stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדלי התאומים (רמת גן)
היסטוריה

מגדלי התאומים נבנו על מגרש בו שכן מפעל "עסיס", שאבן הפינה שלו הונחה ב-17 בנובמבר 1929. מפעל זה הוקם על אדמות בבעלות יצחק ליב גולדברג. ב-1989 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים (בהם קבוצת מנחמוב, אהרונוב ובביוף) את המגרש תמורת סכום של כ-6 מיליון דולר. היזם היה מסעוד אליקהאני. הרכישה התבצעה באמצעות חברות מגדלי התאומים בע"מ ומגדלי עסקים (אחזקות) בע"מ. הבניינים תוכננו על ידי א. גבירצמן מתכננים בע"מ וכוללים שטח בנוי של 26,000 מטר רבוע. חזיתות הבניינים מחופות בזכוכית רפלקטיבית בהתאם לסגנון הפוסט-מודרני. בין שני המגדלים מפרידה רחבה עם מזרקה במרכזה, שעוצבה ונבנה על ידי הפסל יצחק שמואלי מעין הוד. לכל בניין שתי כניסות - אחת מרחוב ז'בוטינסקי, קומה מסחרית (E2), והשנייה מהלובי (E1). בכל בניין שש מעליות, מתוכן ארבע לקומות ושתיים לחניון תת-קרקעי משותף שהכניסה אליו בצמוד לבניין 1.
הערות שוליים

↑  ביהח"ר עסיס עובר לרמת גן, דואר היום, 24 בנובמבר 1929
↑  קרן גאפ ותקן במגעים לרכישת השליטה בזיקית בכ-30 מיליון דולר, באתר גלובס, 24 במרץ 1997
↑  בית אברהם קריניצי - מפעל עסיס
↑  גלובס, 12 במרץ 1993
מאדאם סימון

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1877 הרובע השמיני של פריז, צרפת 
 פטירה:  17 באוקטובר 1985  (בגיל 108) Montgeron, צרפת 
 שם לידה:  Pauline Benda 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה 
 תפקיד:  מנהל אדמיניסטרטיבי (1964) 
 בן או בת זוג:  Charles le Bargy (1898–ערך בלתי־ידוע)  Claude Casimir-Perier (1909–1915)  François Porché (1923–1944) 
 פרסים והוקרה:  פרס הספרות הגדול של האקדמיה הצרפתית (1960)  מפקדת בלגיון הכבוד 
 
מאדאם סימון (בצרפתית: Madame Simone ובקיצור Mme. Simone) הוא שם במה ושם עט בו התפרסמה השחקנית, הסופרת ואשת החברה היהודיה צרפתייה פולין בנדה (בצרפתית: Pauline Benda;‏ 3 באפריל 1877 - 17 באוקטובר 1985).
פולין נולדה במשפחה בורגנית מעורבת, אב יהודי ואם קתולית, קרובת משפחה מצד האם של ז'יליין בנדה. היא גודלה על ידי אביה כיהודייה וכל חייה הזדהתה עם היהדות, שיחקה בתיאטרון בתפקידים של יהודיות וכדבריה, הייתה גאה להשתייך לעם עתיק.
כשהייתה בת 13 נפטר אביה והיא היא נרשמה לסורבון ולקחה את הקורסים של תאודול ריבו בפסיכולוגיה ניסויית בקולז' דה פראנס. האם התנגדה למסלול לימודיה ובמיוחד לביקוריה בבתי חולים. לבסוף הבת והאם הגיעו לפשרה, הבת תוכל להמשיך בלימודים התאורטיים ובתמורה תלמד שיעורי דיקציה. בסוף קורס הדיקציה, המנחה, שארל לה בארגי, מגדולי קומדי פרנסז, החל לחזר אחריה וכעבור חצי שנה נשא אותה לאישה והחל להכין אותה לקריירה של שחקנית.
על מנת לוודא שהיא מתאימה להופיע על הבמה, הציג אותה בעלה לפני שרה ברנאר ולאחר דיקלום שיר שאל את השחקנית הנודעת אם יש לה כישרון - "יותר מאשר יש לך" ענתה ברנאר. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בתיאטרון העירוני של ריימס, בשנת 1900, במחזה On ne badine pas avec l'amour (אין לזלזל באהבה) מאת אלפרד דה מיסה. לקראת הופעתה, בעלה, שחשש מפני הופעה לא מוצלחת, שתכתים את שמו, המציא לה את שם הבמה סימון לה בארגי. סימון לה בארגי הופיעה על במות של ערי שדה ובבריסל, שם פגשה את אנרי ברנשטיין. ב-1900, בעת שירותו הצבאי כחובש, ערק ברנשטיין מצבא צרפת, כדי לרדוף אחר שחקנית שמצאה חן בעיניו, סוזן דרוול, לבריסל. באותה תקופה עמדו להציג בפריז את מחזהו הראשון, Le Marché, אך החזרות נערכו בהיעדרו והוא נאלץ לתת הוראות בימוי באמצעות הטלפון. בבריסל פגש את סימון לה בארגי, שהופיעה באותה תקופה בתיאטרון המקומי, אותה הכיר ברנשטיין בשם פולין בנדה, כי היה מיודד עם אחיה הגדול. הוא סיפר לה על צרותיו והיא חיברה בינו ובין מכר שלה, עורך הדין והפוליטיקאי רנה ויויאני, מי שעתיד להיות ראש ממשלת צרפת. ויויאני שכנע את שר המלחמה הצרפתי לבטל לו את העריקה ולמחול לו על המשך השירות הצבאי וכך חזר ברנשטיין לפריז.
ברנשטיין נתן לסימון לה בארגי את התפקיד הגדול הראשון בקריירה שלה, התפקיד הראשי במחזה Le Détour, תפקיד בו הצליחה מאוד והיא קיבלה תפקידים ראשיים נוספים במחזות של ברנשטיין. סימון לה בארגי זכתה בתפקיד מרכזי גם במחזה Le Retour de Jérusalem של מוריס דונה. גם בתפקיד החדש היא גילמה יהודיה (קוראים לה יהודית) וכך התקבעה כשחקנית בגילום יהודיות.
חיי נישואים ושם במה

