stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנופיית ברמינגהאם
עלילה > עונה 6

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
העונה מתחילה מהסצנה האחרונה מהעונה הקודמת שבה תומי יורה בעצמו תומי נראה חי ואז ליזי מספרת לו שארתור הוציא את הכדורים. בביתו תומי מקבל טלפון מהצבא האירי הרפובליקני שהם לוקחים אחריות על מניעת ההתנקשות במוסלי מכיוון שהם צריכים אותו בחיים ומציינים שהמטרה לא הייתה רק הצלת חייו של מוסלי אלא גם להרוג פולי (עקב מותה של השחקנית שמשחקת את פולי נאלצו להורגה בסדרה) שהייתה הקב עליו נסמך עד עכשיו ומעתה ואילך הם הקב שיסמך עליו. בלוויה של פולי מייקל מאשים את תומי ומבטיח לנקום.
לאחר 4 שנים טומי מגיע לצפון אמריקה לאי מיקלון בתקופת היובש ושם הוא ניפגש בפונדק עם מייקל (שכבר לא חלק מהפיקי בליינדרס) וג'ון נלסון (דודה של אשתו של מייקל, ג'ינה), מטרת הפגישה היא התרחבות עסק האופיום של משפחת שלבי גם לאמריקה, בסוף הפגישה טומי מביא למייקל תיק שבתוכו סמים ומדווח על כך לרשויות שייעצרו אותו כשיירד מהספינה. בינתיים בבית משפחת שלבי חוגגים את הכריסמס ומתברר שארתור מכור לאופיום. ליזי מתכננת חופשה עם הילדים כדי להיות עם טומי. טומי מופיע בביתה של ג'ינה ומגלה לה שהוא זה שדאג שמייקל ייכנס לכלא ואומר לה להעביר מסר לדוד ג'ון- אם הוא לא מעוניין בעסקה, הוא יעשה את העסקה הזו עם הכנופיה היהודית של מזרח בוסטון (סולומונס).
טומי מקבל שיחה מליזי שמספרת לו שהם לא יוכלו לבוא לחופשה כי רובי חולה- מדמיינת דברים ומדברת בשפת הצוענים. טומי נבהל ומגיע במהירות אך לפני זה הוא עוצר בכלא כדי לומר למייקל שהוא לא ישתחרר בזמן הקרוב ומספר לו שג'ינה תצטרף למשלחת של דוד ג'ון ללונדון.
טומי מגיע לביתו ורובי החלימה. הוא יוצר קשר עם האחראית למותה של פולי, לורה מקי, אך לא בשביל לנקום אלא בשביל לעשות עסקים. הוא רוצה לגרום לג'ון נלסון להאמין שהפשיזם עולה גם באירלנד ואולי בכך הוא יסכים להפיץ את האופיום בבוסטון. טומי נפגש עם אלפי סולומונס ומציע לו אופיום בתמורה למחסנים שיש לו בקמדן טאון. בינתיים ג'ינה מבקרת את מייקל בכלא והוא מבקש ממנה להגיד לג'ון שהוא רוצה להרוג את טומי.
טומי מגיע לעצרת של מוזלי, ושם הוא וליזי מתיישבים לשיחה עם מוזלי והמאהבת שלו, דיאנה ומציע להם פגישה עם ג'ון נלסון שמאמין גם בפשיזם ויש לו קשר לנשיא ארצות הברית.
ג'ון וטומי נפגשים בכנסייה ושם טומי מציע לו פגישה עם אנשים חזקים בפשיזם, מידע מצ'רצ'יל שמתנגד לפשיזם ושהוא לא יעשה עסקים עם היהודים בבוסטון בתמורה לכך שייתן לו לסחור בדרום בוסטון. רובי שוב חולה, הפעם קשה יותר, טומי מגלה את זה וחוטף שוב התקף פירכוסים במשרד שלו בפרלמנט. כשהוא מגיע הביתה הוא מנסה ליצור קשר עם אזמה שלבי-לי.(אשתו של אחיו גון) רובי ביתו של טומי וליזי מתה משחפת, טומי יוצא למסע נקמה לאחרי שנאמר לו שביתו מתה מקללה שהטילו עלייה בעזרת שוחד אזמה הוא הורג את מי שהטילה את הקללה ואזמה מגלה לו שיש לו בן מלפני המלחמה. טומי מקבל מכתב דחוף מבית החולים הרופא האישי שלו מגיע אליו הביתה ומבשר לו שנשארו לו 18 חודשיים לחיות. בפרק הסיום מייקל משתחרר מהכלא ויוצא למשימתו להרוג את טומי וגם שולח שכירי חרב שיהרגו את ארתור. ארתור וטומי יודעים על הכוונה לרצוח אותם ומצליחים לגבור על אויבים, טומי הורג את מייקל לאחר שפיצוץ רכבו נכשל וטומי שלח את גוני ודוגס ישים את הפצצה במכונית השנייה ארתור גם הוא הורג את מתנקשיו טומי רוצה להתאבד בעקבות המחלה אך חיזיון של ביתו גורם לו להבין שעבדו עליו ואין לו שום דבר הוא מאיים על הרופא באקדח אבל לא יורה הסדרה נגמרת שמשפחת שלבי בשיא כוחה וטומי נשאר בחיים.
עלילה > סרט

