stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי
התכנון להטלת פצצות אטום נוספות על יפן

לאחר הטלת פצצת האטום על נגסאקי, פרסם טרומן הצהרה נוספת:
הממשל הבריטי, הסיני והאמריקאי נתנו לעם היפני אזהרה מספקת לגבי מה שצפוי להם. הבהרנו להם את התנאים במסגרתם הם יכולים להיכנע. הם לא שעו לאזהרה שלנו ודחו את התנאים שלנו. מאז היפנים ראו מה פצצת האטום שלנו יכולה לעשות. הם יכולים לצפות מה היא תעשה בעתיד.
העולם יציין לעצמו שפצצת האטום הראשונה הוטלה על הירושימה - בסיס צבאי. זה מפני שרצינו להימנע בהתקפה ראשונה זו, עד כמה שניתן, מהריגתם של אזרחים. אולם התקפה זו הייתה רק אזהרה לעתיד לבוא. אם יפן לא תיכנע, נצטרך להטיל פצצות על מפעלי המלחמה שלה ולצערנו, אלפי אזרחים יהרגו כתוצאה מכך. אני קורא לאזרחים היפנים לעזוב את ערי התעשייה באופן מיידי ולהציל את עצמם מכיליון.
אני מבין את החשיבות הטרגית של פצצת האטום. ההחלטה לפתח אותה ולהשתמש בה לא התקבלה בקלות ראש על ידי ממשל זה. ידענו שאויבינו מנסים לפתח אותה. אנו יודעים כעת עד כמה הם היו קרובים להצליח בכך. ידענו את האסון שייפול על אומה זו, על כל האומות שוחרות השלום ועל כל הציוויליזציה האנושית, אם הם היו מצליחים בכך. זו הסיבה שהרגשנו מחויבים לקחת על עצמנו את הפיתוח הארוך, הלא ודאי והיקר של פצצת האטום. ניצחנו במרוץ התגליות נגד הגרמנים.
לאחר שפיתחנו את הפצצה, השתמשנו בה. השתמשנו בה נגד אלו שתקפו אותנו ללא אזהרה מוקדמת בפרל הארבור, נגד אלו שהרעיבו, הכו והוציאו להורג שבויי מלחמה אמריקאים, נגד אלו שנטשו כל חזות של ציות לחוקי המלחמה הבינלאומיים. השתמשנו בה כדי לקצר את ייסורי המלחמה על מנת להציל את חייהם של עשרות אלפי צעירים אמריקאים. אנו נמשיך להשתמש בה עד שנהרוס לחלוטין את יכולתה של יפן לנהל מלחמה. רק כניעתה של יפן תעצור אותנו.
ראש פרויקט מנהטן, הגנרל לסלי גרובס, העריך כי פצצת אטום נוספת תהיה מוכנה לשימוש ב-19 באוגוסט. בנוסף העריך גרובס כי החל מחודש ספטמבר יוכל הפרויקט להעמיד לשימוש הצבא שלוש פצצות אטום חדשות כל חודש. ב-10 באוגוסט, יום לאחר הטלת פצצת האטום על נגסאקי, שלח גרובס מזכר לגנרל ג'ורג' מרשל, ראש מטה צבא ארצות הברית ובו כתב: ”הפצצה הבאה... אמורה להיות מוכנה למשלוח לאחר 17 או 18 באוגוסט, כאשר מזג האוויר יאפשר זאת”. באותו יום שלח מרשל את תגובתו ואמר: ”אין להטילה (את הפצצה) על יפן ללא הוראה מפורשת של הנשיא”. הודעה זו היוותה שינוי במדיניותו של טרומן שעד אז הורה להתקיף ערים יפניות בפצצות אטום עם הפיכתן למבצעיות. במקביל לכך דנו אנשי מחלקת המלחמה האמריקאית בשאלה אם לצבור מלאי של פצצות אטום ולהטילן יחדיו בתוך פרק זמן קצר על מטרות טקטיות נבחרות כהכנה למבצע נפילה, או להמשיך להטילן אחת-אחת על מנת לפגוע במורל וליצור אפקט פסיכולוגי מתמשך. הדיונים הופסקו ב-15 באוגוסט עם הודעתה של יפן על כניעה.
תוצאות הטלת פצצות האטום

דוגמה ל
כרזות
שפורסמו על ידי התעמולה האמריקאית במהלך המלחמה עם יפן.
התמונה מימין מציגה איור גרוטסקי של חייל יפני המעודד אזרחים אמריקאים לקחת יום חופש מהעבודה למען המאמץ המלחמתי.
התמונה משמאל מציגה איור של חייל יפני בדמות עכבר שנתפס במלכודת עכברים שמכונה בפוסטר בשם "מלכודת יפנים".
תוצאות הטלת פצצות האטום > השפעות בריאותיות ארוכות טווח

