stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכתרת אליזבת השנייה
האירוע > אורחים

לאחר שהיה סגור מאז הצטרפות המלכה להכנות להכתרה, מנזר וסטמינסטר נפתח בשעה 6 בבוקר ביום ההכתרה לכ-8,000 האורחים שהוזמנו מרחבי חבר העמים הבריטי; אישים בולטים יותר, כגון בני משפחתה של המלכה, אנשי מלוכה זרים, האצולה של הממלכה המאוחדת, ראשי מדינות, חברי פרלמנט מבתי המחוקקים השונים של המלכה והמלכה סאלוטה מטונגה. הגנרל ג'ורג' מרשל, מזכיר המדינה של ארצות הברית שיישם את תוכנית מרשל, מונה ליושב ראש המשלחת האמריקאית להכתרה והשתתף בטקס יחד עם רעייתו, קתרין.
אורחים שישבו על שרפרפים יכלו לרכוש את השרפרפים שלהם לאחר הטקס, כשהרווחים הועברו לכסות את עלות ההכתרה.
האירוע > מוזיקה

אף על פי שרבים הניחו שהממונה על המוזיקה המלכותית, סר ארנולד באקס, יהיה מנהל המוזיקה להכתרה, הוחלט במקום זאת למנות את נגן העוגב ואמן המקהלות במנזר, ויליאם מק'קי, שהיה אחראי על המוזיקה בחתונה המלכותית של המלכה ב-1947. מק'קי כינס ועדה מייעצת עם סר ארנולד באקס וסר ארנסט בולוק, שניהלו את המוזיקה בהכתרה הקודמת.
בכל הנוגע לבחירת המוזיקה, המסורת דרשה ש"צדוק הכהן" של הנדל ו"שמחתי" של פארי יכללו בין המזמורים. יצירות מקהלה נוספות שנכללו היו ההמנון האנונימי מהמאה ה-16 "תשמח באלוהים תמיד" ו"אתה תשמור אותו בשלווה מושלמת" של סמואל סבסטיאן וסלי. מסורת נוספת הייתה שיצירות חדשות יוזמנו מהמלחינים המובילים באותו זמן: רייף וון ויליאמס הלחין מוטט חדש בשם "הו, טעם וראה", ויליאם וולטון הלחין רקע לטה דאום, והמלחינה הקנדית הילי וילן כתבה המנון בשם "הו אלוהים המושל שלנו". תוכננו ארבעה יצירות תזמורת חדשות: ארתור בליס הלחין את "תהלוכתי", וולטון את "הגלובוס והשרביט", וארנולד באקס את "מארש ההכתרה". בנג'מין בריטן הסכים להלחין יצירה, אבל חלה בשפעת ונאלץ להתמודד עם שיטפונות באזור מגוריו, כך שהוא לא היה יכול לכתוב את המנגינה לאירוע. "מארש ההוד והנסיבות" מספר 1 ברה מז'ור של אדוארד אלגר הושמע מיד לפני המארש של באקס בסיום הטקס. חידוש שנערך לפי הצעתו של וון ויליאמס, היה הכללת שיר הלל בו יכלה הקהילה להשתתף. הצעה זו גררה מחלוקת ולא נכללה בתוכנית עד שאליזבת עצמה התוודעה להצעה ותמכה בה. וון ויליאמס כתב עיבוד משוכלל למזמור המטרי המסורתי, "המאה הישנה", שכלל תרועות חצוצרה צבאיות והושר לפני ספר הקודש. גורדון ג'ייקוב כתב עיבוד מקהלה ל"אלוהים נצור את המלכה", גם הוא כלל תרועות חצוצרה.
המקהלה להכתרה הייתה שילוב של המקהלות של מנזר וסטמינסטר, קתדרלת סנט פול, הקפלה המלכותית וקפלת סנט ג'ורג'. בנוסף לאותן מקהלות מבוססות, בית הספר המלכותי למוזיקת כנסייה ערך מבחנים כדי למצוא עשרים בנים השרים סופרן ממקהלות כנסיות קהילתיות המייצגות את האזורים השונים של הממלכה המאוחדת. יחד עם תריסר סופרנואים שנבחרו ממקהלות קתדרלות בריטיות שונות, הנערים שנבחרו בילו את החודש שקדם להכתרה בחזרות בארמון אדינגטון. ההרכב הסופי של המקהלה כלל 182 סופרנואים, 37 אלטים, 62 טנורים ו-67 בסים, כולם בנים. התזמורת, שמנתה 60 נגנים, כללה את החברים המובילים בתזמורות הסימפוניות וההרכבים הקאמריים הבריטיים. כל אחד מ-18 הכנרים, ובראשם פול בירד, היה כנר ראשי של תזמורת גדולה או להקה קאמרית. המנצח היה סר אדריאן בולט, שניצח על התזמורת גם בהכתרה הקודמת.
חגיגות, אנדרטאות ותקשורת

