stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבא
משפחתו

רבא נישא לבתו של רב חסדא, מורו. על כך מסופר: ”בת רב חסדא הוה יתבה בכנפיה דאבוה. הוו יתבי קמיה רבא ורמי בר חמא. אמר לה: מאן מינייהו בעיית? אמרה ליה: תרוייהו. אמר רבא: ואנא בתרא”. הסבר: בתו הילדה של רב חסדא ישבה בחיקו של אביה בעת שלימד את רבא ורמי בר חמא. שאל אותה אביה: את מי מהם את רוצה (כחתן)? ענתה לו: את שניהם. אמר רבא: ואני האחרון. ואכן, רמי בר חמא היה בעלה הראשון של בתו של רב חסדא, ולאחר פטירתו נשאה רבא.
על אהבתו של רבא לאשתו ניתן ללמוד מהסיפור הבא: אביי ורבא הלכו לפותר חלומות. אביי נתן לו זוז, ורבא – לא. עקב כך, את חלומותיו של אביי פתר הפותר לטובה, ואת חלומותיו של רבא – לרעה (ובכלל זה שימותו אשתו וילדיו). כאשר התברר לרבא שמדובר בנוכל, אמר לו: ”רשע, בדידך קיימא וצערתן כולי האי! כולהו מחילנא לך בר מברתיה דרב חסדא”. תרגום לעברית: רשע, בידך היה הדבר וציערתני כל כך! על הכול אני מוחל לך, מלבד בתו של רב חסדא.
רבא סמך על אשתו באופן מיוחד. הגמרא מספרת על שתי נשים שבאו לדין תורה לפני רבא, האחת תבעה את השנייה בסכום כסף, והשנייה כפרה והכחישה את כל המעשה. מתקנת חכמים, במקרה כזה צריכה האישה שנתבעה להישבע שבועת היסת, כדי להיפטר מהתשלום. אך אשתו העידה לפניו, כי אותה אישה נוהגת להזכיר שם שמיים לבטלה וחשודה על השבועה. רבא אמר, כי מכיוון שהוא יודע שאשתו לא משקרת לעולם, הוא סומך עליה בעיניים עצומות. לעומת זאת במקרה אחר שבא לפני רבא, העיד לפניו תלמידו המובהק רב פפא כי אדם המחויב שבועה, הוא חשוד על שבועת שקר. במקרה זה לא סמך רבא על דבריו, באומרו שדווקא צריך עדים. לפליאת תלמידיו הסביר רבא: את אשתי אני מכיר היטב ויודע בבירור שאינה משקרת. את רב פפא איני מכיר אישית ברמה כזו שאוכל להעיד שאינו משקר, והסברה שאינו משקר כתלמיד חכם וכיהודי כשר אינה יותר מגדר של חזקה, שאי אפשר להוציא ממון על פיו.
לרבא היו בנים תלמידי חכמים: רב סמא בריה דרבא, שמילא את מקומו בראשות ישיבת פומבדיתא, לאחר פטירת רב רחומי (השני); רב יוסף תלמידו של רב יוסף, עליו מסופר כי לאחר אירוסיו נסע לישיבת רב יוסף לשש שנים, וכאשר חזר לביתו לאחר שלוש שנים לראות את אשתו יצא רבא אביו מולו בכלי זין; (הותיר אחריו בן בשם רב חביבא), רבה בריה דרבא והמפורסם שבהם – רב אחא בריה דרבא, תלמידו של רב אשי (אך חלוקות הדעות האם הוא בנו של רבא זה). לפי חלק מהגרסאות היה לו גם בן בשם רב חביבא.
אחיו של רבא, היה רב סעורם או רב "שעורים", שעמד ליד מיטתו בעת פטירתו.
תורותיו

