stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב צומת שער הנגב
מהלך הקרב

ב-7 באוקטובר עם פרוץ מתקפת הפתע ופלישת מחבלי חמאס ליישובי וצירי התנועה בעוטף, מחבלי חמאס כבשו את צומת שער הנגב סביב השעה 7:30. באותה שעה רס"ם אבשלום יאיר פרץ, לוחם הימ"מ, היה בדרכו ליחידה לאחר שהוקפץ מביתו בנתיבות. בת זוגו הסיעה אותו, ובצומת נהרגו שניהם כאשר מחבלים ירו על מכוניתם טיל RPG.
עם קבלת הדיווחים על התחלת הקרב בתחנת משטרת שדרות, כוח ראשוני של לוחמי ימ"מ הוקפץ לאזור שדרות ובדרכו לשם הכוח נתקל בכמות עצומה של מחבלים. הלוחמים היו צריכים לתפעל את האירוע ונלחמו כאשר הם במיעוט והרגו מחבלים רבים. במהלך הקרב בצומת הנגב נהרגו 5 לוחמי ימ"מ.
ב-8 באוקטובר כוח של יחידת מתיל"ן מהחטיבה הטקטית של משמר הגבול אשר היה כוח כונן בגזרת הדרום פעל לאור דיווח שהתקבל על הימצאותם של מחבלים על ציר 34 סמוך לצומת שער הנגב. לוחמי מתיל"ן הגיבו והחלו בסריקות על הציר, במסגרתן זיהו רכב חשוד והחלו לבדוק אותו. במקביל לכך החל להיפתח ירי לעבר הכוח שהתמגן והחל בבדיקה האם מדובר בכוח צה"ל. בסיוע של רחפנים, הופרך החשד כי מדובר בכוח צה"ל ולוחמי מג"ב השיבו באש וחיסלו את המחבלים. במסגרת הלחימה, מפקד הכוח נפצע מרסיס בחזה ופונה לקבלת טיפול רפואי.
בהמשך זיהו הלוחמים כי ישנה חוליית מחבלים נוספת בסמוך אליהם. לוחמי החטיבה הטקטית של משמר הגבול יחד עם לוחמי יס"מ יואב של מחוז הדרום, ניהלו קרב יריות שכלל סיוע של ירי מטנק והכוונה אווירית של מסוק ורחפנים. במסגרת הלחימה חוסלו על ידי כוחות הביטחון כ-8 מחבלים.
אבדות ונפגעים

במהלך הקרב בצומת שער הנגב נרצחו כ-19 אזרחים כאשר חלקם צעירים ומבלים אשר נמלטו מזירת הטבח במסיבת הנובה ברעים וכן עוברי אורח שנקלעו לטבח בצומת. במהלך קרבות הבלימה נהרגו כ-6 לוחמי ימ"מ ביניהם: רס"ם אבשלום יאיר פרץ, רס"ם יוראי אליהו כהן, רפ"ק אברהם הנקין, פקד משהאל שלמה,רס"ם דרור אלטון, ורס״ב בר סיון.
בנוסף באותו קרב בלימה ביום ה-7 באוקטובר נהרגו 4 לוחמי חטיבה 551.
הערות שוליים

↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי (טבח ה-7 באוקטובר, שקף 4) מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ 100 ימי לחימה: 779 אזרחים נרצחו, 52,571 נפגעו, באתר ערוץ 7, 13 בינואר 2024
↑  ※ ישראל במלחמה - תמונת מצב, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי מעודכן ל-20 באוקטובר 2024
↑  ※ עמית סגל, ‏הבקשה של פיקוד הדרום בלילה שלפני הטבח - והסירוב, באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2024
↑  ※ אלון חכמון, ‏הותרו לפרסום שמותיהם של 55 שוטרים שנרצחו במתקפת הטרור, באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2023
↑  ※ ראיון של ראש השב"כ רונן בר לדני קושמרו, חדשות 12 – makoVOD (וידאו)
↑  אלון חכמון, ‏האסון הגדול שנמנע בקיבוץ יד מרדכי: "60 שניות שבהן התושבים ניצלו", באתר מעריב אונליין, 17 באוקטובר 2023
↑   ד"ר שלומי שטרית -- "אגף החפירות": תיעוד היסטורי במשטרת ישראל בלחימה -- "בארץ אהבתי"- הרצאות לימי מלחמה, הרצאה  באתר יוטיוב
↑  בר פלג וליזה רוזובסקי, הם חשבו שמצאו נתיב מילוט מחמאס, ואז נרצחו: סיפורים של קורבנות הטבח בכבישים, באתר הארץ, ‏11 באפריל 2024
↑  תחיה ברק, שירז ואבשלום נרצחו יחד מירי מחבלים: "בשבעה גילינו טבעת אירוסין", באתר ynet, 3 בדצמבר 2023.
↑  תיעוד: לוחמי מג"ב חיסלו מחבלים סמוך לצומת שער הנגב, באתר ערוץ 7, 9 באוקטובר 2023
↑  Mapping the Massacres, oct7map.com (באנגלית)
↑   רס"ם אבשלום יאיר (אבשי) פרץ ז"ל באתר לזכרם
↑   רס"ב יוראי אליהו כהן ז"ל באתר לזכרם
↑   רפ"ק אברהם הנקין ז"ל באתר לזכרם
↑   רפ"ק משהאל שלמה ז"ל באתר לזכרם
↑   רס"ם דרור אלטון ז"ל באתר לזכרם
↑   רס״ב בר סיון ז״ל באתר לזכרם
עודד דוידוף

