stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצדה
מצדה כמיתוס > מיתוס ציוני

התנועה הציונית בתחילת דרכה אימצה את מצדה ונאום בן יאיר כסמל לשאיפה לחירות והתחדשות לאומית תוך לחימה לא מתפשרת עד השגת המטרה או מוות. לצורך קידום המיתוס והאתוס הנלווה אליו, ומתוך הסתמכות על מידע היסטורי מוגבל, נבנה סיפור ששינה את הכרוניקה של מצדה כפי שעולה מספרו של יוסף בן מתתיהו על מנת להתאימו ללקח המתחייב.
הציונות, כתנועה מחדשת, שללה את הגבורה הפסיבית של קידוש השם, שאפיינה את היהדות הגלותית לדעתה, וביקשה להדגיש גבורה פעילה יותר, תוך בניית מיתוסים של גבורה על מנת ליצור, על בסיס ההיסטוריה היהודית, אנטיתיזה לדימוי הגלותי-אנטישמי ולקשור את הציונות לארץ ישראל. במהלך בניית האתוס הציוני בלט מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, שהציב כמודל לאידיאל ציוני את מרד המכבים ומרד בר כוכבא כמיתוסים שבמרכזם עומד לוחם יהודי קנאי המגלם את מוטיב הגבורה. כמודל אימץ ברדיצ'בסקי את סיפור המצור על מצדה, תוך שהוא משמיט ממנו את זהותם של הלוחמים אותם מתאר יוסף בן מתתיהו כרוצחים של בני עמם ואינו חוסך מהם את שבט לשונו.
החיפוש אחר סמלים יהודים מתחדשים הביא לאימוץ המכבים מחד ומצדה, שהתאימה – בתיאורה על ידי ברדיצ'בסקי – כמעוז אחרון של יהודה העצמאית, ומגיניה כסמל למסירות נפש לאומית, לשמש כ"אתר פולחני" – בלשון הסוציולוג ד"ר מולי ברוג שני אירועים היסטוריים אלו התאחדו למיתוס כולל אחד. ומצדה הפך מוקד של עלייה לרגל. גבורתם של מגיני מצדה התפרשה כמלחמה למען חופש המולדת והתאבדותם כמוצא של כבוד בפני עבדות, כך הושג הניצחון הסופי "והצדק יצא לאור".
בשנת 1923, במקביל לעלייה השלישית, יצא לאור בוורשה תרגום חדש, מאת ד"ר יעקב נפתלי שמחוני, לספר "מלחמת היהודים". אף על פי שהספר תורגם לפני כן, נגישותו של התרגום והמבוא מאיר העיניים החזירו את העניין בספר בכלל ובסיפור מצדה בפרט. המתרגם לא נמנע מהבעת עמדה המציגה באור חיובי את יוסף בן מתתיהו ודרכו את לוחמי המרד הגדול – ברוח התקופה, אך בניגוד למסורת בה המרד ומוביליו נחשבו למביאי אסון.
מצדה כמיתוס > מיתוס ציוני > הפואמה "מסדה" של יצחק למדן

בשנות ה-20 של המאה ה-20 כתב המשורר יצחק למדן את הפואמה מסדה, המבטאת מרכיבים מרכזיים בהגות הציונית, ומדגישה את ערכי הצמא לחירות, לאומיות וגבורה, שיאה של הפואמה במשפט המפורסם שהפך למעין שבועה לאומית:
עלי שלשלת המחול!/ שנית מסדה לא תיפול!/ כושלה רגל? עלה נעלה!/ בן יאיר שוב יתגלה,/ הוא לא מת, לא מת!..
הפואמה הציגה את סיפור מצדה ללא הקשר היסטורי, האירוע ההיסטורי הפך לסמל רוחני, כמשל על המלחמה על ארץ ישראל הנקנית בייסורים והתגבש לכלל לקח חברתי על מקומו של הבודד בתוך הקולקטיב. באזכורים של מצדה חיבר למדן את ההיסטוריה להווה, ומתח קווים בין הקנאים הקדומים לציונים במאה העשרים. הפואמה צורפה לתוכנית הלימודים בתיכון בישראל, וחיזקה את מעמדה של מצדה בתודעה הישראלית. הפואמה הפכה את אירועי מצדה וליל ההתאבדות של המורדים לכלל מסכת הקושרת בין לוחמי המרד הגדול והאידיאל הציוני של המלחמה על ארץ ישראל, ולגשר בין עבר שהוצג כמלא גבורה לרוח הזמן של ההגשמה הציונית.
ביטוי לרוח זאת נמצא בדברי עזריה אלון המצוטטים בספר ים המלח ומדבר יהודה: 1900–1967:
”במצדה ראינו מלחמת שחרור, מלחמת גבורה, מלחמת מעטים מול רבים, מלחמת נאמנות לארץ, מלחמת נאמנות לעם”.
מצדה כמיתוס > מיתוס ציוני > המנון בית"ר

