stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הווייט סטרייפס
דיסקוגרפיה

| # | שם האלבום | שנת יציאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | The White Stripes | 1999 |  |
| 2 | De Stijl | 2000 |  |
| 3 | White Blood Cells | 2001 |  |
| 4 | Elephant | 2003 |  |
| 5 | Get Behind Me Satan | 2005 |  |
| 6 | Icky Thump | 2007 |  |
הערות שוליים

↑  איום תביעה של יוניברסל: TOY של נטע ברזילי הועתק מהווייט סטרייפס, באתר כלכליסט, 3 ביולי 2018
↑  שגיא בן נון‏, Toy מועתק? סולן ה"ווייט סטרייפס" יקבל 50 אחוז מתמלוגי השיר, באתר וואלה, 7 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3075767  BnF: cb14047291x (data)  GND: 16043689-8  ISNI: 0000 0001 2253 7931  LCCN: no2002054851  MusicBrainz: 11ae9fbb-f3d7-4a47-936f-4c0a04d3b3b5  NKC: xx0028290  SUDOC: 09771870X  VIAF: 7584149296211480670003   WorldCat (עם VIAF): 7584149296211480670003
דניל ליסנקו

דניל ליסנקו (ברוסית: Данил Сергеевич Лысенко; נולד ב-19 במאי 1997) הוא אתלט רוסי המתחרה בקפיצה לגובה, סגן אלוף העולם (לונדון 2017), אלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) וזוכה מדליית זהב באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014).
ביוגרפיה

לינסקו סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה בשוודיה ב-2015, בתוצאה של 2.17 מטר.
באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014) זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.20 מטר. באליפות העולם עד גיל 19 באותה שנה סיים במקום השישי בתוצאה של 2.22 מטר.
ב-2016 זכה במדליית כסף באליפות רוסיה באתלטיקה ובמדליית ארד באליפות רוסיה באתלטיקה באולם.
ביוני 2017 קבע שיא אישי של 2.34 מטר במהלך תחרות בסרנסק. ביולי זכה במדליית זהב באליפות רוסיה בתוצאה של 2.32 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 התחרה כעצמאי לאחר השעיית רוסיה מתחרויות בינלאומיות. הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.32 מטר לאחר המנצח מועתז עיסא בראשים.
באוגוסט 2017 קבע שיא אישי של 2.38 מטר בתחרות בגרמניה. בינואר 2018 קבע שיא אישי באולם של 2.37 מטר בנהלך תחרות בהוסטופצ'ה שבצ'כיה.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכה במדליית זהב בתוצאה של 2.36 מטר. בולי 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי של 2.40 מטר.
באוגוסט 2018 הודיעה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כי היא לא תאפשר לו יותר להתחרות כספורטאי עצמאי, מאחר שלא סיפק מידע הנדרש על פי תקנות האנטי-סימום. ביולי 2021 הושעה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לתקופה של שש שנים. הוא המשיך להתחרות ברוסיה.
הערות שוליים

↑  תוצאות התחרות
↑  Russian Danil Lysenko stripped of neutral athlete status, יורוספורט, 3 באוגוסט 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14576019
גודאף צגאי

גודאף צגאי (נולדה ב-23 בינואר 1997) היא אתלטית אתיופית, זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), אלופת העולם (יוג'ין 2022) ושיאנית העולם באולם בריצת 5000 מטר. אלופת העולם (בודפשט 2023) בריצת 10000 מטר. סגנית אלופת עולם (יוג'ין 2022), זוכת מדליית ארד באליפות עולם (דוחה 2019), אלופת העולם באולם (בלגרד 2022) ושיאנית העולם באולם (2022) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה > 2014

באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 היא סיימה במקום עשירי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:11.83 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית במרץ 2016 היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.71 דקות, אחרי סיפאן חסן מהולנד (4:04.96 דקות) ובת ארצה דואיט סייאום (4:05.30 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) היא סיימה במקום 19 בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בשנת 2019 זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:54.58 דקות, אחרי סיפאן חסן שקבעה שיא אליפות חדש של 3:51.95 דקות ופיית' קיפייגון מקניה (3:54.22 דקות).
ביוגרפיה > 2021 > שיאנית עולם באולם

