stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודי קרל

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1934 אלקמאר 
 פטירה:  7 ביולי 2006 (בגיל 71) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  רודלוף וייבראנד קסלאר
 מקום קבורה:  Heiligenfelde (Syke) 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-1951 
 שפה מועדפת:  גרמנית, הולנדית 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס, אריולה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מסדר קרל ולנטין (1988)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1985)  רומי  פרס מינכהאוזן  אביר במסדר האריה ההולנדי  מצלמת הזהב  Zilveren Nipkowschijf 
 פרופיל ב-IMDb
 
רודי קרל (בהולנדית: Rudi Carrell; 19 בדצמבר 1934 – 7 ביולי 2006) היה בדרן וזמר הולנדי. יחד עם יוהאנס הסטרס ולינדה דה מול נמנה בין ההולנדים המצליחים ביותר שפעלו בגרמניה. בנוסף, עבד כמנחה טלוויזיה, והפיק תוכנית משלו בשם Rudi Carrell Show. תחילה הורצה בהולנד, ולאחר מכן החלו לשדרה גם בגרמניה. כזמר, הפיק מספר להיטים ביניהם הגרסת ההולנדית ל-"A Windmill in Old Amsterdam".‏
קורות חייו

קרל נולד ב-19 בדצמבר 1934, בעיר אלקמאר שבהולנד. ב-9 בפברואר 1960 השתתף בקדם הלאומי של הולנד לאירוויזיון 1960. הוא הגיע למקום הראשון עם 225 נקודות כשביצע את "Wat een geluk". השיר בוצע גם על ידי אני פלמן, אולם השופטים בחרו את קרל. ב-29 במרץ אותה השנה עלה על בימת תחרות הזמר של האירוויזיון כדי לבצעו מול שופטיה. עם תום הקראת התוצאות התמקם קרל במקום ה-12 עם שתי נקודות.
החל משנות ה-60 עד שנות ה-90 זכה Rudi Carrell Show להצלחה גבוהה בגרמניה. היא התבססה על קונספט דומה של Pop Idol או Star Search, והביאה לידי ביטוי את ז'אנר הפופ הגרמני עם זמרים כמו אלכסיס ומארק קלר. בנוסף, חוג ההצלחה של התוכנית התרחב משמעותית גם למדינות שאינן דוברות גרמנית, כמו סלובניה.
ב-1987 גרם קרל למשבר ביחסי איראן–גרמניה. הוא הפיק מערכון בו נשים עטורות חג'אב משליכות את התחתונים שלהן על אדם שלבוש כמו המנהיג העליון של איראן, רוחאללה ח'ומייני. ממשלת איראן גירשה שני דיפלומטים גרמניים משטחה וסגרה לצמיתות מכון גתה בטהרן.
בריאיון למגזין Bunte אישר בנובמבר 2005 כי הוא חולה בסרטן הריאה. הוא נפטר ב-7 ביולי 2006 בברמן שבגרמניה, בגיל 71.
הערות שוליים

↑  "Rudi Carrell – Acteur". Movie Newz (בהולנדית). 17 באפריל 2010. אורכב מ-המקור ב-25 באפריל 2012. נבדק ב-7 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dobbe, Raymond (10 באפריל 1965). "News from the Music Capitals of the World: Amsterdam". Billboard. p. 18. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ESC National Finals - Netherlands 1960
↑  "Results of the Final of London 1960". Eurovision Song Contest. ארכיון מ-27 במרץ 2021. נבדק ב-27 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kasza, Peter (17 במאי 2010). "Die Strumpfbandaffäre". Süddeutsche Zeitung (בגרמנית). נבדק ב-13 בינואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rudi Carrell, The Guardian, 3 August 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90195573  GND: 118519263  ISNI: 0000 0000 5532 9277  LCCN: n80120999  MusicBrainz: 7b92b87c-fe3f-40d2-9d0e-bea73ae6bf41  NTA: 068222327  SUDOC: 130659541  VIAF: 3261896   WorldCat (עם VIAF): 3261896
ראשית הגז

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, י"ח, ד'
 משנה:  מסכת חולין, פרק י"א
 תלמוד בבלי:  מסכת חולין, "ראשית הגז"
 משנה תורה:  ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק י'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן של"ג
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קמ"ד ספר החינוך, מצווה תק"ח
 
