stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאש מייהוק
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | New York Undercover | מרקוס | פרק: "School Ties" |
| 1995 | Murderous Intent | קווין | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1995, 2009 | חוק וסדר | איתן קווין / וולטרס הכבאי | 2 פרקים |
| 1996 | Calm at Sunset | מרקו | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1996–1997 | Pearl | ג'ואי קטאלדו | תפקיד ראשי; 22 פרקים |
| 1999 | פליסיטי | לין מקינון | 7 פרקים |
| 2003 | Street Time | רנדי ויגינס | 2 פרקים |
| 2004 | CSI | וויל מרשל | פרק: "Dead Ringer" |
| 2004 | Hustle | פול ג'נסין | סרט טלוויזיה של ESPN |
| 2007 | Cavemen | ג'יימי | 2 פרקים |
| 2007 | הלוחשת לרוחות | הבלש דייוויד קמפבל | פרק: "No Safe Place" |
| 2007 | החיים על פי נד | למואל ויינגר | פרק: "Pigeon" |
| 2009–2010 | האישה הטובה | הבלש פרנק סיברוק | 2 פרקים |
| 2010 | סוכן מחוק | ג'ק יבלונסקי | פרק: "Enemies Closer" |
| 2010 | איך להצליח באמריקה | פיט פאוול | פרק: "Big in Japan" |
| 2010 | מטרה אנושית (אנ') | אדי דאן | פרק: "Corner Man" |
| 2010 | חוק וסדר: כוונה פלילית | דימון קאריגן | פרק: "Love Sick" |
| 2011 | Paul the Male Matchmaker | ג'יימס | סדרת רשת; פרק: "Dont' Be a Meanie" |
| 2011 | החשוד העיקרי (אנ') | הבלש טקצ׳נקו | 2 פרקים |
| 2011 | הוואי חמש-אפס | ניק דרייטון | פרק: "Kame'e" |
| 2011 | האנטומיה של גריי | קליי רוליש | פרק: "Poker Face" |
| 2012 | Greetings from Home | פיט | 12 פרקים |
| 2012 | מלכי הבריחה (אנ') | ג'ונה ויטמן | פרק: "SEALd Fate" |
| 2012 | שוטרים בדם | אדי סטון | פרק: "Higher Education" |
| 2013 | PAYDAY: The Web Series | גייג' | סדרת רשת; פרק: "Vlad & Gage" |
| 2013–2020 | ריי דונובן | ברנדן "באנצ'י" דונובן | תפקיד ראשי (7 עונות); 82 פרקים גם במאי הפרק: "An Irish Lullaby"‏ (2019) |
| 2015 | גות'האם | הבלש ארנולד ג׳ון פלאס | 3 פרקים |
| 2015 | שיקגו PD | ג'ף פרייזר | פרק: "Actual Physical Violence" |
| 2019 | ויסקי קוואליר | ג'ימי קולמן | פרק: "Spain, Trains, and Automobiles" |
| 2021 | חוק וסדר: פשע מאורגן | רג'י בוגדאני | 8 פרקים |
| 2022 | ריי דונובן: הסרט (אנ') | ברנדן "באנצ'י" דונובן | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2023 | אחת שיודעת | ריצ'רד הופ | 2 פרקים |
| 2023 | נאשמים (אנ') | סוכן FBI | פרק: "NaaTaanii's Story" |
גורדיון

הריסותיה של גורדיון
תל גורדיון
גורדיון (ביוונית: Γόρδιον; בלטינית: Gordium; בטורקית: Gordion) הייתה בירתה העתיקה של פריגיה. מיקומה נמצא בשטחי נפת אנקרה במחוז מרכז אנטוליה בטורקיה המודרנית. ב-2023 האתר הארכאולוגי של גורדיון הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

