stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנחש (מיני-סדרה)
הערות שוליים

↑  Megan Sutton, BBC shares first-look trailer for The Serpent starring Jenna Coleman, Good Housekeeping, ‏2020-12-18 (באנגלית בריטית)
↑  'The Serpent' Analysis & Ending - Vanity Powerful Enough to Defeat Anything | DMT, Digital Mafia Talkies, ‏2021-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Brian Purkiss, BBC Announces Epic New Drama Series - The Serpent, Mammoth Screen, ‏2019-07-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Elsa Keslassy,Stewart Clarke, Elsa Keslassy, Stewart Clarke, Netflix Boards BBC’s ‘The Serpent,’ Starring Tahar Rahim as Serial Killer (EXCLUSIVE), Variety, ‏2019-07-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Peter White, Peter White, ‘The Serpent’: Jenna Coleman, Billy Howle & Ellie Bamber Join BBC/Netflix Drama, Deadline, ‏2019-09-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Serpent: Limited Series (באנגלית), נבדק ב-2021-04-24
↑  The Serpent, נבדק ב-2021-04-24
↑  דורון ברוש, ‏"The serpent": פסולת נטפליקס שחוצה את גבול הטעם הטוב, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2021
↑  אילן קפרוב‏, הרצחת וגם התשת: "הנחש" הופכת סיפור מתח על רוצח סדרתי למריחה מביכה, באתר וואלה, 11 באפריל 2021
היסטוריה של אינדונזיה

אינדונזיה היא מדינת ארכיפלג, שמורכבת מ-17,508 איים (6,000 מתוכם מיושבים) ומשתרעת לאורך קו המשווה בדרום-מזרח אסיה ובמערב אוקיאניה. במהלך תקופה ארוכה, אוכלס האזור על ידי מתיישבים שהיגרו ממקומות שונים, כך שמתקיים בו מגוון תרבויות, קבוצות אתניות, ושפות. רב גוניות המהגרים נגרמה, בין השאר, כתוצאה של פעילות מסחר ענפה, וקיום קשרים עם תרבויות אחרות מהמזרח התיכון, דרום אסיה, ומזרח אסיה. מאוחר יותר, הושפעה אוכלוסיית המקום מהנוכחות הקולוניאליסטית האירופאית של הפורטוגזים וההולנדים.
החל מ-20 במרץ 1602, חיפשה חברת הודו המזרחית ההולנדית דרכים לשלוט על המסחר האינדונזי הרווחי, באמצעות פעילות צבאית ופוליטית. ב-1798 קרסה חברת הודו המזרחית ההולנדית לראשונה וב-31 בדצמבר 1799 הולאמה חברת הודו המזרחית ההולנדית על ידי הרפובליקה הבאטאבית שנשלטה על ידי צרפת בזמן נפוליאון בונפרטה, וב-1806 קרסה החברה שוב, רופיה אחרונה מכסף של החברה הוטבעה ב-1809 ומטבעות הנחושת האחרונים נושאי הסמליל VOC הוטבעו בשנת 1810. רק ב-1918, התרחבו השלטון וההגמוניה ההולנדיים באזור לכל שטחי אינדונזיה של ימינו, בזמן שהתומכים במדינה עצמאית בשם אינדונזיה, החלו לצבור כוח פוליטי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, נערך מאבק בין הולנד ליפן הקיסרית על השליטה באינדונזיה, במהלכו נכבש האזור על ידי כוחות הצבא היפני. לקראת סיום המלחמה, סיפקה היחלשות שתי מעצמות אלה נקודת זינוק מוצלחת ללאומיות האינדונזית, שאותה הוביל סוקרנו, וגרמה לכך שתנועות שתבעו עצמאות עברו לטקטיקה של עימות צבאי. יפן עמדה להעביר את השליטה במדינה לידי התנועות הללו אך תבוסתה הביאה לכך שהן השתלטו עליה בכוחות עצמם. ההולנדים ניסו לכבוש מחדש את האזור אך לאחר מספר שנים של מאבק, עקב ביקורת בין-לאומית רבה על הולנד, קיבלו האינדונזים הכרה בין-לאומית בזכותם לשלטון עצמאי, והוקמה הרפובליקה של אינדונזיה, שהייתה אחת ממדינות העולם השלישי הראשונות שהשיגו עצמאות לאחר מלחמת העולם השנייה.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות, התארגנה אינדונזיה למדינה בעלת ממשלה מרכזית אחת, שבירתה ג'קרטה. ממשלתו של נשיאה הראשון של אינדונזיה, סוקרנו, נחלשה לאחר טיהור הקומוניסטים באינדונזיה בשנת 1965, והגנרל סוהארטו תפס את השלטון במדינה. שלטון סוהארטו היה דיקטטורי והמשטר נקרא בשם "אורדה בארו" (ביטוי באינדונזית שמשמעותו סדר חדש). סוהארטו ביסס ממשלה מרכזית חזקה ששלטה במשך 32 שנה. בתקופה זו חל במדינה תיעוש מהיר, אך סוברים כי התקיימו בה גם שחיתות שלטונית רבה וניצול שאיננו ראוי של סמכויות השלטון. בעקבות ירידה חדה בפופולריות של סוהארטו, והתמעטות התמיכה הפוליטית בו, בעיקר על רקע משבר כלכלי חמור שפקד את דרום-מזרח אסיה, בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, אולץ סוהארטו להתפטר מתפקידו כנשיא, במאי 1998. התפטרותו זו סימנה את תחילת "עידן הרפורמציה" באינדונזיה – הכינוי לתקופה הנוכחית בהיסטוריה של מדינה זו.
פרהיסטוריה

