stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההתיישבות היהודית ברמת הגולן
תקופת השלטון הישראלי

היישובים הישראלים הראשונים בגולן הוקמו על רקע אידאולוגי וביטחוני על ידי מספר גופים מיישבים, ובהם הקיבוץ המאוחד, איחוד הקבוצות והקיבוצים, הקיבוץ הארצי ותנועת המושבים הדתיים, מיד לאחר כיבוש הגולן במלחמת ששת הימים. היישוב הראשון, מרום גולן, הוקם כבר כחודש לאחר המלחמה, ב-14 ביולי 1967. ב-1969 הוקם ועד יישובי הגולן. באותן שנים הגולן היה שטח מוחזק בידי צה"ל, מנוהל בידי ממשל צבאי. עד שנת 1972 הוקמו ברמת הגולן 15 יישובים.
עם פלישת צבא סוריה לגולן במלחמת יום הכיפורים, פונו היישובים היהודיים מהגולן. כעבור עשרה ימים, לאחר שצה"ל הדף את כוחות סוריה, החלו תושבי הגולן לשוב לבתיהם. תחילה עלו הגברים בלבד והחלו לשקם את ההריסות, ועם שוך הקרבות הצטרפו אליהם גם הנשים והילדים.
בתקופה בין הסכם הפסקת האש ולפני הסכם הפרדת הכוחות עם סוריה, הקים ועד יישובי הגולן את היישוב קשת במטרה למנוע את מסירת קוניטרה ותילי הגעש האסטרטגיים הר חרמונית, בנטל, אביטל ותל פרס לידי הסורים. היישוב הוקם בפאתיה הצפון מערביים של קוניטרה, בבונקר תת-קרקעי מחשש להפגזות סוריות שהיו שכיחות באזור. לבסוף הוא עבר לאזור חושניה.
בסוף שנות ה-70 הוקמה מועצה אזורית חדשה, מועצה אזורית גולן, שכללה את כל שטחי הגולן, למעט שטחי ארבעת הכפרים הדרוזים בצפון הגולן. ב-1976, בתקופת ממשלת רבין הראשונה, הוקמה העיר קצרין.
חוק רמת הגולן, שהתקבל ב-14 בדצמבר 1981, ביטל את הממשל הצבאי והחיל על הגולן את החוק הישראלי ולמעשה סיפח אותו למדינה, על אף שנזהר מלהשתמש במילה "סיפוח" לשם כך.
נכון ל-2022, חיים ברמת הגולן כ-27 אלף יהודים. ברמת הגולן מועצה מקומית יהודית: קצרין, המכונה "בירת הגולן", (7,700 נפש). בנוסף, קיימים ברמת הגולן עוד 33 יישובים יהודיים המאוגדים במועצה אזורית גולן, ובהם מתגוררים כ-19.5 אלף איש; אבני איתן, אודם, אורטל, אל-רום, אלוני הבשן, אלי-עד, אניעם, אפיק, בני יהודה, גבעת יואב, גשור, חד נס, חיספין, יונתן, כנף, כפר חרוב, מבוא חמה, מיצר, מעלה גמלא, מרום גולן, נאות גולן, נוב, נווה אטי"ב, נטור, נמרוד, עין זיוון, קדמת צבי, קלע אלון, קשת, רמות, רמת מגשימים, שעל, ורמת טראמפ.
בגולן פועלת מכללת אוהלו, מכללה אקדמית המתמחה בהכשרת מורים וגננות שעברה לקצרין מאוהלו, ישיבת ההסדר גולן ביישוב חיספין (הוקמה במקור בקוניטרה) ושתי מכינות קדם צבאיות.
לאחר שנים רבות שלא הוקם יישוב יהודי חדש הכריזה הממשלה ביוני 2019 על תוכנית להקמת ישוב חדש בשם רמת טראמפ בצמוד לקלע אלון כהכרת תודה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר הצהרתו על הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן.
בישיבת ממשלה של ממשלת ישראל השלושים ושש בדצמבר 2021 הוחלט על תוכנית לעידוד "התוכנית לעידוד צמיחה דמוגרפית ביישובי מועצה אזורית גולן וקצרין לשנים 2022-2025". במסגרת התוכנית, הממשלה תקדם הכפלה של אוכלוסיית רמת הגולן (שעומדת נכון ל-2021 על 53 אלף אנשים). במסגרת התוכנית, יוקמו 2 יישובים ברמת הגולן, אחד ממזרח למושב יונתן והשני מדרום ליישוב שעל, כל אחד מהם צפוי להכיל כ-2000 תושבים. השמות של היישובים יהיו אסיף ומטר. כמו כן, בתוכנית יש התייחסות להרחבת "בירת הגולן", קצרין, שבה שווקו כ-2,500 יחידות דיור. מלבד זאת, משרדי החקלאות, העלייה והקליטה, השיכון והבינוי ישקיעו עשרות מיליונים שקלים בהקמת מוסדות ציבור, שדרוג תשתיות ומתן מענה לעולים}.
ראו גם

