stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל יוריקה
הגובה

בניין יוריקה הוא בניין המגורים הגבוה בעולם, מבחינת גובה קומת המגורים הראויה למגורי אדם וגובה הגג שלו. הבניין מתנשא לגובה של 297.3 מטר (300 מטר מעל לגובה פני הים), אשר מורכב מ-92 קומות, וכן קומת מרתף. יוריקה נמצא בין ששת הבניינים היחידים בעולם שמספר הקומות שלהם עולה על 90, אבל הוא נמצא במקום 38 ברשימת המגדלים הגבוהים בעולם, זאת מכיוון שאין לו אנטנה ובנוסף העובדה שדירות מגורים לא דורשות מרווח רב בין הקומות, כמו בבנייני משרדים. יוריקה הוא גם הבניין הכי גבוה במלבורן, לאחר שעקף את קודמו, בניין ריאלטו. קומת המרתף ותשע הקומות הראשונות הן קומות חנייה. מספר הדירות בבניין הוא 84 בלבד (כולל מספר קומות שחצויות בין חניה לדירות מגורים) וכן קומת תצפית באחת הקומות העליונות. המעלית במגדל מגיעה למהירות של כ-9 מטר לשנייה.
הבניין בן 74 הקומות Q1, אשר שוכן בגולד קוסט שבמדינת קווינסלנד, תועד אף הוא כבניין המגורים הגבוה בעולם, עקב הצורה המחודדת של קצה הבניין (וכן אנטנה בנוסף). Q1 מגיע לגובה של 322.5 מטר. על פי שיטת המדידה לבניינים של המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית, בניין ה-Q1 נמצא כבניין הגבוה בעולם בשתי קטגוריות מתוך ארבע: גובה הצריח שלו והגובה הארכיטקטוני שלו. יוריקה משיג אותו בשתי קטגוריות אחרות: גובה הגג ומספר הקומות בבניין. בבניין ה-Q1, הקומה הגבוהה ביותר נמצאת בגובה 235 מטר, שהם 62 מטר פחות מהקומה הגבוהה ביוריקה. לבוני יוריקה הייתה אמנם תוכנית להוסיף אנטנה לגג הבניין על מנת שיעקוף את Q1, אך תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
הבנייה

הבניין נבנה מבטון מזוין (ולא מפלדה בלבד כגון מגדלי התאומים שנבנו בניו יורק). גובה המעלית ביוריקה עברה את הגובה של הבניין השני בגובהו במלבורן, בניין ריאלטו, ב-9 בנובמבר 2004. ב-23 במאי 2007, העגורן העצום שהיה בקצה של הבניין, פורק על ידי עגורן קטן יותר, והעגורן הקטן יותר פורק על ידי עגורן קטן אף יותר, כדי שיהיה אפשר לפנות אותו בבטחה. לבניין יוריקה יש פלטת זהב העשויה מ-24 קרט (100%) על קצהו (קומות 83 עד 87). הרכבתה הושלמה במרץ 2006. בעלי הדירות מקומת הקרקע ועד קומה 80 קיבלו את המפתחות לדירותיהם ביולי 2006. הקומות האחרונות, אשר כוללות דירה אחת הפרושה על כל הקומה, מוערכות בשווי של כ-7 מיליון דולר.
מגדל יוריקה נפתח רשמית ב-11 באוקטובר 2006, בנוכחות ראש ממשלת ויקטוריה, סטיב בראקס.
קומת התצפית

ב-10 בינואר 2005 הציעה חברת גרוקון את הקומה העליונה למכירה כקומת תצפית. היא שוכנת בקומה ה-88 של הבניין והיא הנקודה הגבוהה ביותר הנגישה לציבור בחצי הכדור הדרומי. הקומה נפתחה לציבור ב-15 במאי 2007. קיימת בקומה זו קובית תצפית ייחודית למבקרים, שכשהמבקרים נכנסים פנימה, היא יוצאת ובולטת מהבניין כ-3 מטר למשך כמה דקות, וחוזרת.
גלריה

בזמן הבנייה
הגדה הדרומית של מלבורן
מגדל יוריקה
בניין יוריקה
הערות שוליים

↑  http://www.theaustralian.news.com.au/story/0,20867,20562552-29277,00.html
מונטניה

מונטניה (בצהוב) במפת רומניה
מונטניה (ברומנית: Muntenia) הוא חבל ארץ בדרום רומניה. ממערב למונטניה נמצא חבל אולטניה, חבל בעל היסטוריה משותפת רבת שנים עם מונטניה. יש הקוראים לטריטוריה של מונטניה יחד עם אולטניה בשם מונטניה.
במהלך ההיסטוריה, לפני איחוד הנסיכויות שיצר את רומניה המודרנית, מונטניה, יחד עם אולטניה, היוו נסיכות רומנית שכונתה על ידי הרומנים צארה רומנאסקה או נסיכות מונטניה, ומחוץ לרומניה הוכרה בשם ולאכיה. תושבי מונטניה הראשונים היו הגטים והדאקים שאכלסו את שטח זה מאז ימי קדם. במשך עשרות שנים זה היה שדה הקרב של מלחמות רבות בין דאצ'ינים שנשלטו על ידי בורביסטה לרומאים שנשלטו על ידי טריאן.
גאוגרפיה

