stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראדושיצה
תולדות היישוב

ראדושיצה נזכר מהמאה ה-14, ובתחילת המאה ה-15 הוענקו לו זכויות עיר. עד המאה ה-19 היה הכפר יישוב כנסייתי.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי ראדושיצה

יהודים ישבו בראדושיצה מתחילת המאה ה-19, עם ביטול ההגבלות על מגורי יהודים במקום. התיישבותו במקום של האדמו"ר ישכר דב בארון הביאה להתפתחות הקהילה היהודית ביישוב, ובשנת 1897 נמנו בכפר 1,728 יהודים.
במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, גירשו השלטונות את רוב יהודי הכפר ממנו. כששבו אליו אלו בתום הקרבות, מצאו כי בתיהם נבזזו. בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-400 משפחות יהודיות, רוב תושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית.
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה ניזוק היישוב קשות כתוצאה מהקרבות בסביבתו, ורוב תושביו עזבו אותו. עם הגעת פליטים יהודים ליישוב, הגיע מספר יהודיו בשנת 1941 לכ-2,400 איש. באביב 1942 הגיעו ליישוב פליטים יהודים נוספים.
בתחילת נובמבר 1942 שילחו הגרמנים את כ-4,000 היהודים ששהו ביישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קרולה מוואסה

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1833 ארמון שנברון, וינה, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1907 (בגיל 74) דרזדן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת סקסוניה 
 מקום קבורה:  הקתדרלה הקתולית 
 בן או בת זוג:  אלברט, מלך סקסוניה (18 ביוני 1853–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה
 Order of Sidonie 
 
קרולה מוואסה (בגרמנית: Carola von Wasa-Holstein-Gottorp;‏ 5 באוגוסט 1833 - 15 בדצמבר 1907) הייתה נסיכת שוודיה, ומלכה רעיה של סקסוניה. היא הייתה המלכה האחרונה של סקסוניה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

קרולה נולדה ב-5 באוגוסט 1833 בארמון שנברון, וינה והייתה בתם של גוסטב, נסיך ואסה ולואיזה אמליה, נסיכת באדן, ונכדתו של מלך גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה שהודח בשנת 1809.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 היא נחשבה לאחת הנסיכות היפות של אירופה. מחזרים לא חסרו לה, והיו תוכניות לחתנה עם נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים. היא הייתה בת דודה של הקיסר דרך סבתה מצד אמה סטפני דה בוארנה, בתו המאומצת של נפוליאון הראשון ונסיכת האימפריה הצרפתית הראשונה. אביה היה נגד הנישואים בשל המצב הפוליטי ההפכפך בצרפת והמחלוקת ההיסטורית של שושלת שלו עם שושלת בונפרטה. 20 שנה לאחר מכן, כשנפוליאון השלישי הודח מהשלטון, צוטט אביה כאומר, "חזיתי את זה נכון!"
בשנת 1852, בניגוד לרצונו של אביה, קרולה המירה את דתה לקתולית. ב-18 ביוני 1853, נישאה קרולה בדרזדן לאלברט, נסיך הכתר של סקסוניה. נישואיהם היו ללא ילדים, אף על פי שהיא סבלה מהפלות רבות. יורשיה הקרובים ביותר היו: מצד האב, פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (1857–1928), בנו של בן דודה הראשון; ובן דודה הראשון, מלך רומניה קרול הראשון (1839–1914) מצד האם.
הייתה לה מערכת יחסים טובה עם חמיה ותוארה כתמיכתה בם בזמנים קשים. כבר בתור נסיכת כתר, החלה קרולה את הפעילות בנושאים חברתיים אותה המשיכה כמלכה. בשנת 1866, היא ביקרה בבתי החולים השדה של סקסוניה בווינה, שם התפרסמה כאחות טובה. ב-1867 היא ייסדה את ועדת אלברט, שתרמה לטיפול הרפואי של הצבא הגרמני במהלך מלחמת 1870–1871. על עבודתה היא עוטרה בעיטור מסדר לואיזה הפרוסי ובמסדר הסקסוני של זידוניה. ב-1871, היא ליוותה את אלברט לקומפיין לאחר תבוסת צרפת, שם אירחה את קציני הצבאות המנצחים כמארחת פופולרית.
ביוגרפיה > מלכה רעיה

