stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי קוטון
הערות שוליים

↑  "Cotton, Henry Andrews", American National Biography; Archived From The Original On December 25, 2021.
1 2  "Madhouse: A Tragic Tale of Megalomania and Modern Medicine", Book Review, Ian Freckelton, Psychiatry, Psychology And Law, Volume 12, Number 2, 2005, Pages 435-438.
↑    Anthony Daniels, ‏The madness of a cure for insanity, The Telegraph, 8 May 2005
↑  "Desperate Remedies", Andrew Scull, May 11, 2005; Archived From The Original On December 26, 2021.
↑  "PHYSICIANS DEFEND TRENTON ASYLUM; Copeland and Other Witnesses Say It Leads the World in Caring for Insane. PRAISE DR. COTTON'S WORK Investigators Are Told That Charges of Brutality Are Unfounded.", The New York Times, September 24, 1925; Archived From The Original On December 26, 2021.
↑  Princeton Alumni Weekly, May 26, 1933, page 735.
↑  "King of Norway", IMDb; Archived From The Original On December 25, 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332201805171  BIBSYS: 5101287  GND: 131413775  ISNI: 0000 0000 7818 4998  LCCN: n79076484  NTA: 298589117  SNAC: w6283xst  SUDOC: 117579211  VcBA: 495/170183  VIAF: 25883582   WorldCat (עם VIAF): 25883582 
איור המתאר את חלל הפה של מטופל ששיניו נעקרו; מתוך ספרו של קוטון, "העבריין החולה והמטורף: היחס בין מוקדים זיהומיים למקורם, הטיפול בהם ומניעתם"
הסופר קאפ האירופי 2021

הסופר קאפ האירופי 2021 היה המהדורה ה־46 של הסופר קאפ האירופי, משחק כדורגל שנתי שמאורגן על ידי אופ"א ומשחקות בו האלופות המכהנות של שתי תחרויות המועדונים המובילות באירופה, ליגת האלופות והליגה האירופית. במשחק השתתפו המועדון האנגלי צ'לסי, הזוכה בליגת האלופות 2020/21, והמועדון הספרדי ויאריאל, אלופת הליגה האירופית 2020/21. המשחק התקיים בווינדזור פארק בבלפסט, צפון אירלנד, הממלכה המאוחדת, ב־11 באוגוסט 2021. במשחק ניצחה צ'לסי לאחר שגברה על יריבתה 6–5 בתום דו-קרב פנדלים, לאחר שוויון 1–1 בתום הזמן החוקי וההארכה.
קבוצות

| קבוצה | העפלה | השתתפויות קודמות (מודגש מציין זכייה) |
| --- | --- | --- |
| אנגליה צ'לסי | הזוכה בליגת האלופות 2020/21 | 4 (1998, 2012, 2013, 2019) |
| ספרד ויאריאל | הזוכה בליגה האירופית 2020/21 | אין |
זו הייתה הפעם החמישית שצ'לסי השתתפה בסופר קאפ האירופי והזכייה השנייה שלה, כשהיא זכתה בו פעם אחת בעבר וסיימה כסגנית בשלוש פעמים נוספות. זו הייתה ההופעה הראשונה של ויאריאל בתחרות.
משחק > פרטים

הזוכה בליגת האלופות הוגדרה כקבוצה "הביתית"
זמן רגיל - 90 דקות
30 דקות הארכה במידת הצורך
דו-קרב פנדלים אם התוצאה עדיין שוויון לאחר 120 דקות
שנים עשר מחליפים רשומים
מקסימום שלושה חילופים, ועוד אחד נוסף בהארכה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 באוגוסט 2022 | צ'לסי | 1–1 | ויאריאל | וינדזור פארק צופים: 10,435 שיפוט: רוסיה סרגיי קראסב |
| 11 באוגוסט 2022 | חכים זייש  27' |  | ג'רארד מורנו  73' | וינדזור פארק צופים: 10,435 שיפוט: רוסיה סרגיי קראסב |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | קאי האברץ    ססאר אספיליקווטה    מרקוס אלונסו מנדוסה    מייסון מאונט    ז'ורז'יניו    כריסטיאן פולישיץ'    אנטוניו רודיגר  | 6–5 | ג'רארד מורנו    עיסא מאנדי    פרביס אסטופיניאן    מוי גומז    דני ראבה    חואן פוית    ראול אלביול  |   |
ראו גם

גמר ליגת האלופות 2021
גמר הליגה האירופית 2021
הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים

הרפובליקה של קונגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964). היא נעדרה מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ואת אולימפיאדת מונטריאול (1976) החרימה, כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרתה של דרום אפריקה חרף החרם שהוטל על האחרונה בשל משטר האפרטהייד. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) משתתפת קונגו במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
המשלחות ששלחה קונגו למשחקים השונים היו בנות משתתפים בודדים בדרך כלל. רוב הישגיהם של הספורטאים הקונגולזים היו נמוכים, ועד כה, איש מהם לא זכה במדליה אולימפית. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היה האתלט פרנק אלמבה קרוב לכך, כשסיים במקום הרביעי בהדיפת כדור ברזל.
ראו גם

הרפובליקה של קונגו במשחקים האולימפיים לנוער
הרפובליקנים הרדיקלים

הרפובליקנים הרדיקלים (שנודעו מאוחר יותר גם בשם "סטלוארטס" Stalwarts) היו פלג בתוך המפלגה הרפובליקנית בארצות הברית שמקורו בהקמת המפלגה ב-1854 - כשש שנים לפני מלחמת האזרחים - עד הפשרה של 1877 (אנ'), שסיימה את תקופת השיקום. הם קראו לעצמם "רדיקלים" בגלל מטרתם למיגור העבדות בארצות הברית באופן מיידי, מוחלט ותמידי.
הרפובליקנים הרדיקליים זכו להתנגדות במהלך המלחמה על ידי הרפובליקנים המתונים (בהנהגת הנשיא אברהם לינקולן), ועל ידי המפלגה הדמוקרטית. הם לחצו על לינקולן לקדם את שחרור העבדים בצפון עד לפרסום הצהרת האמנציפציה הסופית ב-1 בינואר 1863. לאחר המלחמה הרדיקלים הובילו מאמצים לבסס זכויות אזרח לעבדים לשעבר וליישם את האמנציפציה באופן מלא. לאחר שצעדים לא מוצלחים ב-1866 הביאו לאלימות נגד עבדים לשעבר במדינות המורדים, רדיקלים דחפו את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית להגנות סטטוטוריות דרך הקונגרס. הם התנגדו לאפשר לקצינים לשעבר מהקונפדרציה להשתלט מחדש על השלטון הפוליטי בדרום ארצות הברית, והדגישו שוויון, זכויות אזרח וזכויות הצבעה ל"בני חורין", כלומר עבדים לשעבר ששוחררו במהלך מלחמת האזרחים או אחריה על ידי הכרזת האמנציפציה והתיקון השלושה עשר לחוקה.
במהלך המלחמה, רדיקלים התנגדו לבחירתו הראשונית של לינקולן בגנרל ג'ורג' מקללן לפיקוד העליון של צבא המזרח הגדול של הפוטומק ולמאמציו של לינקולן ב-1864 להחזיר את מדינות הדרום שנפרדו לאיחוד במהירות ובקלות. לינקולן זיהה מאוחר יותר את מקללן כלא כשיר ופוטר אותו. הרדיקלים ניסו להעביר את תוכנית השיקום שלהם דרך הקונגרס בשנת 1864. לינקולן הטיל וטו על כך, שכן הוא הוציא לפועל את מדיניותו שלו באמצעות כוחו כמפקד צבאי. באפריל 1865 לינקולן נרצח. רדיקלים דחפו לביטול העבדות ללא פיצוי, בעוד לינקולן רצה לשלם לבעלי עבדים שהיו נאמנים לאיחוד. הם נלחמו בחריפות ביורשו של לינקולן, אנדרו ג'ונסון. לאחר שג'ונסון הטיל וטו על פעולות שונות של הקונגרס המעדיפות אזרחות לבני חורין, הרדיקלים ניסו להדיח אותו מתפקידו באמצעות הליך הדחה, שנכשלה בהצבעה ב-1868.
מנהיגי הרפובליקנים הרדיקלים כללו את ג'ון פרימונט, בנג'מין ווייד (אנ'), הנרי דייוויס (אנ'), צ'ארלס סאמנר, תדיאוס סטיבנס, האניבל המלין, ויוליסס ס. גרנט.
ראו גם

התנועה לביטול העבדות
עבדות בארצות הברית
תקופת השיקום
העם (רוסיה)

לוגו העיתון
העם. גיליון ראשון, עמוד ראשון
הָעָם היה שבועון ויומון עברי שראה אור במוסקבה בין השנים 1916–1918. הוצאת העיתון חידשה את הופעת העיתונות העברית ברוסיה לאחר שזו נאסרה ב-1915 ברחבי האימפריה הרוסית.
ההוצאה לאור

