stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאנוש אנטל (רופא)
ביוגרפיה

יאנוש אנטל נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין זינגר, סוחר ושל יוהנה נוימן. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בעיר הולדתו ואחר כך היה סטודנט באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובאוניברסיטת וינה. בשנת 1892 קיבל תחילה תואר דוקטור לרפואה ובאותה שנה המיר את דתו לנצרות קלוויניסטית. בשנת 1903 קיבל הסמכה כמרצה בכיר בתחום הפתולוגיה וריפוי שיניים. הוא היה מתמחה של ארפאד בוקאי ב"מכון הרוקחות של אוניברסיטת בודפשט" ובשנים 1890–1897 היה מתמחה לפרופסור. בין השנים 1897–1898 עבד במרפאת השיניים כעוזר פרופסור. בין השנים 1898 עד 1941 הוא היה הרופא הראשי של מחלקת השיניים של "בית החולים רחמים של בודה", ומשנת 1903 עד 1941 לימד באוניברסיטת בודפשט (ששמה היה אז אוניברסיטת פאזמני פטר). החל מ-15 בדצמבר 1905 הוא היה נשיא "איגוד רופאי השיניים ההונגרים", אך כעבור שנה וחצי התפטר מהנשיאות לאחר הקמת איגוד חדש ובמקביל הפסיק את עיתון האיגוד שפעל בשם "כתב העת של רופאי השיניים הונגריים". בשנת 1912 הוענק לו תואר "יועץ חצר המלך". הוא עסק ברעלת שיניים, פרמקולוגיה ורפואת שיניים והשיג תוצאות משמעותיות בחקר התרופות נגד הרעלת זרחן. הוא לקח את היוזמה להכשיר גם טכנאי שיניים בפעולות שיניים מסוימות, ולכן נאלץ להתמודד עם חוגים מסוימים של טכנאי שיניים ורופאי שיניים והואשם על ידם בהתנהגות אתית פסולה. כתוצאה מכך נאלץ להתפטר מתפקידיו באיגוד רופאי השיניים ובעצם חדל גם מעבודת הכתיבה שלו. כתביו בהונגריה פורסמו בעיקר בשבועון הרפואי (מאז 1891), בארכיון הרפואה ההונגרי (משנת 1893) ובעיתון הרפואי של בודפשט (מאז 1906). מותו נגרם על ידי הרעלה.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה שרולטה אוהלר (התגרשו), היא הייתה בתו של אברהם אוהלר, רופא נפתי ורופא ראשי מחוזי. בת זוגו השנייה הייתה מרתה שארקזי, בתם של ז'יגמונד שארקזי ושל אילונה אורוס, אותה נשא בבודפשט ב-3 באוקטובר 1926, אחר כך התגרשו בשנת 1929.
משפחתו > ילדיו

אילונה אנטל (1895–1970) הייתה מורה לציור. בעלה בלה דיולה דוצ'אי (1893–1967) (Ducsay Béla Gyula) היה צייר ומורה בתיכון.
אישטוואן אנטל (1896–1933), היה רופא ראשי של בית החולים. אשתו הייתה מרגיט אורשין.
איבויקה אנטל (1898–1975). בעלה דיזה מנגס גיוזו (1894–?) הוא פקיד.
מרגיט אנטל (1899–?). בעלה אנדראש יוז'ף ספירי (1894–?) הוא רופא. הם התגרשו בשנת 1939.
עבודותיו העיקריות

תרופות חדשות ברפואת שיניים (בודפשט, 1898)
מדריך לעקירת שיניים (בודפשט, 1902)
על יישוב פרשת טכנאי השיניים, תוך התייחסות מיוחדת לתקופת הדיקטטורה הפרולטרית (בודפשט, 1920)
נתונים חדשים יותר על טכניקת עקירת השיניים (Dental Review, 1927)
בתי חולים של מסדר הרחמים (בריאות הציבור, 1929)
טיפול בפציעות הנגרמות מפצצות זרחן (בריאות הציבור, 1944)
לקריאה נוספת

פרטיו במוזיאון הספרותי פטפי
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
ג'רג' הוסאר: לזכרו של יאנוש אנטל (1 בדצמבר 1969) כתב העת "סקירת רופאי השיניים", כרך 62, מספר 12
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. יאנוש אנטל
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. גישה מקוונת
נקודת שם
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 89682/1890. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1890. év 11. oldal 10. sor
↑  "Születési bejegyzése a győri izraelita hitközség születési akv. 28/1869. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 103/1946. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1945)".
↑  "Házasságkötési bejegyzése Sárközy Mártával a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 356/1926. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7932 2467  VIAF: 121513375   WorldCat (עם VIAF): 121513375
טחן קליפורני

| טחן קליפורני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: טחנאים
משפחה:: טחניים
סוג:: מיליובטיס
מין:: טחן קליפורני
שם מדעי
 Myliobatis californica ‏גיל, 1865
תחום תפוצה


