stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קחי אותי שרון

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית מציאות
 יוצרים:  אלעד קופרמן
 מנחים:  אקי אבני
 משתתפים:  ראו: המתחרים
 זוכים:  יואב שוורד
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 מפיק:  אלעד קופרמן
 עורכים:  חגי לפיד
 אורך פרק:  45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  קשת
 תקופת שידור מקורית:  2003
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
קחי אותי שרון היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי "קשת" בקיץ 2003, בפורמט דומה לתוכנית "הרווק". את התוכנית הפיק אלעד קופרמן ויצר ביחד עם העורך הראשי חגי לפיד.
זוהי תוכנית המציאות הראשונה ששודרה בישראל, וכמו כן, תוכנית המציאות הישראלית הראשונה.
על התוכנית

התוכנית הונחתה על ידי אקי אבני ועסקה בשרון איילון, אישה בגיל 30, לשעבר דיילת באל על ואשת היי טק המחפשת אהבה. במהלך התוכניות 15 מתמודדים יצאו לפגישות איתה, קיבלו משימות ועברו ניפויים על ידי איילון. באחד הפרקים התקיים שלב "גלגל הצלה" בו התבקש הקהל לבחור אחד מהמתמודדים שאיילון ניפתה ולהחזיר אותו לתוכנית. בחירת הקהל הייתה רודריגו גונזלס, שהפך בעת שידור התוכנית למנחה בערוץ הילדים. נותני החסות של התוכנית נתנו כפרס, לשרון איילון ולבחיר ליבה, שכר דירה לשנה במגדלי נאמן בתל אביב ורכב יונדאי גטס.
התוכנית זכתה ברייטינג גבוה של כ-22% לפרק, תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של כ-30%, וההכנסות מפרסומות וחסויות בגמר היו כחצי מיליון דולר.
עשרים שנים לאחר פרסום התוכנית רואיינו משתתפי התוכנית ושם סיפר רודריגו גונזלס, המשתתף האהוב על הקהל, כי הגיע לתוכנית למצוא אהבה ולא ידע על קיומו של פרס. רודריגו הודה כי היה מאוהב בשרון איילון והאמין שהיא תבחר בו.
בתוכנית לבסוף, בחרה איילון ביואב שוורד כבן זוגה. השניים קיימו זוגיות גם לאחר התוכנית, אך לאחר חמישה חודשים נפרדו. בעקבות התוכנית גם איילון וגם שוורד לוהקו לקמפיינים פרסומיים. לאחר עשור סיפרו השניים כי לא הגיעו במטרה למצוא אהבה. שוורד היה דוגמן שנשלח לאודישן מטעם הסוכנות שייצגה אותו וביקש פרסום; ואילו איילון חיפשה דירה כאשר הפרס בתוכנית כלל דירה לשנה. איילון הייתה נשואה לאיש העסקים ארז אלוביץ, בנו של שאול אלוביץ ואם לשלושה ילדים. ב-2017 הם התגרשו.
מיד לאחר התוכנית תוכננה הפקה של גרסת הבנות של "קחי אותי שרון", שקיבלה את שם הקוד "קח אותי משה". שידורי קשת אף קיימה מבחני בד למשתתפי תוכנית ההמשך, שבמרכזה אמור היה לעמוד רווק שיבחר בחורה אחת מקבוצה של מתמודדות. לדברי העורך הראשי, חגי לפיד, הרשות השנייה ראתה בכך "תועבה". בנובמבר 2003 הוכרז על דחיית הפקת התוכנית ובאפריל 2004 הוכרז על ביטולה.
במאי 2008 הכריזה רשת מדיה על הפקת גרסת הבנות של "קחי אותי שרון" המבוססת רשמית על פורמט "הרווק".
המתחרים

להלן רשימת המתחרים לפי סדר הניפויים בתוכנית, מהראשון שנופה ועד למנצח:
רון סלומון - מקום 16
בועז כץ - מקום 15
יוחאי רביב - מקום 14
דורון לוי - מקום 13
שרון טלר - מקום 12
גיא כהן - מקום 11
שלומי לאופר - מקום עשירי
תמיר דותן - מקום תשיעי
רודריגו גונזלס - מקום שמיני
עדי גראי - מקום שביעי
טל כרמון - מקום שישי
דייוויד קוקרל - מקום חמישי
יגאל אלשטטר - מקום רביעי
רודריגו גונזלס - חזר בגלגל הצלה של הקהל והגיע למקום השלישי
גדי אינפלד - מקום שני
יואב שוורד - הזוכה
ראו גם

