stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'רי טיגו 5x
הערות שוליים

↑  Grupo Caoa - מפיצה  את דגמי פורד, סובארו, יונדאי ו"Chery" בברזיל, לחברה 2 מפעלי רכב
↑  "צ'רי טיגו 5x" בברזיל quatrorodas.abril.com.br/noticias/com-motor-turbo-caoa-chery-tiggo-5x-parte-dos-r-86-990
↑  "צ'רי טיגו 5x" revistaautoesporte.globo.com/Noticias/noticia/2018/11/chery-tiggo-4-nacional-sera-lancado-logo-apos-o-salao-do-automovel
↑  דגם "צ'רי טיגו 5x" - תמונות ריגול חדשות carnewschina.com/2016/12/28/spy-shots-new-chery-suv-testing-in-china
↑  דגם "צ'רי טיגו 5x" carnewschina.com/2017/05/08/new-chery-tiggo-5-chinese-auto-market
↑  דגמי "צ'רי טיגו 5x" gbtimes.com/chery-tiggo-5x-a-chinese-car-on-a-german-road-trip
↑  דגם  "צ'רי טיגו 5x" cheryinternational.com/model-NewTiggo5
פרנסיסקו דה טולדו

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1515 Oropesa, ספרד 
 פטירה:  21 באפריל 1582 (בגיל 66) Escalona, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  פרובינציית טולדו 
 
פרנסיסקו אלברס דה טולדו (בספרדית: Francisco Álvarez de Toledo‏; 10 ביולי 1515- 21 באפריל 1582) היה אריסטוקרט ואיש צבא בממלכת ספרד וכיהן כמשנה למלך בפרו. צוין כ"טוב שבמושלי פרו",, למרות ההשפעה ההרסנית של כמה ממעשיו על האוכלוסייה הילידית. הוא הביא יציבות לאזור סוער של ספרד וחוקק רפורמות אדמיניסטרטיביות אשר שינו את אופי השלטון הספרדי ואת מערכת היחסים עם הילידים באנדים.
טולדו העביר בכוח חלק גדול מהאוכלוסייה הילידית בפרו ובבוליביה ליישובים חדשים כדי להקל על התנצרותם וכדי לייעל גביית מיסים וגיוס עובדים מקרב האינקה לעבודה במכרות ובמפעלים ספרדיים אחרים.
הוא מילא את תפקיד המשנה למלך החל מה-30 בנובמבר 1569 ועד ה-1 במאי 1581, בסך הכל אחת-עשרה שנים וחמישה חודשים. הוא זכה לשבחים כ"המארגן העליון" של הסדר במדינה, והעניק לה מבנה משפטי הולם וחיזוק מוסדות חשובים שניהלו את המושבה הספרדית במשך למעלה ממאתיים שנה. הוא קיבל ביקורת על צמצום האוכלוסייה הילידית, הרחבת עבודת הכפייה והוצאה להורג של טופאק אמארו, מנהיג האינקה האחרון של מדינת נאו-אינקה בווילקבמבה.
ראשיתו

פרנסיסקו דה טולדו נולד ב־15 ביולי 1515 באורופסה, קסטיליה השייכת למשפחת האצולה אלווארז דה טולדו. אמו נפטרה בגיל צעיר. דודותיו מרי ואליזבת' היו אחראיות לגידולו. הוא היה הילד הרביעי והאחרון של הרוזן השני מאורופסה. בגיל שמונה עבר לחצר המלך קרלוס הראשון מספרד, כדי לשמש משרת למלכה ליאונור ואיזבל. הוא למד לטינית, היסטוריה, רטוריקה ותאולוגיה, מוזיקה, ריקודים, נימוסים ואדיבות.
בשירות המלך קרלוס החמישי

