stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתרים צלבניים בארץ ישראל
רקע

לאחר שלוש שנים של קרבות בלתי פוסקים הגיע הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון (1096 – 1099) אל שערי ארץ הקודש וייסד את הנסיכויות הצלבניות הראשונות על חוף סוריה. בשנת 1099, נכבשה ירושלים ונוסדה ממלכת ירושלים הצלבנית. קומץ הצלבנים החל לבנות את המדינה הנוצרית-חילונית החדשה שהייתה במהותה צרפת שמעבר לים (צרפתית: Outremer).
בראשית ימיה נהנתה הממלכה הצלבנית משלטון ריכוזי חזק ויעיל. למרות משאביה המוגבלים ביותר ומחסור תמידי בכוח אדם ובאמצעים חומריים הצליחה הממלכה לבסס עצמה ככוח יציב ולכפות את עובדת קיומה על עולם האסלאם. בתהליך איטי ששורשיו באמצע המאה ה-12 החלה נסיגה איטית בכוחה של המלוכה, וסמכויות רבות עברו לידי האצולה הגבוהה. תהליך זה גבר והלך עד שבמאה ה-13 היה שלטונו של המלך סמלי בלבד. במקביל שינו תהליכים רחבי היקף את פני המזרח התיכון ואירופה ודחקו את ממלכת ירושלים לעמדה משנית. לבסוף הצליחו הממלוכים להחריב את המבצרים הצלבניים זה אחר זה והכריעו את המדינה הצלבנית, שסופה בא עם כיבוש עכו בשנת 1291.
עד היום מתדיינים החוקרים על מקורות ההשראה לאדריכלות הצלבנית בכלל והענף הצבאי בפרט. החוקר הצרפתי בן המאה ה-19 עמנואל גיום-ריי מציין במחקרו את ההשפעות ה"מזרחיות", שמקורן במזרח התיכון המוסלמי-ביזנטי על האדריכלות הצבאית הצלבנית. לדבריו, הצלבנים ביססו את מבצריהם על מורשתם הארכיטקטונית האירופאית ועליה הוסיפו את ההשפעות הביזנטיות ומוסלמיות האופייניות לארץ ישראל. גישה זו נתמכת בסינתזה של החוקר בן זמננו דניס פרינגל המצביע על השפעות "מערביות" - אירופאיות - השפעות ביזנטיות והשפעות רומאיות על המבצרים הצלבניים. הוא מציע סקר רחב ממדים שבסופו יוכלו החוקרים לבודד את מקורות ההשפעה השונים ומשקלם. סינתזה דומה קיימת במחקרו של יו קנדי (אנ') המצביע על השפעות ביזנטיות-ארמניות.
בספרו מבצרי הצלבנים וההיסטוריה המודרנית כותב רוני אלנבלום כי בכל יישוב ימי צלבני היה מרכיב מבוצר, ובכל יישוב ימי-ביניימי עסקו בחקלאות. המבצר (Castellum/Castrum) אינו אלא ישוב יותר גדול שהעניק שירותים שאי אפשר היה לספק במקומות קטנים יותר, כמו שווקים, כנסייה, וכדומה. אחד השירותים שנידרשו בימי הביניים היה הביטחון וה"מבצרים" העניקו לאוכלוסיית הסביבה גם את השירות הזה.
ערים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם העיר | מיקום | מידע נוסף |
|  ירושלים | ירושלים | בירת ממלכת ירושלים משנת 1099 והעיר החשובה ביותר עד לכיבושה על ידי המוסלמים בשנת 1187. בעיר נותרו מעט שרידים מהתקופה הצלבנית לאחר הריסתה על ידי השליט סוריה האיובי, אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא, בזמן במסע הצלב החמישי כך עברה העיר שני גלי חורבן בשנים 1219 ו-1220. ההרס המוחלט והברוטלי, שבמהלכו נחרבו מרבית המבנים בירושלים ונהרסו חומותיה, הביא לנטישת העיר ובסיכומו נותרו על עומדם בעיקר מצודת העיר מגדל דוד, כנסיית הקבר, והמתחם המוסלמי המקודש בהר הבית. אתרים מרכזיים: כנסיית הקבר  קבר מרים  כנסיית העלייה  כנסיית מרים של הגרמנים  כנסיית סנטה אנה |
|  עכו | עכו | נכבשה לראשונה בשנת 1104, חזרה לידיים מוסלמיות בשנת 1187 ונכבשה בשנית על ידי הצלבנים בשנת 1191. עכו הפכה לעיר הצלבנית החשובה ביותר, לאחר אובדן ירושלים, ועם כיבושה בידי הממלוכים בשנת 1291 תמה התקופה הצלבנית בארץ ישראל. ייחודה של עכו העתיקה הוא בכך שהיא בנויה משני מפלסים נפרדים - העיר הצלבנית והעיר העות'מאנית. שני המפלסים נפרדים זה מזה על ידי מאות השנים שבהן עמדה עכו בהריסותיה, החל בכיבוש הממלוכי ב-1291 ועד להתחדשותה בתקופה העות'מאנית. העיר הצלבנית כוללת את השרידים מתקופת ממלכת ירושלים, והם ברובם תת-קרקעיים. חלקם נחשפו והם השתמרו בדרך כלל במצב טוב מאוד. אלה כוללים חומות, רובעי מגורים, רחובות פתוחים ומקורים תעלות ניקוז, מעברים תת-קרקעיים ומבני מסחר ומגורים. אתרים מרכזיים: מצודת עכו על שרידי המצודה ההוספיטלרית - "אולמות האבירים".  מנהרת הטמפלרים  כנסיית יוחנן הקדוש  כנסיית אנדראס הקדוש |
