stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירה (ספר)
תמצית העלילה > ספר שלישי

עלילת הספר השלישי מתחילה חודשים מעטים לאחר סוף הספר השני, כאשר הנריאטה מגלה למנפרד את דבר הריונה.
בפגישה מקרית ברחוב שירה מספרת למנפרד שעברה דירה, אך הוא לא כותב לעצמו את כתובתה החדשה. פרופסור בכלם מאושפז בבית החולים, וכאשר מנפרד בא לבקרו בבית החולים הוא מצפה לפגוש שם את שירה, אך מתברר לו שהתפטרה מעבודתה, ואין ידיעה היכן היא. בפגישה עם אניטה בריק מתברר לו שגם בדירתה החדשה שירה אינה נמצאת, אך אניטה כתבה בפנקסו את הכתובת החדשה. הרבסט ניסה להבין מה קרה לשירה, ואחד מהרהוריו היה: "שמא נתעברה והלכה למקום שאין מכירין אותה. פעם ושתי פעמים עשה את החשבון אימתי היה עמה באחרונה. זה שנים שהיא דוחה אותו ואם נתעברה לא ממנו נתעברה."
הרבסט יצא מביתו לביקור בגת שמנים, אך בהגיעו למרכז העיר שינה תוכניתו, וכיוון שפגש את יוליאן וולטפרמד ישב לשוחח אתו. יוליאן מבשר לו שדנים בסנאט האוניברסיטה על מינויו של הרבסט לפרופסור. בהמשך הלך הרבסט לחנות ספרים, ולאחר שעיין בספרים רבים בה עבר למדור ספרי האומנות. התרגשות רבה גרמה לו "תמונת מצורע כשהוא עומד לפני שערי עיר ומקיש בפעמון להזהיר שירחקו ממנו." לאחר מכן קנה רפרודוקציה של הציור "משמר הלילה" כדי להביאו כמתנה לשירה. הוא חזר לביתו ושוחח עם הנריאטה על דרכו בביקורת ספרות ועל הטרגדיה שבדעתו לכתוב. המספר מנצל הזדמנות זו כדי לתאר את תמצית העלילה של הטרגדיה.
הרבסט הלך לביתה של שירה כדי למסור לה את מתנתו, אך היא לא נמצאה בביתה. הלך משם וחשב: "טוב שלא הנחתי שם פתק ואין אותה המרשעת יודעת שדפקתי על דלתה". למחרת שב ודפק על דלת ביתה של שירה, אך הדלת הנעולה לא נפתחה. "הניח את הדלת והלך לו בברכים כושלות וברוח נכאה. אמצאנה, אמצאנה, אמר הרבסט בלבו, לא אנוח ולא אשקוט עד שאמצאנה. אם לא היום הרי מחר. בפתאום שינה את הנטיות ואמר אמצאך אמצאך. אבל לא מצאה לא למחר ולא למחר שלאחר מחר."
כשהגיע זמנה של הנריאטה ללדת הביאה אותה תמרה ל"הדסה" בהר הצופים. "כדרך שהדברים מתגלגלים נתגלגל הדבר שבאותה שעה שנסעה הנריאטה ותמרה להדסה באותה שעה ממש הלך הרבסט לעסקיו לבקש את שירה. טוב היה אילולי שאירעו הדברים כאחד. הן מחמת הצד המוסרי שבדבר הן מחמת הצד הסנזציוני שבדבר והן מחמת שבדומה לזה התחיל עניין הרבסט ושירה וההתחלה לא הביאה אתה המשך טוב." גם הפעם לא נפתחה לו דלת ביתה של שירה. ברית המילה של הבן נערכה בבית היולדות.
תמצית העלילה > ספר רביעי

