stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניגונים חסידיים
הניגון בחצרות החסידיות > ניגונים בעלי מסורת

בחסידויות מסוימות, ישנה מסורת על ניגונים. בחב"ד למשל, מושרים עשרת הניגונים המכוונים, שהם ניגונים שהולחנו על ידי אדמו"רי חב"ד, ומושרים רק בזמנים מיוחדים. בחצר חסידויות בית רופשיץ, מקובל על ניגון מסוים, שהוא הושר בעת קריעת ים סוף. ברוז'ין ישנה מסורת על הניגון ששר יעקב אבינו כשרעה את צאנו, ובחסידות ביאלא, ידוע הניגון ששרו המלאכים בעת קבלת התורה.
המעבד החסידי רבי דוד מרגליות חשף לאחרונה עשרה ניגונים עתיקים אותם חיברו הבעש"ט ותלמידיו, והוציא אותם לאור באלבום מיוחד בשם "בני היכלא". הזמר החסידי ליפא שמלצר הוציא לאור קלטת ובה עשרה ניגונים בעלי מסורת.
מלחינים ידועים

יעקב תלמוד - מלחין בחצר חסידות גור בשנים ה'תר"צ - ה'תשכ"ד, הלחין בכל שנה כ-15 ניגונים.
בן-ציון שנקר - ה"בעל מנגן" של חסידות מודז'יץ, הראשון שהקליט שירים חסידיים בצורה מקצועית, בנוסף הלחין בעצמו ניגונים, מהם שהתפרסמו בכל העולם ומושרים כמעט בכל בית, לדוגמה: "אשת חיל", ו"מזמור לדוד".
יעקב פראגר - מלחין החצר בחסידות אלכסנדר בשנים ה'תרמ"ה - ה'תר"ע, התחיל את דרכו בחסידות גוסטנין, לאחר שבאלכסנדר נותרו ללא מלחין "העניק" אותו האדמו"ר רבי יחיאל מאיר מגוסטנין במתנה לידידו האדמו"ר רבי יחיאל מאלכסנדר. יעקב תלמוד החשיב עצמו כתלמידו של פראגר, ואף אמר ביידיש איך בין א'יענקל תלמיד (על משקל שמו בעגה החסידית). את מקומו מילא תלמידו געציל זיידא.
יהושע רייזנר - חזן ומלחין בחסידות סדיגורה אצל האדמו"ר הזקן רבי אברהם יעקב. כונה יהושע סקוורער, ואף בחסידויות שלא אהדו את בית רוז'ין היו שרים את לחניו.
חיים בנט - מחסידות סרט ויז'ניץ שהלחין מאות ניגונים ומהם ניגונים מפורסמים ביותר.
ירמיה דמן - מחסידות בלז.
יצחק אונגר - מויז'ניץ שהלחין מאות ניגונים שנפוצו בכל העולם היהודי.
הרב יצחק גינזבורג - הלחין למעלה מ־500 ניגונים, שרבים מהם נפוצים במגזרים רבים.
ראו גם

כליזמר (מסורת מוזיקלית)
זמרים חסידיים
מוזיקה חסידית
לקריאה נוספת

יודע נגן - ד"ר דניאל שליט.
שירת כל חי - פרקים בשירה, ניגון וחסידות. בהוצאת ישיבת עתניאל
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק ג', פסוק ט"ו
↑  (הקדמה לספר פאת השלחן לר' ישראל משקלוב).
↑  ראו אודות "בעל מנגן": בעל מנגן במודז'יץ | באומן | בחב"ד: הבעל מנגן גאנזבורג, הבעל מנגן ליפסקר (אלי ליפסקר)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539460105171  GND: 7582975-7
יצחק זילברשלג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1903 סטרי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בספטמבר 1988 (בגיל 85) אוסטין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס טשרניחובסקי 
 
יצחק (אייזיק) זילברשלג (באנגלית: Eisig Silberschlag; ‏8 בינואר 1903 – 30 בספטמבר 1988) היה משורר, עורך, מסאי, מתרגם ופרופסור למדעי היהדות יהודי-אמריקאי. זוכה פרס טשרניחובסקי לתרגום לשנת 1951 על תרגומי מנאנדרוס ואריסטופאנס מיוונית לעברית.
קורות חיים

זילברשלג נולד בסטרי שבפולין (כיום באוקראינה), גדל בבית חסידי. ב-1920 היגר לארצות הברית עם משפחתו. פרסם את שירו הראשון בעיתון העברי "הדאר". ב-1926 סיים תואר שלישי בהיסטוריה באוניברסיטת וינה שבאוסטריה, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהיסטוריה של ממלכת רוסיה.
ב-1930 החל ללמד בבית המדרש למורים (Hebrew Teachers College) - לימים המכללה העברית (Hebrew College) - בבוסטון שבמסצ'וסטס, וכיהן במוסד זה כפרופסור ללימודי ספרות עברית בשנים 1947-1931, דקאן בין 1968-1947 ונשיא בין 1970-1968. כמו כן שימש: בשנים 1946–1947 עורך כתב עת הספרותי "התקופה" לצדו של אהרן צייטלין; בין 1970–1973 פרופסור אורח בעמנואל קולג'; בין 1973–1978 פרופסור אורח ללימודי יהדות באוניברסיטת טקסס באוסטין; ובין 1978–1979 עמית מחקר באוניברסיטת אוקספורד. גם היה נשיא איגוד הפרופסורים לעברית בארצות הברית.
נפטר באוסטין שבטקסס והובא למנוחות בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
הוקרות ופרסים

ב-1951 זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת על תרגומי יצירותיהם של מנאנדרוס ואריסטופאנס מיוונית לעברית. זכה פעמיים בפרס הלאומי לספרים יהודיים בקטגוריית שירה עברית: ב-1960 עבור ספרו "קמרון ימי" וב-1972 עבור ספרו "אגרותי אל דורות אחרים". ב-1980 זכה בפרס ע"ש אברהם פרידמן מטעם ההסתדרות העברית של אמריקה על הצטיינותו בתחום הפצת תרבות ישראל באמריקה.
יצירתו

ספרים בעברית:
בשבילים בודדים : שירים (ניו יורק : עוגן, תרצ"א)
יהודה הלוי : פואמה (תל אביב : גליונות, תרצ"ה)
תהיה ותחיה בשירה : מסות (ורשה : א"י שטיבל, תרצ"ח)
מפי כושים (ניו יורק, תרצ"ח) (תדפיס מיוחד מתוך "ספר השנה ליהודי אמריקה")
עלה, עולם, בשיר (ניו יורק ; בוסטון : עוגן : בית המדרש למורים, תש"ז 1946)
קמרון ימי : שירים (ירושלים : קריית ספר, תשי"ט)
אגרותיי אל דורות אחרים : שירים (ירושלים : קריית ספר, 1971)
יש ראשית לכל אחרית : שירים (ירושלים : קריית ספר, תשל"ו 1976) (כולל תרגומים משירת נירודה)
בין אלימות ובין אדישות : שירים (ירושלים : ראובן מס, תשמ"ב)
תרגומים:
שירי האהבה / של פולוס סילנטיאריוס (ניו יורק : ההסתדרות העברית באמריקה, תש"ה)
ביריניקה : טראגדיה בחמש מערכות / מאת קארל די האז (ניו יורק : מוסד גוסלאבה ואברהם יוסף שטיבל, תש"ו 1945)
פלוטוס / אריסטופאנס (תל אביב : דביר, תשי"א 1951)
צפרים / אריסטופאנס (תל אביב : דביר, תשי"א 1951)
קומדיות : צפרים ; פלוטוס ; ליסיסטרטי / אריסטופאנס (תל אביב : דביר, תשי"א 1951)
עננים : קומדיה / אריסטופניס (תל אביב : מסדה, תשי"ט)
צפרדעים : קומדיה / אריסטופאנס (תל אביב : מסדה, תשי"ט)
שירי אהבה / פולוס סילנצריוס (תל אביב : מחברות לספרות, תשכ"ב)
אחת עשרה קומדיות / אריסטופאנס (ירושלים - תל אביב : מסדה, תשכ"ז 1967) התוכן: כרך א. אכארנים, פרשים, עננים, צרעות, שלום – צפרים. כרך ב. ליסיסטרטי, תסמופורניות, צפרדעים, קהלניות, פלוטוס.
חמשה מחזות / מיננדרוס (ירושלים : מוסד ביאליק, תשמ"ה 1985). המחזות: קשה-לב - בת-סמוס - מתבוררים - מגן - גזוזת-שער.
הכרזת העצמאות של ארצות הברית - תרגום אותו פרסם ב-1976 במלאת 200 שנה למסמך, ב-"Hebrew Studies", ביטאון איגוד הפרופסורים לעברית בארצות הברית.
חיבורים באנגלית:
Recent Trends in Hebrew Literature, 1940
Hebrew literature: An evaluation, 1951
Saul Tschernichowsky; Poet of Revolt, 1968
From Renaissance to Renaissance, 1973
From Renaissance to Renaissance II: Hebrew Literature in the Land of Israel - 1870-1970, 1977
Eliezer Ben-Yehuda: A Symposium in Oxford, 1981
Thirty Years of Hebrew Literature Under Independence, 1948-78, 1981
לקריאה נוספת

מרדכי וילנסקי, "יצחק זילברשלג ז"ל", ידיעון האיגוד העולמי למדעי היהדות 29, תשמ"ט. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  רשימת זוכי הפרס באתר המועצה למען הספר היהודי באמריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302519705171  PLWABN: 9810637665505606  BnF: cb12863354j (data)  CiNii: DA17094224  GND: 135979242  ISNI: 0000 0001 0988 8278  LCCN: n50024916  NTA: 15985055X  RERO: 02-A008771128  SUDOC: 19232702X  VIAF: 75094476   WorldCat (עם VIAF): 75094476
יאן גוליאן

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1906 דומבובאר, הונגריה 
 פטירה:  1945 (בגיל 38 בערך) פלוסנבירג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 פרסים והוקרה:  Ľudovít Štúr Order (military division) 1st class (31 באוגוסט 1995)  צלב המלחמה של צ'כוסלובקיה 1939–1945  Milan Rastislav Stefanik Order  עיטור הרפובליקה של צ'כוסלובקיה 
 
יאן גוליאן (בסלובקית: Ján Golian; ‏26 בינואר 1906–1945) היה גנרל סלובקי ששירת בימי מלחמת העולם השנייה. התפרסם כאחד המארגנים הראשיים ומפקד המרידות. לקח חלק פעיל בתוכנית להפלת הממשל הסלובקי, שהיה ממשל בובות של המשטר הנאצי.
ביוגרפיה

יאן גוליאן נולד ב-26 בינואר 1906 בעיירה דומבובר שבהונגריה במשפחה סלובקית.. אביו היה המהנדס רודולף גוליאן. בשנת 1927 סיים בהצלחה את לימודיו באקדמיה הצבאית בהראניצה נה מורב שבצ'כיה, כסגן ארטילרי. הוא העמיק את השכלתו הצבאית באוניברסיטה הצבאית בפראג. בשנת 1937 קיבל דרגת קפטן. הוא שירת כקצין מטה בטרנצ'ין. ב-3 במאי 1938, שובץ גוליאן לדיוויזיה ה-10 בבנסקה ביסטריצה, שם כיהן בתפקיד ראש מטה הדיוויזיה השנייה.
לאחר התפרקות צ'כוסלובקיה, חווה גוליאן אכזבה גדולה. למרות הסכם מינכן, פלש צבא גרמניה אל צ'כיה במרץ 1939 וכבש את שארית המדינה. אזור הכיבוש הפך לפרוטקטורט של בוהמיה ומורביה. הפרוטקטורט הכפוי כלל משלוחים של מתנגדים למחנות ריכוז, רצח המוני, עבודות כפייה והשמדת היהודים. גוליאן ראה במדינה הסלובקית מדינה זמנית, וקשה היה לשרוד את ההתפוררות של הצבא הצ'כוסלובקי.
ב-15 בדצמבר 1939 שובץ גוליאן לקטגוריית קציני מטכ"ל והועלה לדרגת רב-סרן. בשנת 1942 הפך מרס"ן לרמטכ"ל מטה אוגדה 1. משנת 1943 היה ראש מחלקת החומרים VDO 1. בשנת 1943 הועלה לדרגת סגן אלוף במטכ"ל. באמצע 1943 חזר סא"ל גוליאן מהחזית המזרחית. הייתה זו תקופה שבה המצב האובייקטיבי בסלובקיה כתוצאה מאירועים צבאיים-פוליטיים בינלאומיים ופיתוח התנגדות אנטי-פשיסטית דרשו איחוד כוחות והכנת תנאים להתנגדות מזוינת כלל-ארצית. בראשית 1944 קיים ה-SNR הבלתי חוקי משא ומתן חשאי עם קבוצתו הצבאית של גוליאן ועם קבוצת אל"ם טלסקי ואל"ם אימרה. מטרת המשא ומתן הייתה לגייס קצינים משפיעים לשיתוף פעולה בהתנגדות. פעילות הקבוצות נשלטה על פי הנחיות של ממשלת לונדון, שמינה את גוליאן למפקד זמני של ארגון צבאי בסלובקיה והפקיד אותו בביצוע פעולות צבאיות.
המרד הסלובקי

אדווארד בנש שעמד בראש הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה בלונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה יזם את תחילת ההכנות למרד אפשרי בשנת 1943, כאשר יצר קשר עם יחידות של מתנגדים למשטר בקרב הצבא הסלובקי. בדצמבר 1943 החלו קבוצות שונות - בהן הממשלה הגולה, דמוקרטים צ'כוסלובקים, קומוניסטים ויחידות בצבא הסלובקי - לגבש את המחתרת הסלובקית וחתמו על הסכם המכונה "הסכם חג המולד", בו הכריזו על הכרה בסמכותו של בנש ועל כוונה לייסד מחדש את צ'כוסלובקיה לאחר תום המלחמה. מועצה שהורכבה מנציגי הגורמים השונים הייתה אחראית להכנות למרד. בחודש מרץ 1944 הופקד ניהול ההכנות למרד בידי לוטננט קולונל גוליאן מן הצבא הסלובקי. כחלק מההכנות נאגרו כסף, תחמושת ואספקה במחנות צבאיים במרכז ובמזרח סלובקיה. הכוחות המורדים כינו עצמם בשמות "הכוחות הצ'כוסלובקים של פנים המדינה" ו-"הצבא הצ'כוסלובקי הראשון". גוליאן הנהיג אחת מהדיוויזות.
ב-29 באוגוסט 1944, בשעה 19:00 הכריז שר ההגנה הסלובקי, פרדיננד צ'טלוש, בשידור רדיו כי גרמניה פלשה לסלובקיה ונטלה שליטה במדינה. בשעה 20:00 שלח גוליאן שדרי רדיו מוצפנים לכל היחידות במחתרת לפתוח במרד. ב-5 בספטמבר הפך גוליאן למפקד כל כוחות המרד בסלובקיה והועלה לדרגת גנרל. כאשר נהיה גנרל הצטרפו אליו 47,000 לוחמים. בניתוח ראשון של מאזן הכוחות סבר גוליאן כי כוחותיו יוכלו להחזיק מעמד מול הצבא הגרמני במשך כשבועיים. עד 10 בספטמבר השתלטו כוחות המרד על שטחים גדולים במרכז ובמזרח סלובקיה, כולל שני שדות תעופה, שבהם נעשה שימוש כדי להטיס לכוחות אספקה וציוד על ידי חיל האוויר הסובייטי. במהלך המרד הפגין גוליאן את יכולתו להגן על שטח חופשי, שם נשא בנטל האחריות בתפקיד העליון של מפקד המורד.
הימים האחרונים לפעילותו בשטח המורדים היו קשורים בהשתתפותו במלחמת הפרטיזנים בהרי סלובקיה. ב-3 בנובמבר 1944, במהלך פשיטת הטרור איינזצקומנדה 14 נגד המורדים, נלכדו הגנרל יאן גוליאן יחד עם הגנרל וויסט בפוהרונסקי בוקובץ. לאחר מכן התקיימו חקירות בצוות EK-14 ובברטיסלבה. בעקבות החקירות עברה העברה לברלין, שם נידונו שני הגנרלים למוות, למרות ההסכמים הבינלאומיים בנושא הגנה על שבויי מלחמה. ההוצאה להורג בוצעה כנראה במחנה הריכוז פלוסנבירג ביום לא ידוע ב-1945.
הערות שוליים

1 2  Generál Ján Golian, Múzeum Slovenského národného povstania (ב־)
1 2  J. Luke Ryder, Slovak Society, the Second World War, and the Search for Slovak Stateness, Montreal: McGill University, 2017, עמ' 137, 138 ,139, 141  ,143 ,154, 153,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1079556567  ISNI: 0000 0000 5729 7985  LCCN: no2019015303  NKC: mzk2004258732  VIAF: 84596541   WorldCat (עם VIAF): 84596541
מחנה פילון

| --- | --- |
תג היחידה
תג היחידה
 פרטים
 כינוי:  מחנה פילון
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  מחנה צבאי
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:  כל מלחמות ישראל
 פיקוד
 יחידת אם:   עוצבת הבשן
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
מחנה פילון או מכלול פילון הוא מחנה צבאי תחת אוגדת הבשן צמוד למושב אליפלט ודרומית לראש פינה. והוא נקרא על שמו של פילון פרידמן.
הבסיס משמש כבסיס האם של חטיבת עודד , בנוסף ליחידות מצ"ח, יחידת טכנולוגיה ואחזקה של ציוד ליחידות השריון וההנדסה במילואים מלבד יחידות התקשוב ואחזקה השוטפת של הבסיס. במקום נמצא גם המרפאה המרחבית והמחסנים של היחידה הפיקודית חר"פ 541 הכפופה לבסיס פצ"ן בצפת.
מחנה צה"לי זה הוקם על בסיס מחנה הצבא הבריטי שנפל לידי צה"ל בזמן מלחמת העצמאות. מאז היה מעורב בכלל מלחמות ישראל ובפרט מלחמת יום הכיפורים.  מאז שימש את הקו הראשון שבא לסייע לכוחות המותקפים לאורך רמת הגולן ובין היתר שימש כבסיס הספקה עבור חטיבות 7 ו-188. בראשית מלחמת חרבות ברזל יצאו רבים מיחידות המילואים בבסיס לכיוון החזיתות השונות.
הערות שוליים

↑  פרידמן פילון, באתר palmach.org.il
↑  מחנה פילון, על שם פילון פרידמן, באתר www.izkor.gov.il
↑  ניסים קלו, חטיבת עודד 9 באוגדת הבשן 210 - סיפור מורשתם של אנשי הטנ"א בחטיבה, באתר עמותת חיל הטכנולוגיה והתחזוקה (חיל החימוש), ‏02/09/2021
↑  בילוי נעים Biluy Naim (2013-08-21), עוז 77 - סרטם של אביגדור קהלני ואליצור ראובני oz 77, נבדק ב-2024-05-27
↑  גדוד 74 חטיבה 188, 1982, מלחמת לבנון הראשונה (2019-06-24), חטיבת ברק, 188, 30 שנה למלחמת יום הכיפורים, 2003, נבדק ב-2024-05-27{{citation}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
ערך זה הוא קצרמרבנושא צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה חכים

| --- | --- |
 לידה:  אזמיר
 פטירה:  1838 י"ט בסיון ה'תקצ"ח
 מקום קבורה:  אזמיר
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 רבותיו:  הרב יצחק מאייו, הרב רפאל יוסף חזן והרב שלמה הלוי
 חיבוריו:  כיסא שלמה, מלאכת שלמה
 בת זוג:  וידא
 צאצאים:  הרב שמואל חכים
 
הרב שלמה חכים (?-1838) היה מגדולי חכמי אזמיר. מחבר פירוש מלאכת שלמה על משנה תורה.
תולדותיו

נישא למרת וידא (נפטרה בי"א בחשון התקצ"ב). למד אצל הרבנים יצחק מאייו, רפאל יוסף חזן ושלמה הלוי, מחבר ספר לב שלמה. היה דיין בבית הדין של הרב רפאל אשכנזי משנת תקע"ד. הרב אברהם פאלאג'י העיד עליו: ”...שזכה גדול אדונינו הרב מר קשישא המלך שלמה זצוק"ל להיות ראש על ארץ רבה יחיד בדורו, אינו אלא על גודל צניעותו שהיה אותו בפלך השתיקה, ...”.
היה גבאי הצדקה בעיר, אשר כפי המסורת באזמיר, שימשו בתפקיד זה גדולי החכמים בעיר. רבי חיים פלאג'י מזכירו רבות בספריו, וכן הרב חיים בנימין פונטרימולי בספרו "פתח הדביר". מתלמידיו היה הרב חיים ביז'ה, מחבר ספר "חיים עד העולם".
באדר התקפ"ו החל לכהן כרב בקהילת אלגאזי, שם היה דורש דרושים גם בשבת תשובה ובשבת הגדול ובקהילת תלמוד תורה דרש לרוב בשבת הלבשה. בשבת זכור היה דורש בקהילת אורחים ובקהילת פורטוגאל בעיר. בשנת תקצ"ז סידר דרוש לומר בשבת הגדול, אך נבצר מהעם להתקהל בעקבות מגפה שפרצה באזמיר. בשבתות כלה דרש גם בקהילת שלום ובקהילת מחזיקי תורה.
בי"ח סיון התקכ"א נפטר אביו, ובה' בכסלו התקכ"ט נפטרה אמו.
נפטר בי"ט בסיון ה'תקצ"ח (1838) לאחר ייסורים. בין מספידיו נמנו הרב חיים פאלאג'י, הרב מיכאל יעקב ישראל, רבה של רודוס, רבי רחמים אריה אברהם הכהן ארייאש (מחבר ספר שפתי רננות), הרב חיים ביז'ה, רבי יהושע אברהם קריספין הרב נסים יעקב מזרחי, מחבר ספר ברוך מבנים, וכן בנו הרב שמואל חכים.
משפחתו

חתנו הרב דוד סיד, משוחטי העיר, נפטר במגפה בתמוז התקצ"א.
בנו הרב שמואל חכים, כיהן כדיין באזמיר בתקופת רבי חיים פלאג'י.
נכדו רבי אברהם דוד חכים, סייע בהדפסת ספר מלאכת שלמה לסבו.
ספריו

מלאכת שלמה (שאלוניקי תרכ"ג) - חידושים על משנה תורה לרמב"ם.
כיסא שלמה (שאלוניקי תר"ז) - דרושים לארבע שבתות השנה - שבת תשובה, שבת הלבשה, שבת הגדול ושבת כלה. וכן דרושים לנישואין וחמישה עשר הספדים שדרש לפטית הוריו, הרב אברהם אבן עזרא (מחבר ספר בתי כנסיות), הרב יצחק אלגאזי, מחבר ספר עץ חיים, הראשון לציון הרב יום טוב דאנון, הרב אליעזר חזן, הרב שמואל שושנה, הרב רפאל אשכנזי, הרב בכור יצחק נאבארו, הרב דוד אמאדו ואשתו, הרב שלמה משה סוזין, הרב אברהם הלוי אמיגו, הרב משה ברכה. בסוף הספר שני הספדים מאת בן המחבר על הוריו.
הערות שוליים

↑  בתשלום שנתה. (כסא שלמה, דרוש ט"ו להספד)
↑  קובץ בית אהרן וישראל, גיליון ט"ז
↑  ברך את אברהם דף רכ"ד עמוד ב'
↑  יפה ללב חלק ג' יורה דעה סימן רנ"ו
↑  ראה למשל: "צוואה מחיים" עמוד ס'. "משא חיים" דף י"ד ע"א, "גנזי חיים" מערכת ח, "נפש כל חי" מערכת מ' אות ס'. "כף החיים" סימן כ"ו. "זכירה לחיים" חלק ב' דף י"ב
↑  מלבד דרוש י' להלבשה שדרש בק"ק אלגאזי
↑  כסא שלמה, דף פב עמוד ב
↑  כסא שלמה דרוש א' וב' להספד
↑  שנות ימין חלק ב דרוש ג' להספד
↑  דרוש ח'
↑  חיים עד העולם, דרוש ג' להספד
↑  אברהם במחזה דרוש ח' להספד
↑  דרוש ו' להספד
↑  כסא שלמה, דרוש י"ד להספד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313529605171  VIAF: 71333709   WorldCat (עם VIAF): 71333709
שומר פתאים ה'

שומר פתאים ה' הוא ניב שמקורו בספר תהלים, פרק קט"ז, פסוק ו', שם נאמר: ”שֹׁמֵר פְּתָאיִם יְהֹוָה, דַּלּוֹתִי וְלִי יְהוֹשִׁיעַ”. הניב משמש במקרים שבהם אדם ניצל מצרה שאליה נקלע בתמימותו.
בכתבי חז"ל ובקרב הפוסקים משמש ביטוי זה בעת הדיון בהיקף השפעתו של הפסוק ”ונִשְׁמַרְתֶּם מְאֹד לְנַפְשֹׁתֵיכֶם”, ויש הסבורים שניתן להפחית במידת הזהירות הנדרשת כאשר מדובר בסיכון שרבים נוטלים, כגון הסיכון שבעישון.
בתלמוד

במקומות אחדים בתלמוד מובא הפסוק "שומר פתאים ה'" כנימוק לקביעות שונות:
במסגרת הדיון במשקה מגולה במסכת עבודה זרה מובאת ברייתא: "רבי אליעזר אומר: אוכל אדם ענבים ותאנים בלילה ואינו חושש, משום שנאמר שומר פתאים ה'", כלומר בניגוד לאיסור לשתות משקה שעמד מגולה, ללא השגחת אדם, מחשש שנחש שתה מהם והטיל בהם ארס, אין לחשוש כך באכילת פירות, אלא לסמוך על רחמי ה'.
במסכת יבמות אומר רב פפא שהכלל הוא שאין מלין ביום מעונן וביום שנושבת בו רוח דרומית, אבל כיוון "דדשו בה רבים" כלומר רבים אינם מקפידים על כך אפשר שלא לחשוש, שנאמר "שומר פתאים ה'".
בפרק חלק של מסכת סנהדרין מובאת ברייתא שדנה בשאלה האם קטני בני רשעי ישראל באים לעולם הבא, ורבי עקיבא סבור שהתשובה לכך חיובית, ונימוקו "שנאמר 'שומר פתאים ה" שכן קורין בכרכי הים לינוקא פתיא", כלומר במילה "פתאים" מתכוון הפסוק לתינוקות.
בפוסקים

הנימוק "דשו בו רבים" (המופיע במסכת יבמות) עלה במסגרת הדיון בשאלה האם לאסור את העישון מחמת הסכנה לבריאות.
החפץ חיים פוסק להלכה, בהסתמך על חוות דעת של רופאים, כי האיסור בעישון סיגריות נובע מהציוויים על שמירת הנפש. לעומתו כתב הרב משה פיינשטיין בתשובה הלכתית משנת תשכ"ד:
גם הרב עובדיה יוסף פוסק כי הדבר אינו מהווה ביטול ציווי מהתורה, וזאת על פי הפסוק "שומר פתאים ה'" המבטא אמונה כי אלוהים שומר מפני סיכונים הנובעים מדבר ש"דשו בו רבים" (שנהגו רוב העולם לעשותו). אך גם הוא מודה שעל פי רוח ההלכה רצוי שלא לעשן.
לעומתם כתב הרב אליעזר יהודה ולדנברג בספר "ציץ אליעזר":
בפולקלור

ספר הבדיחה והחידוד מביא בדיחות המבוססת על ניב זה, הנה אחת מהן:
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל', עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ע"ב, עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"י, עמוד ב'
↑  חיים נבון, עישון סיגריות במבחן ההלכה, תחומין כט, תשס"ט, באתר "דעת"
↑  בספרו ליקוטי אמרים, פרק י"ג.
↑  הרב משה פיינשטיין בספרו שו"ת "אגרות משה", כרך ה', חלק יורה דעה, סימן מ"ט.
↑  הרב עובדיה יוסף בספרו שו"ת "יחווה דעת", חלק ה', סימן ל"ט.
↑  שו"ת ציץ אליעזר חלק טו סימן לט
↑  אלתר דרויאנוב, "ספר הבדיחה והחידוד" בפרויקט בן-יהודה
הזדקנות בקהילה הגאה

אוכלוסיית הלהט"בים הזקנים מורכבת מלסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים הנמצאים בשכבת גיל 65 ומעלה. עם העלייה בתוחלת החיים, הולך וגדל מספרם של הלהט"בים הזקנים . לאוכלוסייה זו ישנם צרכים וקשיים ייחודיים. להט"בים זקנים, כמו זקנים בכלל האוכלוסייה, מתמודדים עם קשיים הנובעים מגילם ומהשינוי במצבם הבריאותי, אך עבורם התמונה מורכבת אף יותר. הם סובלים מבדידות רבה, ולכן לרבים מהם יש פחות על מי להישען בזקנתם. בנוסף, הם סובלים מהדרה חברתית כפולה בשל היותם הן זקנים והן להט"בים, מתחושת דחייה בתוך הקהילה הלהט"בית עצמה, ומיחס עוין בשירותים חברתיים ובריאותיים.
שכיחות

בעקבות עלייה בתוחלת החיים, לצד עלייה בקבלה החברתית של להט"בים, עולה גם מספרם של להט"בים זקנים. אומדנים מארצות הברית לגודלה של הקהילה הלהט"בית מעריכים כי 2.4% מבני 50 ומעלה בארצות הברית הם להט"בים. אומדנים אלו מבוססים על הגדרה עצמית כלהט"ב ולא על התנהגות או משיכה מינית. אוכלוסיית הלהט"ב המזדקנת בישראל מהווה פלח ייחודי בתוך האוכלוסייה הישראלית המזדקנת, אך גודלה אינה ידועה, בעוד שקיימים אומדנים ללהט"בים ישראלים בני 18-45‏. בהנחה ששיעור הלהט"בים בישראל דומה בקרב קבוצות גיל שונות, ניתן לאמוד את היקף הלהט"בים היהודים בני 65 ומעלה, בסוף שנת 2017, כ-54,000 (לפי אומדן של הגדרה עצמית).
המחקר בתחום

עד שנות השמונים של המאה העשרים הייתה התייחסות מועטה בלבד להזדקנות של להט"בים הן בתחום המדעי והן בשיח הציבורי. רק בראשית שנות התשעים של המאה העשרים חוקרים מתחום הגרונטולוגיה החלו לגלות עניין במשמעות ההזדקנות עבור לסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים. על אף שנעשים בעולם מאמצים לחקור אוכלוסייה זו ואף נוצרים שיתופי פעולה מחקריים להבנת הסוגיה, היקף הספרות המחקרית בנושא עדיין מועט. הסיבה לכך נובעת מהקושי לאתר מדגם מייצג של אוכלוסייה זו, אשר מאופיינת כ"בלתי נראית" כיוון שמעטים מקרב בני הקהילה הלהט"בית, בגיל המבוגר, מוכנים להיחשף. אלה שהמסכימים להיחשף הם בדרך כלל האנשים חזקים יותר מבחינה כלכלית-חברתית, בריאים וחיים באופן עצמאי, אך אינם מייצגים את כלל האוכלוסייה הלהט"בית הזקנה. בנוסף, רוב המחקרים נעשו על גברים הומואים (בעיקר) ונשים לסביות, לבנים, בעלי השכלה פורמלית השייכים למעמד הבינוני, ותת-קבוצות משכבות עוני או מקבוצות מיעוט אתניות או דתיות, כמו גם ביסקסואלים וטרנסג'נדרים זקנים, כמעט שלא זכו להתייחסות במחקרים.
אתגרי ההזדקנות של להט"בים

האתגרים העיקריים בהזדקנות הם: בדידות, גילנות ומצב בריאותי. נמצא כי ההצלחה בהתמודדות עם אתגרי ההזדקנות עבור הומו, לסבית, ביסקסואל או אדם טרנסג'נדר תלויים ביכולת להשיג תמיכה כדי להתמודדות עם בדידות, ביכולת התמודדות עם גילנות, ביכולת לשפר את מצבם הבריאותי, וביכולת לתכנן את השנים המאוחרות יותר. מן המחקרים המועטים שנעשו עולה כי האוכלוסייה הלהט"בית המזדקנת היא אוכלוסייה בסיכון הסובלת מבידוד חברתי, מתחושת דחייה בקהילה, מעוני, מתחלואה ומחשש מלפנות לקבלת שירותים.
בתוך הקהילה הלהט"בית, טרנסג'נדרים מהווים מיעוט בתוך קבוצת מיעוט והם בעלי מאפיינים שונים וייחודים. הם מתמודדים עם אתגרים קשים יותר מאשר לסביות, הומואים וביסקסואלים. הזדקנותם של טרנסג'נדרים מתרחשת על רקע היותם קבוצת שוליים חברתית, כלכלית ובריאותית. הם סובלים מבדידות רבה, מסטיגמה והדרה חברתית ברוב התחומים החברתיים, כולל תעסוקה, דיור והשכלה, וחוששים מאוד מלפנות לקבל שירותים ועזרה.
אתגרי ההזדקנות של להט"בים > בדידות

סקרים שנעשו בארצות הברית מצאו כי כ-75% מהלהט"בים הזקנים גרים לבדם, דבר שמעלה את הסיכון לבדידות. הסיכוי של גברים הומואים בני 50 ומעלה לגור לבד גבוה פי שניים מאשר של גברים הטרוסקסואלים, והסיכוי של נשים לסביות לגור לבד גבוה ב-33% מאשר נשים הטרוסקסואליות. ההסתברות שבעת זקנה לא יהיו להם ילדים שיתמכו בהם בעת מחלה או משבר גבוהה יותר מאשר בקרב הטרוסקסואלים.
דור הלהט"בים המזדקנים גדל במציאות שונה מזו של הלהט"בים הצעירים החיים כיום. זהו דור שגדל בתקופה בה ההומוסקסואליות נחשבה לסטייה, למחלת נפש, או להתנהגויות אסורות מבחינה חוקית. לא היה מקובל לחיות בזוגיות חד-מינית ולגדל ילדים במערכת זוגית כזו. נישואים חד-מיניים לא היו אפשריים הן מבחינה משפטית והן מבחינה חברתית. להט"בים חייו בדילמה תמידית: האם לגלות או להסתיר את זהותם המינית. אלה שבחרו להישאר בארון ולהסתיר את נטייתם המינית לא יכלו לחשוף את חייהם לפני סביבתם הקרובה, כגון שכנים. דבר המעצים את בדידותם ומקטין את רשת התמיכה הסביבתית שלהם. אמנם להסתרה יש מחיר אישי כבד של חיים בסתר אך אפשרה שמירה על יחסים עם המשפחה. אלה שבחרו לחשוף את נטייתם המינית הסתכנו בפירוק המשפחה או בהרחקה ממנה, ובדחייה מן הסביבה. אלה שניסו לחיות חיים הטרו-נורמטיביים, לאחר שיצאו מן הארון, באופן חלקי או מלא, סבלו מדחייה או מקשרים לא טובים עם המשפחה ההטרו-נורמטיבית שהקימו ומקושי למצוא בן או בת זוג. לכן, לרבים מלהט"בים זקנים חסרה תמיכה משפחתית בשל העדר צאצאים היכולים לטפל בהם בזקנתם או בשל קשרים דלים או נעדרים עם משפחת המוצא. בנוסף, מגפת האיידס הותירה להט"בים זקנים רבים עם מעט חברים ורשתות תמיכה מועטות. להט"בים זקנים מהווים דור שגדל בחוויה של ניכור משפחתי וחברתי שהוביל לבדידות רבה לאורך חייהם. נמצא כי קשרים בין-אישיים וקשרים משפחתיים, בין אם הם קשרי דם או קשרי זוגיות, מהווים מקור מרכזי בהתמודדות עם קשיי הזקנה. בניגוד לבני גילם ההטרוסקסואלים הנסמכים בעיקר על בני משפחתם לקבלת עזרה, להט"בים זקנים נסמכים יותר על חברים, אשר זוכים לכינוי "משפחה מבחירה".
התמודדותם של טרנסג'נדרים עם בדידות בעת זקנה קשה אף יותר. עד שנת 2013 טרנסג'נדריות נחשבה הפרעה נפשית. בניגוד לגברים הומואים ולנשים לסביות אשר מתמודדים עם יציאה מן הארון, טרנסג'נדרים שואפים בדרך כלל להופיע בזהותם המגדרית החדשה ולא להצהיר על השינוי שעברו. הם חווים קשיים אישיים וחברתיים על רקע זהותם המגדרית. לטרנסג'נדרים יש פחות תמיכה משפחתית, חוסר קבלה רב מצד המשפחות, ולעיתים קורה כי הם נזרקים לרחוב. הם נמצאו כסובלים מתמיכה חברתית נמוכה ביותר ומהפנמת בסטיגמה יותר מאשר גברים הומואים או נשים לסביות, בכל הגילים.
אתגרי ההזדקנות של להט"בים > גילנות

גילנות (Ageism) מוגדרת לראשונה על ידי רוברט בטלר (1969) כ"שימוש עקבי בסטראוטיפים ובאפליה כלפי אנשים, בשל גילם המתקדם" . גילנות באה לידי ביטוי בהפנמת החוויה של האדם הזקן כי הוא פחות רצוי, פחות מסוגל, פחות חשוב ופחות פופולרי. החברה המודרנית, ובמיוחד קהילת הגברים ההומואים, שמה דגש רב על נעורים וגיל צעיר. להט"בים זקנים חווים גילנות מחוץ לקהילה הלהט"בית על ידי צעירים באוכלוסייה הכללית ובנוסף חווים גילנות ייחודית בתוך הקהילה עצמה על ידי להט"בים צעירים.