stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנינג מנקל
מספריו > ספרים בכיכובו של קורט ולאנדר

1991 Mördare utan ansikte "רוצחים ללא פנים".
1992 Hundarna i Riga "הכלבים בריגה".
1993 Den vita lejoninnan "הלביאה הלבנה".
1994 Mannen som log "האיש המחייך".
1995 Villospår "הסחת דעת".
1996 Den femte kvinnan "האישה החמישית".
1997 Steget efter "צעד אחד לפני".
1998 Brandvägg "חומת אש".
1999 Pyramiden "הפירמידה" - סיפורים קצרים.
2004 Handen "היד"
2009 Den orolige mannen "האיש המוטרד"
מספריו > ספרים בכיכובה של לינדה ולאנדר

2002 Innan frosten "לפני הכפור".
מספריו > ספרים אחרים

2000 Danslärarens återkomst "שובו של המורה למחול".
2007 Kennedys hjärna "מוחו של קנדי".
2008 Kinesen "האיש מסין".
מספריו > מספריו שתורגמו

חמישה מספריו תורגמו לעברית על ידי רות שפירא:
"רוצחים ללא פנים", "הסחת דעת", "הכלבים בריגה" - בהוצאת כנרת זמורה-ביתן
"הפירמידה" ו"האיש מסין" – בהוצאת כתר
הערות שוליים

↑   לורן כריסטנסן, מחברת "אנשים נורמלים" לא רוצה שתקראו לה "הסלינג'ר של דור הסנאפצ'ט", באתר הארץ, 23 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265088905171  PLWABN: 9810552017705606  BIBSYS: 90138650  BNC: 000562578  BNE: XX1491806  BnF: cb123670644 (data)  CANTIC: a10339103  CiNii: DA1040099X  GND: 120863855  ICCU: MILV182010  ISNI: 0000 0001 2282 4957  KulturNav: dee94fe7-cff6-4888-be07-3780f12b1d05  LCCN: n80053193  LNB: 000010331  MusicBrainz: 9c5fa1fc-f9d8-491a-87cb-507972a0ad43  NDL: 00514796  NKC: ola2002101119  NLA: 40416929  NLG: 80965  NLK: KAC200005590  NSK: 000326688  NTA: 15181984X  RERO: 02-A003557062  SELIBR: 195636  SUDOC: 032689209  Trove: 1446776  VIAF: 84944859   WorldCat (עם VIAF): 84944859
הנס קרנקל

יוהאן (הנס) קרנקל (בגרמנית: Johann "Hans" Krankl; נולד ב-14 בפברואר 1953 בווינה שבאוסטריה) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל בעבר, שבלט כשחקן במדי ברצלונה וראפיד וינה. הנס הוא מלך שערי הבונדסליגה האוסטרית בכל הזמנים.
קריירת מועדונים

כחלוץ פורה ביותר, קרנקל נחשב על ידי רבים ככדורגלן האוסטרי הטוב ביותר בכל הזמנים. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי ראפיד וינה בשנת 1970, ושיחק בה במשך 8 שנים, וביניהן שיחק פחות משנה בקבוצת וינר אתלטיקספורט קלאב בעונת 1971-1972. בשנת 1978, בעודו משחק עבור ראפיד וינה, זכה קרנקל בתואר נעל הזהב של אירופה, תוך כדי שהוא משך את תשומת לבה של קבוצת הכדורגל הספרדית ברצלונה.
בעונה שלאחר מכן, נרכש על ידי המועדון מספרד, נכנס להרכב הפותח במקום ביו ועזר לברצלונה לזכות כבר בעונתו הראשונה בקבוצה בגביע המלך הספרדי ובגביע אירופה למחזיקות גביע, ובנוסף זכה בתואר הפיצ'יצ'י של הלה ליגה. ב-1980, ברצלונה השאילה את קרנקל לעונה אחת לקבוצה האוסטרית פירסט וינה. בשנת 1981, הוא חזר לשחק בראפיד וינה, בתור קפטן הקבוצה, והמשיך ביכולת הכיבוש המופלאה שלו ב-5 השנים הבאות בהן שיחק בקבוצה. הוא היה אחד השחקנים החשובים ביותר בסגל הקבוצה החזקה והמצליחה של ראפיד וינה במהלך שנות ה-80, וצבר שתי אליפויות ליגת העל האוסטרית, ואף העפיל עם קבוצתו עד לגמר גביע אופ"א בשנת 1985, בו הפסידה ראפיד וינה לאברטון האנגלית.
ב-1986 הוא עבר לשחק כשחקן-מאמן ב-וינר ספורטקלאב. אחרי כן, הקריירה של קרנקל כשחקן החלה לדעוך, והוא בילה עונה אחת ב-1988, בקבוצה הקטנה קרמסר, וב-1989, הוא תלה את נעליו, לאחר עונה באוסטריה זלצבורג.
קרנקל זכה בקריירה שלו בתואר כדורגלן השנה באוסטריה 5 פעמים, וזכה במקום הראשון בסקר לגבי השחקן האוסטרי הפופולרי ביותר ב-25 השנים האחרונות.
קריירה בינלאומית

