stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מטאו פוליטנו
קריירת מועדונים > נאפולי

ב-28 בינואר 2020, עבר פוליטנו כאמור לנאפולי בחוזה השאלה לשנתיים עם סעיף המחייב את נאפולי לרכוש אותו בסיום החוזה. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש פוליטנו 2 שערים ב-15 הופעות. אך בעונה הבאה הוא כבר הפך לבורג משמעותי יותר, הוא כבש 9 שערי ליגה ב-37 הופעות ו-11 שערים ב-50 הופעות בסך הכל במדי הקבוצה. וכמסוכם בחוזה נאפולי רכשה אותו בסיום העונה.
בעונות הבאות המשיך פוליטנו להיות שחקן משמעותי בנאפולי אם כי לא הצליח לשחזר את המספרים מעונת 2020/2021.
קריירה בינלאומית

פוליטנו שיחק בנבחרות הצעירות של איטליה, וב-5 בנובמבר 2016 זומן לראשונה על ידי המאמן ג'אן פיירו ונטורה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 נגד נבחרת ליכטנשטיין ומשחק ידידות נגד נבחרת גרמניה. אך לא שותף. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך פוליטנו ב-28 במאי 2018, תחת המאמן רוברטו מנצ'יני, כשפתח בהרכב בניצחון 2–1 על ערב הסעודית במסגרת משחק ידידות. ב-20 בנובמבר 2018, הבקיע פוליטנו את שערו הראשון עבור נבחרת איטליה כשכבש את שער הניצחון בדקה ה-94 בניצחון 1–0 של איטליה נגד ארצות הברית, במשחק ידידות שנערך בגנק.
סטטיסטיקות קריירה > מועדונים

מעודכן ל-14 באפריל 2024
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרוג'ה | 2012/2013 | סרייה ג' | 28 | 8 | 3 | 0 | – | – | 4 | 2 | 35 | 10 |
| פסקארה | 2013/2014 | סרייה ב' | 31 | 6 | 1 | 0 | – | – | – | – | 32 | 6 |
| פסקארה | 2014/2015 | סרייה ב' | 41 | 5 | 3 | 0 | – | – | 5 | 1 | 49 | 6 |
| פסקארה | סה"כ | סה"כ | 72 | 11 | 4 | 0 | – | – | 5 | 1 | 81 | 12 |
| ססואולו | 2015/2016 | סרייה א' | 28 | 5 | 1 | 0 | – | – | – | – | 29 | 5 |
| ססואולו | 2016/2017 | סרייה א' | 32 | 5 | 1 | 0 | 9 | 3 | – | – | 42 | 8 |
| ססואולו | 2017/2018 | סרייה א' | 36 | 10 | 3 | 1 | – | – | – | – | 39 | 11 |
| ססואולו | סה"כ | סה"כ | 96 | 20 | 5 | 1 | 9 | 3 | – | – | 110 | 24 |
| אינטר | 2018/2019 | סרייה א' | 36 | 5 | 2 | 0 | 10 | 1 | – | – | 48 | 6 |
| אינטר | 2019/2020 | סרייה א' | 11 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 | – | – | 15 | 0 |
| אינטר | סה"כ | סה"כ | 47 | 5 | 2 | 0 | 14 | 1 | – | – | 63 | 6 |
| נאפולי (השאלה) | 2019/2020 | סרייה א' | 15 | 2 | 3 | 0 | 2 | 0 | – | – | 20 | 2 |
| נאפולי (השאלה) | 2020/2021 | סרייה א' | 37 | 9 | 4 | 1 | 8 | 1 | 1 | 0 | 50 | 11 |
| נאפולי | 2021/2022 | סרייה א' | 33 | 3 | 1 | 0 | 5 | 2 | – | – | 39 | 5 |
| נאפולי | 2022/2023 | סרייה א' | 27 | 3 | 1 | 0 | 9 | 1 | – | – | 30 | 4 |
| נאפולי | 2023/2024 | סרייה א' | 31 | 8 | 1 | 0 | 8 | 1 | 2 | 0 | 30 | 4 |
| נאפולי | סה"כ | סה"כ | 143 | 25 | 10 | 1 | 32 | 5 | 3 | 0 | 188 | 31 |
| סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | סה"כ קריירה | 386 | 69 | 24 | 2 | 55 | 9 | 12 | 3 | 477 | 83 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-20 בנובמבר 2023
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| איטליה | 2018 | 2 | 1 |
| איטליה | 2019 | 1 | 0 |
| איטליה | 2020 | 0 | 0 |
| איטליה | 2021 | 1 | 2 |
| איטליה | 2022 | 4 | 0 |
| איטליה | 2023 | 4 | 0 |
| סך הכל | סך הכל | 12 | 3 |
תארים

