stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסוולדו רומברג
ביוגרפיה

אוסוולדו רומברג נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1938 למשפחה ציונית. בנעוריו היה חבר בתנועות נוער כגון השומר הצעיר. בסוף שנות ה-50 שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל והיה בהכשרה חקלאית בכפר סאלד. לאחר שובו לארגנטינה השלים לימודי אדריכלות. בשנת 1969 הגיע לישראל בשנית, ככתב של שבועונים ארגנטינאים. בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו ושימש כמרצה במחלקה לאמנות ב"בצלאל". לאחר מרד הסטודנטים במוסד, התמנה לראש המחלקה לאמנות.
לצד יצירתו רומברג הרבה לעסוק במחקר תאורטי של אמנות. בשנות ה-2000 הקים רומברג את גלריית "White Box Gallery" בניו יורק, ארצות הברית ואת "Slought Foundation" בפילדלפיה. בשנת 2012 הקים את מרכז האמנות והקולנוע הנסיוני "הבאר" בבאר שבע.
עבודתו המוקדמת, עד שנת 1965, נשאה אופי אקספרסיוניסטי. בשנות ה-70 יצר רומברג את פרויקט "מאלטמירה למאנה", ובו ציורים שעסקו בניתוח צבעוני וסמנטי של יצירות אמנות מתולדות האמנות המערבית. ב"הקדוש מתיו והמלאך (בעקבות קאראווג'ו)" (1976), לדוגמה, יצר רומברג ניתוח טקסונומי-צבעוני של ציורו של קרווג'יו. בסדרת הציורים "פרדיגמה" משנות ה-80, עשה שימוש ביצירות האמנות כמצע תחתון לציור קונסטרוקטיביסטי. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 יצר גם פסלים ומיצבים העושים שימוש בדימויים אדריכליים. ב"פורום רומנום" (1991-1988), לדוגמה, יצר תבליטי עץ על פי דגם הפורום הרומאי, שלוו בתצלומים. במחצית שנות ה-90 עשה בעבודותיו שימוש בסטרוקטורות גדולות מעץ, התלויות מתקרת אולם התצוגה. על אף המראה האוטופי של עבודות אלו ואחרות, יצירותיו שאפו לבחון מחדש, לעיתים במבט אירוני, את ערכי האמנות המערבית.
רומברג נפטר בנובמבר 2019.
לימודים

1955 המכללה הלאומית, בואנוס איירס, ארגנטינה
1956 - 1962 הפקולטה לאדריכלות, אוניברסיטת בואנוס איירס, ארגנטינה
הוראה

1972-1971 אוניברסיטת טוקמן, בואנוס איירס, ארגנטינה
1992-1973 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1983-1979 ראש המחלקה לאמנות, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1985-1983 מרצה אורח, אוניברסיטת דלאוור, ארצות הברית
1992 מרצה אורח, מכללת ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
2012-1994 תוכנית התואר השני, האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, פנסילבניה, ארצות הברית
2005-2002 מרצה אורח, המחלקה לאנגלית, האקדמיה לאמנות של פנסילבניה, פנסילבניה, ארצות הברית
פרסים

1967–1968, גראן פרימו נסיונל ארגנטינה
1974 פרס פרימו בנסון והדג'ס, ארגנטינה
1992 פרס סנדברג לאמן ישראלי, מוזיאון ישראל, ירושלים
2004 פרס הלימן לאמן ומרצה, סווארת'מור קולג', פנסילבניה
הערות שוליים

↑  לעיתים מאוית השם כ-'אוסבלדו רומברג'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277701  NLI: 987007310839305171  BnF: cb150905003 (data)  GND: 119076276  ISNI: 0000 0000 7861 3780  LCCN: n82259228  NTA: 070594236  RKD: 96951  SNAC: w6c54df8  SUDOC: 050555111  ULAN: 500041970  VIAF: 86221921   WorldCat (עם VIAF): 86221921
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1895–1918)

אולגה (מימין) עם אחותה טטיאנה. תמונה מ-1904
אולגה בחברת קצינים מהצי הרוסי הקיסרי. מימין יושב פאבל וורנוב אשר עמו ניהלה רומן קצר
אולגה לבושה במדי אחות של הצלב האדום
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Великая Княжна Ольга Николаевна‏; 15 בנובמבר 1895 – 17 ביולי 1918) הייתה דוכסית גדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי השני, אחרון קיסרי רוסיה, ושל אלכסנדרה, נסיכת הסן. אולגה נרצחה על ידי הצ'קה יחד עם כל משפחתה במהלך רצח משפחת הצאר.
ביוגרפיה > ילדות ואופי

