stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן סונטג
רשימת יצירותיה > מאמרים שתורגמו לעברית

"נגד פרשנות", המדרשה, גיליון מס' 12, סתיו 2009, עמ' 29–39
״הערות על קאמפ״, סרטים - כתב-עת לקולנוע, גיליון מס׳ 3, 1987, עמ׳ 47-53
לקריאה נוספת

Sontag and Kael by Craig Seligman ISBN 1-58243-311-9.
The Din in the Head. Essays by Cynthia Ozick ISBN 978-0-618-47050-1 See Forward: On Discord and Desire.
Conversations with Susan Sontag. Edited by Leland Poague ISBN 0-87805-833-8 Susan Sontag in her own words.
Susan Sontag. The Elegiac Modernist by Sohnya Sayres ISBN 0-415-90031-X
Swimming in a Sea of Death by David Rieff A memoir about Susan Sontag's death by her son. ISBN 0743299469
הערות שוליים

↑  The New York Review of Books, Susan Sontag, ‏12 בדצמבר 2012
↑  Susan Sontag - Jewish Women's Archive
↑  Turow, Scott, A Time When Things Started in Chicago: ‘The Third Coast,’ a History of Chicago by Thomas Dyja, The New York Times, 16 במאי 2013
↑  Paul Bignell, Susan Sontag: 'It was so beautiful when H began making love to me, he Independent on Sunday, 16/11/2008
↑  Reborn: Early Diaries, 1947-1964, published by Penguin, January 2009
↑  Leo Lerman, "The Grand Surprise: The Journals of Leo Lerman", NY: Knopf, 2007, page 413
↑  Susan Sontag, "On Self", The New York Times Magazine, 9/10/2009.
↑  Finding fact from fiction, The Guardian, 27/5/2000
↑  הסיפור פורסם ב-24.11.1986
↑  The Way We Live Now (short story)
↑   נטע אלכסנדר, כשאת אומרת קאמפ, למה את מתכוונת?, באתר הארץ, 25 ביולי 2013
↑  סוזן סונטג, על הפרשנות, המדרשה 12, סתיו 2009
↑  לעברית תורגם המאמר "נגד הפרשנות". שם המאמר הוא גם שמו של ספר מאמרים שהוציאה סונטג שכלל גם את המאמר הזה.
↑  Against Interpretation
↑  סוזן סונטג, תרגום: יורם בורנובסקי, הצילום כראי התקופה, עד עובד, 1979
↑  Illness as Metaphor
↑  סוזן סונטג, המחלה כמטפורה, עם עובד, 1980
↑  Regarding the Pain of Others
↑  ארנה קזין, להתבונן בסבלם של אחרים (ולעשות משהו בקשר אליו), באתר הארץ, 25 בינואר 2005
↑  סוזן סונטג, להתבונן בסבלם של אחרים, מודן, 1979
↑  Remembering the Life of Author and Social Activist, Susan Sontag, PBS NEWSHOUR, ‏December 28, 2004 at 12:00 AM EST
↑  Susan Sontag and her activism and writing, llan Gregg In Conversation with Susan Sontag
↑  מחזה במערכה אחת, התפרסם לראשונה בכתב העת Antaeus 67 (1991): 180-185
↑  Library of Congress catalog card number 93-71280
↑  עיבוד למחזהו של הנריק איבסן, Theater_ 29.1 (1999): 89-91.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268478105171  PLWABN: 9810595475905606  BIBSYS: 90066459  BNC: 000039500  BNE: XX973502  BnF: cb119251493 (data)  CANTIC: a10456120  CiNii: DA00201330  GND: 118751506  ICCU: CFIV093611  ISNI: 0000 0001 2103 7046  LCCN: n79049274  LNB: 000030641  MusicBrainz: 93161950-5f98-4a51-88d5-9d314b5844a9  NDL: 00457173  NKC: xx0004610  NLA: 35512733  NLG: 70387  NLK: KAC199625960  NSK: 000015690  NTA: 068466994  PIC: 68508  RERO: 02-A000153990  RKD: 363440  SELIBR: 218713  SNAC: w67081t6  SUDOC: 027143597  Trove: 980182  ULAN: 500092007  VIAF: 108171730   WorldCat (עם VIAF): 108171730 
קברה של סוזן סונטג בבית הקברות מונפרנאס בפריז
ראובן כץ

ערך זה עוסק ברב העיר פתח תקווה. אם התכוונתם למחבר ילקוט ראובני, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1880 א' באייר ה'תר"מ אולשאן שבפלך וילנה
 פטירה:  3 בנובמבר 1963 (בגיל 83) י"ז בחשוון ה'תשכ"ד
 מקום קבורה:  בית הקברות סגולה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  פתח תקווה
 תקופת הפעילות:  ? – 3 בנובמבר 1963 
 תחומי עיסוק:  רבנות
 תפקידים נוספים:  כתיבת ספרות תורנית
 חיבוריו:  דגל ראובן, דודאי ראובן, שער ראובן
 צאצאים:  אברהם יצחק כץ  שמעון כץ 
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1950) 
 
