stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עליית יהודים להר הבית
תמיכה בעלייה > ארגונים המעודדים עלייה להר > חוזרים להר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חוזרים להר היא תנועה המעודדת עליית יהודים להר הבית. חלק מחברי התנועה מתחפשים לערבים על מנת שיוכלו לעלות בחופשיות להר הבית ללא הגבלות. התנועה אף מפעילה קורס "מסתערבים" לפעיליה אשר רוצים ללמוד להתחפש לערבים.
תמיכה בעלייה > ארגונים המעודדים עלייה להר > ייראה – מתנדבים לעידוד העלייה להר הבית

מיזם המפעיל מתנדבים שמקבלים את פני העולים להר ומדווחים מהשטח על הנעשה. הארגון אוסף נתונים על כמות העולים להר ומקפיד לפרסם אותם באופן שבועי.
תמיכה בעלייה > ארגונים המעודדים עלייה להר > מטה ארגוני המקדש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מטה ארגוני המקדש הוקם על מנת לאגד את כלל הארגונים העוסקים בקידום נושא המקדש.
לקריאה נוספת

"הבית – העבר ההווה והעתיד של המקום הקדוש בעולם" – מאת ארנון סגל. כולל סקירה היסטורית וארכאולוגית של ההר וגם הצעות לעתיד.
תמות מרכזיות ברטוריקה ובפרקסיס של שוחרי המקדש – מאת שרינה חן, עבודת גמר, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשס"א 2001.
"הר המריבה" – מאת נדב שרגאי, 1995.
הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

אנדרטה בטרמפיאדת צריפין לנרצחים בפיגוע ב-2003
 תאריך:  9 בספטמבר 2003
 מקום:  צריפין
 קואורדינטות:  31°58′12″N 34°50′36″E﻿ / ﻿31.969944444444°N 34.843333333333°E﻿ / 31.969944444444; 34.843333333333
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  9
 פצועים:  18
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת גוש דן מוגדלת) הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין(למפת גוש דן רגילה) הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין
 
צילום מהגשר להולכי רגל על הטרמפיאדה ואנדרטת הזיכרון בצומת צריפין
הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין היה פיגוע התאבדות שאירע ב-9 בספטמבר 2003, סמוך לשעה 17:50, בתחנת אוטובוס בטרמפיאדה הסמוכה למחנה צריפין. בפיגוע, שבוצע בידי מחבל מתאבד איש החמאס, נרצחו תשעה ישראלים ונפצעו 18.
הפיגוע בוצע על ידי טרוריסט שנשלח בידי התארגנות טרור של חמאס מבית ליקיא, הוא פוצץ את עצמו בתוך מבנה הטרמפיאדה שבשער יפו של מחנה צריפין, בשעת ערב בה המתינו בו עשרות חיילים ואזרחים. מבנה הפלדה של הטרמפיאדה ספג חלק מעוצמת הפיצוץ כשחלקי מתכת ורסיסים רבים ננעצו בו ובכך נמנעה הגדלת ממדי האסון.
התגובות במערכת הפוליטית הישראלית לפיגוע היו נזעמות, חברי כנסת מן "הליכוד" ומ"שינוי" דרשו לחסל את כל צמרת החמאס ולגרש את יאסר ערפאת מתחומי הרשות הפלסטינית.
שעות ספורות לאחר הפיגוע בוצע הפיגוע בקפה הלל בידי אותה תשתית טרור.
ביולי 2004 נעצרה חוליית טרור מבית ליקיא שהייתה מעורבת בהוצאה ובתכנון של פיגועים רבים ובהם הפיגוע בצריפין. ב-14 במרץ 2010 לכדה ישראל את מאהר עודה, שעמד בראש מפקדת חמאס ברמאללה, והוציא לפועל את שני הפיגועים הללו ופיגועים נוספים.
הערות שוליים

↑  אילן מרסיאנו ואטילה שומפלבי, בימין דורשים: להרוג את ראשי החמאס ולגרש את ערפאת, באתר ynet, 9 בספטמבר 2003.
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
כריס כריסטי

