stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת 2017
הרקע לבחירות

חוק כהונת הפרלמנט משנת 2011 קבע כי על הבית הנבחרים להתפזר במקרה של הצעת אי-אמון או על פי החלטה המתקבלת בידי שני-שלישים מן הפרלמנט לכל הפחות.
ב-23 ביוני 2016 התקיים בממלכה המאוחדת משאל עם, הקובע אם על בריטניה להישאר באיחוד האירופי או לא. במשאל העם הוחלט על פרישה מן האיחוד האירופי, בתהליך שנודע כ"ברקזיט".
| אפשרות בחירה | אפשרות בחירה | הצבעות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- |
|  | להישאר (Remain) | 16,141,241 | 48.1% |
|  | לעזוב (Leave) | 17,410,742 | 51.9% |
בעקבות משאל העם, ב-29 במרץ 2017 נדון ואושר בפרלמנט חוק להפעלת "סעיף 50" העוסק ביציאת מדינה מן האיחוד האירופי. תוצאות המשאל היו צמודות ובקרב תומכי ההישארות הורגשה אכזבה מרה. בעקבות תוצאות משאל העם, דייוויד קמרון, ראש הממשלה המכהן, התפטר מתפקידו, מפלגתו בחרה בתרזה מיי להנהגת המפלגה, והיא הייתה לראש הממשלה.
הבחירות נועדו ל-7 במאי 2020, אך עקב המתחים שנוצרו בממלכה המאוחדת ובאירופה בעקבות תחילת הפרישה מן האיחוד האירופי, כינסה ראש הממשלה תרזה מיי ב-18 באפריל 2017 מסיבת עיתונאים דחופה, ובה הודיעה כי היא מעוניינת בהקדמת הבחירות, בניגוד להצהרותיה הקודמות.
רוב המפלגות הגדולות שהתחרו בבחירות אלו, היו שונות שינוי ניכר, מאלו שהתמודדו לבחירות האחרונות במאי 2015. ה-SNP, שין פיין ופלייד קמרי הן המפלגות הגדולות היחידות שמנהיגיהן לא הוחלפו מאז הבחירות הקודמות. בחודש יולי 2016 החליפה תרזה מיי את דייוויד קמרון כמנהיגת המפלגה השמרנית וכראש ממשלה, וב-2015 החליף ג'רמי קורבין את אד מיליבנד כיושב ראש הלייבור, ואילו טים פרון החליף את ניק קלג כמנהיג הליברלים-דמוקרטים. פול נאטל הוביל את מפלגת העצמאות של הממלכה המאוחדת (UKIP) בעקבות התפטרותה של דיאן ג'יימס זמן קצר לאחר שנבחרה בספטמבר 2016, והתפטר בעצמו מיד לאחר הבחירות הקודמות. קרוליין לוקאס וג'ונתן בארטלי מובילים כעת במשותף את מפלגת הירוקים. בשנת 2015 קולום איסטווד נבחר להנהגת SDLP וארלין פוסטר הפכה למנהיגת DUP, בעוד מוקדם יותר בשנת 2017 רובין סוואן נבחר להנהיג את UUP.
בית הנבחרים ערב הבחירות

