stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית
הזוכים > פרס אל מונדו (1971–1985)

| שנה | כדורגלן | מדינה | מועדון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1971 | טוסטאו | ברזיל ברזיל | ברזיל קרוזיירו |
| 1972 | תיאופילו קוביאס | פרו פרו | פרו אליאנסה לימה |
| 1973 | פלה | ברזיל ברזיל | ברזיל סנטוס |
| 1974 | אליאס פיגרואה | צ'ילה צ'ילה | ברזיל אינטרנסיונל |
| 1975 | אליאס פיגרואה | צ'ילה צ'ילה | ברזיל אינטרנסיונל |
| 1976 | אליאס פיגרואה | צ'ילה צ'ילה | ברזיל אינטרנסיונל |
| 1977 | זיקו | ברזיל ברזיל | ברזיל פלמנגו |
| 1978 | מריו קמפס | ארגנטינה ארגנטינה | ספרד ולנסיה |
| 1979 | דייגו מרדונה | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ארחנטינוס ג'וניורס |
| 1980 | דייגו מרדונה | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ארחנטינוס ג'וניורס |
| 1981 | זיקו | ברזיל ברזיל | ברזיל פלמנגו |
| 1982 | זיקו | ברזיל ברזיל | ברזיל פלמנגו |
| 1983 | סוקרטס | ברזיל ברזיל | ברזיל קורינתיאנס |
| 1984 | אנסו פרנצ'סקולי | אורוגוואי אורוגוואי | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 1985 | רומריטו | פרגוואי פרגוואי | ברזיל פלומיננסה |
הזוכים > פרס אל פאיס (1986–כיום)

| שנה | כדורגלן | מדינה | מועדון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | אנטוניו אלסאמנדי | אורוגוואי אורוגוואי | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 1987 | קרלוס ולדרמה | קולומביה קולומביה | קולומביה דפורטיבו קאלי |
| 1988 | רובן פס | אורוגוואי אורוגוואי | ארגנטינה ראסינג קלוב |
| 1989 | בבטו | ברזיל ברזיל | ברזיל ואסקו דה גאמה |
| 1990 | ראול אמרייה | פרגוואי פרגוואי | פרגוואי קלוב אולימפיה |
| 1991 | אוסקר רוג'רי | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ולס סארספילד |
| 1992 | ראיי | ברזיל ברזיל | ברזיל סאו פאולו |
| 1993 | קרלוס ולדרמה | קולומביה קולומביה | קולומביה אתלטיקו ג'וניור |
| 1994 | קאפו | ברזיל ברזיל | ברזיל סאו פאולו |
| 1995 | אנסו פרנצ'סקולי | אורוגוואי אורוגוואי | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 1996 | חוזה לואיס צ'ילאברט | פרגוואי פרגוואי | ארגנטינה ולס סארספילד |
| 1997 | מרסלו סאלאס | צ'ילה צ'ילה | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 1998 | מרטין פאלרמו | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 1999 | חבייר סביולה | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 2000 | רומאריו | ברזיל ברזיל | ברזיל ואסקו דה גאמה |
| 2001 | חואן רומן ריקלמה | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 2002 | חוסה קרדוסו | פרגוואי פרגוואי | מקסיקו דפורטיבו טולוקה |
| 2003 | קרלוס טבס | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 2004 | קרלוס טבס | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 2005 | קרלוס טבס | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 2006 | מתיאס פרננדס | צ'ילה צ'ילה | צ'ילה קולו-קולו |
| 2007 | סלבדור קבניאס | פרגוואי פרגוואי | מקסיקו קלוב אמריקה |
| 2008 | חואן סבסטיאן ורון | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה אסטודיאנטס לה פלאטה |
| 2009 | חואן סבסטיאן ורון | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה אסטודיאנטס לה פלאטה |
| 2010 | אנדרס ד'אלסנדרו | ארגנטינה ארגנטינה | ברזיל אינטרנסיונל |
| 2011 | ניימאר | ברזיל ברזיל | ברזיל סנטוס |
| 2012 | ניימאר | ברזיל ברזיל | ברזיל סנטוס |
| 2013 | רונאלדיניו | ברזיל ברזיל | ברזיל אתלטיקו מיניירו |
| 2014 | טאופילו גוטיירס | קולומביה קולומביה | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 2015 | קרלוס סאנצ'ס | אורוגוואי אורוגוואי | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 2016 | מיגל בורחה | קולומביה קולומביה | קולומביה אתלטיקו נסיונל |
| 2017 | לואן ויירה | ברזיל ברזיל | ברזיל גרמיו |
| 2018 | גונסאלו מרטינס | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ריבר פלייט |
| 2019 | גבריאל ברבוסה | ברזיל ברזיל | ברזיל פלמנגו |
| 2020 | מאריניו | ברזיל ברזיל | ברזיל סנטוס |
| 2021 | חוליאן אלברס | ארגנטינה ארגנטינה | ארגנטינה ריבר פלייט |
זכיות לפי מדינה

