stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ימת בונוויל

| --- | --- |
ימת בונוויל בשיא התפשטותה לפני כ-14,500 שנים
 מידע כללי
 על שם:  בנג'מין בונוויל 
 סוג:  ימה קדמונית שיָבשָׁה
 מידות
 שטח:  51,000 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  מערב ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°30′N 112°15′W﻿ / ﻿40.5°N 112.25°W﻿ / 40.5; -112.25
 
מישורי המלח במדבר ימת המלח הגדולה – זכר לקרקעית ימת בונוויל
מדרגות החופים הקדומים של ימת בונוויל; איור בחיבורו של גילברט, 1890
ימת בונוויל (Lake Bonneville) הייתה ימה נרחבת שהשתרעה בתקופת הפלייסטוקן באגן הגדול במערב אמריקה הצפונית שבין הרי הרוקי לרכסי סיירה נבדה, רובה בשטחי מדינת יוטה ומיעוטה בגבולות איידהו ונבדה דהיום. הימה הצטמצמה מאז תום עידן הקרח האחרון עקב התאדות. ימת המלח הגדולה ואגם יוטה הם שרידים שלה.
ימת בונוויל הייתה בזמנהּ הימה הסופית הגדולה ביותר ביבשת אמריקה. שטחיה בשיא התפשטותה הקיפו כ-51,000 קמ"ר ועומקה המרבי נאמד בכ-350 מטרים. עקבותיה של ימת בונוויל ניכרים במדרגות של החופים הקדמונים, המעידות על מפלסיה בתקופות שונות, וכן הם ניכרים במשקעי מלֵחות נרחבים.
ראשית הצטמצמותה של הימה מיוחסת ל"שיטפון בונוויל" (אנ') האדיר המתוארך לסביבות 14,500 שנים לפני זמננו, שבו מי הימה עלו על גדותיהם ופרצו בצפונהּ לאפיקי נהרות סנייק וקולומביה המוליכים לאוקיינוס השקט. השיטפון גרם להנמכת מפלס הימה בכ-100 מטרים. עם שינויי האקלים מאז ראשית תקופת ההולוקן (באלף השנים-עשר לפני זמננו) הימה הלכה ויבשה ומליחות מימיה הלכה וגברה.
מלבד מעט הימות ששרדו אחריה, המרחב שבו השתרעה ימת בונוויל מאופיין בתופעות של מדבר מלח, והוא אף נקרא בשם הולם – מדבר ימת המלח הגדולה (Great Salt Lake Desert). במקומות רבים יוצרים משקעי המלח של הימה הקדומה מישורים שטוחים וקשיחים (Bonneville Salt Flats) ואלה משמשים בחלקם למרוצי מכוניות (Bonneville Speedway).
הימה נקראה על שמו של חוקר המערב הישן של אמריקה – בנג'מין בונוויל. שם זה נקבע על ידי הגאולוג ג. ק. גילברט (Grove Karl Gilbert) (1843–1918), שסקר את עקבות הימה ופרסם ב-1890 מחקר מקיף ומפורט על אודותיה.
ראו גם

ימת הלשון
אגם יבש
מדבר מלח
הערות שוליים

1 2  "ימת בונוויל", חיבורו המופתי של גילברט, זמין לעיון במרשתת
↑  ימה שהמים מתנקזים אליה, אך אינם יוצאים ממנה באמצעות נחל או נהר, בדומה לים המלח בבקע הירדן (אנ'); מכוּנָה גם "ימה טרמינלית"
↑  שיטפון ימת בונוויל (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge1148275 
נופי המדבר שבשטחו השתרעה ימת בונוויל הקדמונית
ימת בלחש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אגם טרמינלי 
 מידות
 שטח:  18,200 קילומטר רבוע
 אורך:  620 קילומטר
 רוחב ממוצע:  70 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  אילי, Karatal River, Ajaguz River, Aksu River, Lepsy River 
 מקור לנהר:  התאיידות 
 ‏אגן ניקוז:  501,000 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  קזחסטן קזחסטן
 קואורדינטות:  46°32′27″N 74°52′44″E﻿ / ﻿46.540833333333°N 74.878888888889°E﻿ / 46.540833333333; 74.878888888889
  (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. ימת בלחש(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. ימת בלחש
 
ימת בלחש: תצלום נאס"א מה-18 באפריל 2000.
ימת בלחש (בקזחית: Балқаш көлі, ברוסית: Озеро Балхаш) היא ימה בדרום־מזרח קזחסטן. ימה זו היא השנייה בגודלה באסיה המרכזית (אחרי ימת אראל) ומהווה חלק מאזור הניקוז המרכז אסייתי הכולל את הים הכספי.
היסטוריה

