stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחב בטוח
הערות שוליים

↑  Amenabar, Teddy (19 במאי 2016). "The New Vocabulary of Protest". The Washington Post. נבדק ב-15 ביולי 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  גילי הרטל, יוסי דוד וליטל פסקר, מרחב בטוח, מפתח 8, 2014, עמ' 97-124
1 2  Ash, Timothy Garten (16 בספטמבר 2016). "Safe spaces are not the only threat to free speech". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Fry, Stephen (12 באפריל 2016). "Stephen Fry: Campus Safe Spaces Are Stupid and Infantile". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Slater, Tom (15 בינואר 2016). "The tyranny of safe spaces". Spiked. נבדק ב-26 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexander Tsesis, Campus Speech and Harassment, MINNESOTA LAW REVIEW, 2017
↑  Sally Weale, Safe spaces used to inhibit free speech on campuses, inquiry finds, the Guardian, ‏2018-03-26 (באנגלית)
↑  Tackling the Term: What is a Safe Space?  |  Harvard Political Review, harvardpolitics.com (באנגלית)
↑  האגודה למען הלהט״ב בישראל, באתר האגודה למען הלהט״ב בישראל (באנגלית)
↑  "קבוצות נושא באיגי". IGY. אורכב מ-המקור ב-2018-11-08. נבדק ב-2018-11-08.
↑  "אירועי יום ההבנ"ה ברחבי הארץ: "שנאה מובילה למוות, אהבה מובילה לחיים"". 2017-05-16. נבדק ב-2018-11-08.
↑  בית דרור  |  אודות בית דרור, באתר bethdror.org
↑  advocates for youth
↑  Safe campus - Western University, safecampus.uwo.ca (באנגלית)
↑  Ian Dunt, Safe space or free speech? The crisis around debate at UK universities, the Guardian, ‏2015-02-06 (באנגלית)
↑  Conor Friedersdorf, How Campus Activists Are Weaponizing 'Safe Space', The Atlantic, ‏2015-11-10 (באנגלית)
משאית עם הכיתוב מרחב בטוח, סמל הגאווה, וקריאה למתנדבים להתנדב במרחב פתוח
מרטין מארס

המטוס בוער ב-5 באפריל 1950
המטוס בשנת 1956
מרטין JRM מארס (באנגלית: Martin JRM Mars) היה מטוס מטען ימי בעל ארבעה מנועי כוכב מתוצרת חברת גלן ל. מרטין (כיום לוקהיד מרטין) המטוס תוכנן בתקופת מלחמת העולם השנייה כמטוס מטען עבור הצי האמריקאי, לאחר המלחמה הוסבו המטוסים למטוסי כיבוי.
המטוס היה המטוס הימי הגדול ביותר שהיה לבעלות הברית, נבנו 7 מטוסים בלבד מדגם זה.
פיתוח

פיתוח המטוס החל באוגוסט 1938 ע"פ דרישת הצי האמריקאי שביקש מטוס תובלה ימי גדול, אב-הטיפוס טס לראשונה ב-3 ביולי 1942, לאחר הטיסה הראשונה הזמינו בצי האמריקאי 20 מטוסים דומים, אולם עם סיום המלחמה בוטלו ההזמנות.
ב-5 באפריל 1950 נשרף אחד המטוסים בהוואי, המטוסים היו בשירות הצי עד שנת 1956, לאחר מכן נרכשו ארבעה מטוסים על ידי חברה קנדית פרטית לכיבוי שריפות בשם "Flying Tankers" שם הומרו למטוסי כיבוי, המטוסים מסוגלים לנחות במים ולשאוב תוך 25 שניות 27,250 ליטר. ביוני 1961 התרסק מטוס אחד באגם ספרואט (Sproat Lake) שבקולומביה הבריטית, מספר חודשים לאחר מכן נהרס עוד מטוס במהלך החורף. כיום לא ניתן להשיג מנועים חדשים למטוסים, והם צפויים לצאת משירות.
מאפיינים > מאפיינים כללים

צוות: 4
נוסעים: 133
אורך: 35.74 מטר
מוטת כנפיים: 60.96 מ'
גובה: 11.71 מ'
משקל ריק: 34,279 ק"ג
משקל המראה מרבי: 74,800 ק"ג
הנעה: 4 מנועי R-3350 תוצרת כרטיס רייט
מאפיינים > ביצועים

מהירות מרבית: 356 קמ"ש
טווח: 8000 ק"מ
סייג רום: 4,450 מ'
מרק סלבין

| --- | --- |

מרק סלבין
 לידה:  31 בינואר 1954 מינסק, ברה"מ 
 נרצח:  6 בספטמבר 1972 (בגיל 18) פירסטנפלדברוק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות 
 
