stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
או למפיאו דה אסקינה

| --- | --- |
כריכת אפריל 1978 של העיתון
כריכת אפריל 1978 של העיתון
 תאריכי הופעה:  אפריל 1978 – יוני 1981 (כ־3 שנים) 
 שפה:  פורטוגזית 
 מדינה:  ברזיל 
 
או למפיאו דה אסקינה (בפורטוגזית: O Lampião da Esquina) היה עיתון להט"בי ברזילאי, שפעל בין אפריל 1978 ליוני 1981. העיתון כלל 37 גליונות בין תחילתו לסופו.
לאחר העברת החוק המוסדי מספר 5 בתקופת הדיקטטורה הצבאית הברזילאית, העיתונות חוותה צנזורה קשה, בכך שאסרה לפרסם כל דבר על הדיקטטורה בברזיל. במהלך האברטורה והחזרה האיטית לדמוקרטיה שהתחיל הנשיא ארנסטו גייזל, העיתונות והקבוצות האקטיביסטיות החלו לדבר יותר בחופשיות רבה יותר. העיתון קם כעיתון חלופי לכלי העיתונות המרכזיים באותה תקופה. העיתון הוקם בעקבות המגזין הגאה, Gay Sunshine Journal, שהוקם על ידי וינסטון ליילנד (אנ') מחוץ לאזור מפרץ סן פרנסיסקו. כותרת העיתון הייתה על שמו של גיבור העם הברזילאי, למפיאו, מנהיג שודדים מפורסם בצפון מזרח ברזיל בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.
צוות העיתון כלל אחד עשר עורכים.
העיתון מיתג את עצמו כעיתון בעל נטיית שמאל מובהקת. על אף שהציג מאמרים ומאפיינים רבים על תנועות רבות ושונות, העיתון כיוון בעיקר לגברים הומוסקסואלים.
סמוך לסופו של העיתון, התנהל מאבק בין שני קבוצות עורכים. קבוצה אחת רצתה שהעיתון יהיה שמאלני יותר, ואילו קבוצה אחרת רצתה שהעיתון יהיה נייטרלי יותר. בנוסף, אנטוניו כריסוסטומו, אחד מעורכי העיתון, נעצר והואשם בפדופיליה לאחר שאימץ נערה באופן לא רשמי. רבים האמינו שהוא הואשם בשל היותו הומוסקסואל מחוץ לארון. בשל הקשר שלו לעיתון, הצוות חשש מרדיפות מצד המשטרה, והחלטו לסגור את העיתון ביוני 1981.
הערות שוליים

↑  "O Lampião da Esquina". Grupo Dignidade. ארכיון מ-2022-03-05. נבדק ב-12 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Coelho, Vinicius. "História e Imprensa homossexual em Lampião da Esquina (1978-1981)". UFRGS. נבדק ב-12 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  Green, James (1996). Beyond Carnival: Male Homosexuality in Twentieth-Century Brazil. University of Chicago Press. p. 274. ISBN 9780226306391.
1 2  "Lampião da Esquina". Doctela (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2021-11-24. נבדק ב-12 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
Zotye Z500

| --- | --- |

Zotye Z500
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Zotye Z560
 יצרן:  "Zotye Auto" (אנ')  (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车")
 שנות ייצור:  2014 ועד היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,750 מ"מ
 רוחב:  1,810 מ"מ
 גובה:  1,490 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,750 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.5 ליטר המפיק 150 כ"ס (מגדש טורבו)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית רציפה (CVT) - 5 מהירויות
Zotye Z500, קרויה גם" Zotye Z560) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Zotye Auto (אנ') (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车") אשר מיוצרת משנת 2014 ועד היום
"Zotye Z500"

,
דגם "Zotye Z500" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית (אנ') בשאנגחאי בשנת 2014,
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין: 1.5 ליטר
מנוע הנעה קדמית.
מחיר היחידה מדגם "Zotye Z100" בסין עמד על 75,800-140,800 רנמינבי (שנת 2014)
גרסה חשמלית

דגם "Zotye Z500 EV" אשר מיוצר משנת 2014 מיוצר ב-3 גרסאות: מנוע חשמלי לטווח 200 ק"מ, 250 ק"מ, 330 ק"מ.
הספק המנועים החשמליים נע בין 72-95 קילו-ואט.
מחיר היחידה לדגמים החשמליים עמד על 199,900-229,000 רנמינבי (שנת 2014)
תמונות

