קרב בלנהיים
הקרב > תמרונים ראשונים

שדה הקרב השתרע לאורך כ-6.4 קילומטרים. באגף הימני של הצבא הפרנקו-בווארי הייתה הדנובה, ובקצה האגף השמאלי גבעות האורנים של שווביה. נחל קטן, נבל, היה בצד הקדמי של הכוחות הצרפתיים. הצרפתים נחו בכפר בלנהיים, השוכן באזור שבו הנבל נשפך לדנובה. הכפר עצמו היה מוקף בגדרות, שיחים, גנים סגורים ואזורי מרעה. בין בלנהיים לאוברגלאוהיים, הכפר הבא, היו שדות חיטה שנקצרו והיו מתאימים לפרישת חיילים. הכפר שאחרי אוברגלאוהיים היה לוצינגן, ובין שניהם היה שטח של חפירים, סבכי עצים ואטדים, שהיו קשים למעבר עבור חיילים תוקפים.
בשעה 2:00 ב-13 באוגוסט נשלחו 40 אסקדרונים כדי לקדם את פני האויב, וכעבור שעה אחת נשלח הכוח העיקרי של בעלות הברית בשמונה טורים. בשעה 6 בבוקר הם הגיעו לשוונינגן, השוכן במרחק 3 קילומטרים מבלנהיים. החיילים הבריטים והגרמנים שהחזיקו בשוונינגן במהלך הלילה הצטרפו לצעדה, ויצרו את הטור התשיעי בצד השמאלי של הצבא. מרלבורו ואויגן ערכו את תוכניותיהם הסופיות. מפקדי כוחות הברית הסכימו שמרלבורו יפקד על 36,000 חיילים ויתקוף את 33,000 החיילים של טאלאר בצד שמאל (כולל כיבוש הכפר בלנהיים), ואילו אויגן יפקד על 16,000 חיילים ויתקוף את הכוח המשולב של 23,000 חיילים בפיקודו של מרסין באגף הימני; אם המתקפה תהיה מספיק חזקה האלקטור ומרסין לא יוכלו לשלוח חיילים לעזרת טאלאר בצד הימני שלהם. לוטננט-גנרל ג'ון קאטס יתקוף את בלנהיים בתיאום עם המתקפה של אויגן. מאחר שהאגפים של הצבא הצרפתי יהיו עסוקים, מרלבורו יוכל לחצות את הנבל ולתקוף את לב הצבא הצרפתי. אולם, היה עליו להמתין עד שאויגן יסיים להתמקם לפני שהעימות הכללי יתחיל.
טאלאר הופתע ממתקפת הבוקר של כוחות הברית, לאחר שהוטעה על ידי דיסאינפורמציה שנתנו לו שבויים שנלקחו על ידי דה סילי יום אחד קודם לכן. מכיוון שהיו בטוחים בעמדות ההגנה שלהם, טאלאר ועמיתיו לפיקוד היו משוכנעים שאויגן ומרלבורו ייסוגו בכיוון צפון-מזרח לעבר נירדלינגן. טאלאר כתב על כך ללואי ה-14 באותו בוקר, אך זמן קצר לפני צאת השליח נצפה צבא הברית באזור המחנה. תותחי ההתראה ירו על מנת לכנס את יחידות הצבא, כך שהחיילים הצרפתים והבווארים יוכלו להיערך בעמדות קרב לקראת האיום הבלתי צפוי.
הארטילריה באגף הימני של הצבא הצרפתי פתחה באש בשעה 8 בבוקר בקירוב, ובתגובה פתחו באש הסוללות של קולונל בלאד. יריות התותחים נשמעו גם במחנה של באדן ליד אינגולשטאדט. שעה אחת לאחר מכן נפגשו במגדל הכנסייה של בלנהיים טאלאר, האלקטור, ומרסין, על מנת לגבש את תוכניותיהם הסופיות. נקבע כי האלקטור ומרסין יחזיקו את קטע החזית מהגבעות לאוברגלאוהיים, ובמקביל טאלאר יגן על השטח בין אוברגלאוהיים לדנובה. אולם, המפקדים הצרפתים חלקו זה על זה בסוגיית ניצול הנבל: טאלאר רצה לנקוט בטקטיקה של משיכת כוחות הברית קדימה לפני שישחרר את חיל הפרשים ויגרום למהומה ופאניקה בשורותיהם, ואילו מרסין והאלקטור טענו כי יש לקדם את הרגלים עד לנחל עצמו; בזמן שהאויב ייאבק בביצות הוא יילכד באש צולבת מבלנהיים ואוברגלאוהיים. התוכנית הייתה מבוססת כל עוד כל חלקיה בוצעו, אך בזכותה הדוכס ממרלבורו היה יכול לחצות הנבל ללא כל התנגדות ממשית, ולהילחם לפי התוכנית המקורית.
