stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולדיקה קובצ'ביץ'
ביוגרפיה

קובצ'ביץ' נולד ב-7 בינואר 1940 בממלכת יוגוסלביה. בגיל 15 עבר לגור בבירה בלגרד והצטרף למחלקת הנוער של פרטיזן. מאוחר יותר ב-1958 עבר לקבוצת הבוגרים ועשה את הופעת הבכורה שלו בניצחון הביתי 1–2 על רייקה בליגה. במשך ה-8 עונות הבאות קובצ'ביץ' עזר לפרטיזן לזכות בארבעה תוארי ליגה והיה חלק מהקבוצה שהגיעה עד לגמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1965/66, שבו היא הפסידה לריאל מדריד. שנתיים קודם לכן היה למלך שערי המפעל עם 7 שערים בצוותא לסנדרו מאצולה ופרנץ פושקש.
בשנת 1966 עבר קובצ'ביץ' לשחק בנאנט שמצרפת למשך עונה אחת ואז חזר שוב לקדנציה שנייה בפרטיזן. בסוף 1969 חזר לצרפת לשחק באנז'ה ופרש מכדורגל ב-1972.
במדי נבחרת יוגוסלביה קובצ'ביץ' היה שותף בהגעתה למקום הרביעי במונדיאל 1962. שערו הראשון הגיעה בניצחון 1–3 נגד לוקסמבורג במוקדמות מונדיאל 1966. בסך הכל ערך 13 הופעות וכבש 2 שערים בין השנים 1960–1965.
תארים

אליפות יוגוסלביה (4): 1960/61, 1961/62, 1962/63, 1964/65
סגנית גביע אירופה לאלופות: 1965/66
מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1963/64
זלמן פרח

| --- | --- |

זלמן פרח בקיבוץ 1960
 לידה:  22 בדצמבר 1919 ל' בכסלו ה'תר"פ אומן באוקראינה
 פטירה:  10 במרץ 1989 (בגיל 69) ג' באדר ב' ה'תשמ"ט בית השיטה 
 שם לידה:  זלמן פרחומובסקי
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית השיטה
 תאריך עלייה:  1924
 פעילות בולטת:  התמחות בענף הדייג
 ידוע בשל:  פעילות בהעפלה
 השכלה:  בית הספר החקלאי בן שמן
 תקופת הפעילות:  1941 גיוס לפלמ"ח – 1989
 בת זוג:  דיתה פרח
 צאצאים:  יצחק, בשמת, יותם ועופר.
 מספר צאצאים:  4
 
זלמן פרח (22 בדצמבר 1919 – 10 במרץ 1989) היה פעיל בהעפלה שנעשה מפקד השייטת הקטנה בחיל הים. בתפקידיו האזרחיים היה קצין הביטחון של חברת צים, נעשה חוקר בנושאי חקלאות ודייג.
משפחה ועלייה

זלמן נולד ב-22 בדצמבר שנת 1919 חנוכה תרע"ט, בעיר אומן אשר באוקראינה.
היה ילד שלישי להוריו יעקב וחנה פרחומובסקי המשפחה עלתה לארץ ישראל בשנת 1924, והגיעה לחיפה. בדרכם ארצה באניה החליטו לקצר את שם משפחתם לשלושת האותיות הראשונות - פרח.
זלמן למד בבית ספר עממי א' ובגימנסיה "ביאליק". הצטרף לתנועת הנוער "המחנות העולים" ועבר ללמוד בבית הספר החקלאי בבן שמן. בשנת 1934 סיים את הלימודים.
בשנת 1936 הצטרף פרח להכשרת "הנוער העובד" ועם חבריה יצא לתקופת הכשרה בעין חרוד. מטרת ההכשרה הייתה להקים קיבוץ ימי בשדות ים. בשנת 1937 לפני העלייה על הקרקע ישבה הקבוצה בקריית חיים. חבריה עבדו כסוורים וכסבלים בנמל חיפה. בשנת 1938 עבר לקיבוץ בית השיטה, בו עבד במחצבה ובענפי חקלאות שונים.
זלמן פרח וקבוצתו מעבירים תפוזים בנמל חיפה,
שירות בהעפלה

