stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויאצ'סלב איוואנוב (ספורטאי)
ביוגרפיה

ויאצ'סלב איוואנוב נולד במוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא פונה עם אימו לברנאול. אביו והאח הבכור נהרגו במלחמה. בשנת 1943 הוא חזר למוסקבה. בהיותו ילד איוואנוב התאמן בענפי ספורט שונים ובשנת 1952 הגיע לחתירה.
בשנת 1955 זכה באליפות ברית המועצות ונכלל בנבחרת שנסעה לאולימפיאדה. סגנונו של איוואנוב התאפיין בהתחלה איטית וסיומת מהירה במיוחד.
בשנת 1959 היה איוואנוב החותר הראשון שהצליח לרדת מ-7 דקות בחתירה ל-2,000 מטר.
בשנת 1962 נערכה לראשונה אליפות העולם ואיוואנוב זכה במדליית זהב.
הוא לא נכלל במשלחת שנסעה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), ובעקבות כך, הוא עזב את הספורט ולא חזר להתחרות.
השתתפות באולימפיאדות

בגיל 18 איוואנוב נסע לאולימפיאדה ובאופן מפתיע זכה במדליית זהב. בתחרות הגמר הוא עבר את המתחרה שהוביל מתחילת המרוץ, רק במטרים אחרונים. במהלך הענקת המדליה איוואנוב החליק והמדליה נפלה לאגם. למרות המאמצים היא לא נמצאה והוועד האולימפי סיפק לו מדליה חלופית.
בשנת 1960 הגיע למשחקים האולימפיים בפעם השנייה וזכה במדליית זהב נוספת תוך שהוא מקדים את המקום השני ב-8 שניות.
בשנת 1964 זכה במדליית זהב שלישית והפך לשחקן הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות בענף.
איוואנוב ציפה שהוא יהיה חלק בנבחרת של משחקי 1968 במקסיקו. אומנם לאור ירידה בתוצאות (מקום שישי בלבד באליפות העולם בשנת 1966 ומקום שני באליפות אירופה בשנת 1967) פעילי המנגנון החליטו לשלוח למשחקים חותר חדש שלא הצליח להתברג לתחרות הגמר.
דורון שנקר

אין תמונה חופשית
דורון שנקר (נולד ב-25 ביולי 1954) הוא מוזיקאי ישראלי העוסק בתחומי הזמר העברי למעלה מ-40 שנה כמנצח, מלחין, מעבד, פסנתרן ומפיק מוזיקלי.
ביוגרפיה

דורון שנקר נולד בחיפה וגדל בקריית שמונה. למד בתיכון המקומי ע"ש דנציגר ומאוחר יותר למד קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב אבל עיקר עיסוקו הוא כמנצח, מעבד ופסנתרן בתחום המקהלות וחבורות הזמר בישראל. מנצח על מקהלות וחבורות זמר משנת 1988.
יוזם ומייסד עמותת מיל"ה - המרכז הישראלי למקהלות וחבורות זמר. יו"ר ומנכ"ל מיל"ה בשנים 1999–2012.
בוגר התוכנית לניהול תרבות ואמנות בפקולטה לניהול של אוניברסיטת תל אביב (להב) בשנת 2011.
בוגר קורס גישור – "גומא".
מקהלות וחבורות זמר בניצוחו

שמיניית "4X4" (מדליית זהב בתחרות "שירת הימים", 2 מדליות כסף באולימפיאדת המקהלות 2000) (פרס תמוז, תעשיית המוזיקה הישראלית – 2000)
להקת "חוף ימים" מאשקלון (תעודת זהב בתחרות "סולם מילה" – 2006,2008, 2010), (מדליית כסף באולימפיאדת המקהלות בגראץ אוסטריה 2008), (מדליית ארד בפסטיבל מלטה 2006), (מדליית כסף בפסטיבל קלייאה-ברצלונה 2015)
"חבורת הזמר של גבעתיים" מגבעתיים (תעודת זהב בתחרות "סולם מילה" - 2007, 2009)
להקת "גני שיר" מיישובי גדרות (תעודת זהב בתחרות "סולם מילה" - 2009, 2011)
להקת "היוצאים מגדרם" הייצוגית מגדרה
להקת "על שומה" של רשות המיסים בישראל
להקת "דומיננטה" הייצוגית מירושלים
להקת "מעיין יבנה" מיבנה
להקת "חמשיר"
חבורת הזמר "שירן" מרמת השרון (מדליית זהב בתחרות ע"ש בראמס בגרמניה)
חבורת הזמר "רוב קולות" מרעננה
חבורת הזמר "הקול זהב" מגבעת זאב
אירועים ופסטיבלים שהופקו ונוהלו על ידו