בתקופות הקרח של עידן הפליסטוקן, כאשר מפלס הים ירד, חלק מאיי אינדונזיה המודרנית היה מחובר ליבשת אסיה וכך התאפשר להומינידים ובעלי חיים יבשתיים אחרים לאכלס את האיים, עוד בתקופות קדומות מאוד. העדויות הקדומות ביותר ליישוב אדם באינדונזיה הם השרידים המאובנים של הומו ארקטוס, הידועים יותר בכינוי "אדם ג'אווה", שגילם ככל הנראה יותר ממיליון שנים.
אוכלוסיות האדם המודרני (הומו ספיינס) נדדו לארכיפלג האינדונזי לפני כ-60,000–50,000 שנים, כנראה מדרום אסיה. הם חצו לראשונה מכשולי מים בעזרת כלי שיט כלשהם, כפי שמעידה העובדה שהם נדדו לראשונה מעבר לארכיפלג, אל גינאה החדשה ואוסטרליה.
טיפוס אנושי נוסף, שייתכן והתפתח בתנאי בידוד יחסי באי פלורס מאוכלוסיות ההומו ארקטוס המקומיות הוא הומו פלורסיינסיס. זהו אדם שהגיע לגובה של כמטר בלבד ומוחו היה קטן מכל אדם מודרני ידוע. עם זאת, הומו פלורסיינסיס התקיים עד לפני כ-12,000 שנים בלבד, במקביל לאוכלוסיות ההומו ספיינס שיישבו את הארכיפלג.
האוסטרונזים, שהם רוב האוכלוסייה המודרנית של הארכיפלג, היגרו לדרום-מזרח אסיה מטאיוואן, קמבודיה והקצה הדרומי של וייטנאם. הם הגיעו לאינדונזיה בערך בשנת 2500 לפנה"ס והביאו עמם טכנולוגיה חקלאית ובעלי חיים וצמחים מבויתים. הגירה זו דחקה את אוכלוסיות הציידים-לקטים המקומיות לאזורים המזרחיים הרחוקים. בעקבות תנאים טובים להתפתחות חקלאית, ושימוש בשיטה של גידול אורז בשדה רטוב (החל מהמאה השמינית לפני הספירה), עד המאה הראשונה לספירה התפתחו באזור מספר רב של כפרים, ערים וממלכות קטנות.
ההיסטוריה המוקדמת

מלומדים הודיים כתבו על ממלכת דוויפאנטארה (או ג'אווה דוויפה) ההינדית באי ג'אווה וסומטרה בערך בשנת 200 לפנה"ס.
הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר מהתקופה הנוכחית הוא מהפארק הלאומי אוז'ונג קולון, ג'אווה המערבית. ממצא זה הוא שריד של פסל של האל גנש מהמאה ה-1 לספירה, שנמצא על פסגת ההר ראקסה באי פאנאיטאן.
צוות חוקרים אינדונזיים טוען שסדרה של תצורות סלע קבורות באתר המגלית הפרהיסטורי של Gunung Padang במערב ג'אווה הן למעשה פירמידה אינדונזית גדולה מעשה ידי אדם שנבנתה בשלבים החל לפני 27,000 שנים. החוקרים האינדונזים טוהנים כי ארבע שכבות של מבני אבן מגליתית נבנו במהלך אלפי שנים רבות.
ישנן עדויות ארכאולוגיות לקיומה של ממלכה באזור ג'אווה המערבית המתוארכת למאה ה-2 לספירה, ולפי ד"ר טוני דיוביאנטונו, החלה בנייה מואצת בכל האי ג'אווה באותה תקופה.
שלושה עמודי אבן המתוארכים לתחילת המאה הרביעית נמצאו בקוטאי, קאלימאנטאן המזרחית, ליד הנהר מאהאקאם. העמודים נושאים כתובת שנכתבה בכתב ואטלוטו ותוכנה הוא "מתנה למטיפים של ברהמין". בנוסף, המונומנט "באטו טוליס" (סלע אבן שחור וגדול) ליד בוגור, מערב ג'אווה, מתוארך לשנת 450 לספירה בקירוב. על המונומנט הזה חרט המלך פורנאבארנה את שמו והטביע בו את טביעות רגליו, כמו גם את טביעות הרגל של הפיל שלו. תוכנה של הכתובת שנלווית אל טביעות אלו הוא "הנה טביעות הרגל של המלך פורנאבארנה, הכובש הגיבור של העולם". כתובת זו נכתבה בשפת הסנסקריט והיא עדיין ברורה על אף שעברו כ-1,500 שנים מאז שנכתבה.
תרבויות קדם-קולוניאליות