ההיסטוריון מיכאל אבי יונה מציין כי רבא "היה מצרף", אל ההלכות שמסר, "את ההבחנה המעשית במציאות היומיומית"; וזאת לעומת אביי, אשר ייצג את "ההיגיון העקבי והשיטתי שבפירוש ההלכה"; ולכן נקבעה הלכה כרבא.
רבא אמר (בתרגום לעברית): "כמה טפשים האנשים שקמים מפני ספר תורה ואינם קמים מפני בן אדם גדול" ובכך הדגיש שגדולתה של התורה וקדושתה מתבטאות דווקא בלימודה ובחיים על פיה. הוא שיבח את העיסוק בלימוד תורה, ואמר "כל העוסק בתורה אינו צריך לא עולה ולא מנחה ולא אשם". על המאריכים בתפילה אמר: "מניחין חיי עולם ועוסקים בחיי שעה" (כלומר: עדיף להקדיש את הזמן ללימוד תורה ולא לתפילה). רבא היה מומחה לחינוך ודאג להתאים את דרשות רבני הישיבה לקהל השומעים. עוד אמר רבא: ” בשעה שמכניסין אדם לדין אומרים לו: נשאת ונתת באמונה? קבעת עתים לתורה? עסקת בפרייה ורבייה? צפית לישועה? פלפלת בחוכמה? הבנת דבר מתוך דבר?”
רבא העדיף את החריפות כדרך ללימוד ההלכה, וציטט את הפתגם: "טבא חדא פלפלתא חריפתא ממלי צנא דקרי", כלומר: עדיף גרגר פלפל שחור אחד ממלוא הסל קישואים. הוא התאונן על מיעוט החריפות בדורו ואמר ש"אנן כאצבעא בקירתא לסברא – כשעווה קשה שאין האצבע יכול ליכנס בתוכה אלא מדבק מעט". רבא היה בטוח בפסקיו בוודאות גמורה, והיה נוהג לפעמים[דרוש מקור] להישבע כי כך אמר רב, אף על פי שרבא לא ראה את רב מעולם ונולד עשרות שנים לאחר פטירתו, והוא הסביר כי וודאי כך אמר רב שכן לא ייתכן שאמר אחרת.
אחת מהתפילות שחיבר נכללה במחזור התפילה ליום הכיפורים.
תורותיו > במשפט העברי

ההלכה נפסקת כרבא בכל מחלוקותיו עם אביי, מלבד שישה דינים, המסומנים בראשי התיבות יע"ל קג"ם. אחד מהם הוא דין ייאוש שלא מדעת. אם נאבדה לאדם אבדה, ובשעה שבאה לידי המוצא, המאבד עדיין לא שם לב שהיא נאבדה ממנה. אמנם, אילו היה יודע שנאבדה ממנו היה מתייאש לבטח, ועל פי ההלכה הייתה האבדה מותרת לכל אדם, אולם כיוון שבשעת המציאה עדיין לא נודע לו, נמצא שבפועל לא היה כאן ייאוש מצדו. נחלקו אביי ורבא: אביי סבר שהאבדה אסורה למוצאהּ, כי לא די בייאוש בכוח, ורק ייאוש בפועל מפקיע את בעלותו של המאבד מן האבדה והמוצא זוכה בה. רבא סבר שדי לנו בייאוש בכוח כדי שיזכה בה המוצא. השאלה היא, האם אפשר לפעול על פי דעתו של האדם (בעניינים המחייבים זאת) כאשר האדם טרם נתן דעתו על הנידון, על סמך ידיעתנו הוודאית מה תהיה דעתו. בדומה, האם זה שעתה נודעה לנו דעתו החיובית על נושא כלשהו, מכשירה פעולות שנעשו לפני כן.
לדוגמה, אם אדם הפריש תרומות ומעשרות מפירות חברו, שלא ברשותו, ובחר לשם כך בפירות משובחים במיוחד. לאחר שבעל הפירות הסכים למפרע לפעולה זו, לדעת רבא הפרשת התרומות והמעשרות שרירה וקיימת, ולדעת אביי, לא עשה כלום ועל בעלי הפירות לשוב ולהפריש מהם את התרומות והמעשרות.
בעוד שדעת אביי מובנת כפשוטה, הרי להסבר דעתו של רבא נדרשו רוב האחרונים לבאר: כיצד יכול אדם להיחשב מיואש מחפץ, בו בזמן שהוא עדיין אינו יודע שהחפץ אבד לו ולמיטב ידיעתו החפץ נמצא ברשותו. ההסבר המקובל בדעת רבא הוא, שדין ייאוש המזכה את המוצא באבדה, הוא בעצם היתר של התורה, ללא מעשה פעיל מצדו של המאבד, בניגוד להפקר, פעולה בה הבעלים הוא העושה את המעשה המתיר לאחרים לזכות בחפץ. כתנאי להחלתו של הייאוש, נדרשת "ניחותא", כלומר אי התנגדות של הבעלים לכך שאחר יזכה. לענייננו אין צורך בניחותא בפועל, אלא מספיקה ניחותא בכוח, מפני שברור לנו שאילו היה הבעלים יודע על האבדה, היה מתייאש ממנה, ולכן המוצא זוכה בה. דרך אחרת להסביר דעתו של רבא היא, שאין צורך שאדם יחשוב ברגע מסוים על נושא מסוים כדי שנוכל לומר שדעתו, גם באותו רגע, היא ספציפית לאותו נושא. לדוגמה, על אדם המאמין באלוהים נוכל לומר שהוא "מאמין ברגע זה", גם אם באותו הרגע האיש לא חשב כלל על כך שהוא מאמין. כך גם במקרה דנן: העובדה שברגע המציאה הבעלים עדיין לא ידע על האבדה היא משנית בחשיבותה לעובדה היסודית, שאדם שיידע את המצב לאשורו, יתייאש מיידית מן האבדה, ועל כן אנו רשאים להחשיבו מיואש כבר מעכשיו, כי הסיבה שבפועל עדיין אינו מיואש היא טכנית בלבד – ברגע זה הוא לא חושב על כך.
אחד מהכללים שטבע רבא הוא דברים שבלב אינם דברים. בגמרא במסכת קידושין מובא מקרה שבו אדם המתגורר בחוץ לארץ מכר את נכסיו, כאשר בדעתו לעלות לארץ ישראל, אולם בשעת המכירה לא ציין זאת. אולם לאחר מכן נבצר ממנו לעלות, וכעת הוא רוצה לבטל את המכירה. על מקרה זה אמר רבא שהוא "דברים שבלב, ודברים שבלב אינם דברים". למטרתו בשעת המכירה אין משמעות הלכתית כי "דברים שבלב אינם דברים" והוא אינו יכול לדרוש את ביטול המכירה.
תורותיו > באיסורים

