stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטינומיה
הסבר

הפילוסוף עמנואל קאנט הניח שכאשר החשיבה חורגת מגבולות הניסיון האפשרי היא עלולה להיקלע לאנטינומיות, כלומר תוצאות שהן רציונליות במידה שווה אך סותרות זו את זו. החשיבה אינה יכולה במצב כזה לשמש לקביעה של אמיתות, משום שהיא הופכת לטרנסצנדנטית. לדוגמה, סבר קאנט, מההנחה שליקום יש התחלה בזמן ניתן להגיע למסקנה שלא הייתה לו התחלה, ולהפך. דיון זה היה חלק מתוכניתו של קאנט לקבוע גבולות למדע ולחקירה הפילוסופית.
ניתן גם לטעון שאנטינומיות אינן מצביעות על גבולות כוחה של החשיבה ההגיונית. זאת משום שהמסקנה כי יש גבול נובעת מהאנטינומיה באמצעות חשיבה הגיונית. לפיכך כל הגבלה על תקפותה של החשיבה ההגיונית מגבילה את המסקנה כי יש גבול לכוחה של החשיבה ההגיונית (זהו טיעון של התייחסות עצמית (self-reference), שהוא פתח ידוע לתוצאות פרדוקסליות). בקצרה, במונחי תקפותה של החשיבה ההגיונית כשלמות, אנטינומיות מבודדות את עצמן: הן כמו נקודות אי-רציפות הפזורות בשדה הלוגיקה, שאינן מעוררות ספק אלא ביחס לעצמן.
גישה חסרת דאגות זו עומדת בסתירה לעיקרון המקובל בלוגיקה, לפיו מתוך סתירה ניתן להגיע לכל מסקנה אפשרית. בלוגיקה מתמטית אנטינומיות בפירוש אינן מבודדות את עצמן, הן נחשבות להרות אסון למערכת הפורמלית שבמסגרתה הן צצות (כמו השפעתו של הפרדוקס של ראסל על עבודתו של פרגה).
ראו גם

פרדוקס המספרים המעניינים
הפרדוקס של רישאר
ספינת תסאוס
פרדוקס הערימה
לקריאה נוספת

עמנואל קאנט, ביקורת התבונה הטהורה, תרגם ש. ה. ברגמן, הוצאת מוסד ביאליק, 1954 (עמ' 216–218, 428-432 במקור).
אי"י פוזננסקי, "על יסודות המתמטיקה", נספח לספר הגיון לשון ושיטה מאת יהושע בר-הלל, ספרית פועלים, 1970.
אנטינואוס

פסל רומי של אנטינואוס הצעיר; מוצג במוזיאון הישן, ברלין
פסלי אדריאנוס ואנטינואוס במוזיאון הבריטי
פסל אנטינואוס  מהמאה ה-2 במוזיאון פיו קלמנטינו
אָנְטִינוֹאוֹס (מיוונית: Ἀντίνοος; בערך 111–130) היה נער יווני מביתיניה שנודע כמאהב של הקיסר הרומי אדריאנוס. לאחר מותו הפך אותו אדריאנוס לאל.
קורות חיים

לא הרבה ידוע על חייו של אנטינואוס. הוא נולד בעיר קלאודיופוליס (כיום העיר בולו שבטורקיה), בפרובינקיה הרומית ביתיניה שבאסיה הקטנה, בערך בשנת 111 לספירה. מניחים שאדריאנוס פגש בו בשנת 123, לקח אותו עמו לאיטליה, ודאג לחינוכו. בשנת 128 כבר הפך לנער האהוב של אדריאנוס וליווה אותו במסעותיו באימפריה.
בשנת 130 טבע אנטינואוס למוות בנהר הנילוס שבמצרים. סיבת מותו לא ידועה, ויש המשערים שנרצח. לאחר מותו הכריח אדריאנוס את האימפריה כולה להתעטף באבל לזכרו של אהובו המת, והפך אותו לאל. אנטינואוס היה האחרון שלא מן המשפחה הקיסרית שהוכרז לאל בעולם העתיק. אדריאנוס הקים במצרים עיר בשם אנטינואופוליס (אנ'), על שם אהובו. בשארית ימי חייו מימן אדריאנוס יצירת אלפי פסלים בדמותו של אנטינואוס וכן טבע מטבעות לזכרו.
בתרבות

בסיפורו של אוסקר ויילד "המלך הצעיר", המלך מנשק פסל של אנטינואוס כביטוי ל"תשוקה המוזרה שלו ליופי"
בספרו של אוסקר ויילד "תמונתו של דוריאן גריי", נרמז שבאזיל הולוורד צייר את דוריאן גריי בתור אנטינואוס היושב על חרטום הדוברה של הקיסר אדריאנוס
בספר "עלובי החיים" מוזכר אנטינואוס בתיאור אחת הדמויות
המשורר הפורטוגזי פרננדו פסואה חיבר את השיר "אנטינואוס"
בספרה של מרגריט יורסנאר "זכרונות אדריאנוס" מהווים יחסי הקיסר ואנטינואוס אחד הנושאים המרכזיים
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אנטינואוס סילואנוס
אדריאנוס
ארמנדו אוביספו