כריס כריסטי במהלך סיור עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בעקבות נזקי הוריקן סנדי
בביקור בישראל, בכפר עזה לאחר טבח שבעה באוקטובר
כריסטופר ג'יימס ("כריס") כריסטי (באנגלית: Christopher James "Chris" Christie; נולד ב-6 בספטמבר 1962) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ניו ג'רזי בין השנים 2010–2018.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר איגוד המושלים של ארצות הברית
↑  סוכנויות הידיעות, מבוכה לאובמה: ניצחון כפול לרפובליקנים, באתר nrg‏, 4 בנובמבר 2009
↑  Irene’s Trail of Damage: Deaths, Flooding, Losses of Power State-by-State, אתר בלומברג, 30 באוגוסט 2011
↑  Chris Christie and Hurricane Sandy give Obama a timely boost, לוס אנג'לס טיימס, 31 באוקטובר 2012
↑  Chris Christie Coasts to 2nd Term as Governor of New Jersey, הניו יורק טיימס, 5 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810621924405606  GND: 1179418727  LCCN: no2010158524  LNB: 000273472  NKC: mzk2016934745  VIAF: 149351915   WorldCat (עם VIAF): 149351915
יהושע מאמאן

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1917 י"א בטבת ה'תרע"ח צפרו, מרוקו
 פטירה:  13 בינואר 2018  (בגיל 100) כ"ו בטבת ה'תשע"ח ירושלים
 כינוי:  הימ"ן
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  מרוקו, ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 13 בינואר 2018 
 השתייכות:  יהדות מרוקו, חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  דיינות, הלכה
 רבותיו:  הרב דוד עטר
 בני דורו:  הרב עובדיה יוסף, הרב שלום משאש
 חיבוריו:  שתי ידות – יד רמה. שתי ידות - יד חרוצים. שו"ת עמק יהושע – (7 חלקים). שער יהושע. הגדה של פסח ויוגד ליוסף ויוגד ליהושע. ניצוצי אור. מצפה יהושע
 בת זוג:  חנה מרים
 
 תפקידים נוספים:  רבה של נהריה, אב"ד בבאר שבע, חבר בית הדין הרבני הגדול
 
הרב יהושע מאמאן (מכונה "הימ"ן"; י"א בטבת ה'תרע"ח, 26 בדצמבר 1917 – כ"ו בטבת ה'תשע"ח, 13 בינואר 2018) היה דיין, פוסק ומחבר. כיהן כרב העיר מרקש שבמרוקו, ולאחר עלותו לארץ ישראל, כיהן כרב הקהילה הספרדית וחבר לשכת הרבנות בעיר נהריה, אב בית הדין בעיר באר שבע, וחבר בית הדין הגדול לערעורים. בערוב ימיו כונה "זקן רבני יהדות מרוקו". גולת הכותרת של יצירתו ההלכתית היא סדרת ספריו "עמק יהושע".
הרב יהושע מאמאן
ביוגרפיה

נולד בעיר צפרו שבמרוקו לרב רפאל עמרם מאמאן, בן הרב רחמים יוסף, ראש ישיבת "תחכמוני" בצפרו ומחבר הספר "חירג"א דיומא", בן לשושלת רבנים מצאצאי הרמב"ם.
בצעירותו למד והתחנך אצל הרב דוד עטר. בשנת 1946 קיבל את תעודת ההסמכה שלו לדיינות מבית הדין הגדול ברבאט, והחל לכהן כרב ודיין בעיר אספי כבר בגיל 28. בשנה זו שימש גם כדיין וסגן אב בית הדין של רבאט הרב מימון אוחיון, עד שנת 1963, אז החל לשמש כאב בית דין ורב העיר מרקש עד לעלייתו לישראל (כדי לסייע לאמו) בשנת ה'תשכ"ח (1967), טרם עלייתו קיבל באותה שנה בחודש כסלו תעודת דיינות מראש הרבנים במרוקו הרב שאול אבן דנאן.
בישראל נמנה זמן מה בין חכמי ישיבת פורת יוסף בירושלים.
בשנת ה'תשכ"ח (1968) החל לשמש כרב הקהילה הספרדית וחבר לשכת הרבנות בנהריה. בשנת ה'תשל"ח (1978) עבר לשמש כדיין, ובהמשך כאב בית הדין הרבני האזורי בעיר באר שבע עד שנת 1988. בשנת ה'תשמ"ח התמנה לדיין בפועל בבית הדין הרבני הגדול לערעורים, תפקיד בו כיהן עד שנת ה'תשס"ט. הוא חזר להתגורר בירושלים בשכונת מקור ברוך, ובמקביל לתפקידו שימש כראש כולל לפנסיונרים בשכונתו ומחנה יהודה.
בזקנותו סיים את ספר הזוהר בפעם המאה.
בינואר 2018 נחלש ואושפז בבית החולים שערי צדק, ובכ"ו בטבת ה'תשע"ח (13 בינואר 2018) נפטר בביתו בירושלים, מפלגת ש"ס ומועצת חכמי התורה פרסמו הודעת אבל, והראשון לציון הרב יצחק יוסף הורה לבחורי הישיבות להשתתף בהלווייתו. הלווייתו יצאה מישיבת פורת יוסף בגאולה, בין מספידיו היו הרבנים יצחק יוסף, שלמה משה עמאר, בן ציון מוצפי, משה צדקה ויצחק אזרחי. הוא נקבר בהר המנוחות.
ביוגרפיה > פסיקתו ההלכתית