ראשית הגז היא מצוות עשה מהתורה לתת לכהן את ראשית הצמר מגז הצאן. ראשית הגז היא אחת ממתנות כהונה שהטילה התורה על עם ישראל לתרום לכוהנים, והיא נמנית עם עשר המתנות שנותנים בחוץ לארץ, ובזמן שאין בית המקדש קיים.
מתנת הגז שהכהן מקבל היא חולין לכל דבר ואין בה קדושה. על פי עיקרון זה פסק הרמב"ם שאפשר לתת ראשית הגז אף לבת כהן ואפילו כאשר היא נשואה לישראל.
מקור המצווה

מקור המצווה בספר דברים, פרק י"ח:
רֵאשִׁית דְּגָנְךָ תִּירֹשְׁךָ וְיִצְהָרֶךָ וְרֵאשִׁית גֵּז צֹאנְךָ תִּתֶּן לּוֹ. ה כִּי בוֹ בָּחַר יְהוָה אֱלֹהֶיךָ מִכָּל שְׁבָטֶיךָ לַעֲמֹד לְשָׁרֵת בְּשֵׁם יְהוָה הוּא וּבָנָיו כָּל הַיָּמִים.
טעמי המצווה

הרמב"ם מסביר שמטרת המצווה היא לספק לכוהנים צמר כדי שיהיה להם מה ללבוש, שכן הלבוש הוא חלק מהצרכים החיוניים לכהן, ולא די לו בתרומה שמספקת לו את המזון.
פרטי המצווה > הגדרת הצאן

אף שבתורה נאמר 'צאנך' סתם, אין מצוות ראשית הגז נוהגת אלא בכבשים דווקא, ולא בעיזים, ונוהגת בין בזכרים ובין בנקבות. וכמו כן מין כבשים שצמרם קשה ואינו ראוי ללבישה - פטורים מראשית הגז.
פרטי המצווה > הגדרת הצאן > כמות הצאן

בהלכה מוסכם שראשית הגז "אינו נוהג אלא במרובה", יש אומרים שצריך חמישה כבשים לכל הפחות, יש אומרים ארבעה ויש אומרים שניים. הדיון נסוב אודות המילה "צאן" שמתפרשת כריבוי של כבשים. בית שמאי מוכיחים מהכתוב "יחיה איש עגלת בקר ושתי צאן" בספר ישעיהו, פרק ז', פסוק כ"א שאפילו שני כבשים מכונים "צאן". ואילו דעת בית הלל שרק חמישה כבשים נחשבים ל"צאן" ומוכיחים את דעתם מהפסוק "חמש צאן עשויות" בספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק י"ח. בתלמוד הבבלי מובאת דעת רבי יוסי שארבעה כבשים הם השיעור המינימלי ומוכיחה מהפסוק "וארבע צאן תחת השה" בספר שמות, פרק כ"א, פסוק ל"ז.
להלכה הוכרע שצריך חמישה כבשים לכל הפחות כדי להתחייב בראשית הגז, ונוסף תנאי שרק אם מכל החמישה נגזז משקל שישים סלעים לפחות, ומשקל גיזת כל כבש אינו פחות משנים עשר סלעים. אין לפצל את הגיזה כדי לתת אותה לכמה כוהנים, אלא אם כן יש מספיק גז, כדי שכל כהן יקבל כמות שתעמוד לכל הפחות על משקל של חמישה סלעים צמר לאחר ליבון הצמר. חמישה סלעים הוא שיעור שאפשר לעשות ממנו בגד קטן.
פרטי המצווה > הגדרת ראשית

מהתורה אין שיעור מוגדר כמה צמר נחשב ל"ראשית", ואפשר לתת לכהן אפילו "כל שהוא". אך חכמים קבעו שיש לתת אחד משישים כתרומה.
"ראשית הגז מצוותה בתחילה", אם נתן בין בתחילה בין באמצע ובין בסוף יצא". לעומת זאת, בהלכות תרומה לא הוסק מהלשון "ראשית דגנך" ש"מצוותה בתחילה".
פרטי המצווה > קיום המצווה מחוץ לארץ

לפי המשנה, החיוב לתת ראשית הגז נוהג בין בארץ ישראל ובין בחוצה לארץ. בתלמוד הבבלי נאמר, שלא נהגו לתת ראשית הגז בבבל, כי סמכו על דעת התנא רבי אלעאי שדימה את ראשית הגז לראשית הדגן הסמוכה לו בפסוק, והיא (מצוות תרומה) מהמצוות התלויות בארץ (באדמה) שאינן נוהגות אלא בארץ ישראל.
הרמב"ם פוסק על סמך זה שהמצווה נוהגת רק בארץ ישראל. לעומת זאת, לדעת רבי יעקב בעל הטורים נאמר כי מדאורייתא המצווה נוהגת גם בחוץ לארץ, אלא שלא נהגו כך.
ראו גם

