stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גנייס
הערות שוליים

↑  באנגלית Foliation, תכונת מרקם לוחי של סלע מותמר
↑  Online Etymology Dictionary
↑  gneiss
1 2  Gneiss
↑  צפונות כדור הארץ, שלמה שובאל, עמ' 653
↑  מבנה גאולוגי המשתרע לאורך 190 קילומטרים על חופה המערבי של סקוטלנד
↑  גיאולוגיה בפטיש ישראלי, עמנואל מזר, עמ' 53
↑  Gneiss Uses
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531307505171  BnF: cb11944148x (data)  GND: 4130378-7  LCCN: sh85055450  NDL: 00563106  NKC: ph579362
אממי אושימה

| --- | --- |
צילום לוויין של האי
צילום לוויין של האי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  28°19′35″N 129°22′29″E﻿ / ﻿28.326389°N 129.374722°E﻿ / 28.326389; 129.374722
 ארכיפלג:  איי אממי (אנ'), חלק מאיי ריוקיו
 סוג:  אי געשי
 שטח:  712.35 קמ"ר
 היקף החוף:  461.1 ק"מ
 גובה מרבי:  694 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן יפן
 אוכלוסייה:  73,000 (2013)
 אזור זמן:  UTC +9
 עיר ראשית:  אממי (אנ')
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אממי אושימה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט אממי אושימה
 
אממי אושימה (ביפנית: 奄美大島) הוא האי הגדול ביותר באיי אממי (אנ'), בחלק הצפוני של איי ריוקיו, בין האיים קיושו ואוקינאווה. האי הוא אחד מאיי סאצונאן (אנ').
האי, ששטחו 712.35 קילומטרים רבועים, מונה כ-73,000 תושבים. מבחינה מנהלית הוא מחולק לעיר אממי (אנ'), לעיירות טאצוגו, סטוצ'י ולכפרים אוקן ויאמטו במחוז קגושימה.
בשנת 2021, נכלל חלק גדול מהאי באתר המורשת העולמית האיים: אממי-אושימה, טוקונושימה ואיריומוטה והחלק הצפוני של אוקינאווה של ארגון אונסק"ו.
היסטוריה

לא ברור מתי יושב האי אממי אושימה לראשונה. כלי אבן מצביעים על התיישבות בתקופה הפלאוליתית ביפן, וחפצים אחרים, כולל כלי חרס, מעידים על מגע מתמיד עם יפן מתקופות ג'ומון, יאיואי וקופון.
האי מוזכר בכרוניקה היפנית העתיקה ניהון שוקי בערך לשנת 657 לספירה. בתקופת נארה ותחילת תקופת הייאן זה היה מקום עצירה לשליחים מיפן לחצר שושלת טאנג בסין. דר היה פריט ייצוא חשוב ליפן. עד 1611 היה אממי אושימה חלק מממלכת ריוקיו (אנ'). לאי פלשו סמוראים מקלאן שימאזו (אנ') בשנת 1609 ושילובו בנכסים הרשמיים של הקלאן הוכר על ידי שוגונות טוקוגאווה בשנת 1624. שלטון שימאזו היה קשה, כאשר תושבי האי הפכו לצמיתים ונאלצו לגדל קנה סוכר כדי לעמוד במיסוי גבוה, שגרם לא פעם לרעב המוני. טקמורי סאיגו הוגלה לאממי אושימה בשנת 1859, שהה בו שנתיים, וביתו נשמר כמוזיאון לזכרו. לאחר רסטורציית מייג'י שולב אממי אושימה במחוז אוסומי (אנ') ולאחר מכן הפך לחלק ממחוז קגושימה. מסוף מלחמת העולם השנייה ועד 1953 הוא היה בשליטת ארצות הברית יחד עם איי אממי האחרים, ואז הוחזר לשלטון יפני.
מאז פברואר 1974, היה שטח של 78.61 קילומטרים רבועים, הכולל חלקים מהאי ומהים שמסביב, תחת חסות ממשלתית בשם "הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו". באזור יש גם יער מנגרובים גדול.
בדצמבר 2001 התחולל קרב ימי המכונה קרב אממי אושימה בין ספינת ביון צפון קוריאנית חמושה לבין ספינות של משמר החופים של יפן (אנ') ליד אממי אושימה. ספינת הביון חדרה לאזור הכלכלי הבלעדי של יפן. זה היה עימות בן שש שעות שהסתיים בטביעת כלי השיט הצפון קוריאני.
בשנת 2017 הוקם הפארק הלאומי אממי גונטו (אנ'). הוא קלט אליו את הפארק הלאומי למחצה אממי גונטו לשעבר ואזורי יבשה וים אחרים בעיריות סמוכות.
גאוגרפיה