פרח היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח בשנת 1941. הוא פעל בסוריה ובלבנון בסיורים, בניתוק קוי טלפון לפני פלישת הצבא הבריטי לסוריה. כן היה חלק משיתוף הפעולה עם הבריטים ואף סיים קורס חבלה בהדרכתם. הוא שובץ לפלוגה א' באיילת השחר. לאחר זמן מה מונה למפקד כיתה ועבר עם פלוגתו לכפר מנחם ולנגבה. בין לבין עבר קורס נשק, קורס מחנאות, קפא"פ, וקורס מפקדי כיתות.
זלמן פרח הוא ששכנע את יגאל אלון, סגן מפקד הפלמ"ח, ששכנע את יצחק שדה, מפקד הפלמ"ח, להקים במסגרת הפלמ"ח יחידה ימית קבועה שאנשיה יוכשרו ויוכלו לפעול במסגרת העפלה. זאת מעבר לשבועיים אימוני חציית הנחלים וכדומה.
בשנת 1943 השתתף פרח בקורס הראשון של המחלקה הימית בפלמ"ח. בסיום הקורס מונה למדריך במחזורי הקורסים הבאים. היה אחראי על האימון הימי באגודות הימיות של "הפועל", זבולון וצופי-ים. בדצמבר 1943 הוקמה המחלקה הימית של הפלמ"ח כיחידה מקצועית מיוחדת. זלמן פרח מונה למפקד המחלקה הימית הראשון.
בשנת 1945 יצא פרח בשירות המוסד לעלייה ב', לאיטליה, שם עסק בארגון ההעפלה. פיקד על אנצו סרני (אוניית מעפילים) שיצאה מאיטליה בינואר 1946. האונייה נתפסה בידי הבריטים ואנשיה נכלאו במחנה המעצר בעתלית. לאחר זמן קצר בראשית 1946 הצליח לברוח מהמאסר. הוא עבר קורס חובלים ובמהלך השנה ביצע עם חבריו את החבלה באונייה "אמפייר ווג'ווד" בנמל חיפה. כעבור זמן קצר נשלח לסייע בארגון מחנות המעפילים בקפריסין.
בשנים 7–1946 עסק פרח בפעילות העפלה בצ'כיה, הונגריה וברומניה. היה ממלווי האונייה קיבוץ גלויות (אוניית מעפילים). בסוף שנת 1947 חזר לארץ ומונה למפקד פלוגת הנמל בחיפה. זלמן פרח ואברהם דר פקדו על "מחלקת הרכש" במסגרת "פלוגת הנמל", שעליה פקד בראשית דרכה יוחאי בן-נון. במסגרת תפקידו זה עסק ברכש ואיסוף מודיעין.
כתה בפלמ"ח זלמן פרח שלישי משמאל.
זלמן פרח באוניית מעפילים.
מפגש פעילי העפלה באירופה. זלמן פרח ראשון מימין.
זלמן פרח עם בנות הגדוד השלישי בפלמ"ח.
שירות בחיל הים

עם הקמת המדינה עבר פרח לשרת בחיל הים, תחילה במודיעין של החיל. בהמשך, הקים את "השייטת הקטנה" ופיקד עליה.
בשנת 1957 חזר פרח לשרת בחיל הים במסגרת צבא הקבע ומונה לאחד ממפקדי שייטת 5. לאחר כשנה השתחרר מהשירות.
זלמן פרח מלווה את דוד בן-גוריון בשייטת הקטנה.
זלמן פרח באוניית חיל הים.
תפקידים אזרחיים

בשנת 1949 השתחרר פרח מהשירות בחיל הים וחזר לקיבוצו בית השיטה. עם שובו עבד בציוד כבד. בשנת 1952 שימש פרח כמרכז ענף גידול הדגים בבית השיטה ופיתח פרויקט של הצמדת נוטריות לענף גידול הדגים.
בשנת 1960 הקים פרח את ענף הדייג בקיבוץ נווה אור וניהל אותו במשך 5 שנים. הוא יזם ופיתח הטלות מאוחרות של קרפיונים, כלומר מעבר להטלה בסתיו במקום באביב. מה שגרם להגדלת התפוקה בבריכות הדגים בישראל.
בשנים 1962–1964 היה חבר מזכירות ארגון מגדלי הדגים ונעשה מנהל המדגה באזור הגלבוע.
בשנת 1969 מונה פרח לקצין ביטחון ראשי חברת צים. במסגרת זו הקים ופיתח רשת אבטחה לאוניות ישראליות באירופה, אפריקה, איראן, המזרח-הרחוק, נמלי ישראל והמזרח-התיכון. הוא הציב חוליות צוללנים וקציני ביטחון, ארגן את צוותי האוניות לאבטחה. ארגן את מסגרת האימונים, קביעת נוהלי אבטחה והוראות ביטחון, תוך פיתוח קשרים עם אנשי שירותי הביטחון המקומיים בארצות חוץ.
במסגרת פעילות זו שהה פרח כשנתיים באמריקה. וגם הקים את משרדי החברה במגדלי התאומים בניו יורק.
בשנת 1974 סיים פרח את תפקידו בצים שב לבית השיטה. בעקבות משבר האנרגיה בעולם, ניצת לפרח הרעיון של מיחזור פסולת אורגנית לצורך ייצור אנרגיה ודשנים. הוא החל את מימוש הרעיון בניסיונות בקיבוצים שונים בחסות הטכניון ובהמשך בחברת 'נפח' – חברה לניצול פסולת חקלאית. במסגרת עבודה זאת פותח הכבול לשימושיו השונים והפיתוחים בחברה התרחבו. מאוחר יותר נעשה אחראי מחקר בתחום במסגרת הפקולטה להנדסה אזרחית בטכניון.
התחומים החקלאיים בחברה התרחבו והפכו לעיקר פעילותה המחקרית. פרח שהיה אחראי למחקר ולפיתוח, השתתף בכנסים מקצועיים בישראל, איטליה ושוודיה.
זלמן פרח בעת דיג בבריכת דגים.
זלמן פרח בשדה הכותנה של קיבוץ בית השיטה.
משפחה שהקים

