stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלע געשי

מחשוף בזלת
סלע געשי – קרוי גם "סלע פרץ", "סלע וולקני" או "סלע אקסטרוסיבי" – הוא סלע יסוד שהתגבש מלבה – סלע מותך שפרץ אל מחוץ לקרום כדור הארץ במהלך התפרצות געשית, מתוך צינור הזנה של הר געש או מבעד לסדקים בקרום. בבואה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, הלבה מתקררת במהירות וצמיחת הגבישים בה מופרעת. על כן, סלעים געשיים מורכבים מגבישים קטנים מאוד – דוגמת בזלת, ואף אמורפיים כזכוכית – דוגמת אובסידיאן. על הסלעים הגעשיים נמנים גם סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף ואגלומרט, שנוצרו מהתגבשות טפרה – החומר שנפלט לאוויר מתוך הרי געש ונופל אחר-כך לקרקע. דוגמאות לסלעים געשיים: בזלת, טוף, ריוליט, סקוריה, פומיס ואובסידיאן.
היווצרות

הלבה הפורצת מתוך הקרום נובעת ממאגמה – סלע שעבר התכה בעומק כדור הארץ, נאגר בתא מאגמה והובל באמצעות צינור הזנה או באמצעות סדקים בקרום אל פני השטח. המאגמה מכילה מרכיבים נדיפים כגזים ואדי מים, שמרביתם נפלטים ממנה כשהיא מגיעה סמוך לפני השטח. בשלב זה היא נקראת "לבה". בהגיעה אל פני השטח, הלבה החמה – 600-1,800°C – באה במגע עם אוויר או מים קרים ממנה, מתקררת במהירות ונוצרים ממנה סלעים געשיים.
היווצרות > אזורי היווצרות

סלעים געשיים נוצרים בעקבות התפרצות געשית באזורים בהם מגיעה לבה אל פני הקרום, חלקם ממוקמים בשולי לוחות טקטוניים ואחרים מעל נקודות חמות תוך-לוחיות.
היווצרות > אזורי היווצרות > גבולות פתיחה

גבולות פתיחה הם שולי לוחות טקטוניים הנעים בכיוונים מנוגדים ומתרחקים זה מזה. לתוך הפער חודרת לבה, ובהתקרשותה לסלעים היא יוצרת שולי לוח חדשים. גבולות פתיחה אופייניים הם רכסים מרכז-אוקייניים דוגמת הרכס המרכז-אטלנטי – תוצר של תהליך התרחקותם של הלוח האפריקאי והלוח האירו-אסיאתי מהלוח הדרום-אמריקאי והלוח הצפון-אמריקאי. קצב ההתרחקות הוא גם קצב בניית הקרום החדש – כ-2.5 ס"מ בשנה. הרכס המרכז-אטלנטי אינו מוגבל רק לקרקעית האוקיינוס האטלנטי אלא נחשף על-פני השטח באיסלנד.
הסלע הגעשי הנפוץ בגבולות פתיחה כאלה הוא בזלת, ומקורו בהתכה חלקית של סלעים פרידוטיטים במעטפת הליתוספירית. הוא נוצר בעקבות התפרצות תת-ימית, ומפגש הלבה עם מי האוקיינוס יוצרת בזלת כרים או "לבת כרים" – מבנה בזלתי הדומה לכרים ובנוי מגבישים זעירים במעטה זכוכיתי. בגבולות פתיחה יבשתיים נפלטת הלבה מבעד לסדקים בקרום ויוצרת שפכי בזלת יבשתיים.
היווצרות > אזורי היווצרות > גבולות סגירה

גבולות סגירה הם שולי לוחות טקטוניים הנעים זה לקראת זה. כאשר קרום אוקייני צפוף וכבד פוגש בקרום יבשתי או בקרום אוקייני צעיר שצפיפותו נמוכה יותר, הקרום הכבד חודר אל מתחת לקרום הקל. נקודת החדירה נקראת אזור הפחתה, ובתחתיתו נוצרת מאגמה אנדזיטית בתהליך של התכת שטף היוצרת בפליטתה קשתות איים וקשתות געשיות.
גבולות סגירה אלה אופייניים לטבעת האש המקיפה את האוקיינוס השקט ולרצועה הים-תיכונית בה מצויים הרי הגעש אטנה, וזוב, סטרומבולי וסנטוריני. הסלעים הגעשיים הנוצרים באזורים אלה הם אנדזיט, ריוליט ודקיט.
היווצרות > אזורי היווצרות > בקעים והעתקים

במקום בו הליתוספירה נמתחת נוצרים בקעים והעתקים. באזורים אלה מוגבלת מתיחת הליתוספירה והיווצרות המאגמה מהתכת המעטפת מתקיימת בעומק רב. המתיחה יוצרת שברים עמוקים בלוח, דרכם עולה מאגמה אל פני השטח ויוצרת בזלת תולאיטית, בזלות מסוג בסניט ונפליניט וכן סלעי טרכיט ופונוליט.
דוגמאות לגעשיות של העתקים בישראל ניתן לראות בהרי הגעש של קו התלים הישראלי ברמת הגולן ובהר הגעש קרני חיטין בגליל התחתון. הרי געש אלה נבנו כתוצאה מגעשיות של העתקי-משנה, שנפערו בעקבות היווצרות השבר הסורי-אפריקני.
היווצרות > אזורי היווצרות > נקודות חמות

