stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חריזה
חריזה בשפות שונות

חריזה משמשת כאמצעי ספרותי בכל השפות האירופיות, אך במידה שונה. גם בשפות אחרות, כגון היפנית, נעשה בתקופות שונות שימוש בחריזה, אך אמצעי זה לא תפס בהן את המקום המרכזי שתפס במסורת האירופית.
חריזה בשפות שונות > בשפות קלאסיות

החריזה החלה להופיע לראשונה בשפה היוונית כבר בעת העתיקה. השירה הלטינית, ובעיקר השירה הכנסייתית הלטינית, השתמשה רבות בטכניקת החריזה.
דוגמה לחריזה בשפה הלטינית ניתן לראות בשיר התפילה הקתולי "דיאס אירה" (יום הדין):
בהשפעת הלטינית חדר הסגנון אל הצרפתית והאנגלית.
חריזה בשפות שונות > באנגלית

בשירה האנגלית הקדומה לא היה שימוש בחריזה, והיא הסתמכה בעיקר על אליטרציה. דוגמה ראשונה לחריזה בשפה מופיעה אמנם בשיר אנגלו-סקסי עתיק מהמאה העשירית, אך חריזה לא הפכה לטכניקה מוכרת בשירה האנגלית עד למאה ה-14. מתקופה זו ועד המאה ה-16 הייתה החריזה סימן ההיכר העיקרי של השירה בשפה האנגלית.
באנגלית, כברוב השפות האירופיות, נהוגה כיום חריזה של שני ההגאים האחרונים בשורה, כשאחד מהם הוא תנועה והשני עיצור. בשל הקושי היחסי למצוא חרוזים למילים רבות בשפה האנגלית, לא נפוצה בשירה בשפה זו חריזה "עשירה" הכוללת עיצורים רבים, ולעומת זאת נעשה שימוש רב בחרוז בלתי מדויק, באסוננס, בקונסוננס וב"חרוז לעין" - שתי מילים שנראות כמתחרזות אך נשמעות שונה, כגון move-love. כמו כן, נפוצה באנגלית שירה הכתובה במשקל מדויק אך ללא חריזה, והדוגמה הטובה ביותר לכך היא השירה המכונה 'חרוז לבן' (Blank verse - פנטמטר ימבי לא-מחורז) שבה נכתבו מרבית מחזותיו של שייקספיר.
אחד מגדולי החורזים בשירה האנגלית היה לונגפלו, שהחריזה בשיריו נחשבה 'קלה' - דהיינו כזו שנדמית טבעית ומתגלגלת בקלות על הלשון. בשורות הבאות, מתוך שירו של לונגפלו 'הקוצר והפרחים' (The Reaper and the Flowers), החרוזים נראים טבעיים אף כי הם מורכבים מאוד מבחינה תחבירית (פועל בעבר נחרז עם שם עצם, כינוי גוף עם תואר):
חריזה בשפות שונות > בצרפתית

בצרפתית מקובלות מספר צורות של חריזה. החריזה המקובלת בשפה האנגלית נקראת בצרפתית rime suffisante (חריזה מספקת). צורות מורכבות יותר של חריזה הנהוגות בצרפתית הן:
חריזה עשירה (rime riche) שבה החרז מורכב משלושה הגאים.
חריזה עשירה מאוד (Rime richissime) שבה החרז מורכב מארבעה הגאים ויותר.
חריזה עשירה במיוחד המתקיימת בשירה הצרפתית היא 'חריזה מלאה' (holorime)- חרוז המשתרע על פני הטור השירי כולו (כלומר, שתי שורות הנשמעות זהות לחלוטין אך משמעותן שונה). דוגמה יפה לכך הוא צמד השורות הבא, ממרק מוניה, שמיחסים בטעות לוויקטור הוגו:
תרגום מילולי (מבלי להתחשב בחריזה הצרפתית):
המשורר אלפונס אלה נודע בשימוש ב'חריזה מלאה' מסוג זה.
סכמות חריזה

