stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאאב JAS 39 גריפן
שירות מבצעי

המטוס מהווה את מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר השוודי אשר הזמין 204 מטוסים, מתוכם 28 מטוסים דו מושביים המיועדים לאימון.
חיל האוויר הצ'כי (אנ') וחיל האוויר ההונגרי (אנ') רכשו את המטוסים וגם חוכרות מטוסים מחיל האוויר השוודי.
חיל האוויר הדרום אפריקאי החל לקלוט את המטוסים הראשונים באפריל 2008.
בחברה רשומה הזמנה מחיל האוויר המלכותי התאילנדי.
המטוס נמצא תחת הערכה של מספר חילות אוויר ברחבי העולם ומתחרה מול מטוסים כדוגמת ה־F-16 ומטוסי קרב רוסיים.
דגמים עיקריים

JAS 39A – גרסת מטוס הקרב הראשונה שנכנסה לשירות מבצעי ב-1996
JAS 39B – הדגם הדו-מושבי בגרסה הראשונית
JAS 39C – דגם העומד בסטנדרטים של נאט"ו וכולל שיפורים נרחבים וכן יכולת תדלוק אווירית
JAS 39D – הדגם הדו-מושבי לדגם C.
JAS 39E/F – הגרסאות הנוכחיות של המטוס בעלות תוספות ושדרוגים משמעותיים במערכות, שהופכות את המטוס שווה ערך למטוסי הטייפון וראפאל
מפעילות

שוודיה שוודיה
צ'כיה צ'כיה
הונגריה הונגריה
דרום אפריקה דרום אפריקה
בריטניה בריטניה (לאימון)
ברזיל ברזיל
תאילנד תאילנד
שווייץ שווייץ
הערות שוליים

↑  מאת ויקטור מאלט, פרטוריה, מייקל סקפינקר, לונדון שירות "פייננשל טיימס", פרטוריה ולונדון, ‏יצרני נשק באירופה זכו בחוזים במיליארדי דולר בדרום-אפריקה ובנסיכויות המפרץ, באתר גלובס, 22 בנובמבר 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549577605171  GND: 4302013-6  LCCN: sh2004004556  NKC: ph138821 
מפה המציגה את המפעילות של הגריפן (בכחול)
ג'יימס שורמן

ג'יימס שורמן (באנגלית: James Schureman‏; 12 בפברואר 1756 – 22 בינואר 1824) היה סוחר ומדינאי אמריקאי מניו ברונסוויק, ניו ג'רזי. הוא ייצג את ניו ג'רזי בקונגרס הקונטיננטלי וכן בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'יימס נולד ב-12 בפברואר 1756 בניו ברונסוויק, פרובינציית ניו ג'רזי ולמד בקולג' קווינס (כיום אוניברסיטת רוטגרס), וסיים את לימודיו ב-1775. כשסיים את לימודיו הוא הקים פלוגת מתנדבים בניו ברונסוויק והוביל אותה כקפטן במיליציה של מחוז מידלסקס. הוא הוביל אותם בקרב על ברוקלין ב-27 באוגוסט 1776, שם נלכד. הוא הוחזק כשבוי מלחמה עד ראשית האביב 1777 כאשר נמלט כדי להצטרף מחדש לצבא הקונטיננטלי במוריסטאון.
שורמן חזר לניו ברונסוויק ופתח בקריירה מסחרית בעודו משרת במיליציה. הוא נבחר לאספה הכללית של ניו ג'רזי מ-1783 עד 1785. בשנת 1786, ניו ג'רזי שלחה אותו כציר לקונגרס הקונטיננטלי. באותה שנה הוא היה אחד מהנציגים בוועידת אנאפוליס שקראה לחוקה חדשה עבור ארצות הברית. הוא המשיך לכהן במושב הקונגרס של 1787, ואז הוחזר לאספת המדינה ב-1788.
כאשר ארצות הברית הוקמה, שורמן נבחר לקונגרס הראשון, וכיהן מ-1789 עד 1791. הוא כיהן בשתי קדנציות נוספות בבית הנבחרים, בקונגרס ה-6 (1797–1799) ובקונגרס ה-13 (1813–1815). הוא נבחר לסנאט האמריקני כדי למלא את כהונתו של ג'ון רתרפורד וכיהן שם מ-1799 עד 1801. בין תפקידים אלו כיהן מספר שנים כראש עיריית ניו ברונסוויק, ניו ג'רזי כולל בשנים 1792–1794, 1801–1813 ו-1821–1824. הוא גם ייצג את מחוז מידלסקס, ניו ג'רזי במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי למושבים של 1808, 1810 ו-1812–1813 של בית המחוקקים, וכיהן כסגן נשיא המועצה במושב האחרון.
שורמן מת ב-22 בינואר 1824 בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי, ונקבר בחצר הכנסייה של הכנסייה הרפורמית ההולנדית הראשונה שם.
הערות שוליים

