stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהונג
היסטוריה > בשלטון קוריאה הצפונית

בשנים 1955–1962, המהונג עברה שיקום ופיתוח אינטנסיביים, על ידי גרמניה המזרחית. תוכנית הפיתוח והשיקום כללה יצירת תעשיות הקשורות לבנייה, הכשרת עובדי בניין, מהנדסים, מתכנני ערים ואדריכלים. הפרויקט המקורי היה אמור להימשך עד שנת 1964, אך בשל הימצאות של צפון קוריאה ומזרח גרמניה בצדדים מנוגדים בסכסוך הסיני-סובייטי, הפרויקט הסתיים שנתיים מוקדם יותר, בשנת 1962, ללא כל אירועי חניכה או טקסים. בין השנים 1960–1967, המהונג הייתה נפרדת ממחוז דרום חמגיונג, והייתה עיר מנוהלת ישירות (כמו פיונגיאנג), אך בשנת 1967, היא הצטרפה למחוז דרום האמגיונג, והפכה לבירת המחוז. בשנת 1995, קרה בעיר אחד האתגרים המתועדים היחידים לממשלה הצפון קוריאנית - כאשר חיילים מוכי רעב צעדו לכיוון פיונגיאנג כדי למרוד. המרד דוכא, יחידת החיילים פורקה, ולא ידוע מה עלה בגורל החיילים. ברעב בקוריאה הצפונית בשנות ה-90 של המאה העשרים, אנדרו נטסיוס, מנהל USAID, תיאר את המהונג כ"עיר שהרעב השפיע עליה בצורה החמורה ביותר". הוושינגטון פוסט וסוכנות הידיעות רויטרס, דיווחו כי נמצאים קברים טריים רבים על הגבעות שמסביב להמהונג, וכי רבים מילדי המהונג היו ננסיים כתוצאה מתת-תזונה. עריק צפון קוריאני טוען שיותר מ-10% מאוכלוסיית העיר מתו ברעב, וכ-10% נוספים נמלטו מהעיר בחיפוש אחר מזון. אף על פי שבעבר זרים (אזרחי מדינות אחרות), לא הורשו לבקר בהמהונג, כיום זרים יכולים לבקר בהמהונג, בסיורים של סוכנויות הנסיעות הצפון קוריאניות. ישנה סברה כי המהונג, בעלת שיעור גבוה של כימאים ומפעלים כימיים שהקימו היפנים במלחמת העולם השנייה, היא המרכז לייצור מתאמפטמין של קוריאה הצפונית.
כלכלה

המהונג היא מרכז חשוב לתעשייה כימית בקוריאה הצפונית. זוהי עיר תעשייתית המשמשת כנמל העיקרי של קוריאה הצפונית לסחר חוץ. התעשייה כוללת בעיקר תעשייה כימית, טקסטיל, מתכות, מכונות, נפט מזוקק ומזון מעובד.
תחבורה

המהונג היא מרכז תחבורה חשוב, המחובר לקו הרכבת פיונגרא (אנ'). בעיר שוכן נמל התעופה טוקסאן (אנ').
חינוך ותרבות > חינוך

בהמהונג מספר מוסדות להשכלה גבוהה:
אוניברסיטת המהונג לרוקחות
אוניברסיטת המהונג לכימיה
אוניברסיטת המהונג לרפואה
מכללת המהונג לבקרת איכות
מכללת המהונג להידרוגרפיה
מכללת המהונג לאלקטרוניקה ואוטומציה
חינוך ותרבות > תרבות

בהמהונג שוכן התיאטרון הגדול של המהונג, שהוא התיאטרון הגדול ביותר בקוריאה הצפונית.
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
התיאטרון הגדול של המהונג
המטרופולין של ניו יורק

