stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסקר גרונינג
אחרית דבר

גרונינג לא ראה עצמו אשם בפשע כלשהו, משום שלא היה מעורב בשום אופן ישירות בהרג. הוא תיאר את חלקו במכונת ההשמדה כ"גלגל שיניים קטן בהילוכים" בלתי רצוני, מה שהעניק לו אשמה שלא מרצונו. כשזומן להעיד נגד איש אס אס שהואשם ברצח אסירים באושוויץ, אמר שהוא חף מפשע בעיני החוק והצביע על כך שדיבר כעד ולא כנאשם.
בספרו "Auschwitz: The Nazis and 'The Final Solution" ("אושוויץ: הנאצים ו'הפתרון הסופי'"), מציין לורנס ריס (אנ') שלמרות שגרונינג ביקש לעזוב את אושוויץ לאחר שהיה עד להרג שם, הייתה התנגדותו רק על בסיס יישומו המעשי, ולא על העיקרון המיליטריסטי הכללי של השמדה המונית של אויבים. גרונינג אמר שבזמנו חשב שהדבר מוצדק בשל התעמולה הנאצית שאליה נחשף, בכך שאויביה של גרמניה מושמדים, שבעיניו הפכו את כלי ההשמדה שלהם (כגון תאי הגזים) לכלים שאינם בעלי משמעות מיוחדת. בשל כך, אמר שהרגשותיו לגבי אנשים שנותרו להם שעות לחיות לפני שהוכנסו לתאי הגזים היו "מאוד מעורפלות".
הוא הסביר שילדים נרצחו כי בעוד שהם לא היו האויב, הייתה הסכנה בדמם, בכך שהם יכלו לגדול ולהיות ל"יהודים מסוכנים". ריס מצביע על חינוכו האולטרה-לאומני של גרונינג כאינדיקציה לאופן שבו הצליח להצדיק השמדת ילדים חסרי ישע. גרונינג אמר שהזוועות בתאי הגזים עלו לו בסופו של דבר כששמע את הצעקות.
ריס כותב שגרונינג תיאר את תקופתו באושוויץ כאילו דיבר על אוסקר גרונינג אחר באושוויץ - וכתוצאה מכך דיבר גרונינג לאחר המלחמה בכנות רבה יותר על שירותו שם על ידי הפרדה מתרומתו למפעל המוות.
בראיון משנת 2005 אמר גרונינג שצעקותיהם של יושבי תאי הגזים מעולם לא עזבו אותו, והוא מעולם לא חזר לאושוויץ בגלל בושה. לדבריו, הוא חש אשמה כלפי העם היהודי, ועל היותו חלק מהארגון שביצע נגדו פשעים, למרות "שלא הייתי אחד מהמבצעים בעצמו". הוא ביקש סליחה מאלוהים ומהעם היהודי.
משפטו

בספטמבר 2014 דווח כי גרונינג, אז בן 93, הואשם על ידי תובעים בגרמניה בהיותו שותף לרצח בגין תפקידו באושוויץ בקבלה וקליטה של אסירים וחפציהם האישיים. בכתב האישום צוין כי גרונינג קידם כלכלית את גרמניה הנאצית וסייע להרג שיטתי של 300,000 מתוך 425,000 יהודי הונגריה שגורשו לאושוויץ באמצעות 137 רכבות במהלך קיץ 1944.
נטען כי העמדתו לדין של גרונינג הייתה חלק מהמאמץ האחרון של גרמניה להביא את החשודים האחרונים בביצוע פשעי מלחמה נאציים לדין. התביעה הצליחה להאשים את גרונינג בתקדים משפטי שנוצר בשנת 2011 בהרשעתו של ג'ון איוון דמיאניוק על ידי בית משפט במינכן בשל היותו שומר בסוביבור ולא בגין מעשה רצח ספציפי.
משפטו החל ב-20 באפריל 2015 בלינבורג. בהצהרת הפתיחה התחרט גרונינג על שירותו באושוויץ בקיץ 1944, באומרו: "מבחינתי אין ספק שאני חולק חובה מוסרית", אמר לשופטים, והודה בכך שידע על הרג יהודים ואסירים אחרים.
אווה מוזס קור, שהייתה בת 10 כשהגיעה לאושוויץ, העידה כי היא ואחותה התאומה שימשו לניסויים הרפואיים האכזריים שערך יוזף מנגלה וכי היא איבדה את הוריה ואחיותיה הגדולות באושוויץ. קור שוחחה עם גרונינג ואף חיבקה אותו לאחר שמסרה עדות, בעוד שניצולי שואה אחרים באולם הפגינו נגד מחווה זו. עד אחר, מקס אייזן (אנ'), שהיה בן 15 כשנכנס לאושוויץ, תיאר את האכזריות של חלק ההשמדה במחנה, כולל עקירת שיני זהב מקורבנות מתים. ב-12 במאי 2015 העידה סוזן פולק, בריטית בת 84, כיצד נלקחה מהונגריה לאושוויץ ולברגן-בלזן; כשתיארה את תנאי החיים באושוויץ אמרה: "הייתי בצריף עם עוד כ-800 בנות... ירדנו במשקל, לא יכולנו להשתמש יותר בשכל".
באותו יום מסר גם אייבור פרל, בריטי בן 83 שנולד בהונגריה למשפחה יהודית-דתית, עדות; פרל העיד כי היה בן 12 כשהגיע לאושוויץ וכי הוא ואחיו איבדו את הוריהם ושבעת אחיהם בשואה. ביולי העידה אירן וייס, אמריקאית בת 84, כי משפחתה נקרעה עם הגעתה לאושוויץ במאי 1944, במהלך הגירוש ההמוני של יהודי הונגריה וכי היא איבדה את שני הוריה, ארבעה אחים ו-13 בני דודים באושוויץ.
משפטו > הכרעת הדין, הערעור, בקשת החנינה ומותו

