stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לפרלמנט האירופי 2009
הערות שוליים

↑  "Composition of the European Parliament". CVCE. Retrieved 19 April 2013.
↑  "Members". European Parliament. Retrieved 27 October 2007.
↑  Goldirova, Renata (19 October 2007). "EU agrees new 'Treaty of Lisbon'". EU Observer. Retrieved 19 November 2007.
מחוזות הבחירה לפרלמנט האירופי
תוצאות הבחירות 4 ביוני עד 7 ביוני 2009 לפרלמנט האירופי:
  מפלגת העם האירופי: 274
  הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים: 195
  הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה: 85
  הברית החופשית של הירוקים האירופאים: 58
  השמרנים והרפורמיסטים האירופים: 56
  השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק: 35
  אירופאים למען חירות ודמוקרטיה: 33
  מועמדים עצמאיים: 26
המפלגות שקיבלו את מרב הקולות בכל מדינה:
  מפלגת העם האירופי
  הברית הפרוגרסיבית של סוציאליסטים ודמוקרטים
  הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה
  השמרנים והרפורמיסטים האירופים
  מפלגות בשוויון
האנטר ס. תומפסון

| --- | --- |

האנטר ס' תומפסון ב-1979
 לידה:  18 ביולי 1937 לואיוויל, ארצות הברית 
 התאבד:  20 בפברואר 2005 (בגיל 67) Woody Creek, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hunter Stockton Thompson 
 מקום קבורה:  בית הקברות קייב היל 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  תיכון לואיסוויל  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  תיכון אתרטון 
 תקופת הפעילות:  1967 – 20 בפברואר 2005 (כ־38 שנים) 
 קישורים חיצוניים
 חתימה:   
 
האנטר סטוקטון תומפסון (באנגלית: Hunter Stockton Thompson‏; 18 ביולי 1937 – 20 בפברואר 2005) היה עיתונאי וסופר אמריקני שהתפרסם כממציא סגנון הכתיבה "עיתונות גונזו" (ניו-ג'ורנליזם) - בו הכותב מסקר את הסיפור באופן סובייקטיבי ומנקודת מבט ביקורתית לרוב, ואף מתערב ומשפיע על המתרחש באירוע. ספרו המפורסם ביותר - פחד ותיעוב בלאס וגאס - הוא אסופה של מאמרים נבחרים שלו. הספר עובד לסרט הוליוודי ב-1998 בכיכובו של ג'וני דפ.
ביוגרפיה > תחילת חייו

תומפסון נולד וגדל בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית. בשנת 1952 התייתמו הוא ושני אחיו מאביהם ונותרו לגדול במחיצת אימם. ב-1956 הצטרף תומפסון לחיל האוויר האמריקני. במהלך שירותו במחלקת מודיעין בבסיס אגלין שבפלורידה החל לשמש כעורך הספורט בביטאון הבסיס. במקביל, בניגוד לחוקי חיל האוויר, כתב תומפסון בעיתונים המקומיים. ב-1958 זכה לשחרור מוקדם בהמלצת מפקדיו ונסע לניו יורק, שם השתתף - בזכות מלגה לחיילים משוחררים - בקורסים אחדים על כתיבת סיפורים קצרים בבית הספר ללימודים כלליים באוניברסיטת קולומביה. בתקופה זו הועסק לתקופה קצרה בכתיבת טקסטים בשבועון טיים מגזין, אך פוטר ב-1959 בשל אי-צייתנות.
ב-1960 נסע תומפסון לסן חואן שבפוארטו ריקו כדי לעבוד במגזין הספורט "אל ספורטיבוֹ". משנסגר המגזין זמן קצר לאחר מכן ניצל תומפסון את ההזדמנות ויצא לטייל באמריקה הדרומית והאיים הקאריביים תוך כדי כתיבת פרילנס למספר עיתונים יומיים בארצות הברית וכן לשבועון ה-"נשיונל אובזרוור" בהוצאת דאו ג'ונס. בשנת 1961 חזר לארצות הברית וגר מספר חודשים ב-"בְּיג סוּר" שבמרכז קליפורניה. במאי 1963 הוא נשא לאישה את סנדרה קונקלין ושנה לאחר מכן נולד בנם היחיד, חואן פיצג'ראלד.
בשנת 1964 החל תומפסון לרכב ולהתרועע עם חברי כנופיית האופנוענים מלאכי הגיהנום (Hells Angels) וחי עימם במשך כשנה. הסיפור הסתיים בתקיפתו הברוטאלית לאחר שחברי הכנופיה חשדו בו כי הוא מרוויח כסף מכתיבה ודרשו שיחלוק עימם ברווחים. ב-1965 הוא פרסם כתבה על מלאכי הגיהנום בעיתון "האומה" (The Nation), ושנה אחר כך התפרסם ספרו בנושא בהוצאת "רנדום האוס". במקביל, במהלך התקופה שחי בסן פרנסיסקו בשנות ה-60 רכש תומפסון, דרך התכתבות בדואר מול כנסייה, דוקטורט בתאולוגיה.
ביוגרפיה > שנות ה-70