| מדינה | זכיות |
| --- | --- |
ברזיל ברזיל: 16
ארגנטינה ארגנטינה: 15
פרגוואי פרגוואי: 5
צ'ילה צ'ילה: 5
אורוגוואי אורוגוואי: 5
קולומביה קולומביה: 4
פרו פרו: 1
זכיות לפי מועדון

| מועדון | זכיות |
| --- | --- |
ריבר פלייט: 9
אינטרנסיונל: 4
פלמנגו: 4
בוקה ג'וניורס: 4
סנטוס: 4
אסטודיאנטס לה פלאטה: 2
קורינתיאנס: 2
סאו פאולו: 2
ואסקו דה גאמה: 2
ולס סארספילד: 2
ארחנטינוס ג'וניורס: 2
קולו-קולו: 1
קלוב אולימפיה: 1
ולנסיה: 1
אתלטיקו ג'וניור ברנקייה: 1
קרוזיירו: 1
דפורטיבו קאלי: 1
ראסינג קלוב: 1
אליאנסה לימה: 1
קלוב אמריקה: 1
דפורטיבו טולוקה: 1
אתלטיקו נסיונל: 1
גרמיו: 1
ראו גם

כדורגלן השנה בעולם
גונסאלו מרטינס, הזוכה בשנת 2018
כליבה

מבחר כליבות לעבודות נגרות.
למעלה: כליבת צינור;
שורה עליונה: כליבת F או כליבת מוט, קלמרה יד אחת ("אחיזה מהירה"), כליבת עץ;
שורה תחתונה: מהדק קפיץ, כליבת C (או כליבת G), קלמרה יד אחת מעץ
כליבת מצבים לחיצה-משיכה
כליבות כירורגיות
כְּלִיבָה (נפוץ בטעות גם כ"קליבה") או בכינוי השגור "קְלַמְרָה" (באנגלית: Clamp, בבריטניה נפוץ גם Cramp) הוא התקן הידוק המשמש לאחיזה או לקיבוע חפצים בחוזקה זה לזה כדי למנוע תנועה או הפרדה באמצעות הפעלת לחץ פנימה.
ישנם סוגים רבים של קלמרות, הזמינים למטרות רבות ושונות. חלקם זמניים, כפי שמשמשים למיקום רכיבים תוך כדי ולמען קיבועם יחד, אחרים מיועדים להיות קבועים. בתחום גידול בעלי חיים, שימוש בכליבה להצמדת בעל חיים לחפץ נייח מכונה "הידוק מעוגל" (rounded clamping).
למעשה, כל דבר שמבצע פעולת הידוק כזו עשוי להיקרא כליבה, כך שזה מוליד מגוון רחב של מונחים בתחומים רבים, וישנם כמה עשרות סוגים של כליבות בשימוש נפוץ בתעשייה.
ראו גם

מלחציים
לקריאה נוספת

פטריק שפילמן (1986). הדבקה והידוק: מדריך לעובדי עץ . הוצאת סטרלינג.ISBN 0-8069-6274-7ISBN 0-8069-6274-7
לי יסברגר (2007). טיפים מקצועיים לעיבוד עץ
כליה אגנית

כליה אגנית היא מום מולד שבו כליה אחת נמוכה ממקומה המקובל בגוף האדם - חלל הבטן האמצעי, וממוקמת בחלקו האחורי של האגן.
רקע ואבחון

כליות העובר מתפתחות בשלבים מאוד מוקדמים להיווצרותו, ובהדרגתיות דרך שלפוחית השתן עד שהן עולות לחלק האחורי של חלל הבטן האמצעי. ברוב המקרים כך קורה, אולם לעיתים נמצא בסקירת המערכות המוקדמת באולטרסאונד מצב של כליה אגנית. כלומר, דבר מסוים (כגון הפרעה בזרימת הדם לעובר בשבועות הראשונים) מנע מאותה כליה לעלות למקום האידיאלי עבורה, הוא חלל הבטן האמצעי. בשלב בו עורכים את סקירת המערכות המוקדמת, הכליות סיימו את השלב בו הן מתמקמות בגוף, ועל כן אם נמצאה כליה אגנית - שם היא תישאר ואין עוד סיכוי שתמשיך לעלות.
במקרים מסוימים, הגינקולוגים אינם רואים בבדיקה כליה אחת, כלומר נראה שכליה אחת חסרה, ובבדיקות אולטרסאונד נוספות היא מתגלה בצורה יותר ברורה ככל שהעובר גדל יותר. לעיתים קשה לאבחן שמדובר בכליה אגנית משום שבשבועות הראשונים, בלוטות יותרת הכליה (הבלוטות המווסתות את איזונם של תפקודים שונים בגוף האדם) דומות לכליות ומיקומן סמוך. גם לולאות מעי עלולות אף הן להטעות מאותה סיבה.
משמעות התופעה