טחן קליפורני המכונה גם עטלף הים (שם מדעי: Myliobatis californica) הוא מין של בטאי ממשפחת הטחניים המצוי במי האוקיינוס השקט בסמוך לחופי אמריקה הצפונית, מאורגון עד למפרץ קליפורניה אך נמצא גם דרומה יותר עד לאיי גלאפגוס.
מאפיינים

אורכו של הטחן יכול להגיע ל-1.8 מטר ומשקלו המרבי מגיע ל-91 ק"ג, אך יותר נפוץ למצוא אותו במשקל 9-13 ק"ג. הוא בעל כנפיים דמויות סהר מצידי גופו וראש גדול עם פה גדול ופתח זימים מגודל לידו נמצאים העיניים. הטחן חופר עם חוטמו בחול הימי כדי לחפש טרף קטן כמו דגים, חלזונות וסרטנים והוא יכול לחפור עד לעומק 20 ס"מ.
הוא נפוץ סביב יערות קלפ או כרי אצות בימים ממוזגים. הטחן שוחה במים עם כנפיו העצומות לעבר אתרי החול ושם חופר עד שמגיע לטרף ובינתיים מושך כמה דגים הניזונים משיירי ארוחתו.
ראו גם

טחן ניו זילנדי
הערות שוליים

↑  טחן קליפורני באתר הרשימה האדומה של IUCN
יהודי (דמות מקראית)

יהודי בן נתניהו הוא שם אדם המופיע בספר ירמיהו. שם אביו היה נתניהו, שם סבו שֶלֶמְיָהוּ, ושם אבי סבו כושי.
אזכורים בתנ"ך

בספר ירמיהו מתואר יהודי כשליח של חשובי העם
"וַיִּשְׁלְחוּ כָל-הַשָּׂרִים אֶל-בָּרוּךְ, אֶת-יְהוּדִי בֶּן-נְתַנְיָהוּ בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בֶן-כּוּשִׁי לֵאמֹר."
דליהו בן שמעיהו, אלנתן בן עכבור, גמריהו בן שפן, וצדקיהו בן חנניהו. אל ברוך בן נריה, להודיעו שיביא את מגילת נבואות ירמיהו. בהמשך נזכר יהודי כשליח המלך יהויקים להביא את מגילת הנבואות אליו לאחר שהשרים עצמם לא הביאו אותה
"וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ אֶת-יְהוּדִי, לָקַחַת אֶת-הַמְּגִלָּה, וַיִּקָּחֶהָ."
יהודי מביא את המגילה מלשכת אלישמע הסופר ומקריאה לפני המלך והשרים
"מִלִּשְׁכַּת אֱלִישָׁמָע הַסֹּפֵר; וַיִּקְרָאֶהָ יְהוּדִי, בְּאָזְנֵי הַמֶּלֶךְ, וּבְאָזְנֵי כָּל-הַשָּׂרִים, הָעֹמְדִים מֵעַל הַמֶּלֶךְ."
. לאחר ששומע המלך ארבעה קטעים מהמגילה הוא קורע אותה בתער ומשליכה אל האח הבוערת בארמונו.
הערות שוליים

↑  מגילה זו כללה את כל נבואות ירמיהו שמימי יאשיהו, ועד השנה הרביעית ליהויקים בן יאשיהו ירמיהו ל"ו א'-ב'
↑  באגדה מסופר כי סיבת קריעתו את המגילה דווקא בשלב זה הייתה, בגלל שהיה מדובר במגילת איכה, ועד הקטע הרביעי לא נכתב שיאבד את מלכותו. מועד קטן כ"ו א
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאנוש ביהרי

| --- | --- |

ציור מאת יאנוש דונאט, 1820
 לידה:  21 באוקטובר 1764 נאג'אבון, ממלכת הונגריה, האימפריה ההבסבורגית, כיום ולקה בלאכובו בסלובקיה העצמאית 
 פטירה:  26 באפריל 1827 (בגיל 62) פשט, ממלכת הונגריה 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
יאנוש ביהרי (בהונגרית:Bihari János, ‏ 21 באוקטובר 1764 – 26 באפריל 1827) היה כנר ומלחין הונגרי ממוצא צועני. הוא היה אחד מממסדי המוזיקה הצוענית ההונגרית ה"קלאסית" ושל סוגת הוורבונקוש. כונה "אורפאוס הצועני".
קורות חייו

