stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גדודי עבדאללה עזאם

| --- | --- |

סמל הארגון
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים) 
 אידאולוגיה:  אסלאם סוני 
 מייסדים:  סאלח אל-קרעאווי
 מנהיגים:  סאלח אל-קרעאווי
 אזורי פעילות:  סוריה, לבנון, מצרים
 מדינה:  לבנון 
 חלק מ:  אל-קאעדה
 מתנגדים:  ארצות הברית 
 קרבות:  זליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון 
 
גדודי עבדאללה עזאם (בערבית: كتائب عبد الله عزام) הוא ארגון טרור הפעיל במזרח התיכון, בסוריה, מצרים ולבנון. ארגון זה מסונף לאל-קאעידה וקרוי על שמו של עבדאללה עזאם, מורו של אוסאמה בן לאדן, שהיה טרוריסט מוסלמי סוני.
מקורותיו של הארגון הם בערב הסעודית והוא מתבסס על מספר פעילי טרור סעודיים שהצליחו לברוח מערב הסעודית, להתמקם ברחבי המזרח התיכון ולהקים התארגנויות שפועלת ברחבי האזור. מנהיגי הארגון, רובם ככולם נמנים עם רשימת המבוקשים ביותר של ערב הסעודית, התמקמו במדינות שונות באזור, תוך גיוס פעילים מקרב האוכלוסייה הסונית המקומית והחלו בהכנות האופרטיביות לביצוע פיגועי טרור ברחבי המזרח התיכון.
הארגון כולל כמה התארגנויות ("פלוגות") הפרוסות במקומות שונים. כל התארגנות שכזו קרויה על שם פעיל אחר של ארגון אל-קאעדה. אחת ההתארגנויות שפועלת ממחנות הפליטים הפלסטינים בלבנון, שבהם מצויות התארגנויות מקומיות המזהות עצמן עם אל-קאעידה והג'יהאד הסלפי. יעדן לפעול נגד ישראל משטח לבנון. הפלוגות בלבנון נקראת על שם פעיל הטרור הלבנוני זיאד אל-ג'ראח, שהיה אחד מבין 19 מבצעי מתקפת הטרור נגד מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר 2001 בארצות הברית). התארגנות אחרת פועלת בחצי האי ערב ונקראת על שם יוסף אלעיירי, שכינויו אל-סיף אל-בתאר (החרב החדה), הוא סעודי יליד שנת 1973, שהיה אחד מהאידאולוגים ומפקדי השטח הבכירים של ארגון אלקאעדה אלעיירי, נהרג בסעודיה בשנת 2003, לאחר שנלחם באפגניסטן, צ'צ'ניה ובפיליפינים.
אף על פי שגורמים שכינו עצמם גדודי עבדאללה עזאם קיבלו אחריות על פעולות טרור גם לפני שנת 2009, רק ב-2009, הוקמו גדודי עבדאללה עזאם תחת פיקודו של הפעיל הסעודי סאלח אל-קרעאווי. כמו כן, החל משנת 2009 ניתן להבחין בקשר ברור בין גדודי עבדאללה עזאם לצמרת ארגון אל-קאעידה. הארגון מקיים קשרים הדוקים עם ארגון הטרור האסלאמי אל קאעידה בחצי האי ערב שפועל בחצי האי ערב, ומושפע אידאולוגית ומבצעית מארגון אל-קאעידה של אוסאמה בן לאדן.
פעילים בולטים

מפקד הארגון הוא סאלח אל-קרעאווי (סאלח בן עבדאללה בן סאלח אל-קרעווי), הכינוי שלו באל-קאעידה הוא נג'ם אלח'יר ('כוכב החסד'), הוא סעודי, יליד שנת 1982, מוצאו מהעיר ברידה שבאזור אלקצים שבסעודיה, נשוי ואב לילדים. למרות גילו הצעיר הוא נמצא ברשימת 85 אנשי אל-קאעידה המבוקשים ביותר בסעודיה. הוא נשוי לביתו של השייח' חזיימה, הנחשב לאחד מראשי אל-קאעידה בחצי האי ערב. בין השנים 2004-2005 הוא נלחם נגד הכוחות האמריקאים בפלוג'ה שבעיראק שם גם הכיר את אבו מצעב אלזרקאוי (מפקד שלוחת אל-קאעדה בעיראק עד למותו ב-8 ביוני 2006 מהפצצת חיל האוויר האמריקאי).
פעיל נוסף בארגון הוא סאמי אל-מטירי הוא אזרח כוויתי אשר החל את דרכו כאיש שמאל, חבר בתנועה שכינתה עצמה "התווך הדמוקרטי". מאוחר יותר הפך את עורו ואימץ את האסלאם הרדיקלי. הוא הורשע ברצח אזרח אמריקאי בכווית בשנת 2002, ולאחר שישב בכלא כמה שנים שוחרר בשנת 2007 מן הכלא הכוויתי. לאחר מכן הוא הפך לאחד המפקדים הבכירים באל-קאעידה בחצי האי ערב. כמו כן, הוא ממונה על הפעילות של אל-קאעידה בשטח פלסטין נגד ישראל. כמו כן, הוא חיבר מסמך מפורט על אסטרטגיית הלחימה שעל הארגון לאמץ בפלסטין, לבנון, סוריה ועיראק. בין היתר מציע אל-מטירי להתחיל ב"מלחמת טילים" נגד ישראל משטח עזה כדי לגרום לחמאס לשבור את שתיקתו ולהתחיל להילחם נגד ישראל.
נג'ם אלברידאוי הוא בכיר בארגון
פיגועים בולטים

