stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עובדת מין
מעמד משפטי

בהתאם לחוק המקומי, פעילויות של עובדי מין עשויות להיות מוסדרות, מבוקרות, נסבלות או אסורות. ברוב המדינות, גם במקומות שבהם עבודת מין היא חוקית, עובדי ועובדות מין סובלים מסטיגמה, דבר שימנע מהם לפנות לסעד משפטי על אפליה (כגון אפליה גזענית על ידי בעל מועדון חשפנות), אי תשלום על ידי לקוח, תקיפה או אונס.
המעמד המשפטי של סוגים שונים של עבודת מין משתנה בין אזורים בעולם. לדוגמה, בעוד פורנוגרפיה היא חוקית בארצות הברית, הזנות אינה חוקית ברוב חלקי ארצות הברית. אולם, באזורים אחרים בעולם, הן פורנוגרפיה והן זנות אינן חוקיות; באחרים, שתיהן חוקיות. דוגמה אחת למדינה שבה פורנוגרפיה, זנות, וכל המקצועות שנכללו תחת המטרייה של עבודת המין כולם חוקיים היא ניו זילנד.
בישראל אין איסור על מתן שירותי מין תמורת תשלום, אבל השידול לזנות אינו חוקי. לכן הפעלתם של בתי בושת ומכוני ליווי המספקים שירותי מין בתשלום אינה חוקית. ח"כ מיכל רוזין ממרצ יזמה והובילה הצעת החוק שמבקשת להשוות בין חשפנות לזנות בדין הפלילי ובאוגוסט 2018 יצאה פרקליטות המדינה עם הנחיה חדשה למשטרה – לקנוס ולסגור מועדונים שיאפשרו ריקודי חשפניות שכוללים מגע מיני, כולל ריקוד חיק. המשטרה הפיצה מכתבי התראה לבעלי מועדוני החשפנות המבהירים את שינויי המדיניות, והזהירה מפני אכיפה.
בדצמבר 2018 אושר חוק איסור צריכת זנות והוא נכנס לתוקף ביולי 2020. הוא החל להיאכף בינואר 2021 ומאז חולקו מעל 1,300 קנסות ללקוחות. זהו חוק שמפליל את הלקוחות של זנות. עובדות מין רבות רואות בחוק עליית מדרגה במדיניות שיטתית של דחיקתן לשוליים, הסללתן לעוני, והעמקת הסטיגמות נגדן.
בפסק דין של בית הדין הארצי לעבודה נפסק שבין זונה לסרסור התקיימו יחסי עובד-מעביד, ובהתאם לכך חלים עליהם כל חוקי המגן. בפסק הדין נאמר:
בארצות הברית עבודת מין אינה חוקית בכל המדינות למעט נבדה, בה פעילויות מסוימות אינן אסורות. בניו יורק עבודת מין היא "עבירה קלה" שעונשה עד 3 חודשי מאסר או קנס בגובה עד 500 דולר. ניו יורק עשויה להפוך למדינה הראשונה בה עבודת מין תהיה חוקית בעקבות הצעת חוק לדה-קרימינליזציה לעבודת מין, שהוגשה ביוני 2019 על ידי קבוצת מחוקקים דמוקרטים.
אקטיביזם

פעילי זכויות עובדות מין טוענים שעובדי מין צריכים להיות בעלי זכויות אדם בסיסיות וזכויות עובדים כמו של אנשים עובדים אחרים. לדוגמה, הגילדה הקנדית לעבודה ארוטית קוראת להכרה חוקית של עבודת המין, לחיסול התקנות הממלכתיות שמדכאות יותר מאלה המוטלות על עובדים ועסקים אחרים, על הזכות להכרה והגנה על פי חוקי העבודה והתעסוקה, הזכות ליצור ולהצטרף לאגודות מקצועיות או לאיגודי עובדים, והזכות להגירת עבודה חוקית. פרויקט המטרייה האדומה דחף להפסקת הפללת השימוש בקונדומים כראיה מפלילה לעיסוק בעבודת מין.
הדאגה לאינטרסים של עובדי מין יכולה לבוא ממגוון מקורות, כולל ארגונים לא ממשלתיים, ארגוני זכויות עובדים, ממשלות או עובדות מין בעצמן. מדי שנה בלונדון מוענקים לתומכים והחלוצים הבולטים ביותר בתחום החופש המיני וזכויות עובדות מין פרסי החופש המיני (אנ').
בישראל, בעקבות המהלכים בכנסת שהובילו לחקיקת חוק איסור צריכת זנות, עובדות ועובדי מין בהווה ולשעבר, וכן נשות מקצוע מתחומים שונים, הקימו את העמותה "ארגמן – ארגון נשים עובדות" שהתקבלה תחת השם "ארגמן - ארגון א.נשים בתעשיית המין", ומטרתה לייצג עובדות ועובדי מין. על סמך ניסיון שהצטבר במדינות אחרות, מבקשת העמותה להזהיר מפני "חוק הפללת לקוחות" ומבקשת להגן על עובדות המין מפני נזקים שהחוק צפוי לחולל לדבריה, ברמת הפרת זכויות אדם, חופש העיסוק ודרדור ביטחונן של העובדות. נייר עמדה נוסף שעליו חתמו 60 נשים העובדות בזנות ונשים התומכות בטענותיהן, בהן סגנית דיקאן הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב, ד"ר הילה שמיר, ועו"ס רחלי טל מזהיר כי האיסור על פרסום שירותי זנות מאלץ נשים שעבדו בדירות לרדת לרחוב ולהיכנס למכוניות עם גברים, ובכך הן חשופות יותר לאלימות. גם עמותת "מעברים" הביעה עמדה נגד החוק לאיסור צריכת זנות.
ימי ציון > יום זכויות עובדות מין הבינלאומי

