stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקולאי קוסטר-ולדאו
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Nattevagten | מרטין בורק |  |
| 1997 | עקומים | וולף |  |
| 1997 | Hemmeligheder | מאדס |  |
| 1998 | Wildside | אוסי | גם תסריטאי |
| 1998 | Nattens engel | פרנקי |  |
| 1999 | The Cable Club | רוקר |  |
| 1999 | Misery Harbour | אספן ארנאקי |  |
| 2000 | På fremmed mark | הולט |  |
| 2001 | אניגמה | פאק |  |
| 2001 | בלאק הוק דאון | גארי גורדון (אנ') |  |
| 2002 | עשרים וארבע שעות בחיי אישה | אנטון |  |
| 2003 | גונבים את רמברנדט | קנת' |  |
| 2003 | The Bouncer | סוון |  |
| 2004 | My Name Is Modesty | מיקלוס |  |
| 2004 | The Good Cop | סונה |  |
| 2004 | וימבלדון - אהבה בלבן | דיטר פרוהל |  |
| 2005 | ממלכת גן עדן | שריף הכפר |  |
| 2005 | The Headsman | מרטין |  |
| 2006 | פריצה ברשת | ליאם |  |
| 2006 | Supervoksen | מרטין |  |
| 2007 | The Baker | ביורן |  |
| 2007 | Wonderful and Loved by All | מיקי |  |
| 2007 | The Early Years: Erik Nietzsche Part 1 | סאמי |  |
| 2008 | The Kautokeino Rebellion | ביסקופ ג'ואל |  |
| 2008 | Himmerland | תומאס | גם מפיק שותף |
| 2009 | Ved verdens ende | סוורין גירטסן |  |
| 2011 | בלאקת'ורן | ג'יימס ג'ווין |  |
| 2011 | ציידי הראשים | קלאס גרווה |  |
| 2013 | מאמא | ג'פרי דסנג' / לוקאס דסנג' |  |
| 2013 | אבדון | סרג'נט סייקס |  |
| 2013 | להיפרד כל פעם מחדש | מרקוס |  |
| 2014 | האישה האחרת | מארק קינג |  |
| 2014 | הזדמנות נוספת | אנדראס |  |
| 2014 | Upstart |  | מפיק בפועל |
| 2015 | Klovn Forever | עצמו |  |
| 2016 | מלחמת האלים | הורוס |  |
| 2017 | פשעים קטנים | ג'ו דנטון |  |
| 2017 | 3 Things | מיקאל | גם מפיק בפועל |
| 2017 | מעל החוק | ג'ייקוב "מאני" הרלון |  |
| 2019 | דומינו | כריסטיאן |  |
| 2019 | Selvmordsturisten | מקס איזאקסן |  |
| 2020 | Krudttønden | ריקו |  |
| 2020 | ההשתקה | רייבורן סוונסון |  |
| 2021 | A Taste of Hunger | קרסטן |  |
| 2021 | לברוח |  | סרט דוקומנטרי; מפיק בפועל |
| 2022 | נגד הקרח | איינאר מיקלסן (אנ') | גם מפיק ותסריטאי |
| 2023 | God Is a Bullet | בוב הייטאוור |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Slaget på tasken | כריסטיאן | סרט טלוויזיה של DR |
| 1995 | Who's Hitler? | נאטבגאטן | סרט טלוויזיה קצר של DR |
| 2000 | Lock, Stock... | ג'ורדי | 2 פרקים |
| 2006 | Filthy Gorgeous | אלכס | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2008 | ניו אמסטרדם | ג'ון אמסטרדם | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2009 | Virtuality | פרנק פייק | סרט טלוויזיה של FOX |
| 2009–2010 | Blekingegade | יאן ויימן | מיני-סדרה |
| 2011–2019 | משחקי הכס | ג'יימי לאניסטר | תפקיד ראשי (8 עונות); 55 פרקים מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה (2018, 2019) |
| 2015 | סאטרדיי נייט לייב | ג'יימי לאניסטר | פרק: "Taraji P. Henson/Mumford & Sons" |
| 2017 | משפחת סימפסון | מארקרי | דיבוב; פרק: "The Serfsons" |
| 2023 | הדבר האחרון שהוא אמר לי | אוון מייקלס | מיני-סדרה |
הערות שוליים

