stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות ביטולה
חיי הדת וקהילה > בתי הכנסת

לאחר הגעת מגורשי ספרד נבנו בעיר שני בתי כנסת מרכזיים: "קהל אראגון" ו"קהל פורטוגל".
בית הכנסת "קהל פורטוגל" היה מבנה רחב ממדים וגבוה יחסית למבנים אחרים. הוא נבנה בסגנון אדריכלי מורי ובין קירותיו שולבו קשתות. בית הכנסת "קהל אראגון" היה מבנה רחב ממדים שנבנה בסגנון אדריכלי אסלאמי ותקרתו נתמכה ב-4 עמודי תמך. קירותיו עוטרו בציור מנורת שבעת הקנים ושמש זורחת. בתקרה הותקנה נברשת. ארון הקודש הותקן בביתן מיוחד בקיר המזרחי והיה מקורה. על הגג הותקן מבנה עגול ובו חלונות מוארכים, מעליו כיפה מרכזית גדולה ולצידה שתי כיפות קטנות. בארון הקודש מצוי היה ספר תורה מהודר שנלקח על ידי המגורשים מספרד, והיה מוצג לקהל בחג השבועות וביום הכיפורים.
ב-1871 נחנך בית הכנסת "איל קאל די אבאשו" (בלאדינו: "קהל של מָטָה") בתוך אולם בבניין בן שלוש קומות ויועד לעניי הקהילה. בקומת הקרקע של המבנה שכן מלדארי ובשעתו שכן בתוך אזור צפוף של חנויות ובתי מלאכה בבעלות יהודית. קיר המבנה מעל ארון הקודש עוטר בציורי מקומות קדושים מארץ ישראל. ב-1964 המבנה היה עדיין קיים ושימש מחסן.
ב-1886 עת התגוררו בעיר כ-4,000 יהודים, תועדו בה 9 בתי כנסת. בתי הכנסת: קהל אראגון, קהל פורטוגל ובית הכנסת של הפורטוגלים (אנוסים) היו הגדולים והמרכזיים שביניהם.
עם גידול אוכלוסיית הקהילה, ב-1907 הוקם בית הכנסת "עוזר דלים" בבניין דו קומתי קטן. חלקו התחתון היה אולם תפילה וחלקו העליון יועד לעזרת נשים. בנוסף פעלו בעיר 4 בתי מדרש נוספים. עוד פעלו בתי תפילה בבתים של נכבדי הקהילה כגון בית תפילה "איל קאל די ארואסטי" ששכן בביתה של משפחת ארואסטי. בהמשך הוקם בתי הכנסת על שם שלמה הלוי, על שם יצחק הלוי ועל שם יחיאל הלוי. עוד פעלו בית תפילה במתחם הקורטיז'וס שנקרא "קאל די לה חברה קדישא" ובית כנסת לילדים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעו קשות בתי הכנסת של הקהילה. בתי הכנסת "קהל פורטוגל" ובית הכנסת של הפורטוגלים חרבו לחלוטין. בית הכנסת "קהל אראגון" ניזוק קשות וכיפתו קרסה. ספר התורה העתיק שהובא על ידי מגורשי ספרד נשרף כליל. לאחר מלחמת העולם שוקם בית הכנסת "קהל אראגון" והפך לבית הכנסת המרכזי של הקהילה. כן שוקמו בתי הכנסת "חברה קדישא" ו"עוזר דלים". במהלך הכיבוש הבולגרי במלחמת העולם השנייה, החריבו הבולגרים את מבנה בית הכנסת "קהל אראגון" והפכו את המקום לבית מטבחיים לחזירים. לאחר המלחמה, ב-1947 נהרס המבנה על ידי השלטונות. בית הכנסת "עוזר דלים" נפגע קשות במהלך המלחמה וב-1950 נהרס כליל. כל שאר בתי הכנסת נחרבו עד היסוד עוד במהלך המלחמה.
עמוד תומך שנותר שריד מבית הכנסת "קהל פורטוגל" אשר חרב במלחמת העולם הראשונה
בית הכנסת "עוזר דלים" כפי שצולם לאחר מלחמת העולם הראשונה
שלט הנצחה לאחד מבתי הכנסת בעיר שחרב במהלך מלחמת העולם השנייה (המילה la havra פירושה בית כנסת)
חיי הדת וקהילה > בית הקברות

