stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן גלר
הערות שוליים

↑  קורות חיים של קרן גלר, באתר המכללה האקדמית בית ברל
1 2  נבחרו אמני המחזור השמיני של ארטפורט תל-אביב, באתר ערב רב Erev Rav
↑  ARToday, פורסמו שמות אמני המחזור השמיני של ארטפורט תל-אביב, באתר ARToday, ‏2021-04-05
↑   נעמה ריבה, להפריע את מנוחתם של הדגים המתים, באתר הארץ, 24 במאי 2022
↑  ענת ברזילי, הפרה המשוגעת: תערוכה על בעלי חיים ומחלות נפש, באתר כלכליסט, 19 בדצמבר 2016
↑  ARToday, התערוכה הזוגית של קרן גלר ורון וינטר ״מחיצה״ מתייחסת לשיטת הענישה ההיסטורית ״מחיצה על ידי פיל". גלריה חנינא תל אביב. הפתיחה ביום שישי ה-20/12 בשעה 11:00, באתר ARToday, ‏2019-12-17
↑  קרן גלר מציגה: תפסו צבע, באתר ynet, 5 במרץ 2009
↑  קרן גלר מצלמת עבודות וידאו שבהן מצולמים צלמי סטילס שמצלמים חתונות ובתים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-03-13
↑  קרן גלר
↑   נעמה ריבה, להפריע את מנוחתם של הדגים המתים, באתר הארץ, 24 במאי 2022
↑  מפלצות מצויות, באתר ערב רב Erev Rav
↑  felix007, פרסונה פיקטה, קרן גלר – מוזאון פתח תקווה, באתר www.petachtikvamuseum.com
↑  yuval saar, קרן גלר מצלמת עבודות וידאו שבהן מצולמים צלמי סטילס שמצלמים חתונות ובתים, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-03-13
↑  תסמונת האיבר הזר, באתר ערב רב Erev Rav
↑  הילה שקולניק־ברנר, התערוכה "אופוס 24": הכי רחוק מ"בית ספר למוזיקה", באתר הארץ, 19 בדצמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527006105171  VIAF: 221001537   WorldCat (עם VIAF): 221001537
רוזאנה פליימר-קלדרה

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1956 (בת 68) סרי לנקה 
 מדינה:  סרי לנקה סרי לנקה
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2024) 
 
רוזאנה פליימר-קלדרה (נולדה ב-16 במרץ 1956) היא פעילה לזכויות הקהילה הגאה מסרי לנקה. היא מייסדת ומנכ"לית ארגון Equal Ground, הארגון הוותיק ביותר בסרי לנקה למען זכויות להט"ב כחלק ממאבק זכויות האדם הכללי במדינה. פליימר-קלדרה הייתה גם ממייסדות Women's Support Group בסרי לנקה בשנת 1999. בין השנים 2001–2003, שימשה כנציגה האסיאתית הראשונה בסרי לנקה במועצה של האגודה הבינלאומית לזכויות להט"ב (ILGA), ובהמשך שימשה כמזכ"לית משותפת של הארגון.
חיים מוקדמים

פליימר-קלדרה נולדה ב-16 במרץ 1956 בסרי לנקה, ומשפחתה היא מהקהילה הבורג'ית, ממוצא הולנדי. היא גדלה בעיר קולומבו, ובגיל 18 עברה לסן פרנסיסקו, שם השתתפה במצעד הגאווה הראשון שלה ב-1978, אותו הוביל הארווי מילק. לאחר שחזרה לסרי לנקה, הביאה עמה כלים ומסורות כמו עצרות עם נרות והפגנות שקטות.
קריירה ופעילות חברתית

בזמן שהותה בארצות הברית, עבדה פליימר-קלדרה כטכנאית לעדשות מגע ובהמשך כסוכנת נסיעות. היא ניהלה עסק עצמאי בשם "Falmer Ceylan Ltd" במשך 15 שנים. לאחר שובה לסרי לנקה, הקימה חנות מקצועית לגולף בשותפות עם שחקנית גולף בכירה.
מלבד פעילותה למען זכויות להט"ב, פליימר-קלדרה הייתה פעילה סביבתית והפעילה מועדון סביבתי לילדים ואירועים להגנה על חיות הבר בין השנים 1990–1998. בשנת 2001 נבחרה לנציגה האסיאתית של האגודה הבינלאומית לזכויות להט"ב (ILGA), ובהמשך נבחרה לשמש כמזכ"לית משותפת, תפקיד בו נבחרה מחדש בשנת 2006 בכנס הבינלאומי בז'נבה.
בשנת 2004 ייסדה את ארגון Equal Ground, שפועל לקידום זכויות קהילת הלהט"ב בסרי לנקה, ובשנת 2015 הובילה את הקמת רשת השוויון של חבר העמים הבריטי, המספקת תמיכה לקהילות להט"ב ברחבי חבר העמים.
הישגים והכרה