ב-15 ביולי 2015 נמצא אשם בהיותו שותף לרצח של לפחות 300,000 יהודים. בתגובה לגזר הדין אמרה מוזס קור שהיא "מאוכזבת" והוסיפה: "הייתי רוצה שבית המשפט יוכיח לי, ניצולת השואה, איך ארבע שנות מאסר יועילו למישהו." עורך דינו של גרונינג, הנס הולטרמן, עיין בהחלטה לפני שתכנן לערער עליה.
ב-28 בנובמבר 2016 נדחה הערעור על ידי בית המשפט הפדרלי של גרמניה (אנ'). באוגוסט 2017 נקבע כי גרונינג כשיר לרצות את מאסרו. גם ערעור לבית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה נדחה, והוא קבע שגילו אינו סיבה מוצדקת לא לשלוח אותו לכלא.
ב-15 בינואר 2018 הגיש גרונינג בקשה לחנינה כאמצעי אחרון להימנע ממאסר, אך היא נדחתה.
ב-9 במרץ 2018 נפטר גרונינג בזמן שאושפז בסקסוניה התחתונה לפני שהיה אמור להתחיל בריצוי עונשו. הוא היה בן 96.
לקריאה נוספת

Auschwitz: the Nazis & the 'final solution', by Laurence Rees, London: BBC Books, 2005
הערות שוליים

↑  רויטרס, "מנהל החשבונות של אושוויץ" מת לפני המאסר, באתר ynet, 12 במרץ 2018
↑  אלי לאון, יורי ילון, 4 שנות מאסר ל"מנהל החשבונות של אושוויץ", באתר ישראל היום, 16 ביולי 2015
↑  Agence France-Presse, 'Bookkeeper of Auschwitz' dies before entering jail, The Guardian, ‏12 במרץ 2018
↑  The 'accountant of Auschwitz' on trial, Deutsche Welle, ‏21 באפריל 2015
1 2 3  Rees, p. 139.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Matthias Geyer, An SS Officer Remembers: The Bookkeeper from Auschwitz, Der Spiegel, ‏9 במאי 2005
↑  'A small cog in the Nazi death machine': Oskar Groening, 96, dies without serving sentence, Edmonton Journal, ‏13 במרץ 2018
1 2 3 4  Rees, p. 140.
1 2 3 4 5 6  Rees, p. 141.
1 2 3 4 5  Rees, p. 142.
↑  Rees, pp. 142–143.
1 2  Rees, p. 165.
↑  Rees, p. 143.
1 2  Rees, p. 138.
↑  Rees, pp. 166–167.
1 2 3 4  Rees, p. 167.
↑  Rees, pp. 167–168.
1 2 3 4 5 6  Rees, p. 287.
↑  Rees, pp. 287–288.
1 2  Rees, p. 288.
1 2 3 4 5 6 7  Rees, p. 300.
↑  Allan Hall, Auschwitz guard's nightmares linger, The Age, ‏27 בינואר 2005
↑  Gröning will bei Selektion von Juden nur ausgeholfen haben, Die Zeit, ‏22 באפריל 2015
↑    Tony Paterson, ‏Auschwitz guard to go on trial in Germany, The Telegraph, 13 March 2014
↑  'Bookkeeper of Auschwitz': Former camp guard Oskar Groening asks for forgiveness at start of trial on 300,000 counts of accessory to murder, ABC News, ‏21 באפריל 2015
↑  Umberto Bacchi, Oskar Groening trial: Holocaust survivor Eva Kor hugs Nazi SS Auschwitz guard in German court, International Business Times UK, ‏24 באפריל 2015
1 2  Louise Osborne, Oskar Gröning trial: British Auschwitz survivor takes the stand, The Guardian, ‏13 במאי 2015
↑  Kate Connolly, 'Accountant of Auschwitz' trial: Oskar Gröning admits guilt, The Guardian, ‏1 ביולי 2015
↑  Auschwitz survivor disappointed by Groening jail term, Itv, ‏15 ביולי 2015
↑  'Auschwitz book-keeper' convicted, BBC News, ‏15 ביולי 2015
↑  אי-פי‏, גרמניה: העליון קבע כי עצם שירות במחנה השמדה הוא סיוע לרצח, באתר וואלה, 28 בנובמבר 2016
↑  סוכנויות הידיעות, סופו של אוסקר גרונינג: הורשע בסיוע לרצח 300 אלף יהודים באושוויץ – ונמצא כשיר לריצוי המאסר, באתר nana10‏, 2 באוגוסט 2017
↑  עמית ולדמן, ‏"רואה החשבון" של אושוויץ - לכלא, באתר ‏מאקו‏, 29 בנובמבר 2017
↑  רויטרס, נדחתה בקשת החנינה של "מנהל החשבונות של אושוויץ", באתר ynet, 17 בינואר 2018
↑  אלדד בק, לא ריצה יום בכלא: מת "רואה החשבון של אושוויץ״, באתר ישראל היום, 12 במרץ 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588672305171  PLWABN: 9810623838105606  BnF: cb17773713s (data)  GND: 1081223669  ISNI: 0000 0004 5808 6281  LCCN: no2016013507  NKC: xx0238008  SUDOC: 191237116  VIAF: 75145304842378611483   WorldCat (עם VIAF): 75145304842378611483
נוט (מחוז)

