stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענת פדרשניידר
תפקידים > הצגות ילדים

| הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלף קוצים | תיאטרון גושן | גיא הירש ואיל גלי היינה | נתן דטנר | האם | 2021 |  |
| הודיני | תיאטרון אורנה פורת | שירילי דשא ורועי שגב | רועי שגב | גב' וייס | 2018 |  |
| אמא אל תבואי | תיאטרון אורנה פורת | גיל צרנוביץ' בעיבוד לסיפור של רבקה מגן | גיל צרנוביץ' | האם | 2016 |  |
| צ'פלין | תיאטרון ארצי לנוער | דפנה אנגל וצביה הוברמן | צביה הוברמן | חנה צ'פלין | 2016 | מועמדות לפרס השחקנית בתפקיד משנה |
| אדיסון | תיאטרון אורנה פורת | צביה הוברמן | רועי שגב | ננסי אדיסון | 2014 | מועמדות לפרס השחקנית בתפקיד משנה |
| שעת מבחן | קבוצת התיאטרון אורתו-דה ותיאטרון ארצי לנוער | שלומית ארנון ויפעת זנדני-צפריר | יפעת זנדני-צפריר | מיכאלה | 2013 |  |
| ליפול ברשת | תיאטרון ארצי לנוער | שלומית ארנון ויפעת זנדני | יפעת זנדני | הדרה מגן | 2011 |  |
| המצחיקה עם העגילים | תיאטרון ארצי לנוער | שלומית ארנון ויפעת זנדני | שלומית ארנון ויפעת זנדני | מריאנה | 2010 | מועמדות לפרס השחקנית בתפקיד ראשי |
| אורה הכפולה | קופרודוקציה של תיאטרון ארצי לנוער והמדיטק | עיבוד של עידו ריקלין לאריך קסטנר | רפי ניב | ליאורה קרנר | 2010 |  |
| צו הלב | תיאטרון ארצי לנוער | שלומית ארנון ויפעת זנדני | שלומית ארנון ויפעת זנדני | חביבה רייק | 2009 | מועמדות לפרס השחקנית בתפקיד ראשי |
| מסך הברזל | תיאטרון אורנה פורת | דפנה אנגל | חגית רכבי ניקוליבסקי | אולגה | 2009 |  |
| לספור עד 10 | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי | תהילה | 2007 |  |
| רעש לבן | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי | נורית | 2006 | מועמדות לפרס השחקנית בתפקיד ראשי |
| מגש הכסף | תיאטרון מופע | גליה בארי | גליה בארי | רוזי | 2004 |  |
הערות שוליים

↑  כתבה מהעיתון הנורווגי Bergensavisen, ‏26 במאי 1995 (תרגום מנורווגית)
↑  מיכאל הנדלזלץ, בזכות המשחק, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2001
↑  הצגה חדשה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2001
↑  צבי גורן, ‏"100" - בעקבות הזיכרון האבוד, באתר הבמה, 4 במרץ 2008
↑  מיכל בעדני בן-שישו, עכבר העיר און ליין, מהו הזכרון שהייתם לוקחים לעולם הבא?, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2008
↑   פסטיבל תיאטרון קצר 2015, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2015
↑  ליאורה לופיאן, עכבר העיר ת"א, מרכז הבמה 2013 - סדרת הצגות יחיד, באתר הארץ (הקישור אינו פעיל)
↑  אור סיגולי, עכבר העיר, לספור עד 10, באתר הארץ (הקישור אינו פעיל)
לאון ברונשטיין

| --- | --- |

ברונשטיין בסטודיו, 2020
 לידה:  20 ביולי 1951 (בן 73) טירספול, מולדובה
 תאריך עלייה:  16 בספטמבר 1979
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  הקולג' לתעשיית המזון, טירספול
 תחום יצירה:  פיסול
 זרם באמנות:  סמי-מופשט
 הושפע על ידי:  קונסטנטין ברנקושי, אלברטו ג'קומטי
 יצירות ידועות:  "תרגילים", "Starry, Starry Night", "Sharing the Same Thoughts", "אל הרקיע"
 בת זוג:  ברטה (בטי) ברונשטיין
 מספר צאצאים:  3
 www.leonbronstein.com
לאון ברונשטיין (נולד ב-20 ביולי 1951) הוא פסל ישראלי.
ביוגרפיה

ברונשטיין נולד בשנת 1951 בעיר טירספול במולדובה. בוגר המחלקה להנדסה ותכנון בטכניקום/קולג‘ בעיר טירספול. לאחר סיום לימודיו ובשנותיו האחרונות בברית המועצות, עבד כשען. הוא עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1979 ותחילה התגורר באור עקיבא שם למד באולפן לאקדמאים. כיום מתגורר ויוצר בכפר האמנים עין הוד. הוא נשוי לברטה (בטי) ולהם שלושה ילדים.
פיסול

