stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף שפירא (מבקר המדינה)
ביוגרפיה > מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור

ב-14 במאי 2012 נבחר על ידי הכנסת לכהן כמבקר המדינה ונציב תלונות הציבור השמיני של מדינת ישראל, והחל את כהונתו ב-4 ביולי באותה שנה.
ב-6 בינואר 2013 פרסם מבקר המדינה את הדו"ח הסופי שלו בפרשת הרפז, ובו ביקורת על התנהלותם של ארז וינר, גבי אשכנזי ואהוד ברק. בעקבות הדו"ח, המליץ שפירא ליועץ המשפטי לממשלה לפתוח בחקירה פלילית מחודשת.
בפברואר 2015, שבועות ספורים לפני הבחירות לכנסת העשרים, פרסם שפירא שני דוחות ביקורת מיוחדים: האחד עסק בהוצאות מעון ראש הממשלה והשני עסק בעליית מחירי הדיור. שני הדוחות זכו לכיסוי תקשורתי נרחב ועוררו דיון באשר לעיתוי פרסומם סמוך כל כך למועד הבחירות לכנסת. דו"ח נוסף שלא פורסם בתקופתו עסק בהתפרצות החצבת בישראל.
גורמים שונים העבירו ביקורת על שפירא, בטענה כי הפך את משרדו לגוף המקדם השקפות עולם.
שפירא סיים את תפקידו ב-4 ביולי 2019.
בינואר 2021 הוצע לשפירא לעמוד בראש ועדת הבדיקה הממשלתית לנושא רכש הצוללות וכלי השיט. תחילה הסכים, אך בהמשך חזר בו מהסכמתו.
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

בשנת 1981 פרסם את הספר "ירושלים תש"ח" בהוצאת משרד הביטחון.
בשנת 1997 היה חבר בוועדת שטרסברג-כהן לבדיקת מעמד הרשמים בישראל.
בשנים 1998–2003 כיהן כיו"ר המועצה הציבורית של קבוצת התיאטרון הירושלמי.
בשנים 2006–2012 היה חבר מערכת כתב העת "רפואה ומשפט" של האגודה לרפואה ומשפט.
בשנים 2011–2012 היה חבר מערכת כתב העת "משפט רפואי וביו-אתיקה" של הקריה האקדמית אונו.
בנובמבר 2021 זכה במכרז לאספקת שירותי ייעוץ לנתיבי ישראל.
בבחירות לעיריית ירושלים ב-2024 הוצב במקום האחרון (מס' 16) ברשימתו של משה ליאון, "ירושלים אחת", בבחירות למועצת עיריית ירושלים.
הערות שוליים

↑  היום: יוסף שפירא יושבע למבקר המדינה בכנסת, באתר ynet, 4 ביולי 2012
↑  ירון דרוקמן, דו"ח הרפז: התככים יצאו משליטה, פוטש לא היה, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2013
↑  יואב זיתון, התגובות לדו"ח המבקר על מסמך הרפז, באתר ynet, 6 בינואר 2013
↑  אמיר בוחבוט‏, דו"ח הרפז: "האיבה וחוסר האמון גברו על האחריות והשכל", באתר וואלה, 6 בינואר 2013
↑  עמוס הראל, תומר זרחין, המבקר ליועמ"ש: לפתוח בחקירה פלילית מחודשת בפרשת מסמך הרפז, באתר הארץ, 4 במאי 2012
↑  רויטל חובל, דו"ח המבקר על בית נתניהו: מצג שווא איפשר העברת סכומים מנופחים לאיש ליכוד חרף איסור מפורש, באתר הארץ, 17 בפברואר 2015
↑  ירון דרוקמן, דו"ח מבקר המדינה על עליית מחירי הדיור: ממשלת נתניהו זיהתה באיחור, באתר ynet, 25 בפברואר 2015
↑  nrg חדשות, דו"ח מבקר המדינה - חלק מהקמפיין נגד נתניהו?, באתר nrg‏, 19 בפברואר 2015
↑   אמיר אורן, פרשנות || עיתוי פרסום דו"ח הדיור: הפעם, מבקר המדינה צודק, באתר הארץ, 22 בפברואר 2015
↑  דו"ח 'צוק איתן': הקבינט הבדיוני של יוסף שפירא, באתר מידה, ‏28 בפברואר 2017
↑  מתנאל בראלי, ‏הנציב שאיש לא מינה, השילוח, 24 בפברואר 2019
↑  יו"ר חדש לוועדת הצוללות: מבקר המדינה לשעבר שפירא, באתר ynet, 10 בינואר 2021
↑  יוסף שפירא: לא אעמוד בראש ועדת הבדיקה לפרשת הצוללות, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
↑  יובל שדה, עד 2,000 שקל לשעת ייעוץ: המכרז שנתיבי ישראל התאימה למידותיו של יוסף שפירא, באתר כלכליסט, 7 בנובמבר 2021
↑  עם הפתעה במקום ה-16: הוגשה רשימת 'ירושלים אחת' בראשות ליאון לבחירות, באתר כל העיר, 20 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007472995405171  VIAF: 308258602   WorldCat (עם VIAF): 308258602
קרול ויטקובסקי

