stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תרבות עמק האינדוס
מדע

אנשי תרבות עמק האינדוס הגיעו לרמה גבוהה של דיוק במדידת אורך, מסה וזמן. הם היו הראשונים שפיתחו מערכת של משקולות ומידות אחידות. המדידות שלהם היו מדויקות ביותר. החלוקה הקטנה ביותר, שמסומנת על מאזניים משנהב שנמצא בלותאל, הייתה בערך 1.704 מילימטר, המידה הקטנה ביותר שנמצאה על מאזניים מתקופת הברונזה. המהנדסים של האראפה השתמשו במערכת העשרונית למדידה גם עבור מדידה של מסה, כפי שאפשר לראות מהמשקולות שלהם.
גודלם של הלבנים היה ביחס מדויק של 4:2:1, וגם פה השתמשו במערכת העשרונית. משקולות התבססו על יחידות של 0.05, 0.1, 0.2, 0.5, 1, 2, 5, 10, 20, 100, 200 ו-500, כשכל יחידה היא בערך 28 גרם, בדומה לאונקיה האנגלית, וחפצים קטנים יותר נמדדו ביחסים דומים ביחידות של 0.871.
המצאות ייחודיות להאראפה כוללות מכשיר שבעזרתו מדדו חלקים שלמים של קו האופק ואת המזח שבו נמדדו הגאות והשפל. בנוסף, הם פיתחו שיטות חדשות בעיבוד מתכות, וייצרו נחושת, ברונזה, עופרת ופח. הכישרון ההנדסי של ההאראפים היה מרשים, במיוחד בבניית מזחים לאחר מחקר מעמיק של הגאות והשפל, הגלים והזרמים.
ב-2001, ארכאולוגים שחקרו שני שלדי אדם ממהגרה, פקיסטן, גילו שלאנשי תרבות עמק האינדוס, אפילו בתקופות ההאראפיות המוקדמות, הייתה הבנה וידע ברפואה ורפואת שיניים.
אמנות ותרבות

פסלים, חותמות, קרמיקה, תכשיטי זהב ופסלונים העשויים מחרס, ברונזה וחומרים אחרים נמצאו באתרי החפירות.
מספר פסלונים של נערות רוקדות מברונזה, חמר ואבן מגלים את קיומו של סוג ריקוד כלשהו. סר ג'ון מרשל הגיב בהפתעה כשראה את פסלון הברונזה המפורסם של ה"נערה הרוקדת" ממואנג'ודארו:
כלי דמוי נבל שנמצא על חותם מהאינדוס ושני חפצים מצדפה שנמצאו בלותאל מצביעים על שימוש בכלים מוזיקליים בעלי מיתרים.
חותמות נמצאו במואנג'ודארו ועליהן מצוירת דמות העומדת על הראש, ואחת שיושבת בישיבה מזרחית; אולי ציור של תנוחת יוגה. יש שפירשו דמות בעלת קרניים ביציבת מדיטציה כתיאור מוקדם של האל שיווה.
סחר

כלכלת תרבות עמק האינדוס הסתמכה במידה רבה, כנראה, על סחר, שנעזר בהתפתחויות גדולות בטכנולוגיית התחבורה. התפתחויות אלה כללו עגלות הנהוגות בידי פרים, הדומות לאלה שכיום ניתן לראות ברחבי דרום אסיה, וכן סירות. רוב הסירות היו כנראה קטנות ובעלות תחתית שטוחה, שהונעו אולי על ידי מפרש, בדומה לאלה שניתן לראות על נהר האינדוס כיום; אולם, ישנן ראיות משניות גם לסירות יורדות-ים. ארכאולוגים גילו תעלה גדולה מאוד ואפשרות לעגינה בעיר לותאל, הנמצאת לחוף הים.
על פי הפיזור של ממצאי תרבות עמק האינדוס, רשתות המסחר התפרסו על שטח עצום, שנפרס על חלקים של אפגניסטן, אזורי החוף של פרס, צפון ומרכז הודו. הסחר עם מסופוטמיה התנהל בעיקרו דרך סוחרים מתווכים מדילמון.
חקלאות