בראשית דרכו ברונשטיין החל לפסל בעץ כשעלה לארץ. הוא החל לפסל בעץ זית. הוא החל לעבוד במחלקת הפיסול של מפעל לפסלים ומזכרות לתיירים, "Touch Wood". לאחר סגירת המפעל יצא לדרך עצמאית. התערוכה הראשונה הייתה בשנת 1985 בניו יורק במרכז האירועים בתערוכת ארט אקספו. בתערוכה הציג בין היתר האמן האמריקאי אלכס כץ (אנ') . לאחר שהציג בתערוכה קיבל הצעה מגלריית אמיל לאונרד ברובע סוהו בניו יורק להציג באופן קבוע את פסליו.
בשנת 1985 החל לפסל בברונזה ופסליו הראשונים מחומר זה הוצגו בגלריית אי. אס. לורנס באספן, קולורדו וגלריית טאמאקו בלוס אנג'לס.
בשנת 1992 הוזמן על ידי שר התרבות של ברית המועצות באותה עת להציג את עבודותיו בתערוכה שיזמה "הקרן הרוסית הבינלאומית לתרבות" (אנ')
בשנת 2001 הוצב פסלו "אל הרקיע" בכניסה לטרמינל 1 בנמל התעופה בן-גוריון. העתק של הפסל ממוקם במשרד הראשי של תאגיד לארסון ג'ואל באטלנטה ג'ורג'יה.
בשנת 2002 הוצגה תערוכה מפסליו במוזיאון טריטון לאמנות בסנטה קלרה, קליפורניה.
בשנת 2004 הוצב פסלו "Caring Hands" במרכז לבריאות הציבור בסנט לואיס.
בשנת 2012 השתתף בתערוכת פסלי חוצות בשדרות ממילא.
פסלו "תרגילים" הוצב בשנת 2016 בכניסה לכפר האמנים, עין הוד. העתק של הפסל מוצג במכללת נורת'לנד בוויסקונסין.
בשנת 2018 הוצב פסלו "Starry Starry Night" בגנים הבוטניים של דנוור, קולורדו.
בשנת 2020 התקיימה תערוכה מפסליו במוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס. פסלו "Sharing the Same Thoughts" הוצב בכניסה למוזיאון. התערוכה מוצגת כעת בגלריית האמנות קייטלין בעיר סנט לואיס.
תערוכות נבחרות

ברונשטיין מציג את פסליו בתערוכות בינלאומיות רבות ברחבי העולם.
תערוכות נבחרות > תערוכות יחיד נבחרות

2020 -2021 מוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
2015 גלריית מרי מרטין, צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית.
2015 גן אולי, עין-הוד, ישראל.
2009 "גלריית בית הבד", עין-הוד, ישראל.
2007 א.ש. גלריה לורנס, אספן קולורדו, ארצות הברית.
2002 מוזיאון טריטון לאמנות סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית.
2001 גלריית קייטלין, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
2000 גלריית קייטלין, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
1999 גלריית קייטלין, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
1999 גלריית א. ש לורנס, אספן קולורדו, ארצות הברית.
1999 גלריה העיר העתיקה קיסריה, קיסריה, ישראל.
1998 גלריית קייטלין, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
1997 גלריית קייטלין, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית.
1991 גלריית ווילו, סוהו, ניו יורק, ארצות הברית.
1992 Russian International Cultural Foundation, מוסקבה, רוסיה.
1989 מוזיאון ביצ'ווד, קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית.
1989 גלריה אמיל לאונרד, סוהו, ניו יורק, ארצות הברית.
1987 מרכז אדם לאמנות, לונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית.
1986 גלריה לאמנות"סיטאדל", קיסריה, ישראל.
1984 גלריה מידטאון וושינגטון, ארצות הברית.
1982 גלריה לאמנות סיטאדל, קיסריה, ישראל.
תערוכות נבחרות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2018 - גלריות לאהינה, ניופורט ביץ', קליפורניה, ארצות הברית
2016 גלריות לאהינה ניופורט ביץ 'קליפורניה, ארצות הברית
2014 מוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס, סנט לואיס, ארצות הברית.
"החלום" - אוסף משפחות וינטר ודרימר
2010 SOFA NY, ניו יורק, ארצות הברית.
2009 SOFA CHICAGO, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
2009 SOFA WEST, סנטה פה, ארצות הברית.
2007 ארט שנחאי, שנחאי, סין.
2007 SOFA ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
2007 SOFA CHICAGO, שיקגו אילינוי, ארצות הברית.
2006 SOFA ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
2006 SOFA CHICAGO, שיקגו אילינוי, ארצות הברית.
2005 ארט מיאמי, מיאמי פל, ארצות הברית.
2005 SOFA ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
2005 SOFA CHICAGO, שיקגו אילינוי, ארצות הברית.
2004 ארט מיאמי, מיאמי פלורידה, ארצות הברית.
2004 SOFA ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
2004 SOFA CHICAGO, שיקגו אילינוי, ארצות הברית.
2003 SOFA ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית.
2003 SOFA CHICAGO, שיקגו אילינוי, ארצות הברית.
2002 ארט מיאמי אינטרנשיונל, מיאמי פלורידה
2001 ארט מיאמי אינטרנשיונל, מיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
1999 Art21 לאס וגאס, נבאדה, ארצות הברית.
1999 ArteBA, בואנוס איירס, ארגנטינה
1998 Art-98, ונקובר, קנדה.
1995 תערוכת אמריקה אמריקה מיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
1994 Art Multiple, דיסלדורף, גרמניה.
1994 ארט מיאמי אינטרנשיונל, מיאמי, פלורידה, ארצות הברית.
1992 טיאס-טוקיו, אינט. תערוכת אמנות, טוקיו, יפן.
עבודות נבחרות

