stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתיופיה המשוחררת
המהפכה המרקסיסטית > הגורמים למהפכה

ארבע עשרה שנותיו האחרונות של מלוכתו של היילה סלאסי העידו על גידול בהתנגדות לשלטון שלו. אחרי המרד הכושל ב-1960, הקיסר חיפש לקבל מחדש את הנאמנות של אוהדי ההפיכה על ידי רפורמות חדשות. במאמץ רב מענקי אדמה הוענקו לקציני צבא ומשטרה, למרות זאת תבנית עקבית כלכלית והתפתחות סוציאלית הופיעו.
ב-1966 יצאה תוכנית לעמת את הכוחות המסורתיים דרך הביצוע של מערכת מס מודרנית. מובן בהצעה, שדרשה הרשמה של כל אדמה, שמטרתה הייתה להשמיד את הכוח של האצילות. אבל כאשר הצעות מס מתקדמות הוגשו לבית הנבחרים בסוף 1960, הם ברובם נשללו על ידי החברים. בית נבחרים ייצר מס ביבול חקלאי בנובמבר 1967 אבל בצורה רחבה שהייתה שונה מהצעת הממשלה. אף על פי כן, בגוג'ם התנגדו באופן עז וחריף, וכל הפרובינציה התמרדה. ב-1969 אחרי שנתיים של פעולה צבאית, הממשלה המרכזית הוציאה את החיילים שלה, הפסיקה אכיפה של המס, וביטלה כל פיגורים של מיסים חוזרים מ-1940.
מפלת הקיסר בגוג'אם עודדה התקוממויות על ידי בעלי קרקעות מחוזיים אחרים, אף על פי שלא באותו סולם. אבל חוקים מחדשים להרשמת ולשינוי של מערכות יחסים של דייר של בעל הבית הייתה התנגדות יותר חריפה מצד הסגנים והסנאט. ההצעות האלה היו בקונפליקט עד אמצע שנת 1970.
באותו הזמן הקיסר ציפה להתנגדות להשתנות, כוחות אחרים הפעילו ישירים או לחץ לא ישיר בעד רפורמה. בתחילת 1965 הפגנות סטודנטים התמקדו על הצורך לבצע רפורמת אדמה ולפנות להשחתה ועלייה במחירים. הפרעות איכרים, אף על פי שזה היה בסולם קטן, היו במיוחד מרובות בפרובינציות הדרומיות, היכן שהממשלה הקיסרית באופן מסורתי פיצתה את התומכים שלו עם מענקי אדמה.
אף על פי שאיגודי עובדים התארגנו ב-1962 הממשלה הגבילה פעילויות התאחדות. ההתאחדות של איגודי העובדים האתיופיים (CELU) היו יותר מדי משועבדים לממשלה. בציפייה לעם כזה ריבוי של בעיות, הקיסר המזדקן עזב את העניינים הבייתיהם לטובת ראש ממשלתו, אקלילה האבט ווולד (שהתמנה ב-1961), ופינה את תשומת הלב שלו לענייני חוץ.
המהפכה המרקסיסטית > הגורמים למהפכה > הרעב בוואלו

רעב בצפון מזרח אתיופיה, בעיקר בוואלו, ובכמה חלקים בתיגראי מוערכים בכ-200,000 מתים בין השנים 1972–1973. על אף שאזור זה מפורסם בתוצרת החקלאית המקומית שלו, עם חוסר אוכל וסיכון לבצורות, גרם לאחד מהאסונות ומהבצורות הגרועות ביותר בהיסטוריה האפריקנית. רבים בעולם טענו שהממשלה אינה עוזרת לאוכלוסייה מכיוון שמשתמשת בזה כנשק נגד האוכלוסייה המתקוממת המקומית, ניסיון להסתרת האמת על הרעב על ידי הממשלה הקיסרית תרם להתקוממות הפופולרית שהוליכה לנפילת הקיסר והעלייה של מנגיסטו היילה מריאם לשלטון.
המהפכה המרקסיסטית > ערב המהפכה

