stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלויד הימי הארץ-ישראלי
אוניות החברה

הר ציון אוניית קיטור, מעורבת מטען ו-110 נוסעים - א/ק 114941 - בשנת 1935 במסגרת הקמתה של חברת 'לויד ימי ארץ-ישראלי' נרכשה האונייה 'ריזווליו' (Risveglio) מבעליה האיטלקי ושמה הוסב ל-'הר ציון'. בפיקודו של רב החובל אריך הירשפלד הגיעה האוניה אל מול חוף ארץ ישראל בחיפה תחת דגל איטליה. רב החובל ביקש לרשום את האונייה בפלשתינה-א"י בנמל חיפה. משבוששו שלטונות המנדט להחליט איך תרשם אוניית הנוסעים המשולבת מטען של החברה העברית, הפליג רב החובל העברי הירשפלד ורשמה בנמל פמגוסטה בקפריסין כאונייה בריטית, ומאז הפליגה תחת דגל צי בריטי. משהייתה רשומה כאונייה בריטית, גויסה הר ציון למאמץ המלחמתי. רב החובל הוחלף בקצין בריטי מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. אחרי כשנה, באוגוסט 1940 בדרכה מנמל ליברפול לנמל סוואנה בארצות הברית, הותקפה על ידי צוללת גרמנית ששילחה בה טורפדו. הר ציון טובעה על 36 אנשי צוותה באוקיינוס האטלנטי. איש צוות אחד ניצל, קפריסאי ששימש מסיק דודים. מקום טביעתה המשוער צוין ב: 50°20′00″N 10°00′00″W﻿ / ﻿50.33333°N 10.00000°W﻿ / 50.33333; -10.00000. בין אנשי הצוות שטבעו, 17 יהודים.
הר כרמל, אוניית קיטור מעורבת מטען ו-110 נוסעים - א/ק 2 - בים 8 מאי 1935 נרכשה באיטליה האונייה השנייה 'פרוגרסו' (Progresso), הייתה מאותם בעלים איטלקי שהפך שותף בלויד ימי. האונייה נרשמה בפלשתינה-א"י, ובזמן זה נאכפה לראשונה תקנה 917 בדבר דגל צי סוחר מנדטורי, תקנה שהייתה קיימת מדצמבר 1927 וזה אמנם הונף מעל תרנה. הר כרמל נרשמה במרשם האניות כ-'א/ק2' (אניית קיטור מספר שתיים).
אוניות שצורפו מאוחר יותר לחברה היו:
מרים (7א)/(א/ק 133382) בשנת 1938
אצילה (א/ק 13) בשנת 1941
לקריאה נוספת

רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה / 2005.
דני זמרין. "הר ציון: ההתחלה". 24 במאי 2015. באתר: אותו הים - על ספנות ישראלית ועוד.
קובי כהן-הטב, המהפכה הימית - אחיזת היישוב היהודי בים ובחופי ארץ-ישראל, 1948-1917. ירושלים, יד בן-צבי, תשע"ט (2019). עמ' 174-170.
ידיעות עיתונאיות היסטוריות על לויד ימי ארצישראלי באתר: "שפת הים" - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856.
הסוכנות הפדרלית לטכנולוגיות מידע

הסוכנות הפדרלית לטכנולוגיות מידע (ברוסית: Федеральное агентство по информационным технологиям בקיצור Росинформтехнологии, "רוסאינפורמטכנולוגיה") היא הגוף הפדרלי הרוסי שהיה קיים בשנים 2005–2010 והיה כפוף למשרד התקשורת. ביצע את ענייני ניהול נכסי מדינה ומתן שירותים ממלכתיים בתחום טכנולוגיית המידע, כולל שימוש בטכנולוגיית מידע עבור משאבי מידע ממלכתיים ומתן גישה אליהם. הסוכנות הייתה הסמכות הבלעדית המורשית בתחום השימוש בחתימות דיגיטליות אלקטרוניות.
הסוכנול כללה 5 מחלקות:
טכנולוגיות מידע,
תוכניות ופרויקטים,
שירותים ציבוריים,
כלכלה, פיננסים ורכוש מדינה.
ניהול מנהלי.
ראש הסוכנות מאז הקמתה היה ולדימיר מאטיוחין, שהודח על ידי ראש הממשלה ולדימיר פוטין בינואר 2010.
הסוכנות בוטלה ב־25 באוגוסט 2010 על פי צו נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב, תפקידיה הועברו למשרד התקשורת של הפדרציה הרוסית.
הלוך הלכה החבריא

