stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגדוד החמישי של הפלמ"ח
ההיסטוריה של הגדוד החמישי

תפקידו המרכזי של הגדוד היה לאבטח את הדרך מתל אביב לירושלים למעבר בטוח של השיירות לירושלים. לשם כך חתר הגדוד לשלוט בנקודות אסטרטגיות לאורך הדרך וכמו כן הצטרפו חייליו לשיירות עצמן ככוח מגן.
הקמת הגדוד החלה בדצמבר 1947. הגרעין של הגדוד הורכב מאנשי "הרזרבות" של הפלמ"ח ואליו נוספו אנשי חי"ש, מגויסים חדשים וכן חברי ההכשרות המגויסות. בתקופת "ההפוגה הראשונה" (יוני 1948) הצטרפו לגדוד אנשי גח"ל שעלו לארץ. באפריל 1948 צורף הגדוד לחטיבת הראל שהוקמה באותו חודש.
במסגרת בניית הגדוד נבנו בו 4 פלוגות לוחמות (בנוסף נבנתה פלוגה מסייעת ופלוגת מפקדה):
פלוגה א' שהייתה פזורה בישובי השפלה (גלאון, גזר, נען ועוד).
פלוגה ב' שהייתה פזורה באזור השרון (שפיים, גבעת השלושה, רמת הכובש ועוד).
פלוגה ג' ("פלוגת זהבי") ישבה בהתחנה המרכזית בתל אביב משם הצטרפו חייליה לליווי השיירות לירושלים.
פלוגה ד', בפיקודו של נחום אריאלי, חולקה בין מקוה ישראל, בית קק"ל וחולדה.
שאול יפה מונה למפקד הגדוד ומנחם רוסק מונה לסגנו.
עם תחילת פעילותו של הגדוד רוכזו חייליו בקרבת זירת הלחימה.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > התקופה הראשונה

מדצמבר 1947 ועד אפריל 1948 פעלו בעיקר פלוגה ג' ("זהבי") ופלוגה ד' (פלוגת נחום אריאלי). עיקר פעילותן הייתה לכבוש נקודות מפתח לאורך הכביש מתל אביב למבואות ירושלים. בין השאר החזיקו הכוחות בחולון, מקוה ישראל, בית קק"ל וחולדה. כמו כן פעלו הפלוגות כנגד יישובים ערבים שונים מהם יצאו כנופיות לחסום את הכביש לירושלים. בין השאר פעל הגדוד ביאזור, בית דגן, ח'ולדה, בית ג'יז, אל-קובייבה, ואדי צראר, בית נקופה, הקסטל ועוד. במקביל השתתפה פלוגת זהבי בליווי השיירות עצמן. במרץ השתתפו לוחמי הגדוד בסיוע לשיירת נבי דניאל ולשיירת חולדה.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע נחשון

במהלך מבצע נחשון השתתף הגדוד בקרב הקסטל (3-9 באפריל 1948). במהלך קרב זה איבד איבד הגדוד 18 מלוחמיו.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע הראל

כהמשך למבצע נחשון השתתף הגדוד במבצע הראל שמטרתו הייתה פתיחת הדרך לירושלים לכל אורכה כדי לאפשר העברת שיירות גדולות לשם. מבצע זה היה המבצע הראשון שהתחולל לאחר הקמת חטיבת הראל. במסגרת המבצע קיבל הגדוד החמישי אחריות על חלקו המערבי של הכביש והגדוד הרביעי על חלקו המזרחי. הצלחת המהלך אפשרה העברה של 2 שיירות גדולות אולם השיירה השלישית (בה נסע גם דוד בן-גוריון) הייתה גדולה במיוחד (נפרשה לאורך 8 ק"מ) ולכן איטית. דבר זה איפשר לכנופיות הערביות להתארגן ולירות על חלקה האחורי ואילץ את שני הגדודים לפעול כדי להפסיק את האש. במבצע זה איבד הגדוד כ-15 לוחמים.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע יבוסי

לאחר סיום מבצע הראל הועבר הגדוד לירושלים כדי להשתתף במבצע יבוסי שמטרתו הייתה ליצור רצף טריטוריאלי בין חלקי העיר ירושלים. המבצע נערך משלהי אפריל עד תחילת מאי 1948 ובראשיתו הועברה כל חטיבת הראל לגזרת ירושלים. הגדוד החמישי פעל מצפון לבירה והיה מעורב בקרבות הבאים:
כיבוש הכפר שועפאט והריסתו (כחלק מהמאמץ לפרוץ דרך למושבה נווה יעקב).
כיבוש שכונת שיח' ג'ראח (כחלק מהמאמץ לפרוץ את הדרך להר הצופים).
כיבוש קטמון (כחלק מהמאמץ לפרוץ את הדרך לשכונות מקור חיים, תלפיות וארנונה).
קרב סן סימון (במהלכו סבלו הגדודים הרביעי והחמישי מ-21 הרוגים ו-83 פצועים).
חיילי הגדוד חיבלו ב-29–30 באפריל וב-2–3 במאי במעבירי מים לאורך הכביש העולה מיריחו לירושלים כדי לעצור הגעת תגבורות של הלגיון הירדני.
ניסיון לכבוש את כנסיית אוגוסטה ויקטוריה (כחלק מהמאמץ לפרוץ את הדרך להר הצופים).
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע מכבי

