stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות אקוויטניה
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

גליה אקוויטניה נפלה תחת השלטון הוויזיגותי במאה ה-5. היא נכבשה על ידי הפרנקים תחת כלוביס הראשון בשנת 507, כתוצאה מקרב Vouillé. במהלך המאה ה-6 ותחילת המאה ה-7, היא הייתה תחת שלטון ישיר של מלכים פרנקים, וחולקה בין מחוזותיהם של כילדברט השני וגונתרם בהסכם אנדלוט משנת 587. תחת כלותאר השני, אקוויטניה הייתה שוב חלק בלתי נפרד מפרנסיה, אך לאחר מותו של כלותאר בשנת 628, יורשו דגוברט הראשון העניק תת-ממלכה בדרום אקוויטניה לאחיו הצעיר כאריברט השני. תת-ממלכה זו, המורכבת מגסקוניה והשוליים הדרומיים של אקוויטניה עצמה, מכונה בדרך כלל "אקוויטניה" ומהווה את הבסיס ההיסטורי לדוכסות המאוחרת יותר. כאריברט פעל בהצלחה נגד הבאסקים, אך לאחר מותו בשנת 632, הם התקוממו שוב, בשנת 635 הוכנעו על ידי צבא שנשלח על ידי דגוברט (שבמקביל נאלץ להתמודד עם מרד בברטאן).
דוכסות אקוויטניה כממלכה עצמאית כמעט בתוך האימפריה הפרנקית התבססה במהלך המחצית השנייה של המאה ה-7, בוודאי ב-700 תחת אודו הגדול. הדוכס הראשון מתועד בשם פליקס, וכמי ששלט משנת 660 בערך. כיורשו, לופוס החזיק קשרים רופפים עם המלכים הפרנקים, ושלט באופן אוטונומי (princeps). אודו ירש את לופוס בשנת 700 וחתם על הסכם שלום עם קרל מרטל. הוא הנחיל למורים תבוסה מוחצת בקרב טולוז ב-721. עם זאת, קרל מרטל חמד את הממלכה הדרומית, חצה את הלואר ב-731 ובזז חלק גדול מאקיטן. אודו פגש את הפרנקים בקרב, אך הפסיד ויצא נחלש. זמן קצר לאחר הקרב הזה, בשנת 732, פשטו המורים על ואסקוניה ואקוויטניה עד לפואטייה והביסו את אודו פעמיים ליד בורדו. אודו לא ראה שום אפשרות אלא להזעיק את עזרתו של קרל מרטל ולהישבע אמונים לנסיך הפרנקי.
את אודו ירש בנו הונלד, שחזר לעצמאות, בכך שהתריס נגד סמכותו של המאיורדומוס קרל מרטל. המנהיג הקרולינגי תקף את הונלד פעמיים בשנים 735 ו-736, אך לא הצליח להכניע לחלוטין את הדוכס וצבאו שהורכב מכוחות של רוזנים של עיירות מפתח אקוויטניות, למשל. בורז', לימוז' וכו'. בסופו של דבר, הונלד פרש למנזר, והותיר גם את הממלכה וגם את הסכסוך המתמשך לווייפר, או גואיפר. לאחר הכיבוש המלא של ספטימניה ב-759, הפנה כעת פפין את תשומת לבו לאקוויטניה, ויזם מערכה צבאית מחזורית שנמשכה שמונה שנים, מלחמת אקוויטניה. ווייפר ניהל במאמץ רב מאבק לא שוויוני עם הפרנקים הקרולינגים, אך ההתנקשות בו ב-768 סימנה את סיום עצמאותה היחסית של אקוויטניה. אקוויטניה עברה בשנים אלו הרס אינטנסיבי של מרכזים עירוניים, כלכליים, צבאיים ואינטלקטואליים. כוחותיו של פפין הרסו עד 36 מנזרים.
כמדינה יורשת של הפרובינציה הרומית גליה אקוויטניה והממלכה הוויזיגותית (418–721), ירשו אוקסיטניה (אקוויטניה) ולנגדוק (טולוז) את החוק הוויזיגותי והחוק הרומי אשר שולבו כדי לאפשר לנשים יותר זכויות מאשר בני דורן במדינות אחרות באירופה. במיוחד עם ה-Liber Judiciorum, שקודם בשנים 642 ו-643 והורחב ב-Code of Recceswinth בשנת 653, נשים יכלו לרשת קרקע וזכות ולנהל אותה באופן עצמאי מבעליהן או מיחסי גברים, להיפטר מרכושן בצוואות משפטיות אם לא היו להן יורשים, ונשים יכלו לייצג את עצמן ולהעיד בבית המשפט עד גיל 14 ולארגן את הנישואים שלהן עד גיל 20. כתוצאה מכך, הבכורה הייתה חוק הירושה הנהוג עבור האצולה.
היסטוריה > ממלכת אקוויטניה הקרולינגית

