stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסקינג אלכסנדריה
היסטוריה > הקמת הלהקה ו-"Stand Up and Scream"‏ (2006–2009)

בן ברוס, הגיטריסט הראשי הנוכחי ועושה קולות הרקע בלהקה, הקים את הלהקה בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות ב-2006. הרכב הלהקה היה שונה לחלוטין מהרכבם ב-2008, ובהרכב זה הוציאה הלהקה בשנת הקמתה מיני אלבום בשם "Tomorrow. Hope. Goodbye". בשנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון "The Irony of Your Perfection". לאחר שהבין שלא יוכל להתפתח להצלחה בינלאומית ממקום מושבו בדובאי, החליט ב-2008 בן ברוס לחזור לאנגליה, התיישב בנוטינגהאם, והקים מחדש את הלהקה עם חברים חדשים, מאזור נוטינגהאם; בין החברים שנוספו הזמר הראשי דני וורסנופ, שלדירתו ביורק עברה הלהקה.
מאוחר יותר באותה שנה הפכה הלהקה לבעלת שישה חברים, עם הצטרפותם של ראיין בינס על סינתיסייזר, ג'יימס קאסלס על תופים, ג'ו לאנקסטר על גיטרת בס וקמרון לידל על גיטרת קצב. מאוחר יותר באותה שנה פרש בינס ובינואר 2009 פרש גם לאנקסטר, והוחלף על ידי סאם בטלי. לאנקסטר הצטרף ללהקת המטאלקור בעלת המאפיינים הדומים מאזור יורק "With One Last Breath".
אלבומה של הלהקה "Stand Up and Scream" הוקלט לאורך אביב 2009, והוא הופק על ידי ג'ואי סטרג'יס (אנ'). הלהקה חתמה ב-Sumerian Records והוציאה את אלבום הבכורה שלה ב-15 בספטמבר 2009. האלבום הגיע למקומות רק במצעדים אמריקאיים: הוא הגיע למקום הרביעי במצעד Top Heatseekers, למקום ה-24 במצעד אלבומי הרוק הכבד ולמקום ה-29 במצעד אלבומי האינדי. למשך שארית השנה הופיעה כמלווה ללהקות אחרות: היא הופיעה לצד אוורגרין טראס (אנ'), שלוותה גם בפור דה פולן דרימס (אנ') ובאנהולי (אנ') באוקטובר, ולצד אליסנה (אנ'), פרום פירסט טו לאסט (אנ'), דה וורלד אלייב (אנ') וממפיס מיי פייר (אנ') בנובמבר ובדצמבר.
היסטוריה > Reckless & Relentless‏ (2010–2012)

