stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכניקה קלאסית
גישה פילוסופית > השיטה: תצפית, ניסוי והיסק

הפילוסופיה האריסטוטלית, אשר שלטה באירופה בתקופת התהוות המכניקה, ראתה בהרמוניה ובמחזוריות של הטבע מוטיבים עיקריים. היא הציגה את הטבע כבעל שלמות שבה אין מקום להסברת תופעות בדרך של ניסויים או על ידי הסתמכות על תופעות קודמות. ידועים בביקורתיהם על גישה זו גלילאו ורנה דקארט אשר תקפו אותה ושאפו לבסס את המדע על ניסויים ותצפיות. גלילאו ביסס את עבודותיו על ניסויים – למשל, הפלת גופים ממגדל פיזה, ניסוי אשר זכה לפרסום רב. עבודותיו של גלילאו היוו בחלקן בסיס לעבודותיו המאוחרות יותר של ניוטון.
אלברט איינשטיין וליאופולד אינפלד טענו כי
תרומתו של גליליי הייתה מבחינה זאת, הריסת התפיסה האינטואיטיבית וקביעת נקודת-ראות חדשה תחתיה. זוהי משמעות תגליתו של גליליי.
בספרו המפורסם, עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע, מגדיר ניוטון את העקרונות המנחים אותו בעת הסקת מסקנות אודות "פילוסופיית הטבע", מונח בו השתמש על מנת לתאר את המדע הנקרא כיום "פיזיקה".
כלל ראשון: אין צורך במציאת סיבות לתופעות הטבע מעבר לאלו שהן נכונות ומספיקות על מנת להסביר את התופעות הללו.

כלל שני: לפיכך, לתופעות דומות מאותו הסוג יש לתת – ככל הניתן – הסברים זהים.

כלל שלישי: בהינתן איכויותיהם של גופים אשר אינן נחלשות או מתעצמות ומאפיינות את כל הגופים ברי-הבדיקה באשר הם, יש להניח כי אלו איכויותיהם של הגופים כולם.

כלל רביעי: בפילוסופיה ניסויית, יש להתייחס לכל פירוש אינדוקטיבי כנכון – בין אם כמדויק או כקירוב מיטבי – עד אשר תוצב השערת נגד אשר תעמיד בפנינו תוצאות מדויקות או אמינות יותר.
דוגמה לדרך בה עיצבו עקרונות אלו את המכניקה ניתן למצוא בעקרון המנחה של תורת הכבידה, על פיו בין כל שני גופים קיים כוח משיכה, עליו אמר ניוטון שהוא "דדוקציה מתוך תופעה". בהפשטה, כיוון שדי להניח כי הכבידה היא זו המושכת גופים ארצה וכיוון שהמשכות הירח לכדור הארץ היא דומה, ניתן לקבוע כי אותו הכוח מושך את שניהם ואת כל שאר הגופים בעלי המסה.
גישה פילוסופית > מרחב, זמן ותנועה

בפתיח ספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", מגדיר ניוטון את מטרתה של "פילוסופיית הטבע" במילים
מתופעת התנועה נחקרים כוחות הטבע ומהם יש להסיק על תופעות אחרות.
חוקי התנועה של ניוטון, המהווים את עקרונות תורתו, הצריכו ראשית הגדרה של תנועה, ולשם כך דיון במונחים של זמן ומרחב. על מושג הזמן אמר
זמן מוחלט, אמיתי ומתמטי ... המתקדם בצורה שווה בלא תלות בגורמים חיצוניים.
הדיון במושג המרחב חייב התייחסות לשאלת קיומן של מערכות ייחוס שונות, אשר הוביל את ניוטון להגדיר
מרחב מוחלט אשר בלא תלות בגורמים חיצוניים ישאר תמיד זהה ונייח ... ולא יחסי לגופים אחרים הניתנים לתפיסה על ידי חושינו.
כהבהרה לקשר שבין חוק התנועה הראשון להגדרות אלו, הסיק ניוטון את הדברים הבאים:
תנועת הגופים בינם לבינם במקום מסוים זהה היא, בין אם נייח הוא או בין אם נע בצורה אחידה בקו ישר בלא תנועה מעגלית.
עיקרון זה, המוכר בתור עקרון היחסות של גלילאו, נסתר ברבות הימים עם הופעת תורת היחסות של איינשטיין. ברעיון המרחב המוחלט כפי שמתארו ניוטון ניתן למצוא הדים לגישות שרווחו בסוף ימי הביניים על פיהן מרחב מוחלט נברא על ידי האל אשר מלאו בגופים.
גישה פילוסופית > כוחות הטבע, כבידה