ניסיונות ההתיישבות היהודית בחורן
יהדות עבר הירדן המזרחי
ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן
לקריאה נוספת

צבי אילן, הכמיהה להתײשבות יהודית בעבר-הירדן 1871 - 1947 - יד בן-צבי, 1984
צבי אילן, בתי-כנסת בגליל ובגולן, הוצאת אריאל, ירושלים - כנה, ירושלים, 1987
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק כ"א, פסוקים ל"ג–ל"ה
↑  ספר דברים, פרק ד', פסוק מ"ג, ספר יהושע, פרק כ', פסוק ח'
↑  נדב נאמן, The Kingdom of Geshur in History and Memory
↑  ספר מלכים א', פרק כ', פסוק כ"ו
↑  ינאי עוזיאל, "מיקומה של אפקה", 1 ביולי 2018
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 13, סעיף 394
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ב, פסקאות א–ב, סעיפים 23–28: "החליט לייסד באמצע כפר גדול של יהודים שלא יהא נופל בגודלו מעיר... איש יהודי מבבל עבר את הפרת עם חמש מאות פרשים, רובי קשת כולם, ועם המון קרובים [...] והארץ נעשתה רבת־אוכלוסין מאוד".
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ב, פרק כ, סעיף 574: "בגולן חיזק את ביצוריהן של סלאוקיה, סוגני וגמלא". סלאוקיה שכנה כ-11 ק"מ דרומית-מזרחית לאגם החולה. סוגני מזוהה עם יהודיה.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר ד, פרק א, סעיפים 1–83.
↑  עפר בהט, ליאורה בהט, "גמלא טבע ונוף", הוצאת משרד הביטחון, 1991, עמ' 118
↑  יהודה אליצור, גבולות הארץ במסורת ישראל
↑  מכונה גם ביר א-שגום.
↑  קורות החיים של משה ברנשטיין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  תיאודור הרצל, אלטנוילנד, ספר רביעי, פרק ו.
↑  אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני, עמ' 35.
↑  אוכלוסייה, לפי קבוצות אוכלוסייה, דת, גיל ומין, מחוז ונפה באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 2009(הקישור אינו פעיל, 13.4.2020)
↑  גיא נרדי, ‏תוכנית ממשלתית חדשה שואפת להכפיל את אוכלוסיית רמת הגולן בתוך 3 שנים, באתר גלובס, 26 בדצמבר 2021
↑  אריאל כהנא, יישובים חדשים והכפלת מספר התושבים: הממשלה תאשר ביום ראשון תוכנית חסרת תקדים לפיתוח הגולן, באתר ישראל היום, 23 בדצמבר 2021
קבר פרומא ובנה אברהם: על המצבה כתוב: פ"נ (פה נטמנו) שני קרבנות קדושים שנהרגו יחד בידי רוצח ערבי במושבה בני יהודה עבר הירדן בימי הפרעות והתנפליות (ההתנפלויות) על היושב (שגיאת כתיב, צ"ל "הישוב") היהודי באי (בארץ ישראל) האהצוה (האשה הצנועה והחסודה מ (מרת) פרומא בת שלם (שלום) ובנה הבחר (הבחור) / אברהם ב"ר (בן רבי) חיים נ (נטמנו) ביום א ז אייר תרפ (יום ראשון, 25 באפריל 1920) ת,נ,צ,ב,ה (תהא נשמתם צרורה בצרור החיים)
נמצא בבית הקברות הישן בטבריה
שמואל רוזנטל (שחמטאי)

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1837 סובאלק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  12 בספטמבר 1902 (בגיל 65) ניי-סיר-סן, צרפת 
 הישג בולט:  היה מס' 4 בעולם בתקופות שונות בשנים  1873-1876
 מד כושר מרבי:  2655 (יולי 1885)
 מקצוע נוסף:  משפטן
 מדינה:  רוסיה,צרפת
 הערות:  יהודי
 
שמואל רוזנטל בפולנית: Samuel Rosenthal;‏ 7 בספטמבר 1837, פולין – 12 בספטמבר 1902, צרפת) היה שחמטאי יהודי-צרפתי.
ביוגרפיה

