stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליקוטי הלכות
הוצאה לאור > מהדורות מבוארות

ליקוטי הלכות המבואר - בהוצאת מכון אור לישרים, עוז והדר (עד כה יצאו ח' כרכים על חלק אורח חיים).
ליקוטי הלכות המבואר, ח"א, מכון תפארת הנחל.
ציטוטים לדוגמה

וְזֶה בְּחִינַת הִתְעוֹרְרוּת הַשֵּׁנָּה, כִּי כְּשֶׁאָדָם רוֹאֶה שֶׁרָחוֹק מֵהַשֵּׁם יִתְבָּרַךְ וְכוּ', זֶה בְּחִינַת שֵׁנָּה, שֶׁהִיא אֶחָד מֵשִׁשִּׁים בְּמִיתָה, וּכְשֶׁמְּחַפֵּשׂ וּמְבַקֵּשׁ וּמוֹצֵא בְּעַצְמוֹ אֵיזֶה נְקֻדָּה טוֹבָה עֲדַיִן וּמְחַיֶּה וּמְשַֹמֵּחַ אֶת עַצְמוֹ וּמְעוֹרֵר אֶת עַצְמוֹ לַעֲבֹדַת הַשֵּׁם יִתְבָּרַךְ עַל-יְדֵי זֶה, זֶה בְּחִינַת הִתְעוֹרְרוּת הַשֵּׁנָּה. (כרך א', הלכות השכמת הבוקר הלכה ב')
הֲיֵשׁ פֶּתִי מִזֶּה, שֶׁכּוֹתְבִין לוֹ מִמֶּרְחַקִּים אֲנָשִׁים נֶאֱמָנִים וַחֲכָמִים אֲמִתִּיִים נוֹרָאִים כָּאֵלֶּה, שֶׁיְּמַהֵר לִסְחֹר אֵלּוּ הַסְּחוֹרוֹת בְּתַכְלִית הַמְּהִירוּת וְהַזְּהִירוּת, כִּי יַצְלִיחַ בָּהֶם מְאֹד הוֹן עָתֵק בְּלִי שִׁיעוּר, וְהוּא בִּזְדוֹן לִבּוֹ מִתְעַצֵּל וְרוֹצֶה לַחְקֹר תְּחִלָּה הַטַּעַם מַדּוּעַ אֵלּוּ הַסְּחוֹרוֹת חֲשׁוּבִים שָׁם... (אנלוגיה למצוות התורה, הלכות גילוח הלכה ד' אות ג')
יצירות המשך

על פי עיקרון דומה לחיבור בין ההלכות בספר השולחן ערוך לבין התורות בליקוטי מוהר"ן, כתב תלמידו של רבי נתן, הרב אפרים ב"ר נפתלי, את הספר "ליקוטי אבן", ובו דרושים הדומים בסגנונם לספר ליקוטי הלכות. הספר נדפס בירושלים בפעם הראשונה בשנת תרמ"ב על ידי המחבר בעילום שם (המילה אבן מרמזת לשמו בראשי תיבות). בשנת תשכ"ב הודפס בשנית במהדורה מתוקנת על ידי ר' גדליהו אהרן קניג ביחד עם הספר "תפילות הבוקר", ובשנת תשע"ג בשלישית בהוצאת "שפת הנחל" במהדורה מנוקדת, הכוללת אף היא את הספר תפילות הבוקר מאותו מחבר.
יצירות המשך > ספרים המתבססים על הספר

תלמיד המחבר, הרב נחמן גולדשטיין מטשערין חיבר את "ליקוטי עצות המשולש", ספר בן שלושה כרכים ובו נגזרות מעשיות לדרשות המצויות בליקוטי הלכות. נכתב כהרחבה לספר נוסף של רבי נתן - ליקוטי עצות - שמטרתו הייתה להפיק נגזרות מהדרשות ב'ליקוטי מוהר"ן', ונדפס ב-1886.
הרב אלתר טפליקר ליקט בספריו "השתפכות הנפש" ו"משיבת נפש" את כל הדרשות מהסדרה בנושאי תפילה ועידוד רוחני בעבודת האל. ספרים אלו מילאו תפקיד משמעותי במשיכת חסידים נוספים לחסידות ברסלב מקרב היהדות החרדית בפולין ובישראל.
יצירות המשך > ספרים מהתנ"ך עם  פירוש ליקוטי הלכות

בשנת 2006 (תשס"ו) יצאה סדרת חומשי התורה עם צירוף של פרקים מליקוטי הלכות הקשורים לכל פרשת שבוע. בצירוף לפירושו של רש"י, תרגום אונקלוס ופירוש בעל הטורים.
בשנת 2008 (תשס"ח),יצא לאור ספר תהילים עם פירושים על הפסוקים מליקוטי הלכות.
בשנת 2011 (תשע"א), יצא לאור ספר שיר השירים עם פירושים על הפסוקים מליקוטי הלכות.
הערות שוליים

