stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רב-סוכר
שימושים בעולם החי

רב סוכרים נמצאים בשימוש נרחב בעולם החי, והם חלק מתהליכי החיים הבסיסיים ביותר. עמילנים וגליקוגנים, שתי משפחות של הומופוליסכרידים נפוצים משמשים כמאגרי גלוקוז בתא בזכות נטייתם ליצור צורה במרחב מאוד קומפקטית כתוצאה מקשרים זוויתיים. הגלוקוז משמש חומר מוצר להליך הגליקוליזה, החלק הראשון בנשימה התאית ועמילן וגליקוגן תאית הומופולסכריד נפוץ בצמחים, מרכיבה את דופן התא בצמחים והיא המרכיב העיקרי בעץ ובכותנה. התאית בנויה משרשראות ליניאריות ארוכות של חד-סוכרים המייוצבות ביניהם ובתוכן בקשרי מימן, דבר היוצר סיבים עמידים. כיטין בדומה לתאית גם הוא פולימר ליניארי המיוצב על ידי קשרי מימן, עם זאת המונומרים שלו מכילים מתמיר חנקני. שרשרת המונומרים עם המתמיר החנקני וקשרי המימן יוצרת מבנה קשיח מאוד. מבנה זה משמש  כחומר הבסיס של השלד החיצון של חסרי חוליות רבים - חרקים, לובסטרים, עקרבים וכדומה. דופן תא החיידקים מכילה פולימר ליניארי של סוכרים שונים, פולימרים אלו מחוברים זה לזה באמצעות שרשראות חלבוניות קצרות. אנטיביוטיקות רבות משבשות את הקישור הזה באמצעות מניעת הקישור של הסוכרים לשרשראות החלבוניות ובכך מחלישה משמעותית את מנגנוני ההגנה של החיידק.
מטבוליזם של רב סוכרים בגוף האדם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

Lehninger, A. L., Nelson, D. L., Cox, M. M., & Cox, M. M. (2005). Lehninger principles of biochemistry. Macmillan.
ציקדה עומדת על נשל של השלד החיצון שלה
רולס-רויס 25/30 כ"ס

| --- | --- |

רולס-רויס 25/30 כ"ס, שנת 1937
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Rolls-Royce Limited (בזמן ייצור הדגם), משנת 1973: "Rolls-Royce Motors"
 שנות ייצור:  1936–1938
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  רולס-רויס 20-25 כ"ס
 מודל אחריו:  Rolls-Royce Wraith
 סיווג:  מכוניות סלון יוקרה
 אורך:  4,581 מ"מ
 רוחב:  1,829 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,353 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים - בטור, 4,257 סמ"ק, יחס דחיסה 1:6.0
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
רולס-רויס 25/30 כ"ס, סדאן
רולס-רויס 25/30 כ"ס, סדאן, שנת 1937
רולס-רויס 25/30 כ"ס (Rolls-Royce 25/30 HP) היא מכונית סלון יוקרתית, אשר יוצרה על ידי חברת רולס-רויס הבריטית בין השנים 1936–1938. סך הכול יוצרו 1,201 יחידות.
גרסאות

סדאן - 4 דלתות
קופה - 2 דלתות
קבריולה - 2 דלתות
קבריולה - 4 דלתות
חברת רולס-רויס

חברת רולס-רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
תמונות

רולס-רויס 25/30 קבריולט, 2 דלתות
רולס-רויס 25/30 קבריולט, 4 דלתות
רולס-רויס 25/30 קבריולט, שנת 1936
רולס-רויס 25/30
ראו גם

רולס-רויס
הנרי רויס
רולס-רויס 10 כ"ס
רולס-רויס V-8 (1905)
רולס-רויס 30 כ"ס
רולס-רויס סילבר גוסט
רולס-רויס 15 כ"ס
רולס-רויס 20 כ"ס
רולס-רויס 20-25 כ"ס
רולס-רויס ריית (1938)
רולס-רויס פנטום 1
רולס-רויס פנטום 2
רולס-רויס פנטום 3
רולס-רויס פנטום 4
רולס-רויס פנטום 5
רולס-רויס פנטום 6
רולס-רויס סילבר דאון
רולס-רויס סילבר סראף
רולס-רויס ריית (2013)
רומאנס (סרט, 1930)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של אדוארד שלדון
 בימוי:  קלרנס בראון 
 הופק בידי:  קלרנס בראון 
 תסריט:  בס מרדית', אדווין יוסטוס מאייר 
 עריכה:  יו ווין 
 שחקנים ראשיים:  גרטה גרבו  גווין גורדון
 מוזיקה:  ויליאם אקסט 
 צילום:  ויליאם דניאלס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באוגוסט 1930
 משך הקרנה:  76 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רומאנס (באנגלית: Romance) הוא סרט קולנוע קולנוע אמריקאי משנת 1930 בבימויו של קלרנס בראון, עם גרטה גרבו בתפקיד הראשי, סרטה המדבר השני לאחר אנה כריסטי.
התסריט מבוסס על המחזה "רומאנס" של אדוארד שלדון (1913) (אנ').
גרבו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. קלרנס בראון היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

