stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם דארוף

| --- | --- |

 לידה:  1968 (בן 57 בערך) מיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידוע בשל:  מנהיג קהילתי יהודי-אמריקאי
 השכלה:  בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  הוקן 
 עיסוק:  מנכ"ל ועידת הנשיאים
 
ויליאם דארוף (באנגלית: William C. Daroff; נולד בשנת 1968) הוא מנכ"ל ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים העיקריים בארצות הברית הנוכחי, ועורך דין יהודי-אמריקאי. דארוף ידוע שנים רבות בתמיכתו בישראל ומאבקו באנטישמיות.
השבעתו של ויליאם דארוף בפני הוועדה האמריקאית לשימור מורשת אמריקה בחו"ל מאת יושב הראש וורן מילר
דארוף בירושלים, ישראל, פברואר 2019
קורות חיים

ויליאם דארוף נולד במיאמי ביץ', פלורידה כשאביו, פרופסור רוברט דארוף היה נוירולוג - אופתלמולוגי באוניברסיטת מיאמי. הוא עבר עם משפחתו לקליבלנד ב-1980, כשאביו מונה לראש מחלקת הנוירולוגיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
קורות חיים > השכלה

דארוף סיים את לימודיו בבית הספר הוקן (אנ') בגייטס מילס (אנ'), אוהיו בשנת 1986.
הוא קיבל את התואר הראשון שלו (בהצטיינות) במדעי המדינה ובהיסטוריה, את מסמך האוניברסיטה במדעי המדינה ואת דוקטור המשפטים שלו מאוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו. הוא למד גם בקרקוב, באוניברסיטה היגלונית בפולין, שם קיבל תעודה בהיסטוריה על יהדות מזרח אירופה והשואה.
פוליטיקה וממשל (עד 2005)

ויליאם דארוף עבד בשלושה צוותי קמפיין נשיאותיים: נציג ג'ק קמפ בשנים 1986–1988, סגן הנשיא לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש ב-1988, והסנאטור בוב דול ב-1996. הוא גם ניהל קמפיינים עבור בית הנבחרים של ארצות הברית ועבור גזבר המדינה של אוהיו. הוא שימש כמינוי פוליטי במשרד האנרגיה של ארצות הברית בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, כעוזר מיוחד של ראש מדינת אוהיו ג'ורג' ווינוביץ', וכסגן מנהל מחלקת בקרת המשקאות של אוהיו.
בקליבלנד, כיהן בוועד היהודי-האמריקני, במועצת המנהלים של לשכת הילדים היהודית של בלפייר, בקבינט ההנהגה של ישראל "הבונדס" ובדירקטוריון הקהילות היהודיות באוהיו. הוא גם היה מעורב בפדרציה של הקהילה היהודית של אזור "Greater Cleveland", וכיהן במועצת המנהלים של חטיבת המנהיגות הצעירה שלה, הוועדה ליחסי קהילה, כוח המשימה להסברה, מועצת יוזמת המבוגרים הצעירים וביוזמת החינוך הציבורי.
עם המעבר לעיר וושינגטון בשנת 2000, שימש דארוף כמנהל לענייני קונגרס עד שנת 2001 ולאחר מכן כסגן מנכ”ל של הקואליציה היהודית הרפובליקנית עד שנת 2005.
תפקיד קודם (2005–2019)

באוקטובר 2005, הפך דארוף לסגן הנשיא למדיניות ציבורית ולמנהל משרד וושינגטון של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA) הידועה בעבר בשם "United Jewish Communities" (הקהילות היהודיות המאוחדות), שם הוא תומך באג'נדה של הקהילה היהודית האמריקאית עם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, בתור השדלן הראשי והדובר הראשי בנושא מדיניות ציבורית ועניינים בינלאומיים עבור 156 הפדרציות היהודיות ו-300 הקהילות העצמאיות המיוצגות על ידי הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, דארוף מקדם את האינטרסים של הפדרציות היהודיות בגבעת הקפיטול וברשות המבצעת של ארצות הברית. הוא הפך לסגן נשיא בכיר בשנת 2013.
דארוף העיד בפני ועדות הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט של ארצות הברית.
הנשיא ג'ורג' בוש מינה את דארוף לכהן במשלחת הכבוד שתלווה אותו לירושלים לרגל חגיגות ה-60 למדינת ישראל במאי 2008. בספטמבר 2007, מונה דארוף על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להיות חבר בוועדה האמריקנית לשימור מורשת אמריקה בחו"ל (אנ'), המופקדת על הפיקוח של ההגנה על נכסים באירופה הקשורים למורשת של אזרחי ארצות הברית, כולל בתי קברות יהודיים, בתי כנסת ואנדרטאות. הוא שירת גם בתקופת ממשל אובמה, ועזב את התפקיד ב-2011.
דארוף נבחר לאחד מ-50 היהודים המשפיעים ביותר באמריקה על ידי העיתון היהודי "הפורוורד".
המגזין האמריקאי "Slate" הצהיר: "דארוף הוא אחד הפעילים היהודים המחוברים יותר במדינה"
הוא היה חבר במועצת המנהלים של המועצה העולמית לשירות קהילתי יהודי וכן סגן נשיא מועצת המנהלים של האגודה היהודית לשירות קהילתי בצפון אמריקה. הוא גם שימש בתפקידי מנהיגות בפדרציה היהודית של אזור Greater Cleveland.
במאי 2009, הוגדר דארוף על ידי JTA (סוכנות הידיעות היהודית) כאחד הטוויטרים היהודים המשפיעים ביותר בעולם על ציוץ שלו בחשבונו. הוא גם כונה "הצייצן המהיר ביותר בעולם הארגוני היהודי" בפרופיל של סוכנות הטלגרפיה היהודית (JTA) משנת 2010.
הוא גם סוקר בהרחבה בכלי חדשות מובילים, כולל הניו יורק טיימס, הוושינגטון פוסט, USA Today, הלוס אנג'לס טיימס, ניוזוויק, האינטרנשיונל הראלד (אנ'), Slate הג'רוזלם פוסט, הארץ, הסוכנות היהודית לטלגרפיה, הפורוורד, ועיתונים ברחבי העולם. הוא גם הופיע תכופות ברדיו ובטלוויזיה.
מנכ"ל ועידת הנשיאים