ארמנדו אוביספו (בהולנדית: Armando Obispo; נולד ב-5 במרץ 1999 בדן בוס שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים

אוביספו גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן. ב-17 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–3 על פנלו במסגרת המחזור ה-28 בליגת העל ההולנדית לעונת 2017/2018.
ב-1 ביולי 2019 הושאל אוביספו למשך עונה אחת לוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד אייאקס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2019/2020. הוא ערך 26 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
אקנתוסטגה

| אקנתוסטגה |
| --- | --- |
 שלד של אקנתוסטגה בסביבתה  איור של אקנתוסטגה
תקופה
סוף הדבון 365 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: איכתיוסטגאים
משפחה:: Acanthostegidae
סוג:: אקנתוסטגה
מין:: Acanthostega gunnari
שם מדעי
 Acanthostega ‏Jarvik, 1952

אקנתוסטגה (שם מדעי: Acanthostega; מילולית: "גג קוצני") הוא סוג של יצור קדום מסדרת האיכתיוסטגאים שחי בתקופת הדבון לפני 365 מיליון שנה. יצור זה היה מעין צורת מעבר בין הדגים לבעלי ארבע רגליים. מאובניו נמצאו בגרינלנד.
מאפיינים

היצור הקדום הגיע לאורך 60 ס"מ ודמה מעט במראהו לסלמנדרה. הוא היה בעל 4 גפיים דמויי-סנפירים שאיתם שחה אך גם יכל לעלות ליבשה והיה בעל זימים ובעל ריאות לא מפותחות, שעזרו לו לנשום ביבשה. היו לו לסתות גדולות ושטוחות בעלי שיניים חזקות בחלק החיצוני של פיו ועוד שיניים בחלק האחורי של הלסת, מאפיין המתאים יותר ללסתות של חולייתני יבשה וכן היה בעל שרירי צוואר. לא ברור אם הוא יכל לשרוד מחוץ למים לזמן רב והוא חי כנראה רק בביצות ובאגמים של גרינלנד הקדומה שהיו חמימים בהרבה מאשר כיום.
היצור היה טורף מיימי שניזון מדגים ויצורים דומים והתפתח לצורות מתקדמות יותר של חולייתני יבשה.
בתרבות

יצור זה הופיע במשחק המחשב עולם היורה: המשחק.
ראו גם

איכתיוסטגה - קרוב משפחה שחי באותה תקופה ואזורים
אנקודר

ערך זה עוסק במכשיר למדידת אורכים. אם התכוונתם למכשיר המשמש ליצירת קוד, ראו .
הדיסקה המחורצת המהווה את יחידת הבסיס לאנקודר
אנקודר (באנגלית: rotary encoder או shaft encoder) הוא מכלול אלקטרואופטי המשמש למדידת אורכים במערכות מיכון ואוטומציה. ישנם סוגים שונים של אנקודרים ובהם אנקודרים יחסיים, אבסולוטיים, מגנטיים, אופטיים ואחרים.
עקרון הפעולה של אנקודר אופטי-יחסי פשוט מבוסס על מכלול שהוא למעשה דיסקה ובה חריצים מעבירי אור במרחק זוויתי קבוע זה מזה. מצידה האחד של הדיסקה ישנו מקור אור ומהצד השני קולטן אור המייצר אות מתח או זרם בכל עת שנקלט בו אור.
דרך מרכזה של הדיסקה עובר ציר המחובר לגלגל בקוטר ידוע. כאשר הגלגל מסתובב (על-פי רוב כנגד האובייקט הנמדד) מסתובבת גם הדיסקה ואור מגיע אל הקולטן לסירוגין בהתאם למיקום החריצים. אות המתח הנוצר לסירוגין מועבר מהקולטן אל יחידת החישוב הרלוונטית (מחשב, בקר תנועה וכו'). יחידת החישוב הנ"ל מבצעת חישוב הכולל את היחס בין הרווח שבין החריצים לבין קוטר הגלגל וממירה את האות ליחידות אורך.
נהוג לאפיין אנקודרים מסוג זה על פי מספר ה"פולסים" שהם יניבו בסיבוב אחד. כך, באמצעות הידיעה של קוטר הגלגל המחובר אליהם ניתן להמיר את האות המתקבל מהם ליחידות אורך. לדוגמה: אנקודר המניב 10 פולסים בסיבוב והוא מחובר לגלגל שהיקפו 50 מ"מ, עבור כל סיבוב של הגלגל נקבל 10 פולסים. יחידת החישוב (המחשב או הבקר) סופרים את הפולסים וכאשר נספרו למשל 5 פולסים ניתן לדעת שהגלגל הסתובב 25 מ"מ.
אקנתופטריגי

| אקנתופטריגי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
שם מדעי
 Acanthopterygii ‏ג'ונסון ופטרסון, 1993