בעקבות ההכרזה שהסדרה השישית תהיה האחרונה, הבהיר נייט כי בעקבות הפסקת ההפקה (שנמשכה כשנה ב-2020), הוחלט להפיק סרט עלילתי ארוך במקום סדרת טלוויזיה שביעית, עם עוד סדרות טלוויזיה עתידיות. נייט אישר לאחר מכן שסרט זה יתחיל בהפקה באמצע אביב 2023, אך מאוחר יותר יתעכב. בדצמבר 2024 פורסם על סיום כתיבת התסריט והתחלת הצילומים. הסרט יקרא: כנופיית ברמינגהאם (באנגלית: The Immortal Man).
סקירת הסדרה

| עונה | פרקים | פרק ראשון | פרק אחרון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6 | 12 בספטמבר 2013 | 17 באוקטובר 2013 |
| 2 | 6 | 2 באוקטובר 2014 | 6 בנובמבר 2014 |
| 3 | 6 | 5 במאי 2016 | 9 ביוני 2016 |
| 4 | 6 | 15 בנובמבר 2017 | 20 בדצמבר 2017 |
| 5 | 6 | 25 באוגוסט 2019 | 22 בספטמבר 2019 |
| 6 | 6 | 27 בפברואר 2022 | 3 באפריל 2022 |
הערות שוליים

↑  "Peaky Blinders Movie: See A New Photo of Cillian Murphy and Barry Keoghan". Netflix Tudum (באנגלית). נבדק ב-2025-01-26.
↑  What happened to Polly Gray in Peaky Blinders after Helen McCrory's death?, Borehamwood Times (באנגלית)
קארין קלר-סוטר

קארין קלר-סוטר (בגרמנית: Karin Keller-Sutter; נולדה ב-22 בדצמבר 1963) היא פוליטיקאית שווייצרית המכהנת כנשיאת שווייץ לשנת 2025. היא חברת המועצה הפדרלית של שווייץ מאז 2019. בשנת 2024 הייתה סגנית נשיאת שווייץ, ובשנים 2023–2025 הייתה ראש מחלקת הכספים הפדרלית. קודם לכן, בין 2019–2022, הייתה ראש מחלקת המשפטים והמשטרה. היא כיהנה כיושבת ראש מועצת הקנטונים, הבית העליון של האספה הפדרלית של שווייץ, לשנת 2017–2018.
קלר-סוטר הייתה חברת המפלגה הדמוקרטית החפשית (אנ'), ומ-2009 היא חברת מפלגת PDF - הליברלים (אנ'), שנוצרה מאיחוד בין המפלגה הדמוקרטית החופשית לבין המפלגה הליברלית (אנ').
ביוגרפיה

קארין סוטר נולדה בעיירה אוצוויל (אנ') שבקנטון סנט גאלן וגדלה בעיר ויל. למדה גם בעיר נשאטל. למדה תרגום סימולטני באוניברסיטת ציריך למדע יישומי (אנ'), ועבדה במקצועה תוך שלמדה גם מדע המדינה בלונדון ובמונטריאול. כמו כן השלימה תואר שני בחינוך באוניברסיטת פרייבורג ועבדה כמורה. כיהנה כסגנית יושב ראש חבר הנאמנים של קרן סנט-גאלן ללימודים בינלאומיים. עד למינויה למועצה הפדרלית כיהנה כחברת מועצות מנהלים של חברות שונות. היא נשואה ללא ילדים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

