stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרסי קריסטל + לוסי לנשים בקולנוע
פרס בינלאומי

הפרס הבינלאומי, שנוסד בשנת 1987, מכיר בנשים שחייהן ועבודתן מתעלה על גבולות בינלאומיים.
1997 – אן. וי קואטס
1994 – ז'אן מורו
1993 – קתרין דנב
1991 – ליב אולמן
1989 – לסלי קארון
1988 – אגניישקה הולנד
1987 – אנייס ורדה
פרס המייסדות

פרס המייסדות נוסד בשנת 1996, וניתן כאות הוקרה עבור שירות ייחודי לארגון נשים בקולנוע.
2000 – מרדית ' מקריי (לאחר מותה)
1999 – פטרישיה בארי
1998 – בוני דורי
1997 – אירמה קאליש
1996 – ננסי מלון
1996 – Tichi וילקרסון קאסל
פרס פאלטרו לחונכות

פרס פאלטרו לחונכות, על שם הבמאי והמורה הרוחני ברוס פאלטרו, מוענק לבעלת מקצוע בתעשיית הבידור אשר במהלך הקריירה שלה הראתה מחויבות יוצאת דופן לחונכות ותמיכה בדור הבא של יוצרות ומנהלות
2015 – סו קרול
2008 – שרי לנסינג
2007 – קתלין קנדי
הפרס ההומניטרי ע"ש נורמה זרקי

הפרס ההומניטרי על שם נורה זרקי נוסד בשנת 1979, וניתן לאנשים אשר הפגינו תמיכה נאורה לקידום שוויון הזדמנויות לכל ומסירות לשיפור המצב האנושי.
2014 – אווה לונגוריה
2013 – ג'ורג' לוקאס
2012 – כריסטינה אפלגייט
2011 – אליזבת טיילור
2008 – ג'פרי קצנברג
2002 – דייוויד פוסטר, לינדה תומפסון
2001 – פירס ברוסנן, קילי שי סמית
2000 – פולטה ודנזל וושינגטון
1999 – טד טרנר
1998 – טיצ'י וילקרסון קאסל
1997 – מישל סינגר-ריינר ורוב ריינר
1996 – ג'יין אלכסנדר
1994 – דני גלובר
1993 – מייק פארל
1992 – לילי טרטיקוף
1991 – וופי גולדברג, בילי קריסטל, רובין ויליאמס
1990 – גארי דייוויד גולדברג
1989 – אדוארד ג'יימס אולמוס
1988 – סטייסי והנרי וינקלר
1987 – ואלרי הרפר, דניס וויבר
1986 – קווינסי ג'ונס
1985 – ג'ין סטייפלטון
1983 – כרמן זפאטה
1981 – ג'ין ריינולדס
1979 – גארת' ויגאן
פרס ננסי מלון לבימוי

פרס ננסי מלון לבימוי מוענק לבמאיות מתחילות אשר הפגינו התלהבות ומחויבות ליצירה קולנועית.
2009 – מייגן Mylan
2008 – סינתיה וייד
פרס אומץ נשים

פרס אומץ נשים נוסד בשנת 1992 כדי להכיר בנשים אשר מתמידות בתנאים קשים ונסיבות מאתגרות במהלך קידום הזכויות של כל הנשים בתעשיית הבידור והחברה בכללותה.
1994 – אליזבת גלייזר (לאחר מותה)
1993 – פג יורקין
1992 – נינה Totenberg
פרס חונכות שוט המרטיני

באתר הצילומים, הצילום האחרון של היום נקרא "שוט המרטיני". פרס זה מכבד גברים אשר מכירים בכישרונותיהן ורעיונותיהן של נשים בתעשיית הבידור.
1999 – סטיבן בוצ'קו, דני דה ויטו, ג'ורג' לוקאס, ביל מכונאי, פורסט ויטאקר
1998 – פרנק מנקוזו, אדגר ג'יי. שריק, קייסי סילבר, סטיבן ספילברג, ג'ים ויאט, ג'ון קסאווטס (לאחר מותו)
פרס מנהיגות נשים בתעשיית הקולנוע

הפרס נוסד כדי לכבד נשים מהצד העסקי של התעשייה, בחדר הישיבות ומאחורי המצלמה.
2008 – סוזנה דניאלס, רינה רונסון
2007 – איריס גרוסמן, מישל סלייטר
2006 – אליזבת מ. דיילי, דיאן גולדן
ראו גם

