stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשיית היהלומים בישראל
חוקיות התעשייה

ישראל היא ממייסדות תהליך קימברלי, פורום בינלאומי לסחר ביהלומים המתווה את תהליך הסרטיפיקציה ליהלומים. הפורום קם בכח החלטת או"ם להסדיר את השוק, ולשים סוף לתופעת יהלומי המריבה. הקריטריונים שנקבעו בקימברלי הפכו לחוקים ב-71 מדינות בעולם, והיהלומנים הפועלים במסגרת הבורסות ליהלומים, ובהן גם בישראל, כפופים לדינים מחייבים. עם זאת, חלק מפעילי זכויות האדם טוענים כי תהליך קימברלי מגדיר יהלומי סכסוך בצורה צרה או כללית מדי.
המתבלטים בהאשמת בישראל בסחר ביהלומי דמים, הטוענים כנגד חוקיות התעשייה בישראל, הם ארגונים לזכויות אדם פלסטינים ותנועת ה-BDS. ארגונים אלה נוהגים לכרוך את אי-חוקיות התעשייה לכאורה בטיעונים הנוגעים לסכסוך הערבי-ישראל והיחס לפלסטינים, ולא באי עמידה בדיני תהליך קימברלי. הלכה למעשה ארגונים אלה טוענים שבעצם פעולותיה מדינת ישראל הופכת את היהלומים בה ליהלומי מריבה.
ראו גם

יהלום
יהלומן
אופנה
יהלומי דמים
לקריאה נוספת

סופי שולמן, ישראל - ארץ קטנה, סיפור גדול, ידיעות ספרים, 2023, הפרק "יהלומים", עמ' 97–101.
הערות שוליים

↑  סופי שולמן, ישראל - ארץ קטנה, סיפור גדול, ידיעות ספרים, 2023, הפרק "יהלומים", עמ' 97–101
↑  OEC - The Observatory of Economic Complexity | OEC, OEC - The Observatory of Economic Complexity (באנגלית)
↑  https://atlas.media.mit.edu/en/profile/country/isr/
↑  Miskin, Maayana (18 ביוני 2010). "Zimbabwe Diamond Activist Jailed before Israel Appearance". Arutz Sheva. נבדק ב-14 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  היסטוריה של ענף היהלומים, באתר מכון היהלומים הישראלי
↑  'A survey of Palestine'. Vol 1. Originally published 1946-47. ISBN 0-88728-211-3. Page 445.
↑  Meirav Arlosoroff, When Ben-Gurion Saved Israel’s Economy at Any Price, Haaretz, 23 March 2018
↑  Israel 2012 diamond exports fall, may rebound if no more crises, Reuters
↑  Jewellery Business - Israel’s 2012 polished diamond exports decline
↑  Minerals Yearbook, 2008, V. 3, Area Reports, International, Africa and the Middle East - ISBN 9781411329652 page 48.1 The mineral Industry of Israel: "Israel's total exports amounted to $45.9 billion in 2007, of which diamonds accounted for 23.9%"
↑  Minerals Yearbook, 2008, V. 3, Area Reports, International, Africa and the Middle East // USGS - ISBN 9781411329652 page 48.1 The mineral Industry of Israel: "In 2007 .. Israel accounted for 12% of the value of the world's polished diamond production"
↑  אמיתי גזית, 100 חברות יהלומים מסין ילטשו בישראל, באתר כלכליסט, 27 ביוני 2018
↑  נווית זומר, היהלומנים לנתניהו: "יש חשש מקריסת ענף היהלומים בישראל, זקוקים לסיוע דחוף", באתר כלכליסט, 20 באפריל 2020
↑  דני זקן, ‏בורסת היהלומים הישראלית תיפתח נציגות בדובאי, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2020
↑  HUMAN RIGHTS CAMPAIGNERS SAY KIMBERLEY PROCESS MUST SUSPEND ISRAEL AND BAN ISRAELI DIAMONDS EXPORTS
↑  Israel's blood diamonds (BDS, March 31, 2010)
↑  SOUTH AFRICA: Avocados, Diamonds at Core of Anti-Israel Trade Campaign (IPS, Jan 26 2007)
שמואל וולף

| --- | --- |

שמואל וולף
 לידה:  12 בפברואר 1934 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  23 בפברואר 2019 (בגיל 85) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1959–2019 (כ־60 שנה)
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל וולף (במקור ג'רג' וולף, בהונגרית: Wolf György;‏ 12 בפברואר 1934 – 23 בפברואר 2019) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס "קיפוד הזהב" להצגות פרינג' על מפעל חיים (2009).
קורות חיים