בשנת 1873, בן זוגה מת חמיה, ובעלה הוכתר כמלך אלברט הראשון. בשנת 1884, הסניף השוודי המודח של בית אולדנבורג עשה שלום עם שושלת ברנדוט השוודית החדשה באמצעותה ובתו של בן דודה הראשון אשר הפכה לנסיכת הכתר ויקטוריה משוודיה, כאשר שרידי סבה של קרולה, מלך שוודיה גוסטב הרביעי אדולף, אביה ואחיה לודוויג נלקחו לסטוקהולם ונקברו בקריפטה המלכותית. בשנת 1888, קרולה ובן זוגה ערכו ביקור רשמי בשוודיה.
המלכה קרולה תרמה תרומה חשובה לארגון הבריאות בסקסוניה. בשנת 1867, כנסיכת הכתר, היא ומארי סימון הקימו את אלברט-וריין. היא הקימה בית ספר לאחות רטובה בלייפציגר טור (1869), את בית החולים "קרולה-האוס" (1878), את סוכנות התעסוקה לנשים יוהנס-וריין (1876), בית ספר לנשים בשוורצנברג (1884), את בית "גוסטבהיים" עבור הזקנים, החולים והחלשים בנידרפוירץ (1887), בית הספר Lehrertöchterheim Carola-Stift Klotzsche (1892) ובית הנכים Amalie hus Löbtau, Friedrichstadt (1896). קרולה הייתה מלכה פופולרית. בשנת 1902 מת בעלה וגיסה גאורג, מלך סקסוניה עלה לשלטון במקומו.
היא הייתה הגבירה ה-499 של המסדר המלכותי של המלכה מריה לואיסה.
קרולה מתה ב-15 בדצמבר 1907 בדרזדן, ובזמן מותה, היא הייתה הנכד האחרון שנותר בחיים של גוסטב הרביעי אדולף.
ראדזימין

ראדזימין (בפולנית: Radzymin) היא עיירה במחוז וולומין שבפרובינציית מזוביה בפולין, צפונית מזרחית לוורשה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

ראדזימין הוקמה בידי האציל הפולני ראדזימינסקי במאה ה-15, וזמן לא רב לאחר הקמתה הוענקו לה זכויות עיר. עד סוף המאה ה-18 הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות, ובאמצע המאה ה-17 נפגעה קשות כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. שריפות גדולות שפרצו בעיירה בשנים 1696 ו-1742 בלמו גם הן את התפתחותה.
בחלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מתחילת המאה ה-19 קמו בעיירה מספר מפעלי תעשייה קטנים. באוגוסט 1920, במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, נערך בסמוך לעיירה קרב גדול.
יהודי ראדזימין

יהודים ישבו בעיירה מראשיתה, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בתקופה הפרוסית גדל מספר יהודי העיירה, ובשנת 1897 מנו כ-60% מתושביה. במהלך המאה ה-19 החלה לפעול בעיירה שושלת האדמו"רים של חסידות ראדזימין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,200 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים. בזמן האדמו"ר רבי יעקב מראדזימין כיהן הרב נפתלי הרצקא לוואזער (ליבזר) כמורה צדק בעיירה. ביתו נישאה לרב חשוב בשם רבי משה מלמד חסיד של רבי ישראל מסטלין  (בנו של רב שמשון מלמד רבה של טרנובקה) ששימש תקופה קצרה כשוחט וחזן בעיירה. הוא נפטר בשנת 1912
יהודי ראדזימין > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה ובשוד רכושם, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה, והוצאה להורג של 14 מנכבדיה. בדצמבר 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו נצטוו לענוד סרט זרוע, וממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה. בתחילת 1941 הובאו לגטו שבעיירה יהודים שגורשו מיישובי הסביבה וממערב פולין, והצפיפות והרעב בו גברו, תוך התפשטות מגפות קטלניות. בנובמבר 1941 גודר הגטו.
באביב 1942 הובאו לגטו שבעיירה יהודים מטלושץ' ועיירות נוספות בסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-2,800 איש. ב-2 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים, וניסו לרכז את יהודיו. במהלך האקציה התנגדו לגרמנים יהודים רבים, ואלו נרצחו במקום. בעת זו הצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה כ-200 יהודים. כ-70 יהודים שולחו למחנה עבודה ליד ורשה, בו חלקם הגדול נרצחו כעבור זמן מה.
למחרת, 3 באוקטובר 1942, שולחו אחרוני היהודים מהגטו שבעיירה בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. אחר היהודים שנמלטו ליערות הסביבה ערכו הגרמנים מצוד, בסיוע פולנים מקומיים, ורק בודדים מתוכם הצליחו לשרוד.
אנדרטה לזכר יהודי ראדזימין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
קרול שימנובסקי