אולגה נולדה בארמון אלכסנדר שבסנקט פטרבורג ב-15 בנובמבר 1895. היא הייתה הבת הראשונה של ניקולאי השני, קיסר רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת הסן. היו לה שלוש אחיות קטנות: טטיאנה, מריה ואנסטסיה ואח בשם אלכסיי.
ילדי הצאר גדלו בצורה פשוטה ביותר. הם ישנו במיטות מחנה קשות ללא כריות למעט כשהיו חולים, בבוקר התרחצו באמבטיה קרה והיו אמורים לסדר בעצמם את חדריהם. כאשר הם לא היו עסוקים בדבר מה אחר, היה עליהם להכין מעשי רקמה שנמכרו באירועי צדקה שונים. רוב בני הבית, כולל המשרתים, לרוב פנו אל הנסיכה בשמה הפרטי, או בשמות החיבה "אולינסקה" או "אולייה". היא הייתה קשורה במיוחד לאחותה טטיאנה. הן חלקו חדר ונהגו ללבוש את אותם בגדים. בשל כך הן כונו בארמון "הזוג הגדול" בעוד מריה ואנסטסיה כונו "הזוג הקטן". אולגה נודעה בטוב לבה וברצונה הכנה לעזור לאחרים, אך גם בישרות הבוטה שלה, ובדעותיה שאותן לא ניסתה להסתיר. היא גם נודעה בסבלנותה הקצרה ובנטייתה להתפרץ. בילדותה, כאשר צייר דיוקנאות ניסה לצייר אותה, היא הטיחה בפניו: "אתה איש מכוער מאוד, ואני לא אוהבת אותך בכלל!". היא הכירה במעמדה כנסיכה, ולא פעם דרשה מהמשרתים דברים מוגזמים כמו כרכרות מפוארות. היא גם סברה שיש לכבד את זכותם של החזקים, ובשיעורי התנ"ך הזדהתה עם האחים ולא עם יוסף, וכן עם גוליית ולא עם דוד. בניגוד לשאר אחיותיה, היא אהבה לקרוא ולא פעם גנבה ספרים מאמה. באחת הפעמים כאשר אמה דרשה ממנה להחזיר לה ספר שאולגה גנבה ממנה לפני שהיא עצמה קראה אותו, השיבה אולגה בחוצפה שעליה לחכות עד שהיא תחליט אם הספר ראוי לקריאה. היא גם התעניינה רבות בפוליטיקה, ונודעה כבעלת כושר למידה מפותח. יחסיה עם אמה לא היו יציבים, בעיקר בשל דרישותיה של הקיסרית שאולגה תשמש דוגמה ומופת לאחיותיה. ב-1912, במהלך ארוחת ערב מפוארת, אחיה הקטן של אולגה, אלכסיי השתולל יותר מדי. הוא הקניט אחרים ליד השולחן, סירב לשבת בכיסאו, לא רצה לאכול את האוכל שלו ואף ליקק את צלחתו. הקיסרית נזפה באולגה בת ה-16 בפומבי על כך שהיא לא מצליחה להרגיע אותו. קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה מציין ביומנו ש"הדרישה שלה הייתה מוגזמת. אולגה לא יכולה לשלוט בו".
ביוגרפיה > החברות עם רספוטין

הקיסרית אלכסנדרה והצאר ניקולאי היו בקשר הדוק עם הנזיר גריגורי רספוטין שנודע כבעל כוחות מיסטיים. קשר זה נבע בעיקרו מהתקווה שרספוטין יצליח לרפא את מחלתו של אחיה הצעיר של אולגה, נסיך הכתר אלכסיי. בעידוד הוריהם, למדו עד מהרה הנסיכות לחבב ולהעריך את רספוטין. הם חשו בנוח בחברתו, ולעיתים אף נפגשו עמו כשהן לבושות בכותנות הלילה שלהן. הנסיכות נהגו להתייחס אליו כאל "ידידנו" או "החבר שלנו". היחסים החמים של משפחת המלוכה עם רספוטין המשיכו עד רציחתו של זה האחרון ב-30 בדצמבר 1916. על פי תיאורי עדי ראייה, הנסיכות כעסו מאוד כששמעו על הרצח, והיו קודרות מאוד זמן רב לאחר מכן. לאחר מותן התגלה כי ארבע הנסיכות ענדו קמעות עם תמונתו של רספוטין.
בגרות