נאפולי
אליפות איטליה: 2022/2023
הגביע האיטלקי: 2019/2020
הערות שוליים

↑  "Calciomercato Perugia, Politano in prestito per un anno" [Football Transfer Perugia, Politano in one-year loan] (באיטלקית). AC Perugia Calcio. 17 ביולי 2012. אורכב מ-המקור ב-1 באוקטובר 2012. נבדק ב-10 בנובמבר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Calciomercato e news" (באיטלקית). Delfino Pescara 1936. 2 ביולי 2013. אורכב מ-המקור ב-6 ביולי 2013. נבדק ב-3 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Calciomercato: arriva Matteo Politano dalla Roma" (באיטלקית). U.S. Sassuolo Calcio. 2 ביולי 2015. נבדק ב-7 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Matteo Politano is a new Inter player". Inter Milan. 30 ביוני 2018. נבדק ב-30 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marcovitch, Joe (19 באוגוסט 2018). "Sassuolo 1-0 Inter: Report, Ratings & Reaction as the Nerazzurri Slip to Defeat in Serie A Opener". 90min. נבדק ב-20 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Harry West (18 בספטמבר 2018). "Inter 2 Tottenham 1: Icardi, Vecino complete dramatic late turnaround". Goal.com. נבדק ב-19 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Results: Inter 2–0 Cagliari". legaseriea.it. נבדק ב-30 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Matteo Politano signs for Inter on a permanent basis". Inter Milan. 19 ביוני 2019. נבדק ב-23 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Venerato: "Politano Can't Play 3-5-2, Conte Will Have To Work On Him"". sempreinter.com. Sempreinter. 6 בספטמבר 2019. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Politano-Spinazzola, un colpo di farsa mercato" [Politano-Spinazzola, a blow to the farce market]. gazzetta.it (באיטלקית). RCS Media Group. 18 בינואר 2020. נבדק ב-2 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Matteo Politano joins Napoli" (הודעה לעיתונות). inter.it. 28 בינואר 2020. נבדק ב-28 בינואר 2020. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Italy: Politano and Cataldi debut calls". football-italia.net. 5 בנובמבר 2016. נבדק ב-7 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Italy: Balotelli and Mancini ideal start". Football Italia. 28 במאי 2018. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מטאו טרנטין

מטאו טרנטין (באיטלקית: Matteo Trentin; נולד ב-2 באוגוסט 1989) הוא רוכב אופני כביש איטלקי, הרוכב (נכון ל-2024) בקבוצת Tudor Pro Cycling Team (אנ'). טרנטין הוא סגן אלוף העולם בשנת 2019. יש לו ניצחונות בשלושת מרוצי הגרנד טורס, כאשר ניצח ארבעה קטעים בוואלטה אספנייה (בשנת 2017), קטע בג'ירו ד'איטליה (בשנת 2016), ושלושה קטעים בטור דה פראנס (בשנת 2013, 2014, ו-2019). בנוסף לכך, טרנטין הוא אלוף אירופה באופני כביש לשנת 2018.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2011

ב-2011, טרנטין רכב בקבוצת קוויק סטפ כסטאז'ר. הוא ניצח את אליפות איטליה עד גיל 23.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2012

טרנטין סיים שני בקטע הרביעי של וואלטה או אלגראב, הוא סיים במקום ה-11 במרוץ שלדפרייס. הוא השתתף בטור דה רומאנדי, אך לא בלט. הוא סיים שמיני באליפות איטליה בנגד שעון, 2:09 דקות אחרי דריו קאטלדו המנצח.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2013

טרנטין סיים שני בקטע החמישי של טור טורקיה, אחרי אנדרה גרייפל הגרמני. בחודש מאי, טרנטין התחרה לראשונה בגרנד טור, כאשר נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה. ההישג הטוב ביותר שלו במרוץ היה מקום חמישי בקטע החמישי. לאחר מכן, נבחר טרנטין גם לטור דה פראנס, ורשם את הישג שיאו בתקופה זו, כאשר ניצח את הקטע ה-14.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2014

טרנטין סיים רביעי במרוץ החד יומי, טרופאו סס סאלינס. הוא התחרה בטור דה סוויס, וניצח את הקטע השישי. הוא נבחר לטור דה פראנס שנית, וניצח את הקטע השביעי, לאחר שגבר בספרינט צמוד על פטר סאגאן הסלובקי.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2015