Takifugu poecilonotus
אקנתופטריגי (שם מדעי: Acanthopterygii; מילולית: חדי-סנפיר קוצני) היא על-סדרה של דגי גרם ממחלקת מקריני סנפיר, הכוללת את מרבית הדגים הקיימים. הגדולה בסדרות הקבוצה היא דקראים הכוללת את מרבית הדגים, אך קבוצה זו כנראה תתפצל לקבוצות קטנות יותר עקב מחקרים חדשים.
מאפיינים

בני קבוצה זו חיים במגוון אזורים בימים ובאוקיינוסים וכן במים מתוקים והם קיימים במגוון צורות חיים מגודל של דמוי-קברנונים ננסיים באורך 7 מ"מ עד לדג שמש מגובשש באורך 4.5 מטרים ומשקלו מגיע עד 2,000 ק"ג. כמה מינים יכולים לנשום אוויר (למשל מיני האנבסיים והגוראמיים) וכך יכולים לצאת מהמים.
לרבים מבני קבוצה זו סנפיר גב קוצי ללא פרקים ועל גופם של רבים מהם בעלי קצוות קוצניים והם בעלי קשקשים בולטים במגוון צבעים. הם בעלי כושר שחייה טוב ביותר ובעלי סנפירים ארוכים דמויי-משוטים, אך חלקם דווקא מתואמים לחיים בקרקעית הים והם בעלי סנפירים קצרים יותר. הזנב גם הוא בעל סנפירים גדולים ועוזר לשעוט קדימה.
סדרות

קיפונאים (Mugiliformes)
כסופי-צד (Atheriniformes)
חניתאים (Beloniformes)
דגי-לווייתן (Cetomimiformes)
אידרונאים (Cyprinodontiformes)
סטפנובריכיים (Stephanoberyciformes)
ברקנאים (Beryciformes)
זאוסאים (Zeiformes)
צמידונאים (Gobiesociformes)
עוקצנוניים (Gasterosteiformes)
אבובונאים (Syngnathiformes)
צלופחי ביצות (Synbranchiformes)
נפוחיתאים (Tetraodontiformes)
סוליתאים (Pleuronectiformes)
עקרבנונאים (Scorpaeniformes)
דקראים (Perciformes) - בה 40% מהדגים הקיימים. ייתכן כי משפחות רבות בסדרה יתפצלו לסדרות עצמאיות.
אריה שילה

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בן 78 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אהל שם (בית ספר) 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  מוזיאון מאנה-כץ 
 
אריה שילה (נולד ב-1946) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

אריה שילה נולד בירושלים, גדל ביפו וברמת גן. בוגר תיכון אהל שם ברמת גן, בוגר הפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון בחיפה בשנת 1968. שירת בחיל האוויר ובחיל ההנדסה עד 1972. אב לשתי בנות.
בראשית דרכו המקצועית עבד במשרדם של האדריכלים (בנפרד) צבי תורן, סלו הרשמן, ולאחר מכן במשרד משותף עם אדריכל נ. פיין. בשנת 1976 הקים את משרד הנושא את שמו בתל אביב.
החל משנת 1986 עוסק שילה גם בפעילות ציבורית. בין היתר שימש כיו"ר ועדת האתיקה הממלכתית (1994–1998), יו"ר ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאים (1997–2003), חבר הנהלת עמותת האדריכלים (2004–2009), חבר הנהלת התנועה למען איכות השלטון (1999–2005) וחבר המועצה להנדסה ואדריכלות (2007 - 2009). במסגרות אלו עסק בארגון פעילויות ציבוריות ומקצועיות, כתב מאמרים והשתתף בייצוג מקצועות התכנון בפני הממסד השלטוני והציבורי.
פרויקטים נבחרים

בין הפרויקטים שתכנן שילה - שכונות מגורים, מבני משרדים ומסחר, מבני ציבור, מבנים עתירי מערכות, תוכניות בנין-עיר ומיתאר, חלקם בשותפות עם אדריכלים נורברטו קהן, ניקי פיין, דוד כהנא, הורסיו שוורץ ואריה סיוון.
מגדל סיטי-פארק בר"ג
שני מבני מגורים בשכונת אונו החדשה בקרית אונו
שכונת רמת אפעל החדשה
בית קוזלובסקי בקיסריה
תחנת רכבת בכפר יהושע
חדרי אוכל ומטבח בבסיס נבטים
מגדלי פיקוח בבסיסי חצרים, שדה דב ונבטים
מגדל הסוכנות בתל אביב
תוכנית מתאר לפארק תעשיות קדמת-גליל
תוכנית התחדשות עירונית בנס ציונה
פרסים

