stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טים וייט
מחלוקות וביקורת

למרות פרסומו ותרומותיו הרבות מעורב וייט במחלוקות אינטלקטואליות ואישיות בתחומו, בדומה לכמה פלאואנתרופולוגים מפורסמים אחרים כמו ג'והנסון ומשפחת ליקי. נמתחה עליו ביקורת בשל השנים הרבות שנדרשו לו לפרסם את ממצאי רמידוס, ובעיקר משום שבמשך כל התקופה זו לא חלק את ממצאיו עם מומחים נוספים, מה שגרם למתח רב בקרב חוקרים אחרים שעבדו באותו תחום (שחששו שממצאים אלה יהפכו את המחקרים שלהם לבלתי רלוונטיים). וייט נוהג לבקר בקולניות את מה שהוא מחשיב לבעיות בתחום, כמו הסתמכות מוגזמת על תיארוך מהשוואות גנומיות או הנטייה ה"פצלנית" (splitter) להגדיר מינים ואף סוגים חדשים ללא ביסוס מספק. כך למשל הוא חלק על הסוג והמין קניאנתרופוס פלטיאופס שהוגדר על ידי מייב ליקי בטענה כי העיוותים שנגרמו לגולגולת שהתגלתה אינם מאפשרים לתאר אותה במידה סבירה של אמינות, ואף הציע את הסברה שהיא שייכת למעשה למין המוכר אפרנסיס. וייט גם היה מעורב לאחרונה במחלוקות עם פרימטולוגים החוקרים שימפנזים בטבע, זאת משום שגילוי רמידוס מראה, לטענתו, שהשימפנזה המודרני אינו מודל טוב לאב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה.
ראו גם

ארדיפיתקוס רמידוס
פליאואנתרופולוגיה
טים וייט מסביר על העתק גולגולת "ארדי" (ארדיפיתקוס רמידוס) בפגישה במוזאון סנקנברג בפרנקפורט
טינה לילאק

אילסה קריסטינה "טינה" לילאק (בפינית: Ilse Kristiina "Tiina" Lillak; נולדה ב-15 באפריל 1961) היא אתלטית פינית בעבר, היא סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984), אלופת העולם הראשונה (הלסינקי 1983) ושיאנית עולם בהטלת כידון.
ביוגרפיה

לילאק נולדה וגדלה בהלסינקי.
ביוגרפיה > 1980

באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיימה לילאק במקום 14 בהטל כידון בתוצאה של 56.26 מטר.
ביוגרפיה > 1982 > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בהלסינקי ב-29 ביולי 1982 קבעה לילאק בהטלת כידון שיא עולם חדש של 72.40 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה של אנטואנטה טודורובה מבולגריה (71.88 מטר). שיא זה החזיק מעמד כחודשיים ונשבר על ידי סופיה סקוראפה מיוון (74.20 מטר). באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בתחילת ספטמבר אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 66.26 מטר.
ביוגרפיה > 1983

בתחרות שנערכה בטמפרה, פינלנד ב-13 ביוני 1983 החזירה לילאק לעצמה את שיא העולם חדש והעמידה אותו על 74.76 מטר. שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי פטרה פלקה מגרמניה המזרחית (75.26 מטר).
ביוגרפיה > 1983 > אלופת עולם

באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ב-13 באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 70.82 מטר, לפני פטימה ויטברד מבריטניה (69.14 מטר) ואנה ורולי מיוון (65.72 מטר). את הטלת הניצחון היא קבעה בהטלה השישי והאחרונה. עד לאותה הטלה היא הייתה מדורגת במקום שני בתוצאה של 67.46 מטר.
ביוגרפיה > 1984

בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-7 באפריל 1984 קבעה לילאק בהטלת כידון תוצאה של 74.24 מטר ודורגה שנייה בעולם לשנה זו.
ביוגרפיה > 1984 > סגנית אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה לילאק במדליית כסף בהטלת כדון בתוצאה של 69.00 מטר, אותה קבעה בהטלה השנייה, אחרי טסה סנדרסון מבריטניה (69.56 מטר) ולפני פטימה ויטברד (67.14 מטר).
ביוגרפיה > 1985

בתחרות שנערכה בפיהטיפודס, פינלנד ב-21 ביולי 1985 היא קבעה בהטלת כידון תוצאה של 70.62 מטר ודורגה חמישית בעולם בשנה זו.
ביוגרפיה > 1986

בתחרות שנערכה באיסלמי ב-17 באוגוסט 1986 היא קבעה בהטלת כידון תוצאה של 72.42 מטר, תוצאה שדירגה אותה במקום שלישי בעולם בשנה זו. שבוע וחצי לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בסוף אוגוסט היא סיימה פעם שנייה ברציפות במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 66.66 מטר.
ביוגרפיה > 1987

באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 סיימה לילאק במקום שישי בהטלת כידון בתוצאה של 66.82 מטר ובכך לא הצליחה להגן על תוארה.
ביוגרפיה > 1988

בתחרות שנערכה בלאפנראנטה, פינלנד ב-10 בספטמבר 1988 היא קבעה בהטלת כידון את תוצאת השנה בעולם של 73.30 מטר, תוצאה שדירגה אותה בסוף השנה במקום השני בעולם לשנה זו. שבועיים לאחר מכן, באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה לילאק רק במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 60.06 מטר ולא עלתה לגמר.
ביוגרפיה > 1990

בתחרות שנערכה בטוסולה, פינלנד ב-14 באוגוסט 1990 היא קבעה בהטלת כידון תוצאה של 67.24 מטר. ודורגה במקום שביעי בסוף שנה זו. שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה ב-30 באוגוסט 1990 היא סיימה במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 58.80 מטר.
ביוגרפיה > 1991

באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה לילאק במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 58.42 מטר.
תארים והישגים

בשנת 1982 זכתה לילאק בתואר ספורטאית השנה בפינלנד
בשנת 1983 זכתה ליאלק בתואר אישיות השנה בספורט בפינלנד
שיאים אישיים > אצטדיון

הטלת כידון: 74.76 מטר (1983), שיא עולם בעבר
יחסי בנגלדש–ליבריה

| יחסי בנגלדש–ליבריה |
| --- | --- |
בנגלדש: ליבריה


בנגלדש: ליבריה
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 111,369
אוכלוסייה
174,095,429: 5,642,425
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 4,332
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 768

יחסי בנגלדש-ליבריה הם היחסים הדו-צדדיים בין בנגלדש לליבריה.
שומרי שלום בנגלדשים נפרסו בליבריה מאז 2003 כחלק ממשימת האו"ם בליבריה (UNMIL). חיילים אלו גם סיפקו טיפול רפואי חינם לאלפים מהליברים המקומיים. בנגלדש אף הפעילה תוכניות לפיתוח מיומנויות עבור הצעירים הליברים. הכשרות אלו כללו את תחומים טכניים וטכנולוגים, ובהם מדעי המחשב, חייטות, תיקון ותחזוקה של גנרטורים ועוד. גדוד ההנדסה של בנגלדש היה מעורב בבנייה, תיקון ותחזוקה של כמה מפעלי תשתית מרכזיים בליבריה. בשנת 2008 הקימו שומרי השלום של בנגלדש את "כיכר בנגלדש" – מתחם פנאי וחינוכי המורכב ממרכז להכשרה מקצועית ומגרש משחקים לילדים בעיר גברנגה.
מספר ארגונים בנגלדשים לא ממשלתיים בליבריה, כשהבולט בהם הוא BRAC העוסק בעיקר בתחומי מימון מיקרו, גידול עופות, בעלי חיים והפיתוח הכפרי. בשנת 2011, משלחת בנגלדשית ביקרה בליבריה על מנת לבחון אפשרויות לסחר ולהשקעות. הלשכה לקידום הייצוא של בנגלדש הודיעה כי תשקיע כ-3 מיליון דולר גם במגזר הפרטי וגם בציבורי בליבריה.
י"ד בתמוז

י"ד בתמוז הוא היום הארבעה עשר בחודש העשירי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הארבעה עשר בחודש הרביעי 
למניין החודשים מניסן. י"ד בתמוז לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ומועדים

יום טוב במגילת תענית על ביטול ספר הגזירות של הצדוקים.
אירועים היסטוריים

ה'נ"ח – פרעות רינדפלייש: הפורעים התנפלו על קהילת רוטנבורג על הטאובר, ורצחו כחמישים מיהודי הקהילה.
ה'תשס"ג – הרב יצחק טוביה וייס מתחיל לכהן כגאב"ד ירושלים
נולדו

ה'תרמ"ט – הרב קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה, רב והוגה דעות פולני
ה'תרפ"ו – אליקים העצני, חבר במועצת יש”ע וחבר כנסת מטעם מפלגת התחיה
ה'תש"ז – לארי דייוויד, יוצר משותף של הסדרה "סיינפלד"
ה'תשכ"א – הרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה, ראש ישיבת הר ברכה, מחבר סדרת ספרי ההלכה פניני הלכה ועוד ספרים
ה'תשכ"ה – משה אבוטבול, ראש עיריית בית שמש
נפטרו