טרם התברר עד כמה תופעה זו שכיחה, אך כן נמצא כי הכליה אינה מגיעה למקומה עקב השפעה סביבתית או התפתחות אינדיבידואליות בגוף העובר, ולא מסיבות גנטיות.
התופעה איננה חמורה, ועל פי רוב לא תשפיע על תפקודן התקין של המערכות. עם זאת, במקרים מסוימים ייתכנו ליקויים בדרכי השתן, ויש להעריך את תפקוד הכליה (דבר העושה יועץ גנטי וגם נפרולוג) על פי פרמטרים שונים כגון מרקם הכליה, וכן להעריך את הסיכון לתסמונת גנטית שעלולה ללוות אותה. כאשר מדובר ביילוד ממין נקבה המצב עלול להיות יותר משמעותי, כיוון שאצל הנקבה יכולות להיווצר בעיות במערכת הרבייה כתוצאה מכך. עם זאת, ב-98% לערך מהמקרים הכליה מתקיימת באופן תקין ולא מתלווים אליה מומים נוספים.
כאשר מתגלה כליה אגנית בעת ההריון מתווספות בדיקות נוספות שיש לבצע, מעבר לבדיקות ההיריון השגרתיות והמוכרות. אלה כוללות גם בדיקות גנטיות, שעליהן ימליץ היועץ הגנטי. יש להיות תמיד במעקב אחר התפתחות הכליות, ואחר גודלן ובהירותן.
יצחק קירזון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בנובמבר 1938 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 ביוני 1999 (בגיל 60) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 השתייכות:  שירות הביטחון הכללי 
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל 
 
יצחק איתן קירזון (27 בנובמבר 1938 - 26 ביוני 1999) היה חתן פרס ביטחון ישראל. לאחר מותו קיבל את פרס ראש השב"כ על ביצוע מחקר יוצא דופן.
ביוגרפיה

קירזון נולד בחיפה לישעיהו ואסתר קירזון. למד בבית הספר היסודי "תל חי" ובתיכון "בית חינוך" בחיפה. בשנת 1957 התגייס לצה"ל לנח"ל. סיים קורס חובשים קרביים וקורס קציני ארגון רפואה, ושימש כקצין ארגון רפואה. עם שחרורו בשנת 1960 החל ללמוד כימיה אורגנית ופיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון ושני. לימים, סיים דוקטורט בכימיה אורגנית במכון ויצמן. הצטרף לשירות הביטחון הכללי בשנת 1982 ושירת בו עד שנפטר מדום לב, בשנת 1999.
בשנת 1967 הכיר את רעייתו נגה, במכון ויצמן. בשנת 1968 נישא הזוג ונולדו להם שלושה ילדים.
כדוריקים

| --- | --- |

סמליל הסדרה (באנגלית) והדמויות בה. משמאל לימין: רוזי, פנדי, וולי, צ'יצ'י, קראשי.
 מבוסס על:  קיקוריקי
 סוגה:  בידור ומוזיקה לפעוטות
 יוצרים:  איליה פופוב, מריה בולשקובה
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן אנגלית ועברית)
 מספר פרקים:  104
 הפקה
 חברת הפקה:  FUN Union
 שידור
 רשת שידור:  קרוסלה
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! ערוץ לולי
 פורמט (תמונה):  1080i HDTV
 תקופת שידור מקורית:  יולי 2016 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  2016 – רץ
כדוריקים (ברוסית: Малышарики, "מלישריקי"; "בֵּייבִּירִיקִי") היא סדרת טלוויזיה רוסית בהנפשה ממוחשבת לילדים בגיל הרך, המהווה ספין אוף לקיקוריקי. הסדרה משודרת החל מיולי 2017 בערוצים השונים ברחבי העולם. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ הופ! ובערוץ לולי בשנת 2017.
תקציר העלילה

הסדרה מאפשרת לימוד דברים חדשים לילדים בגיל הרך, בגילאי 0–3, ועוזרת להתפתחות. הכדוריקים הם דמויות שמתקשרים עם הסביבה שלהם במבט המתאים לילדים, כאשר בכל פרק הם מגלים דברים חדשים. בסדרה יש דמות של מספר או מספרת המשמשים כדמויות אב או אם של הכדוריקים; כמו כן, הם מתקשרים עם הצופים.
הדמויות

הדמויות מבוססות על דמויות סדרת הטלוויזיה "קיקוריקי".
קראשי – ארנב בצבע כחול. אופטימי, נלהב, חברתי, תקשורתי וסקרן. מבוסס על אופיו של קראש.
צ'יצ'י – קיפוד בצבע מג'נטה. רציני וחרוץ. הוא אוהב סדר ומשחקים שקטים. מבוסס על אופיו של צ'יקו.
וולי – כבש בצבע לבנדר. ביישן ורגיש. מבוסס על אופיו של דמות באותו השם.
רוזי – חזירה ורודה. אחראית, ולעיתים קרובות מחפשת תשומת לב בכל דרך שהיא יכולה. מבוססת על אופייה של רוזה.
פנדי – פנדה. חכמה, שנונה, עליזה, וערמומית.
הפצה