1 2  ג'יימס שורמן, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188907778  ISNI: 0000 0000 2537 6291  LCCN: n85209780  SNAC: w6wv1p05  US Congress: S000150  VIAF: 60525622   WorldCat (עם VIAF): 60525622
ג'יימס ווקר

ג'יימס דייוויד ווקר (באנגלית: James David Walker‏; 13 בדצמבר 1830 – 17 באוקטובר 1906) היה עורך דין ופוליטיקאי חבר המפלגה הדמוקרטית מארקנסו שייצג את המדינה כחבר הסנאט של ארצות הברית מ-1879 עד 1885. שניים מדודיו כיהנו אף הם בקונגרס: פיניס מקלין ייצג את קנטקי בבית הנבחרים וג'ון מקלין ייצג את אילינוי בבית הנבחרים ובסנאט.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

ווקר נולד ליד ראסלוויל, קנטקי ב-13 בדצמבר 1830, למשפחת בעלי מטעים. הוא למד בבתי ספר פרטיים בקנטקי, והוריו שלחו אותו למכון אוזרק ולארקנסו קולג', שניהם בפאייטוויל, ארקנסו.
משפחתו עברה לצמיתות לארקנסו ב-1847. באותה שנה בגיל 17 החל ווקר בלימודי משפטים כשוליה משפטית במשרד עריכת דין.
ביוגרפיה > קריירה

עם קבלתו ללשכת עורכי הדין בשנת 1850, ווקר החל לעסוק בעריכת דין בפאייטוויל. הוא נבחר לשופט בבית המשפט המחוזי במחוז השיפוטי הרביעי, שם כיהן במשך תקופה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, מונה ווקר לקולונל ברגימנט הרביעי של כוחות מדינת ארקנסו. הוא נפל בשבי באוק הילס, מיזורי, בשנת 1861, והוחזק כשבוי מלחמה במשך שנתיים.
בשנת 1865 חזר לעסוק בעריכת דין בפאייטוויל, ומונה לתובע הכללי של מדינת ארקנסו. הוא שימש כאלקטור לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 1876, לאחר שהדמוקרטים הלבנים השיגו מחדש שליטה על בית המחוקקים המדינתי לאחר תקופת השיקום.
בית המחוקקים של ארקנסו בחר בווקר לכהן בסנאט של ארצות הברית בשנת 1878. הוא ניצח את רוברט וורד ג'ונסון (1814–1879), שהיה חבר קונגרס וסנאטור לשעבר ובעל השפעה רבה בפוליטיקה המדינתית לפני מלחמת האזרחים. ווקר היה חלק מהקואליציה הפוליטית הידועה בשם "המשפחה," ששלטה בפוליטיקה של ארקנסו לפני המלחמה.
ווקר כיהן בסנאט משנת 1879 עד 1885. מזכירו האישי היה אליאס קורנליוס בודינוט, עורך דין ופוליטיקאי משבט הצ'רוקי מארקנסו, אשר פעל לקידום בניית מסילות ברזל במערב. ווקר תמך במועמדותו של בודינוט בשנת 1885 לתפקיד נציב לענייני אינדיאנים, אך אדם אחר נבחר לתפקיד. ווקר סירב להתמודד לכהונה נוספת בשנת 1884 וחזר לארקנסו בסיום כהונתו.
ביוגרפיה > אחרית חייו

הוא חידש את עריכת הדין שלו בפאייטוויל. הוא נפטר שם ב-17 באוקטובר 1906, ונקבר בעיר.
ג'סי בלדסו

ג'סי בלדסו (באנגלית: Jesse Bledsoe‏; 6 באפריל 1776 – 25 ביוני 1836) היה פוליטיקאי אמריקני, אשר כיהן כסנאטור מטעם מדינת קנטקי.
ביוגרפיה

