stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילבה קפוטיקיאן
דעות פוליטיות ואקטיביזם > מאבק מזוין

בשנת 1980 נשאלה קפוטיקיאן האם מבצעים מזוינים ופיגועים פוגעים באמינות האומה הארמנית בעיני העולם. התגובה החדה שלה שיקפה את דעתם של ארמנים רבים: "האם שמירה על שתיקה, ותחינות לסוגדי-האימפריה מגני-הטורקים בשם המטרה הארמנית, בהתרפסות לרגליהם, כשעדיין אנו יוצאים בידיים ריקות שוב ושוב מעלה את חינה של האומה שלנו?"
בשנת 1983 קפוטקיאן כתבה רקוויאם ללבון אקמקג'יאן, שנקרא "רקוויאם לילי" ("Գիշերային ռեքվիեմ"), אשר פורסם לראשונה ב-1987. אלמקג'יאן היה אחד ממבצעי הפיגוע בנמל התעופה הבינלאומי אסנבוגה, ב-1982, בגינו הוא נתלה בטורקיה ב-29 בינואר 1983.
קפוטיקיאן הייתה בין האינטלקטואלים הארמנים שהביעו תמיכה בווארוג'אן גרבדיאן, אשר שוחרר מבית כלא בצרפת בשנת 2001, וגורשו לארמניה ב-2001.
דעות פוליטיות ואקטיביזם > תנועת הקרבאך

תנועת הקרבאך הייתה תנועה לאומנית עממית מאסיבית בארמניה ונגורנו-קרבאך, שהתקיימה בין השנים 1988 ל-1992, ומטרתה הייתה העברת מחוז נגורנו-קרבאך האוטונומית - אשר רוב אוכלוסייתה הייתה ארמנית מבחינה אתנית - מריבונותה של אזרבייג'ן השכנה לריבונותה של ארמניה. בתחילתה, התנועה לא הייתה בעלת אופי אנטי-סובייטי, ולא קראה לעצמאותה של ארמניה.
אך ועדת קרבאך, שנוסדה על ידי קבוצת אינטלקטואלים ארמנים, הובילה את התנועה בשנים 1988–1989, והפכה אותה לתנועה הפאן-ארמנית הלאומית, ואף זכתה לרוב בבחירות הפרלמנטריות של 1990. דבר זה הוביל להכרזת עצמאותה של ארמניה ב-1991, ומשם פרצה מלחמת נגורנו קרבאך. קפוטיקיאן הייתה חלק מהמנהיגות המוקדמת של תנועת הקרבאך, יחד עם זורי באלאיאן ואיגור מוראדיאן. לדברי לבון דר-בדרוסיאן, נשיאה הראשון של ארמניה ואחר כך מנהיג ועדת קרבאך, שלושת אלו היו אחראים על הקמת ועדת הקרבאך, במטרה אחת ויחידה—איחוד של המחוז בעל האוכלוסייה הארמנית, נגורנו-קרבאך עם ארמניה הסובייטית, "באמצעות המערכת הסובייטית". דר-בדרוסיאן טען שעבורם, עצמאות ארמניה, וקידום דמוקרטיה, היו סוגיות לא-קיימות.
ב-15 בפברואר 1988 במפגש של איגוד הסופרים של ארמניה, קפוטיקיאן דיברה בתמיכה לארמנים בקרבאך. ב-26 בפברואר קפוטיקיאן ובאלאיאן פגשו את המנהיג הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב בקרמלין כדי לדון בבעיית קרבאך. על פי ההיסטוריון תומאס דה ואל, "שני הסופרים הארמנים שילבו נאמנות [קומוניסטית] כחברי המפלגה עם לאומיות ארמנית, אבל היו מאוד שונים באופיים." הוא מתאר את קפוטיקיאן כדלקמן:
לסילבה קפוטיקיאן הייתה חזות יותר רגועה ומלכותית. עם אפה השטוח, עיניה הירוקות, ושיער לבן אסוף בצורה אלגנטית מעל ראשה, היא נראתה כמו גבירה מן האצולה של חצר מלוכתו של לואי החמישה עשר. קפוטיקיאן היא המשוררת הארמנית החיה המפורסם ביותר, וכפי שהתברר במפגש זה, היא מונה את ראיסה גורבצ'בה כאחת מאוהדיה. למרות דעותיה הלאומניות, היא מתבטאת לעיתים קרובות בעד פיוס ודיאלוג עם אזרבייג'ן.
אחרי שהם חזרו לארמניה, הם שכנעו את המפגינים להשהות את המחאות.
דעות פוליטיות ואקטיביזם > איכות הסביבה