כישלון הממשלה לבצע רפורמות כלכליות פוליטיות משמעותיות במשך כל ארבע-עשרה שנות שלטונה יחד עם העלייה באינפלציה, השחיתות, הרעב שהשפיע על כמה פרובינציות (במיוחד בוואלו ותיגראי) והוסתר מהקהילה הבין-לאומית, ואי שביעות הרצון הגדולה של קבוצות אינטרס עירוניות סיפקה את הרקע למהפכה המרקסיסטית שהחלה להתפתח. הואיל והבסיס העירוני, של העילתה שקידם חופש ודמוקרטיה פרלמנטארית האי שקט שהתחיל בינואר של 1974 החל מתפשט לכיוון האוכלוסייה האזרחית הכללית בהתפרצות של אי שביעות רצון כללית בעם.
הצבא אתיופי ערב המהפכה התחלק למספר סייעות, הקיסר קידם את החלוקה הזאת על מנת למנוע מכל אדם או קבוצה שלא תצבור יותר מדי כוח. סיעות אלו כללו את שומרי הראש הקיסרי, שנבנו מחדש בגלל ההפיכה הכושלת ב-1960, זרוע היבשה (הכוח הקרקעי הלאומי של אתיופיה), שהיה מחולק בעצמו למספר רב של סיעות אך נשלט על ידי קבוצה של קצינים בכירים שהיו קשורים לקבוצת האנשים שנקראו "הגולים" (שם זה ניתן להם מכיוון שברחו עם הקיסר היילה סלאסי ב-1936 אחרי הפלישה האיטלקית, והזרוע האחרונה חיל האוויר. בוגרי האוניברסיטאות הצבאיים וקציני האוניברסיטאות יצרו גם קבוצה ברורה בהתנגדות.
תנאי הצבא היה לעיתים קרובות תת-תקני, עם אנשי צוות מגויסים לעיתים קרובות שקיבלו משכורות נמוכות ואוכל בלתי-מספיק והספקות פגם. אנשי צוות המגויסים וגם כמה בוגרי אוניברסיטה שבאו מהאזורים הכפריים, שסבלו בזמן זה מבצורת ארוכה ורעב חריף. התפיסה הכללית הייתה שהממשלה המרכזית סירבה בכוונה לעזור ברעב המתחולל בצפון המדינה. אי שביעות רצון הרבה ופופולרית של עניין זה, יצר אי שביעות רצון נפוצה בכלל רבים מן האוכלוסייה בעיקר בין שכבות הביניים, שרובם תמכו בקיסר מאז סוף מלחמת העולם השנייה.
המהפכה המרקסיסטית > המהפכה > ההתקוממויות

המהפכה התחילה עם המרד של החטיבה הרביעית של הצבא בבנאגאל שהייתה ממוקמת בפרובינציה הדרומית של סידאמו ב-12 בינואר 1974. החיילים מחו על חוסר באוכל ומים, שהונהגו על ידי הקצינים הזוטרים שלהם, הם מרדו ולקחו כבן הערובה קצין בכיר, וביקשו פיצוי מהקיסר. המבוי הסתום שבא לאחר-מכן קידם את ההתפשטות של אי שביעות הרצון ליחידות אחרות ברחבי הצבא, כולל אלו המוצבים באריתריאה. שם, האוגדה השנייה המוצבת באסמרה החלה למרוד, וכלאה את מפקדיהם, והודיעו על התמיכה שלהם במורדים של החטיבה הרביעית בבנאגאל. חיל הקשר, בסימפתיה עם ההתקוממויות, שידר מידע על האירועים לשאר יחידות הצבא. בו בזמן, אי שביעות רצון כללית החלה לעלות בסימני התנגדות ברחבי הקיסרות האתיופית. התנגדות להעלאת מחירי הדלק ותוכנית לימודים חדשה בבתי הספר, ומשכורות מורים נמוכים ונושאים נוספים, כל אלו החלו להתגבש עד לסוף חודש פברואר. מורים, עובדים, ולבסוף סטודנטים כל אלו דורש משכורות גבוהות יותר ותנאים יותר טובים של עבודה וחינוך גם סיבות אחרות נוספות, כמו רפורמת אדמה והקלת הרעב בצפון. כל אלו הקימו קבוצות חדשות שדרשו מערכת פוליטית חדשה. מהומות בבירה אדיס אבבה והמרד הצבאי הממושך גרמו לבסוף להתפטרות של ראש הממשלה אקלילה. אקלילה הוחלף על ידי ראש ממשלה חדש ב-28 בפברואר אריסטוקרט משוואה, בשם אנדאלקאטצ'אוו מקונן מונה לתפקיד, והיה לראש הממשלה האחרון וכיהן עד ה-22 ביולי 1974.
ב-5 במרץ הממשלה הודיעה על שינוי בחוקת 1955 השינוי היה שבית הנבחרים יכתוב אותה מחדש. הממשלה החדשה קרוב לוודאי שיקפה את ההחלטה של היילה סלאסי להקטין את השינוי, הקבינט החדש, למשל, ייצג למעשה את כל האריסטוקרטיה האתיופית. הוועדה החוקתית השמרנית שקמה ב-21 במרץ לא כללה נציגים של הקבוצות המתקוממות. הממשלה החדשה לא הציגה רפורמות רציניות (אף על פי שהגדילה את המשכורת הצבאית לחיילים). דוחה שינויים לא פופולריים במערכת החינוך והתחיל את חזרת המחיר ושליטה באינפלציה. כתוצאה מכך אי שביעות הרצון החלה לדעוך עד שהתפרצה שוב.
מעט מאוד מהסיעות בצבא האתיופי שעדיין לא היו מרוצות מהממשלה החדשה החלו להתלונן שוב. אלה כלל את שומר הראש הקיסרי תחת הקצינים הישנים, קבוצה של "קיצוני" הקצינים הזוטרים, ומספר יותר גדול של חיילים בינוניים וקציני משטרה החלו להתקבץ תחת אלוף-משנה אלאם זאווד טאסאמה, המפקד של החטיבה המוטסת שבסיסה באדיס אבבה. בחודש מרץ, אלאם זאווד נעשה ראש לא פורמלי, בעקבות זאת הוקמה ועדה שנקראה הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים (AFCC). עם האישור של ראש הממשלה החדש, אלאם זאווד נעצר עם מספר גדול של קצינים ממורמרים מחיל אוויר שבדרך כלל טענו לתמיכתם בממשלה של אנדאלקאטצ'אוו.
המהפכה המרקסיסטית > המהפכה > עליית הדרג

