stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרי יעקב
ביקורת > ביקורת בינלאומית

על פי אתר ביקורת הספרים האמריקאי, Book Marks, הספר זכה לביקורות "חיוביות" המבוססות על 40 ביקורות של מבקרים, כאשר 26 היו "מהללות", תשע היו "חיוביות", ארבע "מעורבות" ואחת היא "פושרת". בגיליון מרץ/אפריל 2022 של Bookmarks, מגזין שמאגד ביקורות מבקרים על ספרים, הספר קיבל דירוג של 3.5 מתוך 5 על סמך ביקורות מבקרים עם סיכום ביקורתי שאומר, "נאמן לכותרתו, ספרי יעקב נקרא כמו כתבי קודש. יותר ממבקר אחד תיאר את הרומן כעמוס ומבריק כאחד." אתר הספרות האמריקאי המתמקד בתרגומים לאנגלית, Complete Review אומר כי בהכללה, "יש הסכמה על התיאור: גדול, רחב, מפורט. אין ממש הסכמה על כמה הכול מוצלח".
הסופר והשדרן, מרסל ת'רו, כתב ב"גרדיאן": מעובה, שובה לב ומוזר, "ספרי יעקב" הוא בקנה מידה שונה מכל אחד מהרומנים הקודמים של טוקרצ'וק שתורגמו לאנגלית. "זהו רומן בעל חזון התואם רעיון מסוים של יצירת מופת - ארוך, מעורפל ולפעמים בלתי מסביר פנים. טוקרצ'וק נאבקת עם הנושאים הפילוסופיים הגדולים ביותר [...]." הוא ממשיך ומשווה את זה ל"גן העדן האבוד" של ג'ון מילטון ומסיק שהרומן הוא כזה ש"יהווה נקודת ציון בחייו של כל קורא עם התיאבון להתמודד עמו.". מבקר האובזרבר, אנטוני קמינס, כתב: "היצירה היא פנורמה של אירופה של עידן הנאורות המוקדם, ובו בזמן מחקר פתוח במסתרי הכריזמה. היא אולי מעל הכל מעשה אמונה ענק, רומן שבו הקריאה שלך בקושי התחילה עד שהפכת את האחרון מבין 900 העמודים שלו.".
ניקולא וייל (צר') כתב בלה מונד הצרפתי כי עידן הנאורות יוצר כר פורה לדמויות בדיוניות מופלאות וכי בכתיבת רומן מרשים זה, ממשיכה טוקרצ'וק את דרכם של דיומא, גתה, טולסטוי או קרלייל שתיארו את אותה תקופה. הוא מתאר את היצירה כ"שילוב של למדנות עצומה עם כתיבה קולחת כמו פואטית".
ביקורת > ביקורת בישראל

בישראל נחלקו הדעות על הספר. לצד ביטויים כמו "יצירת מופת מופלאה שלא נופלת מ"מאה שנים של בדידות" (בני ציפר), וציטוט של ציפר את רות אלמוג כאומרת "זה היה כמו לקרוא את "מלחמה ושלום"", היו מבקרים כמו אריק גלסנר שטען כי: "מקטעים נרחבים שלו נותרתי אדיש. זאת משום שחלק הארי של הדמויות אינן ננעצות בקורא והקורא אינו ננעץ בהן.".
רחל אליאור, חוקרת בתחום היצירה המיסטית היהודית לדורותיה, מרעיפה שבחים רבים על הספר: "הספר, הכתוב בסגנון יוצא דופן ביופיו ... כתוב בלשון עדינה ביותר, חכמה עד מאד, המצטיינת בדקות הבחנה ובפענוח רמזים, בבקיאות ולמדנות, בכישרון סיפור מקורי, ברוחב יריעה יוצא דופן ובעומק ראייה בלתי מצוי.". היא טוענת כי טוקרצ'וק מספרת לראשונה את ההיסטוריה היהודית בתקופה זו דרך עיני נשים ולא רק על פי ראיית אבות המשפחה ובניה. היא רואה ברומן של טוקרצ'וק "כתיבה היסטורית, דתית, ספרותית ואוטוביוגרפית של אנשים שחיו בעולם הסוער שקדם למהפכה הצרפתית ורצו לשנות את העולם מן היסוד, בשעה שעסקו באמונה וכפירה, באנרכיה ואנטינומיה, בגיבוש חברה חדשה, בהמרת דת לכאורה ובחיים כפולים בעידן משיחי למעשה.". היא מסכמת את ביקורתה "הספר מציב בעדינות רבה וביופי רב, בהתבוננות חודרת ובמתינות מפוכחת, פטורה מכל דעות קדומות ושיפוטים נחרצים, אתגרים מורכבים לקוראיו, בכל הנוגע לשאלת גבולות הנאמנות והאמונה, החירות והבחירה, המוסר והמסורת, הבגידה והכפירה.".
אודי נוימן משבח את הספר מצד אחד, אך טוען כי: "הרצון לתפוש כמה שיותר זוויות ראייה מאריך מאוד את הסיפור, בבחינת תפשת מרובה — לא תפשת. טוקרצ'וק מפליאה בפרטים רבים ובדמויות–משנה, שחלקן, בעקבות התנצרות מאמיניו של פרנק, גם משנות את שמן, דבר המקשה יותר לעקוב אחרי הסיפור.".
מקורות ביבליוגרפים ששימשו את המחברת בכתיבת הרומן