ב-3 במרץ 2001 התקיים בהודו פסטיבל שאורגן על ידי קבוצה בשם "דורבר מהילה סמאנוויה" (אנ'), למען זכויות עובדות מין. בקבוצה חברות 65,000 נשים, שהן עובדות מין ותומכותיהן. מתנגדים ניסו לסכל את האירוע, בין היתר על ידי לחץ על הממשל לבטל את האישור שניתן לקיומו, אך הפסטיבל נחגג בהצלחה גדולה, בהשתתפות של יותר מ-25,000 עובדות מין.
יום האירוע, 3 במרץ, נקבע בעקבות האירוע כיום הבינלאומי לזכויות של עובדות מין.
ימי ציון > יום עובדת המין הבינלאומי

בשנות ה-70 המשטרה הצרפתית הפעילה לחץ על עובדות מין וגרמה להן לעבוד בסתר. כתוצאה מכך, ההגנה על עובדות המין פחתה והובילה לאלימות נגדן. לאחר שני מעשי רצח וחוסר רצון של הממשלה לשפר את המצב, התבצרה קבוצה של עובדות מין ב-2 ביוני 1975 בכנסיית סנט-ניזייה בליון, כדי להביע את כעסן על תנאי החיים הנצלניים ועל הפשעים שהן מתמודדות איתם בגלל עבודתן בעיר. המפגינות קראו קריאות פוליטיות ודרשו תנאי עבודה הוגנים וקץ לסטיגמה. המשטרה פינתה את הכנסייה לאחר שמונה ימים. האירוע מהווה נקודת התחלה של תנועה בינלאומית של עובדי מין למען זכויות עובדי מין ו-2 ביוני נקבע כיום הזונה הבינלאומי, או בשמו האחר, יום עובדת המין הבינלאומי (אנ'). מטרתו של יום זה היא לחלוק כבוד לעובדות מין, ולעורר מודעות לתנאי העבודה שלהן.
ימי ציון > היום הבינלאומי לסיום האלימות נגד עובדות מין

ב-17 באוגוסט 2003 נערכה, ביוזמת ד"ר אנני ספרינקל, מייסדת פרויקט הושטת היד לעובדות מין בארצות הברית (אנ'), משמרת זיכרון לקורבנות של רוצח הנהר הירוק, רוצח סדרתי שקורבנותיו היו נשים בזנות. מאז העצרת הראשונה ב-2003 הפך היום ליום הנצחה לקורבנות אלימות ומאבק באפליה בטיפול של פשעים הקשורים לעבודת מין.
ראו גם

פרויקט המטרייה האדומה
פמיניזם סקס-פוזיטיב
תיירות מין נשית
מלחמות המין הפמיניסטיות
פט רוברטסון