בשנת 1970 השתתף תומפסון בבחירות מקומיות לתפקיד השריף במחוז פיטקין שבקולורדו מול שריף רפובליקני. במצע הבחירות הופיעו סעיפים כגון דה-קרימינליזציה של שימוש בסמים, הפיכת הרחובות למדרחובים מדושאים, איסור בנייה מעבר לגובה המסתיר את נוף ההרים ושינוי שם העיירה אספן ל-"Fat City". הוא גילח את ראשו וכך כינה את יריבו - ששערו היה קצר - "ארוך השער" (כינוי גנאי להיפים). הוא הפסיד בקלפי בהפרש קולות מצומצם. כתבתו הראשונה עבור הרולינג סטון תיארה את מסע הבחירות ההזוי ולאחר מכן המשיך לעבוד במגזין ככתב פוליטי ובו כתב במהלך שנות ה-70 כמה ממאמריו המוצלחים ביותר וכן פרסם בהמשכים שניים מספריו שיצאו לאור מאוחר יותר - "פחד ותיעוב בלאס וגאס" ו"פחד ותיעוב: בקמפיין הפרסום 72'".
בשנת 1979 הוא פרסם את ספרו "ציד הכרישים הגדול".
ביוגרפיה > שנותיו המאוחרות

בשנת 1980 התגרשו תומפסון ואשתו (אך נותרו בקשר טוב עד למותו). באותה שנה יצא בהוליווד "היכן שנודדים הבאפלו" (Where the Buffalo Roam) - אדפטציה קולנועית לכמה מסיפוריו משנות ה-70 - בה כיכב ביל מארי בתפקיד תומפסון. הסרט כשל בקולנועים ותומפסון עבר זמנית למדינת הוואי, שם כתב את ספרו "הקללה של לונו" - סיפור גונזו קלאסי בו סוקר האנטר מרוץ מרתון במדינה. הספר יצא לאור בשנת 1983 ונדפס למשך זמן קצר בלבד. באותה שנה הוא כיסה את פלישתה של ארצות הברית למדינת האי גרנדה ולאחר מכן כתב מאמר מכה-גלים על פרשת גירושיהם השערורייתית של רוקסאן והרברט פוליצר. בעקבות זאת הוא ביצע עבור "פלייבוי" כתבת תחקיר על "פורנוגרפיית זוגות", במסגרתה עבד זמן מה כמנהל משמרת לילה בקולנוע למבוגרים בסן פרנסיסקו.
למרות כל זאת, תוצרתו הספרותית בשנות ה-80 הסתכמה, למורת רוחם של מעריצים ומכרים, בסדרה בת ארבעה כרכים, שנקראה "דפי גונזו", אשר רוב תוכנם מאמרים ישנים (בעיקר מהרולינג סטון) ומעט מאמרים וסיפורים קצרים חדשים או כאלו שלא התפרסמו. כתוצאה מהביקורת הרבה שנוצרה על מיחזור עבודתו הפך תומפסון למתבודד. הוא החל להגיע להופעותיו בציבור באיחור של מספר שעות ולהרצות תחת השפעת אלכוהול וסמים, ביטל הגשות של מאמרים ומתח את היחסים עם עורכיו, שנאבקו לשמירת מקומו במערכת העיתון. תומפסון המשיך לכתוב עבור הרולינג סטון על מגוון נושאים ובאופן לא סדיר.
אחיו של תומפסון, ג'יימס (שמת מסיבוך איידס ב-1994), טען שמעולם לא היו קרובים מכיוון שהאנטר לא ראה בעין יפה את היותו הומוסקסואל ושהטיפול באמם האלכוהוליסטית נפל בעיקר על כתפיו עקב היעדרו של האנטר. ביקורת נוספת שהועלתה כלפי תומפסון עסקה בחיבתו היתרה לנשק, שהתבטאה באוסף עצום של אקדחים, רובים, גזים שונים לפיזור הפגנות, כלי-נשק אוטומטיים וחצי-אוטומטיים וכן כמעט כל סוג קיים של חומר נפץ תעשייתי או מתוצרת בית.
עבודתו של תומפסון זכתה לתחייה מחודשת עם חשיפתה לדור חדש של מעריצים ב-1998, כאשר יצא לקולנועים הסרט ההוליוודי פחד ותיעוב בלאס וגאס בכיכובם של ג'וני דפ בתפקיד העיתונאי ראול דיוק (בן דמותו של תומפסון) ובניסיו דל טורו בתפקיד עורך הדין האקסצנטרי ד"ר גונזו. הקרנת הבכורה של הסרט תוזמנה עם הוצאת מהדורה מחודשת של הספר וכן מספר מוצרי מרצ'נדייזינג (כגון חולצות, מדבקות ופוסטרים).
בתחילת שנות האלפיים השקיע תומפסון את מרב מרצו בכתיבת "!Hey, Rube" - טור ספורט בערוץ ESPN - שקובץ לאחר מכן בספר הנושא שם דומה. אחד מספריו המאוחרים, "ממלכת הפחד" (Kingdom of Fear) שיצא לאור ב-2003, מכיל ברובו חומר חדש ונושא אופי אוטוביוגרפי. הספר עוסק בכעס בחלוף "המאה האמריקנית". באפריל 2003 נשא תומפסון לאישה את אניטה בחמוק (Bejmuc).
ביוגרפיה > מותו