באוקטובר 1987, בהפגנה שאורגנה על ידי זורי באלאיאן, קפוטיקיאן דרשה מהשלטונות לסגור את כל המפעלים הכימיים בארמניה, והזהירה: "אל תתנו לרצח האדם האדום להיות רק קודמו של רצח עם נוסף ובלתי-נראה זה!" ב-26 באפריל 1988 במפגש בבניין איגוד הסופרים בקייב, שבאוקראינה, לציון יום השנה השני של אסון צ'רנוביל, הקריאו מברק ששלחה קפוטיקיאן כדי "להביע סולידריות וצער". בינואר 1989 קפוטיקיאן הצהירה שתחנת הכוח הגרעינית מצאמור בארמניה צריכה להיסגר משום שהיא "מאיימת להרוס את הגנוטיפ הבסיסי של האומה הארמנית."
דעות פוליטיות ואקטיביזם > ארמניה העצמאית

בשנת 1996 קפוטיקיאן הייתה בין קבוצה של 14 אינטלקטואלים אשר חתמו על מכתב פתוח המבקש מהתובע הכללי ארטבזאד סרקיזיאן לנקוט פעולה נגד שר הביטחון ואזגן סרקיזיאן, אשר, בעקבות משבר הבחירות לנשיאות של 1996 הצהיר כי משרדו לא יכיר במנהיגי האופוזיציה "אפילו אם הם יזכו ב-100% מהקולות".
קפוטיקיאן נהייתה יותר ויותר ביקורתית כלפי ממשלת ארמניה העצמאית במנהיגותו של נשיאה השני, רוברט קוצ'ריאן. ב-14 באפריל 2004, היא כתבה מכתב גלוי תחת הכותרת "קוצ'ריאן חייב ללכת" (Քոչարյանը պետք է հեռանա), שבו היא קראה לו להתפטר ומחתה נגד הסנקציות האלימות שהופעלו במהלך מחאת האופוזיציה ב-12/13 באפריל, אשר השאירו עשרות פצועים. היא גם החזירה את מדליית מסרופ משטוטס, שהוענק לה על ידי קוצ'ריאן ב-1999. כאשר הוכה פוליטיקאי מן האופוזיציה, אשות מנוצ'ריאן, קפוטיקיאן הצהירה: "בארמניה מכות הפכו לכלי בסיסי של הפוליטיקה, והחלק המשפיע ביותר של הטרור הממשלתי. יש לראות את כל המקרים בהם הופעל כוח מנקודת המבט הזאת." ארגון החדשות העצמאי ArmeniaNow דיווח שבכך היא הפכה "לסלב של ההתנגדות". היא כתבה גם שפוליטיקאי אחראי היה מתפטר לאחר הירי בפרלמנט הארמני של 1999, במהלכו נרצחו, בין היתר, ראש הממשלה ואזגן סרקיזיאן ויו"ר הפרלמנט קארן דמירצ'יאן. בתגובה, קוצ'ריאן אמר שמדליית מסרופ משטוטס אינה המדליה שלו, אלא של הרפובליקה של ארמניה. הוא הוסיף כי הוא מצטער שכך רואה קפוטיקיאן את "מהות המדינה שלנו" ושדעותיה אינן תורמות "לכבוד האומה שלנו לחינוך הדור הצעיר."
הכרה ומורשת

קפוטיקיאן היא בין הנשים הבולטות ביותר בהיסטוריה הארמנית. היא הפכה לקלאסיקה של הספרות הארמנית במהלך חייה ושיריה נכללים בתוכניות לימודים של בתי ספר ואוניברסיטאות. קפוטיקיאן מכונה לעיתים קרובות בחוקים ארמנים כ- Ամենայն հայոց բանաստեղծուհի, אשר פירושו בתרגום מילולי הוא "המשוררת של כל הארמנים" על משקל התואר "המשורר של כל הארמנים" שניתן להובהאנס טומניאן, אשר בתורו נובע מהתואר "הקתוליקוס של כל הארמנים", שהוא תואר ראש הכנסייה הארמנית. בהודעה לעיתונות במעמד פטירתה, הממשלה הארמנית תיארה את קפוטיקיאן כ"אחת ממניין המשוררים הארמנים המצטיינים של המאה ה-20". עיתון "ערבות" דיווח ב-2004 שהיא "האחרונה מסוגה."
ב-1989 העיתונאי והפרשן הפוליטי בוהדן נהליו תיאר את קפוטיקיאן כאחת "הדמויות התרבותיות הלא-רוסית המכובדות ביותר" של ברית המועצות.
באירוע בקרמלין בפברואר 1988,המזכיר הכללי של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב ציין כמה אשתו, ראיסה, מעריצה את שירתה של קפוטיקיאן.
בית ספר בירוואן נקרא על שמה של קפוטיקיאן ב-2007.
ב-20 בינואר 2009, ביום השנה ה-90 ללידתה, נחנך מוזיאון בית סילבה קפוטיקיאן בירוואן בנוכחות הנשיא סרז' סרקזיאן ובנה, עארה. שמו של הרחוב בו שוכן המוזיאון, שהיה ידוע כדרך בגהרמיאן, שונה לרחוב קפוטיקיאן.
הכרה ומורשת > פרסים ותארים