מערכת החקלאות של תרבות עמק האינדוס עדיין אינה ברורה כל כך, מאחר שמידע מועט בלבד שרד את מהלך הדורות. אולם ניתן להעלות מספר השערות.
החקלאות של תרבות עמק האינדוס הייתה בוודאי יצרנית ביותר; היא הייתה צריכה להפיק כמויות יתר שיוכלו לתמוך בעשרות אלפי התושבים העירוניים שלא עסקו בעיקר בחקלאות. חקלאות זו הסתמכה על ההתקדמויות הטכנולוגיות של התרבות הקדם-האראפית, בהן המחרשה. עדיין, מעט מאוד ידוע על האיכרים שתמכו בערים או על השיטות החקלאיות שלהם. חלקם, ללא ספק, השתמשו באדמת הסחף הפורייה שהותירו אחריהם הנהרות בעונות השיטפון, אך בשיטה פשוטה זו של חקלאות אין די על מנת לתמוך בערים. אין ראיות להשקיה, אך ייתכן כי ראיות כאלה נמחקו על ידי שיטפונות חוזרים.
נראה כי תרבות עמק האינדוס סותרת את היפותזת הדספוטיזם ההידראולי (אנ') המסבירה את מקורה של התרבות העירונית והמדינה. על פי הצעה זו, ערים לא היו יכולות לקום ללא מערכות השקיה שמסוגלות ליצור יתרות חקלאיות גדולות. על מנת לבנות מערכות כאלה, צמחה מדינה דספוטית וממורכזת שיכלה להעביד אלפי אנשים כעבדים. קשה מאוד ליישב את ההיפותזה הזאת עם מה שידוע על תרבות האינדוס. אין כל ראיות למלכות, עבדות, או עבודה כפויה.
לרוב מניחים שייצור חקלאי אינטנסיבי מצריך סכרים ותעלות, אך קל להפריך הנחה זו. בכל אסיה, איכרים מייצרים כמויות מזון גדולות ממשטחי אורז בטרסות, שאינן תוצאה של עבדות אלא של עבודה מצטברת במשך דורות רבים. במקום לבנות תעלות, ייתכן שאנשי תרבות עמק האינדוס בנו מערכות להסטת מים, שכמו חקלאות הטרסות, ניתן לפתח אותן במשך דורות רבים. בנוסף, ידוע שאנשי התרבות השתמשו בקציר גשם, טכנולוגיה רבת עוצמה שפעלה היטב בתרבות ההודית הקלאסית אך כמעט נשכחה במאה ה-20. יש לזכור שאנשי התרבות, כמו כל תושבי דרום אסיה, בנו את חייהם סביב המונסון, מערכת אקלימית שבה רוב הגשם של השנה יורד בתקופה של ארבעה חודשים. בעיר שנמצאה לא מזמן, ארכאולוגים גילו סדרה של מאגרים עצומים, שנחצבו בסלע ומטרתם הייתה לאגור מי גשמים, שיכלו לענות על צורכי העיר במהלך העונה היבשה.
מערכת כתב

מזה זמן רב נטען שעמק האינדוס היה בית לתרבות אוריינית, אך לאחרונה עולות שאלות בנושא זה על רקע ארכאולוגי ובלשני. נמצאו מעל 400 סמלי אינדוס על חותמות או כלי קרמיקה ועל יותר מתריסר חומרים אחרים, כולל "לוח מודעות" שנראה שהיה תלוי מעל לשער של המבצר המרכזי של עיר האינדוס דולאווירה. כתובות אינדוס טיפוסיות הן בנות ארבעה או חמישה תווים לכל היותר, שרובם (חוץ מ"לוח המודעות") היו קטנות מאוד; הגדול ביותר על משטח אחד, שגודלו פחות מ-2.5 ס"מ, הוא בן 17 תווים; הארוך ביותר על כל חפץ שהוא הוא בן 26 תווים. רבים הצביעו על כך שהקיצור הרב בכתיבה שונה מכל חברה אוריינית קדם-מודרנית אחרת, כולל אלה שכתבו בעיקר על חומרים שלא משתמרים כמו עלים, עץ, בד, שעווה או קלף.
בהתבסס על ראיות אלה ואחרות, מאמר שפורסם ב-2004 ושנידון רבות בעיתונות העולמית, טוען שמערכת הכתב של האינדוס לא הייתה כתיבה של שפה אלא הייתה קשורה למערכת סמלים לא-בלשנית שהשתמשו בה במזרח הקרוב. נטען גם שהשתמשו בסמלים אלה רק עבור מסחר, אך טענה זו אינה מסבירה את הסמלים הרבים המופיעים על חפצי פולחן רבים. רבות מהכתובות יוצרו בייצור המוני בעזרת תבניות. אין מקבילות לייצור מסוג כזה של כתובות בכל תרבות עתיקה אחרת.
צילומים של אלפים מהכתובות הקיימות פורסמו ב"אסופת חותמות וכתובות אינדוס" (Corpus of Indus Seals and Inscriptions).
הידרדרות, התמוטטות ומורשת