בית העלמין היהודי נוסד ב-1497 והוא מן הקדומים בבלקן העומד על תילו. לאחר השמדת הקהילה בשואה, נזנח בית העלמין. חלק מהמצבות נותצו או נגנבו ובשטח גדלה צמחייה. ב-2000 חולל בית העלמין ונגרמו נזקים כבדים בשטחו. לאחר האירועים הכריז משרד התרבות של מקדוניה על בית העלמין כאתר לאומי, והקצה תקציב לשיקומו ותחזוקתו. בית העלמין משתרע על שטח של 43,000 מטרים רבועים ומוקף בחומה. בשטחו פזורות מספר אלפי מצבות אשר חלק לא מבוטל מהן שחוקות או שבורות. המצבות אשר ניתן לקרוא את הכיתוב עליהן מתוארכות החל מהמאה ה-17. ב-2015 נחתם הסכם בין משרד החוץ הישראלי, עיריית ביטולה, נציגי הקהילה היהודית במקדוניה וארגונים מקומיים בדבר התנעת פרויקט שיקום בית העלמין והקמת פארק זיכרון לקהילה היהודית. בפארק יוצבו פסלים וכן שעון שמש של האמן מתי גרינברג, יליד סקופיה שהוא הילד היהודי האחרון שנולד במקדוניה לפני הגירוש לטרבלינקה. בעיר החלו עבודות לשימור האתר, חישוף ותיעוד מצבות. למקום מגיעות משלחות בני נוער מישראל ומהעולם והם מסייעים בעבודות השיקום. עד לראשית 2018 נחשפו ותועדו כ-3,500 מצבות. סבורים כי במקום ישנן מספר שכבות של קבורה.
חיי הדת וקהילה > אגודות סעד וגמילות חסדים

החל משלהי המאה ה-19 חלה הרעה כלכלית בקרב בני הקהילה אשר חפפה לתהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית שלווה בחוסר סדר ופגיעה בביטחון האישי. מצב זה יצר צורך נרחב בסיוע לנזקקים אשר מספרם הלך והאמיר. ב-1894 הנהיגה אגודת "עוזר דלים" דמי חבר פרוגרסיביים בקרב חבריה. באמצעות המימון הושג טיפול רפואי לחברים באגודה, מומנו הוצאות אשפוז ותרופות ונרכשו מוצרי מזון. בהמשך הוקם בית הכנסת "עוזר דלים" שהכנסותיו מתרומות הועברו לאגודה.
בעיר פעלו שתי חברות קדישא, האחת של קהל אראגון והשנייה של קהל פורטוגל והונהגו דמי קבורה פרוגרסיביים.
עוד פעלה בקרב הקהילה אגודת "מלביש ערומים" שנסמכה בעיקר על תרומות של יוצאי הקהילה שהיגרו לארצות הברית, ועסקה ברכישת ציוד לבתי ספר שחולק לעניים, וכן בחלוקת ארוחות חמות ליתומים ונזקקים. אגודת "מתנות לאביונים" דאגה לארוחת צהריים חמה ל-200 תלמידים מבני הקהילה. קרן "ביקור חולים" טיפל במשפחות שהמפרנס העיקרי שלהן חלה. "אגודת הנשים היהודיות" סייעה להכנסת כלות ממשפחות עניות.
קהילת ביטולה בתרבות ובפולקלור

תור הזהב המאוחר אותו חוותה הקהילה באמצע המאה ה-19 כלל גם פריחה תרבותית. במועד זה תועדו שירים, סיפורים עממיים, פתגמים ורומנסות בלאדינו, חלקם מגולת ספרד וימי הגירוש, אשר רבים מהם כבר נשכחו על ידי קהילות ספרדיות בבלקן. בשל בידודה הגאוגרפי והתרבותי היחסי של מונסטיר לעומת קהילות גדולות כגון בקושטא, אדירנה או סלוניקי נשתמר ניב לדינו ייחודי בגרסתו המוקדמת והוא לא עבר התפתחות והשפעה של שפות מקומיות כפי שקרה בקהילות הגדולות. הדפסה של חומר בעברית נעשתה בכתב רש"י וכתב יד בוצע בכתב מחובר סוליטריאו. נשות הקהילה, שעד לראשית המאה ה-20 דיברו רק לאדינו וכמעט ולא עזבו את תחומי הקורטיז'וס, היו אלו ששימרו והנחילו לדורות הבאים את הפולקלור הקהילתי, השירים, הרומנסות והפתגמים. יעקב אברהם יונה, שנולד במונסטיר ב-1847 ועזב עם משפחתו לסלוניקי לאחר השרפה הגדולה ב-1863, היה ממתעדי הפולקלור הבולטים של תרבות הקהילה.
בירושלים התגוררו מקצת מבני הקהילה בשכונת אהל משה, וההווי של המקום שימש השראה ליצחק נבון בכתיבת המחזה בוסתן ספרדי.
החוקר נסים יושע מציין כי:
”יהודי מונסטיר שילבו בתפילותיהם תפילות ופיוטים שנאמרו בלדינו, הספרדית היהודית של תרגומי כתבי הקודש. ניתן להדגיש כבר עתה, כי יהודי מונסטיר שימרו מסורות איבריות בתרבותם יותר מכל קהילה אחרת, וזאת בשל היותה שוכנת במרכז הבלקן ומבודדת במידה רבה מהשפעות זרות....”
הסופר אורציון ישי, יליד ירושלים ובן להורים ילידי מונסטיר, הרבה לכתוב ביצירותיו על האווירה היהודית-ספרדית של ירושלים, על הווי יוצאי מונסטיר וניב הלאדינו הייחודי שלהם.
הקהילה מוזכרת גם בספרה של שרית ישי לוי "אישה מעבר לים".
לקריאה נוספת

