stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וול סטריט (בית ספר לאנגלית)
היסטוריה

חברת וול סטריט ללימודי אנגלית נוסדה ב-1972 במילאנו שבאיטליה, על ידי לואיג'י טיציאנו פצ'ניני (Luigi Tiziano Peccenini), ושמו ניתן לו על ידי פרסומאי איטלקי בשם אנג'לו אדריצי, על מנת לקשור את אזור ההשקעות המפורסם בניו יורק: וול סטריט, בהשקעה המבורכת שבלימוד השפה האנגלית.
בעת הקמת בית הספר הוא הפעיל 4 מרכזי לימוד באיטליה, לאחר שנתיים נפתחו 24 סניפים נוספים ברחבי המדינה, וב-1983 התרחב בית הספר ברחבי אירופה. במהלך שנות ה-90 התרחבה פעילות בית ספר גם לדרום אמריקה, המזרח התיכון ואסיה.
ב-2007 שיטת הלימוד של וול סטריט: "השיטה הטבעית" הוכרה על ידי אוניברסיטת קיימברידג' כשיטה הטובה ביותר בעולם ללימוד שפה חדשה. השיטה נותנת דגש רב לכישורי השפה השונים: דיבור, שמיעה, קריאה וכתיבה, לצד סט נרחב של כלים ותכנים נוספים.
וול סטריט בישראל

וול סטריט החל לפעול בישראל בשנת 1998, וכיום מונה 11 מרכזי לימוד המפוזרים בקניונים ברחבי הארץ. ב - 19 במאי 2020 נכנס לקשיים כלכליים, וביקש מבית המשפט להגיע להסדר עם נושיו.
הערות שוליים

↑  ליטל דוברוביצקי, רשת וול סטריט ללימודי אנגלית הגישה בקשה להסדר עם נושיה, באתר כלכליסט, 19 במאי 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0449 022X  VIAF: 139406738   WorldCat (עם VIAF): 139406738
הקורפוס הרביעי (ורמאכט)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934   21 ביולי 1943 – 31 בינואר 1943   1 במאי 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  קרב סטלינגרד  קרב דנייפר  מבצע יאשי-קישינב
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס הרביעי (בגרמנית: IV. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם בדרזדן ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס הרביעי", ולמפקדו מונה וילהלם ליסט, שהוחלף ב-2 בפברואר 1938 על ידי ויקטור פון שבדלר.
בפרוץ המלחמה היה פון שבדלר מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב אומן.
בקיץ 1942 השתתף הקורפוס במתקפת הקיץ הגרמנית כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך הסתיו הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-1 בנובמבר 1942 פרש פון שבדלר מתפקידו, עקב פציעתו בקרבות, וארווין ינקה מונה למחליפו. ב-17 בינואר 1943 נפצע ינקה והוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס מקס פפר. ב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הקורפוס לרוסים, יחד עם רוב שרידי הארמייה השישית.
היסטוריה > הקמה שנייה

בדצמבר 1942 הוקם צוות קרב מית, בפיקודו של פרידריך מית, שהשתייכה לפלגת הארמייה הולידט, שהפכה בהמשך להארמייה השישית החדשה, וב-21 ביולי 1943 הפך צוות הקרב לקורפוס הרביעי החדש. הקורפוס פעל כחלק מהארמייה השישית ומהארמייה השמינית לסירוגין בקרבות באוקראינה, וב-10 באוקטובר 1944 הפך לקורפוס הפאנצר הרביעי, תחת פיקודו של אולריך קלימן. הקורפוס שהפך בפברואר 1945 לקורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה, פעל כחלק מהארמייה השישית ומהארמייה השמינית בקרבות בסלובקיה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
מפקדים > הקמה ראשונה

וילהלם ליסט (1 באוקטובר 1934 - 2 בפברואר 1938)
ויקטור פון שבדלר (2 בפברואר 1938 - 1 בנובמבר 1942)
ארווין ינקה (1 בנובמבר 1942 - 17 בינואר 1943)
מקס פפר (17 בינואר 1943 - 31 בינואר 1943)
מפקדים > הקמה שנייה

פרידריך מית (דצמבר 1942 - 10 באוקטובר 1944)
אולריך קלימן (10 באוקטובר 1944 - 1 במאי 1945)
סדר הכוחות > המערכה בפולין

במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-4
הדיוויזיה ה-46
סדר הכוחות > המערכה בצרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-15
הדיוויזיה ה-205
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-24
הדיוויזיה ה-71
הדיוויזיה ה-262
הדיוויזיה ה-295
הדיוויזיה ה-296
סדר הכוחות > קרב סטלינגרד

