stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'רבת אל-מפג'ר

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  דימיטרי בראמכי 
 מצב:  אתר תיירות
 גישה לציבור:  בתחום העיר יריחו, בשליטה פלסטינית
 מיקום
 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 קואורדינטות:  31°52′55″N 35°27′36″E﻿ / ﻿31.8818828°N 35.4599692°E﻿ / 31.8818828; 35.4599692
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) ח'רבת אל-מפג'ר (למפת דרום השומרון רגילה) ח'רבת אל-מפג'ר (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת אל-מפג'ר (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ח'רבת אל-מפג'ר 
 
מראה בארמון
מראה בארמון
פריטים מהארמון במוזיאון רוקפלר
בית המרחץ מתחת לארמון הישאם
ח'רבת אל-מפג'ר (בערבית: خربة المفجر) הוא אתר ארכאולוגי הנמצא כ-5 קילומטרים צפונית ליריחו, ומכיל מספר מבנים ממלכתיים מהתקופה האומיית. במשך יותר מעשרים שנה היה המקום גן לאומי ישראלי, והיום הוא אתר תיירות בניהולה של הרשות הפלסטינית.
המבנים הבולטים ביותר באתר הם מסגד וארמון, הידוע כארמון הישאם (בערבית: قصر هشام), שבנייתם לא הושלמה, וכן בית מרחץ מפואר. המתחם נבנה בסגנון האדריכלות האומיית ומצטרף לשורת מצודות המדבר שנבנו בתקופה זו ברחבי האזור.
שרידי המבנים האומיים של ח'רבת אל-מפג'ר אצורים במוזיאון רוקפלר בירושלים. תצוגתם כוללת תבליטים ופסלים עשויים סטוקו וקטעי פרסקו בשלל צבעים. העתקים של אלמנטים אדריכליים מוצגים במוזיאון לארכאולוגיה של ירדן בעמאן.
תכנון ובנייה

על פי התאוריה המרכזית, האתר נבנה בפרברים הצפוניים של העיר יריחו, כמתחם אימפריאלי, על ידי וליד השני(אנ'). הבנייה החלה בזמן ח'ליפותו של השאם אבן עבד אלמלכ בעת שאל-וליד היה המושל המקומי של "ארץ כנען" (ارض كنعان), והחוקרים חלוקים בדעתם האם היא הסתיימה עוד בתקופת שלטונו, או לאחר שאל-וליד עצמו נעשה לח'ליף.
שרידי חומרי בנייה נמצאו בארמון ובמסגד, מה שמראה שבעת רעידת האדמה, שלאחריה ננטש המקום, בנייתם טרם הושלמה, אולם אין זה ברור האם העבודות המשיכו עד רעידת האדמה או פסקו מסיבה כלשהי לפניה. לעומת זאת, בית המרחץ הספיק לפעול, שכן התגלו שאריות אפר בכבשנים ושאריות סיד בצינורות.
כל שלושת המבנים חרבו ברעידת אדמה, ככל הנראה ברעש שביעית, שאירע בשנת 749.
הסטוקו מאופיין בתיאורי אישה בעירום חלקי, והוא חריג באמנות המוסלמית.
זהות הבונה

בפסולת הבניין שהותירו אחריהם הבנאים, נמצאו מספר כתובות גרפיטי, שכנראה נכתב על ידיהם כשעשוע בשעות הפנאי. בין הכתובות, נמצאו שתיים המכילות מעין העתק של מכתב הממוען אל הח'ליף הישאם. עם גילוייה של הכתובת הראשונה, תוארכה מלאכת הבנייה לימי שלטונו של הישאם, בין השנים 724–743.
זהותו של בעל המקום עצמו אינה ברורה לחלוטין. המקורות ההיסטוריים שותקים בהקשר לשאלה זו, אך מספרים על מספר ארמונות אחרים שבנה הישאם, זאת, יחד עם פסל הח'ליף שהוצב מעל לפתח בית המרחץ, מעידים שייתכן כי בעל המקום הוא הח'ליף עצמו.
אולם רוברט המילטון, חופרו השני של האתר, התנגד לזיהוי זה. הוא ראה כבלתי סבירה את האפשרות שהמקורות ההיסטוריים לא יתארו אפילו ביקור של הח'ליף המפורסם בחלק זה של ממלכתו, והסגנון הראוותני אינו תואם את דמותו הצנועה של הישאם, על פי המתואר אצל ההיסטוריונים הערביים, ועומד בסתירה למבנים צנועים בהרבה שבנה הישאם.
לעומת זאת, אחיינו ויורשו של הישאם, אל-וליד אבן יזיד, מתאים יותר לתיאורים אלו. אל-וליד היה הרבה פחות אהוד ומפורסם מקודמו, כך שיש בכך להסביר כיצד הקמת ארמון שכזה אינה מוזכרת במקורות. אף יותר מכך, סגנון הבנייה הראוותני מתאים הרבה יותר לאל-וליד המתהולל.
המילטון לא הסתפק בכך, אלא טען באריכות להוכיח כי הפסל הנושא את דמותו של הח'ליף המוצב בחזית בית המרחץ הוסף שם רק לאחר שהגומחה עמדה ריקה למשך כמה שנים. את העובדה הזאת הוא תלה בכך שוליד אכן בנה את המקום, וכלל גומחה מעל השער כדי להציב שם את דמותו, אך לא ההין לעשות כן כל עוד דודו היה בחיים. לאחר שדודו נפטר ואל ווליד אחז ברסן השלטון, נקבע הפסל במקומו.
פסיפס הכס