בכל רחבי מחוזות המלכה, מדינות חבר העמים, ובחלקים אחרים של העולם, נערכו חגיגות הכתרה. מדליית ההכתרה של המלכה אליזבת השנייה הוענקה לאלפי נמענים ברחבי מחוזות המלכה ובקנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה והממלכה המאוחדת הונפקו מטבעות הנצחה. שלושה מיליון מדליוני הכתרה מארד הוזמנו על ידי ממשלת קנדה, הוטבעו על ידי המטבעה המלכותית הקנדית וחולקו לתלמידי בתי ספר ברחבי המדינה. החלק הקדמי של המטבעות הציג את דמותה של אליזבת והצד האחורי את הקיצור המלכותי של המלכה (EIIR) מעל המילה CANADA, מוקפים על ידי הכיתוב ELIZABETH II REGINA CORONATA MCMLIII.
כמו בהכתרתו של ג'ורג' השישי, בלוטים מאלונים בפארק וינדזור הגדול, ליד טירת וינדזור, נשלחו ברחבי חבר העמים ונשתלו בפארקים, בשטחי בתי ספר, בבתי קברות ובגנים פרטיים כדי לגדול למה שמכונה "אלונים מלכותיים" או "אלוני הכתרה".
בלונדון אירחה המלכה ארוחת צהריים של הכתרה, שעבורה הומצא המתכון של עוף ההכתרה, ומופע זיקוקים הועלה מעל רציף ויקטוריה. יתר על כן, מסיבות רחוב נערכו ברחבי הממלכה המאוחדת. טורניר הכדורגל גביע ההכתרה נערך בהאמפדן פארק, גלאזגו במאי, ושבועיים לפני ההכתרה, מגזין הספרות לילדים "קולינס מגזין" מיתג את עצמו מחדש כ"אליזבתני הצעיר". חדשות כי אדמונד הילרי וטנזינג נורגיי הגיעו לפסגת האוורסט הגיעו לממלכה המאוחדת ביום ההכתרה של אליזבת, מה שכונה "מתנת הכתרה למלכה החדשה". בחודש שלאחר מכן התקיימה תצוגת ראווה מעל נהר התמזה כמחוות הכתרה למלכה.
מפגנים צבאיים, מרוצי סוסים, תהלוכות ותצוגות זיקוקים נערכו בקנדה. המושל הכללי של המדינה, וינסנט מאסי, הכריז על היום כחג לאומי וניהל את החגיגות בגבעת הפרלמנט באוטווה, שם שודר נאום ההכתרה של המלכה והתקן המלכותי האישי שלה הוטס ממגדל השלום. מאוחר יותר, נערך קונצרט פומבי בגבעת הפרלמנט והמושל הכללי אירח נשף באחוזת רידו. בניופאונדלנד, 90,000 קופסאות של ממתקים חולקו לילדים, חלקן נמסרו על ידי חיל האוויר המלכותי הקנדי, ובקוויבק, 400,000 איש חגגו במונטריאול, כ-100,000 בפארק ז'אן-מאנס בלבד. מופע רב-תרבותי הוצג במתחם התערוכות בטורונטו ובוונקובר הקהילה הסינית ביצעה ריקוד אריות ציבורי. בחצי האי קוריאה, חיילים קנדים ששירתו במלחמת קוריאה ירו ביום זה פגזי עשן בצבעים הלאומיים של הממלכה המאוחדת, אדום, כחול ולבן, לעבר האויב, ושתו רום.
אירועים מאוחרים > סקירת ההכתרה של הצי

ב-15 ביוני 1953, המלכה השתתפה בסקירת הצי בספיטהד, מול החוף בפורטסמות'. בפיקודו של האדמירל סר ג'ורג' קריזי היו 197 ספינות מלחמה של הצי המלכותי, יחד עם 13 ממדינות חבר העמים ו-16 של ציים זרים, וכן ספינות ייצוגיות של צי הסוחר הבריטי וציי הדייג. בסקירה נכחו יותר ספינות מאשר בסקירת ההכתרה של 1937, אם כי שליש מהן היו פריגטות או ספינות קטנות יותר. יחידות הצי המלכותי הגדולות כללו את אוניית המערכה האחרונה של בריטניה, אה"מ ואנגארד, ארבע ספינות צי ושלוש נושאות מטוסים קלות. הצי המלכותי האוסטרלי והצי המלכותי הקנדי כללו כל אחד נושאת מטוסים קלה ביחידותיהם, HMAS סידני ו-HMCS מגניפיסנט.
המלכה ומשפחת המלוכה החלו לסקור את קווי הספינות שעגנו ב-15:30, והשתמשו בפריגטה אה"מ סורפרייז כיאכטה מלכותית. הספינה עגנה בחזרה ב-17:10. לאחר מכן חלף מטס של זרוע האוויר של הצי, בו השתתפו 40 טייסות אוויר של חיל הים, כאשר 327 מטוסים טסו מארבע תחנות אוויר. המערך הונהג על ידי אדמירל משנה וולטר קוצ'מן שהטיס דה הבילנד ומפייר. לאחר שהמלכה עברה לוואנגארד לארוחת ערב, היום הסתיים בהארת הספינות ומופע זיקוקים.
אירועים מאוחרים > תכשיטי הכתר של סקוטלנד

