stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם גודווין
שנותיו הראשונות וחינוכו

גודווין נולד בויסבך במחוז קיימברידג'שייר שבאנגליה, לג'ון ואן גודווין. משפחתו הייתה ממעמד הביניים, והוריו דבקו בזרם מחמיר של הקלוויניזם. אביו, כומר נון-קונפורמיסט, נפטר בגיל צעיר, ומעולם לא הרעיף אהבה רבה על בנו. לעומת זאת, ולמרות חילוקי דעות חריפים, יחסיו עם אימו היו חמים ואוהבים מאז ומעולם, עד למותה בגיל מאוחר.
גודווין חונך לעסוק במקצוע של אביו באקדמיית הוקסטון על ידי הביוגרף, אנדרו קיפיס, ואברהם ריס, שהיה מעורב בהוצאת ציקלופדיית צ'יימברס. בתחילה היה קלוויניסט אדוק יותר ממוריו, והפך לחסיד של ג'ון גלאס. מאוחר יותר, שימש ככומר בוור, בסטואומרקט ובביקונספילד. בוור, הובאו בפניו כתביהם של פילוסופים צרפתיים, על ידי חברו, ג'וזף פוסט, שהחזיק בדעות רפובליקניות מוצקות.
גודווין הגיע ללונדון בשנת 1782, עדיין ככומר, במטרה לכתוב מאמרים וספרים שישנו את החברה. הוא אימץ את עקרונותיהם של האנציקלופדיסטים, ומטרתו האישית הייתה להפיל את כל המוסדות הפוליטיים, החברתיים והדתיים הקיימים. אולם, הוא האמין שדיון רגוע הוא הדרך היחידה שיש בה צורך על מנת להביא לשינוי, ומתחילתה ועד סופה של הקריירה שלו הוא גינה כל צורה של אלימות. הוא פילוסוף רדיקלי במובן הנוקשה ביותר של המילה.
כתביו המוקדמים

היצירה הראשונה של גודווין שיצאה לאור נכתבה בצורה אנונימית ונקראה "חייו של הלורד צ'אטאם" (1783). הוא הוציא לאור תחת שמו את הספר "סקיצות של היסטוריה" (1784), המורכב משש דרשות על דמויותיהם של אהרן, חזאל וישו, בהם למרות כתיבה בדמות של קלוויניסט אדוק, הוא ביטא את הטענה ש"לאלוהים עצמו אין זכות להיות עריץ".
בשנת 1785 הוא החל לכתוב עבור כתב העת, "הרשימה השנתית החדשה" (New Annual Register), שנערך על ידי מורהו לשעבר קיפיס, וכתבי עת אחרים, ויצר גם שלוש נובלות. תרומתו העיקרית ל"רשימה השנתית החדשה" הייתה "סקיצות של היסטוריה אנגלית", אותה כתב מדי שנה, ובה היו סיכומים שנתיים של אירועים פוליטיים עולמיים ופנים אנגליים. הוא הצטרף למועדון שנקרא "המהפכנים", והתערה עם הלורד צ'ארלס סטאנהופ, ג'ון הורן טוק ותומאס הולקרופט.
"חקירה בנוגע לצדק פוליטי" ו"קיילב ויליאמס"

בשנת 1793, בעיצומה של המהפכה הצרפתית, גודווין פרסם את יצירתו המפורסמת בתחום מדע המדינה, "חקירה בנוגע לצדק פוליטי, והשפעתו על המוסריות הכללית ועל האושר". חלקו הראשון של הספר היה בעיקרו סיכום של יצירתו של אדמונד ברק, "הגנה החברה הטבעית" - ביקורת אנרכיסטית על המדינה. גודווין הכיר בהשפעתו של ברק על חלק זה של הספר. שאר הספר מבטא את חזונו החיובי של גודווין באשר לתפקודה האפשרי של חברה אנרכיסטית (או מינארכיסטית).
מדע המדינה השפיע רבות בתקופה זו: אחרי ברק ותומאס פיין, גודווין היה התגובה הכתובה הפופולרית ביותר למהפכה הצרפתית. יצירתו של גודווין נראתה כמאירה דרך אמצעית בין שתי העמדות הקיצוניות של ברק ופיין. ראש הממשלה, ויליאם פיט הבן, אמר שאין צורך לצנזר את היצירה, מאחר שמעל פאונד אחד היא תהיה יקרה מידי עבור האנגלי הממוצע. אולם, בסופו של דבר הספר מכר כ-4,000 עותקים והביא לתהילתו של גודווין.
השפעת הספר גברה לאחר שגודווין פרסם נובלה פופולרית באותה מידה בשם "הדברים כפי שהם, או הרפתקאותיו של קיילב ויליאמס", שמספרת את סיפורו של משרת שמגלה סוד חשוך על אדונו האריסטוקרט, פולקלנד, ונאלץ לברוח בעקבות הידע החדש שברשותו. "קיילב ויליאמס" נחשב המותחן הראשון. גודווין ציין באירוניה שחלק מהקוראים צורכים בלילה אחד, את מה שלקח לו למעלה משנה לכתוב. אחת ממעלות הספר הוא דיוקן של מערכת הצדק האנגלית באותה תקופה, ועלילה נבואית הנוגעת לריגול פנימי. הקלוויניזם של גודווין עדיין ניכר, אם כי בצורה חילונית. בסופה של הנובלה, כאשר קיילב ויליאמס מתעמת בסופו של דבר עם פולקלנד, פולקלנד נפצע, ומיד מודה בצדקתה של מטרתו של ויליאמס. ויליאמס לא מרגיש הקלה או אושר עקב כך, אלא רואה בהרס אדם הנשאר אציל בעיניו, גם אם ירד מגדולתו. קיילב ויליאמס מאשר במרומז את טענתו של גודווין שעל החברה להשתנות על מנת שהתנהגותו של היחיד תשתנה. טענה זו מעמידה אותו קרוב יותר לאנרכיזם ולמרקסיזם מאשר לליברליזם. השיטה הספרותית בה הוא נוקט, כפי שהוא מתאר אותה במבוא לנובלה, הותירה את השפעתה גם היא: גודווין מתחיל את הספר בבריחתו של קיילב לכל אורך אנגליה ואירלנד, ומפתח את העלילה לאחור. צ'ארלס דיקנס ואדגר אלן פו החמיאו לגודווין על כושר ההמצאה שלו.
כתבים פוליטיים