קלר-סוטר כיהנה כחברת מועצת העיר ויל בשנים 1992–2000, ובשנת 1997 הייתה יושבת ראש המועצה. בשנים 1996–2000 הייתה חברת בית המחוקקים של קנטון סנט-גאלן וראש הסניף הקנטונלי של המפלגה הדמוקרטית החפשית. בשנת 2000 נבחרה לכהן בממשלת הקנטון כמחזיקת תיק הביטחון והמשפטים. בשנת 2006–2007 הייתה יושבת ראש ממשלת הקנטון.
בשנת 2010 התמודדה קלר-סוטר בתוך מפלגתה על מושב במועצה הפדרלית של שווייץ, אך נוצחה על ידי יוהאן שניידר-אמאן. בשנת 2011 נבחרה לכהן במועצת הקנטונים של שווייץ וכיהנה בה ברציפות עד 2018. במשך כשנה הייתה נשיאת מועצת השרים הקנטונליים למשפטים ומשטרה.
בסוף שנת 2018 נבחרה קלר-סוטר לכהן במועצה הפדרלית במקומו של שניידר-אמאן. היא הצטרפה למועצה בראשית 2019 כראש המחלקה למשפטים ומשטרה. בתחילת שנת 2023 החלה לכהן כראש המחלקה לכספים במקומו של אולי מאורר. במהלך שנת 2024 הייתה סגנית נשיא שווייץ, תחת ויולה אמהרד.
ב-1 בינואר 2025 החלה את כהונתה כנשיאת שווייץ.
דון "הדרקון" וילסון

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1954 (בן 70) מחוז מדיסון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Donald Glen Wilson 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מקום לימודים:  האקדמיה של משמר החופים של ארצות הברית  אוניברסיטת מזרח פלורידה  המכון הטכנולוגי של פלורידה 
 http://www.donthedragonwilson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דון "הדרקון" וילסון (באנגלית: Don "The Dragon" Wilson; נולד ב-10 בספטמבר 1954) הוא אלוף קיקבוקסינג ושחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו בסרטי פעולה והרפתקאות, בכללם שמונה סרטים בסדרת "אגרוף הדמים" (Bloodfist) שהפיק רוג'ר קורמן.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

וילסון נולד לאב אירופי-אמריקאי ואם יפנית, באלטון, אילינוי,
וגדל בחופה של פלורידה. הייתה לו קריירה ארוכה ומוצלחת בזירה. הוא אחד מהקיק בוקסרים המוצלחים ביותר של דורו.
הוא אמן ב"פאי לום טאו קונג פו" (Pai Lum Tao Kung fu) (מקור: Inside Kungfu, September 2004)‏
הידוע גם כקונג פו הדרקון הלבן שכעת צורף לכינוי שלו. וילסון סבור כך וטוען שסגנונו הוא קיקבוקסינג דרקון לבן.
ביוגרפיה > קריירת הקיקבוקסינג

וילסון זכה בסך הכול ב-11 אליפויות עולם במספר התאחדויות בכללן the IKF, WKA, KICK, ISKA, STAR ו-PKO. הוא זכה ב-IKF (www.IKFKickboxing.com בתואר אלוף העולם של ה-FCR ב-15 במאי 1999 בלוול (Lowell), מסצ'וסטס, ארצות הברית, שהביס את דיק קימבר. בסיום הסיבוב השלישי וילסון התאושש והכה בחבטת נוקאאוט מהירה שהטילה את קימבר לרצפה ללא תנועה. השופט דון סטל ספר כשקימבר היה על הרצפה, ספירה שבסיומה קימבר לא עמד על רגליו.
היות שמעולם לא קראו תיגר על תוארו פרש וילסון מרצונו וירד לקטגוריית המשקל Light Heavyweight, ממנה הוא פרש לבסוף מקרבות שנים מספר אחרי-כן.
וילסון מחזיק בניצחון בנוקאאוט באליפות K-1 Kickboxing Grand-Prix הראשונה, בראנקו ציקאטיץ’.
ביוגרפיה > קריירה כפרשן

וילסון היה פרשן אגרוף ומראיין בהרבה מהאירועים המוקדמים של ה-UFC, החל מ-UFC 7 בבאפלו. הוא הצהיר כמה פעמים שהוא יאות להילחם ב-UFC בעצמו אם די אוהדים ידרשו זאת, אולם הדבר מעולם לא אירע. הוא המשיך ונהיה פרשן של King of the Cage.
ביוגרפיה > הופעות בסרטים

כמה מהסרטים בהם הופיע הם Futurekick, "אגרוף הדמים" 8-1‏, "טבעת האש" 1, 2 ו-3‏ Out for Blood, Operation Cobra, Blackbelt, Cyber Tracker 1 & 2, "לוחם בדיוני", Redemption, Capitol Conspiracy, ו"באטמן לנצח", שם גילם את דמותו של מנהיג כנופיית נאון.
ביוגרפיה > חייו האישיים

הוא נישא למאפרת הטלוויזיה קתלין קארידין להם שלושה ילדים: ג'ונתן, דריידן ואובריאנה.
שיאי הקיקבוקסינג