תל גורדיון נמצא כ-90 ק"מ דרומית מערבית לאנקרה. תאריך יסודה המדויק אינו ידוע, אך נראה כי נוסדה בערך במקביל לנפילת האימפריה החתית סביב 1200 לפנה"ס בסמוך לפרוץ משבר תקופת הברונזה על חורבותיו של בית קברות חתי. מקורם של הפריגים אינו ידוע בוודאות, אך נראה שמדובר בעלית אריסטוקרטית ממוצא בלקני שהיגרה לאזור, כבשה אותו ושלטה בתושבים מקומיים. נראה כי השולטים החדשים לא השמידו את התרבות הקיימת, אלא הוסיפו לה נופך משלהם.
תארוכה של גורדיון לוט בערפל. תחילה היה מקובל שתקופת הזוהר של העיר הייתה בין המאה ה-9 למאה ה-8 לפנה"ס והסתיימה עם גל הפלישה הקימרי בסוף המאה ה-8. אך ממצאים מאוחרים יותר העלו שתאריך החורבן מוקדם בהרבה והתרחש סביב שנת 800 לפנה"ס והוא לא קשור לפלישה הקימרית.
העיר השתקמה מהחורבן והייתה לחלק מהממלכה הלידית ומאוחר יותר לחלק מהאימפריה הפרסית. בשנת 333 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי אלכסנדר הגדול במהלך כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול. העיר איבדה מחשיבותה במהלך התקופה הרומית וננטשה.
מראשית המאה ה-20 הפך התל למוקד חשוב של מחקר ארכאולגי הנמשך עד היום.
ראו גם

הקשר הגורדי
לקריאה נוספת

R. D. Barnett in F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 2 part 2, Cambridge university press, 1984.
הערות שוליים

↑  גורדיון באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  Naomi F. Miller et al, p. 916
1 2  R. D. Barnett, p. 417
↑  R. D. Barnett, p. 427
↑  G. Kenneth Sams, Keith DeVries, 1937-2006, American Journal of Archaeology, Vol. 111, No. 3 (Jul., 2007), p. 550
↑  Keith DeVries, Peter Ian Kuniholm, G. Kenneth Sams & Mary M. Voigt, New dates for Iron Age Gordion
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4086766-3  VIAF: 245658159   WorldCat (עם VIAF): 245658159
גרוס-רוזן

| --- | --- |

שער הכניסה למחנה גרוס-רוזן, כיום אתר הנצחה (2005). על השער הכיתוב "העבודה משחררת" בגרמנית
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  גרמניה
 מחוז:  שלזיה תחתית
 תאריכים
 תאריך הקמה:  2 באוגוסט 1940
 תאריך סגירה:  תחילת 1945
 תאריך שחרור:  13 בפברואר 1945
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  ארתור רודל, וילהלם גדעון, יוהנס האסנברוק
 צבא משחרר:  הצבא האדום
 השתייכות האסירים:  יהודים ברובם, אך גם פולנים וסובייטים
 נתונים
 מספר הנספים:  כ-40,000
 קואורדינטות:  50°59′54″N 16°16′40″E﻿ / ﻿50.998199°N 16.2777°E﻿ / 50.998199; 16.2777
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגרוס-רוזן(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיגרוס-רוזן(למפת פרובינציית שלזיה תחתית רגילה) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה גרוס-רוזן(למפת פרובינציית שלזיה תחתית מוגדלת) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה גרוס-רוזן
 
מחנה גרוס-רוזן (בגרמנית: Konzentrationslager Groß-Rosen) היה מחנה ריכוז ועבודה שהקימו הנאצים בשלזיה תחתית (כיום בשטח פולין). המחנה היה ממוקם 2.5 קילומטר מדרום-מערב לכפר רוגוז'ניצה (בפולנית Rogoźnica, בגרמנית גרוס-רוזן), שישים קילומטר מדרום-מערב לורוצלב, על מסילת הברזל. בשנים 1940–1945 נכלאו במחנה כ-130,000 איש, כ-40,000 מהם נספו.
היסטוריה

