stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד סימונס
הערות שוליים

↑  Romano, Tricia (23 בדצמבר 2009). "A Celebrity Sweats: It's Richard!". The New York Times. נבדק ב-22 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  איתן גפן, כוכבות "שעת כושר" נזכרות במלך הקלטות שמת: לאן נעלם כל הפאן הזה?, באתר ynet, 26 ביולי 2024
↑  Sullivan, Andrew (12 בדצמבר 1999). "The Way We Live Now: Counter Culture; Not a Straight Story". New York Times. p. §6 p.4. נבדק ב-2009-04-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Garelick, Rhonda (בספטמבר 1995). "Outrageous Dieting: The Camp Performance of Richard Simmons". Postmodern Culture. Johns Hopkins University Press. 6 (1). ISSN 1053-1920. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Kendall, Lori (22 במרץ 2008). "James Bond, Peter Pan, and A Sticky Night of Love: irony and masculinities in amateur animated videos". The Journal of Men's Studies. 16 (2): 124. ISSN 1060-8265. The montage of Gay Peter Pan's phone contacts includes out celebrities like Richard Simmons and Rosie O'Donnell {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Rinaldi, Ray Mark (23 באפריל 2000). "Heroes are hard to find when the're hiding". St. Louis Post-Dispatch. p. F3. We've always allowed gay men on the tube — did anyone besides my grandmother really think Liberace was heterosexual? What about Paul Lynde? Richard Simmons? — but the rules are clear. It's all right to be a flamer as long as you agree to keep it secret {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אנדי מרטינו, The Haunted Twilight if Richard Simmons, באתר ניו יורק דיילי ניוס, 12 במרץ 2016
↑  Missing Richard Simmons
↑  רבקה סולימאן, אף אחד לא ראה את ריצ'רד סימונס למעלה מ-1000 ימים, באתר ניו יורק פוסט, 3 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413770205171  GND: 1282917722  ISNI: 0000 0003 5419 3517  LCCN: n80062789  MusicBrainz: 8cb8dc40-cc36-4885-92f7-c512c0b081a0  NLA: 36062948  VIAF: 23438733   WorldCat (עם VIAF): 23438733
רוב בעילות אחר הבעל

רוב בעילות אחר הבעל הוא כלל במשפט העברי הקובע כי במקרה של ספק לגבי זהות האב הביולוגי של צאצא של אישה נשואה, ההלכה קובעת שהאב הביולוגי הוא הבעל ולא גבר אחר. לקביעת האבהות ההלכתית ישנה חשיבות לגבי הצאצאים, לדוגמה לגבי קביעת ממזרות, חיוב האב למזונות, איסורי נישואים לקרובים וזכויות ירושה.
הכלל ומקורו

בהלכה ישנה חזקת צאצאים. כלומר, ההלכה מניחה שילדי האם הם הילדים הביולוגיים שלה ושל בעלה של האם. על בסיס כלל זה יכול בית דין להוציא להורג אדם שעבר עבירה התלויה בקרבה. לדוגמה, הכאת אב ואם או גילוי עריות בתוך המשפחה. התלמוד מנמק אפשרות זו באמצעות העיקרון "רוב בעילות אחר הבעל".
להלכה נפסק שהכלל תקף גם אצל אישה שישנה שמועה או אף עדות שקיימה יחסי אישות עם גבר אחר, פרט לאישה שהיא "פרוצה ביותר". הכלל תקף אפילו במקרה נדיר ביותר בו נעדר הבעל מביתו 12 חודשים, שכן על פי דברי התלמוד ייתכן מצב רחוק בו הריון יימשך תקופה כה ארוכה. עם זאת, אם איבדה האישה את חזקת הכשרות שלה כיון שראו בה "דבר מכוער" בתקופה זו, אין לתלות את ההריון הארוך בבעלה וניתן להניח שהוא מגבר אחר.
הסבר הכלל

