stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורומצ'י
הערות שוליים

↑  China: Xīnjiāng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  אורומצ'י, אורומיסי, האנציקלופדיה העברית, כרך ב, עמ' 246, הוצאת מסדה, תש"י
↑  AboutXinjiang
↑  סין מודה: ירינו למוות ב-12 מתפרעים באורומצ'י, באתר ynet, 19 ביולי 2009
↑  טרור בסין: 31 נהרגו בפיגוע באזור איסלאמי, באתר ynet, 22 במאי 2014
↑  aboutxinjiang
↑  [ http://www.worldweather.org/001/c00543.htm World Weather Information Service]
↑  Eurasian Corridors of Interconnection: From the South China to the Caspian Sea (עמ' 65–66), ‏אוגוסט 2012
↑  Xinjiang Uygur autonomous region Market Profiles on Chinese Cities and Provinces ,
↑  17th Urumqi Trade Fair opens, CCTV.Com, 09-02-2008
↑   Uyghur Photo Site
↑  Xinjiang University
, Aboutxinjiang
↑  Xinjiang Medical University
, Aboutxinjiang
↑  Xinjiang Normal University
, Aboutxinjiang
↑  Xinjiang Institute of Finance and Economics
, Aboutxinjiang
↑  B. Mamtimin, The characteristics of air pollution in the semi-aridCity of Urumqi (NW China) and its relation to climatological proccesses,
↑  Characteristics and sources of air-borne particulate in Urumqi, China, the upstream area of Asia dust, Atmospheric environment ISSN 1352-2310, 2008, vol. 42, no4, pp. 776-787
↑  TREKEARTH
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545627005171  BnF: cb13193352d (data)  GND: 4215400-5  LCCN: n78054284  MusicBrainz: 225d62e7-bf27-4ad8-82e3-e5b6645a2aeb  SUDOC: 113422253  VIAF: 124315112   WorldCat (עם VIAF): 124315112 
גורד השחקים צ'ונג טיין פלאזה באורומצ'י
תחנת רכבת באורומצ'י
אוגוסט נטרר

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1868 רוונסבורג, ממלכת וירטמברג 
 פטירה:  7 באוקטובר 1933 (בגיל 65) רוטווייל, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 זרם באמנות:  אמנות גולמית 
 
אוגוסט נטרר (בגרמנית:  August Natterer‏; 3 באוגוסט 1868 – 7 באוקטובר 1933), הידוע גם בשם נטר, היה אמן גרמני שסבל מסכיזופרניה.
ביוגרפיה

אוגוסט נטרר, שהפסיכיאטר שלו נתן לו את הכינוי הבדוי נטר כדי להגן עליו ועל משפחתו מפני הסטיגמה החברתית שקשורה באותה תקופה למחלות נפש, נולד ב-3 באוגוסט 1868 בשורנרייט ליד רבנסבורג, גרמניה, בן לפקיד, והצעיר מבין תשעה ילדים. נטרר למד הנדסה, התחתן, טייל רבות והייתה לו קריירה מצליחה כחשמלאי, אך לפתע נקלע לפנטזיות והתקפי חרדה. באפריל 1907 היה לו הזיה מרכזית של פסק הדין האחרון שבמהלכה כ-"10,000 תמונות הבזיקו במוחו חצי שעה". הוא תיאר זאת כדלקמן:
ראיתי נקודה לבנה קרובה לעננים - כל העננים נעצרו - ואז הכתם הלבן הלך ונעמד כמו לוח בשמיים. על אותו הלוח או על המסך או על הבמה הופיעו תמונות מהירות והבזקים אחריהן, כ -10,000 תוך חצי שעה ... אלוהים עצמו הופיע. בין חזיונות העולם הוא ראה: תמונות מלחמה, יבשות, אנדרטאות, טירות יפהפיות, תפארת העולם - אבל כל אלה היו תמונות על-טבעיות. הן היו תמונות גדולות כעשרים מטרים לפחות, ברורות לצפייה, כמעט ללא צבע כמו בצלומים ... התמונות היו ההתגלות של פסק הדין האחרון. המשיח לא יכול היה להגשים את הישועה מכיוון שהוא נצלב מוקדם ... אלוהים גילה לי אותם כדי להשיג את הישועה.
התקפים אלה הביאו אותו לניסיון התאבדות וכניסה לראשונה למוסד לחולי נפש שם בילה הרבה במהלך עשרים ושש השנים הנותרות בחייו. נטרר טען לאחר מכן כי הוא ילדו הבלתי לגיטימי של הקיסר נפוליאון הראשון ו"גואל העולם". החזון נתן לו השראה להפקה אינטנסיבית של רישומים, שכולם מתעדים תמונות ורעיונות שראה בחזון.
אוגוסט נטרר נפטר מאי ספיקת לב במוסד ליד רוטוויל בשנת 1933.
יצירה

