stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולימאן פאשה
שליט עכו > מפעלי בנייה

כקודמו דאג סולימאן פאשה למפעלי בנייה נרחבים בכל תחומי השירותים הציבוריים. בשנים 1814–1815 הוא בנה מחדש את אמת המים של עכו, שנבנתה במקור על ידי אחמד אל-ג'זאר ונהרסה לחלוטין על ידי צבא נפוליאון במצור הכושל על עכו ב-1799. שרידי האמה, שפעלה במשך 133 שנה עד מלחמת העצמאות, נראים היטב לאורך קטע הכביש בין עכו לנהריה. תוואי האמה נקבע כך שמימיה יוכלו להשקות את גני הארמון שבנה סולימאן פאשה בשנים 1815–1817 (נמצא בין כפר הנוער מנוף לבין מתחם הקבר הבהאי באל-באהג'ה), שממנו נותרה רק בריכת המים. ב-1816 בנה סולימאן פאשה מחדש את מסגד הים או מסגד אל-בחר, וב-1817, את השוק הלבן לאחר שזה עלה באש. פעולות אלו בוצעו בדרך כלל מכספי הממשל שהעסיק בעכו בנאים רבים, אבל היו מקרים שבהם כפה סולימאן על תושבי העיר לעבוד ללא תשלום. במטרה להגן על העיר הוא החליט לסלק את כל האדמה שערמו הצרפתים מול חומות העיר במצור של 1799. הוא הורה לכל התושבים, כולל כל פקידי המנהל האזרחי (וחיים פרחי בתוכם), לצאת מחוץ לעיר ולעזור בפינוי האדמה.
מחוץ לעכו ניסה סולימאן פאשה לשפר את מצב הדרך בין עכו לביירות. הוא הרחיב את הדרך במעבר ראש הנקרה, בנה גשר מעל נחל הזהראני והקים רהטים לשתייה לאורך הדרך. במטרה לשפר את הביטחון נבנו לאורך הדרך מגדלי שמירה שאוישו בחיילים.
סולימאן פאשה מת באוגוסט 1819 ונקבר לצד אחמד אל-ג'זאר במבנה קטן בחצר מסגד אל-ג'זאר.
הערכת פועלו

הערכת פועלו של סולימאן פאשה שנויה במחלוקת בין ההיסטוריונים. מצד אחד, הפסיק סולימאן פאשה לחלוטין את פעולות הדיכוי האכזריות שנקט קודמו, אחמד אל-ג'זאר, החל מהשלכת אנשים לכלא והטלת מומים בהם, וכלה בהוצאה להורג חסרת תוחלת של 200 מתושבי עכו. גם מסעי המלחמה היקרים ברכוש ובנפש כנגד הדרוזים, המתואלים או אנשי שכם נפסקו. במקום זאת העדיף סולימאן פאשה לנהל משא ומתן שהשיג רגיעה בכל המקומות. מעשים אלו, וההצהרות שנשא בתחילת דרכו כשליט על כוונתו למשול תוך כבוד לנתיניו, ועל כך שידאג כי המיסים שיגבו יהיו מינימליים, זיכו אותו בתואר "אל עאדל" (العادل - "עושה הצדק"). מצד שני המדיניות הכלכלית המונופוליסטית המוחלטת שבה נקט העשירה אותו וקבוצה קטנה של פקידים, אבל רוששה את התושבים שחלקם, בייחוד האיכרים, נטשו ועקרו למקומות אחרים. בשל חוסר היכולת לפקח על הנעשה בביירות הפך המונופול לחרב פיפיות. ביירות הפכה לנמל הייצוא והייבוא העיקרי על חשבונה של עכו. האצבע המאשימה הופנתה בעיקר לכיוונו של חיים פרחי, יוזם המדיניות, אבל סולימאן פאשה מואשם, על ידי כותבים בני התקופה, בחולשה בכך שהסתמך לחלוטין על חיים פרחי. לחלופין מתואר סולימאן פאשה כבעל רצון טוב וכן, אבל כפתי תמים. בשארה דומני, בספרו "גילוייה מחדשה של פלשתינה: סוחרים ואיכרים בג'באל נבלוס 1900-1700" מסכם את אישיותו של סולימאן פאשה במילים "שליט חלש".
לקריאה נוספת

