stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם כרומוזום Y
מוצאו של אדם כרומוזום Y

מחקרים ראשונים הצביעו על מזרח אפריקה ואפריקה הדרומית כמוצא הסביר של שונוּת בכרומוזומי Y אנושיים. זה נובע מכך ששושלות הבסיס בקבוצות A ו-BT נמצאו בשכיחות גבוהה יותר באזורים אלה.
לפי המחקר משנת 2011, השושלות המקוריות ביותר זוהו במערב, צפון מערב ומרכז אפריקה. בדגימה של כרומוזומי Y של 2,204 אפריקאים, נמצאו 8 כרומוזומי Y ששייכים לקבוצות A1b ו-A1aT. קבוצת A1a זוהתה בארבעה נבדקים: שני ברברים מצפון-מערב אפריקה, נבדק אחד משבטי טוארג, ונבדק אחד מניז'ר, מהקבוצה האתנית פולה. קבוצת A1b זוהתה גם היא בארבעה נבדקים: שלושה פיגמים "באקולה" מקמרון הדרומית, וברברי אחד מאלג'יר. המאמר משנת 2011 מצביע על כך שאדם כרומוזום Y התגורר במרכז-צפון מערב אפריקה. עם זאת, כותבי המאמר מצביעים על כך שפרשנות זו היא ראשונית מאוד בשל הדגימה החלקית של כרומוזומי Y באפריקה, וידע חלקי אודות אירועים דמוגרפיים בעבר.
תיארוך אדם כרומוזום Y

הזמן שבו חי אדם כרומוזום Y מוערך באמצעות יישום שיטות שעון מולקולרי על כרומוזומי Y אנושיים, כלומר על ידי מניית מספר המוטציות שחלו בכרומוזום Y, וחלוקתו בקצב המוטציות הידוע כיום. בניגוד ל-DNA המיטוכונדרי, שהוא רצף קצר יחסית של כ-16 אלף זוגות בסיסים, ועובר מוטציות לעיתים קרובות, כרומוזום Y מהווה רצף ארוך באופן משמעותי של כ-60 מיליון זוגות בסיסים, ויש לו קצב מוטציות איטי יותר. מאפיינים אלה הקשו על הזיהוי של שושלות שונות, והקטינו את הדיוק של הערכת קצב המוטציות בכרומוזום Y. מחקרים ראשוניים, כגון של תומסון משנת 2000, הציעו שאדם כרומוזום Y חי לפני כ-59 אלף שנים. כלומר עשרות אלפי שנים לאחר המקבילה הנשית שלו, חוה המיטוכונדרית (לפי הערכות שונות בין 120 אלף ל-200 אלף שנים). המשמעות היא גם שאדם כרומוזום Y חי בתקופה קרובה מאוד להגירת האדם המודרני מאפריקה לרחבי העולם (על פי הערכות רבות לפני 80 אלף עד 60 אלף שנים) ואולי אף לאחריה.
אחד ההסברים שניתנו לפער זה בתקופות שבהן חיו האב של השושלות הזכריות והאם של השושלות הנקביות, היה שסיכויי הנשים להתרבות היו טובים מסיכויי הגברים בשל הנוהג של פוליגיניה. כאשר לגבר היו כמה נשים, הוא מנע באופן זה מגברים אחרים בקהילה להתרבות ולהעביר בתורשה את כרומוזומי Y שלהם לדורות הבאים. לעומת זאת, ריבוי נשים אינו מונע מרוב הנשים בקהילה להעביר את הדנ"א המיטוכונדרי שלהן לדורות הבאים. הבדל זה בסיכויי הרבייה של זכרים ונקבות עשוי להביא לשרידתן של פחות שושלות זכריות משושלות נקביות. שושלות זכריות מעטות יותר אלו רגישות יותר לסחף גנטי, וסביר להניח שמוצאן מאב קדמון משותף מאוחר יותר מן האם הקדמונית המשותפת של השושלות הנקביות.
המחקר משנת 2011 מצא כי אדם כרומוזום Y חי לפני כ-142 אלף שנים, מוקדם באופן משמעותי מהערכות קודמות. עדכון זה בהערכה נבע בעיקר מגילוי מוטציות חדשות נוספות בכרומוזומי Y נוספים מרחבי העולם, וכתוצאה מכך סידור מחדש של אילן היוחסין שלהם, ובעיקר השושלות בקבוצה A. על פי המחקר, קביעת התאריך המדויק שבו חי אדם כרומוזום Y תלוי בחלקו במידת הדיוק של הערכת קצב המוטציות שאירעו. אבל המיקום מחדש של ראשית השושלת והעברתה מן השורש של קבוצות A ו-BT לשורש של קבוצות A1b ו-A1aT, מוביל למסקנה לפיה הוא חי בתקופה קדומה יותר מכפי חשבו בעבר. מועד קדום יותר זה מקל על השתלבותו עם מודלים של מוצא האדם.
בשנת 2013, מחקר נוסף איתר באפריקה שושלת כרומוזום Y שלא הייתה מוכרת מקודם, מצא שהיא עתיקה מכל השושלות המוכרות, והעביר אליה את השורש של העץ הידוע כיום. כתוצאה מכך התקבל אדם כרומוזום Y שלא היה מוכר מקודם עם תיארוך מוקדם בהרבה של כ-340 אלף שנה לפני זמננו. עם זאת, מחקרים מאוחרים יותר העריכו שתיארוך זה מוקדם מדי, וסיפקו הערכות שבין 160 אלף שנה לכ-300 אלף שנה לפני זמננו.
משמעות השם ותפיסות מוטעות

