stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חאבייר פאס
קריירה

פאס גדל במרלו שבגראן בואנוס איירס והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של חימנסיה חוחוי. בשנת 1995 עבר למועדון הפאר הארגנטינאי אינדפנדיינטה אך בקדנציה הראשונה שלו בקבוצה התקשה לתפוס מקום בהרכב. בשנת 1999 חזר לקדנציה שנייה ומוצלחת יותר באינדפנדיינטה ושיחק בה שלוש שנים נוספות. לאחר מכן שיחק גם בדפורטיבו קיטו מאקוודור וחזר לארגנטינה כשחתם בקבוצת אולימפו מבאיה בלנקה.
לקראת עונת 2006/2007 הגיע לישראל וחתם בקבוצת הפועל תל אביב, שם שיחק תחת המאמן יצחק שום ולאחר מכן תחת ניר לוין. יחד עם פאס הגיע לקבוצה שחקן ארגנטינאי נוסף, הקשר לוסיאנו דה ברונו. ב-18 בספטמבר 2006 כבש פאס את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 1-4 על הכח עמידר רמת גן. את שערו השני בקבוצה הבקיע בדרבי מול מכבי תל אביב. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לשלב 32 האחרונות של גביע אופ"א, לאחר ניצחון על פריז סן-ז'רמן בצרפת במסגרת שלב הבתים. בתום העונה זכה פאס עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שכבש את השער המכריע בדו-קרב הפנדלים במשחק הגמר מול הפועל אשקלון.
לאחר עונה אחת בהפועל תל אביב חזר פאס לקבוצתו הקודמת, אולימפו, ובשנת 2008 חתם בקבוצת אתלטיקו טוקומאן, שם שימש כקפטן הקבוצה למשך שלוש שנים, עד שהושאל לצ'קריטה ג'וניורס לחצי עונה. בשנת 2012 חזר לקבוצת נעוריו, חימנסיה חוחוי. בקיץ 2013 חתם בקבוצת פרו קאריל אואסטה מליגת המשנה בארגנטינה. בשנת 2014 פרש ממשחק פעיל.
תארים

גביע המדינה: 2006/2007
הערות שוליים

↑  איזי עין דור, הפועל ת"א: פדרו איראלה עוזב, חאבייר פאס חתם, באתר ynet, 10 ביולי 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ארגנטינאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ונדרליי לושמבורגו

ונדרליי לושמבורגו דה סילבה (בפורטוגזית: Vanderlei Luxemburgo da Silva; ‏נולד ב־10 במאי 1952) הוא מאמן כדורגל ברזילאי.
קריירה

לושמבורגו, יליד נובה איגואסו, מדינת ריו דה ז'ניירו, מונה למאמן נבחרת ברזיל לאחר סיום מונדיאל 1998, אך לאחר הפסד לקמרון באולימפיאדת סידני (2000) פוטר מאימון הנבחרת.
בתחילת שנת 2005 מונה לושמבורגו למאמנה של ריאל מדריד במקומו של המאמן הספרדי, חוסה אנטוניו קמאצ'ו. לאחר הגעתו ניצחה ריאל בשבעה משחקים רצופים והייתה רחוקה ארבע נקודות בלבד מזכייה באליפות.
ריאל התחילה את עונת 2005/06 ברגל ימין, ולושמבורגו הציג מערך חדש – "ריבוע הקסם" (4-2-2-2), אך הקבוצה הציגה יכולת חלשה, בין השאר בשל פציעות רבות של כוכביה. במהלך העונה הובסה ריאל על ידי ברצלונה באצטדיון סנטיאגו ברנבאו 3-0, ומעט לאחר מכן פוטר לושמבורגו מאימון הקבוצה.
בשנת 2011, הוביל את פלמנגו הברזילאית לזכייה ללא הפסדים באליפות ריו דה ז'ניירו. ב-30 ביולי 2013 חתם בפלומיננסה.
הרישיון הציבורי הכללי של גנו

סמליל מהדורה 3 של הרישיון
הרישיון הציבורי הכללי של גנו, הידוע בעיקר כ־GNU GPL (ראשי תיבות באנגלית של GNU General Public License), או בקיצור GPL, הוא רישיון לתוכנה חופשית, שנכתב במקור על ידי ריצ'רד סטולמן בעבור פרויקט גנו והפך מאז לאחד הרישיונות הפופולריים לתוכנה חופשית.
ה-GPL הוא בראש ובראשונה רישיון Copyleft, שמשמעו שיצירות נגזרות ישמרו תחת אותם תנאי רישיון. תחת הפילוסופיה הזאת, ה-GPL מעניק לתוכנת מחשב זכויות של תוכנה חופשית ומשתמש ב-Copyleft כדי להבטיח שהחירות תישמר, גם אם העבודה שונתה או שודרגה.
מטרה