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1882 Tymoshivka, אוקראינה 
 פטירה:  29 במרץ 1937 (בגיל 54) לוזאן, שווייץ 
 שם לידה:  Карлъ Матвѣй Шимановскій 
 מקום קבורה:  הקריפטה בסקאלקה 
 מוקד פעילות:  זאקופנה 
 תקופת הפעילות:  1899–1937 (כ־38 שנים) 
 מקום לימודים:  Єлисаветградське земське реальне училище 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Boris Kochno ירוסלאב איבשקייביץ' Aleksander Szymielewicz Witold Conti 
 פרסים והוקרה:  מסדר סאבה הקדוש  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין  מפקד במסדר הכתר של איטליה  קצין במסדר הכתר של איטליה  אביר בלגיון הכבוד  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה  זרי דפנה אקדמיים מוזהבים  צלב ההצטיינות המוזהב  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרול מאצ'יי קורווין-שימנובסקי (בפולנית: Karol Maciej Korwin-Szymanowski;‏ 6 באוקטובר 1882 – 29 במרץ 1937) היה מלחין ופסנתרן פולני.
חייו

שימנובסקי נולד למשפחה עשירה של בעלי אחוזות מן האצולה הפולנית בכפר טימושבקה, אז בפלך קייב באימפריה הרוסית, כיום במחוז צ'רקאסי באוקראינה. שם המשפחה "שימנובסקי" בא ככל הנראה משם היישוב שימאני, ליד שצ'וצין, בחבל מזוביה. אחד מאבות המשפחה דומיניק התיישב באוקראינה חמישה דורות קודם לכן.  אין קשר משפחתי בינו לבין המלחינה מראשית המאה ה-19 מריה שימנובסקה.
את הכפר טימושבקה ירש האב סטניסלב קורווין-שימנובסקי מאביו, פליקס. האם, אנה, לבית טאובה, הייתה ממוצא גרמני-בלטי מחבל קורלנד. רבים מקרב בני המשפחה גילו כישרונות מוזיקליים. אחיו של המלחין, פליקס, היה פסנתרן ואחותו, סטניסלבה קורווין-שימנובסקה, הייתה זמרת סופרן.
קרול עצמו למד מוזיקה באופן פרטי אצל אביו, וב-1892 עבר ללמוד בבית הספר למוזיקה של גוסטב נויהאוז באליזבטגראד. משנת 1901 למד בקונסרבטוריון בוורשה, שאותו ינהל משנת 1926 עד פרישתו ב-1930. אפשרויות הקידום המוזיקליות בפולין תחת הכיבוש הרוסי היו מוגבלות מאוד בימים ההם, ושימנובסקי הרבה במסעות ברחבי אירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון וארצות הברית. המסעות הללו, בעיקר באזור הים התיכון, סיפקו השראה רבה למלחין והאסתטיקן.
הפירות שהניבו מסעותיו כללו לא רק יצירות מוזיקליות, אלא גם דברי שירה ורומן על אפבוס הפדראסט, שחלקים ממנו אבדו בשריפה בשנת 1939. שימנובסקי עצמו תרגם את הרומן לרוסית ונתן אותו במתנה לבוריס קוכנו ב-1919. שימנובסקי כתב גם מספר רב של שירי אהבה בצרפתית לנער בן ה-15, ביניהם "גנימד", "בדקר", "נ'אימפורט" ו"ואגאבונד".