דגם "Zotye Z500"
דגם "Zotye Z500"
דגם "Zotye Z500"
דגם "Zotye Z500"
ראו גם

דומי X5
Zotye T500
Zotye T700
Zotye Z100
Zotye Z300
Zotye Z700
הערות שוליים

↑  דגם "Zotye Z500" עבור השוק הסיני  carnewschina.com/2014/10/11/officially-official-this-is-the-zotye-z500-sedan-for-the-china-car-market
↑  דגם  "Zotye Z500"  carnewschina.com/2014/11/03/this-is-the-zotye-z500-sedan-for-the-china-auto-market
↑  דגם  "Zotye Z500" בשוק הסיני carnewschina.com/2014/11/10/zotye-z500-launched-on-the-china-car-market
↑  דגם  "Zotye Z500" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית (אנ') בשאנגחאי בשנת 2014 carnewschina.com/2014/04/19/zotye-z500-gets-a-cleanup-for-the-2014-beijing-auto-show
↑  דגם  "Zotye Z500" יוצג בהופעת בכורה בתערוכת הרכב הבינלאומית (אנ') בשאנגחאי carnewschina.com/2014/03/31/zotye-z500-will-debut-on-the-2014-beijing-auto-show
↑  דגם Zotye Z500 EV car.autohome.com.cn/config/series/4327 (סינית)
אהרן פרידמן (בויאן)

רבי אהרן פרידמן (תר"נ - י"ג בחשוון תש"ב) היה האדמו"ר מבויאן בצ'רנוביץ.
תולדותיו

נולד בבויאן לחוה, בת רבי מרדכי שרגא פרידמן מהוסיאטין ולרבי מנחם נחום, האדמו"ר המרכזי של חסידות בויאן. בשנת תרס"ז נישא להניה בת רבי חיים הגר, האדמו"ר מאנטיניא . בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט יחד עם אביו וסבו לווינה. עבר יחד עם אביו לצ'רנוביץ ועמד לצדו בהנהגת החצר. לאחר פטירת אביו בשנת תרצ"ו, הוא לא הסכים להתמנות כאדמו"ר, אך החל לערוך שולחנות משותפים יחד עם אחיו הצעיר רבי מרדכי שרגא.
שכל את בתו היחידה פעסיא לאה בשנת תרצ"ז. נפטר במגפת טיפוס במהלך שנות השואה ונקבר בווערחיווקי.
חלק קטן מדבריו של רבי אהרן כונסו בספר בשם תולדות אהרן. נמצאים בכתובים עוד דברי תורה רבים ממנו, הממתינים לצאתם לאור. בחודש סיון תשע"ג יצא לאור במהדורה חדשה ומפוארת, הספר "תולדות אהרן" בו לוקטו ועובדו דברי תורתו. חלק ניכר מהספר הוא החלק הביוגרפי שלו.
על שמו נקרא בית הכנסת "תפארת אהרן" של חסידות בויאן, בשכונת התמר בביתר עילית.
הערות שוליים

↑  מיוחסת לאדמו"רי רוז'ין דרך אמה, בתה של רבי יצחק פרידמן מבוהוש נכדו של רבי ישראל מרוז'ין, וכן דרך אביה, נכדו של ה"צמח צדיק" חתנו של רבי ישראל מרוז'ין.
אה"מ אקסמות' (1901)

