stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי
הערות שוליים

↑  כל יצירותיו של ברדיצ'בסקי ניתנות לצפייה כאן בפרויקט בן יהודה
1 2 3 4 5  אבנר הולצמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, סדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי, בעריכת אניטה שפירא, מרכז זלמן שזר, 2011
↑  אב"א אחימאיר, "עם קריאה ב"מגילת דובובה", המשקיף, 31 במאי 1950
↑  גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספריית פועלים, 1965
↑  שולמית שמידט, דמויות הנשים בסיפורי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי וגרשום שופמן והשוואת דרכי עיצובן; חיבור זה הוגש כעבודת גמר לקראת התואר 'מוסמך למדעי הרוח' באוניברסיטת תל אביב. (תל אביב, 1978)
↑  מ. י. ברדיטשעווסקי, "הציץ ונפגע" (פולייטון, תמונה בחמשה פרקים, מעין מעשה שהיה), המליץ, 13 באפריל 1888
↑  מיכה יוסף בארדיטשאסקיא, "המדרש והמעשה", עברי אנוכי, 27 ביולי 1888
1 2 3  אבנר הולצמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  דוד תדהר (עורך), "רחל בן-גריון (ברדיצ'בסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1369.
↑  אתר התאחדות בולאי ישראל, קטלוג בולי ישראל
↑  אבנר הולצמן, "על משמר האומה; מיכה יוסף ברדיצ'בסקי כפובליציסט פוליטי", עד הלום; תחנות בספרות העברית, כרמל, 2016, עמ' 145 - 163
↑  ראו למשל: מ.י.ב. "על הפרק" (ליקוטים)", הצפירה, 31 במרץ 1903
↑  אבנר הולצמן, "בין עברית ליידיש; הלכה ומעשה בכתיבתו הדו-לשונית של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי", עד הלום, כרמל, 2016, עמ' 164 - 178
↑  מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, כתבי מיכה יוסף בן גוריון ברדיצ'בסקי ב - מאמרים, תל אביב: דביר, עמ' לח
↑  מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, כל כתבי מיכה יוסף בן גוריון ברדיצ'בסקי, תל אביב: דביר, עמ' ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258412505171  PLWABN: 9810532608205606  BIBSYS: 90353313  BNE: XX1367660  BnF: cb134872276 (data)  CiNii: DA02785108  GND: 1194581064  ISNI: 0000 0001 1421 5633  LCCN: n83126241  NDL: 00433316  NKC: ola2002161236  NLA: 35727539  NLK: KAC2018N9259  NTA: 072301279  RERO: 02-A000020292  SELIBR: 178330  SUDOC: 085867268  Trove: 1060368  VcBA: 495/4154  VIAF: 29684962   WorldCat (עם VIAF): 29684962 
דיוקנו של ברדיצ'בסקי בצעירותו
ממלכת צרפת

ממלכת צרפת הייתה ממלכה שהתקיימה בימי הביניים ובעת החדשה המוקדמת, והייתה אחת המדינות החזקות ביותר באירופה מסוף ימי הביניים.
שורשיה של ממלכת צרפת הם בפרנקיה המערבית, שנוצרה בחלוקת האימפריה הפרנקית של קרל הגדול בחוזה ורדן בשנת 843. בשנת 987 נבחר איג קאפה למלך, אולם, איג עדיין היה קרוי מלך הפרנקים, והראשון שקרא לעצמו מלך צרפת היה פיליפ השני אוגוסט.
צאצאיו של איג קאפה שלטו בצרפת למשך כ-800 שנה, תחת השמות בית קאפה, בית ולואה, ובית בורבון.
בשנת 1789 פרצה המהפכה הצרפתית שבה אולץ המלך האבסולוטי לואי השישה עשר להיעתר לתביעותיה של האספה הלאומית החדשה. משטר זכויות-היתר המעמדי הוחלף בגופים נבחרים וחוברו הצהרת זכויות האדם והאזרח ובהמשך, ב-1791, חוקה לצרפת. הניסיון לבסס מונרכיה חוקתית נכשל, ומתנגדי הכתר בהנהגת ז'ורז' דנטון ואחרים תפסו את השלטון. המלוכה בוטלה בספטמבר 1792, וכוננה רפובליקה שהייתה מבוססת במוצהר על ערכי עידן הנאורות.
השם "ממלכת צרפת" הוחזר לצרפת החל משנת 1815 על ידי משטר הרסטורציה של שושלת בורבון (1818–1848) אחרי נפילת משטרו הקיסרי של נפוליאון בונפרטה ואומץ גם על ידי המונרכיה של יולי בראשות "מלך הצרפתים", לואי פיליפ (1830–1848).
היסטוריה > פרנקיה המערבית

