stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריפוי החירש אילם
ציטוט מתוך בשורת מרקוס

31 וַיָּשָׁב וַיֵּצֵא מִגְּבוּל צוֹר וְצִידוֹן וַיָּבֹא אֶל־יָם הַגָּלִיל בְּתוֹךְ גְּבוּל עֶשֶׂר הֶעָרִים׃ 32 וַיָּבִיאוּ אֵלָיו אִישׁ אֲשֶׁר הָיָה חֵרֵשׁ וְאִלֵּם וַיִּתְחַנֲנוּ לוֹ לָשׂוּם עָלָיו אֶת־יָדוֹ׃ 33 וַיִּקַּח אֹתוֹ לְבַדּוֹ מִקֶּרֶב הֶהָמוֹן וַיָּשֶׂם אֶת־אֶצְבְּעוֹתָיו בְּאָזְנָיו וַיָּרָק וַיַּגַּע עַל־לְשֹׁנוֹ׃ 34 וַיַּבֵּט הַשָּׁמַיְמָה וַיֵּאָנַח וַיֹּאמֶר אֵלָיו אִפַּתַּח וּפֵרוּשׁוֹ הִתְפַּתֵּחַ׃ 35 וּבְרֶגַע נִפְתְּחוּ אָזְנָיו וַיֻּתַּר אֵסוּר לְשׁוֹנוֹ וַיְדַבֵּר בְּשָׂפָה בְרוּרָה׃ 36 וַיְצַו עֲלֵיהֶם שֶׁלּא־יַגִּידוּ לְאִישׁ וְכַאֲשֶׁר יַזְהִירֵם כֵּן יַרְבּוּ לְהַשְׁמִיעַ׃ 37 וַיִּשְׁתּוֹמֲמוּ עַד־מְאֹד וַיֹּאמְרוּ אֶת־הַכֹּל עָשָׂה יָפֶה גַּם־הַחֵרְשִׁים הוּא עֹשֶׂה לְשֹׁמְעִים גַּם־הָאִלְּמִים לִמְדַבְּרִים׃
פרשנות

פרשן הברית החדשה למאר ויליאמסון כותב כי סיפר נס זה הוא האחרון מתוך סדרה של נסים העוסקים בגילו זהותו של ישו, כמשיח, כפי שאישר מאוחר יותר השליח שמעון כיפא (פטרוס) בבשורת מרקוס ח:29 שבה ענה שמעון כיפא לישו על שאלתו לתלמידיו: "וְאַתֶּם מַה־תֹּאמְרוּ לִי מִי־אָנִי" תשובתו הנחרצת של פטרוס הייתה "אַתָּה הוּא הַמָּשִׁיחַ".
מקובל לחשוב שבכך שישו רפא באופן נסי חולים מסוגים שונים לרבות חרשים, אילמים, פסחים ועיוורים, הוא ממלא נבואות אודותיו מן התנ"ך, כמו הנבואה מישעיהו לה: 6-5: "5 אָז תִּפָּקַחְנָה, עֵינֵי עִוְרִים; וְאָזְנֵי חֵרְשִׁים, תִּפָּתַחְנָה. 6 אָז יְדַלֵּג כָּאַיָּל פִּסֵּחַ, וְתָרֹן לְשׁוֹן אִלֵּם: ". כמו כן כאשר יוחנן המטביל שלח שנים מתלמידו לשאול את ישו האם הוא האחד שמצפים לבואו או שמא יש להמתין למישהו אחר, ענה ישו: " 22 וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם לְכוּ וְהַגִּידוּ לְיוֹחָנָן אֵת אֲשֶׁר רְאִיתֶם וַאֲשֶׁר שְׁמַעְתֶּם עִוְרִים רֹאִים וּפִסְחִים מְהַלְּכִים וּמְצֹרָעִים מְטֹהָרִים וְחֵרְשִׁים שׁוֹמְעִים וּמֵתִים קָמִים וַעֲנִיִּים מִתְבַּשְּׂרִים׃ 23 וְאַשְׁרֵי הָאִישׁ אֲשֶׁר לֹא־יִכָּשֵׁל בִּי" (בשורת מרקוס ז:23-19).
ביבליוגרפיה

פ. נ'ון מלדאו, המשיח בשתי הבריתות, 1956, 1969, 1998, קרן אחוה משיחית, ISBN965-447-053-5
ריסטו סנטלה, המשיח בתנ"ך - לאור ספרי חז"ל, 1980, 1984, דפוס ינץ בע"מ
ריסטו סנטלה, המשיח בברית החדשה - לאור ספרי חז"ל, 1984, דפוס ינץ בע"מ
סף עמנואל לנדסמן, קורות חיי ישוע המשיח, דפוס ינץ בע"מ
ישוע מנצרת ושאול השליח - תולדותיהם ופועלם, החברה לכתבי הקודש בישראל, 1976, 1991
פאול טיינה, מלך היהודים, 1995, קרן אחוה משיחית, דפוס ינץ בע"מ, ISBN 965-447-032-2
הערות שוליים