הימה הייתה ידועה לגאוגרפים הסינים כבר בשנת 103 לפנה"ס ונקראה פו קו או בו קו. בתקופת שושלת צ'ינג ציינה ימת בלחש את הגבול הצפוני של סין עם רוסיה.
בשנת 1864 הועבר השלטון באגם לאימפריה הרוסית בעקבות חוזה בין סין לרוסיה על הגבול הצפוני של סין. עם פירוקה של ברית המועצות בשנת 1991 הפכה הימה לחלק מקזחסטן.
גאוגרפיה

שטחה של הימה כיום עומד על 16,990 קמ"ר אולם בדומה לימת אראל, וכתוצאה מניצול מימי שבעת הנהרות המזינים את הימה, היא הולכת ומתייבשת. העיקרי מבין הנהרות המזינים את הימה הוא נהר אילי המוזן ממימי שלגים מאזור שינג'יאנג שבסין.
העומק הממוצע בימה הוא 5.8 מטרים, והעומק המקסימלי עומד על 25.6 מטרים.
מחציתה המערבית של הימה היא מים מתוקים, ואילו מחציתה המזרחית מלוחה.
כלכלה

מימי נהר האילי וימת בלחש מהווים מרכיב עיקרי בכלכלת קזחסטן. מימי הנהר משמשים ליצור חשמל באמצעות סכרים הידרואלקטריים ומוסטים לצורכי השקיה (עובדה המביאה ליבוש הימה). הדיג במימי הימה משמש מרכיב חשוב בכלכלת המדינה.
בשל השימוש ההולך וגובר במימי האילי במעלה הנהר, צפויה להתפתח מחלוקת בין סין המשתמשת במים לבין קזחסטן הזקוקה למים במורד הנהר, וזקוקה לענף הדיג באגם.
עם הגידול בכלכלה הקזחית, התיעוש והעיור של המדינה גובר קצב זיהום מימי הימה. מספר הדגים פוחת והולך הן בשל יבוש הימה, הן בשל דיג יתר, והן כתוצאה מזיהום המים. כמו כן, בשל הזיהום ישנו חשש להכחדת מיני בעלי חיים המצויים בימה.
יחסי טורקיה–יפן

| יחסי טורקיה–יפן |
| --- | --- |
טורקיה: יפן


טורקיה: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
783,562: 377,915
אוכלוסייה
87,527,097: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,108,022: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
12,659: 34,088
משטר
משטר נשיאותי: מונרכיה חוקתית

יחסי טורקיה–יפן (בטורקית: Japonya-Türkiye ilişkileri, ביפנית: 日本とトルコの関係) הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הטורקית ובין יפן. לטורקיה שגרירות בטוקיו וליפן שגרירות באנקרה.
היסטוריה > האימפריה העות'מאנית

הקשרים בין שתי המדינות החלו במהלך המאה ה-19. בשנת 1890, כשהפריגטה העות'מאנית ארטוגול טבעה מול חופי וואקיאמה מול קהל בראשו עמד הקיסר מוצוהיטו. המלחים ששרדו את הטביעה הועברו לאיסטנבול על סיפון שתי פריגטות יפניות. כמו כן הוקמה אנדרטה להנצחת האירוע במחוז וואקאיאמה. במלאת 125 שנה לאירוע, יצא הסרט "125 שנה" בתמיכת משרד החוץ של יפן וממשלת טורקיה.
בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, אחזה בעיתונות העות'מאנית יפנופיליה ונכתבו מאות מאמרים על יפן. כעם שמקורו במזרח אסיה, חשו טורקים רבים זיקה מיוחדת ליפנים ושלהם אויב משותף, האימפריה הרוסית. באותה עת החלו היפנים לקדם את האידאולוגיה הפאן-אסיאתית, וקיסר יפן מוצוהיטו שלח את נסיכי בית יאמוטו לחצר עבדול חמיד השני, כשהם מלווים במתנות והצעות שגרמו להתרגשות רבה בעיתונות. אולם על אף שהעריץ את יפן במידת מה, עבדול חמיד השני חשש מפני שמועות לפיהן הקיסר היפני יתאסלם ויכריז על עצמו כחליף, מה שיהפוך אותו למושא כבוד בקרב המוסלמים הסונים.
מועצת האיחוד והקדמה, שהובילה את הזרם הלאומני באימפריה העות'מאנית, העריכה את יפן במידה רבה, ולקחה אותה כמודל לחיקוי. העובדה שמדינה אסיאתית כיפן ניצחה את רוסיה ב-1905, האויבת המסורתית של האימפריה העות'מאנית, הייתה מקור השראה, והיו שהציגו את ניצחונה כניצחון על ערכי המערב. הליברלים העריצו את יפן בשל העובדה שיפן הצליחה להתחבר לטכנולוגיה ולמדע המערבי מבלי לאבד את הזהות שלה, מה שנראה כהוכחה לכך שניתן להעביר את האימפריה מודרניזציה דומה.
מדיניות המודרניזציה שהוביל המשטר החדש משנת 1908 לאחר מהפכת הטורקים הצעירים תוכננה בצורה דומה להפליא לרסטורציית מייג'י. כמו כן היו קולות שקראו להובלת ברית של עמי המזרח שיילחמו יחדיו נגד מעצמות המערב, וייצרו "גל צהוב" שישטוף את יבשת אירופה. עבור הטורקים הצעירים, המונח "צהוב" (שהיה למעשה שם גנאי לעמי מזרח אסיה) היה מקור גאווה בשל "הזהב המזרחי" והעליונות של עמי המזרח על המערב. עוד הם חשבו כי תרבויות המזרח התיכון, תת-היבשת ההודית והמזרח הרחוק היו נעלות יותר מהמערב, וכי הייתה זו "תאונה" כי המערב הפך למתקדם יותר, והם היו נחושים לתקן מצב זה.
עם זאת, ברית בין שתי המדינות מעולם לא יצאה לפועל, בשל התעקשותה של יפן על היותה מעצמה דומה למעצמות המערב ודרישתה של האימפריה העות'מאנית לקבל מעמד שווה בעת משא ומתן. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה יפן חלק ממדינות ההסכמה ואילו האימפריה הייתה חלק ממעצמות המרכז.
הרפובליקה הטורקית

היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין הרפובליקה הטורקית כוננו ב-1924, ושנה לאחר מכן נפתחו שגרירויות.
בפברואר 1945 טורקיה הכריזה מלחמה על יפן, אם כי ההכרזה הייתה סמלית לחלוטין.
בשנת 1985, מעט יותר מ-100 שנה לאחר הצלת מלחי הארטוגול מול חופי יפן, טורקיה שלחה מטוס לחלץ את 215 אזרחי יפן שהתגוררו באותה עת בטהראן, זאת בשעה שהתנהלה מלחמת איראן–עיראק. ממשלת טורקיה פרסמה אז הודעה: "לא שכחנו את הצלת מלחי הארטוגול. אם כן, לאחר ששמענו שיש אזרחים איראנים שזקוקים לעזרה, הלכנו להציל אותם".
בשנות ה-30 ניהלה יפן מגעים עם גולי הטורקים הצעירים במטרה להקים מדינת בובות במרכז אסיה שבה ימלוך נסיך עות'מאני לשעבר. היפנים הזמינו את עבדולכרים, נסיך עות'מאני, וכמה מגולי הטורקים הצעירים במטרה לסייע להם בהקמת מדינת בובות בשינג'יאנג, כשהנסיך העות'מאני יהיה בה הסולטאן. כל הגולים היו יריביו של מנהיג טורקיה באותה עת, מוסטפא כמאל אטאטורק, וחלקם אחזו בדעות פאן-טורקיות.
ממשלת טורקיה הגיבה לרעיון בתקיפות, ושגרירות טורקיה ביפן גינתה את התוכנית והציגה אותה כ"מנצ'וקוו מוסלמית". אטאטורק לא היה מעוניין בקידום הפאן-טורקיות ובוודאי לא בהקמת מונרכיה עות'מאנית חדשה, רעיונות שעשויים לערער את מעמדה של הרפובליקה הצעירה.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמו שכירים טורקים כחלק מצבא סין נגד הכוחות היפנים. במהלך מלחמת סין-יפן. לאחר תקרית גשר מרקו פולו נשלחה חטיבת פרשים למקום, אשר רובה הורכב משכירי חרב טורקים.
במרץ 1945, כשהיה ברור שמדינות הציר יפסידו, טורקיה הכריזה מלחמה עליהן, אם כי לא הייתה השתתפות מעשית של חיילים טורקים בשדה הקרב.
יחסים פוליטיים

טורקיה ויפן חברות ב-OECD, וכן בארגון הסחר העולמי. כמו כן טורקיה חברה במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ארגונים בהם יפן היא מדינה משקיפה.
נכון ל-2015, ישנם 4,723 תושבים טורקים שחיים ביפן, בהשוואה ל-2,208 תושבים יפנים שחיים בטורקיה.
על פי סקר שנערך בטורקיה על ידי משרד החוץ היפני בשנת 2012, 83.2% מהנשאלים החזיקו בדעות לפיהן היחסים בין שתי המדינות הם "ידידותיים" או "כמעט ידידותיים".
הכורדים