ב-20 בפברואר 2005 בשעה 17:42, בגיל 67, ירה תומפסון בראשו באקדח בביתו שבווּדן קריק, קולורדו. בנו ובני משפחתו שהיו בביקור בבית באותה עת, נמצאו בחדר הסמוך. אשתו אניטה, ששהתה במכון הכושר באותו הזמן, דיברה איתו בטלפון בזמן שהתאבד. לדברי בני משפחתו וחבריו לא היה זה מעשה של יאוש, אלא מעשה מתוכנן מראש שנגרם כתוצאה ממצבו הרפואי והכאבים הרבים מהם סבל. שלושה חודשים לאחר מכן פרסם הרולינג סטון את "מילותיו הכתובות האחרונות" - פתק שעליו שרבט תומפסון 4 ימים לפני מותו את המילים הבאות תחת הכותרת "עונת הפוטבול נגמרה":
"לא עוד משחקים. לא עוד פצצות. לא עוד ללכת. לא עוד כיף. לא עוד לשחות. 67. זה 17 שנים מעבר ל-50. 17 יותר משהצטרכתי או רציתי. משעמם. אני כל הזמן מקטר. לא כיף - לאף אחד. 67. אתה נעשה רודף בצע. מתנהג בהתאם לגילך הזקן. הירגע, זה לא יכאב."
ב-20 באוגוסט 2005, בטקס פרטי, נורה אפרו מתותח - מראש מגדל שגובהו 46 מטרים (פרי תכנונם של תומפסון וידידו המאייר הבריטי ראלף סטדמן), לצלילי שירו של בוב דילן "Mr. Tambourine Man" - ביחד עם זיקוקין די-נור בצבעי אדום, לבן, כחול וירוק. בסדרת תוכניות של ה-BBC בשם "פחד ותיעוב בגונזו-ויז'ן" משנת 1978 ניתן לראות כיצד מתכננים תומפסון וסטדמן את המונומנט. קטעי הווידאו נמצאים כמו כן כתוספת מיוחדת במהדורת אספנים ב-DVD של הסרט פחד ותיעוב בלאס וגאס, שיצאה ב-2003. על-פי פרסומים שיגור האפר מומן על ידי ג'וני דפ בעלות של 3 מיליון דולר.
ספריו של תומפסון בעברית

פחד ותיעוב בלאס וגאס, מסע שלוח-רסן אל לב החלום האמריקאי, מאת האנטר ס. תומפסון, מאנגלית - אורי לוטן, איורים - ראלף סטידמן, משכל ידיעות אחרונות תל אביב, 2004.
פחד ותיעוב בלאס וגאס, מסע שלוח-רסן אל החלום האמריקאי, מאת האנטר ס’ תומפסון, איורים - ראלף סטידמן, "תרגומונזו" - אורי לוטן, סביון, תשנ"ח, 1998.
כתבות, מאמרים וסיפורים קצרים > עיתונים וכתבי עת שונים

The Motorcycle Gangs: Losers and Outsiders - פורסם במגזין "האומה" (The Nation) במאי 1965.
The Temptations of Jean-Claude Killy - פורסם בירחון קצר הימים Scanlan's Monthly בשנת 1970.
The Kentucky Derby is Decadent and Depraved - פורסם ב-Scanlan's Monthly בשנת 1970.
The Great Shark Hunt - פורסם במגזין פלייבוי בשנת 1974.
Song of the Sausage Creature - פורסם במגזין Cycle World במרץ 1995.
Fear and Justice in the Kingdom of Sex - פורסם במגזין פלייבוי בשנת 2004.
כתבות, מאמרים וסיפורים קצרים > מגזין הרולינג סטון