וולף נולד בבודפשט שבהונגריה לאלָדַר ומריה. אביו עסק במכירת מכונות תפירה, והתחתן בשנית לאחר שהתאלמן מהאם. במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה ב-1944 לאחר כניסת צבא גרמניה הנאצית, נרצח האב על ידי אנשי צלב החץ. הבן ואמו החורגת גורשו לגטו בודפשט, שם שוחררו על ידי הצבא האדום בינואר 1945. ב-1948 עבר וולף להתגורר במחנה של תנועת בני עקיבא בצרפת, ועלה לישראל במסגרת עליית הנוער בינואר 1949 באנייה "מרטון".
בתחילה גר בקיבוץ משואות יצחק, ולאחר שנה הצטרף לתנועת השומר הצעיר ועבר לקיבוץ כפר מסריק. הוא שירת בנח"ל וב-1959 הגיע לתל אביב.
וולף למד משחק אצל נולה צ'לטון, שיחק במשך מספר עשורים במחזות רבים בתיאטראות (ובכללם תיאטרון האוהל, תיאטרון המרתף ובימת השחקנים) ובסרטים, ונמנה עם צוות השחקנים הקבועים של תיאטרון חיפה עד שנת 2000.
ב-1970 השתתף בבכורת ההצגה "זה מסתובב", בבימוי יוסף מונדי, אותה הציג למעלה מ-2,000 פעם. כמו כן השתתף בפסטיבל תיאטרון קצר הראשון.
קיבל ציון לשבח על משחקו בהצגה 'לפעמים עוברים כאן פילים' בבימויו של איציק ג'ולי בפסטיבל עכו בשנת 2000. היה מועמד לפרס על בימוי ההצגה 'אנטומיה של הנפש' בתיאטרון 'קרוב' בטקס 'קיפוד הזהב' להצגות פרינג' בשנת 2011.
בשנת 2010, השתתף בעונה השלישית של סדרת הנוער "האי" (ששודרה בערוץ הילדים), בתפקיד הנביא סבסטיאן בין השנים 1406–1411.
וולף נפטר בפברואר 2019 לאחר מאבק במחלת ניוון רב מערכתי (MSA)‏. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
חיים אישיים

בתחילה היה בן-זוגה של השחקנית מרים נבו, ובראשית שנות ה-80 נישא לשחקנית מיקי מרמור, ולהם זוג בנות תאומות. בתו, רוני וולף, יצרה ב-2017 את הסרט הדוקומנטרי "אבא בגיל של סבא" המתעד את אביה בזקנתו לצד אמה, הצעירה ממנו ב-19 שנה.
סרטים ומחזות בהשתתפותו

1964 - סאלח שבתי - תושב מעברה
1964 - שמונה בעקבות אחד
1968 - איריס
1971 - חצי חצי
1972 - הטרמפיסט - קומו
1972 - עזית של הצנחנים - ניסים שוורץ (חוטף הארנקים)
1972 - שוד הטלפונים הגדול - המוח
1973 - מתנה משמיים
1975- קרום - שקיטא
1977 - פנטזיה על נושא רומנטי - שומר בית הקברות
1980 - חמש חמש
1981 - סיפור אינטימי
1982 - אישה ושמה גולדה
1986 - סוף שבוע מטורף
1990 - קריאת כיוון
1992 - י. שוורץ ומלחמתו בחיים
1994 - משפט קסטנר - יוסף רוזנר
1994 - אחרי החגים
1995 - שמיכה חשמלית ושמה משה
1995 - זכרון דברים
2000 - שמש - ד"ר קורץ
2000 - "אדות המוניטין"
2002 - אבא שחור לבן - מספיד
2004 - החיים זה לא הכל - הפסיכולוג של גדי ודפנה
2005 - דון קישוט בירושלים
2006 - מחילות - מאושפז חופר
2007 - מלך של קבצנים - משה דוד
2009 - תיכון השיר שלנו - אריה
2009 - לנדסמן - אריה פריינד
2010 - האי - סבסטיאן
2010 - סרוגים - זקן לומד תורה
2011 - חתולים על סירת פדלים
2014 - מיתה טובה - מקס.
2016 - ציפורי חול - עורך דין שוורצוולר.
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, השחקן הוותיק שמואל וולף הלך לעולמו: "מרדן גם בגיל 80", באתר וואלה, 23 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011061227205171  BnF: cb14239872x (data)  GND: 1061919595  ISNI: 0000 0000 0882 0944  SUDOC: 059756160  VIAF: 223417   WorldCat (עם VIAF): 223417
יהושע יורטנר

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1933 (בן 91) טרנוב, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  גבריאל שטיין 
 מוסדות:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת תל אביב 
 תלמידי דוקטורט:  אברהם ניצן, Barry Honig, אהרון גדנקן, שאול מוקמל 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2008)  מדליית אוגוסט וילהלם פון הופמן (1995)  פרס וולף לכימיה (1988)  פרס ישראל (1982)  פרס בורק (1974)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 תרומות עיקריות
 בחקר מולקולות בודדות מעוררות, אשכולות מולקולריים ומערכות ביופיזיקליות.
 