תוצאות הבחירות ב-2015 ביחס לשינויים במושבי בית הנבחרים ערב הבחירות ב-2017:
| מפלגה | מפלגה | מושבים> לאחר הבחירות ב-2015 | מושבים> ערב הבחירות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שמרנים | 330 | 330 |
|  | לייבור | 232 | 229 |
|  | לאומית סקוטית | 56 | 54 |
|  | ליברל-דמוקרטים | 8 | 9 |
|  | יוניוניסטים-דמוקרטים | 8 | 8 |
|  | עצמאיים | 1 | 5 |
|  | שין פיין | 4 | 4 |
|  | פלייד קמרי | 3 | 3 |
|  | סוציאל-דמוקרטיים | 3 | 3 |
|  | אלסטר-יוניוניסטים | 2 | 2 |
|  | ירוקים | 1 | 1 |
|  | יושב ראש (שמרנים) | 1 | 1 |
|  | UKIP‏ | 1 | 0 |
|  | לא מאויש | 0 | 1 |
| מספר כולל של מושבים | מספר כולל של מושבים | 650 | 650 |
תוצאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 317 | 10 | 14 | 12 | 35 | 262 |
| שמרנים | D U P |  | L D | סקוטים לאומיים | לייבור |
מספירת 650 אזורי בחירה:
| מפלגה | מפלגה | מנהיג | חברי פרלמנט>  | חברי פרלמנט> אחוז | חברי פרלמנט>  | חברי פרלמנט> ± | קולות>  | קולות> אחוז | קולות>  | קולות> ± |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שמרנים |  | תרזה מיי | 317 | 48.8% | 317 / 650 | 13 | 13,632,914 | 42.3% |  | 5.4 |
| לייבור |  | ג'רמי קורבין | 262 | 40.3% | 262 / 650 | 30 | 12,874,985 | 40.0% |  | 9.5 |
| המפלגה הלאומית הסקוטית |  | ניקולה סטרג'ן | 35 | 5.4% | 35 / 650 | 21 | 977,569 | 3.0% |  | 1.7 |
| ליברל-דמוקרטים |  | טים פרון | 12 | 1.8% | 12 / 650 | 4 | 2,371,772 | 7.4% |  | 0.5 |
| יוניוניסטים-דמוקרטים |  | ארלין פוסטר | 10 | 1.5% | 10 / 650 | 2 | 292,316 | 0.9% |  | 0.3 |
| שין פיין |  | ג'רי אדמס | 7 | 1.1% | 7 / 650 | 3 | 238,915 | 0.7% |  | 0.2 |
| פלייד קמרי |  | ליאן ווד | 4 | 0.6% | 4 / 650 | 1 | 164,466 | 0.5% |  | 0.1 |
| הירוקים |  | ג'ונתן ברטלי קרוליין לוקאס | 1 | 0.2% | 1 / 650 |  | 525,371 | 1.6% |  | 2.1 |
| יושב ראש (שמרנים) |  | ג'ון ברקו | 1 | 0.2% | 1 / 650 |  | 34,299 | 0.1% |  |  |
| עצמאיים |  | סילביה, ליידי הרמון | 1 | 0.2% | 1 / 650 |  | 16,148 | 0.1% |  |  |
| יוקיפ |  | פול נאטל | 0 | 0.0% | 0 / 650 | 1 | 593,852 | 1.8% |  | 10.8 |
| סוציאל-דמוקרטיים |  |  קולום איסטווד | 0 | 0.0% | 0 / 650 | 3 | 95,419 | 0.3% |  |  |
| אלסטר יוניוניסטים |  | רובין סוואן | 0 | 0.0% | 0 / 650 | 2 | 83,280 | 0.3% |  | 0.1 |
| הברית של צפון אירלנד |  | נעמי לונג | 0 | 0.0% | 0 / 650 |  | 64,553 | 0.2% |  |  |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 650 | 100% |  |  | 31,965,859 |  |  |  |
ראו גם

משאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי (2016)
הערות שוליים

↑  בריטניה: הפרלמנט הצביע בעד בחירות מוקדמות, באתר ynet, 19 באפריל 2017
↑  "Types of election, referendums, and who can vote". gov.uk. HM Government. נבדק ב-18 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Electoral Commission (2017). "Registering to vote and the electoral register". electoralcommission.org.uk (באנגלית בריטית). ועדת הבחירות המרכזית. נבדק ב-19 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Electoral Commission (2016). "Who is eligible to vote at a UK general election?". electoralcommission.org.uk. ועדת הבחירות המרכזיתlanguage=en-GB. נבדק ב-19 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 17.6.2021)
↑  Representation of the People Act 1983, Sections 3 and 3A
↑  Electoral Commission (2016). "I have two homes. Can I register at both addresses?". electoralcommission.org.uk. ועדת הבחירות המרכזית. נבדק ב-5 בינואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 17.6.2021)
↑  אנשיל פפר, תרזה מיי תמונה לראשת ממשלת בריטניה הבאה; שרת האנרגיה לדסום פרשה מהמרוץ, באתר הארץ, 11 ביולי 2016
↑  עמית ולדמן ואלעד שמחיוף, ‏ר"מ בריטניה תרזה מיי בהכרזה דחופה: להקדים הבחירות בבריטניה, באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2017
↑  סוכנויות הידיעות‏, בריטניה: תרזה מיי הכריזה במפתיע על בחירות בזק ב-8 ביוני, באתר וואלה, 18 באפריל 2017
↑  אמנון פורטוגלי, גם כאן דרוש מניפסט כמו זה של קורבין , באתר "העוקץ", 8 ביוני 2017
↑  "Current State of the Parties". www.parliament.uk.(הקישור אינו פעיל, 17.6.2021)
↑  What is a hung parliament and what happens now? The Guardian
תוצאות משאל העם לפי אזורים:

