יד ושם
היסטוריה > תאריכים בתולדות יד ושם

אוגוסט 1942: מרדכי שנהבי מהשומר הצעיר הוגה את רעיון אתר הזיכרון.
אוגוסט 1945: הקמת המנהלה בלונדון, כאגף בסוכנות היהודית.
בחודש מאי 1946 החל לפעול "מפעל יד ושם" בדירת שני חדרים ברחוב המלך ג'ורג' 27 בירושלים.
יוני 1947: דיון בקונגרס העולמי למדעי היהדות באופני ההנצחה והתיעוד ביד ושם.
יולי 1948: כיבוש האזור עליו יוקם לימים יד ושם, בקרבות עשרת הימים על ידי פלוגת יהונתן.
1951: החלטת הכנסת על יום הזיכרון לשואה ולמרד הגטאות.
1953: הכנסת אישרה את חוק יד ושם – רשות הזיכרון לשואה ולגבורה. שר החינוך פרופ' בן-ציון דינור התמנה ליושב הראש הראשון של המוסד.
1954: החל איסוף שמות הנספים בדפי עד.
1957: הקמת הבניין הראשון ביד ושם: בניין המנהלה, הארכיון, הספרייה והמחקר, תוכנן על ידי האדריכל אל מנספלד.
1957: תחילת פרסומו של "שנתון יד ושם: קובץ מחקרים".
1958: תערוכת הקבע הראשונה הוצגה בבניין המינהלה של יד ושם. בתערוכה היו 163 פריטים, בעיקר מסמכים.
1959: חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
1959: תערוכת האמנות הראשונה הוצגה בבניין המינהלה של יד ושם, ובה שבעים ציורים.
1960: זהרה שץ עיצבה את מנורת יד ושם. הפסל זכה בפרס השני בתחרות לעיצוב סמל יד ושם וב-1985 הוכר כסמל יד ושם.
1961: חנוכת אוהל יזכור, אתר ההנצחה הראשון במתחם יד ושם. מעצב – אריה אלחנני. השערים – דוד פלומבו ובצלאל שץ. בשנת 1958 נקבע כי "במורד ההר ייבנה בית כנסת לזכר בתי הכנסיות שנחרבו בימי השואה", ועל ידו יוקם אוהל יזכור. "בקצה המשטח יעמוד מגדל, שלושים מטרים גובהו, שייראה מרחוק בירושלים ובסביבותיה." לבסוף הוקם רק אוהל יזכור.
1962: בעקבות משפט אייכמן נפתחה בבניין המינהלה של יד ושם תערוכה חדשה – "לאות ולעד: חורבן יהדות אירופה". המסמכים והתמונות שהוצגו בתערוכה סיפרו את סיפורו של העולם שנחרב בשואה ואת הדרך שבה נחרב.
1962: חנוכת שדרת חסידי אומות העולם, ותחילת פעולתה של הוועדה הציבורית לציון חסידי אומות העולם.
1962: הקמת מדור המוזיאון ביד ושם. בראשיתו כלל המוזיאון תצלומים וסרטים, יצירות אמנות וחפצים.
1964: הצבת "אוד מוצל" – הפסל בצורת עמוד עץ באודיטוריום. הפסל: משה הופמן, ניצול שואה.
1965: בניין המוזאון נפתח – בקומה הראשונה – אולם תצוגות עם תערוכה היסטורית ותערוכת אמנות. בקומה השנייה – היכל השמות.
1965: הוקמה מעבדה לשימור ולשיקום.
1967: הצבת הפסל "איוב" של נתן רפפורט.
1968: חנוכת היכל השמות.
1968: החלו כינוסי החוקרים הבינלאומיים ביד ושם.
1970: חנוכת "עמוד הגבורה". הפסל – בוקי שוורץ.
1970: הצבת "הזעקה האילמת" (תפילין במקום ראש). הפסלת – לאה מיכלסון.
1972: הוקמה מחלקת ההדרכה של יד ושם.
1972 או 1973: בבניין המוזאון הוקמה תערוכת קבע חדשה וגדולה יותר. התערוכה סיפרה את סיפור השואה בסדר כרונולוגי באמצעות תצלומים מוגדלים והסברים שהוצבו על גבי קירות שחורים.
1973: הקמת בית הספר להוראת השואה.
1973: מפעל פנקסי הקהילות זכה בפרס ישראל.
1976: הצבת העתק של אנדרטת רפפורט ("בדמיך חיי": "מורדי גטו ורשה", "דרכם האחרונה") בכיכר הטקסים. המקור הוצב בוורשה באפריל 1948, במלאת חמש שנים למרד גטו ורשה.