האתר התגלה בשנת 1873, אך הוא צוין כאתר ארכאולוגי ולא נחקר. בשנת 1894 חפר פרדריק בליס בחלקו הצפוני. רוב המידע הארכאולוגי מקורו בחפירותיו של הארכאולוג הפלסטיני דימיטרי בראמכי משנת 1934 עד 1948. בשנת 1959 פרסם רוברט ויליאם המילטון, עמיתו של בראמכי ומנהל מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, ספר אודות האתר, אך לא כלל בו את החפירות שנעשו בו. באותה תקופה כוסו הפסיפסים בחול למטרות שימור, ורק חלק קטן מהם נחשף למבקרים.
בשנת 2006 חודשו החפירות באתר, בניהולו של ד"ר חמדאן טהא ממשרד התיירות והעתיקות של הרשות הפלסטינית, בשיתוף חוקרים מאוניברסיטת שיקגו. בשנת 2015 נחתם הסכם עם הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי ביפן שנועד לאפשר חשיפת את מלוא שטח הפסיפס של הארמון לתצוגה.
צדו הצפוני של חדר הדיוואן בבית המרחץ בנוי בצורה אפסידיאלית, ורצפתה מוגבהת, כך שניתן לשבת עליה ולהשתמש בה ככס.
רצפת האפסיס מעוטרת בפסיפס המדמה שטיח (ניתן להבחיל בגדילים המקיפים את התמונה) ובו מתואר עץ תפוחים גדול נושא תפוחים אדמדמים, ומתחתיו נראים מימין אריה התוקף צבי ארץ ישראלי. משמאל לעץ שני צבאים נוספים רועים בנחת ואוכלים מעלוות העץ והשיחים שלמרגלותיו.
הפירוש הנפוץ של הפסיפס הוא של ריכרד אטינגהאוזן, ועל פיו האריה הטורף את הצבי מסמל את כוחו של הח'ליף המביס את אויבי האסלאם, ואילו שני הצבאים השלווים מעברו השני של העץ מסמלים את השלום הפנימי באומת האסלאם. לפיכך הצבי הנמצא בצדו הימני, המבורך, של היושב על הכס, ואילו תיאור המלחמה נמצא בצדו השמאלי.
בשנת 2021 הושלם פרויקט שחזור רצפת הפסיפס בשטח 835 מטר רבוע, בעלות של 12 מיליון דולר ארצות הברית ובמימון יפני.
לקריאה נוספת

אלי שילר, ארמון הישאם: חירבת אל מפג`ר, הוצאת אריאל, ירושלים 1976.
חנה טרגן, פטרונות ואמנות בארמון האומיי ביריחו, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1997
"ארמון השעשועים של אל-ואליד", מטרופוליס 78, מאי 2022, עמ' 70–78
Robert W. Hamilton & Oleg Grabar, Khirbat al Mafjar, Oxford University Press, 1959
הערות שוליים

↑  Dimitri C. Baramki,
"Excavations at Khirnet el Mefjer II",
 The Quarterly of the Department of Antiquities in Palestine VIII, Oxford University Press, London, 1939
↑  החופר הראשון באתר היה דימיטרי בראמכי, שבשנים 1938–1948 כיהן כמפקח העתיקות הראשי של מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי
↑  Robert W. Hamilton, "Who Built Khirbat al Mafjar?", Levant 1 (1), 1969, pp. 61-67
↑  ליאת נאה, יריחו: ארכיאולוגים פלסטינים ואמריקנים יעבדו יחד, באתר ynet, 17 בפברואר 2011.
↑  Richard Ettinghausen, From Byzantium to Sasanian Iran and the Islamic World, E.J.Brill, Leiden, 1972, pp. 44-45
↑  "Palestinians unveil huge mosaic in West Bank desert castle". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-10-29. נבדק ב-2021-10-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570564605171  GND: 1103679031  LCCN: no2007151743  VIAF: 157489536   WorldCat (עם VIAF): 157489536 
הפסיפס באולם הצדדי של בית המרחץ
אדם שפירו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בן 53 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 בן או בת זוג:  Huwaida Arraf 
 
