stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תווחידה בן א-שייח'
פעולותיה בעמותות

בן א-שייח' הייתה פעילה במספר עמותות גם בצרפת וגם בתוניסיה לאחר חזרתה לשם. אחת העמותות אליהן השתייכה הייתה איגוד שפעל בצרפת, הסטודנטיות המוסלמיות בצפון אפריקה (Association des étudiants musulmans d'Afrique du Nord), אשר פעלו והתנגדו לכל נושא השחתת איבר המין הנשי.
בשנת 1931 היא הוזמנה לנאום בכנס של איגוד נשים צרפתיות, בו היא דנה במצבה של האישה המוסלמית במדינות הכבושות על ידי צרפת. תוחידה התייחסה לאלימות נגד נשים במדינות ערביות. היא הסבירה שהאלימות מתחילה כבר מילדותה של התינוקת, והסוג הכי גרוע הוא מילת הנשים, אותו הגדירה כפשע ברברי אכזרי, המבוצע נגד ילדות קטנות, במטרה לשלול מהן את זכויותיהן ליהנות מחיי מין. בן א-שייח' הקדישה חלק גדול מחייה למניעת מנהג מילת הנשים, וניסתה להעלות במשך שנים רבות את המודעות לגבי הסכנה הנשקפת לבנות ונשים ממנהג זה, והצליחה לבצע שינוי חלקי, ולהפחית את אחוז מילת הנשים בקרב האוכלוסייה המוסלמית בתוניסיה. בנוסף לזה בן א-שייח' העלתה לדיון ציבורי במסגרת העמותות בתוניסיה ובצרפת נושאים נוספים כמו: נישואין מוקדמים, אונס ורצח על רקע של כבוד המשפחה, במטרה למצוא פתרונות אמתיים.
בחזרתה לתוניסיה השתתפה בן א-שייח' בשנת 1936, עם נשים פעילות כמוה, בהקמת ארגון איחוד הנשים המוסלמי התוניסאי ( الاتحاد النسائي الاسلامي في تونس). והוא נחשב לארגון הראשון שהמתמקד בהגשת עזרה וצדקה לסטודנטים תוניסאיים הלומדים בצרפת.
בזמן מלחמת העולם השנייה 1939–1945, ייסדה בן א-שייח' עמותה להגשת טיפול חברתי ומונתה לעמוד בראשה. העמותה הזאת סייעה בהקמת בית היתומים לבנות בשנת 1950. באותה שנה ייסדה את עמותת אל-קמאטה א-תונסיה (جمعية القماط التونسية للعناية بالرضع) המטפלת בילדים ממשפחות עניות.
בן א-שייח' תרמה גם לעיתונות, היא התחילה לכתוב בהיותה סטודנטית, בעלון השנתי של סטודנטים מוסלמים מצפון אפריקה, ובשנת 1936 התחילה לכתוב בשבועון "לילה" לדוברי צרפתית, אשר נחשב למגזין הנשים התוניסאי הראשון.
בשנת 2020 הנפיקה ממשלת תוניסיה שטר כסף הנושא את דיוקנה של תווחידה בן א-שייח'.
הערות שוליים

↑  Sondage sur la perception des Tunisiens de la participation de la femme à la vie politique en Tunisie עמ' 8
↑  بن الشيخ أول طبيبة في تونس و العالم العربي - תווחידה הרופאה הראשונה בתוניסיה ובעולם הערבי
↑  مجموعة المرأة المعاصره, الجزء 4 ص 204-205
↑  المرأة وتحولات عصر جديد-ص 187-189
1 2  المرأة عبر العصور,ص80-81
↑  المرأة وتحولات عصر جديد-ص 313-324
↑  أعلام النساء في عالمي العرب والإسلام,ص - 37-36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11310859w (data)  ISNI: 0000 0001 0821 0158  VIAF: 160671236   WorldCat (עם VIAF): 160671236
תוכיי ניו זילנד

| תוכיי ניו זילנד |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
על־משפחה:: תוכיי ניו זילנד
משפחה:: תוכיי ניו זילנד
סוגים
 Strigops   Nestor
שם מדעי
 Strigopidae ‏בונפרטה, 1849

תוכיי ניו זילנד (שם מדעי: Strigopidae) היא משפחה יחידה בעל-משפחתה שבסדרת התוכאים, אשר כל המינים בה חיים בניו זילנד, במזג אוויר יותר קריר מרוב התוכים. במשפחה זו ישנם שני סוגים, אך רק שלושה מינים חיים. המין הגדול בקבוצה - תוכיליל ניו זילנדי, הוא התוכי הגדול בעולם, התוכי הלא מעופף היחידי והתוכי הלילי היחיד. נותרו 252 תוכיללים והוא על סף הכחדה.
מיון