בנובמבר 1911 התקיים טקס הגעתה של אולגה לבגרות. ב-1912 הסתובבו שמועות על כך שאולגה התארסה עם דמיטרי פבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אולם האירוסין בוטלו מסיבות שונות, ובעיקר בשל סכסוך בין דמיטרי לרספוטין. עם זאת אין ודאות שאכן כך היה. באביב 1914 הועלתה הצעה לשדך את אולגה עם קרול, נסיך הכתר של רומניה. אולגה וקרול נפגשו לשיחה, אולם אולגה לא התלהבה מקרול, וגם אמו של קרול מריה מאדינבורו מצאה את אולגה לא יפה ואת נימוסיה נוקשים מדי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, רצו הוריה לנצל אותה כדי להדק את הקשרים של רוסיה עם בעלות בריתה. בין ההצעות שהועלו נמנו אדוארד, הנסיך מוויילס ואלכסנדר יורש העצר של סרביה. אולגה דחתה את שתי ההצעות, וטענה שהיא רוצה להתחתן עם רוסי ולהישאר בארצה. למורה הצרפתי שלה פייר גילארד היא אמרה שהוריה לא יוכלו לחתן אותה עם אדם שהיא לא אוהבת. היא עצמה התאהבה נואשות בקצין צעיר על היאכטה הקיסרית בשם פאבל וורנוב. אהבתם לא יכלה להימשך בשל הפרשי המעמדות ביניהם, ווורנוב נישא בהמשך לאחד ממשרתותיה. בהמשך ניהלה אולגה רומן עם קצין אחר בשם דמיטרי צ'אק-בגוב אשר אותו כינתה בחיבה "מיטיה".
בגרות > המוות

במהלך מלחמת העולם הראשונה, התבלטה אולגה בדעותיה הפטריוטיות, ולא פעם העליבה את אמה שהייתה ממוצא גרמני. היא אמה ואחותה טטיאנה שימשו כאחיות בצלב האדום וטיפלו בפצועי מלחמה. בתחילה הייתה החוויה מהנה עבור האחיות כיוון שהן נהנו מחופש תנועה גדול יותר מזה שהיה להן בארמון, ויכלו לדבר עם נשים אחרות פשוטות עם. באחת הפעמים הן אף ניסו לצאת לקניות, אולם עד מהרה גילו שהן לא יודעות להשתמש בכסף. עם זאת, הקרבה הרבה לחיילים פצועים וגוססים, גבתה בסופו של דבר את מחירה מעצביה של אולגה. היא הפכה לדיכאונית ועצבנית, ובכמה הזדמנויות ניפצה שמשות והרסה מלתחות. בשל כך, היא הועברה מתפקיד אחות לעבודה משרדית בבית חולים.
בשנת 1917 אביה הודח משלטונו במהפכת פברואר, ומשפחת המלוכה הושמה במעצר בית בפושקין. לפי עדותו של אלכסנדר קרנסקי קיבלה ממשלת המעבר בקשות רבות של אזרחים להוציא להורג את הצאר המודח. באוגוסט 1917 הועברה משפחת הצאר לטובולסק. הכוונה הייתה להעביר אותה למקום מרוחק ממסילת רכבת כדי להקשות על הבריחה. לאחר מהפכת אוקטובר הוחלט להעביר את משפחת רומנוב למוסקבה ולהעמיד את הצאר לדין. באביב נפל אלכסיי, ובגלל מחלתו לקה בשיתוק ברגליו. בשל כך עברה המשפחה ליקטרינבורג בשני שלבים. ב-22 באפריל הגיעו ליקטרינבורג ניקולאי, אלכסנדרה ובתם מריה, וב-23 במאי הגיעו יתר בני המשפחה עם משרתים.
המשפחה שוכנה ב"בית איפטייב". מבנה שהיה שייך לפני כן לקצין הנדסה ונהרס בשנות ה-70 של המאה ה-20. חוץ ממשפחת המלוכה גרו בבית חמישה משרתים, ובהם רופא המשפחה. כמה פעמים הוצע למשרתים לעזוב את המשפחה אך הם העדיפו להישאר למרות הסכנות. המשפחה התגוררה בבית איפטייב 78 ימים. בני המשפחה סבלו מפחד ומחוסר וודאות. הבנות תפרו את תכשיטיהן לתוך בגדיהן בתקווה למנוע את החרמתם. הן ואמן המציאו שמות קוד עבור כל אחד מפריטי הערך שלהם כדי להסתיר אותם (חלקם הוחרמו מיד עם הגיעם ליקטרינבורג).
בלילה שבין 17-16 ביולי 1918, נלקחו בני המשפחה ומעגל המשרתים המצומצם שלהם למרתף בטענה שהבית נמצא בסכנת התקפה של אנרכיסטים. כשירדו העצורים למרתף הבית והתאספו באחד החדרים, ביקשה הקיסרית שני כיסאות עבורה ועבור אלכסיי. הכיסאות הובאו, ולאחר מכן הודיע להם המפקד הבולשביקי שהם מוצאים להורג. הצאר רק הספיק להגיד "מה?" לפני שפתחו החיילים באש והרגו את כולם.
שרידי הגופות נמצאו במהלך חפירות שבוצעו בשנת 1979. לפי הוראת שלטונות ברית המועצות הוחזרו השרידים למקום מוצאם. בשנת 1991 חודשו החפירות ונקבע שהן גופותיהן של אלכסנדרה ובנותיה. זיהו את הגופות בעיקר בעזרת DNA. בעזרת דגימת דם מהנסיך פיליפ דוכס אדינבורו, צאצא של המלכה ויקטוריה ולפיכך בן-דודה של אלכסנדרה, זיהו את אלכסנדרה ובנותיה על ידי הגנים המיטוכונדריים שלהן. שיטת זיהוי נוספת הייתה בשיטה חדשה של השוואה בין צילומים לגולגולות. כמה גורמים ברוסיה, ובייחוד הכנסייה האורתודוקסית, טענו כי הגופות אינן של המשפחה המלכותית, אך לאחר סדרה ארוכה של עיכובים ביורוקרטיים ופוליטיים, שאריות המשפחה נקברו מחדש באחוזת הקבר של משפחת רומנוב בקתדרלת פיוטר ופאבל ב-1998, בטקס רב רושם, ביום השנה להוצאה להורג.
לקריאה נוספת