לפני הטלת פצצות האטום על יפן, היה ידוע מעט מאוד על ההשפעות ארוכות הטווח של הקרינה הרדיואקטיבית על גוף האדם. על מנת לחקור השפעות אלה על נפגעי פצצת האטום בהירושימה ובנגסאקי, הורה נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, על הקמתה של הוועדה לנפגעי הפצצה האטומית (Atomic Bomb Casualty Commission). אחד המחקרים הראשונים של הוועדה התמקד בהיריונות שהתרחשו בקרב הנפגעות בשתי הערים, כאשר ההיריונות בעיר קורה, כ-30 קילומטר מהירושימה, שימשו כקבוצת הביקורת. המחקר עקב אחרי למעלה מ-75 אלף הריונות לאורך תקופה של שש שנים, ובסופו מצא כי מספר המומים המולדים לא היה גבוה באופן מובהק סטטיסטית בקרב נפגעי הטלת פצצות האטום ביחס לקבוצת הביקורת. הן הוועדה והן הקרן למחקר השפעות הרדיואקטיביות שירשה את תפקידה ב-1975, המשיכו לחקור את הלידות של מומים מולדים בקרב נפגעי פצצות האטום במשך מספר שנים, אולם לא מצאו כי אלה חורגים באופן מובהק סטטיסטית ביחס לאוכלוסייה הכללית. אף על פי כן, היסטוריונים שונים לאורך השנים טענו, ללא ביסוס מדעי, כי בקרב נפגעי הפצצות נרשמה כמות חריגה של מקרי מות עובר תוך רחמי, מומים מולדים ותמותת תינוקות.
מחקר נוסף, שהתמקד בתוחלת החיים של נפגעי הפצצות, מצא כי בשנת 2007 למעלה מ-90% מהילדים מתחת לגיל 10 שנפגעו מהפצצות היו עדיין בחיים. אף על פי כן, מחקר של "הקרן למחקר השפעות הרדיואקטיביות" מצא כי בין השנים 1950 ל-2000, כ-46% ממקרי המוות מלוקמיה ו-11% ממקרי המוות מסוגים אחרים של סרטן בקרב נפגעי הפצצות נבעו מהחשיפה לקרינה הרדיואקטיבית של הפצצות. בסך הכול, מצא המחקר כי כ-1,900 מקרי המוות מסרטן של נפגעי הפצצות ניתן לייחס לחשיפה לקרינה הרדיואקטיבית.
תוצאות הטלת פצצות האטום > דעת הקהל ביפן ובארצות הברית