| --- | --- |

עודד דוידוף
 לידה:  21 בפברואר 1967 (בן 57) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 בן או בת זוג:  דפנה לוין 
 פרופיל ב-IMDb
 
עודד דוידוף (נולד ב-21 בפברואר 1967) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי, זוכה שני פרסים מטעם האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה

דוידוף נולד בירושלים. הוא בנו של שחקן ומאמן הכדורגל דוד דוידוף.
למד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. סרט ביכוריו, "אוקטן 96", זכה בצל"ש בתחרות הסרט הקצר 1993. סרט הגמר שלו, "בידיים טובות" (1994), נבחר כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים, של בית הספר סם שפיגל. זכה בפרסים בפסטיבל מינכן ובפסטיבלים נוספים.
בשנת 2001 ביים דוידוף את הסרט "מרס תורכי", מותחן קומי המבוסס בחופשיות על רב המכר של לימור נחמיאס מ-1996, "צבוטותי". בשנת 2005 ביים את הסדרה "מישהו לרוץ איתו", המבוססת על ספרו של דויד גרוסמן באותו שם. הסדרה הפכה לסרט קולנוע בשם זה, שהוצג בערב הפתיחה של פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2006 והיה לסרט הישראלי הראשון שפתח פסטיבל זה.
בשנת 2007 ביים את הסדרה הקומית "הכל דבש", ובשנת 2009 את סדרת המתח הבולטת "תמרות עשן".
ב-2012 יצא לבתי הקולנוע סרטו "הדילרים". הסרט לא זכה לביקורות טובות וכשל בבתי הקולנוע.
ב-2019 ביים את הסדרה "תיק נעדר" ששודרה בערוץ כאן 11 ונמנה עם יוצריה. באותה שנה החל שידור הסדרה "אבא משתדל" בערוץ כאן 11, אותה יצר דוידוף יחד עם טל פרידמן, שאף משחק בסדרה בתפקיד ראשי.
בשנת 2023 יצאה הסדרה "מלאך משחית" אותה יצר.
חיים אישיים

אשתו לשעבר של דוידוף היא הבמאית דפנה לוין.
פילמוגרפיה

בידיים טובות (1994)
מרס תורכי (2001)
מישהו לרוץ איתו (2006)
הכל דבש (2007)
תמרות עשן (2011)
הדילרים (2012)
תא גורדין (2015)
אטלנטיקה (2015)
עקרון ההחלפה (2016)
לצבי יש בעיה (2019)
תיק נעדר (2019)
אבא משתדל (2019)
שבאבניקים (2020)
מלאך משחית (2023)
שחר אדום (2024)
הערות שוליים

↑  על הסרט "בידיים טובות", באתר בית הספר סם שפיגל
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 - אסף הראל, דוד ליפשיץ, איתי רייכר, בני בשן, דניאל נקסטרד וערן זרחוביץ' ("מסודרים") | פרס האקדמיה לטלוויזיה - הבימוי הטוב ביותר בסדרה קומית  2008 - עודד דוידוף ("הכל דבש") | הבא: 2009 - איתן צור וקרן חכמה (רד בנד) יחד עם רם נהרי (אמא'לה) |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2008 - רני בלייר (פרשת השבוע) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה  2009 - עודד דוידוף (תמרות עשן) | הבא: 2010 -גידי רף (חטופים) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291129205171  ISNI: 0000 0004 0286 5577  LCCN: no2003064441  VIAF: 4621460   WorldCat (עם VIAF): 4621460
ג'ונתן טראמבל הבן

ג'ונתן טראמבל הבן (באנגלית: Jonathan Trumbull Jr.‎; 26 במרץ 1740 –  7 באוגוסט 1809) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט בשנים 1797–1809, וקודם לכן ייצג אותה בקונגרס של ארצות הברית, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט.
ביוגרפיה