באמצע מאי 1948 נקראו כוחות מהחטיבה לקחת חלק במבצע מכבי שנועד לפתוח מחדש את הדרך לירושלים. הגזרה חולקה בין הקטע המזרחי בו פעלה חטיבת הראל לקטע המערבי (ומשטרת לטרון במרכזו) בו פעלה חטיבת גבעתי. תפקידו של הגדוד החמישי היה לכבוש את המשלטים מצידו הצפוני של כביש שער הגיא (הוא רכס המשלטים) אולם שינויים בתוכנית הקרב הביאו לכך שהגדוד פעל משני צידי הכביש וסייע לפתוח קטע זה של הכביש. ההצלחה העיקרית של הגדוד הייתה כיבוש הכפר בית מחסיר. בניגוד להצלחות של חטיבת הראל לא הצליחה חטיבת גבעתי לכבוש את משטרת לטרון לכן בסופו של דבר נפתח הכביש באופן חלקי והיכולת להעביר שיירות הייתה מצומצמת.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > קרב רמת רחל

בשלהי מאי 1948 הועברו 3 פלוגות מהגדוד החמישי לסייע בהגנה על רמת רחל שבדרום ירושלים במסגרת קרב רמת רחל. עיקר המעורבות של פלוגות אלו הייתה במהלך ההתקפה השלישית של הערבים ב-24–25 במאי וכן במתקפת הנגד שגרמה לנסיגת הערבים מזירה זו. בתקופה זו פעלו יחידות נוספות של הגדוד בהר ציון, בקרב על הרובע היהודי בירושלים, עין כרם, מנזר מאר אליאס ועוד.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > קרב גבעת הרדאר

בתחילת יוני 1948 השתתפו חיילי הגדוד החמישי בניסיון נוסף לכבוש את גבעת הרדאר. ניסיון זה נכשל והכוחות התוקפים נסוגו תוך שהם משאירים מאחוריהם גופות של מספר חללים.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע יורם

בתחילת יוני 1948 השתתפו כוחות הגדוד במבצע יורם כדי לנסות לכבוש, שוב, את מובלעת לטרון ובמרכזה את משטרת לטרון. הכוח התוקף כלל את הגדוד החמישי והגדוד השלישי של חטיבת יפתח. בגלל חוסר תיאום בין הכוחות התבצעה ההתקפה, בסופו של דבר, רק על ידי פלוגה מתוגברת אחת בפיקודו של זיוי צפרירי שאומנם עמד ביעדי הפלוגה אולם בגלל היותו היחיד שנלחם בגזרה נסוג ופלוגתו סבלה מ-16 הרוגים וממספר רב של פצועים.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע דני

עם תחילת "ההפוגה הראשונה" ירד הגדוד מהרי ירושלים למנוחה והצטיידות במחנה סרפנד. בתקופה זו קלט הגדוד מספר רב של אנשי גח"ל (כ-300) ומפקדי הגדוד הקדישו זמן רב לאימונם וגיבושם.
בסיום ההפוגה פרצו קרבות עשרת הימים והגדוד נשלח להשתתף במבצע דני ובקרבות נוספים. עיקר הקרבות של הגדוד התחוללו ממזרח לרמלה ולוד במטרה לשמור על פרוזדור פתוח לירושלים. בין השאר נלחם הגדוד בבית נובא, כפר קטנה, אבו לאחם, חורבת לוז, קסלה ועוד. בין השאר היה הגדוד שותף למאמץ נוסף להשלים את איגוף מובלעת לטרון.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > פירוק לח"י

בספטמבר 1948 הועבר הגדוד בחזרה לירושלים כדי לסייע למפקד חטיבת ירושלים, משה דיין, לפרק את בסיסיו של ארגון לח"י בעיר.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע ההר

במהלך "ההפוגה השנייה" התארגן הגדוד במחנה ישראל ובאוקטובר 1948 היה הגדוד בין הכוחות העיקריים שהשתתפו במבצע ההר. במהלך המבצע כבש הגדוד את המשלט המשותף (כיום בית שמש), עין-שמס, בית ג'ימאל, צומת הדרכים הרטוב–בית ג'יברין–חוסאן (צומת עציונה בימינו), בית עיטאב, חוסאן, דיר א-שיח' וכפרים נוספים.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > מבצע חורב