| --- | --- |
אה"מ אקסמות' במהלך מלחמת העולם הראשונה
אה"מ אקסמות' במהלך מלחמת העולם הראשונה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת דאנקן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קאמל לירד 
 תחילת הבנייה:  10 באוגוסט 1899
 הושקה:  31 באוגוסט 1901
 תקופת הפעילות:  2 ביוני 1903 – אפריל 1919 (כ־15 שנים)
 אחריתה:  נמכרה לגריטה ב-15 בינואר 1920
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,483–13,966 טון, מקסימלי: 15,100–15,400 טון
 אורך:  132 מטר
 רוחב:  23.01 מטר
 שוקע:  7.85 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  19 קשרים
 גודל הצוות:  720 איש
 טווח שיוט:  11,240 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  24 דוודים המזינים 2 מנועי קיטור בהספק 18,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 178 מ"מ, שריון סיפון – 25–51 מ"מ, צריחי תותחים ראשיים – 203–254 מ"מ, קזמטים – 152 מ"מ, ברבטות – 102–279 מ"מ, מחיצות הגנה – 178–279 מ"מ, מגדל הניווט – 305 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ), 12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ), 10 תותחים 12 ליטראות (3 אינץ', 76 מ"מ), 6 תותחים 3 ליטראות (1.9 אינץ', 47 מ"מ), 4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ אקסמות' הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, האונייה המובילה של סדרת דאנקן. אקסמות' ואחיותיה, שנבנו כדי להתמודד עם קבוצה של אוניות מערכה רוסיות מהירות, היו מסוגלות להפליג במהירות של 19 קשרים (35 קמ"ש), מה שהפך אותן לאניות המערכה המהירות ביותר בעולם. אוניות המערכה מסדרת דאנקן היו חמושות בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ) והן היו דומות בגדול לסדרת לונדון, אם כי עם הדחק מופחת מעט ופריסת שריון דקה יותר. ככאלה, הם שיקפו התפתחות של אוניות המערכה מסדרת קאנופוס הקלה יותר. אקסמות' הונחה על ידי האחים ליירד בבירקנהד באוגוסט 1899, הושק באוגוסט 1901 והושלמה במאי 1903.
אקסמות' שימשה כאוניית דגל עבור ציים שונים, כולל צי הים התיכון, צי התעלה והצי האטלנטי מאז כניסתה לשירות ב-1903 ועד לתחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914. במקור היא הייתה אמורה להצטרף לשייטת אוניות המערכה השישית ולשרת בצי התעלה, אך שייטת זו פורקה זמנית והיא הצטרפה לשייטת אוניות המערכה השלישית בסקפה פלו. אקסמות' השתתפה בסיורים הצפוניים ולאחר מכן הועברה לשייטת השישית שהוקמה מחדש בסוף 1914, במסגרתה הפגיזה את הנמל הכבוש הגרמני בזבריחה בסוף נובמבר.
באמצע 1915 הועברה האונייה למערכת הדרדנלים, שם תמכה במבצעים על החוף. לאחר מכן היא הועברה ליוון ולאחר מכן לתחנת הודו המזרחית החל ממרץ 1917. היא ביצעה תפקידי ליווי שיירות באוקיינוס ההודי בין קולומבו לבומביי לפני שחזרה לבריטניה, ועצרה בכף התקווה הטובה ולסיירה לאון. היא הגיעה לדבונפורט באוגוסט 1917, והושבתה כדי לספק צוותים לכלי שיט נגד צוללות. אקסמות' נשארה במילואים בדבונפורט עד אפריל 1919, ושימשה כספינת בסיס החל מינואר 1918. היא הוכנסה לרשימת המכירה באפריל 1919 ונמכרה לגריטה לחברת Forth Shipbreaking Company ב-15 בינואר 1920.
תכנון

שש האוניות של סדרת דאנקן הוזמנו בתגובה לאוניות המערכה המהירות מסדרת פרסבט שהחלו לבנות על ידי הצי הרוסי הקיסרי באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19. האוניות הרוסיות היו אוניות מערכה מהירות דרג ב', ולכן ויליאם הנרי וייט, המנהל הבריטי לבנייה ימית, עיצב את סדרת דאנקן כך שתתאים למהירות הגבוהה של כלי השיט הרוסיים. כדי להשיג את המהירות הגבוהה יותר תוך שמירה על הדחק כמו באוניות המערכה הקודמות, וייט נאלץ להפחית באופן משמעותי את הגנת השריון של האוניות, ולמעשה הפך את האוניות לגרסאות מוגדלות ומשופרות של סדרת קאנופוס של 1896, במקום נגזרות של אוניות המערכה דרג א' מג'סטיק, פורמידבל ולונדון החזקות יותר. המאפיינים ההגנתיים המופחתים, הפך את האוניות מסדרת דאנקן לנחותות מאוניות המערכה האמיתיות מהדרג הראשון, אך הן היו עדיפות במידה ניכרת על אוניות המערכה מסדרת פרסבט שנגדן נבנו כדי להתמודד, והיו כמה מאוניות המערכה המהירות ביותר בשירות בזמן שנבנו.
אקסמות' הייתה באורך כולל של 432 רגל (132 מטרים), רוחב של 75 רגל 6 אינץ' (23.01 מטרים) ושוקע של 25 רגל 9 אינץ' (7.85 מטרים). הדחק האונייה היה 13,270–13,745 טונות ארוכות (13,483–13,966 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 14,900–15,200 טונות ארוכות (15,100–15,400 טונות) במעמס מלא. הצוות שלה מנה 720 קצינים ומלחים. אוניות הסדרה הונעו על ידי זוג מנועי 4 צילינדרים תלת דרגתיים שהניעו שני מדחפים, עם קיטור שסופק על ידי עשרים וארבעה דוודי בלוויל. הדוודים פלטו לשתי ארובות קרובות הממוקמות באמצע האונייה. לאוניות הסדרה הייתה מהירות מרבית של 19 קשרים (35 קמ"ש) מ-18,000 כוחות סוס (13,000 קילוואט), מה שהפך את אקסמות' ואחיותיה לאוניות המערכה המהירות ביותר בעולם במשך כמה שנים. במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש), האונייה יכלה להפליג לטווח של 6,070 מיילים ימיים (11,240 ק"מ).
לאקסמות' היו ארבעה תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)/ 40 קליבר שהותקנו בצריחים תאומים מלפנים ומאחור. האונייה גם הרכיבה סוללה משנית של 12 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ)/ 45 קליבר מותקנים בקזמטים, בנוסף לעשרה תותחי 12 פאונד (3 אינץ' (76 מ"מ)) ושישה תותחי 3 פאונד (47 מ"מ (1.9 אינץ')) להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, היא צוידה גם בארבע צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף.
לאקסמות' הייתה חגורת שריון בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים); המחיצה הרוחבית בקצה האחורי של החגורה הייתה בעובי 7–11 אינץ' (178–279 מילימטרים). הצדדים של צריחי הסוללה הראשיים שלה היו בעובי 8–10 אינץ' (203–254 מילימטרים), על גבי ברבטות בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), וסוללת הקזמטים הייתה מוגנת בפלדת קרופ בעובי 6 אינץ'. למגדל הניווט שלה היו דפנות בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2 אינץ' (25–51 מילימטרים), בהתאמה.
היסטוריית שירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

