stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוכמה
חוכמה והצלחה

נתון נוסף בו נעשה שימוש תכוף כדי לשפוט אם פעולה מסוימת הייתה חוכמה ובמיוחד אם אדם מסוים צריך להחשב חכם היא מידת ההצלחה בפעולות הננקטות. אדם הנוקט פעולות מסוימות המוכחות, כעבור זמן, כמוצלחות, ייחשב במקרים רבים לחכם. אדם אחר, שפעולותיו אינן מוכחות ככאלו בעקביות, לא ייחשב חכם, גם אם פעולותיו היו מבוססות על ניתוח רחב ומעמיק של הנתונים הרלוונטיים: הכישלון בחלק גדול מן הפעולות מעיד על כך שהניתוח היה שגוי או שלא כל הנתונים הרלוונטיים הובאו בחשבון.
עם זאת, תפיסות אחרות, גורסות שאין בהכרח קשר בין התוצאה למידת החוכמה מכמה סיבות. ראשית, אי אפשר תמיד להבין את חכמת המעשה, ולעיתים לוקח שנים רבות להבין את החוכמה הטמונה בהגות או תפיסה מסוימת. שנית, במציאות ישנם פרמטרים רבים, שאינם תמיד יכולים להיות חזויים. שלישית, מידת החוכמה של תפיסה מסוימת מוגדרת במקרים רבים על ידי היכולת לסתור את התפיסה הזאת ולהציג תפיסה הפוכה. התייחסות לתוצאות היא דרך לרכישת חוכמה אבל אין להתייחס אליה במקרים רבים כמדד לחוכמה.
חוכמה ומזל

הקביעה אם פעולה מסוימת הייתה חוכמה, או אם אדם מסוים יכול להחשב חכם מתבססת בעיקר על מידע תצפיתי. בקשר לכל פעולה נבחן המידע הרלוונטי שהיה יכול לעמוד לרשות האדם הפועל, האם המידע לוקט ושימש בפועל בסיס לפעולה, והאם פעולות מסוג זה מבוצעות בעקביות.
לדוגמה, כאשר אדם חולף במכוניתו ליד עץ, שניות ספורות לפני שהכה בו ברק, פעולתו לא תוגדר תוצאה של חוכמה אלא של מזל, שכן מידע רלוונטי לא היה זמין לבעל המכונית וממילא לא שימש בסיס לפעולתו. שני האירועים הרלוונטיים, מכת הברק והנסיעה במכונית, לא היו קשורים זה לזה סיבתית.
חוכמה והיהדות

ביהדות ובספר משלי החכמה מתחלקת לשלוש חלקים: פיקחות (עורמה) ידע רחב (נבון) ואינטליגנציה (בינה). קיימת אפשרות של שימוש בחכמה לטוב או לרע.
ראו גם

חכמת שלמה (ספר חיצוני)
ספר אחיקר החכם
אינטליגנציה
דעת (מיינד)
"חוכמה" ו"אמת" מסייעות ל"היסטוריה" בכתיבתה. ציור אלגורי מעשה ידי יעקב דה ויט, 1754.
פסלה של סופיה, אלת החוכמה במיתולוגיה היוונית. הפסל ניצב בחזית ספריית קלסוס, באפסוס שבאנטוליה.
טרוויס פטרסון

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1985  (בן 39) גלנדייל, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.08 מ'
 מספר:  42
 מכללה:  סמפורד
 דראפט:  לא נבחר, 2008
 קבוצות כשחקן
 2008–2010   2010–2011   2011–2012   2012–2014   2014   2014–2016   2016   2016–2017   2017–2018:  רילסקי ספורטיסט   אקדמיק סופיה   פרוסטיוב   הוברלה   אוברדוירו   אבטודור סראטוב   ולנסיה    הפועל ירושלים   ריטאס וילנה
 
טרוויס ג'יימס פטרסון (באנגלית: Travis James Peterson נולד ב-18 במאי 1985) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 2.08 מטר. שיחק בעמדת הפאוור פורוורד ובעמדת הסנטר. על-אף גובהו, פטרסון נחשב לקלע טוב מחוץ לקשת השלוש, בניגוד למרבית שחקני הפנים ובהתאם תופקד פעמים רבות כ-"Stretch Four", פאוור-פורוורד שעומד על קשת השלוש ומרווח את המשחק.
קריירה כשחקן