מרק סלבין (ברוסית: Марк Славин; ‏31 בינואר 1954 – 6 בספטמבר 1972) היה מתאבק וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור".
קורות חיים

נולד במינסק כאשר זו הייתה בברית המועצות. בשנת 1971 זכה בתואר אלוף ברית המועצות לנוער בסגנון יווני-רומי. סלבין היה אמור לייצג את ברית המועצות באולימפיאדת 1972, אך החליט שהוא מעוניין לייצג את מדינת ישראל, לכן עלה עם משפחתו. שלושה חודשים אחרי עלייתו לישראל יצא סלבין למינכן לייצג את ישראל באולימפיאדה אולם נחטף ביום בו אמור היה להתחרות, ונרצח למחרת.
הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול, לצד חבריו לנבחרת עמיצור שפירא, אנדרי שפיצר, אליעזר חלפין וקהת שור.
הערות שוליים

↑  מרק סלבין באתר GRAVEZ
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן (1972)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אסתר רוט-שחמורוב • שאול לדני |  |
|  היאבקות | אליעזר חלפין • מרק סלבין • גד צברי |  |
|  הרמת משקולות | דוד ברגר • זאב פרידמן • יוסף רומנו |  |
|  סיף | דן אלון • יהודה וינשטיין |  |
|  קליעה | הנרי הרשקוביץ • זליג שטרוך |  |
|  שחייה | שלומית ניר |  |
|  שיט | יאיר מיכאלי • יצחק ניר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1266444572  VIAF: 2501166172269090800007   WorldCat (עם VIAF): 2501166172269090800007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסגד המלך חוסיין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, מסגד 
 מיקום:  עמאן 
 מדינה:  ירדן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 קואורדינטות:  31°59′08″N 35°49′22″E﻿ / ﻿31.98565278°N 35.82286111°E﻿ / 31.98565278; 35.82286111
 he
 
מסגד המלך חוסיין (בערבית: مسجد الملك الحسين) שוכן בעמאן, בירת ירדן. הוא המסגד הגדול ביותר במדינה.
היסטוריה

המסגד נפתח בשנת 2005. הוא ממוקם בשוליה המערביים של העיר, בקרבת המרכז הרפואי על שם המלך חוסיין. מיקומו בגובה של 1,013 מטר מעל פני הים מאפשר לראותו מרוב חלקיה של עמאן.
מבנה המסגד הוא בעל צורה מלבנית ובארבע פינותיו ממוקמים מינרטים על גבי צריחים מרובעים. כיפה מוזהבת ממוקמת בסמוך לכותל הדרומי של המבנה. המבנה מוקף ברחבות מרוצפות ובהן עצים. המסגד עשוי להכיל עד 5,500 מתפללים.
במרכז העיר ממוקם מסגד אל-חוסייני הגדול, שהוקם בשנת 1924. גם הוא מוכר בשם מסגד המלך חוסיין.
ראו גם

מסגד המלך עבדאללה הראשון
מרכב (אונייה)

מרכב היא ספינת מטען שהייתה נפוצה ביותר בקווים שבין טורקיה, סוריה, לבנון, מצרים, ובראשית מאה ה-20 גם בקווים שקישרו בין מדינות אלה לבין ארץ ישראל. ידועה גם בכינוי "סקונר לבאנטיני" (סקונר - ספינת סוחר קלה בעלת שני תרנים). בדגם זה מותקן מנוע, בנוסף על מפרשים.
הערות שוליים

↑  תיאור מרכב באתר המוזיאון הימי הלאומי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרית (צמח)

| מרית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: מרית
שם מדעי
 Anvillea ‏קנדול, 1836
מָרִית (שם מדעי: Anvillea) הוא בן שיח מעוצה ממשפחת המורכבים.
שם הסוג, מרית, נגזר מצורתם של עליו.
בסוג זה מספר מינים בודדים כאשר בישראל צומח מין אחד בלבד - מרית מדברית.
הערות שוליים

↑  Flann, C (ed) 2009+ Global Compositae Checklist
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסגד המעיין

ערך זה עוסק במעיין הנמצא בעין כרם. אם התכוונתם למעיין הנמצא בנצרת, ראו .
| --- | --- |

מסגד המעיין
 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 כתובת:  רח' המעיין, עין כרם 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°45′55″N 35°09′40″E﻿ / ﻿31.7653°N 35.1612°E﻿ / 31.7653; 35.1612
  (למפת ירושלים מוגדלת) מסגד המעיין(למפת ירושלים רגילה) מסגד המעיין(למפת הרי ירושלים רגילה) מסגד המעיין(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מסגד המעיין
 