בתגובה למשפט בעוון בגידה של חלק מחבריו היעקובינים הבריטים, בהם תומאס הולקרופט, גודווין כתב את "ביקורת קצרה על כתב האישום שהובא על ידי זקן השופטים אייר בפני חבר המושבעים, 2 באוקטובר 1794" (Cursory Strictures on the Charge Delivered by Lord Chief Justice Eyre to the Grand Jury, 2 October 1794), בהם הוא טען בתקיפות שהרעיון של התביעה בנוגע ל"בגידה מועילה" מאפשר לשופט להציג כל התנהגות כבוגדנית. כתבים אלו סללו את הדרך לניצחון, מוסרי בעיקרו, של היעקובינים, שזוכו מאשמה.
אולם, תדמיתו של גודווין עצמו הוכתמה לבסוף אחרי 1798 על ידי העיתונות השמרנית, שלא אהבה את התנגדותו למוסדות הפוליטיים (ובמיוחד את התנגדותו למוסד הנישואין), וגם משום שבחר לכתוב ביוגרפיה גלוית לב על אשתו המנוחה, מרי וולסטונקראפט, שכללה תיאורים של שני ניסיונות התאבדות ושל הרומן שהיה לה, לפני נישואיה לגודווין, עם גילברט אימליי, סופר וקצין במלחמת העצמאות של ארצות הברית, שהביא ללידתה של פאני אימליי.
גודווין, שהיה עקבי ברעיונותיו ובפועלו, חי במחתרת במשך 30 שנה עקב תדמיתו, אך השפעתו על סופרים כגון מרי שלי, פיוטר קרופוטקין ואחרים דרך ספרו "חקירה בנוגע לצדק פוליטי", הייתה משמעותית ביותר, וספרו נלמד עד ימינו באקדמיה.
פרשנות ל"חקירה בנוגע לצדק הפוליטי"