קרנקל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אוסטריה ביוני 1973, במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל, והוא נטל חלק במשחקיה של אוסטריה במהלך מונדיאל 1978 ומונדיאל 1982. הוא שיחק סך הכל 69 משחקים עבור אוסטריה, בהם כבש 34 שערים. משחקו הבינלאומי האחרון בנבחרת היה באפריל 1985, במשחק מוקדמות מונדיאל 1986 נגד נבחרת הונגריה.
קריירת אימון

מיד לאחר שפרש ממשחק פעיל, התמנה קרנקל ב-1989 למשרת המאמן של ראפיד וינה. הוא אימן את ראפיד במשך שלוש שנים, עד שבשנת 1992, התמנה להיות מאמנה של אדמירה וואקר. אחרי שנתיים בוואקר, הפך להיות מאמנה של קבוצת טירול אינסברוק. אחר כך, המשיך להחליף מועדונים באוסטריה, ואף אימן את פורטונה קלן מגרמניה, עד שבשנת 2002, הוא מונה להיות מאמנה הבכיר של הנבחרת האוסטרית. ב-28 בספטמבר 2005, הוא פוטר מאימון הנבחרת לאחר שלא הצליח להעפיל למונדיאל 2006. מאז הוא עובד כפרשן כדורגל עבור הטלוויזיה האוסטרית.
תארים

ליגת העל האוסטרית: 1982, 1983
הגביע האוסטרי: 1976, 1983, 1984, 1985
מלך השערים של הליגה האוסטרית: 1974, 1977, 1978, 1983
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1979
גביע המלך הספרדי: 1981
המלחמה הפלופונסית

מפת הזירה
המלחמה הפֶּלוֹפּוֹנֶסִית פרצה ב-431 לפנה"ס בין הליגה הפלופונסית, בראשות ספרטה, לבין הליגה האטית-דלית, בראשות אתונה (לעיתים מכונה גם האימפריה האתונאית הראשונה). המלחמה תועדה על ידי ההיסטוריונים תוקידידס וקסנופון.
למלחמה היו שני חלקים עיקריים עם הפוגה של כמה שנים באמצע.
הרקע

לאחר הפלישה הפרסית בשנת 480 לפנה"ס והדיפתה בקרבות פלטאיה וסלמיס, האתונאים קראו למסע מלחמה כנגד הפרסים על מנת לשחרר את אחיהם באיים בים האגאי ובאיוניה. הספרטנים, הכוח הדומיננטי ביוון באותה תקופה, סירבו, ולכן האתונאים הרכיבו את הליגה האטית-דלית ללחימה בפרס. עם הזמן, כוחה של אתונה גדל והברית הפכה לאימפריה האתונאית. בעלות הברית שביקשו לפרוש, הוענשו בצורה קשה.
הסיבות לפרוץ המלחמה וסדר הכוחות

לפי תוקידידס, הגורם העיקרי למלחמה היה החשש הספרטני מהתחזקות נוספת של אתונה לאחר יציאתה כמנצחת הגדולה במלחמה בפרסים בין 480 ל-449 לפנה"ס.
העילה לפרוץ המלחמה הייתה פעולות צבאיות של אתונאים נגד קורינתוס, חברה מרכזית בליגה הפלופונסית. הצי האתונאי התערב לטובת קרקירה (קורפו) נגד הקורינתים והביס את הצי הקורינתי בקרב סיבוטה. בנוסף לכך האתונאים הטילו סנקציות כלכליות על מגארה, בעלת ברית נוספת של ספרטה. אף על פי שתוקידידס מתעלם כמעט לחלוטין מהסנקציות כסיבה לפרוץ המלחמה, חוקרים מודרניים סבורים, שאיסור הסחר עם האימפריה האתונאית העשירה היה מכה קשה על הכלכלה של מגארה, וזו בתורה הטילה את כל כובד משקלה למען המלחמה נגד אתונה.
הסיבות לפרוץ המלחמה וסדר הכוחות > סדר הכוחות

ספרטה הייתה בעלת צבא יבשתי גדול, שבתוספת בעלות בריתה עלה על 60,000 חיילים, לפחות מחציתם הופליטים. הצי של הברית הפלופונסית היה קטן ולא עלה על 100 אוניות.
הצבא היבשתי של האימפריה האתונאית היה קטן יותר. אתונה לבדה יכולה הייתה לגייס כ-16,000 הופליטים. בצירוף לכוחות בעלות בריתה הגיע כוחה לכמחצית כוחו של הצבא הספרטני, אך לעומת זאת הצי האתונאי היה עדיף וכלל לפחות 300–400 אוניות עם אופציה לבניית ספינות חדשות.
המלחמה הארכידמית