אממי אושימה משתרע על שטח של 712.35 קילומטרים רבועים, האי השביעי בגודלו בארכיפלג היפני (אנ') אחרי ארבעת האיים הראשיים, האי אוקינאווה והאי סאדו (למעט האיים הקוריליים השנויים במחלוקת). המרחק בין הקצה הצפון-מזרחי של האי לקצה הדרומי הוא כ-80 קילומטרים. האי הוא ממוצא געשי ושוכן כ-380 קילומטרים דרומית לקצה הדרומי של קיושו ו-250 קילומטרים צפונית לאוקינאווה. הפסגה הגבוהה ביותר באי היא הר יוואנדה בגובה 605 מטר מעל גובה פני הים. חופו של האי מוקף בשוניות אלמוגים, וייתכן שהאי היה גם משכן לכמה משוניות האלמוגים הצפוניות ביותר ביפן במהלך עידן הקרח האחרון. הוא מוקף בים סין המזרחי במערב ובאוקיינוס השקט במזרח.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים של אממי אושימה מסווג כאקלים סובטרופי גשום (סיווג Cfa על פי שיטת קפן) עם קיץ חם מאוד וחורף מתון ללא שלג. העונה הגשומה נמשכת ממאי עד ספטמבר. טייפונים מתרחשים לעיתים תכופות.
פאונה

אממי אושימה הוא משכן לכמה בעלי חיים אנדמיים נדירים או בסכנת הכחדה, כולל ארנב אממי ועורבני לידס (Garrulus lidthi), ששניהם נמצאים כעת רק באממי אושימה ובטוקונושימה. ארנב אממי מכונה לפעמים מאובן חי מכיוון שהוא מייצג שושלת יוחסין אסייתית עתיקה שנעלמה במקומות אחרים.
האי הוא גם משכנו של גומצן האבו, נחש ארסי שניתן למצוא ברחבי איי ריוקיו. נמיות הוכנסו לאי כדי להרוג את הגומצן, אך הפכו לבעיה נוספת, שכן עלייה באוכלוסיית הנמיות נקשרה להידרדרות באוכלוסיית ארנב אממי ומינים אנדמיים אחרים. כאמצעי נגד, הוקם בשנת 2000 פרויקט השמדה מקיף להוצאת הנמייה מהאי. בשנת 2005 הוקם צוות מיוחד, "מכסחי הנמיות של אממי", כדי לקדם באופן שיטתי מאמצים אלה. עקב כך אוכלוסיות רבות של בעלי חיים מקומיים מתאוששות בהדרגה.
צפייה בלווייתנים כדי לראות לווייתן גדול-סנפיר הפכה לאטרקציה מומלצת בחורף. כמו כן, מין הלווייתן אובלנה צפון-פסיפית, הניצב בסכנת הכחדה מכל מיני הלווייתנים, הופיע מדי פעם סביב האי (ישנם חמישה תיעודים של שלוש תצפיות, לכידה ועלייה על החוף מאז 1901), ונכון לשנת 2014, אממי הוא המקום היחיד בים סין המזרחי בו אושרה תצפית של מין זה ב-110 השנים האחרונות. זהו גם אחד משני מקומות בעולם יחד עם איי בונין שבהם אושרה הופעה קבועה בחורף מאז המאה ה-20. גילוי של דולפינן אנקולי במצר סטו היה האישור הראשון לתצפית שלו במדינה. מינים אחרים כוללים לווייתנים (לווייתן בריד, ראשתן גדול-ראש), לווייתנים קטנים יותר או דולפינים (עבשן קטלני, סטנלה ארוכת-חרטום, סטנלה פאנטרופית) וכדומה. לפני שנעלמו בגלל ציד, היו לווייתנים גדולים רבים כמו הלוויתן הכחול ולווייתן מצוי היו מהגרים עונתיים.
האי הוא גבול התפוצה הצפוני ביותר של תחש המשכן, עם תצפיות מזדמנות במהלך המאה ה-20 ואל תוך המאה ה-21.
אממי אושימה הוא המקום היחיד בו נראה קינון של צב ים גלדי ביפן.
אדמיניסטרציה