בדין "קידושין שאין מסורין לביאה" נחלקו אביי ורבא: אביי סבור כי הקידושין יש להם תוקף של קידושין, ולעומתו סבור רבא כי אין לקידושין כל תוקף. שיטתו לקוחה מסברה שהסביר לו האמורא בר אהינא, ולפיה מהפסוק ”כִּי יִקַּח אִישׁ אִשָּׁה וּבְעָלָהּ” משמע שדווקא קידושין שמסורים ל"בעלה" נחשבות לקידושין, ואם לא אין קידושין אלו נכללים בפרשת "כי ייקח איש אשה" שהיא המקור היחיד לקנייני הקידושין. גם מחלוקת זו נמנית עם היע"ל קג"ם שבה ההלכה כאביי ולא כרבא. מחלוקת נוספת היא בדין לחי העומד מאליו, לדעת אביי לחי העומד מאליו נחשב ללחי, מכיוון שלפי שיטתו לחי הוא סוג של מחיצה אמיתית, ולכן גם אם לא ניכר שהוא קיים שם לשם לחי המחיצה קיימת מעשית. אולם לדעת רבא, לחי העומד מאליו – אינו נחשב ללחי, כי לפי שיטתו לחי הוא סוג של היכר לבני רשות היחיד לדעת שמדובר ברשות היחיד בכך שהיא נראית כמוקפת מכל רוחותיה, ובלחי העומד מאליו אין היכר. בעוד שבכל מחלוקותיהם נפסקה הלכה כרבא, בשישה מקרים בודדים נפסקה הלכה כאביי.
אחד מהכללים הידועים שטבע רבא, ואף נקרא על שמו, הוא חזקה דרבא, לפיה בן ובת שהגיעו לגיל הבגרות (גיל 13 לבן וגיל 12 לבת) – מניחים שגם הגיעו לבגרות גופנית, אף על פי שלא נבדקו, והם נחשבים כבוגרים מבחינה הלכתית ללא צורך בבדיקה (לדוגמה, לגבי יכולת להצטרף למניין). חזקה זו איננה מוחלטת, ובתחומים מסוימים בהלכה אין סומכים עליה.
תורותיו > חידושי הלכה

במסכת מגילה קובע רבא 'חיב איניש לבסומי בפוריא עד דלא ידע' – חייב אדם להשתכר בפורים עד שלא ידע, כלומר עד שיאבד את המודעות או את שפיותו. הלכה זו, שאין לה מקור מפורש במשנה, ולכן נראית פרי יצירתו של רבא, עיצבה את אופיו של פורים במשך מאות שנים עד ימינו.
יחסיו עם חכמים אחרים

עם מעריציו הגדולים של רבא נמנה רב אדא בר אבא, שהיה אומר לחכמים: עד שאתם מלקטים 'עצמות יבשים' (סברות דחוקות) אצל אביי, בואו לאכול 'בשר שמן' (סברות מובנות) אצל רבא. במקרה אחר הוא אמר: גדול מאוד המרחק ביני לבין רבי רבא. למרות זאת, כאשר רב אדא היה הולך לחנות הוא אמר לטבחים כי הוא קודם למשמשו של רבא בתור לקבל בשר כי הוא חכם בתורה יותר ממנו, ולכן כאשר נפטר רב אדא בר אבא בטרם עת דאג רבא וחשש שמא הוא הגורם למותו מכיוון שזלזל בכבודו.
יחסיו עם חכמים אחרים > עם רב הונא בר יהודה