על-משפחה תוכיי ניו זילנד (Strigopoidea)
משפחה תוכיי ניו זילנד (Strigopidae)
סוג ומין יחיד קאקאפו (Strigops habroptilus) - ייתכן ששייך למשפחה נפרדת
סוג נסטור (Nestor )
נסטור הררי או קיאה (Nestor notabilis)
נסטור דרומי או קאקא (Nestor meridionalis)
נסטור נורפלוקס (Nestor productus) - נכחד
נסטור צ'הטאם (Nestor chathamensis) - נכחד
סוג Nelepsittacus - נכחד
סוג ומין יחיד הרקלס אינקספקטטוס (Heracles inexpectatus) - נכחד
תוכי כחול-בטן

| תוכי כחול-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: תוכי כחול-בטן
מין:: תוכי כחול-בטן
שם מדעי
 Triclaria malachitacea ‏שפיקס, 1824
תחום תפוצה


תוכי כחול-בטן (שם מדעי: Triclaria malachitacea) הוא מין של ציפור ממשפחת התוכיים החי ביערות הגשם הטרופיים של אמריקה הדרומית.
זהו המין היחיד בסוג Triclaria. הוא קרוב לסיכון עקב אובדן היערות בהם הוא חי ועקב סחר בתוכים למטרות גידול בשבי.
התוכים מגיעים לאורך 28 ס"מ עם הזנב, ובעלי גוף ירוק, ראש ירוק עם מקור לבן בולט וקצוות כנפיים כחלחלות והבטן של הזכרים כחולה-סגלגלה, מה שנתן למין את שמו. תוכים אלה אינם רועשים כמעט ובדרך כלל נחבאים מאוד.
תוכים אלה מצויים בטבע רק ביער האטלנטי ומגיעים עד לגובה 1,000 מטר. הם חיים מברזיל עד למדינת מיסיונס שבארגנטינה (אוכלוסיות קטנות חיות שם). הם מחפשים ברחבי החופות מזון כמו ניצנים, צוף, אגוזים, פירות שונים וחרקים. הם מקננים בחבורות בעונת הרבייה שבין ספטמבר לינואר ומאוד טריטוריאליים בעונה זו.
תוכים אלה נפגעו מכריתת יערות בשביל מטעי טבק ובננה, שפגעו בכ-10% מטווח מחיית התוכי. הוא נחשב[דרוש מקור] למין מוגן שאסור לסחור בו.
הערות שוליים

↑  תוכי כחול-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
תחנת ברסי

| --- | --- |
חזית התחנה, 2016
חזית התחנה, 2016
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1977 
 מיקום
 מיקום:  48bis boulevard de Bercy, 75012 Paris 
 מדינה:  צרפת צרפת
 קואורדינטות:  48°50′21″N 2°22′59″E﻿ / ﻿48.839039°N 2.383081°E﻿ / 48.839039; 2.383081
 תחנות סמוכות:  Sens railway station, Gare de Montargis, Sens railway station, Gare de Montereau 
 מידע על התחנה
 בעלים:  SNCF 
 רציפים:  16 
 קווים העוברים בתחנה:  Paris–Marseille railway 
 נוסעים בשנה:  6 מיליון
 קוד התחנה:  8702455
 he
 
תחנת ברסי (רשמית: תחנת פריז-ברסי-בורגון-פאי ד'אוברן. בצרפתית :Gare de Paris-Bercy-Bourgogne-Pays d'Auvergne) היא תחנת הרכבת השביעית בגודלה בפריז. התחנה שוכנת בשכונת ברסי, בדרום-מזרח פריז ומשרתת קווי רכבת SNCF בינוניים וקצרים ליעדים מדרום-מזרח לבירה, בחבלים בורגון ופאי ד'אוברן (כפי שמשתקף בשמה הרשמי של התחנה מאז 2016‏) ובהם הערים דיז'ון, אביניון, קלרמון-פראן ונוור. התחנה משמשת כתחנה מרכזית לאוטובוסי OUIBUS הבינלאומיים בקווי לונדון/ בריסל/ אמסטרדם - ליל - פריז; ופריז - ליון - טורינו/ מילאנו. כן משמשת התחנה מסוף לרכבות-מעבורת לשינוע כלי רכב (service auto-train או train auto-couchettes TAC).
היסטוריה