טראמבל נולד בלבנון שבקונטיקט, בנם השני של ג'ונתן טראמבל האב (לימים המושל הראשון של קונטיקט כמדינה) ושל רעייתו פיית' רובינסון, בתו של הכומר ג'ון רובינסון. טראמבל השלים את לימודיו בהרווארד קולג' (המוסד שקדם לאוניברסיטת הרווארד) ב-1759, ונשא את נאום הפרידה של בני מחזורו כשהיה למוסמך אוניברסיטה בשנת 1762. אחיו ג'ון טראמבל היה צייר ידוע של המהפכה האמריקאית.
בשעה שהוא ממשיך את מסורת השליחות הציבורית של המשפחה, טראמבל החל את דרכו הציבורית במשרות ברמה המקומית והמדינתית: עורך רשימות, מושבע גדול, מודד דרכים ראשיות, שופט וחבר מועצה. בשנת 1774 הוא נבחר לסגן (deputy), לראשונה מתוך שבע תקופות כהונה כנציג העיר לבנון. הוא כיהן בבית המחוקקים של קונטיקט במשך שלוש קדנציות: מ-1774 עד 1775, מ-1779 עד 1780, ובשנת 1788, במהלכה היה יושב ראש בית הנבחרים של קונטיקט.
טראמבל שירת בצבא הקונטיננטלי כמחלק המשכורות של המחלקה הצפונית מ-28 ביולי 1775 עד 29 ביולי 1778. בפברואר 1781 ניתנה לו דרגת לוטננט קולונל. בהמשך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת כעוזרו של הגנרל ג'ורג' וושינגטון עד 28 בדצמבר 1783. לאחר המלחמה הוא הפך לחבר מקורי באגודת סינסינטי (אנ').
טראמבל נבחר לקונגרס הראשון, השני והשלישי, והיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ-4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1795. הוא היה יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית במהלך הקונגרס השני, כמחליפו של פרדריק מולנברג. טראמבל בחר שלא להתמודד לתקופת כהונה רביעית בבית הנבחרים ובמקום זאת התמודד אל הסנאט של ארצות הברית. ב-10 ביוני 1796 התפטר מהסנאט כדי לקבל על עצמו את תפקיד סגן המושל בקונטיקט. כשמושל קונטיקט אוליבר וולקוט מת בדצמבר 1797 התמנה טראמבל למושל המדינה ונבחר מחדש ל-11 כהונות רצופות עד למותו בלבנון, עיר הולדתו.
וילי סימס

| --- | --- |

סימס, 2013
 לידה:  16 ביוני 1958 ארצות הברית ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  23 בדצמבר 2022 (בגיל 64) ישראל ישראל
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.91 מטר
 מכללה:  לואיזיאנה סטייט
 קבוצות כשחקן
 1981–1983   1983–1985   1985–1987   1987–1992   1992–1996   1998–1999:  מכבי חיפה הפועל תל אביב אליצור נתניה מכבי תל אביב הפועל אילת מכבי חדרה
וילי סימס (באנגלית: Willie Sims; ‏16 ביוני 1958 – 23 בדצמבר 2022) היה כדורסלן אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הקלע וגובהו היה 1.91 מטר. נחשב אחד השחקנים הבולטים בליגת העל בשנות ה-80 וה-90 ואחד מסמליה הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
סימס הגיע לישראל כחלק מנבחרת הכדורסל של ארצות הברית למשחקי המכביה העשירית ב-1977 ולמשחקי המכביה האחת-עשרה ב-1981 וזכה עימה בשתי הפעמים במדליית הזהב. ב-1981, לאחר המכביה, חתם במכבי חיפה ולאחר שתי עונות מוצלחות במיוחד עבר להפועל תל אביב, עימה זכה בגביע המדינה. לאחר שנתיים נוספות באליצור נתניה, עבר בעונת 1987/1988 למכבי תל אביב, בה שיחק חמש עונות וזכה עימה בחמש אליפויות ובשלושה גביעים. בנוסף העפיל עם קבוצה זו פעמיים לגמר הליגה האירופית. ב-1992 עבר להפועל אילת, שאותה עזב לאחר ארבע עונות ב-1996. הוא הוסיף עונת פרישה במכבי חדרה מהליגה הלאומית בעונת 1998/1999 ולאחריה פרש ממשחק כדורסל.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

