stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
באבור
קורות חייו

באבור נולד בעיר אנדיז'ן, באוזבקיסטן של היום. בנו הבכור של עומר שייח' מירזא, החימש של טימור לנג ומושל פרגנה. אמו הייתה קוטלוג ניגאר ח'אנום, בתו של מושל טשקנט יונוסחאן, מצאצאי ג'ינג'יס חאן. שפת אמו הייתה צ'אגאטאי, הקרובה לאוזבקית המודרנית. תרגום שמו זהיר א-דין הוא "מגן האמונה" והכינוי שנטל לעצמו "באבור" – משמעותו טיגריס.
כשליט

לאחר מות אביו ב-1494 ירש את כיסאו וממלכה קטנה, והחל במלחמה עם דודיו שניסו לנשלו. בין 1494–1517, באבור פעל לאיחוד הנסיכויות הטימוריות תחת שליטתו כדי להיאבק באוזבקים. שלוש פעמים הצליח באבור להשתלט על סמרקנד, עיר הבירה של טימור. בשנת 1497 כבש את סמרקנד אך בעקבות מרד האצילים שם, איבד את כל נחלותיו, כולל פרגנה. באותה שנה הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על הר סולימאן המתנשא בליבה של העיר אוש שבעמק פרגנה במערב קירגיזסטן. בשנת 1501 הצליח להחזיר את סמרקנד לשלטונו, אך גורש לאפגניסטן כעבור זמן קצר על ידי מוחמד שאיבּאני ח'אן (אנ'), מושל אורדת הזהב. באפגניסטן הצליח לגייס צבא חדש בעיקר מקרב תושבי בדח'שאן הטג'יקים, וב-1504 כבש את קאבול שם הקים אמירות חדשה שבירתה קאבול. ב-1505 הוא פלש לצורך לקיחת שלל דרך מעבר ח'ייבר לתת-היבשת ההודית. משם עבר להראט, הבירה התרבותית של העולם המוסלמי המזרחי, שם כרת ברית עם השליט המקומי, חוסיין מירזה בייקרה, (שהיה קרוב משפחה שלו), נגד האויב האפגני המשותף. הברית החזיקה מעמד רק כשנה, עד פטירתו של חוסיין מירזה.
את מערכות הקשרים שלו עם האימפריה הספווית התחיל כאשר, עדיין בחיי אביו, פגש את הפאדישאה עלי מירזה ספווי (אנ') בסמרקאנד. מערכת היחסים הטובה שלו עם הספווים נמשכה גם אחרי מותו של עלי מירזה ובאה לביטוי כאשר האמיר נג'ם א-סני (אנ') הנהיג צבא ספווי אל תוך מרכז אסיה והיה זקוק לעזרה.
ב-1510 באבור שיתף פעולה עם אחיו הצעיר ויורשו של עלי מירזה, שאה אסמעיל הראשון בקרב לשחרור העיר מרב מידי האוזבקים שכבשו אותה ב-1505. ב-1512 ניסה ללא הצלחה להחזיר לשלטונו את סמרקנד ובוכרה. באבור יעץ לספווים לסגת אולם הם לא שמעו לעצתו, למרות זאת עזר להם בקרב גוצדובאן (אנ') בו הובסו הספווים בידי המצביא אובידוללה ח'אן. ב-1514 חזר לקאבול והשקיע את מירב המאמצים בחיזוק צבאו.
יחסיו של באבור עם האימפריה העות'מאנית היו מנוכרים, כי הסולטאן העות'מאני סלים הראשון סיפק תותחים ליריבו, אובידוללה ח'אן. זו הייתה אחת הסיבות שבאבור גייס לוחמים קיזילבאשים ותמך בספווים בקרב גוצדובאן. לאחר הקרב, במטרה לתקוע טריז בין באבור לספווים, פעל סלים על מנת לפייס את באבור ושלח את קצין הארטילריה, האוסטד (אנ') עלי קולי (אנ'), לשרת תחת באבור כמפקד הארטילריה שלו ואת הגנרל מוסטפא רומי (אנ') לפקד על הרובאים של באבור שצוידו ברובי בריח פתיל. כלי נשק אלו עזרו לבאבור בכיבוש הודו.
כיבוש הודו