אריה שילה השתתף בתחרויות תכנון רבות, פומביות ומוזמנות, חלקן בשותפות עם אדריכלים נ. קהן, נ. פיין, וצ. מוססקו. תוכניותיו זכו בפרסים ובהערכה מקצועית רבה, ביניהן:
מוזיאון מאנה כץ בחיפה, פרס שני - עם אדר' ניקי פיין
אתר מערת אליהו בחיפה, פרס ראשון - עם אדר' ניקי פיין
מגדל הסוכנות בת"א, פרס ראשון
בית כנסת בטירת יהודה, פרס ראשון - עם אדר' ניקי פיין
עיריית יהוד, פרס שני - עם אדר' ניקי פיין
עיריית פתח תקווה, שלב גמר - עם אדר' צבי מוססקו
אתר ההנצחה לחיל ההנדסה, ציון לשבח - עם אדר' נורברטו קהן
היכל תרבות בבאר שבע, שלב גמר
מוזיאון המדע בחיפה, שלב גמר - עם אדר' ניקי פיין
בית ספר במודיעים, פרס ראשון - עם אדר' ניקי פיין
בינוי רובע במגדל העמק, שלב גמר - עם אדר' ניקי פיין
גלריית תמונות

חלק מהפרויקטים תוכננו עם אדר' דוד כהנא, נורברטו קהן, צבי מוססקו, דב אלון
בניין מגורים - המבדיל, ר"ג
מגדל פיקוח, שדה דב
בית דירות, רעננה
בניין מגורים - סיטי פארק, ר"ג
מגדל הסוכנות, תל אביב
מרכז בקרה מטרופוליני, ת"א - תחרות
גן ילדים, מודיעין
שכונת פואבלו-אספניול, ראשון לציון
בית פרטי, קיסריה
בניין העירייה, פתח תקווה - תחרות
מוזיאון התעשייה, פתח תקווה
בית פרטי, רמת-אפעל
בניין מגורים, קריית אונו
מוזיאון מאנה כץ, חיפה
אריה שכטר

| --- | --- |

הרב שכטר (משמאל) מתברך אצל הרב חיים קניבסקי
 לידה:  23 באפריל 1937 י"ב באייר ה'תרצ"ז הונגריה 
 פטירה:  11 בדצמבר 2019  (בגיל 82) י"ד בכסלו ה'תש"פ בני ברק, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות שומרי שבת
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בדצמבר 2019 
 רבותיו:  החזון אי"ש, חיים שאול גריינמן, משה יהושע לנדא, האדמו"ר מסקווירא, האדמו"ר מתולדות אהרון.
 חיבוריו:  סדרת "אריה שאג"
 
הרב שכטר בילדותו, מאחורי הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש"
הרב אריה שכטר (י"ב אייר ה'תרצ"ז, 23 באפריל 1937 – י"ד בכסלו תש"ף 11 בדצמבר 2019) היה רב חרדי ישראלי ופעיל בתנועת התשובה. שמו נקשר בפרשת יוסל'ה שוחמכר. מאז שנות ה-70 הרצה בתחומי היהדות בארגון "ערכים" ובמסגרות אחרות.
ביוגרפיה

נולד בהונגריה לתעשיין יעקב שכטר, שהיה גם בעליו של מלון העצמאות בנתניה. בילדותו למד בתלמוד תורה יסודי התורה וסיני בתל אביב, במשך תקופה למד בישיבת ויז'ניץ (בתל אביב) אצל ראש הישיבה, משה יהושע הגר, לימים האדמו"ר מוויז'ניץ. בהמשך למד בישיבת חכמי לובלין. בתקופה זו התקרב לרב אברהם ישעיהו קרליץ.
למד בישיבת סלבודקה בבני ברק. בצעירותו עמד בקשר עם הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ולאחר פטירתו התקרב בעקבות הרב משה יהושע לנדא לרב מבריסק, רבי יצחק זאב סולובייצ'יק.
בשנות ה-50 היה פעיל בהפצת תורה במחנות העולים, בעיירות הפיתוח ובמושבים.
בראשית שנות ה-60, בעיצומה של פרשת יוסל'ה שוחמכר נשלח בידי הרב יעקב ישראל קניבסקי לשווייץ כדי להעביר לרות בלוי הנחיה של רבנים להשיב את יוסל'ה להוריו. בלוי לא שעתה להוראה ובאותו ערב נעלמה משווייץ. בעקבות מעורבותו זו היה שכטר, שכונה בספרה של בלוי "שומרי העיר" הרב לייבל פרידמן, יעד למתקפות של קנאי חסידות סאטמר שכטר שהיה אז יהלומן הוזמן ב-1963 להעיד בבית המשפט המחוזי בתל אביב. אחיו מאיר הופיע במקומו והגיש חוות דעת רפואית שלפיה הוא אינו מסוגל למסור עדות.
בעקבות פרשה זו היגר לארצות הברית, שם שימש כמנהל רוחני בישיבת חסידי סקווירה וכר"מ בישיבת ויז'ניץ במונסי. בשוך הדי הפרשה כעבור כמה שנים שב לישראל.
בשנת תשל"ח היה חלק מיוזמי ארגון ערכים והיה בין המרצים הבולטים בארגון, הרב שכטר תמך רבות בבעלי תשובה וסיפק להם דמות אב, רב ומחנך.
במשך עשרות שנים היה הנואם הראשי ב"עצרת קינה" שארגן רפאל סולובייצ'יק מדי ליל תשעה באב בכיכר השבת בירושלים.
נפטר בי"ד בכסלו תש"ף, לאחר מחלה קצרה.
חיים אישיים