בקרב סטלינגרד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה הממונעת ה-29
הדיוויזיה ה-297
הדיוויזיה ה-371
סדר הכוחות > קרב קייב

בקרב קייב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-17
הדיוויזיה ה-111
הדיוויזיה ה-258
הדיוויזיה ה-79
1/3 מהדיוויזיה ה-335
הדיוויזיה ההררית ה-3
דיוויזיית הפאנצר ה-24
הדיוויזיה ה-302
סדר הכוחות > מבצע יאשי-קישינב

במבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-79
הדיוויזיה ה-376
הערות שוליים

↑  ובכך היה לאחרון הקצינים הבכירים שעזב את כיס סטלינגרד
השימוש בדגל הממלכה המאוחדת בדגלים מחוץ לממלכה

היוניון ג'ק
דגל הממלכה המאוחדת נמצא בשימוש בדגלים רבים של רבות ממושבותיה לשעבר של הממלכה המאוחדת, אשר אימצו את "הנס הכחול" (דגל המושבות, blue ensign) או את "הנס האדום" (דגל צי הסוחר הבריטי, red ensign). "הנס הכחול" כולל את דגל האיחוד בקנטון (הרבע העליון בפינה הצמודה לתורן). רקע הדגל כחול, ובפינה התחתונה הרחוקה מן התורן מופיע סמל המושבה. "הנס האדום" זהה, אלא שהרקע שלו אדום.
חלק מהמושבות לשעבר הוסיפו אלמנטים נוספים לדגל המושבות או החליפו את סמל המושבה לשעבר בסמלים המתפרשים על כל הרקע הכחול. מדינות אחדות החליפו את צבע הרקע, אבל שמרו על דגל האיחוד בקנטון כדי לבטא את המשך הקשרים התרבותיים עם בריטניה.
מדינות וטריטוריות > קנדה

השימוש בדגל האיחוד החל בקנדה עוד מתחילת ההתיישבויות הבריטיות הראשונות בנובה סקוטיה בשנת 1621. בסיומו של דיון הדגל הגדול בשנת 1964, אשר בסופו אומץ דגל עלה המייפל כדגל הלאומי הקנדי, העביר הפרלמנט הקנדי החלטה אשר הפכה את דגל האיחוד לסמל לחברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי ולמחויבותה כלפי הכתר. צעד זה נעשה על מנת להכיר בדרישתם של השמרנים אשר תמכו בהשארת הדגל הישן (שהוא הדגל עם דגל האיחוד בקנטון).
עם החלפת דגלה ב-1965, נותר דגל המושבה בשימוש בדגלי כמה מהפרובינציות לאחר שינוי הסמל בשטח הדגל. כך נוצרו דגלי קולומביה הבריטית, מניטובה ואונטריו. דגל הפרובינציה ניופאונדלנד ולברדור הוא עיבוד של דגל האיחוד. הפרוטוקול הקנדי מתיר שימוש בדגל האיחוד, הידוע בקנדה כ"דגל האיחוד המלכותי" (Royal Union Flag), בידי יחידים, קבוצות וסוכנויות ממשלתיות על מנת לציין את נאמנותם לכתר ולחבר העמים.
מדינות וטריטוריות > אוסטרליה

כחלק מהאימפריה הבריטית, הניפה אוסטרליה את דגל הממלכה המאוחדת כדגלה המקורי שכן היה זה הדגל דה פקטו של האימפריה הבריטית. ועם הקמתו של הצי המלכותי האוסטרלי ב-5 באוקטובר 1911, הונחה הצי להניף את הנס הלבן בירכתי ספינותיו ואת דגל אוסטרליה על מוט דגלון החרטום. על אף ניסיונותיה של ממשלת אוסטרליה לכפות את השימוש בנס הכחול על ספינות המלחמה האוסטרליות, המשיכו קציני הספינות להניף את היוניון ג'ק ורק בשנת 1913, לאחר מחאה ציבורית בעקבות סקירתה של אוניית הצי המלכותי האוסטרלי מלבורן בנמל פרימנטל, הזכיר הממשל את חקיקת 1911. הנס הלבן הוחלף לבסוף בנס אוסטרליה הלבן הייחודי ב-1 במרץ 1967.
בין השנים 1920–1924 החל דיון ציבורי מקיף באוסטרליה בשאלת מקומו של דגל האיחוד כדגל לאומי ובשנת 1924 הוא אכן נקבע ככזה ונשא בזכויות הקדימה של הדגל הלאומי, וכיוון שדגל האיחוד הוכר כדגל הלאומי, היה זה אקט של חוסר נאמנות להניף את אחד הניסים ללא דגל הממלכה המאוחדת לצידו, וכמו כן, היה זה דגל הממלכה המאוחדת שכיסה את ארונות חללי המלחמות האוסטרלים.
דגל אוסטרליה החליף את דגל האיחוד באופן רשמי ב-14 באפריל 1954, אך היוניון ג'ק נחשב בעיני אוסטרלים רבים כדגלם הלאומי גם בשנות ה-70 של המאה ה-20, תחושה שגרמה למערכה הציבורית של ארתור סמות' (בשנים 1968 ל-1982) לעודד מתן קדימות לדגל האוסטרלי.
באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 הפסיקה ממשלת אוסטרליה לתזכר את אזרחי אוסטרליה כי הזכות להניף את דגל הממלכה המאוחדת לצידו של הדגל הלאומי שמורה להם וכמו כן הפסיקה לפרסם הנחיות כיצד יש להניף את שני הדגלים יחדיו.
מדינות וטריטוריות > ניו זילנד

