הפורוורד
היסטוריה

פארווערטס נוסד ב-22 באפריל 1897 כעיתון יומי בידי 50 'סוציאליסטים דוברי יידיש', כפי שנהגו אז להגדיר עצמם יהודים שפעלו במסגרות יהודיות אך סלדו מרעיונות לאומיים מוצהרים כמו הציונות. השפעתו של אברהם קאהאן, מי שהיה לימים לדמות המפורסמת ביותר בתולדות העיתון, בשנים הקריטיות בחיי העיתון, הייתה – בניגוד למורשת שהוא עצמו טיפח – זניחה; הוא פרש מהנהלת העיתון מספר חודשים לאחר הקמתו, ושב למערכת רק כעבור כמה שנים שבהן 'עשה לביתו', בעוד שותפיו לדרך עומסים על כתפיהם את 'שבע השנים הרזות' של העיתון.
הגורמים להקמת העיתון היו קשורים במאבק בקרב הסוציאליסטים דוברי היידיש בשאלת הפרשנות לסוציאליזם. שמו של העיתון, כמו גם האוריינטציה הפוליטית שלו, נשאלו שניהם מן היומון המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (1891–1933), Vorwärts (שאופן הגייתו ומשמעותו - "קדימה" - זהים). ואכן, בתחילת דרכו הגן פארווערטס על האיגודים המקצועיים וצידד בסוציאליזם דמוקרטי מתון.
במישור 'היהודי', העיתון דחה רשמית את זיקתו ללאומיות יהודית, אך בפועל חברי 'בונד' שהיגרו מרוסיה לארצות הברית ראו בו את ביתם הטבעי. צביון (שמו הספרותי של ד"ר הופמן), אחד מהבולטים בכותבי המאמרים לפארעוורטס, הסביר כי עמדת 'הבונד' כלפי השאלה היהודית, התחדדה כפועל יוצא של ההתנגדות לציונות. כפי שתיאר זאת צביון:
"מנהיגיו הראשונים של הבונד, מייסדיו ויוצריו, לא עסקו אלא מעט מאוד בשאלות יהודיות מיוחדות. הם גם לא התמצאו בהן במידה מספקת. בתנועה הסוציאליסטית הרוסית, שבה קיבלו את חינוכם, לא התווכחו בימים ההם על השאלה הלאומית בדרך כלל, ועל השאלה היהודית לא כל שכן. וכאשר התעכבו פעם על השאלה הלאומית, הייתה התשובה הטובה ביותר — הקוסמופוליטיזם. בחברה הסוציאליסטית לא יהיו לאומים, אלא רק אנושות אחת. בכך גמרו את כל העניין. [... אך בהמשך הדרך] בצאתו נגד הציונות ונגד התשובה שמציעה הציונות על השאלה היהודית, היה הבונד אנוס לתת את תשובתו שלו. ביקורת הציונות הייתה בגדר תשובה שלילית, אבל היא לא הספיקה. נחוץ היה לתת גם תשובה חיובית. אם אמנם נותנת הציונות תשובה לא־נכונה על השאלה היהודית, מה היא איפוא התשובה הנכונה?".
הסברו של צביון מאפשר להבין כיצד שימש הפארווערטס אכסניה לאנשי 'הבונד', הגם שלא הייתה חפיפה בין השניים, ואדרבא, עד שנת 1917 החזיק הפארווערטס בקו אנטי-ציוני חריף. לאחר הצהרת בלפור החל העיתון, יחד עם גורמים רבים ביהדות ארצות הברית, להרפות מעמדתו האנטי-ציונית החריפה ולאמץ למעשה את עמדתו היסודית של 'הבונד', לפיה כך או אחרת, השאלה היהודית חייבת לקבל מענה לאומי. ואמנם, אחרי 1917 העיתון הלך ונהיה אט אט בלתי-ציוני (להבדיל מאנטי-ציוני), ובמהלך שנות ה-30 אפילו פרו-ציוני.
מראשית דרכו תמך העיתון במפלגה הסוציאליסטית האמריקנית (SP), כחלק מתפיסתו הרדיקלית (עם זאת, עד 1917 העיתון שיתף פעולה עם הגורמים השמרניים ביותר ברחוב היהודי, בראשם ג'ייקוב שיף, איש הפיננסים שנודע בכינויו 'רוטשילד האמריקאי'). אולם כשם שבמהלך שנות ה-20 הלך ונטה לכיוון הציוני מבחינה יהודית, כך הלך והתקרב למפלגה הדמוקרטית, וב-1932 הנחה העיתון את קוראיו לתמוך בפרנקלין רוזוולט ובכך השלים חבירה לכוחות הפרוגרסיביים.
תפוצת העיתון הלכה וגדלה, במקביל לגידול המהיר באוכלוסיית דוברי היידיש בארצות הברית. בשנת 1912 עמדה תפוצתו על כ-120,000 גיליונות, ובשנת 1915 הגיע ליותר מ-200,000, ובסוף שנות ה-20 ובתחילת שנות ה-30 היה "פארווערטס" ליומון הכרך המוביל בארצות הברית, עם השפעה ניכרת ועם תפוצה לאומית של למעלה מ-275,000 גיליונות‏. להשוואה, תפוצת העיתון הנפוץ בישראל בראשית שנות ה-1960, מעריב, הייתה 180,000 גיליונות. תפוצת העיתון ירדה ב-1939 ל-170,000, בין השאר כתוצאה מהשינויים במדיניות ההגירה האמריקאית, אשר הגבילה מאוד מעתה הגירת יהודים אל המדינה. בשנת 1962 צנחה תפוצת העיתון, ועמדה על 56,126 בימות השבוע ועל 59,636 במהדורת סוף השבוע,. ב-1974 עזב העיתון את הבניין בברודוויי 175, והמערכת עברה למשרדי חוג הפועלים. ב-1983 שינה העיתון פורמט, והפך מיומון לשבועון, ונוסף לו מוסף בשפה האנגלית. ב-1990 הפך המוסף באנגלית לשבועון עצמאי, ובהמשך ליומון – The Jewish Daily Forward. תפוצתה של המהדורה האנגלית הגיעה בשנת 2000 ל-26,183, בעוד זו של השבועון היידי צנחה ל-7,000, ומוסיפה להתמיד במגמת ירידה.
הכותב הידוע ביותר לעיתון היה יצחק בשביס-זינגר. עוד כותבים יהודים בולטים היו י.י. זינגר, אברהם ליסין, אברהם רייזן, זלמן שניאור, אלתר קציזנה ועוד. בנוסף להם כתבו לעיתון דמויות בולטות מעולם הספרות והפוליטיקה הסוציאליסטיים, כגון לאון טרוצקי ומוריס וינצ'בסקי.