בגלל העדר צי משמעותי בצד הספרטני והכח היבשתי הקטן של האתונאים, כמעט ולא היו קרבות גדולים בין הצדדים. האסטרגיה הספרטנית בשלב הראשון של המלחמה, הידוע בשם "המלחמה הארכידמית" על שמו של המלך הספרטני, ארכידמוס הייתה לפלוש לאטיקה - שטח הפוליס האתונאי, ולהטיל מצור על אתונה. התושבים היו בורחים אל בין החומות הארוכות של אתונה (חומות ארוכות הן החומות שחיברו בין אתונה לפיראוס). סיבה נוספת לאי יעילות הפלישות הספרטניות הייתה שהספרטנים יכלו להישאר על אדמת אטיקה רק מספר חודשים, היות שהצבא היה מורכב מאזרחים שהיו צריכים לדאוג לקציר ולעניינים אחרים הקשורים לביתם.
האסטרטגיה האתונאית תוכננה על ידי הסטרטגוס פריקלס שהציע לא להסתכן בהרפתקאות ולהסתפק בלוחמת הגנה ביבשה. הצי העדיף של האתונאים הצליח לקצור הצלחה נוספת בקרב נאופקטוס. בשנת 430 לפנה"ס פרצה מגפה באתונה (ככל הנראה טיפוס הבטן) ומחתה כרבע מאוכלוסיית העיר והתושבים שהסתתרו בין חומותיה. פריקלס היה בין הנספים. לאחר מותו של פריקלס התחיל קליאון, ממשיך דרכו, לבצר עמדות סביב הפלופונסוס ולפשוט על חופיו. אחת הפלישות התבצעה ליד פילוס, מקום שבו הוכרעה המלחמה הראשונה. בקרב פילוס וקרב ספקטריה הכה קליאון את הספרטנים מכה קשה וכ-700 (לפי מקורות אחרים 300–400) הופליטים ספרטניים נלכדו באי ספקטרה. מספר הלוחמים שעמד לרשות ספרטה היה נמוך יחסית ולא עלה על כמה אלפים, לכן לא יכלו להרשות לעצמם לאבד כמה מאות לוחמים.
בשנת 425 לפנה"ס, לאחר שמצב הנצורים הפך לבלתי נסבל, ביקשו הספרטנים לחתום על חוזה שלום. האתונאים רצו לנצל את ההצלחה ולכן סירבו להצעה הספרטנית. המצביא הספרטני ברסידאס גייס צבא חדש וכבש את הקולוניה האתונאית באמפיפוליס ששלטה על כמה מכרות כסף שהניבו כ-200 טלנטים בשנה (כמחצית מכלל תקציבה של אתונה). קליאון וברסידאס נהרגו בקרבות לשחרור העמדה האסטרטגית (ראו קרב אמפיפוליס ).
לאחר מרחץ הדמים הזה, התרצו האתונאים והסכימו לחתום על חוזה שלום ולהחליף את בני הערובה.
שלום ניקיאס

עם מותם של האתונאי קליאון והמצביא הספרטני בראסידאס בקרב אמפיפוליס ב-422 לפנה"ס, היו שני הצדדים בשלים לחתימת הסכם אי-לוחמה, אשר נחתם ב-421 לפנה"ס.
שלום ניקיאס היה שלום שברירי שנמשך כ-6 שנים, והיה מלא בהתכתשויות בין הניצים. ארגוס, פוליס חזקה בחצי האי פלופונסוס, ששמרה על עצמאות מספרטה, החלה לבחוש בפוליטיקה הפנימית בין ספרטה ובעלות בריתה, ועם עידוד אתונאי הצליחה לגבש קואליציה של המדינות הדמוקרטיות בחצי האי, שכללה את הפולייס החזקות מנטיניאה ואליס. נסיונותיה של ספרטה לפרק את הברית כשלו, ומנהיגותו של מלך ספרטה אגיס עמדה במבחן. בטוחים בכוחם, הארגיבים יחד עם בני בריתם, ובסיוע כוח אתונאי קטן תחת פיקודו של אלקיביאדס, החליטו לתקוף את העיר טגיאה, הממוקמת בקרבת ספרטה.
בקרב מנטיניאה, אחד קרבות היבשה הגדולים של המלחמה, הלאקדמונים (ספרטנים) ובעלי בריתם ניצבו מול ארגוס, אתונה מנטיניאה וארקאדיה. הקרב הסתיים בתבוסה של כוחות ארגוס ובנות בריתה, שאיבדו כ-1,100 חיילים מול כ-300 הרוגים אצל הספרטנים. בעקבות תוצאות הקרב בו איבדו הארגיבים לבדם כ-700 לוחמים, נפל הממשל הדמוקרטי בארגוס, פורקה הברית עם אליס ואתונה, ארגוס החזירה את השטחים עליהם השתלטה וחתמה על חוזה אי-לוחמה עם ספרטה.
מסע המלחמה לסיציליה