המחברת מציינת את המקורות הבאים ככאלו שסייעו לה בכתיבה:
אלכסנדר קרויזהר, "פרנק והפרנקיסטים בפולין בשנים 1926-1816" (מונוגרפיה היסטורית), 1895
"ספר דברי האדון"
פאבל מצ'ייקו, "ערב רב: פנים וחוץ בוויכוח הפרנקיסטי", ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2016
פאבל מצ'ייקו, "ואבוא היום אל העין: קונטרס בקבלה / לרבי יהונתן אייבשיץ", לוס אנג'לס: כרוב, תשע"ה (מהדורה שנייה 2016)
גרשם שלום, "זרמים ראשיים במיסטיקה היהודית", ניו יורק: שוקן, 1941 (בעברית יצא לאור ב-2016 בהוצאת ידיעות ספרים)
קז'ימייז' רודניצקי (פו'), "הבישוף קייטאן סולטיק" 1788-1715", שיצאה לאור בקרקוב ב-1906, ככרך החמישי ב"מונוגרפיה על תולדות העת החדשה", בעריכת שמעון אשכנזי (אנ')
גאודנטי פיקולסקי (Gaudenti Pikulski), "משפט יהודי בכנסייה בלבוב ב-1755", יצא לאור בפולנית במהדורה רביעית, 1906
מרשם הפטירות, נישואים ולידות בארכיון העירוני של אופנבאך על נהר המיין
הערות שוליים

↑  "ספרי יעקב – או המסע הגדול דרך שבעה גבולות, חמש שפות ושלוש דתות מרכזיות", באתר ההוצאה לאור, הוצאת כרמל
↑  Olga Tokarczuk Bio-bibliography, באתר פרס נובל לספרות (באנגלית)
↑  על פי מקורות אחרים הוצאו להורג בעלילת דם זו 14 יהודים. על פי טוקרצ'וק (כפי שמסתבר ממכתב הבישוף), 31 נעצרו ונחקרו, שבעה נידונו למוות. אחד מהשבעה נמלט ושאר העצורים זוכו.
↑  בסוף הספר, בפרק "הערה ביבליוגרפית", כותבת טוקרצ'וק כי שאבה את הפרטים שסביב עלילת הדם במרקובה ווליצה (Markowa Wolica (Маркова Волиця)) מספרו של קז'ימייז' רודניצקי (פו'), "הבישוף קייטאן סולטיק" 1788-1715", שיצאה לאור בקרקוב ב-1906, ככרך החמישי ב"מונוגרפיה על תולדות העת החדשה", בעריכת שמעון אשכנזי (אנ').
↑  ייתכן כי הכוונה היא ליששכר "המגיד" מפודהייצה - שפעל באמצע המאה ה-18 ונחשב על ידי יעקב עמדין כשבתאי, למרות שנחשב על ידי השבתאים כ"אדוק". History of the Jews of Podhajce
↑  מוליבדה הוא שיבוש מכוון של מולידבה - קריאה סלאבית עתיקה ששמע מוליבדה בעת שהיה עולה רגל למנזר שעל הר אתוס ביוון
↑  משפט זה מיוחס לרבי נחמן מברסלב, נינו של הבעל שם טוב
↑  מתנגדי התלמוד מתבססים על שורה מספרו של הרב דוד סגל, "מגיני ארץ"[דרושה הבהרה], שבו כתוב: "מצווה לחזר אחר יין אדום זכר לדם", וטוענים כי את ה-א' במילה אדום מנקדים אֱ והרי לך אדום שמשמעו נוצרי.
↑  נראה שמדובר בסולטאן אבדילהמיט הראשון.
↑  אין ודאות לאמיתות האירועים המתוארים במשפט זה
1 2 3  רונה טאוזינגר, כתבתי על אדם כריזמטי, פסיכופת, קוסם ורמאי, באתר ישראל היום, 9 באפריל 2020
↑  Christine Lecerf, Ressouder le monde : entretien avec la prix Nobel de littérature Olga Tokarczuk, אתר radiofrance,‏ 19 בנובמבר 2019 (בצרפתית)
↑  Mariusz Jałoszewski, Internetowy lincz na Oldze Tokarczuk. Zabić pisarkę, Gazeta Wyborcza, ‏15 באוקטובר 2015 (בפולנית)
↑   בני ציפר, "ספרי יעקב": יצירת מופת מופלאה שלא נופלת מ"מאה שנים של בדידות", באתר הארץ, 4 ביוני 2020
↑  אריק גלסנר, על "ספרי יעקב", של אולגה טוקרצ'וּק, בהוצאת "כרמל" (מפולנית: מרים בורנשטיין, 690 עמ'), התפרסם ב"שבעה לילות", ידיעות אחרונות, 15 באפריל 2020
↑  רחל אליאור, על יעקב פרנק ועל ספרה של אולגה טוקרצ'וק, ספרי יעקב. הארץ, תרבות וספרות, 24 במרץ 2020. זמין בפרויקט בן יהודה
↑  אודי נוימן, מחכים למשיח - על "ספרי יעקב" לאולגה טוקרצ'וק, באתר "מגפון", 22 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119758000X  VIAF: 117157226611385410001   WorldCat (עם VIAF): 117157226611385410001
הר כריסטי (אלברטה)

