stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכונת קפה
מבנה מכונת קפה (מסחרית)

ראשי קפה, אליהם מחברים את ידית המסנן (במכונה ביתית יהיה בדרך כלל ראש יחיד)
ברזי קיטור להקצפת חלב (במכונה ביתית יהיה בדרך כלל ברז קיטור יחיד, אם בכלל)
שעון לחץ דוד קיטור (בדרך כלל אין במכונה ביתית)
שעון לחץ דוד מים (בדרך כלל אין במכונה ביתית)
מד מים בדוד (בדרך כלל אין במכונה ביתית)
כפתורי חליטת אספרסו הניתנים לתכנות (נמצא גם במכונות ביתיות אוטומטיות)
כפתור ברז שירות מים רותחים (בדרך כלל אין במכונה ביתית)
מתג מגש חימום כוסות
מתג הפעלת דוד חימום
מתג מתח ראשי
ברז שירות מים רותחים (בדרך כלל אין במכונה ביתית)
זרבובית קיטור להקצפת חלב
מגש חימום כוסות
ראו גם

מקינטה
הגל השלישי של הקפה
אירו-פרס
דריפ קופי
חליטת קפה במכונה ידנית מקצועית
קפסולות משומשות של חברת נספרסו. ניתן להבחין בנקבים בחלקים העליונים והתחתונים.
קפסולות משומשות של חברת לוואצה. ניתן להבחין בנקבים בחלקים העליונים והתחתונים.
פוד קפה.
מכונת קפה
גירושין נוסח איטליה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ג'ובאני ארפינו
 בימוי:  פייטרו גרמי
 הופק בידי:  פרנקו כריסטאלדי 
 תסריט:  אניו דה קונצ'יני, פייטרו גרמי, אלפרדו ג'יאנטי
 עריכה:  רוברטו צ'נקוויני
 שחקנים ראשיים:  מרצ'לו מסטרויאני דניאלה רוקה סטפניה סנדרלי
 מוזיקה:  קרלו רסטיקלו 
 צילום:  קרלו די פלמה
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Lux Film, Vides Cinematografica 
 חברה מפיצה:  Embassy Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1961
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  איטליה 
 הכנסות:  2,300,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (אניו דה קונצ'יני, אלפרדו ג'יאנטי, פייטרו גרמי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גירושין נוסח איטליה (באיטלקית: Divorzio all'italiana) הוא סרט קומדיה איטלקי בשחור-לבן משנת 1961 בבימויו של פייטרו גרמי, עם מרצ'לו מסטרויני, דניאלה רוקה וסטפניה סנדרלי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "Un delitto d'onore" (רצח של כבוד) שהוא סאטירה קומית על החוק האיטלקי שמקל בענשם של רוצחים בגלל חילול כבוד המשפחה.
מסטרויאני היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. היא זכה בפרס באפט"א ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
אניו דה קונצ'יני, פייטרו גרמי ואלפרדו ג'יאנטי זכו בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