הם הופיעו ברחבי ארצות הברית ובאירופה. לאחר הופעותיהם ברחבי העולם הודיעו על הוצאת מיני-אלבום בשם "Life Gone Wild" שיכיל שיר חדש בשם "Breathless" שהיה דמו עבור אלבום הבכורה שלה ומספר קאברים, ולצידו DVD שיכיל קטעי וידאו של חברי הלהקה. הלהקה אף הודיעה שתוציא אלבום רמיקסים בשם "Stepped Up And Scratched" שיכיל רמיקסים לשירי אלבום הבכורה שלהם, ויצא בנובמבר 2011.
אלבומה השני של הלהקה, "Reckless & Relentless", יצא ב-4 באפריל 2011. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד אלבומי הרוק של בריטניה, ולמקום ה-30 במצעד המוזיקה האוסטרלי. כמו כן, הלהקה הוציאה גרסת כיסוי לשירו של אייקון "Right Now (Na Na Na)" עבור האלבום "Punk Goes Pop 3", חלק מסדרת האלבומים "Punk Goes...". בשירי האלבום הלהקה השתמשה בכיוון הגיטרה בשיטת כיוון דרופ סי.
אסקינג אלכסנדריה הופיעה בפסטיבל המוזיקה סאונדווייב (אנ') שבאוסטרליה במהלך סיום פברואר ותחילת מרץ 2011. באפריל ובמאי הלהקה ליוותה את אוף מייס אנד מן ואת צ'לסי גרין. הם הופיעו גם בוואנס וארפד טור של שנת 2011 ביולי. הלהקה אף ערכה סיבוב הופעות עם להקת הראפ רוק הוליווד אנדיד ברחבי אמריקה בנובמבר, שלו קראו "World War III tour" ("מלחמת העולם השלישית"). לאחר סיבוב ההופעות ליוו שתי הלהקות את Avenged Sevenfold למשך שארית נובמבר ועד אמצע דצמבר.
ב-2012 הכניס מגזין "ריבולבר" את אלבום הלהקה לרשימת האלבומים במצופים ביותר של שנת 2012 שלו, וציטטה את סולן הלהקה וורסנופ כאומר שהצליל הכללי של האלבום יהיה מושפע ממוטלי קרו ומסליפנוט. במאי הוציאה הלהקה קדימון לסרטם הקצר "Through Sin and Self-Destruction" בהשתתפות חברי הלהקה, ובו "מבט הלא-מצונזר על חייהם האמיתיים של עידן חדש של כוכבי הרוק של דורנו". האלבום יצא לבסוף ב-iTunes ב-15 במאי 2012. הסרט עצמו מורכב משלושה קטעי וידאו של שירים מאלבומם השני: "Reckless & Relentless", "To The Stage" ו-"Dear Insanity".
הלהקה הופיעה בפסטיבל מייהם באוגוסט 2012 לצד להקות כמוטורהד, סלייר וסליפנוט. מאוחר יותר בחודש אוגוסט פרסמה הלהקה את שירה "Run Free", שנאמר שהוא מתוך אלבומם השלישי המתוכנן. חודש לאחר מכן, כשנשאל מה יהיה הסאונד של אלבומם המתוכנן, הסביר בן ברוס כי הלהקה התבגרה, ובמטרה להצליח תקליט ותפרסם שירים ידידותיים למאזיני הרדיו. אולם ברוס אמר כי הדבר לא ישפיע על צלילו הכללי של האלבום, שלדבריו ילך עד הסוף עם הצליל שלו. הוא הוסיף שהאלבום יצא בשנת 2013.
בנובמבר ליוותה אסקינג אלכסנדריה להקות שונות והופיעה בפסטיבל המטאל מטאלפסט (אנ') לצד Killswitch Engage ו-Black Veil Brides. ב-30 בנובמבר הוציאו, באופן בלעדי למגזין "ריבולבר", EP שבו גרסאות כיסוי לשירים משנות ה-80 של המאה ה-20, ובהם שירי וייטסנייק, Journey, דף לפרד ומוטלי קרו, וכן שירם "Run Free", שאותו פרסמו מוקדם יותר באותה שנה.
לקראת סיומו של סיבוב הופעות שבו השתתפו, נפצע דני וורסנופ במיתרי הקול שלו, ובשל כך היו זמרי להקות אחרות הסולנים בהמשך סיבוב ההופעות. למרות הפציעה הופיע במופע זיכרון לזכרו של מיץ' לוקר מלהקת הדת'קור סואיסייד סיילנס.
היסטוריה > From Death to Destiny‏ (2013–2014)

