stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אודה נובונאגה
ראשית חייו > טנקה פובו

סאיטו יושיטאצו, הדאימיו של מינו, נפטר ממחלה ב-1561 ובנו טצואוקי ירש אותו, אך במהרה הוכיח עצמו מנהיג חלש, בניגוד לאביו ולסבו. נובונאגה ניצל מצב זה ולאחר ששכנע רבים מהסמוראים של מינו לעבור לשורותיו כבש את מינו ב-1567. לאחר שהשתלט על טירתו של טצואוקי שינה שמה ואת שם העיירה שהקיפה אותה לגיפו, והתיישב בה. מקור השם גיפו הוא בשם הטירה שהקים ג'וֹאוּ ווּוָאנְג, מייסד שושלת ג'ואו ומאחד סין במאה ה-11 לפנה"ס, והיה בכך רמז לשאיפותיו של נובונאגה. בנוסף, הוא החל להשתמש בחותם עם הכיתוב טֶנְקָה פוּבּוּ (天下布武), שפירושו "הממלכה תחת החרב." ההתנגדות היחידה לכיבוש זה הגיעה מצדו של אזאי נגמאסה, הדאימיו של אומי, שראה במינו חלק מנחלתו. נובונאגה מיהר לפייס את נגמאסה ואף השיא לו את אחותו אואיצ'י. גם ברית עתידה הייתה להביא לנובונאגה תועלת רבה בסלילת דרכו לקיוטו.
ב-1565 נרצח השוגון אשיקאגה יושיטרו, ובמקומו העלו הקושרים לכס את אשיקאגה יושיהידה בן השנתיים, כשליט בובה. אחיו של יושיטרו, אשיקאגה יושיקאי, חיפש נקמה והגיע לגיפו ב-1568 במטרה לבקש מנובונאגה לעלות על קיוטו ולסלק את הקושרים ואת שוגון הבובה. נובונאגה הסכים לסייע לו ויצא עם צבאו לקיוטו, שם הביס במהירות את שבט מיושי ששלט בבירה באותה עת, והמליך את יושיקאי כשוגון החדש. אף על פי שסירב לתפקיד סגן השוגון, החזיק נובונאגה בהשפעה רבה בבירה, ותוך זמן קצר הפך השוגון החדש לבובה בידיו. יושיקאי, מצדו, לא היה מרוצה מהמצב, ולאחר זמן החל להתקשר עם דאימיו שונים במטרה להקים ברית כנגד נובונאגה.
שבט אסקורה בלט במיוחד בהתנגדותו לעלייתו של שבט אודה, שכן האחרון היה באופן מסורתי כפוף לשבט אסקורה. כשנודע לנובונאגה על התסיסה הוא מיהר לשלוח כוחות צבא לאסקורה, אך גיסו נגמאסה הפר את הברית שלו עם נובונאגה על מנת לכבד את הברית ארוכת-השנים בין אזאי לאסקורה. לבסוף התייצבו כוחות אזאי-אסקורה מול כוחותיו של נובונאגה, שבינתיים חבר לטוקוגאווה איאיאסו, אך נחלו תבוסה בקרב אנגאווה. לאחר מכן התפנה נובונאגה לטפל בפלגים האחרים של ברית אנטי-נובונאגה, בהם היו גם נזירים בודהיסטים חמושים, ובמהלך קרבות אלה קנה נובונאגה לעצמו שם של לוחם אכזר.
ב-1573 התפנה נובונאגה לטפל בשוגון אשיקאגה, שהכריז עליו אויב המדינה. כוחותיו נכנסו לקיוטו והביסו בקלות את כוחותיו של השוגון. נובונאגה הגלה את יושיקאי ולמעשה הביא את שוגונות אשיקאגה לקיצה. עוד באותה שנה חיסל נובונאגה את שבט אזאי, דבר שהוביל את נגמאסה לשלוח את אשתו בחזרה לאחיה ולבצע ספוקו. עד 1574 האויב היחיד של שבט אודה היה שבט טקדה, בהנהגתו של טקדה קצויורי. סדרה של קרבות ומצור ממושך התנהלו לאורך מספר שנים עד להשמדתו הסופית של שבט טקדה ב-1582, אז עמד אודה נובונאגה בשיא כוחו.
ראשית חייו > תקרית בהונו-ג'י

