stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבירת שביתה

אנשי אבטחה מלווים שוברי שביתה למכרה, מול הפגנת העובדים השובתים, אוהיו, 1884
שוברי שביתה במפעל בשיקגו
שבירת שביתה היא ביצוע עבודה שלא הייתה אמורה להיות מבוצעת במסגרת שביתה, עיצומים, או מאבק משותף של עובדים (המוכרזים על פי רוב על ידי ארגון עובדים). הנהלות פועלות פעמים רבות במטרה לשבור את השביתה המפעילה עליהם לחץ כלכלי, בין היתר באמצעות שימוש בשוברי שביתה שאינם עובדי קבועים של החברה שבה הוכרזה השביתה - אלא נשכרים במיוחד למטרה זו במהלך השביתה. עם זאת, הביטוי 'שובר שביתה' עשוי להתייחס גם לעובד קבוע בחברה (החבר או שאינו חבר בארגון העובדים) הבוחר להמשיך ולבצע עבודה על אף שחבריו שובתים.
מקובל שעובדים שובתים פועלים לחסום את הכניסות למקום העבודה במטרה למנוע משוברי השביתה להיכנס, פעולה המכונה 'אכיפת שביתה' בעברית או picket lines באנגלית. לעיתים שבירת השביתה מבוצעת גם תוך הסתייעות בכוח, שכיר או משטרתי, על מנת להעביר את שוברי השביתה אל מעבר למשמרות אוכפי השביתה. לאורך ההיסטוריה היו גם אירועים בהם חיסול השביתה נעשה אף באמצעות חיסול מנהיגי איגוד מקצועי ואף טבח בעובדים השובתים.
השימוש בשוברי שביתה על ידי הנהלות מקובל בכל העולם, עם זאת, ישנן מדינות שאסרו זאת בחקיקה במטרה להגן על יחסי העבודה הקיבוציים וזכות ההתאגדות והשביתה של העובדים.
בעולם > החוק הבינלאומי

הזכות לשבות אינה מנוסחת במפורש באף אחת מאמנות ארגון העבודה הבינלאומי (ILO), עם זאת ועדת חופש ההתארגנות של הארגון נסחה במסגרת תהליכים שיפוטיים עקרונות בנושא, כשהיא מפרשת את הסכמות הליבה של ה-ILO כמגנים על הזכות לשבות כרכיב חיוני בחופש ההתאגדות. גישה זו אומצה גם על ידי איברים אחרים של הארגון. כך, למשל, קבע ארגון העבודה הבינלאומי כי "זכות השביתה היא תולדה מהותית של זכות ההתאגדות המוגנת על ידי האמנה מספר 87". על אף שארגון העבודה העולמי קבע כי החלפת עובדים שובתים באמצעות שוברי שביתה, אינה בהכרח מנוגדת לאמנותיו, היא נושאת בחובה סכנה משמעותית לניצול ומסכנת את האיגודים המקצועיים באופן חמור.
האמנה החברתית של האיחוד האירופי בדבר הזכויות החברתיות הבסיסיות של העובדים מ-1961 הייתה האמנה הבינלאומית הראשונה שקבעה הגנה מובהקת על זכות השביתה. עם זאת, האמנה מאפשרת למדינות החברות באיחוד האירופי להסדיר את זכות השביתה בתחומן, ואף להגבילה במקרים מסוימים. בין אמנות זכויות האדם של האו"ם, רק האמנה בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות כוללת סעיף המגן על זכות השביתה, עם זאת, בדומה לאמנה האירופית, היא מאפשרת לכל מדינה להגביל זכות זו.
אירועים בולטים

בין מקרי שבירת השביתה הבולטים בהיסטוריה נמנית שבירת שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית ב-1981 על ידי הנשיא רונלד רייגן, אשר גייס פקחים מהצבא, פקחים שלא היו בתפקיד, ופקחים שהועברו זמנית ממגדלי פיקוח פרטיים על מנת שיחליפו את הפקחים השובתים. אירוע זה נחשב לקו פרשת מים בהיסטוריה של העבודה המאורגנת בארצות הברית, בעקבותיו הצטמצמו האיגודים המקצועיים באופן משמעותי וכן מספר המאבקים המקצועיים של עובדים לשיפור תנאיהם.
ב-1909 שכרה חברת הפלדה למכוניות בפנסילבניה את שירותיו של פרל ברגוף, בעליה של חברת שבירת שביתות להשכרה, ו-500 מאנשיו לאחר 4 ימי שביתה. במהומות שהתחוללו בין השובתים לבין משטרת פנסילבניה ושוברי השביתה נהרגו 12 אנשים, רובם מקרב השובתים. השביתה הסתיימה בסוף בניצחון הפועלים.