לפעמים הוא דן בהלכה עם חברו רב הונא בר יהודה. שניהם היו תלמידים של רב ששת ודנו בדבריו. כך למשל, הם נחלקו בדין אישה המורדת על בעלה, שבדינה קיימות שתי שיטות: לפי דעה אחת פוחתים מכתובתה שבעה דינרים לכל שבוע שהיא מורדת על בעלה, ובינתיים מנסים לשכנע אותה להפסיק למרוד בבעלה ולקיים את חיובי האישות המוטלים עליה. לפי גישה אחרת, אין טעם בהפעלת לחץ במשך זמן ארוך ובשכנועים, אלא בית הדין קוצבים זמן של ארבעה שבועות בלבד, ומפעילים עליה לחץ עצום באותם שבועות, על ידי פרסום מרידתה בבתי כנסיות ובבתי מדרשות בשבתות שבארבעת שבועות אלו (בשבת כל יהודי העיר מתכנסים בבית הכנסת, גם אלו שעסוקים באמצע השבוע בעבודה ואינם יכולים לבוא לבית הכנסת), ובית הדין מודיעים לה שלאחר ארבעת השבועות תפסיד את כל סכום כתובתה, גם אם הוא סכום ענק של מאה מנה. נחלקו רבא ורב הונא בר יהודה כמי פסק רבם רב ששת, לפי מה שקיבל רבא מרבו ההלכה היא שיש לנסות לשכנעה בדרכי נועם ולכן יש לחכות עד שידעו כי מוצו כל הדרכים לשכנעה, אלא שבינתיים קונסים אותה בסכום נמוך יותר של שבעה דינרים לשבוע, ואילו לפי מה שקיבל רב הונא בר יהודה מרבו ההלכה היא כפי השיטה האומרת שלאחר ארבעה שבועות הפסידה המורדת את כל דמי הכתובה.
בכמה מקומות בתלמוד מסופר כי רבא התארח לפעמים בביתו של רב הונא בר יהודה. כך, למשל, מסופר כי באחת השבתות התארח רבא בביתו של רב הונא בר יהודה, וכשהבדיל על היין במוצאי שבת בירך בראשונה ברכת בורא מיני בשמים על הבשמים, ורק לאחר מכן בירך על האש ברכת בורא מאורי האש. שאל אותו רב הונא בפליאה: במשנה במסכת ברכות אנו מוצאים שבין בית שמאי ובין בית הלל מודים שיש לברך על האש לפני הבשמים, וציטט את לשון המשנה: ”בית שמאי אומרים נר ומזון בשמים והבדלה ובית הילל אומרים נר ובשמים ומזון והבדלה”? ענה רבא אחריו ואמר: אלו הם דברי רבי מאיר, אבל רבי יהודה אומר לא נחלקו בית שמאי ובית הלל על המזון שהוא בתחילה ועל הבדלה שהיא בסוף, על מה נחלקו – על המאור ועל הבשמים, שבית שמאי אומרים 'מאור' ואחר כך 'בשמים' ובית הלל אומרים 'בשמים' ואחר כך 'מאור'.
יחסיו עם חכמים אחרים > עם רבה בר מרי

עם חבריו של רבא נמנה רבה בר מרי. מסופר כי רבא שאל את רבה בר מרי: מנין מקור ההנחה השגורה בפי החכמים כי פדיון שבויים היא מצווה מיוחדת וגדולה? השיב לו רבה בר מרי: כתוב ”וְהָיָה כִּי יֹאמְרוּ אֵלֶיךָ אָנָה נֵצֵא וְאָמַרְתָּ אֲלֵיהֶם כֹּה אָמַר ה' אֲשֶׁר לַמָּוֶת לַמָּוֶת וַאֲשֶׁר לַחֶרֶב לַחֶרֶב וַאֲשֶׁר לָרָעָב לָרָעָב וַאֲשֶׁר לַשְּׁבִי לַשֶּׁבִי”, ואמר רבי יוחנן כל המאוחר בפסוק זה קשה מחבירו: הקל ביותר הוא מוות שקל יותר מחרב, הן מסברא שמת ללא שניבלו וחתכו את גופו, והן מהפסוק ”יָקָר בְּעֵינֵי ה' הַמָּוְתָה לַחֲסִידָיו”; מיתת רעב חמורה יותר ממיתת חרב הן מסברא שהמת על ידי חרב מת באופן מיידי בניגוד למת מרעב שמיתתו איטית ומתמשכת, והן מהפסוק ”טוֹבִים הָיוּ חַלְלֵי חֶרֶב מֵחַלְלֵי רָעָב שֶׁהֵם יָזוּבוּ מְדֻקָּרִים מִתְּנוּבֹת שָׂדָי”; והקשה מכולם הוא שבי, שבו כלולות כל הצרות המנויות, שהרי השבוי מסור ביד השובים והם עושים בו כרצונם.
יחסיו עם חכמים אחרים > עם רב הונא בר חיננא