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שטח:  13,318 מייל רבוע
 גובה:  509 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במטרופולין:  20,140,470 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  40°48′31″N 74°01′13″W﻿ / ﻿40.808611111111°N 74.020277777778°W﻿ / 40.808611111111; -74.020277777778 
 אזור זמן:  UTC-5
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
המטרופולין של ניו יורק היא אחת מהמטרופולינים הגדולות והחשובות בעולם, והגדולה ביותר בארצות הברית, שבה גרים יותר מ-23 מיליון תושבים. המטרופולין משתרעת על פני ארבע ממדינות ארצות הברית (ניו יורק, קונטיקט, ניו ג'רזי ופנסילבניה) ו-16 מחוזות.
המטרופולין מהווה גם את אחד מרצפי ההתיישבות הגדולים בעולם. שטח הערים הכלולים במטרופולין משתרע על 34,490 קמ"ר (נכון ל-2012).
במטרופולין יש שבעה מתוך 25 המחוזות העשירים ביותר בארצות הברית לפי ההכנסה החציונית לנפש, על פי סקר הקהילה האמריקאית[דרוש מקור].
רשת ההשכלה הגבוהה באזור המטרופוליטני של ניו יורק כוללת מאות מכללות ואוניברסיטאות, שביניהן כמה מהמוסדות הנחשבים בעולם: אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו יורק, ואת אוניברסיטת רוקפלר (כל אלו מדורגות בין 35 האוניברסיטאות הטובות בעולם).
חלוקה דמוגרפית

51.7% לבנים (שאינם לטיניים), 21.7% לטינו-אמריקאים (מכל הקבוצות הגזעיות), 15.3% אמריקאים-אפריקאים (לא לטינים), 9.0% אמריקאים-אסייתים (לא לטינים), 0.16% אמריקאים ילידים ו -1.6% משתיים או יותר קבוצות גזעיות (לא לטינים).
היסטוריה

לפני גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, האזור היה מיושב בעיקר על ידי אינדיאנים. ג'ובאני דה וראצאנו היה האירופאי הראשון שהגיע למקום בשנת 1524. בשנת 1626 ההולנדים קראו להתיישבות במקום ניו אמסטרדם, מה שהפך מאוחר יותר לעיר ניו יורק.
ככל שהסחר בפרווה בצפון התרחב, ניו יורק הפכה למרכז מסחרי, מה שהביא לגל הגירה.. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הנמל של ניו יורק הפך את האזור לבעל חשיבות אסטרטגית רבה. ניו יורק נכבשה על ידי הבריטים בתחילת המלחמה, ונשארה בידיהם עד סוף המלחמה בשנת 1783. ניו יורק שימשה כעיר הבירה של ארצות הברית בין השנים 1785–1790, ולאחר מכן עברה הבירה לפילדלפיה. ניו יורק העיר הגדולה במדינה מאז 1790. בשנת 1792 הוקמה הבורסה בניו יורק.
במהלך המאה ה-19 חלה הגירה רבה מאוד לניו יורק, ובמיוחד ממדינות כמו אירלנד וגרמניה. בשנת 1898 אוחדו חמשת רבעי העיר ניו יורק לעיר אחת.
בשנת 1904 החלה לפעול בעיר רכבת תחתית.
המשבר הכלכלי העולמי בשנות ה-30 גרם לעוני ולאבטלה בעיר. בזמן מלחמת העולם השנייה הכלכלה העירונית נפגעה כתוצאה מצוללות גרמניות שפגעו בסחר עם אירופה.
אוכלוסיית העיר ניו יורק הגיעה לשיאה בשנות החמישים, ולאחריהן חלה ירידה כתוצאה מהגירה לטובת הפרברים. מאז שנות ה-80 כלכלת העיר בשגשוג רב והפשע המאורגן בירידה מתמדת.
במאה ה-21 חלו שני אירועים שהשפיעו מאוד על המטרופולין:
פיגועי 11 בספטמבר - בהם נרצחו 3,000 בני אדם, רובם בניו יורק אשר מתו כתוצאה ריסוק מטוסים אל תוך מגדלי התאומים שבמנהטן.
באוקטובר 2012 פגע במטרופולין הוריקן סנדי וגרם לנזק של מיליארדי דולרים.
קו הרקיע של המטרופולין של ניו יורק כפי שצולם מניוארק (כולל הערים: ניו יורק, ג'רזי סיטי) בשנת 2007
ראו גם

המגלופוליס של צפון מזרח ארצות הברית
הערות שוליים

↑  המספר כולל את כל התושבים בשטח הנכלל במטרופולין. בחישוב תושבי הערים בלבד, המספר הוא 19.8 מיליון תושבים, עדיין המטרופולין הגדולה ביותר בארצות הברית
↑  http://www.mongabay.com/cities_urban_01.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529198305171  BnF: cb12077411b (data)  GND: 4122610-0  LCCN: sh85091481  SUDOC: 029072026  VIAF: 315526540   WorldCat (עם VIAF): 315526540 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורינתי (קומיקס)

| --- | --- |
 סוג:  סיוט
 הוצאה לאור:  DC Comics
 שם ספר:  סנדמן (ורטיגו)
 תוכנית טלוויזיה:  סנדמן (סדרת טלוויזיה)
 הופעה ראשונה:  סנדמן #10 (אוקטובר 1989)
 יוצרים:  ניל גיימן
 גילום הדמות:  בויד הולברוק
 
