stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם מוריס
ביוגרפיה > הבית האדום והחברה לאומנויות דקורטיביות (1859–1865)

בשנת 1859 החל ויליואם מוריס לבנות בבקסליאת, במרחק 10 מייל ממרכז לונדון בית שידוע בכינויו "הבית האדום". הבית שימש כבית המשפחה לבני הזוג מוריס ושתי בנותיהם (ג'ני, ילידת 1861, ומאי, ילידת 1862) וגם דגם או התגשמות של הרעיונות העיצוביים והפילוסופיים של ויליאם מוריס וחבורת האמנים שסבבה אותו. היום הבית האדום נמצא בבעלות ה-National Trust, האגודה הבריטית לשימור אתרים בעלי ערך לאומי, ופתוח למבקרים. הבית שנקרא על שם הלבנים האדומות והאריחים האדומים שמהם נבנה, תוכנן בסגנון גותי כאשר מוריס התמקד בתכנון הפנים, ופיליפ ווב, חברו הקרוב תכנן את החוץ. המבנה היה מיוחד, שונה לחלוטין מהמקובל ומוריס תיאר אותו כ"בעל אווירה של ימי הביניים". מוריס וחבריו עיצבו את כל הפריטים של הבית: הם ריהטו, צבעו, עיצבו את הטפטים ושטיחי הקיר ואפילו את הפמוטים.
באפריל 1861 ייסדו מוריס ושישה שותפים חברה לאומנויות דקורטיביות (שהפכה ל"חברת מוריס ושות" ב־1875) והמטה שלה היה בכיכר האריה האדום 8 בלונדון. החברה ייצרה בסגנון המיוחד לה, סגנון תנועת המחאה האמנותית שמוריס היה ממוביליה: עבודת יד, עיצובים פשוטים, קישוט במוטיבים מהטבע. החברה אימצה את הרעיונות של ג'ון רסקין שדגלו בהתייחסות לאומנויות הדקורטיביות כענפים של האמנויות היפות (Fine Arts) והפיכתם לזמינים לכל שכבות האולוסיה. האומנויות שבהן עסקה החברה היו: בניית רהיטים, ציור, צביעה, גילוף, עבודות מתכת, עבודות זכוכית-ויטראז'ים, עיצוב טפטים ושטיחי קיר, ואומנויות הקשורות בספרים כמו כתיבה, קליגרפיה, הדפסה וכריכה. הפריטים שייצרה החברה נחשבו ועדיין נחשבים לשיא הטעם הטוב, זכו לפרסים רבים. מוריס עצמו עסק בעיקר בעיצוב דגמים של טפטים וטקסטיל. הרבה פריטים שיוצרו בחברה ניתן לראות במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
הדרך מביתו, הבית האדום, למטה החברה בלונדון הייתה מייגעת וארכה כ-3 עד 4 שעות ביום, ובסתיו 1865, מוריס מכר את הבית האדום ועבר לכיכר המלכה 26 בבלומסברי שבלונדון.
ביוגרפיה > בכיכר המלכה, מעצב ומשורר (1866–1867)

בכיכר המלכה 26 גרה משפחת מוריס בדירה מעל חנות המשרד. בתקופה זו החברה לאומנויות דקורטיביות של מוריס וששת שותפיו, זכתה להכרה והערכה בבריטניה וגם בארצות הברית. החברה ברשותו של מוריס עיצבה בסגנונה המיוחד את חדרי הנשק ושטיחי הקיר בארמון סנט ג'יימס וגם את חדר האוכל הירוק במוזיאון שנקרא דרום קנזינגטון ושהיום הוא חדר ויליאם מוריס במוזיאון ויקטוריה ואלברט. ההצלחה האומנותית לא לוותה בפריחה כלכלית, ומנהלים שהתחלפו באותן שנים בחברה עסקו בין השאר בתזמונים של העבודות ובניסיונות להקטנת ההוצאות במשרד.
במקביל נהנה מוריס מטיולים בחיק הטבע בבריטניה וגם בגרמניה עם המשפחה והחברים והתמקד בכתיבת שירה. ב-1867 פרסם ויליאם על חשבונו את "חייו ומותו של יאסון", על המיתוס היווני על יאסון וגיזת הזהב. הספר זכה להצלחה והמהדורה השנייה כבר הייתה רווחית. ספר אחר "גן העדן הארצי" הוקדש לג'פרי צ'וסר, גדול משוררי וסופרי בריטניה בימי הביניים. והוא הכיל 24 סיפורים ש"התרחשו" במאה ה-14 ממערך תרבויות שונות, וזכה להצלחה וביסס את המוניטין של מוריס כמשורר.
ביוגרפיה > אחוזת קלמנסקוט, איסלנד ו-Morris & Co