נטרר היה אחד ה"מאסטרים הסכיזופרניים "כך כינה אותו הנס פרינהורן בעבודתו שהגדירה את תחום "אומנותם של חולי נפש". הרישומים שלו הם ניסיונות לתפוס את "10,000 התמונות" של ההזיות מאותו היום. הם תמיד מועברות בסגנון ברור ואובייקטיבי, כמו בציור טכני, אולי בגלל הרקע שלו כחשמלאי.
הערות שוליים

↑  August Natterer | Raw Vision Magazine, rawvision.com
↑  Greg Bottoms, The Colorful Apocalypse: Journeys in Outsider Art, ReadHowYouWant.com, 2011-05-26, ISBN 978-1-4596-1432-1. (באנגלית)
↑  Duponis janine dupont arts court at duponis.com (ארכיון)
↑  August Natterer, 1868–1933 – UK Disability History Month (באנגלית אמריקאית)
↑  Katharine Conley; Pierre Taminiaux (2006). Surrealism and Its Others. Yale University Press. p. 132.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123230187  ISNI: 0000 0000 6683 0542  LCCN: nr2002002002  MusicBrainz: 8a3a53ba-55c8-4dc7-8135-81fc48fe1391  SUDOC: 126658846  ULAN: 500125107  VIAF: 55049997   WorldCat (עם VIAF): 55049997
אגיה זוני

| --- | --- |

 ארגון:  בית"ר
 קורות ההפלגה
 נמל המוצא:  פיומה
 מספר מעפילים:  465
 יום היציאה:  16 במרץ 1939
 מקום ההגעה:  חוף אשקלון
 נתוני האונייה
 סוג האונייה:  אוניית נוסעים
 מספנה:  Fratelli Orlando
 הושקה:  1899
 שם קודם:  Aghia Zoni P, Taranto
 הנעה:  קיטור
 מצבה כיום:  טבעה
 מקום טביעתה:  ליד יוון
מסלול ההפלגה של אגיה זוני
אגיה זוני (המקור היווני: Αγία Ζώνη, ביוונית עתיקה נהגה: אגיא זונֶה; ביוונית חדשה גם: אַיָּה זוֹנִי; באותיות לטיניות נרשם: Aghia Zoni P, השם המקובל: אגיה זוני (מלעיל)) הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה ב-1939 על ידי בית"ר וינה במסגרת עליית אף על פי.
היסטוריה

אגיה זוני נבנתה כספינת קיטור במספנת "Fratelli Orlando" בשנת 1899; משקלה היה 1227 טון ברוטו. הפליגה תחת דגל איטלקי כאניית נוסעים בשם "Taranto". נמכרה ב-1933 ליוון, ושם הוחלף שמה ל-Aghia Zoni P.
היסטוריה > אוניית מעפילים

האונייה נחכרה על ידי אנשי בית"ר בווינה והפליגה מנמל פיומה באיטליה ב-16 במרץ 1939 כשעל סיפונה 465 מעפילים.
על מנת להימנע מכניסה אל המים הטריטוריאליים של ארץ ישראל הוסכם עם בעלי האונייה, שהמעפילים יורדו למים באמצעות סירות. שני אנשי צוות ירדו מהאונייה בפיראוס על מנת לרכוש סירות נוספות, אך לא שבו.
ב-4 באפריל הפליגה האונייה. כשהגיעה האונייה לכרתים קיבלו הודעה לשוב לפיומה, לאחר שהסתבר שאנשי הצוות אכן רכשו סירות נוספות. 
המעפילים התנגדו לחזרה, מאחר שמלאי המזון והתרופות אזל, ומעפיל אחד נפטר.
האונייה עגנה בכרתים, שם הצטיידו המעפילים במזון ואף ערכו סדר פסח.
כשהיו קרובים ליעד הארצישראלי, נשלחה סירת מפרש ממפקדת "ההגנה" בארץ ישראל לצורך הורדת המעפילים. המפרשית נקשרה לירכתיים והאונייה פנתה לכיוון הארץ, אך באחד הלילות התגנבו המלחים הזרים, ניתקו את המפרשית ונמלטו עמה.
לאחר מכן, נכנסה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ ישראל, והמעפילים הורדו בחוף אשקלון ב-22 באפריל 1939.
כ-180 מכלל המעפילים נתקלו בחיילים בריטים, נעצרו, ושוחררו רק לאחר שמספרם נוכה ממכסת אשרות הכניסה הרשמיות לאותה שנה.
האונייה חזרה ליוון ושקעה ב-16 בפברואר 1940 בסמוך אליה.
לקריאה נוספת

