stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיאט 600 מולטיפלה
תמונות

פיאט 600 מולטיפלה, (מונית)
פיאט 600 מולטיפלה, שנת 1960, (מונית)
פיאט 600 מולטיפלה
פיאט 600 מולטיפלה, שנת 1960
פיאט 600 מולטיפלה
פיאט 600 מולטיפלה, מבט ללוח הבקרה
פיאט 600 מולטיפלה, שנת 1956, מבט לתא הנהג
פיאט 600 מולטיפלה, שנת 1957
פיאט 600 מולטיפלה, שנת 1957 (מבט למכסה המנוע האחורי)
פיאט 600 מולטיפלה
ראו גם

פיאט 600
לקריאה נוספת

פיאט 600 מולטיפלה (1962 Fiat 600 Multipla • Petrolicious), 15 במרץ 2017
הערות שוליים

↑   Articolo della rivista Ruoteclassiche, ruoteclassiche.quattroruote.it, 1 aprile 2001. URL consultato il 2 dicembre 2016.
↑  מכונית משפחתית סגורה, בצרפתית:  
Monospace, באיטלקית: Monovolume
פרד סקולארי

| --- | --- |
 לידה:  1 במרץ 1922 סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  17 באוקטובר 2002 (בגיל 80) סן רמון, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.78 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת סן פרנסיסקו
 קבוצות כשחקן
 1946–1951   1951   1951–1953   1953–1954   1954–1955:  וושינגטון קפיטולס   סירקיוז נשיונלס   בולטימור בולטס   פורט ויין פיסטונס   בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות לחמישייה השנייה של העונה‏ (1947, 1948)   2 בחירות למשחק האולסטאר (1952, 1953)
 קבוצות כמאמן
 1951–1952:  בולטימור בולטס
פרד ג'וזף סקולארי (באנגלית: Fred Joseph Scolari; ‏1 במרץ 1922 – 17 באוקטובר 2002) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1946–1955. על אף שהיה עיוור בעינו השמאלית וחירש באזנו הימנית, הפך לאחד הרכזים הבולטים של תקופתו, במהלכה נבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה והשתתף פעמיים במשחק האולסטאר. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 11.3 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק

סקולארי נולד וגדל בסן פרנסיסקו שבקליפורניה, ובבגרותו למד באוניברסיטת סן פרנסיסקו. בשנת 1946 הצטרף לקבוצת וושינגטון קפיטולס, אותה אימן רד אאורבך, לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-BAA (לימים ה-NBA). ב-4 וחצי עונותיו בוושינגטון היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצד בוב פיריק ובונס מקיני, כשקלע 12.7 נקודות בממוצע למשחק. בשתי העונות הראשונות נבחר לחמישייה השנייה של העונה, ובעונה השלישית (1949) העפיל עם הקפיטולס לגמר ה-NBA, בו הפסידו מול מיניאפוליס לייקרס (2–4).
במהלך עונת 1950/1951 התפרק מועדון הקפיטולס, ובמסגרת "דראפט הפיזור" של שחקניה נלקח סקולארי על ידי סירקיוז נשיונלס. בקיץ 1951 הועבר יחד עם אלכס האנום לבולטימור בולטס, בתמורה לרד רוצ'ה. ב-39 המשחקים הראשונים של עונת 1951/1952 שימש במקביל גם כמאמן הבולטס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 12–27.
ב-3 העונות הבאות שיחק עבור פורט ויין פיסטונס ובוסטון סלטיקס, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת 1954/1955. בעת פרישתו היה השחקן בעל מספר המשחקים הרב ביותר בתולדות ה-NBA‏ (534), וכן ניצב במקום העשירי בנקודות בקריירה (6,014).
הערות שוליים

↑  ההודעה על פטירתו של סקולארי, באתר sfgate.com,‏ 23 באוקטובר 2002
↑  סטטיסטיקות קריירת המשחק של סקולארי, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של סקולארי, באתר basketball-reference.com
פלקטוס

| פלקטוס |
| --- | --- |

תקופה
קרבון מיסיסיפי 335–318 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: סימורידה
משפחה:: Falcatidae
סוג:: פלקטוס
שם מדעי
 Falcatus

פלקטוס (שם מדעי: Falcatus) הוא סוג של דג סחוס פרהיסטורי מהסדרה הנכחדת סימורידה. הוא חי בקרבון המיסיסיפי לפני 318–335 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו במונטנה ב-1883.
דג זה היה קרובו של הסטטקנטוס והוא היה קטן מאוד, באורך של 20–25 ס"מ בלבד. הגוף שלו היה מוארך, דומה מעט לקוצן ובעל עיניים מגודלות והיה מוכר בזכות זיז הסנפיר הגבי הגבוה שפנה קדימה ואולי עזר להגנה מטורפים או למשיכת נקבות. מאובנים שנמצאו ב-1985 במונטנה מראים שהוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית.
זה היה דג מהיר מאוד, מה שעזר לו להימנע מטריפה בידי דגים טורפים כמו הדנקליאוסטיוס ודגי ריאות טורפים ענקיים. הוא עצמו טרף חסרי חוליות ודגים אחרים.
עידן האלבומים

