stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של ספרד החדשה
ניצור הילידים

הכובשים הספרדים ראו זאת כזכותם וחובתם להמיר אוכלוסיות ילידים לנצרות. מכיוון שהנצרות מילאה תפקיד כה חשוב ברקונקיסטה (כיבוש מחדש נוצרי) של חצי האי האיברי מידי המוסלמים, הכנסייה הקתולית בעצם הפכה לזרוע נוספת של הממשל הספרדי, שכן לכתר הוענקו סמכויות גורפות על ענייני הכנסייה בשטחיה שמעבר לים. הכתר הספרדי העניק לה תפקיד גדול בניהול המדינה, ומנהג זה נעשה בולט עוד יותר בעולם החדש, שבו אצילים קיבלו לעיתים קרובות את תפקידם של פקידי ממשל. בנוסף לתפקידה הפוליטי המפורש של הכנסייה, האמונה הקתולית הפכה לחלק מרכזי בזהות הספרדית לאחר כיבוש הממלכה המוסלמית האחרונה בחצי האי, אמירות גרנדה וגירוש כל היהודים שלא התנצרו.
הכובשים הביאו עמם מיסיונרים רבים להכריז על הדת הקתולית. האמריקנים לימדו את הדת הקתולית בשפות הילידים שלהם. בתחילה קיוו המיסיונרים ליצור גוף גדול של כמרים אמריקאים, אך לא הצליחו. הם אכן פעלו לשמור על ההיבטים התרבותיים של האינדיאנים שלא הפרו את המסורות הקתוליות, והתפתחה דת סינקרטית. רוב הכמרים הספרדים התחייבו ללמוד את השפות האינדיאניות החשובות ביותר (במיוחד במהלך המאה ה-16) וכתבו דקדוקים כדי שהמיסיונרים יוכלו ללמוד את השפות ולהטיף בהן. זה היה דומה לשיטות של מיסיונרים קולוניאליים צרפתיים בצפון אמריקה.
בהתחלה, נראה היה שהמרת הדת של עמים ילידים מתרחשת במהירות. עד מהרה גילו המיסיונרים שרוב הילידים פשוט אימצו את "אל השמים", כפי שהם כינו את האל הנוצרי, כעוד אחד מאלהיהם הרבים. למרות שלעיתים קרובות הם חשבו שהאל הנוצרי הוא אלוהות חשובה מכיוון שהוא היה האל של הכובשים המנצחים, הם לא ראו צורך לנטוש את אמונותיהם הישנות. כתוצאה מכך, גל שני של מיסיונרים החל במאמץ למחוק לחלוטין את האמונות הישנות, שאותן קישרו עם הקרבת הקורבן האנושי הפולחנית שנמצאת ברבות מהדתות הילידיות. בסופו של דבר הם אסרו את המנהג הזה, שהיה נפוץ לפני הקולוניזציה הספרדית. תוך כדי כך נהרסו חפצים רבים של התרבות הפרה-קולומביאנית המסו-אמריקאית. מאות אלפי קודקסים ילידים נשרפו, כמרים ומורים ילידים נרדפו, והמקדשים והפסלים של האלים הישנים נהרסו. המיסיונרים אפילו אסרו על כמה מאכלים הקשורים לדתות הילידים, כמו אמרנט.
אנשי דת רבים, כמו ברטולומה דה לאס קסאס, ניסו גם הם להגן על הילידים מפני שעבוד בפועל למתיישבים, והשיגו מהכתר צווים והבטחות להגן על הילידים המסו-אמריקאים, בעיקר החוקים החדשים. אבל ממשלת המלוכה הייתה רחוקה מכדי לאכוף אותם במלואם, וההתעללויות של המתיישבים נגד הילידים נמשכו, אפילו בקרב אנשי הדת. בסופו של דבר הכריז הכתר על הילידים כקטינים חוקיים והם הושמו תחת האפוטרופסות של הכתר, שהיה אחראי לאינדוקטרינציה שלהם. מעמד זה הוא שאסר על האוכלוסייה הילידית את הכהונה.
במהלך המאות הבאות, תחת השלטון הספרדי, התפתחה תרבות חדשה ששילבה את המנהגים והמסורות של העמים הילידים עם זה של ספרד הקתולית. לספרדים ולילידים היו כנסיות ומבנים רבים אחרים שנבנו בסגנון ספרדי, והם קראו לערים שלהם על שם קדושים או נושאים דתיים שונים, כגון סן לואיס פוטוסי (על שם סנט לואיס) ווראקרוס (הצלב האמיתי).
האינקוויזיציה הספרדית, והמקבילה שלה בספרד החדשה שלא הייתה חזקה, האינקוויזיציה המקסיקנית, המשיכו לפעול בממלכת המשנה עד שמקסיקו הכריזה על עצמאותה ב-1821. זה הביא להוצאה להורג של יותר מ-30 בני אדם במהלך תקופת מלכות המשנה. במהלך המאות ה-17 וה-18, האינקוויזיציה עבדה עם ממשלת מלכות המשנה כדי לבלום את הפצת הרעיונות הליברליים בעידן הנאורות, כמו גם את הרעיונות הרפובליקניים והדמוקרטיים המהפכניים של מלחמת העצמאות של ארצות הברית והמהפכה הצרפתית.
ייסוד ערים ספרדיות במאה ה-16