דגל ניו זילנד אף הוא דגל בעיצוב של נס בריטי כחול המשלב את דגל האיחוד בקנטון. הדגל, אשר נכנס לשימוש בשנת 1869 כדגל ימי, מושחת במרכזו בארבעת כוכבי צלב הדרום בצבע אדום הממוסגרים בלבן. עד אז הונף דגל האיחוד כדגל האימפריה לאחר חתימת הסכם ואיטנגי.
כמו הדגל הלאומי, כך גם נס ניו זילנד הלבן כדגלו של הצי המלכותי הניו זילנדי, נס ניו זילנד האדום כדגלו צי הסוחר של ניו זילנד, דגל האוויר האזרחי של ניו זילנד ונס חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי כולם בעלי מוטיב היוניון ג'ק בקנטון.
במהלך 2015-2016 נערכו סדרת משאלי עם בניו זילנד בהצעה להחלפת דגל ניו זילנד לדגל שאינו כולל את דגל הממלכה מאוחדת, אך המצביעים הצביעו נגד החלפת הדגל.
מדינות וטריטוריות > טובאלו

דגל טובאלו הנוכחי אומץ בשנת 1978 לאחר שהמדינה הופרדה מגילברטס בשנת 1976. כמו מדינות חסות לשעבר רבות של הממלכה המאוחדת, דגל טובאלו מבוסס על דגל האיחוד, שמופיע בקנטון.
הכוכבים מסמלים את תשעת האיים המרכיבים את טובאלו; סידור הכוכבים הוא נכון גאוגרפית כאשר הדגל תלוי כלפי מטה (בשל המיקום האסטרונומי בשמים).
בשנת 1995 הוחלף הדגל בדגל חדש שלא היה מבוסס על הדגל הבריטי, וגם סימל את האיים על ידי כוכבים. עם זאת, התושבים לא אהבו אותו והדגל הקודם הוחזר לשימוש בשנת 1997, עם שינויים קלים.
מדינות וטריטוריות > פיג'י

דגל פיג'י, אשר אומץ ב-10 באוקטובר 1970 עם הכרזת העצמאות של פיג'י, מבוסס על עיצובם של הנסים הבריטים, אך הרקע שלו הוא בצבע תכלת. הדגל נותר בלא שינוי כאשר פיג'י הכריזה על עצמה כעל רפובליקה בשנת 1987. אף על פי שנשמעים קולות להסרתו של דגל האיחוד מן הקנטון, עצובו של הדגל נותר כך בעיקר מטעמים היסטוריים.
מדינות וטריטוריות > ארצות הברית > הוואי

דגל מדינת הוואי הוא הדגל הרשמי של מדינת הוואי ושל ממלכת הוואי. דגל הוואי הוא הדגל היחידי של מדינה בארצות הברית שנשאר זהה לדגל שהונף תחת ממשלים קודמים, וכן היחיד מדגלי מדינות ארצות הברית שבו מופיע היוניון ג'ק - דגל בריטניה. דגל זה הוענק למלך הוואי על ידי ג'ורג' ונקובר כמתנה ממלך הממלכה המאוחדת ג'ורג' השלישי.
ראו גם

