stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינופארם
חיסונים ל-COVID-19

החיסון Sinopharm BIBP COVID-19, הידוע גם בשם BBIBP-CorV, או חיסון Sinopharm COVID-19, וגם חיסון BIBP, הוא חיסון אחד המורכב משני נגיפים מומתים ל-COVID-19 שפותחו על ידי סינופארם. מפתחי החיסון השלימו את ניסויי שלב III של החיסון בארגנטינה, בחריין, מצרים, מרוקו, פקיסטן, פרו ואיחוד האמירויות הערביות. בשלב השלישי של הניסויים השתתפו למעלה מ-60,000 מתחסנים. BBIBP-CorV חולקת טכנולוגיה דומה הקיימת ב-CoronaVac (אנ') ו-BBV152.
תוצאות של ביקורת העמיתים שפורסמו ב-JAMA (The Journal of the American Medical Association (JAMA) (אנ') של ניסויי שלב III באיחוד האמירויות הערביות ובחריין הראו שהחיסון BBIBP-CorV יעיל ב-78.1% במקרים סימפטומטיים ו-100% במקרים חמורים. בדצמבר 2020, איחוד האמירויות דיווחה שתוצאות הביניים מראות על יעילות של 86%. בעוד שחיסוני mRNA כמו החיסון Pfizer-BioNTech COVID-19 ו-mRNA-1273 הראו יעילות גבוהה יותר שלמעלה מ-90%, מאידך בחיסונים אלה קיימים אתגרי הפצה, אחסון ותובלה, מכיוון שהם דורשים מתקנים ומשאיות להקפאה עמוקה. היתרון של BIBP-CorV של סינופארם בכך שניתן לשנע ולאחסן אותו בטמפרטורות קירור רגילות.
החיסון BBIBP-CorV של סינופארם, נמצא בשימוש במדינות באסיה, אפריקה, דרום אמריקה, ואירופה. חברת סינופארם, תכננה לייצר מיליארד מנות של BBIBP-CorV בשנת 2021. ב-7 במאי 2021, ארגון הבריאות העולמי אישר את החיסון לשימוש חירום. מאוחר יותר חברת סינופארם חתמה על הסכמי רכישה של 170 מיליון מנות מ-COVAX (אנ').
ראו גם

סינובאץ'
סרגיי יפוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1930 (בן 94) גרוזני, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
סרגיי יפוני  (ברוסית: Сергей Наумович Ефуни‏; נולד ב-24 בינואר 1930) הוא רופא סובייטי-רוסי  ממוצא יהודי. הוא מתמחה בפיזיולוגיה והרדמה.
קורות חיים

סרגיי יפוני נולד בשנת 1930 בגרוזני למשפחה יהודית-רוסית. אביו נאום היה יליד דאוגבפילס. הוא היה פעיל במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, לחם במלחמת האזרחים ברוסיה ובהמשך נשלח לעבודה בעיר גרוזני. לאחר מספר שנים המשפחה עברה למוסקבה. הוא נעצר בשנת 1938 במהלך הטיהורים הגדולים והוצא להורג 0שמו טוהר מכל אשמה בשנת 1955). אשתו נעצרה ונשפטה ל-8 שנות במחנות גולאג. היא שוחררה בשנת 1945. בתקופת מעצרה סרגיי יפוני עם אחיו התגוררו אצל קרובי משפחה.
לאחר סיום בית ספר יפוני למד באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה אותה סיים בשנת 1954. עד לשנת 1956 הוא עבד בבית חולים אזורי בהרי אלטאי בה קודם למנהל מחלקה . בשנת 1956 הוא חזר למוסקבה והחל ללמד במכון לרופאה בה למד. בשנת 1959 הוא התחיל ללמד באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה. בשנת 1964 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1964 יפוני עבר למכון לכירורגיה ניסויית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות. במכון זה הוא עבד שנים רבות. בשנת 1965 התמנה לפרופסור.
בשנת 1974 יפוני מונה למנהל מרכז לרפואה בלחץ חמצן שהוקם.
יפוני התמחה בחקר השפעת חמצן על פעילות גופנית. הוא פיתח שיטות חדישות בתחום הרדמה. יפוני פרסם כ-120 מאמרים מדעיים ומספר ספרים.
על פעילות בתחום הרפואה ליפוני הוענק עיטור הדגל האדום של העמל ופרס ברית המועצות (1977). הוא נבחר לאקדמיה למדעים כחבר בהתכתבות ובשנת 1992 מעמדו שודרג לחבר בפעול.
סטניסלב מוניושקו