במהלך עשרים השנים הראשונות לאחר הכיבוש, לפני הקמת מלכות המשנה, נוסדו כמה מהערים החשובות של התקופה הקולוניאלית שנותרו חשובות גם כיום. עוד לפני הקמת ממלכת המשנה של ספרד החדשה ב-1535, כובשים במרכז מקסיקו ייסדו ערים ספרדיות חדשות ויצאו לכיבושים נוספים, דפוס שהתקבע באיים הקריביים. במרכז מקסיקו, הם הפכו את בירת האצטקים טנוצ'טיטלאן ליישוב הראשי של האזור. לפיכך, ההיסטוריה של מקסיקו סיטי היא בעלת חשיבות עצומה למפעל הקולוניאלי כולו.
ספרדים ייסדו התיישבויות חדשות בפואבלה דה לוס אנחלס (נוסדה ב-1531) בנקודת האמצע בין מקסיקו סיטי (נוסדה 1521–1524) לנמל וראקרוס (1519) הקריבי. קולימה (1524), אנטקרה (1526, כיום העיר ואחאקה), וגוודלחרה (1532) היו כולם יישובים ספרדיים חדשים. צפונית למקסיקו סיטי נוסדה העיר קרטרו (בערך 1531) באזור המכונה הבאחיו, אזור מרכזי של חקלאות מסחרית.
גוודלחרה נוסדה מצפון-מערב למקסיקו סיטי (1531–1542) והפכה ליישוב הספרדי הדומיננטי באזור. ממערב למקסיקו סיטי נוסד היישוב ויאדוליד (מיחואקאן) (1529–1541). בדרום הילידים המאוכלס בצפיפות, כאמור, הפכה אנטקרה (1526) למרכז ההתיישבות הספרדית בוואחאקה; סנטיאגו דה גואטמלה נוסדה ב-1524; וביוקטן, מרידה (1542) נוסדה בפנים הארץ, כאשר קמפצ'ה נוסדה ב-1541 כנמל קריבי קטן. סחר ימי שגשג בין קמפצ'ה לווראקרוס.
גילוי הכסף בסקטקס בצפון הרחוק היה אירוע משמעותי בהיסטוריה של ספרד החדשה והאימפריה הספרדית, כאשר הכסף הפך למניע העיקרי של הכלכלה. העיר סקטקס נוסדה בשנת 1547 וגואנחואטו, אזור הכרייה הגדול האחר, נוסדה בשנת 1548, עמוק בשטחם של בני צ'יצ'ימקה הנוודים והעזים, שהתנגדותם לנוכחות הספרדית נודעה כקונפליקט הממושך של מלחמת צ'יצ'ימקה. הכסף היה כל כך יקר לכתר שהיה שווה ניהול מלחמה בת חמישים שנה. ערים ספרדיות נוספות שנוסדו לפני שנת 1600 היו נמל אקפולקו בחוף האוקיינוס השקט (1563), דורנגו (1563), סלטיו (1577), סן לואיס פוטוסי (1592) ומונטריי (1596). הערים היו מאחזים של התיישבות אירופית ושליטת הכתר, בעוד שהאזור הכפרי היה מיושב כמעט אך ורק על ידי האוכלוסיות הילידות.
ההתרחבות ביבשת מאוחר יותר

במהלך המאה ה-16 הוקמו ערים ספרדיות רבות בצפון ומרכז אמריקה. ספרד ניסתה להקים משלחות במה שהוא כיום דרום ארצות הברית, כולל ג'ורג'יה וקרוליינה הדרומית בין 1568 ל-1587. מאמצים אלו הצליחו בעיקר באזור פלורידה של ימינו, שם נוסדה העיר סנט אוגוסטינוס ב-1565. זוהי העיר האירופית העתיקה ביותר בארצות הברית.
עם הגעתו, המשנה למלך דון אנטוניו דה מנדוסה לקח על עצמו במרץ את החובות שהופקדו עליו על ידי המלך ועודד את חקר השטחים היבשתיים החדשים של ספרד. הוא הזמין את משלחותיו של פרנסיסקו וסקס דה קורונדו לדרום-מערב ארצות הברית של ימינו בשנים 1540–1542. המשנה למלך הזמין את חואן רודריגס קבריו בחקר הספרדי הראשון במעלה האוקיינוס השקט בשנים 1542–1543.
קבריו הפליג במעלה החוף, והפך לאירופי הראשון שראה את קליפורניה של היום, כיום חלק מארצות הברית. המשנה למלך שלח גם את רוי לופס דה וייטלובוס לאיי הודו המזרחית הספרדיים בשנים 1542–1543. כאשר הושגה השליטה על שטחים חדשים אלו, הם הובאו תחת סמכותו של המשנה למלך של ספרד החדשה. המתיישבים הספרדים התרחבו לנואבו מקסיקו, והיישוב הגדול סנטה פה נוסד ב-1610.
הקמת משלחות דתיות ומאחזים צבאיים בגבול הצפוני הפכה לגרעין ההתיישבות הספרדית וייסודן של עיירות ספרדיות.
נתיבי סחר והגנה באוקיינוס הספרדי