יהודה ואלך (עורך), אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה", ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 49.
אוגוסט ניאנדר

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1789 גטינגן, נסיכות הבוחר מהנובר 
 פטירה:  14 ביולי 1850 (בגיל 61) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 מוסדות:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת היידלברג 
 
יוהאן אוגוסט וילהלם ניאנדר (בגרמנית: Johann August Wilhelm Neander;‏ 17 בינואר 1789 – 14 ביולי 1850) היה תאולוג גרמני והיסטוריון כנסייה.
ביוגרפיה

ניאנדר נולד בגטינגן כדייוויד מנדל. אומרים כי אביו, עמנואל מנדל, היה רוכל יהודי, אך אוגוסט אימץ את השם "ניאנדר" עם טבילתו כפרוטסטנטי. כשהיה עדיין צעיר מאוד, עבר עם אמו להמבורג. הוא הוטבל ב-25 בפברואר 1806 והחל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת האלה-ויטנברג בגיל 17. פרידריך שליירמאכר היה אחד ממוריו. ניאנדר מצא בו את ההשראה הדרושה לו, בעוד שליירמאכר מצא תלמיד כרוחו; אחד שיפיץ את השקפותיו בצורה נוצרית יעילה יותר. עד סוף אותה שנה, אירועי הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית אילצו את ניאנדר לעבור לגטינגן. שם המשיך את לימודיו, התמחה באפלטון ובפלוטרכוס, והתקדם במיוחד בתאולוגיה תחת גוטליב פלאנק (אנ') הנערץ. יכולותיו שהתגלו על ידי שליירמכר אושרו גם על ידי פלאנק, וניאנדר הבין כי תחום מחקרו הראשי תהיה ההיסטוריה הנוצרית.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, חזר ניאנדר להמבורג ועבר את בחינתו בכמורה (אנ'). אולם לאחר כשנה וחצי הוא החליט על קריירה אקדמית, שהחלה בהיידלברג, שם התפנו שתי משרות בפקולטה התאולוגית של האוניברסיטה. הוא נסע לשם כמורה לתאולוגיה בשנת 1811 ובשנת 1812 קיבל פרופסורה. באותה שנה (1812) הוא פרסם את המונוגרפיה שלו Über den Kaiser Julianus und sein Zeitalter ("על יוליאנוס הכופר ותקופתו"). חיבור זה על תובנותיו הרעננות על תולדות הכנסייה, משך תשומת לב למחברה, ועוד לפני תום שנתו הראשונה בהיידלברג, הוא נקרא לברלין, שם מונה לפרופסור לתאולוגיה.
בשנה שלאחר מינויו פרסם מונוגרפיה שנייה Der Heilige Bernhard und sein Zeitalter (סנט ברנהרד ותקופתו) (ברלין, 1813) ואז בשנת 1818 את עבודתו על גנוסטיקה (Genetische Entwickelung der vornehmsten gnostischen Systeme). מונולוגיה מורחבת יותר מהקודמות לה. לאחר שתי מווגרפיות נוספות החל את עבודתו הגדולה על ההיסטוריה של הנצרות. הכרך הראשון של Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche כלל את ההיסטוריה של שלוש המאות הראשונות והופיע בשנת 1825. הכרכים הבאים הוצאו במרווחי זמן קבועים עד הכרך החמישי שהגיע עד תקופת האפיפיור בוניפקיוס השמיני. כרך נוסף הוצא לאחר מותו של ניאנדר על ידי שניידר בשנת 1852 והגיע עד לתקופת מועצת בזל (אנ').
מלבד יצירה זו, הוא פרסם בשנת 1832 את Geschichte der Pflanzung und Leitung der christlichen Kirche durch die Apostel, ובשנת 1837 את Das Leben Jesu Christi, in seinem geschichilichen Zusammenhang und seiner geschichtlichen Entwickelung (חיי ישוע המשיח, בהקשרו ההיסטורי והתפתחותו ההיסטורית). בנוסף לכל אלה הוא פרסם Denkwürdigkeiten aus der Geschichte des Christentums (מזכרות מתולדות הנצרות) ;מאמרים על פלוטינוס, תומאס אקווינס, בלז פסקל, תומאס ארנולד וקטעים מזדמנים אחרים, בעיקר בעלי אופי מעשי, אקסגטי והיסטורי. כמה מספריו פורסמו במספר מהדורות ותורגמו לאנגלית.
הוא נפטר בברלין ב-14 ביולי 1850, תשוש וכמעט עיוור ממחקר בלתי פוסק. קברו נשמר בבית העלמין הפרוטסטנטי Friedhof I der Jerusalems-und Neue Kirchengemeinde (בית הקברות מספר I של קהילות הכנסייה והכנסייה החדשה) בקרויצברג. לאחר מותו הופיעו מספר כרכים, הכוללים את הרצאותיו השונות.
היסטוריה של הכנסייה