הזרם הרוויזיוניסטי של הציונות באמצעות תנועת הנוער בית"ר, פעל לאור משנתו של זאב ז'בוטינסקי, לרגלי התנועה הייתה תורה מדינית חברתית מקיפה שמטרתה האולטימטיבית הייתה הקמת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. ז'בוטינסקי עשה שימוש במיתוסים ואירועים היסטוריים מיתיים של העולם היהודי הקדום מתקופת בית ראשון ותקופת בית שני, החשמונאים, ובר כוכבא. זאת במטרה לקבוע הקשר ישיר והדגשת ערכי התנועה שעיקרם דחיית הגלות ואימוץ ערכים אוניברסליים של תחיה לאומית.
התמצית של אידיאלים וסמלים אלו בא לידי ביטוי בשיר בית"ר, שחובר בפריז שנת 1932 כהמנון לתנועת בית"ר. השיר מגדיר את האידאות שבבסיס התנועה הרוויזיוניסטית, 3 הרים – פסגות מבוצרות מופיעים בשיר ומצדה (מסדה) היא אחת מהן. ההרים עצמם והאירועים ההיסטוריים סביבם הם בעלי חשיבות סמלית למיתוס התקומה וההתנערות מכל מה שנתפס כגלותי וכנוע ואימוץ ערכים של לוחמה והקרבה. עצם ההליכה אל המבצרים העתיקים וההעפלה אל פסגתם מתוארת בשיר כעניין סמלי בעל הקשרים מרחיקי לכת שמסמלים את הדרישות וההתחייבות של חניכי התנועה.
”לָמוּת אוֹ לִכְבֹּשׁ אֶת הָהָר –
יוֹדֶפֶת, מַסָּדָה, בֵּיתָר.”
על פי פרופ' דן מירון "המשקע שהותיר [השיר] בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה".
מצדה כמיתוס > מצדה כסמל בעת השואה

במקביל לאירועים בזירת המזרח התיכון וארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי בפרט, עמדו קהילות יהודיות באירופה בפני השואה, אירועים של התנגדות למכונת ההשמדה הנאצית העלו שוב וביתר שאת את השימוש במצדה כסמל. עם זאת מצדה לא הייתה חלק ממערכת הסמלים של העולם היהודי בגולה, ואזכורה ביחס לאירועים כגון מרד גטו ורשה היה חלק ממתן פרשנות מטאפורית לאירועי השואה שנוהל בארץ ישראל בלבד ותוך שילובו באתוס והנרטיב של הלחימה והגבורה. במאמרו המקיף על מיתוס מצדה מצטט ד"ר מולי ברוג את כותרת העיתון "ידיעות אחרונות" מיום 16 במאי 1943: ”מצדה של ורשה נפלה! הנאצים הציתו את שרידי גטו ורשה!” ובהמשך קטע מנאומו של יצחק גרינבוים יושב ראש ועד ההצלה: ”יהודי ורשה עמדו במערכה האחרונה שלהם בודדים ומיותמים בדמם קידשו את שם עמם המעונה והנדרס וחידשו את מסורת קנאי ירושלים ומסדה”. בציטוטים אלו מצביע ד"ר ברוג על השימוש במצדה על מנת ליצור גשר וסמל שאיפשר להבין ולהזדהות עם אירועי המרד, בתוך ההתמודדות של היישוב היהודי בארץ ישראל עם מלא היקף ומשמעות אירועי השואה.
בשנת 1963 פרסם חיים לזר-ליטאי את ספרו "מצדה של ורשה" ובו תיעוד פעולות הארגון הצבאי היהודי בעת המרד, אף על פי ששם המבצר איננו מופיע כלל בספר הרי שבחירת השם מצביעה על הקשר שנוצר בין שני המיתוסים בתפיסה ההיסטוריוגרפית והמיתית של ישראל.
מאידך, מתארת אביבה חלמיש, במחקר המתעד את פעולותיו של מאיר יערי בארץ ישראל ובאירופה בעת השואה, את נקודת השקפתו ששמה את מצדה כסמל לשלילה וכדרך שיש להתרחק ממנה: ”... אנו איננו לוחמים בוורשה את מלחמת מצדה. מצדה הייתה שלהבת אחרונה, הפירפור האחרון של העצמאות היהודית לפני יציאה לאלפי שנות גולה. ...הפיקדון הזה שנמסר לידנו - אוסר עלינו מחשבת מצדה וקו של מצדה. אנו איננו לוחמים את הקרב האחרון. אנו לא נברור לנו מיתה יפה ולו גם מיתת גבורה יפה. לא נמות כי אם נחיה”.
מצדה כמיתוס > לאחר הקמת מדינת ישראל