בדברים שכתב על הרומן שלו, אמר שימנובסקי, "בספרי נתתי ביטוי להרבה, אולי לכל מה שיש לי לאמור בעניין זה, שהוא בעיני חשוב מאוד ויפה מאוד." הספר ניתן להשגה בתרגום לגרמנית, Das Gastmahl. Ein Kapitel aus dem verlorenen Roman Ephebos, ברלין 1993; שימנובסקי מת בסאנאטוריום בלוזאן, שווייץ משחפת.
שימנובסקי הושפע מן המוזיקה של ריכרד וגנר, ריכרד שטראוס, מקס רגר ואלכסנדר סקריאבין ומן האימפרסיוניזם של קלוד דביסי ומוריס ראוול. במוזיקה שלו ניכרת גם השפעה רבה של בן ארצו פרדריק שופן ומוזיקת-עם פולנית. בדומה לשופן, כתב שימנובסקי מספר רב של מזורקות לפסנתר. בייחוד השפיעה עליו המוזיקה העממית מן הרמות הפולניות [גוראלה], שגילה בזאקופנה, בהרי טאטרה הדרומיים, ובמאמר בשם "על אודות מוזיקה מרמות פולין": התגלית שלי את היופי הייחודי של המוזיקה, המחול והאדריכלות של רמות פולין היא אישית מאוד במהותה; הרבה מן היופי הזה הטמעתי אל הווייתי הפנימית ביותר." (עמ' 97) על פי ג'ים סאמסון (1977, עמ' 200), המוזיקה "כתובה לשני כינורות וקונטרבס," והיא "בעלת מאפיינים אקזוטיים' ייחודיים, דיסוננטית מאוד ורצופה אפקטים הטרוגניים מרתקים." שימנובסקי הטמיע בתשומת לב את כל היסודות הללו ולבסוף פיתח סגנון רפסודי אישי ביותר ועולם הרמוני ייחודי משלו. הוא היה מן המקוריים ביותר בין מלחיני המאה ה-20.
יצירותיו

בין יצירותיו התזמורתיות המוכרות של שימנובסקי ארבע סימפוניות (מס' 3, "שירת הלילה" עם מקהלה וסולנים ווקאליים ומס' 4, "סימפוניה קונצ'רטנטה", עם פסנתר קונצ'רטנטה) ושני קונצ'רטי לכינור בעלי אופי חולמני. יצירותיו לבימה כוללות באלטים, "הארנאזי" ו"מנדראגורה" ואופרות "חגית" ו"המלך רוג'ר" (על פי לברית של ירוסלב איבשקייביץ'). שימנובסקי כתב מספר רב של יצירות לפסנתר, ביניהן ארבעה אטיודים, אופוס 4 (האטיוד השלישי הוא אולי הקטע הפופולרי ביותר שלו), מזורקות רבות וה-Métopes המעודן והאישי מאוד באופיו. בין שאר יצירותיו "שלוש אגדות" לכינור ופסנתר, שתי רביעיות מיתרים המחייבות רמת ביצוע גבוהה, סונאטה לכינור ופסנתר, כמה שירים תזמורתיים (מהם לטקסטים של חאפיז וג'יימס ג'ויס) וסטאבט מאטר, המוכרת כיצירת מופת כוראלית.
לפי סמסון (עמ' 131), "שימנובסקי לא אימץ חלופות כוללות לארגון טונאלי...למתחים ולפתרונות ההרמוניים ולפיסוק המלודי יש מקורות ברורים בנוהל טונאלי, אבל...המסגרת הטונאלית התומכת נעדרת כמעט לחלוטין."
הערות שוליים