הארגון הבין-לאומי לנשים בטלוויזיה ובקולנוע
עקרון דרדסית
הערות שוליים

↑  "Photos | Women In Film Crystal Lucy Awards 2010". Seattle Post-Intelligencer. 1 ביוני 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Crystal + Lucy Awards 2013". Women in Film Los Angeles. 29 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-2014-08-09. נבדק ב-2018-06-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Women In Film Honors Annette Bening, Katie Holmes". Associated Press. 17 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  MAKERS Team (15 ביוני 2015). "5 Things You Should Know About the Women in Film Awards". makers.com. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-2018-06-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Crystal + Lucy Awards®". womeninfilm.org. Women in Film.
צתרנית

| צתרנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: צתרנית
שם מדעי
 Thymbra ‏לינאוס, 1753
צַתְרָנִית (שם מדעי: Thymbra) הוא סוג צמחים קטן ממשפחת השפתניים, הכולל 7 מינים ו־4 תת־מינים של בני שיח, שמשרעת תפוצתם באזורים סובטרופיים וחמים סביב אגן הים התיכון ובאיים שלו הלאה אל צפון עיראק ומערב איראן. בצמחיית הבר של ישראל וסביבתה מיוצג הסוג על ידי 4 מינים.
טקסונומיה

מבין שבעת המינים, ארבעה גדלים בישראל וסביבתה: צתרנית משובלת, קורנית מקורקפת, צתרה מדברית וצתרה נבטית. שני המינים צתרה מדברית ממדבר יהודה (Thymbra thymbrifolia (Hedge & Feinbrun) Bräuchler) וצתרה נבטית מאדום (Thymbra nabateorum (Danin & Hedge) Bräuchler) ששויכו לצתרה, משויכים כיום לסוג צתרנית. בספרות ובאתרים הישראלים הם עדיין משויכים לסוג צתרה, כמו גם קורנית מקורקפת.
שלושת המינים האחרים, שאינם בישראל, הם שני בני-שיח אנדמיים: האחד הוא בן-שיח אנדמי לדרום-מזרח האי כרתים (Thymbra calostachya), והשני הוא בן-שיח אנדמי למזרח לוב (Thymbra linearifolia) והשלישי - תפוצתו מוגבלת לאיים במזרח האיים הים האגאי, טורקיה וצפון עיראק (Thymbra sintenisii).
מאפיינים

בני שיח מעוצים ומסועפים, ומכוסים בבלוטות יושבות המפרישות שמן אתרי.
העלים נגדיים, פשוטים, תמימים, יושבים ואורכם 1 עד 2 ס"מ.. טרפי העלים מוארכים וצרים או דמוי סרגל-אזמל. לעיתים העלים אשונים (מחודדים, אך לא קוצניים) ובסיסם ריסני (קורנית). שטחם מנוקד בנקודות אדמדמות או נקודות כהות (קורנית).
עלי התפרחת דמויי חפים.
התפרחות דמויות שיבולת או קרקפות. דורי הפרחים מקורבים זה לזה ויצרים יחד כעין שיבולת שאורכה 5 עד 8 ס"מ (צתרנית משובלת). או קרקפת צפופה (קורנית) הפרחים גדולים מ-1 ס"מ וצבעם ורוד או אדום, לילך. הגביע ירוק, דוקרני במקצת. בכל דור 3 או יותר פרחים.
הגביע דמוי צינור (דמוי ביצה) ופחוס פחות או יותר בגבו, דו-שפתני, שיני השפה העליונה משולשות, שני השפה התחתונה דמוית מרצע וארוכות יותר. הגביע בעל 13 עורקים והלוע שעיר ושאר שטחו כמעט קירח והוא מכוסה בבלוטות יושבות אדמדמות או כהות.
הכותרת דו-שפתנית, צינורה בולט מתוך הגביע, קירח בפנים (חסר טבעת שערות), צבעה ורוד-ארגמן או לילך, לפעמים לבן. השפה העליונה זקופה, שטוחה מעט וכפופה לאחור. השפה התחתונה פרושה, האונה האמצעית רחבה מהאונות הצדדיות. האבקנים 4, עולים מתחת לשפה העליונה. הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. המאבקים של כל זוג מקורבים זה אל זה. אונות עמוד העלי שווים או כמט שווים. הפרודות דמוי ביצה וחלקות.
מיני הבר בישראל וסביבתה > צתרה מדברית

