stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאגול
אתר המורשת העולמית

ב-2010 הוכרזו אתרים ארכאולוגים באזור יאגול ומיטלה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. אתר המורשת כולל ארבעה מרכיבים:
מערות פרהיסטוריות – מאה ארבעים ושבע מערות ומחסות סלע שהיו בשימוש בפרהיסטוריה. אלה מפוזרים על פני המצוקים והמחשופים של המדרונות התחתונים של הרי מיחה (Mixe). בכמה מהם יש אמנות סלע ועדויות למעבר של ציידים-לקטים נוודים לחקלאים בתחילת דרכם. זרעי דלועיים בני 10,000 שנים בתוך מערה אחת, גילה נקיטס (Guilá Naquitz), נחשבים לעדות המוקדמת ביותר הידועה לצמחים מבויתים ביבשת אמריקה, ונטען ששברי קלחי תירס מאותה מערה הם העדות המתועדת המוקדמת של ביות תירס. טענה אחרונה זו הופרכה לאחר שנתגלו זרעי תירס עתיקים יותר בחפירות בריו באלסאס (Rio Balsas).
יאגול – אתר הארכאולוגי של עיר המדינה הזפוטקית
קבאייטו בלנקו (Caballito Blanco, "הסוס הקטן הלבן") – חורבות פרה-היספניות מהתקופה הפרה-קלאסית, וכמה מערות עם אמנות סלע - הן ציורים על קירות המערה והן תחריטים על רצפת המערה - שימשו אולי לחגיגת טקסים ציבוריים. המתחם כולל שלושה מבנים קטנים ונמוכים פרה-היספנים, התוחמים חלל מרכזי או רחבה. מסביב לאתר יש מערות שהיו מיושבות בתקופות פרה-היספניות שונות. מבנה קטן נוסף התפרש כמרחץ אדים ומבנה בצורת חץ שיכול להיות מצפה כוכבים.
הנוף הטבעי – בעוד שבמישור שמסביב ליאגול השטחים מעובדים באינטנסיביות, במדרונות הגבוהים יש מעט מרעה בקר בלבד. בכיסים קטנים יש שאריות של יער נמוך. ניתוח אבקה ממערת גילה נקיטס ושל הצמחייה הנוכחית מצביע על כך שכמעט כל המינים המיוצגים במערה עדיין קיימים כיום. הנוף נכלל באתר המורשת הן משום שהשרידים של היערות נתפסים כמקומות המשקפים את סוג הצמחייה שהייתה זמינה לאדם הפרה-היסטורי והן משום שמכיוון שאזור זה אינו מעובד אפשר ליצור נוף אסתטי המושך תיירים.
ביאורים

↑  השלב הפוסט-קלאסי (Post-Classic stage) הוא השם המקובל לתקופה החמישית מתוך חמש התקופות בפרהיסטוריה של אמריקה הצפונית על פי החלוקה של ויילי ופיליפס  בספרם "שיטה ותאוריה בארכאולוגיה אמריקאית" מ-1958. זמנה מ-1200 ועד הכיבוש הספרדי ב-1521
↑  התקופה הקדם-קלאסית או שלב העיצוב (Formative stage) הוא השם המקובל לאחת מחמש התקופות בפרהיסטוריה של אמריקה הצפונית על פי החלוקה של ויילי ופיליפס בספרם "שיטה ותאוריה בארכאולוגיה אמריקאית" מ-1958. זמן התקופה מ-1000 לפנה"ס עד 500 לספירה
↑  השלב הפוסט-קלאסי (Post-Classic stage) הוא השם המקובל לתקופה החמישית מתוך חמש התקופות בפרהיסטוריה של אמריקה הצפונית על פי החלוקה של ויילי ופיליפס. זמנה מ-1200 ועד הכיבוש הספרדי ב-1521
הערות שוליים

↑  Yagul at INAH
↑  Advisory Body Evaluation (ICOMOS)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4887148574314424430009   WorldCat (עם VIAF): 4887148574314424430009 
הארמון של ששת הפאטיו
אחד משלושה קברים שנמצאו בתוך חדר.
הכניסה למערת גילה נקיטס
טריפ הופ

ערך זה עוסק בסוגה מוזיקלית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  היפ הופ, אלקטרונית, דאב, אסיד ג'אז
 מקורות תרבותיים:  1990 בבריסטול, אנגליה
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 כלים:  קלידים, סאמפלר, מכונת תופים, כלי מיתר, פטיפון
 פופולריות מיינסטרים:  החלה סביב "הצליל של בריסטול" בשנות ה-90, ומשם עברה לאירופה ולשאר העולם בעיקר סביב סצנת הדאנס.
 