חגיגות הזמר העברי בערד - משנת 2001 ועד 2008.
פסטיבל דלפי ביוון בשנת 2012.
פסטיבל "ווקאליל" – מוזיקה קולית בגליל.
פסטיבל "זמר סובב כנרת" - עמק הירדן.
פסטיבל ראשון לציון – סוכות 2008/9, מופעים מרכזיים.
פסטיבל "חלב ודבש" – מופע מרכזי – " לילה לבן משתרע" – 2005, 2006, 2007.
פסטיבל "לשיר בגן הפעמון – ירושלים, 2004, 2005.
מופע המצדה, אתר לשימור בינלאומי מטעם האומות המאוחדות – 2004.
חגיגות 80 לגבעתיים - 2003.
ארגון משלחת ישראל לאולימפיאדת המקהלות בלינץ - אוסטריה 2000.
פסטיבל "12 טון" - סדרת מופעים גדולים לשנת החמישים למדינת ישראל.
פסטיבל "שרים בנגב" בשנים 1998 ו-1999.
מופעי ג'אז בפסטיבל הבינלאומי - "שירת הימים".
לשיר עם הפילהרמונית - סדרת קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בהיכל התרבות בתל אביב, בהשתתפות חבורות זמר ואמנים.
מוזיקה לסרטים בהלחנתו

"רשימת אהבה" - זוכה פרס וולגין 2001, זוכה פרס אופיר 2001 (במאי- דוד פישר)
"ג'ני וג'ני" (במאית- מיכל אביעד)
"ירית פעם במישהו" (במאית- מיכל אביעד)
"119 כדורים + 3" - זוכה פרס פסטיבל ברלין (במאי- יעוד לבנון)
"בתים מן הים" (במאית- יעל קציר)
"ירושלים ברוח ובחומר" (במאית- יעל קציר)
"עניין של רועים" (במאי- דוד פישר)
"6 פתוח - 21 סגור" (במאי- עמית גורן)
"יהיה טוב יהיה לא טוב" - זוכה פרס וולגין (במאי- עמית גורן)
"אשת כהן" (במאית - נאוה חפץ)
"בחומש קרוב לשמים" (במאית – מנורה קצובר)
"המלחמה הבאה" (סדרה דוקומנטרית בבימוי דני סיטון)
"מלכוד 73" – (סדרה דוקומנטרית, ערוץ 2.)
שנקר נשוי לעורכת הסרטים טלי הלטר-שנקר. מתגורר במושב כפר מרדכי.
הערות שוליים

↑  אתר חבורת הזמר גבעתיים בניצוחו של דורון שנקר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501060205171  VIAF: 308279254   WorldCat (עם VIAF): 308279254
אליעזר פפר

אליעזר ושרה פפר 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אליעזר פָּפֶּר (12 באוקטובר 1861 נהר טוב אוקראינה - 9 ביוני 1926 תל אביב) - מורה לעברית ומנהל בית ספר. מאנשי העלייה השנייה. מורה בבית חינוך בנות בתל אביב. ממייסדי הסתדרות המורים.
ביוגרפיה