| --- | --- |
בית המשפט של מחוז נוט בהינדמן, קנטקי
בית המשפט של מחוז נוט בהינדמן, קנטקי
 מדינה / טריטוריה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קנטקי קנטקי
 בירת המחוז:  הינדמן, קנטקי
 העיר הגדולה:  הינדמן
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1884
 על שם:  ג'יימס פרוקטור נוט 
 שטח:  914 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  427
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  14,251 (2020)
  ‑ צפיפות:  19 נפש לקמ"ר (2000)
 קואורדינטות:  37°20′16″N 82°58′40″W﻿ / ﻿37.33770593771107°N 82.97772650735085°W﻿ / 37.33770593771107; -82.97772650735085
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.knottky.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנטקי מוגדלת) פרנקפורט לואיוויל לקסינגטון באולינג גרין אוונסבורו אילינוי אינדיאנה אוהיו ויר. המע.  וירג'יניה טנסי מיז.קנטקי(למפת קנטקי רגילה) פרנקפורט לואיוויל לקסינגטון באולינג גרין אוונסבורו אילינוי אינדיאנה אוהיו ויר. המע.  וירג'יניה טנסי מיז.קנטקי  מפת מחוזות מדינת קנטקי. מחוז נוט בצבע אדום    מיקומה של מדינת קינטקי, בארצות הברית tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חוקים בנוגע לאלכוהול בארצות הברית. 
 כחול – מדינות או מחוזות "רטובים" 
 צהוב – מחוזות עם הגבלה חלקית 
 אדום, מחוזות "יבשים"
מחוז נוט הוא מחוז במדינת קנטקי בארצות הברית. נכון למפקד 2020, אוכלוסיית המחוז מנתה 14,251 תושבים. עיירת המחוז היא הינדמן (אנ'). המחוז הוקם בשנת 1884 ונקרא על שמו של ג'יימס פרוקטור נוט, מושל קנטקי (1883–1887). מחוז נוט נמנה עם המחוזות ה"יבשים" מאלכוהול, בארצות הברית.
היסטוריה