הרב ראובן הכהן כץ (א' באייר ה'תר"מ, 12 באפריל 1880 - י"ז בחשוון ה'תשכ"ד, 3 בנובמבר 1963) היה רבה של פתח תקווה במשך מעל שלושים שנה, ראש ישיבת פתח תקווה ומחבר שו"ת "דגל ראובן" וספרים נוספים. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י.
תולדות חייו

נולד באולשאן (כיום הלשאני) שבפלך וילנה בליטא (כיום בבלארוס) לרבי שמעון, תלמיד חכם שעסק במסחר וגולדה. בגיל 11 היה בקי במסכתות שבת ובבא קמא, כאשר נתקבל לישיבת אושמנה. משם עבר לישיבת איויא, בה נעשה בר מצווה, וב"דרשת הבר מצווה" שלו נשא פלפול מחידושיו, שהפליאו את גדולי המקום. מאיויא עבר לישיבת מיר, ובגיל 15 התקבל לישיבתו של החפץ חיים בראדין. לאחר שנה עבר ללמוד בישיבת כנסת ישראל בסלובודקה ונודע בכינוי "העילוי מאולשאן". בשנת תרנ"ז היה בגרעין המייסד של ישיבת סלוצק, שם למד מספר שנים אצל הרב איסר זלמן מלצר עם הפסקות בקובנה ובקלם כדי לבקש מוסר מפיו של רבי יצחק בלזר. בשנת תרס"ג עבר לווילנה ללמוד בחבורה אצל מנהיג הדור, הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שם התחתן עם רייכל, בתו של הרב אברהם יצחק משכיל לאיתן, רבה של חסלביץ, ובחסותו התמחה אצל גדולי הדור בפסיקה הלכה למעשה, והוסמך להוראה על ידי הרבנים אליהו ברוך קמאי (רבה של מיר), אלעזר רבינוביץ (רבה של מינסק), ומרדכי רוזנבלט (רבה של סלונים). בשנת תרס"ה, אחר פטירת חותנו, קיבל על עצמו את הרבנות בעיר סלוב שבפלך מינסק, ובין השנים תרס"ט-תרפ"ג היה הרב של אמדור. במהלך מלחמת העולם הראשונה עמד בראש ועד הצדקה המקומי ובראש ועד העזרה של הג'וינט במחוז גרודנו ובראש מפעלי החינוך התורתיים. בימי שבתו באמדור בשנת תרפ"ג הוציא את ספרו הראשון, שו"ת "דגל ראובן". באותה שנה קיבל על עצמו את רבנות סטוויסקי בה הוציא לאור את ספרו "דודאי ראובן" חלק א' על התורה. היה פעיל בוועד הישיבות תחת הנהגתו של הרב חיים עוזר.
בשנת תרפ"ט יצא, בהוראת החפץ חיים, לשליחות למען ישיבת ראדין של החפץ חיים בארצות הברית, וכיהן כרב בניו ג'רזי במשך שלוש שנים והיה סגן נשיא אגודת הרבנים בצפון אמריקה. בשנת תרצ"ב עלה לארץ ישראל לקבל על עצמו את רבנות פתח תקווה ואת ראשות ישיבת לומז'ה בעיר. בפתח תקווה הוציא לאור שני חלקים נוספים של השו"ת שלו "דגל ראובן" (שנוספו על החלק הראשון שיצא לדפוס עוד בשנת תרפ"ג ושזכה למהדורה שנייה בשנת תרפ"ט). במקביל לתפקידו בפתח תקווה כיהן במועצת הרבנות הראשית.
הרב כץ היה איש אגודת ישראל ותלמידו של הרב חיים עוזר שלא נחשב לציוני, אולם משעלה לארץ ישראל ובהשפעתו של הרב קוק התייחס באהדה רבה ליישוב הארץ וניסה לקרב בין החרדים לדתיים לאומיים. בשנת תשי"ט כתב בקובץ התורה והמדינה: "בדורנו אשר זכינו לאתחלתא דגאולה, אשר היהודים יסדו וכוננו מדינה עצמאית, בעזהי"ת, חובה כפולה ומכופלת מוטלת להתקין את יסודות המדינה הזו על פי מקורות ישראל ורוחו". בשנת תשכ"א פרסם בין רבנים אחרים ברכות לארגון הפועל המזרחי, לרגל 40 שנה להיווסדו.
בשנת תשי"ד התאלמן מאשתו הראשונה וכעבור ארבע שנים נישא בשנית לפני, אלמנתו של המקובל הירושלמי אלעזר קניג.
נפטר בי"ז בחשוון תשכ"ד. על שמו רחובות בשם "דגל ראובן" בירושלים ובפתח תקווה (בעבר היה הרחוב בפתח תקווה קרוי על שמו - רחוב "ראובן כץ", אך כיוון שבסמוך אליו יש רחוב על שם מיכל לייב כץ, שונה שם הרחוב ל"דגל ראובן" כדי למנוע בלבול). כמו כן עשרות שנים היה כולל על שמו דגל ראובן בפתח תקווה בראשות נכדו הרב חיים עוזר כץ, כיום בית הכנסת נקרא על שמו דגל ראובן
משפחתו