בשנת 2019 מונה להחליף את מלקולם הונליין כמנכ"ל ועידת הנשיאים.
בשנת 2021 על רקע מבצע שומר החומות, נפגש ויליאם עם ראש הממשלה בנימין נתניהו יחד עם עוד מנהיגי ועידת הנשיאים, ביניהם סגן הנשיא מלקולם הונליין, יושבת ראש הוועידה דיאן לוב, כדי להביע סולידריות ותמיכה במדינת ישראל. באותו החודש הוא נפגש גם עם חבר הכנסת בני גנץ. הוא גם נפגש יחד עם מנכ"ל הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, אריק פינגרהאט עם שר האוצר בצלאל סמוטריץ' ביוני 2023.
דארוף גם היה אחד ממארגני עצרת התמיכה בוושינגטון לישראל שהתקיימה בנובמבר 2023 למען חיזוק העמידה האמריקנית לצד ישראל וליהאבק באנטישמיות. העצרת התקיימה בעקבות מלחמת חרבות ברזל והשתתפו בה למעה מ-290 אלף אנשים. הוא אמר כי "290 אלף בני אדם נוכחים בהתאספות היהודית הגדולה ביותר בהיסטוריה, ו-100 אלף נוספים משתתפים 'אונליין'"
ראו גם

עצרת התמיכה בוושינגטון לישראל (2023)
ועידת הנשיאים
הערות שוליים

↑  Conference of Presidents taps William Daroff as new CEO, JNS.org, ‏4 באוגוסט 2019
↑  Trobe, Jonathan D., "Robert B. Daroff, MD Pioneer of Ocular Motor Research", Journal of Neuro-Ophthalmology, ‏1 בדצמבר 2009
1 2  "School of Medicine - Error", casemed.case.edu, ‏3 בפברואר 2018
↑   ויליאם דארוף, ברשת החברתית LinkedIn
1 2 3 4 5 6  Republican Activist Chosen To Be Chief UJC Lobbyist, forward.com, ‏14 באוקטובר 2005
↑  "Archived copy", ‏20 ביולי 2011
↑  Temporarily Disabled, washingtondcjcc.org
↑  "Republican Jewish Coalition", Republican Jewish Coalition
↑  http://www.rules.house.gov/techouse/109/lobref/travel/109_test_lob_reftravel_oj.htm
↑  "Welcome - U.S. Senate Committee on Health, Education, Labor and Pensions", ‏6 בינואר 2010
↑  "Bush Visit May Boost Olmert", www.nysun.com
↑  "Statement by the Press Secretary", georgewbush-whitehouse.archives.gov
↑  "Personnel Announcement", georgewbush-whitehouse.archives.gov
↑  "Heritage Abroad > Members", www.heritageabroad.gov.
↑  "Forward 50, 2008", forward.com
1 2  Rosner, Shmuel, What Does It Mean To Be “Pro-Israel”?, Slate, ‏7 במאי 2008
↑  "Business Tips & Advice - World Council of Jewish Communal Service", Business Tips & Advice
↑  "Jcsana.org", www.jcsana.org
↑  "Home", jcsana.org
↑  http://blogs.jta.org/telegraph/article/2009/05/01/1004826/jtas-100-most-influential-jewish-twitterers, וייבאק מאשין, ‏17 בספטמבר 2009
↑  Meet the fastest tweet in the Jewish organizational world: William Daroff, Jewish Telegraphic Agency, ‏2 במרץ 2010
↑  "NYTimes.com Search", query.nytimes.com.
↑  Milbank, Dana, "Dana Milbank - The Audacity of Chutzpah", via www.washingtonpost.com, ‏18 במרץ 2008
↑  "USA TODAY", USA TODAY
↑  Barabak, Mark Z, Bush Move on Mideast May Sway Jewish Vote, via LA Times., ‏17 באפריל 2004
↑  "Obama Chief of Staff Emanuel Rahm: Israel, Iran", newsweek.com., ‏22 במאי 2009
↑  "Archived copy", pqasb.pqarchiver.com, ‏4 ביוני 2011
↑  "Search", The Forward
↑  ראש הממשלה נתניהו נפגש עם מנהיגי ועידת הנשיאים של הארגונים היהודיים בארה"ב, באתר חמ"ל, ‏1 ביוני 2021
↑  ישי טולדנו, גנץ בדרך לארה"ב: ייפגש עם בלינקן, אוסטין, סאליבן ואייפא"ק, באתר החזית, ‏3 ביוני 2021
↑  דניאל אדלסון, "ההתאספות היהודית הגדולה בהיסטוריה": 290 אלף בעצרת למען ישראל בוושינגטון, באתר ynet, 14 בנובמבר 2023
ג'ק קמפ בעצרת ביוניון, דרום קרוליינה, במהלך מסע הבחירות הרפובליקני לנשיאות 1988 ב-3 באוקטובר 1987. ויליאם דארוף עומד ישירות מאחורי הכתף השמאלית של קמפ.
המפלגה הליברלית של אוסטרליה