יהושע יוֹרְטְנֶר (Jortner; נולד ב-14 במרץ 1933) הוא תאורטיקן בתחום פיזיקה כימית, חתן פרס ישראל בכימיה לשנת 1982 ופרס א.מ.ת לשנת 2008. לשעבר נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. יורטנר הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב. ידוע בעולם בזכות איכות תרומותיו למדע ובזכות כישוריו בהנגשת המדע לקהל הרחב.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  המנהיג של המדע הישראלי, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2023-04-22
↑  אברהם רותם, פרופ' יורטנר במקום יובל נאמן, מעריב, 1 בדצמבר 1965
↑  רשימת חברי הכבוד באקדמיה הרומנית
↑  הקמת הקתדרה ע"ש יהושע יורטנר בכימיה, אתר אוניברסיטת תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263521705171  PLWABN: 9810619570705606  BnF: cb12334130r (data)  GND: 1072794144  ISNI: 0000 0000 6305 8673  LCCN: n81086974  NKC: mzk2002112672  NTA: 074779966  SUDOC: 032281331  VIAF: 61618655   WorldCat (עם VIAF): 61618655
סטרותיומימוס

| סטרותיומימוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 77–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אורניתומימיים
סוג:: סטרותיומימוס
מין:: Struthiomimus altus
שם מדעי
 Struthiomimus ‏אוסבורן, 1916

סטרותיומימוס (שם מדעי: Struthiomimus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת אורניתומימיים. הוא חי בתקופת הקרטיקון לקראת סוף עידן הדינוזאורים באמריקה הצפונית והוא אחד מהדינוזאורים הרבים ביותר שנמצאו בפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבקנדה. פירוש שמו המדעי הוא "דמוי יען", ואכן - דינוזאור זה דמה במראהו ואורח חייו ליען המודרני.
מאפיינים

דינוזאור זה היה בעל רגליים ארוכות וזרועות ארוכות עם צוואר ארוך וראש קטן וחסר שיניים. הוא הגיע לאורך 4.3 מטר ולגובה 1.4 מטר ומשקלו היה 150 ק"ג. דינוזאור זה היה יכול לנוע במהירות כדי לברוח מטורפים כמו הטירנוזאורוס רקס. הוא עצמו, למרות שהיה שייך לדינוזאורים התרופודים, ניזון מעשבים, שרכים או עלים או שאולי היה אוכל-כול.
ייתכן שהיו לו נוצות כמו להרבה מהתרופודים המהירים. מבנה רגליו דמה מאוד לרגלי היען וייתכן שהיה יכול להגיע למהירות של 50–80 קמ"ש.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה הדינוזאורים! ובמשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
דוקלה פראג

דוקלה פראג (בצ'כית: Dukla Praha) היא קבוצת כדורגל צ'כית מהעיר פראג אשר משחקת בליגת העל הצ'כית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1948 כ "ATK Praha", מועדון ספורט של הצבא הצ'כוסלובקי. ב-1956 שינה המועדון את שמו ל"דוקלה פראג", לזכר הנופלים בקרב מעבר דוקלה במלחמת העולם השנייה (אנ') שנערך בספטמבר-אוקטובר 1944 במעבר דוקלה.
דוקלה פראג הייתה מהבכירות בליגה הצ'כוסלובקית. היא זכתה ב-11 אליפויות צ'כוסלובקיה. בנוסף זכתה ב-8 גביעי צ'כוסלובקיה ונחשבה לאחת הקבוצות המוצלחות יותר של מזרח אירופה במהלך שנות ה-60.
יוזף מסופוסט היה בין כוכבי הקבוצה.
בשנות ה-90, לאחר סיום התקופה הקומוניסטית, המועדון לא הצליח למצוא ספונסורים ובסופו של דבר נסגר.
מועדון בשם דוקלה פראג הוקם מחדש בשנת 2001 והחל לשחק באליפות פראג. בשנת 2011 הוא הצליח לחזור לליגה העליונה.
תארים

אלופת צ'כוסלובקיה (11 פעמים): 1956,1953, 1958, 1961, 1962, 1963, 1964, 1966, 1977, 1979, 1982.
הגביע הצ'כוסלובקי זוכה (8 פעמים): 1961, 1965, 1966, 1969, 1981, 1963, 1985, 1990.
עליית החסידים