7 באוקטובר 2004: סדרת פיגועים בסיני במלון הילטון בטאבה ובראס א-שטן ביום האחרון של חג סוכות, באמצעות שלוש מכוניות תופת (שאחת התפוצצה ללא נפגעים), שהכילו כל אחת 150 ק"ג חומר נפץ. באירוע נהרגו 34 בני אדם ובהם 12 ישראלים. דפוס פעולה דומה לפיגוע בבאלי. פיגוע בטריטוריה מוסלמית, נגד תיירים לא-מוסלמים, במטרה לגרשם מהאזור, ואכן מיד אחרי הפיגוע ישראליים רבים נהרו אל עבר מעברי הגבול, ונותרו בסיני תיירים ישראליים מועטים.
9 בנובמבר 2005: סדרת פיגועים משולבים ומתוזמנים שהתבצעו בשלושה בתי מלון בעמאן בירת בירדן. בפיגועים נהרגו כ-67 בני אדם וכ-200 נפצעו. שלושת הפיגועים התקיימו בהפרש של דקות ספורות זה מזה. שניים מהם בוצעו ככל הנראה על ידי מחבלים מתאבדים ושלישי באמצעות מכונית תופת.
23 ביולי 2005: שלושה פיגועים סימולטניים של מכוניות תופת התבצעו בשארם א-שייח' בליל שבת בשעה 1:00, וגבו כ־88 הרוגים ויותר מ-200 פצועים. רבים מהתיירים עזבו את המקום.
19 באוגוסט 2005: התקפת קטיושות משולבת על עקבה ואילת. בעקבה עגנו שתי ספינות אמריקאיות. הרקטות נורו מתוך מחסן בפרוורי עקבה, אחת הרקטות חלפה מעל ספינת קרב של הצי האמריקני ופגעה במחסן סמוך. כתוצאה מכך נהרג חייל ירדני ואחר נפצע. שתי קטיושות נוספות נורו לאותו כיוון - אחת נחתה ליד בית חולים בעקבה, והשנייה - סמוך לנמל התעופה של אילת. נהג מונית ישראלי נפצע קל מאוד באירוע.
11 בספטמבר 2009: הארגון לקח אחריות לירי שתים או שלוש רקטות 122 מ"מ מאזור העיירה קלילה, שבגזרה המערבית של דרום לבנון לעבר הגליל המערבי ונהריה. הרקטות נפלו בשטחים פתוחים. לא היו נפגעים ולא נגרם נזק.
27 באוקטובר 2009: נורתה לעבר ישראל רקטה, ככל הנראה 107 מ"מ, מהכפר השיעי חולא, בגזרה המרכזית של דרום לבנון. הנפילה זוהתה בשטח פתוח סמוך לאחד היישובים באצבע הגליל. לא היו נפגעים אולם הפיצוץ גרם לשריפה של צמחייה. בבוקר שלמחרת הירי, איתרו הכוחות הסורקים את האזור ארבע רקטות נוספות מוכנות לשיגור במיקום ממנו שוגרה הרקטה. בפורום הג'יהאד העולמי פורסמה נטילת אחריות להצבתן של חמש רקטות בסביבות כפר חולא.
28 ביולי 2010: מחבל מתאבד תקף את מכלית הענק היפנית אם סטאר ליד מצרי הורמוז. המכלית, נשאה שני מיליון חביות נפט, נפגעה מסיבה לא ברורה בעת שהייתה ביציאה מהמפרץ הפרסי בדרך לטוקיו. לא נרשמה דליפת נפט, אולם למכלית הענק נגרם נזק ואחד מ-31 אנשי הצוות שלה נפצע באורח קל מאוד. על פי הודעת הארגון ביצעה את הפיגוע שלוחת הארגון בחצי האי ערב המכנה עצמה "פלוגות יוסף אלעיירי". את הפיגוע ביצע מחבל מתאבד בשם איוב אלטישאן, שנעזר בפעילים נוספים מהארגון. להודעה צורפה תמונה של המחבל, שבה הוא נראה לבוש בגלימה מסורתית לבנה ובכיסוי ראש כשהוא מצביע על צילום של המכלית במחשב נייד.
12 באוקטובר 2010: לקראת ביקורו המתוכנן של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, הארגון איים לחסלו אם יגיע ללבנון.
22 באוגוסט 2013: הארגון לקח אחריות על ירי 4 רקטות גראד לעבר יישובי צפון ישראל.
19 בנובמבר 2013: פיגוע בשגרירות איראן בביירות: פיגוע התאבדות כפול בשערי שגרירות איראן בבירות, במטרה להתנקש בשגריר איראן בלבנון. 23 הרוגים וכ-150 פצועים.
לקריאה נוספת