|  קיסריה | קיסריה | העיר נכבשה בשנת 1101, בין המאה ה-10 למאה ה-12 עברה השליטה בקיסריה בין הצלבנים, שניסו לבנות את העיר, למוסלמים שהחריבו את הביצורים. במהלך מסע הצלב השביעי, ביצר לואי התשיעי, מלך צרפת את קיסריה במערכת ביצורים מהמפוארות בארץ ישראל. במאה ה-13 נכבשה בידי הממלוכים ובראשם הסולטאן ביברס, וחרבה יחד עם שאר ערי החוף בארץ ישראל. האתר הוא חלק מגן לאומי קיסריה ונחשפו חומות העיר, שעריה והמצודה בנמל. |
|  אַרְסוּר (ארסוף) | צפונית להרצליה | ב-1101 נכבשה ארסוף על ידי הצלבנים והפכה לאחוזה פאודלית שנהרסה לאחר קרב קרני חיטין. ב-1241 בוצרה ארסור, נבנתה מצודתה הגדולה והוקם בה נמל חדש. ב-1261 עברה העיר ומבצרה לרשות מסדר ההוספיטלרים. במרץ 1265 עלה הסולטאן הממלוכי ביברס בראש צבאותיו על העיר, ולאחר 40 ימי מצור היא נפלה. במסגרת החפירות שנערכות עדיין באתר נחשפו חלקים מהעיר, האתר הוכשר לביקורי מטיילים והוכרז כגן לאומי ושביל ישראל עובר למרגלותיו. באתר נחשפו מגדל העוז הצלבני והמצודה, חפיר ושרידי הנמל. |
יישובים ומבנים מבוצרים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם היישוב | מיקום | מידע נוסף |
| מנואט | בסמוך למושב מנות | חווה מבוצרת לגידול קני סוכר הנזכרת לראשונה כרכוש כנסיית סן סלבטורה שבהר תבור. לאחר תבוסת הצלבנים בקרב קרני חיטין ב-1187, נפלה המצודה בידי צלאח א-דין, אך זמן קצר לאחר מכן נכבשה בידי הצלבנים והושבה לבעליה, ומבצרה נמכר בשנת 1212 למסדר הטמפלרים. מבצר זה נכבש בשנת 1260 בידי הסולטאן הממלוכי ביברס. המבצר נכבש על ידי מסדר ההוספיטלרים, שהחכיר אותו למסדר הטבטוני. בחורבה נותרו שרידי המתקנים של המפעל להפקת סוכר. קירות המבנים נשמרו עד גובה של שבעה מטרים. |
|  כורדני | עמק זבולון | שרידי חווה, טחנות קמח מתקנים חקלאיים ומגדל מבוצר צלבניים. המעיינות הוקפו בסכר לשם הנעתן של הטחנות ששימשו כספק הקמח העיקרי לעיר עכו, שהפכה מאוחר יותר לבירת ממלכת הצלבנים. היום האתר הוא חלק משמורת טבע עין אפק. |
|  קיימונט | בשולי יקנעם | שרידי עיירה צלבנית הידועה בשמות בתקופה "קיימונט" ו"מונס-קיין". בתחילת המאה ה-12 חלק מנחלת כנסיית הר תבור, נפלה לידי צבא צלאח א-דין בשנת 1187. נמסרה לידי בליאן מאיבלין בשנת 1192. בשנת 1262 הפכה לחלק מנחלות מסדר הטמפלרים, בשנת 1283 נכבשה על ידי הממלוכים. באתר נמצאים שרידי כנסייה, מגדל עוז ומבני מגורים. |
|  קלנסון | קלנסווה | כפר מבוצר וכנסייה ששרידיה ניכרים היום במסגד. היישוב הגן על דרך לוד-קיסריה. חלקו נמסר למסדר ההוספיטלרים ב-1129. הוא נכבש ב-1189 בידי כוחות צלאח א דין והוחזר זמן קצר אחר כך לידי הצלבנים. ב-1265 נכבש בידי הסולטאן הממלוכי ביברס וניתן כאחוזה לאחד מאנשיו. ניתן להבחין במבנים שונים ומגדל מבוצר שנותרו בסמוך וכחלק מהמסגד בכפר. |
|  קולה | מדרום לאלעד | בשנת 1181 הקימו אבירים ממסדר ההוספיטלרים מרכז מנהלי שכלל מגדל ומבנה מקומר שנקרא "קולה". על חורבות השרידים הצלבניים הוקם כפר ערבי באותו שם, מסגד הכפר הוקם בסמוך לשרידי המגדל הצלבני שמצוי בשטח פארק קק"ל "מבצר קולה" ו"יער קולה" שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל. |
|  "הר השמחה" (Montis Gaudii) | נבי סמואל | שרידי כנסייה מבוצרת מהתקופה הצלבנית לאחר נפילת ירושלים בידי צלאח אל-דין, הפכה המצודה למסגד. במהלך חפירות שנערכו במקום נחשפו חפיר רחב ועמוק שנחפר מסביב למצודה, מחסנים ובתי מגורים. |
| אקווה בלה | מדרום לאבו גוש | חווה חקלאית מבוצרת, מבנה צלבני הידוע בשם "אקווה בלה" שגודלו 30 על 40 מטר, שקיר החזית שלו הפונה לכוון דרום מתנשא לגובה 12 מטר, למבנה מספר שערים ובו שני אולמות מרווחים שתקרתם מקומרת. |
כנסיות