מסגד המעיין (ערבית: مسجد العين, "מסג'ד אלעין") הוא מסגד נטוש בעין כרם הניצב מעל "מעיין מרים", ממנו לפי המסורת הנוצרית לגמה מרים, אם ישו, בביקורה אצל אלישבע, אם יוחנן המטביל, כששתיהן היו הרות. אל המעיין מוליכה נקבה חצובה באבן מתקופת בית שני.
המסגד נבנה במחצית השנייה של המאה ה-19, וכלל מגדל, אולם תפילה ומעליו שלוש כיפות. הוא נקרא על שמו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב, שבשנת 638, בדרכו לכבוש את ירושלים מידי הביזנטים, עצר להתפלל במקום.
כיום נותר מהמסגד מינרט בלבד.
מסגד המעיין
באומנות

הצייר ראובן רובין הרבה לצייר את עין כרם, וניתן לראות את המסגד בציורו "הדרך לעין כרם".
הערות שוליים

↑  ירושלים, עין כרם, נספח ארכאולוגי 88 של רשות העתיקות
↑  עמוד 7, דף "יום שדה" 'מקריית מנחם לעין כרם' של אגף של"ח וידיעת הארץ של משרד החינוך
↑  https://hapumbit.co.il/wp-content/uploads/2020/08/art2.png
מרינה

ערך זה עוסק במעגנה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מרינה תל אביב
מרינה בדבון שבבריטניה
מרינה בעיר רוסטוק שבגרמניה, לחוף הים הבלטי
המרינה "ארנה ישראל"
מרינה (בעברית: מעגנה) היא מעגן ובו מקומות עגינה ושירותי חוף עבור יאכטות וסירות. היא נבדלת מנמל בכך שהיא איננה מיועדת לשימושם של כלי שיט גדולים לנוסעים או למטען.
עגינה במרינה

מרינות ממוקמות לחופי ימים או אגמים או לחופי נחלים ונהרות המקושרים אל אחד מאלה.
מרינה עשויה להתקיים במשולב עם נמל או בנפרד מכל מתקן חוף אחר.
כלי השיט במרינה עוגנים בצד רציפים ובצד מזחים צפים המחוברים בכבלים אל היבשה ואל עמודי עיגון במים. הם עשויים גם לעגון לצד מצופים שאינם מקושרים ליבשה, שהתנועה בינה לבינם נעשית באמצעות סירות. גם מסיבה זו העגינה לצד מצופים היא זולה יותר אך פחות נוחה.
השגת זכות עגינה קבועה במרינה עשויה לארוך זמן רב ואף שנים, מאחר ששטחי העגינה במרינות רבות הם מצומצמים ומבוקשים.
מרינות שבהן הפרש מפלס המים בעת הגאות ובעת השפל הוא גדול עשויות לעשות שימוש בשערי מים על מנת לקיים בהן מפלס מים בגובה יציב.
מרינה עשויה להיות בבעלות של רשות מקומית או בבעלות פרטית (כמו יזמים או מועדוני יאכטות) וכן להיות משולבת במסגרת עסק פרטי אחר.
שירותים במרינה

שירותי חוף המצויים לרוב במרינה הם שירותי תדלוק, תיקונים ורחיצה, ספקי חלפים וציוד, מחסנים ובתי אוכל וכן מגרשי חניה למכוניות ולנגררים המובילים סירות. במרינה עשויות להימצא גם רמפות המיועדות להכנסת סירות למים ולהוצאתן מהם ואף מנופים ניידים המיועדים למטרה זו וכן שירותי אחסנה לסירות על החוף (לעיתים במתקנים המאפשרים אחסנת מספר סירות זו מעל זו). שירותים מסוימים ניתנים לבעלי סירות ויאכטות על בסיס של שכירות. כלי שיט המבקרים במרינה עשויים לרכוש שירותים אלו לפי מחירון.
במרינה תמצא לרוב נקודת משמר חופים לצורך שיטור כללי, שמירה, פעילות מכס ובקרת הגירה, כולל רישום כניסה של תושבי חוץ למדינה דרך המרינה.
מרינות בישראל

המרינות בישראל מצפון לדרום:
נמל עכו
מעגנת שביט
מרינה הרצליה
מרינה תל אביב
נמל יפו
מרינה אשדוד
מרינה אשקלון
מרינה אילת
הערות שוליים

↑  מַעֲגָנָה במילון מונחים יחידים [כללי] (תשל"א–תשפ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550974405171  GND: 4604933-2  LCCN: sh85081107
מרקוס ליקיניוס קראסוס (קווסטור)

| --- | --- |
 לידה:  90 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 פטירה:  49 לפנה״ס (בגיל 41 בערך) 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  מושל רומי  קוואיסטור 
 בן או בת זוג:  קייקיליה מטלה 
 