לפי כתב העת Inside Kung-Fu Presents Kickboxing Magazine (אוגוסט 1992), מאזן היסטורית הקרבות של דון וילסון עומד על 69 ניצחונות, 5 הפסדים, 2 תיקו, 46 ניצחונות בנוקאאוט, ו-6 נוקאאוט בבעיטה, ו-3 קרבות שהסתיימו ללא הכרעה. בעמוד 64 הקרב הראשון של וילסון עם ביל נובלוק באורלנדו, פלורידה, בדצמבר 1974 הסתיים ללא הכרעה לאחר הסיבוב השלישי. אולם, בעמוד 52 באותו גיליון, וילסון אומר על הקרב שלו עם נובלוק ש"ביל ניצח בסיבוב השלישי בהפרש גדול ואני ניצחתי בסיבוב הראשון. אז הוא ניצח בקרב." כיום התוצאה הבלתי רשמית של הקרב רשומה במאזן השיאים הרשמי של וילסון כמי שהסתיימה ללא הכרעה מכיוון שכשהוא החליט להילחם עבור ה-PKA, ג’ו קורלי חש שחוקי הקרב היו מעט שונים של ה-PKA, קורלי אמר לוילסון להשמיט את התוצאה.
קריירת הקיקבוקסינג של וילסון משתרעת על-פני ארבעה עשורים, הקרב הראשון שלו עם ביל נובלוק ב-1974 והקרב האחרון שלו, ניצחון בנוקאאוט בסיבוב העשירי על אדי בוטצ’ר ב-19 ביולי 2002 באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי. הוא הביס בין השאר, אלופי עולם כמו ג’יימס וורינג, דניס אלקסיו ומוריס סמית. וילסון הגיע לתיקו עם אלוף אחר, ז’אן-איב תריו. ב-79 קרבות, וילסון נוצח בנוקאאוט רק פעם אחת, בידי גלן מקמוריס ב-1980. מאזן הקרבות של וילסון רשום כ-2-5-75 (48 נוקאאוטים) ו-3 ללא תוצאה.
רשימת סרטיו

ילד אמנויות הלחימה (2015)
הזקיף האחרון (The Last Sentinel)‏ (2007)
Soft Target‏ (2006)
נוכלים (Crooked) ‏(2006)
לוחם בדיוני (Sci-Fighter) ‏(2004)
Stealing Harvard‏ (2002)
Redemption‏ (2002)
Moving Target‏ (2000)
The Capitol Conspiracy‏ (1999)
Whatever It Takes‏ (1999)
Inferno aka Operation Cobra‏ (1998)
Hollywood Safari‏ (1997)
Papertrail‏ (1997)
Night Hunter‏ (1996)
Virtual Combat‏ (1996)
אגרוף הדמים 8‏ (Bloodfist VIII: Trained to Kill) ‏(1996)
Cyber-Tracker 2 ‏ (1995)
אגרוף הדמים 7‏ (Bloodfist VII: Manhunt) ‏(1995)
באטמן לנצח (Batman Forever)‏(1995)
טבעת האש 3‏ (Ring of Fire 3: Lion Strike)‏ (1995)
אגרוף הדמים 6‏ (Bloodfist VI: Ground Zero) ‏(1995)
Terminal Rush‏ (1995)
CyberTracker‏ (1994)
Red Sun Rising‏ (1994)
אגרוף הדמים 5‏ (Bloodfist V: Human Target)‏ (1994)
Out for Blood‏ (1993)
Magic Kid‏ (1993)
טבעת האש 2‏ (Ring of Fire II: Blood and Steel)‏(1993)
אגרוף הדמים 4 ‏(Bloodfist IV: Die Trying)‏(1992)
Blackbelt‏ (1992)
אגרוף הדמים 3 ‏(Bloodfist III: Forced to Fight) ‏(1992)
טבעת האש (Ring of Fire)‏ (1991)
Future Kick‏ (1991)
אגרוף הדמים 2‏ (Bloodfist II)‏ (1990)
אגרוף הדמים ‏(Bloodfist)‏ (1989)
Say Anything...‏ (1989)
הערות שוליים

↑  דון "הדרקון" וילסון, באתר ארגון הקיקבוקסינג העולמי (W.A.K.O.)
↑  Inside Kungfu September 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810704186605606  BNE: XX1116815  BnF: cb14034785f (data)  GND: 1230895132  ISNI: 0000 0001 2099 344X  LCCN: no2006046582  VIAF: 16975902   WorldCat (עם VIAF): 16975902
גי פרמלן

