stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הצרפתית בכדורגל
היסטוריה > לאחר ההקמה

עונת הפתיחה של ליגת הכדורגל המקצוענית, שנקראה "הליגה הלאומית", נערכה בשנים 1932–1933. 20 מועדוני עונת הפתיחה של "הליגה הלאומית" היו: אולימפיק אלס, אולימפיק ליל, אולימפיק מרסיי, אנטיב, אקסלסיור רובה, אתלטיק פריז, הכוכב האדום אולימפיק, יר, מונפלייה, מילוז, מץ, נים, ניס, סושו, סט, סטאד רן, פיב, קאן, קלוב פראנסה, וראסינג פריז. 20 המועדונים חולקו לשני בתים בני 10 קבוצות, כאשר שלוש הקבוצות התחתונות מכל בית ירדו לליגה 2. שתי המנצחות של כל בית התמודדו זו מול זו בגמר שנערך באצטדיון נייטרלי, שבאותה השנה היה האצטדיון האולימפי איב-דו-מנואר. הגמר הראשון נערך ב-14 במאי 1933 בו נפגשו זוכת בית א', אולימפיק ליל, נגד סגנית בית ב', קאן. אנטיב, זוכת בית ב', הייתה אמורה להשתתף בגמר אך היא הואשמה בשחיתות על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית שפסלה אותה. בגמר הראשון זכתה אולימפיק ליל באליפות הליגה הראשונה, לאחר ניצחון 4–3 במשחק. לאחר העונה החליטה הליגה לשמור על 14 המועדונים בליגה ולא להעלות אף קבוצה מהליגה השנייה. הליגה גם החליטה לשנות את מ"הליגה הלאומית" לפשוט "ליגה 1". בעונת 1934/1935 ארגנה הליגה מערכת עלייה וירידה חוקית, שהביאה את סך כל המועדונים בליגה הראשונה ל-16. המספר נשאר זהה עד עונת 1938/1939.
עקב מלחמת העולם השנייה, הכדורגל הושעה על ידי הממשלה הצרפתית ומנהלת הליגות הצרפתית, אם כי המועדונים החברים בה המשיכו לשחק בתחרויות אזוריות. במהלך "אליפויות המלחמה", כפי שהן מכונות, בוטל הכדורגל המקצועני על ידי משטר וישי והמועדונים נאלצו להשתתף בליגות אזוריות, אשר נקראו "אזור דרום" (Zone Sud) ו"אזור צפון" (Zone Nord). מכיוון ששתי הליגות לא היו תחת ניהולן, מנהלת הליגות והתאחדות הכדורגל אינן מכירות במנצחות התחרויות האלו כאלופות של אותן השנים, ולכן אין אלופות צרפת בין השנים 1939 ו־1945. לאחר סיום המלחמה ושחרור צרפת, הכדורגל המקצועני שב לפעילות בצרפת. הליגה הראשונה הגדילה את מספר המועדונים ל-18. מספר זה נותר עד לעונת 1965/1966 שבה הוגדל המספר ל-20. בשנת 2002, הליגה שינתה את שמה מ"ליגה 1" ל"ליג 1".
קבוצות הליגה

בעונת 2023/2024 משתתפות בליגה הקבוצות:
| קבוצה | עיר | חבל | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ברסט | ברסט | ברטאן | אצטדיון פראנסיס לה בלה | 15,931 |
| טולוז | טולוז | אוקסיטניה | האצטדיון העירוני טולוז | 33,150 |
| לאנס | לאנס | או-דה-פראנס | אצטדיון בולארט-דלליס | 37,705 |
| לה האבר | לה האבר | נורמנדי | אצטדיון אושיאן | 25,181 |
| לוריאן | לוריאן | ברטאן | אצטדיון דה מוסטוואר | 18,890 |
| ליון | ליון | אוברן-רון-אלפ | פארק אולימפיק ליון | 59,186 |
| ליל | וילנב-ד'אסק | או-דה-פראנס | אצטדיון פייר מורואה | 50,186 |
| מונפלייה | מונפלייה | אוקסיטניה | אצטדיון דה לה מוסו | 32,900 |
| מונקו | מונקו | מונקו | אצטדיון לואי השני | 18,523 |
| מץ | מץ | גראנד אסט | אצטדיון סנט סימפורייה | 25,636 |
| מרסיי | מרסיי | פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור | סטאד ולודרום | 67,394 |
| נאנט | נאנט | פיי דה לה לואר | אצטדיון דה לה בוז'ואר | 35,322 |
| ניס | ניס | פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור | אליאנץ ריביירה | 35,624 |
| פריז סן-ז'רמן | פריז | איל-דה-פראנס | פארק דה פראנס | 48,583 |
| קלרמון פוט | קלרמון-פראן | אוברן-רון-אלפ | אצטדיון גבריאל מונפייה | 11,980 |
| ריימס | ריימס | גראנד אסט | אצטדיון אגוסט דלאון | 21,684 |
| רן | רן | ברטאן | רוז'ון פארק | 29,778 |
| שטרסבורג | שטרסבורג | גראנד אסט | אצטדיון דה לה מיניו | 29,230 |
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בגביע הצרפתי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
↑  הליגה הושעתה עקב מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו התקיימו מספר ליגות אזוריות שהתאחדות הכדורגל הצרפתית אינה מכירה בהן.
↑  לאור פרשת שחיתות של אולימפיק מרסיי, נלקחה ממנה האליפות בשנה זו.
↑  הליגה הופסקה עם התפרצות מגפת הקורונה בצרפת, ובוטלה ב-30 באפריל 2020, ופריז סן-ז'רמן הוכרזה כאלופה אף על פי שלא הושלמו כל מחזורי הליגה.
דירוג אלופות הליגה