ביוני, גוף של גברים שמנה כ-120 חברים כמעט כל הנציגים היו זוטרים ואלמוניים, גוף זה אורגן מחדש ואוחד עם הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים, המשטרה וזרוע היבשה ונקרא ה"דרג". ובחרו במנגיסטו היילה מריאם בתור היושב ראש של הארגון ואטנאפא אבאט כסגן היושב ראש.
אף על פי שבתחילה הדרג דגל בנאמנות לקיסר, הוא החל באופן מידי לעצור חברים מהאריסטוקרטיה, אנשי צבא וממשלה ששיתפו פעולה עם הקיסר ועם השלטון הישן. אלוף-משנה אלאם זאווד טאסאמה שהיה המפקד של החטיבה המוטסת שהיה כלוא, ברח מפחד משלטון הדרג וממפקדו הצעיר הרדיקלי.
ביולי הדרג סחט חמישה ויתורים מהקיסר כולל שחרור כל האסירים הפוליטיים, פרסום וביצוע מהיר של החוקה החדשה, ביטוח שבית נבחרים יישים את הרפורמות הנ"ל, והבטחה שהדרג נתן לקיסר שייגבה אותו בכל הרמות של מבצע לאומי. הדרג קידם אג'נדה לשינויים קיימים שהיו רחוקים מעל ומעבר מאז שהמהפכה התחילה בינואר, הדרג הכריזה על אתיופיה טיקדאם (אתיופיה ראשונה) שכיוון לפילוסופיה שלו.
באוגוסט, החוקה המתוקנת, שהייתה קשורה עוד למונרכיה החוקתית, נדחתה כאשר זה הועבר לאישור. בהדרגה הדרג עצר את המפקד של שומר הראש הקיסרי, פיטר את מושלי האזורים, סגר את חשבונו הפרטי של הקיסר, והלאים את הארמון הקיסרי. בסוף אוגוסט, הקיסר הואשם בכיסוי מכוון של הרעב בוואלו ובתיגראי. הדרג באופן רשמי הדיח את היילה סלאסי ב-12 בספטמבר וכלא אותו. הקיסר היה יותר מדי זקן על מנת להתנגד. שלושה ימים לאחר מכן, הדרג הפך את עצמו למועצה הצבאית המנהלית הזמנית (PMAC) תחת היושב ראש אמן אנדום.
ראו גם

המודרניזציה של אתיופיה
הערות שוליים

↑  החזית העממית לשחרור תיגראי שהוקמה ב-1975 התייחסה אל הוויאנה והפכה אותה לחלק משמה בתיגראינית: הזבאווי וואינה חארנת תיגראיTPLF
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אתיופיה הכבושה | היסטוריה של אתיופיה  31 בינואר 1942 – 12 בספטמבר 1974 | הבא: החונטה הצבאית |
| היסטוריה של אתיופיה |
| --- | --- | --- |
| התקופה הקדומה | פרהיסטוריה • שבא • סבא • ממלכת דעמת • קיסרות אקסום | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| ימי הביניים | תקופת החושך • תקופת תור הזהב • תקופת השפל • תקופת התחייה • תקופת השופטים | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| אתיופיה המודרנית | תקופת הגיבוש • תקופת הכיבוש • תקופת השחרור | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| סוציאליזם | מלחמת האזרחים • החונטה הצבאית • הרפובליקה העממית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| כיום | ממשלת המעבר • הפדרציה האתיופית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
חיילים אתיופים במלחמת קוריאה, 1951
היילה סלאסי בנאום בחצר הבית הלבן
מיקום אריתריאה
דגל אריתריאה בוטל על ידי הקיסר
מיקום מחוז תיגראי
דגל סומליה מסמל את אחדות סומליה הגדולה
בירוק: אוגדן, תכלת: האאד
אנדרטת המהפכה
סמלו של שלטון הדרג
ביל קסידי

