הצבא הסורי במלחמת יום הכיפורים
פריסת הכוחות הסורים

הכוחות הסוריים באזור רמת הגולן ובמרחב דמשק היו ערוכים בארבעה דרגים. שלוש דיוויזיות החי"ר שהוצבו בקו הראשון, תוגברו כל אחת בחטיבת שריון נוספת (בנוסף לחטיבת השריון האורגנית שלהן). הן חילקו את החטיבות שלהם לשני דרגים, כאשר הדרג הראשון נועד לבצע את ההבקעה של קו ההגנה הישראלי, ואילו חטיבות הדרג השני (חטיבות השריון) נועדו לנצל את ההצלחה לצורך תנועה לעומק שטח רמת הגולן. דיוויזיית השריון ה-1 וכוח רפעת אל-אסד (כוח בסדר גודל של חטיבת שריון) היוו את הדרג השלישי, והוחזקו בעתודה במחנות במרחב דמשק, כדי לתגבר במידת הצורך את מאמצי ההבקעה של יחידות הקו הראשון, וככוח עתודה להדיפת התקפות נגד ישראליות לאחר כיבוש רמת הגולן. מאחרי כוחות אלו הוצבו יחידות הדרג הרביעי, שנועדו להגן על מבואות דמשק. דיוויזיית השריון ה-3, שנמצאה עדיין בתהליך הקמה, שלחה את אחת משתי חטיבות השריון שלה (חטיבה 81) לתגבר את ההבקעה הסורית בגזרה הצפונית של רמת הגולן, ויחידותיה הנותרות נשמרו כחלק מהעתודה המטכ"לית של הצבא הסורי.
הדיוויזיה החמישית קיבלה את הגזרה הדרומית של חזית המתקפה הסורית ברוחב כ-20 ק"מ, בין ואדי הרוקאד (הבלתי עביר לתנועת שריון) באזור תל סאקי ורמת מגשימים בדרום, לבין אזור תל פארס בחלקה הצפוני של הגזרה. במרכז הגזרה עבר ציר הנפט אשר הוביל היישר למרכז הרמה ולמחנה נפח, מרכז הפיקוד והלוגיסטיקה של אוגדה 36 הישראלית. בחלקה הצפוני נמצאה "פיתחת רפיד", בין תל פארס לרכס שעף סינדין-תל עכשה. תחת פיקוד הדיוויזיה היו בדרג הראשון חטיבת החי"ר 112 (עם 41 טנקים) בחלק הצפוני של הגזרה וחטיבת החי"ר 61 (עם 41 טנקים) בחלקה הדרומי. מאחורי חטיבות הדרג הראשון נערכו שלוש חטיבות דרג שני; חטיבת השריון 46 (עם 95 טנקים), החטיבה הממוכנת 132 (עם 41 טנקים) וחטיבת השריון 47 (עם 95 טנקים), שסופחה לדיוויזיה.
הדיוויזיה התשיעית קיבלה את הגזרה המרכזית של הרמה, ברוחב כ-25 ק"מ, בין תל פארס לעיר קוניטרה. במרכז הגזרה נמצא רכס בשנית, שמשני עבריו היו שטחים נוחים להבקעת כוחות שריון - "פיתחת כודנה" (בין תל פארס לחלקו הדרומי של רכס בשנית) בדרום הגזרה, ו-"פתחת קוניטרה דרום" (בין תל עשנייה והר אביטל) בחלקה הצפוני. פתחת כודנה הייתה במרחק של כ-5 ק"מ בלבד מחושניה וציר הנפט, עובדה שאיפשרה תנועה מהירה ממנה למרכז רמת הגולן. מצד שני, פתחת קוניטרה דרום היוותה את הנתיב המהיר ביותר למחנה נפח (כ-10 ק"מ של שטח מישורי). תחת פיקוד הדיוויזיה היו בדרג הראשון חטיבת החי"ר 52 (עם 41 טנקים) בחלק הצפוני של הגזרה וחטיבת החי"ר 33 (עם 41 טנקים) בחלקה הדרומי של הגזרה. מאחורי חטיבות הדרג הראשון היו שתי חטיבות דרג שני; חטיבת השריון 43 (עם 95 טנקים) וחטיבת השריון 51 (עם 95 טנקים), שסופחה לדיוויזיה.
הדיוויזיה השביעית קיבלה את הגזרה הצפונית של רמת הגולן ברוחב כ-20 ק"מ, בין העיר קוניטרה למדרונות החרמון והכפר מג'דל שמס. מבחינה טופוגרפית הגזרה הצפונית הייתה קשה יותר לתנועת כוחות ממונעים וכוחות שריון ולכן הייתה פחות נוחה להבקעה. הגזרה הצפונית התאפיינה בחלקה הצפוני בשטחים הרריים של מדרונות הר החרמון, במרכז הגזרה ניצב הר חרמונית ובאזור הדרומי נמצא רכס הבוסטר. רק בחלק הדרומי של הגזרה הצפונית, באזור שכונה "פיתחת קוניטרה צפון", פני השטח המישוריים היו נוחים יותר לכוח תוקף ממונע, אך גם אזור זה נשלט על ידי רכס הבוסטר. בתוכנית ההגנה של הצבא הישראלי, הושם דגש על הגנת הגזרה הצפונית, משום שהבקעה באזור זה, הייתה מאפשרת לסורים להגיע למדרונות הצפונים של הרמה ומשם לעמק החולה בנתיב הקצר ביותר. אולם תוכנית ההתקפה הסורית נתנה עדיפות דווקא לגזרה הדרומית והמרכזית של הרמה, שם פני השטח היו הרריים פחות ונוחים יותר לכוח התוקף. תחת פיקוד הדיוויזיה היו בדרג הראשון חטיבת החי"ר 68 (עם 41 טנקים) בחלק הצפוני של הגזרה וחטיבת החי"ר 85 (עם 41 טנקים) בחלקה הדרומי. מאחורי כוחות הדרג הראשון נפרסו שתי חטיבות דרג שני; חטיבת השריון 78 (עם 95 טנקים) והחטיבה הממוכנת 121 (עם 41 טנקים). בנוסף ליחידות אלו סופחה לדיוויזיה חטיבת חי"ר ה-1 (שכללה 30 טנקים) מחיל המשלוח המרוקאי.