عورة، إبراهيم بن حنا،, تاريخ ولاية سليمان باشا العادل : يشتمل على تاريخ فلسطين ولبنان ومدنه وبلاد العلويين والشام. - איברהים בן חנא עורה (1863-1796), ההיסטוריה של המחוזות של סולימאן פאשה "אלעאדל", כולל ההיסטוריה של פלשתינה, לבנון ועריה, ארץ העלווים וסוריה. בהוצאת مطبعة دير المخلص (דיר אלמוח'ליס), צידון, 1936
Thomas Philipp, "Acre the rise and fall of a Palestinian city 1730-1831" Columbia University Press, New York 2001 ISBN 0-231-12326-4
Doumani, Beshara.Rediscovering Palestine: Merchants and Peasants in Jabal Nablus, 1700-1900 .Berkeley: University of California Press, 1995.
הערות שוליים

↑  מכתב בארכיון הצרפתי (Archives Nationales, Affaires étrangéres) מ-1 ביוני 1806, קובע כי גילו 60; מכתב נוסף מה-27 באפריל 1818 נוקב בגיל 75.
↑  Beshara Doumani, Rediscovering Palestine: Merchants and Peasants in Jabal Nablus, 1700–1900, University of California Press, 1995-10-12, ISBN 978-0-520-91731-6. (באנגלית)
↑  Thomas Philipp, Acre: The Rise and Fall of a Palestinian City, 1730-1831, Columbia University Press, 2001, ISBN 978-0-231-12327-3. (באנגלית)
↑  סקר הכנה לקראת שימור בריכת הפאשה בעכו
מסגד הים
סביל סולימאן ביפו. על שם סולימאן פאשה.
עטלף שעיר הארדוויק

| עטלף שעיר הארדוויק |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
סוג:: Kerivoula
מין:: עטלף שעיר הארדוויק
שם מדעי
 Kerivoula hardwickii ‏הורספילד, 1824

עטלף שעיר הארדוויק (שם מדעי: Kerivoula hardwickii) הוא מין עטלף קטן ממשפחת הנשפוניים המצוי ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה. הוא מצוי בסין, הודו, סרי לנקה, בנגלדש, לאוס, מינמאר, הפיליפינים, תאילנד, סינגפור, וייטנאם, מלזיה וחלק מאינדונזיה. זהו מין עטלף המעופף לאט והוא פעיל בשעות לילה מאוחרות.
אורכו של עטלף זה בעל פרווה חומה-כהה עם כנפיים אפורות-ורדרדות וגחון בהיר יותר בצבע חום-אפרפר. אורך העטלף 84–85 מ"מ בממוצע עם זנב באורך 41 מ"מ. לעטלף אוזניים ארוכות ורחבות העוזרות לו לאתר רעש בקלות והוא בעל חוטם קצר ולסת בעלת שיניים מחודדות מאוד.
העטלף בעל יחסי סימביוזה מיוחדים עם צמח טורף, כדנית מהמין Nepenthes hemsleyana באי בורנאו, אינדונזיה. העטלף נח בתוך הצמח, תלוי הפוך ובבוקר הוא מפריש צואה עשירה בחנקן שמכלכלת את הצמח, המצוי באזורים דלי-חנקן. מעריכים שהצמח צורך מעל 33.8% חנקן מצואת העטלפים.
הערות שוליים

↑  עטלף שעיר הארדוויק באתר הרשימה האדומה של IUCN
עונת 1965/1966 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  4 בספטמבר 1965 – 3 באפריל 1966 (212 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  אתלטיקו מדריד
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  609 (2.54 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ספרד (1945–1977) ואוה II   (19 שערים)
 → 1964/19651966/1967 ←
 