מפת ארץ ישראל וסביבתה, 1736
עליית החסידים או עליית תלמידי הבעל שם טוב היא גלי עליית החסידים לארץ ישראל בקבוצות וביחידים משנת ה'תק"ז (1747) ביניהם רבים הקשורים לרבי ישראל בעל שם טוב. את עלייה זו מציינת במיוחד שיירה המונית שבאה בשנת ה'תקל"ז (1777) והתיישבה בגליל, והייתה השיירה המשמעותית הראשונה של חסידים שהגיעה לארץ והגדולה מבין הקבוצות שהגיעו באותה תקופה.
השיירה הונהגה בראשות רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק תלמידיו של המגיד ממזריטש ממשיכו של הבעש"ט ומנתה כ-300 איש שהיוו כ-5 אחוזים מכלל היהודים בארץ ישראל באותו הזמן. רובם של העולים בעלייה זו לא היו חסידים, אלא כאלו שהצטרפו לקבוצה החסידית בדרך לארץ. בזכות עלייה זו והתשתית שיצרה חוזקו קהילות יהודיות שונות בארץ והתחזקו קשרים בין יהודי אשכנז החסידים לבין חכמי הנסתר תלמידי קבלת האר"י הספרדיים.
עליות חסידים מוקדמות

בשנת 1733 ניסה הבעש"ט לעלות אך נאלץ לשוב על עקבותיו בטרם הצליח.
כבר בחיי הבעש"ט ובשנות פעולתו העיקריות, בשנת 1740 ה'ת"ק התארגנו עליות חסידים של יחידים וחבורות שהתיישבו בגליל, בצפת ובטבריה.
כפי שמציין אברהם יערי במאמרו:
"משנת ת"ק (1740) לערך עד שנת פטירתו תק"ך (1760) עלו חסידים רבים לארץ-ישראל, מרבותיו, חבריו, ותלמידיו של הבעש"ט, ומהם שעלו בהשפעתו ובעזרתו, כגון גיסו ר' אברהם גרשון מקיטוב, ר' נחמן מהורודנקה ועוד. מהם שעמדו לעלות; ואף התחילו בהכנות לעליה ויצאו לדרך, אבל לא נסתייע הדבר בידם, כגון הבעש"ט עצמו ותלמידו המובהק ר' יעקב יוסף המגיד מפולנא, שהבעש"ט מסר בידו איגרת-המלצה לגיסו שכבר ישב בארץ. כל העליות הללו היו עליות יחידים וחבורות קטנות, ובין העולים היו רבים שהיו שייכים עוד לחסידים הסגפנים שקדמו לבעש"ט, מסוג חסידי קלויז בראד, ומהם שעמדו בשני המחנות, היו תחילה בחוג החסידים הסגפנים והצטרפו לאחר מכן לחוג חסידי הבעש"ט."
רבי אברהם גרשון מקיטוב גיסו של הבעש"ט עלה כנראה בשנת ה'תק"ז (1747), התיישב בחברון בהמשך עבר לירושלים ובה הצטרף אל ישיבת המקובלים בית אל שהוקמה על ידי ר' גדליה חיון ב-1737, ובראשה עמד החכם התימני ר' שלום שרעבי משנת 1750.
רבי נחמן מהורדנקא תלמידו של הבעש"ט עלה לארץ ישראל סביב שנת ה'ת"ק, יחד עם בנו רבי שמשון חיים, אך חזר לחוץ לארץ אחרי תקופה קצרה.
בשנת ה'תקכ"ד, הוביל ר' נחמן יחד עם רבי מנחם מנדל מפרמישלן, את קבוצת העולים המאורגנת הראשונה של תלמידי הבעש"ט (כ-30 איש). בכ"ג תמוז עלתה הקבוצה על ספינה בחוף הים השחור בדרך לאיסטנבול, שם פגשו ברבי שמחה מזלוזיץ שתיעד את הנסיעה בחוברת "אהבת ציון", שהודפסה על ידי חתנו ר' שלמה מדובנא. באיסטנבול עלו על ספינת עולי-רגל שהייתה יוצאת מדי חודש אלול לעבר ארץ הקודש, ובי"ב תשרי ה'תקכ"ה הגיעו לחוף עכו. בשל המספר הקטן יחסית של העולים בעלייה זו, אין עלייה זו נמנית על ידי ההיסטוריונים כעלייה החסידית הראשונה, וכעלייה הראשונה נחשבת עליית החסידים משנת תקל"ז.
חסידות קרלין הייתה פעילה מראשיתה ביישוב בארץ ישראל. רבי יעקב בנו של רבי אהרן הגדול מקרלין, עלה לארץ ישראל בסביבות שנת 1770 והקים את הגרעין החסידי הראשון בארץ.
עליית תלמידי המגיד ממזריטש