מרקוס ליקיניוס קראסוס (בלטינית: Marcus Licinius Crassus ‏ 86 לפנה"ס או 85 לפנה"ס - 49 לפנה"ס) היה בנו הבכור של מרקוס ליקיניוס קראסוס, בן בריתו הפוליטי של יוליוס קיסר. מרקוס קראסוס נבחר לקווסטור ושירת בצבאו של יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, אך לא התבלט בה. לאחר מותם של אביו ואחיו, פובליוס ליקיניוס קראסוס בקרב חרן בשנת 53 לפנה"ס, המשיך לתמוך בקיסר במהלך מלחמת האזרחים שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, עת קודם לדרגת לגאטוס והיה לנציב גאליה קיסאלפינה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה גורלי (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1957 (בן 67) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי
 מעסיק:  כלכליסט, גלובס, הארץ ומעריב
 תחום סיקור:  משפטי
 צאצאים:  ניר גורלי 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  mgoraly
 
משה גורלי (נולד ב-17 בפברואר 1957, ט"ז באדר א' ה'תשי"ז) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן משפטי של עיתון כלכליסט מקבוצת ידיעות אחרונות. כיהן בעבר כדובר מערכת בתי המשפט, ולשעבר כתב בעיתונים גלובס, הארץ ומעריב.
ביוגרפיה

משה גורלי נולד בחיפה לזאב ולאה. למד בבית הספר הריאלי, והשלים תואר ראשון במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת תל אביב וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. גורלי ערך התמחות בעריכת דין בפרקליטות תל אביב פלילי ובדיני עבודה.
ב-1986 גורלי החל לפרסם טור ביקורת ספורט בעיתון מעריב. ב-1990 מונה לפרשן כדורגל של העיתון. ב-1996 מונה לתפקיד דובר בתי המשפט הראשון עד לשנת 1999. גורלי אף היה חבר בוועדת צור בראשות השופטת יהודית צור, שהוקמה בכדי לבחון את תחום ההסברה והדוברות במערכת בתי המשפט בישראל. בשנת 2002 מונה לחבר מערכת בעיתון הארץ. גורלי ערך את המדור המשפטי בעיתון גלובס, גורלי אף הנחה את התוכנית המשפטית של ערוץ הכנסת ומונה לכתב משפטי בעיתון מעריב ממנו פוטר בשנת 2008, לאחר מכן הצטרף לארד תקשורת והקים בה את המחלקה המשפטית.
בשנת 2010 מונה לפרשן משפטי של עיתון כלכליסט ומכהן בתפקיד עד היום. כתיבתו בכלכליסט מאופיינת בקו תקיף נגד הימין הישראלי. בפרט נגד בנימין נתניהו, מפלגת הליכוד, ואנשי הציונות הדתית.
ב-2021 הוציא את הספר "עניין לציבור" על היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש.
בנו הוא העיתונאי ניר גורלי ממקימי חטיבת הרדיו של כאן.
הערות שוליים

↑  משה גורלי, להעיר את המועדון, באתר העין השביעית, 2 באוקטובר 2012
↑  ענת פלג ורינה בוגוש, הגלימה השחורה והעיתונות הצהובה:יחסם של השופטים אל התקשורת בישראל במסגרות מדיה: כתב עת ישראל לתקשורת, גיליון מס' 5
↑  ענת קם‏, זיכרון גורלי, באתר וואלה, 14 בינואר 2008
↑  הארץ, משה גורלי, באתר הארץ, 1 ביולי 2004
↑  אלכסנדר כץ, עורך משפטי חדש ל’כלכליסט’: עו"ד משה גורלי, באתר ביזפורטל, 11 בינואר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרקוס מאניליוס

