stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה, נסיכת רומניה
ביוגרפיה

מריה נולדה בקופנהגן כצעירה מחמש בנותיהם של מיכאי הראשון, מלך רומניה ואנה, מלכת רומניה. במהלך לידתה אביה היה בנסיעת עסקים בניו יורק והוא התבשר בטלפון על כך שנולדה לו בת.
היא התחנכה בשווייץ ותקופה מסוימת בבגרותה התגוררה במספר מקומות בארצות הברית, בין היתר בניו יורק וניו מקסיקו.
היא למדה טיפול בילדים בארצות הברית ועבדה בתחום, לאחר מכן עבדה ביחסי ציבור במספר חברות פרטיות בניו יורק.
במהלך המהפכה הרומנית בשנת 1989 היא עזרה לקורבנות של האירוע ועסקה בשיקומם.
ב-1995 נישאה לבן אצולה פולני, עקב נישואיה לקתולי היא איבדה את מקומה בסדר הירושה לכתר הבריטי, ב-2003 היא התגרשה.
היא שימשה כפטרונית של מספר ארגונים, ביניהם של הקונגרס הרומני לרינולוגיה וקרן לילדים בעלי קשיים.
הערות שוליים

↑  Były rumuński monarcha zerwał z Hohenzollernami, www.rp.pl (בפולנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי הודו–שוודיה

| יחסי הודו–שוודיה |
| --- | --- |
הודו: שוודיה


הודו: שוודיה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 450,295
אוכלוסייה
1,457,439,455: 10,631,991
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 593,268
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,436: 55,800
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי הודו–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו לשוודיה. שוודיה הכירה בעצמאות הודו מהממלכה המאוחדת בשנת 1947; שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים פורמליים בשנת 1949. הודו מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, ואילו שוודיה מחזיקה בהודו שגרירות בניו דלהי וקונסוליות כבוד בצ'נאי, קולקטה ומומבאי.
כ-10,000 אזרחים הודים מתגוררים ועובדים בשוודיה, יחד עם עוד 9,000 אנשים ממוצא הודי; שתי הקבוצות מועסקות בעיקר בתחומים עסקיים או מקצועיים.
היסטוריה > יחסים מוקדמים

הקשר בין שוודיה לתת היבשת ההודית נמשך לפחות מהמאה ה-8 לספירה ועידן הוויקינגים. בשנת 1954 התגלה פסלון בודהה קטן מברונזה במהלך חפירות ארכאולוגיות של אוניית ויקינגים מהמאה ה-8 ב-Helgö שוודיה; הפסל מוצג כעת במוזיאון ההיסטוריה השוודי, ונחשב כי הפסל הוכן בקשמיר של ימינו סביב המאה החמישית לספירה. במרץ 2015 פרסמה PostNord Sverige בול דואר המתאר את הפסל.
במהלך אמצע המאה ה-18 ניסתה חברת הודו המזרחית השוודית להשיג דריסת רגל בהודו דרך נמלים בבנגל ובסוראט בגוג'אראט; אף כי כמה ממיזמי החברה בהודו היו רווחיים, התחרות שכבר הייתה ארוכת שנים מצד חברות יריבות חברת הודו המזרחית ההולנדית, הצרפתית וההולנדית אילצה את שוודיה להתמקד במסחר עם סין.
כמה חברות שוודיות הקימו סניפים בהודו בראשית המאה העשרים, ובמיוחד אריקסון, Swedish Match ו-ASEA (כיום חלק מקבוצת ABB). SKF הקימה סניף קטן בקולקטה בשנת 1923; לאחר עצמאות הודו, SKF הודו בע"מ הוקמה בשנת 1961, והקימה מפעל מיסבים בפונה שבמהראשטרה שנתיים לאחר מכן.
היסטוריה > יחסים מודרניים

שוודיה הכירה בהודו כמדינה עצמאית בשנת 1947, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים פורמליים שנתיים לאחר מכן. הודו הקימה משלחת דיפלומטית בסטוקהולם בשנת 1949 בדרגה של צירות, כאשר ראש המשלחת ההודי היה בדרגה של ציר; בשנת 1962 הועלתה המשלחת למעמד של שגרירות, בדרגת שגרירות מלאה. בשנת 1957 הפך ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו לראש הממשלה הראשון של הודו שביקר בשוודיה. אינדירה גנדי, בתו ויורשתו כראש ממשלה, נכחה בוועידת האו"ם בנושא הסביבה האנושית בסטוקהולם בשנת 1972.
שערוריית בופורס משנת 1987 פגעה ביחסים הדו-צדדיים והובילה לתבוסת מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי בהודו בבחירות  ללוק סבהה שנתיים לאחר מכן. השערורייה נחשפה על ידי עיתונאים שוודים והודים; מחקירותיהם התברר כי מספר קצינים של יצרן החימוש השוודי הנודע בופורס, יחד עם גורמים בממשל השוודי, שילמו בעדיפות גדולות לפוליטיקאים הודים בכירים כדי להבטיח את המכירה להודו של 410 הוביצרים FH77 וציוד נלווה.
מאז שנות האלפיים, מידת הקשרים הדו-צדדיים עלתה בעקביות, כמו גם תדירות הביקורים הדו-צדדיים. שתי הממשלות הביעו להיטות להעצים את קשריהן הכלכליים והתרבותיים. ראש ממשלת שוודיה סטפן לוון, הצהיר על תמיכתו במועמדות הודו כחברה קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
ביקורים דו צדדיים