↑  ריאיון עם ניקולאי קוסטר-ולדאו באתר myfanbase,‏ 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350629005171  PLWABN: 9810556089805606  BIBSYS: 10046510  BNE: XX4581578  BnF: cb150384742 (data)  CANTIC: a11588317  GND: 1030393710  ISNI: 0000 0001 1605 4685  LCCN: no2006123533  NKC: xx0151238  NTA: 151337888  SUDOC: 175069174  VIAF: 21907879   WorldCat (עם VIAF): 21907879
נתן קאסוטו

| --- | --- |
נתן קאסוטו
נתן קאסוטו
 לידה:  11 באוקטובר 1909 כ"ז בתשרי תר"ע ממלכת איטליה פירנצה, איטליה 
 נרצח:  ינואר 1945  (בגיל 35) גרמניה הנאצית אושוויץ, גרמניה
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 השכלה:  אוניברסיטת פירנצה 
 תקופת הפעילות:  ? – פברואר 1945 
 תחומי עיסוק:  רבה של יהדות פירנצה
 תפקידים נוספים:  רופא עיניים
 פרסים והוקרה:  Silver medal for civil merit 
 
הרב נתן עמינדב יונה קאסוטו (כ"ז בתשרי תר"ע, 11 באוקטובר 1909 – ינואר 1945) היה רופא עיניים, שימש ברבנות מילאנו ובסוף 1942 התמנה לרבה של יהדות פירנצה. היה פעיל במחתרת ובהצלת יהודי קהילתו. נעצר בידי הגרמנים. מחודש ינואר 1945 אין עדויות המספרות עליו. נראה כי נספה בעת "מצעד המוות" מהמחנות לגרמניה שנערך בהתקרב הצבא האדום.
קורות חיים

קאסוטו נולד בפירנצה, בנם של שמחה (ביצ'ה - Bice) לבית קורקוס ומשה דוד קאסוטו שהיה חוקר, פרשן המקרא והיסטוריון.
במהלך שירותו הצבאי, שהסתיים בשנת 1934, סיים קאסוטו את בית ספר לקציני רפואה בפירנצה. לאחר חמש שנים של היכרות עם חנה די-ג'ואקינו הם נישאו בסוף השנה. ההיכרות והקשר בין משפחות קאסוטו ודי-ג'ואקינו החלו שנים רבות קודם לכן. חנה נולדה באנקונה בינואר 1911 לאביה שנולד בסיניגליה הסמוכה. לאחר מכן משפחתה עברה לפירנצה.
למשפחת קאסוטו נולדו ארבעה ילדים: שושנה שמחה, דוד משה, דניאל אליה וחוה, שנולדה במהלך מלחמת העולם השנייה ונפטרה בגיל ארבעה חודשים.
לימודיו

למד בבית הספר התיכון הממלכתי על שם מיכלאנג'לו ובמקביל במכינות של בית המדרש לרבנים שהיה בעיר. זכה לציון לשבח על היותו ראשון בין תלמידי פירנצה ומחוז טוסקנה. בשנת 1927 קבל את התואר "משכיל" מבית מדרש לרבנים. השלים את לימודיו לקראת התואר "החכם השלם", המקביל לתואר הרבנות והדיינות ביהדות אשכנז.
בשנת 1933 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת פירנצה. בשנת 1937 השלים את לימודי ההתמחות ברפואת עיניים.
בשנת 1933 קיבל נתן קאסוטו תואר ברפואה ושירת לתקופה כרופא צבאי. לאחר מכן החל קריירה רפואית שכללה הוראה מחקר ופרקטיקה. הוא פרסם מספר מאמרים חשובים ב-1938 זכה במלגה ללמוד בניו יורק במוסד רוקפלר, אך בשל חוקי הגזע שחוקקו בשנה זו, המשטר הפשיסטי לא סיפק לו דרכון לנסיעה לניו יורק לקבלת המלגה שהייתה יכולה להציל את חייו.
בתקופת לימודיו האקדמיים פרש קאסוטו את חסותו על הסטודנטים היהודיים מארצות אירופה ועל אלה מארץ ישראל. הוא הנחה אותם כיצד להימנע ממבחנים "קשים" ו"בלתי נעימים" שהוטלו על התלמידים החדשים, אשר לא היו מודעים להרגלים המקובלים באוניברסיטאות.
תחום אחר בו עסק הוא הסברת רוח היהדות לבני הנעורים. בפירנצה של אותם הימים יצא לאור כתב עת איטלקי ושמו "ישראל לנערים". בו הוצגו רעיונות יהודיים וציונים. הוא ניהל בו טור תחת הכותרת: "אמרי לי אמא". במדור זה הוא השיב לשאלות הילדים בנושאים יהודיים. את תשובותיו הוא חתם בשם "רבי נתן". היו אלה תשובות חינוכיות, לא מלומדות מדי ולא מעמיקות, אלא תשובות הגיוניות מכאן ויהודיות-ציוניות מכאן.
תקופת מלחמת העולם השנייה