צבי בראל, המדריך למרגל אל-קאעדה המתחיל, באתר הארץ, 29 במאי 2010
ארגון בשם "גדודי עבדאללה עזאם", המזוהה עם אלקאעדה והג'האד העולמי ביצע, ככל הנראה, את הפיגוע נגד מכלית הנפט היפנית במיצרי הורמוז, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, 1 בספטמבר 2010
הערות שוליים

↑  כתבי ynet, אנשי השב"כ בטאבה; לפחות 19 ישראלים נהרגו, באתר ynet, 8 באוקטובר 2004
↑  עלי ואקד, שארם א-שייח, הטרור חזר לסיני: 88 הרוגים בפיצוצים בשארם, באתר ynet, 23 ביולי 2005
↑  3 קטיושות פגעו באילת ובנמל עקבה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2005
↑  ארגון בשם גדודי עבדאללה עזאם נטל אחריות לירי הקטיושות מלבנון, נענע10, תאריך 14/09/2009
↑  סוכנויות הידיעות, אל-קאעידה: אנו תקפנו את המכלית היפנית, nrg, תאריך 4/8/2010
↑  רשף סער, לקראת הביקור בלבנון: ארגון סוני מאיים לפגוע באחמדינז'אד, נענע10, 12/10/2010
↑  גדודי עבדאללה עזאם נטלו אחריות לירי, חדשות העולם הערבי.
↑  ג'קי חורי, אי-פי וד-פ-א, פיגוע כפול ליד שגרירות איראן בביירות: לפחות 25 נהרגו, 155 נפצעו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2013
מפקד ארגון הטרור גדודי עבדאללה עזאם, סאלח אל-קרעאווי
תיאטרון פרגוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מרכז תרבות 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 תאריך פתיחה רשמי:  1969 
 
 קואורדינטות:  31°46′57″N 35°12′35″E﻿ / ﻿31.782527777778°N 35.209861111111°E﻿ / 31.782527777778; 35.209861111111
 he
 
תיאטרון פרגוד היה מוסד התרבות הרב-תחומית הוותיק בירושלים. התיאטרון היה ממוקם בשכונת נחלאות ונוסד בשנת 1969 על ידי אריה מרק ונחשב לתיאטרון פרינג'. במשך השנים התקיימו במקום הופעות תיאטרון, ג'אז, רוק, הרצאות וסדנאות, והוא שימש כחממה לעשרות אומנים. מבנה התיאטרון נרכש על ידי חברת שיכון ממשלתית, והתיאטרון נסגר בצו שופט בשנת 2005.
היסטוריה > תחילת הדרך

אריה מרק (1933–2022), אמן ואיש תיאטרון, הקים את "פרגוד" בשכונת נחלאות כסדנת תיאטרון בשנת 1969. הסדנה התפתחה למרכז תרבותי שבו נערכו ערבי שירה, ספרות, הצגות, מרתוני גיטרה והקרנות סרטים. התיאטרון פעל במרתף בניין ברחוב ציפורי 42 בשכונת נחלת אחים.
בשנת 1972 עבר למבנה הידוע בפינת הרחובות בצלאל וניסים בכר ובו פעל תיאטרון פרגוד מאז. במרתף הבניין חלל דמוי מערה ששימש בעבר כאורווה, כבור מים וכחמאם טורקי שנודע כ"בית מרחץ המבריא" שבנה יוחנן אבן עזרא; בקומה מעל היו משרדי התיאטרון, ובה גם התגורר מארק. הוא שיפץ את המבנה במו ידיו במשך כשנה וחצי והפך את החלל לאולם הופעות.
היסטוריה > סצנת הג'אז