את מחנה גרוס-רוזן הקימו אסירי מחנה זקסנהאוזן כמחנה-משנה, ובנייתו החלה ב-2 באוגוסט 1940. במרץ 1941 הושלמה בניית "המחנה הקטן", שהכיל ארבעה בלוקים. מסוף אפריל באותה שנה היה המחנה עצמאי ולא כפוף לזקסנהאוזן. מפקדי המחנה היו ארתור רודל (Rodl), וילהלם גדעון (Gideon) ויוהנס האסנברוק (Hassenbrock).
הקמת "המחנה הגדול", שתוכנן במקור ל-7,000 אסירים, ושהורחב עד לקיבולת של 20,000 אסירים, הושלמה בתחילת 1944. בשנה זו הורחב המחנה והוקם בו "המחנה האושווייצרי", שתוכנן ל-45,000 אסירים ונועד למקרה של העברת מחנה אושוויץ עם התקדמות הצבא האדום בחזית המזרחית.
במחנה האם של גרוס-רוזן לא היו יהודים, עד לצעדות המוות מאושוויץ בהתאם להוראת הרייכספיהרר ס"ס, ורוב אסירי מחנות המשנה היו יהודים, תחילה מהמחנות זקסנהאוזן ודכאו, ואחר כך מבוכנוואלד. מפקדת הגסטפו בברסלאו ניהלה בגרוס-רוזן "מחנה עבודה וחינוך". אסירי המחנה הועסקו במחצבות של גרוס-רוזן בחציבת גרניט. במחנות-חוץ רבים הועסקו האסירים ככוח עבודה זול במפעלים שהיו חיוניים לכלכלת המלחמה.
אחת התעסוקות העיקריות לאסירי המחנה הייתה בבניית "מפקדת הפיהרר" – פרויקט ענק בוויסטֵוַלטרסדורף שברכס ההרים אוילנגבירגה.
בין מחנה גרוס-רוזן ובין אושוויץ היה קשר הדוק. קשר זה בא לידי ביטוי בכך שאושוויץ היה ספק הכוח העיקרי של מחנות העבודה גרוס-רוזן. כמו כן ד"ר מנגלה, שפעל באושוויץ, פעל גם בגרוס-רוזן. בנוסף לכך, הייתה תנועה של אסירים מאושוויץ לגרוס-רוזן ולהפך.
בראשית שנת 1945 פונה המחנה, ואסיריו הועברו למחנות אחרים או שנשלחו לצעדות מוות. בזמן צעדות המוות, שימש מחנה גרוס-רוזן מחנה מנתב לשיירות האסירים שהגיעו מאושוויץ. פינוי מחנה גרוס-רוזן התנהל בשני שלבים: בעשרת הימים הראשונים של ינואר 1945, פונו 11 מחנות המשנה. הפינוי נערך ברגל.  אסירים אחדים בלבד נשארו מאחור, והם שוחררו ב-13 בפברואר 1945 על ידי הצבא הסובייטי.
ב-2017 אותר קבר אחים בו נקברו כ-300 בני אדם בשטח המחנה, בעקבות עדות מוקלטת של אחד הניצולים - רופא ממוצא בלגי.
לקריאה נוספת

Isabell Sprenger: Groß-Rosen. Ein Konzentrationslager in Schlesien. Köln 1996
Thomas Geve Es gibt hier keine Kinder. Auschwitz, Groß-Rosen, Buchenwald. Zeichnungen eines kindlichen Historikers Hrsg. von Volkhard Knigge (deutsch, engl., hebr.), Göttingen: 1997 ISBN 3-89244-220-7
יחזקאל הרפנס "בכף הקלע" משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"ג (1993)
הערות שוליים

1 2  בלה גוטרמן, גשר צר אל החיים: יהודים במחנה גרוס-רוזן ובמחנות העבודה שלו 1940 - 1945, ירושלים: יד ושם, 2000, עמ' 415
↑  בלה גוטרמן, גשר צר אל החיים: יהודים במחנה גרוס-רוזן ובמחנות העבודה שלו 1940 - 1945, ירושלים: יד ושם, 2000, עמ' 362-363
↑  ניסן צור, ‏ארכאולוגים פולנים חשפו קבר אחים באתר שהיה מחנה ריכוז, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 באוקטובר 2017
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304522705171  BNE: XX461728  BnF: cb12439011k (data)  GND: 4302706-4  LCCN: no97028022  NKC: xx0069918  SUDOC: 033531765  VIAF: 122103087   WorldCat (עם VIAF): 122103087 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גמר גביע המדינה בכדורגל 2001