לאחר פציעתו של וורסנופ בדצמבר 2012, הוא ביקר רופא במשך מספר שבועות ועדכן את קהל אוהדי הלהקה שיזדקק למנוחה עד התאוששותו, אך הוסיף כי הדבר לא יפגע ביציאת אלבומם השלישי, מפני שהקלטת רוב שיריו הושלמה לפני שנפצע. בינואר 2013 ערכו סיבוב הופעות קצר ברחבי הממלכה המאוחדת, בליווי מושנלס אין וייט (אנ') ובטריינג דה מרטירס (אנ'). בסיומו של חודש מרץ הוציאה הלהקה את השיר הראשון מאלבומם השלישי, "The Death Of Me", והודיעה כי האלבום יצא בקיץ של אותה שנה. תאריך הפרסום הרשמי נקבע מאוחר יותר כ-6 באוגוסט וגם שמו, "From Death to Destiny".
הלהקה ערכה סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית באפריל וביוני. באפריל הופיעה הלהקה גם בפסטיבל רוקלהומה (אנ'). באמצע מאי הופיעה הלהקה בפסטיבל Rock on the Range. פסטיבלים נוספים שבהם הופיעה הלהקה הם Rock AM Ring בגרמניה, פסטיבל דאונלואד באנגליה, מפגש המטאל גראספופ בבלגיה ו-With Full Force באוסטרליה ביוני.
"From Death to Destiny" יצא לבסוף ב-6 באוגוסט, והיה לאלבום הלהקה שהגיע למקום הגבוה ביותר במצעדים עד אותו תאריך, ולאלבום בעל המכירות הרבות ביותר בשבוע הראשון לצאתו בחברת התקליטים שלהם; בשבוע הראשון הגיע למקום החמישי במצעד בילבורד 200 ומכר מעל 41,000 עותקים. בספטמבר השתתפה הלהקה בפסטיבל אפטרשוק (אנ') השנתי ולאחר מכן ליוותה את סיבוב הופעות של להקת הנו-מטאל קורן ברחבי אמריקה בספטמבר ובאוקטובר. לאחר סיומו של סיבוב ההופעות עם קורן החלה הלהקה בסיבוב הופעות משלה, "From Death to Destiny", כשאותה מלווים אול דאט רימיינס (אנ'), סוונדאסט (אנ') ואימיור (אנ').
ב-2014 הופיעה הלהקה בסאונדווייב בפברואר ובאפריל הוציאה גרסת כיסוי לשיר של ניין אינץ' ניילז, "Closer", עבור האלבום "Punk Goes 90s Vol. 2" בהוצאת פירלס רקורדס. במרץ 2014 היה הסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלהם, "Final Episode (Let's Change the Channel)", לסינגל זהב של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). הלהקה הופיעה בפסטיבל נוור סיי נוור (אנ') ב-12 במרץ, בין השאר לצד Bring Me the Horizon. בהמשך הודיעו על סיבוב הופעות, "Break Down The Walls" שמו, שיתחיל במרץ ויגמר באפריל, כשאותם מלוות הלהקות אוגוסט בורנס רד (אנ'), וי קיים אז רומאנס, קראון דה אמפייר (אנ') ובורן אוף אוסיריס. הלהקה הופיעה בנוסף בדרום אפריקה.
ביולי הוכרזה הלהקה כמועמדת בטקס פרסי המוזיקה הראשון של "אלטרנטיב פרס" (Alternative Press); היא הועמדה לפרס להקת ההופעות החיות הטובה ביותר ולפרס הלהקה הבינלאומית הטובה ביותר, וכן הופיעה בטקס הפרסים עצמו, עם גרסת כיסוי לשיר של דוראן דוראן, "Hungry Like the Wolf", כשקולות רקע תורם ג'ונתן דייוויס. ב-15 בדצמבר 2014 הוציאה הלהקה לאור DVD ובו הופעות חיות שלהם ומספר קטעי מאחורי הקלעים, בשם "Live from Brixton and Beyond", מהופעה בבריקסטון אקדמי בלונדון, ומהופעה נוספת מלוס אנג'לס. בנוסף הופיעו ב-DVD כל הקליפים לשירי הלהקה וסרט קצר בשם "Through Sin and Self-Destruction".
היסטוריה > עזיבתו של וורסנופ ו-The Black‏ (2015–2016)

ב-22 בינואר 2015 הודיע הסולן הראשי דני וורסנופ על עזיבתו כדי להתמקד ביצירת מוזיקת רוק עם להקתו החדשה, וי אר הרלוט (אנ'). בנוסף הודיע כי למרות עזיבתו תמשיך הלהקה לערוך סיבובי הופעות. הגיטריסט בן ברוס הודיע שללהקה יצטרף סולן חדש.
במאי 2015 נודע כי דניס סטוף (אנ'), שהיה בעבר זמר וגיטריסט בלהקה האוקראינית מייק מי פיימס (אנ'), יהיה הסולן הראשי החדש של הלהקה. ב-27 במאי יצא הסינגל האשון של הלהקה שבו שר סטוף. הצטרפותו של סטוף ללהקה הובנה על ידי הציבור, משום שסגנונן של Asking Alexandria ו-Make Me Famous דומה למדי, ושתי הלהקות אף חתומות באותה חברת תקליטים.
הלהקה תכננה להופיע עם סטוף בלונדון ובמנצ'סטר שבבריטניה כממה ימים לאחר מכן, אך בשל סיבוכים במעבר בין המדינות נאלצה לבטל את ההופעות. Asking Alexandria הופיעה בגרמניה בתחילת יוני, במסגרת הפסטיבלים Rock Am Ring ו-Rock Im Park. כן הופיעה בפסטיבל Vans Warped Tour, שעבר בין ערי ארצות הברית בקיץ 2015.
בדצמבר 2015 הודיעה הלהקה כי שמו של אלבומה הבא יהיה "The Black". היא הופיעה לצד Bullet for My Valentine בצפון אמריקה בין 2 בפברואר ל-7 במרץ.
היסטוריה > Asking Alexandria וחזרתו של וורסנופ (2016–2018)