במקום בו נמצאת התחנה שכנה תחנת רכבת לסחורות, אשר שירתה את שוק היין הענק של ברסי.
תחנת רכבות הנוסעים המודרנית נפתחה ב-1977 כתחנת-עזר לתחנת ליון.
בעבר שירתה התחנה את קו הרכבת לאיטליה, אך מאז 2011 הועברו רכבות אלה לגאר דה ליון.
הערות שוליים

↑  הודעה על שינוי שם התחנה, 13 בספטמבר 2016
| תחבורה בפריז |
| --- | --- | --- |
| מפעילים | RATP • SNCF |  |
| מערכות תחבורה מסילתיות | RER • הרכבת התחתית של פריז |  |
| תחנות רכבת מרכזיות | פריז-צפון • פריז-מזרח • תחנת סן לאזאר • תחנת אוסטרליץ • תחנת ליון • תחנת מונפרנאס • תחנת ברסי |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה שארל דה גול • נמל התעופה אורלי • נמל התעופה לה בורז'ה |  |
תנועת המלך

נגה ואי הונו אי טה פו, 2019
תנועת המלך (באנגלית: Māori King Movement; במאורית: Kīngitanga) היא התארגנות מאורית שהתגבשה בניו זילנד באמצע המאה ה-19 במטרה לאחד את השבטים המאורים השונים תחת מלך אחד שייצג את האינטרס המאורי כנגד המתיישבים והממשל הבריטי. המלך המאורי הראשון, פוטאטאו, הומלך בשנת 1856 ומאז מתקיימת שושלת מלוכה מאורית. למלך או למלכה המאורים אין סמכויות חוקיות והוא ייצוגי בלבד. המלכה הנוכחית, נגה ואי הונו אי טה פו (אנ'), הוכתרה ב-5 בספטמבר 2024, מספר ימים לאחר מות אביה.
היסטוריה > המלך הראשון

לאחר מספר שנים של חיפושים אחר המועמד המתאים ומסע שכנועים ארוך של בני שבטו, הסכים פוטאטאו טה פרופרו, מנהיג שבט מאורי ממרכז האי הצפוני, לקחת על עצמו את התפקיד ובאפריל 1857 באספה של מספר שבטים מאוריים על שפת אגם טאופו אושר המינוי. פוטאטאו הומלך ב-1858 במאראי שבנגארואויהא (Ngāruawāhia), סמוך לאוקלנד. רבים מהשבטים המאוריים של האי הצפוני ראו בתנועת המלך תנועה רוחנית שעשויה להשיב למאורים את כבודם, במעמד ההמלכה הם הכריזו על נאמנותם לפוטאטאו והפקידו בידיו את השליטה על אדמותיהם, פוטאטאו שאף לשמור על האחדות המאורית ולמנוע מהשבטים השונים את הפיתוי החומרי שבמכירת נכסיהם למתיישבים ולממשל הבריטי.
תנועת המלך, ופוטאטאו בראשה, שאפה לעצור את ההידרדרות במצב הקהילות המאוריות - אך לא הייתה בה כוונה לקרוא תיגר כנגד המתיישבים האירופאים ונציגי הממשל הבריטי. המאורים ראו במלוכה המאורית והבריטית שני מוסדות משלימים, ופוטאטאו פעל לקידום שיתוף הפעולה בין העמים. עם זאת המאורים רצו לקיים אוטונומיה חברתית ותרבותית, ופוטאטאו קבע גבול בין ואיקטו בו התפתחה אוטונומיה מאורית לבין נורת'לנד ואזור אוקלנד שהיו מוקדי הממשל הקולוניאלי. הבריטים המשיכו לקיים קשרי מסחר עם המאורים בהנהגת פוטאטאו אך לא ראו בעין יפה את האוטונומיה המאורית, ומלחמת טראנאקי הראשונה בשנת 1861 שימשה להם כהזדמנות לצאת במתקפה כנגד השבטים המאוריים באזור ואיקטו על מנת לנסות ולהשליט את ריבונותם. המלחמה הסתיימה בסופו של דבר ללא הכרעה ואזורים נרחבים באי הצפוני נותרו תחת חסות תנועת המלך, לצד אזורים אחרים שבהם השליטה הבריטית הלכה והעמיקה.
היסטוריה > התנגשות עם הממשל הקולוניאלי