גלריית דגלי הממלכה המאוחדת
דגל טובאלו
דגל הוואי
הנלורה שמידט-גלזר

| --- | --- |

לוקי שמידט ב-1981.
 לידה:  3 במרץ 1919 המבורג, רפובליקת ויימאר
 פטירה:  21 באוקטובר 2010 (בגיל 91) המבורג, גרמניה
 שם לידה:  הנלורה גלזר
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסדורף
 ידועה בשל:  היותה רעיית קנצלר גרמניה המערבית הלמוט שמידט
 בן זוג:  הלמוט שמידט
 פרסים והוקרה:  נוצת הזהב (2007)  פרס הסביבה (2004)  אזרחות כבוד של המבורג (2009)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
הנלורה "לוקי" גלזר-שמידט (בגרמנית: Hannelore "Loki" Schmidt née Glaser;‏ 3 במרץ 1919 – 21 באוקטובר 2010) הייתה פעילה סביבתית גרמנית, רעיית קנצלר גרמניה המערבית הלמוט שמידט.
ביוגרפיה

הנלורה גלזר נולדה בהמבורג, רפובליקת ויימאר. ב-1942 נישאה להלמוט שמידט, שאותו הכירה לראשונה בעת היו חברים לכיתה בלימודים, ולזוג היו שני ילדים: בנם הבכור, הלמוט-ולטר, נולד עם נכות קשה ונפטר בהיותו תינוק בן פחות משנה. בתם, סוזנה, אשר נולדה ב-1947, עובדת בשידורי רשת החדשות בלומברג בלונדון, הממלכה המאוחדת.
ב-1974 התמנה בעלה לקנצלר גרמניה המערבית מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וכיהן בתפקיד עד ל-1982. הנלורה נהנתה מאהדה ציבורית נרחבת שנבעה מעיקרה מהמוניטין שלה כאדם היורד אל העם ונאמנותה הרציפה במשך כמעט שבעה עשורים של נישואים לבעלה. במקצועה הייתה בוטנאית וקידמה מודעות סביבתית.
הנלורה נפטרה ב-2010, בגיל 91, ונקברה בבית הקברות אולסדורף. ב-2015 נפטר בעלה ונקבר לצידה.
הערות שוליים

↑  "Jammern ist bei uns nicht angesagt", stern.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118836617  ISNI: 0000 0001 1048 0608  LCCN: n79102047  NTA: 096496274  SUDOC: 076106659  VIAF: 27868487   WorldCat (עם VIAF): 27868487
המרכז המסחרי הישן בחיפה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1927
 קואורדינטות:  32°49′06″N 34°59′59″E﻿ / ﻿32.81846782°N 34.99984503°E﻿ / 32.81846782; 34.99984503
  (למפת חיפה מוגדלת) המרכז המסחרי הישן בחיפה(למפת חיפה רגילה) המרכז המסחרי הישן בחיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) המרכז המסחרי הישן בחיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) המרכז המסחרי הישן בחיפה he
 
המרכז המסחרי בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, מבט לכיוון צפון, דרך העצמאות עדיין לא נסללה וניתן לראות את הטיילת על חוף הים
המרכז המסחרי הישן הוא מרכז מסחרי שהוקם בעיר התחתית בחיפה בשנת 1927. זה היה המתחם הראשון בחיפה שיועד מלכתחילה למסחר. המרכז היה האזור המתוכנן הראשון בעל ייעוד ותפקוד מוגדרים בעיר התחתית, והכניס את חיפה לעידן מודרני מבחינת תכנון עיר. המרכז נבנה מצפון ובסמוך לכיכר חמרה והוא שוכן כיום בין הרחובות דרך העצמאות ורחוב נתנזון (בזמנו דרך יפו), והוא כולל בתוכו את הרחובות: נחום דוברין, משה אהרון, נתן (קייזרמן) וקהילת סלוניקי. לימים הפך רחוב נחום דוברין למשכנו של "השוק הטורקי" שנסגר בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. לאחר שנבנה מרכז מסחרי נוסף בעיר התחתית, באזור רחוב הבנקים, נוסף לשמו של המרכז התואר "הישן". מרכז זה היה חלק ממרכז העסקים הראשי של חיפה בתקופת המנדט, שכלל גם את דרך יפו, את דרך המלכים (דרך העצמאות) ואת המרכז המסחרי החדש.
הרקע להקמת המרכז

