stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסנאט של מינסוטה

| --- | --- |
סמל מדינת מינסוטהסמל מדינת מינסוטה
 מדינה:  מינסוטה מינסוטה
 סוג:  בית עליון
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  2 בדצמבר 1857 – הווה (167 שנים)
 רשות קודמת:  בית המחוקקים הטריטוריאלי של מינסוטה
 הרכב
 מספר מושבים:  67
 התפלגות מושבי הסנאט
   המפלגה הדמוקרטית (33)   המפלגה הרפובליקנית (33)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירות ישירות
 בחירות קודמות:  בחירות 2022
 בחירות הבאות:  בחירות 2024
 מנהיגים
 נשיא:  בובי ג'ו צ'מפיון (מאז 3 בינואר 2023)
 מנהיגת הרוב:  ארין מרפי (מאז 6 בפברואר 2024)
 מנהיג המיעוט:  מארק ג'ונסון (מאז 3 בינואר 2023)
 משכן
 מליאת הסנאט
 קפיטול מדינת מינסוטה, סיינט פול
 קואורדינטות:  44°57′19″N 93°06′10″W﻿ / ﻿44.95527778°N 93.10277778°W﻿ / 44.95527778; -93.10277778
 אתר אינטרנט
 senate.mn
 
הסנאט של מינסוטה (באנגלית: Minnesota Senate) הוא הבית העליון בבית המחוקקים של מינסוטה. עם 67 חברים, מחצית מכמות חברי בית הנבחרים של מינסוטה, זהו הבית העליון הגדול ביותר בכל בית מחוקקים במדינות ארצות הברית. מליאת הסנאט מתכנסת באגף המערבי של קפיטול מדינת מינסוטה שבסיינט פול. דיוני הוועדות, כמו גם משרדי הסנאטורים וסגל הסנאט, ממוקמים צפונית לקפיטול המדינה במשכן הסנאט של מינסוטה. כל חבר בסנאט של מינסוטה מייצג כ-80,000 בוחרים.
היסטוריה

הסנאט של מינסוטה ערך את ישיבתו הראשונה ב-2 בדצמבר 1857.
סמכויות

בנוסף לסמכויות החקיקה שלו, מינויים מסוימים שמבצע מושל מינסוטה כפופים לעצת הסנאט ולהסכמתו. מכיוון שחוק המדינה קובע מאות תקנים של פקידים ברשות המבצעת, הרוב המכריע של פקידים אלה מכהן ללא אישור הסנאט; רק במקרים נדירים הסנאט דוחה מינויים. היא דחתה רק תשעה מינויים של פקידים מאז שנת 2000.
בחירות

כל מחוז בחירה בסנאט מכיל שני מחוזות בחירה מקבילים מבית הנבחרים הממוספרים באותיות A ו-B (לדוגמה, מחוז הסנאט 41 מכיל את מחוזות הבית 41A ו-41B). חוקת מינסוטה אוסרת על מחוזות בבית הנבחרים להתפרש על יותר ממחוז בחירה אחד בסנאט.
על מנת להיערך לאיחוד מחדש של מחוזות בחירה אחת לעשור, הסנאטורים מתמודדים בעשר שנים במערכת בחירות אחת לתקופת כהונה בודדת בת שנתיים, ולאחר מכן לשני קדנציות בנות ארבע שנים כל אחת. סנאטורים נבחרים לכהונה של ארבע שנים בשנים המסתיימות ב-2 ו-6, ולקדנציה של שנתיים בשנים המסתיימות ב-0. מחוזות הבחירה במינסוטה משתנים אחת לעשור לאחר שמתבצע מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
הנהגה

מאז הקמת המדינה ועד 1972 היה סגן המושל נשיא הסנאט. ב-1972 אישרו הבוחרים תיקון חוקתי שקבע שהסנאט יבחר בעצמו את הנשיא החל מינואר 1973. הנשיא, העומד בראש ההליכים הרשמיים בסנאט, משמש גם כפרלמנטר ומפקח על מזכיר הסנאט. מנהיג הרוב אחראי על ניהול ותכלול סדר היום של הסנאט ומפקח על סגל מפלגתו. כל סיעה בוחרת את מנהיגהּ שלה כמו גם את סגנו.
הערות שוליים