תדירות הביקורים הדו-צדדיים ברמת השרים והפרלמנטרים עלתה בשנים האחרונות. ארבעה ראשי ממשלות הודים - ג'ווהרלל נהרו, אינדירה גנדי, רג'יב גנדי ונרנדרה מודי - ביקרו בשוודיה בביקורים רשמיים. ראש ממשלת שוודיה יירן פרסון ביקר בהודו בינואר 2004; פרדריק ריינפלט ביקר בהודו בנובמבר 2009 לקראת פסגת הודו-האיחוד האירופי ושיחות דו-צדדיות, ואילו יורשו,  סטפן לוובן, ביקר במומבאי בפברואר 2016 כמנהיג המשלחת השוודית שהשתתפה ביריד 'Make in India'. המלך קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה ערכו ביקור ממלכתי בהודו בשנת 1993, כאשר המלך הוביל משלחת טכנולוגית להודו. ביוני 2016 הפך פרנב מוקהרג'י לנשיא הודו הראשון שערך ביקור ממלכתי בשוודיה.
שיתוף פעולה כלכלי

הסחר הבילטרלי עומד על מעל 2 מיליארד דולר. אחרי סין ויפן, הודו היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של שוודיה באסיה. הייצוא השוודי העיקרי להודו הוא תרופות, מוצרי נייר ועיסה, כימיקלים, מוצרי הנדסה וציוד טלקום; הייצוא העיקרי של הודו לשוודיה הוא מוצרים כימיים, מוצרי מזון ומוצרים מיוצרים ומיוצרים למחצה. מלך שוודיה, קרל השישה עשר גוסטב והמלכה סילביה יצאו לביקור ממלכתי בן 5 ימים בהודו ב־2-5 בדצמבר 2019 לאחר פער של 26 שנה. בביקור ממלכתי זה נלוו אליהם שרת החוץ אן לינדה, שר התעשייה איברהים ביילן ונציגים של יותר מ-50 ארגונים ובתי עסק שוודים.
ביוני 2015 היה פרנב מוקהרג'י הנשיא ההודי הראשון בהיסטוריה שהגיע לשוודיה בביקור ממלכתי. בפברואר 2016 ביקר ראש ממשלת שוודיה סטפן לופו בהודו ביריד התעשייה Make in India' במומבאי. באפריל 2018 נסע ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי לסטוקהולם בביקור בן יומיים. באופן רשמי, בשוודיה מוקרנים ביקורים אלו לקידום יצוא שוודי של סחורות ושירותים, ואילו בהודו נאמר למשוך השקעות שוודיות עבור 'Make in India'.
רודולף כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 
 פטירה:  13 בדצמבר 2006 (בגיל 70 בערך) נווה שאנן, ישראל 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  רשות העתיקות 
 מספר צאצאים:  3 
 
רודולף (רודי) כהן (1936 - 13 בדצמבר 2006) היה ארכאולוג ישראלי, סמנכ"ל רשות העתיקות ומבכירי חוקרי ההתיישבות הקדומה בנגב.
ביוגרפיה

נולד ליצחק ולאה כהן, הבכור מבין 5 ילדים. בנובמבר 1958 נישא לשולמית לבית בנימיני ולשניים נולדו שלושה ילדים.
בשנות ה-60 עבר להתגורר עם משפחתו במדרשת שדה בוקר, שם לימד במקביל לניהול חפירות ארכאולוגיות באזור.
בשנות ה-70 עברה המשפחה לשכונת נווה שאנן בירושלים הסמוכה למשרדי אגף העתיקות במוזיאון ישראל (לימים, רשות העתיקות) ושם המשיך להתגורר גם אחרי פרישתו לגמלאות ועד לפטירתו בשנת 2006.
את דואר הדוקטור קיבל מהאוניברסיטה העברית על מחקרו בנושא "היישובים בהר הנגב" בשנת 1986.
קריירה מקצועית