ממשלת יפן לא העניקה מעמד פליט לאף אחד מהכורדים שנמלטו מטורקיה בשל רדיפות ושהגיעו למצב של חסרי כל, ללא השכלה וללא מעמד חוקי, וכן לא העניקה להם הגנה.
יחסי סלובניה–צ'ילה

| יחסי סלובניה–צ'ילה |
| --- | --- |
סלובניה: צ'ילה


סלובניה: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
20,273: 756,102
אוכלוסייה
2,118,287: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
68,217: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,204: 16,956
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי סלובניה–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין הרפובליקה של סלובניה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה

צ'ילה הכירה בעצמאות סלובניה ב-16 בינואר 1992, ועד מהרה כוננה עמה יחסים דיפלומטיים.
נציגויות דיפלומטיות

צ'ילה מיוצגת בסלובניה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בליובליאנה.
סלובניה מיוצגת בצ'ילה באמצעות שגרירותה בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
כרמי כץ-בק

כרמי כץ- בק (נולדה בנהריה ב-11 באוגוסט 1952) היא סופרת ילדים ישראלית.
בילדותה פורסמו שיריה בעיתון הילדים "הארץ שלנו", ומגיל 14, במשך 4 שנים, הייתה כתבת נוער ב"מעריב לנוער". בחלוף השנים כתבה גם למדורה של בינה אופק ב"ידיעות אחרונות לילדים", לעיתון "פילון" ולמחליפו "קיפוד".
כרמי, בעלת תואר שני בחינוך, לימדה במשך 25 שנה את תלמידי כיתות א'-ב' בבית הספר "חרמון" בו למדה בילדותה. מתלמידיה שאבה רעיונות לסיפוריה, וכאשר פרשה מההוראה והפכה לסבתא, החלה להוציא לאור את ספריה:
חתיכות בגרון - הוצאת ירון גולן, ספר למבוגרים
דיסה לאפרוח - הוצאת ציבלין
גיל הפיל נוסע לגליל - הוצאת כתר
מי ימצא את הקול של מימי? - הוצאת ענבים
הדרך של אלה - הוצאת ראובני ספרים
דינו הדחפור של סבא מנחם - הוצאת ספרית פועלים
כביש 258

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  22.4 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  הנגב 
 נקודת התחלה:  צומת צפית
 נקודת סיום:  צומת חתרורים
 קואורדינטות:  31°08′06″N 35°13′07″E﻿ / ﻿31.135000965543°N 35.218477455175°E﻿ / 31.135000965543; 35.218477455175
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) כביש 258(למפת צפון הנגב רגילה) כביש 258(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 258(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 258  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 258 הוא כביש אורך אזורי במזרח הנגב המקשר בין כביש 25 בדרום ובין כביש 31 בצפון. אורכו של הכביש הוא 22.4 ק"מ. הכביש משרת בעיקר נהגים הבאים מאזור דימונה לכיוון ערד או להפך, נהגים הנוסעים מערד לאילת וכן את עובדי מפעלי מישור רותם הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש.
תוואי בכביש

הכביש מתחיל בצומת צפית שעל כביש 25 (דימונה – סדום), מערבית למעלה תמר. בחלקו הדרומי, הכביש חוצה את מישור רותם תוך שהוא עובר ליד מפעלי מישור רותם, פוספטים ערד וכימיקלים ערד. צפונה משם הכביש עובר יותר במרחבים גליליים, והוא מסתיים בצומת חתרורים שבמעלה זוהר (כביש 31 – ערד – ים המלח), מזרחית לערד.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 258 מדרום לצפון
| 0 | צומת צפית | מישור רותם |   כביש 25 |  |
| 1 | צומת ללא שם | מישור רותם | כניסה למפעלי מישור רותם |  |
| 1.5 | צומת ללא שם | מישור רותם | כניסה למפעלי פוספטים ערד וכימיקלים ערד |  |
| 3 | צומת ללא שם | מישור רותם | כניסה למפעלי פוספטים ערד |  |
| 22.4 | צומת חתרורים | מצד חתרורים |   כביש 31 |  |
ראו גם

כבישי ישראל
כרטיס טלוויזיה

כרטיס טלוויזיה בחיבור PCI
כרטיס טלוויזיה משמש לצפייה או הקלטה של תוכניות טלוויזיה במחשב. הכרטיס ממיר את גלי הרדיו למידע ספרתי אשר יכול לשמש קלט לתוכנות מחשב.
כרטיסי טלוויזיה מתחברים בדרך כלל לחריצי ה-PCI במחשב או כהתקני USB חיצוניים. קיימים גם כרטיסי טלוויזיה המשולבים בכרטיסי מסך.
בעבר, חלק מהכרטיסים הגרפיים תוכננו כך שישמשו גם ככרטיסי טלוויזיה ולכידת וידאו. דגמי Personal Cinema של אנוידיה (שיצאו עד 2005 כחלק מסדרות FX ו-6 של GeForce) ו-All-in-Wonder של ATi (שיצאו בין 1996 ל-2008 כחלק מסדרת Radeon) היו הבולטים שבהם.
יצרנים