הקריירה של סימון לה בארגי הייתה בעליה מתמדת וקיבלה תפקידים ראשיים במחזות. ב-1905, בעת הופעתה במחזה Le Bercail מאת ברנשטיין, הכירה את קלוד קזימיר פרייה, בנו של נשיא צרפת לשעבר, שהחל לחזר אחריה והמשיך בכך זמן רב. סימון דה בארגי נענתה למחזר שלה והזוג נסע ביחד ללונדון, משם כתבה לבעלה וביקשה להתגרש.
לה בארגי ניסה לשכנע את אשתו לשוב אליו, אך כשהיא התמידה ברצונה להתגרש הסכים לכך ונפסקו גירושים באשמתה. אחרי הגירושים סימון לה בארגי ביקשה לשמור על השם בו התפרסמה, אך בעלה לשעבר התנגד לכך. הם פנו לבית המשפט והוא פסק לטובת הבעל לשעבר וקבע קנס משמעותי לגבי כל אירוע בו תשתמש בשמו. סימון, שלא רצתה לוותר על השם, חיפשה פתרון אלטרנטיבי, היא איתרה גבר בעל שם משפחה זהה והתחתנה איתו נישואים פיקטיביים, על מנת לקבל את שם משפחתו.
הבעיות הכרוכות  בשם של בעלה לשעבר, הובילו אותה לנקיטת קו שונה, היא החליטה לשמור רק על השם הפרטי 'סימון', לוותר על שם המשפחה ובכך הפכה ל'מאדאם סימון', שם במה בו המשיכה להחזיק במהלך כל חייה הארוכים.
ב-1909 התחתנו סימון עם המאהב שלה, קלוד קזימיר פרייה.
ב-1915 מאדאם סימון התחתנה עם פרנסוא פורשה.
מאדאם סימון והספרות

מאדאם סימון קראה הרבה ואת ביתה הפכה לסלון בו נפגשו ידועני התקופה, כולל סופרים. בעידוד בעלה מאדאם סימון התחילה לכתוב ופרסמה ספר ראשון ב-1930.
בשנת 1935 התמנתה סימון לחברה בחבר השופטים של פרס פמינה ומאוחר יותר הייתה לנשיאת חבר השופטים.
בשנת 1960 קיבלה סימון את הפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית על עבודתה. סימון הייתה מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי, האמנויות והספרות, והייתה גם מפקדת לגיון הכבוד, מעמד שמעט מאוד נשים הגיעו אליו.
סימון פרשה למונטג'רון. שם היא מתה, בגיל מאה ושמונה, ב-17 באוקטובר 1985.
מיצירותיה

1930 Le Désordre (ההפרעה) רומן
1935 Jours de colère (ימים של כעס) רומן
1935 Le Paradis terrestre (גן העדן הארצי) רומן
1943 Québéfi (קויבקי) רומן
1945 אמילי ברונטה מחזה
1951 Le Bal des ardents (נשף הפראים) רומן
1954 L'Autre roman (הרומן האחר) זכרונות
1957 Sous de nouveaux soleils (תחת שמשות חדשות) זכרונות
1967 Ce qui restait à dire (מה נשאר לומר) זכרונות
1970 Mon nouveau testament (הברית החדשה שלי) זכרונות
הערות שוליים

↑  Madame Simone, une longue vie entre théâtre et littérature (בצרפתית)
↑  Madame Simone (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600283905171  BIBSYS: 90753320  BNE: XX5488520  BnF: cb12172361k (data)  GND: 119107112  ISNI: 0000 0000 7973 5181  LCCN: no93022907  NKC: xx0255443  NTA: 069425744  SUDOC: 030272432  VcBA: 495/344549  VIAF: 36959003   WorldCat (עם VIAF): 36959003
מגי דה בלוק