פטרסון נולד במדינת אריזונה בארצות-הברית.
בתחילת דרכו שיחק באוניברסיטת סמפורד. בשנתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים ב-29 דקות משחק. בעונתו השלישית קלע 11.3 נקודות והוריד 5 ריבאונדים בממוצע, ב-32.4 דקות משחק, ובעונתו הרביעית והאחרונה עלה ל-13.2 נקודות בממוצע.
בעונתו הראשונה באירופה שיחק פטרסון ברילסקי ספורטיסט הבולגרית, בה העמיד ממוצעים גבוהים של 13.2 נקודות בעונתו הראשונה ו-16.5 נקודות בשנייה. ואחר שנתיים עבר לאקדמיק סופיה, שם שיחק במשך עונה אחת והעמיד ממוצעים דומים.
תחנתו הבאה של פטרסון הייתה פרוסטיוב הצ'כית, שאחריה עבר להוברלה מהליגה האוקראינית. באמצע עונת 2013–2014 עבר לאוברדוירו מליגת העל הספרדית, בה בלט פחות מבקבוצותיו הקודמות (9.5 נקודות בממוצע ל-12 משחקים), וסיים איתה במקום ה-12 בליגה.
בתום העונה חתם בסראטוב הרוסית, המשחקת גם ביורוקאפ. באווטודור הפך פטרסון לשחקן משמעותי, ובעונת 2015–2016 ביורוקאפ העמיד ממוצעים של למעלה מ-18 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק, כאשר בתצוגת השיא שלו קלע 29 נקודות.
במאי 2016 הצטרף אל ולנסיה הספרדית כסיוע לפלייאוף. כאשר הודחה הקבוצה בחצי הגמר, הפך לשחקן חופשי.
לקראת עונת 2016–2017 חתם לשנתיים בהפועל ירושלים מליגת העל, המתמודדת אף היא ביורוקאפ.
ב-1 באוגוסט חתם פטרסון לעונה עם אופציה לעונה נוספת בריטאס וילנה.
ב-29 בספטמבר 2018 הודיע פטרסון על פרישה ממשחק פעיל בגיל 33.
יהודה ברלב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 68 בערך) וינה, אוסטריה 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות
 עיסוק:  ראיית חשבון, ביקורת חקירתית
 
יהודה ברלב (נולד ב-1957) הוא רואה חשבון ישראלי המתמחה בביקורת חקירתית, בעלים ומיסד של המשרד "ברלב ושות', רואי חשבון", ויו"ר הדירקטוריון בחברת המודיעין הפיננסי והעסקי "מגידו".
ביוגרפיה

ברלב נולד בווינה שבאוסטריה, לצבי ברלב, ממקימי השב"כ, דיפלומט מטעם משרד החוץ ואיש מודיעין בכיר ולמרגלית. יהודה ברלב גדל והתחנך בלונדון עד גיל 15. שירות בצה"ל כקמ"ן בפיקוד הצפון. בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1986 הוסמך כרואה חשבון.
שירת כקצין ביחידה הארצית לחקירות הונאה של משטרת ישראל וביחידות אכיפה וביטחון נוספות, עסק בחקירות של חברות ציבוריות ובנקים, הונאות מחשב, מעילות בגופים ציבוריים, פשעים כלכליים, עבירות צווארון לבן אחרות ובמניעת שחיתות ברמה לאומית (מחוץ לישראל). מראשוני תחום הביקורת החקירתית[דרוש מקור].
עם הפרשיות הבולטות שבהן טיפל משרדו נמנות:
חקירת פרשת הבנק למסחר (מעילתה של עובדת הבנק, אתי אלון).
איתור והשבת נכסי נספי השואה בתחילת המאה ה-21. ברלב הוביל את החקירה עבור ועדת החקירה של הכנסת ובהמשך עבור החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה. תוצר החקירה היה השבה של עשרות מיליוני שקלים לניצולי השואה ויורשיהם.
ההונאה ברשת הקולנוע "גלובוס מקס"
ההונאה בבית ההשקעות "אלפא פלטינום"
ההונאה בחברת הנדל"ן "חפציבה"
המעילה בחברת התקשורת "yes"
ההונאה בקיבוץ שפיים.
ברלב טיפל גם בתיקי ביקורת חקירתית מחוץ לישראל, עבור ממשלות באירופה ובאפריקה, ארגונים גלובליים, וחברות בינלאומיות.
ברלב מרצה במוסדות אקדמיים בקורסים לתואר ראשון ותואר שני בנושאים של פשיעה כלכלית, ביקורת חקירתית וניתוח הפירמה והערכות שווי.[דרוש מקור] וכן בכנסים בינלאומיים ובישראל בתחומי הביקורת החקירתית, פשיעה כלכלית, שחיתות, הלבנת הון וכספי טרור.
זכה בפרס לשכת רואי החשבון לשנת 2009 על המאמר "ברני והחברים", לשנת 2015 על המאמר "השומר והצייד יצאו ליער - הביקורת החקירתית והביקורת החיצונית: השווה והשונה, המבדיל והמשלים" ולשנת 2017 על סדרת המאמרים "שוחד שוחד תרדוף".
שימש בתפקידים מיוחדים בתחומי הביקורת החשבונאית במקומות הבאים: המועצה לאתיקה במשרד ראש הממשלה, מנהל מיוחד במסגרת המעילה בבנק למסחר וחבר הוועדה לעניין הפרשי הצמדה וריבית וכמו כן כמבקר הפנימי של מפלגת קדימה וכמבקר מיוחד במספר רב של חברות ציבוריות.
שימש כחבר ועדה מיוחדת מטעם מנכ"ל משרד הביטחון לבדיקת הממשקים בין משרד הביטחון ומערך המודיעין לבועז הרפז. בעקבות ממצאיו של ברלב ומסקנות הוועדה הפיקו לקחים ונעשו רפורמות במשרד הביטחון.
בשנת 1999 שימש כחבר ועדה מייעצת לשר האוצר אברהם שוחט בנושא המלחמה בהון השחור.
פרסומיו

