stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר סטיבנס

אלכסנדר המילטון סטיבנס (באנגלית: Alexander Hamilton Stephens;‏ 11 בפברואר 1812 – 4 במרץ 1883) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסגן נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה ("הקונפדרציה") בין השנים 1861 – 1865, ובהמשך כיהן כמושל ג'ורג'יה ה-50 משנת 1882 ועד מותו. כחבר המפלגה הדמוקרטית הוא ייצג את מדינתו ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית קודם להיבחרו כמושל.
סטיבנס למד בפרנקלין קולג' והקים משרד עורכי דין בעיירתו קרופורדוויל שבג'ורג'יה. לאחר שכיהן בשני בתי האספה הכללית של ג'ורג'יה, הוא נבחר לקונגרס של ארצות הברית והחל לכהן בו ב-1843. הוא היה לאחר מחברי המפלגה הוויגית מן הדרום והתנגד נחרצות למלחמת ארצות הברית–מקסיקו. לאחר המלחמה היה סטיבנס לתומך בולט של פשרת 1850 וסייע לנסח את "מצע ג'ורג'יה" שהתנגד לפרישת המדינה מארצות הברית. כתומך של החלת העבדות בטריטוריות החדשות, סייע סטיבנס גם להעביר את חוק קנזס נברסקה. עם קריסת המפלגה הוויגית בשנות ה-50 של המאה ה-19 הוא הצטרף בסופו של דבר למפלגה הדמוקרטית ופעל יחד עם נשיא ארצות הברית ג'יימס ביוקנן לקבלתה של קנזס כמדינה על פי חוקת לקומפטון.
בבחירות לקונגרס של 1858 סירב סטיבנס להתמודד על כהונה נוספת, אך המשיך להטיף באופן פומבי נגד הפרישה. לאחר שג'ורג'יה ומדינות דרומיות נוספות פרשו מהאיחוד וייסדו את הקונפדרציה, הוא נבחר כסגן נשיא הקונפדרציה. ב"נאום אבן הפינה" (אנ') שהוא נשא במרץ 1861, הוא הגן על העבדות, אף על פי שלאחר המלחמה הוא הרחיק את עצמו מעמדותיו הקודמות. במהלך המלחמה הוא מתח בהדרגה יותר ויותר ביקורת על צעדי המדיניות של ג'פרסון דייוויס, במיוחד בנוגע להחלת גיוס החובה והשעיית חוק הביאס קורפוס. ב-1865 הוא היה אחד מחבר המשלחת שנועדה עם אברהם לינקולן ב"וועידת האפמטון רודס" הכושלת לדיון על תנאי השלום.
לאחר המלחמה הושם סטיבנס בכלא עד אוקטובר 1865. בשנה שלאחר מכן בחרה בו המועצה המחוקקת של ג'ורג'יה כחבר סנאט ארצות הברית, אך הסנאט לא אישר את בחירתו בשל חלקו במלחמת האזרחים. ב-1873 הוא נבחר לבית הנבחרים, שם הוא כיהן עד 1882, כאשר הוא התפטר מהקונגרס כדי לכהן כמושל ג'ורג'יה. בתפקיד זה הוא כיהן עד מותו במרץ 1883.
ראשית חייו