אין תמונה חופשית
הלוך הלכה החבריא הוא מופע שהועלה בישראל בשנת 1969 והציג, במלל ובשירה, טקסטים של סופרים ומשוררים מברית המועצות, וזאת במחאה על הדיכוי של חופש היצירה שאפיין את ברית המועצות באותה תקופה.
רקע

בתום מלחמת העולם השנייה החמירו שוב בברית המועצות שיטות של דיקטטורה אכזרית ותהליך ההסתגרות בפני העולם המערבי (מסך הברזל לפי הביטוי החדש שהשתמש בו צ'רצ'יל). במסגרת תהליך זה דוכא ללא רחמים חופש המחשבה ואנשים רבים שהואשמו, במקרים רבים, באופן שרירותי לחלוטין, בעוינות כלפי המשטר, נשלחו למאסר בבתי כלא או בגולאגים. עם אנשי הרוח שנרדפו ונענשו נמנו כמו בשנות ה-1930–1940 מספר רב של אמנים ומדענים שביקשו להתמסר לאמנות ובהתאמה למדע, בהתאם לצו מצפונם. בין האמנים הידועים שסבלו מנחת זרועו של המשטר היו יבגני יבטושנקו, אלכסנדר סולז'ניצין, בלה אחמדולינה, בוריס פסטרנק, אנדריי סיניאבסקי, יולי דניאל ויוסף ברודסקי.
הדיכוי והרדיפות המשיכו בצורה מתונה יותר אפילו אחרי תהליך הדה-סטליניזציה שהונהג בעת מנהיגותו של ניקיטה חרושצ'וב.
עם הקבוצות המדוכאות נמנתה גם קבוצה גדולה מיהודי ברית המועצות, שהמשטר סירב לאפשר להם זכויות כמו לימוד עברית ופולחן דת חופשי. ההנהגה הסובייטית סירבה לאפשר להם גם לעלות לישראל ואף הענישה את חלקם במאסר ובהגליה.
פעילות זו של המשטר כלפי אנשי הרוח וכלפי היהודים הביאה לגל מחאה בישראל, שקרא מצד אחד לפתיחת שערי ברית המועצות לעליית היהודים (תחת הכותרת "שלח את עמי"), ומצד שני קרא לשלטונות להפסיק את דיכוי האמנים.
על המופע

כחלק מהקריאה לחופש היצירה ברית המועצות, נכתב ב-1969 מופע שהתבסס על כתבים שכתבו האמנים הסובייטיים ממותו של יוסיף סטלין (1953) ועד תקופת המופע. חלק מהחומר למופע פורסם כבר במערב, וחלקו הוברח ארצה ונחשף לראשונה במסגרת המופע. לגבי מספר שירים במופע נכתב ששם הכותב אסור לפרסום כדי ששלטונות המדינה לא יפגעו בו.
השותפים ליצירת המופע היו:
תיאטרון: תיאטרון מופע.
ייעוץ: נחמה ליפשיץ (שהכירה על בשרה את מנגנון הדיכוי הסובייטי) ועזרא זוסמן.
בימוי: בן ציון מוניץ.
עיבודים ועריכה מוזיקלית: דרורה חבקין.
עריכה ונוסח עברי: יעקב שבתאי.
משתתפים: ליאור ייני, תמי ספיבק, אמנון ברנזון ודודו אלהרר. יצחק כפרי גם מוזכר כמשתתף, אך הוא עזב את המופע עוד בשלב החזרות ושמו נותר בטעות על גבי תקליטי ותקליטורי המופע.
מופע הבכורה הועלה ב-21 באוגוסט 1969 בחיפה בנוכחותה של הזמרת נחמה ליפשיץ. המופע הועלה ברחבי הארץ כ-250 פעמים, ואף יצא תקליט בנובמבר 1969 שכלל את שירי המופע.
באמצע 1970, עם סיום חוזה התעסוקה, נתגלעה מחלוקת בין השחקנים להפקה כשהשחקנים מעוניינים להמשיך בהופעות בעוד שהתיאטרון והפקה רצו לסגור את המופע. ניסיונם של השחקנים להמשיך בהופעות גרר תביעה משפטית על רקע של פגיעה בזכויות היוצרים, שאותן החזיק התיאטרון. בסופו של דבר הגיעו כל הצדדים להסכמה וההופעות נמשכו.
השירים הבולטים במופע היו:
"בדומיה" – מילים: יבגני יבטושנקו, לחן: אדוארד קולמנובסקי, סולן: ליאור ייני
"עץ תפוח" – מילים: איסקובסקי מיכאיל וסילייביץ', לחן: מאטוויי בלאנטר, סולן: אמנון ברנזון
"הבללייקה" לחן: א. ולדימירצב, סולן: ליאור ייני
"שונרא" – מילים: מיכאל טאניץ', לחן: יורי סאולסקי, סולנית: תמי ספיבק
מופע ההמשך