מריון גורדון "פט" רוברטסון (באנגלית: Marion Gordon "Pat" Robertson; ‏22 במרץ 1930 – 8 ביוני 2023) היה פעיל דתי, איל תקשורת ופוליטיקאי אמריקאי, וכומר בפטיסטי דרומי. רוברטסון היה מראשי הימין הנוצרי האמריקאי, והתמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לנשיאות בשנת 1988.
רוברטסון הוסמך ככומר בזרם הבפטיסטי הדרומי (הוא ויתר על תוארו כשנכנס לזירה הפוליטית), אם כי באופן חריג למקובל שם, אחז כבר בשנות ה-60 בגישה כריזמטית, ובתוכניות הטלוויזיה שלו נערכו דיבור בלשונות וריפויים נסיים לכאורה. רוברטסון הוא המייסד והיו"ר של רשת השידור הנוצרית (CBN), שהייתה רשת הכבלים השלישית בגודלה בארצות הברית במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. מנחה תוכנית הדת "מועדון 700" ומאחוריו קריירה עשירה במגוון יוזמות, בעסקים ובמעורבות חברתית ופוליטית. היה חבר בצוות שמינה הנשיא רונלד רייגן בעניין קורבנות פשע ובמועצת היועצים הכלכליים של מושל מדינת וירג'יניה. בשנת 1987 הוא הקים את הארגון Christian Coalition of America (אנ') שמטרתו הייתה לתמוך בפוליטיקאים נוצרים שמרנים. בשנת 1997 עברה הובלת הארגון ל דונלד הודל ורנדי טייט, אך כבר בשנת 1999 חזר רוברטסון להיות נשיא הארגון.
רוברטסון היה אורח הקרן לידידות ישראל (IFCJ, USA). ייסד את אוניברסיטת ריג'נט ומספר ארגונים פילנתרופיים הפועלים ברחבי העולם. פרסם עשרה ספרים, שזכו להצלחה רבה בארצות הברית. מוסמך הסמינר התאולוגי של ניו יורק בתאולוגיה, ובעל תואר דוקטור לשם כבוד מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל.
רוברטסון היה ידוע בהשקפותיו האנטי-פמיניסטיות וההומופוביות ובתאוריות הקונספירציה הרבות בהן האמין. את עמדותיו ביטא לעיתים בצורה קיצונית.
הערות שוליים

↑  עפרה ישועה ליית, וושינגטון: מתנגדים לסיוע לרשת נוצרית, מעריב, 5 בספטמבר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430000105171  BIBSYS: 90182060  CiNii: DA06142777  GND: 118601539  ISNI: 0000 0001 2125 5238  LCCN: n82108860  NDL: 01163701  NLA: 35456329  NLK: KAC2018N3538  NTA: 340300043  SNAC: w63n2j31  SUDOC: 079245714  VIAF: 27864025   WorldCat (עם VIAF): 27864025 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 2002/2003 ב-NBA

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  29 באוקטובר 2002
 תאריך סיום:  15 ביוני 2003
 מספר קבוצות:  29
 מספר משחקים לקבוצה:  82
 דראפט 2002
 בחירה ראשונה:  יאו מינג
 על ידי:  יוסטון רוקטס
 העונה הסדירה
 המאזן הטוב ביותר:  סן אנטוניו ספרס
 MVP של העונה הסדירה:  טים דאנקן (סן אנטוניו ספרס)
 מלך הסלים:  טרייסי מקגריידי (אורלנדו מג'יק)
 הפלייאוף
 אלופת המזרח:  ניו ג'רזי נטס
 אלופת המערב:  סן אנטוניו ספרס
 סדרת הגמר
 אלופה:  סן אנטוניו ספרס
 MVP של סדרת הגמר:  טים דאנקן
 → 2001/20022003/2004 ←
 
עונת 2002/2003 היא העונה ה-57 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה כשסן אנטוניו ספרס זכתה בתואר האליפות השני שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את ניו ג'רזי נטס בתוצאה 2–4. טים דאנקן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר לאחר שהעמיד ממוצעים של 24.2 נקודות, 17.0 ריבאונדים ו-5.3 חסימות למשחק לאורך הסדרה. כמו כן נבחר דאנקן ל-MVP של העונה הסדירה בפעם השנייה ברציפות.
בסיום עונת 2002/2003 פרש מייקל ג'ורדן ממשחק פעיל בפעם השלישית והאחרונה. משחקה של וושינגטון ויזארדס נגד הפילדלפיה 76' ששוחק בפילדלפיה ב-16 באפריל 2003 היה משחקו האחרון של ג'ורדן בליגת ה-NBA. כמו כן פרשו בסיום העונה שני חברי היכל התהילה דייוויד רובינסון וג'ון סטוקטון.
לפני תחילת העונה עברה קבוצת שארלוט הורנטס לניו אורלינס, לואיזיאנה, וכונתה "ניו אורלינס הורנטס". בעונת 2004/2005 נוסדה בשארלוט קבוצה חדשה - שארלוט בובקאטס - שבעונת 2014/2015 החזירה לעצמה את הכינוי "הורנטס" לאחר שהמועדון בניו אורלינס שינה את שמו לניו אורלינס פליקנס.
חילופי מאמנים

