stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת רשטראקוטה
היסטוריה > התפשטות

עלייתו של בנו השלישי של דהרובה דהראוורשה, גובינדה השלישי (אנ') (שלט 793–814), לכס המלכות בישרה עידן של הצלחה שלא הייתה מעולם. קיימת אי ודאות לגבי מיקומה של הבירה המוקדמת של הרשטראקוטים בזמן זה. במהלך שלטונו היה סכסוך משולש בין הרשטראקוטים, שושלת פאלה (אנ') של בנגל ושושלת פראתיהארה (אנ') לשליטה על מישור אינדוס-גנגס (אנ'). בתיאור ניצחונותיו על נגאבהאטה השני, קיסר פראתיהארה ודהרמפאלה, מלך בנגל (אנ'), קיסר פאלה, הכתובת של סנג'אן מציינת שסוסי גובינדה השלישי שתו מהמים הקפואים של נחלי ההימלאיה ופילי המלחמה שלו טעמו את המים הקדושים של הגנגס. מעלליו הצבאיים הושוו לאלה של אלכסנדר הגדול וארג'ונה ממהאבהארטה. לאחר שכבש את קנאוג', הוא פנה דרומה, השתלט על גוג'ראט, קוסאלה, גנגוואדי, השפיל את שושלת פלאווה של קאנצ'י, הציב שליט לפי בחירתו בוונגי (אנ') וקיבל שני פסלים כמעשה כניעה ממלך ציילון (פסל אחד של המלך ועוד אחד של שרו). הצ'ולה, הפאנדיה (אנ') והקונגו צ'ראס של קארור, כולם העלו לו מס. כפי שמגדיר זאת היסטוריון אחד, "תופי הדקאן נשמעו ממערות ההימלאיה ועד לחופי חוף מלבר". אימפריית רשטראקוטה התפרסה אז על השטחים מכף קומורין ועד קנאוג' ומבנארס ועד בהארוץ' (אנ').
יורשו של גובינדה השלישי, אמוגהאווארשה הראשון (אנ') (שלט 814–878), הפך את מניקהטה (אנ') לבירתו ושלט באימפריה גדולה. מניקהטה נותרה הבירה המלכותית של שושלת רשטראקוטה עד סוף האימפריה. הוא עלה לכס המלכות בשנת 814, אך רק בשנת 821 הוא דיכא מרידות מצד וסאלים ושרים. אמוגהאווארשה הראשון כרת ברית שלום עם מלכי שושלת גנגה המערבית (אנ') בכך שנתן להן את שתי בנותיו לצורך נישואים, ולאחר מכן ניצח בווינגאוואלי את הצבא הפולש של שושלת צ'לוקייה המזרחית (אנ') וקיבל את התואר "ויראנראיאנה". שלטונו לא היה לוחמני כמו זה של גובינדה השלישי, שכן הוא העדיף לשמור על יחסי ידידות עם שכניו, שושלת גנגה, שושלת צ'לוקייה המזרחית ושושלת פלאווה עימם טיפח גם קשרי נישואין. תקופתו הייתה תקופה מעשירה לאמנויות, לספרות ולדת. אמוגהאווארשה הראשון, שנחשב למפורסם ביותר מבין קיסרי רשטראקוטה, היה מלומד מוכשר בקאנדה ובסנסקריט. ה"קוויראג'אמרגה" שלו נחשבת לנקודת ציון חשובה בפואטיקת הקאנדה וה"פראשנוטטארה רטנאמאליקה" בסנסקריט היא כתיבה בעלת ערך גבוה ותורגמה מאוחר יותר לשפה הטיבטית. בגלל מזגו הדתי, התעניינותו באמנויות ובספרות ואופיו שוחר השלום, הוא הושווה לקיסר אשוקה, ונקרא "אשוקה של הדרום".
בתקופת שלטונו של קרישנה השני (אנ') (שלט 878–914), האימפריה התמודדה עם מרד משושלת צ'לוקייה המזרחית וגודלה הצטמצם לאזור הכולל את רוב מערב רמת דקאן וגוג'ראט. קרישנה השני סיים את המעמד העצמאי של גוג'ראט והביא אותה לשליטה ישירה ממניקהטה. אינדרה השלישי (אנ') (שלט 914–929) השיב לשושלת את הנכסים שאיבדה במרכז הודו על ידי הבסת ממלכת מאלווה (אנ') ולאחר מכן פלש לאזור הדוֹאבּ (אנ') של הנהרות גנגס ויאמונה. הוא גם ניצח את אויביה המסורתיים של השושלת, שושלת פראתיהארה ושושלת פאלה, תוך שמירה על השפעתו על ונגי. השפעת ניצחונותיו בקנאוג' נמשכה מספר שנים על פי כתובת לוח הנחושת משנת 930 של הקיסר גובינדה הרביעי (אנ') (שלט 930–936). לאחר רצף של מלכים חלשים שבתקופת שלטונם איבדה האימפריה את השליטה על שטחים בצפון ובמזרח, קרישנה השלישי (אנ') (שלט 939–967), השליט הגדול האחרון, חיזק את האימפריה כך שהיא השתרעה מהנהר נרמאדה (אנ') עד הנהר קאברי (אנ') וכללה את המדינה הטמילית הצפונית (טונדאימנדאלם) תוך כדי גביית מס ממלך ציילון.
היסטוריה > הידרדרות