ברוסיה הסדרה זמינה לצפייה ברוב רשתות הילדים, ביניהן קרוסלה.
הסדרה שודרה ב-Movile של PlayKids וב-Splash של Kabillion בארצות הברית ובבריטניה.
סדרה שלישית בת 52 פרקים נמצאת בהפקה ותוכננה להסתיים עד דצמבר 2018.
הערות שוליים

↑  "FUN Union expands Riki brand in UK, North America". נבדק ב-19 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FUN Union's 'BabyRiki' to Launch in the U.K. & U.S." Animation World Network (באנגלית). נבדק ב-21 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ITV picks up Russia's BabyRiki". C21media (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-21 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
יפעת ארליך

ערך זה עוסק בעיתונאית ישראלית. אם התכוונתם לרופאה ישראלית, ראו .
| --- | --- |

יפעת ארליך
 לידה:  24 במאי 1978 (בת 46) מבשרת ציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית, פובליציסטית, מורה לפיזיקה
 תחקירים בולטים:  ראו בגוף הערך
 סוג כתב:  עיתונאית חוקרת
 תחום סיקור:  תחקירים, בעיקר בתחומי חברה, חינוך ומשפחה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  yifat.erlich.7
 טוויטר:  YifatErlich
 
יפעת ארליך (נולדה ב-24 במאי 1978) היא עיתונאית, סופרת ופובליציסטית ישראלית.
ביוגרפיה

ארליך, בתם של הסופרת מירה קדר (בתו של יצחק אלידר), ושל הרב שמואל קדר, נולדה במבשרת ירושלים. כשהייתה בת 16 עברה משפחתה לעפרה, שם למדה באולפנה.
בעלת תואר ראשון בפיזיקה ובמחשבת ישראל ותואר שני ביהדות זמננו מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת התזה שלה, בנושא חלומות בשואה, זכתה בפרס גולדהירש לשנת 2010. בשנת 2019 לימדה פיזיקה באולפנת עפרה.
פעילות עיתונאית ופוליטית