אדם כרומוזום Y נקרא על שמו של אדם המקראי. שם זה עלול להוביל לתפיסה מוטעית שהוא היה הגבר היחיד שחי בזמנו. למעשה הוא חי עם אנשים רבים מסביבו, ובהם אביו, שגם הוא היה אב קדמון משותף לכל האנושות בת זמננו, אך לא היה האב הקדמון המשותף האחרון. רבים מן הזכרים האחרים שלא היו אבותיו או צאצאיו של אדם כרומוזום Y עשויים להיות אבות קדמונים משותפים של כל האנושות בת-זמננו דרך שושלות יוחסין מעורבות, זכריות ונקביות. אך בניגוד לאדם כרומוזום Y הם לא יצרו שושלת יוחסין זכרית ששרדה עד ימינו.
תפיסה מוטעית נוספת היא שאדם כרומוזום Y היה האב הקדמון המשותף האחרון של האנושות. למעשה, מודלים מתמטיים גנאלוגיים מראים שבסבירות גבוהה ביותר, האב הקדמון המשותף המאוחר ביותר של האנושות בת ימינו חי בתקופה הרבה יותר מאוחרת, אלא שהוא היה אב קדמון דרך שושלות מעורבות. אדם כרומוזום Y מיוחד רק בהיותו האב הקדמון המשותף האחרון דרך שושלות זכריות בלבד.
לעיתים יש קושי להבין מדוע ישנו בכלל אדם כרומוזום Y יחיד. הסיבה לכך היא שבהכרח, שושלת כרומוזום Y נעלמת מן האוכלוסייה בכל דור שבו היא מולידה בנות בלבד. לכן בסופו של דבר נותרת באוכלוסייה רק שושלת כרומוזום Y אחת, זו שהתמזל מזלה להוליד לפחות בן אחד בכל דור. זוהי תופעה טיפוסית של סחף גנטי. ניתן להמשיל אותה באנלוגיה לשמות משפחה בקהיליות קטנות ומבודדות. בקהיליה כזו יש לעיתים קרובות מספר קטן מאוד של שמות משפחה, אך אין להסיק מכך שלקהיליה היה מספר קטן של אבות. מכיוון ששם משפחה "עובר בתורשה" רק מאב לבן, בכל דור שבו משפחה מולידה רק בנות, שם המשפחה שלה נעלם. אם לא יופיעו בקהיליה שמות משפחה חדשים, בסופו של דבר יוותר בה רק שם משפחה אחד. אך אין להסיק מכך שבעבר היה לקהיליה זו אב אחד בלבד, אלא שכל האבות האחרים הם אבות דרך שושלות שמכילות לפחות אם אחת.
תפיסה בעייתית נוספת היא שימוש בתיארוך של אדם כרומוזום Y כגילו של המין האנושי. תפיסה כזו מתייחסת לאדם כרומוזום Y כאל האדם הראשון שהיה "מודרני" בגנטיקה או באנטומיה שלו. אך למעשה כרומוזום Y מהווה רק חלק קטן מן הגנום (כאחוז אחד), ובנוסף מתרחשות בו מוטציות בקצב מהיר בהרבה מזה שבשאר הגנום. לכן קשה לדעת באיזו מידה היה אדם כרומוזום Y מודרני, ואין להסיק שהוא השתייך למין האנושי בן זמננו. למשל, התיארוך של אדם כרומוזום Y משנת 2013, כ-340 אלף שנה לפני זמננו, קדום מעדויות המאובנים הקדומות ביותר של בני-אדם מודרניים אנטומית, בנות כ-195 אלף שנה.
ראו גם

חוה המיטוכונדרית
הערות שוליים

↑  An African American Paternal Lineage Adds an Extremely Ancient Root to the Human Y Chromosome Phylogenetic Tree
↑   דן אבן, התגלה איש שמוצאו קדום יותר מהאנושות, באתר הארץ, 13 במרץ 2013
↑  ynet, חוקרים ישראלים קבעו מתי נולד אדם, באתר ynet, 25 בינואר 2014
↑  The American Journal of Human Genetics, 19 May 2011
↑  סמדר רייספלד, "עתיד ללא גברים" מאת בריאן סייקס   שוב הגברים אשמים, באתר הארץ, 16 ביוני 2010
↑  שירות הידען, ‏הגנום זה יופי אבל מה אתי, באתר "הידען", 30 בספטמבר 2000
אבות קדומים משותפים שונים של כרומוזום Y. בירוק נראה האב הקדמון המשותף האחרון של כרומוזומי Y בגברים של האנושות בת-זמננו
שני עצים פילוגנטיים שונים להסברת אותן שושלות קיימות של כרומוזום Y (במרכז). המחקר משנת 2011 (משמאל) גילה מוטציות נוספות המפרידות בין שושלות A1b ו-A1a-T וכתוצאה מכך העריך שאדם כרומוזום Y חי בתקופה עתיקה יותר.
אוגוסט פאבי