ערך זה עוסק בהר באלברטה שבקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  ויליאם ג'וזף כריסטי 
 גובה:  3,103 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  אלברטה, קנדהקנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי הקנדיים 
 קואורדינטות:  52°31′52″N 117°48′39″W﻿ / ﻿52.531111111111°N 117.81083333333°W﻿ / 52.531111111111; -117.81083333333
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר כריסטי(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתהר כריסטי(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר כריסטי(למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר כריסטי
 
גשמים מעל הר כריסטי
הר כריסטי
הר כריסטי
הר כריסטי (באנגלית: Mount Christie) הוא פסגה בפרק הלאומי ג'ספר, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם בשטח עמק נהר אתבסקה.
גובהה של הפסגה 3,103 מטרים מעל פני הים; הפסגה מתנשאת לגובה של 303 מטרים מעל סביבתה.
הר כריסטי ממוקם 1.67 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מפסגת ברסלז.
ניתן לראות את הר כריסטי מהכביש המהיר אייספילדס, כאשר מאתר זה ניתן לראות בצורה מיטבית את שכבות סלעי המשקע המרכיבים את ההר (ראו להלן בפסקת "גאולוגיה").
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור בשנת 1859.
הקטור קרא להר על שמו של ויליאם ג'וזף כריסטי, מגלה ארצות ופוליטיקאי קנדי.
כריסטי היה הסוכן הראשי של חברת מפרץ הדסון בשנת 1859 בפורט אדמונטון, בעת שהקטור, וחברי משלחת פאליסר, חרפו שם בחורף 1858–1859.
שמו של ההר אומץ רשמית בשנת 1947, על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של קנדה.
היסטוריה > הטיפוס לפסגת ההר

הטיפוס הראשון לפסגת ההר התרחש בשנת 1930 - על ידי המשלחת שכללה את וו. ר. היינסוורת' (W.R. Hainsworth), ג'יי. פ. להמן (J.F. Lehmann), מ. מ. סטורמיה ( M.M. Strumia), ו-נ. ד. ואף (N.D. Waffl).
גאולוגיה

הר כריסטי מורכב מסלעי משקע שמקורם החל מעידן הפרקמבריון ועד עידן היורה. בתקופות אלה היה האזור בו ממוקמים הרי הרוקי ים רדוד, בהם נוצרו סלעי המשקע. במהלך תקופת האורוגנזה הלרמידית, נדחפו סלעי המשקע מזרחה, אל מעלה לסלעים צעירים יותר.
לקריאה נוספת

• Dave Birrell, , P 28
• Brian Patton, , P 104
• Canadian Board on Geographical Names, , F. A. Acland, printer, 1928, P 34
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר, גובהו של ההר 3,120 מטרים מעל פני הים
1 2 3  מידע גאוגרפי
↑  לפי מקור אחר, ההר מתנשא לגובה של 320 מטרים מעל סביבתו
1 2 3 4 5 6  ראו בספר Place-names of Alberta, המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
נתנאל לייפר

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1983 (בן 41) ט"ז באדר ה'תשמ"ג ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת אור ישראל  המכללה האקדמית הדסה ירושלים  אוניברסיטת חיפה 
 עיסוק:  מבקר מוזיקה, עיתונאי, מגיש תוכנית
 מעסיק:  כיכר השבת (אתר אינטרנט) 
 תחום סיקור:  מוזיקה
 צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  netanel.laifer
 טוויטר:  netanelll123
 