ויליאם מורגן קסידי (באנגלית: William Morgan Cassidy; נולד ב-28 בספטמבר 1957) הוא רופא ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כנציגה הבכיר של מדינת לואיזיאנה בסנאט של ארצות הברית מאז ראשית 2015. לאחר עשור בו היה חבר במפלגה הדמוקרטית, עבר לשורות המפלגה הרפובליקנית ומטעמה כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של לואיזיאנה (2009–2015). קודם לכן היה חבר בסנאט של לואיזיאנה. משפרש הסנאטור דייוויד ויטר ב-2017, נהפך קסידי לנציגה הבכיר של מדינתו בסנאט.
קורות חיים

קסידי נולד בהיילנד שבלואיזיאנה, אחד מבין ארבעת ילדיהם של אליזבת וג'יימס פ. קסידי ב-28 בספטמבר 1957. הוא גדל בבאטון רוז' וב-1979 היה בוגר אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה במדעים מדויקים וארבע שנים לאחר מכן קיבל תואר דוקטור לרפואה מהפקולטה לרפואה של האוניברסיטה. עד בחירתו לסנאט של לואיזיאנה, התחמה קסידי בתחום הרפואה וסייע להקים מרכזים רפואיים אחדים בבאטון רוז'. הוא הכיר את רעייתו לורה בלוס אנג'לס והשניים עבדו במרכז הרפואי ארל ק. לונג. לורה ניהלה את מערך הכירורגיה של בית החולים וקסידי עבד שם כגסטרואנטרולוג עד סגירת המערך ב-2013.
קסידי נבחר לראשונה לסנאט של מדינת לואיזיאנה ב-2006 כחבר המפלגה הרפובליקנית. בעבר היה דמוקרט, ותמך במסע בחירתו של מייקל דוקאקיס לנשיאות ארצות הברית ב-1988 ואף תרם למסע בחירתו לנשיאות של הסנאטור פול סונגאס. באופן אירוני, קסידי אף תרם למסע בחירתה של מרי לנדרו, אותה הביס ב-2014. ב-2013, אמר קסידי כי תרומתו ללנדרו הייתה "קלות דעת של נעורים", ואמר כי "היא נבחרה ונפלה לתוך הפוליטיקה הקנאית ... לואיזיאנה לא עזבה את מרי, מרי עזבה אותנו." מאז 2001, הוא תרם בעיקר למועמדים הרפובליקנים, כולל בהם הסנאטור לשעבר דייוויד ויטר. לדברי קסידי, הוא עזב את המפלגה הדמוקרטית לאחר הכחדת הדמוקרטים השמרנים ובגלל תסכולו מהביורוקרטיה הלא-יעילה במערכת בתי החולים הציבוריים. ב-9 בדצמבר 2006 זכה קסידי בבחירות מיוחדות סנאט של לואיזיאנה מטעם המחוז ה-16. ב-20 באוקטובר 2007 נבחר קסידי מחדש, לתקופת כהונה בת 4 שנים.
ב-4 בנובמבר 2008 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז ה-6 של לואיזיאנה. הוא נבחר מחדש ב-2010 ו-2012. בבית הנבחרים, התנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ולשאר חוקים פרי חקיקתם של הדמוקרטים וממשל הנשיא ברק אובמה. בניגוד לשאר רפובליקנים שמרנים, המתנגדים להפלה מלאכותית על כל פניה, תמך קסידי בהצעת חוק שתאסור באופן פדרלי על הפלות מלאכותיות רק לאחר 20 שבועות הריון. ב-6 בדצמבר 2014 הובסה הסנאטורית המכהנת, מרי לנדרו בידי קסידי, שמיקד את מסע הבחירות שלו בקשרים הקרובים שבין הנשיא ברק אובמה ללנדרו. בבית הנבחרים החליף אותו גארט גרייבס. בספטמבר 2017 יזם קסידי, יחד הסנאטור לינדזי גרהאם מקרוליינה הדרומית, הצעת חוק המבטלת את חוק הגנת החולה, אך חקיקה זו נכשלה עם התנגדותו של הסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה.
הערות שוליים

↑  ארה"ב: סנאטור רפובליקני ניצח במדינת לואיזיאנה, באתר ערוץ 7, 7 בדצמבר 2014
↑  ריצ'רד פאוסט, מרי לנדרו הובסה בידי ביל קסידי בבחירות הכלליות בלואיזיאנה, באתר הניו יורק טיימס, 6 בדצמבר 2014 (באנגלית)
↑   דפנה מאור, הקרב האחרון של ג'ון מקיין, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2017
↑  סוכנויות הידיעות‏, ושוב, מקיין: המהלך של טראמפ לביטול אובמקר ספג מכה כואבת, באתר וואלה, 23 בספטמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6s57j1d  US Congress: C001075
היום (יומון עברי באימפריה הרוסית)

| --- | --- |

שער הגיליון השני של "היום"
 תדירות:  יומון
 עורך ראשי:  יהודה לייב קנטור עם דוד פרישמן ויהודה לייב קצנלסון (בוקי בן-יגלי)
 תאריכי הופעה:  12 בפברואר (לפי הלוח היוליאני: 31 בינואר)‏ 1886 – 12 במרץ (לפי הלוח היוליאני: 29 בפברואר)‏ 1888
 שפה:  עברית
 מערכת:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 מדינה:  האימפריה הרוסית (1883–1917) רוסיה
 
