ליסיאס (עוצר)
הערות שוליים

↑  מזרע המלוכה - במקבים ב' י"א 1 מכונה ליסיאס 'שאר בשר'\'קרובו' - מילולית, קרבה משפחתית. ככל הנראה, מדובר בטעות של מחבר מקבים א' שהבין את המונח כפשוטו, כלומר שליסיאס היה 'מזרע המלוכה'. בשום מקום אחר אין עדות לקרבת דם של ליסיאס לבית סלאוקוס. תואר זה הוענק לאנשים שונים בתקופה הזו לא בזכות קשרי דם לבית המלוכה אלא כתואר כבוד רם ביותר בסולם תוארי הכבוד שהוענקו על ידי המלך לאנשי חצרו ולמקורביו. רפפורט מקבים א', 146; דניאל שוורץ, ספר מקבים ב': מבוא, תרגום ופירוש (ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2004), 219. להלן, שוורץ מקבים ב'. האפוטרופוס היה ממונה על גידולו וחינוכו של בן המלך, יורש העצר, שהיה אז כבן שבע שנים. בנוסף, היה עליו לנהל את ענייני המדינה ובמקרה זה בחלק שממערב לפרת. רפפורט מקבים א', 146. ראו גם: Bevan, Robert Edwyn, The house of Seleucus, vol. II  (London: Arnold, 1902), 178. להלן, The house of Seleucus.
↑  בשנת שבע וארבעים ומאה למניין בית סלאוקוס - שנה זו היא השנה שמסתיו 166 עד לסתיו 165 לפנה"ס. רפפורט מקבים א', 147.
↑  רפפורט מקבים א', 146-7.
↑  Hubert Cancik, Schneider Helmuth, Christine F. Salazar and David E. Orton. Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, s.v. Lysias, Vol.8 (2002. Leiden: Brill), 36-35. להלן, Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, Vol.8. מקבים א', פרק ג', ל"ב ואילך, פרק ד', כ"ו - ל"ה, יוספוס, קדמוניות 12.293-297. אוריאל רפפורט, ספר מקבים א': מבוא, תרגום ופירוש (ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2004), 145. להלן, רפפורט מקבים א'. אפיאנוס, המלחמות הסוריות 8.46.
↑  .רפפורט מקבים א', 146,148
↑  The House Of Seleucus, 178. רפפורט מקבים א', 148; מקבים א' ג', מ' - "ויסעו עם כל צבאם, ויבואו ויחנו ליד אמאוס, בארץ המישור."
↑  רפפורט מקבים א', 148-9. וראו גם יוספוס, קדמוניות 12.298-304
↑  מקבים א' ג', מ"ב: "וירא יהודה ואחיו כי רבו הרעות וכי הצבאות חונים בגבולותיהם, וידעו את דברי המלך, אשר ציווה לעשות בעם אובדן וכליה."
↑  מקבים א' ג', 43-44: "ויאמרו איש אל אחיו: נקים את הריסות עמנו ונילחם למען עמנו ומקדשנו. 44 ויאסף קהל להיות מוכנים למלחמה, להתפלל ולבקש חסד ורחמים." מקבים א' ג', מ"ז, נ': "ויצומו ביום ההוא וישימו שקים ואפר על ראשם ויקרעו את בגדיהם.". רפפורט מקבים א', 149-151.
↑  מקבים א' ג', נ"ה, נ"ז - רפפורט מקבים א', 151-152.
↑  רפפורט מקבים א', 155.מקבים א' ד', א'-ב': "וייקח גורגיאס חמשת אלפים איש ואלף פרשים נבחרים, ויסע המחנה לילה, [ב'] ליפול על מחנה היהודים ולהכותם פתאום, ובני החקרא היו לו מורי דרך." .
↑  מקבים א' ד', ג'-ה': "וישמע יהודה ויסע הוא והגיבורים להכות את צבא המלך אשר באמאוס, [ד'] בעוד החיילים פרושים מחוץ למחנה. [ה'] ויבוא גורגיאס אל מחנה יהודה לילה ולא מצא [בו] איש. ויבקש אותם בהרים, כי אמר: נסים הם מפנינו."