↑  אזכור היעדר קשר משפחתי (גרמנית)
↑  קרול שימנובסקי באתר www.culture.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268879905171  PLWABN: 9810542958705606  BIBSYS: 98009003  BNC: 000135628  BNE: XX992403  BnF: cb13900245n (data)  CiNii: DA08566537  GND: 118620401  ISNI: 0000 0001 1442 9498  LCCN: n50038384  LNB: 000049165  MusicBrainz: e04ef24e-b64e-4ca5-a479-b6bc79042ff5  NDL: 00621536  NKC: jn19990008398  NLA: 35919911  NLK: KAC2018N5934  NSK: 000226185  NTA: 069916462  RERO: 02-A000159511  SELIBR: 199531  SNAC: w6hx1q8f  SUDOC: 027648621  Trove: 1146036  VcBA: 495/351422  VIAF: 44486568   WorldCat (עם VIAF): 44486568 
פסלו של קרול שימנובסקי באקדמיה למוזיקה בקטוביץ
ראדי

ערך זה עוסק בכפר באימפריה הרוסית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ראדי (ברוסית: Рады; באוקראינית: Града) היה כפר הולדתו של חיים נחמן ביאליק. הכפר שכן במרחק של 15 קילומטרים מן העיר ז'יטומיר בחבל ווהלין שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). כיום הכפר אינו קיים יותר ובמקום שוכנת רק תחנת עצירה של רכבת.
הכפר ראדי ביצירות ביאליק

בשנת 1873 נולד בכפר ראדי חיים נחמן בְּיאליק, מגדולי המשוררים העבריים בעת החדשה, שזכה לתואר "המשורר הלאומי" ואף נחשב אחד היוצרים הגדולים בספרות העולמית. בכפר זה עברו על ביאליק שש שנות חייו הראשונות. באיגרת ביוגרפית ששיגר ביאליק להיסטוריון יוסף קלאוזנר בשנת 1903 הוא מתאר את רשמיו כילד מן הכפר ראדי:
מקום יערות ושדות ונוה שאנן מלא יופי צנוע של טבע פשוטה ובריאה, שמחה בחלקה ומסתפקת במועט. זהר רקיע, מרחבי שדה, דומיית חורש, האומרת "דרשני !... במקום זה ספגתי את הרשמים הראשונים של העולם והטבע.
הסופר וחוקר הספרות העברית אהרון בן אור (אורינובסקי) מתאר כך את הכפר ראדי:
הכפר ראדי היה פינה שקטה וירוקה, היה מוקף גבעות, יערות ומקשאות, ושבילים התפתלו ממנו והוליכו לעמקים ולקמות מזהיבות.
ביאליק הביע את רשמי הילדות המוקדמת שלו בכפר ראדי בעיקר בשירי הטבע שלו וסיפורו "ספיח", בו הוא מספר כי רשמיו הראשוניים מן הכפר ליוו אותו כל ימיו וצפים ועולים בעיני רוחו מדי פעם:
עין בעין אראה את משכנות בוקר חיי ונאות ילדותי הראשונה....מאשר הוא שם, מאחת הפינות הנשכחות בוואליניה, מסתתר קנה ובצה וממקום יערות שאין להם סוף, יעלה לפני כפר מולדתי על ימיו ולילותיו, על חגיו ושבתיו ועל כל מועדי שנתו יחד, ומראהו כאשר עשה אותו אלהים: קטן ושלו וצנוע. עומד לו שם עדיין....חציו במישור וחציו במדרון. חבוי בצל שיחיו ואילנותיו ומעוטר גגותיו ומקשותיו...דבר לא נשתנה בו וצרור לא נפל ממנו. הם הם בתי החמר וצריפי העץ נמוכי הקומה, הזרועים בבקעה ובהר כעדרי צאן מבוהלים; הוא הוא החורש האלם, הזומם לי מרחוק; היא היא הגבעה הירוקה הרובצת מולי, נכח בית אבי ממש.
החיפוש אחר מקום הכפר

