stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי רוקרי
היסטוריה > מקור השם

במפות שנעשו על בסיס תצלומי משלחת קריסטיאנסן, נקראו האיים "איי סקרי הפנימיים" (Innerskjera).
המשלחות האוסטרליות שינו את שם האיים לשמם הנוכחי, על שם מושבות הקינון של פינגוויני האדלי שהם גילו על האי הגדול ביותר בקבוצת האיים (באנגלית: רוקרי הוא "מושבת קינון").
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  ראו ב"לקריאה נוספת" - Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 102: Measure 2, Annex B
| אזורים אנטארקטיים מוגנים מיוחדים |
| --- | --- | --- |
| ארץ המלכה אליזבת | עמק דייוויס • אגם פורלידס |  |
| ארץ המלכה מוד | עמק יוקידורי |  |
| אדמת מק. רוברטסון | מונולית מוריי • מונולית סקאלין • איי רוקרי |  |
| ארץ הנסיכה אליזבת | מפרץ אמאנדה • הר הארדינג • חצי האי מיול |  |
| ארץ המלכה מרי | האי האסוול |  |
| ארץ וילקס | האי ארדרי • האי פרייזר • חצי האי קלארק |  |
| ארץ אדלי | האי ברנרד • נונאטאק בן דוקטור |  |
| ארץ ג'ורג' החמישי | בקתות מוסון |  |
| ארץ ויקטוריה | כף אדייר • עמק בארוויק • עמק בולהאם • כף האלט |  |
| ים רוס | רמת ארייבאל • כף קרוזייר |  |
| ארץ פאלמר | אגם אבליישן • נקודת אבליישן • עמק אבליישן • הר מוניק • הר מרטין |  |
| ארץ גרהאם | נקודת ביסקו |  |
| איי שטלנד הדרומיים | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
איי רוי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 ביוני 1944 סנט תומאס, ג'מייקה
 פטירה:  27 בנובמבר 1999 (בגיל 55) קינגסטון או ספניש טאון
 שם לידה:  Roy Samuel Reid
 מוקד פעילות:  קינגסטון
 תקופת הפעילות:  1968–1983 (כ־15 שנים)
 עיסוק:  די ג'יי
 סוגה:  רגאיי
 חברת תקליטים:  טרוג'אן רקורדס 
 
איי רוי או איי-רוי, בשמו האמיתי רוי סמואל רייד (באנגלית: I Roy או I-Roy, בהתאמה - Roy Samuel Reid, ‏ 28 ביוני 1944 סנט תומאס, ג'מייקה - 27 בנובמבר 1999 קינגסטון) היה די ג'יי וזמר של מוזיקת רגאיי מג'מייקה.
לצדם של גאסי קלארק, גלן בראון, לי פרי ובאני לי נמנה איי רוי עם הדי ג'ייס המובילים בסצנת הראגיי של ג'מייקה בשנות ה-1970.
ביוגרפיה

איי רוי נולד בשנת 1944 כרוי סמואל רייד באזור כפרי של סנט תומאס בקצה המזרחי של ג'מייקה. הוא היה אחד מתוך שבעת ילדים של חוואים דלי אמצעים. בנעוריו עבר לגור בקינגסטון, ולמד במכללה הטכנולוגית דינטהיל. אחר כך עבד כמנהל חשבונות שכיר בשירות ממשלתי.
איי רוי אימץ את השם "איי רוי" מתוך הערצה לאמן הראגיי יו רוי . יו רוי ודניס אלקפונה היו המוזיקאים הנערצים עליו.
בהתחלה הקים והפעיל את Turbo Sonic Sound ואת -Soul Bunny, דיסקוטק שבועי קרוב ל-Victoria Pier
בקינגסטון. הקריירה שלו כדי ג'יי פרצה ב- ב-Sound System בעיר ספניש טאון כשעוד עבד כמנהל חשבונות.
בשנת 1968 גילה אותו המפיק הרי סאונדס שאיפשר לו להקליט סטודיו שלו, Dynamics Sounds, את התקליט הראשון ב-45 סיבובים לדקה Heart Don't Leap.
הוא שיתף פעולה עם מפיק זה למשך 5 שנים הקליט אצלו סינגלים רבים. המשיך אצל המפיק גאסי קלארק.
קלארק הפיק לו את האלבום הראשון Presenting I Roy תחת המותג האנגלי Trojan Records. באנגליה קטף איי רוי הצלחה מיוחדץ
בשנות ה-1970 הייתה לאיי רוי עדנה כשהוא הקליט אלבומים רבים, ערך סיורים, בין השאר, יחד עם להקת The Revolutionaries כלהקת גיבוי.
בתחילת שנות ה-1980 הקריירה שלו החלה במקביל לאופנת הדנסהול שהרחיקה במקומות רבים את הרגאיי ואת הדאב.
איי רוי היה נשוי למשך שנים רבות. נולדו לו שני בנים. מאוחר יותר נשאר בודד והידרדר לחיי רחוב. באוקטובר 1999 אחד מבניו נהרג בכלא. זמן קצר אחר כך הוא נפטר מאוטם שריר הלב בגיל 55 בבית חולים.
איי רוי במדיה אמנותית