במהלך כיבושה של יפן על ידי ארצות הברית, האשימו מרבית היפנים את מנהיגיהם באחריות להטלת פצצות האטום בטענה שהם אלו שגררו אותם למלחמה נגד ארצות הברית. יפנים רבים גרסו כי הטלת פצצות האטום הייתה מהלך צבאי לגיטימי מצד ארצות הברית מכיוון שבוצע בזמן מלחמה, ורק יפנים מעטים הפגינו עוינות כלפי ארצות הברית בגלל מעשה זה. דעת הקהל ביפן החלה להשתנות זמן קצר לאחר שהסתיים כיבושה של המדינה ב-1952. ספרים וסרטים רבים בנושא הטלת פצצות האטום החלו לזרום למדינה והעניקו ליפנים לראשונה מידע מקיף על שאירע. באותה תקופה עלה חשש שטרומן ישתמש בפצצת אטום כדי להביא להכרעה מהירה של מלחמת קוריאה. המחשבה שיפן, שבמסגרת אמנת סן פרנסיסקו הפכה לבעלת ברית של ארצות הברית, עלולה לקחת חלק במתקפה גרעינית זעזע את הציבור היפני. פגיעתה של ספינת דייגים יפנית מנשורת גרעינית כתוצאה מניסוי בפצצת מימן שביצעה ארצות הברית באיי מרשל בשנת 1954, הביאה לכעס נוסף כלפי ארצות הברית, ורבים בציבור החלו להחזיק בעמדות אנטי-אמריקאיות באופן גלוי. היחס השלילי כלפי ארצות הברית קיבל חיזוק לאחר שברחבי העולם החלו להתפרסם דיווחים על מעשי זוועה שביצעו חיילים אמריקאים במהלך מלחמת וייטנאם. יפנים רבים החלו להאמין כי החלטתה של ארצות הברית להטיל פצצת אטום על יפן נבעה במידה רבה מדעה קדומה ושנאה כלפי אנשים ממוצא אסייתי שטבועה בתרבות האמריקאית. בסקר שבוצע ביפן ב-1970 בלט השינוי שחל בדעת הקהל במדינה כאשר 61% מהנשאלים ענו כי פצצת האטום לא הייתה צריכה להיות מוטלת על מדינתם משום סיבה. רק 18% מהעונים האשימו את ההנהגה היפנית באותה עת במעשה זה. אף על פי כן, סקרים שבוצעו ביפן בתחילת המאה ה-21 הצביעו על שינוי נוסף בדעת הקהל. אחד הסקרים הגדולים, שבוצע במהלך חודש יולי 2005 בקרב שורדי המתקפות, הראה כי כמחצית מהעונים תלו את האשמה בהטלת הפצצות על יפן וארצות הברית יחדיו, כאשר רק 28% האשימו את ארצות הברית לבדה.
סקרים שבוצעו בארצות הברית בשנים שלאחר הטלת פצצות האטום, שהצביעו על כך שרוב הציבור בארצות הברית מצדיק את המעשה, הפתיעו את היפנים. רבים ביפן האמינו כי זה מחובתה של המדינה להעביר לעולם את הזוועות שגורם השימוש בנשק גרעיני, וראו בדעת הקהל החיובית בארצות הברית להטלת פצצות האטום, שבה החזיקו גם מרבית ההיסטוריונים במדינה, ככישלון במשימה זו. הטיעון שהטלת פצצות האטום הביא לסיום מהיר של המלחמה בכמות אבדות מינימלית, הנפוץ מאוד בקרב הציבור הרחב וההיסטוריונים בארצות הברית, נתפס ביפן כהצדקה להפצצות ועל כן זכה לבוז. ברם, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, החלה גם דעת הקהל בארצות הברית להשתנות, ובסקר שבוצע בשנת 1998 ענו כמחצית מהנשאלים שטרומן היה צריך למצוא פתרונות חלופיים להטלת פצצות האטום.
כמדינה היחידה בעולם שספגה מתקפה גרעינית, קיימת ליפן נקודת מבט ייחודית על כלי נשק זה. אף על פי שחוקת יפן אינה אוסרת על החזקת נשק גרעיני, כבר ב-1956, זמן קצר לאחר סיום הכיבוש האמריקאי של המדינה, העביר הפרלמנט היפני חוק המגביל את המחקר בתחום הגרעין, וקובע כי השימוש באנרגיה גרעינית יתבצע למטרות שלום בלבד. מאז אותה שנה ועד היום שומרת יפן על מדיניות "שלושת עקרונות הגרעין": איסור על החזקה, איסור על פיתוח, ואיסור על הצבה של נשק גרעיני על אדמת המדינה.
תוצאות הטלת פצצות האטום > שורדי המתקפות ומעמדם בראשית המאה ה-21

שורדי המתקפות מכונים ביפן בשם "היבוקושה", מילה יפנית שמשמעותה (בתרגום חופשי): "אנשים שנפגעו מהפיצוץ". בשנת 2016 חיו למעלה מ-174 אלף בני אדם שהוכרו באופן רשמי על ידי הממשל היפני כנפגעי המתקפות האטומיות, והיו זכאים לקבל קצבה ממשלתית חודשית. כאחוז אחד מבין הנפגעים מוכרים כסובלים ממחלות הנובעות מהחומרים הרדיואקטיביים שנפלטו בפיצוץ דבר שמזכה אותם בקצבה מוגדלת. אנדרטאות ההנצחה בהירושימה ובנגסאקי כוללות רשימה של שורדי המתקפות שנפטרו בשנים שלאחר המלחמה. הרשימה מתעדכנת מדי שנה בימי השנה להטלת הפצצות. באוגוסט 2016 הגיע מספר המונצחים על המצבות ללמעלה מ-475 אלף איש כאשר מתוכם כ-303 אלף מהירושימה וכ-172 אלף מנגסאקי.
בין השורדים מהמתקפות נמנה גם צוטומו ימאגוצ'י שאתרע מזלו לשהות בשתי הערים בעת הטלת הפצצות. הוא האדם היחיד שהוכר באופן רשמי על ידי ממשלת יפן כנפגע שתי פצצות האטום שהוטלו על המדינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הובאו ליפן מאות אלפי אזרחים קוריאנים לצורך ביצוע עבודות כפייה. על פי הערכות כ-20,000 קוריאנים נהרגו בהירושימה וכ-2,000 מתו בנגסאקי. במשך שנים רבות, דרשו אזרחים קוריאניים רבים שנפגעו מהמתקפות, הכרה רשמית מצד הממשל היפני כנפגעי המתקפות האטומיות. מרבית הבקשות נדחו. אף על פי כן, בתחילת המאה ה-21, הוסדרו חלק הארי של התביעות באמצעות הליך משפטי.
הנצחה

