stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית השיטה

| --- | --- |
שלט בכניסה לבית השיטהשלט בכניסה לבית השיטה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגלבוע
גובה ממוצע: ‎-1 מטר
תאריך ייסוד: 1935
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,464 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,444 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית השיטה(למפת עמק בית שאן רגילה) בית השיטה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית השיטה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית השיטה32°33′05″N 35°26′20″E﻿ / ﻿32.5514753658626°N 35.4387805077462°E﻿ / 32.5514753658626; 35.4387805077462  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגלבוע באדום - בית השיטה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
www.beithashita.org.il
בית השיטה (בֵּית הַשִׁטָּה) הוא קיבוץ בעמק חרוד, כ-10 קילומטר מצפון-מערב לבית שאן, בתחום המועצה האזורית גלבוע. זהו הקיבוץ הראשון שהקימה תנועת המחנות העולים, והוא קרוי על שם היישוב "בית השיטה" הנזכר בתנ"ך, ונמצא סמוך לעתיקות שאטה. הכפר הערבי שאטה היה קיים בסמוך ועל שמו נקראה גם תחנת רכבת העמק הסמוכה ובית סוהר שאטה. סמוך לקיבוץ נמצאו שרידי מנזר קטן מהתקופה הביזנטית.
היסטוריה

ראשיתו של הקיבוץ בהתארגנות של קבוצות מבוגרי גימנסיה הרצליה בתל אביב ובית הספר הריאלי בחיפה, שהקימו ב-1928 את "קבוצת החוגים" בחדרה. כעבור זמן מה הצטרפו אליהם חברי "לגיון הצופים" שפרשו מתנועת הצופים בירושלים ובפתח תקווה. איחוד הקבוצות הביא להקמת תנועת הנוער "המחנות העולים", אולם הקבוצה שמרה על שמה, קבוצת החוגים. ב-1931, לאחר תקופת מעבר במחנה עבודה בכפר יחזקאל, החליטה קבוצת החוגים להצטרף לקיבוץ המאוחד והתיישבה במחנה זמני ליד מעין חרוד. שם התגבשה הקבוצה וקיבלה חיזוק משמעותי מבוגרי תנועות נוער חלוציות מגרמניה שהגיעו לאחרי שעברו הכשרה. ב-1935 נרכשו אדמות שאטה, והקיבוץ הקים עליהן את נקודת הקבע שלו, החל מט"ז כסלו תרצ"ז, 12 בדצמבר 1935.
ב-1952 עבר הקיבוץ משבר, כאשר במהלך הפילוג בקיבוץ המאוחד עזבו אותו כמחצית מחבריו שהיו תומכי מפא"י, ומרביתם עברו לאיילת השחר. במקומם קלט הקיבוץ קבוצת חברים תומכי מפ"ם שהתפלגו מתל יוסף.
במלחמת יום כיפור נפלו 11 מחברי הקיבוץ (מספר הנופלים הגדול ביותר בארץ ביחס לאוכלוסייה [דרוש מקור]). בעקבות האבל הכבד ששרר בקיבוץ, חיברה חברת הקיבוץ דורית צמרת את השיר "החיטה צומחת שוב". ב-1990 חיבר יאיר רוזנבלום, שהתגורר אז בקיבוץ, לחן מודרני לפיוט ונתנה תוקף לזכר הנופלים.
קיבוץ בית השיטה משתייך לתנועה הקיבוצית והוא קיבוץ מתחדש (שעבר הפרטה).
מכון שיטים

בבית השיטה ייסד חבר הקיבוץ, אריה בן-גוריון, את ארכיון החגים הקיבוצי, בו אסף ותיעד מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 מידע רב אודות הדרכים שבהן ציינו הקיבוצים את חגי ישראל. בשנות ה-90 הוסב הארכיון ל"מכון שיטים", העוסק מאז, בהובלת חברים מהקיבוץ העירוני 'משעול', בפעילויות חינוכיות שונות בתחומי התרבות היהודית והציונית, עם דגש על ערכי החלוציות וההתיישבות.
ראו גם