טריפ הופ (באנגלית: Trip hop) הוא מונח המשמש לתיאור סגנון מוזיקלי שהתפתח בבריטניה לקראת אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 וצמח מתוך סצנת ההיפ הופ וההאוס הבריטית.
הטריפ הופ מאופיין בבסים גסים, צלילים עכורים ומלנכוליים ולעיתים קרובות דיבורים טונאליים במקום שירה של ממש. להבדיל ממוזיקת ההיפ הופ האנרגטית והמעוררת, הטריפ הופ הוא מוזיקה אלקטרונית רכה ואפלה.
המונח "טריפ הופ" נטבע על ידי מגזין הדאנס הבריטי מיקסמאג (MIxmag) והחליף את המינוח "הצליל של בריסטול". השם משלב שני מקורות: "טריפ" הוא מונח המתאר מצב של התודעה בהשפעת שימוש בסמים, "הופ" מצביע על הקשר למוזיקת ההיפ הופ ממנה הושפע הז'אנר.
הסגנון המוזיקלי התפתח בקולקטיב האמנות מבריסטול "The Wild Bunch" שכלל אמנים שונים, ביניהם מי שהפכו לאחר מכן לחברי להקת מאסיב אטאק וכן טריקי. הז'אנר פרח בעיקר בשנות התשעים של המאה ה-20, וממשיך להתפתח באופן משמעותי עד היום.
חלוצי הז'אנר היו מאסיב אטאק, טריקי (Tricky), פורטיסהד ודיג'יי שאדו. אמנים נוספים אשר מזוהים או הושפעו מהז'אנר בתחום הם לם (Lamb), גאס גאס (Gus Gus), מולוקו (Moloko), אייר, ורבים אחרים.
יוסיפ איבנצ'יץ'

יוסיפ איבנצ'יץ' (בקרואטית: Josip Ivančić; נולד ב-29 במרץ 1991) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בזרינסקי מוסטר ליגת העל הבוסנית בעמדת החלוץ.
קריירה

איבנצ'יץ' התחיל את הקריירה שלו בקרואטיה סאסווטה מהליגה הקרואטית השנייה. בקיץ 2011 הצטרף לזאדאר מליגת העל הקרואטית. ב-31 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד היידוק ספליט. ב-18 באוגוסט 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-1 נגד דינמו זאגרב.
את עונת 2014/2015 התחיל עם 3 שערים כבר בששת המחזורים הראשונים של העונה, אך לקראת סיום מועד חלון העברות של קיץ 2014 חתם ברייקה. ברייקה התקשה לשחזר את היכולת שלו מתקופתו בזאדאר והבקיע רק שער אחד ב-12 משחקי ליגה.
בקיץ 2015 הושאל לקופר מליגת העל הסלובנית בה שיחק עד ינואר 2016 בו חתם בשריף טירספול מליגת העל המולדובית עמה זכה באליפות בסיום העונה שהיא גם התואר הראשון של איבנצ'יץ' בקריירה. ב-12 ביולי 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת אירופית בהפסד 3-2 להפועל באר שבע במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
ב-31 בינואר 2017 חתם בהפועל אשקלון עד לסיום העונה.
ב-13 בינואר 2018 חתם בהפועל חיפה.
ב-16 בינואר 2019 איבנצ'יץ' חתם באטיראו מליגת העל הקזחית.
ב-23 בספטמבר 2019 איבנצ'יץ' חתם בצ'ינדיה טרגובישטה מליגת העל הרומנית.
ב-24 באוגוסט 2020 חתם איבנצ'יץ' בזרינסקי מוסטר הבוסנית.
תארים

ליגת העל המולדובית: 2015/2016
גביע המדינה: 2017/2018
הערות שוליים

↑  רועי זריהן, ‏מחזקת את ההתקפה: איבנצ'יץ חתם באשקלון, באתר ערוץ הספורט, 31 בינואר 2017
↑  הפועל חיפה: יוסיפ איבנצ'יץ' חתם, באתר וואלה, 13 בינואר 2018
יום הולדתו הרשמי של המונרך

יום הולדתה הרשמי של המלכה – בית הממשלה בג'רזי, קבלת פנים של המשנה למושל לרגל האירוע, במסגרתה מחולקים תוארי כבוד
יום הולדתו הרשמי של המלך (באנגלית: King's Official Birthday), הנקרא גם בקיצור יום הולדתו של המלך (The King's Birthday) ובתקופה שיש מלכה: יום הולדתה הרשמי של המלכה (Queen's Official Birthday) או יום הולדתה של המלכה (The Queen's Birthday) הוא חג לאומי הנחוג בכמה מממלכות חבר העמים הבריטי וכן בכמה ממדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות (כגון הרפובליקה של פיג'י).
הממלכה המאוחדת