ישנם ארבעה סוגים של כנסיות בארכיטקטורה הצלבנית, כאשר כל אחד משקף מקור השפעה אחר והיבט אחר לזיקה שבין המסורות המקומיות של המקומות הקדושים: הסוג הראשון הוא זה של בזיליקה עם אמבולטוריום וקפלות קורנות, המופיע במופע יחיד, אך עם זאת הוא המונומנט החשוב ביותר לנצרות, הלא היא כנסיית הקבר בירושלים; הסוג השני הוא בזיליקה מהטיפוס הנוצרי הקדום לה אולם תווך מרכזי עם שתי סיטראות שבסופם שלושה אפסיסים המסודרים בטור, זה לצד זה. האפסיס המרכזי, המסתיים באולם התווך, גבוה ורחב יותר לכל אורכו, ומתאים לפרופורציות של אולם התווך והסטראות בהתאמה. סוג מבנה זה הוא הנפוץ ביותר בארכיטקטורה הצלבנית בארץ הקודש. מייצג מובהק שלו הוא כנסיית סנטה אנה; הסוג השלישי הוא מבנה בצורת צלב מרובע שעליו כיפה ובזיליקה. סוג זה היה המועדף על הארמנים בירושלים שבנו את קתדרלת סנט ג'יימס בירושלים לפי המודל שלו. גם קפלת סנט הלנה הסמוכה לכנסיית הקבר נבנתה בצורה זו; הסוג הרביעי הוא מבנה מרכזי מתומן בעל שתי אמבולטוריה, כמו כנסיית העלייה בהר הזיתים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם הכנסייה | מיקום | מידע נוסף |
|  כנסיית הקבר | הרובע הנוצרי, העיר העתיקה של ירושלים | כנסיית הקבר של ימינו היא ברובה מבנה צלבני - חלק מכנסיית הקבר הצלבנית שנחנכה ביום 15 ביולי 1149 - חמישים שנה לאחר כיבוש העיר. הצלבנים הקימו על בסיס הכנסייה הביזנטית כנסייה חדשה, ובה איחדו מספר מבנים הקשורים למעשה הצליבה. משכבש צלאח א-דין את ירושלים בשנת 1187 הוא החליט שלא לפגוע בכנסיית הקבר והפקיד את מפתחות הכנסייה בידי שתי משפחות מוסלמיות, משפחת גודה "אל גודייה" ומשפחת "נוסייבה", שעד היום אחראיות על פתיחת הכנסייה וסגירתה. |
|  כנסיית סנטה אנה | ציפורי | מבנה מבוצר ששימש כמגדל מבוצר וכנסייה. בכנסייה שרידים מבתי כנסת קדומים שאבנים מהם שימשו כחומר בנייה. |
|  קתדרלת יוחנן המטביל, רמלה | רמלה | קתדרלה שנבנתה באמצע המאה ה-12 כבזיליקה גדולה שמאוחר יותר הפך לחלק מהמסגד הגדול ברמלה. בפינה המערבית של חצר המסגד נמצא שער הכניסה הצלבני, הכולל שלוש קשתות ושלושה עמודים, המרמזים על השילוש הקדוש. הכנסייה שימשה את הנוצרים הצלבנים עד שנת 1260, ואז הולאמה על ידי הממלוכים. |
|  אמאוס ניקופוליס (עמואס) | אזור לטרון | שרידי כנסייה צלבנית שנבנתה על חורבות כנסייה ביזנטית. |
| כנסיית התחייה | אבו גוש | כנסייה צלבנית שנבנתה על ידי ההוספיטלרים בשנת 1141 והייתה בשימוש עד 1187. הכנסייה מוקדשת להתגלותו של ישו בפני שני שליחיו באמאוס, לאחר שקם לתחייה.. הכנסייה הוקמה מעל מעיין הנובע עד היום בקריפטה שלה ובה שרידי פרסקאות מהמאה ה-12. |
| כנסיית סנטה אנה כנסיית סנטה אנה | ליד שער האריות בירושלים | כנסייה צלבנית שהוקמה בשנות הארבעים של המאה ה-12, דוגמה לטיפוס הנפוץ ביותר של כנסייה צלבנית בארץ ישראל. המבנה משלב סגנון בנייה רומנסקי מוקדם עם מסורות בנייה מקומיות נוצריות קדומות והשפעות ביזנטיות. ב-1187, חמש שנים לאחר תבוסת הצלבנים, צלאח א-דין הפך את הכנסייה למדרסה מוסלמית (בית ספר מוסלמי) שנקראה על שמו: א-צלאחיה. ב-1856 נמסרה הכנסייה לנפוליון השלישי, ומאז היא נמצאת בידי מסדר האבות הלבנים. |
מבצרים צלבניים בבולי ישראל