ב-1900 לפנה"ס לערך, החלו להופיע סימנים של הידרדרות הדרגתית. אנשים החלו לעזוב את הערים ולאלו שנותרו לא הייתה תזונה מספקת. עד סביבות 1800 לפנה"ס ננטשו רוב הערים.
לאחר התמוטטותה של תרבות עמק האינדוס, צמחו תרבויות מקומיות, שהראו במידות שונות את השפעתה של תרבות האינדוס. בעיר הגדולה לשעבר האראפה, נמצאו קברים שהתאימו לתרבות אזורית המכונה תרבות cemetery H. באותו הזמן, תרבות "הקרמיקה בצבע האוכרה" (Ochre coloured Pottery culture) התרחבה מרג'סטאן ועד למישור הגאנגס.
בהקשר זה של אחריתה של התמוטטות התרבות יש לדון בהגירה ההודו-ארייאנית לצפון הודו. בתחילת המאה ה-20, חשבו שהגירה זו היא "כיבוש ארייאני", וכשתרבות האינדוס נתגלתה בשנות ה-20 חשבו כי ללא ספק ההתמוטטות שלה הייתה עקב כיבוש הזה. במילותיו של הארכאולוג מורטימר ווילר, אל המלחמה ההודו-ארייאני אינדרה "אשם" בהרס התרבות. אך קשה מאוד לדעת האם ההתמוטטות של התרבות היא תוצאה של ההגירה ההודו-ארייאנית. יותר מסתבר שההגירה הייתה תוצאה של ההתמוטטות, בדומה לנפילתה של האימפריה הרומית וההגירות דרומה של עמים פרימיטיביים יחסית בתקופת "נדידת העמים".
סיבה טבעית אפשרית לנפילתה של התרבות קשורה לשינוי אקלימי. ב-2600 לפנה"ס, היה עמק האינדוס ירוק, מיוער ומלא בבעלי חיים. הוא היה גם לח יותר; שיטפונות היו בעיה, ונראה שהרסו יישובים יותר מפעם אחת. עד 1800 לפנה"ס, ידוע שהאקלים השתנה, ונעשה קריר ויבש יותר באופן משמעותי.
ייתכן שהגורם המכריע היה היעלמותם של חלקים גדולים ממערכת הנהרות גאהגר-האקרה. ייתכן כי אירוע טקטוני הוא שהסיט את מקורות המים של המערכת אל מישור הגאנגס, אם כי קיימת אי ודאות לגבי התאריך של אירוע זה. לכאורה רעיון כזה נראה מפתיע, אך יש לשים לב שהמעבר בין מישורי הגאנגס והאינדוס הוא עניין של סנטימטרים בודדים. אזור מקורות המים ידוע כפעיל טקטונית, ויש ראיות לאירועים טקטוניים גדולים בזמן ההתמוטטות של התרבות.
במהלך האלף השני לפנה"ס, השפיעה תרבות עמק האינדוס על תרבויות אחרות, וככל הנראה תהליך זה יצר את מה שאנו מכירים כיום כהינדואיזם ההיסטורי. מצלמיות הפריון שהם הותירו אחריהם אפשר להבין שהם עבדו לאלה-אם כלשהי (בדומה לשאקטי וקאלי). על חותמות תרבות האינדוס מצוירות חיות, אולי למטרת לפולחן, כמו ההיבטים הזואומורפיים של כמה מהאלים ההינדיים. אותרו גם חותמות הדומים לפאשופאטי בישיבת יוגה. כמו ההינדים כיום, כנראה ייחסו אנשי עמק האינדוס חשיבות רבה לניקיון ולרחצה. בבתים במואנג'ודארו בדרך כלל הייתה באר מים פרטית, ולעיתים קרובות היו לידה מקומות לרחצה.
בשונה מתרבויות עתיקות אחרות, מהמצאי הארכאולוגי של תרבות האינדוס לא עולות כל ראיות לצבאות, מלכים, עבדים, מאבק חברתי, בתי כלא, או מאפיינים אחרים שאנו מקשרים עם תרבות מוקדמת, אם כי ייתכן שדבר זה הוא תוצאה של ההתמוטטות המוחלטת וההיעלמות לאחר מכן של תרבות זו.
הערות שוליים

1 2  תרבות עמק האינדוס, באתר אדמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548365305171  LCCN: sh85065817  NDL: 00564117  NKC: ph586697 
אתר חפירות
הנערה הרוקדת ממוהנג'ו-דארו
מבצע שרקרק

מבצע שרקרק היה מבצע לאיסוף מודיעין של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר (טייסת 124) בעומק מצרים בלילה בין 4–5 במרץ 1964. בכמה הזדמנויות מוזכר המבצע בהקשר לתרומתו הרבה לניצחון במלחמת ששת הימים.
רקע

לאחר שישראל הופתעה בפברואר 1960 מכניסת כוחות מצריים (אירוע שנודע בשם כוננות רותם) הוחלט על רפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה באגף המודיעין. בין היתר הוחלט להפעיל את סיירת מטכ"ל בשילוב מסוקים לצורך איסוף מודיעין.
בלילה בין 10–11 באוגוסט 1963 בוצע מבצע חלוץ, שהוכיח היתכנות לאפשרות להנחית כח של סיירת מטכ"ל וציוד ייעודי בעומק שטח מצרים.
תכנון

מבצעי חלוץ ושרקרק (ומבצעים נוספים באותה מתכונת) תוכננו על ידי אברהם ארנן (מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון) אשר קיבל על כך את פרס ביטחון ישראל.
תכנון המבצעים החל בשנת 1960. צוות המשימה בפיקודו של שמיל בן צבי כלל את יחיאל אמסלם וחיים שילוח. שלבי התכנון התמקדו בזיהוי תוואי קווי התקשורת העיליים והתת קרקעיים בסיני, ולימוד טכניקות ההתחברות לקווי תקשורת בהדרכת טכנאי התקשורת של דואר ישראל[דרוש מקור].
הציוד הייעודי בו השתמשו תוכנן על ידי היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין.
משתתפים