"תרגילים", פסל בכניסה לכפר האמנים עין הוד
"קח ביס", מרכז כפר האמנים "עין הוד"
פיתוי
הפסל Sharing the Same Thoughts מוצג בכניסה למוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס
הפסל Caring Hands מוצג במוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס
הפסל "Jumping into the Water" מוצג במוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס
הפסל Starry Starry Night בגנים הבוטניים של דנוור
"אל הרקיע" המשרד הראשי של תאגיד לארסון ג'ואל אטלנטה ג'ורגיה. העתק של הפסל מוצב בנמל התעופה בן-גוריון
הפסל "Central Forward" בעיר חדרה
לקריאה נוספת

ספר בהוצאת מוזיאון האמנות של אוניברסיטת סנט לואיס:
The Winter Family Collection, Leon Bronstein, Between the Real and the Fantastic, St Louis University MUSEUM of ART
Miriam Or Dr. Art Historian and Art Critic, LEON BRONSTEIN - The Magic World Of Sculpture
Official Leon Bronstein's website – www.leonbronstein.com
הערות שוליים

↑  הקרן הרוסית הבינלאומית לתרבות
↑  אתר מכללת נורת'לנד בוויסקונסין, תמונות הפסלים המוצגים בשטחי המכללה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272074  NLI: 987007517107205171  LCCN: no2020124462  ULAN: 500481383  VIAF: 308267690   WorldCat (עם VIAF): 308267690 
הפסל "תרגילים" מעשה ידי ברונשטיין מוצב בכניסה לכפר האמנים עין הוד
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (1990)

הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 1990 (באנגלית: 1990 United States Senate election in Delaware) התקיימו ב-6 בנובמבר 1990. הסנאטור הדמוקרטי האמריקאי המכהן ג'ו ביידן זכה בבחירה מחדש לקדנציה רביעית, והביס את המתמודדת הרפובליקנית מ. ג'יין בריידי.
הבחירות הכלליות > מועמדים

ג'ו ביידן (D), סנאטור מכהן מטעם דלאוור התמודד על כהונה רביעית ברציפות כסנאטור
ג'יין בריידי (R), סגנית התובע הכללי של דלאוור
לי רוזנבאום (L)
הבחירות הכלליות > תוצאות

| מפלגה | מועמד | קולות | % | ±% |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| המפלגה הדמוקרטית | ג'ו ביידן | 112,918 | 62.68% | +2.57% |
| המפלגה הרפובליקנית | ג'יין בריידי | 64,554 | 35.83% | −4.06% |
| המפלגה הליברטריאנית | לי רוזנבאום | 2,680 | 1.49% |  |
| רוב | רוב | 48,364 | 26.85% | +6.62% |
| אחוז הצבעה | אחוז הצבעה | 180,157 |  |  |
| ניצחון דמוקרטי | ניצחון דמוקרטי |  |  |  |
הערות שוליים

↑  "The Honorable M. Jane Brady, Judge - About Us - Superior Court - Delaware Courts - State of Delaware". courts.delaware.gov. נבדק ב-2021-08-01.
אילן גריבי