בתאריך 17 בדצמבר 2006 דאר ישראל הנפיק סדרה  של 4 בולי דאר שנקראה "אתרים צלבניים בישראל"  ובחר לכלול בה בולים שעליהם מופיעים ציורים צבעוניים של ארבעה מבצרים ייצוגיים אלה: מבצר מונפור, מבצר עתלית, העיר המבוצרת קיסריה, ומבצר כוכב הירדן.  הסדרה עוצבה על ידי  האמן  אליעזר ויסהוף.
ראו גם

מבצר צלבני
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זיכה את פראוור בפרס ישראל, ותרגומו לצרפתית זיכה אותו בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Denys Pringle, Secular Buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an Archaeological Gazetter, Cambridge University Press, 1997
Hugh Kennedy, Crusader Castles, Cambridge University Press, 2001
Kristian Molin, Unknown Crusader Castles, Continuum International Publishing Group, 2001
David Nicolle, Crusader Castles in the Holy Land 1097-1192 (Fortress 21), Osprey Publishing, 2004
David Nicolle, Crusader Castles in the Holy Land 1192-1302 (Fortress 32), Osprey Publishing, 2005
Adrian J. Boas., Archaeology of the Military Orders, Taylor & Francis, Inc. 2006
Ronnie Ellenblum, Crusader Castles and Modern Histories, Cambridge University Press, 2007
הערות שוליים

↑  Ronnie Ellenblum Crusader castles and modern histories Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2007 page 68
↑  Ronnie Ellenblum Crusader castles and modern histories / Ronnie Ellenblum. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2007.
↑  Kuhnel, Bianca, Crusader Art of the Twelfth Century, 1994, pp. 19- 20
↑  סדרה אתרים צלבניים בישראל
הלן סלייטר

