stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צריף בן-גוריון
מתחם צריף בן-גוריון היום

הצריף נשמר קרוב ככל האפשר למצבו עם מותו של בן-גוריון בסוף שנת 1973. הוא כולל ספרייה מרשימה וכן תמונות וחפצים נוספים שהוצגו בבית עוד בחייהם של בני הזוג. בנוסף להכרות עם דוד ופולה בן-גוריון הצריף מאפשר הכרות עם התרבות החומרית של ישראל בשנותיה הראשונות: הריהוט, כלי האוכל, התמונות על הקירות – כולם מצביעים על סגנון ישראלי משנות החמישים והששים.
במשך הזמן צורפו לצריף המגורים מבנים נוספים והיום שוכן במקום מתחם מוזאלי מגוון:
רחבות הסבר בכניסה למתחם בהן ניתן להכיר את סיפור חייו של בן-גוריון באמצעות סרט אנימציה קצר – "בן-גוריון מארח".  הסרט מבוסס על תמונות מחייו של בן-גוריון והטקסט כולו לקוח מדברי בן-גוריון בכתב ובעל פה.
בית הגבס, המבנה הראשון ביישוב, ובו תצוגה שממחישה את סיפורה של ההתיישבות בשדה בוקר מראשיתה ועד היום, את סיפור השתלבותו של בן-גוריון ביישוב ואת חזון הנגב שלו.
תצוגת "בן-גוריון במבחן הזמן", ובה שולחנות פעילות אינטראקטיביים. ניתן לבחור באחד משלושה נושאים: הנגב, יחסי צבא חברה ותפקידו החברתי של הנוער. בכל אחד מנושאים אלה מועלות דילמות היסטוריות ועכשוויות, ומובאים נתונים סטטיסטיים ועמדות שונות. מלבד השולחנות, נמצאים בתצוגה זו גם מוצגים הקשורים לנושאים אלה – מזכרות, מכתבים וקריקטורות.
"איזהו מנהיג" - תצוגה שבמרכזה סרט שעוסק חמש נקודות הכרעה חשובות במנהיגותו של בן-גוריון. הסרט מבוסס על תיעוד היסטורי בזיכרונותיו של בן-גוריון, ביומניו ובמסמכים בני הזמן. מלבד הסרט, מוצגים בצריף זה פריטים נוספים שקשורים לחייו האישיים ולמנהיגותו של בן-גוריון.
שתי כיתות לימוד שבהן מוצגות תערוכות מתחלפות.
בחצר הצריף שולחן חול להמחשת מצב הנגב היום.
פארק חלוציות במטע הזיתים באתר הצריף שממחיש בצורה חווייתית את תפיסת החלוציות והמנהיגות של בן-גוריון. בפארק חמש תחנות שבכל אחת מהן משימה שתוכננה בהשראת אמירה חלוצית של בן-גוריון.
הצריף נגיש לדוברי עברית, ערבית ואנגלית וניתן בו תרגום לשפות נוספות.
בכל שנה מבקרים בצריף אלפי חיילים, תלמידים, מבוגרים ותיירים. בשנת 2010 שופצו הצריף והתערוכה כחלק ממיזם ציוני דרך של משרד ראש הממשלה. בשנת 2020 בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל היה צריף בן-גוריון לאחד מאתרי המורשת הראשונים בישראל שערכו סיורים וירטואליים באמצעות אפליקציית זום.
בינואר 2022, החלו עבודות שימור בצריף ותיעוד החפצים בו, כחלק ממיזם "ארץ חפץ" של יד בן-צבי, ובשיתוף משרד ירושלים ומורשת. במסגרת זו, מתעדים את ספרייתו של בן-גוריון בצריף, המכילה כ-5000 ספרים, שירשמו בפורטל, ויונגשו לקהל הרחב.
ראו גם

המכון למורשת בן-גוריון
בית בן-גוריון (תל אביב)
הערות שוליים

↑  מבקרים בשדה בוקר, מעריב, 27 בספטמבר 1953
↑  ח. בן עדי,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'צריף שבדי לבן גוריון מוקם בשדה בוקר, מעריב, 16 באוקטובר 1953
↑  צריף לראש הממשלה בשדה בוקר, זמנים, 19 באוקטובר 1953
↑  ד. בן גוריון נתקבל ברוב קולות, מעריב, 20 באוקטובר 1953
↑  תכנית בן גוריון להתישב בשדה־בוקר, הארץ, 22 באוקטובר 1953
↑  הגב' בן גוריון מסיירת בשדה בוקר, הצופה, 11 בנובמבר 1953
↑  פרישה אישית או משבר במפלגת־השלטון?, על המשמר, 6 בנובמבר 1953
↑  יחיעם ויץ,, 'אל הפנטזיה ובחזרה: מדוע החליט בן־גוריון לרדת לשדה־בוקר', עיונים בתקומת ישראל ,8 ,1998
↑  היום הראשון בשדה בוקר, מעריב, 15 בדצמבר 1953
↑  ינון, ע. 2022
↑  קציר, ט. 2022
↑  דוד בן-גוריון, משמעות הנגב
↑  בן גוריון ציווה ספריו וכתביו למדינה ולמדרשת שדה־בוקר, דבר, 3 בדצמבר 1973
↑  רבין: אני חש בחסרונו של דוד בן גוריון בשעה שמוטל עלי התפקיד שמילא בעבר, מעריב, 21 בנובמבר 1974
↑  חוק דוד בן-גוריון
↑  אילנה קוריאל,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'להציץ בספרים של בן גוריון עם הערות בכתב ידו: תגליות חדשות בשדה בוקר, באתר ynet, 6 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008816879105171
בית בובות (מחזה)