↑  י"א, ימי מוהרנ"ת ח"א
↑  מלבד יוצאי דופן כגון הלכות פסח, ששם הגיעו עד תשע הלכות.
↑  חיים קרמר, באש ובמים, ירושלים: מכון "נחלת צבי", ה'תשנ"ו, עמ' תרנ"א
↑  חיים קרמר, באש ובמים, עמ' תרנ"ז
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007595163505171
טוליארה

| --- | --- |
סמל טוליארה

 מדינה:  מדגסקר מדגסקר
 מחוז:  אצימו-אנדרפנה
 שטח:  16 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  114,400 (2007)
 קואורדינטות:  23°21′S 43°40′E﻿ / ﻿23.35°S 43.67°E﻿ / -23.35; 43.67
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדגסקר מוגדלת) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה מאהאז'אנגה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי טוליארה(למפת מדגסקר רגילה) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה מאהאז'אנגה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי טוליארה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טוליארה (במלגשית: Toliara) היא עיר נמל הממוקמת בדרום מערב האי מדגסקר כ-936 ק"מ דרומית-מערבית לבירה אנטננריבו.
העיר היא בירת מחוז אצימו-אנדרפנה. העיר שוכנת על חוף מצר מוזמביק ועל פי הערכה משנת 2007 יש בה 114,400 תושבים.
העיר נקראה על ידי הצרפתים טוליאר (Tuléar) אך שמה שונה לטוליארה ב-1970, במסגרת החלפת כל שמות הערים מהשפה הצרפתית לשפה המלגשית לאחר תום השלטון הצרפתי ב-1960.
מאהאז'אנגה

| --- | --- |
סמל מאהאז'אנגהסמל מאהאז'אנגה

 מדינה:  מדגסקר מדגסקר
 מחוז:  מאהאז'אנגה
 חבל ארץ:  בואני
 שטח:  53 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  166,384 (2010)
  ‑ צפיפות:  3,774 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  15°43′04″S 46°19′12″E﻿ / ﻿15.7177777777777777°S 46.32°E﻿ / -15.7177777777777777; 46.32
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מדגסקר מוגדלת) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי מאהאז'אנגה(למפת מדגסקר רגילה) אנטננריבו אנצירננה טומאסינה טוליארה פיאנארנצוה אנטסיראבה מיוט (צרפת)  קומורו מצר מוזמביק  האוקיינוס ההודי מאהאז'אנגה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאהאז'אנגה (בצרפתית: Majunga) היא עיר נמל בצפון מדגסקר, על חוף האוקיינוס ההודי, במצר מוזמביק. זה הנמל השני בחשיבותו אחרי טומאסינה.
מאהאז'אנגה היא בירת המחוז הנושא את אותו שם ובירת חבל בואני. בעיר מתגוררים, לפי הערכה משנת 2013, 220,000 תושבים. בעיר ישנה קהילה מוסלמית גדולה, דבר שהוביל לתסיסה חברתית בשנת 1977. בעיר יש שדה תעופה המקשר אותה לקומורו ולמיוט. העיר ממוקמת בסמוך לשפך נהר בטסיבוקה הזורם לתוך מפרץ בומבטוקה באמצעות דלתה רחבה.
העיר נוסדה על ידי כ-200 סוחרים הודים בשנות ה-80 של המאה ה-19.
מנפרד וייס

| --- | --- |

מנפרד וייס
 לידה:  11 באפריל 1857 פשט
 פטירה:  25 בדצמבר 1922 (בגיל 65) בודפשט
 מדינה:  הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה 
 מקצוע:  תעשיין
 
"מפעלי ברטולד ומנפרד וייס לשימורים" בסביבות 1880
מנפרד וייס ומשפחתו. רעייתו אליס ואהל וילדיו אלזה, מריאן, ינו, אלפונז בסביבות 1893
קברו בבית הקברות היהודי ברחוב שאלגוטריאני
מנפרד וייס, הברון מִצֶ'פֶּל (בהונגרית: Báró csepeli Weiss Manfréd) (‏11 באפריל 1857 – 25 בדצמבר 1922) היה איל תעשייה יהודי-הונגרי, מייסד תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס. משפחת וייס הייתה אחת מעשרים ושמונה משפחות הברונים היהודים-הונגרים ומן המשפחות היהודיות העשירות בהונגריה (למעשה העשירה ביותר).
ביוגרפיה