צַתְרָה מִדְבָּרִית (Thymbra thymbrifolia (Hedge & Feinbrun) Bräuchler) – שיח מדברי נדיר הגדל במדבר יהודה ונדיר יותר בבקעת ים המלח. המין אנדמי לישראל והסכנה המקומית היא גם הסכנה העולמית. לפי הבוטנאים הישראליים מין זה אינו גדל באדום ולא בחצי האי-ערב. המין שגדל שם הוא המין צתרה נבטית שהתגלה והוגדר בשנת 1986. הצמח גדל אך ורק על תצורת חתרורים בצפון מדבר יהודה. תצורה זו הבנויה מפסיפס של גיר מצורר וקירטון, עשירה במינרלי קורט מיוחדים בתנאי מדבר שחונים. היא יוצרת ערבת בני-שיח יחד עם מלחית אשונה.
צתרית מדברית היא בן-שיח מדברי אפור ולביד, פרחיו לבנים עם נגיעות ונקודות ורודות וגובהו 10 עד 30 ס"מ לעיתים רחוקות 40 ס"מ. מכוסים בשערות מקורזלות וצפופות (דומים במראה לגעדה) עם שערות בלוטיות יושבות בעלות גוון אדמדם ופרחיו לבנים ולבנים ורדרדים.
הגבעולים זקופים. העלים סְדוּרִים שְׁתִי וָעֵרֶב לאורך הגבעול (ראה הסבר צתרנית משובלת). העלים, נגדיים, פשוטים תמימים, פשוטים, יושבים (ללא פטוטרת), ואורכם 8 עד 12 מ"מ ורוחבם 2 עד 2.5 מ"מ. טרפי העלים מוארכים, קודקודם קהה, שטוחים, שמנים ומלבינים בהיותם מכוסים בשערות לבנות סבוכות.
הפרחים ערוכים בדורים בחלק העליון של הגבעול. בכל דור 6 עד 10 פקעיות ובו זמנית ישנם עד 3 פרחים. כל פרח יושב בחיקו של חפית השווה באורכה לגביע. הגביע דמוי צינור, שאורכו כ־2.5 מ"מ, בעל 5 שינים זעירות וגם הוא מכוסה בשערות צמריות לבנות ושערות בלוטיות יושבות. אורך הגביע 2.5 מ"מ ושניו ושיני חפים אינם מסתיימים בחוד קוצני. צינור הכותרת בולט הרבה מהגביע. הפרח דו-שפתני, לבן, עם נקודות סגולות על אונות הכותרת, אורכו 5 עד 8 מ"מ. גם על שפת הכותרת יש שערות בלוטיות. האבקנים בולטים מעט מצינור הכותרת וממוקמים מתחת לשפה העליונה. המאבקים סגולים. הפריחה בחודשי הקיץ עד חודש אוקטובר.
מיני הבר בישראל וסביבתה > צתרנית משובלת

צַתְרָנִית מְשֻׁבֶּלֶת (Thymbra spicata) בן-שיח ריחני מאוד, צפוף, מסועף, גובהו 20 עד 50 ס"מ, והוא מכוסה בבלוטות יושבות המפרישות שמן אתרי ריחני.
הגבעולים מרובים, זקופים ונוקשים מכוסים בשערות זעירות לאורך שתי שורות. העלים סְדוּרִים שְׁתִי וָעֵרֶב לאורך הגבעול (opposite decussate), דהיינו זוגות העלים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה (עלה אחד נמצא בזווית של 90 מעלות לעלה שמתחתיו או מעליו). על הענף ערוכים 4 טורים של עלים. העלים נגדיים, פשוטים, תמימים, ללא פטוטרת, נוקשים, צרים (דמויי סרגל עד דמויי אזמל) ואורכם 1 עד 2 ס"מ. הם בעלי עורק אחד ומכוסים בשערות בלוטיות יושבות בתוך נקבים. בשפת העלה פזורים ריסים לבנים שמרוחקים זה מזה. עלי קיץ קטנים בבסיס הגבעול, עלי חורף גדולים בשאר חלקי הגבעול.
התפרחות דמויות שיבולת, שאורכם 1.5 ס"מ עד 7 ס"מ. הפרחים נישאים בדורים מקרובים זה לזה משני צדי הגבעול ויוצרים מעין שיבולת בקצהו העליון של הגבעול. הפרחים צפופים בתוך כל דור (בשונה מצתרה ורודה). עלי התפרחת וחפיה דומים בצורתם והם דמוי אזמל שקודקודם מחודד וארגמני. בשפת עלי התפרחת והחפיות בולטות שערות ריסניות לבנות וזקופות.
הפרחים בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים ודו-שפתניים. הגביע דמוי צינור דו-שפתני, בעל 13 עורקים, פחוס בגבו ובעל שני בליטות (קרינים) צדדיים ריסניים, שטחו כמעט קרח מכוסה בלוטות יושבות אדמדמות. שיני השפה העליונה משולשות, שיני השפה התחתונה ארוכות ומחודדות יותר. השיניים בעלות שערות זקופות. הכותרת דו-שפתנית, ורודה-ארגמנית, לעיתים רחוקות לבנה. צינור הכותרת צר וארוך ובולט מהגביע, אורכו כמעט כפליים מהגביע והוא קירח (חסר טבעת שערות) בפנים. השפה העליונה זקופה, שטוחה ומעט כפופה לאחור. השפה התחתונה פרושה, האונה האמצעית רחבה משתי האונות הצדדיות. האבקנים 4, עולים מתחת לשפה העליונה. הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. המאבקים של כל זוג מקורבים זה אל זה. קודקוד עמוד העלי מפוצל לשתי אונות (צלקות) שוות או כמט שוות. הפרודות דמוי ביצה, חלקות.
צתרנית משובלת גדלה בר בבתות על סלעי קירטון חווארי. טיפוס התפוצה ים-תיכונית ומערב אירנו-טורנו (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי). התפוצה מיוון ועד טורקיה ומשם דרומה לסוריה ללבנון ולישראל ומערבה לצפון עיראק עד מערב איראן. בישראל הוא מצוי בשרון, בגליל העליון, בגליל התחתון, בכרמל, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה ובגלעד. צתרנית משובלת גדלה גם כצמח נוי כצמח אור מלא, עמיד בקרה בשרב ובגיר, ורגיש למליחות עם העדפה לקרקעות מאווררות ומנוקזות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים בחורף. פריחה מאפריל ועד יולי.
מיני הבר בישראל וסביבתה > צתרה נבטית