רוזנטל למד משפטים ועבר מורשה לפריז במהלך ההפיכה הפולנית בשנת 1864, לאחר הכישלון של ההתקוממות של ינואר. רוזנטל השתקע בפריז כשחמטאי מקצועני וככתב. בשנת 1864 הפסיד רוזנטל בדו-קרב לאיגנץ קוליש +1 -7 =0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). רוזנטל ניצח באליפות קפה דה לה רז'אנס בשנים 1865, 1866 ו-1867 בפריז, והיה לשחמטאי הצרפתי החזק ביותר. בשנת 1867 הגיע רוזנטל למקום התשיעי בתחרות פריז (ניצח: איגנץ קוליש) והפסיד בדו-קרב לגוסטב נוימן +0 -5 =6. בשנת 1869 הפסיד בשני דו-קרבות לגוסטב נוימן +1 -3 =1 ובשני +2 -4 =1. ביולי 1870 חלק מקום 8-9 בתחרות באדן-באדן (ניצח: אדולף אנדרסן).
משום המלחמה הצרפתית פרוסית בשנים 1870-1871 נסע רוזנטל ללונדון, שם התמודד בדו-קרב מול ג'ון ויסקר וניצח בתוצאה +3 -2 =4. בחודשים יולי-אוגוסט 1873 הגיע רוזנטל למקום הרביעי בתחרות וינה, אחרי וילהלם שטייניץ, ג'וזף הנרי בלקברן ואדולף אנדרסן. בשנת 1878 חלק מקום 7-8 בתחרות פריז (ניצחו: יוהנס צוקרטורט ושמעון אברמוביץ וינוור).
בשנת 1880 ניצח רוזנטל באליפות צרפת הראשונה (הבלתי רשמית), לפני אלברט קלרק וג'ול ארנו דה ריוויאר. באותה שנה הפסיד בדו-קרב נגד יוהנס צוקרטורט +1 -7 =11 בלונדון. בשנת 1883 הגיע למקום השמיני בתחרות לונדון (ניצח: יוהנס צוקרטורט). בשנת 1887 חלק מקום 5-7 בתחרות פרנקפורט.
תוצאותיו התחרותיות הושפעו מפעילותו כעיתונאי ומבריאותו הרופפת.
בין השנים 1885 ל-1902 ערך רוזנטל מדור שחמט בעיתון Le Monde Illustré וכמו כן כתב עבור La Strategie, La Vie Moderne ועיתונים צרפתיים נוספים.
בשנת 1898 תבע וזכה במשפט את אחד מתלמידי השחמט שלו, הנסיך בלשוב, כאשר החוזה עמו הסתיים. בית המשפט הצרפתי קבע לרוזנטל פיצוי בגובה 15,000 פרנק. הנסיך שילם לרוזנטל 500 פרנקים לחודש, ו-1000 פרנקים כאשר רוזנטל התלווה לנסיך בנסיעותיו.
משחקי שחמט של רוזנטל > לבן: שמואל רוזנטל    שחור:   וילהלם שטייניץ וינה 1873

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Vienna"]
[Site "Vienna AUH"]
[Date "1873.08.04"]
[EventDate "1873.07.21"]
[Round "5.1"]
[Result "0-1"]
[White "Samuel Rosenthal"]
[Black "Wilhelm Steinitz"]
[ECO "C46"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "76"]
1. e4 e5 2. Nc3 Nc6 3. Nf3 g6 4. d4 exd4 5. Nxd4 Bg7 6. Be3
Nge7 7. Bc4 d6 8. O-O O-O 9. f4 Na5 10. Bd3 d5 {מסע זה שובר את מרכז הרגלים של הלבן ומתחיל התקפה בטור ד'}
11. exd5 Nxd5
12. Nxd5 Qxd5 13. c3 Rd8 14. Qc2 Nc4 15. Bxc4 {עדיף היה רו2 ,ולהישאר עם זוג הרצים.}
Qxc4 16. Qf2 c5
17. Nf3 b6 18. Ne5 Qe6 19. Qf3 Ba6 20. Rfe1 f6 21. Ng4 h5
22. Nf2 Qf7 23. f5 g5 24. Rad1 Bb7 25. Qg3 Rd5 26. Rxd5 Qxd5
27. Rd1 Qxf5 28. Qc7 Bd5 29. b3 Re8 30. c4 Bf7 31. Bc1 Re2
32. Rf1 Qc2 33. Qg3 Qxa2 34. Qb8+ Kh7 35. Qg3 Bg6 36. h4 g4
37. Nd3 Qxb3 38. Qc7 Qxd3 0-1
זו אחת הדוגמאות הראשונות שממחישה את יתרון זוג הרצים על פני זוג הפרשים, או יתרון הרץ על הפרש. הרצים של שטייניץ נמצאים ברקע אבל נוכחותם מורגשת. יש להם השפעה בכל רחבי הלוח והרץ היריב המוגבל לערוגות מצבע אחד בלבד נרדף יחד עם הפרש על ידי הרגלים השחורים, עד שמסולק לשולי הלוח.
Cecil De Vere vs Samuel Rosenthal, Paris 1867, English Opening, King's English Variation, A20, 0-1
Adolf Anderssen vs Samuel Rosenthal, Baden–Baden 1870, Italian Game, Evans Gambit, C51, 0-1
Joseph Henry Blackburne vs Samuel Rosenthal, Queen's Gambit Accepted, Traditional System, Vienna 1873, D37, 0-1
Samuel Rosenthal vs Henry Bird, Paris 1878, French Defense, C00, 1-0
Wilhelm Steinitz vs Samuel Rosenthal, London 1883, Ruy Lopez, Berlin Defense, C65, 0-1
Szymon Winawer vs Samuel Rosenthal, London 1883, Bishop's Opening, Boi Variation, C23, 0-1
הערות שוליים