בתחילת המאה ה-20, התרכזה הפעילות המסחרית של העיר באזור השוק, ששכן ממזרח לכיכר חמרה עד אזור מסגד אל-ג'רינה, וממערבו, לאורך הרחובות דרך יפו ודרך אלנבי. היחסים בין היהודים והערבים עד מאורעות תרפ"ט היו טובים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוכפלה אוכלוסיית חיפה מכ-25,000 תושבים על פי מפקד 1922, לכ-50,000 תושבים על פי מפקד 1931. במקביל התרחב השטח הבנוי, וב-1907 החלה יוזמה לבנות את שכונת "הרצליה" באזור הדר הכרמל של היום. בעשור השני של המאה ה-20 החלו באזור זה היוזמות להקמת שכונת "הטכניקום" ליד הטכניון ושכונת נחלה. שכונות אלה תוכננו כ"עיר גנים" למגורים בלבד, ללא כל מרכזים מסחריים. עיקר שטחה הבנוי של העיר נפרש בשטח המישורי למרגלות הכרמל, מהמושבה הגרמנית במערב ועד תחנת הרכבת חיפה מזרח במזרח, ומדרום השכונות ואדי ניסנאס, ואדי סאליב ו"מעלה הבורג'" במעלה מדרגת ההר שעליה שוכנת היום שכונת הדר הכרמל. שנות ה-20 של המאה ה-20 היו תקופה של פעילות כלכלית מוגברת, שבאה לידי ביטוי בהקמת מבנים חדשים והקמת תעשיות חדשות.
תקופת המאורעות ומלחמת העצמאות

המרכז המסחרי היה מובלעת יהודית בעיר התחתית שרוב אוכלוסייתה ערבית. עד מאורעות תרפ"ט, היחסים בין היהודים והערבים בעיר היו טובים. מובלעות נוספות היו השכונה היהודית חרת אל-יהוד באזור העיר העתיקה, והטחנות הגדולות שהוקמו בשנת 1923. כשבוע לפני המאורעות, קבעה "ההגנה" נקודות שמירה קבועות ברחבי העיר, אחת מהן במרכז המסחרי. מאורעות תרפ"ט החלו בחיפה במוצאי שבת, 24 באוגוסט 1929. ביום השלישי למאורעות, 26 באוגוסט, הותקף המרכז המסחרי הישן על ידי המון ערבי. השוטרים הערבים הסתלקו מהמקום, ובמקום נשארו מעט יהודים שהגנו על המרכז ועל הרכוש היהודי שנמצא בו, עד הגעת המשטרה הבריטית. עם המגנים נמנה משה אליוביץ', איש "השומר" שהגיע מכפר גלעדי עם קבוצה של אנשים לסייע בתקופת המאורעות, ושנשלח למרכז המסחרי הישן עם אקדחים על מנת לסייע בהגנתו. באחר הצהריים של יום זה, שהיה יום שיא בהתקפות על היהודים בעיר התחתית, הועברו למרכז המסחרי, על ידי הבריטים, 50 איש שנמלטו לתחנת המשטרה בחיפה.
גם במאורעות 1939-1936 היה המרכז המסחרי הישן מובלעת יהודית בלב אזור המאוכלס באוכלוסייה ערבית.
בעקבות החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר על תוכנית החלוקה, החלו תושביה הערבים של חיפה בהפגנות ובמהומות. יומיים אחרי ההחלטה התכנסו מאות אחדות של ערבים, מצוידים במקלות, ליד המרכז המסחרי הישן, במטרה לפרוץ אליו, אך הם נהדפו על ידי היהודים שהיו במקום. המשטרה הבריטית לא התערבה בנעשה. המרכז המסחרי שימש גם מעוז יהודי במלחמת העצמאות, ביחד עם המרכז המסחרי החדש והנמל. במלחמה זו היה מרכז זה אחד היעדים שניתנו לחטיבת כרמלי במסגרת "תוכנית ד'" לכיבוש והשתלטות.
השוק הטורקי

במשך השנים הוקם ברחוב נחום דוברין, הרחוב המזרחי במרכז המסחרי, שוק שקיבל עם השנים את הכינוי "השוק הטורקי" או "שוק הטורקים". שם זה ניתן לו על ידי התושבים. באזור השוק התגוררו חלק מפועלי הנמל הסלוניקאים שהועלו לארץ ישראל ביוזמתו של אבא חושי בשנות ה-30 של המאה ה-20 מסלוניקי, כדי לאייש את ענף הסוורות בנמל חיפה, ובמקום הוקמו דוכנים לאורך הרחוב שנמסרו למפעילים בני הקהילה. גם מועד הקמתו של השוק ברחוב דוברין לוט בערפל. תחילתו כנראה בדוכנים שהוקמו ברחוב, לאחר ירידת מעמדו של המרכז, עם בנייתו של המרכז החדש ברחוב הבנקים. מספר הדוכנים גדל בשנות ה-50 של המאה ה-20.
הדוכנים נבנו בחזית החנויות, וגרמו להפרעה בכניסה אליהן. השוק גרם למפגעי לכלוך במקום; הדבר אף הוזכר בספר "כל בית צריך מרפסת" מאת רינה פרנק מיטרני: ”רחוב הדקלים, על שמו המרשים, נשק למזבלה של השוק הטורקי שהיה ממוקם למעשה בחצר הפנימית של הבית המשותף שלנו... זה היה הרחוב הכי מלוכלך ומסריח בחיפה.” השוק פעל עד תחילת המאה ה-21. בעקבות החלטת מועצת עיריית חיפה, פונו כל סוחרי השוק מהמקום, וכל הדוכנים פורקו.
שמות הרחובות