בשנות ה-70 של המאה ה-19 שילב ומוריס את העניין שגילה בתקופת ימי הביניים ואת אהבתו לאומניות הקשורות בכתיבה. הוא תרגם והוציא לאור פואמות איסלנדיות (Eddas and Sagas) מהמיתולוגיה האיסלנדית. בין השנים 1870–1875 הפיק גם 18 ספרים מאוירים שנכתבו בכתב יד מאחר שהתייחס לקליגרפיה כאמנות. 12 מהם היו העתקים של סיפורים נורדיים. ספר נוסף שלו מאותה תקופה היה מבוסס על דרמה וולשית מימי הביניים. בשנת 1871 העביר מוריס את משפחתו לאחוזת קלמנסקוט שהבית שבה נבנה ב-1570, בכפר בשם זה באזור יורקשייר הוא עצמו חילק את זמנו בין לונדון לאחוזה.
מכיכר המלכה עבר מוריס לבית הורינגטון שבמערב העיר כדי להיות קרוב יותר לחברו ברן ג'ונס עימו כך מספרים היה נפגש בכל יום ראשון עד סוף חייו. כשמשפחתו שהתה בקלמנסקוט, ערך מסע ארוך (קרוב לשנתיים) חלקו בספינת דואר וחלקו על סוס במסעות לאיסלנד שאליה ואל תנועת העצמאות שלה גילה אהדה רבה, ושם התחזקו השקפותיו הסוציאליסטיות. מיד כשחזר נסע עם ברן ג'ונס לפירנצה וסיינה להתעמק בארכיטקטורה גותית. ב־1874 בעקבות שחיקה ביחסים עם חלק מהשותפים החליט מוריס לפרק רשמית את החברה ולהפוך לבעלים ולמנהל היחיד של מה שהפך למוריס ושות' (Morris & Co).
ביוגרפיה > עיצוב וייצור טקסטיל ומעורבות פוליטית

לאחר שהחברה עברה לשליטתו המלאה, הקדיש מוריס חלק ניכר מזמנו ומרצו לנושא שעניין אותו: עיצוב וייצור טקסטיל. לקידום הנושא הפך לשותפו של תומאס וורדל (Thomas Wardle), בעל מפעל לצביעת בדי משי. במשך כשלוש שנים סעק בפיתוח צבעים, ובהתאם להשקפותיו החליף את השימוש בצבעים תעשייתיים, שהיו מבוססים על תרכובות של חומר כימי-אנילין, בצבעים שמקורם בטבע, כמו אינדיגו כחול וחום אגוז. העבודה בתעשייה ובעקבותיה, ועמה הסלידה מהזיהום ומתנאי החיים העלובים, קירבה אותו לבעיות הפרולטריון והשפיעה על השקפותיו הפוליטיות. הוא התחבר אל החלק הרדיקלי של הליברליזם הבריטי, החלק השמאלי במפה הפוליטית, ובשנים 1879–1881 היה גזברה של הליגה הליברלית הלאומית.
מצביעת בדים עבר לתחומי האריגה, וב־1877 פתחה חברת מוריס ושות' חנות לטקסטיל. מוצריו כבשו את השוק ועד 1880 הפכו הטקסטילים של מוריס לחלק בלתי נפרד בממשקי הבית של המעמד הגבוה והבינוני. ההצלחה יצרה אצל מוריס סוג של סתירה פנימית בין האהדה שלו לפרולטריון לבין הסיפוק של צורכי המעמדות המבוססים.
במקביל המשיך לעסוק בכתיבה ובתרגום. ב־1876 תרגם מלטינית יצירות של ורגיליוס משורר רומי מהמאה הראשונה לפנה"ס וגם המשיך להוציא לאור תרגומים של מיתולוגיה איסלנדית. ב־1877 הוצע לו ללמד שירה באוקספורד, הצעה שדחה בטענה שהידע התאורטי שלו בשירה אינו מספיק.
בעקבות מחלה של ביתו ג'ני, המשפחה עברה לכמה שנים לאיטליה, ומוריס העמיק את היכרותו עם התרבות האיטלקית, והערכתו אליה גדלה.
ביוגרפיה > ביהח"ר במרטון אבי והפעילות בפדרציה הדמוקרטית ובליגה הסוציאליסטית

