stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרק (מלזיה)
היסטוריה

בתחילת המאה ה-16 פורטוגל פלשה לסולטנות מלאקה. עקב כך אחד מבניו של הסולטאן האחרון של מלאקה הקים באזור המדינה של היום את סולטנות פרק.
מ-1641 האימפריה ההולנדית ניסתה להשתלט על המסחר בבדיל שנכרה בפרק ובמסגרת כך הם הקימו מבצרים על גדות נהר פרק ועל האי פנגקור. ב-1950 הם אילצו את סולטאן פרק לחתום על הסכם שנתן להם בלעדיות בסחר הבדיל ובאותה שנה הם הקימו תחנת מסחר בפרק. ב-1651 תושבי פרק תקפו את התחנה וגירשו את ההולנדים. ב-1655 ההולנדים ניסו לחדש את החוזה ולאחר שסורבו הם ניסו לכבוש את פרק. בתגובה אנשי פרק וסולטנות אצ'ה תקפו והדפו אותם.
ב-1670 ההולנדים הקימו מבצר באי פנגקור. הפעם אנשי פרק הסכימו בגלל החשש שסיאם תספח את פרק. אף על פי כן ב-1685 פרק תקפה וגירשה את ההולנדים. האחרונים ניסו לפתוח במשא ומתן כדי לקבל אישור להקים את המבצר מחדש, אך הם לא הצליחו.
בתחילת המאה ה-19 היו מספר ניסיונות השתלטות על פרק, בין היתר מצד אנשי סיאם ואצ'ה. ב-1820 ניסיון השתלטות סיאמי נבלם ברגע האחרון בהתערבות של בריטניה. בשנים שלאחר מכן הגיע לפרק גל מהגרים סינים והמלאים והסינים נלחמו ביניהם על שליטה במכרות הבדיל ועקב כך השלטון לא הצליח לשמור על הסדר בסולטנות.
הבריטים, שבהתחלה הסתייגו מהקמת קולוניה בפרק, הגיעו ב-1874 להסכם עם הסולטאן עבדאללה לפיו פרק תהפוך למדינת חסות שלהם. ב-1875 היו מספר קבוצות בפרק שלא היו מרוצות מכך ורצחו את הנציג הבריטי, אך כוחות בריטים דיכאו את המרד תוך זמן קצר והגלו את הסולטאן לסיישל.
ב-1896 פרק התאחדה עם סלנגור, נגרי סמבילן ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה. ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה. פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.
כלכלה

עד שנות ה-80 של המאה ה-20 כלכלת המדינה הסתמכה כמו במאות השנים שלפני כן על תעשיית הבדיל. עם זאת, בשנות ה-80 שוק הבדיל העולמי קרס ועל המדינה היה למצוא מקורות פרנסה חדשים.
כיום הכלכלה מסתמכת על תעשייה, בעיקר ייצור כלי רכב של יצרנית הרכב המלזית פרוטון, חקלאות ותיירות. למרות זאת המדינה עדיין לא התאוששה לגמרי מנפילת שוק הבדיל.
צבא התחלופה

צבא התחלופה (בגרמנית: Ersatzheer, אֶרזַצהֶר) היה חלק מצבא הקיסרות הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה, וחלק מהורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. פעילותו התבססה בגרמניה עצמה, והוא כלל יחידות מפקדה, מנהלה, כוחות אימון והכשרה וכוחות משמר. תפקידו העיקרי היה לספק מילוי-מקום ליחידות הלוחמות של הצבא הסדיר.
ברייך השלישי

צבא התחלופה התהווה במחוזות הצבאיים השונים בגרמניה, והוטלו עליו ביצוע גיוס החובה, הכשרת כוח האדם ומילוי מקום, כמו גם ניסויים בציוד צבאי חדש, תפקידי מנהלה, ואחריות ללוחמים הנמצאים בחופשת בית.
תוכנית המגירה של צבא התחלופה, מבצע ולקיריה, שונתה במסגרת קשר העשרים ביולי מתוך כוונה לנצל אותה לטובת התנקשות בהיטלר, השתלטות על ערים גרמניות, פירוק האס אס מנשקו ועצירת ההנהגה הנאצית. מפקד הצבא, גנרל-אוברסט פרידריך פרום, שלט בתהליכי הרכש והייצור הצבאיים ופיקד על כל הכוחות שנמצאו בגרמניה, ולכן היה לו כוח מספיק לשליטה על אדמת גרמניה. סירובו לשתף פעולה עם התוכנית להפיכה היוותה מכשול רציני לקושרי הקשר. לאחר כישלון ניסיון ההפיכה תפס הימלר אישית את הפיקוד על הצבא, כדי למנוע ניצול שלו לניסיון התנקשות נוסף.
ראו גם

