stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופנהיים (עיר)
הערות שוליים

1 2  Statistisches Landesamt Rheinland-Pfalz – Regionaldaten
↑  Daniela Bachi, Daniela Schomisch: Burg Landskron in Oppenheim auf der Homepage Regionalgeschichte.net des Instituts geschichtliche Landeskunde der Universität Mainz vom 31. Oktober 2014.
↑  Wolfgang Kemp: Dokumentation Oppenheimer und Niersteiner Juden 1933–1945. Korrigierte, ergänzte und wesentlich erweiterte Neuauflage. Verlag der Rheinhessischen Druckwerkstätte, Alzey 2009, ISBN 978-3-87854-221-6. S. 15–20.
↑  Johann Goswin Widder: Versuch einer vollständigen Geographisch-Historischen Beschreibung der Kurfürstl. Pfalz am Rheine, Dritter Teil, Frankfurt und Leipzig 1787, Seite 26. (gesamter Text online unter Google Books)
1 2  Beitrag Oppenheim – Jüdische Geschichte/ Synagogen auf dem Geschichtsportal Alemannia Judaica.
↑  Eintrag Oppenheim in Stefan Fischbach, Ingrid Westerhoff: „… und dies ist die Pforte des Himmels“. Synagogen Rheinland-Pfalz und Saarland. Herausgegeben vom Landesamt für Denkmalpflege Rheinland-Pfalz, Staatliches Konservatoramt des Saarlandes, Synagogue Memorial Jerusalem. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 2005, ISBN 3-8053-3313-7, (Gedenkbuch der Synagogen in Deutschland 2), S. 305ff.
↑  Nach Eintrag Oppenheim in Stefan Fischbach, Ingrid Westerhoff: „… und dies ist die Pforte des Himmels“. Synagogen Rheinland-Pfalz und Saarland. Herausgegeben vom Landesamt für Denkmalpflege Rheinland-Pfalz, Staatliches Konservatoramt des Saarlandes, Synagogue Memorial Jerusalem. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 2005, ISBN 3-8053-3313-7, (Gedenkbuch der Synagogen in Deutschland 2), S. 307.
↑  Stefan Fischbach, Ingrid Westerhoff: „… und dies ist die Pforte des Himmels“. Synagogen Rheinland-Pfalz und Saarland. Herausgegeben vom Landesamt für Denkmalpflege Rheinland-Pfalz, Staatliches Konservatoramt des Saarlandes, Synagogue Memorial Jerusalem. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 2005, ISBN 3-8053-3313-7, (Gedenkbuch der Synagogen in Deutschland 2), S. 307.
↑  Silent Crossing Am 23. März war die Treadway-Bridge fertiggestellt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564474705171  BnF: cb119755199 (data)  GND: 4043637-8  LCCN: n83011232  MusicBrainz: d57be13d-e2ca-4719-97df-a32ea227daa4  NKC: ge1051614  VIAF: 149571899   WorldCat (עם VIAF): 149571899
התזמורת הסימפונית ירושלים

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1938
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים, ישראל
 אולם קונצרטים:  אולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון בתיאטרון ירושלים
 מנצח:  יוליאן רחלין
 www.jso.co.il
 
המלחין פאול בן-חיים יחד עם תזמורת קול ישראל
הכניסה לאולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון בתיאטרון ירושלים, מקום משכנה של התזמורת
התזמורת הסימפונית ירושלים היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר ירושלים.
היסטוריה