במהלך ביקור בן שבוע בסקוטלנד, ב-24 ביוני 1953, השתתפה המלכה בטקס חגיגת הודיה לאומית בקתדרלת סנט ג'יילס שבאדינבורו, במהלכו הוענקו לה באופן חגיגי את תכשיטי הכתר של סקוטלנד. בעקבות תהלוכת כרכרה בעיר בליווי החברה המלכותית של קשתים, בטקס, בראשות מנחה האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד, ג'יימס פיט-ווטסון, השתתפה קהילה של 1,700 איש מכל חלק בחברה הסקוטית. שיא האירוע היה הצגת התכשיטים, שקיבלה המלכה מדיקן הגדילן, צ'ארלס וור, ולאחר מכן העבירה את כתר סקוטלנד לדוכס מהמילטון, את חרב המדינה לרוזן יום, ואת השרביט לרוזן מקרופורד ובלקרס. זו הייתה הפעם הראשונה שהטקס הזה נערך מאז 1822 במהלך ביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי.
בזמן הטקס המלכה הייתה לבושה ב"בגדי יום" עם תיק יד, ולא בגלימות טקסיות, מה שהעיתונות הסקוטית תפסה כהקלה בכבודה של סקוטלנד. ההחלטה לא להתלבש באופן רשמי התקבלה על ידי המזכיר הפרטי של הריבון, סר אלן לסלס, וסר אוסטין סטרוט, עובד מדינה בכיר במשרד הפנים. בציור הרשמי של הטקס, שצייר סטנלי קורסיטר, הושמט התיק הפוגע בכוונה.
אירועים מאוחרים > מסקר ההכתרה של חיל האוויר המלכותי

ב-15 ביולי 1953, המלכה השתתפה בסקירה של חיל האוויר המלכותי בבסיס חיל האוויר אודיהם בהמפשייר. החלק הראשון של הסקירה היה צעדה שלוותה על ידי נציגים המייצגים את הפיקודים השונים של חיל האוויר המלכותי, בהובלת פיקוד המפציצים, ואחריו ארבעה מטוסי דה הבילנד ונום של ממסד הקרב המרכזי שכתבו את הסימן המלכותי (EIIR) בכתב שחקים. לאחר ארוחת הצהריים סיירה המלכה במכונית פתוחה בין שורות של כ-300 מטוסים שהיו מסודרים בתצוגה סטטית. היא חזרה לאזור המרכזי למטס של 640 מטוסים בריטים וממדינות חבר העמים, מתוכם 440 מטוסי סילון. את המטס הוביל מסוק בריסטול סיקמור שגרר את נס חיל האוויר המלכותי, בעוד שהמטוס האחרון היה אב טיפוס של סופרמרין סוויפט. לבסוף, ארס הכותב שחקים איית את המילה "vivat" ("לחיי!").
ב-15 ביוני סקרה המלכה את מסקר ההכתרה של הצי המלכותי.
ראו גם

אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת
הכתרת מלכי בריטניה
יובל הפלטינה למלכות אליזבת השנייה
יובל היהלום למלכות אליזבת השנייה
מותה של אליזבת השנייה
הכתרת צ'ארלס השלישי וקמילה
יוסי וג'אגר

| --- | --- |

 בימוי:  איתן פוקס
 הופק בידי:  אמיר הראל
 תסריט:  אבנר ברנהיימר
 עריכה:  יוסף גרינפלד 
 שחקנים ראשיים:  יהודה לוי אוהד קנולר אסי כהן
 מוזיקה:  עברי לידר
 צילום:  ירון שרף 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  למה הפקות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  28 באוגוסט 2002
 משך הקרנה:  67 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט רומנטי, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  ישראל 
 הכנסות:  $267,005
 הכנסות באתר מוג'ו:   yossiandjagger
 סרט הבא:  הסיפור של יוסי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יוסי וג'אגר הוא סרט קולנוע להט"בי ישראלי של איתן פוקס משנת 2002, לפי תסריט של אבנר ברנהיימר, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
במקור צולם הסרט לטלוויזיה, אך בעקבות השבחים שקיבל הוא יצא גם לקולנוע וזכה במקום השני בפסטיבל הסרטים ההומו-לסביים בברלין. כמו כן, זכה הסרט בפרסים בפסטיבל טורינו ובפסטיבל ירושלים ולהפצה מסחרית בעולם. את פסקול הסרט הלחין עברי לידר, שגם חידש עבורו את שירה של ריטה "בוא".
עלילה

