ויסקונסין (BB-64)
היסטוריה > מלחמת קוריאה (1950–1952)

שהותה ב"צי הנפטלין" הייתה קצרה למדי, בשל הפלישה הצפון קוריאנית לקוריאה הדרומית בסוף יוני 1950. ויסקונסין הופעלה מחדש ב-3 במרץ 1951 תחת פיקודו של קפטן תומאס בורוז. לאחר שיט ניסויים, אוניית המערכה המתחדשת ערכה שני הפלגות אימון של צוערים, והובילה את הקצינים לעתיד לאדינבורו, סקוטלנד; ליסבון, פורטוגל; הליפקס, נובה סקוטיה; העיר ניו יורק ומפרץ גואנטנמו, קובה לפני שחזרה לנורפוק.
ויסקונסין עזבה את נורפוק ב-25 באוקטובר, לכיוון האוקיינוס השקט. היא עברה את תעלת פנמה ב-29 באוקטובר והגיעה ליוקוסוקה, יפן ב-21 בנובמבר. שם היא החליפה את ניו ג'רזי כאוניית הדגל של תת-אדמירל ה. מ. מרטין, מפקד הצי השביעי.
ב-26 בנובמבר, עם תת-אדמירל מרטין ואדמירל משנה פ. פ. דנבריק, מפקד, כוח המשימה הפסיפי יצא לדרך, וויסקונסין עזבה את יוקוסוקה למים הקוריאניים כדי לתמוך בפעולות נושאות המטוסים המהירות של TF 77. היא עזבה את כוח נושאות המטוסים ב-2 בדצמבר, וחופתה על ידי המשחתת וילטסי, סיפקה תמיכה בירי לקורפוס של הרפובליקה של קוריאה (ROK) באזור קאסונג - קוסונג. לאחר שהורידה את האדמירל דנברינק ב-3 בדצמבר בקנגונג, אוניית המערכה חזרה לעמדה על ה"קו ההפגזה הקוריאני", וסיפקה תמיכה בירי לדיוויזיית הנחתים הראשונה. ההפגזה של ויסקונסין הייתה אחראית על השמדת טנק, שתי עמדות תותחים ומבנה. היא המשיכה במשימת התמיכה בירי שלה עבור דיוויזיית הנחתים הראשונה וקורפוס ה-ROK הראשון עד 6 בדצמבר, כשהיא אחראית על בונקרים של האויב, עמדות ארטילריה וריכוזי חיילים. באחת הפעמים במהלך אותה תקופה, קיבלה אוניית המערכה בקשה לתמיכה בירי וסיפקה שלושה פגזי תאורה לקורפוס ה-ROK הראשון, שהאירו מתקפת אויב שנהדפה בעקבות כך עם מספר ניכר של חללי אויב.
לאחר שהוחלפה על קו הירי על ידי הסיירת הכבדה סנט פול ב-6 בדצמבר, ויסקונסין פרשה לזמן קצר מתפקידי תמיכה בירי. היא חידשה אותם באזור קאסונג-קוסונג ב-11 בדצמבר בחיפוי של המשחתת טווינינג. למחרת, 12 בדצמבר, העלה מסוק על ויסקונסין את אדמירל משנה ה. ר. ת'ארבר, מפקד פלגת אוניות המערכה ה-2 (BatDiv 2), כחלק ממסע הסקירה שלו במזרח הרחוק.
ויסקונסין המשיכה את תפקידיה לתמוך בירי הימי על קו ההפגזות, והפגיזה בונקרים של האויב, עמדות פיקוד, עמדות ארטילריה ומערכות תעלות עד 14 בדצמבר. היא עזבה את "קו ההפגזה" באותו יום כדי לבצע תפקידי תמיכה מיוחדים בירי באזור קוג'ו בהפגזה על מטרות חוף לתמיכה בחיילי האו"ם על החוף. באותו יום חזרה ויסקונסין לאזור קאסונג-קוסונג. ב-15 בדצמבר היא הורידה את אדמירל ת'ארבר במסוק. למחרת, ויסקונסין עזבה את מימי קוריאה, לכיוון סאסבו כדי להתחמש מחדש.
כשחזרה לאזור הלחימה ב-17 בדצמבר, אירחה ויסקונסין את הסנטור הומר פרגוסון ממישיגן ב-18 בדצמבר. באותו יום תמכה אוניית המערכה בפלישת הדיוויזיה ה-11 הדרום קוריאני עם אש תאורת לילה שאפשרה לחיילי ה-ROK להדוף הסתערות צפון קוריאנית עם אבדות כבדות של האויב. ביציאה מ"קו ההפגזה" ב-19 בדצמבר, אוניית המערכה העבירה את פרגוסון במסוק אל נושאת המטוסים ואלי פורג'.
ב-20 בדצמבר השתתפה ויסקונסין בהפצצה אווירית מתואמת של וונסן כדי לנטרל מטרות נבחרות באזורה. האונייה העבירה את עמדת ההפגזה שלה לקצה המערבי של נמל וונסן, ופגעה בסירות ובספינות קטנות בתעלה הפנימית עם פגזי ה-5 אינץ' (127 מ"מ) שלה בשעות אחר הצהריים ועזרה למנוע ניסיונות לתקוף את האיים הידידותיים הסמוכים. ויסקונסין ביצעה לאחר מכן סריקה נגד סירה צפונה, וירתה עם סוללות ה-5 אינץ' שלה על ריכוזי סירות חשודים. לאחר מכן היא סיפקה תמיכה בירי לחיילי האו"ם שפעלו על קו הפצצה עד 22 בדצמבר, אז הצטרפה מחדש לכוח המשימה של נושאות המטוסים.