ההיסטוריה הכללית שלו של הדת והכנסייה הנוצרית (Allgemeine Geschichte der christlichen Religion und Kirche) נותרה האנדרטה לגאוניותו. המטרה העיקרית של ניאנדר הייתה להבין מה היה מקומו של האינדיבידואל בהיסטוריה. בדמויות העיקריות של ההיסטוריה הכנסייתית הוא ניסה למצוא את התכונות הייצוגיות של כל גיל, וגם את סוגי התכונות המהותיות של הטבע האנושי בכללותו. העיקרון המנחה אותו בהתמודדות עם ההיסטוריה וגם עם מצבה הנוכחי של הכנסייה היה ש”לנצרות יש מקום לתכונות השונות של הטבע האנושי, ומטרתה להחדיר ולהאדיר את כולם; שעל פי התוכנית האלוהית, התכונות השונות הללו יכולות להתקיים ברצף ובו זמנית ובכך לאזן אלו את אלו, כך שלא צריך להכריח את החופש והמגוון של התפתחות החיים הרוחניים לצורה דוגמטית יחידה.” (אוטו פליידרר (אנ')).
הערות שוליים

↑  Joshua Bennett, AUGUST NEANDER AND THE RELIGION OF HISTORY IN THE NINETEENTH-CENTURY ‘PRIESTHOOD OF LETTERS’, The Historical Journal 63, 2020/06, עמ' 633–659 doi: 10.1017/S0018246X19000645
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265808605171  PLWABN: 9810588095005606  BIBSYS: 90803641  BNC: 000566357  BNE: XX1380799  BnF: cb10709382j (data)  CiNii: DA07169564  GND: 118738240  ICCU: CUBV118837  ISNI: 0000 0001 2277 2579  LCCN: n92031430  LNB: 000275154  NKC: mzk2010607607  NLA: 35682794  NLG: 158556  NTA: 070233837  RERO: 02-A003633103  SELIBR: 251868  SNAC: w6894nv0  SUDOC: 075176521  Trove: 1040663  VcBA: 495/149535  VIAF: 20475650   WorldCat (עם VIAF): 20475650
ג'רג' קושה

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1897 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1984 (בגיל 87) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ ארקל (1955)  אמן מצטיין של הונגריה (1963)  אמן דגול של הונגריה (1972) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'רג' קושה (בהונגרית: Kósa György; בודפשט, 24 באפריל 1897 – בודפשט, 16 באוגוסט 1984) היה מלחין ופסנתרן יהודי-הונגרי זוכה פרס פרנץ ארקל.
ביוגרפיה

ג'רג' קושה נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש קושה, עורך דין ושל אולגה ווינדט (1868–1930) אמו ראתה חשיבות בחינוך המוזיקלי של בנה, לכן דאגה להתחיל בהשכלה המוזיקליצת של בנה כבר מילדותו. מורתו לפסנתר הציגה אותו כבר בגיל שבע בפני המלחין בלה ברטוק, שהבחין מיד בכישרונו. בין השנים 1905 עד 1916 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, שם היו מוריו לקומפוזיציה שלו אלברט שיקלוש (שיינוואלד), ויקטור הרצפלד וזולטאן קודאי, מוריו לפסנתר היו בלה ברטוק וארנסט פון דוהנאני. את יצירתו הראשונה, הסקרצו "ריקוד המכשפה", הציגו בשנת 1915. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1916 הפך לקורפטיטור (פסנתרן חזרות) של בית האופרה של בודפשט, שם לקח חלק בהכנות המקדימות להצגת מיצג המחול של ברטוק הנסיך המגולף בעץ. משנת 1917 הופיע כפסנתרן - תחילה כמלווה לפסנתר של הכנרים פרנץ וצ'איי ויאנוש קוֹנץ - ולאחר מכן כנגן סולו בהונגריה, גרמניה, אוסטריה, איטליה ואפריקה. בשנת 1920 הוא היה המנצח של תיאטרון טריפולי. בשנת 1922 הציג ארנסט פון דוהנאני את יצירתו של קושה "שש פיסות", אשר הוצגה מאוחר יותר בשנת 1925 גם על ידי המנצח אריך קלייבר בפסטיבל (IGNM (Internationale Gesellschaft für Neue Musik בפראג. בשנת 1920, השתתף קושה בייסוד אגודת מוזיקאים הונגרית מודרנית (עם פאל קדושה, הוגו קלן, פרנץ סבו ואישטוואן סלני). בין השנים 1927 – 1960 היה מורה לפסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1944 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) לאזור פרטראקוש. ובהיעדרו בסוף 1944 אשתו ובתו הקטנה בשם יוטקה נרצחו על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. בנו, גאבור קושה (מאשתו השנייה), גם הוא מלחין ואמן אינסטרומנטלי (כלי הקשה, פסנתר, עוגב, צ'מבלו), שיחד עם אחיו עמלים רבות בטיפוח מורשת אביהם.
קושה הלחין במגוון רחב של ז'אנרים של מוזיקה קלאסית: תשע סימפוניות, שמונה רביעיות מיתרים, שמונה אופרות, שמונה בלטים, עשרים וחמש אורטוריות וקנטטות, שלוש מיסות, כמה יצירות קאמריות, למקהלה לסולו ועוד.
חייו הפרטיים