מטרת הרישיון היא לשמור על החופש של תוכנה שהופצה ככזו, מבלי שאחר יוכל לנכס אותו לעצמו או "לקטוף" את פירות המאמץ של אחרים. למקבל תוכנה בעלת רישוי שכזה יש את החופש להריץ את התוכנה לכל מטרה שהיא, לחקור וללמוד את התוכנה, לשנות ולשפר אותה, להעתיק ולהפיץ את התוכנה בכל צורה שהיא, ובלבד שישמר החופש שלה.
הרישיון לא מונע מכירה של תוכנה. רישיון תוכנה חופשית בהכרח יתיר שימוש מסחרי בתוכנה. אולם באותה מידה אין אפשרות למנוע מאחרים להפיץ את אותה התוכנה, ולכן בפועל ברוב המקרים תוכנות ברישיון זה זמינות בחינם, ועסקים שמפיצים תוכנות בצורה הזאת בדרך כלל מתמקדים בגביית תשלום על שירותים הנלווים לתוכנה כמו שיפור, עדכון, תחזוקה, הפצה, שיווק, ייעוץ ותמיכה.
ה־GPL מחייב לשחרר את הקוד רק למשתמשים בתוכנה ולא לציבור הרחב, כך שאם עושים שימוש בתוכנה באופן אישי, אין צורך לשחרר את הקוד. כמו כן, אם חברה מסוימת עושה שינויים בתוכנה אבל לא משחררת את השינויים ללקוחות אלא רק משתמשת בהם בצורה פנימית, החברה לא מחויבת לשחרר את הקוד המעודכן לציבור.
על מנת למנוע בלבול, נוסח הרישיון עצמו אינו נמצא תחת רישיון ה-GPL. הרישיון שמור בזכויות יוצרים שאוסרות לשנות את הרישיון. אך לפי ה-FAQ של GPL, כל אחד יכול לשנות את הרישיון כל עוד משתמשים בשם אחר לרישיון, לא מזכירים את השם "גנו" ומסירים את המבוא.
וריאציות רישיונות

הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU Lesser General Public License או בקיצור: LGPL) הוא רישיון נגזר ומתירני יותר מה-GPL, מיועד בעיקר לספריות תוכנה.
הרישיון לשימוש חופשי במסמכים של גנו (GNU Free Documentation License, בקיצור GNU FDL או GFDL), שנועד בהתחלה למסמכי תכנות GNU, אבל אומץ גם לשימושים אחרים, בין היתר לפרויקט ויקיפדיה.
הרישיון הציבורי הכללי של אפרו (Affero General Public License בקיצור: GNU AGPL) הוא רישיון דומה ל-GPL שממוקד בתוכנות לשרתים.
גרסאות

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
לרישיון היו עם השנים שלוש גרסאות שונות. שלוש הגרסאות דומות במטרותיהן, אולם שונות בפרטים הטכניים. קרן התוכנה החופשית ממליצה לכתוב על תוכניות, שהקוד בהן מופץ תחת תנאי הרישיון מגרסה <מסוימת> או כל גרסה מאוחרת יותר, כדי לאפשר שימוש בהם אם וכאשר הקרן תוציא גרסה חדשה יותר של הרישיון.
גרסאות > גרסה 1

הגרסה הראשונה של הרישיון נכתבה בשנת 1989. היא כיום כמעט לא בשימוש (פרט למודולי פרל רבים אשר רישיון השימוש של רבים מהם הוא הרישיון האומנותי או ה־GPL מגרסה 1 ומעלה).
גרסאות > גרסה 2 (GPLv2)

שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, נכתבה גרסה 2. גרסה זו תיקנה מספר בעיות טכניות. במקביל לה נכתב רישיון ה־LGPL. בשנת 1999 יצאה גרסה 2.1 של ה־LGPL עם מספר תיקונים טכניים. שתי הגרסאות הללו נפוצות בשימוש עד היום, מכיוון שמשתמשים רבים מסתייגים מגרסה 3 של הרישיון.
גרסאות > גרסה 3 (GPLv3)