המפקדים הפרנקו-בוואריים פרשו את כוחותיהם. רוזן מאפיי מיקם חמישה גדודים בתוך הכפר לוצינגן, ובשולי הכפר הציב סוללה של 16 תותחים. ביער שבצד השמאלי של לוצינגן הוצבו שבעה גדודים צרפתים תחת פיקודו של המרקיז דה רוזל. בין לוצינגן לאוברגלאוהיים הציב האלקטור 27 אסקדרונים של פרשים - 14 אסקדרונים בווארים היו בפיקודו של רוזן ד'ארקו, ו-13 נוספים בפיקודו של רוזן וולפראמסדורף המתינו כתגבורת בקרבת מקום.
בצד הימני שלהם התמקם מרסין עם 20 אסקדרונים ו-12 גדודים צרפתים. באוברגלאוהיים הוצבו 14 גדודים בפיקודו של המרקיז דה בלנוויל, ולאורך הכפר הוצבו שש סוללות תותחים. בצד הימני של העמדות הבוואריות והצרפתיות, בין אוברגלאוהיים ובלנהיים, התמקמו 64 אסקדרונים (16 מתוכם הועברו מכוחותיו של מרסין) צרפתים ווולונים, בנוסף לתשעה גדודים צרפתים שהוצבו ליד הדרך המובילה להכשטאט. בשדה התירס הסמוך לבלנהיים הוצבו שלושה גדודים מהרגימנט המלכותי. תשעה גדודים בפיקודו של המרקיז פיליפ דה קלרמבו הוצבו בכפר עצמו. ארבעה גדודים הוצבו מאחורי הכפר, ו-11 נוספים היו אמורים לשמש ככוח עתודה. הגדודים הללו נתמכו על ידי 12 אסקדרונים של דרגונים לא רכובים. בשעה 11 בבוקר טאלאר, האלקטור, ומרסין, היו במיקומם הסופי. רוב הגנרלים של כוחות הברית היססו לתקוף עמדות כה חזקות, והרוזן מאורקני אף אמר "נתבקשתי לתת את חוות דעתי, ואני מתנגד לה".
אויגן היה אמור להגיע לעמדה שלו בשעה 11 בבוקר, אך התקדמותו הייתה איטית בגלל תנאי השטח ואש האויב. הטור של לורד קאטס - שעד שעה 10 הצליח לסלק את האויב משתי טחנות מים על גדול הנבל - השלים את פרישתו לאורך הנהר מול בלנהיים, ובשלוש השעות שלאחר מכן ספג אש כבדה מסוללה שמנתה שישה תותחים והוצבה ליד הכפר. שאר הצבא של מרלבורו, שהמתין על המדרון ליד הנבל, ספג אש תותחים חזקה ו-2,000 אבדות עוד לפני תחילת המתקפה. תוך כדי האירועים הללו תיקנו מהנדסי הצבא מספר גשרי אבן לאורך הנבל, ובנו חמישה גשרים וסוללות לאורך הביצה שבין בלנהיים ואוברגלאוהיים. רצונו של מרלבורו לצאת פעולה בהקדם האפשרי התגשם כאשר בצהריים דיווח קולונל קדוגן כי חיילי הרגלים הפרוסים והדנים של אויגן סיימו את היערכותם - ואז ניתנה ההוראה לכל הצבא להתחיל לנוע. בשעה 13:00 ניתנה לקאטס פקודה לתקוף את בלנהיים, ובמקביל הוטל על אויגן לתקוף את לוצינגן שבאגף הימני של כוחות הברית.