stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלקמור'ס נייט

| --- | --- |


 מקום הקמה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 סוגה:  פולק רוק, פולק רוק של ימי הביניים 
 חברת תקליטים:  סוני מיוזיק 
 blackmoresnight.com
 חברים
 ריצ'י בלקמור קנדיס נייט
 
הופעה של הלהקה בהיידלברג שבגרמניה בשנת 2002
בלקמור'ס נייט (באנגלית: Blackmore's Night) היא להקת פולק רוק בריטית-אמריקאית שהוקמה במקור בשנת 1997 על ידי הגיטריסט ריצ'י בלקמור והסולנית קנדיס נייט. שם הלהקה הוא הלחם של שמות המשפחה שלהם. המוזיקה של הלהקה מאופיינת בשילוב ייחודי של מלודיות בהשראת תקופת רנסאנס עם מוזיקת פולק רוק. מילות שירי הלהקה לעיתים רבות נכתבו בהשראת סיפורי פנטזיה ותקופת ימי הביניים. מבחינה אינסטרומנטלית, הלהקה נוהגת לרוב להשתמש במגוון רחב של כלים מסורתיים כמו לאוטות, מנדולינות וחליליות, אשר תורמים לצליל הייחודי של שירי הלהקה שהוא בסגנון ימי הביניים. לאורך השנים הלהקה בחרה לשלב בשירים מסוימים גם כלי נגינה מודרניים כמו גיטרות חשמליות, סינתיסייזרים וכלי הקשה.
לאורך השנים הלהקה הוציאה 11 אלבומי אולפן.
הלהקה נוצרה לאחר שבלקמור, לו הייתה קריירה מצליחה כגיטריסט בלהקות הרוק Deep Purple ו-Rainbow, החליט להקים להקה חדשה יחד עם בת זוגו, קנדיס נייט, שהייתה זמרת הליווי של להקת Rainbow.
אלבום הבכורה של הלהקה, "Shadow of the Moon", אשר יצא לשווקים ב-1997, זכה להצלחה מסחרית, ובמיוחד באירופה.
הלהקה נוהגת להופיע בירידי רנסאנס, ובפסטיבלים שונים בסגנון תקופת ימי הביניים. בקונצרטים של הלהקה הנגנים נוטים להתלבש בתלבושות טיפוסיות של תקופת ימי הביניים. אל הצמד נוהגים להתלוות בקונצרטים בין חמישה עד שישה נגנים שונים לא קבועים, המנגנים במגוון כלי נגינה.
חברי הלהקה

ריצ'י בלקמור - גיטרה אקוסטית וחשמלית, מנדולינה, מנדולה, דומרה, הארדי גארדי, נייקלהרפה
קנדיס נייט - שירה, צ'נטר(אנ'), קורנמוז, קלמית, ראושפייפה(אנ'), תוף מרים, כלי נשיפה מעץ
דיסקוגרפיה

1997 - Shadow of the Moon
1999 - Under a Violet Moon
2001 - Fires at Midnight
2003 - Ghost of a Rose
2006 - The Village Lanterne
2006 - Winter Carols
2008 - Secret Voyage
2010 - Autumn Sky
2013 - Dancer and the Moon
2015 - All Our Yesterdays
2021 - Nature's Light
הערות שוליים

↑  An Interview with Ritchie Blackmore and Candice Night of Blackmore's Night, ThePenguinRocks.com, ‏2024-06-01 (באנגלית)
↑  MSN, www.msn.com
↑  Jim Ryan, Ritchie Blackmore And Candice Night On Investing Outside The Mainstream Via Blackmore's Night, Forbes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10192048-9  ISNI: 0000 0001 0676 1669  LCCN: nr2003034965  MusicBrainz: aeee5fe5-38f5-41bc-8ab8-9f9aa23e4f68  NKC: kn20030215028  VIAF: 159650052   WorldCat (עם VIAF): 159650052
בניין המושבה הישנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רחוב דירבורן-דרום 407 שיקגו, אילינוי
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1893–1894
 אדריכל:  הולאבירד ורוט 
 קואורדינטות:  41°52′36″N 87°37′44″W﻿ / ﻿41.876606°N 87.628983°W﻿ / 41.876606; -87.628983
 האתר הרשמי של בניין מונדנוק
  (למפת שיקגו מוגדלת) בניין המושבה הישנה(למפת שיקגו רגילה) בניין המושבה הישנה
 
