stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ווסט דאטה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  רנן חלק, שחר פינבליט, ג'ף דנוורת'
 תקופת הפעילות:  דצמבר 2015 – הווה (כ־8 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 נשיא:  מייק וינג
 מנכ"ל:  רנן חלק
  
 vastdata.com
 
ווסט דאטה בע"מ (באנגלית VAST Data), המוכרת במותג VAST היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בתשתיות אחסון מבוססות זיכרון הבזק ליישומי בינה מלאכותית ולמידה עמוקה. החברה מציעה פלטפורמת מחשוב המאפשרת למשתמשים לאמן מודלים של בינה מלאכותית על ידי אחסון וסינתזה של כמויות גדולות של נתונים לא מובְנים.
היסטוריה

החברה נוסדה בדצמבר 2015 על ידי רנן חלק (מנכ"ל החברה), לשעבר ראש מחקר ופיתוח ב-XtremIO (שנרכשה בשנת 2012 על ידי דל), שחר פינבליט (מנהל מחקר ופיתוח), לשעבר בקמינריו, וג'ף דנוורת', לשעבר מ-CTERA Networks. מייק וינג, לשעבר מדל, מכהן כנשיא החברה. לחברה משרדים במדינות אחדות, ובכלל זה מרכז פיתוח בתל אביב ומרכז פיתוח נוסף בחיפה, שנפתח בדצמבר 2021.
בפברואר 2019 החברה הודיעה על השקת תוכנת האחסון האוניברסלי שלה הבנויה על זיכרון הבזק ארכיטקטורת מערכות מבוזרות שפותחה על ידיה בשם DASE - Disaggregated and Shared Everything. זהו פתרון אחסון נתונים לא מובנה בקנה מידה גדול. המוצר זכה במדליית הזהב לשנת 2019 של TechTarget.
באפריל 2021 עברה החברה למודל רישוי תוכנה בשם ג'מיני, המאפשר ללקוחות להפריד בין רכישת החומרה לבין עלות רישוי התוכנה.
ב-2022 דורגה החברה במקום החמישי Deloitte Technology Fast 500 ובמקום השלישי ברשימת פייננשל טיימס לשנת 2023 של החברות הצומחות ביותר של אמריקה, בהתבסס על הגידול בהכנסות של החברה מ-2018 עד 2021. החברה נכללת גם ברשימת עשר החברות החדשניות ביותר במדעי הנתונים של המגזין Fast Company של שנת 2023, כמו גם מעסיקי הסטארט-אפ הטובים ביותר של פורבס באמריקה.
במרץ 2023 הודיעה החברה שהיא עלתה על זרם הכנסות (ARR) של 100 מיליון דולר.
באפריל 2023 החברה נכנסה לשותפות עם חברת HPE כדי לספק תוכנה עבור HPE GreenLake לאחסון קבצים.
במאי 2023 החברה הוסמכה כמחסן נתונים של Nvidia SuperPOD.
ב-1 באוגוסט 2023 הודיעה החברה על השקת VAST Data Platform, המציעה שירותי אחסון, מסדי נתונים ומנועי חישוב, ונועדה להאיץ מחקר בבינה מלאכותית.
היסטוריה > גיוס הון

בשנת 2016 גייסה החברה 15 מיליון דולר.
בשנת 2018 גייסה החברה 25 מיליון דולר.
בפברואר 2019 גייסה החברה 40 מיליון דולר.
באפריל 2020 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 1.2 מיליארד דולר, והפכה לחד-קרן.
במאי 2021 השלימה החברה את סבב הגיוס שלה בסדרה D, וגייסה 83 מיליון דולר לפי שווי של 3.7 מיליארד דולר לאחר כסף, פי שלושה מהערכת השווי שלה מאפריל 2020.
בדצמבר 2023 ערכה החברה סבב גיוס של מאות מיליוני דולר לפי שווי של 9 מיליארד דולר.
מוצרים

VAST Data Platform הוא מחסן נתונים גלובלי, מסד נתונים ומנוע חישוב בינה מלאכותית הכולל את הרכיבים הבאים:
VAST DataStore (שנודע בעבר בשם Universal Storage), כלי אחסון נתונים לא מובנה.
VAST DataBase, מערכת ניהול מסד נתונים (DBMS) הכוללת את המבנים של מסד נתונים מסורתי, מחסן נתונים ואגם נתונים (אנ').
VAST DataEngine (מתוכנן להיות זמין באופן כללי בשנת 2024), מנוע ביצוע שגרות גלובלי.
VAST DataSpace, מרחב שמות גלובלי (אנ') המאפשר לכל מיקום לאחסן, לאחזר ולעבד נתונים.
הפלטפורמה ניתנת להתקנה במרכזי נתונים מקומיים ובעננים ציבוריים, והיא מסופקת כשירות למנויים.
הערות שוליים