פרסים
ברית המועצות המדינה פרס (1952)
פרס הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית (1988)
פרס עובד תרבות ארמני (1970)
פרס עובד תרבות גאורגי (1982)
מדליית מסרופן משטוטס (1999) על ידי הנשיא רוברט קוצ'ריאן
מסדר הנסיכה אולגה (אוקראינה, 1999) על ידי הנשיא ליאוניד קוצ'מה
תארים
חברה מלאה (רקטורית) של האקדמיה הארמנית הלאומית למדעים (1994)
אזרחית כבוד של ירוואן (1986)
הכרה ומורשת > בתרבות

המאייר אלכסנדר סרוחאן צייר קריקטורה של קפוטיקיאן ב-1963, אשר שוכנת כעת בגלריה הלאומית של ארמניה.
קפוטיקיאן הופיעה בתור עצמה בסרט התיעודי משנת 1992, "פרג'נוב: האביב האחרון", על סרג'יי פרג'ונוב, יוצר הסרטים ממוצא ארמני אשר נרדף על ידי רשויות ברית המועצות.
ערוץ AR ארמניה וערוץ הטלוויזיה הציבורית של ארמניה ("Միայն ապրելը քիչ է ինձ մեդալ", 2014) יצרו סרטים דוקומנטריים על קפוטיקיאן, ביניהם הסרט "סילבה קפוטיקיאן: לחיות זה לא מספיק" משנת 2015, ו"ברחובות ירוואן: סילבה קפוטיקיאן", משנת 2017
לקריאה נוספת

Grigorian, Hr. (1952). "Սիլվա Կապուտիկյանի ստեղծագործությունը [Silva Kaputikian's oeuvre]". Bulletin of the Academy of Sciences of the Armenian SSR: Social Sciences (9): 47–66.
Ter-Minasian, A. A. (2001). "Սիլվա Կապուտիկյանի մտորումները ճանապարհի կեսին և հետո [Silva Kapoutikian's thoughts half-way and after]". Lraber Hasarakakan Gitutyunneri (1): 175–185.
Aristakesian, A.V. (1966). "Քաղաքացիական մոտիվները Ս.Կապուտիկյանի ստեղծագործության մեջ (1955–1965 թթ.) [Civil motives in the works of S. Kaputikian (1955–1965)]". Lraber Hasarakakan Gitutyunneri (10): 30–41.
Mirumyan, Լ. (2014). "Ժողովրդախոսակցական բառաշերտը Ս. Կապուտիկյանի հուշագրություններում [Colloquial language in the travel memoirs by S. Kaputikian]". Lraber Hasarakakan Gitutyunneri (1): 241–248.
פאולה סלוסטרו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 במאי 1988 (בת 36) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם במה:  Pol-y
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  שחקנית, זמרת
 בן זוג:  דיאגו ליכטנשטיין (2014 – הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
פאולה סלוסטרו (בספרדית: Paola Sallustro, נולדה ב-22 במאי 1988; בואנוס איירס, ארגנטינה), הידועה בשם Poli, היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית. ידועה בתפקידיה בטלנובלות הארגנטינאיות של כריס מורנה, "המורדים ו"פלוריסיינטה". סלוסטרו בעלת פרויקט מוזיקלי עצמאי בשם "Pol-Y".
קריירה מוזיקלית

סלוסטרו החלה בלימודי פסנתר בהיותה בת שבע ולימודי שירה ותיאטרון בגיל שלוש עשרה.
ב-2010, סלוסטרו החלה, יחד עם חברי להקתה, להופיע בהופעות חיות וב-2012 החלה להופיע באופן עצמאי עם שירים שהלחינה בעצמה.
היום, סלוסטרו בעלת פרויקט מוזיקלי עצמאי בשם "Pol-Y".
קריירת משחק

