תערוכת הארמורי
היסטוריה

ב־14 בדצמבר 1911 ארגנה גלריה מדיסון בניו יורק ישיבה מוקדמת של מה שיהפוך לאיגוד הציירים והפסלים האמריקאים. ארבעה אמנים נפגשו כדי לדון במצב האמנות העכשווית בארצות הברית, והאפשרויות של קיום תערוכות של יצירות אמנות פרוגרסיביות על ידי אמנים אמריקאים וזרים. יצירות שהתעלמו או נדחו מתערוכות נוכחיות. בפגישה השתתפו הנרי פיץ' טיילור, ג'רום מאיירס, אלמר ליווינגסטון מקרי, וולט קון.
בינואר 1912 התחברו וולט קון, וולטר פאץ' וארתור דייוויס יחד עם כשני תריסר מעמיתיהם לחיזוק הקואליציה המקצועית באיגוד הציירים והפסלים האמריקאים. הם התכוונו להוביל את הטעם הציבורי באמנות, ולא ללכת אחריו." המייסדים האחרים של AAPS כללו גאטסון בורגלם, לאון דאבו, ויליאם גלקנס, ארנסט לוסון, ג'ונאס ליי, ג'ורג' בנג׳מין לוקס, ג'וליאן אלדן וייר ואחרים. האיגוד היה אמור להיות מוקדש ליצירת הזדמנויות חדשות לתערוכה עבור אמנים צעירים מחוץ לגבולות האקדמיים הקיימים, וכן לספק חוויות אמנותית חינוכיות לקהל האמריקני.
דייוויס כיהן כנשיא האיגוד, כאשר קון שימש כמזכיר.
חברי האיגוד בילו יותר משנה בתכנון הפרויקט הראשון שלהם: התערוכה הבינלאומית לאמנות מודרנית, מופע בעל ממדי ענק, שניו יורק לא ראתה כמוהו. המבצר של המשמר הלאומי - הגדוד ה-69 נבחר כאתר המרכזי לתערוכה באביב 1912, ושולם תמורתו סכום של 5,000‏$, בתוספת 500‏$ עבור כוח אדם נוסף. כמו כן הוחלט שהתערוכה תיסע בהמשך לשיקגו ולבוסטון.
לאחר הבטחת חלל התצוגה, ניגשו למשימת התכנון המסובכת ביותר - בחירת יצירות האמנות לתערוכה, במיוחד לאחר שהתקבלה ההחלטה לכלול חלק גדול מהיצירות מאירופה, שרובן מעולם לא נראו על ידי קהל אמריקני. בספטמבר 1912 יצא קון לסיור איסוף רחב באירופה, כולל ביקור בערים באנגליה, גרמניה, הולנד וצרפת. ביקורים בגלריות, אוספים וסדנאות והתקשרות להשגת הלוואות במהלך מסעו. בפריז נפגש קון עם פאץ', שהכיר שם את אנשי האמנות באופן אינטימי, והיה חבר עם מרסל דושאן ואנרי מאטיס. דייוויס הצטרף אליהם בנובמבר 1912. יחד הם הבטיחו את בואם של ציירים שהיו בין המפורסמים ביותר באירופה. אחרי חזרתם לניו יורק בדצמבר הם פרסמו הזמנה לאמנים אמריקאים להשתתף.
פאץ' היה האמן האמריקני היחיד שהיה קשור קשר הדוק עם קבוצת האמנים הצרפתים. הוא היה אחראי להבטחת תצוגתם של הציירים האלה בתערוכת הארמורי. מרבית האמנים בפריז ששלחו עבודות לתערוכה הכירו את פאץ' באופן אישי והפקידו בידיו את יצירותיהם.
תערוכת הארמורי הייתה התערוכה הראשונה ובסופו של דבר התערוכה היחידה שהועלתה על ידי איגוד הציירים והפסלים האמריקאים. בתערוכה הוציגו כ-1,300 ציורים, פסלים ויצירות דקורטיביות של יותר מ-300 אמנים אירופאים ואמריקאים אוונגרדיים. יצירות מזרמים מודרניים למיניהם.
לפרסומות של התערוכה היה ביקוש רב, והופצו גלויות עם היצירות, כולל ציור עירום של דושאן שהפך למטרה להשמצה רבה. דיווחי החדשות והביקורות היו קשים, עם האשמות כמו אי שפיות, חוסר מוסריות ואנרכיה. לצידם הופיעו ביקורות בצורות פרודיות, קריקטורות ותערוכות מדומות. על העבודות המודרניות הצהיר הנשיא לשעבר תיאודור רוזוולט, "זו לא אמנות!" הרשויות האזרחיות לעומת זאת, לא סגרו או הפריעו בדרך אחרת לתערוכה
בין יצירות האמנות הרדיקליות והשערורייתיות, היו לסגנונו הקוביסטי/העתידני של מרסל דושאן ״עירום יורד במדרגות״ שצויר שנה קודם, בו הביע תנועה בתמונות עוקבות כמו בסרט קולנוע. מבקר אמנות, כתב כי היצירה דמתה "לפיצוץ במפעל". הציור נרכש מהתצוגה על ידי פרדריק סי טורי מסן פרנסיסקו.
רכישת ציור של פול סזאן (״הנוף ממנזר סן-ג'וזף״) על ידי המוזיאון המטרופוליטן סימנה ראשית שילוב של מודרניזם במוזיאונים הניו-יורקיים הקיימים, אך בקרב האמנים הצעירים שהוצגו סזאן נחשב כבר חלק מהממסד הקלסי של הציור.
אחיו של דושאן, הציג גם הוא, ומכר את כל התחריטים הקוביסטיים שלו, וקשר קשרים טובים עם אספני ניו יורק שתמכו בו בעשורים הבאים.
התערוכה הוצגה במכון האמנות של שיקגו ואחר כך עברה לאגודת קופלי לאמנות בבוסטון, שם, עקב מחסור במקום, הוסרו כל עבודתם של האמנים האמריקאים.
בשיקגו, התערוכה יצרה שערורייה שהגיעה עד משרדי המושל. היו מספר מאמרים בעיתונות שדיווחו על הנושא, והכותרות הכריזו כי יש לחקור את האמנות הקוביסטית ומוסריותה על ידי בית המחוקקים של אילינוי: ״ שיקגו, 2 באפריל: ישנן הוכחות כי התערוכה הבינלאומית של תמונות קוביסטיות ועתידניות, המוצגת כעת במכון לאמנות, מכילה בדים ופסלים מגונים רבים. אלה ייחקרו על ידי ועדה..[סגן המושל אמר...] קיבלתי תלונות רבות ואנחנו חייבים לציבור לבדוק את הנושא ביסודיות. ישנן מספר תמונות לא מוסריות, והסנאטורים וודוורד ובילל מהוועדה יבקרו היום בתערוכה.״