צַתְרָה נַבָּטִית (Thymbra nabateorum (Danin & Hedge) Bräuchler) - מין זה נמצא בהרי אדום (דרום מערב ירדן), מחוז ממלכת הנבטים על ידי הבוטנאי הישראלי אבינעם דנין והוגדר ופורסם בשנת 1998 יחד עם הבוטנאי איין אידג'. המקום הייחודי בירדן בו נמצא הצמח הוא ג’בל אום אדמי שהוא ההר הגבוה ביותר של ירדן וחציו בסעודיה. מעל רום 1400 מ’ מין זה שולט בסדקי סלעים חלקים. נראה שבגלל הקרבה הגאוגרפית וסוג הקרקע אפשר לשער שמין זה גדל גם בסעודיה. בשנת 2018 צתרה נבטית שויכה לסוג צתרנית.
צתרה נבטית היא בן-שיח ירוק-עד, שפרחיו לבנים. גזעו מפותל. העלים, נגדיים, פשוטים ותמימים, מוארכים, קהים בראשם ומלבינים בהיותם מכוסים בשערות לבנות סבוכות. המרחקים בין הדורים גדולים יותר מאשר בצתרה מדברית. צינור הכותרת בולט מן הגביע. מחשופים של סלעים קשים בסדקי אבן-חול באדום. הפריחה מסוף אפריל ועד תחילת נובמבר.
מיני הבר בישראל וסביבתה > קורנית מקורקפת

קוֹרָנִית מְקֻרְקֶפֶת (.Thymbra capitata (L.) Cav) ששמה הנרדף בישראל הוא Coridothymus capitatus Rchb.f. לפי שיטת המיון העכשווי הסוג קורנית (Coridothymus) בוטל וקורנית מקורקפת משויכת לסוג צתרנית. קורנית מקורקפת היא בן-שיח נמוך, צפוף, נוקשה, נופו כדורי, ופרחיו קטנים ורודים-סגולים. העלים קטנים ומוארכים ומדיפים ריח עז של זעתר. הפריחה בסוף האביב ובקיץ, ממאי עד אוקטובר. להרחבה ראה את הערכים קורנית, וקורנית מקורקפת.
הערות שוליים

↑  Thymbra nabateorum, POWO
↑  Thymbra nabateorum, WFO
↑  צתרה נבטית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
פורום נהלל

פורום נהלל הוא חוג רעיוני של אנשי ההתיישבות העובדת, בעיקר בעמק יזרעאל והסביבה, התומך ללא סייג בזכות עם ישראל על ארצו (בדומה לרעיון "ארץ ישראל השלמה"). החוג אינו פעיל מאז פטירתו של היו"ר הקודם[דרוש מקור].
שמו של הפורום נובע מכך שכינוסו הראשון היה בנהלל. נציגים רשמיים של המושב מחו על השימוש בשמו ופנו בעבר בדרישה שהשם ישונה[דרוש מקור].
בסיס רעיוני

