stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המעגל הפנימי

| --- | --- |

 בימוי:  אנדריי קונצ'לובסקי 
 הופק בידי:  Claudio Bonivento 
 תסריט:  אנדריי קונצ'לובסקי 
 שחקנים ראשיים:  טום הולס Olga Volkova Maria Vinogradova אלכסנדר פקליסטוב Irina Kupchenko Sergey Artsibashev Olga Anokhina ולדימיר סטקלוב Vladimir Yepiskoposyan Viktor Balabanov Evdokiya Germanova Mikhail Kononov בוב הוסקינס לוליטה דוידוביץ אולג טבקוב Aleksandr Zbruyev וסוולוד לאריאונוב פוידור צ'אליפין Aleksandr Filippenko Vasilij Savinov 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  אניו גוארניארי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות ברית המועצות איטליה איטליה
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה 
 הקרנת בכורה:  5 במרץ 1992 
 משך הקרנה:  137 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   innercircle
 דף הסרט ב־IMDb
 
המעגל הפנימי (באנגלית: The Inner Circle) הוא סרט דרמה משנת 1991 של הבמאי הרוסי אנדריי קונצ'לובסקי, המספר את סיפורו של מקרין הסרטים הפרטי של יוסיף סטלין וקצין הק.ג.ב איוון סאנצ'ין (שמו האמיתי אלכס גנצ'ין) בין 1939 ל -1953, עד מותו של סטלין. את סנצ'ין מגלם טום הולס, ובסרט מככב יחד עם לוליטה דוידוביץ' ובוב הוסקינס. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי והוא הפקה אמריקאית, איטלקית ורוסית. הסרט באנגלית ומשך הקרנתו 137 דקות.
המעגל הפנימי היה מועמד לפרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 בברלין ופרס ניקה ב-1993.
הערות שוליים

↑  https://www.rogerebert.com/reviews/the-inner-circle-1992
המדליה הלאומית למדעי הרוח

| --- | --- |

 תיאור:  עבור הפצת הידע במדעי הרוח
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  הקרן הלאומית למדעי הרוח, נשיא ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 www.neh.gov
 
הסופרת היהודיה ג'ודית מרטין (במרכז) עונדת את המדליה שקבלה ב-2005 מהנשיא ג'ורג' בוש
המדליה הלאומית למדעי הרוח (באנגלית: National Humanities Medal) היא מדליית הוקרה אמריקאית המוענקת החל משנת 1997 מדי שנה, למספר אנשים או קבוצות או ארגונים אשר תרמו תרומה יוצאת דופן להפצת הידע במדעי הרוח בקרב הציבור האמריקאי.
המדליה מוענקת על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח של ארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1988 כמדליית צ'ארלס פרנקל, ובשנת 1997 שונה שמה למדליה הלאומית למדעי הרוח. לזוכים מוענקת מדליית ארד, שעוצבה על ידי דייוויד מקולי, בעצמו אחד ממקבלי המדליה עוד ב-1995, בשמה הראשון עדיין.
עם הזוכים במדליה נמנים ברנרד לואיס, אלי ויזל, גרטרוד הימלפרב, ריצ'רד פייפס, מידג' דקטר, ג'ויס קרול אוטס, האל הולברוק, ג'ון אפדייק, טום וולף, קווינסי ג'ונס, טוני מוריסון, גאריסון קילר, ג'ון רולס, סטיבן ספילברג, פיליפ רות, מוזיאון נורמן רוקוול, דניאל הארון, פואד עג'מי, אלטון ג'ון ועוד.
ראו גם

הרצאת ג'פרסון
המדליה הלאומית לאמנויות
המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות
המדליה הלאומית למדעים
הערות שוליים

↑  Ted Johnson, Joe Biden Awards Elton John With National Humanities Medal At White House Concert, deadline, September 23, 2022
הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 משרד אחראי:  מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  United States Preventive Services Task Force 
 תאריך הקמה:  1980
 חוק:  Healthcare Research and Quality Act of 1999 
 מטה מרכזי:  צפון בת'סדה, ארצות הברית
 תקציב:  440 מיליון דולרים (נכון ל-2015)
 אתר האינטרט של הסוכנות
 קואורדינטות:  39°03′44″N 77°06′53″W﻿ / ﻿39.0621481°N 77.1147376°W﻿ / 39.0621481; -77.1147376
 he
 
הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות (באנגלית: Agency for Healthcare Research and Quality) היא אחת משנים עשר הסוכנויות הכפופפות למחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
הסוכנות הוקמה ב-1989 הוקמה הסוכנות למדיניות ומחקר בתחום הבריאות (שבהמשך תשנה את שמה לסוכנות למחקרי בריאות ואיכות) כדי לשפר את האיכות, ההתאמה והיעילות של שירותי הבריאות וגישה לטיפולים רפואיים על ידי ניהול ותמיכה. הסוכנות מבצעת מחקרים, הערכות ומפיצה מידע והנחיות על שירותי הבריאות בארצות הברית.
מטה הסוכנות נמצא בצפון בת'סדה, שבמרילנד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לפני שהוקמה הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות הגוף המרכזי שפעל בתחום היה המרכז הלאומי למחקר ופיתוח שירותי בריאות, שהוקם ב-1968 ופעל במסגרת שירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית (אנ'). ב-1985 שונה שמו של המרכז ל"המרכז הלאומי למחקר שירותי בריאות והערכות טכנולגויות בתחום הבריאות".
ב-1989 הוקמה סוכנות עצמאית והשם שניתנה לה היה ה"סוכנות למדיניות ומחקר בתחום הבריאות". בשנותיה הראשונות יישמה הסוכנות מחקר בתחום הבריאות של פרויקטים רב-תחומיים גדולים. המחקרים כללו מחקרים בתחום טכנולוגיית המידע בתחום הבריאות ומחקרים בנוגע לבטיחות המטופלים בניתוחים שבוצעו באופן שגוי. בהמשך, שונה שמה של הסוכנות ל"הסוכנות למחקרי בריאו ואיכות" שזה שמה של הסוכנות גם כיום.
תקציב

תקציב הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות ב-2015 עמד על כ-440 מיליון דולרים. התקציב של אותה שנה נועד להבטיח שהסוכנות תמשיך להתמקד במחקרים בתחום שירותי הבריאות וזאת כדי לשפר את איכותם.
הנרי ביירוד

הנרי אלפרד ביירוד (באנגלית: Henry Byroade; ‏24 ביולי 1913 - 31 בדצמבר 1993) היה דיפלומט אמריקאי אשר שימש כשגריר ארצות הברית במצרים. במהלך שנות החמישים, בהיותו עוזר שר החוץ האמריקאי, נשא נאומים פומביים אנטי-ישראליים ובעלי נימה אנטישמית, אשר עוררו סערה בחוגי השלטון, בדעת הקהל בישראל ובקרב יהדות ארצות הברית.
איש צבא

הנרי אלפרד ביירוד נולד בעיר וודבורן שבמדינת אינדיאנה בארצות הברית, בשנת 1913. בשנת 1937, בהיותו בן 24, סיים את האקדמיה הצבאית וסט פוינט והחל בשירות כקצין בצבא הקבע האמריקאי, שירות שארך 15 שנה עד לשנת 1952. במהלך שירותו טיפס במעלה הדרגות ובשנת 1946 קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
במשך רוב שנות מלחמת העולם השנייה שירת בזירת סין-הודו-בורמה כקצין מבצעים. עם סיום המלחמה היה שלישו של הגנרל ג'ורג' מרשל, בעת שליחותו של הגנרל מרשל בסין.
ערביסט במשרד החוץ

בשנת 1946 הושאל ביירוד על ידי הצבא למחלקת המדינה - משרד החוץ האמריקאי. בשנים 1946 - 1947 שימש כסגן המנהל, לאחר מכן המנהל, של המחלקה הגרמנית במשרד החוץ. בשנת 1952 השתחרר ביירוד מן הצבא והמשיך להיות איש משרד החוץ. בשנים 1952 - 1955 שימש כעוזר שר החוץ לענייני המזרח התיכון, דרום אסיה ואפריקה. בתפקידו זה נחשב כמשתייך לקבוצת אוהדי הערבים במשרד החוץ שנהוג היה לכנותם "הערביסטים" (the Arabists).
ב-18 באפריל 1953 נפגש שר החוץ של ישראל משה שרת עם הנרי ביירוד בארצות הברית. בפגישה התעלם ביירוד משאלותיו של שרת בעניין מכירת נשק אמריקני למדינות ערב ומבקשתו למתן ערבויות ביטחון אמריקניות לישראל, אך תבע מישראל להביע נכונותה לעשות ויתורים טריטוריאליים לשכנותיה. אותה שנה בחר ביירוד להציג את תוכניתו למזרח התיכון, דווקא בכנס אנטי ישראלי.
ב-13 במאי 1953 הגיע לישראל מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון פוסטר דאלס, במסגרת מסע בן 20 יום שערך במדינות האזור. הנרי ביירוד נלווה לדאלס כאחד מאנשי פמלייתו. פגישתו של דאלס עם מנהיגי ישראל הייתה מתוחה, ובה רמז האורח על דרישה לוויתורים טריטוריאליים מצד ישראל ול"בינאום פונקציונלי" של ירושלים, עם חלוקת סמכויות בה לישראל ולממלכת ירדן. בשובו לארצות הברית מסר דאלס על רשמי סיורו באזור בשידור טלוויזיה ובו חזר במפורש על שתי דרישותיו אלה. שידור זה עורר דאגה בישראל.
הנאומים