ביהרי נולד בשנת 1764 במשפחה של מוזיקאים צוענים ביישוב נאג'אבון (Nagyabony), בסלובקית: ולקה בלאכובו, בזמנו בממלכת הונגריה, כיום בסלובקיה העצמאית. גם אביו היה כנר. הוא בילה את שנותיו המוקדמות בבן (Böny) במחוז גייר. מוקדם בילדותו למד ביהרי נגינה מבני המשפחה. בגיל 7 שימש כבר ככנר שני (kontrás) בלהקה. חסרים עליו פרטים ביוגרפיים רבים. בשנת 1789 הוא התחתן ביישוב סרדאהיי עם אווה, בת ה-16, בתו של נגן צימבלום מפורסם, שימון באניאק והפך במהרה לכנר ראשון (פרימאש) בלהקת חמיו. אחרי שפעל בעיקר בערים סרדאהיי וקומארנו (קומארום), בשנת 1801 הקים יאנוש ביהרי בעיר פשט תזמורת משלו מורכבת מ-4 כנרים ונגן צימבלום אחד. להקה זו הפכה לפופולרית וערכה סיורי הופעות בערים רבות בהונגריה ומחוצה לה.
בכל מדינה שבה ביקר, למד ביהרי את צביון מוזיקת העם והקלאסית המקומית ואימץ אותן בהופעותיו. נגינתו זכתה להערכתם של מוזיקאים דגולים כמו ליסט (למשל בספרו - "על הצוענים והמוזיקה שלהם בהונגריה" Des Bohémiens et de leur musique en Hongrie (1859)), פרנץ ארקל ובטהובן אותו, לפי דיולה קאלדי, פגש מספר פעמים בווינה. פעילותו המוזיקלית המצליחה איפשר לו סגנון חיים ראוותני למדי. רכש לעצמו בגדים הדורים, העסיק שרת שהחזיק את כינורו, התארח בבתי מלון מפוארים. ב-1818 נסע לוספרם בה התיידד ושיתף פעולה עם המוזיקאי איגנאץ רוזיצ'קה.
מנגינות שהלחין או עיבד שימשו את ליסט, בטהובן את פבלו סרסטה ואחרים ביצירותיהם.ב-1811 ניגן בפני כינוס הפרלמנט של הונגריה בברטיסלבה (אז פוז'ון). ב-1814 הוא ניגן בפני המשתתפים ב-קונגרס ווינה. ב-1820 הופיע עם להקתו בפני קיסר אוסטריה, פרנץ הראשון על אי בדנובה, בין בודה לפשט.
בשנת 1824 נפצע ביהרי בידו השמאלית ונכותו פגעה בביצועיו. הפופולריות שלו דעכה והוא נפטר בעוני בפשט.
יצירות

ביהרי השאיר 84 יצירות, רובן ורבונקוש או צ'רדש שהפכו לקלסיקה. הם הועלו על תווים על ידי מוזיקאים עמיתים.
Hadik óbester nótája
Hatvágás verbunkos
Huszár verbunkos
Sarkantyus verbunkos
Bihari nótája mikor a pénze elfogyott
Requiem fia halálára
Koronációs
Primiciális
Palatinus
הנצחה

14 באוקטובר 1928 - במלאת מאה שנה למותו של ביהרי - פסל שלו מאת הפסל לסלו ואסארי הוצב בהאי מרגיט בבודפשט, לזכר נשף של הארכידוכס יוזף, פלטין הונגריה, שהתקיים באי הזה ושבו ביהרי ריתק את הקהל. הפסל נהרס בימי מלחמת העולם השנייה ועוצב מחדש ב-1969 על ידי קארוי ראדו. על כן הפסל נמצא לוח זיכרון עם תבליט של קיפוד המחזיק בפיו ענף של אלון, סמל לצועני הונגריה. בטקס המקורי לחניכת הפסל נכח הארכידוכס יוזף-אוגוסט מהבסבורג-לורן, והרבה מוזיקאים צוענים בני התקופה, כולל דיולה פקאר ויוז'ף ז'ני מהוועד לזכרונו של ביהרי וצאצאי האמן.
כיום הפסל הועבר על יד כנסיית מיכאל הקדוש, בטיילת האמנים.
יאנוש ביהרי במדיה האמנותית

בטהובן השתמש במנגינה של ביהרי בפתיחה "אישטוואן הקדוש"
לקריאה נוספת

Ervin Major - Bihari János. Zenei Szemle, 1928.
Ervin Major - Bihari műveinek tematikus katalógusa Zenei Szemle, 1928,.
הערות שוליים

↑  לקסיקון פאלאלס
↑  על אזכרתו של היברי באי מרגיט באתר "פשט-בודה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810636758405606  BnF: cb139244954 (data)  GND: 129996521  ISNI: 0000 0001 2022 3728  LCCN: no2005081340  MusicBrainz: d39b7b2a-0b82-4095-87f1-73208ce61dba  NKC: mzk2011646299  NTA: 164970223  VIAF: 23234570   WorldCat (עם VIAF): 23234570
טיטוס טובלר

