stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבת קרייתי
אנדרטאות החטיבה ויחידותיה

אנדרטת חטיבת קרייתי (לטרון) - אנדרטה לזכר לוחמי החטיבה הממוקמת בפארק עוצבות השריון.
אנדרטת גדוד 42 בצריפין
אנדרטת גדוד 42 ברמלה
אנדרטת קרב משלט 219
אנדרטה לנופלים מחטיבת שריון 166 קרייתי - מחנה עמיעד
אנדרטה לנופלים מחטיבת שריון 166 בכניסה למחנה ירדן - כביש 888
אתר הנצחה לחללי גדוד שריון 95 במערכות ישראל ביער המגינים.
חורשת משה ניר, אנדרטה לזכר 10 לוחמי גדוד 95 שנפלו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, הממוקמת בחורשה של שמו של המ"פ משה ניר.
מפקדי החטיבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| מיכאל בן-גל | 1948 - 1949 | מלחמת העצמאות. לימים נשיא בית הדין הצבאי לערעורים |
| בן ציון פרידן | 1949 - 1951 |  |
| נחמיה ברוש | 1951 - 1955 | לימים דובר צה"ל |
| יוסף (יוש) הרפז | 1955 - 1958 | מפקד החטיבה במלחמת סיני, לימים מפקד בית הספר לקצינים של צה"ל |
| שאול אפק |  | ממלא מקום |
| אלעד פלד | 1965 - 1967 | לימים מפקד המכללה לביטחון לאומי |
| משה יטבת | 1967 | מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים |
| יוסף (יוש) הרפז | 1967 | חזר לפקד על החטיבה במלחמת ששת הימים לאחר פציעתו של משה יטבת |
| שלמה אמבר | 1967 - 1969 | לימים ראש הג"א |
אביב ברזילי: 
אורי בר-רצון: 
| יהודה גביש | 1970 - 1972 | לימים נשיא בית הדין הצבאי לערעורים |
| יעקב הדר (פפר) | 1972 - 1974 | מפקד החטיבה במלחמת יום הכיפורים |
| צבי בר | 1974 - 1976 | כמפקד חטיבה 166, לימים ניצב במשטרת ישראל, ראש עיריית רמת גן |
| אמנון אשכול | 1976 - 1978 | מפקד החטיבה במבצע ליטני, לימים מפקד פיקוד הנח"ל |
| יוסי מלמד | 1978 - 1980 | לימים ראש מטה פיקוד הדרום |
| אהוד גרוס | 1980 - 1982 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה, לימים קצין חינוך ראשי |
| אמי פלנט | 1982 - 1984 | מעוטר עיטור העוז, לימים קצין שריון ראשי |
| חוטר שלום | 1984 - 1986 | לימים, קצין אג"ם גיס 446, סגן מפקד אוגדת 510 |
| רפאל לנדסברג | 1986 - 1988 |  |
| גדעון טרן | 1988 - 1991 |  |
רן ירום: 
| אגאי יחזקאל | 2000 - 2003 | לימים קצין שריון ראשי, רח"ט תכנון באג"ת |
| משה שטרית | 2003 - 2005 |  |
| גיא בר-לב | 2005 - 2007 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון השנייה, לימים קצין איסוף קרבי ראשי |
| ליאור הוכמן | 2007 - 2010 | לימים מפקד חטיבה 460 |
| יאיר וולנסקי | 2010 - 2013 | לימים מפקד חטיבה 401 |
| גל שוחמי | 2013 - 2015 | לימים מפקד חטיבה 188 ומפקד אוגדה 319. |
| רלי מרגלית | 2015 - 2017 | לימים מפקד מפקדת אלון |
| יאיר אור | יוני 2017 - 2019 |  |
| אסף כרמי | מאי 2019 - אוגוסט 2019 | ממלא מקום |
| חנוך דאובה | אוגוסט 2019 - ספטמבר 2022 | מעוטר עיטור העוז |
| מיקי שרביט | ספטמבר 2022 - אוגוסט 2024 | מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל |
| ניב דאובה | אוגוסט 2024- מכהן |  |
לקריאה נוספת

מרדכי נאור (עורך ראשי), לקסיקון כח המגן ההגנה, 1992 ערכים: קרייתי, גדוד 42, גדוד 43, גדוד 44
יוסף אוליצקי, ממאורעות למלחמה, תל אביב 1949 - תולדות קרייתי, גבעתי ואלכסנדרוני
משה (מוסא) אשד, חיל השדה ("החי"ש") במחוז תל אביב: אוסף סיפורי חברות וחברים, תל אביב, 2001.
יעקב מורג (עורך), סיפורו של גדוד הטנקים 95; תולדות גדוד 95 מהקמתו ב-1960 ועד לפירוקו ב-1988, עמותת גדוד 95, 2007
הערות שוליים