דמותו מוזכרת כ "the mighty poet" ברצועה 66 Street באלבום Bass Culture משנת 1980 של משורר הדאב לינטון קווסי ג'ונסון.
דיסקוגרפיה > אלבומים

1973 - Hell And Sorrow (Trojan Records)
1973 - Presenting I Roy (Trojan Records)
1974 - Many Moods Of I Roy (Trojan Records)
1975 - Step Forward Youth (I Roy versus Prince Jazzbo) (Live and Love)
1975 - Truths And Rights (Micron Music Limited)
1976 - Crisus Time (Caroline)
1976 - Musical Shark Attack (Virgin)
1976 - Dread Baldhead (Klik)
1977 - Can't Conquer Rasta (Justice)
1978 - World On Fire (Front Line Records)
1978 - The Godfather (Third World)
1978 - Heart Of A Lion (Front Line Records)
1978 - The Ten Commandments(Micron Music Limited)
1978 - Hotter Yatta (Harry J Records)
1978 - Exodus Chapter II
1979 - Cancer (Front Line Records)
1979 - The General (Front Line Records)
1980 - Sunset At Moonlight City (Derrick Morgan & I Roy) (Imperial Records)
1981 - I Roy's Doctor Fish (Hot Disc)
1981 - African Herbsman (Joe Gibbs Music)
1983 - Outer Limit (John Francis Music)
דיסקוגרפיה > קימפולים

197X-8X - Black Man Time
1976-77 - Crisus Time - Extra Version
1976-79 - Crucial Cuts
1972-75 - Don't Check Me With No Lightweight Stuff
197X - Head To Head Clash - (I Roy & Prince Jazzbo)
197X - Love Is My Game
197X - Sensimilla Showdown - (Lee Scratch Perry versus I Roy)
197X-8X - Sincerely Yours
197X-8X - Sunshine For I
1977 - The Best Of
1977 - The Great Godfather
197X - Touting I Self
197X - We Chat You Rock - (Jah Woosh & I Roy)
אדמה-פרנסואה ז'ומאר

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1777 ורסאי, ממלכת צרפת 
 פטירה:  23 בספטמבר 1862 (בגיל 84) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  כרטוגרפיה, גאוגרפיה
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקול פוליטקניק  École nationale des ponts et chaussées  קולז' "ארבע האומות" (צר')
 מוסדות:  הספרייה הלאומית של צרפת 
 פרסים והוקרה:  עיטור פור לה מריט  דרגת מפקד בלגיון הכבוד
 
אדמה-פרנסואה ז'ומאר (סביבות 1800) בציורו של אנדרה דוטרטר (Dutertre), שהשתתף במסע נפוליאון למזרח וצייר דיוקנאות של הקצינים והמדענים שעסקו בסקר מצרים
מצבת קברו של ז'ומאר בבית הקברות פר לשז בפריז (גוש 49)

אֶדמֶה-פרנסואה ז'ומאר (בצרפתית: Edme-François Jomard; ‏17 בנובמבר 1777, ורסאי, ממלכת צרפת – 22 בספטמבר 1862, פריז, הקיסרות הצרפתית השנייה) היה מהנדס, גאוגרף, כרטוגרף, ארכאולוג ואגיפטולוג צרפתי.
קורות חייו ופועלו