לאחר מילת הבן חזרה הנריאטה לביתה ובנה עמה. בעת שהרבסט שהה בחדר עבודתו הגיעה המשרתת וסיפרה לו שאחות בית חולים הגיעה לבקר אצל הנריאט. ידיעה זו גרמה להרבסט התרגשות רבה, והוא ביקש מהמשרתת שתתאר את האחות, כדי שיוכל לדעת האם זו שירה או אחות אחרת. לאט לאט השתכנע שאין זו שירה, אך בכל זאת יצא לוודא זאת. לאחר ששוחח עם הנריאטה על האורחת הלך לביתה של שירה ושוב מצאו נעול. "יצא הרבסט מן הסמטא במפח נפש ובלב נבוך, מוסיף עליהם תרעומת שמבטל זמן שלא לצורך, שמאחר שכלו כל ענייניו עם שירה מה אכפת לו אם דלתה נעולה, שהוא חוזר ובא." חזר להרהר בטרגדיה שרצה לכתוב והגה בכל פרטיה, אך לבסוף הגיע למסקנה: "גורלו של אותו אדם לכתוב מאמרים, ואולי ביום מן הימים יזכה לסיים את ספרו הגדול על קבורת העניים בביזנטיון." הוא מהרהר גם בחייו, "אבל אם על תיקון עצמו לא חשב עד עכשיו על תיקון הבן חשב, כמו שסיפרתי שבליל הכנסת בנו בברית עשה לו כללים ופרטים לחינוך בנו."
המספר מעיד על הרבסט: "מקנאי האמת לא היה הרבסט, אבל התרחק מדברי שקר ולא שיקר עד לאותו לילה שביקר אצל שירה בפעם הראשונה. מה היה עליו שיעשה אחר אותו לילה? לא היה בידו אלא לקשר שקר בשקר ולחפות את שקריו בשקרים, משום שקשר דעתו באותה אשה לחזור ולשנות."
אחות בית החולים, לודמילה, שהגתה חיבה להנריאטה, באה לבקרה עוד פעמים אחדות, ובאחת הפעמים הצטרף הרבסט לשיחתן. "פעמים הרבה ביקרה האחות לודמילה את הגברת הרבסט. בור של קהוה שתתה וגבעת עוגות אכלה ואלף סיפורים סיפרה. ועל שירה לא סיפרה."
לאחר התייחסות מקוטעת לטגליכט מגיע משפט הסיום, שבו אומר המספר: "את מנפרד הרבסט אראה לך, את שירה לא אראה לך שעקבותיה לא נודעו ואין יודעים היכן היא."
תמצית העלילה > סוף וסוף חלופי

גודלו של הספר הרביעי הוא רק כשליש מגודל כל אחד משלושת ספרי הרומן האחרים, וכדברי הלל ברזל, "הוא בגדר של סקיצה בלבד". בפרט הספר הרביעי אינו מספק סוף נאות לרומן, משום שכתיבתו נפסקה באמצעה. לאחר פרסום המהדורה הראשונה של הרומן פורסם פרק נוסף, בשם "פרק אחרון", שמבחינת העלילה מקומו בסוף הספר השלישי, מיד לאחר מילת הבן. בפרק זה מתברר ששירה נעלמה משום שאושפזה בבית מצורעים לאחר שחלתה בצרעת. הרבסט מגיע לבקרה, והיא מפצירה בו שיסתלק, אך הוא נחוש בדעתו להישאר אתה. "הוא אחז את ידה בדביקות עד שליפפה הזיעה את ידה ואת ידו. עם שהוא אוחז את ידה הרכין פיו אל פיה ונשקה. עת רבה נשארו שפתיה תלויות מעצמן בשפתיו. בפתאום שמטה פיה מפיו וניגבה בידה את שפתיו. אחר כך ניגבה את שפתיה. עם שהיא עשתה כך חיבק אותה באהבה וקרא, שירה שירה."
פרק מוקדם אחר של "שירה" (פרגמנט VI), שלא נכלל בגרסה שיצאה לאור, מסביר כיצד נודע להרבסט לאן נעלמה שירה: היינריך ריינר, שעובד בבית המצורעים, סיפר לו זאת. באותו פרק גנוז מציע הרבסט להנריאטה לקרוא לילדם העתיד להיוולד שלמה-יהודה, על שם שלמה יהודה רפפורט – שי"ר.
אמונה ירון הציעה הסבר להשמטתו של "פרק אחרון":
גרשום שוקן הביע דעתו שהפרק "פרק אחרון" אכן ראוי להיות סופו של הרומן:
חוקר הספרות אריאל הירשפלד מציג דעה שונה ביחס להימנעותו של עגנון מלכלול את "פרק אחרון" בגרסה הסופית של "שירה":
קולות התקופה ב"שירה"