רב הונא בר חיננא היה חברו של רבא. שניהם תלמידים של רב נחמן, ובמספר מקרים נחלקו לגבי דעתו.
בגמרא מובאים מספר מקרים שבהם נחלקו רב הונא ורבא לגבי הוראת הלכה למעשה. כך, למשל, כאשר ביקש ריש גלותא מרב הונא לתקן את בוסתנו ולהופכו לרשות היחיד על מנת שמותר יהיה לטלטל בו חפצים בשבת (הבוסתן אינו משמש למגורים ועל כן אין די במחיצותיו החיצוניות על מנת שיהיה מותר לטלטל חפצים בתוכו כרשות היחיד, כדין קרפף יותר מבית סאתיים שלא הוקף לדירה), הקים רב הונא במקום מחיצת קנים צפופים על בסיס עקרון לבוד, שייצרו ביתן מגורים עבור שומר הבוסתן. רבא שלא הסכים לתיקון הגינה באופן זה, מכיוון שסבר שאין משמעות לבניית ביתן מגורים לאחר שמחיצות הבוסתן החיצוניות כבר עומדות ("הוקף ולבסוף ישב"), עקר בעצמו את הקנים שהציב רב הונא.
במקרה אחר, התיר רב הונא לאכול תערובת דגים שבה היו קשקשי דגים (שהם סימן כשרות לדגים), אך רבא סבר שיש לאסור את הדגים מכיוון שיש חשש שמא חלק מהדגים טהורים (ומהם הקשקשים) אך חלק אחר טמאים. במקרה זה יצאו הכרזות פומביות סותרות על דין תערובת הדגים מצד רבא ומצד רב הונא.
במקרה נוסף, דנו בבית המדרש על גוי ששכשך את ידיו ביין. רבא התיר את היין למכירה לגוי, אך רב הונא בר חיננא אסרו בהנאה כדין סתם יינם. גם במקרה זה יצאו הכרזות הלכתיות פומביות סותרות מצד רבא ורב הונא. אך לבסוף חזר בו רבא מפסקו והודה לרב הונא.
בנוסף נחלקו בדעתם של חכמים אחרים, אחת ממחלוקתם היא בדין בעל חיים שנרבע (קוימו בו יחסים אסורים), ונחלקו רבא ורב הונא מה היא שיטת רב נחמן.
יחסיו עם חכמים אחרים > בר הדיא וחלומותיהם של אביי ורבא

בזמנם של אביי ורבא היה אדם בשם בר הדיא שעסק במקצועו כפותר חלומות והיה נהוג שמי ששילם לו עבור עבודתו – פתר לו לטבה, ומי שלא שילם לו – פתר לו לרעה. אביי היה נוהג לשלם לו, ורבא לא היה משלם לו, ולכן היה פותר תמיד את חלומותיו של אביי לטובה, ואת אלה של רבא לרעה. התלמוד במסכת ברכות מספר על סדרה של חלומות כאלה.
דוגמה: אביי ורבא אמרו לו: ראינו בחלומנו את הפסוק ”שׁוֹרְךָ טָבוּחַ לְעֵינֶיךָ וְלֹא תֹאכַל מִמֶּנּוּ”. לרבא פתר בר הדיא שהוא יפסיד בעסקיו עד שלא יוכל לאכול מרוב עצבות, ולאביי פתר שהוא ירוויח בעסקיו ומרוב שמחה לא יוכל להכניס אוכל לפיו.
לבסוף הלך אליו רבא לבד, ללא אביי, ואמר לו כי הוא ראה כי דלת ביתו נופלת. פתר לו בר הדיא כי אשתו שהיא שומרת את הבית, תמות. לאחר מכן החל רבא לשלם לבר הדיא על פתירת החלומות, וזה החל לפתור אותם לטובה. כאשר סיפר רבא לבר הדיא שנקרה לו בחלום הלל, פתר לו בר הדיא כי יתרחשו לו ניסים. בעקבות חלום זה, כאשר בהזדמנות אחרת מצא בר הדיא את רבא באותה ספינה בה הפליג, הוא פנה לנוס מהספינה, מכיוון שפתר לרבא כי עתידים להתרחש לו ניסים, ושמא הנס הוא שהספינה תטבע ורק רבא ינצל. במהלך מנוסתו נפל מידיו הספר ממנו היה פותר את חלומותיו. מצא רבא את הספר וראה כי בספר כתוב כי הכלל הוא אחד: "כל החלומות הולכין אחר הפה". כעס רבא על בר הדיא ואמר לו: רשע שכמותך, בידך תלוי היה פתרון החלומות וצערתני כל כך? על הכול מוחל אני לך חוץ מאשתי – בתו של רב חסדא, שנפטרה בעקבות החלום שפתרת לי לרעה, יהי רצון שתמסר ביד המלכות ולא ירחמו עליך. ואכן, בר הדיא הוצא להורג ברומא.
פטירתו