הירושימה נבנתה מחדש לאחר המלחמה. סייע לכך "החוק להקמת עיר אנדרטת השלום הירושימה" שעבר בשנת 1949 ביפן וסיפק תמיכה כלכלית לשיקום העיר, וכן באמצעות העברת שטחים ששימשו את הממשל לצרכים צבאיים בזמן המלחמה לתחום השיפוט של העיר. באותה השנה, אושר גם התכנון של פארק השלום בהירושימה. בפארק נמצא אולם קידום התעשייה של מחוז הירושימה, המבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ של פצצת האטום ששרד לפחות בחלקו, ושעוצב מחדש כאנדרטת השלום בהירושימה. בפארק נמצא גם מוזיאון השלום בהירושימה שנחנך ב-1955.
נגסאקי נבנתה גם כן מחדש לאחר המלחמה אולם בקצב איטי יותר ביחס להירושימה. בדומה להירושימה, הממשלה העבירה ב-1949 חוק ייעודי לשיקום נגסאקי. העיר עברה שינויי משמעותי בשנים שלאחר מכן כאשר מפעלי תעשייה רבים ששימשו את המאמץ המלחמתי הוסבו לשמש צורכי סחר החוץ, בניית ספינות ודייג. מספר הריסות שהותירה אחריה פצצת האטום נשארו כשהיו כדי שישמשו כאנדרטאות. דוגמה ידועה לכך הוא שער הטוריאי החד-רגלי במקדש סאנו. בנוסף הוקמו מבנים חדשים שנועדו להנציח את הטלת פצצת האטום על העיר כגון מוזיאון הפצצה האטומית שנחנך באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
מדיה

הסרט מימין צולם ב
שחור-לבן
ב-
1947
. הסרט מתעד את הנזקים שנגרמו בהירושימה ובנגסאקי כתוצאה מהטלת פצצות האטום, מלווה בהסברים באנגלית.
הסרט השמאלי צולם בהירושימה בשנת 1946 על ידי צוות מטעם צבא ארצות הברית, והוא מתעד את הכוויות השונות שהופיעו על גופם של הנפגעים מהטלת פצצת האטום על העיר.
הסרט התחתון צולם בצבע בחודשים מרץ ואפריל 1946 על ידי צוות מטעם צבא ארצות הברית. הסרט מתעד את הנזקים שנגרמו ואת חייהם של האזרחים בהירושימה לאחר הטלת פצצת האטום.
לקריאה נוספת > בעברית

ג’ים באגוט. הפצצה: ההיסטוריה הסודית של פצצת האטום: 1949-1939. תל אביב: ספרי עליית הגג, 2012.
ג’ון הרסי. הירושימה: סיפורם של שישה ניצולים. תל אביב: אחוזת בית ספרים, תשס"ה, 2005.
מירון מדזיני. מפורט ארתור עד הירושימה: עלייתו ונפילתו של המיליטריזם היפני. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ו, 2006.
ג'ון טולאנד, השמש העולה - שקיעתה ונפילתה של האימפריה היפנית, הוצאת "מערכות", 1985.
כריס ואלאס, הספירה לאחור 1945, תרגום: דפנה לוי, הוצאת מטר, 2023.
מאיר פעיל, הפצצת הירושימה ונגסאקי - השיקולים המדיניים והאסטרטגיים של ארצות הברית, זמנים, חוברת 19/18, 1985, באתר JSTOR.
לקריאה נוספת > באנגלית

Allen, Thomas; Polmar, Norman (1995). Code-Name Downfall. New York: Simon & Schuster.
The Committee for the Compilation of Materials on Damage Caused by the Atomic Bombs in Hiroshima and Nagasaki (1981). Hiroshima and Nagasaki: The Physical, Medical, and Social Effects of the Atomic Bombings. New York: Basic Books.
Gosling, Francis George (1994). The Manhattan Project : Making the Atomic Bomb. Washington, D.C.: United States Department of Energy, History Division.
Hogan, Michael J. (1996). Hiroshima in History and Memory. Cambridge, New York: Cambridge University Press.
Krauss, Robert; Krauss, Amelia (2005). The 509th Remembered: A History of the 509th Composite Group as Told by the Veterans Themselves. Buchanan, Michigan: 509th Press..
Merton, Thomas (1962). Original Child Bomb: Points for Meditation to be Scratched on the Walls of a Cave. New York: New Directions..
Murakami, Chikayasu (2007). Hiroshima no shiroi sora (The White Sky in Hiroshima). Tokyo: Bungeisha.
Ogura, Toyofumi (1948). Letters from the End of the World: A Firsthand Account of the Bombing of Hiroshima. Tokyo: Kodansha International.
Sekimori, Gaynor (1986). Hibakusha: Survivors of Hiroshima and Nagasaki. Tokyo: Kosei Publishing Company.
Thomas, Gordon; Morgan-Witts, Max (1977). Enola Gay: The Bombing of Hiroshima. New York: Konecky & Konecky.
Walker, Samuel (1997). Truman and the use of Atomic Bombs against Japan, University of North Carolina
Ward, Wilson (Spring 2007). "The Winning Weapon? Rethinking Nuclear Weapons in Light of Hiroshima". International Security 31 (4): 162-179.
Warren, Stafford L. (1966). "Manhattan Project". In Ahnfeldt, Arnold Lorentz. Radiology in World War II. Washington, D.C.: Office of the Surgeon General, Department of the Army.
ביאורים