הקמת מדינת ישראל לא הפכה את מיתוס מצדה למיותר או לא משמעותי, המיתוס השתלב בשיח החדש של מלחמת העצמאות שבבסיסו גבורת המעטים, הלוחמים לתקומת ישראל ממשיכי דרכם של מגיני המצדה, אל מול הרבים, הקמים להשמידה. את המיתוס טיפחו תנועות הנוער בטיולים למצדה, שהפכו לקלים יותר עם סלילת הדרך לעין גדי ועם חשיפת מלוא מסלול שביל הנחש בשנת 1953. במקביל נתקבע הדימוי והקשר לצה"ל עם הפיכת מצדה לאתר השבעה של טירונים מחיילות שונים.
במהלך החפירות של יגאל ידין במצדה בשנת 1965, זהותו הייחודית של ידין כרמטכ"ל לשעבר וההתגייסות של כל מערכות המדינה לחפירת מצדה, הובילו לשיא בעניין הציבורי.
ד"ר גילי חסקין, במאמרו על מיתוס מצדה, מגלה את קו השבר של המיתוס במלחמת ששת הימים, בו נשברה תחושת המצור של מדינת ישראל, ואפשרה בחינה מחדש של מיתוסים ובהם מצדה. חוקרים אחרים רואים את התרחקות חלק מהציבור הישראלי ממצדה עם התהליך המכונה פוסט ציונות שבו נבחנו מחדש, בעין ביקורתית, נקודות יסוד בהיסטוריה של הציונות ומיתוסים מכוננים.
במקרים קיצוניים יותר הפך מיתוס מצדה בפי מתנגדיו הנמרצים ביותר לתסביך מצדה, ביטוי מקביל לביטויים המתארים תחושות מצור ורדיפה. על פי תפיסה זו דרכם של מעצבי מדיניות ואנשי חינוך ישראליים. פרופסור יובל דרור מבית ספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב קבע בסדרת מחקרים כי ”השאלה אם 'תסביך השואה' ימשיך להיות גלגולו של 'תסביך מצדה' מזמן מלחמת היהודים ברומאים או יתחלף בגישה מאוזנת יותר נבחנה על ידינו בשני מחקרים חינוכיים (היסטוריים-קוריקולריים) מקיפים – אך היא בעיקרה לכל הנראה שאלה חברתית ביסודה, ש'שיח' ציבורי אולי יאפשר להעניק לה בעתיד איזון חברתי הולם, ובעקבותיו גם איזון חברתי-חינוכי תואם”.
בולי מצדה, 1965
בולי מצדה, 1965
בולי מצדה, 1965
מצדה כאתר ארכאולוגי ותיירותי

מצדה הייתה אבן שואבת למטיילים ותיירים מאז שחזרה מתהום הנשיה של ההיסטוריה, וביתר שאת עם הפיכתה לסמל ציוני ו"מקום פולחן" מיתי החל מתחילת המאה העשרים. לאחר סיום החפירות ושיחזור חלק ממבני מצדה הפך האתר בשנת 1968 לגן לאומי בן 3,400 דונם. כביש 3199 מערד נפתח בקיץ 1970 ובשנת 1971 נבנה רכבל שאיפשר למבקרים להגיע עד למרחק של 90 מדרגות מהמבצר. בשנת 1995 החלה רשות הטבע והגנים בפרויקט שיפוץ שנמשך עד לשנת 2000 במהלכו נבנה רכבל חדש ומרכז מבקרים חדש.
על פי הרשות לפיתוח הנגב, אתר מצדה משך 244,300 מבקרים בשנת 2003 ו-320,200 מבקרים בשנת 2004, חברת דן אנד ברדסטריט עורכת דירוג פופולריות של אתרים תיירותיים (מבין אלו שהכניסה אליהם כרוכה בתשלום) הכריזה בשנת 2008 כי מצדה הוא האתר הראשון בין עשרת האתרים הפופולריים בישראל. לפי הסקר ביקרו במצדה כ-720,000 מבקרים ובשנת 2010 ביקרו במצדה כ-760,000 מבקרים.
בחודש יוני 1973 ביקר במצדה קנצלר מערב גרמניה וילי ברנדט. זה היה ביקורו הראשון בישראל. הקנצלר הגיע במסוק של חיל האוויר, שלאחר נחיתתו הידרדר אל שפת המצוק בגלל רוחות עזות. תושייתו של הטייס בלמה את המסוק בשנייה האחרונה. מזכיר המדינה הגרמני ומלווה נוסף נפצעו קל.
שני נשיאים אמריקניים בחרו לשלב ביקור במצדה במהלך ביקורם בישראל. ביל קלינטון ביקר במקום בדצמבר 1998, עם ראש הממשלה בנימין נתניהו. גם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בביקורו בחודש מאי 2008 ביקר במקום בלווי ראש הממשלה אהוד אולמרט.
בשנת 2001 הוכרזה מצדה כאתר מורשת עולמית, בזכות מערכת המצור הרומית – בין הבודדות ששרדו בשלמותן בעולם, והארמון הצפוני שהוכרז כדוגמה יוצאת דופן למבנה פאר מהתקופה הרומית.
במהלך החורף של שנת 2003 ירדו באירוע בודד כ-30 מ"מ גשם על במת הר מצדה תוך כ-20 דקות, כתוצאה משטף המים על פסגת מצדה קרסה מערכת הניקוז ונזק כבד נגרם לשרידי המבצר. רשות הטבע והגנים קיבלה תקציב ממשלתי לשיקום האתר, ובין היתר שוקמו ציורי הקיר בעיקר בארמון הצפוני, בסיוע מומחה איטלקי לשימור פרסקאות. העתקים הושמו במבצר בעוד הפרסקאות המקוריות הועברו למוזיאון מצדה החדש. מאמצים הוקדשו לשימור חומת הסוגרים שנפגעה כתוצאה מזרימת המים ששטפו את בסיס החומה וערערו את המלט. שיקום זה נעשה על ידי בניית פיגומים מיוחדים ועבודה בצוותים מתמחים. במהלך עבודות השיקום נערכו חפירות נוספות על מצדה.
בחודש מאי 2023 השיקה רשות הטבע והגנים את "אתגר מצדה" - מסלול הליכה אתגרי על שפת המצוק, תוך שימוש בסולמות ובמאחזי יד, כאשר ההולכים עליו מחוברים עם רתמה לכבל בטיחות לכל אורכו וחובשים קסדות בטיחות.
מצדה כאתר ארכאולוגי ותיירותי > הכניסה המזרחית