בקיץ 1881 חכר ויליאם מוריס שטח תעשייתי במרטון אבי והפך אותו לבית חרושת לצביעה ואריגת בדים ולייצור ויטראז'ים שתוך שלוש שנים העסיק למעלה ממאה עובדים. תנאי העבודה במקום היו משופרים בהרבה יחסית לאלה שבבתי החרושת הוויקטוריאניים, אך למרות השקפותיו הסוציאליסטיות השכר לא היה שוויוני. בחלוקת רווחים זכו שכבות הניהול והפקידות ואילו המעמד העובד הרוויח על פי נפח הייצור. הסתירה בין התאוריה השוויונית למעשים גרמה לוויליאם מוריס אי נוחות והוא תרץ זאת בכך שלא ניתן להגיע לשוויון במערכת כלכלית קפיטליסטית. החברה עצמה המשיכה לצמוח, פתחה סניף במנצ'סטר והשתתפה ביריד בבוסטון.
במקביל המשיך מוריס לעסוק בפעילות פוליטית. ב־1883. ב־1883 הצטרף לפדרציה הדמוקרטית הבריטית DF, נבחר לתפקידי ניהול וגם שימש כגזבר. מוריס כתב בקביעות מאמרים לעיתון הפדרציה "Justice". שם הפך לידיד קרוב של כותב מאמרים אחר שלהם: ג'ורג' ברנארד שאו. הוא הרצה על השקפותיו ברחבי המדינה וב-1884 הוזמן לקולג' האוניברסיטאי באוקספורד להרצות על דמוקרטיה ואמנות. באותה שנה כאוהד משנתו של קרל מרקס צעד בלונדון בהפגנה לשנה למותו. הפדרציה הדמוקרטית התפלגה גם היא באותה שנה, פילוג שגרם לוויליאם מוריס לפרוש ממנה.
בסוף 1884 מוריס ייסד את הליגה הסוציאליסטית. הליגה דגלה בבינלאומיות פרולטארית ומהפכה עולמית. השקפותיו היו שילוב של מרקסיזם וליברטאריזם. ב־1885 היו לליגה שמונה סניפים ברחי המדינה. מוריס כדמות מובילה העביר את משנתו בסדרה של נאומים ושיחות במועדוני גברים, בתיאטראות וגם ברחובות. באחת ההתכנסויות הללו נעצר ונקנס. הוא שימש עורך לעיתון הליגה "Commonweal", וגם כתב בו באופן קבוע שירים וסיפורים. תרמו לעיתון סוציאליסטים חשובים שהמוכר ביניהם היה אנגלס. במהלך 1890 פרסם בהמשכים בעיתון את ספרו "חדשות משום מקום" "News from Nowhere", ספר שמשלב סוציאליזם אוטופי ומדע בדיוני רך. הספר תרם לתפוצת העיתון uתורגם לשפות רבות.
ביוגרפיה > דפוס קלמסקוט Kelmscott Press ושנים אחרונות

חברת מוריס ושות' המשיכה להיות פעילה. בין עבודותיה בעשור האחרון של המאה היו מערך של חלונות ויטראז' שעיצב ברן ג'ונס וסדרה של שישה שטיחי קיר לבית אחוזה Stanmore Hall שמתארים אגדות אנגליות מימי הביניים. בשנים אלה מוריס הפך לשם דבר בקהילת האמנים והאומנים האנגלים ובשנת 1892 נבחר לראש גילדת האמנים. במקביל תמך גם בתנועת האמנויות והאומנויות (Arts & Crafts) ונבחר לנשיאה. באותה תקופה היה גם ממקדמי נושא שימור הארכיטקטורה הגותית באתרים כמו כנסיית סנט מרי באוקספורד וקתדרלת רואן בנורמנדי.
שנותיו האחרונות היו שנים פוריות של מוריס כסופר. ב-1888 יצא לאור ספר שלו: "ספר הזאבים" ("The House of the Wolfings") - הראשון בסדרה של רומנים שנכתבו חלקם בפרוזה וחלקם בחרוזים שמתאר את חיי השבטים הגותיים דוברי גרמנית. בעקבות ספר זה ואחרים כמו: "שורשי ההרים", "סיפור המישור הנוצץ", "העץ שמעבר לעולם", "מי האיים המופלאים", יש המכתירים את מוריס כאבי ספרות הפנטסיה המודרנית. לכתיבתו של ויליאם מוריס ככלל, ולבית הזאבים בפרט נודעה השפעה מכריעה על יצירתו של ג'.ר.ר. טולקין, מחבר ההוביט ושר הטבעות.
פעילותו הסוציאליסטית פחתה בשנים האחרונות, אבל הוא נשאר מעורב בחברה הסוציאליסטית האמרסמית', פיקח על יצירת עלון שלה ועזר לנסח את "המניפסט של הסוציאליסטים האנגלים". בשנים אלה גם אימץ למשנתו את הקומוניזם שראה בו השלמת הסוציאליזם.
בינואר 1891 הקים בית דפוס בשם דפוס קלמנסקוט שהפיק בהנהלתו ובעיצובו ספרים מודפסים של אירופה מימי הביניים ותחילת התקופה המודרנית כאשר הוא מושפע אמנותית מכתבי היד המאוירים ומשתמש בנייר שיוצר בעבודת יד ובטכניקות דפוס תואמות. בית הדפוס שהיה מפעלו העיצובי האחרון, הפיק במהלך שבע שנים 66 כרכים, ביניהם של מוריס עצמו וגם של משוררים כמו קיטס ושלי.
ויליאם מוריס הוא אחת הדמויות המוערכות ביותר בבריטניה של המאה ה-19. בתקופתו עיקר פרסומו היה כסופר ומשורר, אבל היום הוא ידוע בזכות עיצוביו וסגנונו, סגנון תנועת האמנויות והאומנויות. בשנת 1955 הוקמה אגודת ויליאם מוריס, שמוקדשת למורשתו. ביוגרפיות ומחקרים רבים על עבודותיו פורסמו במהלך השנים.
רבים מהבניינים הקשורים לחייו או משקפים את סגנונו, שהם חלק מהחברה לשימור אתרים היסטוריים הבריטית, פתוחים למבקרים: הבית בו נולד שופץ בשנת 2012, ומאכלס היום גלריה על שמו. כמו כן פתוחים לקהל הבית האדום, Slanden House and Garden, Bascat House, בשני האחרונים כל העיצוב נעשה על ידי מוריס ושות'.
הרבה מעבודותיו מוצגות במוזיאונים ברחבי בריטניה. במוזיאון ויקטוריה ואלברט יש להן ייצוג מכובד. עיצוביו עדיין מיוצרים. בכלבו ליברטי שברחוב ריג'נט בלונדון ניתן לקנות הרבה מוצרים בסגנונו.
עיצובים של ויליאם מוריס ושל חברת מוריס ושות'