הקשת במושבה הישנה (באנגלית: Arc at Old Colony), המוכר גם בשם בניין המושבה הישנה (עד 2015), הוא בניין בן 17 קומות הממוקם ברחוב דירבורן-דרום 407 באזור הקהילה (אנ') של הלופ בשיקגו, אילינוי. הבניין תוכנן ועוצב על ידי משרד האדריכלים הולאבירד ורוש (Holabird & Roche) בשנים 1893–1894, מתנשא לגובה של 65.5 מטרים והיה הבניין הגבוה ביותר בשיקגו בזמן בנייתו. הבניין הוגדר כנקודת ציון בשיקגו ב-7 ביולי 1978. זה היה הבניין הגבוה הראשון שהשתמש במערכת של קשתות פורטל פנימיות כאמצעי לחיזוק המבנה נגד רוחות עזות.
הבניין נמצא בסמוך לספריית הרולד וושינגטון (אנ') והתווסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-1976.
בניין המושבה הישנה, שנבנה כבניין משרדים, הוסב לבניין דירות בשנת 2015. הבניין שופץ במלואו ועם פתיחת הדירות מספק לדיירים שירותים, שטחים ציבוריים מסוגננים ועיצוב עכשווי. היחידות משווקות לתלמידי מכללות הלומדים בבית הספר בדרום הלופ.
הערות שוליים

1 2  Kamin, Blair (August 29, 2015). "Old Colony Building renovation has youthful kick". Chicago Tribune. Retrieved October 15, 2016.
↑  "The Old Colony Building". Chief Engineers Association of Chicagoland. 2009. Retrieved July 6, 2020.
↑  "Old Colony Building". City of Chicago Department of Planning and Development, Landmarks Division. 2003. Retrieved May 7, 2007.
↑  Schulze, Franz & Harrington, Kevin (2003). Chicago's Famous Buildings (5th ed.) Chicago: University of Chicago Press, p. 84. ISBN 0-226-74066-8.
↑  "National Register Information System". National Register of Historic Places. National Park Service. January 23, 2007.
בניין המחוז (לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין ממשל מקומי 
 כתובת:  1 Belvedere Road, London 
 מיקום:  למבת' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  מועצת מחוז לונדון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1933
 תאריך פתיחה רשמי:  1933 
 חומרי בנייה:  אבן פורטלנד 
 אדריכל:  ראלף נוט 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אדוארדיאנית 
 מידות
 קומות:  6 
 קואורדינטות:  51°30′07″N 0°07′08″W﻿ / ﻿51.501944444444°N 0.11888888888889°W﻿ / 51.501944444444; -0.11888888888889
 www.londoncountyhall.com
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסבניין המחוז(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסבניין המחוז(למפת למבת' רגילה) בניין המחוז(למפת למבת' מוגדלת) בניין המחוז
 
חזית המבנה
אולם מועצת לונדון רבתי
בניין המחוז (באנגלית: County Hall) או בניין מחוז לונדון (באנגלית: London County Hall או בקיצור LCH) הוא מבנה ברובע למבת' שבעיר לונדון, על גדתו הדרומית של נהר התמזה. מבנה זה שימש כמושבה של מועצת מחוז לונדון, ובהמשך כמקום מושבה של מועצת לונדון רבתי. המבנה נמצא צפונית לגשר וסטמינסטר, למול הסיטי של וסטמינסטר ומעברו השני של הנהר מארמון וסטמינסטר.
כיום, המבנה משמש כמרכז עסקים, בידור ופנאי המכיל את מוזיאון עולמו של דאלי, את האקווריום של לונדון ובסמוך לו נמצא הלונדון איי.
בין השנים 2003–2006 המבנה שימש את גלריה סאצ'י.
במבנה שני בתי מלון - מלון Premier Travel Inn ומלון מריוט היוקרתי.
היסטוריה