פרנסיסקו דה טולדו היה בן חמש עשרה כאשר בשנת 1530 המלך קרלוס הראשון מלך ספרד קיבל אותו לשרת בביתו. הוא ליווה את המלך עד ימיו האחרונים בנסיבות המגוונות ביותר של שלום ומלחמה כאחד. קשר אישי זה עם המלך, שאימץ את המדיניות הנכונה, "מקיאווליזם" והנטייה לחפש איזונים בין שותפיו, ישמשו קו אופי מועיל להמשך עבודתו.
הפעולה הצבאית הראשונה בה היה מעורב הייתה כיבוש תוניס (1535), ניצחון גדול של הכוחות הספרדיים על הטורקים העות'מאניים שכבשו את צפון אפריקה. בעת סיורו באירופה עם הקיסר, עבר פרנסיסקו דה טולדו הצעיר ברומא, שם התעמת המלך קרלוס הראשון עם פרנסואה הראשון, מלך צרפת, שפתח במלחמה נוספת עם ספרד (השלישית בתקופת הקיסר), בין השנים 1536 -1538. לאחר חתימת הסכם השלום, פרנסיסקו דה טולדו חזר לספרד ואחר כך נסע לגנט, בפלנדריה. לאחר מכן השתתף שוב במשלחת צבאית באלג'יר כנגד העות'מאנים, מבצע שהסתיים בכישלון בגלל מזג אוויר גרוע (1541).
בשנים שלאחר מכן המשיך לשרת את המלך הספרדי, והשתתף גם בוועדות ובמועצות שונות. זו הייתה תקופה סוערת מאוד. העות'מאנים הסתערות וניסו לעצור את התקדמות של הפרוטסטנטיות בגרמניה, והמלך הספרדי התערב בכך. בכל אותה תקופה פרנסיסקו דה טולדו היה ליד הקיסר קרלוס החמישי. באותה העת, הוא עמד בראש משא ומתן ספרדי עם אנגליה לפתיחת מלחמה חדשה נגד צרפת.
הוא עסק גם בסוגיות אמריקה הלטינית, והתעניין במעמד המשפטי שצריכים לקבל הילידים. בשנת 1543 עזב את ברצלונה עם הקיסר, ויצא לאיטליה וגרמניה במהלך המלחמה הרביעית נגד צרפת. הוא השתתף בקרבות חלדרנד ודארן.
המשנה למלך בפרו

טולדו הפך למשנה למלך בפרו בשנת 1569. הוא מונה על ידי פליפה השני לאחר שכיהן בבית הדין המלכותי. הוא ירש מצב כאוטי בפרו, אך הוא הגה ויישם תוכנית שאפתנית לדכא את ההתקוממות האינקה וחיזק את השלטון הקולוניאליסטי ואת המוסדות המשפטיים, של האוכלוסייה הילידית. הגביר את הקתוליות במדינה, והסדיר את ההכנסה מהכרייה.
במהלך שלטונו, טולדו היה אחראי על הממשלה וביצע רפורמות רבות. הוא ריכז את התפקודים השלטוניים הקולוניאליים והניח את הבסיס למינהל העתיד. הוא ביסס את הסמכות המלכותית והדומיננטיות הספרדית במושבה. הוא שבר את כוחם של המתנגדים, והפחית את השפעתם בין המשרתים בכתר. הוא נקרא "אחד המנהלים הגדולים בתקופתו."
טולדו פעל בתוקף לניצור הילידים ולמתן הכשרה דתית. טולדו הוסיף חוקים חדשים וגזרות מלוכה בנוגע לילידים ואדמותיהם. ריכז אותם בכפרים ובעיירות. הוציא חוקים שחלים על ילידים וספרדים כאחד. ניסה להתאים את המבנים הפוליטיים והחברתיים של האינקה לחיים החדשים. במסגרת הרפורמות שלו לא ניתן היה לגייס יותר משביעית מאוכלוסיית הגברים בכפר, לא ניתן היה להכריח אותם לעבוד הרחק מכפרי הולדתם, והם היו זכאים לפיצוי על עבודתם. הרפורמות הללו נקראו לאחר מכן בשם "רפורמות טולדו".
טולדו הטיל על פדרו סרמיינטו דה גמבואה לכתוב כרוניקה של תקופות שרדמו לכיבוש הספרדי בפרו על ידי איסוף מידע שנמסר על ידי כמה מהניצולים המבוגרים מאותה תקופה. חיבורו של סרמיינטו נחשב כמקור מידע שלא יסולא בפז באותה תקופה. טולדו שלח את החיבור למלך, בתקווה שיוקם מוזיאון.
טולדו הקים את האינקוויזיציה בפרו בשנת 1570. חרונימו לואיס דה קבררה ייסד את העיר קורדובה (בארגנטינה המודרנית) ב־6 ביולי 1573. טארג'יה וקוצ'מבה (שניהם בבוליביה המודרנית) נוסדו בשנת 1574.
בשנת 1574 ליווה טולדו משלחת צבאית לאזור צ'אקו במקום שנמצא במזרח בוליביה כדי לדחוק את תושבי הגואראני המזרח בוליביים, שהאינקה והספרדים קראו להם צ'יריגואנוס. הגוארני פשטו על יישובים ספרדים וילידים בהרי האנדים. המשלחת הייתה כישלון וטולדו כמעט מת ממחלה, ככל הנראה ממלריה.
טלדו ערך מפקד מפורט המתאר את הקבוצות האתניות השונות ומעמדן הכלכלי. טולדו ערך סיור נרחב במושבה, ועבר מעל 8,000 ק"מ במשך יותר מחמש שנים. הוא היה המשנה למלך היחיד של פרו שביצע משימה כל כך גדולה לאיסוף נתונים.
טולדו בנה ביצורים בחוף להגנה מפני שודדי ים והקים גם את "לה ארמדה דל מאר דל סור" (צי הדרום) בנמל קייאו. (סר פרנסיס דרייק היה פעיל מאוד באותה העת בחופי פרו בשנת 1579.)
הוא בנה גשרים ושיפר את בטיחות הנסיעות. המטבעות הראשונים שהוטבעו בפרו הופיעו בין 1568 ל־1570. הכסף ממכרות בפוטוסי הסתובב ברחבי העולם.
ההוצאה להורג של טופאק אמארו