ככל שמילא הכפר ראדי מקום בעיני רוחו של ביאליק וביצירתו, כך אין הוא נזכר כיום במקורות ואינו מופיע במפות ובספרי הגאוגרפיה. בשנות התשעים, כאשר גבר באוקראינה העניין בשמו של ביאליק, יצאו שני חוקרים, ההיסטוריון ויקטור ליפינסקי (Виктор Липинский) והאתנולוג, שחקר תולדות העיר ז'יטומיר, גאיורגי מוקריצקי (Георгий Мокрицкий) לחפש בעיר ובסביבותיה את הבתים בהם ביאליק נולד וגר. הם ניסו לאתר את מקומו של הכפר ראדי, ולאחר חיפושים נתברר להם כי הכפר אינו קיים יותר, ובמקום בו עמד הכפר ישנה רק תחנת עצירה של הרכבת. תוצאות מחקרם התפרסמו באתר של הקהילה היהודית בסנקט פטרבורג בשנת 2003 תחת הכותרת "האם שכחה ז'יטומיר את המשורר".
הערות שוליים

↑  תולדותיו של ביאליק כתובות בידי עצמו, דבר, 6 ביולי 1934
↑  א. אורינובסקי, תולדות הספרות העברית החדשה, הוצאת יזרעאל, 1947, חלק שני עמ' 214
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
קרוליין דריס

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1980 (בת 44) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 בת זוג:  דניאל מיינרד
 פרופיל ב-IMDb
 
קרוליין דריס (באנגלית: Caroline Dries; נולדה ב-19 באוגוסט 1980 בניו יורק) היא תסריטאית ומפיקת טלוויזיה אמריקנית. עבדה כתסריטאית של חמש סדרות עבור The CW: "סמולוויל", "מלרוז פלייס", "באטוומן" ושימשה גם כמפיקה בפועל של "יומני הערפד" ו"החץ". התפרסמה בגיל 21 בעקבות וידאו של פיגועי 11 בספטמבר שצילמה.
קורות חייה > פיגועי 11 בספטמבר

דריס למדה באוניברסיטת ניו יורק. בספטמבר 2001 קיבלה במתנה מצלמת וידאו. בשעה 8:46 בבוקר ב-11 בספטמבר 2001 התעוררו קרוליין ומייגן בחדר שלהן באוניברסיטה כשמטוס טיסה 11 של אמריקן איירליינס התנגש במגדל התאום הצפוני של מרכז הסחר העולמי. קרוליין התחילה לצלם את ההתרסקות מהחלון ולתאר חפצים שנפלו מהחלונות, שבצפייה התגלו כקורבנות שקפצו מפחד. לאחר 15 דקות התנגש מטוס טיסה 175 של יונייטד איירליינס במגדל התאום הדרומי, ואז קרוליין ומייגן הבינו שההתנגשויות נעשו במזיד. מייגן המבוהלת החלה לארוז את חפציה כדי לברוח מהסביבה, וקרוליין עקבה אחריה. מחוץ לבניין הן ראו שכל הסטודנטים מבולבלים ולא ידעו לאן ללכת ואיך. קרוליין ומייגן חזרו לחדר ואז המגדל הדרומי התמוטט וקרוליין צילמה אותו. לאחר מכן התמוטט גם המגדל הצפוני.
קורות חייה > משפחתה