יוסי (אוהד קנולר) הוא מפקד פלוגה קשוח, אחראי ומופנם בחטיבת גולני. ליאור, המכונה ג'אגר (יהודה לוי), הוא קצין מוחצן המשרת כמפקד מחלקה תחת פיקודו של יוסי. בעת שיוסי ולוחמי הפלוגה מאיישים מוצב כחלק מן הפעילות המבצעית בדרום לבנון, מנהלים יוסי וג'אגר רומן הומוסקסואלי הנשמר בסוד מכל סובביהם מתוך אילוצי תפקידם הצבאי.
יוסי נקרע בין תדמית המאצ'ו הישראלי לבין הכרה בכך שהוא הומוסקסואל. קשה לו להשלים עם עצמו והוא חושש לתדמיתו כמפקד אם נטיותיו תיוודענה לחייליו. ג'אגר, לעומתו, שלם עם היותו הומוסקסואל ורוצה מאוד להראות את אהבתו ליוסי, שמבקש להימנע מכך. יוסי חושש לצאת מהארון מפני שהדבר עשוי לפגוע ביכולתם של השניים לפקד ביעילות על חייליהם. ג'אגר מייחל לכך שהשניים לא יצטרכו להסתיר את אהבתם, אולם נכנע ללחצו של יוסי.
אופיר (אסי כהן), סגנו של יוסי, מאוהב בסמלת המבצעים, יעלי (איה קורן), שמאוהבת מצדה בג'אגר. הן אופיר והן יעלי אינם מודעים לנטיות המיניות של ג'אגר. אופיר משוכנע שג'אגר מנהל רומן עם יעלי וכועס על ג'אגר שכביכול גם גזל ממנו את אהובת ליבו וגם זוכה ליחס מעודף מיוסי.
המתח בין אנשי המוצב עולה לקראת היציאה למארב הלילי שבו הם צפויים להיתקל באויב. כשההיתקלות אינה מתרחשת, אולם בסיום המארב עלה הכוח על מטען חבלה וג'אגר נפצע אנושות. יוסי ניסה לטפל בפצעיו של ג'אגר, ובמקביל שוחח עמו על מנת לנסות להשאירו בהכרה. הוא דיבר עמו על עתידם המשותף ואמר לו כי הוא אוהב אותו, אולם זה כבר מאוחר מדי וג'אגר מת מפצעיו. אופיר, שהיה עד לסיטואציה האינטימית לכל אורכה, הבין כי בין השניים התנהל רומן.
יעלי, לעומתו, התמכרה לאשליה שהיא הייתה חברתו של ג'אגר. כשהוריו של ג'אגר הניחו כי בין בנם שנהרג לבין יעלי התנהלה מערכת יחסים, היא אינה מעמידה אותם על טעותם. הוריו של ג'אגר מתוודים בעת ניחום האבלים שהם כמעט ולא הכירו את בנם ומבקשים מהסובבים שיספרו להם עליו. אולם הם שומעים את אשליותיה של יעלי במקום את האמת.
ג'אגר, שחלום חייו היה לצאת מהארון, אינו מצליח לצאת ממנו גם אחרי מותו.
סרט המשך

בשנת 2012 יצא סרט ההמשך "הסיפור של יוסי", שבו פוגש יוסי את אמו של ג'אגר שנים לאחר מותו, ומבקש לספר לה את האמת על יחסיו עם בנה.
שחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
אוהד קנולר: יוסי
יהודה לוי: ליאור עמיחי (ג'אגר)
אסי כהן: אופיר
שרון רג'יניאנו: המפקד
איה קורן: יעלי
חני פירסטנברג: גולדי
יובל סמו: "פסיכו"
חנן סביון: אדמס
יניב מויאל: סמוכה
ארז כהנא: יניב הטבח
עמרי גבעון: חדד
הערות שוליים