הוצאת עיתון "העם" הייתה יוזמתו של בן-ציון כ"ץ במסגרת המרכז העברי במוסקבה. בתחילה הדפיס כ"ץ בפטרוגרד ארבעה גיליונות ולאחר שהדבר נאסר הצליח לקבל רישיון להדפסת השבועון במוסקבה. האישור ניתן לאשתו שהייתה רופאה ובעלת רישיון ישיבה במוסקבה.
עם קבלת הרישיון העביר אותו כ"ץ למרכז ההסתדרות הציונית ברוסיה, שמינתה את אליעזר צ'ריקובר כמוציא לאור הרשמי של העיתון. חברי מערכת העיתון הראשונים היו, מלבד כ"ץ: משה גליקסון, יצחק גרינבוים, משה קליינמן (1870–1948) וחיים גרינברג (1889–1953). כתבו בו רבים מראשי התנועה הציונית ברוסיה ואישים מרכזיים ומפורסמים מקרב תומכי התנועה. במדור הספרותי התפרסמו יצירותיהם של גדולי עולם הספרות היהודי ברוסיה.
העיתון שהוקם בתקופת האימפריה הרוסית פעל גם בתקופת הביניים של הרפובליקה הרוסית וזמן מה גם תחת שלטונות רוסיה הסובייטית. ביולי 1917 הפך העיתון ליומון, והשבועון המשיך להופיע מפעם לפעם כמוסף ליומון. בתקופת המהפכה הבולשביקית פסקה הופעת העיתון וחודשה מיד לאחריה. בתקופת הופעתו של העיתון הוא הרבה לדווח על הפוגרומים ביהודים, נושא שהעיתונות הרוסית הכללית כמעט התעלמה ממנו, וכן על אירועים יהודיים וציוניים שונים שהיו בערי רוסיה, בעיקר במוסקבה. .
העיתון חדל להתקיים בסוף מאי 1918, לדברי העורך בשל קנס כספי גדול שהושת עליו, שלא היה מסוגל לעמוד בתשלומו. ניסיונות לחדש את הופעתו לא צלחו, וכ"ץ וחברים נוספים במערכת העיתון עברו לעבוד בעיתון "הארץ".
הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה

הנסיך אמדאו, הדוכס השלישי מאאוסטה (באיטלקית: Amedeo di Savoia-Aosta;‏ 21 באוקטובר 1898 – 3 במרץ 1942) היה מדינאי ואיש צבא איטלקי, בתקופת שלטון הפשיזם באיטליה, ששימש כמשנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית. בן לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי. אמדאו היה מפקד כוחות צבא איטליה במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, בה הובס הצבא האיטלקי. הוא נפל בשבי, ומת בעודו בשבי.
ביוגרפיה

אמדאו נולד בטורינו שבפיימונטה באיטליה, למשפחת אצולה הקרובה בקרבת דם לבתי מלוכה אירופאים. אביו, הנסיך אמנואלה פיליברטו, הדוכס השני מאאוסטה, אחד מאנשי הצבא הבכירים באיטליה בתקופת מלחמת העולם הראשונה, היה בנו של אמדאו הראשון, מלך ספרד, ואמו, הנסיכה הלן, הייתה צאצאית לבית אורליאן. אבי סבו היה המלך ויטוריו אמנואלה השני, ובכך היה צאצא לבית סבויה, בית המלוכה האיטלקי. עם לידתו נקרא בשם אמדאו אומברטו איזבלה לואיג'י פיליפו מריה ג'וזפה ג'ובאני די סבויה אאוסטה ( Amedeo Umberto Isabella Luigi Filippo Maria Giuseppe Giovanni di Savoia-Aosta), ובלידתו ניתן לו התואר דוכס מאפוליה.
את חינוכו קיבל אמדאו באיטון קולג' ואוניברסיטת אוקספורד באנגליה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה איטליה לצד מדינות ההסכמה התגייס לצבא האיטלקי ונלחם בהצטיינות כקצין תותחנים. ב-1921 עזב את הצבא וטייל באפריקה.
ב-1927 נישא בנאפולי לבת דודתו מדרגה הראשונה, הנסיכה אן מאורליאן, בתו של הנסיך ז'אן מאורליאן, אחד הטוענים לכתר הצרפתי. שניהם היו בעלי קרבת משפחה הדוקה למשפחת המלוכה הצרפתית. לזוג נולדו שתי בנות, שתיהן נישאו לבני מלוכה.
ביוגרפיה > שירות צבאי בלוב

בשנת 1931 מת אמנואלה פיליברטו, ואמדאו ירש את תארו, הדוכס מאאוסטה. בתואר זה היה אמדאו השני בתור לירושת כס מלך איטליה, לאחר יורש העצר, הנסיך אומברטו.
בשנת 1932 התגייס לצבא האיטלקי ושירת כטייס בלוב. הוא שירת תחת פיקודם של המרשל רודולפו גרציאני ומושל לוב פייטרו באדוליו בתקופת מרד מסדר הסנוסים, וסייע להביס את כוחות מפקדם עומר מוכתאר מן האוויר.
ביוגרפיה > משנה למלך איטליה במזרח אפריקה האיטלקית