הקורינתי (באנגלית: The Corinthian) הוא דמות בדיונית בסדרת הרומנים הגרפים סנדמן מאת ניל גיימן. הוא הופיע לראשונה בגיליון העשירי של הסדרה שפורסם באוקטובר 1989, שהוא חלק מקשת הסיפור השנייה של הסדרת הרומנים, שאוגדה לאוגדן בשם The Doll's House (מאנגלית: "בית הבובות"). הקורינתי הוא סיוט עריק שנוצר בידי חלום, אדון החלומות וממלכת החלימה, שמשמיד אותו במהלך אותה קשת עלילה כעונש על כך שמרד בו וכשל במילוי ייעודו המקורי. הוא מסתתר בעולם הערות ונוהג כרוצח סדרתי המנקר את עיני קרבנותיו. חלום בורא את הקורינתי מחדש מאוחר יותר בסיפור, עם "מספר שינויים קלים" שטבעם המדויק לא מפורט. המאפיין הבולט ביותר של הקורינתי הוא ארובות העיניים שלו, שעיניים לא נמצאות בהן ובמקומן ישנם שני פיות אנושיים קטנים מלאים בשיניים, שהוא לרוב מסתיר באמצעות משקפי שמש. הוא יכול לדבר, לראות ואפילו לנשום דרך הפיות הללו. בנוסף נרמז שהוא משתמש בהם כדי לאכול את עיני קרבנותיו.
בויד הולברוק מגלם את הקורינתי בסדרת הטלוויזיה סנדמן משנת 2022.
במדיה נוספת > ספר מוקלט

ב-15 ביולי 2020 Audible (אנ') הוציאה עיבוד של הקומיקס "סנדמן" ל"מחזה שמע", שנכתב בידי ניל גיימן ודירק מאגס. השחקן הבריטי ריז אחמד מדבב את דמותו של הקורינתי בעיבוד לשמע.
במדיה נוספת > טלוויזיה

ביוני 2019, נטפליקס חתמה על עסקה עם חברת האחים וורנר להפיק סדרת טלוויזיה המבוססת על "סנדמן" באורך 11 פרקים. על פי ההוליווד ריפורטר, האחים וורנר הציעה פיץ' של הסדרה למספר רשתות - בין השאר רשת HBO, שסירבה להצעה בשל התקציב הרב שדרשה. הסדרה פותחה בידי אלן היינברג, ששימש גם מפיק בפועל יחד עם גיימן ודייוויד גויר. בינואר 2021 פורסמו הליהוקים של מגוון דמויות בסדרה, ביניהם הליהוק של ברוק הולברוק לתפקיד הקורינתי.
הערות שוליים

↑  “The Sandman” by Neil Gaiman to Become an Audible Original, Audible.com, ‏4 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Lesley Goldberg, Lesley Goldberg, ‘Sandman’ TV Series From Neil Gaiman, David Goyer — With Huge Price Tag — a Go at Netflix, The Hollywood Reporter, ‏2019-06-30 (באנגלית אמריקאית)
↑  Dino-Ray Ramos, Dino-Ray Ramos, Netflix Orders ‘The Sandman’ Series Based On Neil Gaiman’s DC Comic – Update, Deadline, ‏2019-07-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Netflix Officially Orders The Sandman Series From Neil Gaiman and David S. Goyer, DC (באנגלית)
↑  Dino-Ray Ramos, Dino-Ray Ramos, Neil Gaiman’s ‘The Sandman’ Casts Tom Sturridge, Gwendoline Christie, Vivienne Acheampong, Boyd Holbrook, Charles Dance, Nina Wadia, Asim Chaudhry And Sanjeev Bhaskar, Deadline, ‏2021-01-28 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס ה-11 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  קאסל 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  30 באוקטובר 1866 – 30 בספטמבר 1919 (52 שנים)
 מלחמות:  מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Heinrich von Plonski 
 מפקדים
 