שנות השבעים והשמונים סימנו את פריחת סצנת הג'אז בפרגוד. פסנתרן הג'אז דני גוטפריד, היה אחת הצלעות בטריו שהקים מסורת מפוארת של ג'ם סשנים בצהרי יום שישי, מסורת שנמשכה ברציפות עד לסגירת המקום. בחזונו המקורי ראה מארק את המקום כתיאטרון בלבד. הוא הסכים להקדיש יום אחד בשבוע לג'אז, רק בגלל ערכו האמנותי, אבל גילה שהופעות הג'אז הם המצליחות ביותר מבחינה כלכלית. בג'ם סשנים נפגשו נגנים מגילים שונים לנגינה מאולתרת. על בני הדור הוותיק נמנו ז'אן קלוד ג'ונס, ויקטור אזוס וזוהר כחילה (חברי להקת "אטרף") ובין בני הנוער נמנו מי שיהפכו לדמויות מרכזיות בתחום כקונטרבסיסטים עומר אביטל ואבישי כהן.
היסטוריה > סצנת הרוק

בסוף שנות השמונים מרק עבר לנהל את תיאטרון ז'ראר בכר ומסר את ניהול פרגוד לידי גבי בן חורין (שנודע גם בשם "בן יהוה"), איש להקת ישראל; שפתח את המקום בפני שורה של להקות צעירות אחרות. הסצנה שנוצרה בירושלים סביב פרגוד בשנים אלו הוציא שורה של להקות ביניהן: נושאי המגבעת, 3-ח, להקת סרטן השד, דיואלט, הפה והטלפיים, לויטיקוס, סניה, ההולי-ג'וינט ואחת שתים כזה.
בשנות התשעים המשיכה סצנת הרוק בפרגוד לפרוח. להקת הדג נחש שהוקמה בשנת 1996, ערכה חלק מההופעות הראשונות שלה במקום והייתה לאחת מהמצליחות שיצאו מפרגוד.
בשנות ה-2000, הפיק מארק מספר פסטיבלים להצגות יחיד ולסרטים של תיאטרון מצולם.
סגירת התיאטרון

בשנת 1973 רכשה את מבנה התיאטרון חברת פרזות - "חברה ממשלתית עירונית לשיכון ירושלים", כחלק מתוכנית לשינוי פני שכונת נחלאות, שכללה הריסת בתי השכונה העתיקים ובנית שיכונים חדשים, כשהמבנה של פרגוד היה חלק ממנה. בשנת 1975 דרשה החברה ממארק לפנות אותו אך ההריסה נמנעה בעקבות התערבותו של טדי קולק, ראש העיר דאז. בשנת 1977 הוצא צו פינוי שגם הוא לא בוצע בגלל התערבותו של טדי קולק. בסופו של דבר מארק קיבל אישור להשתמש במבנה.
עיריית ירושלים בתקופת טדי קולק הייתה מעוניינת בהמשך הפעילות התרבותית של תיאטרון פרגוד, ואף סיפקה תמיכה תקציבית למקום במשך מספר שנים.
בשנת 2000 החליטה חברת פרזות להפעיל את צו הפינוי שהוצא לתיאטרון 23 שנה לפני כן והוקפא מאז, לפני שתחול עליו התיישנות, כדי לבנות במקומו בניין דירות.
בריאיון לעיתון מעריב אמר מנכ"ל חברת פרזות דאז אברהם סימן טוב (נציג מפלגת ש"ס):
הבניין הזה הוא כתם מכוער בלב השכונה ששופצה להפליא. חוץ מזה, מדובר בנכס ששוויו מיליון וחצי דולר, ויכול להפוך למבנה של עשר יחידות מגורים. אני, כמנכ"ל חברה ממשלתית, לא יכול לוותר על סכום כזה על דעת עצמי לטובת אדם פרטי. אם משרד התרבות או עיריית ירושלים רוצים לממן את הישארות התיאטרון ­ אין לי בעיה. אבל מההתרשמות שלי, כל הגורמים כבר הבינו מזמן שהצדק איתנו.
בשנת 2003 פנה מרק לבית המשפט העליון בבקשה לביטול הצו. בשנת 2005 נסגר התיאטרון על פי החלטת השופטת איילה פרוקצ'יה מביהמ"ש העליון (רע"א 1764/03).
בינואר 2012 אישרה עיריית ירושלים סופית את פירוק חברת פרזות, ושהכסף שבקופתה יועבר לעירייה ויופנה לטובת הדיור הציבורי בעיר. במסגרת ההחלטה מבנה תיאטרון פרגוד יהרס ויבנה במקומו בניין מגורים.
נכון לשנת 2020 דבר לא נעשה עם מבנה התיאטרון או מבנים נוספים סמוכים בבעלות חברת פרזות, מאז שנסגר.
סגירת התיאטרון > פתיחה מחודשת