באמצע אוקטובר, הועלתה ההשערה כי הלהקה יישבה את המחלוקות עם הסולן המוביל המקורי דני וורסנופ, ושמאמץ שיתופי יבוצע לאחר שהוצגו כמה תמונות של וורסנופ וברוס באולפן יחדיו. כעבור יומיים התגלה כי וורסנופ חזר למעשה ללהקה כחבר רשמי, לאחר עזיבתו של דניס סטוף. בן ברוס הסביר כי לאחר תקופה ארוכה של חוסר תקשורת עם הלהקה, אמר סטוף, "Asking Alexandria אינה קיימת אלא אם כן אני מקבל את מה שמגיע לי".
כאשר הלהקה הופיעה שוב בפעם הראשונה עם וורסנופ לאחר עזיבתו של סטוף, רשימת השירים ששרו לא כללה את אף שיר מהאלבום האחרון שלהם, The Black, ובמקום זאת כללה שירים שאיתם לא הופיעו במשך שנים. הופעה זאת הייתה במסגרת סיבוב ההופעות Ten Years in the Black Tour של חברת ההקלטות סומריאן שבה חתומה הלהקה. בסיבוב ההופעות הופיעו, מלבד Asking Alexandria, הלהקות וייל אוף מאיה (אנ'), בורן אוף אוסיריס, איי סי סטארס (אנ'), אפון אה בורנינג באדי (אנ'), אפטר דה בוריאל (אנ') ובאד אומנס. ככל שחלף הזמן, מידע נוסף על עזיבתו של סטוף החל להתפרסם. כך למשל התברר שסטוף עשה ליפ-סינק לשירים ישנים של הלהקה במהלך הופעות; עורכי הדין של וורסנופ התריעו בפניו על כך, וביקשו ממנו לחדול מכך. כשנשאל על תקופתו של סטוף כמחליפו, השיב וורסנופ כי "'להחליף' זאת מילה חזקה, הוא רק שמר על המושב שלי חם. בכנות, אני לא מכיר את הילד ולכן אין לי דעה עליו כאדם ..." סטוף טוען כי עזיבתו נבעה הלחץ האישי שנגרם על ידי התסיסה בארץ מולדתו אוקראינה.
הלהקה הוציאה לאור את הקלטות האולפן הראשונות שלה בהרכב החדש-ישן ב-21 בספטמבר 2017, כשפורסם הסינגל "Into the Fire” מאלבומם החדש. הלהקה הוציאה את הסינגל השני מהאלבום, "Where Did It Go?‎", ב-25 באוקטובר 2017. ב-15 בדצמבר 2017 הוציאה הלהקה לאור את אלבומה החמישי, ששמו כשם הלהקה, Asking Alexandria. האלבום סימל שינוי סגנוני משמעותי מהעבודה מושפעת-המטאלקור המוקדמת של הלהקה, ושילב השפעות ממגוון רחב של ז'אנרים, כולל "רוק אצטדיונים".
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הערך לא עודכן מ-2019.
סגנון מוזיקלי

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הלהקה הפסיקה לנגן מטאלקור משנת 2017.
סגנונה המוזיקלי של הלהקה מתואר לרוב כמטאלקור, אך תויגה גם כמוזיקת פוסט הארדקור (אנ'), סקרימו (אנ'), הארד רוק והבי מטאל. בנוסף, השירים שהוציאה הלהקה בראשית דרכה תוארו גם כאלקטרוניקור (אנ'). שני אלבומיהם הראשונים שיצאו בחברת התקליטים סומריאן, Stand Up and Scream משנת 2009 ו-Reckless & Relentless משנת 2011, נחשבים בדרך כלל לאלבומי מטאלקור, בעוד אלבומם הבא, From Death to Destiny משנת 2013, מושפע מהרכבים כבדים של רוק ורוק, תוך שמירה על צליל המטלאקור המובחן והייחודי של הלהקה בחלק מהרצועות. הגיטריסט בן ברוס הצהיר כי הם לא אוהבים לכתוב מוזיקה זהה בסגנונה במעבר מאלבום לאלבום, ולכן הסגנון המוזיקלי שלהם השתנה עם הזמן.
סגנון מוזיקלי > ליריקה

בן ברוס הביע את ההרגשה שהסגנון הלירי של הלהקה, לפני Reckless and Relentless, היה בלתי בוגר. לדברי ברוס, הלהקה רצתה לעבור הלאה מלצעוק מילים כמו "fuck" ו"you stupid fucking whore" לסגנון בוגר יותר, עם יותר משמעות. הוא טען כי From Death to Destiny הוא אלבומם הבוגר ביותר מבחינה לירית, כבר אינו עוסק בנושאים כמו סמים ונשים, ובעל משמעות הרבה יותר משיריהם הישנים. דני וורסנופ טען ששירי הלהקה אף פעם לא נכתבים לפני הכניסה לאולפן, ותמיד מאולתרים במהלך ההקלטה של אלבום חדש.
דיסקוגרפיה