התמקדותו של כהן בחקר הנגב החלה כשעמד בראש חולייה לביצוע סקר ארכאולוגי שיטתי בנגב מטעם אגף העתיקות החל משנת 1965. הסקר הקיף שטח של 100 קמ"ר באזור שדה בוקר וחשף אתרים ישראליים מהמאות ה-8-9 לפנה"ס, כתובות ערביות קדומות ומקדש נבטי.
ב-1968 ניהל כהן חפירת הצלה בעיר העתיקה בבאר שבע באזור שיועד להקמת אזור תעשייה, במסגרתה נחשף יישוב מהתקופה הרומית ובו ריצפת פסיפס צבעונית. במהלך העבודות לחשיפת הפסיפס התמוטט קיר באתר החפירה ולכד את כהן תחתיו. העובדים באתר לא הצליחו לחלץ אותו, ורק בסיוע שוטרים מתחנת באר שבע הוא הוצא משם לבסוף כמעט ללא פגע.
בשנים 1971–1972 הרחיב כהן את היקף החפירות הארכאולוגיות בחורבת חלוקים, בסיועם של תלמידים ממדרשת שדה בוקר, ובשנת 1974 ערך חפירת הצלה בחורבת רחבה, כקילומטר מדרום לדימונה.
בשנת 1975 ערך חפירת בדיקה ראשונה במצד מאגורה לצד זאב משל מאוניברסיטת תל אביב, והצטרף גם לחפירות שערך אברהם נגב בעבדת, בהן נחשף המחנה הצבאי של היישוב.
ב-1977, במסגרת חפירת הצלה שערך כהן בסיוע נאמני אגף העתיקות בקיבוץ גת נחשפה רצפת פסיפס בכנסייה ביזנטית מהמאה ה-6 בשדות קיבוץ כיסופים, סמוך לרצועת עזה. הפסיפס מתאר 11 סצנות מחייו של אלכסנדר מוקדון לצד בעלי חיים אמיתיים ומיתולוגיים.
בשנים 1980–1983, במסגרת היערכות צה"ל לפינוי סיני והעברת בסיסיו לנגב, עמד כהן בראש סקר חירום ארכאולוגי בקדש ברנע ובאזור הנגב המרכזי. הסקר הוביל לתגליות ארכאולוגיות רבות ב-9000 אתרים שונים
ביניהן מצודת קדש ברנע; אתר מתקופת הברונזה באזור באר רסיסים הכולל 80 מעגלי חדרים ונקרא כיום על שמו "כפר רודולף"; ובית קברות מתקופת הברונזה הקדומה והתיכונה באתר רמת מטרד, באזור שיועד להקמת בסיס חיל האוויר רימון לאחר פינוי הבסיסים מסיני.
בעקבות ממצאי הסקר פרסם כהן ב-1984 במסגרת הקונגרס הבינלאומי לארכאולוגיה בירושלים תיאוריה לפיה בני ישראל החלו להתיישב בארץ ישראל כבר בתקופה הכנענית התיכונה, כאלף שנים לפני התארוך המקובל.
בשנת 1985 שב כהן למצד מאגורה כדי לבצע חפירה מקיפה בכל חלקי האתר בעזרתם של ישעיהו לנדר, יעקב קלמן ומתנדבים מישראל ומחו"ל. באתר נחשפו ממצאים משלהי התקופה ההלניסטית לצד מגדל בדגם ייחודי שהביא את כהן לשער כי האתר הוא מהתקופה הרומית המאוחרת, על בסיס צורתו. לימים הוכח כי בניגוד להשערה זו, המצודה הייתה מהתקופה החשמונאית.
ב-1987 פרסם כהן סיכום של 20 שנות פעילות האגודה לסקר הארכאולוגי במהלך כהונתו כארכאולוג מחוז הדרום ברשות העתיקות, ב-131 אתרים באזור שדה בוקר. בסיכום זה העלה כהן את הסברה כי המצודות והיישובים בהר הנגב נחרבו במהלך כיבוש האזור בידי פרעה שישק מלך מצרים, מסע כיבושים המוזכר גם בספר מלכים א'.
קריירה מקצועית > ארכאולוגיה נבטית

ממצאי הסקר הארכאולוגי שניהל הביאו את כהן להתמקד בחקר דרך הבשמים הנבטית, אותה החל לחקור כבר ב-1970 כשהשתתף בחפירות במצד מאגורה לצד זאב משל, וב-1978 חשף כהן את היישוב הנבטי במצד ירוחם.
בשנים 1981–1983 ערך כהן חפירות באתר העיר הנבטית מואה בערבה הצפונית, וכן במצודות הנבטיות במצד נקרות, מצד סהרונים ומצד מחמל. כהן המשיך לחפור באתרים לאורך תוואי הדרך העתיקה עד לשנת 1988. הממצאים שחשף התפרסמו במאמר המרכזי בחוברת "דרכי הבשמים" מטעם מדרשת שדה בוקר ובהשתתפות החברה להגנת הטבע ורשות העתיקות ב-1991. במאמר זה היה כהן לחוקר הישראלי הראשון שטען כי נתיב הבשמים בנגב נותר פעיל גם אחרי סיפוח הממלכה הנבטית לאימפריה הרומית, והמשיך לתפקד כדרך הבשמים גם במאות השנייה והשלישית לספירה.
בין פרסומיו