סבו, של מנפרד היה ברוך וייס, בעל מלאכה זעיר למקטרות, יהודי מהכפר שהגיע כנראה להונגריה מצ'כיה, אך ילדיו נולדו כבר בממלכה ההונגרית. אביו של מנפרד, אדולף וייס, נולד בשנת 1807 וגידל משפחה של שישה ילדים, עם אשתו אווה קאניץ. מנפרד יצא לאוויר העולם כבן הצעיר במשפחה ב־11 באפריל 1857 בפשט שעדיין לא אוחדה אז עם העיר בודה לבירת הונגריה בודפשט.
לאחר סיום לימודיו באקדמיה למסחר הוא עבר להמבורג, שם בילה ארבע שנות חניכות אצל סיטונאי לסחורות מהמושבות. הוא הפך במהרה למנהל בית-המסחר, וחזר בשנת 1877 להונגריה רק בשל מחלתו המחמירה של אביו. לאחר מות אביו באותה שנה, הצטרף מנפרד לאחיו ברטולד, שכבר הצליח בעסקים, עסק בסחר תבואה והוסיף לעושר המשפחה. ברטולד הפך גם בעל מניות ואחד המייסדים של "תחנות הקיטור המלכותיות" בבודה. שני האחים חברו כעת יחד ופנו לקבלת רישיון לייצור בשר משומר. ב־28 בדצמבר 1882 הקימו ברטולד ומנפרד את "מפעל השימורים ההונגרי הראשון".
האחים הרחיבו בהדרגה את מפעל השימורים והעבירו אותו למקום גדול יותר. הם ייצרו מוצרי בשר תחת שם המותג "גלובוס", בעיקר עבור הצבא. בעונות של הקטנת הביקוש והייצור הם עסקו בפירוק ובטעינה מחדש של מחסניות עבור יחידות החי"ר של הצבא כעבודה עונתית. מאוחר יותר, לאור הביקוש הרב לקופסאות השימורים עברו לייצור קופסאות פח לאריזה, מה שהוביל אותם להיכנס לתעשיית הברזל.
נכסי שני אחיו גדלו גם באמצעות נישואין. ברטולד נשא לאישה את בתו של איש עסקים אוסטרי עם הון משמעותי. מנפרד, הרחיב את קשריהם המסחריים לאחר שהתחתן בשנת 1884 עם בתו של אלברט פון וואהל היהודי, מנכ"ל הרכבת (פון אליס וואהל 1865–1904 ). העושר החדש אפשר הקמת מפעלים נוספים. עם זאת, רוב הרווח הגיע מהזמנות הצבא. ייצור תרמילי הכדורים וקליעים נוספו לייצור מוצרי הבשר, והאחים וייס סיפקו עוד ועוד אספקה לצבא.
ביוגרפיה > צ'פל

עם זאת, אירוע בלתי צפוי חולל מהפכה בעסק. בשנת 1890 אירעה תאונה קשה במפעל לייצור השימורים. בעת ייצור הקליעים התרחש פיצוץ עז במקום. מכאן ואילך הרשויות כבר לא אפשרו במפעל השימורים גם את הייצור של הקליעים והמחסניות. זה אילץ את הבעלים להעביר את המפעל לאזור לא מיושב, אך לא הרחק ממפעל השימורים. כך נבחר האי צ'פל על הדנובה באזור הדרומי של בודפשט. מפעלם הועתק לאי בשנת 1892. כשהאחים וייס העבירו את עסקיהם לאי, הם כבר היו בעלי הון משמעותי והסיכוייהם לעתיד היו מצוינים. הם נכנסו לבעלות בכמה בנקים וחברות, נהנו מתמיכה ממשלתית בצורה הטבות אחדות, ופיתחו קשרים טובים גם בחוץ לארץ, אך במיוחד עם הצבא. באמצעות קשריהם העסקיים הצליחו להיכנס לחוגים הגבוהים ביותר של המדינה והמונרכיה.
כשהאחים וייס הקימו את המפעל, צ'פל היה עדיין כפר מנומנם, ואופיו החקלאי החל להשתנות רק כאשר נבנה המפעל הראשון של מנפרד וייס בחלקו הצפוני של האי. האיכרים באי שמחו לעבוד בענף תוך תנאי עבודה נוחים. ב־12 בדצמבר 1892, חכרו ברטולד ואחיו מנפרד שדה מרעה של כשלושים דונם. ב־12 בינואר 1893 קיבלו אישור להקים אתר תעשייתי. המפעל שלהם התפתח במהירות, ולכן בשנת 1896 הם קנו את השטח החכור. בשלב זה כבר היו 20 מבנים באזור וכ־400 עובדים. בשנת 1896 עזב ברטולד את החברה, נבחר לפרלמנט והפך לנשיא האיגוד הלאומי של מפעלי טקסטיל בהונגריה. מסוף אותה השנה המפעל נוהל על ידי מנפרד בלבד.
בין 1896 ל -1914 התפתח המפעל לבית החרושת הצבאי הגדול ביותר בהונגריה. יחסי משפחה-צבא עזרו למפעל לצמוח במהירות. ייצור תחמושת לחי"ר גדל בקפיצות, והתברר כי המפעל של וייס הוא העסק הפרטי הגדול ביותר של הצבא המשותף (האוסטרי-הונגרי) וגם המפעל הגדול ביותר בהונגריה בבעלות פרטית. האולמות החדשים נבנו בזה אחר זה. בשנת 1896 הוא כבר ייצר את הנחושת לייצור תחמושת בכורי ההתכה של המפעל שלו, ובשנים 99–1898 הוקמה נפחיה, מעבדה לבחינת החומרים, מגדל מים, חדר דודים ומחסנים רבים. בשנת 1913 מנפרד קנה את טירת קרולי(הו') בדראדיהאזה(הו').
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