אוגוסט ז'אן-מארי פאבי (אנגלית: Auguste Jean-Marie Pavie, ;‏ 31 במאי 1847 - 7 ביוני 1925) היה עובד ציבור קולוניאלי, חוקר ודיפלומט צרפתי, ששימש דמות מרכזית בביסוס השליטה הצרפתית בלאוס בשני העשורים האחרונים של המאה ה -19. לאחר קריירה ארוכה בקמבודיה וקוצ׳ינצ׳ינה, הפך פאבי לסגן הקונסול הצרפתי הראשון בלואנג פרבאנג ב־1886, והפך בסופו של דבר למושל הכללי הראשון של המושבה הצרפתית החדשה לאוס.
קריירה מוקדמת

יליד דינאן בברטאן, לא היה לאוגוסט פאבי כל הכשרה דיפלומטית או הכשרה באקדמיה צבאית. במקום זאת, בהסתמך על האפשרות להרפתקה בארצות רחוקות, הוא התגייס לצבא בשנת 1864, בגיל שבע עשרה. בשנת 1869, הוא הוצב בקונצ׳יצ׳ינה כחלק מחי"ר ימי. הוא נקרא לחזור לשירות צבאי בצרפת בשנה שלאחר מכן, במהלך המלחמה הצרפתית-פרוסית, שם הגיע לדרגת רב-סרן. ב־1871 הוא חזר לקוצ'ניצ'ינה, כחלק מהמנהל המקומי של הדואר והטלגרף, ומיד מונה למנהל תחנת הטלגרף הקטנה בנמל קמבודי המרוחק קמפוט, שם שירת במשך עשור.
השירות בקמפוט העניק לפאבי את ההזדמנות לרכוש ידע מעמיק על ההודו-סינים, תרבותם ולשונותיהם. הוא היה אחד האירופאים המעטים ביישוב זה על נהר הקמפוט לרגלי הרי הפיל. הוא התערב במקומיים והתנהג כיליד קמבודיה: הלך יחף, חבש כובע רחב שוליים, צייר את החיים בקמבודיה, רשם את כל מה שמצא מעניין. גישתו של פאבי עוררה תגובות מעורבות: המעורבות שלו בחיים הקמבודים ספגה ביקורת מצד פקידים צרפתים בקוצ'ינצ'ינה. עם זאת, קצין צרפתי אחד, ציין בזמנו כי "מתחת למראה החולשה הגופנית, קיימת אנרגיה וחוזק של רצון אדירים."במהלך תקופה זו, פאבי פיקח על בניית קו הטלגרף בין פנום פן לקמפוט.
קריירה דיפלומטית