הטענה כי הוצאתו להורג של טופאק אמארו בשנת 1572 לאחר המרד של האינקה, היא הכתם הגדול היחיד בהיסטוריה של המשנה למלך פרנסיסקו דה טולדו. ישנם דיווחים כי אנשי דת רבים, שהיו משוכנעים בחפותו של טופאק אמארו, התחננו למשנה למלך כי יישלח לספרד למשפט. עם זאת, טענות אחרות אומרות אחרת - שטופאק אמארו אכן היה מורד, שטולדו ניסה בדרכי שכנוע ליישוב את ההבדלים, וכי טופאק אמארו הקים צבא שהתנגד לצבא הקולוניאלי.
עם זאת, מלך ספרד פיליפה השני לא הסתייג מההוצאה להורג. טולדו גם עשה לעצמו אויבים באמצעות הרפורמות שביצע. המשנה למלך הקודם, לופ גרסיה דה קסטרו, היה אחד מהם. גרסיה דה קסטרו היה כעת חבר במועצה ובתפקידו התנגד לרוב הרפורמות של טולדו. חלק מהספרדים בפרו התנגדו למשנה למלך בגלל אובדן חלק מהזכויות שלהם. עם זאת, הכנסות המלוכה מפרו שנשלחה לספרד עלו. הספרים היו מאוזנים לראשונה מזה חמש עשרה שנה, גביית המס הייתה מסודרת ונאכפה וההכנסות ממכרות הכסף גדלו.
חזרה לספרד, מאסר ומוות

למרות זאת, טולדו הואשם בכך שספרי המשנה למלך לא היו מאוזנים והמסים לא הוחזרו לספרד.
הוא חזר לספרד בשנת 1581. שם נכלא עד 1582, ומת מסיבות טבעיות.
הערות שוליים

↑  Tantaleán Arbulú, Javier. El Virrey Francisco de Toledo y su tiempo. 2 T. Universidad de San Martín de Porres. Lima. 2011. http://www.librosperuanos.com/libros/detalle/11817/El-Virrey-Francisco-de-Toledo-y-su-tiempo.-2-T
↑  Viceroyalty of Peru|historical area, South America," https://www.britannica.com/place/Viceroyalty=of=Peru#ref76658, accessed 6 July 2016
↑  Roberto Levillier: Don Francisco de Toledo, Peru supreme organizer. His life, his work [1515-1582]. Buenos Aires, Espasa-Calpe, 1935 to 1942
↑  Luis E. Valcárcel: The viceroy Toledo, great tyrant of Peru: a historical review. Lima, National Museum Press, 1940.
↑  Francisco de Toledo, Viceroy of Peru by Debbie Wells. http://historicaltextarchive.com/sections.php?action=read&artid=632
↑  Mabry, Donald J., Colonial Latin America. Coral Springs, Fla.: Llumina Press, 2002
↑  Mumford, Jeremy Ravi (2012), Vertical Empire: The General Resettlement of Indians in the Colonial Andes, Durham: Duke University Press, p. 135
↑  Zimmerman, Arthur Franklin, Francisco de Toledo: Fifth Viceroy of Peru 1566-1881. Caldwell, Ida.: The Caxton Printers, Ltd., 1938.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328936905171  BNE: XX911730  BnF: cb10713379d (data)  CANTIC: a1038991x  GND: 119060930  ISNI: 0000 0000 8108 0065  LCCN: n84229342  SNAC: w6ww88m8  SUDOC: 085947105  VIAF: 29525060   WorldCat (עם VIAF): 29525060 
קרלוס הראשון מלך ספרד בציור המיוחס לטיציאן, 1548
צופן החלפה

צפני החלפה, המכונים גם צפנים חד-אלפביתיים, הם צפנים בהם מוחלפת כל אות בשפה באות אחרת.
(תוך שמירה על סדר האותיות המקורי וכך שכל אות מקורית מיוצגת על ידי אות אחת ויחידה בטקסט המוצפן)
צופן הזזה