בניגוד לאזורים הגעשיים המצויים בשולי לוחות, נקודה חמה נמצאת בתוך לוח טקטוני והגעשיות בה אינה נובעת מתנועת הלוחות. להפך, הנקודה החמה קבועה עמוק מתחת לקרום, והפעילות הגעשית המתרחשת מעליה נותרת באותה נקודה, גם כאשר הלוח חולף על פניה. דוגמה לכך ניתן לראות באיי הוואי, הנוצרים זה אחר זה מעל אותה נקודה חמה עם מעבר הלוח הפסיפי מעליה לכיוון צפון-מערב. נקודה חמה מצויה מעל תימרת מעטפת, בה עולה זרם של סלע חם מסביבתו מעומק רב במעטפת אל הקרום בשל הקונבקציה שמקורה בתחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג – הגבול בין המעטפת לגלעין כדור הארץ.
בנקודות חמות נוצרת מאגמה גרניטית הנוצרת מהתכה של קרום גרניטי באמצעות מאגמה בזלתית המתיכה את חלקו התחתון של הקרום ומדקקת אותו. בקרום הדק נוצרים סדקים עגולים, דרכם פורצת הלבה ובהתקרשותה יוצרת סלעי בזלת, פומיס וריוליט.
היווצרות > אזורי היווצרות > התפרצויות געשיות

סוגים שונים של התפרצות געשית יוצרים מגוון של סלעים געשיים. לדוגמה, התפרצות הוואית יוצרת זרמי לבה בזלתית דלילה וחמה המכילה כמויות קטנות של גזים געשיים, ולרוב אינה פולטת חומר פירוקלסטי. הסלעים הנקרשים יהיו לכן חסרי נקבוביות. התפרצויות בעוצמה רבה יותר יפלטו לבה שתכולת הגזים בה גבוהה יותר, ולכן ייווצרו נקבוביות רבות וגדולות בסלעים הנוצרים בהן.
התפרצויות עזות גורמות לפליטתם של חומרים פירוקלסטיים – קרעי לבה הנפלטים לאוויר במהלך ההתפרצות, בגדלים שונים:
אבק – חלקיקים שגודלם פחות מ-500 מיקרומטר
אפר געשי – פתיתים שגודלם מגיע עד 2 מ"מ
לפילי – טיפות מותכות שגודלן נע בין 2 ל-64 מ"מ
פצצות געשיות – גושי סלע מותכים שגודלם יותר מ-64 מ"מ
בלוקים געשיים – גושי סלע מוצקים שגודלם יותר מ-64 מ"מ
בנופלם לקרקע נקראים חומרים אלה טפרה, ובהצטברותם הם יוצרים סלעים פירוקלסטיים דוגמת טוף וסקוריה, היוצרים חרוטים געשיים. שכבות של טפרה וזרמי לבה יוצרים הר געש שכבתי.
הרכב

הרכבם הכימי והמינרלוגי של הסלעים הגעשיים נובע מתהליכים המתחילים בהתכה של סלעים והיווצרות המאגמה, בגיבוש המפריט המתרחש בה ובהובלתה ופליטתה כלבה.
הרכב > הרכב כימי

מיון TAS הוא שיטה להבחנה בין הסלעים הגעשיים השונים, המבוססת על היחסים בין המרכיבים האלקליים לבין הסיליקה בסלע. השם TAS נובע מהגדרת השיטה: "Total Alkali versus Silica" – סך כל האלקלים לעומת הסיליקה. פרמטרים כימיים אלה שימושיים מאחר שהשיעור היחסי של האלקלים והסיליקה משחקים תפקיד חשוב בקביעת המינרלוגיה של הסלעים בפועל. שיטת מיון זו פשוטה לשימוש בסלעים שכבר עברו ניתוח כימי, וגאולוגים נוטים להשתמש בה מאחר שהיא עקבית. השיטה מפחיתה מים ופחמן דו-חמצני העשויים להימצא בסלע, ומחשבת מחדש את הרכבו הכימי הנותר כ-100%. באופן זה משמש מיון TAS אמצעי למחקר מקורם של הסלעים הגעשיים.
הרכב > הרכב מינרלוגי