בשנת 843 חולקה האימפריה הפרנקית של קרל הגדול בהסכם ורדן בין שלושה יורשים. לאחר תקופת איחוד קצרה (884–887), שבה הממלכה וחולקה, והתואר הקיסרי חדל להיות מוחזק בחלק המערבי של הממלכה, אשר החל ליצור את הבסיס לממלכה הצרפתית העתידית.
במהלך שנות מלכותו האחרונות של קרל הגדול, הוויקינגים התקדמו לאורך האזורים הצפוניים והמערביים של ממלכתו. לאחר מות קרל הגדול בשנת 814, לא היו יורשיו מסוגלים לשמור על אחדות מדינית, והאימפריה הגדולה קרסה. התקדמות הוויקינגים החמירה. ספינותיהם הארוכות, מטילות האימה, החלו מפליגות לאורכם של נהר הלואר ונהר הסן, ושאר נתיבי מים פנימיים בממלכה, תוך שהם בוזזים, שודדים ואונסים. בשנת 843 רצחו הוויקינגים את הבישוף של נאנט, ומספר שנים לאחר מכן שרפו את כנסיית סן מרטין בטור. מעודדים מהצלחותיהם, שדדו הוויקינגים את פריז בשנת 845. שארל התם (898–922), אשר ממלכתו הייתה מקבילה בשטחה לשטח צרפת כיום, הגיע ב-911 להסכם סן-קליר עם מנהיג הוויקינגים רולו מנורמנדי, על פי ההסכם, בתמורה להתנצרותם של הוויקינגים ולהתחייבות על הפסקת הפעולות האלימות, קיבלו הוויקינגים שטחים נרחבים משני צידי נהר הסן, במורד הנהר מפריז, אשר הפכו לדוכסות נורמנדיה ורולו עצמו הפך לרוזן העיר רואן ולוואסל של המלך הפרנקי.
היסטוריה > בית קאפה

השושלת הקרולינגית חלקה לבסוף בגורל קודמותיה. לאחר מאבק ירושה ממושך בין שתי משפחות, עלה לשלטון בשנת 987 איג קאפה, דוכס צרפת ורוזן פריז, והשליט את השושלת הקפטינגית, אשר שלטה בצרפת (גם בשמות בית ולואה, ובית בורבון) באופן רציף, למעלה משמונה מאות שנה, עד המהפכה הצרפתית בשנת 1789. העידן הקרולינגי ראה את עלייתם ההדרגתית של מוסדות שיחלשו על התפתחותה של צרפת במאות הבאות: ביזור סמכויות הכתר לאצילים בתמורה לנאמנות ולשליטה צבאית, תופעה שהיה לה חלק ניכר בעליית הקפטינגים, וניצניה נראו כבר בסוף תקופת הקרולינגים. מלכותם של איג קאפה ויורשיו הראשונים לא הייתה בעלת שליטה של ממש מעבר לאזור הסן המרכזי, בעוד שאצילים בעלי כוח, כרוזן בלואה (אזור במרכז צרפת), צברו עוצמה ונחלות באמצעות נישואין, ובהסדרים פרטיים עם אצילים פחותים במעמדם. דוכסות נורמנדיה, אשר ניתנה לסקנדינבים, הפכה למקור לדאגה, כאשר הדוכס ויליאם מנורמנדי כבש את ממלכת אנגליה בשנת 1066, והפכה אותו ואת יורשיו למלכי אנגליה, ולשווים במעמדם אל המלך מחוץ לצרפת (על אף שבגבולות צרפת עדיין היו הם מבחינה רשמית כפופים למלך צרפת). הבעיה אף החמירה כאשר עלה, לאחר מאבק ירושה ממושך, בשנת 1154 המלך הנרי השני לכס המלוכה באנגליה. הוא היה כבר רוזן אנז'ו ודוכס נורמנדי, לפני שנישא בשנת 1152 לגרושתו של מלך צרפת אלינור מאקוויטניה. נישואין אלו העבירו לשליטתו את רובה של דרום מערב צרפת. מאה שנים של לוחמה הביאו שוב את נורמנדיה לשליטת צרפת בשנת 1204 הודות למדיניותו הנחושה של המלך פיליפ השני "אוגוסט", שהחזיר את השליטה הצרפתית בטריטוריה לאחר קרב בובין בשנת 1214.
המאה ה-13 הביאה לכתר הישגים נוספים בדרום, היכן שמסע הצלב האלביגנזי מטעם האפיפיור והכתר כנגד כופרים אלביגנזים (1209) הוביל לרכישת שטחי לנגדוק. כיבושה של פלנדריה על ידי המלך פיליפ הרביעי היה מוצלח פחות, והסתיים ב-1305.
היסטוריה > התרבות בצרפת של ימי הביניים