ב-1519 פתח במסע לכיבוש הודו והגיע עד גדת נהר הצ'נאב בהודו הצפון-מערבית. עד סוף 1524, שאיפתו הייתה לשמר את שליטתו בחבל הפנג'אב. ב-1525 דאוולת חאן לודי (אנ'), ששאף לזכות בעצמאות ביקש מבאבור לעזור לו למרוד בסולטאן איברהים לודי (אנ'). ב-21 באפריל 1526 נלחם צבא באבור נגד צבאו של איברהים לודי בקרב פניפט הראשון (אנ') והשתמש בארטילריה, מה שאפשר לו להכריע את הקרב אף על פי שצבאו היה קטן יותר וכך הגיע הקץ לשלטונו של הסולטאן האחרון של דלהי. שישה ימים מאוחר יותר, באבור נכנס לדלהי וקיבל לידיו את יהלום הקוהינור. ב-1527 ניצח בקרב חנווה (אנ') את הראג'פוט ראנה סנגה (אנ'), שליט מיוור (אנ'). שני הניצחונות הללו הציבו את באבור כשליט היחיד של צפון תת-היבשת.
ניצחונותיו של באבור הביאו אותו לידי הקמת האימפריה של המוגולים הגדולים, שהשתרעה על רוב שטחן של הודו ופקיסטן המודרניות. הוא קיים קשרי ידידות עם הסופר האוזבקי עלי-שיר נאוַאִי. בסוף ימיו כתב את באבורנאמה (אנ') בו העלה על הכתב את תיאור מסעותיו בשפת צ'אגאטאי.
בפועל, באבור ידע שלא יוכל לשלוט ישירות בכל הטריטוריה שכבש ולכן שילב את האליטה המקומית (הינדית ומוסלמית) בתוך מנגנון השלטון שלו.
משפחתו

באבור היה נשוי לכ-10 נשים, מהן היו לו כ-20 צאצאים. החשובים בהם היו בנו הבכור ויורשו הומאיון שנולד ב-1508 מאשתו השלישית מחם בגום (אנ') המכונה גם הזרה וואלידה, קמרן מירזה (אנ') שנולד ב-1509 מאשתו גלרוק בגום (Gulrukh Begum), עסכרי מירזה (אנ') שנולד ב-1516 והיה אח מלא של קמרן מירזה, הינדל מירזה (אנ') שנולד ב-1519 לדלדר אגה בגום (Dildar Begum) והנסיכה גולבדן בגום (אנ') שנולדה ב-1523, הייתה אחות מלאה של הינדל מירזה וכתבה את תולדות הומיון בספר "הומיון נמה".
באבור נפטר בשנת 1530 והוחלף על ידי הומאיון. על פי בקשתו באבור נקבר בקאבול במקום שהפך לגני באבור.
הערות שוליים

↑  הומיון נמה
| מנהיגי השושלת הטימורית  |
| --- | --- | --- |
| האימפריה הטימורית | טימור לנג • חליל סולטאן (אנ') • שאהרוח' (אנ') • אולוג בג • עבד אל-טיף מירזא (אנ') • עבדאללה מירזא (אנ') • אבו סעיד מירזא (אנ') • ידגר מוחמד מירזא (אנ') • סולטאן חוסיין באיקארה (אנ') • באדי אל-זמאן מירזא (אנ') |  |
| האימפריה המוגולית | באבור • הומאיון • אכבר • ג'האנגיר • שאה ג'האן • אורנגזב • בהאדור שאה הראשון • ג'האנדר שאה (אנ') • פארוקשיר (אנ') • רפי א-דרג'את (אנ') • שאה ג'האן השני (אנ') • מוחמד שאה • אחמד שאה • עלאמגיר השני (אנ') • שאה ג'האן השלישי (אנ') • שאה עלאם השני • מחמוד שאה בהאדור (אנ') • שאה עלאם השני • אכבר השני (אנ') • בהאדור שאה השני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258046205171  PLWABN: 9810561096705606  BIBSYS: 97018368  BnF: cb11889779q (data)  CANTIC: a11176052  CiNii: DA02614240  GND: 118841807  ISNI: 0000 0001 0845 1285  LCCN: n50053659  LNB: 000156471  NDL: 00709319  NKC: jo2018981803  NLA: 35049106  NLG: 102728  NSK: 000367226  NTA: 068809522  RERO: 02-A000015036  SELIBR: 44209  SNAC: w6pd0tfx  SUDOC: 026699494  TDVİA: babur  Trove: 811776  ULAN: 500212753  VIAF: 97090468   WorldCat (עם VIAF): 97090468
באבאקוטיה

| באבאקוטיה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
משפחה:: למורי עצלן
סוג:: באבאקוטיה
מין:: B. radofilai
שם מדעי
 Babakotia radofilai ‏Godfrey & Simons & Chatrath & Rakotosamimanana, 1990
תחום תפוצה


