מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992)
המלחמה

המלחמה החלה בליל חג המולד, ה-5 בינואר 1991, כאשר כמה אלפים בודדים של חיילי המשמר הלאומי הגאורגי, שהוקם כשבועיים לפני כן, נכנסו לצחינוואלי, וביצעו מעשי אכזריות, תוך, על פי טענות הבדלנים האוסטים, עצימת עין של החיילים הרוסים המקומיים. הבדלנים האוסטים השיבו בהפגזה על בתי הספר ובתי המגורים של הגאורגים בצחינוואלי. בינתיים, ב-7 בינואר של אותה שנה, פרסם שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב הצהרה המגנה את הכרזת העצמאות של דרום אוסטיה ואת החלטת הפרלמנט הגאורגי לבטל את האוטונומיה של דרום אוסטיה. חלקה הראשון של הלחימה בצחינוואלי הסתיים בסופו של דבר בשליטה מחולקת על העיר: האוסטים שלטו על החלק המערבי של העיר והגאורגים שלטו על החלק המזרחי. לקראת סוף ינואר הסיגו הגאורגים את כוחותיהם להרים שמסביב לעיר, בהתאם להסכם הפסקת אש שנערך בתיווכו של המפקד הרוסי באזור. האוסטים טענו כי הם שגירשו את הכוחות הגאורגיים.
ב-29 בינואר של אותה שנה הוזמן יו"ר בית-נבחרים של הסובייט העליון האוסטי, טורז קולומבגוב, למשא ומתן בטביליסי, אולם עם הגיעו נאסר מיידית והואשם בהסתה לגזענות. משפטו נדחה מספר פעמים לפני ששוחרר בדצמבר של אותה שנה.
בפברואר 1991, חתכו הגאורגים את אספקת החשמל לצחינוואלי, וסגרו את הדרך שהובילה את אספקת המזון והציוד לעיר. במקביל חסמו האוסטים את הדרכים שהובילו לכפרים שסביב צחינוואלי, המאוכלסים בגאורגים, מיתר גאורגיה.
תקופת הלחימה העזה ביותר של המלחמה הייתה במרץ-אפריל של אותה שנה. במרץ 1991, חתמו מוסקבה וטביליסי על מסמך בו הם מבטיחים לייסד ועדה משותפת למשרד החוץ הרוסי והגאורגי שתבחן את מצב המחוז, תפרוק מנשקן את כל המיליציות הלא חוקיות ותיישב את שאלת הפליטים. ב-17 באותו חודש נערך משאל עם בברית המועצות על הצעת הסכם האיחוד של גרובצ'וב. גאורגיה סירבה להשתתף ואילו האוסטים והאבחזים השתתפו והצביעו בעד. בסוף אותו חודש, ב-31 במרץ, נערך משאל עם על עצמאות גאורגיה. 98% הצביעו בעד עצמאות. האוסטים והאבחזים לא השתתפו במשאל העם. ב-9 באפריל 1991 הכריזה גאורגיה רשמית על עצמאות (יום הטרגדיה של 9 באפריל). בחודש שלאחר מכן, מאי 1991, הצביע הסובייט העליון של דרום אוסטיה על ביטול ההכרזה העצמית על הרפובליקה הסובייטית דמוקרטית של דרום אוסטיה ולהחזיר את מעמד האובלסט תחת הפדרציה הרוסית.
באוגוסט של אותה שנה, בעקבות הפיכת הנפל במוסקבה, התפוררה ברית המועצות, אולם הבסיסים הצבאיים בגאורגיה נותרו בעינם, וחיילי משרד החוץ הרוסי עזבו רק ב-1 בדצמבר של אותה שנה (הבסיסים עצמם פונו רק בשנת 2008).
לאחר תקופה של רגיעה יחסית ביולי-אוגוסט של 1991, התחדשה האלימות באמצע ספטמבר, כאשר גמסחורדיה פקד על המשמר הלאומי של גאורגיה לתקוף שוב את צחינוואלי. הוא רצה, כפי הנראה, להשיג ניצחון צבאי שישתק את האופוזיציה הפוליטית וישמור על נשיאותו, אולם למשמר הלאומי של גאורגיה לא היה עניין רב לפתוח בלוחמה במחוז ללא משאבים ראויים, ורק מספר מועט של פלוגות תקפו בצחינוואלי ונהדפו על ידי המיליציות האוסטיות. האופוזיציה כנגד גמסחורדיה התגבשה ביתר שאת גם בשל מעורבותו בהפיכת הנפל במוסקבה ואופי שלטונו הלא דמוקרטי.