לקראת המאה ה-12 החלה בצרפת תקופה של פריחה דתית, תרבותית, אדריכלותית וכלכלית. הערים גדלו והתחזקו והמסחר פרח. כוחה של הכנסייה בתקופה זו היה רב, והעושר הרב שלה התבסס הן על נחלות ורכוש והן על תרומות מצד אצילים ופשוטי העם. בערים, הבישופים היו בעלי מעמד רם והשפעה רבה ולעיתים אף ניהלו רבעים שלמים. מולם ניצבה ה"קנוניציה", מועצת הבישוף הבוחרת אותו, שהייתה גם היא בעל כוח רב ואף השתתפה בבניית הקתדרלות ובגיוס המשאבים. בצרפת שלט בית קאפה, שתרם אף הוא לבניית הקתדרלות, ולצידו היו מספר דוכסיות חזקות, כגון אקוויטניה ורוזנויות שמפאן ונורמנדי. בצרפת היו ארכיבישופים חזקים ועשירים וכן מסדרי נזירים שהיו גם הם בעלי עושר והשפעה.
בתקופה זו עלה מעמדן של הערים, בייחוד במרכז צרפת, והללו החלו להילחם על חופש ויותר זכויות. המסחר פרח, בייחוד במחוז שמפאן בו התנהלו ירידי מסחר שהביאו סחורות מצפון ודרום אירופה. הקתדרלות נבנו לא רק כמוסד כנסייתי אלא גם כמוסד עירוני, ובחלקן אף נפתחו בתי ספר קתדרליים בהם למדו את שבע האמנויות החופשיות, ומי שהשלים לימודים אלה – גם פילוסופיה ותאולוגיה. בערים אלו נוצר מעמד של משכילים ומלמדים, לצד גילדות עירוניות של בעלי מלאכה, אומנים בתחומיהם הם.
מסעות הצלב הפכו את הבנייה מלבנים לנפוצה הרבה יותר, לצד השפעות נוספות באמנות ובתרבות שבאו מהמזרח התיכון. תקופה זו של יציבות ופריחה אפשרה בניית מבנים מפוארים מלבנים, בניגוד למבני העץ שהיו נשרפים אחת לכמה זמן. על רקע זה החלה בנייה של קתדרלות אבן מפוארות, שנוצרו כדי לרומם את מעמד הכנסייה בפני פשוטי העם, וכן להוות ביטוי נשגב לאמונה הנוצרית. תחילה מבנים אלה נבנו בסגנון הרומנסקי הכבד (עד המאה ה-12), אך במרכז צרפת החל להתפתח הסגנון הגותי (1140) שהעמיד מבנים מפוארים, גדולים ויפים הרבה יותר.
באמצע המאה ה-12 התפתחה באיל-דה-פראנס האדריכלות הגותית, שבאה לבטא את האמונה הנוצרית ולפאר את הכנסייה. בתקופה זו ובמאה ה-13 נבנו בצרפת קתדרלות גדולות ומרשימות בסגנון החדש. סגנון זה הוא התפתחות של אדריכלות הרומנסק שהייתה סגנון הבנייה העיקרי של קתדרלות ברחבי אירופה עד המאה ה-12. האדריכלות הגותית נחשבת על ידי רבים לשיא שאליו הגיעה האדריכלות בימי הביניים ושיא של יכולתו הטכנולוגית של האדם בבנייה מלבנים. אופי הסגנון והאווירה הרוחנית המיוחדת שהוא יוצר בחללי הפנים של המבנים, הפכו את האדריכלות הגותית למושא השראה חשוב במיוחד בקרב אדריכלים ואמנים רבים בכל רחבי אירופה.
היסטוריה > שושלת ולואה