טרנטין סיים שלישי במרוץ הE3 בינקבנק קלאסיק, ושישי במרוץ שלדפרייס. הוא נבחר לטור דה פראנס, ותוצאתו הטובה ביותר הייתה מקום 11 בקטע ה-21. הוא ניצח את הקטע השני והחמישי בטור של פויטו שארן ואת דירוג המאיצים במרוץ. הוא ניצח את הקטע השישי בטור של בריטניה, סיים שלישי במרוץ קופה ברנוקי, שני בג'ירו דל פיימונטה (כיום נקרא גראן פימונטה), וראשון במרוץ פריז–טור.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2016

טרנטין סיים עשירי במרוץ מילאנו - סן רמו, ו-12 במרוץ E3 בינקבנק קלאסיק. הוא ניצח את הקטע ה-18 בג'ירו ד'איטליה, והגיע שני בקטע ה-21. הוא ניצח את הקטע הרביעי בטור דה וואלני, וניצח את קטגוריית המאיצים. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור ד'לאן, ואת דירוג המאיצים.
קריירה > קבוצת קוויק סטפ > 2017

טרנטין סיים תשיעי באומלופ הט ניוסבלד, ורביעי במרוץ קורן–בריסל–קורן. הוא הגיע פעמיים שלישי בטור דה סוויס (קטעים 5 ו8), ונבחר לטור דה פראנס, אך בקטע ה-9 לא עמד במגבלת הזמן ביחד עם רוכבים נוספים וניאלץ לפרוש מהמרוץ. הוא נבחר לראשונה ווואלטה אספנייה, ושלט בתחום המאיצים, כאשר ניצח את הקטע ה-4, ה-10, ה-13 וה-21. אך בסופו של דבר, הפסיד בדירוג המאיצים לכריס פרום הבריטי, בפער של 2 נקודות בלבד, כשפרום עם 158 וטרנטין עם 156. הוא ניצח במרוץ פרימוס - קלאסיק, סיים רביעי באליפות העולם, וניצח במרוץ פריז–טור בסוף העונה.
קריירה > קבוצת מיצ'לטון - סקוט > 2018

לאחר 7 שנים במדי קבוצת קוויק סטפ, טרנטין הצטרף לקבוצת מיצ'לטון - סקוט האוסטרלית. הוא סיים שביעי במרוץ גנט - וולגם, וניצח את אליפות אירופה, כשהוא מקדים את מת'יו ואן דר פול ההולנדי, וווט ואן ארט הבלגי. הוא נבחר שוב לוואלטה אספנייה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום חמישי בקטע השישי. הוא ניצח את הקטע החמישי בטור של גואנשי.
קריירה > קבוצת מיצ'לטון - סקוט > 2019

טרנטין ניצח את הקטע השני בוואלטה של ולנסיה, ואת הקטע השני בוואלטה של אנדלוסיה. הוא סיים עשירי במילאנו - סן רמו, שביעי בE3 בינקבנק קלאסיק, שביעי בגנט - וולגם, ועשירי במרוץ אמסטל גולד. הוא סיים שלישי בקטע השני בטור דה סוויס, בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-17 לאחר פריצה מחבורת החוד. הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף אירופה, לאחר שסיים שביעי והפסיד את התואר לאליה ויויאני. הוא ניצח את הקטע השני בטור של בריטניה.
קריירה > קבוצת מיצ'לטון - סקוט > 2020

בתחילת חודש אוגוסט, הודיעה קבוצת CCC הפולנית שטרנטין חתם בקבוצה, והצטרף לשורותיה בעונת 2020. הוא הספיק לסיים רביעי באומלופ הט ניוסבלד ולערוך הופעה שישית בטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 7 בקטע ה-14, והוא סיים שלישי בקטגוריית הנקודות עם 260 כאלו, לעומת 380 של סם בנט ו-280 של פטר סאגאן. הוא סיים את עונתו בבלגיה וסיים שלישי בגנט-וולחם, לאחר שנכנע למאדס פדרסן ופלוריאן סנשל בספרינט הסיום. בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה סיים שישי, 22 שניות מאיב למפרט המנצח.
הערות שוליים