בחודש אפריל 1954 נשא ביירוד נאום פומבי בעיר דייטון שבמדינת אוהיו, ובו מתח ביקורת גלויה על מדינת ישראל וקרא לה להימנע ממעשי תגמול ולחדול מגישה של כובש. על מנת להציג עמדה מאוזנת כביכול פתח ביירוד את נאומו בקריאה לערבים "להשלים עם קיומה של ישראל", אך מיד לאחר מכן נתן ביטוי פומבי וגלוי לגישה אנטי-ישראלית בוטה. "עליכם לראות את עצמכם באמת ובתמים כמדינה מזרח תיכונית," אמר ביירוד. "עליכם לראות את עתידכם בהקשר הזה ולא בתור מטה וגרעין, כביכול, של קבוצות בני אדם בעלי אמונה דתית מסוימת ברחבי תבל, שיש להעניק להם זכויות מיוחדות במדינת ישראל ויש להם מחויבות למדינה. עליכם להיפטר מגישת הכובש ומן האמונה שהכוח ומדיניות של הרג בתור תגובה הם המדיניות היחידה ששכניכם מבינים."
לדברים כאלה מפיו של איש ממשל אמריקאי לא היה תקדים ביחסי ארצות הברית-ישראל. בדבריו נשזרה גם נימה אנטישמית; כשכינה את היהודים "קבוצות של בני אדם בעלי אמונה דתית מסוימת" ולא "עם" עורר זעם בדעת הקהל הישראלית וביקורת חריפה מצד שלטונות ישראל. בקרב יהודי ארצות הברית התקבל הנאום בחרדה ובזעזוע.
ב-1 במאי שב ביירוד לתקוף את ישראל בנאום פומבי נוסף. הבימה שבחר בה לשאת את דבריו הייתה "המועצה למען היהדות" (Council for Judaism), ארגון יהודי-אמריקאי אנטי-ציוני בהנהגתו של אלפרד ליליאנטל. בהמשך לניסיונו בנאומו הראשון להפריד בין מדינת ישראל ובין יהודי התפוצות נגע הפעם ביירוד בנושא העלייה. הוא קרא לישראל בנאום הזה לשנות את חוק השבות כדי "להפיג את פחדם של הערבים מפני עלייה המונית". לדעתו של ביירוד, אם ביום מן הימים תתיר ברית המועצות ליהודיה יציאה חופשית, לא תוכל ישראל לבדה לקלוט אותם.
הנאום עורר גל מחאות חריפות בישראל וביהדות ארצות הברית. ממשלת ישראל הגישה מחאה רשמית למשרד החוץ האמריקאי. העניין הובא לדיון סוער בכנסת. ב-10 במאי גונה ביירוד בפומבי על ידי ראש הממשלה ושר החוץ משה שרת, שדחה את טענותיו ותביעותיו מישראל. המחאה הישראלית לא הניעה את ממשלת ארצות הברית להסתייג מן הנאומים, ובישראל נוצר הרושם שנאומי ביירוד ביטאו את המדיניות האמריקאית הרשמית כלפי ישראל ושכנותיה, כמו שגובשה בידי שר החוץ האמריקאי ג'ון פוסטר דאלס.
מחלקת המדינה טענה שדבריו של ביירוד הוצאו מהקשרם ובשידור מיוחד השמיעה את תוכנם המלא בתחנת השידור העברי של קול אמריקה. השידור המיוחד הזה במאי 1954 נעשה כשנה לאחר שנפסקו השידורים הסדירים של קול אמריקה בעברית.
שגריר