בשעת פטירתו, עמד סמוך לו אחיו רב שעורים, שראה כי הוא גוסס וקרבה שעתו למות. אמר רבא לאחיו: בקש רחמים עלי שמלאך המוות לא יצער אותי בשעת הפטירה. שאל אותו רב שעורים: וכי מר אינו ידידו של מלאך המוות? השיב לו רבא: מכיוון שבאה שעתי להפטר והורע מזלי, אינו מחשיב אותי. רב שעורים ביקש מרבא, שיבוא אליו לאחר פטירתו ויאמר לו כיצד עבר עליו תהליך הפטירה. ואכן, לאחר פטירתו נגלה רבא לאחיו. שאל אותו רב שעורים: כיצד עבר עליך תהליך הפטירה, האם חשת בייסורים כלשהם. השיב לו רבא: חשבתי כאב מזערי כמחט של מזרק הננעצת בבשרי.
מקום קבורתו על פי המסורת המאוחרת

על מקום קבורתו, מופיע בספר הגלגולים: ”בכפר אבני"ת יש שם מערה, שבה קבורים אביי ורבא. והנה הפתח לצד מערב, ובתוכה הרבה כוכים, הנה בכוך שבקרן מזרחית דרומית ממש, שם קבור אביי. והכוך הסמוך לו העומד בצד דרום ממש, שם קבור רב דימי מנהרדעא. והכוך הסמוך לו אשר בצד דרום ג"כ, והוא כוך יותר רחב מכוך ר' דימי הנזכר, ושם קבור רבא, והוא בכוך האמצע שבצד דרום, ושאר הכוכין לא הגיד לי מה הם”. בעקבות דברים אלו של האריז"ל, שלפי המקובל נכתבו על ידי תלמידו רבי חיים ויטאל ברוח הקודש, הייתה ידועה מערה זו כ"מערת אביי ורבא".
ב-2008 נתגלתה מערה בכפר אבנית אשר מתאימה לתיאורו המדויק של רבי חיים ויטאל למערת אביי ורבא. וכן במערה אשר יוחסה למערתם, התגלה שאינה אף מערת כוכים.
ההבחנה בין "רבה" ל"רבא"

בדפוסי התלמוד הבבלי, ויותר מכך בכתבי היד שלו, רבים החילופים בין רבא לרבה. על ההבדל ביניהם, בכתיב ובהגייה, כתב רב האי גאון: ”אלו כֻּלן ראבה נכתבין בהי והבֵּי דגש. אבל ראבא נכתב באלף, והבֵּי רפוי... ודעו כי ראבה אַבָּה שמו, וזה ריש שהוסיפו עליו – במקום רב. ורַאבָא אֲבָא שמו, וזה ריש המוסיף עליו – כמו רב. ופירוש אַבָּה כמו שאומר אָבִי, ופירוש אֲבָא כמו שאומר אבא סתם.”
במסורת ההגייה הרווחת היום, ההבדל בין השמות הוא בכך שרבה נהגה ב-ב' דגושה, ואילו רבא ב-ב' רפה. במסורת יהדות תימן ההבדל הוא בין דגש קל לדגש חזק, ושתי הקריאות מכוונות עקרונית להבחנה של רב האי, שלדעתו גם הדברים נובעים מהבדל במשמעות בין השמות, בין "[ה]אב" ל"אבי".
באשר לכתיב, עמדו חוקרים על כך שגם בכתבי יד משובחים אין הבחנה חותכת ביניהם, ורבים החילופים. לדעת שמא יהודה פרידמן, הממצא בכתבי היד מעלה כי ככל הנראה במקור לא היה הבדל בכתיב בין שני החכמים, גם אם נשמר הבדל בהגייה, וככל הנראה במשך השנים הוסיפו צורות הבחנה שונות כדי להבדיל ביניהם גם בכתיב, אך לכלל אחידות לא הגיעו, וזה מה שיצר את החילופים הרבים בין החכמים.
גלריית תמונות

הכניסה למערת אביי ורבא, תשע"ב 2011
פתח המערה, תשע"ב 2011
פנים המערה, תשע"ב 2011
פנים המערה, תשע"ב 2011
לקריאה נוספת

ספר "דבר קטן" – אפיון מחלוקות אביי ורבא בתלמוד הבבלי, 299 עמודים, הרב זאב פרנק, ירושלים ה'תשע"א
״האם רבא היה כהן?״ – תנ״ך, הלכה, תפלות ופיוטים דף לח–מב (הכרמל שנה ד, גיליון 1)
רפאל הירשמן, "רבא ורבה – כמה שנים חיו?", משפחה, מוסף "קולמוס", עמ' 56.
צביקה צורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  חיל השריון  פיקוד העורף  כבאות והצלה לישראל
 תקופת הפעילות:  ???? – 2018 (צה"ל)
 דרגה:    אלוף-משנה    טפסר
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 52  מפקד גדוד 532  מפקד חטיבת מרכבות הפלדה  ראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה  סגן מפקד אוגדה 91  מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף
 תפקידים אזרחיים
 מפקד המכללה הלאומית לכבאות והצלה
 
