דה-הומניזציה
פסיכולוגיה

אינפרהומניזציה (Infrahumanization) מציעה שאנשים חושבים ומתייחסים לחברי קבוצת חוץ כאל "פחות אנושיים" ויותר כמו חיות; בעוד שהאתנולוג האוסטרי אירנאוס אייבל-אייבספלדט משתמש במונח פסאודו-ספייסציה, מונח שהוא שאל מהפסיכואנליטיקאי אריק אריקסון, כדי לרמוז שהאדם או האנשים שעברו דה-הומניזציה לא נחשבים כבני המין האנושי. למעשה, אנשים מקשרים רגשות משניים (שנתפסים כאנושיים וייחודיים) יותר לקבוצה הפנימית מאשר לקבוצה החוץ. רגשות ראשוניים (אלה שחווים כל היצורים החיים) נמצאו קשורים יותר לקבוצה החיצונית.
יותר מכך, מסתמן כי אדם לא יכול לפגוע באחר מבלי לעשות דה-הומניזציה תחילה במוחו, כצורה של רציונליזציה. אימון צבאי הוא, בין היתר, דה-סנסיטיזציה ודה-הומניזציה שיטתית של האויב, ואנשי צבא עשויים למצוא צורך פסיכולוגי להתייחס לאויב כאל חיה או יצור תת-אנושי. סא"ל דייב גרוסמן טען שללא חציצה כזו יהיה קשה, אם לא בלתי אפשרי, לאדם אחד להרוג אדם אחר, אפילו בקרב או תחת איום על חייו שלו.
על פי דניאל בר-טל, דה-לגיטימציה היא "סיווג קבוצות לקטגוריות חברתיות שליליות קיצוניות המודרות מקבוצות אנושיות הנחשבות כפועלות בגבולות הנורמות והערכים המקובלים".
הדרה מוסרית מתרחשת כאשר קבוצת חוץ כפופה למערכת שונה של ערכים מוסריים, חוקים והגינות, משל קבוצת הפנים. כאשר אנשים עושים דה-הומניזציה, הם אינם חווים ייסורי מצפון. להפך, הדרה מוסרית משמשת כדי להצדיק התנהגויות קיצוניות כמו רצח עם, מדיניות הגירה קשוחה ואאוגניקה, אבל זה יכול להתגלם גם באפליה יומיומית יותר. במחקרי מעבדה, אנשים שמוצגים כחסרי תכונות אנושיות זוכים ליחס קשוח ואלים במיוחד.
תפיסה דה-הומניסטית מתרחשת כאשר נבדק חווה תדרים נמוכים של הפעלה בתוך הרשת העצבית הקוגניטיבית החברתית שלו. זה כולל אזורים של רשתות עצביות כגון ה-Superior Temporal sulcus (STS) וקליפת המוח הקדם-פרונטלית המדיאלית (mPFC).
מחקר משנת 2001 של הפסיכולוגים כריס ואוטה פרית', מצביע על כך שלקריטיות של אינטראקציה חברתית בתוך רשת עצבית יש נטיות לנבדקים לעשות דה-הומניזציה לאלו הנראים כמעוררי גועל, מה שמוביל להתנתקות חברתית. משימות הכרוכות בקוגניציה חברתית מפעילות בדרך כלל את הרשת העצבית האחראית על תחזיות סובייקטיביות של תפיסות ודפוסי דה-הומניזציה מעוררי גועל. "מלבד מניפולציות של אנשי מטרה, מניפולציות של מטרות חברתיות מאששות את התחזית הזו: הסקת העדפה, הסקת מצב נפשי, מגדילה משמעותית את פעילות ה-mPFC וה-STS למטרות הבלתי-אנושיות הללו".
מחקר משנת 2007 של האריס, מק'קלור, ואן דן בוס, כהן ופיסק מציע כי בחירתו של אדם לעשות דה-הומניזציה של אדם אחר נובעת מירידה בפעילות העצבית לעבר היעד החזוי. ירידה בפעילות העצבית הזו מזוהה כהפעלה נמוכה של קליפת המוח הקדם-מצחית, הקשורה לתפיסת מידע חברתי.