בשנות ה-60 של המאה ה-19 המשיכה תנועת המלך להתפתח ולקיים סממנים לאומיים - נבחר דגל מאורי, הוקמו מוסדות שלטון ואכיפת חוק מרכזיים והעיתון המאורי הראשון יצא לאור. פוטאטאו נפטר ב-25 ביוני 1860, ובנו, טאויהו הומלך כיורשו. טאויהו שמר על הקו הפייסני של אביו - ושאף להימנע מהתנגשויות אלימות עם הבריטים ומליבוי האלימות באזור טראנאקי. עם זאת לא כל השבטים המאוריים נשמעו לטאויהו, וגם בתוך מחנה תנועת המלך היו קולות שקראו לקו תוקפני יותר מול הבריטים, המתיחות בין הצדדים גאתה והגיעה לשיא בשנים 1863–1864 שבאו לידי ביטוי בהתנגשויות אלימות בין המאורים לממשל הבריטי וזכו לכינוי מלחמות הקרקעות של ניו זילנד. במהלך המלחמות כבש הממשל הבריטי שטח של כ-16,000 קמ"ר מידי תנועת המלך, תנועת המלך נפגעה קשות ובשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19 הזיקה בין המלך לשבטים השונים התערערה ואלו החלו לשוב למערכת שלטון שבטית.
בשנות ה-80 של המאה ה-19, לאחר שהצליח לשקם במידה רבה את תנאי החיים בשטחים שעדיין היו תחת שלטונו יצא טאויהו למסע בין כל השבטים החברים בתנועת המלך. טאויהו עבר ממאראי למאראי, תוך שהוא מקבץ סביבו מאות תומכים ומשיב לעצמו את מעמדו כמלך. תנועת המלך איבדה הרבה מכוחה במהלך מלחמות הקרקעות, אך דווקא העובדה הזו סייעה לה להמשיך להתקיים שכן הבריטים לא חשו עוד מאוימים מהמלך המאורי ואפשרו לתנועת המלך לחזור ולשגשג, המאורים מצידם הבינו שמבחינת צבאית הם לא מסוגלים להתמודד עם הבריטים ופנו לדרכי פעולה דיפלומטיות על מנת לאשרר את הסכם ואיטנגי ולהרחיב את זכויותיהם לאורו. למעשה מאז סוף המאה ה-19 מהווה תנועת המלך והמלך המאורי העומד בראשה תנועה מאורית שפועלת לאיחוד המאורים בניו זילנד ולשיפור מעמדם וזכויותיהם, למלך המאורי אין זכויות מוגדרות בחוק הניו זילנדי, וגם בקרב המאורים מעמדו הוא טקסי.
שושלת המלוכה המאורית

המלך או המלכה המאורית נושאים בתפקיד עד יום מותם, אך המלוכה איננה תואר שעובר בירושה. עם מותם של המלך או המלכה מתכנסים מנהיגי השבטים החברים בתנועת המלך ובוחרים את המלך או המלכה הבאים. עם זאת כל מי ששימש בתפקיד היה צאצא של המלך הראשון, פוטאטאו.
שושלת המלוכה המאורית > מלכי המאורים ושנות שלטונם

פוטאטאו - 1856 – 1860
טאויהו - 1860 – 1894
מהוטה - 1894 – 1912
טה רטה - 1912 – 1933
קורוקי - 1933 – 1966
טה אטאירנגיקהו – 1966 – 2006
טוהייטיה פאקי (אנ')‏ – 2006 – 2024
נגה ואי הונו אי טה פו (אנ') – 2024 – הווה
טאויהו, המלך המאורי השני
תוכי קצר-זנב

| תוכי קצר זנב |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: תוכי קצר זנב
מין:: תוכי קצר זנב
שם מדעי
 Graydidascalus brachyurus ‏קאל, 1820
תחום תפוצה


