stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם סארויאן
מכתביו

שמי ארם (1940), תורגם לעברית בידי ליאורה הרציג, זמורה ביתן, 1987
ואחד בלב - רומן בגידה , תורגם לעברית בידי נורית נור, הוצאת דשא, 1959
הקומדיה האנושית (1943), תורגם לעברית בידי יהודה אטלס, הוצאת מודן, 2014
הקיץ של הסוס הלבן היפהפה
הספר שנמר מאולף ערף את ראש דודו (הופיע גם בתרגום אחר-בשם התספורת)
הרפתקאות ווזלי ג'קסון, תורגם לעברית בידי ינץ לוי (הוצאת חרגול, 2004)
נסיעה קצרה כרכרה מתוקה, תורגם בידי ינץ לוי, הוצאת מודן
לקריאה נוספת

יהודה אטלס, "ויליאם סרויאן: לא יחדל כאב מקרב הדברים", בספר ילדים גדולים (כרך 2, עמ' 108-97), הוצאת ידיעות אחרונות, 2003.
הערות שוליים

↑  The Daring Young Man on the Flying Trapeze
↑  The Time of Your Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267556005171  PLWABN: 9810644714905606  BIBSYS: 90115583  BNE: XX1158722  BnF: cb119237180 (data)  CiNii: DA01246185  GND: 118605569  ICCU: CFIV073680  ISNI: 0000 0001 2125 1480  LCCN: n78095781  LNB: 000158675  MusicBrainz: a777c09f-7c60-42a4-bc32-cb89d4fb214c  NARA: 10580775  NDL: 00455338  NKC: jn19990009789  NLA: 36398741  NLG: 62105  NLK: KAC199624115  NSK: 000054140  NTA: 068478410  RERO: 02-A003786741  SELIBR: 208142  SNAC: w680528m  SUDOC: 027122999  Trove: 1253915  VcBA: 495/336399  VIAF: 27071357   WorldCat (עם VIAF): 27071357
ויליאם סאליבה

ויליאם אלן אנדרה גבריאל סאליבה (בצרפתית: William Alain André Gabriel Saliba; נולד ב-24 במרץ 2001 בבונדי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בארסנל, ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים

סאליבה החל את הקריירה המקצוענית שלו בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית.
ב-25 ביולי 2019 חתם סאליבה בארסנל מהפרמייר ליג, והושאל בחזרה לסנט אטיין.
ב-4 בינואר 2021 הושאל סאליבה למשך חצי עונה לניס מליגת העל הצרפתית.
ב-15 ביולי 2021 הושאל למשך עונה אחת לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. בעונת 2021/2022 נכלל בקבוצת השנה של הליגה, וזכה בתואר השחקן הצעיר של השנה. לקראת עונת 2022/2023 חזר לארסנל וערך הופכת בכורה בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס במחזור הפתיחה של העונה ב-5 באוגוסט. ב-20 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על ברונמות'.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2022 ערך סאליבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 1–2 על נבחרת חוף השנהב במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
תארים

ארסנל
מגן הקהילה: 2020, 2023
הערות שוליים

↑  #SalibaSigns Saliba to join the club באתר הרשמי של ארסנל, 25 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  SALIBA LOANED TO LE GYM באתר הרשמי של ניס, 4 בינואר 2021 (בצרפתית)
↑  Arsenal agree deal to loan William Saliba to Marseille for season באתר The Athletic, ‏ 15 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 9 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2022 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1275983340  VIAF: 4104167202600667930005   WorldCat (עם VIAF): 4104167202600667930005
ז'ורז' רנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1893 נאנסי, צרפת 
 פטירה:  28 ביולי 1975 (בגיל 82) Peille, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 
ז'ורז' רנו (בצרפתית: Georges Renaud;‏ 8 בינואר 1893, ננסי – 28  ביולי 1975) היה שחמטאי צרפתי, תאורטיקן ומארגן תחרויות שחמט. אלוף צרפת בשחמט בשנת 1923, ואלוף צרפת בשחמט בהתכתבות בשנת 1944/45.
קריירה