אדם שפירו (נולד ב-1972) הוא יהודי אמריקאי, מייסד שותף של תנועת הסולידריות הבינלאומית, ארגון פרו-פלסטיני המתנגד לשלטון הישראלי ביהודה ושומרון ורצועת עזה. הוא התפרסם בזכות ביקורו אצל יאסר ערפאת במוקטעה ברמאללה בזמן שהיה תחת מצור במהלך מבצע חומת מגן.
ביוגרפיה

שפירו נולד וגדל בברוקלין בבית יהודי, אבל הוא לא "מזדהה כיהודי. אני רואה את היהדות כדת ולא כקבוצה אתנית, ולא מתייחס לעצמי כיהודי."
שפירו קיבל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ב-1993. לאחר מכן הוא למד ערבית בתימן במשך שנה, לאחר שקיבל תואר שני בלימודי ערבים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. קיבל תואר שני בפוליטיקה מאוניברסיטת ניו יורק ודוקטורט באמריקן יוניברסיטי.
פעילות

במהלך מבצע חומת מגן, היו חברי התנועה נוסעים באמבולנסים כדי לזרז את מעברם במחסומים. שפירו, שהתגורר ברמאללה, התנדב עם הפעיל האירי קאוימה באטרלי (אנ') לנסוע באמבולנסים. הוא מספר ששמע שהיו פצועים במפקדתו של יאסר ערפאת, ולקח לשם אמבולנס כדי לנהל משא ומתן על גישה הומניטרית לפצועים. הם נלכדו בפנים על ידי חיילים ישראלים שסירבו לתת להם לעזוב לאחר שהגיעו לפצועים, ונאלצו להישאר שם ללילה. שפירו הורשה לצאת כשרופא מילא את מקומו. כשעזב את המתחם, היו בפנים למעלה מ-300 איש, רובם שוטרים.
ביקורו של שפירו במטה ערפאת דווח בעיתונות האמריקאית. בעל טור ב"ניו יורק פוסט" כינה אותו "הטליבאן היהודי", על שם ג'ון ווקר-לינד, "הטליבאן האמריקני" שנתפס כששירת בצבא הטליבאן באפגניסטן. הסניפים המקומיים של בית"ר וארגון ההגנה היהודי (אנ') הפגינו ליד ביתו. הוריו נאלצו לעזוב זמנית את ביתם בגלל האיומים.
שפירו הסביר את מעשיו לניו יורק טיימס:
"אני חושב שיש סברה לא נכונה שמי שהוא יהודי חייב בהכרח לעמוד לצד ישראל, או שמי שהוא ערבי או מוסלמי צריך לעמוד בכל מה שהפלסטינים או מדינות ערב עושות. הפילוסופיה שלי היא שכולנו בני אדם, ואני לא נתון להשפעת אתניות או כתות. אני עושה מה שאני חושב שנכון, ויש הרבה ישראלים שתומכים בי. לאפשר לפלסטינים לחיות בחופש זה טוב לישראל וטוב ליהודים". למעשה, אי-אלימות אינה מספיקה. מה שדרוש הוא פעולה ישירה לא אלימה נגד הכיבוש."
בסיור בישראל, שפירו נעצר, נכלא וגורש לאחר שנעצר ליד מחסום חווארה. לדברי עורך דינו הישראלי של שפירו, אין דרך לעצור את הגירוש שכן החוק הישראלי מעניק לשר הפנים שיקול דעת רחב להוציא צווי גירוש.[דרוש מקור] דובר ממשלת ישראל, יוסף דלאל, אמר ש"מצער שצריך להשקיע זמן בסילוק אנשים שנמצאים שם רק כדי לגרום לפרובוקציה".
סרטים תיעודיים

בשנת 2004 היה שפירו חלק מקולקטיב שביים את על בגדאד (אנ'), הסרט התיעודי הראשון לאחר הפלישה לעיראק ב-2003. בראיון לדמוקרטיה עכשיו! אמר שפירו: "אני חושב שקשה להשוות למרות שמה שאנחנו רואים היום בעיראק, למרבה הצער, באופן טרגי, מזכיר מאוד את הטקטיקה של כוחות הכיבוש שאנחנו מוצאים בקרב הכוחות הישראליים".
ב-2006 שפירו, יחד עם עיישה ביין וג'ן מארלו, ביים את "יומני דארפור", ההיסטוריה של הסכסוך בדארפור, וראיונות עם פליטים ועקורים, במיוחד נשים וילדים שנפגעו.
הסרט התיעודי הבא של שפירו, "כרוניקה של פליט", היא סדרה דוקומנטרית בת שישה פרקים על קורותיהם של פליטים פלסטינים ברחבי העולם. שפירו ערך למעלה מ-250 ראיונות ב-18 מדינות.
הערות שוליים