מתנות כהונה
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת חולין, פרק י"א, משנה א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק י', הלכה י"ז
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות ביכורים ושאר מתנות כהונה שבגבולין, פרק י', הלכה ה'. כך כתב גם בעל ספר החינוך, מצווה תק"ח.
↑  הרמב"ם בפירוש המשניות במהדורה הראשונה כתב שנוהג רק בנקבות, אך לאחר מכן תיקן שנוהג גם בזכרים, וכך פסק במשנה תורה. (בפירוש המשניות, חולין, מהדורת י. קאפח עמוד קמט הערה). 6
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קל"ז, עמוד א'
↑  תוספתא מסכת חולין, י, א.
↑  מסכת קידושין, פרק א', משנה ט'.
↑  מסכת חולין, דף קל"ו, עמוד ב'.
↑  וכן נפסק בשולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"ג
↑  ארבעה טורים, יורה דעה, סימן של"ג.
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
| כ"ד מתנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| עשר מתנות במקדש | בשר חטאת • בשר אשם ודאי • בשר אשם תלוי • בשר זבחי שלמי ציבור • חטאת העוף • לוג שמן של מצורע • שתי הלחם • לחם הפנים • שירי מנחות • שיירי מנחת העומר |  |
| ארבע מתנות בירושלים | בכור בהמה טהורה • המורם מתודה ואיל נזיר • ביכורים • עורות קדשי קדשים |  |
| עשר מתנות בגבולים | תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה • ראשית הגז • זרוע, לחיים וקיבה • פדיון הבן • פטר חמור • חרמים • שדה אחוזה • גזל הגר |  |
| מצוות התלויות בארץ |
| --- | --- | --- |
| מתנות כהונה | ביכורים • תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה |  |
| מתנות לוייה | מעשר ראשון |  |
| מתנות עניים | לקט • שכחה • פאה • פרט • עוללות • מעשר עני |  |
| שמיטה ויובל | שמיטה • שמיטת קרקעות • שמיטת כספים • שנת היובל • שדה אחוזה |  |
| מצוות הקשורות לקדושה | מעשר שני • כלאיים • כלאי הכרם • כלאי זרעים • ערלה • נטע רבעי |  |
רודי ריי מור

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1927 פורט סמית', ארצות הברית 
 פטירה:  19 באוקטובר 2008 (בגיל 81) אקרון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1948–2008 (כ־60 שנה) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רודולף פרנק מור (אנגלית: Rudolph Frank Moore; נולד ב-17 במרץ 1927 - 19 באוקטובר 2008), המכונה רודי ריי מור, היה קומיקאי, זמר, שחקן ומפיק קולנוע אמריקאי. הוא יצר את הדמות "דולמייט", הסרסור בסרט "הדולמייט" משנת 1975 והמשכיו, "הטורנדו האנושי" ו"חזרתו של הדולמייט". הדמות פותחה במהלך יצירת תקליטי הקומדיה המוקדמים שלו. בהקלטות הוצגו לעיתים קרובות מור, שהשמיע שירת חרוזים מלאת גסות. שירה זו הביאה מאוחר יותר לכינויו "הסנדק של הראפ".
השחקן והקומיקאי אדי מרפי גילם את מור בסרט "קוראים לי דולמייט" מ־2019.
שנים מוקדמות

מור נולד וגדל בפורט סמית', שבמדינת ארקנסו. הוא עבר לאקרון שבאוהיו ולאחר מכן למילווקי בוויסקונסין. במילווקי הוא הטיף בכנסיות ועבד כרקדן במועדוני לילה. הוא חזר לאקרון, עבד במועדונים כזמר, רקדן וכקומיקאי, ולעיתים קרובות הופיע בדמות "נסיך דומאר". הוא הצטרף לצבא ארצות הברית ושירת ביחידת בידור בגרמניה, שם זכה לכינוי "הארלם הילבילי", משום ששר שירי קאנטרי בסגנון R&B.במהלך השירות הצבאי הוא פיתח עניין בקומדיה.
לאחר שחרורו התגורר בסיאטל ואז בלוס אנג'לס, שם המשיך לעבוד במועדונים והתגלה על ידי מפיק התקליטים דוטי ויליאמס. הוא הקליט שירי רית'ם ובלוז עבור הלייבלים קאש, בול, קנט ואימפריאל בין השנים 1955–1962, והוציא את אלבומי הקומדיה הראשונים שלו, מתחת לחגורה (1959), סצנת הביטניק (1962), וקומיקאי נולד (1964).
תקליטי דולמייט