אשתו הראשונה הייתה מריה מולנאר (1899–1944), פסלת-גרפיקאית אותה נשא לאישה ב-8 באוקטובר 1921 ברובע הראשון של בודפשט. אשתו השנייה הייתה תלמידתו לשעבר של סטלה פרץ', שממנה נולדו שני בניו (מרטון וגאבור). אשתו השנייה נפטרה בשנת 1955. הוא התחתן בפעם השלישית עם אנה קפש.
פרסים והוקרה

פרס פרנץ ארקל (1955)
פרס האמן המצטיין (1963)
פרס האמן הדגול (1972)
לקריאה נוספת

בנצה סאבולצ'י-אלדאר טוט:לקסיקון המוזיקה
הלקסיקון ההונגרי הגדול. בודפשט, 2000. ISBN 963-9257-04-4
אנה דאלוש: יצירה לא ידועה - ג'רג' קושה נולד לפני מאה שנה (1 במאי 1997)
BMC - György Kósa
Fidelio - György Kósa
לקסיקון יהודי הונגריה. פטראויווארי. בודפשט: 1929
הערות שוליים

↑  "Gyászjelentése (1984)".
↑  "Kósa Vilmosné halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 2435/1930. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári házassági akv. 695/1921. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007320390205171  PLWABN: 9810544168105606  CiNii: DA12018896  GND: 129566071  ISNI: 0000 0001 2019 6635  LCCN: n82098367  LNB: 000302712  NKC: mzk2011647398  NSK: 000426392  NTA: 268631611  RERO: 02-A009137695  VIAF: 1094881   WorldCat (עם VIAF): 1094881 
לוח זיכרון בבית מגוריו לשעבר בבודפשט רובע 12
אוגוסט מיטה

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1908 ווסטרקפלן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  9 באוגוסט 1987 (בגיל 78) אוסנבריק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  מלאך המוות
 השתייכות:  אס אס אס אס
 דרגה:  שארפיהרר 
 
אוגוסט וילהלם מיטה (בגרמנית: August Wilhelm Miete‏; 1 בנובמבר 1908 – 9 באוגוסט 1987) היה איש אס-אס בדרגת שארפיהרר. לקח חלק בתוכנית T4 - אותנסיה במרכזי ההמתה בגרפנק ובהדמר, ולאחר מכן שירת במחנה ההשמדה טרבלינקה. מיטה נעצר בשנות ה-60 והועמד לדין בגרמניה המערבית על חלקו בסיוע לרצח המוני של 300,000 איש. בשנת 1965, הוא נמצא אשם ונגזר עליו העונש המרבי, מאסר עולם.
ביוגרפיה