מונטניה גובלת בדרום עם בולגריה, בצפון עם חבל טרנסילבניה, במערב עם חבל אולטניה, בדרום-מזרח עם חבל דוברוג'ה ובצפון-מזרח עם חבל מולדובה.
חבל מונטניה מכיל את יחידות הניהול האדמיניסטרטיביות הבאות:
מחוז ארג'ש שבירתו העיר פיטשט.
מחוז בראילה שבירתו העיר בראילה.
מחוז בוזאו שבירתו העיר בוזאו.
מחוז קלראש שבירתו העיר קלראש.
מחוז דמבוביצה שבירתו העיר טרגובישטה.
מחוז ג'יורג'יו שבירתו העיר ג'יורג'יו.
מחוז יאלומיצה שבירתו העיר סלובוזיה.
מחוז אילפוב שבירתו העיר בופטאה.
מחוז פרחובה שבירתו העיר פלוישט.
מחוז טלאורמאן שבירתו העיר אלכסנדריה.
חלק ממחוז אולט שבירתו העיר סלטינה.
המרחב המוניציפלי של בוקרשט
טופוגרפיה

גבולות מונטניה הם גבולות טבעיים, במזרח האולט, בדרום ובדרום מזרח הדנובה ובצפון רכס הרי הקרפטים. את חבל מונטניה חוצים הנחלים ארג'ש עם יובליו העיקריים: ולסאן Vâlsan, ראו דואמני Râu Doamnei, סאבאר Sabar, דמבוביצה Dâmboviţa ונאז'לוב Neajlov ויאלומיצה עם יובלה, פרחובה Prahova. שני הנחלים מובילים את מימיהם אל הדנובה.
מרבית שטחה של מונטניה הוא חלק מהמישור הרומני, ערבה המכונה קמפיה רומנה Câmpia Română המחולקת על ידי הנחלים. החלק הגדול ביותר, המושקה על ידי יאלומיצה, הוא הברגאן Bărăgan.
האקלים של מונטניה הוא ממוזג-יבשתי כמו ברומניה כולה, אך הטמפרטורה משתנה בהתאם לעונה והגובה. כאן הממוצע השנתי של הטמפרטורה הוא 10-11 מעלות צלזיוס, כאשר הקיצים חמים מאוד וחורף יותר מתון. באזור ההר הטמפרטורות נמוכות בהרבה והשלג קיים במשך חודשים רבים של השנה.
הערות שוליים

↑  Enjoy Romania, Muntenia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge160077
מבצע קיתון 10

הערכות כוחות צה"ל
הערכות הכוחות הסורים בגזרת קיתון 10
תקיפת מוצב 54
קיתון 10
מבצע קיתון 10 היה מבצע פשיטה שנערך בשיאה של מלחמת ההתשה ברמת הגולן והיה בין הגדולים שבמבצעי מלחמת ההתשה בחזית הסורית. המבצע התרחש בבוקר יום שישי, 26 ביוני 1970, יומיים לאחר פרוץ קרבות מלחמת שלושת הימים (שלושה ימי קרב רצופים ברמת הגולן שבשיאם נערך מבצע קיתון 10), כהמשך ישיר למבצע רעם (הפגזה אווירית וארטילרית של קו המוצבים הסורי).
רקע

הגזרה הסורית, שהייתה שקטה יחסית בשנתיים הראשונות שאחרי מלחמת ששת הימים, התלקחה במחצית הראשונה של 1970 ועד אמצע מרץ 1970 היו כ-150 תקריות בין חיילי צה"ל לבין צבא סוריה וארגוני מחבלים. בלילה שבין 15-16 במרץ 1970 פשטו כוחות צה"ל מוסקים בעומק סוריה וחבלו ברשת החשמל ובתשתיות אחרות. בתחילת חודש מאי 1970, חידש הצבא הסורי את התקריות היזומות לאורך הגבול ברמת הגולן. ב-8 ביוני הנחיתו הסורים מטחי ארטילריה על רפיד, הר פרס והיאחזות נח"ל גשור. ב-24 ביוני ניסו אף לכבוש שני מוצבים של צה"ל בפשיטות שריון. תקריות אלו שיבשו את שגרת החיים של יישובי רמת הגולן, ופתחו לצה"ל חזית אש נוספת, בנוסף על מלחמת ההתשה עם מצרים.
המטרה המרכזית של המבצע הייתה להבהיר לסורים, שייזום של תקריות אש מצד סוריה יגרור תגובה חריפה מצד ישראל, ובכך להביא לשקט יחסי בגבול סוריה.
תכנון והכנות למבצע > אזור הפעולה