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1963 (בת 60) בת'פייג' (מדינת ניו יורק), ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Helen Rachel Slater 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  תיכון לגארדיה  William A. Shine Great Neck South High School 
 https://www.helenslater.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
הלן רייצ'ל סלייטר (באנגלית: Helen Rachel Slater; נולדה ב-15 בדצמבר 1963) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון וזמרת-יוצרת יהודייה-אמריקאית. התפרסמה לראשונה עם תפקידה הראשי כגיבורת העל סופרגירל בסרט "סופרגירל" משנת 1984.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. אמה הייתה עורכת דין, ואביה עבד בחברת הפקות בטלוויזיה.
היא דוברת של חברת לוריאל.
התחתנה ב-1989 והיא אם לבת.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | סופרגירל | סופרגירל |  |
| 1985 | The Legend of Billie Jean | בילי ג'ין דייווי |  |
| 1986 | Ruthless People | סאנדי קסלר |  |
| 1987 | The Secret of My Success | קריסטי ויליס |  |
| 1988 | Sticky Fingers | האטי |  |
| 1989 | Happy Together | אלכסנדרה פייג' | שחקנית וזמרת |
| 1991 | תעצרו את העיר, אני רוצה לרדת! | בוני רייברן |  |
| 1993 | Betrayal of the Dove | אלי וסט |  |
| 1993 | A House in the Hills | אלכס ויוור |  |
| 1994 | Lassie | לורה טרנר | שחקנית וזמרת |
| 1995 | The Steal | קים |  |
| 1995 | No Way Back | מארי |  |
| 1997 | ארוכה הדרך הביתה (אנ') | עצמה | סרט תעודה |
| 1999 | Carlo's Wake | ליסה טורלו |  |
| 2001 | Nowhere in Sight | קארלי |  |
| 2004 | Seeing Other People | פנלופי |  |
| 2011 | Beautiful Wave | ג'יין דוונפורט |  |
| 2012 | Model Minority | גברת אמברוז |  |
| 2014 | Echo Park | ג'וליה |  |
| 2015 | The Curse of Downers Grove | דיאן |  |
| 2016 | DC Super Hero Girls: Super Hero High | מא קנט | מדבבת |
| 2016 | A Remarkable Life | אייריס |  |
| 2023 | Chantilly Bridge |  |  |
| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | The Great Air Race | ג'קי קאשרן | מיני-סדרה |
| 1990 | Capital News | אנה מקנה | סרט טלוויזיה |
| 1991 | The Hidden Room | לורין | פרק: "Wasting Away" |
| 1992–1994 | הרפתקאותיו החדשות של באטמן | טליה אל גול (אנ') | מדבבת |
| 1993 | 12:01 | ליסה פרדריקס | סרט טלוויזיה |
| 1993 | Chantilly Lace | האנה | סרט טלוויזיה |
| 1994 | Couples | נינה | סרט טלוויזיה |
| 1994 | Parallel Lives | אלסה פרידמן | סרט טלוויזיה |
| 1997 | Toothless | גברת לואיס | סרט טלוויזיה |
| 1998 | Best Friends for Life | פאמי קאהיל | סרט טלוויזיה |
| 2006 | Jane Doe: The Harder They Fall | סטלה אנדרה | סרט טלוויזיה |
| 2010–2011 | Gigantic | ג'ניפר ברוקס | סדרת טלוויזיה |
| 2011 | Rock the House | דיאנה פיטרסון | סרט טלוויזיה |
| 2011–2013 | משחק השקרים | קריסטין מרסר | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | The Good Mother | שריל ג'ורדן | סרט טלוויזיה |
| 2015–2021 | סופרגירל | אלייזה דאנוורס | סדרת טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  The Long Way Home, סרטי מוריה
↑  "Helen Slater". Behind The Voice Actors (באנגלית אמריקאית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810689287805606  BIBSYS: 8069508  BNE: XX1287960  BnF: cb14044376k (data)  CANTIC: a12346561  GND: 1148864229  ISNI: 0000 0000 7357 1657  LCCN: n99046289  MusicBrainz: 3388a371-8226-4d8b-a89a-fbd989bbf6e0  NLK: KAC2020M7113  NTA: 229851738  RERO: 02-A024254975  SNAC: w6wf1rrq  SUDOC: 25273243X  VIAF: 11639903   WorldCat (עם VIAF): 11639903
מייקל דנטה דימרטינו

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1974 (בן 50) Shelburne, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  בית הספר לעיצוב רוד איילנד 
 https://www.michaeldantedimartino.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל דנטה דימרטינו (באנגלית: Michael Dante DiMartino; נולד ב-18 ביולי 1974) הוא במאי הנפשה אמריקאי וסופר שנודע בתור אחד היוצרים והמפיק בפועל של סדרות הטלוויזיה המונפשות אווטאר: כשף האוויר האחרון והאגדה של קורה, שתיהן בניקלודיאון.
קריירה

דימרטינו עבד במשך שתים-עשרה שנים בקולנוע רומן, שם סייע לביים את "המלך היל" ואת "איש משפחה" בנוסף לסרט ההנפשה הקצר שלו, "אהבה אטומית", שהוקרן במספר פסטיבלי קולנוע נודעים.
ב-2002, דימרטינו חבר יחד עם בריאן קונייצקו כדי ליצור את הסדרה אווטאר: כשף האוויר האחרון, שזכתה להצלחה ביקורית אדירה ולפרס אמי לבידור בפריים טיים ולפרס אנני. בפרק הלפני אחרון של הסדרה ניתן לראות הקדשה לאביו של דימרטינו.
ב-14 באפריל 2012 הגיעה למסכים סדרת ההמשך לאווטאר: כשף האוויר האחרון, האגדה של קורה, שרצה למשך 4 עונות עד 2014. הסדרה זכתה לפחות שבחים מקודמתה.
ב-4 באוקטובר 2016 דימרטינו הוציא לאור נובלה שכתב בשם "Rebel Genius". העלילה עוקבת אחר גיאקומו בן ה-12 שמגלה שיש לו 'גאונות קוסמית', שהיא היצוג של הרוח היצירתית של אומן, בעולם שבו הבעה אמנותית היא מחוץ לחוק.
בספטמבר 2018 הוכרז כי קונייצקו ודימרטינו ישמשו כמפיקים בפועל של גרסת הלייב-אקשן של נטפליקס של אווטאר.
חיים אישיים