מחוז נוט הוקם בשנת 1884 על אדמות שהופרשו ממחוזות בריהיט, פלויד, לצ'ר ופרי. בית המשפט המחוזי שהוקם בשנות ה-90 של המאה ה-19, נשרף ב-1929.
פקידי המחוז הראשונים שנבחרו היו: פקיד המחוז לואיס הייז, שופט המחוז דייוויד קלהון, פרקליט המחוז פילדינג ג'ונסון, השריף מדיסון פיגמן, הסוהר איזום סלון. הקווים הפוליטיים בפוליטיקה המוקדמת של המחוז היו בעיקר לפי חלוקה בין משפחות המתיישבים המוקדמות של The Forks, בשונה מהחלוקה הפוליטית במלחמת האזרחים.
בבחירות מאוחרות יותר התמודד אנדרסון הייז נגד קלייב ג'ונס, שהיו בצדדים מנוגדים במלחמת האזרחים. ניצחונו של שג'ונס בבחירות, גרם למריבה שנמשכה כמה שנים, כולל קרבות והרג בעיירה הינדמן.
בשנת 1902 מיי סטון וקתרין פטיט הקימו את בית הספר ההתיישבותי, חקלאי הינדמן, בהינדמן, שבמחוז נוט. זה היה בית הספר הראשון להתיישבות כפרית בארצות הברית.
בשנת 1965 אולי קומבס ממחוז נוט נשכבה מול דחפור כדי למנוע כריית פחם ליד ביתה. מעצרה גרם לתשומת לב מדינתית ולאומית לכריית פחם בקנטקי.
גאוגרפיה

המחוז ממוקם במזרח קנטקי. כ-25 ק"מ מדרום מזרח למחוז נמצאת מדינת ווירג'יניה. על פי לשכת למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטח המחוז הכולל של 914 קילומטרים רבועים, מתוכם 3.4 קילומטרים רבועים הוא שטח מים (כ-0.4% משטח המחוז).
גאוגרפיה > מחוזות סמוכים

מחוזות סמוכים המקיפים את מחוז נוט, עם כיוון השעון, הם:
מחוז מגופין (אנ') מצפון.
מחוז פלויד (אנ') מצפון מזרח.
מחוז פייק (אנ') ממזרח.
מחוז לצ'ר (אנ') מדרום.
מחוז פרי (אנ') מדרום מערב.
מחוז ברהיט (אנ') (צפון מערב)
גאוגרפיה > פסגות

ההר Big Lovely המתנשא לגובה של 427 מטרים.
אקלים

האקלים בעיירה הינדמן, בממוצע רב שנתי בין השנים 1980 ועד 2016,
 הקיץ ארוך, חם ולח; החורפים קצרים, קרים מאוד ורטובים; השמים מעוננים חלקית כל השנה. במהלך השנה, הטמפרטורה בדרך כלל משתנה בין C°‏ 2- ל-C°‏ 29. לעיתים רחוקות היא מתחת ל-C°‏ 11 או מעל C°‏ 32.
העונה החמה נמשכת 3.9 חודשים, מ-22 במאי עד 19 בספטמבר. הטמפרטורה היומית הממוצעת גבוהה מעל 24 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר בשנה בהינדמן הוא יולי. הטמפרטורה הממוצעת הגבוהה ביום 29 מעלות צלזיוס ונמוכה בלילה 19 מעלות צלזיוס.
העונה הקרה נמשכת 2.9 חודשים, מ-1 בדצמבר עד 27 בפברואר. הטמפרטורה היומית הממוצעת מתחת ל-11 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר בשנה בהינדמן הוא ינואר. הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה בלילה 2- מעלות צלזיוס וביום 7 מעלות צלזיוס.
העונה הגשומה נמשכת 4.9 חודשים, מ-23 במרץ עד 20 באוגוסט. החודש עם מספר הימים הגשומים ביותר בהינדמן הוא יוני, בחודש זה 13.4 ימים בממוצע, בהם יורדים לפחות 1.00 מילימטר של משקעים. העונה היבשה יותר נמשכת 7.1 חודשים, מ-20 באוגוסט עד 23 במרץ.
דמוגרפיה