ב-2003 השתתפה בהגשת תוכנית האירוח "הצנועות והחסודות" בערוץ התכלת. הייתה מראיינת אורחת קבועה בתוכנית הבוקר של מרב מיכאלי בערוץ 10, ובעלת טורים פובליציסטיים באתר nrg ובאתר ynet. עד סוף 2010 עבדה כעיתונאית ב"מקור ראשון". עסקה בכתבות תחקיר בנושאים חברתיים, בין השאר בסוגיות רגישות בחברה הדתית כמו הפלות יזומות, גירושים, חשיפת כתות, העתקות בבחינות בגרות, רצח נשים אתיופיות והרחקה של תלמידים מישיבות תיכוניות.
לאחר שציפי חוטובלי נבחרה לכנסת, ארליך החליפה אותה כחברת פאנל קבועה בתוכנית "מועצת החכמים" בערוץ עשר. באוגוסט 2010 פרשה מן התוכנית.
ארליך השתתפה בהגשת פינה על פרשת השבוע בתוכנית "בחצי היום" ברשת ב' ומשתתפת ב"ועדה המסדרת" בתוכנית "סדר יום" של קרן נויבך.
בנובמבר 2010 הצטרפה לצוות 360, תוכנית תחקירים של "רשת", כחברת מערכת, כתבת ותחקירנית. היא השתתפה במשך כמה חודשים בפגישות של "נשות השאלים". כתבתה בנושא הייתה התחקיר הפותח של 360.
בכתבה נוספת ראיינה ארליך בכלא את אחת המנהיגות של קהילה זו, ברוריה קרן מבית שמש, אשר כונתה בתקשורת "אמא טליבאן" והורשעה בהזנחת ילדיה. בראיון התנצלה קרן לראשונה על כך שפגעה בילדיה.
תחקיר עיתונאי נוסף של ארליך חשף, על רקע המתיחות בעמנואל בין אשכנזים לספרדים, טענות שמנהל תלמוד תורה האשכנזי פגע מינית בילדים ספרדים. מאוחר יותר הורשע המנהל בפרשה.
במהלך שנת 2011 שבה לפרסם כתבות תחקיר ומגזין ב"מקור ראשון" ובהמשך גם ב"מעריב". היא פרסמה תחקיר המשך לכתבה שפרסמה עוד קודם ועסקה בתעלומת מותו של הרב משה טלבי, שנמצא ירוי בצומת ברבבה. התחקיר הוביל לפתיחת התיק בידי הפרקליטות ולהכרת משרד הביטחון בטלבי כנפגע טרור.
פרסמה תחקיר גם על קהילת "לב טהור" בקנדה, ובו תיארה התעללות וחטיפת ילדים. תחקיר נוסף עסק בשחיתות ומינויים פוליטיים בקרן למפעלי שיקום, ובעקבותיו הודח צוות הניהול של הקרן.
בשנת 2014 עזבה את "מקור ראשון" והצטרפה כעיתונאית חוקרת לתוכנית "המערכת עם מיקי חימוביץ'" בערוץ 2. במקביל החלה לכתוב ב"ידיעות אחרונות" טורי דעה באמצע השבוע וכתבות מגזין ותחקיר במוסף השבת.
ביולי 2015 פרסמה תחקיר ב"ידיעות אחרונות" על שוחד בבית הדין הרבני בירושלים, שהוביל למעצרם של מזכיר הרכב ומקורב לדיין הרב אליהו אברז'ל.
באוקטובר 2015, בגיליון מיוחד לציון 20 שנה לרצח רבין של "ידיעות אחרונות", פרסמה כתבה על מרגלית הר-שפי, שבה נחשף כי עמדתו הרשמית של השב"כ, שנוסחה בכתב ונאמרה בעל פה לפרקליטות המדינה, הייתה כי הר-שפי לא העלתה בדעתה שיגאל עמיר ירצח את רבין.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחרה על ידי ועדה ציבורית מטעם מפלגת הבית היהודי למקום השלישי ברשימת המפלגה בבחירות, ששוריין לאישה. כשבוע לאחר מכן פרשה מהרשימה, לאחר מחלוקת עם בכירי המפלגה, באומרה שלא תסכים לרוץ ברשימה אחת עם חברי עוצמה יהודית.
אחרי כחודשיים של צינון, באפריל 2019, שבה ארליך לכתיבה העיתונאית ב"ידיעות אחרונות", ככתבת במוסף לשבת וכפובליציסטית במדור הדעות. בפברואר 2021, על רקע המשבר הכלכלי שעבר "ידיעות אחרונות", סיימה את עבודתה בעיתון.
במרץ 2021 הצטרפה לצוות הכותבים של "ישראל היום".
תחילה כתבה את המדור "אנשים טובים" במגזין שישבת.
בהמשך החלה לכתוב טור שבועי קבוע במוסף הפוליטי "ישראל השבוע", תחת הכותרת "על זה". במסגרת הטור מביאה ארליך תחקירים, גילויים ונתונים חדשים בסוגיות שונות שעל סדר היום.
ארליך הייתה שליחת "ישראל היום" לסיקור המלחמה באוקראינה, במסגרת זו יצאה למולדובה, רומניה ואוקראינה.
ושליחת "ישראל היום" לסיקור רעידת האדמה בטורקיה.
ספריה

בפברואר 2017 יצא לאור ספרה הראשון, "מה יקרה אם אמות מחר בבוקר" - סיפור חייה של דפנה מאיר, שנרצחה בפיגוע בעתניאל, המשלב גם טקסטים שכתבה מאיר.
באוגוסט 2017 יצא לאור ספר הפרוזה הראשון שלה, "כמה מוכר, כמה זר". הספר קושר בין סיפור אהבתם בהווה של מתנחל וקראית, לבין סיפור הקראים בשואה.
באוגוסט 2019 יצא לאור ספרה השלישי, "שמיים שאין להם חוף", המתאר את סיפור חייו של רב-סרן בניה שראל, מפקד פלס"ר גבעתי שנהרג בקרב רפיח במהלך מבצע צוק איתן.
חיים אישיים

לאחר נישואיה התגוררה במשך שש שנים במאחז עמונה. מאז פברואר 2006, לאחר הריסת תשעת הבתים בעמונה, מתגוררת עם משפחתה בעפרה.
נשואה לעו"ד אריאל ארליך ואם לחמישה.
הערות שוליים