ז'ומאר למד בפריז בקולז' ארבע האומות (אנ'), התמחה בהנדסה אזרחית בבית הספר הלאומי לגשרים ודרכים (צר'), והשתלם באקול פוליטקניק שנוסד אך ב-1794, בתקופת המהפכה הצרפתית.
ב-1798, והוא כבן 21, צורף בהמלצת מורהו גספאר מונז' למשלחת המדעים והאמנויות (Commission des Sciences et des Arts), שנלוותה לנפוליאון במסעו למצרים. במסגרת זו השתתף בסקר המדעי של ארץ מצרים. תפקידו הראשוני היה כמודד בצוות של הקרטוגרף פייר ז'אקוטן, ונוסף על הסקר הטופוגרפי והגאודטי תיעד ותיאר עתיקות למיניהן. בזכות עבודותיו צורף כחבר במכון מצרים (אנ') שנוסד בקהיר סמוך לכיבושהּ בידי הצרפתים.
אחרי שובו לצרפת ב-1803 השתתף בהפקת הכרכים הרבים של תוצאות הסקר – תיאור מצרים (Description de l'Égypte) עד להשלמתם ב-1829. רוב התקופה עמד בראש המערכת ותרם מאמרים לא מעטים מפרי מחקריו. ב-1818 נבחר לחבר האקדמיה לכתובות ולספרות (Académie des inscriptions et belles-lettres).
ז'ומאר נמנה עם מייסדי החברה הגאוגרפית הצרפתית ב-1821. שימש לפרקים כיו"ר הוועד המרכזי שלה וב-1848 כיהן כנשיא החברה. הוא נחשב לבר-סמכא בנושאים הנוגעים ליבשת אפריקה. במסגרת פעילותו בחברה הגאוגרפית תמך במסעות התגלית של רנה קאייה, פרדריק קאיו (Cailliaud), אנטואן תומסון ד'אבדי ואחרים וכן ערך והביא לדפוס את כתביהם. בין היתר טרח על תרגום יומני המסעות לגילוי מקורות הנילוס הלבן (בשנים 1839–1842) של סלים בימבאשי (צר') ודחף ב-1851 להפקת מהדורה צרפתית לספר מסעותיו של אל-תוניסי בדארפור ובחבל אואדאי שבמזרח צ'אד בשנים 1805–1813.
ז'ומאר מונה ב-1828 לאוצֵר אוסף המפות של הספרייה המלכותית ועמד בראש המחלקה עד מותו ב-1862. משימתו העיקרית הייתה הסדרת האוספים ההיסטוריים וכן פיתוח אוספי המפות החדשות. החל מ-1842 טרח על הפקת "אנדרטות הגאוגרפיה" (Monuments de la géographie) – אסופת עותקים תואמים של עשרות מפות היסטוריות, ממפת הרפורד של ראשית המאה ה-14 ועד מפות אמריקה מהמאה ה-16. האסופה פורסמה בשמונה כרכים בשנים 1854–1862 ונועדה לתעד את התפתחות המושגים הגאוגרפיים מרעיונות ימי-ביניימים שגויים ועד לידע המבוסס על תצפיות מדעיות.
ז'ומאר ניסה את כוחו בפענוח ההירוגליפים המצריים. בשובו ממצרים ב-1803 יצר קטלוג של כתב החרטומים המצרי ואף תבע הכרה בחלקו כאשר שמפוליון פרסם את עבודותיו. תרומתו הייחודית הייתה בתחום סימני מידות וסְפרוֹת של המצרים הקדמונים והמרתן לשיטה המטרית החדשה.
ז'ומאר קיים קשרים עם שליט מצרים מוחמד עלי והשגיח על משלחות המשתלמים המצרים ששוגרו ללימודים בצרפת. ב-1855/6 הוענק לו תואר ביי מטעם שליט מצרים, מוחמד סעיד פאשא.
מלבד עיסוקו בכרטוגרפיה ובקידום הידע הגאוגרפי, גילה עניין מתמשך בחינוך היסודי בבתי הספר הציבוריים ותרם ליישום שיטת ההוראה המוניטוריאלית, שעליה למד בביקורו באנגליה ב-1814.
ז'ומאר מת ב-23 בספטמבר 1862 ונקבר בבית הקברות פר לשז תחת מצבה דמוית אובליסק מצרי.
אותות הוקרה

ז'ומאר צורף ב-1821 כחבר באקדמיה הפרוסית למדעים (אנ'). ב-1829 התקבל כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית, וב-1855 – לאגודת האנטיקווארים האמריקאית (אנ'). ב-1861 קיבל את עיטור פּוּר לה מֶריט הפרוסי (בתחום המדעים והאמנויות). ז'ומאר עוטר בדרגת קצין בלגיון הכבוד הצרפתי מאז 1838 והועלה לדרגת מפקד בפברואר 1862, כחצי שנה לפני מותו. פרס על שמו (Prix Jomard) מוענק מטעם החברה הגאוגרפית הצרפתית מאז 1882.
רחוב ברובע ה-19 בפריז (צר') נקרא על שמו (צר').
פסל חזה-ראש שלו, שיצר הפַּסָל Ogé ב-1901, מוצב בספרייה הלאומית בפריז.
הערות שוליים