אלכסנדר המילטון סטיבנס נולד ב-12 בפברואר 1812. הוריו היו אנדרו בסקינס סטיבנס ומרגרט גרייר. משפחת סטיבנס חיה בחווה במחוז טאליהפרו שבג'ורג'יה. בעת לידתו החווה הייתה חלק ממחוז וילקס. מחוז טאליהפרו אוחד ב-1825 משטחיהם של מחוזות גרין, הנקוק, אוגלת'רופ, וורן ווילקס. אביו, שבמקור היה מפנסילבניה, הגיע לג'ורג'יה ב-1795, בגיל 12. הוא "ניחן ביכולות אינטלקטואליות נדירות, בעל יכולת שיפוט בריאה, ידע לייעץ לאנשים, אדם נבון, עצמאי, כנה ואמיץ".
אמו, שהייתה ילידת ג'ורג'יה, ואחותו של רוברט גרייר, מייסדו של "אלמנך גרייר", מתה ב-1812 בגיל 26 כאשר בנה אלכסנדר היה בן שלושה חודשים בלבד. במבוא לספר "זכרונותיו של אלכסנדר ה. סטיבנס" נאמר עליה ועל משפחתה: "מרגרט הגיעה מחברה של אוהבי ספרים, שהתעניינה בחוק, במלחמה ובמטאורולוגיה... בדמותו של בנה נטבע מגוון של תכונות. הוא [אלכסנדר סטיבנס] היה חסכן, נדיב ופרוגרסיבי, אחד מעורכי הדין הטובים בארץ, קורא ואספן של ספרים, עוקב אדוק אחר מזג האוויר ואביו של שירות מזג האוויר הלאומי". ב-1814 נשא אביו של סטיבנס את מטילדה לינדזי, בתו של הקולונל ממלחמת העצמאות של ארצות הברית ג'ון לינדזי.
במאי 1824 היה סטיבנס בן 12. באותו חודש נפטר אביו מדלקת ריאות ושבוע לאחר מכן נפטרה מאותה מחלה גם אמו החורגת. בעקבות מותם פוזרו הוא וכמה מאחיו ואחיותיו בין כמה קרובי משפחה. הוא גדל אצל משפחה ענייה ובתנאים קשים. זמן לא רב לאחר מות אביו ואמו החורגת הוא נשלח לחיות אצל אחי אמו, הגנרל ארון ו. גרייר, ליד רייטאון שבמחוז טאליפהרו. הגנרל גרייר ירש את הספרייה של אביו, שעליה נאמר שהיא הייתה "הספרייה הגדולה ביותר בחלק זה של הארץ". אלכסנדר סטיבנס, שנהג לקרוא בשקיקה גם בנעוריו, הזכיר את הספרייה הזאת בספר זכרונותיו.
כנער חלוש אך מפותח לגילו, רכש סטיבנס הצעיר את חינוכו באמצעות נדיבותם של כמה נדבנים. אחד מהם היה הכומר הפרסביטריאני אלכסנדר המילטון ובסטר, שניהל בית ספר בוושינגטון שבג'ורג'יה. מתוך כבוד אליו, אימץ סטיבנס את שמו האמצעי של מטיבו, המילטון, כשם האמצעי שלו. הוא המשיך את לימודיו בקולג' פרנקלין (לימים אוניברסיטת ג'ורג'יה) שבאת'נס, שם הוא היה שותפו לחדר של קרופורד ו. לונג (לימים רופא ורוקח מפורסם) וחבר ב"חברה הספרותית פי-קפא". הוא גייס תרומות לאולם של החברה שנבנה בקמפוס האוניברסיטה. סטיבנס סיים את לימודיו ב-1832 והיה המצטיין בכיתתו.
סגן נשיא הקונפדרציה