הכתר הספרדי יצר מערכת של שיירות של ספינות (שנקראות flota) כדי למנוע התקפות של פריבטירים אירופאים. כמה התקפות בודדות על אוניות אלו התרחשו במפרץ מקסיקו ובים הקריבי על ידי פיראטים ופריבטירים אנגלים והולנדים. מעשה פיראטי אחד כזה הובל על ידי פרנסיס דרייק בשנת 1580, ואחר על ידי תומאס קוונדיש בשנת 1587. באחד המקרים נבזזו הערים אואטולקו (אואחאקה) ובארה דה נבידאד במחוז חליסקו של מקסיקו. עם זאת, הנתיבים הימיים הללו, הן על פני האוקיינוס השקט והן באוקיינוס האטלנטי, היו מוצלחים בתפקיד ההגנתי והלוגיסטי שמילאו בהיסטוריה של האימפריה הספרדית. במשך למעלה משלוש מאות שנים ליווה הצי הספרדי את שיירות הגליאונים שהפליגו מסביב לעולם. דון לופה דיאס דה ארמנדריס, יליד קיטו, אקוודור, היה המשנה למלך הראשון של ספרד החדשה שנולד ב'עולם החדש'. הוא הקים את 'צי ברלובנטו' (Armada de Barlovento), שבסיסו בווראקרוס, כדי לסייר באזורי חוף ולהגן על הנמלים, עיירות הנמל וספינות הסחר מפני שודדי ים ופריבטירים.
מרידות ילידים

לאחר הפלישה למרכז מקסיקו, היו הרבה מרידות אינדיאניות גדולות שהביסו, שינו או ערערו את השלטון הספרדי. במלחמת מיקסטון בשנת 1541, המשנה למלך דון אנטוניו דה מנדוסה הנהיג צבא נגד התקוממות של קקסנס. במרד פואבלו של 1680, אינדיאנים ב-24 התיישבויות בניו מקסיקו גירשו את הספרדים, שעזבו לטקסס, גלות שנמשכה עשור. מלחמת צ'יצ'ימקה נמשכה למעלה מחמישים שנה, 1550–1606, בין הספרדים לקבוצות ילידים שונות בצפון ספרד החדשה, במיוחד באזורי מכרות הכסף וקווי התחבורה.
קשה היה לשלוט באינדיאנים הצפוניים הנוודים או הנוודים למחצה לאחר שרכשו את הניידות של הסוס. בשנת 1616, בני הטפהואן מרדו נגד הספרדים, אך הם דוכאו מהר יחסית. האינדיאנים בני טארהומארה ניהלו מרד בהרי צ'יוואווה במשך כמה שנים. בשנת 1670 פלש צ'יצ'ימקאס לדורנגו, והמושל, פרנסיסקו גונזלס, נטש את הגנתו. מלחמות ספרד-צ'מורו שהחלו בגואם ב-1670 לאחר הקמת נוכחות פיזית בספרד הביאו לסדרה של מצורים של הביצורים הספרדים, האחרון ב-1684.
באזור הדרומי של ספרד החדשה, המרד של צלטל מאיה וקבוצות ילידים אחרות, כולל צוציל וצ'ול, בשנת 1712. זה היה מרד רב אתני שעורר סוגיות דתיות בכמה קהילות. בשנת 1704 דיכא המשנה למלך פרנסיסקו פרננדס דה לה קואבה מרד של פימה בנואיבה ויסקאיה.
איגרת חוב קונצרנית

אִיגֶּרֶת חוֹב קונצרנית (בראשי תיבות, אג"ח קונצרנית; באנגלית: "Corporate bond") היא איגרת חוב סחירה בדרך כלל המונפקת על ידי חברה כתחליף להלוואה מבנק. תנאי איגרת החוב מפורטים בתשקיף שעל פיו היא מונפקת. איגרות חוב קונצרניות נקראות גם אג"ח חברות. אג"ח קונצרניות שאינן ניתנות להמרה במניות, מכונות בפי אנשי המקצוע גם "אג"ח סטרייט" כדי להבדילן מאג"ח להמרה, שגם הן סוג של אג"ח קונצרניות.
אג"ח קונצרניות נחשבות כהשקעה בטוחה ("סולידית") יחסית למכשירי השקעה אחרים כמו מניות אך הסיכון בהן עולה על זה שבאג"ח המונפקות על ידי ממשלות, שכן ההנחה היא שהסבירות שחברה עסקית תגיע לחדלות פירעון ("פירוק") ולא תעמוד בחובותיה גדולה הרבה יותר מהסיכוי שהממשלה תגיע לחדלות פירעון ולא תשלם.
שעבוד ובטוחות