כהן, רודולף, אתר הרועה. עתיקות: סידרה עברית (1970) 1-3
כהן, רודולף. המצודות הישראליות בהר-הנגב. קתדרה: לתולדות ארץ ישראל ויישובה חוברת 11 (1979): 37-42.
כהן, רודולף, המצודות הישראליות בהר הנגב. קדמוניות: החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, חוברת 46–47 (1979), 40
כהן, רודולף, סקר החירום בנגב-1982–1983. חדשות ארכיאולוגיות (1983): 73-79.
כהן, רודולף, מצד הר משא, חדשות ארכיאולוגיות פג (1983).
כהן, רודולף, היישובים בהר הנגב לאור השרידים הארכאולוגיים והמקורות הכתובים, עבודת מחקר לשם קבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים 1986
כהן, רודולף, המצודות ודרכי הנגב בימי הבית הראשון. אילת והערבה, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה (ירושלים 1995), 126-80
כהן, רודולף, ההתיישבות הקדומה בהר הנגב: תקופת הברזל והתקופה הפרסית. רשות העתיקות, 2004
Cohen, Rudolph. "The Iron Age fortresses in the central Negev." Bulletin of the American Schools of Oriental Research 236.1 (1979): 61-79.
Cohen, Rudolph. "The Excavations at Kadesh-barnea (1976-78)." The Biblical Archaeologist 44.2 (1981): 93-107.
Cohen, Rudolph. "New light on the date of the Petra-Gaza road." The Biblical Archaeologist 45.4 (1982): 240-247.
הערות שוליים

↑  מ. יסוד, בין אוקספורד לבין יבנה..., באתר למרחב, ‏7 ביולי 1966
↑  רודולף כהן, היישובים בהר הנגב : לאור השרידים הארכיאולוגיים והמקורות הכתובים באלף הד' - הא' לפסה"נ / עבודת מחקר, באתר www.nli.org.il
↑  הוחל בסקר הנגב לשם הכנת מפה של אתרים ומבנים קדומים, באתר על המשמר, ‏7 במרץ 1965
↑  אתרים מן התקופה הישראלית נתגלו בנגב המרכזי, באתר למרחב, ‏7 במרץ 1965
↑  יישוב מהתקופה הרומית נחשף בבאר־שבע, באתר מעריב, ‏1 בינואר 1968
↑  נתגלתה רצפת פסיפס צבעונית, באתר מעריב, ‏3 באפריל 1968
↑  ארכיאולוג הדרום חולץ ממפולת בעבודת חשיפה, באתר מעריב, ‏29 באפריל 1968
↑  רשות העתיקות, Kh. Haluqim / ח' חלוקים, Hadashot Arkheologiyot / חדשות ארכיאולוגיות מא/מב, 1972, עמ' 38–39
↑  שלמה גבעון, רצפת פסיפס יפהפיה של כנסיה מהמאה ה־6 נחשפה ליד כיסופים, באתר מעריב, ‏13 ביולי 1977
↑  צבי אילן, מצודות ישראליות בנגב, באתר דבר (עיתון), ‏30 באוקטובר 1983
↑  צבי אילן, מצודת קדש ברבע נחשפה בכל פארה, באתר דבר, ‏3 בינואר 1982
↑  "כפר רודולף" (כהן) ליד באר רסיסים - עמוד ענן, באתר amudanan.co.il
↑  בית קברות מתקופת ההתנחלות ברמת מטרד, באתר מעריב, ‏17 ביוני 1980
↑  אריה בנדר, תיאוריה חדשה על תאריך יציאת מצרים, באתר מעריב, ‏13 באפריל 1984
↑  טלי אריקסון-גיני, טבע הדברים, החשמונאים: השליטים האמיתיים של דרך הבשמים, באתר ynet, 24 במרץ 2010
↑  שאול הון, קדמוניות שדה בוקר, באתר מעריב, ‏29 באוגוסט 1987
↑  צבי אילן, ארץ הנופים השכוחים, באתר דבר, ‏30 במרץ 1979
1 2  רודולף כהן, הדרכים העתיקות מפטרה לעזה לאור התגליות החדשות, דרכי הבשמים, מדרשת שדה בוקר, 2000, עמ' 82-85
↑  רודולף כהן, מצד שער רמון, חדשות ארכאולוגיות פ-פא, תשמ"ג, עמ' 53-52
↑  חיים בן דוד (ארכאולוג) ודן פרי, דרכי הבשמים 2020, הוצאת דן פרי, 2021, עמ' 85
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259966005171
העת החדשה המוקדמת

