טאגאלוג (עם)
היסטוריה

באתר הארכאולוגי העתיק ביותר בפיליפינים קירות הסלע מאוירים בציורים חצובים, ויש בהם כ־130 דמויות של חיות ושל אנשים. אלה נחצבו כנראה בידי אבות אבותיהם של אנשי הטאגאלוג, בתקופה הנאוליתית המאוחרת לפני 4,000 שנה. לדברי הארכאולוגים הדמויות האנושיות על הקירות הן של תינוקות, והן צוירו כנראה מתוך האמונה שהציור על הקיר הקדוש להם יגן על הילדים ממחלות.
הרשומה המוקדמת ביותר של טאגאלוג היא מסמך מסוף המאה ה-9 הידוע בשם "לגונה קופרפלייט". הוא מיוחס לתאריך 21 באפריל 900 בלוח השנה הגרגוריאני. המסמך נכתב במלאית קדומה, ומכיל מילות מפתח רבות בסנסקריט ואלמנטים של אוצר מילים לא מלזי. המסמך קובע כי הוא משחרר את המחזיקים בו מחוב של זהב בהיקף מסוים. המסמך וכל מה שנמצא סביבו מעידים כי חברה מורכבת, עם מנהגי קבורה בסרקופגים, התפתחה בחצי האי בונדוק במחוז קזון. כמו כן הוקמו קהילות של טאגאלוג במנילה ובטונדו, כולן ביובל של הנהר פאסיג, ובמקומות נוספים. בתקופת שלטונו של סולטאן בולקיה, בשנים 1485–1521, החליטה סולטנות ברוניי לשבור את המונופול של טונדו בסחר עם סין על ידי תקיפת טונדו והקמת סלרונג כמדינת בובה ברוניינית.
הנוסע טום פירס, שהיה באזור בראשית המאה ה־16, ציין כי אנשי האי לוזון היו "בעיקר כופרים" ולא מוערכים הרבה במלאקה בזמן שהוא שהה שם. עם זאת הוא ציין כי הם היו אנשים חזקים וחרוצים שעסקו ״בדברים שימושיים״. מסעו של פירס הוביל אותו לגלות שבארצם יש מספיק מזון, שעווה, דבש וזהב מסוג נחות.
השליט של הטאגאלוג לא היה מלך, ושלטה בהם קבוצה של זקנים. הם סחרו עם שבטים מבורניאו ומאינדונזיה. היסטוריונים פיליפינים מציינים כי במלאקה דוברו כ־80 שפות שונות. כאשר הגיעה ספינתו של מגלן לפיליפינים, הוא ציין שהם אוספים אלמוגים הקשר עם שאר דרום-מזרח אסיה הוביל ליצירת כתב ששימש מאוחר יותר בספר ״דוקטרינה כריסטיאנה״, שאותו כתבו המתנחלים הספרדים מהמאה ה-16.
ב־19 במאי 1571 העניק מיגל לופז דה לגזפי את התואר "עיר" למושבה מנילה. התואר אושר ב־19 ביוני 1572. בהשפעת ספרד הפכה מנילה למרכז הקולוניאלי שלה במזרח הרחוק. הפיליפינים הייתה מושבה ספרדית שחסתה תחת הסמכות של ספרד החדשה. ניהל אותה המושל הכללי של הפיליפינים, ששלט ממנילה. במשך 333 שנות השלטון הספרדי כתבו אנשי כמורה ספרדיים ספרי דקדוק ומילונים שונים של שפת הטאגאלוג. את המילון החשוב הראשון של שפת טאגאלוג חיבר המיסיונר הצ'כי הישועי פאבלו קליין בתחילת המאה ה־18. המשורר המקומי פרנסיסקו באלתזר (1862–1788) נחשב סופר הטאגאלוג החשוב ביותר, והעבודה הבולטת ביותר שלו הייתה האפוס פלורנטה בלורה בתחילת המאה ה־19.
יוצאי אסיה המקוריים שהגיעו לאמריקה הצפונית לאחר תחילת ההתיישבות האירופית היו קבוצה של פיליפינים, המכונה "לוזוניאנים" או ״אינדיאנים של לוזון״,, שהיו חלק מצוות הספינה הספרדית Nuestra Señora de la Buena Esperanza. הספינה הפליגה ממקאו ועגנה במפרץ מורו בחוף קליפורניה ב־17 באוקטובר 1587, כחלק ממסחר בין הודו המזרחית (השם הקולוניאלי של מה שיהפוך לפיליפינים) ובין ספרד החדשה (מושבות ספרד בצפון אמריקה). מלחים פיליפינים נוספים הגיעו לאורך החוף בקליפורניה. שני המקומות היו חלק מהאימפריה הספרדית. ב־1763 הקימו "אנשי מנילה", או "טגלאס", את היישוב סנט מאלו בפאתי ניו אורלינס שבלואיזיאנה.
לאנשי הטאגאלוג היה תפקיד פעיל בהמהפכה הפיליפינים ב־1896, ורבים ממנהיגי המהפכה היו ממנילה או מהמחוזות שמסביב. [23] הקטיפונאן, ארגון המחתרת, התכוון לקרוא לפיליפינים בשם "קטגלוגן" או ״רפובליקת טאגאלוג״, והרחיב את משמעותו של השם לכל הילידים באיי הפיליפינים.
החוקה הראשונה בפיליפינים, החוקה של ביאק־נה־בטו משנת 1897, הכריזה כי טאגאלוג היא השפה הרשמית. בשנת 1935, בחוקה הפיליפינית החדשה, נותרו האנגלית והספרדית השפות הרשמיות, אך נחקק חוק שמאמץ שפה לאומית משותפת המבוססת על אחת משפות הילידים הקיימות. לאחר לימוד ודיון בחר ה״מכון לשפה הלאומית״, ועדה המורכבת משבעה חברים שייצגו אזורים שונים בפיליפינים, בטאגאלוג כבסיס להתפתחות ולאימוץ של השפה הלאומית של הפיליפינים. ב־30 בדצמבר 1937 הכריז הנשיא מנואל קזון
על הבחירה בשפת הטאגאלוג לשמש הבסיס לשפה הלאומית של הפיליפינים. ב־1939 שינה הנשיא קזון את שמה של השפה הלאומית המבוססת על טאגאלוג ל"וויקאנג פמבנס" (שפה לאומית). בשנת 1959 שונה שם השפה שוב, לשם פיליפינו. חוקת 1973 קבעה את הפיליפינו, המבוססת על טאגאלוג, כשפה הרשמית לצד האנגלית והוחלט על פיתוח רשמי של שפה לאומית משותפת שתיקרא פיליפינית.