"עידן האלבומים" הוא כינוי לתקופה שהשתרעה מאמצע שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-2000 והתאפיינה בכך שאלבומים היו הצורה עיקרית של הוצאה וצריכה של מוזיקה. האלבום יצאו בפורמטים שונים של אריך-נגן, קלטות שמע ותקליטורים. זמרי ולהקות רוק מארצות הברית ומבריטניה שיחקו תפקיד מרכזי, ולעיתים קרובות התייחסו לתקופה זו כ"עידן האלבום-רוק". המונח "עידן האלבומים" כלל גם את התקופה השיווקית והאסתטית סביב יציאת אלבום.
אלבומי אריך-נגן שווקו בתחילה למוזיקה קלאסית ולצרכנים מבוגרים ואמידים, וזכו לפופולריות באמצע שנות ה-60 כשאמנים כמו הביטלס הוציאו פרויקט מצליחים ושאפתנים בפורמט של אריך-נגן. התעשייה אימצה את אופן ההפצה והשיווק של אלבומים, והם הפכו פופולריים בקרב צעירים ולעיתים קרובות שווקו כאלבומי קונספט על ידי זמרי רוק ונשמה.
בסוף שנות ה-70, מכירות יצירות באריך-נגן ירדו עם עליית הפאנק רוק, הדיסקו והקליפים של MTV. התעשייה הגיבה על ידי החלפה הדרגתית של אריכי-נגן בתקליטורים, והוצאת פחות סינגלים כדי להגביר את מכירות האלבומים, והעלאת מחירי התקליטורים. כוכבי פופ גדולים אימצו מודל השקה מורחב, ושיווקו אלבומים באמצעות סינגלים מובילים, וידאו קליפים, מרצ'נדייז, סיקור תקשורתי וסיבובי הופעות. נשים ומוזיקאים שחורים זכו להכרה, וההיפ הופ פיתח זרם משלו לאלבומים.
בשנות ה-90, רוק אלטרנטיבי ומוזיקת קאנטרי זכו לפופולריות, שהובילה לשיא בהכנסות על סמך מכירות אלבומים. עם זאת, רשתות שיתוף קבצים כמו נאפסטר ערערו על כדאיות הפורמט כשצרכנים החלו לשתף רצועות מאלבומים באופן דיגיטלי. בתחילת המאה ה-21, שירותי הורדת מוזיקה והזרמת מוזיקה צברו פופולריות, מה שהוביל לירידה במכירות האלבומים ולמעבר להתמקדות בסינגלים. פופ ומוזיקה אורבנית היו הז'אנרים הנמכרים ביותר, והוצאת אלבומי הפתעה הפכו לפופולריים.
בעוד שמכירות המוזיקה הפיזיות ירדו ברחבי העולם, מוזיקה שיצאה בפורמט של תקליטורים נותרה פופולרית במדינות כמו יפן, באמצעות שיווק אגרסיבי של מוזיקאים פופולריים במדינה. אלבומי קונספט עשו קאמבק בסוף שנות ה-2010 עם תוכן אישי רלוונטי מבחינה תרבותית אשר זכו לשבחים. אמני פופ וראפ זכו לנתוני השמעות אלבומים גבוהים עם שיווק מינימלי, תוך שהם מנצלים את תרבות הצריכה לפי דרישה של העידן הדיגיטלי, שהואצה במהלך מגפת הקורונה והשפעתה על תעשיית המוזיקה.
קדם-עידן

| --- | --- |
 :  ראו גם – שנות ה-40 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית, שנות ה-50 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית
ההתקדמות הטכנולוגית בתחילת המאה ה-20 חוללה מהפכה במוזיקה המוקלטת. תקליטים במהירות 78 סל"ד היה צורת ההפצה הסטנדרטית של מוזיקה, אבל הקיבולת המוגבלת וחוסר העמידות שלו הביאו לאריזתו בסיפרונים דמוי אלבום. הצגת תקליטי פוליוויניל כלוריד (ויניל) בשנות הארבעים הביאה פחות רעש נלווה והגבירה את העמידות של המוצר. RCA ויקטור וקולומביה רקורדס שלטו בשוק והיו חלוצות תקליט הוויניל באורך 12 אינץ' (אריך-נגן), המסוגל לכלול עד 52 דקות של מוזיקה. קולומביה הציגה אריכי-נגן בשנת 1948, וכינתה אותם "אלבומי תקליטים", והוסיפה עיצוב גרפי לעטיפות. בתחילה שווקו אריכי-נגן למוזיקה קלאסית, אך עד מהרה הפיצו על גביהם גם פסקולים של סרטים, הלקטות של מופעים בברודוויי, מוזיקת ג'אז וכמה אלבומי פופ. אמני ג'אז העדיפו אריכי-נגן בשל הקיבולת הגדולה יותר שלהם, מה שאפשר להקליט הופעות שלמות. בעוד שסינגלים של 45 סל"ד היו השוק העיקרי בשנות החמישים והשישים, אמני רוק בולטים הסתמכו על מכירות סינגלים.
העידן > שנות ה-60