הפורום רואה עצמו שותף מלא למאבק על ההתיישבות הציונית בכל ארץ ישראל, ונגד כל נסיגה.
אנשי הפורום נולדו וגדלו על ברכי תנועת העבודה האקטיביסטית, ורואים עצמם כהמשך הקו, שבוטא בעבר על ידי יצחק טבנקין, יגאל אלון וישראל גלילי (הקיבוץ המאוחד) ומאוחר יותר על ידי אנשי מפלגת צומת בראשותו של רפאל איתן שחלקם תמכו בה או אף היו פעילים בה. הם ראו במפח נפש את המשא ומתן לוויתור על רמת הגולן, הסכמי אוסלו ותוכנית ההתנתקות ולכן החליטו להתאגד. הם ארגנו כנס ("כנס נהלל") וכאשר החליטו למסד את פעילותם קראו לעצמם "פורום נהלל".
בראש הפורום עמד עד סוף 2008 צפריר רונן, ובין החברים בו אהוביה טבנקין (בנו של יצחק טבנקין, ממנהיגי תנועת העבודה) מעין חרוד, מאיר הר-ציון ועזרה זהר. הפורום לקח חלק בפעילויות נגד תוכנית ההתנתקות, ותמך בעליות לחומש שבוצעו על ידי מטה חומש תחילה.
פעילויות הפורום > כנס בחברון תשס"ו

בב' שבט תשס"ו ארגן צפריר רונן כנס תמיכה ביישוב היהודי בחברון בהשתתפות עשרות חברי קיבוצים ומושבים, בליווי מוזיקלי של הזמר אריאל זילבר. במשתתפים: פרופ' עזרה זהר (לשעבר ממשמר העמק), אריה זריצקי (מאונ' באר שבע), מנשה הראל (חתן פרס ישראל), והמשוררת אסתר שניאורסון גרי.
פעילויות הפורום > אוהל כפר יהושע

אוהל זה הוקם בעמק בצידי הכביש לא רחוק מהמושב. נערכו בו כינוסים שונים ונשמרה נוכחות כ"הפגנה מתמשכת" בעד יישובי יש"ע ובמיוחד כנגד תוכנית ההתנתקות של ממשלת אריק שרון.
מאנשי פורום נהלל

בועז דרומי (אלוני אבא)
רחל סבוראי
רבקה רביב (חמדיה)
מנחם גולדברג (הושעיה)
אל"ם (מיל) גדי דור (שדה אליהו)
גדעון ישראלי (עין הנציב)
דוד כנעני (כפר יהושע)
אליעזר פארן (רמת יוחנן)
תנא ואדי להבי (כנרת)
יפתח לפידות (תל יוסף)
אשר גיתאי (מושב מגדים)
חוה ואהוביה טבנקין (עין חרוד)
מאיר הר-ציון (כוכב הירדן -אחוזת שושנה)
יואב טוביה (חמדיה)
גדי אשל (נופית)
עו"ד דב אבן-אור
עזרה זהר
ראו גם

התנועה למען ארץ ישראל השלמה
הערות שוליים

↑  דיווח על הכנס
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמואל זביטקובר

| --- | --- |

שמואל זביטקובר. פרט מתוך הציור "בחירת סטניסלאב פוניאטובסקי" של ברנרדו בלוטו (אנ'), ‏1776. רפרודוקציה המוצגת במוזיאון לתולדות יהודי פולין
 לידה:  1727 סצמין (אנ'), האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  14 באוקטובר 1800  (בגיל 73 בערך) כ"ה בתשרי ה'תקס"א
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברודנו 
 ידוע בשל:  פעולותיו ושתדלנותו עבור יהודים ברחבי פולין, ובעיקר בוורשה
 מקצוע:  סוחר, תעשיין, ספק צבאי ויהודי החצר
 בן או בת זוג:  Judyta Jakubowiczowa 
 
יוסף שמואל זְבִּיטְקוֹבֶר (בכתיב יידי: זביטקאָווער. לעיתים גם: זוֹננברג, או ברגסון; בפולנית: Szmul Jakubowicz (Sonnenberg) Zbytkower; ‏נפטר בכ"ה בתשרי ה'תקס"א, 14 באוקטובר 1800) היה סוחר בעל הון יהודי-פולני במאה ה-18, עסקן ציבורי-כלכלי, ספק צבאי, תעשיין, פילנתרופ, שתדלן ופרנס ועד ארבע ארצות, מקורב לשלטונות ובעל קשרי סחר עם מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי, וכן סוכן החצר של מלכי פרוסיה.
זביטקובר, שהיה בין האישים הבולטים במאה ה-18 ביהדות פולין בכלל וביהדות ורשה בפרט, הפך סמל לנדבנות ושתדלנות, וסביבו נרקמו אגדות רבות. נודע בפעילות ההצלה שניהל בעת טבח פראגה (אנ'). לדברי עמנואל רינגלבלום, מתוך תעודות ומסמכים שנחשפו, נראה כי היה אדם תקיף שנהג בשחיתות, בקשרי הון-שלטון, בגאווה ובעריצות כלפי בני עמו. גם במסורת החסידית זוהרו מעומעם, ולצד מעשי החסד שלו הוא מוזכר כבעל עבירה.
צאצאיו היו אישים מפורסמים בפולין, בפרט כסוחרים, תעשיינים ובעלי הון; ובולטת בהם היא משפחת הברגסונים שבראשה עמדו בנו בר ברגסון וכלתו תמר'ל ברגסון.
קורות חיים > ראשית חייו