מפקד כח סיירת מטכ"ל במבצע היה סגן אהוד ברק (לימים מפקד סיירת מטכ"ל, ראש אמ"ן, הרמטכ"ל וראש הממשלה).
צוות המסוק (סיקורסקי S-58) במבצע היו רס"ן חיים נוה, מפקד הטייסת (קברניט), סרן רפאל סברון (נווט), רס"ל מרדכי ניסן (מכונאי מוטס) וסגן זאב מטס (מפעיל ציוד – תפקיד לא שגרתי).
כל המשתתפים במבצע, הן מטייסת 124 והן מסיירת מטכ"ל קיבלו את עיטור המופת.
המבצע

במבצע שרקרק (כמו במבצע חלוץ) הונחת כח של סיירת מטכ"ל עמוק בשטח המצרי. להבדיל ממבצע חלוץ, במבצע שרקרק הכח התקין והפעיל ציוד ייעודי לאיסוף מודיעין ולאחר מכן נאסף על ידי המסוק וחזר לשטח ישראל.
מבצעים מוטסים עוקבים

בעקבות מבצעי חלוץ ושרקרק בוצעו המבצעים המוטסים הדומים הבאים:
מבצע שלדג
מבצע נקר
מבצע כחל
מבצע ירגזי
הערות שוליים

↑  עפר דרורי, מבצע "חלוץ" ומבצע "שרקרק", באתר הגבורה, ‏יוני 2011
1 2  תא"ל (במיל') ד"ר דני אשר, תמורות ושינויים באמ"ן, באתר צה"ל, ‏יולי 2021
↑  אברהם ארנן, באתר גלעד לזכרם
↑   עיטור המופת, באתר צה"ל, 5 ביוני 2017
רנה גוסיני

| --- | --- |

רנה גוסיני מחזיק בספר "אסטריקס בארץ ההלווטים", 1971
 לידה:  14 באוגוסט 1926 הרובע החמישי של פריז, צרפת 
 פטירה:  5 בנובמבר 1977 (בגיל 51) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  René Goscinny 
 מקום קבורה:  Cimetière du Château 
 תקופת הפעילות:  1946–1977 (כ־31 שנים) 
 תחום יצירה:  קומיקס, ספרות נוער 
 יצירות ידועות:  אסטריקס, לאקי לוק, ניקולא הקטן 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (1967)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (1970)  פרס אלפונס אלה (1964)  היכל התהילה של ויל אייזנר (2005)  פרס אדמסון (1974) 
 צאצאים:  Anne Goscinny 
 
רנה גוסיני (בצרפתית: René Goscinny‏; 14 באוגוסט 1926 – 5 בנובמבר 1977) היה סופר, הומוריסט וכותב סיפורי קומיקס בצרפתית בן מהגרים יהודים מפולין. מוכר ברחבי העולם בעיקר בשל יצירת הדמויות של אסטריקס (אשר אותו יצר יחד עם חברו אלבר אודרזו הצייר), ניקולא הקטן (יחד עם ז'אן-ז'אק סמפה) ולאקי לוק (שהומצא על ידי מוריס אך התפרסם כאשר גוסיני הצטרף לכתיבת הסיפורים).
ילדות

רנה גוסיני נולד להורים יהודיים בפריז בשנת 1926; סטניסלב שמחה גוסיני, מהנדס כימיה מוורשה, ואנה ברסניאק מהעיירה חודורקוב שליד זיטומיר בממלכה הפולנית (וכיום באוקראינה). סבו מצד אביו היה הרב אברהם גוסיני. משפחת אימו החזיקה בית הוצאה לאור, שעזבה את רוסיה לאחר פוגרומים. לאחר מכן החזיקו סבו ודודיו בית דפוס בפריז שבו הודפסו עיתונים יהודיים ברוסית וביידיש. סטניסלב ואנה נפגשו בפריז והתחתנו בשנת 1919.
שנתיים לאחר שנולד, עברה המשפחה לבואנוס איירס, בעקבות עבודתו של האב סטניסלב. גוסיני עבר ילדות רגועה בלימודיו בבתי הספר הצרפתיים שבעיר. כבר מגיל קטן הוא הצחיק את חבריו לכיתה. הוא החל לצייר בגיל מאוד מוקדם, בהשפעת סיפורים מצוירים שאהב לקרוא.
בדצמבר 1943, לאחר שסיים את חוק לימודיו בגיל 17, התייתם רנה מאביו שנפטר מאירוע מוחי, דבר שחייב אותו להתחיל לחפש עבודה. כשנה לאחר מכן, התחיל לעבוד כרואה חשבון בחברה. מעט לאחר מכן, הוא התפטר והחל לעבוד כצייר בחברת פרסום.
גוסיני ואמו עזבו את ארגנטינה ועברו לניו יורק ב-1945, שם הם הצטרפו לדודו בוריס. על מנת לא להיות מגויס על ידי הצבא האמריקאי, הוא חזר לצרפת שם התגייס לצבא הצרפתי ב-1946. הוא שירת שם באוגדת החי"ר ההררי ה-141. רנה קודם לדרגת טוראי ונבחר למאייר הרשמי של האוגדה.
שלושה מדודיו נרצחו בשואה במחנות אושוויץ ופיטיביה.
עבודות ראשונות