ב-1928 חוסלה שביתת עובדי חברת הפירות המאוחדת האמריקאית על ידי כוח מהצבא הקולומביאני שטבח בעובדים השובתים אירוע המכונה טבח הבננות בקולומביה.
באוגוסט 2012 ירו כוחות משטרת דרום אפריקה אל עבר אלפי כורים שובתים במכרה מריקנה של חברת הכריה הבריטית לונמין. 34 שובתים נהרגו ועשרות נפצעו. עם זאת, השביתה נסתיימה כשהעובדים הצליחו לשפר את תנאי עבודתם.
בישראל > החוק והפסיקה בישראל

בעת חקיקת חוק שירות התעסוקה בשנת 1959 נקבע בחוק שהשירות לא ינקוט צד בשביתות. שירות התעסוקה לא ישלח למפעל עובדים להחלפת עובדים שובתים, אך המפעל יורשה להעסיק עובדים במקום העובדים השובתים, למרות שלא הופנו על ידי שירות התעסוקה.
בשנת 1996, בעת חקיקת חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, תשנ"ו-1996, הוכנס סעיף 16 לחוק, האוסר על מעביד להעסיק עובדי קבלן כתחליף לעובדים שובתים.
הפסיקה בישראל קבעה לאורך השנים כי זכות השביתה הנגזרת מזכות ההתארגנות של העובדים, מבוססת על איזון כך שמצד אחד נגרם נזק כלכלי לעובדים בשל אובדן השכר ומנגד נגרם הפסד כלכלי למעסיק כתוצאה מהשבתת עסקו. העיסוק המשפטי בסוגיית שבירת השביתה נועד לשמר איזון זה.
בפסק דין שנתן הרכב בראשות נשיא בית הדין הארצי לעבודה סטיב אדלר בדצמבר 2005, נקבע כי מעסיק רשאי במהלך שביתה "להפעיל את המפעל באמצעות עובדים שלו שאינם שובתים, אם כי אין הוא רשאי לחייב אותם בניגוד לרצונם לבצע עבודה של עובדים שובתים". כמו כן קבעה כי מעסיק רשאי להיערך לשביתה באמצעות אגירת מלאי, להתקשר בקשרים עסקיים חלופיים ואף להעביר את פעילותו לאתרים אחרים של עסקו בהם לא מתקיימת שביתה. עם זאת קבעה הנשיאה ארד כי "אין להתיר למעסיק להפעיל את מפעלו באמצעות עובדים חיצוניים", ובכללם באמצעות עובדי לקוחותיו, "שכן מדובר בנשק שאינו עונה על מבחן המידתיות".
בתי המשפט אף אמצו את עמדתה של פרופ' רות בן-ישראל על פיה שכירת ממלאי מקום זמניים (כעובדים ישירים ולאו דווקא כעובדי קבלן) פוגעת אף היא בזכות השביתה, על אף שהיא אינה מעקרת אותה לחלוטין. וכי שכירת ממלאי מקום קבועים מעקרת את זכות השביתה. השופטת לאה גליקסמן קבעה בפס"ד בעניין החלפת עובדים שובתים ב'גן המדע' ב-2009 כי "חל איסור על המעביד לשכור עובדים חלופיים במקום העובדים השובתים, בין אם העובדים החלופיים הם עובדים זמניים ובין אם הם עובדים קבועים".
בדצמבר 2018, קבע נשיא בית הדין האזורי לעבודה בירושלים אייל אברהמי במסגרת הליך כנגד בית החולים הדסה, כי גם למזמין שירות אסור לשבור שביתה של עובדי קבלן המועסקים אצלו. הדברים נקבעו לאחר שהדסה ביקשה להחליף עובדי קבלן במחלקת המחשוב שהועסקו על ידי חברת נס טכנולוגיות ושבתו, בעובדים של חברות קבלן אחרות.
עם זאת בתי הדין לעבודה הבהירו במספר פסקי דין כי עובדים שובתים אינם רשאים למנוע בכוח כניסת עובדים שאינם שובתים למקום העבודה או הוצאת סחורות.
תקנון ועדי העובדים של ההסתדרות קובע כי זכות הבחירה וההיבחרות לוועד עובדים תישלל (בכפוף לאישור ועדת הבחירות) ממי שנקבע על ידי האיגוד המקצועי כי שבר שביתה במהלך הקדנציה החולפת.