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1806 שטיין, שווייץ 
 פטירה:  21 בינואר 1877 (בגיל 70) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  רפואה 
 
טיטוס טוֹבְּלֶר (בגרמנית: Titus Tobler;‏ 25 ביולי 1806, שווייץ - 21 בינואר 1877, מינכן, גרמניה) היה רופא וחוקר ארץ ישראל ולשונאי שווייצרי בן המאה התשע עשרה. עבד כרופא בשווייץ. בין שנות הארבעים לשנות השישים של המאה התשע עשרה יצא טובלר למספר מסעות מחקר במזרח התיכון.
הוא פרסם את מחקריו השונים על ארץ ישראל. במחקריו עסק במגוון תחומים, מזיהוי מקום קבורתו של ישו ואמיתות המסורת הקתולית בדבר קבורתו בכנסיית הקבר ועד למצב מוסדות הרפואה בארץ ישראל במאה התשע עשרה. כמו כן הוציא לאור כתבים העוסקים בעולי רגל לארץ ישראל מימי הביניים.
ספרו של טובלר על מצב הרפואה בירושלים במאה התשע עשרה תורגם לעברית בשנת 2005 (תשס"ה) על ידי שמעון שטרן.
בשכונת שייח' ג'ראח בירושלים נקרא רחוב על שמו.
לקריאה נוספת

חיים גורן, 'לכו חקרו את הארץ': המחקר הגרמני של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן צבי, 1999, עמ' 190–208 ("טיטוס טובלר, המונוגרפיה והביבליוגרפיה").
טיטוס טובלר, תרומה לטופוגרפיה הרפואית של ירושלים (סקירת המצב הרפואי בירושלים בשנת 1846): בתי החולים בירושלים (תרגם מגרמנית וההדיר: שמעון שטרן, ייעוץ מדעי: זהר עמר), רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה.
טיטוס טובלר, דפי מזכרת מירושלים (תרגום מגרמנית: שמעון שטרן, עריכה: זהר עמר), המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  ביקורת: נורברט שווקה, ‏הטופוגרפיה הרפואית של ירושלים, קתדרה 121, ספטמבר 2006, עמ' 184-179
↑  עתניאל א' דרור, ביקורת ספרים: טיטוס טובלר, תרומה לטופוגרפיה הרפואית של ירושלים, בתי חולים בירושלים, הרפואה 144, חוב י"ב (דצמבר 2005), עמ' 858
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268937105171  PLWABN: 9810656070605606  BNE: XX1071894  BnF: cb124597697 (data)  GND: 117402656  HDS: 004165  ISNI: 0000 0001 1680 7472  LCCN: n85061030  NKC: nlk20000089643  NLG: 163057  NTA: 110338723  SUDOC: 033764735  VcBA: 495/267986  VIAF: 84808672   WorldCat (עם VIAF): 84808672 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יואל ליבוביץ

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1930 (בן 94) טיאצ'יב, אוקראינה 
 ענף מדעי:  פיזיקה וסטטיסטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג' (1952)  אוניברסיטת סירקיוז (1956) 
 מנחה לדוקטורט:  Peter Bergmann 
 מוסדות:  אוניברסיטת ראטגרס  ישיבה יוניברסיטי 
 תלמידי דוקטורט:  Herbert Spohn, Marco Lenci, Dov Nathaniel Chelst, Giambattista Giacomin, Peisen Zhang, Paolo Dai Pra, Krishnamurthi Ravishankar, Christian Maes, Arvind Ayyer, Vesselin Marinov, Andrzej Karwowski, Robert S. Maier, Robert H. G. Helleman, Panayotis G. Kevrekidis, Carlangelo Liverani, מייקל אייזנמן, Stephen A. Breen, Stefano Olla, Joan (Amgott) Farmer, Amine Asselah 
 פרסים והוקרה:  פרס דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תיאורטית (2022)  פרס המחקר של מקס פלנק (1993)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (2021)  Dwight Nicholson Medal for Outreach (2004)  פרס האגודה האמריקאית לקידום המדע לחופש ואחריות במדע (1999)  פרס היינץ פייגלס לזכויות אדם של מדענים (1996)  מדליית מקס פלאנק (2007)  פרס אנרי פואנקרה (2000)  המדליה הגדולה של האקדמיה למדעים של צרפת (2014)  מדליית בולצמן (1992)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים 
 הערות:  יהודי
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 פיתוח הפיזיקה הסטטיסטית.
 