| --- | --- |

 כתיבה:  הנריק איבסן
 מדינה:  נורווגיה
 הצגת בכורה:  1879
 שפה:  נורווגית 
 
"בית בובות" בתיאטרון כריסטיאנה (כיום אוסלו), 1880
בטי הנינגס בתפקיד נורה בהצגת הבכורה של "בית בובות" בתיאטרון המלכותי בקופנהגן, 1879
בית בובות (בנורווגית: Et dukkehjem, מילולית: "בית הבובה"), או נוֹרָה, הוא מחזה משנת 1879 מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן. המחזה היה שנוי במחלוקת כשיצא לאור לראשונה, משום שהיווה ביקורת נוקבת על התפקידים המסורתיים של הגבר והאישה בנישואים הוויקטוריאניים, וגם כיום הוא נחשב למחזה פמיניסטי. המחזה זכה למספר עיבודים לקולנוע. המחזה תורגם לעברית שש פעמים (על ידי דוד פרישמן, רפאל אליעז, גד קינר, דוני ענבר, רבקה משולח ודנה כספי), וזכה לשבע הפקות עבריות בתיאטראות בישראל.
הדמויות

נורה הלמר – הדמות הראשית, אשתו של טורוולד
טורוולד הלמר – בעלה של נורה
כריסטינה לינדה – חברת ילדות של נורה
קרוגסטד – מלווה בריבית לנורה, היה בן הזוג של כריסטינה לינדה
ד"ר ראנק – רופא, ידיד המשפחה
אנה-מארי – האומנת
הפקות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הפקה של המחזה בכיכובה של ג'סיקה צ'סטיין הייתה אמורה לעלות בלונדון בקיץ 2020. עקב מגפת הקורונה, ההפקה נדחתה למועד מאוחר יותר. בנובמבר 2022, הוכרז שההפקה תעלה במקום זאת בברודוויי בתיאטרון ההדסון. הוא עלה בתצוגה מקדימה בפברואר 2023 ונפתח רשמית מרץ. מככבים בו ג'סיקה צ'סטיין, אריאן מואיד, מייקל פטריק תורנטון ואוקייריאטה אונודואן. בשנת 2023 ההפקה קיבלה מועמדות לפרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה.
הפקות > הפקות בישראל

1921 (תרפ"א) – "תיאטרון עברי בא"י": תרגום: דוד פרישמן; במאי: דוד דוידוב; תפאורה: שמואל שלזינגר; משתתפים: מרים ברנשטיין-כהן/פרידה כרמלית, מאיר תאומי, אליעזר ליאוני, מנחם בנימיני, שרה מלר.
1959 (תשי"ט) – התיאטרון הקאמרי: תרגום: רפאל אליעז; בימוי: קורט הירשפלד; תפאורה: תיאו אוטו; משתתפים: חנה מרון, יוסף ידין, בתיה לנצט, אברהם בן-יוסף, זלמן לביוש.
1979 (תש"ם) – תיאטרון באר שבע: תרגום: גד קינר; בימוי: יורם פאלק; תפאורה ותלבושות: לידיה פינקוס-גני; מוזיקה: ריצ'רד פרבר; תאורה: בן-ציון מוניץ; משתתפים: דינה דורון, גדעון שמר, יוסף מילוא, יוסי קאנץ, מרגלית סטנדר, ג'טה לוקה, טינה טולין, גיא צפריר (הועלה שוב ב-1980; במקום טולין: לאה אורשר).
1984 (תשמ"ד) – תיאטרון הבימה: תרגום: דוני ענבר; בימוי: הלנה קאוט האוסון; תפאורה: דאגלס היפ; תלבושות: הלנה רודן; משתתפים: יהודה אפרוני, מישא אשרוב, יעל דרויאנוב, אמירה פולן, אלכס פלג, פנינה פרח, דליה פרידלנד.
2000 (תש"ס) – התיאטרון הקאמרי: תרגום: רבקה משולח; עיבוד: אינגמר ברגמן; בימוי: אילן רונן; תפאורה ותלבושות: רות דר; מוזיקה: יוסי בן-נון; תאורה: פליס רוס; כוריאוגרפיה: דניאל אקילוב; משתתפים: ענת וקסמן, אביתר לזר, שרה פון שוורצה, גיל פרנק, אוהד שחר.
2012 (תשע"ב) – תיאטרון באר שבע: תרגום: רבקה משולח; עיבוד: אינגמר ברגמן; בימוי: כפיר אזולאי; תפאורה: ערן עצמון; תלבושות: יהודית אהרון; תאורה: תמר אור; עורך מוזיקלי: יוסף בראנדשוילי; כוריאוגרפיה: טליה בק; משתתפים: מיכל ויינברג, אביטל פסטרנק, ולדימיר פרידמן, אמיר קריאף, זהר שטראוס, והילדות: יעל לנגר, ניקול פודבלני.
2024 (תשפ"ד) – הבימה: תרגום, עיבוד ובימוי: חנן שניר; תפאורה: ניב מנור; תלבושות: יהודית אהרון; מוזיקה: יוסי בן-נון; עיצוב תנועה: תות מולאור; עיצוב תאורה: אבי יונה בואנו (במבי); משתתפים: שני כהן, יגאל שדה, ריקי בליך, עודד לאופולד, יהויכין פרידלנדר, וונינה פנרס, רועי אפלבאום/יואב ברק, איה זמיר/רוני אורגד, טל לייבוביץ', יובל קלע.
עיבודים קולנועיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תרגומים לעברית