רנו ניצח באליפות הראשונה לשחמט שהתקיימה בצרפת, בשנת 1923.
רנו ערך את מדור השחמט בעיתון "L'Éclaireur de Nice" בין השנים 1922-1930. במסגרת המדור דן בנושאים רבים מתחום בעיות השחמט  וארגן בצורה מסודרת את המינוח הרלוונטי. בנוסף כתב מאמרים בנושאי ברידג' ועסק בחיבור תשבצים.
רנו ייצג את נבחרת צרפת  בשתי אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). השיג 8 נקודות משלושה עשר משחקים והגיע למקום ה-13 בתחרות היחידים (ניצח: פריציס אפשניק). בנוסף שימש כקפטן נבחרת צרפת.
באולימפיאדת השחמט 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בלונדון בין 18 ביולי לבין 30 ביולי 1927 שיחק רנו בלוח השלישי של נבחרת צרפת. רנו ניצח בשלושה משחקים, סיים שישה בתיקו והפסיד שישה.
ספרים שכתב

"Le problème d'échecs"  (1924)

"Les échecs" (1945)

"L'art de faire mat" (1947)

"Les six candidats au championnat du monde" (1948)

"La partie espagnole" (1949), 

"Les échecs dans la monde 1951"
הערות שוליים

↑  Chess Olympiad: Paris 1924, באתר OlimpBase
↑  1st Chess Olympiad: London 1927, באתר OlimpBase
↑  Mes Livres, באתר Echecs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272275605171  BnF: cb12634465r (data)  ISNI: 0000 0003 8363 1774  LCCN: n86800502  NDL: 01219397  NTA: 071955771  SUDOC: 093966598  VIAF: 270984441   WorldCat (עם VIAF): 270984441
ז'ואלינטון

ז'ואלינטון קאסיו אפולינריו דה לירה (בפורטוגזית: Joelinton Cássio Apolinário de Lira; נולד ב-14 באוגוסט 1996 באליאנסה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים

ז'ואלינטון גדל במחלקת הנוער של רסיפה. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית, וערך 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-10 ביוני 2015 חתם ז'ואלינטון בהופנהיים מהבונדסליגה. הוא ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-23 ביוני 2016 הושאל ז'ואלינטון לשתי עונות לראפיד וינה מהבונדסליגה האוסטרית. הוא ערך 60 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-23 ביולי 2019 חתם ז'ואלינטון על חוזה לחמש שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לארסנל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. ב-25 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור השלישי בליגה. בארבע העונות הראשונות שלו במועדון ערך 136 הופעות ליגה, בהן הבקיע 16 שערים.
קריירה בינלאומית

ב-17 ביוני 2023 ערך ז'ואלינטון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, בניצחון 4-1 על נבחרת גינאה במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הערות שוליים

↑  Hoffenheim verpflichtet Brasilianer Joelinton באתר Süddeutsche Zeitung, ‏ 10 ביוני 2015 (בגרמנית)
↑  Ein Brasilianer stürmt für Rapid באתר Der Standard, ‏ 23 ביוני 2016 (בגרמנית)
↑  Magpies confirm club record signing באתר הרשמי של ניוקאסל יונייטד, 23 ביולי 2019 (באנגלית)
המכרז האולימפי 2012

| --- | --- |
 המכרז האולימפי למשחקי קיץ 2012
סקירה כללית · לונדון (המנצחת)  מדריד · מוסקבה · ניו יורק · פריז
 המשחקים האולימפיים 2012
פרטים
מקום ההצבעה: מלון ראפלס דה פלאזה, סינגפור
ועדה אחראית: הוועד האולימפי הבינלאומי
תאריכים חשובים
המכרז הראשון: 15 ביולי 2003
המכרז השני: 15 בינואר 2004
הכרזת המועמדים הסופיים: 18 במאי 2004
החלטה סופית: 6 ביולי 2005
ההחלטה הסופית
הזוכה במכרז: לונדון 2012
המקום השני: פריז 2012
המכרז האולימפי 2012 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של אולימפיאדת 2012 והמשחקים הפאראלימפיים. המכרז התקיים ב-6 ביולי 2005. מתוך חמש הערים שזכו להגיע למועמדות הסופית, זכתה בתואר המארחת הרשמית של אולימפיאדת 2012 העיר לונדון (בריטניה).
המועמדות האחרות שזכו לעלות לשלב הסופי במכרז הן מדריד (ספרד), מוסקבה (רוסיה), ניו יורק (ארצות הברית) ופריז (צרפת). המכרז לאירוח אולימפיאדת 2012 נחשב לאחד המכרזים היוקרתיים והמתוחים ביותר בהיסטוריית המכרז של הוועד האולימפי העולמי. אחד השינויים הגדולים במכרז של 2012 היה ברמת ההתעניינות הגבוהה של הקהל והאזרחים בכל העולם. כוכבים ומפורסמים שונים גויסו לקחת חלק בקידום זכייתן של ערים שונות.
תהליך ההצעות למכרז