הרווק (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
הערות שוליים

↑  רותי זוארץ, ‏אלעד קופרמן, האיש מאחורי "קחי אותי שרון", נחשף, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2003
↑  אחד המתמודדים ב"קחי אותי שרון" ינחה תוכנית בערוץ הילדים, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2003
↑  מאת איילה צורף, קחי עוד קמפיין, שרון, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2003
↑  כתב גלובס, ‏התוכנית "קחי אותי שרון" של קשת שוב כבשה בשבוע שעבר את צמרת הרייטינג, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2003
אביבה קרול, ‏"קחי אותי שרון" - תוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בקיץ, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2003
↑  אביבה קרול, ‏תוכנית הגמר של "קחי אותי שרון" רשמה את הרייטינג הגבוה ביותר השבוע, באתר גלובס, 15 בספטמבר 2003
↑  אביבה קרול וענת ביין, ‏30% רייטינג לשרון, חצי מיליון דולר לקשת, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2003
1 2 3  רעות ברזילי, ‏20 שנה ל"קחי אותי שרון": כוכבי הריאליטי מספרים על תהפוכות החיים במפגש מחזור מרגש, באתר ‏מאקו‏, 19 בפברואר 2023
↑  ענת באלינט, שרון אילון לקחה את יואב שוורד - אך העתיד המשותף מעורפל, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2003
↑  ענת ביין, ‏יואב שוורד מ"קחי אותי שרון", יוביל את קמפיין ZIP, באתר גלובס, 23 בספטמבר 2003
↑  איילה צורף, שרון איילון מככבת בו זמנית ב-3 קמפיינים במקביל להופעתה בפריים-טיים, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2003
↑  אורית נבון, ‏טוב שלא לקחת אותי שרון, באתר ‏מאקו‏, 30 באוקטובר 2013
↑  אורית מרלין-רוזנצוויג, שרון אילון על הפרידה מארז, בנו של הטייקון אלוביץ', והחרדות הכלכליות, באתר Xnet‏, 20 באוגוסט 2017
↑  נדחתה הפקת תוכנית ההמשך ל"קחי אותי שרון", באתר הארץ, 25 בנובמבר 2003
↑  אביבה קרול, ‏משה לא יילקח: ההמשך לקחי אותי שרון לא ישודר הקיץ, באתר גלובס, 1 באפריל 2004
↑  רותי זוארץ, ‏בקרוב ברשת: הגרסה הגברית ל"קחי אותי שרון", באתר גלובס, 19 במאי 2008
חיה (החבובות)

| --- | --- |

חיה בהופעה של להקת "החשמליות"
 הופעה ראשונה:  החבובות (1976)
 הופעה אחרונה:  החבובות - מבוקשות (2014)
 יוצרים:  מייקל ק. פרית
 דיבוב:  פרנק אוז (2000-1975), אריק ג'ייקובסון (2001 - היום)
 מידע
 מין:  זכר
 מקצוע:  נגן תופים בלהקת "החשמליות"
 מומחיות:  נגינה על תופים
חיה (באנגלית: Animal, תורגם גם אנימל) הוא דמות בדיונית פרימיטיבית ומטורפת המתופפת בלהקת "החשמליות" של ד"ר שיניים, הלהקה הבדיונית בסדרת הטלוויזיה "החבובות". הוא אחת החבובות שנוצרו במקור על ידי מייקל ק. פרית.
ביצוע

חיה דובב על ידי פרנק אוז מהופעתו הראשונה בסדרה עד הופעתו בסרט "החבובות בחלל" בשנת 1999. מאז הסרט "חג המולד של החבובות" (2002) הוא מדובב על ידי אריק ג'ייקובסון.
בסדרת הטלוויזיה "החבובות", התיפוף שלו בוצע על ידי רוני וורל. חיה הופיע בכל סרטי החבובות, והוא היה החבר היחיד מלהקת החשמליות שהופיע באופן קבוע בסדרת הבת חבובוטף. בשתי העונות הראשונות של חבובוטף דובב על ידי האווי מנדל, ובעונות הבאות דובב על ידי דייב קולייר.
דרו מייסי דיבב את קולו בסרט "סטטלר ווולדורף: מהמרפסת".
מאפיינים