בשנת 972 לספירה, בתקופת שלטונו של קהוטיגה אמוגהאווארשה (שלט 967–972), תקף סייאקה (אנ'), מלך מאלווה (אנ'), המכונה "הארשה" את האימפריה ובזז את מניקהטה, בירת שושלת רשטראקוטה. אירוע זה ערער קשות את המוניטין של אימפריית רשטראקוטה וכתוצאה מכך הוביל לנפילתה. ההתמוטטות הסופית הייתה פתאומית כאשר טאילאפה השני (אנ'), וסאל של שושלת רשטראקוטה ממחוז טרדאוואדי במחוז ביג'פור (אנ') של ימינו, הכריז על עצמו כעצמאי על ידי ניצול תבוסה זו. אינדרה הרביעי (שלט 973–982), הקיסר האחרון, ביצע סלקהאנה (אנ') (צום עד מוות שתורגל על ידי נזירים ג'יינים) בעיר שראוונאבלאגולה (אנ'). עם נפילת שושלת רשטראקוטה, הוואסלים שלהם והקלאנים הקשורים אליהם בדקאן ובצפון הודו הכריזו על עצמאות. אימפריית צ'לוקייה המערבית (אנ') סיפחה את מניקהטה והפכה אותה לבירתה עד 1015 ובנו אימפריה מרשימה בלב אזור רשטראקוטה לשעבר במהלך המאה ה-11. מוקד הדומיננטיות עבר לדואב של הנהרות קרישנה – גודבארי הנקרא ונגי (אנ'). הוואסלים לשעבר של הרשטראקוטים במערב דקאן עברו לשליטתם של קיסרי שושלת צ'לוקייה המערבית, והצ'ולה מטנג'ורה שדוכאו עד אז הפכו לאויביהם המושבעים בדרום.
לסיכום, לאימפריית רשטראקוטה הייתה השפעה רבה על הודו, אפילו על צפון הודו. סולימאן (851), אל-מסעודי (944) ואבן ח'ורדדבה (912) כתבו שהאימפריה שלהם הייתה הגדולה ביותר בהודו של תקופתם, וסולימאן כינה אותה אחת מארבע האימפריות הגדולות בעולם. לפי ספרי המסע של הערבים אל מסעודי ואבן ח'ורדדבה מהמאה ה-10, "רוב מלכי הינדוסטאן הפנו את פניהם לעבר מלך רשטראקוטה בזמן שהם התפללו, והם השתטחו לפני שגריריו. מלך רשטראקוטה נודע בשם "מלך המלכים" (ראג'אדהיראג'ה) שהחזיק בצבאות האדירים ביותר, ושתחום שלטונו השתרע מקונקן ועד סינד". כמה היסטוריונים קראו לתקופות אלה "עידן אימפריית קנאוג'". מכיוון שהרשטראקוטים כבשו את קנאוג', גבו מס משליטיה והציגו את עצמם כאדונים של צפון הודו, ניתן לכנות את העידן גם "עידן אימפריית קרנאטקה". במהלך התפשטותם הפוליטית למרכז וצפון הודו במאות ה-8 עד ה-10, הרשטראקוטים או קרוביהם יצרו כמה ממלכות ששלטו בתקופת שלטונה של האימפריה או המשיכו לשלוט במשך מאות שנים לאחר נפילתה או שעלו לשלטון מאוחר יותר. ידועים ביניהם היו הרשטראקוטים מגוג'ראט (757–888), שושלת ראטה (אנ') של סאונדאטי (אנ') (875–1230) בקרנאטקה של ימינו, הגהאדאוואלים מקנאוג' (1068–1223), הרשטראקוטים של ראג'סטאן (המכונה ראג'פוטנה) ששלטו מהאסטיקונדי או האטונדי (893–996), דאהל (ליד ג'בלפור), ראתורס ממנדור (ליד ג'ודפור), שושלת ראטהור (אנ') של דאנופ, שושלת רשטראודהה ממאיורגירי במהאראשטרה של ימינו והרשטראקוטים מקנאוג'. כיבוש האי ציילון על ידי ראג'אדהיראג'ה הראשון (אנ') משושלת צ'ולה בתחילת המאה ה-11 לספירה הוביל לנפילתם של ארבעה מלכים שם. לפי ההיסטוריון ק. פילאי, אחד מהם, המלך מדוואראג'ה מממלכת ג'פנה (אנ'), היה מורד משושלת רשטראקוטה.
מנהל