יסודות הביקורת החקירתית, אופוס, 2003
ערך נקוב, 2013
הערות שוליים

↑  איתמר לוין, ‏בהונאות אין מיתון, באתר גלובס, 9 ביולי 2003
↑  רחלי בינדמן וסיון איזסקו, יהודה ברלב: "הערכת שווי נכתבת לפי אינטרס המזמין", באתר כלכליסט, 24 בנובמבר 2008
↑  ורד לוביץ', הערכה: הסכום בו מעלה אתי אלון גבוה מרבע מיליארד שקל, באתר ynet, 13 במאי 2003
המנהל המיוחד של הבנק למסחר, רו"ח יהודה ברלב, יקבל 540 א' ש' על חקירת המעילה, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2003
↑  רחלי בינדמן, "בנק לאומי מחזיק עד 414 מיליון שקל של קורבנות שואה", באתר כלכליסט, 5 בנובמבר 2019
↑  דורית בר, הבנקים: צימצום בהיקף חשבונות קורבנות השואה, באתר ynet, 27 במאי 2004
↑  תני גולדשטיין, "הרכוש בארץ של הנספים נאמד במאות מיליונים", באתר ynet, 19 באפריל 2004
↑  שני מוזס וקובי ישעיהו, ‏מנכ"ל גלובוס מקס על ההאשמות נגדו: "מעולם לא לקחתי אגורה", באתר גלובס, 29 באוגוסט 2017
↑  תומר גנון, "רשות ני"ע נתנה רישיון לסגל בלי שהקפידה על הפיקוח", באתר כלכליסט, 11 באוקטובר 2015
↑  יהודה שרוני, דוח: חפציבה הסתבכה בשוק האפור, באתר nrg‏, 13 באוגוסט 2007
↑  אסף ברגרפרוינד, קיבוץ שפיים תובע מהגזבר 8.7 מיליון שקל בגין המעילה, באתר TheMarker‏, 17 באוגוסט 2003
איתמר לוין, ‏הערכות: היקף המעילה של הגזבר לשעבר בקיבוץ שפיים - עד 5 מיליון שקל, באתר גלובס, 14 במאי 2003
↑  ענת רואה, כך בישלה המדינה את דו"חות אגרקסקו, באתר כלכליסט, 29 באוגוסט 2011
איתמר לוין, מדענית בכירה במכון ויצמן: יועץ מס ובנו עורך הדין גנבו ממני מיליונים, באתר News1 מחלקה ראשונה
איתמר לוין, עובדת מעלה במיליונים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 באוקטובר 2018
ליטל דוברוביצקי, בקשה לייצוגית של 565 מיליון שקל נגד שיכון ובינוי: "הסתירה שוחד", באתר ynet, 2 במאי 2018
כתבי כלכליסט, סרט רע: כך הגיעה רשת גלובוס מקס להקפאת הליכים, באתר כלכליסט, 14 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305590305171  LCCN: nr2006007446  VIAF: 54109462   WorldCat (עם VIAF): 54109462
בית הספר הריאלי

| --- | --- |
סמל בית הספר. עיצובו כולל את קו המתאר של בניין הכיתות התיכוניות בהדר, את הסיסמה "והצנע לכת", את שנת ייסוד בית הספר ואת שם בית הספר

 בית ספר
 מוטו:  "והצנע לכת"
 תקופת הפעילות:  15 בדצמבר 1913 – הווה (111 שנים)
 מייסדים:  ארתור בירם
 התמחות:  מנהיגות מדעית וחברתית
 שכבות לימוד:  גן טרום חובה – י"ב
 מספר כיתות:  139
 קמפוס:  הדר - בית ספר יסודי וחטיבת ביניים  מרכז הכרמל - גן ילדים, בית ספר יסודי וחטיבת ביניים  אחוזה - 2 גני ילדים, בית ספר יסודי וחטיבת ביניים  בית בירם - החטיבה העליונה, 5 גני ילדים והפנימייה הצבאית לפיקוד.
 בעלי תפקידים
 מנהל:  יוסי בן-דב
 סגל:  540
 תלמידים
 :  4,500
 מיקום
 מיקום:  חיפה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°47′25″N 34°59′28″E﻿ / ﻿32.790297°N 34.991186°E﻿ / 32.790297; 34.991186
 http://www.reali.org.il
  (למפת חיפה מוגדלת) בית הספר הריאלי(למפת חיפה רגילה) בית הספר הריאלי(למפת הגליל המערבי רגילה) בית הספר הריאלי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית הספר הריאלי he
 
בית הספר הריאלי העברי בחיפה (ידוע בשמו המקוצר "בית הספר הריאלי" ואף "הריאלי") הוא בית ספר מוכר שאינו רשמי בחיפה. תקציב בית הספר ממומן בחלקו (כ-40%) מתקציב משרד החינוך והיתרה ממומנת מתשלומי ההורים. הוא הוקם ב-1913 על בסיס בית הספר שהיה בעיר התחתית ושמו "אבטליה", ולימד בו המורה  פנחס כהן ממטולה. בית הספר הוקם על ידי הוועד הפועל הציוני על רקע מלחמת השפות, במחאה על החלטת "המכון היהודי לחינוך טכני" של חברת עזרה לבחור בגרמנית כשפת ההוראה של המקצועות המדויקים בארץ ישראל ובפרט בטכניקום (לימים, הטכניון) ובבית הספר הטכני שלידו.
היסטוריה