נתנאל לַייפֶר (נולד ב-1 במרץ 1983, ט"ז באדר ה'תשמ"ג) הוא עיתונאי, מבקר מוזיקה, חוקר מוזיקה יהודית ומלחין חרדי ישראלי.
לייפר הוא עורך מדור המוזיקה באתר החדשות החרדי "כיכר השבת", מגיש בו את תוכנית הראיונות "המבקר" ומפרסם בו טור שבועי.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים. למד בישיבת משכן שלמה, ישיבת אור ישראל ובישיבת מיר. הוא בעל תואר ראשון בפוליטיקה ותקשורת ממכללת הדסה ותואר שני ביהדות ארצות הברית באוניברסיטת חיפה, במהלכו הגיש תזה על פועלו ויצירתו של הזמר החסידי אברהם פריד.
לייפר מנגן על מספר כלי נגינה, בהם פסנתר ויוּקלֶילִי, ופרסם כמה אלבומי פסנתר.
קריירה

לייפר החל לפרסם טורי ביקורת על המוזיקה החרדית בשנת 2012 בבלוג אישי בשם "מוזיקה יהודית מקורית".
בין פברואר 2014 לפברואר 2015 כתב לייפר טורי ביקורת באתר החדשות הדתי "כיפה".
כיום, מדי סוף שבוע, מפרסם לייפר טור ביקורת על זמרים, שירים, קליפים, אלבומים והופעות, במסגרת "מגזין סוף השבוע" של כיכר השבת.
במאי 2016 הצטרף לייפר לצוות עורכי האתר "כיכר השבת", בה הוא משמש עד היום כעורך מדור המוזיקה של האתר. לפני כן, שימש ככתב בעיתון החרדי "הפלס".
במרץ 2018 החל להגיש תוכנית ראיונות "המבקר" בכיכר השבת, בה הוא מארח מוזיקאים חרדים ודתיים.
בנובמבר 2020 התארח כשופט בתוכנית הריאלטי החרדית - "הקול הבא", ששודרה ברדיו "קול חי".
היה חבר בוועדה שבחרה את זוכי פרס שר ההשכלה הגבוהה והמשלימה לתרבות יהודית לשנת 2020.
בין יוני לדצמבר 2021 שפט בתוכנית הריאלטי לילדים - "כוכב המג'יק קאס", ששודרה בכיכר השבת.
החל מדצמבר 2022 עורך לייפר מדי סוף שבוע את מדור "זינגער", שמציג קטעים הקשורים לתעשיית המוזיקה החרדית.
לייפר מגיש מדי סוף שנה את המצעד לסיכום השנה במוזיקה היהודית באתר כיכר השבת.
במרץ 2023 יצא לאור פרויקט מוזיקלי בשם "הפרויקט של הלב", המפרסם שירים שכתבה חגית שמחה בן צבי והלחין לייפר. הפרויקט יכלול 15 שירים וישתתפו בו זמרים שונים.
באפריל 2023, מונה למנהל תחום פיתוח בחברת המשחקים "ישראטויס".
בשנת 2024 החל לייפר ליצור מוזיקה באמצעות בינה מלאכותית. הוא יצר אלבום פורימי בשם "נתנאל והמכונות" באמצעות תוכנת Suno ובהמשך הוציא שירים נוספים תחת השם הזה, כמה מהשירים אף הושמעו בתחנות הרדיו הדתיות.
ב-2024 יצר את שיר הנושא לסרט "נקמה יהודית 6"  של יהודה גרובייס וכן השתתף בסרט כשחקן-ביט, בתור סוכן במטה המוסד.
חיים אישיים