בממלכה המאוחדת נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום השבת הראשון, השני או השלישי של חודש יוני.
בלונדון נערך לכבוד האירוע מצעד הדגל (אנ') (Trooping the Colour) המכונה גם "מצעד יום הולדתו של המלך" (The King's Birthday Parade) או "מצעד יום הולדתה של המלכה" (The Queen's Birthday Parade).
התאריך והמצעד נקבעו לחודש יוני על ידי המלך אדוארד השביעי על מנת להגביר את הסיכויים למזג אוויר נוח בתאריך בו נערך המצעד.
ביום הולדתו הרשמי של המלך נהוג להכריז על רשימת תוארי הכבוד המחולקים על ידי המונרך באותה שנה.
אוסטרליה

מדינות אוסטרליה למעט אוסטרליה המערבית חוגגות את יום הולדתה הרשמי של המונרך האוסטרלי ביום שני השני בחודש יוני.
מאחר שאוסטרליה המערבית חוגגת את יום הייסוד ביום שני הראשון של חודש יוני, קובע המושל של אוסטרליה המערבית את היום בו יחול יום הולדתו הרשמי של המלך, תוך התחשבות בחופשות בתי הספר. לרוב החג נחוג ביום שני האחרון של חודש ספטמבר או יום שני הראשון בחודש אוקטובר.
יום הולדתו הרשמי של המלך נחוג באוסטרליה מאז שנת 1788 כאשר הכריז מושל ניו סאות' ויילס ארתור פיליפ על חג לכבודו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. עד שנת 1936 נחוג החג ביום ההולדת האמיתי של המונרך, אולם לאחר מותו של ג'ורג' השלישי הוחלט לחוג את התאריך בחודשי החורף באוסטרליה (יוני – אוקטובר), ולרוב החג מסמל את התחלת עונת הסקי.
האירוע הרשמי העיקרי בחג הוא הכרזה על קבלת תוארי האצולה באוסטרליה – בעיקר תוארי מסדר אוסטרליה.
ביום הולדתו הרשמי של המלך וביום האימפריה (24 במאי) נהוג לערוך מופעי זיקוקים ברחבי המדינה.
קנדה

בקנדה נחוג יום ויקטוריה כיום הולדתו הרשמי של המלך. יום זה נחוג הן לכבודה של המלכה ויקטוריה והן לכבודו של צ'ארלס השלישי מלך קנדה הנוכחי. החג נחוג ביום שני האחרון לפני 24 במאי, או ב-24 במאי אם הוא חל ביום שני. 24 במאי היה יום הולדתה האמיתי של המלכה ויקטוריה. יום זה מסמל בקנדה את תחילת הקיץ ואת תחילת עונת הרחצה.
ניו זילנד

בניו זילנד נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום שני הראשון בחודש יוני. יום זה מציין כיום את תחילת עונת הסקי בשל האקלים הקר בניו זילנד ביחס לאוסטרליה הצפונית יותר.
טריטוריות אחרות

יום הולדתו הרשמי של המלך הוא חג לאומי בגיברלטר, ברמודה והטריטוריות הבריטיות שמעבר לים.
החג נחוג בהונג קונג עד העברתה לידי הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997.
בפיג'י נחוג החג עד 2012, אף שפיג'י היא רפובליקה מאז 1987, משום שאליזבת השנייה הוכרה בתואר הצ'יף העליון של פיג'י. ב-2012 הוכרז על ביטול מעמדה החוקתי של מועצת הצ'יפים, והופסקה חגיגתו הרשמית של יום ההולדת.
ראו גם

יום המלכה – חג לאומי בהולנד
יום הנשיאים – בארצות הברית
יום הולדתו של הדוכס הגדול – חג לאומי בלוקסמבורג
יום הולדתו של הקיסר – יפן
יום החוקה – דנמרק
יום החוקה – ספרד
יאנג די-פרטואן אגונג – מלזיה
יום החוקה – תאילנד
יום הולדתו של המלך סובהוזה – אסוואטיני
יום הולדתו של המלך לטסי השלישי לסוטו
חגים ציבוריים בעומאן – עומאן
הצטרפותה של המלך עבדאללה על כס המלוכה – ירדן
היום הלאומי של שוודיה – שוודיה
יחסי אל סלוודור – ונצואלה

| יחסי אל סלוודור – ונצואלה |
| --- | --- |
אל סלוודור: ונצואלה


אל סלוודור: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 912,050
אוכלוסייה
6,345,066: 28,433,569
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 16,964
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי אל סלוודור–ונצואלה הם היחסים הבילטרליים בין אל סלוודור לוונצואלה.
היסטוריה