עונת 1965/1966 הייתה העונה ה-35 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1965 והסתיימה ב-3 באפריל 1966.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שזכו במקום 13-14 השתתפו במשחקי המבחן מול קבוצות שזכו במקום השני בבתים של ליגת משנה.
מליגת המשנה עלו מיורקה, סבאדל, פונטוודרה ומאלגה.
אתלטיקו מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם החמישית בתולדות המועדון.
ריאל בטיס ומיורקה (כדורגל) ירדו לליגת משנה בסוף העונה. מאלגה וסבאדל שיחקו משחקי המבחן. מאלגה הפסידה משחקי המבחן וירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לואוה II מאלצ'ה. בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP הוא כבש 19 שערים ב-30 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לחוסה מנואל פסודו מברצלונה שספג 15 שערים ב-22 משחקים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אתלטיקו מדריד (אלופה) | 30 | 18 | 8 | 4 | 54 | 20 | 34 | 44 | העפלה לגביע האלופות |
| 2 | ריאל מדריד | 30 | 19 | 5 | 6 | 53 | 30 | 23 | 43 | העפלה לגביע האלופות |
| 3 | ברצלונה | 30 | 16 | 6 | 8 | 51 | 27 | 24 | 38 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 4 | ריאל סרגוסה | 30 | 14 | 8 | 8 | 47 | 29 | 18 | 36 | זכייה בגביע חנרליסימו,   העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע. |
| 5 | אתלטיק בילבאו | 30 | 14 | 6 | 10 | 43 | 32 | 11 | 34 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 6 | אלצ'ה | 30 | 12 | 8 | 10 | 36 | 37 | 1- | 32 |  |
| 7 | פונטוודרה | 30 | 13 | 5 | 12 | 31 | 34 | 3- | 31 |  |
| 8 | סביליה | 30 | 9 | 9 | 12 | 27 | 38 | 11- | 27 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 9 | ולנסיה | 30 | 11 | 5 | 14 | 40 | 35 | 5 | 27 | העפלה לגביע ערי הירידים |
| 10 | לאס פאלמס | 30 | 9 | 8 | 13 | 32 | 39 | 7- | 26 |  |
| 11 | קורדובה | 30 | 10 | 5 | 15 | 34 | 42 | 8- | 25 |  |
| 12 | אספניול | 30 | 7 | 10 | 13 | 31 | 48 | 17- | 24 |  |
| 13 | מאלגה | 30 | 8 | 8 | 14 | 24 | 37 | 13- | 24 | משחקי המבחן, ירדה ליגה |
| 14 | סבאדל | 30 | 10 | 3 | 17 | 30 | 46 | 16- | 23 | משחקי המבחן |
| 15 | מיורקה | 30 | 9 | 5 | 16 | 40 | 55 | 15- | 23 | ירדה ליגה |
| 16 | ריאל בטיס | 30 | 7 | 9 | 14 | 36 | 60 | 24- | 23 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד (1945–1977) ואוה II | אלצ'ה | 19 |
| 2 | ספרד (1945–1977) לואיס ארגונס | אתלטיקו מדריד | 18 |
| 3 | ספרד (1945–1977) נמסיו מרטין מונטיחו | פונטוודרה | 14 |
| 3 | ספרד (1945–1977) חאבייר אורמזה | אתלטיק בילבאו | 14 |
| 5 | אורוגוואי דני ברגרה | מיורקה | 13 |
ערד (אבן)

אבן ערד היא סוג של אבן טבעית המשמשת בבנייה ובקישוט. אבן זו מקורה באזור הנגב של ישראל ובפרט באזור העיר ערד משם גם נגזר שמה של האבן, והיא ידועה במראה הייחודי שלה ובאיכותה הגבוהה.
גדר בנויה מאבן ערד
תכונות

מראה: אבן ערד מגיעה בצבע חום סגול עם גידים לבנים, וגם בגוון שחור עז בשילוב גידים לבנים.
עמידות: חומר הגלם מאופיין בקדירות על מנת לתת גוון אחיד וללא חומרים זרים. האבן עמידה בתנאים חיצוניים קשים ובעלת עמידות גבוהה לשחיקה.
שימושים: האבן משמשת לחיפוי קירות, ריצוף, קרקע ושבילים, ומציעה גימור ייחודי ואסתטי למשטחים שונים.
הרכב כימי

סידן אוקסיד (CaO): 51.5%
אלומיניום (Al): 0.8%
נחושת (Cu): <0.01%
ברזל (Fe): 0.9%
מגנזיום (Mg): 0.7%
זרחן (P): 0.3%
סיליקון (Si): <0.01%
יתרונות