אממי אושימה שייך למחוז קגושימה. הוא מורכב מהעיריות הבאות.
אממי (奄美)
טאצוגו (龍郷町)
יאמטומורה (大和村)
אוקנמורה (宇検村)
חלק מסטוצ'י-צ'ו (瀬戸内町)
דמוגרפיה

בשנת 2013 התגוררו באממי אושימה 73,000 נפשות. 44,561 תושבים חיים בעיר אממי. השטח הכולל של העיר אממי (אנ') הוא 308.15 קמ"ר עם צפיפות אוכלוסין של 145 נפשות לקמ"ר.
כלכלה

כלכלת אממי אושימה מבוססת על חקלאות (קנה סוכר, אורז ובטטה), דיג מסחרי וזיקוק שוצ'ו (אנ'). האקלים הנוח מאפשר שני יבולי אורז בשנה. גם תיירות עונתית היא חלק חשוב מהכלכלה. המלאכות המסורתיות כוללות ייצור של משי בעבודת יד באיכות גבוהה, אשר עם זאת סבל מנטישת הלבוש היפני המסורתי ומתחרות של יצרנים זרים.
תחבורה

נמל נאזה (אנ') השוכן בעיר אממי (אנ') הוא מרכז ספנות ומעבורות אזורי מרכזי. נמל התעופה של אממי, ממוקם בקצה הצפוני של האי, עם קווים לטוקיו, אוסקה, נהה, פוקואוקה וקגושימה, וכן טיסות מקומיות לאיי אממי האחרים. ישנם קווי אוטובוסים וכבישים באי.
שפה

שני ניבים של שפת אממי נמצאים בשימוש באממי אושימה: ניב אושימה הצפוני והניב אושימה הדרומי. ניבים אלו הם חלק מקבוצת שפות הריוקיו (אנ'). לפי אתנולוג, נכון לשנת 2005 היו כ-10,000 דוברי ניב אושימה הצפוני וכ-1,800 דוברי ניב אושימה הדרומי. ניבים אלו מדוברים בעיקר על ידי תושבים מבוגרים יותר של האי, בעוד שרוב הדורות הצעירים הם חד לשוניים ביפנית. שפת האממי, לרבות הניבים של אושימה, מסווגת כשפה בסכנת הכחדה על ידי אונסק"ו.
בשימוש באזור קיימת גם שפת סימנים המכונה שפת הסימנים אממי אושימה.
גלריה

אזור החוף של אממי אושימה
נוף של מפרץ קטצו
יער המנגרובים של הפארק הלאומי אממי גונטו
יער הפרא קינסאקברו באממי אושימה
הערות שוליים