בית הספר פתח את שעריו בדצמבר 1913, ומנהלו הראשון היה ד"ר ארתור בירם. הערכים המקוריים שהנחו את בית הספר היו ציונות, משמעת, והגשמה עצמית, לאומית וחברתית. הסניף הזמני הראשון של בית הספר הוקם בשכונת הדר בחיפה בבית הכנסת הדרת קודש. בית הספר עבר למשכן הקבע, לבניין שזכה בהמשך לשם "בניין שפירא", לאחר השלמת בנייתו של הבניין בחצר הטכניון באביב 1913. היה זה מבנה בתכנונו של אלכסנדר ברוולד.
היסטוריה > בית הספר במלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, נפרד בירם מבית הספר לחמש שנים והתגייס לצבא הגרמני, שבמסגרתו שירת בתחנת הרכבת בעפולה. במקומו מונה למנהל בספטמבר 1914 יוסף עזריהו (עוזרקובסקי). במהלך שנות ניהולו, הושלם מבנהו של בית הספר כבית ספר תיכוני. עזריהו הכניס למוסד גם בנות (עד אז מטרת בית הספר הייתה הכשרת בנים המתעתדים לרכוש השכלה טכנית גבוהה), ובכך הפך אותו לדומה לשאר הגימנסיות העבריות שפעלו בארץ ישראל באותה תקופה.
אותותיה של המלחמה באירופה והשפעותיה על ההתרחשויות הפנימיות ביישוב היהודי בארץ ישראל השפיעו על התפתחות החינוך הארץ-ישראלי שהגיע לימי שפל לאחר תקופה של צמיחה, שכללה את הקמת בית הספר. מצבו הרע של בית הספר הושפע מגזרותיו של ג'מאל פאשה שאסר על כל פעילות ציבורית עברית וביטל את האוטונומיה של היישוב. בשנת 1918 נאסר עזריהו, מנהל בית הספר, בעקבות גילוי של אי-סדרים בתעודותיו של אחד המורים בבית הספר בהקשר של מילוי חובותיו הצבאיות. לאחר מספר שבועות, בהם ישב במאסר בחיפה, הועבר לבית הכלא בנצרת והואשם בהשתתפות בריגול, ככל הנראה גם בעקבות קשריו המחקריים עם אהרון אהרונסון. לאחר כחודש בכלא נצרת שכללו איומים בעינויים ובעונש מוות, שוחרר לפתע.
ספר הפרוטוקולים הקצר משנים אלה מצביע על קשיי המורים בהמשכת העבודה הסדירה ובריסון התלמידים: בעוד שלפני המלחמה תפסו מקום רחב בסדר היום של מועצות המורים תוכניות לעתיד ועניינים כלליים הנוגעים לסדרים בבית הספר ולקידומה של העבודה החינוכית, הרי עתה הצטמצמו הדיונים לענייני יום-יום הקשורים ברעב שבעיר, במצב התלמידים ובצרות המשמעת הלקויה. גם הצורה החיצונית של הפרוטוקולים נשתנתה. אין למצוא עוד אותו סדר והקפדה בכתיבת כל פרוטוקול, שהיו נהוגים קודם לכן. נוסף על כך, בשל חוסר באמצעים נאלצו לפטר את הרופאה של בית הספר ובשל מחסור בספרי לימוד, היה קושי להספיק ללמד את מלוא החומר לפי תוכנית הלימודים. הקשיים שחוו המורים והתלמידים כללו קושי לנוע ברחובות העיר, רעב וגיוסים לצבא של אנשי היישוב העברי. פחד הגיוס אפף בעיקר את תלמידי הכיתות הגבוהות בבית הספר, שהיו אמורים להישלח לבית ספר צבאי בטורקיה, אך לא רצו לעשות זאת ונחשבו לעריקים בעיני המשטרה הטורקית. כדי להקטין את הסכנה לתפיסת התלמידים, הופרדה הכיתה העליונה פיזית מבית הספר ברחוב יפו ועברה לבית הכנסת שבשכונת הרצליה, שבנייתה החלה ב-1907. כדי להיזהר גם שם מהמשטרה הצבאית הטורקית, עשו התלמידים את דרכם לבית הספר דרך חצרות וגדרות ואת הכביש הראשי היו עוברים רק בהינתן אות שהדרך פנויה מתלמיד-צופה. למרות הקשיים המרובים, מעידות המחברות המסודרות שנשתמרו מתקופה זו בבית הספר, על האווירה הרצינית ועל התעניינות התלמידים בלימודים ושקידתם הרבה. כמו כן תלמידים רבים נראו סביב המפות הגדולות שנתלו במשרד שפתחו בחיפה גדודי הצבא של מדינות הציר, שבהן עקבו בערנות אחר המתרחש מעבר לקווי האויב והתווכחו על סיכויי הניצחון.
באוקטובר 1917 לאחר הגעתן של ידיעות על הצהרת בלפור ועל פריצת הצבא הבריטי את החזית הטורקית-גרמנית שליד באר שבע, הצטרפו חלק מבוגרי המחזור הראשון של בית הספר לגדוד העברי, ומיד שימשו שם כמדריכים.
בשמחת תורה תרע"ט, ספטמבר 1918 שוחררה חיפה בידי האנגלים. במרץ 1918 הגיעו לארץ חברי "ועד הצירים לארץ ישראל" שהיה אמור לתקן את הריסות המלחמה ולחזק את החינוך העברי. פעולותיהם היו בקנה מידה קטן מאוד וכמעט שלא סייעו לבית הספר הריאלי. אולם עם החלתו של המנדט הבריטי על ארץ ישראל, עברו לרשות ההסתדרות הציונית כל בתי הספר של חברת "עזרה" ובכללם גם בית הספר הריאלי שהיה נתון לפיקוח מסוים מצד הוועדים הציוניים.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1919 חזר בירם לנהל את בית הספר. בשנות העשרים נוסד שבט הצופים "משוטטי בכרמל". בשנת 1924 נפתחו שתי כיתות עליונות (י"א ו-י"ב) ונפתחה מגמה הומניסטית (במקביל למגמה הריאלית). לקראת שנת 1920 נפתחה אגודת "ידידי בית הספר", שתפקידה היה, בין השאר, לשכלל את המוסד, לדאוג לאספקת צורכי לימוד ומכשירים שונים, להרחיב את הספריות וכדומה. פעולותיה של האגודה הצליחו, שכן הודות לעבודתן בית הספר יכול היה לרכוש מכשירים רבים, רהיטים וכלים לעבודה בעץ ובמתכת.
עד שנת 1921 נפתחו בארץ ישראל שלושה בתי ספר תיכוניים עבריים בלבד: הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב, הגימנסיה העברית ירושלים ובית הספר הריאלי העברי בחיפה. שלושה אלו היו תחת פיקוחם של המוסדות הציוניים בארץ ישראל, ומטרתם משותפת - הכשרת הנוער לעבודה בארץ וללימודים גבוהים. בדין וחשבון על אודות החינוך בארץ ישראל, נמסר כי בשלושה מחזורים בבית הספר הריאלי סיימו 19 תלמידים. 13 מהם נמצאים בארץ והם עוסקים: 7 בפקידות, 4 בחקלאות, 2 בעבודות טכניות. 6 מהם לומדים באקדמיה בחו"ל - 2 באירופה ו-4 באמריקה.
בטרם שנות העשרים הונהגה בבית הספר עבודה מעשית בפיזיקה ובכימיה - תוכנית לימוד ייחודית לבית הספר הריאלי, בנוסף לתוכנית הייחודית שהביא עמו ד"ר בירם מגרמניה - תוכנית ה-Realschule, שמטרתו הייתה להכין את התלמידים לטכניקום ולשים לב ללימודים הריאליים והמעשיים. לפיכך עיקר תשומת הלב ניתנה ללימודי מתמטיקה, טבע, ציור ועבודה. התוכנית הייתה מצומצמת יותר מזו של הגימנסיה ביפו (הגימנסיה העברית "הרצליה"), היות שמספר שנות הלימוד היה 10 בלבד, שנתיים נוספות על שנות הלימוד של בית הספר העממי. הודות לתרומותיהם של סוחרים ובעלי עסקים בעיר חיפה, בית הספר התרחב גם מבחינת תשתיותיו וניתן היה ללמד בו עבודות עץ ומתכת, לרכוש בזמן קצר אוסף גדול של מכשירים ולהרחיב את מקצוע ה"עבודה". בית הספר הריאלי היה היחיד בעת ההיא ששילב בין בנים לבין בנות בכל שכבות הגיל ועד שנת 1921 שימש כבית הספר עממי עבור השכבות הנמוכות. בשנת 1921 הופרדו חמש שכבות הגיל התחתונות של בית הספר והוא הפך לבית ספר "עממי" מבחינת הפיקוח עליו, וחמש המחלקות העליונות נשארו כ"בית ספר ריאלי" תיכוני.
במהלך שנות השלושים הגיע מספר התלמידים ליותר מאלף, נפתחו סניפים חדשים - יסודי במרכז הכרמל ותיכון באחוזה, ונרכשו אדמות בהדר ובאחוזה. בשנת 1936 החלו שיעורי הגדנ"ע, ובשנת 1938 הונהגה תלבושת אחידה. בשנים 1940–1948, עקב מלחמת העולם השנייה והמאבק להקמת המדינה, הלימודים התקיימו במשמרות, והתלמידים הבוגרים גויסו לשנת שירות.
היסטוריה > הפנימייה האזרחית