תוכי קצר זנב (שם מדעי: Graydidascalus brachyurus) הוא עוף דרום אמריקאי קטן ממשפחת התוכיים  והוא המין היחידי בסוגו. קרובת משפחתו העיקרית היא אמזונה צהובת פנים (Alipiopsitta xanthops) וכן התוכים מסוג Pionus.
אורכו של תוכי זה 24 ס"מ והוא בעל נוצות ירוקות ומקור עבה ושחור כשפס ירוק כהה עובר ליד העין וקצוות הכנפיים ירוקים כהים. כפי שהשם מרמז הזנב של התוכי קצר מאוד. לתוכים זכרים גם ישנו פס קטן חום-אדום על הכתף או בתחילת הזנב אבל נוצות אלה אינם בולטות.
הם ניזונים בעיקר מזרעים ופירות גדולם ומקורם הגדול משמש אותם לפיצוחם.
תוכי זה מצוי לגדותם של נהרות גדולים כמו האמזונאס ונהרות אחרים במדינות: ברזיל, קולומביה, בוליביה, אקוודור ופרו. הוא מצוי בעיקר ביערות הגשם סביב הנהרות, אך גם בחופים מרוחקים כמו בדלתות בגינאה הצרפתית ובאמאפה שבברזיל. כרגע הוא אינו מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הערות שוליים

↑  תוכי קצר זנב באתר הרשימה האדומה של IUCN
תחנת גשר לונדון

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1836 
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°30′18″N 0°05′10″W﻿ / ﻿51.505°N 0.086111°W﻿ / 51.505; -0.086111
 תחנות סמוכות:  תחנת ווטרלו מזרח, תחנת רחוב קנון, New Cross railway station, New Cross Gate railway station, Deptford railway station, South Bermondsey railway station, תחנת בלקפריירז 
 מידע על התחנה
 שם המערכת:  London station group 
 בעלים:  נטוורק רייל 
 רציפים:  15 
 קווים העוברים בתחנה:  South Eastern main line, Greenwich line, South London Line 
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסתחנת גשר לונדון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסתחנת גשר לונדון(למפת סאת'ק רגילה) תחנת גשר לונדון(למפת סאת'ק מוגדלת) תחנת גשר לונדון
 
תחנת גשר לונדון (באנגלית: London Bridge station) היא תחנת רכבת מרכזית בדרום-מזרח לונדון. התחנה הממוקמת על הגדה הצפונית של נהר התמזה בסמוך לתחנת רחוב קנון היא תחנת הרכבת העתיקה ביותר במרכז העיר לונדון. התחנה היא אחת משתי התחנות של הקו הראשי של לונדון והיא התחנה הרביעית בעומסה בלונדון עם יותר
מחמישים מיליון נוסעים בשנה. התחנה מורכבת משני אזורים: תחנה של הרכבת התחתית של לונדון ותחנה נוספת של רכבות פרווריות ובינעירוניות. בתחנת הרכבת התחתית עוברים הקווים קו ג'וביילי וקו נורת'רן. התחנה מורכבת מ־15 רציפים ומעוד 4 רציפים של הרכבת התחתית של לונדון.
מידע על התחנה

תחנת גשר לונדון היא אחת מ-19 תחנות הרכבת בריטניה שמנוהלות על ידי רשת הרכבות הלאומית. בתחנה יש אולם כרטיסים אחד, הכניסה הראשית והוותיקה של התחנה ממוקמת ברחוב Tooley. כניסות אחרות נמצאות גם ברחוב בורו וסביב לכניסה הראשית. התחנה היא אחת משני הטרמינלים המרכזיים בלונדון דרומית לנהר התמזה, השנייה היא תחנת ווטרלו.
הכניסה לתחנת הרכבת התחתית מתבצעת מתוך התחנה אך ישנה עוד כניסה מרכזית פחות דרך הרחוב. מספר קווי אוטובוס עוצרים בסמוך לתחנה ושלושה קווי מעבורת עוצרים גם הם בסמוך לתחנה.
הערות שוליים

↑  "Commercial information". Our Stations. London: Network Rail. באפריל 2014. אורכב מ-המקור ב-10 באפריל 2014. נבדק ב-12 באפריל 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "London Bridge station". Google Maps. Select StreetView to examine the various entrances. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Standard Tube Map" (PDF). Transport for London. נבדק ב-9 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "River Services Map". Transport for London. נבדק ב-14 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| תחנות רכבת בלונדון |
| --- | --- | --- |
| תחנות בניהול נטוורק רייל | רחוב קנון • צ'רינג קרוס • יוסטון • רחוב פנצ'רץ' • קינגס קרוס • רחוב ליברפול • גשר לונדון • פדינגטון • ויקטוריה • ווטרלו • סנט פנקראס |  |
| תחנות נוספות | בלקפריירס • מרילבון • מורגייט |  |
תוכיים (על-משפחה)

| תוכיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
על־משפחה:: תוכיים
משפחות
 Psittacidae  Psittrichasiidae  Psittaculidae
שם מדעי
 Psittacoidea ‏יליגר, 1811