לאחר חיסול טקדה, היריב הבא של נובונאגה היה שבט מורי, ועל כן הוא שלח כוחות צבא על מנת להכניעו. טויוטומי הידיושי, שהיה גנרל בצבאו של נובונאגה, הטיל מצור על טירת טקמאצו שהייתה בשליטת שבט מורי. מכיוון שלטירה הייתה חשיבות רבה להישרדות השבט, נשלחו לטירה כוחות רבים. הידיושי ביקש סיוע מנובונאגה, ששיגר אליו כוחות צבא בפיקודו של אקצ'י מיצוהידה. באותה עת שהה נובונאגה במקדש הונו-ג'י בקיוטו, ומכיוון שהיה בלב נחלותיו לא ראה צורך בפמליה גדולה ובמשמר כבד.
בערב ה-20 ביוני 1582 אירח נובונאגה מספר חברים לטקס תה במקדש הונו-ג'י. במהלך הלילה הגיע צבאו של אקצ'י מיטסוהידה למקדש, לאחר שסטה ממסלולו המתוכנן, וכיתר אותו. בשעות הבוקר המוקדמות נתן מיצוהידה את הפקודה לתקוף, וחייליו הכריעו במהירות את משמר הראש החלש שהגן על נובונאגה. החיילים העלו את המקדש באש, וכשראה נובונאגה שהוא לכוד על ידי הלהבות ביצע ספוקו.
הסיבות לבגידתו של מיצוהידה אינן ודאיות, אך אחד עשר ימים לאחר ההפיכה, הוא נהרג בקרב ימזאקי, במסגרתו הובס צבאו והושמד על ידי כוחותיו של הידיושי, שהפך ליורשו של נובונאגה.
נובונאגה, הידיושי ואיאיאסו

טויוטומי הידיושי, שאיחד את יפן ב-1590, וטוקוגאווה איאיאסו שיסד את שוגונות טוקוגאווה ב-1603, היו בעלי ברית נאמנים של נובונאגה. לאחר מותו, המשיכו השניים האחרים בתנופת האיחוד בה החל נובונאגה, ומשפט בן התקופה גרס "אודה טוחן את עוגת האורז הלאומית, הידיושי לש אותה, ובסוף טוקוגאווה מתיישב ואוכל אותה."
הידיושי בא ממשפחת איכרים והפך לאחד מהגנרלים המובילים של נובונאגה. כשהחליף אותו והפך לדאימיו העליון ב-1586, קבע הידיושי שמעמד הסמוראים הוא קבוע ועובר בירושה, ואסר על המעמדות האחרים לשאת נשק. בכך הוא מנע ניעות חברתית, כזו שסייעה לו להגיע למעמדו. הגבלות האחווה נותרו על כנן עד לנפילת שוגונות טוקוגאווה. הידיושי חיזק את תביעתו לירושת נובונאגה בכך שהביס את אקצ'י מיצוהידה, זמן קצר לאחר שהאחרון בגד בנובונאגה וגרם למותו.
איאיאסו בילה את ילדותו כבן ערובה של שבט אודה, ולכן בילה זמן רב עם נובונאגה. אף על פי שלאחר שהפך איאיאסו לראש השבט שלו פרצו מספר עימותים בינו לבין שבט אודה, אך בסופו של דבר קשר עצמו איאיאסו עם נובונאגה והשניים הפכו להיות בעלי ברית קרובים.
תרבות

ככל שהשתלט נובונאגה על חלקים גדולים יותר ביפן וצבר הון רב, הוא החל לתמוך באמנות, בה השתמש על מנת להציג את עושרו ואת יוקרתו. הוא אף בנה גנים נרחבים וטירות גדולות ממדים שנחשבו לאמנות אדריכלית. האמן קָנוֹ אֶייטוֹקוּ שעיצב את טירת אזוצ'י השוכנת לחופו של אגם ביווה לפי הוראתו של נובונאגה, כיסה אותה בזהב וקישט אותה בפסלים מבחוץ, ובפנים תכנן דלתות הזזה מעוטרות, פרגודים מאוירים וציורי קיר ותקרה. באותה תקופה פיתח סן-נו-ריקיו את טקס התה היפני, אותו הפיץ נובונאגה והפך אותו לדרך מקובלת לדון בנושאי פוליטיקה ועסקים. גם שורשי תיאטרון הקבוקי טמונים בתקופה זו, והמשיכו להתפתח בתקופת אדו.
בנוסף, נובונאגה הביע עניין בתרבות האירופאית, שהייתה חדשה ביפן באותה עת. בנוסף על כלי נשק, הוא אסף גם חפצי אמנות אירופאים, ואף גילה עניין בנצרות ובמסדר הישועי שפעל ביפן. אף על פי שלא פעל לטובת הנוצרים, הרשה נובונאגה את פועלם. ממשיכי דרכו הידיושי ואיאיאסו נקטו בגישה שונה והקשו על התנהלות הנוצרים עד שהאחרון גירש את כולם מיפן.
בתרבות הפופולרית