ב-1861 נבחר סטיבנס כנציג לוועידת הפרישה של ג'ורג'יה שדנה בתגובת המדינה לבחירתו לנשיאות של אברהם לינקולן. במהלך הוועידה, וכן במהלך מערכת הבחירות לנשיאות של 1860, סטיבנס, שנודע כ"חכם מליברטי הול" (שם אחוזתו), קרא לדרום להישאר נאמן לאיחוד, והשווה אותו לספינה דולפת אך ניתנת לתיקון. במהלך הוועידה הוא הזכיר לעמיתיו הנציגים שהרפובליקנים הם מיעוט בקונגרס (בעיקר בסנאט) ואפילו עם נשיא רפובליקני, הם יאלצו להתפשר כפי שנעשה בעשורים האחרונים. בשל העובדה שבית המשפט העליון החליט ברוב של 7 מול 2 בתיק דרד סקוט, ייקח לסנאט עשורים כדי לאשר מינויים שיהפכו החלטה זו על פיה. בוועידה הוא הצביע נגד פרישה, אך עמד על זכות הפרישה אם הממשל הפדרלי ימשיך להרשות למדינות הצפון לבטל את חוק העבד הנמלט באמצעות חקיקת "חוקי חירות אישית". הוא נבחר לקונגרס של הקונפדרציה שבחר בו כסגן הנשיא בממשלה הזמנית. לתפקידו זה הוא נכנס כסגן נשיא זמני ב-11 בפברואר 1861 עד אשר נבחר לתקופת כהונה מלאה ב-22 בפברואר 1862 (לאחר הבחירות שנערכו בנובמבר) וכיהן עד מעצרו ב-11 במאי 1865. באופן רשמי הוא כיהן בתפקידו שמונה ימים יותר מאשר נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס, שכן הוא הושבע לתפקידו שבוע לפניו ונעצר יום אחריו.
ב-21 במרץ 1861 נשא סטיבנס את "נאום אבן הפינה" (אנ') המפורסם שלו בסוואנה, ג'ורג'יה. בנאום זה הוא הכריז שהעבדות היא מצב טבעי של השחורים ואבן היסוד של הקונפדרציה. הוא הכריז שביחס לחוקת ארצות הברית, "הממשלה החדשה שלנו הוקמה בדיוק על בסיס הרעיונות ההפוכים – יסודותיה ניצבים ואבן הפינה שלה מונחת, על האמת הגדולה שהשחורים אינם שווים לאדם הלבן – שהעבדות, הכפיפות לגזע העליון, היא המצב הטבעי והנורמלי שלהם".
ב-1862 הביע סטיבנס לראשונה בפומבי את התנגדותו לממשלו של דייוויס. במשך כל תקופת המלחמה הוא גינה רבים מצעדי המדיניות של הנשיא, כולל גיוס החובה, השעיית חוק הביאס קורפוס, צעדים כלכליים, צעדי מיסוי והאסטרטגיה הצבאית של דייוויס.
באמצע שנת 1863 שלח דייוויס את סטיבנס בראש משלחת לוושינגטון די. סי. כדי לדון בחילופי שבויים, אך ניצחון האיחוד בקרב גטיסברג גרמו לממשל לינקולן לסרב לקבל אותו. עם התמשכות המלחמה והתדרדרות מצבה של הקונפדרציה, דיבר סטיבנס בגלוי יותר ויותר על התנגדותו לממשל הקונפדרציה. ב-16 במרץ 1864 הוא נשא נאום בפני בית המחוקקים של ג'ורג'יה שזכה לדיווח נרחב הן בצפון והן בדרום. בנאום זה הוא תקף את ממשל דייוויס על תמיכתו בגיוס חובה ועל השעיית חוק הביאס קורפוס והביע את תמיכתו בקובץ החלטות שנועדו להבטיח את השלום. מאז ועד לתום המלחמה, כשהוא ממשיך ללחוץ לפעולות שמטרתן הבאת השלום, יחסיו עם דייוויס, שלא היו חמימים עוד מההתחלה, הפכו לגרועים לחלוטין.
ב-3 בפברואר 1865 היה סטיבנס אחד משלושת נציגי הקונפדרציה שנועדו עם הנשיא לינקולן על סיפון ספינת הקיטור "ריבר קווין", במה שנודע כ" וועידת האפמטון רודס", מאמץ עקר לדון בצעדים לסיום הלחימה. סטיבנס ולינקולן היו ידידים קרובים ובעלי ברית במפלגה הוויגית בשנות ה-40 של המאה ה-19. אף על פי שלא הושגה הסכמה על תנאי שלום, הסכים לינקולן לדאוג לאיתור מקומו של אחיינו של סטיבנס, לוטננט ג'ון א. סטיבנס מצבא הקונפדרציה. עם שובו לוושינגטון, הורה לינקולן לשחרר את לוטננט סטיבנס.
סטיבנס נעצר בעוון בגידה בארצות הברית בביתו שבקופורדוויל ב-11 במאי 1865. הוא נכלא בפורט וורן שבנמל בוסטון עד לשחרורו חמישה חודשים לאחר מכן באוקטובר 1865.
לאחר המלחמה

ב-1866 נבחר סטיבנס לסנאט ארצות הברית על ידי בית הנבחרים הראשון שהתכנס על פי חוקת ג'ורג'יה החדשה, אך הוא לא הורשה לתפוס את מושבו בשל ההגבלות שהוטלו על בכירי הקונפדרציה לשעבר. בין השנים 1868 – 1870 הוא פרסם ספר על ההיסטוריה של ארצות הברית ובו פרס את "המטרה האבודה" של הקונפדרציה: שזכות הפרישה היא חוקית ועל התוקפנות של מדינות הצפון.
ב-1873 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המפלגה הדמוקרטית מטעם המחוז השמיני של ג'ורג'יה כדי לתפוס את מושבו של אמברוז ר. רייט שנפטר טרם שהחל לכהן בתפקידו. בהמשך הוא נבחר מחדש מטעם המחוז השמיני כדמוקרט עצמאי ב-1874, 1876 וב-1878 ושוב כדמוקרט ב-1880. ב-4 בנובמבר 1882 הוא התפטר מחברותו בבית הנבחרים ובאותו יום הוא נבחר למשרת מושל ג'ורג'יה. תקופת כהונתו כמושל הייתה קצרה. אלכסנדר סטיבנס נפטר ב-4 במרץ 1883, ארבעה חודשים לאחר שהחל לכהן בתפקידו.
בריאותו של סטיבנס הייתה רופפת כל חייו. הוא סבל בעיקר מ"דלקת מפרקים שיגרונית משתקת ומרדיקולופתיה בגבו" אף על פי שגובהו בבגרותו היה 1.70 מטר, משקלו היה לרוב פחות מ-45 ק"ג. לאחר המלחמה המשיכו רוב עבדיו לשעבר לעבוד עבורו, לעיתים עבור שכר נמוך או ללא שכר כלל. קשה לומר אם החלטתם זו של עבדיו לשעבר נבעה מרצון חופשי או מחוסר ברירה על רקע אפשרויות התעסוקה המוגבלות של עבדים לשעבר בדרום העמוק באותה תקופה. עובדים אלו המשיכו להיות איתו עד מותו. אף על פי שהיה כבר זקן וחולה, המשיך סטיבנס לעבוד בביתו ובמטע שלו. לדברי אחד מעבדיו לשעבר, נפל שער על סטיבנס כאשר הוא ועובד שחור אחר עסקו בתיקונו, "ומאז ועד למותו הוא סבל משיתוק". קשה לאמת את נכונותה של עדות זו שכן אותו עבד לשעבר שמסר אותה לא נכח במקום בעת האירוע.
הנצחתו