אקסמות' הונח על ידי האחים ליירד בבירקנהד ב-10 באוגוסט 1899. היא הושקה ב-31 באוגוסט 1901, על ידי ליידי אליס סטנלי, אשתו של לורד סטנלי, המזכיר הפיננסי של משרד המלחמה, שנשאה לאחר מכן נאום. היא הגיעה לנור במאי 1902, שם אובזרה והושלמה לים במספנת צ'טם. לאחר עיכובים עקב בעיות בעבודה, היא הושלמה במאי 1903. אקסמות' נכנסה לשירות במספנת צ'טם ב-2 ביוני 1903 לשירות בצי הים התיכון. היא חזרה לבריטניה במאי 1904, וב-18 במאי 1904 הופעה מחדש כאוניית הדגל, תת אדמירל, צי הבית, ושימשה כאוניית הדגל של סר ארתור וילסון. כאשר צי הבית הוגדר מחדש כצי התעלה, היא המשיכה לשמש כאוניית הדגל של הצי. היא העבירה את דגלה באפריל 1907, צומצמה לצוות שלדי, ונכנסה למילואים כדי להתחיל בשיפוץ במספנת פורטסמות'.
השיפוץ שלה הושלם והיא הופעלה מחדש ב-25 במאי 1907 לשרת כאוניית דגל, תת-אדמירל, הצי האטלנטי. ביולי 1908, אקסמות' ביקרה בקנדה במהלך יום השלוש מאות של קוויבק, יחד עם אוניות האחות שלה אלבמארל, ראסל ודאנקן. ב-20 בנובמבר 1908 היא עברה לצי הים התיכון כדי לשמש שם כאוניית דגל, ועברה שיפוץ במלטה בשנים 1908–1909. תחת ארגון מחדש של הצי ב-1 במאי 1912, שייטת הקרב של צי הים התיכון הפכה לשייטת אוניות המערכה הרביעית, צי הבית, שבסיסה בגיברלטר ולא במלטה. אקסמות' הפכה לאוניית הדגל, תת-אדמירל, צי הבית, ביולי 1912. בדצמבר 1912, אוניית המערכה דרדנוט החליפה את אקסמות' בשייטת אוניות המערכה הרביעית, ואקסמות' החלה בשיפוץ במלטה. עם השלמת השיפוץ שלה, אקסמות' הופעלה מחדש ב-1 ביולי 1913 במספנת דבונפורט עם צוות שלדי בשייטת אוניות המערכה השישית, הצי השני. הוטלו עליה תפקידים כספינת אימון תותחים בדבונפורט.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