↑  360, עונה 1, פרק 1: נשות הטאליבן | אלימות בקרב בני נוער, באתר חדשות 13, 31 בינואר 2011
↑  הרב משה טלבי נרצח? התחקיר המלא של '360', באתר "סרוגים", 22 ביוני 2011
↑  יפעת ארליך, תיק סגור? תעלומת המוות של משה טלבי, באתר nrg‏, 25 בינואר 2013
↑  יפעת ארליך, 3 שנים אחרי: ההתאבדות המסתורית הוכרה כפיגוע, באתר nrg‏, 2 ביוני 2014
↑  יפעת ארליך, אדמו"ר בעל כורחם, מקור ראשון
↑  יפעת ארליך, תחקיר: כך הפכה הקרן לשיקום נכים כלי לקידום מקורבים, באתר nrg‏, 10 בינואר 2013
↑  מערכת ערוץ 20, יפעת ארליך שוריינה למקום השלישי ברשימת 'הבית היהודי', באתר ערוץ 20, 13 בפברואר 2019
↑  ערוץ 7, יפעת ארליך פורשת מהבית היהודי, באתר ערוץ 7, 21 בפברואר 2019
↑  אלירן טל, נחשף: הודעת הפרישה של יפעת ארליך מהבית היהודי, 25 בפברואר 2019.
↑    יפעת ארליך, השבוע המטורף בחיי, באתר "ידיעות אחרונות", 21 בפברואר 2019
↑  יפעת ארליך מצטרפת לעיתון "ישראל היום", באתר ערוץ 7, 4 במרץ 2021
↑  רותי שילוני, חדשות 12, ‏מנציחים את בניה: "במותו כמו בחייו הוא היה כוכב", באתר ‏מאקו‏, 4 באוגוסט 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304064205171  GND: 1221311476  ISNI: 0000 0004 0246 4415  LCCN: no2017053526  VIAF: 317286649   WorldCat (עם VIAF): 317286649 
יפעת ארליך בשבוע הספר העברי - מתחם התחנה, ירושלים 2017.
 מאחור משמאל: סיון רהב-מאיר, ד"ר עשהאל לובוצקי, יהורם גאון. 
 מלפנים משמאל: אלישיב רייכנר, רחלי שלו, יפעת ארליך.
כוס בירה

בירה שלוס בכוס פילזנר
כוס בירה (או ספל בירה) היא כוס המיועדת להגשה ושתייה של בירה. קיימים שני סוגים נפוצים של כוסות בירה הנבדלים בעיקר בצורתם: "מאג" ו"פילזנר".
ה"מאג" היא כוס כבדה לעיתים מחוספסת ובעלת ידית, דומה בצורתה לספל, ובעלת מראה כפרי וגס. המאג קיימת בשלושה נפחים: שליש ליטר, חצי ליטר וכוס של ליטר שלם.
ה"פילזנר" היא כוס צרה וארוכה בעלת מראה עדין. הפילזנר היא הכוס הנפוצה יותר וזאת בשל משקלה הקל ומראה העדין יותר.[דרוש מקור]
כיום חברות המשקאות נוהגות לייצר כוסות בירה ממותגות לצורך שיווק ופרסום.
הערות שוליים

↑  גדי אבקסיסי, שר המשקים, הוצאת ברטנדר, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4319687-1  NKC: ph1047538 
| כלי שתייה |
| --- | --- | --- |
| כוסות בסיס |  כוס אולד פאשנד  כוס הייבול  כוס ויסקי גלנקיירן  כוס קולינס  כוס שוט |  |
| כוסות בירה |   כוס פילזנר  כוס פוני  כוס פיינט |  |
| כוסות רגל |   כוס מרטיני  כוס ברנדי סניפטר  כוס יין  כוס מרגריטה  כוס שמפניה  כוס פוקו גראנדה  כוס גביע |  |
כדורגלן העונה בישראל

עומר אצילי, כדורגלן העונה ל עונת 2021/2022 בליגת העל
כדורגלן העונה בישראל או שחקן העונה הוא פרס כדורגל המוענק מדי עונה לשחקן המצטיין בליגת העל בכדורגל. הזוכה בפרס נקבע על ידי הצבעה הנערכת בקרב שחקני כל הקבוצות בליגת העל. השחקן שקיבל את מספר הקולות הגבוה ביותר זוכה בפרס.
היסטוריה

הפרס חולק לראשונה על ידי עיתון מעריב בתום עונת עונת 1959/1960, בתחילה היה התואר חלק מ"פרס קלאוס" (על שם עיתונאי מעריב, אהרן קלאוס) שכלל את נבחרי מעריב ל"ספורטאי השנה" ול"כדורגלן השנה".
עד לעונת 1974/1975 היו אנשי מקצוע, עיתונאים או מאמנים בוחרים את כדורגלן העונה או "שחקן העונה" בהצבעותיהם. החל מעונה זו ביצעה מעריב מבצע הצבעה לכדורגלן העונה בסוף כל עונת כדורגל, בקרב כדורגלני הליגה הראשונה כולה, במשאל ראשון זה זכה אורי בנימין, המשאל פורסם לאחר סיום העונה עם התוצאות. עם הזמן הפך התואר למוערך מאוד בקרב אנשי מקצוע וכבוד גדול לשחקן שנבחר, והחלו להיערך טקסים רשמיים להענקת הפרס לאחר סיום עונת הכדורגל בשנים בהן ערך עיתון "מעריב" את המשאל. בחלק מהעונות יחד עם פרס כדורגלן העונה חולקו גם פרסי "תגלית העונה", "מנהל העונה", "קבוצת העונה" ו"מאמן העונה". כמו כן, חולקו פרסים למצטיינים בעמדות השונות. הפרס הונהג בהמשך על ידי אתר האינטרנט של העיתון, nrg מעריב עד לשנת 2013. בשנת 2014 אוחד העיתון עם סופהשבוע, ומערכת הספורט שלו צומצמה. החל מעונת 2013/2014 החלו לשקלל בהחלטה גם את הצבעות הגולשים באתרי הספורט (לראשונה נעשה על ידי אתר ONE).
בעונת 2014/2015 לאחר הקמת מנהלת הליגות לכדורגל בתחילת העונה, החלה המנהלת לחלק תואר רשמי מטעמה, כאשר היא מחלקת גם את תואר "תגלית העונה" (לשחקן צעיר שפרץ לתודעת הספורט) ואת "שער העונה" (לשער הכי יפה שנכבש במהלך העונה), בשיתוף עם אתרי ספורט גדולים: בעונת 2014/2015 בשיתוף עם אתר וואלה ובעונת 2015/2016 בשיתוף עם אתר ONE.
החל מעונת 2016/2017 עורכת המנהלת את המשאל בעצמה באמצעות האתר שלה, כאשר 50% מהשקלול הוא של שחקני עבר נבחרים בכדורגל הישראלי (בין המשתתפים: אורי מלמיליאן, ניר דוידוביץ', משה סיני, אמיר שלח, אלון חרזי, עודד מכנס, יעקב הלל, ניר לוין ועוד) ו-50% הוא של הצבעות הגולשים באתר המנהלת.
הזוכים בפרס > שיאני הזכיות