| --- | --- |

"Happy Days",‏ 1909
 לידה:  16 באוגוסט 1860 יאזלובייץ, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 במאי 1910 (בגיל 49) ניוארק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 
קָרוֹל (קארל) ד' ויטקובסקי (בפולנית: Karol Witkowski, באנגלית ידוע בעיקר בשם קארל ויטקובסקי, Karl Witkowski;‏ 16 באוגוסט 1860 – 17 במאי 1910) היה צייר פולני-אמריקני, שצייר דיוקנאות ווסצנות של חיי היומיום באמריקה.
ביוגרפיה

קרול דומיניק ויטקובסקי נולד למשפחה פולנית בעיירה יאזלובייץ שליד בוצ'אץ', באותה תקופה אוסטריה (כיום באוקראינה). כילד צעיר גילה כישרון יוצא דופן ברישום, והוריו שלחו אותו לבית הספר בעיר הסמוכה, צ'ורטקוב. בשנת 1879 התגייס לצבא האוסטרי, שם צבר פופולריות על ידי ציור דיוקנאות של חבריו החיילים הקצינים והמפקדים, כולל דיוקנאות של הגנרל הדוכס וילהלם מווירטמברג (אנ') ושל פלדמרשל-לוטננט עמנואל סלומון מפרידברג-מירוהורסקי (אנ').
ב-1880 עזב ויטקובסקי את הצבא ועבר לקרקוב, שם למד אמנות בין השנים 1881–1883 באקדמיה לאמנויות היפות בקרקוב (אנ') בניהולו של יאן מטייקו. ויטקובסקי למד אמנות גם במינכן תחת קארל פון פילוטי.
בסביבות 1884 היגר ויטקובסקי מפולין, כמו רבים אחרים, ונסע לאמריקה, שם שהה שלוש שנים. באותה תקופה צייר את ציוריו המפורסמים הראשונים של בחורים צעירים. בשנת 1887 עזב את אמריקה והגיע לצרפת. בפריז למד ויטקובסקי באקדמיה ז'וליאן (1887-1888) והמשיך לעבוד על ציורים ודיוקנאות.
בשנת 1889 חזר ויטקובסקי לאמריקה ושהה בה כ-20 שנה, עד מותו. באותן שנים, מלבד ציור דיוקנאות של האליטה באזור ניו יורק, הוא צייר למעלה מ-200 ציורים של צעירים ומצחצחי נעליים, תיעד את חיי היומיום שלהם, בעבודה ובמשחק, לעיתים קרובות עם חיות המחמד. רוב הציורים הללו היו חתומים ”ק. ויטקובסקי”. משנת 1891 ועד מותו היו ציוריו זמינים למכירה במכירות פומביות ובגלריות ציורים באזור ניו יורק. במשך זמן מה היה לו סטודיו משלו בברוקלין, ניו יורק (1903).
עם הגעתו לארצות הברית בשנת 1884 התגורר ויטקובסקי בעיר ניו יורק, ובשנת 1891 עבר לניוארק.
ויטקובסקי נפטר ב־17 במאי 1910 בניוארק עקב הרעלת דם. במותו היה בשיא אונו האמנותי. בשנת 1909 הוא רשם 8 ציורים דרך משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית ובתוך כמה חודשים בלבד של 1910 הוא יצר ורשם 14 יצירות נוספות, גם בחודשים האחרונים לחייו, הוא הציג את עבודותיו ביריד בטקסס וגלריות בעיר ניו יורק.
ציור

קרל ויטקובסקי צייר את האליטה בניוארק (ניו ג'רזי, ארצות הברית) וכישוריו כצייר דיוקנאות לעשירים היו תמיד מבוקשים. אך למרבה האירוניה, ציוריו של מוכרי העיתונים ונערי הרחוב הם שהביאו לו הכרה מתמשכת. ציורי הילדים שלו מדהימים בזכות השילוב המוזר בין סנטימנטליזם וריאליזם. כאמן אירופי בולט, קרל ויטקובסקי נתן מבט חדש לחלוטין על חיי מוכרי העיתונים האמריקאים, ציוריו מאופיינים בהומור ובהירות, הם רציניים והומוריסטיים באותה העת.
גלריה

קופסת תולעים
נערה עם פרח
קוטפות חרציות
צייר
הסוד
משחקים בגולות
מצחצחי הנעליים
חדשות המלחמה
מצחצח נעליים
הערות שוליים