↑  מתוך ספרו של יצחק רבין, פנקס שירות, עמוד 567; מצוטט בטור של אראל סג"ל, מבצע טיהור, 19 בנובמבר 2003, אתר nrg
↑  דוד בן-גוריון, מדינת ישראל המחודשת, כרך א', עמוד 106.
↑  גדוד 43, באתר "גלעד"
↑  סיפורם של אנשי חיל החימוש בחטיבה 4 באתר חיל החימוש
↑  איתן גליקמן, 49 שנים אחרי המלחמה: נחנכה אנדרטה לזכר לוחמי השריון שנפלו, באתר ynet, 29 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305289405171 
מיכאל בן גל, מפקד 'קרייתי', עם יצחק צ'יז'יק, המושל הצבאי של יפו, בישיבה ראשונה לאחר כיבושה, מאי 1948. קיצוני משמאל-עמוס בן-גוריון, קצין הקשר של הסוכנות היהודית עם שלטונות המנדט.
אנדרטת גדוד 42 ברמלה
הסבר באנדרטת גדוד 42 קרייתי ברמלה
אנדרטת גדוד 42 בצריפין
אנדרטת קרב משלט 219, גדוד 142 קרייתי
אנדרטה לחללי גדוד 95 ברמת הגולן
טקס חילופי מח"ט 4 קרייתי, מחנה נפתלי, 8 באוגוסט 2024 מימין לשמאל: המח"ט הנכנס אל"ם ניב דאובה (נואם), המח"ט היוצא אל"ם מיקי שרביט, מפקד אוגדה 146 תא"ל יפתח נורקין,
גבעת אסף

| --- | --- |

מבט מהאוויר, פברואר 2014
 טריטוריה:  יהודה ושומרון
 תאריך ייסוד:  2001
 גובה:  880 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במאחז:  130 (2014)
 קואורדינטות:  31°54′41″N 35°14′56″E﻿ / ﻿31.91138889°N 35.24888889°E﻿ / 31.91138889; 35.24888889 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) גבעת אסף(למפת דרום השומרון רגילה) גבעת אסף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת אסף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת אסף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לוז (או "גבעת אסף") הוא מאחז בהרי בנימין, כ-4 קילומטרים דרומית-מזרחית לבית אל. היישוב שוכן על גבעה בגובה של 880 מטר מעל פני הים, החולשת על "צומת הטי" בכביש 60. ב־28 ביוני 2024 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הסדרתו של המאחז.
היסטוריה

היישוב לוז הוקם בשם "גבעת אסף", על ידי אברכים ופעילים מישיבת מרכז הרב, בשליחות ראש הישיבה הרב אברהם אלקנה שפירא. הגבעה הוקמה באייר תשס"א (מאי 2001) בעקבות הרצחו בצומת של אסף הרשקוביץ, תושב עפרה, שלושה חודשים לאחר רצח אביו. תחילה הוקם במקום אוהל מחאה בידי "ועד פעולה" מבית אל בראשות גדעון ליכטרמן. לאחר מכן התיישבו בה ארבע משפחות במכולות, כשאוטובוס ישן שהוצב בה משמש כמטבח. משרד הבינוי והשיכון בנה בה תשתיות בסכום של 600,000 ₪. היישוב הגיש בקשה לתוכנית מפורטת למוסד חינוכי.
תנועת אמנה רכשה את אדמות המאחז מ"הקרן שליד מדרשת ישראל" שניהלה את המגעים לרכישת הקרקעות מהבעלים הפלסטינים, והגישה בקשה לקמ"ט (קצין מטה) רישום המקרקעין לרישום זכויותיה בהן, אך הקמ"ט חשש כי המסמכים שהגישה הקרן מזויפים, ולא אישר את מעמדה של הקרן בהם. ב-3 ביוני 2004 הוצא צו להפסקת עבודות ולהריסה. בנוסף, הוציא אלוף פיקוד המרכז ב-9 במאי 2004 צו המכריז על גבעת אסף ומאחזים נוספים שטח מתוחם, כצעד לקראת פינויים. בעקבות הצו הועברו המכולות מחוץ לשטח המתוחם והוצבו על חלק אחר של המקרקעין, אשר גם לגביו חל צו ההריסה. מועד קיומו של צו התיחום נדחה מעת לעת, עד שהמדינה עדכנה, נכון ליום 14.5.2013, כי בתחום המאחז אושרו חמש בקשות להיתרי עסקה בחלקים בלתי מסוימים בשלוש חלקות שונות. המבנים המצויים בחלקות שנרכשו מהווים כ-75% ממבני המאחז, ושיעור הרכישה בשלוש החלקות הוא 100%, 90% ו-60%. כמו כן הודיעה המדינה כי היא בוחנת את האפשרות להכשיר את המקום.
בעמדה שהגישה מנהלת המחלקה לבנייה כפרית במשרד השיכון ב-2005 לערך, נאמר כי גבעת אסף היא שכונה חדשה של יישוב ותיק ולכן לא נדרשת החלטת ממשלה להקמתה. ביולי 2009 קבע מפקד החטיבה המרחבית בצו צבאי, "גבולות שמירה" של גבעת אסף, בתוכם יש סמכויות הגנה מלאות לרבש"צ של היישוב.
במאי 2014 פירקו התושבים חמישה מבנים שהוצבו על קרקע המוגדרת כקרקע פלסטינית פרטית, במסגרת הסכם עם המדינה.
ב־28 ביוני 2024 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני את הצעת השר במשרד הביטחון בצלאל סמוטריץ' להסדיר את המאחז.
ב-12 בפברואר 2025 פורסם שהוחלט לשנות את שם היישוב מ'גבעת אסף' ללוּז.
פיגועים בסמוך ליישוב