בתלמוד הבבלי נטען שמקור הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" הוא בכך שהולכים אחר הרוב. לעומת זאת, בתלמוד ירושלמי נטען שמקור ההנחה שאדם הוא בנו של הידוע ומוחזק כאביו, הוא מדין חזקה ולא מדין רוב בעילות אחר הבעל.
על פי הסברי האחרונים, זהו כלל עקרוני שאינו תלוי בהכרח במקרה הפרטי של זוג מסוים, ולכן הכלל תקף גם במקרה בו התייחדו בני הזוג פעם אחת בלבד או שהבעל הלך ל"מדינת הים".
מספר נימוקים ניתנו לכך. הרב פנחס הורוביץ מפרש את דין "רוב בעילות אחר הבעל", ב"רובא דליתא קמן", המבוסס על כך שרוב יחסי האישות בעולם הם עם הבעל, גם אם ייתכן שבאופן ספציפי, המקרה הנידון שונה. הסבר דומה, נותן החת"ם סופר המסביר, כי הכלל רוב בעילות אחר הבעל, גם הוא מבוסס למעשה על דין החזקה המבוסס על חזקת מנהג שמקורה - מנהג הרוב בעולם, כלומר, "כיוון שנשא אשתו ומתנהגים זה עם זה כמנהג העולם מסתמא בעל רוב בעילות. נמצא מכח שניהם, חזקה ורובא מחזקינן זה לאביו ודאי". הרב משה פיינשטיין כותב שהכלל תקף אפילו במקרים בהם ידוע שבני הזוג התייחדו מספר פעמים מועט יחסית, היות שכוונת חכמים היא ליחסי אישות מהם נוצר הריון, ובהן מתקיים הכלל "רוב בעילות אחר הבעל". על פי הסברו, במקרים של ניאוף, הן האישה והן הגבר משתמשים בשיטות שונות למניעת הריון. בנוסף, לעיתים יחסי אישות אלו מתקיימים בצורה חפוזה המקטינה גם היא, לדבריו, את הסיכוי להיכנס להריון.
לעומת זאת, הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מסייג מעט את נחרצות הכלל ואומר ש"רוב בעילות אחר הבעל" תקף רק במקרים בהם הבעל מצוי אצל האשה. במצב זה, אישה הטוענת כי בנה הוא מגבר אחר בדרך כלל אינה נאמנת לאסור על הבן נישואים עם קרובות הגבר האחר. אך אם הבעל אינו בביתו לעיתים קרובות, חוששים לחומרא לאסור על הבן להינשא לקרובות הגבר האחר, אם כי הבן אינו נחשב לממזר.
השימוש בכלל > בדיקות מעבדה

כיום קיימות בדיקת מעבדה (בדיקות דם ובדיקות גנטיות) שונות אשר בכוחן לשלול אבהות או לקבוע באופן חיובי קשר גנטי בין הנבדקים ברמת אמינות גבוהה ביותר. הפוסקים האחרונים דנו בשאלת קבילותן של בדיקות המעבדה השונות בדיני ממונות (חיוב מזונות), בדיני נפשות ולגבי קביעת ממזרות.
ישנן דעות כי אין להסתמך על בדיקות אלו, ובפרט אין להסתמך על בדיקת סוג הדם. לעומתם, יש שקיבלו את בדיקות המעבדה בחלק מהמקרים (כגון לעניין מזונות) וקבעו כי כאשר תוצאות השוואת סוג הדם (או בדיקות אחרות) מורות כי לא קיים קשר גנטי בין הנבדקים, הרי שמול הכלל של "רוב בעילות אחר הבעל" עומד ה"רוב" של חוקי התורשה.
בפני בתי דין בארץ הובאו מספר מקרים בהם נידון האם ניתן לחייב או לפטור אב ממזונות על סמך בדיקות אלו:
במקרה שהובא לפני בית הדין הרבני האזורי בתל אביב-יפו בשנת 1965 נתבע גבר לשלם מזונות עבור בנה של אשתו, אולם בדיקת דם שנערכה הראתה כי הילד אינו בנו הביולוגי. בפסק הדין נקבע כי הנתבע פטור מתשלום מזונות מספק, כיוון שנוצר כאן מצב של "רוב בעילות אחר הבעל" מול "רוב ילדים דמם זהה עם דם הוריהם". כך שבעוד שכלל הרוב מורה כי כאשר לפי בדיקת הדם נראה כי לא מדובר בבנו הביולוגי ולכן אינו מחויב לשלם עבורו מזונות, הרי שקיימת סברה הפוכה שגם היא מבוססת על כללי הרוב, והאומרת שמכיוון שרוב בעילות הם מהבעל, יש להניח כי מדובר בבן הביולוגי. ניגוד זה יוצר ספק ולפי הכלל "המוציא מחבירו עליו הראיה" לא ניתן לחייב את הנתבע בתשלום ממוני כאשר קיים ספק.
"...יש כאן רוב נגד רוב דהא אם נאמר דהילד בחזקת אביו בכדי לאוקמי [ארמית: להקים] רוב בעילות אחרי הבעל, בעל כורחנו נצטרך לומר שילד זה יצא מכלל רובא של רוב ילדים שסוג דמם זהה עם סוג דם של אחד ההורים. ואם נאמר להיפך, שילד זה הוא לא בנו של המוחזק לאביו בכדי לאוקמי הרוב של רוב ילדים דמם זהה עם דם הוריהם, נצטרך לאמר שילד זה יצא מכלל הרוב של רוב בעילות אחר הבעל. ואם כן מאי חזית להעמיד את הילד בחזקת אביו בכדי לאוקמי רוב בעילות אחרי הבעל ולהוציא מהרוב של רוב ילדים דמם זהה להוריהם, נאמר להיפך, דילד זה הוא לא של אביו בכדי לאוקמי את הרוב של רוב ילדים דמם זהה לדם הוריהם ונאמר דיצא מכלל הרוב של רוב בעילות אחר הבעל".
בפסק דין אחר שניתן בבית הדין באשדוד ב-1982 ציין הרב שלמה דיכובסקי, על פי דברי הרמב"ן והריטב"א, כי הרוב שנוצר בעקבות בדיקה גנטית עדיף מ"רוב בעילות אחר הבעל", כיון שהוא רוב מוחלט שאינו תלוי במנהגם של בני אדם.
יש לציין כי על אף ההסתמכות על בדיקות לגבי חיוב מזונות, אין בתי דין מסתמכים עליהם לגבי קביעת ממזרות, ובמקרים שונים אין בתי הדין מאפשרים עריכת בדיקות אלו, על-מנת למנוע הוצאת לעז על הצאצאים כממזרים.
לדוגמה, במקרה בו טען גבר כי הוא עקר בצורה שהסבירות שמזרעו ייוולד ילד נמוכה (אך עדיין אפשרית), ולכן קרוב לוודאי שבתה של אשתו אינה בתו, דחה ד"ר מיכאל ויגודה טענה זו בנימוק שהכלל "רוב עקרים אינם מולידים" לא דוחה את "רוב בעילות אחר הבעל" ועל כן אין די בהצגת הראיות לעקרות כדי לשלול את הקשר הביולוגי, אך הבדיקה עלולה להוציא לחינם לעז על הבת.
השימוש בכלל > בני זוג הנשואים בנישואים אזרחיים