בשנה ה-17 למלחמה, הגיעו לאתונה ידיעות כי בעלות בריתה בסיציליה נמצאות תחת מתקפה מצד סירקוסאי. אנשי סירקוסאי היו דורים במוצאם (כמו הספרטנים), לעומת האתונאים ובני בריתם בסיציליה שהיו איונים. לפיכך, חשו האתונאים חובה להגן על אחיהם ובני בריתם באי.
אולם, אתונה לא פעלה מרגשות אחווה בלבד, שכן היו לה תוכניות לשלוט בסיציליה כולה, ובמשאבים העצומים שלה. סירקוזה, העיר הדומיננטית באי, הייתה מבחינתם המכשול העיקרי לשאיפתם זו.
בשלבים האחרונים של ההכנות, הואשם אלקיביאדס, מפקד המבצע, בהשחתת פסלי האלים. אלקיביאדס כפר בהאשמות, ודרש לעמוד לדין ללא דיחוי, אולם האתונאים החליטו לשלוח אותו למסע בכל זאת (אולי משום שחשבו שכך יהיה קל יותר להרשיעו). ואכן, זמן קצר לאחר הגעתו לסיציליה נקרא המפקד האתונאי חזרה כדי לעמוד למשפט. אלקיביאדס, שחשש כי יורשע על לא עוול בכפו, החליט לערוק לצד ספרטה, והדליף את תוכניות הכיבוש של אתונה.
הכוח האתונאי כלל יותר מ-100 ספינות מלחמה, למעלה מ-7,000 חיל רגלים, וכמות זעומה של 30 פרשים, שהתבררו כנחותים בהתמודדות מול חיל הפרשים הסיריקוזי, שהיה גדול ואיכותי יותר. עם נחיתת כוחות אתונה הצטרפו אליהם כוחות של כמה מבעלות בריתה, אולם במקום לתקוף מיד, החליט ניקיאס, המפקד החדש, להשתהות, על מנת לארגן את כוחותיו ובעלות בריתו.
ההתמהמהות האתונאית איפשרה לספרטנים לשלוח עזרה לסיציליה. המצביא הספרטני גיליפוס הגיע עם תגבורות, גייס כוחות נוספים באי, ובסדרה של קרבות הביס את הכוחות האתונאים ופרץ את המצור.
מלבד הסיוע לסיציליה, פתחו הספרטנים במלחמה יבשתית ביוון. על פי עצתו של אלקיביאדס, הם כבשו את מבצר דקליאה ליד אתונה ומנעו מאתונאים לקבל אספקה דרך היבשה. לפיכך, כל תנועה הייתה צריכה להיעשות דרך הים, דבר שגרע מהמשאבים האתונאיים.
חברי הליגה הפלופונסית שלחו תגבורות נוספות לסירקוסאי בתקווה לגרש את האתונאים מאדמת סיציליה. במקום לסגת, שלחו האתונאים עוד 100 ספינות ו-5,000 חיילים. בהנהגתו של גיליפוס הצליחו הסירקוסאים ובני בריתם להביס שוב את האתונאים ביבשה, והצי הסירקוסאי, שהוקם בעצת המצביא הספרטני, הטביע את הצי האתונאי, שהגיע לנסות ולחלץ את צבאו של ניקיאס. כוחות אתונה שהיו כעת מנותקים מקווי האספקה, מותשים וללא אפשרות ממשית להימלט, נאלצו להיכנע ונמכרו רובם ככולם לעבדות.
הייתה זאת מכה קשה לאתונה שאבדה כמחצית מבניה בהרפתקה זו.
התאוששות אתונה