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 שם רשמי:  THE LIBERAL PARTY OF AUSTRALIA - FEDERAL SECRETARIAT 
 מייסד:  רוברט מנזיס 
 מנהיגים:  סקוט מוריסון 
 תקופת הפעילות:  31 באוגוסט 1945 – הווה (79 שנים) 
 אידאולוגיות:  פרוטקציוניזם, ליברליזם כלכלי, שמרנות 
 רשימה פוליטית:  הקואליציית הליברלית-לאומית (אנ')
 מטה:  קנברה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין-מרכז
 ארגונים בינלאומיים:  איחוד הדמוקרטיה הבין-לאומי 
 צבעים רשמיים:    כחול
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים:  61 / 151
 הסנאט:  29 / 76
 מושלי מדינות וטריטוריות:  3 / 8
 
 www.liberal.org.au
 
המפלגה הליברלית של אוסטרליה (באנגלית: Liberal Party of Australia) היא מפלגת מרכז-ימין אוסטרלית ואחת משתי המפלגות המרכזיות באוסטרליה, לצד מפלגת הלייבור האוסטרלית. היא הוקמה בשנת 1945 על ידי רוברט מנזיס, כדי להחליף את המפלגה האוסטרלית המאוחדת ואלו שקדמו לה. המפלגה הליברלית הייתה בשלטון יותר מכל מפלגה פדרלית אחרת באוסטרליה, חרף הקמתה המאוחרת.
ברמה הפדרלית, המפלגה נמצאת נכון ל-2022 באופוזיציה, בהנהגת פיטר דטון (אנ'). ברמת המדינות והטריטוריות של אוסטרליה בפדרציה האוסטרלית, המפלגה (יחד עם המפלגה המסונפת לה בקווינסלנד, המפלגה הלאומית הליברלית) שולטת בטסמניה. המפלגה נמצאת באופוזיציה במדינות ניו סאות' ויילס, קווינסלנד, אוסטרליה המערבית, הטריטוריה הצפונית, ויקטוריה, אוסטרליה הדרומית ובטריטוריית הבירה האוסטרלית.
היסטוריה > הקמת המפלגה

