stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדוליניט
מקור ותפוצה

הגדוליניט נוצר בהתמרה של מגע בעורקים בפגמטיטים של סיאניט או גרניט עשירים בעפרות נדירים לאורך נקודות מגע בין בזלת למונזוניט.
הגדוליניט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Y)" כוללים את המחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי ראסרה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובקולסבה (Kolsva) שבמחוז וסטמנלנד (Västmanland) בשוודיה; באי הידרה (Hidra) - חלק מפלקפיורד (Flekkefjord), ובאיוולנד (Iveland) שבמחוז מזרח אגדר שבנורווגיה; בפיץ בלס (Piz Blas) בקנטון טיצ'ינו שבשווייץ; בחצי האי קולה ברוסיה; בפגמטיט של קליר קריק (Clear Creek) במחוז ברנט (Burnet) בטקסס, וסמוך להקברי (Hackberry), במחוז מוהאבי באריזונה שבארצות הברית; ובלאפסבורו (Loughborough) במחוז פרונטנק (Frontenac) שבפרובינציית אונטריו שבקנדה.
מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Ce)" כוללים את בואר (Buer) - תשעה קילומטרים דרום מזרחית לסקיין (Skien), באזור ביורקדלן (Bjørkedalen) במחוז טלמרק, ובמחצבת בקן (Bakken), טוודלן (Tvedalen) שבנורווגיה; ובטאוורה במחוז גיפו באי הונשו שביפן.
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
גוטליב פון היזלר

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1836 פוטסדאם, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  25 באוקטובר 1919 (בגיל 83) וירצן, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הצבא הפרוסי צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1853–1903   1914 – 1918
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-20   מפקד הדיוויזיה ה-6   מפקד הקורפוס ה-16
 פעולות ומבצעים
 מלחמת שלזוויג השנייה מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה (כמשקיף בלבד)
 עיטורים
   פור לה מריט
 
גוטליב פרדיננד אלברט אלקסיס גראף פון היזלר (בגרמנית: Gottlieb Ferdinand Albert Alexis Graf von Haeseler;‏ 18 בינואר 1836 – 25 באוקטובר 1919) היה גנרל-פלדמרשל גרמני אשר לחם במלחמות איחוד גרמניה במסגרת הצבא הפרוסי, ושימש כמשקיף של צבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

היזלר נולד ב-18 בינואר 1836 בעיר פוטסדאם שהשתייכה אז לממלכת פרוסיה. הוריו היו אלקסיס פון היזלר ואלברטינה פון שרנמרק. משפחתו הייתה משפחה אריסטוקרטית שמוצאה ממגדבורג. הוא למד באקדמיות יוקרתיות בברנדנבורג ובהאלה, ובשנת 1853 התגייס כצוער לצבא הפרוסי.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

היזלר החל את דרכו ברגימנט ההוסרים ה-3 "פון זייטן" (הברנדנבורגי), בדרגת לוטננט שני. בשנת 1860 התמנה לשלישו האישי של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, שהיה אז מפקד הקורפוס ה-3.  בשנת 1864 הוא השתתף במלחמת שלזוויג השנייה, ובשנת 1886 השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ומונה למפקד גדוד ברגימנט ההוסרים ה-15. בשנת 1867 הוא הועלה לדרגת מיור. בין 1870-1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחר שנחתם הסכם השלום מונה לאפסנאי הראשי של כוח הכיבוש הפרוסי שהוצב בצרפת.
בין 1873-1879 פיקד על רגימנט האולאנים ה-11, והחל מ-1879 עמד בראש החוג להיסטוריה צבאית במטכ"ל הקיסרי. בשנת 1880 הוא מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-12, ובשנת 1881 הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1883 הועבר לפקד על בריגדת הפרשים ה-31, ובשנת 1886 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. בין 4 בדצמבר 1886 ל-14 בינואר 1887 פיקד על הדיוויזיה ה-20, ולאחר מכן הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-6 עליה פיקד עד 21 במרץ 1889. בשנת 1889 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובין 24 במרץ 1890 ל-17 במאי 1903 פיקד על הקורפוס ה-16 אשר הוצב במץ.
ב-1903 פרש מהצבא בדרגת גנרל-אוברסט, לאחר חמישים שנות שירות. הוא פרש לאחוזותיו, אולם המשיך בפעילותו הציבורית כחבר בפרלמנט הפרוסי, ובין היתר ניהל מסע לפיתוח בתי ספר מקצועיים ותמך בהכנסת תנועת הצופים לגרמניה מתוך אמונה שישנו פער גדול מדי בין בתי הספר לגיל השירות הצבאי. בשנת 1905 ניתנה לו דרגת גנרל-פלדמרשל. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שב והתגייס לצבא הקיסרות הגרמנית. בשל גילו המבוגר, לא ניתן לו תפקיד פעיל, והוא הוצב כמשקיף בקורפוס ה-16 עליו פיקד בעבר.
ביוגרפיה > אחריתו

