stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון וטון (מוזיקאי)
מותו

וטון נפטר בשנתו מסיבוכים של סרטן המעי הגס בבית החולים Christchurch שבעיירה Christchurch בדורסט ב-31 בינואר 2017. הוא השאיר אחריו את אשתו, בנו, אחיו ואמו. ג'ף דאונס כתב:
בצער רב ובלב כבד, עליי להודיע שאיבדתי את חברי היקר ביותר, אחי, שותפי ללהקה ויצירה הוותיק ביותר. [...] הוא ייזכר כאחד מהכשרונות המוזיקליים הגדולים ביותר של העולם, ואני, יחד עם רבים אחרים, בורכתי בהשפעתו. [...] החיים לא יהיו אותו דבר בלעדיו, ומילים לא יספיקו כדי לתאר את האובדן שאני מרגיש כרגע.
בילי שרווד, שהיה המפיק, כותב-שותף ונגן-שותף באלבום הסולו שלו "Raised in Captivity", החליף אותו באסיה. ב-17 ביוני 2017, אסיה הופיעה במופע מיוחד לזכרו של וטון, שנקרא "An Extraordinary Life" (הכותרת המלאה: "An Extraordinary Life - An Interactive Celebration of the Life & Music of John Wetton"), במחווה לשיר באותו השם מהאלבום "Phoenix" משנת 2008; מעריצים שלחו ביצועים שהוקרנו על מסך גדול מעל הבמה. זה כלל ביצוע של הרצועה "Never in a Million Years" מהאלבום "Alpha", שבוצע על ידי להקת המחווה "The Aurora Project".כמה שירי קינג קרימזון נוגנו גם בהופעה.
האסטרואיד 72802 Wetton, שהתגלה ב-2001, נקרא על שמו.
חברות בלהקות

Mogul Thrash‏ (1971)
גורדון הסקל (1971)
Family‏ (1971-1972)
לארי נורמן (1972)
קינג קרימזון (1972-1974)
רוקסי מיוזיק (1974-1975)
אוריה היפ (1975-1976)
U.K.‏ (1977-1980, 2011-2015)
Jack-Knife‏ (1979)
Wishbone Ash‏ (1980)
אסיה (1981-1983, 1984-1986, 1989-1991, 2006-2017)
קאנגו (1999-2000)
Icon (וטון/דאונס; 2002, 2005-2009)
הערות שוליים

1 2 3  Dancha, Kim, My Own Time: The Authorized Biography of John Wetton, Northern Line Publishers, 1997
1 2 3 4  Curtiss, Ron; Weiner, Aaron, John Wetton (King Crimson, U.K., Asia): The Complete Boffomundo Interview, YouTube, ‏3 ביוני 2016
↑  Biography, johnwettonlegacy.co.uk
↑  Eder, Bruce, King Crimson Biography, Allmusic
↑  Hickman, Langdon, A Beginner's Guide to the epic music of King Crimson, Treblezine.com, ‏24 ביוני 2019
1 2  Smith, Sid, "An extraordinary life: John Wetton, 1949-2017, מגזין Prog; LouderSound.com, ‏20 במרץ 2017
↑  Stump, Paul, Unknown Pleasures: A Cultural biography of Roxy Music, Thunder's Mouth Press, Thunder's Mouth Press, 1998, עמ' 72, 154
↑  Kirk Blows, Uriah Heep Story p6, www.uriah-heep.com
↑  U.K. Humbled in the U.S.A.", Rolling Stone, Sept. 21, 1978"
↑  Asia: Continental Drift?", CREEM Magazine, April 1986"
↑  מגזין Billboard, אפריל 2008
↑  Munro, Scott, John Wetton dies aged 67, Prog
↑  Trendell, Andrew, Asia frontman, ex-King Crimson bassist John Wetton dies, nme.com, ‏31 בינואר 2017
↑  John Wetton, frontman for Asia and key prog rock figure, dies aged 67, www.ibtimes.co.uk, ‏31 בינואר 2017
↑  Geoffrey Downes Official, facebook.com
↑  “An Extraordinary Life” Celebration, ‏8 במרץ 2017
↑  (72802) Wetton, Minor Planet Center
| קינג קרימזון |
| --- | --- | --- |
רוברט פריפ • מל קולינס • טוני לוין • פאט מסטלוטו • גאווין האריסון • ג'אקו ג'אקסזיק • ג'רמי סטייסי
פיטר סינפילד • גרג לייק • מייקל ג'יילס • איאן מקדונלד • גורדון הסקל • אנדי מקאלו • איאן ואלאס • בוז בארל • ביל ברופורד • ג'ון וטון • דייוויד קרוס • ג'יימי מויר • אדריאן בליו • טריי גאן • ביל ריפלין
| אלבומים | In the Court of the Crimson King • In the Wake of Poseidon • Lizard • Islands • Larks' Tongues in Aspic • Starless and Bible Black • Red • Discipline • Beat • Three of a Perfect Pair • Thrak • The ConstruKction of Light • The Power to Believe |  |
דיסקוגרפיה • קטגוריה:קינג קרימזון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810614827805606  BIBSYS: 9010842  BNE: XX1159152  BnF: cb140078923 (data)  GND: 12145388X  ISNI: 0000 0000 5519 2071  LCCN: n94031003  MusicBrainz: 50bfd9b9-b5a5-4f25-ad19-b0b129d14267  NKC: xx0205697  NTA: 070131236  SUDOC: 199488517  VIAF: 67323309   WorldCat (עם VIAF): 67323309
פרדלקינו