פרח היה נשוי ליהודית פרח, ביתם של יונה ויצחק בן-יעקב, ממייסדי דגניה א'. שהייתה לוחמת וטייסת ראשונה בפלמ"ח ונעשתה כוריאוגרפית. לזוג היו 4 ילדים: יצחק, בשמת, יותם ועפר.
בנם הבכור, יצחק פרח, נולד בדגניה א' לוחם בנחל מוצנח, בשנת 1968, בשירות מילואים, נפצע קשה בעלותו על מוקש בבקעת הירדן. בתקופת השיקום בדרכו ללימודים מקיבוצו אילות לאוניברסיטה העברית בירושלים נהרג כשמשאית מחברון התנגשה במכוניתו. לאחר מותו נולד לפני אלמנתו בן גל. יצחק פרח הותיר את רעייתו פני שהייתה אז בחודש החמישי להריונה.לאחר מותו ילדה פני אלמנתו את בנם -גל.
יצחק פרח 1966.
דיטה וזלמן פרח 1985.
פטירה

זלמן נפטר ממחלת הסרטן ב-10 במרץ שנת 1989 והובא למנוחות בקיבוצו בית השיטה. השאיר את אלמנתו דיתה פרח, שתי בנות, בן ו-6 נכדים.
ראו גם

פלי"ם#הקמת מחלקה ימית
דיתה פרח
מקורות וקריאה נוספת

דליה עופר, דרך בים - עלייה ב' בתקופת השואה 1939–1944. בהוצאת האחים גרין, 1988.
הערות שוליים

↑  שם נעורים של חנה היה טקץ'.
↑  יואב רגב במאמר.
↑  אברהם זהר ומאיר פעיל, הפלמ"ח הימי (פלי"ם), משרד הביטחון הוצאה לאור, עמ'28.
↑  פלוגת הנמל באתר הפלי"ם.
↑  פרח (בן יעקב) דיתה, באתר הפלמ"ח
↑  סיפורה של דיתה פרח, באתר News1 מחלקה ראשונה, 26 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011511271005171  VIAF: 16166233689296040604   WorldCat (עם VIAF): 16166233689296040604
זיגפריד וולף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1867 פראג 
 פטירה:  5 בינואר 1951 (בגיל 83) חיפה, ישראל 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל
 פרסים והוקרה:  אלוף אוסטריה בשנת 1925
 הערות:  יהודי
 
זיגפריד וולף (בגרמנית: Siegfried Reginald Wolf)‏ (19 בדצמבר 1867 - 5 בינואר 1951), שחמטאי יהודי-אוסטרי שהתחרה בתחרויות צמרת משנת 1890 ועד לתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ואלוף אוסטריה בשנת 1925.
וולף נולד בפראג, עד 1918, בירת מחוז בוהמיה, ושיחק את כל התחרויות בהן השתתף בעיר וינה. הוא הגיע למקום השמיני בתחרות 1893 (ניצח: ז'אק שוורץ), הגיע למקום העשירי בתחרות 1897 (ניצח: גאורג מרקו ), הגיע למקום השני בתחרות 1901 (ניצח: יוליוס פרליס ), הגיע למקום השישי בתחרות 1912 (ניצח: קרל שלכטר ), חלק מקום 9–10 בתחרות 1923 (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר), הגיע למקום הרביעי בתחרות 1924 (ניצח: אלברט בקר), חלק מקום ראשון עם אלברט בקר באליפות אוסטריה לשנת 1925, הגיע למקום השישי בשנת 1926 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום 7–8 בשנת 1926 (ניצחו: קארל גילג והיינריך וגנר), חלק מקום 5–7 בתחרות 1927 (ניצח: ארנסט גרינפלד ), הגיע למקום הרביעי בתחרות נוספת בשנת 1927 (ניצחו: הנס מולר ואלברט בקר, חלק מקום 13–14 בתחרות 1928 (ניצח: ריכרד רטי) וחלק מקום 12–13 בתחרות 1929 (ניצחו: הנס קמוך ורודולף שפילמן).
השתתפות באולימפיאדות