עם סיום המלחמה בשנת 1918, פרש מהצבא בשנית. הוא נפטר בעיר וירצן ב-25 באוקטובר 1919, בגיל 83.
ג'ים סינקלייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אוקטובר 1962 (גיל: 62) למיסה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סירקיוז 
 
ג'ים סינקלייר (באנגלית: Jim Sinclair) הוא פעיל זכויות אוטיסטי, שיחד עם קתי ליסנר גראנט ודונה ויליאמס הקים את רשת האוטיסטים הבינלאומית בשנת 1992. בגלל שהיה היחיד מבין השלושה שהיה מחובר לאינטרנט באותה התקופה, הוא הפך להיות הרכז של רשת האוטיסטים הבינלאומית. סינקלייר ממשיך לרכז את הרשת גם כיום.
סינקלייר, אוטיסט שהתחיל לדבר רק כשהיה בן 12, פרסם בשנת 1993 את המאמר הנודע "אל תתאבלו עלינו" ובכך הפך לאחד האבות המייסדים של התרבות האוטיסטית. הוא מוזכר גם בספרה של דונה ויליאמס "מישהי במקום כלשהו", המספר גם על הקמת רשת האוטיסטים הבינלאומית.
עד אמצע שנות ה-90 של המאה העשרים, כנסים בנושא אוטיזם כמעט אף פעם לא כללו מרצים אוטיסטים; סינקלייר, שהיה אחד האוטיסטים הראשונים שהרצו בכנסים, מרבה להרצות בצפון אמריקה ובאירופה, והירצה גם בישראל. הוא מביא לידיעת הציבור את השקפותיהם של אנשי הקשת האוטיסטית.
סינקלייר מעיד שגידלו אותו כילדה, אבל לדבריו הוא בעל גוף אינטרסקסואלי.
ראו גם

קהילה אוטיסטית
הערות שוליים

↑  Harmon, Amy (2004-12-20). "How About Not 'Curing' Us, Some Autistics Are Pleading". The New York Times.
↑  Leith, Sam (16 בפברואר 2013). "Family Differences". The Spectator. {{cite news}}:  (עזרה)
ג'בל מוסא

ערך זה עוסק בהר בחצי האי סיני. אם התכוונתם להר במרוקו, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,285 מטר
 מדינה:  מצרים מצרים
 מיקום:  חצי האי סיני, מצרים
 רכס הרים:  רכס סיני 
 מסלול ההעפלה הקל:  צעידה
 קואורדינטות:  28°32′23″N 33°58′24″E﻿ / ﻿28.53972°N 33.97333°E﻿ / 28.53972; 33.97333
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףג'בל מוסא(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףג'בל מוסא
 
ג'בל מוסא (ערבית جبل موسى – "הר משה") הוא הר בדרום חצי האי סיני אשר לפי מסורת נוצרית מזוהה כהר סיני – ההר שעליו ניתנה התורה לעם ישראל לפי המקרא, במעמד הר סיני.
מיקומו של הר סיני המקראי וזיהויו עם ג'בל מוסא נתונה במחלוקת דתית ומחקרית. המסורת הנוצרית מספרת כי המלכה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, היא שזיהתה את הר סיני בג'בל מוסא. בשנת 527 בנה הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במקום כנסייה נוצרית בשם 'סנטה קתרינה'.
ג'בל מוסא מהווה יעד עבור המטיילים בסיני, בנוסף על הבילוי הנפוץ בסיני הכולל בדרך כלל נופש בחופים השונים בחצי האי. מסלול העלייה להר מתחיל במנזר סנטה קתרינה וכולל עליה בגרם מדרגות נישא וכן טיפוס מתון וארוך עד לפסגת ההר בגובה 2,285 מטר. נהוג לבצע את הטיפוס בשעות הלילה, בדרך כלל בליווי מורה דרך (בערבית: ﺩﻟﻴﻞ – דליל) מקומי, ולהגיע לפסגה על מנת לצפות בזריחה. בשל חשיבותו הדתית של האתר, נוהגות קבוצות של מאמינים מדתות שונות לפקוד אותו.
בשנת 1972 הוקם למרגלות ההר בית ספר שדה "צוקי דוד", על שם סגן דוד תמיר.
צינור הזנה של הר געש