אל סלוודור הייתה בין עשר המדינות של מרכז אמריקה והאיים הקריביים שחתמו על הסכם האנרגיה של קראקס ב-19 באוקטובר 2000, שבו תמכור ונצואלה נפט בתנאי תשלום מועדפים, לתקופת חסד של שנה אחת ולאחר מכן לתקופה של חמש עשרה שנים באשראי עם ריבית שנתית של 2%. בספטמבר 2012, ובשל העליות המתמשכות במחירי הדלק באל סלוודור, קיבלה המדינה את ההחלטה להגיש בקשה להצטרף לארגון Petrocaribe.
נשיא אל סלוודור, סלבדור סנאצ'ס סרן, הביע את הזדהותו עם הנשיא ניקולאס מדורו במהלך ההפגנות בוונצואלה ב-2017, ובהמשך בירך אותו על הבחירות לאספה המכוננת הלאומית. אל סלוודור הביעה את תמיכתה בבחירות לנשיאות בוונצואלה 2018, הכירה בתוצאות שבהן הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח ונמנע בהחלטה של ארגון מדינות אמריקה, שאושרה ב-5 ביוני 2018, שבה הוכרז כי התוצאות מהבחירות לנשיאות לא ידועות.
בנובמבר 2019, ממשלת ונצואלה גירשה את הדיפלומטים של אל סלוודור בצעד הדדי לאחר שאל סלוודור גירשה דיפלומטים של ונצואלה. אל סלוודור הכירה במנהיג האופוזיציה חואן גואידו כנשיא הלגיטימי של ונצואלה, וניתקה את היחסים עם ממשלתו של הנשיא השנוי במחלוקת ניקולאס מדורו.
יהודה כלץ (הראשון)

| --- | --- |

שער ספר המוסר קראקא שנ"ח
 לידה:  1477 ממלכת קסטיליה 
 פטירה:  1500 קיום משוער 
 מדינה:  ממלכת גרנדה, מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ?–1500 
 שם השושלת:  משפחת כלץ 
 
רבי יהודה כלץ היה ראש ישיבה בממלכת גרנדה ובאלג'יר ומחבר ספרים, אבי משפחת כלץ.
ביוגרפיה

רבי יהודה כלץ נולד בקסטיליה לשלמה, בשנת ה'רל"ז בעקבות הפרעות הסמוכות לגירוש ספרד עבר לגרנדה שבאותה עת הייתה בשליטה מוסלמית, רבי יהודה הקים שם ישיבה ולימד את התלמידים גמרא עם רי"ף ור"ן ולאחר שהעלה את רמתם התקדם גם לשאר מפרשים, לאחר חמש שנים בשנת ה'רמ"א עבר למלגה ואף שם הקים ישיבה, בשנת ה'רמ"ו כנראה בשל התחלת גירוש ספרד עבר לעיר הונין שבאלג'יר והקים ישיבה, תלמידו רבי עלאל בן יוסף בן סידון שכנעו לעבור לתלמסאן לבית אביו אשר שם החיים יותר נוחים, ולאחר חודשיים עבר לשם, כאות הוקרה לתלמידו על העזרה הקדיש לו את החיבור משיח אלמים, לאחר שנת ה'רנ"ג אין ידיעות על חייו.
בשנת ה'רמ"א מכנה אותו רבי יוסף אושקי "מרנא ורבנא נר ישראל", הוא מופיע בראש החותמים על פסק בעניין קבלת הוראת הרמב"ם בתלמסאן.
חיבוריו

חיבורו המפורסם הוא ספר המוסר אשר תוכנו הוא קיצור ספר מנורת המאור לרבי ישראל אנקווה, רבי יהודה ערך והשמיט את הנדונים ההלכתיים מהספר וכך הפכו לעממי, הרב מאיר אלבז שיער שלא הייתה כוונתו לחבר ספר אלא להקל על צאן מרעיתו ולכן לא ציין שספרו הוא קיצור, הספר נדפס לראשונה בקושטא בשנת רצ"ז ולאחריו במנטובה שכ"א, ובקראקא שנ"ח, הספר יצא מחדש על ידי מכון אור הצפון. הרב מנחם מנדל קרנגיל כותב שההערות על דרך הקבלה בספר זה הן של רבי משה כלץ, אחיין המחבר. יש מייחסים את הספר לרבי יהודה השני. ויש מייחסים אותו לרבי שלמה בנו של רבי יהודה. רבי משה כלץ כתב הקדמה לספר והוסיף הגהות רבות על פי הקבלה, רבי יצחק בן אליקום מפוזנא חיבר ספר מוסר ביידיש בשם "לב טוב" שבו קיצר את הספר, השל"ה מביא את הספר עשרות פעמים, וגם הרמ"א מביאו.
משיח אלמים - באור לפירוש רש"י לתורה, הספר הועתק על ידי רבי יהודה אלבז ונדפס על ידי נכדו בירושלים תשמ"ו, הרב משה פיליפ ההדיר מחדש את הספר על פי כתב יד נוספים.
מבוא התלמוד, הרב משה הרשלר הדפיס בסיני נה תשכ"ד, את חיבורו מבוא התלמוד אשר בו חמישים ושמונה כללים אשר עלו לו תוך כדי תלמודו.
תשובה בענייני עגונות, צוטטה על ידי מהר"י בירב ואחרים.
בספר תורה שלמה לרמ"מ כשר הביא באורים ממנו לחומש בראשית, כמו כן בכתב יד קיים דרשות על יציאת מצרים בשם פי יהודה.
לקריאה נוספת