↑  Trentin signs for CCC Team, cyclingnews.com
טרנטין בטור של בריטניה, 2015
טרנטין ב-2019, במדי אלוף אירופה
מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה

| --- | --- |


הבניין המרכזי של האוניברסיטה
 אוניברסיטת מחקר לאומית
 מוטו:  Sapere aude
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  ניקולאי קודרבצב (אנ')
 רקטור:  דמיטרי ליבנוב (אנ')
 סגל:  1,100
 תלמידים
 כלל הסטודנטים:  6,800 
 סטודנטים לתואר ראשון:  4,200
 סטודנטים לתואר שני:  1,800
 סטודנטים לתואר שלישי:  800
 מיקום
 מיקום:  דולגופרודני
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°55′46″N 37°31′17″E﻿ / ﻿55.929444444444°N 37.521388888889°E﻿ / 55.929444444444; 37.521388888889
 mipt.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה(למפת מחוז מוסקבה רגילה) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהמכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה(למפת מחוז מוסקבה מוגדלת) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהמכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה
 
מכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה (ברוסית:"Московский физико-технический институт"; ר"ת: МФТИ) היא אחת מן האוניברסיטאות הבולטות ברוסיה. המכון הוקם בשנת 1951 ונכלל בשלישייה המובילה של מוסדות להשכלה גבוהה ברוסיה. הוא מכין מומחים בעיקר בפיזיקה ומתמטיקה.
היסטוריה

ביסוד הקמת המוסד עמדו חתני פרס נובל פיוטר קאפיצה, ניקולאי סמיונוב ולב לנדאו. בשנת 1946 קאפיצה כתב מכתב מפורט בנושא ליוסיף סטלין. בעקבות כך התקבלה החלטה על הקמת מוסד לימודים חדש כפקולטה של אוניברסיטת מוסקבה. פקולטה זו אכן הוקמה בנובמבר 1946. בשנת 1951 פקולטה נסגרה. בספטמבר 1951 הוחלט על הקמת מוסד חדש להשכלה גבוהה. בשנת 1954 הסתיימה בניית בניין מגורי סטודנטים ובהדרגה החלו להבנות בניינים חדשים ללימודים. בשנת 1967 למכון הוענק עיטור הדגל האדום של העמל עבור הישגים יוצאי דופן של הכנת מדענים צעירים.
בהתאם לחזון המייסדים, מבחני כניסה ללימודים נערכו בחודש יולי, סטודנטים שעברו את המבחנים אך לא התקבלו ללימודים היו יכולים להתקבל ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה אחרים של ברית המועצות/רוסיה. ללא מבחנים. במקביל ללימודים סטודנטים עוברים השתלמויות במוסדות של אקדמיה למדעים של רוסיה.
מכון לפיזיקה וטכנולוגיה כולל 16 פקולטות.
בתקופות שונות בין מרצי המכון היו 8 חתני פרס נובל. בין בוגרי מכון 2 חתני פרס נובל אנדריי גיים וקונסטנטין נובוסלוב, 150 חברי אקדמיה למדעים שלרוסיה, ומעל 20 אלף מקבלי תואר שלישי.
מט חיימוביץ

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1970 (בן 53) בת ים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל, ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, הרווארד קולג', אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, בית הספר ג'וליארד, Collegiate School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, קרוסאובר ג'אז 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון, Oxingale Records 
 פרסים והוקרה:  גראן פרי דו דיסק למוזיקה קאמרית (1991)  דיאפסון ד'ור (1991)  Avery Fisher Career Grant 
 www.oxingalerecords.com
 
מט חיימוביץ (באנגלית: Matt Haimovitz,‏ נולד ב-3 בדצמבר 1970 בבת ים) הוא צ'לן אמריקאי-קנדי, יליד ישראל.
חיימוביץ קנה לעצמו שם לא רק בגלל הטכניקה וכישרונו המוזיקלי, אלא גם הודות לקריירה ולבחירות הרפרטואר שלו הנחשבות לפחות קונבנציונליות.
מורו בבית הספר "ג'וליארד", ליאונרד רוז, תיאר אותו כ"אולי גדול הכישרונות מבין תלמידיו" וכ"בעל חוש הסגנון ורגישות מוזיקלית בלתי רגילים".
חיימוביץ מנגן לעיתים קרובות על צ'לו בעל צליל מיוחד, שיוצר בשנת על 1710 בידי האומן הוונציאני מטאו גופרילר. הכלי הושאל לו על ידי אלמנתו של פבלו קזאלס, מרתה.
משפחתו, החינוך המוזיקלי וראשית דרכו כסולן