Bokhanov, Alexander; Knodt, Manfred; Oustimenko, Vladimir; Peregudova, Zinaida; Tyutynnik, Lyubov (1993). The Romanovs: Love, Power, and Tragedy. London: Leppi Publications. ISBN 0-9521644-0-X
Christopher, Peter; Kurth, Peter; Radzinsky, Edvard (1995). Tsar: The Lost World of Nicholas and Alexandra. Boston: Little Brown and Co. ISBN 0-316-50787-3
Dehn, Lili (1922). The Real Tsaritsa. alexanderpalace.org.
Eagar, Margaret (1906). Six Years at the Russian Court. alexanderpalace.org.
Gilliard, Pierre. Thirteen Years at the Russian Court alexanderpalace.org.
King, Greg; Wilson, Penny (2003). The Fate of the Romanovs. Hoboken, New Jersey: John Wiley and Sons, Inc. ISBN 0-471-20768-3
Kurth, Peter (1983). Anastasia: The Riddle of Anna Anderson. Boston: Back Bay Books. ISBN 0-316-50717-2
Lovell, James Blair (1991). Anastasia: The Lost Princess. Washington, D.C.: Regnery Gateway. ISBN 0-89526-536-2
Mager, Hugo (1998). Elizabeth: Grand Duchess of Russia. New York: Carroll and Graf Publishers, Inc. ISBN 0-7867-0678-3
Massie, Robert K. (1967). Nicholas and Alexandra. New York: Dell Publishing Co. ISBN 0-440-16358-7
Massie, Robert K. (1995). The Romanovs: The Final Chapter. New York: Random House. ISBN 0-394-58048-6
Maylunas, Andrei; Mironenko, Sergei (eds), Galy, Darya (translator) (1997). A Lifelong Passion, Nicholas and Alexandra: Their Own Story. New York: Doubleday. ISBN 0-385-48673-1
Occleshaw, Michael (1993). The Romanov Conspiracies: The Romanovs and the House of Windsor. London: Orion Publishing Group Ltd. ISBN 1-85592-518-4
Rappaport, Helen (2008). The Last Days of the Romanovs. New York: St. Martin's Griffin. ISBN 978-0-312-60347-2
Radzinsky, Edvard (1992). The Last Tsar. New York: Doubleday. ISBN 0-385-42371-3
Radzinsky, Edvard (2000). The Rasputin File. New York: Doubleday. ISBN 0-385-48909-9
Sams, Ed. "Victoria's Dark Secrets". curiouschapbooks.com.
Shevchenko, Maxim. "The Glorification of the Royal Family". Nezavisemaya Gazeta, May 31, 2000.
Vorres, Ian (1965). The Last Grand Duchess. New York: Scribner. ASIN B-0007-E0JK-0
Vorres, Ian (1985). The Last Grand Duchess. London: Finedawn Press (3rd edition)
Vyrubova, Anna. Memories of the Russian Court. alexanderpalace.org.
Zeepvat, Charlotte (2004). The Camera and the Tsars: A Romanov Family Album. Stroud: Sutton Publishing. ISBN 0-7509-3049-7
אורטל אופק (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת אורטל אופק
 יצא לאור:  5 באוגוסט 2010
 סוגה:  אלטרנטיבי
 שפה:  עברית
 אורך:  40:53
 חברת תקליטים:  היי פידליטי
 הפקה:  אורטל אופק, מפיקים שונים
אורטל אופק הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית אורטל אופק. בשנת 2007 הוציאה אופק סינגל ראשון, "בשדות של המושב", שכתבה, הלחינה והפיקה. בשנים שלאחר מכן הוציאה את הסינגלים "יום ועוד לילה" (שלווה בקליפ), "מאמינה בניסים" ו"קרן אור". הם נכללו באלבום עצמו.
רקע