לאחר שחרורו, הוא אייר ספר ילדים וחזר לניו יורק. תקופה זו הייתה תקופה קשה בחייו, והוא התקשה למצוא עבודה. ב-1948 התקבל גוסיני לעבודה בסטודיו קטן בו הוא שיתף פעולה עם הרווי קרצמן במסגרת המד מגזין. רנה עבר ל-Kunen Publishers, שם שימש כמנהל אמנותי ואייר בעצמו כארבעה ספרי ילדים. שם פגש את מוריס בבר (הידוע לאחר מכן בכינויו "מוריס"), המאייר והכותב הראשון של ספרי לאקי לוק.
גוסיני נפגש עם ז'ורז' טרואפונטן (Georges Troisfontaines), מנהל ה-World press Agency, וזה שכנע אותו לחזור לפריז כדי לשמש שם כמנהל מקומי של הסוכנות בשנת 1951. שם פגש גוסיני באלבר אודרזו, איתו שיתף פעולה עד יומו האחרון. הם עבדו תחילה על סיפור בהמשכים בשם "סילבי" (Sylvie) במגזין נשים.
שנות היצירה

בשנת 1959, גוסיני, יחד עם מספר חברים (בהם אודרזו) הקים חברת הפצה בשם Edipress/Edifrance. הוא הרחיב את שיתוף הפעולה עם אודרזו ועם אחרים. גוסיני החל בשנה זו גם את שיתוף הפעולה הפורה מאוד שלו עם מוריס במסגרת סיפורי לאקי לוק.
בשנת 1959, הוקם מגזין הקומיקס הצרפתי "פילוט" (Pilote) על ידי חברת ההפצה. המגזין, שנועד לבני נוער ולצעירים, זכה להצלחה מסחררת. היצירה הראשונה של גוסיני שפורסמה במגזין "פילוט" הייתה "ניקולא הקטן" (Le Petit Nicolas), שהייתה פרי של שיתוף פעולה פורה עם המאייר ז'אן-ז'אק סמפה. היצירה הופיעה בפורמט של סיפורים מאוירים הומוריסטיים, אשר תיארו את עלילותיו של ילד צרפתי שובב בשם ניקולא. בשנת 1961 יצא קובץ סיפורים ראשון בשם זה בהוצאת דה נואל (Denoel), שזכה להצלחה רבה בצרפת ובעולם כולו, לעשרות תרגומים ולחמישה ספרי המשך. 
באותו מגזין פרסם גוסיני לראשונה גם את הרפתקאותיו של הלוחם הגאלי אסטריקס, יצירה שזיכתה אותו בתהילת עולם בקרב חובבי הקומיקס בעולם.
בין השנים 1974-1963 שימש גוסיני כעורך הראשי של העיתון.
הוא גם המשיך במספר רב מאוד של שיתופי פעולה עם יוצרים רבים מז'אנר הקומיקס הצרפתי/בלגי או עם יוצרי סיפורים לילדים ונוער.
בשנת 1967, התחתן גוסיני עם ז'ילברט פולארו-מילו (Gilberte Pollaro-Millo), ובשנת 1968 נולדה בתם חנה (אן).
לפני מותו ביקר בישראל, וביתו העידה כי התפלל בכותל המערבי.
ב-5 בנובמבר 1977 נפטר גוסיני מדום לב פתאומי בעת בדיקת מאמץ שגרתית במרפאה בפריז. עם מותו הוריש את כל כספו לרבנות הראשית של צרפת. נקבר בבית הקברות היהודי בניס.
אודרזו המשיך לחתום את אלבומי האסטריקס הבאים גם בשמו של גוסיני, על אף שכתב אותם לבדו, כמחווה לידידו הטוב. שנה לאחר מותו הוציא את 'אסטריקס וירושלים של זהב שחור' (בצרפתית מסעות אסטריקס, ובאנגלית: אסטריקס והזהב השחור) שבו הדף המרכזי מציג את ירושלים העתיקה על פי דגם המקדש שהיה במלון הולילנד (כיום במוזיאון ישראל). (יש לשער שראו זאת יחד בביקורם בישראל שנה לפני מותו, וכפי הנראה תכננו את המהדורה יחד). גוסיני מצויר כשאולי שלמולי, עובד של הסוחר שמשון פלטפוס הנפגש עם אסטריקס.
הערות שוליים