בספריו התכתב הרב מאמן עם הרבנים שלום משאש, הרב הראשי לירושלים, והראשון לציון הרב עובדיה יוסף. עם הרב משאש התדיין והתפלמס רבות, לפעמים נטה לחזק את דעת הרב עובדיה יוסף.
ביוגרפיה > פרסים והנצחות

בשנת ה'תשמ"ג, זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית, ובפרס הרב עוזיאל לספרות תורנית, על ספרו "עמק יהושע" חלק א'.
בשנת ה'תש"ע, זכה באות "יקיר ועד העדה המערבית בירושלים" על פועלו והשפעתו בקהילה בירושלים.
בשנת ה'תשע"ה, (2015) קיבל את אות יקיר ירושלים.
משפחתו

הרב מאמאן היה נשוי לחנה מרים (לבית זיני, נפטרה בטבת ה'תשס"ו).
בין ילדיו:
בנו, שלמה
בנו, הרב ד"ר רפאל עמרם מאמן
בנו, הרב אברהם מיכאל מאמאן הוא רב שכונת דרום בבאר שבע, וראש ישיבת "תורה אור" שהוקמה בשנת 2000, על שם ספרו של סבו.
נכדו, אריאל ממן הוא שופט בבית המשפט לענייני משפחה במחוז דרום.
בתו, פאני נשואה לשמעון מרציאנו מנהל בית ספר "אוצר התורה" בקרטיי.
בתו שולמית בן מנחם
נכדו, הרב יאיר בן מנחם - דיין בבית הדין הרבני בתל אביב, ומחבר ספרי "יאיר משפט"
בתו יפה נשואה לרב יעקב מונסנגו מנהל התיכון היהודי "אוצר התורה"
נכדתו, מרים מונסונגו, נרצחה ב־19 במרץ 2012 בפיגוע ירי בטולוז.
חיבוריו > ספרים

שתי ידות – יד חרוצים – דרושים וחידושי תנ״ך ונושאי כליהם, ג׳רבה התש"ח (נדפס בשנית בירושלים בשנת התשנז, ובשלישית כספר שדה יהושע).
שתי ידות – יד רמה – ג'רבה ה'תש"ט, מתורת אביו הרב רפאל מאמן.
עמק יהושע – שאלות ותשובות על השולחן ערוך, 7 חלקים (חלק א, חלק ב, חלק ג (ירושלים התשמ"ח), חלק ד (ירושלים התשנ"ד), חלק ה (ירושלים התשנ"ז), חלק ו (ירושלים התשס"א), חלק ז (ירושלים התשס"ו).
שער יהושע השלם – מושגים בהלכה ובאגדה בסדר אלפבית, ירושלים ה'תשע"א, על ידי בנו רפאל.
הגדה של פסח עם ב' פירושים – ויוגד ליוסף ויוגד ליהושע – עם פירושו של הרב מאמאן ופירוש סבו, ירושלים ה'תשס"ט, על ידי בנו רפאל.
ניצוצי אור – חידושים ופלפולים וביאורים בתנ"ך ובתלמוד ובפוסקים.
מצפה יהושע – כולל דרושים ומאמרים, ונושאי דרושים לנפטרים וחידושי תנ"ך.
כתבי יד רבים שלו עוד לא באו בדפוס ובנו הקים מכון להדפסתם.
חיבוריו > מאמרים

"מגבלות גיל לנבחרי ציבור" - הופיע בספר בצומת התורה והמדינה כרך א', הוצאת מכון צומת.
לקריאה נוספת