עזריה אלון
נחום שריג
יוסף שריג
חנוך אלבלק
דורית צמרת
אריה בן-גוריון
יצחק חצרוני
טומס קרונר
לקריאה נוספת

עמיה ליבליך, קיבוץ מקום, שוקן, 1986
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר שופטים, פרק ז', פסוק כ"ב
↑  ניר מן, אתרים ארכיאולוגים בשטחי בית השיטה, באתר בית השיטה, ‏1972
↑  זאב וילנאי, "אנציקלופדיה לידיעת הארץ", הוצאת ידיעות אחרונות, תשט"ז, 1956, כרך א', עמוד 101
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540455305171 
מבט מהקיבוץ מערבה לח'רבת שִּׁטָּה שעל תלולית נמוכה בסמוך ליישוב (מסומנת בתכלת). האתר נמצא בין שרידי הכפר הערבי הנטוש שאטה אשר שימר כמשוער את שמה של בֵּית הַשִּׁטָּה המקראית, אך בחורבה נמצאו שרידים רק החל מהתקופה הפרסית.
ז'אן שטרן

לאון אנטואן ז'אן שטרן (בצרפתית: Léon Antoine Jean Stern; 19 בפברואר 1875 –  15 בדצמבר 1962) היה סייף יהודי-צרפתי, אלוף אולימפי בדקר.
ביוגרפיה

שטרן נולד בפריז, בן של בנקאי, לואיס שטרן (1900-1844) ונכדו של אנטואן ג'קוב שטרן. בשנת 1904 נישא לקלוד למבר בתם של הברון לאון למבר (צר') והברונית זואי לוסי בטי דה רוטשילד (צר').
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1908) זכה שטרן במדליית זהב בתחרות בדקר קבוצתי, לפני בריטניה ובלגיה, לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות עם קבוצתו נגד דנמרק. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו שלושה סייפים יהודים: בנבחרת צרפת אלכסנדר ליפמן, בנבחרת בריטניה אדגר זליגמן ובנבחרת בלגיה פאול אנספך. בתחרות בדקר אישי הוא סיים במקום תשיעי.
מונה מקשארי

מונה מקשארי (באנגלית: Mona McSharry; נולדה ב-21 באוגוסט 2000) היא שחיינית אירית, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) ומדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-100 מטר חזה, וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר (גלאזגו 2019) במשחה ל-50 מטר חזה.
ביוגרפיה

מקשארי נולדה וגדלה בגראנג' שבאירלנד.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת במאי סיימה במקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.77 שניות, ובמקום 30 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.27 דקות.
ביוגרפיה > 2016 > סגנית אלופת אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי שבהונגריה ביולי זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.88 דקות, ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.98 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלופת אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה בנתניה שבישראל ביוני-יולי זכה בשתי מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.38 שניות, ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.61 דקות. בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:27.44 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה ביולי סיימה במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.52 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > אלופת עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה, ארצות הברית, באוגוסט, זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 1:07.10 דקות. בנוסף, זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.97 שניות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בקופנהגן שבדנמרק בדצמבר סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.01 דקות, במקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.39 שניות, במקום 18 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.66 דקות, ובמקום 18 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:01.90 דקות. בנוסף, סיימה במקום 16 במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:43.15 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת באוגוסט סיימה במקום 12 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.45 שניות, ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.40 דקות.
ביוגרפיה > 2019 > מדליית ארד באליפות אירופה בבריכת 25 מטר

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בגלאזגו בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 29.87 שניות, אחרי בנדטה פילטו (29.32 שניות) ומרטינה קררו (29.60 שניות), שתיהן מאיטליה.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.58 דקות. בנוסף, קבעה שיא אירלנד חדש במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי-אוגוסט סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.94 דקות, ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 2:25.08 דקות.
ביוגרפיה > 2021 > מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר

באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי שבאיחוד האמירויות בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 1:03.92 דקות, אחרי טאנג צ'יאנטינג מהרפובליקה העממית של סין (1:03.47 דקות) וסופי הנסון משוודיה (1:03.50 דקות), ולאחר שבשלב חצי הגמר של המשחה קבעה שיא אירלנד חדש של 1:04.22 דקות. בנוסף, סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 29.59 שניות, לאחר שבשלב חצי הגמר של המשחה קבעה שיא אירלנד חדש של 29.65 שניות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אירלנד חדש של 2:20.19 דקות, לאחר שבשלב המוקדמות של המשחה קבעה שיא אירלנד חדש של 2:21.59 דקות, ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא אירלנד חדש של 59.35 שניות, לאחר שבשלב המוקדמות של המשחה קבעה שיא אירלנד חדש של 59.65 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה באוגוסט סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.14 דקות, במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.15 שניות, ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.96 דקות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.07 דקות, לאחר שבשלב המוקדמות של המשחה קבעה שיא אירלנד חדש של 1:05.55 דקות, במקום 11 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.54 שניות, ובמקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.27 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > אלופת אירופה עד גיל 23

באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בדבלין שבאירלנד זכתה בשלוש מדליות זהב: במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.37 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.69 דקות, ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.49 דקות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בפברואר סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.42 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.89 דקות, ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.96 שניות.
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.59 דקות, אחרי טטיאנה סמית' מדרום אפריקה (1:05.28 דקות) וטאנג צ'יאנטינג (1:05.54 דקות), לאחר שקבעה בשלב חצי הגמר של המשחה שיא אירלנד חדש של 1:05.51 דקות. בנוסף, סיימה במקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.48 דקות, ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירלנד חדש של 4:00.12 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חזה: 30.29 שניות (2023), שיא אירלנד
100 מטר חזה: 1:05.51 דקות (2024), שיא אירלנד
200 מטר חזה: 2:22.49 דקות (2024), שיא אירלנד
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חזה: 29.59 שניות (2021), שיא אירלנד
100 מטר חזה: 1:03.92 דקות (2021), שיא אירלנד
200 מטר חזה: 2:20.19 דקות (2021), שיא אירלנד
100 מטר מעורב אישי: 59.35 שניות (2021)
איב דרייפוס

איב דרייפוס (בצרפתית: Yves Dreyfus;‏ 17 במאי 1931 – 16 בדצמבר 2021) היה סייף צרפתי-יהודי. זכה בשתי מדליות ארד אולימפיות (מלבורן 1956 וטוקיו 1964) והיה שלוש פעמים אלוף עולם בדקר קבוצתי וסגן-אלוף העולם (גדנסק 1963) בדקר אישי.
ביוגרפיה

דרייפוס נולד וגדל בקלרמון-פראן. היה צאצא של אלפרד דרייפוס.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים דרייפוס במקום שישי בתחרות האישית בדקר. במדליית הכסף זכה היהודי אלן ג'יי מבריטניה ובמקום השביעי סיים היהודי בן ארצו ארמנד מויאל. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות הקבוצתית בדקר.
במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה דרייפוס במדליית זהב בתחרות האישית בדקר.
באליפות העולם שנערכה בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1962 זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות דקר אישי.
באליפות העולם שנערכה בגדנסק, פולין בשנת 1963 זכה דרייפוס במדליית כסף בתחרות דקר אישי.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה דרייפוס במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר ובמקום 18 בתחרות האישית בדקר.
במכביה השביעית שנערכה בשנת 1965 זכה דרייפוס במדליית כסף בתחרות האישית בדקר.
במכביה העשירית שנערכה בשנת 1977 זכה דרייפוס בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית ובתחרות הקבוצתית בדקר.
הערות שוליים

↑  היהודים באולימפיאדה, מעריב, 12 באוקטובר 1964
↑  לקראת המכביה, חרות, 17 במרץ 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16174910c (data)  ISNI: 0000 0000 7621 2772  VIAF: 103686303   WorldCat (עם VIAF): 103686303
איירה סינגר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 
איירה בי. סינגר (באנגלית: Ira B. Singer) היה אתלט יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית באולם (1931) בריצת 60 יארד.
ביוגרפיה