לאחר המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה כבשה איטליה שטחים נרחבים במזרח אפריקה, וכינתה אותם מזרח אפריקה האיטלקית. המושל על שטחים אלו מטעם איטליה, שהיה בעת ובעונה אחת מושל אזרחי ומפקד צבאי, היה המשנה למלך איטליה. בתחילה מילא רודולפו גרציאני תפקיד זה. הוא נהג בעריצות באוכלוסייה, וביצע מעשי טבח נוראים, ביניהם טבח "ה-12 ביכתית" בו נרצחו אלפים לאחר ניסיון התנקשות כושל בחיי המשנה למלך. בנובמבר 1937 הורה מוסוליני לנסיך מאאוסטה להחליף את גרציאני בתפקיד המשנה למלך.
אמדאו עמד בפני בעיות רבות. האוכלוסייה האזרחית האתיופית שנאה את הכובש האיטלקי, והקימה מחתרת פעילה ששלטה בחלקים נרחבים מממלכתו של הנסיך מאאוסטה, כאשר מרכזם בחבל גוג'אם. מעבר לכל אלו, ולקשיים הטבעיים שבניהול מושבה הנמצאת מרחק אלפי קילומטרים ממדינת האם, בתנאי אקלים קשים, נאלץ אמדאו גם להתמודד עם הקשיים הצבאיים שבהכנה להתמודדות האפשרית מול כוחות צרפת ובריטניה, שלהן בסיסים ומושבות שהקיפו את ממלכתו של אמדאו מכל עבריה. עם כל זאת, נחשב הנסיך אמדאו למנהיג מוכשר ובעל יכולת.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בחודשים הראשונים למלחמה לא הצטרפה איטליה למלחמה לצד גרמניה הנאצית, אך בזמן המערכה על צרפת, ביוני 1940 הכריז מוסוליני מלחמה על בריטניה וצרפת. עד מהרה החלה לוחמה פעילה במזרח אפריקה, כאשר לפקודת הנסיך אמדאו עומד צבא ענק המונה 290,000 חיילים, כ-90,000 מהם איטלקים והיתר חיילים סומלים ואתיופים.
בתחילה פתח אמדאו במתקפה כנגד כוחות הבריטים בסודאן ובקניה. הוא הצליח לכבוש שתי עיירות גבול חשובות בשם קסאלה ומויאלה, ולבצר אותן, כנגד מגננה בריטית עיקשת. באדוליו דרש כי יתקדם מעבר לכך ויכבוש את ח'רטום אך הוא סירב, בטענה כי אין לו מספיק דלק לעשות כן. באוגוסט 1940 השיג את הניצחון הצבאי הגדול ביותר של איטליה במלחמת העולם השנייה, כאשר הגנרל גוליילמו נאסי הצליח לכבוש את סומלילנד הבריטית ולגרש ממנה את הבריטים. לאחר ניצחון זה החליט לנקוט בעמדת מגננה.
בינואר 1941 פתחו הבריטים במתקפה משולבת מהצפון ומהדרום בתנועת מלקחיים שנועדה לכתר את כוחותיו של הנסיך אמדאו ולהשמידם, שלוותה במרידה רחבת היקף שחולל אורד וינגייט בעזרת כוחות מקומיים שכונו כוח גדעון בחבל גוג'אם. כוחותיו של הגנרל ויליאם פלאט בחוזק של שתי דיוויזיות פלשו לאריתריאה ולאתיופיה מצפון, בעוד שכוחותיו של הגנרל אלן קנינגהם בכוח של שלוש דיוויזיות פלשו לסומליה ולאתיופיה מדרום. התקדמותם של הבריטים הייתה מהירה ביותר. ב-6 באפריל נפלה אדיס אבבה, ובחודש מאי התבצר הנסיך אמדאו עם שארית כוחותיו על פסגת הר אמבה אלגי בניסיון לבצע עמידה אחרונה והרואית כנגד המתקפה. ב-18 במאי 1941 נכנע הנסיך אמדאו ונפל בשבי, ביחד עם 7,000 מחייליו. נפילתו בשבי הייתה מכובדת, ונעשתה באופן צבאי ראוי וללא השפלה. הנסיך אמדאו, מצידו, הורה כי כל הנשק והאספקה יימסרו לבריטים ולא יושמדו, וכי המוקשים שפוזרו בשדה הקרב יפונו בטרם הכניעה.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