הרב מאיר אלבז, משיח אלמים, ירושלים תשמ"ו, באתר אוצר החכמה
אברהם יוסף ורטהיימר (מהדיר), מבוא הספר, ספר המוסר, ירושלים תשל"ג, באתר אוצר החכמה
הרב משה פיליפ, הקדמה לספר משיח אלמים, פתח תקווה תשס"א.
נגה רובין כובש הלבבות - ספר לב טוב לרבי יצחק בן אליקום מפוזנא ספר מוסר מרכזי באידיש הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"ג עמ' 83 והלאה, גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר".
שלמה זלמן הבלין לתולדות משפחת אלכלץ קריית ספר, מט, תשל"ד, עמ' 643 – 656.
החיד"א, שם הגדולים מערכת ספרים ערך ספר המוסר, ובהערות.
אברהם גרוס, ‏ר' יהודה כלאץ בתלמסאן - תרבות יהודית-איברית בצפון אפריקה, גלות אחר גולה, מכון בן צבי, ירושלים, תשמ"ח, באתר Academia.edu
הערות שוליים

↑  רבי יהודה כלץ, משיח אלמים, הקדמה
↑  בהעתקת חידושי הרמב"ן לבבא מציעא אשר ממנה נדפסה המהדורה המקובלת
↑  ספר המוסר, מנטובה שכ"א, היברובוקס
↑  ספר המוסר, קראקא שנ"ח
↑  שם הגדולים, מערכת ספרים, אות מ, סעיף קטן ע, בהערה מט. שם כתב שרבי משה היה נכדו, אך במקום אחר הוא כותב שהמחבר היה דודו. שכן בדפוס ראשון קושטא, רצ"ז, קורא ר' משה לר' יהודה "דודי", ובדפוס שני, מנטובה, קורא לו ר' יעקב הכהן מגאזולו נכדו, וכתב דוד תמר, שייתכן ש"נכד" שימש בימי הביניים הן בן אח, והן נכד.
↑  דוד תמר, לזיהויים של מחברים, קריית ספר, נ, תשל"ה, עמ' 494
↑  לב טוב, באתר היברובוקס
↑  ראו למשל בדרכי משה אורח חיים סימן כה סעיף קטן ג
↑  חומש ראשוני פרשני רש"י פתח תקווה תש"פ
↑  נדפסה בשו"ת ים הגדול אבה"ע פד, תשובה זו הובאה גם בשו"ת מהר"י בירב סימן לט, וראו גם שו"ת המבי"ט ב פג
↑  כרך ז-ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302640105171  VIAF: 31840978   WorldCat (עם VIAF): 31840978
יום חמישי של מתכת הכסף

היסטוריית מחירי הכסף בשנים 1960–2020 המציגה את כיצד אירוע 'כסף יום חמישי' בשנת 1980 גרם לעליה חדה וקריסה של מחירי מתכת הכסף
היסטוריית מחירי הזהב בשנים 1960–2020 המציגה כיצד אירוע 'הכסף יום חמישי' בשנת 1980 גרם גם לעלייה חדה וקריסה של מחירי מתכת הזהב
יום חמישי של מתכת הכסף או כסף יום חמישי או מניפולציית האחים הנט על שוקי מתכת הכסף היה אירוע שהתרחש בשוקי סחורות מתכת הכסף בארצות הברית ביום חמישי, 27 במרץ 1980, בעקבות ניסיונם של האחים נלסון בונקר האנט, ויליאם הרברט האנט ולמאר האנט (הידועים גם בשם האחים האנט) להשתלט על שוק מתכת הכסף. ירידה תלולה במחירי מתכת הכסף כתוצאה מניסיון ההשתלטות הובילה לפאניקה בבורסות הסחורות והחוזים העתידיים.
רקע

בשנת 1979, מחיר מתכת הכסף (על בסיס ה-London Fix) זינק מ-6.08 דולר לאונקיה ב-1 בינואר 1979 לשיא של 49.45 דולר לאונקיה ב-18 בינואר 1980, עלייה של 713%, כאשר החוזים העתידיים על מתכת הכסף מגיעים לשיא COMEX בכל הזמנים תוך-יומי של 50.35 דולר לאונקיה והפחתה של יחס הזהב/כסף ל-1:17.0. באותו יום, מתכת הזהב גם הגיע לשיא של 850 דולר לאונקיה. בתשעת החודשים האחרונים של 1979, על פי ההערכות, האחים החזיקו ביותר מ-100 מיליון אונקיות טרויה של מתכת כסף וכמה חוזים עתידיים גדולים על מתכת כסף.
תגובת השוק