מסגרת העלילה ב"שירה" היא אהבתו של מנפרד הרבסט לשירה. בתוך מסגרת זו עולים בהרחבה נושאים נוספים. עמד על כך חוקר הספרות הלל ברזל שכתב: "'שירה' הוא רומאן אהבה, שבעיות התקופה, לכאורה, טפלות בו לרגש. אבל משקלן של הבעיות הוא כה רב, עד שהן מתפרצות לכל פינה שבכתוב. ... אם בדיעבד ואם מלכתחילה, מבקש עגנון לכרוך את סיפורו הגדול באהבת גבר לאשה ומוצא את עצמו, כמו גיבורו, מאזין לקולות השעה."
בין הנושאים:
מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט: הדם של המאורעות נשמע לכל אורך הרומן. דיווחים על יהודים שנרצחו, עוצר המוטל מפעם לפעם, הרהוריו של הרבסט על האילוץ לעזוב את בקעה ולעבור להתגורר במקום אחר, מחמת הסכנה שבמגורים בשכונה שרובה ערבים, הכדור ששורק לידו בעת שהוא הולך לביתו עם שכרסון ועוד. על תפקידם הספרותי של המאורעות הנזכרים ברומן כתב דב סמט.
גורלם של יהודי גרמניה ואוסטריה בצל הנאציזם - "מעשים נעשים בגרמניא שלא דימה כל דמיון אכזרי אכזריות שכזו." הנריאטה מתרוצצת בין הפקידים בניסיון להשיג סרטיפיקטים לקרוביה. עליית חלק מהם לארץ ישראל וקשיי התערותם בה מתוארים בהרחבה ברומן.
הווי מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בשנותיה הראשונות, כגון דרכי הקידום בסולם הדרגות האקדמי וחובת "Publish or perish" המעיקה על הרבסט. חוקר הספרות ברוך קורצווייל התייחס לתיאור זה כפי שהופיע באחד מפרקי "שירה": "כל הקרתנות שבחיי האוניברסיטה, על כל האווירה של רכילות, קטנוניות, צרות האופק ויהירות ריקנית - כל זה הועלה לתמונה מקיפה של השתלטות התחליף על הממש."
ההתיישבות העובדת, כפי שהיא משתקפת בקבוצת אחינועם, שבה חברה זהרה.
הפלות מלאכותיות, שאותן מבצעת הרופאה קרויטמאיר: "נערות שמרוב ידידות עם החיילים האנגלים אירען דבר ונמצאת להן הרופאה דוקטור קרויטמאיר ועמדה להן בעת צרתן." קרויטמאיר הגנה על פעילותה זו באומרה: "יש מקרים שחובה על הרופא לחלץ אשה מעוברה." דבריה הכעיסו את הנריאטה שהגיבה: "גרועה את מהיטלר, שהיטלר מאבד את היהודים שנמצאים ברשותו ואת מאבדת אף יהודים שהם מחוץ לרשותו של היטלר."
קהילת החסידים: שירה מעידה על עצמה: "אני איני אוהבת לא את האדוקים ולא את הדת", ובהמשך מותחת ביקורת נוקבת על קהילת החסידים. הרבסט מנסה לרכך ביקורת זו בהציגו היבטים חיוביים בהתנהגותם, אך היא משיבה לו בביקורת נוספת. גם המומר שכרסון מותח ביקורת קשה על הרבנים.
בקצרה מוזכרת גם פעילותן של המחתרות העבריות: "ההגנה", שאליה הצטרף טגליכט, ו"הפורשים", שלפעילותם הצטרפה תמרה, תוך שהיא מסתירה זאת מהוריה. המספר מתאר את עמדת הנריאטה בסוגיית ההגנה העצמית: "אף כנגד מנפרד הייתה טוענת, אדם שנתנדב למלחמת גרמניא ובקי בכלי זין וכתב מאמר על האסטרטגיה של ולנס קיסר, היאך אינו כותב עצמו בהגנה על עמו ועל ארצו."
שלל נושאים זה מבסס את קביעתו של הלל ברזל, לפיה "מצד תשתיתו הרוחנית, הרומן הוא אולי החילוני ביותר במסכת כתביו של עגנון."
בין מציאות לבדיון

חוקרים שונים ניסו לפענח מי הן הדמויות האמיתיות ששימשו השראה לעגנון בעיצוב הדמויות הבדיוניות שברומן "שירה". על הניסיונות לזהות את האקדמאים המתוארים ב"שירה" עם אישים בשר ודם מסגל האוניברסיטה העברית העיר דב סדן שהם "שאלת רכיל בטלה". הרחיבה בעניין זה זיוה שמיר, שכתבה: "דיון ביקורתי התר אחר המודל לדמותה של שירה או לדמותו של הרבסט יאה לדעתי לתחקירן בעיתונות הכתובה והמשודרת, ולא לחוקר ספרות ראוי לשמו", אם כי גם היא חיפשה את מקורות ההשראה של עגנון, למשל בהשערתה שתיאור כפר אחינועם מבוסס על קיבוץ חפציבה.
עגנון עצמו התייחס לכך ואמר: "חס ושלום, שאני כותב רומאני מפתח. אם יש מיני בני אדם שמתייחסים על אנשי סיפורי – שיתייחסו. ... מימי לא נתכוונתי להעלות בסיפורי דמות שיכולים לומר עליה, לפלוני זה נתכוון המחבר, אלא ברית כרותה למסַפר אמיתי, שכל נפש שהוא עושה בסיפורו נפש חיה היא."
בין מציאות לבדיון > האם הדסה היא שירה?

חוקרת הספרות שרה בן-ראובן העלתה את הסברה לפיה דמותה של שירה מבוססת על קורות חייה של הדסה פרלמן-קלוורי-רוזנבליט. להוכחת הסברה, הציגה מספר טענות, בהן היכרות וחברות ממושכת בינה לבין אסתר וש"י עגנון וקווי עלילה דומים בסיפורי חייהן. גם שירה של עגנון עלתה ארצה פעמיים, גם היא הקדישה את חייה לעזרה לזולת, גם היא הייתה אישה חזקה ואסרטיבית, אנושית ואוהבת אדם. בנוסף לכך, לשתי הנשים היו גברים שבחרו בהן, חרף הקשיים שעמדו בדרכם.
בין מציאות לבדיון > מיהו פרופסור בכלם?