השקפת בירם הייתה שחינוך שלם אפשרי רק אם התלמידים נמצאים במשך כל שעות היום באווירת בית-הספר. שאיפה זו הוגשמה בפנימיית בית-הספר. הפנימיה זכתה לצורך פרסומה בעיתונות, לכינוי "אינטרנט" (מהביטוי הלועזי internal housing). היא נפתחה בשנת 1923 בניהולה של המורה להתעמלות, גברת חנה טומשבסקי, בשני אוהלים גדולים שנשלחו מגרמניה - אחד ללינה ואחד לחדר אוכל. בשנת 1924 הונחה אבן הפינה לבניין הפנימייה וכעבור שנה, עברה הפנימייה לבית הקבוצה ב"בית וולפסון" (בשנות האלפיים, בקצה רחוב שמריהו לוין).
גברת טומשבסקי נישאה לארתור בירם ועזרה לו בדאגתו למוסד. יחד עם ניהול העבודה המשקית דאגה גברת בירם לחיים הפנימיים בפנימייה.
לאחר שבית הספר קיבל לרשותו את בית פבזנר, נוסד סניף של הפנימייה שיועד לבנות.
למרות הקשיים התקיימה הפנימייה עד מלחמת העולם השנייה. היא הוסיפה תלמידים לבית-הספר, עזרה לאיזון תקציבו ובמיוחד קירבה נוער עברי מחוץ-לארץ להווי הארץ וקישרה אותו אליו. חלק ניכר מבין אלה שהתחנכו בפנימייה נשאר אחר-כך בארץ ונקלט בה.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