המבנה המרכזי, בן שש הקומות, תוכנן על ידי האדריכל ראלף נוט. המבנה בנוי מאבן פורטלנד בסגנון אדוארדיאני. עבודות הבנייה, שבוצעו על ידי Holland, Hannen & Cubitts החלו בשנת 1911 והמבנה נחנך ב-1922 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי.
אגפים נוספים של המבנה הוקמו מאוחר יותר - האחרון שבהם בשנת 1974.
במשך כ-64 שנים שימש המבנה כמשכן השלטון המקומי של לונדון, עד פירוקה של מועצת לונדון רבתי בשנת 1986.
לאחר ביטול המועצה הועלו הצעות שונות לשימוש במבנה. בין היתר הוצע להעביר למבנה את בית הספר לכלכלה של לונדון (הצעה שנדחתה על הסף על ידי מרגרט תאצ'ר, אשר חששה מהפגנות סטודנטים בסמיכות כה גבוהה לבניין הפרלמנט הבריטי). המבנה נותר בשימוש רשות החינוך של לונדון הפנימית (Inner London Education Authority) עד לביטולה של רשות זו בשנת 1990, והמבנה נמכר למשקיעים פרטיים.
אחד מאגפי המבנה (אגף County Hall Island Block) נהרס בשנת 2006 על מנת לבנות במקום מלון.
בעלי ארבע רגליים

| בעלי ארבע רגליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
תת־מערכה:: בעלי גולגולת
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
קבוצה:: בעלי חוליות
קבוצה:: חולייתנים לסתניים
קבוצה:: בעלי ארבע רגליים
שם מדעי
 Tetrapoda ‏יקל, 1909

בעלי ארבע רגליים (שם מדעי: Tetrapoda) היא קבוצת בעלי חוליות שהתפתחה מדגים ממחלקת בעלי סנפירים בשרניים וכוללת את החולייתנים היבשתיים ובעלי ארבע רגליים. עם זאת מספר מינים חזרו לים (כמו הלווייתנים או זוחלים ימיים קדומים), עוד אחרים כמו הנחשים ומספר לטאות ודו-חיים, איבדו את רגליהם. חיות אחרות כמו העופות, העטלפים והפטרוזאורים המירו את גפיהם הקדמיות לכנפיים שכמעט אינן משמשות להליכה.
ישנן שתי קבוצות עיקריות של בעלי ארבע רגליים:
מחלקת דו-חיים
קבוצת בעלי שפיר עוברי
בעלי ארבע רגליים מאופיינים בגפיים במקום סנפירים. בעלי החיים מהמינים בקבוצה זו הם בעלי גפה שרירית בה העצמות (בין היתר אצבעות כף היד וכף הרגל) והמפרקים ברורים.
אבולוציה משוערת של בעלי ארבע רגליים

בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda)
מחלקת דו-חיים (Amphibia)
תת-מחלקת דו-חיים קיימים (Lissamphibia)
קבוצת דמויי זוחלים (Reptilomorpha) - נכחדה
קוטילוזאוריה (Cotylosauria) - נכחדה
קבוצת בעלי שפיר עוברי (Amniota) - בהם מיני הזוחלים, העופות והיונקים המודרניים וכן מספר קבוצות נכחדות.
מוצאה של הקבוצה מדמויי בעלי ארבע גפיים. הנציגים הראשונים של קבוצה זו היו גדולים יחסית (אורך גוף 1-2.5 מ'). שרידי השלד הקדום ביותר שהתגלה מתוארך לדבון השלישי בגרינלנד ממצאים דומים המתוארכים לדבון הראשון והשני נמצאו באוסטרליה אך בהן לא היו האצבעות ברורות ועל כן מסווגים כשייכים לבעלי סנפירים בשרניים.
גלריה

Rana clamitans
חרדון אדום ראש
צב ביצות אירופי
תוכי נזירי
חוברת קורי
סוריקטה
קיאנג
הערות שוליים