התזמורת נוסדה בשנת 1938 כתזמורת של תחנת הרדיו שהפעיל שירות השידור של פלשתינה (א"י) "קול ירושלים".
מנהלה המוזיקלי הראשון היה קראל שלמון. לאחר קום המדינה שונה שמה ל"תזמורת קול ישראל", ולצידה פעלה גם מקהלה.
בשנות ה-70 הורחבה ושמה שונה ל"התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור". זמן מה לאחר סגירתה של רשות השידור במאי 2017, קוצר שם התזמורת לשמה הנוכחי.
אולם הבית של התזמורת, לקונצרטים והקלטות, הוא אולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון שנחנך בשנת 1986 בתיאטרון ירושלים. בתקופה שהתזמורת הייתה חלק מרשות השידור היא הרבתה להקליט קונצרטים חיים ויצירות לתחנת הרדיו קול המוסיקה.
רפרטואר התזמורת מקיף יצירות מהבארוק עד ימינו. חלק מהיצירות בנות זמננו ניגנה התזמורת בביצוע בכורה עולמי, בהן יצירות משל סופיה גוביידולינה, אנרי דיטייה, אלפרד שניטקה ואחרים. התזמורת מעודדת מלחינים ישראלים, הן בביצוע יצירותיהם והן בהזמנת יצירות חדשות. במשך השנים הופיעו עם התזמורת מוזיקאים מהנודעים בעולם, בהם המנצחים איגור מרקביץ' ואוטו קלמפרר, הפסנתרנים ארתור רובינשטיין, ראדו לופו ויפים ברונפמן, הכנרים אייזק שטרן והנריק שרינג והוויולנית טביאה צימרמן.
בחגיגות שנת ה-3000 לירושלים בוצעה בנגינת בכורה יצירתו של קשישטוף פנדרצקי, "שבעת שערי ירושלים". על הקונצרט, שהיה מיזם משותף עם תזמורת רדיו בוואריה, ניצח לורין מאזל. הצלחת היצירה הביאה לביצועה בשנית במינכן, לחגיגות היובל לרדיו בוואריה באפריל 2000.
התזמורת יוצאת לסיורים בינלאומיים באירופה ובארצות הברית ומופיעה מדי שנה בפסטיבל ישראל. כן הוזמנה להשתתף בפסטיבל האופרה הבינלאומי, ב"טורנדוט" מאת פוצ'יני וב"כוחו של גורל" מאת ורדי.
המנהל המוזיקלי הנוכחי הוא יוליאן רחלין, מנכ"ל התזמורת הנוכחי הוא עופר אמסלם,  מלחין הבית של התזמורת הוא בנימין יוסופוב ועוזר המנצח הוא מיכאל מרינג.
התזמורת נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים.
מנהלים מוזיקליים

קראל שלמון (1938 - 1948)
מנדי רודן (1963 - 1972)
לוקס פוס (1972 - 1976)
גארי ברתיני (1978 - 1987)
לורנס פוסטר (1988 - 1992)
דוד שלון (1992 - 1999)
פרדריק שאזלן (1999 - 2002)
ליאון בוטשטיין (2003 - 2011)
פרדריק שאזלן (2011 - 2019)
סטיבן סלואן (2019 - 2023)
יוליאן רחלין (2023 - ממשיך)
הערות שוליים

↑  עופר אמסלם ממקימי האנדלוסית מונה למנכ"ל תזמורת הסימפונית ירושלים, באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏2020-03-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256815005171  PLWABN: 9812695183705606  BnF: cb13904224n (data)  CiNii: DA15817568  GND: 5128600-2  ISNI: 0000 0001 1015 7456  LCCN: n88678276  MusicBrainz: 5f429fa9-d38a-4d59-add7-c592c09f33c4  RERO: 02-A003657570  SUDOC: 080495389  VIAF: 147396287   WorldCat (עם VIAF): 147396287
נסים כדורי חזן

| --- | --- |

 לידה:  1891 ה'תרנ"א 
 פטירה:  1972 (בגיל 81 בערך) ה'תשל"ב 
 תקופת הפעילות:  ?–1972 
 חיבוריו:  מעשה נסים, ועוד
 
הרב נסים עזרא כדורי חזן
הרב נסים עזרא כדורי חזן (1891–1972) היה מגדולי רבני בבל ומגדולי מורי ההוראה בדורו.
ביוגרפיה

נולד בבגדאד בשנת 1891 (ה'תרנ"א) לסילמאן ודינה כדורי. אביו היה נכדו של החסיד והפייטן הבבלי רבי עבדאללה כצ'יר, מחבר הספר עובד אלהים (כ"י). כשהתבגר נישא לרבנית רג'ינה בת סאלם ופרחה, ויחד נולדו להם ארבעה ילדים. לאחר פטירתה בטרם עת של אשתו רג'ינה, נישא בשנית לתפחה בת יחזקאל ולולו. חי ופעל בבגדאד ברוב שנות חייו, ושימש כראש רבני בבל, והסמכות התורנית העליונה.
ביוגרפיה > חייו בישראל

עלה לישראל בשנת 1951 וגר בירושלים בשכונת מקור ברוך. נפטר בכ"א אלול ה'תשל"ב (1972) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
עמד בראש מניין הנץ החמה בבית הכנסת "אוהל רחל". גם בירושלים הוכר כגדול וזקן רבני בבל. הרב מרדכי אליהו היה אומר עליו בשם זקני חכמי בבל שרבנו נסים כדורי היה "שני לרבנו הבן איש חי". הרב אליהו נהג להביא הלכות וסיפורים ממנו בשיעוריו, ואף היה פושט את ספיקותיו בפניו.
לימודיו ופסיקותיו