לרב כץ היו שמונה ילדים, ארבעה בנים בארצות הברית ושני בנים ושתי בנות בישראל.
בנו הרב שמעון כץ - חבר מועצת עיריית פתח תקווה. נודע כמתיר עגונות.
בנו פרופ' אברהם יצחק כץ - פרופסור לתרבות עברית באוניברסיטת ניו יורק
בנו הרב אהרן כץ - היה ראש ישיבת פתח תקווה ולימים דיין בבית הדין הרבני. חותנו של הרב שילה רפאל.
בנו משה ניסן כץ - מניו-יורק
בנו הרב יחיאל מיכל כץ - כיהן כר"מ בישיבת רבי יצחק אלחנן בניו יורק
בנו הרב אליעזר כץ - כיהן רב קהילה בניו ג'רזי
בתו דינה, אשת הרב ד"ר צבי הרכבי, חוקר וסופר
בתו חסידה, אשת הרב ישראל סורוצקין, בנו של הרב זלמן סורוצקין
[דרושה הבהרה]פרופ' ראובן כץ, ראש מגמת תכן בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון
ספריו

דגל ראובן חלקים א-ג. שו"ת חידושים וביאורי הלכה, באתר היברובוקס
דודאי ראובן, פירוש על התורה. חלק א, חלק ב באתר Hebrewbooks
שער ראובן ילקוט מאמרים, באתר היברובוקס
לקריאה נוספת

הגאון רבי ראובן כ"ץ שליטא (תולדותיו ופעליו), ב-"קול סיני", גיליון ט' כרך ב', סיון תשכ"ג, ע' 236-238.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  הגאון ר' ראובן כ"ץ זצ"ל, הפרדס, כסלו תשכ"ד, עמ' 37, באתר היברובוקס
1 2  הקדמת ספרו דגל ראובן, באתר היברובוקס
1 2  שמואל נח גוטליב, הרב ר' ראובן בר' שמעון הכהן כץ, אהלי שם, באתר היברובוקס
↑  The Rabbi and Gaon Rabbi Reuven Kac of holy blessed memory, Zadok Hakohen
1 2 3  הגאון רבי ראובן כ"ץ זצ"ל, הפרדס, שבט תשל"ד, עמוד 25, באתר היברובוקס
↑  "ישיבה" לתורה בזמן הזה, הארץ, 26 בדצמבר 1928
↑  רב חדש למושבה, הארץ, 12 במאי 1931
↑  פתח תקווה: במזל רב, דואר היום, 1 במרץ 1932
↑  בחירת הרבנים הראשיים, אור המזרח, ניסן תשט"ו, עמוד 59, באתר היברובוקס
↑  מנוי רב ראשי, הארץ, 5 באוגוסט 1930
↑  ש"ס והציונות ניתוח היסטורי, אתר כיוונים
↑  הרב ראובן כ"ץ, חוק ומשפט במדינת ישראל, התורה והמדינה ט-י, תשיט, עמ' לה
↑  ⁨הרב ראובן כץ ⁩ - ⁨⁨מעריב⁩ 14 אוגוסט 1961⁩ - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  נפטר הרב ראובן כץ הרב הראשי של פ"ת, הַבֹּקֶר, 4 בנובמבר 1963
↑  אישים ומוסדות, הצופה, 28 באוקטובר 1946
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306692305171  ISNI: 0000 0000 6966 6004  LCCN: nr94043618  VIAF: 97234271   WorldCat (עם VIAF): 97234271
חמור (ספר)

ערך זה עוסק בספר מאת סמי ברדוגו. אם התכוונתם לנושא אחר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סמי ברדוגו
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פרוזה
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד, סדרת הספריה החדשה
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  264
 עורך:  מנחם פרי
 פרסים
 פרס ברנר (2020) פרס ספיר (2020)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  997007606789705171
חמור הוא ספרו השמיני של הסופר סמי ברדוגו. הספר ראה אור בשנת 2019 בהוצאת הספריה החדשה וזיכה את ברדוגו בפרס ספיר ובפרס ברנר.
נושא הספר > עלילה