סינגר התאמן ולמד באוניברסיטת ניו יורק. הוא התאמן בקבוצת האתלטיקה של מילרוז בניו יורק (Millrose Athletic Association - Millrose A A)
ביוגרפיה > 1931 > אלוף ארצות הברית באולם

באליפות ארצות הברית באולם (אנ') שנערכה בניו יורק ב-25 בפברואר 1931 זכה במדליית זהב בריצת 60 יארד בתוצאה של 6.5 שניות.
אלכסנדר ליפמן

אלכסנדר אוגוסט ליפמן (בצרפתית: Alexandre Auguste Lippmann; ‏11 ביוני 1881 – 23 בפברואר 1960) היה סייף יהודי-צרפתי. אלוף אולימפי בעל חמש מדליות, מהן שתי מדליות זהב, בדקר.
ביוגרפיה

ליפמן נולד בפריז. נכדו של הסופר הצרפתי אלכסנדר דיומא הבן ונינו של אלכסנדר דיומא האב, מחברם של שלושת המוסקטרים.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה ליפמן בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב בתחרות בדקר קבוצתי, לפני בריטניה ובלגיה. בשורות הנבחרות הזוכות במדליות סייפו שלושה סייפים יהודים: בנבחרת צרפת ז'אן שטרן, בנבחרת בריטניה אדגר זליגמן ובנבחרת בלגיה פאול אנספך. מדליית כסף בתחרות בדקר אישי, במדליית זהב זכה גסטון אליבר ובמדליית ארד זכה אז'ן אוליבייה שניהם מצרפת.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ליפמן בשתי מדליות, מדליית כסף בתחרות בדקר אישי, במדליית זהב זכה ארמנד מסרד ובמדליית ארד זכה גוסטב בושרד שניהם מצרפת ומדליית ארד בתחרות בדקר קבוצתי, במדליית זהב זכתה נבחרת איטליה ובמדליית כסף זכתה נבחרת בלגיה בשורותיה סייף אנספך.
באולימפיאדת פריז (1924) זכה ליפמן במדליית זהב בתחרות בדקר קבוצתי, במדליית כסף זכתה נבחרת בלגיה בשורותיה סייף אנספך ובמדליית ארד זכתה נבחרת איטליה.
בשנת 1960 נפטר ליפמן בפריז.
תארים והישגים

ב-1984 הונצח ליפמן ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
הערות שוליים

↑  Stephane Gachet, Un jour, un médaillé olympique : Alexandre Lippmann, l'escrimeur descendant d'Alexandre Dumas, Dictionnaire des médaillés olympiques français (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17146255d (data)
ארמנד מויאל

ארמנד מויאל (בצרפתית: Armand Mouyal; ‏13 באוקטובר 1925 – 15 ביולי 1988) היה סייף צרפתי-יהודי. זכה במדליות ארד אולימפית (מלבורן 1956) בדקר קבוצתי ואלוף העולם (גדנסק 1957) בדקר אישי, בעל 8 מדליות עולמיות מהן 2 זהב.
ביוגרפיה

מויאל נולד וגדל באוראן, אלג'יריה. הוא היה קצין משטרה צרפתי. החל להתאמן בסיף בתחילת שנות ה-50 וזכה באליפות צרפת בדקר אישי בשנים 1952, 1953, 1954, 1957 ו-1959.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף מויאל בתחרות בדקר אישי בסיבוב הראשון שבו ניצח 3 קרבות והפסיד ב-4 קרבות ולא עלה לסיבוב השני ובתחרות הקבוצתית הוא עלה לשלב רבע הגמר וסיים במקום שמיני.
בשנת 1955 דורג מויאל במקום חמישי בעולם.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מויאל במדליית ארד בתחרות הקבוצתית בדקר והגיע לשלב חצי הגמר בדקר אישי וסיים במקום עשירי. באותה שנה דורג במקום שמיני בעולם.
באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 1957 זכה מויאל במדליית זהב בתחרות בדקר אישי.
באולימפיאדת רומא (1960) סיים מויאל במקום שביעי בתחרות האישית בדקר. במדליית הכסף זכה היהודי אלן ג'יי מבריטניה ובמקום שישי סיים היהודי בן ארצו איב דרייפוס. נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי בתחרות הקבוצתית בדקר.
הנצחה