בתקופתו של ניוטון נעשו מספר שימושים במונח "כוח" על מנת לתאר דברים שונים. לייבניץ השתמש בזמנו במושג על מנת לתאר את מה שמכונה היום "אנרגיה". דקארט, שקדם לניוטון, אמר על השימוש במונח "כוח" כי אין להבינו:
כישות הנקראת "כוח", שכאשר יש אותה לאדם מסוים אנו אומרים עליו שיש לו יותר "כוח" מאשר לאחר.
עם זאת, הגישה אשר התקבלה לבסוף לטיפול במונח מבוססת על זו הניוטונית. ניוטון הבחין בין שני סוגי כוחות. הסוג הראשון הוא vis insita, "כוח טבוע", אותו הגדיר ניוטון כדבר אשר "במידת האפשר מונע מגוף לשנות את מצבו כמנוחה או תנועה שוות מהירות". אין זה "כוח" במובן אליו מקובל להתייחס היום, כי אם "התמדה". ניוטון טען כי ניתן לקרוא לכוח זה בשם vis inertia, מילולית: "כוח העצלות". בשם זה ניכרת ההתנגדות לגישה האריסטוטלית על פיה הפסקת פעולת הכוח תגרום לעצירת הגוף – הגוף "עצל" מכדי לשנות את מצבו, התנועה, בהיעדר הכוח. ניסוחו של חוק ההתמדה הניוטוני, הידוע כחוקו הראשון, מבוסס על חוק ההתמדה של גלילאו. אותו הכלל נוסח גם בידי דקארט, אך זה הסבירו מתוך שיקולים תאולוגיים: לטענתו, תכונה זו של הטבע נובעת מתכונת "הנצחיות הבלתי משתנה של האל", המשמר את פעולת הטבע בצורה הפשוטה ביותר, בקו ישר.
הסוג השני של הכוח אותו הגדיר ניוטון הוא vis impressa, "כוח מוטבע", שהוא "פעולה המבוצעת על גוף במגמה להסיטו ממנוחה מתנועה שוות מהירות". זהו כוח כפי שאנו מכירים אותו כיום. בעזרתו, על סמך חוק התנועה השני שלו, הגדיר ניוטון את מושג המסה.
אחד מהישגיו הגדולים של ניוטון הוא פיתוח ההסבר לתופעת הכבידה. שעה שהפילוסופיה האריסטוטלית הסבירה כי כל הגופים נמשכים באופן טבעי אל "מרכז היקום", הרי שחוק הכבידה העולמי של ניוטון הוא "עולמי" מבחינה כפולה: הן משום שהוא תקף לכל הגופים הידועים (בעלי המסה) והן משום שהוא מצביע על אינטראקציה בין כל הגופים הידועים (בעלי המסה).
עם זאת, עקב הייחודיות של כוח הכובד, הפועל בין שני גופים חומריים אף בהיעדר תווך חומרי ביניהם, נמנע ניוטון מלתת הסבר לתופעה והסתפק בתיאורה.
גישה פילוסופית > דטרמיניזם

תורת המכניקה הקלאסית היא תורה דטרמיניסטית. הדטרמיניזם היא השקפה שעל פיה מהלכם של אירועים הוא קבוע מראש ומתבסס ישירות על מהלכם של אירועים קודמים. כך, התורה הניוטונית מספקת כלים שיכולים לנבא, לכאורה, את ההתנהלות הפיזית של אירועים על סמך ידע מוקדם של תנאי התחלה וחוקי הפיזיקה. הפיזיקאי פייר-סימון לפלס, שהיה מהתורמים הבולטים לניסוחה של המכניקה הקלאסית על סמך כלים מתמטיים מתחום האנליזה, ידוע בטענתו כי בהינתן מחשב על בעל כל המידע הדרוש, ניתן יהיה לנבא את התנהלות היקום לפרטיה. גישה זו הייתה גישה מדעית נפוצה עד תחילת המאה העשרים, אך עם ניסוח עקרון אי הוודאות של מכניקת הקוונטים, נמצא כי גישה זו איננה מתארת בהכרח מערכות מיקרוסקופיות.
גישה פילוסופית > ביקורות