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 59 בערך) חדרה
 תחום יצירה:  אוריגמי, עיצוב
 www.garibiorigami.com
אילן גריבי (נולד ב-1965) הוא אמן אוריגמי ומעצב ישראלי.
גריבי החל את דרכו בעולם האמנות והעיצוב כאמן אוריגמי המתעסק בנייר וכיום הוא מעצב רהיטים, תכשיטים ופריטי אמנות ממגוון רחב של חומרים, בכללם מתכות, עץ וזכוכית. הוא מתמחה בסגנון קיפול אוריגמי הנקרא "טסליישן" (Tessellation).
ב-2012 הקים יחד עם ד"ר סעדיה שטרנברג וגדי וישנה את אוריגמישראל, ארגון אמני האוריגמי בישראל, ומכהן, נכון ל-2024, כיושב ראש הארגון.
ביוגרפיה

גריבי נולד וגדל בחדרה, בנם השני מתוך חמשת ילדיהם של שולה וסלמן גריבי. נשוי לסיגל ואב לשלושה.
בשנת 1983 התגייס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין. הוא המשיך לשירות קבע עד שפרש בשנת 2009 בדרגת סגן-אלוף.
אוריגמי

גריבי עסק באוריגמי כבר בשלבים המוקדמים של חייו. כשהיה בכיתה ו', החל ללמוד את אמנות קיפולי הנייר לבדו מתוך הספר "אוריגמי 1" של רוברט הארבין, ובהמשך מהספרים הנוספים בסדרה.
בשנת 2006 חבר למרכז הישראלי לאוריגמי, בו היה מנהל מועדון החובבים בין השנים 2009–2011. בשנת 2008 החל ליצור דגמי אוריגמי מקוריים ופרסם את הדגמים באתר השיתוף פליקר ובקבוצות אוריגמי שונות.
לאחר פרישתו מצה"ל בשנת 2009, החל ללמד חשיבה יצירתית ומדעית דרך אוריגמי בכיתות לילדים מחוננים בטכנודע חדרה.
משנת 2011 ועד היום משמש גריבי כסגן עורך של המגזין The Fold, מגזין אינטרנטי של ארגון האוריגמי האמריקאי, OUSA. בנוסף, הוא מחבר את הטור Paper Review, המנתח סוגי נייר שונים ואת התאמתם לסגנונות קיפול שונים, ואת הטור Origami Designer Secrets, בו הוא מראיין אמני אוריגמי צעירים מרחבי העולם על תהליך יצירתם.
גריבי פרסם עשרות דגמים בחוברות אוריגמי, ביניהן כתבי העת BOS (ארגון האוריגמי הבריטי), Pajarita (ארגון האוריגמי הספרדי), The Paper (ארגון האוריגמי האמריקאי), Orison (ארגון האוריגמי ההולנדי) ועוד, ובספרי כנסים של הארגון האיטלקי, הצרפתי, ההולנדי, האמריקאי, הגרמני והישראלי.
ב-2012 הקים את ארגון אמני האוריגמי בישראל (OASIS) ומכהן עד היום כיושב הראש שלו. הארגון שינה את שמו ב-2016 ל"אוריגמישראל", נכון לשנת 2017 הוא כולל כמאה חברים, ומארח כנס אוריגמי בינלאומי אחת לשנה.
החל משנת 2013 מרצה גריבי כחלק מהסגל האקדמי במכון הטכנולוגי חולון במחלקות לעיצוב פנים ועיצוב תעשייתי.
"Retractable Cube"
"Rotated Cubes"
"No Elephant Hide"
"Star of David"
"Wave"
"Elegance"
"Hidden Garden"
"Pineapple"
"Adulthood"
עיצוב