כאשר פורסמו חוקי הגזע באיטליה, נאסר על קאסוטו לעבוד במרפאה ציבורית. עם זאת, הורשה להיות "משקיף" בעת ביצוע ניתוחים וזאת על מנת לא לאבד את הידע שרכש. פרופ' בארדלי, מנהל המרפאה, סיפר כי פעם, כאשר ניתוח התפתח לא כשורה, הוא הורה לו: "לעזאזל חוקי הגזע - קאסוטו בוא עזור לי".
קאסוטו נחשב לאחד המוהלים המבוקשים באיטליה, שכן היה גם רב וגם רופא.
בשנת 1939 עלה ארצה אביו, משה דוד קאסוטו, אשר הוזמן על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים לכהן כפרופסור למקרא. הוא ניסה להשיג לבנו עבודה בירושלים, דבר שהיה מקנה לו רישיון עלייה, אך נאמר לו כי ארץ ישראל "מוצפת" ברופאים יוצאי גרמניה. כעבור זמן מה הסכים רופא העיניים הירושלמי אברהם אלברט טיכו לקבלו לעבודה, אך כאשר איטליה הכריזה מלחמה על בריטניה, הוכרזו כל אזרחי איטליה כאזרחי אויב ולכן לא ניתן היה להוציא לפועל את התוכנית.
תקופת מלחמת העולם השנייה > כמחנך במילאנו

בעקבות חוקי הגזע, אסור היה לו ללמד או לעבוד כרופא מחוץ לקהילה היהודית, ולכן למד קאסוטו בנוסף לבית מדרש לרבנים, צעד שהיה לא שכיח ליהודי שהיה משולב בחברה האיטלקית ועבד כרופא. מאחר שלא היה יכול לקדם את הקריירה הרפואית שלו קיבל על עצמו תפקיד של סגן רב במילאנו. ב-1943 מונה לרב הראשי של פירנצה, ועבר חזרה לפירנצה עם אשתו אנה וילדיו.
בקהילת יהדות מילאנו הוא קיבל את משרת סגן הרב, שהתפנתה מאז שברטי אקרט עלה ארצה, בחסותו של הרב של מילאנו, גוסטאבו קאסטבולונייזי. הוא שרת גם כמחנך ומורה בבית הספר התיכון ברחוב האופילי (Via Eupili 6) - היום מושב המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו. הוא לימד לשון עברית, היסטוריה של עם ישראל, מחשבת ישראל ומקרא ומשנה. יום בשבוע העניק שירות רפואי חינם ליהודי הקהילה.
בית הספר התיכון במילאנו נהנה באותן השנים משגשוג, שכן לפי חוקי הגזע, התלמידים היהודיים הוצאו מבתי הספר הממלכתיים. קאסוטו ניצל את ההזדמנות על מנת לפתח את התודעה היהודית-ציונית בקרב התלמידים והמבוגרים שמצאו עצמם, ללא כוונה מראש, בסביבה יהודית. הוא ארגן עמם טיולים ופעולות חברתיות כאשר המטרה הייתה להכין את הנוער להכשרה חלוצית ולעלייה לארץ ישראל. 
למרות תפקידיו הרבים הוא מצא זמן גם להגיע לילדי הגנים והכיתות הנמוכות. בפורים ת"ש (1940)
הוא דרש בפניהם את סיפור מגילת אסתר וכמעט שכנע את השומעים לצום שלושה ימים ושלושה לילות כפי שעשו התלמידים בימי מרדכי. הילדים בכו והבינו עד כמה חשובה תפילתם.
תקופת מלחמת העולם השנייה > חזרה לפירנצה