כשפרצה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, התוכניות קראו במקור לאקסמות' ואוניות המערכה אגממנון, אלבמארל, דאנקן, ראסל, קורנווליס וונג'נס להתאחד בשייטת אוניות המערכה השישית ולשרת בצי התעלה, שם הייתה אמורה השייטת לפטרל בתעלת למאנש ולחפות על תנועת חיל המשלוח הבריטי לצרפת. עם זאת, היו תוכניות גם לשייטת אוניות המערכה השישית שתוקצה ל"גרנד פליט" ("הצי הגדול"), וכשהחלה המלחמה, המפקד העליון, ה"גרנד פליט", אדמירל סר ג'ון ג'ליקו, ביקש שאקסמות' וארבע האוניות האחיות שלה ששרדו (אלבמארל, דאנקן, ראסל וקורנווליס) ישובצו בשייטת אוניות המערכה השלישית בצי הגדול לתפקידי סיור כדי לפצות על המחסור של ה"גרנד פליט" בסיירות. בהתאם לכך, שייטת אוניות המערכה השישית בוטלה זמנית. ראסל, אקסמות' ואלבמארל היו האוניות היחידות שהיו כשירות להצטרף מיד לג'ליקו, אז הן עזבו ללא שאר השייטת ב-5 באוגוסט. הן הגיעו לסקפה פלו בלילה שבין 7 ל-8 באוגוסט. האוניות פעלו עם סיירות ה"גרנד פליט" בסיורים הצפוניים כדי לאכוף את המצור הרחוק על גרמניה.
באוקטובר, אקסמות' הפליגה לדבונפורט לשיפוץ. כאשר אוניית המערכה דרדנוט של ה"גרנד פליט" אאודשיוס פגעה במוקש מצפון לאירלנד ב-27 באוקטובר, אקסמות', שעגנה בלו סווילי, נשלחה לגרור אותה למקום מבטחים. עם זאת, כשהגיעה, נאלצה לנטוש את אאודשיוס, והיא זמן קצר לאחר מכן התהפכה והתפוצצה. אקסמות' ואחיותיה, כמו גם אוניות המערכה מסדרת קינג אדוארד השביעי, הועברו זמנית לצי התעלה ב-2 בנובמבר כדי לתגבר את האחרון מול פעילות הצי הקיסרי הגרמני באזור צי התעלה. למחרת, הצי הגרמני פשט על ירמות'; באותו זמן, אקסמות' ושאר השייטת השלישית היו מפוזרות בסיורים הצפוניים, ולכן לא היו זמינים במהלך המתקפה הגרמנית.
ב-13 בנובמבר 1914 חזרו אוניות הסדרה קינג אדוארד השביעי לצי הגדול, אך ראסל ושאר אוניות המערכה מסדרת דאנקן נשארו בצי התעלה, שם הקימו מחדש את שייטת אוניות המערכה השישית ב-14 בנובמבר. השייטת התבססה בפורטלנד, אם כי היא עברה לדובר מיד ב-14 בנובמבר. עם זאת, עקב היעדר הגנות נגד צוללות בדובר, במיוחד לאחר שהרשתות נגד צוללות של הנמל נסחפו בסערה, חזרה השייטת לפורטלנד ב-19 בנובמבר. שייטת אוניות המערכה השישית קיבלה משימה להפגיז בסיסי צוללות גרמניים בחוף בלגיה, ואקסמות' השתתפה בהפגזת מתקני צוללות גרמניות בזבריחה ב-23 בנובמבר 1914 יחד עם ראסל. שתי האוניות יצאו מפורטלנד ב-21 בנובמבר בליווי שמונה משחתות, קבוצת מכמורת וזוג ספינות אוויר כדי לצפות בנפילת הפגזים, אם כי ספינות האוויר לא הגיעו בזמן למבצע. ראסל ואקסמות' צמצמו טווח ל-6,000 יארד (5,500 מטרים) מהנמל והפגיזו את הנמל, תחנת הרכבת והגנת החוף. שתי האוניות ירו כ-400 פגזים בסך הכל וצפו בכמה שריפות בחוף; דיווחים של משקיפים הולנדים הצביעו על נזק משמעותי שנגרם, אך המתקפה השיגה מעט מאוד והרתיעה את הצי המלכותי מלהמשיך בהפצצות כאלה. שייטת אוניות המערכה השישית חזרה לדובר בדצמבר 1914, ולאחר מכן הועברה לשירנס ב-30 בדצמבר כדי להחליף שם את שייטת אוניות המערכה החמישית בשמירה מפני פלישה גרמנית לבריטניה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > מערכת הדרדנלים

בין ינואר למאי 1915 פוזרה שייטת אוניות המערכה השישית. אקסמות' עזבה את השייטת כאשר עברה לדרדנלים ב-12 במאי 1915 לשירות במערכת הדרדנלים כאוניית דגל, אדמירל משנה, שייטת תומכת, והניפה את דגל אדמירל משנה ניקולסון. היא יצאה לים התיכון עם אוניית המערכה ונרבל; הבריטים קיוו לנצל את הניסיון שצברו שני צוותי האוניות בהפגזת עמדות חוף בבלגיה. הותקנו לה רשתות נגד טורפדו כבדות במיוחד עבור המשימה הזו. לאחר טירפוד והטבעת אוניות המערכה אה"מ גוליית, אה"מ טריומף ואה"מ מג'סטיק, כולן בתוך שבועיים במאי 1915, היא הייתה אוניית המערכה היחידה שהורשתה להישאר מחוץ לחופי חצי האי גליפולי בקפאלו באי אימברוס. זו הייתה תוצאה של הרשתות הכבדות שלה נגד טורפדו, שהאמינו שהפכו אותה לבטוחה יותר להישאר בעמדה מכל אוניות המערכה האחרות.
ב-4 ביוני יצאו אקסמות', אוניית המערכה סוויפטשור והסיירת הממוגנת טאלבוט לכף הלס כדי לתמוך בהתקפה של מדינות ההסכמה על הרכסים שבידי העות'מאנים באחי באבא. דיווחים על צוללות אויב באזור אילצו את האוניות להפליג במעגלים כדי להימנע מלהיות מטרות, מה שהפחית את דיוקן. כוחות היבשה לא הצליחו לפרוץ את הקווים העות'מאניים, ולכן ההתקפה בוטלה. עד יולי, המעגן בקפאלו קיבל רשתות נגד צוללות, ששיפרו את אבטחת העמדה של אקסמות'. היא תמכה במתקפה נוספת של מדינות ההסכמה על העמדות העות'מאניות באחי באבא באוגוסט, שגם היא נכשלה.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > פעולות מאוחרות יותר