מרקוס מאניליוס (בלטינית: Marcus Manilius, המאה הראשונה לספירה), משורר ואסטרולוג רומי שנודע כמחברה של הפואמה "אסטרונומיקה".
מרקוס מאניליוס נולד בצפון אפריקה, והיה תושב או אזרח רומא בתקופתם שלטונם של אוגוסטוס קיסר או של טיבריוס. על חייו ידוע מעט מאד.
הפואמה "אסטרונומיקה" מחולקת לחמישה ספרים:
ספר ראשון מתאר את השמים ואת מערכות הכוכבים
ספר שני מוקדש לגלגל המזלות
ספר שלישי מסביר כיצד לערוךהורוסקופ
ספר רביעי כולל תיאור של כדור הארץ ושל יושביו, ומתאר את השפעת הכוכבים עליהם עם מסקנות המתייחסות לאופיים
ספר חמישי מסביר כיצד משתנה השפעת הכוכבים בהתאם לתנועתם ולמיקומם ברקיע
פואמה זו כמוה כעבודת מחקר, שבה מציג מאניליוס את דעותיהם של האסטרולוגים בני העת העתיקה. לעיתים קרובות הוא מחקה את לוקרטיוס. בסוף הספר הראשון מתואר קרב יער טויטובורג, שבו הובס צבא רומא בפיקודו של פובליוס קווינקטיליוס וארוס בידי השבטים הגרמאנים בפיקודו של מנהיגם ארמיניוס (9 לספירה).
שני כתבי יד של הפואמה, שנעשו בידי נזירים במאה העשירית ובמאה האחת עשרה, נתגלו על ידי פוג'ו בראצ'וליני לא רחוק מן העיר קונסטנץ (כיום בגבול שווייצריה וגרמניה) כאשר השתתף בוועידת קונסטנץ של הכנסייה הקתולית ב- 1416 או ב- 1417. הפואמה הופיעה בדפוס לראשונה בנירנברג ב- 1473. תרגומה הראשון לאנגלית נעשה בידי המתרגם תומאס קריץ' ב- 1697. ב- 1739 היא הופיעה בלטינית בעריכתו של החוקר האנגלי ריצ'רד בנטלי. המשורר והחוקר האנגלי אלפרד אדוארד האוסמן ערך אותה שוב בלטינית בחמישה כרכים בין 1903 ו-1930.
מאניליוס כותב:
אנו מכירים בכך כי הכוכבים שבקצווי הרקיע שולטים בנו באמצעות חוקיהם הנסתרים, כי העולם כולו מתנועע בהתאם לסדר מחזורי, וכי גורלנו תלוי באותות ובמופתים מסוימים.
משה גורן

| --- | --- |

משה גורן
 לידה:  19 במרץ 1921 גרודנו, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  8 באפריל 2009 (בגיל 88) 
 מקום קבורה:  נחשון 
 תאריך עלייה:  1934
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף
 
לאחר מלחמת ששת הימים אלופי המטכ"ל בבית הנשיא זלמן שזר, בתמונה: גורן יושב שלישי מימין
משה גורן (גורניצקי) (19 במרץ 1921 – 8 באפריל 2009, י"ד בניסן ה'תשס"ט) היה אלוף בצה"ל ששימש כראש אגף האפסנאות (אג"א) וכנספח צה"ל בבריטניה.
ביוגרפיה

נולד בגרודנו שבפולין, עלה לארץ ישראל ב-1934, למד בבית ספר יסודי בחיפה ובתיכון ביגור. הצטרף לארגון "ההגנה", עבר קורס מפקדי כיתות, מפקדי מחלקות וקורס מודיעין ושירת כקצין סיירים ארצי. יצא ללימודים בארצות הברית אך לא השלים אותם, חזר ב-1948 לישראל ופיקד על גדוד 15 ב"גולני" במלחמת העצמאות. בשנים 1951–1952 היה סגן מפקד חטיבת גבעתי. בשנת 1953 למד בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז, ובמבצע קדש היה ראש מחלקת ארגון באגף כוח אדם. בשנת 1958 שימש ראש מחלקת תחזוקה במטכ"ל - אג"א. בשנת 1959 שימש ראש מטה פיקוד צפון, ובשנת 1960 מונה לראש אג"א ושנה אחר כך קודם לדרגת אלוף. ב-1964 מונה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה. השתחרר משירותו בצה"ל בשנת 1966.
במלחמת ששת הימים גויס למילואים כמפקד כוחות צה"ל בעזה ובצפון סיני ובמלחמת יום הכיפורים מונה לעוזר ראש אג"א (לימים אט"ל) ואחראי לרכבת האווירית מארצות הברית. לאחר המלחמה מונה על ידי ועדת אגרנט לחקור את האירועים בפיקוד הדרום.
לאחר השחרור היה מנהל המשביר לתעשייה, ולאחר מכן מנהל חברת OVI להשקעות וחיפושי נפט. בשנים 1974–1976 היה מנהל מרכז ההשקעות ורשות ההשקעות, ולאחר מכן יו"ר מועצת המנהלים של תעשיות רוגוזין באשדוד.
גורן נישא לנעמי נוימן, לוחמת פלמ"ח שהייתה חברה בפלוגה המיוחדת שהתנקשה בגוטהילף וגנר, ב-1948. לזוג שני בנים, רזי, דוקטור לפילוסופיה וספרות, ויובל, סופר.
משפחת גורן התגוררה ברמת חן ברמת גן.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  הלווייתו של אלוף (מיל') משה גורן תיערך מחר בקיבוץ נחשון 11 באפריל 2009 ערוץ 7
↑  רמטכ"לים ואלופי צה"ל שהיו חברי ה"הגנה", אתר ההגנה
↑  פרש מנהל מרכז ההשקעות, מעריב, 25 באוגוסט 1976
משחק ידידות