סלוסטרו החלה את קריירת המשחק ב-2003, בטלנובלה הארגנטינאית של המפיקה והיוצרת כריס מורנה, "המורדים", לצידם של בנחמין רוחאס, פליפה קולומבו, לואיסנה לופילטו וקמילה בורדונבה.
בין 2004–2005, סלוסטרו גילמה את תפקידה של מאיה בטלנובלה הארגנטינאית "פלוריסיינטה", של היוצרת והמפיקה הארגנטינאית כריס מורנה, לצדם של חואן מנואל חיל נבארו, בנחמין רוחאס ופלורנסיה ברטוטי.
ב-2005 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "El Patrón de la Vereda" לצידם של גוסטבו ברמודס וקמילה בורדונבה.
ב-2006 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית "El refugio" לצידם של פרנסיסקו באס וחורחה מאחיו.
ב-2008 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית של כריס מורנה "כמעט מלאכים", בתפקידה של לולו.
ב-2011 סלוסטרו נטלה חלק בטלנובלה הארגנטינאית של חברת ההפקות Pol-ka, "היחידים", לצד שחקנים ושחקניות ארגנטינאים וארגנטינאיות.
דיסקוגרפיה

2011: Para besarte mejor
2013: Volando
2018: Salvajes
חיים אישיים

מ-2014, סלוסטרו נמצאת במערכת יחסים עם המתופף הברזילאי דיאגו ליכטנשטיין.
ריטה מיי בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1944 (בת 80) הנובר, פנסילבניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, תיכון פורט לודרדייל, בית הספר לאמנויות חזותיות, אוניברסיטת פלורידה, מכון יוניון והאוניברסיטה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה, מסתורין, תסריט 
 זרם ספרותי:  פמיניזם לסבי 
 יצירות בולטות:  סבך הפרי האדום, Loose Lips, Venus Envy, Six of One, Bingo, Southern Discomfort 
 בן או בת זוג:  מרטינה נברטילובה  ג'ודי נלסון  פאני פלאג  איליין נובל 
 ritamaebrownbooks.com
 
ריטה מיי בראון (באנגלית: Rita Mae Brown, נולדה ב-28 בנובמבר 1944) היא סופרת, משוררת ואקטיביסטית פמיניסטית וביסקסואלית אמריקאית. היא ידועה בשל ספרה הראשון, הרומן רב המכר "סבך הפרי האדום" אשר יצא לאור 1973 והציג מערכות יחסים רומנטיות ומיניות בין נשים, באופן מפורש אשר לא היה מקובל באותה התקופה. בראון חוקרת ברבים מספריה מערכות יחסים ביסקסואליות, לסביות, והומוסקסואליות, וכן את מקומן של נשים בחברה בה מעמדן נחות. בראון היא גם כותבת ספרות בלשית ותסריטאית, והייתה אקטיביסטית בולטת בשנות ה-60 בתחומי פמיניזם וזכויות להט"ב.
יש הסוברים כי השיר ריטה מיי של בוב דילן, אשר הוקלט במסגרת ההקלטות לאלבומו Desire (אולם לבסוף לא נכלל בו) מתייחס לריטה מיי בראון ומאבקיה למען חופש מיני עבור לסביות.
ביוגרפיה

בראון נולדה בהנובר שבפנסילבניה, ארצות הברית. היא גדלה בפלורידה ומשנת 2004 היא מתגוררת באזור שרלוטסוויל שבוירג'יניה. במהלך שנות ה-60 למדה בראון באוניברסיטת פלורידה אך לא השלימה את לימודיה שם. היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק שם השלימה תואר ראשון בלימודים קלאסיים ואנגלית. בהמשך קיבלה תואר אקדמאי נוסף בסינמטוגרפיה מבית הספר לאומנות חזותית בניו יורק. בנוסף, היא בעלת תואר במדע המדינה מ"המכון ללימודי מדיניות" בוושינגטון די. סי.
בראון הייתה בת-זוגן של הטניסאית מרטינה נברטילובה, של השחקנית פני פלאג ושל הפוליטיקאית איליין נובל.
את קריירת הכתיבה שלה החלה בראון בפרסום שני ספרי שירה אשר הראשון מביניהם יצא בשנת 1971. בשנת 1982 היא הייתה מועמדת לפרס אמי.
אקטיביזם