ב-1976 הועלה מופע המשך ל"הלוך הלכה החבריא". מופע זה התמקד ב-3 משוררים רוסים: בולאט אוקוג'אבה, אלכסנדר גאליץ' וולדימיר ויסוצקי, והמחאה, שתפסה מקום מרכזי במופע הראשון, תפסה מקום משני בלבד במופע ההמשך.
המעורבים בהפקה זו היו:
תרגום ועריכה: יעקב שרת
מפיקים: דב עילם ויאשה כץ
מעבד ומנהל מוזיקלי: מישה בלכרוביץ'
במאי: שמואל עצמון
משתתפים: דודו אלהרר, עודד בן-חור, דני כץ, יונית שוהם
הערות שוליים

↑  המשטר הסובייטי "גייס" אנשי רוח שיאדירו את מעשי השלטון, אולם לא כל האמנים הסכימו למכור את עצמם תמורת החופש, וגם כאלה ששיתפו פעולה נפלו קרבן לפאראנויה ולשנאה של סטלין ומרעיו
↑  מאחר שחלק מהאמנים המדוכאים היו גם יהודים, השתלבו שתי המחאות למחאה אחת.
↑  "הלוך הלכה החבריא" בהצגת בכורה בחיפה, על המשמר, 24 באוגוסט 1969.
↑  הלוך הלכה החבריא באתר סטריאו ומונו.
1 2  איתמר זהר, כשזמרים ישראלים מחו נגד דיכוי היצירה בברית המועצות, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2018
↑  דוד אסף‏, גלגולו של ניגון: השונרא ביש המזל, בבלוג "עונג שבת", 13 ביוני 2013
הו המורן האדום אשר באחו

| --- | --- |

 שיר
 מדינה:  אוקראינה 
 יצא לאור:  1914 
 סוגה:  שיר פטריוטי 
 שפה:  אוקראינית 
 כתיבה:  סטפאן צ'רנצקי 
 לחן:  סטפאן צ'רנצקי 
 
המורן האדום (калина או kalyna) הוא סמל מוכר בפולקלור האוקראיני
הו, המורן האדום אשר באָחוּ (באוקראינית: Ой у лузі червона калина; תעתיק לטיני: Oi u luzi chervona kalyna) הוא מארש פטריוטי אוקראיני אשר פורסם לראשונה בשנת 1875 על ידי וולודימיר אנטונוביץ' (אנ') ומיכאילו דרהומאנוב (אנ'). המורן האדום (באוקראינית: kalyna), אליו פונה המשורר בשיר, הוא סמל מוכר בפולקלור האוקראיני, וכן הוא טעון סביב סמל אוקראינה בדגלו הרשמי של נשיא אוקראינה.
המילים המוכרות בתקופה המודרנית נכתבו ב-1914 על ידי המשורר סטפן צ'רנצקי (אנ') לזכרם של ליגיון הרובאים האוקראינים (אנ') שלחמו בשורות הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה ואומצו לאחר מכן על ידי צבא העם האוקראיני (אנ') במלחמת העצמאות של אוקראינה (1917-1921) ועל ידי צבא ההתקוממות האוקראיני, שלחם הן בנאצים והן בסובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לשיר גרסאות שונות שנכתבו לאורך השנים. בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014 ולאחר מכן הפלישה הרוסית לאוקראינה החל מפברואר 2022 השיר הוצא מחוץ לחוק בקרים הכבושה על ידי שלטונות רוסיה, ושירתו בציבור גררה עונשי קנס ואף מאסר בפועל.
היסטוריה

בשל ההקשר הפטריוטי לשאיפה לעצמאות אוקראינית המאפיינת את השיר, הוא הוצא מחוץ לחוק בעידן הקומוניסטי של אוקראינה (1919-1991) ולאחר מכן בחצי האי קרים לאחר סיפוחו על ידי רוסיה ב-2014. עם זאת, פטריוטים אוקראינים המשיכו לשיר אותו לכל אורך התקופה, כאשר מי שנתפס שר אותו בציבור נכלא, הוכה ואף הוגלה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה

"בום בוקס (אנ')", להקה אוקראינית, הייתה בסיבוב הופעות בארצות הברית כשכוחות רוסיים החלו בפלישתם לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022. בתגובה לפלישה, סולן הלהקה אנדריי חליבניוק (אנ') קטע את סבב ההופעות בכדי לחזור לאוקראינה והתנדב לצבאה. חליבניוק, זמר אוקראיני יליד צ'רקאסי, הקליט את השיר "הו, המורן האדום אשר באחו" בביצוע א-קפלה שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בפברואר, כשהוא חבוש כובע קסקט וחמוש ברובה כשהוא ניצב בכיכר סופיה (אנ') בקייב, שבאותה עת עוד הייתה תחת איום ממשי של שיירות הטנקים הרוסיים שהתקרבו לקייב מכיוון ביילארוס. בעקבות הביצוע של הזמר המוכר, השיר זכה לפרסום בינלאומי, עם ביצועי רמיקס על ידי יוצרים שונים ברחבי העולם. בגרסאות אלו הלחן של השיר שונה במקצת.
הראשון שביצע רמיקס לשיר היה דייויד סקוט (אנ'), זמר דרום אפריקאי, שהקליט את השיר בתחילת מרץ. אולכסנדרה נזרובה (אנ') ומקסים נייקיטין (אנ'), מחליקות אומנותיות על הקרח אוקראיניות, ביצעו את השיר במהלך אליפות העולם בהחלקה אומנותית 2022 (אנ') במחאה על הפלישה בסוף מרץ.
אחד הבולטים מבין יוצרי הרמיקס לשיר זה היא להקת פינק פלויד הבריטית, שהוציאה את השיר כסינגל וקליפ בשם Hey, Hey, Rise Up! (אנ') באפריל 2022, המהווה את הסינגל הראשון של הלהקה לאחר 28 שנים. בביצוע זה של פינק פלויד מופיע ביצועו של חליבניוק ברגע, כמו גם תמונות וסרטונים של חיילי צבא אוקראינה באותה תקופה.
הפלישה הרוסית לאוקראינה > איסור השמעת השיר בקרים הכבושה

בעקבות סיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה בשנת 2014 ולאחר מכן הפלישה הרוסית לאוקראינה החל מפברואר 2022 השיר הוצא מחוץ לחוק בקרים הכבושה על ידי שלטונות רוסיה, ושירתו בציבור גררה עונשי קנס ואף מאסר בפועל. בספטמבר 2022 שלטונות הכיבוש הרוסיים בקרים עצרו משתתפים במסיבת אירוסין בקרים וקנסו את חלקם באשמת "הכפשת" הצבא הרוסי. סרגיי אקסיונוב, ראש הרפובליקה הלא מוכרת של קרים החל מ-9 באוקטובר 2014, הזהיר את הציבור בחצי האי כי "הם יענשו קשות אם ישירו את השיר". לדבריו, מי ששר את השיר הוא "בוגד", ואף נאמר בהודעתו כי "הוקצתה מחלקה מיוחדת" של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי במיוחד למטרה זו.
מילות השיר

| תרגום מילולי לעברית |  | המקור באוקראינית |
| --- | --- | --- |
| 1  הו, המורן האדום אשר באָחוּ  מסיבה שאינה ברורה, תהילת אוקראינה בתוּגָה  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!    2  אל-נא תרכין ראש, הו מורן אדום, הינך בעל פרח לבן  אַל תִּירֶאי, תהילת אוקראינה, לך האנשים החופשיים  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!    3  צעדו קדימה, אחינו המתנדבים, אל תוך שְׂדֵה הַדָּמִים  קראו דְּרוֹר לאחינו האוקראינים מכֶּבלי המוסקבאיים  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!    4  הו, בשדות החיטה של ראשית האביב, בשדות התֶּלֶם הזהובים  אז החלו רוֹבַאיי אוקראינה להסתער אל עבר האויב.  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!    5  כשהרוחות הסוערות נושבות מהערבות הרחבות  ישאו אֶת-כְּבֹדֶךְ, לאורך ולרוחב אוקראינה, אנשי הפלוגות  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!  ואנו נניף את המורן האדום אל-על,  והֵידָד, אנו נחייה את תהילת אוקראינה!   |  | 1  Ой у лузі червона калина похилилася,  Чогось наша славна Україна зажурилася.  А ми тую червону калину підіймемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!  А ми тую червону калину підіймемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!    2  Не хилися, червона калино, маєш білий цвіт,  Не журися, славна Україно, маєш вільний рід.  А ми тую червону калину підіймемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!  А ми тую червону калину підіймемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!    3  Марширують наші добровольці у кривавий тан,  Визволяти братів-українців з московських кайдан.  А ми наших братів-українців визволимо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!  А ми наших братів-українців визволимо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!    4  Ой у полі ярої пшенички золотистий лан,  Розпочали стрільці українські з ворогами тан.  А ми тую ярую пшеничку ізберемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!  А ми тую ярую пшеничку ізберемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!    5  Як повіє буйнесенький вітер з широких степів,  То прославить по всій Україні січових стрільців.  А ми тую стрілецькую славу збережемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо!  А ми тую стрілецькую славу збережемо,  А ми нашу славну Україну, гей-гей, розвеселимо! |
ראו גם