בישראל > שבירת שביתות בישראל

סוגיית השביתה הייתה סלע מחלוקת בין תנועת העבודה הישראלית לבין אנשי התנועה הרוויזיוניסטית שטענו כי המאבק המעמדי סותר ופוגע במאבק הלאומי לריבונות. בין היתר שימשה השביתה במטרה לכפות על המעסיקים העסקת עובדים חברי האיגוד המקצועי בלבד באמצעות לשכת העבודה של ההסתדרות. באוקטובר 1932 בעקבות החלטת הנהלת בית החרושת "פרומין" בירושלים לשכור עובדות חברות בית"ר שאינן חברות הסתדרות - פרצה במפעל שביתה. המעסיקים שכרו אנשי בית"ר לעבוד במקום הפועלים השובתים, וההסתדרות מצִדה הציבה אוכפי שביתה, חברי פלוגות הפועל, כדי למנוע מפועלים החפצים בכך מלהיכנס אל שטחי העבודה.
לדברי ההיסטוריונית אניטה שפירא, "שביתת פרומין" הסתיימה בכישלון ההסתדרות, משום שזו נאלצה להשלים עם העסקתם של אנשי בית"ר במקום. שביתות דומות, על רקע דומה, התחוללו גם בענף הבנייה בכפר סבא. בעקבות אירועים אלו, כתב זאב ז'בוטינסקי את מאמרו כן, לשבור! בזכות שוברי השביתה, ובהמשך פעל להקמת ההסתדרות הלאומית.
ב-1951 התקיימה שביתת הימאים בעקבות דרישת עובדי נמל חיפה להקים לעצמם ארגון עצמאי בהסתדרות, שלא יהא תלוי במועצת פועלי חיפה. במקרה זה שמשו אנשי פלוגות הפועל, לצד שוטרים, דווקא על מנת להוריד את הימאים השובתים בכוח מהספינות ולשבור את שביתתם שהייתה מכוונת כנגד מדיניות מפא"י. במטרה לשבור את השביתה נשלחו לכמה ממנהיגי השביתה גם צווי גיוס למילואים.
בעת שביתת דוורים בשנת 1969 הוזמנו מתנדבים לחלק את הדואר במקום השובתים. הדוורים פעלו באלימות כדי למנוע את פעילות המתנדבים.
ב-2003 שבתו עובדי מפעל חיפה כימיקלים דרום בדרישה להכרה בוועד העובדים שהקימו. העובדים הותקפו באלימות על ידי עשרות אנשי חברת אבטחה פרטית שנשכרה על ידי הנהלת החברה במטרה לשבור את השביתה. הדברים תועדו במסגרת הסרט 'שביתה' שנעשה עבור הטלוויזיה הישראלית ועוררה דיון ציבורי נרחב.
ב-2004 שבתו עובדי חברת התחבורה מטרודן בבאר שבע במשך למעלה מ-5 חודשים. במהלך השביתה אישר שר התחבורה דאז, מאיר שיטרית, את שבירת השביתה והפעלת הקווים בעיר באמצעות חברות אחרות. במרץ 2005 פסק נשיא בית הדין הארצי לעבודה סטיב אדלר כי החלטה זו של משרד התחבורה מהווה פגיעה בזכות ההתארגנות ובזכות השביתה של העובדים, ואסר על עקיפת השביתה באמצעות חברות אחרות. פסיקה זו מהווה פסיקה תקדימית המצוטטת ברבים מהדיונים באשר לזכות השביתה וההתאגדות בבתי הדין לעבודה. משרד התחבורה הגיש כנגד פסיקה זו ערעור לבג"ץ. ב-14 במרץ 2005 החליט בג"ץ לקבל את עתירת עיריית באר שבע ולאפשר לחברת האוטובוסים נתיב אקספרס להפעיל חלק מהקווים אותם השביתו נהגי "מטרודן" במשך יותר ממאה ימים. לבסוף בתהליך גישור נמצא פתרון לסכסוך, התנאים שופרו במעט, אולם הוועד לא זכה להכרה ולא נחתם הסכם קיבוצי בחברה (עד כעשור לאחר מכן).
ביולי 2013 טענו עובדי משרד החוץ כי נעשה שימוש בעובדי שירות הביטחון הכללי על מנת לשבור את שביתתם.
ביולי 2016 טענו עובדי מערכת בתי המשפט בישראל כי הנהלת בתי המשפט ניסתה לשבור שביתה באמצעות שימוש בעובדי קבלן ובנות שירות לאומי אשר נדרשו לבצע עבודות של עובדים שובתים.