בתחרות שנערכה באולם בצרפת בפברואר 2021 קבעה צגאי בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:53.09 דקות.
ביוגרפיה > 2021 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:38.87 דקות, אחרי סיפאן חסן (14:36.79 דקות) והלן אובירי מקניה (14:38.36 דקות).
ביוגרפיה > 2022 > אלופת עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אליפות חדש של 3:57.19 דקות, לפני בנות ארצה אקסומוויט אמבאיה (4:02.29 דקות) והירוט משישה (4:03.39 דקות).
ביוגרפיה > 2022 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי 2022 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהבב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:46.29 דקות, לפני ביאטריס צ'בט מקניה (14:46.75 דקות) ודואיט סייאום (14:47.36 דקות) ומדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:54.52 דקות, אחרי פיית' קיפייגון (3:52.96 דקות) ולפני לורה מויר מבריטניה (3:55.28 דקות).
ביוגרפיה > 2023 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 10000 בתוצאה של 31:27.18 דקות, לפני לטסנבט גידיי (31:28.16 דקות) ואג'גייהו טייה (31:28.31 דקות), שלושתן מאתיופיה.
ביוגרפיה > 2023 > שיאנית עולם

בגמר ליגת היהלום שנערך ביוג'ין, ב-17 בספטמבר, קבעה בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:00.21 דקות, שיפור של כ-5 שניות לשיא שקבעה פיית' קיפייגון חודשיים קודם לכן.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 800 מטר: 1:59.52 דקות (2019)
ריצת 1500 מטר: 3:54:01 דקות (2021)
ריצת 5000 מטר:  14:00.21 דקות (2023), שיא עולם
ריצת 10000 מטר: 29:05.92 דקות (2024)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 1500 מטר: 3:53:09 דקות (2021), שיא עולם
ריצת מייל: 4:24.98 דקות (2016)
הערות שוליים

↑  Laura Muir six seconds back as Gudaf Tsegay smashes 1500m world record באתר הגרדיאן, 9 בפברואר 2021 (באנגלית)
| אלופות עולם באתלטיקה – ריצת 3,000 מטר וריצת 5,000 מטר |
| --- | --- | --- |
| ריצת 3,000 מטר | 1983: מארי דקר ארצות הברית • 1987: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1991: טטיאנה דורובסקיך ברית המועצות • 1993: קו יונשיאה הרפובליקה העממית של סין   |  |
| ריצת 5,000 מטר | 1995: סוניה או'סאליבן אירלנד • 1997: גבריאלה סאבו רומניה • 1999: גבריאלה סאבו רומניה • 2001: אולגה יגורובה רוסיה • 2003: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2005: טירונש דיבאבה אתיופיה • 2007: מסרט דפאר אתיופיה • 2009: ויויאן צ'רויוט קניה • 2011: ויויאן צ'רויוט קניה • 2013: מסרט דפאר אתיופיה • 2015: אלמז איינה אתיופיה • 2017: הלן אובירי קניה • 2019: הלן אובירי קניה • 2022: גודאף צגאי אתיופיה • 2023: פיית' קיפייגון קניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14595214
אוולד שפילריין

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1926 רוסטוב על הדון, ברה"מ 
 פטירה:  31 במרץ 2009 (בגיל 82) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  פיזיקה תרמית 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מקום לימודים:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה 
 מוסדות:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה  Joint Institute for High Temperatures 
 פרסים והוקרה:  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור אות הכבוד 
 
אוולד שפילריין  (ברוסית: Эвальд Эмильевич Шпильрайн ‏; 9 ביולי 1926, רוסטוב על דון - 31 במרץ 2009,מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום הנדסת כוח וחום.
קורות חיים