פרופסור בכלם הוא אחד מהאקדמאים המופיעים ב"שירה". הרבסט מבקש מהנריאטה שתתלווה אליו לביקור בביתו של פרופסור בכלם, שאותו מסכם המספר בקצרה: "ביציאתם מבית בכלם אמר הרבסט לאשתו, איני מצפה שיעטרני בשבחים אבל מקוה אני שימעט בגנותי". בהמשך הרומן חלה פרופסור בכלם והרבסט הלך לבקרו. תיאור מפורט של ביקורם של מנפרד והנריאטה בביתו של פרופסור בכלם מופיע בפרק של הרומן שלא נכלל במהדורה הראשונה שלו, ונוסף כנספח למהדורה השנייה. בסוף הפרק מתואר: "אמרה מרת הרבסט לבעלה, אדם זה שהיינו אצלו אינו אוהב שום אדם בעולם. אמר הרבסט אבל אוהב הוא את האיש היותר גדול שבישראל. שאלה מרת הרבסט, מי הוא זה האיש היותר גדול שבישראל שהפרופיסור בכלם אוהב אותו. אמר הרבסט הוא הפרופיסור בכלם בעצמו ובכבודו".
חוקרי הספרות מזהים את פרופסור בכלם עם פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריון וחוקר ספרות מהאוניברסיטה העברית. בסוף שנות ה-40 פעל קלוזנר יחד עם ארי אבן-זהב על מנת למנוע מעגנון את קבלת פרס נובל, פרס שהוענק לו לבסוף רק בשנת 1966, שמונה שנים לאחר מותו של קלוזנר. צעד זה של קלוזנר מסביר את אופן הצגתו של פרופסור בכלם, שאותו מתאר חוקר הספרות פרופ' אבנר הולצמן כ"הדבר המרושע והאכזרי ביותר שעגנון כתב מימיו. זהו מטח של חיצים ארסיים המכוונים להגחיך את כל תחומי העשייה של קלוזנר ואת אופיו והליכותיו. הפרק כולו כתוב כמונולוג של אהבה עצמית מצד הפרופסור: התפארות בהיקף העצום של כתיבתו (כולל מניית מספר העמודים וגיליונות הדפוס בספריו והתרברבות במספר המטרים שהם תופסים על מדפי ספרייתו), השתבחות בידענותו ובלמדנותו בצד שלל דברי זלזול בעמיתיו, טינה ותרעומת על העולם שאינו מרעיף עליו ולוּ שמץ מן הכבוד המגיע לו."
בין מציאות לבדיון > רצח האחים טראובה

ב-29 במרץ 1938 שלח עורך "הארץ", גרשום שוקן, מכתב לעגנון שאליו צורפה ידיעה שפורסמה בעיתון באותו היום, ועסקה בשני אחים, ארווין וארנסט טראובה, שנרצחו ביריות בהר הצופים. שוקן המליץ לעגנון: "אם אני הייתי סופר הייתי כותב סיפור על הנושא של הידיעה המצורפת". עגנון לא כתב סיפור עצמאי על פי ידיעה זו, אך שילב אותה, במידה ניכרת של נאמנות לידיעה המקורית, בדברים שסיפר שכרסון להרבסט בעת שהלכו יחדיו.
אריאל הישפלד מציין שאין זה גזיר עיתון יחיד ששימש את עגנון לשם כתיבת "שירה": "בארגזי כתב היד השמורים בארכיון עגנון שבספריה הלאומית נמצאים גם כמה גזרי עיתונים, כמה מהם עוסקים במאורעות תרפ"ט בירושלים וכמה עוסקים בענייני גיורל ירקות, בכולם נמצא שהמחבר עשה בהם שימוש ב'שירה'."
בין מציאות לבדיון > הניסוי של שאול אדלר

באחד מטיוליו פגש הרבסט חוקר נגיפי תחלואים שעליו מסופר: "יום אחד ביקש לעמוד על תהליכה של מחלה אחת שרבים משוכני הארצות הטרופיות מתים בה ולא מצא בכל ארץ ישראל חולה באותה המחלה. עמד וניסה בגופו את המחלה והיה מרפא את עצמו בסם שהמציא לה." גרשום שוקן, וביתר הרחבה חוקר הספרות דן לאור, מציינים שדמות זו מבוססת על דמותו של שאול אדלר, שהיה פרופסור לפרזיטולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נאמנה לגישתה המוצגת בתחילת פרק זה כתבה זיוה שמיר על זיהוי זה: "כשלעצמו אין לזיהוי הדמות שברומן עם דמותו החוץ-ספרותית של שאול אדלר כל ערך פרשני; ואכן בתגובות שעורר המאמר הובא שמו של חוקר נוסף שנהג כמו שאול אדלר ללמדנו כי מעשיו של החוקר הם מטפורה ורמז מטרים, ומרגע שדמותו הפכה לדמות ספרותית יש לעסוק בה בכלים פנים-ספרותיים."
בין מציאות לבדיון > הציורים: היו או לא היו?