תהליך הכנת המכרז החל בשנת 1999, עם סיום הכנת המכרז לאירוח אולימפיאדת 2008. בין הערים שהכינו הצעות בשלב הראשוני היו גם הערים סן פרנסיסקו ותל אביב.
תהליך ההצעות למכרז > הערכת ההצעות

המועד הסופי להגשת מועמדות למכרז לאירוח המשחקים האולימפיים לשנת 2012 היה ב-15 ביולי 2003. תשע הערים שהגישו מועמדות לפני תאריך זה נדרשו לאחר מכן לענות על שאלון מפורט בן 50 עמודים עד ל-15 בינואר 2004. הוועד האולימפי העניק דירוג לכל עיר ששוקלל על פי 11 קטגוריות כגון יכולת מימון, אבטחה וביטחון, דיור ומגורים, ניסיון קודם ותחבורה. ב-18 במאי 2004 הציג הוועד האולימפי על הניקוד שקיבלו הערים המועמדות:
פריז, צרפת - עם 8.5 נקודות
מדריד, ספרד - עם 8.3 נקודות
לונדון, בריטניה - עם 7.6 נקודות
ניו יורק, ארצות הברית - עם 7.5 נקודות
מוסקבה, רוסיה - עם 6.5 נקודות
לייפציג, גרמניה - עם 6.0 נקודות
ריו דה ז'ניירו, ברזיל - עם 5.1 נקודות
איסטנבול, טורקיה - עם 4.8 נקודות
הוואנה, קובה - עם 3.6 נקודות
חמש הערים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר עברו לשלב הבא שבו יכלו להשתמש בלפיד האולימפי ובטבעות האולימפיות במסעות הפרסום שלהן לקידומן במכרז.
תהליך ההצעות למכרז > תהליך הבחירה הסופי

הבחירה הסופית נערכה ב-6 ביולי 2005 במלון ראפלס זה פלאזה בסינגפור. טקס הפתיחה נערך באספלנד - תיאטרון על המפרץ (בניין בידור בסינגפור) ואורח הכבוד היה ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג שהכריז על פתיחת הישיבה הסופית של הוועד האולימפי. זן מיוחד של פרח סחלב טופח לצורך קידום פרסומי של ישיבת הוועד האולימפי העולמי בסינגפור ונקרא על שם הוועד האולימפי - "ואנדה הוועד האולימפי העולמי". מאוחר יותר נערך מופע בשילוב ריקוד וצליל, ובמרכזו התרבות הסינגפורית. שיר הנושא לאירוע נקרא "קול אחד, מקצב אחד, עולם אחד" ("One Voice, One Rhythm, One World").
הסבבים הראשונים של ההצבעה החלו בשעה 10:30, ובהן הודחו מההתמודדות מוסקבה, ניו יורק ומדריד. הקרב הסופי נותר בין לונדון ופריז, שהיו גם חביבות הקהל. בשעה 11:49 הכריז נשיא הוועד האולימפי ז'אק רוז' כי הצעת האירוח של העיר לונדון היא הזוכה במכרז ה-IOC. בנוסף, הוועדה הכריזה על לונדון כעיר המארחת את המשחקים הפאראלימפיים לשנת 2012. בדצמבר 2005, אמר בריאיון עיתונאי חבר הוועד האולימפי אלכס גלעדי, כי האולימפיאדה הגיעה ללונדון בטעות, לאחר שלטענתו נציג מיוון הצביע בטעות לפריז במקום למדריד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עיר | מדינה | סיבוב 1 | סיבוב 2 | סיבוב 3 | סיבוב 4 |
| לונדון | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 22 | 27 | 39 | 54 |
| פריז | צרפת צרפת | 21 | 25 | 33 | 50 |
| מדריד | ספרד ספרד | 20 | 32 | 31 | — |
| ניו יורק | ארצות הברית ארצות הברית | 19 | 17 | — | — |
| מוסקבה | רוסיה רוסיה | 15 | — | — | — |
סקירה כללית של הערים המתמודדות > לונדון