דימרטינו נולד בורמונט. הוא למד בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד יחד עם בריאן קוניצקו, איתו יצר את אווטאר: כשף האוויר האחרון.
וייר-סור-מר

| --- | --- |
סמל וייר-סור-מרסמל וייר-סור-מר

 מדינה:  צרפת צרפת
 שטח:  8.99 קמ"ר
 גובה:  38 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בקומונה:  2,469 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  49°19′14″N 0°00′23″W﻿ / ﻿49.320555555556°N 0.0063888888888889°W﻿ / 49.320555555556; -0.0063888888888889 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.villers-sur-mer.fr
 he
 
וִיֶיר-סוּר-מֶר (בצרפתית: Villers-sur-Mer) היא קומונה במחוז קלבדוס בנורמנדי, צפון מערב צרפת, שעיקר פרנסתה מתיירות. בשנת 2021 היו בה 9,679 מקומות לינה.
מיקום וגאוגרפיה

הקומונה ממוקמת על החוף הצרפתי של תעלת למאנש, על רצועת החוף קוט פלורי (צר') בין דוביל להולגט (צר'), כ-210 קילומטרים צפונית מערבית מפריז, כ-100 קילומטרים מערבית לרואן, כ-35 קילומטרים מקן.
שטח היישוב הוא 9,000 דונם (מתוכם 8,400 בשטח האורבני) וקו החוף נמשך לאורך כ-2 קילומטרים.
מיקום וגאוגרפיה > קו גריניץ'

בקומונה עובר קו גריניץ' המסומן על טיילת חוף הים עם סימן כחול על הקרקע ועל המעקה.
טופונימיה

השם ויארי (Villaris) מתועד כבר בשנת 1282 ומקורו בשפה הלטינית, וילה רוסטיקה (villa rustica), כלומר "אחוזה כפרית".
פירוש המונח סור-מר (sur-Mer) הוא "על הים". השם מתועד החל משנת 1801, אך נעדר ממפת קאסיני (אנ') שצוירה ב-1758. במפה יש רק ציון של כנסייה, שתי חוות חקלאיות וטירה.
היסטוריה > פלאונטולוגיה

על מצוקי ואש נואר (צר') שבקומונה נמצאו מאובנים רבים של בעלי חוליות, השרידים כוללים זוחלים ימיים, כמו: טלאוזאורידים, מטריורינכויסים, צלקנתאים, קיפודי ים, תניני מים מלוחים ודינוזאורים וכן אמוניטים. בעבר, נהגו תושבים ומבקרים לאסוף מאובנים, ואז השטח הוכרז כשמורת טבע ונאסר לקחת "מזכרות" מהמקום. בקומונה הוקם מוזיאון - Paléospace, בו נחקרים, נשמרים ומוצגים מאובנים מתקופת היורה, שנאספו חוף הקומונה ובסביבתה.
היסטוריה > התיישבות קדומה

במהלך בניית בתים רבים במאה ה-19 נמצאו כלי חרס שמהם הסיקו ארכאולוגים שבאתר וייר-סור-מר הייתה התיישבות, מאז המאה ה-1 לפני הספירה. ההתיישבות באזור נמשכה בתקופה הרומית, שכן נמצאו שרידי דרך רומית, בנתיב של דרך גאלית קדומה יותר שעברה ביישוב. בעקבות נסיגת קו החוף, היישוב מהתקופה הגאלו-רומית נעלם מתחת לפני הים.
היסטוריה > ימי הביניים

בימי הביניים היישוב נקרא בשם: סנקטוס מרטינוס דה ויאריבו (Sanctus Martinus de Villaribus).
היסטוריה > העידן המודרני

כאמור, שם המקום נעדר ממפת קאסיני שצוירה ב-1758, אך יש במפה ציון של כנסייה, שתי חוות חקלאיות וטירה. עם התפתחות הנוהג לנפוש בחופי הים, בסוף המאה ה-19 היישוב החל לשגשג, נסלל קו הרכבת ונבנו בו עשרות וילות ראוותניות.
ב-1882, נבנה קזינו ובשנת 1883 כלל היישוב מעל 190 מבנים. בית העירייה הוקם בשנת 1887.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ביוני 1940 נכבשה וייר-סור-מר על ידי חיילים גרמנים, שבנו ביצורים על החוף כאמצעי הגנה נגד פלישה מהים (חלקם נשאר).
ביולי 1944 החלו הגרמנים לפעול נגד ספינות בעלות הברית מול חופי הקומונה, באמצעות טורפדו מאויש והביאו להרס של לפחות שתי ספינות של בעלות הברית. ב- 22 באוגוסט 1944, יותר מחודשיים לאחר הפלישה לנורמנדי (D-Day) לאחר השתלטות על הולגט, כבשו בעלות הברית את וייר סור-מר, על אף המספר הרב של מכשולים, מוקשים ומלכודות שהותירו הגרמנים.
דמוגרפיה