Freak Power in the Rockies - פורסם ב-1970.
Strange Rumblings in Aztlan - פורסם ב-1971.
Fear and Loathing in Las Vegas - פורסם ב-1971.
The Banshee Screams for Buffalo Meat - פורסם ב-1972.
Memo from the Sports Desk & Rude Notes from a Decompression Chamber - פורסם ב-1973.
Fear and Loathing at the Watergate - פורסם ב-1973.
Fear and Loathing at the Superbowl - פורסם ב-1974.
Jimmy Carter and the Great Leap of Faith, An Endorsement With Fear and Loathing by Hunter S. Thompson - פורסם ב-1976.
A Dog Took My Place - פורסם ב-1983.
Fear and Loathing in Elko - פורסם ב-1992.
He was a Crook - פורסם ביוני 1994.
Polo Is My Life - פורסם ב-1995(?).
Fear and Loathing, Campaign 2004 - פורסם באוקטובר 2004
ספרים שנדפסו

The Rum Diary - נכתב ב-1959, יצא לראשונה לאור ב-1998. הסרט יומני הרום מבוסס על ספר זה.
Hells Angels: A Strange and Terrible Saga - נכתב ופורסם ב-1966.
Fear and Loathing in Las Vegas: A Savage Journey to the Heart of the American Dream - נכתב והתפרסם לראשונה בחלקים במגזין רולינג סטון בשנת 1971 תחת השם Fear and Loathing in Las Vegas והודפס כספר באותה שנה. בשנת 1998 נעשה סרט קולנוע על פי העלילה. הספר תורגם לעברית על ידי אורי לוטן תחת השם פחד ותיעוב בלאס וגאס.
Fear and Loathing: On the Campaign Trail '72 - סדרת כתבות שפורסמה לאורך כשנה ברולינג סטון החל בדצמבר 1971. יצא לדפוס כספר ב-1973.
Gonzo Papers, Vol. 1: The Great Shark Hunt: Strange Tales from a Strange Time - כרך בן 600 עמודים של כתבות ומאמרים שנכתבו החל באמצע שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-70. יצא לדפוס ב-1979.
The Curse of Lono - יצא לאור ב-1983.
Gonzo Papers, Vol. 2: Generation of Swine: Tales of Shame and Degradation in the '80s - יצא לאור ב-1988.
Gonzo Papers, Vol. 3: Songs of the Doomed: More Notes on the Death of the American Dream - יצא לאור ב-1990.
Screw-jack:and other stories - יצא לאור ב-1991.
Gonzo Papers, Vol. 4: Better Than Sex: Confessions of a Political Junkie - יצא לאור ב-1994.
The Fear and Loathing Letters, Vol. 1: The Proud Highway: The Saga of a Desperate Southern Gentleman 1955–1967 - יצא לאור ב-1997.
Fear and Loathing in America: The Brutal Odyssey of an Outlaw Journalist 1968–1976 - אוסף עבודות שהתפרסמו ברולינג סטון וראו לאור כספר ב-2001.
Kingdom of Fear: Loathsome Secrets of a Star-Crossed Child in the Final Days of the American Century - יצא לאור ב-2003.
Hey Rube: Blood Sport, the Bush Doctrine, and the Downward Spiral of Dumbness Modern History from the Sports Desk - יצא לאור ב-2004.
ראו גם

פחד ותיעוב בלאס וגאס
פחד ותיעוב בלאס וגאס (סרט)
ניו-ג'ורנליזם
הערות שוליים

↑  "14 בתים, יאכטת פאר וחברת מוזיקה כושלת: "חגיגת הבזבוזים" של ג'וני דפ נחשפת". כלכליסט - www.calcalist.co.il. 2017-01-02. נבדק ב-2017-02-03.
↑
↑  Welcome to MichaelMoore.com : Newsroom : Latest News, web.archive.org, ‏2006-06-13
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429341105171  PLWABN: 9810595898405606  BNE: XX842145  BnF: cb11926562n (data)  CANTIC: a11419908  CiNii: DA01482916  GND: 119232162  ISNI: 0000 0001 2103 7716  LCCN: n50008356  LNB: 000061252  MusicBrainz: 5c82e0aa-4396-489d-bd9c-657851c8f99a  NDL: 00476136  NKC: jn20001227581  NLG: 79291  NLK: KAC201005047  NTA: 071563229  PIC: 305323  SELIBR: 255078  SUDOC: 145615456  VIAF: 109030443   WorldCat (עם VIAF): 109030443
הים האדריאטי