לייפר גרוש, אב לשלושה ומתגורר ברמות אלון בירושלים.
הערות שוליים

↑  איציק אוחנה, כש'המבקר' נתנאל לייפר הפתיע את פריד על הבמה • צפו, באתר כיכר השבת, ‏29 במרץ 2023
↑  כיכר השבת באלבום חג מתנה: 'פסנתר  הלל', באתר כיכר השבת, ‏10 במרץ 2017 (בעברית)
↑  נתנאל לייפר, 'כיכר השבת' מגיש: אלבום לימי 'בין הזמנים' - במתנה, באתר כיכר השבת, ‏12 באוגוסט 2019 (בעברית)
↑  נתנאל לייפר, כיכר השבת מגיש: אלבום לימי החנוכה - להורדה במתנה, באתר כיכר השבת, ‏18 בדצמבר 2022 (בעברית)
↑  נתנאל לייפר - פסנתר שבת (בעברית)
↑  נתנאל לייפר, מוסיקה יהודית מקורית (בעברית)
↑  נתנאל לייפר - תגית, באתר כיפה (בעברית)
↑  מגזין - כיכר השבת (בעברית)
↑  נתנאל לייפר - מחבר באתר (בעברית)
↑  תכנית המבקר - כיכר השבת (בעברית)
↑   הקול הבא דיזיין סיטי I עונה 3 - פרק 9 המלא! Hakol Haba Design city - S3E9, סרטון בערוץ "הקול הבא", באתר יוטיוב (אורך: 01:38:05)
↑  איציק אוחנה, ‏אהרן רזאל זכה בפרס השר ליוצרים בתרבות היהודית, באתר כיכר השבת, 23 בדצמבר 2020
↑  כוכב המגיק קאס - כיכר השבת (בעברית)
↑  זינגער - כיכר השבת (בעברית)
↑  כיכר השבת, ‏אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"ב | המצעד של 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, 13 באוקטובר 2022
↑  נתנאל לייפר, ‏גולשי 'כיכר' בחרו: אלו אנשי השנה במוזיקה לשנת תשפ"א, באתר כיכר השבת, 22 בספטמבר 2021
↑   הפרויקט של הלב • יכולת הקשבה - ביצוע: יוסף נטיב, סרטון בערוץ "הפרויקט של הלב", באתר יוטיוב (אורך: 02:46)
↑  נתנאל לייפר, ציוץ של לייפר ברשת החברתית פייסבוק על מינויו, באתר פייסבוק, ‏27 באפריל 2023
↑  נתנאל לייפר, ‏בואו לרקוד עם ה-AI: אלבום פורים מתנה לגולשי 'כיכר השבת', באתר כיכר השבת, 21 במרץ 2024
↑  נתנאל לייפר, בשבוע שעבר, עברה שנה לגירושין שלי, באתר פייסבוק, ‏29 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012651240905171  VIAF: 7170858854107682974   WorldCat (עם VIAF): 7170858854107682974
קהילת יהודי רמץ

רמץ
רמץ (ברומנית Remeți, בהונגרית Palosremete, ביידיש רעמיט) הוא כפר במחוז מרמורש ובמרמורש(חבל ארץ) ברומניה בו התקיימה קהילה יהודית שהושמדה בשואה.
היסטוריה

הכפר נמצא 21 ק"מ צפונית מערבית לעיר המחוז סיגט על הגדה השמאלית של נהר הטיסה, המהווה את הגבול בין רומניה לאוקראינה לאחר מלחמת העולם השנייה. שמו ניתן לו על ידי נזירים פאולינים (אנ') ומוזכר לראשונה ב־1363. רוב תושביו רותנים. לפי אומדן מ־2012 ביישוב גרו 3040 תושבים. היישוב ממוקם בגובה 301 מטר. עד 1918 היה האזור חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, חוזה ורסאי שנחתם רשמית ביוני 1919, הכיר בריבונות רומניה על אזור טרנסילבניה ובמלחמת העולם השנייה בין השנים 1940–1944 סופח האזור להונגריה.
הקהילה היהודית

יהודים הגיעו לרמץ בשנות ה-60 של המאה ה-18, היו אלה יהודים חסידיים שהגיעו מגליציה כמו לכל אזורי טרנסילבניה. בשנת 1768 נרשם בכפר יהודי בשם אברהם הערש, שהיה אב למשפחה בת 9 נפשות, ככל הידוע היהודים הראשונים שהתגוררו בו. במפקד של שנת 1830 נרשמו בכפר כ-100 יהודים בכ-20 בתי אב.
בשנת 1838 היו ברמץ 83 יהודים ואילו במפקד האוכלוסין בשנת 1910 נרשמו 348 יהודים. מנתונים של כפרים אחרים באזור, ידוע שלא כל היהודים היו רשומים כיהודים. רוב היהודים התפרנסו מתעשיית העץ כפועלים וכבעלי מנסרות ומעטים עסקו בחקלאות.
הקהילה היהודית התגבשה באמצע המאה ה-19 ואז גם הוקם בית כנסת, מקוה טהרה, חברת קדישא ובית עלמין יהודי. על פי החותמים בספרי אמרי שהם קאלאמעא תר"מ (חידושים על סוגיות הש"ס, מאת רבי משה שהם מדולינה תלמיד הבעש"ט), בשנות ה-80 של המאה ה-19 מוזכרות המשפחות היהודיות הבאות: ענגל, ר' רפאל רוטנר, ר' אשר דב איינהורן, ר' צבי אייזיק רוטנר, ר' חיים שוב, ר' דוד דאסקילאוויטש, ר' אייזיק ענגל, ר' אנשל פסח ניימאן, ר' אברהם צבי ענגל, ר' יוסף פרקש, ר' חיים פוקס, ר' שלום רוטנר. ממקור נוסף ידוע שמו של ר' נחום ענגל חתן ר' זינדל קליין מסיגט.
הרב אלתר נח הכהן מיכלנסקי (קייזר), מקובל ובעל שם מחסידי הרב יצחק נשכיז, התיישב ברמץ ב-1875 לאחר שחזר מארץ ישראל שם למד את חכמת הקבלה יחד עם החכם ר' מרדכי עבאדי. קביעת מושבו ברמץ פתחה תקופה חדשה ליהודים במקום משום שהמונים הגיעו לבקרו ולבקש את עזרתו.
רמץ הייתה מסונפת לרבנות סיגט ובתקופה מאוחרת יותר סונפה לרבנות ספינקה. הרב היחיד בתולדות הכפר היה ר' אברהם אביש הורביץ שהיה חתנו של האדמו"ר מספינקה ר' יצחק אייזיק וייס. לאחר כהונתו ברמץ עבר לקראלי ובחירתו על ידי תושבי העיר, עוררה התנגדות
בשנת 1920 הפך האזור לחלק מרומניה, באותה עת התגוררו בכפר 399 יהודים שהיו 25% מאוכלוסיית הכפר.
בבית העלמין היהודי המגודר של רמץ קיימות כיום כ-125 מצבות.
השואה