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1819 Ubieĺ, בלארוס 
 פטירה:  4 ביוני 1872 (בגיל 53) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, פולין 
 מקום לימודים:  Minsk men's gymnasium 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  פולנית 
 כלי נגינה:  עוגב, עוגב 
 בן או בת זוג:  Aleksandra Müller 
 צאצאים:  Jan Czesław Moniuszko, Elżbieta Moniuszko-Nawroczyńska, Bolesław Moniuszko 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סטניסלב מוניושקו
סטניסלב מוניושקו (בפולנית: Stanisław Moniuszko;‏ 5 במאי 1819 – 4 ביוני 1872), מלחין פולני יליד בלארוס. נחשב כנציג הבולט ביותר של האופרה הלאומית הפולנית. שיריו, המוזיקה הדתית ושתי האופרות החשובות שלו "הלקה" ו"ארמון הרוחות", כמו כן שתי רביעיות המיתרים שהלחין, נמנים עד היום עם הרפרטואר המוזיקלי העולמי.
קורות חייו > הרקע המשפחתי, ילדותו ולימודיו

נולד ביישוב אובייל על יד מינסק, בזמנו בפלך יגומן בגוברניה מינסק, כיום באזור צ'רוון של מחוז מינסק, במשפחה של בעלי אחוזות מיוחסת לשושלת האצילים לוביץ' ובעלת השכלה מוזיקלית. אמו, אלז'בייטה מג'רסקה, הייתה בת למשפחה ממוצא ארמני (מג'ריאנץ).
האב, צ'סלב מוניושקו, התיישב באותו אזור אחרי ששרת כקצין פרשים במטה של המרשל הצרפתי מורט בעת מסעו של נפוליאון ברוסיה.
סטניסלב בילה רוב שנות ילדותו בוורשה ובמינסק. קיבל שיעורי מוזיקה ופסנתר קודם כול מאמו ואחר כך מאוגוסט פראייר בוורשה בשנים 1827–1830. בשנים 1830–1837 למד הלחנה בבית הספר למוזיקה של דומיניק סטפנוביץ במינסק.
המשיך לימודי הלחנה וניצוח מקהלות אצל קרל פרידריך רונגנהגן בקונסרבטוריום בברלין בשנים 1837–1839. השתלם אז גם תוך כדי השתתפות בחזרות של מופעי אופרה תחת ניצוחם של רונגהגן ושל גספרו ספונטיני.
קורות חייו > פעילותו בווילנה

בשנת 1840 התיישב בווילנה והתחתן עם אלכסנדרה מילר. בווילנה הועסק כנגן עוגב בכנסיית יוהנס הקדוש ועבד בו זמנית כמורה למוזיקה והחל משנת 1850 כמנצח בתיאטרון. ניצח על הרקוויאם של מוצרט בביצוע מקהלת חובבים, כמו כן על אורטוריות של היידן, מנדלסון ואחרים, ניצח גם על יצירות לתזמורת של בטהובן וגספארו ספונטיני, מלחין שהכיר אישית בברלין. בשנת 1854 בעזרת אכילס בונולדי הקים בווילנה חברת חובבים "צציליה הקדושה" וניצח את הופעותיה הפומביות פעמיים בשנה.
בעת 18 שנות פעילותו בווילנה תרם רבות להפיכתה למרכז מוזיקלי חשוב.
קורות חייו > מנצח האופרה בוורשה

אחרי הצלחת האופרה שלו "הלקה" בשנת 1858 מונה כמנצח האופרה (תאטר ולקי = התיאטרון הגדול) בוורשה וחי כל שאר שנותיו בעיר הזאת.
בביקור בפריז בשנת 1862 הכיר את העמיתים הצרפתים בתחום האופרה, אובר וגונו.
החל משנת 1864 לימד תזמור והלחנה במכון למוזיקה בוורשה.
עם תלמידיו נמנו: צזאר קואי, הנריק יארצקי (גר')  וזיגמונט נושקובסקי (אנ').
תרומתו כמלחין

ביצירותיו שילב הסגנון הקלאסי הפולני עם השפעות איטלקיות, למשל של (וינצ'נצו בליני)
ורומנטיות גרמניות – משוברט, מנדלסון, ורוסיות – מגלינקה. הצטיין כיוצר מנגינות שניכרת בהן השראה מהפולקלור הפולני, הבלארוסי והליטאי. לא מעט מהאופרות שלו נגעו בנימה ביקורתית בהיבטים חברתיים שבחיי האימפריה הצארית.
באופרה שלו הכי ידועה, הלקה יש רואים תהודה למהפכות "אביב העמים" משנות 1848–1849 כשהיא נושאת מסר של מחאה נגד אי-הצדק החברתי. מבחינה מוזיקלית יוצא דופן השימוש בטכניקה הדומה ללייטמוטיב של וגנר ובתזמורה מורגשת השפעתו של קרל מריה פון ובר.
גם האופרה החשובה האחרת שלו, "ארמון הרוחות", משקפת את האווירה בעם הפולני אחרי המרד מ-1863.
גם האופרות "הרוזנת" ו"מילת כבוד" (Verbum nobile) חדורות רגשות פטריוטיים, בעוד שהאופרה "פאריה" מתייחסת שוב לעוולות חברתיים.
שמו של מוניושקו כמלחין גדול הלך לפניו בשכבות רבות בעם בפולין. אחרי שנפטר מהתקף לב בוורשה בשנת 1872, בהלווייתו באו לחלוק לו כבוד אחרון במעין הפגנה המונית כ-60,000 אנשים. נקבר בבית הקברות פובאזקי בבירת פולין.
יצירותיו > יצירות קוליות

300 - 400 לידר, בין השאר על מילים של אדם מיצקייביץ'
("שלושה שירים" – יצירתו הראשונה של מוניושקו שפורסמה, של לנרטוביץ, צ'צ'וט, אודינייץ, יוזף איגנצי קראצ'בסקי ואחרים)
מוזיקה מקהלתית
6 מיסות
1 רקוויאם
4 ליטניות
קנטטות:
"רוחות רפאים" (Widma) לפני 1859 ו"סונטות מקרים" (Sonety krymskie)‏ 1867, שתיהן על מילים של מיצקייביץ'
מעל 15 אופרות:
"לינה בהרי האפנינים" ("Nocleg w Apeninach"), וילנה 1839; "מי הקסם" – לפי ליברית של הסופר הבלארוסי ויקנטי דונין-מרצינקייביץ 1840; "הלקה" ("Halka"), וילנה 1848 ו-1854, גרסה חדשה בוורשה 1858; "דון קישוט החדש" ("Nowy Don Kiszot"), למברג) 1849; "ההגרלה" ("Loterya") ורשה 1846; "הצוענים" (Cyganie) וילנה 1852, בגרסה חדשה "יוונוטה" ("Jawnuta") ורשה 1860; "בטלי" ("Bettly") וילנה 1852; "אידיליה בכפר" מינסק 1852; "הרפסודאי" ("Flis") ורשה 1858; "הרוזנת" ("Hrabina") ורשה 1860; "מילה של כבוד" ("Verbum nobile") ורשה 1861; "ארמון הרוחות" ("Strazny dwór") ורשה 1865; "פאריה" ("Paria") ורשה 1869; המלודרמה "באטה" ("Beata") ורשה 1872.
יצירותיו > בלטים

"מונטה קריסטו" 1866
יצירותיו > מוזיקה כלית

3 אוברטורות:
"מעשיה" ("Baijka") – מוקדשת לדרגומיז'סקי 1848; "קין" 1856; "צבאית" 1857.
פולונז קונצרטי (1866)
2 רביעיות מיתרים, 1839, 1840
מוזיקת במה – למחזות של שייקספיר: "המלט", "הסוחר מוונציה", של שילר "השודדים", של יוזף קורז'ניובסקי "אנשי הקרפטים", של יוליוש סלובצקי "לילה ונדה".
יצירותיו > עבודות תאורטיות

כתב ספר לימוד (טרקטט) להרמוניה – ורשה 1871
הערות שוליים

↑  בבלארוסית: Станіслаў Манюшка, בליטאית: Stanislovas Moniuška, ברוסית: Станислав Монюшко
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279105105171  PLWABN: 9810699634205606  BIBSYS: 7070982  BNE: XX1369700  BnF: cb13922246w (data)  CANTIC: a19545903  CiNii: DA10108513  GND: 118784552  ICCU: MILV116381  ISNI: 0000 0001 1068 4926  LCCN: n80145434  LNB: 000037848  MusicBrainz: ab6d3162-ef92-48b8-8440-1fedfd6cd323  NDL: 001280443  NKC: ola2002146850  NLA: 67171119  NLG: 235087  NLK: KAC2020S2218  NSK: 000635967  NTA: 069901333  RERO: 02-A003603860  SELIBR: 292877  SNAC: w6wd659d  SUDOC: 080218172  Trove: 1872270  VIAF: 66653621   WorldCat (עם VIAF): 66653621 
פסל דיוקן של מוניושקו בווילנה
נתן גושן (אלבום)

נתן גושן הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר והמלחין נתן גושן שיצא בתאריך 14 בנובמבר 2011. את כל השירים שבאלבום כתב והלחין גושן והפיק לואי להב. באוקטובר 2012 זכה האלבום למעמד של אלבום זהב לאחר שנמכר ביותר מ-20,000 עותקים.
השירים "כל מה שיש לי", "איפה את" ו-"גבולות הגיון", שזכו להשמעות מרובות, גרפו מעל ל-5 מיליון צפיות ביוטיוב, וזיכו את נתן בתואר "פריצת השנה של גלגלצ ואתר Mako" במצעד השנתי תשע"א.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נתן גושן.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | יודע  | 3:48 |
| 2. | כל מה שיש לי  | 3:43 |
| 3. | פנים אחרות  | 3:27 |
| 4. | לילות  | 3:57 |
| 5. | גבולות הגיון  | 3:42 |
| 6. | איפה את  | 3:08 |
| 7. | קצת ערפל  | 4:13 |
| 8. | כמה מילים  | 4:32 |
| 9. | עכשיו  | 3:57 |
| 10. | לרוץ ולצעוק  | 3:55 |
| 11. | יש עוד מה לראות  | 3:46 |
| 12. | נושבת באוויר  | 4:13 |
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏נתן גושן מקליט בלונדון וחוגג אלבום זהב, באתר ‏מאקו‏, 29 באוקטובר 2012
| נתן גושן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נתן גושן • בין כל הרעשים • דברי איתי יותר • שלושים • באתי לחלום |  |
| אלבומי פסקול | סיפור אחר |  |
| פילמוגרפיה | סיפור אחר |  |
| ערכים קשורים | יוניסל • NMC • טדי יזמות והפקות |  |
| נתן גושן - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נתן גושן | "כל מה שיש לי" • "איפה את" • "גבולות הגיון" • "יודע" • "פנים אחרות" |  |
| בין כל הרעשים | "עוד" • "מה אם נתנשק" • "רץ לשום מקום" • "למרות הכל" |  |
| דברי איתי יותר | "סערה" • "דברי איתי יותר" • "Thinking About It (Let It Go)" |  |
| שלושים | "זה שלנו" • "חיכיתי" • "26" • "דור הסתלבט" |  |
| סיפור אחר | "סיפור אחר" |  |
| באתי לחלום | "באתי לחלום" • "מתגעגעת" • "חזרי אלי" • "נחכה לך" • "הכל פה יגמר" • "היום יהיה שמח" • "סופר נשימות" |  |
| סינגלים נוספים | "כחומר ביד היוצר" • "Home" • "חיים מאושרים" • "אשרי יושבי ביתך" • "שני ילדים בעולם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "הייתי כאן" • "מתחילים מחדש" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1f481749-ce40-424b-9370-87df422aff7b
נמל התעופה הבין-לאומי הארי ריד

נמל התעופה הבין-לאומי הארי ריד (באנגלית: Harry Reid International Airport; בשמו הקודם נמל התעופה הבין-לאומי מקארן, באנגלית: McCarran International Airport) הוא נמל תעופה בין-לאומי בפרדייז במדינת נבדה שבארצות הברית, והוא נמל התעופה העיקרי לשימוש ציבורי וצבאי בעמק לאס וגאס, אזור מטרופוליני במדינת נבדה האמריקאית. נמל התעופה ממוקם כ-8 ק"מ דרומית למרכז לאס וגאס, והוא נמצא בבעלות מחוז קלארק ומופעל על ידי "מחלקת התעופה של מחוז קלארק". שטח נמל התעופה משתרע על שטח של 11,300 דונם (11.3 ק"מ רבוע).
עד 2021 נמל התעופה נקרא על שם הסנאטור האמריקאי המנוח פט מקארן, חבר המפלגה הדמוקרטית ממדינת נבדה שתרם להתפתחות התעופה הן בלאס וגאס והן בקנה מידה לאומי ברחבי ארצות הברית. מנגד, מקארן היה ידוע בתור אנטישמי וגזען והחל מ-2012 היו ניסיונות לשנות את השם הנמל כך שלא ינציח אותו. הניסיונות צברו תאוצה בעקבות רצח ג'ורג' פלויד והמחאות שבאו בעקבותיו ברחבי ארצות הברית ב-2020, ובפברואר 2021 הרשויות המקומיות החליטו לשנות את השם ל"נמל התעופה הבינלאומי הארי ריד", על שמו של הסנאטור הארי ריד. השינוי הרשמי התרחש ב-14 בדצמבר 2021, כשבועיים לפני פטירתו של ריד.
נמל התעופה הוקם בשנת 1942 ונפתח לטיסות בשנת 1948. מאז הנמל התרחב ושודרג עם טכנולוגיות חדשניות שונות, כגון עמדות לבידוק עצמי. בנמל התעופה ארבעה מסלולים ושני טרמינלי נוסעים ובהם 110 שערי עלייה למטוסים. ממזרח לטרמינלי הנוסעים נמצא "מארנל אייר קארגו סנטר" (Marnell Air Cargo Center), ובצד המערבי של נמל התעופה נמצאים האנגרים ובסיסי חברות מסוקים. נמל התעופה משמש בסיס עבור אליג'אנט אייר, פרונטיר איירליינס, סאות'ווסט איירליינס ו-ספיריט איירליינס. זהו נמל התעופה העמוס ביותר בארצות הברית שאינו בסיס מרכזי עבור אף אחת משלוש חברות התעופה הראשיות בארצות הברית (אמריקן איירליינס, דלתא איירליינס ויונייטד איירליינס).
בשנת 2012 עברו בנמל התעופה 40,799,830 נוסעים, נתון הממקם את הנמל במקום ה-24 בעולם. כמו כן, על פי תנועות המטוסים בנמל, הוא מדורג במקום השמיני בעולם. נכון לשנת 2012 מפעילה חברת התעופה סאות'ווסט איירליינס טיסות לנמל התעופה, יותר מלכל יעד אחר. חברת התעופה הקנדית ווסט ג'ט היא החברה הזרה הפעילה ביותר בנמל.
ברחבי הטרמינלים שבנמל התעופה מפוזרות למעלה מ-1,234 מכונות הימורים, המופעלות על ידי חברת Michael Gaughan.
תנועת נוסעים

| שנה | נוסעים | שינוי (%) |
| --- | --- | --- |
| 2017 | 48,500,194 | +2.2%  |
| 2016 | 47,435,640 | +4.5%  |
| 2015 | 45,389,074 | +5.8%  |
| 2014 | 42,885,350 | +2.5%  |
| 2013 | 41,857,059 | +0.5%  |
| 2012 | 41,667,596 | +0.5%  |
| 2011 | 41,479,814 | +4.3%  |
| 2010 | 39,757,359 | −1.8%  |
| 2009 | 40,469,012 | −8.2%  |
| 2008 | 44,074,707 | −7.7%  |
| 2007 | 47,728,414 | +3.3%  |
| 2006 | 46,193,329 | +4.4%  |
| 2005 | 44,267,362 | +6.8%  |
| 2004 | 41,441,531 | +14.3%  |
| 2003 | 36,265,932 | +3.6%  |
| 2002 | 35,009,011 | −0.5%  |
| 2001 | 35,180,960 | −4.6%  |
| 2000 | 36,865,893 | +9.3%  |
| 1999 | 33,715,129 | +11.5%  |
| 1998 | 30,227,287 | −0.3%  |
| 1997 | 30,315,094 | −0.5%  |
| 1996 | 30,459,965 |  |
טיסות לישראל וממנה

בדצמבר 2018 הודיעה אל על על פתיחת קו ישיר מהנמל לתל אביב בתדירות של טיסה שבועית, הקו החל לפעול ב-14 ביוני 2019 ומופעל במטוסי הבואינג 787. עם פרוץ מגפת הקורונה בשנת 2020 הקו בוטל.
הערות שוליים

↑  Velotta, Richard (25 באוגוסט 2012). "Harry Reid: Pat McCarran's name shouldn't be on anything". Las Vegas Sun. ארכיון מ-13 באוקטובר 2016. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bartels, Joe (2 בפברואר 2021). "Leaders to consider Las Vegas airport name change, citing diversity". KTNV Las Vegas. ארכיון מ-6 במרץ 2021. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Golonka, Sean (16 בפברואר 2021). "Clark County Commissioners approve renaming McCarran airport after Sen. Harry Reid, federal approval needed next". The Nevada Independent. ארכיון מ-16 בפברואר 2021. נבדק ב-20 ביוני 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Harry Reid, former Senate majority leader, dies at 82". Cnbc.com. 29 בדצמבר 2021. נבדק ב-2022-06-20. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏חברות התעופה הזרות בנמל התעופה
↑  אל על תטוס ללאס וגאס, באתר Passportnews, ‏10 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001118860  VIAF: 136232932   WorldCat (עם VIAF): 136232932
סרג'יו אולייניק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1985 (בן 38) מולדובה
 מידע כללי
 מדינה:  פורטוגל פורטוגל
 גובה:  1.68 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 משקל:  עד 66 ק"ג
 מועדון:  ספורטינג קלאב דה פורטוגל
 
סרג'יו אולייניק (ברומנית: Sergiu Oleinic; נולד ב-25 בדצמבר 1985) הוא ג'ודוקא פורטוגזי יליד מולדובה אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.
אולייניק נולד במולדובה והחל להתאמן בג'ודו בגיל 9. בשנת 2003 הוא עבר לפורטוגל בעקבות אחיו הבוגר ולדימיר, וקיבל אזרחות פורטוגלית בשנת 2007. הוא מתאמן במועדון הג'ודו של ספורטינג קלאב דה פורטוגל תחת הדרכתו של פדרו סוארס.
הוא ייצג את פורטוגל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר שניצח את גאורגי זנטראיה האוקראיני והפסיד לוונדר מתיאו הדומיניקני.
פרסים

מקור:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרגיי יוראן

סרגיי ניקולאייביץ' יוראן (ברוסית: Серге́й Никола́евич Юра́н; נולד ב-11 ביוני 1969 בלוהנסק) הוא כדורגלן עבר רוסי, עם שורשים אוקראיניים, ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן את קבוצת חימקי מליגת העל הרוסית. הוא ידוע במיוחד בשל תקופותיו בקבוצות כמו דינמו קייב, בנפיקה ליסבון ופורטו, שכללו זכייה בתארים רבים.
מלך השערים של גביע אירופה לאלופות לעונת 1991/1992 לצד ז'אן-פייר פאפן עם 7 כיבושים.
תארים

מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 1990
הגביע הסובייטי: 1990
אליפות ליגת העל הסובייטית: 1990
אליפות פורטוגל: 1993/1994
הגביע הפורטוגלי: 1993
אליפות פורטוגל: 1994/1995
אליפות ליגת העל הרוסית: 1999
סרג'יו דן

| --- | --- |

סרג'יו דן, 1930 לערך
 לידה:  29 בדצמבר 1903 פיאטרה ניאמץ, רומניה 
 פטירה:  13 במרץ 1976 (בגיל 72) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 שפות היצירה:  רומנית 
 הושפע מ:  אורמוז 
 
סרג'יו דן (ברומנית: Sergiu Dan; ‏29 בדצמבר 1903 – 13 במרץ 1976) היה סופר, עורך ומתרגם יהודי-רומני.
ביוגרפיה