אוולד שפילריין נולד בשנת 1926 ברוסטוב על דון למשפחה יהודית. אביו היה ביולוג, דקאן באוניברסיטת רוסטוב. כמו אחיו פסיכיאטר איסאק שפילריין ומהנדס יאן שפילריין אמיל שפילריין נרצח במהלך הטיהורים הגדולים. אחות של אביו סבינה שפילריין נרצחה על ידי הנאצים לאחר כיבוש רוסטוב על דון.
לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות אוולד שפילריין עם אמו נמלטו לחלקים פנימיים של ברית המועצות. אחיו מארק גויס לשורות הצבא האדום ונהרג בשנת 1944. אוולד התחיל לעבוד במפעל לייצור תחמושת בגיל 15. בהמשך הוא התחיל ללמוד הנדסה בעיר ברנאול. בשנת 1944 הוא עבר להמשך לימודים במכון לאנרגיה במוסקבה. הוא סיים את הלימודים עם התמחות בהנדסת כוח וחום בשנת 1948.
לאחר סיום הלימודים אוולד שפילריין שילב עבודה עם לימודי תואר שלישי. בשנת 1956, אחרי סיום לימודי תואר שלישי הוא חזר למכון בו למד והחל ללמד. בשנת 1961 הוא התחיל לעבוד בנוסף במכון לטמפרטורות גבוהות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1964 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1997 שפילריין התקבל כחבר בהתכתבות באקדמיה רוסית למדעים.
שפילריין התמחה בקידום טכנולוגיות חדשות בתחום טמפרטורות גבוהות בתחנות הכוח. בשנים אחרונות הוא עסק בקידום טכנולוגיות ליצור אנרגיה מתחדשת.
שפילריין כתב כ-300 מאמרים מדעים ו-12 ספרים. הוא היה עורך כתבי עת בתחום התמחותו.
על הישגים בקידום טכנולוגיות חדשות לשפילריין הוענקו מספר עיטורים.
שפילריין נפטר בשנת 2009 ונטמן בבית העלמין טרויקורובסקויה.
רעמסס הראשון

רַעְמְסֵס הָרִאשׁוֹן (בתרגום ממצרית עתיקה: "בנו של רע") היה פרעה (שליט) מצרים העתיקה בשנים 1320–1318 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או 1290-1292 לערך לפנה"ס (כרונולוגיה נמוכה). רעמסס הראשון היה מייסד השושלת ה-19, ומלכותו היוותה את תקופת המעבר בין השושלת ה-18 לבין שושלתו, בה מלכו בנו סתי הראשון ונכדו - רעמסס השני.
קורות חיים

רעמסס הראשון לא נולד למשפחת המלוכה. הוא נולד בשם "פא-רע-מס-סו" למשפחה שבניה שרתו בצבא מצרים העתיקה, באזור דלתת הנילוס, כנראה בסמוך לאווריס, בירת מצרים העתיקה בתקופת החיקסוס, או בטאניס. אביו, סתי, היה קצין צבא בכיר וככל הנראה יועץ צבאי של פרעה חרמחב. אילן היוחסין של המשפחה נמצא רשום על מצבת אבן (OI 11456). עליה קיים גם אזכור למנהל אורוות בשם רמסו שהוא לדעת חוקרים רעמסס. עוד נכתב בה שאשתו של דודו Khaemwaset, הייתה קרובה של Huy המשנה למלך כוש. מכאן אפשר להסיק שמשפחה זו הייתה בעלת השפעה פוליטית. חרמחב מינה את רעמסס לתפקיד המשנה למלך, וכן רעמסס שימש ככהן גדול של האל אמון.
חרמחב עצמו היה איש צבא שקיבל את המלוכה, ומאחר ולא היו לו ילדים, בחר ברעמסס כיורשו, הן בשל הצלחתו בתפקידו, והן מאחר שהיו לו בעת עלייתו למלוכה בן ונכד - עובדה אשר מנעה מחלוקות בדבר ירושה צפויה של כס המלוכה, שכן לאחר הזעזוע שעבר השלטון בימי אחנתון, יציבות הייתה מניע חשוב. 
רעמסס הנציח את הקריירה המוקדמת שלו על שתי מצבות אבן שנמצאו בקרנק (בהן הוא מכונה כוזיר ומפקד צבאי) במצבה אחרת הנמצאת במוזיאון אדינבורו הוא מתואר כמפקד צבאי ומפקח מלכותי של מחסני התבואה. בשנת 1913 גלה האגיפטולוג גורג לגריאן שבבסיס פסלו של חרמחב בקרנק, קיימת כתובת, המזכירה את רעמסס כראש הקשתים, מפקח על הסוסים, אחראי על החותם, שליח מלכותי למדינות זרות, סופר מלכותי, מפקד הצבא של המלך במצרים העליונה והתחתונה, ראש הכהנים של כל האלים, ממלא מקום המלך במצרים העליונה והתחתונה.
עם עלייתו לשלטון בחר רעמסס בשם מלכותי - "מנ-פטי-רע" שמשמעו "עלה לשלטון בשל כוחו של רע". בשל גילו בעת עלייתו למלוכה (כנראה בשנות החמישים), מיד לאחר המלכתו מינה את בנו סתי הראשון לתפקיד נסיך הכתר, והכריז עליו כיורשו. 
לגרין סבור שאת התחלת הבניה של אולם העמודים הגדול בקרנק אפשר לייחס לרעמסס. בבסיס העמוד השני, בצדו המזרחי נמצאו חמש תמונות שבפירוש אפשר ליחסן לרעמסס. שתי הראשונות מתארות את המלך פוסע בתהלוכה נושא משוט. לגרין קובע ששתי תמונות אלה קשורות לייסוד של בנין חדש. ולכן הוא מאמין שרעמסס אחראי לתחילת הבניה של העמוד השני, מותו קטע את העבודה שאותה סיים בנו סתי הראשון. רעמסס סיים את המגדל השני במקדש אמון בקרנק שהחל אותו קודמו חרמחב וכן הציב מצבת אבן בוואדי חלאפה. לגרין מצא בתחתית עמוד מספר 10 במקדש של קרנק שני פסלים של רעמסס לצד שני פסלים של אמנחוטפ בן האפּוּ. הם מוקמו שם כנראה על ידי רעמסס השני כדי שיהיו קרובים לחרמחב שנחשב על פי המסורת הרשמית ליורש החוקי של אמנחופ השלישי.
קורות חיים > קבורתו וגילוי קברו