דיאגרמת QAPF היא תרשים המשמש לסיווג סלעי יסוד על פי המינרלים היוצרים אותם. האותיות Q, A, P ו-F מייצגות את המינרלים קוורץ, פצלת שדה אלקלית, פלגיוקלז ופלדשפטואידים בהתאמה. התרשים בנוי באופן המייצג את האחוז היחסי של המינרל בסלע. באמצעות תרשים זה ניתן לתת שם מקובל לסלעים בעלי הרכב מינרלוגי ידוע.
| סלעים געשיים | סוג הלבה | תכולת סיליקה | תכולת גז | טמפרטורה | צמיגות | סוג התפרצות | צבע סלעים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ריוליט, טוף, פומיס, אובסידיאן, דקיט | פלסית | 65%< | גבוהה | 800°C> | גבוהה | וולקנית-פלניאנית | בהיר |
| אנדזיט | בינונית | 55-65% | בינונית | 1,000°C> | בינונית | סטרומבוליאנית | בינוני |
| בזלת, טוף, סקוריה | מאפית | 45-55% | נמוכה | 1,100°C> | נמוכה | הוואית | כהה |
| קומטיט, בוניניט | אולטרה-מאפית | 45%> | נמוכה מאוד | 1,100°C< | נמוכה מאוד | הוואית | כהה |
מרקם

בניגוד לסלעים פלוטוניים העשויים להיות בעלי גבישים גדולים ונראים לעין, סלעים געשיים מורכבים לרוב מגבישים זעירים או אפינטיים ועשויים אף להיות חסרי-התגבשות כזכוכית. במקרים אחרים הם עשויים להכיל קסנוליתים של סלעים אחרים או פנוקריסטים – גבישים גדולים – במסת האם זעירת הגביש. מרקם זה נקרא מרקם פורפירי.
מרקם > גורמי מרקם געשי

היווצרות וצמיחת גבישים מתאפשרת באמצעות סידור מאורגן של אטומים ומולקולות. התארגנות של סידור כזה עשויה להיות מופרעת או שלא תתאפשר כלל, ותלויה בגורמים הבאים:
מהירות קירור – הלבה החמה הנפלטת לאטמוספירה או למי האוקיינוס הקרים ממנה בהרבה, מתקררת במהירות. במהלך ההתקררות נוצרים בתוך הלבה מרכזי גיבוש רבים, סביבם נוצרים גבישים רבים וקטנים. צפיפותם הרבה של מרכזי הגיבוש מונעת מהגבישים לצמוח, וכך נוצר מרקם של גבישים רבים וקטנים.
צמיגות התמיסה – בלבה צמיגה יהיה קשה ליונים לנוע זה לקראת זה וליצור גבישים, ולכן ייווצרו מעט גבישים שגודלם מיקרוסקופי.
לחץ – הלבה נפלטת לאוויר או למים שלחצם עליה קטן מאוד, מה שמאפשר לחומרים המומסים בה להיפלט מתוכה. פליטתם של חומרים אלה מעלה את צמיגות הלבה ומקשה על תנועתם של היונים זה לקראת זה לצורך בניית גבישים.
ריכוז החומר בתמיסה – הסיכוי לפגישת יונים של חומר לצורך בניית גביש עולה ככל שריכוזם בתמיסה גבוה.
מרקם > סוגי מרקם געשי

מרקמים של סלעים געשיים מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
מרקם געשי – גבישים זעירים שגודלם פחות מ-1 מ"מ, מרקמו של סלע שהתגבש במהירות על-פני השטח או בסמוך לפני השטח.
סלע בעל מרקם געשי עשוי להיות גם בעל מרקם פורפירי, המתאפיין בפנוקריסטים – גבישים נראים לעין – הכלואים בתוך מסת אם זעירת-גביש. מרקם זה נוצר כאשר הלבה מכילה גבישים שהספיקו לצמוח בהתקררות איטית של המאגמה במעטפת או בקרום, ואז נפלטת אל פני השטח ומתקררת במהירות. מרקם זה אופייני לסלעים געשיים רבים דוגמת פורפיר, אנדזיט, בזלת ואחרים.
בדומה למרקם פורפירי, סלע געשי עשוי להכיל קסנוליתים – פיסות סלע שנגרפו אל תוך המאגמה בעת הובלתה אל פני השטח.
מרקם זכוכיתי – סלע אמורפי חסר גבישים שהתגבש במהירות רבה מאוד, אם כי בבדיקה מיקרוסקופית ניתן לעיתים לראות את תחילת היווצרותם של מרכזי גיבוש זעירים. מרקם זה מאפיין סלעים שנוצרו מלבה צמיגה ועתירת סיליקה שהתקררה במהירות רבה ויצרה זכוכית געשית דוגמת אובסידיאן וקרום זכוכיתי של בזלת כרים. מרקם זכוכיתי בסלעים געשיים נקבוביים מאפיין סלעי סקוריה שהתגבשו באוויר וסלעי פומיס שהתגבשו בים.
מרקם > נקבוביוּת