ב-2010 הכיר גריבי את האדריכל גל גאון, בעל גלריית טאלנטס דיזיין בתל אביב, שהפנה אותו לעולם העיצוב.
הפרויקט הראשון תחת הגלריה היה עיצוב גופי תאורה מקיפולי אוריגמי למותג העיצוב אקווה קריאשיינס (AQUA Creations). סדרת גופי התאורה Molecules פותחה יחד עם המעצב אופיר צוקר, עובד החברה, והוצגה לראשונה בשבוע העיצוב במילאנו בשנת 2011 ונכון ל-2017 נמכרת עדיין על ידי החברה.
בהמשך עבד על פרויקט משותף עם המעצב אופיר צוקר, בו עיצבו יחד ליין של אגרטלים מבטון היצוקים לתבניות נייר מקופלות, וכן יצר אריחי בטון יצוקים לחברת Kaza Concrete, על בסיס דגם אוריגמי מקורי.
סדרת שולחנות Wood Oriental Table
2012 – סדרת אגרטלים "פאלמס", בטון יצוק בתוך דגמי נייר, עם אופיר צוקר
בשנת 2012 נחשף גריבי לטכניקת קיפול של מתכת מסוג נירוסטה החתוכה בלייזר. שיטת העבודה מורכבת ממספר שלבים: תכנון החיתוך על פי דגם הקיפול הנבחר, העברת התכנון לקובץ ממוחשב, שליחת הקובץ לחיתוך במכונת החיתוך בלייזר, העברת המתכת לשטח נקי וקיפול על פי החיתוך והתכנון המקורי. תחילה החל גריבי לעבוד עם נירוסטה רגילה ומאוחר יותר המשיך לעבוד עם נירוסטת מראה אשר יוצרת אפקטים יוצאי דופן בשילוב עם אומנות האוריגמי.
גריבי עיצב 6 קולקציות שונות בטכניקת יצירה זו, אשר הוצגו בתערוכות במילאנו בין השנים 2013–2015 ובתערוכות צבע טרי בתל אביב בשנים 2013–2016. הן כוללות פריטים אומנותיים המשמשים כדקורציה לחללים ופרטי עיצוב הכוללים שולחנות, גופי תאורה, חיפויי קיר ועוד.
2012 – קוביות מתכת
2015 – "The Duchess" – נירוסטה בגימור מראה. העבודה ממוקמת על קיר הבר במסעדת The Duchess באמסטרדם.
2015 – שולחן בר במלון הרודס, הרצליה. מקופל משתי יריעות של נירוסטה בגימור מוברש.
2015 – עבודת קיר Faberege Egg
בשנת 2014 החל גריבי להתעניין בתחום התכשיטנות ועיצב סדרת תכשיטים הנקראת "Paper Wood Metal". הסדרה כללה צמידים, תליונים וטבעות עשויים פליז מקופל בתהליך של צריבה פוטוכימית ועץ דק מאוד בשיבוץ של דגמי קיפול אוריגמי.
במהלך השנים ניסה גריבי לעבוד עם מגוון רחב של חומרים כגון זכוכית, עור, בד, יציקות סיליקון, שעווה וגבס.
תערוכות > תערוכות יחיד

2017 – Intricate Simplicity, גלריית FROOTS, בייג'ינג, סין.
2014 – 'מרחב אוריגמי', גלריית בבלי, תל אביב.
2011 – 'יוצא לאור', גלריית חנקין, חולון.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות נבחרות

2017 – 'אוריגמי ישראלי 2' – אילן גריבי וסעדיה שטרנברג, גלריית חנקין, חולון.
2016 – יריד האמנות של שאנגחאי, סין.
2016 – Brand new World, מילאנו, איטליה.
2015 – 'קיפול בריבוע: אוריגמי ישראלי' – אמנים מקהילת אוריגמישראל, אוצר ד"ר סעדיה שטרנברג, גלריית בית מאירוב, חולון; גלריית "סימן שאלה" קיבוץ עמיר.
2013–2014 – MIART, בית התערוכות של מילאנו, איטליה.
2013–2016 צבע טרי, תל אביב.
2012 – 'מקופלת' – אילן גריבי, טל פרנק ולאה שבס, אוצרת לאה קראוס, גלריה עירונית רחובות.
2009 – 'אמנות קיפולי הנייר' – הרמן מריאנו ואילן גריבי, אוצרת – פיוטה אונגר ויתקין, גלריית חנקין, חולון.
תערוכות > תערוכות כאוצר

2016 – 'יצורים מנייר', אמנים מכל העולם, מוזיאון יפו העתיקה.
2017 – 'גיבורי נייר', אמנים מכל העולם, מוזיאון יפו העתיקה.
2011 – חנקין, חולון
2011 – חנקין, חולון
2012 – רחובות
2013 – מיארט, מילאנו
2013 – בבלי, תל אביב
הערות שוליים

↑  יואב איתיאל, נמר של נייר באתר גפן מגזין המושבות, 30 באפריל 2010
↑  אורנה גטניו שנייד, קיפוליישן באתר  מגזין את, 9 באוקטובר 2013
↑  אוסף Molecules, באתר של אקווה קריאשיינס
↑  יובל סער, קפל משמעות: איש הצבא שעשה הסבה לאוריגמי, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2012
↑  אריחי Quadilic, באתר של Kaza Concrete
↑  יונת נחמני, בקיפול: אילן גריבי עושה אוריגמי מנירוסטה, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2013
↑  יובל סער, מילאנו 2015. אילן גריבי לטאלנטס, באתר פורטפוליו, 21 ביוני 2015
↑  שרון היבש, התפריט מכאן, האדריכלים גם: מסעדת The Duchess החדשה באמסטרדם, באתר Xnet‏, 8 ביולי 2015
↑  האתר של מסעדת The Duchess באמסטרדם
↑  שירי פורר, מקופלים באתר המגזין Redesign, 2 במרץ 2016
↑  מיה אור, קפל לי כבשה (או משהו אחר...) באתר בית ונוי, 6 במרץ 2016
↑  על התערוכה Intricate Simplicity, באתר The Beijinger
↑  לפסל את הסביבה, הבלוג של גלריית בבלי באתר סלונה
↑  אוריגמי באור: תערוכה ראשונה לאילן גריבי, באתר Xnet‏, 11 בדצמבר 2011
↑  'אוריגמי ישראלי 2' – המעצב מול הפסל אילן גריבי וסעדיה שטרנברג באתר עיריית חולון
↑  צח אוריין-אוראץ', ‏מקופלים: תערוכה חדשה מעמידה את אומנות האוריגמי במרכז התמונה, באתר מעריב אונליין, 26 ביוני 2015
↑  שחר חי, מקופלת: אומנות קיפולי הנייר מגיעה לחולון, באתר nrg‏, 9 באוקטובר 2009
↑  יצורים מנייר – יצורים בתערוכת אמנות נייר בינלאומית – אמנות ישראלית באתר Artbeat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294488305171  PLWABN: 9810576034805606  ISNI: 0000 0004 0193 7559  LCCN: no2015008509  VIAF: 67145066484266591882   WorldCat (עם VIAF): 67145066484266591882
נווין דין באק