↑  גיורא יהלום, ‏הקלט ושמור, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2002
↑  "יוסי וג'אגר" זכה בפרס השני בפסטיבל קולנוע הומו-לסבי בגרמניה, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2003
↑  "יוסי וג'אגר" ממשיך להצליח בעולם; מועמד לפרס בארה"ב, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2003
"יוסי וג'אגר" ישתתף בפסטיבל ברלין, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2002
↑  יצא לרדיו הביצוע של עברי לידר ל"בוא" של ריטה, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2002
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, הסיפור של יוסי: זה לא אותו דבר, מלבד הגעגוע, באתר הארץ, 17 במאי 2012
| סרטי איתן פוקס |
| --- | --- | --- |
| סרטים באורך מלא | שירת הסירנה (1994) • יוסי וג'אגר (2002) • ללכת על המים (2004) • הבועה (2006) • הסיפור של יוסי (2012) • בננות (2013) • סאבלט (2020) |  |
| סרטים קצרים | אפטר (1990) • בעל בעל לב (1998) |  |
| טלוויזיה | טלוויזיה |  |
| סדרות ומיני-סדרות | פלורנטין (1997) • תמיד אותו חלום (2009) • משפחה טובה (2014) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | פרס האקדמיה לטלוויזיה - הדרמה המקורית לטלוויזיה הטובה ביותר  2003 - יוסי וג'אגר | הבא: 2004 - הללויה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012412047305171  VIAF: 221439402   WorldCat (עם VIAF): 221439402
ג'יהאד

ערך זה עוסק במושג באסלאם. אם התכוונתם לארגוני טרור בשם הג'יהאד האסלאמי, ראו .
ג'יהאד (בערבית: جهاد; תעתיק מדויק: גִ'האד) הוא מונח המתאר את חובתו של מוסלמי לשמור את חוקי האסלאם. בפועל משמש המושג כיום בעיקר לתיאור מלחמת דת ומאבק אלים בשם דת האסלאם, בייחוד נגד "כופרים" שאינם מוסלמים או השייכים לפלג אחר. בפלגים אסלאמיים אחדים בסונה, בעיקר הקיצוניים שבהם, הג'יהאד מוזכר כ"עמוד השישי" של האסלאם, וזאת כדי לתת כבוד למעמד הדתי שלו, אף על פי שאין שום עדות לכך בקוראן ואף לא בחדית'. בשיעה הג'יהאד נחשב לאחד מעשרת המאפיינים של הדת. המשמעות שניתנה למונח "ג'יהאד" היא לא על פי הפירוש המילולי של הפועל, שהוא "פעל באופן נמרץ" או "התאמץ".
כל אדם שמת במהלך ביצוע ג'יהאד נקרא "שהיד" ("עֵד" - קדוש מוסלמי) כי הוא מת על קידוש האל.
מקור הג'יהאד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר שמוחמד כבש את העיר מכה, הצטרפו אליו שבטים בחצי האי ערב. הוא רצה להפיץ את דת האסלאם ובכך להגדיל את השפעתו באמצעות הכרזת מלחמת "ג'יהאד" נגד כל הכופרים.
אפיון המושג > ג'יהאד חיצוני וג'יהאד פנימי

בקוראן מדובר על ג'יהאד חיצוני - מאמץ צבאי, ואף מלחמה, נגד פגאנים (עובדי אלילים) כדי שיקבלו על עצמם את דת האסלאם, או נגד לא-מוסלמים בכלל אם הם תוקפים מוסלמים או מורדים בשלטון מוסלמי. כינוי אחר לג'יהאד חיצוני הוא "הג'יהאד הקטן" (الجهاد الصغير או الجهاد الأصغر), מה שרומז, לפי כמה מאסכולות האסלאם, על כך שהוא משני בחשיבותו ואינו נכלל בחמשת עמודי האסלאם.
ישנם גם מקורות לקיומו של ג'יהאד פנימי - מאמץ אישי של המאמין לשיפור עצמי נגד תשוקותיו השפלות וכיבוש יצרו, או הגברת הרגשות השליליים כלפי הכופרים והחוטאים, כגון שנאה ותיעוב כלפיהם. כינוי נוסף לג'יהאד זה הוא "הג'יהאד הגדול" (الجهاد الكبير או الجهاد الأكبر). יש המפרשים את הביטוי "ג'יהאד פנימי" כהשקעת מאמץ בהקמת משפחה, בניית בית וגידול ילדים. בעת החדשה, וגם בימינו, שימש הביטוי במשמעות של רפורמות פנימיות בשלטון ובכלכלה במדינות מוסלמיות.
מקור הג'יהאד הפנימי אינו מצוי בקוראן, אלא בקובצי חדית' שבהם מוחמד מזכיר את הביטויים. לפי אחד מהם, אמר מוחמד ללוחמים ששבו משדה הקרב: "באתם מהמקום הטוב ביותר - מן הג'יהאד הקטן אל הג'יהאד הגדול. שאלו: מהו הג'יהאד הגדול? אמר: כאשר האדם כובש את יצרו". יש לציין כי זהו סיפור ממקור רעוע ביותר ואינו מקובל על המוסלמים.
אפיון המושג > ג'יהאד הגנתי וג'יהאד התקפי