וולף ייצג את אוסטריה בשלוש אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בלונדון שיחק וולף בלוח הרביעי וצבר +2 -2 =7 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) OlimpBase :: 1st Chess Olympiad, London 1927, Austria, www.olimpbase.org
באולימפיאדת השחמט 1928 אולימפיאדת השחמט השנייה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהאג שיחק וולף בלוח הרביעי וצבר +3 -3 =6 OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad, The Hague 1928, Austria, www.olimpbase.org
באולימפיאדת השחמט 1930 אולימפיאדת השחמט השלישית שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בהמבורג שיחק וולף בלוח המילואים הראשון וצבר +4 -2 =3 (בגיל 63) OlimpBase :: 3rd Chess Olympiad, Hamburg 1930, Austria, www.olimpbase.org
קריירת השחמט של וולף הסתיימה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר היה במחצית שנות השישים. לאחר עלייתו של היטלר לשלטון בגרמניה וסיפוח אוסטריה בשנת 1938 הצליח וולף להגר לארץ ישראל. וולף נפטר בחיפה שבועיים לאחר יום הולדתו ה-83.
ורמיה (עיתון)

ורמיה (ברוסית: Время; מילולית: "זמן") היה יומון ישראלי בשפה הרוסית. ראה אור בין השנים 1991–2004. בין הכותבים והעורכים הבולטים בו נמנו אדוארד קוזנצוב, רומן ברונפמן, מרינה סולודקין, נטשה מוזגוביה, זאב בן אריה, ויקטור טופלר ואלכסנדר אטרמן.
היסטוריה

עם תחילת גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, היה במדינת ישראל עיתון רוסי יחיד, "נאשה סטראנה" שהשתייך למפלגת העבודה הישראלית. בשנת 1989 ראה אור השבועון "נובוסטי נדלי" וב-1990 נוסד היומון הפרטי קצר הימים "סְפּוּטְנִיק". איל העיתונות רוברט מקסוול, שהחל לפעול אז בישראל ורכש את "מעריב", זיהה את הפוטנציאל הגדול של העולים החדשים ופעל להקמת עיתון יומי חדש בשפה הרוסית. בין היתר מוזכרים כמי שייעצו למקסוול ולדימיר גלוזמן, מנכ"ל ארגון-הגג של יוצאי ברית-המועצות, אסיר ציון לשעבר, נתן שרנסקי ואיש משרד החוץ אברהם בן-יעקב, ששימש כמרכז המערכת הראשון של העיתון.
הגיליון הראשון של "ורמיה" ראה אור ב-29 במרץ 1991, לאחר מספר מהדורות נסיוניות שצורפו ל"מעריב" כשירות לקוראי הרוסית בעת מלחמת המפרץ. עקב השליטה המשותפת של מקסוול ב"מעריב" וב"ורמיה" שכנה מערכת העיתון בבית מעריב וחלק מהמאמרים והכתבות היו חומרים מתורגמים מ"מעריב". עורך "מעריב" דב יודקובסקי חנך את אנשי העיתון, אשר ברובם היו אנשי ספרות חסרי רקע בעיתונות. מקסוול השווה את שכרם של עיתונאי "ורמיה" למשכורתם של עיתונאים ישראלים כותבי-עברית, בניגוד לרוב הכותבים בעיתוני עולים חדשים בישראל, שמשכורתם הייתה נמוכה יותר. החוזקה העיקרית וחשיבותו המקורית של העיתון לא הייתה בצד העיתונאי, שנסמך ברובו על "מעריב", אלא בסוללה מכובדת של פרשנים ובעלי טורים שגיבשו את קולה הייחודי של העלייה הרוסית והציגו נקודת-מבט ייחודית (בהם נטשה מוזגוביה, דוד מרקיש, ירמיהו ברנובר, מאיה קגנסקיה ועוד). בתוך חודשים ספורים עמדה תפוצת העיתון על כ-30 אלף עותקים.
עם מותו של מקסוול בנובמבר 1991 הועבר "ורמיה", כמו עיתון-האב שלו, "מעריב", לשליטת עופר נמרודי, שהסתכסך עד מהרה עם צמרת "ורמיה" בשל דרישתו לקצץ בשכרם. באוגוסט 1992 עברו מיטב העיתונאים ב"ורמיה", כולל העורך הראשי אליעזר דנילוביץ לקבוצת "ידיעות אחרונות" והקימו את העיתון המתחרה "וסטי", שהצטיין באותו עיצוב גרפי ואותו גופן כמו "ורמיה" ואף בשם דומה.
נמרודי המשיך להוציא את "ורמיה" עם שארית צוותו ועם עיתונאים שהביא מ"נובוסטי נדלי". ב-1993 מכר את השליטה בעיתון לאלי עזור.
הערות שוליים