הקורפוס ה-11 (בגרמנית: XI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו הישיר מונה היינריך פון פלונסקי. מטה הקורפוס היה בקאסל, וחייליו גויסו מפרובינציית הסן-נסאו (שטחי נסיכות הבוחר מהסן 
ודוכסות נסאו לשעבר). במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה כלל הקורפוס את הדיוויזיות ה-21 וה-22, והיה תחת פיקודו של יוליוס פון בוזה. לאחר מכן חזר היינריך פון פלונסקי להיות מפקדו הישיר של הקורפוס, ותחת פיקודו הפך הקורפוס לחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. תחת פון פלונסקי השתתף הקורפוס בקרבות ויסמבורג, וורת' וסדאן.
בשנת 1871 צורפה הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן) לקורפוס. בשנת 1899 הוקם הקורפוס ה-18 והועברו אליו הדיוויזיות ה-21 וה-25. בתמורה קיבל הקורפוס ה-11 את הדיוויזיה ה-38.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מחלק מהארמייה השלישית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית, שם לחם פון בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בשנת 1915 הועבר שוב לחזית המערבית, שם לחם בקרבות שונים בזירה. בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב, ובאוגוסט הותקף בקרב אמיין. לאחר מכן לחם הקורפוס כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ולאחר תבוסת גרמניה במלחמה פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים היינריך פון פלונסקי (30 באוקטובר 1866 - 17 ביולי 1870)
גנרל חיל הרגלים יוליוס פון בוזה (18 ביולי 1870 - 6 באוגוסט 1870)
גנרל חיל הרגלים היינריך פון פלונסקי (7 באוגוסט 1871 - 7 בינואר 1871)
גנרל חיל הרגלים יוליוס פון בוזה (8 בינואר 1871 - 5 באפריל 1880)
גנרל חיל הפרשים לודוויג פון שלוטהיים (6 באפריל 1880 - 21 במרץ 1889)
גנרל חיל הרגלים וילהלם פון גרולמן (22 במרץ 1889 - 10 באוגוסט 1892)
גנרל חיל הרגלים אדולף פון ויטיך (11 באוגוסט 1892 - 23 באפריל 1904)
גנרל חיל הרגלים וילהלם פון לינדה (24 באפריל 1904 - 23 בספטמבר 1906)
גנרל חיל הפרשים אלברכט, דוכס וירטמברג (24 בספטמבר 1906 - 24 בפברואר 1908)
גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל (25 בפברואר 1908 - 31 בדצמבר 1913)
גנרל חיל הרגלים אוטו פון פליסקו (1 בינואר 1914 - 12 במרץ 1917)
גנרל לוטננט ויקטור קיהנה (13 במרץ 1917 - 26 באוגוסט 1917)
גנרל חיל הרגלים פרנץ פון זודן (27 באוגוסט 1917 - 16 בנובמבר 1917)
גנרל חיל הרגלים ויקטור קיהנה (17 בנובמבר 1917 - 30 בספטמבר 1919)
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות

אנדרטת הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב ביער בן שמן. (ב-69 הכוונה לגבעה 69)
שלט ב"מצפה השניים" בפסגת תל גמזו לזכר שני לוחמי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שנפלו שם בקרב עם הלגיון הירדני
אנדרטת הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני (אנדרטת פ"ז) בקריית גת
אנדרטה מעל עמק איילון, ל-45 נופלי הפלוגה הדתית בחטיבת יפתח בקרב חירבת כוריכור
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות אשר השתתפו במלחמת העצמאות, ראשיתן בשנות השלושים במסגרת ההגנה, ואחר כך בצה"ל. חיילי פלוגות אלה השתתפו בקרבות רבים בכל רחבי הארץ ורבים מהם נפלו.
בעיית גיוס צעירים להגנה העסיקה זמן ממושך את ראשי ההגנה וראשי הציבור הדתי. קשה היה לשלב חיילים דתיים המעוניינים להמשיך בשמירת חוקי הדת, בתוך מסגרת חילונית ועם זאת היו פזורים חיילים דתיים רבים ביחידות רבות. הפתרון הפשוט היה להקים פלוגות דתיות שיאפשרו לאנשיהם להשתתף בהגנת הארץ תוך שמירה על כללי הדת.
במלחמת העצמאות השתתפו מספר פלוגות דתיות, ביניהן:
הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב
הפלוגה הדתית של חטיבת יפתח
הפלוגה הדתית של חטיבת אלכסנדרוני
לוחמי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שהייתה פלוגה א' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, השתתפו בקרב שכונת התקווה, בית הקרן הקיימת על יד בית דגן, קרב הקסטל, קרב גוש עציון, מבצע מכבי, שכונות מקור חיים ותלפיות, גבעה 69, בן שמן וג'ימזו. מפקדה של הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב היה אליהו חן-ציון.
20 מלוחמי הפלוגה הוטסו לגוש עציון (המחלקה המוטסת) ו-16 מהם נפלו בקרב. ב-14 במרץ 1948 הועברו רוב לוחמי הפלוגה לבן שמן הנצורה, שם הגנו על המקום עד להסרת המצור במבצע דני.
לאחר מכן הועברו לכפר ג'ימזו שם הדפו ב-12 ביולי 1948 התקפה חזקה של הלגיון הירדני שניסה לכבוש בחזרה את הכפר ולהתקדם לעבר לוד. בהתקפה זו נפלו שניים מלוחמי הפלוגה ששמשו כצוות מקלע מעל אחד הבתים בג'ימזו ונהרגו מפגיעה ישירה של פגז. לזכרם הוקם מצפה בפסגת תל גמזו הנקרא "מצפה השניים". בסך הכל נפלו בקרבות 32 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בפלמ"ח הייתה פלוגה ב' של הגדוד הראשון (גדוד העמק) בחטיבת יפתח. זאת הייתה פלוגה מוקטנת שכללה שתי מחלקות בלבד - המחלקה הדתית הוותיקה שהייתה מורכבת מלוחמים ותיקים מבני המשקים הדתיים וחברים עירוניים בהגנה וכן מחלקת "מקוואים" - בוגרי הסקטור הדתי במקוה ישראל. בקרב חירבת כוריכור נפלו 45 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני הייתה פלוגה ג' בגדוד 33. במבצע חיסול לכיבוש עיראק אל-מנשייה נפלו 89 מלוחמי הפלוגה, גדוד 35 של האצ"ל וחטיבת אלכסנדרוני.
במהלך המלחמה התחולל משבר ממשלתי על רקע סירוב שני טבחים דתיים לבשל בשבת לפני יציאת יחידותיהם לקרב. הם הועמדו למשפט צבאי ונשלחו למאסר. שר הדתות הרב יהודה לייב פישמן מיימון התפטר בעקבות זאת מהממשלה הזמנית. לאחר זאת הוקמה ועדת שרים לענייני החייל הדתי. השרים הדתיים ואנשי הרבנות הראשית המליצו על ריכוז החיילים הדתיים בזרועות צה"ל השונות ביחידות דתיות כדי לא להעמיד אותם בפני ניסיונות קשים. גם שרי השמאל תמכו בכך וכוונתם הייתה כי בדרך זו "ישתחרר" צה"ל, שרובו חילוני, מהצורך לשמור על אורח חיים דתי בסיסי.
הרב שלמה גורן התנגד לכך בחריפות משום שרצה שלא ליצור "גטו" לחייל הדתי בצבא וסבר שמצב כזה יגרום לוויתור על חקיקה דתית וקביעת אורח חיים דתי מחייב בצבא כולו.
דוד בן-גוריון תמך בעמדתו של הרב גורן. החלטה זו סללה את הדרך לחקיקה דתית בצה"ל שבאה לידי ביטוי בפקודות מטכ"ל בנוגע לשמירת הדת והיו מכוונות לכלל החיילים ולא לדתיים בלבד.
הנצחה

ביער בן שמן - אנדרטת הנצחה ל-32 חללי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב;
בפסגת תל גמזו - מצפור על שם שני לוחמי הפלוגה שנפלו שם בקרב עם הלגיון הירדני;
בשילת ומעל עמק איילון - אתר זיכרון לחללי הפלוגה הדתית של חטיבת יפתח שנפלו בקרב חירבת כוריכור;
בלפיד - בית הספר נקרא 'לפיד המ"ה' על שם 45 חללי הקרב בחירבת כוריכור;
בגן הבוטני במקווה ישראל - אנדרטה לבוגרי בית הספר שרובם נפלו בקרב חירבת כוריכור;
בקריית גת - אנדרטה גדולה ל-89 חללי הפלוגה הדתית של חטיבת אלכסנדרוני (אנדרטת הנרות) שנפלו בקרב על עיראק אל-מנשייה;
בקרית גת - הנצחה במקום שהיה קבר האחים של נופלי הפלוגה הדתית, גדוד 35 של האצ"ל וחטיבת אלכסנדרוני;
הסרט 'פלוגת האלוקים' - סיפורה של הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני.
לקריאה נוספת