↑  "News of Brooklyn: Gossip of the Borough"
↑  https://sites.google.com/site/academiejulian/w/witkowski
↑  Library of Congress. Copyright Office., Catalog of Copyright Entries, 1909 Engravings, Prints Etc. Jan-Dec New Series Vol 4 Part 4, U.S. Govt. Print. Off., 1909. (בenglish)
↑  American Art Annual, MacMillan Company, 1911. (באנגלית)
↑  Wistar, Caspar To Women’s Political Caucus of New Jersey, what-when-how.com
↑  ""The Brooklyn Daily Eagle" on 8 June 1902", web.archive.org, ‏2013-11-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1078318751  ISNI: 0000 0004 2443 5711  RKD: 85155  SNAC: w6t18wzz  ULAN: 500031085  VIAF: 49813984   WorldCat (עם VIAF): 49813984
טוב לי

טוֹב לִי הוא אלבום הסולו השני של הזמר החסידי-אמריקאי לוי פולקוביץ. את האלבום הפיק המפיק המוזיקלי אברהם מרדכי שוורץ. האלבום יצא בשנת 2017 והוא כולל 10 רצועות.
בשנת 2019 חבר לזמר והיוצר הדתי לאומי יצחק מאיר לדואט משותף. השניים הוציאו יחד קליפ על השיר ליבי מתוך האלבום, השיר בלחן של אנשי פרידמן ומילותיו של רבי אברהם אבן עזרא, הקליפ צולם בבית כנסת בשכונת נחלאות בירושלים. לשיר ליבי מספר גרסאות כיסוי בהם של אהרלה סמט ומוטי ויזל. קאבר נוסף לשיר של דובי מייזלעס ומקהלת נרננה.
גרסת כיסוי לשיר טוב לי בלחן של הרשי רוטנברג, הוציא יוסף משה כהנא באלבום לחיים טיש, קומזיץ 4.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | מעבד | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ליבי  | צמאה נפשי | אנשי פרידמן | אודי דמארי | 5:22 |
| 2. | סוד של משקה  | אברהם מרדכי שוורץ | אברהם מרדכי שוורץ | רובי בנט | 7:12 |
| 3. | וכל מאמינים  | וכל מאמינים | אברהם מרדכי שוורץ | אודי דמארי | 4:15 |
| 4. | טוב לי  | משלי, תהילים קי"ט | הרשי רוטנברג | יואלי דיקמן | 5:55 |
| 5. | קנקן  | אברהם מרדכי שוורץ | אנשי פרידמן | אודי דמארי | 4:23 |
| 6. | אחד המרבה  | אברהם מרדכי שוורץ | וואלווי ליכטנשטיין | לייב יעקב ריגלר | 6:27 |
| 7. | ימות המשיח  | אברהם מרדכי שוורץ | פיני אסטרייכר | אודי דמארי | 4:28 |
| 8. | המלאך  | הרשי רוטנברג | הרשי רוטנברג | אברומי גורארי' | 6:19 |
| 9. | על הניסים  | על הניסים | שרולי ליפשיץ | אודי דמארי | 4:19 |
| 10. | צווי ברודער  | ר' יום טוב ערליך | ר' יום טוב ערליך | אחיה אשר כהן אלורו | 10:04 |
השתתפו בהקלטות

לוי פולקוביץ
אודי דמארי
אברהם מרדכי שוורץ
מוישי קרויס
מקהלת שירה
מקהלה: אלי שפריי, אהרלה סמט, יוסי ארגל, יוסי רובין, ישראל מרדכי דרומער, לייבי פאסטן, יואלי גאנדל, יענקי אונגאר, ימי האס, שרולי ליפשיץ, משה שפריי, אברהם יודא עקשטיין, יעקב רוטבלט, סיני ברמץ
הערות שוליים

↑  אליעזר חסיד, לוי פולקוביץ ויצחק מאיר חברו יחדיו לביצוע מרגש • צפו, באתר בחדרי חרדים
↑   ליבי ובשרי, בביצוע אהרלה סמט, מוטי ויזל, סרטון  באתר יוטיוב
↑  א-ל אחד, דובי מייזלעס, להאזנה באתר יוטיוב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 578b4c4e-d288-408d-8cf1-d93c95a97b5e
משה מאיה