↑  Clack, J. A. 1994. Earliest known tetrapod braincase and the evolution of the stapes and fenestra ovalis. Nature 369: 392-394.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4188276-3
ג'מייקה (ניו יורק)

| --- | --- |
שכונת ג'מייקה לצד מפרץ ג'מייקה, סמוך לנמל התעופה ג'ון פ. קנדי
שכונת ג'מייקה לצד מפרץ ג'מייקה, סמוך לנמל התעופה ג'ון פ. קנדי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 עיר:   ניו יורק
 רובע:   קווינס
 שטח:  6.92 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בשכונה:  217,000 (2010)
 קואורדינטות:  40°41′23″N 73°48′28″W﻿ / ﻿40.6898°N 73.8077°W﻿ / 40.6898; -73.8077 
 אזור זמן:  אזור זמן מזרחי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיג'מייקה(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיג'מייקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'מייקה (Jamaica) היא שמה של שכונה ברובע קווינס שבניו יורק.
לשם השכונה אין כל קשר למדינת ג'מייקה שבקריביים, אלא הוא תוצאה של צירוף מקרים בלבד. בעת הקמת השכונה בשנת 1656 על ידי מתיישבים הולנדים, כונתה השכונה בשם "ימקו" ("Yameco"), שמשמעותו בשפת הילידים המקומיים – בונה. בכתיב הגרמני נכתב שם השכונה כ-"Jameco", ובסופו של דבר הפך שם השכונה, עם חדירת השפה האנגלית, ל"ג'מייקה".
בהתאם לנתונים ממפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2000, בשכונה מתגוררים 216,866 תושבים, אשר רובם ממוצא אפרו-אמריקני. בשכונה מתרכזות אוכלוסיות מהגרים רבות, בעיקר מהודו, מדינות ערב, רוסיה והקריביים.
בשטח השכונה נמצא נמל התעופה ג'ון פ. קנדי, אחד מנמלי התעופה הגדולים והחשובים בעולם.
תושבים מפורסמים

דונלד טראמפ – נשיא ארצות הברית ה-45, וקודם לכן יזם ואיל נדל"ן – נולד וגדל בשכונה.
בוב בימון – אלוף אולימפי ושיאן עולמי בקפיצה לרוחק.
נלסון דה מיל – סופר.
50 סנט – ראפר וזמר.
אנדרטת החיילים והשייטים בפארק מייג'ור מארק בשכונת ג'מייקה
בניין המשרד הארצישראלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1908
 תאריך פתיחה רשמי:  1908 
 קואורדינטות:  32°03′21″N 34°45′26″E﻿ / ﻿32.055777777778°N 34.757222222222°E﻿ / 32.055777777778; 34.757222222222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בניין המשרד הארצישראלי(למפת גוש דן רגילה) בניין המשרד הארצישראלי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניין המשרד הארצישראלי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בניין המשרד הארצישראלי  he בניין המשרד הארצישראליhe בניין המשרד הארצישראלימפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בניין המשרד הארצישראלי היה מבנה שהוקם בשנת 1908 ושכן ברחוב רזיאל 17 ביפו. מטרתו הייתה לימוד וניתוח מצבה של ארץ ישראל מבחינה פיזית ואנושית ומתן המלצות לרכישת קרקע ודרכי התיישבות. אלכסנדר הוואדר, סוחר שהיה בעל הבניין, הוריש את נכסיו ובכללם את המבנה לידי הכנסייה המרונית. המועצה לשימור אתרים טענה כי הכנסייה זנחה את המבנה והחליטה להרסו ולבנות במקומו בית מגורים המשולב עם קומת מסחר תחתונה. כיום המבנה מוזנח ונטוש.
ראו גם

המשרד הארצישראלי
ברטון ריכטר

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1931 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  18 ביולי 2018 (בגיל 87) פאלו אלטו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1956)  אקדמיית מרסרבורג  תיכון פאר רוקאוויי 
 מנחה לדוקטורט:  ברנרד ט. פלד 
 מוסדות:  קליפורניה (1963–2006)  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיקה (1976)  פרס אנריקו פרמי (2010)  פרס פיליפ אבלסון של האגודה האמריקאית לקידום המדע (2007)  המדליה הלאומית למדעים (2012)  פרס ארנסט לורנס (1975) 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 גילוי "מֶזון J/Ψ".
 