↑  Sessions of the Minnesota State Legislature and the Minnesota Territorial Legislature, 1849-present, באתר בית המחוקקים של מינסוטה (באנגלית)
↑  Creation and Organization of Executive Branch Agencies, באתר מחלקת המחקר של בית הנבחרים של מינסוטה (באנגלית)
↑  Minnesota Senate Confirmations: Problematic Governor Appointments, באתר בית המחוקקים של מינסוטה (באנגלית)
↑  חוקת מינסוטה, פרק 4, סעיף 3 (באנגלית)
↑  חוקת מינסוטה, פרק 4, סעיף 4 (באנגלית)
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459272305171  GND: 140011-3  LCCN: n80115814  VIAF: 154771007   WorldCat (עם VIAF): 154771007
כללי הצדק הטבעי

ציור מעשה ידי רפאל (1508) המתאר אלגוריה של ה"צדק" על תקרת חדרי רפאל במוזיאון הוותיקן שבקריית הוותיקן.
כללי הצדק הטבעי הם כללים משפטיים הקובעים מתי הליך משפטי הוגן וראוי.
מהות הכללים

כללי הצדק הטבעי אינם מוגדרים במדויק, ומעולם לא עלו על הכתב כשורת כללים מחייבת. המדובר בשני עקרונות בסיס מובנים מאליהם, אשר כל שיטות המשפט אימצו לבחינת השאלה האם הליך משפטי שהתקיים היה הוגן וראוי.
אין כל קשר בין הרעיון של קיומם של כללי הצדק הטבעי ובין משפט הטבע. על פי הדוקטרינה של משפט הטבע, על התוצאה המשפטית להיות מחויבת לעקרונות מוסריים אובייקטיביים נעלים. כללי הצדק הטבעי אינם מתעניינים כלל בתוצאת ההליך המשפטי, אלא בהליך עצמו. על פי כללי הצדק הטבעי הליך שמפר את הכללים אינו הליך הוגן, ואינו הליך שיוכל להגיע לחקר האמת. מכיוון שכך, אף אם תוצאת ההליך חיובית וראויה על פי עקרונות מוסריים, הרי שבהיות ההליך פסול, התוצאה בטלה מאליה.
כללי הצדק הטבעי נמצאים הן במשפט המקובל, הן במשפט הרומי, ויש המוצאים את מקורם במשפט העברי ונטען כי משם פעפעו לשיטות המשפט הזרות.
פרוט הכללים > כללי היסוד

AUDI ALTERAM PARTEM: בלטינית - שמע את הצד השני.
NEMO DEBET ESSE IUDEX IN PROPRIA SUA CAUSA: בלטינית - אל לו לדיין לדון בעניין שלו עצמו.
פרוט הכללים > כללי הצדק הטבעי

משני הכללים הבסיסיים נגזרים כללים רבים ושונים, אשר הפרת כל אחד מהם נחשבת להפרת כללי הצדק הטבעי:
אין לקיים הליך העלול לקבוע את זכויותיו של צד (אזרחי או פלילי) מבלי להעניק לו התראה ראויה על קיומו של הליך זה.
אין לקיים הליך כאמור מבלי שלצד תהיה האפשרות להיות נוכח בו.
אין לשמוע טענות צד אחד מבלי שהצד האחר ישמע אותן, ויוכל להגיב עליהן.
יש לקיים גילוי מלא של כל חומר הראיות בכל הליך.
יש לאפשר לכל צד לחקור את עדיו של הצד השני.
אין לקבל כל מסמך שלא הוצג בפני הצד השני וניתנה לו האפשרות להגיב עליו.
יש לתת לכל צד את האפשרות לסתור או לתקן כל גרסה שמביא הצד השני.
אין לקיים כל הליך בו לשופט (או בעל הסמכות המכריע בהליך) יש עניין אישי כלשהו בתוצאות ההליך.
האדם לו יש סמכות להכריע בהליך, חייב להכריע בו באופן בלתי מוטה, ובתום לב.
רשימה זו אינה רשימה סגורה של כללים. כללי הצדק הטבעי מותאמים לכל מקרה לגופו, והם מובנים מאליהם, ונובעים בצורה הגיונית משני הכללים הבסיסיים. על פי המשפט הרומי כללים אלו כה ברורים והגיוניים שאין צורך לחוקק אותם, וכלשון הפסקה הראשונה של הצהרת העצמאות של ארצות הברית: "We hold these truths to be self evident" (אנו מאמינים כי האמיתות הבאות ברורות מאליהן), כך נובעים כללי הצדק הטבעי באופן הגיוני מהגדרתו של הליך כהוגן וראוי.
הכללים במשפט הישראלי

