היסטוריה של תת-היבשת ההודית
לאחר 1947

ב־15 באוגוסט 1947 נהייתה הודו לדומיניון בתוך חבר העמים הבריטי תחת הנהגתו של ראש הממשלה ג'ווהרלל נהרו. החלק המוסלמי הצפון-מערבי והצפון-מזרחי של הודו הבריטית התבדל ויצר את פקיסטן. התנגשויות אלימות בין הינדים, מוסלמים, וסיקים הביאו לחלוקה זו. אזור קשמיר בקצה הצפוני של הודו נעשה למקור של ויכוחים, והדבר הביא למלחמת הודו-פקיסטן הראשונה, שנמשכה מ־1947 ועד 1949. בסופו של דבר הוסכם על הפסקת אש שהותירה בידי הודו שני שלישים מהשטח.
האספה החוקתית של הודו קיבלה את החוקה ההודית, שנוסחה בידי בהימראו ראמג'י אמבדקר, ב־26 בנובמבר 1949. הודו נהייתה לרפובליקה חילונית בחבר העמים, לאחר שאישרה את החוקה ב־26 בינואר 1950.
לאחר העצמאות שלטה בהודו מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי, מפלגתו של ג'ווהרלל נהרו, תחילה בראשותו של נהרו ואחר כך גם של בתו אינדירה גנדי ושל נכדו רג'יב גנדי, חוץ מאשר במספר תקופות בשנות השישים השבעים והשמונים. ראש הממשלה נהרו משל במדינה עד למותו ב־1964. תחת נהרו נקטה המדינה מדיניות של התרחבות תעשייתית המבוססת על תעשייה כבדה, על ידי סדרת תוכניות חומש. מדיניות החוץ של נהרו הדגישה את הנייטרליות, והודו נעשתה לחברה מובילה בתנועת הנייטרליות. היא החלה ביחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות, כתגובה ליחסיה של ארצות הברית עם פקיסטן.
ב־1961, לאחר עצומות חוזרות להעברה שלווה, פלשה הודו אל הקולוניה הפורטוגזית בגואה, בחוף המערבי של הודו, וסיפחה אותה.
ב־1962 פרצה מלחמת הודו–סין בה פלשה סין להודו לזמן קצר בשל סכסוך גבול בהימלאיה. תוצאות המלחמה היו הפסד גמור עבור ההודים והביאה להתמקדות בהתחמשות ולשיפור היחסים עם ארצות הברית.
ב-1964 מת נהרו, ולראשות הממשלה מונה לאל בהדור שסטרי.
ב־1965 נלחמו הודו ופקיסטן את מלחמת הודו–פקיסטן השנייה, והודו ניצחה שוב.
ב־1966 מת שסטרי הפתאומיות במהלך ביקור בטשקנט והשלטון עבר לידיה של אינדירה גנדי, והיא שירתה כראש ממשלה עד 1977. ב־1971 התערבה הודו במלחמת אזרחים במזרח פקיסטן הבנגלית; המאבק הביא לעצמאות של מזרח פקיסטן, מדינה ששמה היום בנגלדש. במשאל עם הצביעו אנשי סיקים בעד הפיכתה למדינה ה־21 של הודו, וב־26 באפריל 1975 נהייתה סיקים באופן פורמלי לחלק מהודו. ב־1975, בשל בעיות פוליטיות וכלכליות מתגברות וכן בשל איומים על כוחה, הכריזה גנדי על מצב חירום, במהלכה נאסרו מנהיגי האופוזיציה והושעו זכויות אזרחיות רבות. היא העמידה את מדיניותה להכרעת העם בבחירות ב־1977, אך הפסידה למורארג'י דסאי, ראשה של מפלגת ג'נטה. דסאי הפך לראש הממשלה הראשון של הודו שלא שייך למפלגת הקונגרס, אולם גנדי חזרה לשלטון ב-1980.