על פי תכתיב וינה מאוגוסט 1940, האזור עבר אחרי ספטמבר 1940 לשליטת הונגריה. השלטון ההונגרי פגע מאד בזכויות תושבי האזור היהודים. בסוף אפריל 1944 הועברו יהודי רמץ לגטו בברבשט ומשם שולחו להשמדה באושויץ. אחרי המלחמה חזרו לרמץ כ-60 יהודים אך תוך זמן קצר עזבו את המקום ולא נשאר אף יהודי בכפר.
חוזה פריז (1947) בסוף מלחמת העולם השנייה ביטל את בוררות וינה ומחציתה הצפונית של טרנסילבניה הושבה לרומניה. הגבול עם הונגריה שנקבע לאחר מלחמת העולם השנייה בחוזה פריז היה זהה לזה שנקבע ב-1920.
הערות שוליים

↑  בתי קברות ולקברי צדיקים, באתר אהלי צדיקים<
1 2 3 4 5  Remeti קהילת יהודי רמץ, באתר Anu אנו
1 2 3 4 5 6  ש"י גרוס/י' יוסף כהן, ספר מאראמורש, תל אביב: הוצאת בית מאראמורש, תשמ"ג, עמ' עמ' 61
↑  רבי אברהם אביש הורוביץ, באתר MyTzadik-האנציקלומדיה להנצחת צדיקים
↑  פולמוס בחירת האדמו"ר רבי אביש'ל הורוויץ מספינקא לאב"ד קראלי – כרזה חתומה בידי כמה מחשובי אדמו"רי ורבני הונגריה, באתר קדםKedem-אתר מכירות פומביות.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קהילת יהודי רמץ".
פסטה קון לה סרדה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  פסטה, סרדין אירופי, שומר פשוט 
 
פסטה קון לֶה סַרְדֶה (בסיציליאנית: Pasta con le sarde) היא מנה סיציליאנית של פסטה עם סרדינים ואנשובי. היא מוכרת כמנת אוכל איטלקי מסורתי שנמצא בתוכנית prodotto agroalimentare tradizionale (מוצרים חקלאיים מסורתיים) של ממשלת איטליה. המנה מקושרת בעיקר לבירת סיציליה פלרמו, אך ניתן למצוא אותה בכל רחבי האי.
מרכיבים

המרכיבים העיקריים הם שמן זית, בצל, פסטה ותערובת קצוצה דק של סרדינים ואנשובי. סוגים שונים של פסטה משמשים למנה, אבל בוקטיני הוא המסורתי. שומר בר, זעפרן, צנוברים, צימוקים ומלח מוסיפים לטעם המנה. לסיום המנה משטחים אותה בפירורי לחם קלויים. עדיף סרדינים טריים, אבל אם אין כאלה אפשר להשתמש בסרדינים משומרים. שומר בר יש בשפע בסיציליה, אבל אולי קשה למצוא במקומות אחרים. אם לא ניתן להשיג, ניתן להשתמש בחלק העליון של שומר רגיל במקום.
כמה וריאציות משתמשות ברוטב עגבניות. מחבר ספרי הבישול פינו קורנטי טוען שהמתכון ללא עגבניות שפורסם ב-1886 על ידי הפולקלוריסט ג'וזפה פיטרה הוא הגרסה האותנטית היחידה.
התייחסויות תרבותיות

בראיון לפירס מורגן מ-CNN, השופט המנוח של בית המשפט העליון של ארצות הברית אנטונין סקאליה הצהיר, בתגובה לשאילתה של המראיין שלו, כי "פסטה קון סרדה" היא מנת הפסטה האהובה עליו.
הערות שוליים