Stand Up and Scream (2009)
Reckless & Relentless (2011)
From Death to Destiny (2013)
The Black (2016)
Asking Alexandria (2017)
LP5 DLX (2019)
Like A House On Fire (2020)
רוס בס

רוס בס (באנגלית: Ross Bass‏; 17 במרץ 1918 – 1 בינואר 1993) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מטנסי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בס נולד ב-17 במרץ 1918, והיה בנו של כומר מתודיסט מטיף נודד באזור הכפרי של מחוז ג'יילס, טנסי. הוא למד בבתי הספר הציבוריים המקומיים, וסיים את לימודיו ב-Martin Methodist Junior College, פולסקי, טנסי ב-1938.
הוא הצטרף לחילות האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כמטילן באירופה במהלך מלחמת העולם השנייה, והגיע לדרגת קפטן. לאחר שחרורו ב-1945 פתח בס חנות פרחים בפולסקי, עיר המחוז. הוא מונה לתפקיד מנהל הדואר של פולסקי ב-1946, וכיהן בתפקיד עד 1954.
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנת 1954, בס נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית דמוקרטי מהמחוז השישי של טנסי, שכלל את פולסקי. הוא נבחר מחדש ארבע פעמים. בס חתם על המניפסט הדרומי נגד ההפרדה מ-1956,  אך היה הנציג הדמוקרטי היחיד מהדרום הכפרי שהצביע בעד חוק זכויות האזרח משנת 1964.  נציגי הדרום היחידים שהצביעו בעד הצעת החוק היו מערים גדולות - ריצ'רד פולטון מנאשוויל, טנסי, צ'ארלס ולטנר מאטלנטה, ג'ורג'יה, קלוד פפר ממיאמי, פלורידה וארבעה נציגים מטקסס (ג'ק ברוקס, הנרי ב. גונזלס, ג'ייק פיקל ואלברט תומאס). בס גם הצביע בעד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית בשנת 1962.
ביוגרפיה > חבר הסנאט של ארצות הברית

בשנת 1963 מת הסנאטור אסטס קפאובר במהלך תפקידו. המושל פרנק ג. קלמנט לא הסתיר שהוא רוצה להתמודד בבחירות המיוחדות שאמורות להיות ב-1964 למשך השנתיים האחרונות של כהונתו של קפאובר. לשם כך הוא מינה את אחד מחברי הקבינט שלו, הרברט ס. וולטרס, לכהן עד לבחירות המיוחדות. עם זאת, תוכניתו של קלמנט נכשלה כאשר בס ניצח אותו בפריימריז הדמוקרטי שהתקיים באוגוסט.
בנובמבר, בס ניצח את המועמד הרפובליקני, הווארד בייקר ב-4.7 נקודות אחוז בלבד - הכי קרוב שרפובליקני הגיע לזכייה בבחירות לסנאט מטנסי באותה תקופה.  מכיוון שהבחירות היו לתקופת כהונה שטרם פגה, ובסנאט הוותק הוא שיקול חשוב מאוד כאשר שוקלים לתפקידי ועדות, תפקידי משרד וכדומה, בס הושבע ברגע שניתן היה לאשר את תוצאות הבחירות על מנת לתת לו יתרון ותק קל על פני סנאטורים טריים אחרים שנבחרו ב-1964. בס הפך לסנאטור הזוטר של טנסי (הסנאטור הבכיר באותה תקופה היה אלברט גור האב) והתכונן להתמודד לתקופת כהונה מלאה ב-1966. בס הצביע בעד חוק זכויות ההצבעה משנת 1965.
עם זאת, המרוץ הזה התגלה כבעייתי עבור בס. קלמנט עדיין רצה את המושב לעצמו, במיוחד מכיוון שלא יכול היה להתמודד לבחירה מחדש כמושל ב-1966 (באותם ימים נאסר על מושלי טנסי להיבחר שוב באופן מיידי). הוא רצה להימנע מדחיקה מהפוליטיקה, כפי שעשה פעם בעבר כאשר עמד בפני מגבלות כהונה בפעם הראשונה ב-1958. בשל הצבעת הצלבה רפובליקנית גדולה הפסיד בס את הפריימריז הדמוקרטי באוגוסט 1966 לקלמנט, למרות שקיבל 10% יותר קולות מאשר בבחירות הקודמות. קלמנט המשיך והפסיד בצורה מהדהדת לבייקר בבחירות הכלליות.
ביוגרפיה > המשך הקריירה הפוליטית