בינואר 2021 דווח כי בכוונת עיריית ירושלים להקים במבנה הנטוש מתחם אמנות לצעירים, בעלות מעורכת של 2.3 מיליון שקלים.
אמנים שפעלו בפרגוד

ניקו ניתאי - שחקן, במאי ומחזאי, הצגת היחיד שלו "הנפילה" הוצגה בפרגוד בקביעות למעלה מעשרים שנה (הציג סה"כ למעלה מ-2500 הצגות).
דני גוטפריד - פסנתרן ג'אז, הקים את המסורת של הג'ם סשנים בצהרי יום שישי.
להקת הברירה הטבעית - זכתה לצ'אנס הראשון להופיע בפרגוד, והופיע בקביעות בפרגוד במשך השנים.
עודד תאומי - שחקן, הופיע בפרגוד בשנות השבעים עם ההצגה 'מעל ומעבר'.
אבנר שטראוס - זמר, גיטריסט ומלחין, בשנות השמונים הפיק בפרגוד את המופעים אנדרלמוזיקה, "חצר פנימית" ו"בירושלים השמים נמוכים יותר".
חנוך רוזן - פנטומימאי, החל את הופעותיו הראשונות בפני קהל בהיותו בן 17 בלבד בתיאטרון פרגוד.
מאיר אריאל - הופיע בקביעות בפרגוד במשך כעשרים שנה.
אהוד בנאי- בפרגוד ראה את הברירה הטבעית בפעם הראשונה כשהופעת החימום שלהם הייתה יונה וולך שקראה שירה; והחל לפתח את הסגנון המוזיקלי המקורי שלו.
אטרף  - הכירו בג'ם סשנים של יום שישי.
סי היימן - בפרגוד נערכה הופעת הבכורה שלה כשעבדה במקום כמלצרית.
דנה ברגר - בפרגוד נערכה הופעת הבכורה שלה.
להקת נושאי המגבעת - בפרגוד נערכה הופעת הבכורה שלהם.
איגי וקסמן - בנעוריה שרה עם עמיתתה נטע לאור בלהקת "היפוכונדריה" כחימום להופעות להקת נושאי המגבעת בפרגוד.
להקת סרטן השד - בפרגוד נערכה הופעת הבכורה שלהם.
יוסי עטיה - השתתף בקבוצת שחקנים בתיאטרון פרגוד בשנים 2001-2.
להקת ישראל - חבר הלהקה בן יהוה ניהל את פרגוד בשנות השמונים ופתח את המקום בפני שורה של להקות צעירות אחרות.
להקות נוספות שהוקמו בפרגוד: דיואלט, הפה והטלפיים, 3ח' ,3ח'B, לויטיקוס, סניה, ההולי-ג'וינט ואחת שתים כזה.
יהודה עצבה- מספר סיפורים, הנחה סדנאות למספרי סיפורים בפרגוד.
אריה מרק - בשנות התשעים "המהלך האחרון", הצגת היחיד האוטוביוגרפית שלו, הועלתה בפרגוד (בימוי: אבי הדרי, מוזיקה: ליז מגנס).
הערות שוליים

↑  רע"א 1764/03 - אריה מרק נ' פרזות חברה ממשלתית עירונית לשיכון ירושלים ואח'
↑  מרים ילן-שטקליס, חבל שאו'ניל לא הכיר את פרגוד, מעריב, 23 בספטמבר 1971
↑  תיאטרון המרתפים בירושלים, דבר, 28 באוקטובר 1971
1 2  שי להב, מסך אחרון לפרגוד, באתר nrg,‏ 8 בספטמבר 2000
↑  צבי לביא, "פרגוד" יוצא מהמרתף ־ בתקווה לרכוש פסנתר, מעריב, 8 בנובמבר 1977
↑  גיורא פרבר, יוזמה - תיאטרון פרגוד הירושלמי בעקבות מרתף הרוק בבית ליסין, חדשות, 18 בפברואר 1988
↑  יאיר לפיד, אבי מורגנשטרן, טל פרי, פרובוקטורים כמו בייגלה, מעריב, 13 במאי 1988
↑  בן שלו, חזק באייטיז, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2008
↑  הצגות יחיד ותיאטרון מצולם בירושלים, באתר הארץ, 24 ביולי 2003
פסטיבל "שיילוק" לתיאטרון בירושלים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2003
↑  פניה למנוע סגירת תיאטרון ,פרגוד" בירושלים, דבר, 5 בספטמבר 1976
↑  אריה מארק, מכתב למערכת - עוד מועדון תרבות נסגר, באתר הארץ, 26 במרץ 2001
↑  אריה מארק, מכתב למערכת - תיאטרון בלי הקצבה, באתר הארץ, 5 במאי 2005
↑  שמואל דקלו, ‏העליון אישר לפנות את תאטרון פרגוד מהבניין בו הוא פועל 25 שנה, באתר גלובס, 19 במאי 2005
↑  מאיה הורודניצ'אנו, עיריית י-ם אישרה: חברת "פרזות" תפורק, תיאטרון פרגוד ייסגר, באתר nrg,‏ 6 בינואר 2012
↑  שלומי הלר, פרסום ראשון: 15 שנים לאחר שנסגר – מבנה תיאטרון פרגוד יהפוך למוסד תרבות לצעירים, באתר כל העיר, 21 בינואר 2021
↑  ניקו נתאי פתח תיאטרון חדש
↑  עמית שהם, זה באמת עושה לי טוב, חדשות, 22 בנובמבר 1990
אסף גולדשטיין