חיימוביץ נולד בעיר בת ים בישראל כבן של המהנדס הרי חיימוביץ ושל אשתו הפסנתרנית מרלנה, יהודים שעלו לארץ מרומניה.
בגיל 5 היגר עם המשפחה לארצות הברית, שם התיישב בפאלו אלטו שבקליפורניה. בגיל 7 התחיל לקבל שיעורי צ'לו אצל המורה הידועה אייריני שארפ בסן פרנסיסקו.
אחר כך מגיל 9 עבר ללמוד באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה אצל גאבור רייטו', אחד מתלמידיו של פבלו קזלס.
כבר בשלב מוקדם בילדותו זכה חיימוביץ לתשומת לב עקב כישוריו המוזיקליים הייחודיים וכילד ניגן עם התזמורת הקאמרית של פאלו אלטו ועם התזמורת הסימפונית הצעירה של סן פרנסיסקו.
בגיל 10 הבחין בו הכנר יצחק פרלמן אשר שמע אותו מנגן בקמפוס המוזיקלי בסנטה ברברה.
בעידודו של פרלמן, הוריו החליטו לעבור לניו יורק על מנת לאפשר לילד הפלא להיות במשך 3 שנים תלמידו של המורה והצ'לן האמריקאי המפורסם, ליאונרד רוז. חיימוביץ למד בבית ספר ג'וליארד, עד לשעת מותו של מורו בשנת 1984. ב-1983 הופיע חיימוביץ בקונצרט בכורה בקרנגי הול, כאשר נקרא למלא את מקום מורו רוז, בנגינת החמישייה בדו מז'ור מאת שוברט, כחלק מהרכב קאמרי שכלל את אייזק שטרן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', את שלמה מינץ ואת פנחס צוקרמן.
אחרי מותו של ליאונרד רוז, חיימוביץ למד עם רון ליאונרד ובמידה פחותה יותר, אצל יו-יו מה. 
בגיל 14 ניגן לראשונה כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. כעבור 3 שנים, בגיל 14 חתם על חוזהו הראשון עם חברת התקליטים דויטשה גרמופון. התקליט הראשון יצא לשוק בשנת 1989.  
התקליט כלל הקלטות של הקונצרטים לצ'לו מאת לאלו, ברוך וסן-סנס, עם התזמורת הסימפונית של שיקגו תחת שרביטו של ג'יימס לוין.
חיימוביץ עשה עד שנת 1996 גם לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, שבמהלכם הכיר את אשתו לעתיד, המלחינה לונה פרל וולף. יחד איתה השתקע המונטריאול, בקנדה ובשנת 2007 לזוג נולדה ילדה.
הקריירה בשנות בגרותו

בשנת 1996, עם תום לימודיו בהרווארד ולאחר סיום החוזה עם דויטשה גרמופון, חש חיימוביץ' חוסר נחת מסוים מהמסלול השגרתי שבקריירות המוזיקאים הקלאסיים בני זמנו. בצד קשרי העבודה עם תזמורות  מפורסמות למוזיקה קלאסית כמו הפילהרמונית מניו יורק, התזמורת הקאמרית בריטית, התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של ליאונרד סלטקין או התזמורת הסימפונית של קליבלנד בניצוחו של שארל דיטואה, התזמורות הסימפוניות של לוס אנג'לס,
מונטריאול, סן פרנסיסקו,תזמורת פריז,
תזמורת פילהרמוניה מלונדון, תזמורת Suisse Romande, תזמורות הרדיו מפרנקופרט, מקלן, לייפציג, של הנובר, הפילהרמונית הישראלית מתל אביב, הפילהרמונית היפנית החדשה, תזמורת האופרה של בייג'ינג וכו', החל חיימוביץ
לבחון יותר ויותר רפרטוארים פחות מוכרים מתחום הקלאסיקה או בכלל, מחוץ ל"מוזיקה משכילה". הרבה מהרסיטלים שלו מתקיימים מאז במקומות בלתי קונבנציונליים כמו מסעדות ובתי קפה, מועדוני לילה או אולמות המיועדים למוזיקת  ג'אז, פופ, רוק או פולק.
בשנת 2002 עשה האמן סיור קונצרטים מעורר הדים רבים ברחבי צפון אמריקה, שכלל ביצוען של הסוויטות לצ'לו של באך באולם CBGB במנהטן, בTractor Tavern של סיאטל, ובמועדוני לילה ומסעדות.
הסיור הבא, תחת הכותרת "המנון" (Anthem)  הציג בפני הקהל האמריקאי קטעי מוזיקה מקומית שכללו גם את גרסתו המאולתרת של ג'ימי הנדריקס להמנון ארצות הברית, "הדגל זרוע הכוכבים". 
בקונצרטים אלה חיימוביץ שיתף פעולה עם עמיתיו להקת הצ'לי "אוצ'לו" שייסד  באוניברסיטת מקגיל (איתה ביצע, בין היתר, גם את הקטע "קשמיר" של להקת לד צפלין), כמו כן עם להקת המוזיקה העתיקה והים תיכונית "קונסטנטינופול" ממונטריאול.
כאמור, מקום חשוב ברפרטואר של מט חיימוביץ תופסת  מוזיקת המאה ה-20 - יצירות של מלחינים כמו בארטוק, קודאי, ליגטי, ברבר,
שוסטקוביץ', לוטוסלבסקי, בריו, אוסוולדו גוליחוב, אדריאן פופ, אליוט קרטר, ג'ורג' קרמב ואחרים.
בשנת 2000 הקים חיימוביץ חברת תקליטים משלו, אוקסינגייל, שבה הוציא לאור הקלטות של עצמו ושל מבצעים אחרים.
בשנים 2004-1999 לימד באוניברסיטת אמהרסט במדינת מסצ'וסטס, והחל משנת 2004 מכהן כפרופסור בבית הספר שוליך למוזיקה, במסגרת אוניברסיטת מקגיל במונטריאול, וכמו כן באקדמיית דמיין פורגט באזור שרלוואה בקוויבק.
פרסים ואותות כבוד