לאחר מכן בס עשה שני ניסיונות להיכנס שוב לפוליטיקה. הוא התמודד על המועמדות הדמוקרטית לתפקיד המושל ב-1974, אבל סיים במקום החמישי מבין תשעה מועמדים - הרבה אחרי הזוכה בסופו של דבר, ריי בלנטון.
ב-1976 הוא נכנס לפריימריז הדמוקרטי על מושבו בקונגרס לשעבר וזכה במועמדות. המחוז, לעומת זאת, שורטט מחדש באופן משמעותי מאז כהונתו הקודמת. בס מצא את עצמו רץ בשטח גדול שהוא לא הכיר ושלא היה מוכר בו. חלק גדול מהאזור הזה היה ממוקם בשטח פרברי ליד ממפיס ונאשוויל שהפך לרפובליקני באופן מובהק, לפחות ברמה הלאומית. בס הובס לחלוטין - בכמעט 29 נקודות - לנציג הרפובליקני המכהן, רובין בירד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נישואיו הראשונים לאוואנל ק. בס הסתיימו בגירושים ב-1967. הוא התחתן עם ג'ודי בובו, מנאשוויל, ב-1975; הם התגרשו ב-1979. ב-1992 התחתן עם ג'קי קולטר, שהאריכה ימים אחריו. לאחר גירושיו ב-1979, הוא עבר לפלורידה, שם התגורר במיאמי שורס עד מותו מסרטן הריאות ב-1 בינואר 1993, בגיל 74. בן דודו הראשון הוא השחקן דיואי מרטין.
הערות שוליים

↑  "Southern Congressmen Present Segregation Manifesto". CQ Almanac. 1956. נבדק ב-3 בינואר 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "H.R. 7152. CIVIL RIGHTS ACT OF 1964. ADOPTION OF A RESOLUTION (H. RES. 789) PROVIDING FOR HOUSE APPROVAL OF THE BILL AS AMENDED BY THE SENATE".
↑  "S.J. RES. 29. CONSTITUTIONAL AMENDMENT TO BAN THE USE OF POLL TAX AS A REQUIREMENT FOR VOTING IN FEDERAL ELECTIONS". GovTrack.us.
↑  "Our Campaigns - TN US Senate Special Race - Nov 03, 1964".
↑  "TO AGREE TO THE CONFERENCE REPORT ON S. 1564, THE VOTING RIGHTS ACT OF 1965".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n92076488  SNAC: w6bc7cpw  US Congress: B000223  VIAF: 9042322   WorldCat (עם VIAF): 9042322
אהרן הגדול מקרלין

רבי אהרן פרלוב מקרלין (ה'תצ"ו (1736) – י"ט בניסן ה'תקל"ב (22 באפריל 1772)) היה אדמו"ר בראשית ימי תנועת החסידות, תלמידו של המגיד ממזריטש, מגדולי מפיצי החסידות בליטא ומייסדה של חסידות קרלין. מכונה רבי אהרן הגדול.
קורות חייו

נולד ביאנובה ליעקב מקוברין, אחיו של רבי נחמן מקוסוב ולפערל. בצעירותו למד תלמוד ופוסקים. בהשפעת אחי אמו, רבי מנלי מקרלין, התקרב לרבי דב בער, "המגיד ממזריטש", שהיה ממשיכו של הבעל שם טוב, והפך לאחד מתלמידיו המובהקים. עוד בחיי רבו הקים את המרכז החסידי בעיר קרלין (כיום פרבר בעיר פינסק בבלארוס). ביחד עם רבי מנחם מנדל מויטבסק הפיץ את תורת החסידות ברחבי ליטא. על השפעתו הרבה תעיד העובדה שמתנגדי תנועת החסידות שהחלו לפעול בתקופה זו נהגו לכנות את כלל החסידים "קרלינים".
אחד המאפיינים של שיטתו היה המנהג להתפלל בהתרגשות ובהתלהבות עד כדי צעקות של ממש. הנהגה כזאת קיימת עד היום בחצר קרלין. רבי אהרן שהיה בעל חוש מוזיקלי הוא מחברו של הפיוט הידוע יה אכסוף. פיוט זה הוא אחת היצירות הקאנוניות החסידיות היחידות שנכנסו לזמירות שבת והוא מושר עד היום בחצרות חסידיות רבות בכמה לחנים. על פי המסורת החסידית את הפיוט חיבר בהוראת רבו, המגיד ממזריטש.
רבי אהרן נפטר בצעירותו, כשהוא בן 36 שנה בלבד. על מצבתו בבית הקברות בקרלין נכתב: "זכה וזכה את הרבים כמה וכמה פעמים ומסר את נפשו במסירות נפש על זה, לפי שכלו לזכות את הרבים והיה מוכיח לרבים בתוכחת מגולה ואהבה מסותרת לקרב את ישראל לאביהם שבשמים וליחדם בייחוד גמור".
דברי תורתו הובאו בכתבי תלמידיו ובעיקר בספרי נכדו, רבי אהרן מקרלין (השני), מחבר הספר "בית אהרן". את מקומו של רבי אהרן הגדול מילא תלמידו וחברו, רבי שלמה מקרלין, שהיה אחראי גם על גידולו וחינוכו של רבי אשר מסטולין (הראשון), בנו של רבי אהרון והאדמו"ר השלישי בשושלת. מחסידות קרלין הסתעפו חסידויות לודמיר, לכוביץ', קוברין, סלונים וקודינוב.
משפחתו