גמר גביע המדינה בכדורגל 2001 התקיים באצטדיון רמת גן ברמת גן ב-22 במאי 2001, ובו נקבע כי מחזיקת גביע המדינה בכדורגל 2000/2001 היא מכבי תל אביב, שניצחה במשחק את מכבי פתח תקווה בתוצאה 0-3. הייתה זו המהדורה ה-63 של גביע המדינה, וה-48 מאז קום המדינה.
מכבי תל אביב זכתה בגביע ה-20 בתולדותיה (וה-14 מאז קום המדינה), בהופעתה ה-31 בגמר הגביע (ה-22 מאז קום המדינה). הייתה זו הזכייה הראשונה של מכבי תל אביב בגביע המדינה מאז 1995/1996, בגמר בו ניצחה מכבי תל אביב את  עירוני ראשון לציון 1:4. מאז הגיע מכבי תל אביב למעמד גמר נוסף בעונת 1996/1997 אולם הפסידה להפועל באר שבע 0:1. מנגד עבור מכבי פתח תקווה הגיעה לגמר הגביע הראשון שלה מזכייתה 52 שנים לפני כן, בעונת 1951/1952, אז ניצחה את מכבי תל אביב 0:1 במשחק הגמר, אולם מאז לא הגיעה הקבוצה כלל למעמד גמר גביע המדינה.
הדרך אל הגמר

| מכבי תל אביב> יריבה | מכבי תל אביב> תוצאה | סיבוב | מכבי פתח תקווה> תוצאה | מכבי פתח תקווה> יריבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עירוני אופקים | 7 – 2 | 32 האחרונות | 5 – 1 | מכבי שעריים |
| מכבי אחי נצרת | 3 – 0 | שמינית הגמר | 2 – 0 | הפועל חיפה |
| מכבי נתניה | 2 – 0 | רבע הגמר | 2 – 0 | מכבי עירוני קריית אתא |
| הפועל תל אביב | 2 – 0 | חצי הגמר | 2 – 2 (2–3 ה) | מכבי חיפה |
הדרך אל הגמר > מכבי תל אביב

מכבי תל אביב הגיעה לגמר כקבוצה המתמודדת בחלק העליון של טבלת ליגת העל, וסיימה במקום הרביעי בליגה. בסיבוב ט' אירחה את קבוצת ליגה ב' עירוני אופקים, אותה ניצחה בתוצאה 2:7, אחרי צמד שערים שכבשו טל בנין ורודריגו גולדברג ושערים נוספים שכבשו פרנץ הורבאט, דדי בן דיין וגיא צרפתי, כאשר מנגד לזכות הקבוצה הקטנה מאופקים כובשים שערים ניחומים יגאל אלזם ודני משען. בשמינית הגמר נפגשת מכבי תל אביב בביתה עם קבוצת הליגה הלאומית מכבי אחי נצרת, אותה היא מנצחת 0:3 משערים של רודריגו גולדברג, טל בנין וברוך דגו. ברבע הגמר מקבלת מכבי תל אביב הגרלה קשה יותר בדמותה של מכבי נתניה מהליגה שלה שמארחת אותה באצטדיון הקופסה, אולם מכבי תל אביב מנצחת גם אותה 0:2 מצמד של דדי בן דיין וממשיכה לחצי הגמר. בשלב האחרון לפני הגמר - פוגשת מכבי תל אביב את היריבה העירונית הפועל תל אביב לדרבי נוסף במסגרת הגביע, אותה היא מנצחת 0:2 מצמד שערים של ברוך דגו, אותם הוא כובש ב-4 דקות בלבד, מה ששולח את מכבי תל אביב למעמד גמר גביע המדינה ה-31 בתולדותיה, והראשון מזה 4 שנים.
הדרך אל הגמר > מכבי פתח תקווה