במהלך השנים קיבלה פליימר-קלדרה הכרה בינלאומית על פעילותה, כולל פרס "Utopia" לזכויות להט"ב, הנחשב לפרס המוביל בתחום באסיה, ופרס המארשל הבינלאומי במצעד הגאווה של טורונטו ב-2007. בשנת 2017 קיבלה את פרס Zonta להשפעה חברתית, ובנובמבר 2022 זכתה בפרס "גיבור הקהילה" מטעם APCOM.
באפריל 2024, נבחרה פליימר-קלדרה לרשימת 100 האנשים המשפיעים של מגזין טיים לשנת 2024.
הערות שוליים

1 2  Ceylon Today |, web.archive.org, ‏2016-03-04
↑  HuffPost - Breaking News, U.S. and World News, HuffPost (באנגלית)
↑  By Sanya Mansoor, Rosanna Flamer-Caldera: The 100 Most Influential People of 2024, TIME, ‏2024-04-17 (באנגלית)
בנימין עומר (חתולי)

| --- | --- |

בנימין עומר, שנות ה-70
 לידה:  30 בדצמבר 1902 
 פטירה:  5 ביולי 1976 (בגיל 73) 
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
בנימין עומר עם רעייתו שולמית והבן הלל, סביבות 1930
בנימין עומר ("חתולי") (במקור קוטוביץ, תחילה עיברת לעוגני; ל' בכסלו תרס"ג, 30 בדצמבר 1902 – ז' בתמוז תשל"ו, 5 ביולי 1976) היה מלחין, מעבד, מנצח מקהלות ותזמורות ומורה למוזיקה ישראלי, איש קיבוץ משמר העמק.
בנו הוא הסופר, המשורר ואדריכל הנוף ע. הלל.
ביוגרפיה

עומר נולד בסוף שנת 1902 בשם בנימין קוֹטוֹביץ בעיר ורשה שבפולין הרוסית, במשפחה שומרת מסורת, בנם של חנה לבית קַלוַוארי וצבי קוטוביץ. התחנך בבתי ספר יהודיים שהקדישו מקום מיוחד ללימוד עברית ויהדות.
הצטרף לקן של תנועת הנוער הציונית הסוציאליסטית "השומר הצעיר" בעירו, ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל, בין ראשוני העולים מהקן.
תחילה עבד בסלילת כבישים ובעבודות ציבוריות, עד שב-1922 הצטרף לקיבוץ השומר הצעיר ב' והיה מראשוני קיבוץ משמר העמק שבמערב עמק יזרעאל. עבד בייבוש ביצות, בבניין, ככוורן וכאופה.
בשנת 1924 נישא לשולמית לבית פלדהורן, והיה אב לשלושה: הלל, אסף ושלמה.
את עיסוקו במוזיקה בקיבוץ החל כמנצח מקהלות וכמלחין.
עם הקמת המוסד החינוכי "שוֹמריה" במשמר העמק ב-1931 היה עומר למורה למוזיקה בו. הוא לימד מוזיקה עד פרישתו ב-1968, והניח את היסודות לחינוך המוזיקלי במוסד.
למד באקדמיה למוסיקה בירושלים (1944), בטריניטי קולג' בלונדון ועם מורים פרטיים בארץ. במלחמת העולם השנייה שירת בשיטור.
כיהן כמזכיר קיבוצו, כעורך "ידיעות משמר העמק", כרכז ועדת החינוך בקיבוץ, כמזכיר "שומריה" וכרכז ועדת מוזיקה. היה פעיל באולפן האזורי לחינוך מוזיקלי ובוועדות למוזיקה ולחינוך מוזיקלי בקיבוץ הארצי ובתנועה הקיבוצית.
בשנים 1958–1961 כיהן כמנהל החינוך המוזיקלי בתנועה הקיבוצית. ארגן מקהלות ותזמורות וניצח עליהן, הורה תורת המוזיקה וזמרה במשך שנים.
בנוסף לעבודתו החינוכית, הלחין שירים ושירי ילדים, כתב עיבודים למקהלות ולמסכות מוזיקליות. פרסם מלחניו ומעיבודיו וכן קובצי שירים.
בשנת 1949 זכה בפרס השני בתחרות של המרכז לתרבות של ההסתדרות על המנגינה שחיבר לשיר "זכרו אותי" שפרסמה מרים ילן-שטקליס ב"דבר השבוע" לזכרה של אלה רייס, שנהרגה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות (בפרס הראשון זכה בנימין ברעם; שתי היצירות ב"ספריה מוזיקלית קטנה" של המרכז לתרבות).
עומר נפטר בקיץ 1976, בן 74 במותו.
השאיר אחריו את רעייתו שולמית ובניו הלל, שלמה ומשפחותיהם. בנו אסף נהרג בעת שירותו בצה"ל בסתיו 1951.
נכדתו נולי עומר (בתו של הלל) היא שחקנית, קומיקאית וסטנדאפיסטית ישראלית. הייתה נשואה לשחקן שאול מזרחי.
ארכיונו האישי שמור בארכיון "יד יערי".
פרסומיו