אחד הצפנים הקדומים ביותר הידועים הוא צופן קיסר, אשר המצאתו מיוחסת ליוליוס קיסר. בצופן זה, מחליף המצפין כל אות בשפה באות המצויה שלושה מקומות אחריה בסדר האלפבית. (כך, תוחלף האות א' באות ד', האות ט' תוחלף בל', והאות ש' תוחלף באות ב')
חסרונה של שיטה זו נעוץ בפשטותה. ברגע שאדם מגלה את שיטתו של קיסר, יש באפשרותו לפענח כל הודעה שתשלח על ידיו. ניתן לעשות שיטה זו מורכבת מעט יותר באמצעות שינוי ההיסט לכל מספר שהוא בין 1 ל-21, ובמקרה כללי זה מכונה הצופן צופן הזזה. (למשל, צופן הזזה בו ההיסט הוא 6 יצפין את האות ג' כאות ט') גם צופן ההזזה הוא פשוט מאוד לפיצוח, מאחר שניתן לפצחו ידנית באמצעות בדיקת 21 אפשרויות בלבד.
צופן הזזה > כתב אלב"ם

כתב אלב"ם הוא כתב סתר קדום, אשר בו מתחלפת כל אות באות האחת עשרה שאחריה או לפניה.
הסטה זו נובעת מפיצול האלף בית לשניים. אפשר להשתמש בהסטה מתוחכמת יותר, בה מספר האותיות המוסטות יהיה קטן יותר או גדול יותר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח | ט | י | כ |
| ל | מ | נ | ס | ע | פ | צ | ק | ר | ש | ת |

ישעיהו הנביא כתב את השם בן טבאל, אך יש שסבורים שהתכוון לפקח בן רמליהו, שכן בשפת אלב"ם "טבאל" הוא "רמלא" (=רמליה).
שיטה זו של כתב סתרים מוזכרת בתלמוד הבבלי במסכת שבת דף קד עמוד א.
צופן החלפה כללי

ניתן לשכלל את צופן ההזזה שתואר בסעיף הקודם באמצעות הרחבת האפשרויות להתאמת אותיות זו לזו, לכל התאמה אפשרית בין 22 אותיות האלפבית. במקרה זה, קיימים לשיטת ההצפנה  \ 22! מפתחות שונים - מספר עצום בגודלו אשר הופך את שיטת הניסוי והטעייה לבלתי סבירה.
אף על פי שאין צופן ההחלפה שומר על אותיות האלפבית בהן נכתבה ההודעה המקורית, שיטתו שומרת על מאפיינים מסוימים של השפה. למשל, האות "e" היא האות הנפוצה ביותר באנגלית, ולכן סביר יהיה להניח שהאות הנפוצה ביותר בהודעה שהוצפנה על ידי צופן ההחלפה תייצג את האות "e". השימוש בסטטיסטיקת התפלגויות האותיות לשם פיצוח צופן ההחלפה מכונה ניתוח תדירויות. כלים נוספים אשר עומדים לרשותו של הקריפטואנליסט בפיצוח צופן זה הם נתונים סטטיסטיים העוסקים בקשרים בין אותיות בשפה בה נכתבה ההודעה המקורית. למשל באנגלית, אחד מצמדי האותיות הנפוצים ביותר הוא "th", וכמעט תמיד לאחר הופעת "q" במילה, תופיע אחריה האות "u". כל המאפיינים האלה לא נפגעים על ידי ההצפנה.
כל הנכתב לעיל מניח שידועה השפה בה נכתבה ההודעה המקורית לפני הפענוח, אך הנחה זו סבירה לרוב, ובמידת הצורך ניתן להפעיל ניסיון פענוח במספר שפות אפשריות במקביל עד שתמצא השפה הנכונה.
צופן החלפה כללי > כתב אתב"ש

כתב אתב"ש הוא כתב סתרים המבוסס על חילופי אותיות מנוגדות באלפבית העברי: א' תבוא במקום ת', ב' במקום ש' וכך הלאה. ירמיהו הנביא מתייחס בנבואותיו ל"ששך" ול"לב קמי", שהן "בבל" ו"כשדים" בצופן אתב"ש.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח | ט | י | כ |
| ת | ש | ר | ק | צ | פ | ע | ס | נ | מ | ל |
שיטה זו היא המפורסמת בשיטות להחלפת אותיות, ומוזכרת בתלמוד הבבלי במסכת שבת דף ק"ד עמוד א'. צופן אתב"ש משמש גם במיסטיקה היהודית וגם כאקרוסטיכון בפיוטים.
צופן החלפה כללי > צופני החלפה מוכללים