| --- | --- |

אסף גולדשטיין במחזמר "מרי לו"
 לידה:  16 באפריל 1979 (בן 45) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  London Studio Centre 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסף גולדשטיין (נולד ב-16 באפריל 1979) הוא שחקן ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

גולדשטיין למד משחק בלונדון וחי שם כשש שנים.
ביוגרפיה > תיאטרון

השתתף במספר הצגות בלונדון ובהן "השחף", "ג'ק והאפונים" ו"שלגיה ושבעת הגמדים", "Babes In Arms" ו-"Children Of Eden".
בישראל השתתף בהצגות ובמחזות זמר של תיאטרון הספרייה: "שרים סינטרה וחברים" ו"קופהקבנה", שיחק בלהקה "השכנים של צ'יץ'" וכן בהצגות "ביי ביי ברדי", "רובין הוד" ו"פאנטאזי - התיאטרון השחור בישראל".
בתיאטרון הבימה השתתף במחזמר "מרי לו" בתפקיד פרדי בראון, ובתיאטרון הקאמרי השתתף בהצגות "שירת הקאמרי" "המלט", "האב" בתפקיד נויד, "עוץ לי גוץ לי" בתפקיד שר האוצר ולאחר מכן גם בתפקיד עוץ לי גוץ לי ומלך. בנוסף, השתתף בהצגות "זהר", "ינטל" "בעל אידיאלי", ב-2014 שיחק בקאמרי בהצגה "הפושעים החדשים", מאת ובבימוי עדנה מזי"א. בנוסף, השתתף בהצגות "גורודיש" ו"קזבלן".
ביוגרפיה > טלוויזיה וקולנוע

בשנת 2004 השתתף בעונה הראשונה של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד ליאור, בן זוגו של רועי. כמו כן, ב-2008 התמודד על תפקיד דני זוקו בתוכנית "גריז", והודח בתוכנית השביעית. בשנת 2010 גילם את אבשלום בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "סרוגים" ששודרה בYes.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "זוג יונים" לצידה של טל טלמון, בבימויו של דובר קוסאשווילי. בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "ברזיל אהובתי" בבימויו של חורחה גורביץ'. ב-2019 השתתף בסרטו של טומי לנג, "מריונטה".
השתתף בשנת 2020 בסדרה "בת השוטר".
צייטגייסט (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  פיטר ג'וזף 
 הופק בידי:  פיטר ג'וזף 
 תסריט:  פיטר ג'וזף 
 שחקנים ראשיים:  אנתוני שאפר ג'ורג' ווקר בוש 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט מלחמה 
 www.zeitgeistmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
צייטגייסט (באנגלית: Zeitgeist: The Movie) הוא סרט אקטיביסטי-קונספירטיבי משנת 2007 שהופק על ידי פיטר ג'וזף, מייסד תנועת צייטגייסט. בסרט מוצגות תאוריות קשר לפיהן הדתות הממוסדות הנפוצות בעולם מבוססות על מסורות פאגאניות ואסטרולוגיות; טענות לפיהן פיגועי 11 בספטמבר בוצעו על ידי גורמים פליליים בממשלת ארצות הברית וביקורת רדיקלית על השיטה הכלכלית הנהוגה בעולם ובארצות הברית בפרט. מרבית הטענות בסרט זכו להתייחסות, ואתרים מסוימים אף טוענים להפרכת מרבית הטענות הנוגעות לתאוריות קשר ולדת בסדרת הסרטים.
הסרט הופץ בחינם בגוגל וידאו ביוני 2007. גרסה מחודשת של הסרט הוצגה בבכורה עולמית ב-10 בנובמבר 2007, בפסטיבל ארטיביסט הרביעי, בו הוא זכה בפרס. באוקטובר 2008 יצא לצייטגייסט סרט המשך בשם "צייטגייסט: תוספת" (Zeitgeist: Addendum) אשר מציג פתרון לטענות שהועלו בסרט הראשון, והוא הצטרפות לתנועת "צייטגייסט" וניהול החברה והכלכלה על פי מודלים שהיא מציעה.
תוכן הסרט > חלק ראשון