במקור נקראו רחובות המתחם "מזרח", "מרכז" ו"מערב". הרחוב הניצב שחיבר אותם נקרא "הדקלים" על שם הדקלים שבו. ב-1952 החליטה העירייה לקרוא לרחובות "נחום (דוברין)" (איש ועד הדר הכרמל), "אהרון (מכליס)" (חבר ועד קהילת חיפה) ו"נתן (קייזרמן)" (על שם נתן קייזרמן - מנהל סניף בנק אפ"ק הסמוך), בהתאמה. שמו של רחוב הדקלים שונה ל"קהילת סלוניקי" על שם סוורי הנמל שהשתכנו באזור, שבית הכנסת שלהם (בית הכנסת על שם רבי שמעון בר-יוחאי) שכן ברחוב דוברין 6 הסמוך.
המתחם ושיקומו

כיום קיימים בשטח המתחם מספר דוכני מזון ומסעדות, בהן: מסעדת פועלים, מסעדת "גקו דגים" הוותיקה ועוד. במקום פועלים מספר דוכני מזון, המוכרים פלאפל, שווארמה ובורקס (בית הבורקס הטורקי).. בנוסף, פועלים במתחם משרדי עורכי דין, חנויות בגדים, מכולת, סוכנויות נסיעות ועוד. חלק מהחנויות והמשרדים סגורים, ולא נעשה בהם כל שימוש.
בתחילת המאה ה-21 עברו חלק מהמבנים שיפוץ על ידי יזמים פרטיים. בית הדפוס ששכן ברחוב משה אהרון 1 עבר מהמקום, הבית עבר שיפוץ נרחב והוסב לבוטיק מגורים בשם "הביטט", בחזיתו צוירו ציורים רבים על ידי האמן יואב דסה, שצייר בחזיתו ובצדו האחורי של הבית ציורים המשקפים את הווי המסחר והחיים שהתקיימו בעבר בכל מתחם המרכז המסחרי הישן. שני בתים נוספים ברחוב קהילת סלוניקי שופצו על ידי יזמים פרטיים. שיפוץ זה יישאר וישולב כחלק מהשיפוץ הכולל של המתחם.
בשנת 2010 שימש המתחם כאתר צילומים של חלק מהסצנות בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי". אתר הצילומים של ביתה של קלרה היה מעל בית הבורקס הטורקי.
בתחילת שנת 2010 החליטה עיריית חיפה על שיפוץ ושיקום כל המתחם של המרכז המסחרי בעלות של 10 מיליון ש"ח. היא קראה לפרויקט "שיקום מתחם השוק הטורקי בעיר" (על אף שהשוק הטורקי שכן רק ברחוב אחד מתוך המתחם). בדצמבר 2010 פרסמה העירייה מכרז לביצוע שיפוץ המתחם, הכולל עבודות סלילה, ניקוז, מים, ביוב, תאורה וחשמל. השיפוץ החל בחודש מאי 2011 ונמשך כשנה וחצי. מטרת הפיתוח להפוך את המקום לאזור מודרני שיכלול מסחר, בידור, בילוי, משרדים, מגורים ומלונאות. במסגרת השיפוץ רוצף כל המתחם באבנים משולבות וניטעה שדרת דקלים בוגרים ברחוב משה אהרון. נכון לקיץ 2013 פועלים במקום חנויות מגוונות, מסעדות, יריד אמנים יוצרים, הופעות ופעילויות לקהל.
ראו גם

המרכז המסחרי החדש בחיפה
לקריאה נוספת

גילברט הרברט וסילבינה סוסנובסקי, "התפתחותה של חיפה, 1948-1918: תכנון וארכיטקטורה", חיפה בהתפתחותה, 1918–1948, (עורכים: מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי), ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1989, עמ' 50-51.
דוד הנדל, "חיפה של פעם - מרכזים מסחריים בעיר התחתית", חיפה, ביטאון העמותה לתולדות חיפה, חוברת 1, 2004.
הערות שוליים