רעמסס מלך זמן קצר, ולא הספיק לבנות לעצמו קבר מפואר. בנו, סתי הראשון, קבר אותו בעמק המלכים. סתי בנה לימים קפלת זיכרון לזכר אביו באבידוס.
הקבר התגלה על ידי ג'ובני בלצוני בשנת 1817 וכונה KV16. הוא ממוקם ממול לקברו של חרמחב. הקבר שהתגלה אורכו 29 מטרים בלבד. כולל שתי מערכות מדרגות המופרדות על ידי מסדרון חצוב, וחדר שחציבתו לא הסתיימה. אל החדר מתחברות מימין ומשמאל שתי גומחות. בתוך החדר מצוי סרקופג מגרניט אדום שממלא את רוב שטחו של החדר. הציורים על הקירות אינם מושלמים אולם נשמרו בצורה טובה ביותר ונעשו בהתאם למסורת של ספר השערים. בעקבות מעשי שוד שנעשו בעיר המתים העבירו כהני אמון של השושלת ה-21 את המומיה של רעמסס יחד עם כ-40 מומיות של שליטים אחרים, לקבר של אמנחותפ השני (סימנו 320DB). קברו המקורי של רעמסס נחתם ונשאר סגור עד לגילויו. אשתו סיתרה הייתה המלכה הראשונה שנקברה בעמק המלכות.
בשנת 1911 תרם ג'ון פיירפונט מורגן מספר תגליפים מקפלת הזיכרון למוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
קורות חיים > גילוי וזיהוי המומיה

ככל הנראה מומייתו של רעמסס נגנבה על ידי שודד הקברים אחמד עבד אל ראסול בראשית המאה ה-19, ונמכרה לאיש העסקים ג'יימס דגלס, אשר הביא את המומיה לקנדה בשנת 1860. המומיה הוצגה במוזיאון מפלי הניאגרה באונטריו שבקנדה, כאשר לא ידועה זהותה של המומיה. גובה המומיה הוא 1.60 מ' וגיל הנפטר היה 35-45.
בשנת 1999 החליט המוזיאון למכור את אוספיו לאיש העסקים הקנדי ויליאם ג'יימיסון, וזה מכר את האוסף למוזיאון מייקל קרלוס באוניברסיטת אמורי, באטלנטה שבג'ורג'יה. בדיקות שערכה האוניברסיטה ובמסגרתה עברה המומיה סריקות CT וצילומי רנטגן העלו שהמומיה נחנטה שזרועותיה צלובות על חזיה של המומיה - תנוחה השמורה לבני משפחת המלוכה המצרית, ולזיהוי המומיה עם רעמסס הראשון. המומיה הוחזרה למצרים ב-24 באוקטובר 2003 והיא מוצגת במוזיאון לוקסור.
הערות שוליים

