stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוס קינגסברי
הערות שוליים

1 2 3 4  Australian Dictionary of Biography, Melbourne University Publishing, 2000. (באנגלית)
↑  "Kingsbury, Bruce Steel", World War II Nominal Roll, Commonwealth of Australia, נבדק ב-7 במרץ 2009 {{citation}}:  (עזרה)
1 2 3  Dornan 1999, pp. 19–26
1 2  Dornan 1999, pp. 29–41
1 2 3 4 5  Dornan 1999,pp. 49–78
↑  "Recommendation for Alan Richard Avery to be awarded a Military Medal", Australian War Museum (באנגלית)
1 2 3 4  Dornan 1999, pp. 81–87
↑  McCarthy 1959, pp. 108–122
↑  Keogh 1965, pp. 146–149; 169
↑  Keogh 1965, pp. 205–206}
1 2 3 4 5 6  Lindsay 2002, pp. 77–81
↑  Brune 2004, p. 149
1 2 3 4  Ham 2004,pp. 176–177
↑  Brune 1992, p.112
↑  Australian War Memorial, Battle of Isurava (באנגלית)
↑  The London Gazette, Supplement 35893, THE GAZETTE, ‏1943-02-05
↑  Brune 2004, p.150
↑  Austin 1988, p.158
↑  Brune, McDonald, 2005, p.59
↑  Casualty details—Kingsbury, Bruce Steel, Commonwealth War Graves Commission
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: kingsbury-bruce-steel-10745  CWGC: 2165531  Trove: 1464535 
קברו של קינגסברי בשנת 1944
משפחתו של קינגסברי מקבלת את צלב ויקטוריה בשמו
הענקת עיטור צלב ג'ורג למלטה

צלב ג'ורג' (מוזיאון המלחמה הלאומי, מלטה)
צלב ג'ורג' הוענק לאי מלטה ב-15 באפריל 1942 על ידי המלך ג'ורג' השישי. העיטור הוענק לתושבי מלטה לאות הערכה על גבורתם במהלך המצור על מלטה שהטילו עליהם האיטלקים והגרמנים בין 1940 ל-1942.
צלב ג'ורג' שולב בדגל מלטה ב-1943.
היסטוריה > המצור על מלטה

במהלך המצור על מלטה הפציצו כוחות הציר את האיים. בשל ההפצצות נוצר מחסור חמור באספקה ותושבי מלטה סבלו מרעב.
ניסיון פלישה של האיטלקים ביולי 1941 נכשל כשמגיני החוף הבחינו בסירות טורפדו של הקומנדו הימי האיטלקי (MAS).
הפילדמרשל הגרמני אלברט קסלרינג התקיף את מלטה מהאוויר באופן מאסיבי אך התקיפה כשלה ולא הצליחה להכניע את מלטה. הגרמנים הפציצו את האיים מסביב לשעון בניסיון להרוס את הבסיסים הבריטיים במלטה. (בסיסים אלו סכלו את הניסיונות הימיים לתספק את המערכה של רומל בצפון אפריקה) מיקומה הגאוגרפי של מלטה, בין איטליה לצפון אפריקה, כמו גם חלוקת אגן הים התיכון למזרח ומערב, העמידו את האיים במיקום אסטרטגי. מטוסים בריטיים ממלטה היו יכולים לטוס עד טריפולי ולוב מדרום, תוניסיה ממערב ובסיסי גרמניה באיטליה מצפון, לפנטלריה, סיציליה ואפילו עד נמל נאפולי המרוחק.
ב-15 באפריל 1942 העניק המלך ג'ורג' השישי את צלב ג'ורג' לתושבי מלטה בהערכה על גבורתם. העיטור הוענק בתקופה הקשה ביותר של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בתקופה בה כוחות הציר הובילו בהישגים הצבאיים.
בזמן הענקת צלב ג'ורג', משאבי הצבא והמזון במלטה כמעט ואזלו. הדלק הוגבל לצבא בלבד וקיצוב הונהג באוכלוסייה שהייתה על סף רעב. התחמושת אזלה ותותחי הנ"מ ירו מעט פגזים ביום.
היסטוריה > מבצע הרקולס

ספינות קרב מהצי המלכותי האיטלקי גברו על הבריטים, אולם הצי המלכותי לא נכנע. לחיל האוויר הגרמני הייתה עליונות אווירית עד שהספיטפייר נשלח למלטה במרץ. באותה תקופה תכננו הגרמנים והאיטלקים את מבצע הרקולס: פלישה ימית ואווירית לאיי מלטה. המבצע נדחה ברציפות - עד שהיה מאוחר מדי. על אף אישור המבצע, האיטלקים שחששו מהפעולה, לא הכינו את הכוחות, וההתקפה שהייתה אמורה לצאת לפועל בספטמבר נדחתה שוב ושוב, עד שלבסוף בוטלה עקב תבוסת הלופטוואפה מעל מלטה בחודשים יולי-אוגוסט והמפלה בטוברוק ב־11 בנובמבר. אספקת הדלק, המזון והתחמושת החיוניים היו סיבה נוספת לביטול.
היסטוריה > סיום המצור