אג"ח קונצרני מלווה לעיתים בשעבוד - בטוחה על נכסים להבטחת החזר החוב, או חלקו. בעבר הייתה חובה להנפיק אג"ח עם בטוחה, ולו סמלית, אך חובה זו בוטלה ב-1999, עם התיקונים שעבר חוק החברות. ניתן ללמוד על קיומו של שעבוד או היעדרו לרוב מתוך התשקיף.
קיימים מספר סוגי שעבוד:
שעבוד סמלי - בטוחה של שקל אחד, שמשמעותה למעשה היעדר בטוחות. עם זאת, בטוחה זו נותנת עדיפות לבעלי האג"ח על נושים שאינם מובטחים.
שעבוד ספציפי (נקרא גם "קבוע") - שעבוד של נכס ספציפי לטובת מחזיקי האג"ח. אם החברה חדלת פירעון, יעמוד הנכס לטובת החזר לבעלי האג"ח.
שעבוד צף (נקרא גם שוטף) - שעבוד על סך נכסי החברה. בעת חדלות פירעון יקבלו בעלי האיגרת עדיפות על מלווים שאינם בעלי ביטחונות. שעבוד זה נחשב נחות משעבוד ספציפי.
שעבוד שלילי (Negative Pledge) - איסור על הלווה ליצור שעבודים על נכסיו ללא הסכמת בעלי האג"ח. בניגוד לסוגים האחרים שנרשמו, רבים, ובכלל זה סוכנות הדרוג מעלות, לא רואים בשעבוד כזה בטוחה.
כמו כן קיים סדר עדיפויות - שעבוד מדרגה ראשונה, מדרגה שנייה וכן הלאה - סעיף זה קובע את מיקום בעלי האיגרת בסדר העדיפויות של חלוקת נכסי החברה. המונח "פארי פאסו" לעניין זה פירושו עדיפות שווה לבעלי חוב ספציפיים אחרים.
אג"ח להמרה

איגרות חוב להמרה הן איגרות חוב קונצרניות לכל דבר, שאותן ניתן להמיר למניות רגילות של החברה שהנפיקה אותן. במקרים נדירים ייתכן כי מנפיק האג"ח לא יהיה החברה עצמה, אלא גוף אחר (המחזיק במניות). איגרות חוב להמרה מאפשרות למשקיע "ליהנות מכל העולמות", קרי ליהנות מעליות בערך המניה, מבלי להיות חשוף לרמת הסיכון הגבוהה. עם זאת, קיימים מספר הבדלים המייחדים אג"ח להמרה מאג"ח קונצרניות רגילות:
אג"ח להמרה מונפקות כמעט תמיד ללא ביטחונות ("שעבוד סמלי"), כיוון שאופציית ההמרה מהווה פיצוי.
הסדרות המונפקות של אג"ח להמרה הן קטנות יחסית, כתוצאה מאי רצונם של בעלי המניות לדלל את החזקתם בחברה.
ההתייחסות אל אג"ח להמרה בהיבטים מסוימים היא כאל מניות ולא כאל אג"ח.
אג"ח להמרה מאופיינות בתנודתיות גבוהה יותר.
אג"ח קונצרניות בישראל

בשנת 1985, עם הפעלת תוכנית הייצוב הכלכלית ועל רקע משבר מניות הבנקים, הופעלה לראשונה בשוק ההון רפורמה בתחום האג"ח. במסגרת הרפורמה הותרה הנפקתן של איגרות חוב קונצרניות וניתנה לחברות אפשרות לממן את פעילותן בתנאים טובים יותר משהיו הבנקים המסחריים מוכנים להציע. בשנות התשעים סבל אפיק השקעה זה מתנודתיות, במיוחד בתקופת המשבר בקופות הגמל ב-1996 (שבעטיו עלו שערי הריבית לרמות גבוהות שלא איפשרו גיוסי הון).
משנת 2003 ניכרת עליה חדה בגיוסים של חברות בשוק ההון, ובשנים 2006–2007 הגיע גל ההנפקות לשיא (בין היתר על רקע ירידה מתמשכת בשערי הריבית), והתבטא בהנפקות של מיליארדי שקלים.
חברה המנפיקה אג"ח חייבת אמנם בתשקיף, אך אין היא חייבת שיהיו לה מניות סחירות בבורסה. הווה אומר, גם חברה פרטית יכולה להנפיק אג"ח לציבור. עם זאת, על החברה לפרסם דוחות כספיים לפי אותם כללים החלים על חברות שמניותיהן נסחרות. על חברה כזו לעמוד בדרישות מסוימות (הון עצמי מינימלי, היקף מינימלי של ההנפקה, הרכב דירקטוריון מוגדר, דירקטורים חיצוניים, דיווחים לבורסה לניירות ערך ולרשות ניירות ערך, ועוד). החל ממועד כניסתו לתוקף של תיקון 17 לחוק החברות בשנת 2011, כל חברה שאג"ח שלה הוצעו לציבור מכונה חברת איגרות חוב, בין אם היא חברה ציבורית או פרטית. מכוח התיקון, חברות איגרות חוב כפופות לחובות דיווח וממשל תאגידי דומות מאוד לאלו החלות על חברה ציבורית.
בניגוד לאיגרות חוב ממשלתיות, שבהן קיים בדרך כלל מועד פדיון אחד ויחיד לאיגרת, באג"ח קונצרניות יש בדרך כלל מספר מועדי פדיון, על מנת לאפשר לחברה להחזיר את החוב באופן הדרגתי.
דירוג אג"ח קונצרניות