הכניסה הראשית למצדה מסתעפת מכביש 90 ונמצאת ממזרח לגן הלאומי. בסמוך למרכז המבקרים פועלת אכסניית מצדה ובה 88 חדרים, חדר אוכל ובו 300 מקומות ובריכת שחייה. האכסניה פועלת גם כמרכז כנסים. בסמוך נבנו שירותים, חניון תת-קרקעי, חנות מזכרות ונקודת עזרה ראשונה.
על מנת לאפשר גישה לתיירים לפסגת מצדה נבנה בשנת 1971 רכבל מצדה, שהעלה מספר מוגבל של מבקרים לנקודה הנמוכה מהפסגה, מנקודה זו נאלצו המבקרים לעלות במדרגות לפסגה. בשנת 1997 הוחלפה מערכת הרכבל על מנת לענות לדרישות הגידול במספר המבקרים. תחנת הרכבל התחתונה נבנתה למרגלות ההר ומהווה חלק מקומפלקס המבואה הכולל מוזיאון, אולם הקרנת סרט על מצדה, חנויות ומסעדה. התחנה העליונה נבנתה מחדש. מיקומה מאפשר נגישות לנכים, המדרגות בוטלו והכניסה למבצר היא דרך גשר תלוי. אורך הנסיעה 900 מ' והפרשי הגבהים בין התחנות 290 מטר. עבודות חציבת יסודות התחנה העליונה חייבו הקמת פיגומים תלויים על צלע המצוק, וחומרי הבנייה הועלו לאתר על ידי רכבל זמני. התחנה העליונה בנויה מקונסטרוקציה קלה המעוגנת אל סלע המצוק.
בשנת 2007 נפתח במצדה מוזיאון ובו מוצגים הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו בחפירות האתר. התצוגה מנסה לתפוס את תשומת לבו של המבקר על ידי סיפור הסובב סביב הורדוס, מגיני ההר והצבא הרומאי. שטח המוזיאון חולק לתשעה חללים ובהם שולבה תצוגה-תפאורה תלת־ממדית ובה דמויות המייצגות את הנפשות הפועלות בסיפור מצדה ורקע המנסה להעתיק את האלמנטים הארכיטקטוניים אומנותיים של מצדה ההרודיאנית. על רקע זה מוצגים הממצאים הארכאולוגיים עם הסברים. החלל הראשון מוקדש ליוסף בן מתתיהו, התקופה ההרודיאנית מוצגת כמשתה מפואר, חללי מגורים פשוטים מייצגים את מגיני ההר וכתובות לטיניות על רקע תפאורה המייצגת מחנה צבא מייצגים את הצבא הרומאי. החלל האחרון מוקדש לחופר האתר, הפרופסור יגאל ידין.
מצדה כאתר ארכאולוגי ותיירותי > הכניסה המערבית

הכניסה המשנית למצדה היא דרך כביש 3119 מערד וממנה מגיעים למרגלות סוללת המצור. בסמוך לכניסה זו הוקם אמפיתיאטרון, וחניון לאוהלים.
כחלק מחגיגות 25 שנה לעצמאות ישראל ב-1973, התקיים אירוע חיזיון אור-קולי ראשון במרומי מצדה, אשר בא לציין 1900 שנה לנפילת מצדה. את החיזיון הגה ועיצב לראשונה יהודה אילן. האירוע מתקיים גם בימינו. בין החודשים מרץ לאוקטובר, בימים שלישי וחמישי, מוקרן בשעות הערב חיזיון אור-קולי בן כשעה ובו מוצגת ההיסטוריה של האתר תוך שימוש בתאורה דרמטית, המציגה את המצוק והמבצר במלא תפארתו ובניסיון ליצוק חיים לסיפור ההיסטורי של הארמון ההרודיאני והמרד הגדול.
בסמוך לכניסה המערבית למצדה הוקם חניון לילה המאפשר לתיירים לינה באוהלים קבועים או כאתר קמפינג. במקום נבנו חדרים למדריכי טיולים, מאהל בדואי משני אוהלים ובהם 20 מיטות. אוהלים אלו מחוממים בחורף. בסמוך הוקמו שירותים, מקלחות ופינות לבישול.
החל משנת 2010, העונה ה-25 של האופרה הישראלית, נפתח פסטיבל האופרה שמנצל את מצדה כרקע להפקות ענק. ב-2010 הועלתה הפקה של האופרה "נבוקו" ובה שולבו מפגן אש ופירוטכניקה שהאיר את פני ההר והמדבר. בשנת 2011 נערכה הפקה של האופרה "אאידה" מול חומות מצדה, ובמהלכה נערכו 6 הופעות. לצורך האירוע הקימה מועצה אזורית תמר אמפיתיאטרון פתוח ובו 7,650 מקומות ישיבה ומולו נבנתה במה ברוחב 56 מטר ובעומק 55 מטר ועליה תפאורות בסגנון רומי-מצרי, מצוק וחומות מצדה הוארו במפגן אור. עם תום הפסטיבל פורקו המתקנים. בשנת 2014 נערכה הפקה של האופרה לה טרוויאטה.
מצדה בבולי ישראל