| --- | --- |

הדאצ'ה של בוריס פסטרנק
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 סובייקט פדרלי:  מוסקבה מוסקבה
 תאריך ייסוד:  1933 
 קואורדינטות:  55°39′20″N 37°19′57″E﻿ / ﻿55.655555555556°N 37.3325°E﻿ / 55.655555555556; 37.3325 
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניפרדלקינו(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניפרדלקינו(למפת מחוז מוסקבה רגילה) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהפרדלקינו(למפת מחוז מוסקבה מוגדלת) בלאשיחה חימקי פודולסק קורוליוב קולומנה סרפוחוב אורחובו זויבו  סרגייב פוסאד קלין דובנה ולדימיר ריאזאן טולה קלוגה ס. טבר ירוסלבל איוואנובו מוסקבהפרדלקינו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרדלקינו (ברוסית: Переделкино) הוא יישוב דאצ'ות שאין לו מעמד של יישוב. פרדלקינו ממוקם במחוז האדמיניסטרטיבי מוסקבה החדשה.
בשנת 1933 נוצר בפרדלקינו יישוב סופרים, בו חיו בתקופות שונות בוריס פסטרנק, קורניי צ'וקובסקי, קונסטנטין פאוסטובסקי, צ'ינגיז אייטמטוב, איסאק באבל, לב קמנייב, איליה ארנבורג, אלכסנדר פדייב, יבגני יבטושנקו, אנדריי ווזנסנסקי, בולאט אוקוג'אבה, בלה אחמדולינה ואחרים. בשנת 1988 קיבל היישוב מעמד של שמורה היסטורית ותרבותית.
תושבים מפורסמים כוללים את: ולדימיר סולוביוב, יורי אנטונוב, זוראב צרתלי, ולנטין יודשקין ואחרים.
גלריה

מעון פטריארך של מוסקבה בפרדלקינו
בית היצירתיות של סופרים
בית-מוזיאון של קורניי צ'וקובסקי
בית-מוזיאון של זוראב צרתלי
מראות פרדלקינו, 2011
ראו גם

בית העלמין פרדלקינו
הערות שוליים

↑  Peredelkino, In Your Pocket.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאדילק CT4

| --- | --- |

Cadillac CT4
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  קאדילק  SAIC-GM (אנ') (שם רשמי: SAIC General Motors Corporation Limited)
 שנות ייצור:  2019 - הווה
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  Cadillac ATS (אנ')
 מודל אחריו:  אין
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה אחורית  מנוע קדמי, הנעה כפולה 4x4
 פלטפורמה:  GM Alpha platform (אנ')
 אורך:  4,755 מ"מ
 רוחב:  1,816 מ"מ
 גובה:  1,428-1,422 מ"מ
 משקל:  1,640-1,535 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,776 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,998 סמ"ק המפיק 237 כ"ס ב-5,000 סל"ד, 241 כ"ס ב-5,000 סל"ד, מנוע ג'נרל מוטורס סדרה "GM Ecotec engine" (אנ') סוג מנוע "LSY" (מגדש טורבו)  4 צילינדרים, 2,727 סמ"ק המפיק 314 כ"ס, 329 כ"ס, יחס דחיסה 10.0:1 סוג מנוע "GM L3B engine" (אנ') (מגדש טורבו)  V6 צילינדרים, 3,564 סמ"ק המפיק 479 כ"ס מנוע ג'נרל מוטורס סדרה "GM High Feature engine" (אנ') סוג מנוע "LGY" (מגדש טורבו כפול)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות מסוג "Tremec TR-6060 transmission" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 8 מהירויות  תמסורת אוטומטית 10 מהירויות מסוג "Ford-GM 10-speed automatic transmission" (אנ') דגם "Hydra-Matic 10L90" מתוצרת פורד ו-ג'נרל מוטורס (מיזם משותף)
 מהירות מרבית:  220 קמ"ש (מנוע 1,998 סמ"ק)  304 קמ"ש (מנוע 3,564 סמ"ק)
 צריכת דלק:  6.7-6.8 ליטר ל-100 קמ"ש (מנוע 1,998 סמ"ק המורכב בדגם "CT4 28T" המיוצר בסין)
קאדילק CT4 (באנגלית: Cadillac CT4) היא מכונית סלון קומפקטית מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה קאדילק, חברת בת של ג'נרל מוטורס, אשר מיוצרת משנת 2019 בארצות הברית וכן במפעל SAIC-GM Jinqiao בסין. היא באה להחליף את קאדילק ATS שהייתה לפניה.
בסין "קאדילק CT4" דגם "28T" מיוצר ממאי 2020 באמצעות "SAIC-GM" (אנ') (שם רשמי: "SAIC General Motors Corporation Limited"), מיזם משותף של סאיק מוטור וג'נרל מוטורס. בישראל קאדילק עדיין לא התחילה את המכירות של "קאדילק CT4".
בשנת 2024 קאדילק CT4 מונעת על ידי מנוע 4 צילינדרים טורבו בהספק של 237 כוחות סוס המותאם לתיבת 8 הילוכים אוטומטית והנעה אחורית או הנעה כפולה. זמין מנוע 2.7 ליטר 4 צילינדרים טורבו, המספק 310 כוחות סוס ברמת גימור Premium Luxury ו-325 כוחות סוס ב-CT4-V.
דגמים