סרג'יו דן נולד בפיאטרה ניאמץ, רומניה בשם איסידור סרג'יו רוטמן, למד כלכלה וסיים את בית הספר העליון למסחר. הוא התחיל את הקריירה הספרותית עם פואמות שפורסמו בעיתון Flacăra (הלהבה), בשנת 1926.
היה עורך פוליטי בכתב העת Dreapta (הימין) והשתתף בעיתון Timpul (העת). תרגם מצרפתית לרומנית יצירות של גוסטב פלובר, "מאדאם בובארי" ו"סאלאמבו". תרגם גם יצירות של לואי אראגון, אנטול פראנס, וולטייר ועוד.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא נשלח לטרנסניסטריה. בשנת 1945 סרג'יו דן פרסם רומן על שהותו במחנה עבודה וחיי היהודים בתקופה זו.
בתקופה הקומוניסטית ישב בבית הכלא החל משנת 1947 ועד לשנת 1955.
בשנת 2001, כאשר אולצו השירותים החשאיים הרומנים (בעקבות פרשת גאורגה אורסו) להשיב כתבי יד שהוחרמו, בין 103 בעלי כתבי היד שלא באו לתבוע את כתב ידם מהרשויות, היה גם סרג'יו דן.
מספריו

1929 Viaţa minunată a lui Anton Pann "החיים הנפלאים של אנטון פאן", נכתב בשותפות עם רומולוס דיאנו.
1931 Dragoste şi moarte în provincie "אהבה ומוות בפרובינציה", רומן.
1933 Surorile Veniamin "האחיות ונימין", רומן אהבה, הופיע בהוצאת אמינסקו.
1934 Arsenic "ארסניק", רומן, זכה בפרס Eforie (אפוריה).
Unde începe noaptea "היכן מתחיל הלילה", רומן, על סבלות היהודים בטרנסניסטריה, הופיע מחדש בהוצאת הספר בשנת 2006.
Serviciul de noapte - Nuvele "שירות הלילה - נובלות", הופיע בהוצאת מינרבה בשנת 1980.
Roza şi ceilalţi "רוזה והאחרים", רומן.
Tase cel Mare "טאסה הגדול", רומן.
dintr-un jurnal de noapte "מתוך יומן לילה", הופיע בשנת 1970 בהוצאה הרומנית.
סרגיי יוטקביץ'

| --- | --- |

סרגיי יוטקביץ' בפסטיבל הפועלים של גרמניה המזרחית (Arbeiterfestspiele), יוני 1960
 לידה:  15 בדצמבר 1904 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 באפריל 1985 (בגיל 80) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1925–1980 (כ־55 שנים) 
 מקום לימודים:  וחוטמא"ס 
 פרסים והוקרה:  גיבור העמל הסוציאליסטי (30 בדצמבר 1974)  עיטור לנין (4 בנובמבר 1967)  עיטור לנין (26 בדצמבר 1964)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1935)  עיטור לנין (30 בדצמבר 1974)  פרס ברית המועצות (1983)  פרס ברית המועצות (1967)  פרס סטלין, דרגה 1 (1941)  פרס סטלין, דרגה 2 (1947)  אמן העם של ברית המועצות (17 במאי 1962)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1957)  עיטור הדגל האדום של העמל (1 בפברואר 1939)  עיטור הידידות בין העמים (27 בדצמבר 1984)  עיטור מהפכת אוקטובר (22 ביוני 1971)  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סרגיי יוסיפוביץ יוּטקֶביץ' (ברוסית: Сергей Иосифович Юткевич; ‏28 בדצמבר 1904 – 24 באפריל 1985) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1947, 1967 ו-1983) והוענק לו התואר אמן העם (1962). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1982 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חייו.
השתתף באופן פעיל בכתיבת תסריטיהם של רבים מהסרטים שביים.
חייו

