stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגרונומיה
היסטוריה

לאגרונומיה היסטוריה ארוכה ועשירה שניתן לייחס אותה לראשית החקלאות. כמה מהתיעודים המוקדמים ביותר של שיטות אגרונומיות נמצאים בתרבויות קדומות כמו מצרים, מסופוטמיה, סין והודו. תרבויות אלו פיתחו טכניקות שונות לניהול פוריות הקרקע, השקיה ומחזור יבול. במאות ה-18 וה-19, התקדמות מדעית הובילה לפיתוח האגרונומיה המודרנית. דמויות מפתח כמו יוסטוס פון ליביג, כימאי גרמני, וסר ג'ון לאוס (John Bennet Lawes), יזם אנגלי, תרמו להבנה של תזונת צמחים וכימיה של הקרקע. עבודתם הניחה את הבסיס לפיתוח דשנים ושיטות חקלאיות מודרניות. במאה ה-20, האגרונומיה המשיכה להתפתח עם התפתחותן של טכנולוגיות ופרקטיקות חדשות. המהפכה הירוקה, שהחלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, הובילה לפיתוחם של זני יבולים בעלי תשואה גבוהה, דשנים מודרניים ושיטות חקלאיות משופרות. מהפכה זו הובילה לעלייה משמעותית בייצור המזון העולמי ועזרה להקל על הרעב והעוני במקומות רבים בעולם.
משמעות והשפעה

אגרונומיה ממלאת תפקיד קריטי בטיפול בכמה מהאתגרים הגלובליים הדוחקים ביותר, בהם ביטחון תזונתי, שינויי אקלים והידרדרות סביבתית. עם השנים אוכלוסיית העולם תגדל, מה שיחייב את המגזר החקלאי לייצר כמות גדולה של מזון עם מינימום משאבים. אגרונומיה תורמת לביטחון תזונתי על ידי פיתוח וקידום שיטות חקלאיות בנות קיימא שיכולות להגדיל את תפוקת היבול ואיכותו תוך צמצום השימוש במשאבי הטבע וההשפעה על הסביבה. אגרונומיה גם חיונית בטיפול בשינויי האקלים. אגרונומים פועלים לפיתוח שיטות חקלאות חכמות באקלים שיכולות גם להפחית את פליטת גזי חממה וגם לשפר את העמידות של מערכות חקלאיות לשינויי אקלים. יתר על כן, אגרונומיה ממלאת תפקיד חיוני בניהול ושימור משאבי הטבע. החקלאות המודרנית הובילה לאתגרים סביבתיים משמעותיים, כולל הרס קרקע, זיהום מים ואובדן מגוון ביולוגי. אגרונומים פועלים לפיתוח אסטרטגיות ופרקטיקות שיכולות להגן ולשקם את בריאות הקרקע, לשמר את משאבי המים ולשמור על המגוון הביולוגי בסביבה החקלאית.
השבחת גזע

אגרונומיה עוסקת בין היתר בהשבחת גזע (הנקרא גם "ברירה מלאכותית") של צמחים שונים על מנת להפיק את היבולים הטובים ביותר בתנאים הפשוטים ביותר. פעולה זו מעלה הן את תנובת השדה והן את הערך התזונתי של הגידול, בנוסף ליכולת ליצור זנים חדשים המכונים "בני כלאיים". השיפור מתבצע בדרך כלל על ידי הצלבה בסיסית בין זוג הורים ובחירת הצאצאים הרצויים, או באמצעות הנדסה גנטית ותרבית רקמות.
ראו גם

חקלאות
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לחקלאות, בית עלים
E. G. Heyne, Wheat and Wheat Improvement, 1987
הערות שוליים