מיטה נולד בווסטרקפלן בקיסרות הגרמנית, בנם של טוחנת קמח וחקלאי. מיטה סיים את לימודי בית הספר היסודי טרם מות אביו בשנת 1921. יחד עם אחיו, מיטה עבד בחווה המשפחתית וכטוחן בטחנת הקמח. הוא התחתן והביא לעולם שלושה ילדים.
בתחילת שנות הארבעים, מיטה הצטרף לשורות המפלגה הנאצית, ובמהרה נהיה מעורב בתוכנית האותנסיה של הנאצים. אגף החקלאות המקומי הציע לו עבודה במרכז ההמתה בגרפנק, והוא הסכים להצעה לעבוד בחוה שהייתה סמוכה למרכז המתה זה. מחודש מאי 1940 עד אוקטובר 1941 הוא עבד בגרפנק. לאחר מכן נהיה מעורב עוד יותר בתהליכי ההמתה במרכז האותנסיה בהדמר, שם עבד כ"מסיק". תפקידו היה לפנות את גופות הנרצחים מתאי הגזים, להוציא את שיני הזהב שלהם, לשרוף את הגופות ולבצע פעולות נוספות בתאי הגזים והמשרפות. בסוף יוני 1942, הוא הועבר לפולין הכבושה על מנת לקחת חלק במבצע ריינהרד ושובץ במחנה טרבלינקה.
בטרבלינקה, מיטה נודע לשמצה בשל אכזריותו הרבה. הוא כונה "מלאך המוות" על ידי אסירי המחנה. הוא היה אחראי על בית החולים המזויף שהוקם במחנה ונקרא "לזרט". היה זה אוסף של צריפים שהוקפו בגדרות תיל ואליהם נלקחו האסירים הסרבנים, החולים והקשישים ישירות מהטרנספורטים החדשים שנכנסו למחנה. ילדיהם של נשים חולות וילדים שהיו לבדם בטרנספורטים נשלחו גם הם לצריפים אלה. כולם נורו מטווח אפס בשוחות בעומק של שבעה מטרים. מיטה ביצע את רוב מעשי הרצח האלה במו ידיו, בעזרת פקודו וילי מנץ, שכונה בשם "פרנקנשטיין" על ידי האסירים. באופן זה מיטה "ריפא כל חולה בכדור בודד".
מיטה פיקח גם על רובע ה"סלקציה" הסמוך במחנה (בו הוחזקו עובדי הכפייה). הוא היה נכנס לשטח זה ובוחן את האסירים היהודים. אלה שנחשבו בעיניו כחולים או כחלשים מדי מכפי לעמוד בקצב העבודה הראוי, נלקחו גם הם ללזרט. מיטה היה מעמיד כל אסיר לפני בור שבו הייתה אש בוערת, ובקור רוח היה מכוון את אקדחו ויורה בהם. לעיתים היו מורה לקורבנותיו להסיר את בגדיהם לפי רציחתם.
הוא אף ערך חיפושים על גופם של האסירים. אם מיטה היה מוצא כסף, מזון, או כל דבר אחר, הוא היה מכה את האסיר באכזריות לפני שהצעיד אותו ללזרט. גם במקרים בהם מיטה לא היה מוצא דבר מפליל, הוא היה מוצא לעצמו סיבות להכות את האסיר ולהביאו ללזרט. נוסף לאלו, מיטה פקד את צריפי האסירים ואת בית החולים, מהם היה מוציא את האסירים החולים ויורה בהם.
מיטה תיאר את פעולותיו בעדותו:
תמיד היו אנשים חולים ונכים בטרנספורטים...היו גם את אלו שנורו ונפצעו בדרך על יד האס אס, שוטרים, או ליטאים שפיקחו על הטרנספורטים. נוסעים חולים, נכים ופצועים אלו הובאו ללזרט על ידי קבוצה מיוחדת של פועלים. בתוך הלזרט הם הניחו או השכיבו אנשים אלה בפאתי הבור. לאחר שכל החולים והפצועים הובאו, היה זה תפקידי לירות בהם. יריתי בעורף עם אקדח 9 מילימטר. אלה שנורו נפלו...לתוך הבור...מספר האנשים שנורו באופן זה מכל טרנספורט השתנה. לפעמים שניים או שלושה, ולפעמים עשרים ואפילו יותר. המספרים כוללים נשים וגברים, צעירים ומבוגרים, וגם ילדים...
מיטה צד אחר קורבנות גם מאזורים אחרים במחנה, על מנת שיובאו ללזרט ויוכל לירות בהם. למשל, אסירים שנפצעו על ידי קורט פרנץ באמצעות רובה הציד שלו או כפפות האגרוף שלו, או אסירים שהולקו בשוט בגין "עבירות" שביצעו במחנה או מסיבות אחרות. מיטה החליט שאסירים אלה היו חלשים מדי עקב המכות שספגו ואינם כשירים עוד לעבודה, כך שיוכל להוציאם להורג בירי.
לאחר סגירת מחנה טרבלינקה בנובמבר 1943, מיטה נשלח לשרת בטריאסטה.
חייו לאחר המלחמה

אחרי המלחמה, מיטה נפל בשבי האמריקאי, אך שוחרר במהרה. לאחר מכן, חזר לעבוד בעסק החקלאי המשפחתי שלו עד שנת 1950, אז היה ממנהליה של חברת הלוואות וחסכונות בעיר לוטה. הוא נעצר פעם נוספת ב-27 במאי 1960 והוחזק במאסר לפני משפט בדיסלדורף דרנדורף. ב-3 בספטמבר 1965, במשפט טרבלינקה הראשון, מיטה נמצא אשם ברצח המוני של לפחות 300,000 איש, וברצח משפטי של לפחות תשעה אסירים נוספים. הוא נידון למאסר עולם, אך ככל הנראה שוחרר באמצע שנות השמונים, ויצא לגמלאות באוסנבריק בדירה שאותה רכש מכסף ומרכוש שנגזל מקורבנות טרבלינקה.
מידע נוסף