בשלהי דצמבר 1948 ותחילת ינואר 1949 ירד הגדוד לנגב והשתתף במבצע חורב. בתחילת המערכה התקדם הגדוד מבאר שבע דרך ביר עסלוג' לכוון עוג'ה אל-חפיר תוך שמפקדת הגדוד בוחרת מסלול תנועה מצפון לדרך המלך כדי להסתיר את ההתקדמות. ב-26 בדצמבר השתתפו כוחות הגדוד במערכה לכיבוש עוג'ה כשחלק מהכוחות משמש לחסימת תגבורות מצריות מרפיח. לאחר ייצוב האחיזה בעוג'ה השתתף הגדוד בהתקדמות לכוון אבו עגילה. בתחילת ינואר השתתף הגדוד בקרבות לכיבוש צומת רפיח במטרה לנתק את רצועת עזה. ב-6 בינואר היה הגדוד מעורב בקרב רפיח לאחר שהגיע לאזור מכוון עוג'ה אל-חפיר. היה זה הקרב האחרון בו השתתף הגדוד החמישי כן גם כוחות צה"ל.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > פירוק הגדוד

עם כיבוש אילת הוצב הגדוד לשמור על הדרך לאילת לאורך הערבה עד פירוק הגדוד באפריל 1949 ופיזור חייליו בין יחידות צה"ל.
ההיסטוריה של הגדוד החמישי > סיכום פעולות הגדוד

במהלך התקופה בה פעל הגדוד (בין דצמבר 1947 ואפריל 1949) היו לוחמיו מעורבים בלמעלה ממאה אירועי לחימה. יותר מ-130 מחיילי הגדוד נהרגו במהלך תקופה זו (ובהם 4 מפקדי פלוגות) ומאות נפצעו.
דמם של גדודי "הראל" הוקז יותר משל כל גדוד אחר בפלמ"ח, והם התנסו בגוף וברוח, בתלאות ובסבל שיחידות מעטות בארץ ידעו כמותם
.
מפקדי הגדוד

שאול יפה
מנחם רוסק
יששכר שדמי
משה בן דרור
מורשת הגדוד והנצחתו

הגדוד החמישי נלחם בקרבות קשים לאורך חודשים רבים על אף שסבל, מיום הקמתו, ממחסור כרוני בציוד ובנשק ובמקרים רבים התבקשו חיילי הגדוד להביא ציוד אישי מהבית (בגדים, נעליים וכו'). הרכב הגדוד היה הטרוגני וכלל הרבה חיילים לא מאומנים אך עומס האירועים הביאו לכך שתקופת הכשרה וגיבוש הפלוגות והגדוד התבצעה תוך כדי לחימה ובתקופת "ההפוגה הראשונה".
על אף ששלושת הגדודים של חטיבת הראל לחמו באופן שווה במלחמה על הדרך לירושלים היה זה הגדוד הרביעי שהתפרסם כגדוד המוביל. לפרסום זה תרמו הפיכתו של מפקד הגדוד, יוסף טבנקין, למפקד החטיבה וכן פעילותו הציבורית של בני מרשק. היה זה יצחק רבין שאמר על הגדוד החמישי: הגדוד שהיה פחות בכותרות ויותר בקרבות.
הנצחת הגדוד:
מצפון למושב מסילת ציון הוקם אתר הנצחה לגדוד. האתר נמצא על מדרון גבעה המשקיפה שער הגיא שם התחוללו הקרבות המרכזיים של לוחמי הגדוד. האתר הוא חלק מפארק יצחק רבין.
אחד הרחובות בפסגת זאב שבירושלים נקרא על שמו של הגדוד.
מורשת הגדוד משולבת באתר ההנצחה של פורצי הדרך לירושלים בחאן שער הגיא.
לקריאה נוספת

יואב הרפז,דרך האש - הגדוד החמישי של הפלמ"ח, הוצאת "מערכת", קיבוץ דליה, 2008
ראו גם

המערכה על ירושלים במלחמת העצמאות
הערות שוליים

↑  ההכשרות שהתגייסו לגדוד היו "הכשרת הנוער העובד" מגבעת השלושה, "הכשרת חבר הקבוצות" מקיבוץ גזר, "הכשרת השומר הצעיר" מכפר מנחם, "הכשרת השומר הצעיר" מקיבוץ נגבה, "הכשרת הצופים" מקיבוץ נען ומקבוצת שילר, "הכשרת הנוער העובד" מקיבוץ שפיים ו"הכשרת העובד הציוני" ממגדיאל וכפר גליקסון
↑  רובם של חיילי גח"ל הגיעו ממחנות המעצר בקפריסין וממחנות העקורים באירופה
↑  הפלוגה כללה מחלקת מכונות ירייה, מחלקת מרגמות 3 אינץ' ומחלקת חבלה
↑  בהמשך סבלה פלוגה זו מנפגעים רבים בקרבות הקסטל ולבסוף פוצלה כשחלק מהחיילים הצטרפו לגדוד הרביעי והיתר הצטרפו לפלוגה ג'
↑  למעשה מבצע הראל הופסק לטובת מבצע יבוסי בעקבות מידע שהגיע להגנה על נטישת הבריטים את עמדותיהם
↑  כיבוש הכפר שועפט, באתר הפלמ"ח
↑  הנזק תוקן תוך זמן קצר על ידי הכוחות הבריטים
↑  הדרך אומנם נפתחה במהלך מבצע נחשון ומבצע הראל אולם בעקבות העברת כוחות חטיבת הראל משמירת הדרך לירושלים למבצע יבוסי בעיר עצמה חזרו כוחות ערבים וחסמו את הדרך
↑  במקביל היה אמור הגדוד הרביעי לפעול מצדו הדרומי של הכביש - הוא רכס שיירות
↑  מכיוון שחוסאן ומספר כפרים נוספים נכבשו לאחר כניסת "ההפוגה השנייה" לתוקף הורה בן-גוריון למפקד חטיבת הראל יוסף טבנקין לפנות כפרים אלו
↑  יואב הרפז שירת כשנתיים בפלוגה הימית של הפלמ"ח ועם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לגדוד החמישי, ולחם בשורותיו מאז הקמתו ועד פירוק הפלמ"ח במחצית 1949, כמפקד פלוגה
מפת מבצע יבוסי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אביבה הזז