אסתטיקה: המראה הטבעי והגוונים המגוונים של אבן ערד מאפשרים יצירת עיצובים במבנים ובשטחים חיצוניים.
עמידות: העמידות הרבה של האבן הופכת אותה לבחירה מועדפת לאזורים חשופים לשחיקה ולפגעי מזג האוויר.
תחזוקה: אבן ערד דורשת תחזוקה מינימלית וקל לנקותה ולשמור על מראה חדש לאורך זמן.
חסרונות

משקל: אבן ערד יכולה להיות כבדה מאוד, מה שעשוי להקשות על השינוע וההתקנה שלה.
שימושים מודרניים

בנייה מודרנית עושה שימוש רב באבן ערד, במיוחד בבניית בתים פרטיים, מבני ציבור, ופרויקטים אדריכליים הדורשים מראה טבעי ועמידות גבוהה.
מידע נוסף

אבן ערד ידועה לא רק במראה האסתטי שלה אלא גם בתכונות הפיזיות שמקנות לה עמידות יוצאת דופן. אבן ערד משמשת בבנייה למטרות שונות, החל מחיפוי קירות פנימיים וחיצוניים ועד לשימושים דקורטיביים במדרגות ובריצוף. האבן זמינה במגוון רחב של גוונים וטקסטורות.
פטיכודוס

| פטיכודוס |
| --- | --- |
  איור והשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון 112–70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
משפחה:: Ptychodontidae
סוג:: פטיכודוס
מינים
 Ptychodus altior  Ptychodus anonymus  Ptychodus arcuatus  Ptychodus articulatus  Ptychodus belluccii  Ptychodus concentricus  Ptychodus decurrens  Ptychodus elevatus  Ptychodus gibberulus  Ptychodus janewayii  Ptychodus latissimus  Ptychodus mahakalensis  Ptychodus mammillaris  Ptychodus marginalis  Ptychodus mortoni  Ptychodus multistriatus  Ptychodus oweni  Ptychodus paucisulcatus  Ptychodus polygyrus  Ptychodus rugosus  Ptychodus spectabili  Ptychodus whipplei
שם מדעי
 Ptychodus ‏אגאסי, 1837

פטיכודוס (שם מדעי: Ptychodus; מילולית: "שן מקופלת") הוא סוג של כריש נכחד מסדרת ההיבודונטים אשר חי בקרטיקון העליון בכל האוקיינוסים ובעיקר לחופי אמריקה הצפונית, שם נמצאו מינים רבים בים הפנימי המערבי הקדום.
כריש זה התגלה במאה ה-19 בחפירות באנגליה וקיבל את שמו ב-1837 בידי החוקר האנגלי לואי אגאסי. המאובנים שנמצאו כללו מאובני שיניים שטוחות ומחוזקות בעלות מבנה רכסי שנועד לשייף ולפצח מזון קשה כמו קונכיות ולעיתים רחוקות גם שרידי סחוס עבה. מאובנים נוספים של מגוון מינים התגלו ברחבי העולם, לרבות בברזיל, צ'כיה, צרפת, גרמניה, הודו, יפן, ירדן, מקסיקו ובעיקר לחופי הים הפנימי המערבי של אמריקה הצפונית.
כריש זה היה אחד מהגדולים שהיו מעולם והוא הגיע לאורך של 10 מטרים. מבנה גופו דמה לזה של כריש לווייתני או של כריש ענק אך בניגוד אליהם הוא ניזון מרכיכות בעזרת שיניו הגדולות העמוסות שהתחלפו ללא הרף. כריש זה ניזן בדומה לניבתן או לצב ים מרכיכות גדולות ואולי חי בדומה לכרישים החיים הטרודונטאים.
הוא חיפש מזון איטי על קרקע הים, מזון שכלל דיונונים ובלמניטים אמוניטים גדולים כמו Parapuzosia seppenradensis שעלה על משקל טון ובעיקר צדפות גדולות כמו Inoceramus ו-Platyceramus, שהיו הגדולות שבצדפות אי-פעם. הכריש גרף אותם עם שיניו השטוחות ופיצח את הקונכיות בשיניו.
גלריית תמונות