הספר, המתאר שמונה ימים בלבד, עוסק באדם כבן 50, יליד אזרבייג'ן, בשם רוסלאן איסקוב. העלילה מתרחשת לאחר שינוי פתאומי שחווה איסקוב בחייו; הוא מחליט לנטוש את השגרה הבטוחה שלו כהנדסאי בניין באשקלון ועובר לחיות חיים פשוטים ביישוב קטן ונטוש בחלקו, במרחק מה מהעיר. איסקוב עובר להתגורר על חלקת אדמה עזובה שם הוא עוסק בחקלאות לצריכה עצמית ומסתפק בתנאי קיום בסיסיים ביותר.
באמצע חודש יוני 2018, על פי הספר, נתקל איסקוב בשני שוטרים המחזיקים חמור. השוטרים קוראים לו ומבקשים ממנו להחזיק לרגע את החמור, בזמן שהם הולכים למקום אחר. איסקוב נענה בחיוב, וכעבור זמן מה, כשהשוטרים לא חוזרים, הוא מחליט לשמור את החמור לעצמו.
הספר נפתח כתשע שנים לאחר שעבר למושב הקטן, וחמישה שבועות לאחר שהופקד בידו החמור. החזקתו דורשת טיפוח וטיפול רב, ולשם כך נאלץ איסקוב לבצע מאמצים נועזים, שבסופו של דבר הם אלו שמקדמים את העלילה. איסקוב מתחיל במקביל לפתח מערכת יחסים מינית עם גבר אחר, מהגר אמריקאי בשם סטיב.
"החיים שווים, בעלי ערך, לכל אחד נמסר הקוד הכדאי של חייו. רוסלאן קיבל אותו — אולי קיבל בדרך־לא־דרך, אבל קיבל. גם בשעה שחדר אל החצר והביט אל אופק הדשא העני, שחשף את חציו האפרפר־חום של חמור — שתי הרגליים האחוריות והזנב הנפול — הרגיש רוסלאן את המשקל הרב של החיים... ובינתיים לא יכול היה להתעלם מהם... כבר חמישה חודשים ויותר נסדק דבר במתכונת שלו, הוא לא מצליח לחרוג מעצמו למען תכלית גבוהה ממנו, תכלית שתקנה לו אצילות זעומה בעיניו־שלו. ערך החיים אומנם עוד נחווה אצל רוסלאן, אבל עד מתי? וחמור? זה באמת העניין שלו?"
נושא הספר > מסרים אידאולוגיים

בספר, ברדוגו מעביר מספר מסרים אידאולוגיים לגבי החיים בפריפריה הארצית ככלל ובפריפריה העירונית בפרט. במאמר ביקורת שפרסם בהארץ, כתב הסופר איתן גלס כי החמור בספר - המכונה בו פשוט "חמור" - הוא מטאפורה לאנשים הנדחקים בשולי החברה, אשר הפכו לסמליים בעיניי הכלל תוך התעלמות מהיותם חיים ונושמים. על כן בספר, רק איסקוב מתייחס אל החמור כאל יצור חי ונושם. קרן דותן, מעיתון ישראל היום, התייחסה גם היא לכינויו "חמור" בביקורת שפרסמה לספר וטענה כי החמור אינו מכונה 'החמור' בה"א הידיעה כדי להדגיש את היותו לא-ייחודי, לא אחד, אלא כללי וסמלי.
הוסיפה דותן והתייחסה גם לכתיבתו האידאולוגית הייחודית של ברדוגו, וכתבה כי "הכתיבה הזאת, בבולענותה, סוחפת לתוכה כל מה שנקרה בדרכה, מהבחנות סוציולוגיות ופוליטיות על המקום ועל ישראליות בכלל ועד למונחים תאורטיים בתורת הספרות".
כתיבה