כתובות ורישומים ספרותיים אחרים מצביעים על כך שהרשטראקוטים בחרו בנסיך הכתר על סמך תורשה. הכתר לא תמיד עבר לבן הבכור. היכולות נחשבו חשובות יותר מגיל וכרונולוגיה של הלידה, כפי שהדגימה הכתרתו של גובינדה השלישי שהיה בנו השלישי של המלך דהרובה דהראוורשה. התפקיד החשוב ביותר תחת המלך היה השר הראשי (מהאסנדהיוויגראהי) שתפקידו הגיע עם חמישה סמלים התואמים את תפקידו, דגל, קונכייה, מניפה, מטריה לבנה, תוף גדול וחמישה כלי נגינה הנקראים פנצ'מהאשבדה. תחתיו היה המפקד (דנדנאיאקה), שר החוץ (מהאקשאפטאלאדהיקריטה) וראש ממשלה (מהאמאטיה או פורנאמטיקה). כולם היו קשורים בדרך כלל לאחד מהמלכים הווסאלים שבוודאי מילאו תפקיד בממשלה המקביל לראש ממשלה. מהאסמנתה היה קצין מלכותי בדרג וסאל או גבוה יותר. כל שרי הממשלה היו בקיאים במדעי המדינה (ראג'ניטי) והיו בעלי הכשרה צבאית. היו מקרים שבהם נשים פיקחו על אזורים משמעותיים, כמו כאשר רוואקנימאדי, בתו של אמוגהאווארשה הראשון, ניהלה את אדאתורה וישאיה.
הממלכה חולקה ל"מנדלה" או ל"רשטראות" (פרובינציות). רשטרה נשלטה על ידי "רשטראפתי" שלעיתים היה הקיסר עצמו. באימפריה של אמוגהאווארשה הראשון היו שש עשרה רשטראות. תחת רשטרה הייתה "וישאיה" (מחוז) בפיקוח של וישאיפאתי. שרים מהימנים שלטו לפעמים על יותר מאשר רשטרה. לדוגמה, בנקשה, מפקד של אמוגהאווארשה הראשון, עמד בראש מספר רשטראות, מלבד השלטון בבנאווסי (אנ') שכללה 12,000 כפרים בשטח זה, רשטראות קטנות יותר כללו: "קונדורו" (500), "בלבולה" (300), "פוליגרה" (300) ו"קונדארגה" (70). מתחת לווישאיה היה ה"נאדו" מטופל על ידי ה"נאדוגובדה"; לפעמים היו שני פקידים כאלה, אחד קיבל את התפקיד בירושה ואחר מונה מהמרכז. החטיבה הנמוכה ביותר הייתה "גראמה" או כפר שנוהלו על ידי "גרמאפאתי" או "פראבהו גאבונדה".
צבא רשטראקוטה כלל קבוצות גדולות של חיילי רגלים, פרשים ופילים. צבא קבע תמיד היה מוכן למלחמה במחנה צבאי (סטיראבהוטה קטאקה) בבירה המלכותית מניקהטה. צבאות גדולים הוחזקו גם על ידי המלכים הווסאלים שהיו צפויים לתרום להגנת האימפריה במקרה של מלחמה. הצ'יפים וכל הפקידים שימשו גם כמפקדים שתפקידיהם ניתנים להעברה במידת הצורך.
הרשטראקוטים הנפיקו מטבעות (מוטבעים באקאשלה) כמו "סוברנה", "דראמה" בכסף וזהב במשקל 65 גריין, "קלאנג'ו" במשקל 48 גריין, "גאדיאנאקה" במשקל 96 גריין, "קאסו" במשקל 15 גריין, "מאנג'טי" עם 2.5 גריין ו"אקאם" במשקל של 1.25 גריין.
תרבות > דת