כאשר בשיר קיימת חריזה (בסופי הטורים) החוזרת על עצמה באופן עקבי, מקובל לדבר על סכמת החריזה (או 'אופן החריזה') של השיר. את סכמת החריזה מתארים על ידי שימוש באותיות לציין חרוזים זהים, כאשר כל אות חדשה מציינת חרוז חדש, שלא הופיע עדיין בשיר. למשל, סכמת החריזה של השורות 'סוף העולם/נגמר הזמן/אני לבד/איפה כולם' תהיה 'א ב ג א', כי שלוש השורות הראשונות מסתיימות בצלילים שונים, וברביעית חוזרים הצלילים מהשורה הראשונה.
סכמות החריזה תלויות באורך הבית בשיר. סכמה קבועה של חריזה (ובדרך כלל גם של משקל) היא אחד המאפיינים הבולטים של צורות שיריות שונות ושל מבנים שיריים שונים.
סכמת חריזה נפוצה ביותר בשירה הקלאסית היא הקופלט ההירואי - שתי שורות מתחרזות במשקל פנטמטר ימבי. בסכמה זו נעשה שימוש רב בשירה האנגלית, בין השאר אצל המשוררים אלכסנדר פופ וג'ון דריידן.
בבית משולש (בן שלוש שורות), החריזה הנפוצה ביותר היא של השורה הראשונה והאחרונה. חריזה זו נהוגה בשירה הכתובה בטרצינות, כגון הקומדיה האלוהית של דנטה (אז בדרך כלל מתחרזת השורה השנייה עם הראשונה והשלישית בבית הבא) ובצורת הווילאנל, בה נשמר אותו חרוז לאורך כל השיר.
בבית המרובע (המורכב מארבע שורות), שהוא הנפוץ ביותר, מקובלות מספר סכמות חריזה:
חריזה מסורגת (או 'סרוגה') - א ב א ב - היא המתכונת הנפוצה ביותר, ובאופן כללי נוטה להיות דינמית יותר משאר הסוגים.
חריזה צמודה (או 'צמדית') - א א ב ב - יוצרת חלוקה אוטומטית של הבית לשתי קבוצות של שתי שורות, שפעמים רבות מתייחסות לשני עניינים שונים, או לשתי פנים שונות של אותו עניין.
חריזה חובקת (או 'חבוקה') - א ב ב א - נוטה להיות סטטית יותר מהחריזה המסורגת, וליצור תחושה של סגירות.
חריזה בסגנון הרובעיית (מרובע) - א א ב א - משמשת לעיתים קרובות לטקסטים מכתמיים או משעשעים, שבהם ה'חריגה' בשורה השלישית 'נענית' בידי השורה המסכמת, החוזרת על החרוז. יהודה עמיחי כתב מרובעים בחריזה הקבועה א א א א, שהיא וריאציה על ה'רובאיאת'.
סכמות חריזה קיימות גם בבתים ובשירים ארוכים יותר. בחמשיר, למשל, סכמת החריזה הקבועה היא א א ב ב א - השורה החמישית (שהיא בדרך כלל 'שורת המחץ' או הפואנטה) מתחרזת עם הראשונה והשנייה. הבית האיטלקי בן שמונה השורות הקרוי אוטבה רימה נחרז א ב א ב א ב ג ג.
סכמות החריזה המוכרות ביותר הן אלו של הסונטה בת 14 השורות: הסונטה האיטלקית הקלאסית (ה'פטררקית') הייתה מורכבת משמונה שורות בחריזה א ב א ב/א ב א ב או בחריזה א ב ב א /א ב ב א ומשש שורות שנחרזו ג ד ה/ג ד ה או ג ד ג/ ג ד ג, ואילו הסונטה השייקספירית נחרזת א ב א ב/ ג ד ג ד/ ה ו ה ו/ ז ז, באופן שמחלק אותה בבירור לשלושה בתים בני ארבע שורות ול"מסקנה" בת שתי שורות; עם התפתחות מסורת הסונטה נוצרו עוד כמה וריאציות לסכמות חריזה אלה.
ראו גם

מודעות פונולוגית
גראמער
לא_תחרוש_בשור_ובחמור_יחדו#בתרבות
לקריאה נוספת

שמעון זנדבנק, מַזֶּשִׁיר, הוצאת כתר, ירושלים, 2002
רויאל נץ ומאיה ערד, מקום הטעם - מסות על ספרות ישראלית: בין צליל להיסטוריה, הוצאת אחוזת בית, 2008, הפרק "עליונים ותחתונים", עמ' 143–171 - על החרוז בשירה העברית המודרנית
איתן אבניאון, חרוזים לכל עט - המילון העברי לחריזה, איתאב, חולון, 2002
הערות שוליים