מאובנים של שיני הכריש:
עונת 1965/1966 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |
הקבוצה המנצחת
 מארחת:  אצטדיון המלך בודואן
 תקופת התחרות:  8 בספטמבר 1956 – 11 במאי 1966 (9 שנים)
 מספר משתתפות:  31
 הזוכה:  ספרד ריאל מדריד
 מספר משחקים:  58
 מספר שערים:  224 (3.86 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פורטוגל אאוזביו   הונגריה פלוריאן אלברט   (7 שערים כל אחד)
 → 1964/19651966/1967 ←
עונת 1965/1966 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-11 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-8 בספטמבר 1965 ותחרות הסתיימה ב-11 במאי 1966.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון המלך בודואן, בריסל. התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם השישית בתולדות המועדון.
אאוזביו זכה בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות, תוך כיבוש ארבעה שערים באחד המשחקים.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 31 קבוצות. אינטר מילאנו כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. יתר הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1966
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
פורקס הראשון, מלך בריטניה

פורקס הראשון (באנגלית: Porrex I) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
על פי ג'פרי, פורקס היה בנו של גורבודאק. בשלהי מלכותו של גורבודאק, בשל זיקנתו, לקה גוברודאק בשיטיון (סניליות), ובין בניו - פורקס ופרקס (Ferrex) החלה מלחמת אזרחים על השליטה במדינה, שנמשכה לאחר מותו של גורבודאק.
פורקס ניסה לתקוף את אחיו, אולם זה נמלט לגאליה וביקש את עזרתו של סאהארד (Suhard), מלך הפרנקים. פרקס שב לבריטניה בראש צבא פרנקי, אולם פורקס הביסו והרגו. כנקמה על רצח בנה הרגה יאדון (Judon), אימם של פורקס ופרקס את פורקס בשנתו.
במותו של פורקס החלה מלחמת אזרחים נוספת שהסתיימה רק עם עלייתו לשלטון של דאנבאלו מולמאטיוס, מבית קורנוול. מותו של פורקס הביא לסיום שלטונו של בית ברוטוס.
פטיו דו קולז'יו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מתחם מסיון, כיכר עירונית, אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  סאו פאולו 
 מדינה:  ברזיל 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קולוניאלית פורטוגזית 
 קואורדינטות:  23°32′53″S 46°37′57″W﻿ / ﻿23.548056°S 46.6325°W﻿ / -23.548056; -46.6325
 אתר רשמי
  (למפת סאו פאולו מוגדלת) סאו פאולו גווארוליוס קמפינאס סנטוס ריבייראו פרטו באורו פרזידנטה ונססלאו איגואפה מינאס ז'ראיס ר. האוקיינוס האטלנטי  פרנה מאטו גרוסו דו סול פטיו דו קולז'יו(למפת סאו פאולו רגילה) סאו פאולו גווארוליוס קמפינאס סנטוס ריבייראו פרטו באורו פרזידנטה ונססלאו איגואפה מינאס ז'ראיס ר. האוקיינוס האטלנטי  פרנה מאטו גרוסו דו סול פטיו דו קולז'יו
 
פטיו דו קולז'יו
פטיו דו קולז'יו (בפורטוגזית: Pátio do Colégio, נכתב לעיתים בצורה ארכאית: Pateo do Collegio) הוא שמם של כנסייה ובית ספר ישועי היסטוריים בעיר סאו פאולו שבברזיל. השם מתייחס גם לכיכר הרחבה שבחזית המבנה והוא מציין את האתר בו נוסדה העיר ב-25 בינואר 1554 במיסה לכבוד חנוכת בית הספר הישועי.
היסטוריה