↑  Peter kessler, The complete guide to Asretix
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289133105171  PLWABN: 9810705540405606  BIBSYS: 90131588  BNC: 000079660  BNE: XX1022611  BnF: cb11905455f (data)  CANTIC: a1009488x  CiNii: DA03216902  GND: 118718215  ICCU: CFIV007815  ISNI: 0000 0001 2123 5579  LCCN: n50034712  LNB: 000015365  MusicBrainz: 2c32fd52-1a18-4cfc-9b59-733f1b5373a2  NDL: 00441375  NKC: jn20000602144  NLA: 35136316  NLG: 88879  NLK: KAC199610492  NSK: 000093076  NTA: 068457189  RERO: 02-A003309947  RKD: 232345  SELIBR: 188477  SNAC: w66h4n8t  SUDOC: 026897717  Trove: 837893  VIAF: 22142570   WorldCat (עם VIAF): 22142570
זיג זיגלר

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1926 מחוז קופי, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בנובמבר 2012 (בגיל 86) פלאנו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hilary Hinton Ziglar 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קרולינה, הקולג' הקהילתי הינדס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.ziglar.com
 חתימה:   
 
הילרי הינטון זיגלר (נודע בכינוי "זיג", 6 בנובמבר 1926 - 28 בנובמבר 2012) היה סופר, איש מכירות ונואם אמריקאי.
עסק בנאומי מוטיבציה במשך כ-40 שנה, וכונה לעיתים קרובות דובר המוטיבציה הפופולרי ביותר.
ביוגרפיה

זיג זיגלר נולד במחוז קפה שבאלבמה, לג'ון סילאס זיגלר ולילה ווסקוט זיגלר. הוא היה העשירי מבין 12 ילדים. כשהיה בן חמש, משפחתו עברה לעיר יאזו שבמיסיסיפי (מדינה), ושם בילה את מרבית ילדותו המוקדמת. כשנה לאחר המעבר, בשנת 1931 נפטר אביו משבץ מוחי ואחותו הצעירה נפטרה כעבור יומיים.
בין השנים 1943–1945 השתתף זיגלר בתוכנית ההכשרה של חיל הים V-12 של חיל הים באוניברסיטת דרום קרוליינה.
בשנת 1947 עזב זיגלר את לימודיו בקולג' ועבר ללנקסטר שבדרום קרוליינה ושם החל לעבוד כאיש מכירות בחברת WearEver Cookware. זיגלר קודם למנהל שטח ולבסוף למפקח על האגף בשנת 1950.
בזמן שעבד בחברה זיגלר החל להתעניין בעזרה עצמית ובנאומי מוטיבציה.
בשנת 1963 יחד עם חבריו ריצ'רד דיק גרדנר, והאל קראוזה, הקימו חברה שמטרתה הייתה להעלות את תדמית אנשי המכירות באמריקה באמצעות מתן סמינרים. הם התחילו בערים ברחבי דרום המערב התיכון, בהשתתפות נואמים כמו זיגלר, נורמן וינסנט פייל, קן מקפרלנד, קאווט רוברט, ביל גוב, מקסוול מאלץ, ורד מוטלי. הם הזמינו אולם, הרכיבו לוח נאומים ויצרו קשר עם עסקים מקומיים כדי למכור כרטיסים. הקהל כלל סוכני ביטוח, מוכרי רכב, יועצים פיננסיים, יזמים, בעלי עסקים קטנים וסקרנים.
זיגלר המשיך לנאום למען קהלי האיגוד הלאומי לחינוך מכירות (NASE), שהוקם על ידי דיק גרדנר בשנת 1965, והפך גם למאמן מכירות מרכזי של 'מרי קיי קוסמטיקה'. בשנת 1968 הוא הפך לסגן נשיא ומנהל הדרכה בחברת ביצועי הרכב ועבר לדאלאס, טקסס. החברה פשטה את הרגל שנתיים לאחר מכן.
הוא ייסד את מכון זיגמנשיפ, שלימים נודע בשם זיגלר בע"מ.
באדיסון טקסס, זיגלר העסיק והכשיר מספר נואמים, בהם ויל האריס.
בשנת 2007, נפילה במדרגות הותירה אותו עם בעיות זיכרון לטווח קצר. עם זאת, זיגלר לעיתים הרוויח עשרות אלפי דולרים לנאום ופעמים אחרות ויתר על שכר הטרחה שלו, המשיך לקחת חלק בסמינרי מוטיבציה עד פרישתו בשנת 2010.
ביוגרפיה > פרסים והוקרה

הקריירה המכובדת שלו התאפיינה בפרסים רב, כבוד והכרה. הוא קיבל שלושה תוארי כבוד:
בשנת 1985 הוא קיבל תואר דוקטור של כבוד למשפטים, מ Criswell Center for Biblical Studies
בשנת 1995 תואר דוקטור של כבוד "Humani - ties", מאוניברסיטת אוקלהומה למדע ואמנויות
בשנת 1998 תואר דוקטור של כבוד "Letters Degree" על תרומתו לספרות בנושא הפוטנציאל אנושי, מאוניברסיטת "Southern Nazarene", שם נמצא כיום מרכז זיג זיגלר למנהיגות אתית.
זיג זיגלר הוכר על ידי עמיתיו כגאון המוטיבציה של זמננו. הסגנון הייחודי לו והמסרים המובהקים הקנו לו תוארי כבוד רבים. לאחר שחלק במה עם נשיאי ארצות הברית רולנד רייגן ובוש האב ועוד אישים אחרים כגון הגנרל קולין פאואל, זיגלר נחשב אז לאחד ממאמני ההתפתחות המובילים בעולם.
ביולי 2001 קיבל את התואר הגבוהה ביותר מארגון הדוברים העולמי "The Cavett".
ביוגרפיה > חיים אישיים