מלכי רשטראקוטה תמכו בדתות הפופולריות של התקופה ברוח המסורתית של סובלנות דתית. חוקרים הציעו טיעונים שונים לגבי איזו דת ספציפית העדיפו הרשטראקוטים, תוך שהם מבססים את העדויות שלהם על כתובות, מטבעות וספרות התקופה. יש הטוענים שהרשטראקוטים נטו לג'ייניזם מאחר שרבים מהמלומדים ששגשגו בחצרותיהם וכתבו בסנסקריט, קאנדה ומעטים באפאבהרמשה (אנ') ובפראקריט היו ג'יינים. הרשטראקוטים בנו מקדשי ג'יינים ידועים במקומות כמו לוקאפורה במחוז בגאלקוט (אנ') והוואסל הנאמן שלהם, שושלת גנגה המערבית (אנ'), בנה מונומנטים ג'יינים בשראוונאבלאגולה (אנ') ובקמבאדהאלי (אנ'). חוקרים משערים שהג'ייניזם היה דת העיקרית בלב ליבה של האימפריה, קרנאטקה של ימינו, שהיוותה יותר מ-30% מהאוכלוסייה ושלטה בתרבות האזור. המלך אמוגהאווארשה הראשון היה תלמידו של הג'יין אצ'אריה (אנ') ג'ינאסנה השני (אנ') וכתב בחיבורו הדתי, ה"פראשנוטטארה רטנאמאליקה", "אחרי שהשתחוותי לווראדהאמאנה (מאהאווירה), אני כותב את ה"פראשנוטטארה רטנאמאליקה". המתמטיקאי מהאוויראצ'אריה (אנ') כתב ב"גניטה סראסנגראהה" שלו, "הנתינים תחת אמוגהאווארשה מאושרים והארץ מניבה שפע של תבואה. יהי רצון שממלכתו של המלך נריפאטונגה אמוגהאווארשה, חסיד הג'ייניזם, תגדל תמיד למרחקים". ייתכן שאמוגהווארשה קיבל על עצמו את הג'ייניזם בזקנתו.
עם זאת, מלכי רשטראקוטה היו פטרונים גם של חסידי אמונות ההינדואיזם: שיוויזם, וישנויזם ושאקטיזם. כמעט כל הכתובות שלהם מתחילות בקריאה לאל וישנו או לאל שיווה. כתובות סנג'אן (אנ') מספרות על המלך אמוגהאווארשה הראשון שהקריב אצבע מידו השמאלית במקדש לקשמי (אנ') בקולהאפור (אנ') כדי למנוע אסון בממלכתו. המלך דנטידורגה ביצע את ההיראנייאגרבה (קורבן סוסים), ובלוחות סנג'אן וקמביי (אנ') של המלך גובינדה הרביעי מוזכרים ברהמינים (אנ') המקיימים טקסים כמו ראג'אסויה (אנ'), וג'אפייה ואגנישטומה. לוחות הנחושת המוקדמות של המלך דנטידורגה (753) מציגות תמונה של האל שיווה והמטבעות של יורשו, המלך קרישנה הראשון (768), נושאים את הכתובת "פראמה מהשווארה" (שם אחר לשיווה). תוארי המלכים כגון "ויראנראיאנה" הראו את נטיות הווישנויזם שלהם. על הדגל שלהם היה הסימן של נהרות הגנגס ויאמונה, אולי העתקה מהדגל של שושלת צ'לוקייה. מקדש קאילאסה הידוע באלורה ומערות חצובות אחרות שיוחסו להם מראים שההינדואיזם שגשג. אל המשפחה שלהם הייתה אלה שמה לאטנה שלבשה צורה של בז כדי להציל את הממלכה. הם בנו מקדשים עם איקונות וקישוטים שסיפקו את הצרכים של דתות שונות. המקדש בסאלוטגי נועד לחסידי שיווה ווישנו והמקדש בקרגודרי נועד למתפללי שיווה, וישנו ובהאסקרה (סוריה, אל השמש).
בקיצור, שלטון הרשטראקוטה היה סובלני למספר דתות פופולריות, ג'ייניזם, וישנויזם ושיוויזם. גם בודהיזם מצא תמיכה והיה פופולרי במקומות כמו דמבל (אנ') ובליגאווי (אנ'), אף על פי שדת זו דעכה משמעותית עד לזמן זה. דעיכת הבודהיזם בדרום הודו החלה במאה ה-8 עם התפשטות הפילוסופיה אדוואיטה (אנ') של שנקרה. הקשר האסלאמי עם דרום הודו החל כבר במאה ה-7, תוצאה של סחר בין ממלכות הדרום וארצות הערבים. במאה ה-10 כבר היו קיימים מסגדי ג'ומעה באימפריה של רשטראקוטה ומוסלמים רבים חיו ומסגדים שגשגו בחופים, במיוחד בעיירות כמו קייאלפטנאם (אנ') ונאגורה (אנ'). מתיישבים מוסלמים נישאו לנשים מקומיות; ילדיהם היו ידועים בשם מפילה (אנ') ("מופלה") והיו מעורבים באופן פעיל בסחר בסוסים (אנ') ואיוש ציי ספינות הסוחר.
תרבות > אדריכלות