בסלעים געשיים רבים נוצרות נקבוביות מכליאתן של בועות גז געשי ואדי מים בתוך הלבה. כאשר ההתגבשות מהירה, הבועות אינן מספיקות להימלט מתוך הלבה, והנוזל המקיף אותן נקרש לסלע. דוגמאות לסלעים געשיים נקבוביים:
בזלת נקבובית – נוצרת כאשר זרם לבה מתקרש במהירות ואינו מאפשר את פליטתם של הגזים ואדי המים. מצב זה אופייני בחלקו העליון של זרם לבה בזלתית, מאחר שגב הקילוח – השכבה העליונה של הזרם החשופה לאוויר – נקרש ומונע את בריחתן של הבועות העולות כלפי מעלה.
בזלת שקדית – בזלת נקבובית שבתוך הנקבוביות שלה התגבשו בשלב מאוחר יותר מינרלים משניים דוגמת קלציט או זאוליט.
סקוריה – לבה בזלתית שחורה שהתגבשה בעודה באוויר, בטרם נפלטו ממנה בועות הגז.
פומיס (חפף) – לבה ריוליטית בהירה שהתגבשה במגעה עם מים בהתפרצות תת-ימית, בטרם נפלטו ממנה בועות הגז. נקבוביותו הרבה של הפומיס מורידה את משקלו הסגולי ומאפשרת לו לצוף על-פני המים.
טוף – נוצר מצבר של טיפות געשיות שנקרשו באוויר, שביניהן נכלאו גזים ואדים.
סלעים געשיים

כאמור, סלעים געשיים הם תוצרים זעירי-גביש של התגבשות לבה על-פני השטח. עם זאת, קיימים שני יוצאי-דופן:
סלעים געשיים > סלעים תת-געשיים

סלעים תת-געשיים – סלעי יסוד בעלי גבישים בינוניים הנוצרים לא על-פני השטח אלא בעומק רדוד בקרום. דוגמאות לסלעים תת-געשיים:
דיאבז – סלע תת-געשי המקביל לבזלת ולגברו
פורפיר – סלעי יסוד המכילים פנוקריסטים במסת אם זעירת-גביש
למפרואיט –  הנחשב גם לסלע געשי וגם לסלע תת-געשי
סלעים געשיים > זכוכית געשית

זכוכית געשית היא זכוכית טבעית, הנוצרת מהתקררות מהירה במיוחד של לבה. הזכוכית הגעשית אמורפית וחסרת-גבישים, מאחר שאלה לא הספיקו להתגבש בה בשל ההתקררות המהירה. הזכוכית הגעשית מורכבת מ-70% סיליקה או יותר, עובדה הגורמת לה להיות בעלת צפיפות גבוהה המפריעה לבניית מרכזי התגבשות.
סלעים געשיים > דוגמאות לסלעים געשיים

אגלומרט
אובסידיאן בדגם פתיתי שלג
איגנימבריט – טוף "מולחם"
אנדזיט
בזלת "שקדית" מכילה גבישי אפטיט וקוורץ
בסניט
ברקציה געשית – ברקציה בזלתית
דיאבז
דקיט
היאלוקלסטיט
טוף
טרכיט
לטיט
סקוריה
פומיס
פונוליט
פורפיר
קומטיט
קרבונטיט
ריוליט
סלעים נוספים: בוניניט, טפריט, למפרואיט, מליליטיט ופוידיט
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
פטרולוגיה
וולקנולוגיה
סלע יסוד
לבה
מאגמה
טפרה
חומר פירוקלסטי
הר געש
התפרצות געשית
סביבת היווצרות
לקריאה נוספת

עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
הערות שוליים

↑  נקודות חמות ותימרות מעטפת
↑  מיון TAS
↑  דיאגרמת TAS לסלעים געשיים
↑  חישוב מחדש של ההרכב הכימי של סלע
↑  סלעים תת-געשיים
↑  סיווג למפרואיט כגעשי ותת-געשי
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543698105171  BnF: cb12264522p (data)  GND: 4152764-1  LCCN: sh85144250  NDL: 00565266 
אזורי היווצרות של סלעים געשיים
היווצרות בזלת ברכס מרכז אוקייני
הרי האנדים – רכס הרים שהוא למעשה קשת געשית הבנויה מהסלע הגעשי אנדזיט
אפר געשי מהתפרצות הר סנט הלנס, 1980
דיאגרמת TAS
דיאגרמת QAPF לסלעים געשיים
פורפיר מכיל קסנוליתים ופנוקריסטים
שבירה קונכייתית אופיינית לזכוכית באובסידיאן
נקבוביוּת אופיינית בסקוריה
מקדש צ'נאקשווה