שבעה חודשים בטרם כבשו הגרמנים את פירנצה והחלו להגלות את יהודיה להשמדה, בט' באדר א' ה'תש"ג (14 בפברואר 1943), נשא הרב קאסוטו את נאום ההכתרה שלו בבית הכנסת הגדול בפירנצה. הוא היה מודע לכך כי העתיד הולך ונעשה קודר, וביקש מהציבור להקדיש עתים לתורה, להקפיד במצוות ולהסתופף בצל התורה. הוא הניח כי יהיה צורך בעמידה איתנה לקראת העתיד. מסקנתו הייתה כי יש לשוב ליהדות. בנאומו הבטיח להקדיש תשומת להוראה ולהקניית תורה לדור הצעיר. בארכיב הקהילה נמצאו מאותם הימים סדרות של הרצאות בנושאים כלליים כמו "מדע ואמונה" ו"חוקי המזון ביהדות", לצד נושאים יהודיים על עזריה מן האדומים ואפילו על החרסים שנמצאו אז בחפירות לכיש בארץ ישראל.
האיסור על הריגת חיות למטרות דתיות (איסור השחיטה הכשרה) גרם ליהודים שומרי מצוות להימנע מאכילת בשר. בעקבות כך, נתן קאסוטו קיבל פנייה מארגון סיוע יהודי לגבי האפשרות של אכילת מזון לא כשר לילדים שסובלים מבעיות בריאותיות. הוא חקר את הנושא והשיב שזה מותר אם יש סכנת חיים או סכנה בריאותית במידה ואין תחליף ראוי כמו כן הוסיף שכל מקרה צריך להיבדק על ידי רופא ופסיקה של רב. החובה לציית להוראות האנטישמיות השפיעו על חיי היום יום של הקהילות היהודיות אבל לא גרם ליהודים שומרי מצוות להפסיק לשמור.
לאחר שהגרמנים נכנסו לעיר, פינה קאסוטו את משפחתו למנזר. במסגרת פעולתה של רשת הצלה יהודית-נוצרית הנהיג קאסוטו אישים יהודיים בפירנצה ושיתף פעולה עם אישים נוצרים, בהם אליה דלה קוסטה, לשם הצלת יהודים מגירוש למחנות השמדה. דרשה אחרונה נשא קאסוטו בבית הכנסת הגדול בראש השנה תש"ד (30 בספטמבר 1943). היה זה מגעו האחרון עם יהדות פירנצה. היהודים הראשונים נלכדו על ידי הגרמנים ב-6 בנובמבר 1943. בסך הכל נשלחו למחנות בצפון כ-250 איש.
תקופת מלחמת העולם השנייה > פועלו של נתן קאסוטו ברשת ההצלה בפירנצה

בעקבות שביתת הנשק ב-8 בספטמבר 1943 בין איטליה לבעלות הברית קאסוטו עודד את יהודי פירנצה לברוח ולהסתתר. אחותו חולדה קמפניינו העידה מאוחר יותר במשפט אייכמן ואמרה "אחי הלך מבית לבית להזהיר את היהודים ולעודד אותם להתחבא במנזרים ובכפרים קטנים תחת שמות בדויים". הוא עשה זאת עוד לפני שהנאצים החלו בפעולות אלימות כלפי היהודים, עוד לפני כניסת הגרמנים לאיטליה בתחילת ביצוע הפתרון הסופי האיטליה). מאות יהודים הקשיבו לעצתו וברחו, כך שבזמן שחבורות אלימות של בריונים ופושעים הגיעו לחפש יהודים בבתיהם, הם מצאו מעט מאוד יהודים.
הרב נתן קאסוטו הצליח להתחמק ממאסר בפשיטות שבוצעו בליל ה-27 בנובמבר 1943. אך נתפס למחרת היום. לו היה ממשיך להסתתר, היה ניצל, אך במקום להסתתר הוא בחר להשתתף בפגישה הסודית של רשת ההצלה ב-28 בנובמבר 1943, שפשטו עליה חיילי האס. אס. ובפשיטה כל חברי הרשת נתפסו. הפשיטה התבצעה בעקבות הלשנה של  מרקו אישצ'יה (ischia), איטלקי שהועסק על ידי פליט יהודי פולני אמיד.
מרקו אישצ'יה הצליח להציב מלכודת גם לאנה קאסוטו, שהסתתרה עם הוריה וילדיה במנזר קונבנטו דלה קלצה (Calza). הוא אמר לה שאם היא תגיע לפיאצה דלה סניורה היא תוכל לקבל מידע על בעלה, היא הגיעה לפגישה עם גיסה ועם רפאל קנטוני ושם חיכו להם הנאצים. במשך חודשיים הנאצים עינו אותם אבל היא הכחישה שהיא אשתו של נתן קאסוטו, כי היא רצתה להציל את הוריה וילדיה. בסופו של דבר בערב שבו קאסוטו נשלח מפירנצה היא גילתה את זהותה בתקווה שתשלח גם אחריו. שניהם נשלחו לכלא סאן ויטורה במילאנו. ב-30 בינואר 1944 הם נשלחו באותה הרכבת לאושוויץ יחד עם 700 איש, 180 מהם מטוסקנה. מתוך ה-700 רק 97 גברים ו-31 נשים עברו את הסלקציה, 13 גברים ו8 נשים שרדו את המלחמה, אנה קאסוטו הייתה אחת מבין 8 הנשים ששרדו.
היא עבדה במחנה עבודה בבירקנאו עד אוקטובר 1944 ובמפעל תחמושת מאוקטובר ועד פברואר 1945 הועברה מספר מחנות. היא חלתה בטיפוס ונשלחה להסגר בטרזיינשטט, ושוחררה על ידי בעלות הברית ב-9 במאי 1945. היא ראתה את בעלה בפעם האחרונה בסלקציה באושוויץ, כאשר גם הוא עבר את הסלקציה ונשלח לאזור הגברים של המחנה. הוא עבד במחנה כרופא, ואף הצליח לקבל הודעה קצרה מאשתו, וכך למד שהיא עדיין בעודה בחיים. בינואר 1945 כשהצבא האדום התקרב לאושוויץ, נתן קאסוטו נשלח בצעדת מוות של 70 קילומטר למחנה גרוס-רוזן. באמצע פברואר נרצח במחנה, אסיר שפגש אותו במחנה אמר לאחר המלחמה " היה לי הכבוד לזכות בחיבתו וחברותו של נתן קאסוטו, בזכותו היו לי שעות של שקט ושלווה באמצע הגיהנום".
בינתיים, לאחר שמסתור במנזר הפך מסוכן מדי בני המשפחה הוסתרו במשפחות לא יהודיות נפרדות. הבן דניאל גר עם מריו ולינה סאנטריני, דויד אצל אציו ואנה קאלצי (calzi). ההורים של אנה, וילדיה שרדו את המלחמה, כמו פליטים יהודים איטלקים אחרים.
במרץ 1945 בני המשפחה עלו לארץ ישראל בעליית פרינסס קאתלין. גורלה של אנה לא היה ידוע להם באותו זמן, אך היא ניצלה ועלתה לארץ ישראל. מאוחר יותר עבדה במעבדה בבית חולים הדסה בהר הצופים. ב-13 באפריל 1948 (ד' בניסן ה'תש"ח), נספתה בטבח "שיירת הדסה". שמה חרוט על מצבה בגן לפני בית הכנסת הגדול של פירנצה יחד עם עוד שני בני העיר שנפלו במלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת

ספר זיכרון לנתן בן משה דוד קאסוטו, (העורכים): דוד משה קאסוטו עורך: שלמה יונה טואף, אוגוסטה סגרה, דניאל קארפי – משתתפים, הוצאת קדם – יד ליקירינו מיסודם של צאצאי מ"ד קאסוטו ז"ל, ירושלים, תשמ"ז
ילדים קטנים לא שואלים שאלות, שושנה קאסוטו עברון.
לדור אשר לא ידע (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine) - חולדה קמפניינו (אחותו הצעירה)
רחוב על שמו בפירנצה
הערות שוליים

↑  Susan Zuccotti, The Italians and the Holocaust : persecution, rescue, and survival, New York : Basic Books, 1987c, עמ' 157
↑  Sarfatti Michele, The Jews in Mussolini's Italy : from equality to persecution, Madison, Wis : University of Wisconsin Press, c2006, עמ' 171
1 2  Susan Zuccotti, The Italians and the Holocaust : persecution, rescue, and survival, New York : Basic Books, 1987c, עמ' 160-161
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276314405171  GND: 1158330014  ICCU: UFIV141246  ISNI: 0000 0000 3510 0715  LCCN: n85265428  VIAF: 18670886   WorldCat (עם VIAF): 18670886 
חנה ונתן קאסוטו וילדיהם, 1942
מצבת זיכרון בחצר בית הכנסת לזכר שלושת בני פירנצה שנפלו במלחמת השחרור
נפוליאון היל

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1883 מחוז וייז, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בנובמבר 1970 (בגיל 87) קרוליינה הדרומית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות עיון, מסה, How-to, עזרה עצמית 
 יצירות בולטות:  חשוב והתעשר, The Law of Success 
 תקופת הפעילות:  1928–1970 (כ־42 שנים) 
 בן או בת זוג:  Rosa Lee Billland  אנני לו נורמן  פלורנס אליזבת הומר 
 צאצאים:  בלייר היל, דייוויד היל 
 naphill.org
 חתימה:   
 
נפוליאון היל
נפוליאון היל (באנגלית: Napoleon Hill ‏ 26 באוקטובר 1883 - 8 בנובמבר 1970), היה סופר אמריקאי שפרסם ספרי עזרה עצמית מצליחים. ספרו המפורסם ביותר "חשוב והתעשר" (1937), הוא אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. (עד מותו של היל, ב-1970, הספר מכר 20 מיליון עותקים).
היל הואשם בהונאה, והיסטוריונים מפקפקים באמיתות של רבים מסיפוריו על חייו.
חייו ועבודתו