מגי דה בלוק (בהולנדית, צרפתית וגרמנית: Maggie De Block; נולדה ב-28 באפריל 1962) היא פוליטיקאית בלגית, חברת המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית (Open Vlaamse Liberalen en Democraten). בשנים 2013 ו-2014, נבחרה לפוליטיקאית הפופולרית ביותר בפלנדריה. בפברואר 2015, היא נבחרה לפוליטיקאי הפופולרי ביותר בכלל בלגיה, על שלושת מחוזותיה השונים. בשנים 2014–2020 כיהנה דה בלוק כשרת הרווחה והבריאות בממשלתיהם של ראשי הממשלות שארל מישל וסופי וילמס.
ביוגרפיה

דה בלוק נולדה בעיירה מרצ'טם שבצפון פלנדריה. היא בוגרת בית הספר לרפואה באוניברסיטה החופשית של בריסל, ועבדה במשך 25 שנים כרופאה כללית בטרם הצטרפה לפוליטיקה. אחיה, אדי דה בלוק, מכהן כראש עיריית מצ'טרם.
מ-1999 עד 2011 דה בלוק הייתה חברה בבית הנבחרים של בלגיה מטעם מחוז הבחירה בריסל-האלה-וילפורדה (Brussel-Halle-Vilvoorde).
היא מונתה למזכירת המדינה לענייני מקלט מדיני, הגירה והשתלבות חברתית בממשלתו של אליו די רופו בדצמבר 2011. בדצמבר 2012 היא נהפכה לסגנית יושב ראש מפלגת המפלגה הדמוקרטית-ליברלית הפלמית. מאוחר יותר היא מונתה לשרת המשפטים המופקדת על מקלט, הגירה, השתלבות חברתית והפחתת עוני בממשלת די רופו ביולי 2014.
בראשית חודש מרץ 2013, היא נבחרה לאשת השנה על ידי קוראי העיתון "לה ליברטה בלגיה". בסקרים שנערכו באותה שנה וב-2014 נהפכה דה בלוק לפוליטיקאית הפלמית הפופולרית ביותר, ועקפה באחוזי הפופולריות שלה את נשיא פלנדריה קריס פטרס.
עם כינון ממשלתו של שארל מישל, שהוקמה באוקטובר 2014, מונתה לשרה לענייני רווחה ובריאות. כאשר הצהירה אמונים לתפקיד, תיארה דה בלוק תיק זה כ"חלום שלה". מבקריה טענו כי היא אינה מציגה את הדוגמה הנכונה שאמור לשמש שר הבריאות בשל השמנת היתר הקיצונית שלה. לטענות אלו השיבה "אני יודעת שאני לא דוגמנית, אבל במקרה זה צריך לא להסתכל בקנקן אלא במה שיש בו". במסגרת תפקידה, הייתה מעורבת בתיאום התגובה הבלגית להתפרצות האבולה במערב אפריקה.
בשנת 2015 היא נבחרה לפוליטיקאית הפופולרית ביותר בפלנדריה, ולוניה ובריסל - מה שהפך אותה לפוליטיקאית הפופולרית ביותר בבלגיה.
הערות שוליים

↑  מאדאם מגי דה בלוק, באתר הרשמי של בלגיה (בצרפתית)
1 2  שלמה פפירבלט, שרת הבריאות הבלגית, 140 ק"ג: בלי דיאטה, באתר הארץ, 25 בינואר 2018
↑  Maggie De Block populairste Vlaamse politica, באתר Knack‏, 24 במרץ 2013 (בהולנדית)
↑  קורות חייה של דה בלוק, באתר הרשמי של מגי דה בלוק (בהולנדית)
↑  מגי דה בלוק, אשת השנה של "לה ליברטה בלגיה", באתר לה ליברטה בלגיה, 8 במרץ 2013 (בצרפתית)
↑  Maggie De Block is populairste politicus, באתר deredactie.be‏, 12 בנובמבר 2013 (בהולנדית)
↑  "uitkomt~a1c4c909 Maggie De Block: "Dit is een droom die uitkomt, באתר Het Laatste Nieuws‏, 11 באוקטובר 2014
↑  נאווה רוזנפלד ושלומית דיליאון, סטיגמה כבדת משקל: מדוע כל כך קשה לנו לקבל אנשים שמנים?, באתר פורבס, 1 במאי 2015
↑  Maggie De Block nu ook populairste in Wallonië en Brussel, באתר De Standaard‏, 2 בפברואר 2015 (בהולנדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4796 6099  LCCN: n2015022662  NTA: 412347849  VIAF: 315591351   WorldCat (עם VIAF): 315591351
מגדלי המים של כווית