בצעירותו החל את לימודיו בישיבת "חכם יצחק", שבראשה עמד הרב יצחק ששון. בישיבה זו למדו גם הרב שמעון אגסי, הרב דוד סופר והרב יחזקאל עזרא אליה. הם היו מבוגרים ממנו והוא למד מהם ואתם. יצק מים על ידיו של הרב שלמה לנייאדו. עם מעבר הישיבה החל ללמוד בישיבת "מאיר אליהו".
בישיבה זו החזיק במפתח חדר הספרים ושם "התבודד והסתגר בארבע אמות של הלכה מסובב בחומה של ספרים". שם התעמק בתלמוד ומפרשיו ובמיוחד בספרי הפוסקים ושו"ת והיה בקיא מאוד בהם.
לכן התפרסם כאחד מגדולי הרבנים ומורי ההוראה בתקופתו. רבים שיחרו לפיתחו כדי לשמוע ממנו דבר הלכה וכדי לקבל תשובות לשאלותיהם בנושאי הלכה. כמו כן ביקשו ממנו לבחון את הילדים (ראו בהמשך הסיפור לגבי הרב עובדיה יוסף). והוא נהג לעודד אותם להמשיך לשקוד על לימודיהם. לאחר מכן למד בבית המדרש החשוב "בית זליכה". שם נהג ללמוד כל יום ארבע שעות עם ידידו הרב סלמאן מוצפי תלמוד בבלי עם ראשונים. בבית מדרש זה בחן יחד עם הרב סלמן חוגי עבודי את הנער עובדיה יוסף לבקשת אביו. הם התרשמו ממנו ואמרו לאביו, שבנו עתיד להיות פוסק הלכה.
הרב נסים כדורי דיקדק במצוות ופסק לחומרה. לאור הוויכוח בישראל על השימוש בחשמל בשבת, לאחר בדיקה מעמיקה של כל הפרטים הטכניים וההלכתיים של אופן השימוש בחשמל, יחד עם ידידו הרב סלמאן מוצפי, אסרו את השימוש בחשמל בשבת.
הרב נסים כדורי חזן עסק יום יום בכתבי האר"י ובתורת הנסתר. התמיד בלימודיו עד יומו האחרון. השאיר אחריו הגהות והערות על ספרי הקבלה, אותם למד, והן התפרסמו לאחר מותו.
לימודיו ופסיקותיו > פסיקותיו ויחסו לתורת הרב יוסף חיים

חיבב מאוד את תורת הרב יוסף חיים מבגדאד (קרא לאחד מבניו על שמו). הקדיש זמן רב ללימוד תורתו ולא סטה מדבריו כמלוא הנימה, הן בהיותו בבבל והן בישראל. בנושא אובדן כתבי יד של הרב יוסף חיים של ההלכות על ויקרא, במדבר ודברים-סיפר הרב נסים שהרב יוסף חיים שלח את כתבי היד באניה, כדי להוציאם לאור וחלקם נפל לים, עקב פשיטת פירטים. הרב נסים כדורי חזן הזכיר את הרב יוסף חיים בגילוי דעת לבני בבל שעלו לישראל ובו הזהיר בנושאי צניעות, טהרת המשפחה ושבת. בין היתר כתב שבבבל בתקופת הרב יוסף חיים, כולם היו כשרים "כל פרצה היה עומד מיד לתקנה, והיה מגן על הדור כולו, ועכשיו היינו יתומים ומי יגן ומי יציל אותנו.."
יצירתו

שו"ת ופסקים מעשה ניסים (אהבת שלום תשל"ה).
חובת הארץ, הלכות מצוות התלויות בארץ בקצרה (ירושלים תשי"ד).
לוח שנה עולמי (תשט"ו)
בקובץ מקבציאל (היוצא לאור על ידי חברת אהבת שלום), כרך לו, נדפסו מאות הערות מכתב ידו על ספר בן איש חי. (שולבו לאחרונה בבן איש חי, מהדורת הרב אריאל כהן).
בספר ישיבות בגדאד, כרך הנספחים, נספח לו, הובאו תשובות חדשות והערות מכתב ידו.
הקונטרסים חובת הארץ והלוח העולמי נכתבו על ידו לאחר שעלה לארץ וראה את אי ההקפדה על השמירה על מצוות הארץ. 
ספר חובת הארץ נכתב בשפה ברורה, כדי שיהיה נהיר לכל. ב"לוח עולמי" קבע בין היתר את זמן עלות השחר. הלוח התקבל והוא בשימוש עד היום.
לקריאה נוספת