הדוכסות האוטונומית והבעייתית של אקוויטניה נכבשה על ידי הפרנקים ב-769, לאחר שורה של מרידות נגד ריבונותם. על מנת להימנע מהפגנה חדשה של פרטיקולריות אקוויטנית, החליט קרל הגדול לארגן את הארץ בתוך ממלכתו.
לאחר הכיבוש הקרולינגי, הפסיקה הדוכסות להתקיים ככזו, ועל סמכויותיה השתלטו הרוזנים (הדוכסים) של טולוז, המושב הראשי של הממשלה הקרולינגית במידי, המיוצגת על ידי צ'ורסו ולאחר שהודח על ידי נאמן קרל הגדול גיום (מגלון), קרוב משפחה שלו. בשנת 781, הוא הפך את בנו השלישי לואי, אז בן שלוש, למלך אקוויטניה. הממלכה הקרולינגית של אקוויטניה הכפופה למלך הקרולינגי או לקיסר (מאוחר יותר) שבסיסו בפרנקיה (אוסטרזיה, נויסטריה). היא כללה לא רק את אקוויטניה עצמה, אלא גם את גותיה, ואסקוניה (גסקוניה) והרכוש הקרולינגי בספרד. בשנת 806 תכנן קרל הגדול לחלק את האימפריה שלו בין בניו. לואי קיבל את פרובאנס ובורגונדי כתוספות לממלכתו.
כאשר לואי ירש את קרל הגדול כקיסר בשנת 814, הוא העניק את אקוויטניה לבנו פפין הראשון, שלאחר מותו בשנת 838 בחרה אצולת אקוויטניה את בנו פפין השני מאקיטן (נפטר בשנת 865) למלך. הקיסר לואי הראשון, לעומת זאת, התנגד להסדר זה ונתן את הממלכה לבנו הצעיר קרל הקירח. נוצר בלבול וסכסוך, אולם בסופו של דבר זכה קרל בדוכסות; על אף שבין 845 ל-852 פפין השני ניהל את הממלכה, בחג הפסחא 848 בלימוז', האצילים והפרלטים של אקוויטניה בחרו רשמית בקרל למלך שלהם. מאוחר יותר, באורליאן, הוא נמשח והוכתר על ידי וונילו, הארכיבישוף של סנס.  בשנת 852, פפין השני נכלא על ידי קרל הקירח, שזמן קצר לאחר מכן הכריז על בנו שארל כשליט אקוויטניה. עם מותו של שארל הצעיר בשנת 866, אחיו לואי המגמגם עלה לממלכה, וכאשר, בשנת 877, הפך לואי למלך הפרנקים, אקוויטניה נקלטה במלואה בכתר הפרנקי.
על ידי הסכם שנערך בשנת 845 בין קרל הקירח לפפין השני, צומצמה הממלכה על ידי אובדן של פואטו, סנטונגה ואנגומואה בצפון מערב האזור, שניתנו לרינולף הראשון, רוזן פואטייה. את התואר דוכס אקוויטניה, שכבר קם לתחייה, נשא כעת ריינולף, אם כי הוא נתבע גם על ידי רוזני טולוז. הדוכסות החדשה של אקוויטניה, לרבות שלושת המחוזות שכבר הוזכרו, נותרה בידי יורשיו של רמולף, למרות אי הסכמה עם האדונים הפרנקים שלהם, עד לשנת 893 כאשר הרוזן ריינולף השני הורעל בפקודת המלך שארל התם. לאחר מכן העניק שארל את הדוכסות לגיום האדוק, רוזן אוברן, מייסד המנזר של קלוני, אשר ירש אותו בשנת 918 אחיינו, הרוזן גיום השני, שמת ב-926.
בעקבותיו הגיעו רצף של דוכסים, שאחד מהם, גיום הרביעי, נלחם נגד איג קאפה, מלך צרפת, ואחד מהם, גיום החמישי, המכונה הגדול, הצליח לחזק ולהרחיב את סמכותו במידה ניכרת, למרות שהוא ויתר על הכתר הלומברדי המוצע במקום להילחם בקונרד השני על כך. הדוכסות של גיום כמעט הגיעה לגבולותיה של גליה אקוויטניה הרומית הישנה אך לא השתרעה מדרום לגארון, מחוז שהיה ברשות הגסקונים. גיום מת בשנת 1030. אודו או אודס (נפטר ב-1039) צירף את גסקוניה לאקוויטניה.
היסטוריה > האימפריה האנגווינית