הבנת הג'יהאד שנויה במחלוקת בקרב המוסלמים כיום.
אפיון המושג > ג'יהאד הגנתי וג'יהאד התקפי > ג'יהאד הגנתי

הקוראן פוסק כי:
נִתְּנָה לְאֵלֶּה אֲשֶׁר יִלָּחֲמוּ בָהֶם, (רְשׁוּת) לְהִלָּחֵם, כִּי עֻשָּׁקוּ, וְאָכֵן יָכֹל יוּכַל אֱלֹהִים לְהוֹשִׁיעָם; אֵלֶּה אֲשֶׁר נֻשְּׁלוּ מֵחַצְרוֹתֵיהֶם, בְּלִי מִשְׁפָּט, רַק עַל אָמְרָם: “אֱלֹהֵינוּ אֱלֹהִים”.
המקור בערבית
أُذِنَ لِلَّذِينَ يُقَاتَلُونَ بِأَنَّهُمْ ظُلِمُوا وَإِنَّ اللَّهَ عَلَى نَصْرِهِمْ لَقَدِيرٌ ۝ الَّذِينَ أُخْرِجُوا مِنْ دِيَارِهِمْ بِغَيْرِ حَقٍّ إِلَّا أَنْ يَقُولُوا رَبُّنَا اللَّهُ
מאבק צבאי נגד שלטון לא-מוסלמי בשטח הנתפס כדאר אל-אסלאם (כלומר טריטוריה מוסלמית, שרוב תושביה מוסלמים ו/או נשלטה בעבר על ידי האסלאם), בייחוד אם הוא מדכא את האסלאם או נתפש ככובש זר, נחשב כג'יהאד אשר לדעת רבים הוא הג'יהאד הרלוונטי כיום. בתקופות הקולוניאליות אוכלוסיית המוסלמים קמה לעיתים קרובות נגד השלטונות תחת דגל הג'יהאד (כגון המאבק הצ'צ'ני נגד השלטון הרוסי או מלחמת העצמאות של אלג'יריה נגד השלטון הצרפתי). לפי הבנה זו הג'יהאד אינו שונה מהזכות להתנגדות צבאית כלפי כיבוש, אשר אושרה לפי האו"ם ולפי החוק הבינלאומי.
על פי דעת רוב הפוסקים, המלחמה במדינת ישראל היא ג'יהאד לגיטימי בשל מיקומה, המצוי בבית האסלאם, תפיסה שכיום מקובלת על מנהיגי איראן, אל-קאעידה, חזבאללה וחמאס.
אפיון המושג > ג'יהאד הגנתי וג'יהאד התקפי > ג'יהאד התקפי

כיבוש של אדמות המוגדרות דאר אל-חרב (מדינות בית המלחמה), והבאתן תחת ידי שלטון מוסלמי, או מלחמה לצורך המרת דת, נקרא גם הוא מבחינה היסטורית ג'יהאד. על כך נכתב: "הרגו את המְשַתפים בכל מקום אשר בו תמצאום" (סורה 9, פסוק 5, תרגום אורי רובין). פסוק זה נקרא "פסוק החרב" (בערבית: آية السيف) ("המְשַתפים" הם עובדי-אלילים לא-מוסלמים, כלומר שאינם יהודים או נוצרים).
בשנת 632, בעת בקורו האחרון של מוחמד במכה, קבע ופסק כי כל המוסלמים אחים הם, ואל להם להילחם זה בזה, אבל עליהם להילחם למען יומרו כל בני האדם.
סמכות

מוסלמים מאמינים כי רשות ההכרזה על ג'יהאד חיצוני ניתנת אך ורק לרשות או סמכות חוקית אשר היא בעצמה מוסלמית.
רוב המוסלמים מכירים בכך שהשליט במדינתם הוא למעשה אותה סמכות חוקית והוא הרשאי להכריז על ג'יהאד על ידי התייעצות עם יועציו.
ההלכה האסלאמית קובעת[דרוש מקור] גם כי ג'יהאד כזה מותר רק כנגד אלה אשר בצורה פעילה מדכאים או רודים במוסלמים או פולשים לאדמות אסלאמיות.
ישנו דיון רחב לגבי שתי הדרישות. מפלגות אסלאמיות במדינות דמוקרטיות לדוגמה, מקבלות את תוקפה של הרשות החוקית של המדינה ואת חוקי המלחמה אשר קובעים סטטוס לא-קרבי. עובדה זו מגבילה את פעילות הג'יהאד לאלה אשר מקבלים את ההגדרות הללו.
ארגוני טרור אסלאמיים כגון חזבאללה, אל-קאעידה, דאעש, הג'יהאד האסלאמי, בוקו חראם, וא-שבאב הכריזו על ג'יהאד באופן עצמאי וכך הן מתעלמות מהרשויות ומסמכותן. הן גם חולקות על המגמה הרווחת בקרב מוסלמים לגבי ההגדרה של הדיכוי. את ההתעלמות מהממשלות ומהרשויות המוסלמיות השונות הם מסבירים בכך שמוסדות אלה מונהגים בידי כופרים באסלאם. תנועות אלו משקיעות מאמץ תעמולתי בהצגת ממשלות ערביות מסוימות או מנהיגים ערביים מסוימים כאילו באו ממוצא זר, או כאילו הם חוטאים ומסיתים נגד האסלאם.
טרור