זיגלר הכיר את ז'אן אברנתי בג'קסון (מיסיסיפי) כשהיה בן 17 והיא בת 16.
הם נישאו בסוף 1946.
לזיג וז'אן היו שני בנים ושתי בנות:
בתו הבכורה סוזן ויטמאייר, מתה מפיברוזיס ריאתי ב-1995.
סינדי זיגלר אוטס מסאות'לייק, טקסס.
ג'ולי זיגלר נורמן מאלבורד, טקסס.
טום זיגלר, שכיום הוא מנכ"ל.
ביוגרפיה > מותו

ב־28 בנובמבר 2012 נפטר זיגלר מדלקת ריאות בבית החולים בפלאנו טקסס כשהוא בן 86.
דעותיו > דעותיו הפוליטיות

זיגלר היה חבר המפלגה הרפובליקנית ותמך במושל ארקנסו מייק האקבי במועמדותו לנשיאות בשנת 2008.
דעותיו > השפעותיו מרעיונות הנצרות

זיגלר דיבר לעיתים קרובות על ההתעוררות הדתית שלו שחלה ב-1972 ועורר את אמונתו בכותרות ספרים כגון "וידויים של נוצרי שמח" (1978) ו-"וידויים של נוצרי מתאבל" (1998) - ספר שכתב לאחר מות בתו הבכורה.
בהרצאותיו הירבה לשלב מרעיונות הנצרות.
ספריו

בין השנים 1974 - 2012, בנוסף לנאומיו, כתב זיגלר למעלה 32 ספרים שרבים מהם היו ברשימת רבי המכר, ואינספור קלטות וידאו אשר נמכרו ברחבי ארצות הברית.
ספרו הראשון, ביסקוויטים, פרעושים וידיות משאבה (בהוצאת 1977 שונה שמו ל"נתראה בראש", נדחה 39 פעמים לפני שיצא לאור בשנת 1974.
וידויים של נוצרי שמח (-חיים נוצריים), גרטנה: פאב שקנאי, 1978.
סודות סגירת המכירה של זיג זיגלר (-שיווק), ניו יורק: ספרי ברקלי, 1984.
משפחה יקרה (-חיי משפחה), פאב פליקן, 1984.
מדרגות לפסגה (-הצלחה), גרטנה: פאב פליקן, 1985.
לגדל ילדים חיוביים בעולם שלילי (-פסיכולוגית ילדים), נאשוויל: אוליבר נלסון, 1985.
ביצועים מעולים (-התנהלות ניהולית), ניו יורק: ספרי ברקלי, 1987.
החרטה של גנב התכשיטים (-לנוער), ויטון, אילינוי: בית טינדייל, 1985.
הבוטנים הגרועים בעיר; מאלף הפרעושים (-נוער), 1988.
חיזור לאחר נישואין (-זוגיות), נאשוויל, 1990.
מעל הפסגה (-הצלחה, התנהלות החיים), נאשוויל: טי נלסון, 1994.
ספר ההוראות הקטן של זיג זיגלר: השראה וחוכמה מהמניע העליון של אמריקה (-התנהלות בחיים), טולסה, אוקלה.: ספרי כבוד, 1997.
וידויים של נוצרי מתאבל, 1998.
הצלחה עבור בובות (-הצלחה - היבטים פסיכולוגיים), פוסטר סיטי, קליפורניה: IDG ספרים ברחבי העולם, 1998.
משהו אחר לחייך עליו (-השראה ודת) נאשוויל: 1999.
שיווק ברשת עבור בובות (-שיווק), אמסטרדם: אדיסון ווסלי, 2001.
מכירת 101: מה שכל איש מכירות מצליח צריך לדעת (-שיווק), נאשוויל, 2003.
שיחות עם הכלב שלי (-השראה; כלבים), נאשוויל, טנ': ברודמן והולמן' 2005.
יותר טוב מאשר טוב: יצירת חיים שאתה לא יכול לחכות כדי לחיות  ( - חיים נוצריים, התנהגות חיים, הצלחה), נאשוויל, 2006.
עם ג'ולי זיגלר אמצו את המאבק: לחיות את החיים בתנאי החיים (-נחמה), ניו יורק: הווארד ספרים, 2009.
נולד לנצח: מצא את קוד ההצלחה שלך  דאלאס, 2012.
בשנת 2002 פרסם זיגלר את האוטוביוגרפיה שלו.
ציטוטים מפורסמים שלו