ב-8 בספטמבר 2018 התחתנה עם המפיקה דניאל מיינרד, עמה היא מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה.
עבודה בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   |  סמולוויל "Cyborg"  "Oracle"  "Subterranean"  "Nemesis"  "Action"  "Gemini"  "Fracture"  "Sleeper"  "Toxic"  "Bloodline"  "Infamous"  "Stiletto"  |  מלרוז פלייס "Grand"  "Cahuenga"  "Stoner Canyon"  "Sepulveda"  |  יומני הערפד "Miss Mystic Falls"  "Isobel"  "Memory Lane"  "The Sacrifice"  "The House Guest"  "The Sun Also Rises"  "The End of the Affair"  "Smells Like Teen Spirit"  "Ordinary People" (יחד עם ג'ולי פלק)  "Dangerous Liaisons"  "The Murder Of One"  "Before Sunset"  "Growing Pains"  "My Brother's Keeper"  "Into the Wild"  "Pictures of You"  "The Walking Dead"  "Graduation"  "I Know What You Did Last Summer"  "Handle with Care"  "Fifty Shades of Grayson"  "500 Years of Solitude"  "While You Were Sleeping"  "Resident Evil"  "Home"  "I'll Remember"  "Christmas Through Your Eyes"  "Stay" (יחד עם בריאן יאנג)  "The Downward Spiral" (יחד עם בריאן יאנג)  "I'm Thinking of You All the While" (יחד עם ג'ולי פלק)  "Day One of Twenty-Two Thousand, Give or Take"  "Best Served Cold"  |  החץ "Elseworlds, Part 2" (רעיון בלבד) באטוומן "Pilot"  "The Rabbit Hole"  "Tell Me the Truth" (יחד עם נטלי אברמס) |
קלארק גייבל

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1901 קדיז, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בנובמבר 1960 (בגיל 59) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  William Clark Gable 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1923–1960 (כ־37 שנים) 
 בן או בת זוג:  Josephine Dillon (18 בדצמבר 1924–1930)  Sylvia Ashley (20 בדצמבר 1949–1952)  קרול לומברד (29 במרץ 1939–16 בינואר 1942)  Maria Franklin (19 ביוני 1931–1939)  Kay Williams (11 ביולי 1955–16 בנובמבר 1960) 
 צאצאים:  Judy Lewis, John Clark Gable 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1934)  פרס מגף הזהב (2001)  מדליית המערכה האירופית־אפריקאית־המזרח התיכון  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה  מדליית המערכה האמריקנית  צלב התעופה המצוינת  מדליית האוויר  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 https://clarkgable.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
קלארק גייבל בסרט המרד על הבאונטי
ויליאם קלארק גייבל (באנגלית: William Clark Gable;‏ 1 בפברואר 1901 – 16 בנובמבר 1960) היה שחקן קולנוע אמריקני, זוכה פרס האוסקר לשנת 1934. תפקידו הבולט ביותר היה בסרט "חלף עם הרוח" משנת 1939. משמו נגזר שמו הפרטי של קלארק קנט.
ביוגרפיה

גייבל נולד בקדיז שבאוהיו, ארצות הברית לוויליאם הנרי, עובד בבאר נפט, ואדליין (לבית הרשלמן). אביו היה פרוטסטנטי ואמו קתולית. בגיל חצי שנה הוטבל בכנסייה הקתולית. כאשר היה בן עשרה חודשים, נפטרה אמו, ככל הנראה ממחלת סרטן המוח. אביו סירב לגדלו כקתולי ומשפחת אמו מחתה על כך. לבסוף הוחלט כי גייבל יבלה חלק מהזמן אצל דודיו. באפריל 1903 נשא אביו לאישה את ג'ני דאנלפ. היא ניגנה בפסנתר ולימדה גם אותו . כנער, אהב גייבל לתקן כלי רכב עם אביו, ובנוסף נמשך לספרות ולשירה, ונהג לדקלם את הסונטות של שייקספיר.
בשנת 1917, עקב בעיות כלכליות של אביו, עברה המשפחה לחווה באזור אקרון, וגייבל החל לעבוד במפעלים לייצור צמיגים. בשנת 1922 הוא עבר לפורטלנד שבאורגון, ועבד כמוכר עניבות.
ביוגרפיה > קריירה ומשפחה