בשנת 2017 הקומונה מנתה 2,644 תושבים. גידול של 50 איש מאז שנת 2007.
היישוב בסרטים

על החוף של וייר סור-מר צולמה בשנת 1959 הסצנה האחרונה המפורסמת של סרטו הראשון של פרנסואה טריפו, 400 המלקות. הסרט מסתיים בתמונתו של "אנטואן" (ז'אן-פייר לאו) בורח ורץ אל חוף הים, שם הוא עוצר, מסתובב ומביט אל תוך המצלמה והסרט מסתיים בתמונה קפואה של פניו.
הערות שוליים

1 2  About Villers-sur-Mer, Villers-sur-mer (בצרפתית)
↑  Greenwich Meridian, inDeauville - Tourism, Events, City Guide - The official website for Deauville, ‏2016-03-10 (באנגלית)
↑  Ernest Nègre, Toponymie générale de la France, Librairie Droz, 1990, ISBN 978-2-600-02883-7. (בצרפתית)
1 2  Géoportail, www.geoportail.gouv.fr
1 2 3 4 5 6  History of the city, Villers-sur-mer (בצרפתית)
↑  Paléospace l’Odyssée - Museum of France, Calvados Tourisme (באנגלית)
1 2  Bertrand Fizel, À Villers-sur-Mer, des fossiles sèment la discorde, leparisien.fr, ‏12 אוקטובר 2023
↑  Villers-sur-Mer in 1944 - Calvados - Battle of Normandy, D-Day Overlord (באנגלית)
↑  Évolution et structure de la population en 2017 − Commune de Villers-sur-Mer (14754) | Insee, www.insee.fr
↑  Exploring the iconic filming locations of 'The 400 Blows', faroutmagazine.co.uk, ‏2022-10-07 (באנגלית)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009450880805171  BnF: cb15248161f (data)  GND: 7531248-7  LCCN: no2013078785  MusicBrainz: fd0356d3-e67f-470f-820b-c4134e1b3b03  VIAF: 246315603   WorldCat (עם VIAF): 246315603 
סימון קו גריניץ' בוייר-סור-מר.
פסלים של דינוזאורים עטויי צמחים פונים לכיוון הים
פרסומת ל Villers-sur-Mer בשנת 1910.
אנדרטה לזכר החיילים הבריטים שנהרגו בעיירה מ-6 ביוני עד 19 ביולי 1944.
אנדרטה לזכר החיילים הבלגים והלוקסמבורגים שנהרגו בקרב בשנת 1944, לשחרור הקומונה.
יחסי הממלכה המאוחדת – ניו זילנד

| יחסי הממלכה המאוחדת – ניו זילנד |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: ניו זילנד


הממלכה המאוחדת: ניו זילנד
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 268,838
אוכלוסייה
69,242,094: 5,223,485
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 253,466
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 48,524
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי הממלכה המאוחדת–ניו זילנד אלו היחסים הדו-צדדיים בין ניו זילנד לבריטניה. ניו זילנד שמרה על קשר חזק ויציב עם בריטניה הגדולה.
גם ניו זילנד וגם בריטניה הן מונרכיות חוקתיות, החולקות באופן עצמאי את אותו המלך, צ'ארלס השלישי.
היסטוריה > יחסים טרום עצמאות