| --- | --- |
 :  ראו גם – אלבום קונספט
הגעתם של הביטלס לארצות הברית בשנת 1964 סימנה את תחילתו של "עידן האלבומים הקלאסי" או "עידן אלבומי הרוק". תנועת תרבות הנגד של שנות ה-60 הפכה את האלבומים להיבט מרכזי, שהובילה להופעתו של אלבום הקונספט. אלבום קונספט כלל נושא מאוחד ושירים שזרמו זה אל זה. בעוד שיש הטוענים שאלבום הקונספט היה קיים לפני עידן הרוק, הוא זכה לגדולה עם יציאתו של האלבום "Little Deuce Coupe" של הביץ' בויז בשנת 1963. האלבום של הביץ' בויז ו"Highway 61 Revisited" של בוב דילן נחשבים לדוגמאות מוקדמות של עידן האלבומים. האלבום "Rubber Soul" של הביטלס משנת 1965 מצוטט לעיתים קרובות כנקודת מפנה שבה אלבומים הפכו ליחידת ההפצה העיקרית של יצירות מוזיקליות. אלבומים בולטים אחרים משנת 1966, כמו "Aftermath" של הרולינג סטונז ו-"Pet Sounds" של הביץ' בויז, גיבשו את חשיבות עידן האלבומים. העידן הביא הצלחה כלכלית והצהרות אמנותיות, והרחיק את הפוקוס מסינגלים ולהיטים. תעשיית המוזיקה הבריטית אימצה זמרי ולהקות רוק ואלבומי באדג'ט בתגובה לביקוש המוגבר לאריכי-נגן.
נוטים להגיד שעידן האלבומים התחיל עם יציאת "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" של הביטלס בשנת 1967. הפצת האלבום סימנה שינוי בתפיסה של אלבומים כיצירות תרבותיות ועיצבה מחדש את הכלכלה של מוזיקת הפופ. האלבום היה ארוז בעטיפת גייטפולד (אנ') עם הערות אלבום ומילות השירים מצורפות. לאחר מכן, מוזיקאים החלו להעסיק אמנים כדי שיעצבו להם עטיפות לאלבומים. בשנת 1967 נרשם גל של אלבומי רוק חדשניים מבחינה אמנותית, כולל "Between the Buttons" של הרולינג סטונז, "Disraeli Gears" של קרים ו "The Who Sell Out" של The Who.‏ "Purple Haze" של ג'ימי הנדריקס נחשב לסינגל הבכורה של עידן האלבום-רוק. אלבומי קונספט בולטים נוספים צצו, כמו "White Album" של הביטלס, "We're Only in It for the Money" של אמהות ההמצאה ו-"Arthur" של הקינקס. בסוף שנות ה-60 אמני נשמה כמו אייזק הייז ואריתה פרנקלין הוציאו אלבומי קונספט גם. ארבעה אלבומים של הרולינג סטונז, מ-"Beggars Banquet" ועד "Exile on Main Street" נחשבים כשיא יצירתי במוזיקה פופולרית.
העידן > שנות ה-70

אמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-70 היה עידן הזהב של האלבומים, עם יציאת "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band" של הביטלס, שנחשב לתחילתו של עידן זה. אלבומים הפכו לפלטפורמה לאמנים להפגין את החזון האמנותי שלהם ולצבור קהלי מעריצים נאמנים. זמרי רוק ונשמה מתקדמים אימצו אלבומים מאוד רעיוניים שהופקו בצורה מורכבת, בעוד ש"The Dark Side of the Moon" של פינק פלויד הפך לסטנדרט במוזיקת רוק. בשנות ה-70 הופיעו אלבומים בולטים של ג'וני מיטשל, אליס קופר וקיס, בעוד בוב מארלי ייצג את הסצנה הלא-אמריקאית/בריטית. אלבומים כמו "Hot Buttered Soul" של אייזק הייז וסדרת האלבומים של אריתה פרנקלין לאטלנטיק רקורדס הביאו יותר מוזיקה ניסיונית ואומנות למוזיקת הנשמה. אסתטיקת האלבומים של שנות ה-70 סיפקה חווית האזנה סוחפת, משופרת על ידי פטיפונים, אוזניות וסמים. רצף אלבומים וגרפיקת העטיפות שלהם מילאו תפקידים חשובים. עם זאת, עליית הפאנק רוק והדיסקו בסוף שנות ה-70 הביאה לירידה במכירות האלבומים ולחזרה להתמקדות בסינגלים. הצלחתם של אלבומים בז'אנרים אחרים, כמו ג'אז, פחתה כשהפופ והרוק שלטו בשוק. עד סוף שנות ה-70, שחקנים פופולריים נאבקו לשמור על רמת ההצלחה שהושגה בעידן האלבומים, והציפיות החלו להשפיע על הצלחתם.
העידן > שנות ה-2000