דגם טקסטיל יונק הדבש 1876
טפט נייר מוריס ושות', דגם ארטישוק
ארון שיוצר על ידי ויליאם מוריס
החדר של מוריס ושות בגלריה של ויליאם מוריס
ויטראג' של ויליאם מוריס
פרטי גופן של דפוס קלמסקוט
הערות שוליים

1 2 3 4  About William Morris, TheWilliam Morris Society
1 2 3 4  Introducing William Morris, V&A musrum מוזיאון ויקטוריה ואלברט
1 2 3 4  Sumarry of William Morris, The Art Srort/Artists
1 2 3  Philip Prichard Henderson, William Morris British Artist and Author, איציקלופדיה בריטניקה
↑  Emily Carrington Freeman, Who was Willim Morris, National Trast
↑  רעיה אביבי, ענתיקס, מושב בן שמן: מודן, 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265662705171  PLWABN: 9810655270305606  AGSA: 3448  BIBSYS: 90052726  BNE: XX1059997  BnF: cb11916925b (data)  CANTIC: a10195555  CiNii: DA19063607  GND: 118584251  ICCU: CFIV006211  ISNI: 0000 0001 2123 5747  KulturNav: 4590e157-81c2-4b37-8014-e6e367e293aa  LCCN: n78095326  LNB: 000058820  MusicBrainz: bf7f00c8-740d-4fd2-b2ff-3008fa498904  NDL: 00450584  NKC: jo20000080737  NLA: 35363838  NLG: 64114  NLK: KAC199619403  NSK: 000048353  NTA: 068478364  RERO: 02-A012310607  RKD: 57860  SELIBR: 242690  SNAC: w6bp2zgf  SUDOC: 027039218  TePapa: 32382  Trove: 926373  ULAN: 500030629  VcBA: 495/117271  VIAF: 22146194   WorldCat (עם VIAF): 22146194
אנה וולצ'קוב

אנה וולצ'קוב (נולדה בשנת 1992), היא שחיינית ישראלית שייצגה את ישראל בשתי אליפויות עולם (רומא 2009 ושנגחאי 2011) ובאליפות אירופה (בודפשט 2010). היא אלופת ישראל ושיאנית ישראל לשעבר במשחה ל-200 מטר גב ואלופה ושיאנית המכביה במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה

וולצ'קוב שוחה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.
ביוגרפיה > 2008

בתחרות "גביע ירושלים" (בריכה של 25 מטר) שנערכה ב-24 בדצמבר 2008 קבעה וולצ'קוב במשחה ל-200 מטר שיא ישראלי חדש לגילאי 16 בתוצאה של 2:13.46 דקות.
ביוגרפיה > 2009

באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2009 קבעה וולצ'קוב במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 בתוצאה של 2:11.26 דקות.
ב"גביע חיפה הבינלאומי" שנערך באפריל אותה שנה זכתה וולצ'קוב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1.04.22 דקות.
באליפות הפנימייה שנערכה במאי אותה שנה קבעה וולצ'קוב במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1:03.08 דקות והשיגה את הקריטריון לאליפות העולם.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט ביולי אותה שנה זכתה וולצ'קוב במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא מכביה חדש של 1:03.93 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה היא סיימה במקום 28 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:15.61 דקות ובמקום 68 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.59 שניות. במשחה ל-100 מטר גב, היא נפסלה. נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם יוליה בנך, עמית עברי וקריסטינה צ'רנישב בשיא ישראלי חדש של 4:09.49 דקות. במסגרת משחה השליחים הזמן שקבעה במשחה הגב בשיא אישי חדש של 1:02.75 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 1:02.75 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:14.89 דקות.
ביוגרפיה > 2010

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט אותה שנה סיימה וולצ'קוב במקום 38 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.89 שניות, במקום 40 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.50 דקות ובמקום 27 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.80 דקות. נוסף לכך היא סיימה במקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם בנך, עברי ומרווה חרפק בתוצאה של 4:11.00 דקות. במסגרת משחה השליחים הזמן שקבעה במשחה הגב בשיא אישי חדש של 1:04.67 דקות.
ביוגרפיה > 2011

באליפות הפנימייה ה-15 שנערכה במאי 2011 קבעה וולצ'קוב במשחה ל-200 מטר גב תוצאה של 2:15.88 דקות והשיגה את הקריטריון לאליפות העולם.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי אותה שנה סיימה וולצ'קוב במקום 25 במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:13.99 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.12 דקות ובמקום 44 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 30.59 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב 1:03.81 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב היא שיפרה את שיאה הישראלי והעמידה אותו על 2:13.39 דקות (השיא הנוכחי).
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין בדצמבר אותה שנה, סיימה וולצ'קוב במקום 18 במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:10.43 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:01.63 דקות ובמקום 41 במשחה ל-50 מטר גב בשיא איש חדש של 29.28 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2012 זכתה וולצ'קוב במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:08.84 דקות, 5 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של אניה גוסטמלסקי, שסיימה שנייה (2:13.27 דקות) וטל קדרון מהפועל מ.א. משגב (2:16.28 דקות). במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.79 שניות, אחרי גוסטומלסקי (28.09 שניות) ולפני אנפיסה חסדן (29.34 שניות) שתיהן מהפועל דולפין נתניה ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיא אישי חדש נוסף של 1:00.99 דקה, אחרי עברי שקבעה שיא אישי חדש של 1:00.49 דקות וגוסטומלסקי (1:00.79 דקות).
אנה וולצ'קוב, אליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר), אשדות יעקב מאוחד, פברואר 2012
בנטלי S1

| --- | --- |

Bentley S1
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  בנטלי קונטיננטל S1 (דגמים בעלי ביצועים גבוהים: סלון 4 דלתות, סלון 2 דלתות, קופה 2 דלתות, קבריולה 2 דלתות)
 יצרן:  בנטלי
 שנות ייצור:  1955–1959
 יחידות שיוצרו:  3,538
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Bentley R Type (אנ')
 מודל אחריו:  בנטלי S2
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית
 אורך:  5,378 מ"מ  5,350 מ"מ (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
 רוחב:  1,898 מ"מ  1,828 מ"מ (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
 גובה:  1,631 מ"מ  1,587 מ"מ (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
 משקל:  1,975-1,880 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,226 - 3,124 מ"מ  3,225-3,100 מ"מ (דגמי "בנטלי קונטיננטל S1")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 4,866 סמ"ק, יחס דחיסה 6.6:1
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  193 ק"מ
 צריכת דלק:  17.5 ליטר ל-100 ק"ג (דגם 4 דלתות סלון)
בנטלי S1 (באנגלית : Bentley S1, קרוי גם : בנטלי קונטיננטל S1) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית בנטלי אשר יוצרה בין השנים 1959–1955 בבריטניה
תצורות

4 דלתות - סלון
4 דלתות - סלון (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
2 דלתות - קופה (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
2 דלתות - קבריולה
2 דלתות - קבריולה (דגם "בנטלי קונטיננטל S1")
"בנטלי S1"

יוצרו 3,538 יחידות
גוף הרכב של מספר לא מבוטל מהדגמים "בנטלי S1 קונטיננטל" נבנו על ידי : "Park Ward" (אנ'), "H. J. Mulliner & Co." (אנ'), "James Young (coachbuilder)" (אנ') ו-"Freestone and Webb" (אנ')
מנוע קדמי - 4.9 ליטר
מנוע בנזין, מנוע קירור מים, סוג הנעה : הנעה אחורית
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.1 שניות (דגם 4 דלתות סלון)
גלריה