אלתר ולנר, חמושים לפני המחנה - סיפורה של הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984.
משה ארנוולד, החרדים במלחמת העצמאות, תל אביב: מודן ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2017.
דוד מלמד, גיוס צעירים דתיים להגנה, כיוונים חדשים גיליון 28, הוצאת ההסתדרות הציונית העולמית, תשע"ג - 2013, עמודים 244 - 250.
הסליק בעין המפרץ

שלט של סליק הקומונה בעין המפרץ
התחמושת החלודה שנמצאה בסליק
הסליק בעין המפרץ היה הסליק המרכזי של קיבוץ עין המפרץ. הסליק נבנה ב-שנות ה-40 תחת מבנה הקומונה ושימש את הקיבוץ עד מלחמת העצמאות. לאחר הקמת המדינה ננעל הסליק עד 1991 אז נפתח.
רקע

עם תום מלחמת העולם הראשונה החל היישוב בארץ לאגור נשק לא חוקי (קנוי וגנוב) בסליקים ישוביים רבים (חלקם הגדול מאולתר) מתוך הבנה שהשלטון הבריטי לא תמיד ייתן מענה במקרים של סיכון ביטחוני. מגמה זו התחזקה ב-1925 כשארגון ההגנה הוקם והחל לבנות סליקים מרכזיים ברחבי הארץ.
גם בקיבוץ עין המפרץ, שהוקם ב-1938, החל תהליך בניית סליקים ובמהלך שנות ה-40 הוקמו בה 7 סליקים כשהעיקרי ביניהם היה הסליק שנבנה תחת הקומונה. הקיבוץ שימש לוחמי פלמ"ח וההגנה כבסיס יציאה לפעולות שחרור חיפה, עכו והגליל המערבי והסליקים שימשו לשמירת הנשק שלהם.
ההיסטוריה של הסליק

הסליק המרכזי של הקיבוץ נחפר ב-1945 מתחת למבנה קומונת החברים שהיה עשוי מעץ. לאחר הקמת הסליק נשרף המבנה וב-1947 נבנה במקום בית מלבנים אדומות. בבניית הסליק היו שותפים 3 מאנשי הביטחון של הקיבוץ, נגר, חשמלאי והנהג שהוביל את הנשק. כדי להסתיר את חפירת הסליק מפני אנשים אחרים נשלחו כל חברי הקיבוץ לטיול למצדה ובזמן היעדרותם הוכן הסליק וקירותיו בוטנו. גודלו היה כ-2.5 מטר על 2.5 מטר והכניסה אליו הוסוותה בתחתית ארון קיר לבגדים, שם הונח מכסה על הפתח ומתחתיו הוצב סולם לירידה.
לאחר השלמתו שימש הסליק לאחסון הנשק והתחמושת של הקיבוץ ששימשו למטרות ביטחוניות ובמלחמת העצמאות. במהלך השבת השחורה ב-1946 ערך הצבא הבריטי חיפוש בקיבוץ ולא גילה אף אחד מהסליקים.
לאחר מלחמת העצמאות

עם תום המלחמה הוחזר הנשק לסליק והסליק ננעל. ששת בעלי הסוד סירבו לספר על מקומו עד שהאחרון מבין בעלי הסוד (נהג הטנדר) גילה ב-1991 את מיקום הסליק. עם פתיחת הסליק נתגלו בתוכו כלי נשק ותחמושת רבה אך בגלל חדירת לחות וחוסר אוורור החלידה תכולתו. פתיחת הסליק נעשתה בליווי חבלני המשטרה שאספו את כלי הנשק אך לאור מצבה הירוד של התחמושת החליטו החבלנים לא לפנותה והורו לנעול את הסליק שנשאר סגור מאז.
לאחר תקופה החזירה המשטרה לקיבוץ את אחד המקלעים שנמצאו בסליק לצורך תצוגה.
מבנה הקומונה שמעל לסליק הוגדר כאתר לשימור.
הערות שוליים