↑  "Biblegateway Mark 7:31-37". Biblegateway.com. נבדק ב-2018-04-19.
↑  Lamar Williamson (1983), Mark ISBN 0-8042-3121-4 pages 138-140
נעם שפירא

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1948 (בן 76) עפולה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל   אמ"ן
 תקופת הפעילות:  1966–1986 (כ־20 שנה)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 ראש מטה יחידה 8200  מפקד יחידת חצב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון
 
נעם שפירא (משמאל) בעת ביקור נשיא המדינה חיים הרצוג ביחידת חצב. בתמונה גם ראש אמ"ן אהוד ברק
ארבעה דורות של מפקדי "חצב" בכנס מפקדי "חצב" 2018, מימין לשמאל: אפרים לפיד, אלי זיו, נועם שפירא ואסף אוריון
נעם שפירא  (נולד ב־18 בינואר 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. היה מפקד יחידת חצב בחיל המודיעין. כמו כן מילא תפקידי עיבוד מודיעין, פיקוד ואג"ם באגף המודיעין, בהם ראש מטה יחידה 8200. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה

נעם שפירא נולד בעפולה ב-18 ינואר 1948. אביו, אנטול, עלה מגרמניה בשנת 1934, שירת בהגנה, כנוטר, וב"פלוגות הלילה" של אורד וינגייט והיה מראשוני מקימי תעשיית הגבינות בישראל. אימו, מינה, הייתה פקידה ראשית בחברת "הספקה" ושמשה כנגידת אינרוויל (רוטרי) בארץ. שפירא הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה במגמה המזרחית. במהלך לימודיו היה יו"ר חברת התלמידים בבית הספר וראש שכבה בשבט הצופים "עמית" בחיפה.
שפירא התגייס לחיל המודיעין בשנת 1966 כבוגר האולפן לערבית ושירת ביחידה 515 (לימים 8200). במלחמת ששת הימים הוצב בפריסה קדמית של היחידה באסמאעיליה. לאחר קורס קצינים והסמכה כקמ"ן שירת בבסיס אום חשיבה, הבסיס המרכזי של היחידה בסיני ("בבל"), בתפקיד קצין העיבוד (קב"ר) הבכיר כולל במהלך מלחמת ההתשה.
בשנים 1970–1972 השלים לימודי תואר ראשון בערבית והמזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, ולאחריהם שב ל-8200 כראש הזירה הדרומית במרכז המודיעין של היחידה. ערב מלחמת יום הכיפורים כיהן גם כקב"ר מרחבי בכיר בבסיס המרכזי בסיני. במסגרת זו היה אחראי על העיבוד והדיווח לגורמי המודיעין במטה הכללי, לפיקוד ולאוגדות. בתפקיד זה היה אחראי גם למודיעין שהופק מ"האמצעים המיוחדים". לדברי שפירא, המודיעין שהפיקו חייליו תרם משמעותית למארב לחטיבה 25 המצרית שניסתה לקטוע את צליחת התעלה של צה"ל.
בשנת 1977 מונה לראש מדור באגף מבצעים של 8200 ולאחר מכן לראש הזירה הצפונית במרכז המודיעיני. במסגרת זו היה אחראי מקצועית על הפקת המודיעין בצפון. בשנת 1979 מונה לקצין המבצעים של היחידה, כולל במלחמת שלום הגליל. במסגרת תפקידו זה היה אחראי גם על היערכות היחידה בשטח לבנון - בג'בל בארוכ ובביירות, והפעלת המערכים הנייד, המוטס והמושט של היחידה.
ב-1982 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מטה (רמ"ט) 8200 תחת מפקד היחידה תא"ל ראובן ירדור, תפקיד בו שירת עד שנת 1984.
לאחר שנת לימודים במסגרת המכללה לביטחון לאומי (מחזור י"ב), מונה למפקד יחידת חצב של חיל המודיעין, בדרגת אלוף-משנה. בתקופה זו נכנסה היחידה לכיסוי שידורי טלוויזיה בלוויין והתמודדות ראשונה עם כניסת עידן האינטרנט בתקשורת. יחידת אמש"ט (איסוף מסמכי שלל וציוד טכני, הכפופה ליחידת חצב) קיבלה אחריות גם לאיסוף ציוד שלל טכני עבור חיל האוויר.
שפירא הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
ביוגרפיה > תפקידים אזרחיים

שפירא השתחרר מצה"ל בשנת 1986 ועבד במשרד ראש הממשלה, בו כיהן במגוון תפקידים במשך 20 שנות שירות.
לאחר פרישתו ב-2008, נבחר למנכ"ל הראשון של עמותת גמלאי "אגמון". הוא כיהן בתפקיד שמונה שנים, ובמסגרתן ארגן מחדש את פעילות העמותה והרחיב את תחומי עיסוקה. בתקופתו הוקמה קרן "אלי בארי" לתמיכה בנזקקים סיעודיים במקום הביטוח הסיעודי המוסדי, והוא עמד בראש הקרן בין השנים 2017–2018.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית והתנדבותית