איש אשר רוח בו: מסכת חייו המופלאה של מרן הגאון הצדיק רבנו יהושע מאמאן זצוק"ל בעל "עמק יהושע" ז"ח, תשע"ט
רפאל עמרם ממן, עם ר"ם - על תולדות משפחת מאמאן, ק"ק צפרו, ושושלת היוחסין של רבני משפחת מאמאן לבית הרמב"ם מראשית היישוב היהודי בצפרו שבמרוקו.
אביאל חיים חורי - "מלאך למאה שנה", הרב אברהם מאמאן משוחח על אביו. 'תור הזהב', עיתון הדרך גיליון 70. עמודים ו' - י"ב.
יעקב קנר (ראשון לציון)

הבית שתרמו קנר ואשתו.
יעקב מנדל קנר (כנר) (1839–1929) היה יו"ר ועד המושבה העשירי של ראשון לציון.
תולדות חייו

יעקב מנדל קנר נולד בבוקרשט, רומניה בשנת 1839 לחוניה אברהם ולרייזל קנר. בשנת 1881 קנר היגר לביירות, התגורר שם כשש שנים ועסק שם בפחחות אומנותית.
בשנת 1886 יחד עם רעייתו בתיה ואמו רייזל, התיישב בראשון לציון, רכש את בית יוסף פיינברג והפך לכורם.
בשנת 1900, בנה את ביתו במרכז המושבה, ברחוב רוטשילד, בית קנר, אשר שימש במשך שנים רבות מרכז לפעילויות ההגנה ומרכז להדרכה לעזרה ראשונה. בתקופה מסוימת התקיימו בו לימודים של כיתות בית הספר העממי בשל מחסור בכיתות בבניין בית הספר. במרתף הבית פעל חדר ניתוח ובית חולים, לשם הובאו פצועי והרוגי הפרעות ומלחמת השחרור.
החל משנת 1940, ובמשך ארבעים וחמש שנים, שימש הבית כ-"בית מגן דוד אדום" ובמקביל, כתחנת מכבי אש.
כנר כיהן פעמים מספר כחבר בוועד המושבה, ובשנת 1907 עמד בראש הוועד. בשנה זו הותקנו תקנות חדשות בבית המרקחת, נוסד "בית כביסה" לצמר ונחגג חג היובל לייסוד המושבה. קנר ורעייתו תרמו מכספם את ביתם לצורכי ציבור וכן תרמו להקמת בית העלמין בעיר.
הערות שוליים

↑  דוד יודילוביץ, ראשון לציון - 1882–1941, ראשון לציון: כרמל מזרחי, 1941
↑  אלבום המשפחות, באתר אלבום המשפחות
שלט מתכת בית קנר
הר אומיי

פסגת הר אומיי
הר אוּמיי (סינית: 峨嵋山, פין-יין: Éméi Shān, מילולית "הר הגבה הנישאת") הוא הר במחוז סצ'ואן במערב סין, אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין. ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על ההר כאתר מורשת עולמית.
תיאור

הר אומיי שוכן כ-160 קילומטרים דרומית מערבית לצ'נגדו בירת סצ'ואן, ומהווה חלק מהגבול המערבי של מישור צ'נגדו. שטח ההר הכלול באתר המורשת העולמית הוא 154 קמ"ר, והוא מתנשא מבסיסו במישור, בגובה של 500 מטרים מעל פני הים, עד לגובה של 3,099 מטרים מעל פני הים. פסגתו הגבוהה ביותר, וָאנְפו (מילולית "עשרת אלפים בודהות"), צופה אל המישור מרום של 2,600 מטרים. לרכס ההר צורה קשתית הדומה לגבה, וזו העניקה לו את שמו ("הר הגבה הנישאת"). ההר ניחן בנופים מגוונים של גבעות, עמקים, קניונים עמוקים ופסגות נישאות. קרוב ל-90% מהשטח מכוסים צמחייה שאופייה משתנה בהתאם לגובה, מיערות עצים רחבי-עלים סובטרופייים ועד שיחים תת-אלפיניים בגבהים שמעל 2,800 מטרים. בשטח אותרו כ-3,200 מינים של צמחים, בהם כ-100 מינים אנדמיים. אחד הבולטים בהם הוא הדווידיה אינוולוקרטה, המכונה באנגלית "Dove tree" ("עץ היונה") או גם "Handkerchief Tree" (עץ הממחטה), בשל עלי החפה הלבנים והארוכים של פרחיו הדומים לכנפי יונה או לממחטה. הפאונה כוללת 2,300 מינים, ובהם פנדה אדומה, סרו סיני ( Capricornis sumatrensis), חתול זהוב אסייתי, מקוק טיבטי ו-Liocichla omeiensis, סוג של ציפור שיר הקרויה באנגלית על שם ההר "Emei Shan Liocichla". הקופים מהמין מקוק טיבטי התרגלו לכך שבני האדם מאכילים אותם, והם נעשו תוקפניים למדי כאשר תיירים אוכלים בקרבתם.
האקלים משתנה במידה ניכרת בהתאם לגובה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 17.2 °C באזור הסובטרופי ועד 3 °C באזור האלפיני. האזור מכוסה בעננות גבוהה, ולכן הלחות בו וכמות המשקעים היורדת עליו גבוהה. באזורים בגובה שמעל ל-2,000 השלג נשאר על פני האדמה כשישה חודשים בשנה.
היסטוריה