| קבוצה> לפני תחילת העונה | מאמן נכנס> לפני תחילת העונה | מאמן יוצא> לפני תחילת העונה | לפני תחילת העונה |
| --- | --- | --- | --- |
| דנוור נאגטס | ג'ף בזדליק | מייק אוואנס |  |
| גולדן סטייט ווריורס | אריק מוזלמן | בראיין וינטרס |  |
במהלך העונה
| אטלנטה הוקס | טרי סטוטס | לון קרוגר |  |
| קליבלנד קאבלירס | קית' סמארט | ג'ון לוקאס |  |
| לוס אנג'לס קליפרס | דניס ג'ונסון | אלווין ג'נטרי |  |
| ממפיס גריזליס | יובי בראון | סידני לואו |  |
אולסטאר

סוף שבוע האולסטאר של שנת 2003 נערך באולמה של אטלנטה הוקס, הפיליפס ארנה שבאטלנטה, ג'ורג'יה. הוא החל ב-7 בפברואר 2003 והסתיים במשחק האולסטאר ב-9 בפברואר.
המאמנים במשחק האולסטאר היו אייזיאה תומאס מאינדיאנה פייסרס המזרחית וריק אדלמן מסקרמנטו קינגס המערבית. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה הוביל קובי בראיינט מלוס אנג'לס לייקרס שקיבל 1,474,386 קולות אשר הקנו לו מקום בחמישיית המערב. וינס קרטר, שנבחר כשחקן פותח בקבוצת המזרח, ויתר על מקומו בחמישייה לטובת מייקל ג'ורדן שהודיע זה מכבר שיפרוש בסיום העונה. חמישיית המזרח כללה את אלן אייברסון, מייקל ג'ורדן, טרייסי מקגריידי, ג'רמיין אוניל ובן וולאס. חמישיית המערב כללה את סטיב פרנסיס, קובי בראיינט, קווין גארנט, טים דאנקן ויאו מינג, בעונתו הראשונה ב-NBA. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 145–155. ל-MVP של משחק האולסטאר נבחר קווין גארנט ממינסוטה טימברוולבס שקלע 37 נקודות. את קבוצת המזרח הוביל אלן אייברסון עם 35 נקודות.
העונה הסדירה

| מזרח> # | מזרח> קבוצה | מזרח> ניצחונות | מזרח> הפסדים | מזרח> אחוז ניצחונות | מזרח> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | דטרויט פיסטונס* | 50 | 32 | 0.610 | – |
| 2 | ניו ג'רזי נטס* | 49 | 33 | 0.598 | 1 |
| 3 | אינדיאנה פייסרס | 48 | 34 | 0.585 | 2 |
| 4 | פילדלפיה 76' | 48 | 34 | 0.585 | 2 |
| 5 | ניו אורלינס הורנטס | 47 | 35 | 0.573 | 3 |
| 6 | בוסטון סלטיקס | 44 | 38 | 0.537 | 6 |
| 7 | מילווקי באקס | 42 | 40 | 0.512 | 8 |
| 8 | אורלנדו מג'יק | 42 | 40 | 0.512 | 8 |

| 9 | ניו יורק ניקס | 37 | 45 | 0.451 | 13 |
| 9 | וושינגטון ויזארדס | 37 | 45 | 0.451 | 13 |
| 11 | אטלנטה הוקס | 35 | 47 | 0.427 | 15 |
| 12 | שיקגו בולס | 30 | 52 | 0.366 | 20 |
| 13 | מיאמי היט | 25 | 57 | 0.305 | 25 |
| 14 | טורונטו ראפטורס | 24 | 58 | 0.293 | 26 |
| 15 | קליבלנד קאבלירס | 17 | 65 | 0.207 | 33 |
| מערב> # | מערב> קבוצה | מערב> ניצחונות | מערב> הפסדים | מערב> אחוז ניצחונות | מערב> פער מהמובילה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סן אנטוניו ספרס* | 60 | 22 | 0.732 | – |
| 2 | סקרמנטו קינגס* | 59 | 23 | 0.720 | 1 |
| 3 | דאלאס מאבריקס | 60 | 22 | 0.732 | – |
| 4 | מינסוטה טימברוולבס | 51 | 31 | 0.622 | 9 |
| 5 | לוס אנג'לס לייקרס | 50 | 32 | 0.610 | 10 |
| 6 | פורטלנד טרייל בלייזרס | 50 | 32 | 0.610 | 10 |
| 7 | יוטה ג'אז | 47 | 35 | 0.573 | 13 |
| 8 | פיניקס סאנס | 44 | 38 | 0.537 | 16 |