בתחילת שנות ה-2000, העלייה של הורדות MP3, פסקולים של סרטים, משחקי וידאו, טלוויזיה בכבלים והאינטרנט הביאו לירידה בפופולריות של האלבומים. נאפסטר, שירות שיתוף קבצים, אפשר למשתמשים להוריד בקלות שירים בפורמט MP3, ותרם עוד יותר לירידה בפופולריות האלבומים. למרות ההשבתה של נאפסטר בשנת 2001, צצו שירותי הורדת מוזיקה אחרים, והאייטונס של אפל והאייפוד הפכו פופולריים, מה שהקל על מהפכת המוזיקה הדיגיטלית. המכירות של פורמטים פיזיים של מוזיקה ירדו בצורה משמעותית, עם התאוששות קצרה ב-2004 עקב הצלחת אלבומים כמו "Confessions" של אשר ו-"The Eminem Show" של אמינם. מוזיקה אורבנית, במיוחד ראפ, שלטה בסצנת הפופ בתקופה זו, כאשר אמנים כמו אשר, אמינם ו-50 סנט זכו להצלחה מסחרית.
במהלך שנות ה-2000 המוקדמות הופקו תקליטים חדשניים ורלוונטיים לתרבות בז'אנרים כמו R&B, היפ הופ ופופ. אמנים כמו קניה וסט, דיאנג'לו, טימבלנד והנפטונז דחפו את גבולות הז'אנרים הללו ויצרו אלבומים באורך מלא שזכו לשבחים. זה קרא תיגר על התפיסה המסורתית לפיה אלבומים מבוססי גיטרת רוק הגדירו את עידן האלבומי, כפי שהדגים "Kid A" של רדיוהד. בעוד שאלבומי רוק חזרו על צלילים ישנים יותר או התקשו להגיע להישגים מסחריים, מוזיקה אורבנית זכתה ליוקרה מסחרית ותרבותית.
עם זאת, תעשיית המוזיקה עדיין התמודדה עם איומים מפיראטיות ומדיה מתחרה, כגון DVD, משחקי וידאו והורדת שירים. מכירות הרצועות הדיגיטליות עלו על מכירות התקליטורים, מה שהצביע על העדפה להורדת שירים בודדים על פני אלבומים מלאים. מכירות האלבומים ירדו באופן משמעותי עד 2009, כשהענף התמודד עם ירידה בהכנסות. דאנס-פופ הפך לז'אנר הדומיננטי ברדיו להיטים עכשוויים, וזמרי פופ כמו ריהאנה בנו את הקריירה שלהם סביב סינגלים דיגיטליים במקום מכירת אלבומים. אמני רוק ותיקים כמו U2, עם קהל המעריצים הנאמן שלהם, נפגעו פחות מהירידה במכירות האלבומים, כשהם מסתמכים על הופעות כמקור הכנסה מרכזי.
עם המעבר למדיה דיגיטלית בשנות ה-2000, המושג "אספן" של אלבומים פיזיים הפך לתחום אספנות. עם זאת, היו חששות לגבי שימור ארוך טווח של אוספים דיגיטליים עקב חוסר העמידות של קבצים דיגיטליים. הדעיכה של חנויות מוזיקה פיזיות הובילה גם להופעת אתרי אינטרנט כפלטפורמות לשמיעת אלבומים, כולל AllMusic, ספוטיפיי ו-Discogs.
הביטוי "מות האלבום" שימש לעיתים קרובות בתקשורת במהלך הירידה הזו, עם סיבות שיוחסו לאינטרנט, נתוני הורדות וציפיות משתנות של מאזיני מוזיקה. אנשי תעשייה חזו שפחות אמנים יעשו קמפיינים מוכווני אלבום, וחלקם האמינו שעידן האלבומים הגיע לסיומו. היו ביקורות על חברות תקליטים על כך שלא הכירו בפופולריות הגוברת של הזרמת מוזיקה ועל כך שלא הצליחו לעבוד עם פלטפורמות כמו נאפסטר כדי למצוא פתרון.
פוסט-עידן