↑  שמעון שטרן, התפתחות המערך העירוני של חיפה בשנים 1948-1918, עבודת דוקטורט שהוגשה לסנאט האוניברסיטה העברית, 1974.
↑  שמעון שטרן, התפתחות המערך העירוני של חיפה בשנים 1948-1918, עמ' 151.
↑  יוסי בן-ארצי, "ייחודה של חיפה והתפתחותה בתקופת המנדט", חיפה בהתפתחותה, 1918–1948, הוצאת יד יצחק בן-צבי, בעריכת מרדכי נאור ויוסי בן-ארצי, 1989, עמ' 34-33.
↑  שמעון שטרן, התפתחות המערך העירוני של חיפה בשנים 1948-1918, עמ' 82
↑  מודעת פרסום של חברת הבטוח "יהודה", דבר, 26 במרץ 1937.
↑  יהודה סלוצקי, קיצור תולדות ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986, עמ' 137.
↑  יהודה סלוצקי, קיצור תולדות ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1986, עמ' 139
↑  יעקב גולדשטיין, "מאורעות תרפ"ט (1929) בחיפה", חיפה בהתפתחותה, 1918–1948, עמ' 171, 179, 182.
↑  המאורעות בחיפה, דבר, 3 בספטמבר 1929.
↑  תמיר גורן, חיפה הערבית בתש"ח, הוצאת מכון בן-גוריון, 2006, עמ' 59.
↑  יעקב מרקוביצקי, "המערכה על חיפה וסביבותיה במלחמת העצמאות", חיפה בהתפתחותה, 1918 - 1948 , הוצאת יד בן צבי, 1989, עמ' 202
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, הוצאת עם עובד, 1991, עמ' 108.
↑  יצחק כרם, העלייה הסלוניקאית לארץ ישראל בשנות השלושים, עמ' 186-184.
↑  רינה פרנק מיטרני, כל בית צריך מרפסת, הוצאת ידיעות אחרונות 2005, עמ' 196.
↑  ליאור פרי ויורם מארק ריך, לאכול טורקי ולנוח, באתר ידיעות חיפה, 28 בינואר 2011.
↑  סיור באתרי הצילום של הסרט פעם הייתי באתר YouTube.
↑  גיא ליברמן, עיריית חיפה יוזמת תוכנית חדשה לשיקום מתחם השוק הטורקי בעיר בעלות 10 מ' ש', באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2010
↑  אודיה שווץ, בתקופה הקרובה יחלו העבודות לביצוע שיקום התשתיות במתחם השוק הטורקי בחיפה אתר רדיו חיפה, 21 בדצמבר 2010.
↑  יריד אמנים יוצרים בשוק הטורקי, באתר "חיפה חיפה"
תוכנית המרכז המסחרי על פי מפה משנת 1942, ובה השמות ההיסטוריים של הרחובות. המפה הוטבעה על דלת כניסה של בית מגורים ברחוב משה אהרון 1 (כיום).
מבנה לאחר שיפוץ ברחוב משה אהרון (צולם ב-2011).
מבני המרכז המסחרי ברחוב נתנזון. משמאל אחד המבנים שעבר שיפוץ על ידי יזמים פרטיים (צולם ב-2011)
הנמל הגדול

| --- | --- |

מבט מוולטה לכיוון דרום-מערב: מימין בתיה של פלוריאנה, משמאל שרידי מגדל הים של מבצר סנט מייקל בסנגלאה ובאופק מתקני הנמל
 מיקום
 מדינה:  מלטה מלטה
 מיקום:  ולטה
 קואורדינטות:  35°53′42″N 14°31′14″E﻿ / ﻿35.895°N 14.520556°E﻿ / 35.895; 14.520556
 פרטים
 סוג מעגן:  טבעי
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהנמל הגדול(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואה קומינוהנמל הגדול 
 
הנמל הגדול (מלטית Il-Port il-Kbir; אנגלית Grand Harbour) הוא נמל טבעי, השוכן בצפון-מזרחה של מלטה, והוא אחד משני נמלים טבעיים השוכנים משני צדדיו של חצי האי שברס (Scebarras), שעליו הוקמה העיר ולטה, בירת המדינה. הנמל שוכן דרומית-מזרחית לוולטה, וחוצץ בינה לבין שלוש הערים שעל חופו הדרום-מזרחי. הנמל הטבעי האחר, נמל מרסמשט, שוכן מצידו המערבי של חצי האי שברס.
גאוגרפיה