פרדיננדו "פפה" צ'פאלו (מרצ'לו מסטרויאני) הוא גבר נאה בן 37 שגר בעיירה ארגמונטה בסיציליה עם אשתו רוסליה (דניאלה רוקה) לה הוא נשוי כבר 12 שנים.
משפחת צ'פאלו הייתה פעם עשירה ושייכת לאצולה אבל האבא דון גטאנו צ'פאלו הפסיד את כספו לאחיו ונאלץ למכור לו כמעט את כל ארמון המשפחתי בעיירה ארגמונטה. בארגמונטה יש 18,000 תושבים, 4,300 אנאלפביתים, 1,700 מובטלים, 24 כנסיות ומאפיה פעילה.
פפה לא סובל את אשתו ובדמיונו הוא רואה איך היא טובעת בבוץ, נשלחת לחלל בטיל או מתמוססת בתמיסה רותחת להכנת סבון. הוא מטורף אחרי אחייניתו אנג'לה בת ה-16 (סטפניה סנדרלי) ומדי פעם מציץ לחדרה דרך החלון בשירותים (גם אביו עושה זאת בהיחבא).
הוא נפגש במסתורין עם אנג'לה והיא מחזירה לו אהבה וכותבת ביומנה על כך. אביה תופס את היומן ורוצה להכות אותה ופפה נזעק להציל אותה. המשפחה מזמינה מיילדת לבדוק את המקום המוצנע של אנג'לה אם לא נעשה בו שימוש.
פפה נוכח במשפט נגד אשה שרצחה את בעלה כי בגד בה. עורך הדין דה מרזי נושא נאום נלהב על הזכות לרצוח כדי להגן על כבוד המשפחה.
פפה מגלה כי העונש על דבר כזה הוא 3–7 שנים בכלא בלבד. הוא מתחיל לתכן את בגידתה של אשתו. לעירה מגיע הצייר כרמלו (לאופולד טריסטה) הוא מצייר בכנסייה ופפה מזמין אותו לביתו שם הוא מתחיל עם המשררתת סיסטינה ואחר כך עם רוסליה.
פפה עוקב אחריהם, מקליט אותם ורוכש אקדח.
בעיירה מקרינים את הסרט לה דולצ'ה ויטה וכל הגברים המיוחמים מגיעים למרות אזהרותיו של הכומר ומתבוננים בחמוקיה של אניטה אקברג. פפה מגיע לסרט לבד כי לרוסליה יש "כאב ראש". באמצע הוא חומק לביתו ומוצא את אשתו חומקת לתחנת הרכבת שיוצאת לפני שהוא מגיע.
כל העיירה גועשת ופפה מקבל את התואר הלא מכובד של בעל מקורנן. כולם מביטים בו בבוז. הארוס של אחותו אגנס מנתק את קשריו ואשתו הנבגדת של כרמלו יורקת עליו בפומבי כי לא תפס עדיין את הבוגדים.
כאן מתערב ראש המאפיה ומציע את עזרתו באיתור רוסליה וכרמלו. הם נמצאים על חוף הים כשכרמלו מצייר את רוסליה. פפה יורה והורג את רוסליה וכרמלו נרצח על ידי אשתו.
במשפט משתתף שוב עורך הדין דה מרזי שמדבר על רצח על חילול כבוד המשפחה. פפה נדון ל-18 חודשי מאסר בלבד וחוזר כעת לעיירה כגיבור.
הוא מתחתן עם אנג'לה והם שטים ביאכטה. פפה הוא כבר גבר בן 40 ואנג'לה היא צעירה מחוטבת ולבושה בביקיני. היא שוכבת, פפה מנשק אותה ובאומו זמן היא מחככת את רגלה ברגל של הספן הצעיר והיפה, רמז לבאות.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרצ'לו מסטרויאני | פרדיננדו פפה צ'פאלו |  |
| דניאלה רוקה | רוסליה צ'פאלו | אשתו של פפה |
| סטפניה סנדרלי | אנג'לה | בת דודה של פפה |
| לאופולד טריסטה | כרמלו | צייר |
| מרגריתה ג'סלי | סיסינה | עוזרת בית |
| אנג'לה קרדילה | אגנס | אחותו של פפה |
| אודוארדו ספודרו | גטאנו צפאלו | אבא של פפה |
| לנדו בוזנקה | רוסריו | ארוס של אגנס |
| אוגו טורונטו | דון קלוגרו | אבא של אנג'לה |
| פייטרו טורדי | דה מרזי | עורך דין |
בראון: הסיפור הלא יאמן בפורמולה 1

| --- | --- |

הנהג הזוכה ג'נסון באטן
 סוגה:  סרט ספורט תיעודי 
 בימוי:  דריל גודריץ' 
 שחקנים:  קיאנו ריבס  ג'נסון באטן  רוס בראון  רובנס באריקלו 
 ארץ מקור:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  4 
 הפקה
 חברת הפקה:  North One Television 
 הפצה:  דיסני+ 
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+ 
 תקופת שידור מקורית:  15 בנובמבר 2023 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בראון: הסיפור הלא יאמן בפורמולה 1 (באנגלית: Brawn: The Impossible Formula 1 Story, בתרגום חופשי: "בְּרוֹן: הסיפור הבלתי אפשרי בפורמולה 1") היא מיני-סדרה מבית היוצר של חברת וולט דיסני משנת 2023, העוקבת אחר סיפורה המופלא של קבוצת בראון בעונת 2009 של מרוץ פורמולה 1, ועל הניצחון הכפול שהצליחה להשיג באותה עונה, הן באליפות הנהגים עם הנהג ג'נסון באטן והן באליפות היצרנים באמצעות שימוש במנוע של מרצדס.
הסדרה כוללת ארבעה חלקים באורך של כשעה כל אחד.
רקע

הסיפור מתחיל חודשים אחדים לפני פורמולה 1 עונת 2009, עם מעברו של רוס בראון, מהנדס בריטי שעבד בתפקיד בכיר בצוות הפורמולה של חברת פרארי לחברת הונדה. מעט לאחר מכן, עקב המשבר הכלכלי העולמי (2008), בחרה הונדה לפרוש מההתמודדות בפורמולה 1, ולאחר כמה ניסיונות כושלים לאתר רוכש, החליטו רוס ומנהלים נוספים לרכוש את החטיבה מידי הונדה במחיר סמלי של פאונד בודד, לקרוא לה קבוצת בראון ולהתמודד בפורמולה באופן עצמאי בתקציב מינימלי, עם שני הנהגים המקוריים שהיו אמורים להתחרות – נהג המרוצים הבריטי ג'נסון באטן ועמיתו הברזילאי רובנס באריקלו.
מתוך רצון לסייע לקבוצה, הסכימו במרצדס למכור להם מנוע ייעודי, על אף הקושי להתאים אותו בזמן קצר למכונית שתוכננה בהונדה. בנוסף, עקב שינוי תקנות מבנה הרכב, ובעקבות הברקה עיצובית של אחד המהנדסים והתקנת דיפיוזר כפול ברכבי המרוץ של החברה, הצליחו בקבוצת בראון לייצר רכב תחרותי.
עלילת הסדרה