מהלך המבצע הוגבל לאזור שמדרום לתל-זוהר (הר פרס), למעשה מציר הנפט בצפון ועד נחל רוקאד בדרום. באזור זה היו ממוקמים שלושה מוצבים סוריים: "צידא", "ארבעת הבתים" ו"אל-חנות". לאחר תחילת המבצע הוחלט להרחיב את אזור הפעולה צפונה לשני מוצבים נוספים.
תכנון והכנות למבצע > שיטה

שיטת הביצוע התבססה על פריצה משוריינת. כוח השריון מחטיבה 188 נועד לפרוץ בציר אחד לשטח סוריה, וממנו לפצל את הכוחות למשימותיהם השונות. תקיפות אוויריות וארטילריות יופעלו לסיוע לכוחות השריון. כמו כן, בוצעה פעולת הסחה בגזרה אחרת. הפעולה תוכננה ליום אחד ובסופו ייסוגו הכוחות חזרה לשטח ישראל.
תכנון והכנות למבצע > הכוחות המשתתפים במבצע > צה"ל

כוח צה"ל שהשתתף במבצע כלל שני גדודי שריון מוקטנים של חטיבה 188: גדוד 74 ("סער") וגדוד 53 ("סופה"), בסדר-גודל של 30 טנקי צנטוריון - "שוט קל"; כוח הנדסה משוריין לפריצת מוקשים שכלל מספר זחל"מים, טנק דחפור ומספר כלי צמ"ה; מספר סוללות ארטילריה (כולל גדוד מילואים 833, שהפעיל מרגמות 120 מ"מ נגררות) וחיפוי אווירי.
תכנון והכנות למבצע > הכוחות המשתתפים במבצע > צבא סוריה

הכוח הסורי כלל את חמשת המוצבים של הקו הראשון ("צידא", "ארבעת הבתים", "אל-חנות", "אום לוקס" ו"תל דרעיה") המאוישים בדרך-קבע על ידי מחלקות חי"ר המצוידות באמצעי נ"ט, ושתי פלוגות טנקי T-55 ו-T-62 הפרוסות לאורך הקו.
מהלך המבצע

המבצע החל בשעה 9:00 בבוקר בהפצצה אווירית וארטילרית על הכוחות הסורים. בקרב אוויר שהתפתח הופל מטוס מיג-21 סורי. מטוס מיראז' ישראלי הופל בשטח סוריה וטייסו, בועז איתן, התרסק על עמדת הנ"מ שהפילה אותו ונלקח בשבי.
לאחר ההפגזה מן האוויר במסגרת מבצע רעם ובחיפוי אש ארטילרית כבדה, הבקיעו כוחות השריון בסיוע כוח ההנדסה את מערך הקו הראשון הסורי.
תחילה נע הכוח המשוריין ותפס עמדות אש לקראת השעה 12:30 מול מוצב "ארבעת הבתים" בצידו הסורי של הגבול. לאחר ההתמקמות בעמדות, תוך כדי סיוע ארטילרי מסיבי, הצליח הכוח המשוריין לשתק את היעד והחל לנוע לעבר המוצב. בעת חציית הגבול התפצל הכוח המשוריין לשני כוחות קטנים יותר: הכוח הראשון נע אל עבר מוצב "ארבעת הבתים" ותוך רבע-שעה הצליח לכבוש ולהרוס את מתקניו. הכוח השני נע לעבר המוצבים "צידא" ו"אל-חנות" הממוקמים דרומית ל"ארבעת הבתים" והצליח לכבוש ולהרוס אותם תוך השמדת סוללות ארטילריה בודדות ולקיחת שלושה חיילים סוריים בשבי.
לקראת השעה 14:30 הוחלט להרחיב את המבצע צפונה לעבר שני מוצבים נוספים בגזרה - "אום לוקס" ו"תל דרעיה", לאור הצלחת המבצע עד כה. כוח שלישי של גדוד השריון "סער" חצה את הגבול ונע אל עבר המוצב "אום לוקס". במקביל, תקף כוח נוסף של חטיבה 188 את מוצב "תל דרעיה" צפונית ל"אום לוקס" תוך תפיסת עשרות שבויים, משחית טנקים SU-100 אחד (שננהג לשטח ישראל על יד אחד השבויים הסורים), ושלל רב.
בינתיים החלה להגיע לאזור תגבורת סורית שכללה כ-50 טנקים והחלה לנהל קרב שריון בשריון (שב"ש) עם השריון הישראלי. תוך כדי קרב זה הושמדו 20 טנקים סוריים. לקראת השעה 16:30 החלו כוחות צה"ל לסגת לעבר שטח ישראל, תוך כדי המשך לחימה עם השריון הסורי.
סיכום מהלך המבצע