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  כווית סיטי 
 מדינה:  כווית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – דצמבר 1965
 תאריך פתיחה רשמי:  דצמבר 1965 
 אדריכל:  סונה לינדסטרם 
 קואורדינטות:  29°19′46″N 47°59′04″E﻿ / ﻿29.329444444444°N 47.984444444444°E﻿ / 29.329444444444; 47.984444444444
 he
 
מגדלי המים של כווית היא קבוצה של 31 מבני אספקת מים, הפזורים בעיר כווית סיטי, בירת כווית.
המגדלים

בשנת 1965 התקשרה ממשלת כווית בחוזה עם חברת ההנדסה השוודית VBB (נקראת כיום Sweco) להקמת מתקני אספקת מים מודרניים לעיר כווית סיטי. המגדלים, שכונו גם מגדלי הפטרייה, תוכננו ברובם על ידי האדריכל סון לינדסטרום (Sune Lindström). הם נבנו מבטון מזוין ומכילים ברובם 3,000 מטר מעוקב מים כל אחד. בנייתם החלה בשנת 1970 ובניית רובם הושלמה ב-1976.
המגדלים פזורים ברחבי העיר בשש קבוצות. כל קבוצה שונה מהאחרות במספר המגדלים שבה, גובהם (35-40 מטרים), צבעם והקישוטים שעליהם.
המגדלים > מגדלי כווית

המגדלים בקבוצה השישית מעוצבים בסגנון שונה והדור יותר משל האחרים, על פי בקשתו של אמיר כווית ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח. הם ממוקמים בחופה של העיר והפכו לאחד מסמליה.
שניים משלושת המגדלים בקבוצה זו, הנקראים מגדלי כווית, הם מגדלי מים. המגדל הגבוה מהשלושה מתנשא לגובה של 187 מטרים ונושא שני מבנים כדוריים. מחציתו התחתונה של הגדול שבהם מכילה 4,500 מטר מעוקב מים. במחציתו העליונה נמצאים מסעדה ובה 90 מקומות ישיבה, בית קפה, טרקלין ואולם קבלת פנים. הכדור העליון נמצא בגובה של 123 מטר ומשלים סיבוב מלא בכל 30 דקות. ממוקם בו בית קפה. המגדל השני מתנשא לגובה של 147 מטרים ונושא כדור ובו 4,500 מטר מעוקב מים. המגדל השלישי איננו נושא מכל מים. שלושת הכדורים מצופים ב-41 אלף דסקיות פלדה בשמונה גוונים של כחול, ירוק ואפור.
מתכנן שלושת המגדלים היה האדריכל הדני מאלן ביורן (Malene Bjørn). עיצוב זה נבחר על ידי האמיר מתוך שלוש תוכניות אפשריות שהוצגו לו. המגדלים נפתחו לקהל ב-1979.
תוכנית כל 31 המגדלים זכתה בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 1980.
הערות שוליים

↑  מיקום: 29°23′24″N 48°00′11″E﻿ / ﻿29.390000°N 48.003056°E﻿ / 29.390000; 48.003056.
כלאי חתוליים

חתול סוואנה, בן כלאיים של חתול בית וסרוואל
כלאי חתוליים הם בני-כלאיים ממשפחת החתוליים הנוצרים מזיווג בין פרטים ממינים שונים, בטבע או באופן מכוון בשבי. בשל הקרבה הגנטית הגבוהה יחסית בין הסוגים השונים במשפחת החתוליים, אפשריים בני כלאיים רבים יחסית לעומת משפחות אחרות בעולם הטבע. לאורך ההיסטוריה תועדו מינים רבים של כלאי חתוליים וחלקם אף פוריים ומסוגלים להעמיד צאצאים משל עצמם. מחקר מודרני שביצעו גנטיקאים מאוניברסיטת טקסס A&M בגנום מיטוכונדריאלי של סוגי חתוליים שונים מצביע על כך כי בני כלאיים של משפחת החתוליים היו קיימים כבר לפני מיליוני שנים. ככלל, בני-כלאיים אפשריים רק בתוך אחת משתי תתי המשפחות של החתוליים והתיעוד היחיד של בן כלאיים משני מינים השייכים לשתי תתי-המשפחות השונות של החתוליים, חתולים גדולים וקטנים הוא הפומפארד.
כלאי פנתריים

הפנתריים הם סוג המונה חמישה מינים, וידוע כי כל הצירופים האפשריים של ארבעה מבין חמשת המינים קיימים ויכולים לייצר הפריה. רוב בני הכלאיים לא ישרדו בטבע ולא ישגשגו. זאת, מאחר שהזכרים אינם פוריים. עם זאת, חלק מבני הכלאיים מסוגלים להעמיד צאצאים עם בן זוג ממין טהור, וכתוצאה מכך, יש לגנים שלהם אפשרות לשרוד. המין היחיד במשפחת הפנתריים שככל הידוע אינו יכול להשתתף בזיווגים המעמידים בני כלאיים הוא נמר השלג, אך הקרבה של הגנום המיטוכונדריאלי שלו למין האריה מצביעה על כך כי בנקודה כלשהי במהלך ההיסטוריה, האבות הזכרים של נמרי השלג המודרניים הזדווגו והעמידו צאצאים עם נקבות בנות המין שממנו התפתח האריה בן ימינו.
כלאי פנתריים > טבלת בני כלאיים אפשריים