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רבי מנחם מנדל מויטבסק נחשב עד עלייתו לארץ, לרבם של החסידים בבלארוס ובליטא. בשנת 1777 (התקל"ז) עלה לארץ ישראל ביחד עם תלמידו ורעו רבי אברהם מקאליסק בראשות שיירה שמנתה מעל 300 איש שבגרעינה קבוצה מחסידיהם, עלייה זו היוותה חמישה אחוזים מכלל (6000) היהודים בארץ ישראל. רבי שניאור זלמן מליאדי- "האדמו"ר הזקן" מחב"ד הצטרף אליהם אך בדרכו שוכנע על ידי רבי מנחם מענדל ורבי אברהם להישאר על מנת להנהיג את החסידים ברוסיה הלבנה וליטא.
אחת מהקבוצות של השיירה הקדימה להפליג בעונה שטרם הייתה בטוחה להפלגה. הספינה אליה הצטרפו טבעה באזור חצי האי קרים. מתוך 83 יהודים שהיו בספינה זו ניצלו רק כ-30. חלקם שבו על עקבותיהם וחלקם המשיכו בנחישות לארץ ישראל.
עלייה זו פגשה בארץ עלייה נוספת של כ־130 יהודים מצפון אפריקה, כנראה מתוניס, אף הם הגיעו באותה תקופה והתיישבו בגליל.
התיישבות

כאשר הגיעו החסידים לארץ ישראל והתיישבו בצפת המשיכו לרדוף אותם כתבי החרמות של המתנגדים מאירופה, כחלק מן הפולמוס נגד החסידות. כתבי ההתנגדות הללו עוררו את האשכנזים בארץ ישראל לרדוף את העולים החדשים, ואליהם הצטרפו גם ספרדים מארץ ישראל. עם זאת, למרות המחלוקת בין המתנגדים תלמידי הגר"א המכונים גם בשם הפרושים לבין החסידים, לא נמנעו קהילות המתנגדים שבגולה לשלוח כספים אל העולים החסידים שבארץ, בטרם עלו הפרושים אליה כ-40 שנה מאוחר יותר, כמו כן מאוחר יותר באחת מהמחלוקות בענייני חלוקת הכספים שהייתה בתוך עדת הפרושים בירושלים בינם לבין עצמם, הם מינו לבוררות והכרעה בנושא זה דווקא שני חכמים שהיו מחסידי חב"ד שבחברון.
התנגדות אליהם, הביאה לכך שבשנת 1781 חלק מן החסידים עברו מצפת להתגורר בטבריה ובשנת 1785 בשל מגפה שפקדה את צפת עברו הנותרים מן החסידים לפקיעין בה לא שרתה המגפה. בטבריה זכו החסידים לכבוד רב מידי היהודים הספרדים בני העיר. בשל הסכנה ליהודים אשכנזים לגור בירושלים, בעקבות החובות שהותיר אחריו רבי יהודה החסיד, לא התיישבו עולים אלה בה.
החסידים הרחיבו את תחום המחיה של היישוב היהודי בעיר טבריה, ואף הקימו מבנה שבו שכנו בית כנסת, דירה, ומקווה טהרה (כיום משמש המבנה את חסידות קרלין).
ב-1787 נפטר ר' מנחם מוויטבסק וההנהגה עברה אל ר' אברהם הכהן מקאליסק עד פטירתו בשנת ה'תק"ע 1810. החסידים שלחו לקהילות ישראל בגולה שליחים מדי שנה ובידם אגרות על המצב בארץ ישראל ועל חשיבות היישוב בה, השליחים אספו כספים לטובת היישוב בארץ, עודדו והדריכו את הרוצים לעלות לארץ ישראל בעקבותם. בין העולים בעקבות היישוב החסידי נמנית קבוצה של חסידי אוקראינה ופולין, בראשות ר' יעקב שמשון משיפיטובקה ואדמורים נוספים שעלו בשנת 1794. בטרם עלייתו עבר ר' שמשון אצל יהודי ארצות המזרח בשליחות החסידים שבארץ. בשנת 1798 עלה ר' זאב וולף מצ'רני-אוסטראה. ובאותה שנה בא לארץ נכד הבעל-שם-טוב רבי נחמן מברסלב אשר שהה בארץ כחצי שנה אך חזר שוב לגולה. עלייתם של דמויות בולטות אלה עשו רושם ופרסום רב בקרב בני הגולה.
מלחמות נפוליאון ומסע נפוליאון בארץ ישראל בשנת 1799 הקשו על יהודי אירופה לעלות לארץ.
ב-1801 פרצה מחלוקת רעיונית בהבנת מהות החסידות, בין ר' אברהם מקאליסק לבין ר' שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד, מחלוקת זו הביאה לעזיבתם של קבוצת חסידים מטבריה לחברון וליצירת קהילת חסידי חב"ד בה. בעקבותיהם עלו חסידי חב"ד נוספים ותרמו לחיזוק משמעותי של היישוב היהודי בחברון.
על אף המחלוקת בין המתנגדים לחסידים השתתפו גם הם בתמיכה ביישוב החסידי בארץ באמצעות ארגונם רוזני וילנה, עד לעליית תלמידי הגר"א החל מ-1808 שאז העבירו את תמיכתם לבני עדתם, אך גם אחרי כן קיימו שתי הקבוצות הנ"ל שיתוף פעולה בעניינים רבים בארץ. על כך כותב יערי:
"שנתיים לפני פטירתו זכה עוד ר' אברהם מקאליסק, מנהיג עדת-החסידים בטבריה, לראות בעליית תלמידי הגר"א הראשונים והתיישבותם בצפת. המתנגדים באו אפוא בעקבות החסידים. אף-על-פי שלגבי המגבית בליטא פעלה כל עדה לחוד, החסידים לחוד והפרושים לחוד הרי לגבי המגבית בשאר הארצות ולגבי הפעולות המדיניות של היישוב, התאחדו החסידים והמתנגדים-הפרושים לפעולה משותפת, וכך הביאה ארץ-ישראל להתקרבות ולהתפייסות בין שני פלגי האומה שבמזרח-אירופה, ושתי העדות, החסידים והפרושים, גם יחד, פעלו בבוא שעת-הכושר הראשונה לחיזוק היישוב בירושלים, עד שהייתה ירושלים תוך עשרים שנה - באמצע המאה התשע-עשרה - לעיר שרובה יהודים.",
ראו גם