טבלה זו מונה את האליפויות לפי קבוצות מיום קום ליג 1 בשנת 1932 בלבד. אליפויות שהושגו לפני הקמת הליגה אינן מופיעות בטבלה.
| מועדון | אליפויות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| פריז סן-ז'רמן  | 12 | 9 | 1986, 1994, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018, 2019, 2020, 2022, 2023, 2024 |
| סנט אטיין | 10 | 3 | 1957, 1964, 1967, 1968, 1969, 1970, 1974, 1975, 1976, 1981 |
| אולימפיק מרסיי | 9 | 13 | 1937, 1948, 1971, 1972, 1989, 1990, 1991, 1992, 2010 |
| מונקו | 8 | 8 | 1961, 1963, 1978, 1982, 1988, 1997, 2000, 2017 |
| נאנט | 8 | 7 | 1965, 1966, 1973, 1977, 1980, 1983, 1995, 2001 |
| אולימפיק ליון | 7 | 5 | 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 |
| ז'ירונדן דה בורדו | 6 | 9 | 1950, 1984, 1985, 1987, 1999, 2009 |
| סטאד ריימס | 6 | 3 | 1949, 1953, 1955, 1958, 1960, 1962 |
| ליל | 4 | 6 | 1946, 1954, 2011, 2021 |
| ניס | 4 | 3 | 1951, 1952, 1956, 1959 |
| סושו | 2 | 3 | 1935, 1938 |
| סט | 2 | – | 1934, 1939 |
| לאנס | 1 | 5 | 1998 |
| ראסינג פריז | 1 | 2 | 1936 |
| שטרסבורג | 1 | 1 | 1979 |
| אולימפיק ליל | 1 | 1 | 1933 |
| רובה-טורקואן | 1 | – | 1947 |
| אוסר | 1 | – | 1996 |
| מונפלייה | 1 | – | 2012 |
| נים | – | 4 | – |
| קאן | – | 1 | – |
| פיב | – | 1 | – |
| טולוז (1937) | – | 1 | – |
| מץ | – | 1 | – |
שיאי שחקנים > הופעות

| דירוג | שחקן | שנים | מועדונים | משחקים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת מיקאל לנדרו | 1997–2014 | נאנט, פריז סן-ז'רמן, ליל, בסטיה | 618 |
| 2 | צרפת ז'אן לוק אטורי | 1975–1994 | מונקו | 602 |
| 3 | צרפת דומיניק דרופסי | 1971–1989 | ואלנסיין, שטרסבורג, ז'ירונדן דה בורדו | 596 |
| 4 | צרפת דומיניק בראטלי | 1967–1985 | אז'אקסיו, ניס, פריז סן-ז'רמן | 593 |
| 5 | צרפת אלן ז'ירס | 1970–1988 | ז'ירונדן דה בורדו, אולימפיק מרסיי | 586 |
| 6 | צרפת סילבן קאסטנדוש | 1982–2001 | מץ, סנט אטיין, טולוז | 577 |
| 7 | צרפת פטריק בטיסטון | 1973–1991 | ז'ירונדן דה בורדו, מץ, סנט אטיין, מונקו | 558 |
| 8 | צרפת ז'אקי נובי | 1964–1980 | אולימפיק מרסיי, נים, פריז סן-ז'רמן, שטרסבורג | 545 |
| 9 | צרפת רוז'ה מארש | 1944–1962 | סטאד ריימס, ראסינג פריז | 542 |
| 10 | צרפת ז'אן-פול ברטראן-דמאן | 1969–1988 | נאנט | 532 |
שיאי שחקנים > שערים