↑  Amami-Oshima Island, Tokunoshima Island, Northern part of Okinawa Island, and Iriomote Island
↑  List of Quasi-national Parks
↑  "Japan says 'spy ship' fired rockets". BBC News. 25 בדצמבר 2001. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Matsuda, Hiroki; Arai, Kohsaku; Machiyama, Hideaki; Iryu, Yasufumi; Tsuji, Yoshihiro (בספטמבר 2011). "Submerged reefal deposits near a present-day northern limit of coral reef formation in the northern Ryukyu Island Arc, northwestern Pacific Ocean: Submerged reefal deposits in the Ryukyus". Island Arc (באנגלית). 20 (3): 411–425. doi:10.1111/j.1440-1738.2011.00775.x. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Watari Y, Yamada F, Sugimura K, Takatsuki S (2006). "Direct and indirect effects of an alien mongoose (Herpestes javanicus) on the native animal community on Amami-Oshima Island, southern Japan, as inferred from distribution patterns of animals" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-22.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Oki K., 2014. Amami whale and dolphin association
↑  Ito, H. (1 בפברואר 2014). "Endangered whale captured on film off Amami-Oshima". Asahi Shimbun. אורכב מ-המקור ב-2 בפברואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Miyazaki N, Nakayama K (1989). "Records of Cetaceans in the Waters of the Amami Island". Memoirs of the National Science Museum (ביפנית). National Museum of Nature and Science, Museum of History and Folklore in Kasari. pp. 235–249.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Shirakihara M, Yoshida H, Yokochi H, Ogawa H, Hosokawa T, Higashi N, Kasuya T (1 ביולי 2007). "Current status and conservation needs of dugongs in southern Japan". Marine Mammal Science. pp. 694–706. doi:10.1111/j.1748-7692.2007.00123.x. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10037160  NDL: 00630480  VIAF: 256243206   WorldCat (עם VIAF): 256243206 
חורשת מנגרובים באי
פוחלץ של ארנב אממי
קו הרקיע של העיר אממי
נמל נאזה
נמל התעופה של אממי
דגסטן

שער בחומת העיר העתיקה דרבנט, אתר מורשת עולמית
רפובליקת דַגֶסְטַן (ברוסית: Респу́блика Дагеста́н) היא אחת הרפובליקות של רוסיה. שוכנת בדרום רוסיה  כחלק מהמחוז הפדרלי של צפון קווקז של הפדרציה הרוסית. היא גם אחת מהסובייקטים הפדרליים של רוסיה, ועל כן לרשותה אוטונומיה נרחבת בשטחה. רובם המכריע של תושביה הם מוסלמים.
הרפובליקה גובלת בגאורגיה ובאזרבייג'ן.
מספר תושבי דגסטן בינואר 2024 היה 3,232,224.
מקור השם

השם "דגסטן" ("דאגסטן") פירושו "ארץ ההרים". באופן אופייני לרפובליקה זו, בעלת המיעוטים האתניים הרבים, מורכב השם מן התחילית הטורקית "dağ" שפירושה "הר" ומן הסיומת הפרסית "סטאן" שפירושה "ארץ של". בכתב הערבי נכתב השם "داغستان" ("דאע'סתאן"). באנגלית נכתב השם לעיתים "Dagestan" (דגאסטן/דגסטן/דאגאסטן) ולעיתים "Daghestan" (דאגיסטן), וברוסית – " Дагеста́н".
ממשל

דגסטן היא סובייקט פדרלי בפדרציה הרוסית, אך חוקת הפדרציה הרוסית והחוקה הדגסטנית מעניקות לה אוטונומיה נרחבת.
בשנת 1994 קיבל העם הדגסטני חוקה, שהעמידה בראשו מועצת מדינה בת 14 חברים, ששימשה באופן קולקטיבי כראש הרשות המבצעת. כן נבחר פרלמנט בן 121 חברים. 121 חברי הפרלמנט, ו-121 נציגים נוספים ממחוזות דגסטן היוו את האספה החוקתית, שבחרה את חברי מועצת המדינה.
בשנת 2003 נערכו תיקונים נרחבים בחוקת דגסטן. הפרלמנט צומצם ל-72 חברים, ומוסד מועצת המדינה בוטל. בראש המדינה הועמד נשיא, הנבחר על ידי הפרלמנט, בהמלצת נשיא הפדרציה הרוסית. עם זאת נקבע כי הסדר זה ייכנס לתוקף רק עם סיום תקופת הכהונה הנוכחית של מועצת המדינה. בשנת 2006 תמה תקופת הכהונה של מועצת המדינה, וזו התפזרה. ולדימיר פוטין המליץ לפרלמנט על יושב ראש הפרלמנט מוחו אלייב שנבחר לתפקיד נשיאה הראשון של דגסטן. בשנת 2010 שם של נשיא הרפובליקה הוחלף ל-"ראש הרפובליקה". בשנת 2021 לראש הרפובליקה נבחר סרגיי מליקוב.
החוקה הדגסטנית החדשה מבטיחה הפרדת רשויות וכוללת סעיפים המסדירים את פעולת הנשיא, אל מול הממשלה, הפרלמנט ובתי המשפט. כן כוללת החוקה סעיפים המבטיחים את זכויות האדם ואת הפרדת הדת מהמדינה, כמו גם מתן אוטונומיה נרחבת לממשל המקומי.
מבחינה מנהלית הרפולביקה כוללת 10 ערים בעלי מעמד מיוחד ו-42 ראיונים.
ממשל > ראשי דגסטן