מבצע פדסטל - מבצע ימי בריטי שנערך בין ה-10 ל-15 באוגוסט 1942 נועד להעביר אספקה לאי הנצור מלטה במהלך מלחמת העולם השנייה. לצורך ליווי שיירת האספקה שכללה 14 אוניות תובלה, הוקצו ארבע נושאות מטוסים, שתי אניות מערכה, שבע סיירות ועשרים משחתות. אל מול הכוח הבריטי יצאו הצי האיטלקי וחילות האוויר של גרמניה ואיטליה בכוח של 540 מטוסי קרב. הקרב שהתפתח בין הכוחות היה הקרב הימי הגדול ביותר בזירת הים התיכון. בסיומו של הקרב הצליחו מספר אוניות אספקה להבקיע את המצור ולהעביר לאי אספקה חיונית, שהכריעה סופית את הקרב על מלטה לטובת בעלות הברית, והשלימה את מה שנחשב לאחד הפרקים הימיים ההרואיים ביותר בהיסטוריה.
עיטור צלב ג'ורג'

צלב ג'ורג' יוסד על ידי המלך ג'ורג' השישי, ב־24 בספטמבר 1940, והחליף את מדליית האימפריה. זוהי המקבילה האזרחית לצלב ויקטוריה. מיועד לאזרחים ומוענק גם לחיילים על מעשי גבורה שנעשו שלא לנוכח פני האויב. המדליה מוענקת על מעשים של גבורה או אומץ בולט בנסיבות של סכנה קיצונית.
עיטור צלב ג'ורג' > הענקת העיטור למלטה

אחד משני העיטורים של ג'ורג' קרוס ניתן לאי מלטה. העיטור הוענק על ידי המלך ג'ורג' השישי במכתב בכתב יד
15 באפריל 1942, ג'ורג' ר.י."
לוטינט ג'נרל סר ויליאם דובי מושל מלטה ענה:
"בעזרת אלוהים מלטה לא תיחלש אלא תמשיך עד לניצחון"
טקס הענקת הפרס נערך ב־13 בספטמבר 1942 בוואלטה, לאחר הגעת שיירת סנטה מריה.
כיום

הצלב והמסר מהמלך נמצאים כיום במוזיאון המלחמה הלאומי בפורט סנט אלמו, ואלטה.
חנות הכלבו הרודס הניפה את דגל מלטה לציון 70 שנה למלטה כ"אי צלב ג'ורג'" בין התאריכים 1 עד 28 במרץ 2012.
הערות שוליים

↑  "ITALIAN CAMPAIGN 1943–1945". אורכב מ-המקור ב-30 באפריל 2007. נבדק ב-22 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The GC Collective Awards". אורכב מ-המקור ב-28 באפריל 2007. נבדק ב-22 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "The George Cross Award". אורכב מ-המקור ב-8 באוגוסט 2009. נבדק ב-22 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Royal Naval Reservists commemorate Malta's George Cross". אורכב מ-המקור ב-8 במאי 2007. נבדק ב-22 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Photos of Operation Pedestal". אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2007. נבדק ב-22 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Which could not therefore be recognised by a military decoration, given that they typically require gallantry in the face of the enemy.
↑  The other being that to the Royal Ulster Constabulary
↑  Image of handwritten letter World War II today
↑  "Presentation of the George Cross". אורכב מ-המקור ב-20 באפריל 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.timesofmalta.com/articles/view/20120415/life-features/George-Cross-awarded-to-Malta-70-years-ago-today.415609
↑  Visit, Malta. "Harrods Malta". Malta Tourism Authority. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Malta, Independent. "Malta's hidden gems". Malta Independent. אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Times of, Malta. "Malta all over Harrods". The times of malta.
דגל מלטה מציג את צלב ג'ורג 'בפינה העליונה.
מלח מלטזי מחיל הים המלכותי שומר על צלב ג'ורג 'שמוצג בטקס בכיכר הארמון בוולטה, ביום השנה הראשון לפרס.
שלט על ארמון הגראנד מאסטר בו כתוב מכתבו של ג'ורג 'השישי.
יוסוף איזטין

הנסיך יוסוף איזטין (בטורקית עות'מאנית: شہزادہ یوسف عزالدین; 10 באוקטובר 1857 – 1 בפברואר 1916) היה נסיך עות'מאני, אשר כיהן כיורש העצר בתקופת שלטונו של מהמט החמישי.
ביוגרפיה