| דירוג | שחקן | שנים | מועדונים | שערים | משחקים | יחס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה דליו אוניס | 1972–1986 | מונקו, סטאד ריימס, טור, טולון | 299 | 449 | 0.67 |
| 2 | צרפת ברנאר לקומב | 1969–1987 | אולימפיק ליון, סנט אטיין, ז'ירונדן דה בורדו | 255 | 497 | 0.51 |
| 3 | צרפת ארבה רבלי | 1965–1978 | סנט אטיין, ניס | 216 | 389 | 0.56 |
| 4 | צרפת רוז'ה קורטואה | 1932–1956 | סושו, טרואה | 210 | 288 | 0.73 |
| 5 | צרפת תאדי שיסובסקי | 1947–1961 | מץ, ראסינג פריז, ואלנסיין | 206 | 286 | 0.72 |
| 6 | צרפת רוז'ה פיאנטוני | 1950–1966 | נאנסי, סטאד ריימס, ניס | 203 | 394 | 0.52 |
| 7 | צרפת ז'וסף אוז'לאקי | 1947–1964 | סטאד פראנסה, סט, נים, ניס, ראסינג פריז | 189 | 438 | 0.43 |
| 8 | צרפת פלורי די נאלו | 1960–1975 | אולימפיק ליון, הכוכב האדום | 187 | 425 | 0.44 |
| 9 | ארגנטינה קרלוס ביאנצ'י | 1973–1980 | סטאד ריימס, פריז סן-ז'רמן, שטרסבורג | 179 | 220 | 0.81 |
| 9 | צרפת קיליאן אמבפה | 2015– | מונקו, פריז סן-ז'רמן | 179 | 231 | 0.77 |
| 9 | שוודיה גונאר אנדרסון | 1950–1960 | אולימפיק מרסיי, ז'ירונדן דה בורדו | 179 | 234 | 0.76 |
פרסים > הגביע

גביע ליג 1 הנוכחי, ה-"L'Hexagoal", פותח על ידי מנהלת הליגות הצרפתית ועוצב ונוצר על ידי האמן הצרפתי-ארגנטינאי פאבלו ריינוסו. הגביעים הוענק לאלופת צרפת מאז סיום עונת 2006/2007, והחליף את גביע ליג 1 הקודם שהיה בשימוש רק חמש שנים. השם "Hexagoal" נקבע על ידי תחרות הצעת שמות רשמית שנוצרה על ידי מנהלת הליגות וערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 כדי לקבוע שם לגביע החדש. למעלה מ-9,000 הצעות נשלחו, וב-20 במאי 2007 הודיע חבר התאחדות הכדורגל הצרפתית פרדריק תירייז שלאחר הצבעה מקוונת, השם "Hexagoal" קיבל מחצית מהקולות. המועדון הראשון שהניף את הגביע החדש היה אולימפיק ליון, לאחר שזכה באליפות עונת 2007/08.
פרסים > פרסים חודשיים ושנתיים

בנוסף לגביע המוענק לקבוצה האלופה והמדליות האישיות הניתנות לשחקני האלופה, ליג 1 מעניקה גם את פרס "שחקן החודש" החודשי. לאחר העונה מתקיים טקס "פרסי איגוד שחקני הכדורגל הלאומי" ומוענקים פרסים כמו שחקן השנה, מאמן השנה, והשחקן הצעיר של השנה בשתי הליגות המקצועניות (שתחת אחריות מנהלת הליגות), ליג 1 וליג 2.
שמות עקב הסכמי חסות

ליג 1 אורנג' (2002–2008)
ליג 1 קונפוראמה (2017–2020)
ליג 1 אובר איטס (2020–2024)
ליג 1 מקדונלד'ס (2024–הווה)
מיתולוגיה אינואיטית

אינואיטים רוקדים באלסקה. תמונה משנת 1900
המיתולוגיה האינואיטית היא דתם המסורתית של האינואיטים, העמים הילידיים של אלסקה, צפון קנדה, גרינלנד וחלקים מסיביר. במיתולוגיה האינואיטית קווי דמיון רבים לדתות של עמים אחרים באזור החוג הארקטי. המנהגים הדתיים המסורתיים של האינואיטים הם צורה של שמניזם המבוססת על עקרונות אנימיסטים.
במובנים מסוימים, המיתולוגיה האינואיטית מותחת את התפיסה הנפוצה של המונח "מיתולוגיה". בניגוד למיתולוגיה היוונית, למשל, אנשים האמינו בה, ללא הפרעה, מן העבר הרחוק עד וכולל היום. בעוד המערכת הדתית הדומיננטית של האינואיטים כיום היא הנצרות, רבים מהאינואיטים עדיין מחזיקים לפחות באלמנטים של האמונות הדתיות המסורתיות שלהם.
הקוסמולוגיה האינואיטית המסורתית היא לא דת במובן התאולוגי הרגיל, והיא דומה למה שרוב האנשים חושבים כמיתולוגיה רק שהיא נרטיב על העולם ועל המקום של האנשים שחיים בו. במילותיה של הסופרת האינואיטית רחל אַטִּיטוּק קִיצוּאַלִיךּ:
"ליקום האינואיטי אין שליט. אין כאן דמויות אמא ואבא אלוהיים. אין אלי רוח ויוצרי שמש. אין עונשים נצחיים בעולם הבא, מכיוון שאין עונשים לילדים או מבוגרים כאן ועכשיו".
אַנִירְנִיט