את הספר כתב ברדוגו בשנת 2018, ומבוסס רבות על חוויות מחייו. בראיון לגילי איזיקוביץ לרגל זכייתו בפרס ספיר, סיפר ברדוגו כי "כתיבת ספר נובעת משניים: מאירועים או מקרים שנתקלתי בהם בחיי, חלקם באופן אקראי וחלקם לא, ומהצורך והרצון לומר משהו ציבורי".
בראיון אחר שערך עם יוני ליבנה, נשאל ברדוגו על יחסי המין החוזרים בספרו, ומצידו ענה הסופר כי חיי מין וכתיבה מתקיימים באותו רובד, ולא נפרדים זה מזה. "בספר הזה אני מנסה להפגיש את לשד-החיים עם הכתיבה. הגיבור שלי רוצה את הדברים הכי פשוטים, את התכל'ס: לשטוף את החמור שלו, לגעת במאהב שלו, לראות עלים. לא מעניינים אותו דברים נשגבים. הוא לא סובל למשל את המילה 'ארכיטקטורה'. את היומרה מאחוריה. וגם אני לא".
את שמו של הדמות איסקוב ביסס ברדוגו על רוסלאן איסקוב, צעיר שנהרג בתאונת בנייה יחד עם עוד שישה אנשים בשנת 2016. בראיון עמו מדצמבר 2019 הסביר ברדוגו כי איסקוב האמיתי משקף את ה"נידחות" אותה ניסה לבלט בספרו; ברדוגו ראה באיסקוב דוגמה לבחור צעיר שנהרג, הגיע לכותרות העיתונים ומיד לאחר מכן נשכח לחלוטין. "בלי האסון אין לו כאילו זכות קיום. ובעיניי הוא בדיוק דוגמה למישהו שצריך לשים אליו לב".
מבקרים רבים ציינו את כתיבתו הייחודית של ברדוגו בספר, כמו בספריו הקודמים. הספר, שנכתב לאורך זמן רב, מכיל שפה מורכבת ולעיתים קרובות כזו שמתוארת כ"לא קלה". מבקרת הספרות אסתי אדיבי-שושן גרסה במאמר שפורסם בהארץ כי השפה העברית מתחלקת לשניים בספר - האחת היא השפה בה מדברים העולים החדשים, משפחתו של גיבור הספר וחברו האמריקאי, שהיא עילגת ושגויה, ולעומתה השנייה היא שפת המספר, שמדקדק ומוסיף דימויים ותיאורים גבוהים מאוד. בהתייחס לשפה העילגת כתבה אדיבי-שושן "השפה העברית נשמעת בספר בשיבושיה וקלקוליה כפי שהם מדוברים ונשמעים בסביבתו הקרובה של רוסלאן. קצר, שבור ושגוי הוא הדיבור בעברית של אולגה וארתור איסָקוב כפי שהוא נשמע בבית המשפחה", בעוד שעל שפת המספר כתבה כי "בניגוד גמור לשפה מדוברת זו, שפתו של המספר החיצוני מרהיבה בדיוקה, ביופיה, ביחידותה ובמגוון מופעיה. ברדוגו לש את העברית, ממציא מלים, מחדש הטיות ומגמיש את אפשרויות השפה".
היו רבים שהשוו את "חמור" לספריו הקודמים של ברדוגו. אולם בראיון שנתן לתוכנית "גם כן תרבות" מבית כאן 11 מעט לאחר זכייתו בפרס ספיר, נשאל ברדוגו האם כתיבתו השתנתה במהלך השנים, והוא ענה בחיוב. יתר על כן, הוסיף כי "בוודאי שקרה לי משהו, וטוב שקרה, תיאר לך שהייתי נשאר תמיד אותו אחד וכותב בדרך נגישה כזו. קרה לי משהו כי אני משתנה והמציאות משתנה, אז כנראה גם הטקסטים משתנים".
פרסים וביקורות

הספר זכה לתשואות רבות עם יציאתו והעמיד את ברדוגו במקום גבוה ברשימת הסופרים המבטיחים בישראל. הספר היווה את המועמד הבולט מבין כולם לזכייה בפרס ספיר, ובסופו של דבר גם זכה והעניק לכותבו ברדוגו את הפרס הנחשק של 150,000 שקלים. בוועדת הפרס נימקו השופטים בחירתם בספר כך:
בלשון וירטואוזית ומקורית בתכלית, בחוכמה ובאומץ, 'חמור' של סמי ברדוגו מאיר פינות של עזובה והזנחה בדרך שטרם נעשתה. פינות גשמיות – כמו הפריפריה, הגוף, אבטלה, בעלי חיים, חצרות ושדות בור – וגם פינות עזובות בתודעה ובמחשבה.
על זכייתו של ברדוגו הוכרז ב-28 בפברואר 2021, אולם הפרס עצמו נחשב כפרס ספיר לשנת 2020. זהו לא הפרס היחיד בו זכה הספר בשנת 2020, שכן חודשיים קודם לכן הועמד לגמר וזכה בפרס ברנר לספרות. לרגל הזכייה הוזמן להתראיין להסכת מבית כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי בשם "מה שכרוך", שם סיפר על האירועים שהובילו אותו לכתיבת הספר.
על פי תקנות הפרס, "חמור" יתורגם גם לערבית ולשפה נוספת לבחירתו של ברדוגו.
ראו גם

פרס ספיר
פרס ברנר
הספריה החדשה
סמי ברדוגו
לקריאה נוספת

סמי ברדוגו, "חמור", הקיבוץ המאוחד, סדרת הספריה החדשה, 2019. למהדורה אינטרנטית
סמי ברדוגו: חמור (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  הזוכה בפרס ספיר לשנת 2020: סמי ברדוגו, באתר ynet, 28 בפברואר 2021
↑  סמי ברדוגו זכה בפרס ברנר לשנת 2020, באתר ynet, 6 בדצמבר 2020
1 2   איתן גלס, "חמור" של סמי ברדוגו מציג מופע חסר תקווה של הפריפריה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2020
↑  חמור, סמי ברדוגו, באתר www.newlibrary.co.il
↑  חמור / סמי ברדוגו ; עורך הספר: מנחם פרי | ברדוגו, סמי, 1970- מחבר (פרי, מנחם, 1942- (עורך) ) | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
1 2 3  קרן דותן, ללבות את מבוע הכתיבה, באתר ישראל היום
↑   גילי איזיקוביץ, זוכה פרס ספיר, סמי ברדוגו: "אמשיך לכתוב אותי, את מה שאני מרגיש", באתר הארץ, 2 במרץ 2021
↑  ידיעות אחרונות, מדור הספרות, "ראיון עם סמי ברדוגו, חמור", מתאריך 6.12.19
↑  יוני ליבנה, ראיון עם סמי ברדוגו, חמור, באתר מיטת סדום - יוני ליבנה, ‏2019-12-10
↑   אסתי אדיבי־שושן, באתי לראות אותך עדות חיה לנגד עיני, באתר הארץ, 27 בינואר 2020
↑  זוכה פרס ספיר סמי ברדוגו: "אני לא רוצה לשים את עצמי במקום של הלוזר", באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
1 2  זוכה פרס ספיר לספרות 2020: סמי ברדוגו על ספרו "חמור", באתר מעריב אונליין, 28 בפברואר 2021
↑  עמר לחמנוביץ, סמי ברדוגו זכה בפרס ספיר לשנת 2021, באתר ישראל היום
↑  יובל פלוטקין, סמי ברדוגו הוא זוכה פרס ספיר לספרות 2020 על ספרו "חמור", באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2021
↑  ספריית נווה מונסון, סמי ברדוגו הוא הזוכה ב"פרס ברנר לספרות", באתר Facebook
↑  סמי ברדוגו, באתר עברית הוצאה לאור
↑  בין ברנר לברדוגו – מתוך ההסכת (פודקאסט) "מה שכרוך" | כאן, נבדק ב-2021-03-03
↑  שרון גולן מאירי, ‏סמי ברדוגו הוא הזוכה בפרס ספיר לשנת 2020, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2021
ברדוגו, 2019
טבח קראנדירו