נבחרת ישראל במהלך משחק ידידות נגד נבחרת טורקיה, אצטדיון רמת גן, ספטמבר 1950
משחק ידידות או משחק הכנה, הוא שם כולל למשחק בספורט קבוצתי שאינו מתנהל במסגרת תחרותית אלא על פי הסכמה הדדית בין קבוצות או בין נבחרות, הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית.
בדרך כלל, נערכים משחקי ידידות כהכנה לקראת משחקים במסגרת תחרותית, ומשמשים את מאמני הקבוצות כדי לבחון שחקנים ושיטות משחק. במשחקי ידידות רשאיות הקבוצות, אם הוסכם על כך ביניהן, לחרוג מכללי ההחלפות הרגילים או לשתף שחקנים שאינם רשומים באופן רשמי כשחקני הקבוצה, כדי לאפשר שיתוף של שחקנים רבים במהלך המשחק. יש משחקי ידידות המיועדים גם להעלאת תרומה מההכנסות למטרה משותפת.
משחקי ידידות בינלאומיים מוכרים כמשחקים רשמיים לצרכים סטטיסטיים אם הם עומדים בתנאים מסוימים. למשל, פיפ"א (הפדרציה הבינלאומית לכדורגל) קבעה שרק משחקים בין הנבחרות הלאומיות הבכירות מוכרים על ידה כמשחקים רשמיים, ובתנאי שלא התבצעו יותר מ-6 חילופים בכל נבחרת. להתאחדויות לאומיות יש כללים משלהן, וייתכן מצב שהתאחדות אחת מכירה במשחק ידידות כמשחק רשמי אך יריבתה במשחק אינה מכירה בו. ההתאחדות לכדורגל בישראל היא בין הליברליות בנושא זה, ומכירה במשחקים של הנבחרת האולימפית עד 1988, ובמשחקים נגד נבחרות אולימפיות, נבחרות משנה ונבחרות צעירות כמשחקים רשמיים.
מרג'ורי רייס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 בפברואר 1923 סיינט פיטרסברג, ארצות הברית 
 פטירה:  2 ביולי 2017 (בגיל 94) סן דייגו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאומטריה, ריצוף של המישור 
 מספר צאצאים:  6 
 
מרג'ורי רות רייס (באנגלית: Marjorie Ruth Rice‏; 1923 – 2017) הייתה מתמטיקאית אמריקאית חובבת. רייס התפרסמה בשל מחקריה בתחום ריצוף של המישור במחומשים, וגילתה ארבעה דפוסים חדשים של ריצוף מחומשים היוצרים פסיפס.
ארבעה רצפי מחומשים של ריס
ביוגרפיה

רייס נולדה בעיר סנט פטרסבורג בפלורידה, בילדותה גדלה בחווה קטנה ליד רוזבורג (עיר קטנה בדרום אורגון, ארצות הברית) ולמדה בבית ספר קטן. כבר בילדותה גילתה סקרנות רבה במתמטיקה, התעניינה בצורות, צבעים ועיצובים וחלמה להיות אמנית כשתהיה גדולה. לרייס הייתה חיבה מיוחדת לפאזלים, תשבצים ומשחקי חשיבה מתמטיים. כשהייתה בתיכון היא ומשפחתה עברו לגור באורלנדו, פלורידה. היא לא הורשתה ללמוד מעבר לתוכנית הלימודים הבסיסית במתמטיקה וסיימה תיכון בגיל 16. ב-1945 התחתנה עם גילברט רייס. לאחר תקופה קצרה שגרו בוושינגטון די סי עברו השניים להתגורר בסן דייגו, קליפורניה. במהלך השנים נולדו לרייס ולגילברט 5 ילדים. רייס הייתה עקרת בית וגידלה את ילדיה.
בנה הצעיר של רייס היה מנוי לעיתון "מת'מטיקס מגזין", וכשילדיה היו בבית הספר היא אהבה במיוחד לקרוא במדור שפורסם פעם בחודש בעיתון אשר נקרא "מת'מטיקל גיימס" (משחקים מתמטיים), אותו כתב מתמטיקאי בשם מרטין גרדנר. ביולי 1975 פורסמה במדור כתבה שעסקה בבעיה של ריצוף המישור, ובדקה מה נדרש על מנת ליצור פסיפס אינסופי של מחומשים זהים שיתחברו אחד לשני ויכסו את השטח במלואו כך שלא יישאר רווח ביניהם. בכתבה תוארו שמונה תבניות שנמצאו עד כה. את שלוש התבניות האחרונות מצא רוברט קרשנר, שטען כי אלה התבניות האחרונות האפשריות. בדצמבר 1975 מצא קורא בשם ריצ'רד ג'יימס דפוס נוסף של מחומשים קמורים זהים שמרכיבים פסיפס, ובכך הפריך את טענתו של קרשנר. דבר זה עורר את סקרנותה של רייס והיא התחילה מחקרים משלה על מנת למצוא דפוסים נוספים.
העשייה והגילויים המדעיים