בטבלה מופיעים כל הצירופים האפשריים של ארבעת המינים ממשפחת הפנתריים שמסוגלים להעמיד צאצאים בני כלאיים. השם של המינים הוא הלחם של שמות המינים של ההורים באנגלית, כאשר הבסיס הראשון בשם מקורו בשם ההורה הזכר (האב) והבסיס השני - בשם האם.
| כלאי חתוליים ושמותיהם>  | כלאי חתוליים ושמותיהם> לביאה | כלאי חתוליים ושמותיהם> טיגריסית | כלאי חתוליים ושמותיהם> יגוארית | כלאי חתוליים ושמותיהם> נמרה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אריה | אריה | לייגר | לייגואר | לייפרד |
| טיגריס | טייגון | טיגריס | טייגואר | טייגרד |
| יגואר | יאגיליון | יאגר | יגואר | יאגופרד |
| נמר | לאופון | לאוגר | לגואר | נמר |
גנטיקאים נתנו שמות גם למינים של בני-כלאיים מדרגה שנייה באופן דומה המבוסס על הלחם בסיסים. כך למשל בן כלאיים של אריה זכר ונקבת טייגון (מין שהגנים שלו שייכים רבע למין הטיגריס ושלושה-רבעים לאריה) מכונה לייטייגון. הטיילייגר הוא בן לאב טיגריס ולנקבת לייגר. בספרות קיים תיעוד ליצור המכונה אריה קונגולזי מנוקד, או לייג'אגופרד, שהוא בן לאריה זכר ונקבת יאגופרד ונושא מטען גנטי של שלושה מינים שונים.
כלאי פנתריים > כלאי יגואר ונמר

צאצאים ליגואר ונמרה (יאגופרד) הועמדו בשבי בגני חיות בשיקגו ובזלצבורג. בני כלאיים של נמר זכר ונקבת יגואר (לגואר) תועדו אף הם, בין השאר על ידי המפחלץ הבריטי אברהם די ברלט, שתיאר ברשימותיו "זיווג בין יגואר זכר ונקבת נמר שהעמיד צאצאים שגודלו באוסף החיות הנוסע של וומבל". "ראיתי חיות שכאלה שנוצרו מהכלאה של יגואר שחור ונקבת נמר הודי כשהצאצאים ירשו כמעט לחלוטין את צבע הפרווה של האב והיו כמעט שחורים", כך די ברלט.
בספרד נולדו לנקבת יגואר שני גורים לאחר שהרתה לנמר. אחד הגורים היה שחור אך על פרוותו ניכרו בבירור חברבורות. מאחר שהמלניזם של הפנתריים (ובמקרה זה של הנמר) הוא רצסיבי, ידוע כי האב היה נמר שחור או בעצמו בן כלאיים של יגואר ונמר שחור ונשא את הגן הרצסיבי. הכלאה דומה בצירוף מינים הפוך תועדה אף היא על ידי פרופ' סאק (Sacc) בגן החיות של ברצלונה שתיעד "גורה בצבע אפור".
כלאי פנתריים > כלאי יגואר ואריה

ב-9 באפריל 2006 נולדו בשמורה לחיות בר בברי שליד טורונטו בקנדה שני גורי ג'אגיליון (צאצאים של יגואר ולביאה). ג'האזארה (נקבה) וצונאמי (זכר) היו התוצר של הפריה לא מתוכננת מזיווג של יגואר שחור ולביאה. צאצאית של אריה ונקבת יגואר (לייגואר) יכולה להיות פורייה ולהעמיד בעצמה צאצאים עם נמר זכר.
כלאי פנתריים > כלאי יגואר וטיגריס

החל משנת 2009 מוצג בגן החיות בעיר סן פאבלו אפטאטלן שליד טלסקאלה, מקסיקו בן כלאיים של טיגריס סיברי ונקבת יגואר מרכז אמריקאי. הטייגואר, המכונה מיקי, שוקל 180 ק"ג וקיימות תמונות שלו כיצור בוגר, אך אין בנמצא תיעוד מאומת של לידתו מהורים בני מינים שונים. לידה של בן כלאיים בריא של יגואר זכר ונקבת טיגריס ששרד לא תועדה מעולם.
קיימים דיווחים על בת כלאיים בין טיגריס ליגואר שחור שנצפתה בטבע במאווי, הוואי, אך אלו לא אומתו מעולם וייתכן כי מדובר בלייגר ששוחרר מהשבי.
כלאי פנתריים > כלאי נמר ואריה