המפלגה הליברלית של אוסטרליה היא המשך ישיר של "מפלגת אוסטרליה המאוחדת" (United Australia Party – UAP). במובן הרחב יותר ייחוסה האידאולוגי של המפלגה הליברלית מגיע עד לקואליציית האנטי-לייבור בפרלמנטים הפדרליים הראשונים. "המפלגה הליברלית של הדומיניון" (Commonwealth Liberal Party) הייתה מיזוג של "מפלגת הסחר החופשי" (Free Trade Party) ושל "המפלגה הפרוטקשוניסטית" (Protectionist Party) שבוצע ב-1909 בהנהגתו של ראש ממשלת אוסטרליה השני, אלפרד דיקין, בתגובה לעליית כוחה של מפלגת הלייבור האוסטרלית. המפלגה הליברלית של הדומיניון התאחדה עם כמה מפורשי הלייבור (כולל בילי יוז) כדי ליצור ב-1917 את "המפלגה הלאומנית של אוסטרליה" (Nationalist Party of Australia). מפלגה זו גם היא התמזגה עם פורשי לייבור נוספים כדי להקים ב-1931 את מפלגת אוסטרליה המאוחדת.
מפלגת אוסטרליה המאוחדת נוצרה כברית שמרנית חדשה ב-1931, כשפורש הלייבור ג'וזף ליונס נבחר להיות מנהיגה הראשון. עמדתם של ליונס ושל פורשי הלייבור האחרים כנגד ההצעות הרדיקליות של תנועת הלייבור לטיפול בשפל הגדול, משכה את תמיכתם של שמרנים אוסטרלים בולטים. כשאוסטרליה עדיין סובלת מהשפעות השפל הגדול, הצליחה המפלגה לזכות בניצחון סוחף בבחירות של 1931 וממשלת ליונס ניצחה בשלוש מערכות בחירות רצופות. באופן כללי היא נמנעה מיישומה של הכלכלה הקיינסיאנית והתמידה במדיניות פיסקלית שמרנית של תקציבים מאוזנים והקטנת החוב הלאומי כדי להוציא את אוסטרליה מהשפל הכלכלי. בעקבות מותו של ליונס ב-1939, נבחר רוברט מנזיס כראש הממשלה ערב מלחמת העולם השנייה. מנזיס כיהן כראש הממשלה עד ל-1941, אז התפטר עקב חוסר תמיכה של הפרלמנט. לאחר ההפסד של מפלגת אוסטרליה המאוחדת בהנהגתו של בילי יוז בבחירות של 1943, היא התפרקה.
ב-13 באוקטובר 1944, כינס מנזיס בקנברה ועידה של כל המפלגות השמרניות ושל קבוצות פוליטיות אחרות שהתנגדו למפלגת הלייבור, שהייתה אז בשלטון ובדצמבר 1944 כונסה ועידה נוספת באולבורי, ניו סאות' ויילס. החל משנת 1942 חיזק מנזיס את תדמיתו הציבורית בסדרה של שיחות ברדיו שכונו "האנשים הנשכחים", בדומה ל"שיחות ליד האח" של נשיא ארצות הברית באותה תקופה, פרנקלין דלאנו רוזוולט. בשיחות אלה פנה מנזיס לאנשי המעמד הבינוני כאל "עמוד השדרה של אוסטרליה", אך ככאלה שתמיד נתפסו כ"מובנים מאליהם" על ידי המפלגות הפוליטיות.
כשהוא משרטט את קווי המתאר למפלגה החדשה אמר מנזיס ב-1944:
"...העניין שחייב להיות לנגד עינינו, וזהו עניין בעל חשיבות רבה עבור חברתנו, היא התחייה של המחשבות הליברליות למען הצדק והביטחון החברתי, למען העוצמה הלאומית והקידום הלאומי ולמען ההתפתחות המלאה של האזרח הפרטי, ולא באמצעות התהליך העמום והחלש של הסוציאליזם".
ב-31 באוגוסט 1945 הוכרז באופן רשמי בבניין העירייה של סידני על הקמתה של המפלגה החדשה. המפלגה החדשה לקחה לעצמה את השם "ליברלית" לכבודה של המפלגה הליברלית של הדומיניון ושדרת המנהיגות שלה הייתה מורכבת מיוצאי מפלגת אוסטרליה המאוחדת. "ליגת הנשים הלאומית האוסטרלית" (Australian Women's National League), ארגון נשים שמרני בעל עוצמה, הצטרף גם הוא למפלגה הליברלית, וכן תנועת הנוער שהוקמה על ידי מנזיס, "הלאומנים הצעירים", והיא הפכה להיות אגף הנוער של המפלגה, "הליברלים הצעירים". בספטמבר 1945 מנתה המפלגה יותר מ-90,000 חברים, רבים מהם לא היו קודם לכן חברים בשום מפלגה פוליטית.
היסטוריה > ממשלת הולט

הרולד הולט החליף את מנזיס שפרש בינואר 1966 ובבחירות שהתקיימו באותה שנה זכתה ממשלתו ב-82 מושבים בפרלמנט מול 42 המושבים של הלייבור. הולט כיהן כראש הממשלה עד להיעלמותו המסתורית כאשר רחץ בים ב-19 בדצמבר 1967 וכמה ימים לאחר מכן הוכרז על מותו.
הולט הרחיב את מעורבותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם, שנתקלה בהתנגדות ציבורית. ממשלתו המירה את הדולר האוסטרלי לשיטה העשרונית. הולט התמודד עם נסיגתה של בריטניה משטחיה באסיה על ידי חילופי ביקורים עם שורה ארוכה של מנהיגים אסיאתיים ועל ידי העמקת הקשרים עם ארצות הברית, כולל אירוחו של נשיא ארצות הברית הראשון שביקר באוסטרליה, ידידו לינדון ג'ונסון. ממשלת הולט חוקקה את חוק ההגירה שביטל סופית את מדיניות אוסטרליה הלבנה והגדיל את האפשרויות של לא-אירופאים להגר לאוסטרליה, כולל פליטים מווייטנאם. ב-1967 יזם הולט את עריכתו של משאל העם על ביטול הסעיף המפלה בחוקת אוסטרליה שעל פיו האבוריג'ינים לא היו בעלי זכות בחירה. מעל 90% מהציבור האוסטרלי אישר את ביטולו של סעיף זה. בסופה של שנה זו הפכה התמיכה הציבורית הראשונית בהשתתפות במלחמת וייטנאם למחאה הולכת וגוברת.
היסטוריה > ממשלת גורטון