מקדש צ'נאקשווה (בקאנדה: ಚೆನ್ನಕೇಶವ ದೇವಾಲಯ) הוא מקדש הינדי מהמאה ה-12 הממוקם במחוז האסן (אנ') במדינת קרנאטקה שבהודו. הוא נבנה בהוראת המלך וישנווארדהנה (אנ') והושלם בשנת 1117 לספירה, על גדות הנהר יאגאצ'י (אנ') בבלור (אנ'), הבירה המוקדמת של אימפריית הויסלה (אנ'). המקדש נבנה במשך שלושה דורות ונדרשו 103 שנים לסיים אותו. הוא ניזוק ונבזז שוב ושוב במהלך מלחמות, נבנה שוב ושוב ותוקן במהלך ההיסטוריה שלו. הוא נמצא במרחק של 35 קילומטרים מהעיר האסן (אנ') וכ-220 קילומטרים מבנגלור.
צ'נאקשווה (מילולית, "קשווה נאה") היא צורה של האל ההינדי וישנו. המקדש מוקדש לווישנו, והוא מקדש הינדי פעיל מאז הקמתו. הוא מתואר ביראת כבוד בטקסטים הינדיים מימי הביניים, ונשאר אתר עלייה לרגל חשוב בווישנויזם. המקדש יוצא דופן בשל האדריכלות שלו, הפסלים, התבליטים, האפריזים, כמו גם האיקונוגרפיה, הכתובות וההיסטוריה שלו. יצירות האמנות של המקדש מתארות סצנות של חיים חילוניים במאה ה-12, רקדנים ומוזיקאים, כמו גם דימויים מטקסטים הינדיים כמו הראמאיאנה, המהאבהארטה והפורנות (אנ') באמצעות אפריזים רבים. זהו מקדש וישנויזם הכולל נושאים רבים משיוויזם ושאקטיזם, כמו גם דמויות של ג'ינה מהג'ייניזם והבודהה מהבודהיזם. מקדש צ'נאקשווה הוא עדות לנקודות המבט האמנותיות, התרבותיות והתאולוגיות בדרום הודו של המאה ה-12 ושלטון אימפריית הויסלה.
בשל האדריכלות יוצאת דופן, הפסלים ההיפר-ריאליסטיים וגילופי אבן, נוסף מקדש זה, יחד עם מקדש הויסלשוורה בהלבידו (אנ') ומקדש קשווה בסומנאתפורה (אנ'), לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו, בשם "מכלולי ההויסלה הקדושים", ב-17 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
מיקום

מקדש צ'נאקשווה ממוקם בבלור (אנ') במחוז האסן שבמדינת קרנאטקה בהודו. הוא נמצא כ-35 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר האסן (אנ'). המקדש נמצא במרחק של כ-16 קילומטרים ממקדש הויסלשוורה בהלבידו (אנ'). שדה התעופה הקרוב ביותר למקדש הוא נמל התעופה של בנגלור, במרחק של 220 קילומטרים, נסיעה של כ-3.5 שעות בכביש הלאומי 75 (אנ') לכיוון מערב. האסן היא העיר הקרובה ביותר ליד בלור המחוברת ברשת רכבות לערים הגדולות של קרנאטקה.
מקדש צ'נאקשווה הוא מקדש הינדי פעיל ואתר עלייה לרגל מרכזי של וישנויזם. הוא ממוקם על גדות הנהר ייאגאצ'י (אנ') (נקרא גם נהר בדארי בטקסטים היסטוריים), יובל של נהר המוואטי.
היסטוריה

תקופת הויסלה בהיסטוריה של דרום הודו החלה בערך בשנת 1000 לספירה ונמשכה עד 1346. בתקופה זו נבנו כ-1,500 מקדשים ב-958 מרכזים. בלור הייתה קרויה בלוהור, ולור או ולאפורה בכתובות עתיקות ובטקסטים של תקופת ימי הביניים. זו הייתה הבירה המוקדמת של מלכי הויסלה. העיר הייתה כה מוערכת על ידי מלכי הויסלה, עד שהיא הייתה מכונה "ואיקונתה (אנ') ארצית" (משכנו של וישנו) ו"דקשינה ואראנסי" (העיר הקדושה הדרומית של ההינדים) בכתובות מאוחרות יותר.
אחד ממלכי הויסלה היה וישנווארדהנה (אנ'), שעלה לשלטון בשנת 1110 לספירה. הוא הורה להקים את מקדש צ'נאקשווה שהוקדש לווישנו בשנת 1117 לספירה, מקדש שנחשב כאחד מ"חמשת היסודות" של מורשתו. לדברי דאקי (Dhaky) - חוקר של אדריכלות המקדשים ההודיים ותולדות המקדשים, מקדש זה משקף את העושר העולה, העוצמה הפוליטית, המסירות הרוחנית העמוקה לסרי וישנויזם של רמאנוג'אצ'ארייה (אנ') וזו יצירת המופת שלו. המקדש הראשי נקרא "ויג'איה-נראיאנה" והמקדש הקטן יותר שלידו שנבנה על ידי מלכתו סנטלה דווי נקרא צ'נאקשווה בכתובות של תקופתו, אך שני המקדשים הללו נקראים כיום מקדש צ'נאקשווה ומקדש צ'ניגאראיה בהתאמה.
מקדש צ'נאקשווה הראשי בבלור הושלם ונחנך בשנת 1117 לספירה, אם כי המתחם המשיך להתרחב במשך 100 שנים הבאות. וישנווארדהנה העביר את בירתו לדוראסמודרה (המכונה גם דוואראסמודרה, כיום הלבידו (אנ')), המפורסמת בזכות מקדש הויסלשוורה המוקדש לשיווה. בנייתו נמשכה עד שמת בשנת 1140. את מורשתו המשיכו צאצאיו שהשלימו את מקדש הויסלשוורה בשנת 1150, ומקדשים אחרים במרחק של כ-200 קילומטרים משם, כמו מקדש קשווה בסומנאתפורה (אנ'), שהושלם בשנת 1258. מלכי הויסלה העסיקו אדריכלים ואומנים ידועים רבים שפיתחו מסורת אדריכלית חדשה, אשר היסטוריון האמנות אדם הארדי (Adam Hardy) מסורת "קראנטה דרווידה" (Karnata Dravida).
אימפריית הויסלה ובירתה נבזזו והושמדו בתחילת המאה ה-14 על ידי מאליק קאפור (אנ'), מפקד צבא סולטנות דלהי של עלאא א-דין אל-ח'לג'י. בלור והלבידו הפכו ליעד לביזה והרס בשנת 1326 לספירה על ידי צבא אחר של סולטנות דלהי בראשות הסולטאן מוחמד אבן טוגלאק. על השטח השתלטה אימפריית ויג'איאנגר. סגנון הויסלה, קבע ג'יימס ס. הארלה (James C. Harle), הגיע לסיומו באמצע המאה ה-14, כאשר מלך הויסלה וירה בלאלה השלישי (אנ') נהרג במלחמה עם סולטנות מדוראי (אנ') המוסלמית וזמן קצר אחריו נהרג גם בנו ויורשו ובכך הגיע הקץ לשושלת הויסלה.
היסטוריה > כתובות