בלדסו נולד במחוז קאלפפר, וירג'יניה ב-6 באפריל 1776. כשהיה צעיר מאוד, משפחתו היגרה עם קהילה בפטיסטית דרך קמברלנד גאפ לקנטקי. רבים מהמבוגרים בקהילה הנודדת הזו היו עבדים כושים. ג'סי למד בסמינר טרנסילבניה ובאוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון, קנטקי, שם למד משפטים. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1800 והחל לעסוק בכך.
בשנת 1808, בלדסו מונה למזכיר המדינה. הוא היה חבר בבית הנבחרים של קנטקי ב-1812. לאחר מכן הוא נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1813 ועד להתפטרותו ב-24 בדצמבר 1814. לאחר מכן הוא הפך לחבר בסנאט של מדינת קנטקי ב-1817, וכיהן עד 1820. באותה שנה, הוא כיהן כחבר בחבר האלקטורים, והצביע לג'יימס מונרו.
בלדסו מונה לשופט במחוז לקסינגטון ב-1822. הוא התיישב בלקסינגטון והיה פרופסור למשפטים באוניברסיטת טרנסילבניה. לאחר מכן הוא הפך לכומר בכנסיית התלמידים. הוא עבר למיסיסיפי ב-1833 ולטקסס ב-1835. הוא מת ב-25 ביוני 1836 ליד נאקוגדוצ'ס, רפובליקת טקסס.
בשל אופיו ההפכפך, הוא הרוויח את הכינוי "Hot headed". מלבד היותו משפטן בולט, הוא היה דוד של אנשים בולטים רבים, כולל, אך לא רק, רוברט אמט בלדסו ביילור, שלמד משפטים תחתיו, ווקר קית' ביילור, שכיהן בשני הבתים של בית המחוקקים באלבמה וכשופט, תומאס צ'ילטון, שייצג גם הוא את קנטקי בקונגרס, ויליאם פאריש צ'ילטון, חבר קונגרס זמני של הקונפדרציה מאלבמה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374277105171  LCCN: n85239168  SNAC: w6kh18fs  US Congress: B000554  VIAF: 315533303   WorldCat (עם VIAF): 315533303
ג'סי וורטון

ג'סי וורטון (באנגלית: Jesse Wharton‏; 29 ביולי 1782 – 22 ביולי 1833) היה עורך דין שייצג לזמן קצר את טנסי בשני בתי הקונגרס.
ביוגרפיה

וורטון נולד ב-29 ביולי 1782 בקובסוויל, מחוז אלבמארל, וירג'יניה. הוא למד משפטים בקולג' דיקינסון, התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה ועסק בכך במחוז אלבמארל. הוא נישא למרי "פולי" פיליפס (6 בספטמבר 1786 - 11 באפריל 1813), בתם של ג'וזף פיליפס הבן ומילברי הורן, ב-20 באפריל 1804, במחוז דייווידסון, טנסי. נולדו להם חמישה ילדים: ג'ון אוברטון, ג'וזף פיליפס, רודה אן, שרה אנג'לינה ומרי פיליפס. מרי מתה בגיל 26. לוורטון היו גם חמישה ילדים עם אשתו השנייה, בת דודתו, אליזבת אוסטון רייס, מווירג'יניה.
לאחר שעבר לטנסי, וורטון נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס העשירי כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1807 עד 3 במרץ 1809. הוא מונה לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'ורג' וו. קמפבל וכיהן מ-17 במרץ 1814 עד 10 באוקטובר 1815, אז נבחר מחליף. לאחר מכן חזר לעסקי עריכת הדין שלו. בשנת 1832 הוא מונה לוועד המבקרים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
וורטון מת בנאשוויל, טנסי, ב-22 ביולי 1833, שבוע לפני יום הולדתו החמישים ואחת. הוא נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. נכדו, וורטון ג'קסון גרין היה חבר קונגרס אמריקאי מקרוליינה הצפונית.
הערות שוליים

↑  "Jesse Wharton". Tennessee Records - Tennessee Records and Marriage Bonds. נבדק ב-8 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jesse Wharton". Govtrack US Congress. נבדק ב-8 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  ג'סי וורטון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Jesse Wharton". The Political Graveyard. נבדק ב-8 בפברואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: W000324
ג'ורג' ברי

ג'ורג' לאונרד ברי (באנגלית: George Leonard Berry‏; 12 בספטמבר 1882 – 4 בדצמבר 1948) היה נשיא איגוד עובדי הדפוס הבינלאומי של צפון אמריקה בין השנים 1907 ל-1948 וסנאטור דמוקרטי מטנסי בין השנים 1937 ל-1938.
לפני מינויו כסנאטור, הוא הגיע בקושי למקום השני למועמדות לסגן הנשיא בוועידה הלאומית הדמוקרטית בבחירות 1924, והפסיד בהצבעה למושל נברסקה צ'ארלס וו. ברייאן, אחיו של ויליאם ג'נינגס ברייאן.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברי נולד ב-12 בספטמבר 1882 במחוז הוקינס, טנסי, ליד רוג'רסוויל. הוא עזב את הבית בגיל צעיר מאוד, והפך לעוזרו של עיתונאי ב-1891. הוא עבד במקצוע זה והיה פעיל באיגודי עובדים, ונבחר לנשיא האיגוד הבינלאומי שלו ב-1907.
ביוגרפיה > בית אנשי העיתונות