דמותו של סטיבנס הופיעה על שטר של 20 דולר של הקונפדרציה.
על שמו קרויים מחוז בג'ורג'יה ובטקסס.
הפארק המדינתי א. ה. סטיבנס שליד קרופורדוויל, שבו שוכן "ליברטי הול", ביתו של סטיבנס.
אוסף של מסמכיו האישיים של סטיבנס עבר דיגיטציה וזמין לציבור בספריית רובנסטיין שבאוניברסיטת דיוק.
פסל של סטיבנס ניצב באוסף היכל הפסלים הלאומי ומייצג אחד משני אישים הקשורים להיסטוריה של ג'ורג'יה, השני הוא קרופורד ו. לונג. נשמעו קריאות להחליף את פסלו של לונג באוסף בפסלו של בן ג'ורג'יה אחר, כמו מרטין לותר קינג.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 304-305
גיאנה

ערך זה עוסק במדינה באמריקה הדרומית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הרפובליקה השיתופית של גִיאָנָה (באנגלית: Co-operative Republic of Guyana) היא מדינה בצפון אמריקה הדרומית. גיאנה הייתה בעבר מושבה בריטית וזכתה לעצמאות ב-1966. היא מהווה חלק מהאזור הגאוגרפי גויאנה. משמעות שמה של גיאנה היא "ארץ עם מים רבים".
המדינה גובלת בסורינאם במזרח, בברזיל בדרום, בוונצואלה במערב ובאוקיינוס האטלנטי בצפון.
היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

לפני ההתיישבות האירופית היה האזור מיושב באינדיאנים מקומיים. ההתיישבות האירופית באזור החלה בראשית המאה ה-17. המתיישבים הראשונים היו הולנדים, שהקימו שלוש קולוניות נפרדות: אסקוובו (1616), ברביס (1627) ודמררה (1752). הבריטים כבשו את האזור בשנת 1814. שְלוש הקולוניות הפכו למושבה בריטית אחת, גיאנה הבריטית, ב-1831.
ביטול העבדות ב-1834 הוביל להתיישבות של שחורים באזורים העירוניים והבאת עובדים זרים מהודו, מסין ומפורטוגל לעבודה במטעי הסוכר. בשנת 1899 הורחבה הקולוניה הבריטית על חשבון שטח במזרח ונצואלה, שהועבר בהסכם לבעלות האימפריה הבריטית. במקביל, החלוקה האתנית נשמרה, והובילה לפוליטיקה סוערת ולעיתים גועשת. בשנת 1953 התמרדו תושבי גיאנה נגד בריטניה, שהגיבה במעצר ראשי המתמרדים שארגנו נגדה שביתות.
גיאנה זכתה לעצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1966 והפכה לרפובליקה ב-1970. המדינה חברה בחבר העמים הבריטי.
המדינה הטרופית הגיעה לכותרות ב-18 בנובמבר 1978, כאשר התרחשה בתחומה ההתאבדות ההמונית הגדולה ביותר בעת החדשה. 909 מחברי הכת "מקדש העם" של ג'ים ג'ונס איבדו עצמם לדעת בקומונה ג'ונסטאון שבצפון המדינה.
פוליטיקה