↑  ורמיה, באתר "אנשים ישראל"
ווסטוק (תחנת מחקר)

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  אנטארקטיקה אנטארקטיקה
 תאריך ייסוד:  1957 
 על שם:  Vostok 
 גובה:  3,488 מטרים
 קואורדינטות:  78°27′51″S 106°51′57″E﻿ / ﻿78.464167°S 106.86583°E﻿ / -78.464167; 106.86583 
 אזור זמן:  Antarctica/Vostok
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיווסטוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיווסטוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ווסטוק (ברוסית: Восто́к) היא תחנת מחקר רוסית הממוקמת בקרבת הקוטב המגנטי הדרומי, באנטארקטיקה.
היסטוריה

תחנת המחקר ווסטוק נבנתה ב־1957 ופעלה בכל השנה במשך יותר מ־37 שנה. התחנה נסגרה זמנית בינואר 1994 וכעת היא מופעלת בשיתוף פעולה על ידי מדענים רוסים, אמריקאיים וצרפתיים.
גאוגרפיה

התחנה ממוקמת בגובה של 3,488 מטר מעל פני הים. היא תחנת המחקר המבודדת ביותר ביבשת אנטארקטיקה והיא הנקודה בה נמדדה הטמפרטורה הנמוכה ביותר אי פעם על פני כדור הארץ, C°‏ 89.2- נמדדו ב־21 ביולי 1983. במשך החורף הארוך, הטמפרטורה הממוצעת צונחת לכ־C°‏ 65- וגם בקיץ הקצרצר הטמפרטורה לא עולה מעל ל־C°‏ 25-, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בתחנה היא 
C°‏ 12.2-.
המשקעים היורדים בתחנה מועטים ועומדים בממוצע על 21 מ"מ בשנה, זאת עקב הקור העז השורר במקום אשר אינו מאפשר תכולת לחות גבוהה מספיק ליצירת משקעים משמעותיים.
גאוגרפיה > אקלים

בתחנת המחקר ווסטוק שורר אקלים כיפת הקרח, EF על פי שיטת קפן לסיווג אקלים. התחנה ידועה כמקום בעל הטמפרטורות הממוצעות הנמוכות ביותר בעולם, וכמקום בו נמדדה הטמפרטורה הכי נמוכה בעולם. בתחנת המחקר כמות זניחה של משקעים.
אגם ווסטוק

אגם ווסטוק הוא האגם התת־קרחוני הגדול ביותר. האגם נמצא ביבשת אנטארקטיקה, מתחת לתחנת המחקר ווסטוק. שטחו של האגם 15,690 קמ"ר. אורכו של האגם 250 ק"מ ורוחבו 50 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר, עומקו הממוצע הוא 344 מטרים. האגם נחשב לאגם העתיק ביותר והטהור ביותר בכדור הארץ מכיוון שהוא מבודד כ־420,000 שנה. האגם שוכן כ־4,000 מטר מתחת לפני השטח של מדף הקרח המרכז־אנטארקטי.
האגם התגלה בשנת 1996 על ידי צוות מחקר של מדענים רוסים ובריטים. במאי 2005 התגלה אי קטן במרכז האגם. בדיקות בחלקו העליון של האגם העלו שגילו כ־420,000 שנים.
טמפרטורת המים עומדת על C°‏ 3-. המים אינם קופאים בשל לחצן של שכבות הקרח הנמצאות מעל האגם.
גלריה

חוקרים מחזיקים ליבות קרח שנקדחו בווסטוק. מאחורי התחנה
צילום לוויין של נאס"א ובו מסומן מיקומו של אגם ווסטוק
חיים נייגר

חיים (יואכים) נייגר (1873–1944) היה פעיל ציוני בגליציה ובארץ ישראל, יו"ר ההסתדרות הציונית במערב גליציה וחבר מועצת העיר טרנוב שבגליציה.
ביוגרפיה