היה נשוי לאילה שרה הינדא סופר (נפטרה ב-1993). לבני הזוג נולדו שבעה ילדים.
אחת מבנותיו נשואה לרב יחיאל קלרמן, ראש ישיבת ארחות תורה ובנו של הרב אורי קלרמן.
שניים מגיסיו הם הרב משה שטרנבוך והרב יחזקאל ברטלר הנשואים לאחיותיו. גיס נוסף הוא הרב אליעזר דוד פרידמן, חתן משפחת סופר.
ספריו

בשנים תשע"ז-תשע"ט יצאה סדרה של חמישה ספרים ובהם דרשותיו על המועדים, בעריכת הרב יעקב ישראל פוזן. באלול תש"פ הושלמה סדרה נוספת בת חמישה כרכים על התורה.
סדרת הספרים נקראת "אריה שאג"
הערות שוליים

↑  זיהויו בתמונה מאומת כאן
↑  הרב חיים יצחק פרוש, קוים לדמותו של הרב אברהם גנחובסקי, ישורון, כט, תשעג, עמ' צא הערה 5. שם מסופר שהוצמד ביד הרב מרדכי שולמן כחונך לתלמידים הצעירים יותר: אברהם גנחובסקי ומשה יהודה שלזינגר.
↑  בן גוריון דן עם שפירא על מתן תנינה למסתירי יוסל'ה, קול העם, 12 ביולי 1962
↑  ראו למשל סקירה היסטורית של הפרשה מנקודת מבט 'קנאית' אצל: אליהו קאופמן, צדיק כתמר יפרח, אייר תשס"ה, פרק שנים עשר "איפה יוסל'ה?", עמ' 324–330.
↑  בית המשפט הטיל שליחות תיווך בפרשת הילד יוסל'ה, הצופה, 12 ביולי 1963.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307474505171  VIAF: 297658135   WorldCat (עם VIAF): 297658135
ארמנדו דלי ואלדס

ארמנדו חאבייר דלי ואלדס (בספרדית: Armando Javier Dely Valdés; ‏5 בינואר 1964 – 17 באוגוסט 2004) היה כדורגלן פנמי ששיחק בעמדת החלוץ, ולזכותו 13 שערים ב-34 הופעות בנבחרת פנמה.
קריירה

דלי ואלדס התחיל את הקריירה שלו במועדון נוער מקומי. בגיל 19 חתם בארחנטינוס ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית בה שיחק במשך 5 עונות בהם זכה עם המועדון בשתי אליפויות ופעם אחת בקופה ליברטדורס בשנת 1985. לאחר מכן שיחק באינסטיטוטו דה קורדובה וסן מרטין דה טוקומאן. בשנת 1989 הגיע לישראל והיה מהכדורגלנים הזרים הראשונים ששיחקו בליגה הישראלית. ואלדס חתם בבית"ר תל אביב, והיה ממצטייני הקבוצה. בתחילת ינואר 1991 במהלך אימון, נפל על ידו, נגרמו לו שני שברים ביד, ועבר ניתוח. באותה שנה גם נפרד מהקבוצה. לאחר מכן חזר לדרום אמריקה כאשר חתם בפניארול מאורוגוואי ולאחר מכן בליברפול (מונטווידאו) ובפלאסה אמאדור בה סיים את הקריירה בשנת 1996. עם פרישתו ממשחק פעיל הפך למאמן המועדון. בהמשך אימן גם באראבה אונידו, נבחרת פנמה בכדורגל עד גיל 20 והיה עוזר מאמן בנבחרת פנמה.
ב-29 במאי 2001 לקה בהתקף לב ממנו לא התעורר, והוא נשאר בתרדמת. בנוסף לכך סבל ואלדס מזיהום אלח דם ודלקת ריאות. ב-17 באוגוסט 2004 נקבע מותו. לאחר מותו החליטה הנהלת אראבה אונידו, הקבוצה האחרונה בה אימן, לשנות את שם האצטדיון על שמו.
הערות שוליים