↑  מוצאו של רעמסס הראשון: 
Eugene Cruz-Uribe
Journal of Near Eastern Studies
Vol. 37, No. 3 (Jul., 1978), pp. 237-244
1 2 3  Ramesses I Menpehtyre
↑  RAMESSES I, KV16
↑  The coregency of Ramses II with Seti I and the date of the great hypostyle hakk at Karnak
↑  אדריכל שעיצב מבנים למען פרעה אמנחוטפ השלישי ונחשב לאחר מכן כאל
↑  קפלת הזיכרון של רעמסס הראשון באווידוס: Hermann Ranke
Journal of the American Oriental Society
Vol. 59, No. 2 (Jun., 1939), pp. 272-274
↑  I XIX'th Dynasty Gallery I
↑  גופתו של רעמסס מושבת למצרים, כתבת חדשות ה-BBC, 26 באוקטובר 2003
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חרמחב | פרעוני מצרים | הבא: סתי הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318160405171  GND: 118749013  ISNI: 0000 0000 3734 8140  LCCN: n2003060084  VIAF: 9223030   WorldCat (עם VIAF): 9223030 
תגליפים ממבנה הזיכרון שנבנה באבידוס על ידי סתי הראשון לזכרו של אביו.
מבצע פופאי

מבצע פופאי או פרויקט מזג האוויר מבוקר פופאי (באנגלית: Operation Popeye) היה פרויקט זריעת עננים צבאי שביצע חיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם בשנים 1967–1972. התוכנית הסודית ניסתה להאריך את עונת המונסונים באזורי הלחימה שבאזור נתיב הו צ'י מין, במטרה לחבל באספקה הצבאית לצפון וייטנאם, וזאת על ידי ריכוך פני הכבישים וגרימת התמוטטויות קרקע. תוכנית שינוי מזג האוויר הכימית בוצעה מתאילנד, על פני קמבודיה, לאוס ווייטנאם.
מטרת המבצע

מטרת מבצע פופאי הייתה להגדיל את המשקעים באזורים נבחרים בקפידה. במטרה למנוע מרכבי אספקה צבאיים ווייטנאמיים שימוש בדרכים אלו על ידי:
ריכוך פני השטח של הכבישים.
גרימת התמוטטויות קרקע לאורך הדרכים.
הצפת דרכי נהרות.
שמירה על תנאי קרקע רוויה מעבר לפרק הזמן הרגיל.
מטרת המבצע הייתה להאריך את ימי הגשם בכ-30 עד 45 ימים בכל עונת מונסון.
פרסום המבצע

העיתונאי ג'ק אנדרסון פרסם על 'מבצע פופאי' במרץ 1971.
קיים מייצג בדבר 'מבצע פופאי' במוזיאון הריגול הבין-לאומי בוושינגטון די. סי.
ראו גם

מלחמת וייטנאם
שינוי מזג אוויר
זריעת עננים
הערות שוליים

↑  "Rainmaking used as a Weapon in SE Asia". Daytona Beach Morning Journal. Daytona Beach, Florida. The New York Times News Service. 19 May 1974.
↑  The Encyclopedia of the Vietnam War A Political, Social, and Military History. ABC-CLIO. 2011. p. 921.
↑  "The Pentagon Papers, Gravel Edition, Volume 4, Chapter 2, "US Ground Strategy and Force Deployments, 1965–1968, pp. 277–604, 3rd section". Mtholyoke.edu. Archived from the original on 12 June 2009. Retrieved 25 July 2009.
ארתור שיק