אוצר המילים של חיה מוגבל בדרך כלל לצעקות ונהמות גרוניות שמחולקות להברות, ולעיתים קרובות הוא חוזר על משפטים פשוטים. במהלך ההופעות חיה בדרך כלל כבול לתופים, בשל ההתפרצויות המוזיקליות האלימות שלו.
דמותו של פלויד היא היחידה ככל הנראה שלה שליטה כלשהי על חיה, והוא מרסן אותו בעזרת פקודות פשוטות של אילוף כלבים (כמו "שב!").
הועלתה השערה שחיה מבוסס על המתופף קית' מון, בעיקר בשל גבותיו העבות, השיער, ההתנהגות השערורייתית מאחרי התופים ועוד. עם זאת, אין הוכחות שמצדיקות את ההשערה. למעשה, רבות מהתכונות הגופניות של חיה מבוססות על המתופף סטיב מיטשל, ידיד של ג'ים הנסון.
חיה מתואר כמתופף מעולה, הוא מראה כישרון ג'אז בפרסומת הטלוויזיה למכונית רנו קליאו עם הכדורגלן הצרפתי תיירי הנרי. חיה בדרך כלל מסתבך עם אורחים, כמו הסצנה עם באדי ריץ'. כאשר הוא הפריע לביצוע של ריטה מורנו הייתה לו התפרצות אלימה עם תיפוף חזק, היא נראתה מוטרדת כאשר הוא הטיח את ראשו בין זוג מצלתיים, (לאחר מכן חיה מסר בתגובה "זה הצד הנשי שלי!", לפני שאיבד את הכרתו). היחס של חיה כלפי דאדלי מור הפך לעוין למדי כאשר מור ניסה להחליף את הלהקה עם רובוט לתכנות מוזיקה ומשחק.
חיה מתואר כרודף שמלות. בסרט "החבובות כובשות את מנהטן" הוא רדף אחרי אישה באודיטוריום, כאשר הוא אומר "וווו-מאאאאאאאאן!". הוא גם רודף אחר מכוניות.
בסרט "החבובות בחלל", חיה פוגש את האישה התואמת לו, מאבטחת בגילומה של קתי גריפין. הוא רודף אחריה לאורך מסדרון כשהוא קורא "וווו-מאאאאאאאאן", ומאוחר יותר הוא חוזר בריצה מעבר לפינה וצועק "עזרו לי! עזרו לי!", כאשר גריפין רודפת אחריו וקוראת אחריו שהם יתמסדו, יקנו בית ויגדלו יחד ילדים.
חיה היה הקמע הרשמי של צוות הסקי האמריקאי במהלך אולימפיאדת החורף של 1998.
בשנת 2011 השתתף חיה בסרט "החבובות".
ארכיפלג קומורו

| --- | --- |

מפת ארכיפלג קומורו
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר מוזמביק (האוקיינוס ההודי)
 קואורדינטות:  12°08′S 44°15′E﻿ / ﻿12.14°S 44.25°E﻿ / -12.14; 44.25
 סוג:  ארכיפלג וולקני
 שטח:  2,612 קמ"ר
 גובה מרבי:  2,360 (קרתאלה) מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קומורו קומורו מיוט מיוט
 אוכלוסייה:  1,071,229 (2017)
 אזור זמן:  UTC+3
  (למפת קומורו מוגדלת) מורוני פומבוני מוטסמודו מיוט (צרפת) מצר מוזמביקארכיפלג קומורו(למפת קומורו רגילה) מורוני פומבוני מוטסמודו מיוט (צרפת) מצר מוזמביקארכיפלג קומורו
 
ארכיפלג קומורו (בצרפתית: Archipel des Comores) הוא קבוצת איים הממוקמת בין דרום-מזרח אפריקה, ממזרח למוזמביק, לצפון-צפון-מערב מדגסקר. האיים מחולקים מנהלית בין שתי מדינות, קומורו במערב, והרפובליקה הצרפתית, אם המחוז מעבר לים מיוט במזרח הארכיפלג. הנוכחות הצרפתית בארכיפלג קומורו הוא נושא במחלוקת בין צרפת לקומורו. עם זאת, שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים תקינים. בנוסף האיים באן דו ז'זר ואיי גלורייז הם חלק מהארכיפלג.
גאוגרפיה

ארכיפלג קומורו ממוקם בחלקו הצפוני של מצר מוזמביק, בין החלק הצפוני של מדגסקר וצפון מוזמביק. ארבעה האיים הוולקניים, אשר מכסים שטח של 2,236 קמ"ר, הם, מצפון לדרום:
קומורו קומורו
גרנד קומור
אנג'ואן
מוהלי
מיוט מיוט (שטח חסות של צרפת)
גרנד טר
פטיט-טר
הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (שטח חסות של צרפת)
באן דו ז'זר, שונית של 8 ק"מ על 5 ק"מ שממוקמת 130 ק"מ צפון-צפון מזרחית למיוט. האי נמצא במחלוקת בין מדגסקר לצרפת.
איי גלורייז צורפו מנהלית לארכיפלג לפני 1975, אך מבחינה גאולוגית, הם חלק מהארכיפלג.
גאולוגיה

הארכיפלג של איי קומורו מורכב מאיים געשים. האיים הגעשיים האלה כמו גם חלק מההרים בצפון מדגסקר, נוצרו בשלישון וברביעון. האי של מיוט הוא הקדום ביותר ועבר שלושה שלבים של פעילות געשית בין 15 ל-0.5 למ"ש. גיל האיים נהיה צעיר יותר ככל שפונים מערבה. האי החדש ביותר הוא גרנד-קומור, כאשר הר הגעש קרתאלה עדיין פעיל.
גאולוגיה > מקור הפעילות הגעשית

קיימת הנחה שיש נקודה חמה בארכיפלג שנמצא במרכז הלוח הסומלי ולכן לא ניתן להסביר את הפעילות הגעשית לפי טקטוניקת הלוחות.
היסטוריה