באוגוסט 2010 יצא בהוצאת חברת "היי פידליטי" אלבומה הראשון של אופק, אורטל אופק, שבו נכללו בין היתר כל הסינגלים שהוציאה בשלוש השנים שקדמו לו. פרט לשיר התפילה "אבינו מלכנו" אופק כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, וכן עיבדה, הפיקה מוזיקלית, וניגנה ברוב כלי הנגינה. מיד עם יציאתו, נבחר האלבום לאלבום השבוע ב-88FM וכן זכה בקטגוריה "היצירה המקורית של השנה" בסיכום השנתי שערך רדיו דרום במשדר מיוחד.
רשימת רצועות

| אורטל אופק> מס' | אורטל אופק> שם | אורטל אופק> משך | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  | אורטל אופק>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Yom veod laila (One Day And One Night)  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Keren or (Ray of Light)  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Basadot shel hamoshav (In the Village Fields)  | 3:09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Zion (Zion)  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Haverot hachi tovot (Best Friends)  | 3:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Maamina benissim (I Believe in Miracles)  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Uvli sheata yodea (Without You Know)  | 3:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Al gdot nahar haetzev (On the Edge of the Sadness River)  | 2:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Shir sameah (Happy Song)  | 4:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Serenada pshuta (Simple Serenade)  | 3:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Avinu Malkeinu (Avinu Malkeinu)  | 2:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Lakum velaazov (Stand Up And Leave)  | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 40:53 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2 3  Ortal Ofek by Ortal Ofek (באנגלית בריטית), 2012-08-05, נבדק ב-2022-09-02
אדקרוקוטה

| אדקרוקוטה |
| --- | --- |
 שלד של Adcrocuta eximia
תקופה
מיוקן 9–4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: צבועיים
סוג:: אדקרוקוטה
מינים
 Adcrocuta advena  Adcrocuta australis  Adcrocuta eximia
שם מדעי
 Adcrocuta ‏קרצוי, 1938

אדקרוקוטה (שם מדעי: Adcrocuta) הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הצבועיים שחי במשך המיוקן. המאובנים שלו נמצאו באסיה, אירופה ובאפריקה ותוארו ב-1938 בידי מיקלוש קרצוי (אנ').
סוג צבוע זה היה גדול יותר מגדול הצבועים המודרניים - צבוע מנומר והוא הגיע לאורך 1.5 מטר, לגובה 1 מטר בכתפיו ולמשקל של 50 עד 90 קילוגרם. למעשה הוא היה הצבוע הגדול ביותר לאחר הפכיקרוקוטה. הרגליים שלו היו מוצקות, אך קצרות יחסית כשהרגליים האחוריות בלטו יותר מהקדמיות והוא לא היה מותאם לריצה מהירה, זאת כתוצאה מאבות בעלי מאפייני גחניים המותאמים לטיפוס על עצים. עם זאת מבנה הלסתות הגדולות שלו ושיניו הטוחנות הרחבות מבהירים שהיה בעל עוצמת נשיכה גדולה והוא כנראה ניזון מעצמות.
האדקרוקוטה התפתח באסיה ממינים קטנים יותר של צבועים והיגר לאורך מרכז אסיה ואירופה עד לצפון אפריקה אצל המין Adcrocuta australis. הוא לא היה יכול לנוע במהירות אחרי טרף, כך שמרבית מזונו התבססה על פגרים ושאריות מזון של טורפים אחרים. עם זאת הוא היה טורף מצליח שנמצאו מאובנים רבים ממנו. הוא נכחד בסוף המיוקן והוחלף במינים חזקים יותר כמו הפכיקרוקוטה והפליוקרוקוטה (אנ').
הערות שוליים