יעקב משה הלל, בן איש חי, מרכז שלום לעם, ירושלים.
משה שבת, ישיבות בגדאד :מחקר מקיף על הווי הישיבות בבגדאד, כרך ב. בהוצאת המחבר, 2019.
הערות שוליים

↑  מופיע בהקדמה לספרו"חובת הארץ"
↑  מופיע בהקדמת המוציא לאור של ספרו "מעשה נסים" וכך גם העיד המחבר על עצמו בתשובה בספרו זה _סימן ט"ז
↑  מופיע בהקדמה לספרו "חובת הארץ"
↑  בתחילת הספר "מעשה נסים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307943905171  ISNI: 0000 0004 0243 1752  LCCN: n80077402  VIAF: 297904763   WorldCat (עם VIAF): 297904763 
המצבה של הרב ניסים עזרא כדורי
טל ברודי

טל ברודי עולה לקליעה במשחקה של מכבי תל אביב נגד בולוניה ביד אליהו, 28 באוקטובר 1976
טל ברודי בין מקבלי פרס ישראל לשנת ה'תשל"ט
טל (טלבוט) ברודי (באנגלית: Tal Brody‏; נולד ב־30 באוגוסט 1943 בטרנטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר ישראלי ממוצא אמריקאי אשר הפך בישראל לסמל ככדורסלן, וכעולה אשר נקלט בהצלחה בחברה הישראלית. ברודי זכה בפרס ישראל לשנת ה'תשל"ט על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף".
ביוגרפיה

אביו של ברודי, מיכאל (מקס) צ'רנוברודה, עלה לארץ ישראל מפולין בשנות ה-20 של המאה ה-20. כעבור שלוש שנים היגר לארצות הברית, שם נולדו טל ואחותו הגדולה רנה. ברודי החל לשחק כדורסל בגיל 8. הוא הוביל את קבוצת בית הספר התיכון המקומי לזכייה באליפות ניו ג'רזי. ב-1961 סיים את לימודי התיכון, וקיבל 40 הצעות למלגה ממכללות שונות ברחבי ארצות הברית. ברודי בחר באוניברסיטת אילינוי, ושיחק בשורותיה במסגרת ליגת המכללות. ברודי סיים תואר ראשון בחינוך גופני ובספורט ותואר שני בחינוך ובפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת אילינוי.
לישראל הגיע בקיץ שנת 1965 כחבר משלחת ארצות הברית למכביה השביעית. קבוצתו זכתה במדליית זהב בטורניר. באותה שנה הוא נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-12, על ידי קבוצת בולטימור בולטס. למרות זאת החליט ב-1966 לעלות לישראל והצטרף לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב.
ביוגרפיה > ככדורסלן בישראל

ברודי הוביל את מכבי תל אביב בעונת 1966/67 לשלב הגמר בגביע אירופה למחזיקות גביע, הישג חסר תקדים נכון לאותה עת. במהלך פעילותו ככדורסלן ייצג ברודי שתי נבחרות לאומיות – של ארצות הברית ושל ישראל. הוא שיחק בנבחרת ארצות הברית באליפות העולם בליובליאנה ב-1970. בשלב מסוים בהיותו עולה חדש חזר ברודי לארצות הברית כדי להתגייס לצבא שם, אך חזר מיד בתום שירותו הצבאי לישראל להמשך פעילותו הספורטיבית. לאחר עלייתו ארצה, הוא אף שירת בצה"ל (עם חזרתו מאליפות אירופה בכדורסל בשנת 1973 – בה סיימה הנבחרת במקום השביעי) ולקח חלק במלחמת יום הכיפורים במערך הנ"מ שאבטח את הקריה למחקר גרעיני – נגב).
סיפור השתלבותו של ברודי בחברה ובספורט הישראלי זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בשידורי הטלוויזיה הישראלית בתחילת דרכה. שידורי כדורסל ישירים היו מן השידורים הנצפים בטלוויזיה, בהם בלטו משחקיה הבינלאומיים של מכבי תל אביב באירופה, בכיכובו של ברודי. בין הצופים הקבועים במשחקים אלה היה משה דיין, שר הביטחון, שזכה לתואר "ידיד מחלקת הכדורסל" של מכבי תל אביב.
רגע השיא של טל ברודי בא בשנת 1977, לאחר ניצחונה של קבוצתו על קבוצת צסק"א מוסקבה בווירטון שבבלגיה במסגרת משחקי גביע אירופה. הקבוצה הסובייטית, אשר סירבה לשחק בישראל (ונענשה על כך בהפסד טכני), אירחה את מכבי באולם נייטרלי על אדמה זרה. לאחר שמכבי תל אביב ניצחה במשחק, אמר ברודי, במבטא אמריקני כבד, את המשפט:
אנחנו במפה ואנחנו נשארים במפה - לא רק בספורט, בהכל.
(בדרך-כלל מצטטים משפט זה בצורה ה"מתוקנת" שלו - "אנחנו על המפה"). משפט זה הפך לחלק בלתי נפרד מאוצר הביטויים העברי.
הרכבה של מכבי תל אביב בשנת 1977 כלל מלבד טל ברודי, את אולסי פרי, מיקי ברקוביץ', ג'ים בוטרייט ולו סילבר. בשנת 1977 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון על מובילג'ירג'י וארזה, במשחק הגמר שנערך בבלגרד. היה זה אחד ההישגים הספורטיביים הבולטים ביותר לקבוצה ישראלית עד לאותה עת.
ביוגרפיה > פרישה ממשחק