נפוליאון היל נולד בבקתה קטנה בדרום מערב וירג'יניה. אמו נפטרה כשהיה בן שמונה ואביו נישא בשנית לאחר שנתיים. בגיל 13 היל החל לעבוד ככתב בעיתון קטן. בכסף שחסך, נרשם ללימודי עריכת דין אך נאלץ לפרוש מלימודיו בשל בעיות כלכליות.
ב-1907 פתח היל עסק במוביל שבאלבמה. העסק עמד בפני פשיטת רגל, והיל הואשם בהונאה דרך הדואר. הוא עבר לוושינגטון די. סי. ושם פתח קולג' למקצועות שקשורים ברכב. מגזין רכב שהתפרסם באותה התקופה, טען שהקולג' הוא הונאה ושחומרי הלימוד שלו הם ברמה נמוכה. העסק נסגר, והוא עבר לשיקגו, שם הוא פתח ב-1915 בית ספר בשם "מכון ג'רג' וושינגטון לפרסום". ב-1918 פורסם בשיקגו טריביון שהיל מבוקש באשמה של פעולות עסקיות המנוגדות לחוק. בין השאר, הוא ניסה למכור מניות של בית הספר במחיר של 100,000 דולר, על אף שערכו הוערך בכ-1,200 דולר.
לרבים מסיפוריו של היל לגבי חייו ועבודתו אין ראיות היסטוריות, והיסטוריונים מפקפקים באמיתותם. כך למשל, היל טען שנקודת המפנה בחייו הייתה ב-1908, כאשר פגש בתעשיין העשיר אנדרו קרנגי. קרנגי, לפי סיפורו של היל, התרשם מהמפגש והציע לו למצוא את הנוסחה להצלחה ולפרסמה. היל פרסם ספר שלם על שיחותיו כביכול עם קרנגי. בעקבות המפגש היל ראיין, לטענתו, 500 אנשים מצליחנים, כל אחד בתחומו. עם זאת, לא קיימת עדות לפגישה כלשהי של השניים, סיפור הפגישה פורסם על ידי היל רק לאחר מותו של קרנגי ב-1919 וגם בביוגרפיה הרשמית של היל משנת 1995, מודים הכותבים שספר השיחות עם קרנגי הוא ככל הנראה בדיוני.
היל טען שהוא שימש כיועצם של שניים מנשיאי ארצות הברית, וודרו וילסון ופרנקלין דלאנו רוזוולט. אולם, לא קיימת ראיה כלשהי לכך שהוא פגש אי פעם את אחד מהשניים. היל פרסם את ה"נוסחה" שלו להצלחה בשנת 1925, כקורס ללמידה עצמית שנקרא "חוק ההצלחה". מאוחר יותר ב-1928, יצאה לאור מהדורה מקוצרת של הקורס, תחת אותו השם. ה"נוסחה" פורטה בצורת קורסים שונים ללמידה עצמית עד שנת 1941.
במספר ספרים שלו הוא תמך בקיום "חוק המשיכה".
הערות שוליים

1 2  Matt Novak, "The Untold Story of Napoleon Hill, the Greatest Self-Help Scammer of All Time", Gizmodo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441741805171  PLWABN: 9810648286805606  BIBSYS: 90115333  BNE: XX853759  BnF: cb11907523k (data)  CiNii: DA05251096  GND: 120892928  ISNI: 0000 0001 1436 6941  LCCN: n91042381  LNB: 000012048  MusicBrainz: 12bd7669-21a7-487c-9d15-496991361f0f  NDL: 00443335  NKC: jn20000700715  NLA: 35195022  NLG: 179756  NLK: KAC199612374  NSK: 000128764  NTA: 107390450  RERO: 02-A003371844  RSL: 000084064  SELIBR: 368605  SNAC: w65728fp  SUDOC: 026922207  S2AuthorId: 113410662  Trove: 860183  VIAF: 2471835   WorldCat (עם VIAF): 2471835
סטיבן קלן

סטיבן אסטבן קלן (באנגלית: Stephen Estaban Kelen; בהונגרית: Kelen István, אישטוואן קלן; 21 במרץ 1912 – 1 במאי 2003) היה טניסאי שולחן יהודי-הונגרי-אוסטרלי, בעל 15 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 7 זהב, 5 כסף ו-3 ארד. נוסף לכך היה סופר ועיתונאי.
ביוגרפיה

קלן נולד וגדל בבודפשט.
בין השנים 1919–1936 זכה ב-15 מדליות באליפויות עולם, מהן 7 זהב, 5 בתחרות הקבוצית, אחת עם אנה שיפוש (1929) ואחת עם מריה מנדניאנסקי (1933), 5 כסף ו-3 ארד, אחת מהן אישית (ברלין 1930).
בשנות ה-30 הועסק בפראג כמדריך טניס שולחן על ידי הממסד הצ'כי. בין חניכיו היה סטניסלב קולאר, אלוף העולם ביחידים (פראג 1936).
בשנת 1937 יצא למסע ראווה בטניס שולחן עם חברו לנבחרת מיקלוש סבדוש, במזרח הרחוק, דרום אמריקה ובאוסטרליה. בסיום המסע שניהם בחרו להתיישב בסידני לצמיתות.
בשנת 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא האוסטרלי ושירת בגדוד הרגלים האוסטרלי 66 (מודיעין), בגינאה החדשה, הלמהרה (אנ'), צפון בורנאו (אנ'), ולבסוף כחיל הכיבוש של חבר העמים הבריטי ביפן.
עם חזרתו לאוסטרליה עבד בתאגיד השידור האוסטרלי (ABC) כסופר ועיתונאי, וכתב סרטים תיעודיים וסרטים. לאחר מכן, עבד ב-Goodyear כעורך מנהל. שימש כנשיא הסניף בסידני של ארגון הסופרים הבין-לאומי (1985–1975), וחבר באיגוד העיתונאים האוסטרלי. הוא זכה בפרסים על סיפורים קצרים ומחזות שחיבר.
ספריו