↑  Werdelin, L.; Solounias, N. (1990). "Studies of fossil hyaenids: The genus Adcrocuta Kretzoi and the interrelationships of some hyaenid taxa". Zoological Journal of the Linnean Society. 98 (4): 363. https://academic.oup.com/zoolinnean/article/98/4/363/2645531
איור אפשרי
אברהם אבא גרוסברד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1895 ה'תרנ"ג
 פטירה:  23 באוגוסט 1946  (בגיל 51 בערך) כ"ז באב ה'תש"ו
 מקום קבורה:  מרומי הר הזיתים חלקת הנביאים סמוך לקברו של רבי דוד בהר"ן, שנפטר באתו יום
 תקופת הפעילות:  ? – 23 באוגוסט 1946 
 תחומי עיסוק:  משגיח בישיבת פוניבז' בליטא ובארץ
 רבותיו:  החפץ חיים, רבי צבי הירש ברוידא מקעלם ורבי ירוחם ליבוביץ ממיר
הרב אברהם אבא גרוסברד (ה'תרנ"ג, 1895 – כ"ו באב ה'תש"ו, 23 באוגוסט 1946), היה המשגיח הראשון של ישיבת פוניבז' בארץ ישראל.
קורות חייו

נולד בשנת ה'תרנ"ג (כנראה) לאביו רבי יהודה ליב (רב בגברא וטבריג שבליטא) שהיה חתנו של רבי אברהם אבא (אבלי) קרניץ מחבר הספר אהבת איתן, ועל שמו נקרא.
בתחילה למד אצל דודו אחי אמו רבי בן ציון זאב קרניץ, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת סלבודקה ונהיה תלמידו של רבי ירוחם ליבוביץ. כשעבר רבו לכהן בישיבת ראדין עבר גם הוא איתו, שם למד אצל רבו המובהק, רבי ישראל מאיר הכהן מראדין (בעל ה"חפץ חיים"). על פי עצת רבו רבי ירוחם ליבוביץ עבר ללמוד בקלם, שם סיגל לעצמו את הדרך המוסרית הקלמאית, המאופיינת בהקפדה על שמירת הסדרים וניצול הזמן. אחר כך למד בישיבת מיר ופולטבה.
בין השנים ה'תרפ"ה–ה'תרצ"ז כיהן כמנהלה הרוחני וכר"מ של ישיבת פוניבז' בליטא, במקביל לתפקידו כראש הישיבה לצעירים "בית רובינשטיין" בפוניבז'. בין השנים ה'תרצ"א–ה'תרצ"ה, עמד גם בראשות ישיבת ריגה, בריגה שבלטביה, שהייתה בנשיאותו של רב העיר הרב מנחם מנדל זק.
בתחילת קיץ ה'תרצ"ט עלה לישראל על מנת לשמש כמנהל הרוחני של ישיבת לומז'ה בפתח תקווה. בחורף ה'תש"ד נקרא על ידי הרב מפוניבז' לייסד את ישיבת פוניבז', והיה למנהלה הרוחני הראשון וממעצבי דמותה בייחוד בהנחלת הדרך המוסרית.
במעברו מישיבת לומז'ה לישיבת פוניבז', הצטרפו אליו שישה תלמידים, שהיוו את הבסיס הראשוני לפתיחתה של ישיבת פוניבז', וכן הרב שמואל רוזובסקי שנתמנה לכהן בראשות ישיבת פוניבז'.
למרות תקופת כהונתו הקצרה בישיבת פוניבז', (כשנתיים וחצי בלבד, מחורף ה'תש"ד ועד לפטירתו בשלהי קיץ ה'תש"ו) חותמו נותר טבוע בישיבה בהעמדת מתכונת צורת הישיבה ומתן אופי 'קלמאי' לזמני התפילות וצורתם ולזמני הסדרים, כפי הנהוג בישיבות ליטא לפני המלחמה, באופן קבוע שאינו משתנה בכל ימות השנה.
את שיחותיו היה נושא בקביעות שלש פעמים בשבוע, בליל שבת, במוצאי שבת ופעם נוספת באמצע השבוע.
במלחמת העולם השנייה איבד את אשתו וארבעת ילדיו שנותרו באירופה, למרות ששלח עבורם אשרות כניסה לארץ ישראל, הם נעצרו במעבר הגבול ונספו בשואה.
לאחר שנודע לו גורל בני משפחתו הידרדר מצב בריאותו ובשבת, כ"ז במנחם אב ה'תש"ו נפטר ונקבר בחלקת הנביאים בהר הזיתים שבירושלים. הרב כהנמן ספד לו בעת שעבר מסע ההלוויה ליד ישיבת חברון.
עם פטירתו מילא את מקומו אחיינו הרב נחום אבא גרוסברד בן אחיו הגדול הרב אהרון זאב גרוסברד.
שיחותיו נדפסו על ידי הרב שמשון הררי בספר מבית אבא, בשני חלקים.
הרחוב בבני ברק בו שוכנת ישיבת פוניבז', קרוי על שמו. אחיינו היה הרב שרגא גרוסברד, מנכ"ל החינוך העצמאי.
מתלמידיו

