stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילה פרוקצ'יה
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > מינויים

פרוקצ'יה ביטלה את החלטת השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, למנות למטה משרדו קצין משטרה, לאחר שעשה כן בניגוד להחלטת הממשלה, שאימצה את החלטת ועדת אור למנוע את קידומו של הקצין למשך 4 שנים. החלטה זו הובילה לאיום של דיכטר כי סמכויות בג"ץ יקוצצו.
פרוקצ'יה, בהסכמת עמיתיה, חייבה את צה"ל להמשיך להעסיק קצינה לאחר שקבעה ש"קימת הסתברות גבוהה שאי שילובה של העותרת בתפקיד הולם ושחרורה מהצבא הושפעו מאירוע התלונה שהגישה כנגד מפקדה", תלונה על התנהגות גסה ובלתי הולמת של מפקדה כלפיה.
בעתירות נגד מינוי ועדת וינוגרד לאחר מלחמת לבנון השנייה, עמדה בראש שופטי המיעוט, שקבעו כי מינוי ועדת חקירה ממשלתית לחקירת כשלי המלחמה אינו חוקי. קביעתה בעניין זה התבססה על פרשנות תכליתית של החוק, כאשר מלשונו, ממהותו, מדברי הכנסת בעניינו, ומעקרונות היסוד שעימם הוא מתיישב, עולה כי הוא אינו מסמיך את הממשלה למנות ועדת בדיקה ממשלתית תחת מינוי ועדת חקירה ממלכתית.
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > סוגיות מִנהליות

בעתירה בעניין פרסום הפרוטוקולים של ועדת וינוגרד, הצטרפה פרוקצ'יה לדעת יתר השופטים - שהייתה מוסכמת בעיקרה גם על המדינה - לפיה יש לפרסם את הפרוטוקולים של הוועדה, לאחר שיימחקו מהם פרטים שפרסומם עלול לפגוע בביטחון המדינה. עם זאת, כתבה פרוקצ'יה פסק-דין נפרד, שבו ניתקה מן הנימה הפייסנית וההססנית שהתבטאה בפסק-הדין המרכזי שכתבה הנשיאה ביניש, וחידדה את עליונות עקרון זכות הציבור לדעת, המחייב לשחרר חלקים רבים ככל האפשר מן פרוטוקולים לפרסום, ולעשות כן מוקדם ככל האפשר.[דרוש מקור]
פסקי דין בולטים > משפט ציבורי > שלטון החוק

פרוקצ'יה לא הייתה סבלנית לאי החלתו של הדין והימנעות מהפעלת שלטון החוק, והתקשתה להכיר בכל סיבה שהיא המונעת את הפעלתו. היא חייבה את המדינה לאכוף מיידית את האיסור על פיטום אווזים, לאחר שהמדינה נמנעה מלאכוף את האיסור על אף שהפיטום נמצא בלתי חוקי בפסק-דין קודם של בית המשפט העליון. היא חייבה את חברות הבנייה במודיעין עילית לעצור את פעולות הבנייה והאכלוס כאשר לא היה בידיהן היתר בנייה. היא גם דחתה את פנייתם של המתנחלים להמתין עוד לפני פירוק מבנים לא חוקיים במאחז עמונה, לאחר שאמרה שהתנהלות העותרים נראית כניסיון קבוע "להרוויח זמן". כך גם דחתה על הסף עתירה של תושב א-טור שביקש לעכב הריסת מבנה אותו התחייב להרוס כ"נגועה בחוסר תום לב והוגשה בחוסר ניקיון כפיים".
פסקי דין בולטים > משפט אזרחי

פרוקצ'יה הצטרפה לדעה המרחיבה בעניין הפעלת סטנדרט תום הלב בכל התחומים: דיני החוזים, סדר הדין האזרחי, דיני הקניין, דיני הנזיקין וכו'. בעניין דיני הקניין, מתבטאת גישתה של פרוקצ'יה בעיקר בנוגע לעסקאות נוגדות. כך קבעה, בדעת מיעוט, כי בעסקה נוגדת במקרקעין שבה המוכר אינו בעלים רשום, יוכל הקונה השני לזכות בנכס אף אם לא הועברה על שמו הבעלות בטאבו, כל עוד הוא רשם לטובתו הערת אזהרה על הקרקע (פרשת "גנז"). פרוקצ'יה עסקה בנושא העסקאות הנוגדות גם בפרשה אחרת, בה קבעה הלכה חדשנית, לפיה אי רישום הערת אזהרה על ידי בעל העסקה הראשונה, בהיותו נוגד את חובת תום הלב כלפי בעל העסקה השנייה, יכול לגבש גם עוולה נזיקית כלפיו. פרוקצ'יה הראתה נכונות מוגברת להתערבות שיפוטית בחוזי פוליסת ביטוח חובה לרכב כדי להגן על נפגעי תאונות דרכים. כך, בפסק דין עקרוני העוסק בפרשנות פוליסת ביטוח חובה לרכב, הזכירה פרוקצ'יה שורה של דוקטרינות משפטיות זרות שטרם נקלטו במשפט הישראלי, ונעזרה בהן כדי לפרש את פוליסת ביטוח החובה בדרך המרחיבה את ההגנה על הנפגע.
בנושאים הנוגעים לשאלות עסקיות ומסחריות נראה כי אופן הניתוח של פרוקצ'יה את הדין הוא אנליטי-קלאסי, המתבסס על דוקטרינה ונמנע מלערב שאלות של עקרונות-על וערכי יסוד. לאור זאת, קשה לזהות קו אחיד בפסיקותיה בנושאים אלה. הקו הדוקטרינרי בא לידי ביטוי, למשל, בוויכוח שהתגלע בין הנשיא ברק לבין פרוקצ'יה בעניין סיווג הסכם שיש בו הן יסודות של שליחות (כפיפות להוראות השולח) והן יסודות של נאמנות (פעולה לטובת הנכס). פרוקצ'יה סברה כי יש לבחון את הסיבה לקיומו של ההסכם והטלת התפקיד על השלוח/נאמן, בעוד שאהרן ברק סבר כי ההסכם הוא הסכם נאמנות רק מקום בו הנאמן הוא הבעלים בנכס.[דרוש מקור] פסק-דין אחר של פרוקצ'יה, בנושא ערבות בנקאית, נחשב היום לפסק-הדין המנחה החשוב ביותר בתחום זה. באותו פסק-דין, לאחר ניתוח מוסד הערבות הבנקאית ומהותו, קבעה פרוקצ'יה כי לא ניתן להימנע מלממש ערבות בנקאית עצמאית שניתנת במסגרת עסקה, על בסיס טענות בעניין הפרת עסקת היסוד.[דרוש מקור]
עם זאת, ניתן לזהות בפסיקתה של פרוקצ'יה חשדנות מוגברת כלפי חסמים על התחרות החופשית. פרוקצ'יה הפכה את החלטת בית המשפט להגבלים עסקיים, שאישר את מיזוג חברות הדלק "סונול" ו"דור-אלון", ואימצה את גישת הממונה על ההגבלים העסקיים, לפיה שינויים עתידיים וספקולטיביים בשוק אינם יכולים להצדיק מיזוג בין גורם מחולל תחרות לבין מתחרה אחר בשוק אוליגופוליסטי.[דרוש מקור] בפסק-דין אחר ביטלה פרוקצ'יה חקיקת עזר מקומית בת עשרות שנים, אשר הקנתה למועצה המקומית באעבלין מונופול בתחום גידול החזירים בשטחה המוניציפלי.[דרוש מקור] לעומת זאת, מצאה פרוקצ'יה כי החלטת הממשלה המקצה היתרי העסקה לעובדים זרים בענפים מסוימים רק לעובדים מומחים, ומחייבת כי הם יקבלו משכורת הגבוהה משמעותית מהשכר במשק, אינה בלתי חוקית, על אף פגיעתה בתחרות, וזאת כיוון שהיא מקדמת העסקת עובדים ישראלים על-פני עובדים זרים.[דרוש מקור]
פרוקצ'יה הרחיבה את חיסיון עו"ד-לקוח גם על מסמכים שהוכנו לקראת משא ומתן לצורך הליכים חלופיים למשפט. כן קבעה כי עירייה הנתונה בקשיים כלכליים, ונמצאת בתוכנית הבראה, יכולה להיות מוגנת מפני עיקולים ואמצעי נשייה אחרים גם כאשר מדובר בכספים המיועדים לחשבונותיה אך טרם הופקדו בהם. היא אסרה על הקמת יחידות מגורים במרינה בהרצליה וקבעה כי התנהלות הרשויות בעניין זה הייתה בלתי ראויה.
פסקי דין בולטים > משפט אזרחי > דיני משפחה

פרוקצ'יה היא בעלת קו אחיד וחריג בשאלות של אימוץ ובכלל בדיני המשפחה, לפיו יש להעניק למשפחה הטבעית ולזכויות ההורים הטבעיים משקל רב יותר מאשר ניתן לו בדרך-כלל. היא פסקה בדעת מיעוט, מול שישה שופטים אחרים, שיש להחזיר את "תינוק המריבה" להוריו הביולוגים, שהתחרטו על מסירתו לאימוץ, ולא להשאירו אצל המאמצים. באוקטובר 2005 פסקה, שוב בדעת מיעוט מול שישה שופטים, שאישה איננה יכולה למסור את בנה לאימוץ מבלי לגלות את שם האב, כדי שניתן יהיה להשיג את הסכמתו. עוד פסק-דין שבו הייתה פרוקצ'יה במיעוט עסק בהפרדת ילדים מאמם, שטיפלה בהם היטב, משום שתחת השפעתה פיתחו ניכור רב לאביהם. בניגוד לרוב (הגברי), סברה פרוקצ'יה שאין בכך כדי להצדיק שליחת ילדים למוסד לזמן של חודש. מטרת ההעברה למוסד הייתה, לפי לשון שירות הרווחה, "על מנת לנתקם מהלחצים שמפעילה האם, לאפשר תקופת רגיעה ולאבחן את מצבם ולאפשר בנייה של דפוסי קשר בריאים עם שני ההורים". בדיון הנוסף, בהרכב מורחב, הפכה דעתה לרוב, כשהצטרפו לדעתה גם נשיא בית המשפט העליון השופט אהרן ברק והשופט מישאל חשין, אולם גם בדיון זה הביעה פרוקצ'יה גישה מחמירה יותר לגבי הנסיבות שבהן יופרד ילד מאמו. פרוקצ'יה הורתה להחזיר ילדים אל אמם באיטליה לאחר שנחטפו על ידי אביהם והובאו לישראל, וקבעה שהחריג של רצון הילד באמנת האג צריך להתפרש באופן צר. בהתייחס לעובדה שקודם לכן חטפה האם את הילדים מישראל לאיטליה וכי בית משפט איטלקי נמנע מלהשיב את הילדים לישראל בהתאם לאמנת האג בגלל הנימוק שישראל היא מדינה מסוכנת כתבה: "לא התעלמתי גם מן העובדה כי ההליכים המשפטיים שניהל האב על פי האמנה באיטליה לצורך החזרת הילדים החטופים לישראל עשויים להעלות השגות באשר לאופן התנהלותם של אותם הליכים ובאשר לתוצאות השיפוטיות שנתקבלו בהם. כל אלה אינם גורעים, כהוא זה, מחובתו של בית משפט בישראל לקיים את הוראות האמנה כלשונן וכרוחן. בית המשפט בישראל אינו יושב כערכאת ערעור על בתי המשפט באיטליה, וגם אם סבור הוא כי נסיבות העניין היו מצדיקות כי תתקבל תוצאה שיפוטית אחרת בהליכים שהתנהלו באיטליה על פי האמנה, עליו לכבד את פסיקת הארץ האחרת, כדרך הכבוד ההדדי המתחייב בין המדינות השותפות לאמנה".
לגבי מזונות לילדים נחשבת פרוקצ'יה כמי שהביאה מהפכה בנושא בישראל כאשר במקרה ראשון דחתה ערעור על פסק דין של השופטת חנה בן עמי שקבעה שיש להתחשב בהכנסות האשה בקביעת מזונות הילדים ובמקרה שני הקטינה מזונות ילדים בהתבסס על אותו עקרון.
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי

בתחום הפלילי ניתן להבדיל אצל פרוקצ'יה בשני קווים מנוגדים: קו אחד בסוגיות של עיקרון ודיון וקו הפוך בשאלות פרקטיות של מעצרים, הרשעה וענישה.
בשאלות העקרוניות והדיוניות, נוטה פרוקצ'יה להגנת הנאשמים: בדעת מיעוט, קבעה פרוקצ'יה לבדה מבין 7 שופטים, כי אין לבטל את הכלל האוסר על העדת שותף לפשע במשפט פלילי בטרם נסתיים משפטו. לגישתה, ההכרעה בנושא מסורה לערכאה הדיונית, אשר תכריע אם לדחות את מועד ההעדה בכל מקרה לפי נסיבותיו. בתיק תקדימי אחר קבעה פרוקצ'יה, לראשונה במשפט הישראלי, כי התביעה נדרשת להעביר לסנגוריה גם חומר של האזנות סתר.[דרוש מקור]
בשאלות של מעצר, הרשעה וענישה, נחשבת פרוקצ'יה לשופטת קשוחה. היא ממעטת לזכות, מחמירה בעונשים וידה קלה במעצר עד תום ההליכים והארכות מעצר, שם היא ממעטת לאשר חלופות מעצר. הקו המחמיר שבו היא נוקטת מנוגד לגישה המקלה לדיני המאסר והזיכוי, המזוהה בעיקר עם השופטים דורנר ולוי. פרוקצ'יה נוהגת להצטרף לפסקי דין מרשיעים או מחמירים, אך כותבת דעות חולקות ארוכות ומנומקות לפסקי-דין מזכים או מקלים של שופטים אחרים.
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי > מעצר

כאמור, פרוקצ'יה מרבה לאשר מעצר עד תום ההליכים והארכות מעצר וממעטת לאשר חלופות מעצר. במקרה מסוים, קבעה פרוקצ'יה כי ניתן לעצור אדם אף על פי שהראיות נגדו הן התבטאויות של שותפים לפשע, שעשויות להתגלות כבלתי קבילות אם השותפים יימנעו מלהעיד במשפט. פסיקתה התבססה על הנימוק, כי קיים סיכוי שהשותפים יעידו, ולכן הודעותיהם יהפכו קבילות.
פרוקצ'יה קבעה את הכלל שהצהרת תובע אינה צריכה לכלול פירוט של העבירות בהן יואשם העצור, ובכך הקשתה על עצורים להתגונן ממעצר לפני הגשת כתב אישום, באופן שהופך את המעצר עד הגשת כתב האישום לכמעט אוטומטי.
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי > הרשעה – ראיות

בדעת מיעוט בו פרוקצ'יה בקשה להשאיר על כנה הרשעה אשר עמיתיה ביטלו מחמת הספק, הסבירה את עמדתה לגבי המקום בו יש מקום לערכאת הערעור להתערב בחומר הראיות:
כן הסבירה את עמדתה לגבי דרך הערכת חומר הראיות:
במקרה אחר, בו ביקש השופט לוי לזכות אחד משלושה אחים שהורשעו ברצח על חילול כבוד המשפחה, לאחר שסבר שהגרסה לפיו רק סייע בהעלמת הגופות לאחר הרצח היא אפשרית, כתבה פרוקצ'יה פסק-דין נגדי המרשיע את אותו אדם לאחר ניתוח ארוך ומפורט של חומר הראיות. במקרה זה גיבשה פרוקצ'יה רוב, לאחר שהשופטת נאור הצטרפה לדעתה. בפרשה נוספת כתבה פרוקצ'יה חוות-דעת ארוכה שחלקה על דעתו של השופט לוי בעניין זיכוי אדם מעבירות של זיוף מסמכים. גם במקרה זה הצליחה פרוקצ'יה לגבש רוב להרשעה, לאחר שהשופט ג'ובראן הצטרף לפסק-דינה. אחד המקרים המפורסמים הוא זה של אלי הורביץ, שבו הרשיעה פרוקצ'יה את הורביץ בבית המשפט המחוזי בעבירות מס, אך הוא זוכה פה אחד בבית המשפט העליון
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי > רשלנות

בדעת מיעוט, ביקשה פרוקצ'יה לזכות מנהלת בית ספר מאשמת גרימת מוות ברשלנות וכתבה:
בהתאם לכך, חלקה פרוקצ'יה על עמיתיה גם בעניין האחריות של סגן מנהל מחלקת החינוך ברשות המקומית אותו דרשה להרשיע, בכותבה עליו:
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי > פרשנות החוק

בדיון על מאבטח שקיבל שוחד תמורת קידום בתור סברה פרוקצ'יה בהתאם לדעה המחמירה, שלא נתקבלה, שיש לפרש את המונח "עובד ציבור" על פי תכלית החוק ועל כן יש להרשיעו לא רק בלקיחת שוחד כדעת הרוב, אלא גם בשימוש לרעה בכוח המשרה.
בפסק דינה הסבירה פרוקצ'יה מדוע יש להעדיף פרשנות על פי תכלית החוק ולא באופן מצמצם בהתאם לעקרון החוקיות, שיוצגה באופן החד ביותר על ידי השופט אשר גרוניס, בדברים אלו:
במקרה אחר היא חלקה על פסק-דין של השופט ג'ובראן, אשר זיכה אדם מגנבה כיוון שגנב נכסים שהועברו לו במסגרת עסקה לא חוקית, ועל פי פשוטו של מקרא החוק אינו מגדיר מקרה כזה כעבירה. בעניין זה הצליחה פרוקצ'יה לגבש רוב, לאחר שהנשיא ברק הצטרף לעמדתה.
פסקי דין בולטים > משפט פלילי ומשמעתי > ענישה

פרוקציה נחשבת למחמירה בעונשים. כך, למשל, קבעה בדעת מיעוט כי אין להמיר בעבודות שירות עונש מאסר בפועל שהושת על נהגת שהורשעה בגרימת מוות ברשלנות.
דוגמה נוספת היא פסק-דין שניתן בהרכב מורחב של שבעה שופטים, ובו נקבע כי אם בית משפט הטיל על נאשם עונש עבודות שירות והנאשם לא מילא את צו בית המשפט, ולאור זאת עונש זה בוטל, לא ניתן לגזור עליו עונש אחר תחת עבודות השירות. פרוקצ'יה, בדעת מיעוט יחידה, סברה כי ניתן לגזור על הנאשם עונש אחר. בעקבות פסק-הדין, הועבר חוק בכנסת אשר שינה את הדין, ואימץ את גישתה של פרוקצ'יה.[דרוש מקור]
גם בהחלטות משמעתיות נוטה פרוקצ'יה לשפוט לחומרה, ונוקטת במקרים רבים יחסית באמצעי המשמעת של פיטורים ופסילה ארוכה מעבודה בשירות המדינה. החלטות אלה נומקו על-ידה בצורך לשמור על טוהר השירות הציבורי, שמשקלו בדין הציבורי עולה על נסיבותיהם האישיות של המורשעים. עמדה זו קיבלה ביטוי מיוחד בפרשת אוניברסיטת לטביה, שבה דנה פרוקצ'יה בחלק גדול מן הערעורים המשמעתיים שהגיעו אל בית המשפט העליון.
אשר לענישת קטינים, הציגה פרוקצ'יה גישה מאזנת: במקרה בו נותרה פרוקצ'יה במיעוט, קבע השופט גרוניס כי אין להרשיע קטינים ערַבים אשר הודו כי התפרעו במזרח ירושלים והשתתפו בתקיפת שוטר, וזאת בשל נימוקים שיקומיים. פרוקצ'יה לא קיבלה עמדה זאת, וקבעה כי יש להרשיע את הקטינים בשל חומרת העבירות והאלימות שהפעילו. לעומת זאת, בפרשה אחרת, קבעה פרוקצ'יה - שוב בדעת מיעוט - כי יש להקל בעונשם של קטינים שנשפטו ל-18 שנות מאסר על עבירות מין. פרוקצ'יה הדגישה בפסק-דינה זה, כי יש מקום להביא בחשבון בעניינם של קטינים את המטרה השיקומית, וקבעה שבמקרה זה לא ניתן משקל מספיק לצורך השיקומי, ונגזר עונש שחומרתו חורגת מעל ומעבר לענישה הנוהגת לעניין קטינים בעבירות מסוג זה.
חיים אישיים

היא הייתה נשואה לפרופסור למשפטים אוריאל פרוקצ'יה. לזוג שני בנים, אורן שהוא עובד קהילתי, זמר ושחקן, ויובל, דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד, חוקר משפט וכלכלה, מרצה באוניברסיטת רייכמן ונשוי לעו"ד אפרת פרוקצ'יה, היועצת המשפטית (בפועל) של משרד הבינוי והשיכון.
מפרסומיה

"שבת בירושלים" שורשים במשפט 429 (דינה זילבר עורכת, 2020), הוצאת נבו.
לקריאה נוספת

עדנה ארבל "השופטת (בדימוס) אילה פרוקצ'יה: "שופטת בחברה רווּית מתחים – בין חירות לאחריות" משפט ועסקים כרך יח (2014).
ליל חניה

| --- | --- |
 שיר בביצוע אפרים שמיר, ירדנה ארזי, חנן יובל ושלישיית אף אוזן גרון
 מתוך האלבום פסטיבל הזמר והפזמון תשל"ג
 יצא לאור:  1973
 סוגה:  זמר עברי
 שפה:  עברית
 אורך:  5:34
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  נתן אלתרמן
 לחן:  יאיר רוזנבלום
 
"ליל חניה" הוא שיר שכתב נתן אלתרמן בתקופה הסמוכה למלחמת העצמאות או מיד לאחריה, ופורסם לראשונה בקובץ השירים "עיר היונה" בשנת 1957.
השיר בלחנו של יאיר רוזנבלום התפרסם אחרי הביצוע של אפרים שמיר, ירדנה ארזי, חנן יובל ושלישיית אף אוזן גרון בפסטיבל הזמר והפזמון 1973.
הרקע לכתיבת השיר > אלתרמן במלחמה

בתקופת מלחמת העצמאות היה אלתרמן כבן 38 ופטור מגיוס. למרות זאת גויס, לבקשתו וצורף לחוליית רגמים בגדוד 88 של חטיבה 8 שמפקדה היה יצחק שדה. הקרב היחיד שבו השתתף היה בכיבוש תל גת (תל עירני) והכפר עיראק אל-מנשייה בניסיון לפרוץ את הדרך לנגב הנצור. לפי עדויות שהביא פרופסור מנחם דורמן בספרו "נתן אלתרמן – פרקי ביוגרפיה", נפלו פצצות בקרבת העמדה בה התחפר הצוות של אלתרמן, כקילומטר וחצי מהתל עיראק-אל-מנשייה, וכך חווה באופן מעשי את חרדת החיילים בטרם היציאה לקרב ובמהלכו.
אלתרמן שוחרר משירות על ידי יצחק שדה, על פי השמועות, לבקשתו של בן-גוריון אשר אלתרמן היה מתומכיו המובהקים.
הרקע לכתיבת השיר > קובץ שירי עיר היונה

הספר "עיר היונה" כולל הן שירים לאומיים והן שירים אישיים. השירים הלאומיים מתארים את המצב בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה והעיר, תקופת מלחמת העצמאות ועוד עניינים שבמרכז סדר היום הציבורי. השיר עצמו מופיע לאחר השיר המתאר את ההכנות שלפני הקרבות ולפני שיר המלחמה עצמו.
השירים בספר נכתבו לאורך שנות הארבעים, אשר התאפיינו בתהליך מואץ של בנייה ומאבק לעצמאות ישראל. אלתרמן מתאר תהליך אבולוציוני של עניינים קטנים וטריוויאליים אך מעשיים, אשר ביחד מצטרפים למעשה הגדול. בשירי "עיר היונה" לא התאמץ אלתרמן לייפות את המציאות אלא תיאר אותה באופן ביקורתי ובוחן, ומתוך הבנה ואמפתיה.
הספר פורסם בשנת 1957 וזכה בפרס ביאליק.
תוכן השיר

השיר נכתב בשפה גבוהה ומליצית, ובדרך כלל משמעויותיו העמוקות אינן מתבררות באופן מיידי בקריאה הראשונה. על מנת לגלות את הרבדים העמוקים שלו יש צורך בקריאה חוזרת ונשנית של הטקסט תוך כדי הכרה וקישור לאירועים והמאורעות שהתחוללו בתקופת הזמן שעל הרקע שלה נכתב.
השיר מתאר את הקמתו של מחנה צבאי זמני בטרם יציאה לקרב כלשהו. בהמשכו משולבות אבחנות של המשורר כמשקיף ב"מבט על" של משמעויותיה העמוקות והשפעתן של המלחמה ואחריתה על נפש האדם.
תוכן השיר > בית ראשון

לֵיל חֲנָיָה. בְּקוֹל דְּבָרִים, בִּשְׂחוֹק, בְּגֶדֶף,

בַּהֲמֻלַּת מְלָאכוֹת הוּא קָם, הִנֵּה הִנּוֹ.

כְּמוֹ פְּנֵי עִיר־נִבְנֵית פָּנָיו שֶׁל שְׂדֵה הַקֶּטֶל

בְּהִתְפָּרֵשׂ הַמַּחֲנֶה אֲשֶׁר דִּינוֹ

לִהְיוֹת שׁוֹפֵךְ דַּם הָאָדָם וּמָגִנּוֹ.
מחנה צבאי חדש מוקם כשלב הראשון לצורך התארגנות והיערכות הכוחות הלוחמים לפני היציאה לקרב. בקרב עצמו יגרמו הלוחמים לשפיכות דמים, אך מיד מובעת ההצדקה: שפיכת דמו של האויב על מנת להגן על בני אדם, אלו אשר בשמם יצאו.
"שופך דם האדם" הוא ציטוט מספר בראשית, המזהיר שדינו של שופך דם אדם שדמו יישפך.
תוכן השיר > בית שני ושלישי

בבתים אלו, שלא הולחנו ואינם בגרסה המושרת הידועה מתוארות המלאכות והפעולות של החיילים בהקמת המחנה ובהכנת המדים והציוד. המחנה הוא מעין עיר פרימיטיבית ”פְּנֵי נַפָּחֶיהָ וְאוֹפֶיהָ וְעֶגְלוֹנֶיהָ שֶׁל חֶבְרָה בְּטֶרֶם גָּג”, ובה נוצר הווי ייחודי. המיוחד בבית זה שלא מוזכר בו הקרב. הבית הוא מעיין אתנחתא מהסיבה שלשמה נאספו כל אותם גברים.
פְּנֵי הַגְּבָרִים הַמַּטְלִיאִים עֲלֵי בִּרְכַּיִם

חֻלְצָה וָנַעַל. פְּנֵי הַלֵּץ. פְּנֵי הַטַּבָּח.

פְּנֵי הַבְּדִיחָה בְּצֹהַב בַּהֲרוֹת הַקַּיִץ,

שֶׁמּוֹשָׁבָהּ עַל הָאַרְגָּז אוֹ עַל הַפָּח

וּלְקָדְקֳדָהּ אֲגַן רָקִיעַ מְהֻפָּךְ.
תוכן השיר > בית רביעי

עם רדת הערב, באשמורת הראשונה, ההכנות מסתיימות והמחנה עומד ומוכן. עם זאת, אין מדובר במחנה קבע אלא במחנה אוהלים זמני כמנהג הצוענים ובדומה לאופיה של ההוויה המלחמתית. זו יכולה להשתנות בכל רגע מכיוון שכבכל שעת חירום מתבטלים לחלוטין החוקים היוצרים מסגרות וכלים בחיי האדם, וההוויה כולה מרוכזת במאבק לשמירת החיים והקיום האישי. מיקום המחנה, "בין חוף וגבע", רומז לקרב הראשון במבצע יואב בין תל גת לנחל לכיש.
תוכן השיר > בית חמישי

בבית זה, שהושמט אף הוא מהגרסה המושרת, מתוארים קשרי חברות הנוצרים בין החיילים מתוך הבדידות ומתוך הצורך בקשרים חדשים במצב בו נעלם המעמד החברתי של ימי השגרה ”הָרֵעוּת... שׁוֹמְרָה בֵּין אִישׁ וָאִישׁ אֶת הַקְּשָׁרִים, בְּהִשָּׂרֵף גִּשְׁרֵי שְׂכִירוּת וּמִסְחָרִים.”
תוכן השיר > בית שישי

הבתים השישי והשביעי עוסקים בייצוג הווי הלוחמים ובשפה בה ניתן לדבר על מאורעות ורגשות אלו של אחווה ושותפות. האמנות ה"גבוהה" אינה מסוגלת להביע את המצב, ודווקא דיבור ישיר ובוטה, גם אם אינו נעים לאוזן, יכול לשקף את רוח הזמן. על הווי זה של אחוות לוחמים למול הסכנה יכול להעיד רק "הזמר הנפוץ" העומד בניגוד ל"שירה הצרופה".
תוכן השיר > בית שביעי

המשורר חוזה את "הזמר הנפוץ" שיבטא את חוויית המלחמה של החיילים הפשוטים. ללא "דקויות" של שירה אלא בלשון בוטה ”בְּלִי מֹרֶךְ לֵב וּבְלִי חֲשָׁשׁ מִפְּנֵי הַזּוֹל”.
תוכן השיר > בית שביעי > פרשנות

אריאל הירשפלד רואה בתיאור "הזמר הנפוץ" המשתמש "ללא חשש מפני הזול" בדימויים נדושים וברגשנות שבח של אלתרמן לקיטש שכאשר הוא משולב במעשה אמנות מקנה לו "אנרגיות על". יפתח אופק כותב כי אלתרמן כ"משורר מגויס" מכיר בחובה שביציאה בקרב וכי רק הזמר העממי על צעקנותו ופגמיו האסתטיים המתאר רגשות עזים במקום לבטים ומורכבויות יכול להביע אמת פשוטה זו של חובת ההתגייסות. אורי קציר רואה ב"זמר הנפוץ" שבבית השביעי סיכום של נאום המפקד המשתמש במילים פשוטות ומובנות לכל ולא בשפה גבוהה ומליצית בפני החיילים בטרם צאתם לקרב.
תוכן השיר > בית שמיני

הוא הבית השני והפזמון החוזר בגרסה המושרת. תיאור של הווי המחנה העסוק. השהייה במחנה, עם השירים והידידויות הארעיות, מכשף את החונים, כיחידים וככלל, ברוח הבלים. כאן, "רְעות רוח" נלקח מקהלת (”הַכֹּל הֶבֶל וּרְעוּת רוּחַ”) ואינה ה"רֵעות" מהבית החמישי. בבית זה מבטא אלתרמן תפיסת עולם לפיה גם ב"מלאכות החופזות" – מעשה הקמת המחנה הפשוט והזול יש מימד רוחני "כישופה של רעות רוח" והוא חלק מ"בניינה של ממלכה" – הקמת המדינה שבדרך.
לֵיל חֲנָיָה, לֵיל זֶמֶר, לֵיל שְׁחָקִים רָקוּעַ,

לֵיל רֹב מְלָאכוֹת חוֹפְזוֹת, לֵיל אֵד מִן הַדְוָדִים,

לֵיל שֶׁמּוֹסֵךְ אֶת כִּשּׁוּפָהּ שֶׁל רְעוּת רוּחַ

בְּבִנְיָנָהּ שֶׁל מַמְלָכָה, לֵיל נְדוּדִים

נִצַּב פָּרוּשׂ עַל הַיָּחִיד וְהַגְּדוּדִים.
תוכן השיר > בית תשיעי

חוויית המחנה היא חלק מחוויית המלחמה, והפזמונים אשר קשורים אליה מקנים זיכרון נוגה, ברקע הרעה, לימי המלחמה. בשורה ”עוֹד יִמְשְׁכוּ הֵמָּה, כְּמוֹ נִימָה מֵחֵלֶב, נַפְשׁוֹ שֶׁל דּוֹר...” משיכת הנפש מושוות להוצאת נימה (שערה) מחלב – הדימוי בו משתמשת הגמרא לתיאור מיתת נשיקה (מיתה קלה)”נשיקה דמיא כמשחל בניתא מחלבא” ובפירוש רש"י: ”כמושך נימת שער מתוך החלב”.
תוכן השיר > בית עשירי

חזרה מתיאור רוח המחנה, עם אחוות החיילים ושירת הפזמונים, למהותה הגשמית של המלחמה. אותו הווי ”עוֹלֶה בִּיעָף, וְשָׁב־נִקְטָע בִּילֵל” של נפילת החיילים הנורים. איתו נקטע גם השיר כולו, עם כל תיאוריו הציוריים של המחנה והמלחמה. יש הרואים בשורות האחרונות ביקורת נוקבת על תיאור המלחמה כדבר הירואי.
הגרסה המוזיקלית

יאיר רוזנבלום הלחין את השיר לקראת פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1973. רוזנבלום מספר שיהורם גאון התקשר אליו ושאל אם יש לו שיר שיוכל לשיר בפסטיבל (לפי גרסת גאון דווקא רוזנבלום הוא זה שהתקשר אליו). רוזנבלום מספר שלא רצה להחמיץ את ההזדמנות ולכן מיהר להשיב בחיוב. הוא דפדף בספר השירים עיר היונה, שהיה מונח במקרה לידו ונקב בשם השיר מבלי לקרוא אותו. השניים סיכמו להיפגש למחרת בבוקר כדי לעבוד על השיר. בתום השיחה גילה רוזנבלום כי השיר שבחר באקראי מורכב מאוד להלחנה, מכיוון שהוא איננו בעל מבנה שירי כמקובל בפסטיבלים, ואינו כולל בתים ופזמון חוזר. כדי לפתור את הבעיה החליט רוזנבלום להלחין רק שבעה מהבתים ולהשתמש בבית השמיני כפזמון.
רוזנבלום, שהתחייב להשמיע לגאון את השיר בבוקר, עמל על הלחנתו כל הלילה, אך להפתעתו גאון לא הופיע לקבל את השיר. רוזנבלום הבין שגאון ויתר על השיר, אך לא רצה לוותר על פסטיבל הזמר. ראשית נתן את השיר ללהקת גיסות השריון עם הסולנית רבקה מרקוביץ. הביצוע הוקלט ללא ידיעת הזמרים, אולם לא הופץ, ונגנז (בסוף דצמבר 2023 הועלתה ההקלטה לערוץ YouTube). לאחר ביצוע זה, הוא פנה לשלושה מבני טיפוחיו בלהקת הנח"ל – חנן יובל, אפרים שמיר וירדנה ארזי – שהיו בתקופה זו בתחילת דרכם העצמאית, והציע להם לבצע אותו למרות הטקסט המורכב לשינון ולביצוע. מעמדו התרבותי המרכזי של הפסטיבל שכנע את השלושה לבצע את השיר, ושמיר קיווה גם להיעזר בתשומת הלב הציבורית כדי לקדם את הקמתה של להקת כוורת. את השלושה ליוו בשירה שלישיית אף אוזן גרון. העיבוד המוזיקלי של השיר נעשה על ידי ירון גרשובסקי, והמקהלתי על ידי המלחין עצמו. בשל מורכבותו לא זכה השיר להצלחה בתחרות, אך הפך מאוחר יותר לאחת הקלאסיקות הגדולות של פסטיבל הזמר והפזמון לדורותיו.
מצעדים

ב-21 במאי 1973 הוצג השיר בפינה לשיפוטכם במצעדי הפזמונים, ושהה במצעד 12 שבועות, מהם שבועיים במקום הראשון.
במצעד הפזמונים השנתי תשל"ג הגיע למקום ה-13.
בשנת 2009 נבחר במקום ה-13 במצעד של ידיעות אחרונות לבחירת השיר הישראלי הטוב בכל הזמנים.
הערות שוליים

↑  דן לאור, דן לאור אלתרמן, 484
↑  שביט לב, כלניות באוקטובר - סיפור הקרב שבו השתתף אלתרמן והקרבות על תל גת
↑  דן לאור, — דן לאור, אלתרמן עמ' 369
↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 369, 397
↑  ספר בראשית, פרק ט', פסוק ו'
↑  ד"ר חזי עמיאור, "ליל חניה": נתן אלתרמן חוזר אל ימי שירותו במלחמת השחרור, באתר הספרנים, בלוג הספריה הלאומית, ‏27.03.2018
↑  אריאל הירשפלד, מאה שנה להולדת נתן אלתרמן, באתר הארץ, 12 באוגוסט 2010
↑  יפתח אופק, לֵיל רֹב מְלָאכוֹת חוֹפְזוֹת, לֵיל אֵד מִן הַדְּוָדִים, באתר נתן אלתרמן
↑  קהלת, א', י"ד; ב', י"א; ב', י"ז
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ח', עמוד א'
↑  ליל חניה | חנן יובל, ירדנה ארזי ואפרים שמיר – מתוך ההסכת (פודקאסט) "שיר אחד" | כאן, נבדק ב-2022-07-24
↑  קרן רוזנבלום-פולק, "תמיד עולה המנגינה" משירי יאיר רוזנבלום, ספרי חמד, 2013, עמ' 102
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
נתן אלתרמן (במרכז), ושלמה טנאי (מימין), בלטרון, אוגוסט 1948. צילום: בוריס כרמי
ישראל נדיבי

ישראל נדיבי (נולד ב-3 בספטמבר 1947) הוא מחלוצי ההתיישבות הישראלית בבקעת הירדן, ממייסדי מושב מחולה, יו"ר ועד מתיישבי בקעת הירדן וראש המועצה הראשון של המועצה האזורית בקעת הירדן מיום הקמתה ועד 1990.
ביוגרפיה

נולד בקיבוץ משואות יצחק שבגוש עציון לרבקה וחיים נדיבי (במקור רייך), ממייסדי הקיבוץ. דודו (אחי אמו) הוא הצייר יהודה בקון. כתינוק, פונה ללא הוריו מגוש עציון הנצור בינואר 1948 ושהה בירושלים ובתל אביב. הוריו נשארו בגוש עציון ונלקחו בשבי הירדני, אמו שוחררה לאחר הסכמי שביתת הנשק ואביו כמה חודשים מאוחר יותר. לאחר שחרורם, התגוררו במשואות יצחק החדשה באזור שפיר.
התגייס לגרעין נח"ל "שחל". בשבט ה'תשכ"ח (פברואר 1968) הקימו גרעיני "שחל " ו"גלבוע" את היאחזות הנח"ל "מחולה" בצפון בקעת הירדן, שאוזרחה מאוחר יותר והייתה ליישוב הישראלי הראשון בבקעה לאחר מלחמת ששת הימים, ונדיבי התמנה לרכז המשק. ב-1968 נפצע כשרכבו עלה על מוקש. שימש גם כגזבר המושב.
לאחר הקמת יישובים נוספים בבקעה, נבחר לעמוד בראש ועד מתיישבי בקעת הירדן, בעת שאלו היו משוייכים למועצה אזורית בקעת בית שאן.
ב-1979 הוקמה מועצה אזורית בקעת הירדן, ונדיבי נבחר לעמוד בראשה. ב-1990, לאחר יותר מעשור בתפקיד, פרש מתפקידו.
בעשור השני של המאה ה-21 כיהן כמנכ"ל מרכז המועצות האזוריות. ב-2017 התמנה לראש סניף הבית היהודי בבקעת הירדן. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הוצב במקום ה-31 ברשימת ימינה לכנסת.
נדיבי הוא חבר ועד היכל שלמה, המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט, הקמפוס לאומניות בגבעת וושינגטון ועמותות נוספות.