הרב מרדכי יעקב ברייש פסק בספר השו"ת שלו, "חלקת יעקב", כי הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" תקף גם אצל גם בני זוג שחיים ביחד ונשואים בנישואים אזרחיים.
השימוש בכלל > זקן

לגבי אדם זקן נחלקו הפוסקים האם שייך הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" או לא.
השימוש בכלל > "פרוצה ביותר"

כאמור, הכלל "רוב בעילות אחר הבעל" לא תקף כאשר מדובר באישה שהיא "פרוצה ביותר". רש"י פירש את המושג "פרוצה ביותר": "דאיכא למיחש [שיש לחשוש] שרוב בעילותיה משל אחרים". לעומת זאת, לדעתו של מהר"י ברונא ההגדרה מחמירה יותר וכאשר קיימים "עדי כיעור" והאישה "פרוצה בפרהסייא בגיפוף ובנישוק" היא מוגדרת כ"אישה פרוצה".
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף י"א, עמוד ב'; משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק א', הלכה כ'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ז, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ט"ו, הלכה כ'; שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף ט"ו (ובבית שמואל שם).
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ', עמוד ב'; שולחן ערוך, אבן העזר, סימן ד', סעיף י"ד (רמ"א ובית שמואל); לגבי משך תקופת ההריון על פי המדע ראו: אברהם שטינברג, הערך "הריון", מתוך אנציקלופדיה הלכתית רפואית, באתר מכון שלזינגר
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף י"א, עמוד ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת קידושין,  פרק ד', הלכה י'
↑  פנחס הורוביץ, נתיבות לשבת, סימן ד', סק"ט, ד"ה ונראה, באתר היברובוקס; הנ"ל, פנים יפות, פרשת אחרי מות. ראו גם: עובדיה יוסף, יביע אומר, חלק ז, אבן העזר, סימן ו, אות ד'. וכן חלק ח', אבן העזר, סימן ד', אות א.
↑  שו"ת חתם סופר, חלק ג', אבן העזר, סימן עו. שות חתם סופר, חלק ב, יורה דעה, סימן שלח
↑  משה פיינשטיין, אגרות משה, אבן העזר - חלק ג' (כרך ה), סימן ט, ד"ה והנה בסוטה, באתר היברובוקס
↑  ערוך השולחן, אבן העזר, סימן ד אות לג
↑  אברהם שטינברג, הערך "אבהות", מתוך אנציקלופדיה הלכתית רפואית, באתר מכון שלזינגר
↑  דב פרימר, קביעת אבהות על ידי בדיקת סוגי דם (במערכת A, B, O) במשפט הישראלי ובמשפט העברי, אסיא לה, עמ' 38–61, באתר מכון שלזינגר
↑  שלמה דיכובסקי, שלילת אבהות באמצעות בדיקות HLA – פסק דין, אסיא לה, תשמ"ג, עמ' 16–31, באתר מכון שלזינגר
↑  מיכאל ויגודה, ‏הבאת ראיות לשלילת אבהות, באתר "דעת"
↑  במקרה האחרון עלתה השאלה האם לאפשר לנתבע להציג תוצאות של בדיקות רפואיות שעשה מיוזמתו, אך מלכתחילה רוב פוסקי דורנו שוללים מתן אפשרות של ביצוע בדיקות גנטיות לקביעת אבהות במקרה של זוג נשוי כדי להימנע ממצב של קביעת ממזרות. גם הדעות השוללות את קבילותן של הבדיקות הגנטיות סוברות שיש להימנע מבדיקות אלו כדי שלא להוציא לעז על הנבדק. ראו: יוסי שרעבי ויובל סיני, תוקפה של בדיקת רקמות ובדיקת DNA לשם קביעת ממזרות, המרכז ליישומי משפט עברי .
↑  מרדכי יעקב ברייש, חלקת יעקב, חושן משפט, סימן כה, אות ד, באתר היברובוקס
↑  אברהם שטינברג, הערך "זקן", מתוך אנציקלופדיה הלכתית רפואית, באתר מכון שלזינגר, הערות 404-402
↑  תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ז, עמוד א'
↑  שו"ת מהר"י ברונא, סימן סו
רשף שי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1983 (בן 41)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  תסריטאי, קומיקאי
 פרופיל ב-IMDb
 