ברטון ריכטר (באנגלית: Burton Richter;‏ 22 במרץ 1931, ברוקלין, ניו יורק - 18 ביולי 2018) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1976.
השכלה ופעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ריכטר השתלם במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. שימש מרצה באוניברסיטת סטנפורד, ובה בנה, בעזרת הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, מאיץ חלקיקים, שבאמצעותו גילה את "מֶזון J/Ψ". הקווארק הקסום נצפה לראשונה בנובמבר 1974.
על גילוי זה קיבל פרס נובל לפיזיקה ב-1976, יחד עם סמואל טינג.
על שמו של ריכטר נקרא רחוב בראשון לציון.
פרסומים

Barber, W. C.; Richter, B.; Panofsky, W. K. H.; O'Neill, G. K. & B. Gittelman. "An Experiment on the Limits of Quantum Electro-dynamics", High-Energy Physics Laboratory at Stanford University, Princeton University, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), Office of Naval Research, (June 1959).
Richter, B. "Design Considerations for High Energy Electron – Positron Storage Rings", Stanford Linear Accelerator Center, Stanford University, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (November 1966).
Boyarski, A. M.; Coward, D.; Ecklund, S.; Richter, B.; Sherden, D.; Siemann, R. & C. Sinclair. "Inclusive Yields of pi{sup +}, pi{sup -}, K{sup +}, and K{sup -} from H{sub 2} Photoproduced at 18 GeV at Forward Angles", Stanford Linear Accelerator Center, Stanford University, United States Department of Energy (through predecessor agency the Atomic Energy Commission), (1971).
Richter, B. "Total Hadron Cross Section, New Particles, and Muon Electron Events in e{sup +}e{sup -} Annihilation at SPEAR", Stanford Linear Accelerator Center, Stanford University, United States Department of Energy (through predecessor agency the U.S. Energy Research and Development Administration (ERDA)), (January 1976).
Richter, B. "Forty-five Years of e{sup +}e{sup -} Annihilation Physics: 1956 to 2001", Stanford Linear Accelerator Center, United States Department of Energy, (August 1984).
Richter, B. "Charting the Course for Elementary Particle Physics", Stanford Linear Accelerator Center, United States Department of Energy, (February 16, 2007).
בניין המטה הכללי (מוסקבה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מטה, מבנה ממשל, סימן נוף 
 מיקום:  ארבאט (ראיון) 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1987
 תאריך פתיחה רשמי:  1987 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות סובייטית, אדריכלות פוסט-מודרנית 
 מידות
 קומות:  8 
 קואורדינטות:  55°45′05″N 37°36′13″E﻿ / ﻿55.751388888889°N 37.603611111111°E﻿ / 55.751388888889; 37.603611111111
 he
 
בניין המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (Здание Генерального штаба ВС РФ) הוא מבנה מנהלי הממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה ברובע ארבט ברחוב זנאמנקה, 14/1.
נבנה בשנים 1979–1987 על פי תוכנית של האדריכלים מ.ו. פוסוחין (אדריכל ראשי של מוסקבה בשנים 1960–1982), י. ב. פופוב, נ. ג. מינאייב והמהנדסים ס. י. שקולניקוב, ו. ס. ניקולאייב.
היסטוריה

כדי לפנות מקום בשביל הבניין נהרסו הבניינים בזנמנקה, ווזדוויז'נקה, וסמטאות בכיכר ארבט. במיוחד נהרס הבית בו התגוררו החברים ניקולאי רובינשטיין ופיוטר צ'ייקובסקי בצעירותם, כמו גם המלון בו התגורר סרגיי רחמנינוב.
בחצר המטה הכללי נמצא הלובי הקרקעי של תחנת המטרו ארבטסקאיה של קו ארבטסקו-פוקרובסקאיה. במהלך בניית מבנה המטה הכללי הוסדרו יציאות חדשות מהלובי דרך הבניין לכיוון ווזדוויצ'נקה, כאשר היציאות הישנות, עד לכיכר ארבט, נסגרו.
אדריכלות

בניין המטה הכללי מאכלס רובע שלם. אחת החזיתות פונה לכיכר ארבט. הבניין כולל שמונה קומות. הקירות מעוטרים באבן שיש וגרניט שהובאו מאורל. לחזיתות חלוקה אופקית ואנכית. הסגנון הארכיטקטוני בכללותו מאפיין את מבני המינהל הסובייטיים בשנות השישים של המאה העשרים, אך עם זאת, ישנם כמה מאפיינים של פוסטמודרניזם בעיצוב השערים ובעיצוב החלק הכתום של המבנה.
ג'יימי מאטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1982 (בן 41) אורנייסטאד, ארובה
 מידע כללי
 מדינה:  ארובה (טריטוריה) ארובה
 גובה:  1.72 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 66 ק"ג
 