↑  סליקים נוספים היו תחת מקרר החלב ברפת א' ותחת הנגריה
↑  אנשי הביטחון: ישראל אמיר, אליעזר נשקס וזאב (ולוולה) גל
↑  נגר: אליעזר (לוייזק) ענבי
↑  חשמלאי: יצחק צימט
↑  הנהג: יצחק (איזק) ארצי
↑  כלי הנשק שנמצאו כללו תת-מקלעים ו-2 מקלעים
הר ויטני

.
| --- | --- |
הר ויטני
הר ויטני
 מידע כללי
 על שם:  ג'וזיה ויטני 
 גובה:  4,421 מטר
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  ארצות הברית קליפורניה, ארצות הברית
 רכס הרים:  סיירה נבדה
 העפלה ראשונה:  1873
 מסלול ההעפלה הקל:  צעידה
 קואורדינטות:  36°34′42.9″N 118°17′31.2″W﻿ / ﻿36.578583°N 118.292000°W﻿ / 36.578583; -118.292000
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ויטני(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ויטני(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטויטני(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטויטני
 
הר ויטני (באנגלית: Mount Whitney) הוא ההר הגבוה ביותר בחלק היבשתי הרציף של ארצות הברית וגובהו הוא 4,421 מטרים (הר דנאלי, הנמצא באלסקה, הוא ההר הגבוה ביותר בארצות הברית כולה כיוון שגובהו הוא 6,168 מטרים). ההר נמצא על גבול המחוזות איניו וטוליר של מדינת קליפורניה. המדרונות המערביים נמצאים בשטח הפארק הלאומי סקוויה והמזרחיים ביער הלאומי איניו.
ההר נקרא על שם פרופסור ג'וסיה דוויט ויטני, שהיה הגאולוג הראשי של קליפורניה ויו"ר סוכנות הסקר הגאולוגי של קליפורניה בין השנים 1860–1874, ופרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת הרווארד מ-1865.
הר ויטני, נמצא במרחק של כשעתיים נסיעה מהמקום הנמוך ביותר בארצות הברית, עמק המוות.
הערות שוליים

↑  משמע, שאינו כולל את אלסקה והוואי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541689805171  LCCN: sh87004219 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא גאוגרפיה של ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקורפוס ה-101 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  9 בפברואר 1945 – 8 במאי 1945 (89 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הקרב על ברלין
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-101 (בגרמנית: CI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-9 בפברואר 1945, וכמפקדו מונה וילהלם ברלין. הקורפוס לחם במהלך הקרב על ברלין כחלק מהארמייה התשיעית. ב-18 באפריל הוחלף ברלין על ידי פרידריך זיקסט, שהוביל את הקורפוס בקרבות סביב ברלין, ובנסיגה לעבר האלבה עד סוף המלחמה.
מפקדים

וילהלם ברלין (9 בפברואר 1945 - 18 באפריל 1945)
פרידריך זיקסט (18 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > הקרב על ברלין

במהלך הקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ברלין
הדיוויזיה דבריץ
מפקדת הדיוויזיה ה-606
הכשר לקבל טומאה

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ח
 משנה:  מכשירין
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא מציעא, דף כ"ב, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר טהרה, הלכות טומאת אוכלים, פרק י"א – פרק י"ד
 
פרי שהורטב והבעלים שמחו בכך, הוכשר לקבל טומאה, אולם זאת רק לאחר שנקטף מהעץ
הכשר לקבל טומאה הוא דין יסודי בהלכות טומאת אוכלים, לפיו מאכל מקבל טומאה רק בתנאי שהורטב במכוון אי פעם באחד משבעת המשקים, ואם הורטב משאר משקים (והרבה פרטי דינים בזה), הנקראים "מי פירות" אינו מקבל טומאה.
הרטבה זו נקראת הכשר לטומאה, מפני שהיא מכשירה ומאפשרת לאוכל להיטמא.
מקור בתורה