מור עבד בחנות התקליטים בלוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1970, כשהחל לשמוע סיפורים מגונים על "דולמייט", מפי משורר רחוב בשם ריקו. מור הקליט משוררי רחוב שונים, ביניהם "ביג בראון". בשנת 1973, הפיק מור את אלבומו של בראון, "האיש הראשון של השירה, ביג בראון: בין גן עדן לגיהנום".
מור החל להקליט את הסיפורים, ולקח על עצמו את תפקיד "הדולמייט". בשנים 1970–1971 הקליט שלושה אלבומים, Eat Out More Frequently, This Pussy Belong To Me ו-The Dirty Dozens, כאשר "על רקע מוזיקת ג'אז ו- R&B, מור היה מדקלם חרוזים גסים וקללות מיניות, לעיתים קרובות בהקשר של סרסרות, זנות, מהמרים ורמאים".
מור הושפע גם מקומיקאים שהתקבלו במיינסטרים, כמו רד פוקס וריצ'רד פריור. ההקלטות נערכו בדרך כלל בביתו של מור עצמו, במפגשים שבהם השתתפו חבריו כדי להעניק להקלטה אווירה של מסיבה. עטיפות האלבום והתוכן המוקלט היו לעיתים קרובות בוטים מכדי שיוצגו בחנויות התקליטים, אך התקליטים הפכו פופולריים מפה לאוזן והצליחו מאוד בקהילות אמריקאיות שחורות, שם שנינותו האנטי-ממסדית אומצה על ידי הקהל.
קולנוע וקריירה מאוחרת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קרלוס גוטיירז

מזכיר המסחר גוטיירז (שמאל) משוחח עם נשיא קוסטה ריקה אוסקר אריאס במשכנו שבסן חוסה, ספטמבר 2008
קרלוס מיגל גוטיירז (באנגלית: Carlos Miguel Gutierrez; נולד ב-4 בנובמבר 1953) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 2009-2005. קודם לכן כיהן כמנכ"ל ויו"ר מועצת המנהלים של חברת קלוגס, וכיום הוא מנכ"ל קבוצת אולברייט סטונברידג', חברת ייעוץ ואסטרטגיה עסקית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גוטיירז ממוצא ספרדי. הוא נולד בהוואנה בירת קובה, בנו של בעל מטע אננסים. בשל היותו איש עסקים משגשג, נחשב אביו לאויב המדינה על ידי משטרו של פידל קסטרו. בעקבות הפקעת רכושם ונכסיהם עם המהפכה הקובנית, עקרה משפחתו של גוטיירז אל ארצות הברית ב-1960 והתיישבו במיאמי שבפלורידה. כאשר התברר שמשפחת גוטיירז לא תשוב לקובה, אביו של גוטיירז קיבל משרה בחברת היינץ במקסיקו ולאחר מכן ניהל עסק פרטי בבעלותו. גוטיירז למד את מילותיו הראשונות באנגלית מהעובדים בבית המלון בו לן, וכעבור שנים אחדות, הוא ומשפחתו קיבלו אזרחות אמריקאית באורח רשמי. גוטיירז למד מנהל עסקים במכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה, אך מעולם לא השלים לימודי תואר ראשון, ובכך נהפך לחבר הראשון בקבינט של ארצות הברית ללא תואר אקדמי.
ביוגרפיה > בחברת קלוגס