בשנת 1879, פאבי משך את תשומת ליבו של צ'ארלס לה מיירה דה וילרס, מושל קוצ׳ינצ׳ינה שהיה לו קשר הדוק עם הלוביסטים הקולוניאליים בצרפת. פאבי הפך ליועץ של המושל, והוטל עליו להוביל משלחת במשך חמש שנים כדי לחקור את האזור המשתרע ממפרץ סיאם ועד אגם המים המתוקים הגדול טונלה סאפ בקמבודיה ומעבר לנהר המקונג. בתקופה זו הוא שיפר את כישורי התצפית שלו שעזרו לו במשימות עתידיות כחוקר וכדיפלומט. אלה היו מה שנקרא "משימות פאבי" שביצע אותן במשך 16 שנים 1879–1895 במהלכן פאבי, מלווה בעוזריו, חקרו את כל חצי האי ההודו סיני. בסוף המשימה הראשונה שלו, פאבי היה אחראי על בניית קו טלגרפי בין פנום פן לבין בנגקוק, פרויקט גדול.
הממונים עליו התרשמו מאוד מכישוריו בניהול הפרויקט הגדול הזה, שפאבי הועבר לשירות הדיפלומטי כסגן הקונסול הראשון בלואנג פרבאנג בשנת 1886. מינויו של פאבי שיקף את רצונם של הצרפתים להמשיך בהתפשטותם הקולוניאלית בהודו-סין, למרות יריבותם עם בריטניה, הכוח הקולוניאלי המרכזי השני באזור. הבריטים כבר הקדימו את ההתפשטות הצרפתית, וכבשו את בורמה במלחמה האנגלו-בורמנית השלישית. הסיפוח הצרפתי החדש בלואנג פרבאנג היה תוצר של ויתור סיאמי על דרישות מתמשכות לחלק מהשטחים הגובלים בנהר המקונג.
פאבי המשיך להיות קונסול בשנת 1886 וקונסול כללי בשנת 1891. בשנת 1887 לואנג פרבאנג הותקפה על ידי שודדים סינים ותאיים, בתקווה לשחרר את בניו של מנהיגם שהיו שבויים. פאבי מנע את תפיסתו של השליט המקומי החולה אוון חאם, על ידי הרחקתו מן העיר הבוערת למקום מבטחים בבנגקוק, סיאם. בכך זכה בהכרת תודה ולבניית אמון בתוכניות הקולוניאליות צרפתיות, שהיו אמורות להיות אחד העיסוקים העיקריים של פאבי משנת 1888 והלאה. לאחר מכן הקים פאבי מערכת יחסים ידידותיים עם ממלכות באזורים ההרריים של טונקין, באגן הניקוז של הנהר השחור, והן הצטרפו לשטח החסות הצרפתית שנוצר בהודו-סין. פאבי התייחס לסוג כזה של דיפלומטיה - ״כיבוש הלב", שם שהפך לכותרת האוטוביוגרפיה שלו.
בשנת 1892 הוא התמנה לשגריר בבנגקוק. ומילא תפקיד חשוב בדיפלומטיה בזמן תקרית פקנאם עם ספינות הקרב במלחמה הצרפתית-סיאמית ב -1883. תקרית שהביאה להקמת הפרוטקטוראט הצרפתי בלאוס. הוא היה הנציב הכללי הראשון של המושבה הצרפתית החדשה של לאוס ב־1894. באותה תקופה, לאוס הפכה לחלק מהודו-סין הצרפתית, והצטרפה לאנאם, לטונקין, לקוצ׳ינצ'ינה (שיוצרים יחדיו את וייטנאם המודרנית) וממלכת קמבודיה. כתוצאה ממהלכים אלה - נהר המקונג, המכונה "הנהר שלנו" על ידי פוליטיקאים צרפתים ולוביסטים קולוניאליים, נשלט כולו על ידי צרפת.
המשלחות

במהלך משימותיו השונות, הצליח פאבי לסקור שטח של 676,000 קמ"ר, ועבר 30,000 ק"מ באזורי ההרים ממזרח המקונג, ברגל, על גבי פיל או במורד הנהר על רפסודות. פאבי אסף במסעותיו כמות גדולה של מידע מדעי. הוא לווה בצוות של עד 40 עוזרים, עם מגוון רחב של מומחיות, מארכאולוגיה ועד אנטומולוגיה, חלקם כמו דיפלומט-רופא פייר לפטר-פונטליס והאימונולוג אלכסנדר ירסין שהתפרסם בזכות עצמו. רבים הוכשרו בפריז במכון מחקר להודו סין, אשר פאבי עזר להקים בשנת 1885. המכון הפך מאוחר יותר לבית הספר להכשרת צוותים לקולוניות, בשנת 1889 ומאוחר יותר - עד ימינו למוסד הלאומי של צרפת להכשרת עובדי מדינה. פאבי עשה מאמץ מיוחד כדי להבטיח כי מוסדות אלה יכשירו גם ילידים מהקולוניות עצמן. הוא ליווה באופן אישי את הקמבודים הראשונים שהגיעו לצרפת.
המשלחת הראשונה של פאבי, מ 1879 עד 1885, כיסתה את שטחי קמבודיה ודרום סיאם עד בנגקוק. המשימה השנייה, מ־1886 עד 1889, כיסתה את צפון לאוס ואת חקר הנהר השחור בטונקין עד האנוי. המשימה השלישית, מ -1889 עד 1891, עסקה בחיפושים אחר נהר המקונג מסאיגון ללואנג פראבאנג. המשימה הרביעית, בין 1894 ל -1895, כללה את שטחי לאוס הגובלים עם סין ובורמה על הגדה השמאלית של נהר המקונג, עד לנהר האדום.
פרישה לגמלאות

עם פרישתו מתפקידיו בהודו סין, פאבי חזר לצרפת ב־1904, והחל לעבוד בהכנת זיכרונותיו ותצפיותיו לפרסום. בין השנים 1898 ו 1921 הוא פרסם את רב זכרונותיו בשבעה כרכים שיצאו בפריז בשנים 1898-1921.
פאבי מת בתורי, בריטני.
הערות שוליים