בנוסף לציורו הנודע של רמברנדט, "משמר הלילה", מוזכרים ב"שירה" עוד שני ציורים: ציור של גולגולת התלוי בחדרה של שירה ומיוחס לצייר השווייצרי ארנולד בקלין וציור של מצורע שהרבסט רואה בחנות הספרים ומיוחס לאמן מ"מבית ספרו של ברויגהל". חוקרים ניסו לברר האם מדובר בציורים קיימים, או בפרי רוחו של עגנון.
חורבן ומוות, ובכל זה ציורי גולגולות ושלדים, נכללים ביצירותיו של בקלין. רוברט אלטר, באחרית דבר לתרגום של "שירה" לאנגלית, העריך שבתיאור ציור הגולגולת התייחס עגנון ליצירתו של בקלין "דיוקן עצמי עם המוות מנגן בכינור", תוך שהוא מתעלם מהאמן החי המצויר בחזית, ומתמקד בגולגולת שמאחוריו. ניצה בן-דב, העוסקת בהרחבה במקומו של ציור זה ב"שירה", סבורה שעגנון התייחס לציורו של בקלין "גולגולת" (בגרמנית: Totenschädel).
על ציור המצורע כתב גרשום שוקן כי "התמונה שעגנון מתאר אותה בעוצמה כה רבה לא הייתה ולא נבראה, והיא פרי דמיונו של הסופר." לדעת ארנון שמשוני, הציור שמתאר עגנון הוא שילוב של מצורעים המופיעים בשני ציורים של ברויגל, "המאבק בין הקרנבל והתענית" (אנ') ו"הקבצנים" (אנ'), וציור בשם " היריד של מרטין הקדוש" מאת בן דורו של ברויגל, פיטר בלטן (אנ').
דברי שירה ב"שירה"

ברומן "שירה" מוזכרים פעמים רבות דברי שירה, במפורש או ברמז. כך, למשל, תלמידו של הרבסט מספר לו על תחושותיו בעקבות קריאת שירו של חיים נחמן ביאליק "על השחיטה", המתחיל במילים "שָׁמַיִם, בַּקְּשׁוּ רַחֲמִים עָלָי!". ביקורתו של שכרסון על הרבנים, "סדיסטים אלו בשביל קוצה של יוד, בשביל משהו חמץ בפסח מוכנים הם להרעיב עיר ויושביה ולאסור אשה על בעלה ולעגן בנות צעירות כל ימיהן", רומזת לפואמות של יהודה לייב גורדון, "קוצו של יוד", "אשקא דריספק" ו"שומרת יבם". כאשר תמרה מתריסה כלפי אביה: "אתה כשהיית בגילי ... לא הוצרכת ללמוד על רצועות של תפילין שכרכו בהן פסל אפולו" היא מתכוונת לשירו של שאול טשרניחובסקי "לנוכח פסל אפולו".
אמירה שחזרה יותר מעשר פעמים במחשבותיו ובפיו של הרבסט, "בשר כבשרך לא במהרה יישכח" נלקחה, בשינוי קל, מסונטה של ש. שלום (שרה בן-ראובן ציינה שגם דמותה של שירה, כפי שהיא מתוארת בתחילת הרומן, מושפעת מסיפורו של ש. שלום "הנר לא כבה").
על מקומה של השירה ברומן העיר הלל ברזל: "חיבור השירים, ובמיוחד המובאות מן השירים, מצטרפים לעלילה ולאפיון הדמויות. ... העיסוק בשירה, כמו גם קטעי השיר, נועדו להוסיף ממד של עומק לרומאן."
זיקה בין "שירה" לסיפורים אחרים של עגנון

מנהגו של עגנון לקשור בין סיפוריו באמצעות אזכור גיבוריו של סיפור אחד בתוך עלילתו של סיפור אחר, בא לידי ביטוי גם בספר שלפנינו, שבו מוזכרים גבריאל גמזו וגמולה אשתו, גיבורי הסיפור "עידו ועינם".
ברוך קורצווייל ציין כי "דרך מחשבתו של הרבסט מזכירה באופן מדהים את הלך הרוח של גיבורי סיפורי 'ספר המעשים'". עוד מוצא קורצווייל דמיון בין דמותה של האחות שירה ובין דמותה של האחות דינה בסיפור "הרופא וגרושתו".
גרשון שקד מצא הקבלה בין "שירה" לבין "סיפור פשוט", ופירט: "הרבסט הוא הירשל כעבור שלושים שנה, לאחר שעלה לארץ ישראל ולמד באוניברסיטה. את מקומה של מינה תופסת הנרייטה ובמקומה של בלומה באה שירה. שתי הדמויות המשניות ב'שירה' שונות מן הדמויות המשניות ב'סיפור פשוט'. הן דומות למקבילותיהן אך ורק בתפקיד שהן ממלאות בחיי הגיבור הראשי, אך לא במהות האנושית שהן מייצגות."
עיבוד לתיאטרון