ב-1975 הצטרף גוטיירז לחברת קלוגס מקסיקו בגיל 22 כנציג מכירות. אחת המטלות הראשוניות שלו בחברה הייתה לנסוע במשאית-משלוחים סביב חנויות מקומיות. במרוצת הזמן התקדם גוטיירז בסולם הניהול. בינואר 1990 הוא קודם לתפקיד סגן נשיא החברה לפיתוח מוצרים במטה החברה שבעיר "בטל קריק" (Battle Creek) במישיגן, וביולי באותה שנה הוא מונה לסגן נשיא בכיר בקלוגס ארצות הברית. בינואר 1999 נבחר למועצת המנהלים של החברה. באפריל הוא מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, והפך למנכ"ל הראשון מאמריקה הלטינית של חברה מסוג Fortune 500. גוטיירז היה גם המנכ"ל הצעיר ביותר בהיסטוריה של החברה מזה 100 שנה.
ב-1999, ניצבה קלוגס בפני ירידה עולמית או קיפאון במכירות דגני בוקר. האסטרטגיה של גוטיירז, שנודעה כ"העצמת הערך" (Volume to Value), הייתה להגדיל את שיעור המכירות של החברה באמצעות התמקדות במשאבים למוצרים בשולי מכירות גבוהים. מוצרים אלה התמקדו יותר בשווקים ספציפיים וכללו מוצרים שהיו חפיסות במהדורות מיוחדות ומוגבלות. ההכנסה מאסטרטגיה זו מימנה פרסום, קידום מכירות ומו"פ, מה שעודד צמיחה נוספת בהיקף המכירות של החברה. בספטמבר 2004, כתב העת Fortune כינה את גוטיירז כ"איש שתיקן את קלוגס", וייחס את הצלחתו ל"לקיחת יכולת המכירות בפיקחות, המשמעת הפיננסית והידע השיווקי שלמד בנעוריו תוך מיזוג עם כריזמה שובה לב, וחוסר יומרה מוחלט שלא הייתם מצפים מאחד שכזה".
ביוגרפיה > מזכיר המסחר

ב-29 בנובמבר 2004, אחרי שהנשיא ג'ורג' ווקר בוש ניצח בבחירות לנשיאות, בחר בוש בגוטיירז להחליף את מזכיר המסחר המכהן דונלד אוונס, שהודיע על כוונתו להתפטר אחרי הבחירות. באותו יום קיבלה מועצת המנהלים של קלוגס את התפטרותו של גוטיירז מתפקידו כיושב ראש מועצת המנהלים ומנכ"ל החברה, על מנת שיוכל להיות כשיר להיכנס לתפקידו עם אישור מועמדותו בידח הסנאט. ב-24 בינואר 2005 אושר מינויו של גוטיירז פה אחד על ידי הסנאט של ארצות הברית והוא הושבע לתפקיד ב-7 בפברואר 2005. כמזכיר המסחר שימש גוטיירז גם כיו"ר משותף של "הוועדה האמריקאית למען קובה חופשית" לצד מזכירת המדינה קונדוליזה רייס. גוטיירז היה מעורב באופן פעיל במדיניות ארצות הברית כלפי קובה ובכל הנוגע אליה ביחד עם המזכירה רייס.
גוטיירז נמנה בין אנשי הנשיא שעבדו עם הקונגרס של ארצות הברית לשם העברת חקיקה מקיפה בנושא ההגירה לארצות הברית, נושא שנתפס בעיניי גוטיירז כאחד הנושאים החברתיים הגדולים ביותר של ארצות הברית כיום. לדעתו, פתרון הגירה מוצלח חייב להתמקד תחילה באבטחת הגבולות האמריקאיים, אך עליו להתייחס גם לתרומת המהגרים לכלכלת ארצות הברית ולחשיבותה של האחדות האמריקאית. גוטיירז מילא תפקיד מפתח בחתימת הסכם סחר חופשי עם חמש מדינות ממרכז אמריקה והרפובליקה הדומיניקנית (CAFTA), הסכם סחר בולט שהרחיב את יצוא הסחורות האמריקאיות ברחבי אמריקה הלטינית.
גוטיירז סייע בנוסף בקידום הסכם הסחר החופשי עם קולומביה. חתימת ההסכם הייתה במרכזו של ויכוח נוקב סביב מדיניות המסחר של ארצות הברית. הדמוקרטים התנגדו להסכם בתקיפות, בטענה כי יגרור הפחתה במספר מקומות העבודה בארצות הברית, וכי אינו דואג מספיק להגנה על העובדים במרכז אמריקה מפני ניצול. מנגד, הרפובליקנים התנגדו להסכם בתואנה כי הוא יפגע בתעשיות הסוכר והטקסטיל במחוזותיהם. הנשיא בוש ואנשי מחלקת המסחר של ארצות הברית טענו כי עליהם להעדיף אינטרסים של האומה על פני אינטרסים צרים, וההסכם אושרר בקונגרס.
בדצמבר 2007, קן סילברסטיין, עורך המדור לענייני וושינגטון הבירה במגזין הארפרז, דיווח כי גוטיירז הציג לראווה בפתח משרדו במחלקת המסחר, את "אטלס הבריאה" מאת המחבר הטורקי עדנאן אוקטר, ספר התומך בבריאתנות-מוסלמית ומאשים את צ'ארלס דרווין בטרור המודרני, כולל בפיגועי 11 בספטמבר. משרדו של גוטיירז לא הגיב כשנשאל אם הספר נרכש באופן אישי על ידי גוטיירז או מי מטעמו או שמא נשלח בדואר למשרדו.
ביוגרפיה > לאחר כהונתו בממשל בוש