הרשטראקוטים תרמו רבות למורשת האדריכלית של הדקאן. היסטוריון האמנות אדם הארדי מחלק את פעילות הבנייה שלהם לשלוש אסכולות: אלורה, סביב בדאמי, איהולה ופטאדקל, ובסירוואל ליד גולבארגה. התרומות של רשטראקוטה לאמנות ולארכיטקטורה באות לידי ביטוי במקדשי המערות המרהיבים החצובים באלורה ואלפנטה, אזורים שבהם התיישבו גם נזירים ג'יינים, השוכנים במהאראשטרה של ימינו. אתר אלורה היה במקור חלק ממכלול של 34 מערות בודהיסטיות שנוצרו ככל הנראה במחצית הראשונה של המאה ה-6 ופרטיה המבניים מראים השפעה של שושלת פנדיה (אנ'). מקדשי מערות של הינדים הם מתקופות מאוחרות יותר.
הרשטראקוטים שיפצו את המערות הבודהיסטיות הללו והקדישו מחדש את המקדשים החצובים בסלע. אמוגהאווארשה הראשון דגל בג'ייניזם ויש חמישה מקדשי מערות ג'ייניים באלורה המיוחסים לתקופתו. היצירה הנרחבת והמפוארת ביותר מבין יצירות הרשטראקוטה באלורה היא יצירת של מקדש קאילאסה המונוליתי, הישג נפלא המאשר את מעמד ה"בלהארה" כ"אחד מארבעת המלכים העיקריים של העולם". בקירות המקדש יש פסלים מופלאים מהמיתולוגיה ההינדית כולל רוואנה, שיווה ופרוואטי בעוד שבתקרות יש ציורים.
פרויקט מקדש קאילאסה הוזמן על ידי המלך קרישנה הראשון לאחר ששלטון רשטראקוטה התפשט לדרום הודו מהדקאן. לפי אדם הארדי הסגנון האדריכלי בו נעשה שימוש הוא "קרנאטה דראווידה". הוא אינו מכיל אף אחד ממגדלי השיקהארה (אנ') הנפוצים בסגנון נגארה (אנ') והוא נבנה באותם קווים כמו מקדש וירופאקשה בפטאדקל שבקרנאטקה. על פי היסטוריון האמנות וינסנט סמית', ההישג במקדש קאילאסה נחשב לשלמות אדריכלית של המקדש החצוב המונוליתי וראוי להיחשב לאחד מפלאי העולם. לדברי היסטוריון האמנות פרסי בראון, כהישג של אמנות, מקדש קאילאסה נחשב ליצירה ללא תחרות של אדריכלות סלע, מונומנט שתמיד הלהיב והדהים את המטיילים.
אף שכמה חוקרים טענו שהאדריכלות באלפנטה מיוחסת לשושלת קלאצ'ורי (אנ'), אחרים טוענים שהיא נבנתה בתקופת רשטראקוטה. חלק מהפסלים כגון נטאראג'ה וסדאשיווה מצטיינים ביופי ובאומנות אפילו של פסלי אלורה. הפסלים המפורסמים באלפנטה כוללים את "ארדהנארישווארה" ו"טרימורטי סדאשיווה". האחרון, פסל שלושת הפנים של לורד שיווה, הוא בגובה 8 מטר ונחשב לאחד מיצירות הפיסול המשובחות ביותר בהודו. אומרים שבעולם הפיסול, מעטות יצירות האמנות המתארות אלים מאוזנים באותה מידה.
בקרנאטקה המקדשים המפורסמים ביותר שלהם הם מקדש קאשי וישוונאתה ומקדש ג'יין נאראיאנה בפטאדקל, אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. מקדשים ידועים נוספים הם מקדש פראמשווארה בקוננור, מקדש בראהמדווה בסוואדי, מקדשי סטאווה, קונטיגודי השני, מקדשי ג'דאראגודי ואמביגראגודי באיהולה (אנ'), מקדש מאליקארג'ונה ברון, מקדש אנדהאקשווארה בהולי (אנ'), מקדש סומשווארה בסוגאל (אנ'), מקדשי ג'ייניים בלוקאפורה, מקדש נאוולינגה בקוקנור (אנ'), מקדש קומאראסוואמי בסנדור, מקדשים רבים בשיריוואל בגולבארגה (אנ'), ומקדש טריקוטשווארה בגאדג (אנ'), אשר הורחב מאוחר יותר על ידי שושלת צ'לוקייה המערבית (אנ'). מחקר ארכאולוגי של מקדשים אלה מראה שלחלקם יש את התוכנית דמוית כוכב שמאוחר יותר הייתה בשימוש נרחב על ידי אימפריית הויסלה (אנ') במקדש הויסלשוורה בהלבידו (אנ') ובמקדש צ'נאקשווה בבלור (אנ'). אחת המסורות העשירות ביותר בארכיטקטורה ההודית התגבשה בדקאן בתקופה זו, שאדם הארדי מכנה סגנון קרנאטה דראווידה בניגוד לסגנון הדראווידי המסורתי.
תרבות > שפה