ג'בל מוסא נוצר ככל הנראה כתוצאה מפריצת מגמה כלפי מעלה, ממקום בו חלה המסה חלקית של קרום כדור הארץ. ייתכן וג'בל מוסא הוא שריד עמוק של צינור הזנה של הר געש. בספרו של צבי ענבר "דרום סיני – מרחב שלמה", בהוצאת משרד הביטחון, ניתן תיאור גאולוגי של המקום (עמוד 26 שורה 5): "פסגת הר משה עצמה אינה אלה מילוי הלוע של הר געש קדום, וניתן בנקל לראות באזור את כיוון הזרימה האנכי של הלבה, אשר עלתה וזרמה בעבר דרך לוע זה. הסלעים הוולקניים התגבשו על פני השטח. סלעים כהים אלה דומים לבזלת והם מופיעים בכל חלקי דרום סיני".
ראו גם

מנזר סנטה קתרינה
טיעון מעמד הר סיני
הר סיני
מעמד הר סיני
ג'ים סנסנברנר

פרנק ג'יימס סנסנברנר הבן (באנגלית: .Frank James Sensenbrenner Jr; נולד ב-14 ביוני 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת ויסקונסין, ברציפות מאז 1979 ועד 2021. חבר המפלגה הרפובליקנית, סנסנברנר היה מהוותיקים שבחברי בית הנבחרים בפרט ובחברי הקונגרס בכלל, ובבית הנבחרים היה שני מבחינת ותק רק לדון יאנג מאלסקה. בשנים 1979–2003 נספר מחוז הקונגרס שייצג כמחוז הקונגרס התשיעי. בשנים 1997–2001 היה יושב ראש ועדת המדע של בית הנבחרים, ובשנים 2001–2007 היה יושב ראש ועדת המשפט.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  דיאנה מררו, Rep. Jim Sensenbrenner, Kimberly-Clark heir, sheds last shares of company stock, באתר מילווקי ג'ורנל, 15 ביוני 2010 (באנגלית)
↑  James Sensenbrenner on Foreign Policy, באתר On The Issues (באנגלית)
↑  ניקולס פאדוס, Representative Jim Sensenbrenner of Wisconsin, Republican Mainstay, Is Set to Retire, באתר הניו יורק טיימס, 4 בספטמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007110312  SNAC: w6ms61zk  US Congress: S000244  VIAF: 46550131   WorldCat (עם VIAF): 46550131
ג'סיקה שיפר

ג'סיקה לי שיפר, מדליה (OAM) (באנגלית: Jessicah Lee Schipper, OAM; נולדה ב-19 בנובמבר 1986). היא שחיינית אוסטרלית, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב. אלופת עולם בעלת 8 מדליות מהן 4 זהב ושיאנית עולם לשעבר במשחה ל-200 מטר פרפר ובמשחה שליחות 4x100 מעורב.
ביוגרפיה