מספר מדינות הינדואיסטיות ובודהיסטיות שגשגו באינדונזיה. בזמן של תחילת הרנסאנס באירופה, שני האיים המאוכלסים ביותר של אינדונזיה של ימינו, ג'אווה וסומטרה, היו מאוכלסים במשך למעלה מ-1,000 שנים ואף היו בהם שתי אימפריות.
ההיסטוריה הפוליטית של אינדונזיה לאורך המאה ה-14 והמאה ה-15 לוטה בערפל בעקבות היעדר כמות מספקת של עדויות. שתי מדינות דומיננטיות שלטו באזור בתקופה זאת; מאג'אפאהיט במזרח ג'אווה, שהייתה המדינה הקדם-אסלאמית הגדולה ביותר, ומלאקה בחוף המערבי של חצי האי המלאי, שיש הטוענים[דרושה הבהרה] כי היא הייתה אימפריית הסחר המוסלמית הגדולה ביותר.
תרבויות קדם-קולוניאליות > ממלכת מאטאראם

מאטאראם הייתה ממלכה הודית שבסיסה היה במרכז ג'אווה (האזור שמסביב ליוגיאקארטה של ימינו) בין המאה ה-8 למאה ה-10 לספירה. מרכז הממלכה הועבר ממרכז ג'אווה למזרח ג'אווה על ידי מפו סינדוק. ייתכן והמעבר היה כתוצאה מהתפרצותו של הר הגעש מראפי או כתוצאה ממאבקי כוח.
המלך הראשון של מאטאראם היה סאנג'אווה, שגירש את הסאילנדארים מג'אווה והעדויות לקיומו הן כתובות חקוקות באבן. המקדש ההינדי של פראמבאנאן באזור הקרוב ליוגיאקארטה נבנה על ידי דאקשה. דהארמאוואנגסה הורה לתרגם את המהאבהאראטה לג'אוואית עתיקה ב-996.
הממלכה התדרדרה לכאוס בסוף שלטונו של דהארמאוואנגסה בעקבות לחץ צבאי של סריוויג'איה. איירלאנגה, בנו של אודאיאנה מבאלי וקרוב משפחה של דהארמאוואנגסה ייסד מחדש את הממלכה (כולל את באלי) בשם קאהוריפאן.
תרבויות קדם-קולוניאליות > אימפריות סינגהאסארי ומאג'אפאהיט

