רחוב ירושלים (חיפה)
בתים ברחוב

ברחוב ירושלים נבנו בתי מגורים גדולים, שנתנו לאזור את הכינוי "ארמונות בשממה", שכן מהעיר התחתית ראו אותם התושבים כארמונות ביחס לבתיהם הדלים הנמצאים ב"שום מקום". רוב בתי הרחוב נבנו בבטון. חלקם מטויחים וחלקם מצופי אבן.
בית מס' 1 - ביתו של ד"ר אליהו (אליאס) אורבך (Elias Auerbach). אורבך היה איש אשכולות - רופא, עסקן ציבורי, סופר, חוקר מקרא, מורה לחג"ם בריאלי וממקימי אגודת מכבי חיפה.
בית מס' 4 – זהו בית בעל שתי כניסות. בעלי הבית הראשונים היו משפחות רדומסקי וז'רניינסקי. תחילה נבנתה קומה אחת ומאוחר יותר קומה נוספת ולבסוף קומה שלישית. דב יהודה ז'רניינסקי היה רואה חשבון של ביאליק באודסה, והוא זה ששלח למשפחה סרטיפיקטים לעלייה. בתחילה עלו שולמית ודב יהודה ז'רניינסקי והתיישבו בעיר התחתית ואחר כך עלו ילדותיהן. ז'רניינסקי פתח ב-1927 בית מסחר לספרים בשם "מוריה" כשם הוצאת הספרים של ביאליק שאותה ניהל. לאחר מכן פתח חנות למכשירי כתיבה בשם "דעת" ברחוב הרצל.
בית מס' 5 – בית אליהו ושרה (לבית קראוזה) מזרחי. אליהו מזרחי למד במקוה ישראל ובצרפת. לאחר מספר התיישבויות בגליל וניסיון להקים משק בכנרת קיבל מזרחי מגיסו, אליהו קראוזה, את משימת ייעור הנגב על מנת לגדל ירק לנוי ולמאכל. לשם כך הוענקו לו ולצמד סגניו, בר-כוכבא מאירוביץ וזרובבל לובמן, דרגות קצונה בצבא העות'מאני. בעזרת מינוי זה גייס יהודים צעירים כ"עובדי כפייה" כדרך למילוט משירות צבאי מלא. על פועלו במסגרת משרה זו קיבל מזרחי מדליה מאת השלטונות. בזכות היכרותו של מזרחי עם הממשל הוא היווה צינור שדרכו שיחדו אנשי ניל"י גורמים טורקיים על מנת לשחרר את אבשלום פיינברג ואחר כך את בן דודו נעמן בלקינד. אי-שחרורו של בלקינד גרם להאשמתו של מזרחי בלקיחת השוחד לכיסיו על ידי חלק ממקורבי בלקינד, עם חשיפת מחתרת ניל"י נידון למאסר בחשד לסיוע, אך נמלט ממנו. הוא עבר לחיפה ב-1919 והיה לקבלן מצליח אשר בנה בתים רבים בעיר וגם את ביתו זה. מזרחי היה מראשי האופוזיציה לוועד הדר הכרמל בטענה שהוועד לא ניהל את כספי המיסים כראוי.
בית מס' 6 – ביתם של רחל (בת אפרים פישל לוי מירושלים), משה (בן ד"ר אליהו שטרן יליד צפת) שטרן וילדיהם ובהם הארכאולוג אפרים שטרן, יהודה ויגאל. אליהו שטרן היה רוקח בזכרון יעקב בין השנים 1890–1901. אחר כך נסע לברלין על מנת ללמוד רפואה. כשחזר עבד כרופא בראש פינה.
בית מס' 10 – ביתם של ציפורה (בת יונה דינוביץ, משפחה ותיקה בפתח תקווה) ועורך הדין אלימלך ליפשיץ חבר בברית הצה"ר, חבר הנהלת בית משפט השלום העברי ופעיל ציבור.
בית מס' 11 – בית חנה ודוד הורנשטיין, בתכנונו של פיליפ ביהם. ביהם אף התגורר בבית לזמן מה וקבע בו את משרדו.
בית מס' 12 – בית משפחת רחל ואוריאל פרידלנד (שלון).
בית מס' 13 – בית זה, בתכנונם של אוראל וזוהר, הוא ככל הנראה הבית על העמודים הראשון בחיפה.