"CT4" ברמות גימור: לוקסוס, ספורט, ופרמיום-לוקסוס.
"CT4-V" - מיוצר מ-30 במאי 2019.
"CT4-V Blackwing".
ממאפייני "קאדילק CT4"

4 דלתות סדאן.
5 נוסעים.
סוגי הנעה: הנעה אחורית, הנעה כפולה 4x4.
קיבולת מכל דלק: 66 ליטר (דגם "CT4 28T" המיוצר בסין).
טווח המחירים לדגמי "קאדילק CT4" שנת 2019 בארצות הברית נע בין 45,490-33,900 דולר.
טווח המחירים לדגמי "קאדילק CT4" שנת 2020 בארצות הברית נע בין 44,495-32,995 דולר.
ממאפייני "קאדילק CT4" > תאוצות

תאוצה בין 0–100 היא 6.9 שניות (מנוע 1,998 סמ"ק).
תאוצה בין 0–100 היא 3.8 שניות (מנוע 3,564 סמ"ק).
מכירות בארצות הברית וסין

| שנה | מדינה | יחידות שנמכרו |
| --- | --- | --- |
| 2020 | ארצות הברית | 4,889 יחידות |
| 2020 | הרפובליקה העממית של סין | 16,616 יחידות |
גלריה

"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4"
"קאדילק CT4-V"
"קאדילק CT4-V"
ראו גם

קאדילק
קאדילק CT5
הערות שוליים

↑  2021 Cadillac CT4 Adds New Trim Level In China, gmauthority (באנגלית)
↑  J1349 Certified Power Engine Data for GM LSY as used in 2020 Cadillac CT4/CT5 - Level 2, SAE International, נבדק ב-2024-06-17
↑  אתר קאדילק ישראל
↑  2024 Cadillac CT4
↑  קאדילק CT4 caranddriver.com/news
↑  קאדילק ct4-v caranddriver.com/news/a27660265/2020-cadillac-ct4-v-photos-info
↑  דגמי קאדילק: CT4-V Blackwing / CT5-V Blackwing jalopnik.com/the-stick-shift-668-hp-ct5-v-blackwing-and-472-hp-cadil
↑  דגמים: cadillac-ct4-v-ct5-v cnet.com/roadshow/news/2020-cadillac-ct4-v-ct5-v-debut
↑  דגמי קאדילק CT4 - מחירים לשנת 2019 digitaltrends.com/cars/2020-cadillac-ct4-photos-and-specs
↑  דגמי קאדילק CT4 - מחירים לשנת 2020 edmunds.com/cadillac/ct4
↑  נתוני מכירות קאדילק CT4 בארצות הברית media.gm.com/media/us/en/gm/home.detail
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליהו יוסף שמאע

אליהו יוסף שמאע
אליהו יוסף שמאע (1881 - 18 במאי 1933) היה איש עסקים ואיש ציבור בירושלים בתקופת המנדט הבריטי, יוזם הקמת המרכז המסחרי בממילא וחבר מועצת העיר.
ביוגרפיה

אליהו שמאע נולד בחלב שבסוריה ליוסף שמאע, נצר לרב אליהו שמאע הלוי, וקיבל חינוך תורני. בעודו נער התייתם מאביו, ועזב את חלב לארצות הברית. הוא שהה שנים אחדות בניו יורק, ובהמשך בברזיל ובארגנטינה, עסק במסחר ועשה חיל בעסקיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר למנצ'סטר שבאנגליה, וכעבור שנים אחדות עלה לארץ ישראל כבעל הון והתיישב בירושלים.
שמאע נודע בירושלים כפילנתרופ והרבה לעסוק בפעילות ציבורית. הוא היה ממנהלי ישיבת פורת יוסף לאורך שנים, מעסקני אגודת ישראל, חבר בהנהלת התאחדות הספרדים העולמית, שופט בבית משפט השלום העברי וכיהן כנשיא עדת החלבים בירושלים. בינואר 1924 מונה לחבר במועצת עיריית ירושלים כאחד מ-4 מושבים (מתוך 12) שהוקצו ליהודים, ונבחר לשנית לתפקיד בבחירות הראשונות לעירייה ב־1927 כנציג אגודת ישראל.
ב-1927 רכש שמאע שטח אדמה באזור ממילא, מחוץ לחומות העיר העתיקה, ויזם הקמת מרכז מסחרי מודרני שיתאים לצורכי העיר המתפתחת ויהווה תחליף לחנויות ולדוכנים הצפופים שבשווקים בתוככי העיר העתיקה. את המרכז המסחרי תכנן האדריכל ומתכנן הערים הבריטי קליפורד הולידיי, שהיה יועץ אזרחי של ממשלת המנדט הבריטי לפיתוח העיר ירושלים והיה מעורב באותה עת בתכנון פרויקטים רבים בעיר. למימון הקמת המרכז המסחרי פנה שמאע לבעלי הון מקרב מכריו ביהדות סוריה ויהדות מצרים, וכן נסע ברחבי העולם וגייס משקיעים יהודים מבריטניה וארצות הברית. אבן הפינה הונחה בפברואר 1928 בטקס חגיגי. המרכז נפתח לאחר מאורעות תרפ"ט (1929) ובו 250 חנויות, כשבתוכניתו של שמאע להרחיבו בהמשך ב-150 חנויות נוספות. סוחרים רבים מהעיר העתיקה, יהודים וערבים, סיטונאים וקמעונאים, אכן עברו למרכז החדש, והוא היה נדבך חשוב בביסוס המע"ר החדש של ירושלים מחוץ לחומות העיר העתיקה. בראשית ימיו נקרא המרכז "מרכז מסחרי שמאע", אך בהמשך נשתכח שמו של שמאע והמרכז נודע בעיקר בשם "מרכז מסחרי ממילא".
שמעא התפטר מחברותו במועצת עיריית ירושלים ב־26 במרץ 1930 יחד עם שלושת חברי המועצה היהודים האחרים יצחק שמעיה אלישר, חיים סלומון ויצחק בן-צבי במחאה לאחר שסגן ראש העירייה הנוצרי יעקב פראג' מונה לממלא מקומו של נשאשיבי ששהה בלונדון ולא סלומון היהודי, למרות הרוב היהודי בעיר.
אליהו שמאע נפטר בבית החולים שערי צדק בכ"ב באייר תרצ"ג (1933), לשם הובא לאחר תאונה בה נפל מגג ביתו בירושלים. הוא הותיר אחריו אישה, גאמילה שמאע, ארבע בנות וארבעה בנים. המרכז המסחרי שהקים נבזז ונשרף בידי פורעים ערבים בדצמבר 1947, ומעולם לא שוקם מהריסותיו שכן נחשב אזור ספר מסוכן בימי ירושלים המחולקת. בחלק מהחנויות הנטושות התמקמו מוסכים ובתי מלאכה זעירה, ולאחר איחוד ירושלים פונו שאריות המבנים כחלק מהקמת פרויקט ממילא המחודש. על שמו של אליהו שמאע נקרא רחוב ברובע ממילא, במקום בו עמד המרכז המסחרי (כיום מתחם מגורי היוקרה ״כפר דוד״), ובו שוכן מרכז הכנסים בית שמואל - מרכז שמשון.
הערות שוליים

↑  כל ארץ ישראל, תרפ"ו, עמ' 48
↑  אברהם אלמאליח, מ„בלדיית אל קודס” לעיריה עברית, הד-המזרח, 28 בינואר 1949
1 2  אליקים רובינשטיין, ‏יהודים וערבים בעיריות ארץ-ישראל (1926-1933) ירושלים וערים אחרות, קתדרה 51, (ניסן תשמ"ט / אפריל 1989) עמ' 122-147
↑  ק. ל., המרכז המסחרי בירושלים, דואר היום, 15 במאי 1931
↑  אסון מחריד לה' אליהו שמאע, דואר היום, 19 במאי 1933
↑  הודעה, דואר היום, 15 בנובמבר 1935
↑  רחוב שמאע אליהו באתר עיריית ירושלים
המרכז המסחרי שהקים שמאע בממילא בהריסותיו, 1949
האמן ומרגריטה

ערך זה עוסק בספר מאת מיכאיל בולגקוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כריכת המהדורה השנייה בעברית
 מידע כללי
 מאת:  מיכאיל בולגקוב 
 שפת המקור:  רוסית 
 סוגה:  רומן
 מקום התרחשות:  גן אלכסנדר, פרובינקיה יודיאה, Aquarium garden, יאלטה, גבעת הדרור, Variety Theater, אגמי הפטריארך, Massolit, Bad apartment, ברית המועצות 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-20 של המאה ה-20, שנות ה-30 של המאה ה-20, המאה ה-1 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1967
 עורך:  ילנה בולגקובה 
 הוצאות בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  1969
 תרגום:  יוסף סערוני
 מספר עמודים:  374
  
 הוצאה:  משכל
 תאריך:  1999
 תרגום:  פטר קריקסונוב
 מספר עמודים:  615
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003944488, 001970826, 002141498, 001777504, 001889554, 002323456, 002299385, 002621513, 002510030
 
האמן ומרגריטה (רוסית: Ма́стер и Маргари́та, בתרגום הראשון לעברית נקרא השטן במוסקבה) הוא רומן של הסופר הרוסי יליד אוקראינה מיכאיל בולגקוב. הרומן נכתב על ידי בולגקוב בין השנים 1928 ל-1940, ויצא לאור רק בשנת 1967, שנים רבות לאחר מותו. הוא מתאר את ביקורו של השטן במוסקבה בימי שלטונו של סטלין. עלילתו רבת רבדים, ובין היתר הוא פורש סיפור אהבה בין אמן מיוסר, הנרדף על ידי הצנזורה הסובייטית, ובין אהובתו מרגריטה, וכן את סיפור משפטו ומותו של ישו. כל רובדי הרומן מתאחדים לכלל סיפור אחד, העוסק באהבה, במוות, במחילה, במאבק בין הטוב לרע, ברוחו החופשית של האמן והיוצר, הנאבקת באלו המנסים לכלאה, ובנושאים רבים נוספים.
הספר נחשב אבן פינה בספרות העולמית בכלל ובספרות הרוסית של המאה העשרים בפרט. לרוב נחשבת היצירה כגולת הכותרת ביצירתו של בולגקוב כסופר וכמבקר, וככזאת היא משקפת נאמנה את תמצית חייו ואמונותיו. מקובל להתייחס אל תוכנו וסגנונו של הספר כנוגע לחברה הרוסית באופן קונקרטי, אך עם זאת להכיר במסריו כאוניברסליים.
כתיבת הספר

בולגקוב החל בכתיבת הספר בשנת 1928. כשהחל את הכתיבה היה בולגקוב מחזאי מצליח, שעיבד את הרומן הגווארדיה הלבנה למחזה בשם ימי משפחת טורבין שמשך את הקהל, וזכה אף לתשומת לבו האוהדת של סטלין. אף שנהנה מתשומת לבו האישית ומחסותו של סטלין, נאבק בולגקוב כל ימיו עם הצנזורה, שפסלה חלק ממחזותיו ואסרה על הצגתם, ונאבק לצאת מברית המועצות. על רקע זה שרף, בשנת 1930, את אחת הטיוטות הראשונות של הספר, כשם ששרף את יומניו האישיים. בשנת 1989 נמצאה הטיוטה, כשהיא מצולמת ושלמה במרתפי הק.ג.ב.. לשריפת הגרסה הדים בסיפור, בו האמן, גיבור הסיפור שאינו נקרא בשמו, שורף יצירה שכתב, המספרת על צליבתו של ישו הנוצרי. הספר זכה למספר טיוטות נוספות, בהן התפתחה עלילתו לכיוונים שונים, ועם מותו, בשנת 1940 לא הצליח בולגקוב לסיים את הטיוטה האחרונה, שאותה סיימה אשתו ילנה שילובסקאיה בשנה שלאחר מותו.
בשנת 1967 יצא הספר לאור בחוברות של כתב העת "מוסקבה" בנובמבר 1966 ובינואר 1967. החוברות זכו לתפוצה רבה, והתפרסמו ב-150,000 עותקים. הגרסה כללה עדיין מחיקות של הצנזורה שכללו כ-12% מן הטקסט. הטקסט המלא התפרסם בתחילה כסמיזדט (ספרות מחתרתית, מילולית: הוצאה עצמית), ולאחר מכן בספר שיצא לאור בשנת 1973. גרסה זו נותרה הגרסה הקאנונית עד שיצאה בשנת 1989 גרסה שנערכה על ידי חוקרת הספרות לידיה יאנובסקיה (רו').
הספר תורגם כמעט מיידית לשפות רבות, זכה להשפעה רבה, והוכר אוניברסלית כספר חשוב ומשמעותי מבחינה תרבותית וספרותית. לעברית תרגם את הספר המתרגם יוסף סערוני. גרסה ראשונית של הפרק הראשון התפרסמה בדבר במאי 1967, ובה כונה הספר "האמן ומרגריטה". על הכתבה חתם סערוני בראשי התיבות "ס.י.". הספר יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1969, בשם "השטן במוסקבה" וסערוני בחר בשם העט "א.ר." "השטן במוסקבה" התבסס על המהדורה המצונזרת שיצאה לאור ברוסיה. הספר התקבל על ידי הקורא העברי באהבה רבה, ויצא במספר רב של מהדורות. בשנת 1999 יצא לאור תרגום עברי של פטר קריקסונוב בהוצאת ספרי עליית הגג וידיעות אחרונות, המלווה בהקדמה של יהודה מלצר, עיצוב כריכה של ולדימיר בנדרסקי ואחרית דבר של המתרגם קריקסונוב, וכן בביאורים ומראי מקום. המהדורה התבססה על ההוצאה החדשה והמעודכנת של הספר, וכללה את הטקסט שהושמט מ"השטן במוסקבה". הפעם נקרא הספר בשמו הנכון - "האמן ומרגריטה".
עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת בשלושה מישורים מקבילים -
במישור הראשון מסופר על הנשף שעורך השטן, המופיע במוסקבה בדמותו של אמן (למאגייה שחורה) זר המכונה "וולנד". לצורך עריכת הנשף מתגורר השטן בדירה במוסקבה ("הדירה המשוקצת", הקיימת עד היום במציאות), יחד עם ידידיו המכונים "פאגוט" / "קורובייב", "עזאזלו" והחתול השחור "בהמות". אלו מתעללים בדמויות שונות בחוגי התיאטרון והספרות במוסקבה. וולנד חושף את החברה הרוסית בשנות שלטונו של סטלין במערומיה. חברה חשדנית, רודפת בצע, ביורוקרטית ומסואבת. בולגקוב משתמש בלשון סאטירית ויש המגדירים אותו כממשיך המסורת הספרותית הרוסית בסגנונו של ניקולאי גוגול. על מנת לערוך את הנשף נדרש וולנד לאישה אנושית, מרגריטה, שקושרת בין מישור התרחשות זה לשני.
במישור השני מתואר סיפור האהבה בין קורבן המשטר המכונה "האמן" ובין אהובתו מרגריטה. האמן כתב ביוגרפיה של פונטיוס פילטוס, אשר אינה לטעמו של הקו המטריאליסטי השליט. האמן משלם על כך מחיר אישי כבד, של חרם ונידוי, ואף אשפוז בבית המשוגעים. מרגריטה מקריבה את כבודה ומשלמת מחיר אישי כבד על מנת לתמוך בו. מדובר בסיפור אהבה מרגש, על רקע החברה הרוסית הקומוניסטית המדכאת כל ביטוי עצמי שאינו תואם את הקו האידאולוגי השולט, המונחה על ידי המפלגה. מישור זה הוא במידה רבה סיפורו האישי של בולגקוב.
במישור השלישי מתואר סיפור משפטו ומותו של ישו הנוצרי, ויחסיו עם פונטיוס פילטוס. מישור זה מבטא ערכים של אהבה וחמלה, אל מול המטריאליזם השליט. במסגרת זו מביא בולגקוב את גרסתו לסיפור הפסיון מן הברית החדשה, ופילטוס מתואר בה כדמות טראגית, הנודדת לנצח, מלווה בכלבה, ומבקשת לנצח את סליחתו של ישו באזור הדמדומים שבין החיים ובין המוות. תוך כדי כך מצייר בולגקוב את ירושלים (או עירשלם) כעיר ארצית וממשית מאוד, ואת ישו האדם, בן לזמנו ולסביבתו.
הדמויות העיקריות המופיעות בספר

הספר, המתרחש בשני מישורי זמן שונים, המישורים מתרחשים במקביל, בהפרש של 1900 שנה זה מזה. המישורים הראשון והשני מתרחשים במשך 4 ימים בחודש מאי, במוסקבה של השנים 1928 עד 1940 שהיא שנת מותו של בולגקוב. המישור השלישי מתייחס ל 48 שעות בערב פסח של חודש ניסן בין השנים 31 ל 33 לספירה. לספר גם שלושה רובדי עלילה, כולל גלריה עשירה של דמויות. במספר פרקים בספר (כגון תיאור הארוחה בבית גריבוידוב בערב בו מת ברליוז, או תיאור הנשף של השטן) מופיעות עשרות דמויות שונות, בעלות משמעות, המרמזות על מי מאנשי חוגי הספרות במוסקבה, או על דמויות היסטוריות מזמנו של בולגקוב או מזמנים אחרים. להלן סקירת הדמויות העיקריות המופיעות בספר:
הדמויות העיקריות המופיעות בספר > דמויות מתקופת ישו

פונטיוס פילטוס: מכונה בספר "פרוקורטור", תואר בעל משמעות שלטונית ברורה בשפה הרוסית. פילאטוס מתואר כמי שנופל בקסמו של ישו, אך נאלץ להוציאו להורג, ולאחר מכן מחפש את סליחתו עדי עד.
ישו הנוצרי: מתואר כפילוסוף נודד בעל קסם אישי רב, הנגרר לתככים פוליטיים, ונופל להם קורבן. דמותו שונה למדי מדמותו של ישו, המופיעה באבנגליון. בין היתר מספר ישו הנוצרי כי הוא מגמלא, ולאחר מכן הוא מכונה "העני מעין סריד". בספר נקראת הדמות "ישו הנוצרי" (Иешуа Га-Ноцри), שם אותו קשה לקורא הרוסי לקשר לדמותו של ישו המכונה "איסוס כריסטוס" (Иисус Христос).
יהודה איש קריות: בספר מתואר כיצד נוקם פילאטוס באיש קריות ומביא למותו.
אפרניוס - ראש השירות החשאי של הרומאים ביהודה.
קאיפא - הכהן הגדול. על פי הספר, הוצאו להורג ביחד עם ישו הנוצרי גם מורד בשם בר-רבן, וגנבים בשם דיסמס וגסטס, כאשר על פי המסורת רשאי היה העם לבקש מהפרוקורטור חנינה לאחד מהם. קאיפא סירב לתחינותיו של פילאטוס לבקש כי יחון את ישו הנוצרי, וביקש כי יחון את בר-רבן.
לוי מתי - תלמידו של ישו הנוצרי. גובה מיסים שעזב את עיסוקו, והלך אחר ישו כשהוא רושם את דבריו. בספר מתלונן ישו בפני פילאטוס כי אי ההבנות באשר לתורתו תימשכנה עוד זמן רב, וכל זאת בשל זאת שמתי אינו רושם נכון את דבריו.
מרקוס מכה החולדות - קנטוריון, עושה דברו של פילאטוס. פרצופו של מרקוס הושחת בקרב עליו פיקד פילאטוס כנגד הגרמנים בעמק הבתולות. הוא המפקד על צליבת ישו הנוצרי, דיסמס וגסטס, ובמוסקבה רודף את איבן בליבית בחלומותיו.
הדמויות העיקריות המופיעות בספר > השטן ופמלייתו

וולנד - הוא השטן, המופיע במוסקבה במסווה של אמן זר המעלה מופע של מגיה שחורה, כאשר כוונתו היא לערוך נשף, אליו יזמין אורחים רבים מן הגיהנום. וולנד מתואר כאדם גבוה, ממוצא זר, לבוש בהידור, שעינו האחת ירוקה ואילו השנייה שחורה, החובש ברט שחור, ונושא מקל הליכה. השם "וולנד" לקוח מיצירתו של גתה, פאוסט בה מופיע השם פעם אחת ככינוי לשטן.
קורובייב / פגוט - עוזרו של וולנד, מתואר כאדם גבוה, הלובש בגד משובץ וכובע משובץ, וחובש משקף סדוק. מספר פעמים הוא מתואר כ"מקהיל מקהלות". הוא מוסר כי שמו "קורובייב" אך וולנד קורא לו "פגוט" (פירושו ברוסית - בסון). הוא אחראי לרבים מהנזקים שגרם השטן במוסקבה, וניהל את הופעת "המגיה השחורה", כאשר בשלב מוקדם הסתלק וולנד מן הבמה. בפרק בו עוזבת פמליית השטן את מוסקבה מתגלה קורובייב בדמותו האמיתית - אביר סגול כהה בעל פנים קודרות.
בהמות - חתול גדול ושחור, המסוגל ללכת על שתי רגליו ולדבר. הוא חובב שחמט, וודקה ואקדחים. בסוף הספר מסתבך בקרב עם אנשי המשטרה החשאית, ונורה. או אז הוא שותה מעט נפט מהפרימוס ומחלים. אף הוא אחראי לרבים מהנזקים שגורם השטן במוסקבה, לרבות מעשה הזוועה של תלישת ראשו של המנחה ז'ורז' בנגלסקי מעל ראשו. בפרק בו עוזבת פמליית השטן את מוסקבה מתגלה בהמות בדמותו האמיתית - שד ליצן, גדול הליצנים שחיו מעולם.
עזאזלו - אדם נמוך ומוצק בעל שיער אדום, מכוער עד זוועה ובעל ניב הבולט מפיו. עזאזלו הוא הנותן למרגריטה את הקרם ההופך אותה למכשפה, והוא גם המרעיל אותה ואת האמן בסופו של הספר. אף הוא אחראי למעשי זוועה רבים, ביניהם הכאתו הברוטלית של ורנוחה (אותה ביצע עם קורובייב) בטרם הפכה אותו הלה לערפד. בפרק בו עוזבת פמליית השטן את מוסקבה מתגלה עזאזלו בדמותו האמיתית - שד רוצח.
אבדונא - האנשתו של המוות - מופיע בפני מרגריטה בנשף השטן.
הלה - מכשפה יפהפייה המשרתת את וולנד וחבורתו, מתוארת כמי שצווארה פגום בצלקת. היא רודפת אחר ורנוחה והופכת אותו לערפד. נרמז שאף היא ערפדית.
ניתוח הרומן

בחלקו הגדול, הספר הוא הגדה-מחדש של אגדת פאוסט המפורסמת, בעיקר במישור העלילה השני. למעשה, באחת מהגרסות הראשונות של הרומן נקרא "האמן" בשם "פאוסט", ושמה של מרגריטה נלקח משמה של גיבורת "פאוסט" של גתה. "וולנד" נלקח מכינוי נדיר של מפיסטו (השטן) בו משתמש גתה פעם אחת בלבד. הרומן נפתח בציטוט מפאוסט לגתה, אותו תרגם בולגקוב בעצמו מגרמנית -
עם זאת, יש לשים כי בולגקוב נוהג חירות רבה במיתוס פאוסט, ומתאים אותו לצרכיו.
דמותו של האמן מכילה קווים אוטוביוגרפיים מסוימים הלקוחים מחייו של בולגקוב- לדוגמה, בולגקוב עצמו שרף רבים מכתבי היד שלו, ובתוך כך רומן נרחב שכתב על ישו (ובכך הפר את האמרה המפורסמת ביותר מן הרומן - "כתבי-יד לא נשרפים!").
בולגקוב מקדיש תשומת לב עילאית לפרטים בספר - מכיוון שהיה איש מלומד, והכיר היטב את כתבי הקודש, את ההיסטוריה של סיפורו של ישו ואת מיתוס פאוסט.
לקריאה נוספת

עמנואל הרוסי, "פאוסט" רוסי חדש, מאזנים 28 (2), 1969, עמ' 161–162. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
לידיה ינובסקאיה, מקורות תנ"כיים, ספרותיים ומוזיקליים לדמויות ב"האמן ומרגריטה" של בולגקוב, רב-קול 4, 2002, עמ' 43–50.
יוסף פרידלנדר, השטן במוסקבה, מאזנים 30 (2), 1970, עמ' 168–170.
פטר קריקסונוב, אחרון הרומנטיקנים (אחרית דבר מאת המתרגם), האמן ומרגריטה, הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 1999.
הערות שוליים

↑  יהודה מלצר, "כתבי יד לא נשרפים", הקדמה ל"האמן ומרגריטה", ספרי ידיעות אחרונות וספרי עליית הגג, 1999
1 2  לעולם אל תשוחח עם אלמוני פלמוני, דבר, 12 במאי 1967
↑  פטר קריקסונוב, הערות, "האמן ומרגריטה", ספרי הוצאת הגג וידיעות אחרונות, 1999, עמ' 562
↑  פטר קריקסונוב, הערות, "האמן ומרגריטה", ספרי הוצאת הגג וידיעות אחרונות, 1999, עמ' 565
↑   "Pilatus und andere – Ein Film für Karfreitag", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Il maestro e Margherita", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Mistrz i Małgorzata", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Incident in Judaea", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Ма́стер и Маргари́та", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  האמן ומרגריטה, 1994 אתר "האמן ומרגריטה", אנגלית
↑  השטן במוסקבה אתר תיאטרון גשר
↑  אורן פרסיקו, מוזיקת מעליות גלובס, 29 בינואר 2006
↑  Николай Лебедев из-за пандемии приостановил работу над «Мастером и Маргаритой»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601460205171  BnF: cb11941979p (data)  GND: 4244970-4  LCCN: no00055295  MusicBrainz work: 2fa8ecec-2103-4aa7-97f1-2fbfd1c0607d  NLA: 36568423  NSK: 000345095  SUDOC: 027361241  VIAF: 175580487   WorldCat (עם VIAF): 175580487 
עטיפת התרגום הראשון של הספר לעברית, "השטן במוסקבה"
הבניין ברחוב סדוביה מספר 10 במוסקבה, בו מצויה "הדירה המשוקצת" מספר 50, ובה נמצא מוזיאון בולגקוב.