מבחינה גאולוגית הר אומיי הוא חלק מאזור נרחב יותר המכונה "משטח הבזלת הנרחב מתקופת הפרם של אומיישאן" (Permian Emeishan Large Igneous Province) או גם מדרגות אומיישאן, משטח בזלת נרחב (large igneous province) שנוצר על ידי סדרת התפרצויות געשיות שבהן נוצרו כמה שכבות של סלעי יסוד בתור הפרם לפני כ-260 מיליון שנים. הגורם להתפרצויות הוא פעילות מתמשכת של תימרת מעטפת. להתפרצויות אלו נלווה אירוע של הכחדה המונית והמדענים חלוקים בדעה האם התפרצויות אלו היו הגורם לכך.
מממצאים ארכאולוגיים עולה שהאדם ישב את ההר כבר לפני 10,000 שנים, אך ההר קיבל משמעות תרבותית מיוחדת עם הגעת הבודהיזם לאזור. הבודהיזם הגיע לראשונה לסין דרך דרך המשי במאה ה-1 לספירה. איכר שגידל צמחי מרפא בשם פּוּגונְג בנה את המקדש הבודהיסטי הראשון על "הפסגה המוזהבת"(הפסגה השנייה בגובהה בהר) בתקופה זו וכינה אותו "היכל פּוּגוָאנְג". במאה ה-3 התקבלה הדוקטרינה הבודהיסטית של הבודהיסאטווה סמנטבהדרה, הידוע במנדרינית תקנית בשם "פּוּשְׂייֵן" (普贤菩萨), כדוקטרינה השלטת בהר. במאה ה-4, בתקופת שושלת ג'ין, בנה נזיר בודהיסטי סיני בשם חְווֵיצְ'ה לרגלי רכס גְווָאנְשִׂין את "מקדש פּוּשְׂייֵן", מקדש הפעיל עד היום, אם כי כיום הוא קרוי "מקדש וָאנְנְייֵן". במאה ה-6 הפכה סין למרכז עולמי של הבודהיזם, ומחוז סצ'ואן הפך למרכז הזן בודהיזם הסיני, ונבנו בו למעלה ממאה מקדשים. באמצע המאה ה-10 שלח הקיסר טָאידְזו משושלת סונג (שלט 976-960) משלחת בודהיסטית בראשות המלומד גִ'ייֵה להודו. לאחר שגִ'ייֵה חזר לסין הוא התיישב בהר אומיי, עסק בתרגום הכתבים שהביא עמו מהינדית לסינית, והטיף את תורתו. גִ'ייֵה קיבל רשות ליצוק את דמותו של סמנטבהדרה בארד, פסל בגובה של 7 מטרים הנמצא עד היום במקדש "מקדש וָאנְנְייֵן". מאז ההר הפך להר קדוש במסורת סינית. קיסרים משושלות שונות ומלומדים נהגו להעניק תשורות למקדשים ולנזירים הנודעים שהתגוררו בהם, או לכתוב להם שירים המוצגים כיום במקדשים. השירים כתובים על קלף ומוצמדים לעמודים באולמות המקדש, או כהקדשות חקוקות באבן. קיימות הערכות כי במאה ה-15 חיו מעל ל-1,000 נזירים בודהיסטים על ההר, והיו בו מעל למאה מקדשים. תפילה, לימוד והעתקת הכתבים לא היו הפעילויות היחידות במקדשים. מקורות מהמאה ה-16 וה-17 מספרים על נוהג ללמוד אמנויות לחימה במנזרים שעל הר אומיי. סגנונות הלחימה שפותחו במנזרים על ההר נקראים "אומיי פאי וו-שו", זרם בוו-שו.
ב-1939 נתגלו בהר מאובנים של סוג חדש של דינוזאורים. סוג זה קיבל את השם אומייזאורוס על שם המקום בו נתגלה.
מהפכת התרבות (1976-1966) חוללה שמות במנזרים הבודהיסטיים על ההר כשם שפגעה באתרים דתיים אחרים בסין. אחרי שהיא הסתיימה שוקמו מחדש חלק מהמקדשים וכיום פועלים על ההר 26 מקדשים. ב-1996 הכריז ארגון אונסק"ו על הר אומיי ועל האזור הכולל את פסל בודהה הענק בלשאן כאתר מורשת עולמית אחד בשם "נופי הר אומיי והאזור הנופי של הבודהה הענק של לֶשָׁאן".
הערות שוליים