בשנת 1978 הודיע ברודי על פרישתו מהמשחק. פרישתו לוותה בטקסי פרידה והוקרה. ב-4 בספטמבר 1980 נערך לכבודו של ברודי משחק פרידה והוקרה בהיכל הספורט יד אליהו, בין מכבי תל אביב לבין נבחרת אירופה (92–93). בין כוכבי נבחרת אירופה שבאו לחלוק כבוד לברודי היו חואן אנטוניו קורבלאן, דינו מנגין, ויין בראבנדר וחואן אנטוניו סן אפיפניו, והיו שם גם נבחרי ציבור כמו ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין, חבר הכנסת משה דיין, ראש עיריית תל אביב-יפו שלמה להט ומזכ"ל פיב"א אירופה, בורה סטנקוביץ'.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו ממשחק

לאחר פרישתו כשחקן פעיל קיבל ברודי את תפקיד עוזר־המאמן של קבוצת מכבי תל אביב, ושימש כפרשן כדורסל בשידור הטלוויזיה של משחקי הקבוצה. בהמשך פנה לעסקים אחרים מחוץ לתחום הספורט והרבה לעסוק בתחום הביטוח והדוגמנות. כמו כן החל בפעילות של מעורבות חברתית כשעסק בהדרכת ילדים במשחק הכדורסל. טל ברודי פועל עד היום אף בעידוד עלייה לישראל מארצות הברית.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

ברודי הצטרף למפלגת הליכוד בשנת 1995 וב-20 באוגוסט 2007 הודיע על כוונתו להשתלב בחיים הפוליטיים. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה ב-8 בדצמבר 2008 התמודד ברודי על מנת להיבחר לרשימת המפלגה כנציג מחוז מישור החוף, והפסיד למועמד דני דנון. ברודי דורג במקום ה-85 ברשימת הליכוד בבחירות לכנסת ה-18.
ביוגרפיה > פעילות חברתית

ברודי שימש יו"ר של ארגון "הרוח הישראלית" של הסוכנות היהודית. ביולי 2010 מונה ל"שגריר של רצון טוב" מטעם משרד החוץ.
בשנת 2014 החל להשתתף בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל", ששודרה בערוץ 2.
פרסים והוקרה

בשנת 1989 זכה ברודי בעיטור מכבי ישראל.
בשנת ה'תשל"ט הוענק לטל ברודי פרס ישראל על "תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בתרבות הגוף"
בשנת ה'תשס"ד הוא נמנה בין מדליקי המשואות בחגיגות הממלכתיות לציון יום העצמאות.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל ברודי אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
בשנת 2015 קיבל את פרס בוני ציון על מפעל חיים.
בדצמבר 2015 נמסר בהודעה רשמית כי ברודי הוא אחד המועמדים להצטרף בשנת 2016 להיכל התהילה של הכדורסל, לצד שחקנים נודעים ובהם, שאקיל אוניל, אלן אייברסון והשחקנים הזרים, יאו מינג, טוני קוקוץ', ולאדה דיבאץ וניקוס גאליס.
ב-2017 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
חיים פרטיים

ב-1971 נישא לרונית לוין ולהם שני ילדים. מאז 1993 נשוי לתרצה ולהם בת משותפת. מתגורר בתל אביב בפארק צמרת.
הערות שוליים