היסטוריונים מצאו במתחם המקדש 118 כתובות, המתוארכות בין 1117 למאה ה-18, והמתארות את ההיסטוריה של המקדש, המענקים שניתנו למקדש צ'נאקשווה לשם אחזקתו והתיקונים בתקופות מאוחרות יותר.
כתובת שנמצאה על הקיר המזרחי סמוך לכניסה הצפונית של המנדאפה הראשית של המקדש מציינת כי וישנווארדהנה הזמין את המקדש עבור האל ויג'יאנארייאנה בשנת 1117 לספירה. כמה היסטוריונים פירשו את הכתובת הזו כמציינת שמקדש צ'נאקשווה הושלם בשנת 1117 לספירה.
מקדש צ'ניגאראיה נבנה במקביל למקדש הראשי, והמלכה נתנה לו חסות.
נראשימה הראשון משושלת הויסלה חילק מענקים למקדש עבור תחזוקתו ותפעולו.
בלאלה השני הוסיף בשנת 1175 מבני מקדש למטבחים ולאחסון תבואה בפינה הדרום-מזרחית, ומכל מים בפינה הצפון-מזרחית של המקדש.
המקדש המקורי היה ללא חומת גבול. המנדאפה הראשית הייתה פתוחה גם עבור המאמינים לצפות ולהעריך את הגילופים המורכבים בתוך המקדש. למען אבטחת המקדש, נבנתה חומה גבוהה מסביב למקדש, שער מעץ ולבנים ודלתות שנוספו על ידי סומאייה דנאיקה בתקופת שלטונו של וירה בלאלה השלישי (אנ') (1292–1343), בנוסף גם המנדאפה הפתוחה כוסתה עם מסכי אבן מחוררים. המסכים החדשים החשיכו את פנים המקדש והקשו על ראיית אוצרות האמנות אך אפשרו מספיק אור לדארשן של גרבה-גרייה (אנ') ("קודש הקודשים").
המקדש ניזוק והשער שלו נשרף בפשיטה של צבאו של המצביא המוסלמי סלאר שפעל בשירות הסולטאן מוחמד אבן טוגלאק (1324–1351).
המקדש תוקן על ידי אימפריית ויג'איאנגר בחסות של האריהרה השני (אנ') (1377–1404). ב-1381 הוסיפו ארבעה עמודי גרניט; בשנת 1387, קלאשה (אנ') מצופה זהב נוספה על ידי מלאגארסה למגדל חדש מעל קודש הקודשים; ב-1397 נבנה גופורם (אנ') חדש מלבנים של שבע קומות שהחליף את השער ההרוס.
מקדש אנדל (אנ'), מקדש סאומיאניאקי, הדיפא-סטמב בכניסה, מקדשי ראמה ונרסימהה (אנ') נוספו בתקופת אימפריית ויג'איאנגר.
במקדש הראשי הייתה שיקארה (אנ') (מגדל מעל קודש הקודשים) אך כעת היא איננה והמקדש נראה שטוח. המגדל המקורי, כפי שמספרות הכתובות, היה עשוי משילוב של עץ, לבנים וטיט. הוא נהרס ונבנה מחדש מספר פעמים.
אימפריית ויג'איאנגר נתנה חסות להוספת מקדשים קטנים יותר המוקדשים לאלות ולמנדאפה נאגאניאקנה בתוך מתחם המקדש. אלה נבנו על ידי איסוף חומרי בנייה ממקדשים אחרים שנהרסו במלחמה באזור בלור ושימוש חוזר בהם.
שטחי המקדש ניזוקו שוב לאחר הרס אימפריית ויג'איאנגר על ידי קואליציה של סולטנויות הדקאן. התיקונים הראשונים בוצעו ב-1709, ואחריהם הוספות ב-1717 וב-1736. המקדש תוקן בשנת 1774 על ידי קצין של חיידר עלי בתקופה שבה חיידר עלי היה השליט בפועל מטעם שושלת ואדיאר.
בסוף המאה ה-19, הוסר המגדל המט ליפול מעל קודש הקודשים כדי להציל את המפלסים הנמוכים ולא הוחלף מעולם. ב-1935 נוקו ושוחזרו חלקים מהמקדש במימון ממשלת מייסור ומענקים של שושלת ואדיאר. מקדש צ'ניגאראיה נבנה מחדש, פסלים של רמאנוג'ה וגארודה נוספו יחד עם שיפורים רבים אחרים במתקן ותיקונים למתחם. תיקונים אלה נכתבו באבן לתיעוד היסטורי, בדיוק כמו כתובות קודמות.
תיאור > המקדש הראשי: קשווה