בשנת 1948 פרש בירם מניהול בית הספר (בגיל 70), ומונה ליו"ר מועצת המנהלים. במקומו מונה יוסף בנטוויץ'. במהלך שנות החמישים הוקם סניף בית בירם (החטיבה העליונה), ולמנהלו הראשון התמנה שמחה נהיר. בשנת 1953 נוסדה הפנימייה הצבאית לפיקוד.
בשנת 1955 פרש בנטוויץ', ובמקומו מונה למנהל יצחק שפירא, אחיו של הסופר ש. שלום. במהלך שנות כהונתו, שונה מבנה בית הספר לשש כיתות יסוד ושש כיתות תיכון. בנוסף לכך, בימיו של שפירא כמנהל, הוענק מעמד של כיתות מוכרות לכיתות היסוד, החלו לפעול מגמות לימוד נוספות והונהגו "לימודים מוגברים" בחטיבה העליונה, בבית בירם נחנכו בניינים ובהם כיתות תיכון, מעבדות, אולם כנסים וספרייה חדשה. אגפים חדשים נפתחו אז גם בסניפי הכיתות היסודיות והתיכוניות באחוזה.
היסטוריה > הפנימייה הצבאית

הפנימייה הצבאית לפיקוד היא מוסד חינוכי-צבאי להכשרת נערים ונערות בשנות התיכון, בתנאי פנימייה, לפיקוד על יחידות-שדה לוחמות בצבא הגנה לישראל. בוגרי הפנימייה מיועדים לתפקידי מפקדי פלוגות ביחידות השדה של צה"ל. הפנימייה הצבאית נוסדה בשנת 1953, לאחר פניית ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון אל ד"ר ארתור בירם, מנהל בית הספר. הפנימייה נקראה על שמו של אהרן בירם, בנו של ארתור, בוגר בית הספר הריאלי וטייס חיל האוויר, שנהרג בעת מילוי תפקידו ב-1951. תהליך המיונים לפנימייה מתקיים בכיתה ט', וההתחנכות בפנימייה מתחילה בכיתה י'. מקור המוטו של הפנימייה הצבאית "בהשקט ובבטחה", המופיע על סמלה, בספר ישעיהו, פרק ל', פסוק ט"ו: "כִּי כֹה אָמַר אֲדֹנָי יְהוִה קְדוֹשׁ יִשְׂרָאֵל בְּשׁוּבָה וָנַחַת תִּוָּשֵׁעוּן בְּהַשְׁקֵט וּבְבִטְחָה תִּהְיֶה גְּבוּרַתְכֶם וְלֹא אֲבִיתֶם".
נכון לספטמבר 2022 מפקד הפנימייה הוא ערן מקוב.
היסטוריה > מנהלי בית-הספר

להלן שמותיהם של מנהלי בית-הספר ושנות כהונתם בתפקיד:
| שם המנהל | תחילת כהונתו | סיום כהונתו |
| --- | --- | --- |
| ד"ר ארתור בירם | 1913 | 1914 |
| יוסף עזריהו | 1914 | 1918 |
| ד"ר ארתור בירם | 1919 | 1948 |
| פרופ' יוסף בנטוויץ' | 1948 | 1955 |
| יצחק שפירא | 1955 | 1983 |
| פרופ' ישעיהו תדמור | 1983 | 1996 |
| רון כתרי | 1996 | 2013 |
| ד"ר יוסי בן-דב | 2014 | 2025 |
| עדו מזורסקי | 2025 |  |
סמל, "סיסמה" ודגל בית הספר