לאחר שברמינגהאם ומנצ'סטר כשלו בניסיונן לארח את אולימפיאדת 1992 ואולימפיאדת 1996, הוסכם שרק ללונדון, בעלת ההכרה הבינלאומית ואוכלוסייה של 7.3 מיליון איש, יש סיכוי גבוה לזכות באירוח משחקי הקיץ האולימפיים בבריטניה. לונדון כבר אירחה את המשחקים האולימפיים של 1908 ו-1948.
יתרונה של לונדון על מתחרותיה היה בחירתו של עמק נמוך ולא מעובד במזרח העיר כמיקום לכפר האולימפי ולפארק אולימפי יוקרתי ברמה בינלאומית. לאחר המשחקים האולימפיים יהפוך הפארק האולימפי במזרח לונדון לאחד הפארקים העירוניים הגדולים ביותר באירופה, וישכנו בו מרכז לרפואת ספורט ומקום ללימוד המופת האולימפית.
חסרונה הגדול של לונדון בהתמודדות על אירוח המשחקים הוא קשיי התחבורה בעיר והקושי שיציבו ההמונים שיגיעו מרחבי העולם. לונדון הכריזה כי על מנת לפתור את בעיות התעבורה היא תפתח מעבורת מהירה שתקושר למערכת ההיסעים הקיימת של העיר, ותוכל להעביר 240,000 איש בשעה, ולעמוד בדרישות האולימפיות והעולמיות. כמו כן הודיעה הוועדה לעיר כי עליה לשפר במידה ניכרת ובאופן יסודי את הצנרת בעיר, ולהשקיע בפיתוח אתרים אולימפיים נוספים. לונדון הקציבה להכשרת העיר לאולימפיאדה סכום שווה ערך ל-4 מיליארד דולר אמריקני, הסכום הגדול ביותר מבין הערים המתמודדות האחרות.
סקירה כללית של הערים המתמודדות > פריז

פריז, בירת צרפת נחשבה על ידי רבים כאפשרות מועדפת לאירוח המשחקים האולימפיים ב-2012, לאחר שכבר הפסידה לברצלונה ובייג'ינג במכרז על אירוח המשחקים בשנת 1992 ו-2008. פריז אירחה את משחקי האולימפיאדה בשנת 1900 ושנת 1924. אחת הסיבות לרצון ולשאיפה הרבה של הצרפתים לאירוח המשחקים בבירתם היא הזמן הרב שעבר מאז האירוח האחרון של המשחקים בעיר.
התוכנית הפריזאית הייתה מאוד דחוסה, מרוכזת וקומפקטית, עם מיקום כמה מסוגי הספורט באשכולות צפוניים ומערביים והכפר האולימפי ביניהם. התוכנית זכתה בהצטיינות ומעלה טכנית גבוהה בזכות מערכת התחבורה הציבורית המוחזקת בתנאים גבוהים ומתאימים, בעלת יכולת להתמודדות עם תפוסת שיא של תיירים, מערכת הדיור והמגורים אשר מסוגלת לעמוד באתגר האולימפי והתמיכה המרובה של התושבים הפריזאים והעם הצרפתי כולו.
פריז תכננה בניה של כמה מתקנים ובניינים זמניים לכמה סוגי ספורט בעלי אפשרות תזוזה ושימוש חוזר לאחר המשחקים האולימפיים (כגון היכל רכיבת אופניים). מלבד התכנונים, בפריז כבר הייתה תשתית ראויה ומכובדת, כמו ה"סטאד דה פראנס", שכבר ממוקמים במקומות רבים ברחבי העיר וזכו להצלחה רבה וניסיון בכמה אירועי ספורט מגוונים שונים מלפני כן, כמו למשל "מונדיאל 1998" ו"אליפות האתלטיקה הקלה העולמית 2003". הערכת התקציב של הוועדה להכשרת פריז לקיום האולימפיאדה היה 1.64 מיליארד דולר. התרבות והמורשת האולימפית המגוונות גם כן הודגשו ונלקחו בחשבון על ידי צוות המכרז. כל אלה מיקמו את פריז במקום בטוח בצמרת המכרז והיו שאף השתכנעו בניצחונה. בנוסף הוקם מועדון תמיכה לאירוח המשחקים בפריז ותוכנית מפורטת ביותר הובאה לעיון צוות המכרז.
סקירה כללית של הערים המתמודדות > מדריד