סימס נולד ברובע קווינס שבניו יורק, וגדל בעיקר אצל סבתו מצד אמו אמריקנית-אפריקנית שהתגיירה לאחר נישואיה לסבו, ג'ק מילר. שיחק בילדותו בתיכון "לונג איילנד סיטי" ובשנת 1977 התקבל לאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, שם שיחק עד לשנת 1981. ב-1977 הגיע לישראל לראשונה והוביל את נבחרתה של ארצו לזכייה במדליית הזהב בטורניר הכדורסל של המכביה העשירית, לאחר שקלע שתי קליעות עונשין בשנייה האחרונה של גמר הטורניר נגד נבחרת ישראל. הוא השתתף עם ארצות הברית גם במשחקי המכביה האחת-עשרה ב-1981, וזכה איתה שוב במדליית הזהב.
ביוגרפיה > מחיפה לנתניה, דרך הפועל תל אביב

בעקבות יכולתו הטובה במכביות, הוחתם סימס יחד עם חברו לנבחרת ארצות הברית, דייוויד בלאט, במכבי חיפה לקראת עונת 1981/1982 בליגה הלאומית – אז הליגה הבכירה. למרות יכולת טובה של סימס בשתי עונותיו בחיפה, לא הצליחה הקבוצה לעבור את שלב רבע גמר הפלייאוף. עם זאת בעונת 1982/1983 השיג ציון דרך חשוב בקריירה, כאשר ניצח עם חיפה את מכבי תל אביב, במה שהיה להפסד הליגה הראשון שלה מזה שלוש שנים והפסד החוץ הראשון שלה מאז 1976. בשנתיים במדי מכבי חיפה קלע סימס 933 נקודות וכיום הוא ממוקם במקום ה-16 בטבלת קלעי כל הזמנים של הקבוצה.
בקיץ 1983 החליט סימס לנסות ולחתום באחת מקבוצות הצמרת של הליגה ולבסוף חתם בהפועל תל אביב. בנוסף אליו הגיעו להפועל בקיץ זה גם מייק לארגי, לבן מרסר, קני לבנובסקי ופיני חוזז ויחד עם סימס העמידו חמישייה מהטובות בליגה. בהובלתם זכתה הפועל תל אביב בגביע המדינה (1983/1984) לאחר ניצחון בגמר על הפועל רמת גן 76-79. היה זה התואר הראשון של הפועל מאז הזכייה באליפות בעונת 1968/1969. סימס והפועל תל אביב פגשו את רמת גן שוב בחצי גמר הפלייאוף, שם הפסידו בשלושה משחקים ואיבדו הזדמנות יוצאת דופן לעלות לגמר הליגה. בעונה שלאחר מכן, הצטרף לקבוצה שמוליק זיסמן ובינואר 1985, הביסה הפועל את יריבתה העירונית מכבי תל אביב בתוצאה 80–96, באחד מניצחונותיה הגדולים ביותר במשחקי הדרבי של העיר תל אביב. את העונה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השני אחרי מכבי, אותה פגשה שוב בגמר הפלייאוף. סימס וחבריו ניצחו בקלות את מכבי במשחק הראשון בסדרה (מתוך שלושה), אך הזכייה באליפות חמקה מהם לאחר הפסד בשני המשחקים הנותרים.
לאחר שנתיים מוצלחות בהפועל תל אביב, עבר בקיץ 1985 לאליצור נתניה, בה היה לשחקן המוביל יחד עם קרל נברסון וג'ימי הול בקבוצה שכונתה ה"הארלם גלובטרוטרס", שם שנבע מריבוי השחקנים האפרו-אמריקאים בקבוצה, ומהכישורים האתלטיים המרשימים שהפגינה במשחקיה. המיליונר ניל גילמן, שרכש את הקבוצה בקיץ שלפני הגעתו של סימס, רכש עבורה שחקנים זרים רבים ונתניה, בעונתה הראשונה מאז ההעפלה מהליגה הארצית (אז הליגה השנייה), הגיעה עד לגמר הפלייאוף, אך הפסידה בסדרה 0–2 למכבי תל אביב. בעונה שלאחר מכן המשיכה נתניה להוות גורם משמעותי בצמרת הליגה, אולם הודחה כבר בחצי גמר הפלייאוף. את הפרק הנתנייתי סיים סימס כסגן מלך הסלים של הקבוצה בכל הזמנים עם 829 נקודות, שני רק לקרל נברסון שמדורג ראשון עם 1,697 נקודות.
ביוגרפיה > במכבי תל אביב