ב-1988 הונצח מויאל ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
הערות שוליים

↑  ארמנד מויאל, באתר  International Jewish Sports Hall of Fame (באנגלית)
ציור ז'אנר

גברת כותבת מכתב עם המשרתת שלה מאת יאן ורמיר 1670/71)
ציור ז'אנר הוא ציור המתאר היבטים של חיי היומיום על ידי הצגת אנשים רגילים העוסקים בפעילויות משותפות, בניגוד לציורים המתארים אירועים היסטוריים, דיוקנאות, ציור טבע דומם או ציור נוף.
אחת ההגדרות הנפוצות של סצנת ז'אנר היא שהיא מציגה דמויות שלא ניתן להצמיד אליהן זהות לא בנפרד או ביחד. לעיתים יצירה תיחשב כיצירת ז'אנר גם אם האמן השתמש באדם ידוע - בן משפחתו, למשל - כמודל. במקרה זה יהיה הדבר תלוי בשאלה אם היצירה נועדה על ידי האמן להיתפס כדיוקן, מה שלא תמיד ניתן לענות עליה בצורה אובייקטיבית.
התיאורים יכולים להיות מציאותיים, מדומיינים או עברו רומנטיזציה על ידי האמן. בגלל הנושא המוכר והסנטימנטלי שלהם, ציורי ז'אנר היו פופולריים בקרב הבורגנות, או מעמד הביניים .
נושאי ז'אנר מופיעים במסורות רבות של האמנות. עיטורים מצוירים בקברים מצריים עתיקים מתארים לעיתים נשפים, בילויים וסצנות של עבודות חקלאיות.
פליניוס הזקן מזכיר בכתביו צייר לוחות הלניסטי בשם פייריקוס. המצייר נושאים "נמוכים" כאלו המתאימים לציורי קיר פרובינציאליים בפומפיי: "מספרות, דוכני סנדלרים, עכוזים, מאכלים ונושאים דומים". כתבי יד מעוטרים (אנ') מימי הביניים מתארים לעיתים קרובות סצנות יומיומיות של חיי האיכרים.
ריקוד איכרים מאת פיטר ברויגל האב, c. 1568
המאה ה-19 ואילך