”גישה נהדרת הופכת למצב רוח נהדר, שהופך ליום נהדר, שהופך לשנה נהדרת, שהופכת לחיים נהדרים” (זיג זיגלר)
”הצלחה היא הניצול המרבי של יכולתך” (זיג זיגלר)
”אם אתה הולך לחפש חבר, אתה הולך לגלות שהם נדירים מאוד. אם תצא להיות חבר, תמצא אותם בכל מקום” (זיג זיגלר)
עוד ציטוטוים בויקיציטוט
הערות שוליים

1 2  Bernstein, Adam (2012-11-28). "Zig Ziglar, upbeat motivational speaker and author, dies at 86". Washington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-09-17.
↑  Entrepreneur.com
↑  Johnson, Cecil (28 במרץ 2004). "Memoir Zigzags Through Life Of Salesman, Speaker". Fort Worth Star-Telegram. נבדק ב-29 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zig Ziglar – Motivational Speaker and Author, www.giantsforgod.com
↑  Bogunovic, Dragan P. (25 באוקטובר 2013). Born to Be Humanist. AuthorHouse. p. 16. ISBN 978-1491829592. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Simnacher, Joe. "Zig Ziglar, Dallas motivational speaker of 'see you at the top' fame, dies at 86". The Dallas Morning News. נבדק ב-18 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bernstein, Adam (2012-11-28). "Zig Ziglar, upbeat motivational speaker and author, dies at 86". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2020-06-08.
↑  ExpertFile. "Will Harris - Expert with WillPower Network | ExpertFile". expertfile.com (באנגלית). נבדק ב-2019-02-08.
↑  זיגלר
↑  כתבה
↑  "Red Phillips, 'Zig Ziglar, R.I.P.', November 29, 2012". Conservative Times. נבדק ב-11 בדצמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  זיג זיגלר
↑  נתראה בראש
↑  MEMOIR ZIGZAGS THROUGH LIFE OF SALESMAN, SPEAKER, Orlando Sentinel
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810540654005606  BNE: XX1725995  BnF: cb12981278c (data)  GND: 110679954  ICCU: CFIV173014  ISNI: 0000 0000 8098 9867  LCCN: n82063958  LNB: 000006073  MusicBrainz: 8c37b4e4-0f63-4812-bef5-e33597cae114  NKC: xx0017055  NLK: KAC199630939  NTA: 073158917  SNAC: w61v7t27  SUDOC: 050640666  VIAF: 208465037   WorldCat (עם VIAF): 208465037 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זיג זיגלר".
מבצע חלוץ

מבצע חלוץ היה מבצע של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר (טייסת 124), שכלל סיור מיוחד בעומק שטח מצרים בלילה בין 10–11 באוגוסט 1963. המבצע כלל את הסיור העמוק ביותר של צה"ל לשטח מדינה ערבית עד אותה עת, והסיור המוטס הראשון שביצעה ישראל לתוך שטח מדינה ערבית. מבצע חלוץ, היה החלוץ בסדרה של מבצעים דומים שבאו בעקבותיו, ולכן נקרא כך.
רקע

ב-18 בפברואר 1960 הפתיעה מצרים את ישראל כאשר העבירה לסיני דיוויזיית שריון ושלוש חטיבות חי"ר. רק כעבור ארבעה ימים למדה ישראל על הפעולה המצרית משירותי מודיעין זרים. באותה עת כבר הגיע הכוח הקדמי של אוגדת השריון המצרית לאזור ג'בל ליבני. בתגובה, העלתה ישראל כוננות ותגברה כוחותיה בגבול מצרים (אירוע שנודע בשם כוננות רותם).
האירוע עורר בישראל ויכוחים וביקורת חריפה ביחס ליעילותה ולתפקודה של ההתרעה המודיעינית. היה ברור כי היה על המודיעין לדעת על המהלך המצרי זמן רב בטרם נרשמה תזוזת כוחות בצד המצרי. הנושא הסתיים ברפורמה משמעותית בנוהלי ההתרעה שהיו נהוגים במודיעין (בין היתר, החלו להפעיל את סיירת מטכ"ל לצורך זה).
ראש אמ"ן, מאיר עמית, הצליח לשכנע את ראש הממשלה ושר הביטחון, לוי אשכול בחשיבות המבצע ולהקצות לפרויקט תקציב יוצא דופן של 2 מיליון דולר. היחידה הטכנולוגית של אמ"ן נזקקה לסכום זה על מנת לפתח את המערכות בהן נעשה שימוש במבצעים חלוץ, שרקרק ודומיהם.
תכנון

המבצע תוכנן על ידי אברהם ארנן (מייסדה של סיירת מטכ"ל ומפקדה הראשון) אשר קיבל על תכנונו (ועל תכנון מבצע שרקרק שבוצע אחריו) את פרס ביטחון ישראל.
משתתפים

מפקד כח סיירת מטכ"ל במבצע היה סגן אהוד ברק (לימים מפקד סיירת מטכ"ל, ראש אמ"ן, הרמטכ"ל וראש הממשלה).
צוות המסוק (סיקורסקי S-58) במבצע היו מפקד הטייסת רס"ן אורי ירום (קברניט) וסרן רפאל סברון (נווט) אשר קיבלו את עיטור המופת על חלקם במבצע.