במהלך כהונתו, איגוד העיתונאים רכש את אתר הנופש הייל ספרינגס לשעבר, אתר נופש של מים מינרליים במזרח טנסי, לא הרחק מבית נעוריו של ברי, כסנטוריום עבור חבריו הסובלים משחפת, מחלה שכיחה בקרב חברים בתקופה ההיא, והפעיל בו בית ספר מקצועי עבור חבריו ללמוד מקצועות מתקדמים יותר ולהגדיל את הכנסתם, וכן כמטה הבינלאומי שלו.
לברי נודע על יכולות האתר במהלך ביקור באזור ביתו בשילוב עם חיפוש באזור אשוויל, קרוליינה הצפונית הסמוך יחסית, שהיה ידוע אז בסגולותיו המרפאות כביכול בנוגע למחלות בדרכי הנשימה. מתקן זה נודע בשם "בית העיתונאים". הוא תוכנן להיות עצמאי במידה רבה, ולנקודה אחת בה פעילות חקלאית גדולה, ולפני הקמת רשות עמק טנסי, תחנת כוח הידרואלקטרית משלה.
ביוגרפיה > ניסיון פוליטי

במלחמת העולם הראשונה, ברי השתתף בחיל המשלוח האמריקאי בדרגת מייג'ור, שירת מעבר לים בשנים 1918–1919, ולאחר מכן חזר הביתה כדי לחדש את ההנהגה הפעילה של האיגוד שלו. הוא היה לעיתים קרובות ציר לפגישות עבודה וקונגרסים לאומיים ובינלאומיים רבים, ובוועידה הדמוקרטית של 1924, כמעט נהיה מועמד לתפקיד סגן הנשיא. ב-6 במאי 1937, הוא מונה לכהן במושב הסנאט של ארצות הברית על ידי מושל טנסי גורדון בראונינג במקומו של נייתן ל. בכמן, שמת במהלך תפקידו.
כשהעביר את התפעול היומיומי של האיגוד לאחרים, ברי עבר לוושינגטון כדי למלא את תפקידיו בסנאטור. ברי בחר להתמודד בבחירות המיוחדות לסנאט של 1938 עבור יתרת הקדנציה שטרם הסתיימה, אך הובס בפריימריז הדמוקרטי על ידי התובע המחוזי טום סטיוארט, כשהלה זכה ב-49% מהקולות לעומת 29% של ברי. סטיוארט נתפס כמועמד השמרני המסורתי יותר מבין השניים, בעוד שברי היה פעיל איגוד עובדים בולט. המושל המכהן בראונינג, שמינה את ברי לסנאט, הובס בתהליך המינוי על ידי פרנטיס קופר במהלך הבחירות של אותה שנה.
כמה היסטוריונים פוליטיים סבורים שניתן לייחס את התבוסות הללו כמעט לחלוטין להשפעתה של המערכת הפוליטית המבוססת בממפיס של א. ה. קראמפ, שתמכה גם בסטיוארט וגם בקופר. כהונתו של ברי כסנאטור הסתיימה ב-8 בנובמבר 1938, כאשר הקולות בבחירות הכלליות שהצביעו על בחירתו של סטיוארט נאספו, למרות שסטיוארט לא תפס בפועל את המושב עד תחילת השנה הבאה.
ביוגרפיה > מותו

ברי חזר לתפעול שוטף של האיגוד ולתחומי העניין שלו, לרבות חקלאות, סביב בית העיתונאים עד מותו ב-4 בדצמבר 1948, (האיגוד המשיך להפעיל את המתקן במשך מספר שנים לאחר מותו של ברי) והוא נקבר בבית פרסמנ'ס אך גופתו הועברה מאוחר יותר לבית הקברות מקיני ברוג'רסוויל הסמוכה.
איוב ננזף על ידי אשתו (דה לה טור)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ז'ורז' דה לה טור 
 תאריך יצירה:  1620 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  97 ס״מ 
 גובה:  145 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  LI 86 (Musée départemental d'Art ancien et contemporain) 
 מיקום:  Musée départemental d'Art ancien et contemporain
 
