איסור פרסום
בישראל > איסור פרסום כללי

באחדים מחוקי מדינת ישראל נקבע איסור פרסום לנושאים מסוימים:
סעיף 70 לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984 קובע איסור פרסום כללי בתחומים הבאים:
פרטים הנוגעים לדיון שהתנהל בבית משפט בדלתיים סגורות וכן תצלום שצולם בבית המשפט. לבית המשפט נתונה סמכות להתיר פרסום פרטים אלה.
שם קטין שלא מלאו לו שמונה עשרה שנים והוא נאשם או עד במשפט פלילי, או מתלונן או ניזוק במשפט בשל עבירה לפי סעיפים 345 עד 358, סעיף 360 וסעיפים 208 עד 214 לחוק העונשין, תשל"ז-1977, תמונתו, מענו או פרטים אחרים העשויים להביא לזיהויו של הקטין.
בינואר 2012 נקבע בתיקון לחוק בתי המשפט, כי לא יתפרסם שמו של חשוד שטרם הוגש נגדו כתב אישום, במשך 48 שעות מתחילת מועד החקירה.
חוק איסור הכחשת השואה, התשמ"ו–1986 קובע:
2. המפרסם, בכתב או בעל פה, דברים המכחישים את המעשים שבוצעו בתקופת השלטון הנאצי ושהם פשעים כלפי העם היהודי או פשעים כלפי האנושות, או ממעיטים את ממדיהם, בכוונה להגן על מבצעי הפשעים הללו או להביע להם אהדה או הזדהות, דינו - מאסר חמש שנים.
3. המפרסם, בכתב או בעל פה, דברים של שבח, אהדה או הזדהות למעשים שנעשו בתקופת השלטון הנאצי ושהם פשעים כלפי העם היהודי או פשעים כלפי האנושות, דינו - מאסר חמש שנים.
סעיף 24 לחוק הנוער (טיפול והשגחה), תש"ך-1960 קובע מאסר שנה אחת על אלה:
(1) המפרסם שמו של קטין או כל דבר אחר העשוי להביא לידי זיהויו של קטין או לרמוז על זיהויו, באופן או בנסיבות שיש בהם כדי לגלות אחד מאלה:
(2) המפרסם תמונת עירום של קטין שמלאו לו חמש שנים ויש בפרסום כדי לזהותו.
סעיפים אחדים בחוק העונשין עוסקים באיסור פרסום:
סעיף 144ב: "המפרסם דבר מתוך מטרה להסית לגזענות, דינו – מאסר חמש שנים".
סעיף 205א: "המוסר מידע או המפרסם פרסום על מתן שירות של מעשה זנות, כשנותן השירות הוא קטין, דינו – מאסר חמש שנים".
סעיף 205ג: "א. המפרסם פרסום בדבר מתן שירותי זנות, כשנותן השירות אינו קטין, דינו - מאסר שלוש שנים או קנס כאמור בסעיף 61(א)(4), ואם נעברה העבירה על ידי תאגיד - כפל הקנס האמור".
סעיף 352: המפרסם ברבים שמו של אדם או של כל דבר שיש בו כדי לזהות אדם כמי שנפגע בעבירת מין, דינו – מאסר שנה (אלא אם אדם זה נתן בפני בית משפט את הסכמתו לפרסום זה).
סעיף 36 לחוק חקירת סיבות מוות, תשי"ח-1958 קובע: "רשאי השופט החוקר לאסור כל פרסום של הליך בחקירת סיבת מוות, שהתנהלה בפומבי, ורשאי הוא להתיר פרסום בדבר חקירה בסיבת מוות שהתנהלה בדלתיים סגורות; המפרסם דבר על חקירה בסיבת מוות בניגוד לאיסור או בלי היתר לפי סעיף זה, דינו – מאסר שישה חדשים".
סעיף 13 לחוק סדר הדין הפלילי (חקירת חשודים), התשס"ב-2002 קובע: "המפרסם תיעוד חזותי או קולי של חקירה, כולו או חלקו, בלא רשות בית משפט, דינו – מאסר שנה".
סעיף 27 לחוק שירות נתוני אשראי, התשס"ב-2002 קובע: "לא יפרסם אדם נתוני אשראי שהתקבלו מבעל רישיון שירות נתוני אשראי לפי חוק זה".
צו ההגנה (שעת חירום) (הגשת ספרים לביקורת מוקדמת ואיסור פרסום), תשל"ב-1972 אוסר פרסומו של ספר הנוגע לביטחון המדינה, כל עוד לא הוגש לצנזור, או שהוגש לו ועדיין לא נתקבלו הוראותיו, או שנתקבלו הוראותיו ולא קוימו.
חוק הגנת הפרטיות קובע כי פרסום במזיד של מידע שהושג בדרך של פגיעה בפרטיות ופרסום במזיד של עניין הנוגע לצנעת חייו האישיים של אדם, או למצב בריאותו, או להתנהגותו ברשות היחיד עונשם מאסר חמש שנים (וכן הם בגדר עוולה אזרחית).
סעיף 19 לחוק שירות הביטחון הכללי קובע: "כללים, הוראות השירות, נוהלי השירות וזהות עובדי השירות והפועלים מטעמו, בעבר או בהווה, וכן פרטים אחרים בנוגע לשירות שייקבעו בתקנות, הם חסויים וגילוים או פרסומם אסור". ראש הממשלה רשאי להתיר פרסום מידע האסור לפרסום לפי סעיף זה, והוא האציל סמכותו זו לצנזורה הצבאית.