ב- 3 בפברואר 1965, דואר ישראל הנפיק סדרה של 3 בולי דואר שהוקדשה למצדה. בבול אחד, בצבע ירוק, הופיע ציור של מצדה ממערב; בבול שני, בצבע כחול, הופיע ציור של הארמון שהיה בנוי על הדרגה התחתונה; ובבול שלישי, בצבע חום, מופיע הארמון הצפוני. על השובלים של הבולים מופיעה הכיתובית:" מצדה שנית לא תיפול". הסדרה עוצבה על ידי האמן ר. אראל מסטודיו רולי: גרד רוטשילד וזאב ליפמן. דואר ישראל מכר 2,616,000 בולים מסדרה זו בסך הכל, עד להפסקת המכירה.
ב- 10 במאי 1967, דאר ישראל הנפיק בול דאר שעליו מופיע ציור של שני מטוסי קרב מסוג מיראז' של צה"ל במטס מעל מצדה לכבוד יום העצמאות ה-19 של מדינת ישראל. האמנים מקסים וגבריאל שמיר עיצבו ביחד את הבול. דאר ישראל מכר 929,000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה.
ב-18 ביוני 2002, דואר ישראל הנפיק בול דואר של הרכבל במצדה, במסגרת סדרה של 4 בולי דואר שהוקדשה לרכבלים בישראל. האמן מאיר אשל עיצב את הבול. דואר ישראל מכר 928,000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה.
ב-27 באוגוסט 2002, דאר ישראל הנפיק סדרה של 3 בולי דאר שכותרתה "ציפורי בקעת הירדן ", שבאחד מהם מופיעים שני עופות עיט זהוב הדואים בכנפיים פרוסות מעל הארמון הצפוני של מצדה. נציין שהעיט הזהוב היה סמלו של הלגיון הרומי העשירי אשר שם מצור על מצדה. האמן יצחק גרנות עיצב את הבול לפי ציור של טוביה קורץ. דאר ישראל מכר כ־800,000 בולים של בול זה.
ב- 20 ביוני 2007, דאר ישראל הנפיק בול דאר שמופיעה בו רצפת פסיפס של חדר בארמון המערבי שהתגלתה במצדה; הבול נכלל בסדרה של 3 בולי דאר שהוקדשה לאתרי מורשת עולמית בישראל, כי מצדה הוכרה ככזה על ידי אונסק"ו בשנת 2001. על השובלים של בולי הסדרה הופיעו סמל הוועד הישראלי לאונסק"ו וסמל מורשת עולמית. האמן רונן גולדברג עיצב את הבול.
ראו גם