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא . על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, באק.
נווין דין באק (בוייטנאמית: Nguyễn Đình Bắc; נולד ב-19 באוגוסט 2004 בווין שבווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קואנג נאם מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם.
קריירת מועדונים

דין באק גדל במחלקות הנוער של סונג לאם נגה אן וקואנג נאם. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של קואנג נאם במסגרת ליגת המשנה הווייטנאמית. בתום עונת 2023 העפיל עם המועדון לליגת העל הווייטנאמית.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוקטובר 2023 ערך דין באק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בהפסד 2-0 לנבחרת סין במשחק ידידות. ב-16 בנובמבר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת הפיליפינים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
נכלל בסגל נבחרת וייטנאם לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת וייטנאם – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 נווין פיליפ •  2 דו דוי מאן •  3 וו מין טרונג •  4 הו טאן טאי •  5 גיאפ טואן דואונג •  6 נווין תאן בין •  7 פאם שואן מאן •  8 דו הונג דונג •  9 נווין ואן טואן •  10 פאם טואן האי •   11 נווין טואן אן •  12 פאן טואן טאי • 13 טרואונג טיין אן •  14 נווין הואנג דוק • 15 נווין דין באק • 16 נווין תאי סון • 17 וו ואן טאן • 18 נווין האי לונג • 19 נווין קואנג האי • 20 בוי הואנג וייט אן • 21 נווין דין טריו • 22 חואט ואן חאנג • 23 נווין ואן וייט • 24 נווין ואן טונג • 25 לה פאם טאן לונג • 26 טריו וייט הונג • מאמן: טרוסייה |  1 נווין פיליפ •  2 דו דוי מאן •  3 וו מין טרונג •  4 הו טאן טאי •  5 גיאפ טואן דואונג •  6 נווין תאן בין •  7 פאם שואן מאן •  8 דו הונג דונג •  9 נווין ואן טואן •  10 פאם טואן האי •   11 נווין טואן אן •  12 פאן טואן טאי • 13 טרואונג טיין אן •  14 נווין הואנג דוק • 15 נווין דין באק • 16 נווין תאי סון • 17 וו ואן טאן • 18 נווין האי לונג • 19 נווין קואנג האי • 20 בוי הואנג וייט אן • 21 נווין דין טריו • 22 חואט ואן חאנג • 23 נווין ואן וייט • 24 נווין ואן טונג • 25 לה פאם טאן לונג • 26 טריו וייט הונג • מאמן: טרוסייה | וייטנאם |
את ואני

ערך זה עוסק בשיר מאת שלמה ארצי. אם התכוונתם לאלבום מאת שלמה ארצי, ראו .
"את ואני" הוא השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 1975. את המילים כתב אהוד מנור, הלחין שלמה ארצי, שגם ביצע את השיר, ועיבד וניצח אלדד שרים. השיר נבחר לשיר המייצג את ישראל באירוויזיון על פי החלטת ועדה פנימית, והוא הגיע למקום ה-11 בתחרות.
השיר הוא מסוג בלדה, המספר על גבר המתאהב באישה ורוצה שיהיו ביחד. בשיר מתוארות המילים "שמש", "ים" ו"מים", המחזקות את עלילת השיר.
בישראל היה השיר ללהיט, והגיע למקום הרביעי במצעד השנתי של קול ישראל. בעקבות הצלחת השיר דחקה חברת "הד ארצי" בארצי להקליט אלבום חדש, בשם "את ואני".
גרסה מחודשת של השיר בביצועו של ארצי נכללה באלבומו "אהבתיהם", שראה אור בשנת 2000.
בשנת 2022 שרו שרית חדד ועידן עמדי את השיר "את ואני" במסגרת טקס הדלקת המשואות בהר הרצל.
ראו גם