רשף שי (נולד ב-25 ביולי 1983) הוא תסריטאי וקומיקאי ישראלי. ידוע בעיקר בשל עבודתו בסדרות "ארץ נהדרת", "קופה ראשית", "מועדון לילה", "גב האומה" ו"עד כאן!".
זוכה פרס התסריט בתוכנית סאטירה לשנת 2020 על עבודתו ב"ארץ נהדרת", ומועמד פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2018 בקטגוריה תסריט בסדרה קומית על התסריט של "קופה ראשית". נמצא ברשימת המשפיעים של טוויטר ישראל בשנת 2021.
רשף השתתף כפאנליסט בתוכנית עד כאן! ובלילה טוב עם אסף הראל בתפקידי אורח. כתב לתוכניות "זה לא אולפן שישי", "מצולמים", "שוורץ", "קאמבק","מחוץ לחוק" ו"אחת שיודעת".
החל מפברואר 2024 משודרת בכאן 11 תוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שבה הוא שימש כאחד מכותבי המערכונים.
הערות שוליים

↑    מאיה פולק, ‏לא רק קופאית: הסדרה הכי רלוונטית בטלוויזיה, בעיתון מקור ראשון, 25 במרץ 2020
↑  אלדד שטרית, מאחורי כל צחוק – רשף שי, הרדיו הבינתחומי 106.2FM,‏ 3 במרץ 2020
↑  פודקאסט עם אריאל קלצ'קין, ברדיו עם קלצ'קין, 20 בנובמבר 2020
↑  אורן שטרנברג, "קופה ראשית", "סברי מרנן" ו"נבסו" בפנים. מי עלו לטקס פרסי הטלוויזיה?, באתר אייס, 22 במרץ 2021
↑  שגיא בן נון‏, "בשבילה גיבורים עפים" ו"על הספקטרום" מובילות במספר המועמדויות בפרסי הטלוויזיה, באתר וואלה, 30 בינואר 2019
↑  רשף שי אצל שי גולדן ושרון כידון, "מייבשים את הביצה", רדיו תל אביב, 9 ביולי 2021
↑  אורן שטרנברג, יניב ביטון הביס את נתניהו: מי צייצו הכי הרבה בטוויטר?, באתר אייס, 20 בפברואר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפובליקת סלא

| --- | --- |

נמלה העתיק של הרפובליקה, כיום ברבאט
 {
 ממשל
 שפה נפוצה:  ערבית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1627 
 תאריכי פירוק:  1668 
 ישות קודמת:  השושלת הסעדית 
 ישות יורשת:  השושלת העלווית 
 
רפובליקת סלא הייתה עיר-מדינה עצמאית של ברברים ששכנה על חופי מרוקו במאה ה-17. הרפובליקה הייתה מוקד פיראטי בים התיכון במהלך קיומה. העיר סלא עצמה היא עיר עתיקה, עוד מן התקופה הפיניקית.
היסטוריה