↑  נודע גם בשם קולז' מאזארן (Collège Mazarin) והשתייך לאוניברסיטת פריז ההיסטורית
↑  ב-1838–1839 כיהן כמנהל הכללי של הספרייה הלאומית
↑  Matthew H. Edney, "The first facsimile collections and the parisian origins of the history of cartography", Imago Mundi 75 (1), 2023, pp. 2–23.
↑  Tamar Sarfatti, "Jomard and Champollion: A Rivalry at the Birth of Egyptology ", In: The Description of Egypt from Napoleon to Champollion, Palgrave Macmillan, 2022, pp. 251-276
↑  Mémoire sur le système métrique des anciens Égyptiens, contenant des recherches sur leurs connoissances géométriques et sur les mesures des autres peuples de l'antiquité, 1817
↑  Notices sur les lignes numériques des anciens Égyptiens, Paris, 1819
↑  Catherine Chadefaud, "Edme-François Jomard et la mission égyptienne dans la première moitié du XIXe siècle", Varia 49, 2012, pp. 53–68
↑  תעודת התואר, ארכיב הספרייה הלאומית של צרפת
↑  Hélène Richard, "Jomard et la diffusion des sciences géographiques", Bulletin de la Sabix 54,  2014, pp. 61-66
↑  Prix pour les sciences auxiliares et pour services rendus á la Société de Géographie
↑  גיליון 54 כולו מוקדש לז'ומאר ולנושאים הקשורים בו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280592905171  PLWABN: 9810657336305606  BNE: XX1326107  BnF: cb121648063 (data)  CiNii: DA12387371  DSI: 6222  GND: 117175048  ICCU: PUVV239728  ISNI: 0000 0001 1035 2876  LCCN: n85019509  Léonore: 196430  NLG: 140128  NTA: 070256748  SELIBR: 253623  SNAC: w6kr0pbf  SUDOC: 030178673  Trove: 1491335  VcBA: 495/84775  VIAF: 2511766   WorldCat (עם VIAF): 2511766
אייבכ

עז א-דין אייבאכ (ערבית:عز الدين أيبك, בשמו המלכותי:الملك المعز عز الدين أيبك التركماني الجاشنكير الصالحى אל-מלכ אל-מעיז עז א-דין אייבכ א-תורכמאני אל-ג'אשנכיר א-סאלחי,  מת ב-1257) הוא הסולטאן הממלוכי הראשון, או השני, אם כוללים ברשימה את שג'ר א-דור.
אייבל מאירופול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1903 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  30 באוקטובר 1986 (בגיל 83) לונגמדו, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  יהודים ברוסיה 
 שם עט:  Lewis Allan 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, תיכון דוויט קלינטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  פרי מוזר 
 צאצאים:  רוברט מאירופול, מיכאל מאירופול 
 
אייבּל מאירופול (Abel Meeropol;‏ 10 בפברואר 1903 – 30 באוקטובר 1986), הידוע יותר בשם העט לואיס אלן (Lewis Allan), היה סופר, מורה ופזמונאי יהודי אמריקאי. אביהם המאמץ של בניהם של יוליוס ואתל רוזנברג.
ביוגרפיה

מאירופול נולד ברובע הברונקס שבניו יורק.
מאירופול כתב והלחין כמה שירים שהפכו ללהיטים, בהם:
"הבית שאני גר בו" (The House that I Live In), שהוקלט על ידי פרנק סינטרה.
"תפוחים, אפרסקים ודובדבנים" (Apples, Peaches and Cherries), שהוקלט על ידי פגי לי וגם על ידי הזמר הצרפתי סשה דיסטל.
הלברית של האופרה "החייל האמיץ שווייק" מאת המלחין האמריקאי רוברט קורקה.
ב-1937 פרסם את שיר המחאה "פרי מוזר" (Strange Fruit), שהיה לאחד השירים הפוליטיים החשובים של המאה ה-20.
מאירופול התחיל להשתמש בשם הבדוי לואיס אלן כדי להנציח את שני בניו שמתו טרם לידתם.
לאחר הוצאתם להורג של יוליוס ואתל רוזנברג (1953), אימץ מאירופול את שני בניהם, מייקל ורוברט, והם אימצו את שם משפחתו.
מאירופול נפטר ב-30 אוקטובר 1986 בבית אבות במסצ'וסטס.
אוסאמה

| --- | --- |
אוניות עוגנות בנהר אוסאמה, בסמוך לשפך שלו בסנטו דומינגו
אוניות עוגנות בנהר אוסאמה, בסמוך לשפך שלו בסנטו דומינגו
 מידע כללי
 אורך:  148 ק"מ
 אגן ניקוז:  2,685 קמ"ר
 מוצא:  רכס יאמאסה
 שפך:  הים הקריבי 
 מדינות באגן הניקוז:  הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
 