במשפט הישראלי משמשים כללי הצדק הטבעי עילה להתערבותו של בית המשפט הגבוה לצדק בפעולתם של גופים מנהליים, וכן של בתי דין כגון בית הדין הרבני, בית הדין לעבודה או בית דין צבאי. בג"ץ אינו יכול להפוך את פסיקתם של גופים אלו מכיוון שהיא שגויה או אינה ראויה, פרט למקרים חריגים, שכן בפעולת גופים מנהליים אל לו לבית המשפט לשים את שיקול דעתו במקום שיקול הדעת של הגוף לו ניתנה סמכות הכרעה, ובג"ץ אינו יכול להתערב לגופו של עניין בפסיקת בית דין הפועל בסמכות, על פי דין הייחודי לו, כבית הדין הרבני הפועל על פי דין תורה. אך אם הופרו כללי הצדק הטבעי, יוכל בג"ץ להתערב ולהפוך את הפסיקה בשל סיבה זו בלבד.
כן משמשת הפרת כללי הצדק הטבעי עילה להתערבותו של בית משפט בפסק בוררות. הבורר, אשר אינו מחויב לעיתים בסדרי הדין ובדיני הראיות, מחויב על פי כללי הצדק הטבעי.
הכללים והתקנות המסדירים את פעולת הגופים המנהליים, בתי הדין, והבוררים, כוללים רבים מכללי הצדק הטבעי. כך, למשל, רובן של העילות לביטול פסק דין בורר על פי סעיף 24 לחוק הבוררות, מתייחסות להפרת כללי הצדק הטבעי, וכך, למשל, תקנות בתי הדין הרבניים בישראל, התשנ"ג כוללות הוראות המעגנות את זכותו של בעל הדין להישמע ולהגיב לראיות הסותרות גרסתו, וקובעות חובת נוכחות בעל דין בדיון (תקנות אלו מחמירות אף יותר מן הדין הכללי הקובע כי לבעל דין מותר להיות מיוצג, ולא להופיע למשפטו. על פי התקנות, בבית הדין הרבני קיימת חובת נוכחות אישית של בעל הדין בכל שלבי הדיון).
פסיקת בית המשפט העליון קבעה כי השמירה על כללי הצדק הטבעי לא רק חשובה על מנת לקיים מראית של הליך הוגן, ועל מנת שהצדק ייראה ולא רק ייעשה, כי אם מהותית - כללי הצדק הטבעי נועדו על מנת להגיע לחקר האמת, וזו מטרה המשולבת בקיומו של הליך הוגן עד שבלתי ניתן להפריד ביניהן.
לואנדה

לואנדה (בפורטוגזית: Luanda) היא בירת אנגולה והעיר הגדולה בה. לואנדה שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובה נמצא הנמל הראשי של אנגולה. היא הבירה של מחוז לואנדה. היא גם העיר השלישית הכי מאוכלסת מבין הערים הדוברות-פורטוגזית, אחרי ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו, שתיהן בברזיל, והבירה הכי מאוכלסת מבין בירות המדינות הדוברות-פורטוגזית, לפני ברזיליה, מפוטו וליסבון.
היסטוריה