הנסיך יוסוף נולד ב-10 באוקטובר 1857 באיסטנבול, והיה בנו של הסולטן אבדילאזיז ואשתו דירינב קאדין.
הנסיך יוסוף חי באלמוניות מעת מות אביו ב-1876 עד הדחת בן דודו, הסולטן עבדול חמיד השני בשנת 1909. תחת החוקה הטורקית, יוסוף, הנסיך העות'מאני הבכור, הפך ליורש של בן דודו, מהמט החמישי, והוא נחשב למודרני ורפורמטור. בשנת 1910 הוא השתתף בהלוויית אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, ובשנת 1911 השתתף בהכתרת המלך ג'ורג' החמישי.
ככל הנראה הוא התאבד ב-1 בפברואר 1916, אם כי בזמנו נחשד שאולי הוא נרצח בהעלמת עין של שר המלחמה, אנוור פאשה, שעמו הוא התעמת.
משפחתו

יוסוף היה נשוי שש פעמים:
מאשתו צ'שמיאהו האנים היה לו בן אחד:
שהזאדה מוחמד באהדין (1883).
ב-20 במאי 1885 התחתן יוסוף עם ג'אבידן האנים המכונה זילייאה (לבית אסמה), בתם של עומר פאשה עג'בה ועיישה קמאליפר האנים דזיפאש-איפה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
ב-6 ביולי 1886 התחתן יוסוף עם נאזיקדה האנים (לבית בואוג'היקי ארדבה), בתו של חליל ביי ארדבה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
ב-15 באוקטובר 1892 התחתן יוסוף עם טאזנדה האנים (לבית פאייקה), אך לא היו לו ילדים ממנה.
מאשתו אברוניאז האנים לא היו לו ילדים.
ב-4 בפברואר 1904 התחתן יוסוף עם למן האנים אינליסוי, בתם של אחמד ביי וסיקרייה האנים, ממנה נולדו לו ילדים:
שהזאדה מוחמד ניזאמדין (1908 – 1933).
האטיג'ה שיקרייה סולטן (1906 – 1972), התחתנה עם שהזאדה דאמאט מוחמד שריפדין, בנו השני של שהזאדה סולימאן, על ידי אשתו השלישית, טארזיטר האנים, ולאחריו התחתנה עם השייח' אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, שליט כווית, בנו הבכור של השייח' ג'אבר השני אל-סבאח, שליט כווית, ולאחריו התחתנה עם דאמאט מוחמד שפיק זיה ביי אפנדי, בנו של חסן באהצ'אט.
מיהריבאן מיהרישאה סולטן (1916 – 1987), התחתנה עם קפטן שהזאדה עומר פארוק, בנו של הח'ליף אבדילמג'יט השני ושהסובאר קאדין.
עיטורים

עיטורי כבוד עות'מאניים:
סמל של חנדאן-אי אל-אי עות'מאן
מסדר אוסמאני
מסדר ההצטיינות
מסדר המג'ידיה
מסדר לאופולד (1910)
מסדר הנשר הלבן, סרביה (1911)
אביר מסדר הקדושים קירילוס ומתודיוס של בולגריה (1911)
מסדר העיט השחור (1911)
מדליית הכתרת המלך ג'ורג' החמישי (1911)
דייב גרוהל

| --- | --- |

דייב גרוהל בשנת 2011
 לידה:  14 בינואר 1969 (בן 56) ארצות הברית וורן, אוהיו, ארצות הברית
 שם לידה:  David Eric Grohl 
 שם במה:  Late! 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981
 מקום לימודים:  Bishop Ireton High School, Thomas Jefferson High School, בית ספר תיכון אמנדייל 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, פאנק רוק, האבי מטאל, גראנג', פוסט-גראנג'
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, תופים
 שיתופי פעולה בולטים:  פו פייטרס, נירוונה, קווינס אוף דה סטון אייג'
 צאצאים:  Violet Grohl 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי  היכל התהילה של הרוק אנד רול 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד אריק "דייב" גרוהל (באנגלית: Dave Grohl; נולד ב-14 בינואר 1969) הוא מוזיקאי רוק אמריקאי. גרוהל היה מתופף להקת נירוונה משנת 1990, אז החליף את צ'אד צ'אנינג. ב-1994 הקים את להקת פו פייטרס, והוא משמש כסולן וגיטריסט בלהקה. כיום הוא משתתף בלהקה נוספת הנקראת Them Crooked Vultures.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

כשהיה גרוהל ילד עברה משפחתו מאוהיו לווירג'יניה. שלוש שנים לאחר מכן, הוריו התגרשו והוא עבר לגור עם אימו.