עם השבעתו של ברק אובמה לנשיאות ב-2009, סיים גוטיירז את כהונתו, והמשיך בפעילותו העסקית. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 התראיין גוטיירז ל-CNN וסלד ממועמד המפלגה הרפובליקנית דונלד טראמפ באומרו "לא רוצה לחזור למצב של מדינה שבה אם לילד יש שם משפחה לטיני, אז הנשיא נותן לאחרים רישיון להתנהג כלפיו בבריונות", ובאותו הריאיון הודיע על תמיכתו במועמדת המפלגה הדמוקרטית הילרי קלינטון.
הערות שוליים

↑  בוש מינה את מנכ"ל קלוג לשר-המסחר, באתר ynet, 29 בנובמבר 2004
↑  מת'יו בוייל ממגזין Fortune‏, The Man Who Fixed Kellogg, באתר CNN‏, 6 בספטמבר 2004 (באנגלית)
↑  ‏AP, בוש מינה שר מסחר חדש: קרלוס גוטיירז, באתר ynet, 30 בנובמבר 2004
↑  ארה"ב חתמה הסכם סחר חופשי עם מרכז אמריקה, באתר וואלה, 2 באוגוסט 2005
↑  הבחירות בארה"ב: שר המסחר של בוש עובר לצד של קלינטון, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2006013752  SNAC: w6qk885s  VIAF: 73600577   WorldCat (עם VIAF): 73600577 
המזכיר גוטיירז בשיחה עם מיט רומני, מושל מדינת מסצ'וסטס, אוקטובר 2006
גוטיירז פוגש את שר המסחר של סין בו שילאי, במהלך ביקור בארצות הברית בשנת 2007
רנאטו ריביירו

רנאטו אדוארדו דה אוליבירה ריביירו (בפורטוגזית: Renato Eduardo de Oliveira Ribeiro; נולד ב-28 באפריל 1985), הידוע כרנאטו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

רנאטו החל את הקריירה שלו בקבוצת אתלטיקו מיניירו הברזילאית, בה גדל ושיחק בה בין השנים 2003–2005. רנאטו מחזיק במספר הופעות רב בנבחרות הצעירות של ברזיל, ואף לקח חלק חשוב בגביע העולם לשנת 2005. בשנת 2006 הוא הושאל לקורינתיאנס, וב-2007 הוחתם על ידי קבוצת ואסקו דה גאמה.
לאחר סכסוך עם ראשי המועדון החרים רנאטו את אימוני הקבוצה, מה שגרם למעברו למכבי חיפה בקיץ 2007. העברתו התבצעה תמורת מיליון וחצי דולר, ונחשבה כגבוהה מאוד בקנה מידה ישראלי. אף על פי שהיה בכושר גופני ירוד לעומת חבריו לקבוצה, הוא הצטיין בחודשיו הראשונים בקבוצה וסייע לה לזכות בגביע הטוטו. בתום עונת 2007/2008 הוא עזב את מכבי חיפה לאחר שמאמן הקבוצה החדש אלישע לוי ויתר על שירותיו, וחזר לברזיל.
רודי שטפאן

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1887 וורמס, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1915 (בגיל 28) טרנופול, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מוקד פעילות:  הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון הוך 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
רוּדי שְׁטֶפאן (בגרמנית: Rudi Stephan;‏ 29 ביולי 1887 – 29 בספטמבר 1915) היה מלחין גרמני מבטיח, שנחשב, זמן קצר לפני מלחמת העולם הראשונה, לאחד הכישרונות הראשונים במעלה בדורו.
ביוגרפיה