מקורן של שתי האימפריות הוא מזרח ג'אווה, והן היו אלה שגרמו לפירוקה של סריוויג'איה והשתלטו על השטח. סינגהאסארי הייתה ממלכה שהייתה ממוקמת במזרח ג'אווה והתקיימה בין השנים 1222 עד 1292. אימפריית מג'פהיט (במאלאית: "דלעת מרה".) נוסדה זמן מה לאחר סינגהאסארי, ושלטה על רוב החלק המערבי של חצי האי המלאי, בורנאו, סומטרה, ובאלי החל משנת 1293 ועד 1520 בקירוב.
המייסד של אימפריית מאג'אפאהיט, קרטאראג'אסה, היה חתנו של שליט ממלכת סינגהאסארי, שבסיסה היה גם כן בג'אווה. לאחר שסינגהאסארי גירשה את סריוויג'איה מג'אווה באופן מלא ב-1290, הידיעות על כוחה העולה של סינגהאסארי הגיעו עד לקובלאי חאן שהיה במונגוליה והוא שלח שליחים אל הממלכה על מנת לדרוש תשלום מס. קרטאנאגארה, השליט של ממלכת סינגהאסארי, סירב לשלם מס וקובלאי חאן שלח כוח צבאי שהגיע לחופי ג'אווה ב-1293. באותו זמן מורד מקדירי, ג'איאקאטוואנג, הרג את קרטאנאגארה. המייסד של מאג'אפאהיט כרת ברית עם המונגולים נגד ג'איאקאטוואנג, וברגע שממלכת סינגהאסארי נחרבה, בגד במונגולים וגרם לנסיגתם.
גאג'ה מאדה, ראש הממשלה של מאג'אפאהיט והעוצר שלה בין השנים 1331 עד 1364, הרחיב את שטחה של האימפריה לאיים שבאזור ג'אווה. אינדונזים, ובכללם סוקרנו, טענו ששלטה גם בכל הארכיפלג. יש עדות שבשנת 1368 העלתה סולטנות ברוניי מס לממלכת מאג'אפאהיט. הדבר שימש עלה לאינדונזיה לתבוע את השלטון בכל האי קאלימאנטאן. ישנה תעודה בשפה הג'אואנית, נגרקרטגאמה NAGARAKERTAGAMA, משנת סאקא 1287 ספטמבר-אוקטובר 1365 לספירה הנוצרית שבה נזכר שלטון מאג'אפאהיט במקום הנקרא "ואנין". אינדונזים מזהים את ואנין בחצי האי אונין באיריאן המערבית. זאת אחת הסבות שבגללן תבעו סוקרנו ואמיר שריפודין את השלטון בכל האי גינאה החדשה וסביבתו. ממלכת מאג'אפאהיט שלטה גם בכל האי טימור. הדבר שמש עלה לדרישת אינדונזיה לשלוט גם במזרח טימור, דבר ששמש עלה לפלוש לשם. מספר שנים לאחר מותו של גאג'אה מאדה, הצי של מאג'אפאהיט כבש את פאלמבאנג, ובכך גרם לסופה של ממלכת סריוויג'איה. על אף ששליטי מאג'אפאהיט שלטו גם על איים אחרים והחריבו ממלכות שכנות, המטרה העיקרית שלהם הייתה לשלוט ולהשיג חלק גדול יותר מהרווחים של נתיבי הסחר שעברו בארכיפלג. בערך באותו זמן שבו נוסדה מאג'אפאהיט, החלו להגיע לאזור סוחרים מוסלמים ואנשים שעסקו בהמרת דת.
לאחר שהגיעה לשיאה במאה ה-14, כוחה של מאג'אפאהיט החל לדעוך כאשר פרצה מלחמת ירושה ב-1401 שנמשכה ארבע שנים. מאג'אפאהיט לא יכלה להתמודד עם הכוח העולה של סולטנות מלאקה. בשנת 1519 מת המהראג'ה האחרון. בשנת 1520 מספר גדול של אנשי משפחת המלוכה, אנשי החצר שלהם, אומנים ואנשי דת היגרו לכיוון מזרח והתיישבו באי באלי כאשר מאג'אפאהיט התפרקה באופן סופי. בשנת 1526 או 1527 נכשל ניסיונם להקים ממלכה באי באלי, ב-1527 נכבשה בירת מאג'אפאהיט על ידי כוחות מוסלמיים מדמאק. בשנות התשעים של המאה ה-20 נחפרה בירת מאג'אפאהיט, תרוולאן. נמצא שם אוצר גדול של כלים ומטבעות, בכללם מכסף ומזהב.
תרבויות קדם-קולוניאליות > התפשטות האסלאם

נמצאה מצבת קבר של שיח' מוסלמי ששמו רכונודין פאנסור בבארוס באי סומטרה שזמנה 48 להג'רה, 668/669 לספירה הנוצרית. זהו האזכור הקדום ביותר של המוסלמים באינדונזיה. מצבת קבר נוספת שלשונה ערבית טהורה עם תאריך 475 להג'רה מקביל לשנת 1082 לספירה הנוצרית נמצאה באי ג'אווה. ישנה עדות של נוסע סיני שהזכיר שראה מוסלמים באינדונזיה בשנת 674 לספירה הנוצרית, הדבר נזכר בירחון מסע אחר. כיוון שהחלו דוברי המאלאית לקלוט את הכתב הערבי כנוהו בשם חרוף ג'אווי והגוהו בשבוש "הורוף ג'אוי". באמצעות תהליך של הטמעה, והבטחת שוויון מעמדות, תפס את המקום של ההינדואיזם החל מסוף המאה ה-16 בג'אווה וסומטרה. דת ההינדואיזם נותרה הדת השלטת רק באי באלי. במזרח הארכיפלג הייתה פעילות של מיסיונרים מוסלמים ונוצרים במאה ה-16 ובמאה ה-17, ונכון להיום, יש קהילות גדולות של שתי הדתות באזורים אלה. התפשטות האסלאם הונעה באמצעות הגדלת קשרי הסחר עם אזורים שמחוץ לארכיפלג; באופן כללי, סוחרים ואנשי משפחות המלוכה של הממלכות העיקריות היו הראשונים לאמץ את הדת החדשה. הממלכות הדומיננטיות כללו את מאטאראם במרכז ג'אווה, וסולטאנויות טרנאטה וטידורה באיי מלוקו שבמזרח. על אף שידוע שהתפשטות האסלאם החלה במערב הארכיפלג, העדויות ששרדו עד לימינו מצביעות על כך שההתפשטות לא הייתה רצופה ועל פני האזורים הסמוכים, אלא הייתה תהליך מורכב ואיטי.
התקופה הקולוניאלית