↑  Wolff, C. (2016). The Spiralizer Recipe Book: From Apple Coleslaw to Zucchini Pad Thai, 150 Healthy and Delicious Recipes. Adams Media. p. 395. ISBN 978-1-4405-9441-0. נבדק ב-7 במאי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sicily. Globetrotter: Guide and Map Series. New Holland. 2008. p. 28. ISBN 978-1-84773-099-2. נבדק ב-7 במאי 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  http://www.CNN.com. "Piers Morgan Tonight: Interview with Antonin Scalia." (Aired 18 July 2012). Retrieved 23 January 2016.
מר מיליארד

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ונתן קפלן 
 תסריט:  ג'ונתן קפלן 
 עריכה:  או ניקולאס בראון 
 שחקנים ראשיים:  טרנס היל צ'יל וילס דייק מילר ר. ג'יי. ארמסטרונג ויליאם רדפילד ג'קי גליסון סלים פיקנס ולרי פרין ליאו רוסי 
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  מתיו פ' לאונטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  InterCom 
 הקרנת בכורה:  3 במרץ 1977 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, דרמה קומית 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"מר מיליארד" (באנגלית: Mr. Billion) הוא סרט קומדיית פעולה/הרפתקאות פעולה משנת 1977 בבימויו של ג'ונתן קפלן.
עלילה

אנתוני פלקון, מולטי-מיליארדר, נפטר בתאונה ונותן לגידו פלקון, מכונאי איטלקי נינוח, את כל ירושתו. על מנת לתבוע את ירושת מיליארד הדולר שלו, גוידו חייב להגיע לסן פרנסיסקו תוך עשרים יום כדי לחתום על מסמך. עוזרו החמדן של דודו, ג'ון קטלר (ג'קי גליסון), רוצה את הכסף לעצמו, ושוכר את הבלשית רוזי ג'ונס (ואלרי פרין) כדי למנוע מגידו לתבוע את הירושה שלו.
דמויות ושחקנים

טרנס היל – גידו פלקונה.
ולרי פרין – רוזי ג'ונס.
ג'קי גליסון – ג'ון קטלר.
סלים פיקנס – דואן הוקינס.
ויליאם רדפילד – ליאופולד לייסי.
צ'יל ווילס – קולונל קלייטון טי וינקל.
דיק מילר – ברני.
ר. ג'יי. ארמסטרונג – שריף TC בישוף.
ניל סאמרס – סגן האנק.
הפקה

הסרט היה הרעיון של דינו דה לורנטיס, שרצה להציג את טרנס היל, שהיה באותה התקופה אחד מכוכבי הקולנוע הגדולים באירופה, לקהל הבינלאומי. הוא גייס את הבמאי ג'ונתן קפלן.
קפלן אומר שההפקה הייתה קשה – הוא רצה ללהק את לילי טומלין, אבל האולפן התעקש על ולרי פרין.
ביקורת

בביקורת רטרוספקטיבית, המבקר קית' ביילי כינה את הסרט ”עוד מקרה של הוליווד שהביאה שחקן זר, וגרמה לו לעשות חומרים שונים ממה שהפך אותו למפורסם מלכתחילה”.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  "Mr. Billion (1977)". www.allmovie.com. נבדק ב-1 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mr. Billion (The Windfall)". www.rottentomatoes.com. נבדק ב-1 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Home | Terence Hill Offizielle Webseite".
לאורדינה

| --- | --- |

אחת מתחנות הרכבת בלאורדינה
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  מרמורש
 חבל ארץ:  טרנסילבניה
 מושל:  Ioan Nistor
 בירת הכפר:  לאורדינה 
 שטח:  29.94 קמ"ר
 גובה:  420 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,574 (2011)
  ‑ צפיפות:  85 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  47°47′14″N 24°14′51″E﻿ / ﻿47.787222°N 24.2475°E﻿ / 47.787222; 24.2475
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.primaria-leordina.ro/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור לאורדינה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור לאורדינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאורדינה (ברומנית ובהונגרית: leordina; ביידיש: לערדענא או לערדינא) הוא כפר במחוז מרמורש ברומניה. עד השואה התקיימה בלאורדינה קהילה יהודית קטנה, שמנתה בשיאה כחמישית מכלל האוכלוסייה.
גאוגרפיה

לאורדינה שוכנת בצפון מזרח מחוז מרמרוש באזור ההיסטורי טרנסילבניה, סמוך לגבול עם אוקראינה. הכפר נבנה על גדות נהר וישאו (אנ'), קילומטרים ספורים מהעיירות רוסקובה ופטרובה (אנ'), 20 ק"מ מוישאו דה סוס ו-42 ק"מ מהעיר סיגט ו-105 ק"מ מבירת המחזו באיה מארה.
בלאורדינה שתי תחנות רכבת בקו הרכבות בורשה-ווישוי-וילג' (גר') העובר גם במויסיי, וישאו דה סוס, פטרובה, וביסטרה.
היסטוריה