המרד הגדול
מצדה (מיני סדרה)
לקריאה נוספת

יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, תרגם ד"ר י. נ. שמחוני, ורשה, תרפ"ג 1923.
יגאל ידין, מצדה - בימים ההם בזמן הזה, תל אביב: הוצאת "ספריית מעריב", חיפה: הוצאת שקמונה, תשכ"ו 1966.
יוסף קלוזנר וחיים בר-דרומא, מצדה וגיבוריה - תולדות המבצר האחרון של יהודה החפשית, ירושלים: הוצאת אמנות, 1937.
אמנון בן תור, בחזרה למצדה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 2009.
חנן אשל, מצדה: עלילת גבורה, ירושלים: הוצאת כרטא, 2009.
אניטה שפירא, חרב היונה: הציונות והכוח, 1881 – 1948. עם עובד / ספרית אפקים, 1993
מאיר בן-דב, המצור הרומי על מצדה - 73 לספירה, בתוך: זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ-ישראל, 2007 תשס"ז, עמ' 111–123.
דן ביתן, ים המלח ומדבר יהודה, מצדה - הסמל והמיתוס, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, סדרת עידן.
מולי ברוג, מראש מצדה עד לב הגיטו: המיתוס כהיסטוריה, בתוך: דוד אוחנה, רוברט ס' וויסטריך, (עורכים), מיתוס וזיכרון - גלגוליה של התודעה הישראלית, ירושלים: מכון ון-ליר והקיבוץ המאוחד, 1996, עמ' 203–227.
ירון זילברשטיין, בין גבורת שאול לגבורת מור (ד)י הגטאות: מיתוס מצדה בהגותם של הרב שלמה גורן והרב מ"צ נריה, דעת 81 (2016), עמ' 411–440.
טום מולר, הורדוס, מפעלי הבנייה המפוארים של מלך שנוי במחלוקת, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 127, דצמבר 2008
מיכה לבנה, מעוז אחרון, הסיפור של מצדה ואנשיה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור. תשמ"ז 1986.
יוחנן אהרוני, מצדה, תל אביב: הוצאת מערכות, 1963.
בני ארובס וחיים גולדפוס, מצדה מנקודת המבט הרומית לאור החפירות במערכת המצור, בתוך: שמיר יונה (עורך), אור למאיר - מחקרים במקרא, בלשונות השמיות, בספרות חז"ל ובתרבויות עתיקות מוגשים למאיר גרובר במלאת לו שישים וחמש שנה, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תש"ע-2010, עמ' 19–32.
M. Gichon, The Siege of Masada, in: Le Bohec, Y. - Wolf, C. (eds.), Les Légions de Rome sous le Haut-Empire, Lyon, 2000, pp. 541-555.
H. M. Cotton, with J. Geiger, Masada II: The Latin and Greek Documents, Israel Exploration Society and the Hebrew University, Jerusalem, 1989
Cotton, H.M. and J. Geiger. The Economic Importance of Herod's Masada: The Evidence of the Jar Inscriptions. In Judaea and the Greco-Roman World in the Time of Herod in Light of Archaeological Evidence, eds. K. Fittschen and G. Foerster. Göttingen: Vandenhoech and Ruprecht, 1989., pp. 163-170.
Guy Stiebel, "Masada", in: Fred Skolnik et al (ed.), Encyclopaedia.Judaica 2nd ed., Macmillan Reference USA, 2007
חומצות שומן אומגה 3

אומגה-3 (ω-3) הוא שם כללי לאחת מתת הקבוצות של חומצות שומן רב בלתי רוויות.
חומצות שומן באומגה-3 > חלוקה לקבוצות של חומצות שומן

חומצות שומן רוויות
חומצות שומן חד בלתי רוויות
חומצות שומן רב בלתי רוויות - מתחלקת לתתי הקבוצות אומגה 3 (ω-3) ואומגה 6 (ω-6). המספרים 3 ו-6 מתייחסים למיקום הקשר הכפול בשרשרת הפחמנים.
קבוצת אומגה-3 מכילה מספר רב של חומצות שומן, ובהן:
חומצה אלפא-לינולנית – (α-Linolenic acid – 18:3) – ידועה בשם ALA, ממקור צמחי
חומצה איקוסאפנטאנואית – (Eicosapentaenoic acid – 20:5) – ידועה בשם EPA
חומצה דוקוסאהקסאנואית – (Docosahexaenoic acid – 22:6) – ידועה בשם DHA
חומצות השומן מקבוצת אומגה 3 הכרחיות לתפקוד אופטימלי של תאים בגוף האדם.
הגוף האנושי אינו מסוגל לייצר חומצה אלפא-לינולנית, ולכן הוא חייב לקבל אותה במזון. תפקידן העיקרי של חומצות אומגה-3 הוא לשמור על גמישות נכונה של קרומי התאים (מוזאיקה נוזלית), כך שכל הקולטנים של התא יוכלו לפעול בקליטה והעברה של מסרים בצורה תקינה.
חומצות שומן באומגה-3 > יעילות ההמרה של ALA ל-EPA ול-DHA