הנמל הגדול הוא מפרץ הנשלח מהים התיכון לכיוון דרום-מערב, ואורכו כ-3.25 קילומטרים. קו החוף הצפון-מערבי שלו, שלאורכו שוכנות הערים ולטה ופלוריאנה, ישר, אך חופו הדרום-מזרחי מפורץ, ובו ארבעה מפרצים קטנים שביניהם חצאי איים: ערוץ רינלה (Rinella Creek) החוצץ בין כף ריקסולי (Ricasoli Point) לחצי האי עליו שוכנת העיר קלקארה (A), ערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) המפריד בין קלקארה לחצי האי עליו ממוקמת העיר בירגו (B), "ערוץ המספנה" (Dockyard Creek) שבין הערים בירגו וסנגלאה ובו מעגן ליאכטות (C), ו"הערוץ הצרפתי" (French Creek) מדרום לסנגלאה (D). בקצהו הדרום-מערבי של הנמל הגדול, שוכן מפרץ קטן נוסף המכונה "הנמל החדש" (Newport) או "ערוץ מרסה" (Marsa Creek‏ - E). על חופיו של הנמל הגדול שוכנים אזורי מגורים צפופים, וחלק ניכר מאוכלוסיית המדינה מתגורר בטווח של שלושה קילומטרים מחופיו. מתקני הנמל מרוכזים לאורך חופו הדרומי, דרומית לסנגלאה ולפלוריאנה.
היסטוריה

נתוניו של הנמל הגדול הביאו לכך ששימש כמעגן כבר בזמנם של הפיניקים, והחל בהגעת ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם הקימו את מבצריהם ואת עריהם החשובות לחופיו. בעת המצור הגדול ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565 אירעו רוב הקרבות סביב הנמל הגדול, שכן עיקר הגנתם של ההוספיטלרים התבססה על שלושה מבצרים השוכנים לחופיו: מבצר סנט אלמו בוולטה (1), מבצר סנט אנג'לו בבירגו (2) ומבצר סנט מייקל בסנגלאה (3). המבצר הרביעי שלחופי הנמל הגדול, מבצר ריקסולי (4) הסמוך למוצאו אל הים, הוקם במאה ה-17.
לאחר ששלטונם של ההוספיטלרים באי הסתיים, שימש הנמל הגדול כבסיסם העיקרי של הבריטים במלטה, וספג הפצצות כבדות בתקופת המצור על מלטה במלחמת העולם השנייה. מאז עצמאות מלטה ירדה חשיבותו הצבאית של הנמל, וכיום הוא משמש כנמל מסחרי משני לנמל החופשי של מלטה וכנמל נוסעים.
האזו רמחובר למרכז העיר על ידי מעלית ברקה.
הנוטוריוס בי. איי. ג'י.

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1972 ברוקלין, ניו יורק
 נרצח:  9 במרץ 1997 (בגיל 24) לוס אנג'לס, קליפורניה
 שם לידה:  כריסטופר ג'ורג' לאטורה ואלאס
 שם במה:  The Notorious B.I.G. 
 מקום קבורה:  Fresh Pond Crematory and Columbarium 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1992–1997 (כ־5 שנים)
 מקום לימודים:  תיכון ג'ורג' וסטינגהאוס לקריירה והכשרה טכנית, בית הספר התיכון לזכר הבישוף לאפלין 
 סוגה:  היפ הופ, גנגסטה ראפ
 שפה מועדפת:  אנגלית אפרו־אמריקנית 
 חברת תקליטים:  באד בוי רקורדס, אריסטה רקורדס, אטלנטיק רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  שון קומבס, ליל קים, טופאק שאקור, מרי ג'יי בלייג'
 בן או בת זוג:  פייט אוונס (4 באוגוסט 1994–9 במרץ 1997) 
 צאצאים:  C.J. Wallace, T'yanna Wallace 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כריסטופר ג'ורג' לאטורה ואלאס (באנגלית: Christopher George Latore Wallace; 21 במאי 1972 –  9 במרץ 1997), הידוע בשמות הבמה הנוטוריוס בי. איי. ג'י. (.The Notorious B.I.G; "בי. איי. ג'י. הידוע לשמצה") וביגי סמולס (Biggie Smalls), היה ראפר אמריקאי ונחשב כיום לאחד מהראפרים ואמני ההיפ-הופ הגדולים בהיסטוריה. ראשי התיבות .B.I.G (ביחד יוצרות האותיות את המילה האנגלית "גדול") מציינות את המילים "Business Instead of Game" ("עסקים במקום משחק") ומאז מותו את המילים "Books Instead of Guns" ("ספרים במקום רובים").[דרוש מקור: לשני ראשי התיבות, ובעיקר לראשון]
היריבות המתמשכת בין חברות התקליטים העוסקות בראפ והיפ הופ, "באד בוי רקורדס" ו"דת' רואו רקורדס", האפילה על הקריירה שלו עד למותו ב-1997, אך מאז מותו הוא נחשב בעיני רבים לאגדת היפ-הופ.