הרב מאיה בשנת 1992
הרב משה מאיה (נולד בי"ב באב ה'תרצ"ח, 9 באוגוסט 1938) הוא ראש כולל "זיכרון משה", ראש ישיבת "עטרת שלמה" בתל אביב, ורבה הספרדי של שכונת יד אליהו בעיר, זקן חברי מועצת חכמי התורה ויושב-ראש רשת מעיין החינוך התורני, וחבר הכנסת ה-13.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה, ולמד בתלמוד תורה "שארית ישראל". לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף בירושלים, וכן בישיבות באר יעקב, בקול תורה בירושלים וישיבת פוניבז' בבני ברק.
אחר נישואיו הוסמך לרבנות.
החל משנות השמונים מכהן כראש ישיבת וראש כולל "זיכרון משה" בתל אביב.
מכהן מאז 1963 כרב שכונת "יד אליהו" בתל אביב. בתקופת כהונתו של הרב עובדיה יוסף כרבה של תל אביב-יפו שימש הרב מאיה כיד ימינו[דרושה הבהרה].
הרב מאיה שימש כמזכיר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנים 1990–1999, ולימים הפך לחבר המועצת.
בשנת 1992 כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 ושימש כסגן שר החינוך והתרבות תחת השרים שולמית אלוני ואמנון רובינשטיין עד פרישת ש"ס מהקואליציה בספטמבר 1993.
קיבל את אות יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 2009.
משמש גם כנשיא רשת בני יוסף.
בשנת 2023, אחר פטירת הרב שמעון בעדני הוכתר בעיתון הדרך כ"זקן מועצת חכמי התורה", אך לאחר צירופם של הרב שלמה בן-שמעון והרב אברהם סלים למועצה, הוא אינו עוד זקן חבריה, אבל כן הוותיק מביניהם ולכן ממשיך להיות מכונה בפרסומי ש"ס בתואר זה.
הערות שוליים

↑  משה מאיה באתר הכנסת
↑  הכתרת יקירי תל–אביב-יפו תשס"ט - 2009, באתר עיריית תל אביב-יפו
| מועצת חכמי התורה |
| --- | --- | --- |
| מנהיג | הרב משה מאיה |  |
| מנהיגים בעבר | הרב עובדיה יוסף • הרב שלום כהן |  |
| חברים בעבר | הרב שמעון בעדני • הרב דוד יוסף |  |
| חברים בהווה | הרב יצחק יוסף • הרב ראובן אלבז • הרב אברהם סלים • הרב שלמה בן שמעון • הרב שמואל בצלאל • הרב שלמה מחפוד • הרב יהודה כהן |  |
| רבנים שפרשו מהמועצה | הרב שבתי אטון • הרב גבריאל טולדנו |  |
| מזכירים | יחזקאל אסחייק • הרב משה מאיה • רפאל פנחסי • אמיר קריספל • יואב בן צור |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיים דוד נוסבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1860 לוצק, אוקראינה 
 פטירה:  3 באפריל 1944 (בגיל 83) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
חיים דוד נוסבוים (1860–1944) היה משפטן ומשורר עברי.
ביוגרפיה

הלך בעקבות סבו, שהיה בחסידות סדיגורה, שם היה עד גיל 20. בהמשך יצא לצ'רנוביץ וגר עם א.אייזנר (שהיה רבה של קורולובקה). ב-1897 עבר לארצות הברית וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו-יורק בשנת 1903. החל לכתוב יצירות בשפה האנגלית, ופרסם שירים ופרוזה בעיתונים וכתבי עת בשפה זו. התחיל לכתוב שירים בעברית בעקבות חיים נחמן ביאליק אשר פורסמו בשני ספרים: "שירים" ו"מלא הקומץ" (שירים, זכרונות וכתבים). נוסף על הכתיבה באנגלית ובעברית, נוסבוים גם תרגם שירה בגרמנית ויידיש.
פרסומים > ספרים

מלא הקמץ : קובץ שירים, זכרונות וכתבים, דפוס אלפא פרעס (ניו יורק ה'תרפ"א).
שירים, The Marlborough Craft Press (ניו יורק ה'תרפ"ג).
הערות שוליים

1 2  חיים דוד נוסבוים, מתוך אתר פרויקט בן יהודה
↑  מתוך הקטלוג של גצל קרסל בספריה הלאומית
↑  נוסבוים, חיים דוד, מתוך אתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506209205171  ISNI: 0000 0000 4762 0902  LCCN: nr00032095  VIAF: 308280225   WorldCat (עם VIAF): 308280225 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משוררים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חיים דוד נוסבוים".
תיאטרון מרכז העיר

| --- | --- |

קיר הזיכרון לתיאטרון מרכז העיר בתיאטרון קטונה יוז'ף
 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 מייסדים:  ארתור בארדוש 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1917
 תאריך פתיחה רשמי:  1917 
 תאריך פירוק:  1951 
 
 קואורדינטות:  47°29′37″N 19°03′17″E﻿ / ﻿47.493693131776°N 19.05475829333°E﻿ / 47.493693131776; 19.05475829333
 he
 