ג'סיקה שיפר נולדה בבריזביין, קווינסלנד. עד שנת 2008 היא התאמנה בהדרכתו של המאמן קן ווד לצדם של לייזל ג'ונס וג'ף היוגיל במועדון השחייה רדקליף. היא החליטה לעזוב אותו לאחר אולימפיאדת בייג'ינג כשהתברר לה שמאמנה מכר את תוכנית האימונים שלה ואת שיטת עבודתו למתחרה העיקרית שלה ליו זיג מסין שניצחה אותה באולימפיאדה.  לאחר מכן, עברה להתאמן אצל סטפן וידמר שאימן את אלופות העולם סוזי אוניל, סמנתה ריילי, ג'ונס וליבי טריקט.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה שיפר במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.37 דקות, אחרי סין (3:59.89 דקות) וארצות הברית (4:00.83 דקות).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה שיפר במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב כששחתה במוקדמות. כמו כן, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.22 שניות, המנצחת הייתה בת ארצה פטריה תומאס (57.72 שניות).
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול בשנת 2005 זכתה שיפר ב-3 מדליות, 2 מהן זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא תחרות חדש של 57.23 שניות, לפני בת ארצה ליבי טריקט (לנטון) 57.37 שניות ואוטיליה ינדז'ייצ'אק מפולין (58.57 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא תחרות חדש נוסף של 3:57.47 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.92 דקות) וגרמניה (4:02.51 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה טובה מהשיא העולמי 2:05.65 דקות, 4 מאיות השנייה אחרי ג'דרז'אק שקבעה שיא עולם חדש (2:05.61 דקות) ויוקו נאקאנישי מיפן (2:09.40 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 2006, זכתה שיפר ב-4 מדליות, 3 מהן זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר (47.48 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר (2:06.09 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:56.30 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר (26.65 שניות).
ביוגרפיה > שיאנית עולם

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכו בוויקטוריה, קנדה באוגוסט 2006 זכתה שיפר בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 2:05.40 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.30 שניות. מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:03.82 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן בשנת 2007 זכתה שיפר ב-3 מדליות, 2 מהן זהב במשחה ל-200 מטר פרפר 2:06.39 דקות, לפני קימברלי ואנדנברג מארצות הברית (2:06.71 דקות) וג'דרז'אק (2:06.90 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:55.74 דקות, לפני ארצות הברית (3:58.31 דקות) וסין (4:01.97 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.24 שניות, אחרי טריקט 57.15 שניות ולפני נטלי קוגלין מארצות הברית (57.34 שניות).
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה שיפר ב-3 מדליות, מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 3:52.69 דקות, לפני ארצות הברית (3:53.30 דקות) וסין (3:56.11 דקות). שתי מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.25 שניות, אחרי טריקט (56.73 שניות9) וכריסטין מגנוסון מארצות הברית (57.10 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.26 דקות, אחרי ליו זיג שקבעה שיא עולם חדש (2:04.18 דקות) וג'יאו ליויאנג (2:04.72 דקות) שתיהן מסין.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה שיפר ב-3 מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 2:03.41 דקות ושתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.23 שניות, טוב משיא העולם הקודם, אחרי שרה שסטרם משוודיה שקבעה שיא עולם חדש (56.06 שניות) ולפני ז'יאו ליויאנג מסין (56.86 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:52.58 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש (3:52.19 דקות) ולפני גרמניה (3:55.79 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה שיפר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר (2:06.90 דקות).
באליפות העולם בשחייה הנערכת בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיימה שיפר פעמיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.95 דקות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.64 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שיפר במקום 13 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.21 דקות ובמקום 24 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.17 שניות.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר
הערות שוליים

↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AWR: AWE2462b  Trove: 694074
גוטליב הרינג

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1887 Warmbronn, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באוקטובר 1945 (בגיל 58) Kernen im Remstal, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  צבא הקיסרות הגרמנית 
 דרגה:  האופטשטורמפיהרר 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 
גוטליב הרינג (בגרמנית: Gottlieb Hering;‏ 2 ביוני 1887 – 9 באוקטובר 1945) היה קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר שהשתתף בתוכנית T4 - אותנסיה, והיה מפקדו השני והאחרון של מחנה ההשמדה בלז'ץ במהלך מבצע ריינהרד. הרינג לקח חלק פעיל ברצח העם היהודי וברצח קבוצות מיעוטים נוספות בשואה.
ביוגרפיה