עלילת הסדרה שוזרת ראיונות בהווה עם בראון עצמו ועם שותפיו לקבוצה – המהנדסים, היועצת המשפטית ונהגי המרוצים של אותה עונה, וכמו גם עם יריביהם ושותפיהם העיקריים, מנהלי קבוצות, מנהלי פורמולה 1 ומרצדס ופרשנים של התחום. קיאנו ריבס בתפקיד העיתונאי והמראיין מלווה את האירועים בסדר כרונולוגי, תוך שיבוץ של קטעי טלוויזיה מהמרוצים עצמם, מהראיונות ומהפרשנויות התקשורתיות באותה עונה.
באופן בלתי צפוי, ניצח באטן בשישה משבעת המרוצים הראשונים של העונה (מתוך 17 מרוצים בסך הכול), ומאז ועד תום העונה התמקד בשימור הניקוד וביריבות שהתפתחה מול שני נהגים אחרים – שותפו לקבוצה באריקלו, שסיים את העונה במקום השלישי, ונהג המרוצים סבסטיאן פטל שהתמודד מטעם קבוצת רד בול רייסינג וסיים במקום השני. למעשה, כבר בתום המרוץ השישה-עשר בברזיל, הבטיחה קבוצת בראון את הניצחון הכפול והדרמטי, ובכך הייתה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה של פורמולה 1 שבעונת ההצטרפות שלה מצליחה לנצח בשתי התחרויות בו זמנית, ולעשות זאת בניגוד לכל הסיכויים.
לאורך אותה עונה התמודדה קבוצת בראון עם סדרה של קשיים חריגים מלבד התזרים הכספי והעובדה שהיא נאלצה לחתום עם ספונסר בסכום נמוך: לאחר שני הניצחונות הראשונים ערערו כמה מהקבוצות האחרות על חוקיות מבנה הרכב של בראון, ובנוסף, בהמשך העונה, התחולל סכסוך כספי בין בעלי הקבוצות ובין הנהלת פורמולה 1, כשקבוצת בראון נאלצה לנוע בין הצדדים.
הערות שוליים

↑   אמיר ענבר, "ברון: הסיפור הלא יאמן בפורמולה 1" מספרת סיפור נפלא, עם קיאנו ריבס או בלעדיו, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2023
↑  פורמולה 1: קבוצת הונדה בידיים של רוס בראון, באתר ONE‏, 7 במרץ 2009
ביאורים

↑  השם Brawn נהגה "בְּרוֹן" ב-"וֹ" מוארכת, אך התעתיק "בראון", כמו גם שם הסדרה כולו, הם השם בו נקראת הסדרה בעברית בערוץ דיסני.
קריית מטלון

#invoke:תבנית מידע
קריית מטלון היא שכונת מגורים ותיקה במערב פתח תקווה עם בנייה צמודת קרקע בחלקה המערבי של השכונה ומתחם תעסוקה בשם רמת סיב בחלקה המזרחי של השכונה. השכונה נמצאת בסמוך למחלף גהה, מדרום לציר ז'בוטינסקי, מצפון לגבעת שמואל וממערב לדרך רבין ולשכונת נווה עוז. השכונה עצמה מנותקת משאר אזורי המגורים של העיר, וצמודה דווקא לשכונות המגורים של גבעת שמואל.
היסטוריה