אקסמות' עזבה את הדרדנלים בנובמבר 1915 והועברה לים האגאי כדי להפוך לאוניית הדגל, השייטת המנותקת השלישית, כוח שבסיסו בסלוניקי, שאורגן לסייע לצי הצרפתי לחסום את החוף האגאי של יוון ובולגריה ולחזק את סיורי תעלת סואץ. ב-28 בנובמבר 1915, היא העלתה על סיפונה את אנשי כוח הצי הבריטי מבלגרד בזמן שהם פונו מסרביה. מספטמבר עד דצמבר 1916 היא שירתה בכוח מדינות ההסכמה שתמך בדרישות שלהן נגד ממשלת יוון, שבאותה עת נשלטה על ידי קונסטנטינוס הראשון הפרו-גרמני, שהחליט להישאר נייטרלי עם פרוץ המלחמה. באוגוסט 1916, קבוצה פרו מדינות ההסכמה פתחה בהפיכה נגד המלוכה בנומבריאנה, ומדינות ההסכמה ביקשו לתמוך בה. אקסמות' השתתפה בלכידת הצי היווני בסלמיס והנחיתה נחתים מלכותיים באתונה ב-1 בדצמבר 1916. הכוחות הבריטיים והצרפתים הובסו על ידי הצבא היווני ואזרחים חמושים ונאלצו לסגת לאוניותיהם, ולאחר מכן הצי הבריטי והצרפתי הטילו מצור על חלקי הארץ שבשליטת המלוכנים.
אקסמות' הועברה לתחנת הודו המזרחית במרץ 1917, שם ביצעה תפקידי ליווי שיירות באוקיינוס ההודי בין קולומבו לבומביי. ביוני 1917, היא סיימה שירות זה כדי לחזור לבריטניה, ועצרה במהלך המסע בזנזיבר, כף התקווה הטובה וסיירה לאון. היא הגיעה לדבונפורט באוגוסט 1917, והושבתה כדי לספק צוותים לכלי שיט נגד צוללות. אקסמות' נשארה במילואים בדבונפורט עד אפריל 1919, ושימשה כספינת בסיס החל מינואר 1918. אקסמות' הוכנסה לרשימת המכירה באפריל 1919 ונמכרה לגריטה לחברת פורת' לגריטת ספינות ב-15 בינואר 1920. גוף האונייה שלה נגרט בהולנד.
תוכנית גובה והסיפון הימני כפי שמתואר ב-Brassey's Naval Annual 1915
אקסמות' בקנדה בשנת 1908 לרגל יום השלוש מאות של קוויבק בשנת 1908
אוסקר סבורר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביוני 1921 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  אפריל 2015 (בגיל 93) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  יהודים 
 מקום מגורים:  ברית המועצות 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 תקופת הפעילות:  ? – אפריל 2015 
 עיטורים:  עיטור הכוכב האדום (1964) 
 
אוסקר סבורר (באנגלית: Oscar Seborer; ‏4 ביוני 1921 – 23 באפריל 2015) היה מהנדס יהודי אמריקאי, מרגל אטום של ברית המועצות, שעבד בשנות ה-40 של המאה ה-20 באתר הגרעיני אוק רידג' ובמעבדה הלאומית לוס אלמוס בארצות הברית.
רקע משפחתי