האינואיטים מאמינים בכך שלכל דבר יש צורה של  רוח או נפש (באינוקטיטוט: אַנִירְנִיק (anirniq) כלומר נשימה; ברבים אנירניט (anirniit)), בדיוק כמו בני אדם. רוחות אלו ממשיכות להתקיים לאחר המוות — אמונה הרווחת כיום כמעט בכל החברות האנושיות. עם זאת, לאמונה בשכיחותן של רוחות - הבסיס של מבנה המיתוס האינואיטי - יש השלכות.
על פי האינואיטים נהוג לומר "הסכנה הגדולה של קיומנו נעוצה בעובדה כי התזונה שלנו מורכבת כולה מנשמות." לפי האמונה כי לכל הדברים יש נשמות כמו אלה של בני אדם, הרג חיה הוא קצת שונה מהרג אדם. לאחר שהאנירניק של חיה או אדם מת משוחרר, הוא חופשי לנקום. הרוח המתה יכולה להירגע רק אם האדם שהרג אותה יציית למנהגים, ימנע מעשיית עברות, ויבצע את הטקסים התקינים.
הקשיחות והאקראיות של החיים באזור הארקטי גרמו לכך שהאינואיטים חיו כל הזמן בפחד מכוחות בלתי נראים. עבור האינואיטים, להעליב אניניק היה להסתכן בהכחדה. תפקידו העיקרי של ה-אַנְגַכּוּק (שמאן) בחברה האינואיטית היה לייעץ לאנשים לגבי הטקסים והאיסורים שהם צריכים לציית להם כדי לפייס את הרוחות.
מאז השפעת הנצרות על האינואיטים, אניניק הפכה למילה המקובלת לנשמה במובן הנוצרי שלה. זהו שורש המילה עבור מונחים נוצריים אחרים: אַנִירְנִיסִיאָק (anirnisiaq) פירושו מלאך ואלוהים מוצג כ-אַנִירְנִיאַלוּךּ (anirnialuk), הרוח הגדולה.
טוּנְּגַאִיט

חלק מהרוחות הן מטבען לא מחוברות לגוף פיזי. יצורים אלו נקראים טונגאיט. חלקן רוחות עזר שניתן לקרוא להן בעת הצורך. חלקם רשעים ומפלצתיים, אשר גורמים לציד כושל ושבירת כלים. הם יכולים גם לשבות בני אדם, כמסופר בסיפור אַטַנָרְיוּאַט. אנגכוק עם כוונות טובות יכול להשתמש בהם כדי לרפא מחלה, ולמצוא חיות לצוד ולהאכיל בהם את הקהילה. הוא יכול לגרש או להילחם בטונגאיט רע; עם זאת, אנגכוק עם כוונות רעות יכול גם להשתמש בטונגאיט למטרות רווח אישי, או לתקוף אנשים אחרים עם הטונגאיט שלו. מאז השפעת הנצרות על האינואיטים, טונגאיט הפכה למילה המקובלת לשד במובן הנוצרי שלו.
אַנְגַכּוּאִיט

אנגכוק (ברבים: אנגכואיט) הוא השמאן של קהילת האינואיטים. אנגכוק נעלם במידה רבה בחברה האינואיטית הנוצרית. הוא פועל כמתווך עם (או מגן נגד) הרוחות, מרפא וכן יועץ.
דמויות