קריית מטלון הוקמה על ידי משפחת מטלון אשר קנתה את האדמות מהברון מנשה. משפחת מטלון העסיקה את משפחת פנחס לניהול הפרדס מתחילת שנות ה-30 עד סוף שנות ה-40. בפברואר 1935 פורסמו מודעות על פתיחת הרשמה לרכישת מגרשים בשכונה אותה כינו המייסדים, משה קרסו, משה מטלון, יהודה מוזס ומרקו כהן, "גן ברון מנשה". יוזמה זאת כנראה לא הבשילה, ולקראת סוף 1944 שווקה חברה א"י לבניין וקבלנות, של מטלון וקרסו וילות מוכנות מוקפות עצי פרי על מגרשים פרטיים של חצי דונם. תוכנית השכונה, שנכללה בתוכנית בניין ערים של פתח תקווה, כללה 300 בתים ואזור מסחר מרוכז, עם אפשרות להרחבה לאלפי משפחות. לפרדס הייתה באר פרטית שסיפקה מים לפרדס ולתושבי השכונה. הרוכשים הראשונים היו ברובם הגדול ספרדים, רבים מהם עולים חדשים מבולגריה, ואיתם עולים מרומניה ויוון. בספטמבר 1945 דווח שבשכונה כ-50 משפחות ושבאותה עת נקבעה חוקה לשכונה. בתחילת 1946 דווח שבשכונה 125 בתים העומדים על תילם. בספטמבר 1946 נפתחו בשכונה שתי כיתות, לילדי כיתות א-ב, כסניף של בית הספר יק"א פיק"א. במרץ 1947 הונח אבן פינה לבית כנסת בשכונה. בשכונה התגוררו אז כ-200 משפחות. באמצע 1948 כבר היו האשכנזים חלק נכבד מתושבי השכונה.
ביוני 1947 נפתח בשכונה בית פועלים. במרץ 1952 נחנך בשכונה מבנה בית ספר בן ארבע כיתות. בספטמבר 1952 התרחש עימות על השימוש במבנה בין הזרם הכללי שהשתמש בבניין עד אז, ולמדו בבית ספרו כ-200 תלמידים, לבין זרם העובדים שביקש להשתמש במבנה בתמיכת עיריית פתח תקווה שהייתה בידי מפלגות השמאל. כיום בית הספר לא פעיל ופועלת בו האוניברסיטה הסינית בישראל.
בסוף שנת 1976 הועברה הבאר לעיריית פתח תקווה ביחד עם הבית אשר בו התגוררה משפחת פנחס אשר נקרא עד היום "בית הבאר".
אזור התעשייה

אזור התעשייה נקרא על-שם שכונת המגורים בפתח תקווה השוכנת ממערב לו, ונקראה על שמו של משה יצחק מטלון, שנמנה עם מקימיה. שם נוסף של אזור התעשייה הוא "רמת סיב", עקב ריבוי מפעלי הסיבים ששכנו במקום בעבר. מאותה סיבה, אחד הרחובות הראשיים באזור התעשייה נקרא "הסיבים". האזור הוקם במחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20 ביוזמת התאחדות התעשיינים בישראל.
אזור התעשייה משתרע על שטח של כ-2,000 דונם ופועלים בו כ-800 חברות ועסקים. אזור תעשייה זה הוא השלישי בהיקפו בפתח תקווה, אחרי קריית אריה וסגולה.
בין החברות הפועלות בקריית מטלון ניתן למנות את AIG, שומרה, בזק בינלאומי, 012, ECI, פורשה ישראל ושטראוס גרופ, טבע.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתח בקריית מטלון מתחם בילוי ונפתחו בו פאבים, בתי קפה ומסעדות רבות. לב המתחם נמצא במזרח אזור התעשייה, ב"יכין סנטר", שמרכז מספר רב של בתי קפה ומסעדות.תבנית:הערה
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
תבנית:אזורי תעשייה בישראל
תבנית:בקרת זהויות
↑  גן ברון מנשה, הארץ, 26 בפברואר 1935
גן ברון מנשה, דבר, 1 במרץ 1935
↑  מר קרוסבי בפתח תקווה, הַבֹּקֶר, 13 ביולי 1945
↑  וילה מוכנה, הארץ, 13 באוקטובר 1944
רק וילות אחדות נותרו, הארץ, 6 בנובמבר 1944
1 2  קרית מטלון, הַבֹּקֶר, 6 בפברואר 1946
1 2  הונח היסוד לבנין בית הכנסת בקרית מטלון, הַבֹּקֶר, 26 במרץ 1947
1 2  קרית מטלון, הד-המזרח, 7 בספטמבר 1945
↑  פתח תקווה, שיעורי ערב לעברית, הד-המזרח, 27 באפריל 1945
1 2  יוסף תמיר, בדרך ל"עיר אחת", מעריב, 12 ביולי 1948
↑  ב"אם המושבות", הצופה, 5 בספטמבר 1946
↑  נפתח בית פועלים בקרית מטלון, קול העם, 23 ביוני 1947
↑  חונך בית ספר בקרית מטלון, חרות, 26 במרץ 1952
↑  זרם העובדים חדר בכוח לביה"ס הכללי בקרית מטלון, חרות, 10 בספטמבר 1952
חוסל הסכסוך בקריית מטלון, מעריב, 14 בספטמבר 1952
↑  סיור בבתי־חרושת בפתח־תקוה, קול העם, 18 בדצמבר 1947
↑  יעל גל-און, רמת סיב: משרדים למכירה החל בגודל של 25 מ"ר ברוטו, באתר כלכליסט, 11 בפברואר 2018
בניין שטראוס
יקבי רקנאטי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  לני רקנאטי, יובל גורלי, שלומי בן-ארי, משה בן-ארי
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 קואורדינטות:  33°01′47″N 35°28′54″E﻿ / ﻿33.029821660283°N 35.4815309138°E﻿ / 33.029821660283; 35.4815309138 
 משרד ראשי:  פארק תעשיות רמת דלתון
 ענפי תעשייה:  מזון
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.recanati-winery.com
 he
 