ה. איבסן, נורה: דרמה בשלשה אקטים; עברית על ידי דוד פרישמאן, ורשה: דפוס י. אדילשטין, תרס"ט 1908.
הנריק איבסן, בית הבובות – נורה: מחזה בשלוש מערכות; עברית: רפאל אליעז, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – הוועד הפועל מרכז לתרבות ולחינוך – איגוד בימות החובבים, תשכ"ג 1963.
הנריק איבסן, בית-בובות תרגם והוסיף מבוא: גד קינר, מהדורה א, תל אביב: אור עם, תשמ"ג 1983.
הנריק איבסן, בית בובות; עברית: דוני ענבר, מהדורה א, רמת גן: מרכז ישראלי לדרמה, תשמ"ה 1985.
הנריק איבסן, נורה; נוסח עברי: רבקה משולח, תל אביב: התיאטרון הקאמרי, תש"ס 2000. (תמליל ההצגה)
הנריק איבסן, בית בובות: תרגמה והוסיפה מבוא, דנה כספי, הוצאת ליון בוקס (2014).
הנריק איבסן, בית בובות; בעברית קלה; תרגמה: איילת אמיר, הוצאת ניקוד פרס (2024).
הערות שוליים

↑  אורה אחימאיר, חיים באר (עורכים), 1900–2000 מאה שנות תרבות: היצירה העברית בארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, תש"ס 2000, עמ' 72.
↑  וראו: תיאטרון עברי בא"י: נורה (בית הבובות), הפועל הצעיר, 11 במרץ 1921; תיאטרון עברי בא"י: נורה (בית הבובות), הפועל הצעיר, 28 במרץ 1921; ידיעות אחרונות: הצגת "נורה" של איבסן, דואר היום, 4 באפריל 1921.
↑  הצגת-בכורה של "בית הבובות", דבר, 16 בפברואר 1959
↑  הטור השמיני: 100 ל"בית הבובות", חרות, 10 בדצמבר 1959
↑  תמונה: חנה מירון (נורה); יוסף ידין (סורוואלד הלמר)י, במה, 1 בספטמבר 1959
↑  "בית בובות" לסיבוב נוסף בבאר-שבע, דבר, 26 באוקטובר 1980; מי מה מתי: תיאטרון, מעריב, טור 1, 23 במאי 1980.
↑  יעקב העליון,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"''בית-הבובות' עולה במוצאי-שבת, מעריב, 6 בפברואר 1984.
↑  ביקורת: סמנגלוף,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'בעולם הספרות: נורה, הצבי, 9 בפברואר 1909, המשך, 10 בפברואר 1909.
| פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזה |
| --- | --- | --- |
| 1994–1999 | מפקח מתקשר (1994) ‏•‏‏ היורשת (1995) ‏•‏‏ איזון עדין (1996) ‏•‏‏ בית בובות (1997) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (1998) ‏•‏‏ מותו של סוכן (1999) |  |
| 2000–2009 | הדבר האמיתי (2000) ‏•‏‏ קן הקוקייה (2001) ‏•‏‏ חיים פרטיים (2002) ‏•‏‏ מסע ארוך אל תוך הלילה (2003) ‏•‏‏ הנרי הרביעי (שילוב של חלק 1 וחלק 2) (2004) ‏•‏‏ גלנגרי גלן רוס (2005) ‏•‏‏ התעורר ותשיר! (2006) ‏•‏‏ סוף המסע (2007) ‏•‏‏ בואינג בואינג (2008) ‏•‏‏ הכיבושים הנורמנים (2009) |  |
| 2010–2019 | גדרות (2010) ‏•‏‏ הלב הרגיל (2011) ‏•‏‏ מותו של סוכן (2012) ‏•‏‏ מי מפחד מווירג'יניה וולף? (2013) ‏•‏‏ צימוק בשמש (2014) ‏•‏‏ גג שקוף (2015) ‏•‏‏ מראה מעל הגשר (2016) ‏•‏‏ ג'יטני (2017) ‏•‏‏ מלאכים באמריקה (2018) ‏•‏‏ הנערים בחבורה (2019) |  |
| 2021–הווה | סיפורו של חייל (2021) ‏•‏‏ Take Me Out ‏(2022) ‏•‏‏ טופדוג/אנדרדוג (2023) ‏•‏‏ Appropriate ‏(2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590427705171  GND: 4099245-7  LCCN: n82227738  VIAF: 293018205   WorldCat (עם VIAF): 293018205
אורי אורבך