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1927 עין חרוד, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 ביוני 2019 (בגיל 92) ירושלים 
 שם לידה:  אביבה גינצבורג (פלג) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  טוביה קושניר (?–1948)  חיים הזז (1951–1973) 
 
אביבה הזז (1 בפברואר 1927 – 27 ביוני 2019) הייתה משוררת ישראלית, שהייתה נשואה לבוטנאי טוביה קושניר, ובהמשך הייתה אשתו של הסופר חיים הזז והמביאה לבית הדפוס של כתביו לאחר מותו.
פעילות ספרותית

במרץ 1973 הלך חיים הזז לעולמו באופן פתאומי. עם פטירתו, נתגלו הדברים אשר כתב בצוואתו, שכל-כולה התייחסה לעיזבונו הספרותי:
”את כתבי היד שלי רובם להשמיד ואת מיעוטם לברור ברירה מדוקדקת, לקצר ולהעמידם על עיקרם האמנותי. בדבר זה אני סומך על טעמה של אשתי אביבה הזז. אם לא תרצה או לא תוכל לעסוק בהם אני מצווה שתשמידם מיד לאחר מותי, כולם עד אחד, בלי יוצא מן הכלל. את כל הדברים האלה אני מצווה לאשתי אביבה הזז שתעשה היא ולא אחר ולא תערב זר בהם”.
לאור דברים אלה, החליטה הזז להקדיש את עצמה להוצאתם לאור של הכתבים הגנוזים מעיזבון בעלה, והחלה לעסוק בכך במרץ רב. על פי הוראתו של שר החינוך והתרבות, יגאל אלון, הוקמה ועדה ציבורית שבראשה הועמד שר השיכון זאב שרף, כדי לתמוך בהמשך הוצאתם לאור של כתבי הזז. בתמיכתה של ועדה זו, הוציאה הזז במשך עשר שנים שלושה ספרים ראשונים מן העיזבון.
ב-1983, עם התרחבותה של הפעילות סביב ארכיונו של חיים הזז, הקימה הזז את עמותת "יד למורשת חיים הזז" והעמידה לרשותה את ארכיונו העשיר של הסופר. בדירה שהועמדה לרשות העמותה על ידי עיריית ירושלים, החלה הזז בפעילות חינוכית אינטנסיבית סביב יצירת חיים הזז. היא יזמה את איסופם של ספרים וחומרים ארכיוניים נוספים שהועמדו לרשות הציבור בבית "יד למורשת חיים הזז".
במקביל לניהולה של העמותה, ממשיכה הזז בהתקנה לדפוס של כתבים גנוזים מעיזבון בעלה. ב-2005 הוציאה לאור את היצירה האפית "ימלא" (בהוצאת "אבן חושן") וב-2009 את קובץ הסיפורים "בצילן של מלכויות" (הוצאת מוסד ביאליק). לאחר מכן עסקה בההדרה של שני קובצי סיפורים חדשים אשר נכתבו בשנות השלושים והארבעים, ואשר לא ראו אור עד היום.
שירה הראשון של הזז שראה אור, "שפתי ישנים", נדפס במוסף "ידיעות אחרונות" במרץ 1975. מאז, שירים ומאמרים רבים מפרי עטה ראו אור בעיתונים וכתבי-עת בישראל ובעולם.
הזז זכתה באותות הוקרה שונים על פעילותה למען הספרות העברית, ובהם פרס "כלת האור" לשנת ה'תשס"ד מטעם המועצה הציונית בישראל.
ספרים בעריכתה