גרסה 3 נכתבה באמצע שנות ה־2000, בתהליך ניסוח שארך מעל לשנה. הגרסה הסופית יצאה בשנת 2007. הגרסה החדשה כללה תיקונים רבים, כגון התאמה טובה יותר לחקיקה מחוץ לארצות הברית, פתרון בעיות בשימוש ביחד עם קוד ברישיון אפאצ'י 2.0, ועוד. LGPL ו־AGPL (גרסאות 3 של שניהם) נוסחו בהסתמך על נוסח ה־GPL, בתוספת סעיף החרגה אחד. אולם היו גם כמה שינויים שנויים במחלוקת. בפרט החמרת היחס למגבלות פטנטים ולמגבלות ניהול זכויות דיגיטלי. כל הקוד של פרויקט גנו, וכן של פרויקטים נוספים (כגון סמבה) שינו את הרישיון לגרסה 3.0. אחרים (כגון רוב מפתחי ליבת לינוקס) סירבו לשנות את הרישיון.
ראו גם

רישיונות דומים לתוכנה חופשית:
הרישיון הציבורי של מוזילה
רישיון MIT
רישיון BSD
Creative Commons
רישיון GNU הציבורי הכללי של אפרו
הערות שוליים

↑  Frequently Asked Questions about the GNU Licenses - GNU Project - Free Software Foundation
↑  Frequently Asked Questions about the GNU Licenses - GNU Project - Free Software Foundation
↑  Frequently Asked Questions about the GNU Licenses - GNU Project - Free Software Foundation
↑  Frequently Asked Questions about the GNU Licenses - GNU Project - Free Software Foundation
ח'וסרו ושירין

ח'וסרו ושִירִין (בפרסית: خسرو و شیرین; ח'סרו ו שירין) הוא שמו של רומן טרגי פרסי מפורסם. לב העלילה הוא סיפור אהבה ממקור פרסי המופיע בחלק מהפואמות ההיסטוריות־אפיות של השאהנאמה. סיפורם של ח'וסרו ושירין מבוסס על דמויות היסטוריות שמשוררים פרסים מתקופה מאוחרת יותר שיוו להן אופי רומנטי. לעיתים נקרא הסיפור גם "שירין ופַרְהָאד".
עלילה

הסיפור מתאר את אהבתו של המלך הסאסאני ח'וסרו השני לנסיכה ארמית, שירין (אנ').
גרסתו של נט֗אמי מתחילה בתיאור לידתו של ח'וסרו, והשכלתו. אחר כך מסופר על סעודה של ח'וסרו בבית איכר, שעליה נזף בו אביו חמורות. ח'וסרו מבקש את מחילתו. הורמיז הרביעי, אביו, שכעת מרוצה מבנו, סולח לו. באותו הלילה רואה ח'וסרו בחלום את סבו אנושירוַאן. אנושירוַאן מבשר לו על אישה בשם שירין, על סוס בשם שבדיז, על מוזיקאי בשם ברבד ועל ממלכה גדולה, היא פרס.
שַפור, חבר קרוב של ח'וסרו, צייר במקצועו, מספר לח'וסרו על הנסיכה הארמנית מאהין בנו ועל אחייניתה, שירין. בשומעו את תיאוריו של שפור על תכונותיה חסרות הרבב של שירין, הנסיך הצעיר מתאהב. שפור מגיע לארמניה כדי לחפש את שירין. שפור מוצא את שירין ומציג בפניה את דמותו של ח'וסרו. שירין מתאהבת בח'וסרו ובורחת למדאִן (מחוזא), בירתו של ח'וסרו; באותו הזמן ח'וסרו בורח מזעמו של אביו, ויוצא גם הוא לחפש את שירין.
בדרך מוצא ח'וסרו את שירין עירומה, מתקלחת וחופפת את שיערה השופע. שירין מבחינה בו, אך משום שח'וסרו טייל בבגדי איכר, הם אינם מזהים זה את זה. ח'וסרו מגיע לארמניה, שם מקבלת את פניו שַׁמירה, מלכת ארמניה, וזו מספרת לו כי שירין יצאה למדאִן. שפור נשלח בשנית להביא את שירין. כששירין מגיעה שוב לארמניה, ח'וסרו נאלץ לחזור למדאן בשל מות אביו. שני האוהבים ממשיכים ללכת בכיונים נגדיים עד שח'וסרו מאבד את מלכותו בגלל גנרל בשם ברהאם צ'ובין, ובורח לארמניה.
בארמניה פוגש ח'וסרו את שירין, והיא מקבלת את פניו. היא אינה מוכנה להינשא לו עד שיכבוש שוב את ממלכתו מברהאם צ'ובין. ח'וסרו עוזב את ארמניה והולך לקונסטנטינופול. הקיסר מסכים לעזור לו להילחם בצ'ובין בתנאי שיינשא לבתו מרים. הקיסר מציב לח'וסרו תנאי נוסף – אסור לו להינשא כל עוד מרים בחיים. ח'וסרו מצליח וכובש את הממלכה. מרים, בשל קנאתה, מרחיקה את ח'וסרו משירין.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | אַשְׁרֵי שִׁירִין וּמוֹתָהּ הַמָּתוֹק  אַשְׁרֵי אַהֲבָתָהּ וְהַקְרָבָתָהּ  כָּךְ יֵשׁ לָמוּת לְמַעַן אַהֲבָה  כָּךְ מוֹסְרִים אֶת נַפְשָׁם הָאוֹהֲבִים | “ |

