מבצע רייניבונג
רקע

במהלך שתי מלחמות העולם, האי בריטניה היה תלוי במספר עצום של ספינות סוחר כדי להביא מזון וחומרי גלם חיוניים, והגנה על חבל ההצלה הזה היה אחד מהעדיפויות הגבוהות ביותר של הכוחות הבריטיים. אם ניתן היה לנתק את קו ההצלה הזה, האימפריה הבריטית באירופה תצטרך לתבוע שלום; לנהל משא ומתן על שביתת נשק; או לנטוש את האי הבריטי כבסיס פעולות לחסימת הגישות הימיות למערב אירופה; מה שיעניק לגרמניה למעשה שליטה מלאה במערב אירופה, ללא בסיס טקטי באירופה להתנגד לשליטה זו.
פיקוד הצי של גרמניה (תחת גרוס-אדמירל אריך יוהאן אלברט רדר) האמינה באותה תקופה בתוקף כי ניתן להשיג תבוסה במצור. עם זאת, הם גם האמינו שהשיטה העיקרית להשגת מטרה זו היא שימוש בטקטיקות פשיטות מסחר מסורתיות, המבוססות על אוניות שטח (סיירות, סיירות מערכה, אוניות מערכה מהירות) שנתמכו רק על ידי צוללות. ללא קשר לשיטה או לאופן, רדר שכנע את הפיקוד העליון (OKW) ואת היטלר שאם קו ההצלה הזה ינותק, בריטניה תובס, ללא קשר לגורמים אחרים.
מבצע רייניבונג היה האחרון בסדרת פשיטות על ספנות בעלות הברית שבוצעו על ידי יחידות שטח של הקריגסמרינה. קדם לו מבצע ברלין, גיחה מוצלחת ביותר של שרנהורסט וגנייזנאו שהסתיימה במרץ 1941.
עד מאי 1941, אוניות המערכה של הקריגסמרינה שרנהורסט וגנייזנאו היו בברסט, בחוף המערבי של צרפת, שם היוו איום רציני על השיירות האטלנטיות, והופצצו בכבדות על ידי חיל האוויר המלכותי. התוכנית המקורית הייתה ששתי האוניות יהיו מעורבות במבצע, אך שרנהורסט עברה תיקונים כבדים במנועים שלה, וגנייזנאו בדיוק ספגה פגיעת טורפדו מזיקה ימים לפני כן, שהוציאה אותה מכלל פעולה למשך 6 חודשים. זה הותיר רק שתי ספינות מלחמה חדשות זמינות לגרמנים: אוניית המערכה ביסמרק והסיירת הכבדה פרינץ אויגן (בעוד שלקריגסמרינה היו שלוש סיירות קלות שימושיות, לאף אחת לא הייתה את הסיבולת הדרושה למבצע אטלנטי ארוך), שתיהן הוצבו בתחילה בים הבלטי.
מטרת המבצע הייתה שביסמרק ופרינץ אויגן יפרצו לאוקיינוס האטלנטי ויתקפו את הספנות של בעלות הברית. הפקודות של גרוס-אדמירל אריך רדר לאדמירל גינתר ליטיינס היו ש"מטרת הביסמרק היא לא להביס אויבים בעלי עוצמה שווה, אלא לכבול אותם בפעולת עיכוב, תוך שמירה על יכולת הלחימה שלה ככל האפשר, כך לאפשר לפרינץ אויגן להגיע אל ספינות הסוחר בשיירה" ו"המטרה העיקרית במבצע זה היא הטבעת ספינות הסוחר של האויב; ספינות מלחמה של האויב יופעלו רק כאשר מטרה זו מחייבת זאת וניתן לעשות זאת ללא סיכון יתר".
כדי לתמוך ולספק מתקנים לאוניות הראשה לתדלוק ולחמש מחדש, הקים פיקוד הצי הגרמני (OKM) רשת של מכליות ואוניות אספקה באזור של מבצע רייניבונג. שבע מכליות ושתי ספינות אספקה נשלחו עד לברדור במערב ואיי כף ורדה בדרום.
ליטיינס ביקש שרדר יעכב את מבצע רייניבונג מספיק זמן כדי ששרנהורסט תשלים את התיקונים במנועים שלה ותהיה ראויה ללחימה ותיפגש בים עם ביסמרק ופרינץ אויגן או שהאונייה האחות של ביסמרק, טירפיץ תתלווה אליהם. רדר סירב, שכן שרנהורסט לא תהיה מוכנה עד תחילת יולי. הצוות של טירפיץ שזה עתה הושלמה עדיין לא היה מאומן במלואו, ועל רקע מחאותיו של ליטיינס הורה רדר על קידום המבצע. הסיבה העיקרית של רדר להמשך הדרך הייתה הידע שלו על מבצע ברברוסה הקרוב, שבו הקריגסמרינה היה אמור למלא רק תפקיד קטן ותומך, ורצונו להשיג הצלחה גדולה עם אוניית מערכה לפני ברברוסה שעשויה להותיר את הרושם על היטלר את הצורך שלא לקצץ בתקציב אוניות ראשה.
כדי להתמודד עם האיום של אוניות שטח גרמניות, הבריטים הציבו בסקפה פלו את אוניות המערכה החדשות קינג ג'ורג' החמישי ופרינס אוף ויילס כמו גם את סיירת המערכה הוד ואת נושאת המטוסים שנכנסה לשירות לאחרונה ויקטוריוס. במקום אחר, כוח H בגיברלטר יכול היה לגייס את סיירת המערכה רינואון ואת נושאת המטוסים ארק רויאל; בים באוקיינוס האטלנטי בתפקידים שונים היו אוניות המערכה רוונג', רודני וראמיליס וסיירת המערכה ריפאלס. סיירות וסיורים אוויריים סיפקו את "עיניו" של הצי. בים, או אמורים להפליג בקרוב, היו 11 שיירות, כולל שיירת כוחות.
OKM לא לקח בחשבון את נחישותו של הצי המלכותי להשמיד את צי השטח הגרמני. כדי לוודא שביסמרק תוטבע, הצי המלכותי הפשיט באכזריות זירות פעולה אחרות. זה כלל ריקון שיירות יקרות ערך מהכוחות המלווים שלהן. הבריטים פרסו בסופו של דבר שש אוניות מערכה, שלוש סיירות מערכה, שתי נושאות מטוסים, 16 סיירות, 33 משחתות ושמונה צוללות, יחד עם מטוסי סיור. זה יהפוך לכוח הימי הגדול ביותר שהוקצה למבצע בודד עד אותה נקודה במלחמה.