אליעזר פפר (Paper) נולד ב-1861 במושבה החקלאית היהודית נהר טוב שבפלך חרסון להוריו דוד יהודה וחיה פפר. אליעזר גדל במסגרת החינוך התורני אולם בהמשך הרחיב את תחומי לימודיו החילוניים והשתלם בשפה הרוסית, בספרות הרוסית ובהשכלה כללית. ב-1880 נבחן והוסמך על ידי המדינה כמורה לבית ספר עממי והחל ללמד עברית בבית הספר העברי בעיירה גולאיה פריסטאן שבעיר קרים ובהמשך מונה למנהל אותו בית ספר. ב-1896 מונה למנהל כללי של תלמוד התורה בחרסון. גישתו של אליעזר ללימוד העברית הייתה "ללמד עברית בעברית".
ב-1880 נישא אליעזר לשרה בת נחום סברדלוב ולזוג נולדו 6 ילדים.
הצלחתו של אליעזר בהוראת השפה העברית בחרסון התפרסמה ברחבי העולם היהודי והוא הוזמן על ידי הוועד האודיסאי של חובבי ציון ללמד בבית הספר לבנות שיסד הוועד ביפו.
ב-1904 עלה אליעזר ארצה יחד עם הוריו, אשתו וילדיו. בהגיעם ארצה הצטרף אליעזר לאגודת אחוזת בית ובנה את בית המשפחה בתל אביב. אליעזר החל ללמד חשבון ומוזיקה בבית הספר וכמורה היה שותף להקמת הסתדרות המורים ועסק רבות בהכנת חומרי לימוד וחוברות הדרכה (בשיתוף אברהם אברונין).
בנוסף לעיסוקו בהוראה נמשכו אליעזר ובני משפחתו לעיסוקים תרבותיים וכבר בשנת עלייתו (1904) שיחק יחד עם ילדיו, שלמה ורבקה, בהצגות הראשונות של חובבי הבמה הדרמטית ביפו. ב-1906 נמנה עם מייסדי אגודת חובבי הבמה העברית, .
ב-1917 בתקופת מלחמת העולם הראשונה ערכו הטורקים את גירוש תל אביב ואליעזר ובני משפחתו נדדו צפונה. תחילה ישבו בסג'רה, אחר עברו לטבריה שם שהתה המשפחה במשך שנה כשבמהלכה ניהל אליעזר בית הספר עממי לילדי הגולים (בשיתוף עם ישראל יהודה אדלר). בסופו של דבר השתקעה המשפחה בצפת שם שימש אליעזר, במשך שלוש שנים, כמורה וכמנהל בית ספר כשבנוסף עסק גם בפעילות ציבורית-תרבותית. אליעזר ומשפחתו נשארו בצפת עד שנת 1925 ואז חזרו לתל אביב ואליעזר חזר למשרתו בבית הספר לבנות.
ב-1925 היה אליעזר שותף להקמת בית הכנסת הגדול בתל אביב ועסק רבות בתרומה ועזרה לנזקקי העיר. נכונותו לעזור לכל הפונה אליו סיבכה את אליעזר בחובות כספיים והביאה להתאבדותו ב-1926. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. שרה פפר נפטרה ב-1958.
הערות שוליים

↑  שניים מילדיו של אליעזר פפר נשארו בחרסון והצטרפו למשפחה לאחר סיום לימודיהם - נחום פפר ובלומה
↑  יחד עם אליזר פפר לימדו בבית הספר גם המורים מרדכי אזרחי, יחיאל יחיאלי, ניסן טורוב, ש. בן-ציון, יוסף עזריהו, אשר זליג ארליך ועוד
↑  פעילים נוספים ליד אליעזר פפר היו אשר זליג ארליך ויעקב מושלי
צוות מורי בית חינוך בנות. אליעזר פפר יושב בצד שמאל
יחיאל מיכל חרל"פ