"בנטלי S1", שנת 1956
"בנטלי S1", שנת 1958
"בנטלי S1"
"בנטלי S1", שנת 1959 - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"בנטלי S1", שנת 1956 - קבריולה
"בנטלי S1", שנת 1957 - קבריולה
"בנטלי S1" דגם שנבנה על ידי "James Young"
"בנטלי S1" - קבריולה, דגם שנבנה על ידי "Graber"
"בנטלי S1 קונטיננטל", שנת 1956 - קבריולה
"בנטלי S1 קונטיננטל", שנת 1957 - קופה, דגם שנבנה על ידי "Mulliner"
"בנטלי S1 קונטיננטל", שנת 1956 - קופה, דגם שנבנה על ידי "Park Ward"
"בנטלי S1 קונטיננטל", שנת 1956 - קופה, דגם שנבנה על ידי "Park Ward"
ראו גם

בנטלי
בנטלי S2
בנטלי S3
הערות שוליים

↑  "בנטלי קונטיננטל S1" - דגמים בעלי ביצועים גבוהים בתצורות: סלון 4 דלתות, סלון 2 דלתות, קופה 2 דלתות, קבריולה 2 דלתות
↑  "בנטלי S1", שנת 1955 - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
↑  בנטלי S1"  דגם 4 דלתות סלון apexstrategy.com/sc/57bentley
ציקלון 2

משגר ציקלון 2 (ברוסית: Циклон-2, באנגלית: Tsyklon-2) היה משגר שפותח בבשנות ה-60 של המאה ה-20 בברית המועצות ושיגורים נמשכו ברוסיה. המשגר פותח על בסיס טיל בליסטי מדגם R-36 במפעל מפעל יוז'ני לבניית מכונות שנמצא כיום באוקראינה כחלק של סדרת משגרים "ציקלון".
היסטוריה

הפיתוח החל בשנות ה-60 של המאה ה-20 במפעל יוז'ני לבניית מכונות שבאוקראינה הסובייטית במטרה לפתח סדרת משגרים קלים ציקלון.הבסיס לתכנון היה טיל בליסטי R-36. המשגר היה דו-שלבי.
השיגור הראשון בוצע מקוסמודרום בייקונור בשנת 1966. בסך כול בוצעו 106 שיגורים, כולם מאותו אתר. רק שיגור בודד נכשל. השיגורים נמשכו אחרי התפרקות ברית המועצות כאשר אוקראינה סיפקה את המשגר לרוסקוסמוס. השיגורים הופסקו בשנת 2006 כאשר המשך היה משגר תלת שלבי ציקלון 3.
MG 7

| --- | --- |

"MG 7", שנת 2008
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סאיק מוטור
 שנות ייצור:  2007–2013
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  MG ZT 
 חברת אם:  MG
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,749 - 4,949 מ"מ
 רוחב:  1,761 מ"מ
 גובה:  1,421 מ"מ
 משקל:  1,500 - 1,645 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,749 - 2,949 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 16 שסתומים, 1.8 ליטר המפיק 148 כ"ס (מגדש טורבו, מנוע "רובר" מסוג "Rover K-series engine" (אנ'))  V6 צילינדרים, 2.5 ליטר, מנוע "רובר" מסוג "Rover KV6 engine" (אנ')
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות (מנוע 1.8 ליטר)
 מהירות מרבית:  202.7 ק"מ (מנוע 1.8 ליטר טורבו)
 קשר:  רובר
 
MG 7 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית MG Motor (אנ') (שם מלא: "MG Motor UK Limited") אשר בבעלות תאגיד הרכב הסיני סאיק מוטור, אשר יוצרה בסין בין השנים 2007–2013.
"MG 7"

מנוע בנזין, מנוע הנעה קדמית
4 דלתות - סלון
5 נוסעים
6 כריות אוויר
מצלמת רוורס
מערכת בקרת אקלים
מסך LCD
צמיגים - חישוקי 17 אינץ'
פליטת פחמן דו-חמצני ל-ק"מ - 193 גרם
תאוצה בין 0 - 100 קמ"ש היא 9.5 שניות (מנוע 1.8 ליטר טורבו)
טיפול - כל 12,000 מייל
"MG 7" > דגמים

1.8 ליטר טורבו
2.5 ליטר
גלריה

דגם "MG 7" מנוע V6, שנת 2010
דגם "MG 7"
דגם "MG 7"
דגם "MG 7", שנת 2008
מנוע 1.8 מגדש טורבו דגם "MG 7"
ראו גם

MG GT
הערות שוליים

↑  מכוניות MG בסין bbc.co.uk/2/hi/business
↑  נהיגה ראשונה ב - "MG 7" autoexpress.co.uk/car-reviews
↑  דגם "MG 7", מנוע 1.8 טורבו autocar.co.uk/car-review/first-drives
פותי

