CDC 6600
היסטוריה

ב-1962 קריי שכנע את החברה לפתוח מרכז פיתוח הרחק ממרכז החברה במיניאפוליס. הוא רכש חלקה בעיר הולדתו, צ'יפווה פולס (Chippewa Falls, Wisconsin), ומעבדת פיתוח חדשה נבנתה עליו. אף על פי שהצורך להמתין לסיום הבינוי עיכב את המהלך, הוא התברר כמוצלח. קריי וצוותו עברו למעבדה החדשה, שמנהלי החברה, ואפילו המנכ"ל, ויליאם נוריס (William Norris) לא הורשו לבקר בה בלי הזמנה מפורשת, והצוות עבד ללא הפרעות חיצוניות.
מטרתו של קריי הייתה ברורה ונועזת: לבנות את המחשב המהיר בעולם. תוך זמן קצר התברר שטרנזיסטורי הגרמניום עליהם היו מבוססים המחשבים הקודמים לא יצלחו, ואי אפשר להגיע בעזרתם לזמני המיתוג הדרושים, וקריי פנה לטרנזיסטורי סיליקון, שחברת פיירצ'יילד החלה למכור זמן קצר לפני כן, ולתצורה חדשנית, שנועדה לקיצור המוליכים בין היחידות השונות ככל הניתן.
כל אלו נועדו לתמוך בחידוש העיקרי: הארכיטקטורה, שממוקדת לחלוטין במטרה אחת: ביצועים, ובפרט ביצועי נקודה צפה. התכנון הציג עקרונות רבים שניתן למצוא ב"אילן היוחסין" של פרטים סטנדרטיים בכל מעבד מודרני, והשיגה את מטרתה בהצלחה מרשימה.
המחשב תוכנן רובו ככולו על ידי קריי וג'ים תורנטון, "הגאון הנסתר" של ה-6600.
מחשבי התקופה התבססו על מעבד מרכזי יחיד, שטיפל בנוסף לחישובים גם בקלט/פלט ובמשימות נוספות, כמו ניהול המשימות. קריי נקט בגישה שונה, וב-6600 כלל מעבד מרכזי פשוט ומהיר, שמטפל בחישובים בלבד (מחשבים אחרים בסדרה צוידו בשני מעבדים מרכזיים), ונוסף עליהם עשרה "מעבדים היקפיים" שטיפלו בקלט/פלט, ניהול העבודה, ושאר המטלות, פרט לחישוב. המעבד המרכזי נבנה בארכיטקטורה שלימים נקראה בשם RISC, או מחשוב עם סט פקודות מצומצם. גם העיצוב הפיזי של המחשב כוון כולו להגדלת הביצועים, שמשמעותה שימוש בנתיבים קצרים ככל האפשר עבור האותות. כדי לאפשר זאת, נבנה המחשב בצורת +, כשרכיבי החישוב נמצאים בחלקיהן הפנימיים של ארבע הזרועות. המעבר לסיליקון וזמני המיתוג המהירים חייבו גישה חדשה לנושא הקירור, והמחשב מקורר בעזרת פריאון, ויחידות הקירור וספקי הכוח מאכלסים את חלקן החיצוני של הזרועות.
המחשב הוצג ב-1964, ולמרות תג המחיר הגבוה היה הצלחה מסחרית, ומעל 100 מחשבי 6600 נמכרו, כשהראשונים סופקו למוסדות ממשלה ומשרד ההגנה האמריקאי, ובהמשך לגופים נוספים, רבים מהם אוניברסיטאות. בנוסף, נמכרו מאות מחשבים נוספים מסדרה 6000.
כשהמחשב יצא הוא היה מהיר פי שלושה מהמחשב המהיר ביותר עד אז, של חברת IBM. מנכ"ל IBM, תומאס ווטסון הבן, הפיץ מזכר לחברה בה הביע מורת רוח מכישלונה של חברתו לשמור על מעמדה. מחשב ה-Stretch של IBM אמנם השיג את המעמד, והיה המהיר ביותר עד אז, אך לא עמד בציפיות, וביצועיו נפלו בהרבה מהיעד, בעוד שזמן ועלות הפיתוח שלו תפחו ועלו, והחברה למעשה זנחה את הפרויקט ווטסון הוציא מזכר בו כתב:
בשבוע שעבר הכריזה קונטרול דטה על ה-6600. נאמר לי שבמעבדה בה פותח המחשב עובדים רק 34 אנשים, כולל השרת, מהם 14 מהנדסים, וארבעה מתכנתים.
כשמשווים משאבים צנועים אלו עם מאמצי הפיתוח האדירים שלנו, לא מובן לי למה איבדנו את מעמדנו כמובילים בתעשייה, ואפשרנו לאחרים להציג את המחשב המהיר ביותר.
המקור באנגלית
"Last week, Control Data... announced the 6600 system. I understand that in the laboratory developing the system there are only 34 people including the janitor. Of these, 14 are engineers and 4 are programmers... Contrasting this modest effort with our vast development activities, I fail to understand why we have lost our industry leadership position by letting someone else offer the world's most powerful computer."
כשהמזכר הוצג לקריי הוא הגיב, לא בלי שמץ לגלוג, "נראה שווטסון ענה בעצמו לשאלתו".
כמענה להצלחתו של CDC 6600 החלה חברת IBM במיזם ACS-1 (אנ') לפיתוחו של מחשב מהיר יותר. המיזם הניב חידושים בארכיטקטורה ובטכנולוגיה, אך לא תאם את ספינת הדגל של החברה, IBM System/360, ובשנת 1969 בוטל קודם שעבר לייצור. במקום זאת, IBM הכריזה על כוונתה לייצר במסגרת System/360 את מודל 92, שיהיה מהיר כמו CDC 6600. אף שהמחשב ש-IBM הכריזה עליו לא היה קיים, ההכרזה עליו פגעה קשות במכירות של CDC 6600, משום שלקוחות פוטנציאליים העדיפו להמתין למחשב המובטח של IBM. נוריס לא השלים עם צעד זה של IBM, ותביעת הגבלים עסקיים שיזם הובילה להסדר, בתחילת 1973, שהעביר 80 מיליון דולר מ-IBM ל-CDC. במסגרת ההסדר קיבלה CDC לבעלותה את SBC, חברה בת של IBM שכללה את לשכות השירות של IBM, שפעילותה השתלבה בפעילות לשכות השירות של CDC.