  להישאר (Remain)
  לעזוב (Leave)
הגנת מעברות פתיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ארנסט דאנלופ סוינטון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון, אסטרטגיה, מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  מערכות
 תאריך הוצאה:  1904
 מספר עמודים:  68
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  1952
הגנת מעברות פתיים הוא ספר עיון מאת ארנסט דאנלופ סוינטון, מייג'ור גנרל בצבא הבריטי, שבו תיאר המחבר, שלחם במלחמת הבורים השנייה כקצין בחיל ההנדסה המלכותי את לקחיו מהמלחמה. הצבא הבריטי נהג להציב, במהלך המלחמה, מארבים בצמתים מרכזיים ובנקודות חצייה אפשריות של נהרות. סוינטון, שלקח בכך חלק, תיאר את שלמד מחוויות הלחימה. הספר נחשב לקלסיקה של ספרות המלחמה ונלמד ויצא מחדש לאור פעמים רבות, בצבא הבריטי, בצה"ל ובצבאות נוספים.
הערות שוליים

↑  ארנסט דאנלופ סוינטון, "הגנת מעברות פתיים", מערכות, 2001, עמוד 5.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הגנת מעברות פתיים".
היינץ סטוי

היינץ סטוי (בהולנדית: Heinz Stuy;‏ נולד ב-6 בפברואר 1945) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת השוער. היה שותף בהצלחה של אייאקס בתחילת שנות ה-70.
ביוגרפיה

סטוי התחיל את הקריירה בטטלסטאר ספורטקלאב ומשנת 1963 עמד בשערה ב-156 משחקים בליגה הבכירה. הוא הוחתם על ידי מועדון הפאר ההולנדי אייאקס ב-1967 והיה לשוערה השני אחרי ג'קט בלס, לו תפס את מקומו שלוש שנים אחר כך. הקבוצה באותו זמן הייתה בעידן הזהב שלה וסטוי זכה עימה ב-4 תוארי אליפויות ו-3 גביעי הולנד. ההצלחה הייתה ניכרת בעיקר בזכייה שלוש פעמים רצופות בגביע אירופה לאלופות בתחילת שנות השבעים שהתחילה ב-1971 לצד השחקנים המובילים יוהאן קרויף, יוהאן ניסקנס ופיט קייזר. בכל שלושת משחקי הגמר נגד הקבוצות פנאתינייקוס, אינטר מילאנו ויובנטוס הוא לא ספג שער. סטוי קיבע שיא כששיחק 1,082 דקות בליגה הבכירה מבלי לספוג שער, שיא שמחזיק עד היום. עם זאת, מעולם לא זכה לשחק בנבחרת הולנד משום שמשנת 1974 השוערים ג'אן ואן בוורן, יאן יונגבלוד ופייט שריברס תפסו את מקומו באייאקס. שיא נוסף בו מחזיק, אך לא בהכרח חיובי, הוא שבצוותא לשוער ברנד דורנברגר שזכה בתארים רבים כמוהו (גם כן ב-3 גביעי אירופה רצופים) רק עם באיירן מינכן גם לא זכה לשחק בנבחרת הלאומית.
סטוי סיים את הקריירה בעונת 1977/78 בקבוצה אמסטרדם עם 16 משחקי ליגה בה. לאחר הפרישה מכדורגל ניהל יקב מצליח בדרייהויס אותו מכר ב-2007. בנוסף לכך, בין השנים 1988–1998 היה מאמן שוערים בקבוצה טלסטר.
תארים

אליפות הולנד (4): 1968, 1970, 1972, 1973
הגביע ההולנדי (3): 1970, 1971, 1972
גביע אירופה לאלופות (3): 1970/71, 1971/72, 1972/73
הסופר קאפ האירופי (2): 1972, 1973
הגביע הבין-יבשתי: 1972
הדקירה בתיכון ניק דידריקס

| --- | --- |
 תאריך:  17 באוגוסט 2008
 מקום:  תיכון ניק דידריקס, קרוגרסדורפ, דרום אפריקה דרום אפריקה
 סוג:  אירוע 
 נשק:  קטאנה
 הרוגים:  1
 פצועים:  3
 מבצע:  מורן הארמסה
 מספר מפגעים:  1
 