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1899 ב' בתשרי ה'תר"ס ירושלים
 פטירה:  28 באוקטובר 1974 (בגיל 75) י"ב במרחשון ה'תשל"ה
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 אב:  הרב יעקב משה חרל"פ
הרב יחיאל מיכל חרל"פ (ב' בתשרי ה'תר"ס, 6 בספטמבר 1899 – י"ב במרחשון ה'תשל"ה, 28 באוקטובר 1974) היה רב ואב"ד המרכז היהודי ברובע הברונקס בארצות הברית במשך עשרות שנים. קודם לכך היה רב בעיר קאנטון באוהיו ורב העיר אומהה בנברסקה.
היה מראשי אגודת הרבנים, מנהל ישיבת ר' יצחק אלחנן בניו יורק, חבר המזרחי בארצות הברית, מעורכי כתב העת 'אור המזרח', ובנו של הרב יעקב משה חרל"פ.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בראש השנה ה'תר"ס לרב יעקב משה חרל"פ ולפסיה בת הרב מיכל ורניקובסקי. בילדותו למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. בהיותו צעיר לימים בגיל 16 נקרא להצטרף לקבוצה למצוינים שעל יד ישיבת אהל משה.
היה בקשר הדוק עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יצחק ירוחם דיסקין, שאף למדו איתו בחברותא.
בשנת תרפ"א נסע לארצות הברית, למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו-יורק ושימש רב בבית הכנסת של 'עץ חיים אנשי וולוז'ין' באיסטסייד. בסיועם של מנהלי ישיבת רבנו יצחק אלחנן נתקבל כרב בעיר קאנטון שבאוהיו. ייסד שם תלמוד תורה וארגן שיעורים תורניים. משם עבר להיות רבה של אומהה במדינת נברסקה, שם עסק בעיקר בחינוך הנוער, ובניסיון לשלוח את הצעירים ללמוד בישיבות בשיקגו ובניו-יורק.
בשנת ה'תרפ"ו נבחר להיות רב בית הכנסת המרכזי ברובע הברונקס בניו יורק, בתפקיד זה שימש קרוב לחמישים שנה.
היה מראשי אגודת הרבנים ושימש כיו"ר האגודה, וחבר הוועדה לענייני ארץ ישראל של האגודה. מלבד זאת היה פעיל חשוב בתנועת המזרחי בארצות הברית ונמנה כחבר בוועד הפועל של התנועה, היה גם מהעורכים של אור המזרח - כתב העת של המזרחי בארצות הברית. ייסד את 'הוועד לחיזוק התורה והיהדות שעל יד המזרחי' ועמד בראשו.
על אף מגוריו בארצות הברית, היה קשור לארץ ישראל ומבקר בה פעמים תכופות, ביקוריו עוררו רושם. שימש כנשיא ישיבת בית זבול, אסף למענה תקציב בארצות הברית, ובעת ביקוריו העביר בה שיעורים.
היה אוסף תרומות בארצות הברית למען ישיבות בירושלים עיר הולדתו, דבר שנכתב אף על מצבתו. בעקבות כך היה הגזבר של ישיבת מאה שערים.
גם באגודת הרבנים היה יו"ר הוועדה לענייני ארץ ישראל, ונחשב כמי שקידש את שמה של ירושלים.
נפטר בי"ב בחשוון ה'תשל"ה. הלווייתו יצאה מישיבת רבנו יצחק אלחנן בהשתתפות הרב סולובייצ'יק והרב ד"ר בלקין,
נטמן למחרת היום בחלקת המשפחה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים ליד קברו של סבו הרב זבולון חרל"פ וליד הקבר הריק של אביו שנקבר בשל מאורעות המלחמה בבית העלמין סנהדריה (לאחר מכן נקבר שם הרב יצחק מאיר חרל"פ בנו של הרב חיים זבולון חרל"פ).
דעותיו

כאחד מפעילי המזרחי בארצות הברית פעל בכדי שהמזרחי ישתתף בממשלת ישראל.
יחסו היה אוהד למדינת ישראל, וטען שלהקמת המדינה ויום העצמאות יש ערך דתי.
ספריו

ספריו נקראים חוף ימים, במילה 'ימים' רמוזים שמותיו שלו ושל אביו - יעקב משה יחיאל מיכל.
חוף ימים חלק ראשון. תשי"ז.
חוף ימים חלק שני. תשכ"א.
חוף ימים חלק שלישי. תשכ"א.
חוף ימים על מסכת מכות. תשל"ח.
תורת חוף ימים. תשמ"ה
חוף ימים על מסכת חגיגה. תשנ"ט.
קונטרס מיוחד עם שני מאמרים. בהוצאת ישיבת בית זבול.
דרשותיו לימי העצמאות נדפסו בספר 'מי חכם וישמור אלה' בהוצאת מכון איי הים.
משפחתו

נישא לחיה שרה בת הרב זאב וולוף שחור, ולהם היו שני ילדים: איטא רייזיל שנפטרה בהיותה ילדה קטנה, והרב זבולון חרל"פ ראש ישיבה יונברסיטי בארצות הברית ונשיא ישיבת בית זבול.
גיסיו הם הרבנים: משה לייב שחור, חיים זבולון חרל"פ, מרדכי יהודה ליב זק"ש, שמואל ברוך ורנר, אברהם שדמי וישראל בארי.
נכדו הוא הרב זאב וולף חרל"פ רב היישוב מעלה עמוס.
לקריאה נוספת