בשנת תרפ"ט (1929) הוחלט לקבוע סמל שיבטא ברמז את עקרונות בית הספר. הסיסמה שנבחרה מתבססת על פסוק תנכ"י:
הִגִּ֥יד לְךָ֛ אָדָ֖ם מַה־טּ֑וֹב וּמָֽה־יְהֹוָ֞ה דּוֹרֵ֣שׁ מִמְּךָ֗ כִּ֣י אִם־עֲשׂ֤וֹת מִשְׁפָּט֙ וְאַ֣הֲבַת חֶ֔סֶד וְהַצְנֵ֥עַ לֶ֖כֶת עִם־אֱלֹהֶֽיךָ׃
ההתייחסות לאלוהים הושמטה על ידי בירם כדי לייחס משמעות רבה יותר לייסוד האנושי.
הסמל הוכן על פי ציורו של יצחק סירקין, המורה לציור, שבו צורת משולש כחול ובתוכו קו המתאר של מבנה בית הספר וסיסמת בית הספר: "והצנע לכת". בביטוי זה ביקש בית הספר לבטא את הרעיון שעל ברכיו מתחנכים תלמידיו - פשטות ואמתיות, התרחקות מדברי מליצה נבובים ועבודה נאמנה, בלי הגזמה של התלהבות מעושה.
החל משנת תר"ץ חולק הסמל לבוגרי כל מחזור סיום, כשהמנהל מלווה אותם בדברי פרידה חמים. לפי אחד הקוריוזים, באחד מטקסי הסיום, גדלה התרגשותו של המנהל בנאום הפרידה שלו, עד שקרא "ותתגאו בהצנע לכת!", ומאז התפשטה בדיחה שה-ו"ו של "והצנע לכת" בסמל בית הספר הריאלי אינה אלא ו"ו ההיפוך. עוד ביקורות על הסיסמה נשמעה מפי פרופסור שטרוק האמן, שהיה מידידי בית הספר. הוא בא בטרוניה אל המנהל על השמטת החלק השני של הפסוק בספר מיכה - "והצנע לכת עם אלוהיך". על אף הביקורת וההתבדחויות הפך סמל בית הספר לנכס יקר של כל בוגר בצאתו. הוא סימל לו את דרכו החינוכית של בית הספר, שעל פיה חינכוהו מוריו לדייק בקטנות ביום-יום ולבצע כל משימה בשלמות, להתאמץ ולהתגבר על קשיים ולהיחלץ לעזרת העם.
בשנת 1933 הוטל על תלמיד בית הספר, אז בכיתה ח', דב מדזיני, לעצב דגל לבית הספר. מדזיני, שהיה ידוע בכישרונו האמנותי, ביצע את המלאכה. העיצוב שהציע התקבל, ובקיץ אותה שנה נערך טקס בו הוצג הדגל לראשונה.
מבנה בית הספר

בית הספר רשום כחברה בע"מ, ומוכר כמוסד ללא כוונת רווח (חל"ץ - חברה למען הציבור). חבר הנאמנים הציבורי שלו מונה ארבעים חברים, והוועד המנהל מונה שמונה חברים. לצדו של המנהל הכללי מכהן סגן לפדגוגיה, העומד בראש המכלול הפדגוגי, ומנהל המינהל והכספים. בהנהלת בית הספר חברים גם חמישה מנהלי הסניפים (מתחם הדר, יסודי ותיכון באחוזה, סניף מטו"ס במרכז הכרמל, החטיבה העליונה בבית בירם ורשת הגנים - ריאליגן) וכן מפקד הפנימייה הצבאית ומנהלת משאבי אנוש של בית הספר.
נכון לשנת 2022, בבית הספר לומדים כ-4,500 תלמידים ב-143 כיתות - מגן ועד י"ב. סגל בית הספר כולל כ-540 מורים ועובדים, כ-80 מתוכם בוגרי בית הספר.
מבנה בית הספר > יחידות המטה

המכלול הפדגוגי - גוף שבראשו עומד הסגן לפדגוגיה, זוהר גינוסר, ושייעודו להוביל את בית הספר כך שיממש את חזונו. מחלקות המכלול הפדגוגי כוללות: פיתוח פדגוגי, מדידה והערכה, טיפול במחוננים ובליקויי למידה; הייעוץ החינוכי, הגדנ"ע, ספריות וכיוצא באלו.
מחלקות המינהל והכספים - גזברות, רכש ותשתיות, שיווק והרשמה ותקשוב - הם הגופים שנמצאים בפיקוחו הישיר של הסמנכ"ל למינהל וכספים, איתי אלוש.
משאבי אנוש ופיתוח משאבים - בכפיפות למנהל הכללי של בית הספר
מוזיאון בית הספר - נמצא בקמפוס בית בירם וכולל את "כיתת העבר" וכן מוצגים מהתקופות השונות של חיי בית-הספר
ארכיון בית הספר - בניין הארכיון נמצא בקמפוס הדר ובו מרכז מידע על אודות בית הספר, החינוך בארץ ובחיפה, וכן מידע על המנהלים, המורים ותלמידיו של בית הספר מימיו הראשונים.
מבנה בית הספר > מתחמים