↑  VAST Data: The first thing we do, let's kill all the hard drives – Blocks and Files, Blocks and Files, ‏February 26, 2019
↑  ואסט דטה פותחת מרכז מו"פ חדש בחיפה, באתר "אנשים ומחשבים", 2 בדצמבר 2021
↑  Tom Coughlin, VAST Storage Dreams, Forbes, ‏March 1, 2019;
Antony Adshead, QLC + 3D Xpoint = Vast Data’s universal storage, ComputerWeekly.com, ‏June 16, 2020
↑  VAST Data goes software-only - what does this mean for customers? - Architecting IT, Architecting IT, ‏April 8, 2021
↑  "2022 Technology Fast 500™ Rankings" (PDF). deloitte.com.
↑  FT ranking: The Americas’ Fastest-Growing Companies 2023, Financial Times, ‏March 28, 2023
↑  "America's Best Startup Employers 2023". Forbes (באנגלית).
↑  VAST Data’s Meteoric Growth Continues, Exceeds $100 Million ARR Within Three Year, VAST Data, March 15, 2023
↑  Tim McCarthy, Vast dips into HPE GreenLake with new file storage service, TechTarget, ‏April 4, 2023
↑  VAST Data and Nvidia form SuperPOD squad – Blocks and Files, Blocks and Files, ‏Nay 17, 2023
↑  Vast Data Boosts AI Infrastructure with New Unified Data Platform, EnterpriseAI, ‏August 5, 2023
↑  Joseph F. Kovar, Vast Data Gets $40M Funding For Its Universal Storage Architecture, CRN, ‏February 26, 2019
↑  יניב אביטל, ‏סטארטאפ ישראלי בן 4 גייס עכשיו לפי שווי של 1.2 מיליארד דולר, באתר Geektime‏, 16 באפריל 2020
↑  מאיר אורבך, "אין צורך בכ"כ הרבה כסף": VAST Data גייסה לפי שווי של 3.7 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 4 במאי 2021;
אושרי אלקסלסי, ‏אנבידיה משקיעה בסטארטאפ ישראלי ומקפיצה את השווי שלו ל-3.7 מיליארד דולר, באתר Geektime‏, 4 במאי 2021
↑  מאיר אורבך, באמצע המלחמה: VAST Data מגייסת מאות מיליוני דולרים לפי שווי של 9 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 5 בדצמבר 2023;
אושרי אלקסלסי, ‏סטארטאפ ישראלי השלים סבב גיוס חדש ושווה כבר 9 מיליארד דולר, באתר Geektime‏, 5 בדצמבר 2023
השושלת הקרא-ח'אנית

| --- | --- |


 
 ממשל
 משטר:  קונפדרציה
 שפה נפוצה:  טורקית
 עיר בירה:  קאשגאר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  840
 פירוק:   
 תאריך:  1212
 ישות קודמת:  סאמאנים
 ישות יורשת:  קרא-ח'יטאי, ח'ווארזמשאה
 
הממלכה הקרא-ח'אנית הייתה חאנות טורקית שששלטה בחלקים ממרכז אסיה מהמאה ה-9 עד המאה ה-13 המוקדמת.
עליית הממלכה הקרא-ח'אנית

השורשים ההיסטוריים של השושלת הקרא-ח'אנית לוטים בערפל, אולם ככל הנראה מוצאה בשבטים טורקים קרלוקים, שעלו לעמדת חשיבות מרכזית בחלק המזרחי של הערבה האסייתית, אחרי נפילתה של האימפריה האויגורית באמצע המאה התשיעית. אפשרות נוספת, שאינה סותרת את האפשרות הקודמת, היא שהקלאן שהנהיג את הקרלוקים בא מקרב האשינה (A-Shih-Na), השבט שעמד בראש האימפריה של הגוקטרכ (Göktürk). בכל אופן היו השבטים הקרלוקים הגורם החזק והמרכזי בקונפדרציה הקרא-ח'אנית.
לפי הנוהג שהיה מקובל באימפריות הטורקיות, שקדמו לה, הייתה הממלכה הקרא-ח'אנית מחולקת באופן אדמיניסטרטיבי לשני ח'אקאנתים, מזרחי ומערבי. בשנות ה-50 של המאה העשירית המיר אחד מבני השושלת הקרא-ח'אנית המערבית את דתו לאסלאם. בשנת 960 חלה המרה המונית של תרכים לאסלאם, "200,000 אוהלים של תרכים", לפי דיווחו של אבן אל-את'יר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה). הראיות הנסיבתיות מעידות על-כך שהיו אלו תרכים מהח'קאנאת המזרחי.
בשנת 999 פלשו הקרא-ח'אנים לתוך הממלכה הסאמאנית, כבשו את הבירה בוכרה, והשלימו את השתלטותם על טראנסאוקסאניה. בכיבוש בוכרה העניקו הקרא-ח'אנים מכת מוות לממלכה הסאמאנית למרות שזו המשיכה לשרוד באופן מצומצם עד שנת 1005. באותה שנה בה השתלטו הקרא-ח'אנים על טרנסאוקסניה, כבש מחמוד מע'זנה את ח'וראסאן מידי הסאמאנים ושתי השושלות הטורקיות קבעו את נהר האוקסוס כגבול בין ממלכותיהם. בתחילת המאה ה-11 הכירו הח'אנים של הח'אקאנת הקראח'אני המערבי בסמכות הדתית העליונה של הח'ליף העבאסי והוסיפו לשמם את הכינוי "מוולא אמיר אל מומנין".
החלוקה האדמיניסטרטיבית של הממלכה הקרא-ח'אנית בין מזרח למערב, הפכה לחלוקה פוליטית בתחילת המאה האחת עשרה, כאשר בכל ח'אקאנת עלתה שושלת עצמאית. במחצית השנייה של שנות השלושים של המאה האחת עשרה הצליחה השושלת הקרא-ח'אנית המזרחית להשתלט על שטחי השושלת המערבית. השושלת המנצחת שבה וחילקה ב-1042 את הממלכה לשני ח'אקאנתים עצמאיים במזרח ובמערב.
החשיבות התרבותית של הקרא-ח'אנים