עם מותו ללא ילדים של המלך שארל הרביעי, בשנת (1328) גווע עמו גם קו הדם הקפטינגי העיקרי. כמלך צרפת נמשח שאר בשרו של שארל, פיליפ השישי, אבי בית ולואה. אך כאשר מלך אנגליה אדוארד השלישי, נכדו של המלך הקפטינגי פיליפ הרביעי, תבע את כס המלוכה הצרפתית לעצמו, הביא מאבק זה לסכסוך המתמשך המכונה מלחמת מאה השנים. 115 השנים הבאות היו שנים של לוחמה הרסנית, מרידות איכרים, וצמיחתה של הלאומיות בשתי הארצות. הפסדי הצרפתים בשלבים הראשונים של הלחימה (1337–1360) התחלפו בניצחונות לאחר מכן (1369–1396). אך הנרי החמישי, מלך אנגליה זכה בניצחון מוחץ בקרב אז'נקור (1415), כנגד צבא צרפתי אשר היה מחולק בין תומכי פלג ארמניאק ופלג בורגונדי (דוכסות בורגונדיה הייתה אזור בצפון מזרח צרפת) של בית המלוכה. בנו של הנרי החמישי, הנרי השישי הוכתר כמלכה של צרפת, בפריז, ובשנת 1420 הגביל חוזה טרואה את שלטון ולואה לגדה הדרומית של נהר הלואר.
השפלתה של צרפת נהפכה לניצחון בשנת 1429 עם עלייתה של התנועה הלאומית שהונהגה על ידי המיסטיקנית ז'אן ד'ארק. בת איכרים פשוטה זו, אשר טענה להתגלות אלוהית, פתחה במסע מלחמה אשר סיים את המצור הבריטי על אורליאן והסתיים בהכתרתו של המלך שארל השביעי בעיר ההיסטורית ריימס, שבה הוכתרו לפי המסורת מלכי צרפת. ז'אן ד'ארק נתפסה על ידי הבורגונדים, נמסרה לאנגלים, והוצאה להורג ככופרת בשנת 1431, אך נותרה בבחינת התגלמותה הצרופה של הלאומיות הצרפתית בכל הדורות.
ההתפייסות בין המלך ובין פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה (1435) הסירה את המכשול הגדול ביותר לאחדות צרפת. בשנת 1436 נכבשה פריז מחדש, ונורמנדיה בשנת 1450. בשנת 1453 שלטו האנגלים אך באזור קטן מסביב לעיר קאלה (ואף אותו איבדו בשנת 1558). לאחר המלחמה צורפו דוכסויות ברטאן ונורמנדיה לכתר, וצרפת הייתה למלוכה חזקה ומאוחדת. האבדות שנגרמו במאה שנים של מלחמה היו עצומות. לכך יש להוסיף את השפעת מחלת הדבר (המכונה המוות השחור), אשר הגיעה מאיטליה בשנת 1348 והתפשטה במהירות בעמק הרון ומשם אל המדינה כולה. אבדות האוכלוסייה הצרפתית מן המחלה מוערכות ב-40% מן האוכלוסייה. למרות תחילתה של התאוששות דמוגרפית וכלכלית, סדרה של סכסוכים סיכנו את המשך ההתקדמות. הפעם היה הסכסוך באיטליה (1494–1559) היכן שמלכי צרפת ניסו להשיג עליונות, אך נכשלו, והתוצאה הייתה מתן כוח נוסף לשושלת הבסבורג, שליטי האימפריה הרומית הקדושה.
המלחמות האיטלקיות אך תמו, כאשר צרפת נקלעה למשבר מבית שתוצאותיו מרחיקות לכת. למרות חתימתו, בשנת 1516 של קונקורדט בין צרפת ובין האפיפיור, אשר נתן לכתר כוח רב במינויים למשרות בכנסייה, צרפת הושפעה מן הרפורמציה הפרוטסטנטית, וניסיונם של כוחות רבים באירופה לנתק את אחיזתו של האפיפיור. מיעוט עירוני פרוטסטנטי, שכוחו גובר והולך (ואשר יכונה לימים הוגנוטים), סבל מדיכוי חריף תחת שלטון המלך אנרי השני. ריאקציה קתולית שהונהגה על ידי הדוכסים רבי הכוח מבית גיז, הגיעה לשיאה בטבח ההוגנוטים בשנת 1572 במה שמכונה "טבח ליל ברתולומאו הקדוש", אשר החל בסדרה של מלחמות הדת בצרפת שבמהלכן כוחות אנגלים, גרמנים וספרדים התערבו לטובת הצדדים היריבים על אדמת צרפת.
היסטוריה > שושלת בורבון