בית מס' 14 – הבית המקורי היה בעל קומה אחת שתוכנן על ידי אלכסנדר ברוולד ונבנה ב-1924 בידי גדליהו וילבושביץ עבור משפחת טניה ואריה סוקולוביץ (לימים אפרתי) אמו של אפרתי הייתה דודניתם (אחייניתה של אמם) של אהרן אהרנסון ושרה אהרנסון. קרבה משפחתית זאת הביאה את אביו של אריה, דוד, מוכתר כפר תבור, לפעילות בניל"י. אריה אפרתי היה מהנדס מכונות שעבד ברכבת בתקופת המנדט ואחרי קום המדינה הגיע לדרגת מנהלה השני. אפרתי היה בעל תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE), שניתן לו על ידי המלך ג'ורג' החמישי. טניה אפרתי, אחות במקצועה עלתה לארץ באונייה "רוסלאן" והייתה חברה בגדוד העבודה. בתם רותי, אשתו של יהושע גילוץ ממקימי חיל האוויר הישראלי, מפקדו הראשון של בסיס רמת דוד ובנם של דבורה ומנחם גילוץ, נהרגה בטבח בנמל התעופה לוד. לימים הוספו לבניין שלוש קומות.
בית מס' 15 – בית משפחת יצחק יפה. משפחת יפה עלתה מבלץ שבבסרביה. הבן ירחמיאל היה פעיל ציבור, תומך הציונות הרוויזיוניסטית, בעיר מוצאם וגם בחיפה. בנו של ירחמיאל א.ב. יפה, שהתגורר גם הוא בבניין עד עזיבתו לתל אביב, היה חוקר ספרות ועורך מדור הספרות של העיתון על המשמר והיה מקורב לסופרים כאברהם שלונסקי.
בית מס' 16 – ביתם של אסתר ויוסף סטרומזה שופט מחוזי ובית הדין לקרקעות בחיפה, גואל קרקעות, מפעילי התנועה הציונית ביוון ובארץ ישראל, מורם לטורקית של דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי וגיבור הפרשה הקרויה על שמו.
בית מס' 18 – בית משפחתו של בנימין מינץ בתכנונו של דב ישראלי שמשרדו שכן בבית מס' 3. הבית, שנהרס בהמשך ובמקומו נבנה בית דירות, היה בנוי משתי קומות, מחופה באבן, בעל צד אחד עגול ובחזיתו גינה וגדר אבנים.
בית מס' 19 – גם הוא בית בסגנון אקלקטי עם חלונות משולשים בולטים בחדר המדרגות ומרפסות עגולות, שזו בקומת הקרקע סגורה. למבנה גג שטוח. בפינה הנגדית שלו מרפסות ישרות זווית (חלקן נסגרו עם השנים) וחצר אחורית גדולה עם עצי פרי.
בית מס' 20 – היה ביתם של משפחת שלמה זלמן ודינה (לבית פרידמן) נתנזון, בתכנונו של הנס זובלזון. האדריכל סובלזון תכנן מספר בתים בחיפה, בהם "וילת מגדל" (בית לובה ומשה גליקין) ברח' אחד העם 5. משפחת סובלזון התגוררה במשך כשנה בבית מס' 18 הסמוך. נתנזון היה מנהל סניף בנק אפ"ק בחיפה (מ-1928), קונסול כבוד של שוודיה ופעיל ציבור. הבניין, בעל הצריח המשולש, נהרס לימים ובמקומו נבנה בית דירות.
בית מס' 21 – ביתו של נפתלי ברונר, בתכנונו של דוד ויטמן. בבניין התגוררו ד"ר חנה (לבית ויינטראב) וד"ר יוסף שטרנפלד. הזוג שטרנפלד היו מפעילי ההגנה ומד"א בחיפה, ואחרי קום המדינה המשיכו בפעילות ציבורית: יוסף כסגן יו"ר ההסתדרות הרפואית בחיפה וחנה כחברת מועצת העיר. בשל מקצועה כרופאה קיבלה שטרנפלד מרשויות המנדט אישור לנוע גם בימי עוצר. בתחילת מרץ 1940 השתמשה באישור זה על מנת לגייס את נשות חיפה להפגנה גדולה כנגד חוק הקרקעות.
בית מס' 22 – בית שמואל מאירזון, שנבנה על ידי גדליהו וילבושביץ. בית פינתי עם מרפסות שונות בפינות הבית, כניסה בעלת קשת עם חדר מדרגות בעל חלונות עם מִִפְתח בצורת בית, המשרים על חדר המדרגות אור שמש "רך".