↑  Pavie, Auguste (1847-1925), Bibliothèque nationale de France
1 2 3  Osborne, Milton (2004), "Pavie, August", in Ooi, Keat Gin (ed.), Southeast Asia: A Historical Encyclopedia, from Angkor Wat to East Timor, ABC-CLIO, pp. 1038–1039
↑  Guillebaud, Jean-Claude (2003), "L'Explorateur aux pieds nus", in Fournié, Pierre; de Sivry, Sophie (eds.), Aventuriers du Monde. Les grands explorateurs francais au temps des premiers photographes (in French), L'iconoclaste, pp. 100–115, ISBN 2-913366-07-4
1 2 3 4  Osborne, Milton (2006), The Mekong: Turbulent Past, Uncertain Future, Allen & Unwin, pp. 129–134, ISBN 978-1-74114-893-0
↑  Larcher-Goscha, Agathe (2003), "On the trail of an itinerant explorer: French colonial historiography on Auguste Pavie's work in Laos", in Goscha, Christopher E.; Ivarsson, p.217
↑  Deydier, Henri (1952), Introduction à la connaissance du Laos (in French), Saigon: Imprimerie Francaise d'Outre-Mer
↑  Auguste Pavie (1847-1925) (in French), French Diplomatic Service, archived from the original on 25 July 2011
↑  Larcher-Goscha, Agathe (2003), "On the trail of an itinerant explorer: French colonial historiography on Auguste Pavie's work in Laos", in Goscha, Christopher E.; Ivarsson, Søren (eds.), Contesting Visions of the Lao Past: Lao Historiography at the Crossroads, Nordic Institute of Asian Studies, pp. 209–238
↑  Guillebaud, Jean-Claude (2003), "L'Explorateur aux pieds nus", in Fournié, Pierre; de Sivry, Sophie (eds.), Aventuriers du Monde. Les grands explorateurs francais au temps des premiers photographes (in French), L'iconoclaste, pp. 100–115
↑  Mission Pavie en Indochine, 1879-1895. 7 vols. Paris: Leroux, 1898-1919.
↑  Auguste Pavie (1847-1925) (in French), French Diplomatic Service, archived from the original on 25 July 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277070205171  BnF: cb12132761v (data)  CANTIC: a11248208  GND: 117690384  ISNI: 0000 0001 2102 1095  LCCN: n88298394  Léonore: 287709  NLG: 175422  NTA: 097263834  RKD: 412953  SNAC: w6pw4h4h  SUDOC: 029775590  Trove: 896387  VIAF: 68963465   WorldCat (עם VIAF): 68963465 
אוגוסט פאבי, שנת 1890
העיר לואנג פראבנג ונהר המקונג
אוגוסט פאבי (עומד שני מימין) עם סטודנטים מהודו סין במכון שהקים בפריס, 1893
ג'ואי סנטיאגו

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1965 (בן 59) מנילה, הפיליפינים 
 מוקד פעילות:  בוסטון, מסצ'וסטס
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 מקום לימודים:  Wilbraham & Monson Academy Longmeadow Senior High School אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
 עיסוק:  גיטריסט
 סוגה:  רוק כבד, רוק אינדי, רוק אלטרנטיבי, רוק פסיכדלי
 סוג קול:  בריטון
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, שירה
 חברת תקליטים:  4AD
 שיתופי פעולה בולטים:  פיקסיז, The Martinis, The Everybody
 מספר יצירות ידוע:  ארבע אלבום אולפן עם פיקסיז
 בת זוג:  לינדה מאלארי
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואי אלברטו סנטיאגו (באנגלית: Joseph Alberto Santiago; נולד ב-10 ביוני 1965) הוא גיטריסט ומלחין פיליפיני-אמריקאי. הוא פעיל מאז 1986 ועד היום. סנטיאגו ידוע בעיקר כגיטריסט הראשי של להקת הרוק האלטרנטיבי האמריקאית ה-Pixies. לאחר התפרקות הלהקה בשנת 1993, הפיק סנטיאגו פסקולים מוזיקליים לסרטים תיעודיים קולנועיים וטלוויזיוניים, והקים את להקת The Martinis עם אשתו לשעבר לינדה מאלארי. הוא גם תרם בנגינה לאלבומים של האמן צ'ארלס דאגלס וחבר להקת הפיקסיז לשעבר, צ'ארלס תומפסון. סנטיאגו חידש את תפקידו כגיטריסט הראשי של הפיקסיז כאשר התאחדו בשנת 2004. סנטיאגו תיאר את טכניקת הגיטרה שלו כ"זוויתית וכפופה", והוא מציין את הגיטריסטים לס פול, ג'ורג האריסון, צ'ט אטקינס, ווס מונטגומרי, ג'ו פאס וג'ימי הנדריקס כהשפעות עיקריות על סגנונו. נגינת הגיטרה שלו, כחלק מהצליל של הפיקסיז, התחזקה בביקורת רבה על ידי המבקרים: הסוקר לורל באומן מרשת MTV הגיב כי "המחרשה הסוניקית (טכניקת הניגון הייחודית של סנטיאגו, ראו למטה: נגינה) הייתה מרכיב המפתח בנוכחותה המפלצתית של הפיקסיז".
ביוגרפיה > ראשית חייו