החל מהמאה ה-16 החלו להגיע לאזור קבוצות של אירופאים – פורטוגלים, ספרדים, הולנדים ובריטים – שחיפשו דרך לשלוט על סחר התבלינים באתרי המוצא שלו (הודו ואיי מלוקו שבאינדונזיה). משמעות הדבר הייתה שהיה צורך למצוא דרך לאסיה שתעקוף את ונציה שעל חוף הים התיכון שהייתה בשליטה של המוסלמים שניצלו זאת ויצרו מונופול על סחר התבלינים. סיבה נוספת לרצון לשלוט בסחר התבלינים היה מחירם הגבוה, וכיוון שהם היו מבוקשים מאוד על מנת לתבל ולשמר באמצעותם אוכל, כמו גם כחומרי עזר בהכנת תרופות ושיקויים.
הגעת האירופאים לדרום-מזרח אסיה נחשבת לרוב כנקודת מפנה בהיסטוריה של האזור. מספר מלומדים אחרים חולקים על השקפה זו, וטוענים שההשפעה האירופאית במהלך ראשית המאה ה-16 והמאה ה-17 הייתה מצומצמת הן מבחינת האזור והן מבחינת עומק ההשפעה. טענה זו מתבססת בעיקר על כך שאירופה לא הייתה האזור הכי מתקדם או הדינמי של העולם בראשית המאה ה-15. בתקופה זו הכוח העולמי העולה היה האסלאם; ב-1453, לדוגמה, הטורקים העות'מאנים כבשו את קונסטנטינופול, בעוד שהאסלאם המשיך להתפשט באינדונזיה ובפיליפינים. ההשפעה האירופאית, ובייחוד ההולנדית, לא תגרום לשינויים מרחיקי לכת באינדונזיה עד המאה ה-18 והמאה ה-19.
התקופה הקולוניאלית > הפורטוגלים

למרות הנאמר לעיל, האירופאים ביצעו מספר התקדמויות טכנולוגיות; יכולתם של הפורטוגלים בניווט, בניית ספינות וכלי נשק אפשרה להם לערוך מסעות מחקר למרחקים ארוכים. הם צצו לראשונה באינדונזיה בשנת 1505. משלחת המחקר שהגיעה אל מלאקה בשנת 1509, הסתבכה בקרב והותירה שם שבויים. מלאקה נכבשה ב-1511, הפורטוגלים הגיעו לאינדונזיה על מנת לשלוט במקורות של התבלינים יקרי הערך ועל מנת להגביר את הפעילות המיסיונרית של הכנסייה הקתולית. מאלוקו הורכבה ממגוון אזורים מנהליים וממלכות באותה תקופה שנלחמו לעיתים תכופות אחת עם השנייה אבל הצליחו לשמור על קשרי סחר פנימיים ובינלאומיים. הן באמצעות כיבושים צבאיים וכריתת בריתות עם שליטים מקומיים, הפורטוגלים ייסדו עמדות סחר, מבצרים, ומיסיונים במזרח אינדונזיה כולל באיים טרנאטה, אמבון, וסולור. אולם, שיא הפעילות המיסיונרית של הפורטוגלים היה בשלהי המאה ה-16, לאחר שהם הפסיקו את מסע הכיבושים בארכיפלג ולאחר שהם הסיטו את האינטרסים שלהם אל יפן, מקאו וסין. כמו כן, גורם נוסף היה העניין בסחר הסוכר בברזיל וסחר העבדים באוקיינוס האטלנטי.
הנוכחות הפורטוגלית באינדונזיה הצטמצמה לסולור, פלורס וטימור בנוסה טנגארה של ימינו, בעקבות תבוסתם ב-1575 בטרנאטה על ידי הטרנאטיאנים המקומיים, הכיבושים ההולנדים באמבון, מלוקו ובאנדה, וכישלון כללי בשמירת השליטה על הסחר באזור. כאשר משווים זאת לרצון הפורטוגלי המקורי לשלוט בסחר האסייתי, ההשפעה שלהם על התרבות האינדונזית הייתה קטנה: חוברו מספר בלדות לגיטרה, נכנסו לשימוש מספר מילים שתיארו את תפקידה של הפורטוגזית לצד המאלאית כשפה המדוברת בארכיפלג, וכן מספר שמות משפחה שנעשו נפוצים באזור.
התוצאה המשמעותית ביותר של הגעת הפורטוגלים לאזור הייתה ההפרעה והפרת הארגון של רשת הסחר, בעיקר בגלל כיבוש מלאקה. תוצאה חשוב נוספת הייתה "שתילת" הנצרות באינדונזיה. במזרח אינדונזיה ישנן קהילות נוצריות שקיימות עד היום, ודבר זה תרם לתחושה של אינטרס משותף עם האירופאים, ובייחוד בקרב האמבונזים.
התקופה הקולוניאלית > הספרדים באיי מאלוקו ובאי סיאו ומאבקיהם עם פורטוגזים והולנדים