שבירת שביתה במשפט העברי

בין הפוסקים ישנה מחלוקת לגבי שבירת שביתה. עמדת החזון איש היא שמותר לשבור שביתה:
כללו של דבר, שסלקם (=המעביד) ברשות על פי דין תורה, אינם רשאים (=העובדים) לעמוד בפני אחרים הבאים לעבוד אצל בעה"ב... ואילו יד בית דין תקיפה חייבין בית דין לגדור בפני עושה עולה ככל אשר תמצא ידם.
לעומת זאת, עמדת הרב משה פיינשטיין היא שאסור לשבור שביתה:
ולכן מה שמחליטין שלא לעבוד עד שיוסיף להם וכדומה היא תקנה שיכולין לכוף את המעוט שלא הסכימו. אך אם יכולין גם שלא להניח לאחרים שלא נכנסו להיוניאן (=לאיגוד העובדים) שלא לעבוד במקומם יש לעיין... אבל מ"מ מסתבר שיכולין לכופן... וגם מצד שהסכימו כבר כל בני המדינה שהוא עולה גדולה למי שנשכר לעבוד במקומם, יש להם רשות ג"כ לכופן וכמו שהוא מעשים בכל יום במדינה הזאת.
בתרבות

בארצות הברית מכונים שוברי השביתה על ידי פעילי האיגודים המקצועיים בשם הגנאי Scabs שלו אין תרגום הולם לעברית (מילולית, פירוש המילה הוא גֶּלֶד). לסופר האמריקני ג'ק לונדון מיוחסת אמרה המצוטטת רבות בתנועת העבודה האמריקנית המתייחסת לשוברי השביתה, על פיה: "אחרי שסיים אלוהים לברוא את הנחש, הקרפדה והערפד, נותר לו מעט חומר דוחה ממנו יצר את שובר השביתה. שובר שביתה הוא יצור בעל שתי רגליים, עם נשמה מעוותת, מוח מימי, ועמוד שדרה העשוי ג'לי ודבק. היכן שלאחרים יש לב, הוא נושא גידול של עקרונות רקובים. כששובר שביתה עובר ברחוב, גברים מפנים לו את גבם, בשמים מלאכים בוכים, והשטן נועל את שערי הגיהנום כדי להשאירו בחוץ".
תנועת העבודה האמריקאית כתבה אף שירים בגנותם של שוברי השביתה, כמו שירו של ג'ו היל 'צ'ייסי ג'ונס שובר שביתה', המתאר שובר שביתה במחאת עובדי חברת הרכבות האמריקנית, שבוצע בין היתר על ידי הזמר פיט סיגר. שיר אמריקאי פופולרי נוסף בגנות שוברי השביתה הוא שירה של פלורנס ריס 'באיזה צד אתה' (which side are you on?) מ-1931, שנכתב בתמיכה בשביתת כורי הפחם במחוז הארלן בקנטקי. הזמר הבריטי בילי בראג כתב את השיר 'Never Cross a Picket Line' הקורא אף הוא שלא לעבור את משמרות אוכפי השביתה, ושלא לשבור שביתה.
בסרט בילי אליוט, מתוארת גם כן שבירת שביתה על רקע שביתת הכורים בבריטניה בשנת 1984.
בישראל כאמור הוצגה פעילות הנהלת מפעל חיפה כימיקלים לשבירת השביתה של עובדיו בסרט 'שביתה' שהוכן על ידי של אסף סודרי ואמיר טאוזינר עבור מחלקת התעודה של הטלוויזיה הישראלית. סדרת הטלוויזיה שביתה שבויימה על ידי רני בלייר בהשראת הסרט, ושודרה ב-2012, כוללת אף היא סצנות דומות של שבירת שביתה באלימות על ידי בריונים בשירות ההנהלה.
הערות שוליים

↑  חוק שירות התעסוקה תשי"ט-1959, סעיף 44
↑  חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, תשנ"ו-1996
↑  עע (ארצי) 742/05 הסתדרות העובדים הכללית החדשה, הסתדרות החשמל, המתכת והאלקטרוניקה נ' תדיראן מערכות בע"מ באתר נבו
↑  ס"ק 504/09 ארגון כח לעובדים-ארגון עובדים דמוקרטי נ' מכון דוידסון לחינוך מדעי, ליד מכון ויצמן למדע תקציר כאן
↑  ניצן צבי כהן, ‏בית הדין קבע: גם למזמין שירות אסור לשבור שביתה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 2 בדצמבר 2018
↑  מורן סבוראי ואמיר בשה, ספר ועדי העובדים - היסטוריה, תאוריה ופרקטיקה של פעילות ארגוני עובדים וועדי עובדים, הוצאת נבו 2019
↑  אניטה שפירא, ברל, חלק ב, עמ' 394–395.