נולד באוטפינוב (Otfinów) שבמערב גליציה. אביו, משה אהרן, היה ממייסדי אגודת "אהבת ציון" בגליציה, שייסדה את המושבה מחניים. קיבל חינוך תורני וכללי.
התגורר בטרנוב (Tarnów) והיה פעיל בתנועה הציונית. היה יו"ר ועד הקהילה היהודית בטרנוב וחבר מועצת העיר. שלוש פעמים היה מועמד לסיים הפולני, אך לא נבחר. לפרנסתו עסק בעסקי ביטוח, ניהל את הסוכנות של חברת "פניקס" הווינאית במערב גליציה. החברה הייתה קשורה בחוזה עם הקרן הקיימת לישראל וחלק מהכנסותיה מעסקי הביטוח עם יהודים ציונים הופרש לטובת הקרן הקיימת.
ייסד בטרנוב שבועון ציוני בפולנית ופרסם מאמרים רבים בעיתונות הציונית בגליציה ובפולין. כמו כן היה שותף לייסוד היומון הציוני "וינר מורגנצייטונג" בווינה.
היה יו"ר ההסתדרות הציונית במערב גליציה. השתתף כציר בעשרה קונגרסים ציוניים רצופים, מהקונגרס ה-11 בווינה ועד הקונגרס ה-20. כמו כן השתתף בוועידת לונדון בשנת 1920 ובוועידת קרלסבד בשנת 1922. בין השנים 1923 - 1938 היה חבר הוועד הפועל הציוני והשתתף בכמה מישיבותיו בלונדון, בברלין ובירושלים.
הצטיין כנואם ודרשן. חיבר פירוש על מסכת אבות בשם "אבות לבנים".
בשנת 1932 ביקר בארץ ישראל, ובשנת 1937 עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. המשיך לעסוק בפעילות ציונית ובעסקי ביטוח. היה יו"ר המועצה הארצית של ברית הציוניים הכלליים ויו"ר הסניף בחיפה. היה חבר ועד הקהילה היהודית בחיפה. נפטר בחיפה בשנת 1944.
מקור

דוד תדהר (עורך), "חיים נייגר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 581
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513680505171
ורמיליון

| ורמיליון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: טירניים
סוג:: Pyrocephalus
מין:: ורמיליון
שם מדעי
 Pyrocephalus rubinus ‏בודארט, 1783
תחום תפוצה


ורמיליון (שם מדעי: Pyrocephalus rubinus) היא ציפור שיר טיפוסית ממשפחת הטירניים בעלת צבע אדום החיה בטבע במגוון מקומות מחיה לאורך יבשת אמריקה כולל באיי גלאפגוס. צבעוניים ורבגוניים הרבה יותר מקרוביהם למשפחה.
מאפיינים

הוורמיליון היא ציפור קטנה שאורכה 13-14 ס"מ ומשקלה 11-14 גרם. הזכרים אדמים עזים עם נוצות עליונות חומות כהות וציצה לראשם. הנקבות חומות ודהויות יותר עם לחיים לבנים. לשני המינים מקור חזק ובולט.
הוורמיליון חי באתרים פתוחים ברחבי אמריקה משיחים, סוואנות ויערות נשירים לשדות חקלאיים, ביצות, חופים ואף למדבר, אף ששם הם לא נפוצות. תפוצתם משתרעת מקנדה עד למרכז ארגנטינה, אבל בעיקר באמריקה המרכזית ומקסיקו. הם הצליחו להגיע אפילו לאיי גלאפגוס הנמצאים במרחק רב מהיבשת.
הציפור אוכלת כל וניזונה כמו אחיותיה לסוג בעיקר מחרקים כמו זבובים, חיפושיות וחגבים, אותם הם תופסים מצלילה מתואמת על החרק המופתע, וגם מזרעים. הם יאכלו גם מזונות קטנים אחרים שימצאו כמו יצורים מתים ביצים ואפילו יצללו לצוד דגים.
הנקבות בונות קן גדול על העץ עשוי מקורי עכביש, משי ועלים, בתוכו הנקבה מטילה 2-3 ביצים לבנות עליהם היא דוגרת בלי עזרת הזכר. לעיתים נטפלים לקינם הפזאיים מהמין Molothrus ater. הגוזלים גם עלולים להיטרף על ידי טורפים שונים כמו עורבים, נחשים, סנאים ורקונים ועופות אחרים כמו קרוטופגה אני (Crotophaga ani) יהרגו את הגוזלים בלי לאכול אותם.
מיון

ישנם 12 תת-מינים הנבדלים בעיקר בצבע הנוצות והפסים על הראש:
P. r. ardens
P. r. blatteus
P. r. cocachacrae
P. r. dubius
P. r. flammeus
P. r. mexicanus
P. r. nanus
P. r. obscurus
P. r. pinicola
P. r. piurae
P. r. rubinus
P. r. saturatus
הורמילונים אינם בסכנת הכחדה, אך מאוימים באזורים מקומיים ואוכלוסיות מסוימות נמצאות בירידה.
הערות שוליים