בהשתמשו במילים "צדק פוליטי", גודווין התכוון ל"אימוץ של כל עיקרון של מוסר ואמת לתוך פועלה של קהילה", ולכן יצירתו הייתה בעצם חקר של עקרונות החברה, הממשלה והמוסר. במשך שנים רבות גודווין "סבר שמונרכיה היא זן של ממשל שהוא בהכרח מושחת", ועקב רצונו בממשלה בעלת המבנה הפשוט ביותר, הוא בהדרגה הגיע למסקנה ש"ממשלה, מעצם טבעה, מנוגדת לשיפורה של המחשבה המקורית", והדגים בכך אמונות אנטי-מדינתיות שנחשבו מאוחר יותר כאנרכיסטיות.
הוא האמין בשלמות הגזע האנושי, ושאין תכונות מולדות, ולכן אין גם נטייה ראשונית לרוע. הוא סבר ש"המעלות והפגמים שלנו הם תוצר של המקרים שיוצרים את ההיסטוריה של חיינו, ואם אפשר להשיל מהמקרים האלו כל נטייה לא נאותה, השחיתות המוסרית תיעלם מהעולם". גודווין התנגד לכל שליטה של אדם באדם אחר, והאמין שיבוא יום שבו כשכל אדם יעשה מה שנראה בעיניו נכון, הוא יעשה, למעשה, גם את הדבר הטוב ביותר עבור הקהילה, מאחר שכולם יונחו על ידי עקרונות התבונה הטהורה.
אופטימיזם כזה, יחד עם נטייה חזקה לאמפיריציזם, היוו את התשתית לאמונתו של גודווין שהפעולות הבלתי מוסריות של האדם, נובעות אך ורק מההשפעה המשחיתה של התנאים החברתיים הקיימים, וששינוי תנאים אלו, יבטל את הרוע הטמון באדם. רעיונות אלו דומים לרעיונותיה של אשתו, מרי וולסטונקראפט, בנוגע לכך שחסרונות האישה נובעים מהחינוך מרפה הידיים שלהן.
גודווין לא האמין שכל כפייה ואלימות הם בלתי-מוסריים כשלעצמם, אלא האמין שיש צורך בממשלה לטווח הקצר וקיווה שיבוא יום שבו כבר לא יהיה בה צורך. לכן הוא הוגדר כאנרכיסט הדרגתי, ולא מהפכני. הוא תמך ברעיונות שמאחורי המהפכה הצרפתית, אך לא באמצעים שבהם נעשה שימוש. הוא גם לא האמין בשוויון כפי שהאמינו בו האנרכיסטים, אלא חשב שאפליה על רקע שאינו יכולת היא בלתי מוסרית. הטיעון התועלתני שלו בדבר הצלת הארכיבישוף מקנטרברי לפני הצלת אימו מבית בוער, נראתה נתעבת בעיני אלו הדוגלים בשיווין.
הוויכוח עם מלתוס

בספרו, "חקירה בנוגע לצדק הפוליטי" הכיר גודווין בכך שעלייה ברמת החיים באמצעות הצעותיו עלולה לגרום ללחץ על האוכלוסייה, אך ראה פתרון מובן מאליו למניעה של משבר אוכלוסייה: "יצירת שינוי במבנה הפעולה האנושית, אם לא הטבע האנושי, ובמיוחד האפלה על התשוקה לסקס, על ידי התפתחות הנאות אינטלקטואליות". עקרון אוכלוסייה זה של גודווין, גירה את מאמרו של מלתוס, "על עקרון האוכלוסייה".
כחלק מהתגובה הבריטית השמרנית שהוצתה על ידי הקמפיין של נפוליון בהרי האלפים בשנת 1798, תומאס מלתוס כתב את מאמרו המפורסם "על עקרון האוכלוסייה", בו הוא תוקף רבות את רעיונותיו של גודווין בנוגע ל"שלמות החברה". בניגוד לגודווין, מלתוס חזה כי אוכלוסיית העולם מכפילה עצמה כל הזמן, בעוד ייצור המזון גדל לאט הרבה יותר. התוצאה לפי מלתוס תהא צמצום משמעותי של מזון לכל אדם. תחזית זו התבססה על הרעיון שגידול בלתי מרוסן של האוכלוסייה גדל בשיעור הנדסי, כאשר אספקת המזון גדלה בשיעור חשבוני. משמעות הדבר לפי מלתוס היא, קטסטרופה ורעב גדול אשר בסופו של דבר יובילו לצמצום האוכלוסייה.
גודווין לא הגיב רשמית למאלתוס במשך 20 שנה. ב-1820, גודווין פרסם את "על האוכלוסייה: חקירה בנוגע לכוחה של עליה במספר בני האדם", כתשובה להתקפתו של מלתוס את "חקירה בנוגע לצדק פוליטי". גודווין מתייחס לתאוריה של מלתוס כ"מגדל קלפים" שמלתוס "לא מוכיח ולא מנסה להוכיח". גודווין בעיקר התנגד לייחוס הכוללני של שיעור גידול האוכלוסייה בארצות הברית כתופעה כלל עולמית. גודווין מוצא שקוראים של מלתוס צריכים לקבל הנחה שכזו להתקבל רק על בסיס של אמונה. בניגוד לכך, גודווין אישר את העובדה הניתנת לווידוא שמרבית העולם הישן עצר את גידול האוכלוסייה שלו. מעבר לכך, גודווין האמין שהשפע באדמה לא מעובדת והמשך ההתפתחות הטכנולוגית גרמה פחד מגידול יתר באוכלוסייה להיות בלתי-מוצדק אף יותר.
בתקופה בה ילדים רבים לא הגיעו לבגרות, גודווין סבר שעל מנת שהאוכלוסייה תכפיל את עצמה כל 25 שנה, כפי שמלתוס טען, כל זוג נשוי יצטרך להוליד לפחות 8 ילדים. למרות שגודווין עצמו היה אחד מ-13 אחים, הוא לא חשב שלמרבית הזוגות יש 8 ילדים. גודווין מסכם את דבריו נגד מלתוס באתגר הבא: "במציאות, אם לא הייתי לוקח את העט עם הכוונה המפורשת להפריך את כל הטעויות בספרו של מלתוס, ולהשתדל להציג עקרונות אחרים, יותר משמחים, יותר עדיפים לאינטרסים של האנושות, ומוכנים יותר להאבק בחדירה למוסר ולסבל, הייתי סוגר את הטיעון שלי כאן, ומניח את העט עם ההערה הקצרה, שכאשר מחבר זה יפיק מכל מדינה, כולל ארצות הברית וצפון אמריקה, מרשם של נישואים ולידות, ממנו יובן שישנו ממוצע של 8 לידות לכל זוג נשוי, אז, ורק אז, תהיה לי סיבה מוצדקת להודות בדוקטרינה שלו לגבי יחס הנדסי."
לקריאה נוספת