הרינג נולד וגדל בוורמברון, מחוז בעיר לאונברג. לאחר שסיים את חוק לימודיו, עבד בחווה ליד ביתו. בשנים 1907 עד 1909 שירת בחטיבת הפרשים "המלך וילהלם הראשון", ובהמשך שירת בחטיבה בהתנדבות שלוש שנים נוספות. הצטרף לכוח משטרת היילברון בשנת 1912, ובשנת 1914 התחתן והביא לעולם בן אחד.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נקרא לתפעל מכונת ירייה בחטיבת הגרנדירים 123 בשנת 1915, בה לחם בחזית המערבית בצפון צרפת עד להפסקת האש בשנת 1918. על שירותו המבצעי עוטר בצלב הברזל מדרגה ראשונה.
הרינג החל את הקריירה המשטרתית שלו בשנת 1919 כחוקר במחלק הפלילים בגפינגן (Göppingen), עיירה ליד שטוטגרט, והגיע לדרגת קצונה בשנת 1929. בשנת 1920 הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. במהלך תקופת רפובליקת ויימאר הוא יזם פעולות נמרצות נגד המפלגה הנאצית, האס אס והאס אה, ועקב כך כונה "טורף נאצים". בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, חברי המפלגה הנאצית דרשו בתוקף את התפטרותו מהמשטרה. אלא שהרינג היה מיודד עם כריסטיאן וירט, עקב קשרי עבודה קודמים בין השניים משנת 1912, וכך יכול היה להמשיך בעבודתו על אף המחאות האלימות של אנשי האס אס והאס אה המקומיים. במאי 1933 הצטרף הרינג למפלגה הנאצית. בשנת 1934 היה לראש משטרת גפינגן והמשיך בתפקידו בשנת 1939 בשטוטגרט. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח הרינג יחד עם קציני משטרה אחרים לגוטנהאפן (גדיניה) בדצמבר 1939. ניתן לו תפקיד ליישב מחדש את ה"פולק-דויטשן" (גרמנים בתפוצות) בגנרלגוברנמן.
ביוגרפיה > תוכנית T4

הרינג החל לעבוד בתוכנית T4 - אותנסיה לקראת סוף שנת 1940, והיו לו שם מספר תפקידים. לאחר שסיים את פעילותו בגדיניה, נשלח למרכז ההמתה בטירת זוננשטיין, שם שימש כמפקח-מסייע לקצין משטרה בשם שאמל. לאחר פעילותו בזוננשטיין, עמד בראש מרכז ההמתה בהרטהיים. הוא גם עבד במתקני ההמתה הנוספים של תוכנית האותנסיה בברנדנבורג ובהדמר.
מבצע ריינהרד

לאחר תוכנית האותנסיה, הרינג סופח לאס דה בפראג ביוני 1942, ושובץ במבצע ריינהרד במחוז לובלין בפולין. הוא החליף את מקומו של כריסטיאן וירט כמפקד מחנה בלז'ץ מסוף אוגוסט 1942 עד לסגירת המחנה ביוני 1943. לאחר שהימלר ביקר במחנות המבצע במרץ 1943 והתרשם מעבודתו של הרינג, הוא קידם אותו לדרגת האופט-שטורמפיהרר.
אס-אס שארפיהרר היינריך אונבראו, ששירת בבלז'ץ, העיד על הרינג:[דרוש מקור]
"הרינג ווירט היו ללא צל של ספק אנשים מרושעים, וכל סגל המחנה פחד מהם...שמעתי שהרינג ירה בשני שומרים אוקראינים שהביעו את אי שביעות רצונם מהמתרחש בבלז'ץ."
רודולף רדר, אחד הניצולים הספורים ממחנה בלז'ץ, כתב על הרינג:
"לעתים רחוקות הוא נכח במחנה, והגיע אליו רק בהקשר לאירוע מסוים... ברגע שמנוע הגז הפסיק לעבוד. ברגע שיידעו אותו, הוא הגיע רכוב על סוס, הורה שהמנוע יתוקן ולא אפשר לאנשים בתא הגזים לצאת החוצה. הוא נתן להם להיחנק ולמות באיטיות לכמה שעות נוספות. הוא צרח ורעד בזעם. למרות העובדה שהגיע למחנה באירועים נדירים, אנשי האס אס פחדו ממנו כהוגן. הוא חי לבד עם הסניטר האוקראיני שלו, ששירת אותו. אוקראיני זה מסר לו את הדו"חות היומיים."
תדאוזס מיזייוויץ', פולני שחי בכפר בלז'ץ ועבד בתחנת הרכבת, העיד על הרינג:[דרוש מקור]
"פעם אחת המיור, המפקד של מחנה המוות בלז'ץ, המציא סוג חדש של שעשוע: הוא קשר יהודי עם חבל למכוניתו; היהודי אולץ לרוץ מאחורי המכונית ומאחוריהם רץ כלבו של הקצין ונשך את היהודי. הקצין נסע מהמחנה למשאבת המים, שהייתה ברחוב טומסזוסקה בבלז'ץ, ובחזרה. מה שקרה לאחר מכן ליהודי איני יודע. באירוע זה צפו תושבי בלז'ץ."
לאחר מבצע ריינהרד