התורה הניוטונית זכתה למספר ביקורות על העקרונות עליהם היא מתבססת, חלק גדול ממנה מכיוון האמפיריציסטים, ביניהם מי שנחשבים לאבות התחום: ג'ון לוק, ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום. הוגי האמפריציזם סברו כי על הידע האנושי להסמך על המידע אשר נקלט מהחושים וממסקנות ישירות מהם, דבר אשר עמד בניגוד מה לגישה הניוטונית. כך, למשל, במקביל לשבחים שחלק יום לניוטון על הישגיו, ניסח את הבעיתיות אשר ראה בגישה הניוטונית במילים
כוח, הספק, אנרגיה ... במילים אלו משתמשים לעיתים תכופות, אך עם זאת המשמעויות המצורפות אליהן הן רופפות, הרעיונות העומדים מאחוריהן אינם ודאיים ואף מבלבלים.
בהתבטאות אחרת על הנושא, אמר יום על הישויות המופשטות המופיעות בתורה הניוטונית
אין לפילוסופיה הניוטונית, כשהיא מובנת כהלכה, דבר המתאים יותר מאשר ספקנות ענווה לגבי היכרות המתעלמת מנושאים המעפילים על תפיסתו של כל אדם.
ביקורת על תורתו של ניוטון נמתחה אף על ידי פיזיקאים גדולים אחרים בני זמנו, כדוגמת הויגנס ולייבניץ. כך, למשל, לייבניץ מתח ביקורת על הישגיו של ניוטון בתחום הכבידה באומרו
אין זה די לומר "חוק האלוהים הוא זה" ובכך להצדיק את פעולת הטבע. על החוק להסביר את טבעם של דברים. כך, למשל, אם היה האל בורא את העולם כך שהגופים בו היו כולם נעים מסביב למרכז מסוים, הרי שהיה עליו להצמידם לגופים אחרים הנעים בתנועה מעגלית או להצמיד מלאך אל חישוקיהם, שאחרת היה יוצר חריגות בתנועתם.
הוראה

המכניקה היא ענף בסיסי בפיזיקה, הן מבחינה היסטורית והן כיסוד להבנת הענפים המתקדמים יותר, ולפיכך נלמדת לרוב עם ראשית לימודי הפיזיקה, הן במוסדות השכלה תיכוניים והן בחינוך האקדמי. בבתי הספר התיכוניים נלמדים פרקים בסיסיים במכניקה ניוטונית, לרוב עם פורמליזם מתמטי מפושט המתאים לרמה המתמטית שרוכשים התלמידים עד לשלב זה בלימודיהם. בישראל, לדוגמה, נלמד מקצוע הפיזיקה במסגרת הלימודים לתעודת בגרות כמקצוע בחירה של התלמידים, בשלוש רמות: יחידת לימוד אחת, שלוש יחידות לימוד וחמש יחידות לימוד, כשבכל אחת מהרמות נכללים פרקים מתורת המכניקה. ברמת הלימוד הגבוהה ביותר, של חמש יחידות לימוד, נלמדים הפרקים קינמטיקה, דינמיקה ובכללה חוקי ניוטון ותנועה מעגלית, תנע ושימורו, אנרגיה מכנית ושימורה, תנועה הרמונית פשוטה וכן כבידה.
במוסדות להשכלה גבוהה נלמדת לרוב המכניקה הניוטונית כחלק מלימודי הפיזיקה, הן כחלק מהלימודים לתואר בוגר אוניברסיטה (.B.Sc) בפיזיקה והן כחלק מהלימודים לתארים בנושאים אחרים, למשל חלק ממקצועות ההנדסה. במסגרת הלימודים לתואר "בוגר" בפיזיקה נלמד גם המקצוע "מכניקה אנליטית". הנושאים הנלמדים בהשכלה הגבוהה דומים, לרוב, לאלו הנלמדים בתיכון, אך היקפם גדול יותר ורמת התוכן, הן הפיזיקלית והן המתמטית, גבוהה יותר.
ראו גם

פיזיקה קלאסית
אסטרונומיה ובפרט אסטרופיזיקה
מכניקת הרצף
מכניקת הזורמים
מכניקה של גוף קשיח
תורת האלסטיות
מכניקה אנליטית
דינמיקה לא ליניארית
תורת היחסות
תורת היחסות הפרטית
תורת היחסות הכללית
מכניקת הקוונטים
תורת השדות הקוונטית
חשבון אינפיניטסימלי
הערות שוליים

