הפנתר השחור (סרט)
הפקה > עיצוב

התסריטאי ג'ו רוברט קול תיאר את הסרט כהזדמנות היסטורית להציג גיבור-על שחור בתקופה שבה אפריקנים-אמריקנים מקבלים את זהויותיהם בו בעת שהם נאלצים להתמודד עם השמצות וחוסר אנושיות. הוא הוסיף וציין כי היה חשוב לבסס את התמות בסרט בתרבויות השונות של אפריקה, ושצוות ההפקה יעבוד במשותף עם מומחים באזורי אפריקה בהם ואקאנדה אמורה להתקיים. בהרחבתו על כך, קול ציין כי לכל המדינות באפריקה יש היסטוריות, מיתולוגיות ותרבויות שונות, וצוות ההפקה ניסה לחדד כמה מההשפעות ההיסטוריות והתרבותיות תוך ביצוע אקסטרפולציה לטכנולוגיה שלנו, לבסס את הסרט במציאות ואז להמשיך משם. קוגלר השווה את נדירותו של חומר הויברניום שקיים רק בוואקאנדה מחצב הקולטן אשר נמצא אך ורק בקונגו. הוא רצה שוואקאנדה תרגיש כמו ארץ מאשר עיר המחולקת לשבטים רבים, כשלכל שבט יש תרבות שונה, ופיתח תוכנית פרויקט אשר פירטה כל שבט בוואקאנדה ומקורותיו, מה שעזר לצוות המעצבים. טיפול מיוחד ניתן לעיצובים העתידניים כדי שלא ייראו חייזריים מדי, וביניהם נכללו עיצובי קומיקס של ג'ק קירבי.
המעצבת האנה ביקלר רצתה לכבד את הקומיקס בעיצובים שלה, ולמלא את החסר במחקר המתמקד באפריקה שמדרום לסהרה ושאיבת השראה ממדינות כמו אוגנדה, רואנדה, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואתיופיה, כמו גם מעיצוביה של זהא חדיד. המפיק נייט מור תיאר את הגישה הזו כמכתב אהבה לאפריקה. ביקלר חקרה ארכיטקטורה של שבטים קיימים, ואז ניסתה להפוך אותם למתקדמים מבחינה טכנולוגית בדרך טבעית מאשר דרך קולוניאלית על ידי האדם הלבן. היא ציינה כי השילוב בין הישן לחדש היה לתמה חשובה לכל אורכו של הסרט, כמו גם למוטיבים מעגליים כדי להדגיש העברה של אנרגיה. כמה מהאזורים הישנים יותר שנחקרו בסרט היו מפלי הלוחמים, עיר המתים והיכלי המלכים, שניצבו לצד סגנון האפרו-פאנק המודרני יותר של העיר המוזהבת, בירת ואקאנדה. רונדבלים שולבו אל תוך גורדי השחקים של ואקאנדה, בהשראתם של הרי קניון נהר בלייד בדרום אפריקה. ביקלר יצרה חותמות וארכיטקטורות שונות לכל אחד מהשבטים הווקאנדים, כשאלה של שבט הגבול נוצרו בהשראת הלסוטו, של שבט המסחר בהשראת כתובים ניגרים, וחותם של השבט המוזהב בהשראת השמש הנראית באופן תדיר באפריקה. עיר הגורילות, ביתו של שבט הג'בארי, נקבע בתחילה ביער טרופי אך קוגלר הציע שהשבט יכול להיות גם במרומי ההרים המושלגים. ביקלר ביססה את צורת הכתב של השפה הווקאנדית על שפה ניגרית עתיקה. היא גם עבדה על טכנולוגיית ויברניום והתייעצה עם מומחים לכרייה ומטלורגיה. טכנולוגיה זו כוללת את מכרות הוויברניום, בו הויברניום מוצג כסלעים כחולים זוהרים לפני שהם מופקים לכדי פלדת אל-חלד. הסרט גם מעבד מהקומיקס את טכנולוגיית חרוזי הקימויו ומכיל טכנולוגיה מבוססת חול. ביקלר רצתה שכל האלמנטים העתידניים של הסרט יהיו עקביים עם תחזיות לטכנולוגיה אפשרית של העולם האמיתי. כלי תחבורה השתמשו בריחוף מגנטי, ביניהם רכבת משא לחומר הויברניום; המפציץ המלכותי של המלך, שנראה כמו מסכה הפוכה; ומרחפת הדרקון, בהשראת טווס קונגו.
סגנון הלבוש של בני שבט המסאי בקניה (למעלה) השפיע על 80% מעיצוב שריון הדורה מילאג'ה, הכוח הנשי הלוחם של ואקאנדה (למטה).
מעצבת התלבושות רות קרטר התייחסה בעיצוביה לשבטי המסאי, הימבה, טוארג, קוסה, זולו, סורמים, דינקה, דוגון, סוטו וטורקנה. היא גם בדקה עבודות תואמות של מעצבים כדוגמת איסי מיאקי היפני, איב סן-לורן הצרפתי ודונה קארן האמריקאית. ויני מדיקיזלה-מנדלה סיפקה את ההשראה לתלבושות אותן עיצבה קרטר לאנג'לה באסט, בזמן שתלבושות הדורה מילאג'ה השתמשו בצבע האדום כדי לשקף תרבויות אפריקניות שונות וכללו בגדי טאבארד עם חרוזים וקמיעות שנועדו לסמל הגנה, נפש בריאה, מזל טוב ולעיתים גם בעלות, כאשר הבגד הועבר מאם לבתה. קרטר רצתה להימנע מהמראה של נשים בבגדי ים ובחרה בשריון גוף פרקטי לבנות הדורה מילאג'ה. בנוסף, היא לקחה בחשבון את עבודת הפעלולנות, שיאפשר ללובשות אותם חופש פעולה. התלבושות שנוצרו לטצ'אלה שילבו בין מעמדו כמלך לבין ראש הכוח הצבאי, בין היתר שימוש באריג קנטה השכיח לבני האקאן יחד עם מגפיים צבאיות. רטר השתמשה גם בצבעים ודפוסים ייחודיים לכל שבט, בין היתר ירוק וצדפות לשבט הנהרות, כחול ועץ לשבט הגבול, ושחור עם סגול מלכותי לפנתר השחור והארמון המלכותי. שלושה מתוך חמישה אנשים בוואקאנדה הולכים יחפים, דבר שגם השפיע על תהליך עיצוב התלבושות. בזמן שדמויות מוואקאנדה נמצאות בארצות אחרות, לבושם הוא נורמלי למדי אך הוא עקבי עם עיצוביהם הווקאנדים. קרטר יצרה 700 תלבושות לסרט ועבדה לצד מאיירים, מעצבים, מכיני תבניות, צבעי אריגים, מכיני תכשיטים וכיוצא בזה.