על פי הערכות, האחים החזיקו בשליש מכל מלאי הכסף העולמי שאינו מוחזק בידי ממשלות. המצב עבור רוכשים פוטנציאליים אחרים של כסף היה כה חמור, שב-26 במרץ 1980, התכשיטנית טיפאני'ס הוציאה מודעה בעמוד שלם ב"ניו יורק טיימס", גינתה את האחים האנט וקבעה "אנחנו חושבים שזה לא הגיוני שמישהו יאגור כמה מיליארד, כן מיליארד, דולרים של כסף ובכך להעלות את המחיר כל כך גבוה שאחרים צריכים לשלם מחירים גבוהים באופן מלאכותי עבור חפצים עשויים כסף".
תגובת הרשויות

ב־7 בינואר 1980, בתגובה לצבירת האחים הנט, שונו כללי החליפין ביחס למינוף; COMEX אימץ את "כלל הכסף 7", שהציב מגבלות כבדות על רכישת סחורות בעם ביטחונות (margin).
תוצאה

האחים האנט לוו בכבדות כדי לממן את רכישותיהם, וככל שהמחיר החל לרדת שוב, וצנח מתחת ל־50% בארבעה ימים בלבד, הם לא הצליחו לעמוד בקריאת הביטחונות (margin call), וגרמו לבהלה בשווקים, מתוך חשש שבנקים וחברות ברוקרים שהלוו לאחים יפשטו רגל. על מנת למנוע זאת קונסרטיום של בנקים הלוו לאחים 1.1 מיליארד דולר. מחיר הכסף חזר למחירו לפני תחילת המניפולציה.
ראו גם

חוזה עתידי
חוק החוזים העתידיים על בצל
בורסת הנגזרות של שיקגו
כסף (יסוד)
הערות שוליים

↑  "Price: UK". www.silverinstitute.org. אורכב מ-המקור ב-3 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "He Has a Passion for Silver". TIME Magazine. 7 באפריל 1980. אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2010. נבדק ב-6 באוגוסט 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
יהודה כרמל

כרמל בצעירותו
יהודה כרמל (1914–2007) היה איש המוסד, איש שב"כ, חבר ארגון ההגנה, חבר קיבוץ יגור, ממקימי הקיבוץ חניתה, מהראשונים לארגון הש"י ומחוטפיו של אדולף אייכמן.
ילדותו

כרמל נולד בליטא בשם יהודה בין. היה הבכור מבין 5 אחים: זלמן, דניאל, הילל ומיכאל, וביתו היה מאוד מקדם ציונות. בבית שבו גדל דיברו פולנית, רוסית, עברית ויידיש, ודבר ידיעת שפות אלו עזר לו בעתידו. כשהיה בן 16, כרמל ברח מהבית ועלה לבדו לארץ ישראל. הוא ה יהיה מראשוני החלוצים להקמת היישוב היהודי בארץ ישראל.
ראשית חייו לאחר העלייה ארצה

עת שהגיע לארץ ישראל בשנת 1920, החליט כרמל להתיישב בקיבוץ יגור. בקיבוץ הוא נחשף לפעולות ההתיישבות בארץ והשתתף בהקמת הקיבוץ חניתה,שהיה אחד מקיבוצי חומה ומגדל. 
משהגיע לארץ, הצטרף כרמל לארגון ההגנה ואף קיבל את עיטור לוחמי ישראל ואת אות ההגנה והיה אחד הראשונים לארגון הש"י, שהיה ארגון המודיעין הראשון בארץ ישראל. 
הוא איבד את אצבעותיו הקמיצה והאמה בידו השמאלית בפיצוץ רימון שהיה בתאונה, כנראה בעלייה לחניתה, שם גם חרך את ברכו כשחיפש מחסה בזמן הירי.
לאחר הקמת ארץ ישראל

לאחר הקמת המדינה כרמל נשאר במערך המודיעין ושירת כשליח מטעם המוסד. הוא נאלץ לשנות את שם משפחתו (כנראה כדי שלא יקשרו אותו למשפחתו שנספתה בשואה ו\או משפחתו שנשארה בליטא (שאז הייתה חלק מברית המועצות), וישתמשו בכך לניצולו ולהשגת מידע), והוא בחר את השם ״כרמל״ מכיוון שהקיבוץ בו גר בישראל עד אותה העת, קיבוץ יגור, שוכן למרגלותיו של הר הכרמל.
את משלחתו ברומניה עשה בשלהי שנות החמישים, והיה בתפקיד סגן שגריר ישראל, אף על פי שמסר מודיעין. בזמן מבצע זה, אשתו, לאה, שימשה כפקידה זמנית בשגרירות, והצטרפה למשלחת מכיוון ששלטה בשפה הרומנית. 
בנו היחיד, אבנר, נשלח לגור בחיפה עם סבתו, ולאחר מכן, לפנימייה בלונדון.
לאחר שליחויות אלה הוא ביסס את מעמדו כאיש ביטחון. הוא היה ביחידת כידון בשב"כ ואף נבחר להשתתף בחטיפת אייכמן בתור כפילו. הוא נבחר לתפקיד זה מכיוון שהיה לו ניסיון והכשרה מתאימה, וכמו כן, היה לו מבנה גוף דומה לזה של אייכמן (אותה כמות שיער, עיניים כחולות, קומה דומה וכו'). הוא נכנס לארגנטינה עם הצוות בזהות בדוייה בשם "זאב זכרוני" ששימשה להוצאת אייכמן מארגנטינה, והוא אף היה אזוק אליו בטיסה בה הוא הובא לארץ.
בשנת 2007 כרמל נפטר בגיל 93.
חיים אישיים