בשנת 1989 העלה התיאטרון הקאמרי את המחזה "שירה", בעיבודו ובבימויו של יורם פאלק. את מנפרד הרבסט גילם אילן דר ואת שירה גילמה סנדרה שדה. על המחזה כתב מבקר התיאטרון אליקים ירון: "זו הצגה שמצליחה בעצם לעשות את הבלתי אפשרי כמעט: להיות נאמנה לסיפור הנפלא של עגנון, אך באותה שעה להגיד אותו בדרך תיאטרונית משכנעת."
ליל המסכות (סרט, 2007)

| --- | --- |

 מבוסס על:  ליל המסכות, (סרט, 1978)
 בימוי:  רוב זומבי 
 הופק בידי:  רוב זומבי  מאלק אכד  אנדי גולד
 תסריט:  רוב זומבי
 עריכה:  גלן גרלנד
 שחקנים ראשיים:  מלקולם מקדואל  שרי מון זומבי  טיילר מאנה  סקוט טיילור-קומפטון  בראד דוריף  דניאל האריס  ויליאם פורסיית
 מוזיקה:  טיילר בייטס  ג'ון קרפנטר
 צילום:  פיל פרמט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Dimension Films  Nightfall Productions  Spectacle Entertainment Group  Trancas International
 חברה מפיצה:  The Weinstein Company
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 2007
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה, סלאשר
 מקום התרחשות:  אילינוי 
 תקופת התרחשות:  ליל כל הקדושים 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  80.4 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   halloween07
 סרט קודם:  ליל המסכות: תחיית המתים 
 סרט הבא:  ליל המסכות II 
 www.halloweenmovies.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל המסכות (באנגלית: Halloween) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2007, אשר נכתב, בוים, והופק על ידי רוב זומבי. הסרט הוא חידוש לסרט בעל אותו השם אשר יצא ב-1978 ובכך למעשה הפך לסרט התשיעי בסדרת סרטי ליל המסכות. בסרט מככבים טיילר מאנה בתפקיד מייקל מאיירס, מלקולם מקדואל בתפקיד ד"ר סאם לומיס, סקאוט טיילור קומפטון בתפקיד לורי סטרוד ודאג פארך בתפקיד מייקל מאיירס שהיה צעיר. הסרט מבוסס על הבסיס של הסרט הראשון בסדרה ובו מייקל מאיירס עוקב אחריי לורי וחבריה בליל כל הקדושים. בסרט זה בניגוד לסרט המקורי העלילה נכנסת עמוק יותר בדמותו של מייקל מאיירס ומנסה להבין את המניעים שהיו לו לבצע את מעשיו.
בנוסף הרבה מקווי העלילה בסרט הם קווי עלילה שונים מאשר הסרט הקודם ובכך הסרט היה גם כחידוש לסרט המקורי אך גם כסרט מקורי. למרות הביקורות המעורבות הסרט זכה להצלחה כאשר גרף 80.3 מיליון דולר כנגד תקציב של 15 מיליון דולר. לאור הצלחת הסרט לסרט יצא סרט המשך בשנת 2009.
הצלחה מסחרית