מאפיין נוסף של אג"ח קונצרניות הוא הדירוג. אג"ח קונצרניות מוחזקות בעיקר על ידי גופים מוסדיים (חברות ביטוח, קופות גמל וקרנות פנסיה) ולכן יש חשיבות לדירוג האיגרות. הדירוג מתבצע על סמך הערכה אנליטית של החברה, ובעיקר הערכה של סבירות קבלת הקרן והריבית. בין היתר נבדקים רמת הסיכון בפעילות העסקית, רמת המינוף של החברה, תזרים המזומנים, היקף ההנפקה מתוך סך המאזן, וכן ביטחונות במידה והם קיימים.
בישראל קיימות שתי חברות מדרגות:
"מעלות", החברה הוותיקה יותר, חברה בת של חברת "סטנדרד אנד פורס" העולמית, ומשתמשת בסולם הדירוג שלה.
"מידרוג", חברה בת של מודי'ס העולמית.
סולם הדירוג של מעלות כולל עשר דרגות המחולקות לשתי קבוצות: "דירוג השקעה" (Investment Grade) ו"דירוג ספקולטיבי". הדירוג מורכב מצירופים של האותיות הלטיניות A,B,C (בנוסף לדרגות הראשיות ניתן להוסיף לדירוג סימני פלוס או מינוס לשם עידון). כל דירוגי מעלות מתייחסים למנפיק בהשוואה למנפיקים ישראלים אחרים.
למדרוג סולם דומה לזה של מעלות, אך צירופי האותיות שונים: הספרות 1,2,3 הן תחליף לסימני המינוס והפלוס של מעלות. לדוגמה, הדירוג A3 מקביל ל-A מינוס בסולם מעלות,A2 מקביל ל-A,ו-A1 מקביל ל-A פלוס).
ראו גם