החוקר הפורטוגזי פאולו דיאש דה נוֹוָאיש הקים את לואנדה בשנת 1575 וקרא לה "סאו פאולו דה לואנדה" (פורטוגזית: São Paulo de Loanda). הוא הביא איתו 100 משפחות מתיישבים ו-400 חיילים. ב-1618 הפורטוגזים בנו בעיר את מבצר סאו פדרו דה ברה, ב-1634 את מבצר דה סאו מיגל (שהוא גם המבצר השמור מבין המבצרים כיום) וב-1765 את מבצר דה סאו פרנסיסקו דו פנדו. לואנדה הייתה המרכז המנהלי של אנגולה הפורטוגזית משנת 1627 למעט התקופה בה ההולנדים כבשו את לואנדה בשנת 1640, ושלטו בה עד שנת 1648 בשם מבצר ארדנבורג. העיר שימשה כמרכז לסחר בעבדים משנת 1550 עד שנת 1836. הפורטוגזים בלואנדה סחרו בעבדים בעיקר עם ברזיל הקולוניאלית; ספינות ברזילאיות היו מראה שכיח בנמלי לואנדה ובנגואלה. באופן פרדוקסלי, בלואנדה הייתה השפעה ברזילאית, מושבה אחרת של פורטוגל, עד שברזיל קיבלה עצמאות בשנת 1822. במאה ה-19, עוד שהייתה תחת השלטון הפורטוגזי, לואנדה חוותה מהפכה כלכלית גדולה. סחר העבדים בוטל ב-1836, וב-1844 נמלי אנגולה נפתחו לספינות זרות. ב-1850, לואנדה הייתה אחת הערים הגדולות והמפותחות ביותר באימפריה הפורטוגזית מחוץ לפורטוגל עצמה, מלאה בחברות סחר, מייצאת (ביחד עם בנגואלה) תמרים ושמן בוטנים, שעווה, שרף, עץ, שנהב, כותנה, קפה וקקאו. בעיר יוצר גם תירס, טבק, בשר מעושן וקמח קבסה. באותו הזמן המעמד הבורגני החל להיווצר באנגולה. ב-1889 המושל בריטו קפלו פתח את שעריו של מוביל מים, שנועד לספק מים לעיר, אז מוצר די יקר, וגרם להתפתחותה של העיר. כמו רוב אנגולה, לואנדה לא הושפעה מהמלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית (1961-1974), להפך, במהלך אותה התקופה העיר עברה צמיחה כלכלית והתפתחות. בשנת 1972 לואנדה נקראה "פריז של אפריקה".
בזמן עצמאותה של אנגולה בשנת 1975, לואנדה הייתה עיר מודרנית, ורוב אוכלוסיית העיר הייתה ממוצא אפריקאי, עם מיעוט משמעותי של פורטוגזים. לאחר קבלת העצמאות, עקב מהפכת הציפורנים, ותחילת מלחמת האזרחים באנגולה, רוב הפורטוגזים עזבו, רובם לפורטוגל ורבים אחרים לדרום אפריקה. העיר נכנסה למשבר מידי מכיוון שלאוכלוסייה האפריקאית של העיר לא היו הידע והמשאבים שנצרכו כדי לתחזק את התשתיות שלה. טכניקאים רבים מקובה שהגיעו לאנגולה כדי לתמוך בממשלת התנועה העממית לשחרור אנגולה במלחמת האזרחים האנגולית, עזרו לשקם את העיר ולתחזק את פעולותיה הבסיסיות. בשנים שלאחר מכן, שכונות עוני שהיו קיימות לאורך עשורים, גדלו ללא שליטה ויצאו מהגבולות הקודמים של לואנדה למרחקים של קילומטרים רבים, כתוצאה ממלחמת האזרחים והגירה של פליטים מאזורים אחרים באנגולה. לאחר 2002, עם סיום מלחמת האזרחים וצמיחה כלכלית גבוהה שנבעה מהגידול בתפוקת הנפט והיהלומים במדינה, החל שיקום משמעותי.
גאוגרפיה ואקלים

לואנדה מחולקת לשני חלקים, לואנדה התחתית, שהיא החלק הישן של העיר, ולואנדה העילית, שהיא החלק החדש של העיר. לואנדה התחתית ממוקמת ליד הנמל ויש בה סמטאות צרות ומבנים קולוניאליים עתיקים.
לואנדה היא מושבו של הארכיבישוף הקתולי. היא ביתם של רוב מוסדות החינוך באנגולה, כולל האוניברסיטה הקתולית הפרטית של אנגולה, ואוניברסיטת אגושטיניו נטו הציבורית. היא גם ביתו של ארמון המושל הקולוניאלי ושל אסטדיו דה סידדלה, האצטדיון העיקרי של אנגולה, המכיל כ-60,000 מקומות ישיבה.
כלכלה