קאשגאר הייתה העיר המרכזית בח'אקאנת המזרחי מבחינה דתית ותרבותית. חכמי הדת והמלומדים, שהתקבצו בעיר זו, תרמו תרומה מכרעת להתפשטותה של דת האסלאם בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית במהלך המאות העשירית וה-11. בשני הח'אקאנתים של הממלכה עודדו השליטים הקרא-ח'אנים את היצירה התרבותית ושימשו פטרונים למלומדים, לסופרים ולמשוררים.
לצד הפריחה של דת האסלאם והתרבות המוסלמית עברה הממלכה הקרא-ח'אנית ובייחוד חלקה המזרחי תהליך אינטנסיבי של טורקיפיזציה. האוכלוסייה דוברת השפות האיראניות, שישבה באזור אגן טארים (Tarim Basin), בבלאסאגון (Balasagun/Balasaghun) ובחלקים נוספים של הח'אקאנת המזרחי החלה לאמץ את השפות הטורקיות לצד או במקום השפות האיראניות. הכתב האויגורי המשיך להיות מקובל בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית עד לסוף המאה האחת עשרה. למרות שהייתה השפעה ניכרת הן של התרבות הסינית והן של התרבות האיראנית, השתמרה זהות טורקית חזקה בחלקה המזרחי של הממלכה הקרא-ח'אנית (בח'אקאנת המערבי היה הייתה השפעה רבה יותר לתרבות האיראנית).
ראו גם

מחמוד אל-כאשע'רי
השושלת הסאמאנית
השושלת הע'זנווית
השושלת הסלג'וקית
לקריאה נוספת

Golden, Peter B., An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East, Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1992.
השיטפון בנהר הצהוב (1887)

| --- | --- |
 תאריך התרחשות:  28 בספטמבר 1887 
 תאריך התחלה:  28 בספטמבר 1887 
 תאריך סיום:  ינואר 1899 
 משך האסון:  28 בספטמבר 1887 – ינואר 1899 (כ־11 שנים) 
 הרוגים:  900,000 
 קואורדינטות:  37°45′47″N 119°09′43″E﻿ / ﻿37.763055555556°N 119.16194444444°E﻿ / 37.763055555556; 119.16194444444
 he
 
השיטפון בנהר הצהוב, שאירע בשנת 1887, היה אסון טבע רחב ממדים בנהר הצהוב (הוּאַנג הֶא) שבסין. הנהר מועד לשיטפונות גם בשנים רגילות מפני שהוא זורם בין שתי סוללות עפר שמעבר להן מישורים ארוכים; אולם השיטפון הקיצוני, שהחל בספטמבר 1887, על פי ההערכות הנמוכות ביותר, גרם למותם של מעל 900,000 אנשים (ההערכות הגבוהות מציינות כ-2 מיליון), והוא אחד האסונות הטבעיים הקטלניים ביותר שתועדו.
היסטוריה