בשנים 1955 - 1956 שימש הנרי ביירוד שגריר ארצות הברית במצרים. עם כניסתו לתפקיד נקשרה ידידות אישית בין השגריר ביירוד לבין נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, על הרקע הצבאי המשותף לשניהם, אך בשנים אלה הלכה מצרים (שהגדירה עצמה כמשתייכת למדינות הבלתי-מזדהות) והתקרבה לברית המועצות. בתקופה זו בוצעה עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, שבמסגרתה סיפקה צ'כוסלובקיה מפציצים ארוכי טווח ומטוסי קרב סילוניים למצרים, שהקנו לחיל האוויר המצרי עדיפות על חיל האוויר הישראלי, עסקה שמאחוריה עמדה ברית המועצות. ב-19 ביולי 1956 חזרה בה ארצות הברית מהחלטתה להעניק למצרים, באמצעות הבנק העולמי, סיוע כספי לבניית סכר אסואן ובעקבות זאת הודיע נאצר ב-26 ביולי על הלאמת תעלת סואץ. שר החוץ האמריקאי החליט להעביר את ביירוד מתפקידו במצרים, להיות שגריר בדרום אפריקה. העיתונות האמריקאית ראתה בכך הגליה והטיים מגזין כתב לימים כי השגריר ביירוד היה מנפגעי ההחלטה האמריקאית לחזור בה מההסכמה לסייע כספית בבניית סכר אסואן.
בשנים 1956 - 1977 שירת ביירוד לסירוגין כשגריר בדרום אפריקה, באפגניסטן, בבורמה, בפיליפינים ובפקיסטן. בשנת 1977 פרש משירות החוץ. לאחר פרישתו עבד במשך שנתיים בחברה פרטית בסעודיה. עם שובו לארצות הברית השתקע בוושינגטון הבירה.
הנרי ביירוד נפטר בסוף שנת 1993 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  ד"ר יגיל הנקין, ‏"מה יבטיח את קיומנו?", השילוח,  2, דצמבר 2016
↑  ביירוד דורש תיקון חוק השבות, הצופה, 2 במאי 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306048205171  GND: 1029699291  ISNI: 0000 0000 6702 2993  LCCN: n91013598  NARA: 10571303  SNAC: w6wd7m5c  VIAF: 48399997   WorldCat (עם VIAF): 48399997
המעגלים התאומים של ארכימדס

המעגלים התאומים (באדום) של הארבלוס (התחום האפור).
בגאומטריה, המעגלים התאומים של ארכימדס, במיוחד בנוגע לחקר צורת הארבלוס, המעגלים התאומים הם שני מעגלים מיוחדים המקושרים אליו. ארבלוס הוא צורה שנקבעת על ידי שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד A,B ו-C, והוא האזור התחום בין שלושת חצאי המעגלים אשר AB, BC ו-AC הם הקטרים שלהם. אם לאחר מכן הארבלוס מחולק לשני תחומים קטנים יותר על ידי קטע ישר דרך B (כאשר B היא הנקודה המרכזית בין A,B ו-C) המאונך לישר ABC, אז כל אחד משני המעגלים התאומים נח בתוך אחד משני התחומים האלה, ומשיק לאחד משני חצאי המעגלים הקטנים, לחצי המעגל הגדול, ולקו שמחלק את הארבלוס.
המעגלים הופיעו לראשונה בספר הלמות, אשר בו מופיעה ההוכחה (טענה 5) ששני המעגלים חופפים. ת'אבת אבן קורה, אשר תרגם את הספר הזה לערבית, ייחס את הספר הזה למתמטיקאי היווני ארכימדס.  בהתבסס על הטענה בספר שהמעגלים האלה חופפים, שני המעגלים האלו נקראים המעגלים התאומים של ארכימדס.
תכונות