בית מס' 23 – הבית הניצב במקום נבנה עבור חברת הביטוח "מבטחים". בחיפה הוקמה לראשונה, בידי מפ"ח, בעקבות החלטת הוועד הפועל של ההסתדרות, סניף של החברה.
בית מס' 24 – בית פרחיה (לבית טודרוס) ושמואל סגל. סגל היה סגן מנהל פיק"א בארץ, ציר לאספת הנבחרים הראשונה וחבר ועד השכונה. הבית, בסגנון אקלקטי, תוכנן על ידי יוסף ברלין בשנות ה-20. הוא נבנה, על ידי גדליהו וילבושביץ, כחומת טירה בעל חלונות מוארכים, מרפסות גדולות, ארכיטרב, עמודים טוסקאנים משיש, חלון קוקיה בעליית הגג, רעפים (מסוג מנסאר(אנ')) וגמלון ייחודי בחזית הפונה לרחוב. הבית הוא אחד משני בתים יחידים שבנה ברלין באבן; זאת על מנת להשתלב בבתים הסמוכים לו. בניגוד למקובל באותה תקופה, את הבניין סיתתו גם יהודים.
בית מספר 25 - בית בן-ציון ניסנבוים, חבר ועדת המים של השכונה, עם כניסה רחבה ומרפסות גדולות כבסגנון הבינלאומי שנבנה ב-1933. הכניסה מעט בולטת מקו הבניין בעל החלונות עם קשתות בקומת הקרקע. בהמשך התגורר בבניין ד״ר אליעזר גון, ממייסדי רפא״ל וסגן מנהל למחקר ופיתוח אשר נשא לאישה את סימה, בתו של ניסנבוים. גון הדליק משואה ביום העצמאות ב-1980. החל משנת 1987 פועלת במבנה המרפאה של חתנם, פרופ׳ משה ברונשטיין, מחלוצי האולטרסאונד המיילדותי.
בית מספר 26 - בית שושנה (לבית פיינברג) ונחום וילבוש. לתקופת מה התגוררה עימם גם אימה של שושנה, פאני. הבית בסגנון אקלקטי נבנה ב-1923. אחיו גדליהו בנה את ביתו ברחוב הסמוך, רחוב פבזנר ב-1927.
בית מספר 27 - בית ליב ויונה מוזס, בעל חלון מוארך בחדר המדרגות, תוכנן על ידי יעקב ברטלר בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הזוג מוזס היו בעלי עסק לקצבות ובשר ("בומול") שהסתכסכו עם מועצת פועלי חיפה על חלוקת בשר לעובדי הנמל.
בית מספר 28 - היה בית שנבנה, בתחילת שנות ה-20, אומנם למנחם אוסישקין אך התגורר בו עמרם חזנוב.
בית מס' 29 – במקום פעל מועדון "ביתנו" מיסודה של מועצת פועלי חיפה בתכנונו של שלמה דורי, שנחנך ב-19 בינואר 1956. היה זה מרכז תרבותי של פועלי חיפה, ונערכו בו עצרות וחוגים, הוקרנו סרטים והועלו הצגות. לאחר מכן עבר המבנה לשמש את מתנ"ס הדר. ביוני 2024 רכשה עיריית חיפה את המבנה.
בית מס' 31 – בית דירות שהוקם עבור שפירו ובן שחר בסוף שנות ה-40 בתכנונם של ישראל קומט ומנחם ראט. בזמן מלחמת העצמאות סגרה מפקדת הג"א את המבואה לבניין לטובת "קבוצות הצלה" (שהיו צריכות להיות בכוננות בבניין לטובת הפעלה אם ידרשו לכך). אחרי המלחמה שימש האולם החדש את האגודה לעזרת ילדים נכים בישראל.
בית מס' 33 – בית בסגנון בינלאומי עם חלון "תרמומטר" בחדר המדרגות ומרפסות כדוגמת ספינה היוצאות מן הקו הישר של הבניין. המרפסות משקיפות אל תוך גן בנימין בידיעה שאין חוצץ בינן לבין הגן ומרכז ההתרחשות בו – הקיוסק בתכנונו של אלכסנדר ברוולד. בבית התגוררה, בשנות ה-40 של המאה ה-20, משפחתו של האדריכל משה זיידמן וכאן היה גם משרדו.