אורי שרגא אורבך (28 במרץ 1960, כ"ט באדר ה'תש"ך – 16 בפברואר 2015, כ"ז בשבט ה'תשע"ה) היה סופר, עיתונאי, סאטיריקן, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל. מאנשי התקשורת הבולטים בציבור הדתי לאומי.
קורות חיים

אורבך נולד וגדל בפתח תקווה. בנם של פנינה ואהרון אורבך. בוגר ישיבת נחלים וישיבת ההסדר קריית שמונה. הוא התגייס לצה"ל ב-1979 ושירת כלוחם בגדוד 75 של חטיבה 7 בחיל השריון. בזמן פרוץ מלחמת לבנון הראשונה היה אורבך בתקופת שירות ללא תשלום בחטיבה 640. הוא הוצב בגדוד 71 של חטיבה 188 ובמסגרתו השתתף במלחמה.
הוא בעל תעודת הוראה ממכללת ליפשיץ.
קריירה מקצועית > עבודתו העיתונאית

אורבך היה ממקימי עיתון הילדים הדתי "אותיות" ועורכו הראשון. בין השאר עודד פרסום סיפורי קומיקס בעיתון. היה עורך ביטאון בני עקיבא – "זרעים". כמו כן ערך את המדור הסאטירי "פסיק" בשנות ה-80, ואת המדור "הלחי השנייה" בשנות ה-90 בעיתון "נקודה". היה ממקימי רדיו קול חי, ושידר בו. לאחר שמנהל התחנה מנע שידור של שיר ובו קול אישה, בתוכנית של אורבך ושל מנחם מיכלסון – עזבו השניים את התחנה.
ב-1987, כתב את המאמר "הטובים לתקשורת", שעודד את צעירי הציונות הדתית לפנות לקריירה תקשורתית.
אורבך כיהן כמנהל התוכניות של ערוץ המסורת הראשון בישראל, ערוץ התכלת. בהמשך עזב את הערוץ בשל חילוקי דעות עם מנכ"לית הערוץ איריס הוד, סביב שאלת אופיו של הערוץ והתכנים שישודרו בו.
אורבך היה בעל טור שבועי העוסק בעיקר בענייני פוליטיקה ואקטואליה במוסף לשבת של "ידיעות אחרונות", וכן כתב טורים נוספים בערוץ היהדות של האתר ynet ובעיתון "נקודה". בנוסף, שימש כאחראי על גיוון חברתי ורב-תרבותיות בזכיינית ערוץ 2, "רשת".
כאיש תקשורת הציג אורבך קו ימני והתנגד למסירת שטחים. תוכניותיו העיתונאיות עסקו בביקורת על הממסד והתקשורת, ביחסי דתיים-חילונים ובסאטירה פוליטית. במאמריו, הוא ביקר את החברה החילונית (ובמיוחד את מחנה השמאל-החילוני), על התנכרותה לשורשיה היהודיים. מאידך, ביקר את החברה הדתית והחרדית על היותה חברה שמרנית יתר על המידה.
קריירה מקצועית > עבודתו העיתונאית > פרסים

עד הצטרפותו לפוליטיקה נמנה עם מגישי תוכנית הרדיו "המילה האחרונה", בגלי צה"ל, בהגשה משותפת עם גידי גוב, עירית לינור ואחרים. יחד עם גוב זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על הגשת התוכנית, שאף זכתה בשנת 2005 בתואר "תוכנית השנה ברדיו" ב"טקס אנשי השנה" של ערוץ 2.
קריירה מקצועית > יצירתו הספרותית

אורבך כתב מספר ספרים הומוריסטיים המיועדים לילדים. אחדים מהספרים עוסקים בעולמו של הילד הדתי. כמו כן כתב ספר בשם "סבא שלי היה רב", בהוצאת כתר, שזכה להצלחה גדולה. הספר הוא לקסיקון הומוריסטי למונחים מחייהם של שומרי מצוות. אורבך אחראי גם למספר סלוגנים וביטויים שהשתרשו בשפה ובהם: "דתי מחמד", "העם עם הגולן" ו"חברון מאז ולתמיד". את מרבית ספריו אייר המאייר והקריקטוריסט שי צ'רקה.
קריירה מקצועית > יצירתו הספרותית > פרסים