ב-10 במרץ 2014 נהרג מחבל סמוך ליישוב, בעת שיידה בקבוקי תבערה על כביש 60.
ב-13 בדצמבר 2018 בוצע בצומת הכניסה למאחז פיגוע ירי שבו מחבל פלסטיני שירד מרכב הרג שני חיילי צה"ל, פצע קשה חייל נוסף וצעירה ונמלט.
ב-11 בספטמבר 2024 התרחש פיגוע דריסה באמצעות מכלית, בסמוך ליישוב, חייל צה"ל סמ"ר גרי גדעון הנגהאל נדרס למוות, המחבל נפצע מירי לעברו.
אוכלוסייה ושירותים

במקום מתגוררות למעלה מארבעים משפחות עם כ-100 ילדים, רובן בקרוואנים ומיעוטן במבני קבע. ביישוב פועל מעון פעוטות. ילדי בתי הספר לומדים בתלמוד תורה במעלה מכמש ובבית הספר בפסגות. ביישוב יש פעילות תרבות הכוללת ערבי נשים ושיעורי תורה. קיים בו בית מדרש ובו כולל אברכים, שלוחה של ישיבת מרכז הרב.
בינואר 2012 נחנך ביישוב פארק משחקים "קוממיות", במימון "קרן שילה" והמועצה המקומית בית אל.
אחד ממקימי היישוב הוא הרב גיורא ברנר מישיבת מרכז הרב, ששימש כראש בית המדרש בגבעת אסף עד לעזיבתו את היישוב לצורך הקמת ישיבה. הרב ינון קליין, בוגר ישיבת מרכז הרב, החליף אותו בראשות בית המדרש ולאחר מכן התמנה כרב היישוב.
גלריית תמונות

גבעת אסף מושלגת, ינואר 2008
גבעת אסף מצפון, אפריל 2010
גבעת אסף ממזרח, יולי 2008
גל-עד בכניסה ל"גבעת אסף"
בית הכנסת ביישוב ("זיכרון אשר אהרן")
הערות שוליים

↑  בג"ץ 3008/06 תנועת "שלום עכשיו" - ש.ע.ל מפעלים חינוכיים נ. שר הביטחון
↑  איתמר פליישמן, המדינה לבג"ץ: נבחן הכשרה של ארבעה מאחזים, באתר ynet, 16 במאי 2013
↑  חיים לוינסון, וינשטיין הורה למדינה: להכשיר מאחזים רק אחרי הבחירות, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2012
↑  בג"ץ 7891/07 תנועת שלום עכשיו- ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים נ. שר הביטחון מר א
↑  המקור: טליה ששון - חוות דעת ביניים - ללא תאריך - 2005 (משוער)
↑  "יש דין", עמוד 14
↑  הסכם חלקי בגבעת אסף, באתר ערוץ 7, ט"ו באייר תשע"ד, 15 במאי 2014
↑  סולימאן מסוודה, מיכאל שמש, גילי כהן, הקבינט אישר: סנקציות על הרשות הפלסטינית והסדרה של חמישה מאחזים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 ביוני 2024
↑  עוז ישראל שוורץ, ‏הוועדה קבעה: זה השם החדש ליישוב גבעת אסף, באתר "סרוגים", 12 בפברואר 2025
↑  מחבל נורה למוות סמוך לגבעת אסף, באתר ערוץ 7
↑  טל לב רם, ‏פיגוע ירי סמוך לגבעת אסף: שני הרוגים, פצוע אנוש ופצועה קשה, באתר מעריב אונליין, 13 בדצמבר 2018
↑  עוזי ברוך, פצוע אנוש בפיגוע דריסה ליד בית אל, באתר ערוץ 7, 11 בספטמבר 2024
↑  הלוחם גרי גדעון הנגהאל שנפל אתמול בפיגוע הובא למנוחות, באתר ערוץ 7, 12 בספטמבר 2024
↑  ידידיה בן אור, לימוד הושענא רבא במרכז חבל בנימין, באתר ערוץ 7, 29 בספטמבר 2010
↑  גבעת אסף: ממשיכים בהתפתחות, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007591015105171
ראש המבצעים הימיים