לאחר התפרקות ברית המועצות בראש הרפובליקה הועמד יושב ראש אספת העם. בשנת 2003 התקבלה חוקה חדשה ובראש הרפובליקה הועמד נשיא. הנשיא נבחר על ידי אספת העם מ-3 מועמדים שהומלצו על ידי נשיא רוסיה. תקופת הכהונה - 5 שנים. כיום בתפקיד מכהן סרגיי מליקוב שנבחר בשנת 2021. הוא נלד למשפחת קצין ממוצא לזגיני.
להלן רשימת מנהיגי הרפובליקה הדגסטנית מאז 1991:
מגומדלי מגומדוב, 1991–2006 היה יו"ר המועצה העליונה ויו"ר מועצת המדינה של דגסטן עד 2006.
מוחו אלייב, 2006–2010, נשיא דגסטן הראשון, מועמד מטעם ולדימיר פוטין.
מגומדסלאם מגומדוב, 2010–2013, נשיא דגסטן השני, מועמד מטעם הנשיא דמיטרי מדבדב, בנו של הנשיא לשעבר מגומדלי מגומדוב.
רמזן עבדולאטיפוב, 2013–2017, מונה לראש הרפובליקה, כמועמד מטעמו של הנשיא פוטין.
ולדימיר ואסילייב, 2017–2020, מונה לראש הרפובליקה, כמועמד מטעמו של הנשיא פוטין.
סרגיי מליקוב, 2020–, מונה לראש הרפובליקה, כמועמד מטעמו של הנשיא פוטין, נבחר בשנת 2021.
גאוגרפיה > גבולות

דגסטן נמצאת בצפון הרי הקווקז, והיא החלק הדרומי ביותר בחלק האירופי של הפדרציה הרוסית. היא סובייקט פדרלי של הפדרציה הרוסית, וכפופה מבחינה מנהלית לפדרציה הרוסית, על אף שתושביה נהנים מאוטונומיה נרחבת. בתחום רוסיה גובלת דגסטן ברפובליקת צ'צ'ניה, ברפובליקת קלמיקיה ובמחוז סטוורופול. מחוץ לגבולות רוסיה גובלת דגסטן באזרבייג'ן, בגאורגיה ובים הכספי. דגסטן היא הרפובליקה הגדולה ביותר והמאוכלסת ביותר מבין כל הרפובליקות הרוסיות שבקווקז, והיא גם הרפובליקה המגוונת ביותר מבחינה אתנית.
גאוגרפיה > שטח

שטחה של דגסטן 50,300 קמ"ר. אורכה מצפון לדרום 400 קילומטר, ורוחבה ממזרח למערב 200 קילומטר. אזור הזמן הנהוג בדגסטן הוא אזור הזמן של מוסקבה.
גאוגרפיה > מקורות מים

למעלה מ-1,800 נהרות זורמים בשטחה של הרפובליקה. העיקריים שבהם הם נהר סולאק, נהר סאמור ונהר טרק. לרפובליקה שייכים 400 קילומטרים של חוף הים הכספי. בגבולה עם צ'צ'ניה שוכן אגם קזנוי-אם, האגם הגדול והעמוק ביותר באזור.
גאוגרפיה > הרים

הרפובליקה משתרעת על פני השטח הצפוני של הרי הקווקז, ורוב שטחה הוא הררי. ההר הגבוה ביותר הוא הר בזרדיוזי שגובהו 4,466 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה > משאבים טבעיים

דגסטן עשירה בנפט, בגז טבעי, בפחם ובמינרלים רבים אחרים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בדגסטן הוא חם ויבש בקיץ. באזורים ההרריים החורף הוא קשה וקר. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 2 מעלות צלזיוס, ובחודש יולי 30 מעלות צלזיוס. ממוצע המשקעים הרב שנתי נע בין 200 מילימטר לשנה במישורים הצפוניים של דגסטן ל-800 מילימטר לשנה באזורי ההרים.
דמוגרפיה