| --- | --- |
 :  ראו גם – אלבום הפתעה
בשנות ה-2010, תעשיית המוזיקה נכנסה למה שתואר כ"עידן פוסט-אלבומים". חברות התקליטים העבירו את המיקוד שלהן לפלטפורמות סטרימינג כמו ספוטיפיי ופנדורה, תוך שימת דגש על רשימות השמעה ורצועות בודדות במקום אלבומים מלאים. ספוטיפיי הפכה לפלטפורמה דומיננטית לצריכת מוזיקה, כשספריות מוזיקה עברו מכונונים קשיחים אישיים ומדיה פיזית לאחסון ענן. בעוד שמכירות האלבומים עלו לזמן קצר ב-2011, הן המשיכו לרדת כשהצרכנים הפסיקו לצרוך יותר ויותר אלבומים לטובת סינגלים.
למרות הירידה המסחרית של האלבומים, אמנים בעלי פרופיל גבוה כמו U2, טיילור סוויפט וקייטי פרי עדיין אימצו את הרעיון של "עידן האלבומים". הם הציגו את הפרויקטים במסגרת קמפיינים על אלבומים, המזכירים אמני עבר כמו דייוויד בואי ומדונה. הקמפיינים הללו כללו לעיתים קרובות השקות מוצר מופרזות עם אסתטיקה חזקה, אם כי חלקם זכו לביקורת על עודף האלמנט השיווקי הפרויקטים שלהם. סוויפט בלטה כמתכננת קפדנית של קמפיינים בהשראת "עידן האלבומים", ויצרה אסטרטגיה מוצלחת ונבדלת מאמנים אחרים.
באמצע שנות ה-2010, אסטרטגיית הוצאת אלבום הפתעה צברה פופולריות בקרב אמנים פופולריים. אמנים כמו ביונסה אימצו את הגישה הזו, והוציאו אלבומים ללא הודעה מוקדמת כדרך להילחם בהדלפות לאינטרנט ועל מנת ליצור התרגשות בקרב מעריציה. מגמה זו נתפסה כמענה לרצון של העידן הדיגיטלי לסיפוק מיידי ולמחזור החדשות הקבוע סביב יציאת אלבומים. עם זאת, הייתה גם תחושת עייפות בקרב המבקרים והמאזינים שמצאו את זה מאתגר להתעדכן במהדורות מפתיעות ובטירוף המדיה החברתית הנלווה.
למרות עליית המוזיקה הדיגיטלית והירידה במכירות האלבומים הפיזיים, חלק מהמבקרים עדיין האמינו באלבום כקונספט אמנותי משמעותי. הם טענו שכל עוד אמנים ימשיכו להופיע ולמכור סחורה, הם גם יוציאו אוספי שירים בצורה של אלבומים. גם הנגישות לציוד הקלטה ולהפקת אלבומים תרמו לרלוונטיות המתמשכת של האלבומים. מוזיקאים ברמות שונות הצליחו ליצור אלבומים ולשמר את עבודתם לדורות הבאים.
בשנת 2019, היו תחזיות שפורמט האלבום לא היה מת אלא עובר שינוי. אמנים רבים הוציאו אלבומי קונספט, ועסקו ביצירותיהם בנרטיבים ונושאים אישיים. אלבומים אלו עסקו בנושאים כמו אינטימיות, הצטלביות, חיים כאפרו-אמריקאים, דיכוי נשים ואבל. דוגמאות לאלבומים כאלה כללו את "Jaime" של בריטני הווארד, "Jimmy Lee" של רפאל סעדיק, "Eve" של רפסודי, "On the Line" של ג'ני לואיס ו-"Ghosteen" של ניק קייב.
כמה מבקרים ועיתונאים האמינו שאלבומים הם עדיין אינטגרליים ומרכיבים של יצירה מוזיקלית ואומנות. הם הדגישו את מגוון האמנים ואת הנושאים הרציניים שנחקרו באלבומים משנות ה-2010, כמו אבל, גזענות ופוליטיקה של זהויות. האלבומים נתפסו כמציעים גישה רעננה לתעשייה משתנה.
מבחינת מכירת תקליטורים והזרמת תקליטורים, טיילור סוויפט צוינה כאחד האמנים הבודדים שעדיין מכרו תקליטורים ולא אימצו את שירותי הסטרימינג במלואם עקב חששות לגבי פיצוי הוגן למוזיקאים. עם זאת, היא כן הוציאה את אלבומה "Lover" מ-2019 בפלטפורמות הסטרימינג הגדולות, מה שמעיד על שינוי בגישה שלה. יציאתו של "Lover" נתפסה בעיני חלק כעלולה לסמן את דעיכת התקליטורים כפורמט.
ראו גם

יחידה שקולה לאלבום
האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים
מוזיקאים שיאני מכירות
הערות שוליים