| --- | --- |
 תאריך:  2 באוקטובר 1992 
 מקום:  כלא קראנדירו 
 קואורדינטות:  23°30′30″S 46°37′25″W﻿ / ﻿23.50833333°S 46.62361111°W﻿ / -23.50833333; -46.62361111
 סוג:  טבח 
 הרוגים:  111 
 פצועים:  35 
 מבצע:  Military Police of São Paulo State 
 he
 
טבח קראנדירו (בפורטוגזית: Massacre do Carandiru) התרחש ביום שישי, 2 באוקטובר 1992, בבית הסוהר קראנדירו בסאו פאולו, ברזיל, כאשר המשטרה הצבאית הסתערה על הכלא בעקבות מרד אסירים. הטבח, שהותיר 111 אסירים הרוגים, נחשב להפרה המשמעותית ביותר של זכויות אדם בתולדות ברזיל.
התקרית

הטבח התרחש בשל מרד אסירים. בסביבות השעה 13:30 אחר הצהריים, שתי כנופיות נקלעו למאבק אחרי משחק כדורגל; הקרב הסלים במהירות להתפרעות שנמשכה שלוש שעות. דווח על אסירים שתוקפים זה את זה בסכינים ובצינורות. הסכסוך כלל 2,069 אסירים נגד 15 סוהרים, מה שהביא לכך שהסוהרים איבדו במהירות את השליטה באסירים. בסביבות השעה 14:15 אחר הצהריים הודיע מנהל הכלא, ד"ר חוסה איסמאיל פדרוסה, למשטרה הצבאית המקומית, המשטרה הצבאית של מדינת סאו פאולו (Polícia Militar do Estado de São Paulo) על המרד. הצבא קיבל לידיו את הפיקוד המלא על בית הסוהר כשהגיע בסביבות השעה 14:30 אחר הצהריים אף על פי שמנהל הכלא רצה לנהל משא ומתן עם האסירים באמצעות מגפון, הוא הוריק על ידי צוותו מכיוון שהמשטרה כמעט מחצה אותו. האסירים הופשטו, ננעלו בתאים ונורו. אסירים אחרים נהרגו על ידי כלבי משטרה. השוטרים שחררו את כלביהם במספרה, לשם נלקחו האסירים הפצועים. המתקן שימש כבית עיכוב, לא כלא של ממש, כלומר האסירים לא נידונו או הורשעו ולמעשה המתינו למשפטם.
בסוף היום 111 אסירים נהרגו; ועוד 37 נפצעו. עדויות בליסטיות העידו כי 515 כדורים נמצאו באסירים. יתר על כן, פצעי ירי נמצאו בעיקר בפנים, בראש, בגרון ובחזה. ידי ההרוגים נמצאו מול הפנים או מאחורי הראש המצביעות על תנוחות התגוננות. כמו כן דווח על ידי המשטרה כי נהרגו עדים, אסירים פצועים ואף כאלה שנאלצו להזיז גופות. אף שוטר לא נפצע. בסיכומו של דבר, מחקרים מצביעים על כך שאסירים רבים הוחזקו ללא הגנה והוצאו להורג באופן מכוון ללא משפט.
לאחר התקרית