בעיר מיוצרים מוצרי מזון ומשקאות, טקסטיל, מלט וחומרי בניה אחרים, מוצרי פלסטיק, מוצרי מתכת, סיגריות ונעליים. פטרול נפט הנמצא בקרבת העיר, מזוקק בה, על אף שמתקן הזיקוק נפגע קשות במהלך מלחמת האזרחים באנגולה. בלואנדה יש מפרץ טבעי, והוא מייצא בעיקר קפה, כותנה, סוכר, יהלומים, ברזל ומלח. העיר נמצאת בבנייה תמידית כתוצאה מהגל הכלכלי שסוחף את כל המדינה מאז 2002 כשהיציבות הפוליטית גדלה עם סיומה של מלחמת האזרחים. הצמיחה הכלכלית נגרמת בזכות בארות הנפט של העיר. העיר היא המפותחת ביותר באנגולה, וכמו כן היא המרכז המסחרי היחיד במדינה, למרות שכונות העוני הגדולות.
בסקר שנתי שפרסם עיתון הגרדיאן הבריטי, ביוני 2012, דורגה לואנדה במקום השני בעולם במדד יוקר המחיה, אחרי העיר טוקיו שביפן.
בדירוג יוקר המחיה השנתי של חברת הייעוץ מרסר לשנת 2015, דורגה העיר כעיר היקרה ביותר בעולם לזרים בפעם השלישית ברציפות כשהיא עוקפת ערים כמו בייג'ינג, סיאול, ציריך, טוקיו ואחרות.
תחבורה

לואנדה היא נקודת התחלתה של מסילת לואנדה שממשיכה מזרחה למלנג'. מלחמת האזרחים השאירה את המסילה ללא פגע, אך למרות זאת חברה סינית נשכרה כדי לבנות אותה מחדש.
בעיר נמצא גם נמל התעופה קוארטו דה פוורירו, הגדול ביותר במדינה. נמל לואנדה משמש גם כחוליית קישור למקומות שונים בעולם.
אוכלוסין

מרבית תושבי העיר הם ממוצא אפריקאי, בעיקר מהשבטים אווימבונדו, קימבונדו ובקונגו.
השפה המדוברת והרישמית בה היא פורטוגזית, למרות ששפות בנטו רבות מדוברות בה. בעיר ישנה אוכלוסייה קטנה ממוצא אירופי.
לפי תחזית רשמית לשנת 2022 מתגוררים בעיר כ-2.83 מיליון תושבים, ובמטרופולין שלה כ-8.88 מיליון תושבים.
אוכלוסין > טבלת גידול האוכלוסייה

| שנה | מספר תושבים |
| --- | --- |

1815: 18,000
1880: 16,000
1900: 20,000
1909: 16,000
1921: 20,000
1927: 20,000
1934: 17,900
1940: 61,208
1950: 137,000
1954: 159,000
1960: 189,500
1964: 224,540
1970: 475,328
1974: 600,000
1983: 898,000
1987: 1,136,000
1991: 2,000,000
1995: 2,080,000
2000: 2,571,600
2005: 2,776,125
2014: 2,165,867
2022: 2,831,280
ערים תאומות

גינאה ביסאו ביסאו, גינאה ביסאו
סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה, סאו טומה ופרינסיפה
הערות שוליים