תיאטרון מרכז העיר (בהונגרית: Belvárosi Színház) הוא התיאטרון החשוב מבחינה היסטורית של ארתור בארדוש בבודפשט, בירת הונגריה, אותו ניהל עם הפסקות קטנות במשך כמעט שלושה עשורים. התיאטרון הולאם ב-1949, ובשנת 1951 פעל תחת השם "תיאטרון קטונה יוז'ף", כתיאטרון הקאמרי התיאטרון הלאומי של בודפשט. בשנת 1982, תחת אותו השם של "תיאטרון קטונה יוז'ף" התחיל לפעול תיאטרון - חברה עצמאית שמתחזקת עד היום את מורשת בארדוש.
הבניין

התיאטרון נבנה בחצר בית של רחוב "נסיך הכתר" לשעבר - כיום רחוב שאנדור פטפי מס' 6 בניין דירות בסגנון אר נובו, שהיה מבוסס על העיצובים של אלק פאלוש. הוא נועד במקור כבית קולנוע, אך לא קיבל לשם כך רישיון הפעלה. עם זאת, התעקשותו של ארתור בארדוש הביאה לתוצאות, תחילה הצליח לנהל קברט ולאחר מכן "תיאטרון אמיתי", שנחשב למוסד מודרני למרות הלוגיסטיקה הגרועה שלו. אזור הצפייה היה אינטימי, ענה במלואו על הציפיות של התקופה.
במה מסתובבת הוקמה במקום, לראשונה באימפריה האוסטרו-הונגרית (1916). התיאטרון נבנה מחדש בין 1975 לבין 1981 על בסיס תוכניותיהם של מריה שיקלוש ושותפתה. החלל הפנימי השתנה, התאים והקישוטים המסורתיים של תחילת המאה ה-20 הוסרו. האר נובו היה כבר נחלת העבר. המתכננות לא יכלו אמנם לשנות באופן משמעותי את המאפיינים הפיזיים של הבמה, אבל הם ביצעו כמה חידושים, בעיקר בטכנולוגיית התאורה והסאונד. על בסיס כל אלה קיבל המבנה דירוג "מודרני", למרות שניתן היה למגר לחלוטין את סכנת הסגירה שלו רק כעבור כמה שנים.
קברט ואחר כך תיאטרון > הבמה המודרנית (1916–1917)

ארתור בארדוש ולהקתו עבר לרחוב קורונהרצג (נסיך הכתר) ב-18 בנובמבר 1916. זה היה בעל סיכון לפתוח תיאטרון באזור הזה, וזה נפתח בשם "הבמה המודרנית". זו הסיבה שבכרזות של ההצגות הראשונות נרשם שזה הקברט של שדרת אנדראשי. ההצלחה הייתה גדולה מהצפוי, ההצגות נערכו בפני תיאטרון בתפוסה מלאה. הצגת מופעי קברט האיכותיים הייתה זו שהתגברה על התחרות הגבוהה. ההצלחה הגדולה כמו גם העניין שלו בתיאטרון, הפנה יותר ויותר את תשומת לבו של בארדוש לתיאטרון של ממש.
קברט ואחר כך תיאטרון > תיאטרון מרכז העיר (1917–1951)

ב-1917 בארדוש קיבל אישור להציג מחזות באורך מלא ואימץ את השם "בלווארושי סינהאז", כלומר תיאטרון מרכז העיר (בתרגום מילולי "תיאטרון העיר הפנימית" או "דאונטאון"). בשנת 1926, לאסלו באוטי החליף אותו כמנהל. בין השנים 1929 לבין 1932, ינה הלטאי, פאל ברודי ומלכיאור לנדייל היו גם המנהלים. מ-1932 עד 1939, התיאטרון נוהל שוב על ידי בארדוש עצמו. כיהודי הוא כבר לא יכול היה לנהל את התיאטרון ומי שבא אחריו בשנת 1939 היה ג'רג' פטקוש שהשכיר את התיאטרון לצורכי קולנוע - עקב המשבר הכלכלי - ולכן ועדת המשמעת של לשכת השחקנים הוציאה אותו מרשימת החברים. ב-9 במאי 1945 התיאטרון נפתח מחדש  בניהולו של בארדוש בפעם השלישית. ב-1948 הפכה ז'וז'ה שימון למנהלת. אולם בשנת 1949, התיאטרון הולאם, ופרנץ שנדרור הופקד על תפקידו של המנהל.
עשרות של שחקנים מפורסמים שיחקו בתיאטרון בשנות קיומו.
קברט ואחר כך תיאטרון > תיאטרון מרכז העיר (1917–1951) > כמה בכורות יוקרתיות (מבחר)

1920 : קרל סלובודה : שלוש כוסות תה
1929 : פרידייש קארינתי - מלכיאור לנדייל : יאנוש ללא אדמה
1931 : שעון זהב ארנה ספ
1931 : אוטו אינדיג : הכלה מטורוצקו
1936 : ג'ורג' ברנרד שו ז'אן ד'ארק. שחקנים ראשיים: אלמה בולה ואנטאל פאגר
1946 : רומיאו ויוליה : שייקספיר. הדמות הנשית הראשית הייתה אליס פנייש, ואת רומיאו גילם פרנץ קאלאי.
לקריאה נוספת