דגסטן היא המגוונת ביותר בין הרפובליקות של הפדרציה הרוסית במספר העמים החיים בה. בשל פני השטח ההרריים המקשים על התחבורה ועל התקשורת, התרבות בדגסטן היא במובנים רבים עדיין תרבות שבטית. בניגוד לאזורים רבים אחרים ברוסיה, אוכלוסיית דגסטן גדלה במהירות. בדגסטן למעלה מתריסר שפות כתובות, שבהן מתפרסמים עיתונים וכתבי עת, וכן למעלה מ-20 שפות שאין להן כתב. חלק מהעמים נמצאים בדגסטן זה מאות ואלפי שנים. חלקם נדדו לדגסטן במאות האחרונות. המיעוט הרוסי הוא ברובו צאצאי מתיישבים מרוסיה הצארית שהגיעו לדגסטן במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
דמוגרפיה > אוכלוסייה

מספר תושבי דגסטן בינואר 2024 היה 3,232,224. הרפובליקה נמצאת במגמת עליית אוכלוסייה מתמדת. מאוכלוסייה זו היו 44.6% עירוניים. 48.2% מתושבי דגסטן הם גברים, ו-51.8% הם נשים. גילם הממוצע של תושבי דגסטן היה 25.2 שנים. בשנת 2014 שיעור הילודה היה 19.1) לעומת שיעור תמותה של 5.6. אווארים קווקזים מהווים 29.4% מאוכלוסיית הרפובליקה, דרגינים 17%, קומיקים 14.9%, לזגינים 13.3% ורוסים רק כ-3.6%.
העיר הגדולה היא מחצ'קלה עם 622 אלף תושבים. ערים גדולות נוספות הם חסוויורט (155 אלף תושבים), דרבנט (125 אלף) וקספייסק (121 אלף).
דמוגרפיה > חלוקה אתנית

תושבי דגסטן מגוונים מאוד מבחינת מוצאם. על פי מפקד האוכלוסין שנערך ברוסיה בשנת 2002, מהווים הקווקזים הצפון-מזרחים (אווארים, דרגינים ולזגינים) כמעט 75% מאוכלוסיית דגסטן. העמים הטורקיים הקומים, נוגאי והאזרים מהווים 20% נוספים. הרוסים מהווים 5%. קבוצות קטנות יותר מהוות 0.5% מהאוכלוסייה.
דמוגרפיה > דתות

הדת הנפוצה ביותר בדגסטן היא האסלאם, שהיא דתם של 90.4% מהאוכלוסייה. האווארים, הדרגינים, רוב הלזגינים, הקומיקים, הלאקים, הטבסאראנים, הרוטולים, האגולים, הצחורים, הנוגאי והצ'צ'נים הם מוסלמים מהזרם הסוני. האזרים ומקצת מהלזגינים הם מוסלמים מהזרם השיעי. הרוסים האתניים הם נוצרים. חלק מדוברי שפת הטטים הם יהודים (רשומים כ"יהודי ההרים", או בשפתנו "קווקזים", ורובם עלו לישראל מאז התפרקות ברית המועצות).
רוב תושבי דגסטן הסונים נוטים לזרם הסופי. בין חמישה לעשרה אחוזים מהסונים נוטים לווהאביה. לאחר מלחמת צ'צ'ניה השנייה נקשר שמה של הווהאביה לכנופיות המזוינות שניסו למרוד בשלטון המרכזי ולהשליט את קיצוני הדת על דגסטן, והחוק המקומי הגביל את הפולחן הווהאבי.
השפה המשותפת לתושבי דגסטן, המשמשת לתקשורת ולמינהל, היא רוסית. תושבי דגסטן מדברים בשפות רבות, המחולקות לשלוש קבוצות עיקריות – שפות צפון-מזרח קווקזיות או איברו-קווקזיות כדוגמת האווארית או הדרגינית, שפות טורקיות כדוגמת הקומיקית, ושפות הודו-אירופיות כרוסית.
על פי מפקד האוכלוסין הרוסי משנת 2020 מתחלקים תושבי דגסטן לקבוצות הבאות:
| העם | מספר תושבים | אחוז |
| --- | --- | --- |
| אווארים | 956,800 | 30.5% |
| דרגינים | 521,400 | 16.6% |
| קומיקים | 496,500 | 15.5% |
| לזגינים | 417,000 | 13.3% |
| לאקים | 162,500 | 5.2% |
| טבסאראנים | 126,300 | 4.0% |
| אזרים | 116,900 | 3.7% |
| רוסים | 102,200 | 3.3% |
| צ'צ'נים | 99,300 | 3.2% |
| נאגאים | 36,900 | 1.2% |
| רוטולים | 27,000 | 0.9% |
| אגולים | 29,300 | 0.9% |
| צחורים | 10,300 | 0.3% |
אחרים: 
עד שנות ה-40 של המאה ה-20 התגוררו באזור כ-5,000 גרמנים. כולם גורשו בשנת 1941, ורק חלק קטן חזר לאזור לאחר מות יוסיף סטלין.
כלכלה