דמותו של אודה נובונאגה מופיעה תכופות בספרות, באנימה, במנגה, במשחקי וידאו ובקולנוע. לרוב הוא מוצג כדמות אכזרית ומרושעת, אף על פי שישנם תיאורים מנוגדים, למשל בסרטו של אקירה קורוסאווה, קגמושה, הציג הבמאי את נובונאגה כדמות נמרצת ובעלת כבוד לאויביה.
ראו גם

טויוטומי הידיושי
טוקוגאווה איאיאסו
לקריאה נוספת

Berry, Mary E. Hideyoshi. Harvard Univ Asia Center, 1989. ISBN 9780674390263.
Oishi, S. and C. Nakane. Tokugawa Japan: The Social and Economic Antecedents of Modern Japan. University of Tokyo Press, 1991. ISBN 9780860084907.
הערות שוליים

↑  שיגזאנה, עמ' 31-30.
↑  Oisho and Nakane, עמ' 14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296605605171  BIBSYS: 99057110  BnF: cb120016997 (data)  CANTIC: a10772947  GND: 11894469X  ISNI: 0000 0000 6678 8911  LCCN: n81032316  NDL: 00624313  NKC: jo20191035161  NTA: 147828848  SNAC: w6bp45f7  SUDOC: 068562209  ULAN: 500323367  VIAF: 74652663   WorldCat (עם VIAF): 74652663 
אודה נובונאגה בציור של נזיר ישועי
פסלו של נובונאגה בטירת קיוסו
קברו של נובונאגה בהר קויה
המון של אודה
אוניברסיטת קוץ'

| --- | --- |


 אוניברסיטה פרטית
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 מייסדים:  Vehbi Koç 
 בעלי תפקידים
 סגל:  400 
 סטודנטים
 :  5,130 
 מיקום
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 קואורדינטות:  41°11′52″N 29°03′54″E﻿ / ﻿41.197777777778°N 29.065°E﻿ / 41.197777777778; 29.065
 www.ku.edu.tr
  (למפת מרמרה (מחוז) מוגדלת) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי אוניברסיטת קוץ'(למפת מרמרה (מחוז) רגילה) איסטנבול בורסה איזמיט אדירנה טקירדא צ'נקלה בולגריה יוון הים האגאי מרכז אנטוליה  י. ש. הים השחור ים מרמרה הים האגאי אוניברסיטת קוץ'(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראוניברסיטת קוץ'(למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחוראוניברסיטת קוץ'
 
אוניברסיטת קוץ' (בטורקית: Koç Üniversitesi) היא אוניברסיטה פרטית ללא מטרות רווח באיסטנבול, שבטורקיה.
אודות האוניברסיטה

האוניברסיטה החלה דרכה ב-1993 בבניינים ארעיים באיסטיני (פרבר בצד האירופאי של איסטנבול) ועברה לקמפוס הנוכחי ברומליפנר (אנ') ליד סריר (אנ') בשנת 2000.
אוניברסיטת קוץ' קיבלה את הדירוג הגבוה ביותר בטורקיה על פי דירוג האוניברסיטאות העולמיות של Times לשנת 2016.
אוניברסיטת קוץ' כוללת מכללות למדעי החברה והרוח, מדעי ניהול וכלכלה, מדע, הנדסה, משפטים, סיעוד ורפואה. באוניברסיטה לומדים כ-5,000 סטודנטים.
האוניברסיטה מקבלת סטודנטים בינלאומיים ממדינות שונות ויש לה רשת נרחבת של למעלה מ-250 אוניברסיטאות שותפות כולל אוניברסיטת קליפורניה ואוניברסיטאות אחרות כמו אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת ג'ורג'טאון.
הערות שוליים

↑  History of Koç University, #hayalinikeşfet (באנגלית)
↑  General Information | İstinye (באנגלית)
↑  World University Rankings, Times Higher Education (THE), ‏2015-09-30 (באנגלית)
↑  admin, Search Results, OIP, ‏2015-10-30 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011257500605171  GND: 10351042-4  ISNI: 0000 0001 0688 7552  LCCN: no2008041666  NKC: kn20090613011  VIAF: 133006408   WorldCat (עם VIAF): 133006408
אוניברסיטת קורדובה הפרטית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  מוחמד אוסמה דווידארי
 מיקום
 מיקום:  חלב, מחוז חלב, סוריהסוריה
 מדינה:  סוריה סוריה
 קואורדינטות:  36°34′53″N 36°57′59″E﻿ / ﻿36.58138889°N 36.96638889°E﻿ / 36.58138889; 36.96638889
 www.su-aleppo.com
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאוניברסיטת קורדובה הפרטית(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאוניברסיטת קורדובה הפרטית
 