| מקום | שם השחקן | מספר זכיות |
| --- | --- | --- |
| 1 | מרדכי שפיגלר | 4 |
| 2 | עודד מכנס | 3 |
| 2 | ערן זהבי | 3 |
| 4 | אמציה לבקוביץ' | 2 |
| 4 | שמואל רוזנטל | 2 |
| 4 | אורי מלמיליאן | 2 |
| 4 | משה סיני | 2 |
| 4 | אלי אוחנה | 2 |
| 4 | חיים רביבו | 2 |
| 4 | ג'ובאני רוסו | 2 |
| 4 | עומר אצילי | 2 |
לואיס קרלוס פרסטס

לואיס קרלוס פרסטס
לואיס קרלוס פרסטס (בפורטוגזית: Luís Carlos Prestes;‏ 3 בינואר 1898 – 7 במרץ 1990) היה מנהיג פוליטי ברזילאי. בשנות ה-20 של המאה ה-20 נמנה פרסטס על הטננטס - קבוצת קציני צבא זוטרים שמרדו בשלטון האוליגרכי וקראו לפיתוח ומודרניזציה של ברזיל. באמצע שנות ה-20 הוא הנהיג מצעד של חיילים ברחבי ברזיל, לגיוס תמיכתם של הכפריים. ניסיונותיו הכושלים של השלטון לסכל את המצעד, העניקו לו תהילה גדולה מעבר להשפעתו האמיתית בשל יכולתו של פרסטס, בדומה לצ'ה גווארה, לחמוק ולתעתע ברודפיו.
פרסטס וחייליו נאלצו בסופו של דבר לברוח לבוליביה, שם הוא נענה לחיזוריהם העיקשים של הקומוניסטים ונסע למוסקבה. כשחזר לברזיל באמצע שנות ה-30 כבר היה חבר המפלגה הקומוניסטית. הוא עמד בראש ה-ANL, חזית מאוחדת שהפכה לתנועת המונים שנלחמה בשלטון הלאומני של ז'טוליו ורגאס ובפשיזם שהתעורר (ראו אינטגרליזם ברזילאי). ורגאס הוציא את ה-ANL אל מחוץ לחוק והוביל אותה בכך להתארגנות מזוינת. פרסטס ואשתו הגרמניה ממוצא יהודי, אולגה בנאריו, נתפסו. היא הוסגרה לנאצים ונרצחה במחנה הריכוז ראוונסבריק, והוא הושלך לכלא עד 1945, אז קיבל חנינה. פרסטס המשיך לחלוש על המפלגה הקומוניסטית בברזיל עד שנות ה-70.
פרסטס הפך לאגדה, בין השאר, כיוון שגילם שילוב של שני דגמי המהפכנים: הגיבור המסתער והקדוש המעונה.
ז'ורז' אמאדו כתב ב-1942 ביוגרפיה בשם O cavaleiro da esperança שתורגמה לעברית ב-1953 כלואיס קרלוס פרסטס אביר התקוה.
לאהוב יותר