 תוואי הנהר במפת הרפובליקה הדומיניקנית
 
אוסאמה (בספרדית: Ozama) הוא נהר ברפובליקה הדומיניקנית. אורכו 148 ק"מ, והוא הנהר הרביעי באורכו במדינה, אחרי יאקה דל נורטה, יונה ויאקה דל סור. מוצאו ברכס יאמאסה (Yamasá) שבדרום המדינה, סמוך לעיר וייה אלטאגראסיה, והוא נשפך לים הקריבי בתחומי הבירה סנטו דומינגו. בסמוך לשפך, בצדו המערבי, מצוי מבצר אוסאמה, המבצר הראשון שהקימו הספרדים ביבשת אמריקה, במטרה להגן על העיר.
לנהר זורמים שלושה נהרות עיקריים: איסבלה, סאביטה (Sabita) ויבקאו (Yabacao). פרט לכך, מוזרמים אליו גם שפכים רבים, ביתיים ותעשייתיים, והוא אחד הנהרות המזוהמים במדינה.
אוטו בורוש

אוטו בורוש (בהונגרית: Boros Ottó; בקשצ'בה, 5 באוגוסט 1929 – סולנוק, 18 בדצמבר 1988) היה שחקן כדורמים, אלוף אולימפי (מלבורן 1956 וטוקיו 1964) בנבחרת הונגריה בכדורמים, מאמן ועורך דין.
ביוגרפיה

אוטו בורוש נולד בבקשצ'בה, בן למשפחה של עובדי רכבת וכך הגיע עם הוריו לסולנוק. הוא שיחק כדורמים במועדונים בבודפשט ובסולנוק, בתחילה כשחקן ולאחר מכן כשוער. ב-1947 שיחק ב-Budapesti Előre, ומ-1948 ב-Szolnoki Munkás TE. בשנת 1951, זכה באליפות הלאומית הראשונה שלו כשוער של בודפשט דוז'ה. בין 1952 ל-1964 היה שוערה של דוז'ה סולנוק. בין 1953 ל-1964 היה חבר בנבחרת הונגריה. במהלך הקריירה הספורטבית שלו, אותה סיים ב-1964, הוא שיחק ב-207 משחקי ליגה וזכה שבע פעמים באליפות הונגריה (1951, 1954, 1957, 1958, 1959, 1961, 1964).
בשנים 1965–1988 היה מאמן כדורמים קבוצת הנוער של סולנוק, ולאחר מכן הפך לראש המחלקה. הוא היה חבר בוועד האולימפי ההונגרי עד מותו.
ב-1950 הצטרף לצוות ביטחון הפנים ההונגרי. סיים את האקדמיה הפלילית של המשטרה. בשנת 1974 קיבל את הדוקטורט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סגד. הוא פרש ב-1984 כראש המחלקה להגנת הרכוש החברתי של מפקדת משטרת מחוז סולנוק בדרגת סגן אלוף.
קברו נמצא בבית הקברות סולנוק. הסמל האולימפי, חמש הטבעות, מוטבע על קברו.
פרסים והוקרה

ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1955)
מדליית הצטיינות בספורט של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג זהב (1965)
לקריאה נוספת

"Boros Ottó". mek.hu. נבדק ב-2010-09-05.
"Halhatatlanok csarnoka". vizilabda-szolnok.hu. אורכב מ-המקור ב-2009-05-20. נבדק ב-2010-09-05.
איי ריוקיו

| --- | --- |

מיקום איי ריוקיו
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים סין המזרחי, ים הפיליפינים 
 קואורדינטות:  26°19′58″N 127°44′56″E﻿ / ﻿26.332808333333°N 127.74902222222°E﻿ / 26.332808333333; 127.74902222222
 שטח:  4,700 קילומטר רבוע
 אורך:  1,200 קילומטר
 גובה מרבי:  הר מיאנואורה
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן יפן
 אוכלוסייה:  1,550,161 (2005)
 על שם:  דרום-מערב 
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט איי ריוקיו(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט איי ריוקיו
 