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הניסוח מאוד פרסומי ולעומתי.
גוף האדם ממיר שרשראות קצרות של חומצת שומן אומגה 3 לשרשראות ארוכות (EPA, DHA) אולם על פי חלק מהמחקרים, ביעילות נמוכה-5%. באופן דומה, במסמך עמדה משותף מטעם האיגוד הקרדיולוגי בישראל ועמותת עתיד (עמותת הדיאטנים והתזונאים בישראל), מבהירים, שכפי הנראה תהליך ההמרה של ALA ל-EPA ו־DHA ממקורות צמחיים נפוצים כגון שמני קנולה, זרעי פִּשתן ואגוזי מלך - אינו יעיל. יעילות ההמרה אצל נשים טובה יותר, אולם נחקרה מעט.
עד לשנת 2010 הדעה הרווחת בקרב הקהילה המדעית הייתה שחומצות שומן אומגה-3 מסוג ALA אינן מספקות את כמות ה-EPA ו-DHA שהגוף האנושי צריך, ושאחוז ההמרה של ALA ל-DHA (‏1%-5%) נמוך ולא מספק. טענה זו הופרכה לחלוטין בעקבות המחקר פורץ הדרך Imaging Incorporation שבמהלכו סומנו בצורה רדיואקטיבית המולקולות של ה-DHA בגוף האנושי ובעצם בפעם הראשונה ביצעו החוקרים תיעוד מלא של מסלול ה-DHA בגוף האנושי. המסקנה הראשונה שעלתה מן המחקר הייתה שאיבר המטרה של ה-DHA בגוף האנושי הוא המוח, והרטינה של העין, כלומר ה-DHA עובר את מחסום דם-מוח ומגיע ישירות לרקמת השומן במוח, בדיוק כמו ה-ALA.
בנוסף לכך החוקרים גילו ממצא משמעותי שמעולם לא היה ידוע לפני כן, המוח האנושי מסוגל לעבד בין 1.7 מיליגרם ל-3.8 מיליגרם ביום בלבד. כלומר גם אם אדם יצרוך לשם הדוגמה 10 קפסולות של שמן דגים שמכילות 1800 מיליגרם DHA בממוצע, אזי המוח, איבר המטרה של ה-DHA, יוכל לעבד רק 1% מאותה כמות, 1.8 מיליגרם בקירוב, כל שאר ה-DHA שנצרך לא יגיע לאיבר המטרה. התברר גם שזמן מחצית החיים של ה-DHA במוח האנושי הוא 912 ימים (שנתיים וחצי), כל מ"ג DHA שאנו צורכים ומגיע למוח, שוהה שם לתקופה של כשנתיים וחצי בממוצע.
כאשר אדם צורך את הצריכה היומית המומלצת של אומגה-3 ממקור צמחי (ALA) שהיא 1.6 גרם, הרי שגם במקרה של אחוז המרה מינמלי של כ-1% ALA ל DHA, הגוף יבצע בצורה טבעית המרה של כ 16 מיליגרם DHA, כלומר פי 3 מהכמות DHA אותה הוא צריך ויכול לעבד באותו יום, כלומר צריכה יומית לפי ה־DRI המומלץ של 1.6 גרם תספק לגוף את הכמות DHA שאותה הוא יכול לעבד ולספוג באיבר המטרה. ממצאים חדשים אלו לגבי יכולות ההמרה ותהליך ההמרה של ALA ל-DHA קיבלו תוקף נוסף במחקרה של ד"ר אליזבת וולש שפורסם בכתב העת "American journal of clinical nutrition", נמצא שאצל צמחוניים וטבעונים הנמנעים מאכילת דגים, רמת ה-EPA וה-DHA בדם הייתה זהה לאוכלוסיית אוכלי דגים. החוקרים מסבירים ממצאים אלו בכך שההמרה אצל צמחוניים וטבעונים טובה יותר מאשר אצל אוכלי דגים ובשר. כלומר, כאשר נוצר חסר DHA בתזונה, הגוף יודע לפצות על כך באמצעות אחוז המרה גבוה יותר.
השפעות בריאותיות של אומגה 3

רבים טוענים כי מינון מתאים של אומגה-3 בתזונה קשור להשפעות בריאותיות חיוביות, ובשל כך הוא משמש כתוסף תזונה נפוץ. עם זאת, יש רופאים ומחקרים המפקפקים בתועלת מלקיחת תוסף.
תוסף תזונה של אומגה שלוש ככל הנראה לא משפיע דרמטית על הסיכון למוות, לסרטן או למחלת לב. עם זאת, מחקרים הראו כי אומגה 3 יעילה בהפחתת דלקתיות וזיהום, וכן בהפחתת הורמוני סטרס כמו קורטיזול, אשר יכולים לתרום בעקיפין לתחושת חרדה ואף למחלות לב.
מחקר שפורסם בשנת 2024 העלה כיוון מחקרי כי ייתכן וחומצות שומן אומגה-3 תורמות לשמירה על בריאות הריאות.
השפעות בריאותיות של אומגה 3 > היחס בין אומגה-3 לאומגה-6

מספר חוקרים העלו את הטענה כי היחס שבין אומגה-3 לבין אומגה-6 בגוף משפיע על בריאות האדם אך מחקרים בבני אדם אינם תומכים בהשערה זו.
חומצות האומגה-6 נמצאות בשמני זרעים נפוצים כגון שמן תירס, שמן חמניות, שמן סויה, בביצים, אגוזים ועוד.
בניגוד למיתוס הנפוץ לא קיימת כיום המלצה של אף גוף רשמי להגבלת או שינוי יחס האומגה 3 לאומגה 6 בדיאטה
.
כמות יומית מומלצת

שומנים אינם מוזכרים בהמלצות התזונה של האקדמיה הלאומית למדעים – הידועה כ־RDA. מצוין מהי רמה מתקבלת, שהיא 1.6 גרם אומגה-3 ממקור ALA ליום לגבר, ו1.1 גרם ליום לאישה, ושהצריכה תהיה בין 0.6% ל-1.2% מסך האנרגיה.
לפי איגוד הלב האמריקאי, אדם ללא היסטוריה של מחלות לב כלליות (כמו טרשת עורקים) או של אוטם שריר הלב צריך לצרוך דגים שומניים, או שמן דגים פעמיים בשבוע. אלה שאובחנו עם מחלות לב כליליות אחרי אוטם שריר הלב, צריכים לצרוך 1 גרם EPA ו־DHA כל יום ממקור של דגים. מי שרוצה להוריד טריגליצרידים בדם, צריך לצרוך 2–4 גרם EPA ו־DHA ביום מתוספי תזונה.
לקריאה נוספת

