תחת עיניים מערביות
הכתבים הפמיניסטיים אותם מבקרת מוהנטי

מוהנטי מנתחת במאמר שלה את דמות האישה הממוצעת מן העולם השלישי כפי שהיא באה לידי ביטוי בכתבים פמיניסטיים מערביים שהתפרסמו ב-Zed Press (אנ'), הוצאת ספרים עצמאית בלונדון, בתקופה שקדמה לכתיבת המאמר. מוהנטי מביאה את הדמות של האישה מהעולם השלישי כפי שתוארה בכתבים פמיניסטיים מסוימים, ומבקרת את האופן בו הוצגה דמות זו:
פראן הוסקין (1981) (Fran Hosken)‏ - לפי מוהנטי, הוסקין מדברת בכתב פמיניסטי זה על האלימות הגברית המתבטאת בהתעללות באיברי המין של נשים כדרך לשמר את השליטה הגברית בנשים. בכתב זה מוצגת האישה כקורבן לאלימות גברית מה שמעורר את הסתייגותה של מוהנטי, כך לטענתה מוצגת האישה כ"אובייקט המגן על עצמו" (עמ' 423) בעוד שהגבר מוצג כ"סובייקט המפעיל אלימות" (עמ' 423), דבר שמקבע את הנשים במעמדן המוחלש, בעוד שמחזק את מעמדו של הגבר כשולט.
בוורלי לינדסי (1983 ,Beverly Lindsay) - לפי מוהנטי, בוורלי מציגה את הנשים מהעולם השלישי כזהות בשל היותן תלויות בגבר. מוהנטי במאמר שלה מסתייגת מהגדרה זו של נשים וטוענת כי הגדרה מסוג זה אמורה אך ורק להנציח את מעמדן האפוליטי של נשים.
מריה קטרופילי (1983, Maria Cutrufelli) - לפי מוהנטי, קטרופילי מציגה את הנשים האפריקאיות בכתב שלה כקבוצה הומוגנית התלויה כלכלית בגבר, אחת ההוכחות לטענה זו היא עיסוקן של נשים אלו בזנות לצורך פרנסה. מוהנטי מבקרת את התפישה שתלותן של נשים אלו מבוססת על הבדלי מגדר. בנוסף, קטרופילי מדברת בכתב שלה על טקסי הנישואים של שבט בימבה (שבט אפריקאי מסוים) לפני ואחרי הקולוניזציה של המערב, ומציגה את הנשים כקורבנות לתהליך הקולוניאלי, מה שמעורר את הסתייגותה של מוהנטי כך שהיא מציעה לבחון את ההשפעות וההשלכות של טקסי הנישואים על מעמדן של נשים בתוך המבנה החברתי.
אליזבת' קואי (1978 ,Elizabeth Cowie) - לפי מוהנטי, קואי רואה בנשים מהעולם השלישי כמעוצבות על ידי החברה הפטריארכלית, דבר הגורם להן להיות זהות על בסיס זה, וזה ספג ביקורת ממוהנטי.
ג'ולייט מינסס (1980 ,Juliette Minces) - לפי מוהנטי, מינסס בדומה לקואי, מציגה את הנשים כמעוצבות על ידי החברה הפטריארכאלית, כאשר מינסס שמה את הדגש על נשים בחברות ערביות ומוסלמיות. מינסס רואה בנשים אלה כקורבנות למערכת המשפחתית הפטריארכאלית. מוהנטי מבקרת את היחס הדומה הניתן לכל החברות הערביות והמוסלמות ללא שום הבחנה בין מבני הכוח ההיסטוריים ואידאולוגיים, ובכך כל הנשים השייכות לחברות אלה הן מוגדרות באופן זהה כנפגעות של מערכת שארות פטריארכלית.
פטרישה ג'פרי (1979 , Patricia Jeffery) - לפי מוהנטי, ג'פרי מדברת בכתב שלה על הרעלה אצל נשים שיעיות בפירזדה. ג'פרי טוענת כי הצדקת האסלאם לרעלה מסמלת ומסבירה את מעמדן של נשים כנשלטות על ידי גברים. מוהנטי מבקרת את היחס הקוהרנטי והאחיד הניתן לאסלאם על בסיס בחינת קבוצה מוסלמית מסוימת.
פרדיטה יוסטון (1979 ,Perdita Huston) - לפי מוהנטי, יוסטון ערכה מחקר במצרים, בקניה, בסודאן, בתוניסיה, בסרי לנקה ובמקסיקו, שמטרתו לבחון את ההשפעה של תהליך הפיתוח על התא המשפחתי ובני המשפחה. ממצאי המחקר הביאו אותה לטעון כי לכל הנשים מכל הארצות יש צרכים משותפים סביב השכלה, עבודה ועוד. הביקורת של מוהנטי שוב מתבטאת בהגדרת הנשים כקבוצה קוהרנטית המוגדרת מראש. בנוסף, מוהנטי מסתייגת מהטענה שכל הנשים הן בעלות אותם צרכים, מאחר שזה מביא לתפישה מוטעית שלכולן יש אותם תחומי עניין ואותן מטרות, וכי הן מושפעות מתהליכי הפיתוח באותו אופן. לבסוף, מוהנטי מביעה הסתייגות מפני התפישה וההנחה המערבית שלנשים מהעולם השלישי יש צרכים ומטרות אך נגזלה מהן החירות לבחור ולפעול, דבר שמנחית את נשות העולם השלישי אל מול נשות המערב המוצגות, באופן מובלע, כחופשיות.
אן דירדון (1975, Ann Dearden) - מוהנטי (2006) מתייחסת לכתיבה של דירדון בה מוצג קשר ישיר בין שליטה גברית בנשים והפרדה מינית לבין מספר הנשים הלובשות רעלה, כך שככל שמספרן של נשים אלו עולה, כך מתעצמת התפישה שישנה שליטה גברית בנשים. מוהנטי מבקרת את התפישה הזו וטוענת כי המסקנה ששליטה גברית עומדת מאחורי לבישת הרעלה היא בעייתית מאחר שישנו שחקן עיקרי, שלא נתנו עליו את הדעת, שהוא ההקשר התרבותי והאידאולוגי של לבישת הרעלה. על כן, מוהנטי מציעה לבחון את הקונטקסט של לבישת הרעלה כדי לייצר אסטרטגיות פוליטיות אפקטיביות.