השוק בפותי
פּוֹתי (בגאורגית: ფოთი, במגרלית: ფუთი, פּוּתי, בלאזית: ფაში, פּאשי, בעבר נקראה על ידי הטורקים פאש - Faş) היא אחת משלוש ערי הנמל של גאורגיה, לחופיו המזרחיים של הים השחור. היא שוכנת במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית במערב גאורגיה. ואוכלוסייתה מונה 41,465 תושבים.
בקרבת העיר זורם נהר הריוני, הנשפך לים השחור. העיר, שנבנתה ליד הקולוניה היוונית "פאסיס", הפכה לעיר נמל מרכזית ומרכז תעשייתי מאז תחילת המאה העשרים. באפריל 2008 נחנך פרויקט כלכלי גדול בשיתוף פעולה בין גאורגיה לאיחוד האמירויות הערביות, שבמסגרתו עתיד אזור פותי להפוך לאזור תעשייה חופשי.
גאוגרפיה ואקלים

פותי מרוחקת מהבירה טביליסי כ-312 ק"מ לכיוון מערב. פותי נמצאת בקצה המערבי של מישור קולכתי, בדלתא ביצתית שנוצרה משפך הנהר הגדול במערב גאורגיה, ריוני, לים השחור. העיר שוכנת בגובה 2 מטר מעל פני הים. על חלקי הביצות שיובשו בסביבות פותי נטעו מטעי הדרים. העיר מוקפת בפארק הלאומי קולחתי. הנהר הקטן קפרצ'ינה מאגף את העיר מדרום-מזרח ואגם פָּליאסטוֹמי מדרום-מערב. כ-5 ק"מ דרומית לעיר נמצא הכפר מלתאכווה, חוף נופש מקומי. האקלים בעיר אקלים סובטרופי גשום עם חורף חם ומתון וקיץ חם. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא °C‏14.1. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע של °C‏2 ויולי הוא החודש החם ביותר עם ממוצע של °C‏22.9. הגשמים יורדים בשפע כשכמות המשקעים הממוצעת לשנה היא 1,960 מ"מ לשנה.
שם העיר

העיר פותי קשורה כפי הנראה לעיר הקדומה פאסיס אולם מבחינה אטימולוגית ההיסטוריונים חלוקים בעניין. פאסיס (Φάσις) הופיעה לראשונה בתיאוגניה של הסיודוס (700 לפנה"ס לערך) כשמו של נהר ולא שם של עיר. ההיסטוריון אריך דיהל היה הראשון שהעלה סברה כי ייתכן שמקור שם העיר איננו הלני כלל אלא נגזר מטופונימיה מקומית, שהרי רשומות היוונים והרומאים אינם עוסקים כלל בעניין.
דיהל העלה מספר אפשרויות, החל בשם גאורגי של יישוב קולכי מהמאה השמינית לפנה"ס, שקדם לפאסיס. סברה זו העלתה מספר אפשרויות לשוניות שעשו, כל אחד בדרכו, של השם פאסיס לשם הטופונימי המקומי "פותי". מקור השם על פי הסברה החדשה לפיכך צריך היה להגיע מאחת השפות הכרתווליות שהיו מדוברות בקולכיס באותם ימים. מכאן נובע שראשית מקור השם המודרני הוא מגרלי-צ'אני על פי השם הגאוגרפי של המקום, ושנית, כיוון היוונים, על פי סברה זו אימצו את שם המקום עם האות "א" ורק הוסיפו את הסיומת המקובלת לשמות היווניים, הרי ששם המקום המקורי היה "פאתי" בכרתוולית-זאנית או קולכית עתיקה (לפני שהשפות התפלגו). שינוי ה"א" באות "אוֹ" אם הוא מאוחר יותר.
סברה זו הייתה נפוצה בקרב רוב ההיסטוריונים במשך זמן מה. אולם מאוחר יותר הועלו טענות בדבר הקושי הקיים בכל זאת במעבר מ"פאתי" ל"פאסיס". חוקרים אחרים הציעו אפשרויות אחרות. חוקר אחד הציע כי המילה "פאסד" בשפה הסוואנית, שהיא העתיקה ביתר מבין השפות הכרתווליות והייתה הראשונה שהתפלגה מהכרתוולית, חייבת להיות המקור לפאסיס. המילה "פאסד" הסוואנית היא המקבילה למילה "פאטי" מהכרתוולית זאנית. הסוואנים, אגב הם שכנהם של המגרלים מצפון.
ההיסטוריון, אותר לורדקיפנידזה, לא ממהר לקבל את הסברה הרווחת כי שם היישוב הגאורגי המוקדם הוא המקור ל"פאסיס" כיוון שהשם פאסיס מתייחס במקורו לשם של נהר ולא לשם של יישוב, ולפיכך בהקשר של הנהר הנזכר בסיפור הארגונאוטים בחיפושם אחר גיזת הזהב. יתרה מזו, שם פאסיס המופיה בתיאוגוניה של הסיודוס מיוחס לשנת 700 לפנה"ס אולם ייסוד העיר פאסיס מיוחס לסוף המאה ה-7 לפנה"ס ואפילו תחילת המאה ה-6 לפנה"ס. לכן השם פאסיס לא יכול להגזר משם היישוב המוקדם. זאת ועוד מצוין בסיפור היווני-רומי כי שם היישוב נגזר משם הנהר.
היסטוריה