1 2  אביב חדש, הערך "אגרונומיה", אנציקלופדיה אביב בע"מ, עמ' 40‏, באתר "כותר"
1 2  What is Agronomy?, Agronomy, ‏2023-03-13
↑  About Agronomy | American Society of Agronomy, American Society Of Agronomy
1 2  Times Agriculture, What is Agronomy | History, Principles, Importance | Complete Overview, Times Agriculture, ‏2023-06-11
↑  מי הוא אגרונום ובאילו תחומים הוא עוסק?, באתר eureka.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544112405171  BNE: XX4576251  BnF: cb125471750 (data)  GND: 4421347-5  LCCN: sh91006254  NARA: 10640435  NDL: 00568596  NKC: ph118304
מניסה

| --- | --- |

מראה כללי של העיר
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  הים האגאי
 נפה:  מניסה
 ראש העיר:  ג'נגיז ארגין (מפלגת התנועה הלאומית)
 שטח:  13,096 קמ"ר
 גובה:  71 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,475,716 (2023)
  ‑ צפיפות:  112.7 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  38°37′50″N 27°25′20″E﻿ / ﻿38.63056°N 27.42222°E﻿ / 38.63056; 27.42222
 אזור זמן:  UTC +3
 אתר העיר (בטורקית)
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמניסה(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורמניסה(למפת הים האגאי (מחוז) רגילה) איזמיר דניזלי בודרום פטהייה סומה קיטהיה הים התיכון מרכז אנטוליה י. מרמרה יוון הים האגאי הים התיכוןמניסה(למפת הים האגאי (מחוז) מוגדלת) איזמיר דניזלי בודרום פטהייה סומה קיטהיה הים התיכון מרכז אנטוליה י. מרמרה יוון הים האגאי הים התיכוןמניסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מניסה (בטורקית: Manisa; ביוונית: Μανίσα) היא עיר במערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים האגאי. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה כ-1.476 מיליון בני אדם. מניסה המודרנית מהווה מרכז משגשג של תעשייה ושירותים, ושואבת יתרון מובהק מעובדת קרבתה לעיר הנמל הבינלאומית איזמיר והמרכז המטרופוליני שלה.
היסטוריה

לעיר עבר היסטורי ואף פרה-היסטורי עשיר, ואתרים היסטוריים בסביבתה מושכים תיירים רבים. בעברה נקראה Magnesia ובשמה המלא Magnesia ad Sipylum על שם הר סיפילוס שבצלו יושבת העיר. בעיר אף נמצאו קברים מן תחילת האלף ה-3 לפנה"ס. אחת מהישויות המדיניות המוקדמות שהתקיימו בסביבת העיר היא ארזווה. בתקופת האימפריה הרומית העיר הייתה בעלות חשיבות רבה. בשנת 1076 העיר נכבשה מהאימפריה הביזנטית לידי השושלת הסלג'וקית בקרב מנזיקרט. העיר המשיכה להיות מרכז אזורי, גם בימי האימפריה של ניקאה. במהלך המאה ה-13 העיר הייתה נתונה להתקפות רבות מצד שבטים טורקיים, דבר שגרם להרס רחב ולבריחת תושבים רבים. בשנת 1410 נהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1866 נחנך בעיר קו רכבת. בשנת 1919 העיר נכבשה על ידי צבא יוון כחלק ממלחמת יוון–טורקיה. המלחמה גרמה לנזק רב לעיר.
בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית חשובה ובראשית המאה ה-20 היה רוב ככל המסחר בעיר בידי יהודים. רבני הקהילה היו אישים נודעים כמו: רבי אהרן לפפה מחבר "בני אהרן", רבי בנימין מלמד, רבי נסים זרחיה אזולאי מחבר "סוכת דוד", רבי רפאל אברהם מצליח מחבר "מאמר המלך", רבי משה חיים מצליח ואחרים. במגפה שהתפרצה בעיר בשנת ה'תקצ"ז (1837) נמנו 200 מבני הקהילה היהודית בכלל הנספים. בשנים 1883 ו-1893 היו בעיר עלילות דם.
האטרקציות התיירותיות העיקריות:
שלושת המסגדים - מסגד הסולטן של המאה ה -16, המסגד הגדול (משנת 1366) ומסגד מורדיה (משנת 1586) שנבנה על ידי האדריכל המפורסם סינאן.
המכללה התאולוגית, הכוללת בתוכה את המוזיאון הארכאולוגי של מניסה.
הפארק הלאומי סיגי דאגי, שהוא משכנו של "סלע הבכי" המפורסם של ניוב.
הפארק הלאומי בהר סיפיל (Sipil) הוא מקום טוב לטיפוס הרים ולמחנאות.
ערים תאומות