מיטה מוזכר על ידי ניצול טרבלינקה ריצ'רד גלזר בסרט שואה.
אורידיקה (אוקוין)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מלחין:  מתיו אוקוין
 לבריתן:  שרה רוהל 
 מבוסס על:  אורידיקה. מחזה המבוסס על אורפיאו ואאורידיקה
 סוגה:  אופרה
 שפה:  אנגלית
 מספר מערכות:  3 מערכות
 זמן התרחשות העלילה:  יוון העתיקה
 מקום התרחשות העלילה:  יוון, השאול
 
ערך זה עוסק באופרה מאת מתיו אוקוין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האדס מתוך אורידיקה של אוקוין
אורידיקה היא אופרה שהלחין מתיו אוקוין עם לברית מאת שרה רוהל המבוססת על מחזה באותו שם משנת 2003, שחזור של אגדת אורפאוס ואורידיקה. הבכורה התקיימה באופרה של לוס אנג'לס ב-1 בפברואר 2020, בניצוח המלחין. הבכורה של המטרופוליטן אופרה הייתה ב-23 בנובמבר 2021.
היסטוריה

היצירה הוזמנה והופקה בשיתוף המטרופוליטן אופרה, ונכתבה ברובה בזמן שאוקוין שימש כאמן בית האופרה של לוס אנג'לס. הלוס אנג'לס טיימס ציין כי הפקה זו, "האופרה הגדולה החדשה ביותר בעולם", העוסקת באותו נושא כמו האופרה העתיקה ביותר ששרדה בעולם, אורידיקה של יאקופו פרי, שהוצגה בבכורה 420 שנים קודם לכן בשנת 1600.
תפקידים

| תפקיד | סוג קול | צוות בכורה, 1 בפברואר 2020   (מנצח: מתיו אוקוין) |
| --- | --- | --- |
| אורידיקה | סופרן | דניאלה דה ניס |
| אורפאוס | בריטון | ג'ושוע הופקינס |
| הכפיל של אורפיאוס | קונטרה-טנור | ג'ון הולידיי |
| אביה של אורידיקה | בריטון | רוד גילפרי |
| האדס | טנור | בארי בנקס |
| אבן קטנה | סוֹפּרָנוֹ | סטייסי טפאן |
| אבן גדולה | מצו סופרן | ריהן ברייס-דייוויס |
| אבן קולנית | טֶנוֹר | קווין ריי |
תקציר

אופרה זו מגוללת מחדש את האגדה על אורפיאוס ואורידיקה, הפעם מנקודת מבטה של אורידיקה. רוהל הסבירה כי "במיתוס, אנחנו אף פעם לא שומעים מאורידיקה - היא תמיד עלומה. אני מתעניינת בקולה, קול שלא נשמע קודם לכן".
תקציר > מערכה 1

אורפיאוס, הנגן ואורידיקה מנגנים על החוף. אורפיאוס מציע נישואים לאורידיקה והיא נעתרת. אביה המנוח נראה בעולם המתים, כותב לה מכתב ותוהה כיצד לשלוח לה אותו. בחתונתה, אורידיקה יוצאת החוצה ומביעה משאלה לראות עוד אנשים מעניינים. מופיע "גבר מעניין" מסתורי ומזמין אותה לדירתו. לאחר שנתן לה שמפניה, הוא מראה לה את המכתב מאביה. היא מנסה לתפוס אותו אך מועדת ונופלת במורד גרם מדרגות ארוך אל מותה בעולם התחתון.
תקציר > מערכה 2

שלוש האבנים, מעין מקהלה יוונית, מסבירות שאורידיקה חצתה את לתה, נהר השכחה (המתואר כמטר במעלית היורדת אל השאול), וכעת אין לה זיכרון ואין לה יכולת דיבור. אביה מברך אותה, אבל היא לא מזהה אותו. בארץ החיים מתאבל אורפיאוס על מותה של אורידיקה וכותב לה מכתב, אך אינו יודע כיצד להביאו אליה; הוא מחליט למסור אותו לתולעת, שנסחפת לה אל השאול, שם אביה של אורדיקה מקריא לה אותו. משהיא שומעת את שמו של אורפיאוס, זיכרונה חוזר אליה והיא מזהה גם את אביה. לאחר מכן אורפאוס שולח מטה את היצירות של שייקספיר על חוט. אביה מקריא לה אותן ועוזר לה ללמוד את השפה מחדש. אורפיאוס מחליט לרדת לעולם התחתון ולהחזיר את אורידיקה. הוא שר מחוץ לשער ומעיר את האדס, אדון השאול, שהיה "האיש המעניין" שפגשה רגע לפני מותה.
תקציר > מערכה 3