יואל ליבוביץ בשנת 1975
יואל ליבוביץ (באנגלית: Joel Lebowitz; ‏נולד ב־10 במאי 1930) הוא פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-אמריקאי. זכה במספר פרסים. תמך בנושאי זכויות האדם, ובמיוחד במאבקם של מדענים אסירי ציון.
קורות חיים

נולד בטיאצ'יב (אז בצ'כוסלובקיה, כיום באוקראינה) להורים יהודים. שרד את מחנה ההשמדה אושוויץ, מקום בו נרצחו אביו, אימו ואחותו.
לאחר השחרור מהמחנה, עבר לארצות הברית ולמד בבית ספר יהודי אורתודוקסי ולאחר מכן באוניברסיטת סירקיוז, שם קיבל תואר דוקטור בשנת 1956. הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת ייל ובישיבה יוניברסיטי. בשנת 1977 עבר לאוניברסיטת ראטגרס, שם הוא מכהן עד היום.
ליבוביץ פרסם יותר מחמש מאות מאמרים בנושא הפיזיקה הסטטיסטית. הוא אחד המייסדים והעורכים של כתב העת "Journal of Statistical Physics", אחד מכתבי העת החשובים בתחום זה.
בין היתר, הוכיח ליבוביץ, יחד עם אליוט ליב, כי חוק קולון מציית לגבול התרמודינמי. הוא גם ביסס את מה שידוע בשם "שוויון לייבוביץ" עבור פרומגנטים במודל איזינג. תחום המחקר הנוכחי שלו הוא בבעיות של חוסר שיווי משקל במכניקה סטטיסטית.
בין הפרסים הרבים שקיבל, הוענקה לליבוביץ מדליית מקס פלאנק בשנת 2007, "על תרומותיו החשובות בתחום הפיזיקה הסטטיסטית במערכות של שיווי משקל ובמערכות של חוסר שיווי משקל, ובמיוחד על תרומתו לגבי התאוריה של מעבר פאזה, והדינמיקה של מערכות אינסופיות ומצבים של חוסר שיווי משקל קבוע. כמו כן, עבור קידום תחום המחקר לכיוונים חדשים, ועל הכנסת מדענים נוספים לתחום". בנוסף זכה בפרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (2021).
טוני סקוט

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1944 נורת' שילדס, הממלכה המאוחדת 
 התאבד:  19 באוגוסט 2012 (בגיל 68) סן פדרו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 שם לידה:  Anthony David Leighton Scott 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1969–2012 (כ־43 שנים) 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון  The Grangefield Academy  האוניברסיטה לאמנויות של לידס  אוניברסיטת סנדרלנד  The Northern School of Art 
 בן או בת זוג:  Gerry Scott (1967–1974)  Donna W. Scott (24 בנובמבר 1994–19 באוגוסט 2012) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי בפריים טיים לתסריט למיני סדרה, לסרט או לספיישל דרמטי (2002)  פרס גלובוס הזהב למיני סדרה או סרט טלוויזיה (1999) 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוני סקוט (באנגלית: Tony Scott; ‏21 ביולי 1944 – 19 באוגוסט 2012) היה במאי ומפיק סרטים בריטי. אחיו של הבמאי רידלי סקוט. נודע בעיקר בשל סרטיו "אהבה בשחקים", "השוטר מבוורלי הילס 2", "רומן על אמת" ו"אויב המדינה".
ביוגרפיה > תחילת חייו

נולד ב- Stockton-on-Tees, בשטח חקלאי בצפון-מזרח אנגליה. הפריצה שלו לעולם הקולנוע החלה כשחקן: בגיל 21 שיחק סקוט בסרט קצר בשם "Boy and Bicycle" בשנת 1965, שביים אחיו. הוא הלך בעקבות אחיו ולמד עיצוב ואומנות בקולג' בקליבלנד, צפון אנגליה, והמשיך בלימודים בבית ספר לאמנות בסאנדרלנד, שם קיבל תואר אקדמי. משם המשיך ללמוד בקולג' המלכותי לאומנות שבלונדון, במטרה להיות צייר. בעקבות הצלחת אחיו הגדול בחברת הפקות לפרסומות בטלוויזיה, השתכנע לפנות לתעשיית הקולנוע. סקוט רצה תחילה ליצור סרטים דוקומנטריים ב-BBC, אך לבסוף הצטרף לחברה שהקים אחיו.
במשך שני העשורים הבאים ביים סקוט אלפי פרסומות וגם פיקח על החברה כשאחיו עבר לפתח את קריירת הבימוי שלו, בסרטים "הדואליסטים" (1977) ו"הנוסע השמיני". כמו כן, ביים סקוט ב-1975 פרק בסדרה צרפתית המעבדת סיפורים של הנרי ג'יימס, זאת לאחר שזכה בתפקיד בהטלת מטבע עם אחיו, שחשק גם הוא בעבודה הזו. בינתיים במאי פרסומות בריטים אחרים כיו הדסון, אלן פארקר ואדריאן לין החלו לקבל הכרה באמריקה, כמו גם אחיו, וסקוט החליט לעבור לביים סרטי קולנוע בהוליווד.
ביוגרפיה > הקריירה בהוליווד