ראשיתה של העיר בהגירת אוכלוסייה מספרד הנוצרית, לאחר צו גירוש שהטיל פליפה השלישי, מלך ספרד בשנת 1607 על המוריסקוס מספרד. המוריסקוס - צאצאי המוסלמים שבחרו להתנצר בעת צווי הגירוש מ-1502 והלאה, במקום לעזוב את ספרד - לא הצליחו להיטמע בעיר רבאט בגלל הבדלי השפה, התרבות והדת. במקום זאת, הם הקימו את העיר סלא על גדתו השנייה של שפך הנהר בו רגרג. העיר הפכה במהרה למוקד לפיראטים, בעיקר ממוצא ברברי.
בשנת 1627, תושבי העיר תבעו את עצמאותם מהסולטאן זידאן אל נאסיר, וסירבו לשלם את מיסיהם. הרפובליקה שהוקמה נוהלה על ידי דיואן, מועצה בת 12–14 חברים הנבחרים מחדש בכל שנה, מושל ומפקד הנמל. לאחר מלחמת אזרחים ב-1630, שונתה שיטת הממשל, הדיואן הורחב (כשמחצית ממנו היו נציגי תושבי העיר אורנצ'וס ומחצית אנדלוסים) ל-16 נציגים, ומינוי מנהיג לאנדלוסים.
עצמאותה של הרפובליקה הסתיימה ב-1668, כאשר הסולטאן מולאי אל ראשיד, מייסד השושלת העלאווית, כבש את המדינה.
בספר הפופולרי "רובינזון קרוזו", קרוזו נשבה בידי שודד הים "הטורקי", ונמכר לעבדות ברפובליקה.
הערות שוליים

↑  ע' 14, ניו יורק 1858 (במאגר גוגל בוקס).
רפובליקת קונק

שלט "ברוכים הבאים לרפובליקת קונק" - בשדה התעופה של קי וסט, בירת הרפובליקה.
רפובליקת קונק (Conch Republic, רפובליקת הקונכייה) היא מדינה לא-מוכרת הנמצאת בדרומם של איי הקיז במדינת פלורידה שבארצות הברית. תושבי האי מכריזים על עצמם כבעלי אזרחות כפולה - אמריקנית ועצמאית, ונוטים לאמץ סממני מדינה עצמאית ברורים בעתות סכסוך עם השלטון הפדרלי האמריקני.
היסטוריה

בשנת 1982, משמר הגבול של ארצות הברית הקים מחסומים על כביש מהיר מספר 1, המקשר את האי קי וסט לפלורידה. מטרת המחסומים הייתה לחפש סמים ומהגרים בלתי חוקיים. מועצת העיר קי וסט הגישה לבית המשפט בקשה לצו מניעה נגד משמר הגבול בטענה שהדבר פוגע בכלכלת האי, בתיירות ובחופש התנועה, אולם בתי המשפט סירבו לתת את הצו.
לאחר שהממשל הפדרלי התעלם מפניות מועצת העיר, הכריז ראש העיר של קי וסט, דניס וורדלו, ב-23 באפריל 1982, על עצמאותו של האי מארצות הברית, בשל העובדה שארצות הברית הציבה מחסומי ביקורת גבולות בין שטחה לבין האי. כמו כן הכריז על עצמו כעל ראש הממשלה של המדינה החדשה, והכריז מלחמה על ארצות הברית. הכרזת המלחמה נעשתה על ידי שבירה טקסית של כיכר לחם עבשה על ראשו של אדם לבוש במדי הצי האמריקאי. לאחר דקה, הודיע על כניעתו של האי (לאותו אדם לבוש מדים של הצי), וביקש סיוע בסך מיליארד דולר ממדינות העולם בשל היות האי מדינה כבושה על ידי צבא ארצות הברית. 
זאת, בדומה למסופר בספר ובסרט הקלאסי העכבר ששאג משנת 1959. 
פעולות אלה יצרו הד נרחב בתקשורת[דרוש מקור] והלחץ שהופעל על הממשל האמריקאי הוביל להסרת המחסום של משמר הגבול.
על אף שרפובליקת קונק נשאה את מרבית הסממנים של העצמאות למשך זמן קצר בלבד, רבים מתושבי העיר רואים עצמם אזרחי המדינה[דרוש מקור]. יום העצמאות של המדינה נחגג בעיר כל שנה ב-23 באפריל ואנשי מועצת העיר נושאים דרכונים דיפלומטיים מטעמה.
היסטוריה > הפלישה הגדולה של 1995

ב-20 בספטמבר 1995 ביצע צבא ארצות הברית תרגיל המדמה פלישה והשתלטות על אי זר בקי וסט. רשויות הצבא לא הודיעו על התרגיל לרשויות המקומיות. בתגובה, "קמה רפובליקת קונק לתחייה" - היא חזרה לאמץ יותר מסממני העצמאות שלה לזמן מה והשיבה מלחמה לפולשים בהתזת מים מסירות מכבי האש ובהשלכת לחם עבש. כוחות הרפובליקה נחלו הצלחה בקרבות, לאור הימנעות צבא ארצות הברית מהפעלת אמצעי לחימה.
על התקרית הוגשה קובלנה רשמית למשרד ההגנה האמריקאי על אי-תיאום התרגיל. מפקדי היחידה המתרגלת התנצלו באופן פומבי על הטעות, ואף הסכימו להשתתף בטקס כניעה "רשמי" שנערך ב-22 בספטמבר.
רפובליקת קארס