בנובמבר 1991 איים הפרלמנט הרוסי כי יטיל סנקציות כלכליות על גאורגיה אם תנקוט צעדים כנגד דרום אוסטיה, והשיבה לדרום אוסטיה את מעמד האוטונומיה. ב-1 בדצמבר עזבו כוחות ביטחון הפנים של ברית המועצות את צחינוואלי, ולפי מקורות גאורגיים הותירו את כלי נשקם לאוסטים. ב-21 בדצמבר התפזרה ברית המועצות סופית וגמסחורדיה סירב לצרף את גאורגיה לחבר העמים. יום לפני כן, ב-20 בדצמבר, החלה המתקפה האחרונה כנגד גמסחורדיה. המתקפה שהונהגה על ידי תנגיז קיטובאני כללה גם מיליציות נוספות כמו המחדריוני. ב-22 בדצמבר תפסו המורדים מספר בנייני ממשלה, והתקיפו את בניין הפרלמנט הגאורגי בו התבצר גמסחורדיה. ניסיונות של מחאה עממית בעד גמסחורדיה דוכאו ביד קשה. הלחימה הפנימית הסיטה את תשומת הלב של הצבא הגאורגי כלפי הבירה. ב-6 בינואר 1992 נמלט זוויאד גמסחורדיה מטביליסי. במרץ 1992 הועבר השלטון רשמית מהמועצה הצבאית למועצת המדינה בראשות שוורדנדזה שנועדה לשלוט עד לעריכת בחירות כלליות.
ב-19 בינואר 1992 נערך בדרום אוסטיה משאל עם בשאלה: האם להצטרף לפדרציה הרוסית ולהתאחד עם צפון אוסטיה. באביב של אותה שנה הסלימה האלימות, עם מעורבות רוסית ספוראדית. בטביליסי נמשכו הקרבות גם בפברואר. במרץ 1992 מונה אדוארד שוורדנדזה ליושב ראש מועצת המדינה הזמנית. גאורגיה קיבלה הכרה הבינלאומית, אף על פי שטביליסי לא שלטה בכל שטחי גאורגיה (מחוץ לדרום אוסטיה ואבחזיה הוחזקה גם חלק מסמגרלו, מחוז הולדתו של גמסחורדיה ובסיס כוחו, בשליטת תומכיו) והשלטון ניתן לשוורדנדזה בהפיכה צבאית.
במאי-יוני 1992 הביאו הפגנות של הזוויאדיסטים לעימותים חמושים ברחובות טביליסי. במקביל לאירועים בטביליסי נמשכה המערכה בדרום אוסטיה. ב-15 ביוני הצהיר יושב ראש הסובייט העליון הרוסי, רוסלן חסבולאטוב, כי הגאורגים מבצעים למעשה רצח עם, ועובדה זו עלולה לאלץ את רוסיה לשקול להענות בחיוב לבקשה האוסטית להצטרף לפדרציה הרוסית. שלושה ימים לאחר מכן, ב-18 ביוני, תקפו שלושה מסוקי תקיפה עם סימני זיהוי של חיל האוויר הרוסי יחידות וכפרים גאורגיים סמוך לצחינוואלי. במקביל פתחו יחידות קרקע צבאיות בסיוע טנקים ונגמ"שים במתקפה מכיוון העיר צחינוואלי. יומיים לאחר מכן גינה שוורדנדזה את ההשתתפות הגלויה של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית במלחמה לצד דרום אוסטיה.
ב-24 ביוני 1992 נפגשו אדוארד שוורדנדזה, נשיא גאורגיה, ובוריס ילצין, נשיא רוסיה, כדי לדון בשאלת דרום אוסטיה. ב-14 ביולי אותה שנה הוסכם על שביתת נשק והתחלת סיורים צבאיים משותפים של כוח שמירת שלום רוסי יחד עם גאורגים ובדלנים אוסטים.