בגיל 12, גרוהל החל לקחת שיעורי גיטרה, אך לאחר זמן מה הוא החליט שנגינה עם הרכבים יתרמו
לו יותר מאשר שיעורים והוא עבר לנגן עם להקות שונות.
שנה לאחר מכן, בשנת 1982, גרוהל ואחותו ליסה, נסעו לבלות את הקיץ באילינוי אצל בת דודתם.
היא לקחה אותם למספר הופעות פאנק רוק של להקות מקומיות ומאז גרוהל החל להתעניין במוזיקה זו.

כאשר גרוהל היה בחטיבת הביניים, הוא הצטרף ללהקה בשם "Freak Baby" בתור גיטריסט. באותה תקופה, הוא החל ללמד את עצמו תופים כאשר ניגן על מספר חפצים בחדרו. כאשר הלהקה החליטה להוציא את הבסיסט,
גרוהל ניצל את ההזדמנות ועבר לתופף בלהקה. כעבור זמן קצר הלהקה שינתה את שמה ל"Mission Impossible".

במהלך השנים כאשר גרוהל פיתח את עצמו כמתופף, הוא מספר שג'ון בונהם (לד זפלין) היה
ההשפעה הכי גדולה שלו, וכיום יש לו קעקוע על זרועו של הסמל המפורסם של בונהאם.
לאחר זמן קצר, להקת "Mission Impossible" התפרקה וגרוהל הצטרף ללהקת הפוסט פאנק "Dain Bramage".
בגיל 17, גרוהל ניגש לאודישן ללהקת "Scream" ועבר אותו בהצלחה. כדי להצליח באודישן, הוא שיקר בנוגע לגילו ואמר שהוא בן 20. להפתעתו הרבה, הלהקה הסכימה לצרף אותו.
זמן קצר לאחר מכן, הוא נשר מהתיכון כדי לנגן בתופים באופן מלא.
 באחד הראיונות הוא סיפר: "הייתי בן 17 והתרגשתי מאוד לראות את העולם. אז עשיתי את זה."

במשך ארבע השנים הבאות, יצא גרוהל עם הלהקה לסיבוב הופעות, הקליט איתם מספר אלבומי הופעה חיה
ושני אלבומי אולפן בשם "No More Censorship" ו-"Fumble".
ביוגרפיה > נירוונה

כמה חודשים לאחר מכן, להקת "Scream" התפרקה באופן מפתיע וגרוהל התקשר לחברו באז אוסבורן לעצה.
אוסבורן נתן לגרוהל את הטלפון של קריסט נובוסליץ' והוא הזמין את גרוהל לבוא לסיאטל לראות את נירוונה מופיעים. גרוהל נבחן להיות המתופף של נירוונה והתקבל.

בזמן שגרוהל הצטרף, הלהקה כבר הקליטה מספר שירי דמו והם בילו את רוב זמנם כדי למצוא חברה שתחתים אותם. לבסוף הם הוחתמו בDGC Records ובאביב 1991, הם נכנסו להקלטות. בספטמבר 1991, האלבום "Nevermind" יצא והשיג הצלחה עולמית ונירוונה הפכה לאחת הלהקות המשפיעות בסצנת הגראנג'.

במשך השנים כתב גרוהל שירים וסירב להציג אותם ללהקה בטענה שהם יפגעו בכימיה של הלהקה. במקום להציג את השירים לנירוונה, בשנת 1992 הוא הקליט את השירים לבדו והוציא קלטת שנקראה "Pocketwatch". גרוהל לא ציין את שמו בקלטת, אלא נתן לעצמו את הכינוי "Late!".

בשנים המאוחרות של נירוונה, כתיבת השירים של גרוהל התעצמה. באחד הימים בסיאטל, קורט קוביין שמע את גרוהל עובד על שיר שנקרא "Color Pictures of a Marigold", והשניים החלו לנגן את השיר ביחד. בסופו של דבר, הלהקה הקליטה את השיר בעבודות על האלבום "In Utero" כאשר גרוהל שר, מנגן בגיטרה ומתופף (באותה צורה שבה הקליט את אלבום הבכורה של פו פייטרס) וקריסט נובוסליץ' על הבס. השיר יצא כB-side לסינגל "Heart Shaped Box" בשם "Marigold". ולאחר מכן יצא באלבום של פו פייטרס Skin and Bones ובכך הפך לשיר היחיד שיצא תחת שתי הלהקות.

בשנת 1994, קורט קוביין התאבד והלהקה סיימה את דרכה.
ביוגרפיה > פו פייטרס (Foo Fighters)

לאחר התאבדותו של קורט קוביין, גרוהל לא ידע לאן לפנות ומה לעשות. באוקטובר 1994, גרוהל נכנס לסטודיו והחל להקליט דמו של מספר שירים כאשר הוא מנגן על כל הכלים. בנובמבר 1994 הוא יצא לסיבוב הופעות קצר ביחד עם טום פטי, שבסופו הוצע לו להיות המתופף הקבוע, אך הוא הרגיש שזה לא התאים לו ועזב את פטי. לאחר מכן הוא תופף עם מספר להקות שונות, אך גרוהל לא היה בטוח אם הוא רוצה להמשיך את קריירת התיפוף בלהקות אחרות. הוא החל להעביר את קלטת הדמו שלו לחברות תקליטים שונות, ולבסוף הוצעה לו הצעה לחתום בחברת הקלטות.