לרבי אהרן ולאשתו לאה היו ארבעה ילדים:
בנם הבכור, רבי יעקב היה חתנו של ר' אברהם מקרלין ועלה עימו לארץ ישראל והתגורר בצפת ובטבריה. חתנו הוא שמואל אלעזר רוקח, בן ר' מאיר מלובלין, חתן ר' דוד לייקעס מבאר.
רבי אשר - לימים האדמו"ר מסטלין.
חיה שרה אשת רבי מרדכי מטשרנוביל. היו לה ממנו ארבעה ילדים. 1. ר' אהרן טברסקי מטשרנוביל (בזיווג ראשון חתן ר' גדליה מליניץ. בזיווג שני חנה מלכה בת ר' צבי מקרוסטשוב). 2. משה טברסקי מקוריסטשוב (אשתו בזיווג ראשון אסתר. בזיווג שני היה חתן צבי אריה לנדא מאליק. בזיווג שלישי אשתו חנה בת יעקב יוסף מאוסטראה). 3.יעקב ישראל מטשארקס (אשתו דבורה לאה בת האדמו"ר ר' דוב בער מלובביץ'). 4. מלכה (אשת יחיאל מיכל מדרוהוביץ').
רבקה אשתו בזיווגו השני של שלום שכנא אלטשולר. ממנו היו לה שתי בנות. 1. דבורה (אשת ר' חיים חייקל אב"ד הארדנוי, בן מרים ומשה בער מסטולין, חתן האדמו"ר ר' שלמה מקרלין. 2. אסתר הדס (אשת יהושע פאליק).
הערות שוליים

↑  משם אמו, פרל בת פייבוש, נגזר שם המשפחה של שושלת קרלין - "פרלוב".
↑  מנלי הוא קיצור של עמנואל. שם אשתו שרה (שרקע), וצאציהם: 1. יעקב. (נולד ב-קרלין ונפטר 1833 וקבור בטבריה. אשתו שיינא רחל אולינוב, בת מלכה וצבי הירש, בן חנה ור' ישראל - הבעש"ט). 2. אהרן.
↑  מאמר מקיף אודותיו כאן
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | אדמו"רי קרלין | הבא: רבי שלמה מקרלין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305647305171  GND: 128477024  ISNI: 0000 0000 6682 9525  LCCN: nr95034229  VIAF: 52742054   WorldCat (עם VIAF): 52742054
אולכסנדריבקה

אולכסנדריבקה (באוקראינית: Олександрівка; בפולנית: Aleksandrówka) היא יישוב כפרי במחוז קרופיבניצקי של מחוז קירובוגרד שבאוקראינה. היא ממוקמת על נהר טיאסמין, היובל ימני של הדנייפר.
תולדות היישוב

בימי הרפובליקה הפולנית-ליטאית אולכסנדריבקה השתיכה למחוז צ'חרינסקי. לאחר חלוקת פולין עברה לידי השלטון הרוסי, אך בסביבות שנת 1830 הפכה לשייכת לסופר למִיכאל גראבובסקי (1804-1863).
אולכסנדריבקה נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-17, ובאמצע המאה ה-18 נבנתה במקום כנסייה. במהלך המאה ה-19 הוקמו בעיירה מפעלים שונים, ובשנת 1876 הואץ פיתוח היישוב כתוצאה מחיבורו למסילת הברזל.
עד ל-18 ביולי 2020, אולכסנדריבקה הייתה המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז אולכסנדריבקה. המחוז בוטל ביולי 2020 כחלק מרפורמה אדמיניסטרטיבית באוקראינה, אשר צמצמה את מספר המחוזות של מחוז קירובוהרד לארבעה. שטחו של מחוז אולכסנדריבקה מוזג למחוז קרופיבניצקי.
עד ל-26 בינואר 2024, אולכסנדריבקה הייתה מוגדרת כיישוב מסוג עירוני. ביום זה, חוק חדש נכנס לתוקף אשר ביטל מעמד זה, ואולכסנדריבקה הפכה ליישוב כפרי.
יהודי אולכסנדריבקה