מכבי פתח תקווה הגיעה לגמר כקבוצת אמצע טבלה בליגת העל, לאחר שסיימה במקום השמיני בליגה. בסיבוב ט' אירחה מכבי פתח תקווה את קבוצת הליגה הארצית מכבי שעריים, אותה מנצחת פתח תקווה בקלות בתוצאה 1:5, כאשר לזכותה כובשים גיא יצחק, רפי חלאלי (צמד), עומר גולן ואסי טובי, כאשר לזכותה של שעריים כובש פרדי אסולין שער ניחומים. בשמינית הגמר מתארחת מכבי פתח תקווה באצטדיון קריית אליעזר למפגש מול הפועל חיפה, קבוצה שמתמודדת על האליפות באותה התקופה מול היריבה העירונית מכבי חיפה הקבוצה השלטת בליגה. במשחק זה מפתיעה מכבי פתח תקווה ומנצחת 0:2 משערים של עידן מליחי ואסי טובי. ברבע הגמר מתארחת מכבי פתח תקווה אצל קבוצת הליגה לאומית מכבי עירוני קריית אתא, ומנצחת שוב, 0:2, משערים של אסי טובי ורפי חלאלי. בחצי הגמר פוגשת מכבי פתח תקווה את הקבוצה שנחשבה לטובה ביותר בישראל דאז, מכבי חיפה, שגם זכתה באליפות בעונה זו בליגת העל. במשחק מובילה מכבי חיפה 2:0 משערים של יעקובו איגביני וננאד פראליה כאשר היא בדרך הבטוחה לשלב הבא, אולם ב-4 הדקות האחרונות של המשחק כובשת מכבי פתח תקווה צמד שערים מהירים מרגליהם של שי הולצמן (86) ואיתן פריינטה (89), משווה את התוצאה, והמשחק נכנס להארכה. בהארכה כובש גיא יצחק שער דרמטי בדקה ה-115, המשחק מסתיים, מה ששולח את מכבי פתח תקווה לגמר הרביעי בתולדותיה, והראשון מזה 52 שנים אחרי הזכייה האחרונה שלה בגביע בשנות ה-50.
סיכום המשחק > מחצית ראשונה

בדקה ה-13 אירע האירוע הראשון במשחק כאשר קשר מכבי תל אביב טל בנין הכניס כדור עומק מדויק לברוך דגו, שבעט מ-14 מטרים שטוח וחלש לידיים של שוער מכבי פתח תקווה גולן מלול.
בדקה ה-27 הקשר והקפטן של מכבי תל אביב, אבי נמני הרים לחלוץ רודריגו גולדברג שניצל טעות של בלם מכבי פתח תקווה שרון צופין ובעט בחצי הגובה, אבל מלול הצליח להדוף לקרן.
בדקה ה-31 קשר מכבי תל אביב גיא צרפתי בעט מכ-35 מטרים כדור ששפשף את משקוף השער של מכבי פתח תקווה, ויצא החוצה.
בדקה ה-38 פריצה של אסמאעיל עאמר המגן הימני של פתח תקווה מצד ימין הסתיימה בכדור רוחב לרחבת מכבי תל אביב, וצחי שמריהו שהגיע לכדור, בעט מכ-7 מטרים החוצה.
בדקה ה-45 קשר מכבי תל אביב ברוך דגו מסר כדור רוחב מהאגף לקשר ההתקפי אלי ביטון שהגיע לכדור, ובעט מכ-12 מטרים מעל השער.
סיכום המשחק > מחצית שנייה