| 9 | יוסטון רוקטס | 43 | 39 | 0.524 | 17 |
| 10 | סיאטל סופרסוניקס | 40 | 42 | 0.488 | 20 |
| 11 | גולדן סטייט ווריורס | 38 | 44 | 0.463 | 22 |
| 12 | ממפיס גריזליס | 28 | 54 | 0.341 | 32 |
| 13 | לוס אנג'לס קליפרס | 27 | 55 | 0.329 | 33 |
| 14 | דנוור נאגטס | 17 | 65 | 0.207 | 43 |
‏*כוכבית מסמנת קבוצה שסיימה ראשונה בבית שלה.
מובילי הקטגוריות הסטטיסטיות

| קטגוריה | שחקן | קבוצה | ערך |
| --- | --- | --- | --- |
| נקודות למשחק | טרייסי מקגריידי | אורלנדו מג'יק | 32.1 |
| ריבאונדים למשחק | בן וולאס | דטרויט פיסטונס | 15.4 |
| אסיסטים למשחק | ג'ייסון קיד | ניו ג'רזי נטס | 8.9 |
| חטיפות למשחק | אלן אייברסון | פילדלפיה 76' | 2.7 |
| חסימות למשחק | ת'יאו ראטליף | אטלנטה הוקס | 3.2 |
| אחוזים מהשדה | אדי קרי | שיקגו בולס | 58.5% |
| אחוזים לשלוש | ברוס בואן | סן אנטוניו ספרס | 44.1% |
| אחוזים מקו העונשין | אלן יוסטון | ניו יורק ניקס | 91.9% |
| נקודות מדד | טרייסי מקגריידי | אורלנדו מג'יק | 30.3 |
פרסים

MVP של העונה הסדירה - טים דאנקן, סן אנטוניו ספרס
שחקן ההגנה של העונה - בן וולאס, דטרויט פיסטונס
רוקי העונה - אמארה סטודמאייר, פיניקס סאנס
השחקן השישי של העונה - בובי ג'קסון, סקרמנטו קינגס
השחקן המשתפר של העונה - גילברט ארינאס, גולדן סטייט ווריורס
מאמן העונה - גרג פופוביץ', סן אנטוניו ספרס
מנהל העונה - ג'ו דיומרס, דטרויט פיסטונס
פרס הספורטיביות - ריי אלן, סיאטל סופרסוניקס
פרס האזרחות - דייוויד רובינסון, סן אנטוניו ספרס
פרסים > פרסים עונתיים

| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה | החמישייה השלישית |
| --- | --- | --- |


| קובי בראיינט (לייקרס) | ג'ייסון קיד (ניו ג'רזי) | סטיב נאש (דאלאס) |
| טרייסי מקגריידי (אורלנדו) | אלן אייברסון (פילדלפיה) | סטפון מרבורי (פיניקס) |
| קווין גארנט (מינסוטה) | כריס ובר (סקרמנטו) | פול פירס (בוסטון) |
| טים דאנקן (סן אנטוניו) | דירק נוביצקי (דאלאס) | ג'מאל משבורן (ניו אורלינס) |
| שאקיל אוניל (לייקרס) | בן וולאס (דטרויט) | ג'רמיין אוניל (אינדיאנה) |
| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


קובי בראיינט (לייקרס): אריק סנואו (פילדלפיה)
דאג כריסטי (סקרמנטו): ג'ייסון קיד (ניו ג'רזי)
קווין גארנט (מינסוטה): ברוס בואן (סן אנטוניו)
טים דאנקן (סן אנטוניו): רון ארטסט (אינדיאנה)
בן וולאס (דטרויט): שאקיל אוניל (לייקרס)
| החמישייה הראשונה | החמישייה השנייה |
| --- | --- |


קארון באטלר (מיאמי): ג'יי ויליאמס (שיקגו)
ננה (דנוור): ג'יי. אר. ברמר (בוסטון)
דרו גודן (אורלנדו): מאנו ג'ינובילי (סן אנטוניו)
אמארה סטודמאייר (פיניקס): גורדאן גיריצ'ק (אורלנדו)
יאו מינג (יוסטון): קרלוס בוזר (קליבלנד)
הערות שוליים

↑  סיכום עונת 2002/2003, nba.com
↑  סיכום דראפט 2002, nba.com
↑  סיכום אולסטאר 2003, nba.com
| עונות בליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1940 | 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| שנות ה-1950 | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 |  |
| שנות ה-1960 | 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 |  |
| שנות ה-1970 | 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 |  |
| שנות ה-1980 | 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 |  |
| שנות ה-1990 | 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| שנות ה-2000 | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 |  |
| שנות ה-2010 | 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 |  |
| שנות ה-2020 | 2019/2020 (הבועה) • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
טים דאנקן ה-MVP של העונה הסדירה
פדרו פטרונה