המקדש הוא בעיצוב וימאנה (אנ') בסגנון אקאקוטה (מקדש יחיד) בגודל 10.5 מטרים על 10.5 מטרים. הוא משלב אלמנטים של אדריכלות בסגנון נגארה של צפון הודו וסגנון קרנאטקה של דרום הודו קרנאטה. המקדש ניצב על במה פתוחה ורחבה שנועדה להיות שביל מקיף סביב קודש הקודשים. המקדש והבמה היו ללא חומות והבמה הקיפה מנדאפה פתוחה, על פי קו המתאר של המקדש. מבקר היה יכול לראות את העמודים המעוטרים של המנדאפה הפתוחה מהבמה. מאוחר יותר נוספו קירות ומסכי אבן, שיצרו פרוזדור סגור ומנדאפה, מספקים ביטחון אך יוצרים יותר מדי אפלה מכדי להעריך את יצירות האמנות שבתוכו. הפרוזדור מחבר את הבמה המקיפה את המקדש אל המנדאפה (אולם). יש שפע של יצירות אמנות מורכבות הן מבחוץ והן בתוך המקדש.
למקדש יש תוכנית הויסלה פשוטה הכוללת "קודש קודשים" אחד. חומר הבניין המשמש במקדש צ'נאקשווה הוא שיסט כלוריטי, הידוע יותר בשם אבן סבון. הוא רך בעת חציבה ומאפשר לאמנים לגלף פרטים בקלות רבה יותר. עם הזמן החומר מתקשה. מקדש הויסלה זה, על פי מבקר האמנות וההיסטוריון סֶטאר (Settar), העסיק את האמנים מאימפריית צ'לוקיה המערבית (אנ') ואת המסורת שלהם שהתפתחה במקור באיהולה (אנ'), בדאמי ופטאדקל. הוא פשוט יותר ממקדשי הויסלה המאוחרים יותר (כולל מקדש הויסלשוורה בהלבידו (אנ') ומקדש קשווה בסומנאתפורה (אנ')).
תיאור > במה

המקדש בנוי על ג'אגטי (אנ') (מילולית, "עולמי"), במה המסמלת את העולם עם מרחב הליכה רחב להליכה סביב סביב (פראדקשינה-פאתה) יש גרם מדרגות אחד המוביל לג'אגטי ועוד גרם מדרגות אל המנדאפה. הג'אגטי מאפשר למאמין את ההזדמנות לתרגל פראדקשינה סביב המקדש לפני הכניסה אליו. הג'אגטי עוקב בקפידה אחר העיצוב הריבועי המדורג של המנדאפה וצורת הכוכב של המקדש.
תיאור > קירות חיצוניים