ד"ר דויד סרוואן-שרייבר, ללא פרויד, ללא פרוזאק, הוצאת מטר 2004
המצור על לנינגרד

המצור על לנינגרד (כיום סנט פטרבורג) היה מצור צבאי אשר התרחש במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי כוחות גרמניה הנאצית, פינלנד וכוחות נוספים ממדינות הציר על העיר לנינגרד במהלך פלישתם לברית המועצות כחלק ממבצע ברברוסה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. המצור הביא למותם של מעל 1.5 מיליון איש, מתוכם מעל מליון אזרחים, שיעור האבדות האזרחיות הכבד ביותר בעיר כלשהי בהיסטוריה המודרנית[דרוש מקור]. המצור נמשך מה-8 בספטמבר 1941 ועד ל-27 בינואר 1944 (במשך 872 יום). במהלך המצור, היה רעב כבד בלנינגרד שהוביל למותם של מרבית האזרחים. מוות המוני זה לא היה רק תוצאת לוואי של נסיבות המצור אלא אחת ממטרותיו המפורשות והמכוונות של היטלר, כפי שנוסחו בהוראותיו ובפקודות מפקדי הוורמאכט.
בתחילת המצור על העיר החל להיות מורגש מחסור במזון ודלק. הנתיב היחיד שחיבר את העיר הנצורה עם יתר ברית המועצות לאספקת מוצרים היה אגם לדוגה אשר היה בטווח של התותחנים שצרו על העיר. דרך החיים הייתה נתיב תחבורה יבשתי על הקרח של אגם לדוגה, הדרך פעלה בחודשי החורף החל מנובמבר 1941 ועד לאביב 1943 כאשר האגם קפא והפך לקרח. משהחל רעב, והוחמר בשל בעיות אספקה, חימום ותחבורה, מתו מאות אלפים מתושבי העיר.
בינואר 1943 נשבר המצור במבצע ניצוץ (1943) ונפתח מסדרון יבשתי לעיר הנצורה, כבר מאמצע פברואר  החלו לפעול חלק ממתקני אספקת המזון שנקבעו למרכזים תעשייתיים אחרים במדינה. עם זאת, המצור של כוחות האויב על לנינגרד נמשך עד ינואר 1944. בינואר 1944 במסגרת מבצע לנינגרד-נובגורוד, אילצה המתקפה הסובייטית את הגרמנים לברוח מפרווריה הדרומיים של העיר ולסגת למרחק של כ-220–280 ק"מ מגבולות הדרומיים של העיר ובכך תם המצור.
לנינגרד הייתה בין 4 הערים הסובייטיות הראשונות שזכו לתואר של עיר גיבורה ב-1945 על עמידתה האיתנה במצור במהלך המלחמה.
מתקפה גרמנית

ב-27 ביוני 1941 (ימים אחדים לאחר תחילת מבצע ברברוסה) החליטה מועצת נציגי הפועלים של לנינגרד לגייס אלפי אנשים לבניית ביצורים להגנה על העיר. נבנו כמה קווי הגנה. אחד מקווי הביצורים נמשך משפך נהר הלוגה לצ'ודובו, גטצ'ינה, אוריטסק, פולקובו ואז דרך נהר נייבה. קו ביצורים אחר עבר דרך פטרהוף לגטצ'ינה, פולקובו, קולפינו וקולטושי. קו ביצורים נוסף נגד הפינים נבנה בפרבריה הצפוניים של לנינגרד. בסך הכול נבנו על ידי האזרחים 190 ק"מ של מכשולי עץ, 635 ק"מ של מכשולי גדר תיל, 700 ק"מ חפירות נגד טנקים, 5,000 ביצורים קלים ובונקרים ו-25,000 ק"מ של חפירות. אפילו התותח של אוניית המלחמה אברורה, שהתפרסמה בימי מהפכת אוקטובר הועלה על רמת פולקובסקי שמדרום ללנינגרד.
כאשר הובסו הכוחות הסובייטים של החזית הצפון-מערבית ברפובליקות הבלטיות הסובייטיות, בסוף יוני, הבקיעה קבוצת הפאנצר הרביעית את דרכה לאוסטרוב ולפסקוב. ב-10 ביולי נכבשו שתי הערים והארמייה ה-18 הגרמנית הגיעה לנארווה ולקינגיספ ומיד לאחר מכן התקדמה ללנינגרד מכיוון נרבה, אזור הלוזסקי, בעוד קבוצת הפאנצר הרביעית והארמייה ה-16 התקדמו מדרום-מזרח וגם מדרום ומצפון אגם אילמן על מנת לבודד את לנינגרד ממזרח ולהצטרף לפינים בגדה המזרחית של אגם לאדוגה. ב-4 בספטמבר החלה ההפגזה על לנינגרד. ההפצצות ב-8 בספטמבר גרמו ל-178 שריפות. בתחילת אוקטובר סירבו הכוחות הפיניים לתקוף את העיר, וההנחיה של היטלר ב-7 באוקטובר, שנחתמה על ידי אלפרד יודל, הייתה תזכורת שלא לקבל כניעה.