בתעודות רשמיות הוא מופיע כ"שמואל יעקובוביץ" (שמואל בן יעקב) או כ"שמואל ויגדרוביץ" (שמואל בן אביגדור). אביו עסק במזיגה. השם זביטקובר הוא כינויו על שם הכפר "זביטקי" (אנ') שבדרום פולין (בווייוודה שלזיה) שממנו בא לוורשה בהמשך חייו. לפי מסורת המשפחה, נולד בעיירה סצמין (אנ') שבמחוז סצמין (אנ') (בווייוודה שוויינטוקז'יסקיה). שנת הולדתו אינה ידועה, וניתן לשער שהייתה היא בשנות ה-30 או שנות ה-40 של המאה ה-18 (בטווח ה'ת"ץ-ה'תק"י).
מהכפר זביטקי הוא הגיע לפרוור הוורשאי פראגה, ככל הנראה בשנת 1756 (ה'תקט"ז) או 1757 (ה'תקי"ז). כעבור שנה או שנתיים, בשנת 1758 (ה'תקי"ח), הוא מצוין כחוכר יחד עם אחיו אברהם, בטרגובק (אנ') (אז חלק מהפרוור פראגה), ושם ישב במשך שנים רבות. לאחר מותו, ואולי אף בחייו, נקראה השכונה על שמו: "שמולוביזנה" (פול') (כיום חלק ממחוז בפראגה, בסמיכות למחוז טרגובק).
על פי איזאק הוסיק, המוזכר אצל נחום סוקולוב בגיליון היובל של היינט (1928), זביטקובר השתייך לתנועת החסידות.
קורות חיים > נישואיו וחיי המשפחה

במהלך חייו היה נשוי לשלוש נשים. אשתו הראשונה הייתה שיינדל, וממנה נולדו שני בנים; השני היה בר ברגסון.
אשתו השנייה הייתה לייכן (מהשם העברי: לאה. כונתה גם "אליאונורה גבריאלה" או "אופרוז'ינה גבריאל". 1750–1836), ממוצא גרמני. אישה זו הייתה משכילה, כמו יהודיות רבות בגרמניה בתקופה ההיא, וסביר שאף סייעה לבעלה בעסקים המסועפים, וכן עם קציני הצבא הרוסי והפולני שלהם היה נותן אספקה. הנישואין עמה לא עלו יפה, והם התגרשו בשנת 1773, אחר שהיא ילדה ממנו בת יחידה בשם איידל (אטליה). מהלכי הגירושים היו בוטים וקשים. שמואל סירב לדאוג לצורכי בתו איידל לאחר הגירושים, ולייכן הגישה נגדו תביעה לבית המשפט. התביעה לוותה בהאשמות קשות, ונמשכה שבע שנים בגלגולים שונים. לאחר ניסיון יישוב ב-1776, שכשל, הגיעו הצדדים להסכם ביניהם, בשנת 1780 (ה'תק"מ). שמואל התחייב להפקיד בבנק עבור בתו סכום של 114 זהובים מדי כל שלושה חודשים, עד לחתונתה. מלבד זאת הפקיד שמואל בבנק תכשיטים לנדונייתה, ואלו צברו ריבית עד לחתונתה. שמואל עמד בהסכם במלואו, ומילא את מחויבויותיו עד לחתונתה בשנת 1792. לייכן נישאה מחדש לוולפגנג (משה) היימן מוורוצלב, "סוכן מסחרי מלכותי של פרוסיה", שהיה מלפנים סוכן של שמואל והביא עבורו מלח ממכרות המלח בווייליצ'קה. הזוג הופיע באותה השנה (1792) בבית המשפט, והיימן הצהיר על כך ששמואל עמד בהתחייבויותיו שעד החתונה, וכן השתתף בהוצאות החתונה, ועל כן לייכן פוטרת אותו מכל התחייבות כלפיה.
נישואיו השלישיים היו עם יהודית לוי (אנ') מפרנקפורט על האודר, בת יהודה ליב בוקי, ממשפחת סוחרים בעלי השפעה (נפטרה ב-1830, ה'תק"ץ). השכלתה הייתה גבוהה, והיא דיברה בגרמנית וכן הייתה לה ידיעות בשפה הצרפתית. יהודית אף השתתפה בסעודות-יום-חמישי (פול'), שכינסו את שכבת האליטה של האינטלקטואלים הפולניים, לדון ולהתווכח על תופעות ספרותיות וחברותיות שונות. נישואיו עם יהודית נערכו בסביבות שנות ה-70 של המאה ה-18, ולפי רינגלבלום היה זה ב-1780 (ה'תק"ם). לפי הידוע במשפחה, ליהודית הייתה השפעה שלילית על אדיקותו של שמואל ובני ביתו ליהדות, והיא הכניסה רוח מודרנה לבית. כך לדוגמה היא גירשה מביתו יהודים שמרנים שהיו רגילים להיות אצלו. אופי נישואי בנותיה נותן סימוכים להשערה. יהודית חינכה את ילדיה בחינוך חילוני, וחלקם התנצרו בהמשך.