המבקר חוזה ביצירות אמנות רבות במהלך הקפת המקדש מעל במת הג'אגטי ברצועות אופקיות. הרצועה התחתונה היא של פילים בעלי הבעות שונות, כתומכים סמליים של המבנה כולו. מעליה רצועה ריקה ולאחריה קרניז עם פני אריה בסגנון התקופה. מעליה רצועה נוספת של מגילה ולאחר מכן רצועת קרניז, למעט בחלק האחורי של המקדש שבו מתוארת שורה של פרשים בתנוחות רכיבה שונות.
הרצועה המגולפת החמישית היא של פסלונים קטנים, רובם נקבות עם הבעות שונות הפונות אל הצופה, בעוד שמדי פעם הרצועה כוללת יאקשות הפונות לכיוון פנים המקדש. ברצועה זו יש גם רקדנים ומוזיקאים רבים, כמו גם אנשי מקצוע עם הכלים שלהם. ברצועה למעלה יש פילסטרים שבין חלקם דמויות חילוניות מגולפות בעיקר נקבות וזוגות. רצועת טבע ומטפסים עוטפת את המקדש מעל רצועת הפילסטרים, עם סצנות של אפוס הראמאיאנה כלולות ברצועה זו. מעל שכבה זו יש סצנות מהחיים היום יומיים המתארים קאמה, ארתה ודהרמה. כאן נכללים זוגות בחיזור, ארוטיקה וסצנות מיניות, ואחריהם זוגות עם ילדים, פעילויות כלכליות וחגיגיות. לכיוון הקיר החיצוני הצפוני, אפריזים המתארים סצנות מהמהאבהארטה.
מעל הרצועות הללו יש בנייה מאוחרת יותר שהוסיפה עשר חלונות ומסכים מחוררים מאבן לצד הצפוני ועשר לצד הדרומי של המקדש. האמנים המאוחרים חרטו סצנות מהפורנות בעשר מהתוספות המאוחרות הללו, ולעשר האחרות יש עיצובי פרחים גאומטריים. המסכים המחוררים עם דמויות מראים:
סצנת חצר הויסלה, עם המלך, המלכה, הקצינים, המלווים ושני גורואים עם תלמידיהם
קשווה עם הנומאן וגארודה
הגמד ואמאנה (אנ'), מאגדת באלי וטריוויקרמה,
האגדה של קרישנה קליאמרדנה, שיווה על ננדי (אנ') עם גנש וקרטייקיה
האגדות של פרהלדה (אנ'), היראניאקשיפו (אנ') ונרסימהה (אנ')
יוגה-נרסימהה עם הנומאן וגארודה
אגדת סמודרה מנטנה (אנ')
האגדה של קרישנה הורג את קמאסה (אנ')
רנגנאתה (אנ') מתכופפת אל ששה (אנ')
הנומאן וגארודה נלחמים על אגדת שיווה לינגאם.
מעל המסכים המחוררים, על כותרות של העמודים התומכים, מופיעות דמויות מדנאקאי. במקור היו 40 מדנאקאי, מתוכם 38 שרדו במצב פגום או טוב. שתיים מהן הן האלה דורגה, שלוש ציידות (עם קשת), אחרות הן רקדניות בתנוחת משחק, מוזיקאים, נשים שמתלבשות או מתאפרות, אישה עם תוכי מחמד, גברים מנגנים מוזיקה. רוב דמויות המדנאקאי הללו מגולפות גם למיניאטורות ברצועה השישית של הקיר החיצוני מסביב לפראדקשינה-פאתה.
חלק מהפסלים מציגים פרטים יוצאי דופן. לדוגמה, דמות מדנאקאי אחת מוצגת עם חופת עץ פרי, שבה מוצג זבוב קטן יושב על הפרי ובסמוך לטאה מתכוננת להסתער על הזבוב. באחר, נראה נשר תוקף סרבה (אנ'), שבתורה תוקפת אריה, שבתורו מתנפל על פיל, אשר בעצמו תופס נחש, שבתורו מוצג בפעולת בליעת חולדה - מראה הכולל חכם מהורהר. חיים חילוניים מוצגים בתמונות אלה, כמו אמן שיוצר ציור או מוזיקאים השקועים במוזיקה שלהם. תמונה בולטת היא התיאור של רודרה-וינה (אנ') (סוג של כלי נגינה) מהמאה ה-12 ותנוחת ריקוד לאסיה (אנ'). כלולה גם דמות של ג'ינה מהג'ייניזם.
הקיר החיצוני בצד הכניסה המזרחית למקדש שבתוכו מראה את בהאירווה ודורגה. הקיר החיצוני בצד הכניסה הדרומית למקדש מציג את טנדאווסורה ובראהמני (אנ'). הצדדים החיצוניים בכניסה הצפונית למקדש מציגים את וישנו ומהישסורמרדיני.
תיאור > פנים המקדש

למקדש צ'נאקשווה שלוש כניסות ובפתחים שלהם יש פסלים מעוטרים הנקראים דוורפאלה (שומרי דלתות) משני הצדדים. האולם המרכזי (נבארנגה) היה במקור פתוח מכל הצדדים מלבד המערב שבו נמצא "קודש הקודשים", אך כל הצדדים נסגרו מאוחר יותר במסכים מחוררים. זה הפחית את כמות האור באופן משמעותי וקשה להעריך את עבודת האמנות המורכבת ללא אור משני. היצירה מתחילה בכניסה לשלוש הכניסות לאולם. כל אחת מהן מובילה למרפסות מוגבהות משני הצדדים. באולם עמודים מגולפים שבמרכזם תקרת כיפה גדולה. למנדאפה 60 "מפרצים" (תאים).
מקדש הנבארנגה במקדש קשווה בבלור הוא הגדול ביותר מכל מקדשי הויסלה, הוא בעל תוכנית בצורת יהלום (טריראתה (אנ'), לפי ג'יימס הארלה.