המשבר יושב על ידי רציחתו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, בצוותא עם המלך אנרי השלישי בשנת (1589) ועלייתו של המלך הפרוטסטנטי של מלכות נוואר אנרי הרביעי בשנת (1589) לכס המלוכה הצרפתי. היה זה אבי בית בורבון. בשנת 1593 קיבל על עצמו המלך החדש את הדת הקתולית, והוציא צו לסובלנות, הידוע גם כ"האדיקט של נאנט", אשר הבטיח את חירות האמונה האישית, ושוויון זכויות אזרחי. אנרי נרצח על ידי מתנקש פנאטי, מתומכי בית ולואה בשנת 1610.
הפיוס הלאומי בתקופת אנרי הרביעי הניח את היסודות לתחילת עלייתה של צרפת להגמוניה אירופית, תחת שלטונו של לואי השלושה עשר, והשר המוכשר הקרדינל רישלייה, אדריכל מדיניות החוץ והפנים הצרפתית כנגד ספרד והקיסר הגרמני במשך מלחמת שלושים השנים (1618–1648), אשר החריבה את שטחי מדינות גרמניה, ומנעה מהן את ההתפתחות, ההתפשטות הטריטוריאלית והאיחוד שהיו מנת חלקה של צרפת תחת בית בורבון.
מרד הוגנוטי שנתמך בידי אנגליה (1625–1628) דוכא ביד רמה, וצרפת התערבה באופן ישיר בשנת 1635 בסכסוך אירופי בנוגע לשטחה של שוודיה. לאחר מות המלך והקרדינל, שלום וסטפאליה בשנת 1648 הבטיח את חלוקתה הפוליטית והדתית של גרמניה, וסימן הצלחה צרפתית גוברת והולכת במדיניות החוץ. הצלחה זו הייתה כבירה, כי הצרפתים תמיד ניסו למנוע את איחוד גרמניה תחת מדינה ריבונית אחת, ומשנכשלו בזה בסוף המאה ה-19 ירדו ממעמד ההגמוניה שהיה להם באירופה המערבית. שלום וסטפאליה הציב את הגבול המזרחי של צרפת על נהר הריין, גבול גאוגרפי קל להגנה.
במהלך שלטון לואי הארבעה עשר הייתה צרפת לכוח הדומיננטי באירופה, כאשר היא נעזרת בכישרונות יורשו של רישלייה, הקרדינל מזראן, ומדיניותו הכלכלית הנבונה של שר האוצר ז'אן-בטיסט קולבר. מלחמה מחודשת בשנות השישים והשבעים של המאה השבע עשרה נגד ההולנדים הביאה להישגים טריטוריאליים נוספים.
לאחר עלייתו לשלטון של הדוכס ההולנדי הפרוטסטנטי ויליאם השלישי בכס המלוכה המאוחד של אנגליה, אירלנד וסקוטלנד הוקמה "ברית גדולה" בשנת 1689 כנגד לואי הארבעה עשר, שמטרתה למנוע את שלטון צרפת בארצות השפלה (כיום בלגיה), שהיו אז תחת שלטון ספרד. בעקבות כך פרצה מלחמת תשע השנים, שהסתיימה בשנת 1697 בהסכם רייסווייק ללא שינויים טריטוריאליים.
בשנת 1700 פרצה מלחמת הירושה הספרדית, בעקבות מותו של קרלוס השני, מלך ספרד ללא ילדים. חלומות הגדולה של לואי הארבעה עשר הסתיימו בהפסד במלחמה, על אף שנכדו פיליפ, דוכס אנז'ו נבחר לבסוף למלך ספרד. המלחמה אימצה את משאביה של צרפת, אשר ניזוקו דיים באסונות טבע ובבצורת בשנות התשעים של המאה השבע עשרה, כמו גם מהתנערותו של לואי מהאדיקט של נאנט, אשר גרמה לאובדן חלק ניכר מהתמיכה לה זכה בעם, והגירה המונית של כ-250,000 הוגנוטים להולנד.
מלוכתו (1715–1774) של לואי החמישה עשר ראתה חזרה לשלום ולשגשוג. מלחמת הירושה האוסטרית הייתה בעיקר בשטחים גרמניים במזרח, אך ברית עם ההבסבורגים, כנגד כוח מאוחד של פרוסיה וממלכת בריטניה הגדולה הובילה להפסד יקר במלחמת שבע השנים (1756–1763).
ערב המהפכה הצרפתית בשנת 1789, הייתה צרפת ארץ כפרית הנשלטת על ידי שליט אבסולוטי ועל ידי אצולה תורשתית. השלטון פיגר במידה רבה אחרי התפתחויות בעולם (לדוגמה, עינויים נחשבו לדרך טובה להשיג הודאה במשפטים פליליים, וזכויות אזרח בסיסיות, כגון חופש הדת, לא היו קיימות). רעיונות בדבר ממשל נאור החלו להתפתח אצל האינטליגנציה הצרפתית, בניגוד בולט לשלטון אשר שלט בארץ בפועל.
היסטוריה > המהפכה הצרפתית

שלטונו של לואי השישה עשר (1774–1792) ראה בתחילתו הצלחות במדיניות החוץ עקב ההתערבות במלחמת העצמאות של ארצות הברית, אך הפרויקטים האדירים והמסעות הצבאיים שלואי השישה עשר וקודמיו לקחו על עצמם יצרו גירעון כרוני בקופת הממלכה. הידרדרות כלכלית, והתמרמרות עממית על זכויות היתר של האצולה והכנסייה, כמו גם היעדר אפשרות לשינוי שיצר אופייה השמרני והמאובן של המלוכה האבסולוטית, היו בין הסיבות לפרוץ המהפכה הצרפתית, אשר הובילה לכינון הרפובליקה הצרפתית הראשונה ב-21 בספטמבר 1792, ולעריפת ראשו של המלך לואי.
ראו גם

היסטוריה של צרפת
מלכי צרפת
בית קאפה
בית ולואה
בית בורבון
האימפריה הקולוניאלית הצרפתית
לקריאה נוספת

אנדרה מורואה, דברי ימי צרפת, תל אביב, הוצאת מסדה, 1960
פרנקיה המערבית בשנת 843
פרנקיה המערבית בימי איג קאפה, כולל חלוקה לדוכסויות
צימצום כוחם של האנגווינים מממלכת אנגליה בעקבות ניצחונות פיליפ אוגוסט
קתדרלת נוטרדאם דה פארי, מופת של אדריכלות גותית.
צרפת במלחמת מאה השנים
מפת צרפת בין 1552 ל-1798
לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
לואי השישה עשר, מלך צרפת
כיבוש הבסטיליה על ידי אזרחי פריז, מאורע מכונן בהיסטוריה הצרפתית
אופנת ליז

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ויקטור גצל, מילה גצל ואשר שלום
 תקופת הפעילות:  1974–1993 (כ־19 שנים)
 
אופנת ליז הייתה יצרנית אופנה ישראלית, אשר הייתה פעילה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.
היסטוריה