להלן רשימה חלקית של דמויות מיתיות אינואיטיות:
דמויות > אלים

אַאַכּוּלוּיּוּסִי (אנ'): האלה הבוראת של העולם.
טוֹרְנְגָרְסוּךּ (או טוֹרְנְגָרְסַךּ) (אנ'): הוא אל השמים, אחד האלים החשובים ביותר בפנתיאון האינואיטי.
סֵדְנַה (בכתיב אינוקטיטוט מודרני: ᓴᓐᓇ, סַנַּה) (אנ'): אלת בעלי החיים הימיים. סדנה ידועה בשמות רבים, כולל, נֵרִּיוִיךּ, אָרְנַפְּכַּפְּפַלוּךּ, אָרְנַכּוּאַגְסַךּ ונוּלִיאַיוּךּ, הגוף הטרנס-נפטוני סדנה קרוי על שמה.
אַנְגוּטַה (אנ'): אביה של אלת הים סדנה. במיתוסים מסוימים של האינואיטים הגרינלנדים אנגוטה (המכונה גם "אבא שלה" או אניגוט, או אגוטה) נחשב לאל-היוצר והוא הישות העליונה בקרב העם האינואיטי. במיתוסים אחרים, אנגוטה הוא רק אלמן בן תמותה. שמו, "האיש עם משהו לחתוך," מתייחס לכך שהוא הטיל בבתו מום שגרם בסופו של דבר להפיכתה לאלה, מעשה שנזכר בשני מיתוסים. אנגוטה לוקח את נשמות המתים מארץ החיים אל השאול, שנקרא אַשִׂיווּן, שבו שולטת בתו. אותן נפשות חייבות לישון שם במשך שנה לפני שהן הולכות ל-קוּשִׂיווּן (אלה שמעלינו) שעל הירח שם הן ייהנו מאושר נצחי.
אָרְנַכּוּאַגְסַךּ (מאינוקטיטוט:"אישה זקנה מן הים") (אנ'): אלה, אחת מהאלים העיקריים של הדת, שאחראית להבטיח כי הציידים יצליחו לתפוס מספיק מזון וכי העם יישאר בריא וחזק. סגדו לה בעיקר בגרינלנד, אך הייתה למעשה שוות ערך לסדנה או אָרְנַפְּכַּפְּפַלוּךּ מקנדה ונריוויק מאלסקה.
טֵכֵּיצֵרְטוֹךּ(אנ'): הוא אל הציד ואדון הקאריבו אחד מאלי הציד החשובים ביותר בפנתיאון.
קַאִילֵרְטֵטַנְג (אנ'): אלת בעלי החיים, הדייגים והציידים, והשולטת על מזג האוויר.
אַסִיאָק (אנ'): אלת מזג האוויר (או, לעיתים רחוקות אל) אנגאכוק (שמאן) יכול לבקש ממנה מזג אוויר טוב. בגרינלנד, היא אמו של מזג האוויר, שקובעת את הכמות ואת הזמן שבהם ירד השלג.
פִּינְגַה (אנ'): אלת ציד, פריון ורפואה.
פּוּכִּינְגַךּ (אנ'): אלת הילדים, הריון, לידה והכנת בגדים.
אַכְּנַה (אנ'): אלת פריון ולידות.
אִיִיכַּלְדוּךּ (אנ'): אל רפואה ובריאות טובה.
אִיגַלוּךּ (אנ'): אל הירח ואחיה של אלת השמש אשר רודף אחריה על פני השמים. בגרינלנד, הוא ידוע בתור אנינגאן.
מַלִינַה (אנ'): אלת השמש, מלינה בורחת כל הזמן מ-איגאלוק אחיה כתוצאה מסכסוך בין השניים (הסיבה לסכסוך משתנה בין המיתוסים השונים). המרדף המתמיד שלהם הוא ההסבר המסורתי לתנועת השמש והירח על פני השמים.
אַמַגוּק (אנ'): אל-זאב. הוא הישות הממלאת את תפקיד התכסיסן הערמומי במיתולוגיה האינואיטית.
אָרְנַפְּכַּפְּפַלוּךּ (מאינוקטיטוט: "אשה רעה גדולה") (אנ'): אלת הים של האינואיטים של אזור מפרץ ההכתרה של קנדה. למרות שהיא ממלאת תפקיד שווה ערך לסדנה בתוך המיתולוגיה האינואיטית, שכן יש לה שליטה על חיות הים, היא שונה במידה ניכרת כפי שניתן לראות על ידי תרגום לעברית של השם שלה.
אִיסִּיטוֹק (אנ'): האל אשר מעניש את מי שעובר עבירות. לובש צורה של עין מעופפת ענקית.
אַאִיפַּלוּוִיךּ (אנ'): אל מרושע של הים שיכול לפגוע בסירות על ידי נשיכתן.
טוּטֵגַה (אנ'): אלה זקנה ומקומטת, שגרה בצריף אבן, היא בעלת יכולת ללכת על המים.
דמויות > רוחות וישויות אחרות

סִילַפּ אִינוּאַה (באינוקטיטוט: ᓯᓚᑉ ᐃᓄᐊ) או סִילַה (באינוקטיטוט: ᓯᓪᓚ, "נשימה, רוח") (אנ'): הוא המרכיב העיקרי של כל מה שקיים; הוא גם נשמת החיים ושיטת התנועה עבור כל תנועה או שינוי. סילה שולט בכל המתרחש בחייו של האדם.
אַגְלוּלִיךּ (אנ'): רוח אשר חיה מתחת לקרח ומסייעת לנוודים בציד ודיג.
נַנוּק (אנ'): הוא רוח ואדון דובי הקוטב.
אַצֵ'ן (אנ'): רוח קניבלית.
טוֹרְנַט (אנ'): קבוצה של אלי הגנה, בהנהגתו של טורנגרסוך.
דמויות > יצורים

