פייטרו מטסטאזיו
ביוגרפיה > התמסרות לקריירה של יצירה

לה רומאנינה שכנעה את המשורר לוותר על העיסוק במשפטים והבטיחה לו תהילה ועצמאות אם יקדיש את עתותיו וכישרונו לדרמה המוזיקלית. בבית לה רומאנינה פגש מטסטאזיו את גדולי המלחינים של התקופה - פורפורה, שלימד אותו מוזיקה; האסה, פרגולזי, סקרלטי, וינצ'י, לאו, דוראנטה ומרצ'לו, שעם כולם ישתף פעולה בשנים הכאות, אם בליברית לאופרה ואם במוזיקה נלווית למחזותיו. כאן גם השתלם באמנות הזמרה ולמד להעריך את סגנונם של אנשים כמו פארינלי. כיוצר מחונן בכישרונות יוצאי דופן וברגש פיוטי אמיתי לא התקשה לכתוב מחזות, שנוסף ליופיים כיצירות אמנות בתחום הספרות, היו ליצירות מופת בשילוב עם מוזיקה ובביצוע זמרים מן האסכולה הגדולה ביותר של האמנות הווקאלית שידע העולם מעודו. בקריאת מטאסטאזיו כמות שהוא אי אפשר לשפוט אותו כראוי לו, אבל השמרנות של כל עלילותיו, הגיחוך ואי-הסבירות ברבות מן הסיטואציות שהוא יוצר, האלימות שבה הוא נוהג באישיותן של כמה מן הדמויות הראשיות, "החזרה הארורה" שלו על נושא האהבה בכל מופעיו, כל אלה מוצאים הסבר וצידוק במוזיקה.
מטאסטאזיו התגורר עם לה רומאנינה ובעלה ברומא. חיבה עמוקה, אמהית למחצה ורומנטית למחצה, לצד הערכה של אמנית אמיתית אל כישרון נדיר כל כך, הניעו אותה לאמץ אותו עוד ביתר התלהבות מגראווינה בשעתו. היא אספה את כל משפחת טראפאסי- אב, אם, אחים ואחיות - אל ביתה. היא טיפחה את גאוניות המשורר ופינקה את גחמותיו. בהשפעתה כתב ברצף מהיר את Didone abbandonata ("דידו הנטושה"), Catone in Utica ("קאטו באוטיקה"), Ezio ("אאטיוס"), Alessandro nell' Indie ("אלכסנדר בהודו"), Semiramide riconosciuta ("זיהויה של סמיראמיס"), Siroe and Artaserse ("קבאד וארתחשסתא"). את המוזיקה לדרמות האלה כתבו חשובי המלחינים של אותם ימים והן הוצגו בעריה הראשיות של איטליה.
אבל בינתיים הוסיפה רומאנינה שנים והזדקנה; היא חדלה לשיר בפומבי והמשורר הרגיש בהתפתחות תלות מעיקה ברצונה הטוב. הוא הרוויח 300 סקודי לכל אופרה; התשלום הזה, אם גם ראוי, לא היה מובטח, ומטאסטאזיו נכסף לאיזו תעסוקה קבועה ויציבה. בספטמבר 1729 קיבל הצעה למשרת משורר החצר לתיאטרון בווינה, במלגה של 3000 פלורינים, הצעה שנענה לה מניה וביה. רומאנינה שילחה אותו בלב שלם וברוח נדיבה אל עבר התהילה. היא לקחה עליה את האחריות למשפחתו ברומא והוא יצא לדרכו אל אוסטריה.
בראשית קיץ 1730 השתקע מטאסטאזיו בווינה, בדירה של ידידו, ניקולו מרטינס הנאפוליטני, ושם נשאר עד מותו. מריאנה מרטינס, בתו של ניקולו, העתידה להיות לזמרת, פסנתרנית ומלחינה, תפיק תועלת רבה מהיכרותה עם מטסטאזיו. תאריך זה מציין תקופה חדשה בפעילותו האמנותית. בין השנים 1730 ו-1740 הוצגו הדרמות המעולות ביותר שלו, Adriano ("אדריאנוס"), Demetrio ("דמטריוס"), Issipile ("היפסיפילה"), Demofoonte ("דמופון"), Olimpiade ("אולימפיאדה"), Clemenza di Tito ("חסדו של טיטוס"), Achille in Sciro ("אכילס בסקירוס") Temistocle ("טמיסטוקלס") ו-Attilio Regolo ("אטילה המלך") בתיאטרון הקיסרי. חלקן נכתבו לפי הזמנה לאירועים מיוחדים, במהירות שלא תאומן כמעט - "אכילס" בשמונה-עשר יום, "איפרמסטרה" בתשעה. משורר, מלחין, מעתיק תווים וזמר עבדו שכם אחד בחיפזון קדחתני. מטאסטאזיו הבין את הטכניקה של אמנותו המיוחדת עד לאחרון פרטיה. הניסיון שצבר בנאפולי וברומא התעורר לחיים חדשים מכוח ההתרגשות הכרוכה בקריירה החדשה שלו בווינה ואיפשר לו, כמעט אינסטינקטיבית ובתוקף ההשראה, כמסתבר, לקלוע בדיוק אל המטרה שסימן באופרה.
בווינה לא נחל הצלחה חברתית בולטת. מוצאו הפלבאי הרחיק אותו מחוגי האריסטוקרטיה. כפיצוי על כישלון יחסי זה, נהנה מקרבתה של הרוזנת אלטהאן, גיסתה של פטרוניתו משכבר הימים, הנסיכה בלמונטה פיניאטלי. היא איבדה את בעלה ומילאה במשך זמן מה את תפקיד בת טיפוחיו הראשית של הקיסר. יחסיו של מטאסטאזיו עמה הגיעו לדרגת קרבה כזאת, שהיו שסברו, כי השניים נישאו בסתר.
לה רומאנינה לא הייתה מוכנה להשלים עוד עם היעדרותו וביקשה ממנו להשיג לה תפקיד בתיאטרון החצר. הוא התבייש בה ונלאה ממנה וכתב אליה בניסיון לרפות את ידיה מן הביקור המתוכנן. נימת מכתביו הבהילה והרגיזה אותה. היא יצאה כנראה מרומא אבל מתה באופן פתאומי בדרך. כל הידוע לנו הוא, שרומאנינה הורישה למאטאסטאזיו את הונה אחרי שפג תוקף ההכנסה שהקצתה לבעלה למשך חייה ומטאסטאזיו, המום מצער וחרטה, ויתר מיד על הירושה. הפעולה נטולת הפניות הטילה מבוכה במשק הבית של משפחות בולגארלי ומטאסטאזיו ברומא. האלמן של רומאנינה נישא בשנית. ליאופולדו טראפאסי, אביו ואחותו, שולחו להתקיים בכוחות עצמם.