הוריו של אוסקר סבורר היו אברהם לייב סבורר (1876–1971) וג'ני סבורר (1888–1964) ילידי פולין. האב היה יליד העיר פשאסניש והאם ילידת העיר מקוב. לאוסקר היו ארבעה אחים גדולים ממנו: שלושה אחים, מקס, נח וסטיוארט, ואחות: רוז. האח הבכור, מקס, נולד בשנת 1903. לאחר הולדתו היגרה תחילה המשפחה לבריטניה, שם נולד בנם נוח, שנתיים לאחר מקס. סביב שנת 1909 היגרה המשפחה לארצות הברית והתגוררה בניו יורק. בשנת 1918 נולד בנם סטיוארט, ובשנת 1919 נולדה בתם רוז. אוסקר, בנם הצעיר, נולד בשנת 1921. בשנת 1934 היגרו ההורים לארץ ישראל. ככל הנראה אוסקר הצטרף אליהם. ארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1938, שבו ההורים לניו יורק. בשנת 1950 עלו ההורים בשנית לישראל והתגוררו בגן יבנה.
האם ג'ני נפטרה בשנת 1964 והאב אברהם לייב נפטר בשנת 1971. בבית העלמין בגן יבנה אותרו בשנת 2020 מצבותיהם של ההורים. על המצבה של אברהם לייב סבורר נכתב כי היה "בן תורה וישר דרך". על המצבה של ג'ני אין כיתוב מיוחד.
מרגל האטום

לכל חמשת ילדי המשפחה היה קשר כלשהו עם המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית. אוסקר סבורר למד בתחילה בסיטי קולג' של ניו יורק והמשיך באוניברסיטת אוהיו, שם למד הנדסת חשמל. הוא גויס לצבא ארצות הברית בשנת 1942. בזכות הכשרתו הוטל עליו לאתר מהנדסים לפרויקט מנהטן, המאמץ לבנות פצצה גרעינית. בהמשך שנות ה-40 הוא עבד במעבדה שבאתר הגרעיני אוק רידג' ובמעבדה הלאומית לוס אלמוס, שבהן פותחה הפצצה הגרעינית הראשונה של ארצות הברית, ולפי החשד ריגל משם לטובת ברית המועצות תחת שם הצופן Godsent, "שליח האל". ממסמכים שנחשפו בשנת 2019 בארצות הברית ופורסמו בכתב העת של הסי אי איי, עולה כי היה לו "ידע מעמיק ורחב על מנגנון הפצצה, ונראה שהיה לו חלק מכריע בפיתוח היכולת של ברית המועצות להעתיק את המתקן המורכב" - כך דיווח הניו יורק טיימס. התברר עוד, כי הידע המקצועי הנרחב של סבורר לא היה אופייני למרגלים מהשורה, וכי המידע שגנב "יכול היה להיות ייחודי", כפי שצוטט היסטוריון גרעין אמריקאי בריאיון לעיתון. הוא השתתף בניסוי טריניטי שהיה הניסוי הגרעיני הראשון, במהלכו הופעלה לראשונה בהיסטוריה פצצה גרעינית. הניסוי נערך על ידי צבא ארצות הברית ב-16 ביולי 1945 בניו מקסיקו, ומטרתו הייתה לבחון את יעילות הפצצה החדשה בטרם ייעשה בה שימוש צבאי במלחמת העולם השנייה. עוצמת הפיצוץ בניסוי הייתה שקולה לכ-20 קילוטון TNT.
כל אותה עת העביר את המידע שצבר לידי ברית המועצות. ועזר לה לפתח נשק גרעיני. בשנת 2019 נחשפה זהותו על ידי ניו יורק טיימס. עד אז היו ידועים שלושה מרגלים, אזרחי ארצות הברית, דייוויד גרינגלס, קלאוס פוקס ותאודור הול, שבגדו במדינתם ומסרו לברית המועצות סודות ממערך פיתוח הנשק הגרעיני של ארצות הברית, שפעל בזמן מלחמת העולם השנייה, ונחשפה לעיני הציבור זהותו של אוסקר סבורר, כמרגל הרביעי בפרשה.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הגיש אוסקר סבורר בקשה למשרה במחלקת המדינה, ונאמר לו שלא יינתן לו האישור הביטחוני הדרוש. הוא הגיש בקשה למשרה אזרחית בלוס אלמוס בשנת 1947, אך משך את בקשתו. במקום זאת נסע לאוניברסיטת מישיגן, שם סיים את התואר השני בהנדסת חשמל. לאחר שסיים את לימודיו באוגוסט 1948 קיבל משרה במעבדת הקול התת-מימי של הצי האמריקני בקונטיקט, שם נערך מחקר בנושא סונאר לצוללות. באוגוסט 1949 המליץ המפקד על סיום העסקתו כסיכון ביטחוני, אולם ועדת ביקורת הפכה החלטה זו. הוא הועבר למחלקת החוף האלקטרוני בלשכת הספינות, שם עסק בהתקנת ציוד אלקטרוני בנמלים אמריקאים ואירופאים. הציוד עצמו לא היה סודי, אך מיקום המכשירים היה סודי. הוא היה הארם היחיד שעבד ביחידה שלא קיבל אישור ביטחוני. ב-1 ביוני 1951 הוא מסר את התפטרותו. ביולי 1951 אוסקר ואחיו סטיוארט עלו על אונייה שהפליגה לצרפת ומשם טסו לישראל וביקרו אצל הוריהם שהתגוררו בגן יבנה. לאחר מכן טסו לווינה ומשם למוסקבה בה הועסקו על ידי האקדמיה הסובייטית למדעים. שניהם נישאו לנשים רוסיות. אוסקר סבורר נפטר במוסקבה בשנת 2015. ספדו לו אחיו סטיוארט ונציג מטעם שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
הערות שוליים