שלמה אלבוחר, קהילת מונסטיר (ביטולה), מקדוניה, הוצאת הספרייה הציונית, ההוצאה לאור של ההסתדרות הציונית העולמית, 2005
אורי אורן, עיר ושמה מונסטיר, הוצאת נאור, 1972, באתר digitalcollections.nypl.org
ג'ני לבל, גאות ושבר - יהודי מקדוניה, הוצאת מורשת – ועד עדת הספרדים ועדות המזרח, 1986, באתר אוצר החכמה
עמלה עינת - יודקו - הנער ממונסטיר, הוצאה גלילית, 2025
ז'מילה קולונומוס, Monastir without Jews,‏ Foundation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture,‏ 2008
ביאורים

↑  בימינו, ישנם יהודים מתפוצות הבלקן הנושאים שם משפחה זה. בחלק מהמקרים מבוטא השם סורז'ון או סורג'ון.
↑  בדומה לשכונות חצר בערים עות'מאניות בתקופה זו, לא היו תנורים פרטיים בבתים. במרכזה של כל שכונה הותקן תנור קהילתי או תנור ציבורי ובו היו אופות ומבשלות נשות הקהילה. ראו גם שכונת חצר#מבנה.
↑  המילה čifut היא שיבוש של המילה הטטרית Çıfıt, שמשמעה רמאי או ערמומי. זהו כינוי גנאי שניתן ליהודים שהתיישבו בשטחי האימפריה העות'מאנית כגון בבולגריה ויוגוסלביה וכן בחצי האי קרים והשתרש בקרב התושבים כמקביל ל"יהודון". מקור: יוסף קונפורטי, היהודים והתנועה הלאומית הבולגרית, בתוך: יהדות בולגריה והנהגתה.
יצחק אופק

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1931 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  8 בנובמבר 2015 (בגיל 84) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 
קברו של יצחק אופק
יצחק אופק (6 במאי 1931 – 8 בנובמבר 2015) היה יו"ר הוועד האולימפי בישראל, יו"ר ההתאחדות לספורט בישראל ומזכ"ל "הפועל". נוסף לכך, היה רכז הימייה הארצי במרכז הפועל בתל אביב, יו"ר ועדת השיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל, מנהל אגף הארגון ועוזר מזכ"ל (של יצחק פנאי) ורכז ההסברה ודובר מרכז הפועל.
תקופת בראשית ב"הפועל" חיפה

אופק נולד בחיפה להורים שעלו מפולין בסוף שנות העשרים. בגיל 10, הצטרף עם עוזי אחיו התאום לימיה של הפועל חיפה, שפעלה בחוף "שמן" ליד בית חרושת "שמן" במפרץ חיפה. מקס קלפוס, מאמן השחייה שראה אותו שוחה בבריכת בת גלים צרף אותו גם למחלקת השחייה שפעלה בברכה ונוהלה מ-1947 על ידי צבי רסנר. דויד הרשלר (מנהל הספורט בהפועל חיפה), הטיל עליו לגבות מסי חבר מ-72 חניכי מחלקת השחייה. הוא קיבל עליו את המשימה ברצינות רבה ודמי החבר שימשו למימון נסיעות המחלקה לתחרויות ברחבי הארץ. בתקופה זו הוסמך אופק כמאמן שחייה על ידי בוב קיפוט, מאמן שחייה אולימפי מפורסם בארצות הברית, שהדריך בקורס למאמנים שנערך בבריכת השחייה בימק"א בירושלים.
אופק נמשך לים למד בבית הספר הימי שליד הטכניון בחיפה והוא בוגר מחזור ו'.
אופק אימן מספר שנים שחייה באגודת הפועל חיפה. בין השחיינים שאימן נמנים מיכה קניץ ועמי שלף. הוא הקים את קבוצת הכדורמים של הפועל חיפה אותה אימן בנימין ראושניץ. וב-1953 עם הגיעו לתל אביב הצטרף לקבוצת הכדורמים של הפועל תל אביב. נוסף להדרכה בשחייה הדריך אופק קבוצות נוער בפעילות ימית מעשית ותאורטית. המטרה הייתה הכשרת ימאים צעירים לשירות בפלי"ם, בצי הסוחר, בדייג והתיישבות ימית.
רכז הימייה במרכז הפועל