בדקה ה-51 קשר מכבי תל אביב אבי נמני מסר כדור לרודריגו גולדברג, שפרץ לרחבת ה-16 ובעט מכ-14 מטרים כדור חזק, אבל שוער מכבי פתח תקווה מלול הצליח להגיע לכדור והדף אותו לקרן.
בדקה ה-56 קשר מכבי תל אביב ברוך דגו הגביהה כדור לרחבה לחלוץ מקבוצתו רודריגו גולדברג, שנגח מ-12 מטרים לפינה השמאלית התחתונה של מלול, שלא הצליח להגיע לכדור, מה שקבע 0:1 למכבי תל אביב.
בדקה ה-62 ערבוביה של המון שחקנים ברחבת מכבי פתח תקווה, שבסיומה בעט גולדברג חזק אבל בלם פתח תקווה תומר בן-יוסף הדף עם הגוף את הכדור החוצה.
בדקה ה-75 קשר מכבי תל אביב אייל שן מסר כדור לאלי ביטון, שפרץ עם הכדור מימין לרחבה, בעט מ-14 מטרים בזווית חדה אלכסונית לשערו של מלול שלא הגיע לכדור, 0:2 למכבי תל אביב בדקה זו.
בדקה ה-90 פרץ ברוך דגו שוב מצד שמאל, העביר כדור רוחב לקשר הקפטן של מכבי תל אביב אבי נמני, שבעט מכ-4 מטרים לרשת, מה שקבע 0:3 למכבי תל אביב ואת תוצאת המשחק.
לאחר מספר דקות של תוספת זמן שרק השופט איתן תבריזי לסיום המשחק, מה שקבע ניצחון במשחק הגמר, וזכייה גביע מספר 20 למכבי תל אביב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 במאי 2001 19:40 | מכבי תל אביב | 0:3 | מכבי פתח תקווה | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 38,000 שיפוט: איתן תבריזי |
| 22 במאי 2001 19:40 | רודריגו גולדברג  , 56'  אלי ביטון  , 75' אבי נימני  , 90' |  |  | אצטדיון רמת גן, רמת גן צופים: 38,000 שיפוט: איתן תבריזי |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              מכבי תל אביב :               מכבי פתח תקווה
גנדאי בודו

גֶנדַאי בוּדוֹ (ביפנית: 現代武道, ברומאג'י: gendai budō) או שינבודו (ביפנית: 新武道, ברומאג'י: shinbudō) הוא שמן הכולל של אמנויות לחימה יפניות שהתפתחו לאחר רסטורציית מייג'י במהלך 1868, ובמיוחד לאורך המאה ה-20. פירוש השם גנדאי בודו הוא: "אמנויות לחימה מודרניות". סוגה זו מוגדרת למול הקוריו - שמן של שיטות הלחימה העתיקות.
מאפיינים

טבען של אמנויות הנחשבות 'גנדאי בודו' הוא שהן עברו התאמה מכמה סוגים אפשריים:
הפיכתן לפציפיסטיות יותר.
הדגשת האלמנט הרוחני או הדתי שבהן.
הדגשת הפן האסתטי שבהן על חשבון זה הלחימתי.
עידוד תחרותיות על חשבון גישה העוסקת בקרבות "מלוכלכים" והגנה עצמית.
חלק מאמנויות הגנדאי בודו מיישמות את כל השינויים שנמנו מעלה.
המונח גנדאי בודו / שינבודו מתייחס לרוב לאמנויות הלחימה:
ג'ודו
קנדו
איאיידו
אייקידו
סומו מודרני ספורטיבי (בשונה מסומו מסורתי)
קראטה (גרסתו הספורטיבית של הקראטה)
תהליך דומה ומקביל לתופעת הגנדאי בודו התרחש בסין בהקשרן של אמנויות לחימה סיניות, בעידוד הממשלה הסינית הקומוניסטית, והביא ליצירתו של הוו-שו המודרני.
שמה של גישת/שיטת הלחימה ג'יט קון דו מושפע אף הוא מתופעת הגנדאי בודו. משמעות שמה של שיטת לחימה זו הוא "דרך האגרוף המיירט". מנדרינית שמה נהגה: "ג'ייה צ'ואן דאו" (Jie Quan Dao), ובקטונזית כ-"ג'יט קון דו" (Jit kun Do). מפתחה של שיטה זו, ברוס לי, בחר להשתמש בסיומת "דו" משום שזו הייתה פופולרית ומקובלת בעולם אמנויות הלחימה בעת פעילותו המקצועית, במחצית השנייה של המאה ה-20.
דורניה דו 27