↑  אסטרונומיה (אנ')
↑  Arab Civilization – Physics 1, אתר freearabvoice.org
↑  החוק הראשון של ניוטון, אתר or.jercol.macam.ac.il
↑  החוק השני של ניוטון, אתר or.jercol.macam.ac.il
↑  החוק השלישי של ניוטון , אתר ort.org.il
↑  Why are symmetries important, אתר www.uio.no
↑  פיזיקה תיכונית/מכניקה/התנע ושימורו, אתר ויקיספר
↑  שיטת כתיבה זו נעזרת בסימון הנגזרת של לייבניץ. ניתן לכתוב את ההגדרה גם באמצעות סימון הנגזרת של ניוטון, כאשר נקודה מעל פונקציה מייצגת את גזירתה לפי הזמן:
 {\vec {v}}={\vec {\dot {r}}}.
↑  ראו גם תערו של אוקאם
↑  ראו גם כבידה
↑  Sir Isaac Newton and the Three Laws of Determinism, אתר gsjournal
↑  Differences between classical, analytical, rational and theoretical mechanics, אתר physics.stackexchange.com
↑  Elementary Principles in Statistical Mechanics, אתר archive.org
↑  לדוגמה ראו פקטור לורנץ
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| תחומים בפיזיקה |
| --- | --- | --- |
| פיזיקה קלאסית | אופטיקה • אלקטרומגנטיות • אסטרונומיה • אקוסטיקה • מכניקה (מכניקה קלאסית • מכניקת הזורמים • מכניקת הרצף) • תרמודינמיקה |  |
| פיזיקה מודרנית | אלקטרואופטיקה • אסטרופיזיקה • פיזיקת חלקיקים • פיזיקה גרעינית • פיזיקת מצב מעובה • פיזיקה סטטיסטית • תורת היחסות (הכללית • הפרטית) • מכניקת הקוונטים • תורת השדות הקוונטית • תורת המיתרים • פיזיקה כימית |  |
| נושאים בינתחומיים | ביופיזיקה • פיזיקה רפואית • גאופיזיקה • פיזיקה מולקולרית |  |
| היסטוריה של הפיזיקה | היסטוריה של הפיזיקה עד המאה ה-20 • התפתחות הפיזיקה במאה ה-20 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4038168-7 
אייזק ניוטון, מגדולי הפיזיקאים ואבי המכניקה הניוטונית, בשנת 1702
איור המדגים ניתוח קלאסי של בעיה קינמטית של זריקה בזווית
מתנד הרמוני – בעיה זו, הניתנת לפתרון מדויק, היא מודל עבור בעיות פיזיקליות רבות אחרות.
פתרון לבעיה הדו-גופית: שני גופים נעים סביב מרכז מסה משותף
תרשים המציג את התורות המכניות המיושמות בהתאם לסדרי הגודל ולמהירויות של המערכות הנחקרות במסגרתן
נובא

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 גובה:  582 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,336 (2007)
 קואורדינטות:  31°36′26″N 35°02′12″E﻿ / ﻿31.607211111111°N 35.036733333333°E﻿ / 31.607211111111; 35.036733333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) נובא(למפת הרי ירושלים רגילה) נובא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נובא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נובא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נובא (בערבית: نوبا) הוא כפר פלסטיני, הממוקם כ-11 ק"מ מצפון-מערב לחברון. הכפר נמצא בנפת חברון, במרכז חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר 4,336 תושבים.
היסטוריה

בסקר ארכאולוגי שנערך בנובא לא נתגלו כלל שרידים קדומים.
רשימת כפרים עות'מאנית משנת 1870 הצביעה על כך שלנובא היו 52 בתים, ואוכלוסייה של כ-200 תושבים. ספירה זו התייחסה לגברים בלבד.
בשנת 1883 תיאר סקר ארץ ישראל המערבית את "נובא" ככפר קטן על גבעה נמוכה, עם באר הנמצאת כקילומטר ממזרח.
בשנת 1896 נאמדה אוכלוסיית נובא בכ-537 בני אדם.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בנובא הייתה אוכלוסייה של 357 איש, כולם מוסלמים. מספר זה גדל ובמפקד 1931 היו בכפר 611 מוסלמים, ב-140 בתים.
בשנת 1945 הייתה אוכלוסיית נובא 760 איש, שהיה בבעלותם 22,836 דונם על פי סקר קרקעות ואוכלוסין רשמי. 403 דונם מתוכם היו של מטעים ואדמות השקיה, 10,116 של גידולי דגנים, ואילו 33 דונם היו שטח בנוי.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן משנת 1949, עברה נובא לשליטה ירדנית.
בעקבות מלחמת ששת הימים עברה נובא לשליטה ישראלית.
מאז הקמת הרשות הפלסטינית, היישוב מנוהל במסגרת נפת חברון.
כתובת נובא