היום היה יומון עברי שראה אור בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשנים 1886–1888. היום היה היומון העברי הראשון. עורכי היומון היו יהודה לייב קנטור, דוד פרישמן ויהודה לייב קצנלסון (הידוע כ"בוקי בן-יגלי").
אופי העיתון ומטרתו

הגיליון הראשון של "היום" ראה אור ב-31 בינואר (12 בפברואר בלוח הגריגוריאני) 1886. במאמר הפתיחה הציג העורך הראשי קנטור את עיתונו כבמה פלורליסטית להשמעת כל הדעות והזרמים בקרב יהודי רוסיה. יחד עם זאת, ביקש שעיתונו לא יתמקד רק בנושאים יהודיים-פנימיים אלא יפתח לקורא העברי צוהר אל הנעשה בעולם בכלל ובאימפריה הרוסית בפרט. קנטור הסכים גם שהוא ניצב מול האתגרים שהציב הפרסום בשפה העברית מול כל מפרסמי החיבורים של תנועת ההשכלה היהודית: האם השפה העברית מתאימה במצבה למסור את כל הנדרש מדיווח עיתונאי מודרני והאם יהיו די קוראים שיקראו את העיתון העברי מדי יום ביומו, כאשר כל קהל היעד שלו יודע רוסית ויכול לקבל את החומר העיתונאי בעיתוני המדינה.
עם הכותבים בעיתון נמנו משה ליב ליליינבלום, יוסף אליהו טריווש, שמעון ברנפלד, יהודה לייב גמזו, שמעון יהודה סטניסלבסקי, מנחם מנדל בראונשטיין, פרץ ויירניק (שהיה כתב העיתון בשיקגו) ואחרים.
נאמן לרעיון הפלורליזם, נקט "היום" עמדה נייטרלית ביחס לתנועת חיבת ציון ולהתיישבות בארץ ישראל, ונתן במה זהה גם לתומכי עמדות אחרות כגון הגירה לארצות הברית. לפיכך הואשם, בעיקר על ידי "המליץ", בעוינות לחיבת ציון.
הופעתו היומית של העיתון השפיעה גם על השבועונים המשכילים הוותיקים יותר, "המליץ" ו"הצפירה", שהחלו לצאת במתכונת יומיומית, והיריבות הרעיונית והעסקית בין העיתונים גברה. "היום" לא הצליח בתחרות מול שני מתחריו ונסגר לבסוף, סמוך לתחילת שנתו השלישית, ב-29 בפברואר (12 במרץ על פי הלוח הגריגוריאני) 1888. עם זאת, נשמר לו מקום כעיתון יומי עברי חלוצי שיצר לשון דיווח עברית עניינית, תמציתית ומדויקת.
תכנים ומדורים קבועים

בכל יום התפרסם בעמודו הראשי של העיתון מאמר מערכת מאת קנטור. בין המדורים הקבועים היו מדורי חדשות ובהם חדשות מעיר הבירה סנקט פטרבורג; טלגרמות, כלומר חדשות ראשוניות ממקומות שונים בעולם (ובפרט מרחבי האימפריה הרוסית) ומדור החדשות מבית המשפט, המסחר והבורסה.
בנוסף, התפרסמו מאמרים רחבי-יריעה יותר במדורים "מכתבי סופרים" (כלומר מאמרי דעה של כותבי העיתון); מאמרים בענייני מדע (רובם ככולם מאת יהודה לייב קצנלסון), חינוך ורשמי מסעות; סקירת ספרים חדשים; סדרת מאמרים באסתטיקה מאת פרישמן במדור "מכתבים על דבר הספרות" ודיווחים על תערוכות אמנות.
כמעט בכל גיליון התפרסמו גם סיפורים (חלקם סיפורים קלאסיים בספרות העברית כגון "קדיש" מאת י"ל פרץ ו"בסתר רעם" מאת מנדלי מוכר ספרים). דוד פרישמן חיבר פיליטונים הומוריסטיים במסגרת המדור "אותיות פורחות".
"בן עמי"

"בן עמי" היה ירחון ספרותי שצורף ל"היום" ב-1887 וראה אור ארבע פעמים בין ינואר למאי. הירחון כלל סיפורים ורשימות בנושאי ספרות יפה וחכמת ישראל.
לקריאה נוספת

דוד טל, יהודה-ליב קנטור – חלוץ היומון העברי: ביוגרפיה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספריית הילל בן חיים'); יד יצחק בן-צבי, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑  על הספר באתר הקיבוץ המאוחד – ספרית פועלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418964605171
רוק 30 (שיר)