↑  אחרי השתלטות יפן על מנצ'וריה בראשית שנות ה-30 והקמת מדינת בובות יפנית בשם "מנצ'וקוו" בשטח זה, נוצר גבול משותף בין האימפריה היפנית לבין ברית המועצות. סכסוכים טריטוריאליים סביב מיקום הגבולות בין ברית המועצות והרפובליקה המונגולית (מונגוליה החיצונית), שהייתה שטח השפעה סובייטי, לבין השטחים שבשליטת יפן בצפון-מזרח סין, הגיעו לשיאם בקרב חלקין גול, שבו הנחילו כוחות הצבא האדום בפיקודו של גאורגי ז'וקוב תבוסה מוחצת לצבא היפני. תבוסה זו שמה קץ, לפחות זמנית, לשאיפות ההתפשטות של יפן צפונה, לשטחי ברית המועצות ומונגוליה.
↑  הכוח שהיה מוצב באיי מריאנה היה אחראי על ביצוע ההפצצות האוויריות על יפן.
↑  תת-מזכיר הצי, ראלף אוסטין בארד, הסתייג מאוחר יותר ממסקנות הוועדה והמליץ לסטימסון להזהיר את יפן לפני הטלת פצצת האטום.
↑  כינוי לטייסים יפנים שהתאבדו תוך ריסוק מטוסיהם על ספינות אמריקאיות.
↑  טיבטס קרא למטוס על שם אמו, אנולה גיי טיבטס.
↑  מטילן האוויר היה איש צוות שנמצא במפציצים באותה עת ותפקידו היה לסייע לטייס לנווט אל עבר המטרה ולהטיל את הפצצות.
↑  האמריקאים החליטו שלא להדגים את הפצצה בפני היפנים או להזהיר מפני השימוש בה באמצעות עלונים עקב חששם מכך שהפצצה לא תפעל כהלכה ורצונם למקסם את האפקט הפסיכולוגי.
↑  צוות המשימה שהטיל את פצצת האטום על הירושימה קיבל פקודה זהה.
↑  לאחר מותו של וולר בשנת 2002, נמצאה הכתבה הגנוזה על ידי בנו. היא פורסמה בשנת 2005 בעיתון היפני "מאיניצ'י שימבון".
↑  חיזוק לעמדה זו ניתן למצוא בדבריו של יונאי מיצומאסה, שר הימייה של יפן. באחת מפגישותיו עם הקיסר הירוהיטו ערב כניעת יפן, אמר יונאי: "...פצצות האטום והכרזת המלחמה של ברית המועצות הן במובן מסוים מתנה משמים. בדרך זו לא נצטרך להגיד שסיימנו את המלחמה בגלל בעיות פנים-מדיניות."
↑  הטיסה הממונעת הראשונה בכלי טיס מאויש כבד מהאוויר בוצעה בסוף שנת 1903 על ידי האחים רייט, בעוד המטוס הצבאי הראשון נבנה בשנת 1909, שנה לאחר החתימה על הסכמי האג השניים.
מאיר יעקב קיסטר

| --- | --- |
מאיר יעקב קיסטר
מאיר יעקב קיסטר
 לידה:  16 בינואר 1914 מושצ'יסקה, אוקראינה 
 פטירה:  16 באוגוסט 2010 (בגיל 96) ירושלים 
 ענף מדעי:  בלשנות וספרות ערבית
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
מאיר יעקב קִיסְטֶר (Kister;‏ 16 בינואר 1914 – 16 באוגוסט 2010) היה פרופסור לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים וחתן פרס ישראל לבלשנות ערבית ומזרחנות לשנת תשמ"א.
מחקריו > נושאי מחקריו ודרכי עבודתו