תוכיים (שם מדעי: Psittacoidea) היא אחת משלוש העל-משפחות שבסדרת התוכאים והגדולה מביניהן. בעל-משפחה זו 3 משפחות ובהן המינים המוכרים של התוכים. הרבה מינים מסוגלים לחקות דיבור כמו האפרור, הארות והדררה למיניהם. מינים אלה חיים ברחבי ארבע היבשות הטרופיות - אסיה, אוסטרליה, אפריקה ודרום אמריקה בעיקר ביערות גשם. הם בעלי נוצות צבעוניות וניזונים בעיקר מזרעים, צוף, פירות ומזון צמחי דומה. רבים מביניהם הם חיות מחמד נפוצות, אך חלקם נמצאים בסכנת הכחדה עקב המסחר בהם.
מיון

על-משפחה תוכיים (Psittacoidea)
משפחת תוכיים (Psittacidae)
תת-משפחת אפרוריים (Psittacinae)
תת-משפחת אריים (Arinae)
משפחת תוכיים נשריים (Psittrichasiidae)
תת-משפחת תוכיי הנשר (Psittrichasinae)
תת-משפחת תוכיי ואסה (Coracopsinae)
משפחת דרראים (Psittaculidae)
תת-משפחת תוכים רחבי זנב (Platycercinae)
תת-משפחת תוכים נמריים (Psittacellinae)
תת-משפחת לוריים (Loriinae)
תת-משפחת תוכיי אהבה (Agapornithinae)
תת-משפחת דרריים (Psittaculinae)
גלריה

Rhynchopsitta pachyrhyncha
תוכי הנשר
Trichoglossus haematodus
תאוריית קלוצה-קליין

תאוריית קלוצה-קליין הייתה הצעה להתוויית תורה מאוחדת של כוח הכבידה והכוח האלקטרומגנטי - שני כוחות היסוד שהיו ידועים למדע בראשית המאה העשרים.
התאוריה שפותחה בשנת 1921 על ידי תיאודור קלוצה הייתה הרחבה של תורת היחסות הכללית, ולפיה די בכוח הכבידה כדי לתאר את כל תופעות הטבע, אלא שהוא פועל במרחב-זמן בעל חמישה ממדים. כך גם הציע גונר נורדסטרום שנים ספורות קודם לכן בתורת כבידה מקורית משלו, ואשר התצפיות סתרו את חיזויה.
בשנת 1926 הציע אוסקר קליין כי המימד הרביעי שהתווסף לשלושת ממדי המרחב הוא מעגל זעיר ברדיוס R שלא ניתן לצפות בו במציאות הגשמית, ולכן נראה העולם כבעל ארבעה ממדים בלבד ובו שני כוחות יסוד. עם זאת, מכשירי מדידה עתידיים שיוכלו לנצל אנרגיות גבוהות מ-R/1 יגלו, לסברתו של קליין, כי לעולם ישנם למעשה חמישה ממדים, ובהם מגולם הכוח האלקטרומגנטי בתור כוח הכבידה.
בימינו ידועים שני כוחות יסוד נוספים: הכוח הגרעיני החלש והכוח הגרעיני החזק, ועדיין עומדת בעינה ההצעה לאחד את כל הכוחות במסגרת מרחב-זמן בעל ממדים נוספים, כמו בתורת M שלפיה המרחב-זמן הוא בעל 11 ממדים. בדרך הוספת הממדים ניתן לצמצם את מספר כוחות היסוד באופן תאורטי.
הערות שוליים

↑  Theodor Kaluza, On the problem of unity in physics, Sitzungsber. Preuss. Akad. Wiss. Berlin. (Math. Phys.) 966-972 (1921)
↑  Oskar Klein, Quantum theory and five dimensional theory of relativity, Z. Phys. 37 895-906 (1926)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565948805171  BnF: cb12290058z (data)  GND: 4224276-9  LCCN: sh86006241  SUDOC: 031741746
שרנהורסט (אוניית מערכה, 1936)