רודי שטפאן נולד בוורמס שבגרמניה. הוא למד הלחנה אצל ברנהרד זקלס בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט, ואחר אצל היינריך שוורץ (Heinrich Schwartz) ורודולף לואיס (Rudolf Louis) במינכן, שם השתקע אחרי סיום לימודיו ב-1908. שטפאן הניח אחריו יצירות מועטות: מחמת חיבתו לכותרות נייטרליות במכוון, בסגנון "מוזיקה ל...", נתפס כמבשר "האובייקטיביות החדשה" של התקופה שלאחר המלחמה, אבל המוזיקה שלו כתובה למעשה בניב על-אקספרסיבי של שלהי הרומנטיקה, שיש המעדיפים לראות בו מעין אקספרסיוניזם קדום. אביו, יועץ סתרים, מימן את ביצוע יצירותיו המוקדמות, שהתקבלו תחילה בחוסר הבנה, אבל ביצוע הבכורה של יצירתו משנת 1912, "מוזיקה לתזמורת", בוורמס היווה פריצת דרך משמעותית מבחינת הביקורת. "מוזיקה ל-7 כלי מיתר" כתובה באווירת מלנכוליה אלגית, המזכירה את ראוול ומשלבת דקירות פסנתר וצ'מבלו עם מרקם משתפך של כלי המיתר. מורשתו הקונצרטית מתמצה ב"מוזיקה לכינור ותזמורת" משנת 1914. הוא סיים את האופרה היחידה שלו, "האנשים הראשונים" (Die erste Menschen), זמן קצר אחרי פרוץ המלחמה, והיא הגיעה בסופו של דבר להצגת בכורה בפרנקפורט, חמש שנים אחרי מותו מפגיעת קליע בראשו מרובה של קלע רוסי ליד טרנופול בחזית גליציה.
התזמורת הסימפונית של מלבורן הקליטה את מכלול יצירותיו התזמורתיות בניצוח אולג קטאני.
רשימת יצירות

אופוס 1 לתזמורת
"קסם האהבה" לבריטון ותזמורת, בעקבות הבל (Hebbel) ‏ (1907, עיבוד 1911)
מוזיקה לתזמורת (מס' 11) ‏ (1910)
"גרוטסקה" לכינור ופסנתר
מוזיקה לכינור ותזמורת (1910, עיבוד 1913)
מוזיקה לשבעה כלי מיתר (שישיית כלי קשת ונבל); עיבוד לא גמור לחמישיית פסנתר, 1914
מוזיקה לתזמורת (מס' 2) (1912, עיבוד 1913) (הערה: יצירה זו נחשבת במקרים רבים לעיבוד של ה"מוזיקה לתזמורת" מ-1910, אבל למעשה אין ביניהן קשר)
"האנשים הראשונים" (1909-1914), אופרה על פי מחזה המסתורין הארוטי של אוטו בורנגרבר (Otto Borngräber)
הערות שוליים

↑  נורמן לברכט, "אנציקלופדיה למוזיקה של המאה העשרים", עמ' 795.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284206505171  PLWABN: 9810639622005606  BnF: cb139000484 (data)  CiNii: DA12406385  GND: 118753517  ISNI: 0000 0000 8106 2908  LCCN: n84011573  MusicBrainz: 6b2dfe43-cd99-4c2a-988c-831805d29fdc  NKC: osd20181001301  NTA: 070755892  RERO: 02-A005722631  SNAC: w69b090s  SUDOC: 160144752  VIAF: 27253285   WorldCat (עם VIAF): 27253285
רנאן ברסאן

רנאן בארדיני ברסאן (בפורטוגזית: Renan Bardini Bressan; נולד ב-3 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי המחזיק באזרחות בלארוסית המשחק בקלוב דה רגאטס. לזכותו 29 הופעות במדי נבחרת בלארוס.
מאפיינים

ברסאן, יליד טובאראו, ברזיל, גדל במחלקת הנוער המקומית של אתלטיקו טובאראו. באפריל 2007 עבר להומל מליגת העל הבלארוסית. ב-28 בינואר 2010 עבר ברסאן לבאטה בוריסוב. בעונתו הראשונה הבקיע ברסאן 15 שערים בדרך לתואר מלך השערים של העונה בליגה הבלארוסית, ואף נבחר לקשר העונה בליגה.
ב-2 באוקטובר 2012 הבקיע ברסאן את שערו הראשון בקריירה בליגת האלופות בניצחון 1–3 על באיירן מינכן הגרמנית כאשר הבקיע את השער השלישי בדקה ה-94.
בדצמבר 2012 חתם באלניה ולדיקווקז.
ב-2012 קיבל ברסאן אזרחות בלארוסית כדי לשחק בנבחרת בלארוס. את הופעת הבכורה שלו ערך ברסאן נגד מולדובה ב-29 בפברואר 2012. ברסאן אף נטל חלק במשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון. את שערו הראשון בנבחרת האולימפית כבש נגד מולדתו ברזיל בהפסד 1–3.
רוברט קרפט