צופני החלפה מתחלקים לצופן החלפה מונו-אלפביתי או חד-אלפביתי וצופן החלפה פולי-אלפביתי או רב-אלפביתי. דוגמה לצופן החלפה חד-אלפביתי, בהינתן האלפבית האנגלי A-Z (עשרים וששה תווים) והפונקציה:  \ e_{K}(x)=(ax+b){\mbox{ mod }}26. אם המפתח  \ a=3,b=5, אזי המילה "CAESAR" תוצפן למילה "NHTJHG". צופן החלפה חד-אלפביתי משבש אמנם תדירות של אותיות בודדות אולם אינו מסתיר את ההתפלגות הסטטיסטית הכוללת של השפה, כלומר התפלגות האותיות בצופן זהה לזו של הטקסט הקריא.
לצופן החלפה רב-אלפביתי גרסאות רבות בהן דיגרם, פוליגרם, צופן החלפה הומופוני, צופן ויז'נר - שבו משתמשים באלפבית שונה עבור כל תו במסר וספר-צופן - שבו המפתח מהווה למעשה רצף אותיות מתוך ספר כלשהו. מסר מפורסם שהוצפן בשיטה זו הוא "מברק צימרמן", שפענוחו באמצעות עותק של ספר הצופן הביא לכניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. וכן צופן ורנם בו מחברים בחיבור בינארי מודולו 2 את סיביות המסר עם מפתח אקראי.
גישה לבדיקת קיום מילה בטקסט המוצפן

בהנחה שאנו יודעים את הנושא המשוער של הטקסט (למשל בקשת אספקה לתחמושת) נחפש את המילה AMMUNITION בטקסט באנגלית. מילה זו מתאפיינת בתכונות שמקלות מאוד לאתר אותה בטקסט מוצפן בשיטה זו: המילה בת 10 אותיות שמקיימות את התבנית הבאה:
האות השנייה והשלישית זהות
האות החמישית והעשירית זהות, ושונות מהשנייה והשלישית
האות השישית והשמינית זהות, ושונות מהאות השנייה והחמישית
כל יתר האותיות נבדלות זו מזו
את הבדיקה על קיום כל התנאים הללו קל מאוד לבצע בטקסט מוצפן בשיטה זו.
צפני החלפה בספרות ובמדיה הפופולרית

בסיפור "חיפושית הזהב" מאת אדגר אלן פו ובסיפור "תעלומת הדמויות המרקדות" מסדרת שרלוק הולמס מופיעים צפני החלפה.
בספר "צופן דה וינצ'י" מוזכר צופן האתב"ש.
במוספי סוף השבוע של העיתונות הכתובה ניתן למצוא חידות "אותיות ומספרים" בהן אותיות מחליפות ספרות או להפך - חידות אלו מבוססות על צופן החלפה והן מאפשרות לכל אחד להיות מפענח צפנים חובב.
במודעת "דרושים" שפרסמה חברת גוגל בספטמבר 2009 הופיע טקסט מוצפן בצופן החלפה, ולידו המסר: "אם ביכולתך לפענח זאת, יש לך עתיד בגוגל". פתרון צופן ההחלפה נתן מספר טלפון שאליו יש להתקשר.
ראו גם

צופן ויז'נר - צופן רב־אלפביתי המבוסס על "צופן הזזה", הפועל על "בלוקים" באורך קבוע של אותיות.
תשבץ מוצפן - שעשוע המבוסס על צופן החלפה.
שכיחות אותיות בעברית
הערות שוליים

↑  ירמיהו נא, מא
↑  ירמיהו נא, א
↑  ארתור קונן דויל, תעלומת הדמויות המרקדות, London: The Strand Magazine, 1903
↑  גיא גרימלנד, רוצים לעבוד בגוגל? פענחו את הצופן, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2009
פריץ היפלר

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1909 ברלין, גרמניה
 פטירה:  22 במאי 2002 (בגיל 92) ברכטסגאדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 ידוע בשל:  הסרט "היהודי הנצחי"
 עיסוק:  במאי קולנוע
 מעסיק:  Deutsche Hochschule für Politik 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
פריץ היפלר (בגרמנית: Fritz Hippler;‏ 17 באוגוסט 1909 – 22 במאי 2002) היה במאי סרטים גרמני, אשר ניהל את מחלקת הקולנוע במשרד התעמולה של גרמניה הנאצית, תחת פיקודו של יוזף גבלס. הוא מוכר בזכות בימוי הסרט היהודי הנצחי.
קורות חיים > ראשית חיים