לאופון (צאצא לנמר וללביאה) הוא בן כלאיים נדיר ביותר. הם מאופיינים בראש המזכיר את ראשו של אריה וגוף הדומה בפרופורציות שלו לנמר. הלייפרד, בן הכלאיים המקביל, תוצר של זיווג בין נמרה לאריה, נדירים אף הם בשל הבדלי הגדלים בין המינים המקשים על הזיווג אך הם תועדו במספר מקומות בעולם.
ב-1951 נולד בגן החיות שואנברון שבווינה לייפרד (בן לאריה ונמרה). לייפרד נוסף נולד בשבי בפירנצה לאריה בן שנתיים ששקל 250 ק"ג ולנמרה בת 3.5 שנים ששקלה 38 ק"ג בלבד. נקבת הלייפרד נולדה ב-27 באוגוסט 1982 לאחר הריון שנמשך 93 ימים. הגור תואר כבעל מבנה גוף של אריה וראש גדול (פנוטיפ של אריות) אך בעל קו מצג נסוג (פנוטיפ של נמרים). הייתה לו פרווה מנוקדת בנקודות עבות וחומות.
כלאי פנתריים > כלאי נמר וטיגריס

בפולקלור ההודי קיימים תיאורים של לאוגרים (בני כלאיים של נמר ונקבת טיגריס) המכונים בעגה המקומית 'דוגלה' (dogla). התיאורים כוללים נמרים גדולים במיוחד או פרטים בעלי פנוטיפים משולבים של פרווה מפוספסת ומנוקדת, אך אלו מעולם לא אומתו. ב-1900 הכליא סוחר חיות הפרא הגרמני קארל האגנבק נמרה עם טיגריס בנגלי, הכלאה שהסתיימה בלידה של ולד מת. ככלל, נראה כי הניסיונות להכלאה בין שני המינים הובילו לעיתים להפריה אך מעולם לא העמידו צאצא חי. גם היסטוריון הטבע האנגלי הנרי שרן כתב על שתי הפריות מוצלחות של נקבות נמר הודיות על ידי זכר טיגריס, שתי הפריות שהסתיימו בהפלה מוקדמת של עוברים מתים, ששרן מתאר אותם כנמצאים "בשלב התפתחות ראשוני, לא גדולים יותר מעכבר". דמיונו העשיר של שרן, שאמנם תרם לכתיבת ערכים בנושא טבע לאנציקלופדיה בריטניקה, ודיווחיו המומצאים, מעמידים בספק את נכונות התיאורים.
כלאי פנתריים > כלאי אריה וטיגריס

הלייגר הוא בן כלאיים נפוץ, הגדול ביותר מבין כלאי החתוליים. זאת, מאחר שנקבת האריה, הנעדרת מהזיווג, היא זו התורמת גן המעכב גדילה באריות בעוד לאריה הזכר גן המעודד אותה. מאחר שלנקבת הטיגריס אין גן מעכב גדילה בדומה ללביאה, הצאצאים מגיעים לגדלים גדולים משמעותית מהוריהם. לייגרים אוהבים לשחות, תכונה 'טיגריסית' במהותה אך מפגינים התנהגות חברתית, בדומה לאריות.
בשל המנגנון שהוזכר לעיל, הטייגונים, כלאי טיגריס ולביאה, אינם גדולים כמו מקביליהם הלייגרים והם לרוב קטנים מהוריהם מאחר שגם הטיגריס וגם הלביאה תורמים גן המעכב גדילה. כיום הטייגונים נפוצים פחות מהלייגרים.
לייגר יכול להעמיד צאצאים עם אריה, וקיים דיווח מאומת על בת כלאיים שכזו, העונה לשם קיארה.
כלאי חתולים קטנים

חתולים קטנים (שם מדעי: Felinae) הם תת-משפחה של משפחת החתוליים. חתולים אלה קטנים לרוב מקרוביהם מסוג החתולים הגדולים (פנתר) אך למרות שמם הם אינם בהכרח יצורים קטנים - הגדולים מכל חברי הקבוצה הם מינים בסוג פומה היכולים להגיע למשקל 120 קילוגרם - גדולים גם ממינים של חתולים גדולים מסוימים. קיימים כמה זיווגים אפשריים בין מיני חתולים קטנים המעמידים צאצאים, חלקם אף מופיעים בטבע.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בר > כלאי קרקל וסרוואל

קרוואל הוא מין הנוצר מזיווג של קרקל זכר ונקבת סרוואל. הזיווג המקביל, סרוויקל, אפשרי אף הוא והוא תועד לראשונה מזיווג בלתי מתוכנן בין נקבת קרקל לסרוואל בגן החיות של לוס אנג'לס. בני הכלאיים האלו פוריים ויכולים להעמיד צאצאים עם פרטים בני המין הטהור של אחד מהוריהם.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בר > כלאי שונרים