מלחמת העולם הראשונה פרצה בשנת 1914. מנפרד וייס ידע שההזדמנות הגדולה הגיעה אליו בדיוק. בקיץ אותה שנה המפעל גדל מאוד והפך לחברה בע"מ בבעלות משפחתית. הצבא לא רק הציף אותו בהזמנות, אלא גם הפעיל עליו לחץ להגדיל את התפוקה. מנפרד הנהיג אז שלוש משמרות והתארגן לייצור מכונות כלי עבודה. הוא הוסיף כור היתוך נוסף למפעל הפלדה ובשנת 1916 הקים את תנור ההיתוך החשמלי הראשון שלו לייצור נירוסטה. באמצע המלחמה הגיע הייצור במפעלי צ'פל לשיא. נכסי מנפרד וייס היו עצומים. בשנת 1917 העריכה חברת הביטוח הכללית את שווי מפעלי ציפל בכמעט 100 מיליון כתרים (כעשרים מיליון דולר אמריקאי באותה התקופה).
המפעל הולאם בשנת 1919 בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. מנפרד וייס ניסה להתאבד. הוא בלע רעל ושרד רק בזכות התערבות רפואית מהירה. הוא נלקח לווינה להתרפאות על ידי משפחתו, וחזר רק בשנת 1920 לאחר שהמצב התייצב. לאחר מותו של מנפרד בשנת 1922 נחלקה רכושו ומפעליו לשמונה חלקים, אך נותר בניהול משותף.
הצלחה והוקרה

בשנים שלפני המלחמה ובמהלכה, מנפרד וייס ומפעלו, זכו לשבחים ופרסים רבים. משנת 1905 מנפרד היה חבר מועצת המנהלים של הבנק המסחרי ההונגרי של פשט, חבר הנהלת התאחדות התעשיינים ההונגרי (GYOSZ). הוא גם היה חבר מועצת המנהלים של איגוד הרכבות האוסטרו-הונגרי. ב־8 באוגוסט 1896 הקיסר-המלך למנפרד וייס תואר אצולה הונגרי. בשנת 1901 הוענק לו עיטור "מסדר כתר הברזל" על הצלחתו בתערוכה העולמית בפריז. בשנת 1918 הוא התמנה לחבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי. בנובמבר 1918 העניק לו מלך הונגריה קרל הרביעי התואר "ברון" כאחד הספקים הגדולים ביותר של צבא המונרכיה האוסטרו-הונגרית.
לקריאה נוספת

האריסטוקרטיה ההונגרית-ברונים. Magyar Arisztokrácia
מכירים אותם? הונגרים בעלי שם ממוצא יהודי. Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000) ISBN 963-85530-3-0
לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Budapest: Magyar zsidó lexikon, 1929
הערות שוליים

↑  משפחת מנפרד וייס-עץ משפחה
↑  הודעת מותה
↑  מלך התחמושת
↑  הופק סרט דוקומנטרי עם צאצאי מנפרד וייס
↑  מנפרד וייס. בית התפוצות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012653967305171  GND: 107183794X  ISNI: 0000 0004 4996 4951  LCCN: nb2015022298  VIAF: 316389001   WorldCat (עם VIAF): 316389001
חטיבה 421

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  חטיבת הצליחה
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1972–1986 (כ־14 שנים)
 מלחמות:  מלחמת יום הכיפורים
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקי מגח
 פיקוד
 יחידת אם:  עוצבת עמוד האש עוצבת עמוד האש
חטיבת השריון 421 (חטיבת הצליחה, חטיבה 755)  הייתה חטיבת טנקי "מגח" (פטון) שפעלה בין השנים 1972 ועד 1986. החטיבה לחמה במסגרת אוגדה 143 ("אוגדת שרון") במלחמת יום כיפור. זו הייתה חטיבת השריון הראשונה שצלחה את תעלת סואץ ובכך היה לה חלק מרכזי במהלך ששינה את פני המלחמה בחזית הדרום.
הקמה והתארגנות