סנטיאגו נולד במנילה, הפיליפינים, ב־10 ביוני 1965, השלישי מבין שישה בנים. בשנת 1972, כשהכריז הנשיא מרקוס על מלחמה, משפחתו של סנטיאגו היגרה לארצות הברית. לאחר שנתיים ביונקרס, ניו יורק, המשפחה עברה ל-Longmeadow, מסצ'וסטס, שם למד סנטיאגו בתיכון הגדול בעיר וסיים את לימודיו באקדמיה Wilbraham & Monson בשנת 1983. הניסיון הראשון שלו עם כלי נגינה היה לנגן על אורגן האמונד בבית הספר בגיל שמונה, אך הוא מעולם לא לקח על עצמו את הכלי ברצינות מכיוון שהיה עליו לחלוק אותו עם חמישה אחים. סנטיאגו ניגן לראשונה גיטרה בגיל תשע לאחר שהבחין בגיטרה קלאסית התלויה על קיר אחיו הבכור לקישוט. השיר הראשון שלמד לנגן היה "הרוק אנד רול" של להקת The Velvet Underground. כנער, סנטיאגו התעניין בתכנות מחשבים. הוא השתתף ברכיבה על אופניים ברחבי ארצות הברית בסיוע לצדקה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1983, למד סנטיאגו באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא נשאר ללא מקצוע מרכזי כל עוד האוניברסיטה הייתה מאפשרת לו, אך בסופו של דבר בחר בלימודי כלכלה. הוא פגש את צ'ארלס תומפסון, סטודנט לאנתרופולוגיה וראש הלהקה של פיקסיז, לאחר ששמע את תומפסון ואת שותפו לחדר מנגנים בגיטרות שלהם סנטיאגו מיהר הביתה לאסוף את הגיטרה שלו, ובמהרה החל לנגן עם תומפסון. סנטיאגו ותומפסון חלקו חדר בתחילת הסמסטר השני. סנטיאגו חשף את שותפו לחדר החדש למוזיקת הפאנק של המאה העשרים ולמוזיקה של דייוויד בואי. בהמשך הוא נזכר בזמנם במכללה: "צ'ארלס ואני היינו בסוויטה במעון במכללה. בתחילה, אני חושב שפשוט חיבבנו אחד את השני. שמתי לב שהוא ניגן מוזיקה ... הוא היה כותב אותם [השירים] והייתי זורק את הרעיונות שלי על הגיטרה." בשנה השנייה לקולג' שלהם, נסע תומפסון לפוארטו ריקו בתור חילופי סטודנטים. אחרי שישה חודשים שם התגורר עם "שותף לחדר מוזר ופסיכופת", תומפסון שלח מכתב לסנטיאגו עם הכיתוב "אנחנו חייבים לעשות את זה, עכשיו זה הזמן, ג'ו, אנחנו חייבים לרדוף אחרי החלומות שלנו"; סנטיאגו ענה "כן, זה הזמן." עם קבלת תשובה זו, החליט תומפסון לחזור למסצ'וסטס כדי להקים להקת רוק עם סנטיאגו.
ביוגרפיה > פיקסיז

עם שובו של תומפסון למסצ'וסטס, הצמד נשר מהמכללה ועבר לבוסטון. שניהם לקחו משרות זמניות במחסנים, כאשר סנטיאגו עבד אצל חברת בלוקים. בינואר 1986 הקים תומפסון את הפיקסיז עם סנטיאגו. תומפסון נתן לסנטיאגו את הבחירה לנגן בבס או בגיטרה מובילה; סנטיאגו טען כי גיטרת הבס לא מקבלת מספיק קרדיט והעדיף להיות בראש. הצמד הביאו את קים דיל להיות לנגנית הבס של הלהקה והמתופף דייוויד לאברינג נשכר אחר כך בהמלצת בעלה של דיל. הפיקסיז התאמנו לאורך 1986, והחלו להופיע ברחבי בוסטון בסוף 1986 ובשנת 1987. באותה שנה סנטיאגו פגש את אשתו, לינדה מאלארי, כשהוא ישב לידה אחרי מופע של פיקסיז משנת בסיבוב ההופעות The Rat. מאלארי ציינה את מוצאם הפיליפיני המשותף והציע להם לכתוב מוזיקה יחד. לאחר מכן היא הציעה להצטרף לפיקסיז, אבל סנטיאגו ענה, "יש לנו כבר אפרוח בלהקה." במשך כל זמנו של סנטיאגו עם הפיקסיז נפגשו השניים לעיתים קרובות כדי לכתוב שירים ולשתות מרטינים, אך הם לא כתבו חומר כלשהו. לדברי סנטיאגו, הם "נפרדו כמה פעמים" בשלב מוקדם של מערכת היחסים שלהם. הפיקסיז חתמו לחברת התקליטים העצמאית האנגלית '4AD' בשנת 1987. כשנפגש עם ראש החברה, איוו ווטס-ראסל, העיר סנטיאגו: "כל מה שמעניין אותי זה שתגרום לי להתפרסם בפיליפינים". ווטס-ראסל אמר מאוחר יותר כי "זה כנראה כל מה שאי פעם שמעתי את ג'ואי אומר", עד אז, השקט של סנטיאגו צוין בקרב המקורבים ללהקה. המהדורה הראשונה של ה-Come On Pilgrim, המיני האלבום הראשון של הלהקה, הציגה את הגיטרה המובילה שלו בצורה המסחרית ברצועות כמו "שיר החג" ו- "Vamos". אחרי שני אלבומיהם הבאים של הלהקה, (Surfer Rosa" (1988" ו- (Doolittle" (1989", הקשר בין חברי הלהקה התמתח; הפיקסיז הופיעו ללא הפסקה והוציאו שלושה אלבומים בשנתיים. במהלך הופעתם בבוסטון, בסיבוב ההופעות "Fock or Fight" אחרי Doolittle, סנטיאגו ריסק את הכלי שלו והסתער מעל הבמה. הלהקה הודיעה על הפסקה זמן קצר אחר כך. במהלך תקופה זו ביקר סנטיאגו בגראנד קניון כדי "למצוא את עצמו." לאחר שהלהקה התכנסה שוב בשנת 1990, סנטיאגו תרם לאלבומים המאוחרים של הלהקה, (Bossanova (1990 ו-(Trompe le Monde (1991. הפיקסיז נפרדו בסופו של דבר בשנת 1992, בעיקר בגלל מתחים בין תומפסון לדיל, אף על פי שהניתוק לא הוכרז בפומבי עד 1993.
ביוגרפיה > "The Martinis" ופרויקטים נוספים