תיאטראות בודפשט anno
תיאטרון קטונה יוז'ף: ארתור בארדוש ותיאטרון מרכז העיר
מאגר תיאטרון
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Magyar színháztörténet, 1920–1949 – Intézménytörténet (A Belvárosi Színház)". אורכב מ-המקור ב-2016-03-07.
תמונת בכורה, שוליית הקוסם: (משמאל לימין) רודולף שומוג'ווארי, אידה טוראי, שאנדור הבשי, לאסלו סילאשי
לוח לזכרו של המייסד בלובי התיאטרון דהיום.
יעקב בזק

| --- | --- |

יעקב בזק
 לידה:  31 באוקטובר 1925 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  24 בנובמבר 2019 (בגיל 94)
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 24 בנובמבר 2019 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 בנובמבר 2019 
 תפקידים בולטים:  שופט בית משפט השלום ('54-'73)   שופט בית המשפט המחוזי ('73-'95)   סגן נשיא בית המשפט המחוזי ('89-'95)
 צאצאים:  חיים בזק 
 
חתימתו
יעקב בזק (31 באוקטובר 1925, י"ד בחשוון ה'תרפ"ו – 24 בנובמבר 2019, כ"ו בחשוון ה'תש"פ) היה פרופסור למשפטים ושופט ישראלי. בשנת 1954 התמנה לשופט בבית משפט השלום בירושלים כשופט הצעיר ביותר בישראל, וסיים את כהונתו השיפוטית בשנת 1995 כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים וכשופט הוותיק ביותר בישראל, לאחר ארבעים ואחת שנות שיפוט.
כתב ספרים ומאמרים רבים בתחומים: משפטים, משפט עברי, משפט פלילי ומקרא - בעיקר על מזמורי תהלים.
ביוגרפיה

יעקב בזק (ביזינסקי) נולד בירושלים לשושנה ובצלאל בזק, שעלו לארץ ישראל מפולין בעלייה הרביעית, סמוך לאחר נישואיהם, מתוך מניעים ציוניים-דתיים. אביו היה מראשוני הפועל המזרחי וייצג מפלגה זו באספת הנבחרים, ולאחר מכן היה חבר הנשיאות של הוועד הפועל הציוני וסגן הנשיא של התנועה העולמית של המזרחי – הפועל המזרחי.
בזק היה פעיל ומדריך בבני עקיבא. בשנת 1943 סיים לימודיו בבית המדרש למורים "מזרחי" בירושלים. הוא היה מורה ומדריך במשק ילדים מוצא שהוקם אז על ידי נשות המזרחי באמריקה לקליטת ילדים פליטי השואה.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים פילוסופיה, פסיכולוגיה, תולדות עם ישראל וספרות עברית. במקביל שימש קצין הסברה בגדנ"ע. בשנת 1945 החל ללמוד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים ובשנת 1950 הוסמך כעורך דין.
עבד כעורך דין במשרד עו"ד אליהו מרידור ובספטמבר 1954 התמנה כשופט בבית משפט השלום בירושלים, השופט הצעיר ביותר שמונה עד אז בישראל. בשנת 1958 הוא ישב בדינם של ראובן גרינברג וישראל אלדד שהואשמו בארגון מחתרת, וזיכה אותם. באוגוסט 1959 שפט בדינם של 20 מתפרעים שהשתתפו במהומות עדתיות בבאר שבע שאירעו במקביל לאירועי ואדי סאליב.
בשנת 1968 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. כיהן כנשיא העמותה "האקדמיה לפסיכיאטריה ומשפט בישראל". מאז פרישתו מכהונתו כשופט, בשנת 1995, לימד בקריה האקדמית אונו משפט עברי וקרימינולוגיה. משנת 1996 ועד למותו שימש כבורר.
באוגוסט 1973 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד בו כיהן עד לפרישתו בשנת 1995. בשנת 1960 הוסמך כדוקטור למשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלו בנושא "האחריות הפלילית של הלקוי בנפשו" פורסמה לאחר מכן כספר שנדפס בשלוש מהדורות. בשנת 1989 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי.
בשנת 2018 קיבל את אות יקיר המשפט העברי.
ביוגרפיה > כשופט