מקדוניה סקופיה, מקדוניה
גרמניה אינגולשטאדט, בוואריה, גרמניה
טורקיה אמסיה, אמסיה, טורקיה
ארצות הברית מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  Turkey For You - Turkey Travel Guide, Main Attractions in Manisa (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550223005171  GND: 4036977-8  LCCN: n80065805  TDVİA: manisa  VIAF: 160115300   WorldCat (עם VIAF): 160115300 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בטורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תזמורת רדיו ברלין

| --- | --- |

תזמורת רדיו ברלין באולם הפילהרמונית של ברלין
 תאריך ייסוד:  1923 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מיקום:  ברלין, גרמניה
 אולם קונצרטים:  הקונצרטהאוס של ברלין  אולם הפילהרמונית של ברלין
 מנצח:  ולדימיר יורובסקי
 www.rsb-online.de
 
תזמורת רדיו ברלין (בגרמנית: Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בברלין, גרמניה.
בברלין, התזמורת מגישה קונצרטים בקונצרטהאוס של ברלין ובאולם הפילהרמונית של ברלין, והיא מופיעה גם בערים אחרות בגרמניה כמו אשאפנבורג, אסן, האלה, אולדנבורג וויסבאדן.
היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1923 כתזמורת רדיו, והיא תזמורת הרדיו הפעילה הוותיקה ביותר בגרמניה. ברונו זיידלר-וינקלר היה המנצח הראשי הראשון, מ-1926 עד 1932. במהלך שנותיה הראשונות, יצאו לתזמורת מוניטין על עבודתה עם מלחינים מן המאה ה-20. מלחינים שהופיעו כמנצחים-אורחים עם התזמורת הם פאול הינדמית, ארתור הונגר, דריוס מיו, סרגיי פרוקופייב, ריכרד שטראוס, ארנולד שנברג ואיגור סטרווינסקי, כמו גם קשישטוף פנדרצקי, ולטר שארטנר ואודו צימרמן. אחרי חלוקת גרמניה בשנת 1949, הייתה התזמורת תחת פיקוחו של רדיו גרמניה המזרחית.
מאז 2017, המנצח הראשי של התזמורת הוא ולדימיר יורובסקי.
מנצחים ראשיים

ברונו זיידלר-וינקלר - 1932-1926
אויגן יוכום - 1934-1932
סרג'יו צ'ליבידאקה - 1946-1945
הרמן אבנדרות 1956-1953
רולף קליינר - 1973-1959
היינץ רגנר - 1993-1973
רפאל פריבק דה בורגוס - 2000-1994
מארק ינובסקי - 2002 -2015
ולדימיר יורובסקי - 2017 - ממשיך
בנסטר טרלטון

| --- | --- |
'לוטננט גנרל בנסטר טרלטון', ציור ידי ג'ושוע ריינולדס.
'לוטננט גנרל בנסטר טרלטון', ציור ידי ג'ושוע ריינולדס.
 לידה:  21 באוגוסט 1754 ליברפול, ממלכת בריטניה הגדולה ממלכת בריטניה הגדולה
 פטירה:  15 בינואר 1833 (בגיל 78) לינטווארדין, הרפורדשייר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 כינוי:  "הדרקון הירוק"
 השכלה:  יוניברסיטי קולג' 
 בת זוג:  סוזן ברטי
 צאצאים:  Banina Georgiana Tarleton 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת האימפריה הבריטית הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1775–1812 (כ־37 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הלגיון הבריטי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית קרב קמדן  קרב קאופנס  המצור על יורקטאון
 עיטורים
 מסדר האמבט
 
סר בנסטר טרלטון, הברונט הראשון (באנגלית: Banastre Tarleton, 1st Baronet;‏ 21 באוגוסט 1754 – 15 בינואר 1833) היה מצביא ופוליטיקאי בריטי. טרלטון היה גנרל בריטי רב חשיבות על החזית הדרומית במלחמת העצמאות של ארצות הברית, איפה ששירת בשנות העשרים לחייו. טרלטון פיקד על כוחות בריטיים במספר קרבות מרכזיים ובהם קרב קמדן, קרב קאופנס והמצור על יורקטאון שהיה הקרב הגדול האחרון במלחמה.
ביוגרפיה