↑  From the Stratégie we learn that a curious lawsuit has just been brought before the First Chamber of the Civil Tribunal at Paris. A dozen years ago Prince Balaschoff engaged Mr Rosenthal as a teacher of chess, at a salary of 500 fr. per month, and 1,000 fr. when M. Rosenthal accompanied his pupil in travel. Pupil and teacher were on the best of terms, and they laboured together hard at a work on chess. But one gets tired of everything, and some months ago M. Balaschoff got rid of his instructor. The latter brought an action to recover 15,000 fr. arrears of pay according to agreements, 1,000 fr. for the last journey to Stuttgard [sic], and 25,000 fr. indemnity for sudden dismissal, and for loss of profits by non-publication of the chess work on which they had been engaged. The tribunal awarded M. Rosenthal 15,000 fr. for salary according to agreements, but rejected all his other demands.’
BCM, March 1899, page 112. The French magazine’s report appeared on pages 20-21 of its 15 January 1899 issue.
↑  Samuel Rosenthal vs Wilhelm Steinitz (1873) Withered Rose, www.chessgames.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315246005171  ISNI: 0000 0000 3244 3261  NTA: 124491693  SUDOC: 104578025
בניה (מושב)

| --- | --- |
מרכז המושבמרכז המושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: ברנר
גובה ממוצע: ‎35 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 884 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎18.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) בניה(למפת השפלה רגילה) בניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניה31°50′37″N 34°45′11″E﻿ / ﻿31.8437131839208°N 34.7530118146828°E﻿ / 31.8437131839208; 34.7530118146828  heמפת היישובים של מועצה אזורית ברנר (in English: Brenner Regional Council) באדום - בניה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

בְּנָיָה הוא מושב המשתייך למועצה אזורית ברנר והוא היישוב המערבי ביותר בשטחה. נוסד ב-16 באוגוסט 1949 על ידי עולים מפולין, רוסיה, גרמניה, צ'כוסלובקיה, רומניה והונגריה.
היסטוריה

תחילה נקרא המושב "יבנה הדרומית", שכן המושב ממוקם דרומית לעיר יבנה. בהמשך שונה שמו ל"בניה", שיכול אותיות של שם העיר "יבנה". המושב ממוקם בגבול מערבי של השפלה ליד אשדוד, יבנה, המושבה גדרה ויישובי המועצה האזורית גדרות בצמוד לכביש 42 וצומת בני דרום.
בעבר עסקו בו בחקלאות שלחין, רפתות ולולים, אך כיום נותרו רפתות גדולות בודדות. המושב מוקף בפרדסים רבים ומשקיף על תל יבנה ותחנת הרכבת של העיר.
ילדי המושב לומדים בבית הספר היסודי "בית אור" במושב קדרון, ובבית ספר התיכון "ברנר" בגבעת ברנר. לילדים הצעירים ישנם גני ילדים בשטחי המושב.
במושב כ-200 משפחות, ובשטחו ניתן למצוא מגרשי טניס, כדורסל וכדורגל, גני שעשועים לילדים, גני ילדים לילדי המושב, ספריה, צרכניה, מועדוני עם, מועדון נוער ופארקים ירוקים.
המושב שייך לתנועת המושבים ופעילה בו תנועת הנוער "התנועה החדשה", בה מדריכים תלמידי התיכון את כיתות ד-ח.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588166505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר אטיין שורון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1837 
 פטירה:  1924 (בגיל 87 בערך) 
 מסעדות:  וואזן
 
תפריט סעודת חג המולד, ב-25 בדצמבר 1870, במסעדת וואזן
אלכסנדר אטיין שורון (בצרפתית: Alexandre Étienne Choron,‏ 1837 קאן (Caen), קלבדוס – 1924) היה שף צרפתי.
ביוגרפיה