דורניה דו 27 (המכונה בחיל האוויר הישראלי דרור) הוא מטוס קל רב שימושי מתוצרת גרמניה. המטוס תוכנן על ידי קלוד דורניה ויוצר בתחילה על ידי חברת Construcciones Aeronáuticas S.A בספרד, בשל מגבלות שהטילו בעלות הברית על גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. ס"ה יוצרו כ-700 מטוסים.
ב-1964 נכנס המטוס לשימוש בחיל האוויר הישראלי ונחשב לאחד המטוסים החשובים למשימות תצפית וסיור. למטוס יכולת בהמראה ונחיתה במסלולים קצרים. בשל יכולותיו, חיל האוויר עשה בו שימוש רב במשימות של קישור בין יחידות שונות, אליהן הגישה הייתה בעייתית. המטוס יצא משירות ב-1981 וחלק מהמטוסים שהיו לחיל האוויר נמכרו למדינות אחרות. במטוס 6–8 מושבים.
דורנגו

ערך זה עוסק במדינה במקסיקו. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דורנגו (בספרדית: Durango) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. דורנגו גובלת בצ'יוואווה בצפון, קואווילה בצפון-מזרח, סקטקס בדרום-מזרח, נאיאריט בדרום מערב וסינלואה במערב. בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בה נקראת אף היא דורנגו. המדינה נוסדה בשנת 1824.
גואם

גואם (הטריטוריה של גואם - באנגלית: U.S. Territory of Guam ‏האזנהקובץ:En-us-Guam.ogg‏Ⓘ‏) הוא אי מקבוצת איי מריאנה שבמערב האוקיינוס השקט, ושטח חסות של ארצות הברית. 29% משטח האי משמשים את הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
היסטוריה

האי יושב לראשונה בסביבות שנת 2000 לפנה"ס על ידי אנשים ממוצא אוסטרונזי שהגיעו מאסיה.
האי גואם התגלה לראשונה לאירופאים על ידי פרדיננד מגלן בשנת 1520. ממלכת ספרד טענה לשליטה בו החל ממסעו של מיגל לופס דה לגאספי ב-1565 ומאז היה האי טריטוריה ספרדית עד לכיבושו על ידי ארצות הברית כחלק ממלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898. בעקבות המגע עם האירופאים התחוללה באי מגפת אבעבועות שחורות ב-1688 שהקטינה מאוד את האוכלוסייה הילידית. האי היה נקודה חשובה להתרעננות במסעות הגליאון של מנילה בין מנילה למקסיקו וכדי להגן עליו הספרדים הקימו באי מבצר. לאחר שהאי נמסר לארצות הברית ב-1898 נשלחה אליה האונייה USS יוסמייט (אנ'), ואנשיה הקימו בסיס של צי ארצות הברית ומחנה של הנחתים. מאז 1898 נמצא האי בשליטת ארצות הברית. ב-8 בדצמבר 1941, מיד לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור, נשלחו כוחות יפניים מאיי מריאנה הצפוניים לצורך כיבוש גואם שתחת שליטת ארצות הברית והעבירו חלק מבני האיים אתם. הכיבוש הסתיים בקרב על גואם בין ה-21 ביולי ל-10 באוגוסט 1944 שבו הצליחו האמריקאים, לאחר מערכה קשה, להשתלט מחדש על גואם (החייל היפני האחרון נכנע רק ב-1972). יום הפלישה האמריקאית ביולי 1944 נקבע כיום העצמאות של האי. האמריקאים הקימו באי בסיס חיל אוויר גדול שנקרא היום בסיס חיל האוויר אנדרסון.
ב-1950 הוסדר מעמדו של האי בחקיקה אמריקאית שהקימה את מוסדות השלטון האזרחיים באי (Guam Organic Act of 1950).
פוליטיקה

בראשות השלטון עומד מושל שנבחר על ידי תושבי האי אחת לארבע שנים, לצד מועצה מחוקקת המונה 15 חברים הנקראים סנאטורים. חברי המועצה נבחרים אחת לשנתיים על ידי תושבי האי.
תושבי האי הם אזרחי ארצות הברית על פי חוק אך אין הם רשאים להשתתף בבחירות לנשיאות ארצות הברית ואין להם חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית או בסנאט ארצות הברית. עם זאת, נציג של גואם משתתף בוועדות בית הנבחרים ויכול לנאום בו (אך לא להצביע). בנוסף, המפלגה הדמוקרטית והרפובליקנית משתפות נציגים מגואם בבחירות המקדימות למועמדיהן לנשיאות.
כלכלה