מחקריו של מאיר קיסטר עוסקים בתקופת הג'אהליה ובצמיחת האסלאם ותהליך התגבשותו הרוחנית, הדתית, הכלכלית והחברתית. המחקרים נסמכים על עבודה טקסטואלית יסודית הכרוכה גם בקריאתם של כתבי יד שמצא בספריות בארצות שונות. מסקנותיו נבעו מקריאה חוזרת ונשנית במקורות הראשוניים, ולא משייכות לאסכולה או מהעדפה של תאוריה מדעית. עם זאת, ניתן לשייך את מחקרו של קיסטר לאסכולה השמרנית בחקר האסלאם, בכך שהוא סבור כי ניתן להגיע לדעה מוצקה על אודות ראשיתו של האסלאם הקדום באמצעות חשיפת סתירות בספרות החדית' וידיעות צדדיות, מסיחות לפי תומן, המופיעות בה. בכך הוא ממשיך את דרכו של יצחק יהודה גולדציהר.
עבודתו המדעית של קיסטר התנהלה בשני מישורים מקבילים: חקר כתבי-יד (כולל פפירוסים), ומחקר עיוני. כתבי היד שחקר ושאת חלקם הוציא לאור נמצאים בספריות בארצות שונות ובהן פרס, טורקיה, אירלנד, גרמניה והולנד. בשני המישורים התבסס קיסטר על מחקר פילולוגי פרטני של המקורות האסלאמיים הקדומים, כגון הביוגרפיה של הנביא מוחמד (סירה), המסורת (חדית'), ההיסטוריוגרפיה (תאריח'), פרשנות הקוראן (תפסיר), וכן ספרות לקסיקוגרפית וגאוגרפית, וזאת בנוסף לכל שאר המקורות האסלאמיים המתעדים טקסטים שחוברו במהלך המאה הראשונה לאסלאם. בין אם מקבלים את הטקסטים הללו כ"אותנטיים" ובין אם לאו (קיסטר עצמו מעולם לא היה חד-משמעי בעניין זה), עצם חשיפתם וניתוחם הפילולוגי הוא הישג מדעי בפני עצמו, התורם רבות להכרת עולמם הרוחני של המוסלמים שחיברו ושימרו את הטקסטים הללו.
פרסומיו העיוניים של קיסטר, הנשענים על כתבי יד ועל מקורות מודפסים גם יחד, משתרעים על פני התחומים שלהלן.
מחקריו > חצי האי ערב ערב הופעתו של הנביא מוחמד

בתחום זה קיסטר הצליח לחשוף במקורות האסלאמיים עדויות שלא נחקרו לפניו בנוגע לרקע המדיני, החברתי והדתי של האסלאם כפי שהוא מתבטא בידיעות על שבטי ערב הקדם-אסלאמיים. באחד ממחקריו הראשונים הוא חושף את המערכת הכלכלית-פולחנית שבמרכזה עמד שבט קורייש, שבטו של הנביא מוחמד, ואת מערכת הקשרים הענפה שבין העיר מכה, שבה שלטו בני קורייש, לבין שאר שבטי ערב. מערכת זו היוותה בסיס להגמוניה של בני קורייש ערב הופעת מוחמד. קיסטר בדק גם ידיעות השופכות אור על המבנה החברתי של תושבי מכה לפני הופעת האסלאם, וכן האיר את הרקע להגעתן של קבוצות שונות (יהודים, נוצרים ובני שבטים ערביים שונים) מרחבי ערב אל העיר מכה.
בנוסף, עסק גם במערכת הקשרים החברתית והכלכלית שבין שבטי ערב לממלכות שמחוץ לערב.
כמו כן חקר קיסטר היבטים של הפולחן הערבי האלילי המאירים את שורשיו הערביים הקדם-אסלאמיים של המונותיאיזם האסלאמי.
מחקריו אלה של קיסטר מאפשרים הבנה טובה יותר של הזיקה בין האסלאם של מוחמד לבין הדת והחברה האלילית בתקופה הקדם-אסלאמית ומניחים את היסוד למחקרים נוספים בנוגע לשורשיו הערביים של הקוראן והאסלאם. חשיבותם של מחקרים אלה הולכת וגדלה ככל שמתרבים הקולות במחקר המזרחני בן ימינו המטילים ספק במקור הערבי-החיג'אזי של הקוראן והאסלאם.
מחקריו > אישיותו של מוחמד ודמותו הנבואית