בשנות ה-60 מיקדה בראון את פעילותה בפוליטיקה והפכה לאקטיביסטית בתנועות רבות, ביניהן התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית, התנועה הפמיניסטית ותנועת ההתנגדות למלחמה. בנוסף, היא הייתה חברה בתנועה לשחרור הלהט"בי, סייעה בהקמת ארגון נוסף (Student Homophile League) ולקחה חלק במהומות סטונוול שנערכו בניו יורק.
בראון עבדה בארגון נשים לאומי (NOW) בסוף שנות השישים כעורכת של עלון הארגון ובתפקידים נוספים. ב-1969 בטי פרידן, שהייתה נשיאת הארגון, פטרה אותה כחלק מההתנגדותה למעורבות הגוברת של לסביות בתנועה שהיא קראה לה "איום הלוונדר". בראון ואחרות ארגנו מפגן בכנס לסבי בו עלו לבמה מול 400 נשים לבושות חולצות עם הכיתוב איון הלוונדר והקריאו את מה שנחשב המניפסט הלסבי פמיניסטי הראשון (The Woman-Identified Woman). לבראון היה תפקיד חשוב במתקפה שערכה תנועת הפמיניזם הרדיקלי "איום הלוונדר" ("Lavender Menace") על הדרת הלסביות מארגוני נשים.
בתחילת שנות ה-70 הייתה בראון מהמייסדות של העיתון הלסבי-פמיניסטי "The Furies Collective" בה השתתפה גם ג'ואן אי ביירן. האג'נדה שלו הייתה שהטרוסקסואליות היא המקור לכל תהליכי הדיכוי.
כתיבה > שירה

The Hand That Cradles the Rock (1971)
Songs to a Handsome Woman (1973)
כתיבה > מחזות

Mary Pickford: A Life on Film (1997)
The Woman Who Loved Elvis (1993) (TV)
Rich Men, Single Women (1990) (TV)
Me and Rubyfruit (1989)
My Two Loves (1986)
The Long Hot Summer (1985)
The Slumber Party Massacre (1982)
I Love Liberty (1982)
כתיבה > רומנים

| --- | --- |
 Rubyfruit Jungle (1973) ISBN 055327886X  In Her Day (1976) ISBN 0553275739  Six of One ISBN 0553380370  Southern Discomfort ISBN 0553274465  Sudden Death ISBN 0553269305  High Hearts ISBN 0553278886  Bingo ISBN 0553380400 (a sequel to Six of One)  Venus Envy ISBN 0553564978  Dolley: A Novel of Dolley Madison in Love and War ISBN 055356949X  Riding Shotgun ISBN 0553763539  Loose Lips (2000) ISBN 0553380672 (set between Six of One and Bingo)  Alma Mater (2002) ISBN 0345455320  The Sand Castle (2008) ISBN 0802118704  Wish You Were Here (1990) ISBN 978-0553287530  Rest in Pieces (1992) ISBN 978-0553562392  Murder at Monticello (1994) ISBN 978-0553572353  Pay Dirt (1995) ISBN 978-0553572360  Murder, She Meowed (1996) ISBN 978-0553572377  Murder on the Prowl (1998) ISBN 978-0553575408:  Cat on the Scent (1999) ISBN 978-0553575415  Pawing Through the Past (2000) ISBN 978-0553580259  Claws and Effect (2001) ISBN 978-0553580907  Catch as Cat Can (2002) ISBN 978-0553580280  The Tail of the Tip-Off (2003) ISBN 978-0553582857  Whisker of Evil (2004) ISBN 978-0553582864  Cat's Eyewitness (2005) ISBN 978-0553582871  Sour Puss (2006) ISBN 978-0553586817  Puss n' Cahoots (2007) ISBN 978-0553586824  The Purrfect Murder (2008) ISBN 978-0553586831  Santa Clawed (2008)  Cat of the Century (2010)  Outfoxed (2000)  Hotspur (2002)  Full Cry (2003)  The Hunt Ball (2005)  The Hounds and the Fury (2006)  The Tell-Tale Horse (2007)  Hounded to Death (2008)
הערות שוליים

↑  Bob Dylan Who's Who, www.expectingrain.com
↑  Bonnie Zimmerman, Editor, Lesbian Histories and Cultures: An Encyclopedia, כרך Vol. 1, Routledge, 1999, עמ' 134
↑  Vicki L. Eaklor, Queer America: A GLBT History of the 20th Century, Greenwood, 2008, עמ' 145
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314053205171  BIBSYS: 90147898  BnF: cb118942184 (data)  CANTIC: a10899844  CiNii: DA06181360  GND: 11922321X  ISNI: 0000 0001 1083 8550  LCCN: n50039592  NDL: 00434577  NKC: xx0196438  NLA: 35022834  NLK: KAC201905589  NTA: 069123314  RERO: 02-A003048552  SNAC: w6zw1rqc  SUDOC: 03241675X  Trove: 796837  VIAF: 112278657   WorldCat (עם VIAF): 112278657
פיודור וסילייב