גי פרמלן (בצרפתית: Guy Parmelin; נולד ב-9 בנובמבר 1959) הוא פוליטיקאי שווייצרי, שכיהן כנשיא שווייץ בשנת 2021. משמש כשר (ראש מחלקה) לעניינים כלכליים, חינוך ומחקר במועצה הפדרלית, הממשלה הפדרלית של שווייץ וכסגן נשיאת שווייץ לשנת 2025. כיהן גם כסגן נשיאת שווייץ לשנת 2020.
ביוגרפיה

פרמלן נולד בבורסן (Bursins) שבקנטון וו דובר הצרפתית. הוא יינן במקצועו. הוא שירת בצבא שווייץ כחוגר.
בשנת 1993 נבחר כחבר במועצת עיר מגוריו. משנת 1994 ועד 2003 כיהן כחבר אספת קנטון וו. הוא כיהן גם כנשיא מפלגת העם השווייצרית בקנטון זה.
הוא נבחר לראשונה כחבר אספת הברית (הבית התחתון של הפרלמנט הפדרלי) מטעם מפלגת העם בשנת 2003. הוא נבחר לשלוש כהונות נוספות באספה וכיהן בה עד סוף שנת 2015.
ביוגרפיה > כהונה במועצת הברית

בדצמבר 2015 נבחר על ידי האספה לכהן במועצה הפדרלית מבין שלושה מועמדים שהעמידה מפלגת העם. הוא נבחר במקום אוולינה וידמר-שלומפף, שפרשה מן המועצה. הוא חבר מפלגת העם הראשון מן הקנטונים דוברי הצרפתית שנבחר לכהן במועצת הברית.
בשנת 2016 החל בכהונתו במועצה בתפקיד ראש המחלקה לביטחון, הגנה אזרחית וספורט. בראשית שנת 2019 עבר לכהן בתפקידו הנוכחי. בסוף 2019 שב ונבחר לכהן כחבר במועצה הפדרלית .
ג'ון קבוט

| --- | --- |

 לידה:  1450 איטליה
 פטירה:  1499 (בגיל 49 בערך) האוקיינוס האטלנטי
 צאצאים:  סבסטיאן קבוט 
 תקופת הפעילות:  1496–1499 (כ־3 שנים)
 מספר מסעות:  3
 גילויים בולטים:  ניופאונדלנד, החוף המזרחי של אמריקה הצפונית
 אזורים שחקר:  האוקיינוס האטלנטי
 נתונים נוספים באתר קנדי
 
ג'ון קבוט (ונטית: Zuan Chabotto, זוּאַן קאַבוֹטּוֹ; איטלקית: Giovanni Caboto, ג'וֹבאַנּיִ קאַבוֹטוֹ; 1450–1499) היה נווט וחוקר ונציאני, אשר בעת הפלגותיו בשירות מלך אנגליה היה אחד האירופאים הראשונים שנחתו על אדמת אמריקה.
ג'ון קבוט נולד באיטליה ב-1450. מקום הולדתו המדויק אינו ידוע, אך מכיוון שמגיל צעיר התגורר בוונציה, וב-28 במרץ 1476 קיבל אזרחות ונציאנית, הוא נודע כוונציאני. בוונציה רכש ניסיון בנווטות במסעות מסחריים לחצי האי ערב, בוונציה אף העלה את הרעיון לשוט מערבה כדי למצוא נתיבים שונים לאיי התבלינים דרך המעבר הצפוני, כפי שדמיין.
ב-1490 עבר עם שלושת בניו, לודוביקו, סבסטיאן וסנצ'ו, לבריסטול שבאנגליה, ונשאר שם לשארית חייו. לא ידוע אם סייע למשלחת שנכשלה ב-1491, אך ברור שלאחר הצלחתו של קולומבוס בשנה שלאחר מכן, החליט להציע להנרי השביעי, מלך אנגליה הצעה דומה. לבסוף, ב-6 במרץ 1496, הוציא הנרי השביעי מכתב המאשר לקבוט ולשלושת בניו לצאת ולחפש איים בצפון, במזרח ובמערב, עם חמש ספינות תחת הדגל האנגלי.
תגליות

בעקבות אישורו של המלך הנרי השביעי, יצא קבוט מבריסטול על הספינה מתיו במאי 1497. המסע היה מסע שגרתי, בחודש שלאחר מכן אותרה יבשה, ייתכן שלברדור, ניופאונדלנד או שהאי קייפ ברטון (קנדה ובריטניה הגדולה הכריזו על קייפ בונביסטה, ניו פאונדלנד כאתר הנחיתה). כשראה סימני מגורים, הוא חקר את חופו הדרומי של האזור. הוא מיפה את קו החוף של צפון אמריקה מנובה סקוטיה לניופאונדלנד.
קבוט האמין שהגיע לחופה הצפוני של אסיה, ושט חזרה ב-6 באוגוסט 1497. כשחזר, תכנן לשוב ולהמשיך ליפן, וקיבל אישור חדש מהמלך ב-3 בפברואר 1498.
חמש ספינות יצאו לדרכן לניופאונדלנד באותה השנה, אך ספינה אחת נאלצה לחזור לאחר שנפגעה מסופה. משאר הספינות לא שמעו עוד, אם כי יש עדויות שמהן מסיקים שקבוט אולי הגיע בפעם השנייה לאמריקה. מסעו של קבוט היה הבסיס לתביעתה של בריטניה על השטח שבהמשך הפך למדינת קנדה.
על שמו נקראה העיר סנט ג'ונס בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור שבקנדה.
שחזור של הספינה מתיו
ארתור הונגר