↑  ורמיליון באתר הרשימה האדומה של IUCN
חיים נפלאים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  סידני ג'. פיורי
 הופק בידי:  קנת' הרפר, אנדרו מיצ'ל
 תסריט:  רונלד קאס, פיטר מאיירס
 עריכה:  ג'ק סלייד
 שחקנים ראשיים:  קליף ריצ'רד ולטר סלזק סוזן המפשייר
 מוזיקה:  סטנלי בלאק,
 צילום:  דאגלס סלוקומב
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Associated British Picture Corporation 
 חברה מפיצה:  Warner-Pathé
 הקרנת בכורה:  12 ביולי 1964
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיים נפלאים (באנגלית: Wonderful Life, בארצות הברית: Swingers' Paradise) הוא סרט קומדיה מוזיקלית משנת 1964 בבימויו של סידני ג'. פיורי, עם קליף ריצ'רד, ולטר סלזק וסוזן המפשייר בתפקידים הראשיים.
זה סרטו המוזיקלי השלישי של קליף ריצ'רד בשיתוף להקת הצלליות לאחר "הצעירים" (1961) ו"חופשת קיץ" (1963).
הסרט צולם בעיר לאס פאלמאס דה גראן קנריה וסצנות בדיונות החול צולמו באי גראן קנריה באיים הקנריים.
בפסקול הסרט יש 14 שירים וקטעי נגינה. מהם התפרסמו - "Wonderful Life" "A matter of moments", "On The Beach" ו-"A Little Imagination" מהקטעים הכליים התפרסם "Theme for Young Lovers" בביצוע הצלליות שהוא אחד הקטעים המפורסמים ביותר שלהם אותו ביצעו במסע הפרידה שלהם ב-2008.
תקציר העלילה

ג'וני (קליף ריצ'רד) וחבריו ג'רי (מלוין הייס) ואדוארד (ריצ'רד או'סאליבן) עובדים כמלצרים במעבורת. אתם נמצאים גם ארבעה נגנים (הצלליות). לאחר העבודה הם רוצים לערוך חזרה אדוארד גורם לקצר בכל המעבורת.
הם נעמשים בסילוק מהצעבורת, מועברים לסירת גומי ומגיעים לנמל של לאס פאלמאס דה גראן קנריה. הם רוצים להגיע למטעי הבננה אך טועים בדרכם בדיונות החול עד אשר הם רואים בחורה עטוייה רעלה רוכבת בפחד על גמל הדוהר במהירות. ג'וני מצליח לעצור את הגמר ומתברר שהבחורה ששמה ג'ני טיילור (סוזן המפשייר) היא שחקנית בסרט שמצולם באזור.
במאי הסרט הוא לויד דייוויס (ולטר סלזק) והוא מוכן לקבל את ג'וני כפעלולן לשחקן הראשי דאגלס לסלי (דרק בונד) ואת ג'רי ואדוארד כעוזרים. גם ארבעת הנגננים נשכרים. במהלך הצילומים מתפתח רומן אהבה בן ג'ני שמרגישה חוסר ביטחון ובין ג'וני שמעודד אותה.
ג'וני וחבריו מבקשים לצלם בהיחבא סרט מוזיקלי בהשתמשם בציוד של ההפקה ובעזרת התסריטאית ברברה (אונה סטאבס). הם לא מרוצים מהתוצאה ומשוחחים על כך במסעדה שבה יושבים לויד וג'ני המאזינים להם. ג'ני כועסת מאוד על ג'וני ששיקר לה וכן לויד שמגלה לו שג'ני היא בתו.
ג'וני משכנע את לויד להפוך את הסרט למוזיקלי. לויד מסכים והסרט מצליח מאד ובהקרנת הבכורה לפני אולם מלא, כולם שרים ורוקדים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קליף ריצ'רד | ניקי |  |
| סוזן המפשייר | ג'ני טיילור | שחקנית |
| ולטר סלזק | לויד דייוויס | במאי |
| אונה סטאבס | ברברה | תסריטאית |
| הצלליות |  | בתפקיד עצמם |
| מלוין הייס | ג'רי |  |
| ריצ'רד או'סאליבן | אדוארד |  |
| דרק בונד | דאגלס לסלי | שחקן |
ולדיסלב ריימונט