↑   עופר אדרת, סיפורו של מרגל אטום שהסב נזק עצום לארה"ב, באתר הארץ, 1 באפריל 2020
↑  Klehr, Harvey; Haynes, John Earl (בספטמבר 2019). "On the Trail of a Fourth Soviet Spy at Los Alamos" (PDF). Studies in Intelligence. 63 (3). {{cite journal}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אוסקר סבורר".
אדם סדג'וויק

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1785 Dent, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 בינואר 1873 (בגיל 87) קיימברידג', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום מגורים:  אנגליה 
 השכלה:  אוניברסיטת קיימברידג'  בית הספר סדברג  טריניטי קולג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 תפקיד:  נשיא החברה הגאולוגית של לונדון (1829–1831)  President of the British Science Association (1833–1834) 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 פרסים והוקרה:  מדליית וולסטון (1851)  מדליית קופלי (1863)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה המלכותית 
 
אדם סדג'וויק (Adam Sedgwic;‏ 1785–1873) היה גאולוג וכומר בריטי, ממייסדי הגאולוגיה המודרנית. הוא הגדיר את תקופה הקמבריום והדבון כפרקי זמן גאולוגיים. בהתבסס על עבודה שעשה בשכבות סלע וולשיות, הוא הציע את התקופה הקמבריאית בשנת 1835. בפרסום משותף עם רודריק מורצ'יסון הוא הציע גם את הגדרת התקופה הסילורית. מאוחר יותר בשנת 1840, שניהם הגדירו את שכבות הסלעים הסמוכים לגבול שבין התקופות הסילורית לקרבון, כתקופת הדבון.
אף שהנחה את צ'ארלס דרווין הצעיר במחקר המוקדם שלו בגאולוגיה והמשיך להיות ביחסים ידידותיים איתו, סדג'וויק התנגד לתורת האבולוציה של דרווין באמצעות הברירה הטבעית. הוא התנגד נחרצות להכנסת נשים לאוניברסיטת קיימברידג'.
חיים וקריירה

סדג'וויק נולד בדנט, יורקשייר, 22 במרץ 1785, ילדו השלישי של כומר אנגליקני. הוא התחנך בבית הספר ובמכללת טריניטי, קיימברידג'.
הוא למד מתמטיקה ותאולוגיה, וקיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1808 ותואר שני ב־1811. ב־1818 הוסמך ככומר. המנטורים האקדמיים שלו בקיימברידג' היו תומאס ג'ונס וג'ון דוסון. הוא הפך עמית במכללת טריניטי, קיימברידג' ופרופסור לגאולוגיה משנת 1818, כשהוא מחזיק את המשרה עד מותו בשנת 1873. הביוגרפיה שלו במאגר הבוגרים של קיימברידג' אומרת כי עם קבלתו את התפקיד, הכומר סדג'וויק לא היה בעל ידע גדול בגאולוגיה.
סדג'וויק חקר את הגאולוגיה של האיים הבריטיים ואירופה. הוא ייסד את המערכת לסיווג סלעי הקמבריום ועם רודריק מורצ'יסון עבד את סדר השכבות של תקופת הדבון. מחקרים אלה בוצעו ברובם בשנות השלושים של המאה ה-19. כתוצאה ממחקרים אלה, סדג'וויק היה מעורב עם מורצ'יסון בוויכוח עם הנרי דה לה בש, במה שנודע כ"מחלוקת הדבונית הגדולה".
סדג'וויק חקר את תופעות המטמורפיזם וההתגבשות והיה הראשון שהבחין בבירור בין ריבוד, חיבור, וקימוט. הוא נבחר לחבר עמית של החברה המלכותית ב־1 בפברואר 1821. בשנת 1844 נבחר לחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים.
כשותף לצוואתה של אן סיל, בעלת עבדים במטעים בג'מייקה, בשנת 1835 הוענק לסדג'וויק פיצוי כספי גבוה עבור 174 עבדים, בעקבות ביטול העבדות על ידי ממשלת בריטניה.
סדג'וויק נפטר ב-27 בינואר 1873.