הארי (אליוט נאג'נט) מגיע לסבו טום ארמסטרונג (גווין גורדון) המשמש כבישוף בכנסייה ומודיע לו כי ברצונו לשאת לאישה את חברתו השחקנית לוסי למרות הסתייגות המשפחה וחבריו בגלל היותה במעמד חברתי נמוך משלו. טום מחייך לעברו ומספר לו על פרשת אהבתו בעבר הרחוק. מכאן מתוארת העלילה בפלשבק.
טום היה רקטור צעיר בכנסיית סט. גילס בניו יורק. הוא הוזמן על ידי ידידו, הבנקאי המבוגר קורנליוס ("קורני") ון טייל לנשף של החברה הגבוהה. טום מוצא באחד החדרים אישה צעירה יפהפייה ומתחיל לשוחח איתה. הוא מוצא חן בעיניה אבל רק כשהיא יוצאת לקהל ומתחילה לשיר מסתבר לו שהיא הזמרת האיטלקייה ריטה קבטיני (גרטה גרבו). הוא ביישן דתי ומוקסם ממנה ומתחיל לחזר אחריה.
למרות הבדלי המעמדות והתרבות היא נענית לו והוא מציע לה נישואים למרות הסתייגותה של אחותו אביגייל (קלרה בנדיק). רק לאחר שמתברר לו שריטה הייתה המאהבת של ון טייל הוא עוזב אותה בצער.
כאשר הוא צופה בה שוב בהצגת האופרה "מרתה" הוא מתאהב בה שוב אבל השקפת עולמו הדתית גורמת לו להיפרד ממנה שוב. מאז התחתן, הקים משפחה ולא ראה אותה.
טום הזקן מראה לנכדו ידיעה בעיתון על מותה של הזמרת ריטה קבטיני וכשהארי שואל אותו מה לעשות? הוא מציע לו להתחתן מיד עם לוסי למרות הסתייגות המשפחה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרטה גרבו | ריטה קבטיני | זמרת אופרה |
| גווין גורדון | טום ארמסטרונג–זקן/צעיר | כומר |
| אליוט נאג'נט | קורנליוס ון טייל | בנקאי עשיר |
| הנרי גורדון | הארי | נכד של טום ארמסטרונג |
| קלרה בנדיק | אביגיל ארמסטרונג | אחותו של טום |
רומאריו באלדה

רומאריו באלדה (בפורטוגזית: Romário Baldé; נולד ב-25 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת הקיצוני בווהאן ת'רי טאונס.
קריירת מועדונים

באלדה נולד בביסאו שבגינאה ביסאו. התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אסטרלה אמדורה אליה הצטרף בגיל 10 וכעבור שנתיים הצטרף לזו של בנפיקה ליסבון. היה שותף להעפלה של קבוצת הנוער לגמר ליגת האלופות לנוער בו הפסידה לברצלונה. ב-9 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים במשחק נגד טרופנסה.
ביולי 2015 חתם לחמש שנים בבנפיקה וכעבור זמן קצר הושאל לטונדלה. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לויטוריה דה גימארייש. 3 שבועות לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מוריירנסה.
ב-25 באוגוסט 2017 חתם לשלוש שנים בלכיה גדנסק מליגת העל הפולנית. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל לאקדמיקה דה קוימברה.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם בז'יל ויסנטה. ב-31 בינואר 2020 הושאל לליישואש. בסיום העונה שוחרר מז'יל ויסנטה והיה שחקן חופשי במשך שנה.
ב-13 ביולי 2021 הצטרף לדוקסה קאטוקופיה מליגת העל הקפריסאית. ב-7 בינואר 2022 חתם בא.א.ל. לימסול.
בקיץ 2022 חתם ברצ'בורי מליגת העל התאילנדית.
ב-19 בפברואר 2024 באלדה חתם בווהאן ת'רי טאונס.
קריירה בינלאומית