הרמנולפידים הפכו למעצמה הדומיננטית בדרום מערב צרפת עד סוף המאה ה-11. על ידי נישואים במקום כיבוש, רכושם עבר ל"אימפריית אנגווין" תחת הכתר האנגלי עד 1153.
גיום התשיעי, דוכס אקוויטניה (נפטר ב-1127), שירש את הדוכסות ב-1087, זכה לתהילה כצלבן וכטרובדור. נכדתו, אלינור מאקוויטניה, ירשה את הדוכסות כבת בכורה ויורשתו של גיום העשירי (נפטר בשנת 1137). היא התחתנה עם לואי השביעי, מלך צרפת שלושה חודשים לאחר מות אביה, עקב החשיבה המהירה של אביו של הנסיך לואי, המלך לואי השישי, שלא רצה להשאיר טריטוריה כמו אקוויטניה הנשלטת על ידי ילדה בת שלוש עשרה. כשהמלך לואי השישי נפטר, ובעלה החדש של אלינור הפך ללואי השביעי מצרפת, עברה דוכסות אקוויטניה רשמית לשלטונו של הכתר הצרפתי, ובמשך חמש עשרה שנים החזיק לואי השביעי שטח שהתחרה בזה של הכתר האנגלי והרוזנים של טולוז. הנישואים בוטלו מאוחר יותר בטענה של קרבת משפחה על ידי בישוף ב-21 במרץ 1152, והיא שמרה על אדמותיה ותוארה כדוכסית אקוויטניה בזכות עצמה. ב-18 במאי 1152, היא נישאה להנרי פיץ-אמפרס (לימים הנרי השני מאנגליה), בנה של הקיסרית מטילדה וטוען לכס המלכות האנגלי. כאשר הביס את בן דודה של אמו, סטיבן מבלואה, בשנת 1153 והפך למלך אנגליה, אקיטן התמזגה עם הכתר האנגלי.
לאחר שדיכא מרד ברשותו החדשה, הנרי נתן אותה לבנו ריצ'רד. כאשר ריצ'רד מת ב-1199, חזרה הדוכסות לאלינור, ובמותה חמש שנים מאוחר יותר, היא נקלטה בכתר האנגלי ומכאן ואילך היה גורלה כמו שאר הטריטוריות האנגליות בצרפת, כמו נורמנדי ואנז'ו, מה שהוביל בסופו של דבר למלחמת מאה השנים בין הכתר הצרפתי והאנגלי.
אקוויטניה כפי שהגיעה למלכי אנגליה השתרעה מהלואר ועד הרי הפירנאים, אך תפוצתה הוגבלה לדרום מזרח על ידי אדמותיהם הנרחבות של רוזני טולוז. נראה שהשם גיאן, השחתה של אקוויטניה, נכנס לשימוש בערך במאה ה-10, וההיסטוריה שלאחר מכן של אקוויטניה מתמזגת בזו של גסקוניה וגיאן.
היסטוריה > מלחמת מאה השנים

בשנת 1337, פיליפ השישי, מלך צרפת טען מחדש לזכותו על אקוויטניה (המתאים בעצם לגסקוניה) מאדוארד השלישי, מלך אנגליה. אדוארד בתורו טען לממלכת צרפת כולה כנכדו היחיד של פיליפ הרביעי, מלך צרפת. זה עורר את מלחמת מאה השנים, שבה גם בית פלנטג'נט וגם בית ולואה טענו לעליונות על אקוויטניה. בשנת 1360, שני הצדדים חתמו על הסכם ברטיני, שבו אדוארד ויתר על הכתר הצרפתי אך נשאר לורד ריבוני של אקוויטניה (ולא רק דוכס). עם זאת, כשההסכם בוטל ב-1369, התחדשו גם הטענות האנגליות הללו וגם המלחמה. בשנת 1362, המלך אדוארד השלישי, בתור לורד אקוויטניה, הפך את בנו הבכור אדוארד, נסיך ויילס, לנסיך אקוויטניה. בשנת 1390, המלך ריצ'רד השני, בנו של אדוארד, הנסיך השחור, מינה את דודו ג'ון מגונט לדוכס אקוויטניה. התואר הזה עבר לצאצאיו של ג'ון למרות שהם היו שייכים לכתר מכיוון שבנו של ג'ון מגונט, הנרי בולינגברוק, דוכס הרפורד, הצליח לגזול בהצלחה את הכתר מריצ'רד השני, ולכן 'ירש' את התואר אדון אקוויטניה מאביו, אשר הועבר לצאצאיו כשהם הפכו למלכים. בנו, הנרי החמישי, מלך אנגליה, שלט על אקוויטניה כמלך אנגליה ולורד אקוויטניה בין השנים 1400 ל-1422. הוא פלש לצרפת ויצא מנצח במצור על הארפלר ובקרב אז'נקור ב-1415. הוא הצליח להשיג את הכתר הצרפתי עבור משפחתו על ידי הסכם טרואה ב-1420. הנרי החמישי מת ב-1422, כאשר בנו הנרי השישי ירש את כס המלכות הצרפתי בגיל פחות משנה; שלטונו ראה אובדן הדרגתי של השליטה האנגלית בצרפת.
מלכי ולואה של צרפת, הטוענים לעליונות על אקוויטניה, העניקו את התואר דוכס ליורשיהם, הדופינים, במהלך השנים 1345 ו-1415: ז'אן השני (1345–1350), שארל השביעי (1392?–1401) ולואי (1401–1401). 1415). הניצחון הצרפתי הושלם עם קרב קסטיון של 1453. אנגליה וצרפת נותרו במלחמה במשך 20 שנה נוספות, אך אנגליה לא הייתה בעמדה להמשיך במערכה שלה, בגלל הסכסוכים הפנימיים המתגברים שלה. מלחמת מאה השנים הסתיימה רשמית עם הסכם פיקיני משנת 1475. עם תום מלחמת מאה השנים, חזרה אקוויטניה לשליטה ישירה של מלך צרפת ונשארה ברשות המלך. רק מדי פעם הוענק התואר "דוכס אקוויטניה" לחבר אחר בשושלת, ולאחר מכן כהבחנה נומינלית גרידא.
גאוגרפיה וחלוקות משנה

במהלך קיומה, שילבה הדוכסות את דוכסות גסקוניה ועד 1271 את רוזנות טולוז, שכיום שוכנים באזור אוקסיטניה. רוב שאר הדוכסות שלאחר 1271 מהווים כעת את אזור נובל-אקוויטניה, אם כי חלקים משתייכים לשלושת האזורים השכנים של Pays de la Loire, Centre-Val de Loire ו-Auvergne-Rhône-Alpes.
רוזנות אקוויטניה כפי שנייתה בשיא ימי הביניים, אם כן, גובלת בפירנאים מדרום ( נווארה, אראגון וברצלונה, לשעבר המארקה היספניקה) וברוזנות טולוז וממלכת בורגונדי (ממלכת ארל ממזרח). מצפון, היא גבלה עם ברטאן, אנז'ו, בלואה ובורבון, שכולם עברו לממלכת צרפת עד המאה ה-13.
אקוויטניה ממש
רוזנות פויטו
רוזנות לה מרשה
רוזנות אנגולם
רוזנות פריגור
רוזנות אוברן (הועברה לתחום המלכותי ב-1271)
רוזנות ולאי
רוזנות סנטון
לורדות דאול
לורדות איסודון
רוזנות לימוזין
דוכסות גסקוניה, איחוד אישי עם אקוויטניה מהמאה ה-7 עד המאה ה-9 (פליקס מאקוויטניה) ושוב מ-1053.
רוזנות אז'נה
רוזנות טולוז (מעין עצמאית משנת 778, חזרה לתחום המלכותי ב-1271)
רוזנות קוורצי
רוזנות רואר
רוזנות רודז
רוזנות גבאודן
רוזנות אלבי
מרקיזות גותיה
הערות שוליים

↑  Lewis, pp 400–401 and n127.
↑  Rouche, Michel (1979). L'Aquitaine, des Wisigoths aux Arabes, 418-781 : naissance d'une région. Paris: Editions de l'Ecole des hautes études en sciences sociales, Éditions Touzot. p. 312. ISBN 2-7132-0685-5. OCLC 7007853.
↑  Wemple, Suzanne Fonay; Women in the Fifth to the Tenth Century. In: Klapisch-Zuber, Christine; A History of Women: Book II. Silences of the Middle Ages, The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, Massachusetts, London, England. 1992, 2000 (5th printing). Chapter 6, p 74.
↑  Against this background of conflicted loyalties must be seen the career of Wenilo.
↑  Jones, Dan (2012). The Plantagenets: The Warrior Kings and Queens Who Made England. Penguin Random House.
אקוויטניה לאחר קרב פואטייה (734–743)
אבולוציה של מלחמת מאה השנים.
מפת צרפת בשנת 1030
דבור (כלי שיט)