ראש המבצעים הימיים (באנגלית: Chief of Naval Operations; בקיצור: CNO) הוא תפקיד המאויש על ידי קצין צי ארצות הברית בדרגת אדמירל, והוא הקצין הבכיר ביותר במחלקת הצי של ארצות הברית. ראש המבצעים הימיים משמש כיועץ צבאי וכסגנו של מזכיר הצי של ארצות הברית. בתפקידו הנוסף כחבר במטות המשולבים, משמש ראש המבצעים הימיים כיועץ צבאי למועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית, למועצה לביטחון פנים, למזכיר ההגנה, ולנשיא.
התפקיד הוא אדמיניסטרטיבי בפנטגון, ובעוד שאין לו סמכות פיקודית מבצעית על כוחות הצי כפי ששם התפקיד מרמז, ראש המבצעים הימיים מפקח על יישום ההנחיות של מזכיר הצי בקרב הכוחות הימיים.
אחריות > מחלקת הצי

ראש המבצעים הימיים מדווח ישירות למזכיר הצי על ניצול המשאבים והיעילות התפעולית של כוחות הצי ועל פעילות הכוחות כפי שהוגדרו על ידי מזכיר הצי. כמו כן מבצע ראש המבצעים הימיים פעולות נוספות על פי הנחיית מזכיר הצי. הוא הקצין הבכיר ביותר בצי ארצות הברית (למעט כאשר יושב ראש המטות המשולבים או סגנו הם קציני צי ארצות הברית), וכמו שאר חברי המטות המשולבים הוא בעל סמכות אדמיניסטרטיבית בלבד ואין לו סמכות פיקודית על כוחות צי ארצות הברית.
מינוי ראש המבצעים הימיים

המועמד שנבחר לתפקיד על ידי הנשיא חייב לעבור אישור של סנאט. באופן קבע הקצין יהיה בדרגת אדמירל 4 כוכבים.
מעון רשמי

בשנת 1893 נבנה מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 השוכן בוושינגטון די. סי. ראש המבצעים הימיים אהב את המבנה, וב-1923 הפך אותו למעונו הרשמי. הבית נשאר מעונו הרשמי של ראש המבצעים הימיים עד 1974, אז אישר הקונגרס להפוך אותו למעונו הרשמי של סגן נשיא ארצות הברית. כיום שוכן מעונו הרשמי של ראש המבצעים הימיים ברובע A בשטח מספנות צי ארצות הברית לשעבר בוושינגטון.
ראשי המבצעים הימיים של ארצות הברית