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1850 (יוליאני) גטצ'ינה, רוסיה 
 פטירה:  24 בספטמבר 1873 (יוליאני) (בגיל 23) יאלטה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Polikur cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 הושפע על ידי:  איוואן שישקין, איוואן קראמסקוי 
 יצירות ידועות:  Wet Meadow, In the Mountains of the Crimea 
 
פיודור וסילייב (ברוסית: Фёдор Васильев;‏ 1850 – 1873) היה צייר נוף רוסי שמייצג את סגנון הנוף הלירי באמנות הרוסית.
ביוגרפיה

פיודור וסילייב נולד בגאצ'ינה לפקיד ממשלתי בדרג נמוך, ב-1850. הוריו נישאו ארבע שנים מאוחר יותר, והוא תמיד נחשב לילד לא חוקי. פיודור נאלץ להתפרנס מגיל 12 - הוא עבד כדוור, סופר ועוזר של משחזר תמונות. לאחר מות אביו, הוא הפך למפרנס הבלעדי של המשפחה.
ב-1863 הצליח להיכנס לשיעורי הערב של בית הספר לציור באגודה לקידום אמנים. בזמן הלימודים, וסילייב הכיר ציירים רבים, שטיפלו בו.
בשנת 1866 צייר הנוף המפורסם איוואן שישקין התאהב באחותו של פיודור יבגניה וסילייב. שישקין הכיר את פיודור והחל ללמד אותו ציור נוף. מיולי עד נובמבר 1867 עבדו שישקין עם וסילייב יחד בקרלייה. כמה מקומות בארכיפלג היו נושאים לציורי שני האמנים. מאוחר יותר הכיר שישקין את פיודור לאיוואן קראמסקוי, איליה רפין ואספני האמנות פאבל טרטיאקוב ופאבל סטרוגנוב. מאוחר יותר הפך וסילייב למתחרה מרכזי של איוואן שישקין והאחרון הואשם לעיתים קרובות בשימוש בתככים ובהשפעה פוליטית בניסיון לנצח את וסילייב בתחרויות אמנות שונות.
ביצירותיו המוקדמות של וסילייב, כמו "לאחר סופת רעמים" (1868), אפשר להרגיש את השפעתה של אסכולת ברביזון; האסכולה הצרפתית השפיעה על האמנות שלו אבל מעולם הוא לא חיקה אותם במוטיבים. למרות שבתחילה, וסילייב היה נחות מבחינה טכנית מציירי הברביזון, רוב המבקרים מסכימים שבסופו של דבר הוא מצא את הדרך שלו להתמודד עם הנושאים.
בשנת 1870, וסילייב נסע על הוולגה עם איליה רפין, התמונה "נוף הוולגה. בארגס" (1870) הייתה הצלחה גדולה. בשנת 1870 הפך לחבר בתנועת הנודדים.
בשנת 1871 צייר וסילייב את "הפשרת השלגים" (1871), מה שפרסם אותו מיד. משפחת הצאר (הנסיך אלכסנדר, לעתיד הצאר אלכסנדר השלישי), הזמינה עותק מהציור, והאגודה לקידום אמנים העניקה לציור פרס ראשון. מאוחר יותר העותק של הנסיך אלכסנדר הוצג ביריד העולמי של לונדון 1872 וזכה במדליה. וסילייב התקבל, כמתמחה, לאקדמיה הקיסרית לאמנויות.
הוא אובחן כחולה בשחפת ונאלץ לעזוב את סנט פטרבורג, ועבר לחצי האי קרים. החברה לקידום אמנים מימנה את שהותו שם, אך הוא חויב לשלם בציוריו.
וסילייב לא הצליח להתרגל לנוף החדש. הוא המשיך לצייר את המישורים הרוסיים; יצירותיו, כמו יצירת המופת שלו "אחו רטוב" (1872), נעשו מתוך הזיכרון וסקיצות ישנות. מאוחר יותר החל וסילייב לצייר את הנוף של קרים, בהדרגה התחיל להרגיש את המשיכה לנופי ההרים שם. "הרי קרים" (1873) הייתה יצירה יוצאת דופן והיצירה האחרונה של האמן.
הוא מת ביאלטה ב־1873 בגיל 23. התערוכה לאחר מותו בסנט פטרסבורג זכתה להצלחה רבה, וכל יצירותיו נמכרו לפני התערוכה. לעבודותיו הייתה השפעה חזקה על הדור הבא של ציירי הנוף הרוסים.
היסטוריונים של אמנות מדגישים את השפעתו של פיודור וסילייב על יצחק לויתן, ולנטין סרוב, ויקטור בוריסוב-מוסטוב.
גלריה