אברהם יסעור (עורך), אנרכיזם - אנתולוגיה, הוצאת רסלינג, 2004.
הערות שוליים

↑  הספר כולו נמצא ברשת
↑  Peter Marshall, Demanding the Impossible, עמ' 196
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261862205171  PLWABN: 9810546327705606  BIBSYS: 90217934  BNC: 000216752  BNE: XX950017  BnF: cb11905263h (data)  CANTIC: a11595632  CiNii: DA00478855  GND: 118540033  ICCU: CFIV107109  ISNI: 0000 0001 0911 7828  LCCN: n80024468  LNB: 000086644  NDL: 00441105  NKC: jn20000601934  NLA: 35129677  NLG: 117446  NLK: KAC199610261  NSK: 000171768  NTA: 068945507  RERO: 02-A003303839  SELIBR: 188353  SNAC: w6kn0460  SUDOC: 026895447  Trove: 835362  VIAF: 68929729   WorldCat (עם VIAF): 68929729
טיבור סיבשי

| --- | --- |

אחד מהבתים פרי תכנונו של סיבשי ברחוב מיקלוש רדנוטי 21 בבודפשט
 לידה:  29 בספטמבר 1884 סגד, הונגריה 
 פטירה:  22 בנובמבר 1963 (בגיל 79) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית ברלין (1907)  האוניברסיטה לטכנולוגיה ולכלכלה של בודפשט 
 
טיבור סיבשי (בהונגרית: Szivessy Tibor; סגד, 29 בספטמבר 1884 – בודפשט, 22 בנובמבר 1963) היה אדריכל יהודי-הונגרי, בסגנון עממי הונגרי.
ביוגרפיה

טיבור סיבשי נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו סיבשי (1852–1906) עורך דין, ושל יוליה פרוסניץ. בבית הולדתו בסגד ברחוב פקטה שאש 20 מוצב היום לוח זיכרון. את לימודי אדריכלות התחיל באוניברסיטה הטכנית של בודפשט והמשיך אותם באוניברסיטת ברלין-שרלוטנבורג וסיים אותם במינכן, שם השיג את התואר בשנת 1907. לאחר מכן עבד במשרדי תכנון שונים בברלין ובבודפשט. הוא תכנן את עבודותיו המשמעותיות ביותר יחד עם בלה יאנסקי בין השנים 1909–1915 ולאחר מכן בין השנים 1926 לבין 1932. משרד האדריכלים שלו פעל עד תחילת 1949. מאז ועד שנת 1959, כשפרש לגמלאות, היה האדריכל הראשי של החברה הכללית לתכנון בניינים.
הוא הצטרף לקבוצת האדריכלים שחיפשה סגנון חדש ברוח אדן לכנר, בניגוד לאקלקט של הסגנונות ההיסטוריים. סגנונו האדריכלי מאופיין לפני מלחמת העולם הראשונה, ברומנטיקה לאומית, באר-נובו המאוחר הווינאי, בקלסיציזם הפרה-מודרני, בעוד סגנונו מאופיין בנאו-רנסאנס, והאר-דקו בשנות ה-20 של המאה ה-20, והוא הופך למודרני אלגנטי בשנות ה-30 של המאה ה-20.
טיבור סיבשי היה חבר טוב ותומך של המשורר הנזקק דיולה יוהאס. ארתור ויגדורוביץ' עבד במשרדו, שעל שני הבניינים פרי תכנונו נראים האפקט הדקורטיבי של סיבשי.
אחיו הצעיר, אנדראש, התפרסם בשם אנדרה סיב והפך לאמן יישומי מפורסם, מעצב פנים, אדריכל ומעצב אורבני בצרפת, שם עבד עם ארנה גולדפינגר שגם הוא היה יהודי-הונגרי בעל השם העולמי, בין השנים 1924–1929. אשתו של טיבור סיבשי, בורישקה סיבשי הייתה ציירת ילידת סגד ועבדה בבודפשט. תמונותיה הוצגו בסלון הלאומי בשנות העשרים. מוזיאון פרנץ מורא מחזיק ממנה תמונת עירום נשי בתצוגתו.
עבודותיו העצמאיות > בניינים ידועים