בעוד ריחוק חברתי מיעד קבוצת החוץ הוא תנאי הכרחי לדה-הומניזציה, חלק מהמחקרים מצביעים על כך שזה לבדו אינו מספיק. מחקר פסיכולוגי זיהה מעמד גבוה, כוח וחיבור חברתי כגורמים נוספים. חברי קבוצות במעמד גבוה מקשרים לעיתים קרובות יותר את האנושות לקבוצה הפנימית מאשר לקבוצה החוץ, בעוד שחברים בקבוצות במעמד נמוך אינם מציגים הבדלים בשיוך לאנושות. לפיכך, מעמד גבוה מעלה את הסיכוי לדה-הומניזציה של אחרים.
קבוצות במעמד נמוך קשורות יותר לתכונות הטבע האנושיות (למשל, חום, רגשנות) מאשר מאפיינים אנושיים ייחודיים, מה שמרמז שהן קרובות יותר לבעלי חיים מאשר לבני אדם מכיוון שתכונות אלו אופייניות לבני אדם אך ניתן לראותן במינים אחרים.
קו עבודה אחר מצא שאנשים בעמדת כוח נוטים יותר לדכא את הכפופים להם, להתייחס אליהם כאמצעי למטרה במקום להתמקד בתכונותיהם האנושיות בעצם.
לבסוף, קשר חברתי - חשיבה על זולת קרוב או הימצאות ממשית בנוכחותו של זולת קרוב - מאפשר דה-הומניזציה על ידי הפחתת הייחוס של מצבים נפשיים אנושיים, הגברת התמיכה בטיפול במטרות כמו חיות והגברת הנכונות לאמץ טקטיקות חקירה קשות. זה מנוגד לאינטואיציה מכיוון שהקשר החברתי תיעד יתרונות בריאותיים ורווחה אישיים, אך נראה כי הוא פוגע ביחסים בין קבוצות .
מחקרי הדמיית עצבים גילו שקליפת המוח הקדם-מצחית המדיאלית - אזור מוחי המעורב באופן מובהק בייחוס מצבים נפשיים לאחרים - מראה הפעלה מופחתת למטרות דה-הומניסטיות ביותר (כלומר, אלו שדורגו, על פי מודל התוכן הסטריאוטיפ, כבעלי חום נמוך וכשירות נמוכה. כגון מכורים לסמים או מחוסרי בית).
דה-הומניזציה מתרחשת לעיתים קרובות כתוצאה מקונפליקט בין-קבוצתי. קבוצות אתניות "זרות" מיוצגות לעיתים קרובות כבעלי חיים בתרבות הפופולרית והמשכילה. יש עדויות לכך שהייצוג הזה נמשך בהקשר האמריקאי עם אפרו-אמריקאים הקשורים באופן מרומז לקופים. אם לאדם יש אסוציאציה מרומזת דה-הומניזית זו, סביר יותר שהוא יתמוך באלימות נגד אפרו-אמריקאים (למשל, החלטות חבר מושבעים להוציא להורג נאשמים).
מבחינה היסטורית, דה-הומניזציה קשורה לעיתים קרובות לקונפליקטים של רצח עם, בכך שאידאולוגיות לפני ובמהלך הסכסוך מתארות קורבנות כתת-אנושיים (למשל, מכרסמים).גם מהגרים עלולים לעבור דה-הומניזציה באופן זה.
בשנת 1901, שש המושבות האוסטרליות הסכימו לפדרציה, ויצרו את מדינת הלאום המודרנית של אוסטרליה וממשלתה . סָעִיף 51 (xxvi) הוציא את האבוריג'ינים מהקבוצות המוגנות על ידי חוקים מיוחדים וסעיף 127 הוציאו את האבוריג'ינים מספירת האוכלוסייה. חוק הזכיינות של חבר העמים משנת 1902 שלל מכל וכל את זכות ההצבעה של האבוריג'ינים. ילידי אוסטרליה לא הורשו להטבות ביטוח לאומי (למשל, קצבאות זקנים ודמי לידה) שניתנו לאחרים. האבוריג'ינים באזורים כפריים הופלו לרעה ונשלטו לגבי היכן וכיצד יכלו להתחתן, לעבוד, לחיות ולתנועותיהם.