במשך מאות שנים, חקלאים שחיו על גדות הנהר הצהוב בנו סוללות כדי לנתב ולשמור על מי הנהר, אשר עם הזמן עלה מפלסם עקב טין וסחופת שהצטברו על הצד הפנימי של הגדות. בשנת 1887, עלה הנהר על גדותיו עקב מספר ימים רצופים של גשם כבד. הוא עלה אף על גובה הסוללות ב-28 בספטמבר, ובכך יצר שיטפון כבד.
מכיוון שאין מדד בינלאומי לעוצמתו של שיטפון, הוא נמדד בדרך כלל בגובה הנזק שנגרם ומספר הקרבנות. נהוג לחשוב שמי הנהר הצהוב פרצו את הסוללות המלאכותיות בהואיואנקואו שבמחוז חנאן. עקב האופי המישורי של השטח באזור, השיטפון התפשט במהירות ברחבי צפון סין וכיסה שטח עצום של כ-130,000 קילומטרים רבועים, תוך הטבעה של שטחי חקלאות, עיירות ואזורים מסחריים. לאחר האסון, כ-2 מיליון בני אדם נותרו ללא קורת גג. התנאים שלאחר האסון הובילו למחסור חמור באמצעים ומגפות רחבות היקף, וגרמו למותם של כמות גדולה של אנשים — על פי הערכות ייתכן ואף יותר מאשר השיטפון עצמו.
ראו גם

השיטפונות בסין (1931)
השיטפונות בסין (2020)
הרפובליקה הרביעית של ברזיל

הרפובליקה הרביעית של ברזיל התקיימה לאחר נפילת המדינה החדשה ב-1945 ועד להקמת הדיקטטורה הצבאית ב-1964; התקופה מתאפיינת מחד באי יציבות פוליטית, ומאידך בתנופת פיתוח וקידמה, ששיאה העברת בירת המדינה מריו דה ז'ניירו לברזיליה, עיר מתוכננת שנבנתה בשטח מדינת גויאס בדרום שטח הסרטאו.
עד ל-1945 שלט במדינה ללא מצרים הרודן ז'טוליו ורגאס, שהקים משטר קוואזי-פשיסטי המכונה "המדינה החדשה". ורגאס הודח על ידי הצבא בשנת 1945, אך המשיך להטיל צל כבד על הפוליטיקה הברזילאית; הוא נבחר לכהונה שנייה בשנת 1950, וגם לאחר התאבדותו ב-1954, עדיין נותר דמות משפיעה למשך שאר תקופת הרפובליקה הרביעית. במהלך תקופה זו שלטו שלוש מפלגות שנוצרו לאחר 1945 בפוליטיקה הברזילאית. מפלגת העבודה הברזילאית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שתמכו בורגאס, ולעומתם מפלגת הימין האיחוד הלאומי הדמוקרטי שהתנגדו לורגאס.
המאבק בין השמאל והימין בברזיל, בו הכריע לעיתים הצבא בכוח, הוביל לשורה של משברים פוליטיים, שהושפעו גם מהמלחמה הקרה והמאבק הבין גושי, על רקע עלייתו של פידל קסטרו לשלטון בקובה, ועליית ג'ון פיצג'רלד קנדי בארצות הברית. אי יציבות זו הובילה בשנת 1964 לנפילת המשטר הדמוקרטי, ולשלטון צבאי שנמשך למעלה מעשרים שנה.
סוף "המדינה החדשה"

בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, מצאה עצמה ברזיל נלחמת לצד בעלות הברית, בניגוד לנטיות ליבו של המשטר, שהיה עד אז מושפע בבירור מן המשטרים הפשיסטים באיטליה ובפורטוגל. הנשיא ז'טוליו ורגאס ניסה להביא לליברליזציה של המשטר, שכונה "המדינה החדשה"; ורגאס הורה על חנינה לאסירים פוליטיים, ולגליזציה של כל המפלגות, לרבות המפלגה הקומוניסטית, אשר מנהיגה לואיס קרלוס פרסטאס שוחרר מן הכלא.
ורגאס הציג חוק בחירות חדש, והתיר תעמולה פוליטית. שלוש מפלגות חדשות נוצרו – האיחוד הלאומי הדמוקרטי, שהורכב ממתנגדי ורגאס מן הימין והמרכז, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שאיחדה את אנשי המנגנון של "המדינה החדשה" ותומכי ורגאס, ומפלגת העבודה הברזילאית שאיחדה את תומכיו של ורגאס בקרב האיגודים המקצועיים.
מצב זה נראה כמסוכן לאנשי הצבא והימין, ובראשם המרשל גספאר דוטרה, ששימש כשר המלחמה במשטרו של ורגאס. ב-29 באוקטובר 1945 הביאו גורמים אלו, כמו גם לחץ הציבור והעיתונות, שמאסו בשלטון היחיד בן 15 השנים של ורגאס, להתפטרותו של ורגאס. ורגאס הציע את דוטרה כיורשו. לתקופת הביניים הוכרז נשיא בית המשפט הפדרלי ז'וסה ליניארס כראש המדינה, וזאת על פי החוקה.
בדצמבר 1945 נערכו בחירות, שהיו בין החופשיות והדמוקרטיות בתולדות ברזיל. ורגאס נבחר לסנאט, וכנשיא המדינה נבחר דוטרה.
נשיאותו של דוטרה