פדרו פטרונה (בספרדית: Pedro Petrone;‏ 11 במאי 1905 – 13 בדצמבר 1964) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ. כינויו היה "אל ארטילרו", כלומר תותחן, בהתייחס ליכולת הכיבוש המדהימה שלו.
קריירה

פטרונה נולד בשכונת לה קומרסיאל, מונטווידאו שבאורוגוואי והחל בגיל 16 את הקריירה עם סולפרינו מונטווידאו. תחילה הוא שיחק שם כשוער אך בשל יכולות הכיבוש שלו הוא הועבר במהרה לעמדת החלוץ. בשנת 1923 עבר פטרונה למועדון צ'רלי שם כבש בהופעת הבכורה שלו ארבעה שערים בניצחון 0–4 על ליטו. כעבור שנה הצטרף לשורות נסיונל איתה השתתף בסיבוב הופעות אירופי, בו סיים כמלך השערים ונבחר לשחקן המצטיין. הוא הגיע למשחק נגד ברצלונה עם 15 שערים בתחרות, אך נפצע במהלכו פציעת מיניסקוס בברכו השמאלית. את הניתוח לטיפול בפציעה בברכו עבר פטרונה באורוגוואי. לאחר שפטרונה החלים מהפציעה הוא עבר עם נסיונל סיבוב הופעות שני ב-1927, דרך ארצות הברית, קובה ומרכז אמריקה. בתקופתו בנסיונל קיבל את הכינוי "אל ארטילרו" (המפציץ), וזכה עמה בתואר הליגה ב-1924. פטרונה היה שחקן חופשי בתחילת שנת 1931 והתאמן ושיחק עם קבוצת פניארול בכמה משחקי ידידות.
ביולי 1931 קיבל חוזה מפיורנטינה האיטלקית שעלתה לסרייה א'. בעונתו הראשונה עמה ב-1931/32 הוביל אותה למקום הרביעי בליגה, תוך שהוא כובש 25 שערים ומסיים כמלך השערים בצוותא עם אנג'לו סקיאביו מבולוניה. בשנת 1933 חזר לנסיונל וזכה עמה באליפות השנייה שלו באותה השנה. בשנה שלאחר מכן פרש פטרונה מקריירת משחק.
נבחרת אורוגוואי > קופה אמריקה 1923

פטרונה זומן לשחק במדי נבחרת אורוגוואי על ידי מאמנה אז, לאונרדו דה לוקה, לקראת משחקי קופה אמריקה 1923 בהם השתתף. הופעת הבכורה שלו נעשתה ב-4 בנובמבר אותה שנה נגד פרגוואי בה הוצב בהתקפה לצד הקטור סקארונה ופדרו סאה. אורוגוואי ניצחה בתוצאה 0–2 כשפטרונה אחד הכובשים. בשני המשחקים הבאים נגד ברזיל וארגנטינה כבש בניצחונות 1–2 ו-0–2 בהתאמה. פטרונה זכה עימה בטורניר וסיים כמלך השערים עם שלושה שערים יחד עם ויסנטה אגירה הארגנטינאי.
נבחרת אורוגוואי > אולימפיאדת 1924

חצי שנה לאחר מכן וזומן למשחקים האולימפיים של אולימפיאדת 1924. זהו היה הטורניר הראשון בו השתתפו נבחרות מאירופה ודרום אמריקה, ופטרונה הצטיין במהלכו. הוא סיים עם צמד שערים בכל אחד משלושת המשחקים הראשונים נגד יוגוסלביה, ארצות הברית וצרפת, ובגמר כבש אחד בניצחון 0–3 על שווייץ. למעשה המשחק היחיד שפטרונה לא כבש בו היה חצי הגמר נגד הולנד. כשהוא בן 19, מלך השערים של הטורניר עם שבעה שערים, הפך לשחקן הצעיר ביותר שזוכה במדליית זהב אולימפית בכדורגל.
נבחרת אורוגוואי > קופה אמריקה 1924

אורוגוואי שוב אירחה את הטורניר הקופה אמריקה כמו שנה קודם לכן, וגם הפעם זכתה הנבחרת בטורניר. במשחקה הראשון כבש פטרונה שלושער בניצחון 0–5 על צ'ילה והוסיף עוד אחד במשחק הבא נגד פרגוואי. פטרונה הפעם נותר לבדו בפסגה של תואר הכובש המצטיין עם ארבעה שערים.
נבחרת אורוגוואי > קופה אמריקה 1927