כיום פעולות טרור אסלאמי רבות נחשבות על ידי רבים כביטוי של ג'יהאד. שתי קבוצות אסלאמיות אף קוראות לעצמן "ג'יהאד אסלאמי": הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והג'יהאד האסלאמי המצרי (בשנות השמונים הייתה קיימת בלבנון קבוצת טרור בשם "הג'יהאד האסלאמי" שממנה צמח החזבאללה), אך למעשה כל ארגוני הטרור המוסלמים הפונדמנטליסטים רואים עצמם חלק מהג'יהאד האסלאמי. קבוצות אלה זוכות לתומכים רבים בתוך העולם האסלאמי הרואים צידוק דתי חזק להבנה צבאית של המושג ג'יהאד.
ישנם אנשי דת מוסלמים המעודדים ג'יהאד נגד המערב ובעיקר נגד ישראל וארצות הברית, גם באמצעות פיגועי התאבדות. רבים מאנשי דת אלו נמצאים תחת חסות של ממשלות ערביות, או עומדים בראשן של תנועות קיצוניות (כגון השיח אחמד יאסין שעמד בראש החמאס).
ישנם פסקי-דין אסלאמיים שרואים בכל הריגה של אזרח דבר שאינו מוצדק, אינו מוסרי ומנוגד לאתיקה של האסלאם. בכל אופן, קיימת הדעה אשר סוברת כי מותר לבצע פיגוע התאבדות אסטרטגי אם הוא אושר על ידי המפקד הצבאי המקומי. ישנם המבחינים בין אזרחים לחיילים בהקשר זה, אך גם אלו לרוב רואים בכלל האוכלוסייה יעד לגיטימי. לרוב, גם ילדים ונשים הם יעד אפשרי, שכן גם הם חלק מן החברה שלוחמים בה. המתנגדים לפיגועים מעין אלו מתנגדים לרוב מסיבות פוליטיות ולא דתיות. בינואר 2008 יצא השייח' אחמד חסון, המופתי של סוריה, והאישיות הדתית הבכירה במדינה, בהצהרה גינוי חריפה בתקדימה כנגד הג'יהאד בנאום בפני הפרלמנט האירופי. השייח' חסון אמר בין היתר: "שאלוהים יקלל כל מי שהורג ילד או בן אנוש כלשהו, אם זה פלסטיני, ישראלי או עיראקי - כיוון שהוא הורג את האדם אשר אלוהים נתן לו הכבוד ובירך מעל כל היצורים בעולם".
יש לציין כי אין אף לא עמדה אחת עליה מסכימים כל המוסלמים בנוגע לסוגיה זו, שכן מדובר במונח סובייקטיבי, אשר הדעות עליו חלוקות.
ראו גם

מוג'אהדין
טרור אסלאמי
הג'יהאד הסלפי
מלחמת מצווה
מסעי הצלב
הערות שוליים

↑  מדור לדור חלק ב', מעלות, התשנ"ד-1994
↑  ראו כאן וכאן, עם זאת יש לסייג חדית' זה לאור שרשרת מוסרים (אסנאד) רעועה.
↑  המופתי של סוריה נגד הג'יהאד, אתר msn
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533606605171  BNE: XX545821  BnF: cb11980821p (data)  GND: 4305296-4  LCCN: sh85070535  SUDOC: 027855953  TDVİA: cihad 
סמלילה של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
השהאדה, המהווה סמל עבור רבים מלוחמי הג'יהאד
חיל הפקחים האדומים