תחרות הזמר של האירוויזיון
קריסאור

| --- | --- |

פסלו של קריסאור במקדש ארטמיס באפסוס שבקורפו
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  פוסידון 
 אם:  מדוזה 
 בן או בת זוג:  קלירואה 
 צאצאים:  גריאון 
 
במיתולוגיה היוונית, קריסאור (ביוונית: Χρυσάωρ‏, Khrusaōr; תרגום מילולי: "החמוש בזהב") הוא בנם של פוסידון אל הימים והסוסים והגורגונה מדוזה, ואחיו של הסוס המכונף פגסוס. שניהם נולדו לאחר שפרסאוס כרת את ראשה של מדוזה.
דמותו

על פי הגרסה הנודעת ביותר של המיתוס, מדוזה הייתה נערה יפהפייה עם תלתלים ועיניים נוצצות, ושפוסידון, אל הים, אנס באכזריות  במקדשה של אתנה, אלת החכמה ותכסיסי המלחמה. בין פוסידון לאתנה שררה יריבות רבת שנים, עוד מהזמן שבו העדיפו האתונאים את אתנה כאלה הפטרונית של עירם, על פני פוסידון; וכשהאלה גילתה שמקדשה חולל בגלל שמדוזה הייתה בתולה וירד לה דם בזמן האונס היא קיללה רק את מדוזה, והפכה אותה למפלצת המוכרת, ששיערה נחשים ושהמביט בה מתאבן. לאחר מכן, מדוזה גורשה אל מעבר לאדמות ההיפרבוראניות, שבהן שרר אור שמש נצחי.
כשהמלך פולידקטס הטיל על פרסאוס להביא לו את ראשה של מדוזה, נחלצו לעזרתו אתנה והרמס, שליח האלים, שהעניקו לו, בין היתר, סנדלים מכונפים, מגל ומגן עם מראה בצידו הפנימי. על ידי הסתכלות בהשתקפותה של מדוזה במגן שלו יכול היה פרסאוס להתקרב אליה בבטחה, וכך הוא ערף את ראשה. מצווארה הכרות של מדוזה (ועל פי גרסה אחרת: מן האדמה שהתערבבה בדמה של מדוזה) בקעו צאצאיה מפוסידון: הסוס המכונף פגסוס והענק קריסאור.
על פי התאוגוניה של הסיודוס, קריסאור נישא לנימפה קלירואה (Kallirroe), בתו של הטיטאן אוקיינוס, והיה למלך איבריה. לזוג נולדו המפלצת אכידנה, "אם כל המפלצות", ויצור הכלאיים גריאון, ענק בעל שלשה גופים שהיו דבוקים זה לזה במותניהם, שנהרג במטלה העשירית של הרקולס. 
דמותו של קריסאור כמעט ואינה מוזכרת כשלעצמה, אלא רק בהקשר מות אמו או בנו.
בכתביו של דיודורוס סיקולוס, קריסאור איננו אביו של גריאון בעל שלשת הראשים, אלא אב לשלשה בנים שלכל אחד מהם צבא. לפי גרסה זו, הרקולס ניצח את כל אחד משלושת הבנים עם צבאם.
קריסאור בתרבות המודרנית

בספר "אות אתנה", השלישי בסדרת גיבורי האולימפוס של ריק ריירדן, מנסה קריסאור לשדוד את ספינתם של גיבורי הסדרה, אבל צוותו מוטעה לחשוב שהאל דיוניסוס (בכחוס) המפחיד אותם יותר מכל נמצא בספינה, ונס על נפשו.
הערות שוליים

↑  המשימה העשירית של הרקולס, ביבליותקה היסטוריקה באתר The Theoi Project.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 238333396  VIAF: 60157340699709921412   WorldCat (עם VIAF): 60157340699709921412
זאב גצל

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1946
 פטירה:  11 בינואר 2022 (בגיל 75) ט' בשבט ה'תשפ"ב
 מקום קבורה:  הר הזיתים, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בינואר 2022 
 רבותיו:  הרב שמואל אויערבך
 חיבוריו:  אשירה
 בת זוג:  חיה רחל גולובנציץ
הרב זאב זליג גצל (18 באוגוסט 1946 – 11 בינואר 2022) היה משגיח ומנהל רוחני של ישיבת איתרי ור"מ בישיבת מאורות התורה טלז-סטון, מראשוני תנועת התשובה בישראל, מחבר ספר "אשירה".
ביוגרפיה