שורון היה השף של מסעדת "וואזן" (Voisin) ברחוב סנט אונורה. שורון ידוע בשל המצאת רוטב שורון, רוטב ברנייז המועשר בעגבניות מרוכזות ואחר-כך עובר צמצום.
שורון זכור בשל המטעמים שהגיש במהלך המצור על פריז שצרו הפרוסים החל ב-19 בספטמבר 1870. במהלך המצור, נאלצו הפריזאיים, שסבלו ממחסור במזון, לאכול חתולים, כלבים, וחולדות. הבורגנים לא היו שבעי רצון מאכילת בעלי חיים ירודים כאלה, ואמות המידה במסעדות היוקרה נותרו גבוהות. כשמאגרי האוכל הדלדלו, מסעדות אלה, בכללן וואזן, אלתרו. שורון שם את עינו על החיות שאכלסו את גן החיות המקומי, והגיש מטעמים מבעלי חיים אקזוטיים במסעדת וואזן. לארוחת חצות חג המולד של 1870, הגיש שורון תפריט המורכב בעיקר מהחלקים המובחרים של בעלי החיים ששכנו בז'ארדן ד'אקלימאטאסיון (אחד מגני החיות של פריז).


המנות השונות - ראש ממולא של חמור, קונסומה של פיל, גמל צלוי, נזיד קנגורו, שוקי דב צלויים ברוטב פלפל, זאב ברוטב אייל, חתול עם חולדה, אנטילופה ברוטב כמהין – הפכו לאגדה. התפריט לווה ביינות מוטון רוטשילד 1846, רומאנה קונטי 1858 ושאטו פאלמר 1864.
שורון זכה לתהילה בשל תבשיליו המכילים פיל (בצרפתית: éléphant) Trompe d’éléphant  ברוטב הצייד (sauce chasseur) ופיל בורגיניון. אחרי שהפיל ב- Jardin d'acclimatation הוגש לארוחת חג המולד, שני הפילים (קסטור ופולוקס) בז'ארדן זואולוג'יק של פריז נאכלו ב-31 בדצמבר 1870 בוואזן. בראשית ינואר, נשלח הפיל מז'רדן דה פלאנט לבית המטבחיים. שורון רכש  אותו למסעדתו תמורת 14 פרנק לפאונד. ב-13 בינואר, "וואזן" סבלה ממחסור בבשר פיל והחליפה אותו בבשר סוס.
המצור הסתיים שבועיים לאחר מכן.
לקריאה נוספת

.Larousse Gastronomique. president Gastronomic Comitee: Joel Robuchon, Calrkson Potter, random House, 2001, p. 296.
הערות שוליים

↑  "אלכסנדר אטיין שורון", foodreference.com
1 2  "החוויה הגסטרונומית במהלך המצור על פריז ב-1870", canalacademie.com
↑  האתר של ז'ארדן ד'אקלימאטאסיון
↑  "תפריט הסעודה", pagesperso-orange.fr
סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן

סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן (בגרמנית: Stephanie von Hohenzollern; ‏15 ביולי 1837 - 17 ביולי 1859), הייתה נסיכה גרמנית מבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, ואשתו של פדרו החמישי, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

סטפני נולדה ב-15 ביולי 1837 בזיגמרינגן, לקרל אנטון, נסיך הוהנצולרן וליוזפינה, נסיכת באדן, בתם של קרל, הדוכס הגדול של באדן וסטפני דה בוארנה. אביה היה נצר לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, שהיה ענף קתולי של בית הוהנצולרן, ואחיה הקטן קרל הוכתר מאוחר יותר כמלך רומניה.
ב-29 באפריל 1858 התחתנה סטפני עם פדרו החמישי, מלך פורטוגל על ידי שליח, וב-18 במאי התקיים טקס הנישואין בליסבון. שנה מאוחר יותר, ב-17 ביולי 1859 מתה סטפני מדיפטריה ללא ילדים, ובשנת 1861 מת גם בעלה פדרו מכולרה ואחיו לואיש הראשון, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
דרך ארוכה קצרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  משה (בוגי) יעלון
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2008
 עורך:  רמי טל (מהדורה ראשונה) יואב קרן (מהדרה שנייה)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990026313740205171, 990047582180205171
דרך ארוכה קצרה הוא ספרו של משה (בוגי) יעלון שראה אור בשנת 2008. בספר מספר יעלון על חייו ושירותו הצבאי, ונותן את פרשנותו לאירועים שהשפיעו על ישראל בחמש עשרה השנים שקדמו לכתיבת הספר, במהלכן היה ראש אמ"ן, סגן הרמטכ"ל ורמטכ"ל. הוא מנתח את הגורמים החיצוניים והפנימיים שהשפיעו על קבלת ההחלטות המכריעות שהיה שותף להן, תוך מתיחת ביקורת על אישים ותהליכי קבלת החלטות. יעלון מציג את פתרונו עבור הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ומזהיר מפני התפתחויות ותהליכים המאיימים לדעתו על המפעל הציוני, בראשם השחיתות, הנסמכת על קשר פסול בין הון, שלטון ואמצעי תקשורת[דרושה הבהרה] חסרי מצפון מוסרי.
באוגוסט 2018 יצאה לאור מהדורה מעודכנת ומורחבת של הספר, ובה פרקים העוסקים באירועי עשר השנים שחלפו מאז צאת המהדורה הראשונה. את הספר ערך במהדורתו הראשונה רמי טל ובמהדורתו השנייה יואב קרן. הספר תורגם לאנגלית על ידי ג'סיקה סיטבון ויצא לאור תחת השם "The longer, shorter path" ב-2020 בהוצאת גפן.
תוכן > מבוא - מאין אני בא