דגסטן היא הענייה ברפובליקות של הפדרציה הרוסית, פרט לצ'צ'ניה. על אף שאדמתה משופעת באוצרות טבע כנפט, גז טבעי ופחם, לא מצליחה הכלכלה הדגסטנית להתגבר על תוצאות המלחמות בצ'צ'ניה, שהביאו לגל של פליטים, ולבידוד יחסי משאר הרפובליקות בפדרציה הרוסית. בנוסף לכך ממשיכה דגסטן להיות הרפובליקה הכפרית ביותר בקווקז.
הכלכלה הדגסטנית בנויה על שילוב של תעשיות מסורתיות כשזירת שטיחים, דיג, וייצור יין, ותעשיות כבדות של כריית נפט ותעשיות כימיות.
כלכלה > תחבורה

קו מסילת ברזל ראשון הגיע לרפובליקה בשנת 1894. מאז נבנתה רשת מסילות ברזל.
ברך הרפוקליקה עובר כביש ארצי R-217 "קווקז" היוצא מחבל קרסנודאר ומגיע לאזרבייג'ן. כביש R-215 אסטרחן-מחצ'קלה הוא כביש בעל חשיבות ארצית נוסף.
במחצ'קלה פעול נמל התעופה אויטאש סכל מעמד בין-לאומי. בשנת 2021 עבור דרכו כ-2 מיליון נוסעים.
במחצקלה פועל נמל על הים הכספי.
הערות שוליים

↑  העברת שטחים ברוסיה לאזרבייג'ן
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535579605171  BnF: cb11973492m (data)  GND: 4070193-1  LCCN: n93021768  MusicBrainz: 37572420-4b2c-47e5-bf2b-536c9a50a362  NDL: 00871130  NKC: ge130548  NSK: 000514249  SUDOC: 027761525  TDVİA: dagistan  VIAF: 248084522   WorldCat (עם VIAF): 248084522 
האימאם שאמיל

זוג דגסטני (צולם בין 1905 ל-1915)
הכפר קונדי במחוז לאק בדגסטן
הנרי דוורשאק

הנרי קלרנס דוורשאק הבן (באנגלית: .Henry Clarence Dworshak, Jr‏; 29 באוגוסט 1894 – 23 ביולי 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הקונגרס של ארצות הברית מטעם מדינת איידהו, תחילה בבית הנבחרים ואחר כך בסנאט.
ביוגרפיה