הדקירה בתיכון ניק דידריקס בוצעה ב-17 באוגוסט 2008 בתיכון על שם ניקולאס דידריקס שבעיר קרוגרסדורפ שבדרום אפריקה, על ידי מורן הארמסה, תלמיד כיתה י"ב, שתקף תלמידים ואנשי צוות בתיכון באמצעות קטאנה באורך 60 סנטימטרים.
האירוע

מורן הארמסה, תלמיד כיתה י"ב בתיכון על שם ניקולאס יוהאנס דידריקס בעיר קרוגרסדורפ שבדרום אפריקה, נכנס לבית הספר בשעה 7:00 בבוקר כשהוא עוטה מסיכה חומה ופניו צבועות בשחור. לטענתו המסכה הייתה חיקוי מסיכתו של קורי טיילור, סולן להקת סליפנוט, אך בתקשורת טענו כי המסיכה הייתה דומה לזו של ג'ואי ג'ורדיסון, המתופף של הלהקה. בתיקו נמצאו גם מסכה כשל שון קראהאן (אנ') ומסיכת עבודת-יד מעיסת נייר הצבועה בצבעים שבטיים, וכן שלוש חרבות יפניות.
בשעה 7:20 לערך, במהלך התכנסות של תלמידי בית הספר, שלף הארמסה קטאנה באורך 60 סנטימטרים ושיסף באמצעותה את גרונו של ז'אק פרטוריוס, תלמיד בן 16, שמת במקום. הוא דקר תלמיד נוסף, והמשיך לדקור שני גננים שניסו להתעמת איתו. לאחר מכן התיישב הארמסה על גדר לבנים ונעץ את חרבו באדמה בסמוך לו.
בשעה 7:45 הוא לווה על ידי אנשי צוות לחדר המנהל, וכעבור כרבע שעה הועבר לתחנת המשטרה, ללא התנגדות מצידו.
מניע

הארמסה טען כי השטן פקד עליו לבצע את מעשה הרצח, וכי הוא הולך אחרי דרכי השטניזם. הפסיכיאטרית שבדקה אותו סיפרה כי אמר לה שראה רוח רפאים במשק של משפחתו, והיא פקדה עליו להפוך לשטניסט. בחיפוש שערכה המשטרה בחדרו נמצאו אלמנטים רבים של שטניזם, כגון לוחות ויג'י, ספרי לחשים ועוד. משפחתו של הארמסה טענה כי הוא עבר התעללות רגשית ופיזית בבית הספר, וזה הדבר שגרם להתפרצותו.
היו שהאשימו במעשה את להקת ההבי מטאל סליפנוט, מפני שהארמסה האזין להם בקביעות בחודשים שקדמו לאירוע, וכן התלבש כמוהם והחזיק מסכות הדומות לשלהם בעת האירוע. סולן הלהקה, קורי טיילור, פרסם גינוי למעשיו של הארמסה, וגם הוריו של הרוצח שיגרו התנצלות למשפחות הקורבנות.
המשפט

ב-20 באוגוסט 2008 הואשם הארמסה בסעיף אחד של רצח ובשלושה סעיפי ניסיון רצח. הוא נשלח לאיבחונים לצורך הערכת בריאותו הנפשית, וב-25 באוקטובר, לאחר חודשיים רצופים של אבחונים ושתי דחיות של מועד המשפט, קבע בית המשפט כי הארמסה כשיר נפשית לעמוד לדין.
ב-14 באפריל 2009 הודה הארמסה בכל ארבעת האישומים, וב-10 באוקטובר 2009 הוא נידון לעשרים שנות מאסר.
הערות שוליים

↑  'Want to see something cool?': South Africa: News: News24, web.archive.org, ‏2008-09-17
↑  'Now what, sir?', www.iol.co.za (באנגלית)
↑  SABCnews.com - south_africa/education, web.archive.org, ‏2008-08-26
↑  The Times - The devil didn’t make him do it, web.archive.org, ‏2008-08-22
↑  Harmse 'liked to sharpen sword': South Africa: News: News24, web.archive.org, ‏2008-09-13
↑  Satanism blamed in teen's killing, web.archive.org, ‏2012-11-05
↑  'Sword killer' pleads guilty, News24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sword killer gets 20 years, News24 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הדקירה בתיכון ניק דידריקס".
היילברון