מפת העולם של מרטין ולדזיימולר, 1507.
העת החדשה המוקדמת (באנגלית: Early modern period) הוא השם שניתן בהיסטוריוגרפיה המערבית לחלקו הראשון של העידן המודרני, מתחילת המאה ה-16 עד סוף המאה ה-18 (1500–1800 בקירוב). התקופה הקודמת לה בתולדות התרבות המערבית היא ימי הביניים המאוחרים, וזו שלאחריה היא העת החדשה המאוחרת. היסטוריונים נוהגים להשתמש במאורעות היסטוריים חשובים כתאריכים סמליים לציון סופה של תקופה אחת ותחילתה של תקופה חדשה, אף שהחלוקה מלאכותית בלבד. את ראשית העת החדשה המוקדמת מקובל לציין בגילוי אמריקה ב-1492 ואת סיומה בפרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789, אך ישנם היסטוריונים החולקים על כך. נפילת קונסטנטינופול ב-1453, נפילת סין המוסלמית ב-1492 (אותה שנה כמו גילוי העולם החדש), והרפורציה הפרוטסטנטית שמתחילה עם לותר ב-1517 – הוצעו כולם כתאריכי התחלה אפשריים אחרים לעת החדשה המוקדמת. כל התיארוכים הללו יוצאים מנקודת מבט אירופית, והגבולות של התקופה משתנים הן בתוך אירופה בין המדינות והטריטוריות והן על פי הטריטוריות והמדינות שמחוץ לאירופה. תאריכי סיום אלטרנטיביים לעת החדשה המוקדמת יש גם כן למכביר, כשבנוסף למהפכה הצרפתית, למהפכה האמריקנית, למהפכה התעשייתית ולפירוק האימפריה הרומית הקדושה ניתן למנות גם את התחזקות הקולוניאליזם הבריטי והרוסי על חשבון הקולוניאליזם הספרדי והפורטוגלי, לקראת סופה של התקופה. כל התהליכים הללו התרחשו, או לפחות הגיעו לשיאם, בין סוף המאה השמונה עשרה לתחילת התשע עשרה.
היסטוריונים בעשורים האחרונים טענו כי מנקודת מבט כלל עולמית, המאפיין החשוב ביותר של התקופה המודרנית המוקדמת באירופה היה אופייה העולמי המתפשט. כלכלות ומוסדות חדשים הופיעו, והפכו מתוחכמים יותר והתבטאו באופן עולמי במהלך התקופה. התקופה המודרנית המוקדמת כללה גם את עליית הדומיננטיות של המרקנטיליזם כתיאוריה כלכלית. מגמות בולטות אחרות של התקופה כוללות התפתחות של מדע מבוסס ביצוע ניסויים, התקדמות טכנולוגית מהירה יותר ויותר, פוליטיקה אזרחית חילונית, נסיעות מתרבות עקב שיפורים בספנות, מה שאפשר את עידן הגילויים, והופעת מדינות לאום. תהליכים חשובים נוספים שהתרחשו בתוך אירופה עצמה כוללים את הגילוי מחדש של כתבי העולם העתיק הפוליטיים וההיסטוריים, את המהפכה הקופרניקאית במדע, את מהפכת הדפוס, וכן את האתגר להגמוניה הקתולית שמהווה הרפורמציה הפרוטסטנטית, אתגר שהוביל לרפורמציה נגדית, קתולית, בקרב הכנסייה עצמה וכן למאה וחמישים שנים של מלחמות דת. גם לגילוי העולם החדש בידי ספרדים ופורטוגלים, כמו גם לגילוי דרכים ימיות מאירופה למזרח אסיה דרך שיט לחופי אפריקה ודרום אסיה, היה תפקיד רב בעיצוב התקופה ובעיצוב מה שבא אחריה.
באירופה > כלכלה ופוליטיקה בתחילת ימי המודרנה המוקדמת