בגיל 21, לאחר שקיבל ירושה של 300 דולר, פתח גייבל בקריירת משחק בתיאטרון ופגש את סוכנת השחקנים ג'וזפין דילון, שמימנה עבורו לימודי משחק. בשנת 1924 נישאו השניים ועברו להוליווד במטרה לפתח לגייבל קריירת משחק בקולנוע.
בשנים 1925–1930 שיחק גייבל בתפקידים משניים בסרטים אילמים ובתיאטרון, ובשנת 1930 הוחתם על חוזה בחברת MGM. הוא הופיע בהצגות תיאטרון שונות, התגרש והתחתן בשנית. ב-1931 הופיע גייבל לראשונה בסרט מדבר - "המדבר הצבוע" באותה שנה הופיע בסרט "סוזן לנוקס" לצידה של גרטה גרבו. שנה לאחר מכן הפך לכוכב של חברת MGM. ב-1934 הופיע גייבל בסרט "זה קרה לילה אחד" וזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. בהמשך הופיע גייבל בסרטים רבים: "המרד על הבאונטי" (היה מועמד לפרס האוסקר), "סן פרנסיסקו", "אבק אדום", וב-1939 בסרטו המפורסם ביותר "חלף עם הרוח" (על משחקו היה מועמד פעם נוספת לפרס האוסקר) ובעקבותיו כונה "המלך" של הוליווד. באותו זמן התחתן גייבל בפעם השלישית עם קרול לומברד.
באוגוסט 1942 נהרגה קרול בתאונת מטוס, וגייבל השבור החליט להתגייס לצבא ולשרת במלחמת העולם השנייה. את רוב שירותו עשה באנגליה והוענקה לו מדליית האוויר.
בנובמבר 1943, שב לארצות הברית. גייבל היה השחקן המועדף על אדולף היטלר ובמהלך המלחמה היטלר הציע פרס כספי למי שיתפוס את גייבל ויביאו אליו.
בתום המלחמה, הוא שב לחווה שלו וחידש את מערכת היחסים עם השחקנית וירג'ינה גריי. בשנת 1949, נשא לאישה את הדוגמנית סילביה אשלי. ב-1952, התגרשו השניים. לאחר נישואים כושלים וסרטים לא מוצלחים, פתח גייבל בקריירה של שחקן עצמאי והפך לשחקן בעל המשכורת הגבוהה ביותר באותה תקופה.
ב-1953 שיחק בסרט מוגמבו לצידן של אווה גארדנר וגרייס קלי. ב-1954, עזב גייבל את MGM עקב אי שביעות רצונו מהתפקידים שהוצעו לו. ב-1955, הוא הצטרף לאולפני המאה ה-20 ונישא לאשתו החמישית, קיי ספרקלס.
ב-1958 שיחק בסרט חביב המורה לצידה של דוריס דיי.
ב-1960 שיחק בסרט "זה התחיל בנאפולי" לצידה של סופיה לורן וב"יוצאי הדופן" לצידם של מרילין מונרו, מונטגומרי קליפט ואלי וולך, על פי תסריט של ארתור מילר ובבימויו של ג'ון יוסטון.
ב-6 בנובמבר 1960, מספר ימים לאחר השלמת הסרט נשלח גייבל לבית החולים בהוליווד עקב התקף לב. בבוקר ה-16 בנובמבר, נראה כי מצבו השתפר אך לבסוף הוא נפטר באותו ערב מהתקף לב שני בגיל 59.
הוא היה חבר במסדר הבונים החופשים וחבר בלשכת "בוורלי הילס" מספר 528, בבוורלי הילס קליפורניה.
ביוגרפיה > ילדים

ב-6 בנובמבר 1935 נולדה בת לשחקנית לורטה יאנג, ששיחקה עמו באחד מסרטיו ונסעה לאחר הסרט לכמה חודשים. עם שובה להוליווד הביאה עמה את התינוקת, ג'ודי, ואמרה כי אימצה אותה. רק מאוחר יותר גילתה כי התינוקת היא בתו של גייבל, וסיפרה כי ניהלה רומן עם גייבל. לאחר פטירתה של ג'ודי פרסמו אחיה (בנה של יאנג) ואשתו שגייבל אנס את יאנג, ושג'ודי נולדה כתוצאה מהאונס. לורטה יאנג סיפרה זאת רק למשפחתה שחיכתה עד מותן של לורטה וג'ודי לפני פרסום הסיפור המלא.
ארבעה חודשים לאחר מותו, ב-20 במרץ 1961, נולד לו בן בשם ג'ון מאשתו החמישית קיי.