איי ריוּקיוּ (ביפן נקראים איי נָאנסֵיי, 南西諸島) הם קבוצת איים ביפן, השוכנים דרום מערבה מהאי קיושו ועד לאי טאיוואן במערב האוקיינוס השקט. הגדול מבין האיים הוא האי אוקינאווה. אדמיניסטרטיבית, איי ריקיו הצפוניים, איי סאצוּנָאן, שייכים למחוז קגושימה, בעוד שהאיים הדרומיים, המכונים ריוּקיוּ שוֹטוֹ, שייכים למחוז אוקינאווה. באיים שורר אקלים סובטרופי גשום המאופיין בחורפים נוחים וריבוי משקעים.
על האיים התקיימו מספר ממלכות קטנות, אשר במאה ה-14 התאחדו לשלוש ממלכות. בתחילת המאה ה-15 זכתה אחת הממלכות לתמיכתה של סין והצליחה לאחד את שלוש הממלכות לממלכת ריוקיו המאוחדת, אשר התקיימה כממלכה עצמאית תחת חסות סין עד לשנת 1609. בשנה זו נכבשו האיים על ידי משפחת סַאצוּמָה היפנית, והמלך המקומי הפך לווסאל של הדאימיו של סאצומה. עם זאת, עד למאה ה-19 נהנתה הממלכה מעצמאות יחסית, היות שקשריה עם סין אפשרו סחר בין האיים לסין, אשר באותה תקופה סחרה רק עם נתינות שלה. בזמן רסטורציית מייג'י הוכרזו האיים רשמית כחלק מיפן. במהלך מלחמת העולם השנייה התנהלו על שטחי האיים קרבות רבים, ביניהם קרב אוקינאווה. לאחר תום המלחמה המשיכו האיים להיות תחת שליטתה של ארצות הברית עד שנות ה-70. בימינו מהווים מחנות צבא ארצות הברית כ-20 אחוז משטחי האיים.
באיים התפתחה תרבות מקורית, אשר אומנם הושפעה מתרבות סין ויפן, אך נשמרה במשך מאות שנים על ידי האוכלוסייה המקומית. השפות והניבים של איי ריוקיו מהווים את אחד משני הענפים של עץ השפות היפניות, כאשר את הענף השני מרכיבה היפנית וניביה. הדת של איי ריוקיו מתבססת על פולחן מתים, ולנשים תפקיד מוביל בדת. עד היום היחס של תושבי האיים להיותם חלק מיפן אמביוולנטי, כאשר לא פעם קמות שאלות של אפליה נגד תושבי האיים ביפן. ככלל, התושבים הצעירים של האיים פחות מתעניינים ובקיאים בתרבות אבותיהם, ורואים בעצמם יפנים לכל דבר, בעוד שהתושבים הוותיקים נוטים לשמור בקפדנות על מנהגי ושפות אבותיהם.
מריוקיו יצאו אנשים מפורסמים בתרבות יפן כגון אנקו איטוסו מייסד הקראטה ואיקואה אסאזאקי זמרת ריוקיונית בולטת ביפן.
גאוגרפיה

הארכיפלג של איי ריוקיו מונה 98 איים, מתוכם 47 מיושבים. האיים הגדולים יותר הם לרוב איי סלעיים ממקור געשי, בעוד שהאיים הקטנים שטוחים ומקורם בשוניות אלמוגים. האורך הכולל של קשת האיים הוא כ-1,200 קילומטרים, ושטחם הכולל מגיע ל-4,800 קמ"ר.
באיים שורר אקלים סובטרופי, המושפע מרוחות מונסון. הטמפרטורות בקיץ מגיעות ל-30 מעלות, ובחורף נעות בין 5–10 מעלות בצפון הארכיפג ל-16–20 מעלות באיים הדרומיים. האיים הם אזור של יער גשם טרופי, והעולם החי והצומח של האיים דומה לזה של טאיוואן והפיליפינים.
היסטוריה