מקורה של העיר סאו פאולו הוא במיסיון שהוקם בידי הישועים מנואל דה נוברגה (Nóbrega), ז'וזה דה אנשייטה (Anchieta) ואחרים בפנים הארץ הברזילאי. הכפר, שנקרא באותם הימים "סאו פאולו של שדות פיראטינינגה" (São Paulo dos Campos de Piratininga), נוסד על רמה נמוכה בין שני הנהרות טמאנדואטיי (Tamanduateí) ואניינגבאו (Anhangabaú), וקושר לכפר סאו ויסנטה שעל חוף הים בדרך שטרם התבססה ביער הגשם.
בניין הכנסייה המקורי לא היה אלא בקתה צנועה עם תקרת עלים או קש. בשנת 1556, תחת הנהגתו של האב אלונזו בראז (Brás), נבנו הכנסייה ובית הספר מחדש במבנים עמידים יותר עשויים אדמה נגוחה. בניינים אלו היוו מרכז רוחני וחינוכי ביישוב במשך כמאתיים שנה. בכל רחבי האמריקות עמדה פעילות הישועים לניצור האמרינדיאנים המקומיים בניגוד אינטרסים לפעילות הכלכלית של המתיישבים, שהפיקו רווח מסחר בעבדים ומשיעבודם. גם באזור "פיראטינינגה" התנגש המיסיון באינטרסים של הבנדיראנטס והדבר הוביל לגירוש הישועים מהכפר בשנת 1640. רק בשנת 1653 הורשו הישועים לשוב לכפר ובאותו זמן בנו מחדש את הכנסייה ואת בית הספר.
בשנת 1759 הורה מרקיז פומבל על גירוש הישועים מפורטוגל וממושבותיה והמבנה הפך למקום מושבם של המושלים הקולוניאליים של סאו פאולו. גם לאחר עצמאות ברזיל המשיך המבנה לשמש לצרכים מנהלתיים. המבנה נבנה שוב ושוב בסגנונות שונים ובשנת 1896 התמוטטה הכנסייה ורק מגדלה שרד, אם כי הוא שונה בצורה משמעותית.
בשנת 1953, במהלך החגיגות לציון 400 שנים לייסוד העיר, ניתנו המבנה וסביבותיו הקרובות בחזרה לידי הישועים. הכנסייה נבנתה מחדש והמגדל ובית הספר שופצו בהתאם למראם הקודם מהתקופה הקולוניאלית בהתאם לסגנון הבנייה הישועי שהיה נפוץ בברזיל במהלך המאה ה-17.
בשנת 1979 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לאב אנשיידה, המוזיאון מכיל למעלה מ-600 פרטי אמנות דתית קולוניאלית, ציורים, מסמכים ופסלים המתארים את פעילות הישועים בברזיל. גולת הכותרת של המוזיאון הם ציורים מהמאה ה-17 של האב אנשיידה ושל הכומר אנטוניו וִיאֶירה (Vieira), אף הוא ישועי חשוב. בחצר המבנה, שכיום שוכנת בו מסעדה ובית קפה, מוצג אחד מקירותיו העתיקים של המבנה. בכנסייה עדיין מתקיימת פעילות דתית כגון מיסות, חתונות וטקסים אחרים, כמו גם פעילות תרבותית הכוללת את הפעלת המוזיאון, קונצרטים וכן את ספריית האב ויירה הכוללת כ-13,000 כותרים הקשורים בהיסטוריה של ברזיל ובהיסטוריה של הישועים.
פורקיוס פסטוס

פורקיוס פסטוס (בלטינית: Porcius Festus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 60 עד 62 לספירה.
בימי כהונתו של הנציב פורקיוס פסטוס גברו המשיחיות ותנועת המרדנות. בימיו הופיע עוד מתנבא, הוזה, שמשך רבים אחריו למדבר. הרומאים מיהרו להתערב, ורבים מצאו את מותם כתוצאה מכך. כדי להבליט את המתיחות בעם מציין יוסף בן מתתיהו סכסוך שפרץ בין המלך אגריפס השני לבין העם. בין ארמונו של אגריפס לבין המקדש נבנתה חומה שנועדה למנוע מאגריפס לצפות מארמונו בעבודת הקרבנות במקדש. אגריפס זעם ופסטוס ביקש להסיר את החומה. היהודים פנו לקיסר נירון אשר פסק דווקא לטובתם. זאת משום שביקש לרצות בכך את אשתו, פופאיה, אשר נטתה ליהדות, אם כי אין להוציא מכלל אפשרות את השיקול הפוליטי - הרגעת הרוחות ביהודה שעלולות להזין את מדורת המרידה.
עם מותו של פסטוס נשלח ליהודה נציב חדש, אלבינוס.
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
פוטבזאורוס

| פוטבזאורוס |
| --- | --- |
 שלד של פוטבזאורוס
תקופה
קרטיקון עליון 85 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: אלאסמוזאוריים
סוג:: פוטבזאורוס
מין:: Futabasaurus suzukii
שם מדעי
 Futabasaurus ‏Sato & Hasegawa & Manabe, 2006