1986 - Avery Fisher Career Grant
1991 - גראן פרי די דיסק  Grand Prix du Disque
1996 - הפרס לאויס סדלר (Louis Sudler)  של אוניברסיטת הרווארד -
1999 - הפרס הבינלאומי של האקדמיה למוזיקה קיגי בסיינה, איטליה
(היה הצ'לן הראשון שזכה בפרס זה)
הפרס ג'סט פליין פולקס Just Plain Folks Award - להקלטה הטובה של השנה (אוקסינגייל רקורדס) - בשביל התקליט עם שש הסויטות לצ'לו סולו מאת באך (נבחר כ Top Pick גם על ידי העיתון יו אס ניוז אנד וורלד רפורט)
דיסקוגרפיה

ברוך:כל נדרי, לאלו - קונצרט לצ'לו בלה מינור, 1989
עם התזמורת הסימפונית שיקגו, תחת שרביטו של ג'יימס לוויין- פריצת הדרך של חיימוביץ - חברת דויטזה גרמופון.
היידן - קונצרטו לצ'לו ותזמורת ברה מז'ור,
בוקריני - קונצרטו לצ'לו בעיבודו של גריצמכר, קרל פיליפ עמנואל באך - קונצרטו לצ'לו בלה מז'ור - עם התזמורת הקאמרית האנגלית, בניצוחו של אנדרו דייוויס .
מט חיימוביץ מנגן בריטן,רגר,קראמב, ליגטי (1992): בריטן - סוויטה מס.1 אופוס 72, קראמב - סונאטה (1955), ליגטי - סונאטה (1953-1948),
רגר - סוויטה מס.1 בסול מז'ור אופוס 131.
"הצ'לו של המאה העשרים" כרך 1, קודאי - סונאטה לצ'לו סולו אופוס 8,
בריטן - סיוטה מס.3 אופוס 87, בריו -הלכו המלים (בצרפתית "Les mots sont allés" ) לצ'לו סולו, הנצה -קפריצ'יו.
"הצ'לו של המאה העשרים" כרך ב, הינדמית - סונאטה לצ'לו סולו אופוס 25 מס.3, דוידובסקי - סינכרוניזמים מס.3, בריטן - סוויטה לצ'לו סולו מס.2, אופוס 80, סשנס - 6 קטעים, הרביסון - סוויטה, לונה פרל וולף - מנגינות עבריות.
"הצ'לו של המאה העשרים", כרך ג ("שערים פתוחים" - „Portes ouvertes”,:בריטן - סונאטה לצ'לו מסץ65 על נושא מאת זאכר, דביסי - סונאטה לצ'לו ברה מינור,
דיטייה - 3 מחזורים על נושא השם זאכר, רגר - סוויטה בלה מנור אופוס 131, וברן - שלשה קטעים קטנים אופוס.11. - (יחד עם הפסנתרן קאסאר.
באך: 6 סוויטות לצ'לו סולו, (2000)
אלבום רוז 2002 - עם הפסנתרן הישראלי איתמר גולן ומבצעים אחרים - מוזיקה מאת שוברט, שומאן,שופן,פגניני ורוברט שטרן, כמו כן
רקוויאם לשלשה צ'לי ופסנתר מאת דויד פופר.
אנתם (המנון) 2003.
גולאש, 2005
יוזף היידן: קונצ'רטי  לצ'לו, מוצרט
קונצרט לצ'לו - 2005
סן סנס - קונצרטי לצ'לו, ברוך - כל נדרי, לאלו - קונצרטו לצ'לו ותזמורת ברה מינור - 2005
מט חיימוביץ - מוצרט הבנאי (או הבונה החופשי) - 2006
אחרי המבול  Après Moi, le Déluge יצירה מאת אשתו, לונה פרל וולף, על אודות האסון של ההוריקן קטרינה בניו אורלינס, 2006
דייוויד סנפורד והקולקטיב מפיטסבורג - לייב בקניטינג פקטורי - 2007: סקרצו גרוסו - יצירה מאת המלחין דייוויד סנפורד והמוקדשת למט חיימוביץ ולהקת הג'אז Pittsburgh Collective*אחרי קריאת שייקספיר - 2007
צ'לו ויניל -2007.
Odd Couple זוג מוזר - 2008
הוריאציות גולדברג מאת באך - 2008.
ביבליוגרפיה