|  – ח'וסרו ושירין |  – ח'וסרו ושירין |  |
באותו הזמן מתאהב ארכיטקט ושמו פרהאד בשירין, והופך ליריבו של ח'וסרו במשולש האוהבים. ח'וסרו לא יכול להישאר עם פרהאד, ולכן הוא שולח אותו לַגלות בהר ביסותון תוך שהוא מטיל עליו משימה בלתי אפשרית – לחצוב מדרגות מסלעי הצוק. פרהאד מתחיל במשימה בתקווה שח'וסרו יאפשר לו להינשא לשירין. תחת זאת שולח ח'וסרו שליח לפרהאד, המבשר לו בשורת איוב כוזבת: שירין מתה. בשומעו את החדשות הכוזבות, פרהאד משליך עצמו מראש ההר ומת. ח'וסרו כותב מכתב לשירין, המביע את צערו על מותו של פרהאד. זמן קצר לאחר תקרית זו מתה גם מרים, ושירין מגיבה לח'וסרו במכתב ניחומים נוסף.
בטרם יציע ח'וסרו נישואים לשירין, הוא מנסה לקיים יחסי מין עם אישה נוספת בשם שֶכַּר באספהאן, דבר המעכב פעם נוספת את איחוד האוהבים. לבסוף הולך ח'וסרו אל טירתה של שירין כדי לראותה. שירין מבחינה שח'וסרו שיכור ואינה מאפשרת לו להיכנס לטירה. היא בעיקר נוזפת בו על יחסיו עם שֶכַּר. עצוב ודחוי, חוזר ח'וסרו לארמונו.
שירין מסכימה לבסוף להינשא לח'וסרו לאחר כמה מעללים רומנטיים והירואים נוספים. עם זאת, שירויה, בנו של ח'וסרו מאשתו מרים, מאוהב אף הוא בשירין. שירויה רוצח את אביו ח'וסרו ושולח שליח לשירין, המוסר לה שכעבור שבוע תיאלץ להינשא לו. שירין, כדי להימנע מלהינשא לשירויה, מתאבדת. ח'וסרו ושירין נקברים יחדיו בקבר אחד.
בתרבות הפרסית

אזכורים רבים מופיעים לאגדה גם בשירתם של משוררים פרסים אחרים, כגון פרוחי, קטרן, מסעוד סעד סלמן, עות'מן מח'תארי, נאצר ח'וסרו (אנ') ועוד. נט֗אם אלמלכ ציין כי האגדה הייתה סיפור פופולרי בתקופתו.
בתרבות הפרסית > גרסתו של נט֗אמי

על אף שהסיפור היה ידוע עוד לפני נט֗אמי, הוא הביא את הסיפור לרמתו הרומנטית הגבוהה ביותר. בניגוד לשאהנאמה, המתמקד בהיסטוריה, במלכותו ובקרבותיו של ח'וסרו, נט֗אמי החליט להתמקד בהיבט הרומנטי של הסיפור.
כאשר ביקש הסולטאן הסלג'וקי ארסלן מנט֗אמי שיר אהבה אפי מבלי לפרט עוד, נט֗אמי בחר את סיפורם של ח'וסרו ושירין, המתרחש באזורו ומבוסס לפחות בחלקו על עובדות היסטוריות, על אף שכבר בתקופה זו היה הסיפור עטוף בהילה של אגדה.
המעשייה על ח'וסרו ושירין ידועה מאוד