אזכורים ראשונים של המקום מופיעים כבר מהמאה ה-14, ובשמו הוא מופיע מהמאה ה-15.
במשך מאות שנים הייתה לאורדינה, כשאר חלקי טרנסילבניה, חלק מממלכת הונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לידי רומניה במסגרת חוזה טריאנון. תכתיב וינה מ-1940 השיב את האזור לידי הונגריה של מיקלוש הורטי. לאחר מלחמת העולם השנייה הושבה טרנסילבניה לרומניה במסגרת חוזה פריז.
דמוגרפיה

רובם המכריע של תושבי הכפר הם רומנים. עד למלחמת העולם השנייה חיו בכפר יהודים רבים (ראו לקמן).
בשנת 1941 מנתה אוכלוסיית הכפר 2219 נפשות.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2002 מנתה אוכלוסיית הכפר 2,593 נפש, רובם המכריע רומנים, שבעה אוקראינים, הונגרי אחד וטורקי אחד.
במפקד האוכלוסין שנערך ב־2011 חיו בכפר 2,547 איש, כ־95% מהם רומנים.
מבחינה דתית, 81% אחוז מהאוכלוסייה הם נוצרים אורתודכסים, כ־11% הם אדוונטיסיטים של היום השביעי וכ־2% פנטקוסטליסטים כ-4% מהאוכלוסייה הם בעלי שיוך דתי אחר, או לא ידוע.
בלאורדינה מועצה מקומית הכוללת 11 חברים.
הקהילה היהודית

מוצאם של יהודי לאורדינה, כמו רוב יהודי מרמורש, הוא מגליציה השכנה. במפקד של שנת 1768 נמנה רוכל יהודי אחד בשם ישראל שאלאמון בלאורדינה, אך אין ידוע אם הוא נשאר בכפר או שחנה בו בדרכו ליעד אחר. אין תיעוד מדויק על מועד הגעתם של היהודים ללאורדינה, אך המסורת המקומית גורסת כי זה היה בסביבות שנת 1800. בשנים שלאחר מכן הוקם מקווה ובית קברות. קהילה ממוסדת הוקמה בסביבות 1850, ובאותה תקופה הוקם בית מדרש. בלאורדינה היו שלושה "חדרים" לא ממוסדים.
כשליש מהיהודים עסקו בחקלאות והיתר במסחר זעיר, בעלי מלאכה ופועלים בתעשיית העץ המפותחת שהתקיימה בלאורדינה.
היהודים בלאורדינה התחלקו לשלוש קבוצות: חסידי ויז'ניץ, חסידי קוסוב וחסידי סיגט, שבניגוד לשאר הכפרים בסביבה קנתה לה אחיזה רבה בלאורדינה, ואף בנו לעצמם בית מדרש מאבן בתחילת המאה ה-20. לכל אחת מהקבוצות היה בית כנסת משלה.
בשנת 1930 מנו יהודי הכפר 324 נפשות, ובמפקד קהילות הונגריה ערב הגירוש ב-1944 נמנו בו 234 נפש.
לאחר הכיבוש הנאצי באפריל 1944 רוכזו כל היהודים ושולחו לגטו בוישאו דה סוס, משם גורשו לאושוויץ.
לאחר גירוש היהודים מלאורדינה, הגיעו לשם עובדי כפייה יהודים, שהועבדו בסלילת כבישים. רבים מהם מתו מרעב, ומעינויים, ועם התקרבות הצבא הוציאו הנאצים להורג כ-400 עובדים, כרבע מהם יהודים.
לאחר המלחמה שבו יהודים בודדים ללאורדינה, אך לאחר זמן מועט כולם עזבו למחנות עקורים שהיוו תחנה בדרך לישראל, וכיום אין עוד יהודים בלאורדינה.
ללאורדינה לא היה רב רשמי מעולם, אך פעלו בה שוחטים שהיו גם מורי הוראה, כולם היו תחת חסותם של רבני משפחת טייטלבוים מסיגט:
הרב חיים אליהו ניימן, תלמיד רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, שימש משנות ה-60 עד שנות ה-90 של המאה ה-19. ניהל בלאורדינה ישיבה.
הרב חיים אריה לרנר, בעל "אמרי חיים", שימש עד שנת 1929, אז היגר לארצות הברית וכיהן כרב בניו יורק.
הרב יששכר דב שטוקהאמר, תלמיד רבי צבי הירש שפירא ממונקאטש. היה אהוד על שלושת הזרמים החסידיים בכפר. נרצח באושוויץ.
לקריאה נוספת

שלמה יעקב גרוס ויצחק יוסף כהן, לרדינה, בתוך: "מארמארוש: מאה ושישים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן", תל אביב ה'תשל"ג, עמ' 189 - 192.