דוטרה הושבע לנשיא ב-31 בינואר 1946. כנשיא התמקד במדיניות החוץ בשיפור הקשרים עם ארצות הברית, ובניסיונות להרחיק את ברזיל מקשרים עם מדינות הגוש המזרחי. בהתאם לכך נותקו הקשרים עם ברית המועצות, אותם חידש ורגאס בימי מלחמת העולם השנייה, וב-1947 חודש האיסור על פעילות המפלגה הקומוניסטית. בפברואר 1949 הכירה ברזיל במדינת ישראל. לראש המשלחת הברזילאית לאו"ם, אוסוולדו ארניה, היה חלק נכבד בקבלת תוכנית החלוקה על ידי האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947.
בתחום מדיניות הפנים הכריז דוטרה על תוכנית בשם SALTE (ראשי תיבות של Saúde, Alimentação, Transporte e Energia – בריאות, תזונה תחבורה ואנרגיה), אך תוכנית זו נכשלה ונזנחה כעבור זמן מה. מפעל גדול שצלח בידו של דוטרה הוא סלילת כביש מודרני בין סאו פאולו וריו דה ז'אנירו, הידוע כיום כ"כביש הנשיא דוטרה".
כהונתו השנייה של ורגאס

ורגאס נבחר שוב לנשיא המדינה בבחירות שהתקיימו באוקטובר 1950. הוא קיבל את קולות "מפלגת העבודה" ו"המפלגה הסוציאל-דמוקרטית" ובמפתיע גם את קולות הקומוניסטים, שהיה בהם כדי להבטיח את בחירתו.
בינואר 1951 הושבע ורגאס לתפקידו. הוא נכנס לתפקיד בתקופה של משבר כלכלי, אופוזיציה ימנית חזקה, וחוסר סבלנות של בוחריו, שציפו ממנו למשול באופן הפופוליסטי בו התאפיינה תקופת נשיאותו הראשונה. ורגאס ניסה לנהל מדיניות פופוליסטית (מתוך זיקה למשטרו של חואן פרון בארגנטינה), ולקנות את לב הפועלים והאיגודים המקצועיים, אך לא היה בכך די.
ורגאס ניהל מדיניות של הלאמה של משאבי הטבע המרובים בהם התברכה ברזיל. על מנת להפחית את תלותה של ברזיל בגורמי חוץ, ייסד את "פטרוברז" חברת הנפט הברזילאית. עם כל זאת כשלה מדיניותו הכלכלית, והטענות על משטרו המושחת הלכו והתרבו.
בשנת 1954 עמד ורגאס מול התנגדות חזקה של מפלגת האופוזיציה הראשית, האיחוד הלאומי הדמוקרטי, שנתמכה על ידי גורמים רבי כוח בצבא. עורך של עיתון אופוזיציה בשם קרלוס לאסרדה היה אחד מן הדוברים הראשיים של קבוצות האופוזיציה. לאחר ניסיון התנקשות כושל בחייו של לאסרדה, בו נהרג קצין צעיר בשם רובן ואס, הובילו העקבות למפקד המשמר האישי של ורגאס. הצבא דרש את התפטרותו של ורגאס. משראה עצמו מותקף מכל הכיוונים התאבד ורגאס בארמון הנשיאות בריו דה ז'אנירו ב-24 באוגוסט 1954.
הדיקטטורה של ורגאס הביאה לשקיעת מעמד האוליגרכים מגדלי הקפה והסוכר, ולדמוקרטיזציה, שהסתיימה עם הכרזת המשטר הצבאי בשנת 1964. אך הפופוליזם של ורגאס, אשר הצליח לשמור בידיו את השלטון בין 1930 ו-1945 לא הצליח להתאים עצמו למציאות החברתית החדשה. עד ל-1945 היה זה הפופוליזם שהוביל את השינוי החברתי, ואת השינוי העמוק בכלכלת ברזיל, מייצור מוצרי יסוד כקפה וסוכר, למעצמה תעשייתית. אך לאחר 1945 נאלצו ורגאס ויורשיו לתמרן בין דרישות מעמדיות שונות, במקום לנסות ולהוביל את השינוי החברתי.
מותו של ורגאס בשנת 1954 הראה על ערעור בסיסי בכוחו של הפופוליזם הברזילאי. נוסחת הפופוליזם של ורגאס תישאר נוסחה מנצחת גם בימי יורשיו, אך היא עתידה ללבוש צורות אחרות. אם הקורפורטיזם היה סימן ההיכר של "המדינה החדשה" של ורגאס בשנות השלושים המאוחרות ובשנות הארבעים, הלאומיות, התיעוש והפיתוח יהיו הנוסחאות שיפתחו יורשיו. למדיניות זו היה חלק ניכר במשבר שהוביל להתמוטטות הדמוקרטיה הברזילאית בשנות השישים.
עידן קוביצ'ק