ולמען האמת, אין סיפור מתוק יותר מזה
רווחת הסברה כי זוהי אחת מיצירותיו הטובות ביותר של נט֗אמי, וכי כתיבתה נמשכה 16 שנים; אשתו, אפק, מתה זמן קצר לאחר השלמת היצירה. ליצירתו זו של נט֗אמי היו עוד גרסאות חדשות רבות.
מלבד פירדוסי, שירו של נט֗אמי הושפע גם מאסעד גורגאני ומשירו ויס וראמין המדבר על דברים דומים.
הערות שוליים

↑  Chelkowski, P. "Nezami's Iskandarnameh:"in Colloquio sul poeta persiano Nizami e la leggenda iranica di Alessandro magno, Roma,1977). pp 10,22
↑  יש מחלוקת מחקרית בעניין מוצאה של שירין. רוב החוקרים מייחסים לה מוצא ארמי, בעוד מיעוט (הכולל את אנציקלופדיה איראניקה) מייחס לה מוצא ארמני. כותב הערך באנציקלופדיה איראניקה מתבסס כנראה על דבריו של אחמד אבן עֻמר אבן עלי, שכתב שהיא ארמנית. Patrologia Orientalis, Tome VII. - Fascicule 2, Histoire Nestorienne (Chronique de Séert), Seconde Partie (1), publiée et traduite par Mgr Addai Scher, Paris 1911, Published Paris : Firmin-Didot 1950 p. 467.) כותבים ומאמתים שהיא ארמית, וכך עוד מקורות רבים.
↑  Heshmat Moayyad (1999-12-15). "Farhad". Encyclopedia Iranica. נבדק ב-2012-08-05.
↑  Dick Davis (2005-01-06). "Vis o Rāmin". Encyclopaedia Iranica. נבדק ב-2012-08-05.
ח'וסרו השני מוצא את שירין מתקלחת בבריכה.
ונדרר

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1885–1945 (כ־60 שנה) 
 חברת אם:  אוטו אוניון 
 מיקום המטה:  שונאו 
 ענפי תעשייה:  ייצור כלי רכב, Manufacture of bicycles and invalid carriages, ייצור מכונות וציוד משרדי (מלבד מחשבים), Manufacture of motorcycles, תעשיית הרכב, תעשיית האופניים, הנדסת מכונות בניית מפעלים, בניית כלי רכב 
  
 www.wanderer.de
 
ונדרד (בגרמנית:Wanderer ) הייתה חברה גרמנית לייצור אופנים, אופנועים ומכוניות  שהוקמה בחמניץ בשנת 1896 ופעלה עד לשנת 1945.
היסטוריה

חברה Chemnitzer Velociped-Depôt Winklhofer & Jaenicke הוקמה בשנת 1885 על ידי יוהאן וינקלהופר וריצ'רד יאניצ'ק בעיר חמניץ. תחילה הם התמקדו בייצור אופניים ומכונות שונות. כבר בשנת 1902 נבנה האופנוע הראשון של החברה ובשנת 1903 הם התרחבו לייצור מכוניות. בשנת 1911 הם התחילו להשתמש במותג Wanderer למוצרים מחוץ לגרמניה ובהדרגה זה עבר לשימוש בכלל יצור החברה.
המכוניות הראשונות היו עם מנוע 4 צילינדרים בנפח עד 1,220 סמ"ק. בשנת 1912 החל ייצור מכונית מדגם Wanderer Puppchen. הוא נמשך עד לשנת 1926 ובסך הכול נבנו כ-9 אלף יחידות.  בשנת 1926 החל ייצור מכונית מדגם Typ 10 כאשר כל יום שחררו 25 מכוניות. בשנת 1927 נבנה מפעל חדש בפרברי חמניץ. בשנת 1929 החברה נקלעה לקשיים כלכליים. בהחלטת Dresdner Bank ייצור אופנועים נמכר לפרנטישק יאניצ'ק שהקים בפראג חברה "יאווה" לייצור אופנועים. ייצור מכוניות הפך להיות חלק של תאגיד Auto Union ביחד עם חורך, אאודי ו-DKW.
בשנת 1932 החל ייצור דגם חדש W17 7/35 PS עם מנוע 1,692 סמ"ק שתוכנן על ידי פרדיננד פורשה. מכונית מדגם "אאודי פרונט" שייצורה התחיל בשנת 1933 הייתה מצוידת במנוע של ונדרר גם הוא מתכנון של פורש. בשנת 1937 החברה יצרה מספר מכוניות ספורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה מפעל החברה עבר הסבה לייצור מכוניות לצורכי צבא. התחיל ייצור משאיות ומנועים לטנקים.
בתחילת 1945 מפעלי החברה נהרסו בהפצצות של בעלי הברית. לאחר סיום המלחמה שלטונות גרמניה המזרחית החליטו לפתח תעשיית הרכב על בסיס מפעלים שהיו בעיר צוויקאו ומפעלי הרכב בחמניץ לא שוקמו. חברה Auto Union המשיכה את פעילותה בגרמניה המערבית אך מותג "ונדרר" לא חודש.
תמונות