לאחר התבוסה הקשה בסיציליה, יוונים רבים האמינו שהקיץ הקץ על אתונה, אך הם לא העריכו בצורה נכונה את חוסנה הכלכלי, ואתונה הצליחה להתאושש.
לאחר התבוסה בסיציליה, ספרטה המרידה את רוב בעלות בריתה של אתונה נגדה. בעלות ה'ברית' של אתונה ראו באתונה כח אימפריאליסטי כובש, לא ראו את הברית כברית בין שווים, ולמעשה חיכו להזדמנות נוחה לערוק.
נוסף לכך, האימפריה הפרסית שזכרה לאתונה את המפלות שספגה ממנה, תמכה בספרטה על ידי סובסידיה כספית גדולה (ראו גם חוזה מילטוס).
אתונה הצליחה לשרוד בגלל מספר סיבות:
בעלות בריתה של אתונה שמרדו בה היו חסרות כח ממשי אחרי מסע השוד והגזל שאתונאים ניהלו נגדם.
הליגה הפלופונסית גייסה את ציה באיטיות וגם בניית האוניות החדשות התעכבה.
המדינות באיוניה שמרדו היו זקוקות לסיוע מתמיד נגד פלישה אתונאית אפשרית ולכן חזרו ברב המקרים בלית ברירה לברית האטית-דלית.
הסיבה הנוספת, ואולי החשובה מכל, הייתה חוסר היעילות הספרטנית בניהול משא ומתן דיפלומטי.
בתחילת המלחמה אתונה שמה בצד 1,000 טלנטים מ-8,000 שהיו לה כמוצא אחרון. הם השתמשו בכסף הזה אחרי התבוסה בסיציליה. (1,000 טלנטים היה סכום עצום. התקציב השנתי של אתונה היה רק 200 טלנטים ואילו תקציב האימפריה שלה רק 400). בעזרת הכסף הזה הצליחו לבנות 100 ספינות ששימשו כבסיס לצי האתונאי החדש. בנוסף ארעה מהפכה אוליגרכית באתונה וקבוצה בת 400 איש תפסה את השלטון. כשהשלטון התחלף, השלום היה אפשרי אך הצי מרד וסירב לשמוע להוראות הארבע מאות. בשנת 411 לפנה"ס הצי הביס את הספרטנים בקרב סִימֶה, הצי בחר באלקיביאדס כמנהיגו והמשיך במלחמה בשמה של אתונה.
אלקיביאדס, אף על פי שהורשע בפשעים נגד האלים ובבגידה, היה בעל אישיות חזקה. הוא מנע התקפה ישירה של הצי על אתונה ובמקום זאת הצליח להחזיר את הדמוקרטיה בעזרת לחץ עקיף, שגרם לחזרת המשטר הדמוקרטי על כנו שנתיים אחרי ההפיכה. הוא גם דחק באתונאים לצאת לקרב נוסף נגד הספרטנים - קרב קיזיקוס. בקרב זה הוא הצליח להביס את הצי הספרטני ולשקם את הבסיס הכלכלי של האימפריה האתונאית. בין 410 ל-406 אתונה זכתה לניצחון אחרי ניצחון והצליחה להשיב לעצמה את רוב חלקי האימפריה שאבדו לה בגלל המרידות. ההצלחה נזקפה במידה רבה לזכותו של אלקיביאדס.
הניצחון הספרטני

למרות הניצחונות, גבר הפילוג באתונה ולאחר ניצחון ספרטני קטן, לא נבחר אלקיביאדס לסטרטגוס והוא ערק שוב. ליסנדרוס, המצביא הספרטני החדש היה בעל סגולות הנדירות אצל הלאקדמונים. הוא הרגיש בנח על סיפונה של ספינת קרב בדיוק כמו בקרב יבשתי והיה בעל קשרים טובים עם הפרסים.
בקרב ארגינוסאי, שבו איבדו האתונאים 12 ספינות, לא יכלו האתונאים להציל את צוותי האוניות (בכל ספינה שירתו כ-300 איש) בגלל מזג האוויר הסוער. האספה האתונאית האשימה את המצביאים והוציאה את כולם להורג, תוך כדי שהם פוגעים במורל הצי.
ליסנדרוס רצה לנצל את ההזדמנות והפליג לכיוון ההלספונטוס (כיום דרדנלים), על מנת לנתק את אתונה מבסיס אספקת הדגן שלה בחצי האי קרים. בקרב אייגוספוטמוי בשנת 405 לפנה"ס הובסו האתונאים בצורה קשה כאשר 168 מספינותיהם טובעו ורק 12 שרדו.
לאחר מצור קצר, ועקב העובדה שלא הגיעה כל אספקה בשל השליטה הספרטנית המוחלטת בים, נכנעו האתונאים בשנת 404 לפנה"ס.
תוצאות

אף על פי שאתונה הובסה, לא נפגע הבסיס הכלכלי שלה, ולאחר פרק זמן קצר היא הצליחה להשתקם ולחזור לעמדת השפעה בפוליטיקה היוונית. ספרטה הובסה כ-30 שנה לאחר מלחמה זו בקרב לאוקטרה על ידי אפמינונדס ואיבדה את השפעתה. המלחמה הזאת ומלחמות שבאו אחריה פגעו בערי היוונים וכך הפכו אותן לטרף קל לפיליפוס השני, מלך מוקדון, שהכריע בשנת 338 לפנה"ס את אתונה ותבאי, מה שהכשיר את הקרקע למסע הכיבושים של בנו, אלכסנדר מוקדון.
מכיוון שמעולם לא נחתם שלום רשמי בין שתי הערים, חתמו בשנת 1996 ראש עיריית אתונה וראש עיריית ספרטה המודרנית על הסכם שלום סמלי. באופן רשמי הסתיימה המלחמה 2,427 שנים לאחר שהחלה.
ראו גם