המבצע נמשך יום אחד. בתחילה לפי שיטת הביצוע שנקבעה מראש, אך כמו בהרבה קרבות אחרים, גם במבצע הזה חלו התפתחויות בלתי צפויות בשני מישורים:
כוח התקיפה הישראלי ניצל את התמוטטות מערך הקו הראשון הסורי וכתוצאה מכך הוחלט להרחיב את אזור הפעולה צפונה, למוצבים "אום לוקס" ו"תל דרעיה", אשר נכבשו והושמדו אף הם.
הסורים הגיבו כצפוי בגזרת הפעולה, אך הפתיעו באזור אחר: פלוגת טנקים סורית תקפה את מוצב 54 הצה"לי (באל חמדיה, כונה בהמשך מוצב 107) מצפון מזרח לקוניטרה בניסיון לכובשו. ניסיון זה סוכל הודות לתגובה מהירה של חיל האוויר הישראלי וכוח שריון שהוחש למוצב.
תוצאות המבצע

"קיתון 10" הייתה הפשיטה הגדולה ביותר שבוצעה על מוצבי הצבא הסורי, בשילוב קלאסי של שריון, ארטילריה, הנדסה וחיל האוויר. הודות להשתלטות מהירה על מוצבי הקו הראשון, ניידות גבוהה ושבירת התקפת הנגד הסורית, הוכו הסורים מכה קשה, שגרמה להפסקת הירי הארטילרי על יישובי רמת הגולן.
האבדות בצד הישראלי היו הרוג אחד במהלך הפשיטה המשוריינת, תשעה הרוגים כתוצאה מההרעשה הארטילרית הסורית ופצועים רבים בהפגזות, מטוס קרב מדגם מיראז' 3 אחד הופל וטייסו נפל בשבי. שלושה טנקים נפגעו, אך נגררו חזרה לשטח ישראל שם תוקנו והוחזרו לשירות.
האבדות בצד הסורי כללו עשרות הרוגים ו-38 שבויים, הופלו 4 מטוסי מיג, נפגעו 36 טנקים (26 מתוכם נשרפו) ושלוש משאיות אספקה נשרפו, הושמדו 20 תותחי נ"ט ו-11 מקלעים כבדים ובינוניים, נהרסו 49 בונקרים, 16 מבנים ומתקנים צבאיים במוצבים. בנוסף על כך נלקח שלל רב הכולל גם משחית טנקים SU-100.
ראו גם

מלחמת ההתשה
לקריאה נוספת

אטלס פיקוד הצפון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997, עמ' 41.
הערות שוליים

↑  אלי לנדאו, יחידות צה"ל ביצעו הלילה שלש פשיטות בעומק סוריה; כל כוחותינו חזרו בשלום, מעריב, 16 במרץ 1970
↑  יוסף מאירוביץ, קיתון 10 מבעד עיניי, אתר בית התותחן, 21 בינואר 2014
↑  הטייס הוחזר בעסקת שבויים עם סוריה ביוני 1973, בה הוחזרו 3 טייסים ישראלים תמורת 46 שבויים סורים, כולל חמישה קצינים סורים שנשבו במהלך מבצע ארגז.
↑  עיטור המופת - סגן משה פינקס, באתר הגבורה
↑  עיטור המופת - סגן ד"ר עקיבא רודיק, באתר הגבורה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011287288505171
מונטנגרו במשחקים האולימפיים

מונטנגרו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), כשנתיים לאחר שהכריזה על עצמאותה. עד אז, השתתפו הספורטאים המונטנגרים במשחקים כחלק מהמשלחת היוגוסלבית (ובאולימפיאדת אתונה (2004), כחלק ממשלחת סרביה ומונטנגרו). לאורך השנים, זכו ספורטאים מונטנגרים כחלק מנבחרות יוגוסלביה בכדורסל, כדורמים, כדורגל, כדורעף וכדוריד, אך לא בענפי ספורט אישיים.
המשלחת המונטנגרית לבייג'ינג כללה 31 ספורטאים. להישג הגבוה ביותר הגיעה נבחרת הכדורמים, שהפסידה לנבחרת סרביה 6-4 במשחק טעון על מדליית הארד וסיימה במקום הרביעי. ארבע שנים קודם לכן היוו שתי הנבחרות נבחרת אחת, נבחרת סרביה ומונטנגרו, שזכתה במדליית הכסף.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה נבחרת הנשים בכדוריד במדליה האולימפית הראשונה לזכותה של מונטנגרו. הנבחרת זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר על נבחרת ספרד 26-27 והפסידה במשחק הגמר לנבחרת נורווגיה 26-23. נבחרת הגברים בכדורמים שוב פגשה את נבחרת סרביה במשחק על מדליית הארד, ושוב הפסידה (12-11) וסיימה במקום הרביעי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה נבחרת הכדורמים המונטנגרית במקום הרביעי בפעם השלישית ברציפות, הפעם אחרי הפסד לקרואטיה 12-8 בחצי הגמר, והפסד לאיטליה 12-10 במשחק על המקום השלישי.
בשנת 2010 השתתפה מונטנגרו לראשונה באולימפיאדת חורף, אולימפיאדת ונקובר. היא יוצגה בידי ספורטאי אחד, גולש הסקי האלפיני בויאן קוסיץ'.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 0 | 1 | 0 | 1 |
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016): 0
אולימפיאדת טוקיו (2020): 0
| סך הכל | 0 | 1 | 0 | 1 |
מזמור תהילים