אוניברסיטת קורדובה הפרטית (בערבית: جامعة قرطبة الخاصة, באנגלית: Cordoba Private University – ‏CPU; בעבר אוניברסיטת אל-מאמון למדע ולטכנולוגיה על שמו של הח'ליפה העבאסי השביעי, אל-מאמון) היא אוניברסיטה פרטית בסוריה. בשנת 2014 אושר לשנות את שמה לשם הנוכחי.
הקמפוס הראשי של האוניברסיטה, וכן משרדי ההנהלה שלה, ממוקמים בעיר חלב שבסוריה.[דרושה הבהרה] נוסף על כך, לאוניברסיטה יש קמפוס נוסף בעיר קמישלי, סמוך לגבול הסורי עם טורקיה.
האוניברסיטה הוקמה במהלך שנת 2003, והיא מקיימת שיתוף פעולה אקדמי עם אוניברסיטת סנדרלנד באנגליה. האוניברסיטה מדורגת במקום ה-17 מבין כלל האוניברסיטאות בסוריה.
פקולטות האוניברסיטה

לאוניברסיטה 5 פקולטות:
הפקולטה להנדסה ולטכנולוגיה
הפקולטה לכלכלה וניהול
הפקולטה למדעי הרוח והאומנות
הפקולטה לארכיטקטורה
הפקולטה לרפואת שיניים
הערות שוליים

↑  דירוג אקדמי של אוניברסיטת קורדובה הפרטית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1284467945  ISNI: 0000 0004 0417 899X 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא סוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוזנן (סוג)

| אוזנן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: נשפוניים
סוג:: אוזנן
שם מדעי
 Plecotus ‏סנט-אילר, 1818

אָזְנָן (שם מדעי: Plecotus) הוא סוג של עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים. הוא נקרא "אוזנן" בגלל אוזניו הענקיות.
אלו ציידי חרקים מתמחים הפעילים בלילות ומחפשים חרקים מעופפים כמו עשים או יתושים. הם יכולים לשמוע אותם בעזרת אוזניהם הגדולות ולקלוט איפה הם נמצאים והם אינם צריכים להשתמש באקולוקציה.
האוזננים חיים במשך היום במערות או נקרות עצים ויוצאים בלילה. הם חיים באירופה, אסיה ואפריקה אך לא ביבשת אמריקה.
מינים

Plecotus ariel
אוזנן חום (Plecotus auritus)
אוזנן אפור (Plecotus austriacus)
Plecotus balensis
Plecotus begognae
אוזנן הנגב (Plecotus christii) - מצוי בישראל
Plecotus gaisleri
Plecotus homochrous
Plecotus kolombatovici
Plecotus kozlovi
אוזנן החרמון (Plecotus macrobullaris) - מצוי בישראל
Plecotus ognevi
Plecotus sacrimontis
Plecotus sardus
Plecotus strelkovi
Plecotus taivanus
Plecotus teneriffae
Plecotus turkmenicus
Plecotus wardi
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555703405171
אדוארד שרייר

אדוארד ריצ'רד שרייר (באנגלית: Edward Richard Schreyer; נולד ב-21 בדצמבר 1935) הידוע בכינויו אד שרייר הוא פוליטיקאי, דיפלומט ומדינאי קנדי שכיהן כמושל הכללי של קנדה, ה-22 מאז איחוד קנדה, בשנים 1979–1984.
שרייר נולד והתחנך במניטובה לפני שנבחר בשנת 1958 לאספה המחוקקת של הפרובינציה. מאוחר יותר הוא עבר לפוליטיקה הפדרלית, וזכה במושב בבית הנבחרים הקנדי, אך חזר למניטובה ב-1969 והפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית החדשה של מניטובה. המפלגה זכתה באותה שנה בבחירות המחוזיות, ושרייר היה לראש הממשלה ה-16 של מניטובה. ב-1978 מונה לתפקיד המושל הכללי של קנדה על ידי אליזבת השנייה, מלכת קנדה בהמלצת ראש הממשלה פייר אליוט טרודו. הוא מונה לתפקיד זה במטרה להחליף את המושל הכללי המכהן ז'ול לז'ה בתור משנה למלך, והוא כיהן בתפקיד עד למינויה של ז'אן סווה ב-1984. הוא זכה לשבחים עקב עליית מעמדם של הקנדים האוקראינים, אם כי היו כאלו שהמעיטו בערכו לאור היעדר כוחו בהפעלת תפקידו כמושל כללי. בעשורים שלאחר מכן, לאחר שסיים את כהונתו כנציג המלוכה הקנדית, שימש שרייר כנציב העליון של קנדה לאוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, איי סולומון ולונואטו, ולאחר מכן שוב התמודד לבית הנבחרים הקנדי. אף על פי שבסופו של דבר הוא לא זכה למושב בבית הנבחרים, הוא הפך לאדם הראשון שהתמודד בבחירות כלליות בקנדה לאחר שכיהן כמושל הכללי של המדינה.
שרייר כיהן כראש ממשלת מניטובה, מה שנתן לו את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייו. ב-3 ביוני 1984, עם מינויו למועצת המלוכה של קנדה וכמושל הכללי לשעבר של קנדה, שרייר היה זכאי לתואר "The Right Honourable" לכל חייו (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים).
ראשית חייו וילדותו