הרב יצחק אייזיק אוזבנד
הרב אברהם כהנמן
אחיינו הרב נחום אבא גרוסברד
הרב שמואל ליברמן
הרב שמואל רוזובסקי
הרב צבי מרקוביץ
אחיינו הרב צבי שרגא גרוסברד
הרב משה שמואל שפירא
הרב זלמן רוטברג
הרב בן ציון במברגר
הרב יצחק לבה
הרב חיים פרידלנדר
הרב יעקב אדלשטיין
הרב גרשון אדלשטיין
הרב יצחק דז'ימיטרובסקי
הרב שמשון הררי
לקריאה נוספת

ישראל זיסל דבורץ, ר' אברהם אבא גרוסברד, תבונה ו', תש"ו, עמ' קלה–קלז
הרב שלמה וולבה, מכתב ברכה להוצאת הספר, מבית אבא, חלק א', עמ' 7–8 קורות חייו בתמצית, בתוך מכתב ברכה להוצאת הספר
הערות שוליים

↑  במאמר בתבונה נכתב שהוא נפטר בגיל 53
↑  דיון על פרט זה בפורום בחדרי חרדים
↑  בהמשך השנה הצטרפו עוד מתלמידיו מישיבת לומז'ה
↑  כרטיס נפטר, באתר הר הזיתים
↑  מבוקר עד בוקר בעיר ובכפר, הַבֹּקֶר, 26 באוגוסט 1946.
↑  חלק א, באתר אוצר החכמה, חלק ב, באתר אוצר החכמה
| רבני ישיבת פוניבז' |
| --- | --- | --- |
| ראשי הישיבה בהווה | רבי ברוך דב פוברסקי • רבי דוד לוי ■ רבי שמואל מרקוביץ |  |
| משגיחים בהווה | רבי עזרא רוטשילד • רבי אליהו אליעזר קלרמן ■ רבי אהרן זאב גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר |  |
| ראשי ישיבה שנפטרו | רבי יוסף שלמה כהנמן • רבי דוד פוברסקי • רבי אלעזר מנחם שך • רבי שמואל רוזובסקי • רבי חיים שלמה ליבוביץ •  רבי גרשון אדלשטיין |  |
| משגיחים שנפטרו | רבי אבא גרוסברד • רבי אליהו אליעזר דסלר • רבי יחזקאל לוינשטיין • רבי בן ציון במברגר • רבי חיים פרידלנדר • רבי דוד זינגרביץ • רבי ראובן יהושע גינזבורג • רבי אליעזר גיזנבורג |  |
אדקאמבי אולופאדה

אדקאמבי אולופאדה (בצרפתית: Adékambi Olufadé; נולד ב-7 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר טוגולזי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

אולופאדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל דינמיק טולוגזי ובגיל 17 חתם בסטליטה הגינאית.
בקיץ 2000 חתם בלוקרן מליגת העל הבלגית.
בקיץ 2001 חתם בליל מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד פריז סן-ז'רמן. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סדאן. שנה לאחר מכן שיחק בניס ועונה לאחר מכן חתם חזר לבלגיה וחתם בשרלרואה. בשנת 2004 חזר לקדנציה שנייה בליל, אך לא רשם בקדנציה זו דקות משחק. בהמשך הקריירה שיחק בא-סאיליה, אמירטס, גנט וסיים אותה כאשר חזר לקדנציה שנייה בשרלרואה.
ב-11 בינואר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טוגו בהפסד 2-1 למוזמביק. ב-18 ביוני 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד סנגל. השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות ובנוסף במונדיאל 2006.
אורטל אורן

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1984 (בת 40) ראשון לציון שבישראל
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.77 מ'
 מכללה:  UCLA
 קבוצות כשחקנית
 2000 - 2002   2002 - 2006   2006 - 2007   2007 - 2008   2008 - 2010    2010 - 2011   2011 - 2012  2012 - 2013   2013 - 2014   2014 - 2017:  אליצור חולון   אוניברסיטת UCLA   בנות השרון   מכבי בנות אשדוד   אליצור רמלה   אליצור נתניה   מכבי בנות אשדוד  אליצור רמלה  בנות הרצליה   אליצור חולון
אורטל אורן (נולדה ב-20 בפברואר 1984) היא כדורסלנית עבר ישראלית ששיחקה בעמדת הרכז וקלע.
ביוגרפיה