מזמור הוא כינוי לאחד ממאה וחמישים פרקי תהילים. המזמורים נקראים כך משום שרבים מהם מתחילים בכותרת "מזמור לדוד", או "מזמור" לאדם אחר, שאליו מיוחס הפרק.
באופן כללי, כמעט כל פרק נקרא מזמור, אם כי במקרים מסוימים חלוקת הפרקים מפרקת מקטע מסוים, שחז"ל תפסו כמזמור יחיד, לשניים.
ככל הנראה, מזמורי התהילים לא נאמרו כי אם הושרו, אולי בליווי של כלי נגינה (יש מזמורים שיש בהם הזכרה מפורשת לכלי נגינה). חלק מהמזמורים שימשו בפולחן בבית המקדש מזמורים אלו נאמרים עד היום בתפילת שחרית בקטע שנקרא: "שיר של יום".
לפי נוסח המסורה, בספר תהילים יש מאה וחמישים מזמורים, אם כי בכמה מקורות נאמר שישנם 147 מזמורים, וכנראה כמה מזמורים נספרו כמזמור אחד. במגילות הגנוזות מופיעים עוד כמה מזמורים שאינם מופיעים בנוסח המסורה, אלו הם מזמורים שנכתבו ככל הנראה בתקופה מאוחרת יותר.
מדיניות הסמים של גרמניה הנאצית

מדיניות הסמים בגרמניה הנאצית נקבעה בעקבות השימוש הנרחב בסמים של האוכלוסייה הגרמנית במהלך ואחרי מלחמת העולם הראשונה המדיניות של גרמניה הנאצית הייתה תחילה לאמץ גישה סובלנית לגבי שימוש בסמים וזאת על מנת להקל על כאב של הגרמנים שסבלו מטראומות וכאבים. רוב התרופות היו מותרות עבור אנשים עם מרשם רפואי.
רבים מהמכורים בגרמניה היו חיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה שנזזקו לסמים ממכרים לשיכוך כאבים. בתקופת רפובליקת ויימאר ובתקופת גרמניה הנאצית נחשבה התמכרות לסמים כ"מחלה" אשר ניתן לטפל בה. עם זאת, רופאים נאצים רבים ראו בהתמכרות לסמים סימן לחולשה מבנית בבן אדם וראו בה מחלה חשוכת מרפא.
מדיניות סמים ושימוש בוורמאכט

השימוש בסמים בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה היה נרחב ועודד באופן פעיל, במיוחד בשלבים המאוחרים של המלחמה, כאשר הוורמאכט היה תלוי יותר ויותר בצעירים חסרי ניסיון שהיו אלכוהוליסטים.
בספטמבר 1939, לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, בדק הרופא הצבאי ומנהל המכון לפיזיולוגיה כללית והגנה באקדמיה לרפואה צבאית בברלין, אוטו פרידריך רנקה על כ-90 סטודנדטים את ההשפעה של הסם מתאמפטמין והגיע למסקנה כי הסם יוכל לעזור לצבא הגרמני לנצח במלחמה.
מדיניות סמים ושימוש בוורמאכט > סמים ממריצים

במאמץ לגרום לחיילים בחזית ולטייסי הקרב להילחם זמן רב יותר, הצבא הגרמני הורה לחיילים ליטול את הסם הממריץ מתאמפטמין. תרופת המתאמפטמין נכנסה לראשונה לשוק הגרמני ב-1938. מתאמפטמין היה פופולרי בעיקר בקרב טייסי הלופטוופה כיוון שאיפשר להם להישאר ערים למשך זמן ארוך מאוד, המתאמפטמין היה נפוץ גם בקרב יחידות השדה הגרמניות.
היסטוריונים מאמינים כי השימוש במתאמפטמין מילא תפקיד במהירות של טקטיקת מלחמת בזק שניהלו הגרמנים בתחילת מלחמת העולם השנייה.
מדיניות סמים ושימוש בוורמאכט > אלכוהול

בתחילת מלחמת העולם השנייה, צריכת אלכוהול הייתה נפוצה מאוד בקרב חיילי הוורמאכט, בתחילה עודדו פקידים בכירים את החיילים להשתמש באלכוהול כאמצעי הרגעה וכדרך להפחית את ההשפעות הפסיכולוגיות של הלחימה על המוח. לאחר המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, מפקדי הורמכאט ראו כי התנהגות החיילים הולכת ומתדרדרת ו"מריבות, תאונות, אלימות נגד קצינים" הופכות לתכופות יותר ויותר.
המפקד העליון של ה-OKH, ולטר פון בראוכיטש הגיע למסקנה כי חייליו מבצעים "הפרות חמורות ביותר" בעקבות השימוש לרעה באלכוהול. בתגובה למסקנתו של בראוכיטש, ניסה קנצלר גרמניה, אדולף היטלר לרסן את השימוש הפזיז באלכוהול בשורות הורמכאט ואיים על חיילים שהפגינו שכרות בפומבי בענישה חמורה.
טבק