לאחר סיומו של מבצע ריינהרד וסגירתו של מחנה בלז'ץ ביוני 1943, היה הרינג למפקד מחנה הריכוז פוניאטובה, שבזמן זה הפך לתת-מחנה של מיידנק. עובדי הכפייה בפוניאטובה אולצו לסייע למאמץ המלחמתי של הגרמנים. בימים 3–4 בנובמבר כוח משטרה גרמני הרג את היהודים שנותרו בפוניאטובה במהלך אקציית ארנטפסט (בגרמנית: "מבצע חג הקציר"). הרינג שובץ לאחר מכן עם אנשי אס אס נוספים ממבצע ריינהרד במחנה השמדה בטריאסטה שבאיטליה.
ב-9 באוקטובר 1945 מת הרינג מסיבוכים מסתוריים בחדר ההמתנה בבית החולים ע"ש קתרינה בגרמניה.
היינריך גליי (ששירת בבלז'ץ) יחד עם גוטליב הרינג שותים בירה
ג'ון לוקיץ'

יובאן "ג'ון" לוקיץ (סרבית: Јован "Џон" Лукић, אנגלית: Jovan "John" Lukic; נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
לוקיץ' נולד בצ'סטרפילד להורים סרבים, וכשהיה תלמיד בבית הספר חתם בלידס יונייטד. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באלנד רואד ב-1979, ושיחק עבור לידס ב-165 משחקים. לוקיץ' ביקש לעזוב את לידס, וביולי 1983 הוא הועבר לארסנל תמורת 75,000£, על מנת להחליף את פט ג'נינגס הוותיק באופן קבוע. לקראת אמצע עונת 1984/1985 הוא הפך לשוער הראשון של ארסנל, וזכה בגביע הליגה ב-1987 ובאליפות ב-1989.
בקיץ 1990 החליט ג'ורג' גרהאם (מאמן ארסנל) להחתים את השוער דייוויד סימן מקווינס פארק ריינג'רס, ובאופן אירוני סימן היה מחליפו של לוקיץ' בלידס. לוקיץ' הספיק לשחק ב-277 משחקים במדי ארסנל, לפני שהצטרף מחדש ללידס תמורת מיליון פאונד, ושיחק שם ב-265 משחקים כולל עונת האליפות של 1991/1992 והמקום השני בגביע הליגה של 1995/1996.
לוקיץ' הודח מההרכב של לידס על ידי נייג'ל מרטין, וב-1996 הוא חזר לתקופה שנייה בארסנל. הוא החליף את דייוויד סימן 15 פעמים בעונת 1996/1997, אך לאחר החתמת אלכס מנינגר ב-1997 הוא הפך לשוער השלישי של המועדון. אולם, לאור פציעתו של מנינגר לוקיץ ישב על ספסל המחליפים בהפסד לגלאטסראיי בגמר גביע אופ"א 2000, ולפיכך היה זכאי לקבל את המדליה של המקום השני.
בשנת 2000 הוא חזר למשך זמן קצר להיות השוער הראשון בעקבות פציעת השוערים האחרים, ושיחק שלושה משחקים שהאחרון מביניהם נערך ביום הולדתו ה-40; אחד מהמשחקים היה נערך ב-17 באוקטובר 2000 נגד לאציו, ובזכות כך הוא היה במשך זמן מה השחקן המבוגר ביותר שהשתתף במשחק של ליגת האלופות. שיא זה נשבר מאז על ידי דני ורלינדן, אלסנדרו קוסטקורטה ומרקו באלוטה. לוקיץ' פרש בשנת 2001 והחל לעסוק באימון באופן חלקי.
למרות שלוקיץ' שיחק פעם אחת עבור הנבחרת האנגלית עד גיל 21, הוא מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
בנו של לוקיץ', ג'ון ג'וניור, היה שחקן נוער בנוטינגהאם פורסט שחתם בגרימסבי טאון ביוני 2005. הוא עזב את גרימסבי בסוף עונת 2005/2006, ולא חזר לשחק מאז.
גולאץ' (מאכל)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  טורקי
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 אופן הגשה:  קר
 מרכיבים עיקריים:  עמילן תירס 
 