אורן, בוגרת מחלקת הנערות של אליצור חולון. היא זכתה עם קבוצת הנערות של המועדון באליפות וגביע, ובגיל 16 כבר צורפה לסגל הבוגרות.
הוליכה את "תיכון קריית שרת חולון" לאליפות בליגת העל לתיכונים והייתה השחקנית הדומיננטית בקבוצה. אורן שיחקה בכל הנבחרות הצעירות של ישראל, כולל הופעה בנבחרת העתודה, שהייתה רחוקה בקיץ 2004 סל אחד מעלייה היסטורית לאליפות אירופה, והשתתפות בנבחרות הבוגרות.
לאחר שתי עונות בסגל הקבוצה הבוגרת של אליצור חולון, המשיכה ל"אוניברסיטת UCLA". (במקביל למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה), שם שיחקה ארבע שנים וזכתה באליפות קונפרנס הפאק-10 עם ניצחון 76:85 בהארכה על סטנפורד ב-2006.
בעונת 2006/07 חזרה לישראל והצטרפה לקבוצת בנות השרון לעונה אחת.
ביוני 2007 חתמה בקבוצת מכבי בנות אשדוד. בעונת 2008/09 חתמה באליצור רמלה ושיחקה שם במשך שתי עונות. לאחר מכן חתמה באליצור נתניה לעונה אחת. ובחודש אוגוסט 2011 חזרה למכבי אשדוד לקדנציה שנייה, בה זכתה עם הקבוצה ב"דאבל היסטורי" בעונת 2011/12.
ב-2013 זכתה באליפות עם אליצור רמלה מול קבוצתה הקודמת מכבי אשדוד. אחר-כך שיחקה בבנות הרצליה.
ב-2014-15 חזרה לאליצור חולון.
בעלת תואר שני בייעוץ ארגוני מהמרכז הבינתחומי הרצליה. עובדת כרכזת תוכנית אלפא למחוננים, בעבר עבדה כמנהלת שיווק וגיוס בנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב.
סיימה בהצטיינות לימודי עיצוב פנים בסטודיו 6B והיא בעלת עסק עצמאי לעיצוב פנים באזור המרכז.
נבחרת ישראל

אורטל אורן השתייכה לסגל נבחרת ישראל בשנים 2003–2017.
אדית גרטרוד קלמנס

| --- | --- |

 לידה:  5 באוקטובר 1874 אולבני, ארצות הברית 
 פטירה:  30 ביוני 1971 (בגיל 96) סנטה ברברה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Edith Gertrude Schwartz 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נברקסה (1906) 
 בן או בת זוג:  פרדריק קלמנס 
 
אדית גרטרוד קלמנס (באנגלית: Edith Gertrude Clements;‏ 1874 – 1971), הידועה גם בשם אדית שוורץ קלמנס, הייתה בוטנאית אמריקאית וחלוצה באקולוגיה בוטנית והייתה האישה הראשונה שזכתה בתואר דוקטור על ידי אוניברסיטת נברסקה. היא הייתה נשואה לבוטנאי פרדריק קלמנס, איתו שיתפה פעולה לאורך כל חייה המקצועיים. יחד הם הקימו את המעבדה האלפינית, תחנת מחקר בפיקס פיק, קולורדו. קלמנס הייתה גם אמנית בוטנית שאיירה ספרים משלה וכן פרסומים משותפים עם פרדריק.
שני בני הזוג היו מעורבים בחקר הפיטוגאוגרפיה, במיוחד את הגורמים הקובעים את האקולוגיה של הצמחייה באזורים מסוימים, והם זכו לשבחים.
ביוגרפיה

אדית גרטרוד שוורץ נולדה בשנת 1874 באלבני, ניו יורק, לג'ורג' ואמה (יאנג) שוורץ. אביה מאומהה שבנברסקה. [2] היא התחנכה באוניברסיטת נברסקה (UNL), וזכתה בתואר ב.א. בגרמנית בשנת 1898. היא כתבה את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "הקשר של מבנה העלה לגורמים פיזיים" בשנת 1904.
אדית שוורץ החלה את דרכה כעמיתת הוראה בגרמנית ב־1898–1900. במהלך תקופה זו הכירה את בעלה לעתיד, פרדריק קלמנס, פרופסור לבוטניקה שהשפיע על כיוון לימודיה לתואר שני. באותה תקופה, אוניברסיטאות נברסקה ומינסוטה (שם לימדה מאוחר יותר) היו מרכזים לחקר הפיטוגאוגרפיה - התפוצה הגאוגרפית של מיני צמחים - והיא בחרה להפוך את זה לתחום ההתמחות שלה. היא קיבלה את הדוקטורט שלה בבוטניקה בשנת 1904, והפכה לאישה הראשונה שזכתה בתואר דוקטור באוניברסיטה.
אדית ופרדריק נישאו בשנת 1899.