↑  חֲרוּז תְּנוּעָה במילון ספרות: שירה (תשס"ח), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  יחזקאל קויפמן בפירושו על המקום
↑  שולמית אליצור, שוב לשאלת האסכולה הפייטנית של רב סעדיה גאון, עמ' 31-32
↑  רויאל נץ ומאיה ערד, ‏נשף המסכות - מסה על החרוז העממי הישראלי, הו! 4, ספטמבר 2006, עמ' 140–166
↑  רויאל נץ, ‏פושטי המדים - על שירת החרוז החדש, הו! 2, יוני 2005, עמ' 116–140
↑  וראה על כך בערך לא_תחרוש_בשור_ובחמור_יחדו#בתרבות
↑  בשורה זו רומז המחבר לפסוק בפרשת עקדת יצחק בו נאמר שאברהם אבינו השאיר את חמורו לשמירה באזור הר המוריה, ראו ספר בראשית, פרק כ"ב, פסוק ה'.
↑  גרסה אחרת (מאוחרת): à l'atour magnanime
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536333605171  BnF: cb11966968n (data)  GND: 4130015-4  LCCN: sh85113812  NKC: ph217769  TDVİA: kafiye
הצ'רצ'ילים

ערך זה עוסק בלהקת רוק ישראלית. אם התכוונתם לאלבומה הראשון של הלהקה, ראו .
| --- | --- |

אריק איינשטיין והצ'רצ'ילים בהופעה מול חיילי צה"ל במסגרת תוכנית הטלוויזיה "קליידוסקופ" בהנחיית חיים יבין באחד מבסיסי צה"ל בסיני, יולי 1969
 מקום הקמה:  תל אביב-יפו 
 מוקד פעילות:  רמלה, ישראל, לונדון, בריטניה
 תקופת הפעילות:  1965–1974 (כ־9 שנים)
 סוגה:  רוק פסיכדלי רוק כבד רוק מתקדם
 חברת תקליטים:  Red Bus Records Repertoire Records A&M הד ארצי
 שיתופי פעולה בולטים:  אריק איינשטיין
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 (תחת מספר הרכבים):  יצחק קלפטר סטן סולומון רוב הקסלי חיים רומנו מיקי גבריאלוב עמי טרייבטש רוני דמול דני שושן שמוליק בודגוב
 
להקת הצ'רצ'ילים (The Churchills) הייתה להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 1965 ופעלה עד אמצע שנות השבעים. הלהקה הייתה חלק מסצנת להקות הקצב שפעלו בשנות השישים והשבעים בישראל, בעיקר באזור מועדוני הלילה והדיסקוטקים של רמלה ודרום תל אביב. הלהקה ניגנה מוזיקת רוק באנגלית הנעה בין רוק פסיכדלי לרוק כבד.
היסטוריה

תחילה נקראה הלהקה "המלחשים" ומאוחר יותר "מתבודדי צ'רצ'יל", לפי הכינוי שבו נודע יצחק קלפטר. את השם "הצ'רצ'ילים" קבע האמרגן יהודה טלית. הלהקה פעלה גם בחו"ל, בשם Jericho Jones, כדי שלא לפגוע ברגשות הפטריוטיים של הבריטים ובכבודו של ראש ממשלתם לשעבר, וינסטון צ'רצ'יל, ומאוחר יותר בשם Jericho.
להקת הצ'רצ'ילים ניגנה בעיקר נוסח הרולינג סטונז, ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון ודורז. בסיבוב הופעות בדנמרק הופיעה לצד להקת הרוק הבריטית Deep Purple. ובשנת 1972, חיממה אותם להקה חדשה ולא מוכרת בשם קווין.
שיתוף הפעולה של הלהקה עם אריק איינשטיין הביא אותה להכרה בקרב הציבור הרחב בישראל ותרמה תרומה חשובה ליצירת הרוק הישראלי. שיתוף הפעולה הזה החל כשהצ'רצ'ילים ליוו את איינשטיין בהופעותיו, ולאחר מכן שיתפו פעולה בנגינה ובהפקת אלבומיו של איינשטיין "פוזי", "שבלול", "פלסטלינה", "שירי ילדים", "בדשא אצל אביגדור" ו"יסמין", שנחשבים בעיני רבים תקליטי הרוק הראשונים בעברית. איינשטיין ביצע גם גרסאות עבריות לכמה משירי הלהקה, כמו השיר "אחינועם לא יודעת" (מילים: יהונתן גפן) שהוא גרסה לשיר "When You're Gone", שכתב גיטריסט הלהקה, רוב האקסלי.
אלבום הבכורה שלהם, צ'רצ'ילים, שיצא בשנת 1969, נחשב עד היום לפריט אספנות והוא מבוקש מאוד בקרב אספני תקליטים בישראל וברחבי העולם. בנוסף, בנובמבר 1969, הופיעה הלהקה לראשונה, על במת היכל התרבות בתל אביב, בקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הלהקה, יחד עם נגן האורגן אדי שפירוביץ', הופיעה במהלך הקונצרט בחלק נפרד מזה של התזמורת וביצעה עיבודים מיוחדים לשתיים מהיצירות של באך: קוראל [כלומר כוראל] לאוהבים צעירים (עיבוד לכוראל פרלוד לעוגב, רי"ב 645, על פי הקנטטה "עורו ישנים", רי"ב 140) והקונצ'רטו הכפול לשני כינורות.
בשנת 2012 הלהקה הוציאה גרסת כיסוי לשיר When I'm Sixty-Four של הביטלס לכבוד יום העצמאות ה-64 של מדינת ישראל. בשנת 2015 חזרה הלהקה והתאחדה לשתי הופעות שהתקיימו בתל אביב. שנה לאחר מכן יצא האלבום הכפול Churchill's Live המתעד את ההופעות. בפברואר 2020, הוציאה הלהקה שיר חדש - "Messianic times", אותו כתב והלחין מיקי גבריאלוב.
חברי הלהקה