לאחר כניעתו שהה הדוכס במחנה שבויים בניירובי שבקניה. הוא היה אחראי על כל יתר השבויים. ב-3 במרץ 1942 מת בשבי, משחפת ומלריה. את תואר הדוכס מאאוסטה ירש אחיו איימונה, שהוכתר באותו הזמן למלך מדינת הבובות האיטלקית בקרואטיה וכונה "טומיסלב השני, מלך קרואטיה".
המלחמה שניהל אמדאו במזרח אפריקה הייתה מלחמה אצילית, בה המעיטו הצדדים בפגיעה באוכלוסייה האזרחית, בניגוד ליתר חזיתות מלחמת העולם השנייה. אמדאו נתפס בעיני הבריטים שלחמו בו כאציל. צ'רצ'יל כתב עליו כי לא היה מקובל על מוסוליני ו"בצדק מה היה הדוצ'ה סבור שהוא חסר אכזריות וכושר שליטה צבאי". שר החוץ האיטלקי, גליאצו צ'אנו, כתב ביומניו: "הדוכס מאאוסטה מת. עמו נעלמת דמות אצילית של נסיך ואיטלקי. פשוט בהליכותיו, רחב בראיית עולמו, אנושי ברוחו. הוא לא רצה במלחמה זו. הוא היה משוכנע שהאימפריה תוכל להחזיק מעמד רק חודשים אחדים, ומעבר לכך שנא את הגרמנים. במלחמה זו, המטביעה את העולם בדם, חשש מניצחון גרמני יותר משחשש לניצחון בריטי. כאשר יצא לחבש בשנת 1940 היה לו חיזיון של גורלו העתידי. הוא היה נחוש לעמוד מולו, אך היה רווי בעצבות. סיפרתי את החדשות לדוצ'ה, שהגיב באופן לאקוני".
הנסיך אמדאו זכה לפופולריות עצומה באיטליה ולאחר מותו נקראו על שמו רחובות ומבני ציבור רבים במדינה. הנסיך אמדאו התגורר תקופה מסוימת בטירת מירמרה, בקרבת העיר טריאסטה שבאיטליה. אגף המגורים של הנסיך ומשפחתו מוצג בטירה.
משפחתו

ב-5 בנובמבר 1927 התחתן אמדאו עם בת דודתו אן, נסיכת אורליאן, בתם של הנסיך ז'אן, דוכס גיז ואיזבל, נסיכת אורליאן, ממנה נולדו לו שתי בנות:
מרגריטה, נסיכת סבויה-אאוסטה (נולדה ב-1930), התחתנה עם רוברט, ארכידוכס אוסטריה-אסטה
מריה כריסטינה, נסיכת סבויה-אאוסטה (נולדה ב-1933), התחתנה עם קזימיר, נסיך בורבון-שתי הסיציליות
הערות שוליים

↑  New Princess named Maria Pia, פלסטיין פוסט, 27 בספטמבר 1934
↑  New viceroy to replace Graziani, פלסטיין פוסט, 21 בנובמבר 1937
↑  אברהם עקביה, עם וינגייט בחבש, הוצאת עם עובד, 1944, עמ' 35
1 2  E. Bauer, World War II, Orbis, london, 1985, pp. 220
↑  בריג' פ. יאנג, מלחמת העולם, 1939 - 1945, הוצאת מערכות, 1969, עמ' 90
1 2  בריג' פ. יאנג, מלחמת העולם, 1939 - 1945, הוצאת מערכות, 1969, עמ' 91
↑  אמדאו, הדוכס השלישי מאאוסטה באתר www.comandosupremo.com.
↑  צ'רצ'יל, כרך שלישי, עמ' 91
↑  E. Bauer, World War II, Orbis, london, 1985, pp. 221
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810698564605606  BnF: cb15049331z (data)  GND: 121338452  ICCU: CFIV012872  ISNI: 0000 0000 2675 6878  LCCN: n84081481  NTA: 131498924  VcBA: 495/83706  VIAF: 37771408   WorldCat (עם VIAF): 37771408
הסופר קאפ האירופי בכדורסל

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1983
 תאריך פירוק:  1991
 ארגון מפעיל:  פיב"א אירופה
 מספר מתמודדים:  4
 יבשת:  האיחוד האירופי אירופה
 זוכה אחרון/נה:  ישראל מכבי תל אביב (זכייה ראשונה)
 הכי הרבה זכיות:  ספרד ברצלונה ספרד ריאל מדריד (3 זכיות)
 אתר רשמי
 →  
 