ה'תע"ט – רבי שמואל שאטין (מהרשש"ך), ראש ישיבה בפרנקפורט, רבה של הסן-דרמשטאדט ומחבר "כוס הישועות". (נולד בה'ת"ד)
ה'תשל"ח – הרב מרדכי עטיה, רב הקהילה החלבית במקסיקו סיטי, וראש ישיבת המקובלים "החיים והשלום" בירושלים. (נולד בה'תרנ"ח)
ה'תשמ"ו – הרב יעקב גולדמן, רב בתי הסוהר בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. (נולד בה'תרס"ו)
ה'תשמ"ז – הרב יעקב יצחק רודרמן, מייסד וראש ישיבת נר ישראל בבולטימור וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית. (נולד בה'תר"ס)
ה'תשמ"ז – אבי רן, שוער כדורגל ישראלי נהרג בתאונה ימית בכנרת. (נולד בה'תשכ"ג)
י"ג בתמוז – ט"ו בתמוז
תמוז
טים הרדין

| --- | --- |

טים הארדין, 1969
 לידה:  23 בדצמבר 1941 יוג'ין, ארצות הברית 
 נהרג:  29 בדצמבר 1980 (בגיל 39) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  אורגון, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1966–1973 (כ־7 שנים)
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון דרום יוג'ין 
 סוגה:  פולק, קאנטרי, בלוז
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  Columbia Records Verve Records
 בן או בת זוג:  Susan Yardley Morss 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס טימותי (טים) הרדין (באנגלית: James Timothy "Tim" Hardin;‏ 23 בדצמבר 1941 - 29 בדצמבר 1980) היה זמר ומלחין בסצנת הפולק האמריקאית של שנות ה-60 והשתתף בפסטיבל וודסטוק.
ביוגרפיה

הרדין נולד בעיר יוג'ין שבמדינת אורגון, ונשר מבית ספר בגיל 18, כדי להצטרף לחיל הים האמריקאי. ב-1961, אחרי שהשתחרר, עבר לניו יורק והצטרף לזמן קצר לאקדמיה האמריקאית לאומנות דרמטית ממנה נפלט עקב היעדרויות רבות. אז החל לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בלוז באזור גריניץ' וילג'.
ביוגרפיה > הקריירה המוזיקלית

ב-1963 עבר לבוסטון ושם גילה אותו אריק ג'יקובסון, שערך לו פגישה עם נציגי Columbia Records. שנה מאוחר יותר חזר לניו יורק כדי להתחיל בהקלטות עבור החוזה שחתם. תוצר ההקלטות נחשב לכישלון בעיניי חברת התקליטים, ואלו החלו להפיץ את התקליט רק 5 שנים מאוחר יותר, ב-1969, תחת השם Tim Hardin IV.
ב-1966 יצא תקליטו הראשון, Tim Hardin 1, בחברת התקליטים Verve Records. תקליט זה ביטא את השינוי שחל באופי המוזיקה של הרדין - המעבר מבלוז לפולק, שלימים הפך לסגנון העיקרי שלו. תקליט זה גם כלל את השיר המפורסם "Reason To Believe", שהפך ללהיט בעקבות גרסת הכיסוי של רוד סטיוארט. שיר נוסף מתקליט זה זכה להצלחה גדולה בישראל, "How Can We Hang On To A Dream" (איך נוכל להאחז בחלום). השיר עדיין מנוגן לעיתים בתוכניות רדיו בישראל.
תקליטו השני, Tim Hardin 2, יצא ב-1967 והכיל גם הוא שיר שהתפרסם מאוד - "If I Were A Carpenter", אך גם כאן, גרסתו המקורית של הרדין זכתה להצלחה מועטה, והשיר התפרסם בעיקר מאוחר יותר, כאשר חידשו אותו אמנים רבים אחרים כמו ג'וני קאש, בובי דארין, ורבים אחרים. לאחר הפצת תקליטו השני החלה תקופת ההתמכרות להרואין של הרדין. סיבוב ההופעות של התקליט כמעט ולא התקיים בגלל התמכרות זו, וגם מכוון שהרדין החל לפתח פחד במה.
חברת התקליטים ATCO הוציאה תקליט בשם This Is Tim Hardin ב-1967, שכלל גרסאות כיסוי לשירים של אמנים אחרים. על-אף שהתקליט יצא אחרי תקליטו השני של הרדין, השירים בו הוקלטו למעשה ב-1963–1964, טרם יצא תקליטו הראשון. אלבומו השלישי, Tim Hardin 3 Live in Concert, יצא ב-1968 והיה למעשה אסופה של הקלטות מהופעות חיות וגרסאות חדשות לשירים ישנים.
ביוגרפיה > ההתמכרות לסמים ומותו

במהלך השנים שלאחר מכן עבר הרדין בין אנגליה לארצות הברית, ובזמן שהוציא את אלבומו Nine, התמכרותו להרואין כבר שלטה בחייו לחלוטין. הוא נפטר ב-29 בדצמבר 1980 בלוס אנג'לס, קליפורניה, בגלל מנות יתר של הרואין ומורפין.
הוא נקבר במדינת מולדתו, אורגון.
ביוגרפיה > טים הרדין וישראל