רוק 30 הוא סינגל של הזמר והראפר הישראלי טונה. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2015, כחלק מאלבום הבכורה "גם זה יעבור", על ידי חברת התקליטים "עננה".
רקע וכתיבה

מילות השיר נכתבו על ידי טונה, בעוד ניר דנן ויקיר בן טוב הלחינו את המנגינה שלו והפיקו אותו. שלושה בתים מרכיבים את השיר, ובניהם פזמון. תוכן השיר מתעסק במשבר אישי אותו טונה חווה בהגיעו לגיל שלושים, בו הוא הרהר בבחירת הקריירה שלו ובמערכות היחסים החבריות והזוגיות שלו. כמו כן, הוא מעלה נוסטלגיה ומתרפק על עברו, והוא גם מקיים דיאלוג עם אביו על הכיוון שעליו לקחת בעתידו.
עם צאת השיר לשווקים והוצאתו לתחנות הרדיו ב-25 במאי, עלה לאתר שיתוף הווידאו "YouTube" וידאו קליפ עבורו. הקליפ, אותו טונה ערך בעצמו, מורכב מוידאו שלו ושל משפחתו מילדותו והתבגרותו שצולמו במצלמה ביתית לאורך שנות ה-90, ובסופו מופיעה גם מסיבת יום הולדתו השלושים של טונה.
בסוף השיר מושמע קטע מתוך סדנתו של יוסי פיין בנושא מפיק מוזיקלי.
הצלחה

"רוק 30", יחד עם "גם זה יעבור", אחראי לפריצה וההצלחה של טונה ולכניסתו אל המיינסטרים. השיר זכה לשבחים מהמבקרים, וזכה גם להשמעות רבות בתחנות הרדיו. השיר התמקם בעשירייה הראשונה של המצעד הרשמי של גלגלצ במשך ארבעה שבועות ברציפות (ובשיאו דורג במקום השמיני), בעשירייה הראשונה של רשת ג' במשך שבעה שבועות ברציפות (ובשיאו דורג במקום הראשון למשך שבועיים) וב-20 ביולי הוא נעמד במקום ה-27 במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך. ב-20 ביוני, השיר נכנס למצעד העברי של מדיה פורסט עם 84 השמעות ונעמד במקום השביעי, השיר נכלל גם במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים, וזכה במקום ה-27 אצל גלגלצ ובמקום ה-37 אצל רשת ג'. כמו כן, השיר צבר מעל שבעה מיליון צפיות ב-"YouTube", ובאפליקציית הזרמת המדיה "Spotify" הוא הושמע כ-7,200,000 פעמים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 8 |  |
|  ישראל | המצעד השבועי של רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 26 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של גלגלצ | 27 |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של רשת ג' | 37 |  |
הערות שוליים

↑  יוסי פיין, סדנת אומן בנושא מפיק מוזיקלי, באתר YouTube, ‏13.01.2014
↑  עמית קלינג, מים רדודים: האלבום של הראפר טונה לא מוצלח מספיק, Time Out תל אביב, 20 באוגוסט 2015
↑  המצעד השבועי - 11 ביוני, 18 ביוני, 25 ביוני ו-2 ביולי 2015.
↑  רוק 30, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך - פורום מצעדים וביקורת מוזיקה, תפוז אנשים
↑  המצעד השבועי, מדיה פורסט
↑  המצעד השנתי הישראלי תשע"ה, גלגלצ
↑  ראו ערך - מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ע–ה'תשע"ט)#ה'תשע"ה-2015
↑   רוק 30, בביצוע טונה, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 3:40), 25 במאי 2015
↑  רוק 30, באתר Spotify
בחזרה לארץ עוץ (סרט, 1972)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "הקוסם מארץ עוץ" - סרט משנת 1939 "ארץ עוץ המופלאה" מאת ליימן פרנק באום
 בימוי:  האל סאת'רלנד 
 הופק בידי:  פרסטון בלייר, נורם פרסקוט, פרד לאד, לואו שאמר 
 תסריט:  פרד לאד, נורם פרסקוט, ברנארד אוסלין
 עריכה:  ג'וזף סימון 
 שחקנים ראשיים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  וולטר שארף, ג'ימי ואן האוסן, סאמי קאהן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  Filmation האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  בריטניה 14 בדצמבר 1972 ישראל 1995
 משך הקרנה:  כ-88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי
 סרט קודם:  הקוסם מארץ עוץ
 דף הסרט ב־IMDb
 