|  | תמונה | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | אדמירל ויליאם בנסון | 11 במאי 1915 | 25 בספטמבר 1919 |
| 2. |  | אדמירל רוברט קונץ | 1 בנובמבר 1919 | 21 ביולי 1923 |
| 3. |  | אדמירל אדוארד אברלי | 21 ביולי 1923 | 14 בנובמבר 1927 |
| 4. |  | אדמירל צ'ארלס יוז | 14 בנובמבר 1927 | 17 בספטמבר 1930 |
| 5. |  | אדמירל ויליאם פראט | 17 בספטמבר 1930 | 30 ביוני 1933 |
| 6. |  | אדמירל ויליאם סטנדלי | 1 ביולי 1933 | 1 בינואר 1937 |
| 7. |  | אדמירל צי ויליאם ליהי | 2 בינואר 1937 | 1 באוגוסט 1939 |
| 8. |  | אדמירל הרולד סטארק | 1 באוגוסט 1939 | 2 במרץ 1942 |
| 9. |  | אדמירל צי ארנסט קינג | 2 במרץ 1942 | 15 בדצמבר 1945 |
| 10. |  | אדמירל צי צ'סטר נימיץ | 15 בדצמבר 1945 | 15 בדצמבר 1947 |
| 11. |  | אדמירל לואיס דנפילד | 15 בדצמבר 1947 | 2 בנובמבר 1949 |
| 12. |  | אדמירל פורסט שרמן | 2 בנובמבר 1949 | 22 ביולי 1951 |
| 13. |  | אדמירל ויליאם פצלר | 16 באוגוסט 1951 | 17 באוגוסט 1953 |
| 14. |  | אדמירל רוברט קארני | 17 באוגוסט 1953 | 17 באוגוסט 1955 |
| 15. |  | אדמירל ארלי ברק | 17 באוגוסט 1955 | 1 באוגוסט 1961 |
| 16. |  | אדמירל ג'ורג' אנדרסון | 1 באוגוסט 1961 | 1 באוגוסט 1963 |
| 17. |  | אדמירל דייוויד מקדונלד | 1 באוגוסט 1963 | 1 באוגוסט 1967 |
| 18. |  | אדמירל תומאס מורר | 1 באוגוסט 1967 | 1 ביולי 1970 |
| 19. |  | אדמירל אלמו זומוואלט | 1 ביולי 1970 | 29 ביוני 1974 |
| 20. |  | אדמירל ג'יימס הולוויי | 29 ביוני 1974 | 1 ביולי 1978 |
| 21. |  | אדמירל תומאס הייוורד | 1 ביולי 1978 | 30 ביוני 1982 |
| 22. |  | אדמירל ג'יימס ווטקינס | 30 ביוני 1982 | 30 ביוני 1986 |
| 23. |  | אדמירל קרלייל טרוסט | 1 ביולי 1986 | 29 ביוני 1990 |
| 24. |  | אדמירל פרנק קלסו | 29 ביוני 1990 | 23 באפריל 1994 |
| 25. |  | אדמירל ג'רמי בורדה | 23 באפריל 1994 | 16 במאי 1996 |
| 26. |  | אדמירל ג'יי ל. ג'ונסון | 16 במאי 1996 | 21 ביולי 2001 |
| 27. |  | אדמירל ורן קלארק | 21 ביולי 2001 | 22 ביולי 2005 |
| 28. |  | אדמירל מייקל מאלן | 22 ביולי 2005 | 29 בספטמבר 2007 |
| 29. |  | אדמירל גארי ראפהד | 29 בספטמבר 2007 | 23 בספטמבר 2011 |
| 30. |  | אדמירל ג'ונתן גרינרט | 23 בספטמבר 2011 | 18 בספטמבר 2015 |
| 31. |  | אדמירל ג'ון ריצ'רדסון | 18 בספטמבר 2015 | 22 באוגוסט 2019 |
| 32. |  | אדמירל מייקל גילדיי | 22 באוגוסט 2019 | 14 באוגוסט 2023 |
| 33. |  | אדמירל ליסה פרנקטי | 2 בנובמבר 2023 | 21 בפברואר 2025 |
| (מ״מ) |  | אדמירל ג׳יימס קילבי | 21 בפברואר 2025 | מכהן |
יהדות אוקראינה

| --- | --- |

בית הכנסת המרכזי בעיר חרסון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 קייב, דניפרו, חרקוב, אודסה
 שפות
 רוסית, אוקראינית, יידיש, עברית
 דת
 יהדות
אנדרטה בהיכל יהדות ווהלין בגבעתיים
יהדות אוקראינה היא קהילה יהודית גדולה במזרח אירופה, באזור התואם לגבולותיה הנוכחיים של אוקראינה.
אוקראינה הוקמה כישות מדינית נפרדת בתחילת המאה העשרים, וכללה את החבלים ההיסטוריים גליציה, ווהלין ופודוליה, בהם קמו קהילות יהודיות גדולות. במשך כאלף שנים נחשבו יהודי אוקראינה, בלארוס וליטא כחלק מיהדות פולין, שהייתה, משלהי ימי הביניים ועד השואה, הגדולה בקהילות עם ישראל בתפוצות, עד להשמדת רובם – בערך 4 מיליון יהודים – במלחמת העולם השנייה (למעט היהודים שהיגרו החוצה בתקופות הרבות שלפני המלחמה).
בדומה ליהדות פולין, תרבותם של יהודי אוקראינה הייתה יהודית אורתודוקסית והם דיברו יידיש. חלק ניכר ממגוריהם וחייהם התקיים בשטעטל שבתחום המושב. זאת גם כאשר הפכה אוקראינה לחלק מהאימפריה הרוסית ונקבעו גבולותיה המדיניים של אוקראינה.
יהודי אוקראינה סבלו מפוגרומים ואנטישמיות גואה במהלך כל ימי הביניים ואחריהם, שהגיעה לשיא במהלך מלחמת העולם השנייה, במהלכה קהילות יהודיות רבות נרצחו, והושמדו לפחות כ-900,000 יהודים באוקראינה.
לפי האומדנים, אוכלוסיית הליבה היהודית במדינה מונה כ-50 אלף איש, וישנם בה עוד כ-150 אלף זכאי חוק השבות. הקהילות הגדולות ביותר הן בקייב, דניפרו, אודסה וחרקוב.
תולדות היהודים