גולאץ' (בטורקית: Güllaç) הוא קינוח מסורתי ומתוק הנפוץ בטורקיה.
הקינוח מורכב משכבת בצק דקה העשויה מעמילן תירס וקמח חיטה, חלב, מי ורדים, סוכר, אגוזים, פיסטוקים ורימונים.
השם גולאץ' הוא נגזרת של המילה הפרסית (گلانج; Gulanc) והוא מוזכר במילון הפרסי-טורקי משנת 1477.
נהוג להגיש את הקינוח במהלך חודש רמדאן כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הטורקית, קיימת גרסאות שונות נפוצות בעיקר באזרבייג'ן, גאורגיה, וקירגיזסטן.
הערות שוליים

↑  On Bir Ay Seni Bekledik: Güllaç - Yemek.com, https://yemek.com (בטורקית)
↑  yemeknet, Ramazanın En Güzel Tatlısı, Tam Ölçülü, Püf Noktaları İle, ye-mek.net (בטורקית)
↑  güllaç, Nişanyan Sözlük (בטורקית)
↑  Sumbul Ali-Karamali, Growing Up Muslim: Understanding the Beliefs and Practices of Islam, Random House Children's Books, 2013-08-06, ISBN 978-0-385-74096-8. (באנגלית)
↑  Engin Akin, Essential Turkish Cuisine, ABRAMS, 2015-10-06, ISBN 978-1-61312-871-8. (באנגלית)
גוטהולד סלומון

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1784 זאנדרסלבן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1862 (בגיל 78) המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 מדינה:  גרמניה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
משמאל לימין: ישראל קליי, שלמה זלמן (גוטהולד) סלומון ונפתלי פרנקפורטר
שלמה זלמן בן ליפמן הלוי [גוטהולד] סלומון (גרמנית: Gotthold Salomon; ‏1 בנובמבר 1784 – 17 בנובמבר 1862 היה מחלוצי הזרם הרפורמי ביהדות. ממייסדי ההיכל בהמבורג, בית הכנסת הרפורמי הראשון, דרשן ואיש ציבור, מתרגם התנ"ך לגרמנית. חבר האגודה לתרבות ולמדע של היהודים.
תולדות חייו

לימד בבית-הספר היהודי החופשי בדסאו (Herzogliche Franzschule), לצידו של דוד בן משה פרנקל והיה כותב ועורך בכתב העת  "שולמית". ב-1818 עבר להמבורג, שם חבר לישראל קליי, נפתלי פרנקפורטר, יצחק זעקיל פרנקל ומאיר ישראל ברסלאו להקמת "ק"ק בית חדש" (בשמו הגרמני: Neuer Israelitischer Tempel, "בית-התפילה החדש לבני ישראל"). השינויים העיקריים שהוכנסו בסדרי בית הכנסת היו נגינת עוגב (על ידי גוי) בשבת, קריאת קטעי תפילה בגרמנית, השמטה זהירה של קטעים שהזכירו את התקווה לשוב לציון כדי לחדש את עבודת הקורבנות בבית המקדש, ביטול טקס בר מצווה ועריכת טקס קונפירמציה לבנים ולבנות במקומו. התקיימה בבית הכנסת עזרת נשים נפרדת. על-אף שמקימי בית הכנסת הקפידו על כך שאינם סותרים יסודות הלכתיים אלא מנהגים בלבד, יצירת מניין נפרד פגעה בשליטת ראשי הקהל ומחיקת היסודות המשיחיים חרגה מעבר להלכה אל עיקרי האמונה. "בית חדש" עורר מיד התנגדות עזה. דייני העיר אסרו על כניסה אליו וגייסו רבנים מכל אירופה לעזרתם. למרות הפניות לרשויות ומכתבי החרם, עמד בית-הכנסת על מקומו. הוא משך קהל גדול של צעירים, בעיקר מקרב הנשים שאך מעט מהן ידעו די עברית כדי להבין את התפילות בעברית. קליי וסלומון שימשו כדרשנים, ויהודי ספרדי מאמסטרדם בשם דוד מלדולה מילא את תפקיד הש"ץ והבעל קורא כשהוא משתמש בהברה ספרדית. זו נחשבה אסתטית יותר בתקופה בה ניסו האשכנזים בגרמניה להתרחק מזיהויים עם יהדות מזרח אירופה.
ב-1837 פרסם תרגום לגרמנית של התנ"ך בשם Deutsche Volks- und Schulbibel für Israeliten  יחד עם יצחק מנהיימר ובמימונו של הבנקאי סלומון היינה.
ב-1848 נבחר כציר ללנדטאג (בית הנבחרים) של המבורג.
סלומון הרבה לנסוע ולשאת דרשות בין היתר בלונדון, פרנקפורט, וינה ופראג. ב-1844 השתתף בועידת בראונשווייג, בה התכנסו נציגים מכל גרמניה על מנת ליזום שינויים בנוהג הדתי, ועידה שהניחה את היסוד ליהדות הרפורמית כזרם כללי.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה – תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
ג'בל נוקם

