ארנסט לינדמן
קריירה ימית > מפקד אוניית המערכה ביסמרק

ארנסט לינדמן היה מתוסכל מהעובדה - כמפקד בית הספר לתותחנים הימי - שהוא לעולם לא יבוא במגע ישיר עם האויב. כאשר קיבל את הבשורה שנבחר להיות המפקד הראשון של אוניית המערכה ביסמרק, הוא זכה לכבוד באמון שניתן בו אך הטיל ספק בכך שיצליח להכין את ביסמרק לפעולה לפני סיום המלחמה. ספקותיו מצביעים על כך שהוא היה בטוח שהמלחמה תסתיים בתוצאה חיובית עבור גרמניה עד אמצע 1940. לפני שפיקד על ביסמרק, לינדמן מעולם לא החזיק בשום פיקוד על אונייה, מצב נדיר אם כי לא ייחודי בקריגסמרינה. אף על פי כן, לינדמן שירת אך ורק על אוניות עם תותחים בקליבר של לפחות 28 סנטימטרים (11 אינץ'), והוא היה המומחה המוביל לירי בגרמניה. בשנת 1940, הוא דורג במקום השני מתוך כיתת 1913 ונחשב למנהיג מצטיין.
לינדמן הגיע למספנת Blohm & Voss בהמבורג בתחילת אוגוסט 1940. השדרית של ביסמרק הונחה ב-1 ביולי 1936 והיא הושקה ב-14 בפברואר 1939. בורקרד פרייהר פון מילנהיים-רכברג הצטרף לביסמרק כקצין תותחנים רביעי ביוני 1940, והוא יהפוך לקצין הבכיר ביותר ששרד את הקרב האחרון של ביסמרק ב-27 במאי 1941. הרבה ממה שידוע כיום על ימיה האחרונים של ביסמרק מיוחסים לעדויות שלו. לינדמן הפך את פון מילנהיים-רכברג לשליש האישי שלו והורה לו להתייחס לספינה כ"הוא" ולא "היא"; לינדמן חשב שהאונייה חזקה מכדי להיקרא נקבה. הוא הכניס לשירות את אוניית המערכה ב-24 באוגוסט 1940. הוא גילה יחס רב לאונייה וזכה לכבוד על ידי הצוות שלו.
ביסמרק עזבה את פיורד קיל בבוקר 28 בספטמבר 1940 לכיוון מזרח. לאחר מסע חסר אירועים בים סוער, הגיעה ביסמרק לגוטנהאפן (כיום גדיניה) למחרת. כאן ערך ביסמרק מספר ניסויים ימיים בבטיחות היחסית של מפרץ דנציג (כיום מפרץ גדנסק). עד 30 בנובמבר 1940, לינדמן קבע מספר מבחנים לצוות, אותם עברו בקלות. במהלך ניסויים במהירות גבוהה, הגיעה ביסמרק למהירות מרבית של 30.8 קשר (57.0 קמ"ש; 35.4 מייל לשעה), וחרג ממהירות התכנון. עם זאת, חולשה אחת התגלתה במהירות: ללא שימוש בהגאים אלא רק במדחפים, היה כמעט בלתי אפשרי לכוון את ביסמרק.
בנובמבר 1940 נשלח פון מילנהיים-רכברג לבית הספר לתותחנים הימיים בוויק כדי להשלים את קורסי ההכשרה שלו בתותחים הכבדים, וסיים את תפקידו כשלישו האישי של לינדמן. השליש החדש של לינדמן היה קצין האיתותים לויטננט צור זי וולפגנג ריינר. התותחים הכבדים של ביסמרק ירו לראשונה במחצית השנייה של נובמבר, והוכח כי ביסמרק הוא פלטפורמת נשק יציבה מאוד. לאחר חגיגת חג המולד של 1940 על הסיפון, יצאו לינדמן ורוב הקצינים, תת-הקצינים והמלחים לחופשת בית. קצין התותחנים הראשון, קורבטנקפיטן אדלברט שניידר, החליף את לינדמן כמפקדה של ביסמרק במהלך היעדרותו. לינדמן בילה את חופשתו עם אשתו ובתו וחזר ב-1 בינואר 1941.
ב-28 באפריל 1941, האונייה והצוות היו מוכנים, ואספקה הייתה על הסיפון למשימה של שלושה חודשים. לינדמן הודיע ל-Oberkommando der Marine, לקבוצות הימיות צפון ומערב (Marinegruppen Nord und West) ולפיקוד הצי שביסמרק מוכנה לפעולה. מפקד הצי - אדמירל גינתר ליטיינס - וצוות הצי שלו ערכו תרגילים לראשונה על סיפון ביסמרק ב-13 במאי, תוך בדיקת שרשרת התקשורת בין פיקוד הצי לקצינים של ביסמרק.
אדולף היטלר - מלווה בגנרל-פלדמרשל וילהלם קייטל, שליש הצי שלו קרל-יסקו פון פוטקאמר, ושליש הלופטוואפה שלו, אוברסט ניקולאוס פון בילו, בין היתר - ביקרו בביסמרק ב-5 במאי 1941. נעדר היה הגרוס-אדמירל אריך רדר. היטלר נלקח לסיור באונייה על ידי אדמירל ליטיינס ובדק את עמדות הקרב השונות. גם היטלר וליטיינס נפגשו ביחידות ודנו בסיכונים של משימה בצפון האוקיינוס האטלנטי. לאחר פגישה זו, היטלר והקצינים של ביסמרק אכלו ארוחת צהריים בחדר הקצינים, שם דיבר היטלר על חוסר רצונה של אמריקה להיכנס למלחמה. לינדמן חלק בגלוי על היטלר, והביע את דעתו כי לא ניתן לשלול אפשרות של כניסת ארצות הברית למלחמה.