שירי ילדים; לוקטו ונערכו בידי ב' חתולי, משמר העמק: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל – הקבוץ הארצי השומר הצעיר – מחלקת החנוך, 1939. (תווים)
שירי ילדים: גשם; לוקטו ונערכו בידי ב. חתולי, משמר העמק: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – הקבוץ הארצי השומר הצעיר – מחלקת החנוך, 1939. (תווים)
ב' חתולי (עורך), לחג ומועד, תל אביב: הקבוץ הארצי השומר הצעיר – ארגון המקהלות ('שירה בצבור'), ת"ש. (תווים)
י"ב קנונים בשני קולות: ממשלי שלמה, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – הוצאת המרכז לתרבות ('ספריה מוזיקלית'), תש"ט. (תווים)
12 שירים לנושאים הלחם, מזונות האדם, משמר העמק: ב. חתולי, תש"ט. (תווים)
34 משירי העמים; ערוכים לשני קולות על ידי בנימין עומר; עברית: נתן יונתן, ראובן ירון, בנימין עומר, [תל אביב?]: הוועדה הבין-קבוצית לחנוך מוזיקלי, [תשי"-?]. (תווים)
7 שירי ילדים, תל אביב: נגן, 1952. (תווים) (זמרה ופסנתר) (המילים מאת מחברים שונים)
שירים לפעוטות: עשרים ואחת נעימות לגיל הרך, מרחביה: ספרית הפועלים, הקבוץ הארצי השומר הצעיר, תשי"ד. (תווים)
כוכב קטן: 50 שירים לגן הילדים ולכתות א–ב, תל אביב: אורים, הוצאת ספרים פדגוגיים של המרכז לתרבות ולחנוך, 1958. (תווים) (לקול יחיד) (התוכן: בגן ובכתה; בחצר המשק; בבית; במעגל הימים; שירי הלחם; כוכב קטן)
12 שירי עמים: בשלושה קולות; ערוכים למקהלת נוער על ידי בנימין עומר, תל אביב: מחלקת החינוך של הקבוץ הארצי השומר-הצעיר, [תשכ"-?]. (תווים)
גליונות לסולפג': ל-1 או 2 קולות: סדרה א, 3 חוברות, תל אביב: ועדה בין-קבוצית לחינוך מוזיקלי, 1961. (תווים)
בנימין עומר, יזהר ירון, יצחק דרור, שמואל ארד (עורכים), ברון יחד: שירון ליובל תנועת השומר-הצעיר 1913–1963; עריכה גרפית: שמואל כץ, תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך ('ספריה למוזיקה ע"ש ניסמוב'), 1963 (תווים)
ראשי פרקים לנושא (לכתה י’): המוזיקה בתקופת הבארוק: חוברת למורה, תל אביב: הוועדה הבין-קבוצית לחינוך מוזיקלי, תשכ"ד.
צבי סנונית, 10 שנים ביצירת סטראוינסקי: 1948–1958; ערך: בנימין עומר, (מרחביה: דפוס מרחביה), תשכ"ז. (הופיע לזכרו של סנונית)
בנימין עומר, יעקב פדן (עורכים), רשימות, שירים, לחנים: מכתבים על בעיות חברה, ספרות, תיאטרון, מוזיקה מביכורי עטו של צבי סנונית בשנות חינוכו במשמר-העמק (1946-50); עיטורים: גיורא דיאמנט, משמר העמק; (מרחביה: דפוס השומר הצעיר), תשכ"ט. (הופיע לזכרו של סנונית)
קבלת שבת: שירון; ליקט: בנימין עומר; ערך: א.ב.ג, תל אביב: ועדת חגים – מדור המוזיקה, [תשל"-?]. (תווים)
10 שירים ישראליים; ערוכים למקהלות נוער (3 קולות) על ידי בנימין עומר; עריכה: ש[למה] קפלן, תל אביב: מרכז לתרבות ולחינוך ('ספריה מוזיקלית על שם נסימוב'), 1970. (תווים)
ב. עמר, ע. הלל, המלך שלמה ואשמדי: מחזה בחמש מערכות על-פי אגדה מאת ח.נ. ביאליק, תל אביב: מחלקת החינוך הבינקיבוצית, אחוד הקבוצות והקיבוצים – הקיבוץ הארצי, הקיבוץ המאוחד ('סדרת מחזות משלנו'), 1982.
לקריאה נוספת