פוטבזאורוס (שם מדעי: Futabasaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שחי במשך הקרטיקון העליון לפני בערך 85 מיליון שנה מזמננו והוא האלאסמוזאור הראשון שהתגלה ביפן. המאובנים שלו נחשפו לצד ממצאי צדפות Inoceramus, בתצורת טמיאמה (אנ') שבפוקושימה, יפן ותוארו ב-2006 בידי החוקרים Sato ,Hasegawa ו-Manabe.
בסוג זה נכלל מין אחד - Futabasaurus suzukii, הקרוי על שם מגלה הממצאים סוזוקי. במקור השם Futabasaurus התייחס לממצאי דינוזאור תרופוד שהתגלה ביפן, אך נחשב לטקסון מוטל בספק הקרוב לטירנוזאוריים. שני הממצאים נקראים על שם קבוצת "Futaba Group" שגילתה את הממצאים של שתי הקבוצות.
היה זה פליוזאור גדול באורך 6.4 עד 9.2 מטרים ומשקל ממוצע של 3 עד 4 טונות והוא נחשב לקרובו של ההידרותרוזאורוס. הוא בעל בעל סנפירים רחבים דומים לסנפירי צבי ים, איתם חתר ביעילות במים והיה בעל צוואר ארוך ושרירי שעזר לו ללכוד טרף בהפתעה. עצם הבריח של הפליוזאור התמזגה עם עצם הזרוע ויצרה חלל רחב בחזהו. זוחל זה היה טורף גדול ומהיר שנע באוקיינוס השקט במרדף אחרי דגים ודיונונים.
פאזיל סאי

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1970 (בן 54) אנקרה, טורקיה 
 מוקד פעילות:  אנקרה 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  Hacettepe University Ankara State Conservatory, Robert Schumann Hochschule 
 סוגה:  סימפוניה, ג'אז 
 שפה מועדפת:  טורקית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס החילוניות (2015) 
 fazilsay.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פזיל סאי, 2015
פאזיל סאי (בטורקית: Fazıl Say; נולד ב-1970) הוא פסנתרן ומלחין טורקי.
קורות חיים

פאזיל סאי נולד באנקרה שבטורקיה, בן לאחמט סאי. למד נגינה בפסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של אנקרה. בגיל 17 קיבל מלגה שאיפשרה לו ללמוד במשך חמש שנים אצל דויד לוין במכון רוברט שומאן בדיסלדורף. בשנים 1992-1995 המשיך בלימודיו בקונסרבטוריון של ברלין. בשנת 1994 זכה בתחרות אמן הקונצרטים הצעיר, ופרס זה הזניק את הקריירה הבינלאומית שלו.
הופיע עם תזמורות חשובות באירופה ובאמריקה, ובהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת בולטימור, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג והתזמורת הקאמרית האנגלית. מופיע גם בישראל, כסולן בקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וברסיטלים לפסנתר. השתתף בפסטיבלים רבים. מנגן במופעי מוזיקה קאמרית, בין היתר עם יורי בשמט ושלמה מינץ. הקים רביעיית ג'אז שאתה הופיע גם בפסטיבל הג'אז במונטרה.
עוסק גם בהלחנה של יצירות לתזמורת ויצירות לפסנתר, שאותן הוא גם מבצע. בהיותו בן 16 הלחין יצירה בשם "המנונים שחורים". הלחין גם פסקולים אחדים לסרטי קולנוע.
התקליטור הראשון שלו, מיצירות מוצרט יצא לאור ב-1998. הקליט יצירות רבות, ובהן "פולחן האביב" של סטרווינסקי בעיבוד לפסנתר בארבע ידיים, שבהקלטתה מנגן סאי את תפקידיהם של שני הפסנתרנים.
מבקר המוזיקה של "הארץ", חגי חיטרון, תיאר את יכולתו של סאי:
קודם כל חובה לציין שפאזיל סאי פסנתרן יוצא מן הכלל - עובדה שזוכה לאישוש בכל ביקור שלו. הוא מרגיש טוב ליד הפסנתר, ותנועות ה"ניצוח" שבהן הוא מלווה מדי פעם את עצמו, כאשר יד אחת חופשית מנגינה, נראות אמיתיות, משקפות את השתקעותו במוזיקה.
באפריל 2013 הורשע בהעלבת האסלאם (בין היתר, הצהיר על עצמו כאתאיסט), עקב מסרים שפרסם בטוויטר, ונדון לעשרה חודשי מאסר על תנאי.
הערות שוליים