ההרכב הראשון (1965–1967)
יצחק קלפטר – גיטרה
מיקי גבריאלוב – בס
חיים רומנו – גיטרה
סלווין ליפשיץ
עמי טרייבטש – תופים
ההרכב השני (1968–1969)
מיקי גבריאלוב – בס
חיים רומנו – גיטרה
רוב הקסלי – גיטרה, שירה
סטן סולומון – שירה
עמי טרייבטש – תופים
ההרכב השלישי (1969–1972)
מיקי גבריאלוב – בס
חיים רומנו – גיטרה
רוב הקסלי – גיטרה, שירה
דני שושן – שירה
עמי טרייבטש – תופים
הצ'רצ'ילים החדשים (1972–1975)
מיקי גבריאלוב – בס
עמי טרייבטש – תופים
רוני דמול – גיטרה
שמוליק בודגוב – גיטרה
חיים רומנו – גיטרה
חיים קריו – גיטרה
שייקה מיכאלי – גיטרה
דיסקוגרפיה > אלבומים

1969 צ'רצ'ילים
1971 Junkies Monkeys & Donkeys
1972 JERICHO
2016 Churchill's Live (אלבום הופעה מתוך הופעות האיחוד שקיימה הלהקה ב-2015)
דיסקוגרפיה > תקליטונים

1968 Too much in love to hear / Talk to me
1969 צ'רצ'יל סבסטיאן באך: קוראל לאוהבים צעירים / קונצ'רטו כפול (מתוך ההופעה של הצ'רצ'ילים עם התזמורת הפילהרמונית)
1970 Living Loving / Signs of you
1970 She's a woman / Sunshine man
1971 Time is now / Freedom (סינגל מתוך האלבום Junkies Monkeys & Donkeys)
1972 Don't you let me down / Mona mona (השיר הראשון לקוח מהאלבום JERICHO)
1972 Hey man / Champs
1972 Love, love / Champs
1972 Mama's gonna take you home / So come on
1974 Flowers in the morning / Do the Fernando (תחת השם "Jericho Lol")
2012 When I'm 64
Messianic times / Dangerous people 2020
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2003 הצ'רצ'ילים מבראשית
2019 The Complete Non - Album Singles, Rarities & Oddities
דיסקוגרפיה > אלבומים שבהם השתתפו

1969 מקהלת כולם - תנו צ'אנס לשלום
1969 אריק איינשטיין - פוזי
1970 אריק איינשטיין ושלום חנוך - שבלול
1970 אריק איינשטיין ושלום חנוך - פלסטלינה
1970 אושיק לוי - קצת שקט
1971 פופיק ארנון - כל אחד
1971 אריק איינשטיין ורוב האקסלי - שירי ילדים
1971 אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב - בדשא אצל אביגדור
1973 אריק איינשטיין - ארץ ישראל הישנה והטובה (הצ'רצ'ילים החדשים)
1974 אריק איינשטיין ומיקי גבריאלוב - סע לאט
הערות שוליים