Hauppauge
Gigabyte
ASUS
Leadtek
MSI
ATI Technologies
AVerMedia
EXCEL
eVGA
Pinnacle System
ראו גם

מונחים בחומרה
כנעאן מקייה

כנעאן מקייה (בערבית: كنعان مكية, נולד ב-1949 בבגדאד) הוא אינטלקטואל עיראקי ופרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס. הוא אדריכל בהכשרתו.
ביוגרפיה

נולד ב-1949 בבגדאד למשפחה שיעית ולמד בתיכון בעיר שהופעל על ידי ישועים מארצות הברית. הוא הצטיין במתמטיקה ובאנגלית, ובשנת 1967 התקבל ללימודי ארכיטקטורה בMIT ועזב את עיראק לצורך הלימודים. ב-MIT הוא החל להתעניין בפוליטיקה, ושם הוא פגש את עמנואל פרג'ון, דוקטורנט למתמטיקה שהיה פעיל שמאל מרקסיסטי והושפע רבות מהרעיונות הפוליטיים שלו. בסיום לימודיו הוא הצטרף לחברת "מקייה ושותפים" ותכנן פרויקטים במזרח התיכון. בשנת 1974 למד בבית הספר לכלכלה של לונדון והשלים שם תואר שני בתכנון אורבני.
ב-1981 עזב את משרתו והחל לכתוב ספר אודות עיראק, "רפובליקת של פחד: הפוליטיקה של עיראק המודרנית", שתיאר את משטר של סאדם חוסיין ומפלגת הבעת' בעיראק, שפורסם ב-1989, ונהיה לרב-מכר. את הספר פרסם תחת השם הבדוי סמיר אל-ח'ליל, מחשש שסאדם יפגע בבני משפחתו שעדיין בעיראק.
בשנת 1991 בעקבות המרידות הכורדיות בעיראק, מקייה ביקר בצפון בעיראק. בשנת 1992 יצא ספרו "שדות ההרג של סדאם", שבו תיאר את הטיהור האתני שסדאם ניסה לעשות לכורדים במדינה. לאחר הפלתו של סדאם על ידי האמריקאים בשנת 2003 מקייה החל לפעול למען הנצחת קורבנות משטר חוסיין. ביוני 2003 הוא הקים את "קרן הזיכרון העיראקי" (Iraq Memory Foundation).
הוא משמש כפרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס ועמית במרכז ללימודי מזרח-תיכון באוניברסיטת הרווארד.
מקייה כתב בעבור הניו יורק טיימס, The New York Review of Books, והלונדון טיימס.
בשנת 2003 הוענק לו דוקטור כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2007 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
מספריו

Republic of fear: the politics of modern Iraq, University of California Press, 1989
Republic of fear: the inside story of Saddam's Iraq, Pantheon Books, 1990
The monument: art, vulgarity, and responsibility in Iraq, University of California Press, 1991
Cruelty and silence: war, tyranny, uprising and the Arab world, Cape, 1993
The rock: a tale of seventh century Jerusalem, Constable, 2002
כביש 317

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  21 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת שמעה
 נקודת סיום:  כביש 356
 קואורדינטות:  31°22′58″N 35°06′31″E﻿ / ﻿31.382665052604°N 35.108567672163°E﻿ / 31.382665052604; 35.108567672163
 he
 
כביש 317 הוא כביש רוחב אזורי בדרום הר חברון, ואורכו כ-21 ק"מ. הכביש מתחיל בצומת שמעה עם כביש 60 וחולף על פני אזור התעשייה מיתרים וארבעת היישובים הישראליים עשהאל, סוסיא, מעון וכרמל, שם הכביש מסתיים במפגשו עם כביש 356.
בצמוד לכביש הקים צה"ל מעקה בטון בגובה 82 סנטימטר ובאורך 41 קילומטר. לטענת הצבא המעקה נועד למנוע פיגועי ירי ולהגן על ההתנחלויות הסמוכות. בהוראת בג"ץ פורק המעקה בשנת 2007.
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | מיקום | דרכים מצטלבות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 317 ממערב למזרח
| 0 | צומת מיתרים |  |   כביש 60 |  |
| 0.4 | צומת ללא שם | אזור התעשייה מיתרים | כניסה לאזור תעשייה מיתרים |  |
| 4 | צומת עשהאל | עשהאל | כניסה לעשהאל |  |
| 6.1 | צומת שני | ליבנה |   כביש 3178 |  |
| 11.2 | צומת בית יתיר | סוסיא |   כביש 316 |  |
| 12.4 | צומת סוסיה | סוסיא | כניסה לסוסיה |  |
| 16.8 | צומת ללא שם | א-תוואני | כניסה לא-תוואני |  |
| 18.2 | צומת מעון | מעון | כניסה למעון |  |
| 20.8 | צומת כרמל | כרמל | כניסה לכרמל |  |
| 21.2 | צומת כרמל צפון | כרמל |   כביש 356,   כביש 3269 |  |
ראו גם