חטיבה 421 הוקמה בשנים 1973-1972 במסגרת אוגדה 143, והייתה מחטיבות המילואים הצעירות בצה"ל במלחמת יום כיפור. החטיבה הייתה עדיין בתהליך הקמה עם פרוץ המלחמה, ולכן הימ"ח שלה בשדה תימן כלל רק כלים ואמצעים לגדוד אחד (גדוד 599) ולמפקדת החטיבה.
במלחמת יום הכיפורים

| --- | --- |

טנק החטיבה על חמוטל 9.10.73
 סוג היחידה:  חטיבת שריון
 שייכות חיילית:  חיל השריון הישראלי
 מפקדים:  חיים ארז מח״ט, ישראל סער (פוטש) סמח״ט
 יחידות משנה:  גדוד 1, 264 גיורא לב,  גדוד 2, 599 עמי מורג,  וגדוד 3, 257 שמעון בן שושן
 תקופת הפעילות:  1972–1986 (כ־14 שנים) 
 אבדות:  48 הרוגים
לוחמי החטיבה גויסו עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973. גדוד 599, בפיקודו של רס"ן עמי מורג, התגייס והצטייד בימ"ח במחנה שדה תימן. גדוד 264 בפיקודו של רס"ן גיורא לב התארגן על גבי טנקים של בית הספר לשריון בג'וליס. גדוד 257, בפיקודו של סא"ל שמעון בן שושן, התארגן על טנקים של קורס מפקדי הטנקים (קמ"ט) שישב במחנה שבטה וטנקים שהיו בטיפול בסדנא הגייסית. הגדודים יצאו החל במוצאי יום כיפור בנסיעה על זחלים לכיוון הגזרה המרכזית בסיני (אזור טסה). ההצטיידות הייתה חלקית, ולטנקים רבים חסרו זיווד וציוד לחימה בסיסי כגון מקלעים ומשקפות.
במלחמת יום הכיפורים > קרבות הבלימה

לקראת בוקר ה-8 באוקטובר התקבצה החטיבה, בפיקודו של המח"ט אל"ם חיים ארז, באזור מתחם "הברגה" שעל ציר החת"ם, מצפון מזרח למתחם גשר פירדאן. החטיבה הייתה בעמדות ממזרח לאזור שבו אמורה הייתה להתנהל ההתקפה האוגדתית של אוגדה 162 ("אוגדת אדן"). בשעות הבוקר המאוחרות, על פי פקודה ממפקד האוגדה, אלוף אריאל שרון, החלה החטיבה לנוע במהירות לגזרה הדרומית. לאחר שהכוחות כבר נעו כמה עשרות קילומטרים על כביש הרוחב לכיוון המיתלה, התקבלה פקודה לחזור לגזרה המרכזית. תנועת הסרק הזאת במסגרת אירועי התקפת הנגד הכושלת של צה"ל בחזית הדרום ביום ה-8 באוקטובר קיבלה מקום מרכזי בעדויות ובדו"ח של ועדת אגרנט. החטיבה חזרה לגזרה המרכזית, וקיבלה משימה להיכנס לציר "טליסמן" (כביש טסה-תעלת סואץ) ולהיות מוכנה לרדת בציר החת"מ לכיון תעלת סואץ. גדוד 599 נערך בעמדות ברכס "ציונה" וניהל אש עם טנקים מצריים במתחמי "מכשיר" ו"חמוטל". גדוד 257 ניסה לתפוס עמדות על מתחם "חמוטל" - דיונה מוארכת שחלשה על הצומת החיונית של ציר "טליסמן" עם ציר החת"מ - שהיה ריק מאויב בשעות הבוקר של אותו יום, אולם בשעות אחר הצהריים כבר היה תפוס על ידי חי"ר מצרי מתוגבר באמצעי נ"ט. בקרב הראשון באותו יום נפלו בגזרת "חמוטל" חמישה מלוחמי גדודים 257 ו-599, ונפגעו טנקים ולוחמים נוספים. החטיבה נערכת להגנה בלילה באזור "ציונה" – רכס גבוה השולט על ציר "טליסמן".
עם בוקר 9 באוקטובר יצאה החטיבה למהלך התקפי נוסף בגזרת "חמוטל". בקרבות היום נשא גדוד 599 בעיקר הנטל, והתקפת הגדוד על מתחם "חמוטל" הסתיימה ללא הצלחה. בהתקפה נפלו שמונה מלוחמי הגדוד, נפצעו 45 לוחמים, ונפגעו 19 מתוך 25 הטנקים של הגדוד. כל המ"פים של פלוגות הטנקים של הגדוד נפגעו בקרב והוחלפו. במקביל קודמו גדודים 264 ו-257 לאזור שממערב לחמוטל, והצליחו לחלץ את אנשי מעוז "פורקן" שנחלצו מן המעוז במסע לילי נועז. בקרבות היום נפלו 10 מלוחמי החטיבה.
בלילות ובימים הבאים נערכה החטיבה להגנה סטאטית באזור מתחם "ציונה". ביום 10 באוקטובר הוטל על גדוד 257 לעשות ניסיון נוסף לעלות על "חמוטל" ולנסות לאתר ולחלץ נעדרים של החטיבה מקרבות היומיים הקודמים. ניסיון זה נכשל אף הוא, במחיר של שלושה חללים נוספים, והיפגעות טנקים ואנשי צוות נוספים.
בבוקר ה-14 באוקטובר התקבלו ידיעות כי המצרים החלו בביצוע שלב ב' של תוכנית המלחמה שלהם - קידום דיוויזיות השריון לתפיסת שטחים נוספים בעומק מרחב התעלה. החטיבה נערכה בגזרת "ציונה" מול חטיבה 14 מדיוויזיה 21 של צבא מצרים. בקרב השריון של ה-14 באוקטובר שהיה קרב קלאסי של שריון בשריון הושמדו עשרות מטנקי החטיבה המצרית. בחטיבה נפגע טנק אחד ונהרג מפקד טנק. תסריט זה חזר על עצמו גם בגזרות אחרות של האוגדה והפיקוד. באותו לילה נשלחה פלוגה מגדוד 257 לאימון גרירת גשר הגלילים, לקראת צליחה שאמורה הייתה להתבצע בימים הבאים.
במלחמת יום הכיפורים > לקראת צליחת התעלה