עם סיומה של שושלת גופטה בצפון הודו בתחילת המאה ה-6, החלו להתרחש שינויים גדולים בדקאן מדרום לרכס וינדיה ובאזורים הדרומיים של הודו. שינויים אלו היו לא רק פוליטיים אלא גם לשוניים ותרבותיים. חצרות המלוכה של תת-היבשת ההודית (מלבד טמילאקם (אנ')) יצרו קשר בין השימוש הגובר בשפת הקאנדה המקומית לבין התרבות הסנסקריטית המתרחבת. כתובות, כולל אלה שהיו דו-לשוניות, מדגימות את השימוש בקאנדה כשפה המנהלית העיקרית בשילוב עם סנסקריט. ארכיונים ממשלתיים השתמשו בקאנדה לרישום מידע פרגמטי הנוגע להענקות קרקע. השפה המקומית יצרה את הספרות ה"דסי" (הפופולרית) בעוד שהספרות בסנסקריט הייתה יותר "מרגה" (רשמית). מוסדות חינוך ומקומות להשכלה גבוהה (גהאטיקה) לימדו בסנסקריט, שפתם של הברהמינים המלומדים, בעוד שקאנדה הפכה יותר ויותר לשפת הדיבור של ביטוי אישי של קרבה אדוקה של מתפלל לאל פרטי. החסות שקיבלה קאנדה מג'יינים אוריינים ועשירים הובילה בסופו של דבר לשימוש בו בתנועות הדבקות הדתית בהודו של מאות שנים מאוחרות יותר.
ספרות וכתובות מתקופה זו מראים שקאנדה לא הייתה פופולרית רק באזור קרנאטקה של ימינו אלא התפשטה צפונה יותר לדרום מהאראשטרה של ימינו ועד לצפון דקאן עד המאה ה-8. "קוויראג'אמרגה", העבודה על פואטיקה, מתייחסת לאזור כולו שבין הנהר קאברי (אנ') לנהר גודבארי כ"ארץ קאנדה". ההשכלה הגבוהה בסנסקריט כללה את המקצועות ודה, ויאקראנה (דקדוק), ג'יוטישה (אסטרונומיה ואסטרולוגיה), סאהיטיה (ספרות), מימאנסה (פרשנות של כתבי הקודש), דהרמאשסטרה (חוק), פוראנות (טקס) וניאיה (לוגיקה). בחינה של כתובות מתקופה זו מלמדת שסגנון הכתיבה ה"קוויה" (הקלאסי) היה פופולרי. המודעות ליתרונות ולפגמים בכתובות של הארכיונאים מצביעה על כך שאפילו הם, למרות היותם משוררים בינוניים, למדו ספרות קלאסית סטנדרטית בסנסקריט. כתובת בקאנדה של המלך המלך קרישנה השלישי (אנ') (שלט 939–967), שנכתבה במשקל קאנדה פיוטי, נמצאה רחוק בג'בלפור במאדהיה פרדש של ימינו. "קוויראג'אמרגה", עבודה על פואטיקה בקאנדה מאת אמוגהאווארשה הראשון (אנ'), מראה שחקר השירה היה פופולרי בדקאן בתקופה זו. "נלאצ'מפו" הכתובה בסנסקריט של טריוויקרמה, היא אולי הקדומה ביותר בסגנון הצ'מפו מהדקאן.
ביאורים

1 2  מונח המשמש בדרום אסיה לשטח אדמה השוכן בין שני נהרות מתמזגים.
↑  מילולית "צאצאי השמש", היא שושלת הודית אגדית שנאמר כי נוסדה על ידי איקשוואקו, הנביא הראשון של הג'ייניזם
↑  מילולית "צאצאי הירח", שושלת הודית אגדית שנוסדה על ידי מעמד הלוחמים
↑  מורה דתי להינדואיזם ובודהיזם ומדריך רוחני להינדים ובודהיסטים.
↑  מסה הודית עתיקה בסנסקריט על ממלכתיות, מדע המדינה, מדיניות כלכלית ואסטרטגיה צבאית.
↑  אזור גאוגרפי מיושב על ידי הטמילים הקדומים, המכסה את האזור הדרומי ביותר של תת-היבשת ההודית.
הערות שוליים

↑  Dr. Jyotsna Kamat. "The Rashrakutas". 1996–2006 Kamat's Potpourri.
↑  "Amoghavarsha IV". 2007 Encyclopædia Britannica.
↑  Adam Hardy, Indian Temple Architecture: Form and Transformation : the Karṇāṭa Drāviḍa, Page 111
↑  The Rashtrakutas
↑  Vijapur, Raju S. "Reclaiming past glory". Deccan Herald. Spectrum. אורכב מ-המקור ב-18 במאי 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 540153596617151900001   WorldCat (עם VIAF): 540153596617151900001 
מקדש קאשי וישוונאתה בפטאדקל בקרנאטקה של ימינו
ומקדש ג'יין נאראיאנה בפטאדקל
בית מ"קוויראג'אמרגה" הקלאסיקה בקאנדה מהמאה ה-9, המשבח את האנשים על כישוריהם הספרותיים
מקדש קאילאסה באלורה
אדריכלות בסגנון דראווידי. מבט מלמעלה של מקדשי נוואלינגה בקוקנור (אנ'), קרנאטקה
כתובת בקאנדה עתיקה מהמאה ה-9 במקדש נוואלינגה בקוקנור (אנ'), קרנאטקה
חואן, רוזן מונטיסון

חואן, רוזן מונטיסון (בספרדית: Juan de Borbón; ‏ 15 במאי 1822 - 18 בנובמבר 1887), היה הטוען לכתר ספרד בין השנים 1861–1868 והטוען לכתר צרפת מטעם הלגיטימיסטים בין השנים 1883–1887.
ביוגרפיה