אורפיאוס אומר להאדס שהוא נחוש להחזיר את אורידיקה לארץ החיים. האדס מסביר שהיא יכולה לעקוב אחריו, אבל אסור לו להסתכל אחורה כדי לראות אם היא שם; אם יעשה זאת היא תאבד לו לנצח. אורידיקה מפחדת ואינה רוצה לעזוב את אביה, אבל הוא מתעקש שהיא חייבת לחזור עם בעלה. היא מפחדת שזו תרמית ולא באמת אורפיאוס. בעודה עוקבת אחריו, היא קוראת בשמו. הוא מסתובב והיא נמשכת בחזרה לעולם התחתון.
בינתיים, אביה, המדוכא בגין אובדנה, טובל בנהר השכחה. אורידיקה, שחזרה לאחר מותה בשנית, מגלה שלאביה כעת אין זיכרון או יכולת דיבור. האדס מצהיר שהוא ייקח את אורידיקה לכלתו. היא כותבת מכתב לאורפיאוס, מניחה אותו על הארץ ופוסעת אל נהר השכחה. אורפיאוס מגיע ורואה אותה, אבל אז נתז מים מהנהר גוזל ממנו את זכרונו. הוא מוצא את המכתב שכתבה לו, אבל לא יודע איך לקרוא אותו.
היסטוריית ביצועים

תגובות הביקורת להקרנת הבכורה של האופרה בלוס אנג'לס היו מעורבות. מארק סוויד מלוס אנג'לס טיימס אמר כי האופרה היא "שאפתנית, בטוחה בעצמה, לרוב מרשימה, בעיקר מרתקת, צבעונית מבחינה אינסטרומנטלית וניתנת לשיר להפליא. במיטבה, היא אופרה גדולה משמחת". אנתוני טומסיני מהניו יורק טיימס הציע שאוקוין היה נאמן למקור למחזה של רוהל, כך ש"השפה המוזיקלית של אורידיקה היא לפעמים מאולצת באופן מוזר". הוא הוסיף כי "ההפתעה הנועזת ביותר של האופרה" היא יצירת כפיל לאורפיאוס, כך שהדמות הראשית מצטיירת כ"בחור רגיל" בעל כישרון למוזיקה, עם ממד אלים המתבטא בכפיל שלו. ג'ים פרבר כתב ב־Orange County Register כי ההפקה הייתה "ניצחון – מוזיקלית, ויזואלית וקולית". מתיו ריצ'רד מרטינז, שכתב עבור Bachtrack, ציין כי היוצרים (המלחין אקוין, הליברית רוהל והבמאית צימרמן) כולם מקבלים נמצאים בתוכנית המצוינות עמיתי מקארתור, ואמר כי "המוזיקה של היצירה היא מבריקה ומרגשת, והיא מציגה תפיסה ייחודית של מיתוס אורפיאוס ואורידיקה. שלושה 'גאונים' יוצרים אופרה אחת שובת לב".
ב-23 בנובמבר 2021 הוצגה הבכורה של אורידיקה במטרופוליטן אופרה. צוות השחקנים כלל את ארין מורלי(אנ') כאורידיקה, ג'ושוע הופקינס כאורפיאוס, ג'קוב יוזף אורלינסקי(אנ') בתור הכפיל של אורפיאוס, בארי בנקס(אנ') בתור האדס, ונייתן ברג(אנ') בתור אביה של אורידיקה; המנצח היה המנהל המוזיקלי של החברה, יאניק נזה-סגין, והבמאית הייתה מרי צימרמן(אנ'). ההופעה הועברה בשידור חי על ידי רדיו מטרופוליטן אופרה דרך ערוץ Sirius XM,Zachary Woolfe שסקר את הביצוע עבור הניו יורק טיימס, שיבח את הליברית של רוהל, אך ציין שהמוזיקה והתזמור של אוקוין היו מהממים מידי עבור הסיפור. ובכל זאת, הוא חשב שזו "יצירה ברורה וחזקה יותר" מהאופרה הקודמת שלו, Crossing (2015), וציין כי "הריקודים בחתונתם של אורפיאוס ואורידיקה, רמז של מוזיקת פופ המופיעה מבעד לצללים מבשרי רע, היא פינוק קטן." האופרה בוצעה במטרופוליטן שבע פעמים באותה עונה. ההופעה הרביעית, ב-4 בדצמבר, שודרה בשידור חי כחלק מסדרת Metropolitan Opera Live in HD ושודרה גם ברשת Metropolitan Opera Radio ו-SiriusXM. הקלטת וידאו HD של ההופעה הזו זמינה להזמנה ב-Met Opera on Demand. הביצוע האחרון של האופרה באותה עונה (16 בדצמבר) שודר גם ב-Sirius XM.