חסידות
היישוב הישן
שד"רים
מנחם מנדל מוויטבסק
ישראל מפולוצק
בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה
לקריאה נוספת > מחקרים

יצחק בן-צבי, ארץ-ישראל ויישובה בימי השלטון העותמאני, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, ה'תשט"ו-1955. (הספר בקטלוג ULI)
מאיר יזרעאלי, החסידים הראשונים ביישוב ארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת ראובן מס, ה'תשנ"ה-1995
נחום קרלינסקי, היסטוריה שכנגד: 'איגרות החסידים מארץ ישראל', הטקסט והקונטקסט, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, ה'תשנ"ט, 232 עמ'
חיה שטיימן-כ"ץ, ראשיתן של עליות חסידים, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, ה'תשמ"ז-1987
יחיאל גרנטשטין, תלמידי הבעל-שם-טוב בארץ ישראל -למעלה ממאתיים שנה לעליית תלמידיהם של הבעש"ט ושל המגיד ממזריץ' לארץ-ישראל, הוצאת מאור, ה'תשמ"ב / 1982.
ישראל היילפרין, העליות הראשונות של החסידים לארץ ישראל, בתוך: גרשם שלום (עורך), מחקרים ומקורות בתורת הסוד בישראל, ירושלים ותל אביב: הוצאת שוקן, ה'תש"ז-1947
דוד אסף, 'שיצא שמועה שבא משיח בן דוד': אור חדש על עליית החסידים בשנת תקל"ז, ציון ס"א, ה'תשנ"ו, עמ' 319–346, באתר אוניברסיטת תל אביב
אברהם יערי, עליית החסידים ההמונית לא"י, באתר דעת, מחניים, מ"ו, ה'תש"ך
רעיה הרן, ‏ שבחי הרב – לשאלת אמינותן של איגרות החסידים מארץ-ישראל, קתדרה 55, מרץ 1990, עמ' 58-22
יהושע מונדשיין, ‏אמינותן של איגרות החסידים מארץ-ישראל, קתדרה 63, אפריל 1993, עמ' 97-65; הנ"ל, ‏אמינותן של איגרות החסידים מארץ-ישראל (חלק שני), קתדרה 64, יולי 1992, עמ' 97-79
רעיה הרן, ‏עטרה ליושנה – האומנם?, קתדרה 64, יולי 1992, עמ' 102-98 (תגובה)
רעיה הרן, ‏מה הניע את תלמידי המגיד לעלות לארץ-ישראל?, קתדרה 76, יולי 1994, עמ' 95-77
טוביה פרשל - עליית החסידים לארץ ישראל, בתוך החסידות וציון הוצאת מוסד הרב קוק והוצאת מוריה ניו יורק ה'תשכ”ג, עמוד כד-לח.
אברהם אביש שור, "עליית הצדיקים והחסידים לא"י בשנת תקל"ז, וייסוד 'כולל רייסין' על ידי מרן הקדוש רבי שלמה מקארלין בשנת תקל"ח", בית אהרן וישראל, רלא (שבט – אדר א'–ב' תשפ"ד), עמ' קכז–קנ (חלק א'); רלב (ניסן–אייר תשפ"ד), עמ' רז–ריח (חלק ב'); רלג (סיון–תמוז תשפ"ד), עמ' רא–ריד (חלק ג')
אלי אליאך, חסידים ומתנגדים בא"י לפני עליית תלמידי הגר"א, יחסי תלות, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י.
אלי אליאך, האם ומתי התפללו חסידי חב"ד עם תלמידי הגר"א בצפת?, בלוג הפרושים - תלמידי הגר"א בא"י.
לקריאה נוספת > הדרכה