בעקבות הפציעה הקשה במיניסקוס שספג ב-1925 הוא נמנע מלשחק בקופה אמריקה 1926. למעשה פטרונה לא חזר לשורות הנבחרת עד אוגוסט 1927, אז שיחק בקופה ליפטון. לאחר מכן באותה שנה נכלל בסגל לקופה אמריקה שבמהלכו הופיע פעמיים. במשחק השני שלהם בטורניר נגד בוליביה כבש שלושער ובכך סיים בפעם השלישית בסך הכל כמלך שערי הטורניר (הפעם יחד עם שני שחקנים אורוגוואים וארגנטינאים).
נבחרת אורוגוואי > המשך הקריירה וסופה

משחקו האחרון ב-1927 התקיים ב-10 בדצמבר מול צ'ילה, שראתה אותו מוצא את השער. בשנת 1928 נקרא על ידי המאמן פרימו ג'יאנוטי לטורניר האולימפי באמסטרדם, שבו בהופעתו הראשונה נגד גרמניה כבש צמד. פטרונה שותף גם במשחק נגד איטליה וכבש במשחק הגמר הראשון מבין השניים נגד ארגנטינה. זו הייתה זכייתו השנייה במדליה אולימפית.
בשנת 1929 הופיע בפעם האחרונה בקופה אמריקה במשחק נגד פרגוואי ששוחק ב-1 בנובמבר. על אף שמצבו הגופני לא היה בשיאו, זומן פטרונה גם למונדיאל 1930 בו אורוגוואי זכתה, שבו שיחק רק בניצחון 0–1 על פרו שהיה גם למשחקו האחרון במדיה. בסך הכל פטרונה כבש 24 שערים ב-28 הופעות עבורה.
תארים

אליפות אורוגוואי (2): 1924, 1933
גביע העולם: 1930
קופה אמריקה (2): 1923, 1924
מדליית זהב אולימפית (2): 1924, 1928
מלך השערים בקופה אמריקה (3): 1923, 1924, 1927
השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1924
מלך השערים באולימפיאדה: 1924 
 (7 שערים)
מלך השערים בליגה האיטלקית: 1931/32 
 (25 שערים בצוותא לאנג'לו סקיאביו)
פטרונה במדי פיורנטינה בשנת 1931
פטרונה (שורה ראשונה, שלישי משמאל) עם אורוגוואי באולימפיאדת 1928
פיליפ מאטר

פיליפ מאטר (בערבית: فيليب مطر; נולד ב-1941 בירושלים) הוא היסטוריון פלסטיני-אמריקאי, שימש כמנהל המכון ללימודים פלסטינים בביירות בין השנים 1984 ל-2001.
היה עמית פולברייט. סיים דוקטורט בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא לימד באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ג'ורג'טאון ובסיטי קולג' של ניו יורק. משמש כנשיא המרכז המחקר הפלסטיני-אמריקאי (Palestinian American Research Center) ועורך משנה של כתב העת Journal of Palestine Studies.
מספריו

The Mufti of Jerusalem: Al-Hajj Amin al-Husayni and the Palestinian National Movement, Columbia University Press, 1992
Encyclopedia of the Palestinians, Infobase Publishing, 2005
פולקסווגן מולטיוואן T7

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  2021-הווה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מסחרית קומפקטית
 מרכב:  מיניוואן בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  קבוצת פולקסווגן MQB
 אורך:  4,973 מ"מ 
 רוחב:  1,941 מ"מ 
 גובה:  1,903 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  3,124 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  הנעה היברידית 
 
פולקסווגן מולטיוואן T7 (באנגלית: Volkswagen Multivan T7) היא מסחרית במרכב מיניוואן, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא הוצגה ביוני 2021.
עיצוב

העיצוב החדש מציג מראה מודרני, היא עברה הסבה להסעת נוסעים בפאר. בתוך בתא הנוסעים העיצוב מציג, דשבורד בעיצוב חדש, מרווח לרגליים, מרבית הכפתורים הוחלפו במשטחי מגע, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 10.25 אינץ', מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 10 אינץ'. כמו בכל דגמי המולטיוואן רוכשי הדגם יוכלו לבחור מספר קונפיגורציות ישיבה לחלל תא הנוסעים, החל מחמישה מושבים נפרדים הנעים על מסילה, ועד לחדר ישיבות עם ארבעה מושבים נפרדים הכוללת מושבי שורה שנייה נגד כיוון הנסיעה ושולחן עבודה מתקפל במרכז החלל.
מפרט טכני