תספורת (מימון)
הערות שוליים

↑  יניב רחימי, שעבוד שלילי הוא ממש לא שעבוד, באתר כלכליסט, 2 ביולי 2013
| ניירות ערך והשקעות בשוק ההון |
| --- | --- | --- |
| ניירות ערך הוניים | הון מניות • מניה • מניה רגילה • כתב אופציה • כתב זכויות • מניות הטבה • כתב זכויות • מניית בכורה • מניית שליטה • מניות באוצר • יחידת השתתפות • בעל מניות |  |
| ניירות ערך התחייבותיים | איגרת חוב (איגרת חוב קונצרנית • איגרת חוב ממשלתית • איגרת חוב מוניציפלית) • אג"ח אופציה |  |
| ניירות ערך אחרים | קרן נאמנות • קרן מחקה • תעודת סל • תעודת סל בחסר • קרן סל • נייר ערך המיר • המירות • אג"ח להמרה |  |
| קבוצות ניירות ערך | שטר הון • מניית בכורה |  |
| השקעות שאינן נייר ערך | מוצר מובנה • פיקדון • חיסכון • חשבון בנק • קרן הון סיכון • קרן גידור • קרן השקעות פרטיות • מימון המונים • הלוואת בעלים • קרן נדל"ן |  |
| חסכונות פנסיוניים | קופת גמל (קרן פנסיה • קרן השתלמות) • קופת גמל להשקעה • ביטוח מנהלים • קופת גמל בניהול אישי |  |
| נגזרים | אופציה • חוזה עתידי • אופציה אקזוטית (אופציה בינארית • אופציה אסייתית) • CDO • CDS • עסקת החלף |  |
| סחורות נפוצות | סחורה • זהב • כסף (יסוד) • נפט |  |
| מטבעות דיגיטליים | הצעת מטבע ראשונית • מטבע מבוזר • ביטקוין |  |
| ניתוח ניירות ערך | ניתוח טכני • מודל בלאק ושולס • בטא (מדד) • ארביטראז' • רווח למניה |  |
| בורסות מרכזיות | הבורסה לניירות ערך בתל אביב • נאסד"ק • הבורסה לניירות ערך בניו יורק • הבורסה לניירות ערך בלונדון • Euronext |  |
| מדדים מרכזיים | מדד תל אביב 35 • מדד נאסד"ק 100‏ • מדד דאו ג'ונס • CAC 40 • DAX • FTSE 100 • S&P 500 |  |
| תאגידים | מיזוגים ורכישות • הערכת שווי • בדיקת נאותות • הצעת רכש • השתלטות עוינת • רכישה ממונפת • מנוף פיננסי • דיבידנד • מיזוג חברות • פירוק חברות • דיני תאגידים • שליטה |  |
| דוחות כספיים | יחסים פיננסיים • דו"ח כספי • רואה חשבון • תקן דיווח כספי בין-לאומי • תשקיף • הערת עסק חי |  |
| רגולציה וגופים רגולטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • הפיקוח על הבנקים • חוק ניירות ערך • הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) • מועצה לפיקוח על הביקורת בחברות ציבוריות • פדרל ריזרב • חוק גלאס-סטיגל • רפורמת בכר • חוק החברות |  |
| היסטוריה | השפל הגדול • משבר הסאבפריים • משבר מניות הבנקים |  |
| תחומים אקדמיים קשורים | מימון • חשבונאות • כלכלה • מנהל עסקים |  |
| דירוג אשראי | דירוג אשראי • דירוג אג"ח • מודי'ס • סוכנות הדירוג פיץ' • סטנדרד אנד פורס |  |
| ערכים נוספים | הנפקה • ערך ריאלי וערך נקוב • הנפקה ראשונה לציבור • השוק הראשוני • השוק המשני • בנק השקעות • חיתום • רכישה עצמית • בורסה לניירות ערך • נייר ערך • ברוקר • דילר • חוזה הפרשים • מסלקת הבורסה • נייר ערך מגובה משכנתה • איגוח • עושה שוק • מעבר לדלפק • ספר הפקודות • מכירה בחסר • שורט סקוויז • קסטודיאן • שוק המעו"ף • בקדייטינג • מידע פנים • Dark Pool • הרצת מניות • ויסות שערי ניירות ערך • סיכון אשראי • נזילות פיננסית • EBITDA • אמות מידה פיננסיות • פירמידת שליטה • עקום התשואה • אזהרת רווח |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532717705171  GND: 4161620-0  LCCN: sh2005007785  NDL: 00571962
הגלגול

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  פרנץ קפקא
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  סיפור קצר
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת קורט וולף (אנ'), לייפציג
 מקום הוצאה:  לייפציג 
 תאריך הוצאה:  1915
 עורך:  פרנץ קפקא 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן (1967, 1993) משרד הביטחון – ההוצאה לאור (תשל"ה) הוצאת עם עובד, 2000
 תאריך:  1967 תשל"ה (1975) 1993 2000
 
"הגלגול" (בגרמנית: Die Verwandlung, בשפות לטיניות: Metamorphosis, "מטאמורפוזה") היא נובלה מאת הסופר היהודי-צ'כי פרנץ קפקא. הנובלה חוברה בסוף שנת 1912 ופורסמה בשנת 1915.
הנובלה שייכת לז'אנר הסיפור הפנטסטי. מוצגת בה תופעה בלתי טבעית – אדם, גרגור סמסא שמו, עובר גלגול ונהפך לחרק. אירוע זה מסופר בטון קר ונייטרלי כוודאי. האירוע קוטע שגרת חיים בנאלית ויומיומית ומפתיע את הגיבור ואת כל האנשים שסביבו. פרט לאירוע הפנטסטי, כל יתר האירועים תואמים מציאות חיים יומיומית ושגרתית של משפחה עירונית ממעמד בינוני-נמוך, אשר ממשיכה באורח חייה השגרתי.
עלילה > תקציר העלילה

הסיפור מורכב משלושה פרקים. בכל פרק מופיע ניסיון של גרגור, לאחר שהפך לחרק, לצאת מהחדר שבו הוא נמצא, ומסתיים בגירושו בחזרה לתוכו.
בפרק הראשון יוצא גרגור מהחדר כאשר פקיד החברה שבה הוא עובד מגיע כדי לבדוק מדוע הוא מאחר לעבודה, פוגש בגרגור בצורתו כחרק ומנסה לברוח מהבית. גרגור מנסה לעצור את בריחתו והאב מניס אותו חזרה בעזרת מקל ועיתון וטורק את הדלת.
בפרק השני גרגור יוצא מהחדר כדי לראות מה מצבה של אמו המעולפת, כשאחותו מטפלת בה בחדר סמוך. התעלפות האם אירעה למראהו של גרגור שנצמד לתמונה של אישה התלויה בחדרה בניסיון נואש לעצור את האם והבת מלרוקן את חדרו מכל הרהיטים האהובים עליו. הגירוש במקרה זה אלים יותר מהגירוש הקודם: האב מניס את גרגור חזרה לחדרו כשהוא זורק עליו תפוחים ופוצע אותו באופן קשה, וכתוצאה מכך הוא מת כעבור כחודש.
בניסיון האחרון, המופיע בפרק השלישי, מתגנב גרגור לחדר המגורים כדי לשמוע את נגינת אחותו, אך למראה תגובותיהם של שלושה דיירים שהוריו השכירו להם את אחד החדרים, הוא חוזר בכוחותיו האחרונים לחדרו. הפעם ננעלת עליו הדלת על בריח, וגרגור, שיודע שאין לו מוצא אלא להיעלם, נופח את נשמתו ומת, ומשחרר את משפחתו מעולו.
עלילה > חלק שני