↑  מקבים א' ד', י"ג-ט"ז: "ויצאו מן המחנה למלחמה, ויתקעו אנשי יהודה [בחצוצרות] [י"ד] ויאסרו מלחמה ויכו את הגויים וינוסו אל המישור, [ט"ו] והאחרונים נפלו כולם בחרב. וירדפו אותם עד גזר ועד שדות אדום ואשדוד ויבנה, ויפלו מהם שלושת אלפים איש. [ט"ז] וישוב יהודה וחילו מלרדוף אחריהם."
↑  מקבים א' ד', 23-25. מקבים א' ד', י"ח - כ"ב; רפפורט מקבים א', 158.
↑  מקבים א' ד', כ"ו-כ"ז: "ואלה מן הנכרים אשר נמלטו באו ויגידו לליסיאס את כל הקורות [כ"ז] וכשומעו וירגז ויחר לו, כי לא כאשר חפץ אירע לישראל, ולא כאשר ציווה עליו המלך קרה."
↑  Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, Vol.8, 36;  רפפורט מקבים א', 158.מקבים א' ד', כ"ח-כ"ט: "אחרי שנה אסף [ליסיאס] שישים אלף חיילים נבחרים וחמשת אלפים פרשים, להילחם בהם [ביהודים]. [כ"ט] ויבואו אל אדום ויחנו בבית צור, ויפגוש אותם יהודה בעשרת אלפים אנשים."; מקבים א' ד', ל"ד-ל"ה: "ויתגרו ויפלו ממחנה ליסיאס כחמשת אלפים איש ויפלו לפניהם; [35] וכראות ליסיאס את המכה אשר הייתה בחילו ואת האומץ אשר היה ליהודה, וכי נכונים הם לחיות או למות בגבורה, ויעל לאנטיוכיה ויגייס שכירים, למען בהיות לו [צבא] רב יבוא אל יהודה שנית."
↑  רפפורט מקבים א', 159. במקבים ב', פרק י"א, י"ב מסופר שליסיאס נחל מפלה מוחצת, צבאו נס מנוסת חרפה והוא החליט לפתוח במשא ומתן עם המורדים: מקבים ב' י"א, י"א-י"ד: "כאריות השליכו את עצמם נגד האויבים והפילו אלף ורבבה מהם ועוד אלף ושש מאות פרשים; את כל [האחרים] אילצו לברוח. [י"ב] רובם הצילו את עצמם פצועים וערומים ואילו ליסיאס הציל את עצמו בבריחה מבישה. [י"ג] מכיוון שהוא [ליסיאס] לא היה חסר בינה, הוא שקל בדעתו את התבוסה שהוסבה לו והבין שאי אפשר לנצח את העברים מכיוון שהאל החזק פועל כבעל בריתם. לכן הוא שלח להם [מסר] [י"ד] ושידלם להשלים לפי כל התנאים הצודקים, [והבטיח] שלפיכך גם ישדל את המלך להיות להם לרֵעַ שאי אפשר בלעדיו."" שוורץ מקבים ב', 222. רפפורט מקבים א', 159. ראו סיום המצור והסדרו של ליסיאס עם היהודים
↑  מקבים א' ו', י"ז: "וידע ליסיאס כי מת המלך, וימנה למלוך תחתיו את אנטיוכוס בנו, אשר גידל מנעוריו, ויקרא שמו אוופאטור." רפפורט מקבים א', 191, 194.
↑  רפפורט, מקבים א', 193-194;מקבים א' ו', י"ח-כ"ז; מקבים א' ו', כ"ח-ל"א: "וירגז המלך כאשר שמע ויאסוף את כל רעיו, ראשי חילו, ואת שרי הרכב. [כ"ט] וגם מן הממלכות האחרות ומאיי הים באו אליו חילות שכירים, [ל'] ויהי מספר צבאותיו מאה אלף רגלי ועשרים אלף פרשים, ופילים שניים ושלושים יודעי מלחמה. [ל"א] ויסעו דרך אדום ויחנו על בית-צור, וילחמו ימים רבים, ויעשו מכונות, ויצאו [הנצורים] וישרפו אותן באש וילחמו בגבורה."  מקבים ב', י"ג; בגרסתו של יוספוס, היה זה אנטיוכוס הילד שרגז ולא ליסיאס: קדמוניות 12.362-365; קדמוניות 12.379-381.