↑   ביוגרפיה של הצ'רצ'ילים, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
↑  "ארצי, מולדתי" עם מיקי גבריאלוב, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, ‏6 באפריל 2023 (דקה 24:37 של השידור ואילך)
↑  מופע שנות השבעים, באתר www.israelhayom.co.il
↑  Concert: Queen live at the King's College Medical School, London, UK [10.03.1972 [QueenConcerts]], www.queenconcerts.com
↑  דפנה ארד, תקליט נדיר של הצ'רצ'ילים נמכר ב-4,250 שקלים, באתר הארץ, 11 בינואר 2015
↑  מיכל פלטי, תקליט זהב, באתר הארץ, 27 במרץ 2001
↑   הצ'רצ'ילים מנגנים באך בהיכל התרבות, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אוליה זילברמן, מוסיקה קלאסית קלה בליווי רעשים וסנסאציה ־ כבדים, מעריב, 11 בנובמבר 1969
↑  טלילה, ה"צ'רצ'ילים" - אחרי באך בסגנון ה"רוק", מעריב, 13 בנובמבר 1969
↑  אבנר בהט, רעש בהיכל, על המשמר, 14 בנובמבר 1969
↑  אור ברנע, לכבוד ישראל: הצ'רצ'ילים שרים ביטלס, באתר ynet, 23 באפריל 2012
↑  הצ'רצ'ילים - Messianic times - לינקטון, ‏6.2.2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309579605171  BnF: cb16668260m (data)  GND: 10295205-X  ISNI: 0000 0000 8709 410X  LCCN: no2018020283  MusicBrainz: 0a6f826c-25ed-483f-94dc-f56f22db433b  VIAF: 126283725   WorldCat (עם VIAF): 126283725
בית מטוסיאן

| --- | --- |

שילוב סגנונות: גרם מדרגות בסגנון בינלאומי עם קשתות מזרחיות
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1936
 תאריך פתיחה רשמי:  1936 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון האקלקטי, הסגנון הבינלאומי ואר דקו
 
 קואורדינטות:  31°46′10″N 35°13′06″E﻿ / ﻿31.769444444444°N 35.218305555556°E﻿ / 31.769444444444; 35.218305555556
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית מטוסיאן(למפת ירושלים רגילה) בית מטוסיאן(למפת הרי ירושלים רגילה) בית מטוסיאן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית מטוסיאן
 
קשתות מזרחיות במרפסת המבנה
בית מטוסיאן הוא בניין בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב אלקלעי 10. הבית נחשב לאחד מהיפים בבתי השכונה.
היסטוריה

הבית נבנה בין השנים 1934–1936 על ידי וארטאן מטוסיאן, ארמני שעבד כמנהל חשבונות. מטוסיאן בנה את ביתו על מגרש שרכש בשנת 1932 מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים. המבנה כלל שלוש דירות מגורים ושני מוסכים למכוניות. משפחת מטוסיאן התגוררה בקומת המסד, ושתי הקומות העליונות הושכרו. הדירה בקומה הראשונה הושכרה למנהל בנק ברקליס, ושימשה את מנהל הסניף המרכזי בירושלים, והדירה בקומה השנייה הושכרה למחלקת הדיור של ממשלת המנדט הבריטי, והתגורר בה ראש המחלקה (אדווין סמואל, בנו של הנציב הבריטי הראשון הרברט סמואל). בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות המשיך סמואל להתגורר בקומה העליונה על אף סיום עבודתו בממשלת המנדט.
משפחתו של מטוסיאן גורשה מביתה על ידי ארגון הלח"י במהלך מלחמת העצמאות. הארגון אחסן במבנה חומרי נפץ, ובמהלך תאונה מבצעית התפוצצו חומרי הנפץ וגרמו נזקים רבים למרתף ולקומה הראשונה. ב-24 באוקטובר 1948 הועבר הבית לידי צה"ל ובשנת 1950 הושב לידי סמואל, למרות מחאתו של מטוסיאן.
מטוסיאן, שלא עזב את הארץ, ניהל משפט כנגד האפוטרופוס על נכסי נפקדים ובשנת 1951 הושבה לו הבעלות בדירה בהוראת בית המשפט. המשפחה שבה להתגורר בקומת המסד, והדירה בקומה הראשונה הושכרה לאוניברסיטה העברית וזו שיכנה במבנה את הפרופסור דוד פלוסר.
בשנת 1994 נמכר הבניין לקבלן אלי אביטל, ולמבנה נוספו שתי קומות בתכנונה של האדריכלית אורנה אנג'ל.
תיאור המבנה

בעת בנייתו היה המבנה בניין דו קומתי. המבנה שילב מספר סגנונות בנייה: הסגנון האקלקטי (בקומה השנייה של צידו המזרחי של המבנה, ובקומה הראשונה של צידו המערבי), עם הסגנון הבינלאומי ואר דקו. לצד מאפיינים של הסגנון הבינלאומי (חלונות ארוכים המאירים את חדר המדרגות) ניתן לראות מרפסת מקושתת (סגנון מזרחי), ועמודים בסגנון אר דקו.
מטוסיאן בנה את המבנה בפאר רב, תוך בחירת אבנים מאיכות גבוהה, ושמירה על צבע המבנה באמצעות שימוש באבנים מאותו אתר.
דלת כניסה בסגנון אר דקו
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
הערות שוליים