ב-1939 אסרה המפלגה הנאצית על עישון בכל משרדיה. היינריך הימלר אסר על קצינים ושוטרים באס אס לעשן בתפקיד. תלושים של הקצבת סיגריות לא ניתנו לנשים בהריון ולנשים מעל גיל 55 או מתחת ל-25. נאסר על בתי קפה ומסעדות למכור סיגריות לנשים. ביולי 1943 נאסר בחוק על כל מי שגילו מתחת ל-18 לעשן בפומבי. מכסת הסיגריות לחיילים בוורכמט הוגבלו לשש סיגריות ביום.
צעדים ננקטו כדי לצמצם את הפרסום של מוצרי טבק. ב-7 בדצמבר 1941 נחקקו תקנות של מועצת הפרסום הגרמנית האוסרות על הצגת עישון כפעילות בריאה, למשל הצגת תמונות של ספורטאים מעשנים. נאסר לעג לפעילים כנגד טבק. פרסום מוצרי טבק בדואר או בעזרת רמקולים נאסר. המכון לחקר הטבק הצליח לפתח באותה עת לראשונה סיגריות ללא ניקוטין.
בין הצעדים שננקטו היו איסור על עישון במקומות ציבוריים כמו הרכבת הקלה והאוטובוסים, חינוך להימנעות מעישון, צמצום הקצבת הסיגריות לחיילי הוורמכט, פעילויות חינוכיות נגד עישון ומיסוי. הנאצים גם הטילו מגבלות על פרסום מוצרי טבק ואסרו על עישון בבתי קפה ומסעדות ומכירת סיגריות לנשים בגילאים מסוימים.
העישון נתפש כגורם המחליש את העם הגרמני בעבודה, בספורט, בלימודים ובחזית. במיוחד, נתפס הטבק כפוגע בילודה, שהייתה יעד חשוב של המשטר הנאצי. על כן, נשים שעישנו נחשבו בתעמולה הנאצית ללא מתאימות לשמש כנשים נשואות ואמהות, ולבעלות נטייה להזדקנות מוקדמת. וורנר הוטינג מהמשרד למדיניות גזעית טען כי לאמהות מעשנות יש ניקוטין בחלב האם
הערות שוליים

↑  Bennett-Smith, Meredith (4 ביוני 2013). "Nazis Took 'Meth' Pills To Stay Alert, Boost Endurance During World War II, Letters Reveal". Huffington Post. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Ulrich, Andreas (6 במאי 2005). "The Nazi Death Machine: Hitler's Drugged Soldiers". Der Spiegel. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "High Hitler: How Nazi drug abuse steered the course of history". TheGuardian.com. 25 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How Methamphetamine Became a Key Part of Nazi Military Strategy".
מחאת רשת

מחאת רשת היא מחאה הנוצרת ומתפתחת באמצעות האינטרנט ובשנים האחרונות לרוב באמצעות רשתות חברתיות כגון פייסבוק. מחאת רשת מתאפיינת במספר רב של מוחים, בזכות הגישה הנוחה של הציבור לחומרי המחאה וקלות השיתוף בין משתמשי האינטרנט.
מחאות אינטרנט רבות עוררו עניין רב בציבור ואף השפיעו על המציאות בשטח. מחאות רשת שונות הובילו להפגנות, כמו בסין ואיראן, וחלקן התגלגלו לכדי תמורות גאופוליטיות כגון האביב הערבי בתוניס, מצרים ומדיניות נוספות.
בישראל

דוגמה למחאת רשת בישראל היא מחאת האוהלים ב-2011, אותה יזמה דפני ליף באמצעות פייסבוק. דוגמה נוספת היא מחאת דוד הנחלאווי אשר במסגרתה העלו חיילים ואזרחים רבים תצלומים עם שלטים "גם אני עם דוד הנחלאווי". מחאה זו גררה שלל תגובות, בהן מפוליטיקאים ואף מאנשי צבא בכירים, וסוקרה בהרחבה בתקשורת.
במרץ 2020, על רקע המשבר הפוליטי בישראל והתקנות לשעת חירום שהוטלו מתוקף התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובפרט על עיכוב הצבעה על מינוי יושב ראש הכנסת התקיימה מחאת רשת בהשתתפות מספר ארגונים, בהם "דרכנו" ו"התנועה לאיכות השלטון", בה נמנו כ-500 אלף צפיות באמצעים השונים.
מחאה נוספת שבלטה מבחינת פרק הזמן הארוך שהתקיימה, בהקשר הפלילי-משפטי וההשפעות המשמעותיות שלה על הציבור הייתה המחאה למען צדק לרומן זדורוב, אשר הורשע ברצח תאיר ראדה ב-2010 ונידון למאסר עולם ובתום משפט חוזר הוא זוכה בשנת 2023. המחאה התבססה על מספר קבוצות פייסבוק כאשר הגדולה בהם הייתה מהגדולות בישראל.
הערות שוליים