סרטו הראשון היה סרט הערפדים הבריטי "הרעב", בו כיכבו דייוויד בואי, קתרין דנב וסוזן סרנדון, שעסק בזוג ערפדים אנושי הזקוק לדם חדש כדי לשמור על נעוריו. זאת לאחר שהיה מיועד לביים את "ראיון עם ערפד". הסרט לא הצליח במכירות והביקורות היו עוינות. בעקבות הכישלון הפסיק סקוט ליצור סרטים בהוליווד למשך השנתיים וחצי שלאחר מכן, בהן שב לביים פרסומות ווידאו קליפים במולדתו.
המפיקים דון סימפסון וג'רי ברוקהיימר, שחיבבו את יצירת הבכורה של סקוט, "הרעב", החתימו את סקוט ב-1985 לביים את "אהבה בשחקים". הסרט זכה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם. עם תקציב של 15 מיליון דולרים, הסרט הכניס בכל העולם 345 מיליון דולרים, מחציתם מארצות הברית. בנוסף הסרט קיבל ארבע מועמדויות לפרס אוסקר. סקוט הפך לאחד מבמאי הפעולה המובילים בהוליווד. שיתוף הפעולה בין השלושה המשיך גם בסרט "השוטר מבוורלי הילס 2" (1987), שזכה אף הוא להצלחה אדירה.
שלוש שנים אחר כך יצא סרטו "נקמה", בו כיכב קווין קוסטנר; סקוט ניסה לשנות מעט כיוון ולביים סרט דרמת פעולה, אך הסרט נכשל הן בביקורות והן בקופות. מאז ביים רק סרטי פעולה הוליוודים יחד עם ג'רי ברוקהיימר. טום קרוז שיתף עמו פעולה שוב כאשר שיחק בסרט המרוצים "ימי הרעם" (1990), לצד ניקול קידמן. בהמשך ביים את סרט הקאלט "רומן על אמת", על פי תסריט של קוונטין טרנטינו. הוא ביים כמה משחקניה הגדולים של הוליווד, בהם ברוס ויליס, דנזל וושינגטון, בראד פיט, רוברט דה נירו וג'ין הקמן, בשלל סרטים עמוסי תקציב, שלא תמיד החזירו את ההשקעה.
בשנות ה-2000 ביים שורה של סרטי פעולה ומתח: "משחקי ריגול" (2001) בכיכובם של רוברט רדפורד ובראד פיט, "נקמה בוערת" (2004) בכיכובו של דנזל וושינגטון, "דומינו" (2005), "דז’ה וו" (2006), "חטיפת הרכבת התחתית 123" (2009), ו"לא ניתנת לעצירה" (2010).
בניגוד לאחיו, רידלי, טוני סקוט מעולם לא זכה בשום פרס על בימוי סרטיו, בעיקר כי הוא פנה לבימוי סרטים נוסחתיים, לעומת רידלי סקוט, שקיבל שלוש מועמדויות לאוסקר על הבימוי, ויצר כמה יצירות מופת כ"בלייד ראנר" ו"תלמה ולואיז". סקוט ואחיו שיתפו פעולה עד ימיו האחרונים של טוני סקוט, כמפיקים או מנהלי הפקה בעשרות סרטים, תחת חברת ההפקות שלהם "Scott Free Productions". על עבודתו כמפיק זכה סקוט בשני פרסי אמי.
סקוט התאבד ב-19 באוגוסט 2012 בקפיצה מגשר בלוס אנג'לס. הוא השאיר במשרדו מכתב התאבדות. בהמשך פורסם כי אצל סקוט התפתח גידול סרטני שאינו ניתן לניתוח.
סרטיו כבמאי

הרעב (1983)
אהבה בשחקים (1986)
השוטר מבוורלי הילס 2 (1987)
נקמה (1990)
ימי הרעם (1990)
בכוננות מתמדת (1991)
רומן על אמת (1993)
כוננות מיידית (1995)
המעריץ (1996)
אויב המדינה (1998)
משחקי ריגול (2001)
נקמה בוערת (2004)
דומינו (2005)
דז’ה וו (2006)
חטיפת הרכבת התחתית 123 (2009)
לא ניתנת לעצירה (2010)
מהפקותיו