שרייר נולד בעיירה בוסז'ור שבמניטובה ב-21 בדצמבר 1935 לזוג הורים גרמנים-אוסטרים קתולים, ג'ון שרייר ואליזבת גוטפריד. סבו וסבתו מצד אמו היו אוסטרים שהיגרו לקנדה ממערב אוקראינה. שרייר למד בבית הספר היסודי קרומוול ובבית הספר התיכון של בוסז'ור לפני שהלך ללמוד ביונייטד קולג' ובסנט ג'ון קולג' שבאוניברסיטת מניטובה. באוניברסיטה זו הוא קיבל בשנת 1959 תואר בוגר אוניברסיטה בפדגוגיה, תואר ראשון בחינוך ב-1962, תואר מוסמך אוניברסיטה באמנות וביחסים בינלאומיים, ובשנת 1963 קיבל תואר שני נוסף בכלכלה. במקביל, במשך שלוש שנים לאחר 1962, שימש שרייר כפרופסור ליחסים בינלאומיים בסנט פול קולג'.
שרייר התחתן עם לילי שולץ ב-30 ביוני 1960, איתה היו לו שתי בנות ושני בנים.
קריירה פוליטית

בבחירות המקומיות בפרובינציית מניטובה 1958 נבחר שרייר לאספה המחוקקת של מניטובה מטעם מפלגת האיגוד הקהילתי השיתופי (CCF), המייצג את אזור הבחירה הכפרי של "ברוקנהד" המייצג את עיר הולדתו; בהיותו רק בן 22 בעת שנבחר לאספה המחוקקת, שרייר הפך לאדם הצעיר ביותר שנבחר לרשות המחוקקת של מניטובה. הוא היה חבר באספה המחוקקת מטעם אזור בחירה זה עד שהתפטר בשנת 1965 כדי להתמודד לבית הנבחרים של קנדה באוטווה. עם זאת, שרייר חזר לפוליטיקה המקומית ב-1969, וב-8 ביוני נבחר למנהיג המפלגה הדמוקרטית החדשה של מניטובה, שהייתה יורשתה של מפלגת CCF. הוא היה שונה בכמה מובנים מהמנהיגים הקודמים של המפלגה הדמוקרטית החדשה של מניטובה; לשרייר רקע כפרי, והאידאולוגיה שלו לא הייתה סוציאליסטית. הוא הצליח לזכות בתמיכתם של מצביעי מרכז רבים שלא הזדהו קודם לכן עם המפלגה. כמו כן, הוא היה המנהיג הראשון של המפלגה שלא היה ממוצא בריטי ונוצרי פרוטסטנטי.
שרייר הוביל את מפלגתו לניצחון אלקטורלי בבחירות המקומיות ב-1969, ולאחר הניצחון מונה על ידי המשנה למושל קנדה של מניטובה, ריצ'רד ספינק בולס לראש הממשלה של מניטובה. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1977. הממשלה בראשותו איחדה את בירת מניטובה, ויניפג עם פרווריה, הביאה לראשונה ביטוח רכב ציבורי והקטינה באופן משמעותי את פרמיות הביטוח הרפואי. לאחר בחירות נוספות ב-1973 שמר שרייר על עמדתו כראש הממשלה, אם כי ממשלתו לאחר בחירות אלו הייתה הפעם פחות חדשנית והמדיניות החדשה היחידה שהעבירה הייתה העברת חוק מס הכרייה שיושם ב-1974. מלבד היותו ראש הממשלה, שרייר התמנה לשר האוצר בין 1972–1975.
ב-1977 הובסו הדמוקרטים החדשים בהנהגתו של שרייר על ידי המפלגה הפרוגרסיבית-שמרנית של מניטובה בהנהגתו של סטרלינג ליון. שרייר נשאר יושב ראש מפלגתו באופוזיציה, אך התפטר מתפקידו ב-1979, כאשר הוצע לו לכהן כמשנה למלכת קנדה.
המושל הכללי של קנדה