פרדיננד מגלן, שהיה פורטוגזי במוצאו, הפליג בשרות ספרד להקיף את כדור הארץ בשיט בשנת 1519, ואף על פי שנהרג בפיליפינים ב-27 באפריל 1521 הגיעו הנותרות מספינותיו אל טידורה וג'אילולו הלמהרה וקנו שם טון צפורן, תבלין שהיה אז בעל ערך עצום וקשרו בריתות עם הסולטאנים שם. המטען שהגיע אל ספרד, סייע למלך הספרדי להשיב לעצמו את הוצאות המסע שמימן, החל מ-1522. ספרד המשיכה להאבק בפורטוגל בשטח איי מאלוקו גם ב-1522, 1527 ו-1528. חוזה סרגוסה משנת 1529 זיכה את פורטוגל באיי מאלוקו ולכן שלמה פורטוגל לספרד על פי החוזה 350,000 דוקאטים מזהב כדי שתוותר ספרד על זכויותיה המסחריות במאלוקו. אלא שלא היה די בזה כדי לסלק את הספרדים משם. חייליהם שהו ברצף בשנים 1527–1534 ושוב ב-1544–1545 במאלוקו מתוך מחשבה לסחור עם האיים שלא כבשה פורטוגל. בשנת 1545 נכנעו אנשיו של הספרדי וילאלובוס לפורטוגלים.
תבוסת פורטוגל בקרב נגד סולטאן טרנאטה בשנת 1575, וסיפוח פורטוגל לספרד בשנת 1580 גרמו לכך שספרדים ופורטוגזים שבו למאלוקו בשנים 1582–1583 לצורכי מסעות עונשין משותפים נגד שליטים מקומיים, וספרדים שבו אל האיים גם בשנים 1584–1585. בשנת 1602 כשל ניסיונם המשותף של ספרדים ופורטוגזים לכבוש את מבצר טרנאטה. ב-19 במאי 1605 כבשו ההולנדים את טידורה, מה שגרם לספרדים להגיב בכיבוש האי טרנאטה בשנת 1606 ובבנית מבצר באי באצ'אן. מרד מקומי בטרנאטה נגד הספרדים לא נסתר מההולנדים שקשרו ברית עם המורדים נגד ספרד. ספרד נכחה בטרנאטה ברצף מאז 1606 ועד 1663. בשנת 1607 בנו ההולנדים מבצר במרחק קילומטרים ספורים מהעיר הספרדית CIUDAD DEL ROSARIO בטרנאטה. המבצר נקרא בתחלה MALAYO ואחר כך FORT ORANGE, בשנים 1609 ו-1612 הקימו ההולנדים עוד שני מבצרים בטרנטה. המלחמה עם ההולנדים המשיכה להציק לספרדים, כאשר צבא ספרד מתאמץ לספק את צורכי אנשיו לנוכח עימותים חוזרים ונשנים נגד ההולנדים. בשנת 1609 כבשו ההולנדים את המבצר הספרדי בבאצ'אן. משנת 1610 הניסיון ההולנדי לדחוק את הספרדים כליל ממסחר התבלינים במאלוקו נעשה קשוח יותר ויותר. בשנת 1663 ועל סף רעב של אנשיו בטרנאטה, קץ המושל הספרדי במנילה בצורך לדאוג לנעשה בטרנאטה. בשנת 1663 הוא הודיע בצו על נטישת האי, ובכך נטשה ספרד את איי מאלוקו. אלא שלא בזה הגיע הקץ לנוכחות ספרד באינדונזיה. בשנים 1671 עד 1677 נכחו חיילי ספרד בקבע באי סיאו מצפון לסולאווסי. בשנת 1677 נטשו הספרדים את האי והולנד השתלטה עליו. בשנת 1683 השלימה הולנד את השתלטותה על כל איי מאלוקו.
התקופה הקולוניאלית > הספרדים באיי מאלוקו ובאי סיאו ומאבקיהם עם פורטוגזים והולנדים > האי מיאנגאס

ספרדים היו אלה שגילו את האי, וקראוהו "לאס פאלמאס", אבל נטשו אותו. בשנת 1677 השתלטה עליו החברה ההולנדית להודו המזרחית אחרי מלחמה ארוכה נגד באתאהא סנטיאגו בשנים 1670 עד 1675. החל משנת 1906 תבעה אותו ארצות הברית, יורשת מקום ספרד בפיליפינים, כחלק מהסכם השלום בין ספרד לארצות הברית משנת 1898 ובהסתמך על העובדה שספרדים גילו את האי וסימון האי במפה אמריקנית כחלק ממה שלטענתה מסרה ספרד לארצות הברית בתוך "ריבוע גאוגרפי" שבו נמצא האי בתוך השטח המסומן, בחלקו הדרום מזרחי. הדבר הגיע אל הדיון הראשון אי פעם בבית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג בשנת 1925. הולנד זכתה באי ב-4 באפריל 1928, עם הפסיקה שלא יכלה ספרד לתת את מה שלא שלטה בו. בשנת 1956 פסקו שני משפטנים זרים: Willem Johan Bernard Versfelt, Daniel-Eramus Khan במענה לדרישת הפיליפינים, שהאי מיאנגאס שייך לאינדונזיה, והפיליפינים נאלצה להסכים, והגיעה להסכם גבולות עם אינדונזיה. האי הוא הצפוני ביותר בגזרה הזאת באינדונזיה.
התקופה הקולוניאלית > חברת הודו המזרחית ההולנדית