לאחר התפרקות הפיקסיז, סנטיאגו נכנס לדיכאון במשך כמה שנים אך נותר ביחסים טובים עם חברו ללהקה צ'ארלס תומפסון (שקצת לאחר מכן אימץ את השם פרנק בלאק). תומפסון, שהקליט את אלבום הבכורה שלו ב -1993, "פרנק בלאק", יצר קשר עם סנטיאגו לשאול האם ינגן גיטרה מובילה באלבומו. סנטיאגו הסכים, והוא ואשתו מאלארי נסעו מביתם בפלורידה ללוס אנג'לס. הזוג בסופו של דבר עבר לגור בדירתו הישנה של תומפסון מכיוון שהיו צריכים לשהות בלוס אנג'לס לטובת האלבום. סנטיאגו ניגן גיטרה עיקרית במספר אלבומי הסולו של תומפסון, כולל (Teenager of the Year (1994, ותרם גיטרה מובילה לאלבום של סטיב ווסטפילד מאותה שנה. הוא גם הקים את להקת "המרטינים" (The Martinis) שנה לאחר מכן עם מאלארי. ההקלטות שלהם בסוף שנות התשעים כללו שיר בודד, בהקלטה עצמית (Free" 1995"), שהופיע בפסקול הסרט שנעשה על הפיקסיז מאוחר יותר על ידי חברת "Records Empire". הלהקה ניגנה בשידור חי רק מדי פעם עד שנת 2001. באמצע שנות התשעים החל סנטיאגו לחקור תוכנות לעריכת שמע. לאחר שהלחין במשך מספר סרטים עצמאיים, כולל הסרט "פשע ועונש בפרברים" בשנת 2000 (שם הוא שיתף פעולה שוב עם תומפסון), סנטיאגו הלחין את סדרת הטלוויזיה של רשת פוקס ללא הצהרה עם מייקל אנדרוס. הוא המשיך לתרום בנגינת גיטרה לאלבומים, בשיתוף פעולה עם צ'ארלס דאגלס באלבומו Statecraft משנת 2004. הוא הלחין גם את הסרט "מכונת הזמן בעלת התקציב הנמוך" מ -2003 וכתב שני שירים, "Birthday Video" ו"Fake Purse", לסדרת הטלוויזיה 'Showtime Weeds' בשנת 2005. מאלארי וסנטיאגו המשיכו לכתוב חומר חדש כחלק מהמרטיניס, אך כבר לא ניגנו בשידור חי. אלבום הבכורה שלהם, Smitten, לקח שנתיים כדי להיכתב ויצא בשנת 2004; הצמד שיתף פעולה עם מספר מוזיקאים, כולל המתופף ג'וש פריז, במהלך ההקלטה. סנטיאגו תיאר את האלבום כ"פופי הרבה יותר ומוזר" מהחומר הקודם של הלהקה. הלהקה הוציאה במקביל את The Smitten Sessions, שהוא האלבום במהדורה מוגבלת.
ביוגרפיה > איחוד הפיקסיז ופרויקט עתידי