באחד המאמרים בתחום זה קיסטר חושף מסורות המנסות להתמודד עם שאלת הזיקה בין האיש מוחמד לבין פולחן האלילים, עוד בטרם החל בשליחותו הנבואית. במאמר אחר מטפל קיסטר בסוגיה הקשורה לעיצוב דמותו של מוחמד בעיני המסורת האסלאמית כאדם כליל שלמות.
יש להזכיר גם את המאמר העוסק בהיבטים הקשורים במצבו הרוחני של הנביא בעת שהחל לחוות את חוויית ההתגלות האלוהית.
מאמר נוסף מאיר היבטים משפחתיים בחיי הנביא והוא מוקדש לחקר ידיעות על בניה של ח'דיג'ה, אשתו הראשונה של הנביא.
מחקריו > פעילותו הנבואית של מוחמד על רקע מאבקי כוח בין גורמים שונים בעיר אל-מדינה

בתחום זה מאפשרים מחקריו של קיסטר להבין טוב יותר את הדינמיקה של מאבקו האידאולוגי, הכלכלי והצבאי של מוחמד מול הערבים עובדי האלילים מזה, ומול שבטי היהודים מזה. מאבק זה הגיע לשיאו לאחר ההג'רה של מוחמד ממכה למדינה (שנת 622). בחזית המאבק נגד עובדי האלילים חקר קיסטר מסורות העוסקות בחנק הכלכלי של בני קורייש בעיר מכה עקב פעולות מוחמד נגדם, וכן בהתנגשות הצבאית בין המוסלמים ועובדי האלילים בעלי בריתם של קורייש.
כמו כן חשף קיסטר היבטים חשובים במאמצי מוחמד לבסס את נוכחותו המדינית והכלכלית בעיר מדינה. וחקר (בשיתוף עם בנו מנחם קיסטר) גם את נטיותיהם הדתיות והתרבותיות של שבטי היהודים במדינה.
בנוסף חקר קיסטר את הידיעות על אודות מאבק הדמים של מוחמד נגד היהודים בעיר זו.
מחקריו > אירועים באסלאם שלאחר מוחמד

קבוצה זו של מאמרים חושפת היבטים חשובים בתולדות המדינה והחברה האסלאמית במאה הראשונה לאסלאם: המרידות השבטיות נגד השליטים האסלאמיים שירשו את מוחמד בעיר אל-מדינה, ובמיוחד מעורבותו של נביא השקר מוסילמה במרידות אלה; ועימותים אלימים בין סיעות אסלאמיות שונות במהלך עשרות השנים שלאחר מות הנביא.
מחקריו > אמונות ודעות באסלאם שלאחר מוחמד

במסגרת זו חקר קיסטר היבטים פוליטיים ותרבותיים שאפיינו את החברה האסלאמית הקדומה. בתחום הפוליטי הוא עסק ביחס המסורת לשליטים ולשלטון, ובתחום התרבותי חשף מגוון של נושאים שנדונו על ידי מנהיגי העדה הדתיים: יחסם למנהג המילה; המשמעות הסמלית שיוחסה לפרטי לבוש שונים; היחס לבידור ושעשועים; היחס לפאר ומותרות בבניית מסגדים; דיונים על דרכי הלימוד וההפצה של הידע הדתי (בעל-פה או בכתב); ניגודי אינטרסים חברתיים וכלכליים סביב רעיון הג'יהאד; דיונים והשקפות בנוגע לטהרה ולכללי שמירת ההיגיינה האישית ועוד.
מחקריו > האסלאם והיהדות במאות הראשונות לאסלאם

בתחום זה חקר קיסטר את תולדות עיצוב הזהות העצמית האסלאמית מול שאר הדתות המונותיאיסטיות. לכאן שייכים המחקרים על מקומן של אגדות ממקור יהודי במסורת האסלאם, כגון אלה העוסקות באדם הראשון, יחס האסלאם למכלול האגדות השאובות מן היהודים, והאופן שבו התמודדו המנהיגים הדתיים עם השפעתם של מנהגים יהודיים על עדת המאמינים.
מחקריו > המקומות הקדושים באסלאם: המתח בין מקומות קדושים באזורים שונים של המדינה האסלאמית

בכך עוסק מאמרו "anctity Joint and Divided: On Holy Places in the Islamic Tradition" ובמיוחד בין ארץ ישראל (ירושלים) וערב.
מחקריו > מועדים קדושים: תולדות קדושתם הקדם-אסלאמית והאסלאמית של חודשים בלוח השנה הערבי

קיסטר עסק בחודש רג'ב ובחודש שעבאן.
ספריו

מאיר יעקב קיסטר, מחקרים בהתהוות האסלאם (עורך: מיכאל לקר; תרגם מאנגלית: אהרן אמיר), ירושלים: הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשנ"ט.
M.J. Kister, Studies in the Jahiliyya and Early Islam, Variorum Reprints, London 1980, Variorum Collected Studies; C123.
M.J. Kister, Society and Religion from Jahiliyya to Islam, Variorum, London, 1990. Variorum Collected Studies CS327.
M.J. Kister, Concepts and Ideas at the Dawn of Islam, Ashgate, Aldershot, Hampshire, 1997. Variorum Collected Studies; CS584.
ספרים לכבודו