הערך בוויקיפדיה באנגלית
נתן דונביץ' - "ארבעה מיתרים לתהילה - גדולי הצ'לנים" - הוצאה לאור זמורה - ביתן, גני אביב- לוד, 2002
הערות שוליים

↑  נתן דונביץ' - "ארבעה מיתרים לתהילה - גדולי הצ'לנים" - הוצאה לאור זמורה - ביתן, גני אביב- לוד, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452229005171  PLWABN: 9810689999505606  BIBSYS: 6016866  BnF: cb13922437g (data)  CiNii: DA18334083  GND: 134639405  ISNI: 0000 0001 2022 2610  LCCN: no90021017  MusicBrainz: 9bde975a-29a4-490c-83db-5707a9266559  NKC: xx0137984  SNAC: w6tb4hxj  SUDOC: 094538700  VIAF: 22329446   WorldCat (עם VIAF): 22329446
מוזיאון סוביבור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון צבאי 
 כתובת:  סוביבור 
 מיקום:  סוביבור 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1993
 תאריך פתיחה רשמי:  1993 
 קואורדינטות:  51°15′54″N 23°21′13″E﻿ / ﻿51.265°N 23.3537°E﻿ / 51.265; 23.3537
 www.sobibor-memorial.eu
 he
 
מוזיאון מחנה ההשמדה סוביבור, הוא מוזיאון ממלכתי פולני, המוקדש לזכר הקורבנות והזוועות שבוצעו במחנה ההשמדה סוביבור, שנמצא בפאתי הכפר סוביבור (אנ') ליד העיר לובלין. מחנה ההשמדה הוקם בפולין הכבושה על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, כחלק מתוכנית הפתרון הסופי, שסימנה את השלב הקטלני ביותר בשואת יהודי פולין. המחנה נוהל על ידי האס אס, ומפקדו הראשון היה פרנץ שטנגל. מספר היהודים מפולין וממקומות אחרים שנרצחו בתאי הגזים בין אפריל 1942 ל-14 באוקטובר 1943 נאמד בכ-250,000; ייתכן ויותר ומספרים אלה כוללים אסירים שהועברו ממדינות אחרות שנכבשו ברייך.
מאז ה-1 במאי 2012 מנוהל מוזיאון סוביבור כסניף של המוזיאון הממלכתי במיידנק, המוקדש להיסטוריה ולהנצחה של השואה ומחנות המשנה של מיידנק. במקור, המוזיאון שימש כשלוחה של המוזיאון המחוזי בעיירה ולודבה הסמוכה, שנוסד בשנת 1981.
המוזיאון נסגר לציבור באופן זמני מאפריל 2011 עד מאי 2013 בגלל מחסור בכספים.
היסטוריה של המוזיאון