"Omer, Binyamin", in: Harry Schneiderman and Itzhak J. Carmin (Eds.), Who's Who in World Jewry: A Biographical Dictionary of Outstanding Jews, New York 1972, p. 666.
הערות שוליים

↑  משה גורלי, "זכרו אותי...": קורות חיים ושיר, דבר, 8 ביולי 1949.
↑  קטלוג אוספים וארכיונים אישיים, אתר יד יערי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311301005171  PLWABN: 9810550631005606  BnF: cb16547672w (data)  ISNI: 0000 0000 6694 5374  LCCN: nr96012101  VIAF: 39274506   WorldCat (עם VIAF): 39274506
בלתי נשכחים 4

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  סקוט וואה
 הופק בידי:  קווין קינג-טמפלטון ג'ייסון סטיית'האם יריב לרנר לס וולדן
 תסריט:  מקס אדמס, ספנסר כהן, מקס אדמס 
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון ג'ייסון סטיית'האם דולף לונדגרן רנדי קוטור קרטיס "50 סנט" ג'קסון מייגן פוקס טוני ג'אה איקו אואיס אנדי גרסיה
 צילום:  פיטר מנזיס ג'וניור
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Millenium Films Campbell Grobman Films
 חברה מפיצה:  סרטי "Lionsgate"
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 בספטמבר 2023 ישראל 21 בספטמבר 2023
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט מלחמה 
 תקציב:  100 מיליון דולר
 הכנסות:  47.4 מיליון דולר (נכון ל-16 באוקטובר 2023)
 סרט קודם:  בלתי נשכחים 3
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלתי נשכחים 4 (באנגלית: Expend4bles, ידוע גם בשם The Expendables 4) הוא סרט פעולה אמריקאי שעלה לאקרנים ב-22 בספטמבר 2023, בבימויו של סקוט וואה מתסריט מאת קורט וימר, טד דאגרהארט ומקס אדמס, המבוסס על סיפור מאת ספנסר כהן, ווימר ודאגהארט. זהו סרט ההמשך של בלתי נשכחים 3 (2014) והפרק הרביעי בסדרת הסרטים בעלת אותו שם. בסרט מככבים צוות שחקנים הכולל את סילבסטר סטאלון, ג'ייסון סטיית'האם, דולף לונדגרן ורנדי קוטור שחוזרים על תפקידיהם מסרטים קודמים, כשקרטיס "50 סנט" ג'קסון, מייגן פוקס, טוני ג'אה, איקו אואיס ואנדי גרסיה מצטרפים לצוות השחקנים.
לסרט דירוג R כמו שני הסרטים הראשונים בסדרה, לאחר שהדירוג PG-13 של הסרט השלישי התקבל בצורה גרועה על ידי המעריצים.
תקציר העלילה

חבורת שכירי חרב בהנהגת ברני רוס (סילבסטר סטאלון), יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות, מוקצים במשימה לעצור את סוארטו, המנהל ארגון טרור, מהברחת ראשי נפץ גרעיניים שיציתו סכסוך בין רוסיה לארצות הברית .
צוות השחקנים

ג'ייסון סטיית'האם בתור לי כריסמס: מומחה הסכינים של הצוות והשני בפיקוד. כשסטאלון חיפש להעביר את ההובלה של הזיכיון לסטיית'האם, הוא עשה כ-80% מכלל הצילומים ופיקח על הפוסט-פרודקשן, וגם שימש כמפיק.
קרטיס "50 סנט" ג'קסון בתור Easy Day, חבר חדש בצוות "הבלתי נשכחים".
מייגן פוקס בתור ג'ינה, סוכנת CIA וחברתו לשעבר של כריסמס.
דולף לונדגרן בתפקיד התותחן ג'נסן: חבר הפכפך בצוות, שהתבטל בגלל שנים של מתח קרב. לונדגרן הצהיר שדמותו מפוכחת כבר כמה שנים ונמצאת בחיפוש נפש פילוסופי.
טוני ג'אה בתור דצ'ה
איקו אואיס בתור סוארטו, טרוריסט והאנטגוניסט הראשי.
רנדי קוטור בתור כביש אגרה: מומחה ההריסות של הצוות.
אנדי גרסיה בתפקיד מארש, סוכן CIA .
סילבסטר סטאלון בתפקיד בארני רוס: מנהיג צוות "הבלתי נשכחים". סטאלון אישר שהסרט יהיה הופעתו האחרונה בתור בארני רוס, כאשר סטאת'ם מצפה להשתלט על הסדרה לאחר עזיבתו. בשל כך, תפקידו בסרט היה מוגבל.
בנוסף, ג'ייקוב סיפיו ולוי טראן לוהקו לתפקיד גלן ולאש בהתאמה, חברים חדשים בצוות "בלתי נשכחים" ואילו שילה שאה בתפקיד מנדי, לצד אדי הול, לוהקו לתפקיד לא ידוע.
הפצה > בקולנוע