לקראת עונת 1987/1988 חתם סימס במכבי תל אביב, כחלק מה"מהפכה" שחולל המאמן רלף קליין בסגל השחקנים. כבר בעונתו הראשונה במכבי היה שחקן חמישייה לגיטימי, והוביל את המועדון לפיינל פור בעונת 1987/1988 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. בחצי הגמר נגד פרטיזן בלגרד, הציג סימס יכולת שיא אישית ועם 18 נקודות ו-9 כדורים חוזרים הוביל את מכבי לגמר הליגה האירופית, שם קלע 15 נקודות, אך קבוצתו הפסידה לטרסר מילאנו. בליגת העל הוביל סימס את מכבי תל אביב לזכייה באליפות לאחר סדרת גמר קשה נגד קבוצתו לשעבר הפועל תל אביב. במשחק הראשון בסדרה הוביל את מכבי לניצחון דחוק, 76-78, ונבחר כשחקן המצטיין של המשחק עם 24 נקודות. למרות הפסד במשחק השני זכתה מכבי באליפות, לאחר ניצחון 91–99 במשחק השלישי והמכריע.
בעונת 1988/1989 הצטרף למכבי חברו לשעבר של סימס בהפועל תל אביב, לבן מרסר. מרסר, שפתח בחמישייה פעמים רבות על חשבונו של סימס כגבוה השלישי של הקבוצה, החל נוגס בדקותיו של חברו עד שזה הפך לשחקן מחליף. למרות זאת המשיך סימס להוות גורם משמעותי במכבי ותרם לה רבות, הן בפן המקצועי והן החברתי. הוא היה שותף לצמד הניצחונות ההיסטורי על צסק"א מוסקבה (90-94 בבית, 92-97 בחוץ) ולהעפלתה של מכבי לפיינל פור שני ברציפות. בחצי הגמר התמודדה מכבי נגד אריס סלוניקי. כדקה לאחר פתיחת המחצית השנייה כאשר מכבי בפיגור 60–68, פרצה מריבה בין שחקני הקבוצות שעצרה את המשחק. לאחר חידוש המשחק, הכניס מאמן מכבי דאז, צביקה שרף, את סימס למגרש וזה הוביל את הקבוצה לריצת 18–36 עד לסיום ולניצחון במשחק 86–99. בגמר, אליו הגיעה מכבי לאחר שניצחה את יריבתה יוגופלסטיקה ספליט פעמיים בעונה זו, קלע סימס 9 נקודות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו שאכזבה במשחק רע במיוחד.
דווקא בעונת 1989/1990, כאשר סימס ביסס את מעמדו כשחקן מפתח במכבי, הידרדרה הקבוצה ביכולתה ולא העפילה לפיינל פור. בעונה שלאחר מכן, שינה סימס את מספר חולצת המשחק שלו ל-9. הקבוצה הצליחה להעפיל לפיינל פור שלישי בארבע שנים, אך הובסה בחצי הגמר 67–101 על ידי ברצלונה, כאשר סימס, שקלע 13 נקודות, היה אחת מנקודות האור היחידות במשחק הקבוצתי הנוראי שהציגו חבריו. יומיים לאחר מכן ניצחה מכבי את סקאבוליני פזארו וסיימה במקום השלישי בטורניר. בעונת 1991/1992 מיעט סימס לקבל דקות משחק, בעיקר בשל יכולתו המצוינת של גיא גודס שהגיע לשיאו בעונה זו. עם זאת דווקא בעונה זו הגיע מהלכו המפורסם ביותר. במהלך משחק במסגרת הליגה האירופית נגד ברצלונה, חסם את שחקן ברצלונה חואן אנטוניו סן-אפיפניו בשניות הסיום והוליך את מכבי לאחד מניצחונות החוץ הגדולים בתולדותיה. ביום שלאחר המשחק אף נאמר כי הוא קפץ כמעט עד לתקרת האולם. למרות זאת, הודחה מכבי כבר בשלב רבע הגמר וסיימה את דרכה באירופה לעונה זו. לאחר סדרה אישית מצוינת נגד הפועל תל אביב, שהסתיימה בניצחון 2–3 של מכבי וזכייה חמישית ברציפות בתקופתו באליפות, עזב סימס את מכבי.
ביוגרפיה > פרישה ראשונה, חזרה במדי חדרה ופרישה שנייה