הסופר קאפ האירופי של פיב"א (באנגלית: FIBA European Super Cup) היה תחרות מועדוני כדורסל גברים שנערכה על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בין 1983 ל-1991 ושוחקה בין הזוכות של הליגה האירופית העליונה, גביע אירופה לאלופות (שנקרא כיום יורוליג), לבין הזוכות של הליגה האירופית המשנית, גביע אירופה למחזיקות גביע (שנקרא מאוחר יותר גביע ספורטה).
תוצאות

| שנה | זוכה | סגנית | מקום שלישי | מקום רביעי | תוצאות / הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | ספרד ברצלונה | איטליה  בנקו די רומא | יוגוסלביה בוסנה סרייבו | ספרד  ריאל מדריד | בית גמר |
| 1984 | ספרד ריאל מדריד | צרפת  אורטז | איטליה  אינדסיט קאסרטה | איטליה  גרנרולו בולוניה | בית גמר |
| 1985 | ארצות הברית וינסטון אול סטאר | צרפת  לימוז' | איטליה  סימאק מילאנו | ספרד ריאל מדריד | בית גמר |
| 1986 | ספרד ברצלונה | ספרד ריאל מדריד | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | איטליה  טרייסר מילאנו | בית גמר |
| 1986 | ספרד ברצלונה | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | - | - | 189–200  (101–102, 87–99) |
| 1987 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | ספרד ברצלונה | ספרד חובנטוד בדאלונה | איטליה טרייסר מילאנו | שלב בתים |
| 1988 | ספרד ריאל מדריד | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | ברית המועצות צסק"א מוסקבה | ספרד ברצלונה | שלב בתים |
| 1989 | ספרד ריאל מדריד | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | איטליה  פיליפס מילאנו | ספרד ברצלונה | שלב בתים |
| 1990 | יוגוסלביה ק.ק. ספליט | ספרד חובנטוד בדאלונה | ישראל מכבי תל אביב | ספרד ברצלונה | שלב בתים |
| 1991 | ישראל מכבי תל אביב | ספרד חובנטוד בדאלונה | ספרד ברצלונה | קרואטיה ק.ק. ספליט | שלב בתים |
תארים לפי מועדון

| מקום | מועדון | זכיות | סגנויות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ברצלונה | 3 | 1 | 1983, 1986, 1986 |
| 2 | ספרד ריאל מדריד | 3 | 1 | 1984, 1988, 1989 |
| 3 | קרואטיה ק.ק. ספליט | 1 | 2 | 1990 |
| 4 | קרואטיה ציבונה זאגרב | 1 | 1 | 1987 |
| 5 | ארצות הברית וינסטון אול סטאר | 1 |  | 1985 |
| 6 | ישראל מכבי תל אביב | 1 |  | 1991 |
| 7 | ספרד חובנטוד בדאלונה |  | 2 |  |
| 8 | איטליה וירטוס רומא |  | 1 |  |
| 9 | צרפת פו אורטז |  | 1 |  |
| 10 | צרפת לימוז' |  | 1 |  |
תארים לפי מדינה

| מקום | מדינה | תארים | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | 6 | 4 |
| 2 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 2 | 3 |
| 3 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 |  |
| 4 | ישראל ישראל | 1 |  |
| 5 | צרפת צרפת |  | 2 |
| 6 | איטליה איטליה |  | 1 |
הרמן צומפה

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1850 אופאך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 בספטמבר 1903 (בגיל 53) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מוקד פעילות:  ממלכת סקסוניה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
הרמן צומפה (גרמנית: Hermann Zumpe‏; 9 באפריל 1850, אופאך – 4 בספטמבר 1903, מינכן) היה מנצח גרמני.
צומפה עבד כמנצח בין השנים 1891 ל 1895 בשטוטגרט. לאחר מכן התמנה למנצח תזמורת קאים (כיום הפילהרמונית של מינכן). בשנת 1897 עבר לשוורין, בירת מקלנבורג-מערב פומרניה שם ניצח על התזמורת המקומית וקידם אותה למודעות בינלאומית. תחת הנהגתו יצאה התזמורת להופעות בברלין, לונדון, מדריד וסנקט פטרבורג. בשנת 1901 חזר למינכן לקבל עליו את ניהול האופרה הממלכתית של בוואריה. בתפקידו זה ניצח על הופעות רבות של אופרות מאת וגנר.
הסופר קאפ הבולגרי

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1989
 ארגון מפעיל:  PFL
 מספר מתמודדים:  2
 מדינות משתתפות:  בולגריה בולגריה
 זוכה:  לודוגורץ ראזגרד
 הכי הרבה זכיות:  לודוגורץ ראזגרד (7 זכיות)
 Bulgarian PFL
 
הסופר קאפ הבולגרי (בבולגרית: Суперкупа на България) הוא מפעל כדורגל בולגרי המוכרע במשחק אחד, ומפגיש בין אלופת בולגריה לבין מחזיקת הגביע הבולגרי. אם האלופה היא גם מחזיקת הגביע, היא תפגוש במשחק את הקבוצה שהפסידה בגמר הגביע. המפעל נוסד בשנת 1989, אך הופסק לאחר עונה אחת וחזר לפעילות ב-2004. מאז, הוא נערך בכל שנה, כשבאופן מסורתי הוא משוחק בסוף השבוע שלפני תחילת העונה הבאה.
שיאנית הזכיות בתואר היא לודוגורץ ראזגרד, עם 7 זכיות.
היסטוריה

טורניר הסופר קאפ הבולגרי הראשון נערך בשנת 1989. את המפגש יזם קיריל זהרינוב, עורך הספורט של סוכנות החדשות הבולגרית ומזכיר איגוד עיתונאי הספורט הבולגרים באותה תקופה. המשחק הפגיש בין הדאבליסטית של עונת 1988/1989 צסק"א סופיה (נקראה אז סרדץ סופיה), לבין סגנית מחזיקת הגביע באותה עונה, צ'רנומורץ בורגס. צסק"א זכתה בתואר לאחר שניצחה 1-0 משער של חריסטו סטויצ'קוב. הגביע שהוענק לה עוצב באיטליה וכיום הוא נמצא במוזיאון של המועדון. לאחר עונה אחת בלבד, המפעל הפסיק את פעילותו בעקבות סתיו העמים שגרם לשינויים פוליטיים נרחבים בבולגריה באותה שנה.
במהלך עונת 2003/2004 יזמה ליגת הכדורגל המקצוענית הבולגרית, בשיתוף עם התאחדות הכדורגל הבולגרית, את החזרתו של המפעל לפעילות בסיום העונה. מאז, התקיים המפעל על בסיס שנתי. עם החזרתו של המפעל הוחלט על ייצור עותק חדש של הגביע בכל עונה, על מנת שהקבוצה הזוכה תוכל לשמור את הגביע בו זכתה. הגביע אף זכה לעיצוב חדש עם השבתו לפעילות, ומאז שונה עיצובו פעמיים נוספות, ב-2007 וב-2011.
היסטוריית המשחקים

המנצחת במשחק מופיעה בכתב מודגש.
| עונה | אלופה | תוצאה | מחזיקת גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | סרדץ סופיה | 0-1 | צ'רנומורץ בורגס 1 |
| 2004 | לוקומוטיב פלובדיב | 0-2 | ליטקס לובץ' |
| 2005 | צסק"א סופיה | 1-1 (3-1 פ) | לבסקי סופיה |
| 2006 | לבסקי סופיה | 0-0 (3-0 פ) | צסק"א סופיה |
| 2007 | לבסקי סופיה | 2–1 ה | ליטקס לובץ' 1 |
| 2008 | צסק"א סופיה | 0-1 | ליטקס לובץ' |
| 2009 | לבסקי סופיה | 0-1 | ליטקס לובץ' |
| 2010 | ליטקס לובץ' | 2–1 ה | ברואה סטארה זאגורה |
| 2011 | ליטקס לובץ' | 3-1 | צסק"א סופיה |
| 2012 | לודוגורץ ראזגרד | 1-3 | לוקומוטיב פלובדיב 1 |
| 2013 | לודוגורץ ראזגרד | 1-1 (5-3 פ) | ברואה סטארה זאגורה |
| 2014 | לודוגורץ ראזגרד | 1-3 | בוטב פלובדיב 1 |
| 2015 | לודוגורץ ראזגרד | 1-0 | צ'רנו מורה וארנה |
2016: לא התקיים
| 2017 | לודוגורץ ראזגרד | 1-1 (5-4 פ) | בוטב פלובדיב |
| 2018 | לודוגורץ ראזגרד | 0-1 | סלביה סופיה |
| 2019 | לודוגורץ ראזגרד | 0-2 | לוקומוטיב פלובדיב |
| 2020 | לוקומוטיב פלובדיב | 0-1 | לודוגורץ ראזגרד |
| 2021 | לודוגורץ ראזגרד | 0-4 | צסק"א סופיה |
| 2022 | לודוגורץ ראזגרד | 2-2 (3-4פ) | לבסקי סופיה |
| 2023 | לודוגורץ ראזגרד | 1-1 (2-4פ) | צסק"א סופיה 1 |
1 הגיעה כסגנית מחזיקת הגביע לאחר שיריבתה זכתה בדאבל
זכיות לפי קבוצה

| קבוצה | זכיות | זכייה אחרונה | סגנות | סגנות אחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| לודוגורץ ראזגרד | 7 | 2023 | 4 | 2020 |
| צסק"א סופיה | 4 | 2011 | 3 | 2023 |