יהיו a ו-b הקטרים של שני חצאי המעגלים הקטנים, כך שלחצי המעגל הגדול  יש קוטר  a + b. קוטרם המשותף של כל אחד משני המעגלים התאומים הוא:
d={\frac {ab}{a+b}}.
או באופן חלופי, אם הקוטר של חצי המעגל הגדול הוא באורך יחידה אחת, ולמעגלים הפנימיים יש קטרים  s ו- 1-s, אז הקוטר של כל אחד מהמעגלים התאומים הוא:
d=s(1-s).\,
למעגל הקטן ביותר שמכיל את שני המעגלים התאומים יש אותו שטח כמו לארבלוס.
המעגל השחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פטריק קרמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר הרפתקאות
 הוצאה
 הוצאה:  תאגיד סקולסטיק 
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  160
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2011
 תרגום:  רוני בק
 סדרה
 סדרת ספרים:  39 רמזים
 ספר קודם:  מעבר לקבר
 הספר הבא:  צלילה עמוקה
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-545-06045-5
 הספרייה הלאומית:  003368106
 
המעגל השחור (באנגלית: The Black Circle) הוא ספר מאת פטריק קרמן, החמישי בסדרת 39 רמזים. הספר יצא בעברית בשנת  2011, לאחר שתורגם על ידי רוני בק.
עלילה

בספר זה, שני האחים היתומים דן בן ה-11 ואיימי בת ה-14, ממשיכים במסעם ברחבי תבל בעקבות 39 רמזים.
בראשית הספר הם מגלים קצה חוט מסתורי שאומר להם לטוס לרוסיה. הם מחליטים לעשות את זה מכיוון שבין שאר הדברים
שהם מקבלים יש תמונה של הוריהם המנוחים. מתחת לתמונה היה כתוב - "השעון מתקתק מצאו אותי בתוך 36 שעות בדלת המובילה לחדר הנסגר לעד. בואו לבד, כמו הוריכם, או אל תבואו כלל. אל תבטחו באף אחד. נר"ר"
לאחר הטיסה לרוסיה, השניים נפגשים בהולטים, המנסים גם הם למצוא את הרמזים. הם מחליטים לכרות ברית. לאחר מכן הם מחלקים את המקומות בהם הם צריכים לבקר, בעזרת אנגרמות שמצאו, ומעבירים מידע מאחד לשני. איימי ודן הולכים למוסקבה ולסנט פטרסבורג בעוד ההולטים הולכים לערים באזור סיביר. לבסוף, לאחר מרדפים ממושכים אחר הרמז, ואחר ניסיונות לגלות את זהותו של נר"ר, איימי ודן מגיעים לארמון הקונגרסים של הקרמלין, שם, לאחר כמה מעברים סודיים, הם מגיעים לנר"ר ומגלים שהיא הבת של הנסיכה אנסטסיה רומנוב - שהייתה אמורה להירצח עם שאר משפחתה אך הצליחה לברוח.
מתברר להם ששמה של נר"ר הוא נטליה רוסלנובה ראדוב. מתברר להם שהקבראים, המשתתפים גם הם במירוץ אחר הרמזים, החליטו על מקום הרמז ("הכנסייה שעל הדם" ביקטרינבורג) הוטל "מעגל שחור" - אזור סגור לכל מי שאינו לוקיאנוסי בעל אישור גבוה. נטליה מצליחה להבריח אותם לשם ב"כריש" - מסוק מהיר ביותר. הם מצליחים להיכנס לכנסייה, שנמצאת על המקום בו נרצחו וקבורים בני משפחת רומנוב ומגיעים לחדר הענבר המקורי שהוחזר מהנאצים על ידי הלוקיאנוסים. בעזרת הוראותיה של נטליה הם מוצאים בשעון ענבר את הרמז - גרם של ענבר. לאחר מכן הם חוזרים למוסקבה ומודיעים להולטים על הרמז. אייזנהאואר, האב במשפחת ההולטים, מפרק את הברית.
הורדלנד

הורדלנד (בנורווגית: Hordaland) היה אחד ממחוזות נורווגיה. למחוז היה גבול משותף עם המחוזות סון או פיורנה, בוסקרוד, טלמרק ורוגלנד. הורדלנד הוא המחוז ה-3 המאוכלס ביותר לאחר אקרסהוס ואוסלו. מנהל המחוז נמצא בברגן. עד שנת 1972 הייתה ברגן עיר מחוז בפני עצמה.
עד שנת 1919 נקרא המחוז Søndre Bergenhus amt שפירושו "חלקו הדרומי של אמט ברגנוס" (אמט ברגנוס העתיקה נוסדה ב-1662 וחולקה לצפון ודרום ב-1763). השם הורדלנד (מנורדית עתיקה: Hǫrðaland) נזגר משמם של אנשי "הארודס" הגרמאניים.
ב- 1 בינואר 2020 אוחד המחוז עם מחוז סון או פיורנה הסמוך והקים את מחוז וסטלן.
הסמל והדגל > הדגל