גיאנה היא רפובליקה נשיאותית דמוקרטית, ובעלת מערכת רב-מפלגתית. האספה הלאומית (בית המחוקקים החד-ביתי) היא פרלמנט המונה 65 חברים, שנבחרים כולם בשיטה היחסית: 25 מרשימות המתמודדות על 10 מחוזות בחירה ו-40 מרשימות לאומיות. כהונת האספה היא לחמש שנים, אך הנשיא יכול לפזרה לפני גמר הכהונה בכל עת. המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט היא מפלגת העם הפרוגרסיבית, המונה מטעמה 32 נציגים, אך היא אינה חברה בממשלה.
נשיא גיאנה מכהן לכהונה המוצמדת לכהונת הפרלמנט, ונבחר בשיטה ישירה-למחצה: כל מפלגה המתמודדת בבחירות לפרלמנט מעמידה גם מועמד לנשיאות והמועמד של המפלגה שזכתה במקום הראשון נבחר כנשיא. סגני הנשיא ממונים על ידי הנשיא.
לפי החוק, ראש הממשלה חייב להיות סגן נשיא וחבר הפרלמנט. שרי הממשלה לא חייבים להיות חברי הפרלמנט, אם כי רובם מכהנים כחברי הפרלמנט.
מערכת המשפט עצמאית.
פוליטיקה > ביטחון וצבא > צבא

צבא ההגנה של גיאנה (Guyana Defences Force או בראשי תיבות: GDF) הוא הצבא של רפובליקת גיאנה שהוקם בשנת 1965, והתבסס תחילה על כוח המתנדבים של גיאנה הבריטית (BGVF), יחידת השירות המיוחד (SSU), משטרת גיאנה הבריטית (BGPF) ואזרחים נוספים. וקיבל סיוע בהדרכה ובציוד מידי בריטניה. על פי החוק העומד בראשו ומוגדר כמפקד העליון שלו הוא נשיא הרפובליקה של גיאנה, ולצידו שהוא המפקד בפועל נמצא הרמטכ"ל, וכמו כן הוא מוגדר "כחלק בלתי נפרד מהאומה הגיאנית". בין תפקידיו של הצבא הם: להגן על שלמותה הטריטוריאלית של גיאנה, סיוע לכוח האזרחי בשמירה על החוק והסדר כאשר נדרש לכך. לצד זאת הוא מעורב גם בשיתופי פעולה אחרים מחוץ למדינה.
פוליטיקה > ביטחון וצבא > ביטחון פנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. נושא ביטחון צריך השלמה.
כלכלה

החקלאות תורמת כ-35% מהתוצר הלאומי הגולמי. הגידולים העיקריים הם קסאווה, תירס, בננות, פרי הדר, ירקות, קנה סוכר, אורז, קפה וקקאו. ענף חשוב נוסף הוא הדיג. היערות של גיאנה מהווים את הבסיס לתעשיית העץ שלה. התעשייה תורמת כ-32% מהתוצר הלאומי הגולמי, ומייצרת מוצרי מזון וטקסטיל. בגיאנה אוצרות טבע כמו בוקסיט, זהב ויהלומים.
כלכלת גיאנה עוברת שינוי גדול מאז שהתגלה בסמוך לחופיה נפט גולמי ב-2015, והחלו קידוחים מסחריים ב-2019. בשל אוכלוסייתה הקטנה של גיאנה ומאגרי הנפט הגדולים שנמצאו, בסך כ-11 מיליארד חביות, המדינה עשויה להפוך לאחת מיצרניות הנפט הגדולות לנפש בעולם בשנת 2030.
גאוגרפיה

גיאנה שוכנת בצפון אמריקה הדרומית. היא גובלת בצפון באוקיינוס האטלנטי, במזרח – בסורינאם, במערב – בוונצואלה ובברזיל ובדרום – בברזיל. גיאנה היא ארץ מישורית וכ-80% משטחה מכוסים ביערות גשם. בהרי פקריימה שבמערב נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר במדינה, "הר רוריימה" (2,810 מטרים מעל פני הים).
דמוגרפיה