בחזרה לארץ עוץ (באנגלית: Journey Back to Oz) הוא סרט הנפשה אמריקאי מסוגת פנטזיה והרפתקאות משנת 1972, המשמש כהמשך רשמי לסרט "הקוסם מארץ עוץ" משנת 1939. הסרט מבוסס באופן רופף על הרומן "ארץ עוץ המופלאה", המשמש כהמשך לרומן "הקוסם מארץ עוץ" שנכתב על ידי ליימן פרנק באום, למרות שהוא אינו קיבל עליו קרדיט על המסך. הסרט בוים על ידי האל סאת'רלנד, נכתב על ידי פרד לאד, נורם פרסקוט וברנארד אוסלין, והופק על ידי חברת ההפקה "Filmation".
הסרט הופץ במדינות רבות ברחבי העולם בקלטות וידאו על ידי האחים וורנר, מלבד ארצות הברית וקנדה, שם הסרט הוקרן בבתי הקולנוע. הסרט הופץ לראשונה בבריטניה ב-14 בדצמבר 1972, ובארצות הברית ב-5 בדצמבר 1974. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 1995 בקלטות וידאו. אורך הסרט הוא כ-88 דקות.
תקציר העלילה

הסרט משמש כהמשך ישיר לסרט "הקוסם מארץ עוץ" המבוסס על רומן בעל אותו שם. לאחר שטורנדו נוסף מופיע בקנזס, דורותי חוזרת לארץ עוץ יחד עם כלבה טוטו. בארץ עוץ דורותי פוגשת חברים חדשים, ביניהם ראש דלעת וסוס עץ. עם חבריה החדשים, דורותי יוצאת להרפתקה שבסיומה היא תחזור הביתה ותנצח את מומבי, בת דודתה של המכשפה המרשעת מן המערב.
דמויות ומדבבים

במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה ענת ניב, ומפיק הדיבוב היה עוזי פוקס.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| דורותי גייל | לייזה מינלי | תמי צוברי |
| טוטו | דון מסיק | נשאר הדיבוב האנגלי |
| ראש דלעת | פול לינדה | דודו זר |
| סוס עץ | הרשל ברנרדי | דני בסן |
| מומבי | אתל מרמן | מיקי קם |
| האריה הפחדן | מילטון ברלה | עמי מנדלמן |
| דחליל | מיקי רוני | יהויכין פרידלנדר |
| איש הפח | דני תומאס | דודיק סמדר |
| גלינדה | ריס סטיבנס | אתי קארי |
| לוח תמרורים | ג'ק א. לאונרד | עמי מנדלמן |
| דודה אם | מרגרט המילטון | מיקי קם |
| דוד הנרי | פול פוראט | דודיק סמדר |
| פועל חווה | לארי סטורץ' |  |
| אומבי אמבי | דאלאס מקקנון | מיכה מורים |
| העורב של מומבי | מל בלאנק | מיכה אוזין סליאן |
הקוסם עוץ אינו מופיע בסרט, למרות שבגרסת טלוויזיה משנת 1976 שהוצגה ב-ABC הוצגו קטעי פועלה חיים של ביל קוסבי בתור הקוסם עוץ.
הפקה

הפקת הסרט החלה בשנת 1962, אך נגמר לה התקציב והיא הופסקה כמעט שמונה שנים. רק לאחר שסטודיו Filmation הרוויח מסדרות הטלוויזיה הרבות שהוא יצר, הסרט הצליח להשיג כסף והסתיימה הפקתו. בגרסת המקור של הסרט המדבבת של דורותי הייתה לייזה מינלי, השחקנית שהייתה אמורה לשחק את דורותי בסרט המקורי. קולות רבים נשארו מהסרט הקודם, ביניהם אתל מרמן, מילטון ברלה, מיקי רוני, פול לינדה, הרשל ברנרדי, פול פוראט, דני תומאס, מרגרט המילטון (בתור דודה אם ולא המכשפה המרשעת מן המערב שמתה בסרט הקודם) וזמרת האופרה, ריס סטיבנס, בתפקיד גלינדה.
לקראת יציאת הסרט באמריקה, חברת Filmation שיתפה פעולה עם חברת Seymour Borde, והפיצה את הסרט בתהליך הנקרא הפצת ארבעה קירות (אנ'), בו שכרה החברה מקומות כדי להקרין את הסרט ושמרה על כל הכנסות הקופות. מחוץ לארצות הברית וקנדה הפיצו את הסרט האחים וורנר.
פסקול

הסרט מכיל שנים עשר שירים מקוריים שנכתבו על ידי סאמי קאהן וג'ימי ואן האוסן. העיבודים והלחנים של הסרט נוצרו על ידי וולטר שארף. השירים המקוריים הופצו באלבום שיצא בזמן יציאת הסרט לטלוויזיה. בגרסה העברית כל השירים דובבו בניהולו של עוזי פוקס.
"ארץ רחוקה" - דורותי
"שיר השלט" - לוח התמרורים
"שמור על מחשבה שמחה" -דורותי
"הסוס בקרוסלה" - סוס עץ
"מ-ו-ח" - הדחליל
"פיל לעולם לא שוכח" - מומבי
"ל-ב" - איש הפח
"א-ו-מ-ץ" - האריה הפחדן
"יש לי רק אותך" - גלינדה
"אם תהפכי למכשפה - תהיי מכשפה" - מומבי
"חזרה לארץ עוץ" - דורותי
"זה מרגיש בית" - דורותי
גרסה טלוויזיונית