↑  Byun, Chong Hyun Christie (2016). "Introduction". The Economics of the Popular Music Industry: Modelling from Microeconomic Theory and Industrial Organization. Palgrave Macmillan US. ISBN 9781137467058.
↑  Degener, Andrea (18 בספטמבר 2014). "Visual Harmony : A Look At Classical Music Album Covers". Washington University in St. Louis. נבדק ב-27 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tomasky, Michael (31 במאי 2017). "How the Hippies Hijacked Vinyl". The Atlantic. נבדק ב-3 ביוני 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Danesi, Marcel (2017). Concise Dictionary of Popular Culture. Lanham, MD: Rowman & Littlefield. pp. 15, 72. ISBN 978-1-4422-5311-7.
↑  Shuker, Roy (2012). Popular Music Culture: The Key Concepts. Routledge. pp. 5–6. ISBN 978-1-136-57771-0.
↑  Smith, Chris (2009). 101 Albums that Changed Popular Music. Oxford University Press. p. xix. ISBN 978-0-19-537371-4.
↑  Graff, Gary (22 בספטמבר 2016). "Brian Wilson Celebrates 50th Anniversary of Landmark 'Pet Sounds'". Daily Tribune. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Perone, James E. (2004). Music of the Counterculture Era. Westport, CT: Greenwood Press. p. 23. ISBN 978-0-313326899.
1 2  Simonelli, David (2013). Working Class Heroes: Rock Music and British Society in the 1960s and 1970s. Lanham, MD: Lexington Books. pp. 96–97. ISBN 978-0-7391-7051-9.
↑  'A Day in the Life' lyrics to be auctioned - CNN.com, www.cnn.com (באנגלית)
↑  Harrington, Joe S. (2002). Sonic Cool: The Life & Death of Rock 'n' Roll. Milwaukee, WI: Hal Leonard. pp. 112, 192. ISBN 978-0-634-02861-8.
↑  Coelho, Victor (2019). "Exile, America, and the Theater of the Rolling Stones, 1968–1972".  In Covach, John; Coelho, Victor (eds.). The Cambridge Companion to the Rolling Stones. Cambridge University Press. p. 57. ISBN 9781107030268.
תקליט אריך-נגן על פונוגרף
הביטלס (1964) הוכרו על ידי היסטוריונים מוזיקליים על שבישרו את עידן האלבומים.
סטודנט מאזין לאלבום "Yes", ‏1970
טיילור סוויפט, הוציאה במפתיע את אלבומיה בשנת 2020.
פרד פגנם

פרדריק "פרד" פגנם (אנגלית: Frederick "Fred" Pagnam‏; 4 בספטמבר 1891 - 7 במרץ 1962) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
ביוגרפיה

פגנם נולד בעיירה פולטון-לה-פילד שבלנקשייר למנהל בנק מבלקפול, והחל את הקריירה שלו בבלקפול ונסדיי, האדרספילד טאון (נרשם אך לא שיחק) וסאות'פרוט סנטרל. הוא הצטרף לבלקפול ב-1913, ולאחר עונה אחת עבר לליברפול. הוא שיחק בעמדת החלוץ, והבקיע במשחק הבכורה שלו מול צ'לסי ב-10 באוקטובר 1914. שבועיים לאחר מכן הבקיע ארבעה שערים במשחק מול טוטנהאם הוטספר, ובעונה כולה הבקיע 26 שערים והיה למלך השערים של המועדון.
בתקופתו של פגנם בליברפול התארגנו מספר שחקנים בליברפול והחליטו למכור את המשחק מול מנצ'סטר יונייטד, על מנת להרוויח מהימורים על תוצאותו, במה שנודע כשערוריית הימורי הכדורגל הבריטית של 1915. פגנם סירב לקחת חלק בקשר ואף איים להבקיע שער על מנת לקלקל את התוצאה המוסכמת; יונייטד ניצחה 2 - 0 כפי שהוסכם, אך ארבעה שחקנים מליברפול ושלושה מיונייטד נמצאו אשמים בהטיית משחקים על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית, לאחר שפגנם העיד נגד עמיתיו לקבוצה.
בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה הושעו משחקי הכדורגל בסיום עונת 1914/1915; פגנם המשיך לשחק בליברפול בזמן המלחמה, אך שיחק גם עבור פורטסמות' וארסנל. המשחקים הללו לא היו רשמיים ואינם נכללים בסטטיסטיקות הקריירה הרשמיות של פגנם. לאחר חידוש המשחקים בסיום המלחמה הוא השתתף בשמונה משחקים בליברפול, ובאוקטובר 1919 חתם בארסנל באופן רשמי תמורת 1,500 לירות שטרלינג. פגנם ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק מול ברדפורד סיטי ב-25 באוקטובר 1919. בעונתו הראשונה במועדון הלונדוני הבקיע 13 שערים, ודורג במקום השני בטבלת המבקיעים של ארסנל לאחר הנרי וייט. את העונה שלאחר מכן הוא סיים כמלך השערים של ארסנל עם 14 שערים, למרות שבמרץ 1921 הועבר לקארדיף סיטי תמורת 3,000 לירות שטרלינג בגלל בעיות כספיות של המועדון. בסך הכל הוא הבקיע 27 שערים ב-53 הופעות במדי ארסנל.
פגנם שיחק בניניאן פארק במשך תשעה חודשים לפני שעבר לווטפורד מהליגה השלישית הדרומית בדצמבר 1921, תמורת 1,000 לירות שטרלינג. בחמש עונות ו-144 משחקי ליגה הוא הבקיע 72 שערים עבור ווטפורד, ובעונת 1922/1923 סיים כמלך השערים של הליגה. ב-1926 מונה פגנם למאמן המועדון, אך בשלוש שנותיו בתפקיד זה לא הגיע להישגים משמעותיים. מאזן הקבוצה בתקופת פגנם היה 49 ניצחונות, 56 הפסדים ו-28 תוצאות תיקו. ווטפורד סיימה במקום ה-21 מתוך 22 בעונתו הראשונה, ובמקום השמיני בעונת 1928/1929. לאחר שעזב את ווטפורד הוא עבד בהולנד ובטורקיה, שם אימן את גלאטסראיי ונבחרת טורקיה. בשלהי שנות ה-30 חזר לממלכה המאוחדת, וניהל פאב עד מותו ב-1962.
לקריאה נוספת