העדות ההיסטורית הראשונה לפותי וסביבותיה בכתובים מופיע כבר לפני 2600 שנה. בתקופת יוון העתיקה וראשית ימי הביניים היה האזור מיושב בפוליס היווני, פאסיס שנוסד על ידי מתיישבים ממילטוס (יוון הארכאית) בהנהגת תמיסטאגוראס ממש בסוף המאה השביעית לפנה"ס ותחילת המאה השישית לפנה"ס. לאחר תקופה ארוכה שבה היו חלוקים הדעות בדבר השאלה מה הוא מיקומה המדויק של העיר פאסיס, נפתרה התעלומה לאחר גילו שרידי העיר מתחת למימי הים השחור בקרבת העיר פותי. כפי הנראה, העיר שקעה תחת האגם שתחם את אחד מצידי העיר והוזכר בכתביו של סטרבון. למרות זאת נותרו עדיין שאלות פתוחות ביחס למיקומה של העיר, זיהויה או של חורבותיה, בגלל השינויים הרבים שעברו על הגאוגרפיה של האזור באלפי השנים האלה ושל האזורים הביצתיים שבדלתא של שפך הריוני.
ההיסטוריונים סטרבון ופליניוס ציינו בכתביהם כי העיר פאסיס הייתה עיר מסחר חשובה בתקופת קולכיס. קטע הנהר לאורך נהר הריוני ששימש למסחר היה מרכיב חשוב בהנחת נתיב מסחר בין הודו לים השחור. בין המאה השישת לפנה"ס והמאה השנייה לפנה"ס שיחקה העיר תפקיד פעיל בקשרים אלה. במהלך מלחמת מיתרידטס השלישית הייתה פאסיס תחת שליטת רומית. במקום זה חצה המפקד הראשי של הרומאים, פומפיוס, שחצה את קולכיס לממלכת איבריה, פגש בלגאטוס סרוויליוס, אדמירל הצי הימי שלו בים השחור בשנת 65 לפנה"ס לאחר התמזגות הרומאים בתוך הדת הנוצרית הייתה פאסיס מקום מושבה של דיוקסיה יוונית, שאחד מבישופיה, סירוס, הפך לפטריארך של אלכסנדריה בין השנים 630-641. במהלך המלחמה הלאזית, בין האימפריה הביזנטית לבין הסאסאנים הפרסים (542-562) הותקפה פאסיס על ידי הסאסאנים ללא הצלחה.
במאה השמינית הופיעה לראשונה פותי ברשומות הגאורגיות מאותן ימים. היא המשיכה להיות עיר מסחר ימי עם הממלכה הגאורגית המאוחדת ונודעה על ידי חוקרי ארצות מימי הביניים כפאסו (Fasso). במאה הארבע עשרה הקימו הג'נובים מפעל מסחרי שהתקיים זמן קצר בלבד.
בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה הייתה חלק ממנה ונכבשה על ידי הצבא האדום ה-9 ב-14 במרץ 1921, במהלך המלחמה הסובייטית גאורגית.
כיום ממוקם בה בסיס מפקדה של חיל הים הגאורגי. כמו כן הקונסוליה הבולגרית נמצאת בפותי.
ניקו ניקולדזה, הסבא של סלומה זוראבישווילי, נחשב למייסד פותי המודרנית.
היסטוריה > במיתולוגיה היוונית

סיפור גיזת הזהב (הארגונאוטים, יאסון ומדיאה) מתרחש גאוגרפית בעיר פותי ונהר הריוני.
יהודי פותי

בשנת 1945 נרשמה הקהילה היהודית במקום באופן רשמי והועמד לרשותה מבנה שנבנה בראשית המאה ה-20 ושכן ברחוב צחקאיה 35. בית הכנסת פעל עד ראשית 1953 לפחות.
ספורט

לעיר מועדון כדורגל המשחק בליגת העל הגאורגית, קולחתי 1913 פותי, שנוסד בשנת 1913.
ערים תאומות

ארצות הברית לה גראנג', ג'ורג'יה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
קפריסין לרנקה, קפריסין
בולגריה בורגס, בולגריה
קזחסטן אקטאו, קזחסטן
יוון נאפפליו, יוון
ישראל קריית ים, ישראל (מ־2015)