המדינה הייתה בהלם גדול מהטבח. התיק הובא בפני הוועדה הבין-אמריקאית של המרכז לצדק ומשפט בינלאומי (CEJIL), ועדת טאוטוניו ויללה לזכויות אדם, וארגון Human Rights Watch, ובשנת 2000, שמונה שנים לאחר הטבח, הם גינו את ברזיל באופן רשמי. בשנת 2013, מאות אנשים הגיעו לצעדה המונית בסאו פאולו לזכר הרוגי הטבח. קרובי משפחה של הרוגים ופעילי זכויות אדם דרשו צדק. המחאות הובילו למספר משפטים של הקצינים שהיו מעורבים בטבח באותה השנה. מפקד המבצע, אלוף-משנה אובירטן גוימראס (Ubiratan Guimarães), נידון בתחילה ל-632 שנות מאסר בגין בחלקו במרד ובטבח שלאחר מכן. הוא היה אחראי על היחידה המשטרתית המיוחדת ROTA שידועה בגישתה האגרסיבית. ב-16 בפברואר 2006, בית משפט בברזיל ביטל את הרשעתו של גוימראס בשל טענות מוטעות; בית המשפט קיבל את טענתו כי הוא רק "מילא אחר הוראות". גוימראס, שהיה גם חבר בגוף המחוקק בסאו פאולו, נרצח בספטמבר 2006. אף על פי שלא לגמרי בטוח, נראה כי מותו הוא תוצאה של תפקידו בטבח ובוצע ככל הנראה על ידי אדם שהתאכזבו מביטול עונשו של הקצין. תוצאה ישירה נוספת של ההתפרעות והטיפול בהתפרעות הייתה איחוד האסירים. נמסר כי אחת הכנופיות הידועות לשמצה בברזיל, Primeiro Comando da Capital (PCC), הוקמה בשנת 1993 כתגובה לאירוע. חברי הכנופיה ששרדו חברו לאסירים אחרים כדי לספק הגנה מפני המשטרה. על פי ההערכה, הקבוצה אחראית למותו של חוסה איסמאיל פדרוסה, מנהל הכלא באותה תקופה. לאחר שנים של לחץ לאומי ובינלאומי, נהרס הכלא ב-8 בדצמבר 2002, המתחם לשעבר הפך לפארק. הטבח גם זכה לתשומת לב בינלאומית. דוגמה לכך היא "ניו יורק טיימס", שפרסם מאמר אחד שכותרתו "111 נהרגו כשהמשטרה הסתערה על כלא ברזילאי במהלך מהומות אסירים" באותה השנה בה התרחש הטבח. הטבח זכה לתשומת לב גם מרשת BBC עם מספר מאמרים שעסקו במחאות ובמשפטים. הטבח עורר גם דיונים מתמשכים, הן בברזיל והן ברמה הבינלאומית על מערכת הכלא של ברזיל. בשנת 2017 פרסם הניו יורק טיימס מאמר שכותרתו "מערכת הכלא הקטלנית בברזיל". קבוצות לזכויות אדם כמו ארגון Human Rights Watch תיעדו גם נתונים סטטיסטיים של אלימות משטרתית בברזיל.
המשפט

באפריל 2013 נידונו 23 שוטרים שהיו מעורבים בטבח ל-156 שנות מאסר כל אחד בגין הרג 13 אסירים. באוגוסט 2013, 25 שוטרים נוספים שהיו מעורבים בטבח נידונו ל-624 שנים כל אחד בגין מותם של 52 אסירים. באפריל 2014 נידונו 15 שוטרים נוספים ל-48 שנים. אף על פי שהאו"ם דחק בברזיל להעמיד לדין את מי שהושפעו מהטבח בספטמבר 2016, בית המשפט הכריז כי המשפט על טבח קרנדירו בוטל. בית המשפט קבע שהטבח היה מעשה של הגנה עצמית וכי לא היו ראיות לקשר בין הקצינים הבודדים להרוג את האסירים. כתוצאה מכך, התובע יזם ערעור וההליך נמשך. איש מהקצינים שהורשעו לא ריצה עונש. מאז הטבח, העבירה הממשלה הפדרלית בברזיל חקיקה חדשה לרפורמה במערכת הכלא, שיצרה את מחלקת הכלא הלאומית, אך טרם אוכפה לכדי רפורמה משמעותית.
בתרבות הפופולרית

אירוע זה תועד בספר תחנת קראנדירו מאת דראוזיו וארלה (Dráuzio Varella) והעניק השראה לסרט "קראנדירו" משנת 2003.
הטבח היה נושא לשיר "Manifest" באלבום Chaos AD של להקת הת'ראש מטאל הברזילאית Sepultura.
התקרית היוותה השראה לשיר "האיטי" של קייטאנו ולוזו עם גילברטו גיל, במחאה על אפליה גזעית ואי-שוויון חברתי, באלבומם "טרופיקאליה 2" משנת 1993.
האירוע מוזכר על ידי להקת Racionais בשירם "Diario de um Detento", וגם בשיר "19 Rebellions" של הלהקה הבריטית אסיאן דאב.
הטבח היווה השראה לתפאורה המרכזית של סדרת הטלוויזיה האמריקנית Prison Break בעונה 3.
בסרט יחידת העילית: האויב שבפנים, האירוע הוזכר כאשר אלוף-משנה של ה-BOPE סירב לאפשר לאסירים גישה לאגף הכלא בו נמצאו אויביהם, במהלך מרד אסירים.
אפקט הבורג החלוד