הדגל של הורדלנד מראה שני צירים זהובים וכתר באדום. הדגל הוא כרזה של מעיל הנשק שמקורו בחותם הישן של גילדת סנט אולב מאונרהיים בעיריית טיסנס. חותם זה שימש את נציגי סונהורדלנד בשנת 1344 על המסמך להתקנת המלך הוקון החמישי מנורווגיה. כך היה זה הסמל העתיק ביותר ששימש לאזור והותאם לזרועות ולדגל בשנת 1961. הסמלים מתייחסים לפטרון הגילדה, סנט אולב, מלך נורווגיה, שסמלו הוא גרזן.
הסמל והדגל > הסמל

הסמל הוענק רשמית ב-1 בדצמבר 1961. הוא תוכנן על ידי מגנוס הארדלנד, אך העיצוב הכללי שימש במקור באזור סונהורדלנד במהלך המאה ה-14. בתחילת המאה ה-20 מנהיגי המחוז החלו להשתמש בזרועות הישנות כסמל למחוז פעם נוספת. הזרועות על רקע אדום ומורכבות משני צירים מוזהבים שחוצים כתר זהב מעליהם.
גאוגרפיה

הורדלנד הוא בצורת חצי עיגול. הוא ממוקם על החוף המערבי של נורווגיה, מפוצל מדרום מערב לצפון מזרח על ידי הארדנגרפיורדן הארוך והעמוק, אחד הפיורדים המרכזיים של נורווגיה ואטרקציה תיירותית נהדרת. כמחצית מהפארק הלאומי הרדנגרווידה נמצא במחוז זה.
הולכת איתך

"הולכת איתך" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נרקיס. הוא יצא לאור ב-10 במאי 2021, על ידי חברת התקליטים מסטר מיוזיק, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה. השיר נכתב על ידי צליל קליפי והופק על ידי ינון יהל. בסמוך לצאתו עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-5.6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-10 במאי 2021, ביום צאת השיר. הוא צולם בסינמה סיטי בגלילות, בבימויו של עומר טובי. נכון לנובמבר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
גרסאות נוספות

ב-28 ביוני 2021, עם הצלחתו של "הולכת איתך" במצעדי המוזיקה הישראליים, פרסמה נרקיס גרסה אקוסטית של השיר. ב-29 ביולי 2021 העלתה בערוץ היוטיוב הרשמי שלה גרסת רמיקס של ינון יהל, שהפיק את השיר המקורי. ב-29 בספטמבר גרסת רמיקס חדשה של שרון יוספוב עלתה ליוטיוב. ב-11 בנובמבר יצאה לאור גרסה בשפה הערבית. נרקיס הופיעה עם הגרסה הזו בתצוגת אופנה בדובאי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 5 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 10 במאי 2021 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | מסטר מיוזיק |  |
הערות שוליים

↑  ספי קרופסקי, שנת המועבט: מצעד 40 שירי הפופ הכי טובים שיצאו בתשפ"א, באתר טיים אאוט, ‏5 בספטמבר 2021
↑  הולכת איתך - נרקיס - ספוטיפיי
↑  נרקיס - הולכת איתך - אקוסטי
↑  נרקיס - הולכת איתך - הרימקיס הרשמי : Remix by Yinon Yahel Mushon Atia
↑  נרקיס - הולכת איתך - רמיקס : Sharon Yosefov Official Remix
↑  נרקיס - הולכת איתך - הגרסה הערבית - رايحه معاك
↑  הולכת איתך - נרקיס - אפל מיוזיק
הורדוס (בן הורדוס הגדול)

| --- | --- |

 לידה:  27 לפנה״ס 
 פטירה:  שנות ה־30 של המאה ה־1 
 בן או בת זוג:  הרודיאס 
 
הורדוס (מכונה גם הורדוס השני) היה נסיך יהודי מבית הורדוס. בנו של הורדוס הגדול, מלך יהודה, ממרים בת הכהן הגדול.
קורות חיים