↑  Angola: Administrative Division (Provinces and Municipalities) - Population Statistics, Charts and Map
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| הערים הגדולות בעולם: ערים המונות לפחות חמישה מיליון תושבים |
| --- | --- | --- |
| 20,000,000+ | שאנגחאי • בייג'ינג • סאו פאולו • דלהי |  |
| 10,000,000+ | קראצ'י • לאגוס • איסטנבול • טוקיו • מומבאי • מוסקבה • גואנגג'ואו • פריז • שנג'ן • צ'נגדו • קינשאסה • קהיר • ג'קרטה • לאהור • סוג'ואו |  |
| 5,000,000+ | סיאול • מקסיקו סיטי • לונדון • לימה • דאקה • ניו יורק • בנגלור • בנגקוק • דונגגוואן • צ'ונגצ'ינג • נאנג'ינג • טהראן • שניאנג • בוגוטה • הו צ'י מין סיטי • הונג קונג • בגדאד • צ'נאי • צ'אנגשה • ווהאן • טיינג'ין • היידראבאד • האנוי • ריו דה ז'ניירו • פושאן • סנטיאגו דה צ'ילה • ריאד • אחמדאבאד • שאנטואו • סנקט פטרבורג • ח'רטום  • אנקרה • ג'ינאן • האנגג'ואו • סינגפור • יאנגון • לואנדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552635905171  BNE: XX4575501  BnF: cb15327377w (data)  GND: 4099838-1  LCCN: n79108008  MusicBrainz: 91c01e7e-c0c5-463a-a8d3-1eba77e1fdff  NARA: 10044516  NKC: ge568978  SUDOC: 02761803X  VcBA: 497/5886  VIAF: 170087304   WorldCat (עם VIAF): 170087304 
לואנדה
היסטוריה של מצרים העתיקה

פירמידות במצרים
ההיסטוריה המתועדת של מצרים העתיקה, מתחילה באלף הרביעי לפנה"ס ומסתיימת עם נפילתה של הממלכה והפיכתה לפרובינקיה רומית לאחר מותה של המלכה קלאופטרה בשנת 30 לפנה"ס.
אין בידינו תיעוד כתוב על בניית הפירמידות הגדולות, לא נמצאו עליהן ובתוכן כתבים (לעומת ממצאים מאוחרים יותר שהיו מכוסים רישומים וציורים מכל עבר), ולכן לא ניתן לדעת האם הייתה תרבות עתיקה יותר במצרים.
בהקשר זה יש לציין את התקופה הלחה באפריקה שהסתיימה לפני כ-5000 שנה. התאוריות של התפתחות התרבויות המצריות מתעלמות ממצא זה.
הלוח הכרונולוגי

הלוח הכרונולוגי של מצרים העתיקה מתחלק לתקופות הבאות:
התקופה הנאוליתית: מתוארכת בין האלף התשיעי לפנה"ס לאלף השביעי לפנה"ס
התקופה הקדם שושלתית: מתוארכת בין האלף השישי לפנה"ס לאלף הרביעי לפנה"ס. מצרים בתקופה זו מחולקת לתרבויות שונות, תרבויות של מצרים התחתונה (הצפונית) ותרבויות מצרים העליונה (הדרומית). התרבויות נבדלו זו מזו בתרבותן החומרית.
התקופה השושלתית הקדומה: מתוארכת לשנים 3000–2686 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 1–2.
הממלכה הקדומה: מתוארכת לשנים 2686–2181 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 3–6.
תקופת הביניים הראשונה: מתוארכת לשנים 2181–2125 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 7–11.
הממלכה התיכונה: מתוארכת לשנים 2125–1773 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 12–13.
תקופת הביניים השנייה (חיקסוס): מתוארכת לשנים 1773–1550 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 14–17.
הממלכה החדשה (אימפריה): מתוארכת לשנים 1550–1070 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 18–20.
תקופת הביניים השלישית: מתוארכת לשנים 1070–712 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 21–25.
תקופה מאוחרת: מתוארכת לשנים 712–332 לפנה"ס. וכוללת את השושלות 26–30.
התקופה ההלניסטית (תלמיית): מתוארכת לשנים 332–30 לפנה"ס. שלטון בית תלמי.
התקופה הקדם-שושלתית

עוד בתקופה הפרה-היסטורית היה יישוב אנושי בעמק הנילוס. ישנן עדויות למעבר הדרגתי מכלי אבן לכלי מתכת, ומציד לחקלאות קבע. התושבים החלו לייבש ביצות, לברא שיחים ולהכשיר שטחי חקלאות.
מוצאם וגזעם של תושבי מצרים בתקופה זו איננו ידוע, אך כבר בשנת 4000 לפנה"ס התגבשו העמים השונים לעם בעל זהות משותפת אחת. עם הזמן, ובהשפעת סוחרים ממסופוטמיה שפקדו את הארץ, התפתחה תעשייה מקומית של טווייה, אריגה ובניית ספינות, וכן אמנות, ציור ופיסול.
תקופת הממלכה הקדומה