גרוהל לא רצה להתחיל קריירת סולו לכן הוא צירף אליו את פאט סמיר (שהיה גיטריסט מלווה בהופעות של נירוונה), ווליאם גולדשמיט ונייט מנדל (מלהקת "Sunny Day Real Estate") כדי שיקימו הרכב. במקום להקליט מחדש את הדמו, הוא עבר מיקס מקצועי ובשנת 1995 הוא יצא כאלבום הבכורה של פו פייטרס.
הנגן היחיד באותו אלבום למעט גרוהל הוא חברו גרג דולי, סולן להקת אפגן ויגס. הלהיטים מהאלבום היו "Big Me" ו-"This is a Call".
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות של כשנה כשבסיומו גרוהל חזר לביתו ועבד על פסקול לסרט "Touch".
לאחר שסיים את ההקלטות, הלהקה חזרה לאולפן כדי לעבוד על אלבומם השני, אך לאחר סיומו גרוהל
לא היה מרוצה מהתוצאות של האלבום ומתפקודו של המתופף ויליאם גולדשמיט, לכן הוא החליט לנסוע ללוס אנג'לס עם שאר חברי הלהקה (בלי גולדשמיט), ולהקליט את האלבום פעם נוספת כשהוא גם מתופף וגם שר.

האלבום "The Colour and the Shape" יצא במאי 1997. האלבום ביסס את מעמד הלהקה ויצאו ממנו מספר להיטים כמו "Everlong", "My Hero" ו-"Monkey Wrench". זמן קצר לאחר יציאת האלבום, טיילור הוקינס הצטרף ללהקה בתור המתופף, ופט סמיר עזב את הלהקה. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עם הגיטריסט פרנץ סטאל.

ב-1999, יצא אלבומם השלישי "There Is Nothing Left to Lose". האלבום הוקלט במרתף ביתו של גרוהל בווירג'יניה. לאחר יציאת האלבום הצטרף אל הלהקה הגיטריסט כריס שיפליט שנשאר קבוע בלהקה עד היום.

ב-2002, יצא אלבומם הרביעי "One by One". גרוהל סיפר בריאיון למגזין ה"רולינג סטון" שהוא לא אהב את התוצאה הסופית של האלבום: "ארבעה שירים ממנו היו טובים, את השבעה האחרים לא ניגנתי יותר בחיי. מיהרנו יותר מידי בהכנת האלבום". לאחר יציאת האלבום הלהקה יצאה לסיבוב הופעות.

ב-14 ביוני 2005 יצא אלבומם החמישי "In Your Honor". קצת לפני תחילת העבודה על האלבום, הלהקה בנתה סטודיו משלהם בשם "606" הממוקם ליד לוס אנג'לס. באלבום היו שיתופי פעולה עם ג'ון פול ג'ונס מלד זפלין, ג'וש הומי מקווינס אוף דה סטון אייג' ונורה ג'ונס. לאחר יציאת האלבום, הלהקה יצאה בסיבוב הופעות אקוסטי שיצא בDVD הנקרא "Skin and Bones".

בשנת 2007 יצא אלבומם השישי של הלהקה, "Echoes, Silence, Patience & Grace". לאחר מכן הלהקה יצאה לסיבוב הופעות, כשבסיומו הם הופיעו באצטדיון ומבלי שבלונדון. הלהקה אירחה את חברי להקת לד זפלין: ג'ימי פייג' וג'ון פול ג'ונס וגרוהל סיפר כי ההופעה הזו הייתה ההופעה הכי גדולה בהיסטוריה של הלהקה והוא היה מאושר להופיע עם חברי לד זפלין.

ביולי 2009, הלהקה הופיעה בהופעה מיוחדת בבית הלבן לכבוד הנשיא ברק אובמה ובהופעה זו
גרוהל חשף כי בסתיו הקרוב יצא אוסף הלהיטים הגדולים של הלהקה ובנוסף שני שירים חדשים הנקראים
"Wheels" ו"word forward".