חואן נולד ב-15 במאי 1822 במדריד, לאינפנטה קרלוס, רוזן מולינה ולמריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד.
בשנת 1830 נולדה לדודו פרננדו השביעי, מלך ספרד בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, אביו קרלוס. אביו לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אמו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחה משפחתם במרץ 1833 לפורטוגל.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכיו של קרלוס גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה. לאחר מפלתו של דודו מיגל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1834 נמלטה משפחתם לאנגליה, ומשם עברו לצרפת. באותה שנה מתה אמו, ובאוקטובר 1838 התחתן אביו עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
במאי 1845 ויתר אביו על זכויותיו לכס ספרד לטובת אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין, ובשנת 1847 פרצה המלחמה הקרליסטית השנייה שנמשכה עד לשנת 1849. ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים. בתחילה התגוררו השניים במודנה, אולם לאחר מהפכות 1848 באיטליה עברו השניים לאוסטריה, ומשם ללונדון, שם פיתח חואן נטיות ליברליות. חואן נפרד מאשתו שחזרה למודנה עם ילדיהם, ומכיוון שהיה צלם פעיל הוא הצטרף בשנת 1853 כחבר מייסד של החברה המלכותית לצילום.
בשנת 1861 מתו אחיו האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין והאינפנטה פרננדו דה בורבון וברגנסה במפתיע בטריאסטה, ומכיוון שלא היו לקרלוס ילדים, הוכר חואן כחואן השלישי, מלך ספרד. בשל דעותיו הליברליות לא היווה חואן יריב לאיזבלה השנייה, מלכת ספרד למרות הירידה הדרסטית בפופולריות שלה, ובעקבות כך דרש ממנו בנו קרלוס, דוכס מדריד לוותר לטובתו על תאריו. ב-3 באוקטובר 1868 ויתר חואן על תאריו לטובת בנו, ובעקבות כך פרצה המלחמה הקרליסטית השלישית שבה תמך חואן בבנו.
לאחר הוויתור על תאריו חי חואן בעיקר באנגליה בעיירה וורת'ינג, תחת השם צ'ארלס מונפורט. הוא חי עם אישה אנגלייה, אלן שרה קרטר, ממנה היו לו בן ג'ון מונפורט (1861–1929) ובת הלן (1859–1947).
בשנת 1883 מת גיסו אנרי, רוזן שאמבור ללא ילדים, ומכיוון שחואן היה הצאצא הזכר הבכיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הוא הוכר על ידי המפלגה הלגיטימית כז'אן השלישי, מלך צרפת ונווארה. אבל מכיוון שטענתו של חואן התבססה על סב-סבו פליפה החמישי, נכדו של לואי שוויתר על זכותו לכתר צרפת כדי להיות למלך ספרד, רוב המלוכנים בצרפת דחו את הטענה ותמכו בפיליפ, רוזן פריז מבית אורליאן כטוען לכתר הצרפתי. ב-18 בנובמבר 1887 מת חואן בברייטון, ובנו קרלוס, דוכס מדריד ירש אף את תאריו הצרפתיים.
משפחתו

ב-6 בפברואר 1847 התחתן חואן עם מריה ביאטריקס, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
קרלוס, דוכס מדריד (1848–1919)
אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה (1849–1936)
ישיבת אמרי נועם

| --- | --- |

 ישיבה
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 תקופת הפעילות:  ה'תשנ"ז - 1997 – הווה
 מייסדים:  הרב צבי קאהן
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב צבי קאהן
 משגיח:  הרב זאב צבי זאבי  הרב אברהם יצחק גוטהולד
 תלמידים
 :  כ-270
 מיקום
 מיקום:  רמות אלון, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°49′11″N 35°11′38″E﻿ / ﻿31.819722222222°N 35.193888888889°E﻿ / 31.819722222222; 35.193888888889
 he
 
ישיבת אמרי נועם היא ישיבה קטנה חרדית-ליטאית השוכנת בשכונת רמות אלון בירושלים.
תולדות הישיבה

הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי הרב צבי קאהן, בשליחותו של הרב שמואל אוירבך.
עם פתיחתה מנתה הישיבה 13 בחורים, ומיקומה היה בעזרת נשים בתוך בית כנסת ברמות ג'. לאחר מכן עברה למבנה ברחוב אמרי נועם, הרחוב קרוי על שם הישיבה.
צוות הישיבה

ראש הישיבה ומייסדה הוא הרב צבי קאהן המשתייך לפלג הירושלמי. בעבר שימש כר"מ בישיבת בית שמואל ובישיבת אוצר התורה בירושלים. למרות זאת הישיבה משוייכת לזרם החרדי הכללי.
צוות הישיבה > משגיחים

הרב זאב צבי זאבי
הרב יחיאל יצחק בן שלום
הרב אברהם יצחק גוטהולד
צוות הישיבה > ר"מים

הרב חגי אבידן
הרב נפתלי שלמה מלמוד
הרב פרוש
הרב יואל פרידמן (חתנו של ראש הישיבה)
הרב יאיר ליבמן
הרב נתן צבי אשלג
הרב נחום בלנסון
הרב דב שיף.
הרב יעקב בנימין כהן
הרב אוריאל אייזנטל, רב בשכונת רמות ג', מוסר בישיבה שיעור יומי בהלכה. הרב יוחנן סוויד, ממלא את מקומו של ראש הישיבה במסירת שיעורים ומוסר מדי פעם ועדים בהשקפה לתלמידי הישיבה.
קבצים בהוצאת הישיבה

