתית ובציבור החילוני גם יחד, ועל כך אמרה בריאיון: "אני מרגישה שלפעמים הפלורליזם חוטא בסלקטיביות, וחופש דעה נתון רק למי שחושב בדיוק כמונו. כמי שחיה בין שני העולמות וחווה על בשרי את הפיצול שבין המחנות, החילוני והדתי, אני מקווה שלא אצטרך להכריע ביניהם... אני רוצה שלא יצמצמו אותי לדמות האישה עם כיסוי הראש". ב-2017 צילמה סרטון נוסף ל"כאן" ובו הביעה את עמדתה בסוגיית האיסור על האזנה לשירת נשים בקהל דתי וחרדי.
במקביל החלה לפרסם שירה בעיתונים ובכתבי עת, בהם "הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"הו!". בשנת 2023 הוציאה את ספר שיריה הראשון, "בסוד החשמל".
שיתופי פעולה

חשמונאי שיתפה פעולה והופיעה עם מוזיקאים רבים, בהם אמיר צורף, אסף אמדורסקי, יהוא ירון, תמר אייזנמן, דוד פרץ, אביב גדג', שי צברי, שלום גד, יוסי בבליקי ושני פלג. בפסטיבל הפסנתר 2018 העלתה מופע משותף עם הזמרת לונא אבו נסאר, ובאותה שנה השתתפה במופע מחווה משירי גבריאל בלחסן שנערך בפסטיבל אינדינגב ובמקומות נוספים. בתחילת 2019 ערכה עם עומר ולדמן ערב מחווה למשורר יאיר הורביץ, ובו השתתפו בין השאר חדוה הרכבי, שמעון אדף, אנה הרמן, עינב ג'קסון כהן ועודד כרמלי. לכבוד המופע הלחינה וביצעה את שירו של הורביץ, "שיר ילדים". בסוף אותה שנה שרה את השיר "נצח מיותר" באלבום "מיתולוגיה שלמה מתחת לציפורניים" שיצרו שמעון אדף וחיים רחמני בשם "דליה שושן".
יצירותיה

שירה
בסוד החשמל, פרדס, 2023
מוזיקה
שמונה שורות, 2016
הערות שוליים

↑   תמר רותם, "אני הולכת לאכול את שאריות החילוניות שלכם": נעמי חשמונאי עושה רוק כהלכה, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2017
↑   בן שלו, מה הקשר בין רוקנרול לחסידות, באתר הארץ, 17 בינואר 2016
↑  יוסי חרסונסקי, "נעמי חשמונאי, שמונה שורות", באתר "חרסונסקי מיוסיק".
↑  שחר חי, אביהו מדינה ונעמי חשמונאי זכו בפרס שר החינוך לתרבות יהודית, באתר ynet, 28 ביוני 2016
↑  בריאיון לתמר רותם (ר' הערה 1).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417070405171  VIAF: 384152742945627730375   WorldCat (עם VIAF): 384152742945627730375
ג'יימס דנטון

| --- | --- |
ג'יימס דנטון
ג'יימס דנטון
 לידה:  20 בינואר 1963 (בן 61) נאשוויל, טנסי, ארצות הברית.
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טנסי 
 בן או בת זוג:  Deana Carter 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס "ג'ימי" תומאס דנטון ג'וניור (באנגלית: James Denton, נולד ב-20 בינואר 1963) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
דנטון ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של מייק דלפינו (אנ') בסדרה "עקרות בית נואשות" (2012-2004) של רשת ABC. לפני כן, התפרסם בשל תפקידו בתור מיסטר לייל בסדרה "המתחזה" (2000-1997) של רשת NBC, ובשנים האחרונות היה מוכר בזכות הופעתו בתור ד"ר סם רדפורד בסדרה "המכשפה הטובה" (2021-2015) של הולמרק.
ביוגרפיה