יהודית הייתה מעורבת במידה רבה בעסקיו המסועפים, וחלקם היו בידיה. כמו כן היא הופיעה עמו כמעט בכל משפטיו. שמואל, שלא ידע לחתום בפולנית, הסתייע בשליטתה בצרפתית בעסקיו עם אנשי הצבא הפולנים, הרוסיים והפרוסיים.

בשנת 1790, בשנותיו המאוחרות של שמואל, החתימה אותו יהודית על התחייבות הדדית לפיה הראשון מביניהם שימות, יוריש לשני את כל רכושם. רינגלבלום מסיק מכך כי שלום-הבית שלהם היה מעורער.
קורות חיים > פטירתו ומצבתו

שמואל יבנין (יעוונין) כותב על פטירתו כי ”יקר וכבוד אשר עשו לו במותו, לא נעשה כן לנגידי ארץ זולתו”.
נקבר בבית הקברות היהודי ברודנו. על מצבת קברו נחקק:
פה נטמן

איש חי רב פעלים נדיב ושוע פרנס דד' ארצות, ה"ה הגביר מו"ה יוסף שמואל נ"ע בהמנוח מ' אביגדור ז"ל, נפטר יום ך"ה לחודש תשרי שנת תקס"א

שוא עמל אדם, תחבולות גבר

כל מעשה איש כמוהו, יכלה ימצא קבר

צדקה מצבת תם, מזכרת נקי חסדו

ינוח בזה, עליהם ימלא בשמים עדו

תנצב"ה
המצבה הושחתה ואבדה במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, יחד עם שאר הקברים שבבית הקברות.
פעילותו ותפקידיו > במסחר

היה פעיל בכל ענפי המסחר, התעשייה והאשראי שבימיו. היה בעל העסקים והעשיר ביותר מבין כל יהודי ורשה בדורו, כשעסקיו כולם הם בהיקף גדול.; מרצו, יזמותו ומעופו היו ייחודיים ובולטים בכל פולין. רינגלבלום מונה שתי תכונות עיקריות שהביאו אותו למקומו במסחר: יוזמה מפליאה ותכנון מקיף ונצלני; כך הוא מופיע בענף הבירה, שבו הוא החזיק בקרקעות משלו לגידול השעורים, ייסד מבשלה לייצור הבירה, וכן בתי מרזח ובתי קפה בהם הוא מכר את תוצרתו; וכן בענף הבשר והעור, הוא גידל בעצמו שוורים או שרכש אותם בירידים שבפראגה, שחט אותם בבית המטבחיים שברשותו, וכך גם מכירת הבשר התנהלה על ידו. את עורות השוורים היה מעבד בבורסקי שבבעלותו, או שמוכר לסוכנים שלו מחוץ לפולין, או שמספק אותם לצבא.
מסחרו הבולט ביותר היה באספקה לצבא הפולני והרוסי, וממנו הוא צבר הון רב. בתוך פעילותו בענף הייצור, ייסד בוורשה בית-בורסקי שהיה מהגדולים שבעיר. בענף תעשיית המזון הייתה ברשותו מונופול על מכירת הבשר הבשר הכשר בפראגה, וכן ייצר ומכר בירה. רכושו כלל מפעלים רבים ובהם בתי מטבחיים, מבשלה ובתי מרזח, מנסרות ובתי לבנים, וכן אחוזות ושדות רבות.
במהלך מרד קושצ'ושקו, נמלט זביטקובר יחד עם הצבא הרוסי. חלק מרכושו ועסקיו, כולל בית-החרושת לעיבוד עורות ומטחנות בגולדשנוב (פול'), נבזזו והוחרמו על ידי הפולנים שתפסו את השלטון.
פעילותו ותפקידיו > במסחר > בירה