משלהי ימי הביניים, אירופה תפסה עצמה – על אף ההבדלים הרבים בין הממלכות מבחינות אקלימיות, לשוניות, פוליטיות ואתניות – כחלק משלם נוצרי אחד. זאת בעיקר בשל האיום העות'מאני על מערב אירופה. הראשון להשתמש בשם "אירופה" היה פיקולומיני שילימים יהפוך לאפיפיור של "הרפובליקה הנוצרית" פיוס השני. הנצרות הפכה, מנקודה זו, לסמן מרכזי של הגדרת האירופיים את עצמם. בתוך הרפובליקה הנוצרית, עם זאת, היו חיכוכים והם הלכו והאמירו לאורך העת החדשה המוקדמת. החברה עצמה, בתוך גבולות הרפובליקה הנוצרית, הייתה היררכית, ויצאה מתוך חלוקה של החברה לשלוש שדרות: "המתפללים" (כמורה ונזורה), "הלוחמים" (אצולה) וה"עמלים" (שאר החברה). בעוד שחלוקה זו תעבור שינויים לאורך תקופת המודרנה המוקדמת, בבסיסה היא תישאר על כנה לפחות עד המהפכות (אמריקנית, צרפתית ותעשייתית-בריטית). החברה הנוצרית באירופה גם התאפיינה בחלוקה ברורה לכפריים (רוב האוכלוסייה) ועירוניים, כשלמעט במקומות כמו איטליה העתידית הערים כללו אחוזים נמוכים מאוד מהאוכלוסיות דוברות ניבי השפה השונים (כלומר שרוב דוברי הגרמנית חיו בכפרים ולא בערים דוגמת פרנקפורט). יוצאת מהכלל בהקשר זה הייתה איטליה, שנותרה בתחילת ימי העת החדשה כאוסף ערי מדינה עצמיות עם כסף וכישורי בנקאות רבים.
סביב תחילת המאה השש עשרה, צורת השלטון הנפוצה ביותר באירופה הייתה שלטון מונרכי, צורת שלטון שניתן היה לראות יותר ויותר ערים וממלכות שנעות לכיוונה, ושניתן היה לחלקה לשתי קבוצות משנה: שלטון מונרכי בירושה (למשל בצרפת), ושלטון מונרכי לפי בחירה בידי ועדה (למשל המקרה של האפיפיורות, וכן המקרה של האימפריה הרומית הקדושה). ערי שווייץ והערים האימפריאליות החופשיות היו, ככל הנראה, מהערים הבודדות שנשלטו אחרת. האפיפיור, כראש הרשות הדתית ברפובליקה הנוצרית, היה מסוגל גם להתערב בענייני השלטון החילוני של הממלכות השונות, כולל אף פיטורי מלכים-שליטים לפחות במספר הזדמנויות.
תחילת התקופה הנידונה היא גם תקופה של שינויים כלכליים שכללו לקיחת הלוואות מאזרחים ומבנקים, גביית מיסים ואפילו כללו את היכולת להעמיד ולתחזק צבא מקצועי. זו גם תקופה של מעבר לשלטון ריכוזי, כשהמלכים והמלכות לקחו עוד ועוד סמכויות לידיהם. זו תקופה שכוללת מרידות רבות מצד שדרת העמלים, כשחלק משמעותי מהמרידות התרחשו כבר בתחילת העת החדשה המוקדמת. מרידות אלו היו לא פעם אלימות, וקשה למדוד את מידת הצלחתן. מעבר לכל ספק, עם זאת, ישנה כתיבה רבה על השפעתן ועל החרדות מהן.
באירופה > מהפכת הדפוס

אחת מנקודות הפתיחה של העת המודרנית, לפחות לפי חלק מהחיבורים ההיסטוריים, היא מהפכת הדפוס, שהגיעה לשיאה סביב 1450 (כלומר אמצע המאה החמש עשרה). מהפכה זו התחילה, למעשה, עם הייבוא למערב אירופה של שתי המצאות סיניות גדולות: הדפסה מגלופות עץ ונייר. ההמצאה הראשונה נחשבה ללא יעילה שכן עבודת ההדפסה באמצעותה הייתה איטית ויקרה, ובשל כך באירופה החל בתחילת המאה החמש עשרה מרוץ למצוא תחליף יעיל יותר. הנייר, בינתיים, סיפק תחליף זול ונגיש לקלפים ששימשו את אירופה עד אז. הנייר הועבר לאירופה דרך הערבים ולספרד, ומשם נדד מזרחה. ההדפסה מגלופות עץ הועברה מהסינים ישירות, וחשפה בדרכה מערבה את השוק הגדול להדפסות יעילות. הדפוס הומצא במקומות רבים באופן עצמאי, משילוב שתי הטכנולוגיות הללו, אולם היו אלה גוטנברג, פוסט ושפר ששיכללו את התהליך מחדש ומיתגו אותו. הם גם אחראים להדפסות המוקדמות ביותר שברשותנו. עם זאת, אותיות הדפוס המקוריות כיוונו בתחילת הדרך לדמות לאותיות כתב היד. מכך ניתן ללמוד שבתחילת הדרך ראו בדפוס כתבי יד יקרים פחות ומיועדים להמונים, בשונה ממוצרים מסוג חדש לחלוטין. בשל המרחק של מיינץ (העיר הגרמנית בה פעלו) ממוקד התרבות של אז, איטליה של הרנסאנס, עד סוף המאה החמש עשרה עיקר ההדפסות היו של כתבי קודש ושל סיפורי אבירים שכן כתבים אחרים פחות הגיעו לשם עד שלב מאוחר יותר. תחרות מצד הלבלרים המקומיים בכל טריטוריה הובילה למירוץ בין הלבלרים לבין המדפיסים על היקפי הפצה של טקסטים, תחרות בה הפסידו הלבלרים, ועד 1500 הודפסו כבר כשישה מיליון כרכי ספרים בכארבעים אלף מהדורות, יותר מכל הספרים שיצאו באירופה של אחרי נפילת רומא ועד המצאת הדפוס באירופה.
הדפוס החדש אפשר לדייק מהדורות של חיבורים שצברו טעויות העתקה לאורך דורות, וכך התאפשר הפרויקט של תיקון ושחזור מהדורות לגרסאות המקור של הכתבים. הנוסחים הזהים החדשים אפשרו גם למלומדים ולמלומדות מכל רחבי אירופה לעבוד על אותם נוסחים (מה שאפשר דיון עליהם, וראו "רפובליקת המכתבים"). גם בחינה של טקסטים חדשים, מבחינת ערכם האקדמי, התאפשרה באופן אובייקטיבי יותר. כך גם לגבי היכולת להפיץ מחקרים ולבנות על מחקרים שכבר הופצו. בזכות היכולת להדפיס כמויות, הוזלו מאוד מחירי הספרים ובהתאם הוקל מאוד מבחינה כלכלית ללמוד באופן עצמאי (וזו הייתה אחת מצורות הלימוד העיקריות של התקופה). יותר מזה, התאפשר מודל חדש של לימוד באוניברסיטאות: קריאה של חומרי הקריאה לשיעור, במקום הגבלה למודל מיושן יותר ("המרצה מקריא מהספר, והכיתה כותבת את שהיא שומעת"). כך התאפשר מעבר משינון של דברים שקרא המרצה מהספר למודל של עבודה עם רעיונות, שכן סטודנטים יכולים היו לעבוד על הטקסטים בין שיעורים ולהתעמק בכתוב. לא רק מילים הודפסו, אלא גם תחריטים, ואלה אפשרו הפצה של יצירות תרבות ויזואליות בכל רחבי אירופה. בהתאם, גם צנזורה הומצאה בתקופה זו, פיתוח שעד תחילת המאה השש עשרה כבר היה מלחמה של ממש (מלחמה בהברחות ובהפצות של יצירות אסורות, למשל).
באירופה > המהפכה הצבאית