שפירא מעורב בהתנדבות בתחום הנצחה ומורשת בעמותת בוגרי 8200, וראש תחום המורשת ביחידה 8200. הוא עומד בראש ועדת הביקורת של עמותת "חברים למען החברה" מיסודם של עשרה מבוגרי מחזור י"ב במכללה לביטחון לאומי במטרה לסייע לעיר שדרות בתחומי החינוך המיוחד והלא פורמלי ושירותי הרווחה. חבר מערכת ביטאון המרכז למורשת המודיעין, מתנדב בארגון "צוות", מתנדב ב"בית איזי שפירא" והתנדב בעמותת "ושמרת" לסיוע לבתי אבות בתקופת מגפת הקורונה. שפירא הצטרף בשנת 2021 לצוות העורכים בוויקיפדיה בתחומי צבא וביטחון. הוא חבר ועדת הביקורת של עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי. מתנדב זה מספר שנים בארכיון צה"ל.
נעם שפירא נשוי לרותי, ולהם ארבעה ילדים. הם מתגוררים ברעננה.
הערות שוליים

↑  אתר בוגרים בית הספר הריאלי
↑  עמוס גלבוע, מר מודיעין, עמודים 361, 373, 380
↑  נעמה לנסקי, כך נותרנו חסרי אמצעים, באתר ישראל היום, 12 בספטמבר 2013
↑  היינו האוזניים והעיניים של הצבא אתר עמותת בוגרי 8200 - במקור כתבה מישראל היום, פורסם ב-27.09.2020
פורד מוסטנג

| --- | --- |
 למעלה: סמליל פורד מוסטנג   למטה: דגם פורד מוסטנג משנת 2014
למעלה: סמליל פורד מוסטנג   למטה: דגם פורד מוסטנג משנת 2014
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורד
 שנות ייצור:  1964-הווה
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סיווג:  מכונית פוני  מכונית שרירים
 מרכב:  קופה 2 דלתות קבריולה 2 דלתות
 פלטפורמה:  FR (מנוע קדמי והנעה אחורית)
 מפרט טכני
 מנוע:  2.3 ל' טורבו L4 (בגרסת EcoBoost) 3.7 ל' V6 (בגרסת V6) 5.0 ל' V8 (בגרסת GT)
 הילוכים:  ידנית 6 הילוכים אוטומטית פלנטארית 6 הילוכים   אוטומטית 10 הילוכים
 מהירות מרבית:  250 קמ"ש (בגרסת V6) 280 קמ"ש (בגרסת GT)
 קשר:  שלבי GT500 דודג' צ'לנג'ר שברולט קאמרו
 מעצב:  Philip T. Clark (דור ראשון)
פורד מוסטנג (באנגלית: Ford Mustang) היא מכונית פוני המיוצרת על ידי יצרנית הרכב פורד. דגם המוסטנג היה מבוסס בתחילה על דגם פורד פאלקון, מכונית משפחתית בינונית. ייצור המוסטנג החל ב-9 במרץ 1964, במפעלי פורד בדירבורן שבמישיגן.
המכונית הוצגה לראשונה לציבור הרחב ב-17 באפריל 1964, בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ניו יורק. דגם המוסטנג הוא דגם המכונית הוותיק ביותר של יצרנית הרכב פורד הנמצא עדיין בייצור. המוסטנג היה אף לדגם המוצלח ביותר של חברת פורד מאז דגם פורד מודל T.
הצלחת הפורד מוסטנג היוותה השראה לקטגוריית מכונית הפוני: מכוניות במחיר שווה לכל נפש, בגודל בינוני, מעוצבות במראה ספורטיבי, עם שתי דלתות, מכסה מנוע ארוך וזנב קצר. בין המכוניות הללו ניתן למצוא את שברולט קמארו של ג'נרל מוטורס, ג'בלין של חברת AMC, וברקודה של חברת פליימות. מוסטנג אף היוותה השראה למכוניות שיוצרו מחוץ לארצות הברית דוגמת טויוטה סליקה ולפורד קפרי.
במהלך שנות ייצור הדגם גדלו מידותיה של המכונית והיא נעשתה כבדה יותר משנה לשנה עד שבתגובה לדגמי 1971–1973, כתבו לחברת פורד אוהדים של הדגם ובקשו כי תשוב ותייצר את המכונית על פי הגודל והרעיון המקוריים של מעצבה.
מקור השם