הצלחה בטניס שולחן - 1936 מדריך לספורט (1936: מהדורה ראשונה. בריטניה: הוצאת Frederick Warne & Co. Ltd)
אני זוכר את הירושימה - אוטוביוגרפיה 1983
נושאת על

השוואה בין נושאות על ("נימיץ" ו"קווין אליזבת") לנושאות מטוסים בינונית ("שארל דה גול") ונושאת מטוסים קלה ("אינווינסיבל")
נושאת העל "אנטרפרייז", נושאת המטוסים הגרעינית הראשונה ולצידה נושאת המטוסים הבינונית "שארל דה גול"
נושאת העל "ג'ון ק. סטניס" ולצידה הנושאת הקלה אה"מ "אילסטריוס"
נושאת על (באנגלית: Supercarrier) הוא כינוי לא רשמי לנושאות המטוסים הגדולות ביותר, בדרך כלל אוניות שההדחק שלהן הוא למעלה מ-64,000 טון (יותר מ-70,000 "טון קצר"). נושאות על הן אוניות המלחמה הגדולות ביותר שנבנו אי פעם, והן גדולות אף מאוניות המערכה הגדולות ביותר שנבנו על ידי מדינה כלשהי.
צי ארצות הברית מפעיל עשר נושאות על, נכון ל-2017. הצי המלכותי הבריטי צפוי לקלוט שתי נושאות על מסדרת קווין אליזבת ב-2018. נושאות מטוסים המופעלות על ידי ציים אחרים בעולם הן בדרך כלל קטנות יותר ולהן הדחק של כ-30,000 טון. ציים בודדים מפעילים נושאות מטוסים גדולות יותר שההדחק שלהן עומד על כ-40,000 טון, כדוגמת נושאת המטוסים שארל דה גול של הצי הצרפתי. ב-2015 רוסיה החלה לפתח סדרת נושאות על משלה הזכו לכינוי "שטורם".
היסטוריה

האונייה הראשונה שזכתה לתואר "נושאת על" הייתה נושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל, שכונתה כך על ידי העיתון הניו יורק טיימס ב-1938. אונייה זו הייתה באורך 209 מטרים ובעלת הדחק של 22,000 טון, ונשאה 72 מטוסים. ב-1943 זכו נושאות המטוסים מסדרת מידוויי לתואר זה; הן היו בעלות הדחק של 45,000 טון, והיוו קפיצת מדרגה לעומת סדרת נושאות המטוסים שקדמה לה, סדרת אסקס, שהיו בעלות הדחק של 27,000 טון. נושאת המטוסים שינאנו של הצי הקיסרי היפני, שהושקה ב-1944, הייתה נושאת המטוסים הראשונה שהייתה בעלת הדחק של 65,000 טון.
נושאת המטוסים שקבעה את המדד לנושאת על הייתה נושאת המטוסים פורסטל (CV-59), שהייתה בעלת הדחק סטנדרטי של 60,000 טון והדחק מלא של 78,000 טון. אונייה זו, שנכנסה לשירות בצי ארצות הברית ב-1 באוקטובר 1955, נחשבת לנושאת העל הראשונה. נושאת המטוסים יונייטד סטייטס (CVA-58) שבבנייתה הוחל ב-18 באפריל 1949, הייתה אמורה להיות בעלת הדחק של יותר מ-68,000 טון, וככזו הייתה אמורה להיות נושאת העל הראשונה. האונייה לא זכתה בתואר זה לאחר שבנייתה בוטלה, ארבעה ימים לאחר שהחלה, בשל מאבקי כוח בין הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. ביטולה הוביל להחרפת המאבקים, במה שכונה "מרד האדמירלים".
נושאת המטוסים אוליאנובסק של הצי הסובייטי הייתה אמורה להיות בעלת הדחק של קרוב ל-70,000 טון, כגודלן של נושאות העל של צי ארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם התפרקות ברית המועצות בוטלה בנייתה של האונייה.
הצי המלכותי הבריטי נמצא באביב 2017 בשלבי קליטתה של נושאת העל הראשונה שלו, אה"מ קווין אליזבת. האונייה הושקה ביולי 2014, ואמורה לעבור את אימוני ההיבנות שלה בקיץ 2017. אונייה נוספת בסדרה, אה"מ פרינס אוף ויילס, נמצאת בשלבי בנייה מתקדמים ואמורה להיות מושקת במהלך 2017. שתי האוניות הללו הן בעלות הדחק של כ-70,000 טון, והן גדולות בהרבה מסדרת נושאות המטוסים הקודמת שהופעלה על ידי הצי הבריטי, סדרת אינווינסיבל.
צי ארצות הברית מתכנן להחליף את נושאות העל שלו מסדרת נימיץ בסדרה חדשה של נושאות מטוסים, סדרת ג'רלד פורד, שתהיינה בעלות הדחק של 100,000 טון, בדומה לאוניות בסדרת "נימיץ".
חלופות