↑  The Guardian interview with Adam Shapiro (אורכב 21.12.2016 בארכיון Wayback Machine)
1 2 3 4  "A love under fire". The Guardian (באנגלית בריטית). 2003-05-31. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-22.
↑  Vulliamy, Ed (2002-03-31). "Arafat's last stand as Israel prepares to take stronghold". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-03-22.
↑  Joel Greenberg, "Mideast Turmoil: Protesters; Only Label for American in Ramallah Is 'Human Being", The New York Times, April 18, 2002.
↑  Adam Shapiro and Huwaida Arraf, The Palestine Chronicle, January 29, 2002
↑  Brooklyn Man Who Met Arafat Returns Home - NYTimes.com, web.archive.org, ‏2012-11-11
↑  Haas, Danielle. "Foreign protesters given fast trip home by Israel / 'Human shields' deemed troublemakers". SFGATE (באנגלית). נבדק ב-2024-03-22.
↑  About Baghdad: An Exiled Iraqi Poet Returns Home To Witness the Effects of War, Sanctions and Occupation, Democracy Now! (באנגלית)
↑  Darfur Diaries: Message from Home webpage (אורכב 15.09.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  Darfur Diaries: Filmmakers Return from Sudan to Bring Stories of Oppression and Survival, Democracy Now! (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810561307905606  LCCN: no2015147919  VIAF: 308782414   WorldCat (עם VIAF): 308782414
הספרייה העירונית של אשדוד

| --- | --- |


חזית הספרייה, 2023
 מיקום:  רחוב קיבוץ גלויות 2, רובע ב',  אשדוד
 תאריך ייסוד:  1971
 מספר סניפים:  2
 מנהל:  איילת עמר
 קואורדינטות:  31°48′25″N 34°39′09″E﻿ / ﻿31.807083333333°N 34.652527777778°E﻿ / 31.807083333333; 34.652527777778
 https://www.ironit.org.il/city-cultural-institutions/הספריה-העירונית-ע״ש-מאירהוף/
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) הספרייה העירונית של אשדוד(למפת אשדוד רגילה) הספרייה העירונית של אשדוד(למפת השפלה רגילה) הספרייה העירונית של אשדוד(למפת השפלה מוגדלת) הספרייה העירונית של אשדוד  he הספרייה העירונית של אשדודhe הספרייה העירונית של אשדודמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הספרייה העירונית של אשדוד ע"ש יוסף מאירהוף היא הספרייה הציבורית של אשדוד. הספרייה ממוקמת בסמוך למרכזון רובע ב' בצפון העיר. הספרייה הוקמה ב-1971, בתרומת הנדבנים רבקה ויוסף מאירהוף מבולטימור והסוכנות היהודית. הספרייה נבנתה בתכנונו של האדריכל יצחק פרלשטיין, ממתכנני העיר אשדוד.
הספרייה מפעילה שלוחות בבית הספר התיכון המקיף ו' שברובע י"א בדרום העיר, וכן במרכז "בית העולה" ברובע ו'.
הספרייה שופצה ב-2003 וב-2020 בתרומת קרן מאירהוף.
פעילות

בינואר 1965 החליט דירקטוריון חברת אשדוד על הקמת הקמת ספרייה ציבורית באשדוד בהשקעה של חצי מיליון ל"י, כאשר מחצית תמומן על ידי תרומות.
הספרייה המרכזית מחולקת לשלושה מדורים:
מדור ההשאלה בקומה התחתונה, המכיל אלפי ספרי סיפורת בעברית, רוסית, צרפתית ואנגלית. במקום ישנה גם עמדה לחיפוש ממוחשב של ספרים בקטלוג הפיזי והדיגיטלי של הספרייה.
מדור הילדים בקומה העליונה, בו מגוון ספרים לילדים ולנוער. במקום נערכת מדי שבוע בימי שלישי הקראת "שעת סיפור".
מדור העיון בקומה העליונה, המכיל ספרי עיון וכן עמדות מחשב, המשרת בעיקר תלמידי תיכון וסטודנטים. במקום נערכים אירועים כגון סדנות כתיבה, הרצאות, והצגות – בעיקר מפי סופרים – וכן הופעות מוזיקליות.
קיימים בספרייה גם שני תאי לימוד קבוצתיים ללמידה בפרטיות.
במסגרת השאלה בין-ספרייתית ניתן לשאול במקום גם ספרים שלא נכללים בקטלוג הספרייה.
ברוב ימי השבוע נערכת בספרייה שעת סיפור וכמו כן מגוון הצגות ומופעים.
המקום מארגן מדי שנה בשיתוף מרכז מונארט לאמנויות ומועדון "רוטרי" המקומי, את תחרות "הקורא הטוב" העירונית. במסגרת התחרות, תלמידי כיתה ו' מבתי ספר יסודיים בעיר מתחרים ביניהם בקריאת ספר בקול. חבר השופטים בתחרות כולל סופרים ואנשי חינוך, ואירוע הגמר בו מוענק הפרס לזוכה נערך במעמד ראש עיריית אשדוד.
פעילות > חידוש הספרייה (2020–2021)