↑  חגי חיטרון, חרף הפסנתרנות המעולה, באתר הארץ, 11 במאי 2007
↑  חגי חיטרון, הפסנתרן הטורקי פאזיל סיי עוזב את מולדתו בעקבות התגברות האיסלאם, באתר הארץ, 29 באפריל 2012
↑  חגי חיטרון, הפסנתרן הטורקי פאזיל סיי הורשע בהעלבת האיסלאם, באתר הארץ, 16 באפריל 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307179905171  PLWABN: 9810599293805606  BIBSYS: 10063480  BNE: XX5402500  BnF: cb14017860p (data)  CiNii: DA13099612  GND: 132551365  ISNI: 0000 0000 8121 0261  LCCN: no99039053  MusicBrainz: 131b73d6-049f-43d7-b072-8eb71bffc78d  NDL: 01138690  NKC: js20020408018  NLA: 54681433  NTA: 307922758  RERO: 02-A005927918  SUDOC: 161773230  Trove: 1600647  VIAF: 42038387   WorldCat (עם VIAF): 42038387
ספורט מוטורי בישראל

מרוץ בפארק אשכול, 2000
ראלי הפרעונים בנגב, 1994
ערך זה סוקר את ענף הספורט המוטורי בישראל.
היסטוריה > שנות ה-70 וה-80: מרוצים באשקלון

המרוץ המאורגן הראשון בישראל התקיים בשנת 1969 באשקלון. המרוץ היה שילוב של מהירות מקסימלית עם ניווט מוצלח. חלק נכבד מהמכוניות המתחרות "אבדו" בחולות הים בגלל ניווט לקוי ולא הגיעו כלל לקו הסיום. המנצח במירוץ היה אבי פרנס, והנווט יאיר יענקלביץ מחיפה שהתחרו עם ב.מ.וו 2000.
בשנת 1970 הצליחה קבוצת יזמים ישראלית לשכנע מארגני מרוצי מכוניות מגרמניה לקיים מרוץ בארץ. לצורך המרוץ אורגן מסלול על כבישים שנסללו באותה עת בעיר אשקלון לקראת הקמת שכונה חדשה. המרוץ היה אמור להתקיים בשבת ה-21 בנובמבר, אך בעקבות הפגנות של חרדים נדחה המרוץ ליום ראשון. ביום המרוץ התייצבו כמה עשרות נהגים מחו"ל ואף מספר נהגים מישראל, ביניהם רפאל הלפרין ואדוארד אטלר. חוסר הניסיון של המארגנים הישראלים בא לידי ביטוי בחוסר הפרדה בין הקהל ובין המסלול, דבר שגרם להתפרצות של הקהל למסלול והוביל להפסקת וביטול המרוץ כמה דקות לאחר שהחל.
15 שנים לאחר המרוץ המבוטל חזרה אשקלון להוות מרכז לספורט המוטורי בישראל כאשר מסלול מרוצים רשמי נסלל בעיר כאטרקציה שנועדה למשוך תיירות לעיר. המסלול נחנך במהלך חג הפסח במעמד ראש העיר. במהלך שנת 1986 התקיימו במסלול מרוצים שזכו לחסות של המגזין אוטו שקם באותה שנה ושל ספונסרים רבים וב-1987 התקיימה עונת מרוצים שכללה 6 מרוצים. למרות ההצלחה הגדולה, סכסוכים פנימיים גרמו להתרחקות של מפרסמים והובילו לסיום תקופת המרוצים.