האזכור הראשון של קייב, בירת אוקראינה בכתבים יהודיים מופיע במכתב קייב מן הגניזה הקהירית. בגניזה נמצא מכתב של סוחרים יהודים, המתוארך למאה התשיעית, ובו נכתב כי אחד הסוחרים נקלע לחובות ונלקח לשבי לעיר קייב. חבריו שלחו איגרות בעברית לקהילות היהודיות כדי לגייס סכום הכסף הנדרש על מנת לפרוע את החוב.
במאה ה-12 הגיעו לאוקראינה יהודים ממרכז אירופה ובמאות ה-15 וה-16 הגיעו אליה יהודים מפולין.
במאה ה-18 הייתה אוקראינה מרכז ההתפשטות תנועת החסידות ברחבי מזרח אירופה. בצפון אוקראינה פעלה בעיקר חסידות צ'רנוביל ובמערב אוקראינה פעלה בעיקר חסידות רוז'ין.
במאה ה-19 עודדה הממשלה הרוסית ששלטה באוקראינה התיישבות של יהודים בחקלאות באזורי דרום אוקראינה, בקרבת הים השחור ומולדובה והוקמו כמה מושבות יהודיות חקלאיות באוקראינה.
יהודים רבים מאוקראינה הצטרפו לתנועות ציוניות למיניהן, ורוב העולים בעלייה השנייה היו יהודים מאוקראינה. ב-1957 נידונו ארבעה יהודים למאסר על "פעילות ציונית", ביניהם ברוך מרדכי וייסמן שיומנו העברי הוברח ופורסם בישראל. ב-1959, ביובל המאה להולדת שלום עליכם, תלו היהודים שלט זיכרון על פתח הבית שבו התגורר הסופר בשעתו; באותה שנה סגרה העירייה את בית-העלמין הישן ליד באבי-יאר אך התירה ליהודים את העברת העצמות לבית-עלמין חדש.
תולדות היהודים > הפרעות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בקרב התושבים באוקראינה, בעיקר בקרב הכפריים, שררה אנטישמיות חריפה שבעקבותיה חלו פרעות ביהודים. הפרעות הקשות ביותר שערכו ביהודים, היו מלוות במעשי אכזריות נוראים, היו גזירות ת"ח ות"ט בימי מרד חמלניצקי בפולנים. במהלך הפרעות נרצחו בין 40 ל-50 אלף יהודים, וקהילות רבות נפגעו קשות.
בשנת 1768 נערכו פרעות ביהודים על ידי ההיידמקים, שהיו כנופיות של קוזקים.
החל מסוף המאה התשע עשרה נערכו פוגרומים בהשראת הממשל. ראשיתן ב"סופות בנגב" ב-1881.
בין 1917 ו-1920, במהלך מלחמת העצמאות של אוקראינה, הייתה אוקראינה לזירת מלחמה בין כמה צבאות שונים, שמרביתם (חוץ מהבולשביקים) ערכו מעשי טבח ביהודים. לפחות 50,000 (100,000 נחשב למספר סביר) יהודים נרצחו, ורבים נאנסו, עונו ונשדדו, במאורעות שנודעו כפרעות פטליורה. פטליורה נרצח אחר כך על ידי שלום שוורצבארד.
תולדות היהודים > מלחמת העולם השנייה והשואה

בשנת 1940, שנה לפני מבצע ברברוסה שבו כבשה גרמניה הנאצית את אוקראינה, חיו באוקראינה כ-2.4 מיליון יהודים. למרות שיתוף פעולה  בין האוקראינים לגרמנים הצליחו כ-850 אלף, מתוך כ-2.4 מיליון מיהודי המדינה, לברוח מאוקראינה במהלך המלחמה, בעיקר לשטחים אחרים בברית המועצות כמו סיביר, אוזבקיסטן ומדינות נוספות במרכז אסיה שהיו חלק מברית המועצות.
רבים מהיהודים כלל לא נלקחו למחנות השמדה. הם נרצחו על אדמת אוקראינה בהמוניהם, וגופותיהם רוכזו בבורות על ידי יחידות האס-אס ומשתפי פעולה אוקראינים. ראשית היה נמסר שעל היהודים להתכנס במקום מסוים. משם הובלו ברגל למרחק של כמה קילומטרים, עד שהגיעו לאזור ובו גיא טבעי - ושם נורו למוות, לעיתים אפילו מבלי שחפרו בורות קודם לכן. לפי ההערכה, בכל רחבי רוסיה יש בין 2,000 ל-3,000 מקומות הנחשבים "גיא הריגה". כמעט ליד כל כפר שהיו בו יהודים, ניתן לזהות את גיא ההריגה וקבר האחים ביער הסמוך.
המספר המשוער של היהודים שהושמדו על אדמת אוקראינה מגיע ל-900,000. בסוף שנות ה-90 אפשרה הגישה לארכיונים הסובייטיים אומדן מדויק יותר של אוכלוסיית היהודים לפני המלחמה כך שדיטר פוהל העריך כי 1.2 מיליון יהודים נרצחו, והערכות עדכניות יותר אף הגיעו ל-1.6 מיליון.
תולדות היהודים > באבי יאר