משנת 1953 ועד 1970 שימש אופק כרכז הימייה הארצי במרכז הפועל בתל אביב ובשנת 1960 כיהן כיו"ר ועדת השיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל.
כשיצאה משלחת ישראל למשחקים האולימפיים במלבורן 1956, ביקש אופק מחיים גלובינסקי ראש המשלחת, להביא חומר כתוב על תחרויות השיט באולימפיאדה – תקנונים, סוגי המפרשיות וכדומה. חומר זה היווה בסיס לפיתוח ענף השיט הספורטיבי. אופק פנה להתאחדות השיט הבינלאומית בלונדון וזו שלחה בדואר טפסים כדי שישראל תירשם כחברה בהתאחדות הבינלאומית לשיט. איגוד שיט עדיין לא היה קיים, לכן נרשמה מחלקת הימייה של מרכז "הפועל" כחברה בהתאחדות הבינלאומית לשיט. בשנת 1960 כאשר הוקמה ועדת שיט ליד ההתאחדות לספורט בישראל, תוקן הרישום בהתאחדות הבינלאומית לשיט, IYRU. 
נושא פיתוח השיט הספורטיבי עלה לדיון ב"הפועל" וזכה לתמיכה עקרונית. ה"חבל ימי לישראל", המתקצב העיקרי של השיט באגודות הימיות, טען שאין זה מתפקידו לממן פעילות ספורט ורכישת מפרשיות, אלא מימון פעולות חינוך והכשרת ימאים לספנות. ב-1969 קבלה ועדת השיט בהתאחדות לספורט עצמאות והפכה לאיגוד השיט בישראל.
אופק הוביל את השיט הספורטיבי להישגים רבים: הראשון היה ב-1969 זכייה במדליית זהב באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 שנערכה בסנדהם, שוודיה והייתה אליפות עולם ראשונה שמדינת ישראל זכתה אי פעם. בעקבות ההישג, ארחה ישראל ב-1972 את אליפות העולם במפרשיות מדגם 420 בחופי ת"א. מוקה לימון שימש כיו"ר הוועדה הציבורית ואופק כראש הוועדה המארגנת.
ענף השיט מוסיף עד היום להיות ענף עתיר הישגים במשחקים האולימפיים, באליפויות עולם ובאליפויות יבשת אירופה .
במרכז הפועל