1922. Baja, Oroszlán utca 2/B. – Rövid utca 3., Kőhegyi-szanatórium és lakóház
1923. Budapest, Lorántffy Zsuzsanna utca 20., Csetényi-villa
1923. Budapest, Széll Kálmán tér 18. – Ignotus utca 13., emeletátalakítás (eredeti: Fekete Elek, 1892)
1923. Szombathely, Welther Károly utca 1. – Széll Kálmán utca 35., Láng Ármin lakóháza
1924. Budapest, Rottenbiller utca 38., lakóház [átalakítva]
1932. Budapest, Széher út 34. Juhász Emil családi háza
1933. Budapest, Victor Hugo utca 5., lakóház (emeletráépítés: Sz. T., 1940)
1933–1934. Budapest, Fodor utca 4., Faragó Aladár villája
1933–1934. Budapest, Lotz Károly utca 16., Pesti Lipót lakóháza [átépítve]
1933–1934. Budapest, Piroska utca 3., Kempfner Jenő és neje lakóháza
1935. Budapest, Bocskai út 7., lakóház
1936. Budapest, Németvölgyi út 15., Semlér Elemérné villája
1936. Budapest, Mártonhegyi út 6., svábhegyi iskolaszanatórium
1936–1937. Szeged, Tisza Lajos körút 66., Tóth-szanatórium
1937. Budapest, Berényi utca 4/B., Szabó Miklós villája
1940–1941. Budapest, Lepke utca 23. Irsai Ernő lakóháza
1941. Budapest, Vármegye utca 15., lakóház (kerámia: Kovács Margit)
1941. Budapest, Városligeti fasor 8/B., társasház
1941–1942. Budapest, Kapás utca 46., bérház (Jálics Ernő szobrával)
1948. Székesfehérvár, Csitáry G. Emil utca, társasház (Tárnok Vilmossal és Vidos Zoltánnal, előtér kerámia: Kovács Margit)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
יאנוש גרלה - אטילה קובאץ'- אימרה מקובץ: אדריכלות הונגרית בראשית המאה. הוצאת ספרות יפה - בונקס, בודפשט, 1990.
אנדראש פרקאי: הארכיטקטורה של בודה בין שתי מלחמות העולם, המכון לחקר תולדות האמנות של האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט, 1995.
הארכיטקטורה של פשט בין שתי מלחמות העולם (עורך. אנדראש פרקאי), למען אדריכלות מודרנית, היסטוריה אדריכלית והגנת מונומנטים, בודפשט, 2001.
לקסיקון התחייה ההונגרית 1919–1930. ההיסטוריה של העידן ההונגרי האחרון (עורך דר. גזה סנטמיקלושי), בודפשט, 1930.
עיתון של פשט 1930 לוח השנה הגדול. אדריכלות מודרנית, 1930.
אדריכלות הונגרית
אמנות (עורך. ליקה קארוי)
מרחב וצורה
אדריכלות הונגרית החדשה II., 1938
מחקר עירוני ותכנון של זולטאן בולה.
יאנוש בלשה בודפשט, אוסף היסטוריה מקומית של רובע 12.
זולטאן סלשי: האמנויות היפות של סגד (שנתון של מוזיאון פרנץ מורא) 1972-1973
המבצע לבניית דיור ממשלתי (אורכב 02.04.2015 בארכיון Wayback Machine)
מגדלנה שימון: אנדרטאות אדריכליות משמעותיות מבאיה של תחילת המאה ה-20. ספר זיכרון לרגל חגיגות החמישים למוזיאון באיה 1937–1987. באיה, 1989
טיבור באנאטי: בתים שמספרים. עיריית באיה, 2001
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a szegedi izr. hitközség születési akv. 111/1884. folyószáma alatt".
↑  "Szivessy László gyászjelentése (1906)".
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a szegedi izr. hitközség házassági akv. 10/1882. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1079043144  VIAF: 19144814238130896313   WorldCat (עם VIAF): 19144814238130896313
טיבור סני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1903 ארז'בטווארוש, הונגריה 
 פטירה:  15 באוקטובר 1949 (בגיל 45) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Hoffmann Tibor 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (31 באוגוסט 1947–16 במאי 1949) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של הונגריה, המפלגה הקומוניסטית ההונגרית 
 
טיבור סני (במקור הופמן, (בהונגרית: Szőnyi Tibor;‏ בודפשט, 30 בדצמבר 1903 – בודפשט, 15 באוקטובר 1949)  היה רופא, פוליטיקאי קומוניסטי יהודי-הונגרי, אחד מהמורשעים במשפט הראווה של לאסלו רייק.
משפחתו

טיבור הופמן נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל הופמן (1871–1929), סוחר עצים ומנהל חנות, ושל גיזלה הופמן (1878–?). אשתו, ד"ר פירושקה טמאש, הייתה רופאה, איתה היה נשוי במשך שנה בלבד.
ביוגרפיה > פעילות פולטית