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-3,200 יהודים, למעלה משני שלישים מאוכלוסייתה. בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה נערכו בעיירה שני פוגרומים, בהם נרצחו כ-180 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בעיירה בית ספר יידי, ומספר תושבי העיירה היהודים הצטמצם, עד שהגיע לכ-500 איש ערב מבצע ברברוסה.
ב-5 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ובדצמבר הוקם בה גטו, בו רוכזו כ-400 יהודי העיירה הנותרים וכ-200 יהודים מכפרי הסביבה. בפברואר 1942 נרצחו כל יהודי הגטו בידי אנשי ס"ס ושוטרים אוקראינים ליד הכפר הסמוך איוואנגורוד (Ivangorod).
הערות שוליים

↑  Про утворення та ліквідацію районів, www.golos.com.ua, ‏2020-07-18 (באוקראינית)
אדוארד פון הרטמן

| --- | --- |

קרל רוברט אדוארד פון הרטמן
 לידה:  23 בפברואר 1842 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  5 ביוני 1906 (בגיל 64) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  Columbiadamm Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רוסטוק 
 זרם:  פסימיזם, פנתאיזם
 תחומי עניין:  פילוסופיה, פסימיות, פסיכולוגיה, לא-מודע 
 עיסוק:  פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  הגל, שופנהאואר, סטירנר, באהנסן
 השפיע על:  באהנסן, שטיינר, פרויד, יונג, סורל, צייטלין, מרקוס
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 בן או בת זוג:  Agnes Taubert (3 ביולי 1872–1877)  Alma von Hartmann 
 
קרל רוברט אדוארד פון הרטמן (בגרמנית: Karl Robert Eduard von Hartmann;‏ 23 בפברואר 1842 – 5 ביוני 1906) היה פילוסוף גרמני. נחשב לאחד מהוגי "הפסימיות הפוסט-שופנהאוארית" לצד פיליפ מיינלנדר ויוליוס באהנסן, לאחד המפתחים של פסיכולוגיית המעמקים, ולאחת הדמויות הבולטות ב"מחלוקת הפסימיזם".
את תהילתו הפילוסופית ביסס כבר בחיבורו הראשון, "הפילוסופיה של הלא-מודע" (1869). הצלחה זו נשענה, בין השאר, על המאפיינים הבאים של חיבור זה: מקוריות הכותרת שלו, גיוון הנושאים הנידונים (פון-הרטמן הצהיר כי הגיע למסקנותיו הספקולטיביות באמצעות מתודת האינדוקציה, והירבה בדוגמאות ממחישות), הפסימיזם האופנתי שבו חדור הספר, וסגנון כתיבה תמציתי ברור וחד. על משנת 'הרצון העיוור' של ארתור שופנהאואר כיסוד המניע את החיים, הוסיף הרטמן את האפיון של 'תת מודע' באומרו שתמיד הרצון עיוור עד כדי כך שאין הוא מודע אל נכון אל מה בדיוק הוא מכוון את צעדיו, ודחפים מעורפלים יותר הם המניעים את הכל. מושג ה'לא-מודע', שבו מתאר פון הרטמן את העיקרון המטפיזי העליון שלו, איננו כה פרדוקסלי כפי שהוא נשמע בתחילה, אלא זהו מונח חדש ומסתורי בו הוא מתכוון אל ה'מוחלט' הידוע מן המטפיזיקה הגרמנית.
ה'תת-מודע' מופיע כמיזוג ושילוב המטפיזיקה של הגל עם זו של ארתור שופנהאואר. התת-מודע הוא בעת ובעונה אחת גם רצון וגם שכל (או רוח) וזהו הבסיס המוחלט לכל המצוי.
השפעתו של הרטמן

הרטמן זכה להשפעה לא מעטה בפילוסופיה ובשיח האינטלקטואלי הגרמני במחצית השנייה של המאה התשע עשרה ובפתחה של המאה העשרים. השפעתו נתמזגה עם השפעת שופנהאואר, ולימים גם עם הדגש של ניטשה ואחריו של פרויד על המימד האירציונלי בנפש האדם.
ישראל אלדד חיבר את עבודת הדוקטורט שלו בפילוסופיה על הרטמן, שכותרתה "Der Voluntarismus Eduard von Hartmanns in der Abhängigkeit von Schopenhauer" (הוולונטריזם של אדוארד פון הרטמן בתגובה לשופנהאואר).