באבאקוטיה (באנגלית: Babakotia) הוא סוג נכחד של למור בינוני, או פרימט בעל אף לח, ממדגסקר, המכיל מין בודד, Babakotia radofilai. יחד עם פלאופרופיתקוס, למור ענק ומסופרופיתקוס (אנ') הוא מהווה את משפחת למורי העצלן. השם באבאקוטיה מגיע מהשם המלגשי של האינדרי, באבאקוטו, שאליו הוא וכל שאר למורי העצלן קשורים קשר הדוק.
Babakotia radofilai וכל שאר הלמורים העצלנים חולקים תכונות רבות עם עצלנים חיים, ומדגימים אבולוציה מתכנסת. היו לו אמות ארוכות, אצבעות מעוקלות ומפרקי ירך וקרסוליים ניידים מאוד. הגולגולת שלו הייתה כבדה יותר מזו של האינדריים, אבל לא כמו אצל הלמורים העצלנים הגדולים יותר. המשנן שלו דומה לזה של כל שאר האינדריים והלמורים העצלנים. הוא חי בחלק הצפוני של מדגסקר וחלק את תפוצתו עם לפחות שני מינים אחרים של למור עצלן, Palaeopropithecus ingens ו-Mesopropithecus dolichobrachion.‏ Babakotia radofilai הייתה אוכלת עלים בעיקר, אם כי היא אכלה גם פירות וזרעים קשים. הוא ידוע רק משאריות של תת-מאובנים וייתכן שהוא מת זמן קצר לאחר הגעתם של בני אדם לאי, אך לא נעשה מספיק תיארוך פחמן-14 עם מין זה כדי לדעת זאת בוודאות.
אטימולוגיה

השם באבאקוטיה מגיע מהשם המלגשי של האינדרי, באבאקוטו, שהוא קרוב משפחה של הבאבאקוטיה. שם המין, radofilai, נבחר לכבודו של המתמטיקאי הצרפתי הגולה ז'אן ראדופילאו, מערן נלהב שמיפה את המערות בהן נמצאו לראשונה שרידי המין Babakotia radofilai.
סיווג ופילוגנזה

Babakotia radofilai הוא החבר היחיד בסוג באבאקוטיה ושייך למשפחת למורי העצלן, הכוללת שלושה סוגים נוספים של למורים עצלנים: פלאופרופיתקוס, למור ענק ומסופרופיתקוס (אנ'). משפחה זו שייכת לאינפרא-הסדרה דמויי למור, הכוללת את כל הלמורים המלגשיים.
השרידים הראשונים של Babakotia radofilai מתתי-מאובנים התגלו כחלק מסדרה של משלחות בעקבות גילוייו של ז'אן ראדופילאו ושתי משלחות סיור אנגלו-מלגשיות בשנים 1981 ו-1986–1987. ב-1988 חשף אלווין סימונס (אנ') במערה בשמורה המיוחדת אנקרנה שבצפון מדגסקר שלד וגולגולת כמעט שלמים בנוסף לשרידים של בערך תריסר פרטים נוספים. השלד זוהה מייד כלמור עצלן עם גילויו. ללמורי הקוף היו גולגולות שדומות יותר לאינדריים, אך השיניים שלהם היו מאוד מיוחדות ושונה מאלה של האינדריים. הלמורים העצלנים הגדולים יותר, לעומת זאת, שמרו על משנן הדומה לאינדריים, אך נבדלו בכך שהם היו בעלי גולגולות חזקות יותר. הבאבאקוטיה והמסופרופיתקוס לא רק חלקו משנן הדומה לזה של האינדריים, אלא גם גולגולות הדומות להם, מה שמספק עדות לכך שלמורים עצלנים היו קשורים באופן הדוק ביותר לאינדריים חיים. יתר על כן, סייע גילוי הבאבאקוטיה להדגים שהאינדריים הקדמונים לא קיפצו במהירות מעץ לעץ כמו אינדריים חיים, אלא היו מטפסים אנכיים ומאכילים תלויים, ואולי גם קופצים מדי פעם.
אנטומיה ופיזיולוגיה