במהלך ה-15 באוקטובר התרכזה החטיבה על ציר "עכביש", ופלוגות מגדודים 264 ו-257 נשלחו להביא בגרירה דוברות צליחה מסוג יוניפלוט, המותקנות על עגלות גלגלים. על פי הפקודות, תפקיד החטיבה היה לגרור את אמצעי הצליחה ולאבטח את הגרירה. לאחר ההגעה לתעלה והטלת אמצעי הצליחה למים, הייתה אמורה החטיבה לצלוח את התעלה ולצאת למבצע שמטרתו השמדת בסיסי טילי נ"מ ממערב לתעלה, כדי לפתוח מסדרון פעולה נקי עבור חיל האוויר. עם ערב נרתמה פלוגה מגדוד 257 לגשר הגלילים, ושתי פלוגות מגדודים 264 ו-257 כבר היו בדרכן כשהן רתומות לדוברות.
מבצע הצליחה היה מותנה בהצלחת הבקעת מתחם החווה הסינית ופתיחת המרחב לתימרון בידי חטיבה 14. לקראת המבצע הועברה פלוגה ח' מגדוד 599 תחת פיקוד חטיבת צנחני המילואים (חטיבה 247) שנועדה לחצות את התעלה ולתפוס ראש גשר ממערב לה, והובילה אותה בתנועתה לאזור הצליחה ב"מצמד". במסגרת קרבות הדמים שהתנהלו במשך כל הלילה לפתיחת הצומת האסטרטגית "טרטור-לקסיקון", נפגעו כל טנקי הפלוגה ונפלו שבעה מלוחמיה.
גשר הגלילים היה אמור להיות מוטל למים בשעה 22:30, אולם הגרירה נמשכה כל הלילה. הגשר, שתוכנן להרכבה במישור שממזרח לסוללת התעלה, לא נבנה לגרירה באזור דיונות חדות. ציר התנועה של הגרירה חצה פעמים רבות את ציר "עכביש" המתפתל, שהיה עמוס לעייפה בכלי רכב ורק"ם של היחידות שהשתתפו בקרב לכיבוש החווה הסינית ושל חטיבה 247. הגרירה החלה עם 10 טנקים גוררים, ולקראת בוקר כבר היו רתומים לגשר 18 טנקים גוררים, כשטנקי דחפור מסייעים למאמץ הגרירה בדיונות החדות. עם בוקר נקרע הגשר כתוצאה מהעומסים שהופעלו עליו במשך הגרירה.
גם אלמלא קריעת הגשר לא היה הכח הגורר מצליח לבצע את משימתו, משום שהמשך ציר הגרירה - ציר "טרטור", עדיין היה תפוס בידי האויב, וכל מאמצי חטיבה 14 במשך הלילה לפרוץ אותו, שעלו בחללים רבים, לא צלחו. כדי לסייע לחטיבה 14 הועבר לפיקודה לפנות בוקר גדוד 599 של חטיבה 421.
בינתיים, הגיעו גדוד 264 ומפקדת החטיבה לחצר הצליחה ב"מצמד", וגדוד 257 קיבל פקודה לעזוב את הגשר ולהתקדם במהירות לאזור הצליחה. תוך כדי תנועתו על ציר "עכביש" נכנס הגדוד למארב נ"ט באזור תעלות החווה הסינית, ושלושה טנקים, בהם טנק המג"ד, נפגעו. מפקד טנק נהרג. גדוד 599, אשר צורף לחטיבה 14, קיבל פקודה לנסות לפתוח את ציר "טרטור". הניסיון נכשל ועלה לגדוד בחלל אחד ובטנקים פגועים נוספים.
במלחמת יום הכיפורים > הצליחה והקרבות ממערב לתעלה