בתחילת 2020 החלה עיריית אשדוד בשיפוץ פנים הספרייה בתקציב של 3 מיליון ש"ח בסיוע משרד התרבות והספורט ובתרומה נוספת של משפחת מאירהוף. השיפוץ ארך כשנתיים והתעכב בעקבות מגפת הקורונה והיא נפתחה רשמית בסוף 2021. כמו כן, הוצהר שבעתיד תשופץ גם מעטפת הבניין, שנותרה כפי שהייתה. מאז השיפוץ, זמינים חלק משירותיה של הספרייה גם באינטרנט, כגון שאילת ספרי קריאה ושמע דיגיטליים, צפייה בזמינות מלאי, יצירת מינוי והארכת תקופת השאלה. הספרייה מאפשרת גם גישה לספרייה הלאומית הדיגיטלית, דרכה.
בתחילת 2019 ושנית בפתיחתה המחודשת של הספרייה, פורסם כי עיריית אשדוד תקים ספרייה חדשה בקריית התרבות ע"ש צבי צילקר ברובע הסיטי שתתמקד בעולם הדיגיטלי, לצד הספרייה הוותיקה ברובע ב'. תושבי העיר השתתפו באופן מקוון בתהליך תכנון הספרייה החדשה.
במרץ 2024 נפתחה בספרייה קומת המרתף, המיועדת לסדנאות ולפעילויות.
ביוני 2024, פורסמה תוכנית להקמת ספרייה עירונית חדשה בקריית התרבות ע"ש צבי צילקר, בצומת שדרות משה דיין ושדרות מנחם בגין, בסמוך לכיכר המפרשים (יהודי סלוניקי).
מדור העיון, 2024
גלריה

היסטוריה של הספרייה
פתיחת הספרייה העירונית (הישנה) באשדוד ברובע ב', במעמד סגן שר החינוך אהרון ידלין, מאי 1965
מדור העיון, אמצע שנות ה-80
מדור העיון, שנות ה-70
בניית הספרייה בסוף שנות ה-60
מבנה הספרייה במבט מבחוץ, שנות ה-70
שלוחות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

1 2   בניית הספרייה העירונית, רובע ב' באשדוד, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑   בספרייה העירונית עם פרופ' רובנישטיין בשנות ה- 90, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑  תכניות האגודה לקידום ההשכלה ימומנו בכספי חברת אשדוד, הארץ, 18 בינואר 1965
1 2  שחר כחלון, ספריה חדשה וחכמה, באתר אשדוד נט, ‏2 בפברואר 2019
↑  ויקטוריה קונבסקי, פנים חדשות לספריה, באתר כאן דרום אשדוד, ‏2 בנובמבר 2019
↑  הספרייה הוקמה בתרומתם, כאמור.
1 2  מערכת "כאן דרום", אחרי מתיחת פנים: פתיחה מחודשת לספרייה העירונית על שם מאירהוף באשדוד, באתר כאן דרום אשדוד, ‏5 בנובמבר 2021
↑  לראשונה: תושבי אשדוד מעורבים בתכנון מבנה ציבורי, באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏בינואר 2020
↑  חשיפה: בקרוב תוקם ספרייה עירונית חדשה ומשודרגת, באתר אשדוד אונליין, ‏3 בינואר 2019
↑  סדנת כתיבה "כתוב בטבע" בקומת המרתף החדשה, בעמוד הפייסבוק של הספרייה העירונית של אשדוד, 19 במרץ 2024
↑  תוכנית 603-0858191 – מגרש 3 מע"ר צפון אשדוד, באתר מינהל התכנון, מגרש משנה 7A
↑   פתיחת הסיפריה העירונית באשדוד ברובע ב', במעמד סגן שר החינוך אהרון ידלין, מאי 1965, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑   הספרייה העירונית רובע ב' אשדוד, אמצע שנות ה-80, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑   הספרייה העירונית רובע ב' אשדוד, בשנות ה-70, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
↑   הספרייה העירונית רובע ב', אשדוד, מבט מבחוץ בשנות ה-70, מתוך הארכיון העירוני לתולדות אשדוד
| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • תכנון העיר • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק עד הלום • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף בני ברית • מסוף ביג • מערכת להסעת המונים בנפת אשקלון |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • הקריה האקדמית של אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות • אצטדיון אשדוד (עתידי) |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
קטגוריה ראשית
שר המשפטים אמנון רובינשטיין בביקור בספרייה יחד עם ראש עיריית אשדוד צבי צילקר, שנות ה-90
מדור המבוגרים, 2023
אליהו ישראל