הר חברון
מועצה אזורית הר חברון
יהודה ושומרון
כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  יובל יועז, בג"ץ: צה"ל יפרק מעקה שפגע ברועים פלשתינאים, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2006
↑  חן שליטא, ‏לא סופרים את הבג"ץ, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2010
| כבישי יהודה |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 •   כביש 3698 • כביש 3705 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 35 (כביש חוצה יהודה) • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 3255 • כביש 3265 • כביש 3269 • כביש 3517 |  |
יחסי סלובניה–פורטוגל

| יחסי סלובניה–פורטוגל |
| --- | --- |
סלובניה: פורטוגל


סלובניה: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
20,273: 92,090
אוכלוסייה
2,118,287: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
68,217: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,204: 27,546
משטר
רפובליקה

יחסי סלובניה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין סלובניה לפורטוגל.
היסטוריה

פורטוגל הכירה בעצמאותה של סלובניה ב-15 בינואר 1992, וב-3 בפברואר 1992 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים. במהלך ההתקרבות של סלובניה לאיחוד האירופי, התקרבו גם היחסים בין פורטוגל לסלובניה. שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות והמדע ב-6 באפריל 1998 בליסבון, ואחריו הסכם שיתוף פעולה ביטחוני בליובליאנה ב-16 בספטמבר 1998. ב-20 במאי 1999 בוורשה הם חתמו על הסכם הובלה בכבישים על הובלת אנשים וסחורות. ב-4 במאי 2000 נכנס לתוקף הסכם קידום השקעות הדדי והגנת השקעות. ב-6 ביוני 2001 חתמו בליובליאנה על הסכם לשיתוף פעולה במדע וטכנולוגיה, ושוב בליובליאנה ב-5 במרץ 2003 על הסכם דו-צדדי למניעת העלמות מס וכפל מס שנכנס לתוקף ב-13 באוגוסט 2004. ב-2004 הצטרפה סלובניה לאיחוד האירופי, שפורטוגל חברה בו מאז 1986, והפכה לחברה בנאט"ו, שפורטוגל הייתה שותפה להקמתה ב-1949.
בשנת 2005, פורטוגל פתחה שגרירות משלה בליובליאנה, ובאותה שנה גם סלובניה פתחה נציגות משלה בליסבון. במהלך צעדי הצנע המתאימים כתוצאה ממשבר האירו מ-2010, פורטוגל וסלובניה סגרו שוב את השגרירויות ההדדיות שלהן ב-2012. היחסים בין המדינות נשארו טובים.
יחסים כלכליים

היקף הסחר הדו-צדדי ב-2016 הסתכם ב-96.8 מיליון אירו, עם עודף סחר של 18.4 מיליון אירו לטובת סלובניה. בשנת 2016, 346 חברות פורטוגזיות עסקו במסחר עם סלובניה. באותה שנה ייבאה סלובניה סחורות ושירותים בשווי 39.2 מיליון אירו מפורטוגל. חלק הסחורות היה 29.8 מיליון אירו, מתוכם 21.8% פלסטיק וגומי, 14.3% נעליים, 13.7% מכונות והתקנים, 11.6% חומרי טקסטיל, 7.3% מוצרים כימיים-פרמצבטיים ו-6.5% נייר ותאית. באותה תקופה, פורטוגל ייבאה סחורות ושירותים מסלובניה בשווי 57.6 מיליון אירו, מתוכם 28.1% כלי רכב וחלקי רכב, 28.1% מוצרים כימיים-פרמצבטיים, 14.3% מכונות וציוד, 6.6% עורות ועור, 6.0% מוצרי מתכת ו-5.0% פלסטיק וגומי.
נציגויות דיפלומטיות

סלובניה מחזיקה בפורטוגל קונסוליות כבוד בפונשל ופורטו.
פורטוגל מיוצגת בסלובניה באמצעות שגרירותה בווינה.
כרמי ברינג'ר