למרות שהסרט היה כישלון ביציאתו, הוא הצליח בהפצה הטלוויזיונית. הזכויות של הסרט נמכרו לשידור ב-ABC בשנת 1976, כאשר חברת Filmation החליטה להרחיב ולעצב מחדש את הסרט בשביל להפוך אותו לספיישל חג מולד. זמן הסרט הורחב ונוספו לו קטעי חיבור בלייב אקשן עם ביל קוסבי כקוסם עץ, דמות שלא נראתה בסרט המקורי. בשלב זה, קוסבי היה בעיצומה של הצלחת סדרת הטלוויזיה "אלברט השמן וילדי קוסבי", ובנוסף כיכב בסדרת טלוויזיה שנועדה להיות ב-ABC.
הפצת DVD

DVD במהדורה מיוחדת הופץ ב-24 באוקטובר 2006. DVD זה כולל פרשנות שמע באורך מלא, ראיונות עם היוצרים לואו שאמר, האל סאת'רלנד ופרד לאד, גלריית תמונות ממאחורי הקלעים ועוד.
טיעון העד (יהדות)

איור המתאר את מעמד הר סיני בנוכחות כל בני ישראל
טיעון העד, טיעון הכוזרי או טיעון ההתגלות והמסורת, הוא טיעון מן הנס לביסוס אמונת מתן תורה מן השמים וממילא גם לקיומו של אלוהים. הטיעון מצביע על כך שעל פי המקרא והמסורת היהודית מיליוני עדים נכחו בהתגלות האלוהית במעמד הר סיני ובניסים שאירעו לדור המדבר, כגון עשר המכות, קריעת ים סוף ואכילת המן.
בבסיס טיעון זה עומדת ההנחה כי לא ניתן לשכנע מיליונים, בדור המדבר או בכל דור אחריו, להאמין בקיומם של אירועים כה מכוננים, פומביים ומתמשכים, אילו האירועים לא התרחשו בפועל.
שורשי הטיעון נעוצים כבר בפסוקים מסוימים בתורה והוא נוסח בגרסאות שונות בקרב הוגים יהודיים החל מימי הביניים ועד המאה ה-21. הטיעון פופולרי בקרב יהודים אורתודוקסים, ונדחה בידי מי שאינו שותף לאמונתם.
מטרות הטיעון הן לבסס את האמונה האורתודוקסית בתורה מן השמים, ולבדל אותה מהאמונות בנצרות, באסלאם ובקרב הקראים. בעידן המודרני נעשה שימוש בגרסאות של הטיעון גם כנגד השקפות רפורמיות, דאיסטיות ואתאיסטיות.
היסטוריה > טיעון העד בתורה

את שורשי הטיעון ניתן למצוא כבר בתורה עצמה, בנאום משה בספר דברים. שם נכתב כי מאחר שבני ישראל ראו בעצמם כי ה' הוא האלוהים בהתגלות ישירה ובניסי יציאת מצרים, עליהם להשיב אל לבבם כי הוא האלוהים ואין עוד מלבדו, ויש לשמור את חוקיו ומצוותיו. בהמשך משה מדגיש את האופן הבלתי אמצעי שבו חווה העם את ההתגלות:
לֹא אֶת־אֲבֹתֵינוּ כָּרַת יְ־הֹוָה אֶת־הַבְּרִית הַזֹּאת, כִּי אִתָּנוּ, אֲנַחְנוּ, אֵלֶּה פֹה הַיּוֹם, כֻּלָּנוּ חַיִּים. פָּנִים  בְּפָנִים דִּבֶּר יְ־הֹוָה עִמָּכֶם בָּהָר מִתּוֹךְ הָאֵשׁ
שורשי הטיעון, לגבי יציאת מצרים ומעמד הר סיני, מובאים גם בפסוקים:
כי שאל נא לימים ראשונים אשר היו לפניך, למן היום אשר ברא אלוהים אדם על הארץ, ולמקצה השמים ועד קצה השמים, הנהיה כדבר הגדול הזה, או הנשמע כמוהו? השמע עם קול אלוהים מדבר מתוך האש כאשר שמעת אתה ויחי? או הנסה אלוהים לבוא לקחת לו גוי מקרב גוי, במסות, באותות ובמופתים ובמלחמה, וביד חזקה ובזרוע נטויה ובמוראים גדולים, ככל אשר עשה ה' במצרים לעיניך. אתה הראת לדעת כי ה' הוא האלוהים, אין עוד מלבדו. מן השמים השמיעך את קולו לייסרך, ועל הארץ, הראך את אשו הגדולה ודבריו שמעת מתוך האש.