נשף (תרבות להט"ב)
היסטוריה > ארצות הברית > וושינגטון

יש הטוענים כי הנשף הראשון התקיים בוושינגטון די.סי, בערב השנה החדשה בשנת 1885. האירוע תועד בעיתונות המקומית בשל העובדה שאחד המשתתפים נעצר בעודו חוזר לביתו בשעות הבוקר כשהוא לבוש בשמלה ורודה עם תחרה ומערכת הלבשה תחתונה תואמת. צוין בעיתונות כי על אף שהשופט טען במשפט שהוא "מעריך את הופעתו הסטייליסטית - זכר שחור בן 30 נשלח לשלושה חודשים מאסר בכלא בשל לבושו הנשי".
עד שנות ה-60 של המאה ה-20, החוק במדינה אפשר את קיומן של הופעות דראג רק במרחבים פרטיים. סצנת הנשפים בוושינגטון די.סי פעלה באופן סדיר משנת 1986, בזכות לואוול אדוניס-חאן (Lowell Adonis-Khanh) ואריק כריסטיאן - באזאר (Eric Christian-Bazaar), שהיו אושיות גאות מוכרות בקהילה באותה התקופה. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20, יותר בתים החלו להופיע בוושינגטון בזכות מאמציהם של טוואיין מייקה מוגלר (Twain Miyake-Mugler), הרולד בלנסיאגה (Harold Balenciaga) ושאנון וויטני גרסון (Shannon and Whitney Garcon), שהיו כמה מאימהות הבתים המפורסמים בוושינגטון.
להלן תיאור מאזור וושינגטון די. סי. רבתי אודות התפתחות תרבות הנשפים ובתי הדראג בשנות ה-60 של המאה ה-20:
מספר מסיבות רגילות התמסדו והפכו ל-"בתים" ו-"משפחות". המנהיגה, או "האמא", סיפקה לעיתים קרובות לא רק את ההזדמנות להשתתף מסיבות, אלא גם הדרכה וחניכה באומנויות האיפור, בחירת בגדים, ליפ סינק, הצגת אישיות, הליכה וכישורים נלווים. אלה שהיו חניכים נקראו "בנות דראג", שבתורן חינכו אחרים, ויצרו "משפחות דראג" שלמות. בתי דראג הפכו לקבוצות התמיכה החברתיות הראשונות בקהילה ההומו-לסבית בעיר. שמות בתים באו לעיתים קרובות מכתובות המגורים של ה-"אמהות" (למשל: בית בלמונט של האמא בילי בונהיל נמצא בצומת הרחובות 15 ובלמונט) או מהשמות שהאמהות בחרו לעצמן (למשל: מאם דניס).
המקור באנגלית
Some regular house parties became institutionalized as drag "houses" and "families." The leader, or "mother," often provided not only the opportunity for parties but also instruction and mentoring in the arts of make-up, selecting clothes, lip-synching, portraying a personality, walking, and related skills. Those taught became "drag daughters," who in turn mentored others, creating entire "drag families." Drag houses became the first social support groups in the city's gay and lesbian community. House names often came from addresses of the house 'mother', such as Mother Billy Bonhill's Belmont House at 15th and Belmont NW, or associations with the "mother's" chosen personality, as Mame Dennis's Beekman Place.
סגנונות הריקוד, שמאוחר יותר אפיינו את בתי הדראג, לא פותחו; תחרויות בין בתים היו כרוכות במופעי דראג סטנדרטיים שבהם בדרנים היו עושים ליפסינק או, לעיתים רחוקות, שרים. בניגוד לבתים בניו יורק שנראים בפריז בוערת, חלק מהאימהות של הבתים בוושינגטון די. סי. היו לבנות. עם זאת, מלכות דראג אפרו-אמריקאיות היו חלק בולט בקהילה:
[למצוא] מקומות למופעי דראג ולתחרויות תמיד היה קשה בשנות השישים. היו מקומות שבהם התקיימו תחרויות דראג חודשיות, ... [אולם] סרבנותם של המלונות הגדולים לערוך בהם אירועי הדראג לא נפרצה עד לפברואר 1968, אז אמרגן הדראג האפרו-אמריקאי פרל בלאק ערך גאלה בינלאומית בהילטון. זה היה אירוע הדראג של השנה.
המקור באנגלית
Venues for drag shows and competitions were a constant challenge in the 1960s. The Uptown Lounge sponsored monthly drag contests, an event later duplicated at Johnnie's on Capitol Hill. Chunga's drag shows at the Golden Key Club in North Beach, Maryland were a popular Sunday event. The major hotels' resistance to drag events was not broken until February 1968 when African-American drag impresario Black Pearl staged the gala Black Pearl International Awards at the Washington Hilton. It was the drag event of the year.
כיום, וושינגטון די.סי ידועה כאחת מהערים הפופולריות להופעות דראג. בשנות ה-90 המאוחרות התקיימו בעיר כ-40 הופעות דראג מדי שבוע. ההופעות עזרו לגייס כספים לטובת הקהילה הגאה, אשר התמודדה באותן שנים עם מחלת האיידס.