אהרן סורסקי, יסוד המעלה, בני ברק: הוצאת זיותנים, תשנ"א-1991 (תולדות היישוב החסידי בארץ ישראל).
יעקב אדלשטיין, עליות, כיסופים והתרפקות על הגאולה (200 לעליית החסידים), כיוונים, 27, ה'תשמ"ה, עמ' 145–153.
הערות שוליים

↑  יעקב ברנאי, אגרות חסידים מארץ-ישראל - מן המחצית השנייה של המאה הי"ח ומראשית המאה הי"ט, הוצאת יד בן-צבי, ירושלים ה'תש"מ, עמ' 75
↑  אדם טלר, "מסורת סלוצק על ראשית דרכו של הבעש"ט", בתוך: עמנואל אטקס, דוד אסף ויוסף דן (עורכים), מחקרי חסידות, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תשנ"ט, עמ' 38-15.
↑  אהבת ציון, סרוק באתר הספרייה הלאומית.
↑  אברהם אביש שור, יחס גדולי החסידות לשלטון והקשר בין העליה לא"י לחלוקת פולין, קובץ חצי גבורים י, ניסן תשע"ד, עמ' א'יא, הערה 20
↑  בית רבי ז', ב.
↑  ד"ר מור אלטושלר, עליית החסידים בשנת תקל"ז (1777)
↑  אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים - חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-19, הוצאת שלם, ירושלים ה'תשס"ז, עמ' ?
↑  ביקורת: שמואל פיינר, ‏מתנועת תחייה דתית לחברה אורתודוקסית-חרדית: החסידות בראי האיגרות מארץ-ישראל, קתדרה 104, יוני 2002, עמ' 169-165
↑  ביקורת: דוד אסף, ‏'כבוד אלקים הסתר דבר': פרק נוסף בהיסטוריוגרפיה האורתודוקסית של החסידות בארץ-ישראל, קתדרה 68, יוני 1993, עמ' 66-57
אברהם בן-ארויה

| --- | --- |

 לידה:  1887 וידין, נסיכות בולגריה
 פטירה:  16 במאי 1979 (בגיל 92 בערך) חולון ישראל
 מדינה:  ממלכת יוון
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום (בת ים)
 מקום מגורים:  חולון
 ידוע בשל:  היותו מייסד המפלגה הקומוניסטית של יוון
 השכלה:  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בלגרד 
 מקצוע:  מורה
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של יוון, Bulgarian Social Democratic Workers' Party (Narrow Socialists), Socialist Workers’ Party of Greece 
 חתימה:   
 
מצבת קברו של אברהם בן-ארויה בבית העלמין בחולון
אברהם אליעזר בן-ארויה (בבולגרית: Аврам Елиезер Бенароя, ביוונית: Αβραάμ Μπεναρόγια; ‏1887, סלוניקי, האימפריה העות'מאנית, או וידין, נסיכות בולגריה – 16 במאי 1979, חולון, ישראל) היה פוליטיקאי, מהפכן וסוציאליסט ממוצא יהודי אשר פעל בבולגריה וביוון. בן ארויה היה מנהיג פדרציית העובדים הסוציאליסטית בסלוניקי תחת שלטון האימפריה העות'מאנית ונחשב למייסד המפלגה הקומוניסטית של יוון.
ראו גם

יהדות סלוניקי
הערות שוליים

↑
↑
1 2 3  Avraam Benaroya and the Impossible Reform, באתר zcommunications.org, אוחזר ב-24 ביוני 2012 (באנגלית).
↑  גדוד יהודי במהפכה התורכית ב-1909, דבר, 13 במרץ 1950.
↑  ברכה חכם, אחד ודורו, דבר, 6 באוקטובר 1950.
↑  זמן יהודי חדש - מבט אנציקלופדי, הוצאת כתר, תל אביב, 2007, עמוד 375.
1 2  שלמה ראובן, התנועה הציונית בשלוניקי, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית, אוחזר ב-24 ביוני 2012.
↑  סלוניקי-תנועת הפועלים היהודית, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית, אוחזר ב-24 ביוני 2012.
↑  מרדכי אבישי, יוצרו של זורבה: קאזאנצאקיס ביצירתו ובמאבקיו, תל-אביב: אל"ף, תשכ"ז - 1967, עמ' 69-70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296851405171  BnF: cb150691503 (data)  GND: 129848069  ISNI: 0000 0000 7848 2776  LCCN: n86030380  NLA: 35152120  NLG: 61898  VIAF: 72867538   WorldCat (עם VIAF): 72867538
אלבנית