מקור המילה "מוסטנג" במילה הספרדית מקסיקנית (אנ') "mestengo", או במקור הספרדי "mesteño", שפירושה בקר מבוית שברח מבעליו והיה לפרא. הסמליל האייקוני של הרכב הוא סוס פרא דוהר, לכן עלולים לחשוב ששם הדגם נגזר מסוסי הפרא מהמערב הפרוע של ארצות הברית שנקראו "מוסטנג". הנחה זו אינה מדויקת. למעשה, מעצב הדגם ג'ון נאג'אר קרא לו על שם מטוס הקרב P-51 מוסטנג מתקופת מלחמת העולם השנייה, אשר הוא זה שנקרא על שמם של אותם סוסים.
דור ראשון (1964–1973)

את הרעיון לייצור הפורד מוסטנג היה מנהל הייצור של יצרת הרכב פורד, דונלד נ. פריי והוא קודם על ידי המנהל הכללי של פורד, לי איאקוקה. מכונית האבטיפוס של המוסטנג הייתה בעלת גג נפתח, שני מושבים ומנוע המורכב במרכז המרכב. מאוחר יותר שונה העיצוב הבסיסי והמכונית נבנתה עם ארבעה מושבים. כדי לקצץ בהוצאות הייצור ולעמוד במחיר היעד שנקבע לצרכן, בסך 2,368 דולר, המכונית התבססה במידה רבה על מרכיבים פשוטים ומוכרים מדגמים אחרים. חלק ניכר מן המרכב, המתלה ומערכת ההנעה, התבססו על דגמי פורד פאלקון ופורד פרליין. למחרת הצגת הדגם, ב-17 באפריל 1964, הופיעו מאמרים אוהדים למוסטנג בכ-2,600 עיתונים ברחבי ארצות הברית. בחודש ספטמבר באותה שנה הופיעה מכונית פורד מוסטנג בסרט גולדפינגר מסדרת סרטי ג'יימס בונד, הייתה זו הופעתו הראשונה של דגם זה בסרטים.
תחזית המכירות של הדגם בשנה הראשונה הייתה פחות ממאה אלף מכוניות, אולם ב-18 החודשים הראשונים לאחר הצגתו יוצרו למעלה ממיליון מכוניות פורד מוסטנג.
מודל נוספת של המכונית אלו הייתה מיוצרת על ידי חב' מכוניות בבעלות קרול שלבי. בשנת 2007 הוחזר מותג זה לייצור על בסיס הדור החמישי של מכוניות מוסטנג.
דור שני (1974–1978)

הדגם החדש, שנקרא "מוסטנג II", הוצג ב-21 בספטמבר 1973, חודשיים לפני משבר הנפט הראשון בשנת 1973, וגודלו המופחת אפשר לו להתמודד מול קופות (coupes) ספורט מיובאות מוצלחות כמו דטסון 240Z היפנית, טויוטה סליקה ופורד קאפרי. על רקע שינויים אלה הורה לי איאקוקה לתכנן מחדש את הפורד מוסטנג כדי ליצור מכונית קטנה יותר וחסכונית יותר בדלק, לדגמי שנת 1974. תחילה התבסס העיצוב המחודש על דגם פורד מווריק, אולם בסופו של דבר נבנתה המכונית על בסיס הדגם הקומפקטי פורד פינטו. התוצאה הייתה מכונית קטנה יותר, אך כבדה יותר, מן הדגם המקורי של שנת 1964.
הדגם החדש של פורד מוסטנג הוצג חודשיים בטרם פרץ משבר האנרגיה העולמי, בחודש אוקטובר 1973, וגודלה הקטן יותר של המכונית אפשר לה להתחרות מול דגמי מכונית קופה, כמו טויוטה סליקה היפנית ופורד קפרי האירופית. מכירות השנה הראשונה עמדו על 385,993 מכוניות, לעומת שיא המכירות המקורי של מוסטנג שנמשך 12 חודשים – 418,812. לקוקה רצה שהמכונית החדשה, שהחזירה את המוסטנג לקודמתה לשנת הדגם 1965 בגודל, בצורה ובסגנון הכללי, תהיה מוגמרת ברמה גבוהה ואמרה שהיא צריכה להיות "תכשיט קטן." לא רק שהיא הייתה קטנה יותר מהמכונית המקורית, אך היא גם הייתה כבדה יותר, בשל תוספת הציוד הדרוש לעמידה בתקנות פליטה ובטיחות חדשות בארצות הברית.
המנועים לדגמי 1974 כללו את מנוע ה-I-4 בנפח של 2.3 ליטרים המכובד מהפינטו ואת ה-2.8 ליטרים V6 מבית Mercury Capri. שנת הדגם 1975 הציגה מחדש 302 מ"ק (4.9 ליטר) ווינדזור V8 שהיה זמין רק עם תיבת הילוכים אוטומטית C-4, בלמי כוח והגה כוח. זה נמשך עד סוף הייצור בשנת 1978. תיבות הילוכים אחרות היו RAD בעל 4 הילוכים עם הילוכים ייחודיים לכל שלושת המנועים, וה-C-3 אוטומטית מאחורי 2.3 ל' ו-2.8 ל'. ייעוד ה-5.0 ל' לא הוחל עד דגם הספיישל "קינג קוברה" של שנת 1978. כל הדגמים צוידו בסמל המתכת V8 בצד המכונית כדי לסמל את סוג המנוע.
דור שלישי (1979–1993)