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1894 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1951 (בגיל 57) ניו כנען, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תקופת הפעילות:  1914–1951 (כ־37 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 יצירות ידועות:  הגדת שיק 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר הדקל האקדמי  צלב ההצטיינות המוזהב  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 בן או בת זוג:  יוליה ליקרמן שיק 
 
הציור "דיו ודם" בכרזת פרסומת לתערוכה של ארתור שיק במוזיאון השואה ביוסטון
ארתור שִׁיק (לעיתים ארטור; בפולנית: Arthur Szyk;‏ 16 ביוני 1894 – 13 בספטמבר 1951) היה צייר ומאייר יהודי-אמריקאי יליד פולין, שהתפרסם בסגנונו המאופיין באיורים צבעוניים.
קורות חיים

שיק נולד בקיץ 1894 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד אמנות בפריז, בקרקוב ותקופה קצרה בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הרוסי. במסגרת שירותו הצבאי הגיע עד מרכז רוסיה, ושם הייתה לו הזדמנות להתרשם מן האדריכלות המזרחית, מן הדגמים הקישוטיים ומן הצבעוניות שהיו אופייניים למקום. הוא הושפע גם מעיטור ספרים מימי הביניים ומכתבי יד פרסיים.
בשנת 1919 יצא לאור ספרו הראשון המאויר, שהיה סאטירה על המצב הפוליטי בגרמניה. בשנת 1921 עבר לפריז, שם הוציא את מגילת אסתר מאוירת וספרים נוספים. בשנת 1926 יצא לאור בפריז ספרו Le Juif qui rit ("היהודי הצוחק"), ובו בדיחות מאוירות על יהודים. את ההקדמה לספר כתב השר אנטול דה-מונזי (אנ').
בשנת 1932 אייר את אמנת קאליש (המאה ה-14). באותה תקופה הציג מספר תערוכות, בהן לאיורים שערך לחבר הלאומים והוצג בז'נבה.
בשנת 1931 הכין איורים של הנשיא ג'ורג' וושינגטון והמהפכה האמריקאית. בשנת 1934 ביקר בארצות הברית על מנת לקבל עיטור מיוחד מהקונגרס האמריקאי, לרגל שנת המאתיים להולדת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1936 שהה שיק בפולין, ואז סיים את יצירתו המפורסמת ביותר – הגדה של פסח הידועה כהגדת שיק. יצירה זו הוגדרה על ידי עיתון "הטיימס" הלונדוני כאחד מהספרים היפים ביותר שיצאו מתחת ידי אדם. בכל אותה תקופה, שילב שיק איורים אנטי-נאציים ביצירותיו. מפחד הגרמנים, ביקשו הבריטים משיק להשמיט איורים אלו מההגדה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה דעותיו האנטי-נאציות של שיק התקבלו בהערכה, ואפילו הפכו לנכס. ההגדה הודפסה עם הקדשה למלך ג'ורג' השישי, והעותק הראשון הוענק לו במתנה. שלטונות פולין ובריטניה שלחוהו לארצות הברית כדי שיעודד את החברה האמריקנית להתנגד לנאציזם.
בדצמבר 1940 התיישב בעיירה ניו כנען שבקונטיקט, ובה התגורר עד לפטירתו. בשנות המלחמה פרסם שיק ספרים רבים וקריקטורות המציגות את הנאצים באור שטני ונלעג; לדוגמה – באיורים למגילת אסתר (בגרסה המאוחרת של ההוצאה), עיטר שיק את המן הרשע, תלוי על עץ, ועליו סמלי צלב הקרס. שיק אייר עבור עיתונים וכתבי-עת רבים, וגם עבור גופים ממשלתיים ופרטיים. אמו ואחיו של שיק, שהתגורר בפולין, נספו בשואה.
לאחר המלחמה הצטרף שיק ל"קבוצת ברגסון" הרוויזיוניסטית בראשותו של הלל קוק (פיטר ברגסון), שהגדירו: "מחלקת אמנות של איש אחד". מעתה ואילך נסחף שיק בלהט האידיאל הציוני, תוך אהדה לקבוצות המחתרת של האצ"ל והלח"י.
בשנת 1947 השלים יצירה של שלושה ויטראז'ים, המתארים את גדעון, שמשון ויהודה המכבי, בבית הכנסת "תפארת ישראל בקליבלנד.
ב-22 במאי 1948 קיבל אזרחות של ארצות הברית.
לאחר קום המדינה אייר שיק את מגילת העצמאות, ואת בולי מועדים לשמחה של שנת תשי"א.
מיצירותיו הידועות (מלבד אלו שהוזכרו) ניתן למנות את ספרי התנ"ך המאוירים: איוב, ורות. סיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן, סיפורי אלף לילה ולילה, הכרזת העצמאות של ארצות הברית ועוד רבים. יצירותיו מאופיינות בצבעים חזקים ובסגנון המזכיר את כתבי היד הפרסיים הקדומים.
שיק היה בעל מודעות פוליטית וחברתית גבוהה ונלחם נגד אפליית השחורים בארצות הברית ונגד המקארתיזם. ב-1951 הוא נקרא לחקירה בפני ועדת הקונגרס בחשד לשיתוף פעולה עם הקומוניסטים. חקירה זו פגעה בו קשות ובשובו ממנה לקה בהתקף לב ונפטר בגיל 57 בלבד, ב-13 בספטמבר 1951.
שיק היה נשוי לג'וליה ליקרמן, ולבני הזוג נולדו בן ובת.
לקריאה נוספת