↑  מאיר ריפמן, מכה כפולה לביתר ת"א: דיילי ואלדז שבר את ידו וארצי בן יעקב מתפטר, מעריב, 4 בינואר 1991
↑  מיקי שגיא, דלי ואלדס הפנמי נפטר מדלקת ריאות, באתר nrg‏, 17 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1487970  BnF: cb144067808 (data)  GND: 1056777494  ISNI: 0000 0000 8130 7637  LCCN: no00057117  SUDOC: 07047611X  VIAF: 51903618   WorldCat (עם VIAF): 51903618 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא פנמה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
באסל ח'רטביל

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1981 דמשק
 הוצאה להורג:  3 באוקטובר 2015 (בגיל 34) דמשק, סוריה 
 מדינה:  סוריה
 מקום מגורים:  דמשק
 כינויים נוספים:  באסל סאפאדי
 ידוע בשל:  מעצרו ביום השנה למלחמת האזרחים בסוריה
 מקצוע:  מפתח תוכנה
 בן או בת זוג:  נורה ר'אזי 
 פרסים והוקרה:  פרס אינדקס (2013) 
 חתימה:   
 
בַּאסֶל חַארְטַאבִּיל (בערבית: باسل خرطبيل; 22 במאי 1981 – 3 באוקטובר 2015) היה פלסטיני-סורי מפתח תוכנה בקוד פתוח אשר הוצא להורג במלחמת האזרחים בסוריה.
ביוגרפיה

חארטאביל נולד וגדל בסוריה, שם התמחה בפיתוח תוכנה בקוד פתוח. הוא היה המייסד ומנהל הטכנולוגיות הראשי של חברת המעבדות אאיקי (Aiki), ומנהל הטכנולוגיות הראשי של אל-אוס (الأوس), מוסד מחקר ופרסום העוסק בארכאולוגיה. כמו כן הוא הוביל פרויקטים עבור חברת Creative Commons בסוריה ותרם לדפדפן Firefox של מוזילה, ויקיפדיה, ול-Open Clip Art Library. הפרויקט האחרון שלו כלל שחזור תלת-ממדי של העיר העתיקה תדמור ופיתוחי אינטרנט עבור אאיקי.
ב-15 במרץ 2012 נעצר בגל המעצרים שנערך ברובע אל-מזה בדמשק. יום זה היה יום השנה הראשון למלחמת האזרחים בסוריה, בו תומכי ומתנגדי המשטר הסורי הפגינו בדמשק ובמקומות נוספים במדינה. לאחר שדבר מעצרו נודע בחודש יולי, החל קמפיין גלובלי הקורא לשחרורו.
רבקה מקינון כתבה על חארטאביל וקרן ויקימדיה קיימה אירוע לכבודו.
חארטאביל דורג במקום ה-19 במגזין Foreign Policy ברשימת ההוגים העולמיים המובילים, בזכות "חתירה, כנגד כל הסיכויים, להפיכה סורית לא-אלימה".
הערות שוליים

↑  בלוג באתר אל ג'זירה הקורא לשחרורו של חארטאביל
↑  http://worldpolicy.org/2014/09/10/joining-zone-nine/
↑  מקום 19 ברשימת ההוגים העולמיים באתר Foreign Policy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 412488019  VIAF: 20150686633212542279   WorldCat (עם VIAF): 20150686633212542279
בגלל

הלוגו של "בִּגְלַל"
כריכת הגיליון השישה-עשר (176 עמודים), יולי 2016. ציור העטיפה: איגור קוצ'נב
בִּגְלַל (ISSN 2409-9341) הוא רבעון ישראלי לספרות עם דגש מיוחד על שירה. בין 2012 ל-2016 יצאו לאור 17 גיליונות של כתב-העת. עם כותבי "בגלל" נמנים כ-300 יוצרים, ביניהם גם כותבים ידועים וותיקים בסצנה הספרותית - וגם כאלה ש"בגלל" הוא מקום פרסומם הראשון. עורכיו מפיקים את כתב-העת בהתנדבות ובנוסף למכירתו בדפוס, כל גיליון מופץ בחינם למנויים בדואר האלקטרוני ובהמשך גם כקובץ PDF להורדה באתר. כתב-העת מצטיין בחלק הרב יחסית שתופסת בו שירה בעלת חרוז ומשקל (לצד מבנים לא-צורניים), וכן בשילוב יצירות רבות של אמנות חזותית הקשורות קשר נושאי ליצירות הכתובות. משוררים ומבקרים בולטים רבים מייחסים ל"בגלל" חשיבות רבה וייחודית בתרבות הישראלית העכשווית. עורכי כתב-העת הם: אלי בר-יהלום, דיה, ציפי הראל ויוסי רוז'נקו. ד"ר נורית צדרבוים היא אוצרת התערוכות באתר כתב-העת.
"בִּגְלַל" הוא גם שמה של חבורה ספרותית שעיקר פעילותה הוא בהוצאת כתב-העת "בגלל" ועריכת אירועים ספרותיים המוקדשים לו.
אידאולוגיה