לאומיות אוקראינית
סיפוח חצי האי קרים (2014)
הפלישה הרוסית לאוקראינה
הערות שוליים

↑  בקרב חלק מהחוגים הלאומיים והלאומנים באירופה נהוג לקרוא לשלטון המרכזי "הכובש" על שם אזור מושב הממשל. כך, באוקראינית נהוג לקרוא לעם הרוסי המודרני (רוסים) בשם москвич ("אלו ממוסקבה"), בכדי להבדיל עצמם מרוס של קייב, כלומר מאוקראינה. דבר דומה קורה גם בשם הניתן לממשל הספרדי בקטלוניה, "קסטיליאנים" (אנשי קסטיליה, דהיינו מדריד), בכדי להבדיל בין קטלוניה לספרד, וכן במקומות נוספים ברחבי היבשת.
↑  חריץ באדמה שנוצר על ידי מחרשה
↑  שדה חיטה זהוב הוא מוטיב מרכזי בדגל אוקראינה
↑  ייתכן ומדובר בהערבה האירואסייתית, ערבה המשתרעת בין הרי החינגן (מונגוליה) במזרח לבין חצי האי קרים במערב, המסמלת כאן את בוא הרוסים ממזרח
1 2  Go_A release “Kalyna” to raise funds for Ukraine…and to remind the world it must unite to fight evil, מתוך אתר https://wiwibloggs.com (באנגלית)
↑  People jailed for singing ‘Ukrainian nationalist’ song in Russian-occupied Crimea, מתוך אתר tvp world (באנגלית)
↑  Russia blocks Ukrainian folk song "Chervona Kalyna" on music platforms, מתוך אתר Yahoo! (באנגלית)
↑  Songs of Ukrainian World War I Soldiers, קטע מתוך מאמר מאת Lubow Wolynetz שפורסם ב-25 בנובמבר 2018, מתוך ukrainianmuseumlibrary.org (באנגלית)
↑  ביצוע השיר מתוך האינסטגרם של אנדריי חליבניוק (באוקראינית)
↑  The Kyivness (The Kiffness) remixes Ukrainian folk song – tops charts worldwide, מתוך אתר capetalk.co.za (באנגלית)
↑  Nazarova and Nikitin – A Courageous Dance, מתוך אתר ifsmagazine.com (באנגלית)
↑  Pink Floyd Reunites for Ukrainian Protest Song, Its First Release in 28 Years, מתוך אתר cnet.com (באנגלית)
↑  ‘This is a crazy, unjust attack’: Pink Floyd re-form to support Ukraine, מתוך אתר הגארדיאן (באנגלית)
↑  Crimea Wedding Party Arrested, Fined For Playing Ukrainian Patriotic Song מתוך אתר The Moscow Times (באנגלית)
↑  Miss Crimea fined for singing patriotic Ukrainian song, מתוך הגארדיאן (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: d45602be-7977-41fe-8fc0-193943f280ab 
קברי לגיון הרובאים האוקראינים, שלכבודם חובר השיר
אנדריי חליבניוק, סולן להקת BoomBox, שהביא את השיר לתודעה הבינלאומית בראשית הפלישה הרוסית לאוקראינה
הלילה השנים עשר (סרט, 1996)

| --- | --- |

 מבוסס על:  המחזה "הלילה השנים עשר" מאת שייקספיר
 בימוי:  טרוור נאן 
 הופק בידי:  סטיבן אוונס דייוויד פרפיט
 תסריט:  טרוור נאן 
 עריכה:  פיטר בויל 
 שחקנים ראשיים:  אימוג'ן סטאבס סטיבן מקינטוש ניקולס פארל בן קינגסלי הלנה בונהם קרטר נייג'ל הות'ורן מל סמית' אימלדה סטונטון טובי סטיבנס ריצ'רד אי. גרנט
 מוזיקה:  שון דיווי 
 צילום:  קלייב טיקנר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  BBC Films Summit Entertainment
 חברה מפיצה:  Fine Line Features
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באוקטובר 1996
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט להט"בי, דרמה קומית, סרט דרמה 
 תקציב:  5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   twelfthnight
 דף הסרט ב־IMDb
 