לוחמה יוונית בעת העתיקה
הצבא הספרטני
המלחמה הפלופונסית הראשונה
לקריאה נוספת

תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות: א"א הלוי. הקדים מבוא: א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.
קסנופון, הלניקה
Victor Davis Hanson, A War Like No Other: How the Athenians and Spartans Fought the Peloponnesian War, Random House, NY, 2005
הערות שוליים

↑  Philip Sabin, Hans Van Wees, Michael Whitby (editors), The Cambridge history of greek and roman warfare vol I, Cambridge university press, 2008, pp 138 - 139
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540819005171  BNE: XX464103  BnF: cb119436095 (data)  GND: 4045067-3  LCCN: sh85057083  NKC: ph138578  SUDOC: 02738215X 
הליגה הדלית לקראת פרוץ המלחמה הפלפונסית
המסע לסיציליה
הכתף שק

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין 
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין
 עריכה:  צ'ארלי צ'פלין 
 שחקנים ראשיים:  עדנה פורביינס אלברט אוסטין ג'ק וילסון ג'ון ראנד הנרי ברגמן סידני צ'פלין צ'ארלי צ'פלין טום וילסון 
 מוזיקה:  צ'ארלי צ'פלין 
 צילום:  רולנד טות'רו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  First National Pictures
 הקרנת בכורה:  1918
 משך הקרנה:  36 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אילם, סרט קומדיה, סרט מלחמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכתף שק (באנגלית: Shoulder Arms) הוא סרט שנכתב, בוים, נערך והופק על ידי צ'ארלי צ'פלין, שגם שיחק בו את התפקיד הראשי וגם כתב את המוזיקה המקורית שלו. הסרט שיצא לאקרנים ב-1918 הוא קומדיה פטריוטית שעיקרה מתרחש בחלום. צ'פלין מגלם חייל אמריקני שנשלח למלחמת העולם הראשונה וחולם שבמלחמה הוא מנצח לבדו גדודים של גרמנים ושובה את הקייזר הגרמני.
עלילה

הסרט עוקב אחר חייל אמריקאי (צ'פלין) שנשלח למלחמה.
הסרט מתחיל במסדר בו הוא מתקשה ללכת באופן מסודר, ומשם הוא עובר לתעלות בשדה הקרב.
לאחר שהסרט מציג את החיים בתעלה, אנו רואים את החייל כובש את תעלת האויב, ותופס בשבי את 13 החיילים שם (כשהוא נשאל איך הצליח לעשות זאת הוא עונה "כיתרתי אותם").
משם הוא מתנדב לצאת למשימה נועזת בתוך קווי האויב, כשהוא מחופש לעץ. הוא מצליח להציל את חברו שנתפש על ידי הגרמנים, והוא בורח בעזרת נערה מקומית. במהלך בריחתו, הוא מצליח להערים על הקיסר הגרמני, והוא לוקח אותו כשבוי. הוא מתקבל בצעדות ניצחון כשהוא חוזר עם השבוי החשוב.
הסרט מסתיים בבסיס האימונים, כאשר אנו רואים את חבריו של החייל מעירים אותו מחלומו.
שחקנים ראשיים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
צ'ארלי צ'פלין: צ'ארלי, חייל מחיל רגלים
עדנה פורביאנס: ילדה צרפתייה
סיד צ'פלין: סָמל, חברו של צ'ארלי
ג'ק וילסון: נסיך גרמני
הנרי ברגמן: סָמל גרמני שמן
אלברט אוסטין: קצין אמריקאי
טום וילסון: חוטב עצים גרמני
ג'ון ראנד: חייל אמריקאי
הנסיך אריק, דוכס וסטמנלנד

הנסיך אריק, דוכס וסטמנלנד (בשוודית: Prins Erik, hertig av Västmanland; ‏ 20 באפריל 1889 – 20 בספטמבר 1918), היה נסיך שוודי ובנו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
ביוגרפיה

אריק נולד ב-20 באפריל 1889 בארמון סטוקהולם, סטוקהולם, לגוסטב החמישי, מלך שוודיה ולויקטוריה, נסיכת באדן, בתם של פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה, נסיכת פרוסיה, ועם לידתו הוענק לו התואר דוכס וסטמנלנד. אריק סבל מחולי אפילפסיה וממוגבלות שכלית התפתחותית, כתוצאה מפגיעה בלידה, למרות שהיה ילד יפה תואר ובריא מבחינה גופנית.
בשל מצבו, רק לעיתים נדירות הוא נראה בציבור והוא חי חיים שקטים, הרחק מן העין הציבורית, בדומה לחייו של ג'ון, נסיך הממלכה המאוחדת. מאחר שהיה חבר במשפחת המלוכה, הוא היה נוכח בתצלומים רשמיים מלכותיים, אך לא היו לו משימות רשמיות. בשנים 1907–1909 נבנה עבורו בית מגורים הרחק מהעין הציבורית ביורשהולם, צפונית לסטוקהולם. כל שבועיים הותר לאריק טיול לבירה, שבמהלכו הוא נראה לפעמים באופרה, ואלה היו הפעמים היחידות שהיה נראה בציבור, למעט צילומים רשמיים.
בשנת 1917 הוא התלונן על כך שהוא נאלץ לחיות בבידוד כזה, והוחלט כי עליו להתגורר קרוב יותר לסטוקהולם.
הוא מת ממגפת השפעת הספרדית ב-20 בספטמבר 1918 בארמון דרוטנינגהולם.
הנס רוסלינג