| --- | --- |
צילום מ-1921
צילום מ-1921
 לידה:  10 במרץ 1892 לה האבר, צרפת 
 פטירה:  27 בנובמבר 1955 (בגיל 63) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Oscar-Arthur Honegger 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן-ונסאן 
 מוקד פעילות:  שווייץ, צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1912 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, אוניברסיטת ציריך לאמנויות 
 סוגה:  סימפוניה, רביעיית מיתרים, אורטוריה, פסקול 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:   
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר בלגיון הכבוד  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 arthur-honegger.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ארתור הונגר (בצרפתית: Arthur Honegger;‏ 10 במרץ 1892 – 27 בנובמבר 1955) היה מלחין שווייצרי ומבקר מוזיקה, שנולד בצרפת וחי חלק גדול מחייו בפריז. הוא היה חבר בקבוצת השישה. יצירתו המבוצעת בתדירות הרבה ביותר היא, קרוב לוודאי, "פאסיפיק 231" לתזמורת, המחקה את קולו של קטר קיטור.
הונגר נודע ברבים כחובב נלהב של רכבות וצוטט כמי שאמר פעם: "תמיד אהבתי קטרים בלב ונפש. בשבילי הם יצורים חיים ואני אוהב אותם כמו שאחרים אוהבים נשים או סוסים".
ביוגרפיה

ארתור-אוסקר הונגר נולד ב-1892 בלה האבר, צרפת, להורים שוויצרים  פרוטסטנטים שמוצאם בציריך. ארתור הונגר האב (1922-1851) היה יבואן קפה, ואמו, יוליה לבית אולריך  (1922-1859) היתה פסנתרנית חובבת. הונגר למד כינור מילדותו אצל מורה בשם סנטיי   ונהג לנגן יחד עם אמו ועוד חבר שניגן גם הוא בכינור. ב-1905 בלה האבר השתלם באופן פרטי  בהרמוניה אצל נגן העוגב רובר-שארל מארטן . בהמשך התגורר אצל דוד מצד אביו, שהיה שופט בציריך  ולמד בקונסרבטוריון המקומי (1909-1906) אצל לותאר קמפטר (תאורית המוזיקה), פרידריך הגאר (הלחנה) ולאו דה בר (כינור). מ-1909 עבר ללמוד בקונסרבטואר בפריז בו היה חבר לימודים עם דריוס מיו וז'אק איבר. מוריו היו  בעיקר שארל-מארי וידור בהלחנה , לוסיין קאפה בכינור, ונסן ד'אנדי באמנות הניצוח ואנדרה ז'דאלז' בתורת המוזיקה . ב-1916-1914 הפסיק את לימודיו בגלל השירות הצבאי במשמר הגבול השווייצרי. חזר אחר כך לפריז וסיים את לימודין בקונסרבטואר ב-1918. הוא המשיך ללמוד בעשור השני של המאה ה-20 לפני שחיבר את הבלט Le dit des jeux du monde בשנת 1918, שנחשב בדרך כלל ליצירתו האופיינית הראשונה. בשנת 1926 נשא לאישה את אנדריאה ווראבור, פסנתרנית וחברה ללימודים בקונסרבטואר בפריז. בת אחת, פסקל, נולדה להם בשנת 1932. להונגר היה גם בן, ז'אן-קלוד, שנולד בשנת 1926 לזמרת האופרה קלייר קרואזה (קונולי).
בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה, היה הונגר פורה מאוד. הוא חיבר את המוזיקה לסרטו האפי של אבל גאנס משנת 1927, נפוליאון. הוא חיבר תשעה באלטים ושבע אופרות, ואורטוריות דרמטיות, שהושפעו מן הנאו-קלאסיציזם בנוסח איגור סטרווינסקי. האחת, "ז'אן ד'ארק על המוקד" (1935) נמנית עם יצירותיו המשובחות ביותר. באורטוריה "המלך דוד" ניכרת השפעתו של יוהאן סבסטיאן באך, בעיקר בכוראל הגדול המסיים אותה.
נוסף לאופרות שכתב ביחידות, שיתף פעולה עם ז'אק איבר הן באופרה, "הנשר הצעיר" L'Aiglon משנת (1937) והן אופרטה. במהלך תקופה זו כתב גם את "ריקוד העז" Danse de la Chèvre משנת 1921 קטע חיוני ברפרטואר לחליל. יצירה זו, שהוקדשה לרנה לה רוי וכתובה לחליל בלבד, רעננה ומלאת חיים, אבל טבועה בחותם הישירות המאפיינת את כל יצירותיו של הונגר.
הונגר שמר על קשר מתמיד עם שווייץ, הארץ ממנה באו אבותיו, אבל עם פרוץ המלחמה והכיבוש הנאצי, מצא עצמו לכוד בפריז. הוא התגייס לרזיסטנס, המחתרת הצרפתית, ובסך הכול לא הושפע מן הנאצים עצמם, שהתירו לו להמשיך בעבודתו בלי להתערב בה יותר מדי. המלחמה דיכאה אותו, אך בין תחילתה למותו, כתב את ארבע הסימפוניות האחרונות שלו (ממספר שתיים עד חמש), המבוצעות ומוקלטות לעיתים קרובות.
בשנת 1929 ושוב ב-1947 ביקר בארצות הברית. הוא לקה שם במחלת לב, שממנה לא נרפא עוד עד מותו בהתקף לב ב-27 בנובמבר 1955, בביתו שבפאריז. הוא נקבר בבית הקברות סן-וינסן ברובע מונמרטר בפריז.
אף כי הונגר היה חבר בקבוצת השישה, יצירותיו אינן שותפות לקלילות המשועשעת ולפשטות של שאר חברי הקבוצה. לא זו בלבד, שהוא לא גילה התנגדות פעילה לרומנטיקה של ריכרד וגנר וריכרד שטראוס כיתר חברי הקבוצה, יצירותיו הבוגרות של הונגר מגלות השפעה ברורה של יצירותיהם. על אף ההבדלים בסגנונותיהם, הוא וחברו לקבוצת השישה, דריוס מיו, היו ידידים קרובים, מאז לימודיהם בצוותא בקונסרבטואר של פריז. מיו הקדיש את חמישיית המיתרים הרביעית שלו לזכרו של הונגר.
הנצחה