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 משטר:  ממשלה זמנית
 שפה נפוצה:  טורקית עות'מאנית
 עיר בירה:  קארס
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1 בדצמבר 1918
 פירוק:   
 תאריך:  19 באפריל 1919
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 ישות יורשת:  הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה  הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה  הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן  טורקיה טורקיה
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם סוני
 כלכלה
 מטבע:  קורוש
 
הממשלה הלאומית הזמנית של דרום הקווקז (בטורקית עות'מאנית: Cenub-ı Garbi Kafkas Hükûmet-i Muvakkate-i Milliyesi) הידועה גם בשם רפובליקת קארס הייתה ממשלה זמנית קצרת מועד עצמאית להלכה, שקמה בעקבות הפסקת האש של מודרוס, הפסקת האש שסיימה את מלחמת העולם הראשונה.
היא בוטלה על ידי הנציב העליון הבריטי, האדמירל סומרסט גואו-קאלתורפ. הממשלה הזמנית הונהגה על ידי פאחר אל-דין פיריאוגלו ומרכזה הייתה בעיר קארס. היא התקיימה מה-1 בדצמבר 1918 ועד לביטולה על ידי בריטניה ב-19 באפריל 1919. חלק מההיסטוריונים מתארים את ממשלתה כממשלת בובות של האימפריה העות'מאנית.
האזורים שנכללו תחת שליטת הממשלה הזמנית היו בעיקרם המחוזות שאוכלסו ברוב מוסלמי בהם המחוזות העות'מאניים קארס וארדהאן, פלך ירוואן (ארמניה) ואובלסט בתומי, אוייזד אחלציחה ואוייזד אחלכלכי (גאורגיה) שהיו מחוזות במלכות המשנה של הקווקז של האימפריה הרוסית. יחד עם זאת, מבחינה מעשית, הייתה הרפובליקה מוגבלת במחוז קארס והיא התקיימה לצד שלטונו של המושל הכללי הבריטי (הרפובליקה של בתומי), שנוצרה בעקבות ההתערבות של מדינות ההסכמה בעבר הקווקז.
רקע

בהתאם לחוזה ברסט-ליטובסק העבירה האימפריה הרוסית, ב-3 במרץ 1918, את השליטה על קארס, ארדהאן ובתומי לידי העות'מאנים. שמונה חודשים לאחר מכן, ב-30 באוקטובר 1918, נסתיימה מלחמת העולם הראשונה עם הפסקת האש של מודרוס. על פי ההסכם נדרש הצבא העות'מאני לסגת מכל השטחים השייכים לאימפריה הרוסית בקווקז ולחזור לקווי הגבול שהיו לה לפני המלחמה. עד ל-4 בדצמבר של אותה שנה נסוגו הכוחות העות'מאניים לגבול שהיה לה עם האימפריה הרוסית לפני 1877 אולם התעכבו בעזיבת מחוז קארס במשך חודשיים.
בשני החודשים שבהם התעכב הצבא העות'מאני בנסיגתו הוקמה ממשלה זמנית, פרו-עות'מאנית, שהתנגדה לשילוב הצפוי של המחוזות המאוכלסים ברוב ארמניה לתוך הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה (הרפובליקה הארמנית שהתפצלה מהרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיבית של עבר הקווקז בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה). הוקמו "מועצות לאומיות אסלאמיות" בריכוזי האוכלוסייה העיקריים של מחוז קארס - אולטו, קאגיזמן, איגדיר, סאריקמיס, ארדהן ובעיר קארס עצמה, וכן באזורים האחרים שהיו מאוכלסים באוכלוסייה מוסלמית דוברת טורקית (בכללם באחלציחה, אחלכלכי ובתומי).
החשובה מבין כל הוועדות האסלאמיות שהוקמו הייתה "המועצה האסלאמית של קארס", שהוקמה ב-5 בנובמבר 1918. בדצמבר של אותה שנה שונה שמה ל-"המועצה הלאומית". בינואר 1919 שונה שמה ל-"המועצה הלאומית של קארס" ובסופו של דבר, במרץ 1919, שונה שמה ל-"הממשלה הלאומית הזמנית של דרום הקווקז". הממשלה הזמנית טענה לסמכות על מחוז קארס וכן על כל האזורים המאוכלסים בטורקים ובמוסלמים באזור שבין בתומי לנחיצ'יבאן. אלה הם כל האזורים בהם התעכב הצבא העות'מאני בנסיגתו וכמעט כל אזור השליטה של העות'מאנים בקווקז להוציא את אזור אזרבייג'ן שמהם נסוג הצבא העות'מאני כאמור בהפסקת האש של מודרוס.
הרפובליקה