עם ההכרזה על מותו של הולט, בחרה המפלגה הליברלית בג'ון גורטון כיורשו. גורטון, שהיה טייס חיל האוויר המלכותי האוסטרלי במלחמת העולם השנייה, ואף נפצע בה, אמר שהוא "אוסטרלי עד לקרסוליו" וסגנונו האישי היה לעיתים שנוי במחלוקת.
ממשלת גורטון הגדילה את המימון הממשלתי לאומנויות, הקימה את המועצה האוסטרלית לאומנויות, את החברה לפיתוח הקולנוע ואת בית הספר להכשרה באומנויות הטלוויזיה והקולנוע. ממשלת גורטון העבירה חקיקה שהנהיגה תשלום שכר שוויוני לנשים ולגברים והגדילה את תשלומי הפנסיה ומלגות הלימודים. בנוסף, דאגה הממשלה לטיפול רפואי חינם לאוכלוסייה של רבע מיליון מעוטי יכולת. הממשלה המשיכה את המעורבות בווייטנאם אך ב-1970 הפסיקה לשלוח לשם כוחות חדשים.
גורטון שמר על היחסים הטובים עם ארצות הברית ועם בריטניה, אך דחף ליצירתם של קשרים קרובים יותר עם מדינות אסיה. ממשלתו התנסתה בירידה תמיכת המצביעים בבחירות של 1969. מנהיגי המפלגה במדינות אוסטרליה ראו במדיניותו ריכוזית מדי, בעוד שמנהיגים ליברלים אחרים לא אהבו את התנהגותו האישית. ב-1971 התפטר שר ההגנה מלקולם פרייזר בטענה שגורטון "לא מתאים למלא את התפקיד החשוב של ראש הממשלה". בהצבעה על תפקיד מנהיג המפלגה נוצר תיקו ולמרות שתוצאות אלה לא היו מספיקות כדי להפיל את גורטון, הוא החליט שזו לא תמיכה מספיקה בו והתפטר.
היסטוריה > ממשלת מקמהון

את גורטון החליף שר האוצר לשעבר, ויליאם מקמהון. גורטון נותר על הספסלים הקדמיים של המפלגה, אך היחסים עם פרייזר נותרו מתוחים. ממשלת מקמהון סיימה את כהונתה כאשר ב-1972 הוביל גוף ויטלם את מפלגת הלייבור לניצחון שסיים את 23 שנותיה באופוזיציה.
בתקופת כהונתו של מקמהון הייתה הכלכלה מוחלשת. מקמהון המשיך את מעורבותה של אוסטרליה בווייטנאם, אם כי בהדרגה פחות ופחות. הוא מתח ביקורת על מנהיג האופוזיציה, גוף ויטלם על הביקור שקיים בסין הקומוניסטית ב-1972, אך זמן קצר לאחר מכן הכריז נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון על ביקור המתוכנן בסין.
במהלך תקופת כהונתו של מקמהון, הצטרף נביל בונר לסנאט והיה לאבוריג'יני הראשון שהיה חבר בבית המחוקקים האוסטרלי. בונר נבחר ב-1971 מטעם המפלגה הליברלית כדי לתפוס מקום פנוי בסנאט וחגג את נאום הבכורה שלו בהטלת בומרנג על מדשאות בניין הפרלמנט. הוא ניצח בבחירות של 1972 ושירת כסנאטור מטעם המפלגה הליברלית במשך 12 שנים. הוא היה פעיל בעיקר בתחום הרווחה ובנושא זכויותיהם של האבוריג'ינים, הוכיח את עצמו כסנאטור בעל חשיבה עצמאית ולעיתים חצה את הקווים בהצבעות.
לאחר ניצחונו של ויטלם, המשיך גורטון לקחת חלק פעיל בהגשת עתירות באופוזיציה למען חקיקה לטובת ההומוסקסואלים. בבחירות של 1974 הוביל בילי סנדן את המפלגה הליברלית מול הלייבור, שניצחה בבחירות. כאשר ניצח פרייזר בהתמודדות מול סנדן על מנהיגות המפלגה ב-1975, יצא גורטון מהחדר.
היסטוריה > ממשלת פרייזר