החלק הראשון של הסרט נקרא "הסיפור הגדול ביותר שאי פעם סופר", והוא יוצא כנגד המקוריות של דתות רבות בעולם, בהן הנצרות והיהדות, בטענה שהן מבוססות על מיתוסים ומסורות אסטרולוגיים שנולדו שנים רבות לפניהן. בנוסף לתמיכה בתאוריה לפיה ישו הוא מיתוס, טוען הסרט כי ישו ההיסטורי הוא בן-כלאיים ספרותי ואסטרולוגי, שטופח ממניעים פוליטיים של רצון בשליטה. הסרט מסיק שהנצרות היא מיתוס גנוסטי, שהואדר על ידי האימפריה הרומית על מנת להשיג שליטה חברתית על אירופה באמצעות דוקטרינות שנוצרו לראשונה בוועידת ניקיאה. חשכת ימי הביניים, האינקוויזיציה ומסעות הצלב מתוארים כאירועים ששימרו את השיעבוד של אירופה לוותיקן באמצעות הנצרות.
תוכן הסרט > חלק שני

החלק השני של הסרט נקרא "כל העולם במה", וטוען שפיגועי 11 בספטמבר תוכננו, או אופשרו, על ידי גורמים פליליים בממשלת ארצות הברית, על מנת ליצור פחד המוני, שיעורר את דעת הקהל לתמוך במלחמות באפגינסטן ועיראק, יצדיק פגיעה בזכויות אזרח, ויגרום לרווחים של החברות שיהיו מעורבות במלחמה. טענות נוספות שמעלה הסרט הוא ש-6 מהחוטפים כביכול עדיין בחיים, שהחוטף של הטיסה שפגעה בפנטגון לא יכול היה להטיס את המטוס בצורה שתפגע ישירות בפנטגון, שלא נמצאו הריסות מטוסים משמעותיות בשניים מתוך שלושת אתרי ההתרסקות, ושממשל בוש הסתיר את האמת מפני הוועדה שחקרה את הפיגועים.
תוכן הסרט > חלק שלישי

החלק השלישי נקרא "אל תשימו לב לאיש מאחורי הווילון" (משפט הלקוח מתוך הסרט הקוסם מארץ עוץ). חלק זה מתמקד בדיון על מבנה השיטה המוניטרית בכלכלה המודרנית. הסרט טוען, כי שיטה זו מנציחה מצב בו החברה הכללית משועבדת לבנקים הגדולים, ובפרט לאלה המהווים חלק ממה שהסרט מכנה "קרטל הבנקים של הבנק הפדרלי", היות שהיא שרויה בחוב מתמשך אל אותם בנקים אשר רק הולך וגדל עם הזמן. בחלק זה נטען שארצות הברית יצאה לארבע מהמלחמות העיקריות שלה (מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת וייטנאם ומלחמת עיראק) במאה ה-20 וה-21, במטרה לחזק את הכוח הכלכלי של קבוצה של בנקאים בינלאומיים.
חלק זה גם בוחן את האפשרות של כוונה סודית (שמקודמת על ידי שותפות הביטחון והשגשוג של צפון אמריקה), לחתור תחת החוקה האמריקאית והמטבע האמריקאי, על ידי איחוד ארצות הברית, קנדה ומקסיקו לאיחוד צפון אמריקה, שישתמש במטבע אחיד שייקרא אמרו, וזאת ללא אישור הקונגרס האמריקאי. איחוד זה ייצור מדינת-על, בדומה לאיחוד האירופי, אשר יחד עם האיחוד האפריקאי והאיחוד האסייתי המוצע, יתאחדו בטווח הארוך לממשלה עולמית אחת. הסרט מביע חשש שתחת ממשלה שכזו, יושתל בהסכמה בכל אדם שבב RFID, שישמש למעקב ובקרה אחר כל אזרח, ולדיכוי של התנגדויות. הסרט מביא דוגמה לכך באמצעות קטע חדשותי, שבו מרואיינת משפחה אמריקנית שהתנדבה להתנסות בהשתלה של שבב שכזה.
סרט ההמשך