Expend4bles אמור לצאת לאקרנים על ידי Lionsgate ב-22 בספטמבר 2023.  הסרט היה אמור לצאת במקור בשנת 2022.
הפצה > שיווק

באפריל 2022 נחשפו ב־CinemaCon הכרזות הראשונות של הסרט.  סרטון הטריילר הראשון של הטיזר שוחרר באופן בלעדי למשתתפים במצגת של Lionsgate בכנס.   ב-6 ביוני 2023, הפוסטר הראשון לסרט שוחרר, כשהטריילר הראשון יצא יום לאחר מכן.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך הטקס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | הסרט הגרוע ביותר | "בלתי נשכחים 4" | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | התסריט הגרוע ביותר | "בלתי נשכחים 4" | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | הבמאי הגרוע ביותר | סקוט וואה | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | שחקן המשנה הגרוע ביותר | סילבסטר סטאלון | זכייה |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | שחקנית המשנה הגרועה ביותר | מייגן פוקס | זכייה |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | הצמד הגרוע ביותר על המסך | כל 2 "שכירי חרב חסרי רחמים" | מועמדות |  |
| פרס פטל הזהב | 9 במרץ 2024 | הרימייק, החיקוי או סרט ההמשך הגרוע ביותר | "בלתי נשכחים 4" | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  Kit, Borys (30 באוגוסט 2021). "Jason Statham, Sylvester Stallone, 50 Cent, Megan Fox to Star in New 'The Expendables' Movie for Lionsgate (Exclusive)". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-30 באוגוסט 2021. נבדק ב-30 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hibberd, James (7 בנובמבר 2022). "Sylvester Stallone Gets Candid About Career, Regrets, Feuds: "I Thought I Knew Everything"". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-7 בנובמבר 2022. נבדק ב-8 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  ""The Expendables 4" trailer". YouTube. ארכיון מ-11 ביולי 2023. נבדק ב-7 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (26 באוקטובר 2021). "'The Raid' Star Iko Uwais To Play Villain In 'The Expendables 4'". Deadline Hollywood. ארכיון מ-26 באוקטובר 2021. נבדק ב-26 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scott, Walter (3 ביוני 2022). "Andy Garcia on How the New Latino Father of the Bride Is Different and Similar to Earlier Movies (Exclusive)". Parade. ארכיון מ-4 ביוני 2022. נבדק ב-4 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Devore, Britta (16 באוקטובר 2021). "Sylvester Stallone Finishes Filming 'The Expendables 4,' Says Goodbye to the Series". Collider. ארכיון מ-11 בנובמבר 2021. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bureau, Athens (4 באוקטובר 2021). "Sylvester Stallone's The Expendables 4 to begin filming in Greece". Greek City Times. ארכיון מ-4 באוקטובר 2021. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (6 באוקטובר 2022). "Lionsgate's 'Expendables 4', Sebastian Maniscalco's 'About My Father' & Adele Lim Comedy Get 2023 Release Dates". Deadline. ארכיון מ-6 באוקטובר 2022. נבדק ב-7 באוקטובר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Swann, Erik (12 באוקטובר 2021). "Expendables 4: Sylvester Stallone Looks Thoroughly Badass In New Set Video". CinemaBlend. ארכיון מ-14 באוקטובר 2021. נבדק ב-14 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lovett, Jamie (25 באפריל 2022). "The Expendables 4 First Poster Revealed". ComicBook.com. ארכיון מ-25 באפריל 2022. נבדק ב-25 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gardner, Chris (28 באפריל 2022). "'John Wick: Chapter 4' Footage Closes Out CinemaCon With a Bang". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-28 באפריל 2022. נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McGloin, Matt (28 באפריל 2022). "'The Expendables 4' CinemaCon Footage Shows Off Sylvester Stallone". Cosmic Book News. ארכיון מ-20 במאי 2022. נבדק ב-28 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Echebiri, Makuochi (6 ביוני 2023). "New 'The Expendables 4' Poster Promises "They'll Die When They're Dead"". Collider. ארכיון מ-7 ביוני 2023. נבדק ב-7 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  J. Kim Murphy, Razzie Noms 2024: Chris Evans and Jennifer Lopez Up for Worst Actors; ‘Shazam 2’ and ‘Ant-Man 3’ Tie With 4 Nods, Variety, ‏2024-01-22 (באנגלית אמריקאית)
עמנואל סמדיה