יעקב בזק ישב בראש ההרכב שדן במשפטם של חברי המחתרת היהודית, ובחר להקל בעונשם לאור עברם וחרטתם. הוא דן גם במשפטם של הדירקטורים בבנק צפון אמריקה וקבע בהחלטה תקדימית את אחריותם האישית להתמוטטות הבנק. הוא קבע כי הדירקטורים לא עמדו בסטנדרט ההתנהגות הנדרש מדירקטור סביר וכן כי חוסר המעש של הדירקטורים יצר אווירת הפקרות שאיפשרה מעילות בכספי הבנק.
שפט במשפטים נוספים שעוררו עניין ציבורי רב:
יונה אברושמי שנאשם ברצח אמיל גרינצווייג.
הרב מאיר כהנא שהואשם בקשירת קשר להסתה לרצח.
יצחק דרורי ("המוח") וחבריו שהואשמו בפריצת הכספות בבנק הפועלים בירושלים.
החלטתו להתיר ניתוח של אשה בהריון כדי להציל את חיי העובר, במקרה שהאשה תגיע למצב של מוות קליני (האשה התאוששה כעבור שבוע וילדה את בתה בלידה טבעית).
כיהן מספר פעמים כיו"ר ועדת הבחירות של הרבנים הראשיים. ישב בראש הוועדה שנתמנתה ב-1998 על ידי הממשלה לדון במצבם של חולי הנפש פליטי השואה המאושפזים בבתי החולים לחולי נפש בישראל.
בשירות מילואים היה שופט בבית הדין הצבאי לערעורים בדרגת אלוף-משנה.
בדצמבר 1996 מונה בזק, כשופט בדימוס, על ידי נשיא בית המשפט העליון, למפשר בתיקים אזרחיים. הוטל עליו לגשר בפרשת נחמני. במקרה הנדון, הבעל והאישה הסכימו ביניהם להשתתף בהפריה חוץ גופית. בזמן הליך ההפריה נפרדו בני הזוג והבעל חזר בו מהסכמתו. בית המשפט דן באפשרות לאכוף על הבעל לקיים את התחייבותו. חבר השופטים נחלק בדעותיו, אך כולו התייחס להסכם שנכרת בין השניים כאל חוזה. גם השופטים שהתנגדו לקבלת העתירה דחו אותה על סמך טיעונים חוזיים. יעקב בזק, בתפקידו כמפשר הצליח להשיג פשרה בין בני הזוג נחמני.
משפחתו

בשנת 1953 נישא לשרה לבית מנדלוביץ ולהם שלושה בנים ובת אחת:
בנו הרב חיים בזק, אב בית דין בבית הדין הרבני בצפת.
בנו הרב אליהו בזק, ר"מ בישיבת ההסדר מצפה רמון ובישיבת הר המור בירושלים.
בנו הרב מאיר בזק, ר"מ בישיבת מעלות.
בתו תמר בזק-רפפורט, שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים.
ספריו

בזק חיבר ספרים ומאמרים בתחומים שונים: משפטים, משפט עברי ומשפט פלילי ובתחום מדעי היהדות.
ספריו > חוק ומשפט

השופט בדין העברי, ספריית המשפט העברי, משרד המשפטים
אחריותו הפלילית של הלקוי בנפשו, פרסומי הפקולטה למשפטים, ירושלים, מהדורה שלישית 1985
הלכות מיסים במקורות העבריים, המוזיאון למיסים, ירושלים, 1964
משפט והלכה – אנתולוגיה של ספרות השו"ת, חלק ראשון – תקופת הראשונים, יבנה 1971
משפט והלכה – אנתולוגיה של ספרות השו"ת, חלק שני – תקופת השולחן ערוך, יבנה, 1975
הענישה הפלילית, דרכיה ועקרונותיה, דביר 1981
משפט ופסיכיאטריה: אחריותו המשפטית של הלקוי בנפשו, נבו, 2006.
משפט עברי: סוגיות נבחרות במשפט העברי לדורותיו בהשוואה למשפטי ימינו, מוסד הרב קוק, תשע"ד
ספריו > מדעי היהדות

במזמורי ספר תהלים הוא עמד על מבנים גאומטריים ועל הקישוט המספרי במזמורים. ואלה ספריו:
צורות ותכנים במזמורי תהלים – על שבעת המזמורים האלפביתיים, הוצאת דביר, 1987
שיר של יום בתהלים, המחלקה לתרבות תורנית שעל יד ההסתדרות הציונית, 1985
מזמורי תהלים בתפילות השבת, הוצאת יבנה, 1991
הקישוט המספרי במזמורי תהלים, הוצאת ראובן מס, 1999
למעלה מן החושים, על תופעות על חושיות במקורות היהודיים ובמחקרי ימינו, הוצאת דביר, תל אביב 1968
ספריו > ביבליוגרפיה

לפי עניות דעתך, כבוד השופט: פרקי חיים של שופט בירושלים, ירושלים, ספריית בית אל, תשע"ח
חלק מספריו ומאמריו תורגמו לאנגלית.
הערות שוליים