פורד מוסטנג לשנת 1979 הייתה מבוססת על "פלטפורמת פוקס" של חברת פורד (אשר פותחה שנה קודם לכן לפורד פיירמונט ומרקורי זפיר). פנים המכונית עוצב מחדש כדי לאפשר הסעת ארבעה נוסעים בנוחות, למרות ממדיו הקטנים של המושב האחורי. תא המטען הוגדל וכך גם חלל תא המנוע, כדי לאפשר תחזוקה קלה יותר.
בתגובה לירידה במכירות בתחילת שנות ה-80 החלה חברת פורד מתכננת דגם חדש של המוסטנג. הדגם היה צריך להיות מבוסס על מכונית מאזדה MX-5. אולם אוהדי מוסטנג בארצות הברית הפעילו לחץ על החברה שלא לשנות את התפיסה המקורית שבסיס הפורד מוסטנג, כך למשל, מעבר ממנוע הנעה אחורית להנעה קדמית, כפי שתוכנן. כתוצאה מכך העדיפה החברה להכניס שיפורים משמעותיים בדגם הקיים לקראת שנת 1987 ואילו הגרסה המבוססת על מכונית מאזדה MX-5 נמכרה החל משנת 1989 כפורד פרוב.
דור רביעי (1994–2004)

דגם פורד מוסטנג לשנת 1994 עבר עיצוב משמעותי מחדש, לראשונה מזה 15 שנה. הדגם, בעל הנעה אחורית, התבסס על פלטפורמת פוקס אשר כונתה "פוקס 4". מעצב הדגם, פטריק שיאבון, שילב במכונית רמזים עיצוביים לדגמים הראשונים של פורד מוסטנג. הגרסה הבסיסית שווקה עם מנוע V6 בהספק 145 כ"ס (לשנים 1994–1995), או 150 כ"ס (לשנים 1996–1998) עם תיבת הילוכים ידנית בעלת 5 הילוכים או תיבה אוטומטית בעלת 4 הילוכים. במהלך היצור הדגם עבר 2 מתיחות פנים.
דור חמישי (2005–2014)

בתצוגת הרכב הבין-לאומית של צפון אמריקה אשר נערכה בשנת 2004 הציגה פורד את מוסטנג דגם 2005. מעצבי פורד החליטו לחזור למקורות העיצוב המקוריים של המוסטנג מכסה מנוע ארוך ותא מטען קצר. הדור החמישי של המוסטנג זכה להצלחה רבה מאוד ברחבי העולם ויש הטוענים[דרושה הבהרה] כי הדור החמישי של המוסטנג הציל את פורד אמריקה מקריסה כלכלית בימי המשבר של 2008. המוסטנג זכתה למתיחת פנים בדגמי 2010 ואילך. מתיחת הפנים התאפיינה בעיקר בחרטום הרכב שזכה למראה יותר אגרסיבי. הצלחתו הרבה של הדור הזה גרם ליצרניות רכב אמריקאיות אחרות להחזיר לקו היצור את דגמי מכוניות השרירים שלהן, כגון שברולט קמארו ודודג' צ'אלנג'ר. כמו הדור שלפניו, גם הדור החמישי של המוסטנג עבר שתי מתיחות פנים.
דור שישי (2015–הווה)

הדור השישי נחשף ב-5 בדצמבר 2013 ב-12 ערים בעולם. שינויים חיצוניים שנעשו אינם מזכירים את העיצוב של הדגמים הקודמים. דגם הבסיס יהיה עם מנוע אקובוסט בנפח 2.3 ליטר ו-310 כוחות סוס, אחריו הדגם האמצעי עם מנוע V6 בנפח 3.7 ליטר ו-300 כוחות סוס ודגם ה-GT יהיה עם מנוע V8 בנפח 5.0 ליטר עם 435 כוחות סוס.
במוסטנג החדשה בגרסת המסלול מובנית עם תכונה החדשה הנקראת ליין לוק שאיתו אפשר לבצע Burnout לאחיזה טובה יותר במרוצי דראג על ידי מכשיר שמפעיל רק את הבלמים הקדמיים ואילו את האחוריים הוא משאיר משוחררים על מנת לאפשר לצמיגים האחוריים להתחמם.
בינואר 2017 הודיעה פורד על מתיחת פנים, שתתבטא בעיקר בשינוי הפגושים וסביבת הנהג.
בסוף 2017 נמסר כי דגם המוסטנג נמכר ב-125,809 יחידות, והוא הרכב הספורטיבי הנמכר ביותר בשנה זו, כשרף המכירות שלו גבוה פי ארבעה מן המתחרה הראשית, פורשה 911, שנמכרה רק ב-32,000 יחידות.
מוסטנג מאך-אי