מצרים בתקופה זו נחלקה לשתי ארצות עיקריות, מצרים העליונה ומצרים התחתונה, עד ששושלת שמוצאה ממצרים העליונה, בראשות הפרעה נערמר (ביוונית: מנס), השתלטה בכוח הזרוע על שני חלקי מצרים בשנת 3100 לפנה"ס וייסדה את שושלת הפרעונים שבירתם הייתה ממפיס, היא מוף, הנקראת גם קא.
בשנת 2700 לפנה"ס התאחדו אזורי מצרים השונים לממלכה אחת [דרושה הבהרה]. זוהי תחילתה של השושלת השנייה וראשית תקופת הזוהר של מצרים הפרעונית העתיקה. שליטי השושלת השנייה, והשושלות הבאות אחריהם, בנו מבני קבר אדירים מלבנים שיובשו בשמש, ומאוחר יותר מאבן שנחצבה במחצבות מרוחקות.
הפירמידות ומיזמי בנייה אדירים אחרים נחשבים גם בימינו לפלא הנדסי, משיאי האדריכלות בהיסטוריה. הפירמידה הגדולה של גיזה נכללת בשבעת פלאי העולם העתיק ובשבעת פלאי תבל החדשים, ומפליאה את התיירים הרבים.
הפירמידה הראשונה היא פירמידת המדרגות של הפרעה ג'וסר בסאקרה, אשר נבנתה בשנת 2700 לפנה"ס בקירוב.
שיא פארה של מצרים הגיע בתקופת השושלת הרביעית, בשנים 2650–2500 לפנה"ס. הפרעונים של תקופה זו, סנפרו, ח'ופו וחעפרע, בנו פירמידות עצומות, הגדולות ביותר במצרים על ידי אלפי בני המעמד הנמוך ובסיוע הגאות הכלכלית והמסחר המשגשג. ההמון העריץ את השליטים האדירים ואת הישגיהם הכבירים שהעידו על חכמתם ועצמתם. ההמונים כינו את השליט "פרעה", כלומר הבית הגדול, על שם היכלו האדיר.
סביב מפעלות הבניה הללו התפתחה פקידות ענפה שעסקה בגיוס עובדים, גביית מיסים ואחסון מוצרי מזון שנלקחו כמס במחסנים המלכותיים, יין, דבש, שמן, מלח, קמח וכו'.
המצרים האמינו בהישארות הנפש, הם חנטו את חשובי מתיהם, קברו אותם עם רכושם וכלים לשימושם אחרי המוות. ככל שהאדם היה חשוב יותר כך בנו לו קבר גדול, גבוה וחזק שיגן על גופו החנוט, שכן הם האמינו בקשר בין שלמות הגוף להשארות הנפש. כמו כן, הם בנו פסלים למת, פסלי הקא, כדי שנשמת המת תעבור לפסל במקרה והגופה תינזק.
התפתחה תרבות מפותחת בעלת הישגים רבים במדעים, מתמטיקה, הנדסה, רפואה, ספרות ועוד.
בתקופה זו ניהלה מצרים קשרי מסחר ענפים עם סודאן, לוב, ארץ ישראל ופניקיה. אמצעי התשלום היה מטיל מתכת בעל משקל קבוע.
תקופת הביניים הראשונה

מתוארכת לשנים 2250–2000 לפנה"ס. בשם זה מכנים את התקופה מתחילתה של השושלת ה-7 ועד השושלת ה-11. תקופה זו מאופיינת בהתרופפות השלטון המרכזי. זו הייתה תקופת שפל בתולדות מצרים. תקופה של ריבוי מלכים אשר חלקם מלכו תקופות קצרות מאד.
תקופת הממלכה התיכונה