איוב ננזף על ידי אשתו הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'ורז' דה לה טור, אשר נוצר במועד לא ידוע בין השנים 1620 ל-1650. הציור מתאר סצנה מתוך התנ"ך, בה איוב, אדם עשיר ובעל השפעה שאיבד בתוך זמן קצר את ילדיו, רכושו ובריאותו אך לא את יראתו, ננזף על ידי אשתו על כך שהוא שומר על אמונתו ונדרש לקלל את אלוהים ולמות.
הציור מוצג כיום במוזיאון המחוזי לאמנות עתיקה ועכשווית בעיר אפינאל שבצרפת.
במקור יוחס בטעות לצייר איטלקי אלמוני מן המאה ה-17, אך ב-1829 נרכש על ידי בעליו הנוכחיים, וב-1922 יוחס מחדש לדה לה טור. ייחוס זה אושרר בשנת 1972 בעקבות שיקום הציור, שבמהלכו נחשפה חתימתו של האמן.
חוקר האמנות שארל סטרלינג טען כי הציור נוצר בתקופת נעוריו של הצייר, בעוד שפייר רוזנברג סבר כי הוא נוצר בשלהי הקריירה שלו, סביב שנת 1650.
הציור ממלא תפקיד מרכזי בנובלה הבעיה היחידה מאת מיוריאל ספארק, שבה הדמות הראשית, הארווי גות'אם, חוקר חובב של ספר איוב, נאבק ליישב את הדימוי הרך של אשת איוב כפי שהיא מופיעה בציור עם דבריה החריפים בטקסט המקראי.
הערות שוליים

↑  Pierre Rosenberg et Marina Mojana, Georges de La Tour : Catalogue complet des peintures, Paris, Bordas, coll. « Les fleurons de l'art » (no 12), 1992 (מסת"ב 2-04-019598-X)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Joconde: M0536000572
ג'ורג' הווארד ויליאמס

ג'ורג' הווארד ויליאמס (באנגלית: George Howard Williams‏; 1 בדצמבר 1871 – 25 בנובמבר 1963) היה פוליטיקאי ועורך דין אמריקאי ממיזורי. כרפובליקני, כיהן כסנאטור אמריקאי ממיזורי מ-1925 עד 1926, והשלים את כהונתו של סלדן פ. ספנסר לאחר מותו של האחרון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ורג' ה. ויליאמס נולד ב-1 בדצמבר 1871 בקליפורניה, מיזורי לג'ון מורו ואליס גריי (הווארד) ויליאמס. אביו היה מעורב מאוד בפוליטיקה של המדינה והמקומית, כיהן כחבר בסנאט של מיזורי, עורך דין תובע ושופט מחוזי. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון בקליפורניה בשנת 1889, ג'ורג' ויליאמס השתתף בשיעורי הכנה לקולג' בדרורי קולג' בספרינגפילד, מיזורי. לאחר מכן למד באוניברסיטת פרינסטון, וקיבל את התואר שלו ב-1894. לאחר פרינסטון ג'ורג' ויליאמס לימד תקופה קצרה בתיכון קליפורניה תוך כדי לימודי משפטים ועבודה כפקיד במשרד עורכי הדין של אביו. הוא המשיך ללימודים נוספים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, וקיבל תואר ב-1897. ויליאמס התקבל ללשכת עורכי הדין של מיזורי באותה שנה, אז הוא הקים משרד בעריכת דין בסנט לואיס, מיזורי.
ביוני 1900 ויליאמס התחתן עם הארייט צ'ייס סטיוארט, בתו של עורך הדין הבולט של סנט לואיס אלפונסו סטיוארט ונכדתו של גנרל מלחמת האזרחים של הקונפדרציה אלכסנדר פ. סטיוארט. לזוג נולדו שני בנים. בשנת 1902 ויליאמס הצטרף למשרד עורכי הדין של חותנו.
ביוגרפיה > פוליטיקה