קשר העשרים ביולי
מבצע ולקיריה
קוגיה גמדית

| קוגיה גמדית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: ראשתנים ננסיים
סוג:: ראשתן ננסי
מין:: קוגיה גמדית
שם מדעי
 Kogia sima ‏אוון, 1866
תחום תפוצה


קוגיה גמדית (שם מדעי: Kogia sima) היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתניים ננסיים. קרובתה היחידה למשפחה היא קוגיה ננסית. הקוגיה הגמדית קטנה יותר מקרובת משפחתה. הם כמעט אינם נצפים בטבע.
מאפיינים

הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש, אך קטנה ממנו בהרבה. אורכה של הקוגיה מגיע ל-2.7 מטרים ומשקלה עד 250 קילוגרם. הגוף כחלחל-אפור, עם בטן בהירה ומעט מפוספסת בצהוב. הראש גדול ביחס לגודל הגוף והעיניים נראות נפוחות מעט. הלסת העליונה גדולה בהרבה מהתחתונה אך חסרת שיניים, בדומה לראשתן גדול-הראש. הקוגיה קטנה ואיטית ופעמים רבות נצפיתה נחה על פני המים.
הקוגיות צוללות לעומק רב כדי לאכול דיונונים ותמנונים שונים וגם דגים. הן עצמן עלולות להיטרף על ידי כרישים כמו עמלץ לבן או לווייתן קטלן.
הקוגיות חיות באוקיינוסים הפתוחים, בעיקר הממוזגים והטרופיים, ואינן מתקרבות לחופים, אם כי יחסית לקוגיה הננסית ניתן למוצאן מדי פעם בחופים שונים. הן נצפו באוקיינוס האטלנטי בחופי ווירג'יניה שבארצות הברית, בבריטניה ובספרד ובחופי דרום ברזיל ודרומה של אפריקה. באוקיינוס ההודי בחופים שבין דרום אפריקה לאינדונזיה ובחופי דרום אוסטרליה. באוקיינוס השקט נצפו בחופי יפן וקולומביה הבריטית שבקנדה. עם זאת, אין אומדני אוכלוסייה עולמיים ולא ידוע כמה פרטים חיים היום.
הערות שוליים

↑  קוגיה גמדית באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544638605171 
קוגיה גמדית שוחה
קונצנזוס וושינגטון

קונצנזוס וושינגטון הוא מושג שטבע הכלכלן ג'ון ווילאמסון ב-1989 אשר נוגע לתוכנית כלכלית שהוכנה במערב בעקבות המשברים הכלכליים של שנות ה-80 שהחלו בפשיטת הרגל של מקסיקו ב-1982. מקור השם הוא בשלושה מוסדות סמוכים בוושינגטון שנמצאים במרחק של ק"מ אחד מהשני, קרן המטבע הבינלאומית, משרד האוצר האמריקאי והבנק העולמי שמזוהים כולם עם אותה תפיסת עולם כלכלית המאפיינת את עידן הגלובליזציה.
במרכז הקונצנזוס עומד ההיגיון של כלכלה הנאו-ליבראלית הקובע כי הגרעון והאינפלציה הובילו למשברים הכלכליים והן שורש הבעיה של הכלכלה המודרנית. כדי למנוע ממדינות להגיע למצב זה מסכימים ביניהם שלושת המוסדות הכלכליים כי יש צורך בשוק חופשי וכדי לקיימו יש לבצע כך:
על המדינה להשקיע בתשתיות פיזיות ובחינוך.
רפורמה במס – הרחבת בסיס התקציב, ביטול כל הפטורים ממסים, והפחתת נטל מיסים מהמעמד הגבוה ומעמד הביניים.
ליברליזציה פיננסית – שער חליפין יציב ואחיד.
ליברליזציה של הסחר.
הפרטה כדי למשוך משקיעים.
הסרת פיקוח.
קונצנזוס זה מאפיין את המעבר מכלכלה מתערבת ואת מותו של הסכם ברטון-וודס (המודל הקיינסיאני).
פונקציה היפרגאומטרית

הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית (2F1(a,b;c;z באנליזה מתמטית היא פונקציה מיוחדת המיוצגת על ידי הטור ההיפרגאומטרי, אשר כוללת פונקציות מיוחדות רבות אחרות כמקרים פרטיים או מקרי גבול; דוגמאות לפונקציות המהוות מקרים פרטיים שלה כוללות את הפונקציות האלמנטריות, פונקציות בסל  ופולינומים אורתוגונליים. הפונקציה ההיפרגאומטרית היא גם הפתרון של משוואה דיפרנציאלית רגילה וליניארית מסדר שני; יותר מכך, כל משוואה דיפרציאלית רגילה וליניארית מסדר שני עם שלוש נקודות סינגולריות ניתן להפוך בעזרת טרנספורמציה מתאימה למשוואה הדיפרנציאלית ההיפרגאומטרית.
פונקציה היפרגאומטרית מוכללת, כפי ששמה מרמז, היא הכללה של הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית, ומבחינה היסטורית היא נחקרה מאוחר יותר. אף על פי כן, נוח להציג אותה קודם, כדי שתשמש כרקע להגדרת הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית.
היסטוריה

במונח "טור היפרגאומטרי" נעשה שימוש לראשונה על ידי ג'ון ואליס בספרו מ-1665 Arithmetica Infinitorum.
טורים היפרגאומטריים נחקרו לראשונה על ידי לאונרד אוילר, אולם הטיפול השיטתי הראשון בהם ניתן על ידי קרל פרידריך גאוס במאמר מ-1813.
מחקרים משמעותיים על הפונקציה ההיפרגאומטרית שנעשו במאה ה-19 כוללים את אלו של ארנסט קומר (1836) ושל ברנהרד רימן (1857), שאפיין את הפונקציה ההיפרגאומטרית באמצעות המשוואה הדיפרנציאלית היסודית שהיא מקיימת.
רימן הראה שכאשר חוקרים את המשוואה הדיפרנציאלית מסדר שני שמקיימת  (2F1(z במישור המרוכב, אז היא ניתנת לאפיון (על הספירה של רימן) על ידי שלוש נקודות הסינגולריות שלה.
המקרים בהם הפתרונות למשוואה ההיפרגאומטרית הם פונקציות אלגבריות נמצאו על ידי הרמן שוורץ.
רקע; הגדרות וסימונים

הטור ההיפרגאומטרי הכללי ביותר מוגדר באופן פורמלי כטור חזקות:
\beta _{0}+\beta _{1}z+\beta _{2}z^{2}+\dots =\sum _{n\geqslant 0}\beta _{n}z^{n}
שבו היחס בין מקדמים עוקבים הוא פונקציה רציונלית של האינדקס הסידורי n של האיברים:
{\frac {\beta _{n+1}}{\beta _{n}}}={\frac {A(n)}{B(n)}}
כאשר (A(n ו-(B(n הם פולינומים של n.
למשל, במקרה של הטור שמייצג את הפונקציה האקספוננציאלית:
1+{\frac {z}{1!}}+{\frac {z^{2}}{2!}}+{\frac {z^{3}}{3!}}+\cdots ,
נקבל:
\beta _{n}={\frac {1}{n!}},\qquad {\frac {\beta _{n+1}}{\beta _{n}}}={\frac {1}{n+1}},
כך שטור זה מקיים את ההגדרה, שכן A(n) = 1 ו- B(n) = n + 1.
באופן כללי, מקובל להוציא מחוץ לסוגריים את האיבר הראשון בטור, כך שמותר להניח ש-β0 שווה 1. הפולינומים ניתנים לפירוק לגורמים ליניאריים מהצורה (aj + n) ו-(bk + n), כאשר aj ו-bk הם מספרים מרוכבים. מסיבות היסטוריות, מניחים ש-(1 + n) הוא גורם של B. אם זה לא המצב אז אפשר לכפול את A ו-B בגורם הזה; הגורם מצטמצם כך שהאיברים נותרים ללא שינוי ואין אובדן כלליות. במובן זה, ההגדרות שיובאו בהמשך לפונקציות היפרגאומטריות עם m פרמטרים, שהם גם ההגדרות הנכונות מבחינה היסטורית, הן למעשה פונקציה היפרגאומטריות עם m + 1 פרמטרים, כאשר אחד הפרמטרים שלהן הוא 1.
לפיכך, אם מפרקים לגורמים את (A(n ו-(B(n, אז מקבלים שהיחס בין מקדמים עוקבים הוא מהצורה:
{\frac {c(a_{1}+n)\cdots (a_{p}+n)}{d(b_{1}+n)\cdots (b_{q}+n)(1+n)}},
כאשר c ו-d הם המקדמים של החזקות הגבוהות ביותר של A ו-B. לטור יש לפיכך את הצורה:
1+{\frac {a_{1}\cdots a_{p}}{b_{1}\cdots b_{q}\cdot 1}}{\frac {cz}{d}}+{\frac {a_{1}\cdots a_{p}}{b_{1}\cdots b_{q}\cdot 1}}{\frac {(a_{1}+1)\cdots (a_{p}+1)}{(b_{1}+1)\cdots (b_{q}+1)\cdot 2}}\left({\frac {cz}{d}}\right)^{2}+\cdots ,
או, באמצעות הכפלה של z בפקטור מתאים וסידור מחדש של האיברים במונה ובמכנה:
1+{\frac {a_{1}\cdots a_{p}}{b_{1}\cdots b_{q}}}{\frac {z}{1!}}+{\frac {a_{1}(a_{1}+1)\cdots a_{p}(a_{p}+1)}{b_{1}(b_{1}+1)\cdots b_{q}(b_{q}+1)}}{\frac {z^{2}}{2!}}+\cdots .
לטור זה יש צורה של פונקציה יוצרת מעריכית, והוא מיוצג בדרך כלל על ידי הסימון המקוצר:
{}_{p}F_{q}(a_{1},\ldots ,a_{p};b_{1},\ldots ,b_{q};z)
או:
\,{}_{p}F_{q}\left[{\begin{matrix}a_{1}&a_{2}&\cdots &a_{p}\\b_{1}&b_{2}&\cdots &b_{q}\end{matrix}};z\right]..
באמצעות סימן פוקהאמר (Pochhammer symbol):
{\begin{aligned}(a)_{0}&=1,\\(a)_{n}&=a(a+1)(a+2)\cdots (a+n-1),&&n\geq 1\end{aligned}}
ניתן לכתוב מחדש את הפונקציה כך:
\,{}_{p}F_{q}(a_{1},\ldots ,a_{p};b_{1},\ldots ,b_{q};z)=\sum _{n=0}^{\infty }{\frac {(a_{1})_{n}\cdots (a_{p})_{n}}{(b_{1})_{n}\cdots (b_{q})_{n}}}\,{\frac {z^{n}}{n!}}.
רקע; הגדרות וסימונים > הפונקציה ההיפרגאומטרית הגאוסיאנית (הסטנדרטית)