אוכלוסייתה הקטנה של גיאנה הטרוגנית למדי. על-פי מפקד אוכלוסין מ-2002, מנתה האוכלוסייה בסך הכול כ-751 אלף נפש, והקבוצה האתנית הגדולה ביותר היא צאצאיהם של מהגרים מהודו, שהגיעו לאזור הקריבי בחיפוש עבודה החל מראשית המאה ה-19. קבוצה זו מנתה במפקד 43.5% מן התושבים. אחריהם באו צאצאי אפריקאים, שמנו 30.2%, מולאטים (בני תערובת לצאצאי אירופים וצאצאי אפריקאים) ששיעורם היה 16.7%, ואמריקאים-ילידים (9.2%). כן חיו מיעוטים קטנים של צאצאי אירופים, בעיקר פורטוגזים, ושל סינים.
הדת העיקרית היא נצרות, שאליה השתייכו במפקד מ-2002 57% מן האוכלוסייה. מרבית הנוצרים השתייכו לכנסיות פרוטסטנטיות שונות, בעיקר פנטקוסטים, אדוונטיסטים של היום השביעי ואנגליקנים. כ-8.1% היו קתולים. קבוצות גדולות נוספות הן ההינדים, שמנו כ-28.8% והמוסלמים שמנו כ-7.3%. שאר האוכלוסייה כללה חסרי דת, רסטפארים, ועדי יהוה.
השפה הרשמית היא אנגלית. לצידה מדברים גם בשפות ילידיות, בשפה קריאולית המבוססת על אנגלית, ובדיאלקט קריבי של הינדית.
הרכב האוכלוסייה דומה למדי לזה שבסורינאם השכנה, פרט לכך שבסורינאם יש גם שיעור ניכר של יוצאי אינדונזיה וצאצאיהם, והלשון ההינדית שגורה בה יותר בקרב צאצאי המהגרים מהודו מאשר בגיאנה.
קיימת הגירה בהיקף נרחב של גיאנים לארצות זרות. בין 1980 ל-2002 קטנה האוכלוסייה ב-8,000 תושבים, כתוצאה מהגירה. גל ההגירה העיקרי התרחש בשנות השמונים, אך גם בשנים שלאחר מכן מתקיים מאזן הגירה שלילי בשיעור משמעותי.
דמוגרפיה > תרבות

מבחינה תרבותית, קרובה גיאנה לאיי הודו המערבית (האיים הקריביים) יותר מאשר לדרום אמריקה. הספורט הפופולרי הוא קריקט, וגויאנה היא אחת השותפות בנבחרת איי הודו המערבית.
ראו גם

גיאנה אסקיבה
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
1 2  גיאנה הבריטית - עצמאית, למרחב, 27 במאי 1966
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  REPORTS OF INTERNATIONAL ARBITRAL AWARDS
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC, Geacron
↑  ידיעות על התמרדות בגיאנה הבריטית, חרות, 6 באוקטובר 1953
↑  עצורי גיאנה לדין, חרות, 28 באוקטובר 1953
↑  "הלוואי שלא הייתי נולד!" - אמר הכומר המטורף לפני ההתאבדות ההמונית, מעריב, 24 בנובמבר 1978
| מדינות וטריטוריות אמריקה הדרומית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אורוגוואי • אקוודור • ארגנטינה • בוליביה • ברזיל • גיאנה • ונצואלה • סורינאם • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קולומביה |  |
| טריטוריות | איי פוקלנד • גיאנה הצרפתית • איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים |  |
| הקהילייה הקריבית (CARICOM) |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנטיגואה וברבודה • בהאמה[1] • בליז • ברבדוס • גרנדה • גיאנה • ג'מייקה • דומיניקה • האיטי • טרינידד וטובגו • מונטסראט • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • סורינאם |  |
| חברות נילוות | איי הבתולה הבריטיים • איי קיימן • אנגווילה • ברמודה • איי טרקס וקייקוס |  |
| מדינות משקיפות | ארובה • ונצואלה • הרפובליקה הדומיניקנית • מקסיקו • סנט מארטן • פוארטו ריקו • קולומביה • קוראסאו |  |
[1] חברה בקהילייה אך לא בשוק המשותף
| הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי |
| --- | --- | --- |
| חברות | אפגניסטן • אלג'יריה • צ'אד • מצרים • גינאה • אינדונזיה • איראן • ירדן • כווית • לבנון • לוב • מלזיה • מאלי • מאוריטניה • מרוקו • ניז'ר • פקיסטן • תימן • ערב הסעודית • סנגל • פלסטין (מיוצגת על ידי אש"ף) • סודאן • סומליה • תוניסיה • טורקיה • בחריין • עומאן • קטר • איחוד האמירויות הערביות • סיירה לאון • בנגלדש • גבון • גמביה • גינאה ביסאו • אוגנדה • בורקינה פאסו • קמרון • קומורו • עיראק • המלדיביים • ג'יבוטי • בנין • ברוניי • ניגריה • אזרבייג'ן • אלבניה • קירגיזסטן • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • מוזמביק • קזחסטן • אוזבקיסטן • סורינאם • טוגו • גיאנה • חוף השנהב |  |
| מדינה מושעית | סוריה |  |
| מדינות משקיפות | בוסניה והרצגובינה • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • קפריסין הצפונית • תאילנד • רוסיה |  |
| ארגונים משקיפים | הליגה הערבית • האו"ם • המדינות הבלתי-מזדהות • האיחוד האפריקאי • הארגון לשיתוף פעולה כלכלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548188605171  BNE: XX451786  BnF: cb11880103n (data)  GND: 4072186-3  HDS: 032639  ISNI: 0000 0001 2160 7790  KulturNav: 000b0aad-70b0-4b26-974a-9c7a9ae1c3b3  LCCN: n80061018  MusicBrainz: c4a33ce9-580e-3d57-9c32-f75daf2f75ef  NARA: 10035730  NDL: 00562099  NKC: ge134195  RERO: 02-A000077102  SELIBR: 147228  SUDOC: 027317188  TDVİA: guyana  UKPARL: uOh1lv4g  VIAF: 124902112   WorldCat (עם VIAF): 124902112 
סמל הצבא
יעקב טומרקין