| --- | --- |
 לידה:  1715 תע"ה 
 פטירה:  1 בפברואר 1784 (בגיל 69 בערך) ט' בשבט תקמ"ד אלכסנדריה, מצרים 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  אלכסנדריה במצרים
 תקופת הפעילות:  ? – 1 בפברואר 1784 
 תחומי עיסוק:  רב, דיין, דרשן
 רבותיו:  אביו רבי משה ישראל
 חיבוריו:  חיבוריו הידועים קול אליהו – שני חלקים, שני אליהו, כיסא אליהו, אדרת אליהו, עוגת אליהו
 אב:  משה ישראל 
 צאצאים:  ידידיה שלמה ישראל 
 
רבי אליהו ישראל (תע"ה, 1715 – ט' בשבט תקמ"ד, 1 בפברואר 1784) היה שד"ר, רב, אב בית דין באלכסנדריה שבמצרים ובירושלים.
תולדות חייו

רבי אליהו נולד בשנת תע"ה, 1715 ככל הנראה ברודוס, לרבי משה שהיה רבה הראשי של רודוס. בשנת תק"ד, 1744 עלה רבי אליהו לארץ ישראל והגיע לירושלים, למד בישיבת חסד לאברהם ובנין שלמה, הקים בית כנסת והיה חברותא לחיד"א. בשנת תקכ"ג, 1763 יצא רבי אליהו, כאחיו ר' חיים, לשליחות (שד"ר) בתחילה נסע למצרים ולאחר מכן יצא לשליחות באירופה ושם סבב בערים רבות ובהן: ונציה, ליבורנו, אמסטרדם, בורדו, פרנקפורט. בימי שליחותו כתב רבי אליהו על המצוקה הרוחנית הקשה שבה נמצאו הערים אליהן הגיע עד כי ספרי קודש כגון: גמרא וספרי הלכה לא היו מצויים. בשנת תקכ"ט, 1769, הגיע רבי אליהו לרודוס ובשנת תקל"ב, 1772, עבר לאלכסנדריה שבמצרים. כעבור שנה התמנה לדיין ולאב בית הדין של אלכסנדריה, תפקיד שבו כיהן עד ימי מותו. בתקופת כהונתו שימש גם כדרשן וכך אמר לבני קהילתו בדרשה לשבת תשובה (מספרו "שני אליהו", דרוש ט"ו, דף נ"ב.)
נאמן הדיין כי לבי כאש בוער מראות ברע אלו הדברים אשר לא יעשו ואיני יכול לסבול עוד ולא אוכל שאת... וכבר עלה בדעתי שלא לדבר שום תוכחה כי כבר יצאתי ידי חובה כמה פעמים אכן לאהבת הקהל הקדוש חוזרני להזהיר אתכם למען תעזבו את המדות הרעות
נפטר בט' בשבט, בשנת תקמ"ד, 1 בפברואר 1784, ונקבר באלכסנדריה.
ספריו

רבי אליהו כתב ספרים רבים אך רובם נשארו בכתב יד, חלקם מוזכרים בספריו ובספרי בנו רבי ידידיה שלמה ישראל שהודפסו, בהם: "דבר המלך" – על הלכות מאכלות אסורות לרמב"ם, "צפחת אליהו" – חידושים על פרשיות השבוע, "כיסא אליהו" – על ספר התרומה לרבי ברוך מגרמייזא, "מזבח אליהו" – על מסכת גיטין, "אזור אליהו" – על ספר מקח וממכר לרב האי גאון, "מערת אליהו" – על מאמר תיקון סופרים לרשב"ץ, "נחל אליהו", "דבר אליהו", ו"דרושים נחמדים".
ספריו > ספרים שהודפסו