עקב השימוש בפלטפורמה MQB של פולקסווגן ישנה אפשרות להוסיף מערכת הנעה היברידית פלאג-אין. היא משווקת עם שלוש יחידות הנעה. בהמשך תצרף פולקסווגן מנוע דיזל בהספק של 150 כ"ס.
הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.4 ליטר טורבו עם מנוע חשמלי, שניהם מספקים יחד 218 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 13.0 קוט"ש המספקת טווח נסיע החשמלי של 50 ק"מ.
מנוע בנזין בנפח 1.5 ליטר טורבו המספק כ-136 כ"ס.
מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו במספק כ-204 כ"ס. לשני מנועי הבנזין תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים.
הערות שוליים

↑  פולקסווגן מציגה את המולטמיוואן T7 החדש 2022, באתר קארטיוב, ‏11 ביוני 2021
↑  2022 VW Multivan T7 Debuts With More Versatility And Hybrid Power, באתר מוטור 1, ‏10 ביוני 2021
פט ריילי

| --- | --- |

ריילי נואם בפלורידה ב-2010
 לידה:  20 במרץ 1945 (בן 79) רומא, מדינת ניו יורק שבארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.93
 מספר:  12 ,42
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי
 דראפט:  בחירה שביעית, 1967 סן דייגו רוקטס
 היכל התהילה:  נבחר כמאמן בשנת 2008
 קבוצות כשחקן
 1967–1970   1970–1975   1975–1976:  סן דייגו רוקטס   לוס אנג'לס לייקרס   פיניקס סאנס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1972, לוס אנג'לס לייקרס)
 קבוצות כמאמן
 1981–1990   1991–1995   1995–2003   2005–2008:  לוס אנג'לס לייקרס   ניו יורק ניקס   מיאמי היט   מיאמי היט
 הישגים כמאמן
 5 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1982, 1985, 1987, 1988, 2006)   3 זכיות בפרס מאמן העונה (1990, 1993, 1997)   אחד מ-10 המאמנים הטובים בתולדות ה-NBA
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 2008–:  מיאמי היט
 הישגים כג'נרל מנג'ר
 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (2012, 2013)   זכייה בפרס מנהל העונה (2011)
פטריק ג'יימס "פט" ריילי (אנגלית: Patrick James "Pat" Riley; נולד ב-20 במרץ 1945 ברומא, מדינת ניו יורק, ארצות הברית), הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי לשעבר בליגת ה-NBA, המשמש כיום כנשיא קבוצת מיאמי היט. נחשב לאחד המאמנים הטובים ביותר בליגת ה-NBA בכל הזמנים. הוביל את קבוצותיו ל-5 אליפויות NBA.
פט ריילי זכה בארבע אליפויות עם מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר בשנות ה-80 בסגנון שקיבל את הכינוי "שואו טיים" לייקרס, והוביל את הניו יורק ניקס בעונת 1993/1994, ללא אף כוכב-על, עד לגמר ה-NBA נגד יוסטון רוקטס וכוכבה האקים אולאג'ואן. ב-2005/2006 הוביל את קבוצת מיאמי היט לאליפות ה-NBA, שנה אחת בלבד לאחר שחזר לאמן בפעם הראשונה מאז 2003.
ריילי זכה 3 פעמים בתואר "מאמן השנה" - פעם אחת עם כל קבוצה שאימן (לוס אנג'לס לייקרס - 1990, ניו יורק - 1993, מיאמי - 1997). בסך הכל במהלך קריירת האימון שלו ניהל ריילי 1,904 משחקים בעונה הרגילה של ה-NBA, ומאזנו כולל 1,210 ניצחונות מול 694 הפסדים (63.6%), נתון שמעמיד אותו במקום השני בכל הזמנים, אחרי לני וילקינס. בפלייאוף ניהל 282 משחקים, ומאזנו כולל 171 ניצחונות מול 111 הפסדים (60.6%). באפריל 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ב-2008 הוביל מהלך לבחירתו של מי שהיה עוזרו אריק ספולסטרה למאמן מיאמי. הוא עצמו הסתפק בתפקיד ג'נרל מנג'ר ונשיא, ולכן נשאר מעורב בבחירת השחקנים ובחירות הדראפט. כמו כן היה מעורב בהחתמתו של לברון ג'יימס בקבוצה ב-2010 ומימוש התוכנית של השלישייה הגדולה: ג'יימס, דוויין וייד וכריס בוש, שהובילו את ההיט לשתי אליפויות רצופות ולארבע העפלות לגמר.
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.
לקריאה נוספת

הצוות המנצח: הנוסחה הבדוקה של פט ריילי, מאנגלית: ברוך קורות, הוצאת מטר, תשנ"ה 1994.
פט ריילי, 2007