סימני ההתיישבות האנושית הראשונים מתוארכים למאה השמינית ושייכים לאפריקאים ממוצא אנטלוט (Antalotes מכונים בושמנים על ידי האירופים). מאז אנשים ממוצאים אתניים רבים נפגשו והתערבבו באיים. הראשונים היו האינדונזים, והמלגשית, במיוחד במיוט.
במאה ה-13 הגיעה אוכלוסייה פרסית משיראז. הם הביאו את דת האסלאם לארכיפלג. הם נעו לאורך חופי אפריקה המזרחית, ויישבו את האיים שנמצאו על נתיבי הסחר. כמו אונגוג'ה (ארכיפלג זנזיבר), פמבה, ארכיפלג לאמו, ערי החוף של קניה וטנזניה. הם מפיצים תרבות משגשגת ואת השפה סוואהילי (שבהם הניב הקומורי). הם חיים מסחר עבדים, שנהב ומוצרים אחרים שמקורם באפריקה ומיועדים לשוקי המזרח.
במהלך הזמן הזה, הכוח נמצא בידיו של סולטאנים רבים ושל משפחות האצולה מקומיים, שנקראים קאליבה (Qabilas). משפחות אלו מתמקמות בערי חוף מבוצרים. מוטסמודו ודומוני (Domoni) באנג'ואן, פומבוני במוהלי, מורוני, איטסאנדרה (Itsandra) ואיקוני (Iconi) בגרנד קומור.
על ידי חקר האזור כולו, הפורטוגלים מוצאים את איי הירח (Qamar בערבית מציין ירח) ב־1505.
בין 1841 ל־1946, צרפת שולטת על האיים בתחילה על ידי השלטון הצרפתי בראוניון ולאחר מכן קולוניית מיוט וקולוניית מדגסקר. רק ב-1946 האיים מקבלים לראשונה מעמד מאוחד ומוכר, הטריטוריה של קומורו (ללא האיים גלורייז ובאן דה ז'זר שנמצאים תחת המשטר של מדגסקר).
ב-1974 נערך בקומורו משאל עם, שבו הצביע הרוב בעד עצמאות מצרפת. בבדיקת ההצבעות בין האיים השונים נמצא שרוב תושבי האי מיוט העדיפו להישאר תחת שלטון צרפת בניגוד לשלושת האיים האחרים. לאור זאת החליטה צרפת לארגן משאל עם חדש בכל אי בנפרד. במשאל העם השני הצביעו רוב תושבי מיוט בעד השארות תחת שלטון צרפתי. בעקבות זאת קיבל הפרלמנט הצרפתי החלטה שמשאירה את מיוט בשלטון צרפתי ב-1975 הכריזה קומורו על עצמאותה. צרפת הכירה בעצמאותה של קומורו בשלושת האיים גראנד קומור, אנג'ואן ומוהלי, אך בעקבות תוצאות משאל העם החוזר במיוט היא לא הכירה באי מיוט כחלק מהמדינה החדשה. השלטון החדש של קומורו לא קיבל את ההחלטה הצרפתית ועד היום תובעת את האי מיוט מצרפת, לפי תוצאות משאל העם הראשון משנת 1974. החלטה 376 של מועצת הביטחון של האו"ם מה-17 באוקטובר 1975 הכירה במדינה החדשה כחברה באו"ם ברוב של 14 מול 0 מתנגדים, צרפת לא השתתפה בהצבעה. ב-31 בדצמבר הטריטוריה של קומורו חדלה רשמית מלהתקיים כאשר מיוט נשארת תחת שלטון צרפתי בשם הטריטוריה של מיוט.
אקלים

בארכיפלג של איי קומורו קיים אקלים טרופי ימי. אקלים זה מאופיין בשינוי קטן בטמפרטורות היומיות במשך כל השנה. הטמפרטורה נעה סביב 26 מעלות צלזיוס בגובה פני הים ובמשקעים רבים 2,679 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת של מי הים היא 26 מעלות צלזיוס.
בארכיפלג יש שתי עונות העונה החמה והלחה מנובמבר עד אפריל והעונה היבשה בין מאי לאוקטובר. האקלים במיוט באופן משמעותי חם ויבש יותר מהאיים האחרים. האקלים וכמות המשקעים מושפע בהגובה ובפני הקרקע. כך שכמות המשקעים במקום מסוים נע בין 1,000 ל-6,000 מ"מ בשנה והטמפרטורה המינימלית יכולה להגיע בפסגת הר קרתאלה ל-0 מעלות.
העונה החמה והלחה נגרמת על ידי אזור נרחב של לחץ נמוך המשתרע על חלק גדול של האוקיינוס ההודי ומרכז אפריקה. לחץ נמוך זה יכול לגרום למזג אוויר סוער ולסופות ציקלון. הציקלון האחרון שהיה בארכיפלג היה "Gafilo" שעבר קרוב לאיי קומורו ב-5 במרץ 2004 וגרם לנזק רב לציוד. במהלך העונה החמה ולחה, יכול לרדת עד 200 מ"מ משקעים ב־24 שעות.
העונה היבשה, רגועה יותר. אזור הלחץ הנמוך נע לכיוון יבשת אסיה (ויוצר מונסון, בהם הרוח מגיע מדרום מזרח) ואנטי-ציקלון נוצר מעל ארכיפלג קומורו. תופעה זו לא מונעת משבי הרוח, אבל העוצמה שלהם פחותה בהרבה מהרוחות בעונה החמה.
סביבה