עם בוקר התרכזו בחצר הצליחה ב"מצמד" פלוגות מגדודים 264 ו-257, וכן הגיעו לחצר דוברות סער מתנייעות מסוג "תמסח" (ג'ילואה). 27 טנקים צלחו את התעלה על גבי ה"תמסחים" אל הגדה המערבית, לתוך ראש הגשר במחנות אבו סולטאן שנתפס על ידי חטיבה 247 בפיקודו של דני מט.
לאחר הצליחה הוקצתה פלוגה מגדוד 257 לגדוד מחטיבת הצנחנים שמשימתו הייתה לכבוש ולטהר את השטח לאורך תעלת המים המתוקים צפונה. הפלוגה נלחמה עם הצנחנים באזור סרפאום ואחד מלוחמיה נפל. הכח החטיבתי בפיקוד המח"ט, הכולל גדוד בפיקודו של מג"ד 264, ובו שתי פלוגות טנקים, האחת מגדוד 264 והשנייה מגדוד 257, ופלוגת קורס מכ"ים חרמ"ש על גבי נגמ"שים, יצא למבצע במערב התעלה. הכח החטיבתי נע במשך יום שלם (ה-16 באוקטובר) עשרות קילומטרים בעומק אדמת מצרים כשהוא משמיד בדרכו בסיסי טילים נגד מטוסים, טנקים, רכב ומתקנים של הצבא המצרי.
ביום 17 באוקטובר צלחו יתר יחידות החטיבה את התעלה. ביום זה החלו המצרים להתעשת והזרימו כוחות נגד ראש הגשר. גדודי החטיבה 264 ו-599 ניהלו קרבות נגד טנקים וכוחות מצריים במחנות דור סואר, אבו סולטאן ובמתחם "אורי", והניסיון המצרי נבלם. בקרבות אלה נהרגו ארבעה לוחמים. בימים שלאחר מכן הרחיבה החטיבה את ראש הגשר, ועד להפסקת האש ב-24 באוקטובר כבשה החטיבה כברת ארץ של כ-250 קילומטרים מרובעים במישורים המדבריים שממערב לתעלת סואץ ותעלת המים המתוקים. בקרבות אלה נפלו 12 מחיילי החטיבה. הפסקת האש מצאה את החטיבה כשהיא מחזיקה את הפינה הצפונית- מערבית של המובלעת שכבש צה"ל במצרים (שכונתה "ארץ גושן"), יושבת על כביש קהיר איסמעיליה במרחק כ-15 קילומטרים מדרום מערב לאיסמעיליה. לאחר הפסקת האש החזיקה החטיבה בגזרתה עד לפינוי צה"ל מהמובלעת שממערב לתעלת סואץ במרץ 1974 במסגרת הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. לאחר אימון רענון בשבטה השתחררה החטיבה בסוף מרץ 1974.
48 מלוחמי החטיבה נפלו במלחמת יום כיפור.
פעילות בשנים 1974 - 1986

במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה העשרים, ובמחצית הראשונה של שנות ה-80', המשיכה החטיבה במסגרת בפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) בכל הגזרות מאילת והערבה ועד לגבול הצפון ורמת הגולן, תוך קיום אימונים שנתיים, בדרך כלל במתקן האימונים בצאלים, לשמירת כשירותה הקרבית.
במלחמת לבנון, ביוני 1982, גויסה החטיבה במסגרת האוגדה אך לא השתתפה בלחימה. החטיבה פורקה בשנת 1986 במסגרת צמצומים בסד"כ הלוחם של צה"ל. ותיקי החטיבה המשיכו לקיים קשרים ענפים במסגרות הגדודים והפלוגות, כשמדי פעם מתקיימים מפגשים וכנסים יחידתיים.
לקראת יום השנה ה-28 למלחמת יום כיפור, ב-2001, חנכו ותיקי החטיבה אנדרטה בפארק עוצבות השריון הצמוד למוזיאון יד לשריון בלטרון. האנדרטה מבטאת את מסלול הלחימה של החטיבה במלחמת יום כיפור - היציאה מקרבות הבלימה הקשים לקרב הצליחה ולפריצה למרחבים שממערב לתעלת סואץ. האנדרטה משמשת את ותיקי החטיבה כמקום זיכרון וכאתר למפגשי החברים.
בדצמבר 1999 ערכו קציני החטיבה מסע לאזורי הלחימה בסיני בתאום עם השלטונות המצריים.
ב-6 באוקטובר 2023 נערך כנס מרגש וחגיגי לציון 50 שנה למלחמה, בהשתתפות מאות מחיילי החטיבה ומפקדיה, נשיא המדינה הרצוג ואישים נוספים. למחרת הייתה הפתעת ה-7 באוקטובר ובאחת השתנתה הפרספקטיבה של מורשת חטיבת הצליחה.
מפקדי החטיבה