הגאון רבי יחיאל מיכל חרל"פ (קוים לדמותו) - הרב יהודה רובינשטיין.
הערות שוליים

↑  אוצר החכמה, באתר tablet.otzar.org
↑  אוצר החכמה, באתר tablet.otzar.org
↑  חרל"פ, יחיאל מיכל, ‏2015-07-12
↑  ⁨גװיפע שמחוז «נװהוג יחיאל מימ חול״פ אץ ־ כראנסש חעואקדמןנמןו־⁩ | ⁨דער טאג⁩ | 13 פברואר 1957 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2  ⁨_טווחים _חשוביפ ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 13 יוני 1947 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מדינת ישראל מבטיחה עתידה של יהדות התורה ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 22 מאי 1964 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨ידיעה על יחיאל מיכל חרל"פ, באתר הספרייה הלאומית, הַצֹּפֶה, גיליון 4415, עמ' 4, ‏23 ביוני 1952
↑  ⁨הצפה⁩ | 6 אוגוסט 1947 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨Page 1 Advertisements Column 1⁩ | ⁨דאר היום⁩ | 14 אוקטובר 1928 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מאה שערים, באתר אוצר החכמה
↑  ⁨Untitled⁩ | ⁨הצפה⁩ | 23 יוני 1952 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨המזרחי באמריקה למען ח יזוק התורה ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 8 דצמבר 1955 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨קריאה לעלייה במסיבת יום העצמאות של רבני המזרחי באמריקה ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 24 מאי 1967 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מודעה על נישואי יחיאל מיכל חרל"פ, באתר הספרייה הלאומית, "חדשות הארץ", גיליון 99, עמ' 1, ‏26 באוקטובר 1919
↑  יאיר חרל"פ והרב אבישי גרוסר, נפטר נכדו של הרב חרל"פ, באתר ערוץ 7, 22 בינואר 2024
גונדולין

גונדולין (באנגלית: Gondolin) (בסינדרין: העיר הנסתרת) הייתה עיר עלפים שהופיעה בספריו של טולקין ונבנתה באמצע בלריאנד שבארץ התיכונה. היא הוקמה על ידי טורגון, אדון הנולדור בראשית העידן הראשון. והייתה הממלכה שעמדה על תילה לזמן הכי ארוך מבין כל ממלכות הנולדור בגלות, היא עמדה על תילה למשך כמעט ארבע מאות שנים.
היסטוריה

כפי שסופר בסילמריליון, הולא אולמו, אדון הימים, התגלה בחלום בפני טורגון, שר הנולדור וגילה את לו מיקומו של עמק טומלדן (העמק הנסתר). היה זה סביב שנת 50 לעידן הראשון. תחת הדרכת הולא, טורגון נסע מממלכתו אשר בנברסט ומצא את הבקעה בשנת 53 לעידן הראשון. הוא מצא את העמק הנסתר מוקף בהרים מערבית לדורתוניון וממזרח לנהר הסיריון, הדרך היחידה להיכנס לעמק הייתה ממעבר נסתר שלימים יקרא 'מעבר אנך', המעבר השמור, שהוביל מדרום-למערב אל תוך העמק. באמצע המישור הייתה גבעה תלולה שנקראה אמון גוורת. שם החליט טורגון להקים את העיר שלימים תהיה הגדולה והמרשימה בערי הנולדור. העיר תוגן על ידי ההרים החובקים ותוסתר מפני מורגות' ומשרתיו האפלים.
במשך כמעט שישים וחמש שנים עמלו ובנו טורגון ואנשיו את גונדולין בסתר. לאחר שהושלמה המלאכה בשנת 116 לעידן הראשון, הוא לקח איתו להתגורר בעיר הנסתרת את כל בני עמו בנברסט - כמעט שליש מהנולדור, כמו גם כמות לא מועטה של עלפי הסינדר. העיר עמדה על תילה כמעט 400 שנה עד שמיקומה נגלה למורגות', לאחר שתפס את מיגלין, אחיינו של טורגון, וזה, לאחר עינויים רבים גילה לו את מיקומה. העיר נחרבה זמן קצר לאחר מכן על ידי כוחותיו של אדון האופל.
ראו גם

דוריאת
ריוונדל
יובל שמעוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באוגוסט 1955 (בן 69) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  אילת שמיר 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2005)  פרס ברנר (2015)  פרס ברנשטיין (2001)  פרס ניומן (2016) 
 
יובל שמעוני (נולד ב-21 באוגוסט 1955) הוא סופר, עורך ומרצה בחוג לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

שמעוני נולד בירושלים, נכד למשורר דוד שמעוני. למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, היה עורך ספרי הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים, והוא נמנה עם עורכי סדרת "ספריה לעם" (יחד עם משה רון, דבורה נגבי, מאיה פלדמן ותרזה בירון-פריד) של הוצאת עם עובד. הוא גם מנחה סדנאות כתיבה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2000 היה מועמד לפרס ספיר על ספרו "חדר". בשנת 2001 זכה בפרס ברנשטיין בקטגוריה רומן עברי מקורי. בשנת 2005 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ובשנת 2015 זיכה אותו ספרו, "קו המלח", בפרס ברנר לשנת תשע"ה. בשנת 2016 זכה בפרס ניומן לספרות עברית. ב-2018 נערך כנס על יצירתו באוניברסיטת קיימברידג'.
שמעוני מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו, הסופרת אילת שמיר.
ספריו