האזכור הראשון של תרבות באיי ריוקיו מופיעים ברישומי היסטוריה של סין מהמאה ה-7, אשר משבחים את טיב הכנסת האורחים של התושבים המקומיים.
על האיים, בעיקר על האי אוקינאווה התקיימו מספר יישובים, אשר בשנת 1322 התאחדו לשלוש ממלכות - הוקוזאן, "ההר הצפוני"; צ'וזאן, "ההר האמצעי"; ונאנזאן, "ההר הדרומי". בשנת 1372 הפך האי למשלם המיסים של שושלת מינג הסינית. בתחילת המאה ה-15 השליט של הממלכה האמצעית קיבל את התמיכה של סין; בשנת 1426 הוא כבש את הממלכה הצפונית, ובשנת 1429 את הממלכה הדרומית. בכך הוא איחד את איי הריוקיו לממלכה מאוחדת אחת; הוא לקח לעצמו את השם שוֹ הָאשִי והקים את שושלת שו, אשר שלטה באיים עד צירופם הרשמי ליפן בשנת 1879. הוא אימץ את ההיררכיה הסינית, ובנה נמל וארמון המלך בנהה.
בסוף המאה ה-16 ביקש טויוטומי הידיושי את עזרת הממלכה במסעו נגד קוריאה; במקרה של הצלחת המסע, התכוון להמשיך ולצאת נגד סין. בהיותה של הממלכה נתינה של סין, בקשתו נתקלה בסירוב. לכן השליט הבא של יפן טוקוגאווה איאיאסו הורה למשפחת סצומה לכבוש את הממלכה. בשנת 1609 יצאו כ-3,000 לוחמים על מאה ספינות מלחמה מהאי קיושו וכבשו את איי ריוקיו ללא כל התנגדות: שליט האיים הורה לנתיניו לא להילחם מפאת קדושת החיים. במשך כ-250 שנה לאחר מכן הייתה הממלכה תחת שליטתה של משפחת סצומה, אף על פי שרשמית לא הייתה חלק מאדמות המשפחה. הדבר אפשר לסצומה לנצל את האיים למסחר עם סין, אשר באותה תקופה חתמה על הסכמי מסחר רק עם המדינות הנתינות. מאוחר יותר, כאשר יפן ניתקה את הקשרים עם העולם המערבי, שימשו האיים כפרצה למסחר עם מדינות המערב. היפנים חששו כי במקרה של שליטה גלויה בממלכת ריוקיו תפסיק סין את קשרי המסחר עם המדינה, לכן במהלך התקופה הזאת נהנו האיים מעצמאות יחסית. היפנים יכלו להגיע לאיים רק בהוראתו של השוגון, ועל האוכלוסייה המקומית נאסר לאמץ את מנהגי יפן ותרבותה. עם זאת, משפחת סצומה הכניסה מספר תקנות אשר היו מקובלות ביפן הפיאודלית, כגון האיסור על נשיאת נשק על ידי פשוטי העם. הדבר הביא לפיתוחה של אמנות הלחימה קראטה.
התושבים המקומיים

אוכלוסיית האיים מונה כ-1.5 מיליון איש, כאשר כ-90% מהם גרים על האי אוקינאווה. תושבי ריוקיו ידועים בזכות אריכות ימיהם. ייתכן כי הדבר נובע משילוב של תזונה ומערכת יחסים חמה בתוך המשפחה והקהילה. לאורך ההיסטוריה אנשי ריוקיו היו ידועים כמארחים טובים וכשוחרי שלום: בעוד שביפן הפיאודלית היה מקובל לשים זוג חרבות בטוֹקוֹנוֹמָה (גומחה מיוחדת בחדר מגורים יפני), אנשי ריוקיו היו נוהגים לשים בטוקונומה כלי נגינה.
הערות שוליים

↑  Ryukyu - Political, Social, Cultural, Historical Analysis Of China -- Research Into Origins Of Huns, Uygurs, Mongols And Tibetans, www.imperialchina.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00643955  VIAF: 255882027   WorldCat (עם VIAF): 255882027 
שקיעה באיי ריוקיו
אייבר (כדורגל)