ונדרר W21
ונדרר W22
ונדרר W25
אופנוע מייצור שנת 1928
חאבייר פינולה

חאבייר אוראסיו פינולה (בספרדית: Javier Horacio Pinola, נולד ב-24 בפברואר 1983 באוליבוס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן השמאלי ומשמש כעוזר מאמן בריבר פלייט. פינולה שיחק במרבית הקריירה שלו בנירנברג, בה שימש קפטן. לפינולה שתי הופעות במדי נבחרת ארגנטינה.
קריירת מועדונים

פינולה החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון צ'קאריטה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית, ובשנת 2002 עבר לאתלטיקו מדריד. פינולה השתייך לסגל אתלטיקו מדריד במשך חמש שנים, אך ברוב הזמן היה מושאל או שיחק בקבוצת המילואים, וערך רק שתי הופעות בקבוצה הבכירה של אתלטיקו מדריד. בשנת 2004 יצא פינולה להשאלה במולדתו ארגנטינה, כאשר שיחק בראסינג קלוב, שם ערך 54 הופעות. בשנת 2005 הושאל פינולה לנירנברג מהבונדסליגה לתקופה של שנתיים. עונת ההשאלה השנייה, 2006/07, הייתה עונת שיא עבור פינולה, שסיים עם נירנברג במקום השישי בבונדסליגה, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על שטוטגרט בהארכה. ניצחון זה מנע משטוטגרט לזכות בדאבל באותה עונה. פינולה שיחק בגמר זה 115 דקות. בדרך לזכייה בגביע, פינולה הבקיע שני שערים ובישל שניים נוספים במסגרת הגביע הגרמני באותה עונה. בתום ההשאלה לנירנברג, נרכש פינולה על ידי הקבוצה מאתלטיקו מדריד, וחתם על חוזה קבוע. עם זאת, כבר לאחר עונת הזכייה בגביע, נירנברג ופינולה נשרו אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2007/08, כאשר פינולה ערך בעונה זו 19 הופעות בלבד. נירנברג ופינולה שבו לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד, ונשארו בה חמש עונות רצופות, בהן פינולה היווה שחקן חשוב במערך ההגנתי של נירנברג ומונה אף לקפטן הקבוצה. בעונת 2013/14 פינולה נשר עם נירנברג בפעם השנייה לבונדסליגה השנייה, ונשאר במועדון עונה נוספת, 2014/15, אותה סיימה הקבוצה במקום התשיעי בלבד, ולא עלתה לבונדסליגה. בתום עונה זו, על אף שהוצע לו להאריך את חוזהו, בחר פינולה לעזוב את נירנברג לאחר עשר עונות רצופות במועדון, בהן צבר 260 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ביוני 2015 חתם פינולה ברוסאריו סנטרל מליגת העל הארגנטינאית, והציג יכולת טובה מאוד, שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת ארגנטינה.
ביוני 2017 חתם בריבר פלייט ושותף כשחקן הרכב במשחק הראשון של הקבוצה באותה עונה, במסגרת שמינית גמר גביע ליברטדורס מול גוארני הפרגוואית.
קריירה בינלאומית