↑  משה לרר, טלוויזיה אמש: גופיה שכולה גאווה, מעריב, 2 בספטמבר 1980
↑  Blogger, illinisense.blogspot.com (באנגלית)1961: Thoren, Brody, Redmon, Fighting Illini Recruiting Memories
↑  תנועת מכבי ישראל
↑  יעל מרגלית, ‏לפני ריאל: היורוליג כיבד את גדולי מכבי תל-אביב, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2008
↑  עוזי ברוך, פרס "בוני ציון" לעולים שתרמו משמעותית לישראל, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2015, אוחזר 8 במאי 2018
↑  ההודעה הרשמית על המועמדים לשנת 2016 באתר היכל התהילה של הכדורסל
↑  ברק חקלאי, טל ברודי מועמד להיכנס להיכל התהילה, באתר ynet, 21 בדצמבר 2015
↑  תמרורים, "העולם הזה", גיליון 1703 מ-22 באפריל 1970, עמוד 12
↑  One on One with Mac TA legend Tal Brody, מאת רותי בלום ליבוביץ, ג'רוזלם פוסט, 12 ביוני 2006
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1971 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 לז'ה •  2 טייכנר •  3 ברודי •  4 טורנשיין •  5 קרן •  6 שוורץ •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏ענבר‏‏  •‏ 9 ברזילי • 10 מרזל • 11 זוכמן • 12 ינאי • מאמן: שלח  |  1 לז'ה •  2 טייכנר •  3 ברודי •  4 טורנשיין •  5 קרן •  6 שוורץ •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏ענבר‏‏  •‏ 9 ברזילי • 10 מרזל • 11 זוכמן • 12 ינאי • מאמן: שלח  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1973 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 זקס •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 בן-דוד •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏נוימרק‏‏  •‏ 9 ענבר • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - משחקי אסיה בכדורסל 1974 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 ארואסטי •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 ברקוביץ' •  5 קרן •  6 אייזנר •  7 מרזל •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 נחמיאס • 10 שוורץ • 11 זסלבסקי • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1975 (מקום שביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 בלום •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 שוורץ •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 גורן • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  |  1 בלום •  2 אבישר •  3 ברודי •  4 שוורץ •  5 קרן •  6 ברקוביץ' •  7 לייבוביץ' •  ‏8‏ ‏מוסקוביץ'‏‏  •‏ 9 גורן • 10 מרזל • 11 אייזנר • 12 ינאי • מאמן: חמו  | ישראל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300194705171  ISNI: 0000 0000 7017 6037  LCCN: n85074359  VIAF: 97369987   WorldCat (עם VIAF): 97369987 
תרצה וטל ברודי עם יעקב אגמון בתוכנית "בירה ומצב רוח"
טל ברודי, 2011
שפייר

.
שפייר (מגרמנית: Speyer; בפי היהודים: שפיירא, אשפירא, או אשפיירא) היא עיר במדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. העיר ממוקמת על גדת נהר הריין, דרומית ללודוויגסהאפן, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2022 כ-51,000 תושבים.
היסטוריה

קיימות עדויות להתיישבות קלטית במקום כבר בשנת 500 לפני הספירה. בתקופת השלטון הרומי נקראה העיר בשם Augusto Nemetum ונודעה בחשיבותה. בשנת 500 אחר הספירה בקירוב כונתה לראשונה בשם Spira. העיר הייתה מקום מושבו של הקיסר היינריך הרביעי, שבשנת 1068 החליט להדיח מכסאו את האפיפיור גריגוריוס השביעי, ובהמשך חזר בו. זו הייתה עיר קיסרית חופשית משנת 1294 עד 1797 והייתה מקום מושבה של הרייכסקאמרגריכט (לשכת הקיסרות האימפריאלית). העיר שמרה על מעמדה אף בימי הביניים, ובה התקיים "הדיאט של שפייר" (ועידת שפייר). בדיאט הראשון (אנ') בשנת 1526, אושרה זכותם של נסיכי גרמניה לבחור בלותרניזם הפרוטסטנטי כדת המדינה.
בשנת 1689 נכבשה העיר על ידי כוחות צרפתיים שהותירו בה הרס רב. בשנים 1792 עד 1814 הייתה העיר נתונה לשלטון צרפתי. לאחר שהוחזרה לשלטון ממלכת בוואריה חזרה למעמדה כעיר מחוז משמעותית. בשנים 1883 עד 1904 נבנתה בה הקתדרלה[דרושה הבהרה]. בשנת 1947 נבנה בה המכון הגרמני של שפייר למדעים.
שפייר היא מרכז קמעונאי אזורי חשוב, והתיירות היא ענף מוביל. העיר מכילה תעשיות אלקטרוטכניות ובית זיקוק לנפט. התעשייה כוללת מתכת, מכונות, אוניות, מטוסים, טקסטיל וכימיקלים. העיר מימי הביניים מוקפת באזורי תעשייה ומגורים מודרניים. הגשר מעבר לריין, שנהרס בשנת 1945, נבנה מחדש ב 1956. שרידים היסטוריים בעיר כוללים את Altpörtal ("השער הישן") עם מגדל שער מהמאה ה-13, המקוואות התת-קרקעיים (ראשית המאה ה-12), וכנסיית השילוש הבארוק. הקתדרלה הרומנסקית של העיר, שנוסדה בשנת 1030 על ידי קונראד הרביעי, מלך גרמניה, מכילה קריפטה ייחודית וקברי שמונה קיסרים ומלכים גרמנים ושלוש קיסריות. בשנת 1981 הוכרזה הקתדרלה, אחד המבנים הרומנסקיים הגדולים והחשובים ביותר, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בשפייר יש גם מוזיאון טכנולוגי ומרכז בעלי חיים ימיים.
בשנת 1991 נחנך המוזיאון הטכני בשפייר.
שפייר היא עיר תאומה של יבנה.
הקהילה היהודית