נולד ברוסיה לרבי אליעזר ולשושנה גצל. שמו המקורי היה זליג אבל בילדותו נוסף לו השם זאב ומאז היה זה שמו העיקרי.
בשנת תש"ט לאחר עלייתם לארץ ישראל, שוכנו בשיכון עולים באזור פרדסיה ולאחר מכן עבר להתגורר עם הוריו בשיכון ה' בבני ברק. הוא למד אצל הרב יהודה קולדצקי בישיבת היישוב החדש בתל אביב, ולאחר מכן בישיבת פוניבז' בבני ברק. במהלך לימודיו התקרב לראשי הישיבה: הרב שמואל רוזובסקי, הרב אלעזר מנחם שך ולמשגיח הרב יחזקאל לווינשטיין.
בשנת תש"ל נישא לחיה רחל גולובנציץ, בתו של הרב יהושע גולובנציץ שהיה רב קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" בשכונת אחווה וממונה מטעם המועצות הדתיות על המקוואות והעירובין בארץ.

לאחר נישואיו, למד בכולל של הרב בצלאל ז'ולטי בראשות הרב שילה רפאל ובשנת תשל"ב התמנה לתפקיד ר"מ בישיבת איתרי לצעירים, שם נקשר מאד לרב שמואל אויערבך.
במשך השנים, כיהן כר"מ בישיבת מאורות התורה בטלז סטון, והיה מראשוני תנועת התשובה בארץ[דרוש מקור]. הוא כתב מאמרים בכתב העת "מחשבת" ובספרי "אל המקורות", והיה מוסר הרצאות בארגוני התשובה "אל המקורות", "ערכים" ו"אפיקים" - במסגרת זו היה מוסר הרצאות בכל רחבי הארץ בענייני אמונה, יהדות, אהבת הבורא, ואהבת ישראל.
הרב זאב זליג גצל, מסר שיעור בתלמוד ירושלמי במשך למעלה משלושים שנה בבית הכנסת ישורון שבירושלים. בשנת תשנ"ח התמנה על ידי הרב אליפנט ובהמלצת רבו הרב שמואל אויערבך, לשמש כמנהל רוחני ומשגיח בישיבה הגבוהה איתרי, שם שימש כמשגיח. הוא מסר שיחות קבועות מדי יום שני בפני תלמידיו.
בשנת תשס"ג, חלה במחלת פרקינסון ותנועותיו נעשו מוגבלות, כשנחלש כח הדיבור התאמץ וכתב את תמצית מאמריו בספרו ’אשירה'. מצבו ידע עליות ומורדות, אך הוא המשיך למסור שיחות בישיבה על אף הקשיים הפיזיים וקשיי הדיבור עד ליומו האחרון. הוא נפטר ב-11 בינואר 2022, ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
ספרו וכתביו

"אשירה" - על תורה, מועדים, ומצוות הלב, תשע"א
המרגל ששכח את תפקידו
שירת באר הנצח, אל המקורות – ד עמוד מספר 4, אוצר החכמה
משפחתו

בנו הרב אליעזר - מנהל לשכת רב העיר אלעד, וספרא דדיינא בבית הדין של הרב קרליץ ב-ב"ב, ובבית הדין של רב העיר אלעד
הערות שוליים

↑  בני משפחה ועמיתים מספרים על יעקב וינרוט, באתר כל הזמן, ‏2018-10-20
↑  כל רגע - אבל בישיבה: המשגיח הוותיק הלך לעולמו, באתר kore.co.il
↑  קול הלשון - הרב זאב גצל, באתר www.kolhalashon.com
↑  הילד הקטן במעלית שגרם לעו"ד יעקב וינרוט לפרוץ בבכי, באתר כיכר השבת, ‏2018-10-16
↑  לא ויתר על לימוד תורה גם בימים עמוסים: על עו"ד, הרב וינרוט שהלך לעולמו, באתר www.tehillim-center.co.il
↑  אשירה : תורה, מועדים, מצוות הלב / המחבר הרב זאב גצל | גצל, זאב בן אליעזר, 1946-2022 | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מחלקת דת, באתר עיריית אלעד
מאון (ספרד)

מאון (בקטלאנית: Mahón), המוכרת גם בשם מאו (בקטלאנית: Maó), היא הרשות המקומית השנייה בגודלה במנורקה, האיים הבלאריים, ספרד. באזור הרשות המקומית, נמצאים נמל התעופה מנורקה (אנ') ורציף פורט מאון (אנ'). גבינת מאון (אנ') נקראת על שם הרשות המקומית. העיר נקראה במקור "מגן" או "מג", על שם מאגו ברקה.
גאוגרפיה

הרשות המקומית נמצאת כ-143 ק"מ מבירת האיים הבלאריים, פלמה דה מיורקה, וכ-682 ק"מ מבירת ספרד, מדריד.