לאחר מותו של ורגאס עלה לנשיאות סגנו ז'ואו קפה פיליו, אך סכסוכים עם אנשי הצבא הביאו לפרישתו בנובמבר 1955. לאחר תקופה קצרה של אי ודאות חוקתית, נערכו בחירות, בהן עלה לשלטון מושלה של מדינת מינאס ז'ראיס, רופא ממוצא צכי בשם ז'וסלינו קוביצ'ק, איש המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. קוביצ'ק נחשב לאחד מאנשיו של ורגאס, ובמצע הבחירות הבטיח "חמישים שנות קידמה בתוך חמש שנים". ב-31 בינואר 1956 נכנס לתפקידו.
בתחילה סבר כי את הפיתוח ישיג באמצעות השקעות חוץ, להן נתן תנאים מועדפים. התוצאה הייתה ייבוא מסיבי של מכונות כבדות לתעשייה, ותעשיית מתכת משגשגת בשלושה מרכזים – וולטה רדונדה, סאו פאולו ומינאס ז'ראיס. השקעות יפניות הביאו לבניית צי סוחר ברזילאי. גולת הכותרת של הפיתוח והתיעוש בימי קוביצ'ק הייתה העברת בירת המדינה מריו דה ז'אנירו לעיר ברזיליה, שנבנתה בחבל הסרטאו במדינת גויאס. ההשקעה בבניית עיר זו, שנבנתה באופן מתוכנן, בסגנון הבאוהאוס הגיעה לכדי חצי מיליארד דולר.
לאחר זמן מה נסתבר כי מדיניות זו מחלישה את התעשייה המקומית. התעשיינים המקומיים, שהיוו את מרכז הכוח של אנשי ורגאס מאז שנות השלושים, ראו בעין שלילית את השתלטות התאגידים הרב לאומיים על כלכלת ברזיל. הבורגנות העירונית, מעמד שנוצר בימי ורגאס, ושימש אף הוא כבסיס כוחו, לא מצאה עוד עניין במדיניות הפופוליסטית. במידה מסוימת, הייתה המדיניות הפופוליסטית הברזילאית קורבן של הצלחתה. היא שיצרה את המעמד הבינוני העירוני שהביא לנפילתה.
בשנת 1960 סיים קוביצ'ק את כהונתו, כשהוא משאיר אחריו מדינה שהתפתחה באופן מואץ, אך גם חובות חוץ בגובה של שלושה מיליארד דולר.
כהונת גולאר, ונפילת הרפובליקה