טוביה קושניר – מחקרי טבע ומכתבים, תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ט 1949
חיים הזז, פעמון ורימון - סיפורים, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשל"ה 1975
חיים הזז, משפט הגאולה, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשל"ז 1977
חיים הזז, פרקי מהפכה, תל אביב: הוצאת עם עובד, תשמ"א 1980
חיים הזז, ימלא, רעננה: הוצאת אבן חושן, תשס"ה 2005
חיים הזז, בצלן של מלכויות: ירושלים, הוצאת מוסד ביאליק, תשס"ט 2009
אביבה הזז,  מי מפחד מקיבוץ גלויות: קיבוץ גלויות ביצירתו של חיים הזז, ירושלים: הוצאת יד למורשת חיים הזז, תשס"א 2001
הערות שוליים

↑  אביבה הזז ז"ל, באתר https://www.avelim.co.il
↑  חיים הזז, "פעמון ורמון", הוצאת עם עובד, תל אביב, תשל"ה, עמוד 272.
↑  שירי לב-ארי‏, אות "כלת האור" לסופרת דורית אורגד, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428384705171  ISNI: 0000 0000 2231 1839  LCCN: n84036811  NTA: 186405626  VIAF: 11241072   WorldCat (עם VIAF): 11241072
אבי בניהו

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1959 (בן 65) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1977–1980  1992–1995  2001 – 2011
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מש"ק מודיעין  ראש ענף קישור לעיתונות בדובר צה"ל  מפקד גלי צה"ל  דובר צה"ל
 תפקידים אזרחיים
 יועץ התקשורת לשר הביטחון, פרשן צבאי בגלי צה"ל
 
אָבִי בְּנָיָהוּ (נולד ב-12 באוקטובר 1959) הוא איש תקשורת, עיתונאי ופרשן ישראלי, בעבר דובר צה"ל בדרגת תת-אלוף, מפקד גלי צה"ל ויועץ התקשורת לשרי הביטחון יצחק רבין, שמעון פרס ויצחק מרדכי.
ביוגרפיה

בניהו נולד למשפחה ממוצא סורי-דמשקאי וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. בנעוריו למד בתיכון "שבח" בעיר. בצעירותו היה מדריך ב"שומר הצעיר", ושם נחשף לתקשורת. בשירותו הצבאי שימש מש"ק מודיעין בחיל האוויר. בניהו הגיע לפני שירותו הצבאי לקיבוץ להבות חביבה במסגרת חברת הנוער "שחף". לאחר שירותו הצבאי נשאר להתגורר בקיבוץ להבות חביבה.
הוא החל את פעילותו התקשורתית בשנת 1982 ככתב העיתון "מעריב" באזור השרון. לאחר מכן היה פרשן צבאי בעיתון "על המשמר". ב-1992 מונה לראש ענף הקישור לעיתונות (עק"ל) בצה"ל, ביחידת דובר צה"ל.
ב-1 בנובמבר 1995, שלושה ימים בלבד לפני הירצחו, מינה אותו ראש הממשלה יצחק רבין, ליועץ התקשורת שלו בשבתו כשר הביטחון. לאחר רצח יצחק רבין נשאר בניהו בתפקיד תחת ראש הממשלה שמעון פרס, וכאשר הפסיד פרס בבחירות בשנת 1996 מונה בניהו ליועץ התקשורת של שר הביטחון יצחק מרדכי.
כשפוטר מרדכי מתפקידו יצא בניהו לחופשה ללא תשלום, וב-1999 מונה לפרשן צבאי בתחנת הרדיו גלי צה"ל. ב-1 ביוני 2001 נכנס לתפקיד מפקד גלי צה"ל. בניהו שימש מפקד התחנה ועורך ראשי עד אוגוסט 2007.
באוגוסט 2007 מונה על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי לדובר צה"ל במקום מירי רגב והועלה לדרגת תת-אלוף. במהלך כהונתו נכנס לבריטניה בשם בדוי מחשש שייעצר. באפריל 2011 סיים את תפקידו כדובר צה"ל והוחלף על ידי יואב מרדכי. הוא המשיך לשרת בצה"ל ועסק בפרויקט בתחום המדיה החדשה.
במאי 2011 נבחר לאיש השנה בתקשורת מטעם האיגוד הישראלי ליחסי ציבור ולדוברות. במאי 2012 הקים משרד לייעוץ תקשורתי-אסטרטגי, הממוקם במגדלי עזריאלי בתל אביב. בנובמבר 2012 השתחרר באופן רשמי מצה"ל לאחר חופשת שחרור שארכה כשנה.
בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה > פרשת הרפז

לאחר שבאוגוסט 2010 דלף לתקשורת מסמך הרפז, הגיש בניהו בפברואר 2011 תביעת דיבה, נגד העיתונים "הארץ" ו"ידיעות אחרונות", ונגד חברת הפרסום מקאן אריקסון, בגובה של 2.5 מיליון ש"ח, בעקבות פרסום מודעת "הפוטש בקריה" בשני העיתונים, מודעה שרמזה על קנוניה לסיכול מינויו של יואב גלנט לרמטכ"ל. בהמלצת בית המשפט נפתח הליך גישור בין הצדדים, אך הוא נכשל.
ב-19 במרץ 2014 נעצר בניהו עם ארז וינר ובועז הרפז בהקשר לפרשה, וכעבור יום שוחרר למעצר בית. בינואר 2016 החליט היועץ המשפטי לממשלה על סגירת תיקי החקירה בעניינו.
חיים אישיים