ג'ורג' ויליאמס, שהיה מעורב זמן רב בפוליטיקה הרפובליקנית של מיזורי, מונה לשופט בית המשפט המחוזי באזור סנט לואיס ב-1906, תפקיד בו כיהן עד 1912. בתפקיד זה הוא היה שחקן מפתח בפיתוח קוד נוער חדש למיזורי, והתעניין מאוד בשיפור חייהם של ילדים, מה שנמשך גם לאחר שעזב את בית המשפט. כיו"ר מועצת שומרי הילדים של סנט לואיס, הוא עזר להקים את חוות בלפונטיין, בית לילדים בעייתיים, יתומים ונטושים.
בשנת 1922 מונה ויליאמס כציר לוועידה החוקתית של מיזורי, שם הוכחה כושרו למשפט עסקים כבעל ערך במיוחד. הוועידה אפשרה לוויליאמס לזכות בהכרה מסוימת במדינה, וכן הוא עמד בראש כמה ועדות חשובות. בשנת 1923, כהוקרה על שירותו, העניקה לו מכללת מיזורי ואלי תואר דוקטור לשם כבוד למשפטים. עם מותו הבלתי צפוי של הסנאטור סלדן ספנסר במאי 1925, ג'ורג' ה. ויליאמס מונה על ידי מושל מיזורי, סם בייקר, כדי למלא את שמונה עשר החודשים הנותרים של כהונתו של ספנסר עד לבחירות הכלליות ב-1926. כסנאטור, ויליאמס כיהן כיו"ר הוועדה לביקורת ובקרה על ההוצאות המותנות, וכחבר בוועדה לתביעות קרקע פרטיות. ויליאמס ניצח שני עמיתים רפובליקנים, דייוויד מ. פרוקטור ובלודג'ט פריסט, עם 56 אחוזים מהקולות לזכייה בפריימריז בסנאט האמריקאי באוגוסט 1926. עם זאת, בבחירות הכלליות בנובמבר הוא הפסיד למתמודד הדמוקרטי הארי האווס ב-52% ל-48%.
ביוגרפיה > אחרית חייו

לאחר תבוסתו בסנאט, ויליאמס חזר למשרד עורכי הדין שלו בסנט לואיס עד 1943, אז פרש ועבר למטסון, מיזורי. ויליאמס, שהתעניין במשך זמן רב בהיסטוריה של המדינה ובהיסטוריה הלאומית, הוביל מאמץ לשמר חווה במחוז סנט צ'ארלס, מיזורי, שהייתה פעם בבעלותו של דניאל בון. המאמץ נחל הצלחה, כאשר אוניברסיטת לינדנווד מחזיקה ומפעילה כעת את הבית כמרכז המורשת ההיסטורי של דניאל בון ליד דפיאנס, מיזורי. במהלך חייו ג'ורג' ויליאמס היה תומך כלכלי של כמה מכללות ואוניברסיטאות, כולל דרורי קולג' ופרינסטון וכן מכללת וסטמינסטר ומכללת האוזרק בשנת 1950, ויליאמס עבר שוב לסרסוטה, פלורידה, שם נפטר ב-25 בנובמבר 1963. הוא נקבר בבית הקברות של הבונים החופשיים בקליפורניה, מיזורי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "George H. Williams Congressional biography". United States Congress website. 2012. נבדק ב-30 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Republican Primary, 1926 Missouri Senate". Our Campaigns.com. 25 ביולי 2011. נבדק ב-1 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1926 Missouri U.S. Senate election". Our Campaigns.com. 20 ביולי 2005. נבדק ב-1 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historic Daniel Boone Home & Heritage Center". Lindenwood University. 2012. נבדק ב-1 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008060499  SNAC: w6zk6zsj  US Congress: W000499  VIAF: 44106950   WorldCat (עם VIAF): 44106950
ג'וזף פאולר

ג'וזף סמית פאולר (באנגלית: Joseph Smith Fowler‏; 31 באוגוסט 1820 – 1 באפריל 1902) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי. כתושב טנסי, הוא התבלט בתמיכתו באיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. פאולר שימש כמבקר המדינה בתקופת הממשל הצבאי של אנדרו ג'ונסון. לאחר המלחמה כיהן פאולר כחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי בין השנים 1866 ל-1871.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פאולר נולד בסטאובנוויל, אוהיו ב-31 באוגוסט 1820, והיה בנם של ג'יימס ושרה (אטקינסון) פאולר, ילידי מרילנד ווירג'יניה בהתאמה. הוא סיים את לימודיו באקדמיית Steubenville's Grove למד בפרנקלין קולג' בניו את'נס, אוהיו, שם סיים את לימודיו ב-1843. הוא לימד בית ספר במחוז שלבי, קנטקי בשנת 1844 והיה פרופסור למתמטיקה בפרנקלין קולג' במחוז דוידסון, טנסי בין השנים 1845–1849. הוא למד משפטים בבאולינג גרין, קנטקי, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק בכך בטנסי עד 1861. מ-1856 עד 1861 כיהן כנשיא מכללת הווארד לנשים בגלאטין, טנסי.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים

פאולר היה יוניוניסט נלהב ובתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית הוא העביר את משפחתו לספרינגפילד, אילינוי. הוא חזר לטנסי כאשר הוקמה ממשלת פרו-איחוד. מ-1862 עד 1865, פאולר שימש כמבקר המדינה של טנסי, ושימש בתפקידו בתקופת הממשל הצבאי של אנדרו ג'ונסון.
ביוגרפיה > חבר הסנאט של ארצות הברית