לאחר פרישתו של קוביצ'ק נבחר לנשיא ז'אניו קאדרוס, איש הימין, שנבחר לאחר מסע בחירות בו מתח ביקורת על קוביצ'ק ומפלגתו בה האשים אותם בשחיתות. הוא תיאר עצמו לבוחר כ"מטאטא שיטאטא את השחיתות".
בתקופת כהונתו הקצרה, ניסה קאדרוס לחדש את היחסים עם מדינות הגוש המזרחי, וכן הראה סימנים כי בכוונתו לערוך רפורמה קרקעית. כמו כן חוקק חוק לפיו נאסרה לבישת הביקיני בחופי ריו דה ז'אנירו.
באופן מפתיע ובלתי צפוי התפטר קאדרוס לאחר כשמונה חודשים בשלטון, באוגוסט 1961. בעת התפטרותו, היה סגנו, ז'ואו גולאר בביקור באסיה. כפי הנראה נועדה ההתפטרות להביא לכך שהקונגרס הלאומי של ברזיל יקרא לו לשוב, ויעניק לו סמכויות נוספות. גולאר לא היה איש מפלגתו של קאדרוס (שכן על פי החוקה הברזילאית באותה תקופה נבחרו בנפרד הנשיא וסגנו). אנשי הצבא חששו מגולאר, שנראה כגורם בלתי צפוי, ובעל קשרים בחוגי השמאל. קאדרוס סבר כי הצבא לא ייתן ידו לעלייתו של גולאר, והמצב יחייב את מינויו מחדש לנשיא, בעל סמכויות מחוזקות. ההימור כשל. הקונגרס קיבל בחפץ לב את פיטוריו של קאדרוס, גולאר, מצידו, היה נחוש לקבל את תפקיד הנשיא, בעוד שהצבא היה נחוש למנוע את המינוי.
המשבר נפתר באופן חוקתי, כאשר הוגדר תפקיד "ראש ממשלה", אשר קיבל רבות מן הסמכויות שניתנו לנשיא. בתחילה מינה גולאר את טנקרדו נווס לתפקיד, אך נווס התפטר לאחר זמן קצר, ובמהלך שנת 1962 כיהנו שלושה ראשי ממשלה במשך תקופות קצרות.
מדיניותו של גולאר נטתה שמאלה, והתאפיינה בהלאמת בתי הזיקוק, מפעלים (במיוחד מפעלים שהיו בבעלות זרה), ואדמות. אך גם משמאל הגיעו איומים על מרד גלוי, אם לא יפתח גולאר ברפורמה קרקעית. מבחינה בינלאומית חידש גולאר את הקשרים עם מדינות הגוש המזרחי, שהתחייבו להקים בברזיל תחנות כוח. במשבר הטילים בקובה ב-1963 ניסה גולאר להיות למתווך בין פידל קסטרו ובין קנדי, והדבר היה לצנינים בעיני קנדי, שרצה בתמיכה בלתי מסויגת. רוברט קנדי ביקר במפתיע בברזיל, ואיים בסנקציות כלכליות.
במשאל עם שנערך בשנת 1963 בוטלה משרת ראש הממשלה, וסמכויות הנשיא חזרו להיות כמקודם. אך למרות כל זאת איבד גולאר, כממשיכו של ורגאס, את בסיס כוחו בקרב המעמד הבינוני. גולאר לא הצליח להוציא את ברזיל ממצבה שכלל תנאים כלכליים קשים, אינפלציה דוהרת, שביתות וזעזועים פוליטיים.
המעמד הבינוני העירוני לא ראה עוד בגולאר את נציגו. מדיניותו הפופוליסטית של ורגאס ניסתה להפוך את ברזיל למדינת "עולם ראשון" מתועשת ומודרנית, תוך יצירת קפיטליזם מודרך על ידי המדינה, והשקטת אנשי מעמד הפועלים, באמצעות יישוב דרישותיהם. הדבר הביא ליצירתו של מעמד עירוני בינוני חזק, שלא ראה עוד צורך בפופוליזם של ורגאס וממשיכיו, והביא לשלטון את הכת הצבאית, בסגירת מעגל שהחל במהפכה הצבאית של 1930 שהעלתה את ורגאס לשלטון מלכתחילה.
בספטמבר 1963 מרדו הסמלים (אנשי מעמד ה"Sargentismo") בברזיליה, אך המרד הסתיים ללא שפיכות דמים, ומשטרו של גולאר נותר על כנו למשך זמן מה נוסף.
ב-31 במרץ 1964 הודח גולאר בהפיכה צבאית, בלתי אלימה, בטענה שהוא מנסה להשליט דיקטטורה קומוניסטית על ברזיל. נטען כנגדו שהוא משמש כבובה של גיסו אשר נמנה עם השמאל הרדיקלי, לאונל בריזולה. מהפכה זו סיימה את עידן הדמוקרטיזציה והחלה את תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
ראו גם

הפיכת 1964 (ברזיל)
בניין הקונגרס הלאומי בברזיליה. אדריכל – אוסקר נימייר
התבוננות (קובץ סיפורים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרנץ קפקא
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  סיפור קצר
 הוצאה
 הוצאה:  Rowohlt Verlag (אנ')
 תאריך הוצאה:  1912
דמות מתבוננת בחלון, רישום של קפקא
התבוננות או הרהורים (בגרמנית: Betrachtung) הוא קובץ בן שמונה-עשר סיפורים והגיגים קצרצרים מאת פרנץ קפקא, שנכתבו בין השנים 1904–1912. אוסף הסיפורים הודפס לראשונה בשנת 1912 והיה ספרו הראשון של קפקא שראה אור.
הסיפורים

"ילדים בדרך הראשית" (בגרמנית: Kinder auf der Landstraße)
"חשיפת פרצופו של נוכל" (Entlarvung eines Bauernfängers)
"יציאה פתאומית" (Der plötzliche Spaziergang)
"החלטות" (Entschlüsse)
"טיול להרים" (Der Ausflug ins Gebirge)
"מסכנותו של הרווק" (Das Unglück des Junggesellen)
"הסוחר" (Der Kaufmann)
"הסתכלות דרך החלון בפיזור-דעת" (Zerstreutes Hinausschaun)
"הדרך הביתה" (Der Nachhauseweg)
"העוברים בריצה" (Die Vorüberlaufenden)
"הנוסע" (Der Fahrgast)
"בגדים" (Kleider)
"הדחייה" (Die Abweisung)
"חומר-מחשבה לפרשים-חובבים" (Zum Nachdenken für Herrenreiter)
"החלון הפונה אל הרחוב" (Das Gassenfenster)
"משאלה להיות אינדיאני" (Wunsch, Indianer zu werden)
"העצים" (Die Bäume)
"אומללות" (Unglücklichsein)
ווטרלו (איווה)