בניהו נשוי לפנינה והם מתגוררים בקיבוץ להבות חביבה עם שלושת ילדיהם.
לקריאה נוספת

דן מרגלית ורונן ברגמן, "הבור - הסודות האפלים מאחורי משבר המנהיגות החמור בתולדות צה"ל", כנרת, זמורה-ביתן, 2011.
בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013.
הערות שוליים

↑  עמרי אסנהיים‏, סגן הרמטכ"ל ליפקין שחק התריע לפני אסון צאלים - ובכה אחריו, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2012.
↑  איציק וולף, אבי בניהו מונה לתפקיד דובר צה"ל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 באוגוסט 2007
↑  רן דגוני, ‏דובר צה"ל: נכנסתי לבריטניה בשם בדוי כדי לא להיעצר, באתר גלובס, 1 במרץ 2011
↑  גילי איזיקוביץ, אבי בניהו הוא איש השנה של האיגוד ליחסי ציבור, באתר הארץ, 23 במאי 2011
↑  אמילי גרינצווייג‏, "בן כספית ניהל מערכה להכפשת האלוף גלנט", באתר וואלה, 3 באוקטובר 2011
↑  אלי סניור, פרשת הרפז: אבי בניהו וארז וינר נעצרו, באתר ynet, 19 במרץ 2014
נועה פרייס‏, מעצר חמישה כוכבים, באתר וואלה, 21 בפברואר 2018
↑  היועמ"ש החליט: לא יוגש כתב אישום נגד אשכנזי בפרשת הרפז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299060605171  ISNI: 0000 0004 0285 4886  VIAF: 299126876   WorldCat (עם VIAF): 299126876
אביבית שקד

| --- | --- |

אביבית שקד 2019. צילום: דני מכליס
 לידה:  26 ביוני 1981 (בת 43) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אביבית שקד (נולדה ב-21 ביוני 1981) היא במאית תיאטרון ישראלית המתמחה בתיאטרון תיעודי להנצחת השואה בישראל בשילוב נוער, ניצולי שואה ובני הדור השני.
קורות חיים

שקד השלימה בשנת 2006 תואר ראשון בתיאטרון קהילתי בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב, ובמקביל סיימה לימודים לתעודת הוראה ורישיון הוראה, גם כן באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה הנחתה קבוצות תיאטרון קהילתי לבני נוער יוצאי חבר העמים ואתיופיה בראשון לציון בשיטת מייקל צ'כוב, שיטת משחק פסיכופיזית.
בשנת 2008 סיימה שקד תואר שני בבימוי באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 2010–2013 הנחתה קבוצות במסגרת תיאטרון תיעודי בנושא השואה המשלב בני נוער וניצולי שואה בקריית אונו, כפר יונה וראשון לציון, וקבוצה לתיאטרון קהילתי לנערות במצוקה בנס ציונה.
בשנים 2012–2016 יזמה והייתה המנהלת האומנותית של Insted-Israel, תוכנית ישראלית בה לקחו חלק במאי תיאטרון מרחבי העולם.
בשנת 2015 סיימה לימודי ניהול תרבות ואומנות בבית הספר לניהול באוניברסיטת תל אביב. בנוסף למדה גם בבית הספר לתיאטרון בובות בחולון, לימודי תיאור קולי של אומנות לעיוורים בספרייה לעיוורים ולימודי גרונטולוגיה וטראומה במסגרת תוכנית הכשרה למנחי קבוצות.
נכון ל-2022, משמשת שקד חברת ועד מנהל באיגוד הבמאים הארצי (ב.ת.י.)
הצגות ומופעים שביימה

פולילוגים - מחזה מקורי פרי עטה של שקד (פסטיבל Smallbama, 2006)
אונס/עונש - (פסטיבל אישה, 2007)
כפיונת שטיינברג - מאת לי הול (צוותא, 2008 ופסטיבל תיאטרונטו, 2009)
מר סליק ומחלת היבשה - מאת ליליאן אטלן (צוותא, 2010)
דרייפוס - מאת ז’אן קלוד גרומברג (אספקלריא - ירושלים 2011)
חלום של גבר - מאת רותם ברוכין (פסטיבל תיאטרון קריאה צוותא - 2011)
כיפה עקומה - מחזה מקורי של שקד (בימת הנוער, 2012)
שקופה - הצגת יחיד של השחקנית דנה עופר, במסגרת פסטיבל מונודרמות מעולם אחר (מרכז הבמה, 2013)
ז’אן לואי מתאבד - הפקה בימתית ראשונה למחזה של רמי ירושלמי, 35 שנים לאחר שנכתב (תיאטרון צוותא 2015, פסטיבל אביב 2015)
Build a wall/Cary Pepper - The Stage Festival, 2016
ימצפאי - מופע אומנותי סביבתי רב תחומי, העוסק בהשפעת הפלסטיק על הים ועל העולם כולו (אינטימידבר 2018)
חיים אישיים