| --- | --- |
תמונת לווין של הים האדריאטי
תמונת לווין של הים האדריאטי
 מידע כללי
 על שם:  אדריה 
 מיקום:  בין חצי האי האפניני לחבל הבלקן
 סוג:  ים שולי
 ים של:  הים התיכון
 מידות
 שטח:  160,000 קמ"ר
 אורך מרבי:  770 ק"מ
 רוחב ממוצע:  200 ק"מ 
 עומק מרבי:  1,460 מטר
 ‏עומק ממוצע:  240 מטר
 מידע נוסף
 מליחות:  3.8% עד 4%
 נהר מזין:  אדיג'ה, Marano, Jadro, Foro, Feltrino, Misa, Old Drin, Moro, Osapska reka, Ombla, Osento, Esino, Conca, בויאנה, Bevano, Ausa River, Dragonja, Canale Reale, Carapelle, Candiano Canal, Cervaro, Alento (Abruzzo), Piomba, Salinello, Saline, רוביקון, רייצ'ינה, Sinello, Tartaro-Canalbianco-Po di Levante, סוצ'ה, Tesino, Po of Volano, Rižana, Ete Vivo, Candelaro, Raša, Lama Giotta, Tavollo, טימאבו, Žrnovnica, Vomano, Biferno, Aterno-Pescara, Aso, Trebišnjica, Cesano, Chienti, Cetina, Erzen, Foglia, טליאמנטו, Reno, דרין, ברנטה, Aoös, שקומבין, נרטבה, Piave, אופנטו, פו, Željeznica river, פורטורה, Ishëm, Sile, Seman, Savio, Sangro, Tenna, Trigno, Tordino, Tronto, Gacka, Reka River, Musone, Livenza, Lamone, Krka, Potenza, מארקיה, Metauro, Mat, Mirna, Uniti, בפסקה זו 5 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  איטליה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו, קרואטיה, סלובניה, אלבניה 
 ערים:  ונציה, רוונה, רימיני, אנקונה, פסקרה, בארי, טריאסטה, ברינדיזי, קופר, פולה, רייקה, זדר, ספליט, דוברובניק, ודורס.
 קואורדינטות:  43°00′00″N 15°00′00″E﻿ / ﻿43.00000°N 15.00000°E﻿ / 43.00000; 15.00000
 הים האדריאטי – מפה מדינית
 
הים האדריאטי (נכתב גם הים האדריאתי; באיטלקית: Mare Adriatico, בסרבו-קרואטית: Jadransko more, באלבנית: Deti Adriatik) הוא זרוע של הים התיכון המפרידה בין חצי האי האפניני לחצי האי הבלקני, והמפרידה את הרי האפנינים מהאלפים הדינריים.
חופו הדרומי-מערבי שוכן באיטליה ואילו הצפוני-מזרחי שוכן לאורך המדינות סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה, מונטנגרו ואלבניה.
מקור השם

מקור שמו של הים הוא מהעת העתיקה, בלטינית נקרא הים "Mare Hadriaticum". השם נגזר משמה של העיר אדריה (Adria) השוכנת באיטליה, בקרבתו של הים. בתחילה שימש השם רק את חלקו הצפוני, ובהרחבה התייחס השם גם לחלקיו הדרומיים, עד למפגש עם הים היוני, במפרץ טאראנטו.
תיחום

הים האדריאטי משתרע מקו-רוחב 40° צפון, צפונית-מערבית, עד קו-רוחב '45°45. אורכו 770 ק"מ (415 מיילים ימיים). רוחבו הממוצע 160 ק"מ (85 מייל ימי), אך במצר אוטרנטו רוחבו רק 85–100 ק"מ (45–55 מייל ימי). שטחו 160,000 קמ"ר.
חלקו הצפוני של הים רדוד יחסית, ובאזור הים בין העיר רימיני וחצי האי איסטריה עומק הים הפתוח כמעט ואינו עולה על 46 מטרים. בין הערים שיבניק (Šibenik) בקרואטיה ואורטונה (Ortona) באיטליה מעמיק הים עד ליותר מ-180 מטרים. העומק המרבי הוא 1,460 מטר ונמצא ממזרח להר האיטלקי מונטה גרגרנו (Monte Gargano). העומק הממוצע של הים משוער ב-240 מטר.
איים וחופים

החוף המערבי הוא נמוך באופן כללי ובצפון מערב מתמזג עם לגונות וביצות שהן חלק מהדלתה של נהר הפו, היכן שמשקעי קרקע שנסחפו לים הרחיקו עם השנים את העיר אדריה מן החוף.
העיר ונציה בנויה על האיים שבלגונות של מפרץ ונציה. ערים אחרות לאורך החוף האיטלקי הן רוונה, רימיני, אנקונה, פסקרה, בארי וברינדיזי.
החוף המזרחי הוא ברובו חשוף וסלעי, ובו איים רבים. באזור מפרץ קוטור ההרים הגבוהים נופלים במקומות מסוימים אל הים שלמרגלותיהם. צבעי המסלע באזור הוא אפור בהיר, אשר מבליטים אותו לעומת הצמחייה הכהה העשירה בחלק מן האיים. למעשה מונטנגרו (שפרוש שמה הוא "הר שחור") קרויה על שם האורן השחור המכסה את חופיה. ערים בולטות בחוף המזרחי הן טריאסטה באיטליה, קופר בסלובניה, פולה, רייקה, זדר, ספליט ודוברובניק בקרואטיה, ודורס באלבניה.
האנטר מור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1986 (בן 38) וודלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון וודלנד 
 