לאחר התפוצצות פרשת ההלוואות של 1974 –1975, טענה הקואליציה של המפלגה הליברלית ומפלגת הכפר בהנהגתו של פרייזר, כי ממשלת ויטלם לא ראויה לכהן ועיכבה את העברתם של חוקים בעלי השלכה כספית בסנאט, עד שהממשלה תחליט על עריכת בחירות חדשות. ויטלם סירב לדרישה והתעקשותו של פרייזר הובילה למשבר החוקתי של 1975. המבוי הסתום הגיע לסיומו כאשר ממשלת ויטלם הודחה על ידי המושל הכללי, סר ג'ון קר ב-11 בנובמבר 1975 ופרייזר מונה להיות ראש הממשלה במקומו עד לעריכת הבחירות. בבחירות זכה פרייזר בניצחון סוחף.
פרייזר המשיך לקיים כמה מהרפורמות החברתיות מתקופת ויטלם, במקביל לשאיפתו לשמור על ריסון תקציבי. אחד מחברי הממשלה היה נביל בונר וב-1976 אישר הפרלמנט את חוק זכויות הקרקע של האבוריג'ינים, שלמרות שהיה מוגבל רק לטריטוריה הצפונית, אישר זכות חכירה שאין להפקיעה לכמה משטחי האדמה המסורתיים של האבוריג'ינים. פרייזר הקים את תחנת השידור הרב-תרבותית, ה-SBS, הסכים לקבל פליטים וייטנאמים, התנגד לשלטון האפרטהייד של המיעוט הלבן בדרום אפריקה וברודזיה והתנגד להתפשטותה של ברית המועצות. תוכנית רפורמה כלכלית משמעותית לא הופעלה בכל מקרה. ב-1983 כבר הייתה הכלכלה האוסטרלית במצב של מיתון, במקביל להשפעות של הבצורת הקשה. פרייזר קידם את הזכויות של המדינות וממשלתו סירבה לנצל את סמכותה כממשלה פדרלית כדי לעצור את בנייתו של סכר פרנקלין בטסמניה ב-1982.
ב-1977 פרש השר מהמפלגה הליברלית, דון צ'יפ, כד להקים את המפלגה הסוציאל-ליברלית החדשה, "האוסטרלים הדמוקרטים". בבחירות של 1977 ו-1980 נחל פרייזר ניצחונות משמעותיים נוספים ובבחירות של 1983 הוא הובס על ידי מפלגת הלייבור בהנהגתו של בוב הוק.
היסטוריה > באופוזיציה הפדרלית וההצלחה במדינות

תקופה של פילוג עברה על המפלגה הליברלית בעת שהתמודדו על ההנהגה שר האוצר לשעבר, ג'ון הווארד ושר החוץ לשעבר, אנדרו פיקוק. בראשית שנות התשעים הייתה הכלכלה האוסטרלית שרויה במיתון. ב-1922 הגיע שיעור האבטלה ל-11.4%. בהנהגתו של ג'ון יוסון הציגה המפלגה הליברלית שהייתה אז באופוזיציה תוכנית לרפורמה כלכלית כחלק ממצעה לבחירות של 1993, כולל הנהגתו של מס שירותים וסחורות. בבחירות אלה ניצח ראש הממשלה מטעם הלייבור, פול קיטינג.
ברמה המדינתית, היו לליברלים הצלחות למשך תקופות ארוכות למעט קווינסלנד, שם הם זכו במספר מושבים נמוך במעט מזה של המפלגה הלאומית (שמה החדש של מפלגת הכפר). בוויקטוריה היו הליברלים בשלטון מ-1955 ועד 1982. ב-1992 הוביל ג'ף קנת את הליברלים בוויקטוריה בחזרה לשלטון וכיהן כראש ממשלת המדינה עד 1999. באוסטרליה הדרומית הייתה בשלטון שותפות של המפלגה הליברלית ומפלגת הכפר משנת 1932 ועד 1965 ומשנת 1979 ועד 1982. ב-1993 שבה שם הקואליציה לשלטון ומשלה עד שנת 2001. שותפות דומה הייתה בטריטוריה הצפונית בין השנים 1978 – 2001. באוסטרליה המערבית הייתה המפלגה הליברלית לסירוגים בשלטון מאז שנת 1947.
בניו סאות' ויילס לא הייתה המפלגה הליברלית זמן רב בשלטון בהשוואה למפלגת הלייבור. רק שלושה מנהיגים של הסניף המקומי הובילו את מפלגתם בחזרה מהאופוזיציה. רוברט אסקין, שהיה ראש ממשלת המדינה בין השנים 1965 – 1975, ניק גריינר, שעלה לשלטון ב-1988 והתפטר ב-1992 ובארי או'פארל שהוביל את המפלגה לאחר 16 שנים באופוזיציה בחזרה לשלטון ב-2011.
בבחירות לרשויות המקומיות לא נוהגת המפלגה להציג מועמדים באופן רשמי, אם כי רבים מחבריה מתמודדים כעצמאיים.
היסטוריה > ממשלת הווארד