"המטרה: קליי" (1998)
"RKO 281" (שנת 1999) - מועמדות לאמי
"כסף קל" (2000)
"העימות האחרון" (2000) - סרט טלוויזיה
"סערה מתקרבת" (2002) - סרט טלוויזיה - פרס אמי
"בן-ערובה" (2002), של ג'ון וו
"בנעליה" (2005)
"Tristan + Isolde" ‏(2006)
הערות שוליים

↑  רחל נאמן, ביקורת קולנוע - סבתו של דראקולה - "הרעב" אורלי, תל־אביב, כותרת ראשית, 1 בפברואר 1984
↑  ניר קיפניס, ‏בואי, נלך לישון, באתר גלובס, 4 בפברואר 2001
↑  מאיר שניצר, מרפי אקספרס, חדשות, 28 בספטמבר 1987
↑  אורית הראל, קוסטנר בורקאס, מעריב, 18 במאי 1990
חגי לוי, נחיתה קשה -  "נקמה״ - קולנוע רב-חן, ת״א, חדשות, 17 במאי 1990
↑  חגי לוי, סרטים חדשים - ימי הרעם, חדשות, 14 בספטמבר 1990
↑  ניר קיפניס, ‏רומן בארבע לפנות בוקר, באתר גלובס, 11 באפריל 2000
↑  נילי ברקן, ‏הכריזמה של רדפורד, הקסם של פיט, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2001
↑  פבלו אוטין, ‏לא לצופים עדינים, באתר גלובס, 25 במאי 2005
↑  אדם אבולעפיה, ‏רוטט ועצבני, באתר גלובס, 18 בדצמבר 2006
אורון שמיר, עכבר העיר, בסרט הזה כבר היינו, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2006
↑  אבנר שביט, וושינגטון וטרבולטה איחרו את הרכבת, באתר הארץ, 14 בינואר 2010
↑  טל לוין, עכבר העיר תל אביב, לא ניתנת לעצירה: אמריקה מחכה לגיבור, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2010
↑  עכבר העיר, טוני סקוט, במאי "אהבה בשחקים", שם קץ לחייו, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2012
↑  הבמאי טוני סקוט התאבד בקפיצה מגשר בלוס אנג'לס, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451262405171  PLWABN: 9810659507905606  BIBSYS: 98068950  BNE: XX827380  BnF: cb139315638 (data)  CiNii: DA10078627  GND: 119350025  ICCU: REAV095722  ISNI: 0000 0001 2143 9467  LCCN: n93106893  NKC: xx0051337  NLK: KAC200101373  NTA: 073163392  SNAC: w6k080zp  SUDOC: 094159432  VIAF: 94264480   WorldCat (עם VIAF): 94264480
טמבטוצ'ן

| טמבטוצ'ן |
| --- | --- |
 מאובנים של T. xanion
מצב שימור
 נכחד נכחד (EX) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים מצויים
שבט:: מואה נאלו
סוג:: טמבטוצ'ן
שם מדעי
 Thambetochen ‏אולסון ווטמור, 1976

טמבטוצ'ן (שם מדעי: Thambetochen) הוא סוג של ברווז נכחד מהקבוצה מואה נאלו, אשר חיו באיי הוואי והיו חסרי יכולת תעופה. בסוג זה נכללו שני מינים שנחשבו בינוניים בקבוצה, אך עדיין היו גדולים מהברווזים החיים בימינו. תת-מאובנים של המין טמבטוצ'ן צ'אוליודוס התגלו באיים מאווי ומולוקאי. ממצאי המין טמבטוצ'ן קסניון התגלו באי אואהו.
ברווזים אלה היו גדולים, בעלי מבנה רגליים חזקות אך בעלי כנפיים פשוטות שלא התאימו לתעופה. הם היו בעלי מקורים גדולים ומשוננים והם מילאו את הגומחה של אוכלי הצמחים הגדולים של הוואי, הריקה יחסית מיונקים.
הם נכחדו לחלוטין עם בוא הפולינזים לאיים, אשר הרגו אותם, הבריחו אותם מבתי גידולם והפיצו טורפים כמו חולדות וחיות בית אחרות ששדדו את ביציהם ואפרוחיהם.
מינים

טמבטוצ'ן צ'אוליודוס (Thambetochen chauliodous)
טמבטוצ'ן קסניון (Thambetochen xanion)
טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (קונסול 235 לפנה"ס)

טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (לטינית: Titus Manlius Torquatus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה.
ביוגרפיה