בסוג שונר קיימים ארבעה מינים, שנראה שרובם יכולים לייצר בני כלאיים אחד עם השני בשבי ואף בטבע, אם הפרט אינו מצליח למצוא בן זוג השייך למין שלו. לפחות שבעה דיווחים של בני כלאיים שונריים בטבע אומתו בארצות הברית. באוגוסט 2003, אומתו באמצעות בדיקות DNA שני זיווגים נפרדים של שונר מצוי עם שונר קנדי באזור מונסהד במדינת מיין. שלושה נוספים אומתו במינסוטה, כולם מהפריה של נקבת שונר קנדי מזכר שונר מצוי. קיומו של בן הכלאיים המקביל אומת אף הוא בשנת 1998 וסומן באמצעות קולר-משדר.
בני הכלאיים דומים באופן כללי לשונר המצוי, הם בעלי גוף גדול יחסית ורגליים קטנות אך יש להם מאפיינים של מין השונר של ההורה השני. השונר הקנדי הוא חיה מוגנת ב-14 המדינות של ארצות הברית המהוות את החלק הדרומי של תחום המחייה שלו. ציידים אמריקאיים מנצלים את העובדה כי בני הכלאיים אינם מוגדרים כחיות מוגנות וצדים אותם לעיתים.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בר > כלאי שונר וחתול ביצות

שונר ביצות (באנגלית: Jungle Cat) הוא בן כלאיים של שונר מצוי וחתול ביצות שלרוב מגודל למטרות מכירה כחיית מחמד אקזוטית. שונר הביצות פורה ויכול להעמיד צאצאים ובני כלאיים עם מינים אחרים כגון חתול הבית, קרקל ואף קרוואל.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בר > כלאי חתול בר וחתול ביצות

כאוס אירופי (Euro-chaos) הוא הכינוי שניתן להכלאה בין חתול בר אירופי וחתול הביצות. מין זה הוא תוצר של הכלאה מלאכותית הנעשית בידי בני אדם, אף היא במטרה לייצר חיית מחמד אקזוטית הניתנת למכירה.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בר > כלאי נמרון ואוצלוט

המרלוט הוא בן כלאיים של נמרון המרגיי ונקבת אוצלוט. בשנת 1977 הכריז מועדון האוצלוט של לונג איילנד (LIOC) על המלטה מוצלחת של מרלוט לאחר זיווג בין שני פרטים שנמצאו בשבי.
ניסיונות הכלאה שנעשו בין נמרון מרגיי לנמרון מנוקד לא צלחו.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בית ובר

המין המבוית של חתול הבר האפריקאי הוכלא בהצלחה עם מיני בר שונים, לרוב באופן מלאכותי על ידי בני אדם אך גם בטבע.
כלאי חתולים קטנים > בני כלאיים של חתולי בית ובר > הכלאות מאומתות

רוב ההכלאות בית X בר מבוצעות במטרה לייצר גזעי חתולים לשוק חיות הבית האקזוטיות. חלק מבני הכלאיים אינם מוכרים כגזע רשמי על ידי אף אגודה.
בנגלי - חתול בית עם חתול נמרי בנגלי
פנתרתה - פיקסי בוב עם חתול נמרי בנגלי
אוסורי - חתול בית עם חתול נמרי אמורי
בריסטול - חתול בית עם נמרון מרגיי
צ'אוסי - חתול בית עם חתול ביצות
חתול קלאס - חתול בית עם חתול בר סקוטי, מופיע בטבע
מאצ'בגראל, ויוראל וג'אמבי - חתול בית עם חתול דגים נמרי
פונג'אבי - חתול בית עם חתול מדבר הודי
ספארי - חתול בית עם נמרון ג'ופרי
סוואנה - חתול בית עם סרוואל
בנוסף, קיימים פרטים מאומתים של בני כלאיים של חתול בית עם קרקל, נמרון מנוקד, שחור-רגל, נמרי כהה וחתול חולות. רבים מבני הכלאיים פוריים ויכולים להעמיד צאצאים עם פרטים בני מין טהור או בני כלאיים.
פומפארד

הפומפארד הוא בן כלאיים של פומה עם נמר ושני הצירופים האפשריים אומתו. לצאצאים נטייה לגמדות וגדילתם עוצרת לרוב כשהם מגיעים למחצית מהגודל של הוריהם. פומפארדים אומתו החל מסוף המאה ה-19 בשיקגו ובגן החיות של המבורג, שם נולדו שלושה זוגות של תאומים מהכלאה בין זכר פומה לנמרה. הפומפרדים מגיעים בדרך כלל לכמחצית מגודלם של הוריהם, יש להם גוף מוארך יחסית, דומה בפרופורציות שלו לגוף הפומה, אך בעל רגליים קצרות. פוחלץ פומפארד מוצג למבקרים במוזיאון הזואולוגי וולטר רוטשילד שבטרינג, אנגליה.
לקריאה נוספת