במסגד המרכזי של הכפר, המכונה בפי המקומיים 'מסגד עומר', מעל גומחת התפילה מוצבת כתובת בכתב ערבי כופי. הכתובת חקוקה על לוח אבן גיר (60 ס"מ אורך על 40 ס"מ גובה) וזה תוכנה (תרגום מערבית לעברית):
בשם אללה הרחמן הרחום הנחלה הזאת נובא בגבולותיה ושטחיה [היא] הקדש לסלע בית-אלמקדס ומסגד אלאקצא הקדישה אמיר המאמינים עמר אבן אלח'טב למען אללה יתעלה
הכתובת פורסמה על ידי הארכאולוגים הישראלים ד"ר אסף אברהם ופרץ ראובן בכנס "חידושים בחקר ירושלים וסביבותיה", שהתקיים בשנת 2016 באוניברסיטה העברית בירושלים. החוקרים תארכו את הכתובת למאה ה-10 (על פי ניתוח אפיגרפי). בכתובת מוזכר שם הכפר נובא כהקדש (ואקף) עבור הסלע של 'בית אלמקדס' ו'מסגד אלאקצא'. בנוסף צוין בכתובת שם המקדיש - עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליפה השני אשר כבש את ארץ ישראל וירושלים סביב שנת 638 לספירה.
הכתובת בת כאלף שנה אולם ייתכן והיא משמרת מסורת הקדש קדומה יותר. לטענת החוקרים, השימוש במונח 'בית אלמקדס' ('בית המקדש') נקשר ישירות עם מבנה כיפת הסלע וזאת כחלק מתפיסה אשר ביקשה להאדיר מחדש את מעמדה של ירושלים ואת זיכרון מקדש שלמה המקראי. הכתובת מעידה על תהליך השפעתן של מסורות קדושה יהודיות מקומיות על התפתחות מסורות הקדושה המוסלמיות בארץ ישראל בראשית ימי האסלאם.
הערות שוליים

↑  משה כוכבי (ע), יהודה, שומרון וגולן: סקר ארכיאולוגי בשנת תשכ"ח, ירושלים: כרטא ירושלים, 1972, עמ' 49
↑  אסף אברהם, פרץ ראובן, "הקדש לסלע בית אלמקדס ומסגד אלאקצא": כתובת הקדש מוסלמית מן הכפר נובא. ירושלים, חידושים בחקר ירושלים, 2016
↑  איתי בלומנטל, כתובת ערבית קדומה: אל-אקצא - "בית אלמקדס", באתר ynet, 1 בנובמבר 2016
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346292705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברשות הפלסטינית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתובת נובא המוצבת מעל גומחת התפילה של מסגד הכפר (צילום: אסף אברהם)
נוקי וחברים

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת אנימציה לילדים
 מדבבים בעברית:  איתי לוי נדב מדלל אבישג שצברג גדי לוי
 ארץ מקור:  בלגיה בלגיה צרפת צרפת
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  78
 הפקה
 אורך פרק:  5 דקות
 שידור
 רשת שידור:  RTL Club 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  2006–2008
 תקופת שידור בישראל:  2011 – 2012
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
נוקי וחברים (באנגלית: Paco, Nouky & Lola) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בלגית צרפתית לילדים, שבוימה על ידי ז'אן-כריסטוף קראפס ודייוויד דגנדה ונכתבה על ידי אלכסנדר רוורנד.
הסדרה שודרה במקור בין השנים 2006–2008. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2011 בערוץ הופ! ובערוץ לולי. לסדרה הופקו 3 עונות הכוללות 78 פרקים באורך 5 דקות.
שיר הפתיחה והסיום של הסדרה בעברית בוצעו על ידי גיתית שובל.
עלילה

הסדרה עוקבת אחר שלושה חברים, פאקו החמור נוקי הדוב ולולה הפרה, אשר בכל פרק משחקים בבית ובחצר, ולומדים לעזור זה לזה.
דמויות ומדבבים