באלדה שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של פורטוגל. ב-8 ביוני 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו במשחק ידידות נגד אנגולה.
רפאל צמח חודיידטוב

| --- | --- |

רפאל צמח חודיידטוב בצעירותו
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
רפאל צמח חודיידטוב (5 באוקטובר 1899 – 25 באוגוסט 1987) היה ממקימי קולחוז יהודי סמוך לסמרקנד, חסיד חב"ד, שסייע לאלפי פליטי שואה יהודים.
ביוגרפיה

חודיידטוב נולד לצפורה ומנחם בעיירה קוקנד באימפריה הרוסית (כיום במזרח אוזבקיסטן). הוא בן נינו של יוסף מאמאן, שד"ר ארץ ישראלי אשר יצא מצפת לעבר בוכארה בשנת 1793. גודל וחונך על ברכי סבו, רבי ישראל חכם בן החכם אליהו הסופר הבבלי, שהיה רב ותלמיד חכם. סבו מצד אימו, רבי שמעון חכם, התגורר בארץ ישראל והיה ממייסדי שכונת הבוכרים בירושלים.
בגיל חמש החל ללמוד בחדר בקוקנד. כאשר היה בן עשר נפטר סבו, רבי שמעון חכם, בירושלים ומשפחתו נסעה לארץ ישראל כדי לכבד את זכרו. בירושלים למד בחדר ירושלמי, שם למד עברית. לאחר כמה חודשים חזר עם משפחתו לקוקנד, כדי להתארגן ולשוב לארץ ישראל על מנת להשתקע בה, אולם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע את העלייה לארץ.
בשנת 1917 כאשר פרצה ברוסיה המהפכה הקומוניסטית, התנהלה בעיר קוקנד מלחמה בין הרוסים למוסלמים. במלחמה זו מצאו את מותם יותר ממאה תושבים יהודים בני קוקנד, וכמחצית מבתי העיר נשרפו, בהם גם שני הבתים והחנות של משפחתו.
משפחתו של חודיידטוב נמלטה מקוקנד לסמרקנד, שבה התגוררו קרוביו שעזרו להם להתחיל את עסקיהם מחדש. ביולי 1919 נשא חודיידטוב לאשה את רחל, ולאחר חתונתו העניק לו חותנו, רחמים, שטחים לא מעובדים וחודיידטוב החל לעסוק בחקלאות, עיסוק שהפך אותו לאדם אמיד ביותר.
הקמת הקולחוז היהודי

בשנת 1925, כדי לאפשר המשך קיום אורח חיים יהודי תחת השלטון הקומוניסטי שאסר זאת, ארגן חודיידטוב יחד עם קרוב משפחתו, נתן קטנוב, קולחוז של יהודים שומרי שבת במרחק של כעשרים ק"מ מסמרקנד.
בשנת 1926 היו בקולחוז זה 13 בתים. תושבי המקום עסקו לפרנסתם במכירת ענבים ויין. במרץ 1930 העלילו השלטונות הרוסים על חודיידטוב שהוא מצוי בקשר לא חוקי עם תושבי חו"ל ובתואנה זו ניסו לסלק אותו ואת תושבי הקולחוז, אולם הם הניחו לו לאחר שהבטיח להגדיל את מספר המשפחות בקולחוז ליותר משישים.
בשנת 1934 מנה הקולחוז כארבע מאות בתים. הקולחוז הצליח כלכלית והכיל מוסדות ציבור כבית כנסת, בית חולים ובית מרחץ וכן בעלי מקצועות דתיים כרבנים ושוחטים.[דרוש מקור]
בשנת 1938 נדרש על ידי השלטונות לעזוב את הקולחוז, בטענה שהוא מארגן בו פעילות דתית. הדבר עורר מהומה ורבים מבני המקום הכריזו שאם יאולץ חודיידטוב לעזוב את המקום יעזבו גם הם. כדי למנוע את עזיבתם ואת פירוק הקולחוז הודיע חודיידטוב לחבריו שהוא לוקח חופשה בת חודשיים מעבודתו, אך בפועל עזב את הקולחוז לצמיתות וחזר לסמרקנד.
לאחר שובו לסמרקנד החל לנהל מפעל גדול לייצור יינות ועשה חיל בעסקיו. הכניס יהודים רבים לעבוד במפעל, על מנת שיהיו זכאים לכרטיסי מזון. גם בתקופה זו האשימו אותו השלטונות שאינו עובד בשבת ושדווקא בעונת הבציר שתאמה את תקופת החגים הוא מחליט לשבות מעבודתו וכך פוגע בייצור. גם בפעמים אלו הצליח לחמוק מההאשמות כלפיו.
פועלו בתקופת השואה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר החלו להגיע לאזור מרכז אסיה פליטים יהודים, הקדיש חודיידטוב מאמצים רבים להצלתם. באותן השנים היה יוצא לתור אחרי פליטים והכניסם לאחוזה שבנה בסמרקנד, שם דאג להם לקורת גג, טיפול רפואי ומזון. לאחר שיקומם הרפואי מצא להם עבודות ושיכן אותם בקולחוז שהקים. בתקופות מסוימות הגיע מספר הפליטים ששהו במקביל באחוזתו למאה איש. בסך הכול טיפל בכ-3,000 פליטים.אחד מהם, בחור מישיבת קמניץ, נישא לבתו הבכורה. בעקבות הלשנה נאסר חודיידטוב ונשפט על כך שסייע לפליטים באופן מחתרתי, אך יצא זכאי ממשפט זה.
עלייה לארץ ישראל