דנטון נולד ב-20 בינואר 1963 בנאשוויל, טנסי, וגדל בגודלטסוויל הסמוכה, השני מבין שלושה ילדים. אביו, ג'יי.טי. דנטון (1930–1993), היה רופא שיניים ששירת בצבא ארצות הברית. אמו, מרי ג'ין וולסלייר דנטון, נפטרה מסרטן השד בשנת 2002. דנטון התחנך לפי הכנסייה הבפטיסטית הדרומית.
דנטון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון גודלטסוויל ולאחר מכן למד באוניברסיטת טנסי, שם היה חבר באחווה סיגמא אלפא אפסילון. הוא התמחה בטלוויזיה/עיתונות, וקיבל תואר ראשון בפרסום. לפני שהפך לשחקן, הוא מכר פרסומות לשתי תחנות רדיו. הוא החל לשחק בגיל 23, בתיאטרון קהילתי בנאשוויל. ולאחר זמן קצר עבר לקליפורניה כדי לפתח קריירת משחק.
קריירה

כאשר התגורר בשיקגו דנטון קיבל את תפקידו הראשון בתור סטנלי במחזה "חשמלית ושמה תשוקה". דנטון המשיך להופיע בתפקידים רבים על הבמה ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס שם החל לשחק בסרטים כמו צבעי השלטון ועימות חזיתי. לאחר מכן הוא שיחק בהופעות אורח בסדרות כדוגמת: גולשים בזמן, אלי מקביל, ג'אג, המופע של דרו קארי והבית הלבן. בשנת 2004 קיבל דנטון את תפקידו המפורסם ביותר בתור מייק דלפינו בעלה של סוזן מאייר (טרי האטצ'ר) בסדרה עקרות בית נואשות.
במקביל למשחקו בעקרות בית נואשות המשיך דנטון לשחק בסרטים שונים כמו "Undead or Alive" ו"Tortured". ב-2006 הנחה את טקס "מיס אמריקה". באביב 2012 נבחר דנטון לדגמן את בגדיו של המותג דניאל השטר.
בשנים 2015–2021 גילם במשך שבע עונות את ד"ר סם רדפורד בסדרה הדרמה-קומית "המכשפה הטובה" בערוץ Hallmark.
חיים אישיים

בתיכון יצא דנטון עם זמרת הקאנטרי דיאנה קרטר (אנ'). מ-1997 עד 2000 היה נשוי לג'נה לין וורד.
ב-16 בדצמבר 2002 הוא נישא לארין או'בריאן, מאמנת כושר בלייף טיים פיטנס. לזוג שני ילדים: שפרד (נולד במרץ 2003) ובת בשם מאלין (נולדה ב-22 במרץ 2005). בעבר התגוררו בגלנדייל, קליפורניה ולאחר סיום צילומיה של "עקרות בית נואשות" עברו הזוג עם ילדיהם להתגורר בעיירה קטנה, דרומית למיניאפוליס, מינסוטה.
דנטון שותף בבעלות בקבוצת הבייסבול Fullerton Flyers שזכו באליפות בשנת 2008
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Thieves Quartet | ריי היגס |  |
| 1995 | Hunter's Moon | ניק |  |
| 1997 | החתן, הכלה וההורים שלה | קית' מרקס |  |
| 1997 | עימות חזיתי | באז |  |
| 1998 | צבעי השלטון | מיטצ' |  |
| 2006 | Beautiful Dreamer | ד"ר קסלר |  |
| 2007 | Undead or Alive | אלמר ווינסלאו |  |
| 2007 | Ascension Day | ג'ון |  |
| 2008 | Tortured | מרפי |  |
| 2010 | Group Sex | לוק |  |
| 2011 | סופרמן אול־סטאר | סופרמן / קלארק קנט | דיבוב |
| 2012 | Karaoke Man | סלים |  |
| 2013 | 4Closed | ג'ייק טרנר |  |
| 2013 | Grace Unplugged | ג'וני טריי |  |
| 2014 | The Black Rider: Revelation Road | דרייק |  |
| 2015 | Dancer and the Dame | קייל ג'קסון |  |
| 2015 | Ovation | סטיוארט הנרי |  |
| 2018 | Wake | ג'ו פרדריקסון |  |
| 2020 | Selfie Dad | סטיב |  |