הדיבוב העברי בוים על ידי גדי לוי, והופק על ידי רעות סמדר.
| שם הדמות | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
פאקו: איתי לוי
נוקי: נדב מדלל
לולה: אבישג שצברג
מספר: גדי לוי
מקס רואץ'

| --- | --- |

רואץ בהופעה באמסטרדם, הולנד, 1979
 לידה:  10 בינואר 1924 קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  16 באוגוסט 2007 (בגיל 83) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  מקסוול למואל רואץ'
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1944–2002 (כ־58 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר מנהטן למוזיקה, אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, התיכון לבנים 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, מורה, פעיל זכויות אדם
 סוגה:  ג'אז, ביבופ, הארד בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, אימפולס! רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  קליפורד בראון, אמבום, קולמן הוקינס, תלוניוס מונק, סאני רולינס, צ'ארלי פארקר, דיוק אלינגטון, אריק דולפי, מיילס דייוויס, צ'ארלס מינגוס, דיזי גילספי, באד פאוול, אבי לינקולן, סאני סטיט, סטן גץ
 בן או בת זוג:  אבי לינקולן (1962–1970) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2008)  עמיתי מקארתור  מפקד מסדר האמנויות והספרות  פרס פול אקט  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
מקסוול למואל רואץ' (באנגלית: Maxwell Lemuel Roach;‏
10 בינואר 1924 – 16 באוגוסט 2007) היה מתופף ומלחין אמריקאי המזוהה בעיקר עם מוזיקת הג'אז. רואץ' נחשב לאחד מגדולי המתופפים והג'אזיסטים בכלל. מחלוצי הבי בופ וההארד בופ. הוא ניגן עם כמה מגדולי הג'אז, דוגמת קליפורד בראון, צ'ארלי פארקר, סאני רולינס, דיזי גילספי, מיילס דייוויס ודיוק אלינגטון. רואץ' היה המוביל בהרכבים רבים, קידם מאוד את תנועת המחאה של הג'אז, ועסק בהוראת המוזיקה. הוא העיד על עצמו שההישג שבו הוא מתגאה ביותר הוא הבאת התופים למרכז הבמה ושינוי התדמית של מערכת התופים ככלי משני.
ילדותו

מקס רואץ' נולד בקרוליינה הצפונית. על אף שברישומי המדינה מצוין שהוא נולד ב-10 בינואר, רואץ' ציין שמשפחתו מאמינה שהוא נולד ב-8 בינואר. כאשר היה בן ארבע עברה משפחתו לניו יורק. ביתו של רואץ' היה בית מוזיקלי, אמו הייתה זמרת גוספל, והוא החל לנגן בגיל צעיר בביוגל בתזמורות. בגיל שמונה החל לנגן בפסנתר. כאשר היה בן עשר קנה לו אביו את מערכת התופים הראשונה שלו.
קריירה מוזיקלית > תחילת הקריירה

עוד בגיל עשר ניגן בכמה להקות גוספל, אך הקריירה שלו החלה באמת כשהיה בתיכון. בעודו בן שש-עשרה החל לנגן עם צ'ארלי פארקר ואמנים חשובים נוספים במועדונים ברחבי ניו יורק. כשהיה בן עשרים החל לנגן גם עם הפסנתרן דיוק אלינגטון ועם להקתו. לאחר מכן הצטרף להרכב שהובילו דיזי גילספי, צ'ארלי פארקר ת'לוניוס מונק, באד פאוול ומיילס דייוויס. על כן נחשב רואץ' למתופף הראשון שניגן בי בופ, הוא וקני קלארק. הגיטריסט ברני קאסל צוטט פעם באמרו: "אני מחשיב את סיד קלרט כאחרון מתופפי הסווינג. מקס רואץ', בעיניי, הוא מתופף הבי בופ הראשון. קני קלארק היה הגשר".
קריירה מוזיקלית > שנות החמישים וההארד בופ