הלילה השנים עשר (באנגלית: Twelfth Night או Twelfth Night: Or What You Will) הוא סרט בריטי משנת 1996 עיבוד למחזה באותו שם מאת ויליאם שייקספיר, בבימויו של טרוור נאן ובהשתתפות צוות שחקנים מהשורה הראשונה. תקופת ההתרחשות היא בסוף המאה ה-19. אתרי הצילומים היו בקורנוול, וסצנות צולמו בעיר פדסטו (אנ') ובבית לנהידרוק (אנ') קרוב לבודמין (אנ'). אורסינו ואנשיו לובשים מדים המזכירים את הסגנון של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
תקציר העלילה

ויולה (אימוג'ן סטאבס) וסבסטיאן (סטיבן מקינטוש) הם אח ואחות תאומים. בחג הלילה ה-12 הם מופיעים בפני קהל בספינה, ומנצלים את הדמיון שביניהם כדי להקניט את קהל הצופים. במהלך מסעם הם נקלעים לסערה, הספינה נטרפת, והשניים מופרדים זה מזו. ויולה וניצולים נוספים מגיעים בסופו של דבר לחוף איליריה. ויולה מאמינה שאחיה טבע בים. אחר כך היא מתחפשת לבחור כדי להצטרף לחצרו של הדוכס אורסינו (טובי סטיבנס). אחד המלחים גוזז את שערה הארוך של האישה הצעירה, היא מסתירה את שדיה, ומתלבשת בבגדי גבר. ויולה מתחילה לשרת את אורסינו כמשרת אישי (page) וקוראת לעצמה סזריו.
אורסינו מאוהב ברוזנת אוליביה (הלנה בונהם קרטר) שמתאבלת על מותו של אחיה. היא מנצלת את הטרגדיה כדי לתרץ את סירובה לראות את הדוכס, שהיא אינה אוהבת. הוא שולח אליה את סזריו כדי שיחזר אחריה בשמו, ואוליביה מתאהבת בשליח, כשהיא אינה מודעת למגדר האמיתי שלה. ויולה שמזהה את רגשותיה של אוליביה לאלטר אגו שלה, היא בדילמה קשה כי היא עצמה התאהבה באורסינו.
בינתיים מתרקמת מזימה בביתה של אוליביה נגד סוכן הבית מלווליו השחצן (נייג'ל הות'ורן) כשהמשרתים גורמים לו להאמין שאוליביה אוהבת אותו. בין השאר מלווליו לובש בגדים שייראה בהם צעיר מכפי גילו. חיזוריו אחרי אוליביה מביכים אותה והיא מכניסה אותו לבידוד. שם הוא נתון להשפלות נוספות שנגרמות על ידי מריה (אימלדה סטונטון), פסטה (בן קינגסלי) וסר טובי בלץ' (מל סמית').
סר טובי, שהוא דוד של אוליביה ושתיין ידוע לשמצה, מעודד את ידידו סר אנדרו אגיצ'יק (ריצ'רד אי. גרנט) לחזר אחרי אוליביה, אבל היא מתעלמת ממנו במופגן. סר טובי מדרבן את סר אנדרו להזמין את סזריו לדו-קרב, שמסתיים בכי רע.
מסתבר שסבסטיאן, אחיה התאום של ויולה, שרד את טביעת הספינה וגם הוא הגיע לאיליריה. מלווה אותו אנטוניו (ניקולס פארל) שהציל אותו מטביעה. אנטוניו, שלו אויבים רבים בחצרו של אורסינו, נמלט כשהוא מבין שזיהו אותו. הוא נתקל בסזריו, ובטעות חושב אותו לסבסטיאן, ולכן הוא זועם כשסזריו אינו יכול לעזור לו להחלץ ממצבו.
סבסטיאן בינתיים מגיע לאחוזתה של אוליביה, וכשהם נפגשים, אוליביה מדמה שהוא סזריו, ומשכנעת אותו לשאת אותה לאשה. כשמגלה זאת אורסינו הוא רותח מזעם, משלח את המשרת האישי, שהפך להיות ידיד ואיש סודו. עד מהרה כל העניין מתבהר כאשר "סזריו" וסבסטיאן נפגשים פנים אל פנים, ו"סזריו" מגלה את זהותו האמיתית. כשאורסינו מבין שהמשרת שלו הייתה ויולה הוא נושא אותה לאישה.
הסרט מסתיים כששני הזוגות חוגגים את נישואיהם, ושאר שחקני השנה עוזבים את האחוזה, בהם סר אנדרו ומלווליו. פסטה יוצא לדרכו כשהוא מזמר את השיר "The Wind and the Rain".
צוות השחקנים