פינולה שיחק בנבחרותיה הצעירות של ארגנטינה, ובשנת 2003 זכה עם נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 באליפות דרום אמריקה לנבחרות צעירות. בשנת 2007 זומן פינולה לראשונה לסגל נבחרת ארגנטינה הבוגרת על ידי המאמן אלפיו באסילה לצמד משחקי ידידות, מול נבחרות שווייץ ואלג'יריה. נגד אלג'יריה ערך פינולה את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים, שגם הייתה הופעתו היחידה עד לשנת 2016. בשנה זו, תשע שנים לאחר הזימון הקודם, זומן פינולה על ידי המאמן חרארדו מרטינו לצמד משחקים במוקדמות מונדיאל 2018, מול נבחרות צ'ילה ובוליביה. פינולה שיחק 90 דקות במשחק הניצחון 2-0 על נבחרת בוליביה. זו הייתה הופעתו השנייה בלבד במדים הלאומיים, ומאז, נכון לדצמבר 2018, לא ערך הופעות נוספות.
תארים

עם נירנברג:
הגביע הגרמני: 2006/07
עם ריבר פלייט
גביע ארגנטינה (2): 2017, 2019
הסופר קאפ הארגנטינאי (2021): 2017, 2019
גביע ליברטדורס: 2018
רקופה סודאמריקנה: 2019
ליגת העל הארגנטינאית: 2021
טרופאו דה קמפאונס: 2021
אליפות ארגנטינה: 2023
טרופאו דה קמפאונס: 2023
הסופר קאפ הארגנטינאי: 2023
עם נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20:
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20: 2003
זהבה אודס-שטרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 פלונגה, ליטא 
 פטירה:  23 בספטמבר 2004 (בגיל 88 בערך) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 פרסים והוקרה:  פרס הרמן שטרוק 
 
זהבה אודס שטרן, ציפור, שנות ה-60, ברזל, 55X44.5, אוסף פרטי
זהבה אוֹדֶס-שטרן (1916 – 23 בספטמבר 2004) הייתה פסלת ישראלית. אחותה של הציירת בלומה אודס רונקין.
ביוגרפיה

אודס שטרן נולדה ב-1916 בפלונגיאן שבליטא. למדה בגימנסיה "תרבות" בליטא, ואחר כך למדה במשך שנתיים בפקולטה לדרמה בתיאטרון המלכותי של קובנה. בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל, ב-1941 נישאה לגבריאל שטרן ושניהם השתקעו בקיבוץ מעברות ומאוחר יותר עברו לזמן קצר לקיבוץ שמיר ומשם לקיבוץ עמיר. בזכות תפקידו כרכז תרבות בקיבוץ עמיר, בני הזוג הכירו אנשים רבים מתחום התיאטרון והאמנות, בין היתר את אויגן קולב, ואת הבמאי פיטר פריי והשחקנית בתיה לנצט. אודס-שטרן אף עברה קורס בימוי של שלושה חודשים שאורגן על ידי הקיבוץ הארצי והצליחה במיוחד, ויהושע ברטונוב הזמין אותה להצטרף להבימה, אך היא החליטה להישאר בקיבוץ. ב-1949 אודס-שטרן יצאה לשנת השתלמות בהוראת תרבות הגוף בסמינר הקיבוצים ואחר כך עבדה כמורה לתנועה בקיבוצים שונים במשך 17 שנה, כאשר בלילות פיסלה.
אמנות

בשנת 1957, אחרי תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב, ערכה סיור לימודים באירופה, ובשנת 1958 היא ומשפחתה עזבו את הקיבוץ והשתקעו ברמת אביב ואחר כך בהרצליה. בשנת 1960 מונה בעלה, גבריאל שטרן, למזכיר אגודת הציירים למשך שבע שנים. החל משנות השישים אודס-שטרן הציגה בגלריות שונות בישראל ומחוצה לה. בתחילה פיסלה בחֵמר/טרקוטה ובעץ, אך כיוון שהחלה להתעניין יותר ויותר בתנועה בחלל, אולי בגלל מקצועה כמורה לתנועה, וחומרים אתם עבדה היו אטומים ומסיביים, חיפשה אודס–שטרן חומרים "אווריריים" יותר ופנתה ליצור בברזל. כדי להשיג קלילות לא יצקה את הברזל ולא ריתכה או חיברה לוחות ברזל, אלא עשתה שימוש בטכניקה ייחודית: היא בנתה קונסטרוקציות מחוטי ברזל מגולוונים, עליהם הוסיפה עיסה של אבקת ברזל מעורבת בדבקים חדשניים. את הטכניקה המציא עבורה חברם הכימאי משה יניב ממכון ויצמן, שהוא גם חבר במכון פסטר בצרפת. באוקטובר 1963 קיימה תערוכה ראשונה של פסלי הברזל בגלריה החדשה של הדסה קלצקין בתל אביב ומאז הצליחה להפיץ את יצירותיה בכל העולם, בעיקר בארצות הברית. בחיפושיה אחר ביטוי תנועתי, התמקדה בפסליה, בין היתר גם, במעוף ציפורים, כמו למשל בפסל ציפור. טכניקת הפיסול שלה הייתה קרובה יותר לטכניקת הכיור, ולדברי יואב בראל, היא זו איפשרה לה ליצור צורות "קרומיות" ואירודינאמיות כתנועות בחלל המדגישות את מעוף הציפורים, ובו בזמן גם לעבוד עם החומר באופן אקספרסיבי, על ידי הטקסטורות שנוצרות בעבודת הכיור.
אמנות > המעבר לצפת