אורבך זכה על ספרו "ילדה כמוני" בציון לשבח במסגרת פרס זאב בשנת 2000. ספר אחר שלו, "מתקן החלומות", נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של ילדי ישראל לשנת 2010, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
ספרו "מה מברכים על גלידה? - מושגים ביהדות לילדים וגם להורים" תורגם לרוסית, ובתחרות שנערכה במוסקבה זכה בפרס הראשון בקטגוריית ספרים לילדים בנושאי דת. בשנת 2021, כ-7 שנים לאחר מותו, יצא חלקו השני של הספר "מה מברכים על גלידה", מושגים ביהדות לילדים וגם להורים (הוצאת "ידיעות ספרים").
פעילותו הציבורית והפוליטית

ב-17 בדצמבר 2008, סמוך לבחירות לכנסת השמונה עשרה הצטרף אורבך, המזוהה עם עמדות המפד"ל, למפלגת הבית היהודי, רשימה חדשה שנועדה לאחד את מרכיבי האיחוד הלאומי-מפד"ל, במטרה להתמודד מטעמה לכנסת. למחרת, ב-18 בדצמבר, נבחר על ידי המועצה הציבורית של המפלגה למקום החמישי ברשימתה לכנסת. זמן קצר לאחר מכן חל פילוג במפלגה החדשה. חלק מהמועמדים, בעיקר אלו המזוהים עם האיחוד הלאומי, פרשו ממנה. כתוצאה מכך מוקם אורבך במקום הרביעי, ולפי דרישתו שודרג למקום השלישי. הרשימה זכתה בשלושה מנדטים ואורבך נבחר לכהן כחבר הכנסת.
אורבך כיהן כיושב-ראש השדולה לקשרי דתיים-חילונים וכיושב ראש השדולה החברתית.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מספר חוקים: חוק סימון סוכרים על מוצרי מזון (יחד עם יעקב כץ), חוק המאפשר לרוב דיירי בניין משותף שבו מעלית אחת להפעיל מעלית שבת בשעות מסוימות, חוק הפוטר את האקדמיה ללשון העברית מתשלומי ארנונה, חוק הקובע הגבלת גיל לאימון במטווח (יחד עם דני דנון), ועוד.
בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) תמך אורבך בנפתלי בנט לראשות המפלגה, והוא עצמו נבחר למקום הרביעי. לפי דבריו של בנט, אורבך היה זה שגרם לו להצטרף לבית היהודי והיה בעל החזון של מפלגה ציונית-דתית גדולה. עם הקמת הממשלה השלושים ושלוש, מונה אורבך לשר לאזרחים ותיקים ולחבר בוועדת השרים לענייני חקיקה.
ב-15 בדצמבר 2013, עברה מינהלת השירות הלאומי-אזרחי ממשרד הכלכלה לאחריות המשרד לאזרחים ותיקים, ובכך הפך אורבך לשר האחראי עליה.
בבחירות המקדימות, שנערכו במפלגה לקראת הבחירות לכנסת ה-20, דורג רביעי ברשימת המועמדים ושובץ במקום השישי ברשימת המפלגה לכנסת.
פעילותו הציבורית והפוליטית > יוזמות מיוחדות בכנסת

אורבך יזם את הקמתו של "קיר התהילה", שנחנך בפתיחת מושב החורף של שנת 2013 של הכנסת. הקיר מציג את כל חברי הכנסת שזכו בפרס ישראל.
אורבך יזם את פרויקט "תרגישו בבית", המנסה לפתוח את בתי הכנסת לכלל האוכלוסייה, מתוך רצון לקדם הבנה בין דתיים לחילונים.
כשחיפש שם למיזם של בילוי מוזל לאזרחים ותיקים בימי שלישי, בתו תמר הציעה את השם שגם התקבל – 'שלישי בשלייקס'".
ייסד את מיזם שבת 'והדרת', בה בקש לציין בארץ ובעולם את שבת פרשת 'קדושים', שבה קוראים את הפסוק 'והדרת פני זקן', ולהקדיש אותה למתן דגש על זקני הקהילה. אשתו פנתה בשנת 2021, לשרה לשוויון חברתי וגמלאים, מירב כהן, שהתגייסה לעניין עם משרדה, וכמו כן פנתה בעניין זה לגופים שפועלים ביהדות התפוצות.
חיים אישיים