יעלון מסביר כי הערכים בהם הוא מאמין, ולפיהם התחנך, אומרים כי אין פיסת אדמה המקודשת עד כדי כך שלא ניתן לוותר עליה. באופן עקרוני לא שלל חזרה לגבולות 67, ולא התנגד להסכמי אוסלו. "אילו הייתי משתכנע שסדר היום הערבי, ובעיקר הפלסטיני, השתנה וכי הוא כעת סדר יום של חיים בצוותא... הייתי מוכן לסגת אפילו לגבולות המאוד קשים הללו. אלא שלדעתי, מעולם לא היינו במצב שכזה, ואיני רואה סיכוי למצב שכזה בעתיד הנראה לעין".
תוכן > האיום על ישראל

יעלון טוען כי ההשקפה כי ישראל היא הגורמת לפריצתן של מלחמות היא אשליה. ארגון החמאס לא מוכן לפשרה טריטוריאלית עם ישראל ואף ערפאת סירב להכיר בישראל כמדינת העם היהודי. איראן וחזבאללה אינם מושפעים מהשליטה הישראלית בפלסטינים.
בישראל קיימת לדעתו עייפות ממלחמות. מכאן התפיסה כי "עוד כמה ויתורים ונגיע לשלום". יעלון מצביע על משולש כוחות המכונה "הון שלטון ועיתון" המקדמים שיח זה. מנהיגות שאינה מנהיגה, ונמנעת מלומר לציבור כי זו אשליה. תקשורת שאינה מדווחת אמת, וגורמי הון המעוניינים בשקט מדומה כדי להביא לרווחים מקסימליים. בין כוחות אלו נוצר מעגל סגור, המעודד אווירה של "אכול ושתה כי מחר נמות".
יעלון סבור כי שנת המפתח בהיסטוריה החדשה של המזרח התיכון היא 1979, (בניגוד לדעה הרווחת כי שנת המפתח היא 1976). הסכם השלום עם מצרים היווה מכה אנושה לרעיון הפאן ערביות שהובל על ידה עד 1979. שנת המפתח בתפיסה הישראלית פנימית כיום היא 1983, מאז התחיל הציבור בישראל לספור הרוגים בראש חוצות, נוצרה תפנית בדימוי העוצמה שלנו. הערכתם של שכנינו לגבי יכולת העמידה שלנו השתנתה אף היא. המחאה הציבורית הובילה לנסיגה מלבנון. זו נתפסה כחולשה בקרב אויבנו.
הנסיגה מלבנון ועסקת ג'יבריל בשנת 1985 הובילו לאינתיפאדה של 1987. זו הובילה להסכם אוסלו של 1993, שנתפס אף הוא כנסיגה. כישלון אוסלו בצירוף עם הנסיגה מלבנון בשנת 2000 הובילו למתקפת הטרור של ערפאת בספטמבר 2000. (יעלון מסביר בכנסים כי לא ניתן לקרוא למתקפה של שנת 2000 'אינתיפאדה'. מקור המילה אינתיפאדה היא התקוממות עממית. העם הפלסטיני לא התקומם בשנת 2000, זו הייתה מתקפה מתוכננת.) כאשר החומה שבנתה ישראל למול אותה מתקפת טרור קרסה בהתנתקות של שנת 2005, היא הובילה לניצחון החמאס בבחירות, ולמלחמת לבנון השנייה.
מאז המהפכה האיראנית, הפכה איראן למקור של אי יציבות באזור. הסכסוך בין ישראל לשכנותיה הפך בהדרגה מסכסוך לאומי לסכסוך דתי. על ישראל מאיימים כוחות איסלאמיים שאינם מוכנים לקבל את קיומה של ישראל, ורואים בהשמדתה שלב לקראת הכרעת המערב והשלטת האסלאם באזור ובעולם. אחמדינג'ד מאמין כי יש למחוק את ישראל מהמפה, לא מפני שהיא שולטת ביהודה ושומרון, משום שזה מה שנדרש לקרב את האימאם הנסתר.
במערב ובישראל מתקשים להבין את האיום החדש ועד כמה הוא מסוכן. יעלון מדגיש כי "לא הסכסוך הישראלי פלסטיני הוא הבעיה כי אם הנחשול האסלאמי קנאי ההולך ומתעצם מאז 1979."
הגורמים הקיצוניים מזהים את ישראל כנקודת תורפה בעולם המערבי, כמו שחיות ביער מזהות חיה חלשה, כך הם מזהים את ישראל. יעלון מאמין שהם טועים, אך מסביר כיצד הגיעו למסקנה הזו. האיסלאמים רואים שסלקו את הכוחות הרב לאומיים מביירות ב-1983 באמצעות פיגועים. דחקו אותנו מלבנון באמצעות לוחמת גרילה. הוציאו אותנו מרצועת עזה משום שלא עמדנו בהתשה מתמשכת של טרור ופיגועים. יחד עם זאת הם מסתכלים על הצלחתם מול הסובייטים באפגניסטן, ומול האמריקנים בעיראק. כך הגיעו לכדי מסקנה כי אם רק ימשיכו ללחוץ עלינו נשבר. ותמוטט המדינה היהודית שאין בה עוד רוח להילחם.
בסיכום הפרק הראשון רשם: "לכן אני מייחס חשיבות כה גדולה לשאלת הנרטיב - לאבחון הנכון של הבעיה, ולסיפורו של הסיפור הנכון...האשליה הזו (שניתן להשיג 'שלום עכשיו' באמצעות נסיגות נוספות) מונעת מאיתנו לראות בבירור את האתגר שאותו מציבים בפנינו אחמדיניג'אד, נסראללה, אוסאמה בן-לאדן, ד"ר איימן אל-זוואהירי וראשי החמאס...היא גורמת לכך שאיננו מגייסים את כל כוחותינו על מנת לנהל כהלכה את המערכה הנדרשת להגנה על קיומנו."
תוכן > ישראל והמערב מול איראן