↑  Edwin,  H. Samuel, A Lifetime in Jerusalem: The Memoirs of the Second Viscount Samuel, page 172
↑  ההיה לח"י חלק מכוחות הבטחון?, חרות, 3 בינואר 1950
↑  האם ההגנה אחראית לנזקי לח"י, דבר, 10 ביולי 1950
↑  ביה"ד העליון נגד חריגת שלטונות אדמיניסטרטיביים ממסגרתם, דבר, 17 במאי 1950
בית נבון ביי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  יוסף נבון 
 כתובת:  רח' יפו 68, מאחורי הנביאים 59 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1869
 תאריך פתיחה רשמי:  1869 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  31°47′04″N 35°13′02″E﻿ / ﻿31.784436°N 35.217201°E﻿ / 31.784436; 35.217201
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית נבון ביי(למפת ירושלים רגילה) בית נבון ביי
 
החזית העליונה של הבית
בית מחניים "הראשון" או בית נבון ביי (שמות נוספים: בית שפיטלר, בית פרוטיגר) הוא בית מגורים דו קומתי ברחוב הנביאים 59 מאחור בירושלים. זהו בית דו קומתי סימטרי שחזיתו פונה לכיוון רחוב יפו.
היסטוריה

המבנה הוקם בשנת 1869 על ידי כריסטיאן פרידריך שפיטלר מבזל שבשווייץ, כבית מגורים עבור המוסד המיסיונרי "בית אחים". בניין זה נחשב באותה תקופה כבית המגורים המפואר ביותר בעיר. בנוי בסגנון מזרחי עם שילוב אלמנטים מערביים, עם קירות עבים, רצפות שיש אדום, חלונות זוגיים קמורים, ומרפסות עם מעקה ברזל מסוגנן.
בשנת 1873 עבר הבית לידי שווייצרי אחר - הבנקאי ואיש העסקים יוהנס פרוטיגר (Johannes Frutiger)‏ (1836–1899), שהתגורר בו עד 1885. פרוטיגר העניק לבניין את השם בית מחניים על פי שמו הפרטי - יעקב, לפי ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג': "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". מעל פתח הכניסה הראשית קבועה אבן ועליה שם הבניין MAHANAIM.
בשנת 1885 עבר פרוטיגר לבניין מפואר יותר - רחוב הנביאים 13, וקרא לו גם כן בית מחניים. בית מחניים הראשון נמכר ליוסף נבון ביי (1858–1934) - בנקאי ואיש עסקים יהודי אמיד, יוזם ובונה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שהיה שותפו של פרוטיגר לעסקים. בחצר הבניין עמד בתקופתו בית כנסת משפחתי מפואר, ומולו ניצבה מזרקת מים עשויה שיש, שבה שטו דגי זהב. נבון התגורר בבניין עד שירד מנכסיו ועבר להתגורר בצרפת כאשר אשתו גישה נשארה לגור בחלק קטן מהבניין שעוקל על ידי הבנק בשל חובותיו של יוסף ביי. המקום עבר מיד ליד, ומשנות ה-70 שכנו במקום מסעדות. בשנים האחרונות פעל מועדון בקומה התחתונה, וכעת משמש המקום להשכרת אירועים.
בשנת 2007 החלו העבודות להקמת קניון ענק במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת רחוב ראול ולנברג), במגרשי החנייה שבאזור, ובשטח שבו נמצא בית הפחה הטורקי (הנביאים 61) - שייהרס. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.
לקריאה נוספת

רחוב הנביאים שכונת החבשים ושכונת מוסררה מאת דוד קרויאנקר, 2000 (כתר הוצאה לאור והוצאת יד יצחק בן-צבי).
בית הרב קוק

| --- | --- |

חצר הכניסה של בית הרב קוק (כסלו תשע"ח 2017)
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 על שם:  אברהם יצחק הכהן קוק 
 כתובת:  ירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1872
 תאריך פתיחה רשמי:  1872 
 
 קואורדינטות:  31°47′00″N 35°13′12″E﻿ / ﻿31.78333333°N 35.22008333°E﻿ / 31.78333333; 35.22008333
 www.beit-harav.org.il
 =he
 