ב-12 בדצמבר 1971 עלה חודיידטוב לישראל ומאות מפליטי השואה שהציל השתתפו בקבלת פנים שנערכה לכבודו בבני ברק.
בהשראת פעולות ההצלה שלו במהלך השואה כתב הסופר הרב יוחנן בן אהרון חזק בשנת 1981 מחזה עלילתי בשבע מערכות בשם "היהודי הבוכרי מולא רפאל מסמרקנד" המתאר את מעשיו של חודיידטוב בתקופת השואה ואת המשפט בו הואשם בסיוע מחתרתי לפליטים.
לאחר עלייתו לארץ התגורר בקריית מלאכי ועסק בעניינים ציבוריים. הוא פעל לשיקום חלקת הנביאים של העדה הספרדית ההרוסה בהר הזיתים, הקים בית כנסת לבני העדה הבוכרית בקריית מלאכי והוציא לאור מספר ספרים, ובתוכם: סדרת "כתבי הקודש עשרים וארבעה", מגילת אסתר בשפה הבוכרית וספרי שירה ופיוט של רבי שמעון חכם.
חודיידטוב נפטר ב-25 באוגוסט 1987 ונקבר בהר הזיתים לצד אשתו רחל.
לקריאה נוספת

"מחזות ועלילות", יוחנן בן אהרון חזק, הוצאת רחובות, 1981, עמודים 446–484
"יהדות בוכארה גדוליה ומנהגיה", גיורא פוזיילוב, הוצאת משרד החינוך, 2008, עמודים 299–305
הערות שוליים

↑  נפתלי צבי גוטליב,"יהדות הדממה", 1984, עמודים 70-69
1 2  גיורא פוזיילוב, "יהדות בוכרה גדוליה ומנהגיה", 2008, עמ' 301
↑  דוד זריצקי, "היכן ר' רפאל מסמרקנד?", המודיע, 6 ביולי 1956
↑  דוד זריצקי, "רבי רפאל מגיע לארץ", המודיע, 17 בדצמבר 1971
↑  יוחנן חזק, "מחזות ועלילות", הוצאת רחובות, 1981, עמודים 484-446.
רפאל צמח חודיידטוב בתפילה בכותל המערבי
רולס-רויס 30 כ"ס

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Rolls-Royce Limited (בזמן ייצור הדגם), משנת 1973: "Rolls-Royce Motors"
 שנות ייצור:  1905–1906
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  רולס-רויס 20 כ"ס 
 מודל אחריו:  רולס-רויס סילבר גוסט (באנגלית: Rolls-Royce Silver Ghost)
 סיווג:  מכוניות  סלון יוקרה
 אורך:  3,988 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,845 מ"מ (בסיס גלגלים קצר), 2,997 מ"מ (בסיס גלגלים ארוך)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 6,177 סמ"ק המפיק 30 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  89 קמ"ש
 מעצב:  סיר הנרי רויס
 
הנרי רויס -ממייסדי חברת  "Rolls-Royce Limited" ומעצב דגם ה"רולס-רויס 30 כ"ס"
רולס-רויס 30 כ"ס (Rolls-Royce 30 hp) היא מכונית סלון, בסגנון מכונית עידן פליז,  תצורת סדאן, מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית רולס-רויס אשר יוצרו בין השנים 1905–1906.
יוצרו 37 יחידות, מהן 3 יחידות יוצאו לארצות הברית, מכונית בודדת יוצאה לקנדה ומכונית בודדת יוצאה לגרמניה.
גרסאות

סדאן, בסיס גלגלים קצר (2,845 מ"מ)
סדאן, בסיס גלגלים ארוך (2,997 מ"מ)
חברת רולס-רויס