הסרט "צייטגייסט: תוספת" (Zeitgeist: Addendum), הוקרן לראשונה בפסטיבל ארטיביסט החמישי בלוס אנג'לס, ב-2 באוקטובר 2008, והופץ בחינם למחרת באתר האינטרנט של הסרט. הסרט מרחיב את הנטען, בעיקר בחלק השלישי של הסרט הראשון בנוגע לכלכלת ארצות הברית, ומציע פתרון ארוך טווח, המבוסס על פרויקט ונוס של המהנדס התעשייתי, ז'ק פרסקו. בסוף הסרט מוצעות מספר דרכים להתמודד עם המצב המתואר בו, כשהאחרונה שבהן היא להצטרף לתנועה, שעיקר פועלה הוא להביא לחשיפה של פרויקט ונוס.
באפריל 2011 הודיע ארגון פרויקט ונוס על ניתוק מתנועת צייטגייסט, והצהיר כי היא אינה מייצגת אותו עוד.
ביקורת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כל שלושת חלקי הסרט זכו להתייחסות, ואתרים מסוימים אף טוענים להפרכת מרבית הטענות הנוגעות לתאוריות קשר ולדת בסדרת הסרטים. הסרט קיבל ביקורות שליליות רבות על ידי אמצעי תקשורת ברחבי העולם. עידו הרטוגזון כתב ב-nrg: "הסרט האינטרנטי הזה הוא טקסט מיסטי אינטנסיבי מאין כמוהו, שמתכנת מחדש את התודעה של הצופה וגורם ל"בליפ" ול"הסוד" להיראות כמו תעלולי יח"צ לתינוקות". ואילו בסיינטיפיק אמריקן, הוזכר הסרט בהלצה כחלק ממאמר על ספקנות.
ראו גם

צייטגייסט - תנועה שהחל יוצר הסרט
אגנוטולוגיה
הערות שוליים

1 2  אתר המתייחס לשלושת החלקים בסרט ומפריך את מרבית הטענות
↑  4th Annual Artivist Film Festival and Artivist Awards Announce the Winning Films of This Year's Festival
↑   באתר הרשמי של פרויקט ונוס, שאלה 107.
↑  עידו הרטוגזון, "צייטגייסט - אדנדום": הסרט שגורם ל"בליפ" ול"הסוד" להיראות כמו תעלולי יח"צ לתינוקות, nrg, 5/12/2008
↑  What Skepticism Reveals about Science באתר סיינטיפיק אמריקן
| פיגועי 11 בספטמבר |
| --- | --- | --- |
| רקע | ההכנות לפיגועי 11 בספטמבר • פעולות החילוץ בתאומים • השפעות הפיגועים • תאוריות הקשר • הוועדה לחקר אירועי 11 בספטמבר |  |
| חטיפות המטוסים | טיסה 11 של אמריקן איירליינס • טיסה  175 של יונייטד איירליינס • טיסה 77 של אמריקן איירליינס • טיסה 93 של יונייטד איירליינס |  |
| אמנות ותרבות | 9/11 ההבדל הקטן • Tears in Heaven ‏• האדם הנופל • התייר ממגדלי התאומים • האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר • האנדרטה הלאומית לטיסה 93 • האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים) • הנפת הדגל בגראונד זירו • מגדלי התאומים (סרט) • טיסה 93 (סרט) • 11 בספטמבר (סרט) • פסטיבל הסרטים טרייבקה • צייטגייסט • הספירה • 9/11: בתוך חדר המלחמה של הנשיא |  |
| שונות | מרכז הסחר העולמי • מגדל החירות • מגדלי התאומים • גראונד זירו |  |
הורוס (משמאל) וישו (מימין) הוצגו בסרט כ"משיחים סולאריים".
פיגועי 11 בספטמבר הם נושא החלק השני של הסרט.
מס ההכנסה של ממשלת ארצות הברית מוצג בסרט כלא חוקתי.
וולוס

ערך זה עוסק בעיר היוונית. אם התכוונתם לאל הסלאבי, ראו .
| --- | --- |
רחוב בוולוס
רחוב בוולוס
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מגנסיה
 חבל ארץ:  תסליה
 ראש העיר:  אלכסנדרוס וולגאריס
 שטח:  27.68 קמ"ר
 גובה:  7.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  85,803 (2021)
  ‑ צפיפות:  3,099 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  39°22′00″N 22°56′00″E﻿ / ﻿39.3666666666667°N 22.9333333333333°E﻿ / 39.3666666666667; 22.9333333333333
 http://www.volos-city.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןוולוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןוולוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בניין אוניברסיטת תסליה שבעיר
הבזיליקה בוולוס
בית הכנסת בעיר וולוס
הגלעד לזכר הנספים בשואה המוצב בבית העלמין היהודי בעיר
וולוס (ביוונית: Βόλος) היא עיר נמל השוכנת לחוף הים האגאי, ממוקמת במרכז יוון והיא בירת מחוז מגנסיה אשר בחבל תסליה. העיר שוכנת כ-326 ק"מ צפונית מאתונה ו-215 ק"מ דרומית מסלוניקי.