אופנת ליז הוקמה על ידי מילה וויקטור גצל, זוג עולים חדשים מצרפת, יחד עם שותף מקומי בשם אשר שלום.
בני הזוג גצל היו בעלים של מפעל לייצור בגדים תחת המותג Gelilaine בעיר רואן (אנ') שבצרפת, אותו הקימו בשנות ה-60. בשנת 1970 סגרו את המפעל בצרפת, עלו לישראל, ורכשו בית מלאכה לטקסטיל בתל אביב. לאחר ארבע שנות פעילות, הכירו את אשר שלום, ויחד איתו הקימו מפעל לייצור מוצרי אופנה תחת המותג "ליז", על שמה של בתם הבכורה של בני הזוג גצל. המפעל מנה כ-90 עובדים, ואף ייצא בגדים לרשתות מובילות באירופה, ארצות הברית, דרום אפריקה ועוד. המותג היה ידוע בעיצוב סריגים, חולצות טריקו ובגדי ים, שנמכרו בחנויות בגדים ברחבי המדינה, לרבות בחנויות הבית של המותג.
בהמשך הפעילות של החברה, התווסף גם מותג בגדי ילדים בשם "מיני ליז". בילדותה, דגמנה עבור מיני ליז יעל פוליאקוב. המותג הציג את דגמיו ועיצוביו באופן קבוע בשבוע האופנה בתל אביב, ודגמנו עבור המותג בין היתר אילנה שושן, פינצ'י מור, חלי גולדנברג ועוד.
בשנת 1987 נפרדה דרכם של הזוג גצל ואשר שלום. הצדדים חילקו ביניהם את הפעילות, כך שהזוג גצל, יחד עם ילדיהם אדיט, ליזה ופיליפ, לקחו את ניהול חנויות המפעל, ואילו אשר שלום המשיך את ייצור המוצרים עצמם תחת חברה בשם "טריקוליז בע"מ", אך שני הצדדים החזיקו במשותף במותג "ליז" (סימן רשום), כך שהלקוחות לא חשו בשינוי.
בשנת 1988 החלה חברת טריקוליז בהנהלתו של אשר שלום להיקלע לקשיים כספיים, על רקע הקשיים בענף הטקסטיל. בעקבות כך, אשר שלום עזב את הארץ תוך שהוא מותיר אחריו חובות. בשנת 1990 מונה מפרק לחברת טריקוליז, והזוג גצל רכשו מהמפרק את כל הזכויות למותג ליז. בשנת 1993 הופסקה סופית פעילות המותג.
הערות שוליים

1 2 3  חולצה קטנה ושמה ליז, על המשמר, 7 בספטמבר 1976
↑  תחליף חורפי לחולצות טריקו, מעריב, 15 בספטמבר 1976
1 2  מראות 85, באתר העולם הזה, ‏15 באוגוסט 1984
↑  יהודית חנוך, הצימוק של השק"ם, מעריב, 27 במאי 1986
↑  שירה ברויאר, טרי משנקר, חדשות, 30 במרץ 1987
↑  מיכל הולצמן, הולכים לים, מעריב, 9 ביוני 1987
↑  ⁨בגדי טריקו לכל גיל ולשנ י המינים, מעריב, 4 ביוני 1980
↑  ⁨מעריב⁩ | עמוד 21 | 28 ינואר 1981 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  גליון #2267 - 11 בפברואר 1981 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
↑  ⁨דבר⁩ | עמוד 9 | 22 אוגוסט 1983 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אבי קרטין, אופנה ליז נקלעה לקשיים כספיים, חדשות, 17 בינואר 1988
↑  אבי קרטין, פוחדים ממפולת, חדשות, 18 בינואר 1988
↑  ירון פריד, ליז, עליה השלום, כותרת ראשית, 27 בינואר 1988
↑  אלעזר לוין, קצת מיתון, מהיום, חדשות, 4 במרץ 1988
↑  מפרקים למאמא יוקרו ואופנת ליז, חדשות, 5 בספטמבר 1990
תמונה שיווקית של בגדי הים של ליז
וסט (לבוש)

וסט לגבר, חלק מחליפת שלושה חלקים
וֵסְט (בעברית: מוֹתְנִיָּיה או לְסוּטָה (מלשון חז"ל)) הוא אפודת בד חסרת־שרוולים. באופן מסורתי, הווסט נלבש מעל החולצה והעניבה ומתחת למקטורן ולמעיל, כחלק מלבוש חגיגי או רשמי לגברים. הווסט מהווה חלק מחליפת שלושה חלקים, הכוללת גם מקטורן ומכנסיים. בעבר היה הווסט נפוץ בלבוש הגברים המערבי, אולם משנות ה-30 של המאה ה-20 פחת השימוש בו.
מקור המילה וסט Vest באנגלית, הוא מן המנהג שהיה לצייד גבר צעיר בבגד מכובד, לפני שהוא יצא 'לעשות הון'. באיטלקית של המאה ה-13 Investire משמעותו להכניס כסף במשהו בכוונה להרויח מכך. כך נוצרה המילה To invest =להשקיע.
הווסט נרכס בחזית בטור אנכי של כפתורים, או בשני טורי כפתורים מקבילים (רכיסה כפולה). בחליפת שלושה חלקים הבד החזיתי של הווסט זהה לבד של שני חלקי החליפה האחרים, בעוד שגב הווסט נתפר מבד שונה. בעת ששעוני כיס היו נפוצים, גברים נהגו להחזיק את שעון הכיס באחד מכיסי הווסט, ולהצמיד את שרשרת השעון ללולאת אחד הכפתורים; בחלק מן הווסטים נתפרת לולאה מיוחדת לשרשרת השעון.
באנגליה ובארצות הברית נהוג שלא לרכוס את הכפתור התחתון בווסט, מנהג המיוחס לראשונה לאדוארד השביעי עוד בעת שהיה נסיך ויילס, שעשה זאת מאילוצי גזרתו, אך וסטים בעלי שני טורים של כפתורים נרכסים במלואם.
שימושים