יינות של יקב רקנאטי
יקב רקנאטי
יקב רקנאטי הוא יקב ישראלי שהוקם בשנת 2000 ופעל בעמק חפר עד שנת 2023, ומאז נמצא בפארק תעשיות רמת דלתון בגליל העליון.
היסטוריה

יקבי רקנאטי הוקמו במרץ 2000 על ידי לני רקנאטי, ביחד עם יובל גורלי, ושני האחים ד"ר שלומי בן-ארי וד"ר משה בן-ארי, בני משפחת כורמים בהשקעה ראשונית של כמיליון דולר. ארבעת השותפים החזיקו תחילה במניות באופן שווה, 25% כל אחד. כעבור שנה השתנה מאזן הבעלות: אורי שקד, מפיץ ומשווק של יינות מבעלי חברת "האחים שקד" (שמונתה כמפיצה של יינות יקבי רקנאטי), הצטרף כשותף וקיבל תמורת השקעה של 225 אלף דולר 17.5% ממניות החברה. המהלך דילל את אחזקותיהם של השותפים האחרים ל-17.5% כל אחד, חוץ מרקנאטי, שהגדיל את חלקו ל-30%, תמורת השקעה נוספת והפיכת שם משפחתו לשם היקב. בהמשך מכר גורלי את חלקו לרקנאטי, מה שהפך אותו לבעל שליטה (47.5%).
בספטמבר 2001, הושקה סדרת היינות הראשונה של יקב רקנאטי באירוע מתוקשר ביקב בעמק חפר. היקף ההשקעה עד שלב זה הגיע לכ-16 מיליון שקל וכלל רכישת ציוד שכלל: מכלי אחסון והתססה, קו להובלת ענבים ועיבודם וקו ביקבוק ואריזה ורכישת יבול מכרמים בגליל והרי ירושלים. בשלב הבא שקד השקיע עוד 1.6 מיליון שקלים ביקב ורקנאטי הוסיף עוד 7.7 מיליון שקלים. אך האחים בן-ארי טענו שלפי ההסכם הייסד של היקב, נקבע שהחברה תנסה קודם-כל להשיג מימון ממקורות חיצוניים ורק אחר כך תפנה לבעלים להשקעה נוספת. בנוסף טענו שאין להם את ההון הדורש להשקעה נוספת ושרקנאטי נמסה לנצל זאת להשתלט על היקב. הסכסוך הביא לתביעות הדדיות וניסיון של כל צד לרכוש את הצד השני.
בינואר 2005, הגיע הסכסוך לדיון בבית המשפט המחוזי בתל אביב, שם הוסכם על מינוי מגשר. ביולי 2005, הוסכם כי רקנאטי ירכוש את חלקם של האחים שלמה ומשה בן ארי (35%) ובכך הגדיל את החזקתו ל-82.5%. ביתרת המניות השמיך להחזיק אורי שקד. לאחר רכישת השליטה מינה רקנאטי את נועם יעקובי כמנכ"ל, והוא שימש בתפקיד עד 2019.
במהלך שנת 2023 עבר היקב למבנה חדש שהוקם ברמת דלתון, בהשקעה של 70 מיליון שקל. המבנה משתרע על שטח של 5,700 מ"ר וכולל מרכז מבקרים עם תצפית לעמק החולה ולחרמון, חדר חביות חפור מתחת לאדמה, מחסן מקורר, רחבת מכלים ואולם ביקבוק. ב-27 באוקטובר 2023 תוכנן אירוע השקה ליקב, שבוטל עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל. בעקבות המלחמה סבל היקב גם מקשיי תפעול, עקב מחסור בעובדים וקשיים בגישה אליו, עקב חשש מהתקפת מצד לבנון.
ייצור היין