היה נשוי למיכל, מורה ועורכת לשון במקצועה ואב לארבעה ילדים. התגורר במודיעין.
בשנת 2012 אובחנה בגופו מחלה המטולוגית. בראשית 2015, במהלך התמודדותו מחדש בפריימריז לרשימת המפלגה, אושפז אורבך בעקבות התדרדרות במצבו הבריאותי. אורבך נפטר ב-16 בפברואר 2015, כ"ז בשבט ה'תשע"ה.
כשר מכהן נקבר בהלוויה ממלכתית בבית הקברות במודיעין. הספידוהו, בין היתר, נשיא המדינה ראובן ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו.
למחרת פטירתו שידרו ארבעה מחבריו לתוכנית הרדיו "המילה האחרונה" תוכנית מיוחדת לזכרו.
הנצחה

כחודש לאחר פטירתו של אורי אורבך, קם מרכז עמק השווה להידברות בקהילה  על שם השר אורי אורבך. המרכז אשר ממוקם במודיעין פועל ליישוב מחלוקות בדרכי שלום באמצעות קליניקה המעניקה שירותי גישור וכן באמצעות פרויקטים חינוכיים ברחבי הארץ שמטרתם לחנך לתקשורת סבלנית, הקשבה, הבנה והכלה. המרכז נקרא על שמו של אורי אורבך שמהווה מודל לניהול שיח מכבד וסובלני, לניהול מחלוקות באופן בונה ולקירוב לבבות.
במלאת שנה לפטירתו החליט מפקד גלי צה"ל ירון דקל לקרוא על שמו של אורבך את אולפן השידור המרכזי (אולפן ה) של התחנה.
על שמו נקראו גם גני משחקים לילדים – "גן מתקן החלומות" ביקיר ו"הגן של אורי" בשכונת רמת אלישיב בלוד
כיכר תנועה בשם "כיכר מתקן החלומות" נחנכה ברעננה
בישיבת נחלים בה למד הוכרזה תחרות לכתיבת סיפורים קצרים על שמו.
בתי ספר נקראו על שמו בפתח תקווה, במזכרת בתיה ובעלי זהב-לשם.
מ-2016 נקרא על שמו פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
בשנת 2017, החליט מפעל הפיס להנציחו בתחרות החיבורים התורניים המיועדת למגזר הדתי לאומי.
בספטמבר 2017, יצא אלבום שנקרא אולי בשבת יזרקו סוכריות, שהכיל שירי ילדים שכתב אורבך בביצוע אמנים שונים.
ביום פטירתו הוקם דף פייסבוק לזכרו: "מספרים על אורי אורבך"
ספריו

מה שקרה או-שלא למשה-או-ש
מתקן החלומות
הצל של צילה
הצלצול נועד למורים
אסור להפוך תנין בשבת, שירים שטותיים לילדים דתיים
מעבר להרי החדשות
מוקצה (קומיקס שנכתב עם שי צ'רקה)
סדרת "ילד דתי" (בהוצאת ספריית בית אל):
אולי בשבת יזרקו סוכריות
בגלל ילד אחד
ילדה כמוני
באיזה שבט אתה?
מבטיח, בלי נדר
ילד רע ירושלים (קומיקס שנכתב עם אורי פינק) (בהוצאת מודן)
מה מברכים על גלידה? ו"מה מברכים על גלידה? 2", לקסיקון לילדים (וגם למבוגרים) על יהדות (בהוצאת אחוזת בית)
חכמינו לימינו, אגדות חז"ל בלבוש קל (בהוצאת מגיד קורן). הספר תורגם לאנגלית ולרוסית:
חלק ראשון: אין כמו בבית - סיפורי משפחה
חלק שני: חמורים וחרובים - סיפורי טבע
יש מניין בבניין
והיום עוטפים בזה דגים - נבואות חורבן ומעשיות 1967–1992 (יחד עם חגי סגל)
כבשה טרפה זאב - סיפור מהג'ונגל (יחד עם חגי סגל)
סבא שלי היה רב - לקסיקון דתי-חילוני
הבטיחו יונה – לקט נבואות שווא של עיתונאים בשנים האחרונות (יחד עם חגי סגל)
ישראל צחקה מרבין - בדיחות פוליטיות אקטואליות
דתי נורמלי - קובץ מאמרים וטורים בעריכת מיכל אורבך ואלי ויסברט (יצא לאור לאחר מותו, בשנת 2018)
לקריאה נוספת

ד"ר דוד מ' פויכטונגר, ד"ר צחי כהן, מְשַׂחֵק עם הכיפה על הראש, הומור מקוון גיליון מס' 13, דצמבר 2019
1564

שנת 1564 היא השנה ה-64 במאה ה-16. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
נולדו

15 בפברואר – גלילאו גליליי, אסטרונום, אבי המדע המודרני (נפטר ב-1642)
26 בפברואר – כריסטופר מרלו, מחזאי אנגלי (נרצח ב-1593)
24 בספטמבר – ויליאם אדמס, נווט אנגלי, ככל הנראה הבריטי הראשון שהגיע ליפן (נפטר ב-1620)
26 באוקטובר – הנס ליאו האסלר, מלחין ונגן עוגב גרמני (נפטר ב-1612)
25 בדצמבר – יוהאן בוקסטורף, הבראיסט קלוויניסטי (נפטר ב-1629)
● 23 באפריל - וויליאם שייקספיר, אחד מגדולי המחזאים של תקופת הרנסאנס (נפטר ב-1616)
נפטרו