↑  דב חנין ודני פולק, ‏שביתת הימאים, תיאוריה וביקורת 12-13, חורף 1999
↑  התנגשות בין דוורי ירושלים לבין המשטרה; אחדים נפצעו ו-2 נעצרו, דבר, 4 בספטמבר 1969
↑  מאמרים, הסרט שביתה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 בספטמבר 2005
↑  ניר חסון‏, ביה"ד לעבודה אסר לשבור שביתת "מטרודן", באתר וואלה, 3 במרץ 2005
↑  ניצן צבי כהן, ‏אלה תולדות: אחרי שנים של נסיונות התארגנות - נחתם הסכם קיבוצי בדן ב"ש, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 ביולי 2017
↑  ברק רביד, עובדי משרד החוץ הפגינו: "השב"כ משת"פ", "דיפלומניה", הבלוג של ברק רביד באתר הארץ, 3 ביולי 2013
↑  ניצן צבי כהן, ‏הממשלה מנסה לשבור שביתה, ועושה שימוש בבנות שירות לאומי, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 ביולי 2016
↑  חזון איש, בבא קמא, כג.
↑  שו"ת אגרות משה חו"מ א, נט.
↑  Ode to a scab - Jack London 1876-1916
↑  Casey Jones - Union Scab בביצועו של סיגר באתר יוטיוב
↑  wich side are you on? בביצועו של סיגר באתר יוטיוב
↑  Never Cross a Picket Line בביצועו של בראג באתר יוטיוב
↑   הסרט "שביתה", סרטון  באתר יוטיוב
נערי שליחויות שובתים מקיפים שובר שביתה, ניו-יורק 1916
קטע ממאמרו של זאב ז'בוטינסקי 'כן, לשבור!'
כרזה נגד שוברי שביתה, שהוכנה במסגרת שביתה כללית בניו זילנד ב-1951 בעקבות גזרות והתדרדרות המצב הכלכלי של העובדים לאורך קו החוף
Abbey Road

ערך זה עוסק באלבום של להקת הביטלס. אם התכוונתם לאולפני ההקלטה שעל שמם נקרא האלבום, ראו .
Abbey Road (אבי רוד) הוא אלבום האולפן ה-12 של להקת הרוק הבריטית הביטלס שיצא ב-26 בספטמבר 1969 על ידי אפל רקורדס, חברת ההפקות של הלהקה עצמה. זהו האלבום האחרון שהוקלט בפועל על ידי הביטלס והפקתו היא היצירה האחרונה שהלהקה יצרה בשלמותה, ונחשב על ידי רבים לאלבום אייקוני וההצלחה המסחרית הכי גדולה של הלהקה, שהיווה אבן דרך בתרבות הרוק, ובמוזיקה בכלל. אמנם האלבום Let It Be יצא לאור לאחר אבי רוד, אך למעשה הוא הוקלט לפניו.
הסינגל הכפול ממנו, "Come Together" לצידו של "Something", יצא באוקטובר והיה במקום הראשון בבילבורד הוט 100 בארצות הברית. האלבום דורג במקום ה-14 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
האלבום נקרא על שם הרחוב בו שכנו אולפני ההקלטה של חברת EMI, שם הוקלט האלבום. והתמונה שהפכה לאייקונית שעל העטיפה צולמה ברחוב זה, ליד האולפנים. בעקבות הצלחת האלבום הוחלף שם האולפן בשנת 1970 מ'אולפני EMI' ל'אולפני אבי רוד'.
רקע

האלבום "Let It Be", שהוקלט בתחילת 1969, נכתב בתקופת מתח רבה ולכן רובו עצוב ואינטימי והוא נגנז על ידי הלהקה עד לשלב מאוחר יותר. פול מקרטני הציע למפיק הביטלס ג'ורג' מרטין שהלהקה תחזור לעשות אלבום "בדרך שעשינו זאת פעם", בלי הקונפליקטים הרבים שהתחילו מאז הקלטות האלבום "The Beatles" (ידוע בכינויו "האלבום הלבן"). מרטין הסכים, אבל תחת התנאי המחמיר[דרושה הבהרה] שכל הקבוצה - בייחוד ג'ון לנון - ירשו לו להפיק את התקליט באותו האופן כמו האלבומים הקודמים ושתהיה משמעת באולפן ההקלטות.