חברת רולס־רויס נוסדה בשנת 1906 על ידי צ'ארלס סטיוארט רולס ופרדריק הנרי רויס. החברה הייתה קרויה "רולס-רויס לימיטד", (Rolls-Royce Limited). בשנת 1940 פיתחה החברה את מחלקת המנועים. משנת 1973 קרויה החברה: "Rolls-Royce Motors".
ראו גם

רולס-רויס
הנרי רויס
צ'ארלס רולס
רולס-רויס 10 כ"ס
רולס-רויס V-8 (1905)
רולס-רויס 15 כ"ס
רולס-רויס 20 כ"ס
רולס-רויס 20-25 כ"ס
רולס-רויס 25/30 כ"ס
רולס-רויס סילבר גוסט
רולס-רויס פנטום 1
רולס-רויס פנטום 2
רולס-רויס פנטום 3
רולס-רויס פנטום 4
רולס-רויס פנטום 5
רולס-רויס פנטום 6
רולס-רויס קמארג'
לקריאה נוספת

רולס-רויס 30 כ"ס  - תמונה ומפרט טכני (Rolls-Royce 30hp Motor Car - Copyright Darkforce Ltd)
רוברט הארון

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1893 ניו יורק, ארצות הברית 
 התאבד:  5 בספטמבר 1920 (בגיל 27) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קלברי 
 שם לידה:  Robert Emmett Harron 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1907 – 5 בספטמבר 1920 (כ־13 שנים) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט "בובי" הארון (באנגלית: Robert "Bobby" Harron;‏ 12 באפריל 1893 - 5 בספטמבר 1920), היה  שחקן ראינוע אמריקני  הזכור בעיקר בשל עבודתו עם גדול במאי התקופה, ד.וו גריפית'.
ביוגרפיה

הארון נולד בניו יורק כבן השני מתוך תשעה למשפחה שמוצאה מאירלנד. עוד כנער, עת עבד כשליח באולפני קולנוע, התגלה הארון על ידי הבמאי דייוויד גריפית, אשר ראה בו פוטנציאל קולנועי והחל לשבצו בסרטיו. התפקידים אותם גילם הארון היו בעיקר של "הבחור הטוב" ו"הרגיש", דבר אשר תרם להפיכתו לאליל ההמונים, ובעיקר לאליל הנשים.
לשיא תהילתו הגיע הארון בשנת 1915 עם יציאתו של הסרט "לידתה של אומה" בו השתתף. גם לאחר "לידתה של אומה", המשיך הארון לשחק בסרטיו של גריפית, ובעיקר זכור הסרט "אי-סובלנות" משנת 1916 אשר יצא כתגובה למבקרים הרבים את "לידתה של אומה" כסרט בעל אלמנטים גזעניים.
בשנת 1920 החלה להתפשט השמועה כי כוכבו של הארון דעך בעיניו של דייוויד גריפית, והדבר התעצם עם שכירת שחקן צעיר בשם ריצ'רד בארטלמס כשחקן ראשי בסרטו החדש של גריפית "Way Down East". בליל הבכורה של הסרט, בהיותו בן 27, מת הארון לאחר שירה בעצמו בחדר מלון בניו יורק.
ראש עיריית פריז

| --- | --- |


אן אידלגו
 איוש נוכחי:  אן אידלגו
 תאריך כניסה לתפקיד:  5 באפריל 2014
 דרכי מינוי:  נבחר על ידי מועצת העיר הנבחרת על ידי אזרחי העיר
 תחום שיפוט:  פריז
 מושב המשרה:  בית עיריית פריז
 משך כהונה קצוב:  קדנציה בת 6 שנים
 ייסוד המשרה:  15 ביולי 1789 20 במרץ 1977
 איוש ראשון:  ז'אן-סילוון ביי
 https://www.paris.fr/
 
בית עיריית פריז - אוטל דה ויל
ראש עיריית פריז (בצרפתית: Maire de Paris) הוא (או היא) ראש הרשות מבצעת במתחם המוניציפלי של העיר פריז. ראש העיר הנוכחית היא אן אידלגו, האשה הראשונה המכהנת בתפקיד. אחריות ראש העיר היא על ניהול כל הנושאים השוטפים של העיר (למעט המשטרה, ור' בהמשך). על ראש העיר מפקחת מועצת העיר פריז (המשמשת בו זמנית מועצת העיר ומועצת המחוז) המונה 109 נבחרים מ-20 רובעי פריז והיא גם זו הבוחרת את ראש העיר מבין שורותיה למשך כהונה באורך שש שנים. במשך תקופות ארוכות בהיסטוריה של העיר לא היה לה ראש עירייה מקרב תושביה (למעשה, מלבד מספר תקופות של חודשים ספורים, לא היה לה ראש עיר במובן הרגיל מ-1794 ועד 1977) והיא נוהלה על ידי פקיד שהתמנה על ידי השלטון, ואשר היה באופן מסורתי בן אצולה. במשטר המלוכני שלפני המהפכה הצרפתית היה זה "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands). לאחר מכן היה זה מושל מחון הסן שהיה אחראי על תקציב העירייה וניהולה, בעוד התפעול השוטף נמסר, החל מ-1871, לידי ראשי הרבעים (הקרויים אף הם "ראש עיר" עד היום ובניין המינהל של הרובע נקרא "עירייה") ולמועצה נבחרת שבראשה כיהן "נשיא" סמלי וחסר סמכויות. רק בשנת 1977 הוחזר תפקיד ראש העירייה של פריז בדומה לזה של ראשי ערים אחרות. החל מ-1357 שכן הממונה על העיר באוטל דה ויל, המשמש גם כיום כבית העירייה של פריז.
היסטוריה > ראש סוחרי פריז

נציג הסוחרים של העיר מוזכר לראשונה במסמך מאפריל 1263, זמנו של לואי התשיעי, מלך צרפת, כבא-כוחם של הבורגנים. נושא המשרה עמד בראש קבוצה של ארבעה זקנים נכבדים (Échevin) שהיו אחראים על תחזוקת העיר ונתיבי המים, על שיפוט מסחרי ואזרחי, על גביית מס ועל עבודות ציבוריות בתחום העיר המוקף חומה. בימי הביניים הייתה זו משרה נבחרת (בחירות התקיימו פעם בשנתיים ב-16 באוגוסט) ומולה ניצב פקיד שלטוני ממונה - נציב פריז (Prévôt de Paris), שפיקח על השלטון העירוני ותיווך בינו ובין המלך. המשרה הגיעה לשיא כוחה הפוליטי בימי כהונתו של אטיין מרסל (1354–1358). מיד לאחר מכן החל השלטון המרכזי לכרסם בסמכויות ראש הסוחרים עד למרד אזרחי (Révolte des Maillotins, "מרד הפטישאים") שפרץ ב-1382, על רקע עול המיסים. במסגרת דיכוי המרד על ידי שארל השישי ודודו, העוצר פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, בוטל התפקיד כמשרה נבחרת ואוחד עם זה של הנציב השלטוני. התפקיד הוחזר ב-1412, כתפקיד ממונה על ידי המלך מקרב נאמניו.
בין האישים שנשאו במשרה זו ניתן למנות את גיום בידה (1522-1523); פרנסואה מירון (1604-1609); מישל-אטיין טורגו (1729-1740, על שמו מפת טורגו) ואחרים, שעל שם רבים מהם קרויים רחובות בעיר פריז.
היסטוריה > מאז המהפכה הצרפתית