ההולנדים ירשו את מקומם של הפורטוגלים מבחינת שאיפות, ברוטליות ואסטרטגיות אבל היו להם צורת ארגון טובה יותר כמו גם כלי נשק, ספינות וגב כלכלי חזק. על אף שהם נכשלו בהשגת שליטה מלאה על סחר התבלינים האינדונזי, הם הצליחו יותר מאשר הפורטוגלים. החל מ-1602, כאשר נוסדה חברת הודו המזרחית ההולנדית, ההולנדים בנו במשך 300 שנים את כוחם כשליטי אינדונזיה של ימינו, תוך שהם מנצלים את השבריריות של הממלכות הקטנות שהחליפו את מאג'אפאהיט. בניגוד לפורטוגלים, ההולנדים הצליחו ליצור היאחזות קבע בג'אווה, שממנה הם הקימו בסופו של דבר אימפריית סחר שנודעה בשם הודו המזרחית ההולנדית. על אף שהגבולות הסופיים לא נקבעו עד לראשית המאה ה-20, הם היו הגבולות שיצרו את האומה האינדונזית המודרנית, כפי שהוכרז ב-1945. אולם, טימור הפורטוגלית נשארה תחת שלטון פורטוגלי עד 1975 כאשר הצבא האינדונזי פלש וכבש אותה, ולאחר מכן היא הוכרזה כפרובינציה אינדונזית בשם טימור המזרחית עד 1999.
במאה ה-17 וה-18 הודו המזרחית ההולנדית לא נשלטה באופן ישיר על ידי ממשלת הולנד, אלא על ידי חברת סחר שהוקמה לצורך זה, שידועה בשם חברת הודו המזרחית ההולנדית. לחברה הוענק מונופול על המסחר והפעילויות הקולוניאליות באזור על ידי הפרלמנט ההולנדי ב-1602, אולם לא הייתה לה טריטוריה משל עצמה בג'אווה. ב-1619 החברה כבשה את העיר ג'איאקארטה, שרפה אותה עד היסוד והקימה את העיר באטאביה (ג'קרטה), כאשר אמסטרדם הייתה המודל לפיו הוקמה העיר.
מטרתה העיקרית של החברה הייתה שמירת המונופול של סחר התבלינים בארכיפלג. היא עשתה זאת באמצעות שימוש ואיומים באלימות נגד אנשי האיים שיצרו את התבלינים, ונגד זרים לא הולנדיים שניסו לסחור עם המקומיים. לדוגמה, כאשר תושבים מאיי באנדה המשיכו למכור אגוז מוסקט לסוחרים אנגלים, ההולנדים הרגו או גירשו את כל האוכלוסייה המקומית, והחליפו אותה במשרתים ובעבדים של החברה שהמשיכו בגידול אגוזי המוסקט.
רמת המעורבות של החברה בפוליטיקה הפנימית של ג'אווה הייתה עמוקה מאוד בתקופה זו, והיא נלחמה במספר מלחמות שמנהיגי מאטאראם ובאנטן (באנטאם) היו מעורבים בהן.
התקופה הקולוניאלית > שלטון ממשלת הולנד

לאחר שחברת הודו המזרחית ההולנדית פשטה את הרגל בסוף המאה ה-18 ולאחר שלטון בריטי קצר ימים תחת תומאס סטמפורד ראפלס, מדינת הולנד עצמה לקחה את השליטה באחזקות החברה ב-1816. בשנים 1825 – 1830 התחוללה באי מלחמת ג'אווה שמטרתה העיקרית היה דיכוי מרד. ב-1830 החלה ממשלת הולנד ליישם באזור את מדיניות הטיפוח ששיפרה מאוד את מצבם של ההולנדים ואלה ששיתפו איתם פעולה. מערכת הטיפוח שהוקמה הייתה מונופול ממשלתי והיא בוטלה לאחר 1870 מטעמים של ליברליות.
במהלך השלטון ההולנדי נחתמו מספר אמנות חשובות שעל פיהן נקבעו הגבולות של אינדונזיה המודרנית. אחת מהן הייתה האמנה האנגלו-הולנדית של 1824. אמנה זאת קבעה את הגבול בים בין מאלאיה הבריטית וסינגפור העתידיות ושל הודו המזרחית ההולנדית. הגבול היבשתי באי קאלימאנתאן ובאי סבאטיק נקבע בשנת 1891.
ב-1901 ההולנדים אימצו את מה שהם כינו בשם המדיניות האתית ההולנדית, שכללה השקעות מוגדלות בחינוך של התושבים המקומיים, ורפורמות פוליטיות צנועות. תחת המושל הכללי יוהנס בנדיקטוס ון הוץ הממשלה ההולנדית הרחיבה את השלטון הקולוניאלי הישיר בהודו המזרחית ההולנדית, ובכך הניחה את היסודות לאינדונזיה המודרנית.
התקופה הקולוניאלית > תנועות לאומיות ראשונות