↑  רפפורט מקבים א', 195; מקבים א' ו', ל"ב-ל"ג: "ויעל יהודה מעל החקרא ויחנה בבית-זכריה, מנגד למחנה המלך. [ל"ג] וישכם המלך בבוקר ויעלה את מחנהו בעוזו בדרך בית-זכריה, ויערכו הצבאות למלחמה ויתקעו בחצוצרות."
↑  רפפורט מקבים א', 198; מקבים א' ו', מ'-מ"ב; כ"ה-כ"ז.
↑  מקבים א' ו', מ"ג-מ"ו; רפפורט מקבים א', 198.
↑  מקבים א' ו', מ"ז-מ"ח: "ויראו את כוח הממלכה ואת עברת הצבאות ויטו מהם. [48] ואנשים ממחנה המלך עלו לקראתם לירושלים, ויחנה המלך ביהודה ובהר ציון." רפפורט מקבים א', 199; יוספוס, קדמוניות 12.367-378
↑  מקבים א' ו', מ"ט-נ"ב; מקבים א' ו', נ"ד: "ויוותרו במקדש מעט אנשים, כי גבר עליהם הרעב, ויפוצו איש איש אל מקומו."
↑  רפפורט, מקבים א', 201. בגרסתו של יוספוס, פיליפוס מונה על ידי אנטיוכוס האב כעוצר לאנטיוכוס החמישי אך היה זה ליסיאס אשר מונה לשמור על אנטיוכוס הבן עד שובו של האב מפרס וכן זה אשר הכריז על מות האב ומינה את הבן למלך. ראו קדמוניות 12.360-362; קדמוניות 12.293-297
↑  The House Of Seleucus, 180. רפפורט מקבים א', 146.
↑  ראו גם מצוות קידוש זרעו של אהרן, חלל (כהונה) - מצב בו פוקעת קדושת הכהונה מכהן.
↑  Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, Vol.8, 36;קדמוניות 12.379-381
1 2  שוורץ, מקבים ב', 225-227.
↑  רפפורט מקבים א', 146.
↑  שנת 148 לפי המניין הסלווקי היא 165/164 לפנה"ס. שוורץ מקבים ב', 224-225.
↑  אפיאנוס, המלחמות הסוריות 8.46.
↑  Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, Vol.8, 36; פוליביוס, 31.19
↑  The House Of Seleucus, 180, 193-94. מקבים א' ז', א'-ד': "ובשנת אחת וחמישים ומאה יצא דמטריוס בן סלאוקוס מרומא ועלה עם מעט אנשים אל עיר לחוף הים וימלוך שם. [ב'] ויהי כנסעו אל בית מלכות אבותיו ויתפסו הצבאות את אנטיוכוס ואת ליסיאס להביאם לפניו. [ג'] ויודע לו הדבר ויאמר: אל נא תראו לי את פניהם. [ד'] ויהרגו אותם הצבאות, וישב דמטריוס על כס מלכותו." שנת 151 היא שנת 161 לפנה"ס. רפפורט מקבים א', 205-206.
מקבים ב' י"ד, א'-ב': "בשנה השלישית הגיע לאוזני אנשי יהודה שדמטריוס בן סלאוקוס הפליג ובא דרך נמל טריפוליס עם המון חזק וצי [ב'] והשתלט על המדינה, לאחר שחיסל את אנטיוכוס ואת ליסיאס, האפוטרופוס שלו." שוורץ מקבים ב', 258-259.
 Brill's New Pauly: encyclopaedia of the ancient world Antiquity, Vol.8, 36;קדמוניות 389-392; שוורץ מקבים ב', 258; אפיאנוס, המלחמות הסוריות, 8.47; פוליביוס 32.4, 
פוליביוס 31.11-12 - בגרסה זו, דמטריוס פנה לסנאט יותר מפעם אחת בבקשה למלוך במקום אנטיוכוס החמישי, אך לא הצליח בכך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1031501614  VIAF: 296649664   WorldCat (עם VIAF): 296649664