בורגים וחלקי מתכת חלודים במבנה של אנטנה עשויים ליצור הפרעות רדיו, אפילו אם הם לא נמצאים במסלול החשמלי הישיר.
מבט מקרוב על חלקי מתכת חלודים במבנה של אנטנה היוצרים את אפקט הבורג החלוד.
אפקט הבורג החלוד הוא הפרעת תדר רדיו המתרחשת ברכיבים פסיביים הנחשבים בדרך כלל לליניאריים, כגון כבלים, מחברים, אנטנות ורכיבים מתכתיים הנושאים אותם. התופעה מכונה גם אינטרמודולציה פסיבית (Passive Inter Modulation - PIM). ההפרעה נגרמת מתגובה הדדית בין גלי הרדיו לבין עצמים מתכתיים מחלידים, מתכות מוליכות פרומגנטיות, חומרים בולעי גלי מיקרו ועומסים לא ליניאריים. זוהי בעיה משמעותית במערכות תדר רדיו (RF), במיוחד ברשתות תקשורת מודרניות בהן קיימים מספר משדרים ומקלטים רגישים.
התרחשות התופעה

אפקט הבורג החלוד יכול להתרחש בכל מערכת בה קיימים מספר משדרי רדיו, למשל:
מערכות ממסרי רדיו: אותות רדיו של משדרים סמוכים יכולים ליצור הפרעות בתדרי הכניסה של הממסר ולהפחית את רגישות הקליטה של הממסר.
תחנות בסיס סלולריות: חלקי מתכת מחלידים על האנטנה, המגדל, או מבני מתכת סמוכים יכולים לגרום ל-PIM, ולהפחית את איכות השירות.
מערכות תקשורת לוויינית: PIM יכול להוות בעיה משמעותית במערכות תקשורת לוויינית, שם האותות המתקבלים חלשים מאוד ורגישים להפרעות.
מערכות מכ"ם: PIM יכול לגרום להופעת מטרות שווא על מסכי מכ"ם.
גורמים

PIM מתרחש כאשר שני אותות או יותר בתדרים שונים עוברים דרך מערכת לא ליניארית. כתוצאה מאי הליניאריות נוצרים אותות לא רצויים בתדרים שונים מהתדרים המקוריים. אותות לא רצויים אלה נקראים תוצרי אינטרמודולציה. תוצרי אינטרמודולציה אלה יכולים להופיע בתחום הקליטה של מקלט, להפריע לאות הרצוי ולהפחית את רגישות המקלט.
מקור נפוץ ל-PIM במערכות הוא בורג חלוד, מכאן השם "אפקט הבורג החלוד". חלודה, או תחמוצת הברזל, מציגה תכונות של מוליך למחצה. התחמוצת יוצרת צומת לא ליניארית בדומה לדיודה או מיקסר רדיו. אי-ליניאריות זו נובעת מכך ששכבת התחמוצת על משטחי מתכת מחלידים יוצרת ריבוי של צמתי מתכת-מבודד-מתכת (MIM) זעירים. כאשר זרמי RF זורמים דרך צמתים אלה, הם נתקלים בהתנגדות משתנה, מה שמוביל לעיוות האות וליצירת תוצריPIM.
PIM יכול להיגרם גם מאלמנטים לא ליניאריים אחרים בנתיב אות ה-RF, כגון:
חיבורים רופפים או מחלידים: אלה מכניסים התנגדות מגע משתנה שמשתנה באופן לא ליניארי עם המתח, מה שהופך אותם למקורות ביצירת PIM, במיוחד בתשתיות מתיישנות.
מבני מתכת ליד אנטנות: גם אם אינם בנתיב האות הישיר, עצמים מתכתיים כמו גדרות, גגות ומגדלים יכולים לתפקד כאנטנות לא מכוונות. הם יכולים לקלוט ולהקרין מחדש אנרגיית RF, ואם למבנים אלה יש חלקים חלודים או מחלידים, האות המוקרן מחדש יכיל תוצרי PIM, אשר יפריע לתקשורת המיועדת.
ייצוג מתמטי

ניתן לתאר את פונקציית המעבר של רכיב כסכום של חזקות:
ברוב הישומיים האלמנטים הראשונים הם הרלוונטיים ביותר. לכן נביט על חמשת המקדמים הראשונים:
במערכת ליניארית אידיאלית כל המקדמים K2, K3, K4, K5 וכולי שווים ל-0. במערכת עם מחברים וחיבורים טובים המקדמים האלו זניחים.
במערכת בה יש חלודה המקדמים K2, K3, K4, K5 יכילו מספרים שאינם זניחים. זה יוצר הרמוניות. ניתן לראות זאת אם נייצג את אות הכניסה כסינוס טהור
במערכת שבה יותר ממקור יחיד נוצרים גם תוצרי ערבול מסדר שני:
וגם מסדר שלישי:
וכן מסדרים גבוהים יותר. ניתן לתאר את התוצרים במישור התדר: