ההמצאה של מורל
תקציר עלילה

גיבור הספר, הנמלט, מתחיל לכתוב יומן בעקבות הגעתם של תיירים לאי הנטוש בו הוא מסתתר. למרות שהוא רואה בנוכחותם נס, הוא גם חושש שמא יסגירו אותו לרשויות. הוא נסוג אל אזור הביצות של האי, בזמן שהתיירים משתלטים על המוזיאון הניצב על ראש הגבעה בו הוא התגורר עד להופעתם. היומן שכתב מתאר את הנמלט כסופר מוונצואלה אשר הועמד למשפט ונידון למאסר עולם. הוא משער שהוא נמצא באי (הבדיוני) וילינגס, חלק מאיי אליס (כיום טובאלו), אך הוא אינו משוכנע בכך. כל מה שהוא יודע הוא שהאי הוא מוקד של מחלה מוזרה, אשר תסמיניה דומים להרעלת קרינה.
בין התיירים ישנה אישה אשר צופה בשקיעת השמש מדי יום ביומו, מן הצוק הנמצא בצד המערבי של האי. הגיבור עוקב אחריה ותוך כדי כך מתאהב בה. הוא רואה אותה מפעם לפעם בחברת גבר, טניסאי מזוקן בשם מורל, אשר מבקר אותה לעיתים קרובות. השניים משוחחים ביניהם בצרפתית, ותוך כך מורל קורא לה בשם פאוסטין. הנמלט מחליט להתקרב אליה כאשר היא ביחידות, אך כאשר הוא עושה כן, היא אינה מגיבה אליו. הוא מניח שהיא מתעלמת ממנו; עם זאת, גם המפגשים שלו עם התיירים האחרים באי מניבים אותה תוצאה: אף אחד מהם לא שם לב אליו ולא מתייחס אליו. בנוסף, הוא מציין לעצמו שהשיחות בין פאוסטין למורל חוזרות על עצמן בדיוק נמרץ מדי שבוע, והדבר מעורר בו חשש שמא הוא משתגע.
באותה פתאומיות בה הופיעו, התיירים נעלמים. הנמלט חוזר למוזיאון כדי לחקור אותו, ולא מוצא כל עדות לכך שאכן היו שם אנשים במהלך היעדרותו. הוא מייחס את החוויה כולה להזיה שנגרמה לו על ידי הרעלת מזון, אך באותו לילה מופיעים התיירים שוב. דומה שהם הפציעו באחת, משום מקום, ובכל זאת הם מדברים זה עם זה כאילו הם נמצאים שם מזה זמן מה. הוא מתבונן בהם מקרוב, כשהוא עדיין נמנע ממגע ישיר אתם, ואז מבחין בדברים מוזרים אף יותר. ראשית, כאשר הוא מעיין באקווריום, הוא מזהה בו עותקים זהים של הדגים המתים אותם מצא ביום הגעתו. לאחר מכן, במהלך יום בבריכת השחייה, הוא רואה את התיירים מקפצים כמו היו רועדים מקור, בעוד שלמעשה החום הוא בלתי נסבל. אבל הדבר המוזר ביותר שהוא מבחין בו הוא נוכחותן של שתי שמשות ושני ירחים בשמים.
הוא מעלה השערות שונות אשר יסבירו את כל המוזרויות שקורות באי, אבל אז הוא מגלה את האמת: הוא שומע את מורל מספר לתיירים שהוא למעשה תיעד את כל מעשיהם במהלך השבוע האחרון באמצעות מכונה פרי המצאתו, אשר מסוגלת לשחזר את המציאות. לטענתו, ההקלטה תלכוד את נשמתם, והם יחיו את השבוע הזה שוב ושוב לנצח, וכך הוא עצמו יזכה לבלות נצח עם האישה שהוא אוהב. למרות שמורל לא מזכיר אותה בשמה, הנמלט בטוח שהוא מדבר על פאוסטין.
אחד התיירים מציין כי חלק מהאנשים שהוקלטו בעבר בניסוי זה מתו לאחר מכן, והוא מעלה חשש שגם הם ימותו כתוצאה מהקלטתם זו. הפגישה מסתיימת בפתאומיות כאשר מורל עוזב בכעס. הנמלט מרים את קלפי הרמז של מורל, אשר מתעדים את המצאתו, ולומד מהם שהמכונה ממשיכה לפעול בשל צירוף של הרוח והגאות הייחודיים הקיימים באי ומזינים אותה באספקה אינסופית של אנרגיה קינטית. הוא מבין שהתופעות של שתי השמשות ושני הירחים הן תוצאה של מה שקורה כאשר ההקלטה חופפת את המציאות, האחת היא השמש האמיתית והשנייה מייצגת את מיקום השמש בזמן ההקלטה. לדברים המוזרים האחרים שקורים באי יש הסבר דומה.
הוא מדמיין את כל השימושים האפשריים להמצאה של מורל, כולל יצירת מודל נוסף, אשר יאפשר את החייאתם של אנשים. למרות זאת הוא חש רתיעה מהדמויות - "הסוג החדש של צילומים" - המאכלסים את האי, אם כי ככל שעובר הזמן הוא מקבל את קיומם בחיוב. הוא לומד כיצד להפעיל את המכונה ומכניס את עצמו להקלטה כך שזה נראה כאילו הוא ופאוסטין מאוהבים, למרות שלמעשה היא תינתה אהבים עם שני תיירים אחרים בהקלטה המקורית. עובדה זו מכאיבה לו, אבל הוא מתגבר על כך בשל העובדה המנחמת שהיא אינה המאהבת של מורל.
ברישום האחרון של היומן מתאר הנמלט כיצד הוא מחכה שנשמתו תעבור להקלטה בעודו גוסס. הוא מציג בקשה לאיש עתידי שאולי ימציא בעתיד מכונה המסוגלת למזג נשמות על בסיס ההמצאה של מורל. בקשתו היא שהממציא יחפש אותם ויאפשר לו להיכנס לתודעתה של פאוסטין כמעשה של חסד.