↑  שמו של ההר בפי תושבי האזור הוא "אוּמיי שאן", כלומר הר אוּמיי. שם זה משתקף גם בתעתיק הישן יותר של וייד-ג'ילס מסינית לכתב לטיני -O2-mei2 Shan1 והן בשמו של הדינוזאור שעצמותיו נתגלו בהר, האומייזאורוס. עם זאת, התעתיק הרשמי של הרפובליקה העממית של סין, הפין-יין, גורס Éméi Shān, קרי: "אֵמֵיי שאן", ולכן גם תעתיק זה מקובל. בערך זה נבחר התעתיק המייצג את ההגייה של שם ההר בפי תושבי האזור, אך כאמור שני התעתיקים תקינים.
↑  המקור למספר זה נלקח מה Advisory Body Evaluation של אונסק"ו. אותו מסמך עצמו נוקב במקום אחר במספר 300 מינים אנדמיים.
↑  נכון ל-2009 היה הרכבל מושבת בשל שיפוצים.
↑  The saint statue of Shifang Puxian
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541130805171  BnF: cb15090643n (data)  GND: 4776424-7  LCCN: sh85093560  SUDOC: 134274873  VIAF: 1675149489085193810005   WorldCat (עם VIAF): 1675149489085193810005 
פסל בודהה המוזהב הענק על הפסגה המוזהבת
פסל פּוּשְׂייֵן רכוב על פיל לבן בעל ששה חטים במקדש וָאנְנְייֵן
בריכת הפיל המתרחץ
מקדש בָּאוֹגְווֹ
משה חי אהרוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1896 כרמאנשאה, איראן 
 פטירה:  8 באוקטובר 1957 (בגיל 61 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 תאריך עלייה:  9 בינואר 1953
 
הרב משה חי אהרוני (תרנ"ו - י"ג תשרי תשי"ח, 1957-1896) היה רב, סופר ומתרגם, איש ציבור ופעיל ציוני בקהילה היהודית בכרמאנשאה שבכורדיסטן האיראנית.
ביוגרפיה

אהרוני נולד למרים וליצחק אשר היו בתהליך עלייה מיזד לארץ ישראל ושהתמקמו בכרמאנשאה. בשנת 1904 היה אהרוני לאחד התלמידים הראשונים שלמדו בבית הספר של "כל ישראל חברים" בעיר. בצעירותו הוסמך לרבנות והפך למקורב למנהיג המקומי, הרב הרופא חכים אגא ג'אן. במקביל לעיסוק בתורה, אהרוני התפרנס ממסחר סיטונאי ובניהול חשבונות. בשלב מסוים אף עבדו תחתיו כעשרות עובדים. למד ושלט בשפות רבות, ובהן פרסית, ערבית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. השכלתו כללה גם זיקה ציונית, והוא היה מנוי לשבועון העולם של ההסתדרות הציונית העולמית. הוא אף החל לעסוק בהנהגה ציבורית ודתית, והוביל את ועד הקהילה היהודית בעיר. בשנת 1934 פורסם בירושלים ספר הדרשות שלו "פרדס הדת".
בשנת 1922 התחתן עם מאהי חכימזאדה, צאצאית למשפחת אנוסי משהד.
ב-9 בינואר 1953 עלה לארץ והתיישב עם משפחתו בתל אביב-יפו ובחולון. בשנותיו האחרונות היה פעיל בקהילת עולי פרס, אך התקשה למצוא פרנסה. במקביל, עבד על כתיבת מילון עברי-פרסי אך לא זכה לסיים את כתיבת המילון. הוא נפטר בשנת 1957, ונקבר בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב.
הארכיון האישי של אהרוני כולל כתבי יד, תצלומים אישיים וקהילתיים, מפת הקהילה, פנקסים וכתובות, ומכתבים אישיים. הארכיון שמור בספרייה הלאומית.
הערות שוליים