אמרי נועם, מסכת גיטין : פרק השולח, ירושלים: סיום מחזור א', שיעור ג', תמוז תשנ"ט
תורת צבי, בו נלקטו מקצת שיעורים ושיחות / מפי ראש הישיבה הרב צבי קאהן, תש"ס
אמרי יצחק, שיחות התעוררות, מחשבה ולימוד מוסר השכל ע"פ סדר פרשיות התורה / הרב גורא, ירושלים, תשס"א
אמרי פי, מסכת גיטין פרקים המביא-הניזקין, ירושלים: מחזור ז' שיעור ב', חורף תשס"ד
בנין של שמחה, חידושי תורה בענינים שונים, לרגל שמחת בית ראש הישיבה, ירושלים: בוגרי ישיבת אמרי נועם, תשס"ד
אגרא דבי הילולא, קובץ חידושי תורה על מסכתות קידושין, בבא מציעא, בבא בתרא ועיניני חנוכה, לרגל שמחת בית ראש הישיבה, ירושלים: שיעור ג', תשס"ז
שערי אורה, שיעורים על ריש פרק חזקת הבתים / מפי ראש הישיבה הרב צבי קאהן, ירושלים: שלהי זמן חורף וזמן קיץ שיעור ג', תש"ע
הילולא דבי רב, מתורתו של ראש הישיבה הרב צבי קאהן ונלוה אליו חידו"ת מבני החבורה  בענינים שונים, לרגל שמחת בית מורנו ראש הישיבה, ירושלים: שיעור ג', תש"ע
מתק שפתים, לרגל שמחת הרב יצחק מאיר גורא, ירושלים, תשע"ב, 2012
תרומת הלשכה, חידושי תורה, שבת התאחדות באתרא קדישא מירון, ירושלים: שיעור ב', תשע"ב
עטרת צבי, שיעורים במסכת קידושין פרק האשה נקנית, מריש מסכת עד דף יג / מפי ראש הישיבה הרב צבי קאהן, ילרגל שמחת בית ראש הישיבה, ירושלים, אדר תשע"ג
דברי צבי, שיעורים ושיחות ע"ס הפרשיות ומועדי השנה בהשקפה הברורה והטהורה / מפי ראש הישיבה הרב צבי קאהן, שבת התאחדות, ירושלים, תשע"ג
תורת צבי, בו נלקטו מקצת שיעורים ושיחות / מפי ראש הישיבה הרב צבי קאהן, ירושלים, תשע"ה
בנוסף הישיבה הוציאה לאור סדרת קבצים בשם אוהלי יהושע המונה טו כרכים נכון לשנת תשע"ו.
הישיבה כיום

הישיבה מוגדרת כישיבה בעלת סגנון מעט פתוח - מודרני, ונחשבת בין הישיבות הקטנות הטובות בעולם החרדי. רבים מהתלמידים המסיימים את שנות הלימוד בישיבה ממשיכים בישיבות גדולות מובחרות כגון ישיבת חברון, ישיבת תפרח, ישיבת נתיבות חכמה, ישיבת בית מתתיהו ועוד
הישיבה מונה כיום כ-270 בחורים.
בשנת ה'תשפ"ד (2023) התקבלו 94 בחורים לשיעור א'.
הערות שוליים

↑  אמרי נועם, באתר עיריית ירושלים
↑  ישראל כהן, ‏הוועד למען כבוד רבותינו פרסם את רשימת הישיבות הבעייתיות בירושלים, באתר כיכר השבת, 15 במאי 2014
↑  משה ויסברג, מיוחד: הצצה לעולם הישיבות הקטנות בירושלים, באתר בחדרי חרדים, 15 ביולי 2023
↑  משה ויסברג, מיוחד: הצצה לעולם הישיבות הקטנות בירושלים, באתר בחדרי חרדים, ‏15 ביולי 2023
שתל דנטלי

שתל דנטלי: 1-חניכיים ; 2-רקמת עצם ; 3-שתל טיטניום בצורת בורג
צילום רנטגן של שתל דנטלי ללא מבנה המותקן בלסת התחתונה
שתל דנטלי הוא התקן המשמש כנקודת עיגון ללסת ומשתמשים בו ברפואת השיניים כדי להשלים שיניים חסרות. השתל הוא מעין "דיבל" בעל הברגה כפולה. הראשונה היא חיצונית ומשמשת לעיגון השתל לעצם הלסת, והשנייה היא פנימית, ומשמשת לעיגון אביזרים חיצוניים לשתל. אביזרים אלו מכונים: חלקי שיקום. השתל עשוי בדרך-כלל מטיטניום כחלק מהתרכובת TiAl6V4 או מזירקוניום דו-חמצני, המכונה זירקוניה (ZrO2). המתכת ממנה עשוי השתל היא מתכת אצילה, כלומר מתכת שאיננה יוצרת תגובה כימית עם הגוף.