במהלך ההפלגה הראשונה הגיע ג'יימס קוק לניו זילנד ב-6 באוקטובר 1769, והפך לחוקר הבריטי הראשון שעשה זאת. הנחיות חשאיות ניתנו לקוק עבור חלק זה של המשלחת שלו, אשר הורו לו לחפש בתחילה את האזור האגדי טרה אוסטרליס, ואם לא יצליח, לבצע חקירה נרחבת של חופי ניו זילנד. במסמך שניתן לו הצהיר קוק כי המשימות הללו נועדו להפגין עוד יותר את עדיפותה הימית של ממלכת בריטניה הגדולה, להביא כבוד לכתר ולחקור הזדמנויות חדשות לסחר וניווט.
כמעט שישים שנה לאחר מכן, נציגות בריטית רשמית בניו זילנד נוסדה עם שליחתו של ג'יימס באזבי לאיים כתושב הבריטי, שנשלח בתגובה לחששותיהם של מספר מנהיגים צפון מאורים בגין הפקרותם של מתנחלים מקומיים באירופה. מאז 1816 נסעו מספר ראשי שבטים מאוריים לאנגליה ולמושבות כדי לבחון אפשרויות להקמת ממשלה מאורית, ובשנת 1834 ניסח בוסי את הצהרת העצמאות של ניו זילנד, אשר אושררה על ידי מספר ראשי הצפון בשנת 1835. כחלק מתהליך זה, הכיר המלך ויליאם הרביעי במושבה, והסכים לפעול כמגן למדינה שהוקמה לאחרונה.
כינון הסכם ואיטנגי, שנחתם על ידי מספר ראשי שבטים מאורים ונציגי הכתר הבריטי ב-6 בפברואר 1840. הריבונות הבריטית הוכרזה מאוחר יותר במאי אותה שנה.
ניו זילנד הפכה למושבה בריטית נפרדת בשנת 1841, ואחת-עשרה שנים לאחר מכן, הפרלמנט הבריטי העביר את החוק למתן ממשל עצמי למושבה החדשה. ההשפעה הבריטית הרשמית פחתה בהדרגה, ככל שכוחם של המושלים הכלליים דעך ביחס לזה של הפרלמנט הניו זילנדי המתהווה. בשנת 1907 קיבלה המושבה מעמד של דומיניון, והוענקה לה עצמאות כמעט מוחלטת מממשלת בריטניה, והיא אף הצטרפה בנפרד לחבר הלאומים בשנת 1926. הכרזת בלפור מ-1926 הדגישה את מעמדם השווה של מדינות האימפריה הבריטית ואת ההתאגדות החופשית שלהם בחבר העמים הבריטי.
עם חקיקת חוק וסטמינסטר מ-1931, אושרה עצמאותם המלאה של הדומיניונים על ידי הפרלמנט הבריטי, אם כי זה לא אומץ בניו זילנד עד זמן מה אחר כך, באמצעות חוק אימוץ חוק אימוץ ווסטמינסטר 1947.
היסטוריה > מתיישבים

חלק ניכר מההגירה לניו זילנד התרחשה מהמדינות המרכיבות את האיים הבריטיים. הדבר הוקל משנת 1839 על ידי החברה הניו זילנדית שנוסדה לצורך הקולוניזציה. עבודתם של איגוד אוטאגו ואיגוד קנטרברי בהקמת ההתנחלות הסקוטית בעיקר בדנידין וההתנחלות האנגלית בעיקר בכרייסטצ'רץ', בהתאמה, עודד הגירה נוספת אל ניו זילנד מבריטניה.
בערך 80% מהניו זילנדים הם ממוצא בריטי לפחות חלקי, והערכה שכ-17% זכאים לדרכונים בריטים.
בשנים האחרונות גוברת התמיכה ברעיון חופש התנועה בין בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד, עם אזרחים המסוגלים לחיות ולעבוד בכל אחת מארבע המדינות - בדומה להסדר הנסיעות הטרנס-טסמני בין אוסטרליה לניו זילנד.
טופונימיה

מאז נתינתו של הכינוי ההולנדי Nieuw Zeeland ואילך, קשרים היסטוריים עם בריטניה תרמו באופן משמעותי לטופונימיה של ניו זילנד. המפה המוקדמת של ג'יימס קוק שילבה שמות מקומיים מאוריים מקומיים עם מספר שמות משלו. מתיישבים לאחר מכן הוסיפו אזכורים למקומות בבריטניה, חסות אריסטוקרטית, חוקרים בריטים קדומים, המשפחה המלכותית, קרבות בהם הייתה מעורבת בריטניה ומוסדות בולטים כמו כרייסט צ'רץ' (אוקספורד).
רבות מהתרומות הללו נשמרו בשימוש נפוץ, לרוב לצד שמות המקומות הקיים של המאורים.
אזרחות ולאום

חוק הלאום הבריטי ואזרחות ניו זילנד 1948 קבע את התפיסה החוקית של אזרחות ניו זילנדית; לפני כן, כל האנשים שנולדו או התאזרחו בניו זילנד היו בעלי מעמד של "נתין בריטי", בדיוק כמו אלה שנולדו או התאזרחו בבריטניה, או כל אחד מהדומיניונים האחרים. באותה תקופה הוגדר בדומיניונים מעמד חדש, שהוגדר בחוק הלאום הבריטי 1948, של "אזרח הממלכה המאוחדת והמושבות", אשר בישר את התפיסה המודרנית של אזרחות בריטית. דרכוני ניו זילנד נשאו את הנוסח "נתין בריטי" עד לחוק האזרחות 1977.