ב-28 בדצמבר 1978 מינתה אליזבת השנייה, מלכת קנדה את שרייר, בחירתו של ראש ממשלת קנדה, פייר אליוט טרודו, להחליף את המושל הכללי המכהן, ז'ול לז'ה. הוא הושבע לאחר מכן לתפקיד בטקס שנערך במליאת הסנאט הקנדי ב-22 בינואר 1979, והפך למושל הכללי הראשון של קנדה המגיע ממניטובה. הוא הושבע לתפקיד בגיל 43, מה שהפך אותו למושל הכללי של קנדה השלישי בצעירותו אי פעם, אחרי הנרי פטי-פיצמוריס (הושבע בגיל 38) וג'ון קמפבל (הושבע בגיל 33).
כמושל הכללי, שרייר פעל בנושאים הקשורים בזכויות האישה בקנדה, איכות הסביבה ושפות דו-לשוניות רשמיות. במהלך שנתו הראשונה בתפקידו, הוא ייסד את פרס המושל הכללי להנצחת מקרה האישים (מקרה האישים הוא פסק הדין בעניין אדוארדס נגד התובע הכללי של קנדה בו קבע בית המשפט העליון פה אחד שנשים אינן בגדר "אישים" ואינן זכאיות לכהן בסנאט. בית המשפט העליון הסתמך בהחלטתו על כוונתם המקורית של מנסחי החוקה, אשר לא צפו מינוי נשים לסנאט, וכן תוך הסתמכות על המונח "הוא" (he) בסעיפים רבים בחוק בהתייחסות לסנאטורים) מתוך הכרה במאמציה של אמילי מרפי ואחרים להבטיח שהנשים הקנדיות תוכרנה חוקית כאישים בידי הסנאט.
הוא יזם את שימור פרסי המושל הכללי ב-1981 ובשנת 1983 הוא ייסד את קרן המחקר ללימודים אוקראיניים באוניברסיטת טורונטו. באותה שנה הוא ניהל את ועידת המחקר הקנדית הראשונה של המושל הכללי (שהתרחשה לאחר מכן כל ארבע שנים). שרייר גם ביצע את חובותיו הרגילות כמשנה למלך, ואירח את בני משפחת המלוכה הקנדית, קיבל בברכה את פניהם של מנהיגים זרים בארצו וניהל טקסי פרסים והשקעות.
בהפעלת סמכויותיו החוקתיות הוא עורר מחלוקת כאשר היסס להודיע על יציאה לבחירות כלליות אחרי שראש הממשלה דאז, ג'ו קלארק יעץ לו לעשות כך.
לאחר כהונתו

עם עזיבתו את משרת המושל הכללי ב-1984 הודיע שרייר כי יתרום את קצבתו לקרן המגן הסביבתית. הוא כיהן כנציב העליון של קנדה במספר מדינות באוקיאניה, ביניהן אוסטרליה, פפואה גינאה החדשה, איי סולומון וונואטו. הוא כיהן בתפקידים אלו עד שנת 1988. בשנה זו חזר לויניפג. ב-1 בנובמבר 2002, מונה שרייר לנשיא אוניברסיטת ברנדון ולאחר מכן נבחר מחדש לתפקיד נשיא האוניברסיטה בתחילת 2005 לתקופת כהונה שהסתיימה ב-31 באוקטובר 2008.
ראו גם

דגל המושל הכללי של קנדה
החותם הגדול של קנדה
ביאורים

↑  חוק החוקה משנת 1867 לא אסר על נשים להיות חברות בסנאט. בפועל, לא מונו נשים לסנאט, ורק בשנת 1927 פנו חמש נשים לבית המשפט העליון של קנדה בדרישה שבית המשפט יקבע כי נשים רשאיות לכהן בסנאט. החוק משנת 1867 דן ב"אישים" (Persons) הזכאים לכהן בסנאט, והנשים דרשו מבית המשפט העליון לקבוע כי "אישה" היא בגדר אותם "אישים".
הערות שוליים

↑  The Right Honourable Edward Richard Schreyer, באתר מועצת המלוכה של קנדה
↑  Ed Schreyer, באתר אוניברסיטת מניטובה
1 2  Edward Richard Schreyer, באתר המושל הכללי של קנדה
↑  The Right Honourable Edward R. Schreyer, באתר Wayback Machine
↑  Edward Richard Schreyer, באתר האנציקלופדיה הקנדית
↑  (Edwards v. Canada (Attorney General המכונה גם "מקרה האישים" – "Persons Case"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810687682305606  BnF: cb12033334x (data)  GND: 129345466  ISNI: 0000 0000 7829 8389  LCCN: n83025290  VIAF: 23216400   WorldCat (עם VIAF): 23216400
אומצה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מוצר בשר 
 אופן הגשה:  חם 
 