לפני שהשימוש בשעוני היד הפך לפופולרי, אנשים שמרו את שעוני הכיס שלהם באחד הכיסים התחתונים של הווסט (לרוב הימני) והשחילו את השרשרת של השעון דרך החור של אחד הכפתורים, באופן מסורתי אין ללבוש וסט עם חגורה מפני שהיא דוחפת את הווסט החוצה ויוצרת מראה מגושם.
שימושים > לבוש בוקר

וסטים הנלבשים עם חליפות טרקלין בדרך כלל עשויים מאותו בד כמו שאר החליפה ויש להם בדרך כלל בין ארבעה לשישה כפתורים. וסט עם שני טורים של כפתורים פחות נפוץ בהשוואה לווסט עם טור אחד של כפתורים אבל נפוץ יותר בחליפת בוקר. וסטים לחליפת בוקר באים לרוב בצבע זהה לזה של המעיל, או ברוב המקרים מנוגדים אליו, בדרך כלל בצבע חרדל, אפור, תכלת או ירוק כהה.
שימושים > לבוש ערב

הווסטים הנלבשים עם קודי הלבוש עניבה לבנה ועניבה שחורה שונים מווסטים רגילים, הם נמוכים בהרבה (לרוב שלושה או ארבעה כפתורים בטור) ולכן מציגים חלק גדול בהרבה מהחולצה. בגלל שטח החולצה הגדול שהם מציגים ניתן לייצר אותם במגוון צורות וחיתוכים כמו וסט חתוך בצורת האות "U". צבע הווסט בדרך כלל תואם את צבע העניבה, כך שבדרך כלל מייצרים אותם מצמר, גרוסגריין וסאטן, ולרוב באריגת מרסלה. בימיו הראשונים של קוד הלבוש היה נהוג ללבוש וסט לבן בעניבה שחורה.
משרתים באירועי עניבה לבנה לובשים וסט שחור במקום וסט לבן כדי לבדל את עצמם מהאורחים.
שימושים > שימושים אחרים

בארצות הברית נהוג להשתמש בווסט בתנועת הצופים במקום אבנט להצגת התגים. בתחום הספורט, שחקני ביליארד לובשים וסט עם עניבת פרפר בזמן שהם משחקים, בדרך כלל במשחקי סנוקר וכדור שחור.
וסט לנשים

במשך ההיסטוריה וסט נחשב כפריט לבוש לגברים. בהמשך, הפך לסמל למרד מגדרי אותו נשים החלו לאמץ לראשונה בסוף המאה ה-18 כנגד ממשלת צרפת. הווסט נלבש מעל בגד גוף קצר ללא שרוולים או עם שמלת ערב בעיצובים שונים. לאורך ההיסטוריה הוא היווה סמל ליוקרה ומעמד, אך כיום מייצג את העידן החדש של אופנה נזילה מגדרית. במאה ה-21 נראה הווסט בשימוש הן בחיי היומיום והן בחיי העסקים. הווסט ממלא תפקיד מרכזי בשינוי הכיוון של זרימת הכוח מגברים לנשים. בעקבות כך מותגי על שונים כמו ויויאן וסטווד, ולנטינו ובלנסיאגה הציגו גם הם את עמדותיהם חסרות המגדר באמצעות הווסט בשבוע האופנה בפריז. דוגמניות כמו בלה חדיד, קנדל ג'נר ואמילי רטקאוסקי, מציגות את טרנד הווסט ומוסיפות להפצתו. ניתן להתאים את הווסט למגוון תלבושות כמו לבוש יומיומי בעיצוב עם טי שירט. כמו כן, ללבוש ערב עם הלבשה תחתונה עליונה או כחלק מחליפה, מכנסיים או חצאית.
הערות שוליים