הפונקציה ההיפרגאומטרית הסטנדרטית מתקבלת כאשר p = 2, q = 1 ונדרשים 3 פרמטרים (p + q = 3) כדי לאפיין את הטור שמייצג אותה. במקרה זה מקבלים:
{}_{2}F_{1}(a,b;c;z)=\sum _{n=0}^{\infty }{\frac {(a)_{n}(b)_{n}}{(c)_{n}}}{\frac {z^{n}}{n!}}.
היחס בין מקדמים עוקבים של הטור הוא  {\frac {(a+n)(b+n)}{(c+n)\cdot n}} והוא שואף ל-1 כאשר n שואף לאינסוף, לכן נקבל שהטור הזה מתכנס רק בעבור מספרים מרוכבים z שמקיימים z| < 1|. ניתן להיווכח בנקל כי הפונקציה הזאת מקיימת נוסחאות גזירה כגון:
{\frac {d}{dz}}\ {}_{2}F_{1}(a,b;c;z)={\frac {ab}{c}}\ {}_{2}F_{1}(a+1,b+1;c+1;z)
או באופן כללי יותר:
 {\frac {d^{n}}{dz^{n}}}\ {}_{2}F_{1}(a,b;c;z)={\frac {(a)_{n}(b)_{n}}{(c)_{n}}}\ {}_{2}F_{1}(a+n,b+n;c+n;z)
וניתן לקבל פונקציות מיוחדות מוכרות אחרות כמקרים ספציפיים שלה:
הקשרים המתמטיים של גאוס

שש הפונקציות:
{}_{2}F_{1}(a\pm 1,b;c;z),\quad {}_{2}F_{1}(a,b\pm 1;c;z),\quad {}_{2}F_{1}(a,b;c\pm 1;z)
נקראות contiguous ל-(2F1(a, b; c; z. גאוס הראה ש-(2F1(a, b; c; z ניתנת לכתיבה כצירוף ליניארי של כל שתיים מהפונקציות האלה, כאשר מקדמי הצירוף הם פונקציות רציונליות ב-a, b, c ו-z, למשל:
c(1-z){}_{2}F_{1}(a,b;c;z)-c{}_{2}F_{1}(a-1,b;c;z)+z(c-b){}_{2}F_{1}(a,b;c+1;z)=0
לפיכך, יש בדיוק:
{\begin{pmatrix}6\\2\end{pmatrix}}=15
קשרים כאלו. באופן כללי יותר, ניתן לקשור בין כל שלוש פונקציות היפרגאומטריות מהצורה  {}_{2}F_{1}(a+m,b+n;c+l;z), כאשר m, n ו-l מספרים שלמים, וזאת באמצעות איטרציות חוזרות על הקשרים המתמטיים הללו.
הקשרים המתמטיים של גאוס > השבר המשולב של גאוס

גאוס נעזר בקשרים שמצא כדי לגזור מספר דרכים לרשום את המנה של שתי פונקציות היפרגאומטריות כשבר משולב, למשל:
{\frac {{}_{2}F_{1}(a+1,b;c+1;z)}{{}_{2}F_{1}(a,b;c;z)}}={\cfrac {1}{1+{\cfrac {{\frac {(a-c)b}{c(c+1)}}z}{1+{\cfrac {{\frac {(b-c-1)(a+1)}{(c+1)(c+2)}}z}{1+{\cfrac {{\frac {(a-c-1)(b+1)}{(c+2)(c+3)}}z}{1+{\cfrac {{\frac {(b-c-2)(a+2)}{(c+3)(c+4)}}z}{1+{}\ddots }}}}}}}}}}
הערות שוליים

↑  באופן כללי, רדיוס ההתכנסות של הטור ההיפרגאומטרי הכללי ביותר הוא 1 כאשר מתקיים  p=q+1.
↑  Second Order Differential Equations: Special Functions and Their Classification
קבוצת אברהם

"קבוצת אברהם" הייתה קבוצת הכשרה של הפועל המזרחי שהוקמה בשנת תרצ"ה–1935 על ידי ותיקי תנועות השומר-הדתי ובני-עקיבא בגליציה המזרחית שבפולין. היא נקראה כך לכבודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק (שהיה אז עדיין בחיים). הקבוצה החלה דרכה סמוך לכפר פינס, ובשנת 1943 הקימה את הקיבוץ כפר עציון.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה על גבעה סמוך למושב הדתי כפר פינס. מרבית חברי הקבוצה עלו מפולין בימי השלטון הנאצי בגרמניה. רבים מהם העפילו באניות מעפילים, בעוד בני-משפחותיהם הושמדו.
הקבוצה ישבה במקום כשבע שנים וחבריה הכשירו עצמם לחיי עבודת כפיים, בעיקר בחקלאות, ולחיי שיתוף קיבוציים. בחלק גדול משנות קיומה סבלה הקבוצה מחוסר עבודה, ונאלצה לשלוח "פלוגות עבודה" למקומות מרוחקים כמו גבעת עדה, חדרה, מזכרת בתיה ונתניה, וחבריה היו שותפים למאבק על העבודה העברית. למרות המשברים והקושי הכלכלי הצליחה הקבוצה להתחזק וכללה בתש"ג–1943 כמאה נפשות.
חלק מאנשי קבוצת אברהם היו חברי "ההגנה" ועברו אימונים צבאיים, ואף השתתפו בהדיפת ההתקפה על גבעת עדה בי"ב בתמוז תרצ"ח – 11 ביולי 1938. קודם לכן (כ"ד אייר, מאי 1938) נהרג חבר הקבוצה, אברהם כ"ץ, בהגנת קיבוץ חניתה, וחבר אחר, דוד פרנק, נער בן 16, נחטף ביחד עם עוד שני נערים מגבעת עדה, ושלושתם נרצחו.
הרקע של רוב חברי הקבוצה היה חסידי, והייתה לזה השפעה על האווירה בקבוצה. השבתות היו ספוגות בדבקות חסידית שהשפיעו אף על שכנם הוותיק, המושב כפר-פינס. אווירה זו הייתה תופעה יוצאת דופן במקצת בהתיישבות הקיבוצית הדתית של אותו זמן, שברובה הייתה מורכבת מיוצאי גרמניה.
במשך שבע שנים המתינה הקבוצה ליום שיוקצה לה מקום להתיישבות קבע. חלומם היה להתיישב באדמות פוריות עם מים בשפע, בדומה לאזור השומרון שבו ישבו ושלעבודתו הורגלו. בתחילת שנות ה-40 יועדה הקבוצה להתיישב על אדמות הקרן הקיימת צפונית לבית חאנון, אולם בנובמבר 1942 בתחילת תש"ג שוכנעו להתיישב בכפר עציון שאדמותיו ניטשו במאורעות תרצ"ו והיה חשש רב שהקרקעות שם יפלו לידיים ערביות ועל כן הנקודה ליד בית חאנון הועברה לידי קבוצת ניר חיים, שהקימה את ניר עם.
"הקרן הקיימת" החליטה להקים בכפר עציון יישוב קיבוצי, מתוך הנחה שרק חברה המבוססת על שיתוף, תוכל לקשיים הרבים שמעמידה התיישבות בהר, ומתוך הנחה שהמוסדות הלאומיים יכולים לעזור ליישוב כזה יותר מאשר להתיישבות פרטית. ומכיוון שהיה חשש כי הקשיים הגדולים שמערים ההר על מתיישביו ירתיעו אפילו קבוצות חלוציות, סברו כי למתיישבים דתיים יסייע הרגש הדתי של חידוש חיים באזור שבין ירושלים לחברון, שאליו כוונו הגעגועים הדתיים במשך כל הדורות.
ההצעה גרמה לוויכוחים והתלבטויות רבות. בעת הדיונים הייתה הקבוצה מורכבת מחברים שחלקם עברו זה מכבר את גיל השלושים והיו בעלי משפחות. אחרים, שזה מקרוב באו, נחלצו מאירופה ממחנות ריכוז והשמדה, רובם באניות המעפילים בטלטולי אין קץ, וחלקם אף עברו במחנות מעצר בקפריסין ובעתלית. אלה באו בתקווה למצוא מרגוע בבית חם ושלו. והנה עכשיו נקראו למלחמה בסלע ובטרשים, בחוסר מים, ובניתוק מן היישוב היהודי הקיים באותו זמן. ברגע מסוים נראה היה כי הוויכוחים יפלגו את הקבוצה.
ההכרעה נפלה בסופו של דבר בפניתו הנרגשת של שלום קרניאל, מראשי הקבוצה, ומפעיליה הבולטים של תנועת "בני עקיבא", אדם ששילב בתוכו יכולת מעשית רבה וכושר הנהגה עם נפש פיוטית ונלהבת.
ואלה היו דבריו:
לאחר שהתקבלה ההצעה ברוב של שני שלישים, קיבלו עליהם גם המתנגדים את מרות הקבוצה. בכ"ה ניסן תש"ג (30 באפריל 1943) עלתה קבוצה ראשונה של 12 מחברי הקבוצה לגוש עציון והחלו בהקמת הקיבוץ כפר עציון. שנה אחר כך, בכ"ח ניסן תש"ד (21 באפריל 1944) הועברו לשם גם הנשים והילדים, והגבעה התרוקנה.
בשנת התשי"ט (1959) הוקמה על הגבעה, במבואות כפר-פינס, אולפנת כפר פינס שהיא "אם האולפנות" התיכוניות של בני עקיבא, ובשנת תשכ"ג (1963) – הוסב שמה ל"רמת קרניאל" על שם שלום קרניאל, שנהרג ב"שיירת העשרה" בקרבות בגוש עציון.
לקריאה נוספת

דב קנוהל, גוש עציון במלחמתו, 1954
יוחנן בן יעקב, גוש עציון, חמישים שנות מאבק ויצירה, הוצאת בית ספר שדה כפר עציון, 1983
הערות שוליים

↑  יוסי כץ, יצירת הגוש ההתיישבותי הדרומי של הקיבוץ הדתי, 1943–1947: פרק בהיאחזותו של הקיבוץ הדתי בספר ארץ־ישראל, עיונים בתקומת ישראל 6, 1996, עמ' 202–225
פרס היצירה בתחום הציונות

| --- | --- |

נטע אריאל (משמאל) מקבלת את הפרס בשם בית הספר לקולנוע מעלה מידי השחקן חיים טופול ושרת התרבות הספורט לימור לבנת ב-2013
 תיאור:  עבור תרומה לקדום הציונות וערכיה
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  משרד התרבות והספורט 
 תקופת הפרס:  2012–2015 (כ־3 שנים) 
 
פרס היצירה בתחום הציונות מיסודה של שרת התרבות והספורט לימור לבנת, הוא פרס שהוענק מדי שנה החל משנת 2012 ועד 2015. לאמנים, במספר תחומי יצירה, אשר תרמו, כל אחד בתחומו, לקידום הציונות, ערכי הציונות, ההיסטוריה של התנועה הציונית וחזרת העם היהודי למולדתו ההיסטורית. על הענקת הפרס הכריזה לבנת, בתגובה לקריאה לחרם אמנים על היכל התרבות באריאל, באוקטובר 2011.
ועד הנאמנים של הפרס

חברי הוועד בעת כינון הפרס בשנת 2012 היו:
חיים טופול – יו"ר
ד"ר חיים פרלוק, יו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
פרופ' רות בן-ישראל
פרופ' דוד אלכסנדר, יו"ר מועצת הקולנוע
ג'ודי אברמוביץ', חברת המועצה לתרבות ואמנות
אורי לוי, יו"ר המדור לתיאטרון במועצה לתרבות ואמנות
ד"ר ורד אביב.
שניים מהחברים, פרופ' רות בן ישראל וד"ר ורד אביב פרשו מוועד הנאמנים ב-2013.
הזוכים ב-2012

הזוכים בפרס בשנת 2012:
מחול - הכוריאוגרפית נעה ורטהים על היצירה "לידת הפניקס" של להקת 'ורטיגו'.
תיאטרון - המחזאית פנינה גרי והשחקנית עדי בילסקי על כתיבת ומשחק המחזה "סיפור אהבה ארץ ישראלי" של תיאטרון חני –העמותה לקידום תיאטרון מובחר. הבמאי יבגני אריה והשחקנית אפרת בן צור על עיבוד המחזה "יונה ונער" בביצוע תיאטרון גשר, מחזה המבוסס על ספרו של מאיר שלו.
קולנוע - דוד פישר על סרטו "שישה מיליון ואחד", והבמאי מני אליאס על הסרט "בצאת ישראל" בהפקת מיכה שגריר.
מוזיקה - יצחק תוויאור, פסנתרן מנצח ומלחין, על יצירתו "חזון העצמות היבשות".
אמנות פלסטית יואב וקאי בן דב על יצירתם "ברוח התקווה". סרחיו דניאל צ'רטקוב על יצירתו "דרום מזרח צפון מערב".
ספרות - הסופר והד"ר אשר פורת על ספרו "חלוק לבן על כומתה שחורה".
סכום הפרס הכולל בשנה זו עמד על 300,000 ש"ח.
הזוכים ב-2013

הזוכים בפרס בשנת 2013:
קולנוע - בית הספר לקולנוע מעלה והבמאי נעם דמסקי על הסרט "הכח לספר". המפיק נעם פנחס והבמאית ענבל שפרינצק על הסרט "להיות כמו אבי".
מוזיקה - המלחין דורון טויסטר, על יצירתו "כי אנו עמך". בית הספר הגבוה muzik ליצירה והפקת מוזיקה, על הפרויקט "דרכך קדימה".
תיאטרון - הסופר והמחזאי א.ב. יהושע, על כתיבת המחזה "הילכו שניים יחדיו", גיל פרנק ורמי ברוך על משחקם בהצגה.
ספרות - כתב העת לשירה יהודית – ישראלית "משיב הרוח". השדרן דן כנר – על הפרויקט "דן כנר קורא את התנ"ך".
אמנות פלסטית - "אוסף מוסררה" של מוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר. האמנית יוליה רבסקי על עבודת הגואש "החקלאות תנצח". האמנית אורלי אביב על עבודת וידאו ארט "Rainbow's End".
בשנה זו לא חולק הפרס למחול וסכום הפרס הוקטן מ-300,000 ש"ח ב-2012, ל-250,000 ש"ח.
הזוכים ב-2014

הזוכים בפרס בשנת 2014:
קולנוע - יצחק לרנר על הסרט "כן המפקדת" ונפתלי גליקסברג על סדרת התעודה "צו האופנה".
מוזיקה - המלחינה בטי אוליברו על היצירה "בקשות" והמלחין והמנצח אורי לשמן על הלחנת המחזור "יריד המזרח" מאת חיים גורי.
תיאטרון - הבמאי יבגני אריה, המחזאי יהושע סובול והשחקן ישראל דמידוב על ההצגה כפר.
ספרות - יהודית קציר על ספרה "צילה" ושפרה הורן על ספרה "מחול העקרבים".
מחול - הכוריאוגרף תמיר גינץ על היצירה "שרול".
אמנות פלסטית - ישראל רבינוביץ על "שיר מולדת".
בשנה זו חולק שוב הפרס, גם בתחומי המחול והקולנוע וכמו כן, הפרס הוגדל חזרה ל-300,000 ש"ח.
הזוכים ב-2015

הזוכים בפרס בשנת 2015:
קולנוע - רמי קמחי על הסרט "ליל הפתאים"; יובל ארז על הסרט "כתומים".
ספרות - חנה ליבנה על יצירתה "מתחת שמיים זרועי כוכבים".
מחול - תמיר גינץ במופע המחול "במדבר דברים".
מוזיקה - יוסף ברדנשווילי על יצירתו "הדרך אל ירושלים".
אמנות פלסטית - אליהו אריק בוקובזה על עבודתו "פרויקט סוקאג'ן- מלחמת ישראל"; נגה יודקביץ עציוני על עבודתה "אותות".
תיאטרון - שי פרדו על הצגה "גור אריה יהודה".
ועדת הפרס החליטה גם על הענקתו למשורר חיים גורי, על ספרו "אף שרציתי עוד קצת עוד", אך גורי סירב לקבל את הפרס, וביקש שהפרס יוענק ליוצר או יוצרת בתחילת דרכם.
ביקורת על הפרס

כמה מאות אמנים הביעו בדצמבר 2011 את מורת רוחם מהפרס, בטענה כי הוא משמש ככלי למטרות פוליטיות. כמה מהאמנים חתמו על עצומה שנכתב בה בין השאר: "פרס זה הינו פרס המעודד אמנות מגויסת למטרות פוליטיות. אנו דורשים לבטל את קיומו של הפרס ומבקשים לנתב את הכספים שיועדו לו אל הקופה הדלה שתומכת ביצירה אמנותית חופשית במדינת ישראל".
בין החותמים על העצומה: חתני פרס ישראל דוד טרטקובר ואוהד נהרין, מיקי קרצמן, יוסי מר-חיים ויהודה אטלס.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, פרס היצירה הציונית: ועד הנאמנים של לבנת יוכל להתערב בהחלטות השופטים, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2011
↑  דפנה ארד, הוכרזו זוכי פרס היצירה הציונית; מאיר שלו: מעדיף נימוק אמנותי, באתר הארץ, 30 באפריל 2012
↑  מיה סלע, א”ב יהושע ודן כנר בין זוכי פרס שרת התרבות והספורט ליצירה בתחום הציונות, באתר הארץ, 28 באפריל 2013
אתר הבמה מדווח על זוכי הפרס בשנת 2013

דיווח על זוכי הפרס בשנת 2013 אתר ערב רב
↑  כתב העת "משיב הרוח" זכה בפרס שרת התרבות ליצירה ציונית, באתר nrg‏, 29 באפריל 2013
↑  הארץ, הוכרזו הזוכים בפרסי הציונות לשנת 2014, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2014
↑  חגי חיטרון, פרס היצירה הציונית למלחינים בטי אוליברו ואורי לשמן, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2014
↑  יאיר אשכנזי, הכוריאוגרף תמיר גינץ והמלחין יוסף ברדנשווילי בין זוכי פרס היצירה הציונית, באתר הארץ, 3 בינואר 2016
↑  מרב יודילוביץ', המשורר חיים גורי דחה את קבלת פרס הציונות, באתר ynet, 4 בינואר 2016
גילי איזיקוביץ, חיים גורי סירב לפרס היצירה הציונית, באתר הארץ, 4 בינואר 2016
1 2  אלעד סמורזיק, מאות אמנים נגד פרס "היצירה הציונית" של לבנת, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2011
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
קוגיה ננסית

| קוגיה ננסית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: ראשתנים ננסיים
סוג:: ראשתן ננסי
מין:: קוגיה ננסית
שם מדעי
 Kogia breviceps ‏בלנוויל, 1838
תחום תפוצה


קוגיה ננסית (שם מדעי: Kogia breviceps) היא מין של לווייתן ממשפחת ראשתנים ננסיים. הקוגיה נפוצה ברוב האוקיינוסים אבל אין עליה הרבה פרטים. קרובת משפחתה היחידה היא קוגיה גמדית, הקטנה ממנה.
הקוגיה היא קרובת משפחה רחוקה של הראשתן גדול-הראש הענקי, אך שייכת למשפחה נפרדת וקטנה ממנו בהרבה. עם זאת מבנה הראש והלסתות שלהם דומה מאוד.
הם קטנים ממנו בהרבה, משקלם 400 ק"ג ואורכם 3.5 מטרים בממוצע. הם בעלי צבע קרם ולעיתים גם כחלחל-אפור. הראש ענקי לעומת הגוף, והלסת התחתונה קטנה מהעליונה כמו הראשתן. אזור העיניים נראה מנופח מעט והשיניים גדולות, קהות וצומחות רק על הלסת התחתונה והלשון גדולה. היא גם בעלת מצח בעל איכון הד העוזר לה לחוש את סביבתה ולהתנייד. סנפירי הגב והגפיים קטנים מאוד.
לווייתנים אלה אינם נפוצים בטבע. הם חיים בים הפתוח וצוללים לעומק שם הם צדים דיונונים ודגים קטנים. הם עולים גם לקפוץ מעל המים פעמים רבות אך מתרחקים מבני אדם וספינות.
הם חיים בדרך כלל בחבורות קטנות של עד שישה פרטים. הם מהירים מאוד אך לעיתים נטרפים על ידי עמלצים לבנים ולווייתני קטלן גדולים.
אנטומיה

לקוגיה ננסית יש בין 50 ל-57 חוליות, בין 7 ל12 עד 14 חוליות חזה ובין 29 ל35 עד 37 חוליות מותניים. השונות יכולה לנבוע מאובדן עצמות במהלך הכנת דגימה, או וריאציות בודדות. לא ידוע שזה דימורפי מינית (כלומר משתנה בין זכר לנקבה).
ישנו שק התלוי מהמעיים הדקים ליד פי הטבעת, מלא בנוזל אדום צפוף, הנפלט במקרים בהם הקוגיה בסכנה על מנת להרחיק את התוקפים בדומה להזרמת דיו אצל תמנונאים.
מהירותם היא 1.5 עד 3 מטרים לשנייה.