| --- | --- |
ספינת דבור במפרץ אילת
ספינת דבור במפרץ אילת
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת סיור קלה
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה עוקבת:  דבורה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ישראל רמת"א, התעשייה האווירית
 מידות
 הֶדְחֶק:  39 טון
 נתונים טכניים
 מהירות:  29 קשר (מרבית), 21 קשר (ממוצעת)
 גודל הצוות:  6 עד 9 איש
 אמצעי לחימה
 חימוש:  שני תותחי אורליקון 20 מ"מ שני מקלעים בקוטר 12.7 מ"מ תותח ללא רתע קרל-גוסטב 84 מ"מ פצצות עומק
דבּוּר היא ספינת סיור קלה בשירות חיל הים הישראלי, המשמשת בפלגות הבט"ש לפעילות ביטחון שוטף (בט"ש), לסיכול פעולות טרור ימיות ולשמירה על חופי ישראל.
היסטוריה

לאחר מלחמת ששת הימים, התעורר הצורך בהצטיידות של כלי שיט לחיל הים למטרות סיור לאורך גבולותיה הימיים הארוכים של ישראל. הצורך בהצטיידות בספינת בלט גם לנוכח החשש מחדירת מחבלים בדרך הים. לאחר, שצרפת שהייתה ספקית הנשק העיקרית של ישראל עד למלחמה, הטילה אמברגו על אספקת נשק לישראל, פנה חיל הים לצי האמריקני שהציע ספינת משמר מדגם Swift -50ft ששימשה במלחמת וייטנאם. משלחת ישראלית ברשותו של קצין ההנדסה אמנון סלעי נשלחה לבדוק התאמת הספינה אך החליטה לבסוף לבחון ספינה אזרחית שיוצרה במספנת Swift Ships שתוכננה להובלת נוסעים ומטען למתקני קידוח נפט בים ולתכנן בה שינויים כדי להתאימה לצורכי חיל הים.
משלחת נוספת שנשלחה באותה השנה בראשותו של מפקד בסיס אשדוד אל"ם מיכאל ברקאי, שהיה המנחה המקצועי בחיל הים לכלי שיט קטנים, ונציגי 3 היחידות שאמורות היו לקבל את הדבורים, אשררה את הדגם על פי אפיון של הצוות הראשון ומבחני ים (למעשה שלוחת נהר המיסיסיפי) והזמינה במעמד הביקור שמונה ספינות כאלה שלימים נקראו "דבור".
שתי ספינות ה"דבור" הראשונות, 852 ו-871 הגיעו בנובמבר 1970. הן צוידו במנועים תוצרת ג'נרל מוטורס בעלי 12 בוכנות GM12V71TN, במכ"ם דקא 916, ג'יירו חדיש של חברת ANCHUTS, זרקור 30 ס"מ, ונוסף לו על התורן במשך הזמן זרקור קסנון, ב 3 צריחים בעלי מקלעים 0.5 דו קני בעלי הפעלה חשמלית מקומית בעל קצב אש גבוה עם מחסנית של 500 כדור כל אחד, שהוחלפו במהלך השנה הראשונה במקלע 0.5 רגיל חד קני והצריח האחורי הוחלף בתותח אורליקון 20 מ"מ ותותח אורליקון נוסף בחרטום הספינה, ובמכשירי קשר שונים. לאחר כשנה, בספטמבר 1971 הגיעו מארצות הברית עוד שש ספינות דבור - 3 לזירת ים סוף ו-3 לבסיס חיפה.
לאחר הזמנה זו התבצעה בניית הספינות במפעל רמתא של התעשייה האווירית בבאר שבע. ברמת"א נוספו לספינות שיפורים ותוספות נוספות.
בסוף שנות ה-70, עקב התפתחות אמצעי הלחימה בקרב ארגוני הטרור, נולד הצורך בשיפור ספינות הדבור למה שנקרא אז "דבור מוסב" בעל מנועי GENERAL MOTORS V16 (בעלי 16 בוכנות), מכלי דלק נוספים, תורן יעיל יותר לגילוי מטרות במכ"ם. אך לאחר זמן מה הוחלט כי יש צורך בכלי חדש שיענה להתפתחות המהירה של ארגוני הטרור. בשנת 1978 השיק רמת"א את ה"דבורה": ספינת בט"ש המבוססת על הדבור אך גדולה יותר ומהירה יותר. הדבורה התבססה על התכנון והמבנה של הדבור, תוך שילוב טכנולוגיות מתקדמות יותר (שו"ב, מנוע, מערכת הנעה, אמצעי לחימה, אלקטרוניקה). בשנת 1989 הוחלט בחיל הים להצטייד בדבורה. הדבורים והדבורות משרתים עד היום בהצלחה בחיל הים הישראלי.
בחיל הים משרתות שתי ספינות מדגם "דבורת שערים" - זהו דגם האבטיפוס של הדבורה שדומה מאוד לדבור.
מאז שנות השבעים עסקו הדבורים בהגנה שוטפת על חופי מדינת ישראל. הדבורים השתתפו גם במלחמת יום הכיפורים וסיכלו עשרות התקפות מצד חיל הים המצרי בים סוף, לרבות התקפות קומנדו. הדבורים אף הטביעו כלי שיט מצרים.
אחרי המלחמה התמקדו הכלים בפטרולים לאורך חופי ישראל, מאחר שבאותה תקופה נעשו מספר רב של ניסיונות חדירה של ארגוני טרור ומחבלים פלסטיניים דרך הים (רובן מכיוון לבנון). אחת החדירות של המחבלים מלבנון הסתיימה בפיגוע כביש החוף ב-1978 שהיה אחד הגורמים למבצע ליטני וכן לשיפור כלי הבט"ש של חיל הים.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוחלט לשפר את כושר העמידות של הדבור והוכנסו בה מספר שינויים ושיפורים אשר הגבירו את מהירותה וכושר התמרון שלה. עד היום סיכלו צוותי הדבורים ניסיונות רבים של פיגועים דרך הים והטביעו ספינות אויב רבות.
הדבורים משרתים את חיל הים עד היום בזירת ים סוף.
מדינות משתמשות