טרלטון נולד בליברפול ב-21 באוגוסט 1754, עבר לאוקספורד ולמד משפטים באוניברסיטת אוקספורד. אף על פי שחסרה לו השכלה צבאית רשמית, משפחתו תמכה בו במינוי לקצין פרשים ברגימנט ההוסרים הראשון. טרלטון נשלח עם תחילתה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית להילחם במושבות האמריקאיות. הוא היה מעורב בשדה הקרב לראשונה בקרב צ'ארלסטון בשנת 1776, כמו גם בלכידתו של הגנרל האמריקני צ'ארלס לי בניו ג'רזי בהמשך השנה. בסופו של דבר הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על יחידה המורכבת מאמריקאים נאמנים לכתר שכונו "הלגיון הבריטי".
טרלטון לחם תחת פיקודו של צ'ארלס קורנווליס במהלך המערכה הדרומית במושבות קרוליינה. הוא מילא תפקיד פעיל בקרבות פינת מונק, צ'ארלסטון, ווקסהאו, קמדן, פיש קריק ובלאקסטוק. בקרב הוואקסאו ב-29 במאי 1780, האשימו חיילי הצבא הקונטיננטלי את החיילים ההוסרים בפיקודו של טרלטון על שהתעלמו מכהנפת הדגל הלבן ותקפו את החיילים האמריקאים לאחר שהניחו את נשקם. לאחר מכן, אמריקאים ייחסו את הכינוי "הקצב" לטרלטון ואת הכינוי "טבח הוואקסס" בהקשר לקרב הוואקס, וצעקו את האחרון כזעקה להעלאת המורל בקרב קאופנס מאוחר יותר.
ב-17 בינואר 1781, בקרב קאופנס, דניאל מורגן ניצל את האסטרטגיה האגרסיביות של טרלטון. מורגן הפעיל טקטיקות שהוליכו שולל את טרלטון שהאמין שהאמריקאים נמצאים בנסיגה מלאה. ברגע שטרלטון החל להניע את כל כוחו, אנשי מורגן הסתובבו לקראת מתקפת נגד והבריטים נדחקו לנסיגה מהשדה. ההפסד הכבד עלה בכוח צבאו של טרלטון - 100 הרוגים, 229 פצועים, 600 נפלו בשבי - והקרב סימן את תחילת סופה של המערכה הבריטית לספח מחדש את דרום שלוש עשרה המושבות.
התנהגותו הפזורה של טרלטון בקרב הקשתה על יחסיו עם הממונים עליו שהאמינו שהוא פזיז מדי וחסר "בגרות צבאית". לאחר כניעתו של קורנווליס לאחר המצור על יורקטאון, כאשר מנהיגים אמריקאים הזמינו את המצביאים הבריטים לסעוד עמם כשבויים, טרלטון לא נכלל בין המוזמנים. האמריקנים הבהירו כי המחדל היה שיעור שכוון ליחס האכזרי שלו כלפי חיילי הצבא הקונטיננטלי.
לאחר שחרורו מתקופת השבי שלאחר המצור על יורקטאון, טרלטון חזר לבריטניה. הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו ונכנס לפוליטיקה והיה חבר בית הנבחרים הבריטי בשנת 1790. הוא המשיך לקבל קידומים צבאיים, תחילה כלוטננט גנרל בשנת 1790, ולאחר מכן, הועלה לדרגת גנרל בשנת 1794. במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם תחת פיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. בשנת 1815 הוענק לו תואר ברונט, ובשנת 1820 הוא מונה לאביר מסדר הבירית על ידי ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
טרלטון מת בביתו בלינטווארדין, הרפורדשייר ב-15 בינואר 1833.
אצטדיון RCDE

| --- | --- |

אצטדיון RCDE מבפנים
 שמות קודמים:  אצטדיון קורנליה-לה פראט (2009-2014)   אצטדיון פאוור8 (2014-2016)
 מיקום:  ספרד קורנליה, ברצלונה, קטלוניה, ספרד
 קואורדינטות:  41°20′52″N 2°04′32″E﻿ / ﻿41.347861°N 2.075667°E﻿ / 41.347861; 2.075667
 אבן יסוד:  9 במאי 2003
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 2009 – הווה (15 שנים)
 עלות הבנייה:  60 מיליון אירו
 בעלים:  אספניול
 מפעיל:  אספניול
 משטח:  דשא
 אדריכל:  מארק פנוויק  חוויאר לריבארן  אסטבן גאסולה
 קבוצות:  אספניול (2009–הווה)
 מושבים:  40,000‏
 ממדי משטח:  105 מ' × 68 מ'
 www.stagefrontstadium.com
 he
 