הוריו ושלושה מאחיו נספו בשואה ורק אחד, זלמן, שרד ועלה לארץ ישראל וכמו אחיו יהודה עצמו, התיישב ביגור.
כרמל הכיר את אשתו לאה במסגרת ארגון ההגנה, כשהייתה בש"י. בנו היחיד, אבנר, נולד בשנת 1947. אשתו נפטרה בשנת 1999.
לאחר מותו

בשנת 2009 קיבלו כל המשתתפים בחטיפת אייכמן תעודת הוקרה חתומה על ידי ראש הממשלה, אהוד אולמרט, ומראש המבצע, רפי איתן, אותה בנו, אבנר, קיבל בשמו, שכן כרמל הלך לעולמו שנתיים לפני כן.
בסרט "מבצע פינלה" המתאר את חטיפת אייכמן, נראתה על המסך תמונה של כרמל ככפיל של אייכמן.
רשימת המשתתפים חלקית לעליה לחניתה, בה מופיע כרמל תחת שם משפחתו הישן, בין.
תעודת ההוקרה ללוכדי אייכמן שקיבל בנו בשמו
יאגיילניצה

| --- | --- |
סמל יאגיילניצהסמל יאגיילניצה

הכנסייה רומית-קתולית  "עליית מרים" (1842), בסגנון נאו-בארוק
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז טרנופול טרנופול
 נפה:  צ'ורטקוב
 חבל ארץ:  פודוליה במזרח גליציה
 תאריך ייסוד:  1448
 שטח:  36.99 קמ"ר
 גובה:  194 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,314 (2003)
 קואורדינטות:  48°57′N 25°44′E﻿ / ﻿48.950°N 25.733°E﻿ / 48.950; 25.733
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיאגיילניצה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיאגיילניצה(למפת מחוז טרנופול רגילה) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבוביאגיילניצה(למפת מחוז טרנופול מוגדלת) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבוביאגיילניצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יאגיילניצה (באוקראינית: Ягільниця - יאהילניציה, עד שנת 1944 - יהולניציה- Яго́льниця; בפולנית: Jagielnica; ביידיש: ייִגאָלניצע) הוא כפר, עיירה לשעבר, בנפת צ'ורטקוב במחוז טרנופול בחבל פודוליה בגליציה המזרחית שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. יש בו מועצה מקומית והוא כולל גם הכפר הקטן סליבקה.
היישוב שוכן על גדת הנחל צ'רקסקה, במרחק 9 ק"מ דרומית מהעיר צ'ורטוקב ו-69 ק"מ דרומית מבירת המחוז, טרנופול.
תולדות היישוב > התקופה העתיקה

האתר יושב בבני אדם עוד באלף השלישי לפנה"ס, כפי שמעידים שרידי קברים לא מכוסים מתקופת הברונזה.
תולדות היישוב > ממלכת פולין