עם דעיכת הציור הדתי וההיסטורי במאה ה-19, אמנים מצאו יותר ויותר עניין בנושאים ובחיים סביבם. ריאליסטים כמו גוסטב קורבה (1819–77) הכעיסו רבים על ידי הצגת סצנות יומיומיות בבדים גדולים בקנה מידה השמור באופן מסורתי לנושאים "חשובים". כך הם טשטשו את הגבול שמייחד את ציור הז'אנר כקטגוריה נמוכה בהיררכיית הציורים.
אך למרות העיסוק הכאילו בסצנת ז'אנר, ציורים ריאליסטיים בקנה מידה כזה, והאופן החדש בו הדמויות מוצגות בו - אנשים בעבודה מתישה תחת מאמץ רב, לדוגמה (אנשי הסירות על הוולגה, איליה רפין, 1873) לא ייקרא בדרך כלל "ציורי ז'אנר". אלא ציור ריאליסטי.
ציורי ההיסטוריה עברו מתיאור בלעדי של אירועים בעלי חשיבות ציבורית רבה לתיאור סצנות ז'אנר בזמנים היסטוריים, הן הרגעים הפרטיים של דמויות גדולות והן חיי היומיום של אנשים רגילים. מגמה זו, שבאה לידי ביטוי כבר ב-1817 כאשר אנגר צייר את אנרי הרביעי משחק עם ילדיו, הגיעה לשיאה על ידי ז'אן-לאון ז'רום (1824-1904) וז'אן-לואי-ארנסט מסונייה (1815-91).
ויליאם פאוול פרית' (1819–1909) היה צייר הז'אנר האנגלי המפורסם ביותר של התקופה הוויקטוריאנית. פרית' צייר סצנות גדולות וצפופות במיוחד כחלק ממגמה שכיחה של הגדלת ציורי הז'אנר, בגולם ובמורכבות.
ציירי ז'אנר אנגליים נוספים מהמאה ה-19 כוללים את אוגוסטוס אג, פרדריק הארדי, ג'ורג' אלגר היקס, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי. בסקוטלנד גם היו שני ציירי ז'אנר משפיעים, דייוויד אלן (1744–96) וסר דייוויד וילקי (1785–1841).
ברוסיה, ציירים ריאליסטים מפורסמים כמו ואסילי פרוב ואיליה רפין ייצרו גם ציורי ז'אנר.
בגרמניה התמחה קרל שפיצווג (1808–1885) בסצנות ז'אנר הומוריסטיות עדינות, ובאיטליה צייר ג'רולמו אינדונו (1825–1890) סצנות מחיי הצבא. לאחר מכן, האימפרסיוניסטים, כמו עוד אמנים מהמאה ה-20 כמו פייר בונאר, יצחק הולץ, אדוארד הופר ודייוויד פארק ציירו סצנות מחיי היומיום.
חשוב לציין כי בהקשר של אמנות מודרנית המונח "ציור ז'אנר" נקשר בעיקר לציור בעל אופי אנקדוטלי או סנטימנטלי במיוחד, שצויר בטכניקה ריאליסטית מסורתית.
בבלגיה, הלאומיות של המדינה החדשה שנולדה ב-1830 הולידה ציורי היסטוריה המפארים את עברה של האומה וגם ציורי הז'אנר חוזרים למודלים של המאה ה-17. דוגמאות לאמנים שפועלים בסגנון רטרו זה כוללים את פרדיננד דה בריקלייר, וילם ליניג האב והנדריק לייס. בהשפעת תנועות אמנותיות זרות, כגון הריאליזם, הצליחו אמנים בלגים במחצית השנייה של המאה ה-19 להתנתק מהמסורות הישנות וליצור פורמט חדש לציורי הז'אנר שלהם. דוגמה לכך היא אנרי דה בריקלייר שהשתמש באור ובצבע כדי להחדיר רוח מודרניסטית לסצנות הז'אנר האינטימיות שלו.
צייר הז'אנר האמיתי הראשון בארצות הברית היה המהגר הגרמני ג'ון לואיס קרימל. הוא הושפע, לפחות בהתחלה, מאמנים אנגלים כמו ויליאם הוגארת' וציירים סקוטים כמו דייוויד וילקי והפיק סצנות תוססות ועדינות מהחיים בפילדלפיה בין השנים 1812 עד 1821. ציירי ז'אנר בולטים נוספים מהמאה ה-19 בארצות הברית כוללים את ג'ורג' כלב בינגהאם, ויליאם סידני מאונט ואיסטמן ג'ונסון. הארי רוזלנד התמקד בסצנות של אפרו-אמריקאים עניים בדרום של אחרי מלחמת האזרחים, ג'ון רוג'רס (1829–1904) היה פסל שעבודות הז'אנר הקטנות שלו, שיוצרו בסיטונאות בטיח יצוק, היו פופולריות מאוד באמריקה. העבודות של הצייר האמריקאי ארני בארנס (1938–2009) ושל המאייר נורמן רוקוול (1894–1978) מייצגות סכנון מודרני יותר של ציור ז'אנר.
המאה ה-19 ואילך > ז'אנר במסורות אסייתיות