1977: חנוכת האולם החדש של היכל השמות, בבניין המוזיאון ההיסטורי.
1978: חנוכת אנדרטת קורצ'ק.
1979: "שאת ושבר", של הפסל ננדור גליד.
1979: סמינר קיץ ראשון למורים ולמרצים מחו"ל כדי להכשירם ללמד את נושא השואה. היזמות הראשונות התרחבו למחלקה, ולימים – בית הספר המרכזי להוראת השואה.
1979: הצבת הפסל "אושוויץ" מאת הפסלת אלזה פולק ברחבת האודיטוריום.
1982: מוזאון האמנות, האודיטוריום וגן הפסלים נחנכו במעמד נשיא צרפת פרנסואה מיטרן. עד 1995 הוצגו במוזיאון 44 תערוכות אמנות.
1983: קבלת הסירה הדנית, והצגתה במתחם יד ושם.
1985: חנוכת "אנדרטת הגבורה" לכבוד החיילים, הפרטיזנים ולוחמי המחנות. פסל – ברני פינק (דרום אפריקה וקיבוץ יזרעאל).
1985: מנורת הזיכרון. פסלת – זהרה שץ.
1985–1986: "דיוקן יהודי". פסלת – רעיה רדליך.
1986: הוצאה לאור של קטלוג של יצירות נבחרות מאוסף האמנות של יד ושם.
1985–1989: "זה מה שנותר", פסל הנעליים העומד באודיטוריום. פסלת – אלזה פולק.
1987: חנוכת יד לילד, אתר ההנצחה למיליון וחצי הילדים שנספו בשואה.
1990: "מסע המוות מדכאו". פסל – הוברטוס פון פילגרים.
1990: המנורה הבוערת באודיטוריום. פסל – ננדור גליד.
1991: לזכר גטו לבוב (בגן הפסלים. רב פורש ידיו במדרון). פסלת – לואיזה שטרנשיין.
1992: נחנכה בקעת הקהילות – אתר ההנצחה לכחמשת אלפים קהילות ישראל שחרבו או נפגעו בשואה.
1993: החלה תוכנית הפיתוח "יד ושם 2001", ובה שישה מרכיבים, לרבות הקמת המכלול המוזאוני החדש.
1993: הוקם המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם.
1994: חנוכת אנדרטת הקרון. הקרון עצמו הגיע מפולין בשנת 1990, בעת מלחמת המפרץ.
1995: הוקם בית הספר המרכזי להוראת השואה.
1996: נחנך גן חסידי אומות העולם, ובו חרותים בלוחות שמות המצילים לפי מדינות.
1996: נערך הכינוס הבינלאומי הראשון להוראת השואה, בבית הספר המרכזי להוראת השואה.
1999: המאגר של שמות הנספים מוחשב.
1999: נחנך הבניין של בית הספר המרכזי להוראת השואה.
2000: נחנך בניין הארכיון והספרייה החדש, ובו מסדי מידע ממוחשבים.
2001: ראתה אור "האנציקלופדיה של הקהילות" (באנגלית).
2003: פורסם הכרך הראשון של לקסיקון חסידי אומות העולם.
2003: יד ושם זכה בפרס ישראל על מפעל חיים.
2005: חנוכת המוזיאון ההיסטורי החדש. האדריכל, משה ספדיה, הוא גם מעצב יד לילד, שנחנך בשנת 1987, ואנדרטת הקרון, שנחנכה בשנת 1994. המעצבת היא דורית הראל.
2007: יד ושם מקבל את פרס נסיך אסטוריאס להבנה הדדית.
2007: יו"ר יד ושם אבנר שלו מקבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי מנשיא צרפת ניקולא סרקוזי, על תרומה לזיכרון השואה בעולם.
2010: נפתחת תחרות "מעצבים זיכרון", תחרות עיצוב כרזת הנצחה ממלכתית שנתית ליום הזיכרון לשואה ולגבורה מטעם יד ושם.
2011: אבנר שלו קיבל את אות יקיר ירושלים. שלוש שנים אחר כך קיבל את עיטור הנשיא.
2012: נחנך האגף לסמינרים בין-לאומיים בבית הספר להוראת השואה.
2016: נחנך המרכז לחקר השואה בברית המועצות במכון הבין-לאומי לחקר השואה.
2023: נחנך ספר השמות ביד ושם.
2025: במלאת 80 שנה לשחרור מחנה אושוויץ ולרגל ציון יום השואה הבין-לאומי, נחנך בינואר רחוב יד ושם בעיר ניו יורק בארצות הברית.