הדר ("בית הספר הריאלי הישן") - כיתות א'-ח'. מתמקד במדעים ובאמנויות. מנהלת המתחם היא איריס וינקלר.
מטו"ס - גן ילדים וכיתות א'-ח', הממוקם במרכז הכרמל. מתמקד בהוראת מדעים, טבע וסביבה. מנהלת המתחם היא זהבית זליג.
אחוזה - שני גני ילדים, וכיתות א'-ח'. מתמקד במדעים ובמנהיגות. מנהל המתחם הוא עמר בן-ארי.
בית בירם - קמפוס החטיבה העליונה (כיתות ט' עד י"ב), אשכול גנים ירוק (חמישה גני ילדים) והפנימייה הצבאית לפיקוד. מנהל המתחם הוא מנדי רבינוביץ.
מבנה בית הספר > המבנים בבית הספר

בבית הספר הריאלי העברי נבנו במהלך השנים מבנים רבים המשמשים ככיתות לימוד, מעבדות, אולמות ספורט וכינוסים.
מבנה בית הספר > המבנים בבית הספר > סניף מרכז הכרמל (מטו"ס)

הסניף הראשון של בית הספר מחוץ לשכונת הדר הוקם על מגרש במרכז הכרמל בשנת 1936. ראשית נבנו כיתות היסוד, והסניף נפתח בהנהלתו של עמנואל יפה, ולאחריו, בניהול ברטה דניאל.
בשנת 1962 נבנה אגף כיתות נוסף וכן אולם כנסים מרכזי עבור אנשי הסניף.
לקראת שנות השבעים הוחלט לבנות בניין עבור כיתות תיכוניות במרכז הכרמל, וזאת באמצעות שני מקורות מימון: הראשון, אותו יזם שמחה נהיר, סגן המנהל, הגיע ממכירת ביתו של שמואל יוסף פבזנר, מגרש שבו התקיימה האספה ההיסטורית של נכבדי העיר חיפה ומורי בית הספר נגד חברת עזרה והחלטתה ללמד בשפה הגרמנית; משהכסף לא הספיק, הוחלט למכור את עיזבונו של אחד המורים הידועים למתמטיקה ולמדעים בשנות העשרים והשלושים - המורה וויק. מכירת הנכס והעיזבון אפשרה להתחיל בבניית הבניין.
בספטמבר 1971 הייתה מוכנה הקומה הראשונה והקמת השלב הראשון של הבניין הושלמה במשך שנת 1972. לאחר מכן נוספו עוד שתי קומות לבניין.
פרשת הבנייה לא הייתה קלה, היות שבית הכנסת הפועל בצמוד לבית הספר, התנגד להעברת חומרי הבניין דרך שטחו, ולכן נבנה גשר עילי מיוחד מעל אדמות בית הכנסת אל הוואדי שבו נבנה סניף הכיתות התיכוניות. ועד בית הכנסת התנה שמעבר התלמידים לסניף החדש לא יהיה דרך אדמתו, ולכן עד היום המעבר אל סניף הכיתות התיכוניות עובר בחצר של כיתות היסוד במרכז הכרמל.
כבר במהלך דצמבר 1971 החלו לפעול שש כיתות תיכוניות במרכז הכרמל, בהנהלתו של בנימין מאיר, שקודם לכן ניהל את הכיתות התיכוניות באחוזה. בתחילה, למדו הילדים בבניין כיתות היסוד ולאחר מכן בבניין המיועד החדש. התלמידים הגיעו בהסעות מיוחדות ולמדו בקבוצות קטנות של 7–10 תלמידים, כשהם מחולקים לשלוש רמות.
מבנה בית הספר > המבנים בבית הספר > מבנים במתחם אחוזה

בשנת 1936 נרכש מגרש בן 29 דונם בשכונת אחוזה. מגרש זה שימש החל משנת 1938 למכון לחינוך גופני (החג"ם) שהוקם על פי רעיונו של ד"ר בירם.
בשנת 1937 נפתחו הכיתות התיכוניות של סניף אחוזה של בית הספר. בשנה הראשונה, מאיר חיינקין, חבר ההנהלה של בית הספר, קיבל על עצמו את תפקיד הריכוז ועצם ההקמה של כיתות היסוד באחוזה. הסניף נפתח כמבנה זמני, עד להשלמת הבניין הראשון במתחם בשנת 1938.
בשנת 1950 נפתחו כיתות היסוד במתחם, והם פעלו במתחם אחד עם הכיתות התיכוניות, עד שבשנת 1953 הסתיימה בנייתו של בניין הכיתות התיכוניות.
בשנת 1967 נוסף אגף חדש לבניין הכיתות התיכוניות, וחובר באופן הדוק לבניין הקיים.
בשנת 1969 נוסף אגף חדש גם לבניין כיתות היסוד, כך ששני הסניפים שפעלו במתחם אכלסו כיתות לימוד וגם חדרים ספציפיים למקצועות לימוד שונים.
בשנת 2017 נחנך בניין "היכל אליהו" בסניף כיתות היסוד. הבניין מכיל 4 קומות: בקומה הראשונה גן ילדים ואודיטוריום משוכלל, בקומות האמצעיות שש כיתות לימוד ומרחבים מוגנים, ובקומה הרביעית אולמות "חדרים" - מרכז לתרבות ישראלית-יהודית ומשרדי המרכז וכן אולם רב-תכליתי שעשוי לשמש בית כנסת בשבתות ובחגים. מנהל המרכז הוא דני שטיינר, שמונה לתפקידו באוגוסט 2019.