18 בפברואר – מיכלאנג'לו, אמן איטלקי (נולד ב-1475)
27 במאי – ז'אן קלווין, רפורמטור דתי (נולד ב-1509)
25 ביולי – פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1503)
27 ביולי – פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד ב-1503)
15 באוקטובר – אנדריאס וסאליוס, רופא פלמי, אבי האנטומיה החדשה (נולד ב-1514)
ראו גם

ילידי 1564‎
נפטרים ב-1564‎
השלום העות'מאני

השלום העות'מאני או פַּקס עוֹת'מָנָה (בלטינית: Pax Ottomana או Pax Ottomanica), הוא כינויה של תקופת היציבות הכלכלית והחברתית שהושגה במחוזות שנכבשו על ידי האימפריה העות'מאנית.
מושג זה שימש גם לתיאור המצב במאות ה-16 וה-17, באזורים שנשלטו על ידי העות'מאנים, בבלקן, באנטוליה, המזרח התיכון, צפון אפריקה והקווקז.
המונח משמש בעיקר סופרים והיסטוריונים בעלי דעה חיובית על השלטון העות'מאני ועל השפעתו בארצות שהוחזקו על ידי האימפריה העות'מאנית.
מטרתו העיקרית היא לצורך השוואה בין חוסר היציבות שאפיין את האזורים למיניהם לפני השתלטות האימפריה העות'מאנית עליהם, כמו גם לחוסר היציבות שהתפתח בהם (בייחוד בבלקן) לאחר תום השלטון העות'מאני.
המונח נוצר מתוך אנלוגיה למונח "השלום הרומאי" (Pax Romana), המתייחס ליציבות שנוצרה בזמן האימפריה הרומית במהלך המאה ה-1 וה-2 לספירה.
ראו גם

המלחמות העות'מאניות באירופה
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברברה בלנק

| --- | --- |

קלי קלי במהלך האירוע "מחווה לחיילים" בשנת 2008
 לידה:  15 בינואר 1987 (בת 38) ג'קסונוויל, פלורידה, ארצות הברית
 שם במה:  קלי קלי ברבי בלנק
 שם לידה:  Barbara Jean Blank 
 משקל:  49 ק"ג
 גובה:  1.65 מטר
 מקום מגורים:  חוף מנהטן, קליפורניה, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  13 בינואר 2006 – 2012 (כ־5 שנים) 
 מאמנים:  Ohio Valley Wrestling
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  שלדון סוריי (2016–2017) 
 
ברברה ג'ין בלנק (באנגלית: Barbara Jean Blank; נולדה ב-15 בינואר 1987), הידועה יותר בשם הבמה שלה, קלי קלי היא מתאבקת אמריקאית-יהודייה. כמו גם, בלנק היא דוגמנית, שחקנית וכוכבת ריאליטי.
ביוגרפיה

בלנק נולדה בג'קסונוויל, פלורידה. היא הייתה מעריצה עוד בילדותה של היאבקות מקצועית וציינה ש"סטון קולד" סטיב אוסטין היה המתאבק האהוב ביותר עליה. כשגדלה, בלנק השתתפה בהתעמלות במשך עשור לפני שהוכרחה לפרוש בעקבות פציעה. לאחר מכן בלנק החלה להיות מעודדת. בלנק למדה עיתונאות בתקווה להיות יום אחד מגישת חדשות. כמו כן, בלנק הייתה בעברה דוגמנית של החברות "הוויאן טרופיק" ו"ונוס".
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > מחלקת הפיתוח (2006–2007)

בשנת 2006 בעוד שעבדה כדוגמנית, בלנק אותרה על ידי סוכן הכישרונות של ה-WWE, ג'ון לאורנייטיס, שהיה מעוניין להחתים אותה על חוזה בחברה. כתוצאה מכך, ה-WWE יצרו קשר עם סוכנות הדוגמנות שלה והזמינו אותה לארגון הבת OVW ששייך להם לשם מבחני קבלה ולמרות שלא היה לה שום רקע קודם בענף הוצע לה חוזה, שנחתם בחודש מאי באותה השנה. אחד מהקרבות הראשונים שלה היה ב-6 בספטמבר כאשר התחרתה בקרב באטל רויאל. לקראת שלהי שנת 2007 היא הופיעה בארגון בת אחר של ה-WWE, שאחראי על פיתוח מתאבקים, בשם Florida Championship Wrestling.
קריירת היאבקות מקצועית > WWE > חשיפה קיצונית (2006–2008)