תקופת הממלכה התיכונה מתוארכת לשנים 2000–1750 לפנה"ס וכוללת את השושלת השתים עשרה. השושלת השתים עשרה (1990–1780 לפנה"ס) הגיעה להישגים גבוהים העולים על אלו של תקופת הפירמידות הקודמת. מדע הרפואה ותורת הניתוח הרפואי הגיעו לשיאים חדשים.
התפתחו תרבות, ספרות ושירה המעידים בין היתר על מודעות חברתית, דאגה לעני ולחלש ותקוה לעתיד טוב יותר. במקביל התפתחה ספרות מסעות והרפתקאות מהווי הספנים והסוחרים המצרים.
בתקופה זו נחצבה תעלה שקישרה את הים האדום לים התיכון וחיזקה את הקשר בין מצריים לבין האיים האגאיים, יוון, כריתים, פיניקיה וסוריה. המסחר התפתח מאוד, והתרבות המצרית התעשרה עוד יותר.
המצרים בתקופה זו החלו מנהלים מדיניות חוץ פעילה יותר ומעורבות בארצות השכנות. נלחמו בשבטים הפולשים מדרום, כבשו חלקים מנוביה, ערכו מספר מסעות לארץ ישראל והשליטו את ההגמוניה שלהם בארצות הסביבה שחלקן הפכו מדינות חסות מצריות. אנו למדים רבות על כיבושים ומסעות אלו מ"כתבי המארות".
אלו הם חרסים ועליהם קללות שמטרתן לפגוע באופן מאגי באויב ולהחלישו, מעין תפילות לעזרת האלים.
חרסים אלו נשברו בכוונה, לאחר כתיבתם, להעיד על שברונו הקרוב של האויב. בחרסים אלו נזכרות הערים אשקלון, לכיש, אפק, בית שמש, ירושלים (אשמם), ועוד ערים רבות ועליהם ציורים של שבויים ושלל מלחמה המובאים לפני פרעה המנצח.
תקופת ביניים שנייה: פלישת החיקסוס

הממלכה התיכונה המפותחת, החזקה והיציבה, נפלה בפתאומיות בשנת 1750 לפנה"ס. אולי בשל התחזקות כוחם של האצילים, שליטי המחוזות, חולשתם של מלכי השושלת האחרונים ופלישות חוזרות ונשנות של שבטי הדרום והתקוממויות מלכויות החסות באזור המזרח הקרוב. החלה "תקופת הביניים השנייה" המתוארכת לשנים 1750–1550 לפנה"ס, שושלות 13–17.
החיקסוס היו ככל הנראה מהגרים מבני העמים שהתגוררו באזור כנען וסוריה וסביבתן, אשר היגרו לאזור הדלתא של מצרים במהלך המאות ה-20 – ה-18 לפנה"ס, ובשלב מסוים, במהלך התרופפות שלטון השושלת ה-13 במאה ה-18 לפנה"ס, הצליחו למרוד בשליטים המצרים המקומיים והקימו בדלתא ממלכה חדשה ובירתה אווריס. לפי טענת ההיסטוריוגרפים המצרים הם נהגו בכוח ובתוקפנות כלפי התושבים המצרים, ולא נטמעו באוכלוסייה המקומית. הם קיימו תרבות מקבילה משלהם שהייתה צבאית למחצה ואכזרית.
הם לא כבשו את מצרים העליונה – שם נשארו לשלוט מלכים מצריים (שבחלק מהזמן היו כנראה בני חסות נאמנים להם) ששלטו על ממלכה עצמאית לכאורה ובירתה תבאי.
ממלכה חדשה: תקופת האימפריה

הממלכה החדשה או "האימפריה המצרית", מתוארכת לשנים 1550–1070 לפנה"ס, וכוללת את השושלות ה-18–20. הממלכה החדשה נוסדת לאחר גירוש החיקסוס על ידי הפרעה יעחמס הראשון אשר יסד את השושלת ה-18. המרכז האדמיניסטרטיבי עובר לתבאי במצרים העליונה, אשר הייתה מולדת השושלת החדשה. תקופה זו מצטיינת בשינוי ניכר במדיניות החוץ של מצרים. במקום מדיניות של התגוננות עברה מצרים למדיניות של כיבוש. מצרים חדרה מזרחה וניכרת ההשפעה של התרבויות אותן פגשה על האומנות, לבוש, מותרות ועוד.