| --- | --- |
דגל ווטרלודגל ווטרלו

מרכז ווטרלו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  איווה איווה
 מחוז:  בלאק הוק
 ראש העיר:  Quentin M. Hart
 שטח:  163.76 קמ"ר
 גובה:  269 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  67,314 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  167,819 (2010)
 קואורדינטות:  42°29′33″N 92°20′46″W﻿ / ﻿42.492436°N 92.346161°W﻿ / 42.492436; -92.346161 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.ci.waterloo.ia.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ווטרלו(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ווטרלו(למפת איווה רגילה) דה מוין סידר רפידס דבנפורט סו סיטי איווה סיטי מינסוטה ויסקונסין אילינוי מיזורי נברסקה ד.דווטרלו(למפת איווה מוגדלת) דה מוין סידר רפידס דבנפורט סו סיטי איווה סיטי מינסוטה ויסקונסין אילינוי מיזורי נברסקה ד.דווטרלו    מיקום העיר ווטרלו במחוז בלאק הוק, במדינת איווה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ווטרלו (באנגלית: Waterloo) היא בירת מחוז בלאק הוק במדינת איווה בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר סידר במזרח איווה. בעיר מתגוררים 68,406 תושבים (נכון ל-2010), ובמטרופולין של העיר מתגוררים 167,819 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

במקום בו נמצאת העיר היום היו מספר התיישבויות של שבט המסקוואקי (Meskwaki). עד הקמת העיר האזור נודע בשם "פריירי רפידס קרוסינג" (Prairie Rapids Crossing).
ב-1845 הגיעו המתיישבים הראשונים לאזור והם הקימו את העיירה שבפועל אימצה לעצמה את שם האזור אף על פי שהוא לא היה שמה הרשמי. כעבור שנים ספורות תושב העיירה צ'ארלס מולן (Charles Mullan) הגיש בקשה להקמת סניף דואר בעיירה, אך היה צריך לרשום את שם המקום של סניף הדואר המיועד. מולן החליט לבחור בשם "ווטרלו" ולאחר שהסניף הוקם ב-29 בדצמבר 1851 תושבי העיירה אימצו את השם באופן רשמי.
העיר התפתחה בקצב מהיר מאוד בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 והמשיכה בגדילה גם לאחר מכן.
ווטרלו נפגעה משיטפונות גדולים ב-1993 וב-2008, אך הפגיעה לא הייתה משמעותית והעיר התאוששה תוך זמן קצר.
כלכלה

עד שנות ה-80 של המאה ה-20 הכלכלה המקומית התבססה בעיקר על חקלאות וייצור ציוד חקלאי במפעלים של חברות כמו ג'ון דיר, אך באותו זמן ענף החקלאות החל להידרדר וכיום הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה האזורי ווטרלו, שנמצא במרחק של 6 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר ומציע טיסות לשיקגו.
ערים תאומות

גרמניה גיסן, גרמניה
בולגריה טרגובישטה, בולגריה
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל איווה מדינת איווה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | דה מוין |  |
| אזורים גאוגרפיים | המטרופולין של דה מוין • המטרופולין של אומהה וקאונסיל בלאפס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | דה מוין • סידר רפידס • דבנפורט • סו סיטי • איווה סיטי • ווטרלו • קאונסיל בלאפס • איימס • וסט דה מוין • דאביוק • אנקני • אורבנדייל • סידר פולס • מאריון • בטנדורף • מרשלטאון • מייסון סיטי • קלינטון • ברלינגטון • אוטאמווה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות איווה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550531505171  GND: 279752-5  LCCN: n82005757  MusicBrainz: aec3b09f-1937-4f34-9b9e-81053af5d401  NARA: 10041083  VIAF: 135487480   WorldCat (עם VIAF): 135487480
ווסחוד 1

ווסחוד 1 (ברוסית: Восход-1) הייתה החללית המאוישת השביעית ששוגרה לחלל על ידי ברית המועצות. לראשונה על סיפון החללית היה צוות קוסמונאוטים: ולדימיר קומרוב (ראש הצוות), קונסטנטין פאוקטיסטוב (מהנדס-חוקר), בוריס יגורוב (רופא). האמריקאים שיגרו חללית עם צמד אסטרונאוטים רק בשנת 1965.
צוות

ולדימיר קומרוב, ראש צוות
קונסטנטין פאוקטיסטוב, מהנדס-חוקר
בוריס יגורוב, רופא
צוות > צוות גיבוי

צוות גיבוי כלל 4 אנשים, 2 מהם בוריס וולינוב ווסילי לאזארב בהמשך טסו לחלל.