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1867 קוביילה ויילקיי, רפובליקת פולין 
 פטירה:  5 בדצמבר 1925 (בגיל 58) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 שם לידה:  Władysław Stanisław Rejment 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 לאום:  פולנים 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 שפות היצירה:  פולנית 
 יצירות בולטות:  איכרים, הארץ היעודה 
 תקופת הפעילות:  מ-1896 
 בן או בת זוג:  Aurelia Szacnajder Szabłowska 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1924)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (29 בדצמבר 1921)  הצלב הגדול של מסדר פולוניה רסטיטוטה (27 בדצמבר 1924)  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (13 ביולי 1921)  מפקד בלגיון הכבוד (25 ביוני 1925)  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין (11 בנובמבר 2018) 
 חתימה:   
 
פסלו של ריימונט בלודז'
ולדיסלב ריימונט (בפולנית: Władysław Stanisław Reymont;‏ 7 במאי 1867 – 5 בדצמבר 1925) היה סופר פולני נטורליסטי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1924.
ביוגרפיה

ולדיסלב ריימונט נולד כבנו של חוכר קרקע חקלאית בקוביילה ויילקיי שנמצא במחוז ראדומסק שבפולין. גדל יחד עם עוד אח אחד ושבע אחיות באווירה דתית קשוחה ומשמעת ברזל. בתנאים אלה העדיף ריימונט לשקוע בקריאה, לחפש בספרים עולם נעים יותר. הוא היה תלמיד גרוע שעבר מבית לספר לבית ספר וחוזר חלילה עד שהדבר נמאס על הוריו שמסרו אותו לבעל מלאכה, להיות השוליה שלו. לאחר כמה שנים ניסה שוב את כוחו בבית הספר ושוב נשר. בגיל שמונה עשרה עזב את בית הספר וברח לעיר הבירה, לוורשה. הוא הוחזר בכוח להוריו ושוב ברח ושוב הוחזר. הוא הצטרף ללהקת שחקנים נודדת בעקבות אחיו הגדול ונדד איתם על פני פולין במשך יותר משנה. לאחר מכן עזב ועבר לגרמניה לעיר ברסלאו כדי להקדיש את עצמו לספיריטואליזם. מגרמניה חזר שוב ללהקה נודדת חדשה שפגש בצ'נסטוחוב עד שקיבל עבודת פקידות ברכבת. את הפנאי הקדיש לכתיבה ספרותית.
היצירה הראשונה שהופיעה בדפוס, בשנת 1893, הייתה הסיפור מוות שהופיע בכתב העת גלוס. הסיפור עורר תשומת לב וסיווג אותו בין הנטורליסטים הפולנים.
תנאי חייו היו קשים ולא פעם, בהיעדר שולחן שיוכל לכתוב עליו, היה נכנס לכנסייה, מוצא לו פינה מתאימה ויושב שם לכתוב. הוא חי בעוני קשה, עוני שניצל ממנו רק כשנפגע בתאונת דרכים, שבעקבותיה קיבל פיצוי של ארבעים אלף רובל. הוא החלים במהירות והכסף איפשר לו להתמסר לכתיבה. הוא נסע למערב אירופה ולאמריקה. לאחר שגורש על ידי הבולשת (ראו הספר ארץ יעודה) עבר לצרפת והתיישב בעיירה רומיל. המקום שימש כרקע לרומן של אמיל זולא, האדמה. ריימונט, שקרא את הרומן, חשב שהוא מציג את האיכרים בצורה מסולפת וזה הביאו אותה להחלטה לכתוב ספר על חיי האיכרים. מצרפת עבר לאיטליה וכתב רשמי מסע לעיתונים בורשה. הוא ביקר באנגליה, שם התגורר בחדר אחד עם וויצ'חובסקי נשיא הרפובליקה הפולנית לשעבר והוצג בפני מאדאם בלאבצקי, ספיריטיסטית ידועה. רקע זה שימש את הרומן ואן פיר. באופן כללי יחסו ליהודים שלילי.
בשנת 1924 הוענק לו פרס נובל לספרות "על האפוס הלאומי הגדול איכרים".
ספרו בעברית

אכרים, ספור מימי ההוה, תרגם מפולנית ח"ש בן אברהם, הוצאת שטיבל, תל אביב, 1928.
מספריו

מוות (1893)
עלייה לרגל ליאסנה גורה (1895)
הקומדיאנטית (1896)
תסיסה (1897)
הארץ היעודה (1899) שני כרכים של סיפורים קצרים על העיר לודז'. תעשיינים גרמנים, שראו עצמם נפגעים מהכתוב בספר זה, שילמו שוחד לצנזורה והיא מחקה 4000 שורות מהספר. הם גם דאגו שהבולשת תגרש אותו מהמדינה.
האיכרים (1901-1909)
שנת 1794 טרילוגיה על מרד קוסטיושקו והתקופה שקדמה לו.
ואן פיר (1912)
פסק הדין (1923)