מכיוון שהנאצים סגרו והרסו את המחנה בסוף 1943, ושתלו מחדש צמחייה שכיסתה את האתר, כדי להסתיר את הראיות לזוועות שהתרחשו, מעט היה ידוע על המחנה במשך שנים. משפט סוביבור בהאגן, גרמניה, ומשפטי מתנדבי טרווניקי בקרסנודאר שבברית המועצות לשעבר, הביאו לפרסום על המעשים הנפשעים שנעשו על ידי הנאצים ועוזריהם במחנה. משפטים אלה היו בהשראת עבודת תחקיר מקיפה של שמעון ויזנטל, וחטיפתו המתוקשרת של אדולף אייכמן בשנת 1960 מארגנטינה על ידי המוסד הישראלי, כדי שיעמוד לדין בירושלים.
רוב ניצולי השואה עזבו את פולין הרבה לפני אירועים אלה, ומעטים מהמחנה ידועים ששרדו את המלחמה. המחנה נשכח במידה רבה.
האנדרטה הראשונה לזכר קורבנות מחנה סוביבור הוקמה בשנת 1965 באתר ההיסטורי. מוזיאון ולודבה, שהזמין את האנדרטה, הקים סניף בסוביבור ב-14 באוקטובר 1993, במלאת 50 שנה למרד המזוין של האסירים היהודים שם. לאחר שכ-300 אסירים שנמלטו בשנת 1943, הנאצים סגרו והרסו את המחנה כדי לנסות להסתיר את הראיות לרצח ההמוני. ידוע שרק 58 מאותם מאסירי המחנה שרדו את השואה.
המוזיאון הקטן אמור היה להיות מוחלף במרכז מבקרים מודרני, עם עיצוב שנבחר בתחרות עיצוב בינלאומית בשנת 2013, בחסות הקרן הפולנית-גרמנית "פוג'דני". ב־24 ביוני 2014 הציג שר המדינה ממשרד התרבות הפולני והמורשת הלאומית את העיצוב הזוכה בטקס בוורשה. בטקס השתתפו מלך הולנד וילם-אלכסנדר, מלך הולנד ואשתו המלכה מקסימה, שהיו שותפים לפרויקט יחד עם ממשלות ישראל, פולין וסלובקיה.
תוכניות מחקר ושימור

מתחם המוזיאון כולל בניין, ארכיונים ומונומנטים. בניין המוזיאון ממוקם ליד תחנת הרכבת לשעבר; אלה מחוברים באמצעות שביל זיכרון סלול. אנדרטאות הזיכרון כוללות פסל מברזל יצוק של אישה עם ילד, מפוסל על ידי מיצ'יסלב וולטר. הוא מותקן ב"דרך לגן עדן "לשעבר ("הימלפאהרשטראסה"). בנוסף, במתחם עגול גדול יש תלולית של אפר ועצמות כתושות של הקורבנות, שנאספו במקום ונוצרו לפירמידה רחבה לצד בורות המוות המקוריים באוויר הפתוח. ארכיון מקומי של פקסימיליות של עדויות ומסמכים רלוונטיים זמין במוזיאון.
המחנה אמור לעבור מחקרים גיאופיזיים מתקדמים וחפירות ארכאולוגיות נוספות כדי לחקור את האתר. כמעט ולא נמצאו עצמים קבועים מכל סוג שהוא באתר, מכיוון שהאס אס הסיר בקפדנות עדויות רבות ככל האפשר. כל עבודת מחקר סביב הקברים וסביבם מתבצעת בפיקוח קפדני של הרב הראשי בפולין, מיכאל שודריך.
פרויקט החפירה הראשון הסתיים באוקטובר 2007. יותר מאלף פריטים השייכים לקורבנות נחשפו. באוקטובר 2009 נערך שלב החפירה השני, שקבע את מיקומם המדויק של עמדות גידור תיל כפולות סביב המחנה. העבודה חשפה גם ממצאים חדשים רבים, כולל שיניים מלאכותיות, מזכרות ממריאנבד ומפתחות מזוודה רבים. בסתיו 2012 נחפר החלק הצפוני-מערבי סביב קברי אחים 1 ו-2. נמצאו עדויות גיאופיזיות למתחם התיל שהפריד בין קברי אחים ובורות שרפה לאזור המגורים של מחנה III, וזה סימן את היקף אזור ההרג. את פרויקט החפירה הוביל הארכאולוג יורם חימי מאוניברסיטת בן-גוריון.
במאי 2013, ארכאולוגים ישראלים ופולנים שערכו חפירות ליד מחנה III, חשפו מנהרת מילוט 10 מטרים (33 רגל) אורך ו-1.6-מטר עומק במקומות מסוימים, מתחילים מתחת לצריף הזונדרקומנדו היהודי, ומובילים לעבר גדר תיל בשורה כפולה. ייתכן שהמנהרה קרסה עם אנשים בתוכה; ידוע כי היקף המחנה נכרה. ברשומות המחנה אין אזכור לאירוע הקשור לבריחת מנהרה.
ממצאים אחרים שנתגלו ב-2013 כללו תגי זיהוי של ילדים מהולנד, ושבעה שרידי שלד אנושיים. אלה עשויים להיות שרידי הזונדרקומנדו, שנורו לאחר השלמת הסרת הראיות לרצח העם. בשנת 2020 דסקיות עם מספרים אישיים, שנמצאו בחפירות במחנה, גילו כי כמה מאות מנרצחיו היו יהודים יוצאי צפון אפריקה.