אחד הצעדים הראשונים של המהפכה הצרפתית (כבר ב-14 ביולי 1789) היה רצח "ראש הסוחרים" האחרון, ז'אק דה פלסל (Jacques de Flesselles), והקמת הקומונה של פריז בראשותו של ז'אן-סילוון ביי (Jean-Sylvain Bailly) שנחשב לפיכך לראש העיר הראשון של פריז. ראש העיר היה אחראי על הפעלת כוחות שיטור שעצרו, חקרו, עינו והוציאו להורג מלוכנים ואנשי אצולה בעיר במהלך שלטון הטרור (1793-1794). בשל הסמכויות המסוכנות שריכז בידו, בוטלה לפיכך משרת ראש העיר פריז לאחר הפיכת ה-9 בתרמידור (27 ביולי 1794), שהביאה לסיומה את תקופת שלטון הטרור. ראש העיר האחרון בתקופה זו, ז'אן-באטיסט פלוריו-לאסקו (Jean-Baptiste Fleuriot-Lescot), הוצא להורג באמצעות הגיליוטינה יחד עם פטרונו, מקסימיליאן רובספייר.
המשרה שבה ונוצרה מחדש בעקבות מהפכת פברואר 1848 והקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה. אולם כבר בחודש יוני של אותה שנה בוטלה המשרה עקב בחירתו של נפוליאון השלישי וכינון הקיסרות השנייה. התפקיד השלטוני של מחוז פריז נמסר לידי מושל מחוז הסן שהיה מינוי אישי של שר הפנים הצרפתי. בתפקיד זה כיהנו שניים מהמשפיעים ביותר על העיר, קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו (כיהן בתפקיד בשנים 1833-1848) וז'ורז'-אז'ן אוסמן (1853-1870), אדריכל תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שהיה נאמנו האישי של הקיסר וזכה בסמכויות נרחבות ביותר.
לואי ז'ול טרושו, ראש ממשלת ההגנה הלאומית שקמה בספטמבר 1870 בעקבות המצור הפרוסי על פריז במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה, השיב את התפקיד על כנו, כצעד שתפקידו לחזק את העוצמה העצמאית של אזרחי העיר. את התפקיד מילא בעיקר ראש העיר ז'ול פרי, ששלטונו התמוטט ב-18 במרץ 1871 עקב מרד סוציאליסטי אלים שהקים את "הקומונה הפריזאית" שיצרה מדינה סוציאליסטית בתוך המדינה הצרפתית. לאחר פירוקה העקוב מדם של "הקומונה", החליטה ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית לבטל את תפקיד ראש העיר, לחזק את תפקיד המושל ולחלק את העיר לרבעים. מעמד העיר נקבע חוקית בחוק ה-5 באפריל 1884, שהעניק את הכוח הביצועי בעיר למושל-המחוז (מושל מחוז הסן) ואת כוח השיטור לנציב המשטרה הכפוף לממשלה, לבטל את עיריית פריז ולחלקה לרבעים אוטונומיים, על מנת לאפשר למושל המחוז לשלוט טוב יותר בחוק ובסדר בעיר ולבודד קינים מהפכניים במידת הצורך. מועצת העיר, שנבחרה בבחירות מוניציפליות, מינתה בכל שנה נשיא, שתפקידו ייצוגי בעיקרו ותקציבה של העיר אושר ישירות על ידי המדינה. זה היה המצב עד 1975.
היסטוריה > חידוש המשרה

החוק מה-31 בדצמבר 1975 (שנכנס לתוקפו לאחר הבחירות המוניציפליות של 1977) החזיר את תפקיד ראש עיירת פריז כראש מועצת העיר והמחוז, המונה 109 נבחרים, שממנים את ראש העיר. החשש המסורתי מפני ריכוז סמכויות בידי ראש העירייה נשמר והמשטרה העירונית אינה תחת סמכותו, אלא כפופה לממשלה. האיש שגיבש ועיצב את המשרה לאחר החזרתה היה "ראש העיר הנצחי" ז'אק שיראק, שכיהן כראש העיר בשנים 1977–1995.
בית עיריית פריז

בית העירייה של פריז הוא האוטל זה ויל (Hôtel de ville de Paris), שנמצא ברובע הרביעי של פריז.
אטיין מרסל, "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands), ביצע את רכישתו של "בית העמודים" שבגדה הימנית בשמה של העירייה בחודש יולי 1357, ואליו הועבר מרכזם של המוסדות המוניציפליים של העיר. תחת מבנה זה הוקם במאה ה-16 היכל שתוכנן, לבקשת המלך פרנסואה הראשון, בידי האדריכל האיטלקי דומניקו דה קורטונה, שגם השתתף בתכנון טירת שמבור; והצרפתי פייר שמביז', שמזוהה בין היתר עם טירת פונטנבלו ועם קתדרלת סנלי. בניית האוטל-דה-ויל נמשכה מ-1533 ועד 1628, ובין 1836 ו-1850 נוספו לו גימורים ותוספות תוך שימורה של החזית הרנסאנסית. בימי "הקומונה הפריזאית" של 1871 נשרף הבניין, ולארכיונים, לספרייה העירונית ולאוספי-התעודות החשובים היה גורל דומה. המבנה הוקם מחדש בין 1874 ל-1882, לפי תוכנית של האדריכלים תאודור בּאלוּ ואדוּאָר דֶפֶּרְת. החזית, בסגנון נאו-רנסאנסי, ניסתה להתחקות אחר זו של הבניין שנשרף. הכיכר בחזיתו המערבית של הבניין - שב-1803 נקרא שמה כיכר העירייה, הפכה למרחב להולכי רגל בשנת 1982. לאורך ההיסטוריה מקום זה היה מוקד להתקהלויות של מתקוממים, מפגינים ומורדים.
רשימת ראשי עיריית פריז