צבי (צביקה) צורן הוא קצין כבאות והצלה בדרגת טפסר, וקצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, המכהן כמפקד המכללה הלאומית לכבאות והצלה. שירת כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף, כמפקד חטיבת מרכבות הפלדה וכסגן מפקד אוגדה 91.
צורן עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. פיקד על גדוד 52 בחטיבה 401 ועל גדוד 532 בחטיבה 460. ב-2008 מונה למפקד חטיבת מרכבות הפלדה, חטיבת שריון במילואים ושימש מדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ב-2010 מונה במקביל לתפקידו כמפקד חטיבה גם לראש מחלקת ההדרכה בזרוע היבשה. ב-2012 מונה לסגן מפקד עוצבת הגליל וב-2013 מונה למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-2015 מונה לתפקיד מפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף. במהלך אוקטובר 2018 סיים את תפקידו כמפקד מחוז חיפה בפיקוד העורף ופרש מצה"ל. בוגר תוכנית קרן וקסנר.
הערות שוליים

↑  הסתיים תרגיל ענק של חטיבת המילואים "מרכבות הפלדה", אתר יד לשריון, 4 בדצמבר 2008
↑  שיר פילו, כבשת תר"ש, אתר זרוע היבשה, 24 בנובמבר 2011
↑  eagleray, הבוגרים שלנו, באתר קרן וקסנר ישראל (באנגלית אמריקאית)
ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית

| --- | --- |

 גוף פרלמנטרי:  הסנאט של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  4 בפברואר 1977
 יו"ר:  מייק לי (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2025
 חבר בכיר:  מרטין היינריך (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  מדיניות האנרגיה של ארצות הברית, מחלקת האנרגיה, שימור האנרגיה, מערכות אנרגיה סולארית ועוד
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
 המפלגה הדמוקרטית: מריה קנטוול, קתרין קורטז מסטו, מייזי הירונו, ברני סנדרס, רון ויידן, ג'ון היקנלופר, מארק קלי, אלכס פדייה, רובן גייגו המפלגה הרפובליקנית: ג'ון באראסו, ג'ים ריש, סטיב דיינס, טום קוטון, דייוויד מקורמיק, ג'ון הובן, ביל קסידי, סינדי הייד-סמית, ליסה מרקאוסקי עצמאים: אנגוס קינג
 www.energy.senate.gov
ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Energy and Natural Resources) היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית. הוועדה, המונה עשרים ושניים סנאטורים, מפקחת על עניינים וסוגיות בתחומי האנרגיה, מדיניות טריטוריאלית, ענייני ילידים הוואיים, אדמות ציבוריות, מדיניות אנרגיה גרעינית וכן פיקוח על מחלקת האנרגיה של ארצות הברית. בראשות הוועדה יושב מאז 2025 הסנאטור מייק לי מיוטה, והחבר הבכיר בוועדה הוא מרטין היינריך מניו מקסיקו.
היסטוריה

שורשיה של ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע ראשיתם באחת הוועדות הקבועות הראשונות שהתכנסו בסנאט האמריקאי — ועדת האדמות הציבוריות. אף על פי שהכרונולוגיה של הוועדה משקפת רצף של שינויי שמות, סמכות השיפוט של הוועדה המקורית לענייני אדמות ציבוריות קיימת ברציפות כבר למעלה מ-170 שנה. במהלך מאה השנים הראשונות מבנה הוועדה השתנה מעט מאוד, אך תחום שיפוטה התרחב בהתמדה עם התרחבות האומה האמריקאית מערבה והבעיות שנוצרו כתוצאה מהתרחבות המדינה מבחינה גאוגרפית.
הבעיות הרבות שנבעו מיישוב הגבול המערבי של ארצות הברית הובילו את הקבינט של ארצות הברית ליצור את מחלקת הפנים ב-1849 כאחראית על אדמות ומשאבי הטבע העצומים בבעלות הפדרלית. בשלוש השנים קודם לכן, ארצות הברית הגדילה את שטחה הגאוגרפי בלמעלה משלוש מיליון מיל רבוע והגיעה כמעט לגודלה הנוכחי בין קנדה למקסיקו. הפיקוח על החקיקות הנוגעות לתפקידי המחלקה החדשה נמצא תחת תחום השיפוט של הוועדה. הממשלה הפדרלית החלה לייעד ולהפריש אזורים בעלי יופי טבעי שישמרו לכל האמריקאים העתידיים ליהנות מהם. ב-1872 הקים הקונגרס את הפארק הלאומי ילוסטון בשטחי מונטנה, ויומינג ואיידהו והציב אותו תחת שליטתו הבלעדית של מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ב-4 בינואר 1977, בישיבה הראשונה של הקונגרס ה-95, הציגו הסנאטורים עדלי סטיבנסון השלישי מאילינוי ובוב פאקווד מאורגון תיקונים למערכת הארגון מחדש של ועדות הסנאט. החלטה זו התבססה על מחקר ודו"ח משנת 1976 של ועדות שבראשם ישבו שני יושבי ראש בשיתוף פעולה. ב-4 בפברואר 1977 אימץ הסנאט הצעתם של פאקווד וסטיבנסון, והוקמה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע. תחום השיפוט שלה כלל את מרבית תפקידיה של "ועדת הפנים ולענייני איים" בנוסף לתחומים חדשים בהם תמחור ורגולציה של גז טבעי, ויסות אנרגיה, מחקר אנרגיה ופיתוח של כל צורות האנרגיה למיניהן, ייצור פחם, ותפעול אנרגיה גרעינית לא צבאית.
עוד בראשית שנת 1977, ביוזמת הנשיא ג'ימי קרטר ליצור את מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, החלה לראשונה ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע לפקח על מחלקה בקבינט של ארצות הברית. מאז הוקמה הוועדה ב-1977, מבנה וסמכות השיפוט של הוועדה נותרו קבועים למדי. ועדת האנרגיה הבדילה את עצמה משאר הוועדות האחרות בסנאט כאחת מן הוועדות הבלתי-מפלגתיות או לחלופין אחת הוועדות המאופיינות בשיתוף פעולה בין-מפלגתי. מכיוון שהנושאים הנידונים בוועדה משפיעים על אינטרסים אזוריים יותר מאשר אינטרסים מפלגתיים, חברי הוועדה ניגשים באופן מסורתי לדיונים בכוונה לבניית קונצנזוס. מרבית שיקולי המדיניות מתגבשים בין חברי הוועדה בטרם הדיון הציבורי בנושא, כך שעד שהוועדה מדווחת על צעדיה בתחום מסוים נרשמת היעדרות מחלוקת והמדיניות שואפת להיות אחידה כלל הניתן. חלק ניכר מהגישה הסכמתית זו מיוחסת לרוב הדחוק שיש למפלגת הרוב בוועדה.
ועדות משנה