Jerusalem Studies in Arabic and Islam, The Magnes Press, The Hebrew University in Jerusalem, two volumes, 1987, 9-10.
עיונים באסלאם הקדום: דברים שנאמרו ביום עיון לכבוד מאיר י' קיסטר במלאת לו תשעים שנה. ירושלים: הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשס"ה, 2005.
לקריאה נוספת

מנחם מילסון, "ראשית לימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטה העברית", בתוך תולדות האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים, תשנ"ז-1997, עמ' 575–588.
מיכאל לקר, "מבוא", בתוך מיכאל לקר (עורך), מאיר יעקב קיסטר, מחקרים בהתהוות האסלאם, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ט.
שאול שקד, "מ"י קיסטר וחקר האסלאם הקדום", שם, יא-יז.
יהושע פרנקל, ביקורת על ספרו "מחקרים בהתהוות האסלאם", ג'מאעה ה, תש"ס, עמ' 112–118.
אורי רובין,  ביקורת על ספרו "מחקרים בהתהוות האסלאם", המזרח החדש מב, תשס"א, עמ' 274–276.
מאיר יעקב קיסטר, 'מגליציה לתרבות ערב', בתוך איגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, אייר תשס"ד (מאי 2004), מס' 26, עמ' 19–23.
הערות שוליים

↑  תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם הפקולטה למדעי הרוח, מעריב, 28 ביוני 1965
↑  "מכה ותמים", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 1–29.
↑  “On Strangers and Allies in Mecca”, Concepts and Ideas, I.
↑  "על אשת הצורף היהודי מפדך וצאצאיה", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 67–73.
↑  "אלחירה", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 49–66.
↑  “On a Monotheistic Aspect of a Jahiliyya Practice”, Society and Religion, I.
↑  “A Bag of Meat”, Studies, VI.
↑  “‘God Will Never Disgrace Thee’”, Studies, VII.
↑  “‘Al-Tahannuth’: an Inquiry into the Meaning of a Term”, Studies, V.
↑  “The Sons of Khadija”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 16 (1993), 59–95.
↑  “‘O God, Tighten Thy Grip on Mudar…, Society and Religion, VII.
↑  “The Expedition of Bir Mauna”, Studies, X.
↑  "השוק של הנביא", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 74–76.
↑  "על יהודי ערב: הערות", תרביץ, מח (תשל"ט), עמ' 231–247.
↑  "הטבח בבני קריט'ה", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 77–98.
↑  “...illa bi-haqqihi...: a Study of an Early Hadith”, Society and Religion, no. IX.
↑  “The Struggle against Musaylima and the conquest of Yamama”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 27 (2002), 1–56.
↑  “The Battle of the Harra”, Studies, XV.
↑  "תפיסות חברתיות ודתיות של הסמכות השלטונית באסלאם", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 154–178.
↑  "...וייוולד נימול...", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 201–214.
↑  “’The Crowns of this Community...’: Some Notes on the Turban in the Islamic Tradition”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 24 (2000), 217–45.
↑  “’Exert Yourselves, O Banu Arfida!’ Some Notes on Entertainment in the Islamic Tradition”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 23 (1999), 53–78.
↑  “’A Booth Like the Booth of Moses…’” Studies, VIII.
↑  “...La taqra’u l-qur’ana ala l-mushafiyyin wa-la tahmilu l-ilma ani l-sahafiyyin...”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 22 (1998), 127–62.
↑  "הקניין הקרקעי והג'האד", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 132–153.
↑  “Pare Your Nails” Society and Religion, X.
↑  “Adam: A Study of Some Legends in tafsīr and ḥadīth Literature”, Concepts and Ideas, IX.
↑  "חדת'וא ען בני אסראיל ולא חרג'", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 99–116.
↑  "אל תידמו...", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 179–192.
↑  “Sanctity Joint and Divided: On Holy Places in the Islamic Tradition”, Jerusalem Studies in Arabic and Islam 20 (1996), 18–65.
↑  "אל תצאו אלא לשלושה מסגדים", מחקרים בהתהוות האסלאם, עמ' 117–131.
↑  “Rajab is the Month of God...”, Studies, XII.
↑  "‘Shaban is My Month’” Society and Religion, no. XI.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280510005171  BnF: cb12033983s (data)  GND: 119058235  ISNI: 0000 0000 8406 8862  LCCN: n80162500  NTA: 068231288  SUDOC: 028520114  VIAF: 109615338   WorldCat (עם VIAF): 109615338