עמנואל סמדיה (באנגלית: Emmanuel Samadia; נולד ב-19 באפריל 2001 בפריטאון, סיירה לאון) הוא כדורגלן מסיירה לאון המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת הרטפורד אתלטיק מה-USL צ'מפיונשיפ ובנבחרת סיירה לאון.
קריירת מועדונים

סמדיה החל את הקריירה המקצוענית שלו בקאלון מליגת העל של סיירה לאון. בחודש ינואר 2021 חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ב-28 ביולי 2022 חתם בהפועל ראשון לציון.
ב-28 בנובמבר 2023 חתם בהרטפורד אתלטיק ה-USL צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

ב-13 באוקטובר 2020 ערך סמדיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בהפסד 0–1 לנבחרת ניז'ר במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  19-year-old Emmanuel Samadia signs two-years contract with Israeli side Hapoel Umm Al Fahm FC באתר Swit Salone, ‏ 22 בינואר 2021 (באנגלית)
↑  מערכת אתר ערוץ הספורט, ‏עמנואל סמאדיה חתם בהפועל ראשון לציון, באתר ערוץ הספורט, 28 ביולי 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עמנואל סמדיה".
כיבוש יפו (1799)

כיבוש יפו במרץ 1799 על ידי צבא נפוליאון היה חלק ממסע נפוליאון בארץ ישראל שהחל במצרים והסתיים בכישלון במצור על עכו בחודש מאי (שלאחריו נסוג הצבא בחזרה למצרים). כיבוש יפו בוצע לאחר מצור של כמה ימים ואחריו הבקעת החומה הדרומית ופריצה לרחובות העיר. הכיבוש לווה במעשי אכזריות באזרחי העיר ואחר כך גם בטבח בחיל המצב של העיר לאחר כניעתו.
הרקע והמצור

ב-1798 הטילה הממשלה הצרפתית הנבחרת על נפוליאון לכבוש את מצרים כדי לפגוע בדרכי המסחר של הבריטים עם הודו. נפוליאון כבש עד מהרה את קהיר וסביבותיה, אך נותק מצרפת בעקבות השמדת הצי הצרפתי על ידי הבריטים. נפוליאון ביסס את שלטונו במצרים והחל לנוע לאורך חוף הים התיכון בכיוון ארץ ישראל וכבש לאחר קרב את אל עריש, אחריה לאחר קרב קצר גם את עזה, ואת רמלה כבש ללא התנגדות. מרמלה ההחלטה הייתה לא לפנות לכיוון ירושלים או שכם אלא לכבוש ראשית את יפו שלדברי נפוליאון (בזכרונותיו) הייתה דרושה לקיום הקשר הימי עם מצרים.
יפו הייתה באותם ימים מוקפת חומה ומגדלים שמאחוריהם נראתה העיר הבנויה על התל הגבוה. מאחורי החומה עמדו מספר בתים גבוהים שגגותיהם יכלו גם כן לשמש עמדות הגנה. העיר הייתה מוקפת פרדסים של, בעיקר, תפוזים ולימונים, אך גם שקדיות, רימונים, תאנים ואפרסקים. ב-3 במרץ הגיע נפוליאון ליפו ומיד החל בסיור אישי במקביל לסיורים של אנשי ההנדסה והתותחנים. הדיוויזיה של ז'אן-בטיסט קלבר עברה בערב לקו הירקון כדי לחסום תגבורות מצפון, זו של ז'אן לאן התמקמה עם עמדות ירי ארטילרי תחת הגנת הפרדסים מדרום לעיר (צפון שכונת עג'מי של היום) שם תוכננה ההבקעה הראשית, וזו של לואי אנדרה בון הוצבה מצפון לעיר בתפקיד הסחה. נפוליאון ומטהו חנו ביניהם באזור אצטדיון בלומפילד. חלק מארטילריית המצור נשלחה צפונה לעכו מתוך קבלה מוגזמת של כתבי הנוסע הצרפתי וולני מ-1787 שהתייחס בזלזול לחומת יפו כאל "חומת גינה". הטורקים בינתיים ביצעו מספר גיחות התקפה בהם הצליחו להרוג כתריסר צרפתים שעסקו בחיפוש מזון, וב-6 במרץ הצליחו גם לפגוע קצת במערכת הביצורים ולהרוג כמה מהצרים.
באותו יום, לאחר ירי סמלי שלח לואי אלכסנדר ברתייה (שלישו של נפוליאון) קצין ומחצצר אל מפקד העיר כדי להציע את כניעתה בשלום. הם הציגו את מצבה הנואש של העיר מול הצבא הצרפתי המנצח והציעו לדחות את כיבוש העיר עד 7:00 בבוקר למחרת ועד אז לתת הזדמנות לחיל המצב להיכנע בתמורה לחייו ולשלום העיר. אחרי כרבע שעה מכניסת זוג השליחים אל העיר הונפו ראשיהם הכרותים בראש שניים מהמגדלים שעל החומות, וגופותיהם הוטלו אל בסיס החומות.
כיבוש העיר