ב-1866 הפכה טנסי למדינת הקונפדרציה לשעבר הראשונה שהתקבלה מחדש לאיחוד; האספה הכללית של טנסי בחרה בפאולר לסנאט, שם החל כהונתו ב-24 ביולי 1866. פאולר הפך לחלק מאספת הבחירה הרפובליקנית ברובה. בקונגרס ה-40 הוא כיהן כיו"ר הוועדה להצעות חוק שקועות.
ביוגרפיה > חבר הסנאט של ארצות הברית > משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון

במהלך משפט ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון, פאולר שבר את האחדות המפלגתית, יחד עם תשעה סנאטורים רפובליקנים נוספים, והצביע בעד זיכויו של ג'ונסון. כולל פאולר, שבעה סנאטורים רפובליקנים הוטרדו מהאופן שבו בוצעו מניפולציות בהליכים על מנת להציג את הראיות באופן חד-צדדי. הסנאטורים הרפובליקנים האחרים שהביעו את החששות הללו היו ויליאם פיט פסנדן, ג'יימס וו. גריימס, ג'ון ב. הנדרסון, ליימן טראמבל, פיטר ג'י ואן וינקל ואדמונד ג'י רוס מקנזס, שסיפק את ההצבעה המכריעה. יחד, עם שלושה סנאטורים רפובליקנים נוספים (ג'יימס דיקסון, ג'יימס רוד דוליטל ודניאל שלדון נורטון) כולם התריסו נגד מפלגתם ודעת הקהל שלהם והצביעו נגד הרשעת ג'ונסון. לאחר המשפט, חבר הקונגרס בנג'מין באטלר ערך דיונים על הדיווחים הנרחבים לפיהם סנאטורים רפובליקנים שוחדו כדי להצביע בעד זיכויו של ג'ונסון. בדיונים של באטלר, ובחקירות שלאחר מכן, התרבו עדויות לכך שחלק מקולות הזיכוי נרכשו על ידי הבטחות למשרות פטרונות וכסף מזומן.
ביוגרפיה > אחרית חייו

פאולר לא הועמד לבחירה מחדש, ועזב את הסנאט בתום כהונתו ב-1871. הוא חזר לטנסי, ועסק בעריכת דין בנאשוויל. בשנת 1872, הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקנית הליברלית, והיה ציר לוועידה הלאומית שלה. בשנת 1875, פאולר נבחר על ידי הוועדה המתכננת של האנדרטה הציבורית בנאשוויל, שהנציחה את מותו של אנדרו ג'ונסון, לשאת את נאום ההלוויה. בשנת 1878 עבר פאולר לוושינגטון הבירה, שם עסק בעריכת דין עד זמן קצר לפני מותו. פאולר גם חיבר מאמרים עבור The Magazine of American History ופרסומים אחרים.
ביוגרפיה > מוות וקבורה

פאולר מת בוושינגטון די. סי. ב-1 באפריל 1902, ונקבר בבית הקברות לקסינגטון בלקסינגטון, קנטקי.
משפחתו

ב-12 בנובמבר 1846 התחתן פאולר עם מריה לואיזה אמברי (1827–1866). הם היו הורים לשני ילדים, לואיזה פאולר (1849–1889) וג'יימס באולינג פאולר (1859–1887).
מנזר פובלט

וידאו קצר על המנזר
דגם המנזר, במיניאטורה של קטלוניה
קברים מלכותיים של המנזר, שם קבור חואן השני, מלך אראגון
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה פובלט (בקטלאנית: Reial Monestir de Santa Maria de Poblet, בספרדית: Real Monasterio de Santa María de Poblet), או בקיצור מנזר פובלט, הוא אב הטיפוס של מנזר ציסטרציאני (מסדר נזירים קתולי) ספרדי.
המנזר שוכן בנפת ברברה (קט') בשטח המועצה המקומית וימבודי אי פובלט (קט'), במחוז טרגונה בקטלוניה (ספרד). המנזר הראשון במקום טופח ומומן על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שהעניק אותו לנזירים של מנזר פונפרואד (צר') (דרום צרפת של ימינו) בשנת 1149.
המבנה שימש כפנתאון המלכותי של כתר אראגון, מסוף המאה ה-14 עד להכחדת בית המלוכה של אראגון במאה ה-15.
המנזר הלך והתעשר כתוצאה מתרומות שונות שקיבל, והגיע לשיא פארו במאה ה-14, ומאז הלך והידרדר עד שננטש לחלוטין בשנת 1835 כתוצאה מהחרמת מנדיסאבל (אנ'). בשנת 1930 החל שיקום המנזר, כך שבשנת 1935 ניתן היה לקדש את הכנסייה במטרה לחדש בה את הפולחן, ובשנת 1940 חזרו אליו כמה נזירים. לא ניתן לבקר בכל חלקי המנזר, בייחוד סגורים החדרים המשמשים את הנזירים הציסטרציאנים שחזרו להתגורר במנזר.
בשנת 1991 הוכרז מנזר פובלט אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ויחד עם מנזר גואדלופה, אל אסקוריאל, מנזר סן מייאן דה יוסו ומנזר סן מייאן דה סוסו הם המנזרים בספרד (אנ') שזכו לתואר זה.
ארגון המנזר