ש"ל שניידערמאן, אַרטור שיק: דאָס שטורמישע לעבן און שאַפן פון דעם גרויסן יִידישן מיניאַטור-מייסטער, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תש"ם 1980. (ביידיש)
עקיבא צימרמן, 'המכחול המגויס', סגולה (מגזין ישראלי להיסטוריה) (אפריל 2011, תשע"א), 68–73.
Joseph P. Ansell Arthur Szyk: Artist, Jew, Pole, The Littman Library of Jewish Civilization, 2004
Irvin Ungar, Michael Berenbaum, Tom L. Freudenheim, and James Kettlewell, Arthur Szyk: Soldier in Art, London : D Giles Limited in association with Historicana and The Arthur Szyk Society, 2017
הערות שוליים

↑  ירון לונדון, למה צחק היהודי? בעקבות הקריקטורות 'האנטישמיות' של ארתור שיק, בבלוג "עונג שבת", 28 בינואר 2022
↑  ההגדה המצוירת של ארתור שיק: בגנזי בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, דבר, 21 במאי 1942
↑  The Temple at University Circle, Cleveland Jewish History
↑  ארתור שיק מת, חרות, 17 בספטמבר 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268881505171  PLWABN: 9810702694405606  BnF: cb12641148t (data)  CiNii: DA09076919  GND: 123579406  ISNI: 0000 0001 0869 1756  LCCN: n85012938  NDL: 01114971  NKC: ola2008474685  NLA: 35537391  NTA: 180155407  RERO: 02-A003882605  RKD: 76345  SNAC: w6vh66mk  SUDOC: 077122321  Trove: 988584  ULAN: 500079362  VcBA: 495/344056  VIAF: 9968888   WorldCat (עם VIAF): 9968888
שר (זמרת)
ביוגרפיה > 1946–1961: ראשית חיים