| --- | --- |
סיירת המערכה "שרנהורסט" בשנת 1939
סיירת המערכה "שרנהורסט" בשנת 1939
 שרטוט של שרנהורסט, מתוך ספר לזיהוי אוניות של מודיעין צי ארצות הברית
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  קריגסמרינה
 דגל הצי:  
 סדרה:  גנייזנאו
 אוניות בסדרה:  שרנהורסט, גנייזנאו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven 
 הוזמנה:  25 בינואר 1934
 הושקה:  3 באוקטובר 1936
 תקופת הפעילות:  7 בינואר 1939 – 26 בדצמבר 1943 (5 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי אוניות הצי המלכותי הבריטי בקרב כף הצפון, 26 בדצמבר 1943
 מיקום:  72°16′00″N 28°41′00″E﻿ / ﻿72.266667°N 28.683333°E﻿ / 72.266667; 28.683333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה (המערכה בנורווגיה) 
 מידות
 הֶדְחֶק:  31,552 טון, הדחק מקסימלי: 38,900 טון
 אורך:  235.4 מטר, 229.8 מטר בקו המים
 רוחב:  30 מטר
 שוקע:  39.9 מטר בתפוסה מלאה
 נתונים טכניים
 מהירות:  32 קשרים
 גודל הצוות:  1,968 (1.900 מלחים, 60 קצינים)
 טווח שיוט:  13,150 ק"מ במהירות 19 קשר
 הנעה:  12 דודי קיטור המזינים 3 טורבינות קיטור בהספק 160,060 כוח סוס
 צורת הנעה:  3 מדחפים בעלי שלושה להבים וקוטר 4.80 מטר
 כמות הדלק:  6,108 טון
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון (לאורך קו המים) - 350 מ"מ  שריון סיפון - 80 עד 110 מ"מ  צריחי תותחים - 100 עד 340 מ"מ  גשר - 200 עד 350 מ"מ
 חימוש:  9 תותחים 283 מ"מ (11.1 אינץ')  12 תותחים 150 מ"מ (5.9 אינץ')  14 תותחים 105 מ"מ (4.1 אינץ')  16 תותחים 37 מ"מ   10 תותחים 20 מ"מ (מ-1942 - 38 תותחים)  6 משגרי טורפדו 533 מ"מ, ארבעה צינורות בכל משגר
 מטוסים:  שלושה מטוסים אראדו Ar 196, עם מעוט
 
שרנהורסט הייתה סיירת מערכה או אוניית מערכה של הקריגסמרינה, הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה. האונייה נקראה על שמו של הגנרל הפרוסי גרהרד פון שרנהורסט, וכהנצחה לסיירת הגרמנית שרנהורסט שהוטבעה במלחמת העולם הראשונה בקרב איי פוקלנד. לשרנהורסט הייתה אונייה אחות, הגנייזנאו, ושתיהן התפרסמו בכמה מבצעים מוצלחים של הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה, ובאיום שהיוו על בעלות הברית. שתי האוניות נקראו, בחיבה או באיבה, "האחיות המכוערות".
שרנהורסט הוטבעה ב-26 בדצמבר 1943 בקרב כף הצפון.
בנייה והשקה

בנייתה של שרנהורסט החלה ב-14 בפברואר 1934 בווילהלמסהאפן. ב-5 ביולי הופסקה העבודה לצורך תכנון מחדש של האונייה, והתחדשה ב-15 ביוני 1935. האונייה הושקה ב-3 באוקטובר 1936, ושמה ניתן לה על ידי אלמנתו של מפקד הסיירת הגרמנית "שרנהורסט" ממלחמת העולם הראשונה. לאחר כניסתה לשירות עברה האונייה מבחנים בים עד יולי 1939, שלאחריהם הוחזרה למבדוק שם עברה התאמות שונות, ביניהן התאמת תורן חדש והחלפת החרטום בחרטום המותאם יותר להפלגה באוקיינוס האטלנטי הסוער. למרות התאמה זו, הבולט היה נמוך יחסית, והאונייה הייתה "רטובה" כאשר הגלים היו גבוהים.
שריונה של שרנהורסט ומידותיה היו דומים לאלה של אוניית מערכה אך חימושה היה קל יותר מזה של אוניות מערכה רגילות - תותחיה היו בני 11 אינץ' (283 מ"מ), לעומת תותחי 14 ו-15 אינץ' (355 מ"מ ו-381 מ"מ, בהתאמה) שאפיינו את אוניות המערכה של התקופה. למרות שתותחיה של שרנהורסט היו בעלי טווח ארוך ויכולת חדירה גבוהה (בשל מהירות הלוע הגבוהה שלהם) לא הייתה האונייה יכולה לעמוד מול התותחים הכבדים יותר של אוניות המערכה. הצי הבריטי סיווג את שרנהורסט כסיירת מערכה (Battlecruiser), ואילו הצי הגרמני ראה בה Schlachtschiffe, אוניית מערכה. הגרמנים תכננו במשך המלחמה להחליף את תותחי האונייה, ולו היה הדבר יוצא אל הפועל הייתה שרנהורסט הופכת לאחת מאוניות המערכה הטובות בעולם. ואולם, בשל מגבלות שנבעו מסדרי עדיפויות שונים והלחץ המלחמתי לא הוחלפו התותחים.
אוניית האחות של שרנהורסט, גנייזנאו, הושקה במאי 1938, כשבעה חודשים לפניה. שתי האוניות היו דומות מאוד זו לזו ונחשבו פאר היצירה הימית. הן פעלו יחד ברוב מבצעיהן ולפיכך נודעו בשם "האחיות המכוערות". נתוניה הטכניים של שרנהורסט היו טובים מעט יותר מאלה של אחותה, והיא נודעה בגרמניה בשם "שרנהורסט בת המזל".
תחילת המלחמה