ביום הראשון להקרנתו הסרט גרף קרוב ל-10.9 מיליון דולר בצפון אמריקה ובכך הצליח לעקוף את ההכנסות של רוב הסרטים בסדרה ביום הפתיחה שלהם בצפון אמריקה ובנוסף הוא גם מוקם במקום הראשון ברשימת הסרטים הנצפים ביותר בסוף השבוע של אותו שבוע בו יצא בצפון אמריקה. לאחר 3 ימים הכנסות הסרט הגיעו כבר ל-26.3 מיליון דולר בצפון אמריקה ולאחר שבוע הכנסות הסרט הגיעו ל-30.5 מיליון דולר בצפון אמריקה מה שהפך אותו לסרט ליל כל הקדושים שהרוויח הכי הרבה בשבוע אחד בצפון אמריקה ובכך הצליח לעקוף את ההכנסות של כמעט כל סרטי הסדרה בשבוע הראשון ליציאתם בצפון אמריקה.
אך ביום שישי שבשבוע שאחריי יציאת הסרט הכנסות הסרט צנחו ל-3 מיליון דולר בצפון אמריקה (צניחה של 71.6%) ובסוף השבוע השני ליציאתו הסרט גרף כ-9.5 מיליון דולר בצפון אמריקה (צניחה של 63.9% בהכנסות), אך עדיין הוא מוקם במקום השני ברשימת הסרטים הנצפים ביותר לאותו שבוע בצפון אמריקה. בשבוע השלישי ליציאתו הסרט גרף 4.8 מיליון דולר ובכך ירד למקום השישי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר של אותו שבוע בצפון אמריקה. בשבוע הרביעי ליציאתו הסרט נפל למקום ה-12 ברשימת הסרטים המצליחים ביותר לאותו שבוע עם הכנסות של 2.1 מיליון דולר בצפון אמריקה.
בסוף השנה הסרט דורג במקום השמיני המרוויח ביותר לאותה שנה ברשימת הסרטים שגילם מוגבל לגיל 17 ומעלה והיה לסרט ה-44 המרוויח ביותר לאותה שנה ברשימה הכללית בצפון אמריקה. בסוף השנה הכנסותיו הגיעו ל-58 מיליון דולר בצפון אמריקה ובכך הפך לסרט הסלאשר השני שהחידוש שלו גרף הכי הרבה הכנסות שהוא עוקף ברשימה סרטים כמו "כשזר מתקשר", ליל הבכורה ועוד (אם כי הוא ירד למקום השלישי על ידי החידוש לסרט סיוט ברחוב אלן שנה לאחר מכן). היום הוא ממוקם במקום ה-12 ברשימת החידושים לסרטי אימה שהיו הכי רווחיים בצפון אמריקה.
מחוץ לצפון אמריקה הסרט גם זכה להצלחה כאשר גר בשבוע הפתיחה שלו 1.3 מיליון דולר ובכך הפך לסרט המרוויח ביותר באותו שבוע בשבוע הפתיחה שלו. עד ה-1 בנובמבר הסרט גרף 7 מיליון דולר מחוץ לצפון אמריקה. בסופו של דבר הסרט הצליח לגרוף קרוב ל-22 מיליון דולר מחוץ לצפון אמריקה ובכך הכנסותיו הגיעו ל-80.2 מיליון דולר בכל העולם.
הצלחה מסחרית > פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לפרסים רבים עבור הסרט והמשחק הטובים ביותר. למשל הועמד על ידי פסטיבל הסרטים סיטג'ס ל"סרט הטוב ביותר", ולאותה קטגוריה גם בפרסי האימה הקלאסיים של רונדו האטון, שם גם זכה בפרס זה. שרי מון זומבי הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה ביותר הטובה בטקס פרסי פייט מטר.
הערות שוליים

↑  Halloween, 2007-08-31, נבדק ב-2020-10-30
| סדרת סרטי ליל המסכות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "ליל המסכות 3: עונת המכשפה" • "ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" • "ליל המסכות: תחיית המתים" • "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "האלווין"  • "האלווין 2: הנקמה" • "האלווין: הסוף" |  |
| דמויות | מייקל מאיירס • לורי סטרוד • סמואל לומיס • ג'יימי לויד • אנני בראקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2007118649  VIAF: 183345497   WorldCat (עם VIAF): 183345497
בלונדינית (סרט, 2022)

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  "בלונדינית" מאת ג'ויס קרול אוטס
 בימוי:  אנדרו דומיניק 
 הופק בידי:  דידי גרדנר ג'רמי קליינר טרייסי לנדון בראד פיט סקוט רוברטסון
 תסריט:  אנדרו דומיניק 
 עריכה:  אדם רובינסון
 שחקנים ראשיים:  אנה דה ארמס אדריאן ברודי בובי קנאבלי זאווייר סמואל ג'וליאן ניקולסון
 מוזיקה:  ניק קייב ורן אליס
 צילום:  צ'ייז אירווין 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Plan B Entertainment
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 2022 (פסטיבל הסרטים של ונציה) 28 בספטמבר 2022 (הפצה עולמית)
 משך הקרנה:  166 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 תקציב:  22 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלונדינית (באנגלית: Blonde) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי הבמאי אנדרו דומיניק ומבוסס על רומן בשם זהה שיצא לאור בשנת 2000 מאת ג'ויס קרול אוטס. בסרט מככבת אנה דה ארמס בדמותה של מרילין מונרו, ולצדה מככבים אדריאן ברודי, בובי קנאבלי, זאווייר סמואל וג'וליאן ניקולסון בתפקידי משנה. מטעמים אמנותיים, רובו המכריע של הסרט צולם בשחור-לבן.
את הסרט מפיקים דידי גרדנר, ג'רמי קליינר, טרייסי לנדון, בראד פיט וסקוט רוברטסון, והפקתו החלה באוגוסט 2019, לאחר תקופת פיתוח ממושכת שהחלה בשנת 2010. צילומי הסרט החלו ביולי 2021, לאחר דחיות חוזרות ונשנות בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית.
הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-28 בספטמבר 2022; והוא היחיד לשנת 2022 בעל סיווג צפייה NC-17, שניתן לו בשל תוכנו המיני הגרפי, והראשון מסוגו שהופץ באמצעות שירות הזרמת מדיה.
תקציר העלילה