דמותו של הונגר הונצחה ב-1994 על שטר הכסף בן 20 פרנק שווייצריים.
ב-1992 הנפיק הדואר הגרמני בול עם דיוקנו
הקונסרבטואר של לה האבר נושא של שמו
20 באוקטובר 2005
יצירות חשובות

מספרי אופוס לקוחים מן הקטלוג השלם של הארי הלברייך.
מוזיקה תזמורתית:
אורטוריות:
אופרות:
באלטים
מוזיקה קאמרית:
לקריאה נוספת

Honegger's biographer was Marcel Landowski, the French composer and arts administrator, who was greatly influenced by Honegger. His biography appeared in 1978 (ISBN 2-02000227-2) although it has yet to be translated into English.
Arthur Honegger by Harry Halbreich, translated into English by Roger Nichols. Considers both Honegger's life and works. With the cooperation of Honegger's daughter Pascale, Halbreich has fully documented Honegger's life since childhood. All works are treated, more significant ones analyzed in detail. ISBN 1-57467-041-7(1999).
הערות שוליים

1 2 3  musinfo אתר מחלקת המוזיקה של מכללת לוצרן - לוקאס נף 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262700105171  PLWABN: 9810580393405606  BIBSYS: 90075025  BNE: XX884566  BnF: cb12007137r (data)  CANTIC: a10272884  CiNii: DA05144733  GND: 118706888  HDS: 009493  ICCU: LO1V047995  ISNI: 0000 0001 2132 6892  LCCN: n79108038  LNB: 000039050  Léonore: 186735  MusicBrainz: 7bcfc64a-ce4a-4065-947c-d037bca1e230  NDL: 00443703  NKC: jn19990003640  NLA: 36554837  NLG: 221975  NLK: KAC199612734  NSK: 000091457  NTA: 070382573  RERO: 02-A000081120  SELIBR: 286313  SNAC: w6pg1zj0  SUDOC: 027526615  TLS: Arthur_Honegger  Trove: 1289563  VcBA: 495/282297  VIAF: 51699915   WorldCat (עם VIAF): 51699915 
בול גרמני עם דיוקנו של הונגר
שטר של 20 פרנקים שוויצריים עם דמותו של הונגר, 1992
הטריטוריות של ארצות הברית