ב-1952 הקים רואץ' יחד עם הבסיסט צ'ארלי מינגוס את "דביו רקורדס". חברה זו הקליטה את ההופעה המפורסמת: "ג'אז באולם מאסי". בהופעה ניגנו ענקי הבי בופ פארקר, גילספי, פאוול, מינגוס ורואץ'. כן פרסמה החברה את Percussion Discussion, אחת היצירות הראשונות והחשובות בדרם אנד בייס ובאלתור.
ב-1954 הוא הקים יחד עם קליפורד בראון (חצוצרה) את החמישייה של רואץ' ובראון, אחד ההרכבים החשובים בהיסטוריה של הבי בופ וההארד בופ. שאר חברי ההרכב היו ריצ'י פאוול (פסנתר, אחיו של באד פאוול), ג'ורג' מורו (בס) ובסקסופון הארולד לנד, שהוחלף במהרה על ידי סאני רולינס. ההרכב, שהיה אחת הדוגמאות הקלאסיות להארד בופ ונחשב לגורם חשוב בהיווצרות הסגנון (יחד עם עבודותיו של המתופף ארט בלייקי), מצא את סופו בתאונה טרגית. ביוני 1956 בעודם נוסעים בלילה גשום בדרך להופעה, בכביש מפילדלפיה לשיקגו, נספו בראון ופאוול בתאונת דרכים.
מותם של חבריו הוביל את רואץ' להתמכרות לאלכוהול, שנמשכה שנים רבות. האלבום הראשון שהקליט לאחר מותם היה האלבום "מקס רואץ' פלוס ארבע". אלבום זה נחשב לאחת מיצירות המופת של הבופ, בעיקר בתחום התופים והקצב. האלבום התפרסם באוקטובר 1956, ובו שני קטעים מקוריים שנכתבו על ידי רואץ' (ועוד קטע שנכתב על ידי גילספי). רואץ' הרחיב מאוד את תחום הבופ יחד עם הסקסופוניסט ג'ורג' קולמן, החצוצרן קני דורהאם והפסנתרן ריי ברינט. ההרכב ביצע בעיקר יצירות שנכתבו בידי רואץ'. היצירות היו ייחודיות בדמיון הרב שהיה בהן ובמבנה הקצבי שלהן. דוגמה מוצלחת לכך היא האלבום "ג'אז בשלושה רבעים", אלבום הבנוי על מבני הוואלס.
במקביל עבד רואץ' עם הזמרת דיינה וושינגטון באחד מהאלבומים החשובים שלה ובמספר הופעות, ועם זוג האחים סטנלי וטומי טורנטין.
קריירה מוזיקלית > שנות השישים והג'אז המחאתי

ב-1960 הוא הוציא את הסוויטה שהלחין "אנו מתעקשים! חירות עכשיו". המילים נכתבו על ידי אוסקר בראון ג'וניור, והייתה זו היצירה המחאתית הראשונה בג'אז (יש ויכוח בנוגע ליצירות קודמות אם הן היו מחאתיות, אך אין עוררין על כך שזוהי היצירה הגדולה והחשובה הראשונה). לאחר מכן הרבה רואץ' להשתמש ביכולות המוזיקליות כדי להעביר ביקורת על מצבם של האפרו-אמריקאים. לרוע המזל, במשך חלק ארוך משנות השישים הוחרם רואץ' על ידי תעשיית התקליטים האמריקאית.
ב-1962 הוא הקליט את אחד מהאלבומים החשובים של התקופה, "ג'ונגל הכסף". האלבום, שהוקלט יחד עם מינגוס ועם אלינגטון, נחשב אחד מהאלבומים החשובים ביותר שהקליט רואץ'.
ב-1966 הוציא את האלבום "תופים ללא הגבלה", שכלל רצועות רבות שהיו סולו תופים. באלבום הזה הוא הוכיח שהתופים לא חייבים להיות כלי משני, ושהם ראשיים בדיוק כמו כל כלי אחר. בתקופה ההיא הוא הגדיר את תפיסתו של יצירת המוזיקה כ"יצירת צליל מאורגן".
קריירה מוזיקלית > שנות השבעים ותזמורת כלי ההקשה

רוב עבודתו של רואץ' במהלך שנות השבעים הייתה בתזמורת כלי ההקשה "אמבום" שהוא יצר. כל אחד מהנגנים ניגן במספר כלי הקשה שונים. הנגנים כללו בין השאר את פרד קינג, ג'ו צ'יימברס, וורן סמית', פרדי ואיטס, רוי ברוקס, אומר קלאיי, ריי מנטילה, פרנסיסקו מורה ואלי פונטיין.
קריירה מוזיקלית > שנות השמונים והלאה