ב-21 בנובמבר 1939 יצאו ה"אחיות" למשימתן המבצעית הראשונה: גיחה לים בין איסלנד ואיי פארו. המטרה הייתה לפגוע באוניות בריטיות המשייטות באזור זה, להמשיך מערבה כדי לסייע לאוניית המערכה הגרמנית דויטשלנד, שנתקלה בבעיות טכניות והייתה בדרכה חזרה לגרמניה ולהגן על אוניות סוחר גרמניות.
ב-23 בנובמבר נתקלו האוניות הגרמניות באוניית הסוחר החמושה רוואלפינדי (Rawalapindi) של הצי הבריטי. האוניות הגרמניות דרשו מהספינה הבריטית להיכנע, אך רב החובל של רוואלפינדי סירב. לאונייה הבריטית לא היה כל סיכוי מול האוניות הגרמניות, והיא הוטבעה תוך 15 דקות. מתוך צוות של 272 קצינים ומלחים ניצלו 38 איש, שנאספו על ידי האוניות הגרמניות. סיירות הקרב הבריטיות ריפאלס והוּד יחד עם אוניית המערכה וורספייט הפליגו במהירות לאזור הקרב, אך סופה שהתחוללה באזור הסתירה את האוניות הגרמניות מהכוח הבריטי, והן הצליחו לחזור לווילהלמסהאפן ב-27 בנובמבר. שתי האוניות סבלו מתקלות שונות, ושהו בנמל לתיקונים עד פברואר 1940.
ב-18 בפברואר יצאה שרנהורסט, יחד עם גנייזנאו, הסיירת הכבדה אדמירל היפר ושלוש משחתות למבצע נורדמרק. המטרה הייתה לפגוע בתעבורה הימית הבריטית בין נורווגיה לבריטניה. השייטת הגרמנית הגיעה עד איי שטלנד אך לא גילתה אוניות סוחר ושבה לבסיסה ב-20 בפברואר.
הפלישה לנורווגיה

ב-7 באפריל 1940 החלו אוניות הצי הגרמני שנועדו למבצע וסריבונג, הפלישה לנורווגיה (המבצע נקרא כך על שם הנהר וזר בגרמניה), להיערך על החוף הגרמני של הים הצפוני. שרנהורסט ואחותה גנייזנאו נועדה להשתתף בכוח החיפוי העיקרי לכוחות הנחיתה, שעמדו לתקוף בנרוויק ובטרונדהיים.
השייטת הגרמנית יצאה לדרכה במזג אוויר קשה, שגרם נזקים לאונייה והאט את התקדמותה. ב-9 באפריל לפנות בוקר גילה מכ"ם האונייה מטרה, שהתבררה כסיירת המערכה הבריטית רינואון, שהייתה מלווה בתשע משחתות. האוניות הגרמניות והבריטיות פתחו באש זו על זו; רינואון וגניזנאו ספגו מספר פגיעות. המכ"ם של שרנהורסט לא פעל עקב תקלה, והאוניות הגרמניות נצטוו, ככלל, להימנע מקרבות עם אוניות שטח בריטיות. לפיכך, ניתקו האוניות הגרמניות מגע לאחר כשעתיים, גם בשל תקלות רבות שהתגלו אצלן, ובהן הצפת צריח התותחים הקדמי במים עקב הים הסוער ותקלות בטורבינות. השייטת הגרמנית נעה מערבה ללב ים, כדי לחמוק ממרדף אפשרי, ושבה לנמל ב-12 באפריל. שרנהורסט שהתה בנמל כחודש לתיקון התקלות השונות.