מה שידוע לנו על קורות חייו של הורדוס השני, מגיע בעיקר מכתביו של יוסף בן מתתיהו.
יוסף בן מתתיהו מספר שלאחר ששמע המלך הורדוס על מרים, בתו של הכהן הירושלמי שמעון בן ביתוס מאלכסנדריה (מיסד שושלת הכהנים בית ביתוס), "שנחשבה ליפה בבנות באותו הזמן", החליט לשאתה לאשה. מכיוון שמשפחתה לא נחשבה מיוחסת מספיק, מינה הורדוס את אביה לכהן גדול במקום ישוע בן פיאבי לפני שהתחתן איתה. על פי יוסף קלוזנר, מונה אביה בשנת 23 לפנה"ס לערך. על פי ניקוס קוקינוס, נישואיהם התרחשו בשנת 27/28 לפנה"ס ובאותה העת היא הייתה בת שלוש עשרה, והוא בן ארבעים וחמש. מרים ילדה לו את הורדוס, הנקרא בשמו.
בשנת 7 לפנה"ס לערך, הוציא המלך הורדוס להורג את בניו ממרים החשמונאית, אחיו למחצה של הורדוס הבן. מתוך דאגה לנכדיו היתומים, החליט המלך על זיווגים בתוך משפחת המלוכה, ולהורדוס אירש את הרודיאס בת אחיו אריסטובולוס (ואחות אגריפס הראשון).
בצוואה שכתב, מינה המלך הורדוס את בנו אנטיפטרוס למלך אחריו ואת בנו הורדוס ליורש כסאו. אולם לאחר שנתגלה שמרים בת הכהן הגדול ידעה על הניסיון להרעיל אותו, מחק המלך את הורדוס בנו מצוואתו כדי להענישה. בנוסף לכך, גירש אותה והדיח (בשנת 5 לפנה"ס) את אביה מהכהונה הגדולה.
הורדוס נישא לכלה שייעד לו אביו ובשנת 14 לספירה לערך ילדה לו הרודיאס את שלומית. נישואין אלו לא החזיקו מעמד זמן רב. כאשר היה אחיו למחצה (ממלתקי השומרונית) הורדוס אנטיפס בדרכו לרומא, התארח בביתם של הורדוס והרודיאס. אנטיפס, שלהבדיל מהורדוס זכה לרשת חלק מהממלכה של אביהם ושלט בטטרארכיה של הגליל, חשק באשת אחיו ולמרות שכבר היה נשוי לבתו של חרתת מלך הנבטים, העז להציע להרודיאס להינשא לו. הרודיאס נענתה להצעה והם הסכימו שתעבור לביתו לכשישוב מרומא ויגרש את אשתו.
בשנת 20 (או 27) לערך, עזבה הרודיאס את הורדוס ונישאה לאחיו. יוסף בן מתתיהו מדגיש כי הרודיאס עזבה את בעלה בעודו בחיים לטובת אחיו ובכך הפרה את "חוקי האבות". קביעתו מתבססת על כך שאשה אינה יכולה לתת גט לבעלה ויכולה להתגרש ממנו רק בהסכמתו. מאחר שהרודיאס עזבה את הורדוס בעודו בחיים וללא הסכמתו, הרי שעל-פי המשפט היהודי (עניין המודגש אצל יוסף גם במקום אחר) חל איסור עריות על אנטיפס להינשא לאשת אחיו.
בברית החדשה