הזמר אריק איינשטיין היה ממעריציו של טים הרדין, וביצע את אחד משיריו, "Reason To Believe" באלבומו יסמין (1972). כמו כן, פתיחת הפסנתר של השיר "היא יושבה לחלון" מתוך האלבום "חמוש במשקפיים" (1980) מבוססת על פתיחת הפסנתר של "How Can We Hang On To A Dream".
בין החודשים מאי ויוני 1975 הפיק איינשטיין את סיבוב ההופעות של הרדין בישראל, באמצעות חברת "הגר" שהיה מראשיה. באחת ההופעות היה אמור להופיע לצד הרדין, אך במקום זאת עסק הרדין בכיוון הגיטרה שלו במשך 40 דקות עד שהקהל התחיל לאבד את סבלנותו, אז נפגע כנראה הרדין והתפרץ בזעם.
דיסקוגרפיה

Tim Hardin 1, 1966
Tim Hardin 2, 1967
This Is Tim Hardin, 1967
Tim Hardin 3 Live in Concert, 1968
Suite for Susan Moore and Damion - We Are - One, All in One, 1970
Bird On a Wire, 1971
Painted Head, 1972
Nine, 1973
Unforgiven, 1981
The Shock of Grace, 1981
The Tim Hardin Memorial Album, 1981
The Homecoming Concert, 1987
Reason To Believe (Best Of), 1990
Hang On to a Dream: The Verve Recordings, 1994
Simple Songs Of Freedom: The Tim Hardin Collection, 1996
הערות שוליים

1 2 3  אהד פישוף, שחרור מגל"צ - טים הארדין, "סיבה למאמין" (מבחר הלהיטים), כל העיר, 16 בספטמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388043705171  BIBSYS: 7016084  BNE: XX1636663  BnF: cb13982094f (data)  CiNii: DA16409432  GND: 134397878  ISNI: 0000 0000 7950 1318  LCCN: n92018406  MusicBrainz: 8f4be405-84d5-4cac-bdf9-bf02d9e04962  NKC: xx0039228  NSK: 000062310  NTA: 073755273  RERO: 02-A008976400  SNAC: w69g8zwq  SUDOC: 16248397X  VIAF: 59278085   WorldCat (עם VIAF): 59278085
טל שביט

ערך זה עוסק בעיתונאי רכב ישראלי. אם התכוונתם לפרופסור לכלכלה באוניברסיטת אריאל, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 באוגוסט 1955 מעברות, ישראל 
 נהרג:  2 במרץ 2011 (בגיל 55) מחלף מורשה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 
טל שביט (17 באוגוסט 1955 – 2 במרץ 2011) היה עיתונאי רכב ישראלי. נחשב לאבי העיתונות הדו-גלגלית בישראל.
ביוגרפיה

טל שביט נולד וגדל בקיבוץ מעברות למיה ולעלי שביט.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד לשחרורו בשנת 1983, בגיל 28, בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1977 החל שביט לרכוב על אופנועים. בסוף שנת 1983 החליף שביט את רמי גלבוע ככתב תחום האופנועים במגזין "טורבו". עם סגירת מגזין "טורבו", עבר ב-1986 לכתוב עבור מגזין "אוטו", שם המשיך לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי. בסוף שנת 1987 הקים יחד עם שותפיו רם לנדס, יורם אשהיים ורפי בן שחר את מגזין האופנועים "מוטו" שגליונו הראשון יצא לאור בפברואר 1988. שמו של שביט יצא לפניו כעיתונאי רכב וכעורך קפדן במיוחד, וכן כאושיה בתחום האופנועים והקטנועים בישראל.
שביט שימש כעורכו הראשי של מגזין "מוטו" עד לשנת 1994, אז עבר לתפקיד עורך-אחראי. מחליפו של שביט בתפקידו היה עורך-המשנה דאז, גידי פרדר. פרדר שימש כעורך המגזין עד אמצע שנת 1997, ועם פרישתו חזר שביט לתפקיד עורך המגזין. קורסי הרכיבה ששביט יזם במסגרת מגזין מוטו בשנת 1997 הועברו שנתיים לאחר מכן למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר. בשנת 1999 פרש שביט בשנית מתפקיד עורך המגזין, והוחלף על ידי דני שטיינמן. בתחילת שנת 2000, החל שביט לעסוק בעיקר בכתיבה לענף הרכב, תחילה כמגיש בתוכנית הטלוויזיה המוטורית "אוטו בראש" ואחר כך כמקים וכעורך אתר מגזין "אוטו".
בשנת 2002 שביט שפט יחד עם גידי פרדר במירוץ הסופרמוטו הראשון שנערך בישראל, ובמשך שלוש עונות כיהן כשופט ברובם המכריע של המרוצים בתחום.
בשנים 2003–2004 כתב מספר טורים ומבחני אופנועים עבור אתר האינטרנט "פול גז (מגזין)" וכן עבור אתר מגזין "אוטו". בשנים 2004-‏2006 הגיש בערוץ "5 פלוס" של ערוץ הספורט תוכניות ספורט מוטורי שסיקרו את מרוצי אליפות העולם במוטוקרוס, סופרמוטו וסופרבייק. במרץ 2006, באירוע שנערך בבית ליסין בתל אביב, הוענק לשביט פרס על מפעל חיים מטעם עיריית תל אביב. ב-2007 שימש שביט כיו"ר התאחדות הספורט המוטורי. מתפקיד זה פרש בחודש נובמבר באותה שנה, לאחר שהודיע כי אין ביכולתו להמשיך ולמלאו. עם זאת, הוא המשיך לקחת חלק בוועדות ההיגוי שהקימה המדינה לתקנות חוק הספורט המוטורי.
מסוף 2008, ולמשך כשנה, חזר שביט להשתתף במגזין "מוטו" בכתיבת טור קבוע.
באפריל 2009 החל לשדר יחד עם בועז קורפל פרשנות במהלך השידורים החיים של מרוצי הגראנד פרי העולמי בערוץ 5. בשנת 2010 חזר לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי באופן סדיר בערוץ הרכב של אתר החדשות ynet ובשנת 2011 הקים את אתר האופנועים "דו"גרי" שאותו תפעל באופן עצמאי.
מלבד התחום המוטורי, אהב שביט מאוד להאזין למוזיקה והיה לצפר חובב.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית

שביט ידוע בזכות הפעילות הציבורית שעשה לטובת בטיחות רוכבי האופנועים והקטנועים בישראל. בין המבחנים הקפדניים שערך לאופנועים ולקטנועים כעורך מגזין "מוטו" וכבעליו, הקפיד שביט לשלב את החשיבות שברכיבה נכונה ובטוחה (לרבות בניית אסטרטגיית רכיבה) וכן את החשיבות שבשימוש בקסדה ובציוד מיגון הולם עבור הרוכב. כמו כן, שביט ערך מספר כתבות עומק שעסקו ברשלנות מצד הרשויות בכל הנוגע לתחזוקת הכבישים ולתשתיות תחבורה שונות, באכיפת מהירות רכיבה מצד המשטרה וכן בלימוד אופן רכיבה נכון ובטוח. בנוסף, הקפיד שביט לערוך ראיונות עם מומחים לתאונות דרכים בהם נתנו המומחים דגשים ועצות לרכיבה בטוחה ונכונה.
בשנת 2001 הצטרף לפעילות המחאה שאורגנה על ידי גולשי פורום האופנועים ב-IOL (לימים, אתר "וואלה!") נגד הרפורמה בביטוח החובה לאופנועים שאיימה על העלאת תעריפי הביטוח. שביט היה שותף לארגון עצרות המחאה בתל אביב, לניסוחי התכנים ולפגישות עם פעילי המאבק. משנה זו ואילך היה לגולש פעיל ובולט במיוחד בפורומים של ענף הדו-גלגלי ברשת, תחילה ב-IOL, ולאחר מכן בפורומי האופנועים של האתרים "תפוז" ו"פול גז". באפריל 2009, הצטרף שביט למטה המאבק בתעריפי ביטוח החובה, כדי לתרום מניסיונו בתחום ההסברה, וכן היה לדובר המאבק בכל שלביו. בפברואר 2011, מספר שבועות לפני מותו, הגיע שביט אל משכן הכנסת והביע ביקורת על כך שמחירי ציוד המיגון והבטיחות בישראל, דוגמת כפפות רכיבה, מעיל רכיבה וקסדות ראש מוצעים למכירה במחירים גבוהים מדי עקב הטלת מכס על מוצרים אלו, וכי בשל כך נמנעים רוכבי דו-גלגלי רבים מלרכוש אותם ומסתפקים באמצעי המיגון הבסיסיים בלבד.
ביוגרפיה > מותו