הדפסי אוקיו-אה יפניים עשירים בתיאורים של אנשים בפנאי ובעבודה, וכך גם ציורים קוריאניים, במיוחד אלה שנוצרו במאה ה-18. ציירים קוריאנים בולטים כוללים את קים הונגדו, Sin Yun-bok, ו־Deuk-sin. יצרני הדפסים יפניים בולטים כוללים קצושיקה הוקוסאי, טושוסאי שארקו, הירושיגה וקיטגאווה אוטאמרו .
Kim Hong-do, Seodang, 1800s
Sin Yun-bok, Dano-pungjeong, 1800s
Kim Deuk-sin, Pajeokdo, 1700s
המאה ה-19 ואילך > ציורי ז'אנר פלמיים

יאן סנדרס ואן המסן, סצנת בושת, 1545–1550
דוד טנירס הבן, סצנת הטברנה, 1640
יוס ואן קרייסביק, חיילים ונשים, 1640
גיליס ואן טילבורג, חברה אלגנטית, 1655–1675
המאה ה-19 ואילך > ציורי ז'אנר הולנדיים מהמאה ה-17

הנדריק אברקמפ, נהג לצייר ציור ז'אנר חורפיים
חרארד ואן הונטהורסט, חברה עליזה, 1623 (בטכניקת הקיארוקסורו)
יודית לייסטר, ילד וילדה עם חתול
פיטר דה הוך, הביקור c. 1657
לקריאה נוספת

Buijsen, Edwin. "From 'Peasant Stories' to 'Urbane or Elegant Modern': A Birds-Eye View of Genre Painting in the Mauritshuis", In Van S Genre Paintings in the Mauritshuis, pp. 10–25
Van Suchtelen, Ariadne and Quentin Buvelot. Genre Paintings in the Mauritshuis. Zwolle: Waanders Publishers 2016. ISBN 978-94-6262-0940
הערות שוליים

↑  Art & Architecture Thesaurus, s.v. "genre" (אורכב 31.07.2018 בארכיון Wayback Machine). Accessed 30 April 2022.
↑  Book XXXV.112 of Natural History.
↑  "E. de Jongh, 'Erotica in vogelperspectief. De dubbelzinnigheid van een reeks zeventiende-eeuwse genrevoorstellingen'· dbnl". DBNL. נבדק ב-30 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ingrid A. Cartwright, Hoe schilder hoe wilder: Dissolute Self-Por traiture in Seventeenth-Century Dutch and Flemish Art, Advisors: Wheelock, Arthur, PhD, 2007 Dissertation, University of Maryland University of Maryland (College Park, Md.), p. 8
↑  H. Perry Chapman, Wouter Th. Kloek & Arthur K. Wheelock, Jr. (1996) Jan Steen. Schilder en verteller, p. 172
↑  Jan Steen, As the Old Sing, So the Young Pipe (אורכב 08.11.2021 בארכיון Wayback Machine) at the Mauritshuis
↑  Brigstocke, Hugh. "Bourdon, Sébastien", Grove Art Online. Oxford University Press, accessed 30 April 2022
↑  Slive, Seymour (1995). "Italianate and Classical Painting". Pelican History of Art, Dutch Painting 1600–1800. Penguin Books Ltd. pp. 225–245
↑  Francisco Goya (אורכב 18.09.2022 בארכיון Wayback Machine) at the National Gallery of Art
↑  Jan Dirk Baetens, Review of: 'Henri De Braekeleer: 1840–1888' (2019) (אורכב 23.11.2020 בארכיון Wayback Machine) in Oud Holland, April 2020
↑  Anneliese Harding, British and Scottish Models for the American Genre Paintings of John Lewis Krimmel, Winterthur Portfolio, Volume 38, Number 4 Winter 2003
↑  Harry Roseland (אורכב 21.05.2022 בארכיון Wayback Machine) at Encore Editions
↑  American Scenes of Everyday Life, 1840–1910 (אורכב 27.09.2022 בארכיון Wayback Machine) at the Metropoliton Museum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562690705171  GND: 4020173-9  LCCN: sh85053926  NDL: 00563836  NKC: ph138696 
המשפחה המאושרת מאת יאן סטין, 1668
המעשנים מאת אדריאן ברואר, 1636
הנאות האהבה מאת אנטואן וואטו, 1718/19
גברים רוחצים מאת מיכיל סוורץ, 1655
אנשי הסירות על הוולגה מאת איליה רפין, c. 1870 -1873
האיש על הכיסא מאת אנרי דה בריקלייר, 1845
סוחרי פרוות בירידה למיזורי מאת ג'ורג' כלב בינגהאם, 1845
ועדת החקירה האזרחית לאסון ה-7.10