הסשנים הראשונים ל-Abbey Road התחילו ב-22 בפברואר 1969, רק שלושה שבועות לאחר סיום הקלטות Get Back (שמו המקורי של האלבום Let It Be). שם, הלהקה התחילה להקליט את "I Want You (She's So Heavy)" יחד עם הליווי של בילי פרסטון על ההאמונד. לאחר מכן הלהקה לא הקליטה כלום עד לאפריל בגלל המחויבות של רינגו סטאר לסרט שהצטלם אליו בתקופה, הנוצרי הקסום (אנ'). אחרי עבודה מעטה באותו החודש והקלטת "You Never Give Me Your Money" ב-6 במאי, הלהקה לקחה הפסקה של שמונה שבועות עד ה-2 ביולי ואז המשיכה בהקלטות לאורך יולי ואוגוסט.
סקירת האלבום > צד ראשון

Come Together נכתב במקור לקמפיין של טימותי לירי למושל קליפורניה נגד רונלד רייגן. השיר נחשב כבד למדי, באופן לא אופייני לביטלס, בעל חיספוס בלוזי ותפקיד גיטרה בס של מקרטני. השירה של לנון הוקלטה באמצעות אלתורי אולפן שנחשבו חדשניים אז (היום מסוגל לבצע זאת כל מכשיר אפקטים דיגיטלי).
השיר השני, Something, הוא בלדת אהבה שכתב ג'ורג' האריסון. לנון חשב ש-Something הוא השיר הטוב ביותר באלבום ומקרטני מחשיב אותו כשיר הטוב ביותר שהאריסון אי פעם כתב. השיר שוחרר בהמשך כסינגל כפול עם ליוויו של Come Together, מה שהופך אותו לשיר היחיד של האריסון שהיה לאיי-סייד של הביטלס. הסינגל הגיע למקום הראשון של בילבורד הוט 100 בארצות הברית ומדינות רבות אחרות.
לאחריו מגיע השיר Maxwell's Silver Hammer, שיר ילדותי ועליז של מקרטני, על אף שהוא עוסק ברוצח סדרתי מטורף. השיר נכתב אחרי הנסיעה של הביטלס להודו ב-1968 ולא נכנס לאלבום הלבן. לפי טכנאי הקול של הביטלס ג'ף אמריק, לנון אמר על השיר שהוא "עוד ממוזיקת הסבתא של מקרטני" ועזב את ההקלטות. להאריסון גם נמאס מהשיר, באומרו "היינו צריכים לנגן אותו שוב ושוב עד שפול אהב את זה. זה היה מטרד אמיתי". רינגו סטאר היה יותר סימפטתי לשיר. "זו הייתה מוזיקת סבתות", הוא הודה, "אבל היינו צריכים כזו דברים כאלו על האלבום שלנו כדי שאנשים אחרים ירצו להקשיב".
Oh! Darling הוא מחווה של מקרטני לבלדות של שנות ה-50, בה נעשה שימוש בצליל באס בסגנון מוטאון. לאחר צאת האלבום אמר לנון במספר ראיונות כי לדעתו הוא היה מבצע טוב יותר את השיר.[דרוש מקור]
Octopus's Garden היא יצירתו הכתובה היחידה של רינגו סטאר באלבום והשיר השני שרינגו אי פעם כתב. השיר מספר על תמנון החי מתחת לים והוא מבוצע בקולו הליצני והעליז של סטאר, משרה תחושה מבודחת וקלילה.
השיר החותם את צידו הראשון של התקליט, I Want You (She's So Heavy), מהווה ניגוד לשירים שבאו לפניו. אורך שיר אופייני של הביטלס נע בין דקה וחצי ל-3 דקות, אך אורכו של שיר זה הוא כמעט 8 דקות. זהו שיר אפל וכבד יחסית עם תמצית קטנה של רוק כבד. בשיר הזה ניסו הביטלס להשתמש במגוון טכניקות הקלטה שבזמן ההקלטה נחשבו חדישות, כגון הקלטה בערוצים, ריבוי קולות, שימוש בכלים לא קונבנציונליים כאורגן וסינטיסייזר ועוד. השיר מורכב משני חלקים - בראשון, חוזר לנון על השורה "I want you so bad, it's driving me mad" מספר רב של פעמים, לצלילי מקצב סולידי שמזכיר לעיתים את סנטנה. בפזמון, אומר לנון בקול רם את המשפט "She's so heavy" על רקע קצב אינטנסיבי ומאיים יותר. לאחר מכן חוזר הבית במקצב שונה במקצת, ואחריו - הפזמון, שנמשך למעשה עד סוף השיר, במשך למעלה מ-3 דקות - וחוזר על עצמו פעם אחר פעם, כאשר לקראת הסוף מופיע רעש סטטי מוזר וצורם (רעש לבן), שבולע את הכלים האחרים. מי ששומע קטע זה של השיר יכול להבין שזה הרוק הכבד, שרק קיבל את צורתו באותה תקופה. לאחר 7 דקות ו-47 שניות נפסק השיר במפתיע.