כוונת האיראנים היא להגיע להגמוניה אזורית. הם מעריכים שאם תהיה ברשותם פצצה גרעינית הם יוכלו להשיג עליונות מול מצרים וסעודיה ויוכלו להפוך את אזור המפרץ לשטח חסות שלהם. הם מניחים שפצצה גרעינית תגן על מדיניות יצוא המהפכה המתגרה ומאתגרת אינטרסים מערביים ובעיקר אמריקניים ותמנע את תקיפתם.
איראן גרעינית היא איום קיומי כלפי ישראל, ואין להפחית בחשיבותו. העימות של המערב וישראל עם איראן הוא בלתי נמנע, אם אלו חפצות חיים. נכון לעכשיו נראה כי לא יוצר איחוד כוחות על ידי המעצמות (בעיקר בגלל רוסיה וסין), ולא ניתן יהיה לכן למנוע גרעין איראני באמצעות דיפלומטיה, לכן נראה שהאופציה הצבאית תהיה הכרחית.
את העימות הצפוי עם איראן צריך לראות במסגרת של פרדיגמה מחשבתית חדשה: בעיית היסוד של המזרח התיכון איננה הסכסוך הישראלי פלסטיני, אלא המלחמה בין תרבויות שמתרחשת בו: התרבות הג'יהאדית המקדשת מוות ותרבות המערב, המקדשת את החיים.
ישראל מושכת אש בתוך מלחמת התרבויות האלו. העוינות הבסיסית כלפי ישראל מקורה בכך שהיא נתפסת כעמדה קדמית של המערב במזרח האיסלמי, ולא בגלל העימות עם הפלסטינים. על פי תפיסתם של הכוחות האיסלאמיים הקיצוניים, מצבם במערכה לא רע. ישראל נסוגה מפניהם בלבנון וגם ברצועת עזה.
זהו ההקשר שלפיו צריך לראות את עימותים באזור. מתחייב ממנו שהנוסחה של "שטחים תמורת שלום" אינה רלוונטית. עלינו לגבור על איום האסלאם הג'יהאדי, לנצח במלחמת התרבויות.
על המערב להתעורר בטרם יקרו אירועים קשים. עליו לעבור ממגננה למתקפה. התקווה שהסדר מזויף עם אבו מאזן ישכך מתחים במזרח התיכון היא תקוות שווא. עלינו להביס את המשטרים והכוחות המובילים את המתקפה הג'יהאדית על המערב.
לא די בעצירת תוכנית הגרעין האיראנית, יש להביס את המשטר. אחרת לא תושג יציבות בעיראק וגם לא בלבנון וברשות הפלסטינית.
עטיפת הספר