שקד נמצאת בזוגיות עם הצלם דני מכליס. השניים מתגוררים בבאר שבע והורים לבת. במקביל להריונה פרסמה שקד ב-2021 את ספרה הראשון, חרוז אחד חיפש לו בית.
הערות שוליים

↑  הנצחת השואה דרך הבמה - מפגש עם אביבית שקד, בימאית ויוצרת תיאטרון, נבדק ב-2022-08-03
↑  marthayodaat, היאוש שם נעשה יותר נוח?, באתר מרתה יודעת, ‏2012-12-13
↑  insted israel - YouTube, www.youtube.com
↑  הודעות כלליות, פסטיבל אשה 2007 בתיאטרון חולון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בינואר 2007
↑  תמרה שרייבר, ‏ניסויים בבני אדם בפסטיבל תיאטרונטו, באתר גלובס, 3 במרץ 2009
↑  עליס בליטנטל, מר סליק ומחלת היבשה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 ביוני 2010
↑  ראיון עם אביבית שקד Interview with Avivit Shaked (Hebrew), נבדק ב-2022-08-03
↑  חלום של גבר, באתר www.sf-f.org.il
↑  פסטיבל מונודרמות מעולם אחר: שקופה, באתר מרכז הבמה - פסטיבל מונודרמות מעולם אחר, ‏יום שני, 24 ביוני 2013
↑  נירה פרי, " ז'אן לואי מתאבד " – החיים, המוות ומה שביניהם, באתר סלונה, ‏2015-12-17
↑  קדימון להצגה "ימצפאי", נבדק ב-2022-08-03
↑  חרוז אחד חיפש לו בית - אביבית שקד, באתר www.e-vrit.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010304777705171  VIAF: 4163271227512141493   WorldCat (עם VIAF): 4163271227512141493
טראמפיזם

תומכת של טראמפ כורעת ברך, באריזונה, 2016
טראמפיזם (באנגלית: Trumpism) הוא מושג המתאר אידאולוגיה פוליטית, תרבות פוליטית, סגנון ממשל ומכלול מנגנונים הקשורים לממשלו של נשיא ארצות הברית ה-45 וה-47 דונלד טראמפ. לטראמפיזם מספר מאפיינים כגון פופוליזם, פולחן אישיות ותמיכה בתאוריות קונספירציה.
יש הטוענים כי טראמפיזם הוא גרסה אמריקאית של ימין קיצוני, פופוליסטי ולאומני שהחל להופיע במספר מדינות החל משנת 2010. בתוך ארצות הברית, תומכי טראמפ הפכו לסיעה השלטת במפלגה הרפובליקנית בארצות הברית, כאשר רפובליקנים אחרים שאופיינו לעיתים קרובות כ"ממסדיים", התנגדו לטראמפ. חלק מהפרשנים דחו את ההגדרה הפופוליסטית לטראמפיזם, ורואים בו צורה חדשה של פשיזם או נאו-פשיזם, השונה מהפשיזם של שנות ה-30 של המאה ה-20. חלקם מתייחסים לטרמפיזם כתנועה פאשיסטית במפורש, ואחרים כסמכותנית ולא-ליברלית.
האידאולוגיה והרטוריקה של טרמאפ ותומכיו הביאו למספר תוצאות חמורות ותקדימיות ביחס לדמוקרטיה בארצות הברית. ההסתערות על הקפיטול (2021) הייתה האירוע האלים והדרמטי ביותר מבין השלכות אלה, אך הדבר מהווה רק חלק קטן מתוך ניסיון הפיכת תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 שכלל היבטים בעייתיים אחרים כמו הפצה מכוונת של תאוריות קונספירציה פרועות בטכניקה של שקר גדול, ניסיונות החרמת קלפיות, ניסיון לערב את הצבא בבחירות, איום על פקידים בכירים ועל פוליטיקיים מקומיים, פיטורי פקידים שסירבו להשמע לטרמאפ, הפעלת לחץ על סגן הנשיא, כדי שזה יחבל בתהליך מינוי הנשיא,  ועוד. טרמאפ המשיך להכחיש את הלגיטימיות של בחירת ביידן, גם שנים אחר ההפסד, ורבים מתומכיו סבורים עד היום כי הבחירות זויפו. לאחר הבחירות, המשיך טרמאפ לחזק את כוחו בתוך המפלגה הרפובליקנית, ורוב מתנגדיו שם, מתוך המחנה השמרני, הוחלפו. ביקורת על מה שנתפס בעיני פרשנים וחוקרים כניסיון הפיכה תקדימי בארצות הברית, כמעט ואינה קיימת עוד בקרב המפלגה הרפובליקנית או בקרב כלי תקשורת המזוהים איתה. ניסיונות תומכי טראמפ לבטל את תוצאות הבחירות עוררו חששות בקרב מומחים משפטיים כי התבצעה חבלה באמון הציבור בדמוקרטיה בארצות הברית, במטרה להניח יסודות לטענות חסרות בסיס לגבי בחירות עתידיות.
ביוני 2022, הוועדה הנבחרת של בית הנבחרים למתקפה על הקפיטול ב-6 בינואר(אנ') אמרה שיש לה מספיק ראיות כדי להמליץ שמשרד המשפטים האמריקני יתבע את טראמפ, וב-19 בדצמבר, הוועדה הגישה רשמית את הפניה הפלילית למשרד המשפטים. ב-1 באוגוסט 2023, חבר מושבעים גדול ב-וושינגטון די. סי. הגיש כתב אישום נגד טראמפ באשמת ניסיונות להטות את תוצאות הבחירות בשנת 2020. טראמפ הואשם בקשירת קשר להונאת ממשלת ארצות הברית, בהדחת עדים ובקשירת קשר נגד זכויות אזרח (אנ') למרות שצעדים אלה הם תקדימיים ביחס לנשיא אמריקאי, ולמרות גל אדיר של ביקורת ציבורית על טרמאפ בתקשורת ובאקדמיה הוא זוכה לתמיכה רחבה בקרב תומכי המפלגה הרפובליקנית.
המושג טראמפיזם הוחל על תנועות לאומיות-שמרניות ולאומיות-פופוליסטיות במדינות אחרות כולל בדמוקרטיות מערביות, ופוליטיקאים רבים מחוץ לארצות הברית תויגו כתומכים של טראמפ או בטראמפיזם, או כמקבילה של טראמפ בארצם. אלה כוללים את סילביו ברלוסקוני באיטליה, ז'איר בולסונארו בברזיל, נרנדרה מודי בהודו, ויקטור אורבן בהונגריה, רודריגו דוטרטה בפיליפינים, בנימין נתניהו בישראל, יון סוק-יאול בקוריאה הדרומית ועוד. התייחסות אחרת לאותה קבוצה של מנהיגים היא רודנים בחסות החוק – מנהיגים שיודעים מהם המנגנונים שאמורים לשמור על הדמוקרטיה – כמו הפרדת הרשויות, ויודעים כיצד לעקוף ולנטרל מנגנונים אלה בצורה אפקטיבית.
היסטוריה