מראשית היווסדו תוכנן שהמנזר יקיף אזור עיבוד חקלאי למופת הן בתוך הנכס, והן בחוות בסביבה (המכונות grangiae), תוך ניצול של שפע המים והיערות. כל אחת מהחוות נשלטה ונוהלה על ידי נזיר שעמד בראש קבוצת עובדים המכונה "משפחה" (familia) המורכבת מעמאיים, שומרים כפריים, גננים וכו'. בסוף המאה ה-12 היה המנזר הבעלים של 17 חוות.
מנזר פובלט הצליח לספק את כל צרכיו בכוחות עצמו. המנזר היה בפועל עיירה שלמה אמיתית בסגנון של המנזרים סיטו (צר') וקלרבו. בנוסף למבני השירות המובנים מאליהם והעיקריים של כל מנזר, היו בפובלט מרפאה, בית מרקחת, בתי קברות, גן של צמחים ארומטיים, טחנות, מאפיות ואפילו צינוק, שכן לאב המנזר הייתה סמכות של אציל פיאודלי.
ארגון המנזר > בתים, רכוש וזכויות

המנזר הפך לבעלים של מנזרים ציסטרציאניים רבים בעיירות החשובות ביותר בכתר אראגון. השלוחות הגדולות היו:
מנזר פיידרה (ספ') באראגון
מנזר בניפסר (Monasterio de Benifasar) במועצה המקומית פואבלה דה בניפסר (ספ') (מחוז קאסטיון)
מנזר לה ריאל (ספ') במיורקה
מנזר סן ויסנטה (Priorato de San Vicente) בוולנסיה
מנזר נצרת (Monasterio de Nazaret) בברצלונה
טלט (Tallat) בגבול בין טרגונה לליידה
המנזר הרחיב את תחום השיפוט שלו על פני שבע ברוניות שכללו 60 יישובים. הייתה לו הזכות למנות את ראש העיירה של 10 העיירות התלויות בו. המנזר היה גם בעל רכוש גדול שכלל את:
הטירה והכפר ורדו (Castillo y villa de Verdú)
טירת מונרגס (Castillo de Monargues)
למנזר היו גם זכויות מרעה על אדמות המלוכה, כמו גם על משטחי המלח של קרדונה וזכויות הדיג באמפוריאס.
ארגון המנזר > אב המנזר והנזירים

אבות מנזר פובלט קיבלו כוח סמכות שיפוטי נרחב שחל לא רק על המנזרים והרכוש בבעלות המנזר, אלא הם גם עמדו בראש המסדר הציסטרציאני בממלכות אראגון ונווארה. בקורטס של קטלוניה (ספ') (הפרלמנט) היה להם מקום בולט, ואף היו חברים בז'נרליטט דה קטלוניה. פדרו הרביעי, מלך אראגון (המכונה "חובב הטקסים"), העניק לאבות המנזר (או בהיעדרם לנזירים הממונים) את המעמד המיוחס של מחלק הנדבות (Limosnero) המלכותי בחצרו. הם זכו לכבוד של ליווי המלך בפעולותיו ובקרבות הכיבוש שלו, לעיתים קרובות שימשו כיועציו או כשגרירים מטעמו.
פרו השני, מלך אראגון, העניק את התואר נוטריון מלכותי (Notario real) לנזיר האחראי על הארכיון. גם המנזר וגם הנזירים קיבלו פטור משבועה בתביעות ובמשפטים שכן דיברתם אמורה הייתה להיות שווה יותר משבועה.
על פי סמכות שהעניק חיימה הראשון, מלך אראגון משנת 1222 נתנה הזכות לשאת את הסמל המלכותי לכל אחד מנכסי מנזר פובלט כסימן להיותם תחת חסותו של המלך.