היילברון (בגרמנית: ‏Heilbronnקובץ:Heilbronn.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, באזור פרנקוניה, על גדות נהר נקר. אוכלוסיית העיר מונה כ-120,000 תושבים, ובכך היא העיר השישית בגודלה בבאדן-וירטמברג. העיר משמשת כמרכז הכלכלי של צפון באדן-וירטמברג, ונודעת גם בזכות תעשיית היינות שלה. היא נחלקת לעשרה רבעים.[דרוש מקור].
היסטוריה

האזכור הכתוב הראשון של היילברון מתוארך לשנת 741. בעיר היה ארמון גדול שמקורו עוד במאה ה-10, הנקרא "קייזרפפאלץ", ואשר שימש בעבר את קיסרי בית זאליר הפרנקוניים. בשנת 1371 העניק הקיסר קרל הרביעי לעיר חוקה קיסרית והיילברון זכתה למעמד של עיר קיסרית. היא הייתה בעבר העיר היחידה בפרנקוניה, וכן עיר מגוריו של זיגפריד גומבל.
יהדות היילברון

בהיילברון חיו במשך מאות שנים בנקאים יהודים ובהם אברהם גומבל ואוטו איגרסהיימר. הקהילה היהודית בהיילברון הייתה בין הנפגעות של פוגרומי ליל הבדולח. בפרעות אלו נחרבו בית אבות היילברון אשר שירת את יהודי וירטמברג ובית הכנסת היילברון. מקורו של שם המשפחה הלפרין משם העיר. בין השנים 2000–2001 הוקם בהיילברון "בית הכנסת החדש" שבו ד"ר יהודה פושקין (Jehuda Puschkin; נולד ב-1974) משמש כרב ואביטל תורן (Avital Toren; נולדה ב-1941) היא יו"ר הקהילה היהודית במקום.
ה'תע"ה

ה'תע"ה (5,475) ובקיצור תע"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 1714, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 27 בספטמבר 1715.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 13 שעות ו-516 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 3 במחזור העיבור ה-289. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 15 (סימנה טויזא) במחזור השמש ה-196.
שנה זו היא שנת 1,646 לחורבן הבית, ושנת 2,026 לשטרות.
נולדו

אברהם בן אביגדור, רב וראש ישיבה באימפריה העות'מאנית, ראש הישיבה באדריאנופול וראב"ד קושטא
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
הבית הצהוב

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1888
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  91.5 ס״מ 
 גובה:  72 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  s0032V1962 (מוזיאון ואן גוך) 
 מיקום:  מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם
 קואורדינטות:  43°40′56″N 4°37′55″E﻿ / ﻿43.682177°N 4.631998°E﻿ / 43.682177; 4.631998
 
הבית הצהוב (בצרפתית: Maison Jaune; בהולנדית: Het gele huis) הוא ציור שמן על בד משנת 1888 מעשה ידי הצייר ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך.
תיאור היצירה

שם היצירה מתייחס למבנה המתואר בה - מבנה מס' 2 בכיכר לאמארטין (Place Lamartine) בארל שבצרפת.
ב-1 במאי 1888 שכר ואן גוך ארבעה חדרים במבנה (שני חדרים גדולים בקומה התחתונה, ששימשו כחדר עבודה וכמטבח; ושני חדרים בקומה השנייה, חדר שנה לואן גוך עצמו, וחדר אורחים בו לן חברו, האמן פול גוגן במשך כחודשיים החל מסוף אוקטובר 1888). חלקו השמאלי של המבנה שימש כחנות מכולת. המבנה נותר על מכונו עד שנהרס בהפצצה של בעלות הברית ב-25 ביוני 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.
ואן גוך נהג לאכול במסעדה הנמצאת בכיכר לאמארטין 28, מבנה זה, שהיה צבוע ורוד, מתואר אף הוא בשמאל התמונה.
מימין לבית הצהוב ניתן לראות בתמונה את שדרת מונטמאז'ו (Avenue Montmajour). בהמשך השדרה ניתן לראות את השדרה עוברת מתחת לשני גשרים - הראשון, עליו עוברת רכבת בדרכה ללונה הנמצאת בגדה הנגדית של נהר הרון. הגשר השני שימש את קו הרכבת PLM אשר קישר בין פריז, ליון ומרסיי.
בשמאל התמונה ניתן לראות את קצה המדרכה אשר הקיפה את אחד הגנים הציבוריים שהיו בכיכר לאמארטין.
היסטוריה