בעשורים האחרונים לחייו ניסה רואץ' למצוא דרכים חדשות להביע את עצמו דרך המוזיקה. הוא נטש כמעט לחלוטין את הרכבי הבופ הסטנדרטיים שבהם הוא נודע, ועבר לניסויים שונים ומיוחדים. דוגמה בולטת לכך היא הדיאלוג בינו לבין מרטין לותר קינג, בנאום "יש לי חלום".
בתחילת שנות השמונים עסק רואץ' בנגינת סולו. הוא הופיע הופעות שלמות לבד, ובכך הוכיח שמערכת התופים היא כלי היכול להחזיק הופעת סולו לבד. חלק מההופעות הללו הוקלטו, ואחת אפילו צולמה בווידאו.
בסוף שנות השמונים עסק רואץ' בעיקר בדואטים, בסגנון שבין הארד בופ לג'אז חופשי. הדואט המפורסם ביותר מהתקופה הוא הדואט בינו לבין דיזי גילספי. הדואט, שהוקלט ויצא באלבום "Max+Dizz", היה אלתור גמור על במה בפריז. לא היו שום חזרות לקראת המופע, ואפילו לא נקבע סדר קטעים מראש. האמנים עלו לבמה וניגנו את מה שהתחשק להם באותו רגע. יותר ממחצית מן הקטעים נכתבו במקום. הסגנון הוא סגנון ייחודי שמעולם לא שוחזר בשום הקלטה.
בשנת 2002 הגיע רואץ' לארץ (לא בפעם הראשונה) להופעה מיוחדת עם אמנים יהודים וערבים, המשלבת את הג'אז עם המוזיקה היהודית והמוזיקה המזרחית. המופע התקיים בתיאטרון ירושלים, ולפניו היה מסע שלם שבו רואץ', בליווי ארני לורנס חיפשו בכל הארץ מוזיקאים שישתתפו במופע. עם תום ההופעה אמר רואץ' שכעת הוא ניגן עם כמה מן המוזיקאים הגדולים שאיתם ניגן בכל ימיו. זאת אף על פי שרואץ' ניגן כמעט עם כל המוזיקאים הגדולים של הג'אז.
סגנונו הייחודי > בתור מתופף

קשה מאוד להבין את סגנונו של מקס רואץ', ולהביאו למילים. אך די פשוט לזהותו על פי שמיעה. אחד הדברים המאפיינים את רואץ' הוא ההתבלטות שלו גם בעת שהוא מלווה בלבד ואינו מוביל. רואץ' נמנה עם כמה מהמתופפים בעלי הנוכחות המורגשת ביותר.
עם זאת, המקום בו סגנונו בא לידי ביטוי בצורה הבולטת ביותר הוא קטעי הסולו (כמו רוב נגני הג'אז). הדבר הבולט ביותר בסגנונו הוא השילוב של הפשוט והמורכב. ניתן לשמוע בנגינתו פוליריתמיקות מורכבות לצד מנגינות פשוטות ומלודיות.
כמו כן ניתן לשמוע כמה טכניקות ומקצבים החוזרים בנגינתו של רואץ', ומהווים מעין טביעת אצבע ייחודית. חלקם מורכבים מאוד (למשל, טכניקת ההאיי האט) וחלקם פשוטים מאוד, כך גם אחת הפראזות החוזרות של רואץ', המופיעה בכשליש מקטעי הסולו שלו. פראזה זו בנויה מטריולה ורבע בלבד, בסך הכול ארבעה תווים.
סגנונו הייחודי > בתור מוזיקאי

מקס רואץ' היה מלחין ומוביל להקות ג'אז חשוב. הוא שינה את פני המוזיקה בצורות רבות ובלי ספק היה מהאנשים המשפיעים ביותר בתולדות הג'אז. אחת הדוגמאות להשפעתו היא הכנסת הקצבים האי-רציונליים לג'אז, דבר שלא נעשה קודם לכן (בפרט לשש שמיניות) והפך סטנדרטי לאחר מכן. החשוב מכל הקצבים הוא השלושה רבעים, שרואץ' הכניס כוואלס, ועד היום ניתן לראות ואלסים רבים בג'אז.
את סגנונו של רואץ' בתור מוזיקאי אפשר לזהות בקלות. רואץ' מנגן כמעט תמיד שירים מאוד מהירים, עם הרבה עצירות, שינויי מהירות, ושינויי קצב. כאמור, הוא עוסק הרבה בקצבים אי-רציונליים ובפוליריתמיקה. כמו כן, בשל יכולתו וסגנונו הייחודי, זוכה רואץ' לבצע קטעי סולו רבים גם כאשר אינו המוביל של הלהקה, קל וחומר כאשר הוא המוביל.
ראו גם

בי בופ
הארד בופ
פוליריתמיקה
קצב אי רציונלי
לקריאה נוספת

The Jazz Handbook, Barry McFae
The art of bop drumming
מרקו קולטליני

| --- | --- |
 לידה:  24 במאי 1724 מונטפולצ'אנו, איטליה 
 פטירה:  נובמבר 1777 (בגיל 53) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 צאצאים:  Celeste Coltellini, Constantina Coltellini 
 
מרקו קולטליני (באיטלקית Marco Coltellini; ‏ 13 באוקטובר 1719[דרושה הבהרה] – נובמבר 1777) היה לבריתן אופרה ומדפיס איטלקי.