ב-2 במרץ 2011, בשעות הצהריים המאוחרות, נהרג שביט בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4, סמוך למחלף מורשה הצמוד לרמת השרון.
בעת שהוא עורך נסיעת מבחן לאופנוע מתוצרת חברת קוואסאקי, נסע שביט על כביש 5 לכיוון מזרח וירד דרומה במחלף מורשה לכביש 4. כשהגיח שביט מן העקומה במחלף רכב מסוג פולקסווגן גולף שחנה בשול הימני התפרץ בפתאומיות לתוך נתיב נסיעתו של שביט במטרה להגיע אל שטח ההפרדה המקווקו בצדו השני של נתיב הכביש. מאחר שהתקרב אל הרכב במהירות שלא אפשרה לו להגיב בזמן המתאים לצורך מניעת ההתנגשות, פגע שביט בצדו השמאלי של הרכב. שביט נפצע באורח אנוש, וזמן קצר לאחר מכן נקבע מותו.
הלווייתו של שביט נערכה בקיבוץ מעברות, בתום מסע שבו השתתפו למעלה מ-1,500 רוכבי אופנועים וקטנועים ישראלים אשר ביקשו לחלוק לשביט כבוד אחרון. בטקס הלוויה של שביט הושמע לבקשת משפחתו השיר "Born To Be Wild" שמופיע בסרט "Easy rider" אשר יצא לאקרנים בשנת 1969 ואשר אותו אהב שביט מאוד.
כחלק מחקירת התאונה - ימים בודדים לאחר שאירעה - פרסמה עמותת אור ירוק דו"ח על אודות התאונה ובו חוות דעתה על מידת האשמה של שני המשתתפים בה. בדו"ח שהוציאה נטען כי שביט נהג שלא כנדרש מאחר שייתכן שלא הכיר היטב את מגבלותיו ואת התנהגותו המלאה של האופנוע אותן בחן במהלך נסיעת המבחן, וכי ייתכן שאם היה מודע למגבלותיו היה מתכנן את מהירות נסיעתו ואת גישתו למחלף באופן שונה. באשר לנהג הרכב, נכתב בדו"ח כי מלבד עבירה של אי-ציות לתמרור בהעמדת הרכב על שטח הפרדה, דבר המהווה מפגע תעבורתי כשלעצמו, לא הייתה לנהג הרכב אחריות נוספת בגרימת התאונה וכי יתר האחריות מוטלת על שביט, רוכב האופנוע. מנגד, יש שטענו כי שביט נהג כנדרש וכי היה מודע למגבלות הכלי אותו בחן במהלך נסיעת המבחן, וכן כי נהג הרכב אשר חצה שני נתיבים בצורה פתאומית וללא כל התראה מוקדמת הוא האשם הבלעדי בתאונה.
במהלך החודשים שלאחר התאונה, ומשלא הצליחו לשנות את עמדתה של עמותת "אור ירוק" שמיהרה לטענתם לפרסם דו"ח בעייתי בטרם חקרה לעומק את נסיבות האירוע ובטרם פרסמה משטרת ישראל עצמה את הדו"ח המקצועי מטעמה, ניסו רוכבים מנוסים וחבריו של שביט, חברי מועדון האופנועים הישראלי, לערוך שחזור מצולם של התאונה בה נהרג שביט במטרה להבין מהי מידת האשמה של שביט בתאונה, אם הייתה כזו. מסקנתם הייתה כי מהלך הנסיעה של נהג הרכב שהתפרץ מן השול הימני לשטח ההפרדה בצדו השמאלי המרוחק של הכביש היה חריג ובלתי-סביר, וכי לא ניתן היה למנוע את התאונה.
ב-2 ביוני 2011, שלושה חודשים לאחר מותו, ולאחר ביקורת נוקבת שאותה הפנו רבים מקהילת רוכבי האופנועים בישראל כלפי עמותת אור ירוק, מנכ"ל העמותה, שמואל אבואב, פנה אל משפחתו של שביט ואל קהילת הרוכבים בישראל, התנצל ואף חזר בו מפרסום הדו"ח שפרסמה העמותה אשר לפיו על שביט מוטלת האחריות למותו. אבואב הוסיף כי תפורסם כמו כן התנצלות בגופי התקשורת בממדים רחבים יותר.
בנובמבר 2013, נגזר דינו של נהג הרכב, חיים ברעם. השופט דחה את גרסתו של נהג הרכב, וקבע כי מידת הרשלנות והאחריות של נהג הרכב בתאונה היא רבה. השופט הוסיף כי הוא התרשם לשלילה מניסיונות ההתנערות מן האחריות של נהג הרכב ומהטלת האחריות לתאונה על שביט. העונש שנגזר על נהג הרכב היה קנס בגובה 20,000 ש"ח (או 100 ימי מאסר תמורתם), מאסר בפועל של 14 חודשים, מאסר על-תנאי לתקופה של 12 חודשים (למשך שלוש שנים), פסילת רישיון הנהיגה לתקופה של 13 שנה וכן פיצוי למשפחתו של שביט בשיעור 30,000 ש"ח.
שביט היה אב לבן ולבת.
הערות שוליים

↑  נעמה כהן פרידמן ויוליה פורטוס, 14 חודשי מאסר על הדורס של טל שביט, באתר ynet, 12 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011946373505171  VIAF: 6771167025459953390007   WorldCat (עם VIAF): 6771167025459953390007 
איור של זירת התאונה של טל שביט. רכב מסוג פולקסווגן גולף בצבע לבן אשר עמד בשול הימני של התפרץ בפתאומיות לשטח ההפרדה שבצדו השמאלי של הכביש תוך שהוא חוצה שני נתיבי נסיעה. לשביט אשר הגיח מן העקומה היורדת מכביש 5 לכביש 4 לא נותר זמן סביר להגיב לשם מניעת התאונה.
יוכבד קפלינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במרץ 1947 (בת 77) תל אביב, ארץ ישראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 כינויים נוספים:  Yoheved Veda Kaplinsky
 פעילות בולטת:  פסנתרנית, מורה לפסנתר, שופטת בתחרויות פסנתר
 השכלה:  בית הספר ג'וליארד  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 מקצוע:  פסנתרנית
 מעסיק:  האוניברסיטה הנוצרית של טקסס, בית הספר ג'וליארד 
 תפקיד:  ראש המחלקה לקדם קולג' בבית הספר ג'וליארד
 תואר:  פרופסור
 
יוכבד "וודה" קפלינסקי (נולדה ב -23 במרץ 1947 בתל אביב) היא מרצה ופרופסור למוזיקה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, בו היא עומדת בראש המחלקה לקדם קולג' (Pre-College).
ראשית חייה

נולדה לזהבה ולפרופסור נח קפלינסקי. קפלינסקי למדה פסנתר בהדרכת אילונה וינצ'ה-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב וסיימה תואר ראשון, תואר שני ותואר דוקטור בבית הספר ג'וליארד כסטודנטית של אירווין פרוינדליך (אנ'). היא המשיכה בלימודים אצל דורותי טאובמן (אנ').
קריירה מקצועית

קפלינסקי החלה את הקריירה המוזיקלית שלה כזוכה בתחרות יוהאן סבסטיאן באך הבינלאומית בוושינגטון די.סי.
את קריירת ההוראה שלה החלה באוניברסיטת פילדלפיה לאמנויות ולאחר מכן לימדה בבית הספר למוזיקה במנהטן בשנת 1987. בין 1989 ל-1997 לימדה בקונסרבטוריון פּיבּודי בבולטימור.
בשנת 1993 היא החלה ללמד בבית הספר ג'וליארד. היא התמנתה ליו"ר המחלקה לפסנתר בשנת 1997. היא שימשה כשופטת בתחרויות בינלאומיות יוקרתיות, כולל תחרות צ'ייקובסקי במוסקבה ותחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ואן קליבורן (אנ') בטקסס, שם זכתה תלמידתה ג'ויס יאנג (אנ') במקום השני בשנת 2005.
קפלינסקי שימשה חמש פעמים כשופטת בתחרות הבינלאומית לפסנתר על שם ארתור רובינשטיין בתל אביב.
במשך שנים רבות הייתה פרופסור לפסנתר בבית הספר למוזיקה באוניברסיטה הנוצרית של טקסס (אנ'), וכן חברה בפקולטה של הפסטיבל ובית הספר למוזיקה של אספן.
הערות שוליים

1 2  יוכבד קפלינסקי- BIOGRAPHY, באתר עמותת ארתור רובינשטיין הבינלאומית למוסיקה (באנגלית)
↑  Side-by-Side Show with Yoheved Kaplinsky, Felicia He, and Nadia Azzi, יוטיוב, ‏8.11.2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 3927 9625  LCCN: no2011143238  MusicBrainz: 586850f4-579a-4361-8a01-4dba0957d450  SNAC: w61r8skw  VIAF: 180148689   WorldCat (עם VIAF): 180148689
יוסף זייברלינג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1807 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 במרץ 1895 (בגיל 88 בערך) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 
יוסף זייברלינג (בגרמנית: Josef Seiberling; ‏~1807 – כ"ה באדר ה'תרנ"ה, 20 במרץ 1895 בווינה) היה מחנך, צנזור ואיש ציבור יהודי באימפריה הרוסית. האחראי על המחלקה היהודית במשרד החינוך של האימפריה הרוסית, יורשו של לאון מנדלשטם בתפקיד זה.
ביוגרפיה

נולד בווילנה לר' יצחק בן מרדכי, רופא יהודי ליטאי, מהרופאים היהודים הבודדים שהשלימו את לימודיהם באוניברסיטה שפעלה בווילנה בשנים 1803–1833, אז עברה לקייב. אביו היה גם חוקר תורני וביאוריו לספר הערוך פורסמו כיובל אחר פטירתו בעיתונו של סמולנסקין "השחר" בידי שלמה רובין.
זייברלינג למד באוניברסיטה גרמנית, התמנה כצנזור של ספרות עברית ויהודית בקייב והחזיק במשרתו זו כחמש עשרה שנים. אחרי פרישתו של לאון מנדלשטם מתפקיד האחראי על החינוך היהודי באימפריה הרוסית, התמנה זייברלינג לתפקיד זה ופעל בסנקט פטרבורג. שם נודע כפטרון של חוקרים משכילים יהודיים ידועים, בהם: זבולון פינטו, יצחק בר לווינזון אברהם בר גוטלובר ופרץ סמולנסקין.
הוא פעל בשירות ממשלת רוסיה קרוב לשלושים שנה וזכה לארבעה עיטורי כבוד גבוהים. בעסקיו צבר הון רב וכשפרש לפנסיה, השיג אישור להפוך לנתין האימפריה האוסטרית והתיישב בווינה שבה נפטר.
מצבתו