פו פייטרס הפכה לאחת הלהקות החשובות והמשפיעות בז'אנר הרוק.
ביוגרפיה > פרויקטים נוספים

ב-2002 השתתף גרוהל ביצירת האלבום של להקת "קווינס אוף דה סטון אייג'", Songs for the Deaf". הייתה זו הפעם הראשונה מאז ימי להקת נירוונה בה אחז גרוהל במקלות התופים. לאחר סיום הקלטת האלבום, הקליט גרוהל עם להקתו הפו פייטרס את האלבום One by One, אשר זכה לביקורות נלהבות שטענו כי הזמן שבילה במחיצת קווינס אוף דה סטון אייג' השפיע עליו לטובה.
ב-2004 הוציא אלבום בשם פרובוט שבו סולני מטאל מפורסמים ביצעו שירים חדשים שהם כתבו וגרוהל הלחין (וגם ניגן בכל הכלים), שהתקבל בספקנות רבה בעולם המטאל כשגרוהל הכריז עליו אבל קיבל ביקורות משבחות ביותר לאחר צאתו.
בשנים 2005–2006 דייב תופף עבור הלהקה של חברו ג'ק בלאק, טניישס די, עבור פסקול הסרט "מפרט הגורל" (The Pick of Destiny) ואף שיחק בו כשחקן אורח: השטן.
בשנת 2009 גרוהל תופף בשיר "Run With The Wolves" מהאלבום "Invaders Must Die" של להקת הפרודיג'י.
בחודש יולי נחשף כי גרוהל עובד על פרויקט חדש ביחד עם ג'וש הומי מקווינס אוף דה סטון אייג' וג'ון פול ג'ונס מלד זפלין. להרכב החדש קוראים Them Crooked Vultures ובו גרוהל מתופף.
בחודש אוגוסט ההרכב הופיע בפעם הראשונה במועדון הMetro שבשיקגו, לאחר מכן הלהקה הכריזה
על סיבוב הופעות שהתחיל בארצות הברית וימשיך לאירופה ואוסטרליה. אלבומה הראשון של הלהקה שוחרר
ב-17 בנובמבר 2009 וסחף אחריו את קהל המבקרים והמעריצים, וחשף צד אחר ויותר משודרג של שלושת המוזיקאים. ג'וש הומי תיאר את חוויית הנגינה עם גרוהל כ"אתה מנגן ועושה את הקטע שלך ואתה מסתכל אחורה ויש שם את ערימת השיער המתנופפת עם החיוך הענק שפשוט מפרקת לרסיסים את התופים. זה די נהדר, באמת. אני מקווה שנחזור לזה מתישהו."
בשנת 2013 דייב גרוהל השתתף באלבום החדש של קווינס אוף דה סטון אייג', Like Clockwork... בתור מתופף ומשתתף בכתיבת אחד השירים באלבום. באותה השנה נשא את הנאום המרכזי בפסטיבל SXSW.
ביולי 2015 ביצעו 1000 מוזיקאים מהעיר צ'זנה באיטליה את השיר "Learn to Fly" ופנו לגרוהל בבקשה לבוא עם הפו פייטרס להופיע בעירם. בתגובה הוא שלח להם סרטון בו הוא מודה להם באיטלקית על המחווה ומבטיח לבוא.
ביוגרפיה > חייו האישיים

גרוהל היה נשוי לצלמת ג'ניפר יאנגוולד מ-1993 עד 1997. הוא נישא לג'ורדן בלום, מפיקת ה- MTV, ב-2 באוגוסט 2003 בביתם בלוס אנג'לס. לבני הזוג שלוש בנות. ב-15 באפריל 2006 נולדה בתם הראשונה, ויולט מאי.
ב-17 באפריל 2009 נולדה לדייב ולאשתו בת נוספת בשם הרפר וילו (Harper Willow). יש להם בת נוספת בשם אופיליה סיינט אשר נולדה בשנת 2014.
דיסקוגרפיה חלקית

פרובוט (2004)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה מועמדת | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס גראמי | שיר הרוק הטוב ביותר | "Rescued" (בתור פזמונאי) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  יוטיוב, דייב גרוהל נואם את הנאום המרכזי של פסטיבל SXSW
↑  Rockin1000, אתר הפרוייקט של ביצוע השיר על מנת להביא את גרוהל ולהקתו לצ'זנה
↑  יוטיוב, סרטון ביצוע השיר בצ'זנה ותגובתו של דייב גרוהל
↑  2024 GRAMMY Nominations: See The Full Winners & Nominees List | GRAMMY.com, grammy.com
| נירוונה |
| --- | --- | --- |
קורט קוביין • קריסט נובוסליץ' • דייב גרוהל
| אלבומי אולפן | Bleach • Nevermind • In Utero |  |
| אלבומי הופעה | MTV Unplugged in New York • From the Muddy Banks of the Wishkah • Live at Reading • Live at the Paramount |  |
| אוספים | Incesticide • Nirvana • Sliver: The Best of the Box • Icon |  |
| מארזי תקליטורים | Singles • With the Lights Out • Nevermind: The Singles |  |
| מיני אלבומים ואחרים | Blew • Hormoaning • Nevermind It's an Interview |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001255105171  PLWABN: 9810638736705606  BNE: XX5607887  BnF: cb14031138j (data)  GND: 130639052  ICCU: LO1V387622  ISNI: 0000 0001 2278 4916  LCCN: no00059212  LNB: 000328262  MusicBrainz: 4d5f891d-9bce-45ae-ad86-912dd27252fa  NKC: xx0027788  NLA: 36042140  NTA: 118768549  SUDOC: 080809472  Trove: 1198369  VIAF: 38921323   WorldCat (עם VIAF): 38921323
ויקטור בריוחאנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1935 טשקנט, ברה"מ 
 פטירה:  13 באוקטובר 2021 (בגיל 85) קייב, אוקראינה 
 מדינה:  אוקראינה, ברית המועצות 
 השכלה:  הפוליטכניון של טשקנט 
 מעסיק:  תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור מהפכת אוקטובר  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליית ותיק העמל  פרס אוקראינה למדע ולטכנולוגיה 
 