| --- | --- |

חיל הפקחים האדומים, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Red Lanterns #1 מנובמבר 2011, אמנות מאת אד בניס, רוב האנטר ורוד ריס.
 סוג:  קבוצת גיבורי-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Green Lantern Vol.4 #25 (דצמבר 2007)
 יוצרים:  ג'ף ג'ונס אית'ן ואן סקייבר
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 בסיס:  איסמאולט
 חברוּת בקבוצה:  אטרוסיטוס, אביסמה, אנטיפת'י, דקס-סטאר, זיליוס זוקס, ראטצ'ט, האגור, פיורי-6, ראנקור, סקאלוקס, ויאון, וייס
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  גאי גרדנר, האל ג'ורדן, קייל ריינר, קרונה, הספקטר, סופרגירל, מירה, ליירה
חיל הפקחים האדומים (באנגלית: Red Lantern Corps) הוא ארגון בדיוני המופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הארגון הופיע לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.4 #25 מדצמבר 2007 ונוצר על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
חיל הפקחים האדומים הוא אחד מתוך שבעה חילות פקחים השואבים את כוחם מאור ספציפי מתוך הספקטרום הרגשי. החיל שיחק תפקיד מפתח כמשתתף קבוע באירועי "הלילה האפל ביותר", ולאחר אירועי פלאשפוינט החל בהרצת חוברות משלו. חברי החיל מתיישבים בכוכב הלכת איסמאולט, וכוחם מונע בידי רגש הזעם. כמה מהאפיונים הרבים של החיל שאבו השראה מסרטו הפוסט-אפוקליפטי של דני בויל "28 יום אחרי".
הכותב ג'ף ג'ונס תיאר את חיל הפקחים האדומים בתור החיל האלים ביותר בקרב שבעת חילות הפקחים, שמתבסס על תגובה אלימה הנובעת מהתפרצות רגשית של רגש הזעם, מאשר על תוכנית מלחמה מתוכננת היטב. הוא מוסיף ומתאר את אטרוסיטוס בתור הפקח האדום העקבי ביותר, שרגשות הזעם נמצאים אצלו תחת שליטה, ומציין שתהיה לו בעיה לשלוט בחברי החיל הפראיים.
היסטוריית החיל

החיל מוזכר לראשונה בעלילות "מלחמת חיל סינסטרו", כאשר שומר היקום-לשעבר גאנטת' חושף בפני האל ג'ורדן, גאי גרדנר, ג'ון סטוארט וקייל ריינר את דבר הנבואה אודות "הלילה האפל ביותר". נבואה זו מתארת מלחמת אור אשר תתנהל בין שבעה חילות פקחים המונעים בידי הספקטרום הרגשי. חלק מהנבואה מציין ש"כוח שנאה יעלה כאשר הפקח האדום יימשח בדם, וזעמו של המשתמש לא יהא מזוכך או מוגבל".
שורשיו של חיל הפקחים האדומים נעוצים לפני זמנו של חיל הפקחים הירוקים, כאשר בהתאם להמשכיות יקום DC, שומרי היקום הקימו צבא רובוטים בשם "ציידי האדם" כדי לשמור על סדר ברחבי היקום. לאחר עידנים בהם היו בשימוש, שומר היקום העריק קרונה שינה את התיכנות המרכזי של ציידי האדם וגרם להם להאמין שהדרך היחידה לשמור על הסדר היא להכחיד את כל החיים התבונתיים מהיקום. סקטור 666 נופל טרף לפילוסופיה חדשה ומעוותת זו, כאשר ציידי האדם טובחים בכל התושבים מלבד לחמישה. חמשת השורדים נודעים בהמשך כחמש האינוורסיות - תא טרוריסטי שמקדיש את חייו להשמדתם של שומרי היקום. הם נכלאים בכוכב הלכת איסמאולט, ואחד מחבריהם - אטרוסיטוס - נמלא חמת זעם באופן שגורם ליצירתה של סוללת הכוח האדומה הראשונה. עם הזמן, הוא נמלט מספר פעמים מכלאו, אך הוא מובס וחוזר למקום כלאו. באחד מאותם מקרים, הוא מתקיף את הגרין לנטרן אבין סור, אך נלקח חזרה למאסר בידי הגרין לנטרן-לשעבר סינסטרו.
כאשר רגש הזעם משתלט על האינטליגנציה של המשתמש ומבטל אותה, הפקח האדום הטיפוסי נותר עם מחשבה חייתית בסיסית ויכולות דיבור מועטות ביותר. משתמש זה סובל ממחסור מוחלט בהפשטה, רצון או הבנה מלבד זעם בלתי נגמר, שמונע בידי שנאה יוקדת וזיכרון מעומעם של חייו הקודמים. הוא ממוקד בנסיבות אשר הביאו אותו לשנוא מלכתחילה. אולם, אטרוסיטוס מצליח לשחזר את בינתה של חברת החיל בליז בעזרת קסמי השמאניזם שלו, וכמותו, היא מונעת בידי רגש הזעם אך גם מתעבת את הסבל האינסופי שהיא שרויה בו.
לאחר מאורעות "פלאשפוינט", בליז הופכת לנציגת החיל בקבוצת "השומרים החדשים". כמו כן, הגרין לנטרן גאי גרדנר נמלא חמת זעם בעקבות מותו הרגעי של קייל ריינר - מה שמושך אליו את טבעת הכוח האדומה של וייס. הוא בוחר להישאר עם חיל הפקחים האדומים. גרדנר מביס בקרב את אטרוסיטוס ונעשה למנהיג החיל.