בשנת 2019 הכריזה פורד על המכונית חשמלית הראשונה מתוצרתה שתישא את השם והלוגו של המוסטאג. ייצור המכוניות החל בשנת 2020.
שימוש משטרתי

מוסטנג של משטרת גרמניה
במרכז: מוסטנג במשטרת ואלדוסטה
דגם "פורד מוסטנג" הופעל כניידת משטרה לאורך דורותיו השונים ובמספר משטרות בעולם, למשל בארצות הברית, במשטרת גרמניה ובמשטרת דובאי.
הדגם פורד מוסטנג SSP שיוצר בין השנים 1982–1993 יועד מראש להיות ניידת משטרתית.
בתרבות

דגמי המוסטנג, בעיקר אלו משנות ה-60' וה-70', פופולריים בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה, כמו למשל בסדרה 'גוליית' בה משמשת מכונית מדגם זה את גיבור הסדרה.
הערות שוליים

↑  המכונית הספורטיבית הנמכרת ביותר ב-2017 היא..., באתר cars.sport5.co.il
↑  It’s Official: Mustang Mach-E Is the Newest Member of the Mustang Family, Ford Media Center, 17 November 2019
↑  גרהאם קינג, German police are using this awesome tuned Mustang, ‏25 בנובמבר 2016 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555876905171  BnF: cb12565424v (data)  LCCN: sh85089107  NKC: ph1213739 
פורד מוסטנג משנת 1964
פורד מוסטנג בשנים 1974–1978
פורד מוסטנג בשנים 1979–1993
פורד מוסטנג בשנים 1994–2004
פורד מוסטנג בשנים 2005–2014
יהודה יערי

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1900 טרנובז'ג 
 פטירה:  6 בנובמבר 1982 (בגיל 81) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסישקין (1951)  פרס ברנר (1970) 
 
יהודה יערי (23 בנובמבר 1900 – 6 בנובמבר 1982) היה סופר, מחזאי ומתרגם ישראלי, מאנשי העלייה השלישית.
חייו

יהודה נולד לחיים יוסף ופסיה צירל ואלד בשנת 1900 בטרנוב שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. משפחתו הייתה יהודית מסורתית, והוא אחיו הצעיר של אברהם יערי. בנעוריו הצטרף לתנועת "השומר", שהפכה ב-1916 ל"השומר הצעיר". לאחר מלחמת העולם הראשונה ביקש לעלות עם חבריו לתנועה לארץ ישראל, ולשם כך היה עליהן לחצות גבולות בדרכים לא חוקיות, מחשש שיהיה עליהם להתגייס לצבא אם יפנו לקבל אישורים רשמיים. את דרכם עשו ברגל דרך הרי הקרפטים עד לברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה, שם הצהירו במרמה כי הם פליטי ארץ ישראל שהוגלו על ידי השלטון הטורקי, ובקשו לחזור ארצה, ובזכות זה קיבלו את האישורים הדרושים מהשגרירות הבריטית בפראג. לשם העמדת הפנים שהוא יליד הארץ, שינה את שם משפחתו ליערי. על סיפון האוניה לארץ ישראל פגש את א.ד. גורדון, ששב ארצה מכינוס הפועל הצעיר וצעירי ציון בפראג, ולימים סיפר שפגישה זו השפיעה עליו עמוקות.
עם עלייתו לארץ ב-1920, עבד בייבוש ביצות העמק, בהכשרת הקרקע בקריית ענבים וברוחמה, ולאחר מכן הצטרף לגדוד שומריה בסלילת כביש חיפה-ג'דה (לימים רמת ישי). במחנה הגדוד יזם והפיק את הצגתו הראשונה של המחזה "הדיבוק" בארץ ישראל, ומחזות נוספים, על ידי חברי הקבוצה. היה בין חברי "קיבוץ א' של השומר הצעיר", אשר הקימו ב-1922 את קיבוץ בית אלפא. ב-1926 עזב את הקיבוץ ועבר להתגורר בירושלים. בשנת 1928 למד ספרנות במכון פראט בניו יורק. בשנת 1931 שימש כספרן ומורה לעברית באוניברסיטת קווינס (קינגסטון, קנדה). בשובו ארצה, בשנת 1933, היה לספרן בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, ואחר-כך עבד בלשכת קרן היסוד בירושלים, שם כיהן כראש מחלקת המידע והפרסום, ואחר כך כמזכיר כללי. בשנת 1955 הצטרף יערי לצוות משרד החוץ ובשנים 1955–1957 היה נספח תרבות בצירות ישראל בשוודיה. אחר כך היה ראש המחלקה לקשרי תרבות במשרד החוץ ולבסוף הקונסול הכללי של ישראל באמסטרדם. בשנת 1947 נשא לאשה את המעצבת הגרפית עלי גרוס.
לאחר עזיבתו את הקיבוץ החל לכתוב סיפורים, שפורסמו בכתבי עת שונים מראשית שנות השלושים. רומן ראשון שלו, "כאור יהל", התפרסם כסיפור בהמשכים בעיתון דבר החל משנת 1934, ויצא לאור בספר בשנת 1937.
מספר קבצים של סיפוריו, וכן רומן נוסף, "שורש עלי מים", יצאו במהלך שנות הארבעים והחמישים, ובשנת 1969 יצאה לאור מהדורה מתוקנת של כל סיפוריו עד אז. ב-1951 זכה בפרס אוסישקין וב-1970 קיבל את פרס ברנר לספרות.
יהודה יערי נפטר בירושלים ב-1982. לאחר מותו יצא לאור ספרו האחרון, הרומן "תשובתו של אביגדור שץ".
יצירתו