בבחירות של 1996 הפסיד ראש הממשלה מטעם הלייבור, פול קיטינג לליברלים בהנהגת ג'ון הווארד. עד אז היו הליברלים באופוזיציה 13 שנים. כשהווארד מכהן כראש הממשלה, פיטר קוסטלו כשר האוצר ואלכסנדר דאונר כשר החוץ, החזיקה ממשלת הווארד בשלטון עד לתבוסתם לקווין ראד בבחירות 2007.
באופן כללי שמרה המפלגה הליברלית בהנהגתו של הווארד על מדיניות חברתית שמרנית, הפחתת החוב, שמירה על הקשרים עם חבר העמים הבריטי ועל הברית עם ארצות הברית, אך תקופת כהונתו כראש הממשלה עמדה בסימן של עלייה חדה בהיקף הסחר עם אסיה והרחבת ההגירה הרב-גזעית. ממשלת הווארד חתמה על הסכם הסחר החופשי עם ממשל בוש ב-2004.
הווארד נבדל בקודמו בתפקיד מטעם הלייבור, פול קיטינג, בתמיכתו במוסדות המסורתיים של אוסטרליה כמו המלוכה האוסטרלית, קיומו של יום אנזא"ק, ועיצובו של דגל אוסטרליה, אך כמו קיטינג, הוא דחף להפרטה של התשתיות הציבוריות ולהנהגתו הנרחבת של מס צריכה. בעת כהונתו של הווארד התרחשו פיגועי 11 בספטמבר. ממשלת הווארד הפעילה את ברית ANZUS בתגובה לפיגועים ותמכה במלחמותיה של ארצות הברית באפגניסטן ובעיראק.
בבחירות הכלליות של 2004 חיזקה המפלגה הליברלית את הרוב שלה בבית התחתון ויחד עם שותפותיה לקואליציה הייתה לממשלה הראשונה מזה 20 שנה שהיה לה רוב מוחלט בסנאט. שליטה זו בשני בתי הפרלמנט אפשרה את קיומם של תהליכי החקיקה בלי צורך לשאת ולתת עם חברי פרלמנט עצמאיים או עם מפלגות קטנות.
ב-2005 אמר הווארד:
כאשר מוניתי להיות ראש הממשלה לפני תשע שנים, האמנתי שאומה זו הגדירה את תפקידה העולמי באופן צר מדי. ממשלתי איזנה מחדש את מדיניות החוץ האוסטרלית כך שתשקף בצורה טובה יותר את השילוב של ההזדמנויות ההיסטוריות, הגאוגרפיות, התרבותיות והכלכליות שארצנו מייצגת. עם חלוף הזמן נעשיתי משוכנע יותר שאין בפנינו בחירה בין ההיסטוריה והגאוגרפיה שלנו".
בבחירות של 2007 נחלה ממשלת הווארד תבוסה ומאז ועד לבחירות באוסטרליה המערבית שהתקיימו ב-2008 הייתה המפלגה הליברלית באופוזיציה הן בפרלמנט הפדרלי והן בפרלמנטים של כל המדינות. נושא המשרה הבכיר ביותר מטעם המפלגה בכל אוסטרליה היה אז ראש עיריית בריזביין, קמפבל ניומן. מצב זה הגיע לסיומו כאשר ב-2008 נבחר קולין ברנט להיות ראש ממשלת אוסטרליה המערבית.
היסטוריה > לאחר הווארד

לאחר הבחירות של 2007 נבחר ברנדן נלסון להיות מנהיג המפלגה הליברלית. ב-16 בספטמבר 2008 איבד נלסון את תפקידו למלקולם טרנבול. ב-1 בדצמבר 2009 נוצח טרנבול בבחירות על מנהיגות המפלגה על ידי טוני אבוט. אבוט הנהיג את המפלגה בבחירות של 2010 שבהם עלתה התמיכה בה ובפעם הראשונה מאז הבחירות של 1940 היה מצב של תיקו בפרלמנט האוסטרלי.
במהלך אותה שנה, שיפרה המפלגה את מצבה בבחירות המדינתיות בטסמניה ובאוסטרליה הדרומית והצליחה להרכיב ממשלה בוויקטוריה. במרץ 2011 זכתה הקואליציה המשותפת הליברלית-לאומית בבחירות בבניו סאות' ויילס בתוצאה שהייתה הטובה ביותר בבחירות המדיניות באוסטרליה מאז מלחמת העולם השנייה. ב-2008 התמזגה המפלגה הליברלית עם המפלגה הלאומית בקווינסלנד. במרץ 2012 השיגה מפלגה זו ניצחון סוחף היסטורי בהנהגתו של ראש עיריית בריזביין לשעבר, קמפבל ניומן.
היסטוריה > ממשלת אבוט

