ריצ'רד דוקינס
עבודתו > ביולוגיה אבולוציונית

בעבודתו המדעית, ידוע דוקינס בייחוד בשל הפופולריזציה של תפיסת האבולוציה המרוכזת בגן. תפיסה זו הובעה בבהירות הרבה ביותר בספרו "הגן האנוכי" (1976) במילים "כל החיים מתפתחים על ידי הישרדותן הנבדלת של יחידות המסוגלות לשכפול עצמי".
בספר ההמשך "הפנוטיפ המורחב" תיאר את הליך הברירה הטבעית כ"תהליך בו המכפילנים מתחרים בהתרבות" ("מכפילן" - Replicator הוא חידוש לשוני של דוקינס. הכוונה היא לגן, אך גם לכל יחידה בסיסית המסוגלת לשכפל עצמה, כדוגמת מם). בתפקידו כאתולוג, המתעניין בהתנהגות בעלי חיים ויחסה אל הברירה הטבעית, קידם את הרעיון שהגן הוא היחידה הבסיסית של תהליכי האבולוציה כתוצאה מברירה טבעית. במילים אחרות, את האבולוציה יש לראות כפועלת ברמת הגן, והברירה הטבעית ברמת האורגניזם עצמו, או ברמת האוכלוסייה, לעולם אינה גוברת על הברירה הטבעית ברמת הגן.
ה"גן" אליו מתייחס דוקינס כיחידה הבסיסית של האבולוציה הוא לא הגן "הקלאסי", המקודד חלבון או פוליפפטיד, אלא חומר שהגדרתו עמומה יותר "חלק כלשהו של החומר הכרומוזומי, העשוי להתקיים במשך מספר דורות שיספיקו לו כדי לשמש יחידת ברירה טבעית", מכאן שייתכן כי ה"גן" עליו מדבר דוקינס הוא מספר גנים קלאסיים או חלק מגן קלאסי אחד. בערך זה תהיה ההתייחסות ל"גן" במובן שאליו התכוון דוקינס.
דוקינס היה חשדן באופן עקבי כלפי תורות אבולוציוניות שהתוו תהליכים שאינם כרוכים בהתאמה, כביולוגיה של ה"ספנדרל" שתוארה על ידי סטיבן ג'יי גולד וריצ'רד לוונטין (אנ'). על פי רעיון זה, כשם שהספנדרל הוא המרווח שבין הקשת ובין המסגרת האנכית והאופקית בה היא מצויה, שהתמלא בעיטורים באדריכלות הרנסאנס, לטענת גולד ולוונטין כתוצאה משיקולים שאינם נובעים מצורך, אלא מהיחסים ההכרחיים בין הקשת ובין המסגרת, כך גם קיימות התפתחויות אבולוציוניות שאינן נובעות מהתאמה לסביבה ומעקרון הברירה הטבעית.
כן הטיל דוקינס ספק בברירה טבעית ברמה ש"מעל" לגן. הוא גילה יחס חשדני במיוחד כלפי רעיונות של ברירה קבוצתית כבסיס להבנת תופעת האלטרואיזם. תופעת האלטרואיזם נראית בתחילה כפרדוקס אבולוציוני, שכן התנהגות המיטיבה עם אחרים עולה במשאבים יקרים ומפחיתה את סיכויי ההישרדות של הפרט הבודד. רבים בעבר פירשו את קיומה של התנהגות זו כתופעה של ברירה קבוצתית: היחידים עשו כל שביכולתם להישרדות הקבוצה או המין בכללותו, ולאו דווקא לשם הישרדותם הם. האבולוציוניסט הבריטי ו. ד. המילטון השתמש בראייה הביולוגית המתמקדת בגן על מנת להסביר את האלטרואיזם במונחים של ברירת שארים, נטייתם של בעלי חיים לטפל ולהעדיף את קרובי משפחתם שיש להניח שהם נושאים את אותם הגנים. הסברים נוספים כוללים את עקרון ההכבדה ואלטרואיזם הדדי. דוקינס טיפח גישות אלו ועשה להן פופולריזציה ב"גן האנוכי". הוא המשיך לפתח אותן במסגרת עבודתו המדעית.
מבקרי גישתו של דוקינס טוענים שההתייחסות אל הגן כיחידת "הברירה", באירוע יחיד בו אורגניזם מסוים מצליח להתרבות או נכשל בכך, היא מטעה, אך כי ניתן לתאר את הגן כיחידת "אבולוציה" בהתייחסות לשכיחות לטווח ארוך של שינויים באללים באוכלוסייה. ב"גן האנוכי" מסביר דוקינס כי הוא משתמש בהגדרתו של ג'ורג' סי. ויליאמס של הגן כ"מה שמופרד ומתחבר מחדש בתדירות ראויה לציון". ביקורת נוספת שהועלתה היא כי הגנים אינם יכולים לשרוד לבדם, אלא עליהם לשתף פעולה על מנת לבנות את היחיד, ולכן אין לראות בהם "יחידה" נפרדת. ב"פנוטיפ המורחב" מסביר דוקינס כי בשל תהליכי השחלוף הגנטיים והרבייה המינית, מנקודת ראותו של הגן היחיד כל שאר הגנים הם חלק מהסביבה אליה הוא מתאים עצמו.
המתנגדים לרעיונותיו של דוקינס, מתוך תמיכה ברמות גבוהות יותר בהן מתרחשת הברירה הטבעית, כריצ'רד לוונטין, דייוויד סלואן וילסון ואליוט סובר, טוענים שישנן תופעות רבות (לרבות זולתנות) שברירה המבוססת על גנים אינה יכולה להסביר. הפילוסופית מרי מידג'לי, שעמה התווכח דוקינס לסירוגין מאז שנות ה-70, ביקרה את רעיון הברירה על ידי גנים, את הממטיקה ואת הסוציוביולוגיה בטענה כי אלו מונחים רדוקציוניסטים.
עימות ידוע נוסף, שכונה "מלחמות דרווין" שעסק במנגנוני האבולוציה ובפרשנויות לתורות אבולוציוניות, היה בין דוקינס והתומכים בתורתו, ובין תומכי הביולוג האמריקני הנודע סטיבן ג'יי גולד, שנודעו שניהם כפופולריזטורים של מדעי החיים. השניים נחלקו בדבר רעיונות הנוגעים לסוציוביולוגיה ולפסיכולוגיה אבולוציונית בהם נטה דוקינס לתמוך, ואילו גולד נטה לשלול. למחנהו של דוקינס הצטרפו סטיבן פינקר ודניאל דנט. על אף היריבות המקצועית ביניהם, נהנו גולד ודוקינס מיחסי רעות, ודוקינס הקדיש לגולד את ספרו "A Devil's Chaplain", שיצא לאור בשנת 2003, לאחר פטירתו של גולד.
דוקינס רואה באבולוציה תכונה מרכזית של החיים ותומך בהגדרת המושג חיים בעיקר על פי היכולת לעבור אבולוציה. זאת בניגוד להגדרות שמרניות יותר המתבססות על מאפיינים מבניים ותהליכים משותפים לכלל צורות החיים הידועות.