יהודי קייב הגיעו לבאבי יאר אחרי פרסום הכרזה הבאה: ב-28 בספטמבר 1941 פורסמה ברחבי קייב מודעות של פלוגת התעמולה 637 בדפוס הארמייה השישית, בזו הלשון:
על כל (היהודים) המתגוררים בקייב וסביבותיה להתייצב בשעה 8:00 בבוקר יום שני 29 בספטמבר 1941 בפינת הרחובות מלניקובסקי ודוחטורוב (על יד בית הקברות). עליהם לקחת עמם מסמכים, כסף, חפצי ערך, בגדים חמים, לבוש תחתון וכדומה.
כל (יהודי) שלא יבצע הוראה זו ויימצא במקום אחר כלשהו יירה.
כל אזרח שיכנס לדירות שפונו על ידי (היהודים) ויגנוב רכוש יירה.
לפי דוח מס' 101 של האיינזצגרופן, 33,771 יהודים נטבחו ב-29 וב-30 בספטמבר בבאבי יאר. במהלך השנה שלאחר הרצח הובלו לבאבי יאר והומתו שם בהריגה 15,000 יהודים נוספים שנתפסו בעיר ובסביבתה.
בשנת 1991 הוצבה אנדרטה לזכר הקורבנות היהודים של באבי יאר. ב־29 בספטמבר 2006 נערך טקס לציון 65 שנה לטבח, ובו נשא תפילת יזכור הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל בשנים 1993–2003. באותו מעמד הוענק גם עיטור הגבורה של הצבא האוקראיני לאנטולי שפירו, רב-סרן יהודי שפיקד על יחידה מהצבא האדום שהשתתפה בשחרור מחנה ההשמדה אושוויץ.
תולדות היהודים > תקופת ברית המועצות

לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו מרבית הניצולים היהודים לאוקראינה. כמו יתר יהודי ברית המועצות, ההגירה שלהם הוגבלה עד לשנת 1989.
על פי מרכז שמעון ויזנטל אוקראינה "לא ניהלה מעולם חקירה אחת של פושע מלחמה נאצי מקומי, שלא לדבר על תביעה נגד פושע שרצח יהודים בשואה".
ב-1966 דחה הוועד המרכזי של המפלגה במוסקבה בקשה מטעם יהודי קייב לחדש את פעולת התיאטרון היידי. קייב הוסיפה לשמש מרכז לסופרים ביידיש, רבים מהם יוצאי מחנות מתקופת סטלין, כגון: איציק קיפניס, הירש פוליאנקר, נתן זבארה, אלי שכטמן ויחיאל פאליקמן. באותה השנה נהרו רבבות יהודים מאוקראינה כולה, לדוכן הישראלי בתצוגה חקלאית בין-לאומית בענף הלול, וכעבור שנה בעקבות מלחמת ששת הימים, ניתן ביטוי פומבי לרגשות היהודים, בניסיונות חוזרים להביע את זהותם הלאומית ביום-השנה לטבח באבי-יאר.
ב-1968 נאסר המהנדס היהודי בוריס קוצ'ובייבסקי באשמת "הוצאת דיבה על המשטר הסובייטי", לאחר שביקש היתר יציאה לישראל בשבילו ובשביל אשתו הלא-יהודיה; בקיץ 1970 חתמו עשרה יהודים מקייב על מכתב גלוי שלפיו ויתרו על אזרחותם הסובייטית וביקשו להיות אזרחי מדינת ישראל.
למרות התנגדות המשטר הסובייטי לפעילות דתית, היו באוקראינה קהילות יהודיות ששמרו על אורח חיים יהודי אורתודוקסי, כולל תפילות וכשרות. בין קהילות אלו ניתן למנות את קהילת קורוסטן וקהילת אוברוץ', שתיהן במחוז ז'יטומיר שבצפון המדינה. בקהילות אלו התקיימה תפילה יומיומית במניין במשך כל שנות השלטון הסובייטי לאחר המלחמה.
תולדות היהודים > העלייה לישראל בראשית שנות התשעים

מיד לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, סבלה אוקראינה ממשבר כלכלי חריף שהיה גורם חשוב בעליה של מאות אלפים מיהודי אוקראינה למדינת ישראל. רבים מהעולים היו משכילים ובעלי מקצוע בתחומי ההנדסה והרפואה, והתאקלמו היטב במשק הטכנולוגי של מדינת ישראל.
ראו גם

התאחדות הארגונים והקהילות היהודיות של אוקראינה
יהדות מזרח אירופה
יהדות פולין
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים
בית הכנסת "שושנת הזהב", בדניפרופטרובסק
קהילת יהודי קייב
הערות שוליים