| --- | --- |
רוסלינג בועידת TED,‏ 2007
רוסלינג בועידת TED,‏ 2007
 לידה:  27 ביולי 1948 Uppsala Cathedral Assembly, שוודיה 
 פטירה:  7 בפברואר 2017 (בגיל 68) אופסלה, שוודיה
 שם לידה:  Hans Gösta Rosling 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של אופסלה 
 מקום מגורים:  בריטניה
 פעילות בולטת:  מייסד קרן גאפמיינדר (Gapminder Foundation) ומנהלה
 השכלה:  אוניברסיטת אופסלה (1986)  Katedralskolan  St. John's Medical College  Rajiv Gandhi University of Health Sciences 
 מקצוע:  רופא, אפידמיולוג, מומחה בסטטיסטיקה
 מעסיק:  מכון קרולינסקה, אוניברסיטת אופסלה 
 בן או בת זוג:  Agneta Rosling 
 פרסים והוקרה:  Kunskapspriset (2007)  פרס האוכלוסין של האו״ם (2017)  פרס חקר הבריאות הגלובלי ע״ש צ'אנצ'לאני (2014)  פרס הומניטרי של השנה (2012)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (2019)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (2014)  איליס קוורום (2010)  הפרס השוודי הבינלאומי השנתי (2012)  פרס לאונרדו (2016)  טיים 100 (2012)  The Gannon Award (2010)  הפרס הגדול של המכון המלכותי לטכנולוגיה (2010)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 www.gapminder.org
 
הנס רוסלינג (בשוודית: Hans Rosling;‏ 27 ביולי 1948 - 7 בפברואר 2017) היה רופא שוודי, אפידמיולוג, מומחה בסטטיסטיקה, בתזונה וברפואה ציבורית. כיהן כפרופסור לבריאות בינלאומית במכון קרולינסקה (אוניברסיטה לרפואה מהגדולות באירופה), מייסד קרן גאפמיינדר (Gapminder Foundation) ומנהלה. הקרן היא גוף ללא כוונות רווח המפתח ומספק כלים חופשיים לניתוח נתונים על התפתחות האדם.
ביוגרפיה

רוסלינג נולד באופסלה שבשוודיה. למד סטטיסטיקה ורפואה בין השנים 1967 ל-1974 באוניברסיטת אופסלה. בשנת 1972 למד בריאות הציבור בקולג' הרפואי סיינט ג'ון בבנגלור שבהודו. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1976 ומשנת 1979 עד 1981 שימש רופא מחוזי בצפון מוזמביק.
ב-21 באוגוסט 1981 גילה התפרצות של מחלת שיתוק שלא הייתה ידועה קודם לכן. חקר המחלה שימש בסיס לעבודת הדוקטורט שלו, שאותה סיים בקבלת תואר דוקטור בשנת 1986 באוניברסיטת אופסלה. במשך כעשרים שנה חקר את המחלה באזורים כפריים ברחבי אפריקה והנחה עשרה דוקטורנטים שחקרו עמו את המחלה. קבוצת המחקר שלו כינתה את המחלה בשם "קונזו" ("רגל קשורה" בשפתם של החולים הראשונים במחלה). המחלה פורצת בקרב האוכלוסייה מוכת הרעב במזרח ומרכז אפריקה, הניזונים משורשי קסאווה שלא עובדו דיים. המחלה מופיעה עקב שילוב של תזונה ירודה וצריכת ציאניד המשתחרר מהקסאווה שלא עובדה בצורה מספקת. מחקריו עוסקים גם בקשר שבין התפתחות כלכלית, חקלאות ובריאות באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית.
רוסלינג שימש יועץ לארגון הבריאות העולמי, לקרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF - יוניצ"ף) ולארגוני סיוע נוספים. בשנת 1993 יסד יחד עם אחרים את הסניף השוודי של ארגון רופאים ללא גבולות. מאז 2012 היה חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. הוא כיהן כראש החטיבה לבריאות בינלאומית במכון קרולינסקה בשנים 2001 עד 2007. בהיותו יו"ר הוועדה הבינלאומית למחקר והכשרה במכון (1998 – 2004) החל במחקר משותף עם אוניברסיטאות באסיה, באפריקה, באמריקה הלטינית ובמזרח התיכון. הוא פתח קורסים ללימוד "בריאות עולמית", השתתף בכתיבת ספרי לימוד בנושא ומקדם הסתכלות על העובדות במבט כלל עולמי.
פעילות הסברתית