על אף שלא עסקה במתמטיקה באופן אקדמי או מקצועי, רייס התחילה לארגן את המידע על תשע תבניות רצפי המחומשים שנמצאו עד דצמבר 1975. בבעיית ריצוף המחומשים סכום הזוויות במפגשי הקודקודים שווה ל-°360 וסכום הזוויות במחומש חייב להיות שווה ל-°540 מעלות. דפוסי הריצוף האפשריים נבדלים זה מזה ביחסים שבין זוויות המחומש ובפרופורציות של צלעותיו, כלומר למחומשים מאותו דפוס יש יחסים זהים בין הזוויות אך יחסים שונים מזוויות בדפוסים אחרים. כל דפוס ניתן לתיאור באמצעות מערך משוואות מתמטיות המתארות את היחסים בין זוויותיו של המחומש. לדוגמה בציור 1 בדפוס אחד הזוויות A+B+C=°360 והזוויות D+E=180°. בציור 2 מוצגת תבנית של דפוס אחר לכן היחסים בין הזוויות שונים מהדפוס הראשון והם: C+C+B+D=360,B+D+E=360, ו-A+A+E=360. רייס גילתה שבמשוואה של דפוס מסוים כל זווית מופיעה מספר זהה של פעמים, לדוגמה אם במשוואות של הדפוס הראשון האות A מופיעה פעם אחת גם כל האותיות האחרות יופיעו פעם אחת. בדפוס השני האות A מופיעה פעמיים כלומר כל אות תופיע פעמיים.
עיסוקה של רייס בשנות ה-80 ובסוף שנות ה-70

בסוף שנות ה-70 ובשנות ה-80 עסקה רייס בחקירה של סימטריה במחומשים קמורים ובריצוף מחומשים קעורים. בהשראת האומן אשר, רייס שמאד אהבה אמנות החלה לצייר דפוסים חוזרים של קונכיות, פרפרים, פרחים ודבורים על הפסיפסים של רצפי המחומשים שמצאה.
הישגים

בפברואר של 1976 רייס גילתה את התבנית הראשונה ושלחה מכתב לגרדנר עם שרטוטים וסקיצות של הדפוס. לאחר בדיקה, הדפוס אושר כחדש ונכון. בינואר 1977 גילתה רייס עוד 2 דפוסים חדשים. בסך הכל גילתה רייס 4 דפוסים שונים של מחומשים.
בשנת 1995 חברתה המתמטיקאית של רייס, דוריס שטשניידר שגם פרסמה את ממצאיה של רייס במאמר שכתבה, הזמינה אותה לנאום בכנס של הארגון האמריקאי למתמטיקה. רייס סירבה לדבר מול קהל, אך הסכימה בכל זאת שחברתה דוריס שטשניידר תציג אותה. היא זכתה למחיאות כפיים סוערות על הממצאים שגילתה.
בשנת 1999 ארגון המתמטיקה האמריקאי עיצב את רצפת המבואה של משרדיו בוושינגטון די סי בפסיפס שמורכב מתבנית אותה גילתה רייס.
מותה של רייס

בעשור האחרון לחייה חלתה רייס בסרטן, שממנו החלימה, ובהמשך סבלה מבעיות בזיכרון שהתגלו כדמנציה. היא מתה בגיל 94 ב-2 ביולי 2017. התרשימים שלה, המסמכים שהיא כתבה והחקירות המתמטיות שלה נתרמו לאוסף המתמטי של ספריית אוניברסיטת יוג'ין סטרנס בקלגרי, קנדה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Schattschneider, Doris. "Marjorie Rice and the MAA tiling." Journal of Mathematics and the Arts 12.2-3 (2018): 114-127.
1 2 3 4  Schattschneider, Doris. "Marjorie Rice (16 February 1923–2 July 2017)." Journal of Mathematics and the Arts 12.1 (2018): 51-54.
↑  Rice, Marjorie. "Escher-like patterns from pentagonal tilings." MC Escher’s Legacy. Springer, Berlin, Heidelberg, 2003. 244-251
↑  Rice, Marjorie. "The incredible pentagonal versatile." Mathematics Teaching 93 (1980): 52-53
↑  Schattschneider, Doris. "Tiling the plane with congruent pentagons." Mathematics Magazine 51.1 (1978): 29-44
יחסי הזוויות בדפוסי פסיפס מחומשים שונים
מרג'רי בות'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1906 לנקשייר, אנגליה
 פטירה:  11 באפריל 1952  (בגיל 46 בערך) ניו יורק
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים)
 תפקידים בשירות
 מרגלת
 