סימס שיחק ארבע עונות נוספות בהפועל אילת, בה היה לשחקן מוביל חרף גילו המתקדם. בזכות ניסיונו הרב בכדורסל, שימש גם כעוזר ומדריך שחקני הקבוצה הצעירים. הוא אף הוביל את אילת לניצחון כפול על מכבי תל אביב בעונת 1992/1993, במה שהיה לפעם הראשונה מזה 28 שנים שקבוצה מנצחת את מכבי תל אביב גם במשחק הבית וגם במשחק החוץ. עם סיום עונת 1995/1996 הודיע על פרישה ממשחק פעיל בכדורסל. סימס סיים את דרכו בליגת העל כשהוא ממוקם במקום ה-44 בדירוג קלעי הליגה בכל הזמנים עם 3,761 נקודות ב-15 עונות בליגת העל.
לאחר סיום דרכו כשחקן נרשם לקורס מאמנים במכון וינגייט, אך קיבל תעודת מאמן רק לאחר זמן רב, מה שהקשה עליו במציאת קבוצה. בסופו של דבר הוחתם במכבי חדרה מהליגה הלאומית, בה שימש כעוזרו של יעקב ג'ינו, אך עם בואו לקבוצה נפצעו שחקנים רבים וראשי המועדון ביקשו מסימס לחזור לשחק על מנת לעבות את סגל הקבוצה המצומצם. סימס הסכים להצעה במה שהוא כינה מאוחר יותר כ"טעות הגדולה שלי". הוא אומנם הציג יכולת טובה ב-19 המשחקים בהם שותף וסייע לחדרה להישאר בליגה, אך עם סיום העונה אף קבוצה לא הסכימה לקבלו כמאמן מכיוון שהוא המשיך להיות מזוהה כשחקן בכושר. כדי לשים לכך סוף הודיע סימס בשנית על פרישתו הסופית ממשחק, בקיץ 1999.
לאחר שבכל זאת לא הצליח לחתום כמאמן באף קבוצה בישראל, נסע לארצות הברית כדי להתמחות באימון כושר, וכשחזר לארץ פתח סטודיו ומועדון כדורסל לילדים בכרכור, יישוב מגוריו. בשנת 2008 הוצעה לסימס משרת אימון בית הספר לכדורסל של מכבי תל אביב, אך הוא סירב. שנה לאחר מכן אמר בראיון כי "נראה לי שבגלל זה החלטתי לעזוב סופית את קבוצות הילדים, ורציתי פשוט להיכנס בחזרה לכדורסל הבוגרים". לקראת עונת 2008/2009 חתם בקבוצה בה שיחק בעבר, ברק נתניה מהליגה הלאומית, ומונה לתפקיד מאמן הכושר של הקבוצה. לאחר שהעפיל עמה לליגת העל קיבל גם את תפקיד עוזר המאמן השני של אריק אלפסי.
מאז 2010 שיחק סימס בין השאר במשחקי ראווה בקבוצת ותיקי מכבי תל אביב.
חיים אישיים

סימס היה נשוי לאריאלה. הם גרו בישראל. בתו, דניאל סימס, היא דוגמנית ואשתו של שחקן נבחרת ישראל גל מקל.
בשנת 2021 השתתף בנו, גיא, בעונה הרביעית של "אקס פקטור ישראל" במטרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2022 והודח בשלב הקבוצות.
באוגוסט 2022 אושפז במצב קשה לאחר אירוע לב. נפטר ב-23 בדצמבר 2022.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות ומידע, באתר basketpedya.com
↑  טל אריאל אמיר, ‏כוכב העבר של מכבי ת"א לא שוכח ולא סולח למשטרת ישראל, באתר מעריב השבוע, 21 במאי 2013
↑  ריאיון עם וילי סימס, בתוכנית סופ סופ של גבי גזית
↑  אור שקדי‏, אבל בכדורסל הישראלי: ווילי סימס הלך לעולמו בגיל 64, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2022
בנדריל

בנדריל (באנגלית: Benadryl) הוא שם מותג של תרופת אנטי-היסטמין (תרופה לאלרגיה) המשווקת כתרופת מדף, של החברה "ג'ונסון אנד ג'ונסון" - חברת הבת של "McNeil Consumer Healthcare". בארצות הברית וקנדה, מוצרי בנדריל מכילים את הדור הראשון של תרופת האנטי-היסטמין דיפנהידראמין, לעיתים בשילוב תרופות נוספות. בארצות אחרות נמכרים תחת שם זה שילובים שונים של תרופות, עם או בלי דיפנהידראמין.
לפני שנת 2007, בנדריל שווקה על ידי פייזר תעשיות בריאות.
התרופה סונתזה לראשונה על ידי ג'ורג' ריבשל, והוצעה לצריכה במרשם כבר בשנת 1946.[דרושה הבהרה]
בנדריל מכיל סוג אנטי-היסטמין אחד מתוך מיני סוגים, ומשמש להקלה קצרת טווח בסימפטומים של אלרגיות רב שנתיות, ועונתיות. התרופה ניתנת לרוב בבליעה, או ספיגה דרך העור.
בארצות הברית וקנדה, מוצרי בנדריל מכילים את הדור הראשון של תרופת האנטי-היסטמין דיפנהידראמין. בבריטניה, בנדריל כולל את הדור השני של תרופות אנטי-היסטמין, אשר אינן גורמות לישנוניות (אקריבסטין), ובעלות השפעה של 8 שעות, או סוג נוסף בעל השפעה ליום שלם (סטיריזין). באוסטרליה וניו זילנד, התרופה משווקת על ידי ג'ונסון אנד ג'ונסון פסיפיק כתרופה לשיעול, אשר אינה מכילה אנטי-היסטמין כלל. כל 5 מ"ל בנדריל (להקלה על שיעול ליחתי וגודש באף) מכיל 100 מ"ג חומר אקספקטורנטי ו 30 מ"ג פסאודואפדרין הידרוכלוריד כמרכיב פעיל עיקרי.
הנוסחה המקורית של בנדריל כשירה גם לשימוש בכלבים וחתולים, וניתנת במרשם על ידי וטרינרים, כדי להקל על חיות אלו בתסמיני אלרגיה ובחילות.
חוקיות