אִישִׁיגָק: אנשים קטנים דמויי פיות בגובה כ-30 סנטימטרים (1 רגל). הם אינם משאירים עקבות בשלג כי הם בהירים מדי או צפים מעל פני הקרקע.
קַלוּפַּלִיךּ (אנ'): יצור דמוי אדם שחי בים, בעל שיער ארוך, עור ירוק, וציפורניים ארוכות. קלופליכים לובושים אמאוטי (סוג של כיס שהורים אינואיטים לובשים ונושאים בו את ילדיהם) כך הם יכולים לקחת תינוקות וילדים שלא מצייתים להוריהם. הסיפור שימש כדי למנוע מילדים לשוטט לבד, שמא קלופליך ייקח אותם למתחת למים באמאוטי שלו וישמור אותם לנצח. קלופליכים משמיעים קול זמזום ייחודי, ולכן, הם יכולים להישמע לפני הופעתם.
אַמַרוֹק, או אַמַרוֹךּ (אנ'): זאב אפור ענק אשר אורב לאנשים שטיפשים מספיק כדי לצוד לבד בלילה וטורף אותם. בניגוד לזאבים אמיתיים שצדים בלהקות, אמארוקים צדים לבד.
דמויות > גיבורים

כִּיוִיוּק (מאוית גם "קִיוִיוּק","כִּיוִיוּךּ" ועוד) (אנ'): הוא הגיבור האגדי של הסיפורים האפיים של האינואיטים.
הערות שוליים

↑  Nunatsiaq News, Shooting the Breeze, Nunatsiaq News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563534005171  NKC: ph119994
שמנדריק

שמֶנדריק, או, החתונה הקומית (ביידיש: שמענדריק, אָדער, די קאָמישע חתונה) הוא מחזה שנכתב והועלה ב-1877 על ידי אברהם גולדפדן. מחזה זה הוא אחד המחזות המוקדמים והמתמידים בתיאטרון יידיש. התפקיד הראשי – שמנדריק – נכתב בתחילה עבור זיגמונד מוגולסקו הצעיר ומקורו בתפקיד שמוגולסקו גילם במבחן במה עבור גולדפדן מוקדם יותר באותה שנה. מאוחר יותר שיחקה בתפקיד זה השחקנית המפורסמת מולי פיקון.
המחזה מבוסס, בצורה רופפת, על מחזה בשפה הרומנית Vlăduțu Mamei (ולדוץ של אמא)  והועבר לסביבה של משפחה חסידית. סביבה חברתית זו הייתה המטרה העיקרית להומור בקרב היהודים המשכילים באותה תקופה.
על פי יעקב אדלר, המחזה היה הצלחה כה גדולה עד שכאשר הציג אותו ישראל רוזנברג כמחזה השני של להקתו החדשה באודסה, שנה אחרי שהוצג לראשונה בבוקרשט, השם "שמנדריק" כבר עבר לשפת יידיש גם כמונח המביע חיבה ולעג וגם כסלנג עבור רדיפה אחר כסף וככינוי למשטרה.
תקציר

שמנדריק הוא ילד-של-אמא אוויל ונאיבי, תלמיד גרוע ללא תקווה, שאמו עיוורת לחלוטין לכל מגרעותיו. העלילה המרכזית מתחילה כאשר אמו משדכת לו נערה שלא רק מרגישה דחייה משמנדריק, אלא גם כבר מאוהבת במישהו אחר. העלילה מתמקדת, כמובן, בדרך בה היא תימנע מהשידוך הלא הולם ותתאחד עם אהובה האמיתי.
הערות שוליים

↑  Adler, 1999, 95[דרושה הבהרה]
מרור הגינות

מרור הגינות (שם מדעי: Sonchus oleraceus) הוא מין עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי נפוץ זקוף, בעל קרקפות צהובות ממשפחת המורכבים. זהו אחד המינים הרודרליים הנפוצים בעולם ומקורו אירו-אסיאתי ואפריקני. מופע הצמח משתנה מאוד בצורת עליו, בצבעו ובגודלו מבית גידול לבית גידול, ואף באותו בית הגידול. מין זה זקוף, גובהו 30 עד 100 ס"מ ובתנאים נוחים עד 170 ס"מ, כמעט קירח, קרקפותיו בעלי פרחים צהובים ולשוניים בלבד. הוא גדל כמעט בכל אזורי ישראל בשדות ובמעזבות. הפריחה כמעט בכל חודשי השנה, שיאה חל בין מרץ לאוקטובר.
מורפולוגיה