ב-1908 קמה התנועה הלאומית הראשונה, בודי אוטומו, ובעקבותיה קמה ב-1912 תנועה לאומית גדולה יותר בשם סרכאת אסלאם גם המוחמדיה קמה ב-1912. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ההולנדים הגיבו לתנועות אלה באמצעות הפעלת אמצעי דיכוי. המנהיגים הלאומניים הגיעו מקבוצה קטנה של סטודנטים ואנשי מקצוע צעירים, שחלקם למדו בהולנד. רובם, כולל סוקרנו, שהפך לנשיא הראשון של אינדונזיה, נאסרו בשל פעילותם הפוליטית.
ב-1914 ההולנדים הגלו את הנק סנאאבליט שייסד את ההתאחדות ההודית הסוציאל-דמוקרטית. על אף שבתחילת דרכה היא הייתה פורום קטן של סוציאליסטים הולנדים, ההתאחדות הפכה בסופו של דבר למפלגה הקומוניסטית האינדונזית.
התקופה הקולוניאלית > מלחמת העולם השנייה

במאי 1940, בראשית מלחמת העולם השנייה, הולנד נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. הודו המזרחית ההולנדית הוכרזה כמדינה במצור וביולי היא הפנתה את הייצוא שלה מיפן אל ארצות הברית ובריטניה. מספר סבבי משא ומתן שהתקיימו עם היפנים כוונו על מנת להבטיח את אספקת דלק המטוסים קרסו ביוני 1941, והיפנים החלו במסע הכיבוש שלהם בדרום-מזרח אסיה בדצמבר של אותה שנה. באותו חודש עצמו, מספר פלגים מקומיים ביקשו סיוע מהיפנים כדי לחולל הפיכה נגד ממשלת החירום ההולנדית ששלטה באזור. הכוחות ההולנדיים האחרונים הובסו על ידי יפן במרץ 1942.
התקופה הקולוניאלית > הכיבוש היפני

במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הולנד הייתה כבושה על ידי גרמניה הנאצית, פתחה יפן בדצמבר 1941 במערכה של חמש חזיתות נגד ג'אווה ומאגרי דלק המטוסים החיוניים של הודו המזרחית ההולנדית. ביולי 1942, סוקרנו קיבל את הצעתה של יפן לגיוס תמיכה ציבורית במאמץ המלחמתי היפני. סוקרנו ומוחמד האטה קיבלו עיטור מקיסר יפן ב-1943. אולם, אופן הקיום באינדונזיה תחת הכיבוש היפני היה תלוי במקום המגורים ובמעמד החברתי. רוב התושבים שחיו באזורים שנחשבו חיוניים למאמץ המלחמתי סבלו מעינויים, מניצול מיני, ממאסרים שרירותיים שלוו בהוצאות להורג, ומפשעי מלחמה אחרים. אלפי אנשים שנלקחו מאינדונזיה כעובדי כפייה חוו סבל רב או מתו כתוצאה מטיפול גרוע והרעבה. אנשים ממוצא הולנדי וממוצא הולנדי-אינדונזי מעורב "סומנו" על ידי כוחות הכיבוש היפניים.
התקופה הקולוניאלית > הכיבוש היפני > מרד PETA בבליתאר

לקראת 14 בפברואר 1945 שאלו מתכנני המרד את סוקרנו והוא אמר להם ש"צריך להתחשב בתוצאות", והמורדים אכן חשבו שיש להם סיכויים לנצח. ב-14 בפברואר 1945 מרד צבא PETA בשלטון היפני בקרב בליתאר במזרח ג'אוה. היפנים הופתעו תחלה אבל התעשתו ודכאו את המרד ולכדו 78 מהמורדים. הנלכדים נשפטו, 6 או 8 נידונו למות, וחלקם לתקופות מאסר שונות, עד מאסר עולם. אחד מהמורדים, סופריאדי, הוא נעדר מפורסם, שגורלו לא ידוע עד היום.
התקופה הקולוניאלית > הכיבוש היפני > ועדת הכנה לעצמאות ביזמה יפנית

במרץ 1945 ארגנה יפן ועידה אינדונזית בנושא עצמאות לאזור (שנקראה בקיצור BPUPKI). בפגישתה הראשונה במאי, סופומו דיבר על אינטגרציה לאומית וכנגד אינדיבידואליות אישית; לעומתו, מוחמד יאמין הציע שהאומה החדשה תדרוש לקבל לשטחי המדינה שתקום את סאראוואק, ברוניי, סבה, מאלאיה, טימור הפורטוגלית, ואת כל הטריטוריות שלפני המלחמה היו שייכים להודו המזרחית ההולנדית, ואמיר שריפודין דרש לספח לאינדונזיה את כל האי גינאה החדשה והאיים שבסביבתו.