↑  Amber Young, Lisen Selander, Emmanuelle Vaast, Digital organizing for social impact: Current insights and future research avenues on collective action, social movements, and digital technologies, Information and Organization 29, 2019-09, עמ' 100257 doi: 10.1016/j.infoandorg.2019.100257
↑  Azi Lev-On, Facebook framed: Portraying the role of social media in activism, Journal of Language and Politics 18, 2019-03-15, עמ' 40–60 doi: 10.1075/jlp.17058.lev;
Azi Lev-On, The igniter and the megaphone: Perceiving Facebook’s role in activism, Convergence 26, 2020, עמ' 577–592
↑  הרמטכ"ל על סערת דוד הנחלאווי: "נפיק לקחים", באתר ישראל היום
↑  יוחאי עופר, מחאת הפייסבוק מתרחבת: למעלה מ-15,000 תומכים בחייל, באתר nrg‏, 30 באפריל 2014
↑  שגיא בן נון‏, לוסי אהריש פוטרה מתכניתה בכאן 11: "כעסו שהנחתה ההפגנה נגד הפגיעה בדמוקרטיה", באתר וואלה, 22 במרץ 2020
↑  אזי לב-און, רצח תאיר ראדה ופרשת רומן זדורוב: ממסד, צדק, אזרחים ורשתות חברתיות, ידיעות ספרים, 2023
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדיניות ההבלגה

"בצל הגרדום!" – כרזה של מתנגדי מדיניות ההבלגה
מדיניות "ההבלגה" הייתה מדיניות של ארגון "ההגנה" בסוגיית התגובה לתוקפנות הערבית נגד היישוב בארץ ישראל בימי המנדט הבריטי. פירושה של אותה "הבלגה" היא התאפקות והגנה עצמית. למעשה, מדיניות זו הובילה להתבצרות בתוך היישובים ובהגנה עליהם מבפנים, נגד הפורעים הערבים. מדיניות זו מנעה מעשי תגובות אלימות ומעשי נקם בערבים חפים מפשע. מחנה השמאל-הפועלי תמך במדיניות ההבלגה.
תמיכה במדיניות ההבלגה > מטעמים מוסריים

רבים בהנהגת היישוב דיברו על מדיניות ההבלגה כמדיניות מוסרית אשר מהווה מקור גאווה עבור היישוב. הרב יצחק הרצוג, הרב הראשי לישראל בזמן מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט, אמר:
אנחנו עומדים עכשיו במצב קשה מאוד מאוד... אני אמרתי לאיש אחד שבא להתווכח איתי כך: אני מזהיר בך, שאם חס וחלילה היו יורים בי והייתי נוטה למות, הייתי מצווה לכל ישראל וליישוב להיזהר ולהימנע מכל מעשה נקם. חלילה וחלילה. חלילה לנו ללמוד על דרך רשעי הגויים. מה השגנו במשך השנתיים? השגנו הישג גדול, קידוש השם לעיני כל הגויים, ופה בארץ ישראל הראה היישוב במשך שנתיים רוח טהורה, נתן ביטוי למוסד היהדות שהתקיים בידו, זהו הישג גדול.
הרב הרצוג והראשון לציון, יעקב מאיר, יצאו בשנים 1937–1938 בקריאה להקפיד על ההבלגה ולהימנע ממעשי נקם.
ברל כצנלסון, ממנהיגי מפא"י, טען בנאום בקונגרס הציוני ה-20 ב-1939 כי הבלגה היא הגנה עצמית שפירושה טוהר הנשק ואי פגיעה בחפים מפשע:
הבלגה משמעותה, יהיה נשקנו טהור. אנו לומדים נשק, אנו נושאים נשק, אנו מתייצבים בפני הקמים עלינו, אך איננו רוצים שנשקנו יוכתם בדם נקיים... הבלגה זו שיטה מדינית ומוסרית כאחת, הנובעת מתוך תולדותינו ומתוך מציאותנו, מתוך אפיינו ומתוך תנאי מלחמתנו. אלמלא היינו נאמנים לעצמנו ונוקטים בקו אחר, היינו מזמן מפסידים את המערכה.
'הוועד הלאומי', הממשלה של היישוב היהודי דאז, פרסם כרוז ובו גילוי דעתו בנוגע להבלגה:[דרושה הבהרה]
לא בשפיכת דם נקיים יכופר דם קדושינו השפוך (פגיעה בערבים חפים מפשע לא תנקום על רצח של יהודים), אלא באמצעים מחודשים לקידום מפעלנו ובחתירה בלתי פוסקת לקראת כיבושים חדשים על דרך שחרורנו. לצערנו העמוק ראו בירושלים מעשי נקם בערבים, אשר הכתימו את כבוד היישוב והעמידו בסכנה את שלום ירושלים. אספת הוועד הלאומי... מביעה את רגשי זוועתה על מעשי פשע אלה, החותרים תחת היסודות המוסריים של היהדות והציונות, הזורעים שנאה בין עמי הארץ הזאת והעלולים להמיט שואה על היישוב היהודי והארץ כולה.
תמיכה במדיניות ההבלגה > מטעמים מדיניים