סטייק פורטרהאוס
אומצה (או סטייק; מנורדית עתיקה דרך האנגלית: steak לצלות) היא נתח בשר, בדרך כלל בשר בקר, הנצלה בחום גבוה. שיטות הצלייה מגוונות - הנפוצה ביותר היא צלייה במַצלה (גריל). ניתן, אך פחות מקובל, לצלות אומצות גם בתנור. אומצה ניתנת גם לטיגון במחבת כבדה העשויה ברזל, נחושת או פלדה פחמנית, שלושתן מתכות המצטיינות בקצב הולכת החום שלהן.
כיום ישנן שיטות נוספות לבישול אומצה המאפשרות בישול מדויק יותר, ביניהן בישול סו-וויד, בו האומצה נעטפת באריזת ואקום בניילון ומושרת באמבט במים בטמפרטורה מדויקת, כך שלא ניתן לבשל את האומצה למידת עשייה הגבוהה מזו לה הטבח התכוון, ושיטת הצלייה ההפוכה (מאנגלית: reverse searing) בה האומצה נצלית תחילה בחום נמוך בתנור או במעשנה (בין 110–130 מעלות צלזיוס) עד שהגיע למידת העשיה הרצויה. שתי השיטות האלו נחשבות מדויקות יותר, אך גם דורשות יותר זמן וצלייה קצרה בחום גבוה בסיומם על מנת להשחים את הבשר (תופעה המכונה תגובת מייאר).
סוגי אומצות (בקר)

אומצות הנצלות בגריל או בתנור עוברות תהליך מהיר של צלייה. לפיכך, מרבית חלקי הבשר אינם מתאימים לסוג זה של בישול, שכן התוצאה תהיה בשר סיבי ובלתי לעיס. מכאן, שנתחים המיועדים לאומצות יילקחו מאיברים שאומצו פחות, כמו מותניים וצלעות (פילה, סינטה ואנטרקוט). חלקי הבשר שמתאימים לצלייה עוברים בדרך כלל תהליך נוסף של יישון שמשפר את איכותם על ידי ריכוך הבשר.
הנתחים המתאימים להכנת אומצות הם:
סינטה (מותן, באנגלית: Striploin) - נתח עסיסי שמקורו בצלעות האחוריות, עטוי בשכבה דקה של שומן. בין הנתחים המובחרים זהו אחד הנתחים הפחות יקרים להכנת אומצות. יש הטוענים כי שמו של סטייק הסינטה באנגלית הוא Sirloin - זוהי טעות. הסירלוויין הוא בעצם הנתח הבא במורד הפרה, ובשמו המוכר, שייטל.
פילה (מותנית, מצרפתית: Fillet; אנגלית: Tenderloin) - הנתח היקר ביותר בפרה, נחשב לרך, דל שומן ומעודן. מקורו בגב הפרה, בסמוך לצלעות האחוריות, צמוד לסינטה, ומופרד ממנה על ידי עצם. הטעם עדין ואינו דומיננטי, ולכן נתח זה אהוד מאוד על שפים להפגנת יכולתם בהכנת רטבים.
ורד הצלע (אנטרקוט, מצרפתית: Entrecôte; אנגלית: Ribeye) הוא נתח עסיסי, צמוד לצלעות הקדמיות של הפרה. זהו נתח עתיר שומן ("משויש"), והוא נחשב למתאים ביותר לגריל על אש, שכן השומן הנמס מתמזג בטעמו עם הבשר, והתוצאה היא טעם עשיר ודומיננטי.
צלע (אנגלית: "Prime-rib" צרפתית: côte de bœuf) הוא נתח שמקורו בצלעות האמצעיות של הפרה. נתח זה צמוד לאנטרקוט, ויש הרואים בהם נתח אחד. אין לערב נתח זה עם נתחים אחרים הקשורים בצלעות, כמו אונטר-ריב.
שייטל (Sirloin / Rump) - נתח אחורי משובח, צמוד לסינטה.
"סקירט" (Skirt, "נתח קצבים", "רוטפלייש" או "אונגלה") - נתח הלקוח משריר ארוך ודק הנקרא סרעפת. הסרעפת ממוקמת בין הפלדה לחזה הבקר. הנתח רך במיוחד ומתאים לצלייה על אש. שמו נובע מכך שזהו, לכאורה, הנתח אותו הקצבים שומרים לעצמם ולא מוכרים ללקוחותיהם.
"T-bone" - זהו נתח גדול יחסית, שמורכב מנתחי סינטה ופילה, המחוברים ביניהם על ידי עצם בצורת האות T . בארצות הברית נקרא גם פורטרהאוס (Porterhouse) (ההבחנה המדויקת בין שני השמות היא לפי כמות הפילה שבו. כדי שהנתח ייחשב לפורטרהאוס, עליו לכלול מנת פילה גדולה יותר). הנתח הוא גדול (הפורטרהאוס עשוי להגיע לשני קילוגרם ויותר), עבה ויקר. בישראל הנתח פחות מצוי כיוון שבצורתו המקורית, אינו יכול להיות מוגדר כשר (ורוב הבשר בארץ כשר, וייבוא בשר לא כשר לארץ באופן עקרוני אסור חוקית), שכן כדי שיהיה כשר הנתח מוכרח לעבור ניקור שלמעשה מפריד את שני החלקים ומסיר את הגיד המחבר ביניהם.
סטייק טומהוק - נתח הנלקח מאזור הצלע הקדמית.
יישון הבשר