אצטדיון RCDE (ראשי תיבות של שם המועדון: Reial Club Deportiu Espanyol), הידוע גם בשמו הראשון אצטדיון קורנליה-לה פראט, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בין קורנליה ולה פראט דה לוברגאט בפרברי העיר ברצלונה שבספרד. האצטדיון מכיל 40,000 מקומות ישיבה ומשמש כמגרשה הביתי של אספניול מהלה ליגה, והוא העשירי בגודלו בספרד.
האצטדיון, אשר בנייתו החלה בשנת 2003, נבנה במטרה להחליף את האצטדיון האולימפי לואיס קומפאניס, אשר שימש כמגרשה הביתי הקודם של אספניול. ב-2 באוגוסט 2009, נחנך האצטדיון במשחק ידידות בין אספניול לקבוצת ליברפול האנגלית, והסתיים בניצחון 3-0 לטובת אספניול.
הערות שוליים

↑  "Instalaciones - RCDE Stadium" (בספרדית). אספניול. נבדק ב-25 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
חזית אצטדיון קורנליה-לה פראט ועליו שם קבוצת הכדורגל אספניול
נלי זק"ש

| --- | --- |

זק"ש ב-1966
 לידה:  10 בדצמבר 1891 הקיסרות הגרמנית שנברג, גרמניה 
 פטירה:  12 במאי 1970 (בגיל 78) שוודיה סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Leonie Sachs 
 מדינה:  גרמניה, שוודיה 
 מקום קבורה:  החלקה היהודית בבית הקברות הצפוני בסטוקהולם 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1966)  פרס דרוסטה (1960)  פרס נלי זק"ש (1961)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (17 באוקטובר 1965)  Sveriges Radio's Poetry Prize (1958)  אזרח כבוד של ברלין 
 חתימה:   
 
זק"ש בצעירותה, בשנת 1910
לוח לזכרה במקום לידתה של נלי זק"ש בברלין
נלי זַקְ"שׂ (בגרמנית: Nelly Sachs, נהגה "זָקְס"; 10 בדצמבר 1891, שנברג – 12 במאי 1970, סטוקהולם) הייתה משוררת ומחזאית יהודיה-גרמנייה, כלת פרס נובל לספרות בשנת 1966.
קורות חיים

נלי ליאוני זק"ש (ראשי תיבות של "זרע קדושים") נולדה למרגרטה לבית קרגר וגאורג ויליאם זק"ש, מהנדס, ממציא ויצרן גומי בברלין בירת גרמניה למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני. אביה היה תעשיין זעיר. היא הייתה בת יחידה להוריה וזכתה לחינוך מעולה.
עקב בריאות רופפת למדה אצל מורים פרטיים במשך שלוש שנים ורק בשנת 1903 החלה ללמוד בגימנסיה (בית ספר גבוה) לבנות. בגיל 15 התרשמה עמוקות מ"אגדת יסטה ברלינג", רומן הבכורה של סלמה לגרלף, והחלה עמה בקשר מכתבים, שנמשך כ-35 שנים.
כתבה את שיריה הראשונים בעת שהייתה בת 17. שיריה החלו להתפרסם בעיתונים כשהייתה בת עשרים. היו אלה שירים שמרניים ורומנטיים, ולימים שינתה לחלוטין את נושאי שירתה ואת צורתה.
בשנת 1921 יצא לאור בתמיכתו של סטפן צוויג ספר השירה הראשון שלה.
בשנת 1940 הייתה מועמדת לעבודות כפייה אצל הנאצים, ורק התערבותה של הסופרת השוודית המפורסמת סלמה לגרלף הצילה את חייה. לגרלף עירבה בהצלתה את משפחת המלוכה השוודית, ונלי זק"ש ואמה הזקנה חולצו מגרמניה והובאו לסטוקהולם. חייה בסטוקהולם לא היו קלים, היא התגוררה עם אמה בדירה קטנה והתפרנסה מעבודות תרגום.
שירתה של נלי זק"ש השתנתה לחלוטין עם השואה, והיא הפכה לשירת קינה על העם היהודי שהושמד במחנות ההשמדה. גם מחזותיה עסקו בנושא הזה, מהיבטים שונים. עם תרגום יצירתה לאנגלית, בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים, התפרסמה ברחבי העולם.
למרות הרקע האישי שלה, פנתה נלי זק"ש ב-27 בינואר 1962 לראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון בבקשה לא להוציא להורג את אדולף אייכמן. הנימוק לטענתה היה שגם בסדום הגרמני היו צדיקים בודדים ושהיא עצמה ניצלה בזכות בודדים כאלה.
נלי זק"ש זכתה בפרס המו"לים הגרמני היוקרתי בשנת 1965. בטקס קבלת הפרס היא אמרה דברים בזכות ההתפייסות עם הגרמנים, והצהירה, שחרף המוראות שעברה היא ואמה, הרי היא מאמינה באפשרות של קיום גרמני אחר. בשנת 1966, כשהייתה בת 75 שנים, זכתה בפרס נובל לספרות בצוותא עם ש"י עגנון. היה זה אחד המקרים הבודדים שבו חלקו שני זוכים בפרס הספרותי החשוב ביותר בעולם. היא מצוטטת כמי שאמרה שבעוד ש"י עגנון מייצג את מדינת ישראל, היא מייצגת את הטרגדיה של העם היהודי. בשנת 1972 נולדו האיורים מעשה ידיה של הציירת, הגרפיקאית היהודייה-הונגרייה-שוודית לנקה רוטמן לשיריה של נלי זק"ש.
פרס נלי זק"ש מחולק מדי שנתיים על ידי העיר דורטמונד לסופרים שיצירתם מקדמת את ההבנה בין בני האדם.
מיצירותיה שתורגמו לעברית