דיפנהידרמין נמנה בין החומרים האסורים בזמביה, ולתיירים נאמר לא להביא תרופה זו למדינה. מספר תיירים מאמריקה נעצרו על ידי ועדת אכיפת הסמים של זמביה, על החזקת בנדריל ותרופות מדף אחרות המכילות דיפנהידרמין.
הערות שוליים

↑  "Johnson & Johnson to Acquire Pfizer Consumer Healthcare" (הודעה לעיתונות). Johnson & Johnson. 26 ביוני 2006. אורכב מ-המקור ב-2015-06-01. נבדק ב-19 בנובמבר 2009. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Johnson & Johnson Completes Acquisition Of Pfizer Consumer Healthcare" (הודעה לעיתונות). Johnson & Johnson. 20 בדצמבר 2006. אורכב מ-המקור ב-2011-05-05. נבדק ב-19 בנובמבר 2009. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  Ohio History central: Benadryl; accessed Jan. 5, 2011
↑  Benadryl for the Family Chesty Cough & Nasal Congestion Oral Liquid ; accessed Oct. 13, 2011
↑  http://travel.state.gov/travel/cis_pa_tw/cis/cis_1062.html
הערות שוליים > הערות נוספות

"Benadryl (Diphenhydramine) Drug Information". RXList. 2009. נבדק ב-6 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
"Drugs and Human Performance Fact Sheets: Diphenhydramine". National Highway Traffic and Safety Administration. 6 במאי 2004. אורכב מ-המקור ב-2010-04-17. נבדק ב-6 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אמליה מזולמס-בראונפלס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1602 בראונפלס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בספטמבר 1675 (בגיל 73) האג, הרפובליקה ההולנדית 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  הכנסייה החדשה (דלפט) 
 בן או בת זוג:  פרדריק הנדריק, נסיך אורנז' (4 באפריל 1625–?) 
 
עם פרדריק הנדריק, נסיך אורנז'
אמליה מזולמס-בראונפלס (בהולנדית: Amalia van Solms; בגרמנית: Amalia zu Solms-Braunfels;‏ 31 באוגוסט 1602 – 8 בספטמבר 1675) הייתה שליטה רעיה של פרדריק הנדריק, נסיך אורנז', הייתה יועצתו הפוליטית, סגניתו בפועל ועוצרת בעת נבצרותו מ-1640 ועד מותו שבע שנים לאחר מכן. כיהנה כראשת מועצת העוצרים כאשר יורש העצר, נכדה, וילם השלישי היה קטין (בין 1650 ל-1672).
תולדות חייה