ליקב כרמים באזור מנרה, אותם הוא מחכיר מהקיבוץ מאז 2002, וכרם בן-זמרה שבגליל העליון. ליקב גם כרמים בעמק האלה והגליל התחתון. בכרמים גדלים זני ענבים ים תיכוניים כגון: פטיט סירה, מרסלאן וקריניאן וזנים מקומיים (מראווי). במקביל בכרמים גדלים גם זנים בינלאומיים קלאסיים, כגון: קברנה סוביניון, סוביניון בלאן, שרדונה וזנים אחרים.
יינן היקב מראשיתו היה לואיס פסקו, בעל תואר שני בייננות מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, שעזב את היקב בשנת 2007 ושב לקליפורניה.
בשנת 2008 התמנה גיל שצברג, גם הוא בוגר אוניברסיטת דייוויס, לשעבר יינן יקב אמפורה, ליינן הראשי של רקנאטי. לצידו ניצב עידו לוינסון, בוגר אוניברסיטת מילאנו שבאיטליה.
נכון ל-2022 מוביל את תהליך הפקת היין היינן הראשי קובי ארביב, אשר החל את עבודתו ביקב בשנת 2006.
יועץ הכרמים הוא ד"ר פיני סריג.
היקב מייצר יינות בסדרת האיכות "רקנאטי ספיישל רזרב", שתי סדרות זניות: "רקנאטי" ו"רזרב" וסדרה עממית: "יסמין" (על-שם בתו של רקנאטי). החל משנת הבציר 2008, עם כניסתם לתפקיד של שני הייננים החדשים - שצברג ולוינסון, החלו שינויים רבים בתהליך ייצור היינות והתווספו יינות חדשים.
נכון לשנת 2014 יקבי רקנאטי מייצרים כמיליון בקבוקי יין בשנה שכ-25% מהתוצרת מיוצאת לאירופה וארצות הברית.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 24, 25, 402-394, 477
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 104–105
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 140–141
שלמה פפירבלט, עולם היין, אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 241
הערות שוליים

↑  אורית גרינבוים-לירון‏, בין הכרמים, קרוב לאדמה ולאנשים: הבית החדש של יקב רקנאטי, באתר וואלה, 5 בדצמבר 2023
↑  אביבה לורי, על סיפור ההצלחה של "יקב רקנאטי" מעיבה העובדה שמייסדיו תקועים אחד לשני בגרון, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2004
↑  העיקר - ההפצה, באתר גלובס, 21 בינואר 2002
1 2  שלומית לן, ‏נכנס יין, אל תשאלו, באתר גלובס, 27 ביולי 2003
↑  אבישי תנעמי, ‏רקנאטי בסוד היין, באתר גלובס, 27 באוגוסט 2001
↑  הדס מגן, ‏מתחמם סכסוך בן-ארי-רקנאטי, באתר גלובס, 7 ביולי 2003
↑  נמשכת המתיחות בין האחים בן ארי ולני רקנאטי - משה בן ארי: "היין עלה לרקנאטי לראש", באתר TheMarker‏, 31 במרץ 2003
↑  שירה בן-חור, ‏האחים בן-ארי מציעים ללני רקנאטי להיכנס למהלך של הצעת רכש הדדית (BMBY) ב"יקבי רקנאטי", באתר גלובס, 13 באפריל 2003
↑  אמיר הלמר, תביעות הדדיות של בעלי יקב רקנאטי: האחים מסרבים להזרים כספים להפעלת היקב ומסרבים להידלל, באתר TheMarker‏, 15 ביולי 2003
↑  יצחק דנון, ‏ביהמ"ש על יקבי רקנאטי: "אין לך דבר המביא יללה אלא יין", באתר גלובס, 5 בינואר 2005
↑  סוף לסכסוך בין הבעלים של יקבי רקנאטי: לני רקנאטי רכש את השליטה בחברה, באתר TheMarker‏, 22 בספטמבר 2005
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏נועם יעקובי מונה למנכ"ל יקבי רקנאטי, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2005
↑  נועם יעקובי, מנכ"ל יקב רקנאטי, עוזב אחרי יותר מ-13 שנה, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2019
↑  טליה לוין, ‏"משהו שורשי, אתגר מעניין": יקב רקנאטי ויצא לדרך חדשה, באתר מעריב אונליין, 2 ביוני 2023
↑  חיליק גורפינקל, "כמו שלא שופכים חלב, אני לא אשפוך יין", באתר כלכליסט, 9 בנובמבר 2023
↑  אילנה שטוטלנד‏, "הטיל הרס הכל. לא נשאר אפילו בקבוק יין אחד", באתר וואלה, 11 באפריל 2024
↑  מיכל רוה, ‏יקבי רקנאטי חתמו על הסכם לרכישת יבול כרם קיבוץ מנרה, באתר גלובס, 29 במאי 2002
↑  איתי גלייטמן, האם יין מראווי החדש, שנוצר בשומרון מזן מקומי ייחודי, הוא בשורה לענף היין?, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2015
↑  רפי סיטון, ‏תור הרזרבד יין, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2002
↑  הדס עזר ותומר גל, ‏שימו לב לרקנאטי, באתר גלובס, 7 במרץ 2004
↑  שמענו בין הגפנים 5.5.23: גיל שצברג פורש מרקנאטי, יקב קטלב בקו קלאסי, טועמים מתיישנים - אכול ושאטו, באתר אכול ושאטו, ‏5 במאי 2023
↑  חיליק גורפינקל, ‏הדבר הקודם הבא: יין עדין ומאופק של יקבי רקנאטי, באתר גלובס, 15 בספטמבר 2011
↑  איתי גלייטמן, המזרח התיכון החדש של יינות רקנאטי, באתר הארץ, 5 ביוני 2014
↑  ynet, יקב רקנאטי ייצא יינות לאיטליה וארה"ב, באתר ynet, 26 בפברואר 2002
צ'ארלי בממלכת השוקולד (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  צ'ארלי והשוקולדה 
 בימוי:  טים ברטון 
 הופק בידי:  ריצ'רד ד. זאנוק, בראד גריי 
 תסריט:  ספר: רואלד דאל תסריט: ג'ון אוגוסט
 עריכה:  כריס לבנזון 
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ פרדי היימור דייוויד קל הלנה בונהם קרטר נח טיילור מיסי פייל ג'יימס פוקס דיפ רוי כריסטופר לי אנה-סופיה רוב ג'וליה וינטר ג'ורדן פריי פיליפ ויגראץ בלייר דנלאפ ליז סמית איילין אסל דייוויד מוריס
 מוזיקה:  דני אלפמן 
 צילום:  פיליפ רוסלו
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, אולפני פיינווד, Village Roadshow Pictures, Plan B Entertainment, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 2005
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט לכל המשפחה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט קומדיה שחורה, סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי 
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 תקציב:  150,000,000‏$
 הכנסות:  474,968,763‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   charliechocolate
 פרסים:  מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צ'ארלי בממלכת השוקולד (באנגלית: Charlie and the Chocolate Factory) הוא סרט קולנוע משנת 2005 שמבוסס על ספר הילדים "צ'ארלי והשוקולדה" מאת רואלד דאל, שיצא לאור בשנת 1964. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר. במאי הסרט הוא טים ברטון, ג'וני דפ בתפקיד וילי וונקה ופרדי היימור בתפקיד צ'ארלי באקט. סרט הקולנוע הראשון שהתבסס על הספר הופק בשנת 1971 ונקרא וילי וונקה ומפעל השוקולד, בו ג'ין ויילדר ופיטר אוסטרום בתפקידי הדמויות הראשיות שלעיל.
צוות השחקנים הראשי