הקפות שניות של ישיבת מרכז הרב בבית המדרש בבית הרב קוק
שער הכניסה לחצר בית הרב קוק
בית הרב קוק הוא הבית שבו חי ופעל הרב אברהם יצחק הכהן קוק החל משנת ה'תרפ"ג (1923) ועד לפטירתו בג' באלול ה'תרצ"ה (1 בספטמבר 1935). ובו פעלה גם ישיבתו - ישיבת מרכז הרב עד שנת ה'תשכ"ה. הבית שוכן בקומה העליונה (השנייה) בבניין הבנוי סביב חצר שנקראה אז שכונת בית דוד (המושג "שכונה" היה אז מצומצם הרבה יותר מאשר בימינו), ברחוב הרב קוק 9 בירושלים, ליד בית טיכו.
כיום משמש בית הרב קוק כמוזיאון על חייו ופועלו של הרב קוק.
היסטוריה

ב-22 בפברואר 1921 נבחר הרב קוק לרב הראשי האשכנזי הראשון של ארץ ישראל, ובקיץ 1921 הונחה אבן פינה לבניית בית חדש לרב במימונו של הנדבן הארי פישל. זאת, בעקבות בקשתו של הנציב הבריטי הרברט סמואל שהיה יהודי, ומחה על כך שהרב הראשי לארץ ישראל חי אז בדירת חדר עלובה ברחוב הנביאים (ליד כיכר הדווידקה של ימינו). פישל תרם את הכסף ל"ועד הכללי כנסת ישראל", אגודת הקדש וצדקה אשכנזית, כדי שזו תקים קומה שנייה מעל שכונת "בית דוד", אחת השכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות.
בניית הבית הושלמה ב-1923, ומאז שימש כבית מגורים לרב קוק ולמשפחתו, וכן לפעילות ישיבת מרכז הרב. טקס חנוכת הבית נערך ב-27 במאי 1923.
לאחר פטירתו של הרב קוק, התעורר ויכוח בין "בית הרב" ל"ועד הכללי כנסת ישראל", האם הבית שייך למשפחת הרב ולמורשתו (כשם שפסק רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק), או לוועד הכללי. הוועד הכללי טען כי הוא האחראי לבית, מאחר שבית הרב נבנה כקומה שנייה מעל הקדש "בית דוד", שתרם הנדבן דוד רייז למען עניי ירושלים. הקדש זה כלל כעשר דירות שהוקדשו למגורי עניים. לאחר שנים של מאבק, קבע בית הדין הרבני הגדול שהבית יהיה בשליטת ההקדש וישמש להגשמת המטרות שלשמן הוא קם, סיוע לעניי ירושלים. בהסכם פשרה הותר לעמותת "בית הרב" להשתמש במקום תמורת דמי שימוש חודשיים שישולמו לאנשי הוועד הכללי.
בעשור השני של המאה ה-21 נהרסו רוב הבתים ההיסטוריים סביב שכונת בית דוד, ונבנו במקומם בנייני דירות רבי קומות על ידי חברת אפריקה ישראל להשקעות של לב לבייב. מתחם בית הרב נשאר השריד האחרון של השכונה המקורית.
מוזיאון הרב קוק

לאחר פטירתו של הרב, הבית שימש כמוזיאון שבו מוצגת תערוכה וסרט על חייו ופועלו (התערוכה והסרט מוצגים במקום שהייתה ספריית הישיבה, כאשר הסרט מוקרן רק בזמן הדרכה). "בית הרב" אף מוציא לאור ספרים וכתב עת, ומקיים ימי עיון העוסקים בדמותו ובהגותו של הרב קוק. וכן מוציא סיורים מודרכים באתרים בסביבה הקשורים ברב קוק או בתלמידיו הגדולים כמו הרב אריה לוין.
יו"ר בית הרב הוא הרב יוחנן פריד.
במוצאי שמחת תורה נערכות במקום הקפות שניות המושכות קהל רב.
הבית הוכרז כמבנה לשימור על ידי עיריית ירושלים.
ב-1995 זכה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים בזכות קידום ועידוד הסבלנות, הכבוד וההבנה ההדדיים והשכנות הטובה, בחינוך ובמעשה.[דרוש מקור]
בשנים האחרונות הבית מארח את בית המדרש "חי בהם".
החדרים בבית