Shuker, Karl P.N. (1989). Mystery Cats of the World. Robert Hale (London).
Shuker, Karl P.N. (1995). The wonderful thing about tigons (and ligers) [Big cat hybrids, Part 1]. Wild About Animals, vol. 7 (November), pp. 48–49.
Shuker, Karl P.N. (1996). Leopons a-leaping [Big cat hybrids, Part 2]. Wild About Animals, vol. 8 (January), pp. 50–51.
Shuker, Karl P.N. (1996). Pantigs, pumapards, servicals and suchlike [Big cat hybrids, Part 3]. Wild About Animals, vol. 8 (February), pp. 50–51.
I Kusminych & A Pawlowa ("Ein Bastard von Karakal Hauskatze im Moskauer Zoo" in Der Zoologische Garten Vol. 68, No. 4 (1998)) (A Hybrid of Caracal and House Cat in Moscow Zoo).
Paul Leyhausen (Oncilla x domestic cat hybrids)
Mike Tomkies, "Wildcats" (and various other works regarding Scottish Wildcats)
Frances Pitt, "Wild Animals in Britain" (1939) (Scottish Wildcat hybrids)
Edward Hamilton, 1896 (Scottish Wildcat hybrids)
הערות שוליים

↑  Murphy et. al.
↑  "Ligers and Tigons, Oh My! Cat Lineage Littered with Interbreeding". Livescience.com. 2016-01-15. Retrieved 2016-04-06.
↑  H Windischbauer, Hellbrun Zoo (1968)
↑  The Field No 2887, April 25, 1908, Henry Scherren: "In a paper on the breeding of the larger Felidae in captivity (P.Z.S [Proceedings of the Zoological Society]., 1861, p. 140),
↑  (Zoolog. Gart., 1861, 7)
↑  (Zool Gart, 1863, 88)
↑  Baker, Taxonomy, pp. 5–7.
↑  Seymour, K.L. (1989). "Panthera onca" (PDF). Mammalian Species. 340 (340): 1–9. doi:10.2307/3504096. JSTOR 3504096. Retrieved 2015-09-09.
↑  http://www.taringa.net/comunidades/tkaffee/945148/Felinos-Hibridos.html
↑  "Birth of a Lion X Leopard Hybrid in Italy" (PDF). International-Zoo-News. March 1983.
↑  In The Field No 2887, April 25, 1908
↑  "Ligerungar – en världssensation". Dagens Nyheter. 3 August 2013. Retrieved 4 August 2013.
↑  Newsletter, Long Island Ocelot Club, May 1977
↑  http://messybeast.com/genetics/hyb-pumaxleop.htm
↑  The Chicago Chronicle, 25 April 1896
פוחלץ ג'אגיליון, בן כלאיים של יגואר ואריה, מוזיאון רוטשילד, טרינג
נקבה וזכר לייגר בפארק השעשועים אברלנד, דרום קוריאה
כלאי חתוליים ידועים. משמאל - העץ הטקסונומי של המינים השונים המראה מתי הם התפצלו מאב קדמון משותף
חתולים בנגליים
מהירות מילוט מאריכות ימים

"האדם הראשון שיגיע לגיל 1000 כנראה צעיר בערך ב-10 שנים מהבן אדם הראשון שיגיע לגיל 150." - אוברי דה גריי
בתנועת הארכת חיים, מהירות מילוט מאריכות ימים (באנגלית: longevity escape velocity או LEV), מהירות מילוט אקטוארית או מהירות מילוט ביולוגית היא מצב היפותטי שבו תוחלת החיים שנותרה לאדם ברגע נתון (לא תוחלת החיים בלידה) מתארכת יותר מהזמן שבו עובר.
המונח נועד כאנלוגיה למושג מהירות מילוט בפיזיקה, שהיא המהירות המינימלית הנדרשת לעצם להתרחק ללא הגבלת זמן מגוף כבידה למרות כוח הכבידה המושך את האובייקט לכיוון הגוף.
סקירה כללית

במשך שנים רבות בעבר, תוחלת החיים בכל גיל עלתה במעט בכל שנה עם שיפור שיטות הטיפול והטכנולוגיות. כיום, נדרש יותר משנה של מחקר עבור כל שנה נוספת של תוחלת חיים צפויה. מהירות מילוט מאריכות ימים מתרחשת כאשר יחס זה מתהפך, כלומר שתוחלת החיים עולה מהר יותר משנה אחת לכל שנה של מחקר, בתנאי שקצב ההתקדמות הזה נשאר בר-קיימא. בנקודה זאת לפי התיאוריה בני אדם יוכלו לחיות באופן תיאורתי כמות אינסופית של שנים.
המחקר על תוחלת החיים של עכברים סיפק את הראיות המשמעותיות ביותר בנושא, מכיוון שעכברים חיים רק מספר שנים, וכך ניתן להסיק תוצאות מחקר בתוך זמן קצר יחסית.