פרדי היימור בתפקיד צ'רלי באקט - ילד עני שחי עם הוריו ועם שני הסבים ושתי הסבות שלו בבקתה רעועה וקטנה בעיר הגדולה. צ'רלי אוהב את השוקולד של וילי וונקה, אך משפחתו לא יכולה לקנות שוקולד אלא חפיסה אחת בשנה, ביום הולדתו של צ'רלי. הוא לא מתלונן על הקשיים בחייו, והוא ילד עם לב טוב. הוא מוצא שטר ברחוב ורוכש חפיסת שוקולד שבתוכה נמצא כרטיס הזהב האחרון. למרות זאת, הוא רוצה למכור את הכרטיס כדי שלמשפחתו יהיה יותר כסף, מה שמראה שצ'רלי לא אנוכי. סבו ג'ורג' משכנע אותו ללכת, העלילה נמשכת ולבסוף צ'רלי נעשה ליורש של מפעל השוקולד.
ג'וני דפ בתפקיד וילי וונקה - יצרן הממתקים יוצא מן הכלל מאז ומתמיד. סגר את מפעלו, פיטר את כל עובדיו והחליף אותם בילידים מארץ הלומפה, משום שהוא פוחד מחוסר נאמנות בעובדיו באשמת ריגול תעשייתי לחברות מתחרות. פעם אחת הוא בנה בהודו ארמון שעשוי כולו משוקולד אך בצורה טראגית נמס תוך ימים אחדים. הוא שלח חמישה כרטיסי זהב והרשה לחמישה ילדים להתארח במפעל שלו כדי למצוא יורש. אך עקב ילדותו הקשה ועקב היותו בודד במפעל מאז שנסגר, רכש תכונות חברתיות מוזרות ביותר. אביו, למרבה ההפתעה, הוא רופא שיניים.
ג'ורדן פריי בתפקיד מייק טיווי - ילד עם אובססיה לטלוויזיה ומשחקי וידאו, דורש להיות האדם הראשון שיישלח בטלפורט דרך גלי טלוויזיה, מה שגורם לו להתכווץ לגודל מיניאטורי, ונמתח יותר מדי במתקן מותח הטופי. מצא את כרטיס הזהב על ידי פריצה למחשב המרכזי של מפעל וונקה, וכך קנה רק חפיסת שוקולד אחת (אבא שלו אומר בראיון שהוא ילד מאוד חכם, ושהוא לומד בתיכון). הוא לא אוהב שוקולד. יש לו עצבים חמים מזה שהוא משחק בכל כך הרבה משחקי מחשב, הוא מרגיש שהוא עליון על הכול, חוץ מהוריו.
אנה-סופיה רוב בתפקיד ויולט בורגארד - ילדה שלועסת מסטיק באופן קבוע. גרה באטלנטה, ג'ורג'יה. מאוד תחרותית, בגלל אמה סקרלט שגם היא תחרותית מאוד. חוץ מלעיסת מסטיקים, היא גם עוסקת באמנויות לחימה, והיא מרואיינת לטלוויזיה כשהיא לובשת חליפת אימונים עם חגורה כחולה. היא לועסת חתיכת מסטיק מהמפעל של וילי וונקה. המסטיק הופך אותה לאוכמנייה ענקית, והיא נשלחת לחדר הסחיטה כדי שיסחטו את המיץ ממנה. היא לוקחת חלק בתחרות משום שאמה רוצה שהיא תנצח בכל. שלא כמו שאר הילדים, היא מרוצה מעצמה כשהיא עוזבת את המפעל, למרות אכזבת אמה שיש לה ילדה כחולה, מפני שהפכה גמישה ותזכה בכל הפרסים בהתעמלות.
ג'וליה וינטר בתפקיד ורוקה סולט - ילדה מפונקת מבריטניה, מתעקשת שאביה חייב להשיג לה את הכרטיס המוזהב, אביה העשיר הופך את מפעל הפיצוחים שלו למקום שבו העובדות שלו פותחות חפיסות שוקולד כדי למצוא את הכרטיס, והכרטיס נמצא. במהלך הביקור במפעל מנסה לגנוב סנאי מאולף, לאחר שוונקה מסרב למכור לאביה סנאי בשבילה. כשהיא מנסה לקחת סנאי היא נתפסת על ידי הסנאים. הם קובעים שהיא "אגוז פגום" וזורקים אותה לפיר האשפה. לקראת סוף הסרט, בפעם הראשונה דוחה אביה בקשה שלה כשהיא מבקשת מעלית שקופה מעופפת.
פיליפ ויגראץ בתפקיד אוגוסטוס שלוק - ילד גרמני זללן, הנופל אל תוך נהר השוקולד בחדר השוקולד. הוא נשאב על ידי צינור, נתקע בו, אך הלחץ דוחף אותו במעלה הצינור, הישר לחדר הפאדג'. הוא מצא את כרטיס הזהב במקרה (ובטעות לעס חלק מהפינה של הכרטיס). לפי אימו "הוא אוכל כל כך הרבה ממתקים עד שזה היה בלתי אפשרי שהוא לא ימצא את הכרטיס."
דיפ רוי בתפקיד בני האומפה-לומפה - העובדים הקטנטנים במפעל של וילי וונקה, הם הגיעו מארץ הלומפה. אנשי האומפה-לומפה ניזונו בארצם ממחית מרבי רגליים ענקים, ולא היו יכולים לעבוד קשה מדי בשביל לשמור על קיום הזן שלהם. החיים בארץ הלומפה היו נוראיים לפני שהגיע לשם וילי וונקה.
הבדלים בולטים בין הסרט לספר