היפלר נולד וגדל בברלין כבנו של עובד מדינה זוטר. אביו מת ב-1918 כשלחם במלחמת העולם הראשונה בצרפת. הוא התנגד בתוקף לחוזה ורסאי וההשלכות שבאו עמו, כגון הקמת המסדרון הפולני, סיפוח חבל הריין ופירוק גרמניה מנשקה. צעדים אלו נראו בעיניו משפילים ולא מוצדקים, והוא דחה את רעיון הדמוקרטיה של רפובליקת ויימאר.
ב-1925 הצטרף למפלגה הנאצית והוא בן שבע עשרה בלבד. כעבור שנתיים ב-1927 הפך לחבר בליגת הסטודנטים של המפלגה הנציונל-סוציאליסטית. לאחר מכן למד משפטים בהיידלברג ובברלין. היה חבר במועדון הטאוטוני ללחימה בהיידלברג ובמועדון הלחימה "ארמיניה" בברלין. ב-1932 הפך לדובר המחוזי של ליגת הסטודנטים. ב-1933 מונה להיות מנהיגה של ליגת הסטודנטים במחוז ברלין-ברנדנבורג.
היפלר היה תומך נלהב של זרם האקספרסיוניזם. כמנהיגה של ליגת הסטודנטים בברלין ארגן תערוכה באוניברסיטת הומבולדט עבור ציירים אקספרסיוניסטים, פעולה שבגינה ננזף בחריפות בידי האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג.
ב-1932 סולק היפלר מאוניברסיטת ברלין בגלל השתתפותו בכנסים פרו-נאצים אלימים. ב-19 באפריל 1933 ביטל שר החינוך של גרמניה הנאצית ברנהרד רוסט את כל הצעדים המשמעתיים שננקטו כנגד סטודנטים בשל אינטראקציות כלשהן עם ליגת הסטודנטים הנאצים, ובכך שב היפלר ללימודיו.
ב-22 במאי 1933 נאם היפלר בברלין וקרא לסטודנטים לפתוח בצעדה מרחוב אורניינבורגר לכיוון כיכר האופרה שם התקיימה באותה העת מדורה לשם שריפת ספרים. ביוני אותה שנה השתתף היפלר בכנס אלים סמוך למתחם הבורסה כנגד אלפרד הוגנברג, שר האוצר ויריבו של היטלר, מפציר בהיטלר להסיר אותו מתפקידו ומסמכותו.
היפלר היה מעורב במספר ויכוחים לגבי מדיניותה של גרמניה הנאצית בנוגע לאומנות. הוא היה שבע רצון מהעמדות האנטישמיות שהיו נהוגות באותה העת אשר הובילו לסילוקן של יצירות אומנות רבות הנוצרו בידי אמנים יהודים ממוזיאונים ומתערוכות. עם זאת בכנס של ליגת הסטודנטים שהתקיים ביולי 1933 בברלין הוא ביקר בחריפות את פעולותיהם של כמה מהמעגלים הנאצים הפנימיים יותר כנגד אמנים גרמנים מודרניים כגון אמיל נולדה, ארנסט ברלך וקבוצת האמנים "הגשר", שיצירותיהם הוגדרו בידי המשטר כאומנות מנוונת. אף על פי שגבלס העריץ את נולדה, הוויכוח הסתיים כאשר ידו של אלפרד רוזנברג בעליונה והמדיניות נותרה כפי שהיא.
ב-1934 קיבל דוקטורט לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת היידלברג יחד עם ארנולד ברגסטרסר עבור עבודתם המשותפת, "המדינה והחברה תחת מחשבתם של ג'ון סטיוארט מיל, קרל מרקס ופאול דה לגארד. תרומה למחשבה הסוציולוגית של זמננו".
קורות חיים > קריירה קולנועית