דוורשאק נולד בדולות' שבמינסוטה. הוא למד בבתי הספר הציבוריים המקומיים ולמד את סחר ההדפס. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת כסרג'נט (אנ') בגדוד מקלעי הנ"מ הרביעי בחיל המשלוח של צבא ארצות הברית. לאחר המלחמה ניהל דוורשק עסק של אספקת דפוס בדולות'.
בשנת 1924 הוא עבר מערבה לבארלי שבאיידהו, כדי להיות המו"ל והעורך של העיתון "Burley Bulletin", עיתון חצי-שבועי במחוז קאסיה. דווארשק החל את הקריירה הציבורית שלו כשנבחר לנשיא איגוד העריכה של איידהו ב-1931, והוא היה חבר בולט ב"לגיון האמריקאי", ארגון של יוצאי צבא בארצות הברית וברוטרי אינטרנשיונל. הוא גם היה חבר בתנועת הבונים החופשיים ובמסדר הנדיב והמגן של האיילים הקנדיים (Benevolent and Protective Order of Elks).
ב-1936 התמודד דוושאק לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של איידהו, אך הפסיד לדייוויד וורת' קלארק המכהן. שנתיים לאחר מכן התמודד קלארק בהצלחה לסנאט האמריקאי וניצח, ודוושאק נבחר במקומו לבית הנבחרים ב-1938. הוא נבחר מחדש לקונגרס של ארצות הברית ב-1940, ב-1942 וב-1944.
הסנאטור הרפובליקני ג'ון וו. תומאס נפטר בעודו מכהן בנובמבר 1945, ומושל איידהו הדמוקרטי צ'ארלס גוסט התפטר במטרה למלא את מקומו של תומאס בסנאט. גוסט לא הצליח לזכות במועמדות מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, בבחירות המיוחדות לסנאט. מועמד המפלגה הדמוקרטית, ג'ורג' דונארט, הפסיד בבחירות שנערכו בנובמבר 1946 לדוורשאק, והאחרון נבחר להשלים את כהונתו את תומאס בסנאט. שנתיים לאחר מכן, דוורשאק הפסיד בעצמו לברט מילר, לשעבר התובע הכללי של איידהו.
מילר נפטר מתוצאה מהתקף לב באוקטובר 1949 לאחר תשעה חודשים בלבד בתפקיד, ודוורשאק מונה למלא את מקומו עד לקיום בחירות מיוחדות בידי המושל צ'ארלס ארמינגטון רובינס. דוורשאק זכה בבחירות מיוחדות שהתקיימו ב-1950, ונבחר לכהונה מלאה בסנאט ב-1954 ולעוד אחת שש שנים מאוחר יותר ב-1960. דוורשאק, שדגל בהתבדלות, עמד איתן נגד התערבות צבאית מצד הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעבר לים. הוא הצביע בעד חוק זכויות האזרח מ-1957 אך לא הצביע על חוק זכויות האזרח של שנת 1960.
באופן אירוני, גם דוורשאק עצמו מת כתוצאה מהתקף לב בלשכתו שבגבעת הקפיטול בעודו מכהן כסנאטור ביולי 1962. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שבווירג'יניה.
הערות שוליים

↑  Clark-Dworshak in race for Congress, מתוך העיתון Lewiston Morning Tribune‏, 21 באוקטובר 1936 (באנגלית)
↑  Senator Dworshak Dies in Capital, מתוך העיתון  Virgin Islands Daily News‏, 26 ביולי 1962 (באנגלית)
↑  פריץ וילי, Sen. Dworshak buried at National Cemetery, מתוך העיתון Lewiston Morning Tribune‏, 27 ביולי 1962 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5254 2291  LCCN: no98079176  NARA: 10574082  SNAC: w6zp5d99  US Congress: D000585  VIAF: 19298393   WorldCat (עם VIAF): 19298393
ויליאם הנרי ביסל

ויליאם הנרי ביסל (באנגלית: William Henry Bissell;‏ 25 באפריל 1811 –  18 במרץ 1860) היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-11 משנת 1857 ועד למותו. הוא היה אחד המועמדים הרפובליקנים הראשונים שנבחרו בארצות הברית, לאחר שניצח בבחירות ב-1856, שנתיים בלבד לאחר הקמת המפלגה. בנוסף להיותו המושל הרפובליקני הראשון של אילינוי, הוא גם היה מושל המדינה הקתולי הראשון והראשון שנפטר בעת כהונתו.
ביוגרפיה

ויליאם הנרי ביסל נולד בעיירה הארטוויק שבמדינת ניו יורק, כבנם של לותר והאנה (לבית שפרד) ביסל. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים, וב-1835 סיים את לימודיו בקולג' לרפואה של פילדלפיה. ב-1837 הוא עבר למחוז מונרו שבאילינוי, שם הוא לימד בבית ספר ועסק ברפואה עד 1840.