חיים ארז
גדעון אבידור
אבי רומנו
יהודה נווה
ראו גם

הקרבות על רכס "חמוטל" במלחמת יום הכיפורים
הערות שוליים

↑  ד"ר מיכאל בולשטיין (ע), פרק ח': מג"ד שריון בתוך הפתעה, ניצחון בסבירות נמוכה: אמיתות על מלחמת יום הכיפורים, שרידות, 2017, עמ' 280
↑  עדות סא"ל עמי מורג - מג"ד 599, חטיבה 421, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007370731305171 
הרתמות לגשר הגלילים ערב ליל הצליחה, 15 באוקטובר 1973
אנדרטת החטיבה בפארק עוצבות השריון בלטרון
ג'סי וילקוקס סמית

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1863 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במאי 1935 (בגיל 71) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלנדס 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  מכללת מור לאמנות ועיצוב 
 תחום יצירה:  periodical illustration, איור ספרים 
 הושפעה על ידי:  האוורד פייל 
 פרסים והוקרה:  פרס מרי סמית 
 
ג'סי וילקוקס סמית (באנגלית: Jessie Willcox Smith;‏ 6 בספטמבר 1863 – 3 במאי 1935) הייתה מאיירת אמריקאית בתקופת הזהב של האיור האמריקני. היא תרמה לספרים ומגזינים במהלך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה העשרים. סמית איירה סיפורים ומאמרים ללקוחות כמו Century, Collier's, Leslie's Weekly, Harper's, McClure's, Scribners ו-The Home' Ladies. היא איירה כשישים ספרים, ביניהם אמא אווזה ונשים קטנות.
ראשית החיים

ג'סי וילקוקס סמית נולדה ב־6 בספטמבר 1863 בפילדלפיה, פנסילבניה. היא הייתה הילדה הצעירה ביותר שנולדה לצ'ארלס הנרי סמית, מתווך השקעות, וקתרין דויט וילקוקס סמית. ג'סי למדה בבתי ספר יסודיים פרטיים. בגיל שש עשרה נשלחה לסינסינטי, אוהיו לגור עם בני דודיהם ולסיים את השכלתה. היא הוכשרה להיות מורה ולימדה בגן ילדים בשנת 1883. עם זאת, סמית גילתה כי הדרישות הגופניות של עבודה עם ילדים היו מאומצות מדי עבורה. בגלל בעיות גב, היא התקשתה להתכופף להרים אותם. היא שוכנעה להשתתף בשיעורי האמנות והבינה שיש לה כישרון לרישום.
השכלה וקריירה מוקדמת

בשנת 1884 או 1885, סמית למדה בבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה (קולג' מור לאמנות ועיצוב) ובשנת 1885 למדה באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה, אצל הצייר תומאס אייקינס ותומאס פולוק אנשוץ. שם סמית החלה להשתמש בצילום כמשאב באיוריה. אף על פי שההתנהגותו של אייקינס הייתה יכולה להיות קשה, במיוחד עם סטודנטיות, הוא הפך לאחד המשפיעים העיקריים עליה.
במאי 1888, בעוד סמית הייתה עדיין באקדמיה בפנסילבניה, האיור שלה ״שלוש נערות קטנות״ פורסם במגזין סנט ניקולס. האיורים היו מסלול אמנותי מרכזי שבו נשים יכלו להתפרנס באותה תקופה. יצירת איורים לספרי ילדים או לספרי משפחה נחשב לקריירה מתאימה לאמניות, מכיוון שהיא הושפעה מאינסטינקטים אימהיים, כמו גם מהאפליה המגדרית האופיינית לאותם ימים. האיור הפך לנפוץ, הן בגלל שיפור תהליכי הדפסת הצבעים והן בגלל התחייה באנגליה של עיצוב ספרים.
סמית סיימה את לימודיה בפילדלפיה ביוני 1888. באותה שנה היא התקבלה לעבודה במחלקת הפרסום של המגזין הראשון לנשים. תחום האחריות של סמית היה לסיים את הסקיצות הגסות, ולהכין פרסומות במגזין. בתפקיד זה היא איירה ספר שירה חדש: חרוזים ומקצבים לנערים ונערות מקוטב לקוטב (1892) מאת מרי ויילי סטאבר.
במהלך תקופתה במגזין לנשים, סמית נרשמה בשנת 1894 לשיעורים שלימד האוורד פייל במכון דרקסל, (אוניברסיטת דרקסל). פייל דחף אמניות רבות מדורה של סמית להילחם על זכותן לעבוד עבור בבתי ההוצאה הגדולים. הוא עבד מקרוב במיוחד עם אמנים רבים שראה כ"מחוננים". היא למדה אצל פייל עד שנת 1897.