בשנת 1961 מונה אופק לשמש כרכז הכדורגל במרכז הפועל, כעבור שנה פרש מריכוז הענף והוטלו עליו שלושה תפקידים בעת ועונה אחת: מנהל אגף הארגון ועוזר מזכ"ל (של יצחק פנאי),רכז ההסברה ודובר מרכז הפועל וזאת בנוסף לתפקידו כיו"ר ההתאחדות לספורט החל מ-1971. הוא נשא בתפקידים אלו עד 1976 אז נבחר למזכ"ל "הפועל" ובמקביל ליו"ר הוועד האולימפי. כמו כן כיהן אופק כסגן יו"ר (וגם יו"ר בפועל) של המועצה להסדר ההימורים בספורט שהוקמה בשנת 1967 והזרימה מיליוני שקלים לפיתוח הספורט בישראל.
השנים בהן כיהן יצחק אופק כמזכ"ל הפועל, נחשבות לאחת התקופות המוצלחות של התאגדות "הפועל" והספורט בישראל. בשנים אלו הוקמו ברחבי הארץ עשרות אולמות ספורט, מגרשי כדורסל ומתקני ספורט: שופץ אצטדיון הכדורגל ברמת גן, הוקם מרכז הספורט הלאומי בשיתוף עיריית תל אביב בהדר יוסף (אצטדיון האתלטיקה, מגרשי הטניס ואולם הכדורסל), הוקם המטווח הלאומי לקליעה בהרצלייה, והוקם מרכז ההדרכה על שם עמנואל גיל במרכז הימי בשדות ים.
אופק הפעיל את משרדי מרכז "הפועל" כמטה יעיל, והפועל זכה להגמוניה בכל ענפים הספורט והשיא היה בעונת 1988/9, בה זכו ספורטאי "הפועל" בכל אליפויות הספורט במדינה למעט טניס. הפועל תל אביב זכתה באליפות בכדורגל והפועל גליל עליון בכדורסל.
בתקופת כהונתו של אופק כמזכ"ל הפועל נערכו ארבע פעמים "משחקי הפועל", שהיו אירועי השיא של הספורט בישראל. מוסדות הספורט הבינלאומיים הכירו בהם כמשחקים אזוריים. משחקי הפועל פורסמו בלוח אירועי הספורט הבינלאומיים בעולם. במשחקי הפועל השתתפו אלופי עולם, אלופים אולימפיים, אלופי יבשות ומדינות. משחקי הפועל נערכו אחת לארבע שנים – שנתיים לפני או אחרי משחקי ה"מכבייה". ב"משחקי הפועל" וב"מכבייה" השתתפו הנבחרות הלאומיות של ישראל בכל הענפים. 
במסגרת משחקי הפועל נערכו גם אליפויות CSIT, ארגון ספורט הפועלים הבינלאומי. באליפויות אלו נטלו חלק מאות ספורטאים מארגוני ספורט הפועלים בעולם.
אופק היה הנציג של CSIT בארגון הגג של התאחדויות הספורט הבינ"ל AGFIS ומושב זה הקנה לאופק ול"הפועל" מגע ישיר עם ראשי התאחדויות הספורט הבינלאומיות, כגון פיפ"א, פינ"א פיב"א פיל"א ועוד 48 התאחדויות ספורט בינלאומיות והקשר הזה סייע מאוד בארגון משחקי הפועל.
במסגרת האגף לספורט עממי של "הפועל" פעלו המחלקות הספורט במקומות העבודה. ואחת לשנה נערכה ה"ספורטיאדה", כנס ספורט ארצי של מקומות העבודה, ותחרויות בענפי הספורט השונים. 
ה"ספורטיאדה" נערכה במקומות שונים בארץ, בטבריה, ובבאר שבע. החל מ-1983, נערכת ה"ספורטיאדה" באילת, מאז היא מתקיימת שם בקביעות מדי שנה. זהו מפעל הספורט העממי הגדול במדינה.
במסגרת האגף לספורט עממי וכותרת "הפועל" נערכו בכל שנה עשרות צעדות ומרוצים, משחים עממיים. ארגון "צעדת ירושלים" עבר לניהול מרכז הפועל. "מרתון תל אביב" שנערך מדי שנה מאז 1979 בשיתוף עיריית תל אביב והעיתון "ידיעות אחרונות" היה למרוץ מוכר ובינלאומי ובמרוץ "מרתון ת"א" השתתפו רבבות.
הוויכוח על תקציב הספורט בתקופת כהונתו של אופק

ניהול ספורט מחייב תקציבים כספיים גדולים. אבל תקצוב הספורט על ידי הממשלה הוא שולי, נושאי ביטחון וקליטת העלייה קדמו לכל תחום אחר. בשנות החמישים תקציבו הזעום של הספורט נכלל בתקציב משרד החינוך בסעיף הכשרת מורים לחינוך גופני. 
דוד בן-גוריון שראה בספורט תחום חשוב, הקים בשנת 1960 ועדה בראשות ראובן דפני לבדיקת נושא הספורט. חברי הוועדה נחמיה בן אברהם וישראל אשל המליצו על הקמת רשות הספורט והחינוך הגופני במשרד החינוך. המלצות אושרו והוקמה רשות הספורט בראשותו של ראובן דפני. 
באותם ימים סבלו אגודות "הפועל" מגירעונות כספיים גדולים, בייחוד הסניפים העירוניים, האחריות לניהול הסניפים חלה על מועצות הפועלים והפיקוח המקצועי והתקציבי על מרכז "הפועל". סניפי הפועל ניזונו מהקצבות מרכז "הפועל", (מכספי הטוטו), הרשויות המקומיות ומהקצבה זעומה של מועצות הפועלים. ב-1973 הוקמה במרכז הפועל יחידה לפיקוח על תקציבי הסניפים בראשה ניסן ורדומיצקי, שפעלה בתיאום עם מחלקת הארגון של ההסתדרות. 
ההסתדרות קבעה כי חלוקת האחריות לניהול הכספי יהיה בידי מועצות הפועלים, והפיקוח על ידי מרכז הפועל. נוצר מצב בלתי אפשרי. אופק חזר ותבע מההסתדרות להעביר את האחריות המלאה לניהול הסניפים לידי מרכז הפועל. תביעה שנדחתה על ידי מועצות הפועלים שראו בסניף "הפועל" נכס מקומי ואלקטוראלי חשוב. 
הוועדה המרכזת של ההסתדרות הקימה ועדה בראשות אהרון הראל מנהל מחלקת הארגון של ההסתדרות לבדיקת המצב. הוועדה קיימה דיונים ממושכים, ראיינה מזכירי מועצות פועלים ומזכירי סניפי הפועל. והמליצה בפני הוועדה המרכזת של ההסתדרות שלא לשנות את המצב וכי "האחריות המלאה לניהול סניפי הפועל תהיה על מועצות הפועלים".
מועצות הפועלים ברובן, כשלו. הדוחות והמאזנים של המפקח על תקציבים בסניפי הפועל הצביעו על המשך הניהול הגירעוני שתפחו ופגעו גם בפעילות מועצות הפועלים עצמן. נוצר לחץ אדיר להגדלת ההקצבות. מרכז "הפועל" לא יכול היה להגדיל את תמיכתו מעבר לתקציבו המאוזן.
בין אופק ומזכ"ל ההסתדרות ישראל קיסר נתגלו אי הבנות. קיסר דרש שמרכז "הפועל" ימנע הקצבות לסניפים גירעוניים. מזכירי מועצות הפועלים הפעילו לחצים על מרכז "הפועל" להגדיל את ההקצבות הכספיות. עצירת ההקצבות משמעותן סגירת קבוצות הכדורגל. מרכז הפועל סירב לתביעת קיסר, מספר קבוצות כדורגל, בצר להן, פנו לרשות המקומית שהתנתה תמיכת כספית גדולה בהפיכתן לקבוצות עירוניות ללא שם "הפועל", התוצאה: מספר קבוצות כדורגל הפכו לקבוצות עירונית וניהול ושליטת מנהלי חברות פרטיות תמורת חסויות כספיות.
הוויכוח על תקציב הספורט בתקופת כהונתו של אופק > שחקנים זרים בקבוצות הכדורגל והכדורסל