דין זה נלמד מפסוק מפורש בפרשת טומאת שרץ:
וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע וְנָפַל מִנִּבְלָתָם (של שמונה שרצים) עָלָיו טָמֵא הוּא לָכֶם
בפסוק מדובר דווקא בזרע, מה שאומר דרשני. במסכת חולין מסבירה הגמרא כי דווקא אוכלים שהם בסוגת זרעים צריכים הכשר. ייחודיותם של הזרעים בהלכות טומאה, הוא שהם לעולם לא מטמאים טומאה חמורה - לטמא אדם וכלים, ולכן רק כל דבר שלא מטמא טומאה חמורה - כדוגמת זרעים - צריך הכשר לטומאה. הגמרא במסכת חולין קובעת שהגדר הוא - כל דבר שאין סופו לטמא טומאה חמורה; כך למשל פוסק רבי יוסי שנבלת עוף טהור אינה צריכה הכשר, מכיוון שסופה לטמאות טומאה חמורה - אם יאכלו אותה.
פרטי הדין

הרטבה זו, שהיא התנאי לכך שמאכל יקבל טומאה, צריכה להיות מכוונת בדווקא, ובהסכמת בעל המזון. לאחר שמאכל נרטב הוא הוכשר לקבל טומאה, גם אם הנוזל שהרטיב אותו כבר התייבש, והאוכל יקבל טומאה מכל גורם מטמא שיגע בו. ופירות בעודם על העץ אינם מקבלים טומאה אפילו אם כבר בשלו.
מאכל שלא מקובל להרטיב אותו, כמו פירות יבשים, ניתן לקנותו מהשוק ללא חשש מדיני טומאה.
המשקים הראויים להכשיר את המאכלים הם שבעה משקים: טל, מים, יין, שמן, דם, חלב, דבש (דבורים). בספרות ההלכה מכונים בראשי תיבות: י"ד שח"ט ד"ם.
מי רגליים (שתן) של אדם נחשב כמשקה ומטמא, אך מי רגליה של בהמה נחשב כ"מי פרות" ואינו מטמא.
הסבר

ההכשר לקבל טומאה, מוסבר על ידי רב הונא בריה דרב יהושע כגמר מלאכה של הפירות, ”פירות שלא הוכשרו כתנור שלא נגמרה מלאכתו דמי”, באופן דומה ברש"י מופיע שההכשר הוא תנאי כדי שהאוכל יקרא "אוכל", לעומת זאת הרמב"ן מסביר שעל ידי המים נדבק השרץ והטומאה לפרי, וכדי לעשות סייג לדבר אסרה התורה כל דבר שנפלו עליו מים, גם אם המים התייבשו.
באופן רגיל, די בכך שאדם שמח במחשבתו שהמים נפלו על הפירות. אך קטן, אין לו מחשבה. כלומר, אם בעליו של הפירות הוא קטן, והוא העלה את הפירות לגג במטרה שיפלו עליו מים, ואין לדעת עדיין מתוך מעשיו אם הוא אכן התכווין להעלותם למטרה כזו או אחרת, אין מועלת מחשבתו כדי להעניק למים שנפלו על הפירות כמים שנפלו לרצון בעליהם, אך אם לאחר ההעלאה, ולאחר שנפלו עליהם מים, הוא הפך את הפירות במטרה שהגשם ישטוף את הפרי מכל צדדיו, במצב כזה ניתן להסיק לכאורה, כי הקטן אכן רוצה שיפלו מים על הפירות, ולכן נחשבת פעולה כזו ל"מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו", שיש לה משמעות הלכתית מתקנת חז"ל (לחומרא).
משקים אינם זקוקים להכשר לקבל טומאה. האחרונים חוקרים בטעם הדבר: האם מכיוון שמשקים אינם צריכים הכשר בסוגם והם מופקעים מדין זה, או שמא גם משקים צריכים הכשר כדי לקבל טומאה, אלא שהמשקים עצמם מכשירים את עצמם.
חלב

חלב כאמור הוא אחד משבעת המשקים ומכשיר לקבל טומאה, ואף מי חלב דינם כחלב, אך ישנם מספר גדרים והסתייגויות.
חלב אדם שאינו צריך לו, לא נקרא שם "משקה" עליו, אף שחיצונית נראה זהה, ולכן אינו מכשיר לטומאה, ולכן חלב שיצא מזכר לא מטמא.
חלב בהמה או חיה, שיצא שלא לרצון, לדוגמה כשזב מעצמו מדד הבהמה, או שנחלב בתורת מתעסק, אינו מטמא. מאידך חלב אשה, נקרא "משקה" ולכן מטמא בין שיצא לרצון ובין שיצא שלא לרצון, מפני שהוא ראוי לתינוק.