לאחר ילדות טראומטית, נורמה ג'ין מורטנסן הפכה לשחקנית בהוליווד של שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60, שהתפרסמה בעולם תחת השם הבדוי מרילין מונרו; אך בעוד היא זוכה לאהבה ופופולריות עצומה תחת זהותה של מרילין, נורמה ג'ין מאבדת את דרכה ואת אחיזתה במציאות בצל קשיי האהבה, הניצול וההחפצה המינית, מאבקי הכוח וההתמכרויות לסמים איתם היא מתמודדת בחייה הפרטיים.
צוות השחקנים

אנה דה ארמס – נורמה ג'ין מורטנסן / מרילין מונרו
לילי פישר – נורמה ג'ין מורטנסן, בצעירותה.
אדריאן ברודי – ארתור מילר
בובי קנאבלי – ג'ו דימאג'יו
זאווייר סמואל – צ'ארלי צ'פלין ג'וניור
ג'וליאן ניקולסון – גלדיס פרל בייקר
קספר פיליפסון – ג'ון פיצג'רלד קנדי
טובי הוס – אלן "וייטי" סניידר
שרה פקסטון – גברת פלין
דייוויד ורשופסקי – דריל זאנוק
אוון ויליאמס – אדוארד ג'י. רובינסון ג'וניור
מייקל מאסיני – טוני קרטיס
לוק ויסקי – ג'יימס דין
ספנסר גארט – הסרסור של הנשיא
רבקה ויסוקי – איווט
נד בלמי – דוק פל
גארט דילהאנט
סקוט מק'ניירי - טום יוול
לוסי דה ויטו
דן באטלר
כריס למון
הפקה > פיתוח וכתיבה

במאי ותסריטאי הסרט, אנדרו דומיניק (מימין), ומחברת הרומן עליו מבוסס הסרט, ג'ויס קרול אוטס (משמאל).
כבר משנת 2010, שקד אנדרו דומיניק, במאי ותסריטאי הסרט, על פיתוח עיבוד קולנועי על בסיס הרומן "בלונדינית", שנכתב בשנת 2000 על ידי ג'ויס קרול אוטס. כשהסביר את התלהבותו מדמותה האייקונית של מרילין מונרו, הצהיר דומיניק כי "מדוע מרילין מונרו היא האייקון הנשי הגדול של המאה ה-20? עבור גברים היא מושא לתשוקה מינית שזקוקה נואשות להצלה. עבור נשים, היא מגלמת את כל העוולות שנעשו למין הנשי, לאחות, לסינדרלה, שנשלחה לחיות בין האפר [...] אני רוצה לספר את סיפורה של נורמה ג'ין כדמות מרכזית באגדה: ילדה יתומה שאבדה ביערות הוליווד, שנאכלה על ידי אותו אייקון גדול של המאה ה-20." דומיניק תיאר את הסרט כ"נגיש יותר" מסרטיו הקודמים, וחשף כי התסריט שכתב הכיל "מעט מאוד דיאלוגים", שכן הוא העדיף להפוך את הסרט ל"מפולת של תמונות ואירועים". יתר על כן, הצהיר דומיניק:
”הסרט מספר את הסיפור על האופן שבו טראומת ילדות מעצבת אדם מבוגר שמתפצל בין אישיותו הציבורית לפרטית. זה בעצם הסיפור של כל בן אדם, אבל זה שימוש בתחושת אסוציאציה מסוימת שיש לנו עם משהו מאוד מוכר, רק דרך חשיפה תקשורתית. הסרט לוקח את כל הדברים האלה והופך את המשמעויות שלהם החוצה, לפי איך שהיא מרגישה, והוא בעצם כל הדרך בה אנחנו חיים. ככה כולנו פועלים בעולם. זה פשוט נראה לי מאוד תקף. אני חושב שלסרט הזה יש הרבה אפשרויות ממש מרגשות, מבחינת מה שאפשר לעשות, מבחינה קולנועית.”
עבור דומיניק, עיבודו של "בלונדינית" למסך היה ניסיונו הראשון לפתח סרט שמציג אישה במרכז הסיפור. במהלך הקרנה רטרוספקטיבית של המערבון שביים, "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד" (2007), הצהיר דומיניק כי "עבורי זה דבר אחר לביים [...] הדמות הראשית היא אישה. הסרטים שלי הם נטולי נשים וכעת אני מדמיין איך זה להיות אחת."