הפאונה והפלורה של ארכיפלג קומורו דומה לזו של מדגסקר, אבל בגלל הבידוד היחסי שלהם, הם מציגים כמה מינים ייחודיים. בנוסף, חלק המינים הפכו נדירים מאוד כמו למשל תחש המשכן במיוט. בגלל זה הרשויות המקומיות יצרו אזורים מוגנים כמו הפארק הימי של סאזילאי (Parc marin de Saziley) שנוצר ב-1991 והפארק הימי של מוהלי.
סביבה > החי והצומח

מספר יונקים הם אנדמיים לאיים. הלמור החום של מיוט הוא למור שניתן למצוא רק באי מיוט. הוא מוגן על ידי החוק הצרפתי והאי מבוזי משמש במרכז השבה לטבע שלו. מין של עטלף התגלה על ידי דייוויד ליווינגסטון בשנת 1863, בעבר היה נפוץ אך אוכלוסייתו קטנה ונשארו ממנו רק כ-120 פרטים באיים מוהלי ואנג'ואן. קבוצה לשימור בריטית שלחה משלחת לאיי קומורו ב-1992 במטרה להביא פריטים לבריטניה ולהקים להם בית גידול.
סביבה > החי והצומח > פאונה

האיים האלה, כמו האיים האחרים באזור, כוללים הרבה מינים אנדמיים. כך למשל יש 22 מינים של ציפורים אנדמיים.
עטלף פירות ליווינגסטון: עטלף גדול מאוד שנקרא על שם דייוויד ליווינגסטון הוא אנדמי פעיל יום ואוכל פירות.
מאקי: למור קטן
רבנדל (Scolopendra): מרבה רגליים ארסי שיכול להגיע לאורך של 25 ס"מ.
גקו: לטאה קטנה הניזונה מחרקים, ניתן למצוא אותה תלויה בתקרות הבתים.
דולפין: קיימת מושבה גלויה, כמעט כל יום בבוקר, בחוף של איטסאנדרה (Itsandra), אבל ישנם רבים אחרים.
צב ירוק: בעיקר במוהלי ומיוט, שם הצבות מטילות ביצים.
טנרק מצוי: נראה כמו קיפוד, אבל ממשפחת הדביבונים (במקור ממדגסקר)
בארכיפלג לא נמצא אף בעל חיים גדול של אפריקה (פיל אפריקני, ג'ירפה, אריה, זברה, אנטילופה וכדומה).
סביבה > החי והצומח > פלורה

בארכיפלג קומורו קיימות הרבה מערכות אקולוגיות טרופיות, בעיקר תלוי בגובה. יש הרבה צמחים טרופיים, רבים מהם אנדמיים. כמו רוב האיים, המגוון של הצמחייה המקומית סובל שני לחצים, מצד אחד צמצום מקומות בשל התפשטות בני אדם לאזורים שהיו פעם פראיים, ומצד שני, חדירתם של צמחים אקזוטיים פולשניים כגון גויאבה. פלורה לא נחקר הרבה בעבר בשל המשיכה החזקה של האי הגדול מדגסקר על בוטנאים. עם זאת, מאז 1996, זה השתנה ונעשים מחקרים רבים על המגוון הבוטני באיים השונים.
הערות שוליים

↑  איי קומורו הכריזו עצמאותם, דבר, 7 ביולי 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4031954-4  LCCN: n86043765  VIAF: 123236555   WorldCat (עם VIAF): 123236555 
למור חום של מיוט
מושב מפלט

טייס נפלט ממטוס בעזרת כיסא מפלט בעת ניסוי
מושב מַפְלֵט (מכונה גם כיסא מפלט) הוא מושב צוות אוויר במטוסי קרב המאפשר חילוץ מהיר של איש הצוות במצב מצוקה.
מבנה המושב