שפייר, שנקראה בפי היהודים שפיירא, הייתה אחת מהערים החשובות בקרב יהדות אשכנז בימי הביניים, ובמשך כאלף שנים התקיימה בה קהילה יהודית מפוארת. ביחד עם הערים וורמס (ורמיזא) ומיינץ (מגנצא) הרכיבה את שלוש הקהילות היהודיות הגדולות שלאורך הריין, שנודעו בכינוי קהילות שו"ם (שפיירא, וורמייזא, מגנצא). עד היום ניתן להבחין בשרידי קהילה זו בשמות משפחה הנושאים את שם היישוב, כדוגמת שפירו או שפירא.
לא ברור מתי התיישבו יהודים בשפייר לראשונה. קהילה של ממש נוצרה בעיר בשנת 1084, כאשר הזמין בישוף העיר רודיגר את היהודים להתיישב בעירו, העניק להם כתב זכויות, והקצה להם שטח לשכונה נפרדת שתוקף בחומה לצורכי הגנה. במקביל, בשנה זו אירעה שרפה במגנצא, שגרמה ליהודים רבים לעקור ממנה לשפייר.
בשנת ד'תתנ"ו (1096), בזמן מסע הצלב הראשון הייתה קהילת שפייר אחת הראשונות בגרמניה שאירע בהן הפוגרום, כשהצלבנים הגיעו לעיר בח' באייר, כחלק מהאירועים שכונו לימים גזירות תתנ"ו. עם זאת, עקב התערבותו של בישוף העיר, שהגן על היהודים במבצרו, הצלבנים הצליחו להרוג עשרה יהודים בלבד, ומרבית הקהילה ניצלה. קהילות וורמייזא ומגנצא, שהיו חשובות יותר משפיירא לפני הגזירות, נפגעו באופן קשה ביותר, ושרידיהן (בהנהגת רבי קלונימוס הזקן) ברחו לשפיירא. ככל הנראה, עובדה זו סייעה להפיכת שפיירא למרכז תורני משמעותי במאה ה-12. בעיר נחשפו שרידים של בית כנסת עתיק, שככל הנראה היה מפואר. בצמוד לבית הכנסת נמצא מקווה מרשים נוסף, שנבנה בשנים 1110-1120, ונחשב לאחד הגדולים באירופה.
במאות ה-12 וה-13 הפכה הקהילה היהודית בשפירא לאחד מהמרכזים הראשיים של יהדות גרמניה דאז. התרכזו בה חכמים ורבנים רבים, בהם רבי אליקים בן משולם, ריב"א, רבי שמואל החסיד ורבי יהודה בן קלונימוס משפיירא. בתקופה זו נוצר הצירוף "קהילות שו"ם", ששפירא הייתה הראשונה שבהן. בשלוש הקהילות המרכזיות הללו ישבו בתי דין ובתי מדרש חשובים, והתקנות שתיקנו היו בעלות סמכות בכל הקהילות בגרמניה. עם זאת, במאות אלו המשיכה גם האנטישמיות, ויהודי העיר סבלו מפעם לפעם מעלילות דם ופוגרומים. הקהילה נמחקה בפוגרום כחלק מגזירות ק"ט (בימי המוות השחור). ומשקמה מחדש מספר שנים לאחר מכן, לא שבה עוד למעמדה הקודם. במאות ה-15, ה-16 וה-17 ישבה בשפיירא קהילה קטנה, שגורשה מן העיר ושבה אליה חליפות, ובדרך כלל לא היו לה מוסדות קהילתיים עצמאיים.
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקהילה היהודית בשפייר נכחדה בשואת העם היהודי.
בשל תפקידה המשמעותי ביצירת התרבות האשכנזית, הוכרו בשנת 2021 האתרים היהודיים בשפיירא, יחד עם אלה של וורמייזא ומגנצא, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ערים תאומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ישראל יבנה, ישראל (מ־1998)
הערות שוליים

↑  שפייר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑   עופר אדרת, אונסק"ו הכירה באתרים היסטוריים יהודיים בגרמניה כאתרי מורשת עולמיים, באתר הארץ, 28 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548067005171  BnF: cb11865575d (data)  GND: 4056179-3  LCCN: n80050034  MusicBrainz: b29284e5-26df-447b-b8d5-437915c3e9c9  NARA: 10045573  NKC: ge130900  VIAF: 312797396   WorldCat (עם VIAF): 312797396 
רחוב היהודים בשפייר
שלט זיכרון ברחוב היהודים בשפייר
פטריק הילרי

פטריק ג'ון הילרי (באנגלית: Patrick John Hillery, באירית: Pádraig J. Ó hIrghile, ידוע יותר בכינוי פאדי הילרי (Paddy Hillery) ; ‏ 2 במאי 1923 – 12 באפריל 2008) היה מדינאי אירי שכיהן כנשיא אירלנד השישי בין השנים 1990-1976. הקריירה הפוליטית שלו החלה עם בחירתו בשנת 1951 כחבר הדאל אירן (הפרלמנט האירי) מטעם מפלגת פיאנה פול, תפקיד בו הוא כיהן עד 1973. במהלך תקופה זו הוא שימש כשר החינוך (1965-1959), כשר התעשייה והמסחר (1966-1965), כשר העבודה (1969-1966) וכשר החוץ (1973-1969). ב-1973 הוא מונה להיות נציגה של אירלנד בנציבות האירופית, תפקיד בו שימש עד בחירתו לתפקיד הנשיא ב-1976. כנשיא הוא כיהן שתי תקופות, ואף על פי שהוא נתפס כנשיא נטול זוהר במידה מסוימת, ניתן לזקוף לזכותו את הבאת היציבות והכבוד לתפקיד. הוא זכה להערצה רחבה כאשר נודע שהוא עמד איתן כנגד הלחצים מצד אנשי מפלגתו, פיאנה פול, במהלך המשבר הפוליטי של 1982.
ראשית חייו

פטריק ג'ון הילרי נולד במילטאו מאלביי שבמחוז קלייר. הוא היה בנם של ג'וזף הילרי, רופא מקומי ושל אלן מקמאהון, אחות מחוזית. הוא התחנך בבית הספר המקומי ולמד בקולג' רוקוול. לאחר מכן הוא למד בקולג' של אוניברסיטת דבלין שם קיבל תואר ברפואה. עם הסמכתו ב-1947, הוא שב לעיירת הולדתו והמשיך את דרכו של אביו בעבודתו כרופא. הקריירה הרפואית שלו בשנות החמישים עמדה בסימן חברותו במועצת הבריאות הלאומית ובסימן תפקידו כרופא מחוזי. במשך כמה שנים הוא עסק גם ברפואה משפטית.
ב-1955 נשא הילרי לאישה את מייב פיניגן. יחד הם הביאו לעולם את בנם ג'ון ואת בתם ויויאן.
קריירה פוליטית

למרות שלא היה בעל זיקה פוליטית, שוכנע הילרי להציג את מועמדותו לבחירות לפרלמנט של שנת 1951 על ידי מנהיג מפלגת פיאנה פול, והטישך (ראש הממשלה) לשעבר, איימון דה ואלירה. הבחירות הסתיימו בחזרתה של המפלגה לשלטון והילרי הצליח במסע הבחירות שלו. במשך כעשור הוא נותר על הספסלים האחוריים של הפרלמנט ולאחר סיום תפקידו של דה ואלירה כראש ממשלה ב-1959 הוא מונה לשר בממשלה.
ראש הממשלה החדש, שון למס, הוביל תהליך של פרישתם של השרים ששירתו בממשלתו של דה ואלירה, שחלקם החלו לכהן בתפקידם עוד בממשלתו של דה ואלירה משנת 1932. בתקופת מנהיגותו של למס, מנהיגים ותיקים פינו את מקומם לדור חדש של פוליטיקאים. אחד מדור חדש זה של שרים היה הילרי שב-1959 מונה לשר החינוך במקומו של ג'ק לינץ'.