1 2  צוות המשרוקית של גלובס, ‏האם יש באוקראינה רבע מיליון יהודים שזכאים לעלות לישראל?, באתר גלובס, 15 בפברואר 2022
1 2  קהילת יהודי קייב, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות. 20-02-2019
↑  Weinryb, Bernard Dov. The Jews of Poland: A Social and Economic History of the Jewish Community in Poland from 1100 to 1800. Jewish Publication Society (1973). ISBN 9780827600164. עמוד 197
↑  איתמר אייכנר, הקבינט ידון בהעלאת יהודים מאוקראינה, תורי ענק בלשכת העלייה בעיר לבוב, באתר ynet, 26 בפברואר 2022
↑  אנה ברסקי, אריק בנדר, ‏בשלוש טיסות מיוחדות: המבצע לחילוץ יהודי אוקראינה יוצא לדרך, באתר מעריב אונליין, 2 במרץ 2022
↑  משרד העלייה: יותר מ-10,000 בני אדם עלו מאוקראינה מתחילת המלחמה, באתר ynet, 28 במרץ 2022
1 2  איתמר אייכנר, לפחות 70 הרוגים, כ-400 פצועים: הקהילה היהודית באוקראינה חושפת נתונים, באתר ynet, 23 באוגוסט 2022
↑  איתמר אייכנר, חצי שנה של אש: כך השפיעה המלחמה על הקהילות היהודיות במזרח אירופה, באתר ynet, 25 בספטמבר 2022
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534194805171  LCCN: sh87002837 
כתובה מאוקראינה
פצועים לאחר פוגרום בכפר חודורקוב, שנערך בידי כוחות צבא אוקראיניים בשנת 1919. האוסף הלאומי לתצלומים על שם משפחת פריצקר, הספרייה הלאומית.
חייל גרמני יורה באם ובנה באחד ממבצעי הרצח ההמוני של יהודים על ידי ירי אל בורות, 1942
המבנה האדיר של בית הכנסת "בית מנחם" בחרקוב, שהוא השני בגודלו באירופה
בית הכנסת החדש בעיר ז'אפרוז'יה
נשיא אוקראינה מאז 2019 והיהודי הראשון שנבחר לכהן בתפקיד, וולודימיר זלנסקי
בית הכנסת החדש בעיר קריבי ריה
פגישת נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי עם רבני אוקראינה ב-6 במאי 2019
יו"ר 'פדרציית הקהילות היהודיות באוקראינה' הרב מאיר סטמבלר מעניק לנשיא זלנסקי סט מצות בבונקר של בית ספר יהודי בקייבשלוחי חב"ד ורבני המדינה במפגש עם זלנסקי שארגנה 'פדרציית הקהילות היהודיות באוקראינה'
רוקי רואד (קינוח)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון 
 מוצא:  אוסטרליה 
 מרכיבים עיקריים:  סוג שוקולד 
 
רוקי רואד (באנגלית: Rocky road) הוא סוג של קינוח מהמטבח האמריקאי.
מרכיבים והכנה

רוקי רואד הוא חטיף ללא אפייה המבוסס על שוקולד ורכיבים נוספים, כמו למשל: מרשמלו, שברי עוגיות, חתיכות אגוזים מסוגים שונים ועוד. מרכיבי הקינוח נוטים להשתנות בהתאם לאזורי העולם השונים: באזורים המושפעים מבריטניה רוקי רואד מכונה טיפין (באנגלית: Tiffin). השם רוקי רואד המזוהה עם המטבח האמריקאי והאוסטרלי הוא נפוץ יותר משאר השמות האחרים של חטיף זה. החטיף מוגש בדרך כלל כשהוא כבר חתוך למנות אישיות כמו בראוניז, ובארצות הברית הוא גם מוכר כטעם של גלידה.
הכנת החטיף נעשית על ידי ערבוב שוקולד מומס עם שאר המרכיבים האחרים, את השוקולד ממיסים באיטיות ולאחר הערבוב מקררים אותו להתייצבות לפני ההגשה. לאחר שהשוקולד המומס התקרר ניתן לחתוך אותו לחתיכות בצורות שונות, לרוב חתיכות מרובעות. השם שלו מגיע מהטקסטורה של הקינוח, שהוא אינו "חלק" ואחיד אלא גבישי.
היסטוריה

מקורו של הקינוח שנוי במחלוקת; יש הרבה חברות אמריקאיות שטוענות שהן אלו שהמציאו את החטיף כבר במאה ה-19. ישנן גרסאות לפיהן החטיף הומצא באוסטרליה כבר בשנת 1853, על בסיס מאכלים שונים שהביאו איתם המהגרים אשר התקלקלו במסע הארוך לאוסטרליה, ועורבבו עם אגוזים מקומיים. במקום לזרוק את אותם החטיפים שהביאו איתם המהגרים הם ערבבו אותם עם שוקולד מקומי וכך נוצר החטיף. גרסה נוספת למקור הקינוח הזה טוענת שהטעם נוצר על ידי ויליאם דרייר (William Dreyer) שבמהלך שנות השפל הגדול בארצות הברית חתך מרשמלו ושקדים במספרי-התפירה של אשתו והוסיף אותם לגלידה בטעם שוקולד של חברת "דרייר".