הערה
* מת בעודו מכהן
| ראש עיר | ראש עיר | תקופת כהונהבחירות | תקופת כהונהבחירות | מפלגה |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ז'אן-סילוון ביי 1776–1793  | 15 ביולי 1789 | 18 בנובמבר 1791 | פטריוטים |  |  |  |
|  | ז'אן-סילוון ביי 1776–1793  | 1789 | 1789 | פטריוטים |  |  |  |
|  | ז'רום פסיון דה וילנב 1756–1794  | 18 בנובמבר 1791 | 1 בדצמבר 1792 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | ז'רום פסיון דה וילנב 1756–1794  | 1791 | 1791 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | אנרי לפבר ד'אורמסון 1745–1808  | 21 בנובמבר 1792 | 8 בדצמבר 1792 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | אנרי לפבר ד'אורמסון 1745–1808  | נובמבר 1792 | נובמבר 1792 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | ניקולא שמבון 1748–1826  | 8 בדצמבר 1792 | 14 בפברואר 1793 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | ניקולא שמבון 1748–1826  | דצמבר 1792 | דצמבר 1792 | ז'ירונדינים |  |  |  |
|  | ז'אן-ניקולא פאש 1746–1823  | 14 בפברואר 1793 | 10 במאי 1794 | יעקובינים |  |  |  |
|  | ז'אן-ניקולא פאש 1746–1823  | 1793 | 1793 | יעקובינים |  |  |  |
|  | ז'אן-באטיסט פלוריו-לאסקו * 1761–1794  | 10 במאי 1794 | 27 ביולי 1794 - נערף | יעקובינים |  |  |  |
|  | ז'אן-באטיסט פלוריו-לאסקו * 1761–1794  | 1794 | 1794 | יעקובינים |  |  |  |
המשרה בוטלה (1794–1848)
|  | לואי-אנטואן גראניה-פאז'ה 1803–1878  | 24 בפברואר 1848 | 9 במרץ 1848 | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | לואי-אנטואן גראניה-פאז'ה 1803–1878  | מינוי | מינוי | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | ארמן מארה 1801–1852  | 9 במרץ 1848 | 19 ביולי 1848 | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | ארמן מארה 1801–1852  | מינוי | מינוי | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
המשרה בוטלה (1848–1870)
|  | אטיין אראגו 1802–1892  | 4 בספטמבר 1870 | 15 בנובמבר 1870 | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | אטיין אראגו 1802–1892  | מינוי | מינוי | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | ז'ול פרי 1832–1893  | 15 בנובמבר 1870 | 18 במרץ 1871   הודח על ידי הקומונה | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
|  | ז'ול פרי 1832–1893  | מינוי | מינוי | רפובליקאים מתונים |  |  |  |
המשרה בוטלה (1871–1977)
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 20 במרץ 1977 | 13 במרץ 1983 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 1977 | 1977 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 13 במרץ 1983 | 19 במרץ 1989 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 1983 | 1983 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 19 במרץ 1989 | 22 במרץ 1995 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אק שיראק 2019-1932  | 1989 | 1989 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אן טיברי נולד ב-1935  | 22 במרץ 1995 | 25 במרץ 2001 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ז'אן טיברי נולד ב-1935  | 1995 | 1995 | המפלגה הגוליסטית |  |  |  |
|  | ברטראן דלנואה נולד ב-1950  | 25 במרץ 2001 | 16 במרץ 2008 | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
|  | ברטראן דלנואה נולד ב-1950  | 2001 | 2001 | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
|  | ברטראן דלנואה נולד ב-1950  | 16 במרץ 2008 | 5 באפריל 2014 | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
|  | ברטראן דלנואה נולד ב-1950  | 2008 | 2008 | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
|  | אן אידלגו נולדה ב-1959  | 5 באפריל 2014 | מכהנת | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
|  | אן אידלגו נולדה ב-1959  | 2014 | 2014 | המפלגה הסוציאליסטית |  |  |  |
הערות שוליים

↑  רשימת האישים שנשאו במשרה
רוזלינד נייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בדצמבר 1933 מרילבון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 בדצמבר 2020 (בגיל 87)
 שם לידה:  Rosalind Marie Knight 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1950–2020 (כ־70 שנה) 
 בן או בת זוג:  מייקל אליוט (1959–1984) 
 צאצאים:  מריאן אליוט 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוזלינד מארי נייט (באנגלית: Rosalind Marie Knight;‏ 3 בדצמבר 1933 – 19 בדצמבר 2020) הייתה שחקנית אנגלייה. הקריירה שלה נמשכה יותר משישים שנה על במת התיאטרון ועל מסכי הקולנוע והטלוויזיה. בקולנוע שיחקה בסרטים "Blue Murder at St Trinian's" (מ-1957), "Carry On Nurse" ו-"Carry On Teacher" (שניהם מ-1959), "טום ג'ונס" (1963), ו"רווק פלוס ילד" (2002). היא גילמה את בריל בסיטקום "תן לי, תן לי". (1999–2001).