למרות תבוסת האימפריה העות'מאנית וייסוד הרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה באזורים אלה, הוועדה הלאומית המוסלמית, תחת מנהיגותו של דר. איסט אוקטיי ביי ב-1 בדצמבר 1918, הכריזה באופן חד-צדדי על עצמאותה של הרפובליקה, ובחרה את סיהנגירזדה איברהים ביי לנשיא. הממשלה החדשה ביקשה את הכרתם של השלטונות האימפריאליים של יפן. המלחמה נסתיימה באותה שנה, וכאשר ארמיסטיס ממודרוס (באוקטובר 1918) ביצע את נסיגת הצבא העות'מאני לגבולות 1914. הבריטים כבשו את בתומי אבל העות'מאנים סירבו לוותר על קארס. המושל הצבאי שלה הקים ממשלה זמנית בראשות פהרטין פיריאוגלו, שטען לריבונות טורקית על קארס, ועל המחוזות דוברי הטורקית הסמוכים: בתומי וגיומרי. המחוז היה מוחזק על ידי ארמניה בינואר 1919, אבל הממשלה הפרו-טורקית נתמכה בעיר קארס. הפרלמנט של הרפובליקה החדשה התכנס ב-17 בינואר של אותה שנה. ואימצה את החוקה שנקראה: "Teskilâtı Esasiye Kanunu". עם 18 סעיפים ארוכים ומפורטים, הנשים איבדו את זכות ההצבעה. קארס הוכרזה כבירת הרפובליקה והשפה הטורקית כשפה רשמית.
ב-13 בינואר 1919, משלחת של 60 ארמנים נשלחה לקארס על ידי המפקד הבריטי של בתומי, כדי להשליט את ההגמוניה הארמנית. הפרלמנט של רפובליקת קארס דחתה את ההצעה וסירבה להמשך כל משא ומתן עם הארמנים. תקרית אלימה בין המפלגות שגדלו בצורה דרמטית אחרי אירוע זה. יחידות בריטיות כבשו את קארס ב-19 באפריל 1919, כשהם מפזרים את הפרלמנט של רפובליקת קארס, ושולחים את מנהיגיה למלטה.
רכבות ברוסיה

מפת מסילות הברזל של רוסיה
רכבות פרברים חשמליות במוסקבה.
הרכבת הרוסית הראשונה, ציור מהמאה ה-19.
תחבורת הרכבות ברוסיה נוטלת חלק חשוב ומשמעותי מאוד בכלכלת המדינה. הרכבות ברוסיה הופעלו לראשונה באוגוסט 1837.
התחבורה המסילתית ברוסיה פועלת באחת מרשתות הרכבת הגדולות בעולם. מסילות הרכבת הרוסיות הן השלישיות באורכן והשלישיות בנפח המטענים הנגררים, אחרי מסילות הברזל של ארצות הברית וסין. בצפיפות הכוללת של פעולות (טון משא-ק"מ + קילומטרים של נוסעים)/אורך המסלול, רוסיה שנייה רק לסין. תחבורה ברכבת ברוסיה תוארה כאחד הפלאים הכלכליים של המאות ה-19, ה-20 וה-21.
לחברת הרכבות הלאומית, מסילות הברזל הרוסיות, יש כמעט מונופול על נסיעות ברכבת למרחקים ארוכים ברוסיה, עם נתח שוק של 98.6%, נכון ל-2017. ישנן מפעילות תחבורה עצמאיות של רכבות למרחקים ארוכים כמו Grand Service Express (שמפעילה את רכבת גרנד אקספרס), טברסקוי אקספרס, טרנס קלאס רוויס, חברת הנוסעים של סחלין, פרברי קוזבאס, רכבות יקוטיה ורכבות קרים, המפעילה הבלעדית של תחבורה מסילתית בחצי האי קרים.
היסטוריה > לידת הרכבות הרוסיות

ממשלת רוסיה החלה לדון בהקמת מסילות ברזל ברוסיה כבר מתחילת המאה ה-19, כאשר הבסיס להקמת גוף לניהול רכבות ברוסיה הייתה מחלקת הקישור הימי (Департамент водных коммуникаций) שהוקמה ב-1789 על פי צו קיסרי של פאבל הראשון. את הארגון ניהל ניקולאי רומיאנצב גם כשזה הפך ב-1809 למינהל התחבורה והוא כיהן כשר התחבורה הקיסרי. באותה שנה הוא הביא להקמת מכון התחבורה הצבאי.
מסילות הברזל הראשונות ברוסיה הונחו לראשונה בשנות 1830. ב-1834 הגיע לביקור ברוסיה המהנדס האוסטרי, פרנץ אנטון פון גרסטנר שהציע לקיסר ניקולאי הראשון להקים קו רכבת. ב-1836 הצאר הורה להקים את קו הרכבת סנקט פטרבורג-צארסקויה סלו. העבודות על בניית הקו נמשכו עד סוף 1837 ובקיץ אותה שנה יצאה לדרך הרכבת הרוסית הראשונה.
המשך הפיתוח