דוד בן-גוריון, ממנהיגי מפא"י, תמך במדיניות ההבלגה מטעמים פרקטיים יותר. הוא העיר כי ההבלגה תביא ליחסים טובים עם בריטניה ולרגש חיובי לציונות בעיני דעת הקהל העולמית. דבר זה, כמובן, יביא תועלת ליישוב היהודי:[דרושה הבהרה]
מטעמים פוליטיים אסור לנו ללכת בדרכי הערבים... הערבים נלחמים באנגליה, והאינטרס הפוליטי שלהם הוא, להילחם באנגליה, כי הם רוצים להרחיק אותה מהארץ שהם מאמינים שהיא ארצם. אנחנו לא רוצים להרחיק את אנגליה, אלא להפך, לקרב אותה, למשוך אותה, לרכוש אותה ולסייע לנו לשוב לארץ.
למרות ההצהרות של הנהגת היישוב בעד ההבלגה, ביוני 1939 ביצעו יחידות של ההגנה פעולות תגמול, למשל בלוביה ובלד א-שייח'.
לקריאה נוספת

יעקב שביט (עורך), הבלגה או תגובה: הוויכוח ביישוב היהודי, תרצ"ו-תרצ"ט (1936–1939), רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, 1983.
הערות שוליים

↑  כרוז הרבנים הראשיים, דבר, 17 בנובמבר 1937; קריאת הרבנות הראשית, דבר, 8 ביולי 1938
↑  ברל  כצנלסון, כתבים, כרך ט', עמ' 66-65, הוצאת מפא"י, 1946
↑  יהודה לפידות, פעולות תגובה ונקם של ההגנה, באתר "דעת"
↑  אביבה חלמיש, מבית לאומי למדינה בדרך, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 9, עמ' 224.
↑  להכות במרצחים הבריטים והערבים! (הקישור אינו פעיל)
מחבואים (סרט, 1980)

| --- | --- |

 בימוי:  דן וולמן 
 הופק בידי:  דן וולמן וג'ף גסטין
 תסריט:  דן וולמן 
 שחקנים ראשיים:  דורון תבורי רחל שור גילה אלמגור אפרת לביא 
 מוזיקה:  אמנון וולמן 
 צילום:  אילן רוזנברג
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  האחים אלה בע"מ
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1980
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחבואים הוא סרט הקולנוע הישראלי הראשון באורך מלא משנת 1980, אשר הביא לאקרנים דמות של גבר הומוסקסואל בתפקיד הראשי.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימת ב־12 בדצמבר 1980 באולם "סינמה 2" בתל אביב, ויום למחרת נערכה הקרנה חגיגית גם בקולנוע "רון" בירושלים. הסרט זכה בשלושה פרסי "ורד הכסף", לוולמן על התסריט והבימוי, ולגילה אלמגור, שחקנית המשנה.
זהו הסרט הישראלי הראשון שעסק בהומוסקסואליות, ואף נחשב לסרט ראשון של הקהילה הגאה בישראל.
תקציר העלילה

הסרט עוסק בהתבגרותו של אורי ברמן (חיים הדיה) בימי המנדט הבריטי.
המורה הפרטי של אורי, דוד בלבן (דורון תבורי) שמתואר כ"יפה הבלורית והתואר" שובה את ליבן של הנשים סביבו, וזאת מבלי לדעת שהוא הומוסקסואל.
אורי וחבריו חושדים בדוד שהוא בוגד במדינה שבדרך, בעקבות זה שהם צופים בו נפגש ואף מעביר מכתבים לצעיר ערבי, והם מדווחים עליו לחברי ההגנה.
אף על פי שמסתבר כי דוד הוא לא בוגד פושטים חברי ההגנה על ביתו בזמן שהוא והצעיר הערבי שוכבים, והם מכים אותם עד אובדן הכרה.
הערות שוליים

↑  סרטו של הבמאי דן וולמן מחבואים, מעריב, 11 בדצמבר 1980
וולמן — מחבואים בשכונת טלבייה, כל העיר, 5 בדצמבר 1980
↑  רן דביר, חולקו פרסי "ורד  הכסף", דבר, 13 באפריל 1981
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים ישראליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.