בשנים 1450–1550 חולל השימוש באבק שריפה לירי קליעים מהפכה של ממש באומנות המלחמה. לשינויים אלה נודעה גם השפעה על הפוליטיקה, החברה ואפילו על חיי הרוח. המערב התוודע לאבק השריפה באמצע המאה השלוש עשרה, ואבק השריפה נמסר לאירופים מסין דרך סוחרים מהאימפריה הערבית. בתחילת המאה הארבע עשרה, בסין ובאירופה בה בעת, גם אם באופן עצמאי, החלו להשתמש באבק השריפה כחומר הדף. בשלהי אותה מאה כל אירופה כבר מייצרת ומשתמשת בכלי נשק חמים. כל זאת כשבאותה התקופה (גם אם מעט קודם) מבינים באירופה ובאימפריה העות'מאנית שאבק השריפה ונשק חם יעילים במיוחד נגד טירות ימי-ביניימיות. שיאו של מהלך ההבנה מתרחש כשהסולטאן העות'מאני מחמד השני כובש את קונסטנטינופול – העיר שחומותיה נחשבו למתקדמות ולטובות ביותר. גם צרפת, שמנצחת את אנגליה במלחמת מאה השנים, הובילה להבנה שהנשק החם משנה את הכללים. באותה מלחמה, צרפת הפקיעה מאנגליה את נורמנדי. לאורך תקופת הרנסאנס, עם זאת, הוגבלו התותחים לתפקיד כלי מצור. השלב הבא היה כניסתם של חילות רגלים שמשתמשים בכלי נשק חמים ונישאים. בעוד שההיסטוריה של חילות הרגלים למגיע לפחות עד למאה ה-12, אין כל ספק שהרובים היו אלה שהשלימו את דחיקת חיל הפרשים והעניקו את הניצחון – במובנים רבים – לחיל הרגלים. משנת 1500 צוידו יותר ויותר חיילים ברובים שכאלה. כיוון שבתחילה, נדרש זמן רב לטעינת הרובים, הרי שהייתה סכנה לרגלים שכן בזמן זה חיל הפרשים ששרד את הירי יכול היה לפגוע בחילות הטוענים. אולם פיתוחים טקסטיים וטכנולוגיים מהירים שינו את התנאים: בין 1520 לבין 1525 פותחו טקטיקות ליצירת תיאום בין כל סוגי הכוחות וכלי הנשק, ובחמש עשרה השנים הבאות הוגברה הכרייה של מתכות, לצד הכנסת שפצורים נוספים בכלי הנשק, כולל מבחינת עוצמת אש ודיוק הירי.
השימוש הגובר באבק שריפה למטרות לחימה נובע בעיקרו של דבר מהמבנים הפוליטיים שנכחו באירופה בת התקופה, ובעיקר המעבר לשלטון ריבוני על טריטוריה ואוכלוסייה עם צבא אחד גדול וחזק. בסופו של יום, כלי הנשק הללו היו יקרים, והם הביאו לתוצאות טובות בעיקר כשהחיל היה גדול ומלוכד. אספקטים אלה הביאו לריכוז כוח אש רב יותר אצל בעלי הממון, ובהתאם הצבא הפך יותר ויותר ריכוזי. במקביל, קבוצות האצילים קוננו על אובדן רוח האבירות והצורך בלוחמת אבירים. מנקודה זו הכוח עבר יותר ויותר למלוכה, שיכולה הייתה לממן צבאות ענק כאלה. מבחינת עולמות האומנות והרוח, בינתיים, התרבו הקולות האנטי-מלחמתיים, כמו גם הדיונים במלחמות צודקות יותר או פחות. אם בימי הרנסאנס עדיין ניתן למצוא ציורים רבים של ארס ואפרודיטה יחדיו, כסמנים שדו-הקיום ה"הכרחי" של רוך ואלימות, הרי שככל שהתרבו כלי ה, ולו מפני שקשה יותר היה למצוא ערך למיומנות צבאית. משלבים מוקדמים יחסית בהתפתחות כלי הנשק החמים, כל חייל עם רובה הפך לסכנה, ובהתאם משהו מהאופי הרומנטי של הלחימה נעלם. המלחמה נתפסה כמקום מבעית יותר ויותר.
באירופה > הרפורמציה הפרוטסטנטית > על האחיזה של הכנסייה הקתולית בחברה האירופית ערב הרפורמציה וביקורתו המקורית של לותר