סני למד רפואה בווינה ככל הנראה בשל החוק האנטישמי הנומרוס קלאוזוס שהגביל את מספר הסטודנטים היהודים באוניברסיטאות בממלכת הונגריה. הוא חזר הביתה לאחר שסיים את לימודיו והפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה (KMP) ב-1930. בשנת 1932 נמלט מהמדינה בהוראת המפלגה, כדי להימנע ממעצר. תחילה נסע לווינה, ולאחר שנאלץ לברוח משם, נסע לפראג ב-1936, שם היה פעיל במסגרת המפלגה הקומוניסטית. לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה ב-15 במרץ 1939, ברח לשווייץ, שם עבד במרפאה הנוירולוגית של אוניברסיטת ציריך. שם הוא גם ערך מחקר מוערך ביותר בתחום הנוירולוגיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הנהיג בשווייץ את ה"חזית העצמאות הלאומית ההונגרית" (Magyar Nemzeti Függetlenségi Front) האנטי-פשיסטית. בתחילת 1945, הודות לשירות הביון האמריקאי (המשרד לשירותים אסטרטגיים-OSS) ולפרטיזנים הסרבים של יוסיפ ברוז טיטו, הוא חזר להונגריה, שם הפך לראש מזכירות הוועדה המארגנת במסגרת המפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP) עד מרץ 1947. משנת 1947 היה חבר האספה הלאומית של הונגריה (חבר פרלמנט). בשנת 1949 הוענק לו פרס קושוט.
ביוגרפיה > משפט הראווה

בשנת 1949, מתיאש ראקושי ומקורביו עצרו אותו באשמת ריגול למען האמריקאים והיוגוסלבים. הם הכריחו אותו בכוח להכיר בלאסלו רייק (שר החוץ אז) בתור הבוס שלו בריגול. מאחר שרייק היה המתחרה של ראקושי במפלגה הקומוניסטית, ראקושי רצה להיפטר ממנו ומתומכיו בכל מחיר. בהתבסס על הווידוי הכפוי של סני, התקיים משפט ראווה, שסביבו נבנו מספר משפטי צד, כך שהתוצאה הייתה טיהור רחב היקף בתוך מפלגת העובדים ההונגרית (MDP) שמה החדש של המפלגה הקומוניסטית. טיבור סני נידון למוות במשפט רייק כנאשם דרג ב', ולאחר מכן הוצא להורג יחד עם לאסלו רייק ואנדראש סלאי. המוצאים להורג נקברו בקברים לא מסומנים. מותו נרשם ב-1949 ברובע 8 בבודפשט. הוא היה רשום תחת מספר סימוכין 2270, ונאמר כי סיבת המוות היא תלייה או חנק.
ביוגרפיה > טיהור ושיקום

סטלין נפטר ב-1953, וירש אותו ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב לאחר מאבק פוליטי פנימי. חרושצ'וב ניסה להקל על היחסים המתוחים עם מעצמות המערב והחליט לגנות את הפשעים שבוצעו תחת שלטונו של סטלין ואף ביקר ביוגוסלביה שהייתה אז מוקצה בעיני השלטון הסובייטי. שם ניקה את טיטו מהאשמה שהוא "כלב השרשראות של האימפריאליסטים". זה הפך את האישומים שבהם הורשעו אנשי רייק והפעיל לחץ גדול על ההנהגה הפוליטית ההונגרית לטהר ולשקם את המורשעים במשפטים. לבסוף ב-25 בנובמבר 1955 עונש המוות נגדם הוכרז כבטל ומבוטל, ולאחר מכן, בהכרח, ב-6 באוקטובר 1956 כל המורשעים במשפט 1949 הובאו מחדש לקבורה. אלה היו רייק, סני, סלאי וג'רג' פאלפי, שהוצא להורג גם כן בשל יחסיו הקרובים עם רייק. הלוויותיהם הפכו להפגנה נגד השלטון הקומוניסטי והיוו את הזרז למרד ההונגרי כשבועיים לאחר מכן.
לקריאה נוספת

טיבור סני באתר האינטרנט של מכון המרד ההונגרי-1956
טיבור סני בלקסיקון הביוגרפי ההונגרי
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 41/1904. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-07.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 2270/1949. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-07.
↑  Halálesete bejegyezve a Budapest VIII. ker állami akv. 2270/1949. fsz. alatt, valamint Budapest X. ker. állami halotti akv. 926/1958. fsz. alatt.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 32/1902. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 108/1936. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-01-07.
הארונות שהוצגו בקבורה מחדש
חיים צימרמן

| --- | --- |
הרב חיים צימרמן
הרב חיים צימרמן
 לידה:  1914 ה'תרע"ד קונוטופ, אוקראינה 
 פטירה:  1995 (בגיל 81 בערך) ז' באדר ב' ה'תשנ"ה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  ישיבת רבינו יצחק אלחנן  ישיבת כנסת בית יצחק  בית המדרש לתורה 
 תקופת הפעילות:  ?–1995 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 רבותיו:  הרב משה סולובייצ'יק, הרב ברוך בר לייבוביץ
 תלמידיו:  הרב יגאל לרר
 