מדריד, בירתה של ספרד, נצחה את מקבילתה סביליה בזכות לייצג את ספרד בזירה הבינלאומית. ההצעה שהגישה מדריד למכרז הציגה רמה טכנית גבוהה. ארגון התוכנית להכנת והכשרת העיר לאולימפיאדה תוכנן בצורה מקצועית, בה כמעט כל סוגי הספורט מוקמו באחד משלושת האשכולות האולימפיים שנקבעו במדריד, בקרבה רבה יותר אלה לאלה מאשר התוכניות שהציגו המתמודדות האחרות. כמו לונדון ופריז, מדריד גם היא ארגנה בעבר כמה אליפויות אירופאיות ובינלאומיות ברמה גבוהה. מדריד מעולם לא אירחה את האולימפיאדה בעצמה אך אולימפיאדת 1992 התקיימה בעיר ספרדית אחרת - ברצלונה.
מספר תשתיות ומתקנים מובנים הבטיחו את ההשקעה וההוצאה הנמוכה אשר כרוכה בקיום האולימפיאדה במדריד. מערכת התחבורה הציבורית הייתה במצב טוב, עם אפשרות להרחיבה ולהכשירה לקבלת ההמונים אשר יבואו לאולימפיאדה ב-2012, אך התהליך היה כרוך בעיקר בשימוש באנרגיה שניתן לחדשה ומכשירי מימן. התקציב המשוער שהוועדה קבעה לצורך הכשרת מדריד לאולימפיאדה היה 1 מיליארד דולר, שזהו בדיעבד התקציב הנמוך ביותר מכל הערים האחרות. ההצעה מבירת ספרד תפסה תאוצה רבה בקרב העם ומדריד זכתה גם בתמיכתו של נשיא הישיבה של הוועד האולימפי העולמי לשעבר, חואן אנטוניו סמראנש, שעשה רבות לצורך גיוס קולות לזכותה של מדריד. מדריד גם הפתיעה בכמות מספר המתנדבים שהצליחה לגייס לקידום קיום האולימפיאדה בעיר, ולאחר האהדה לה זכתה בוועד האולימפי העולמי, שנתן למדריד ציון גבוה בדירוג, מדריד הפתיעה לטובה בתור מתמודדת רצינית מאחורי לונדון ופריז.
הסכסוך המדיני של הספרדים עם הבסקים והחשש מביצוע פיגועי טרור במדינה נלקח כשיקול בוועד האולימפי וכנראה זאת אחת הסיבות שמדריד מוקמה תמיד מתחת לפריז ולונדון.
סקירה כללית של הערים המתמודדות > ניו יורק

ניו יורק הפכה לשגרירתה של ארצות הברית במכרז לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ויוסטון. לצורך הקמת אולימפיאדה בעיר כל כך צפופה ומאוכלסת נצרך גם פרויקט גדול ומדוקדק, שלו קראו NYC 2012 ובניית "פרויקט ה-X", שהוא הפרויקט להקמת הכפר האולימפי והתשתיות האולימפיות. התוכנית הייתה להקמת אשכולות משחקים במנהטן, ברוקלין וקווינס והקמת תשתית של תחבורה ציבורית שתחבר בין הגושים האולימפיים בכל אחד מן הפרברים. בניו יורק כבר היו קיימים בנייני ספורט מפורסמים, גדולים ובעלי רמה עולמית, כמו המדיסון סקוור גארדן, יאנקי סטדיום, סנטרל פארק, ומרכז הטניס הלאומי ותוכננו גם מבנים חדשים.
לעיר ניו יורק ישנה כמובן מערכת דיור ומלונות מצוינת ויכולת שיווק מהטובות בעולם לפרסום וקידום המשחקים והעיר, מה שגרם לקידומה הרחב במכרז. בליבה של תוכנית ה-X, הכפר האולימפי בעל 4,400 חדרים שתוכנן בתנאים שהיו מעל למידותיו והערכותיו של הוועד האולימפי העולמי.
סירובה של עיריית ניו יורק לשפץ את אצטדיון הפוטבול אצטדיון ווסט סייד שהיה אמור להיות אחד הבניינים המרכזיים של האולימפיאדה, עיכב את ההצעה הניו יורקית והיה נראה שתצא במהירות מהמכרז, אך ניו יורק הפתיעה כשהודיעה על בניית אצטדיון ניו יורק מטס שתוכנן כבניין הראשי לטקסים רשמיים ואתלטיקה קלה באולימפיאדה. העלות המשוערת הראשונית של קיום האולימפיאדה בניו יורק עמדה על 3.7 מיליארד דולר שנחשבה יקרה יחסית. לאחר הוספת הקמת אצטדיון מטס החדש עלה אומדן התקציב ב-1.8 מיליארד דולר ונאמד בכ- 5.5 מיליארד דולר, כיוון שהאצטדיון היה נחשב כבניין אולימפי ויכול היה להיכלל בתקציב האולימפי. ניו יורק שלא ארחה מעולם את האולימפיאדה לא נתפסה ככזו המסוגלת לזכות במכרז.
סקירה כללית של הערים המתמודדות > מוסקבה