שירים (נדפס: נלי זקס), עברית: מאיר איילי, ירושלים, 1967.
אלגיות על העקבות בחול, נלי זק"ש, תרגום מגרמנית ואחרית-דבר: ידידיה פלס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987.
אלי: מחזה מסתורין על ייסורי ישראל ומבחר שירים, תרגם: ד"ר משה שפיצר, ירושלים: ספרי תרשיש, 1966.
מדומה: מבחר שירים, נלי זק"ש, תרגם מגרמנית והוסיף אחרית דבר: ידידיה פלס, הקיבוץ המאוחד, 1981.
התכתבות - פאול צלאן/ נלי זק"ש, תרגמה מגרמנית והוסיפה פתח דבר : דינה פון-שוורצה, קשב לשירה, 2014.
תהילים של לילה (מבחר שירים) תרגמה מגרמנית : דינה פון-שוורצה, הוצאת "קשב לשירה", 2020.
שיריה של נלי זק"ש תורגמו מגרמנית ללשונות רבות, בהן תרגום ליידיש:
געקליבענע לידער, אויך בילדער פון דער דראמאטישער פאעמע עלי, נעלי זאקס, יידיש: מאיר שטיקר, ניו יארק, 1967.
לקריאה נוספת

ידידיה פלס, 'המיסטיקה בשירת נלי זק"ש', שדמות, ע"ט, 1981.
יוסי גמזו, 'להאזין לקול הדם (על נלי זק"ש)', משא, מוסף דבר, דצמבר 1976.
י. הורביץ, 'עם הסתלקותה של נלי זק"ש', מאזנים, ל"א, 1970. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מאיר איילי, 'על נלי זק"ש ועל שירתה', בתוך: "כרביבים", הקיבוץ המאוחד, 1997.
טוביה פרשל, 'פרשת הצלתה של נלי זק"ש מן הגיהנום הנאצי', הדואר, מ"ו, תשכ"ז-1967.
'נלי זק"ש בעברית: ביבליוגרפיה של תרגומים מיצירתה ולמאמרים וכתבות אודותיה', אסף וערך: ידידיה פלס, יד לקורא, כ"א, תשמ"ה 1985. יד לקורא; כתב עת לספרנות, לביבליוגרפיה ולארכיונאות. ירושלים.
הערות שוליים