מין זה זקוף, גובהו 30 עד 100 ס"מ ובתנאים נוחים עד 170 ס"מ, כמעט קירח, קרקפותיו בעלי פרחים צהובים ולשוניים בלבד.
השורש שפודי.
הגבעולים זקופים, חלולים, בעלי מוהל חלבי, מסועפים בחלקיהם העליונים או לכל אורכם, קירחים, בדרך כלל מכוסים בשערות בלוטיות דלילות בעיקר בחלקיהם העליונים.
העלים מסורגים וירוקים (במרור מכחיל העלים אפורים-מכחילים) והם ערוכים בתחתית הגבעול וגם לאורכו. העלים מאורכים או אזמליים, שסועים לאונות בלתי שוות, מהן העליונה ביותר גדולה הרבה מהשאר והיא דמוית ביצה או משולשת. עלי הגבעול שסועים פחות וקטנים יותר במעלה הגבעול. האונות משוננות לשיניים חדות או רכות, בלתי שוות ובלתי אחידות בצורתן, לעיתים רחוקות האונות תמימות. העלים הערוכים בשׁוֹשֶׁנֶת (השרועים בתחתית הגבעול) והתחתיים בעלי פטוטרת, מאידך עלי הגבעול האמצעיים והעליונים הם לרוב יושבים וחובקים את הגבעול. העלים בעלי אוזניות חדות בבסיסם שחובקות את הגבעול (בשונה ממרור מכחיל שהוא בעל אוזניות מעוגלות וגדולות).
הקרקפת היא תפרחת היא תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת, דו-בדית, דמוית חרוט, קוטרה 2 עד 2.5 ס"מ ואינה נפרשת במלואה.
כל פרחי הקרקפת דו-מיניים, צהובים חיוורים (הפרחים ההיקפיים חיוורים יותר), לשוניים ונראים היטב מבחוץ. לשון הכותרות מסתיימות ב-5 שיניים.
המעטפת רעופת חפים שערוכים בדּוּרִים אחדים, ומכוסה בשערות. החפים החיצוניים תפוחים בבסיסם לעת ההבשלה, ואילו הדורים הפנימיים קרומים בשוליהם.
המצעית חשופה.
הזרעונים דחוסים בקרקפת, צבעם חום בהיר, רוחבם 3 עד 3.5 מ"מ, חסרי מקור ונושאים ציצית של שערות פשוטות, לבנות, רכות ורבות, בלתי נשירות, וגם זיפים אחדים מחוספסים ונשירים.
הזרעונים משוטחים, רחבים בקודקודם וצרים בתחתיתם והם מתרחבים מעל אמצעם (במרור מכחיל הזרעונים אליפסיים, פחוסים ודקים מאוד). מכל צד, 3 הצלעות ו-3 הקווים, ובין הצלעות קמטי רוחב (במרור מכחיל אין קמטי רוחב).
זיהוי ומתן השם

השם "מרור" ניתן למין Sonchus oleraceus, המוכר בימינו כמרור הגינות, במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 434) משנת 1930 בהתאם להמלצתו של אפרים הראובני, וניתן כשם הסוג במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 863. השם המלא "מרור הגינות" אושר ברשימת שמות צמחי ארץ ישראל משנת 2003.
המונח "מרורים" נזכרת פעמיים בתורה אגב הציווי לאוכלו עם מצות בחג הפסח: "על מרורים יאכלהו" (שמות, י"ב, ח'; במדבר, ט', י"א). אין ספק שמדובר בשם קיבוצי. גם מדברי חז"ל עולה שמדובר בשם כללי. הם מנו חמישה מיני מרור שאדם יוצא ידי חובה בפסח "בחזרת ובעולשין ובתמכה ובחרחבינה ובמרור" (משנה, מסכת פסחים, פרק ב', משנה ו'). מכאן שהשם "מרור" הוא שם כללי, אך גם פרטי. לצמח "מרור הגינות" יש מסורת זיהוי ודאית ואף שימוש פעיל כחלק מהמצווה של פסח בקרב חלק מיהודי תימן. ובנוסף, בתלמוד מובאים סימנים "ירק מר יש לו שרף ופניו מכסיפין" (תלמוד ירושלמי, מסכת פסחים,  פרק ב', הלכה ו'; תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ל"ט, עמוד א').
מאפיינים

טעמו של המרור מר כפי שמרמז שמו. מין דומה למרור הגינות הוא מרור מכחיל (Sonchus asper).
מרור הגינות גדל בגינות, במעזבות ובבתי גידול טבעיים מופרים שכן המרור הוא צמח ניטרופילי. המרור אכיל בתור ירק עלים וטעמו כטעם החסה.
השומרונים נוהגים לאכול מרור הגינות יחד עם קרבן פסח, לקיום מצוות "על מצות ומרורים יאכלוהו". לפי פרופסור זהר עמר השומרונים נוהגים עד היום להשתמש בחסת המצפן (Lactuca serriola) כמרור בזבח הפסח, ולעיתים בחסה רותמית (Lactuca saligna).
תמונות

קרקפת ובה זרעונים בשלים
תקריב של זרעונים
פרח עם פרחים לשוניים, פרחי ההיקף בהירים יותר
עלה טיפוסי בעל אוזניים מחודדות בחלק העליון של הגבעול
הערות שוליים