נושאות העל הן, כאמור, אוניות ענק, וככאלה הן פגיעות מאוד לתקיפות של צוללות, מטוסים וטילים. כל נושאת מטוסים, ובמיוחד נושאת על, מהווה אוניית ראשה (Capital Ship) בכוח משימה הנבנה סביבה, הכולל אוניות ייעודיות ללוחמה נגד צוללות, הגנה מפני אוניות שטח והגנה מפני מטוסים וטילים. זאת, בנוסף לכוח האווירי של נושאת המטוסים עצמה המסוגל לפעול כנגד רוב האיומים הללו. עם זאת, מבקריהן של נושאות על טוענים כי הן עדיין פגיעות מאוד, במיוחד בעידן של לוחמה אסימטרית. המבקרים טוענים כי עדיף להפעיל נושאות מטוסים קטנות יותר, המפעילות כלי טיס בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית או קצרה. לעומתם טוענים מצדדי נושאות העל כי מבחינת יחסי עלות-תועלת נושאות העל יעילות יותר מנושאות מטוסים קטנות יותר.
רשימת נושאות על

תצורות נושאות המטוסים:
CATOBAR - המראה בעזרת מעוט אך נחיתה בעזרת כבל עצירה (Catapult Assisted Take-Off But Arrested Recovery)
CATOBAR EMALS - המראה בעזרת מעוט אך נחיתה בעזרת כבל עצירה, מערכת הזנקת מטוסים אלקטרומגנטית (Electromagnetic Aircraft Launch System)
STOVL - המראה קצרה ונחיתה אנכית (Short Take-off and Vertical Landing)
רשימת נושאות על > נושאות על שיצאו משירות

ארצות הברית ארצות הברית
נושאות המטוסים מסדרת פורסטל:
| שם האונייה | אורך (סיפון טיסה) | הדחק (מעמס מלא) | שיטת הנעה | תצורה | כניסה לשירות | יציאה משירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פורסטל (CV-59)‏ | 324 מטרים | 81,101 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 1 באוקטובר 1955 | 11 בספטמבר 1993 |
| סרטוגה (CV-60)‏ | 324 מטרים | 81,101 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 14 באפריל 1956 | 20 באוגוסט 1994 |
| ריינג'ר (CV-61)‏ | 325 מטרים‏ | 82,402 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 10 באוגוסט 1957 | 10 ביולי 1993 |
| אינדפנדנס (CV-62)‏ | 326 מטרים | 81,937 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 10 בינואר 1959 | 8 במרץ 2004 |
ארצות הברית ארצות הברית
נושאות המטוסים מסדרת קיטיהוק:
| שם האונייה | אורך (סיפון טיסה) | הדחק (מעמס מלא) | שיטת הנעה | תצורה | כניסה לשירות | יציאה משירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קיטיהוק (CV-63)‏ | 326 מטרים | 83,301 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 29 באפריל 1961 | 12 במאי 2009 |
| קונסטליישן (CV-64)‏ | 332 מטרים | 74,877 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 27 באוקטובר 1961 | 6 באוגוסט 2003 |
| אמריקה (CV-66)‏ | 319 מטרים | 84,914 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 23 בינואר 1965 | 9 באוגוסט 1996 |
| ג'ון פ. קנדי (CV-67)‏ | 321 מטרים | 82,655 טון | קונבנציונלית | CATOBAR‏ | 7 בספטמבר 1968 | 23 במרץ 2007 |
ארצות הברית ארצות הברית
אנטרפרייז
| שם האונייה | אורך (סיפון טיסה) | הדחק (מעמס מלא) | שיטת הנעה | תצורה | כניסה לשירות | יציאה משירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנטרפרייז‏ (CVN-65)‏ | 342 מטרים | 94,781 טון | גרעינית | CATOBAR‏ | 25 בנובמבר 1961 | 3 בפברואר 2017 |