מעוף היונה, סדרת "פרוזה אחרת", הוצאת עם עובד, 1990
חדר, ספריה לעם, עם עובד, 1999
אל העפר, סדרת "פרוזה אחרת", עם עובד, 2007
קו המלח (שני כרכים), ספריה לעם, עם עובד, 2014
מבעד לקרקעית השקופה, ספריה לעם, עם עובד, 2021
גופת גבר לא מזוהה, הספריה לעם, עם עובד, 2023
ספרים בעריכתו

כאחד העורכים הבולטים בספרות העברית בת זמננו ערך שמעוני את הספרים הבאים:
שום גמדים לא יבואו / שרה שילה, זוכה פרס ספיר לשנת 2007 (עם עובד, תל אביב תשס"ו 2005)
אמסטֶל / עדנה שמש (הקיבוץ המאוחד וקסת, 2007)
טורפים של קיץ / ענת עינהר, זוכה פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2010 (עם עובד | קסת, 2008)
רומן וינאי / דוד פוגל (עם עובד, תל אביב תשע"ב 2012. בשיתוף לילך נתנאל)
המסע הלילי הארוך הביתה / יצחק בן-נר (עם עובד, תל אביב תשע"ג 2013)
צל עולם / ניר ברעם (עם עובד, תל אביב תשע"ג 2013)
גדר חיה / דורית רביניאן, זוכת פרס ברנשטיין לשנת 2015 (עם עובד, תל אביב תשע"ד 2014)
הרים אני רואה / רועי בית לוי, זוכה פרס טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית 2014 (עם עובד, תל אביב, תשע"ד 2014)
המיטה שאתה מציע בעצמך / אילת שמיר, פרס רמת גן למצוינות ספרותית לשנת 2014 (עם עובד, תל אביב תשע"ג 2013)
בנדיט / איתמר אורלב, זוכה פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2015 ופרס POINT לרומן הנבחר של 2020 (עם עובד, תל אביב תשע"ה 2015), מועמד לפרס פמינה בצרפת
עוד חמש דקות / יונתן ברג, זוכה פרס שרת התרבות לספר ביכורים לשנת 2015 (עם עובד, תל אביב 2015)
מאושרי והלאה / הילה עמית, זוכה פרס שרת התרבות לספר ביכורים לשנת 2016 (עם עובד, תל אביב 2016)
האצבעות על הגבעה / איתן דרור־פריאר, זוכה פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2016 (עם עובד, תל אביב 2015)
ארבעה אבות / אמיר זיו, בחמישייה הסופית של פרס ספיר, זוכה פרס ברנר לספרי ביכורים 2017 (עם עובד, תל אביב 2017)
רשימת האימהות / גלי מיר-תיבון, זוכה פרס י.ל. גולדברג לשנת 2018
יקיצה / ניר ברעם, בחמישייה הסופית של פרס ספיר 2018 (עם עובד, תל אביב 2018)
נטל ההוכחה / אילת שמיר, מועמד החמישייה הסופית של פרס ספיר 2019 (עם עובד, תל אביב 2018)
נער האופניים / אלי עמיר, זוכה פרס ברנר 2019 (עם עובד, תל אביב 2019)
צערו העתיק של הירח / נעמה דעי, מועמד השלישייה הסופית של פרס ספיר 2019 (עם עובד, תל אביב 2019)
ירח / דורי פינטו, זוכה פרס ספיר לספר ביכורים 2020 (עם עובד, תל אביב 2020)
המטבח האחורי / רומית סמסון, זוכה פרס ספיר לספר ביכורים 2021 (עם עובד, תל אביב 2021)
נעדרים קרים / אסף קוגלר, מועמד השלישייה של פרס ספיר לספר ביכורים 2021 (עם עובד, תל אביב 2021)
ללכת למקום אח ר/ רחל גץ סלומון, פרס ברנר לספרי ביכורים 2023 (עם עובד, תל אביב 2022)
ופתאום בוקר / נעמה דעי, פרס ז'קלין כהנוב 2024 (עם עובד, תל אביב 2024)
לקריאה נוספת