| התפתחות האוכלוסייה> מפקד | התפתחות האוכלוסייה> אוכלוסייה | התפתחות האוכלוסייה>  | התפתחות האוכלוסייה> %± |
| --- | --- | --- | --- |
| 1890 | 5,438 |  | — |
| 1900 | 8,704 |  | 60.1% |
| 1910 | 10,791 |  | 24.0% |
| 1920 | 11,655 |  | 8.0% |
| 1930 | 15,230 |  | 30.7% |
| 1940 | 20,007 |  | 31.4% |
| 1950 | 20,320 |  | 1.6% |
| 1960 | 17,362 |  | −14.6% |
| 1970 | 14,698 |  | −15.3% |
| 1980 | 17,940 |  | 22.1% |
| 1990 | 17,906 |  | −0.2% |
| 2000 | 17,649 |  | −1.4% |
| 2010 | 16,346 |  | −7.4% |
| 2020 | 14,251 |  | −12.8% |
נכון למפקד של שנת 2000, התגוררו במחוז 17,649 נפשות, 6,717 משקי בית ו-4,990 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 19 נפשות לקילומטר רבוע. ההרכב הגזעי של המחוז היה 98.27% לבנים, 0.73% שחורים או אפרו אמריקאים, 0.11% ילידים אמריקאים, 0.15% אסייתים, 0.01% מאיי האוקיינוס השקט, 0.12% מגזעים אחרים ו-0.60% משני גזעים או יותר. 0.63% מהאוכלוסייה היו היספנים או לטינים מכל גזע.
היו 6,717 משקי בית, מתוכם ל-34.40% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 57.60% היו זוגות נשואים שחיו יחד, ל-12.60% היו בעלות בית ללא נוכחות בעל, ו-25.70% היו לא-משפחות. 23.60% מכלל משקי הבית היו יחידים, ול-9.30% היו כאלה שחיו לבדם בני 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.54 נפש וגודל המשפחה הממוצע היה 3.00 נפשות.
גיל האוכלוסייה במחוז התפלג כלהלן: 24.50% מתחת לגיל 18, 10.80% מגיל 18 עד 24, 29.00% מגיל 25 עד 44, 24.30% מגיל 45 עד 64 ו-11.40% בני 65 או מבוגרים יותר. הגיל החציוני היה 36 שנים. על כל 100 נקבות היו 97.30 זכרים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 94.10 גברים.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 20,373 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 24,930 דולר. כ-26.20% מהמשפחות ו-31.10% מכלל האוכלוסייה, חיו מתחת לקו העוני.
חינוך

במחוז יש 8 בתי ספר מחוזיים, 3 בתי ספר פרטיים ושתי מכללות. בשנת 2022, 16.3% מהאוכלוסייה היו בעלי הכשרה אקדמאית.
פוליטיקה

מחוז נוט הצביע באופן היסטורי עבור המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1992, 75% מתושבי מחוז נוט הצביעו עבור חבר המפלגה הדמוקרטית ביל קלינטון לנשיאות ארצות הברית, האחוז הגבוה ביותר שהצביעו עבור קלינטון בכל מחוזות המדינה. עם זאת, בשנים הבאות, מחוז נוט הצביע בעד המפלגה הרפובליקנית. בבחירות לנשיאות 2008, הרפובליקני ג'ון מקיין היה רפובליקני הראשון שזכה במחוז נוט בבחירות לנשיאות, כשזכה ב־52.6% מהקולות לעומת 45% מהקולות עבור ברק אובמה.
כלכלה

כלכלת המחוז מתבססת על חקלאות (גידול סוסים, בקר, וגידולי טבק, מוצרי חלב, חזירים, סויה, תירס וכותנה).
התוצרת התעשייתית של המחוז מתבססת בעיקר על 2 חברות פחם.
משאבי טבע אלפא
חברת ג'יימס ריבר פחם
כלכלה > תחומי עניין נוספים

ענף התיירות הוא אחד מתחומי העניין במחוז, במיוחד קיימת עלייה בפופולריות של הצפייה באיילים. מחוז נוט ובמחוזות הסובבים אותו חיים כ-5,700 איילים חופשיים, זהו עדר האיילים הגדול ביותר ממזרח לנהר המיסיסיפי. במחוז קיים מרכז הדרכה לרכיבה על טרקטורונים, מתחם ספורט הכולל מגרשי כדורסל מקורים, מגרשי בייסבול חיצוניים, מגרש כדורגל ומרכז כושר.
תחבורה

התחבורה הציבורית במחוז מסופקת תוך שיתוף פעולה קהילתית של החברות LKLP וחברת Hazard מהינדמן.
תרבות

חברת פוקס המאה ה-20 צילמה כמה סצנות במחוז לסרט Fire Down Below (אנ')
ראו גם

תקופת היובש
חוק יובש
לקריאה נוספת

Estep, Bill; Cheeves, John (16 ביוני 2013). "Coal jobs gone, perhaps for good". Lexington Herald-Leader. {{cite news}}:  (עזרה)
Cheeves, John; Estep, Bill (22 ביוני 2013). "Bombs and bullets in Clear Creek: Knott County's evolution from mining resistance to pro-coal epicenter". Lexington Herald-Leader. {{cite news}}:  (עזרה)
Estep, Bill; Cheeves, John (29 ביוני 2013). "How a Kentucky school teacher stopped a 756-acre surface mine — for now". Lexington Herald-Leader. {{cite news}}:  (עזרה)
Estep, Bill; Cheeves, John (6 ביולי 2013). "Pain remains more than 30 years after mine blast killed 8 on Potato Branch". Lexington Herald-Leader. {{cite news}}:  (עזרה)
Cheeves, John; Estep, Bill (13 ביולי 2013). "How Eastern Kentucky's future chained to coal despite millions spent on diversification". Lexington Herald-Leader. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