סרגיי יוטקביץ' נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה עבד בתפקידים שונים בתיאטראות בקייב וסבסטופול. בשנים 1921–1923 למד משחק ובימוי אצל וסבולוד מיירהולד. את סרטו הראשון ביים בשנת 1925. בשנת 1928 התמנה למנהל המחלקה הראשונה באולפני "לֶנפילם" (Ленфильм) בלנינגרד וניהל אותה במשך כעשור.
בשנת 1938 צילם את סרטו הראשון על ולדימיר לנין. נושא זה היה בין המובילים אצל יוטקביץ', ובהמשך הוא ביים מספר סרטים על לנין.
בשנת 1938 עבר למוסקבה והיה המנהל אמנותי של אולפני "סוֹיוּזדֶטפילם" (Союздетфильм), שהתמחו בסרטי ילדים והנוער. במקביל לימד במכון הסובייטי הממלכתי לאומנות הקולנוע (VGIK). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך לביים סרטים. הוא ביים כמה סרטים תוך שימוש בדמות החייל האמיץ שווייק שמשתתף במלחמה נגד הנאצים. אחד מסרטי הסדרה נאסר להקרנה. בשנת 1944 ביקר בצרפת וביים בה את הסרט "צרפת המשוחררת".
בשנת 1947 ביים סרט נוסף על לנין. הממסד המפלגתי היה בדעה שדמות של לנין אינה גדולה דיה, והקרנת הסרט נאסרה. הממסד החל לרדוף אותו, הוא הואשם בקוסמופוליטיות פוטר מ-VGIK ולא היה יכול להמשיך בבימוי סרטים מספר שנים. לאחר מות יוסיף סטלין יוטקביץ' חזר ללמד ב-VGIK (פעל במכון עד לסוף שנות ה-60) ולביים.
בשנת 1955 ביים את הסרט "אותלו", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס. נסע לקאן וקשר קשרים עם קולנוענים ואנשי תרבות צרפתים. בהמשך הוזמן להיות בין שופטי הפסטיבל.
בשנת 1958 חזר לנושא המרכזי שלו, סרטים על לנין, וביים סרט חדש. בשנת 1965 ביים את הסרט "לנין בפולין", שזכה בפרס פסטיבל הקולנוע בקאן. גם סרטו האחרון, שבוים בשנת 1981, לאחר הפסקה ארוכה, הוקדש לחייו של ולדימיר לנין.
בשנת 1968 טיפל צוות בראשותו בשחזור סרטו של סרגיי אייזנשטיין "שדה בֶּז'ין", שנאסר להקרנה בשנות ה-30 ורק חלקים מהחומר שצולם נשמרו.
במקביל לבימוי סרטים, ביים מספר הצגות בתיאטראות של מוסקבה ולנינגרד.
יוטקביץ' נפטר במוסקבה ב-1985, בגיל 80. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
סערון

| סערון |
| --- | --- |
 סערון צווארון, ממזרח לטסמניה  סערון קרמדק, הורה וגוזל בקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: יסעוריים
סוג:: סערון
שם מדעי
 Pterodroma ‏בונפרטה, 1856

סַעֲרוֹן (שם מדעי: Pterodroma) הוא סוג במשפחת היסעוריים המכיל כ-35 מינים, חלק מסדרת העופות הימיים יסעוראים.
שמם העממי באנגלית הוא "יסעורי זבוב-סוס" (בתרגום חופשי מ-"gadfly petrels"). הם נקראים כך בשל סגנון התעופה המהיר והתזזיתי שלהם, כאילו הם מתחמקים מזבובים. צורת התעופה הזו מונצחת גם בשם השם המדעי של הסוג, Pterodroma, בא מיוונית עתיקה מהמילים pteron, "כנף" ו-dromos, "רץ".
המקורים הקצרים והחסונים של יסעורים בינוניים עד גדולים אלה מותאמים לטרף רך שהם מלקטים מפני האוקיינוס. יש להם מעיים מפותלים במיוחד לעיכול בעלי חיים ימיים בעלי ביוכימיה יוצאת דופן.
דגמי הכנפיים ודגמי הפנים המורכבים שלהם נועדו כנראה לזיהוי תוך-מיני.
עופות ימיים אלו מקננות במושבות באיים והן נשארות בים הפתוח מחוץ לעונת הקינון. התטולה שלהן מכילה ביצה לבנה בודדת, המוטלת בדרך כלל במחילה או על קרקע חשופה. הם ליליים במושבות הקינון.
למרות שבדרך כלל הם בעלי תפוצה רחבה, רוב מיני הסערונים מוגבלים לאגן אוקיינוס יחיד (למשל האוקיינוס האטלנטי), ושוטטות איננה נפוצה בקרב הסוג כמו בכמה מיני עופות ים אחרים (כמו יסעורונים).