גרגור מתעורר משנתו ומיד מריח "ריחו של דבר מאכל", אך המאכלים לא ערבים לחכו. אחותו שזיהתה את ההבדל המהותי שעבר חוש הטעם של גרגור עם הפיכותו לחרק פרסה לפניו מאכלים שונים (ובהם פסולת מאכל וירקות רקובים) אותם גרגור אהב.
המשפחה מתחילה לערוך סידור חשבונות פנימיים. גרגור עובד זה שנים בעבודה השנואה עליו מתוך מחויבות כלפי משפחתו, לאחר שאביו פשט את הרגל ונשאר חייב סכומים נכבדים למעבידו של גרגור. עכשיו מתברר לגרגור שלאביו נותרו חסכונות, אותם הסתיר מגרגור. לו ידע על חסכונות אלה ייתכן שלא היה צריך לעמול כעבד שנים כה רבות.
כעבור כחודש, שבו המשפחה לא ראתה את גרגור באופן ישיר, החלה האם לרצות לראות את הבן אך שאר המשפחה מנעה ממנה מלעשות כן על אף צווחותיה קורעות הלב "תנו לי כבר להיכנס אל גרגור, הרי הוא בני האומלל! אתם לא מבינים שאני מוכרחה להיכנס אליו?"
בעקבות כך, גרגור מתחיל לשנות את כיוון החשיבה של ההסתגרות ומצפה לראות את משפחתו ולצאת ביום מן הימים מחדרו. אך עם זאת, גרגור לא משנה את כיוון תפישׁתו את עצמו בתור חרק.
לאחר זמן מה, החליטה האחות - שכעת משמשת כמנקה והאחראית בבית כולו - להתיר לאם להיכנס עמה לחדרו של גרגור, אך גרגור מעדיף לכסות את פניו בסדין ואף לא מציץ כדי לראות אותן.
בעקבות הביקור מתפתח שיג-ושיח בין האם לאחות בעניין השינוי המהותי שצריך לעבור בחדרו של גרגור כאשר האם תומכת בהוצאת הארון הגדול וסידור הרהיטים בצורה אחרת, אך האחות מתנגדת בעיקר בגלל שהאם נוקטת עמדה כלפי גרגור ובעצם פולשת למרחב שהיה עד כה ברשותה הבלעדית.
גרגור גילה שהוא מסוגל, ואף אוהב, ללכת על הקירות ועל התקרה. הוא מוצא עצמו משתוקק לסילוק החפצים הכבדים מחדרו, ומצד שני – הוא חש קשור לחפצים אלה. הוא מסרב להכיר ברצונן של הנשים לסלק את כל החפצים ובמיוחד – תמונת האישה בפרווה התלויה על הקיר. בחלק הראשון הוזכר שגרגור עצמו בנה את מסגרת התמונה. הוא יוצא ממקום מחבואו, מתחת למיטתו, מטפס על התמונה ומסרב לאפשר לנשים לסלקה. האם והאחות, שנבהלו למראה זה נרתעו אחורה והאם אף התעלפה בעקבות כך בקריאות "אלהים! אלהים אדירים!"
בעקבות ההתעלפות, רצים גרגור ואחותו לחדר הסמוך, שבו נמצאת התמצית המעוררת למצבים שכאלו. אך בדיוק באותו הזמן פורץ האב מבעד לדלת ורואה את גרגור רץ אחרי הנשים. למרות העובדה שגרגור לא מנסה לפגוע בנשים, "דעתו של האב לא הייתה פנויה להבחין בדקויות שכאלה" ועל כן הוא מנסה להכות את גרגור ולהבריחו את תוך חדרו. משלא הצליחה שיטה זו, החל האב להפגיז את גרגור בתפוחים שהיו מונחים על השולחן. אך הם לא גרמו לנזק מהותי. "ואולם זה שעף מיד אחריו נתקע ממש בתוך גבו". גרגור המתפתל מכאבים רואה את הכל מסתובב סביבו ועם יציאתן של בנות הבית מחדרו, הוא תופס בו את מקומן.
עלילה > חלק שלישי