תחילת פעילותו במסחר החלה בחכירת מבשלת בירה, כשבשנת 1771 הוא חכר מסגן הקנצלר הליטאי - הרוזן פְּשֵדזיֶצקי אחוזה עם מבשלה, טחנת רוח ואסם. דמי החכירה היו 8,000 זהובים לשלוש שנים. המבשלה נחשבה לעסק די-גדול, וייצרה כ-1,000 חביות בשנה. לפשדזיצקי היה פטוֹר מתשלום מס המשקאות (פול') (דומה למס בלו), ובחוזה החכירה הוא התחייב לזביטקובר שאף הוא לא יצטרך לשלם את המס. בנוסף על כך התחייב פשדזיצקי בחוזה לזביטקובר על כך שיהיה פטור מחובת הכנסת החיילים הרוסיים, וכן החזקת העובדים ופיטוריהם הייתה בידו של זביטקובר. לעומת זאת התחייב זביטקובר לייצר לפשדזיצקי מכסה מסוימת של בירה בחינם.
לאחר כשנתיים נעשה זביטקובר לספק הצבאי של הרוסים, והוא חדל מלמלא את מחויבותו לפשדזיצקי. זביטקובר טען לעומתו כי לא מילא את מחויבותו לפטור אותו ממס המשקאות. הסכסוך כלל גם תביעה נוספת על זביטקובר בגין בניית מקווה בחצר החכורה שגרמה להצפה במרתף ולריקבון של חפצים שונים שהיו בו. הנזקים שמחמת המקווה גרמו גם לירידה בשווי המבשלה. סך הסכום שנתבע זביטקובר על כך היה 12,851 זהובים. המשפט נמשך זמן רב, ונדד בתוך מערכת המשפט. לאחר למעלה מעשור, בשנת 1787, הכריעה ועדת הכספים והיא חייבה את זביטקובר בסכום חלקי, עם קיזוז דמי מס המשקאות שנאלץ לשלם.
בעקבות הסכסוך, עזב זביטקובר את אחוזתו של פשדזיצקי, ועבר לחכור מבשלה. חכירת המבשלות נמשכה שנים רבות לאחר מכן, בהן הוא חכר - בשנת 1779 - אחוזה מפולני בשם אדמובסקי, וכן - בשנת 1783 - חכר הוא מבשלה חדשה מנסיכה לבית לובומירסקי (אנ') בפראגה. גם במקרה זה פרץ סכסוך בין הצדדים, ושוב על סעיף מס המשקאות שעל פי החוזה היה זביטקובר פטור ממנו. במסגרת הסכסוך הוכה סביטקובר בידי יעקב קלרקובסקי, שהיה ככל הנראה חוכר המס, ונפצע קשה על ידו.
עסקה נוספת ערך זביטקובר עם משפחת האצילים גוֹסְטוֹמְסְקִי (Gostomski). לגוסטומסקי היה בית מרזח עם אכסניה, וזביטקובר עם אשתו יהודית שידלו אותם לעבור לחצרו של זביטקובר בטרגובק (אנ'), וכך יוכלו להקים תחת זאת בית מרזח גדול במָקום הישן, שבו ימכרו את משקאותיהם ומשקאותיו של זביטקובר. בהמשך, לאחר שהוקם בסיס צבאי בסמוך לפראגה, הציע להם זביטקובר בית מרזח אחר תחת בית המרזח הישן שהיה ברשותם, והם ניאותו. זביטקובר פתח במקום בית קפה גדול, בו הוא מכר וודקה, ליקר, יין, תמד, דבש ושכר אנגלי. במקביל לזאת הוא הקים שלושה בתי מרזח, האחד - בבית המבשלה - לממכר וודקה ושכר-אצילים, השני - בשטח בית המטבחיים והבורסקי - לממכר וודקה ויין, ובית מרזח שלישי נוסף באחוזה לשעבר, שהייתה מוכרת בשם "מפחה". גוסטומסקי תבעו את זביטקובר על שלא עמד בדברו כפי תנאי ההסכם, וכן על כך שעובדיו של זביטקובר אכלו אצלם בסך של 300 זהובים. תוצאות התביעה אינן ידועות.
במהלך מרד קושצ'ושקו (1794) ואחריו בהריגה בפראגה, חרבה המבשלה של זביטקובר. לאחר דיכוי המרד והשבת השלטון לידיים הרוסיות, הקים זביטקובר מחדש מבשלה חדשה בשטח של כ-440 מטר רבוע.
כחלק ממסחרו בענף תעשיית הבירה, הוא החזיק בקרקעות משלו לגידול השעורים.