מושב מפלט מדגם H-7
תותח הפלטה: תותח טלסקופי. בחלקו החיצוני הקבוע הוא מקובע לדופן האחורית של תא הטייס ובחלקו העליון (החלק הטלסקופי הנע) הוא מחובר למושב המפלט. תפקידו להוציא את מושב המפלט מתוך תא הטייס. תותח ההפלטה מרים את המושב לגובה של מטר וחצי לערך. בשלב זה, מוצת המנוע הרקטי.
מנוע רקטי: ממוקם בחלקו התחתון של המושב. תפקידו להאיץ את המושב במהירות שיא, למרחק של כ-100 מטרים מהמטוס הננטש. הזמן שעובר מרגע הפעלת המנוע הרקטי ועד שהוא כבה, הוא כשנייה וחצי עד שתי שניות.
יחידה ברוסטאטית: ממוקמת (בדגמים מסוימים) בדופן שמאל של המושב. תפקידה הוא לפקח על גובה הפרדת המושב מהטייס. אם לדוגמה הטייס נאלץ למלט את נפשו ממטוס פגוע בגובה רב יחסית שבו אין מספיק חמצן לנשימה, היחידה הברוסטאטית תחוש בלחץ האטמוספירי הנמוך ששורר בגובה רב ולא תפריד את הטייס מהמושב. זאת על מנת שהמושב ייפול נפילה חופשית מהר ככל האפשר עד לגובה שבו ניתן לנשום ללא בקבוק חמצן החירום.
בקבוק חמצן חירום: ממוקם בדופן המושב. תפקידו לספק לטייס הנוטש חמצן מספיק בזמן הנפילה החופשית עד לגובה שבו ייפתחו המצנחים והטייס יופרד מהמושב - גובה שבו ניתן לנשום ללא אמצעי עזר.
מצנח אישי: ממוקם בחלקו הקדמי העליון של המושב ומהווה בשגרה משענת ראש וצוואר סטנדרטית.
רצועות הכתפיים הקושרות את הטייס הן למעשה רצועות המצנח. המצנח עצמו קשור למושב ברצועות נפרדות שנפתחות ומשתחררות במהלך תהליך ההפלטה.
זווד: הזווד הוא יחידת ההישרדות של הטייס. מדובר במעין קונטיינר ריבועי המותקן בבסיס מושב המפלט.
הקונטיינר מכיל בתוכו כל מה שטייס נוטש צריך לצורך הישרדותו בשטח לאחר הנטישה. תכולת הזווד המדויקת מסווגת אולם בין הפריטים ניתן למצוא סירה מתנפחת, חומר דוחה כרישים, סוכריות בעלות ערך קלורי גבוה במיוחד, סכין, אקדח ועוד. בזמן שגרה, הזווד הוא המושב של הטייס. הוא מרופד בכרית על מנת לתת לטייס נוחות ישיבה מספקת. הזווד מחובר למושב ברצועות הנפתחות ומשתחררות במהלך תהליך ההפלטה. כמו כן, הזווד מחובר אל הטייס ברצועות המתניים.
מושב מפלט מדגם ACES II:
מושב המפלט בנוי כיחידה אחת, במושב מותקן יח' אלקטרונית (סיקוונסר) שמתזמנת את כל פעולת המושב בעת הפלטה:
מצנח טייס - מותקן בראש המושב ומתחבר לטייס על ידי רצועות כתפיים.
זווד מילוט - מותקן בפינת המושב ויש בו ציוד שרידות מגוון.
יח' אלקטרונית (סיקוונסר) - מופעלת בעזרת סוללות ומתזמנת את תהליך ההפלטה בהתאם לתנאי הנטישה.
כדורים פירוטכניים - במושב מותקנים כדורים פירוטכניים המופעלים חשמלית/לחץ גזים/נקירה מכנית.
יח' מתמר (חיישן סביבתי) - מקבל נתוני מהירות וגובה בעת ההפלטה ומעביר את הנתונים לסיקוונסר.
מכל חמצן חירום - מספק חמצן לטייס בעת נטישה.
יח' ייצוב (STAPC) - מייצב את המושב בתהליך הפלטה בעיקר במוד 1.
מצנח בלימה - מייצב ובולם את המושב בתהליך ההפלטה למעט במוד 1.
ביצוע הפלטה

