פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות

פצלי ברג'ס נתגלו על ידי הפלאונטולוג  צ'ארלס דוליטל וולקוט ב-30 באוגוסט 1909, לקראת סיום עונת החפירות באתר. הוא שב ב-1910 עם בניו, בתו ואשתו והקים מחצבה על שולי רכס המאובנים (Fossil Ridge). המשמעות של שימור רקמות רכות, והמגוון של האורגניזמים שהוא ידע שהם חדשים למדע, הובילו אותו לשוב למחצבה כמעט כל שנה עד 1924. בנקודת זמן זו, בגיל 74, הוא צבר מעל ל-65,000 פריטים. תיאור המאובנים הייתה משימה אדירה, שוולקוט התמיד בה עד מותו ב-1927. וולקוט, שהושפע מהדעה המדעית באותה תקופה, ניסה לשייך את כל המאובנים לטקסונים מודרניים, ועקב כך התייחסו באותה תקופה אל המאובנים שגילה כלא יותר מאשר מאובנים מוזרים. רק ב-1962 עשה אלברטו סימונטה (Alberto Simonetta) בחינה מחודשת של המאובנים וממחקריו הבינו המדענים שוולקוט בקושי גירד את פני השטח של המידע שהתקבל מפצלי ברג'ס, והמחקרים גם הבהירו שהאורגניזמים אינם משתייכים לאף קבוצה של בעלי חיים מודרניים.
כתוצאה ממאמצי השכנוע של מומחה הטרילוביטים הארי בלקמור ויטינגטון (Harry Blackmore Whittington), חידש הסקר הגאולוגי של קנדה (Geological Survey of Canada) את החפירות במחצבת וולקוט, והוקמה מחצבה חדשה, הריימונד (Raymond), בערך 20 מטרים במעלה רכס המאובנים. בעזרת הסטודנטים למחקר דרק בריגס (Derek Briggs) וסיימון קונוויי מוריס מאוניברסיטת קיימברידג' החל ויטינגטון בהערכה יסודית מחודשת של פצלי ברג'ס, והם גילו שעולם החי המיוצג בהם היה הרבה יותר מגוון ויוצא דופן ממה שוולקוט זיהה. לרבים מבעלי החיים בפצלים היו מאפייני גוף מוזרים, ורק דמיון קל ביותר לבעלי חיים ידועים אחרים. דוגמאות לכך כוללות אופביניה (Opabinia), עם חמש עיניים וחוטם כמו צינור שואב אבק והלוציגניה (Hallucigenia), ששוחזרה במקור במהופך כאילו הלכה על שדרת קוצים סימטרית דו-צדדית.
לאחר שרשות הפארקים של קנדה ואונסק"ו הכירו בחשיבות של פצלי ברג'ס הפך איסוף המאובנים קשה יותר מבחינה פוליטית מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. המוזיאון המלכותי של אונטריו המשיך לאסוף מאובנים. האוצר של הפלאונטולוגיה של חסרי חוליות, דזמונד קולינס (Desmond Collins), זיהה מספר מחשופים נוספים ששכנו מעל ומתחת למחצבת וולקוט המקורית. אתרים אלו המשיכו להניב אורגניזמים חדשים מהר יותר מכפי שניתן היה לחקור אותם.
ספרו של סטיבן ג'יי גולד חיים מופלאים, שיצא לאור ב-1989, עורר תשומת לב ציבורית למאובנים של פצלי ברג'ס. גולד שיער שהמגוון יוצא הדופן של המאובנים מצביע על כך שצורות הגוף של צורות החיים באותה תקופה היו מגוונות בהרבה מאלו ששרדו בימינו, וכי רבות מהשושלות הייחודיות היו ניסויים אבולוציוניים שנכחדו. הפרשנות של גולד למגוון בעלי החיים של הקמבריון נסמכה מאוד על הפרשנות המחודשת של סיימון קונוויי מוריס לפרסומים המקוריים של צ'ארלס וולקוט. עם זאת, קונוויי מוריס חלק נמרצות על מסקנותיו של גולד, וטען כי ניתן לסווג כמעט את כל עולם החי הקמבריוני למערכות מודרניות.
פצלי ברג'ס משכו תשומת לב של פלאוקלימטולוגים שרוצים ללמוד ולחזות שינויים עתידיים ארוכי טווח באקלים של כדור הארץ. לדברי  פיטר וורד (Peter Ward) ודונלד בראונלי (Donald Brownlee) בספרם "חייו ומותו של כדור הארץ" (The Life and Death of Planet Earth) בוחנים אקלימולוגים את תיעוד המאובנים בפצלי ברג'ס כדי להבין את האקלים של הפיצוץ הקמבריוני, ומשתמשים בו כדי לחזות כיצד ייראה האקלים של כדור הארץ 500 מיליון שנה בעתיד כאשר השמש ההולכת ומתחממת ומתרחבת בשילוב עם הירידה ברמות הפחמן הדו-חמצני והחמצן יחממו בסופו של דבר את כדור הארץ לכיוון טמפרטורות שלא נראו מאז עידן הארכאיקון לפני 3 מיליארד שנים, לפני שהצמחים ובעלי החיים הראשונים הופיעו, ולכן להבין איך ומתי ימותו בעלי החיים האחרונים.
ב-1980 הוכרזו פצלי ברג'ס כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. ב-1984 הם צורפו לאתר המורשת העולמית הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים.
בפברואר 2014 הוכרז על גילוי מחשוף נוסף של פצלי ברג'ס בפארק הלאומי קוטניי דרומית לאתר המקורי. בתוך 15 יום של איסוף מאובנים ב-2013 נחשפו באתר החדש 50 מינים של בעלי חיים.