בגיליון הבכורה כותבים העורכים:
מה שגרם לנו להתאחד היה פשוט מאד: אנחנו אוהבים שירה מעניינת. <...> רפואה טובה אמורה לרפא גם אנשים שאינם רופאים בעצמם. אוכל טוב צריך להיות טעים לא רק לשפים. שירה טובה צריכה לדבר גם למי שאינו עוסק בה באופן מקצועי. <...> החלטנו להתאחד כדי לאסוף שירה שאנחנו אוהבים ולחלוק בה עם העולם. <...> ועכשיו קחו את כל מה שכתבנו, ובכל מקום שבו כתוב "שירה" הוסיפו את המילים: "לא רק".
על פי הערכת המבקר צור ארליך, הסיבה להקמת "בגלל" היא ”מה שקרה לשירה הישראלית לדעת מייסדי "בגלל": סילוקן של המוזיקליות, הפיגורטיביות, המאגיה, הקומוניקטיביות”, וכתוצאה מכך, ”ההבדל היסודי בין "בגלל" לאחיו הגדול לאהבת הצורה והחרוז, כתב העת המוכּר יותר "הו!": טענת "בגלל" ששירה אינה צריכה לפנות לאליטה בלבד. מתוך כך, ב"בגלל" יש גם יותר מקום להומור ולשמחת חיים, ואפילו למדור של שירים חמודים לילדים.”
בכל גיליונות כתב-העת יש ייצוג נרחב לשירה שיש בה גם אסתטיקה צורנית, לרבות חריזה ומשקל – אך גם לשירה הנכתבת בסגנון חופשי ללא סממנים צורניים: לדברי העורכים, האיכות היא הדבר היחיד שקובע. העורכים כותבים גם: ”'בִּגְלַל' אינו מגביל את עצמו לסוגה או סגנון מסויימים: אנו פועלים מתוך תחושה שכל השירה כולה זקוקה לשיקום (או יצירה מחדש) של מעמדה בתרבות, ולכן מלכתחילה אנו פותחים את שערינו למתכונות שירה שונות גם מבחינה צורנית וגם מבחינה תוכנית, ומאמינים שכל סוגות השירה כבודן במקומן מונח ויכולות להתקיים זו לצד זו בהרמוניה - כל עוד יש בהן להעשיר את נפש הקורא. אנו מחוייבים לאיכות ולא לסוגה (הדברים אמורים, אגב, לא רק לגבי שירה, אלא גם פרוזה ומחזאות, וגם לגבי המאמרים בתחום הספרות שאנו מפרסמים).”
המערכת מסתייגת מכל ניסיון לחלק את הספרות העברית על פי מוצא עדתי: ”במשפחת "בגלל" יוצרים יהודים, ערבים ודרוזים, כאשר בין היהודים ישנם בנים ובנות לכל העדות והקהילות (שלמעשה ברובן מזמן התמזגו זו עם זו). אנו ב"בגלל" רואים שהשירה, גם אם היא שואבת ממקור עדתי, היא בעצמה בלתי תלויה עדתית. השירה שלנו היא עברית וישראלית, לא "עברית-אשכנזית", "עברית-מזרחית" או "עברית-ערבית".”.
אלי בר-יהלום, ממייסדי "בגלל" ועורכיו, כותב שעוד בשלב שדובר רק על חבורה ספרותית ולא על כתב-עת, ”מטרת-העל הייתה ברורה: רצינו להחזיר את אהבת-השירה לציבור הקורא הרחב בארץ.”
תוכן

כל גיליון (החל מהשלישי ואילך) מוקדש לנושא מאגד, שמיועד, לדברי העורכים, לא להגביל את היוצרים, אלא להוסיף השראה. כך, גיליון מס' 4 הוקדש ל"אור וצל", גיליון מס' 8 ל"חלום ופנטסיה" וגיליון מס' 11 ל"מזרח ומערב". בדרך כלל גיליון אחד מכיל כ-160 עמודים.
בשונה מכתבי-עת רבים, החומר ב"בגלל" מרוכז במדורים על-פי סוגה. כל גיליון נפתח בהצגת משתתפיו. לאחר מכן - המדור המרכזי, המוקדש לשירה לירית, לאחריו - דבר המערכת, המכיל אמירה פילוסופית-אקטואלית. בהמשך הגיליון - מדור פואמות, מדור ילדים ("בגלול"), מדור פרוזה, תרגומים, מאמרים ולבסוף מדור המוקדש לשירה קלה או אירונית.
בחלק מהגיליונות ניתן למצוא גם מדור סאטירה אקטואלית, מדור תחרויות כתיבה ומדור זיכרון המוקדש למשוררים שנפטרו.
כמעט בכל העמודים משולבות יצירות אמנות חזותית המתאימות תמטית לטקסט.
חבורת היוצרים שהתגבשה סביב "בגלל" מונה כ-300 משוררים, סופרים, מתרגמים ואמנים חזותיים. ביניהם גם יוצרים צעירים (לרבות כאלה שטרם מלאו להם עשרים) ובני דור-הביניים, וגם בני הדור הוותיק (אנדד אלדן, יוסי גמזו, נורית יובל, דודי בן-עמי, אלכסנדר רדובסקי ואחרים).
ארבעת העורכים דנים יחדיו בכל יצירה ויצירה ומרבים לעבוד עם הכותבים באופן אישי באמצעות דואל כדי לשפר את איכות היצירות שהוחלט לפרסמן.
היסטוריה