ישראל ישראל - חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה
ארגנטינה ארגנטינה- 4 ספינות.
צ'ילה צ'ילה- 10 ספינות.
פיג'י פיג'י- 4 ספינות.
גואטמלה גואטמלה
הונדורס הונדורס
ניקרגואה ניקרגואה- 8-10 ספינות.
צבא דרום לבנון- לתקופה קצרה הפעיל צד"ל 5 ספינות.
לקריאה נוספת

גדי שכטר, תולדות הדבורה, מוזיאון ההעפלה וחיל הים, 2014, ע-14 -23.
עידו רם, איך דבור AD נולד, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת בהוצאת בית החובל, 2020, עמ' 392.
הערות שוליים

↑  הדבור והדבורה, באתר www.amutayam.org.il
↑  ד"ר דניאלה רן:, פרוייקט תיעוד תולדות חיל הים, אוניברסיטת חיפה
↑  הטיל "גבריאל" לספינות מסוג "דבור" בדרא"פ, דבר, 8 במרץ 1976
↑  Nigeria: Govt-Israel in U.S.$25 Million Arms Deal
גשר הפיקוד הסגור של ספינת דבור בעת תמרון בנמל
דבון גריי

| --- | --- |
גריי במרץ 2015
גריי במרץ 2015
 לידה:  8 במרץ 1987 (בן 37) מאונטיין ויו, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  דבון גריי פלמינג
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 בן זוג:  ג'ורדן גבריס (2013–הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
דבון גריי פלמינג (באנגלית: Devon Graye Fleming; נולד ב-8 במרץ 1987) הוא שחקן ויוצר קולנוע אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו כדקסטר בתור נער בסדרת הטלוויזיה "דקסטר", כמו כן גם בטריקסטר השני בסדרה "הפלאש". בשנת 2019 הוא כתב את סרט המותחן "I See You".
חיים אישיים

גריי נולד ב-8 במרץ 1987 במאונטיין ויו, קליפורניה. הוא למד משחק בתיאטרון הקונסרבטוריון האמריקאי בסן פרנסיסקו. אף על פי שגריי הוא אמריקאי, הוא גר בבריטניה לאורך כל ארבע שנות התיכון. גריי כתב תסריט למותחן שכותרתו "Allison Adams", שהוצג בבלאק ליסט 2016 בקטגוריית התסריטים הפופולריים ביותר שלא הופקו.
מאז ספטמבר 2013 הוא יוצא עם השחקן ג'ורדן גבריס.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | A House Divided | דניאל סמפסון | סרט טלוויזיה |
| 2007 | Her Best Move (אנ') | ילד |  |
| 2007 | Scar (אנ') | פול |  |
| 2008 | Wisegal (אנ') | קריין | סרט טלוויזיה |
| 2008 | חג מולד שמח דרייק וג'וש | לוק ג'והנסון |  |
| 2009 | Call of the Wild (אנ') | אוז היפ |  |
| 2009 | Lure | טיילר פייג |  |
| 2009 | Exodus Fall (אנ') | דנה מיינור |  |
| 2010 | Legendary (אנ') | קאל צ'טלי |  |
| 2010 | תיכון אבלון | מרקו | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Red Faction: Origins | ליאו |  |
| 2011 | קליפה (אנ') | סקוט |  |
| 2012 | The Discoverers (אנ') | ג'ק |  |
| 2012 | Eden | אדם |  |
| 2013 | Last Weekend (אנ') | לוק קאסוול |  |
| 2013 | קומבה | זברה #2 | דיבוב |
| 2014 | 13 חטאים (אנ') | מייקל |  |
| 2015 | אני מייקל (אנ') | קורי |  |
| 2016 | Search Engines | ברט |  |
| 2016 | Retake | אדם |  |
| 2017 | לא מרגישה בבית בעולם הזה (אנ') | כריסטיאן |  |
| 2019 | אני רואה אותך (אנ') |   | תסריטאי |
| 2022 | אין מצב | ריידר |  |
| 2022 | Hypochondriac | לוק |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006–2009 | דקסטר | דקסטר כנער | 9 פרקים |
| 2007 | קרוב לבית (אנ') | ספנסר גורדון | פרק: "Internet Bride" |
| 2008 | בונז | רובי טימונס | פרק: The Finger in the Nest |
| 2008 | Novel Adventures | מיילס | 2 פרקים |
| 2008 | CSI: מיאמי | נועה קמפבל | פרק: Wrecking Crew |
| 2008 | העוקץ | מייקל קלארק | פרק: The Bank Shot Job |
| 2009 | Saving Grace (אנ') | לוק קילר | פרק: Do You Believe in Second Chances? |
| 2009 | CSI | קרייג מייסון | פרק: Ghost Town |
| 2010 | The Deep End (אנ') | ג'וש צ'פמן | פרק: Nothing Personal |
| 2011 | The Protector (אנ') | סם קמפבל | פרק: Pilot |
| 2011 | Alphas (אנ') | מתיו הארלי | פרק: Anger Management |
| 2012 | Body of Proof (אנ') | ג'ק גורדון | פרק: Mind Games |
| 2012 | אימה אמריקאית: המוסד הסגור | ג'ד | פרק: Tricks and Treats |
| 2014 | The Night Shift (אנ') | טוראי וילסון | פרק: Coming Home |
| 2015 | המנטליסט | איתן ביטקר | פרק: The Whites of His Eyes |
| 2015–2018 | הפלאש | אקסל ווקר / הטריקסטר | 2 פרקים |
| 2018 | S.W.A.T. (אנ') | פיט | פרק: The Tiffany Experience |
הערות שוליים

↑  "California Birth Index, 1905-1995". Ancestry.com.
↑  Wiegand, David (6 ביוני 2017). "Co-star Gavaris' goodbyes to 'Orphan Black' and all the clones". San Francisco Gate. נבדק ב-28 באוגוסט 2017. fellow actor Devon Graye ("Dexter"), whose "Allison Adams" screenplay is on the Black List compilation of promising unfilmed scripts {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jung, E. Alex. "Jordan Gavaris On Why He Waited to Come Out". Vulture (באנגלית). נבדק ב-2017-06-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5057422  BnF: cb16948287r (data)  GND: 1062516877  ISNI: 0000 0001 1696 8727  LCCN: no2010016813  SUDOC: 25421908X  VIAF: 107374745   WorldCat (עם VIAF): 107374745
אימוה אזקיאל

אימוה אזקיאל (באנגלית: Imoh Ezekiel; נולד ב-24 באוקטובר 1993 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאליטפור סיטי ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים > 36 ליונס

אזקיאל נולד בלאגוס שבניגריה. הוא גדל במחלקת הנוער של 36 ליונס המקומית, ובעונת 2011/2012 היה חלק מסגל הקבוצה הבוגרת, על-אף שלא שותף במשחקיה.
קריירת מועדונים > סטנדרד לייז'

בחודש ינואר 2012 חתם אזקיאל בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. ב-19 בפברואר ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בהפסד 2–4 לזולטה ורכם במסגרת המחזור ה-26 בליגה. ב-6 במאי הבקיע אזקיאל את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-35 בהפסד 2–3 לראסינג גנק בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך אזקיאל 7 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
עונת 2012/2013 הייתה עונת השיא של אזקיאל במועדון, כשהוא עורך 33 הופעות ליגה ומבקיע 16 שערים, כולל צמדים מול שרלואה ומול לירסה. בחודש יולי 2013 חתם אזקיאל על חוזה חדש ל-4 עונות במועדון.
גם בעונת 2013/2014 הראה אזקיאל יכולת מעולה, והבקיע 12 שערים ב-39 הופעות ליגה. ב-3 באוקטובר 2013 ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד אלפסבורג במסגרת המחזור השני בשלב הבתים. הוא ערך 3 הופעות בשלב הבתים, אותו לא צלחה קבוצתו. בתחילת עונת 2014/2015 ערך אזקיאל הופעת ליגה נוספת.
קריירת מועדונים > אל-ערבי

ב-31 ביולי 2014 חתם אזקיאל באל-ערבי מליגת העל הקטרית, ששילמה עבורו 8 מיליון אירו. ב-21 באוגוסט ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות והבקיע שער בניצחון 1–3 על אל-ח'ור במסגרת המחזור הראשון בליגה. עד אמצע העונה ערך אזקיאל 14 הופעות ליגה, בהן הבקיע 6 שערים.
קריירת מועדונים > ההשאלה לסטנדרד לייז'

ב-1 בפברואר 2015 חזר אזקיאל לסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית בהשאלה לחצי עונה. הוא ערך 13 הופעות ליגה, בהן הבקיע 6 שערים.
קריירת מועדונים > ההשאלה לאנדרלכט

בחודש יולי 2015 הושאל אזקיאל לאנדרלכט מליגת העל הבלגית. ב-2 באוגוסט ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אנתוני ואנדן בורה בדקה ה-63 בניצחון 0–2 על לוון במסגרת המחזור השני בליגה. ב-17 בספטמבר ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית במדי אנדרלכט, כשהחליף את יורי טיילמאנס בדקה ה-88 בתיקו 1-1 נגד מונקו במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-29 באוקטובר הבקיע אזקיאל את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-51 בתיקו 1-1 נגד קורטרייק במסגרת המחזור ה-13 בליגה. ב-5 בנובמבר הבקיע אזקיאל את שער הבכורה שלו בליגה האירופית, שער בדקה ה-72 בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים. אזקיאל שיחק בכל ששת משחקי קבוצתו בשלב הבתים, והוסיף הופעה בהפסד 0–1 לשחטאר דונצק במשחק הגומלין של שמינית הגמר. בליגה ערך אזקיאל 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירת מועדונים > החזרה לאל-ערבי

בעונת 2016/2017 חזר אזקיאל לשחק באל-ערבי.
קריירה בינלאומית

ב-6 במרץ 2014 ערך אזקיאל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, כשהחליף את ויקטור מוזס בדקה ה-71 בתיקו 0-0 נגד נבחרת מקסיקו במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של ניגריה, שזכתה במדליית ארד באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשנת 2016.
תארים

אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): מדליית ארד
אלכס קוקס

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1954 (בן 69) ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  ווסטר קולג', אוקספורד  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  Wirral Grammar School for Boys 
 https://alexcoxfilms.wordpress.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר (אלכס) קוקס (באנגלית: Alexander (Alex) Cox; נולד ב-15 בדצמבר 1954 בליברפול, אנגליה) הוא במאי ושחקן קולנוע בריטי. קוקס החל ללמוד משפטים באוניברסיטת אוקספורד (ולמד לצד טוני בלייר), כאשר עזב לטובת לימודי קולנוע באוניברסיטת בריסטול ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). סרטו "מעקלים" (1984) נחשב לאחת מיצירות הקולנוע העצמאי הראשונות. הוא גם ביים סרטוני תעמולת בחירות למפלגת הירוקים הבריטית וכתב ביקורות לכתבי עת בנושאי קולנוע.
בין סרטיו הידועים:
מעקלים (1984 - Repo Man
סיד וננסי (1986) - Sid & Nancy
היישר לגיהנום (1987) - Straight to Hell
ווקר (1988) - Walker
פחד ותיעוב בלאס וגאס (1998)
אימרה שארושי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 ביוני 2006 (בגיל 97) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Schwarcz Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 
אימרה שארושי (במקור שוורץ, בהונגרית: Sárosi Imre; בודפשט, 5 בדצמבר 1908 – בודפשט, 20 ביוני 2006) היה שחיין ומאמן שחייה יהודי-הונגרי. מאמן נבחרת הונגריה בשחייה ב-4 אולימפיאדות (לונדון 1948, הלסינקי 1952, מלבורן 1956,טוקיו 1964).
שארושי אימן אלופים אולימפיים ושיאני עולם, השחייניות: אווה סקיי, ולריה ג'נגה, קטלין סוקה, מריה ליטומריצקי, ואנדריאה ג'רמטי והשחיין: גאורג טומפק.
ביוגרפיה

אימרה שוורץ התחיל לשחות ב-1922 ב"מועדון ההתעמלות פרנצווארוש" (Ferencvárosi Torna Club). בשנים 1930–1941 התחרה בקבוצת MTE וב-1941 פרש משחייה תחרותית.