נולדה וגדלה בטירת בראונפלס שבהסן (כיום בגרמניה) לבית זולמס, משפחת אצולה של האימפריה הרומית הקדושה. בנעוריה הייתה בת לוויה של אליזבת רעייתו של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. ב-1620, לאחר פרוץ מלחמת שלושים השנים בתבוסה בקרב ההר הלבן, נמלטה מפראג יחד עם אליזבת ההרה וסייעה לה ללדת את בנה מוריץ בטירת קוסטרין, כ-80 ק"מ מברלין. בסוף מסען הגיעו השתים ב-1621 להאג, שם העניק להם מאוריץ, נסיך אורנז', שהיה סטאדהאודר (ראש מדינה בפועל בארצות השפלה), מקלט מדיני. בעת שהותן בחצר התקרב אחיו-למחצה של מאוריץ, פרדריק הנדריק, אל אמליה, אך היא התנתה את הקשר עמו בנישואין. בני הזוג נישאו ב-4 באפריל 1625, כאשר פרדריק הנדריק ירש את תפקיד הסטאדהאודר לאחר מות אחיו-למחצה.
באותה תקופה פעלו שני בני הזוג על מנת לפאר את חיי החצר בהאג. הם הורו על הקמת מספר ארמונות בעיר, בהם בית טן בוש, ארמון המלוכה ההולנדי. אמליה שהייתה אספנית אמנות ותכשיטים, תרמה לפאר של חיי החצר המקומית. בשנת 1640 הוכרע פרדריק הנדריק על ידי מחלת הגאוט ומחלות נוספות שפגמו בשיקול דעתו. במשך שבע שנים, עד מותו, משלה אמליה בשמו. ב-1641 השיאה את בנה הבכור, וילם השני, נסיך אורנז' למרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, בתו הבכורה של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. אחד מהישגיה הדיפלומטיים היה חתימת הסכם מינסטר בינואר 1648 בין ארצות השפלה לכתר הספרדי, הסכם שהכיר ברפובליקה ההולנדית העצמאית והיה חלק מהצעדים שסללו את הדרך לשלום וסטפאליה.
עם מותו של פרדריק הנדריק ב-14 במרץ 1647, היה בנם, וילם השני לנסיך אורנז' וסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית. אולם ב-6 בנובמבר 1650 מת וילם כתוצאה מאבעבועות שחורות. שבוע לאחר מותו נולד בנו היחיד וילם השלישי, נסיך אורנז', שירש אותו. בשנת 1651 קבעה המועצה העליונה של הרפובליקה כי המשמורת על התינוק תחולק בין אמו מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, סבתו אמליה ודודו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר של ברנדנבורג. אמליה המשיכה בפעילות דיפלומטית וברקימת קשרים עם חצרות אירופה החזקות. ב-1652 השיאה את בתה אלברטינה אגנס לוילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ וב-1659 השיאה את בתה הנרייטה קתרינה ליוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו. מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, מתה ב-1660 והעוצרות עברה באופן מלא לאמליה. היא שמרה על יחסים טובים עם יוהאן דה ויט, שכיהן כראש המועצה העליונה של הרפובליקה והתנגד למעמדו הכמו-מלכותי של הסטאדהאודר. ב-1667 ביטל החוק ההולנדי את משרת הסטאדהאודר כליל, אך אמליה המשיכה להתגורר בארמון, לנהל חיי חצר וקשרים דיפלומטיים עם חצרות מלוכה ואצולה. בשנת 1672 הוכרז וילם כבגיר והוכתר על ידי תומכיו כנסיך אורנז', סטאדהאודר של הולנד, זילנד, אוטרכט, חלדרלנד ואוברייסל ומפקד עליון של האיחוד. בשנת 1689 הוכתר למלך אנגליה.
נפטרה בהאג ב-1675 ונקברה בכנסייה החדשה שבעיר דלפט.
דמותה כאסתר המלכה

בנרטיב ההולנדי הפרוטסטנטי הצטייר השלטון הספרדי הקתולי כהמן הרשע ואמליה צוירה לפיכך כאסתר המלכה, דמות חזקה הנלחמת ברשע ומגנה על עמה. בעת הטבלתו של בנה, וילם השני, אמר אחד מהשרים: "דומה עלי שאני עומד בפני המלכה אסתר הגדולה בכבודה ובעצמה... הו נסיכה בת מזל, הו אסתר השנייה". גם היהודים אימצו תדמית זו. במגילת אסתר מאמסטרדם שנוצרה בשנת 1641 (ושמורה במוזיאון ישראל) מצוירת המלכה אסתר בדמותה של אמליה ואן זולמס.
ילדיה

וילם השני, נסיך אורנז' (1626 – 1650), הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית, ונסיך אורנז' בין השנים 1647 - 1650, בעלה של מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית ואביו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה
לואיזה הנרייטה מנסאו (1627 – 1667), אשתו של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג
הנרייטה אמליה (1628)
אליזבת (1630)
איזבלה שרלוטה (1632 - 1642)
אלברטינה אגנס (1637 – 1708), אשתו של וילהלם פרידריך, נסיך נסאו-דיאץ
הנרי לואי (1639)
הנרייטה קתרינה (1642 – 1688), אשתו של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו
הערות שוליים

1 2   מישאל ציון, הו נסיכה בת מזל, הו אסתר השנייה, באתר הארץ, 31 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437164505171  PLWABN: 9810643956005606  BnF: cb13515156r (data)  BPN: 17497862  GND: 120219719  ISNI: 0000 0001 2117 610X  LCCN: n86136947  NTA: 070344019  RKD: 434746  SUDOC: 148643914  ULAN: 500373137  VcBA: 495/128059  VIAF: 837905   WorldCat (עם VIAF): 837905
אליזבת אסטי

אליזבת אסטי (באנגלית: Elizabeth Esty; נולדה ב-25 באוגוסט 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת קונטיקט בשנים 2013–2019. אסטי, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה כחברת בית הנבחרים של קונטיקט בשנים 2011–2013 כנציגת מחוז הבחירה ה-103. בבחירות 2018 בחרה שלא להתמודד מחדש לכהונה רביעית לאחר ביקורת ציבורית נוקבת על שהשאירה בתפקיד את ראש הסגל שלה שתקף והתעלל מינית בעובדת אחרת בלשכתה, לאחר שנודע לה מעלליו.