החלק נפתח בתיאור פציעתו הקשה של גרגור - שבה אף אחד לא בא לטפל. ובמילות המספר המתארות את כל החלק האחרון כולו:
חרף צורתו העגומה והמאוסה עכשיו, בן משפחה הוא ואין לנהוג בו כבאויב, אלא מוטל עליהם למלא את חובתם המשפחתית ולהבליג על הסלידה ולסבול בשקט, רק לסבול בשקט.
הפרק כולו מאופיין במחשבותיו של גרגור על הוריו, על אחותו ועל העתיד המוזיקלי הצפון לה, עליו עצמו ועל מה שהפסיד בחיים הקצרים שנותרו לו עם פציעתו וזיהומה הפושטים בו מיום ליום. אך עם כל זאת, לא מעלה גרגור אף לא לרגע תהייה קטנה ככל שתהיה על עצם העובדה שהוא עבר שינוי כה דרסטי בגופו.
האם, שמחליטה יום אחד לסדר את חדרו של גרגור - ועושה זאת בהצלחה, נתקלת בזעיפותה של האחות על המעשה המחוצף של האם שבעצם חורגת מגבולות הסמכות שהקנתה לה האחות מתחילת הגלגול של גרגור. האם חדלה ממעשיה ומכאן כמעט שלא נוהגת בצורה אופרטיבית כלפי גרגור.
חיי השגרה של המשפחה משתנים בהדרגה. שלושת בני המשפחה מוצאים מקורות פרנסה: האב עובד כשומר בבנק, האחות כזבנית בחנות בגדים והאם – תופרת. אם בעבר הוצגו בני המשפחה כמי שאינם מסוגלים לעבוד, עכשיו מסתבר שהם מסוגלים לכך. שלושת בני המשפחה מתקרבים מאוד זה לזה וגרגור נשאר מחוץ לשלישייה המלוכדת.
כמקור פרנסה נוסף משכירה המשפחה חדר לשלושה אדונים. בני המשפחה משרתים אותם ומתרפסים בפניהם. באחד הערבים, בעת ארוחת הערב, מבקשים האדונים לשמוע את נגינתה של האחות, גרטה, בכינור. היא מוציאה את כינורה ומנגנת. האדונים אמנם מאבדים את סבלנותם במהירה אך גרגור, המוקסם מנגינת אחותו, מציץ מחדרו ומבלי משים זוחל לתוך חדר האוכל.
כאשר נוכחותו בחדר מתגלה לאדונים הם זועקים ומתלוננים ומודיעים שיעזבו את הבית מיד, ואף יסרבו לשלם את שכר הדירה עבור שהותם בו עד עתה (עם זאת הם חוזרים לחדרם). האב מגרש את גרגור לחדרו, והאחות מבריחה עליו את הדלת.
לאחר אירוע זה מכריזה האחות: לא ייתכן שזהו גרגור. אילו היה זה גרגור היה יודע כי אין אנו יכולים לחיות איתו בבית אחד. זאת הפעם הראשונה שמישהו מפקפק בכך שהשרץ הוא גרגור. בזאת, בעצם, גוזרת האחות על גרגור את מותו.
בינתיים גרגור, ששמע את הדברים, החל חש בקהות חושיו ובהדלדלות גופו עד כדי רפיון מוחלט, עד הסוף המר:
במצב זה של הרהורים ריקים ושלווים היה שרוי עד שצילצל שעון המגדל שלוש לפנות בוקר. והוא עוד ראה את היום המתבהר והולך מעבר לחלון. ואז נשמט ראשו וצנח שלא מרצונו, ומנחיריו יצאה רפה נשימתו האחרונה.
בבוקרו של אותו היום מגלה המנקה את פגרו של גרגור ומודיעה למשפחה על מותו, ובהמשך מודיעה בצחוק כי נפטרה מגופתו, כלשונה:
ובכן, בנוגע לזה כיצד יסולק מכאן אותו דבר שבחדר הסמוך, אל לכם לדאוג כלל. כבר הכל כשורה.
היא רוגזת על כך שאינם מעוניינים לשמוע את פרטי המעשה ועוזבת את הדירה בכעס, והאב מכריז שהיא תפוטר. 
שלושת הדיירים, שמופיעים ומצפים לארוחת הבוקר בניגוד להודעתם הקודמת, מגורשים על ידי האב. כך נשארים האב, האם והאחות בודדים בביתם. במקום להצר על מה שקרה מחליטה המשפחה לצאת לטיול משפחתי - דבר שלא עשו מזה שנים. כשהם מגיעים אל מחוז חפצם ומתמקמים בנוחות בחיק הטבע. לראשונה מזה זמן רב שהם מתכננים תוכניות לעתיד: לעבור לדירה חדשה, ולמצוא בעל מתאים לגרטה.
הם חשים -
אישור לחלומותיהם החדשים ולכוונותיהם הטובות