האנטר מור (באנגלית: Hunter Moore נולד ב-9 במרץ 1986) הוא עבריין אמריקאי מורשע יליד סקרמנטו, קליפורניה. מגזין רולינג סטון כינה אותו "האיש השנוא ביותר באינטרנט".  בשנת 2010, הוא יצר את אתר פורנו הנקמה "Is Anyone Up?", שאיפשר למשתמשים לפרסם תמונות בעירום של אנשים באינטרנט ללא הסכמתם, לעיתים כשהן מלוות במידע אישי כגון שמותיהם וכתובותיהם. מור סירב להוריד את התמונות כאשר הקורבנות פנו והתחננו אליו כדי שיעשה זאת. מור כינה את עצמו "הורס חיים מקצועי" והשווה את עצמו לצ'ארלס מנסון.
האתר של מור פעל במשך 16 חודשים, במהלכם מור הצהיר מספר פעמים שהוא מוגן על ידי אותם חוקים, שמגנים על פייסבוק. מור שילם להאקר כדי לפרוץ לחשבונות אימייל של קורבנות ולגנוב מהם תמונות אינטימיות כדי לפרסמן. ה-FBI החל בחקירה על מור ב-2012 לאחר שקיבל ראיות מאמה של אחד הקורבנות. האתר נסגר באפריל 2012 והדומיין שלו נמכר לקבוצה הפועלת נגד בריונות תמורת 12 אלף דולר. בפברואר 2015, הודה מור בעבירות של גניבת זהות בנסיבות מחמירות וסיוע לגישה לא מורשית למחשבים פרטיים. בנובמבר 2015, נגזרו על מור שנתיים ושישה חודשי מאסר, קנס של 2,000 דולר ופיצוי של 145.70 דולר. הוא שוחרר מהכלא במאי 2017.
ביולי 2022 עלתה מיני-סדרה דוקומנטרית אודות מור, "האיש השנוא ביותר באינטרנט".
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up?

מור הקים את האתר ב-2010. מור הצהיר כי האתר נועד במקור להיות אתר חיי לילה, אך לאחר שהוא וכמה חברים קיבלו תמונות מיניות מפורשות מנשים שאיתן התחברו באותה תקופה, האתר הפך ל-Is Anyone Up?. שהוא מציג תמונות וסרטונים חושפניים של אנשים שאינם דוגמנים מקצועיים, המקושרים לפרופילי הרשתות החברתיות שלהם בפייסבוק או בטוויטר. רבים מהמצולמים זעמו על פרסום התמונות באתר, בטענה שהתמונות המוצגות בו נפרצו מהמחשב האישי שלהם או שותפו עם חברים או חברות לשעבר, וכי התמונות פורסמו כסוג של נקמה. בשל כך, תוכן האתר נודע בשם " פורנו נקמה ". על פי הדיווחים, מור הגיב למכתבי הפסקה מרובים בפשטות "LOL" וטען בקביעות שהחוק מגן על פעילותו.
מור טען שהאתר משך 30 מיליון צפיות בדפים מדי חודש וכן מניב הכנסות של 8,000 עד 13,000 דולר בחודש. בתגובה להתרברבות פומבית של מור על האתר, מגזין רולינג סטון כינה אותו "האיש השנוא ביותר באינטרנט".
בסופו של דבר התמודד מור עם תביעות רבות וחקירת FBI. הוא גם נדקר בכתפו בעט על ידי אישה שאת תמונתה פרסם באתר.
ב-19 באפריל 2012 מכר מור את הדומיין של האתר לקבוצה הפועלת נגד בריונות. הוא פרסם מכתב פתוח המסביר את החלטתו.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up? > חקירת ה-FBI

שרלוט לוס, אמה של אחת הקורבנות באתר, החליטה להתחקות אחר מור וניהלה חקירה של שנתיים שבה אספה ראיות מיותר מ-40 קורבנות ומסרה אותן ל-FBI.
בשנת 2012, מור והאקר בשם צ'ארלס אוונס (שכינויו "גארי ג'ונס") נחשדו בפשעים הקשורים לפריצה. האטלנטיק קבע כי "במספר הזדמנויות, [מור] שילם לאוונס כדי לפרוץ לחשבונות האימייל של הקורבנות ולגנוב תמונות עירום כדי לפרסם באתר isanyoneup.com". כשהתברר למור שהחדשות על חקירתו של ה-FBI החלו להתפרסם, מור הגיב בזעם.
מור גם איים לשרוף את משרדי וילג' ווייס אם יפרסמו כתבה על חקירת ה-FBI אודותיו. העיתון פרסם את הסיפור בכל זאת.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up? > כתב אישום