התקשורת ומנהלי הקבוצות בליגות הבכירות בכדורגל תבעו לאפשר שיתוף שחקנים זרים, בהנחה שהמשחקים יהיו יותר אטרקטיביים והכנסות הקבוצות והטוטו יגדלו. אופק התנגד לשיתוף שחקנים זרים מחשש להגדלת הגירעונות. קיסר מזכ"ל ההסתדרות תמך בעמדת אופק והתנגד בתוקף לשיתוף שחקנים זרים ונציגי הפועל, שהיוו רוב בהנהלת ההתאחדות לכדורגל, מנעו החלטה לשיתוף שחקנים זרים. 
בגין הלחצים הכבדים שהופעלו על ידי האגודות ומזכירי מועצות הפועלים הסיר קיסר את התנגדותו והודיע שלא יתנגד לשיתוף שחקן זר אחד בכל קבוצה. נציגי הפועל בהתאחדות לכדורגל, בלחצי התקשורת - התירו שיתוף 2 שחקנים זרים וכעבור שנתיים נוספות נפרצו המחסומים והותר לשתף חמישה שחקנים זרים בכל קבוצה.
בדיעבד התברר ששיתוף השחקנים הזרים הביא להעלאת הרמה המקצועית והגדלת ההכנסות, אך גם להגדלת הגירעונות שנבע מהבאת שחקים זרים טובים, והגירעונות תפחו. התוצאה הייתה שקבוצות הכדורגל של "הפועל" בליגת העל נפרדו למעשה מניהול מועצות הפועלים ומרכז "הפועל" מהווה עבורן גוף ארגוני למען לשמירת האינטרסים המשותפים כלפי ההתאחדות לכדורגל והמועצה להסדר ההימורים.
גם בכדורסל התחוללה מהפכת השחקנים הזרים. בראש הובילה קבוצת הכדורסל של "מכבי" תל אביב שרשמה לשורותיה שחקנים זרים ברובם מארצות הברית כדי לקחת חלק בפעלי הכדורסל ביבת אירופה וקבוצות "הפועל" תל אביב, גליל עליון, רמת גן, ירושלים שקיבלו חסויות פרסום מחברות מסחריות הלכו בעקבות "מכבי" תל אביב
הוויכוח על תקציב הספורט בתקופת כהונתו של אופק > המשבר שהביא לפרישת אופק