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  אקספו תל אביב 
 יושב ראש:  ורדה אלשיך
 תקופת הפעילות:  18 ביולי 2024 – 26 בנובמבר 2024 (132 ימים) 
 havaada.co.il
 
ועדת החקירה האזרחית לאסון ה־7.10 היא ועדה שהקימו ארגונים אזרחיים של נפגעי טבח שבעה באוקטובר, לחקר התנהלות הממשלה וכוחות הביטחון בטבח שבעה באוקטובר ובאירועים קודמים שהיוו את התשתית למחדלים הביטחוניים.
ועדת החקירה האזרחית פעלה כתחליף לוועדת חקירה ממלכתית. מאחר שהיא לא הוקמה על ידי גוף רשמי, לא היו לה סמכויות הנתונות לוועדה ציבורית, דוגמת כפיית זימון לגביית עדות. עם זאת, חלק מבקשות הזימון ששלחה לאישי ציבור נענו בחיוב. בנוסף, לא הובא בה מידע מסווג, והיא הייתה כפופה לצנזורה הצבאית.
ב-3 בנובמבר 2024, בערוץ 14 קראו לפתוח בחקירה בטענה לשימוש שלא כדין בסמל המדינה.ב-6 בינואר 2025, יועמ"ש הליכוד ביקש לפתוח בחקירה פלילית נגד הוועדה בטענה לשימוש שלא כדין בסמל המדינה. הפרקליטות דחתה את הבקשה. בעקבות זאת, הוסר סמל המדינה מאתר הוועדה.
הקמה

לאחר חודשי מלחמה, קראו אישים רבים להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקר אירועיה. הצעת החלטה שהגיש השר בני גנץ למזכירות הממשלה במאי 2024, לא אושרה. ביוני פרסמה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה חוות דעת שבה קבעה כי יש לפעול להקמת ועדה מסוג זה ללא שהות וכי על הרשות המבצעת להימנע מלהתערב בוועדה או לקבוע את אופיה. גופים שונים קראו להקמת הוועדה בשל חשיבות חקר הגורמים שהביאו למחדל, האיום בהוצאת צווי מעצר כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט בבית הדין הבינלאומי בהאג, וניהול המשא והמתן לשחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה.
ב־15 ביולי 2024 הגישו 84 נבחרי ציבור לשעבר עתירה לבג"ץ בכדי שיורה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית. ב־17 ביולי נדחתה הצעת חוק בנושא, שהגישה חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן בשם סיעת המחנה הממלכתי. למחרת, ב-18 ביולי, הכריזו מספר ארגונים אזרחיים על הקמת ועדת חקירה אזרחית לאירועי 7 באוקטובר, במסיבת עיתונאים שקיימו בתל אביב.
הארגונים האזרחיים השותפים להקמת הוועדה נוצרו עם תחילת המלחמה, ומייצגים נפגעים שונים. בין הארגונים: פורום "הקול שלהן" של הורי התצפיתניות מבסיס נחל עוז; ועד משפחות נרצחי מסיבות השבעה באוקטובר; ⁠"קומו!", ארגון תושבי עוטף ישראל בדרום ובצפון; "לובי 1701" ו⁠קיבוץ בארי. על פי מארגני הוועדה, הם הקימוה לאחר סירוב מתמשך של ממשלת ישראל השלושים ושבע להיענות לדרישת הציבור להקים ועדת חקירה ממלכתית, כפי שהוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים; ובשל החשש שלהם, שמא ועדת החקירה הממלכתית תוכפף לפוליטיקאים.