כרמי ברינג'ר (באנגלית: Beringer Vineyards), הוא יקב גדול השוכן בסנט הלנה, קליפורניה.
כרמי ברינג'ר נוסד ב-1875 והוא "היקב הפעיל הוותיק ביותר בעמק הנאפה". זהו היקב הראשון שהציע סיורים לציבור ב-1934, בעקבות ביטולה של תקופת היובש. ב-1939, הזמינו ברינג'ר את הבאים לתערוכה הבינלאומית של שער הזהב לבקר ביקב והשתמשו במפות מודפסות לקידום מכירות שעליהן הודפס המשפט "כל הדרכים מובילות לברינג'ר". היקב גם הזמין לביקור כוכבים הוליוודיים בכללם קלארק גייבל, צ'ארלס לוטון וקרול לומברד. מבצעי קידום מכירות ראשוניים אלה נחשבים ללידתה של תיירות היין שעליה מתבססת כיום חלק ניכר מכלכלתה של עמק הנאפה.
השם ברינג'ר והיקב עצמו נמכרו בידי משפחת ברינג'ר לחברת נסטלה ב-1971, והם מכרו את היקב ב-1996. הוא היה בבעלות קבוצת פוסטרס' בשנים 2000–2011. נכון ל-2011, היקב הוא בבעלות Treasury Wine Estates.
כרטיס טיסה

כרטיס טיסה בחברת תאי איירווייז אינטרנשיונל
כרטיס טיסה הוא מסמך המופק על ידי חברת תעופה או סוכן נסיעות ואשר מעיד כי אדם רכש מקום בטיסה מסוימת. כרטיס זה מאפשר לנוסע לקבל כרטיס עלייה למטוס בשדה התעופה בעת הרישום לטיסה. הכרטיס כולל את פרטי הטיסה לרבות: שם חברת התעופה, מחלקת הטיסה, עלות הטיסה, יעד, תאריכי הטיסה ועוד, בהתאם להוראות אמנת ורשה. כרטיס הטיסה מציין האם לנוסע יש מקום שמור על הטיסה או שמא מדובר ברכישת כרטיס Stand By, כלומר על בסיס מקום פנוי.
כרטיס טיסה מנייר

עד תחילת המאה העשרים ואחת הנפיקו חברות תעופה כרטיסי טיסה עשויים מנייר שאותם התבקשו הנוסעים להציג בעת רישומם לטיסה בשדה התעופה. כרטיסי הנייר כללו שובר טיסה נפרד עבור כל חלק של הטיסה: הטיסה ליעד, טיסות המשך וטיסת החזרה לארץ המוצא במידה ומדובר בכרטיס הלוך-חזור. הואיל ולכל חלק של הטיסה היה שובר נפרד, הנוסע נשא עמו מעין "חוברת שוברי טיסה" שבה גם הופיעה הקבלה על התשלום עבור הטיסה. בכל חלק של הטיסה היה נלקח מהנוסע השובר הרלוונטי בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה.
כרטיס טיסה אלקטרוני

מאז תחילת המאה העשרים ואחת החלו חברות התעופה להנפיק כרטיס טיסה אלקטרוני אשר ייתר את הצורך של הנוסע בנשיאת "חוברת שוברי הטיסה". עם רכישת מקום על טיסה מסוימת פרטי הנוסע והטיסה נקלטים מיידית במחשבי חברת התעופה והנוסע מקבל אישור מיידי על הרכישה באמצעות הודעת אימייל במידה והכרטיס הוזמן דרך האינטרנט או באמצעות קבלת דף אישור מסוכן הנסיעות אשר הזמין עבורו את הטיסה. כאשר מבצע הנוסע את הרישום לטיסה באמצעות האינטרנט או בעת הגיעו לשדה התעופה, הוא אינו נדרש להציג מסמכים כלשהם שכן פרטיו כבר נמצאים ברישומי חברת התעופה. החל מה- 1 ביוני 2008 מחייב IATA (ארגון התעופה הבינלאומי) את כל חברות התעופה החברות בו להנפיק כרטיסי טיסה אלקטרוניים עבור נוסעיהן. עד אז היו גובות חברות תעופה רבות תשלום נוסף מנוסעים אשר התעקשו על הנפקת כרטיס טיסה מנייר ואולם כיום כמעט ואין שימוש בכרטיסים מסוג זה.
כרטיס חיוב

כַּרְטִיס חִיּוּב הוא סוג של אמצעי תשלום, המשמש חלופה למזומנים ולהמחאות. בעת תשלום באמצעות כרטיס חיוב, מציג המשלם את הכרטיס או מוסר את פרטיו. העסק מקבל התשלום מבצע תהליך סליקה (באמצעות שירות של חברת סליקה חיצונית לרוב) ובסופו מחויב הלקוח והעסק מקבל את התשלום המגיע לו.
לעיתים ניתן לעשות בכרטיסי חיוב שימוש גם למשיכת כספים באמצעות מכשירי בנקאות אוטומטיים ("כספומטים").
סוגי כרטיסי חיוב