"בגלל" קם בעקבות הדיון הראשוני בכנסת בהצעת "חוק השירה" ב-9 במאי 2012, שבו נכחו בין השאר יוסי רוז'נקו ואלי בר-יהלום. דיון בפייסבוק ב-16 במאי הביא לגיבוש קבוצת משוררים שהכריזה על כוונתה לייסד חבורה ספרותית. יוסי רוז'נקו הציע את השם "בגלל" ובהמשך עיצב את הלוגו שבו אחת מאותיות ה-ל' הפוכה. דיה כינסה את הפגישה הראשונה ב-3 ביוני, שבה הוחלט להוציא לאור כתב-עת, שעורכיו יהיו בר-יהלום, רוז'נקו, דיה ומיכאל 'טלאש' פרלמוטר.
בימים שלאחר הפגישה הראשונה הצטרפו לחבורה כותבים ותיקים וחדשים, בהם גמזו, אלדן ורדובסקי. אלי בר-יהלום חיבר את שיר הנושא המופיע בעמוד השני של כל הגיליונות: ”בִּגְלַל הָאוֹרֶךְ / שֶׁל הַשְּׁתִיקָה, / בִּגְלַל הַצּוֹרֶךְ / בִּצְעָקָה, / בִּגְלַל הַפַּחַד / מִפְּנֵי הָרִיק, / בִּגְלַל הַיַּחַד / הַלֹּא-מַצִּיק, / בִּגְלַל הַשּׁוֹנִי / הַלְּשׁוֹנִי, / בִּגְלַל "כָּמוֹנִי, / אַךְ לֹא אֲנִי", / בִּגְלַל הַקֶּטַע / שֶׁל הַגּוֹרָל / נִפְגַּשְׁנוּ פֶּתַע / וְיֵשׁ "בִּגְלַל".”
הגיליון הראשון ראה אור ב-14 ביולי 2012, וזמן קצר לאחר מכן התקיים ערב השקה בבית הסופר בתל אביב, שהביא ל"בגלל" כותבים חדשים רבים. באותו הזמן הצטרפו לצוות "בגלל" ציפי הראל וד"ר נורית צדרבוים - הראשונה כעורכת האתר ומעצבת התערוכות החזותיות, והשנייה - כאוצרת התערוכות. החל מגיליון מס' 10 הראל הצטרפה גם למערכת כתב-העת עצמו - במקום פרלמוטר, שנשאר חבר קבוע בחבורת "בגלל" ושיריו ממשיכים להופיע בגיליונות.
פעילויות נוספות של חבורת "בגלל"

מדי גיליון עולה לאוויר באתר האינטרנט תערוכה חזותית של אמנות עכשווית המוקדשת לנושא הגיליון. אוצרת התערוכות היא ד"ר נורית צדרבוים, ומשתתפים בה אמנים ידועים שיצירותיהם מוצגות בתערוכות לא-וירטואליות בישראל ומחוצה לה. מאמר האוצרת המוקדש לתערוכה מופיע גם בגיליון. מבחר היצירות הכלולות בתערוכה שונה ממבחר היצירות המודפסות בגיליון - אם כי ישנה חפיפה מסוימת. הקטגוריה שבה מוצגות כל התערוכות בדרך קבע נקראת 'בגללריה'.
מפעם לפעם עורכת החבורה תחרויות שירה, שהמנצחים בה נקבעים על ידי חבר שופטים חיצוני בשילוב עם הצבעות הקוראים באינטרנט. בין השופטים כיהנו כבר יורם טהרלב, מאיר עוזיאל, דודו ברק, סיון בסקין, משה מנשהוף, רון כתרי, ד"ר תמר עילם גינדין, ורד טוכטרמן ואחרים. השירים שזכו בתחרות מתפרסמים בכתב-העת במדור מיוחד. התחרות השישית שנערכה באוקטובר-נובמבר 2015 הוכרזה כ"תחרות בשיתוף אגודת הסופרים העברים" ומהלכה ותוצאותיה פורסמו גם באתר אגודת הסופרים ובדף הפייסבוק שלה.
מעת לעת עורכת החבורה ערבי-שירה שאליהם נאספים כותבים וחובבי שירה מכל רחבי הארץ.