Tony Matthews, WHO'S WHO OF ARSENAL (Page 223), Hamlyn, 2008 (ISBN 1-84596-232-X)
פלקטורוצבוס

| פלקטורוצבוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: צבוסיים
סוג:: פלקטורוצבוס
שם מדעי
 Plecturocebus
תחום תפוצה
 תפוצת קופי הפלקטורוצבוס בכתום

פלקטורוצבוס (שם מדעי: Plecturocebus) הוא סוג של קופים ממשפחת הצבוסיים החיים בחופות יערות גשם באמריקה הדרומית. זהו הסוג הגדול ביותר של טיטים, שתואר ב-2016.
מיני הסוג פוצלו מהסוג קליצבוס לאחר בדיקות גנטיות וטקסונומיות שנערכו בידי מספר חוקרים ובראשם הגנטיקאית הייזל ביירן, כשהסוג הראשי טיטי פוצל לעוד שני סוגים קרובים: כרצבוס ופלקטורוצבוס.
קופים אלה בעלי פרווה אפורה עד אדומה והם חיים בברזיל בקרבת יער האמזונאס ולרוב לאורך התפוצה הדרומית שלו. הם חיים בקבוצות קטנות הנעות יחדיו ביער וניזונים כאוכלי כל.
מיון

תת-קבוצה P. donacophilus
טיטי לבן-אזניים (Plecturocebus donacophilus)
Plecturocebus modestus
Plecturocebus oenanthe
טיטי אולללה (Plecturocebus olallae)
טיטי מכוסה לבן (Plecturocebus pallescens)
Plecturocebus urubambensis
תת-קבוצה P. moloch
טיטי אדם בפטיסטה (Plecturocebus baptista)
טיטי הנסיך ברנרד (Plecturocebus bernhardi)
טיטי חום (Plecturocebus brunneus)
טיטי אפר שחור (Plecturocebus cinerascens)
טיטי הופמנס (Plecturocebus hoffmannsi)
Plecturocebus miltoni
טיטי אדום-בטן (Plecturocebus moloch)
Plecturocebus toppini
Plecturocebus vieirai
טיטי מדידי (Plecturocebus aureipalatii)
טיטי בטן-אגוז (Plecturocebus caligatus)
Plecturocebus caquetensis
טיטי נחושתי (Plecturocebus cupreus)
טיטי לבן-זנב (Plecturocebus discolor)
טיטי הרשקוביץ' (Plecturocebus dubius)
טיטי מקושט (Plecturocebus ornatus)
טיטי סטפן נאש (Plecturocebus stephennashi)
פרד קדמוני