יהודה יערי נחשב אחד מהסופרים הבולטים של העלייה השלישית, רבים מסיפוריו מתארים את החיים בעיירות היהודיות במזרח אירופה ואת חיי החלוצים וראשית הקיבוץ. יצירתו פורשה לרוב כמייצגת באופן מובהק את בני דורו ואת הדרך שעברו, מעולמם הישן שחרב במלחמת העולם הראשונה אל הגשמת החזון הציוני בארץ ישראל, על כל הקשיים שליוו הגשמה זו. רבים מגיבורי סיפוריו מתקשים לעמוד בהפיכת החלום למציאות:
אילו הראו לנו גליל כזה בחלום, הייתה נפשנו יוצאת מרוב ערגה וכיסופים; עתה שנתגלה לנו פנים אל פנים, במציאות, עגמה נפשנו מאוד. - - - צר היה לנו על החלום שחלף ובלבנו הייתה מבוכה. נפשנו כלתה אל הגעגועים לגליל, שגזו נוכח פני המציאות. הייתה בנו עגמת ההגשמה.
ברבים מסיפוריו מתוארים עולמם השבור של הגיבורים, התקווה שמעורר בהם החזון לשינוי, והייאוש כתוצאה משברו של החלום. גם הקיבוץ, למרות הניסיונות ליצור חברה חדשה, אינו מצליח לרפא את נפש הפרט הדוויה. הניגוד בין המשבר העמוק לבין החזון האידיאלי כה רב עד כי רבים מגיבוריו אינם יכולים לשאת אותו:
צעירים לימים היו כולם, - - - מבני דור המלחמה. בלבם אימה גדולה, אימת המלחמה, ובנפשם שאיפה לגאולה, גאולת העם וגאולת האנוש. וסוד אגלה לך: שאיפה זו הייתה גדולה מכפי שיכלו להכיל ולתפוס. משאת-נפש גדולה בנפש שאינה גדולה כל-כך, עלולה להעביר את האדם על דעתו.
בשל כך רואים בו כמה מהמבקרים כסופר ריאליסטי, דוברה של תקופה, בדומה לברנר שתיאר את מציאות אנשי העלייה השנייה.
אולם חוקרי ספרות אחרים מצביעים על הערך האוניברסלי של סיפוריו, הרבה מעבר לרוחם של זמן ומקום מסוימים. הסיפורים עוסקים בשאלות של זהות, משמעות החיים, הניכור בין בני האדם ויחסי היחיד והחברה, ובכך יש לראות בהם חלק מהספרות האקזיסטנציאליסטית. השיגעון והדיכאון שרבים מהגיבורים לוקים בהם אינם ייחודיים לחלוצי העליות הראשונות לארץ, אלא הם חלק מייסורי הקיום האנושי שאין להימלט מהם, והחזון בדבר חברה שבה יחדלו הייסורים מסתבר כאשליה.
יצירתו > השפעה חסידית

יערי הכיר את החסידות עוד מסביבת ילדותו בגליציה, אולם מפגש מכריע היה לו עם חסידי ברסלב בביקורו הראשון בירושלים, מהם שמע לראשונה את סיפורי המעשיות של רבי נחמן מברסלב, ולדבריו הוקסם מהם. לימים אף ערך וכתב נוסח חדש לכמה מהסיפורים והוציא אותם במהדורה חדשה. גם בסיפוריו המקוריים ניתן למצוא אלמנטים רבים של סיפורי מעשיות חסידיים – עלילות צדדיות הסוטות כביכול מהעלילה המרכזית אך מתגלות כבעלות משמעות אלגורית, אגדות, משלים ופתגמים, וסגנון סיפור פשוט ועממי.
בימי הקיבוץ הראשונים, עוד טרם העלייה לקרקע, הנהיג יערי את חבורת ה"חסידים" – קבוצת חברים שגיבשה הווי של שירה וריקודים בכל הזדמנות, ברוח המסורת החסידית. לימים סיפר כי הרעיון לכנות את הקבוצה השיתופית בשם "קיבוץ" בא לו ממפגשו עם חסידי ברסלב, שתיארו בפניו את הקיבוץ הקדוש באומן – התכנסותם בימי ראש השנה. בעקבות זאת היו שראו בו את "ממציא" הכינוי "קיבוץ", אף כי ישנן עדויות על כך שהשם עלה בכמה מקומות במקביל באותה תקופה.
ספריו