עטיפת הספר מציגה את יעלון כחייל מן השורה: הוא מופיע בה לבוש מדי עבודה, כשעל גבו תיק ובו מצנח, אותו מקפל הצנחן לאחר שהגיע בשלום לקרקע. האות "צ" שבמילה "קצרה" שבשם הספר מודגשת במשולש, המזכיר חותמת דואר צבאי. תמונתו של יעלון מוצגת על רקע קיבוצו, גרופית שבערבה.
בראש הספר מופיע שם המחבר "משה (בוגי) יעלון". בכך הצטרף יעלון לשורה של קציני צבא ופוליטיקאים ישראלים המדגישים את שם החיבה שלהם (כגון אברהם (בייגה) שוחט).
ביקורות

אליקים העצני, חבר מועצת יש"ע:
ספרו של משה (בוגי) יעלון "דרך ארוכה קצרה" שופך אור גם על הפרשה האסונית של "ההתנתקות" ועל הדמויות האחראיות לה - ובראשן שרון וראש לשכתו עו"ד דב וייסגלס. יעלון מעניק לנו הצצה לפני ולפנים אל תוך הלשכות הסודיות שבהן חרצו את גורלנו: להציץ ולהיפגע מתוך תדהמה, בחילה וחשש כבד לבאות. כמה מן הדברים שיעלון מספר היו בבחינת שמועות וניחושים בלבד, אך אצלו הם הופכים לוודאות והיא זאת שמעבירה בנו צמרמורת.
ראובן פדהצור, ב"הארץ ספרים":
הספר של יעלון הוא גיבוב של קביעות ותובנות פסוודו-פילוסופיות, ניתוחים היסטוריים מופרכים, והוא לא נעדר מגלומניה ויצר השמצה: בספר מוצג יעלון כאדם היחיד בצמרת שהצליח להבין באמת מה מתרחש בינינו לבין הפלסטינים, הכין את הצבא היטב למלחמת לבנון השנייה ועמד בודד במערכה להצלת המולדת ולהגנת המדינה מול שלושת הכוחות ההרסניים והמסוכנים בעיניו - בעלי הון, ראשי השלטון והתקשורת. כל אלה ניצבו נגדו ורק הוא, ממש כמו הילד ההולנדי שתחב את אצבעו בחור שנבקע בסכר, מנסה להציל את ישראל מהשיטפון.
הערות שוליים

↑  משה יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008, עמודים 42-44.
↑  עמוס הראל, בדרך לאיסמעיליה החליט סמל המחלקה יעלון לחזור לגדוד 50, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2003.
↑  בוגי מן הצנחנים, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2002
↑  דרך ארוכה קצרה, עמודים 221-223.
↑  שם, עמודים 55-61.
↑  אליקים העצני, ספרו של משה (בוגי) יעלון "דרך ארוכה קצרה", באתר "הצלה יהודה ושומרון", 17 בנובמבר 2008
↑  ראובן פדהצור, משה (בוגי) יעלון יציל את המצב, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
פסיפס הציפורים (ירושלים)

ערך זה עוסק ברצפת פסיפס בירושלים. אם התכוונתם לרצפת פסיפס בקיסריה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסיפס 
 קואורדינטות:  31°47′00″N 35°13′40″E﻿ / ﻿31.7833°N 35.22779°E﻿ / 31.7833; 35.22779
  (למפת ירושלים מוגדלת) פסיפס הציפורים(למפת ירושלים רגילה) פסיפס הציפורים(למפת ירושלים רגילה) פסיפס הציפורים(למפת ירושלים מוגדלת) פסיפס הציפורים
 
המיקום בו נתגלה הפסיפס
חדר הפסיפס
הכתובת הארמנית מול האפסיס
אנפה ארגמנית
יאורית מצרית
אמפורה עם קונכייה
זוג דררות קרמר
פסיפס הציפורים הוא פסיפס ייחודי שעיטר רצפת חדר בכנסייה ארמנית המתוארכת למאה הששית, ושמוקמה כ-350 מטרים צפונית לשער שכם בירושלים. כתובת בארמנית המתנוססת בראש הפסיפס, וכן סגנונו האמנותי העשיר בציפורים שונות, בכלים ובפירות, מלמדים כי נעשה בידי אמנים ארמנים.