סקירת האלבום > צד שני

צידו השני של האלבום נפתח בחזרה לסגנון המוכר של הביטלס. אחרי הכובד המפתיע והאפל של I Want You, ולאחר ההפסקה הפתאומית של המוזיקה, נשמעים צלילים מלודיים בפתיחת השיר Here Comes The Sun, שיר אביבי ואופטימי, אחד מחיבוריו הבולטים של האריסון עבור הביטלס.
השיר הבא, Because, הוא שיר המציג את שיא ההרמוניה הווקאלית שהביטלס הגיעו אליה כלהקה. זהו שיר פילוסופי העוסק בחיים ובאהבה. בפתיחה מנוגן קטע בצ'מבלו על ידי מפיק האלבום ג'ורג' מרטין, שנשמע דומה מאוד ליצירות הקלאסיות של המאה ה-18 (ולקטע הרוק הכבד המנוגן בסוף הצד הראשון של התקליט). אכן, את ההשראה לפתיחה קיבל לנון לאחר שצפה ביוקו אונו מנגנת על פסנתר יצירה של בטהובן.
אחרי שיר זה מתחילה שרשרת שירים המקושרים אחד לשני כמעט עד סופו של האלבום. המחרוזת הזו ידועה בשם "Abbey Road Medley" אשר נמשכת 16 דקות.
You Never Give Me Your Money מתחיל כבלדה עם צלילים נוגים של פסנתר וגיטרה, ובהמשך הופך לקופצני ו"רוקי". השיר מסתיים לצלילי חשיכה - קולות לילה וצרצרים, שמהווים קישור ורקע לתחילת השיר הבא - Sun King. לאחר פתיחה של גיטרות וצלילי בס גבוהים, מגיע אקורד ווקאלי הרמוני של לנון ומקרטני ולאחריו הבית היחיד בשיר, המדבר על זריחת השמש, ומורכב, לצד אנגלית, גם מערב רב של מילים באיטלקית, ספרדית ופורטוגזית וכן בג'יבריש, שלרובן אין משמעות אמיתית. השיר מתמזג באופן ישיר לשיר Mean Mr. Mustard, שיר שמח המתאר את קורותיו של האדון האקסצנטרי, ומיד לאחריו - Polythene Pam המתאר את מעלליה של אחותו של אותו אדון, שהיא למעשה שירלי, אחותו של ג'ון לנון.
השיר הבא הוא She Came In Through The Bathroom Window, שיר רוק קצבי של מקרטני.
לאחריו מופיע Golden Slumbers, שיר ערש (מילולית: אלו הם קרומי השינה העוטפים את העין), המתחבר ישירות לשיר Carry That Weight. שיר זה מורכב למעשה משורה אחת ויחידה, שלאחריה מופיע בית נוסף של השיר You Never Give Me Your Money שפתח את המחרוזת, וכן אותם אקורדים שמסיימים אותו.
השיר הבא באלבום הוא השיר הקצבי The End. בחלקו הראשון משתעשעים לנון, מקרטני והאריסון באלתורים על הגיטרות, כל אחד בתורו, וכן סולו התופים היחיד של רינגו סטאר בכל הקלטות הביטלס. בחלקו השני, לאחר פאוזה קצרה של פסנתר, נשמע המשפט המסכם - "And in the end, the love you take is equal to the love you make" (בסופו של דבר, האהבה שאתה מקבל שווה לאהבה שאתה נותן). אחרי משפט זה, נשמע מצלול של קולות: אורגן, גיטרות, כלי נשיפה ומיתר המסתיים באקורד רב רושם.
בין השירים Mean Mr. Mustard ו-Polythene Pam 'היה אמור להיות עוד שיר קצרצר בשם Her Majesty, למעשה 23 שניות של ליריקה מהירה של פול מקרטני. מקרטני החליט בסופו של דבר לחתוך את השיר הזה החוצה מרצף השירים והורה לטכנאי להפטר ממנו. הטכנאי, לעומת זאת, קיבל הוראות שלא לזרוק לעולם חומר מוקלט של הביטלס, ושמר את השיר הקצרצר לשימוש מאוחר יותר.