לאחר הסופה, 1868
אחרי הגשם, 1867
סירות על הוולגה, 1870
ביצות ביער, 1872
הערות שוליים

↑  Rodionov, V. (2007). Masterpieces of the State Tretyakov Gallery, Moscow: Red Square Publishers
↑  http://www.centre.smr.ru/win/artists/vasil/daty_vasil.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810603396905606  GND: 118894692  ISNI: 0000 0001 0947 0533  LCCN: n85002258  LNB: 000239077  MusicBrainz: 1aed3bcc-8f6b-452c-9cf8-a5d55ac472e4  NKC: xx0080416  RKD: 79510  SUDOC: 193196646  ULAN: 500023727  VIAF: 429644   WorldCat (עם VIAF): 429644 
אחו רטוב, 1872
פאולה נונייס

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1978 (בת 46) מקסיקו
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 http://www.paolanunez.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
פאולה נוּניֶיס ריבָס (בספרדית: Paola Ribas Núñez; נולדה ב-8 באפריל 1978) היא שחקנית מקסיקנית.
ביוגרפיה

נונייס נולדה בטקאטה (אנ'), באחה קליפורניה, מקסיקו. היא הוכשרה כשחקנית ב-CEFAC, בית ספר למשחק השייך לתחנת הטלוויזיה TV Azteca.
קריירה