מדינות ומחוזות פדרליים  טריטוריות במעמד קומנוולת'   טריטוריות משולבות לא מאורגנות   טריטוריות בלתי משולבות מאורגנות   טריטוריות בלתי משולבות לא מאורגנות
הטריטוריות של ארצות הברית (באנגלית: Territories of the United States) הן יחידות מינהליות תת-לאומיות שמפוקחות ישירות בידי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. שלא כמו במדינות ארצות הברית ושבטים אינדיאניים, שיש להם ריבונות לצד הממשלה הפדרלית, רק לטריטוריה אחת יש ריבונות. השטחים מסווגים בין אם הם "משולבים" (או "מאוחדים" כלומר, חלק מארצות הברית) ובין אם יש להם ממשלה "מאורגנת" על ידי חוק אורגני (אנ') שהועבר על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
נכון לשנת 2018, לארצות הברית יש שישה-עשר שטחים בים הקריבי, בדרום האוקיינוס השקט, ובחלק המערבי של צפון האוקיינוס השקט. חמישה מהם מאוכלסים בתושבי קבע ומסווגים כשטחים "בלתי משולבים". אחד-עשר האחרים הם איים קטנים, אטולים, ושוניות ללא אוכלוסייה ילידה או קבועה. מבין האחד-עשר המוזכרים לעיל, רק אחד מסווג כשטח "משולב".
טריטוריות מאורגנות מאוגדות

בשלבי ההקמה של ארצות הברית הוגדרו שטחים מיושבים כמאורגנים (בעלי מוסדות ממשל, שיפוט ואכיפה) ומאוחדים עם ארצות הברית של אמריקה, לפני שהוגדרו כמדינה. ישויות אלה יכלו להישאר במצב של טריטוריה מאורגנת מאוחדת בין עשרות שנים לשנים ספורות, בטרם חולקו או התקבלו כמדינות.
ראו גם

אזורים מבודדים (ארצות הברית)
אלכסנדר מקנזי

ערך זה עוסק בראש ממשלתה השני של קנדה. אם התכוונתם לחוקר האזור הארקטי, ראו .
אלכסנדר מקנזי (באנגלית: Alexander Mackenzie;‏ 28 בינואר 1822 – 17 באפריל 1892) היה פוליטיקאי קנדי ממוצא סקוטי שכיהן כראש ממשלת קנדה, השני במניין מאז איחוד קנדה, בין השנים 1873–1878.
מקנזי נולד בלוגיראט (Logierait) שבמחוז פרת'שייר שבסקוטלנד. בהיותו בן 13, בעקבות מות אביו, נטש את לימודיו בבית הספר והחל להתלמד כסתת אבנים. כאשר מלאו לו 20 הוא היגר לקנדה והתיישב באזור שבו שוכנת כיום אונטריו. בעיסוקו כסתת אבנים הוא נחל הצלחה והתאפשר לו לעסוק בתחומי עניין נוספים, כמו עריכת עיתון פרו-רפורמיסטי. ב-1861 נבחר מקנזי לאספה המחוקקת של פרובינציית קנדה והיה מתומכיו של ג'ורג' בראון.
ב-1867 נבחר מקנזי לבית הנבחרים של קנדה מטעם המפלגה הליברלית. באמצע שנת 1873 הוא היה למנהיג המפלגה, ולפיכך למנהיג האופוזיציה וכמה חודשים לאחר מכן החליף את ג'ון אלכסנדר מקדונלד כראש ממשלת קנדה, בעקבות התפטרותו של זה האחרון בעקבות "השערורייה הפסיפית" (אנ'). בבחירות של 1874 ניצחו מקנזי והליברלים ברוב ברור. הוא היה אהוד בקרב הציבור הכללי בשל הרקע הצנוע שלו ובשל נטיותיו הדמוקרטיות.
כראש ממשלה המשיך מקנזי בתוכנית בניין האומה שהחלה על ידי קודמו. ממשלתו ייסדה את בית המשפט העליון של קנדה ואת המכללה המלכותית הצבאית של קנדה והקימה את מחוז קיוויטין (Keewatin) כדי לנהל בצורה טובה יותר את השטחים החדשים ממערב שזה אך נרכשו עבור קנדה. עם זאת, התקדמות סלילת קו הרכבת הקנדית הפסיפית  התנהלה לאיטה והיה על הממשלה להתמודד עם תוצאות המשבר הפיננסי של 1873. בבחירות של 1878 ספגה ממשלתו של מקנזי תבוסה מוחצת. הוא המשיך לכהן כמנהיג המפלגה הליברלית במשך שנתיים וכיהן כחבר הפרלמנט עד מותו משבץ מוחי.