אברהם בלבן, "אל מול מקריות אדישה", גל אחר בסיפורת העברית, סיפורת עברית פוסט מודרניסטית, 1995
גרשון שקד, "להיכנס ל'חדר' של יובל שמעוני", ידיעות אחרונות, 7 במאי 1999
אבנר הולצמן, "בעמק הבכא", מפת דרכים, סיפורת עברית כיום, 2005, עמ' 207-201
יובל שמעוני, קו המלח, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 549–551, הוצאת כרמל, 2017
היד הזאת הכותבת: על יצירתו של יובל שמעוני / ירון פלג, יגאל שוורץ ומוריה דיין קודיש (עורכים), הוצאת עם עובד, תש"ף 2020
יגאל שוורץ, מכאן ומכאן: מסות ומאמרים על ספרות ישראלית, פרדס הוצאה לאור, 2020, הפרק "הקתדרלות ההומניסטיות של יובל שמעוני", עמ' 183–201
הערות שוליים

↑  רשימת חברי הסגל, החוג לספרות, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  גילי איזיקוביץ, יובל שמעוני זכה בפרס ברנר על ספרו "קו המלח", באתר הארץ, 16 ביוני 2015
↑  slf33@cam.ac.uk, Tribute to Youval Shimoni — Faculty of Asian and Middle Eastern Studies, www.ames.cam.ac.uk (באנגלית) (ארכיון)
↑   גפי אמיר, "מבעד לקרקעית השקופה": רומן היסטורי נפלא, שמזמין קריאות חוזרות, באתר הארץ, 9 בפברואר 2022
↑   עמרי הרצוג, הספר מתאר חמש דמויות שנפגשות בפאב תל־אביבי, באתר הארץ, 25 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305009605171  BnF: cb14605892n (data)  CiNii: DA18812629  GND: 115667318  ISNI: 0000 0000 7845 3430  LCCN: nr90021201  RERO: 02-A006562039  SUDOC: 061173959  VIAF: 107522192   WorldCat (עם VIAF): 107522192
מבטחים (מושב)

| --- | --- |
בית הביטחון הישן במבטחיםבית הביטחון הישן במבטחים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: אשכול
גובה ממוצע: ‎130 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 915 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 502 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מבטחים(למפת מערב הנגב רגילה) מבטחים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבטחים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבטחים31°14′25″N 34°24′29″E﻿ / ﻿31.2404028370486°N 34.4079388150647°E﻿ / 31.2404028370486; 34.4079388150647  heמפת היישובים של מועצה אזורית אשכול באדום - מבטחים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

מִבְטַחִים הוא מושב בחבל אשכול, סמוך לרצועת עזה, המשתייך לתנועת המושבים. שטחו 4,000 דונם. מקור השם מבטחים הוא הפסוק "וְיָשַׁב עַמִּי בִּנְוֵה שָׁלוֹם וּבְמִשְׁכְּנוֹת מִבְטַחִים" (ישעיהו ל"ב, י"ח). המושב הוא ישוב מסורתי - חילוני, וקיימים בו גם בית כנסת ומקווה. עיקר העיסוק ביישוב הוא בחקלאות: גידול ירקות, פרחים ומשתלות. בין שאר מוקדי התעסוקה ביישוב בתי מסחר, בתי אריזה, ומסגריה.
בן-גוריון בהקמת הגדר של מבטחים, מרץ 1956
היסטוריה

היישוב מבטחים הוקם לראשונה ב-7 בפברואר 1947 כקיבוץ של העובד הציוני. ב-22 באפריל 1948 אירעה תקרית חמורה בין הצבא הבריטי ובין מגיני מבטחים. יחידה בריטית משוריינת שכללה מספר טנקים ונושאי ברן הגיעה לשערי הקיבוץ. הבריטים ביקשו להסגיר לידיהם מכונית משא שלטענתם הוחרמה מהערבים, ולהסגיר גם את נהג הקיבוץ לחקירה. כשנענו בשלילה החלו הטנקים להפגיז את בית הביטחון ואת עמדות הקיבוץ. שלושים פגזים נורו על הקיבוץ, שישה מהם פגעו בבית הביטחון והרגו את חבר הקיבוץ חיים פישר. לפנות ערב נסוגו הבריטים ממבטחים. עם תום מלחמת העצמאות החליטו חברי מבטחים לפנות את המקום ולחבור עם חברי קיבוץ ניצנים לייסד את קיבוץ ניצנים החדש.
המושב מבטחים הוקם מחדש ב-1950 על ידי עולים מכורדיסטן ליד היישוב הישן הנטוש, כשאת אבן הפינה הניחו ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת. בשנת 1954 הגיעו למבטחים עולים חדשים ממרוקו ומכורדיסטן. היישוב היה בסיס קדמי לצה"ל במלחמת סיני, מגודר ומוקף בעמדות ירי ובתעלות קשר, וממנו יצאו כוחות חי"ר למבצע.
ממבטחים הישנה נותר רק בית הביטחון, שהוכרז ב-1982 כאתר לאומי. הבית נמצא במצב גרוע בין חממות החקלאים כשהוא מחורר מהפגזות ומט ליפול.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת טבח שבעה באוקטובר, הסתערו על מושב מבטחים מספר מחבלים המשתייכים לזרוע הצבאית של חמאס, במטרה לבצע טבח במושב ולחטוף ממנו שבויים. חברי כיתת הכוננות של המושב, יחד עם חברים מכיתת הכוננות של המושב הסמוך ישע, ניהלו קרב עם המחבלים והצליחו לבלום אותם מלבצע טבח במושב. 5 מחברי המושבים נהרגו בקרבות.
לקריאה נוספת