רבי אליהו לא זכה לראות את ספריו יוצאים לאור, רק אחרי מותו ערך בנו, רבי ידידיה שלמה, את ספריו והביא אותם לדפוס לאחר עמל רב על העריכה ועל גיוס כספי ההדפסה.
קול אליהו – שו"ת בשני חלקים על ארבעת חלקי השולחן ערוך, חלק א' נדפס בליבורנו בשנת תקנ"ב, 1792, חלק ב' נדפס בליבורנו בשנת תקס"ז, 1807, בחלק ב' צורף גם שו"ת "מחנה ישראל".
שני אליהו – כ"ה דרושים לשבתות וחגים, שדרש באלכסנדריה בין השנים תקל"ג, 1773 ל-תקמ"ד, 1784, נדפס בליבורנו בשנת תקס"ו, 1806. בספר זה נכלל גם קונטרס "ארעא דישראל".
כסא אליהו – חידושי דינים על ספר הטור. נדפס בשנת תקע"א, 1811, ובהדפסה חוזרת בשנת תש"ס, 2000.
אדרת אליהו – חידושים וביאורים על הסמ"ג והרא"ם, נכתב בירושלים בשנת תקי"א, 1751, ונדפס בליבורנו בשנת תקפ"ח, 1828.
עוגת אליהו – שו"ת וביאורי סוגיות הלכתיות, נדפס בליבורנו בשנת תק"צ, 1830.
אלפבית אוגריתי

לוח ובו האלף-בית האוגריתי. הצילום עבר היפוך על מנת להציג את הכתב מימין לשמאל כפי שמופיע במעט מקומות
האלפבית האוגריתי הוא כתב יתדות אלפביתי שנמצא בעיר אוגרית ומורכב משלושים אותיות. הוא שימש בעיקר לכתיבת השפה האוגריתית, שפה שמית כנענית, אך נמצאו מעט לוחות בהם נכתבו גם חורית ואכדית באלפבית אוגריתי, וכן כמה לוחות באלפבית אוגריתי מרחבי כנען שכנראה ביטאו ניב כנעני אחר מהאוגריתית.
האלפבית האוגריתי משלב את טכניקת כתב־היתדות על חרס, שמקורה בכתב היתדות ההברתי מנהריים בו נכתבה האכדית, ואת עקרונות האלפבית – שימוש במספר קטן של אותיות המציינות עיצורים בלבד (להוציא את שלוש צורות האלף באוגריתית, המבטאות גם תנועות) – זהה לשיטה האלפביתית שהתפתחה בכנען (בחצי האי סיני, בפיניקיה ובארץ ישראל) באותה תקופה (והתפתח בהמשך לאלפבית הפיניקי), והובא לאוגרית מגבל או ממקום אחר מדרום לה.
שני סגנונות כתיבה היו נהוגים: כתיבה משמאל לימין, וכתיבה מימין לשמאל. הסגנון הראשון היה, ככל הנראה, נפוץ יותר ורוב התעודות שנתגלו כתובות משמאל לימין. שני הסגנונות נבדלו גם באופן השימוש בכמה מהאותיות.
האותיות