1 2  Explore Census Data, data.census.gov
↑  "State & County QuickFacts". United States Census Bureau. נבדק ב-26 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Find a County". National Association of Counties. אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2011. נבדק ב-7 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Register of the Kentucky State Historical Society, Volume 1. Kentucky State Historical Society. 1903. p. 35.
↑   צח יוקד, מאה שנה אחרי ביטול חוק היובש, במאות מחוזות בארה"ב עדיין אסור למכור אלכוהול, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2019
↑  Hogan, Roseann Reinemuth (1992). Kentucky Ancestry: A Guide to Genealogical and Historical Research. Ancestry Publishing. p. 263. ISBN 9780916489496. נבדק ב-26 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Scalf, Henry Preston (2000). "The Rising Tide". Kentucky's Last Frontier. The Overmountain Press. pp. 151–152. ISBN 9781570721656.
↑  Scalf, Henry Preston (2000). "The Rising Tide". Kentucky's Last Frontier. The Overmountain Press. pp. 151–152. ISBN 9781570721656.
1 2  Knott County Kentucky, web.archive.org, ‏2007-02-10
↑  "2010 Census Gazetteer Files". United States Census Bureau. 22 באוגוסט 2012. אורכב מ-המקור ב-12 באוגוסט 2014. נבדק ב-17 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  limate and Average Weather Year Round in Hindman United States
↑  "Presidential Election Results Map". The New York Times. 2008.
↑  Alpha Natural Resources - 2012 Kentucky Operations
↑  James River Coal Company – Leeco complex
↑  "All About Elk in Kentucky". kentuckytourism.com (באנגלית). נבדק ב-24 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "LKLP Community Action Council, Inc. > Programs > Public Transportation". נבדק ב-19 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567111405171  ISNI: 0000 0004 0618 0049  LCCN: n86001477  VIAF: 123234557   WorldCat (עם VIAF): 123234557
גבול סוריה–עיראק

גבול סוריה–עיראק (בערבית: الحدود السورية العراقية; תעתיק מדויק: אלחודוד אלסוריה אלעראקיה) הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין סוריה לבין עיראק. אורך הגבול עומד על 599 ק"מ הנמתחים לאורך המדבר הסורי, החל ממשולש הגבולות עיראק-סוריה-ירדן בדרום-מערב ועד למשולש הגבולות עיראק-סוריה-טורקיה בצפון-מזרח.
תיאור תוואי הגבול

הגבול מתחיל במערב במשולש הגבולות עם ירדן, כשחלקו הראשון הוא המשך של הקו הסרגלי הארוך המהווה את החלק המזרחי של גבול ירדן–סוריה. חלק זה של הגבול מקביל לקו האלכסוני ששורטט במפות סייקס-פיקו, והוא למעשה החלק היחיד ששומר על נאמנות כלשהי לקו-סייקס פיקו כפי ששורטט בהסכם. בהמשך עובר הגבול בסמוך לנהר הפרת ולמעבר הגבול הסורי-עיראקי הסמוך לעיירה אל-קאים, ממשיך משם צפונה באופן כמעט ישר וכ-250 קילומטרים צפונה משם, פונה קו הגבול מזרחה במגמת צפון-מזרח, לכיוון משולש הגבולות עיראק-סוריה-טורקיה.
מעברי הגבול

לאורך הגבול שבין עיראק לסוריה קיימים שלושה מעברי גבול רשמיים ומעבר ארעי אחד:
מעבר הגבול רבּיעה, על כביש א-שדאדה – מוסול, הוא המעבר הרשמי הצפוני ביותר.
מעבר הגבול אל-קאים בין אל-בוכמאל בסוריה, לאל-קאים בעיראק. המעבר נסגר בעקבות מלחמת האזרחים המתמשכת בסוריה, אך נפתח מחדש ב-30 בספטמבר 2019 לאחר שהיה סגור משך שמונה שנים בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה. מאז פתיחתו מחדש של מעבר זה, מחזיקה ומנהלת בשליחות איראן מיליציית "גדודי חזבאללה" הנתמכת על-ידי איראן, את קו הגבול בצד העיראקי של הגבול. לטענת גורמי מודיעין אמריקניים וישראליים, דריסת הרגל האיראנית הבאה לידי ביטוי בנוכחותו של כוח משמעותי הפועל תחת חסותה במעבר הגבול, הפכה את המעבר לנקודת השפעה ומפגש בין איראן לבעלות בריתה. במשך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21, המעבר הפך לאזור בו מתנהל חלק מהעימות בין כוחות איראניים לכוחות אמריקניים וישראליים, בעיקר באמצעות התקפות אוויריות.
מעבר הגבול אל-וליד, הידוע בסוריה כמעבר א-תנף, ממקום במחוז א-רוטבה סמוך למשולש הגבולות עיראק-סוריה-ירדן לנקודה המערבית ביותר בעיראק ולנקודה הצפון-מזרחית ביותר של ירדן, באזור מדברי במחוז א-רוטבה ובמרחק של כ-150 ק"מ מהעייר א-רוטבה. הוא משמש כמעבר הגבול היחיד על הכביש המהיר בין דמשק לבגדאד. מחסום א-תנף בצד הסורי של הגבול, במחוז חומס הופצץ והוא לא קיים עוד. משני צדי הגבול קיימים מחנות פליטים פלסטיניים: מחנה אל-וליד בצד העיראקי ומחנה א-תנף בצד הסורי. המעבר נכבש על-ידי המדינה האסלאמית במאי 2015 אך השליטה עליו הושבה לעיראק במרץ 2016.
מעבר הגבול סימאלקא (פישח'אבור) הוא גשר צף החוצה את נהר החידקל. הגשר הוקם על-ידי ממשלת חבל כורדיסטן העיראקית האוטונומית ברוב המכריע של תחומי המנהל, אבל פורמלית אינה אמורה לנהל את מעברי הגבול. לכן, פתיחת מעבר הגבול על-ידי ממשלת החבל היא צעד חשוב מאוד אך מרחיק לכת, ומדגישה את כוח המיקוח של ממשלת החבל אל מול הממשל בבגדאד באותה העת. המעבר נפתח במהלך מלחמת האזרחים הסורית כקילומטר אחד ממשולש הגבולות עיראק-סוריה-טורקי. המעבר לא נפתח כמעבר גבול עיראקי-סורי, אלא כמעבר גבול בין חבל כורדי אוטונומי אחד בעיראק, לחבל כורדי אוטונומי אחר, בסוריה. למעבר המאולתר הזה הייתה חשיבות רבה בשנים של מלחמת האזרחים בסוריה, כאשר מאות אלפי פליטים עברו עליו מצד לצד, לרבות בתקופה בה השתלט ארגון הטרור דאעש על חלקים נרחבים גם בעיראק.
הערות שוליים

↑  באר, ג'יימס, קו בחול: בריטניה, צרפת והמאבק שעיצב את המזרח התיכון, תל אביב: אופוס, 2015
↑  שוויצר יורם ועומר עינב, המדינה האסלאמית: דגל שחור מתנוסס מעליה., המכון למחקרי ביטחון לאומי, 2015.
↑  Sarah Dadouch and Asser Khattab, Syria and Iraq open a key border crossing closed since 2012, The Washington Post, ‏September 30, 2019 (באנגלית)
↑  Bulldozing the Border Between Iraq and Syria: The Islamic State, ‏August 2014
↑  רבי, עוזי ומיכאל ברק, דאע"ש וחזון המדינה האסלאמית, רסלינג, 2021
↑  Syrian border crossings, mapaction.org (באנגלית) (ארכיון)
↑  Harith Hasan and Kheder Khaddour, The Transformation of the Iraqi-Syrian Border: From a National to a Regional Frontier, Carnegie Middle East Center, 2020, ‏March 31, 2020 (באנגלית)
↑  Iraq reopens Al Qaim border crossing with Syria, Al Jazeera Media Network, ‏September 30, 2019 (באנגלית)
↑  Hasan, Harith, Where Iraq and Syria Meet, Unrest Follows, New Lines Magazine, 2021
↑  דניאל סלאמה, שיירת משאיות חצתה מעיראק לסוריה - והותקפה מהאוויר: "3 פיצוצים חזקים", באתר ynet, 29 בינואר 2023
ח'ירבת סמארה (שומרון)

| --- | --- |

שרידי בית הכנסת בסמארה
 מיקום
 קואורדינטות:  32°16′45″N 35°06′54″E﻿ / ﻿32.279194°N 35.11495°E﻿ / 32.279194; 35.11495
  (למפת צפון השומרון מוגדלת) ח'ירבת סמארה(למפת צפון השומרון רגילה) ח'ירבת סמארה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ירבת סמארה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'ירבת סמארה
 
קטע מפסיפס בית הכנסת במוזיאון השומרוני הטוב
ח'ירבת סמארה הוא אתר ארכאולוגי המצוי בשוליו המערביים של השומרון, 9 ק"מ מזרחית לטייבה, מדרום מערב ובסמוך ליישוב עינב. באתר התקיים יישוב שומרוני מהמאה ה-4 לספירה שישב על שרידי יישוב מהתקופה הרומית.
האתר נסקר לראשונה על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל בסוף המאה ה-19, וזוהה אז, בטעות, ככנסייה. בחפירותיו של ידי יצחק מגן בשנים 1991–1992, זוהה המבנה שבשוליו המזרחיים של האתר כבית כנסת שומרוני מפואר. בנוסף נמצאו באתר בור מים ומקווה, שער בעל קשת, מערות קבורה ומבני ציבור.
בית הכנסת השומרוני

מידותיו הפנימיות של בית הכנסת הן 15 מטרים אורך ו-8.4 מטרים רוחב ושטחו 126 מ"ר. הוא מבנה מפואר שנבנה בכיוון מזרח-מערב, ופונה לכיוון הר גריזים. למבנה חמישה חלקים: אולם מרכזי שהיה מכוסה פסיפס, נארטקס, אטריום מעוגל, חצר בצפונו וחדרים בדרום ובמזרח. האולם מוקף בשתי שורות של ספסלי ישיבה. שני עמודים עומדים על תילם בכניסה למבנה. בבית הכנסת נמצא פסיפס מן האיכותיים ביותר שהתגלו בארץ ישראל.
בית הכנסת השומרוני > פסיפס בית הכנסת

פסיפס האולם המרכזי של בית הכנסת מתוארך למאה הרביעית לספירה. צבעי אבני הפסיפס הם לבן, שחור, אפור, אדום, ארגמן, ורוד, חום, כתום, חרדל, צהוב, תכלת, טורקיז (זכוכית?), אפור-ירקרק ובז'. צפיפותן הנדירה של האבנים מפסיפס סמארה העומדת על 400 אבנים בדצמ"ר, היא מן הגבוהות מבין פסיפסי ארץ ישראל, ומדרגת את הפסיפס בין הפסיפסים האיכותיים ביותר שנוצרו בארץ ישראל בתקופה הביזנטית. שטיח האולם המרכזי של בית הכנסת מחולק לשני פנלים רבועים המוקפים במסגרות של מדליונים מעלי קוציץ. מדליוני הקוציץ מאוכלסים בעיצובים של גידולים חקלאיים, כלים וחפצים. עיצוב הפריטים הוא ייחודי נטורליסטי ומדויק מאוד. בשורה הצפונית עוטרו ענף נושא שקדים, אלומות חיטה, שריגי גפן המודלים על חצובה, ענף נושא רימונים, ענפי זית, פגות שקמה על ענף, כד המוזג יין אדום אל צלוחית וענפים נושאי ורדים אדומים סביבו. בשורת המדליונים האמצעית שבין שני השטיחים עוצבו מכבד תמרים, עצי תמר ומגל לגדיד. במדליונים שבשורה הדרומית עוצבו ענף נושא משמשים, ענף נושא אפרסקים וענף של אורן הצנובר הנושא אצטרובלים.
לצורכי שימור והצגה לקהל, נלקח הפסיפס מאתרו והוא מוצג כיום במוזיאון השומרוני הטוב.
לקריאה נוספת

יצחק מגן, "בתי-הכנסת השומרוניים ופולחנם", בתוך: מחקרי יהודה ושומרון, ב', 1992, עמ' 264-229
ענת אביטל, "מקוריותם של התיאורים החקלאיים הייחודיים מפסיפס בית הכנסת השומרוני בסמארה", בתוך מחקרי יהודה ושומרון כ"ד (עריכה מדעית: ביליג מ'), אריאל: אוניברסיטת אריאל, 2015, עמ' 163-145
האצטדיון הבין-לאומי קהיר

| --- | --- |

 מיקום:  נסר סיטי, קהיר
 קואורדינטות:  30°04′09″N 31°18′44″E﻿ / ﻿30.069111°N 31.312333°E﻿ / 30.069111; 31.312333
 אבן יסוד:  1955
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־65 שנים)
 שופץ:  2005
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ורנר מארך 
 קבוצות:  נבחרת מצרים בכדורגל אל-אהלי א-זמאלכ
 מושבים:  75,000
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קהיר מוגדלת) האצטדיון הבינלאומי קהיר(למפת קהיר רגילה) האצטדיון הבינלאומי קהיר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האצטדיון הבין-לאומי קהיר (בערבית: ستاد القاهرة الدولي) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברובע נסר סיטי שבקהיר בירת מצרים. האצטדיון מכיל 75,000 מקומות ישיבה ובו משחקות נבחרת מצרים בכדורגל, א-זמאלכ ואל-אהלי. האצטדיון עוצב על ידי ורנר מארך הגרמני.