מוסקבה ייצגה את רוסיה במכרז של אולימפיאדת 2012. בין מטרותיה של הבירה הרוסית היה שיקום ההזנחה שנוצרה לאחר אולימפיאדת 1980 במוסקבה ולאחר סיום השלטון הקומוניסטי. נוסף על כך רצו הרוסים שכל התחרויות הקיימות יהיו מוגבלות לתוך גבולותיה של הבירה הרוסית, מה שהפך את המפעל האולימפי לקטנטן ואת ההצעה לקומפקטית ביותר שהוצעה.
הרוסים רצו לקיים שיפוץ רחב בבניינים הקיימים בעיר ולבנות במקרה הצורך בניינים חדשים עד ל-2012. כפר אולימפי חדש ומודרני תוכנן להיבנות על הנהר במוסקבה מה שנתן את התאוצה הגבוהה ביותר ויצר את ליבה של ההצעה הרוסית. למרות התמיכה הלאומית והניסיון הרוסי רב הערך, הצעתם של הרוסים במכרז סבלה קשות מחוסר דיור ומגורים להמוני אורחי האולימפיאדה ומתחבורה ציבורית ישנה ומוזנחת. על פי רוב ההערכות לא הייתה מוסקבה מסוגלת להתמודד עם אולימפיאדה בעיר. לעומת פריז ולונדון שנחשבו למועמדות מובילות, מוסקבה נחשבה לחתול השחור של המכרז ורבים קיוו שלא תעבור לישיבה הסופית של הוועד האולימפי העולמי. זו גם הסיבה לכך שהייתה המתמודדת שספגה את הביקורת הגבוהה ביותר מהתקשורת וממבקרים אחרים. העלות המוערכת של הוועדה לשיקום מוסקבה והכשרתה לאולימפיאדה הייתה 1.5 מיליארד דולר, והחסרון הגדול הוא שגם בגלל מצבה של מוסקבה וגם בגלל העלות המוערכת הנמוכה, אם הייתה מתקיימת האולימפיאדה לשנת 2012 במוסקבה היא הייתה מתקיימת בתנאים מצומצמים וקומפקטיים מדי.
מועמדות תל אביב

בשנת 1999 העלתה קבוצה של אנשי עסקים, בראשות אלכס גלעדי חבר הוועד האולימפי הבינלאומי, את הרעיון לארח את המשחקים האולימפיים של 2012 בתל אביב ובגוש דן. גלעדי אף תרם 250 אלף דולר להכנת תוכנית ראשונית. ההצעה קיבל את תמיכתם של ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, ושל ראשי הממשלה אהוד ברק ואחר כך אריאל שרון. אולם בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה, בסוף שנת 2000 והידרדרות המצב הביטחוני, הכריז נשיא הוועד האולימפי חואן אנטוניו סמראנש, בעת ביקור בישראל ביוני 2001, כי עד שלא יתייצב המצב הביטחוני באזור, לא יוכל הוועד לאפשר לישראל לקיים אירוע בקנה מידה עולמי כמו האולימפיאדה.
באפריל 2000, ערכה הקבוצה מסיבת עיתונאים בה הוצגה התוכנית בהשקעה של כ-10 מיליארד דולר, שכללה שיפוץ יסודי ומעמיק של תשתיות הספורט בתל אביב וישראל והקמת שורה של מתקני ספורט חדשים. על פי התכנון שבוסס על אולימפיאדת ברצלונה, המתקנים יוקמו מסביב לנחל הירקון מפתח תקווה במזרח ועד לנמל במערב: אצטדיון רמת גן ישופץ ויורחב ל-80,000 מקומות וישמש לאתלטיקה ולטקסים, אולם להתעמלות יוקם בסמוך לתחנת הרכבת בבני ברק, אולם לשחייה יוקם בסמוך למרכז הספורט הלאומי בהדר יוסף, בגני התערוכה יוקמו שישה אולמות של כ-5,000 מקומות כל אחד לתחרויות באמנויות לחימה, משחקי רשת, הרמת משקולות ותחרויות קליעה.  ובנמל תל אביב יוקם מרכז תקשורת ומקום לתחרויות של ספורט ימי כמו שייט, וכדורעף חופים. התכנית כוללת גם שיפוץ של מרכז הטניס ברמת השרון, ומרכז לספורט ימי בכנרת. הכפר אולימפי יוקם ממזרח לפארק אזורים בפתח תקווה, וחדרי אירוח לעיתונאים במקום בו הוקמו אחר כך "מעונות ברושים" של אוניברסיטת תל אביב, בחלקו הדרומי של הקמפוס.
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן

כמה ערים נוספות התמודדו במכרז לאירוח אולימפיאדת 2012. ההצעות נשקלו עם ממשלות המדינות אך לא עברו, ולא הגיעו לשלב הסופי של ועידת ה-IOC.
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן > אפריקה

אבוג'ה, ניגריה
קהיר, מצרים
ניירובי, קניה
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן > אמריקה

סאו פאולו, ברזיל הציעה את עצמה לוועד האולימפי הברזילאי והפסידה לריו דה ז'ניירו.
טורונטו, קנדה הציעה הצעה אך ביטלה אותה לאחר שהעיר הקנדית ונקובר זכתה במכרז של אולימפיאדת החורף 2010. מקרה בו ארץ אחת תארח שתי אולימפיאדות ברציפות נחשב למקרה מאוד נדיר ולא מקובל; לא על ידי המדינה (עקב תקציב) ולא על ידי הוועד האולימפי.
דטרויט, מישיגן שבארצות הברית ווינדזור, אונטריו שבקנדה, ערים שכנות שהציעו הצעה משולבת לאירוח האולימפיאדה בשתיהן בו זמנית.
לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית.
הצעות שהוצעו אך ורק לוועד האולימפי האמריקאי (ונוצחו על ידי ניו יורק):
סינסינטי, אוהיו
דאלאס, טקסס
יוסטון, טקסס
פיטסבורג, פנסילבניה
סן פרנסיסקו, קליפורניה
טמפה, פלורידה (בשיתוף עם העיר השכנה אורלנדו)
וושינגטון הבירה (בשיתוף עם העיר השכנה בלטימור שבמרילנד)
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן > אסיה

היידראבאד, הודו
ניו דלהי, הודו
תל אביב, ישראל
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן > אירופה

הצעות שהוגשו אך ורק לוועד האולימפי הגרמני (שהעדיף את לייפציג):
דיסלדורף
פרנקפורט
המבורג
שטוטגרט
בודפשט, הונגריה
מילאנו, איטליה
רומא, איטליה
סביליה, ספרד
סטוקהולם, שוודיה
ורשה, פולין
ראו גם

המשחקים האולימפיים
משחקי החורף האולימפיים
המשחקים הפאראלימפיים
הערות שוליים

↑  יואב גורן, לונדון תארח את המשחקים האולימפיים ב-2012, באתר הארץ, 6 ביולי 2005
↑  רמי היפש, חמש ערים יתמודדו על אירוח האולימפיאדה ב-2012, באתר הארץ, 18 במאי 2004
↑  יהושע שגיא, סן פרנסיסקו, כן הכל זהב, הכל זהב, באתר הארץ, 17 ביוני 2001
↑  רמי היפש, אלכס גלעדי: האולימפיאדה הגיעה ללונדון לאחר שנציג מיוון הצביע בטעות לפאריס במקום למדריד, באתר TheMarker‏, 23 בדצמבר 2005
רועי ברגמן, ‏אלכס גלעדי מסעיר את בריטניה: לונדון תארח את האולימפיאדה בגלל טעות בהצבעה, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2005
1 2  שרה ליבוביץ-דר, משחקים אולימפיים, באתר הארץ, 18 ביולי 2001
↑  רמי היפש, חואן אנטוניו סמאראנש: כל עוד אין  שלום, לא תהיה אולימפיאדה בתל אביב, באתר הארץ, 5 ביוני 2001
↑  30 מיליון ד' יושקעו בהכנת מועמדות ת"א לאירוח אולימפיאדת 2012, באתר גלובס, 4 באפריל 2000
הסמליל הסופי של אולימפיאדת לונדון 2012
רכבת תחתית בלונדון מקושטת לקידום ההצעה לאירוח המשחקים בלונדון
פריז 2012 לוגו - מודח
הלוגו של ההצעה של פריז 2012 בכניסה לבית העירייה, ההוטל דה ויל, בפריז
מדריד 2012 לוגו - מודח
ניו יורק 2012 לוגו - מודח
הספירה לאחור בכיכר יוניון עד ההכרעה על אנדרטת המטרונום
מוסקבה 2012 לוגו - מודח
פסל של הלוגו של אולימפיאדת מוסקבה 2012 ניצב בכיכר מנז'נאיה
הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה

הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן בצרפת הכבושה הייתה פרשה בה ניצלו יהודים יוצאי אזורים אלה שהתגוררו בצרפת של וישי כתוצאה מיוזמה מקומית של יהודים שטענו כי מוצאם האתני אינו מגזע יהודי.
מספר משפחות של יהודי גאורגיה וכ-100 משפחות של יהודי בוכרה, איראן ואפגניסטן, טענו כי הם גאורגים או ג'וּגוּטים בני דת משה. טענות אלה נתקבלו על ידי חלק מזרועות השלטון הנאצי לעיתים משיקולים תועלתיים מדיניים. כתוצאה מכך ניצלו חלק מיהודים אלה משואת יהודי צרפת ומצד שני הגביר את מאמצי זרועות השלטון הנאצי להגביר את חקר ההשתייכות הגזעית של יושבי אזורים אלה ובכללם יהודי ההרים.
פרידריך וילהלם אויילר (גר')‏ (1995-1908), ארכיבאי והמומחה החשוב ביותר של הרייך השלישי בנושא הגנאלוגיה היהודית, העביר למשרד החוץ הנאצי חוות דעת המתייחסת ליהודי איראן, אפגניסטן ויהודי הקווקז. הוא קבע בחוות דעתו כי יהודים אלה אינם, כפי הנראה, בני הגזע היהודי. ב-7 בנובמבר 1942 העביר משרד החוץ הנאצי את חוות הדעת למנהל המשרד הראשי לגזע והתיישבות. במכתב תשובה שהועבר ב-7 בינואר 1943 דחה המשרד לגזע והתיישבות את מסקנות המומחה, ופנה, עוד באותו היום, אל "המכון לחקר הספר וארצות-חוץ" וביקש את חוות דעתו בדבר מוצא היהודים ההרריים. המכון, שנציגו גרהארד טייך הוציא תזכיר בעניין ב-27 בינואר של אותה שנה, דחה את טיעוניהם של אויילר ודר' ואלדמאר הולץ (Waldemar Holtz‏), וטען כי "היהודים הקווקזים" (הגאורגים ויהודי ההרים) הם יהודים לכל דבר.
בעקבות הממצאים הסותרים הועבר כל החומר לאוניברסיטת טיבינגן. ב-16 בפברואר של אותה שנה ניסח, פרופ' גרהארד קיטל (1948-1888), תאולוג וחוקר דתות פרוטסטנטי אנטישמי, תזכיר שסיכם את המסקנות בזהירות. "קיימת הצדקה ליחס מיוחד כלפי היהודים הקווקזים. לגבי האיראנים אין בסיס איתן לכך. היהודים האפגנים נמצאים במצב ביניים בין השניים. באשר ליהודים ההרריים בקווקז – אין אחידות דעים. היהודים האחרים רואים בהם יהודים וכן כך גם הסובייטים." סיכם. לפיכך החליט מנהל המשרד למדיניות הגזע בלשכת המפלגה הנאצית לדחות את ההכרעה בדבר הטיפול ביהודים ההרריים. משרד הביטחון הראשי של הרייך תמך אף הוא בעמדה זו.
המדיניות הגרמנית בשטח הייתה, בסופו של דבר, שונה בכל מקרה. ביישובים בהם התגוררו יהודים הרריים, יחידים או קבוצות קטנות, לצידם של יהודי רוסיה האשכנזים, בין שהם מקומיים ובין פליטים שהגיעו מרוסיה, לא הבדילו הנאצים ביניהם והם נרצחו יחד עם היהודים הרוסים. במקומות בהם ישבו יהודי ההרים בנפרד מהאחרים, הם ניצלו. הגרמנים נעצרו בצפון הקווקז, הם לא הגיעו לגאורגיה, לבוכרה, לאיראן ולאפגניסטן. יהודי גאורגיה, בוכרה, איראן ואפגניסטן ששהו בצרפת הכבושה ניצלו.