היישוב בשם הנוכחי תועד לראשונה לרגל ביקור במקום של מלך פולין, קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין מבית יגיילו בשנת 1448.
האזור היה חלק מהפרוביציה הרוטנית או הרוסית של ממלכת פולין. יאגיילניצה מילאה תפקיד חשוב מבחינה גאופוליטית בחיי דרום-מערב אוקראינה. היותו קרוב לגבול עם נסיכות מולדובה ועם אזור ההשפעה של האימפריה העות'מאנית, הפך אותו למאחז אסטרטגי. ב-1454 נמצאה העיירה בשליטת תאודוריק בוצ'אצקי, נציג של משפחת האצילים הפולנים בוצ'אצקי (בני אבדנאק). ב-1473 זיגמונט איש יאגיילניצה שכיהן כשופט בקמניץ-פודולסקי הקים בו פרוכיה רומית-קתולית. ב-1517 הוכר היישוב כנכס פרטי
ובשנת 1518 הוענקו לה זכויות עיר על ידי המלך זיגמונט הזקן. הותר לה לקיים יריד שנתי ויום שוק קבוע בימי שישי. ב-1538 נכבשה העיירה זמנית על ידי שליט מולדובה, פטרו רארש.
ב-1581 העניק סטפאן באטורי, מלך פולין, את העיירה יחד עם עוד חלקי אדמה בסביבה לוויווד סטניסלב לאנצקורונסקי מסקאלה (מת ב-1535) כתגמול על מאבקו על שירותו הנאמן את המלכה אנה יגיילונקה. במהלך המאות 15–16 הושתל יער "דאצ'ה הלילאי" שהגן על טירת המגנטים ממשפחת לאנצקרונסקי מפני פשיטות טטרים. בעיירה היו באותן השנים 157 בתים ו-785 תושבים.
בימי המרד האוקראיני בשנים 1648–1676 הפכה יאגיילניצה לזירת קרבות קשים. התושבים המקומיים ניסו אז להשתחרר משליטתם של המגנטים הפולנים ומאימת הדיכוי העו'תמאני. ב-1654 צבא הקוזקים של ההטמן בוגדן חמלניצקי לא הצליח לכבוש את טירת יאגיילניצה.
היא נכבשה רק ב-1655 בעזרת המפקד הרוסי המוסקבאי וסילי בוטורלין, אחרי בבגידה מקרה לומי חיל המצב הפולני. נכבדיה הפולנים של העיירה נלקחו לשבי לרוסיה או הוצאו להורג. עם זאת היישוב הוחזר לפולין כעבור שנתיים בהתאם להסכם שביתת הנשק באנדרוסובו.
1655 המבצר נכבש זמנית גם על ידי לוחמים רוסים מוקסבאים בראשות איוואן פיודורוביץ' בוטורלין.
תולדות היישוב > כיבוש עות'מאני

בימי הסולטן העות'מאני מהמט הרביעי, הסכם בוצ'אץ' בשנת 1672 הביא לסיפוח העיירה לאימפריה העו'תמאנית והטירה הפכה למושב פאשא טורקי. זמן מה התגורר בה אברהים פאשה "שייטן". השלטון העות'מאני נמשך עד שנת 1699. בשנים 1672–1683 התנהלו בעיירה וסביבה קרבות מחודשים בין הפולנים לטורקים. ב-1684 בשובו ממסע לקמניץ מלך פולין יאן סובייסקי לן בטירת יאגיילניצה. להחזרת הטירה והיישוב לפולין תרם הרוזן אנדז'יי פוטוצקי. כעבור זמן קצר המקום חזר לידי משפחת לאנצקורונסקי. באוקטובר 1747 מצ'יי לאנצקורונסקי העניק לכנסייה הקתולית המקומית 22 חלקות אדמה ועוד 22 חלקות מרעה במישור ההצפה של הנחל טרבנה. בחזית העץ המבוצרת של טירת יאגיילניצה (לאנקורונסקי) נבנתה כנסייה .
תולדות היישוב > השלטון ההבסבורגי

בשנת 1772 במסגרת חלוקת פולין סופחה העיר לאימפריה ההבסבורגית. הייתה חלק מנפת זאלישצ'יקי בגליציה המערבית - חלק מארץ כתר בשם ממלכת גליציה ולודומריה (1918-1775) במסגרת הקיסרות, לימים ב ציסלייטניה .
ב-1783 זכה מאציי לאנצקורונסקי לתואר רוזן מידי הקיסר יוזף השני.
בשנת 1785 חיו בעיירה 761 תושבים. אחרי שאיבדה את חשיבותה ההגנתית-אסטרטגית נמכרה הטירה בשנת 1817 על ידי הרוזן אנטוני לאנצקורונסקי לשלטונות האוסטריים, שבנו אותה מחדש כמקום לייבוש ולאחסון טבק ומאוחר יותר לבית חרושת לטבק. לצורך הגדלת תפוקת הטבק הוקם בעיירה גם בית חרושת לאשלג שהעסיק בשנת 1914 כ-500 פועלים. בשעת הבנייה מחדש מילאו את החפיר והרסו שני ביצורים ואת שער הכניסה הראשי של הטירה לשעבר.
ב-17 באוקטובר 1883 בהחלטת הסיים של גליציה הוקם בעיירה בית ספר חקלאי 
במהלך מאות השנים ביאגיילניצה התפתחה תעשייה. בשנת 1904 פרצה דליקה שהחריבה עשרים בניינים ושהשאירה חמישים משפחות ללא קורת גג.
אוכלוסיית העיירה בשנת 1900 מנתה 3111 תושבים., ב-1910 3070.
תולדות היישוב > מלחמת העולם הראשונה

באוקטובר 1914 כוחות רוסים כבשו את העיירה והיא נשארה על קו החזית רוב שנות המלחמה. ביולי 1917 בימי מתקפת קרנסקי פרצו כוחות מעצמות המרכז בקרבת טרנופול וחצו את חפירות הרוסים תוך הדיפת הכוחות הרוסיים החוצה. אוסטרו-הונגריה חזרה לשלוט בעיר עד להתפרקות האימפריה בנובמבר 1918. יאגיילניצה הפכה בהמשך לחלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה