stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף נוה
ביוגרפיה

יוסף נוה נולד ב-21 בינואר 1928 במונקאץ', אז במזרח צ'כוסלובקיה (כיום במערב אוקראינה), ועלה לארץ ישראל בשנת 1945. הוא למד באוניברסיטה העברית היסטוריה של עם ישראל, מקרא וארכאולוגיה. ב-1956 קיבל תואר בוגר, ב-1959 תואר מוסמך, וב-1967 תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "התפתחות הכתב הארמי" (שאחר כך גם התפרסמה). משנת 1955 שימש ארכאולוג באגף העתיקות והמוזיאונים, כיום רשות העתיקות, ובין השנים 1958–1971 שימש כארכאולוג מחוז ירושלים. במסגרת זו ביצע סקרים גם בעין גדי ובתל א-מוקאנע, היא תל-מקנה. הוא הציע לזהות את תל-מקנה עם עקרון הפלשתית לאחר ששוכנע בדבר על ידי נתן אידלין, חבר קיבוץ רבדים. בסוף עונת החפירות האחרונה נתגלתה באתר כתובת עקרון, שאישרה את הזיהוי באופן ודאי. נוה פיענח ופרסם אותה יחד עם סימור גיטין וטרודה דותן.
בשנת 1959 היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות ביחד עם רם גופנא, משה פראוסניץ, י' ליבוביץ ול"י רחמני, שכתבו מכתב תלונה על משה דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו.
בשנת 1960 ערך נוה חפירה ארכאולוגית במצד חשביהו – אתר על חוף הים, מדרום לקיבוץ פלמחים. התגלית החשובה ביותר של חפירה זאת הייתה המכתב ממצד חשביהו – אוסטרקון הכתוב באלפבית העברי העתיק. יוסף נוה פיענח ראשון את האוסטרקון, המכונה מאז בשם 'מכתב הקוצר'. בעקבות תגלית זו הפנה נוה את עניינו ומרצו לחקר האלפבית העברי העתיק והאלפבית הארמי העתיק; ברבות השנים, בעקבות מורו נחמן אביגד, היה לחוקר הכתב העתיק המוביל בישראל. במהלך השנים פיענח וחקר את הכתובות החשובות ביותר שהתגלו, בהן: כתובת אבה מגבעת המבתר בירושלים, כתובת תל דן המזכירה את בית דוד (יחד עם אברהם בירן), הכתובות שנמצאו בחפירות מצדה (יחד עם יגאל ידין) וכתובת עקרון.
בשנת 1971 נתמנה למרצה בכיר במכון לארכאולוגיה, בשנת 1976 הועלה לדרגת פרופסור-חבר, ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין. הוא לימד עד לפרישתו בשנת 1997, מאז היה פרופסור אמריטוס במכון לארכאולוגיה.
נפטר בירושלים ב-21 בנובמבר 2011.
מפרסומיו > ספריו

מגילות ים המלח / מאת יוסף נוה, ירושלים: Antiquities of The Holy Land, תשי"ח-1958.
התפתחות הכתב הארמי / מאת יוסף נוה, דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, כרך ה, חוברת 4, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשל"ד.
על פסיפס ואבן: הכתובות הארמיות והעבריות מבתי הכנסת העתיקים / יוסף נוה, [תל אביב]: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרטא, וספרית מעריב, תשל"ח.
אותיות ותולדותיהן / יוסף נוה, ירושלים: כתר, 1979.
ראשית תולדותיו של האלפבית: מבוא לאפיגרפיה ולפליאוגרפיה שמית-מערבית / יוסף נוה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ט. ISBN 9652237086
על חרס וגומא: כתובות ארמיות ועבריות מימי בית שני, המשנה והתלמוד / יוסף נוה, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשנ"ב-1992.
מפרסומיו > בעריכתו ובהשתתפותו

כתובות שמיות מערביות / ערכו: א. אורן, י. נוה, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - החוג לתולדות עם ישראל, תשל"ג.
כתובות ערד / מאת יוחנן אהרוני בהשתתפות יוסף נוה, ירושלים: מוסד ביאליק, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשל"ו-1975.
The development of the Aramaic script, Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1970.
Die Entstehung des Alphabets / Joseph Naveh, Zürich: Benziger, 1979. (בגרמנית)
Early history of the alphabet: an introduction to West Semitic epigraphy and palaeography / by Joseph Naveh, Jerusalem: Magnes Press, 1982.
Amulets and magic bowls: Aramaic incantations of late antiquity / by Joseph Naveh, Shaul Shaked, Jerusalem: Magnes Press, 1985
Origins of the alphabet / Joseph Naveh, Jerusalem: Jerusalem Pub. House, 1996, c1995.
Aramaic ostraca of the fourth century BC from Idumaea / Israel Eph’al and Joseph Naveh, Jerusalem: Magnes Press: Israel Exploration Society, 1996.
Studies in west-Semitic epigraphy: selected papers / Joseph Naveh, Jerusalem: Hebrew University Magnes Press, 2009.
מפרסומיו > מאמרים

יוסף נוה, "כתובות עבריות במצד חשביהו", ידיעות החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 25, ג',ירושלים, 1961, עמ' 119–128. סריקה במאגר DLIR‏
יוסף נוה, "כתובות עבריות במצד חשביהו (ב)", ידיעות החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, כרך 27, ג',ירושלים, 1963, עמ' 158–164. סריקה במאגר DLIR
סימור גיטין, טרודה דותן, ויוסף נוה, 'כתובת הקדשה מלכותית מעקרון', קדמוניות, 113, תשנ"ז, 1997.
אברהם בירן ויוסף נוה, 'כתובת ארמית מתקופת בית ראשון בתל דן', קדמוניות, 103.
מפרסומיו > בעריכתו ובהשתתפותו

כתובות שמיות מערביות / ערכו: א. אורן, י. נוה, באר שבע: אוניברסיטת בן-גוריון בנגב - החוג לתולדות עם ישראל, תשל"ג.
כתובות ערד / מאת יוחנן אהרוני בהשתתפות יוסף נוה, ירושלים: מוסד ביאליק, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשל"ו-1975.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  אלי חורי, בית שמש תהיה לאתר תיירות, מעריב, 21 בפברואר 1967
↑  רן שפירא, מגילות משה דיין, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2004
↑  תלונת איכר על עיקול בגדו, דבר, 10 במרץ 1960; המשך
↑  צבי אילן, מכון ארכיאולוגי ערב מהפכות, דבר, 11 ביוני 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265820605171  PLWABN: 9810607070805606  BnF: cb12171323s (data)  GND: 129000809  ISNI: 0000 0001 2136 4645  LCCN: n83138154  NKC: zmp20201063577  NTA: 069673616  SUDOC: 030259045  VIAF: 64047630   WorldCat (עם VIAF): 64047630
יחסי אוזבקיסטן–איראן

| יחסי אוזבקיסטן–איראן |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: איראן


אוזבקיסטן: איראן
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 1,648,195
אוכלוסייה
36,650,164: 91,923,060
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 401,505
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,480: 4,368
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה אסלאמית תאוקרטית אוטוריטרית

יחסי אוזבקיסטן–איראן הם היחסים הדיפלומטיים בין אוזבקיסטן ואיראן, שיש ביניהם קשרים תרבותיים והיסטוריים עמוקים. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO).
יחסים

איראן היא תיאוקרטיה אסלאמית, ואילו אוזבקיסטן היא דיקטטורה חילונית. שתי האומות חששו מהבדל הפוליטיקה שלהן, אך עדיין פעלו בשיפור היחסים ביניהן. יש להם גם קשרים תרבותיים עתיקים זה עם זה, כאשר אוזבקיסטן היא חלק מפרס העתיקה, סוגדיאנה ובקטריה. זה נחשב לחלק מאיראן הגדולה.
סחר

בין איראן לאוזבקיסטן יש הסכמים לשיתוף פעולה בתחומים שונים, כולל חקלאות, תחבורה, ייצור נפט וגז, בנייה, תרופות ובנקאות. שתי המדינות עבדו גם על קישורים יבשתיים ועל מיזמים משותפים אחרים.
אוזבקיסטן מייצאת סחורות רבות לאיראן, כולל כותנה, מתכות ברזליות ולא ברזליות, דשנים וסיבים כימיים. איראן מייצאת חומרי בנייה, חומרי ניקוי, מזון, תה ופירות לאוזבקיסטן. מחזור הסחר באיראן-אוזבקיסטן עלה על 600 מיליון דולר בשנת 2008.
בשנת 2018, שגריר אוזבקיסטן באיראן הצהיר כי בכוונתם להגדיל את היקף הסחר שלהם עם איראן, על ידי הרחבת הקשרים הדו צדדיים ושיפור שיתוף הפעולה עם איראן.
שטעטל (סרט)

| --- | --- |

 שחקנים ראשיים:  משה לובל סול רובינק 
 מדינה:  אוקראינה 
 הקרנת בכורה:  אוקראינה 26 באוקטובר 2023 צרפת 13 בדצמבר 2023 איטליה 18 בינואר 2024
 שפת הסרט:  יידיש 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שטעטל או שְטֶטְל (באוקראינית: Шттл) הוא סרט דרמה אוקראיני-צרפתי משנת 2022, בבימויו של עדי וולטר ובכיכובם של משה לובל, אניסיה סטסביץ', פטרו נינאובסקי, ולריה שפאק, אולכסנדר ארמנקו ושאול רובינק. הסרט מגולל את סיפורה של שטעטל אוקראינית, ערב מבצע ברברוסה.
הסרט צולם באוקראינה, חצי שנה לפני מלחמת אוקראינה–רוסיה בפברואר 2022 והוקרן בבתי הקולנוע במערב אוקראינה באוקטובר 2023.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בלונדון 2022 וזכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל רומא שבוע לאחר מכן. ב-8 בספטמבר 2023 הוכרז הסרט כמועמד לייצג את אוקראינה בטקס פרסי אוסקר ה-96.
שם הסרט

באוקראינית שם הסרט הוא Шттл (שטטל) בכתיב חסר, במקום Штeтл (שטעטל) כהתייחסות לרומן של ז'ורז' פֶּרֶק משנת 1969, "La disparition", שאינו מכיל את האות "e". לפי הבמאי עצמו, היעדר האות מסמל את הריקנות שנותרה לאחר השואה; אביו של פרק נספה במלחמה ואמו נרצחה באושוויץ.
עלילה

יוני 1941. בשטעטל יהודי במחוז לבוב, ההכנות לחתונת בן קצב ובת הרב בעיצומן. התככים של האירוע הרגיל הזה לכאורה הוא שהכלה אוהבת מישהו אחר שמתכנן לחטוף אותה. במקביל, חוליית מוות נאצית מתקרבת לשטעטל.
מנדלה, שחולם להיות מנהל חשוב, עזב את הקהילה החסידית שלו והלך לשרת בצבא האדום. ב-21 ביוני 1941 חזר יחד עם חברו האוקראיני הטוב דמיאן לעירו שבמערב אוקראינה הסובייטית. הם מתכננים לברוח עם בתו של הרב, יוּנה. עם זאת, היא כבר מתכוונת להתחתן עם פולי, חסיד קנאי שמקווה להיות רב הקהילה ומנהיג השטעטל. ברית המועצות כבר חדרה לשטעטל, הטמיעה בקהילה תעמולה סובייטית ואיימה על אורח החיים היהודי. הקונפליקט של האידאולוגיות המודרניות מתודלק מנוכחותו של מנדל, שכבר אינו דתי ומנסה להיטמע כחילוני בחברה הסובייטית ובכך מערב את חבריו בעניינים המקומיים. בינתיים, על הגבול עם פולין, גרמניה הנאצית מתכוננת לפלישה וליישום מרחב המחיה שלה.
שחקנים ודמויות

משה לובל - מנדל
אניסיה סטסביץ' - יוּנה
פטרו נינאובסקי - דמיאן
שאול רובינק - הרב ווייסנזאנג
אנטואן מילה - פולי
גניאל קניגסברג - שלומי
אמילי קרפל - ביילקה
אולכסנדר ארמנקו - מנחם
הפקה

את הסרט יזמו מפיקים מבלגיה, צרפת ואוקראינה ובמרץ 2021 זכה לתמיכת הסוכנות הממלכתית האוקראינית לקולנוע.
הסרט צולם בשחור-לבן כאשר רק סצנות פלאשבק מופיעות בצבע. לצורך צילומי העיירה, נבנתה בפרברי קייב שבאוקראינה עיירה בקנה מידה גדול, ששטחה כשטח העיר עכו במרחק של כ-60 קילומטר מקייב עצמה עם 25 מבנים ומבנה ענק שעוצב כבית כנסת. בעיירה זו נערכו הצילומים שהסתיימו בספטמבר 2021, כחצי שנה לפני תחילת המלחמה. בתום המלחמה הוסב האתר למוזיאון.
הפצה

הסרט הוקרן לראשונה ב-16 באוקטובר 2022 בפסטיבל הסרטים של לונדון וזכה בפרס חביב הקהל שבוע לאחר מכן בפסטיבל הסרטים ברומא. הסרט הוקרן לאחר מכן בפסטיבל הקולנוע היהודי בניו יורק, ב-16 בינואר 2023.
הסרט שוחרר להפצה מסחרית בבתי הקולנוע באוקראינה ב-26 באוקטובר 2023 והוא יוקרן גם בבתי הקולנוע בצרפת ב-13 בדצמבר 2023 ובבתי הקולנוע באיטליה ב-18 בינואר 2024.
הערות שוליים

↑  שלדון קירשנר, Shttl Resurrects A Vanished World, The Times of Israel
↑  Shortlist for Ukraine's Oscars submissions announced, kyivindependent.com
↑  קדימון הסרט
↑  В Україні готуються знімати фільм «Шттл» в копродукції з Францією і Бельгією, www.ukrinform.ua, ‏2021-03-11 (באוקראינית)
↑  כנען ליפשיץ, Acre-sized shtetl for Ukrainian WWII film to become a museum, ג'רוזלם פוסט
↑  ‘SHTTL’: Single-Shot Shoah Feature With Saul Rubinek Wraps In Ukraine; Sets To Be Maintained As Open-Air Museum
↑  Andreas Wiseman, Ukraine-Shot Shoah Feature ‘Shttl’ Boarded By Upgrade Productions, Deadline, ‏2022-12-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  В Україні 26 жовтня вийде у прокат стрічка SHTTL/ШТТЛ, espreso.tv (באוקראינית)
↑  Urban Distribution (ב־)
↑  SHTTL (2022) | FilmTV.it (באיטלקית), 2024-01-18, נבדק ב-2023-11-23
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שטעטל (סרט)".
שורנדי סמבו

שורנדי רוג'ריו סמבו (בהולנדית: Shurandy Ruggerio Sambo; נולד ב-19 באוגוסט 2001 בחלדרופ שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים

סמבו גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-16 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אוטרכט במסגרת המחזור ה-34 בליגת העל ההולנדית לעונת 2020/2021.
ב-4 באוגוסט 2022 הושאל סמבו למשך עונת 2022/2023 לספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 לא.ז. אלקמאר במסגרת המחזור השני בליגה. ב-15 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על הירנפיין במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית

סמבו נכלל בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
הערות שוליים

↑  Sparta huurt Sambo van PSV באתר הרשמי של ספרטה רוטרדם, 4 באוגוסט 2022 (בהולנדית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שורנדי סמבו".
בסוס

ערך זה עוסק באריסטוקרט פרסי. אם התכוונתם לפובליוס ונטידיוס בסוס, איש צבא רומאי, ראו .
בסוס או בשמו המלכותי ארתחשׁשׂתא החמישי (Bessos או Bessus; הוצא להורג ב-329 לפנה"ס) היה אריסטוקרט פרסי חשוב שהיה אחשדרפן באקטריה בעת מלחמותיו של אלכסנדר הגדול. עיקר פרסומו הגיע בעקבות בגידתו בדריווש השלישי לאחר תבוסתו של דריווש בקרב גאוגמלה נגד אלכסנדר הגדול. בסוס רצח את דריווש, הכריז על עצמו כמלך החוקי של האימפריה הפרסית והנהיג את ההתנגדות הפרסית נגד אלכסנדר הגדול. בסופו של דבר נתפס והוצא להורג על ידי אלכסנדר.
ביוגרפיה > שנים ראשונות

בסוס מונה לאחשדרפן באקטריה (אזור אפגניסטן של ימינו) בשנת 336 לפנה"ס. בתור אחשדרפן באקטריה שלט גם על סוגדיאנה (כיום טג'יקיסטן) ואזור הספר ההודי (צפון פקיסטן המודרנית). באקטריה הייתה סאטרפיה חשובה מאוד בחלק המזרחי של האימפריה הפרסית. חלק גדול מתושביה של באקטריה חיו אורח חיים חצי-נוודי וערים גדולות היו נדירות יחסית באזור זה. הבאקטרים הצטיינו בתור קשתים רכובים. סוגדיאנה הייתה ארצם של סוחרים ממולחים שיצרו קשרים עם המזרח הרחוק, בכלל זה עם סין והיו בין הגורמים החשובים על דרך המשי. תפקידו החשוב ביותר של אחשדרפן באקטריה היה שמירה על שקט בגבולות המזרחיים של האימפריה כנגד השבטים הסקיתים הלוחמניים שנהגו לפשוט מעת לעת לאזור.
בשנת 334 פלש אלכסנדר הגדול לאימפריה הפרסית. בהתחלה הותיר דריווש השלישי את הטיפול בפלישה למושלי המחוזות באסיה הקטנה, אך אלה ניגפו בקרב גרניקוס (334 לפנה"ס). דריווש גייס את הצבא המלכותי ויצא נגד אלכסנדר הגדול, אך הפסיד בקרב איסוס (333 לפנה"ס).
דריווש אסף במשך כמה שנים צבא גדול נוסף וגייס הפעם את כל כוחותיו, בכלל זה את הצבאות הבאקטרים תחת פיקודו של בסוס. הצבא הפרסי המלכותי הגדול פגש את הצבא המוקדוני בקרב גאוגמלה ב-1 באוקטובר 331 לפנה"ס.
בסוס פיקד על האגף השמאלי וניצב ישירות מול אלכסנדר הגדול שתפס את מקומו באגף הימני היווני-מוקדוני. בסוס ניסה לקפל את האגף הימני של אלכסנדר הגדול על ידי התקפות נמרצות של פרשים באקטרים קלים בשילוב עם פרשים כבדים. אך אלכסנדר הצליח להדוף את ההתקפה, ניצל את יציאת הכוחות הפרסיים להתקפה נגדו והטיל את ההטיירוי, הפרשים הכבדים של מוקדון, לתוך הפרצה ישירות לעבר דריווש. דריווש לא עמד בפרץ וברח. לאחר בריחתו של דריווש השלישי התפזר הצבא הפרסי ובסוס יחד איתם.
אלכסנדר הגדול יצא דרומה לכיבוש בבל ואילו שרידי הצבא הפרסי יחד עם דריווש ובסוס נסוגו מזרחה, לעבר האזור שבו שלט בסוס. כחצי שנה לאחר הקרב ביולי 330 לפנה"ס) רצח בסוס יחד עם קושרים נוספים כמו נברזנס (Nabarzanes) וברסיינטס (Barsaëntes) את דריווש והכריז על עצמו כמלך החוקי של האימפריה הפרסית תחת השם המלכותי של ארתחששתא החמישי.
ביוגרפיה > סופו של בסוס

אלכסנדר טען שהוא המלך החוקי של האימפריה הפרסית ושל אסיה כולה ולכן לא יכול היה להשלים עם התואר המלכותי שלקח לעצמו בסוס. אלכסנדר הכריז על בסוס כמורד במלכות. אלכסנדר לא התמהמה זמן רב בבבל ויצא למזרח.
בסוס שחש בטוח בעצמו ונותר בבאקטרה, בירת באקטריה (כיום בלך בצפון אפגניסטן) בלי להתכונן לפלישה של אלכסנדר הגדול. התקפתו של אלכסנדר התחילה באביב 329 לפנה"ס ובסוס ברח מבאקטרה מחשש לגורלו. בסוס ניסה למצוא מחסה בסוגדיאנה, אך נבגד על ידי קציניו. אלה מסרו אותו לידיו של אלכסנדר הגדול.
אלכסנדר הגדול, שראה בו מורד במלכות, החליט להעניש את בסוס בצורה אכזרית מאוד על רציחתו של דריווש השלישי. בסוס עונה והוטל בו מום, בהתאם למנהג הפרסי. לאחר מכן נצלב או שגופו נקרע לשני חלקים.
ראו גם

ספיטמנס
הערות שוליים

↑  תארוך מקורב ליולי נעשה על פי כרוניקה בבלית הכרוניקה בתרגום לאנגלית באתר ליוויוס
↑  קורטיוס, 7.5.40
↑  פלוטארכוס, חיי אישים: חיי אלכסנדר הגדול, 43
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 236210912  VIAF: 18156251695007990756   WorldCat (עם VIAF): 18156251695007990756
ביר אל-באשא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,307 (2006)
 קואורדינטות:  32°25′21″N 35°13′46″E﻿ / ﻿32.4224°N 35.229558333333°E﻿ / 32.4224; 35.229558333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) ביר אל-באשא(למפת צפון השומרון רגילה) ביר אל-באשא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביר אל-באשא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביר אל-באשא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בִּיר אל-בָּאשָה (בערבית: بير الباشا) הוא כפר ביהודה ושומרון, בנפת ג'נין, כ-15 ק"מ מערבית לעיר ג'נין, בשולי עמק דותן, צפון מזרחית לעראבה וצפונית לתל דותן.
כביש 60 מג'נין לשכם חוצה את הכפר והבתים פרושים משני עבריו.
מקור השם

המלה באשא מגיעה מטורקית (Paşa, תעתיק בעברית: פּאשא או פּאשה, קרוי גם פּחה), שהוא תואר כבוד צבאי ואזרחי מקובל באימפריה העות'מאנית. לא ידוע על שם מי בדיוק נקרא הכפר.
היסטוריה

לא ידועים פרטים היסטוריים. על פי השם, נראה כי מדובר בכפר מהתקופה העות'מאנית. חיזוק לקביעה זו הוא היעדר בתים או שרידים עתיקים בכפר.
על פי מאיר רוטר תושבי הכפר הם בני משפחת עבד אל-מהדי, שפרשו מהכפר עראבה. אין פרטים נוספים.
אוכלוסייה

בשנת 1997 חיו בכפר 975 איש.
במפקד הרש"פ בשנת 2004, נמצא שבכפר גרים כ-1,290 איש.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, באמצע 2006 חיו בכפר כ-1,307 נפש.
תשתיות

אין תשתיות בכפר, החשמל מסופק על ידי חברה פרטית, המים מגיעים דרך בארות איסוף, והרחובות אינם מרוצפים.
חקלאות

העיירה מפורסמת בגידול זיתים והיא מוקפת מכל עבר בעצי זית ועצי שקד.
הערות שוליים

↑  עמוד ענן, עמוד ה"ויקי" על אודות הכפר.
↑  Palestine Remembered, بئر الباشا - Beer al-Basha - ביר אל-באשא, 2007
1 2  بير الباشا | Riwaq - centre for architectural conservation, www.riwaq.org
↑  قرية بئر الباشا | موسوعة القرى الفلسطينية, palqura.com (בערבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584329505171  VIAF: 127146462554527771180   WorldCat (עם VIAF): 127146462554527771180
מרי מקלוקלן

מרי מקלוקלן (באנגלית: Mary McLoughlin; ‏1900 או 1901 – 1956), פעלה כשליחה במרידת חג הפסחא בדבלין, אירלנד, ב-1916.
רקע

מרי מקלוקלן נולדה בשכונת פועלים בדבלין, אחת מששת ילדיהם של פטריק וכריסטינה מקלוקלין. פטריק ("רוגי") היה בין המייסדים של איגוד עובדי התחבורה, ולאחר מכן איגוד העובדים הכללי, ומעורבות באיגודי פועלים הפך לעיסוק של רבים מבני משפחות גם בדורות המשך. המשפחה הייתה לאומנית בהשקפותיה, אך אחיה הבכור, דני, הצטרף לפני מלחמת העולם הראשונה לצבא הבריטי, כנראה כמעשה מרידה נגד הוריו, נפצע במהלך שירותו, והתעוור. אחיה שון, לעומת זאת, המשיך בדרכי המשפחה הלאומניות, והיה חבר בפיאנה ארין (תנועת הנוער הלאומנית שיסדה קונסטנס מרקייביץ'), בליגה הגאלית (התנועה לתחיית השפה והתרבות האירית אשר הוצאו מהחוק על ידי הבריטים), ומאוחר יותר הצטרף גם לאחווה הרפובליקנית האירית (התנועה הפוליטית הלאומנית האירית). הוא היה לאחד הגיבורים של מרידת חג הפסחא, לאחר שמונה על ידי ג'יימס קונולי למפקד הכללי ומחליפו לקראת סיום ההתקוממות, מה שזיכה אותו בכינוי "המפכ"ל הילד" ("the boy commandant general"). שון המשיך גם אחרי המרידה בפעילותו הפוליטית, והיה גם פעיל קומוניסטי ידוע באנגליה מאוחר יותר. אחיה הצעיר, פטריק, הצטרף ל-IRA במהלך מלחמת העצמאות האירית (1919-1921); אחותה ואחיה הצעירים ביותר - כריסטינה וכריסטי - המשיכו את דרכי אביהם בתנועת העובדים.
מרידת הפסחא

מקלוקלן הייתה רק בת 15 בפרוץ המרידה, אך כחברה בקלאן נה גאל – ארגון "הצופות" של האחווה הרפובליקנית האירית, שמטרתה הייתה הכשרה צבאית לחברותיו – היא ביקשה למלא תפקיד במרי. בימים שלפניו, היא סייעה יחד עם בנות נוער אחרות בהעברת תחמושת מבית לבית. וביום שני ה-24 באפריל 1916, היום בו פרצה ההתקוממות, היא התייצבה יחד עם נערות אחרות מן הארגון לשירות כוחות המרידה. בהובלת מפקדתן מיי קלי, הנערות, שחזרו מפעולה בגבעות הסמוכות, הגיעו קודם לבניין מכללת המנתחים בסנט סטיבן, שהוחזק בידי המורדים. שם הם פגשו את מרקייביץ', וביקשו שתחלק להן תפקידים. חלק מהנערות, רק בנות 12, ופחדו מהקרב והלכו הביתה. מקלוקלן נשלחה להביא תחמושת מביתו של אחד המורדים, ומשם פקדה עליה המפקדת שלה להתייצב במטה המרידה, בבית הדואר המרכזי.
משם, מפקד השטח הכללי ג'יימס קונולי שלח אותה לבדוק מה מצב הלוחמים במוצבים האחרים, ולנסות למצוא להם אוכל, אך אלו אמרו שהם צריכים עוד תחמושת. היא יצאה לפעולה יחד עם ג'וליה גרנן ואליזבת אופרל, כשהן מחביאות את התחמושת בבגדיהן התחתונים, מתחת לשמלותיהן. ביומיים שלאחר מכן היא המשיכה לחפש ללוחמים אוכל, שכן מצבם התחיל להיות קשה, ורבים המשיכו בקרבות ללא אוכל במשך ימים שלמים. יחד עם הסופרג'יסטית הידועה האנה שיהי-סקפינגטון, היא בילתה את מרבית היום בסחיבת שקי תפוחי אדמה מבית הדואר למכללת המנתחים.
ביום השלישי של המרידה היא נלקחה לג'וזף פלנקט, שנתן לה פתק, והזהיר אותה לא להיתפס עמו, ולבלוע אותו לעת הצורך. היא פגשה אז גם את המפקד העליון של המרידה, פטריק פירס, ששם ידיו על ראשה ובירך אותה בדרכה. את הפתק היה עליה להעביר למפקד בג'ייקובס מיל, תומאס מקדונה, אך מי שלקח את המסר היה ג'ון מקברייד. ביום הרביעי של המרד הגיע אחיה שון למפקדה בדואר, וסיפר לה שאמם מחפשת אותה ולא יודעת מה עלה בגורלה. היא המשיכה במשימתה, והעבירה מסר שני לג'ייקובס מיל. ברחוב, היא מצאה אקדח, והמשיכה בדרכה כשהיא חמושה. היא החליטה ללכת בדרך הארוכה, וכך לעצור בדרך בביתה ולהרגיע את דאגותיה של אמה. אך אמה נעלה אותה בחדר כדי לשמור עליה. אך מרי רצתה להביא את הנשק שבידה למפקדה בדואר, ונמלטה מהחלון.
כשהגיעה לבית הדואר, פגשה ילד מפיאנה ארין, ובצחוק, הפנתה אליו את האקדח. גבר מבוגר נזף בה על כך קלות, ואמר שכך הוא איבד את התנועה בזרועו. היא הופתעה לגלות שזהו טום קלארק, אף הוא ממנהיגי המרד. כשנכנסה לבניין, היא מסרה את האקדח הישר לידיו של קונולי, שהודה לה באומרו ש"לא היו ידיים ראויות יותר לשמור על אקדח זה". למחרת, היא חזרה לפעול כשליחה. מרכז העיר כבר היה הרוס, והמרידה הייתה כמעט בסיומה. במפעל ג'ייקובס מיל, נתנו לה סרבל עבודה כדי להסתיר את מדיה, כדי שלא יעצרו אותה חיילים. אך כשיצאה, זה בדיוק מה שקרה - וחייל לקח אותה, להגנתה, לביתו של חייל אחר. מכיוון שסירבה להחליף בגדיה, הם חשדו בה. למחרת, יום שבת, היא נלקחה בפני שופט שחקר מה מעשיה באזור זה, והיא ענתה שהיא בדרכה חזרה מבית הספר. היא קיבלה מסמך מעבר לחזור הביתה, אך הלכה במקום זאת לבניין בית המשפט שהיה בידי המורדים, ושם גילתה שהמרידה הגיעה לסיומה. כשניסתה לחזור הביתה, גילתה שמשפחתה הופנתה יחד עם משפחות אחרות מאזור הקרבות, והצטרפה אליהם באולם בית הספר בה שכנו.
אחרי המרידה

מרי מקלוקלן הייתה בין כאלפיים מורדים אשר בשנות ה-1950 הגישו עדות לגבי קורות ההתקוממות של 1916 ללשכה לתולדות הצבא האירית. הארכיון של הלשכה מהווה את האוסף הגדול ביותר של תמונות, עדויות ומסמכים לגבי המרד. כשהגיע הזמן לחתום על הצהרתה, היא הייתה כבר על ערש דווי, וחברה מסרה הצהרה לגבי עדותה במקום זאת.
מקלוקלן נפטרה כעבור זמן קצר, בשנת 1956, בגיל 56 (בערך).
הערות שוליים