ב-23 בינואר 2014, הוגש נגד מור כתב אישום בבית משפט פדרלי בקליפורניה בעקבות מעצרו על ידי ה-FBI באשמת קשירת קשר, גישה לא מורשית למחשב מוגן וגניבת זהות בנסיבות מחמירות. רבים מהפשעים הללו בוצעו במאמץ להשיג תמונות עירום של אנשים בניגוד לרצונם.
מור שוחרר יומיים לאחר מכן מהכלא של מחוז סקרמנטו בערבות של 100,000 דולר ששילמו הוריו. לא הורשה לו גישה לאינטרנט והוא נדרש למסור את הארכיונים עם התמונות והסרטונים שברשותו ובכל זאת תחת עינו הפקוחה של ה-FBI.
ב-24 בינואר 2015, בדיוק שנה לאחר מכן הוא צייץ בטוויטר מספר ציוצים מה שנראה כאילו הוא חזר לאינטרנט. אמו של מור טענה שהחשבון שלו הועבר או נפרץ ואין לו שום קשר לציוצים.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up? > כתב אישום > הודאה באשמה

ב-18 בפברואר 2015, הודה מור באשמה במשרדי התובע הכללי של מחוז קליפורניה בארצות הברית, במסגרתה הודה בסיוע לפריצה וגניבת זהות בנסיבות מחמירות. במסגרת ההסכם הוחלט שהוא ירצה מינימום שנתיים בכלא, ומקסימום שבע שנים וישלם קנס של 500,000 דולר.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up? > כתב אישום > הרשעה

בפברואר 2015 הודה מור בגניבת זהות בנסיבות מחמירות ובסיוע לגישה לא מורשית למחשב. בנוסף לעונש המאסר שלו, הסכים מור גם לתקופת מאסר על תנאי בפיקוח קצין מבחן של שלוש שנים. בנוסף הסכים לשלם קנס של 2,000 דולר ו-145.70 דולר החזר לקורבנותיו. הוא גם קיבל הוראה למחוק את כל הנתונים במחשביו שנתפסו. מור נידון ל-2 וחצי שנות מאסר פדרלי, ולאחר מכן שלוש שנים של שחרור בפיקוח.
ב-2 ביולי 2015, צ'ארלס אוונס הודה באשמת פריצת מחשבים וגניבת זהות, והודה בגניבת מאות תמונות מחשבונות מייל של נשים ומכירתן למור. הוא נידון גם הוא לתקופת מאסר ב-16 בנובמבר 2015. מור נידון בספטמבר. הוא שוחרר מהכלא במאי 2017.
ביוגרפיה > אתר האינטרנט Is Anyone Up? > פסק דין לשון הרע

ב-8 במרץ 2013, מייסד אתר "Bullyville", ג'יימס מקגיבני, זכה בפסק דין של 250,000 דולר לשון הרע שהגיש נגד מור, לאחר שעל פי הדיווחים, מור כינה את מקגיבני "פדופיל" ואיים לאנוס את אשתו לעיני הילדים שלו.
האיש השנוא ביותר באינטרנט

סדרה תיעודית בהפקת נטפליקס ושמה "האיש השנוא ביותר באינטרנט" שודרה לראשונה ביולי 2022. הסדרה מתארת את עלייתו ונפילתו של מור, מנקודת מבטן של הקורבנות שלו. הן והאקטיביסטיות שפעלו נגדו מספרות את סיפורן מול המצלמה. מור השתחרר מהכלא ב-2017 והוציא ספר אוטוביוגרפי המתאר את נקודת מבטו. מור הסכים להתראיין לסדרה אך לבסוף שינה את דעתו.
חיים אישיים

על פי הדיווחים, מור למד בתיכון וודלנד ממנו נשר בגיל צעיר. נאסר עליו להשתמש בפייסבוק.
היסטוריה של ברצלונה

תבליט אבן נאו גותי על חזית פורטה דה סנט איו, הקתדרלה של ברצלונה.
ההיסטוריה של ברצלונה משתרעת על פני 2000 שנים עד למקורותיה ככפר איברי בשם בארקנו (Barkeno). מיקומה ניתן להגנה בקלות יחסית על מישור החוף בין רכס הרי קולסרולה (512 מ') לים התיכון, תוואי החוף בין מרכז אירופה לשאר חצי האי האיברי, הבטיח את המשך חשיבותה, אם כי לא תמיד בולטת, לאורך הדורות.
ברצלונה היא כיום עיר המתגוררים בה 1,620,943 תושבים, השנייה בגודלה בספרד, ובירת הקהילה האוטונומית של קטלוניה. האזור המטרופולוני הרחב יותר הוא ביתם של שלושה רבעים מאוכלוסיית קטלוניה ושמינית מזו של ספרד.
ראו גם

היסטוריה של ספרד
תכנון עירוני של ברצלונה
לקריאה נוספת

"Barcelona", Spain and Portugal: handbook for travellers (3rd ed.), Leipsic: Karl Baedeker, 1908, OCLC 1581249
Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Barcelona (Spanish city)". Encyclopædia Britannica. Vol. 03 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 391–393.
הים האגאי