↑  במשותף עם הסופר שמואל יוסף עגנון.
↑  מכתב ושיר של המשוררת נלי זק"ש בנושא חנינה לאייכמן, 27 במרץ 1962, באתר מט"ח המרכז לטכנולוגיה חינוכית, ‏25.5.2013
↑  מי-טל נדלר, "גאוגרפיה של ארצות ליליות": על שירתה של נלי זק"ש, באתר "פנס", מאי 2021
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267316305171  PLWABN: 9810573807905606  BIBSYS: 90211150  BNC: 000481486  BNE: XX1103681  BnF: cb12030994q (data)  CiNii: DA01131285  GND: 118604627  ISNI: 0000 0003 6864 3988  KulturNav: 37f2c6b5-f4c5-4b50-9abd-961f7696537a  LCCN: n50015227  LNB: 000304058  MusicBrainz: 9900f44c-e74e-49e0-8c95-30f9113f7e73  NDL: 00525786  NKC: jn20000810312  NLA: 35470942  NLG: 269105  NLK: KAC201770350  NLR:   NSK: 000035599  NTA: 068445105  RERO: 02-A003776926  SELIBR: 207946  SNAC: w69p6m3k  SUDOC: 028482867  Trove: 225583  VcBA: 495/217050  VIAF: 71406040   WorldCat (עם VIAF): 71406040
דן מנו

| --- | --- |

דן מנו, 2007
 לידה:  17 בספטמבר 1978 (בן 46) חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  השתתפותו בתוכנית המציאות "הישרדות"
 השכלה:  תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים של המרכז הבינתחומי הרצליה תואר שני במנהל עסקים MBA ובמימון של בית הספר לעסקים של לונדון ותואר שני במנהל עסקים של UCLA
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקצוע:  עורך דין  ואיש עסקים ישראלי בתחום האינטרנט
 בת זוג:  פולינה יובל מנו
 מספר צאצאים:  3
דן מנו (נולד ב-17 בספטמבר 1978) הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי בתחום הטכנולוגיה, שהתפרסם בזכות השתתפותו בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "הישרדות".
ביוגרפיה

מנו נולד וגדל בחיפה. בן לשמואל ואסתר (טורנר) מנו, ונכדו של איש העסקים מרדכי מנו, מחלוצי הספנות בישראל. למד בבית הספר הריאלי בחיפה. את שירותו בצה"ל עשה בגולני, ביחידת אגוז ובפלוגה המסייעת של גדוד 13, והוא סגן במילואים בחטיבת אלכסנדרוני, על אף שלא עבר קורס קצינים. הדרגות הוענקו בעקבות למעלה משבע שנים בהן תפקד בפועל כמ"מ בטקס לאחר מלחמת לבנון השנייה.
מנו בוגר תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים של המרכז הבינתחומי הרצליה (בהצטיינות), תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת קליפורניה UCLA ותואר שני במנהל עסקים ובמימון MBA של בית הספר לעסקים של לונדון. הוא התמחה אצל עורך הדין גד נשיץ במשרד עורכי דין נשיץ ברנדס אמיר ושות'.
טלוויזיה

בשנת 2007 השתתף בעונה הראשונה של התוכנית "הישרדות", שצולמה באיים הקריביים, והגיע לגמר התוכנית. מנו זכה לחשיפה תקשורתית רבה לרבות דמות ב"ארץ נהדרת". ב-2010 השתתף ב"הישרדות אולסטארס", כאשר הקמפיין של התוכנית התנהל תחת הסיסמה: "דן מנו חוזר לשחק" על שלטי חוצות. לפי פרסומים בתקשורת, קיבל מנו יותר מחצי מיליון ש"ח על השתתפותו בתוכנית. התוכנית צולמה בפיליפינים, ובעונה זו זכה מנו להיות "אהוב הקהל״. עם השנים מנו הוכר בתור השחקן הטוב בהיסטוריה של הישרדות ישראל, ונחשב למנטור ומורה דרך להרבה שחקני הישרדות שהגיעו למשחק ונזכרו כשחקנים גדולים כמו נעמה קסרי וכו׳.
מנו נבחר על ידי העיתון "מעריב" לאחד מעשרת אנשי הטלוויזיה המשפיעים ביותר בעשור הראשון של שנות ה-2000. העיתון "TheMarker" דירג את מנו במקום הרביעי בהשפעתו על תעשיית המדיה בישראל בשנת 2008 (רשימת 100 המשפיעים) והעיתון "הארץ" דירג אותו במקום העשירי בהשפעתו על חינוך (רשימת 50 המשפיעים בחינוך). באותה שנה מגזין "פורבס" דירג את מנו במקום ה-37 ברשימת 100 הידוענים החזקים בתעשיית הבידור.
טלוויזיה > הופעות טלוויזיוניות