הוא נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-235 לפנה"ס, יחד עם גאיוס אטיליוס בולבוס (C. Atilius Bulbus). בשנת כהונתו הכניע את יושבי סרדיניה ונתכבד בטריומף. הקונסולאט הראשון שלו נזכר לדורות, מאחר שבמהלכו היו שערי מקדש יאנוס סגורים – סימן לשלום ממנו נהנו הרומאים, דבר אשר לא אירע על פי המסופר מאז מלכותו של נומה פומפיליוס.
ב-231 לפנה"ס נבחר טורקוואטוס לקנסור יחד עם קווינטוס פולביוס פלאקוס (Q. Fulvius Flaccus), אך נאלץ לפרוש בשל אותות מבשרי רעות שראו האוגורים. הוא נבחר לקונסול בפעם השנייה ב-224 לפנה"ס, יחד עם פלאקוס, והשניים ניהלו בהצלחה מלחמה נגד הגאלים בצפון איטליה. טורקוואטוס ופלאקוס היו שני המצביאים הרומאיים הראשונים שחצו את הנהר פו.
טורקוואטוס היה ידוע בקפדנותו הקדומה והחמורה יתר על המידה (priscae ac nimis durae seritatis), תכונה אותה ירש מאבותיו. כשנשאל לדעתו אם יש לפדות תמורת כופר כסף את החיילים הרומאים שנשבו בעקבות מפלת קאנאי (216 לפנה"ס), התנגד לכך נמרצות. שנה אחר כך, ב-217 לפנה"ס, נשלח לסרדיניה כדי להחליף את הפראיטור קווינטוס מוקיוס, מושל הפרובינקיה שחלה ולא יכול היה למלא תפקידו; הוא דיכא את המרד שפרץ בסרדיניה בהנהגת המפסיקורה ובעידודם וסיועם של הקרתגים. ב-212 לפנה"ס היה מועמד למשרת פונטיפקס מקסימוס, אך נוצח על ידי פובליוס ליקיניוס קראסוס (Publius Licinius Crassus) הזוטר ממנו, ובמקום זאת נבחר למשרת איידיל קורולי. העם רצה לבחור בטורקוואטוס לקונסול שנת 210 לפנה"ס, אך הוא סירב לקבל את המשרה המכובדת. שנתיים אחר כך (208 לפנה"ס) מונה לדיקטטור, כדי לנהל את אספת הקנטוריות ולעמוד בראש המשחקים הגדולים שנדר לערוך הפראיטור מרקוס איימיליוס.
הוא מת בשנת 202 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  Eutropius, 3.3; Livius, 23.34; Velleius Paterculus, 2.38; Orosius, 4.12; Livius, 1.19; Plutarchus, Numa, 20 .
↑  Polybius, 2.31; Livius, Epitoma, 20; Orosius, 4.13 .
↑  Livius, 22.60 .
↑  Livius, 22.60, 23.34, 40, 41, 25.5, 26.22, 27.33 .
↑  Livius, 30.39 .
טירת אוהקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אחוזה
 על שם:  אוטו קאהן 
 מיקום:  הנטינגטון, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  אוטו קאהן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1919
 תאריך פתיחה רשמי:  1919 
 עלות:  11,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־1919) 
 אדריכל:  דלאנו & אלריך, האחים אולמסטד
 קואורדינטות:  40°49′40″N 73°26′55″W﻿ / ﻿40.827778°N 73.448611°W﻿ / 40.827778; -73.448611
 www.oheka.com
 he
 
טירת אוהקה (באנגלית: Oheka Castle), הידועה גם בשם אחוזת אוטו קאהן, היא מלון, הממוקם בחוף הצפוני של לונג איילנד, בווסט הילס, כפר בעיירה הנטינגטון, ניו יורק. זה היה ביתו הכפרי של הבנקאי והנדבן אוטו הרמן קאהן ומשפחתו. השם "אוהקה" הוא ראשי תיבות המשתמשים בכמה מהאותיות הראשונות של כל חלק משמו של יוצרו, Otto Hermann Kahn. בשם זה נהג קאהן לכנות גם את היאכטה שלו, Oheka II, וכן את וילתו מול הים שלו בפאלם ביץ', פלורידה. האחוזה נבנתה על ידי קאהן בין השנים 1914 ו-1919, והיא הבית הפרטי השני בגודלו בארצות הברית, המונה 127 חדרים ומעל 109,000 רגל רבוע (10,100 מטרים רבועים).
כיום, הטירה היא מלון היסטורי, עם 32 חדרי אירוח וסוויטות, והיא מקום חתונה פופולרי עבור אנשי החברה הגבוהה, ידוענים ומכובדים, וכן רקע לצילומי תמונות רבים, סדרות טלוויזיה וסרטים הוליוודיים. באחוזה מוצעים גם בר, מסעדה וסיורים בטירה ובגנים.
בשנת 2004 נכנסה אוהקה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. טירת אוהקה היא חברה במלונות ההיסטוריים של אמריקה, התוכנית הרשמית של הקרן הלאומית לשימור היסטורי.