היצירה צוירה בספטמבר 1888. ואן גוך שלח סקיצה של התמונה לאחיו, תיאו ואן גוך וכתב לו במכתב:
אני מצרף סקיצה של בד ציור רבוע המייצג את הבית ומיקומו תחת שמש גופריתית, ושמים בצבע קובלט טהור. התמה של הציור היא קשה! אבל מסיבה זו אני רוצה להכניע אותה. בגלל שהיא פנטסטית. הבתים הצהובים בשמש, וכן הצבע הכחול הטרי הבלתי ניתן להשוואה. גם כל שטחי האדמה צהובים. אני אשלח לך בקרוב ציור יותר טוב מסקיצה זו. 
 הבית משמאל הוא צהוב עם תריסים ירוקים. בית זה מוצל על ידי עץ. זו המסעדה בה אני סועד מדי יום. ... קפה הלילה אותו ציירתי אינו בתמונה. הוא ממוקם משמאל למסעדה.
בעת שצייר את היצירה קרא ואן גוך לתמונה "הבית וסביבתו" (בצרפתית: La Maison et son entourage. לאחר מכן שינה את שם היצירה ל"הרחוב" (בצרפתית: La Rue).
יצירות נוספות המתארות את המבנה

ואן גוך עצמו יצר העתק של היצירה בצבעי מים. היצירה היוותה השראה לפול סיניאק אשר יצר אף הוא בצבעי מים מספר יצירות המתארות אותו אתר.
מיקום היצירה

לאחר מותו של ואן גוך נותרה היצירה בעזבונו. מאז שנת 1962 היצירה נמצאת בבעלות מכון וינסנט ואן גוך, ומושאלת דרך קבע למוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.
הערות שוליים

↑  מכתב ואן גוך לאחיו תיאו, 28 בספטמבר 1888, מכתב מס' 543
↑  מכתב ואן גוך לאמיל ברנאר, 6 באוקטובר 1888, מכתב B18
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKDimages ID: 53541 
ציור מעשה ידי ואן גוך בצבעי מים.
"הבית של ואן גוך" מעשה ידי פול סיניאק, 1932, צבעי מים.
האלים האחרים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ה.פ. לאבקרפט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  מגזין חובב הפנטזיה (אנ')
 תאריך הוצאה:  1933
האלים האחרים (באנגלית: The Other Gods) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ב-1921 ופורסם לראשונה במגזין חובב הפנטזיה (אנ') ב-1933. עלילתו סובבת דמות הידועה בשם ברזאי החכם, מלומד המבקש להעפיל לפסגות ההרים הגבוהים ביותר ברחבי תבל כדי לחזות בצלם האלים עצמם, אולם גאוותו הגדולה מתגלה גם כדרך לנפילתו, ומובילה אותו לגורל מר ואכזר.
דמויות

ברזאי החכם – מתואר כמלומד הבקיא היטב בכרכים אסורים למיניהם, כגון "שבעת הספרים הנסתרים של חסן" או "כתבי היד הפנקוטיים", אשר לימדו אותו כה רבות אודות האלים וסודותיהם, עד שנתפש בעיני הסובבים אותו כאל למחצה בעצמו. בנו של אריסטוקרט אשר התגורר בטירה עתיקה, נטען כי ברזאי אינו טיפוס הנוטה להאמין באמונות טפלות, ובמקום זאת צוחק על אנשי ההמון הנופלים בהן. מעמדו בעיני תושבי הכפרים המוזכרים בסיפור הוא ככל הנראה מרומם, היות שנכתב כי ייעץ לבורגנים של אותם יישובים כאשר חוקקו חוק אשר אסר על הרג חתולים.
אתאל – כהן צעיר ובנו היחיד של פונדקאי אשר פגש את ברזאי לראשונה בעיר הידועה בשם אולת'אר, והפך לשולייתו. נראה כי אתאל הולך בדרכו של ברזאי באמונה מלאה, אולם הוא מתואר כטיפוס חששן יותר, אשר אינו תמיד חולק את להיטותו של מדריכו.
השראה

נימת הסיפור של מוטיב ההיבריס מזוהה עם כמה מעבודותיו של לורד דנסאני (אנ'), אשר השפיע רבות על כתיבתו של לאבקרפט. בעת העפלתם להר צועק ברזאי אמירות מתגרות כנגד האלים כמה וכמה פעמים, כגון ”חוכמתו של ברזאי הפכה אותו לגדול יותר מאלי הארץ, וכל קסמיהם ומלכודותיהם אינם שווים דבר כנגד רצונו!”. אחד מסיפוריו של דנסאני, מרד אלי הבית, מציג אמירות דומות מפיהם של אדוני הארץ אשר קראו תיגר על האלים עצמם, ”אנו משחקים כעת במשחקי האלים וכותשים את בני האדם כרצוננו, ובמהרה נהפוך לגדולים יותר אף מהאלים של פגאנה”. שני הסיפורים אף מסתיימים בצורה דומה, כאשר זה של לאבקרפט מתאר את חזרתם של האלים לפסגות ההרים כדי לרקוד בהנאה לרקע המקומות הנוסטלגיים המעלים בהם את זיכרונות העבר, וזה של דנסאני המציג את שובם של אלי הנהרות, אשר משחקים שוב במשחק החיים והמוות עם הדגים והצפרדעים, אך לא עוד עם בני האדם.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > מעגל החלומות

עלילת הסיפור מתרחשת במימד פרי המצאתו של לאבקרפט הידוע בשם מעגל החלומות (אנ'). היצירות המשתייכות לסדרה זו אינן ממשיכות אחת את השנייה בצורה כרונולוגית, ואף לא קוהרנטית, במרבית המקרים, אלא רק מתקיימות באותו עולם, תוך הצגת רמזים קלושים זו לזו, בדרך כלל באמצעות דמויות החוזרות על עצמן בתקופות שונות בחייהן, או על ידי שמותיהם של מקומות התרחשות. כך לדוגמה בסיפור הנוכחי מוזכרת קאדאת' האבודה, המופיעה בסיפור המאוחר יותר משימת החלום של קאדאת' האבודה, ואולת'אר, המופיעה בסיפור שכתב לאבקרפט מספר שנים קודם לכן בשם החתולים של אולת'אר, יחד עם אזורים נוספים המרכיבים יחדיו את ארץ החלומות.
דמותו של אתאל, הכהן הצעיר, מופיעה לראשונה בסיפור החתולים של אולת'אר, כאשר הלה היה ילד קטן, ופעם נוספת בסיפור משימת החלום של קאדאת' האבודה, בעודו אדם זקן אשר הגיע לגיל המופלג של שלוש מאות שנים. דמותו של ברזאי החכם מוזכרת גם היא במשימת החלום של קאדאת' האבודה, כאשר אתאל מספר לדמותו של רנדולף קרטר אודות גורלו המר, לאחר שבגאוותו הרבה ניסה לטפס על האת'ג-קלה על מנת לחזות בצלם האלים.
עולמו הספרותי של ה.פ. לאבקרפט > ספרים

לאבקרפט מזכיר בסיפוריו כתבים רבים פרי דמיונו, לרוב כאלו המכילים ידע אסור המשפיע לרעה על גורלן של הדמויות הקוראות אותו. בסיפור הנוכחי מוזכרים שני ספרים, שבעת הספרים הנסתרים של חסן (אשר בהוצאתו לאור הראשונה של הסיפור בכתב העת חובב הפנטזיה נכתב בטעות בתור ”שבעת הספרים הנסתרים של הארץ”) וכתבי היד הפנקוטיים. מעט מאוד ידוע על ספריו של חסן, אשר מוזכרים פעם נוספת בלבד בכל כתביו של לאבקרפט, בסיפור משימת החלום של קאדאת' האבודה. כתבי היד הפנקוטיים, המוזכרים גם הם באותו סיפור, הופיעו לראשונה בסיפור פולאריס, וחוזרים שוב בסיפורים בהרי הטירוף, הלוחש בחשכה, ורודף החשכה.
ביקורת

סופר הפנטזיה והמדע בדיוני לאון ספראג דה קמפ תיאר את הסיפור של לאבקרפט בביוגרפיה שכתב אודותיו בתור ”סיפור פטזיה קצר ומוצלח ביותר, אשר שב חזרה לארץ החלומות שהופיעה בחתולים של אולת'אר”.
תרבות

סרט מונפש אילם באורך מספר דקות בשם "האלים האחרים" ראה אור ב-2006. לטענת אתר האינטרנט האחראי לפרסומו מדובר בשחזור לסרט קצר מ-1924 בבימויו של פיטר רודס, חברו של לאבקרפט, אשר אבד לאחר מותו.
לקריאה נוספת > מקורות עיקריים

| --- | --- |
קמפ, לאון ספראג דה; לאבקרפט: ביוגרפיה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 1996 (מסת"ב 0-385-00578-4): Camp, Lyon Sprague De; Lovecraft: A Biography; Barnes & Noble, 1996 (ISBN 0-385-00578-4)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק; אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
לקריאה נוספת > מקורות משניים

| --- | --- |
לורד דנסאני; האלים של פאגאנה; ספרי ג'ונגל, 2009 (מסת"ב 1438523793, מסת"ב 978-1438523798): Lord Dunsany; The Gods Of Pegana; Book Jungle, 2009 (ISBN 1438523793, ISBN 978-1438523798)
הערות שוליים