אברהם אדן: עד דגל הדיו; הוצאת מערכות, עמ' 133–140, 1984
דן גזית, ״כוחות עלומים הכו שורשים בחוף מבטחים״, "ככה זה" גיליון 91, 6 ביולי 2011, עמ' 28
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אתר לאומי בית הביטחון מבטחים, באתר טבע ונופים בישראל
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540213605171  LCCN: n96040515  VIAF: 159610293   WorldCat (עם VIAF): 159610293
הקפיטל

| --- | --- |

 הקפיטל, כרך I  הקפיטל, כרך II  הקפיטל, כרך III 
 מידע כללי
 מאת:  קרל מרקס 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  מסה 
 נושא:  קפיטליזם, מחשבה חברתית, כלכלה פוליטית, תורה כלכלית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1867 
 עורך:  פרידריך אנגלס 
 
קרל מרקס
הקָפּיטָל, או בשמו המלא: הקפיטל: ביקורת הכלכלה המדינית (בגרמנית: Das Kapital: Kritik der politischen Ökonomie), הוא ספר עיוני שכתב קרל מרקס בגרמנית, המהווה את הבסיס לחשיבה הסוציאליסטית-מרקסיסטית, ואחד הספרים העיוניים בעלי ההשפעה הרחבה ביותר בכל הזמנים.
הכרך הראשון של הספר יצא לאור בשנת 1867 בעריכתו של פרידריך אנגלס. הספר הוא מחקר בכלכלה פוליטית ומהווה ניתוח תאורטי של הקפיטליזם שבא לענות על השאלה באמצעות אילו מנגנונים מבטיחה שיטה כלכלית זו צבירת הון על ידי בעלי ההון. אין בספר קריאה למהפכנות או למלחמת מעמדות אקטיבית. קריאות מסוג זה מופיעות בספר המניפסט הקומוניסטי.
בתרגום עברי

הקאפיטאל: ביקורת הכלכלה המדינית, מרחביה: ספרית פועלים בסיוע הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל, 1947. (ביסודו של הנוסח העברי הונח התרגום מאת צבי וויסלבסקי; יצחק מן השלים את הנוסח) (ספר ראשון בלבד)
מהדורה מלאה: כרך א: תהליך הייצור של ההון; התרגום מאת צבי וויסלבסקי, 1953; כרך ב: תהליך הסיבוב של ההון; תרגם: יצחק מן, 1954.
מהדורה חדשה: הקפיטל: ביקורת הכלכלה המדינית; הנוסח העברי: צבי וויסלבסקי; השלים את הנוסח, ערכו והתקינו: יצחק מן; הקדמה למהדורה העברית החדשה 2011 מאת יפתח גולדמן, בני ברק: ספרית פועלים; הקיבוץ המאוחד, 2011.
ראו גם

מטריאליזם היסטורי
הערות שוליים

↑  יצחק מן, ה"קאפיטאל" ותרגומו העברי, משמר, 19 בספטמבר 1947, המשך. המתרגמים, ד"ר צבי וויסלבסקי וד"ר יצחק מן, זכו על תרגומם בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
↑  ד"ר יצחק מן, קארל מארקס: הקאפיטאל: בעיות תרגום "הקאפיטאל", על המשמר, 6 ביוני 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592602305171  BnF: cb11939508s (data)  GND: 4099309-7  LCCN: n80042772  NDL: 00627351  NLA: 35735065  SELIBR: 334699  SUDOC: 027329313  VIAF: 189504446   WorldCat (עם VIAF): 189504446 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלום קורח

אין תמונה חופשית
הרב שלום (סאלם) קֹרח (ה'תרל"ג, 1873 – י"ג בחשוון ה'תשי"ג, 1 בנובמבר 1952) היה רב ומשורר, יהודי תימני.