שר נולדה באל סנטרו, קליפורניה שבארצות הברית ב-20 במאי 1946, למשפחה נוצרית. אימה ג'קי ג'ין קראוץ' (שינתה את שמה בהמשך לג'ורג'יה הולט) היא שחקנית ודוגמנית ממוצא בריטי וגרמני. אביה הביולוגי היה ג'ון סרקיזיאן, נהג משאית ממוצא ארמני, שהתמכר לסמים והימורים. הוריה נפרדו כששר הייתה צעירה מאוד והקשר שלה עם אביה נותק. מאוחר יותר נישאה הולט לבנקאי ז'ילבר לה-פייר, שאימץ את שר (בתור שרילין לה-פייר) ונולדה לה אחות קטנה, ג'ורג'יין. עקב בעיית דיסלקסיה חמורה לא הצליחה שרילין להתקדם בלימודים ונאלצה לעזוב את בית הספר בגיל 16.
על אף ששמה הפרטי הוא שרילין, כונתה הזמרת על ידי משפחתה בשם "שר" בילדותה, שם אותו היא נושאת עמה בלא שם משפחה גם בחיה הבוגרים והמקצועיים.
בראיונות מאוחרים סיפרה שר שהחליטה כבר בגיל צעיר שרוצה לעסוק בתחום הבידור, כאשר הלכה לסרט קולנוע יחד עם אמה, הסרט דמבו הפיל המעופף של אולפני דיסני.
לאחר שנשרה מבית הספר עברה שר ללוס אנג'לס שבקליפורניה כדי לנסות את מזלה במשחק, אך תוכניותיה השתנו אחרי שפגשה את סוני בונו, שעבד באותה תקופה אצל המפיק פיל ספקטור. הם הכירו בשנת 1962 בבית קפה כשהייתה בת 16 והוא בן 27. במפגש הראשון, שר הרגישה כאילו "כולם נעלמו," אך סוני לא התרשם ממנה ולא מצא אותה "מושכת במיוחד." למרות שלא היה "אהבה ממבט ראשון," סוני הציע לה להישאר איתו, מה שהותיר אותה "מאוכזבת ושמחה בו זמנית.". הזוג נישא בשנת 1964. שר טענה כי פער הגילים ביניהם לא היה מוזר, משום שסוני היה "ילדותי," והיא לא ציפתה ממנו לשום דבר חומרי. לאחר שסוני שמע במקרה את בת זוגו שרה לעצמה, הוא שכנע את ספקטור לשמוע אותה שרה. המפיק התרשם לטובה והזמין את שר להקליט קולות ליווי לכמה מהזמרים שאיתם עבד, ביניהם להקת בנות פופולרית באותן שנים, "The Ronettes".
הסינגל הראשון של שר כסולנית נקרא "Ringo, I Love You" (שר הקליטה את השיר תחת שם הבמה "Bonnie Jo Mason"). השיר נכשל ומאזינים שלא התרשמו ממנו במיוחד, היו בטוחים שהקול הנמוך של "בוני ג'ו מייסון" שייך לזמר ולא לזמרת. הסינגל השני שהוציאה שר באותה שנה, "Dream Baby" (בשם "שרילין" (Sherilyn) זכה למעט יותר הצלחה.
בשלב מסוים החליט סוני לנסות להפוך את שר הסולנית לחלק מדואט. כך נולד הצמד המפורסם "סוני ושר". כבר השיר הראשון שהקליטו יחדיו, "I Got You Babe", התפרסם והפך ללהיט ונכנס למקום הראשון ברשימת מאה הסינגלים החמים של בילבורד.
במהרה הצליחו סוני ושר להכניס חמישה שירים בו זמנית למצעד 20 שירים הטובים של ארצות הברית - הישג שרק הביטלס ואלביס פרסלי הגיעו אליו קודם לכן. סוני ושר הופיעו בכל רחבי העולם והפכו ליקירי תוכניות האירוח - והשתתפו בכל תוכנית נחשבת של אותה תקופה. עם הזמן התגברה שר - שבתחילת הקריירה נתפסה כחוליה החלשה של הצמד על פחד הבמה שלה, והפכה מהצלע הביישנית והשקטה של הצמד, לצלע הפרובוקטיבית יותר. בנוסף החלה שר להתפרסם כמובילת אופנה, בתלבושותיה הנועזות, והיוותה השפעה רבה על האופנה בכך שסגנונה: מכנסיים מתרחבים ובגדים בגזרה חופשית בסגנון ההיפי, הפכו ללהיטים בחנויות.
בסוף 1965 הקליטה שר תקליט יחיד ראשון בשם "All I Really Want To Do" שהפך לאלבום זהב והחזיק מעמד שישה שבועות במצעד הלהיטים של בילבורד. בשנת 1966 יצא אלבומה השני - "The Sonny Side of Cher" שכלל את הלהיט "Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" – אשר שהה במצעד הלהיטים חצי שנה. במקביל החליט סוני לחזק את הצלחת הצמד בעזרת קולנוע. הזוג מימן וצילם שני סרטים: "Good Times" ,"Chastity". שני הסרטים נכשלו בקופות ויחד עם האטה במכירות התקליטים כמעט הביאו את סוני ושר לפשיטת רגל.