הוויכוח על ניהול תקציב הספורט באגודות "הפועל" הפך למאבק גלוי בין ההסתדרות למרכז "הפועל". עמדות מנוגדות בשאלה האחריות לניהול סניפי הפועל.
בראשית 1990, מנתה הוועדה המרכזת של ההסתדרות ועדה מיוחדת, בראשות אורי אור (אלוף מיל) . שתפקידיה לבחון את המצב בסניפי "הפועל" ולהציע דרכים להבראת הסניפים. ועדת אורי אור המליצה וההסתדרות אישרה נוסח תקנון חדש למרכז הפועל על מהות הזיקה בין ההסתדרות למרכז הפועל . 
אופק נאבק ללא הצלחה בהקמת הוועדה והמלצותיה. הוועדה הגישה נוסח חדש של תקנון העמותה מרכז "הפועל", שעל פיו מתבטלת למעשה זכותם של נציגי הסניפים לבחור בצורה דמוקרטית את מוסדות מרכז הפועל והמזכ"ל. בנוסח החדש נקבע שהאסיפה הכללית תימנה 100 חברים אשר 25% מחבריו נבחרים על ידי מזכ"ל ההסתדרות, האספה הכללית תבחר מועצת מנהלים בת 21 חברים, 11 חברים יומלצו על ידי ההסתדרות ו-10 חברים על ידי "הפועל", מועצת המנהלים תבחר את יו"ר מועצת מנהלים והמנכ"ל לפי המלצת מזכ"ל ההסתדרות ולא האספה הכללית כי שהיה בעבר. ועדת אורי אור ממליצה למעשה על העברת ניהול מרכז הפועל לאחריות ההסתדרות.
אופק התנגד בתוקף להמלצות ועדת אורי אור וטען שהן הוכתבו לוועדה מראש על ידי קיסר, הוא הודיע שיפרוש מתפקידו אם המלצות ועדת אורי אור והצעת התקנון החדש יאושרו על ידי ההסתדרות. ההמלצות אושרו על ידי ההסתדרות. בחודש יולי 1990 הודיע אופק בוועידת הפועל על התפטרותו, שנתיים טרם סיום תקופת 4 שנים של כהונתו. כך תם עידן אופק בהפועל.
ועידת הפועל אישרה את התקנון החדש ובהמלצת ישראל קיסר מזכ"ל ההסתדרות נבחר יורם אוברקוביץ כיו"ר מועצת המנהלים של מרכז הפועל ויעקב אבימור מונה להיות המנכ"ל.
בחודש מאי 1991 אופק פרש מתפקידו ותפקידיו שנבעו מהיותו מזכ"ל "הפועל"
פעילות ציבורית מחוץ למרכז הפועל

הגם שעיקר פעילותו של אופק התמקדה במרכז הפועל הוא נטל חלק בשורה ארוכה של פעילות ציבורית במסגרות ספורט מגוונות. בשנת 1970 הפך ענף השיט ביזמתו לענף עצמאי בהתאחדות הספורט וישראל אירחה את אליפות העולם בשיט .
בשנת 1972 הוא היה חבר המשלחת האולימפית למשחקי מינכן והחל משנת 1977 היה סגן יו"ר הוועדה המארגנת של המכבייה. בשנת 1980 היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית וב-1984 ו-1988 עמד בראש משלחת ישראל למשחקים האולימפיים בלוס אנג'לס וסיאול. בשנת 1988 הוקמה היחידה לספורט הישגי על ידי הוועד האולימפי, ההתאחדות לספורט ורשות הספורט הממשלתית ואופק כיהן כיו"ר הנהלת היחידה על למועד פרישתו מראשות הוועד האולימפי 1991. 
משנת 1988 משמש אופק חבר בחבר הנאמנים של מכון וינגייט ב-1999 הוא נבחר לנשיא התאחדות ספורט הוותיקים בארץ ב-2010 ליו"ר כבוד של נשיאות הוועד האולימפי ושימש כיו"ר ועדת הביקורת של מכון וינגייט. בשנים 1973-1976 כתב טור שבועי במדור הספורט של עיתון "דבר" בשם "מקצה המסלול".
בנוסף לפעילותו הציבוריים פרסם אופק במשך עשור (2000-1991) מדי שנה ספר בשם "הספורט בישראל" אודות פעילות הספורט בישראל מדי שנה.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
שמשון בובר, ליקט וערך  "הימיה" – אסופת סיפורים על שנות חיינו היפות ביותר בפלוגה  הימית של הפועל, דפוס אפעל, 2004. ומתוכו יצחק אופק "הפלוגה הימית של הפועל" עמ' 37-34.
הערות שוליים

↑  על יו"ר הוועד האולימפי מוטלת אחריות כבדה, דבר, 11 במאי 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519288205171  VIAF: 308270883   WorldCat (עם VIAF): 308270883
מרכוס האטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בדצמבר 1980 (בן 44) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.86 מטר
 מכללה:  המכללה הקהילתית של טלהאסי אוניברסיטת סנט ג'ונס ניו יורק
 דראפט:  (לא נבחר), 2003
 קבוצות כשחקן
 2003   2003-2004   2004-2005   2005   2005-2006   2006-2007   2007-2008   2008-2009   2009-2010   2010-2011   2011-2013   2013-2014   2014-2015   2015-2018:  סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי   לה פאלמה   א.ס. רמת השרון   גוארוס   הפועל תל אביב   עירוני אשקלון   סקאפטי   ניו באסקט ברינדיזי   קאסאלפוסטרלנגו   בלפיוס מונס-אנו   קולוסוס רודוס   מיטלדויטשר   מוניצ'יפל אוראדיה   מיטלדויטשר
 