בשנת 1964 יצאו אודס-שטרן ובעלה לחופשה בצפת והסתבר שכאבי הפרקים מהם סבלה נעלמו, והיא אף מצאה עניין באמנים המקומיים. כתוצאה מכך, רכשו השניים בית ובין השנים 1989-1965 פתחו גלריה בצפת. אודס-שטרן גרה ויצרה כל קיץ בצפת ובעלה היה מצטרף בסופי שבוע. במשך כל התקופה כיהן בעלה כחבר בוועד המנהל של קריית האמנים שם. בגיל מבוגר יותר, מכיוון שידיה רעדו, הפסיקה לפסל והחלה לצייר וללמוד ציור אצל משה רוזנטליס.
אמנות > תערוכות

1963 תערוכת יחיד בגלריה הדסה ק. (קלצקין), תל אביב.
1964, תערוכה מתמדת בקרית האמנים בצפת.
1965, תערוכה בגלריה מולטון, לונדון.
1968 תערוכה ב-MIT, בוסטון.
1970, תערוכה ב"שער יפו: בוושינגטון.
תערוכת יחיד בבית יד לבנים", פתח תקווה.
כמו כן הייתה חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל והשתתפה בתערוכות הכלליות והקבוצתיות של האגודה.
אמנות > פרסים

פרס הרמן שטרוק
לקריאה נוספת

בלס-כהן, גילה, פסלים – זהבה אודס-שטרן, הוצאת אודס-שטרן, 1967
בראל, יואב, "תערוכות בתל אביב", הארץ, 18.10.63.
פרנקל, נורה, "הברזל מדבר שיר", ידיעות מדור תרבות וספרות ( 16.1.76).
שטרן, גבריאל, זכרונות 1998-1918, הוצאת גבריאל שטרן, 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270189  NLI: 987007527003605171  ISNI: 0000 0004 5535 9547  LCCN: no2016020859  ULAN: 500478597  VIAF: 229145858263323022849   WorldCat (עם VIAF): 229145858263323022849
ונדרוורט

וַנדרווֹרט (מגרמנית: Wanderwort, ריבוי: Wanderwörter, וַנדֶרְוֶרטֶר), או מילה תועה, היא מילה שקיימת בקרב מספר רב של שפות ותרבויות, עד שקשה לבסס את האטימולוגיה שלה או אף את השפה שבה נולדה במקור. התפשטות המילה היא לרוב תוצאה של מסחר, וישנן ונדרוורטר שניתן להצביע על התפשטותן במסגרת המסחר בין ארצות הים התיכון בתקופת הברונזה. למעשה, ניתן לראות במילים תועות סוג מיוחד של מילים שאולות.
דוגמאות

דוגמאות אופייניות למילים תועות ששומרות על משמעותן המקורית בעברית הן "מנטה", "כמון" ו"סוכר". הן מייצגות קבוצת מילים שמתייחסות לחומרים שונים (בעיקר רכיבי תיבול שונים) שנסחרו באופן אינטנסיבי וברחבי העולם, שמקורן אינו ברור לחלוטין.
מספר מילים תועות קשורות להתפשטות הכתב; דוגמה לכך היא המילה השומרית musar, שהתגלגלה למילה האכדית musarum – דוקומנט, חותם – והושאלה ככל הנראה לפרוטו-הודו-איראנית mudra (באיראנית אמצעית: muhr, בסנסקריט: mudrā).
דוגמה למילה תועה עתיקה עוד יותר, שסבורים כי תעתה עוד בתקופת האבן החדשה, היא המילה השומרית balag, המציינת 'גרזן', אשר התגלגלה לאכדית (pilaku) ולפרוטו-הודו-אירופית (pelek'u).
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.