ג'יימי מאטה (בהולנדית: Jayme Mata; נולד ב-17 בדצמבר 1982) הוא ג'ודוקא מארובה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
הוא התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים. באולימפיאדת לונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לסוגוי אוריאטה הספרדי ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 הוא הודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את ג'ו מהיט מונואטו והפסיד לרישוד סובירוב האוזבקי.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברטון פינק

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ואל כהן, אית'ן כהן 
 הופק בידי:  איתן כהן
 תסריט:  ג'ואל כהן, אית'ן כהן 
 עריכה:  ג'ואל ואיתן כהן
 שחקנים ראשיים:  ג'ון טורטורו ג'ון גודמן ג'ודי דייוויס מייקל לרנר סטיב בושמי
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Working Title Films 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  מאי 1991
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  נאו-נואר, סרט קומדיה שחורה, דרמה קומית, סרט דרמה 
 תקציב:  9,000,000‏$
 הכנסות:  6,153,939‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   bartonfink
 פרסים:  מועמד: 3 פרסי אוסקר. זכה: פסטיבל קאן- השחקן הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, פרס דקל הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
ברטון פינק (באנגלית: Barton Fink) הוא סרט מתח-קומי או דרמה מאת האחים כהן, שיצא למסכים בשנת 1991.
תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורו של ברטון פינק, מחזאי יהודי מניו יורק הנשכר על ידי חברת הפקת סרטים לכתוב תסריט לסרט היאבקות בשנת 1941.
פינק מגיע למלון זול ונרשם אצל פקיד הקבלה, שאומר שיהיה דייר קבוע במלון. בערב הראשון שלו במלון, לאחר שנפגש עם ראש אולפן ההפקות, ג'ק ליפניק, הוא מתכוון להתחיל לכתוב את התסריט, אך ברגע שמתחיל, שומע רעש מהחדר הסמוך ומתקשר לפקיד הקבלה, שמבקש מהדייר שבחדר הסמוך לא להרעיש. שניות ספורות לאחר מכן נוקש על דלתו של פינק בחור גדול ממדים הקורא לעצמו "צ'ארלי מאדוס", מאדוס נראה כועס בתחילה, אך לאחר שמתחיל להכיר את פינק, גם מתחיל לחבב אותו ולהתרשם מהמקצוע הנשגב בעיניו שבו פינק עוסק.
ביום שלמחרת פינק פונה לסופר אותו הוא מעריץ כדי שיסייע לו בכתיבת התסריט, אך מתברר כי הסופר הוא אלכוהוליסט המתייחס בזלזול לחברְתו ולסובבים אותו. בערוב אותו היום הוא שוב מנסה להתחיל את התסריט, אך שכנו דופק על דלתו ושוב מפריע לו. למרות זאת, פינק זקוק לאיש שיחה, ומשוחח עם מאדוס ואף נעזר בו מעט.
בימים שלאחר מכן ממשיך פינק לשוחח עם מאדוס ומוצא בו חבר, למעשה החבר היחיד בעיר הזרה, ומתאכזב לשמוע שהוא עוזב לניו יורק בעוד מספר ימים. בהמשך פינק נעזר גם בְּחֲבֵרתוֹ של הסופר אותו הוא מעריץ, והשניים אף מקיימים יחסי מין בלילה, אך בבוקר מגלה פינק כי הבחורה נרצחה במהלך הלילה במיטה לצדו, ומבקש את עזרתו של צ'ארלי. צ'ארלי ההמום מסכים לעזור לו ומחביא את הגופה. וביום שלאחר מכן עוזב צ'ארלי את העיר ומבקש מברטון שישמור עבורו חבילה עד שיחזור.
באותו הערב מדברים עם פינק שני בלשים החוקרים סדרת רציחות שלטענתם התבצעה על ידי מי שקורא לעצמו "צ'ארלי מאדוס", אך שמו האמיתי הוא קרל "המטורף" מונדט. פינק המום אך מספר להם פרטים מועטים אודות אותו אדם. ביום שלמחרת מתגבר פינק על מחסום הכתיבה שלו וכותב את כל התסריט בערב אחד. הוא נרגש ומתקשר לאחד מחבריו הוותיקים ומודיע לו שהוא כתב את העבודה החשובה ביותר שכתב אי פעם. פינק יוצא לנשף של חיילים וחוזר מוכה על ידי אחד החיילים. כאשר הוא חוזר לחדרו הוא מוצא את שני הבלשים קוראים את התסריט עד סופו, כאשר הם מסיימים, הוא מבקש מהם שיעזבו את התסריט, אך הם אומרים לו שהם מצאו גם את גופתו של הסופר הנערץ על פינק. הם מבקשים ממנו שיגלה להם היכן הראשים של הקורבנות שלו, והוא אומר שהוא אינו יודע. לפתע השלושה נתקפים בגל חום (דבר שהיה אופייני לאורך כל הסרט, כאשר צ'ארלי שהה במלון, ונפסק כאשר עזב) וחושדים שצ'ארלי חזר למלון. הבלשים כובלים את ברטון באזיקים למיטה ויוצאים מהחדר, הם מבחינים באש שיוצאת מפתח המעלית, ולאחר מספר שניות יוצא מהמעלית צ'ארלי. הם מורים לו להניח את התיק, וכן הוא עושה, אך מוציא מהתיק רובה ציד, יורה באחד הבלשים וצועק "אני אראה לכם את חיי התודעה!", המסדרון מתמלא אש בעקבות צעדיו של צ'ארלי. הוא חוזר על המשפט שוב ושוב תוך כדי רדיפת הבלש השני, הוא יורה לו ברגל ועוצר אותו. הוא הולך לכיוונו וטוען את הרובה, מצמיד אותו למצחו של הבלש, אומר "הייל היטלר" ויורה בו. מאדוס נכנס לחדר ואומר לברטון שהוא לא מטורף, ושהוא מרחם על רוב האנשים, במאמץ רב מצליח לעקם את הברזל אליו קשור ברטון, ואומר לו שאם יזדקק למשהו, הוא בחדר הסמוך.
ביקורת

הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן ב-1991 לסרט הטוב. כמו כן זכו האחים כהן בפסטיבל זה בפרס לבמאי המצטיין וג'ון טורטורו נבחר לשחקן הראשי המצטיין.
לקריאה נוספת

יגאל בורשטיין, 9 בחלק שני: "הכמיהה המחודשת לאשלייה: 'בארטון פינק'", קולנוע: פענוח, פרשנות, פיתוי, תל אביב: סל תרבות ארצי (מפתחות), 1998, עמ' 94–99
בלנקה קנאלס

| --- | --- |

מנהיגת ההתקוממות בחיויה, פוארטו ריקו
 לידה:  17 בפברואר 1906 חיויה, פוארטו ריקו
 פטירה:  25 ביולי 1996 (בגיל 90) חיויה, פוארטו ריקו
 מדינה:  פוארטו ריקו
 ידועה בשל:  מהפכנית לעצמאות פוארטו ריקו
 השכלה:  אוניברסיטת פוארטו ריקו 
 תקופת הפעילות:  1931–1996 (כ־65 שנים)
 מקצוע:  עובדת סוציאלית, מורה
 מפלגה:  המפלגה הפוארטו ריקנית הלאומית
 
בלנקה קנאלס (בספרדית: Blanca Canales;‏ 17 בפברואר 1906 - 25 ביולי 1996) הייתה מורה ופעילה לאומנית פוארטו ריקנית. קנאלס הצטרפה למפלגה הפוארטו ריקנית הלאומית ב-1931 ועזרה לייסד את ארגון "בנות החירות", אגודת הנשים של המפלגה.
כמנהיגת המפלגה הלאומית בעיר חיויה, היא החביאה כלי נשק בביתה, ששימשו במרד בשנת 1950 נגד שלטון ארצות הברית באי. היא הנהיגה את התקוממות חיויה, וכוחותיה החזיקו בעיר במשך שלושה ימים עד שהובסו בידי הכוחות האמריקאיים.
חיים מוקדמים