| שנה | תוכנית | ערוץ | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | הישרדות האיים הקריביים | 10 | מתמודד | עונה ראשונה הגיע לגמר, אחד מתוך שלושה |
| 2008 | כל בוקר | 10 | פאנליסט | בהנחיית אפרת רייטן |
| 2008 | חשופים | HOT3 | שחקן אורח | בתפקיד עצמו |
| 2010 | הישרדות אולסטארס | 10 | מתמודד |  |
| 2014 | שיחת היום | רשת | פאנליסט | בהנחיית לוסי אהריש |
| 2015 | it girls - איט גילרס | הוט | מנטור עסקי |  |
| 2020 | נינג׳ה ישראל - VIP | קשת 12 | מתמודד |  |
| 2020 | מי רוצה להיות מיליונר | קשת 12 | מתמודד |  |
אקטואליה ועיתונות

2010-2008 הנחה מנו את התוכנית "כל בוקר" בערוץ 10, לצד מנחים נוספים.
בשנת 2014 שימש כפאנליסט קבוע בתוכנית האקטואליה בהנחיית לוסי אהריש, "שיחת היום" של רשת, המשודרת בערוץ 2.
מנו כותב באופן קבוע במדור הניתוחים של עיתון דה מרקר.
קריירה

בשנת 2009 הצטרף לחברת ההייטק 888 אחזקות במשרדיה בלונדון בה ניהל את מותג המשחקים 888games.
הקים את חברת "גלוסיבוקס", ומכר אותה בנובמבר 2014 ל-Time Out תל אביב. לאחר מכן מונה לתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק והתקדם למשרת (CRO - Chief Revenue Officer)  בחברת MyHeritage. מנו הקים את פעילות הדי אנ איי של החברה והביא אותה להכנסות של כ-140 מיליון דולר בשנת 2017.
בשנת 2018, לאחר שעזב את MyHeritage, גייס 3.5 מיליון דולר למיזם אותו ייסד בשם REACH.
מנו חבר בהנהלת פריון נטוורק משנת 2019.
חיים אישיים

מנו נשוי לפולינה יובל ולהם שתי בנות ובן.
הערות שוליים

↑  רוני שיינר, קצין וג'נטלמנו: סגן דן מנו, שורד במיל', באתר nrg‏, 30 ביולי 2008
↑  ענת באלינט, דן מנו וסטודנטים ישראלים מספרים על הלימודים ב"לונדון ביזנס סקול": האם ההשקעה הייתה כדאית?, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2009
↑  ערן סויסה, דן מאני, באתר nrg‏, 15 באפריל 2010
↑  יפעת הללי, ‏וואט א מנו: כל מה שרציתם לדעת על הסטאר של "הישרדות אולסטארס", באתר ‏מאקו‏, 11 ביוני 2010
↑  יוסי ניסן, ‏דן מנו מוכר ליובל סיגלר את "גלוסיבוקס ישראל", באתר גלובס, 19 בנובמבר 2014
הנרי טנדי

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1891 למינגטון ספא, ווריקשייר
 פטירה:  20 בדצמבר 1977 (בגיל 86) קובנטרי, מערב המידלנדס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1910–1926 (כ־16 שנים)
 דרגה:   סמל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
   צלב ויקטוריה  מדליית ההתנהגות המצוינת  המדליה הצבאית  ציון לשבח (5)
 
הנרי טנדי (באנגלית: Henry Tandey; ‏30 באוגוסט 1891 - 20 בדצמבר 1977) היה חייל בריטי בעל עיטור צלב ויקטוריה, הוא נחשב לטוראי הבריטי המעוטר ביותר במלחמת העולם הראשונה.
אף על פי שלא נמצאו לכך הוכחות, קיימת טענה כי טנדי נפגש עם אדולף היטלר ב-28 בספטמבר 1918 כאשר היטלר היה פצוע וטנדי חס על חייו ואיפשר לו להימלט חזרה לקווים הגרמניים. היה זה היטלר שנתקל בתמונה של טנדי בעיתון וזיהה אותו בתור החייל שחס על חייו, לאחר המלחמה היטלר שמר את תמונתו של טנדי ונהג לספר את הסיפור על הטוראי שהציל אותו.