להכנת אומצות משתמשים בנתחי בשר שהם שרירים במקורם. שריר יכול להתכווץ ולהתרפות לפי הצורך. לאחר השחיטה, כשאין עוד אספקת חמצן ומזון לתאים, מתכווצים השרירים. כדי להרפותם יש צורך בפירוק החלבונים אקטין ומיוזין, שהם הגורמים לכיווץ השריר.
יישון הבשר הוא למעשה תהליך מבוקר של ריקבון בטמפרטורה נמוכה, שנמשך מספר ימים עד שלושה שבועות, לפי סוג הבשר. לנתח פילה נדרשים מספר ימים כדי להתיישן, לנתח סינטה - כשבועיים, ולאנטרקוט - עד שלושה שבועות. תוצר הפירוק הוא נתח רך ומוכן לצלייה. תוצרי הפעילות של האנזימים המפרקים הם שנותנים לבשר בקר את הארומה והטעם האופייניים.
סטייקים בסגנון הקלאסי (כמוהם ניתן לפגוש כיום רק במסעדות יוקרה או באיטליזים מובחרים) מיושנים בחדרי קירור, בטמפרטורה קרובה לקיפאון ובלחות יחסית גבוהה. במשך זמן היישון מאבד הבשר נוזלים. שיטה זו קרויה "יישון יבש" (dry aging). בשל איבוד המשקל, הזמן הארוך הנדרש ושטח האחסנה הגדול בטמפרטורה נמוכה (נדרש שטח גדול משום שכדי להבטיח תנועת אוויר מסביב לבשר אין לצופף את הנתחים), הבשר הזה יקר יותר. רוב הבשר כיום מיושן באריזות ואקום אטומות, השומרות על הלחות - בשיטה זו, המכונה "יישון רטוב" (wet aging), הטעם עדין יותר. בשיטת יישון זו האנזימים מפרקים ביתר יעילות את רקמות החיבור, ולכן הבשר רך יותר.
אמצעים נוספים לריכוך האומצה טרם הכנתה הם אנזים שמקורו בפרי האננס, וחבטות חוזרות באומצה, בדומה לחבטת שניצל. להבדיל מיישון, שיטות ריכוך אלו אינן מעשירות את טעם הנתח, אלא מרככות אותו בלבד. עם זאת הן מאפשרות לנהוג בנתחים זולים יותר, למשל כתף, כבאומצות.
דרגות צלייה

איכותה וטעמה של האומצה הנצלית נגזרים הן מאיכות הבשר, הן מצורת הצלייה (גריל פחמים, גריל גז, תנור) והן מזמן הצלייה.
מאכלי בשר מועטים נאכלים ללא צלייה (raw). המפורסם בהם הוא סטייק טרטר, אך אין זו אומצה כי אם בשר שנקצץ עד דק, ומוגש קר.
קיימות שש דרגות צלייה באומצות (ייתכנו שינויים קלים בדרגות הצלייה בין אזורים גאוגרפיים שונים):
נא מאוד (אנגלית: extra rare או blue) - החלק החיצוני צרוב קלות אך פנים הנתח אדום וקר. דרגה זו של צלייה נדירה באומצות.
נא (רייר, rare) - המעטפת חומה-אפורה ופנים הנתח אדום (ומדמם).
נא למחצה (מדיום רייר, medium rare) - המעטפת חומה ופנים הנתח ורדרד. מסעדות בשר (steakhouses) בעלות שם אינן נוהגות לצלות מעבר למידה זו, אלא אם התבקשו במפורש לעשות כן.
עשוי למחצה (מדיום, medium) - מרכז הנתח ורוד, אך רוב האומצה חומה, המעטפת צלויה היטב.
עשוי (מדיום וול, medium well) - רמת הצלייה שבין מדיום לוול דאן, רוב האומצה צלויה היטב, אך עדיין ייתכן גוון ורדרד קל במרכז. רמת העסיסיות יורדת.
עשוי היטב (וול דאן, well done) - רמת הצלייה הגבוהה ביותר. הבשר חום לכל עובי הנתח, המרקם הופך להיות צמיגי וקשה ללעיסה והרבה פחות עסיסי.
ראו גם

בשר בקר קובה
חלקי הפרה
רטבים לאומצה
אומצה צלויה בדרגת מדיום-רייר, מסעדת פיטר לוגר, ניו יורק