סטיב סיילר נחשב בין מבשרי הטרמפיזם.
המונח נטבע במהלך מסע הבחירות של טראמפ לנשיאות ב-2016. עבור חוקרים רבים, הוא מציין שיטה פוליטית פופוליסטית המציעה תשובות לאומניות לבעיות פוליטיות, כלכליות וחברתיות. נטיות אלו משתקפות להעדפות מדיניות כגון הגבלות הגירה, פרוטקציוניזם מסחרי, בידוד והתנגדות לרפורמה בזכויות. כשיטה פוליטית, הפופוליזם אינו מונע מאידאולוגיה מסוימת. ג'ון בולטון שכיהן כיועץ לביטחון לאומי והיה יועץ קרוב של טראמפ, חולק על כך שטראמפיזם אפילו קיים במובן פילוסופי משמעותי, והוסיף כי "לאדם אין פילוסופיה. ואנשים יכולים לנסות למתוח קווים בין נקודות ההחלטות שלו. הם ייכשלו".
מדיניות

הטראמפיזם מתואר לעיתים כסוג של פופוליזם אשר כולל עיסוק בהגירה, גלובליזציה ולאומנות כלכלית אשר נובעת ממניעים תרבותיים או כלכליים. במסגרתו הובטח להחזיר את ארצות הברית לתקופה שתוארה כטובה יותר כחלק מסיסמת "Make America Great Again". במקביל היו שתמכו בטראמפ שלא כחלק מתמיכה בטראמפיזם אלא בשל חיבור לדת, תמיכה במיסים נמוכים, הזכות לשאת נשק ושיקולים אחרים.
מבקרים של טראמפ, כולל אנשים מתוך המפלגה הרפובליקנית מצביעים על הבדלים בין הטראמפיזם לבין הגישה הקלאסית של המפלגה הרפובליקנית בנוגע לסוגיות כגון סחר חופשי, הגירה, תמיכה במדינות דמוקרטיות, סגנון ממלכתי, והפרדת הדת מהמדינה.
במסגרת הטראמפיזם, צומצמה החשיבות של הסכמים רב-לאומיים, שהיו מרכז המדיניות החוץ-האמריקנית מאז המלחמה הקרה. לגישת הממשל, ארצות הברית תעמוד ברשות עצמה גם אם משמעו של דבר שתפעל באופן חד-צדדי בנושאים מסוימים של סחר, שינוי אקלים והגירה.
חלק מהביקורת על גישה זו היא בטענה שטראמפ עודד קיטוב והקפיד לסדוק את מוסדות השלטון לאורך כהונתו.