מרכוס אייזיאה האטן (באנגלית: Marcus Isaiah Hatten; נולד ב-13 בדצמבר 1980) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה

האטן נולד וגדל בבולטימור שבמרילנד והחל את הקריירה בשנת 1999 כשייצג את בית ספרו בליגת התיכונים.
עם סיום לימודי התיכון, התקבל לקבוצת הכדורסל של המכללה הקהילתית של טלהאסי בה שיחק כ-70 משחקים והעמיד ממוצעים של כ-20 נקודות למשחק.
לאחר כשלוש שנים עבר לשחק באוניברסיטת סנט ג'ונס בניו יורק ששיחקה בליגת הביג איסט, זכה עמה באליפות ה-NIT, נבחר לחמישיית העונה ולשחקן המצטיין של הליגה.
עם סיום לימודיו נרשם לדראפט ה-NBA, שיחק בליגת ה-CBA עם קבוצת לוס אנג'לס קליפרס אך לא נבחר.
בשנת 2003, חתם בקבוצת סטאל אוסטרוב ויאלקופולסקי, אך שוחרר ממנה וחתם בקבוצת יובי לה פאלמה, בסוף העונה חתם בקבוצת דנוור נאגטס.
בעונת 2004/2005, חתם בקבוצת א.ס. רמת השרון, שיחק איתה במסגרת היורופליג וסייע לה להישאר בליגת העל בכדורסל.
בעונת 2005/2006 חתם בקבוצת גוארוס מליגה המשנה הספרדית, אך שוחרר לאחר כחצי שנה בעקבות סכסוך עם הצוות המקצועי.
לאחר השחרור מגוארוס, חזר לישראל וחתם לשתי עונות בקבוצת הפועל תל אביב, אך שוחרר כעבור עונה אחת לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים לאחר עזיבת ולדימיר גוסינסקי.
בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת עירוני אשקלון וזכה עמה בגביע ווינר סל.
בעונת 2007/2008, חתם בקבוצת סקאפטי מליגת העל האיטלקית, ירד איתה לליגת המשנה ושוחרר לאחר שזו נאלצה להיפרד מכל שחקני הסגל הזרים.
בעונת 2008/2009, חתם בניו באסקט ברינדיזי וסייע לה להישאר בליגת המשנה סיים עם ממוצעים של כ-15 נקודות ו-6 ריבאונדים למשחק.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת קאסאלפוסטרלנגו מליגת המשנה האיטלקית.
בעונת 2010/2011, חתם בקבוצת בלפיוס מונס-אנו מהליגת העל הבלגית, אך שוחרר וחתם לשנתיים בקבוצת קולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
בעונת 2013/2014, חתם בקבוצת מיטלדויטשר מהבונדסליגה.
בעונת 2014/2015, חתם בקבוצת מוניצ'יפל אוראדיה ליגת העל הרומנית.
בעונת 2015/2016, חזר לבונדסליגה וחתם לשנתיים בקבוצת מיטלדויטשר.
פרשות ציבוריות

בשנת 2007, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו הוראס ג'נקינס, רוג'ר מייסון ג'וניור ושחקן הפועל ירושלים מריו אוסטין בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.
תארים

גביע ווינר סל (1): 2006/2007
הערות שוליים

↑  כדורסל: מרקוס האטן חתם בהפועל ת"א, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2005
↑  מרכוס האטן קרוב לסיכום באליצור אשקלון, באתר ynet, 29 בספטמבר 2006
↑  אשקלון: מרכוס האטן חתם לעונה אחת, באתר nrg
↑  הפועל י-ם הובסה 111:89 על ידי עירוני אשקלון, באתר nrg
↑  גיל סלומון, פרשת הצעירה והכדורסלנים: הוגש כתב תביעה אזרחית, באתר nrg‏, 3 במרץ 2006
גייב פרואיט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1986 (בן 38) לוס אנג'לס שבקליפורניה
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  18 
 מכללה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה
 דראפט:  בחירה מספר 32, 2007 בוסטון סלטיקס
 קבוצות כשחקן
 2007–2009   2009   2009–2010   2010   2011–2013   2013   2013–2014   2014   2014–2015:  בוסטון סלטיקס   לוס אנג'לס דיפנדרס   יוטה פלאש   עירוני אשקלון   סו פולס סקייפורס   מיין רד קלאוס   אגו רת'ימנו   קראבנוס   פנאליניוס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA ‏ (2008)
 
גבריאל מייקל "גייב" פרואיט (באנגלית: Gabriel Michael "Gabe" Pruitt; נולד ב-16 באפריל 1986 בלוס אנג'לס, קליפורניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הגארד. בעבר, שיחק בעירוני אשקלון מליגת העל והיה חבר סגל קבוצת בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות ליגת ה-NBA.