ההפלטה מתבצעת על ידי משיכה של אחת משתי ידיות: האחת ממוקמת בחלקו העליון של המושב והשנייה ממוקמת בין רגלי איש הצוות. הידית העליונה פותחת גם מסך שמגן על פני הטייס מפני מכת הרוח ורשף האש. בתהליך ההפלטה, לפני יציאת המושב, מתבצעת העפת החופה (המעטה השקוף של תא הטייסים). במקרה של תקלה, אם החופה לא מושלכת היא מנופצת על ידי החלק העליון של המושב. במטוסים שצוותם מונה שני אנשים (למשל F-4 פנטום), יכול אחד מאנשי הצוות לגרום להפלטת שני אנשי הצוות. במקרה כזה, הנווט הוא שיפלט ראשון, על מנת שלא יפגע מהרשף של מושב הטייס. במסוקים, בעת סכנה, הטייסים נפלטים הצידה ולא למעלה על מנת שלא ייפגעו מלהבי המסוק.
במושבי המפלט הראשונים הותקנו מערכות הפלטה חלשות, הן מסיבות של בטיחות הטייס והן מסיבות טכניות, אשר היו מוגבלות ביכולתן לפלוט את הטייס במהירות מהמטוס ומרחק הפליטה ממנו, מה שחייב הפלטה במהירות וגובה מינימליים (כדי לאפשר לטייס גובה מספק לפתיחת המצנח). מושבי מפלט מודרניים הם מטיפוס "אפס אפס" ("0-0"), המסוגלים לפלוט אדם בבטחה ממטוס העומד על הקרקע (גובה אפס, מהירות אפס).
מטוסי הקרב החדשים מהדור החמישי (ה-F-35 לייטנינג II וה-F-22 ראפטור) מצוידים במושב מפלט מדגם ACES II המאפשר הפלטה במהלך טיסה במהופך (כאשר ראש הטייס פונה לכיוון הקרקע) מגובה מינימלי של פחות מ-45 מטרים (כ-140 רגל).
התאונה העיקרית במושב מפלט הוא הפעלתו בטעות כאשר המטוס נמצא בהאנגר. במקרה כזה הטייס שנהדף בכוח ובמהירות רבה אל התקרה נמחץ אל מותו. קיימים נוהלי בטיחות מחמירים - שעיקרם הסרת ניצרת המושב דקות לפני ההמראה, ונצירתו המיידית מיד עם עצירת המטוס לאחר הנחיתה - שנועדו למנוע מקרים כגון אלה.
במושבי המפלט הישנים כגון H-7 של מרטין בייקר, היו שתי ידיות הפלטה: "מסך פנים" ו"בין-ברכיים". ידית "מסך פנים" הייתה למעשה צמד ידיות שנמשכו בחוזקה מלמעלה כלפי מטה. בד חסין אש הגן על פני הטייס מפני רשף האש שציפה לו מהמנוע הרקטי. ידית "בין ברכיים" ממוקמת בין רגלי הטייס. הידית נמשכת מלמטה כלפי מעלה. במהלך השנים נמצא כי אנשי צוות שנטשו מעדיפים להשתמש בידית "בין ברכיים" על פני "מסך פנים". בשל כך, הוסרה ידית "מסך פנים" ממושבי המפלט החדשים.
מסכת חמצן

אישה עם מסכת חמצן
מסכת חמצן היא מכשיר נשימה המיועד לספק חמצן למשתמש במצבי חירום רפואיים, במהלך טיפולים רפואיים או בעת פעילויות הכוללות חשיפה לסביבה דלת חמצן. מסכת החמצן מורכבת מחלקים שונים כגון המסכה עצמה, צינורות חמצן ומכל חמצן נייד או מערכת אספקת חמצן קבועה.
היסטוריה

הפיתוח של מסכות החמצן החל במאה ה-19 כאשר מדענים ורופאים התחילו להבין את החשיבות של חמצן בטיפול במחלות שונות ובמצבי חירום רפואיים. אחד החלוצים בתחום היה הרופא הבריטי ג'וזף פריסטלי, הידוע כמי שגילה את היסוד חמצן.
מסכת חמצן בגרסה מוקדמת הייתה בשימוש בשנת 1919, וזאת כדי לאפשר לשני אנשים לעלות לגובה של 4,600 מטר. עם זאת, מסכת החמצן הראשונה בגרסתה המוכרת, נוצרה ב-1941 על ידי הארמני ארתור בולבוליאן.
שימושים

מסכת חמצן נמצאת בשימוש נפוץ כאשר יש צורך לספק חמצן למטופלים עם קשיי נשימה, התקפי לב ועוד. מסכות חמצן משמשות גם בטיפולים רפואיים שונים כמו ניתוחים או טיפולים כימותרפיים או ברפואה היפרברית.
במטוסים מסחריים קיימות מסכות חמצן המופעלות אוטומטית במקרה של ירידה בלחץ האוויר בתא הנוסעים.
צוללנים, עובדים בתעשיות מסוימות או חוקרים במקומות דלי חמצן (כמו מערות או גבהים גבוהים) משתמשים במסכות חמצן כדי להבטיח אספקת חמצן סדירה.
הערות שוליים

↑  Bonnier Corporation, Popular Science, Bonnier Corporation, 1919-01. (באנגלית)
1 2  Rubicon Research Repository: Item 123456789/2245, web.archive.org, ‏2011-08-11
לוסיה ברלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בנובמבר 1936 ג'ונו, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בנובמבר 2004 (בגיל 68) מרינה דל ריי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lucia Brown 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מעסיק:  אוניברסיטת קולורדו, Naropa University 
 פרסים והוקרה:  פרס הספר האמריקאי (1991) 
 luciaberlin.com
 
לוסיה בראון ברלין (באנגלית: Lucia Brown Berlin;‏ 12 בנובמבר 1936 – 12 בנובמבר 2004) הייתה סופרת אמריקאית בסוגת הסיפור הקצר. בימי חייה היה לה קהל קוראים קטן אך מסור. היא זכתה להצלחה ספרותית באופן פתאומי אחת עשרה שנים לאחר מותה, באוגוסט 2015, כאשר פורסם ספר של מבחר סיפורים שלה, "המדריך לעוזרות הבית", בעריכת סטיבן אמרסון. בשבוע השני לפרסומו, הספר הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, ובתוך כמה שבועות נמכרו ממנו יותר עותקים מאשר מכל ספריה הקודמים גם יחד. האוסף נכלל בכמה רשימות סיכום השנה, כולל רשימת "עשרת הספרים הטובים של 2015" של ביקורת הספרים של הניו יורק טיימס. הספר גם היה מועמד ברשימה הסופית לפרס קירקוס (אנ').
ראשית חייה