כאור יהל – מגילת חייו של יוסף לנדא, תל אביב: הוצאת ארץ-ישראל, תרצ"ז (1937)
ארבעים יום על הים – מחזה, 1938
דרכי איש – סיפורים, הוצאת דבר, 1940
שורש עלי מים – רומן, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1950
בין אשמורות – סיפורים, הוצאת מסדה, 1950
סיפורי יהודה יערי – מהדורה חדשה של כל כתביו עד כה, הוצאת "אוגדן", 1969:
כרך א': כאור יהל
כרך ב': דרכים ואהלים – סיפורים
כרך ג': שורש עלי מים
כרך ד': עד הביתה – סיפורים
סיפורי מעשיות משנים קדמוניות – סיפורי רבי נחמן מברסלב: העלה אותם על הכתב תלמידו ר’ נתן מנמירוב ועל פיו חזר וכתבם והוסיף מבוא יהודה יערי, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, 1971
שלומיאל מצא צל, תל אביב: ספריית תרמיל (1985) ISBN 965-05-0207-6
תשובתו של אביגדור שץ – רומן, תל אביב: הוצאת ספריית פועלים, 1986
The Covenant – Ten Stories, Youth and Hehalutz Department of the Zionist Organization (1965)
מאמרים על יצירתו

ישורון קשת, על יהודה יערי, בתוך: "משכיות – מסות בקורת", הוצאת דביר, 1953, עמ' 229–239
אריה ליפשיץ, הווייתה של תקופה: על סיפורי יהודה יערי, בתוך "הווייתה של תקופה – יצירות ודיוקנאות בספרות העלייה השלישית", הוצאת "יחדיו", 1980, עמ' 93–108
שמעון הלקין, פשטויות מדומות: סיפורי יהודה יערי, ידיעות אחרונות, שמחת תורה תשל"ז. כונס בקובץ "דברים וצידי דברים בספרות", הוצאת "יחדיו" 1984, עמ' 113–126
נורית גוברין, "אין המולדת מוציאה את האדם מיגונו", בתוך "קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה", הוצאת "גוונים", 2002, עמ' 290–297
נורית גוברין, האימה הגדולה והשאיפה לגדולה, בתוך "קריאת הדורות", עמ' 298–300
אביבה מהלו, יהודה יערי – הרומאנס שלא הושלם, בתוך "בין שני נופים", הוצאת ראובן מס, 1991, עמ' 18–64
הערות שוליים

1 2 3  שלומיאל מצא צל – ספריית "תרמיל" (1985)
1 2 3  יהודה יערי, בדרך חתחתים, בתוך: "ספר העלייה השלישית", בעריכת יהודה ארז, הוצאת עם עובד 1964, כרך ב', עמ' 882–892
1 2 3 4  Yaari, Yehuda: The Covenant – Ten Stories, Youth and Hehalutz Department of the Zionist Organization (1965)
↑  מאמריהם של ישורון קשת ואריה ליפשיץ
↑  מאמריהם של שמעון הלקין ונורית גוברין
↑  נורית גוברין, "אין המולדת מוציאה את האדם מיגונו"
↑  יהודה יערי, "התנצלות המהדיר", במבוא ל"סיפורי מעשיות משנים קדמוניות", עמ' ס'
↑  מוקי צור, "יהודה יערי: סופרה של תקופה" – אחרית דבר לספר "תשובתו של אביגדור שץ", עמ' 202
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299095305171  PLWABN: 9811250687105606  BNE: XX6116985  BnF: cb160450888 (data)  GND: 116943254  ISNI: 0000 0000 7851 3966  LCCN: n83121373  NTA: 305309978  SELIBR: 137459  SUDOC: 133515249  VIAF: 73822211   WorldCat (עם VIAF): 73822211
פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה

פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Wilhelm II von Preußen; ‏25 בספטמבר 1744 ברלין, פרוסיה – 16 בנובמבר 1797 פוטסדאם, פרוסיה) היה מלך פרוסיה בשנים 1786–1797. הוא ירש את דודו פרידריך הגדול לאחר שזה מת ללא ילדים, ובניגוד לקודמיו נודע כרודף תענוגות ועצל. תחת שלטונו נחלשה פרוסיה הן פנימית והן חיצונית, והוא לא הצליח לטפל כראוי באירועי התקופה הסוערים, ובמיוחד המהפכה הצרפתית. מדיניות הפנים שלו הייתה נגד ההשכלה ונועדה לחזור לפרוטסטנטיות המסורתית. עם זאת, הוא נודע כפטרון האמנויות ואחראי לבנייה של כמה בניינים בולטים, ביניהם שער ברנדנבורג בברלין.