בבחירות הפדרליות שנערכו בספטמבר 2013 הצליח אבוט להוביל את מפלגתו לניצחון סוחף ולסיום 6 שנות שלטון של מפלגת הלייבור. בנאום הניצחון הכריז על הקמת קואליציה משותפת עם המפלגה הלאומית בראשותו של וורן טראס, שמונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר התחבורה והתשתיות; ג'ו הוקי מונה לשר האוצר וג'ולי בישופ מונתה לתפקיד שרת החוץ של אוסטרליה. ב-18 בספטמבר 2013 הושבע אבוט לראש ממשלה והחל בכהונתו.
היסטוריה > ממשלת טרנבול

בהצבעה פנימית שנערכה במפלגה הליברלית, בספטמבר 2015, הודח טוני אבוט מראשות המפלגה והוכרח להתפטר מראשות הממשלה, במקומו מונה שר התקשורת בממשלתו מלקולם טרנבול שיזם את ההצבעה כדי להדיחו מראשות המפלגה. ג'ולי בישופ שהייתה שרת החוץ, מונתה לסגניתו.
היסטוריה > ממשלת מוריסון

ב-25 באוגוסט 2018 ניצח סקוט מוריסון, שר האוצר של אוסטרליה, את ראש הממשלה המכהן טרנבול, בפריימריז על ראשות המפלגה, והחל לכהן כראש ממשלת אוסטרליה. הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות לפרלמנט האוסטרלי ב-2019, והרכיב את הממשלה. בבחירות בשנת 2022 הפסידה המפלגה למפלגת הלייבור האוסטרלית, ומוריסון התפטר מראשות המפלגה.
מבנה המפלגה

המפלגה הליברלית של אוסטרליה (Liberal Party of Australia) היא אחת מהמפלגות הפוליטיות המרכזיות במדינה. היא נוסדה בשנת 1945 ומייצגת את האידאולוגיה הליברלית-שמרנית, עם דגש על שוק חופשי, יוזמה פרטית ותמיכה בערכים משפחתיים.
מבנה המפלגה > האספה הלאומית

האספה הלאומית היא הגוף העליון של המפלגה, שבו נציגים מכל המדינות והטריטוריות נפגשים כדי לקבוע מדיניות ולהשפיע על הכיוונים הפוליטיים של המפלגה. האספה מתכנסת אחת לשנה, והחלטותיה משקפות את הקווים המנחים של המפלגה.
מבנה המפלגה > המועצה הפדרלית

המועצה הפדרלית היא הגוף המנהל של המפלגה, ואחראית על ניהול הפעולות היומיומיות והאסטרטגיות. היא כוללת נציגים מכל המדינות ובחירות מתקיימות לתפקידים השונים במועצה. המועצה אחראית גם על ניהול תקציב המפלגה ופעילותה השוטפת.
מבנה המפלגה > משרדי המפלגה

המפלגה מפעילה משרדים בכל המדינות והטריטוריות, המוקדשים לקידום האינטרסים המקומיים ולהתארגנות לקראת הבחירות. המשרדים מספקים תמיכה לחברי המפלגה ומסייעים להם במערכות הבחירות.
מבנה המפלגה > חברי המפלגה

חברי המפלגה הם הבסיס לתמיכה הפוליטית שלה. חברים יכולים להיות מעורבים במגוון פעילויות, כולל קמפיינים, ישיבות וועדות והשתתפות באירועים. המפלגה מקדמת גיוס חברים חדשים על מנת להרחיב את השפעתה.
מבנה המפלגה > מערכת הבחירות

המפלגה מתמודדת בבחירות הפדרליות ובבחירות המקומיות, ובונה אסטרטגיות בהתאם לנסיבות השונות. ישנם גם תפקידים בכנסת ובממשלות המדינתיות, מה שמחייב ארגון ופיקוח על מערכות הבחירות בכל המדינות.
מבנה המפלגה > Liberal National Party Youth

תנועת הנוער של המפלגה הליברלית של אוסטרליה משחקת תפקיד מרכזי בקידום ערכי המפלגה בקרב הצעירים במדינה. היא מספקת פלטפורמה לפעולה פוליטית, למידה והשתתפות פעילה במערכת הדמוקרטית. במפלגה הליברלית ישנה ועדת נוער, המורכבת מצעירים בעלי תפקידים שונים. הוועד אחראי על תכנון פעילויות, קידום מדיניות והכוונה אסטרטגית. לכל מדינה וטריטוריה יש סניפי נוער מקומיים, המאפשרים לצעירים להתארגן ולפעול בצורה ממוסדת. סניפים אלה מארגנים פעילויות מקומיות, כגון מפגשים, דיונים וקמפיינים. תנועת הנוער מארגנת כנסים שנתיים ואירועים נוספים, בהם צעירים יכולים לפגוש חברי מפלגה בכירים, ללמוד ולהתעדכן במגוון נושאים. חברי תנועת הנוער משתתפים בקמפייני בחירות, עוזרים בהפצת מסרים, גיוס תמיכה וארגון אירועים.