בחלק הצפון-מערבי של הבית היו חדרי השינה והמטבח של משפחתו של הרב, שהיום הם משרדי "בית הרב", וכוללים מרכז תיעודי ומרכז פדגוגי. במרכז התיעודי נשמר אוסף של כל החומר התורני, הספרותי והפובליציסטי, וכן מסמכים, תעודות, ראיונות, חומר פדגוגי, תמונות וסרטים הקשורים בחיי הרב קוק, אישיותו, הגותו, פועלו ותקופתו. מטרתו של המרכז הפדגוגי היא לסייע בלימוד משנת הרב קוק על כל היקפה עומקה וסגנונה, בדרכי הוראה ובאמצעי הוראה חדשניים ומותאמים לכל דורש. במסגרתו נערכים מיזמים מיוחדים בשיתוף עם משרד החינוך לבתי ספר דתיים ולא דתיים, ולציבור הרחב הרוצה ללמוד על הרב קוק ומשנתו. המטבח ממשיך לשמש בייעודו המקורי.
בחלקו הדרומי של הבית נמצאים החדר שבו למד הרב קוק, חדר האורחים, ספריית הישיבה ובית המדרש של ישיבת מרכז הרב. הספרייה ובית המדרש שימשו את ישיבת מרכז הרב עד שעברה למשכנה החדש בקריית משה בה'תשכ"ד (1964).
החדרים בבית > חדר הלימוד

חדר לימודו של הרב, שאסורה הכניסה אליו ואפשר רק לראותו מבחוץ, צמוד לחלק של משפחת הרב, ובו מוצגים ארון הספרים הפרטי של הרב עם ספריו שקיבל בהקדשה וכן שולחנו, כובע הפרווה שלו (ספודיק) ועוד פריטים אישיים, הרב קוק נהג להסתגר בחדר זה וללמוד כמה שעות ביום בלי שיפריעוהו.
החדרים בבית > חדר האורחים

בחדר האורחים שבו קיבל הרב אנשים רבי מעלה וסופרים (כדוגמת ש"י עגנון ואליעזר בן-יהודה), נציגי שלטון המנדט הבריטי וכו', ישנם גם ארונות ובהם ספרי קודש שונים מאוצר הספרים של הרב, כפי שהיו שם אז, וכן תלויים על אחד הקירות חלק מתמונותיהם של גדולי ישראל שהרב קוק תלה בחדר זה: תמונת הגאון מווילנה ולצידו תמונתו של מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, ותמונות כמה מרבני ירושלים במשך השנים: מהרי"ל דיסקין, הרב שמואל סלנט, האדר"ת, וחסרה תמונת הרב חזקיה די-סילווה, מחבר הפרי חדש על השו"ע. בנוסף תלויה תמונת הרב מתקופת יפו.
החדרים בבית > הספרייה ובית המדרש

צמוד לחדר האורחים, בקצה הדרום-מזרחי, הייתה הספרייה של הישיבה, שהספרים בה היו חלק מאוצר הספרים של הרב. ובית המדרש שנשאר כפי שהיה המקום אז. בבית המדרש, שנשאר עד היום עם הריהוט והעיצוב המקורי, לימד הראי"ה קוק, ולצידו מגידי שיעורים כמו תלמידיו הרב יעקב משה חרל"פ, בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק, והרב דוד כהן ("הרב הנזיר"). במשך זמן מה שימש כראש ישיבה ומגיד השיעור המרכזי בגמרא, הרב אברהם אהרון בורשטיין מטבריג, אך לאחר כשנה וחודשיים וחצי בלבד, נפטר הרב מטבריג בפתאומיות. בקצה החדר ליד ארון הקודש נמצא כיסא הרב קוק שקיבל במתנה מהנציב העליון הבריטי הרברט סמואל, עליו ישב ב"מזרח".
הערות שוליים

↑  ניר חסון, יאיר אטינגר, הציונות הדתית הפסידה בקרב על בית הרב קוק, באתר הארץ, 3 ביולי 2012
↑  יקי אדמקר, הקרב על בית הראי"ה קוק • ניצחון ל'ועד הכללי', באתר בחדרי חרדים, 3 ביולי 2012
↑  רון פז, ‏נהרס מבנה לשימור במרכז ירושלים - היזם יבנה שני בנייני מגורים, באתר גלובס, 3 באוגוסט 2008
↑  ברורים בהלכות הראי"ה – ספריית אסיף
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303331905171  VIAF: 218858819   WorldCat (עם VIAF): 218858819 
הקפות שניות בבית הרב קוק
הכניסה לבית הרב קוק
ראש ישיבת מרכז הרב, הרב יעקב שפירא, בהקפות שניות בבית הרב
בית קדימה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′06″N 35°12′33″E﻿ / ﻿31.76832778°N 35.20922778°E﻿ / 31.76832778; 35.20922778
 he
 
בית קדימה, 1945
בית קדימה מכיוון קריית שמואל, 1950
בית קדימה הוא מבנה ברחוב הרב ברלין 30 שבשכונת קריית שמואל בירושלים, בו גובשו בחודש אוגוסט 1947 המלצות ועדת אונסקו"פ להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר אושרו לאחר מכן בהחלטת כ"ט בנובמבר באו"ם.