בסרט מסופר שמפעל משחות השיניים שבו עבד אביו של צ'רלי פיטר אותו כיוון שאנשים רבים יותר נזקקו למשחת שיניים (בעקבות הממתקים של וילי וונקה) והמפעל הרשה לעצמו לקנות רובוט שיעשה את העבודה במקומו, אך בפרק העשירי בספר כתוב שהמפעל פשט את הרגל ונאלץ לסגור את שעריו.
בסרט מובאים פרטים על עברו של וילי וונקה בעוד שבספר כלל לא מתואר זאת.
בסרט מסופר כיצד מייק טיווי הצליח למצוא את כרטיס הזהב, עובדה שאיננה נמצאת בספר.
בסרט נעשתה קבלת פנים חגיגית למבקרים כמחזמר בעוד שבספר וילי וונקה בעצמו קיבל את המבקרים.
בסרט בני האומפה לומפה נראים כאותו אדם, ואילו בספר בני האופמה לומפה שונים אחד מהשני.
בסוף הסרט צ'רלי מסרב לקחת את המפעל משום שרצה להיות עם משפחתו, למרות רצונו של וילי וונקה. בספר וונקה מזמין את כל המשפחה לבוא איתם.
בסוף הסרט וילי וונקה פוגש את אביו אך בספר קטע זה לא מוזכר.