בשנת 2001 קיבלה את תפקידה הראשון בטלנובלה שלTV Azteca,‏ "Como en el cine" בתור קארן.
נונייס החלה להתפרסם בשנת 2005 כאשר שיחקה בטלנובלה "אהבה במעצר" כשגילמה את דמותה של ברברה בזטריקה.
בשנת 2007 הצטרפה לעמותת גרינפיס להגברת המודעות הציבורית להתחממות כדור הארץ, היא הוצגה גם במספר מגזינים לאומיים כגון GQ במקסיקו. בשנים 2007–2008 כיכבה בתור אליסה מונטרו בטלנובלה "Mientras haya vida" לצידן של רומינה גאטני ומרגריטה רוסה דה פרנסיסקו.
ביולי 2010 הופיעה במחזה המקומי "Cinco mujeres usando mismo vestido" בתפקיד טרישה.
בשנת 2014 כיכבה בטלנובלה של טלמונדו (אנ'), "מלכת הלבבות" לצד אאוחניו סייר, חואן סולר, קתרין סיאצ'וקה ולאורה פלורס בתפקיד של ריינה אורטיז.
בשנים 2017–2019, כיכבה נונייס לצדו של פירס ברוסנן בשתי עונותיה של סדרת הדרמה האמריקאית "הבן" מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית "AMC", תפקיד זה היה לבכורה שלה בטלוויזיה האמריקאית. עוד בשנת 2017 שיחקה בעונה השנייה של סדרת הדרמה המקסיקנית "האחים" בדמותה של נטליה אלגון.
בשנת 2019 הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הפשע האמריקאית בכיכובה של קייט דל קסטיו, "מלכת הדרום" מבית טלמונדו (אנ') בתפקיד של מנואלה קורטז סנטוס. באותה שנה גילמה את אסמה קרמונה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "הטיהור" של רשת USA, המבוססת על סדרת סרטי האימה "הטיהור".
בשנת 2020 גילמה את הקצינה ריטה סקאדה בסרט ההוליוודי, "בחורים רעים לתמיד" לצדם של ויל סמית' ומרטין לורנס.
בשנת 2023 שיחקה במיני-סדרת האימה "נפילת בית אשר" שיצר מייק פלנגן לשירות הסטרימינג "נטפליקס", ומבוסס על הסיפור הקצר באותו שם מאת אדגר אלן פו.
בשנת 2024 ביצעה נונייס הופעת אורח בדמותה של רוברטה בסדרת הפעולה האמריקאית "כבאי קליפורניה" של רשת CBS. בהמשך, שבה לגלם את דמותה של ריטה בסרט "בחורים רעים: הכל או כלום".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Tres piezas de amor en un fin de semana | תרזה |  |
| 2010 | Sin ella | אלחנדרה |  |
| 2010 | Depositarios | ורוניקה |  |
| 2011 | Los inadaptados | לוקרסיה |  |
| 2013 | Deseo | בחורה צעירה |  |
| 2013 | Detrás del poder | מוניקה | גם מפיקה |
| 2014 | Dariela los martes | דריאלה |  |
| 2014 | El más buscado | סוניה | גם תסריטאית ומפיקה |
| 2015 | El cumple de la abuela | אנדראה |  |
| 2019 | La Boda De La Abuela | אנדראה |  |
| 2020 | בחורים רעים לתמיד | ריטה סקאדה |  |
| 2023 | מלכות במנוסה | פאמלה |  |
| 2024 | בחורים רעים: הכל או כלום | ריטה סקאדה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Como en el cine | קארן | טלנובלה |
| 2002 | Súbete A Mi Moto | לטיסיה | טלנובלה |
| 2004 | La vida es una canción | מרגריטה | פרק "Magia" |
| 2004 | Tan infinito como el desierto | אריקה | מיני-סדרה |
| 2005-2004 | Las Juanas | חואנה מיקיילה | תפקיד ראשי; 130 פרקים |
| 2005 | Lo que callamos las mujeres | איזבל | פרק "¿Me veo bien?" |
| 2006-2005 | Amor en custodia | ברברה בזטריקה | תפקיד ראשי; 234 פרקים |
| 2007–2008 | Mientras haya vida | אליסה מונטרו | תפקיד ראשי; 188 פרקים |
| 2009–2010 | Pasión morena | מורנה מדריגל רואדה | תפקיד ראשי; 185 פרקים |
| 2013 | Destino | ולריה גונזלס \ ולריה ריוס מונטיסיוס | תפקיד ראשי; 105 פרקים |
| 2014 | מלכת הלבבות | ריינה אורטיז | תפקיד ראשי; 140 פרקים |
| 2014 | Palabra de ladrón | חוליה לאגוס | תפקיד ראשי; 12 פרקים |
| 2017 | האחים (אנ') | נטליה אלגון | 4 פרקים |
| 2017–2019 | הבן (אנ') | מריה גרסיה | תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים |
| 2019 | מלכת הדרום (אנ') | מנואלה קורטז סנטוס | 33 פרקים |
| 2019 | הטיהור (אנ') | אסמה קרמונה | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
| 2020 | השריף (אנ') | ולריה | פרק: "10-8 Firestone" |
| 2020 | מגנום, בלש פרטי | הלן | פרק: "Double Jeopardy" |
| 2021 | Calls | אנה | דיבוב; פרק: "Me, Myself, and Darlene" |
| 2022 | האויב שבפנים | אוולין מרקוס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023 | נפילת בית אשר | ד"ר אלסנדרה רואיז | 5 פרקים |
| 2024 | כבאי קליפורניה | רוברטה | פרק: "It's Not Over" |
א-לי-מות

אַ-לִּי-מוּת הוא אלבום הסולו השמיני של היוצר והזמר הישראלי שלום חנוך, שיצא בינואר 1995.
האלבום הופק מוזיקלית על ידי משה לוי, ומנגנים בו מרבית חברי להקת איזבו.
שם האלבום ותוכנו מתכתבים עם המצב הביטחוני ששרר בישראל בתקופה זו. עם זאת, הקהל הישראלי ועורכי תחנות הרדיו די התעלמו מהאלבום, והוא לא זכה להצלחה מסחרית גדולה.
השירים הבולטים באלבום הם שיר הנושא, "במכונית החדשה של אבא", "אל תוותר" ובעיקר "לאט לאט", שהיה לשיר המושמע ביותר מתוך האלבום.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | האמת הפשוטה  | 4:01 |
| 2. | א-לי-מות  | 4:39 |
| 3. | המצב קשה  | 3:46 |
| 4. | בזמן האחרון  | 4:15 |
| 5. | קולות בערפל  | 4:38 |
| 6. | ללא מילים  | 3:08 |
| 7. | לאט לאט  | 4:05 |
| 8. | איך  | 3:50 |
| 9. | במכונית החדשה של אבא  | 4:50 |
| 10. | כל האמת בפנים  | 4:26 |
| 11. | אל תוותר  | 2:03 |
| 12. | טורפת עירומה  | 3:53 |
| משך כולל: | משך כולל: | 47:34 |