ב-8:00 בבוקר 7 במרץ החלה הפגזת החומה הדרומית בשני מוקדים - באזור המרכזי במקום בו שני בתים גבוהים מאחורי החומה יוכלו לשמש ראש גשר לפורצים, ובאזור המגדל הדרום מזרחי. בין 15:00-14:00 נפרצה חלקית הנקודה המרכזית והוחלט להתמקד בפריצה שם לפני שעות החשיכה, ולזנוח את הנקודה המזרחית. הגנרל ז'אן לאן לקח את הפיקוד הישיר (לאחר מותו של קולונל לז'ן) והגנרל רמבו הצליח לפרוץ ולהתמקם בבניין גבוה מימין לנקודת הפריצה, אך ההתנגדות הייתה עדיין עיקשת מבניינים אחרים באזור ובמיוחד מהבניין הגבוה שמשמאל לפרצה (באזור מפגש סמטות תאומים ושור). לאחר ניסיון פריצה כושל נשלח סרן המהנדסים איימיי והצליח בניסיון שני לפרוץ למרתף נטוש של הבניין השמאלי ללא ידיעת מגיניו שעל הגג. משם, לאחר קבלת תגבורת, הצליחו הפורצים לצאת לרחוב (סמטת אריה של היום), לתקוף את המגינים מאחור ולמוטט את ההגנה באזור הפרצה. אנשי בון מצאו בינתיים נקודת תורפה בחומה הצפונית מול הים והצליחו לעבור שם את החומה בעזרת סולמות ומשם להתקדם דרומה. עד שעות החשכה הסתיימה ההתנגדות בעיר ואנשי לאן נפגשו עם כוחות בון באזור המצודה במרכז העיר.
לאחר הכיבוש > השתוללות דמים ביפו

לאחר כיבוש העיר החל הצבא הצרפתי בהשתוללות דמים ברחבי העיר. לילה של רצח, אונס, הרס וביזה הסתיים עם כ-1,000–1,500 הרוגים אזרחים. נפוליאון עצמו לא פעל להפסקת הזוועות ורק בבוקר הוחזר הסדר.
ההתפרצות האלימה הוסברה בזעם שהצטבר אצל החיילים, במיוחד על היחס לשבויים הצרפתים ולשליחים שנרצחו. לדעת מרדכי גיחון לכך יש להוסיף את הניכור התרבותי בין הצרפתים למקומיים שהוביל לרגשות זלזול ושנאה הדדיים. נפוליאון ניסה לרסן רגשות אלה ולעורר אהדה עממית מקומית לצרפת כפי שהצליח להשיג בכיבושיו האירופים שם נתפשו הצרפתים כמשחררים מעול המלוכה. למרות זאת ניסה להשתמש בשמע הזוועות של כיבוש יפו כדי להגביר את היראה מהצבא הצרפתי. התוצאה בכל אופן הייתה הפוכה, והשנאה לצבא הפולש וידיעת מחיר הכיבוש הצרפתי הכניסה מאוחר יותר בכוחות הנצורים בעכו כושר עמידה ואי רצון להיכנע.
לאחר הכיבוש > טבח השבויים