ויקטור פטרוביץ' בריוחאנוב (ברוסית: Виктор Петрович Брюханов;‏ 1 בדצמבר 1935 – 13 באוקטובר 2021) היה מנהל הבנייה של תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל ומנהל תחנת הכוח בשנים 1970–1986.
ביוגרפיה

בריוחאנוב נולד בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית. בן בכור מבין ארבעה ילדים, אביו עבד כזגג ואמו הייתה מנקה. מאוחר יותר היה היחיד מאחיו שקיבל השכלה גבוהה וקיבל תואר ממחלקת האנרגיה של הפוליטכניון של טשקנט בהנדסת חשמל בשנת 1959. לאחר סיום לימודיו הוצעה לו עבודה באקדמיה למדעים של אוזבקיסטן. הוא עבד בתחנת הכוח התרמית אנגרן כמתקין אוורור חובה, נהג משאבות הזנה, עוזר נהג טורבינות, נהג טורבינות, מהנדס בכיר בסדנת הטורבינות, מפקח משמרות והיה מנהל סדנה כעבור שנה.
בשנת 1966 התקבל בריוחאנוב לעבוד בתחנת הכוח התרמית סלביאנסקאיה. הוא החל כמנהל עבודה בכיר ועלה לדרגת ראש המפעל ולבסוף, כסגן מהנדס ראשי, התפטר בשנת 1970 כדי לבנות תחנת כוח גרעינית באוקראינה. הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1966. בין 1970 ל-1986 הוא נבחר שוב ושוב כחבר הסניף האזורי של המפלגה בקייב, צ'רנוביל ופריפיאט.
ויקטור פגש את אשתו ולנטינה בתחנת הכוח אנגרן. ולנטינה הייתה עוזרת למהנדס טורבינות בעוד ויקטור היה חניך טרי מהאוניברסיטה.
ביוגרפיה > בניית תחנת הכוח צ'רנוביל

בשנת 1970 הציע שר האנרגיה לבריוחאנוב משימה חדשה – הקמת תחנת כוח אטומית המורכבת מארבעה כורים מדגם RBMK על גדות נהר פריפיאט באוקראינה. בתחילה הציע בריוחאנוב לבנות כורים של מים בלחץ (PWA), אך החלטה זו התקבלה בהתנגדות שציינה בעיות בטיחות וכלכלה בבניית כורי RBMK, שבסופו של דבר בוצעה. בעלות של כמעט 400 מיליון רובל, הוא היה אחראי על בניית הכורים מאפס. מכיוון שלא היה שום דבר בקרבת מקום, הוא נזקק להביא חומרים וציוד לאתר הבנייה. הוא ארגן כפר זמני, המכונה "לסנוי" ובנה בית ספר. בשנת 1970 הצטרפה אליו אשתו, בתו בת השש ובנו התינוק. בשנת 1972 הם עברו להתגורר בעיר החדשה פריפיאט.
במהלך הבנייה עקב לוחות זמנים צפופים תאריך השלמת הבנייה נדחה שוב ושוב, היה מחסור בציוד בנייה וחומרים לקויים. שלוש שנים לאחר שקיבל את תפקיד המנהל, המפעל עדיין לא נבנה. הוא הציע להתפטר, אך מכתב ההתפטרות נקרע על ידי המפקח שמונה מטעם המפלגה ומשרד האנרגיה ביולי 1972. ב-1 באוגוסט 1977, שנתיים מאוחר מהמתוכנן ויותר משבע שנים לאחר שהושק התכנון והקמת המפעל, החל לפעול הכור הראשון של תחנת הכוח בצ'רנוביל. בשעה 20:10 ב-27 בספטמבר אותה שנה, החשמל הגרעיני הראשון של אוקראינה עבר על קווי 110 ו-330 קילו וולט והגיע לרשת החשמל הסובייטית.
בריוחאנוב התעלם ולא הכיר בדליפה הרדיואקטיבית שהתרחשה ב-9 בספטמבר 1982 כאשר אדים עלו דרך ערימת אוורור המשותפת לכורים 1 ו-2, דבר המצביע על צינור אחד שבור לפחות. המזהמים הרדיואקטיביים התפשטו למרחק ארבעה עשר קילומטרים מהמפעל והגיעו לפריפיאט. בריוחאנוב דחה גם בדיקת בטיחות יוצאת דופן של כור 4 כדי לעמוד במועד ההשקה של מוסקבה ב-31 בדצמבר 1983. עד 1984, כל הכורים של תחנת הכוח בצ'רנוביל (הידועה רשמית בשם תחנת הכוח הגרעינית על שם ולדימיר א. לנין) היו מחוברים ומתפקדים.
ביוגרפיה > האסון