ב-28 בדצמבר, הקרדינל פרנסיס ספלמן, בסיור בקוריאה במהלך חופשת חג המולד, עלה על סיפון האונייה כדי לחגוג מיסה לאנשי הצוות הקתולים. ביום ראש השנה, ויסקונסין נכנסה ליוקוסוקה.
ויסקונסין עזבה את הנמל הזה ב-8 בינואר 1952 וחזרה למים הקוריאנים. היא הגיעה לפוסאן למחרת ואירחה את נשיא קוריאה הדרומית, סינגמן רי, ואשתו, ב-10 בינואר. בני הזוג התקבלו בטקס צבאי מלא עם עלייתם, אשר רי גמל עליו בכך שהעניק לתת אדמירל מרטין את מסדר ההצטיינות הצבאי של ה-ROK.
ויסקונסין חזרה לקו הפגזה ב-11 בינואר, ובמהלך הימים שלאחר מכן, סיפקה תמיכה בירי כבד לדיוויזיית הנחתים הראשונה ולקורפוס ה-ROK הראשון. כמו בעבר, מטרותיה העיקריות היו עמדות פיקוד, מקלטים, בונקרים, ריכוזי כוחות ועמדות מרגמות. כבעבר, היא עמדה מוכנה לספק סיוע בירי לפי הצורך, והפגיזה את חיילי האויב בשטח פתוח ב-14 בינואר לבקשת הקורפוס הראשון של ה-ROK.
היא התחמשה שוב ב-Sasebo, תוך זמן קצר הצטרפה ל-TF 77 מול חופי קוריאה וחידשה את התמיכה במשימת הפגזה ב-23 בינואר. שלושה ימים לאחר מכן, היא עברה שוב לאזור קוג'ו, כדי להשתתף במתקפה אווירית וימית מתואמת. באותו יום חזרה אוניית המערכה לקו ההפגזה והפגיזה את עמדת הפיקוד ומרכז התקשורת של הדיוויזיה הצפון קוריאנית ה-15 במהלך משימות קריאת אש עבור דיוויזיית הנחתים הראשונה.
כשחזרה לוונסן בסוף ינואר, ויסקונסין הפגיזה את תותחי האויב בהודו פנדו לפני שחומשה מחדש בסאסבו. אוניית המערכה הצטרפה מחדש ל-TF 77 ב-2 בפברואר, ולמחרת פוצצה בנייני רכבת וקרפפים בהודו פנדו ובקוג'ו לפני שהצטרפה מחדש ל-TF 77. לאחר התחדשות ביוקוסוקה כמה ימים לאחר מכן, היא חזרה לאזור קוסונג וחידשה את התמיכה בירי. במהלך אותה תקופה, היא הרסה גשרי רכבת ומספנה קטנה תוך כדי ביצוע משימות ירי על עמדות פיקוד של האויב, בונקרים ומקלטי כוח אדם, תוך ביצוע ניתוקים רבים בקווי תעלות של האויב.
ב-26 בפברואר, ויסקונסין הגיעה לפוסאן, שם ביקרו באוניית המערכה תת-אדמירל שון, ראש המבצעים הימיים של ה-ROK, שגריר ארצות הברית ג'יי. ג'יי. מאקיו ואדמירל משנה סקוט-מונצ'ריף, הצי המלכותי, מפקד קבוצת משימה 95.12 (TG 95.12). למחרת ויסקונסין יצאה מאותו נמל דרום קוריאני, והגיעה ליוקוסוקה ב-2 במרץ. שבוע לאחר מכן, היא עברה לסאסבו כדי להתכונן לחזור למים הקוריאנים.
ויסקונסין הגיעה ליד סונג'ין, קוריאה, ב-15 במרץ וריכזה את הירי שלה על קווי רכבת של האויב. מוקדם באותו בוקר, היא השמידה רכבת של חיילים קומוניסטיים שנלכדה מחוץ למנהרה הרוסה. באותו אחר הצהריים, היא ספגה את הפגיעה הישירה הראשונה בתולדותיה, כאשר אחד מארבעה פגזים מסוללת תותחים 155 מ"מ צפון קוריאנית פגע במגן של צריח תותחים 40 מ"מ ימני. למרות שנגרם נזק חומרי קטן, שלושה אנשי צוות נפצעו. ויסקונסין השמידה לאחר מכן את הסוללה הזו עם מטח 16 אינץ' (406 מ"מ) מלא לפני שהמשיכה במשימתה. לאחר שתמכה שוב בדיוויזיית הנחתים הראשונה עם התותחים הכבדים שלה, אוניית המערכה חזרה ליפן ב-19 במרץ.
ויסקונסין הוחלפה כאוניית הדגל של הצי השביעי ב-1 באפריל על ידי האונייה האחות איווה, ויסקונסין יצאה מיוקוסוקה, לכיוון ארצות הברית. בדרך הביתה, היא עצרה לזמן קצר בגואם, שם השתתפה בניסוי המוצלח של המבדוק היבש הצף הגדול ביותר של הצי ב-4–5 באפריל, הראשון אי פעם שהכיל אוניית מערכה מסדרת איווה. היא המשיכה במסעה הביתה דרך פרל הארבור והגיעה ללונג ביץ', קליפורניה, ב-19 באפריל לפני שהמשיכה לנורפוק.