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,920 מטר
 מדינה:  תימן 
 מיקום:  תימן מזרחית לעיר צנעא
 קואורדינטות:  15°20′25″N 44°15′10″E﻿ / ﻿15.340399586578°N 44.252649815443°E﻿ / 15.340399586578; 44.252649815443
  (למפת צנעא מוגדלת) ג'בל נוקם(למפת צנעא רגילה) ג'בל נוקם
 
ג'בל נוקם (בערבית: جبل نقم) הוא הר גבוה השוכן ממזרח לעיר צנעא, בירת תימן. בראש ההר נמצאו שרידים של בית כנסת ויישוב יהודי עתיק.
היישוב היהודי

בראש ההר נמצאו שרידים של בית כנסת יהודי עתיק, וחורבות שהיו פעם יישוב יהודי עתיק, עד שגורשו ממנו היהודים במאה ה-12 לעיר צנעא שנמצאת בעמק. החורבות היו נקראים בפי ערביי המקום: "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (=ארמון/מבצר שם בן נוח), או "יַאזַל" (=אוּזָל, שמה העתיק של צנעא, המוזכר בתורה (בראשית י,כז), שם רס"ג מתרגם "אוזל" כ"צנעא"). מסורת בפי זקני תימן, כי בעיר זו התגוררו היהודים לפני שירדו לעיר התחתית בתקופת האסלאם.
קיומה של העיר היהודית נתמך בשתי עדויות של חכמים מתימן מהדור האחרון שביקרו בה, ומצאו שרידים.
אלו דברי הרב יוסף קאפח:
אני ביקרתי בשרידי עיר זו וראיתי שרידי בנייני בתי כנסת יהודיים שניכרים בהם עוד מקומות בנייני היכל הקודש.
וכן כתב בשמו הרב אהרן קאפח, ביתר פירוט.
גם הרב יחיא אלאביץ' ביקר בעיר זו, ומצא שם שופר ארוך ומסולסל אותו לקח, ובו תקע בבית הכנסת שלו בראש השנה את התרועה הגדולה לאחר תפילת מוסף. מממצא זה הוכיח הרב יחיא אלאביץ' ששופר הקודו הוא שופר שנהגו בתקיעתו בתימן עוד מלפני תקופת הרמב"ם, שדעתו היא להכשיר למצווה שופר של איל בלבד, ובזה יהודי תימן לא קיבלו את דעתו.
בית הכלא

בדורות האחרונים, הוקם בית כלא לאסירים ה"שפוטים על עבירות חמורות" במבצר שבראש ההר, ונקרא "אלקלעה".
ראו גם

יהדות צנעא
אלסאילה
צנעא
הערות שוליים

1 2  הרב יוסף קאפח, הליכות תימן, מהדורה ראשונה, ירושלים, עמ' 43-44
1 2 3 4  הרב אהרן קאפח, בנן של-קדושים - מורנו ורבנו הרה"ג יוסף קורח זלה"ה, תהודה 39, אדם בן נון, תשפ"א (2020), עמ' 193
↑  אדם בן נון, פרשת היין בשנת תרצ"ב - השמטה מ'איגרת בוכים' לרב שלום קורח, בתוך: פרופ' יוסף טובי (עורך), תימא, טז, האגודה לטיפוח חברה ותרבות, נתניה, ה'תש"ף