↑  חכם משה חי כהן יזדי אהרוני: החכם היומי, באתר www.hyomi.org.il
↑  קורות חייו של משה חי כהן-יזדי, באתר כרמאנשאה
↑  ארכיון משה חי כהן יזדי אהרוני | פריט NNL_ARCHIVE_AL990044015400205171 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
זוחלים ימיים

| זוחלים ימיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: זוחלים
קבוצה:: זוחלים ימיים
סדרות
 תניניים  צבים  קשקשאים
שחזור של Acamptonectes
זוחלים ימיים היא קבוצה של זוחלים החיים את רוב חייהם בים ומוצאים בו את מזונם. קבוצה זו איננה ענף או קבוצה טבעית, אלא קבוצה המאגדת בתוכה בעלי חיים מענפים שונים בעלי אפיונים דומים (עקב אבולוציה מתכנסת).
זוחלי הים החלו להופיע בתקופת הפרם שבפליאוזואיקון ולעומת הדו-חיים הם יכלו לחיות ולשחות בים בלי בעיות (הדו-חיים סופגים חומרים דרך עורם מה שבים המלא במלח עלול להיות קטלני). היו סדרות רבות שהחלו לעבור אז לים: מזוזאורוס, איכתיוזאורים, מוזאזאוריים, נותוזאוריים, זאורופטריגיים כמו ההנודוס והפלזיוזאורים (שחלקם היו ארוכי צוואר וחלקם גדולי לסתות), צבי ים גדולים כמו ארכלון, והתנינים הימיים ת'לאטוסוכים. כמו כן היו זוחלים כמו תנינאים גדולים במים מתוקים כמו דיינוסוכוס וסרקוסוכוס ואפילו דינוזאורים כמו הבריוניקס.
לאחר הכחדת קרטיקון-שלישון, היו הרבה פחות זוחלים ימיים מאשר קודם וסדרות רבות של זוחלים ימיים ואף חיות ים אחרות – נכחדו. היצורים ששרדו ופנו לים היו תנינים שונים (תנין הים הוא התנין היחיד ששוחה באוקיינוס), צבי ים, נחשי ים ארסיים ובאיי גלאפגוס גם איגואנה ימית.
ישנם גם כמה מיני זוחלים המצויים במים מתוקים או יודעים לשחות זמן רב כמו: אנקונדה, רוב הצבים, והתנינים ולטאות שונות כמו כוח הנילוס ובסיליסק.
שלא כמו יונקים ימיים ועופות ימיים, לחלק מהזוחלים הימיים יש אפשרות לנשום חלקית חמצן מהעור וכך להיות יותר זמן מתחת למים. אך לעומתם הם אינם יכולים להיות במים קרים ושופעי חמצן ודגים (מלבד הצב הגלדי). בנוסף, הזוחלים הימיים מטילים ביצים ביבשה אם כי חלקם ממליטים ולדות בתוך הים. חלק מהזוחלים הימיים שנכחדו לא יכלו כלל לעלות לחוף, כך שהם השריצו צאצאים חיים בים. הדבר ניכר ממאובנים של איכתיוזאורוס בהמלטה.
התנין דמוי הדג דקוזאורוס בציד פטרוזאורים
אחמד עאבד

אחמד עאבד (בערבית: أحمد عابد; נולד ב-30 במרץ 1990) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת החלוץ בהפועל תל אביב.
קריירת מועדונים