לאחר שהפיקסיז נפרדו ב -1993, סנטיאגו נשאר בקשר עם כל אחד מחברי הלהקה. בקיץ 2003, תומפסון החליט להתחיל לאחד את הפיקסיז והתקשר לראשונה לסנטיאגו. בהמשך הסביר סנטיאגו: "הוא התקשר אלי בטלפון הנייד שלי והייתי בקייפ קוד בביקור אצל המשפחה. הוא אמר בקול הצעקני הזה שלו, 'היי ג'ואי, אה, שמעת את השמועות האלה שאנחנו חוזרים יחד? ג'י, אני תוהה מי התחיל את זה?' שאלתי אותו 'צ'ארלס, אתה עשית את זה?' והוא אמר, 'כן'" סנטיאגו יצר קשר עם לאברינג ודיל כדי ליידע אותם על החלטתו של תומפסון ועד קיץ 2004 הלהקה התאחדה מחדש. חברת "דרימוורקס" ביקשה מהפיקסיז בתחילת 2004 להלחין שיר לפסקול. הם הסכימו, וגרסאות מוקדמות לשיר חדש זה הוקלטו במרתף ביתו של סנטיאגו. החברה דחתה את השיר, ולכן הלהקה הוציאה אותו כסינגל, עם השם "Bam Thwok". מלבד ה-Pixies ו- The Martinis, סנטיאגו כתב את הפסקול של הסרט הדוקומנטרי Radiant City בשנת 2006. הוא חתם באותה שנה בסוכנות הסאונד המסחרית 'Elias Arts' והתמקד בהלחנת מוזיקה לפרסומות טלוויזיה. בריאיון ל- Billboard.com במרץ 2006, הוא ביטל את האפשרות לאלבום Pixies חדש בינתיים: "הייתי מעוניין רק אם זה יקרה באופן אורגני; אם כל לוחות הזמנים שלנו יתיישרו וכולנו נרגיש שזו הסיבה היחידה לעשות את זה" סנטיאגו גם ניגן כגיטריסט בקונצרט עבור המתופף וולי אינגרם בפברואר 2007 במסגרת "המרטיניס"; ההופעה הראשונה של הלהקה מזה שש שנים.
נגינה

סנטיאגו נחשב לאחד הגיטריסטים הטובים בכל הזמנים, ועם יציאת האלבומים של הפיקסיז ניתן לשמוע את חידוד הפן המוזיקלי בנגינת הגיטרה שלו. בעוד תומפסון ניגן על גיטרה אקוסטית שנותנת צליל רך ושקט, סנטיאגו נהג לנגן על גיטרה חשמלית מסוג לס פול (בתמונה) שנתנה צלילים חזקים מעולם הרוק פאנק והרוק הכבד. הדבר התאים גם לשירתו של תומפסון, שהייתה צעקנית וחזקה. סנטיאגו ידוע בעיקר בזכות מהלך "המחרשה הסוניקית", שאותה נהג לבצע בכמעט כל שיר. מהלך זה הוא בעצם לחיצה ארוכה וממושכת על מיתר גבוה בגיטרה, תוך העברת המגבר למצב "דיסטורשן". את הטכניקה המציא סנטיאגו בשנות העשרים לחייו והוא אימץ אותה באלבומיהם של הפיקסיז, שם ניתן לשמוע אותה בשירים רבים. מלבד זאת, הוא מנגן בשלל סגנונות - בין אם פריטות רגועות, רוק כבד או אקורדים חזקים וצורמניים כמו למשל בשיר "dead" מהאלבום Doolittle. הוא מומחה גם בנגינה על גיטרה בס, ובשיר "La La Love You" הוא גם שר את התפקיד הראשי.
דיסקוגרפיה

(Come On Pilgrim (1987
(Surfer Rosa (1988
(Doolittle (1989
(Bossanova (1990
(Trompe le Monde (1991
(Indie Cindy (2014
(Head Carrier (2016
(Beneath the Eyrie (2019
(Frank Black (1993
(Teenager of the Year (1994
(Dog in the Sand (2001
(Devil's Workshop (2002
(Show Me Your Tears (2003
(Frank Black Francis (2004
(Smitten (2004
(The Smitten Sessions (2004
(Avatar (2009
(Mangled (Steve Westfield, 1994
(Stuff (Holly McNarland, 1997
(It Came from the Barn (producer) (Pajama Slave Dancers, 1997
(Home Is Where My Feet Are (Holly McNarland, 2002
(Statecraft (Charles Douglas, 2004
(In Pursuit Of Your Happiness (Mark Mulcahy, 2005
(Songs About Time (The Rentals, 2009
(Twistable, Turnable Man: A Musical Tribute To The Songs Of Shel Silverstein (Various Artists, 2010
(A Walk with Love & Death (Melvins, 2017
ג'ואי סנטיאגו בהופעה בספרד עם הפיקסיז, 2010. בתמונה, סנטיאגו מבצע את מהלך "המחרשה הסוניקית" - כינוי לטכניקת הנגינה על הגיטרה של סנטיאגו, שבה הוא לוחץ חזק על השריגים הגבוהים של המיתר האחרון בגיטרה תוך כדי הוספת אפקט "דיסטורשן" לגיטרה. מהלך זה יוצר צליל גבוה וצורמני שהפך מזוהה עם סנטיאגו לאורך השנים