לאחר שקיבל את תואר הדוקטור שלו ב-1934 מונה היפלר למרצה באוניברסיטת המדיניות הגרמנית בברלין. ב-1936 החל לעבוד כעוזרו של האנס וויידמאן ועסק בעיקר בהפקת יומני קולנוע, אשר בוימו במשרדי הרייך לתעמולה ולהשכלת העם, שם למד על סרטים דוקומנטריים וכיצד להכינם. בינואר 1939 קודם למשרתו של וויידמן, ובאוגוסט אותה שנה מונה על ידי גבלס לראש המחלקה הקולנועית של משרד התעמולה, תפקיד שהפך אותו לאחד אנשי הציבור החשובים ביותר במשרד התעמולה הנאצי, שני רק לגבלס. באוקטובר 1942 הפך להיות בעל השליטה הראשי על מחלקת הקולנוע ואחראי על הפיקוח והבימוי של כל הסרטים הגרמנים אשר יצאו לאקרנים.
ב-1938 קודם היפלר לדרגת האופטשטורמפיהרר. לפי פייט הרלן, אהב מאוד ללבוש את מדיו.
במסגרת תפקידיו המדיניים המשיך היפלר להפיק סרטים. בשנים 1939–1940 היה אחראי להפקת הסרט "הקמפיין בפולין" אשר רץ תחת הכותרת "טבילת האש". ב-1940 היה אחראי לתכנונו ובנייתו של הסרט "היהודי הנצחי" אשר נחשב בידי רבים לסרט הרדיקלי והגזעני ביותר שהופץ אי פעם. מאמר שפורסם על ידי היפלר במגזין "הסרט" לגבי הפקת הסרט הגדיר יהודים כ"טפילים בקנה מידה של השחתה לאומית". הוא צילם את המקומות השונים בגטו ורשה כדי להציג את הרעב והחולי הגדולים ששררו בהם, תנאים שהבכירים הנאצים עודדו על מנת להגביר את שיעור התמותה. הסרט שימש כהכנה לאוכלוסייה הגרמנית עבור השואה הקרבה ושומש בעיקר עבור מטרות אימון למשטרה הנאצית ולחיילי האס-אס. באותה שנה קיבל היפלר מענק כספי מאדולף היטלר בסך שישים אלף רייכסמארקים כאות הכרה על תרומתו לגדולת הרייך.
בנוסף ליהודי הנצחי ביים היפלר ב-1940 גם את סרט הפרופגנדה הדוקומנטרי "הקמפיין הפולני" העוסק בפלישת הרייך השלישי לפולין וכיבושה ב-1939, ואת הסרט "החזית", סדרה של קטעים קצרים הנועדו לעורר רגשות פטריוטיות ואומץ בחיילים גרמנים אשר נשלחו לחזית המזרחית.
ב-1942 פרסם היפלר ספר על תאוריית הקולנוע בשם "מחשבות על יצירת סרטים" אשר כלל הקדמה בידי אמיל יאנינגס.
ב-1943 קודם לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר.
מחלוקת עם גבלס

לרוב סמך גבלס על פקודיו אך לעיתים קרובות נהג להעביר ביקורת עליהם ועל כישלונותיהם. ב-1939 כתב ביומניו שהיפלר הוא אינטליגנט אך חצוף, ילדותי ו"סותר לחלוטין". הוא נהג להתלונן רבות על חוסר הסדר שבמחלקה הקולנועית. היפלר סבל ככל הנראה מאלכוהוליזם, ופוטר על ידי גבלס ביוני 1943 בשל "התנהגות לא הולמת, אלכוהוליזם, ובעיות משפחתיות". מנגד טען היפלר כי פוטר מפני שבחר בתסריטו של אריך קסטנר עבור הסרט מינכהאוזן אף על פי שחלק מספריו ומחזותיו של קסטנר הוחרמו על ידי המשטר הנאצי ב-1933.
לאחר שחרורו הואשם היפלר ב"הכחשה שקרית של מוצא יהודי" ואיבד את דרגותיו כקצין. הוא נשלח לשמש כחייל פשוט בגדוד רגלים רזרבי לאחר שעבר טירונות קרבית של לחימה בהרים. לאחר מכן שוחרר משירות פעיל עד לשנת 1945 בה גויס שוב לשמש כצלם לצורך הפקת יומני קולנוע מהחזית. ב-3 במאי 1945 הוטס להמבורג כשבוי מלחמה של הבריטים.
לאחר המלחמה

בתום מלחמת העולם השנייה נידון היפלר למאסר בן שנתיים. הוא הצליח לשוב לגדולתו כבמאי סרטים מצליח לאחר שחרורו מהכלא. ב-1982 התראיין אצל ביל מוירס מרשת סי. בי. אס. בסרט דוקומנטרי בשם "הליכה דרך המאה העשרים".
היפלר מת ב-22 במאי 2002 בגיל 92. גולם על ידי השחקן קרי אלווס בסרט "התקוממות" מ-2001, ועל ידי ראלף באוור בסרט "היהודי זיס: סרט ללא מצפון" מ-2010.
פילמוגרפיה

מילים ומעשים (דוקומנטרי, 1938), במאי
הקיר המערבי (1939), במאי
הקמפיין בפולין (1939–1940), במאי
היהודי הנצחי (1940), במאי
החזית (1941), במאי
ניצחון במערב (1941), מפיק
אוריינט אקספרס (1944), מפיק
הערות שוליים

↑  Helmut Reichelt, Der Staat der Bürgerlichen Gesellschaft, Nomos Verlagsgesellschaft mbH & Co KG, 2008, עמ' 23–41, ISBN 978-3-8452-0700-1
↑  Felix Moeller, The film minister : Goebbels and the cinema in the Third Reich, Stuttgart: Edition Axel Menges, 2000, ISBN 3-932565-10-X
↑  Ernst Klee, Das Kulturlexikon zum Dritten Reich : wer war was vor und nach 1945, Frankfurt am Main: S. Fischer, 2007, ISBN 978-3-10-039326-5
↑  Eric Rentschler, The ministry of illusion : Nazi cinema and its afterlife, Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1996, ISBN 0-674-57639-X
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277265405171  PLWABN: 9810679991105606  BIBSYS: 90902363  BnF: cb121349042 (data)  GND: 118551396  ISNI: 0000 0004 0003 5254  LCCN: n81078636  NKC: hka2013750475  SUDOC: 029800692  VIAF: 295463339   WorldCat (עם VIAF): 295463339
קאדוס חארב, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 
 פטירה:  המאה ה־12 
 מדינה:  אתיופיה 
 