"לאהוב יותר" הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית שלומית אהרון. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2000 חברת התקליטים הד ארצי. הוא הופץ בפורמט אחד בלבד, תקליטור (CD), בקטלוג 64152. בין שיריו שזכו להצלחה בישראל נמנים "מה שיהיה", שכתב אהוד מנור והלחין ירוסלב יעקובוביץ' ו"בלי די ובלי אולי". בנוסף, נכלל באלבום שיר בעל כותרת באנגלית, "WWW.Love". שנכתבו על ידי רביב יצחקי והולחנו על ידי ירוסלב יעקובוביץ
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | מה שיהיה  | 4:01 |
| 2. | לפחד לבד – לאהוב יותר  | 1:46 |
| 3. | שמיים לא נופלים לבד  | 3:30 |
| 4. | נפש מנשקת נפש  | 3:01 |
| 5. | בגלל האנשים שאני אוהבת  | 4:46 |
| 6. | בלי די ובלי אולי  | 3:20 |
| 7. | רק שם אני חיה  | 4:01 |
| 8. | כולם יודעים  | 5:00 |
| 9. | הורה אהבה  | 2:59 |
| 10. | כמו אז כמו עכשיו  | 4:10 |
| 11. | WWW.Love  | 3:15 |
| 12. | שלום אויב  | 3:17 |
| 13. | בדד  | 3:27 |
| 14. | נשמע כל כך אוהב  | 2:35 |
| 15. | אוהב אותך  | 4:10 |
הערות שוליים

↑  Shlomit Aharon – לאהוב יותר, דיסקוגס
| שלומית אהרון |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אישי ואהובי • תקליט עברי • לאהוב יותר • כשתבוא תראה • שקט אמיתי |  |
| אלבומי מחזמר | ליידיס & ג'נטלמן • המופע המשותף עם הכל עובר חביבי • שלומית אהרון ושלושת הטנורים |  |
| אלבומי הופעה | דואט |  |
| אלבומי וידאו | שלומית אהרון ושלושת הטנורים |  |
| סינגלים | "אם תביט בי (עד עמקי נשמתי)" • "הגן הורוד" |  |
כווית במשחקים הפאראלימפיים

כווית השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בארנהם (1980), כששלחה משלחת של תשעה ספורטאים למשחקים, (שבעה גברים ושתי נשים) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה כווית חלק מעולם.
היסטוריה

משלחת הספורטאים הנכים הראשונה אותה שלחה כווית למשחקים הפאראלימפיים בארנהם בשנת 1980 חזרה למולדתה עם חמש מדליות פאראלימפיות. האתלט שאפי מרווה זכה במדליית הארד במרוץ ל-400 מטר עם תוצאה של 1:22.07 דקות בשלב המוקדמות ו-1:20.67 דקות במקצה הגמר. במרוץ ל-100 מטרים זכה מרווה במדליית הכסף עם תוצאה של 18.50 שניות, אך נכנע לשיא עולם של אסטביו ואלדז המקסיקני שסיים ב-17.83 שניות. האצנית אדלה אל-רומי זכתה במדליית הכסף בהדיפת כדור ברזל עם הטלה למרחק של 4.99 מטרים, במדליית זהב במרוץ ל-60 מטרים עם שיא עולם של 14.91 שניות בשלב המוקדמות ו-15.07 שניות במקצה הגמר, ובמדליית זהב נוספת במרוץ ל-200 מטרים עם שיא עולם נוסף של 44.60 שניות בשלב המוקדמות ו-47.32 במקצה הגמר.
אל המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) שלחה כווית משלחת של 22 ספורטאים (20 גברים ושתי נשים) שזכו בשמונה מדליות פאראלימפיות. הספורטאית המצטיינת במשלחת הייתה שוב אל-רומי, שזכתה בשלוש מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, עם שיא פאראלימפי של 5.42 מטרים בשלב המוקדמות, ותוצאה זהה במקצה הגמר, אך נכנעה לשיא עולם של 5.52 מטרים של המתחרה הבלגית, ומדליית זהב בזריקת דיסקוס עם זריקה למרחק של 15.76 מטרים.
המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) היו המוצלחים ביותר של המשלחת הכוויתית. המדינה שלחה 30 ספורטאים (27 גברים ושלוש נשים) שזכו ב-17 מדליות פאראלימפיות, בהן 4 מדליות זהב. גם במשחקים אלו הייתה אל-רומי הספורטאית המצטיינת של המשלחת, עם מדליית כסף בזריקת הדיסקוס עם תוצאה של 14.70 מטרים, מדליית זהב בהטלת כידון עם תוצאה של 11.34 מטרים, ומדליית זהב נוספת בהדיפת כדור ברזל עם שיא עולם של 6.08 מטרים. עוד בלט בשורות המשלחת האתלט עדנאן אל-חולפי שזכה במדליית הארד בקרב חמש, ובמדליית הזהב עם שיא עולם של 45.14 מטרים בהטלת הכידון (קטגוריה 6)
בטורנירים הבאים לא הצליחה המשלחת של כווית לזכות ביותר ממדליית זהב אחת בכל אחד מהמשחקים הפאראלימפיים. במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) זכתה אל-רומי במדליית כסף אחת, עם 16.42 מטרים בתחרות זריקת הדיסקוס, ועלי מוחמד הוסיף מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל, ומדליית זהב בהטלת כידון עם שיא עולם של 38.96 מטרים.