| --- | --- |

 שם סרט:  הפלינטסטונס הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס
 תוכנית טלוויזיה:  משפחת קדמוני
 הופעה ראשונה:  1960 (בפרק הפיילוט "The Flagstones")
 הופעה אחרונה:  1966 (בפרק "הסיפור של השודדים של רוקי")
 יוצרים:  האנה-ברברה
 גילום הדמות:  ג'ון גודמן מארק אדי
 דיבוב:  אלן ריד
 דיבוב בשפה העברית:  שמעון כהן עמי מנדלמן
 מידע
 גזע:  אדם קדמון (אנ')
 מין:  זכר
 מקצוע:  בנאי
 מקום מגורים:  בדרוק
 דמויות קשורות
 משפחה:  וילמה קדמוני פבלס קדמוני פבלס קדמוני
 חברים:  ברני אבן
פרדריק "פרד" קדמוני (באנגלית: Frederick "Fred" Flintstone) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה המצוירת "משפחת קדמוני". פרד הופיע לאורך השנים בסדרות ספין-אוף ובפרסומות שונות. פרד קדמוני הוא איש מערות, בן זוגה של וילמה קדמוני ואביה של פבלס קדמוני. חבריו הטובים ביותר הם שכניו - בטי וברני ראבל.
פרד מתגורר בעיר הבדיונית בדרוק, בעולם בדיוני בו הדינוזאורים חיו לצד אנשי המערות, ואנשי המערות נהנו מגרסאות "פרימיטיביות" של טכנולוגיה מודרנית כגון טלפונים, מכוניות ומכונות כביסה.
פרד עבד כ"מפעיל מנוף מסוג ברונטוזאורוס" בחברת "Slate Rock and Gravel Company".
תחומי העניין של פרד כוללים באולינג, ביליארד, פוקר וגולף. פרד מיומן להפליא במשחקי באולינג וביליארד, וזכה מספר פעמים באליפויות באולינג.
אמרת הכנף של פרד היא "יאבה דאבה דו!".
השראה

דמותו של פרד התבססה על דמותו של ראלף קרמדן מהסיטקום האמריקני "The Honeymooners" (אנ'), אותו גילם ג'קי גליסון. בדומה לראלף, גם פרד נוטה להיות קולני ואגרסיבי, ונוטה לתכנן ללא הרף כיצד יצליח לשפר את מצב משפחתו אשר משתייכת למעמד הפועלים, כאשר לעיתים רבות הוא משיג תוצאות לא מכוונות.
דיבוב / גילום הדמות

אלן ריד (אנ') היה המדבב המקורי שדיבב את פרד (מלבד בפרק הפיילוט הקצר בו דיבב אותו דוס באטלר (אנ')) והוא המשיך לדבב את פרד עד מותו בשנת 1977. לאחר מותו של ריד הנרי קורדן דיבב אותו עד שנת 2000, ועוד במספר פרסומות לאחר מכן עד מותו בשנת 2005. ג'יימס ארנולד טיילור המשיך לדבב את פרד בפרסומות בעקבות מותו של קורדן עד לשנת 2011, ובנוסף דיבב את פרד גם בהופעת האורח שלו בסדרה "ההרפתקאות של בילי ומנדי". טיילור חזר לדבב את פרד בשנת 2016 עבור פרסומת לגן החיות של קולומבוס. בשנת 2000 גם ג'ף ברגמן החל לדבב את פרד עבור הפקות חדשות של Cartoon Network, כולל עבור הסרט "The Flintstones: On the Rocks" (אנ'), בהופעת האורח של פרד בסדרה "ג'וני בראבו", בהופעת האורח של פרד במספר פרקים של "איש משפחה", בשנת 2015 בסרט המצויר "The Flintstones & WWE: Stone Age SmackDown!" (אנ'), ובשנת 2021 בהופעת אורח בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה".
בדיבובי הסדרה לעברית דיבבו את פרד שמעון כהן (1992) ועמי מנדלמן (2010).
בסדרת האנימציה "The Flintstone Kids" (אנ') לני וויינריב (אנ') וסקוט מנוויל (אנ') דיבבו את פרד הצעיר.
בסרט הלייב אקשן "הפלינטסטונס" משנת 1994 גילם את פרד השחקן ג'ון גודמן. בסרט הפריקוול "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס" משנת 2000 גילם אותו השחקן הבריטי מארק אדי.
דמותו של פרד התבססה על דמותו של ראלף קרמדן (ג'קי גליסון) מהסטיקום האמריקני "The Honeymooners"
פלסט

פלסֶט (מאיטלקית: Falsetto (פלסטו), צורה מוקטנת של falso, מזויף; מכונה בקרב דוברי העברית גם "פלצט" או "פלצטו") הוא מונח המתייחס לרגיסטר (משלב) בתדירות מעט גבוהה מהרגיסטר המודאלי, וחופפת אליו באוקטבה אחת בקירוב. פלסט מתבצע על ידי רטט של קצוות מיתרי הקול, בחלקם או כולם. למרות שהמונח מתייחס, לרוב, להפקת קול בזמרה, הפלסט קיים גם בדיבור, ונחשב לאחד מארבעת תחומי הקול העיקריים בקלינאות תקשורת.
הקול האופייני לפלסט הוא נשימתי באופן טבעי, בדומה לחליל, עם מעט צליל הרמוני בנוסף. גברים ונשים, שניהם, יכולים להוציא קול בתחום הפלסט. השימוש במונח פלסט בזמרה מתייחס במקרים רבים לטכניקה קולית המאפשרת לזמר או הזמרת להפיק צלילים אשר מעבר לתחום הקול הנורמלי.