קאדוס חארב היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר ג'אן סאיום. כמה מההיסטוריונים מסכימים ששלטונו היה בין התאריכים 1079–1119. ההיסטוריון האנטינגפורד אינו כולל אותו ברשימתו על שליטי שושלת זאגווה.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 56n.
↑  G.W.B. Huntingford, Historical Geography of Ethiopia (London: British Academy, 1989), p. 68.
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ימהרנה קריסטוס | קיסר האימפריה האתיופית  1101–1141 | הבא: לליבלה |
קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

קוזימו השני בחזית אוספדלה דלי אינוצ'נטי.
קוזימו השני דה מדיצ'י (באיטלקית: Cosimo II de' Medici;‏ 12 במאי 1590 - 28 בפברואר 1621) היה הדוכס הגדול של טוסקנה מה-17 בפברואר 1609 ועד מותו. קוזימו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית והדוכסות נשלטה בפועל על ידי שריו. זכור כיום במיוחד כפטרונו של גלילאו גליליי, שהיה מורו בילדותו, אותו הפך לאסטרונום ואסטרולוג החצר.
תולדות חייו

קוזימו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו כריסטינה מלורן. אביו דאג לו לחינוך מן המעלה הראשונה ובין מוריו היה גלילאו גליליי. ב-1610 פרסם גליליי את ספרו "Sidereus Nuncius" ("שליח הכוכבים"), בו חשף את תגליותיו באמצעות הטלסקופ, והקדיש אותו לקוזימו השני. בספר זה תיאר גלילאו לראשונה את ארבעת ירחי צדק הראשונים שהתגלו (הנקראים כיום "הירחים הגליליאניים"). לאחר הגילוי קרא גלילאו לתגלית Cosmica Sidera ("כוכבי קוזימו") כאות כבוד לקוזימו השני, לאחר מכן שינה את השם ל-Medicea Sidera ("כוכבי מדיצ'י") מפני שבאותה תקופה חיו ארבעה אחים מבית מדיצ'י (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו).
כחלק מפעולותיו הדיפלומטיות של אביו, השיא אותו פרדיננדו בהיותו בן 18 למריה מדלנה, ארכידוכסית אוסטריה בתו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג, לשניים נולדו שמונה ילדים.
משפחתו

מריה כריסטינה (1609 – 1632), סבלה ככל הנראה מפגיעה מוחית מולדת, לא נישאה
פרדיננדו השני (1610 – 1670), היורש
ג'אן קרלו (1611 –1663), הועלה ב-1644 על ידי האפיפיור אינוקנטיוס העשירי לדרגת חשמן (קרדינל)
מטיאס (1613 – 1667), מושל סיינה, מת רווק
פרנצ'סקו (1614 – 1634), מת רווק
אנה (1616 – 1676), רעייתו של פרדיננד קרל, ארכידוכס אוסטריה
לאופולדו (1617 – 1675), מושל סיינה, הועלה ב-1667 על ידי האפיפיור קלמנס התשיעי לדרגת חשמן (קרדינל)
קוזימו פנצ'לי

| --- | --- |
 לידה:  1 ביולי 1620 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  1688 (בגיל 67 בערך) רומא, מדינת האפיפיור 
 
קוזימו פנצ'לי (באיטלקית: Cosimo Fancelli;‏ 1620, רומא – 1688, רומא) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה

קוזימו הוא בנו של האמן קרלו פנצ'לי, כמו אחיו ג'אקומו אנטוניו פנצ'לי החל כעוזר של ג'ובאני לורנצו ברניני.
נאמר עליו כי פיסל את דמות הנילוס במזרקת ארבעת הנהרות בפיאצה נאבונה, אמירה זאת מיוחסת גם לאחיו ג'אקומו.
לאחר מכן הוא חבר לפייטרו דה קורטונה בקישוט כנסיות ברומא: כנסיית סנטי לוקא ומרטינה סמוך לפורום רומאנום (1649), כנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה (1656), כנסיית סנטה מריה בוויטה לאטה (1660), סן קרלו אל קורסו (אחרי 1665) וקמרון של סנטה מריה בוליצ'לה (1662-65).
ברניני הטיל עליו לסיים את פסל המלאך המחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לו.
גלריה

מלאך מחזיק את המטפחת של ורוניקה הקדושה בגשר סנטאנג'לו