1 2  אריה דיין, דיוקן - פרופ' יעקב בזק - שופט המחתרת, כותרת ראשית, 5 ביוני 1984
↑  הודעה על מינוי שופטי שלום, 20 בספטמבר 1954, ילקוט הפרסומים 375, עמ' 25
↑  10 שופטים חדשים מושבעים, מעריב, 8 בספטמבר 1954
↑  משפט שייב רומק מתחיל היום, דבר, 18 בספטמבר 1958
↑  גבריאל שטרסמן, סיפורי חיים של 20 נאשמים, מעריב, 23 באוגוסט 1959
↑  הנשיא מינה שופטים, דבר, 28 באוגוסט 1973
↑  שופט השלום י. בזק יוכתר בתואר דוקטור, דבר, 2 במרץ 1961
↑  בעיה משפטית ואנושית, מעריב, 17 באפריל 1964
↑  גיל קלנר, ‏זוכי אות המשפט העברי: ד"ר איתמר ורהפטיג ופרופ' יעקב בזק, באתר "סרוגים", 16 בספטמבר 2018
↑  אבינעם בר יוסף, נאשמי המחתרת נהנו מעונשיו הקלים של השופט יעקב בזק, מעריב, 23 ביולי 1985
↑  גזר דינו של יונה אברושמי, באתר "ישראל - הסיפור המתועד" של ארכיון המדינה
↑  משפט הרב כהנא נדחה כדי לאפשר פניה, דבר, 13 במרץ 1974
↑  שמואל הוגו ברגמן, העובדות שלמעלה מן החושים, מעריב, 15 בנובמבר 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258324205171  GND: 1135617708  ISNI: 0000 0000 7144 8858  LCCN: n79061000  NTA: 073434817  VIAF: 91249764   WorldCat (עם VIAF): 91249764
מתוטרקסט

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  454.171 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D (אוסטרליה), קטגוריית סיכון X 
 מזהים
 קוד ATC:  L01BA01, L04AX03 
 מספר CAS:  59-05-2
 PubChem:  126941
 ChemSpider:  112728
 
מבנה מולקולרי של מטוטרקסט ושל פולאט
מתוטרקסט (Methotrexate; בעבר Amethopterin) הוא אנטי-מטבוליט, השייך לקבוצת התרופות הכימותרפיות המטבוליטיות. נוגד חומצה פולית אשר ניתן כתרופה כימותרפית, במטרה לסייע בטיפול בסוגים מסוימים של מחלת הסרטן, בהם סרטן השד, סרטן שלפוחית השתן וגידולים סרטניים בשלד, כמו-גם במספר סוגי לוקמיה. שימוש נוסף הוא לסיום היריון חוץ-רחמי. מינון נמוך של מתוטרקסט הוכח כיעיל מאוד עבור ניהול של דלקת מפרקים שגרונתית, פסוריאזיס, בטיפול בחולי פסוריאזיס הסובלים מדלקת מפרקים פסוריאטית ובמחלת קרוהן.
מבנה ואופן הפעולה

המבנה הכימי של מתוטרקסט מבוסס על מבנה המולקולה חומצה פולינית הנמצאת בגוף באופן טבעי, וחוסם באופן זה את יכולתם של התאים הסרטניים להתרבות. התרופה עשויה לפגוע גם בהתרבותם של תאי גוף בריאים, ולגרום למספר תופעות לוואי. לעיתים נותנים לחולה חומצה פולית יממה לאחר מתן המתוטרקסט, כדי לסתור חלק מתופעות הלוואי שלה. הטיפול במתוטרקסט נמשך בדרך כלל בין ארבעה לחמישה ימים בחולי סרטן, וכפעם בשבוע בדלקות מפרקים.
תופעות לוואי נפוצות

פגיעה במערכת החיסונית של הגוף ("ספירות לבנות"), מה שמקשה על הגוף להילחם בזיהומים.
כאבי ראש, כאבי שרירים, שיעול, בחילות, שלשולים, כאב גרון, כאב בעת הטלת שתן או תחושת צמרמורת.
עייפות וקוצר נשימה עקב ירידה במספר תאי הדם האדומים (אנמיה).
נטייה לדימום בקלות רבה יותר (מן האף ומן החניכיים למשל), עקב ירידה במספר הטסיות.
כיבים לאורך כל מערכת העיכול.
תופעות לוואי אלה עשויות להופיע כשבוע מיום תחילת הטיפול, ובדרך כלל נעלמות תוך 3 עד 4 שבועות.
עדנאן מילאד

עדנאן מילאד (בערבית: عدنان میلاد) (נולד ב-29 דצמבר 2000) הוא לוחם טאקוונדו ערבי-ישראלי קטוע-יד, סגן אלוף המשחקים האירופיים הפאראלימפיים (רוטרדם 2023) בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג, ובעל מדליית ארד באליפות אירופה (2024).