הכנסייה הקתולית, בשלהי ימי הביניים, פעלה והשפיעה על החברה האירופית במספר אפיקים נבדלים:
הכנסייה הייתה מוסד בין-לאומי ומאורגן היטב שנציגיו נמצאו כמעט בכל אתר ואתר במרחב הנוצרי המערבי, הן מצד הכמורה והן מצד הנזורה. המוסד הקתולי החזיק בידיו את עיקר מערכות החינוך האירופיות, ובתוך זה גם בעיקר הספריות והמוסדות להשכלה גבוהה. הכנסייה גם ריכזה חלק נכבד ממערכת הסעד, ולמעשה משלב מוקדם שימשה גם כמסלול לניעות חברתי, בעיקר כלפי מעלה, עבור עניים מוכשרים. ישנה טענה שאפילו לנשים התאפשר ניעות עד סף מסוים באמצעות הכנסייה. מערכת היחסים בין המוסד הכנסייתי לבין המוסדות האזרחיים הייתה סבוכה, והתבססה על הפרדת רשויות עם מאבקים בינם על תחומי ההשפעה. הכנסייה, כחלק מכך, החזיקה גם שטחים רבים, ורבים מאנשיה היו אצילים לשעבר.
הכנסייה הייתה גם מערכת של אמונות ודעות שסיפקה למאמינים ולמאמינות תפיסת עולם שלמה.
הכנסייה הקתולית סיפקה אפיקים ואמצעים להשגת הגאולה עבור המאמינים הנוצרים, ויהיה הרקע שלהם אשר יהיה, ובהתאם הייתה ממש תלות של החברה האזרחית בממסד הכנסייתי.
הדת התגלמה, באותה רפובליקה נוצרית, גם בחיי היומיום, מטקסים וחגים ועד תפילות משותפות ואומנות. הדת לא הייתה "תורה מופשטת ותו לא", כמעט כל חלק ביומיום הוטמע במשמעויות דתיות.
תיאור זה מעלה שאלה, מדוע אם כן פרצה הרפורמציה? מעבר לסוגיות של שחיתות וניצול כוח לרעה, דבר שהיה ידוע כבר מאות שנים, כמו גם חרדות בנוגע לגורל האמונה בעידן שבו פולחן קדושים וטקסים גונבים את הזרקור, הרי שניתן להציע עוד מספר הבדלים בין ראשוני המקתרגים ובראשם לותר לבין הכנסייה הקתולית: לותר טען, כנגד הכנסייה הקתולית, לביטול המונופול של הממסד הקתולי על הפרשנות לספרי הקודש, ובכך גם כנגד המונופול שהאפיפיור טען לו על הגאולה עבור האנשים. הסיבה לכך אמונית, ואין היא מנסה להיטיב עם האנשים ויהיו הם אחד האדם. עבור לותר, כן גם עבור ממשיכי וממשיכות דרכיו, הגורל האמוני כבר נקבע מראש ואין איך לשנות אותו. והכנסייה הקתולית, לדבריו, אינה טובה יותר בקריאתה את השיפוט האלוהי, ואת המונופול הלא מוצדק שלקחה לעצמה היא גם ניצלה לרעה. כל אדם, לדבריו, אם יתאמץ מספיק יוכל להבין את כתבי הקודש, ובהתאם המעמד העודף שזכו לו – כך טען – אנשי הכנסייה לגווניהם נדרש להתבטל בפני יכולת ההבנה של הפרט. המנהיג הדתי הופך לאיש משפחה ורועה לקהילה. אולם אין פרשנותו עדיפה (כך לותר).