על מצבת קברו בבית הקברות היהודי הישן שבתוך בית הקברות המרכזי בווינה נחרת:
בשלום פה ינוח

איש יקר רוח גבר בגברים

אשר לחם בקסתו נגד הצרים

ויעץ נדיבות פני רוזני ארץ

בעד עמו ואמונתו עמד בפרץ



חקר ובקר ספרים ו...ם שונים

והאמת והצדק על דגלו היו חונים

שפת עבר הרים על ...שפות

סופריה ודורשיה ... ... רפות



אב היה ליתומים ולמו הכין בית

וינטל וינשאם תמיד כשתילי זית

כיוסף נתן בידי זהב על צוארו וקישורים

וכיצחק אביו זרע ומצא מאה שערים



ויגוע יוסף הד"ר בן ר' יצחק הד"ר מעיר ווילנא

קרוב לשנת הצדיק להולדו ויאסף אל עמו ביום ד' כ"ה אדר תרנ"ה בוויען

ת'נ'צ'ב'ה'



kais. russ. Staatsrat, Ritter der Orden: St. Wladimir, St. Stanislaus, St. Anna II. u. III. Klasse
הערות שוליים

↑  שלמה מנדלקרן, מכתבים מס"ט פעטרסבורג (ח), המגיד, 5 בספטמבר 1866.
מצבת קברם של זייברלינג ורעייתו בווינה
יוסף זבדיה

יוסף זבדיה

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יוסף זבדיה (בשמו האמהרי: אספה גטה; 1946 – 9 במרץ 2022) היה מחנך, פעיל עלייה ואסיר ציון.
ביוגרפיה

נולד בכפר מיליקו שבאזור וגרה אשר במחוז בגמדר שבאתיופיה לדבתרה גטה אסרסה ולאדיס ראדה ונקרא בשם "אספה". בילדותו עברה המשפחה אל הכפר אמבובר, וזבדיה החל ללמוד בבית הספר העברי במקום.
בשלהי 1956 נשלח לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה, שבה עוברת שמו ל"יוסף", ושבסיומה המשיך בלימודיו בבית ספר התיכון אורט שבנתניה.
בראשית דצמבר 1964 חזר לאתיופיה, ולאחר כשמונה חודשים החל לעבוד כמורה ברשת בתי הספר של ביתא ישראל. בעת שלטון החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית באתיופיה הוא נעצר כשלימד עברית בכיתה. הוא ריצה שלוש שנות מאסר, במהלכן עונה, תוך פגיעה בבריאותו. לימים הוכר בשל כך כאסיר ציון.
זבדיה עלה לישראל באוגוסט 1984. חצי שנה לאחר מכאן החל לעבוד בסוכנות היהודית, שבמסגרתה פעל לקליטתם של עולי אתיופיה, תוך חירוף נפש וסיכון רב במבצעי עלייה חשאיים וחשובים של יהדות אתיופיה.
נפטר ב-9 במרץ 2022. הותיר אישה, ילדים ונכדים.
ב-2021 נערך לכבודו ערב הוקרה בסוכנות היהודית.
חיים אישיים

יוסף היה אחיה של בליינש זבדיה, שגרירת ישראל באתיופיה לשעבר.
הערות שוליים

↑  שמואל ילמה ואחרים (עורכים), על כנפי היונה: 100 שנה להולדתו של יונה בוגלה: 100 שנות פעילות ציונית באתיופיה, הוצאת גפן, 2008, עמ' 80–82
↑  עזריאל קמון (עורך), הגשר הראשון: עדותם של חניכים יהודים יוצאי אתיופיה מכפר בתיה 1955 - 1995, יד טבנקין, 1996, עמ' 15, 19-18, 24, 36-37, 53-51, 66
↑  שרון אופיר רופא, "כן אני יכולה - סיפור חייה המרגש של שגרירת ישראל באתיופיה", לאשה, 1 במאי 2014
↑  קורין אלבז-אלוש, הלך לעולמו אסיר ציון יוסף זבדיה, פעיל מרכזי בהעלאת יהודי אתיופיה לישראל, באתר ynet, 10 במרץ 2022