רבי אהרן חיים הלוי צימרמן (תרע"ד, 1914 – ז' באדר ב' תשנ"ה, 9 במרץ 1995) היה ראש ישיבה בארצות הברית, בדור שאחרי השואה. חיבר ספרי הלכה והגות.
קורות חייו

נולד לרב יעקב משה צימרמן שכיהן כרב בעיירה קונוטופ שבאוקראינה. סבו היה הרב אברהם יצחק צימרמן, רבה של הלוסק ולאחר מכן של קרמנצ'וג.
הרב צימרמן היה אחיינו של הרב ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, ואצלו גם למד תורה. לאחר מכן למד אצל הרב משה הלוי סולובייצ'יק בארצות הברית.
בגיל 24 היה לצעיר הרבנים החברים בהסתדרות הרבנים של אמריקה. כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת בית מדרש לתורה בסקוקי שבשיקגו וכן כראש בתי המדרש "יבנה" ו"תבונה" שבניו יורק.
בשנת תשל"ג (1972) עלה לישראל וכיהן כראש ישיבת "בית מדרש לתורה" בירושלים. לאחר מכן פתח את כולל "חכמי ירושלים" ששכן בבית הכנסת הרמב"ן בעיר העתיקה בירושלים.
בנו, הרב אברהם יצחק צימרמן, ראש ישיבת בנין תורה, הביא בספר "דברי אברהם יצחק" חידושים רבים בשמו ועל פי שיטתו. כמו כן, נכדו, הרב שניאור פוטש, הוא ראש ישיבת חכמי ירושלים בבית שמש, השואפת להמשיך את דרך הלימוד של הרב צימרמן.
מתלמידיו: הרב יגאל לרר - דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה ור"מ במרכז הרב, והרב דניאל לרפלד, מחבר סדרת הספרים "בינת דניאל".
נפטר בשנת 1995 ונקבר בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות.
פרסומים וספרים

אגן הסהר - על סוגיית קו התאריך, ניו יורק, תשט"ו
בנין הלכה - חידושים על ספר משנה תורה של הרמב"ם
אגרא לישרים - בענייני קודשים, הר הבית ועוד
הארות חיים - חידושים וביאורים על ספר מחנה אפרים
הארות חיים עניינים - מאמרים וחידושים על הש"ס, הוצאת ישיבת "חכמי ירושלים", ירושלים תש"ע
חידושי הראי"ה - ספר חידושים על הרמב"ם של סבו, הרב אברהם יצחק צימרמן
תורה לישראל - על מדינה, חברה וגאולת ישראל
Torah And Reason - על המדע המודרני, בין השאר נגד שיטת עמנואל קאנט
Torah And Existence - המשכו של הספר הקודם
Torah And Logic - תשובות לבעלי 'חכמת ישראל' וביאור התורה לפי דרך הלוגיקה. [הספר לא הודפס]
Death of Zionism - פוסט ציונות על פי התורה
תרגום אנגלי לפירוש המלבי"ם על התורה, יחד עם תלמידו צבי פייר
Torah and Rationalism -  מבוסס על הספר Torah And Logic שלא נדפס. בסופו גם חלק בעברית מטיוטת ספר הביקורת שכתב נגד לוי גינצבורג. נערך על ידי הרב משה לנדי, ירושלים תש"פ
בין הספרים שהוציא לאור: ישועות יעקב, ספר הזהר, צפנת פענח, שו"ת הר"ן, תורת חיים, דברי משה, פלפולא חריפתא.
לקריאה נוספת

הרב אליעזר הכהן כצמאן, 'לדמותו של הג"ר חיים צימרמן זצ"ל', ישורון, תשע"ב, עמ' תתנה-תתע.
חורחה אלקלדה

אלקלדה (כורע, שני משמאל) עם נבחרת פרו באולימפיאדת 1936
חורחה "קמפולו" אלקלדה (בספרדית: Jorge Alcalde;‏ 5 בדצמבר 1916 – 25 ביוני 1990) היה כדורגלן פרואני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