↑  ג'ושי ושולץ, האלים האחרים, עמוד 196, "האלים האחרים, סיפור קצר (2,020 מילים), נכתב ב-14 באוגוסט 1921, פורסם לראשונה בחובב הפנטזיה בנובמבר 1933".
↑  דנסאני, מרד אלי הבית, עמודים 32–34.
↑  לאבקרפט, החתולים של אולת'אר, עמוד 91, "אך אף אחד עדיין לא העז להתלונן על כך בפני הזוג המרושע, אפילו כאשר אתאל הקטן, בנו של הפונדקאי, נשבע כי ראה את כל החתולים של אולת'אר מתאגדים בחצר המקוללת תחת העצים בשעת הדמדומים, צועדים מסביב לקוטג' בקצב איטי וחגיגי, שניים מהם בחזית, כמו בהופעה כלשהי של מעין טקס חייתי".
↑  לאבקרפט, משימת החלום של קאדאת' האבודה, עמוד 444, "אתאל, אשר ישב על בימה עשוית שנהב על המזבח מכוסה בזרי פרחים שבמעלה המקדש, היה בן שלוש מאות שנים".
↑  לאבקרפט, פולאריס, עמוד 37, "עיניי היו החדות ביותר בעיר, למרות השעות הארוכות שהשקעתי בכל יום בלימוד כתבי העת הפנקוטיים ובחוכמתם של האבות הזובנראניאנים".
↑  לאבקרפט, בהרי הטירוף, עמודים 799–800, "מספר מיסטיקנים נועזים רמזו על מקורם הפרה-פליסטוקני של כתבי היד הפנקוטיים, והציעו כי מאמיניו של צאתאגואה היו זרים למין האנושי, כמו צאתאגואה בעצמו".
↑  לאבקרפט, הלוחש בחשכה, עמוד 760, "צאתאגואה הנורא הגיע מנק'אי, אתה יודע, היצור האמורפי המזכיר במראהו קרפדה אשר הוזכר בכתבי היד הפנקוטיים ובנקרונומיקון ובמחזור המיתוסים המונצחים שנגנזו בידי הכהן האטלנטי הגדול קלארקש-טון".
↑  לאבקרפט, רודף החשכה, עמוד 1082, "אבל היו שם כרכים אחרים שאת שמם הכיר רק משמועות, אם בכלל – כתבי היד הפנקוטיים, ספרו של דיזאן, וספר מתפורר שנכתב בשפה לא מזוהה אך עם סמלים וסימנים אשר באופן מפחיד היו ניתנים לפענוח בידי תלמידי תורת הנסתר".
↑  קמפ, ג'נטלמן רפאים, עמוד 149.
↑  האלים האחרים, בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים, אורכב מהמקור ב-14 ביולי 2023. (באנגלית)
↑  דף מידע עבור האלים האחרים, הארכיון של ה.פ. לאבקרפט, אורכב מהמקור ב-14 ביולי 2023. (באנגלית)
↑  האלים האחרים, מרכז המידע האינטרנטי עבור ספרות ספקולטיבית, אורכב מהמקור ב-14 ביולי 2023. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 20d12f1d-2b7a-496b-9eb1-2148b9ee98c9
דעות

| --- | --- |

שער גיליון דעות 66, יולי 2014, בנושא מקוואות
 סוג:  ביטאון
 תדירות:  חמישה גיליונות בשנה
 מו"ל:  נאמני תורה ועבודה
 עורך ראשי:  גילעד הסה
 תאריכי הופעה:  1998–הווה (כ־26 שנים)
 https://toravoda.org.il/גליונות
 
דעות הוא כתב עת שיוצא לאור בהוצאת תנועת נאמני תורה ועבודה החל משנת 1998. כתב העת עוסק בהגות יהודית אורתודוקסית מודרנית בישראל, ומעלה לדיון סוגיות חברתיות, הגותיות ותרבותיות. ייחודו של דעות הוא באופי תכניו, החריגים בפתיחותם וכן בחדשנותם לעומת כתבי עת אחרים היוצאים לאור בציבור הציוני דתי.