ישנם מספר סוגים של כרטיסי חיוב. המשותף להם הוא צורתם החיצונית והאופן שבו נעשה בהם שימוש, והשונה ביניהם הוא דרך חיוב הלקוח. סוגי כרטיסי החיוב העיקריים הם:
כרטיס אשראי (credit): הסוג הנפוץ בישראל של כרטיס חיוב. בתשלום באמצעותו, חיוב הלקוח יכול להתבצע באופן דחוי ביחס לזמן התשלום לספק. דחייה זו בתשלום היא למעשה סוג של הלוואה ללקוח. חיוב הלקוח עשוי להתבצע במועד קבוע אחת לחודש, אך ישנה אפשרות לדחות את התשלום יותר, במסגרת הסכמי תשלומים או באמצעות קביעת תקרה לחיוב חודשי. תחת קטגוריה זו נמצאים כרטיסים מסוגים שונים, כמו כרטיס חיוב דחוי (כרטיס האשראי הנפוץ בישראל, המחויב ישירות מחשבון עו"ש עבור התשלומים שנצברו בו לתשלום במועד חיוב חודשי קבוע או מידי), כרטיס אשראי "מתגלגל" (בו מעבר לאפשרויות הקיימות לפריסה ודחייה של תשלומים בכרטיס חיוב דחוי "רגיל", ניתן לגלגל באופן מובנה כמעט את כל סכום החיוב החודשי בכרטיס לחודש הבא, בתוספת ריבית), כרטיס לבתי עסק מוגדרים (למשל, כרטיס מועדון המאפשר להשתמש בו רק ברשתות החברות במועדון. הדוגמה הבולטת ביותר היא כרטיס "LifeStyle", לפני שהפך ל-"LifeStyle PLUS").
כַּרְטִיס חִיּוּב מיידי או כרטיס בנק (debit): בכרטיס חיוב מיידי, חשבון הבנק של הלקוח מחויב בכל תשלום באופן מיידי, כאשר התשלום מועבר לספק. הכרטיס הנפוץ ביותר מסוג זה בארץ הוא כרטיס ישראכרט (או מסטרקארד) דיירקט של תשלובת ישראכרט. כרטיסים נוספים כאלה הם כרטיסי ויזה אלקטרון של כא"ל המונפקים בעיקר תחת המותג "מפתח כסף" של בנק דיסקונט.
כרטיס נטען או כרטיס תשלום (Prepaid) (על פי האקדמיה ללשון העברית: כַּרְטִיס מְשֻׁלָּם (מֵרֹאשׁ)): כרטיס שיש לטעון אותו מראש בסכום המרבי לחיוב. כל תשלום מופחת מיתרתו של הלקוח, וכאשר היתרה מתאפסת יש לטעון אותו מחדש במידה ומדובר בכרטיס לטעינה רב פעמית, או לרכוש כרטיס חדש במקרה ומדובר בכרטיס לטעינה חד פעמית. היות שבכרטיס כזה הלקוח משלם למעשה מראש, הוא מהווה סוג של הלוואה של הלקוח למסלקה (או הפקדה). בישראל מונפקים כרטיסים כאלה במותגים "Cash Card" (של לאומי קארד), "ישראכרט Web" ומועדון  חברתי נטען "רמי לוי" (של תשלובת ישראכרט)  ו"ויזה נטען" (של Cal) בדואר ישראל. צורה דומה של כרטיסים היא כרטיסי מתנה נטענים. כמו כן, קיימים כרטיסים נטענים המאפשרים משיכת מזומן מכספומט או מבית עסק, בגובה היתרה בכרטיס.
השימוש בכרטיסי חיוב בישראל מוסדר בחוק שירותי תשלום, התשע"ט–2019.
ראו גם

אישור (כרטיס חיוב)
לכידה (כרטיס חיוב)
כרטיסי אשראי בישראל
יחסי סלובניה–צ'כיה

| יחסי סלובניה–צ'כיה |
| --- | --- |
סלובניה: צ'כיה


סלובניה: צ'כיה
שטח (בקילומטר רבוע)
20,273: 78,867
אוכלוסייה
2,118,287: 10,703,802
תמ"ג (במיליוני דולרים)
68,217: 330,858
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,204: 30,910
משטר
רפובליקה

שגרירות סלובניה בפראג
יחסי סלובניה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין סלובניה לצ'כיה.