| לבסקי סופיה | 3 | 2009 | 2 | 2022 |
| לוקומוטיב פלובדיב | 2 | 2020 | 1 | 2019 |
| ליטקס לובץ' | 1 | 2010 | 5 | 2011 |
| ברואה סטארה זאגורה | 1 | 2013 | 1 | 2010 |
| בוטב פלובדיב | 1 | 2017 | 1 | 2014 |
| צ'רנו מורה וארנה | 1 | 2015 | 0 | - |
| צ'רנומורץ בורגס | 0 | - | 1 | 1989 |
| סלביה סופיה | 0 | - | 1 | 2018 |
הסופר קאפ הבולגרי (1989)
הסופר קאפ הבולגרי (2007 - 2011)
המהומות בלוד

| חלק מהמהומות בישראל (2021) |
| --- | --- |

 תאריך:  10 עד 16 במאי 2021
 מקום:  לוד, ישראל
 מטרה:  אזרחים, משטרה
 סוג:  פיגוע ירי פיגוע דקירה, השחתות רכוש, הצתות, השחתת מבנים, בהם בתי כנסת
 נשק:  רובים, תת-מקלע, סכין, בקבוקי תבערה, אבנים ועוד
 הרוגים:  2 – ערבי ויהודי
 מניע:  לאומני, אסלאמיסטי, מחאה על אירועים במסגד אל-אקצא ובירושלים ובטענה לגירוש ערבים מקרקעות יהודיות בשייח ג'ראח לטובת מתנחלים ולאפליה של אזרחי ישראל הערבים.
  (למפת גוש דן מוגדלת) המהומות בלוד(למפת גוש דן רגילה) המהומות בלוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המהומות בלוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המהומות בלוד
המהומות בלוד היו רצף אירועי אלימות קשים שהתרחשו בלוד במאי 2021 כחלק מהמהומות בישראל (2021). המהומות פרצו ב-10 במאי בשעות הערב כשערבים־ישראלים החלו להתפרע בעיר, חלק מהמתפרעים היו ערבים תושבי מזרח ירושלים. אירועי האלימות כללו הרס מצלמות העירייה ועקירת תמרורים, יידויי אבנים ובקבוקי תבערה, ירי, השחתה והצתה של בתי כנסת, הצתת המכינה הקדם־צבאית "מעוז" בעיר, הצתת בית ספר, מוסדות ציבור, בתי יהודים, פחי אשפה, ארונות חשמל, מכוניות פרטיות וניידות משטרה.
בליל־המהומות הראשון, ירה יהודי לעבר קבוצת מתפרעים שאיימו על קבוצת יהודים והרג צעיר ערבי. למחרת, נפצע אנוש יהודי בראשו מפגיעת אבנים שהושלכו לעברו על ידי מתפרעים ערבים ונפטר מפצעיו לאחר שבוע.
במהלך הימים הבאים גברה המתיחות בעיר, והגיעו ללוד מתנדבים יהודים, חלקם פעילי ימין קיצוני כדי להגן על התושבים היהודים. חלק מפעילי הימין התעמתו עם ערבים ופגעו ברכוש.
כחלק מההתמודדות עם האירועים, תוגברה המשטרה בכוחות משמר הגבול, הוכרז אירוע חירום אזרחי והוטל עוצר לילה בעיר.
רקע

חודש הרמדאן של שנת 2021 לווה במתיחות רבה, גדולה יותר מבשנים קודמות. מרבית המתיחות הורגשה בירושלים אבל אירועי אלימות של ערבים ישראלים ופלסטינים התרחשו במספר מוקדים ברחבי ישראל. הגורמים שהובילו לאירועים היו המתיחות הקבועה המלווה את חודש הרמדאן, החלטות בתי-משפט על פינוי תושבים ערבים בשכונת שייח ג'ראח בירושלים, פעילות מוגברת של פוליטיקאים ופעילים מהימין הקיצוני בבירה ואירועי יום ירושלים שחל בשנה זו בסוף חודש הרמדאן. בנוסף פעלו ארגונים שונים להתסיס את השטח, ברשתות החברתיות הופצו סרטונים, הודעות ופוסטים שסייעו להתארגנות לפעולות ולליבוי המתח בין יהודים לערבים. במסגרת המהומות, אירעו התפרעויות בשער שכם, שכונת שייח' ג'ראח, והתפרעויות קשות בהר הבית שהגיעו לשיא של מתיחות ביום ירושלים, כששוטרים פרצו למסגד אל-אקצא וירו רימוני הלם בתוך המסגד ומתפללים יידו אבנים והחלו לירות זיקוקים על כוחות המשטרה. בתגובה הודיע החמאס שבשעה 18:00 יירה טילים לירושלים וערים אחרות, וכך היה. פעולה זו הובילה לפתיחת מבצע שומר החומות. המבצע הצבאי ומעורבות חמאס הובילו להחרפת המהומות האלימות ברחבי ישראל, בין השאר בעיר לוד.