↑  לבוש עברי לחורף: סורגה, צמודונים, קטיפת תלמים, רדיד, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏25 בנובמבר 2012
↑  Joseph T. Shipley, Dictionary of WORD ORIGINS, 1964, Paterson, N.J.: liitlefield, Adams & Co., 1945, New Students Outline Series, עמ' 378, 195. (באנגלית)
↑  Condé Nast, Why do we always leave the last button of a waistcoat undone?, British GQ, ‏2012-07-05 (באנגלית בריטית)
↑  How To Wear Men's Waistcoats & Odd Vests, ‏2017-09-29 (באנגלית אמריקאית)
↑  חליפת טרקלין היא קוד לבוש המתייחס לחליפה רגילה עם אביזרים שמרניים.
↑  Morning Dress - Morning Wear - Morning Coat, Suit or Cut : Dress Code - Gentleman's Gazette, נבדק ב-2022-08-19
↑  לבוש ערב נלבש אחרי שש בערב, ולבוש בוקר נלבש לפני שש.
↑  Full Dress Vest - White Tie Waistcoat, ‏2018-12-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Natalie Michie Date December 14, 2021, As The Vest Makes Its Return, We Revisit Its Gendered History, FASHION Magazine, ‏2021-12-14 (באנגלית)
↑  vest/waistcoat | Fashion History Timeline, fashionhistory.fitnyc.edu
↑  Meyra Terzi, The Genderless Evolution of the Vest, L'Officiel Singapore (באנגלית)
↑  הילה רגב, שיק של ווסט, באתר ynet, 25 באוקטובר 2010
↑  Ebony-Renee Baker,Dionne Pajarillaga, This '00s Fashion Staple Is Officially Back, www.refinery29.com (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536677705171  GND: 4237451-0  LCCN: sh85142960 
חליפת בוקר
וסט בעל שני טורים של כפתורים ודשים מחודדים.
שמלת מעטפת

שמלת מעטפת של דיאן פון פירסטנברג אביב-קיץ 2014
שמלת מעטפת היא שמלה עם חזית שנסגרת על ידי עטיפת צד אחד של החלק העליון של השמלה על פני השני, ונקשרת מסביב למותניים. כך נוצר מחשוף בצורת V וחלק עליון החובק את מותני הלובשת.
שמלת מעטפת מלאכותית דומה לעיצוב זה, פרט לכך שפתח ה-V סגור והשמלה נלבשת דרך הראש.
יש גם חולצות מעטפת הדומות לחלק העליון של שמלת מעטפת.
היסטוריה

דיאן פון פירסטנברג נחשבת לממציאת שמלת המעטפת בשנות ה-70, אך שמלות מעטפות עוצבו כבר על ידי אלזה סקפרלי (Elsa Schiaparelli) ב-1930 ועל ידי קלייר מקרדל בשנות ה-40.
שמלת המעטפת שעיצבה דיאן פון פירסטנברג הייתה מסריג ג'רזי, אורכה הגיע עד הברך והיו לה שרוולים ארוכים. פון פירסטנברג הצהירה כי עיצוב זה נעשה בעקבות גירושיה והוא סמל לאישה משוחררת הנהנית מחופש מיני. פון פירסטנברג המשיכה לעצב שמלות מעטפת והן חדרו לתרבות האמריקאית והעולמית.
שמלת המעטפת הראשונה שעיצבה פון פירסטנברג מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
שמלת המעטפת פופולרית עד היום ונחשבת לבגד נשי אייקוני.
הערות שוליים

↑  Erin McKean, The Hundred Dresses: The Most Iconic Styles of Our Time, Bloomsbury Publishing USA, 2013-06-11. (באנגלית)
מישל אובמה לובשת שמלת מעטפת של דיאן פון פירסטנברג ב-2010
נג'יב מיקאתי

מוחמד נג'יב עזמי מִיקַאתִי (בערבית: محمد نجيب عزمي ميقاتي, בהגייה לבנונית: נַזִ֫'יבּ מִיאַ֫אתִי; נולד ב-24 בנובמבר 1955) היה ראש ממשלת לבנון. מיקאתי הוא גם איש עסקים ומייצג את מחנה ה-8 במרץ.
ביוגרפיה

מיקאתי נולד בעיר טריפולי למשפחה מוסלמית סונית. בשנת 1980 סיים את לימודיו לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטה האמריקנית בביירות. מאוחר יותר למד גם באוניברסיטת INSEAD בצרפת ובאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
לאחר לימודיו פנה לעולם העסקים. ביחד עם אחיו הוא הקים חברה שעסקה בתחום הבנייה. בהמשך היא התרחבה לתחום התקשורת תוך הקמת חברת תקשורת "אינווסטקום" שפנתה לשווקים מתפתחים בארצות המזרח התיכון ואפריקה. בהמשך מכר את החברה. בשנת 2007 האחים הקימו M1 Group שכולל M1 Real Estate שפועלת בתחום נדל"ן באירופה, ארצות הברית והמזרח התיכון וחברת M1 Fashion שבבעלותה מספר מותגי אופנה דוגמת Façonnable, Pepe Jeans ו-האקט. כיום מעריכים את הונו בין 2 וחצי ל-3 מיליארד דולר.
מיקאתי נשוי ואב לשלושה.