כ-3,200 חיילים מחיל המצב המשיכו להתגונן מתוך מבנה גדול בעיר עד ששני קצינים צרפתים (אחד מהם היה אז'ן דה בוארנה, בנה של ז'וזפין אשת נפוליאון מנישואיה הקודמים) קיבלו את כניעתם. נפוליאון סירב להכיר בכניעה וחשש מהצורך להחזיק מספר כה גדול של שבויים או אפילו לארגן את הובלתם למצרים. הוא החליט להוציא להורג את שבויי המלחמה, בתירוץ שרבים מהם שוחררו אחרי קרב אל עריש תחת שבועה שלא להילחם עוד בצרפת (על אף שאלה היו מיעוט בין שבויי יפו). את 800 השבויים בני מצרים שחרר נפוליאון לארצם כדי להימנע ממהומות במצרים, אותה כבר ראה כמושבה צרפתית. שאר השבויים חולקו לקבוצות לפי מוצאם. ב-8 במרץ נלקחו 800 השבויים המרוקנים לחוף הים כק"מ וחצי דרומית לעיר ושם נורו, חלקם תוך כדי מנוסה לים או לשוניות הסלעים הקרובות. ב-9 במרץ נרצחו עוד כ-600 שבויים וב-10 נרצחו כ-1,000 הנותרים, לאחר שלא קיבלו מזון במשך יומיים, חלקם בדקירות כידון כדי לחסוך בתחמושת. העדויות כוללות סיפורים של קבלת הגורל ופרידה בלחיצת יד בין המוצאים להורג. מפקד יפו הטורקי, עבדאללה אגא, הושאר בתחילה בחיים, אבל הוצא להורג גם הוא עם נסיגת נפוליאון למצרים לאחר כישלונו מול עכו.
לאחר הכיבוש > מגפת הדבר

מגפת דבר שהחלה להתפשט עוד לפני הקרבות החמירה ביותר לאחר הכיבוש. רופא המשלחת, דה-ז'נט, ניסה להסתיר את העובדה שמדובר בדבר כדי לא לפגוע במורל הצבא. החולים רוכזו במנזר ניקולאס הקדוש הארמני (בחלק הצפוני התחתון של העיר, ברציף העלייה השנייה של היום). כשנפוליאון שמע על הזנחת החולים שם, בא לשם בעצמו לפקח על הטיפול ולעודד את חייליו. לא ברור אם מדובר בתעמולה או באמת, אך סופר גם כי סייע להוביל גופת חייל שמת מהמחלה ונגע בפומבי באחד החולים כדי להוכיח שאינו חושש להדבק. אירוע זה הונצח בתמונה של אנטואן-ז'אן גרו - ראו בראש הערך. הבריטים הפיצו אחר כך את הסיפור (אולי תעמולה גם כן) שבעת עזיבת צבא נפוליאון את ארץ ישראל הוא ציווה על המתת שאר החולים במנזר.
לקריאה נוספת

נתן שור, מסע נאפוליון לארץ ישראל, תל אביב, 1984
זאב וילנאי, "נפוליאון בונפרט" (ערך), מתוך אנציקלופדיה אריאל, תל אביב 1978
מרדכי גיחון, "נאפוליון בארץ ישראל", בתוך הערך: ארץ ישראל, האנציקלופדיה העברית, כרך א3
הערות שוליים

1 2 3 4 5  נפוליאון בארץ ישראל, מרדכי גיחון, אפי מלצר בע"מ - מחקר צבאי, עיתונאות והוצאה לאור, 2003, פרק ו
1 2 3 4  אורי קציר, טבח יפו, באתר אימגו
↑  זכרונות נפוליאון כרך 3 (בצרפתית)
↑  נפוליאון בארץ ישראל, מרדכי גיחון, אפי מלצר בע"מ - מחקר צבאי, עיתונאות והוצאה לאור, 2003, עמודים 89, 226
↑  זכרונות נפוליאון כרך 3, עמודים 43-42
↑  L'expedition d'Egypte 1798-1801, Henry Laurens, Editons du Seuil, 1997, עמוד 268
תותח טורקי ביפו
ביצורי יפו
יפו מצפון - 1893
נפוליאון נוגע באבעבועה של נגוע דבר, תחריט של תייבו
נפוליאון מנחה את הרופא להרעיל את קורבנות הדבר - מתוך כתב תעמולה בריטי בשנת 1814
נגה ניר נאמן

| --- | --- |

ניר נאמן בפברואר 2014
 לידה:  18 באוקטובר 1977 (בת 47) עפולה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מעסיק:  חדשות 13
 סוג כתב:  מגישת התוכנית "המגזין"   מגישת המהדורה המרכזית של חדשות 13
 תחום סיקור:  צרכנות
 פרסים והוקרה:  אות המופת של עמותת אומ"ץ
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  noga.nirneeman
 טוויטר:  nogannir
נגה ניר נאמן (נולדה ב-18 באוקטובר 1977) היא עיתונאית ישראלית, כתבת לענייני צרכנות בחדשות 13, ומגישה את מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 13 ואת התכנית "המגזין".