ערך זה עוסק במצנח אמריקאי. אם התכוונתם לאיש עסקים אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1923 קינגסטון, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  10 בנובמבר 2015 (בגיל 92) Gulf Stream, מחוז פאלם ביץ', ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט קרפט (אנגלית: Robert Lawson Craft;‏ 20 באוקטובר 1923 - 10 בנובמבר 2015) היה מנצח אמריקאי ומחבר ספרים בנושאי מוזיקה. קרפט נודע בעיקר הודות לקשרי העבודה והידידות ההדוקים שלו עם איגור סטרווינסקי, שתרמו לעולם מספר הקלטות וספרים.
קרפט נולד בקינגסטון, ניו יורק, ולמד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא גילה עניין מיוחד במוזיקה עתיקה וביצירותיהם של קלאודיו מונטוורדי והיינריך שיץ, ובמוזיקה בת זמננו משל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ואחרים.
קרפט פגש את סטרווינסקי ב-1948 ומאז ועד מות המלחין בשנת 1971 המשיך לעבוד לצד סטרווינסקי בתפקידים רבים ושונים. הקשר, שבראשיתו הקצה לקרפט תפקיד צנוע למדי, התפתח בהמשך לשותפות אמנותית מלאה. קרפט כתב את הליברית לאופרת הטלוויזיה "המבול" והתגורר עם משפחת סטרווינסקי, תחילה בקליפורניה ואחר בניו יורק. קרפט נשאר בקשר עם אלמנת המלחין, ורה, עד מותה בשנת 1982.
אחרי מות סטרווינסקי המשיך קרפט להופיע בקונצרטים ולכתוב. ספרו משנת 2002, An Improbable Life מתאר את חייו לפני, במשך ואחרי ידידותו עם סטרווינסקי. ספר הזכרונות מספר בהרחבה על ההשפעה שהייתה לסטרווינסקי על חייו.
כתיבתו

קרפט עבד בשיתוף פעולה עם סטרווינסקי על שישה כרכים, הנושאים אופי פולמוסי ודידקטי: Conversations with Igor Stravinsky (N.Y., 1959); Memories and Commentaries (N.Y., 1960); Expositions and Developments (N.Y., 1962); Dialogues and a Diary (N.Y., 1963); Themes and Episodes (N.Y., 1967); Retrospections and Conclusions (N.Y., 1969) . קרפט, שלא ראה בעין יפה את ההתייחסות אליו כאל מקבילו המוזיקלי של ג'יימס בוזוול, הביוגרף של סמיואל ג'ונסון, טען בתוקף, שקשרי העבודה שלו עם סטרווינסקי היו דומים יותר לאלה שבין האחים אדמון דה גונקור וז'יל גונקור, פעולה ותגובה הדדית לנושא העולה לדיון, כשסטרווינסקי שולה מנבכי זכרונו סיפורים עתיקי יומין באנגלית הזהירה או בצרפתית השוטפת שלו, מתובלים בעלבונות שלוחי רסן כלפי עמיתים למקצוע בזירה האמריקאית, וקרפט מעשיר את החומר בתערובת משובחת של אזכורים ספרותיים, פסיכולוגיים, פיזיולוגיים וקולינריים, ליצירת דיאלוג רהוט וערוך כהלכה.
ניצוח

קרפט היה מנצח עטור פרסים, שניצח על רוב התזמורות החשובות בארצות הברית: הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת סנט לואיס ותזמורת מינסוטה. כן הופיע עם תזמורות בעולם הרחב, בקנדה, באירופה, רוסיה, יפן, קוריאה, מקסיקו, דרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד. קרפט היה האמריקאי הראשון, שניצח על "וויצק" ועל "לולו" של אלבן ברג. כן ניצח על ביצועי הבכורה של יצירות המופת המאוחרות של סטרווינסקי: "ממרומי שמיים", "אגון", "המבול", "אברהם ויצחק", "וריאציות", "אינטרואיטוס" ו"מזמורי רקוויאם".
לצד הקלטת כל המוזיקה של סטרווינסקי, ניצח קרפט על הקלטות של יצירות שנברג, וארז, וברן ואחרות משל מלחינים בני זמננו. קרפט לא נחשב למנצח מבריק ותוסס, אך הוא נודע בפרשנויותיו המדויקות הן טכנית והן מוזיקלית. רוברט קרפט זכה פעמיים ב"גראנד פרי די דיסק" הצרפתי כמו גם בפרס אדיסון על הקלטות מוזיקה משל וארז וסטרווינסקי.