| --- | --- |

 מדינות:  אלבניה, קוסובו, סרביה, מונטנגרו, מקדוניה הצפונית, סרביה, יוון, טורקיה, איטליה ועוד מספר מדינות.
 אזורים:  מזרח אירופה והבלקן.
 דוברים:  כ-6,169,000
 שפת אם:  כ-6,169,000
 כתב:  אלפבית אלבני (מבוסס על אלפבית לטיני)
 משפחה:  הודו-אירופית אלבנית
 לאום:  אלבניה אלבניה קוסובו קוסובו שפה אזורית: מונטנגרו מונטנגרו  מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית סרביה סרביה
 מוסד:  האקדמיה למדעים של אלבניה 
 קוד שפה:  sq 
 קוד ISO 639-1:  sq 
 קוד ISO 639-2:  sqi 
 קוד ISO 639-3:  sqi 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
האלבנית (Shqip) היא שפה השייכת למשפחת השפות ההודו-אירופיות, ומוכרת כשפה הרשמית באלבניה, בצפון מקדוניה ובקוסובו.
השפה מורכבת ממספר להגים שונים, ולכן יש הרואים בה משפחת שפות בפני עצמה. יותר משלושה מיליון אנשים דוברים אותה באלבניה, אך ישנן גם קבוצות דוברות בשאר ארצות הבלקן וכן מדברים בה מהגרים אלבנים באיטליה ובטורקיה.
הספר המודפס הראשון באלבנית היה מֶשַארִי, אשר נכתב בידי גּ'וּן בוּזוּקוּ והודפס בשנת 1555. בית הספר הראשון אשר למדו בו באלבנית נפתח ב-1638, כנראה בידי פרנסיסקנים. השפה הוכרה רשמית כשפה הודו-אירופית בשנות ה-50 של המאה ה-19.
יש המעריכים כי האלבנית היא אחת השפות האיליריות אשר כבר נכחדו ואשר דוברו בדרום-מערב הבלקן. יש אף המעריכים כי היא קרובת משפחה של השפה הדאקית, אשר דוברה בעבר במואסיה ובדאקיה (מחוזות בצפון הבלקן ומרכז אירופה) עד שנכחדה.
האלפבית האלבני מבוסס על הכתב הלטיני נמצא בשימוש החל משנת 1908.
תוכנית לימודים באלבנית מונהגת באלבניה ובקוסובו.
בשפה האלבנית נכתבות יצירות של הסופרים האלבנים מתגוררים באלבניה, במקדוניה הצפונית (שאיפ אמרלהו) ובקוסובו (למשל, ולי קרהודה, המתאר ביצירותיו את חיי קוסובו במאה ה-21, ועלי פודרימיה, שהיה מתגורר בקוסובו ונחשב למשורר הבולט באלבנית).
הגיית השפה וכתיבתה > עיצורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
העיצורים
| הסימון הגרפי | תעתיק IPA | הערך הפונטי |
| Bb | b | נהגה כהגיית בי"ת |
| Cc | ʦ | נהגה כהגיית צד"י מודרנית |
| Çç | ʧ | נהגה כהגיית צד"י גרושה, צ' |
| Dd | d | נהגה כהגיית דל"ת |
| Dh/dh | ð | נהגה כהגיית דל"ת רפה, או Th קולית במלה האנגלית The |
| Ff | f | נהגה כהגיית פ"א רפה |
| Gg | ɡ | נהגה כהגיית גימ"ל |
| Gj/gj | ɟ | נהגה כהגיית גימ"ל מחונככת |
| Hh | h | נהגה כהגיית ה"א |
| Jj | j | נהגה כהגיית יו"ד עיצורית |
| Kk | k | נהגה כהגיית כ"ף |
| Ll | l | נהגה כהגיית למ"ד |
| Ll/ll | [ɫ]  | נהגה כהגיית ל מוולנת (כבאנגלית) - אין מקבילה עברית |
| Mm | m | נהגה כהגיית מ"ם |
| Nn | n | נהגה כהגיית נו"ן |
| Nj/nj | ɲ | נהגה כהגיית נו"ן ויו"ד שוואית בקירוב |
| Pp | p | נהגה כהגיית פ"א |
| Qq | c | נהגה כהגיית כ"ף מחונככת |
| Rr | ɾ | נהגה כהגיית רי"ש לשונית |
| Rr/rr | r | נהגה כהגיית רי"ש מתגלגלת |
| Ss | s | נהגה כהגיית סמ"ך |
| Sh/sh | ʃ | נהגה כהגיית שי"ן ימנית |
| Tt | t | נהגה כהגיית ת"ו |
| Th/th | θ | נהגה כהגיית ת"ו רפה, או Th אטומה במלה האנגלית Think |
| Vv | v | נהגה כהגיית בי"ת רפה |
| Xx | ʣ | נהגה דְּזְ |
| Xh/xh | ʤ | נהגה כהגיית גימ"ל גרושה, ג' |
| Zz | z | נהגה כהגיית זי"ן |
| Zh/zh | ʒ | נהגה כהגיית זי"ן גרושה, ז' |