הכלכלה באי מבוססת בעיקר על פעילותו של צבא ארצות הברית ועל תיירות - מיליון תיירים פוקדים את האי מדי שנה, וכ-33% מכוח העבודה מועסקים בענף זה. 11% משטח האי משמש לגידולים חקלאיים, ובנוסף קיים גידול של בקר וחזירים.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית מחזיקים באי שבעה בסיסי ענק המשתרעים על שטח של 156,000 דונם ובהם בסיסים של חיל הים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית, חיל האוויר של ארצות הברית ועוד.
גאוגרפיה

אורכו של גואם הוא 50 ק"מ ורוחבו 6 עד 19 ק"מ, ושטחו 549 קמ"ר (שלושה רבעים מגודלה של סינגפור). גואם הוא האי ה-32 בגודלו של ארצות הברית. זהו האי הדרומי והגדול ביותר בארכיפלג איי מריאנה, כמו גם הגדול ביותר במיקרונזיה כולה.
אקלים האי הוא טרופי-ימי, קיימים לחות וחום לאורך כל עונות השנה ללא שינוי בטמפרטורות הממוצעות.
גשמים יורדים בכל השנה, ומדי פעם פוגעות באי סופות טייפון.
כמות המשקעים העונתית הממוצעת עומדת על 2,300 מ"מ.
דמוגרפיה

כ-48% מתושבי האי הם מיקרונזיים בני שבטים גואמיים, והיתר - 25% פיליפינים, 10% לבנים, סינים, יפנים וקוריאנים. כמעט כל תושבי האי הם נוצרים קתולים.
חלוקה מנהלית

מבחינה מנהלית גואם מחולקת ל-19 מחוזות (כפרים).
ראו גם

הפארק הלאומי ההיסטורי למלחמה באוקיינוס השקט
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  נויארק, המליץ, 25 בדצמבר 1898
| מדינות וטריטוריות באוקיאניה |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה | אוסטרליה • נורפוק |  |
| מלנזיה | איי מאלוקו ומערב גינאה החדשה (חלק מאינדונזיה) • איי שלמה • ונואטו • מזרח טימור  • פיג'י • פפואה גינאה החדשה • קלדוניה החדשה |  |
| מיקרונזיה | איי מריאנה הצפוניים • איי מרשל • גואם • מיקרונזיה • נאורו • פלאו • קיריבטי |  |
| פולינזיה | איי קוק • הוואי • ואליס ופוטונה • טובאלו • טונגה • טוקלאו • ניואה • ניו זילנד • סמואה • אי הפסחא • סמואה האמריקנית • פולינזיה הצרפתית • פיטקרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554838405171  BNE: XX455849  GND: 4094188-7  LCCN: n50000810  MusicBrainz: 43dd540a-78cd-319f-bab9-214b5430f3f2  NARA: 10044448  NDL: 00628452  NKC: ge841393  SUDOC: 027337901  UKPARL: 68EaO9Jq  VIAF: 138321683   WorldCat (עם VIAF): 138321683
גמר ליגת האלופות 2014

גמר ליגת האלופות 2014 התקיים באצטדיון האור בליסבון שבפורטוגל ב-24 במאי 2014, ובו נקבע שזוכת ליגת האלופות לעונת 2013/2014 היא ריאל מדריד שניצחה את אתלטיקו מדריד 1-4 בהארכה. זו הייתה הפעם הראשונה שהתקיים דרבי בגמר ליגת האלופות והפעם העשירית בתולדותיה שריאל מדריד זוכה בליגת האלופות.
הראשונה לכבוש במשחק הייתה אתלטיקו מדריד, כשבדקה ה-36 כדור שננגח מראשו של הבלם דייגו גודין עבר מעל שוער ריאל איקר קסיאס ונכנס לשער. ריאל מדריד הצליחה להשוות בזמן הפציעות, שוב בשער נגיחה של בלם הפעם סרחיו ראמוס, שהוביל את המשחק להארכה. בהארכה כבשו שחקני ריאל מדריד, בייל, מרסלו ורונאלדו (בפנדל), שלושה שערים נוספים ותוצאת המשחק בסיומו עמדה על 1–4.