קנאלס נולדה בעיר חיויה (Jayuya) שבפוארטו ריקו. היא הייתה אחותו הצעירה של הסופר והפוליטיקאי נמסיו קנאלס. משפחתה הייתה פעילה פוליטית, ואביה היה חבר במפלגת איחוד פוארטו ריקו, אשר פעלה למען עצמאות מארצות הברית. כילדה, ליוותה קנאלס את אביה לפעולות פוליטיות ופיתחה אהבה לנאומים, דגלים ומצעדים.
ב-1924 נפטר אביה, והיא עברה עם אמה לעיר פונסה, שם סיימה את לימודי התיכון. ב-1930 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת פוארטו ריקו, אחריו המשיכה ללמוד עבודה סוציאלית.
המפלגה הלאומית

עוד בזמן לימודיה, השתתפה קנאלס בכנס שערך נשיא המפלגה הפוארטו ריקנית הלאומית, פדרו אלביסו קמפוס, והתרשמה מעקרונות העצמאות שהוא הטיף להם. כשחזרה לחיויה בסיום לימודיה, ב-1931,  הצטרפה למפלגה ופעלה לארגון אגודת הנשים של המפלגה, "בנות החירות".
במהלך שנות ה-30 היו עימותים גוברים בין הממשל הפוארטו ריקני שמינתה ארצות הברית לבין הלאומנים. ב-1936 נעצר קמפוס, וב-1937 אירע טבח פונסה, במהלכו ירו כוחות המשטרה במשתתפים בתהלוכה לזכר הסחר בעבדים באי ובמחאה נגד מעצרו של קמפוס. המשטרה הרגה 21 אזרחים ופצעה יותר מ-200. רוב ההרוגים נורו בגבם. קמפוס שוחרר מהכלא רק ב-1947.
קנאלס הייתה פעילה באופן שוטף משנות ה-30 ועד ההתקוממות ב-1950. חלק מהזמן עיקר פעילותה היה בגיוס כספים עקב נסיעותיה המרובות במסגרת עבודתה. בעת ההתקוממות, הייתה הדמות המובילה בפעילות הלאומנית בחיויה, שמרה בביתה את מסתור הנשק של המהפכנים, ואף אירחה בביתה את נשיא המפלגה.
חוק איסור הפרסום הפוארטוריקני ותחילת ההתקוממות

ב-21 במאי 1948, הועבר בסנאט הפוארטוריקני חוק שמטרתו להגביל את זכויותיהם של הלאומנים מבחינת חופש תנועה וחופש פרסום. בין היתר, החוק - שנקרא בספרדית Ley de la Mordaza והידוע גם כחוק 53 - הפך לפשע כל פרסום או הפצה של תכנים שנועדו להתנגד לממשל שתחת שליטה אמריקאית. העונש המרבי שקבע החוק היה 10 שנות מאסר וקנס בגובה 10,000 דולר.
ב-21 ביוני 1948 נשא פדרו אלביסו קמפוס נאום נגד החוק, בו טען שהוא אינו חוקתי ומפר את חופש הביטוי הקבוע בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. לאירוע נהרו לאומנים מכל רחבי פוארטו ריקו, גם לשמוע את דברי קמפוס, וגם למנוע את מעצרו.
החקיקה וההתנגדות לה הציתו את תחילת תכנון המהפכה המזוינת בידי הלאומנים, שתכננו את מהפכתם לשנת 1952, עת הסנאט האמריקאי היה עתיד להסדיר את הסטטוס של פוארטו ריקו כנכס אמריקאי על פי חוק. בתקופה זו, החלה המשטרה לפעול ביתר שאת לדיכוי הפעילים לעצמאות פוארטו ריקו, וב-26 באוקטובר 1950 ניסו שוב לעצור את קמפוס, שהצליח להימלט. בינתיים, סגרו כוחות משטרה רבים על ביתו בסן חואן. ביום המחרת, ירו שוטרים על קבוצת פעילים, והרגו ארבעה מהם. בתגובה, כמה ימים מאוחר יותר, ב-30 באוקטובר, יצאה הפקודה לתאי המהפכה להתקומם מיד בערים פונסה, חיויה, מאיאגואס, נרנחיטו, ארסיבו, אוטואדו וסן חואן.