אחת התוצאות של מלחמת קרים הייתה האצה בבניית מסילות ברזל. כמו כן, במהלך מחצית השנייה של המאה ה-19 חוברו למערכת כל הערים הגדולות ונבנו תחנות מרכזיות במרכזי הערים. מערכת מסילות הברזל באותה תקופה הייתה שייכת למדינה.
במהלך תחילת המאה ה-20 מסילות הברזל הרוסיות התחברו עם אלה של סין והמדינות השכנות. באותה עת הוקמה מסילת הברזל הטרנס-סיבירית שעודנה עד היום מסילת הברזל הארוכה ביותר בעולם.
תהליך חישמול הרכבת החל בשנת 1929 והיה מהיר מאוד. אורך מסילות הברזל עם הנעה חשמלית בברית המועצות היה הארוך בעולם.
התקופה הפוסט סובייטית

בתקופה הסובייטית מערך הרכבות פותח והוקמה מסילת הברזל הטרנס-אסיאתית. ב-1991 האחריות על מסילות הברזל הרוסיות הוטלה על משרד הרכבות הרוסי שב-2003 פורק והוחלף על ידי חברת הרכבות הרוסית.
בשנת 2009 הופעל קו רכבת מהירה בין מוסקבה לבין סנקט פטרסבורג. בקו זה הופעלו רכבות מתוצרת סימנס. משך הנסיעה הוא כ-4–5 שעות והרכבות נעות במהירות ממוצעת של 200 קמ"ש. בשנים 2010–2015 הופעלו רכבות מסוג זה גם במסלול מוסקבה - ניז'ני נובגורוד - סנקט פטרסבורג.
רון קרטר

| --- | --- |

קרטר בהופעה בחרקוב, אוקראינה, מרץ 2008
 לידה:  4 במאי 1937 (בן 87) פרנדייל, מישיגן, ארצות הברית
 שם לידה:  רונלד לוין קרטר
 מוקד פעילות:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 מקום לימודים:  התיכון הטכני של קאס, בית הספר איסטמן למוזיקה, בית הספר מנהטן למוזיקה 
 עיסוק:  מוזיקאי, מחנך
 סוגה:  ג'אז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קונטרבס, צ'לו, גיטרה בס, בס פיקולו
 חברת תקליטים:  בלו נוט, CTI Records, פרסטיג' רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  מיילס דייוויס, הרבי הנקוק, טוני ויליאמס, ויין שורטר, ג'ורג' קולמן, אדי האריס, מילט ג'קסון, האנק ג'ונס, הוראס סילבר, מק'קוי טיינר, אוליבר נלסון
 בן או בת זוג:  Janet Carter 
 צאצאים:  Myles Carter 
 פרסים והוקרה:  The Order of the Rising Sun, Gold Rays with Rosette (3 בנובמבר 2021)  מפקד מסדר האמנויות והספרות  אמני הג'אז של NEA 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
רונלד לוין "רון" קרטר (באנגלית: Ronald Levin "Ron" Carter; נולד ב-4 במאי 1937) הוא קונטרבסיסט וצ'לן המנגן בעיקר ג'אז. הוא התפרסם בשנות ה-60, כאשר ניגן עם החמישייה הגדולה השנייה של מיילס דייוויס, מאז השתתף בהקלטת מאות תקליטים ופעיל עד ימינו.
קורות חייו

קרטר נולד בעיר פרנדייל שבמדינת מישיגן בארצות הברית, הוא התחיל לנגן על צ'לו כשהיה בן 10, אולם כשעבר עם משפחתו לדטרויט נתקל בבעיות הנובעות מסטריאוטיפים גזעניים בנוגע לנגינה בצ'לו, ולכן החל לנגן על קונטרבס. קרטר עבר לניו יורק, שם עבד עם אריק דולפי, ת'לוניוס מונק, בובי טימונס ואחרים, ואף למד ב-Manhattan School of Music. ב-1963 הצטרף לחמישייה של מיילס דייוויס, פרט לויין שורטר בסקסופון בחטיבת הקצב ניגנו עם קרטר הרבי הנקוק וטוני ויליאמס, שלושת אלה יצרו חטיבת קצב אגדית בתחום הפרי ג'אז.
רבים טוענים כי קרטר הוא למעשה הבסיסט המוקלט ביותר בז'אנר הג'אז ומעריכים כי השתתף בכ-2,220 הקלטות.