| --- | --- |
 ועדת המשנה לענייני אנרגיה  ועדת המשנה לענייני פארקים לאומיים:  ועדת המשנה לאדמות ציבוריות, יערות וכרייה  ועדת המשנה לענייני מים ואנרגיה
הערות שוליים

1 2 3 4  היסטוריה של הוועדה, באתר הרשמי של ועדת האנרגיה ומשאבי הטבע (באנגלית)
1 2 3 4  ועדות משנה של ועדת האנרגיה, באתר הסנאט האמריקאי (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583286005171  BnF: cb11863695t (data)  ISNI: 0000 0000 8525 2370  LCCN: n79043129  NLA: 35726617  SUDOC: 079032354  VIAF: 268334693   WorldCat (עם VIAF): 268334693
המרכז הרפואי קפלן

| --- | --- |

מרכז רפואי קפלן
מרכז רפואי קפלן
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי, בית יולדות, בית חולים גיריאטרי, מרכז הוראה ומחקר
 אוניברסיטה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 בעלים:  שירותי בריאות כללית
 מנכ"ל:  פרופ' טריף בדר
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1953
 שירותים
 מיטות:  727
 אתר המרכז הרפואי קפלן
 גאוגרפיה
 כתובת:  רחוב פסטרנק 1
 מיקום:   רחובות, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°52′25″N 34°48′53″E﻿ / ﻿31.873475°N 34.81473056°E﻿ / 31.873475; 34.81473056
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המרכז הרפואי קפלן(למפת גוש דן רגילה) המרכז הרפואי קפלן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז הרפואי קפלן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז הרפואי קפלן  he המרכז הרפואי קפלןhe המרכז הרפואי קפלןמפת  __ רחובות [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית גזר מדרום: __ קריית עקרון, __ מועצה אזורית ברנר ממערב: __ מועצה אזורית גן רווה ממערב ומצפון: __ נס ציונה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המרכז הרפואי לילדים
סמליל מרכז רפואי קפלן עד שנת 2020
סמליל ישן של בית החולים
המרכז הרפואי קפלן הוא בית חולים ברחובות. הוא נוסד בשנת 1953 ומשתייך לשירותי בריאות כללית.
מידע כללי

המוסד נקרא על שמו של אליעזר קפלן, ממנהיגי תנועת העבודה ושר האוצר הראשון של מדינת ישראל. בבית החולים מעל לחמש מאות מיטות אשפוז והוא משרת בעיקר את תושבי השפלה הדרומית. יש למרכז הרפואי קפלן שלוחה בגדרה – המרכז הרפואי הגריאטרי הרצפלד, המתפקד כבית חולים גריאטרי-סיעודי.
בית החולים קפלן מסונף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ופועל בו אחד מבתי הספר לסיעוד של האוניברסיטה. בנוסף פועל בו בית הספר הארצי לרנטגנאות ולדימות של קופת חולים כללית, המכשיר רנטגנאים חדשים ומעביר השתלמויות מקצועיות בתחום.
מנהל המרכז מאז שנת 2021 הוא פרופ' טריף בדר.