אלקלדה נחשב לאחד החלוצים הגדולים בהיסטוריה של הכדורגל הפרואני, אם כי בוודאי נשכח על ידי השחקנים של הדורות האחרונים.[דרוש מקור] הוא היה חלוץ בעל איכות טכנית נהדרת ואלגנטי בתנועותיו, רבים תיארו אותו כשילוב בין המשחק השובב של אלחנדרו וילאנואבה לבין הסקורר העוצמתי תאודורו פרננדס.[דרוש מקור] אלקלדה אף היה מועמד על פרס כדור הזהב העולמי של פיפ"א בשנת 1939.[דרוש מקור]
אחיו הבוגר, תאודורו אלקלדה, היה גם כן כדורגלן. אלקלדה התחיל את הקריירה בספורט בויז מעיר הולדתו קייאו, שם נחשב לאליל וזכה עמה פעמיים בליגה הפרואנית בשנים 1935 ו-1937. הוא היגר לארגנטינה בשנת 1939 שם שיחק בריבר פלייט, וניתנה לו האפשרות לשחק לצד שחקנים ידועים כמו חוסה מנואל מורנו, אדולפו פדרנרה, קרלוס פאוצ'לה ואנחל לברונה. אלקלדה כבש בה 12 שערים ב-25 הופעות, לפני שהמשיך את הקריירה שלו בארגנטינה עם באנפילד ולאחר מכן בטאלרס. עד היום מחזיק בשיא השערים לשחקן פרואני בליגה הארגנטינאית עם 50 שערים.
אלקלדה עבר בשנת 1946 למועדון האורוגוואי ליברפול (מונטווידאו) בו שיחק מעט, ושנה לאחר מכן עבר לדפרוטיבו מוניסיפאל. אלקלדה שיתף פעולה עם תאודורו פרננדס גם ברמת המועדונים באוניברסיטריו דה דפורטס ושניהם זכו בליגה הפרואנית ב-1949. הוא סיים את הקריירה בשנת 1950 בספורט בויז היכן שהתחיל.
קריירה > נבחרת פרו

במדי נבחרת פרו השתתף באולימפיאדת ברלין 1936, וכבש בניצחון רבע הגמר 2–4 על "נבחרת הפלא" האוסטרית. במשחקים הבוליבריים של 1938 פרו זכתה ואלקלדה סיים ככובש המצטיין עם שישה שערים, כולל רביעייה בניצחון 1–9 נגד אקוודור. אלקלדה לקח חלק חשוב בזכייתה של פרו בקופה אמריקה 1939 כששיחק בהתקפה לצד תאודורו פרננדס. הוא כבש בכל משחקי הטורניר וסיים כסגן מלך השערים (אחרי פרננדס) לצד סברינו וארלה האורוגוואי. משחקו האחרון במדיה הגיע באותו הטורניר בניצחון 1–2 על אורוגוואי, מאחר שלאחר מכן היגר לארגנטינה.
תארים

אליפות פרו (2): 1935, 1937
אליפות ארגנטינה (2): 1941, 1942
אליפות פרו: 1949
קופה אמריקה: 1939
המשחקים הבוליבריים: 1938
מלך השערים בליגה הפרואנית (2): 1935, 1938
מלך השערים במשחקים הבוליבריים: 1938
טטראקווארק

טטראקווארק הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מארבעה קווארקים.
אחת מתכונות הקווארקים היא שלעולם הם אינם יכולים להתקיים לבדם. הם תמיד מופיעים בקבוצות - כקבוצות של שניים (מזונים), או קבוצות של שלושה (פרוטונים, נייטרונים, או באריונים אחרים) - ואם ניסוי מפרק את הקבוצות האלו, קבוצות חדשות ייווצרו. פן מעניין של המודל הסטנדרטי הוא שהוא מתיר היווצרות של קבוצות גדולות יותר של קווארקים. הוא מאפשר את קיומן של קבוצות בנות 4 קווארקים, 5 קווארקים ואף למעלה מכך. אך למרות שנים של חיפושים, קבוצות הקווארקים הגדולות הללו נותרו היפותטיות בלבד עד שנת 2003 עם גילוי הפנטאקווארק בניסוי ה-SPring-8 ביפן ומעבדות ג'פרסון בווירג'יניה שבארצות הברית, וגילויו של המצב ה-4-קווארקי, (3872)X, בניסוי בלה ביפן. יש עדויות חזקות לכך ש-(3872)X הוא הגילוי הראשון של מצב 4-קווארקי.
השם X הוא כינוי זמני, המצביע על כך שעדיין ישנן כמה שאלות לגבי תכונותיו, אשר צריכות להיבדק בניסוי. המספר 3872 הוא מסת החלקיק ביחידות MeV (כמקובל בפיזיקת חלקיקים). מסה זו גבוהה בערך פי ארבעה ממסת הפרוטון.
במרץ 2009, התגלה חלקיק מסוג מזון, הנקרא Y(4140), וייתכן שהוא טטראקווארק.
בשנת 2007 התגלו סימנים לטטראקוורק נוסף מסוג מזון, הנקרא (Z(4430, בשנת 2014, גילוי החלקיק אושר בוודאות גבוהה, במסגרת ניסוי LHCb.
ראו גם

מיון החלקיקים