ברלין נולדה בג'ונו, אלסקה, והעבירה את ילדותה בדרכים, בעקבות הקריירה של אביה כמהנדס מכרות. המשפחה גרה במחנות כרייה באיידהו, מונטנה, אריזונה, ובצ'ילה, שבה לוסיה בילתה את רוב נעוריה. כמבוגרת, היא גרה בניו מקסיקו, מקסיקו, צפון ודרום קליפורניה וקולורדו.
קריירה

ברלין החלה לפרסם את יצירתה בגיל מאוחר יחסית, בעידוד ולפעמים בהנחיה של המשורר אד דורן. ספרה הראשון, "מכבסת מלאכים", ראה אור בשנת 1981. הסיפורים שפרסמה בו נכתבו החל משנות ה-60. מספר הסיפורים שלה הופיעו במגזינים כגון The Atlantic, ו"הפרא האציל" של סול בלו. ברלין פרסמה שישה אוספים של סיפורים קצרים, אבל רוב יצירתה ראתה אור בשלושה כרכים שפורסמו מאוחר יותר: Homesick: New and Selected Stories (1990), So Long: Stories 1987-92 (1993) and Where I Live Now: Stories 1993-98 (1999).
ברלין הייתה דמות משפיעה בקהילה הספרותית, אך ספריה לא היו רבי מכר. היו שהשוו את יצירתה לעבודתם של ריימונד קארבר וריצ'רד ייטס.[דרוש מקור] ברלין זכתה בפרס הספר האמריקאי American Book Award בשנת 1991 על ספרה Homesick, והייתה עמיתה של הקרן הלאומית לאמנויות.
בשנת 2015, התפרסם מבחר סיפורים קצרים שכתבה בשם "המדריך לעוזרות הבית: סיפורים קצרים." הספר הופיע במקום ה-18 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בשבוע הראשון לפרסומו, ועלה למקום ה-15 ברשימה הכללית בשבוע שלאחר מכן. הוא הופיע לראשונה במקום ה-14 ברשימת רבי המכר העצמאיים של ABA ומקום 5 ברשימת רבי המכר של LA Times.
השפעה והוראה

לאורך חייה התפרנסה ברלין באמצעות שורה של עבודות של מעמד הפועלים, שהשתקפו בכותרות של סיפורים כמו "מדריך לעוזרות הבית", "מחברת חדר מיון, 1977" ו"מרכזייה פרטית" (שמתייחס למרכזיות טלפוניות ולמפעילותיהן).
במהלך שנות התשעים המוקדמות לימדה כתיבה יצירתית במספר מקומות, כולל בית הסוהר של מחוז סן פרנסיסקו ובית הספר לשירה על-שם ג'ק קרואק באוניברסיטת נארופה. היא גם תיעדה סיפורים בעל פה מחולים קשישים בבית החולים "הר ציון".
בסתיו 1994, ברלין החלה משרת הוראה ככותבת אורחת באוניברסיטת קולורדו, בולדר למשך שנתיים. לקראת סוף כהונתה, היא הייתה אחת מארבעה חברי סגל בקמפוס שזכו בפרס ארגון הסטודנטים לענייני בוגרים למצוינות בהוראה. "זכייה בפרס הוראה אחרי שנתיים היא הישג חסר תקדים", אמרה קתרין אגרט מאוחר יותר בהספד לברלין. ברלין התבקשה להישאר בתום כהונתה בת השנתיים. היא מונתה לפרופסור חבר, והמשיכה ללמד שם עד שנת 2000.
חיים אישיים

ברלין הייתה נשואה שלוש פעמים והייתה אם לארבעה בנים.
ברלין סבלה מבעיות בריאות, כולל עקמת כפולה. עמוד השדרה המעוקם שלה ניקב את אחת מריאותיה, והיא נעזרה במכל חמצן משנת 1994 ועד מותה. היא פרשה לגמלאות כשמצבה הבריאותי לא איפשר לה עוד לעבוד, ומאוחר יותר פיתחה סרטן ריאות. עם התדרדרות מצבה הבריאותי והכלכלי, עברה ברלין לחיות בפארק קרוואנים בפאתי בולדר, ומאוחר יותר, במוסך שהוסב למגורים מאחורי ביתו של בנה מחוץ ללוס אנג'לס. המעבר איפשר לה להיות קרובה יותר לבניה, והקל על נשימתה. ברלין מתה בביתה במרינה דל ריי, ביום הולדתה ה-68.
מיצירתה

המדריך לעוזרות הבית: סיפורים נבחרים, תרגום: דנה אלעזר-הלוי, אסיה הוצאה לאור, 2018