סוסיאדד דפורטיבה אייבר (בספרדית: Sociedad Deportiva Eibar) היא קבוצת כדורגל ספרדית מהעיר אייבר שבחבל הבסקים. הקבוצה משחקת באצטדיון איפורואה המכיל 8,164 מקומות ישיבה. בעליה של אייבר הם אוהדיה, כ-10,000 מניות נמכרו לאוהדים מ-69 מדינות שונות בכל רחבי העולם. בסיום עונת 2013/2014 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה ללה ליגה.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-1 בינואר 1940, מאיחוד דפורטיבו גאלו ודפורטיבו אייבר. המועדון היה ידוע במקור בשם מועדון כדורגל אייבר, עד לפני שינוי השם סוסיאדד דפורטיבו אייבר.
לאחר שנים רבות ב-1950 הקבוצה העפילה לליגה הרביעית, בעונת 1952/1953 העפילה לראשונה לליגה השלישית, וב-1959 שבה לליגה השנייה. לאחר 27 שנה עם עליות וירידות עלתה שוב לליגה השנייה. בעונת 2006/2007 נשרה שוב לליגה השלישית ולאחר עונה אחת חזרה לליגה השנייה בניצחון 1–2 על ראיו ואיקאנו.
בעונת 2012/2013 בגביע המלך הספרדי פגשה את יריבתה מחבל הבסקים אתלטיק בילבאו ולבסוף נצחה בסיכום שני המשחקים, בשמינית הגמר נקטעה הדרך כאשר הפסידה 2–5 למאלגה בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2013/2014 העפילה אייבר לראשונה בתולדותיה ללה ליגה כאשר הבטיחה את מקומה ב-25 במאי 2014 בניצחון 0–1 על דפורטיבו אלאבס.
בסיום עונת הבכורה שלה בליגה הראשונה, ירדה הקבוצה חזרה לליגה השנייה, על אף שצברה מספר נקודות זהה לגרנדה ולדפורטיבו לה קורוניה, מכיוון שמאזן הנקודות שלה במשחקים הפנימיים בין שלוש הקבוצות היה הנמוך ביותר. לבסוף נשארה בליגה הראשונה, במקומה של אלצ'ה, שנקלעה לחובות קשים והורדה על ידי התאחדות הכדורגל הספרדית במקומה של אייבר.
לקראת סופה של עונת 2014/2015 הודיעה ההנהלה כי כחלק מרצון להפוך את העיר הקטנה לעיר כדורגל תיירותית אטרקטיבית, היא שיפצה את אצטדיונה הביתי הנקרא "איפורואה". תחילת השיפוצים החלו בסיום עונת 2015/2016 וצפויים להסתיים בינואר 2017. עלות השיפוצים יסתכמו בכ-3.2 מיליון יורו. השיפוצים יכללו הוספת מושבים לאצטדיון כך שיוכל להכיל 7,100 צופים, שיפוץ כניסת האצטדיון ובניית מוזיאון אשר יציג את היסטוריית המועדון.
לאחר שהודיע אלכס ארנסבל כי לא ימשיך בתפקידו כנשיא המועדון הוחלט כי הנשיאה אשר תחליפו תהיה אמאיה גורוסטיסה. כניסתה של אמאיה לתפקיד היסטורית מכיוון שאמאיה תהיה הנשיאה הראשונה של אייבאר בכל 77 שנות היווסדותה.
ב-10 במרץ 2018 שברה אייבר את שיא האוהדים שנכחו באצטדיונה הביתי, כאשר 6,694 צופים נכחו במשחקה נגד ריאל מדריד. בסיום עונת 2020/2021 שבה אייבר לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בלה ליגה.
ראו גם

הדרבי הבסקי
איגרת הקורינתים אל פאולוס

איגרת הקורינתים אל פאולוס היא איגרת הממוענת אל השליח פאולוס (שאול התרסי) בעקבות האיגרות שכתב (האיגרת הראשונה והאיגרת השנייה). איגרת זו לא נכנסה כספר קדוש אל הברית החדשה. בעבר הייתה חלק ממעשי פאולוס (ספר חיצוני לברית החדשה) אולם בהמשך הופרדה מספר זה והפכה לאיגרת עצמאית.
תוכן האיגרת

האיגרת מתארת תורות שונות ודעות שונות כגון תורתו של שמעון הקוסם הכוללת את הטענה שהאל אינו כל יכול, שישו לא קם לתחייה, וכי אינו אל (דוקטיזם) וכן כי המלאכים או השטן הם שבראו את העולם (תאוריית בורא עולם של הגנוסטים). בעקבות איגרת זו נכתבה האיגרת השלישית אל הקורינתים הבאה לתקוף את תוכנה של איגרת הקורינתים. האיגרת היוותה קריאת תיגר על הנצרות, ונועדה שיענו לה - ככל הנראה כדי לאפשר תקיפה מסודרת של הדעות הדוקטיות והגנוסטיות.
כבר בעת העתיקה היה ברור כי האיגרת מזויפת, אולם על אף זאת האיגרת והתשובה לה היוו חלק מהתנ"ך של הכנסייה הארמנית.
אייבנהו (סרט, 1952)

| --- | --- |
כרזת הסרט באנגלית
כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  הרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט
 בימוי:  ריצ'רד ת'ורפ 
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן
 תסריט:  אניאס מקנזי, נואל לנגלי, מרגרית רוברטס
 עריכה:  פרנק קלארק
 שחקנים ראשיים:  רוברט טיילור אליזבת טיילור ג'ורג' סנדרס ג'ואן פונטיין
 מוזיקה:  מיקלוש רוז'ה
 צילום:  פרדי יאנג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 ביולי 1952
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט סייפים נועזים, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט תקופתי (ימי הביניים) 
 תקציב:  $3,842,000
 הכנסות:  $10,878,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
אייבנהו (Ivanhoe) הוא סרט היסטורי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של צ'ארלס ת'ורפ, עם רוברט טיילור, אליזבת טיילור, ג'ואן פונטיין וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן ההיסטורי אייבנהו של וולטר סקוט.
עלילת הספר מתרחשת במאה ה-12 באנגליה, על רקע הכיבוש הנורמני הרודה בסקסונים הילידים ומסעות הצלב לארץ הקודש.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר - פנדרו ברמן
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - פרדי יאנג
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - מיקלוש רוז'ה