stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאלאצו פובליקו (סן מרינו)
פנים המבנה

באולם הכניסה גרם מדרגות אבן גדול המוביל אל הקומה השנייה ותקרתו עשויה עץ צבעוני. על הקיר השמאלי קבוע סמל גדול של הרפובליקה עשוי מאבן חול, וגרם המדרגות מעוטר בשתי קשתות מהמאה ה-16. שתי הדלתות באולם מובילות לאולם הכס של המושלים ואל מזכירות המדינה.
חלל הקומה השנייה, או קומת הביניים, צופה אל אולם הכניסה, ועל אחד מקירותיו ציור המתאר את שחרורה של סן מרינו ב-5 בפברואר 1740 מכיבושה בידי הקרדינל ג'וליו אלברוני. אלברוני מתואר בציור כעץ מאיים (Albero באיטלקית הוא עץ), וכוכב מסמל את אגתה הקדושה, שה-5 בפברואר הוא יום חגה. ברקע נראים הר טיטאנו ושלוש המצודות של סן מרינו, עם הכתובת "נעלם, נמלט, הסתלק." ליד הציור מונח פסל ראשו של האפיפיור קלמנס השנים עשר אשר סייע לרפובליקה במאבקה.
בקומה השלישית נמצאים אולמות האספה הגדולה והכללית ואספת השנים-עשר. על הקיר קבוע הטריפטיכון המקורי של שלושת הקדושים, שהעתק שלו בפסיפס נמצא כיום על מגדל השעון. הטריפטיכון המקורי היה קבוע במגדל השעון עד 1922, אך הוא ניזוק מפגעי מזג האוויר והועבר לתוך המבנה.
טקס החלפת המשמרות

בארמון מתקיים טקס החלפת המשמרות של "המשמר לובש המדים להגנת המצודה" (Nucleo Uniformato della Guardia di Rocca). הטקס מתקיים אחת לשעה בין החודשים מאי לספטמבר. המשמר הוקם ב-1754 ובו שתי מחלקות - "המשמר לובש המדים" (Nucleo Uniformato) המופקד על שמירת הסדר במדינה, בניני הציבור שלה ועל גבולותיה; וסוללת התותחנים (Compagnia d'Artiglieria) הפועלת בחגים ובטקסים בלבד.
גלריה

כס השלטון של המושלים
הציור המסמל את שחרור סן מרינו ב-1740
חיתוך בעץ משנת 1900
הערות שוליים

↑  Cenni storici (הקישור אינו פעיל, 6 ביולי 2023)
↑  L'ammezzato
↑  Il vesibolo
↑  Cambio della Guardia
כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך

כריסטיאן אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Christian August von Pfalz-Sulzbach; ‏ 26 ביולי 1622 - 23 באפריל 1708), היה רוזן פפאלץ-זולצבאך בין השנים 1632–1708.
ביוגרפיה

כריסטיאן אוגוסט נולד ב-26 ביולי 1622 בזולצבאך, לאוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך ולהדוויג מהולשטיין-גוטורפ, בתם של יוהאן אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ ואוגוסטה מדנמרק.
בשנת 1632 מת אביו אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, וכריסטיאן אוגוסט עלה לשלטון במקומו. כריסטיאן אוגוסט היה שליט סובלני, והתיר לכל אחד לבחור את דתו, והנהיג שוויון זכויות לקתולים ולפרוטסטנטים. כמו כן התיר כריסטיאן אוגוסט בשנת 1666, ישיבת יהודים בתחומי הרוזנות. תחת שלטונו הפכה זולצבאך למרכז אינטלקטואלי, ולמרכז תעשיית הדפוס האזורית.
כריסטיאן אוגוסט אהב מאוד את נכדתו הגדולה זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, אשתו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ושמר עמה על יחסים קרובים.
ב-23 באפריל 1708 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-27 במרץ 1649 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם אמליה מנסאו-זיגן, בתם של יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן ומרגרטה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
הדוויג מפפאלץ-זולצבאך (1650–1681), התחתנה עם זיגיסמונד פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ולאחריו עם יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג
אמליה מריה תרזה מפפאלץ-זולצבאך (1651–1721)
יוהאן אוגוסט היל מפפאלץ-זולצבאך (1654–1658)
כריסטיאן מפפאלץ-זולצבאך (1656–1657)
תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך (1659–1732)
כשלי ערפול

כשלי ערפול הם כשלים לוגיים בהם יש ערפול ביחס למשמעות. פירוש הטיעון באופן אחד יוביל להנחה ראשית שגויה, ואילו פירוש באופן אחר יוביל להנחה משנית שגויה, ואם מנסים לפרש את שתי ההנחות כנכונות, הטיעון בכללו אינו תקף מבחינה פורמלית. דוגמה טיפוסית:
לכל החיפושיות שש רגלים.←ג'ון לנון הוא חיפושית.←לכן, לג'ון לנון שש רגליים.
מאחר שמיקום הכשל טמון בפירוש, לא ניתן למיין את הטיעונים הללו כטיעונים שיש בהם כשל בהנחה הראשית או במשנית ולכן הם מהווים קבוצה נפרדת.
עם כשלי הערפול ניתן למנות את הבאים:
שפה מעורפלת
אמפיבולה
כשלי הפצה
כשל הרכבה
כשל חלוקה
פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  פרידריך ניטשה 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  ספרות פילוסופית 
 נושא:  פילוסופיה קדם-סוקרטית 
 
פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים (בגרמנית: Philosophie im tragischen Zeitalter der Griechen) הוא שמו של ספר בלתי גמור אשר נכתב על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה בסביבות שנת 1873. למרות שכתיבת הספר לא הסתיימה החליט ניטשה להכין גרסה נקיה של רשמיו במטרה להוציאם לאור.
הספר דן בפועלם של חמישה פילוסופים יוונים מהמאות ה-5 וה-6 לפנסה"נ. הפילוסופים הם: תאלס, אנכסימנדרוס, הרקליטוס, פרמנידס ואנכסגורס. התכנון המקורי היה להמשיך את היצירה ולכלול גם את דמוקריטוס, אמפדוקלס וסוקרטס אך הספר נקטע לאחר הדיון בפועלו של אנכסגורס בתחום הקוסמוגוניה.
"המשימה היא לתת במה לדברים שתמיד עלינו לאהוב ולכבד..."' כתב ניטשה בהקדמה לספר. הוא רצה שהאנשים בעתיד יוכלו לומר, "זה מה שהיה - בעבר לפחות - ולכן זאת אפשרות, דרך החיים הזאת, דרך ההסתכלות הזאת בחיי אדם".
ראו גם

רשימת יצירות של פרידריך ניטשה
לקריאה נוספת

Nietzsche, Friedrich, Philosophy in the Tragic Age of the Greeks, Regnery Gateway, ISBN 0-89526-944-9.
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
כשלי סילוגיזם

כשלי סילוגיזם היא קבוצת כשלים לוגיים בהם ישנו כשל סילוגיסטי, כמו כשל בסילוגיזם קטגורי או סילוגיזם מופרד.
כשל המתרחש בכל סוגי הסילוגיזמים (חוץ מפוליסילוגיזם ומופרד):
כשל ארבעה תנאים
כשלים בסילוגיזם קטגורי:
איליקיט מיור
איליקיט מינור
כשל אמצע לא מופץ
מסקנה מחייבת מהנחה שוללת
כשל הנחות בלעדיות
כשל קיומי
כשל בסילוגיזם מופרד:
אישור מופרד
כשלי סילוגיזם סטטיסטי:
דיקטו סימפליקיטר
דיקטו סימפליקיטר (חריג)
דיקטו סקונדום (חריג הפוך)
| מסקנות לא-רלוונטיות (איגנורטיו אלנכי) וכשלים לוגיים |
| --- | --- | --- |
| כללי | דיקטו סימפליקיטר • אד נאוסאם • אקס סילנטיו • כשל הסתברות קודמת • בורות בלתי-מנוצחת • איש קש |  |
| פנייה אל הרגש | אד מטום • הסתמכות על החנופה • אד מיסריקורדיאם • בשם הלעג • לא הומצא כאן • אד אודיום • בשם ההומור • בשם הפטריוטיות • בשם הרצינות • בשם התועלת • כבוד בגלל קרבה |  |
| כשל גנטי | אד הומינם • אד ורקונדיאם • פנייה למניעים אישיים• אד אנטיקוויטם • אשמה בגלל קרבה • הרעלת בארות • רדוקטיו אד היטלרום • אד פופולום |  |
| אד קונסקוונטיאם | אד בקולום • בשם המשאלה |  |
| טווח ביניים | אבחנת פנטום • חשיבה בשחור לבן • מדרון חלקלק • דיקטו סימפליקיטר • אד טמפרנטיאם |  |
| כשלי סילוגיזם | איליקיט מיור • איליקיט מינור • כשל אמצע לא מופץ • מסקנה מחייבת מהנחה שוללת • כשל הנחות בלעדיות • כשל קיומי •  אישור מופרד • דיקטו סקונדום |  |
| נון סקוויטור | אישור הסוגר • הכחשת הפותח • חוסר עקביות |  |
| שגיאת דגימה | גורמים לא מבוקרים • היקש עצל • מדגם לא מייצג • היפרבולה היקשית • הכללה נמהרת • הקבלה שגויה • חיוניות מטעה • יותר מדי חריגים • כשל אי הכללה • עיסוי נתונים |  |
| כשלי הסחה | אד איגנורנטיאם • כשל נטורליסטי • פלוריום אינטרוגטיונום • משתי עוולות יוצא צדק • כשל התנגדויות זניחות |  |
| פנייה אל הסמכות | אד אנטיקוויטם • אד לזרום • אד נוביטם • אד קרומנם • בשם האינדיבידואליזם • בשם האמינות • מומחים לא מזוהים  • סמכות בלתי מעורערת • תמיכת המפורסם |  |
| שגיאות תצפית | דגימה מוטה • דגימה מוכתמת • הטיית הנסיין |  |
פוליטיקה של הרשות הפלסטינית

הפוליטיקה של הרשות הפלסטינית מתבססת על צורת משטר של רפובליקה נשיאותית למחצה ומערכת רב-מפלגתית. בראש הרשות עומד נשיא הרשות הפלסטינית, הפרלמנט שלה הוא בית מחוקקים חד-ביתי בדמות המועצה המחוקקת הפלסטינית ובראש הרשות המבצעת שלה, ממשלת הרשות הפלסטינית, עומד ראש ממשלת הרשות הפלסטינית. מערכת המשפט ברשות הפלסטינית מהווה את הרשות השופטת שלה.
היסטוריה

בשנת 1994 חתמו ישראל והארגון לשחרור פלסטין על הסכם קהיר במסגרתו הוקמה הרשות הפלסטינית, גוף שלטוני זמני עד למשא ומתן על מעמד הקבע של המדינה הפלסטינית. נשיא הרשות הפלסטינית הראשון היה יאסר ערפאת, מנהיג אש"ף, והיא שלטה על יהודה ושומרון ורצועת עזה, השטחים שכבשה ישראל במלחמת ששת הימים. הייתה זו האוטונומיה הראשונה של הפלסטינים מאז ומעולם, ועל אף שלא הורשתה לנהל מדיניות חוץ היא החליפה את הממשל הצבאי והמנהל האזרחי במדיניות הפנים.
ב-20 בינואר 1996 נערכו לראשונה בחירות ברשות הפלסטינית, בהן נבחר ערפאת לנשיא ותנועתו פת"ח זכתה ברוב המושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית. ערפאת עמד גם בראש ממשלת הרשות הפלסטינית עד 2003, אז מונה (בלחץ ארצות הברית) ראש ממשלה לרשות, מחמוד עבאס מפת"ח.
על פי הסכמי אוסלו הבחירות היו אמורות להתקיים כל 5 שנים, אך הבחירות הבאות לנשיאות התקיימו רק כעבור 9 שנים לאחר מותו של ערפאת, כשעבאס זכה בבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית 2005, והבחירות הבאות לפרלמנט התקיימו רק כעבור עשור, בינואר 2006.
בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית 2006 זכה חמאס ברוב המושבים בפרלמנט ואסמאעיל הנייה מונה לראש הממשלה. בעקבות עליית החמאס לשלטון פרץ עימות חמאס–פת"ח ברצועת עזה, וביוני 2007 הוא השתלט על רצועת עזה והקים בה ממשל משלו. בעקבות תפיסת השלטון של חמאס פיזר עבאס את הממשלה ומינה את סלאם פיאד לראש הממשלה.
מאז לא התקיימו בחירות לנשיאות או בחירות פרלמנטריות (אף שכאלו תוכננו להתקיים ב-2021 אך בוטלו על ידי עבאס), והשלטון הפלסטיני מתנהל בשני מישורים שונים: שלטון הפת"ח ביהודה ושומרון ושלטון חמאס בעזה.
הרשות המבצעת

נשיא הרשות הפלסטינית, שהוא גם רשמית נשיא מדינת פלסטין, הוא התפקיד הפוליטי הבכיר ביותר ברשות הפלסטינית, המקביל לראש מדינה. רשמית הנשיא נבחר בבחירות ישירות, אך בחירות כאלו התקיימו פעמיים בלבד, האחרונה שבהן ב-2005. הנשיא המכהן הוא מחמוד עבאס מפת"ח.
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ממונה על ידי הנשיא ולא נבחר על ידי המועצה המחוקקת הפלסטינית (הפרלמנט) או בבחירות, והוא מנהיג את ממשלת הרשות הפלסטינית, הרשות המבצעת שלה. בניגוד לראשי ממשלות אחרים ברחבי העולם, הוא אינו מכהן כחבר פרלמנט בזמן כהונתו.
הרשות המחוקקת

הרשות המחוקקת של הרשות הפלסטינית היא המועצה המחוקקת הפלסטינית. במועצה 132 נציגים שמחצית מהם נבחרים בבחירות יחסיות והחצי השני בבחירות אזוריות, כשמחוזות הבחירה הם נפות הרשות הפלסטינית. גם למועצה המחוקקת נערכו שתי מערכות בחירות בלבד, האחרונה שבהן ב-25 בינואר 2006 בהן זכה חמאס ברוב המושבים.
הרשות השופטת

מערכת המשפט ברשות הפלסטינית מבוססת על שלוש ערכאות: בתי משפט שלום, בתי משפט מחוזיים ובית משפט לערעורים. ביוני 2000 הוציא נשיא הרשות יאסר ערפאת צו המורה על הקמת בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית, שהתבסס על בית הדין לערעורים, וב-2016 הוקם בית המשפט החוקתי של הרשות הפלסטינית, הפוסק בענייני משפט מנהלי ומשפט חוקתי.
בראש מערכת המשפט עומדת באופן רשמי המועצה השיפוטית העליונה, המורכבת מנשיא וסגן נשיא בית המשפט העליון (הראשון מכהן גם כנשיא המועצה), שני שופטי עליון, נשיאי בתי המשפט לערעורים של עזה, רמאללה וירושלים, התובע הכללי ושר המשפטים של הרשות הפלסטינית.
השופטים ברשות הפלסטינית ממונים על ידי הנשיא בהמלצת המועצה השיפוטית העליונה.
חלוקה מנהלית

לאחר החתימה על הסכמי אוסלו חולקו יהודה ושומרון ורצועת עזה לשלושה שטחים (A, B ו-C) ו-16 נפות, 11 בגדה המערבית ו-5 בעזה.
בשטח A (ב-1994 כלל 18% משטח יהודה ושומרון ו-80% מרצועת עזה, מאז תוכנית ההתנתקות כל רצועת עזה) קיימת לרשות שליטה מלאה, אזרחית וביטחונית.
בשטח B (22% משטח יהודה ושומרון) יש לרשות הפלסטינית יש אחריות לעניינים אזרחיים, בעוד שלישראל יש שליטה על הביטחון.
בשטח C (60% משטח יהודה ושומרון) יש לישראל שליטה מלאה, אזרחית וביטחונית, ובשטחים אלו נמצאות ההתנחלויות שלה.
שטחי הרשות (כולל שטח C) חולקו ל-16 נפות (11 ביהודה ושומרון ו-5 ברצועת עזה), אך מאז 2007 יש לה שליטה רק בעשר מהן: בנפת אל-קודס (מזרח ירושלים) יש לישראל שליטה וריבונות מלאה, ובחמש נפות רצועת עזה שולט החמאס.
דה יורה בירת הרשות הפלסטינית והמדינה הפלסטינית היא ירושלים, אך העיר לא נמצאת בשליטתה ובמקום זאת בירתה דה פקטו היא רמאללה, בה שוכנים המוקטעה, מעונו הרשמי של נשיא הרשות, ובניין המועצה המחוקקת.
השתתפות בארגונים בין-לאומיים

הרשות הפלסטינית, בדרך כלל כ"מדינת פלסטין", חברה בארגונים בין-לאומיים כגון הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי, הליגה הערבית, המדינות הבלתי-מזדהות, G77, אונסק"ו והאומות המאוחדות (במדינה משקיפה שאינה חברה).
מפלגות

מרבית המפלגות ברשות הפלסטינית הן מפלגות מרכז-שמאל, שמאל ושמאל רדיקלי, וחלקן אף דוגלות בקומוניזם. יוצאות דופן היא חמאס, מפלגה אסלאמיסטית-פונדמנטליסטית המהווה את הרוב המועצה המחוקקת הפלסטינית, והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לו אידאולוגיה דומה אך הוא חסר ייצוג בפרלמנט. שתי המפלגות דוגלות בהקמת מדינה פלסטינית שתפעל לפי חוקי השריעה בכל שטחי ארץ ישראל.
באופן היסטורי המפלגה הגדולה ביותר ברשות היא פת"ח, שהנהיגה את הארגון לשחרור פלסטין מאז הקמתו ומנהיגה את הרשות הפלסטינית כיום. הפת"ח דוגל בפתרון שתי המדינות, חילוניות וסוציאל-דמוקרטיה, והוא חלק מהאינטרנציונל הסוציאליסטי הבין-לאומי. מפלגות קטנות יותר באש"ף הן החזית הדמוקרטית והחזית העממית לשחרור פלסטין בעלות האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית ומפלגת העם הפלסטינית (לשעבר המפלגה הקומוניסטית).
מפלגות נוספות, כגון הדרך השלישית והיוזמה הלאומית הפלסטינית, נחשבות למפלגות מרכז-שמאל ונוסדו במטרה לשבור את המערכת הדו-מפלגתית של חמאס ופת"ח.
לרבות מהמפלגות הפלסטיניות זרוע צבאית (למשל גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס וגדודי חללי אל-אקצא של פת"ח), והן נחשבות בישראל לארגוני טרור.
ראו גם

הרשות הפלסטינית
מדינה פלסטינית
נשיא הרשות הפלסטינית
ממשלת הרשות הפלסטינית
המועצה המחוקקת הפלסטינית
מערכת המשפט ברשות הפלסטינית
מחמוד עבאס, נשיא הרשות הפלסטינית השני מאז 15 בינואר 2005
מוחמד מוסטפא, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית השמיני מאז 14 במרץ 2024
שטחי יהודה ושומרון בחלוקה לשטח A (בצהוב), שטח B (בוורוד) ושטח C, כשהתנחלויות ישראליות מסומנות בסגול
כריסטיאן אביאטי

כריסטיאן אביאטי (באיטלקית: Christian Abbiati; נולד ב-8 ביולי 1977) הוא שוער עבר ששיחק ברוב הקריירה שלו במועדון הכדורגל האיטלקי מילאן.
קריירה

אביאטי התחיל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 13, במועדוני הכדורגל טרצנו, אסאגו ולאחר מכן בקרוסיקו. ב-1996 היה השוער המחליף בבוגרים של קבוצת הכדורגל מונצה. בקיץ 1998 עבר למילאן. ב-17 בינואר 1999 ערך אביאטי את הופעתו הראשונה בסרייה א', כשהחליף בדקה ה-92 את סבסטיאנו רוסי. היה אחד המשתתפים באולימפיאדת סידני 2000.
ב-13 במאי 2016 הודיע אביאטי על פרישתו מכדורגל בגיל 38.
תארים

אליפות איטליה: 1998/99, 2003/04, 2010/11
הגביע האיטלקי: 2002/03
הסופר קאפ האיטלקי: 2004, 2011
ליגת האלופות: 2002/03
הסופר קאפ האירופי: 2003
חיים אישיים

אביאטי לא מסתיר את אהדתו "החלקית" (לדבריו) לפאשיזם. בספטמבר 2008, הכריז אביאטי שהוא פאשיסט. "אני לא מתבייש להצהיר על אמונותיי הפוליטיות. אני חולק את האידיאלים של פאשיזם, כגון ארץ אבות ושאר הערכים של הדת הקתולית". בעורפו מקועקעים אותיות DVX, מלטינית דוכס, הכוונה היא לבניטו מוסוליני המכונה "דוצ'ה".
הערות שוליים

↑  שוער מילאן אביאטי: "אני פשיסט, לא גזען", באתר ynet, 26 בספטמבר 2008
| נבחרת איטליה – יורו 2000 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף |  1 אביאטי •  2 פרארה •  3 מלדיני •  4 אלברטיני •  5 קנבארו •  6 נגרו •  7 די ליוויו •  8 קונטה •  9 אינזאגי •  10 דל פיירו •   11 פסוטו •  12 טולדו • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 אמברוזיני • 17 זמברוטה • 18 פיורה • 19 מונטלה • 20 טוטי • 21 דל וקיו • 22 אנטוניולי • מאמן: זוף | איטליה |
| נבחרת איטליה – אולימפיאדת סידני 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 דה סאנטיס •  2 גרנדוני •  3 מצאנו •  4 זאנקי •  5 פרארי •  6 גאטוזו •  7 קומנדיני •  8 בארוניו •  9 ונטולה •  10 פירלו •   11 זמברוטה •  12 מרגיוטה • 13 אמברוזיני •  14 ריבאלטה • 15 סירילו • 16 ואנוצ'י • 17 זאנטי • 18 אביאטי • 21 פירמאני • מאמן: טארדלי |  1 דה סאנטיס •  2 גרנדוני •  3 מצאנו •  4 זאנקי •  5 פרארי •  6 גאטוזו •  7 קומנדיני •  8 בארוניו •  9 ונטולה •  10 פירלו •   11 זמברוטה •  12 מרגיוטה • 13 אמברוזיני •  14 ריבאלטה • 15 סירילו • 16 ואנוצ'י • 17 זאנטי • 18 אביאטי • 21 פירמאני • מאמן: טארדלי | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 פאנוצ'י •  3 מלדיני •  4 קוקו •  5 קנבארו •  6 זאנטי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 אינזאגי •  10 טוטי •   11 דוני •  12 אביאטי • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 די ליוויו • 17 טומאסי • 18 דלווקיו • 19 זמברוטה • 20 מונטלה • 21 ויירי • 22 טולדו • 23 מטראצי • מאמן: טרפטוני |  1 בופון •  2 פאנוצ'י •  3 מלדיני •  4 קוקו •  5 קנבארו •  6 זאנטי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 אינזאגי •  10 טוטי •   11 דוני •  12 אביאטי • 13 נסטה •  14 די ביאג'ו • 15 יוליאנו • 16 די ליוויו • 17 טומאסי • 18 דלווקיו • 19 זמברוטה • 20 מונטלה • 21 ויירי • 22 טולדו • 23 מטראצי • מאמן: טרפטוני | איטליה |
לואי, נסיך לוקסמבורג

לואי קסבייה מריה גיום (בלוקסמבורגית: Louis Xavier Marie Guillaume; נולד ב-3 באוגוסט 1986) הוא נסיך לוקסמבורג. בנם השלישי של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
חיים

לואי נולד ב-3 באוגוסט 1986 בבית החולים הדוכסית הגדולה שרלוט שבלוקסמבורג סיטי. הוא השלישי מבין ילדיהם של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. יש לו שני אחים גדולים בשם גיום ופליקס, אח צעיר בשם סבסטיאן ואחות צעירה בשם אלכסנדרה. לואי למד בבית הספר לורנצוויילר (Lorentzweiler) ולאחר מכן ב"בית הספר האמריקאי של לוקסמבורג". ב-1998 נכנס ללימודים בפנימייה בשווייץ אותה סיים ב-2005. הוא גם שרת כמש"ק בצבא לוקסמבורג.
בתקופת לימודיו הוא פיתח עניין מיוחד בסיוע הומניטרי, והשתתף במשימה של ארגון לא ממשלתי במומבאי, הודו. במהלך המשימה הוא בין היתר לימד אנגלית ילדי רחוב מקומיים. עם שובו לאירופה הוא ביצע שנת השתלמות במטה הצלב האדום בז'נבה. בחופשות הוא השתתף בתוכניות לטיפול בילדים ועזרה לקשישים. במאי 2014 הוא סיים תואר ראשון בתקשורת בריצ'מונד, האוניברסיטה האמריקאית הבינלאומית בלונדון (Richmond, The American International University in London). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בפרסומת הומניטרית.
לואי דובר לוקסמבורגית, צרפתית, גרמנית ואנגלית בצורה שוטפת, ובצורה פחות טובה בספרדית. הוא הפטרון של טניס שולחן בלוקסמבורג, וכן של הפדרציה הלוקסמבורגית לאומניות לחימה והפדרציה לאווירונאוטיקה. הוא בעל רישיון טיס בפני עצמו. תחביביו העיקריים הם רכיבה על אופניים וצלילה.
משפחתו

בתקופת שירותו בצבא פגש לואי את קורפורל (רב"ט) טסי אנטוני המבוגרת ממנו בשנה, והחל לקיים עמה רומן. בספטמבר 2005 הודיעו הוריו של לואי רשמית על קיומה מערכת היחסים, כמו גם על כך שאנטוני נמצאת בהריון. ב-12 במרץ 2006 ילדה אנטוני בן בבית חולים פרטי בז'נבה. הילד, שקיבל את השם גבריאל, היה הנכד הראשון של הדוכס והדוכסית. ב-29 בספטמבר של אותה שנה, נישאו לואי ואנטוני בעיר גילסדורף (Gilsdorf). מכיוון שהיו אלו נישואים מורגנטיים, לואי ויתר על זכות הירושה ומצאצאיו נשללה האפשרות לרשת את הכתר. למרות שלואי עצמו המשיך לשמור על תאריו, הרי שבניו לא קיבלו את התואר "נסיך נסאו" השמור לנכדי הדוכס הגדול, ותחת זאת קיבלו את השם "נסאו" כשם משפחה.
ב-21 בספטמבר 2007 נולד לבני הזוג בן נוסף, נח. הוא הוטבל בכנסייה בגילסדורף, היכן שנישאו הוריו. ב-23 ביוני 2009, לרגל "היום הלאומי של לוקסמבורג", העניקו הדוכס והדוכסית לאנטוני את התואר "הוד מעלתה נסיכת לוקסמבורג", ולבניה את התואר "נסיך נסאו". המשפחה התגוררה בלונדון. ב-18 בינואר 2017 הודיעו לואי וטסי על כוונתם להתגרש. הם התגרשו ב-17 בפברואר של אותה שנה ותאריה של טסי נשללו ממנה.
תואר

תארו הרשמי של הנסיך לואי הוא ”הוד מלכותו הנסיך לואי מלוקסמבורג, נסיך נסאו, נסיך בורבון-פארמה”. התואר "נסיך בורבון-פארמה" בוטל ב-1968 בידי סבו של לואי, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם חודש ב-1995.
הערות שוליים

1 2  Happy 26th birthday Prince Louis
1 2  Prince Louis and Princess Tessy are getting a divorce
↑  "Viele Schaulustige bei Hochzeit des Prinzen"
↑  "Princess Tessy of Luxembourg is divorcing husband Prince Louis"
כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1696 אוגוסטנבורג, דנמרק 
 פטירה:  20 בינואר 1754 (בגיל 57) ארמון אוגוסטנבורג, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 בן או בת זוג:  סופיה אמליה, רוזנת אהלפלד-לנגלאנד (18 במאי 1720–2 בדצמבר 1744) 
 
כריסטיאן אוגוסט הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (בגרמנית: Christian August I von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg;‏ 4 באוגוסט 1696 – 20 בינואר 1754) היה דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג בין השנים 1731–1754.
ביוגרפיה

כריסטיאן אוגוסט נולד ב-4 באוגוסט 1696, והיה בנם של פרדריק וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג וסופיה אמליה, רוזנת אהלפלד-לנגלאנד, בתם של פרידריך, רוזן אהלפלד-לנגלאנד ומריה אליזבת, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג.
הוא שימש כמנהל סניף בקתדרלת המבורג. מאוחר יותר, הוא הפך למושל האי הדני אלס, לגנרל חיל הרגלים ולקולונל של המשמר המלכותי בדנמרק. בשנת 1731 מת דודו ארנסט אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ללא ילדים, וכריסטיאן אוגוסט ירש את נחלותיו ותאריו.
ב-20 בינואר 1754 מת כריסטיאן אוגוסט, ובנו פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-21 ביולי 1720 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם פרדריקה לואיזה, רוזנת דנסקאולד-סמסו, בתם של כריסטיאן גילדלווה, רוזן סמסו ושרלוטה אמליה, רוזנת דנסקאולד-לאובריג, ממנה נולדו לו תשעה ילדים:
פרידריך כריסטיאן הראשון, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1721–1794)
אמיל אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1722–1786), לוטננט גנרל בצבא הדני
כריסטיאן אולריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1723)
סופיה שרלוטה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1725–1752)
כריסטינה אולריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1727–1794)
סופיה מגדלנה מריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1731–1799)
בן מת (1732)
שרלוטה אמליה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג (1736–1815)
בן מת (1736)
הערות שוליים

↑  בנו הבלתי חוקי של כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13595228X  VIAF: 80380871   WorldCat (עם VIAF): 80380871
כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט

כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Christian August, Fürst von Anhalt-Zerbst; ‏26 בנובמבר 1690 – 16 במרץ 1747), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1742–1747, ואביה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ביוגרפיה

כריסטיאן אוגוסט נולד ב-26 בנובמבר 1690 בדורנבורג, ליוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג ולכריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך.
בשנת 1704 מת אביו יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג, וכריסטיאן אוגוסט ירש את נחלותיו יחד עם אחיו יוהאן אוגוסט (מת ב-1709), כריסטיאן לודוויג (מת ב-1710) ויוהאן פרידריך (מת ב-1742).
בשנת 1708 התגייס כריסטיאן אוגוסט לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-1 (המשמר), אולם כעבור שישה חודשים הצטרף לרגימנט הרגלים ה-8 (אנהלט-צרבסט), אשר שינה את שמו לאחר מכן לרגימנט הגרנדירים ה-2 (פומרניה ה-1 - פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה), אשר היה מוצב בשטטין. בשנת 1711 הוענק לכריסטיאן אוגוסט עיטור מסדר לה גנרוסיטה, ששמו שונה מאוחר יותר לפור לה מריט, וב-1 במרץ 1713 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. כריסטיאן אוגוסט השתתף במלחמת הירושה הספרדית, ולאחר מכן מונה למפקד הרגימנט. בשנת 1716 הועלה כריסטיאן אוגוסט לדרגת אוברסט, ובשנת 1721 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-24 במאי 1725 קיבל כריסטיאן אוגוסט את עיטור מסדר העיט השחור, וב-22 בינואר 1729 הוא מונה למפקד שטטין. בשנת 1732 הועלה כריסטיאן אוגוסט לדרגת גנרל לוטננט, ובשנת 1741 הוא הועלה לדרגת גנרל. ב-5 ביוני אותה שנה הוא מונה למושל שטטין, וב-16 במאי 1742 העניק לו פרידריך השני, מלך פרוסיה דרגת גנרל-פלדמרשל.
שישה חודשים לאחר מכן, מת דודנו יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, וכריסטיאן אוגוסט ירש גם את נסיכות אנהלט-צרבסט יחד עם אחיו יוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-צרבסט. בתחילה שלט אחיו בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם בשנת 1746 מת אחיו יוהאן לודוויג, וכריסטיאן אוגוסט נאלץ לעבור לצרבסט, שם התגורר עד מותו ב-16 במרץ 1747, ולאחר מותו ירש אותו בנו פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט.
משפחתו

ב-8 בנובמבר 1727 התחתן כריסטיאן אוגוסט עם יוהנה אליזבת, נסיכת הולשטיין-גוטורפ, בתם של כריסטיאן אוגוסט מהולשטיין-גוטורפ, נסיך אויטין ואלברטינה פרדריקה, מרקיזת באדן-דורלאך, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה (1729–1796)
וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט (1730–1742)
פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1734–1793)
אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1736)
אליזבת, נסיכת אנהלט-צרבסט (1742–1745)