לכאורה, אין דרך מרשימה מזאת לסיים את האלבום האחרון של הביטלס. אך לחברי הלהקה הייתה הפתעה: בסוף השיר The End יש כ-20 שניות של שקט מוחלט -המטעה את המאזינים לחשוב שהאלבום הסתיים. לאחר מכן נשמע אקורד פתאומי וחזק, ולאחריו אותו שיר שנחתך על ידי מקרטני - Her Majesty. האקורד המפתיע אינו אלא סיומו של השיר Mean Mr. Mustard. לאחר 23 שניות שבהן פול מקרטני מדבר על הוד מעלתה, נקטע השיר במפתיע, בדיוק כמו בסוף השיר I Want You בצידו הראשון של האלבום.
עטיפת האלבום

עטיפת האלבום עוצבה על ידי ג'ון קוש, שבזמנו עבד באפל רקורדס. התמונה צולמה בידי איאן מקמילן (אנ'). זוהי עטיפת האלבום היחידה של הביטלס בבריטניה שלא מציגה את שם הלהקה או את שם האלבום בעטיפתה הקדמית, מה שהיה רעיונו של קוש, על אף ש-EMI טענו שהאלבום לא יימכר בלי האינפורמציה הזו. מאוחר יותר, הוא הסביר "לא היינו צריכים לכתוב את שם הלהקה על העטיפה... הם היו הלהקה הכי מפורסמת בעולם".
כמו באלבומים הקודמים של הלהקה, גם באלבום זה השקיעו חברי הלהקה בצורה האמנותית של העטיפה. מאמיני תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני מוצאים בעיצוב העטיפה רמזים רבים לכך שפול מת: על אלבום העטיפה נראים חברי הלהקה חוצים את הרחוב בו ממוקם האולפן שלהם כאשר כולם פוסעים כשרגלם השמאלית קדימה, מלבד מקרטני. טענות נוספות הן כי לנון הולך ראשון, לבוש בלבן ומסמל את אלוהים, רינגו בבגדים שחורים מסמל את קברן ההלוויה, מקרטני נראה הולך יחף עם סיגריה ביד הלא נכונה (מחזיק סיגריה ביד ימין, על אף שהוא שמאלי) - שני סמלים למוות ובסוף התהלוכה הולך האריסון לבוש בג'ינס ומסמל את האזרח שמגיע להלוויה. עוד סימן, הוא מכונית שנוסעת לכיוון פול. סימן נוסף, פול חוצה את המעבר בעיניים עצומות הרומזות על מותו. יש המוצאים רמזים נוספים במכוניות ולוחיות הרישוי הנראות ברקע.
התמונה של הביטלס על מעבר החציה הפכה לאחת התמונות המוכרות ביותר אי פעם. המעבר הוא יעד פופולרי למעריצי הביטלס, ומצלמת רשת החלה לפעול שם מ-2011. בדצמבר 2010, המעבר הפך לרשום מדרגה II על "החשיבות הפופולרית וההיסטורית שלו"; אולפני אבי רוד קיבלו סטטוס דומה מוקדם יותר באותה שנה.
עטיפת האלבום מהעטיפות המפורסמות ביותר, ופוסטר התמונה נמכר עד היום במאות אלפי עותקים. המקום בו צולמה העטיפה הפך לאתר תיירות, ואנשים רבים מגיעים להצטלם על אותו מעבר חצייה, שעליו הצטלמו הביטלס לעטיפת תקליט זה. פרודיות רבות המחקות את העטיפה התפרסמו, כגון תקליט הופעה חיה בשם "Paul is Live" משנת 1993 שהוציא מקרטני ועל עטיפתו מחווה לעטיפת "Abbey Road" בשילוב במחאה כנגד תאוריות הקשר: בעטיפה נראה אותו רחוב ובמרכזו פול רץ עם כלב.
רשימת השירים באלבום

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי לנון ומקרטני (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Come Together  | 4:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Something (נכתב על ידי האריסון)   | 3:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Maxwell's Silver Hammer  | 3:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Oh! Darling  | 3:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Octopus's Garden (נכתב על ידי סטאר)   | 2:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | I Want You (She's So Heavy)  | 7:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 24:53 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Here Comes the Sun (נכתב על ידי האריסון)   | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Because  | 2:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | You Never Give Me Your Money  | 4:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Sun King  | 2:26 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Mean Mr. Mustard  | 1:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Polythene Pam  | 1:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | She Came in Through the Bathroom Window  | 1:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Golden Slumbers  | 1:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Carry That Weight  | 1:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The End  | 2:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Her Majesty  | 0:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 22:10 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  2023> מדינה |   ‏‏‏  2023> מצעד |   ‏‏‏  2023> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 69 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק והאלטרנטיבי | 45 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 50 |