אימוג'ן סטאבס – ויולה
טובי סטיבנס – אורסינו
הלנה בונהם קרטר – אוליביה
סטיבן מקינטוש – סבסטיאן
אימלדה סטונטון – מריה
מל סמית' – סר טובי בלץ'
ריצ'רד אי. גרנט – סר אנדרו אגיצ'יק
נייג'ל הות'ורן – מלווליו
בן קינגסלי – פסטה
פיטר גאן – פביאן
ניקולס פארל – אנטוניו
עיבוד

בגלל אורכו של המחזה, הטקסט השייקספירי קוצץ מאוד. בתחילת הסרט נוספו דיאלוגים, ופסטה מתאר את מעשה הספינה הטרופה והיפרדותם של התאומים, כמו גם הסכסוך שקיים בין ארץ מולדתה של ויולה לבין הדוכסות של אורסינו.
ויולה והניצולים האחרים מגיעים ממסלינה, וכשהם מוצאים את עצמם באיליריה הם מסתתרים וחיים במנוסה מכיוון ש"שוררת מלחמה בין מסלינה וארץ זו" בגלל מחלוקת בקשר למסחר. הקפטן מזכיר את "המלחמה בין הסוחרים שכאן ושלנו", כשהם מסתתרים במערה מפני אנשיו של אורסינו.
הסכסוך אינו מוזכר שוב בסרט, אם כי ייתכן שיש קשר לעברו של אנטוניו שהוא "אויב של אורסינו". בסצנת הסרט מופיע הקפטן שוב בחתונתו של אורסינו ומחבק את ויולה.
קבלה וביקורת

הסרט "הלילה השנים עשר" זכה בתגובות חיוביות ממבקרי הקולנוע. באתר Rotten Tomatoes, הוענק לו ציון של 74% המבוססים על 31 ביקורות, ובניקוד ממוצע של 6.8 מתוך 10.
הערות שוליים

↑  "Twelfth Night: Or What You Will". Rotten Tomatoes. Flixster. נבדק ב-6 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2002031358   WorldCat (עם LCCN): nr2002-031358
החפרפרת (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר "החפרפרת", 1975
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון לה קארה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מותחן ריגול, רומן
 נושא:  המלחמה הקרה 
 הוצאה
 הוצאה:  זמורה ביתן
 הוצאה בשפת המקור:  הודר וסטאוטון (בריטניה), ראנדום האוס (ארצות הברית)
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  291
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  1975, 2011
 תרגום:  חיים גליקשטיין
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית "קארלה"
 ספר קודם:  The Naïve and Sentimental Lover 
 הספר הבא:  התלמיד המכובד
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002256377
 
עטיפת הספר "החפרפרת" הוצאת זמורה ביתן, 2011
החפרפרת (במקור "פחח, חייט, חייל, מרגל", באנגלית: Tinker, Tailor, Soldier, Spy) הוא מותחן ריגול מאת הסופר הבריטי ג'ון לה קארה, שיצא לאור בשנת 1974, ונחשב לאחד מן הספרים החשובים בז'אנר ספרות הריגול. בספר מתחקה איש הביון הבריטי, ג'ורג' סמיילי, אחר חפרפרת בדרגים הגבוהים ביותר בשירות החשאי הבריטי. דמותו של הבוגד מבוססת באופן חופשי על סיפורו האמיתי של קים פילבי, איש צמרת המודיעין הבריטי, שריגל למען ברית המועצות. בין היתר העביר פילבי לק.ג.ב. מידע על כך שדייוויד קורנוול השוהה בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי, הוא למעשה סוכן חשאי. עקב כך שב קורנוול, לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות, ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד קורנוול כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. כמו כן סיפר כי את ההשראה לספרו המרגל שחזר מן הכפור קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
הספר, כספריו האחרים של לה קארה, עמד בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של לה קארה מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, טובים ורעים. לאורכו של הספר ניכר כי הדמויות, ובראשן גיבור הספר, ג'ורג' סמיילי, מצויות בקונפליקט פנימי עמוק עקב הצורך לבצע מעשים שהם בגדר "רע הכרחי" כדי להתגבר על העומדים מולם. לה קארה הראה לקהל קוראיו שעולם הריגול הוא מורכב, מלוכלך ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד.
הספר הוא הראשון בטרילוגיית קארלה הכוללת גם את ספר ההמשך "התלמיד המכובד" ואת הספר החותם אותה "כל אנשי סמיילי".
עלילת הספר > פתיחת החקירה

עלילת הספר, המתרחשת במהלך המלחמה הקרה, נפתחת כאשר ג'ורג' סמיילי, אשר פרש מן ה"כיכר", (כך מכנה לה קארה בספריו את ה-MI6, ארגון הביון הבריטי, וזאת משום שבספריו בניין המפקדה הראשית של הארגון שוכן בכיכר קיימברידג' שבלונדון. במציאות שכן מטה הארגון בתקופה שבה מתרחשת עלילת הספר בבניין סנצ'ורי (אנ'), לא הרחק מתחנת ווטרלו. מאז 1995 שוכן מטה הארגון בווקסהול שבלונדון, על גדת נהר התמזה), שב לביתו הריק מארוחת ערב רק כדי למצוא שם את פיטר גווילאם, סוכן חשאי אשר היה בן חסותו מימיו בשירות וכעת מפקד "ציידי הגולגולות" (כך מכנה לה קארה בספריו את יחידת המתנקשים של הביון הבריטי) של ה"כיכר", אשר מודיע לו כי מוזעק לפגישה עם תת-שר החוץ לענייני מודיעין, אוליבר לאקון.
עלילת הספר > הרקע

דמותו של סמיילי מהווה אנטיתיזה לדמותו של ג'יימס בונד, אף כי גם הוא היה בעברו איש שטח שפעל רבות מעבר לגבולות אנגליה. סמיילי, נמוך, שמן וממושקף, גויס לביון הבריטי בעת שהיה סטודנט באוניברסיטת אוקספורד והתמחה בשירה גרמנית במאה ה-17. הוא עבר הכשרה כלוחם וכסוכן חשאי ב"משתלה" (כך מכנה לה קארה בספריו את בסיס האימונים של הארגון שבסאראט (אנ')) ולחם במלחמת העולם השנייה כסוכן חשאי בריטי באירופה הכבושה על ידי הנאצים, בין היתר בגרמניה עצמה.
סמיילי נאלץ לפרוש מן השירות לאחר ששימש כראש לשכתו של "קונטרול" (כינויו של ראש שירות הריגול הבריטי בספריו של לה קארה), והיה למעשה אחד מחמשת נושאי התפקידים הבכירים ביותר בשירות. ארבעת בכירי השירות האחרים הם טובי אסטרהאזה, הממונה על יחידת "מדליקי הפנסים" (כך מכנה לה קארה בספריו את האגף הממונה על ביצוע מעקב סמוי והטמנת מכשירי ציתות, תצפית והאזנת סתר), רוי בלאנד, סגן ראש "תחנת לונדון" (כך מכנה לה קארה בספר את אגף המבצעים בשירות המודיעין החשאי הבריטי), פרסי אלליין, בעבר ראש אגף מבצעים וביל היידון, בעברו איש מנהלת המבצעים המיוחדים במלחמת העולם השנייה ולאחריה פעל כסוכן חשאי במזרח התיכון ובמזרח אירופה.
זמן קצר לפני שאולץ לפרוש מן השירות יזם ראש השירות, "קונטרול", את "מבצע הוכחה" והטיל על מפקדה הקודם של יחידת "ציידי הגולגולות", ג'ים פרידו, חברו הוותיק (ואולי אף מאהבו) של ביל היידון מימי מלחמת העולם השנייה ואוניברסיטת אוקספורד, לצאת לפראג ולשכנע גנרל צ'כי לערוק למערב. המבצע נכשל ופרידו נורה בכתפו ונלכד. בעקבות עסקת שבויים עם ברית המועצות הושב פרידו לבריטניה ופרש מן השירות. בנוסף החליטה הממשלה הבריטית לפטר את "קונטרול" ולמנות במקומו את ראש אגף המבצעים, פרסי אלליין. ביל היידון, אשר נחשב בשירות למומחה לניהול מבצעים חשאיים, מונה לראש "תחנת לונדון". יחד עם "קונטרול" עזב גם סמיילי, אשר היה בשליחות בברלין מטעם "קונטרול" בעת המבצע, משום שהלה רצה למנוע את מעורבותו פן ייכשל המבצע. זמן קצר לאחר מכן מת "קונטרול" שהיה חולה מאוד עוד קודם לכן. בהלווייתו נכחו רק סמיילי וכומר. לאחר פרישתו עזבה את סמיילי אשתו היפהפייה, הליידי אן סרקומב.