נבחרת ישראל בשחייה שהשתתפה באליפות העולם ובאליפות אירופה בשחייה לנוער 2019. עומדים מימין: מירון חרותי, יונתן קופלב, רון פולונסקי, מיכאל לייטרובסקי, לאה פולונסקי, איתי גולדפדן, יעקב טומרקין, המאמן ניקיטה שקילנקו, המאמן חנן שטרלינג, המאמנת לודמילה זליצ'ונוק. יושבים מימין: דניאל נמיר, תומר פרנקל, אנדראה מורז, אנסטסיה גורבנקו, דניס לוקטב וגל כהן גרומי
יעקב יאן טומרקין (נולד ב-15 בפברואר 1992) הוא שחיין אולימפי ישראלי לשעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה. יו"ר ועדת הספורטאים בוועד האולימפי בישראל. נחשב לאחד השחיינים הישראלים הטובים ביותר בכל הזמנים. בעל הישג שיא אולימפי של שחיין ישראלי, השחיין הישראלי הראשון שהגיע למקום שביעי בגמר אולימפי (באולימפיאדת לונדון 2012). השתתף בשלוש אולימפיאדות, בחמש אליפויות עולם (שנגחאי 2011, ברצלונה 2013, קאזאן 2015, בודפשט 2017 ובקוואנגג'ו 2019) ובשמונה אליפויות אירופה במדי נבחרת ישראל. בין תאריו שלוש פעמים סגן אלוף אירופה, בעל שתי מדליות ארד מאליפות אירופה (דברצן 2012), אלוף אירופה לנוער, פעמיים סגן אלוף אולימפי לנוער, שלוש פעמים ברציפות (2013, 2017 ו-2022) אלוף המכביה ושיאן המכביה.
מחזיק כיום בשיאים הישראליים במשחים ל-100 מטר גב, ל-200 מטר גב ובמשחים בבריכת 25 מטר ב-200 מטר גב, 200 מטר חזה, 100 מטר מעורב אישי וב-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

טומרקין נולד בצ'ליאבינסק שברוסיה, ובגיל שנה עלה עם משפחתו לישראל והתגורר בעיר אשדוד, שם גם גדל והתחנך. בילדותו, בנוסף לאימוני השחייה, עסק במקביל בכדורסל ובג'ודו. לאחר שנפצע בראשו בג'ודו, החליט להתמקד בעיקר בשחייה. בילדותו התאמן בקבוצת השחייה של מכבי אשדוד בהדרכתם של טטיאנה וגרי קלונטרוב (הוריו של השחיין זיו קלונטרוב). לאחר מכן בגיל 13, עבר להתאמן בפנימיית המחוננים של מכון וינגייט שבנתניה, בהדרכתו של לאוניד קאופמן.
נכון לשנת 2020 לומד בקריה האקדמית אונו לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
ביוגרפיה > 2008

בתחרות השחייה "גביע קומן" (תחרות שחייה לנוער של מדינות אגן הים התיכון) שנערכה בלרנקה, קפריסין ביוני 2008, זכה טומרקין במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 ובשיא תחרות חדש של 58.74 שניות ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.35 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.73 דקות. כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי קבע טומרקין שוב במשחה ל-100 מטר גב שיא לגילאי 16 בזמן של 57.97 שניות.
ביוגרפיה > 2009