ב-26 באפריל 1986 התקשר ראש האגף הכימי לבריוחאנוב לדווח על אירוע בתחנה. בריוחאנוב ניסה ליצור קשר עם מפקח המשמרת אך לא הייתה תשובה בבניין הכור הרביעי. הוא הורה לכל הרשויות להיפגש בבונקר במטה ההגנה האזרחית. בעודו באוטובוס שחלף ליד הכור הרביעי, הבין בריוחאנוב שהמבנה העליון של הכור נעלם.
הפיצוץ הרים את מכסה הכור ששקל 1,000 טון. בהיעדר מדדי מטרים גבוהים התקשו הפקידים לקבוע אם התרחש שחרור קרינה או לא, ואם כן, כמה קרינה שוחררה לאוויר. בריוחאנוב, בסיוע דיאטלוב והמהנדס הראשי ניקולאי פומין, המשיך להורות למפעילים להוסיף עוד מי קירור.
בהתבסס על מידע לקוי שהגיע מאנטולי דיאטלוב, בריוחאנוב המשיך להכחיש כי גרעין הכור התפוצץ. בשעה 3:00 לפנות בוקר, יצר בריוחאנוב קשר עם ולדימיר מרין, פקיד האחראי לענייני גרעין של המפלגה הקומוניסטית בביתו במוסקבה כדי לדווח על התאונה ולהבטיח לגורמי הממשל כי המצב נמצא בשליטה.
ביוגרפיה > לאחר האסון

לאחר שבריוחאנוב יצא לחופשה של שבוע ב-22 במאי, פקידי המפלגה ערכו הסדרים להדיחו לצמיתות מתפקידו כמנהל תחנת הכוח. כחלק מהליכי הגילוי שהכתיב החוק, הביאו לו החוקרים את החומרים שחשפו במהלך פניותיהם, ששימשו בתיק נגדו. בריוחאנוב מצא גם מכתב שנכתב על ידי אחד ממומחי מכון קורצ'טוב וחשף את תקלות התכנון המסוכנות שהוסתרו ממנו ומצוותו במשך 16 שנים.
ב-20 בינואר 1987, לאחר שישב במאסר במשך שישה שבועות, הגישה הפרקליטות את כתב האישום לבית המשפט העליון של ברית המועצות. כל 48 תיקי הראיות שנשלחו למוסקבה סווגו כסודיים ביותר.
ויקטור בריוחאנוב נמצא אשם בהפרה גסה של תקנות הבטיחות, ויצר תנאים שהובילו לפיצוץ. הדיווחים ציינו גם כי לא הצליח להבטיח מנהיגות נכונה ותקיפה בתנאי האסון הקשים והפגין חוסר אחריות וחוסר יכולת ארגונית. בריוחאנוב נידון לעשר שנים במחנה עבודה בתוספת עונש של חמש שנים בגין ניצול לרעה של סמכותו. הוא קיבל אחריות מקצועית אך הכחיש אחריות פלילית.
ב-3 ביולי 1986, החלטת הוועד הפוליטי של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית בדבר הטעויות שהובילו לאסון צ'רנוביל גרמה לכך שבריוחאנוב סולק מהמפלגה.
בספטמבר 1991 הוא שוחרר לפני הזמן. לאחר שחרורו המשיך לעבוד בתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל כראש המחלקה הטכנית.
בריוחאנוב התגורר עם אשתו במחוז דסניאנסקי בקייב מאז 1992. הוא עבד כשכיר בחברת Ukrinterenergo, חברת אנרגיה בבעלות ממשלת אוקראינה, האחראית על חיסול ההשלכות של אסון צ'רנוביל. עד יום הולדתו ה-80 בדצמבר 2015, פרש בריוחאנוב מעבודה בגלל כשל בראייה ובעיות בריאותיות.
נפטר ב-13 באוקטובר 2021.
בתרבות הפופולרית

במיני-סדרה "צ'רנוביל" גולם בריוחאנוב על ידי קון או'ניל.