טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי (1707)
אובדן האוניות

הצי בפיקודו של אדמירל שובל מנה 21 כלי שיט: חמש־עשרה אוניות קו ("אסוסיאיישן" (אנ'), "רויאל אן" (אנ'), "טורביי" (אנ'), "סיינט ג'ורג'" (אנ'), "קרויזר", "איגל" (אנ'), "לינוקס" (אנ'), "מונמאות'" (אנ'), "אורפורד", "פנתר" (אנ'), "רומני" (אנ'), "ריי", "סמרסט" (אנ'), "סוויפטשור" (אנ'), "ואלר" (אנ')), ארבע ספינות הבערה ("פיירברנד" (אנ'), "גריפין", "פניקס" (אנ'), "וולקן"), סלופ אחד ("וויזל") ויכטה אחת ("איזבלה"). אה"מ "אסוסיאיישן" שימשה אוניית הדגל של אדמירל שובל, אה"מ "רויאל אן" הייתה אוניית הדגל של ג'ורג' בינג (אנ'), אדמירל-משנה של השייטת הכחולה, ואה"מ "טורביי" – אוניית הדגל של ג'ון נוריס (אנ'), סגן-אדמירל של השייטת הכחולה .
מזג אוויר סוער באופן מיוחד ליווה את האוניות משך כל ההפלגה. המצב החמיר עוד יותר כשיצא הצי אל האוקיינוס האטלנטי ושט דרך מפרץ ביסקאיה בדרכו אל אנגליה. ב־21 באוקטובר ביצע שובל תצפית סקסטנט (astronomical observation) כדי לחשב את מיקומו של הצי לפי גרמי השמיים, וכפי הנראה הייתה זו הפעם הראשונה בה הדבר התאפשר אחרי ימים רבים. למחרת הורע מזג האוויר והצי נקלע שוב לסערה. לאחר שמדידות עומק המים הראו 90 פאדום, כינס האדמירל את רבי החובלים (sailing masters) של אוניותיו על סיפון "אסוסיאיישן" ונועץ בהם בדבר מיקומו האמיתי של הצי. הכל היו בדעה כי הם נמצאים מערבית לאוּשֶׁנְט, אי סמוך לחופי ברטאן בצפון־מערב צרפת, מלבד רב החובלים של אה"מ "לנוקס", שסבר כי הם קרובים יותר אל איי סילי וכי תוך שלוש שעות הפלגה יתגלו האיים לעיניהם. שובל אימץ את דעת הרוב ושילח את "לנוקס", "ואלור" ו"פניקס" אל נמל פלמות' שבקורנוול. הוא ואנשיו לא ידעו, כי הרוחות העזות הסיטו את האוניות ממסלולן וכי הם קרובים עד כדי סכנה לאיי סילי. אושנט נמצאת בקו רוחב 48°27′29″N ובקו אורך 5°05′44″W, בעוד איי סילי נמצאים בקו רוחב 49°56′10″N וקו אורך 6°19′22″W. המרחק ביניהם הוא כ־185 קילומטרים. קודם שהספיקו לעמוד על טעותם עלו אוניות הצי על הסלעים וארבע מהן טבעו.
אה"מ "אסוסיאיישן", אונייה מדרגה שנייה (90 תותחים) בפיקוד קפטן אדמונד לודס פגעה בשעה 8:00 בסלע ג'ילסטון החיצוני ליד הסלעים המערביים של סילי. מלחיה של אה"מ "סיינט ג'ורג'", שהפליגה בעקבות "אסוסיאיישן", ראו כיצד אוניית הדגל יורדת למצולות בתוך שלוש־ארבע דקות. "סיינט ג'ורג'" עצמה פגעה גם היא בסלעים וניזוקה, אך הצליחה בסופו של דבר להיחלץ ולהתרחק. אה"מ "פניקס" ניזוקה קשות, וכדי להציל את האונייה ואת צוותה העלה אותה הקפטן על החוף בין טרסקו לסיינט מרטין.
אה"מ "איגל", אונייה מדרגה שלישית (70 תותחים) בפיקוד קפטן רוברט הנקוק, פגעה בסלעי קרים ואבדה על כל צוותה ליד טירינג לדג'. טרופת האונייה נחה בעומק 130 רגל מרחק מאות מטרים אחדות מסלע בישופ.
אה"מ "רומני", אונייה מדרגה רביעית (50 תותחים) בפיקוד קפטן ויליאם קוני, פגעה בסלע בישופ וירדה למצולות עם כל צוותה להוציא אחד. הניצול היחיד מבין שלוש האוניות הגדולות ביותר שטבעו היה ג'ורג' לורנס, מלח בכיר שעבד כקצב קודם שהצטרף לצוות ה"רומני".
אה"מ "פיירברנד", ספינת הבערה בפיקוד קפטן פרנסיס פרסי, פגעה גם היא בסלע ג'ילסטון, אך הורמה אחר כך על ידי גל. פרסי הצליח להשיט את אונייתו הניזוקה לאורך צדם הדרומי של הסלעים המערביים, בין סיינט אגנס לאנט, אולם היא התמלאה מים וטבעה בסופו של דבר לא הרחק מסלע מנגלו תוך אובדן 28 מבין 40 אנשי צוותה.
המספר המדויק של קצינים, מלחים וחיילי צי שקיפחו את חייהם בטביעת ארבע האוניות הגדולות אינו ידוע. ההערכות הן בין 1,400 ל־2,000 ויותר, ולכן אסון ימי זה נחשב לאחד הגדולים ביותר בתולדות בריטניה. גופות מלחים, שברי אוניות וחפצים נשטפו אל חופי האיים ימים רבים אחר האסון. מרבית המלחים נקברו באי סיינט אגנס. גופותיהם של אדמירל שובל, של שני בניו החורגים ושל קפטן הדגל שלו, אדמונד לודס, נשטפו למחרת האסון אל חופיו של מפרצון פורת'ליק בסיינט מרי, מרחק שבעה מייל ממקום טביעתה של "אסוסיאיישן". מצבת זיכרון קטנה הוקמה אחר כך במקום מציאת הגופות. על פי צו המלכה אן הוצאה גופתו מקברה, נחנטה ונטמנה במנזר ווסטמינסטר בלונדון. את מצבת השיש הגדולה על קברו פיסל גרינלינג גיבונס.