מרג'רי מאיירס סטרוהם לבית בות' (באנגלית: Margery Myers Strohm לבית Booth) (1906 - אפריל 1952), ידועה גם בשם מרג'רי קאלוס, הייתה זמרת אופרה בריטית, עם קול מצו סופרן שהתחתנה עם גרמני, היגרה לגרמניה והפכה למרגלת בריטית במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה היא פגשה את אדולף היטלר בקן הנשרים ושרה במחנה שבויים בריטי.
ביוגרפיה

מרג'רי מאיירס בות' נולדה ברחוב הודג'ס, ויגאן, לנקשייר, בתם של לוי ועדה (לבית טטלי) בות'. מאוחר יותר עברה המשפחה לסאות'פורט. בות' התאמנה בשירה בבולטון עם ר. אוונס, בנייטסברידג' עם איילין ד'אורמה, ולאחר מכן למדה בבית הספר למוזיקה גילדהול, שם זכתה במלגה ב-1925. מאוחר יותר, זכתה גם במלגת האופרה ובפרס ליזה להמן. בות' עשתה את הופעת הבכורה המקצועית שלה באולם המלכה (Queen's Hall) בוויגן, ב-4 באוקטובר 1935. לאחר מכן חזרה ללונדון והמשיכה את הקריירה שלה בקובנט גארדן בלונדון ב-1936. בהמשך בשל נישואיה לד"ר אגון סטרוהם, ממשפחת תעשיינים חשובה בשוורצוולד, היא עברה לגרמניה.
הקריירה שלה פרחה עם הופעות בעיר ביירוית בגרמניה וגם עם האופרה הממלכתית של ברלין, והיא גם המשיכה להופיע מדי פעם בקובנט גארדן. היא כיכבה בתור מדלנה ב-1936, בתור פלוסילדה בדמדומי האלים, בתור נער הרועה בהקלטה של טוסקה עם הילדגרד רנצ'אק, אבל התפרסמה בעיקר בזכות גילומה את כרמן. מתישהו במהלך השלבים האחרונים של המלחמה בות' וסטרוהם נפרדו ונישואיהם התפרקו.
ריגול

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הנאצים בטחו בה, ושלחו אותה לשיר בפני הקצינים הנאצים ב-Freigegeben Stalag III-D (כלא פתוח), ששימש כ"מחנה נופש" מיוחד שבו החזיקו הנאצים שבויי מלחמה מחיל הבריטי החופשי, שאולי חשבו שיצליחו לשכנע להחליף צד. בכלא היא עבדה עם הסוכן והאסיר הבריטי ג'ון בראון כדי להשיג פרטים על בוגדים.
בתחילת 1944 היא נעצרה על ידי הגסטפו כחשודה בריגול, ולמרות שעברה עינויים, לא חשפה שום מידע. עם השחרור במרץ 1945, מרג'רי וג'יזל מאלוצ'ה, חברתו של בראון, ברחו במהלך תקיפה אווירית ועשו דרכן דרומה לבוואריה כדי להמתין לבואם של החיילים האמריקאים. במאי 1945 היא שוחררה על ידי הצבא האמריקאי המתקדם והוטסה חזרה לאנגליה במטוס צבאי. לאחר המלחמה, המידע שסיפקה שימש להרשעת ויליאם ג'ויס וג'ון איימרי, שניהם נתלו מאוחר יותר בשל בגידה. לאחר מכן חזרה ללונדון, אך נודתה מכיוון שבטעות חשבו שהיא אוהדת נאצים. רק ב-1947 הצליחה לקבל חזרה אזרחות בריטית בזכות המלצתו של ג'ון בראון. אין מידע שבות' חזרה להופעות מקצועיות לאחר המלחמה.
מוות

כשהיגרה שוב לניו יורק, על פי הדיווחים היא אובחנה כחולה בסרטן השד סופני, שגבה את חייה בניו יורק ב-11 באפריל 1952, בגיל 46.