ערך זה עוסק בים שולי בים התיכון. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |

צילום לוויין של הים האגאי.
 מידע כללי
 על שם:  איגאוס 
 מיקום:  בין חצי-האי הבלקני לבין אנטוליה, ומצפון לכרתים
 סוג:  ים שולי
 ים של:  הים התיכון
 מידות
 שטח:  214,000 קמ"ר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  בויוק מנדרס, Inachos, Krausidonas, מריצה, Sedountas, Gediz River, Almyrós Potamós, Enipeas, Küçük Menderes River, Yassıçay 
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה טורקיה, יוון יוון
 איים:  האיים האגאיים
 קואורדינטות:  38°30′N 25°18′E﻿ / ﻿38.5°N 25.3°E﻿ / 38.5; 25.3
 שטחו של הים האגאי (בכחול כהה)שטחו של הים האגאי (בכחול כהה)
 
הים הָאִגֶאִי (ביוונית: Αιγαίο Πέλαγος ‏האזנהקובץ:Ell-Aigaio Pelagos.ogg‏Ⓘ‏, בטורקית: Ege deniz) הוא ים שולי בים התיכון המשתרע בין חצי-האי הבלקני במערב, אנטוליה (באסיה הקטנה) הטורקית במזרח, והאי כרתים (כריתי) היווני מדרום. הוא מחובר לים מרמרה דרך מצר הדרדנלים.
מקור השם

שמו של הים האגאי נגזר משמו של אַייגֵאוּס, מלך אתונה המיתולוגי, ואביו של תסאוס. כאשר יצא תסאוס לכרתים במטרה להרוג את המינוטאורוס, ביקש אביו שספינתו תניף מפרשים לבנים אם תסאוס בחיים ושחורים אם נכשל במשימתו ונהרג בקרב מול המינוטאורוס. תסאוס, המאושר מניצחונו ואהובתו החדשה, אריאדנה, שעזרה לו לצאת מהלבירינת, שכח מבקשתו של אביו והשאיר את המפרשים השחורים שאיתם יצא למשימה. משראה אביו את המפרש השחור, לא שלט בעצמו וביגונו הרב, קפץ מצוק גבוה אל הים ונהרג.
על פי גרסה אחרת, הים קרוי על שם אגאה, מלכת האמזונות, שמתה על הים.
היסטוריה

לקראת סוף האלף הרביעי לפנה"ס ואילך נוצרו ארבע הציוויליזציות הטרום יווניות: הציוויליזציה ההלאדית, הציוויליזציה הקיקלאדית, הציוויליזציה המיקנית, והציוויליזציות שנמצאות צפונית-מזרחית לים האגאי.
בעת העתיקה היווה הים האגאי את ערש מולדתן של שתי תרבויות מפותחות: התרבות המינואית מכרתים, והתרבות המיקנית מפלופונסוס שקיימו קשרים הדוקים האחת עם השנייה. לאחר "תקופת החושך" נוסדו פולייס (צורת הרבים של פוליס) לחופיו, הבולטים שבהם הם: אתונה, קורינתוס, מילטוס. יחד עם הפולייס ששכנו בפנים היבשת, דוגמת ספרטה ותבאי יצרו היוונים העתיקים את התרבות היוונית הקלאסית. עם כיבושיו של אלכסנדר הגדול בסוף המאה ה-4 לפנה"ס נפוצה תרבות זו ברחבי המזרח התיכון וכך נוצר העולם ההלניסטי שהחזיק בחלק זה של העולם עד השתלטות האימפריה הרומית עליו במאה ה-2 לפנה"ס.
עם חלוקת האימפריה הרומית עבר אזור הים האגאי לידי האימפריה הביזנטית אשר איבדה אותו לטובת האימפריה העות'מאנית בסוף ימי הביניים. האזור היה תחת שליטתה עד עצמאותה של יוון בתחילת המאה ה-19.
גאוגרפיה

בחלוקה פשוטה, ניתן לחלק את האיים האגאיים לשבע קבוצות: קבוצת הים התרקי או איי צפון הים האגאי, קבוצת מזרח הים האגאי, הספורדים בצפון, האיים הקיקלאדיים, האיים הארגו-סרוניים (האיים במפרץ סרוני ובמפרץ ארגוליס), האיים הדודקאנסיים, וכרתים. המלה "ארכיפלג", במובן של "קבוצת איים", שימשה במקור לאיים אלה ממש. רבים מהאיים ושרשראות האיים האגאיים הם למעשה המשכים של ההרים היבשתיים. לאיים רבים יש מפרצים ונמלים, אולם ככלל, ניווט בים האגאי נחשב לקשה. איים רבים הם געשיים, ובאחרים נחצבים שיש וברזל. באיים הגדולים יותר יש כמה עמקים ומישורים פוריים.
הים האגאי כפי שנראה מתצפית מאחד מאייו