הכתב עצמו הוא סוג של כתב יתדות. האותיות מורכבות מצירופים שונים של סימני משולש שהוטבעו בלוחות טין (שלאחר הכתיבה חוממו בתנור) בעזרת יתד עץ.
בלוחות אוגרית התגלו שני סידורים של האותיות. האחד מזוהה עם השפות השמיות הצפון־מערביות (ועם הערבית שירשה אותו מהן), מכונה 'אבגד' על-פי ארבע אותיותיו הראשונות, והוא מהעדויות הקדומות ביותר לסדר המקובל באלפבית העברי-פיניקי, שהתגלגל גם לכתב היווני והלטיני. השני מזוהה עם שפות שמיות דרומיות ומכונה 'הלחמ' על-פי ארבע אותיותיו הראשונות. הלוחות שנמצאו הם, ככל הנראה, לוחות ללימוד ולתרגול אוריינות. בפרסומים מילוניים מודרניים לאוגריתית, השימוש איננו בסדר האותיות המסורתי אלא בסדר האותיות העברי, כאשר אותיות שאינן נמצאות באלפבית העברי מופיעות מיד לאחר האות אליהן הן קשורות (אִ ואֻ אחרי אַ, דֿ אחרי ד, עֿ אחרי ע וכדומה).
סידור האבגד באלפבית האוגריתי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 𐎀 | 𐎁 | 𐎂 | 𐎃 | 𐎄 | 𐎅 | 𐎆 | 𐎇 | 𐎈 | 𐎉 | 𐎊 | 𐎋 | 𐎌 | 𐎍 | 𐎎 | 𐎏 | 𐎐 | 𐎑 | 𐎒 | 𐎓 | 𐎔 | 𐎕 | 𐎖 | 𐎗 | 𐎘 | 𐎙 | 𐎚 | 𐎛 | 𐎜 | 𐎝 |
| ʾa | b | g | ḫ | d | h | w | z | ḥ | ṭ | y | k | š | l | m | ḏ | n | ẓ | s | ʿ | p | ṣ | q | r | ṯ | ġ | t | ʾi | ʾu | s2 |
| אַ | ב | ג | חֿ | ד | ה | ו | ז | ח | ט | י | כ | שׁ | ל | מ | דֿ | נ | טֿ | ס | ע | פ | צ | ק | ר | תֿ | עֿ | ת | אִ | אֻ | ס |
סידור ההלחמ באלפבית האוגריתי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 𐎅 | 𐎍 | 𐎈 | 𐎎 | 𐎖 | 𐎆 | 𐎌 | 𐎗 | 𐎚 | 𐎒 | 𐎋 | 𐎐 | 𐎃 | 𐎁 | 𐎔 | 𐎀 | 𐎓 | 𐎑 | 𐎂 | 𐎄 | 𐎙 | 𐎉 | 𐎇 | 𐎏 | 𐎊 | 𐎘 | 𐎕 | 𐎛 | 𐎜 | 𐎝 |
| h | l | ḥ | m | q | w | š | r | t | s | k | n | ḫ | b | p | ʾa | ʿ | ẓ | g | d | ġ | ṭ | z | ḏ | y | ṯ | ṣ | ʾi | ʾu | s2 |
| ה | ל | ח | מ | ק | ו | שׁ | ר | ת | ס | כ | נ | חֿ | ב | פ | אַ | ע | טֿ | ג | ד | עֿ | ט | ז | דֿ | י | תֿ | צ | אִ | אֻ | ס |
כמעט כל הטקסטים נכתבו משמאל לימין; המילים הופרדו באמצעות יתד קטן ביניהן (𐎟), הדומה לנקודה או לקו קטן באמצע שורה, והוא מתועתק בתעתיק האוגריתית לאותיות לטיניות כנקודה. הוא דומה לשיטת ההפרדה הפיניקית בין מילים (למשל בכתובות מלכי גבל או במצבת מישע).
לוח אוגריתי שבור בחלקו השווה בין האותיות האוגריתיות לבין מקבילותיהן (בקירוב) באלפבית האכדי:
| האות האוגריתית | מקבילה עברית | האות האכדית | תעתיק לטיני |
| --- | --- | --- | --- |
צד א'
| 𐎀 | אַ | 𒀀 | a |
| 𐎁 | ב | 𒁁 | be |
| 𐎂 | ג | 𒂵 | ga |
| 𐎃 | חֿ | 𒄩 | ḫa |
| 𐎄 | ד | 𒁲 | di |
| 𐎅 | ה | 𒌑 | ú |
| 𐎆 | ו | 𒉿 | wa |
| 𐎇 | ז | 𒍣 | zi |
| 𐎈 | ח | 𒆪 | ku |
| 𐎉 | ט | 𒊹 | ṭí |
צד ב'
| [𐎔] | [פ] | 𒁍 | [p]u |
| 𐎕 | צ | 𒍝 | ṣa |
| 𐎖 | ק | 𒄣 | qu |
| 𐎗 | ר | 𒊒 | ru |
| 𐎘 | תֿ | 𒊭 | ša |
| 𐎙 | עֿ | 𒄩 | ḫa |
| 𐎚 | ת | 𒌅 | tu |
| [𐎛] | [אִ] | 𒄿 | i |
| 𐎜 | אֻ | 𒌋 | u |
| 𐎝 | ס | 𒍪 | zu |
האותיות > שלושת סימני הא'

רוב האותיות בכתב האוגריתי מסמנות עיצורים בלבד, מלבד שלושה סימנים המפרים עיקרון זה, ומסמנים את העיצור א' עם שלוש תנועות שונות: 𐎀 – ‏ʾa/אַ, 𐎛 – ‏ʾi/אִ, ו־𐎜 – ‏ʾu/אֻ. משה דוד קאסוטו הציע כי אלה שימשו להביע את התנועה העיקרית והמוטעמת של המילה. היום ברור שלרוב הן סימנו את העיצור א' ואת התנועה שהופיעה אחריו, אך לעיתים דווקא את התנועה שהופיע לפניו, ולעיתים האֻ (u) סימן את התנועה הארוכה ō שנוצרה מכיווץ הדיפתונג aw, והסימן אִ (i) סימן את התנועה הארוכה ē שנוצרה מכיווץ הדיפתונג ay.