במשקל של בין 15 ל-20 ק"ג, היה Babakotia radofilai למור בגודל בינוני וקטן באופן ניכר מלמורי העצלן הגדולים, אך גדול יותר מלמורי העצלן הקטנים. במובנים רבים הייתה להם רמה ממוצעת של התאמות עבור התנהגות מתיחה, בין למורי עצלן גדולים ללמורי עצלן קטנים. גפיו הקדמיות היו ארוכות ב-20% מגפיו האחוריות, מה שמרמז על כך שהוא דומה בהתכנסות לעצלנים בהיותו שוכן עצים. היה לו עצם שורש הרגל מופחתת ואצבעות מעוקלות ומוארכות, שהותאמו לאחיזה ומרמזות על התנהגות מתיחה. רגליו האחוריות הצטמצמו, מה שהפך אותו למותאם היטב לטיפוס ולתלייה, אך לא לזינוק. עצמות שורש כף היד שנמצאו בשנת 1999 הוכיחו עוד יותר כי מין זה היה מטפס אנכי. בנוסף, ניתוח התעלות החצי-מעגליות (אנ'), החוליות המותניות (אנ') ותהליכי עמוד השדרה שלו מצביעים על תנועה איטית וטיפוס, אך לא בהכרח תלייה דמוית עצלן, היאחזות אנכית או זינוק. לכן סביר להניח שהיה מטפס איטי כמו לוריס (אנ') וגם הפגין התנהגות מתיחה כמו של עצלן.
לכל למורי העצלן יש גולגולות חזקות יחסית לאינדריים, אך למרות תכונות גולגולתיות משותפות עם למורי העצלן הגדולים יותר, גולגולתם עדיין דומה לזו של האינדריים. תכונות הגולגולת המשותפות עם למורי העצלן האחרים כוללות ארובות עין קטנות יחסית, קשתות העול חזקות וחך קשה מלבני ברובו. ארובות עין הקטנות שנלקחו בחשבון עם הגודל היחסי של תעלת הראייה (אנ') מצביעים על כך שלבאבאקוטיה הייתה חדות ראייה נמוכה, שאופיינית ללמורים. אורך הגולגולת הממוצע של הבאבאקוטיה הוא 144 מ"מ.
לא ברור אם אחת מהשיניים במשנן הקבוע של ה-Babakotia radofilai היא חותכת או ניב. הוא שונה במקצת מהאינדריים בכך שיש לו קדם-טוחנות מוארכות במקצת. לשיני הלחיים שלו היו פסי גזירה רחבים וזגוגית משופעת.
תפוצה ואקולוגיה

כמו כל הלמורים האחרים, היה Babakotia radofilai אנדמי למדגסקר. שרידיו נמצאו רק במערות אבן גיר בתוך השמורה המיוחדת אנקרנה ובאנג'והיבה, מה שמצביע על טווח תפוצה שהשתרע מצפון ועד צפון-מערב האי. טווח התפוצה המוגבל של פרימט שוכן עץ זה, במיוחד בתקופה שבה חלק גדול מהאי היה מכוסה ביער, יכול היה להשתנות בגלל ספציפיות של בית הגידול, הדרה תחרותית (אנ') או גורם לא ידוע אחר. זה היה סימטרי עם Palaeopropithecus maximus ו-Mesopropithecus dolichobrachion.
בהתבסס על גודלו, המורפולוגיה של שיניו הטוחנות ועוד, היה ה-Babakotia radofilai ככל הנראה אוכל עלים, תוך שהשלים את תזונתו על ידי אכילת פירות וזרעים קשים. בקרב כל למורי העצלן, כולל ה-Babakotia radofilai, בקעו השיניים הקבועות בגיל מוקדם, תכונה הנראית אצל אינדריים המשפרת את שרידותם של צעירים במהלך העונה היבשה הראשונה שלאחר הגמילה.
הכחדה

מכיוון שהבאבאקוטיה נכחד לאחרונה יחסית והתגלה רק משאריות של תתי-מאובנים, הוא נחשב לצורה מודרנית של הלמור המלגשי. ה-Babakotia radofilai חי בהולוקן וככל הנראה נכחד זמן קצר לאחר הגעתם של בני האדם לאי, כנראה במהלך אלף השנים האחרונות. תיארוך פחמן-14 היחיד שדווח עבור הבאבאקוטיה מתוארך לשנים 3100–2800 לפני הספירה.
הערות שוליים

↑  J. M. Wilson, P. D. Stewart, G. S. Ramangason, A. M. Denning, M. S. Hutchings, "Ecology and conservation of the crowned lemur at Ankarana, N. Madagascar with notes on Sanford's lemur, other sympatrics and subfossil lemurs", Folia Primatologica 52, 1989, עמ' 1–26 doi: 10.1159/000156379
↑  Laurie R. Godfrey, William L. Jungers, "The Extinct Sloth Lemurs of Madagascar", Evolutionary Anthropology 12, 2003, עמ' 252–263 doi: 10.1002/evan.10123
↑  W. L. Jungers, L. R. Godfrey, E. L. Simons, P. S. Chatrath, B. Rakotosamimanana, "Phylogenetic and functional affinities of Babakotia (Primates), a fossil lemur from northern Madagascar", Proceedings of the National Academy of Sciences 88, 1991, עמ' 9082–9086 doi: 10.1073/pnas.88.20.9082
↑  R.M. Nowak, Walker's Mammals of the World, Johns Hopkins University Press, 1999, pp. 529–530
↑  W. L. Jungers, L. R. Godfrey, E. L. Simons, P. S. Chatrath, "Phalangeal curvature and positional behavior in extinct sloth lemurs (Primates, Palaeopropithecidae)", Proceedings of the National Academy of Sciences 94, 1997, עמ' 11998–12001 doi: 10.1073/pnas.94.22.11998
↑  Mark W. Hamrick, Elwyn L. Simons, William L. Jungers, "New wrist bones of the Malagasy giant subfossil lemurs", Journal of Human Evolution 38, 2000, עמ' 635–650 doi: 10.1006/jhev.1999.0372
↑  Liza J. Shapiro, Cornelia V. M. Seiffert, Laurie R. Godfrey, William L. Jungers, Elywn L. Simons, Gisèle F. N. Randria, "Morphometric Analysis of Lumbar Vertebrae in Extinct Malagasy Strepsirrhines", American Journal of Physical Anthropology 128, 2005, עמ' 823–839 doi: 10.1002/ajpa.20122
↑  K.L. Rafferty, M.F. Teaford, W.L. Jungers, "Molar microwear of subfossil lemurs: improving the resolution of dietary inferences", Journal of Human Evolution 43, 2002, עמ' 645–657 doi: 10.1006/jhev.2002.0592
↑  Elwyn L. Simons , David A. Burney , Prithijit S. Chatrath , Laurie R. Godfrey , William L. Jungers, Berthe Rakotosamimanana, "AMS 14C Dates for Extinct Lemurs from Caves in the Ankarana Massif, Northern Madagascar", Quaternary Research 43, 1995, עמ' 249–254 doi: 10.1006/qres.1995.1025
בולגוקסה

שער הערפל הסגול, וגשרי הענן הלבן והענן הכחול המוליכים אליו
מקדש בולגוקסה (בקוריאנית: 불국사) הוא מקדש בודהיסטי השוכן במורדות הר טוהאם, דרומית-מזרחית לקיונגג'ו, במחוז צפון קיונגסאנג שבקוריאה הדרומית. זהו המקדש העיקרי של מסדר ג'וגיה, אחד ממסדרי הבודהיזם הקוריאני. ב-1962 הכריזה ממשלת קוריאה הדרומית על כמה מהמבנים ופסלי הבודהה שבמקדש כאוצרות לאומיים. ב-1995 הוכרז המקדש, יחד עם מערת סוקגוראם הסמוכה, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

מקדש ראשון הוקם באתר בשנת 528, בתקופת שלטונו של בופהונג מלך שילה, ובהמשך נבנו במקום מבנים נוספים. הקמת המקדש הנוכחי התחילה בתקופת שלטונו של קיונגדוק, בשנת 751, והסתיימה תשע שנים לאחר מותו, בשנת 774. הקמת המקדש הייתה ביוזמתו של ראש ממשלתו של קיונגדוק, קים דסון, שנפטר בעצמו חודשים ספורים לפני השלמת הבנייה. המקדש זכה לשם בּוּלְגוּקְסָה, שפירושו "מקדש ארצו של בודהה".
בשלהי תקופת שלטון של שושלת גוריו וראשית ימי שושלת ג'וסון, במאה ה-14, שופץ המקדש. במהלך הפלישות היפניות לקוריאה במאה ה-16 סבל המקדש מנזקים קשים, וכל מבני העץ שבו נשרפו עד היסוד. בין 1604 ל-1805 שופץ המקדש כ-40 פעמים, ואף הורחב. בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה במחצית הראשונה של המאה ה-20 ערכו אף הם עבודות במקום, אך אין תיעוד לכך, וכן ידוע על אוצרות שנעלמו מהמקום בתקופה זו. ב-1969 הורה נשיא קוריאה הדרומית, פאק צ'ונגהי, על שיפוץ נוסף. העבודות, שנערכו עד 1973, כללו גם חפירות ארכאולוגיות.
מבנה המקדש

הכניסה למקדש היא דרך שני גשרים בזווית של 45°, שעליהם מדרגות: גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן. הגשרים מובילים לשער הערפל הסגול, השער הראשי למקדש.
בתוך המקדש שתי פגודות. פגודת סוֹקְגאטאפ היא פגודת אבן בסגנון קוריאני פשוט, הכוללת 3 קומות ומתנשאת לגובה 8.2 מטרים. גובהה של פגודת דאבּוֹטאפ 10.4 מטרים, והיא מוקדשת לאוצרות הנזכרים בלוטוס סוטרה. בניגוד לסוקגאטאפ, פגודת דאבוטאפ כוללת עיטורים ופרטים רבים יותר.
המבנה המרכזי במקדש הוא דֶאוּנג'וֹן ("היכל ההארה הגדולה"), המוקדש לגאוטמה בודהה. הבניין הראשון שהוקם במקום זה נבנה ב-681. מאחוריו שוכן מוּסוֹלג'וֹן ("ההיכל ללא מילים"), ששואב את שמו מהעיקרון לפיו את רעיונותיו של בודהה לא ניתן ללמד באמצעות המילים לבדן. הבניין הראשון באתר זה הוקם ב-670. בנקודה הגבוהה ביותר במתחם נמצא גְוָואנוּמג'וֹן, שמשמש מקדש לאוואלוקיטשווארה, הבודהיסטווה של החמלה. מבנים נוספים כוללים את בּירוֹג'וֹן, המוקדש לוואירוקאנה וגוּקְנַאקְג'וֹן ("היכל האדמה הטהורה"), שבו פסל בודהה עשוי ברונזה מוזהבת.
מבנה המקדש > דאבוטאפ

פגודת דאבוטאפ (다보탑) הוכרזה בשנת 1962 כאוצר לאומי מס' 20, והיא מעטרת את המטבע של 10 וון.
הפגודה מתנשאת לגובה של 10.4 מטרים, והיא בעלת צורה יוצאת דופן. בסיסה של הפגודה מרובע, ובכל אחד מהצדדים גרם מדרגות. בעבר היה בקצה כל אחד מהם פסל אריה מאבן, אך רק אחד מהם נותר במקומו. המפלס השני של הפגודה כולל ארבעה עמודים, התומכים בגג מרובע, שמעליו מעקות. מעל גג זה גג מתומן שאף הוא מוקף מעקה. על הגג השני ניצבים שמונה עמודים המדמים מקלות חזרן, התומכים בגג נוסף, דמוי לוטוס בעל 16 עלי כותרת. שמונה עמודים נוספים תומכים בגג מתומן נוסף, ועליו עמוד עגול ומעוטר.
מבנה המקדש > סוקגאטאפ

פגודת סוקגאטאפ (석가탑) הוכרזה בשנת 1962 כאוצר לאומי מס' 21. שמה המלא הוא סָאקְיָאמוּני יוֹרָסאנְגְג'וּסוֹלְבּוֹפּ טַאפּ, והיא מכונה גם "הפגודה ללא צל" ו"פגודת 3 הקומות של בולגוקסה".
סוקגאטאפ היא פגודה פשוטה בהרבה מדאבוטאפ. היא כוללת שלוש קומות מרובעות, נקיות מגילופים ועיטורים, שיחס השטחים ביניהן הוא 2:3:4. לפי סברה אחת, הניגוד בין הפשטות של סוקגאטאפ למורכבות של דאבוטאפ נועדה לשקף את טבעה המורכב של ההתבוננות של בודהה, ולפי סברה אחרת היא מייצגת את הניגוד בין הארצי לבין השמימי. בראש הפגודה עמוד עגול ומעוטר, השונה באופיו מיתר חלקי הפגודה. עמוד זה הוא תוספת מאוחרת, מ-1973.
ב-1966 התעוררו הנזירים במקדש מקול פיצוץ עז. היו אלה שודדים שניסו לפוצץ את הפגודה באמצעות דינמיט, כדי לשדוד אוצרות שהאמינו שמצויים תחתיה. כשהגיעו הנזירים, השודדים נמלטו מבלי שהצליחו להוציא את השלל, והנזירים היו אלו שגילו במקום סארירות ותגליף העץ העתיק ביותר שנמצא אי פעם. ב-1967 הוכרזו 28 הפריטים שנמצאו במקום כאוצר לאומי מס' 126.
מבנה המקדש > גשר הלוטוס וגשר שבעת האוצרות

גשר הלוטוס (יוֹנְהְוָואגְיוֹ; 연화교) וגשר שבעת האוצרות (צִ'ילְבּוֹגיוֹ; 칠보교) הם צמד גרמי מדרגות המובילים לשער העצמת השלום (אָנְיָאנְגְמוּן; 안양문), המוביל לגוקנאקג'ון. הגשרים הוכרזו כאוצר לאומי מס' 22 בשנת 1962. המדרגות בנויות כמעין גשרים בזווית של 45°, ומתחתן קשתות. גשר הלוטוס כולל 10 מדרגות, וגשר שבעת האוצרות כולל 8 מדרגות. על מדרגות גשר הלוטוס נחצבו עיטורים בצורת לוטוס, אך הם נשחקו תחת רגלי עולי הרגל הרבים. כיום הטיפוס במדרגות אלה אסור.
מבנה המקדש > גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן

גשר הענן הכחול (צ'וֹנְגוּנְגְיוֹ; 청운교) וגשר הענן הלבן (בֶגוּנְגְיוֹ; 백운교) אף הם צמד גרמי מדרגות, המובילים לכניסה הראשית למקדש, שער הערפל הסגול (ג'אהאמוּן; 자하문). הגשרים הוכרזו כאוצר לאומי מס' 23 בשנת 1962. גם גשרים אלה נבנו בזווית של 45°, והם כוללים 33 מדרגות, המייצגים את 33 גני העדן הקיימים לפי האמונה הבודהיסטית. 17 מהמדרגות הן בגשר הענן הכחול, התחתון מביניהם, ו-16 המדרגות הנותרות הן בגשר הענן הלבן. מתחת למדרגות יש קשת, וממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שבעבר הייתה תחתן ברכה.
מבנה המקדש > פסל בודהה בגוקנאקג'ון

פסל בודהה העשוי ברונזה מוזהבת, ונמצא בגוקנאקג'ון ("היכל האדמה הטהורה"). מומחים מעריכים כי הוא פוסל במאה התשיעית. גם פסל זה הוכרז כאוצר לאומי בשנת 1962, אוצר לאומי מס' 26. הפסל הוא של בודהה בתנוחת לוטוס, וגובהו 1.77 מטרים. על ראשו של בודהה אושנישה, המסמלת את התבונה העילאית. ידו השמאלית של הפסל אוחזת באצבעו השמאלית, תנוחה המאפיינת את הבודהה של ההארה.
מבנה המקדש > פסל אמיטאבה

פסל נוסף במקדש שהוכרז כאוצר לאומי ב-1962 (מס' 27) הוא פסל אמיטאבה. גם פסל זה עשוי ברונזה מוזהבת, והוא פוסל במאה השמינית או התשיעית. גובהו של הפסל 1.66 מטרים, והוא מאופיין באף נשרי, בכתפיים רחבות ובחזה רחב. ידו השמאלית מונפת עד גובה הכתף וכף היד מופנית קדימה, ואילו יד ימין מונחת בחיקו.
דאבוטאפ
סוקגאטאפ
גשר הענן הכחול וגשר הענן הלבן
ברוך קנאל

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 
ד"ר ברוך קנאל (ח' מנחם אב תרפ"א - ט״ז אדר א׳ ה׳ תשנ״ז[דרושה הבהרה]) היה מרצה להיסטוריה וארכאולוגיה של ארץ ישראל שנודע במיוחד במחקר מטבעות.
ביוגרפיה

קנאל נולד בגרמניה לצבי קנאל וציפורה קגן, בתו של הרב של סטוצ'ין. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1933 ולמד בגימנסיה הרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1942 הוא הדריך סיורים בירושלים וסביבתה מטעם הוועד הלאומי.
באוגוסט 1950 קיבל קנאל את פרס קלוזנר של עירית נתניה על עבודתו "הכרונולוגיה והרקע של המטבעות העבריים מימי החשמונאים". הוא קיבל תואר שני לארכאולוגיה בסוף 1950. בשנת 1952 יצא להשתלמות באוקספורד ולימד באנגליה שיעורים בעברית. בשנת 1953 הוא קיבל את פרס קלויזנר של עירית תל אביב על עבודתו "מחקרים בהיסטוריה החשמונאית". בהמשך היה קנאל למרצה להיסטוריה ישראלית באוניברסיטת בר-אילן.
בדצמבר 1968 קיבל את פרס קדמן על ספרו "מטבעות יהודיות עתיקות".
הערות שוליים

↑  ברוך קנאל, אתר חברה קדישא ירושלים
↑  זכרון להולכים, הצופה, 22 בפברואר 1966
↑  ללומדים בשיעורי הערב לעברית, דבר, 21 במאי 1942
ללומדים בשיעורי הערב לעברית, דבר, 23 ביולי 1942
ביקור ליד קבר רחל, דבר, 2 בספטמבר 1942
ביקור בעיר העתיקה, משמר, 9 באוגוסט 1943
↑  פרס קלויזנר לברוך קנאל, הַבֹּקֶר, 15 באוגוסט 1950
↑  146 מוסמכים חדשים של האוניברסיטה, הארץ, 12 בדצמבר 1950
↑  חיים זוהר, מההווי היהודי באנגליה, הצופה, 22 בינואר 1953
↑  חתני פרס תל אביב תש"ג, ידיעות עיריית תל אביב, 14 באוגוסט 1953
↑  נפתחה האוניברסיטה העממית של בר אילן, חרות, 21 בנובמבר 1963
↑  פרס ליאו קדמן יחולק ב־26 בחודש, דבר, 10 בדצמבר 1968
פרס קדמן יחולק מחר בת"א, מעריב, 25 בדצמבר 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285900005171  CiNii: DA14443779  GND: 109833938X  ISNI: 0000 0000 6123 4610  LCCN: no00104302  NKC: uk20181005433  NTA: 071982086  RERO: 02-A011477226  VcBA: 495/136751  VIAF: 25076617   WorldCat (עם VIAF): 25076617
בין החומות (אלבום)

| --- | --- |
 אלבום אולפן מאת חיליק פרנק
 יצא לאור:  1997
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה:  עברית/יידיש
 אורך:  45:38
 
בין החומות הוא אלבום הבכורה של נגן הכליזמר חיליק פרנק, האלבום יצא לאור ב-1997, ה'תשנ"ח.
רשימת רצועות

| בין החומות> מס' | בין החומות> שם | בין החומות> משך | בין החומות>  | בין החומות>  | בין החומות>  | בין החומות>  | בין החומות>  | בין החומות>  | בין החומות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הפרילאך של נפתלי  | 4:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | פריילאך אין שטעטעל  | 4:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | דוינא וסירבא  | 4:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | דונאי  | 2:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | מחתיניסטע  | 2:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | דער הייסער בולגאר  | 4:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | מיין שטעטאלע טערנאווקא  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | כל מקדש  | 3:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | מיין טייערע אודסה  | 2:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | סירבא מספר 1  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | סירבא מספר 2  | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | דער טערקישער יעלה ויבוא טאנץ  | 3:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | מירון מניגוני העלייה  | 2:18 |  |  |  |  |  |  |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בנגלור

ערך זה עוסק בעיר בהודו. אם התכוונתם למשמעויות נוספות, ראו .
| --- | --- |
פוטומונטז' של בנגלור
פוטומונטז' של בנגלור
 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:   קרנאטקה
 שפה רשמית:  קאנדה 
 תאריך ייסוד:  1537 
 שטח:  741 קמ"ר
 גובה:  920 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,327,000 (2020)
  ‑ במטרופולין:  8,728,906 (2011)
 קואורדינטות:  12°58′00″N 77°34′00″E﻿ / ﻿12.9666666666667°N 77.5666666666667°E﻿ / 12.9666666666667; 77.5666666666667
 אזור זמן:  UTC +5:30
 http://www.bbmp.gov.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיבנגלור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיבנגלור(למפת קרנאטקה רגילה) בנגלור(למפת קרנאטקה מוגדלת) בנגלור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פסלו של טאטא מייסד בנגלור
שוק פתוח בבנגלור
בנגלור (בקאנדה: ಬೆಂಗಳೂರು (בֶּנגַלוּרוּ), באנגלית: Bangalore) היא בירת מדינת קרנאטקה בדרום הודו, אוכלוסיית העיר מונה כ־11,250,000 נפש, השלישית בגודלה בהודו. המטרופולין של בנגלור הוא החמישי בגודלו בהודו.
היסטוריה

בנגלור מוזכרת כעיר מהמאה התשיעית, אך היסטוריה כתובה קיימת רק משנת 1537, אז בנה קמפה גוודה הראשון מבצר במקום.
בתקופת השלטון הבריטי בהודו הייתה בנגלור מרכז קולוניאלי חשוב.
גאוגרפיה

בנגלור נמצאת על רמת דקאן, בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים. שטחה של העיר הוא כ-696.17 קמ"ר.
כלכלה

בנגלור והמחוז סביב לה מהווים מרכז כלכלי חשוב בהודו. ההכנסה לנפש, 1,160 דולר לשנה, היא הגבוהה ביותר מבין ערי הודו והעיר מושכת השקעות זרות רבות בשל ריכוז מפעלי התעשייה והטכנולוגיה הגבוהה בה. בעיר נמצאים מפעלי הינדוסטאן אירונאוטיקה (HAL), מעבדות האוויר-חלל הלאומית (NAL), תעשיות חשמל כבדות בהראט (BHEL),‏ BEML ומפעלי תעשייה כבדה רבים אחרים.
בנגלור נחשבת ל"עמק הסיליקון של הודו" – מרכזי טכנולוגיית המידע בה תורמים 38% מייצוא ההייטק ההודי. בין חברות הטכנולוגיה הפועלות בבנגלור ניתן למנות את טאטא, Wipro ו-Infosys, חברות התוכנה הגדולות בהודו, וכן חברות זרות כמיקרוסופט, אינטל ו-IBM. נמל התעופה הבין-לאומי קמפגוודה משמש, בין היתר, גם כבסיסה הראשי של חברות התעופה קינגפישר איירליינס ואינדיגו איירליינס.
ראו גם

פורט בנגלור
ברוך דב דיסקין

| --- | --- |

הרב ברוך דב דיסקין
 לידה:  27 בינואר 1959 (בן 65) י"ח בשבט תשי"ט בני ברק
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 השתייכות:  חרדים ליטאים
 
הרב ברוך דב דיסקין (נולד בי"ח בשבט תשי"ט, 27 בינואר 1959) הוא ראש ישיבת אורחות תורה בבני ברק וראש כולל נחלת משה.