בלנק ערכה את הבכורה שלה בתוכנית ECW תחת השם קלי קלי. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה ביחד עם הפרק הראשון של התוכנית המחודשת ב-13 ביוני 2006, כשהיא הופכת לדיווה הצעירה ביותר שנמצאת ברוסטר הראשי של הארגון בעודה בת 19. הדמות שלה אופיינה כאחת שמציגה מופע חשפנות קצר אל הקהל. שבוע לאחר מכן קטע זה נקטע בעקבות המתאבק מייק קנוקס (ששימש בעלילה בתור החבר שלה) שכיסה אותה עם מגבת והשיב אותה אל מאחורי הקלעים. לאט לאט קטעים אלה הפכו להיות בתדירות שבועית שנקראו בשם "החשפנות של קלי" ואופיינו באותה שגרה, כך שהיא רוקדת עד למצב שקנוקס מתעצבן, קוטע אותה וגורר אותה אל מאחורי הקלעים. ב-11 ביולי מופע החשפנות שעד עכשיו היה המופע הפרטי של קלי הפך בפעם הראשונה למופע זוגי כאשר היא מארחת את קנדיס מישל. קנוקס הכריח את קלי ללוות אותו לזירה כך שיוכל לפקוח עין עליה. כתוצאה מכך, קלי מצאה את עצמה מעורבת בפיוד בין קנוקס וחברו טסט לבין טומי דרימר וסאנדמן, עד למצב שהיא משמשת כמגן של קנוקס ונפגעת בסופו של דבר ממכת המקל של סאנדמן. את קרב הבכורה שלה בזירה ערכה ב-22 באוגוסט בהפסד בקרב שלוש על שלוש בינה, קנוקס וטסט לדרימר, סאנדמן וטורי וילסון.
לאחר פיוד זה, קלי וקנוקס היו בעלילה עם סי. אם. פאנק, שבו מסתבר שקלי החלה לחבב את פאנק ובכך קנוקס קינא ושמר את קלי עוד יותר. במסגרת תחרות התחפושות לכבוד החג "ליל כל הקדושים" קלי התלבשה כמו דמותו של פאנק, מה שעצבן את קנוקס יותר והוביל לקרב בין השניים, שבו קלי עודדה את פאנק. באירוע December to Dismember קלי וקנוקס התאבקו בקרב זוגות מעורב נגד אריאל וקווין טורן, כשבמהלכו קנוקס נוטש את קלי מה שהוביל בעצם לקלי להיות מושפלת על ידי אריאל. בתוכנית הבאה של ECW, קלי ניצחה את אריאל והשיגה את ניצחון היחידים הראשון שלה. לאחר הקרב קנוקס הגיע לזירה עם פרחים, רק כדי לזרוק אותם בפנים של קלי ולאחר מכן ביצע את תרגיל הסיום שלו עליה, מה שסיים את מערכת היחסים ביניהם ולמעשה העניק לקלי להתפנות לשישה שבועות מן המסך הודות לפציעה שספגה במציאות.
קלי חזרה להופיע על המרקע ב-16 בינואר 2017 והצהירה שעכשיו היא לבד והיא מחזירה את מופע החשפנות שלה. שבוע לאחר מכן, צירפה לשורות המופע שלה את ליילה וברוק אדמס כדי להקים את קבוצת Extreme Expose. השלוש ביצעו בכל תוכנית שבועית את הריקוד המסורתי שלהן במשך החודשים שבאו לאחר מכן. בחודש יוני המיז הועבר לתוכנית ECW והעלילה בינו לבין השלוש הייתה ששלושתן נמשכו לדמותו. כשקלי נמשכה למתאבק באלס מהוני, ליילה ברוק והמיז החלו לצחוק עליה והמיז מנע מקלי לפגוש אותו על ידי כך שהוא מאיים עליה שהוא מחזיק בחוזה שלה ואם הוא ירצה הוא אפילו יפטר אותה. ב-1 בנובמבר ברוק שוחררה מהחוזה שלה וקבוצתן למעשה התפרקה, מה שהשאיר את קלי וליילה להיכנס ליריבות אישית ביניהן. ב-29 באוקטובר בתוכנית Raw קלי ניצחה בקרב באטל רויאל שמטרתו הייתה לקבוע את המועמדת לתואר אליפות הנשים שהיה של בת' פיניקס. שבוע לאחר מכן הפסידה בקרב האליפות נגד פיניקס. קלי וקבוצתה ניצחה בקרב חמש על חמש המסורתי במסגרת האירוע סדרת ההישרדות. בחודש דצמבר ליילה חברה לכוחותיהן של ויקטוריה ולנה ידה וכעת קלי נמצאה בפיוד נגד שלושתן. ברסלמניה 24 תפקידה של קלי היה "חוטבת עצים" בקרב חוטבות העצים בין אשלי מסארו ומריה לבין בת' פיניקס ומלינה. חודש לאחר מכן באירוע באקלאש קלי וקבוצתה הפסידו בקרב חמש על חמש.