↑  Seán Mcloughlin, The Forgotten ‘Boy Commandant’, The Nationalist, January 7, 2015
↑  Brothers in Arms, Irish Echo, February 17, 2011
↑  Mary Spring Rice, Elsie Mahaffy And Domestic Space", Mcdiarmid, Lucy, At Home in the Revolution: What Women Said and Did in 1916, Royal Irish Academy, Dublin, 2016, pp. 41–68"
↑  Remembering the forgotten female heroes of the 1916 Rising, Irish Independent, April 21 2016
1 2  Witness Statement of Mary McLoughlin, Bureau of Military History
↑  Extract from Dublin 1916: The Siege of the GPO, The Irish Times, Apr 4, 2009
↑  New look at women of 1916, Irish Echo, March 16, 2016
הלשון השחורה

| --- | --- |

 אזורים:  מורדור
 דוברים:  בלגנדריום, אורקים. מחוץ לו, אף אחד מאז ג'.ר.ר. טולקין (וחלק ממעריציו).
 שפת אם:  אין
 כתב:  אותיות לטיניות וכתב
 משפחה:  מתוכננות  הלשון השחורה
 לאום:  אין
 קוד שפה:  art-bsp 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
הלשון השחורה (באנגלית: Black Speech) היא שפה מתוכננת שהומצאה על ידי ג'.ר.ר. טולקין, ובלגנדריום היא מדוברת על ידי תושבי מורדור, שבהם סאורון והאורקים של הארץ התיכונה. בלגנדריום, השפה פותחה על ידי סאורון כדי שכל תושבי מורדור יוכלו לתקשר ביניהם. השפה היא השפה הפחות מפותחת מבין השפות אותן יצר טולקין, ובמקור כוללת רק מילים מועטות. המשפט העיקרי והיחיד כמעט בשפה זו הוא המשפט שהיה חרוט על הטבעת האחת, מתוך שיר המתאר את טבעות הכוח. זהו למעשה הקורפוס היחיד לשפה.
פיתוח השפה

השפה השחורה היא אחת השפות המקוטעות יותר בספריו של טולקין. בניגוד לשפות העלפים, טולקין לא כתב שירים או פואמות בשפה השחורה, למעט השיר על הטבעות, שהוזכר לעיל. טולקין כותב:
השפה השחורה לא עוצבה במכוון על פי סגנון כלשהו, אלא נועדה להיות בעלת עקביות פנימית, שונה מאד מעלפית, אך מאורגנת ומלאת ביטוי, כפי שניתן לצפות מסאורון לפני השחתתו המוחלטת. זו הייתה, ללא ספק, לשון מדבק... ניסיתי לשחק משחק הוגן מבחינה לינגוויסטית, והשפה נועדה להיות בעלת משמעות ולא רק אוסף מקרי של קולות דוחים, אם כי תעתיק מדויק יהיה ראוי לדפוס, גם בימינו, רק ברמות הגבוהות והמתקדמות אמנותית של הספרות. לטעמי, דברים כאלה עדיף להשאיר לאורקים, עתיקים ומודרניים.
מעריץ של טולקין שלח לו גביע, עליו נחרט הכיתוב שעל הטבעת, בלשון השחורה. כיוון שהלשון השחורה נחשבת לשפה מקוללת, והכיתוב על הטבעת נחשב לכישוף זדוני במיוחד, לא שתה טולקין מעולם מהגביע והשתמש בו כמאפרה בלבד.
השפה פותחה מעט עבור הסרטים של "שר הטבעות" על בסיס השיר של הטבעת, אך השפה פותחה עוד בעקבות טרילוגיית הסרטים של "ההוביט", והומצאו לה מילים חדשות.
החריטה שעל הטבעת האחת

הדוגמה היחידה ללשון השחורה בצורתה ה"טהורה" (המקורית של טולקין) היא על הטבעת האחת, אשר רשומה בכתב הטנגוור על הטבעת:
בתרגום לאנגלית, מופיעות השורות:
בתרגום לעברית, מופיעות השורות:
שהוא חלק מהשיר על טבעות הכוח.
השיר תורגם לעברית בספרי שר הטבעות בתרגומם של רות לבנית ועמנואל לוטם.
הערות שוליים

↑  J.R.R. Tolkien, "Words, Phrases and Passages in Various Tongues in The Lord of the Rings", Parma Eldalemberon 17, p. 11–12.
↑  The Letters of J.R.R. Tolkien, Letter 343.
הטבעת האחת והרישום שעליה