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בפראג, צ'כיה בתחילת יולי 2009 סיים טומרקין במקום ה-7 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:03.45 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 2:03.40 דקות ועלה מהמקום החמישי, במקום ה-8 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 57.18 שניות, עלה מהמקום החמישי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 56.29 שניות, במקום ה-9 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:05.33 דקות, בשלב המוקדמות קבע את התוצאה הרביעית בטיבה בזמן של 2:04.78 דקות ובמקום ה-29 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.69 שניות. שבועיים לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-18 שנערכו בווינגייט בסוף יולי זכה טומרקין במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב במשחה ל-200 מטר גב בשיא גילאי 17 ו-18 חדש של 2:02.54 דקות. (שיא הגילאים הקודם היה שייך ליואב גת משנת 1996). כחודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט זכה טומרקין במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא גילאי 17 ו-18 חדש של 2:00.48 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.40 שניות.
בתחרות השחייה ע"ש גל רודובסקי שנערכה בפארק המים רעות בסוף ספטמבר אותה שנה זכה טומרקין בתואר השחיין המצטיין של התחרות במשחה ל-100 מטר מעורב אישי כשקבע שיא גילאי 17 ו-18 חדש של 57.02 שניות.
ביוגרפיה > 2009 > שיא ישראלי ראשון

באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בתחילת דצמבר 2009 סיים טומרקין במקום ה-35 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 55.69 שניות, שיפור לשיאו של נדב כוכבי (56.42 שניות) ובמקום ה-19 במשחה ל-200 מטר גב בשיא גילאי 17 ו-18 חדש של 1:55.73 דקות, שיפור לשיא הוותיק של גת בן ה-11 שנים בלמעלה מ-2 שניות.
ב"תחרות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה ניצח טומרקין במשחה ל-100 מטר גב בשיא גילאי 17 חדש של 54.63 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא גילאי 17 חדש נוסף של 2:01.06 דקות.
ביוגרפיה > 2010

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2010 זכה טומרקין בתואר השחיין המצטיין של התחרות, לאחר שקבע במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 1:58.60 דקות, שיפור לשיאו של גל נבו (1:59.42 דקות). התוצאה דירגה אותו כרביעי בעולם לגילו, והיא מהווה גם שיא ישראלי בינלאומי חדש, שיפור לשיאו של פטר מנקוץ' (1:58.73 דקות). בנוסף, הוא ניצח במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא גילאי 18 חדש של 53.82 שניות, שיפור לשיאו של גיא ברנע (54.26 שניות).
ביוגרפיה > 2010 > אלוף אירופה לנוער

באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2010 זכה בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 55.20 שניות, תוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה של ישראל לאחר השיא הישראלי של גיא ברנע. התוצאה רחוקה 14 מאיות השנייה משיא התחרות המוחזק על ידי לאסלו צ'ה. טומרקין הוא השחיין הישראלי השלישי בהיסטוריה שהגיע למעמד אלוף אירופה לנוער לאחר איתן אורבך וורד בורוכובסקי. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:01.14 דקות. בנוסף, הוא פסל במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט, סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.89 שניות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.64 שניות.
ביוגרפיה > 2010 > סגן אלוף אולימפי לנוער

באולימפיאדת הנוער שנערכה בסינגפור באוגוסט 2010 זכה טומרקין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.28 שניות, אחרי ג'יאנבין הא מסין (55.16 שניות) ולפני סולי לברנס מנורווגיה (56.20 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 1:59.39 דקות, אחרי פטר ברנק (1:59.18 דקות) ולפני בלז' זמבו (2:01.60 דקות) שניהם מהונגריה. בנוסף, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.44 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד בנובמבר אותה שנה סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:53.46 דקות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:53.97 דקות, שיפור לשיא בן תשע השנים של יואב גת (1:54.15 דקות) ועלה לשלב הגמר מהמקום השני, מקום 11 במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 54.74 שניות, שיפור לשיא הישראלי אותו קבע בשלב המוקדמות (54.79 שניות), מקום 15 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.37 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18, 24.19 שניות ומקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.86 שניות.
ביוגרפיה > 2011 > חצי גמר באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים במקום 16 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.92 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 1:58.21 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של גיא ברנע (1:58.99 דקות) ועלה לשלב חצי הגמר מהמקום ה-11. התוצאה הבטיחה לו מקום באולימפיאדת לונדון (2012).
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין שבפולין באותה השנה סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:51.55 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 54.55 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 31 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.14 שניות.