עאבד נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי אחי נצרת, וב-31 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רעננה במסגרת הליגה הלאומית. ב-31 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה, אך בתום עונת 2009/2010 ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ובעונת 2010/2011 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2010 הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 בדרבי מול הפועל נצרת עילית במסגרת גביע הטוטו, ובליגה הלאומית כבש שישה שערים בעונה זו.
לקראת עונת 2011/2012 עבר לעירוני קריית שמונה, ואת הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-27 באוגוסט 2011, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי נתניה. ב-16 באוקטובר 2011 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 וכעבור ארבע דקות כבש את שער הניצחון מול מכבי תל אביב. בחצי גמר גביע הטוטו כבש בדקה ה-117 את שער הניצחון מול הפועל באר שבע, והעלה את הקבוצה לגמר בו ניצחה את מכבי נתניה וזכתה בתואר. בליגה כבש עאבד שני שערים בעונה זו, ובסופה זכה עם עירוני קריית שמונה באליפות הראשונה בתולדות במועדון. בעונת 2012/2013 העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה הראשון בתולדותיה, ועלה כמחליף בהפסד להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין. עונה לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, לאחר שבמשחק הגמר מול מכבי נתניה כבש את שער הניצחון במהלך ההארכה, ובליגה כבש בעונה זו שלושה שערים. גם בעונת 2014/2015 כבש שלושה שערי ליגה, והקבוצה סיימה את העונה כסגנית האלופה. במשחק אלוף האלופים שהתקיים בראשית עונת 2015/2016 מול מכבי תל אביב הבקיע עאבד שער שוויון בהארכה, וקריית שמונה זכתה בתואר לאחר דו-קרב בעיטות הכרעה, ובליגה הבקיע בעונה זו שישה שערים.
ב-29 בינואר 2018 חתם עאבד בגירסונספור מליגת המשנה הטורקית. כעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לפנרבחצ'ה, ובסך הכל ערך עשר הופעות בכל המסגרות עד תום העונה, בהן כבש שער אחד והוסיף חמישה בישולים.
ב-11 ביולי 2018 חזר עאבד לליגה בישראל, וחתם לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–0 על בני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-5 באוגוסט 2018 כבש את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בתיקו 1–1 מול מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, ובליגה כבש ארבעה שערים בעונת 2018/2019, בנוסף לשלושה בישולים.
לקראת עונת 2019/2020 שוחרר עאבד מהפועל תל אביב על אף שהיה תחת חוזה במועדון, ונכנס להליך בוררות מול הקבוצה. ב-15 בינואר 2020, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חזר לעירוני קריית שמונה וחתם עד לסוף העונה.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם עאבד לשנתיים במכבי אחי נצרת.
ב-15 ביוני 2022 חתם במכבי בני ריינה שעלתה לליגת העל.
ב-14 בספטמבר 2023 חתם בעירוני טבריה, איתה העפיל בסיום העונה לליגת העל. ב-18 בספטמבר 2024 חזר להפועל תל אביב וחתם בקבוצה לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, במשחק ידידות מול הנבחרת הצעירה של בלארוס עד גיל 21, ובסך הכל ערך ארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בפברואר 2014 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת. ב-6 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על מקדוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים

אליפות: 2011/2012
גביע המדינה: 2013/2014
גביע הטוטו: 2011/2012
אלוף האלופים: 2015/2016
גביע הטוטו לליגה הלאומית: 2023/2024
הערות שוליים

↑  שירי אלג'ם, ‏רשמי: אחמד עאבד הצטרף להפועל תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 11 ביולי 2018
↑  מאור רחמני, ‏הבורר החליט: עאבד לא יתאמן עם הפועל ת"א, באתר ONE‏, 7 באוקטובר 2019
↑  שמעון אלבז, אחמד עאבד חתם בעירוני קריית שמונה, באתר ynet, 15 בינואר 2020
↑  ענאן עמאשה, אחמד עאבד חתם באחי נצרת, באתר דאבל פס, 19 באוגוסט 2020
↑  רענן ברנובסקי, ‏‏חוזר לליגת העל: אחמד עאבד חתם בבני ריינה לעונה אחת, באתר ספורט1, 15 ביוני 2022
↑  רשמית: אחמד עאבד חתם בהפועל תל אביב, באתר ONE‏, 18 בספטמבר 2024
↑  הדר יעקבי, ‏חיזוק להתקפה: אחמד עאבד חתם בהפועל תל אביב, באתר ערוץ הספורט, 18 בספטמבר 2024
יפעת שאשא-ביטון

יפעת שָׁאשָׁא ביטון (נולדה ב-23 במאי 1973) היא פוליטיקאית ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת מטעם תקווה חדשה. בעבר כיהנה כשרת החינוך, יו"ר מפלגת כולנו, שרת הבינוי והשיכון, שרה בלי תיק, כיו"ר הוועדה לזכויות הילד וסגנית ראש עיריית קריית שמונה. לפני כניסתה לפוליטיקה הייתה אשת חינוך, בעלת תואר דוקטור, וסגנית הנשיא במכללת אוהלו בקצרין.