↑  Sonchus oleraceus L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מרור הגינות, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Naomi Feinbrun-Dothan Flora Palaestina, Flora Palaestina – Part Three, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1978, עמ' 434
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 490
1 2  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל כנה ירושלים 1998, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 748-9
↑  מילון ילקוט הצמחים, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1930
↑  צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1946
1 2  זוהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: הוצאת ראובן מס, 2012, עמ' 226-7
↑  זהר עמר, מְרֹרִים: חמשת מיני המרור שאדם יוצא בהם ידי חובתו בפסח, נווה צוף, התשס"ח, עמ' 41-40
↑  זאב ח' ארליך, קרבן העדה, פורסם במגזין סגולה
זרעונים עם ציצת שערות רכות
שערות ואורחים על המעטפת
בן ציון רוזנפלד

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1948 (בן 76) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  משה בר
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
הרב בן ציון רוזנפלד (נולד ב-20 בספטמבר 1948) הוא פרופסור אמריטוס לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן המומחה בתקופת המשנה והתלמוד. לשעבר ראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

נולד לאליעזר ופנינה רוזנפלד וגדל בגבעתיים.
למד בישיבת בני עקיבא בכפר הראה בין השנים 1962–1965.
לאחר מכן למד בישיבת ההסדר בכרם ביבנה בין השנים 1965–1970. אחר כך למד בכולל אברכים של ישיבת מרכז הרב, בסניף אבן שמואל בין השנים 1970–1971.
סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1974, ובמקביל בין השנים 1973–1977 למד במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, במהלך שנים אלו הוסמך לרבנות.
בשנת 1977 סיים לימודי תואר שני ובשנת 1982 סיים לימודי ד"ר באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' משה בר אודות רבי יהושע בן לוי, תולדותיו ופועלו הציבורי.
במהלך השנים לימד הלכה, תנ"ך, מחשבת ישראל ותולדות ארץ ישראל במקומות רבים. תחילה בתיכון הקיבוץ הדתי ביבנה, לאחר מכן ב"תיכון בליך" ברמת גן.
לאחר מכן לימד חמש שנים באולפנת אמנה לבנות כפר סבא בין השנים 1974–1978. אחר כך כיהן כמפקח כולל על בתי הספר העל יסודיים במחוז המרכז של משרד החינוך ומרצה במחלקה לתורה שבעל פה במכללת אורות ישראל.
בין השנים 1986–1995 שימש ראש “המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה", המשותף לאוניברסיטת בר- אילן וליד יצחק בן-צבי. באותן שנים היה חבר בוועדה המורחבת של הנהלת יד בן-צבי. במסגרת פעילות זו עסק בתחומי מנהל, ארגון ומחקר אקדמי של המרכז. וכן כיהן כחבר בוועדות אקדמיות ובוועדות ממשלתיות וציבוריות רבות.
בין השנים 1987–1994 כיהן באוניברסיטת בר-אילן כראש הוועדה לקשרים עם בתי הספר העל יסודיים, מטעם הסנט. הוועדה הביאה בני נוער רבים ללימוד קורסים אקדמיים באוניברסיטה. בשל ריבוי התלמידים במסגרת זו, נוסף באמצע כהונתו זאב שוורץ כמנהל לא אקדמי לוועדה, בתקן שלם.
התוכנית שיתפה פעולה עם המיזם של פרופסור צבי ארד ופרופסור ברנארד פינצ'וק ללימודי מתמטיקה אקדמיים עבור תלמידי תיכון מצטיינים, מיזם שהוביל להקמת המרכז הישראלי לקידום מדעי המתמטיקה ולתוכנית תואר ראשון מובנית במתמטיקה לתלמידי תיכון, באוניברסיטת בר-אילן.
מרצה וראש החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת תלפיות בין השנים 1998–2002 ובישיבת ההסדר בקרני שומרון בין השנים 1995–2011, בתוכנית ההוראה וב-B. E.D.
כיהן כראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2007–2011.
מאז 1978 ועד היום מכהן כמרצה במדרשה לנשים באוניברסיטת בר-אילן.
מנחה עבודות דוקטורט ותואר שני בעיקר באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף מכהן כיו"ר הוועדה האקדמית של מקצוע ההיסטוריה בחמ"ד במשרד החינוך.
מתגורר כיום ברמת גן ומשמש כרב של קהילת "מניין צעירים הרא"ה" בעיר.
רוזנפלד אב לחמישה ילדים ביניהם הרב שמואל רוזנפלד, רב היישוב חפץ חיים, והרב יאיר רוזנפלד רב קיבוץ עין הנציב לשעבר.
אחיו הוא הרב שלמה רוזנפלד, ראש ישיבת שדמות נריה. שתיים מאחיניותיו של רוזנפלד נרצחו בשנת 2005 בפיגוע ירי בגוש עציון.
התמחותו

עיקר התמחותו והמחקרים שעשה הם אודות תולדות היהודים בארץ ישראל בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד, וכן בתולדות היהודים בארצות אגן הים התיכון הרומי והביזנטי, וכן בחקר היחסים בין היהודים לתרבויות העולם הרומי-ביזנטי. בנוסף, המחקרים כוללים היבטים אנושיים, משפטיים, סביבתיים ואקולוגיים.