הורדוס השני נזכר בברית החדשה בהקשר של פרשת הוצאתו להורג של יוחנן המטביל, אשר נזף באנטיפס על כך שהוא נשא את אשת אחיו. בבשורה על-פי מרקוס, אחיו של אנטיפס ובעלה הראשון של הרודיאס, נזכר בשם "פיליפוס", ולכן שמו של הורדוס השני מופיע לפעמים בספרות המקצועית בשפות שונות כ"הורדוס פיליפוס הראשון". ייתכן כי מחברה של הבשורה על-פי מרקוס התבלבל עם אח אחר, פיליפוס הטטרארך, המכונה בשל כך על ידי סופרים מסוימים, "הורדוס פיליפוס השני". הטעות הזאת נגררה גם אל הבשורה על-פי מתי, שמתבססת על המסופר אצל מרקוס. אפשרות נוספת היא שהורדוס השני אכן נקרא גם פיליפוס, והשם פיליפוס נשמט אצל יוספוס. על כל פנים, קיימת הסכמה על כך שיוספוס והברית החדשה מתכוונים לאותה הדמות, גם אם בשמות שונים.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 15, פרק ט, פסקה ג, סעיפים 322-319.
1 2  פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך ד, טבלה כרונולוגית III, עמ' 308.
↑  אריה כשר, אליעזר ויצטום, הורדוס, מלך רודף ורדוף, 2007, עמ' 170-169, עמ' 454 הערה 53: "לפי חישובי קוקינוס" - 222 .Kokkinos, N. The Herodian Dynasty, 1998, p
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק כח, פסקה ד.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ג, סעיף 19.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ב, סעיף 14; תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק כח, פסקה ב.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ג, פסקה ב, סעיף 53; תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק כט, פסקה ב; פרק ל, פסקה ג.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר א, פרק ל, פסקה ז.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ד, פסקה ב, סעיף 78.
1 2  פרופ' יוסף קלוזנר, היסטוריה של הבית השני, כרך ד', שיעור 9, פרק 5, עמוד 193.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ה, פסקה א, סעיפים 110-109.
1 2  יוסף בן מתתיהו - היסטוריון של ארץ-ישראל (יד יצחק בן-צבי, תשמ"ג): גירושים אצל יוסף בן מתתיהו (מרדכי א' ראבילו), עמוד 156.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ה, פסקה א, סעיף 136.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק יג, פסקה א, סעיף 341: "אסור ליהודים לשאת את נשי אחיהם".
↑  הברית החדשה, הבשורה על-פי מרקוס, פרק ו', פסוק 17.
↑  הברית החדשה, הבשורה על-פי מתי, פרק י"ד, פסוק 3.
הפלגת בכורה

הטיטניק טבעה בהפלגת הבכורה שלה
הפלגת בכורה (באנגלית: Maiden voyage) היא הפעם הראשונה בה ספינה חדשה מפליגה, בדומה לטיסת בכורה במטוסים.
לפני הפלגת הבכורה עוברת הספינה בדיקות מקיפות על מנת להבטיח את שלום הנוסעים. הפלגות אלו לרוב יקרות יותר.[דרוש מקור]
אוניות שטבעו בהפלגת הבכורה שלהן

ב-10 באוגוסט 1628 טבעה ספינת המלחמה השוודית ואסה.
ב-15 באפריל 1912 טבעה אוניית הנוסעים טיטניק כאשר התנגשה בקרחון.
ב-4 ביוני 1628 נטרפה האונייה בטאוויה.
ראו גם

טקס השקת אונייה
ה'תנ"ט

ה'תנ"ט (5,459) ובקיצור תנ"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1698, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 1699.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 12 שעות ו-102 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זחג. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה שישית לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-288. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 27 (סימנה כזיאא) במחזור השמש ה-195.
שנה זו היא שנת 1,630 לחורבן הבית, ושנת 2,010 לשטרות.
נולדו

רבי צדקה חוצין (הראשון), רבה של בגדאד, פוסק ומקובל.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הר פיריג'ן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי האדמירליות 
 קואורדינטות:  72°01′00″S 168°50′00″E﻿ / ﻿72.01666667°S 168.83333333°E﻿ / -72.01666667; 168.83333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פיריג'ן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פיריג'ן
 
הר פיריג'ן (באנגלית: Mount Pearigen) הוא הר בולט בגובה של 3,020 מטרים, הניצב במרחק של 11 ק"מ מצפון-מערב להר הארט (אנ') שבהרי האדמירליות, אנטארקטיקה. ההר מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית על סמך מדידות ועל סמך תצלומי אוויר של צי ארצות הברית בשנים 1960–1964. ההר נקרא על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים על שמו של לוטננט קומנדר ג'ייר מ. פיריג'ן מצי ארצות הברית, ששירת כטייס מסוק במבצע דיפ פריז בשנים 1968, 1969 ו-1970.
הערות שוליים

↑  "Mount Pearigen". Geographic Names Information System. United States Geological Survey.
הולכת יחפה

"הולכת יחפה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי איתי לוי. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 2020, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום הראשון של לוי, "הולכת יחפה", על ידי חברת התקליטים ליאם הפקות.
רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות. השיר הוא שיר פופ ים-תיכוני בו מתאר לוי מערכת יחסים. כשיצא השיר, טענו גופי תקשורת רבים כי השיר מכוון כלפי ארוסתו לשעבר של לוי, ממנה נפרד זמן קצר לאחר שהתארסו.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של לוי ב-10 במרץ 2020, יחד עם צאת הסינגל עצמו.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-3 מיליון.