בפברואר 2005 יסד בסטוקהולם יחד עם בנו אולה רוסלינג וכלתו אנה רוסלינג–רונלונד את קרן גאפמיינדר (לדברי רוסלינג מקור השם בהודעה הנשמעת במעברים של הרכבת התחתית של לונדון: "Mind the gap" ("שימו לב לפער" - בין הקרונות לרציף), שכן נתוני הקרן מציגים את הפערים בחברה העולמית). הקרן מפתחת עם אוניברסיטאות, עם ארגוני או"ם, עם סוכנויות ציבוריות ועם ארגונים חוץ-ממשלתיים, תוכנה סטטיסטית "טרנדאלייזר" (Trendalyzer) הממירה נתונים סטטיסטיים בינלאומיים לגרפים נעים ואינטראקטיביים המוצגים בצורה שמקלה על הבנת תהליכים. המטרה היא לקדם את ההסתכלות על העובדות במבט עולמי על ידי ניצול והבנה של מאגרי מידע ציבוריים חופשיים לכל. לפי רוסלינג, קיים מידע רב שנאסף אצל ארגונים כגון האו"ם, אלא שחוסר באמצעי גישה הופך את דליית המידע לקשה עד בלתי-אפשרית. הנתונים שנאספו במשך שנים רבות (לעיתים אפילו 100 שנה) יכולים לשקף, כשהם מוצגים נכון, התפתחויות ומגמות בחברות, במדינות ובכלל העולם. השוואות בין קצב וצורת ההתפתחות הפרמטרים הנבדקים יכולות לשמש כלי להבנה טובה יותר של הגורמים המשפעים על התפתחות האדם. הגרפים ניתנים לצפייה והפעלה בצורה חופשית באתר הקרן. במרץ 2007 רכשה גוגל את תוכנת טרנדאלייזר בכוונה להופכה לזמינה בצורה חופשית עבור סטטיסטיקה פומבית.
הרצאותיו של רוסלינג, הממחישות את ההתפתחות העולמית בעזרת כלי גאפמיינדר, נחשבות הומוריסטיות אבל בעלות תוכן רציני. הוא אף מדגים כישורי בליעת חרבות, כפי שניתן לראות בדקות האחרונות של הרצאתו בשנת 2007 (ראו פרק קישורים חיצוניים).
מכתביו

Lindstrand A, Bergtröm S, Rosling H, Rubensson B, Stenson B, Tylleskär T (2006). GLOBAL HEALTH an introductory textbook Lund: Studentlitteratur ISBN 978-91-44-02198-0
הערות שוליים

↑  
Brain, Vol. 113, No. 1, 223-235, 1990, Konzo, An Epidemic Upper Motor Neuron Disease Studied in Tanzania, Howlett, Brubaker, Mlingi and Rosling
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406128205171  PLWABN: 9810648969305606  BIBSYS: 13061703  BnF: cb178098346 (data)  CiNii: DA15480420  GND: 1155792440  ICCU: CFIV341344  ISNI: 0000 0000 5437 3583  KulturNav: a55a5b84-1018-4a50-9b59-5b3829459250  LCCN: nr99000982  MusicBrainz: b1cf0219-f69b-4f05-9cbb-a082f1137f37  NDL: 001315825  NKC: pna20181002026  NLK: KAC201903974  NTA: 382006992  ORCID: 0000-0003-2732-1210  ResearcherID: DMW-8953-2022  SELIBR: 353179  SUDOC: 232428026  VIAF: 2385246   WorldCat (עם VIAF): 2385246
הנינג פון טרסקו

| --- | --- |

הנינג פון טרסקו
 לידה:  10 בינואר 1901 מגדבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  21 ביולי 1944 (בגיל 43) אוסטרוב, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 בן או בת זוג:  Erika von Tresckow 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1917–1920   1926 – 1944
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 ראש המטה של הארמייה השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה    צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 הנצחה
 על שמו קרואים :רחובות במגדבורג ובהמבורג, מרכז גיוס של הבונדסוור בפוטסדאם
 
גנרל מיור הנינג פון טְרֶסְקוֹ (גרמנית: Henning von Tresckow; לעיתים נכתב בצורה השגויה טרשקוב; נולד ב-10 בינואר 1901 במגדבורג – מת ב-21 ביולי 1944 באוסטרוב שליד ביאליסטוק, פולין) היה איש צבא גרמני, מראשי קשר העשרים ביולי להתנקשות באדולף היטלר. היה פעיל במשך שנים רבות במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.