ב־31 באוקטובר 1984, נרצחה אינדירה גנדי בידי מתנקשים, ומפלגת הקונגרס בחרה בבנה רג'יב גנדי כיורש. ממשלתו נפלה ב־1989 תוך האשמות בשחיתות. ו. פ. סינג ולאחר מכן צ'אנדרה שקאר נהיו לראשי ממשלה.
לאחר הבחירות ב־1989 הג'נאטה דאל, איחוד של מפלגות אופוזיציה, יצרה ממשל בעזרת המפלגה ההינדו־לאומית מפלגת העם ההודית מימין והמפלגה הקומוניסטית של הודו והמפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) משמאל. קואליציה זו התפרקה בנובמבר 1990, ולזמן קצר פלג של ג'נטה דאל שנתמך בידי מפלגת הקונגרס שלט בממשלה, עם צ'אנדרה שקאר כראש ממשלה. גם ברית זו התפרקה, והדבר הביא לבחירות לאומיות ביוני 1991.
ב־27 במאי 1991 נרצח רג'יב גנדי בפיגוע התאבדות שבוצע על ידי קיצונים טמילים. בבחירות זכתה מפלגת הקונגרס, שחזרה לשלטון תחת הנהגתו של פ"ו נרסימהה ראו. ממשלה זו שרדה את הכהונה של חמש שנים והחלה במהלך של ליברליזציה ורפורמה כלכלית, שפתחה את הכלכלה ההודית לסחר עולמי ולהשקעות עולמיות. הפוליטיקה הפנימית של הודו עוצבה גם היא מחדש, כשנאמנויות ישנות על פי קאסטה, אמונה ואתניות פינו את מקומן למפלגות אזוריות קטנות רבות.
בחודשים האחרונים של ממשלתו באביב 1996, הממשלה סבלה מכמה סקנדלים בשל שחיתות, שהביאו לתבוסתה בבחירות. מפלגת העם ההודית הייתה לאחר הבחירות במאי 1996 המפלגה הגדולה ביותר בלוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט), אך לא הצליחה להרכיב קואליציה, וראש הממשלה מטעמה, אטאל ביהארי ואג'פאיי, התפטר לאחר 13 ימים. כשכל המפלגות שואפות להימנע מבחירות חוזרות, קואליציה בת 14 מפלגות מונהגת בידי הג'אנאטה דאל קמה ויצרה ממשלה הידועה כחזית המאוחדת, תחת ראש השרים של קרנאטקה, ה. ד. דווה גאודה. ממשלתו החזיקה שנה, עד שמנהיגה של מפלגת הקונגרס הפסיק את תמיכתו במרץ 1997. אינדר קומאר גוג'ראל נעשה לראש ממשלה תחת קואליציה רחבה מעט יותר.
בחירות חדשות הביאו למפלגת העם ההודית את מספר המושבים הגדול ביותר בפרלמנט, והיא הצליחה להקים קואליציה בראשות אטאל ביהארי ואג'פאיי. ב־11 במאי וב־13 במאי 1998, ממשלה זו עשתה מספר ניסויים בנשק גרעיני תת-קרקעיים, דבר שגרר אחריו סנקציות כלכליות יפניות ואמריקאיות, על פי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני. לאחר מכן הקואליציה התפרקה, ונערכו בחירות חדשות, אך התוצאה הייתה דומה לבחירות הקודמות.
בין מאי ויוני 1999 אירעה בחבל קשמיר מלחמת קרגיל בין הודו לפקיסטן, לאחר שחיילים ופעילים פקיסטנים חמושים עברו את קו הפסקת האש בין המדינות. בקרבות נהרגו מאות חיילים פקיסטנים והודים ובסיומם נסוגו הפקיסטנים בלחץ אמריקני לגבול הבינלאומי, והצדדים חתמו על הפסקת אש.
בינואר 2004 ראש הממשלה ואג'פאיי תמך בפירוק הפרלמנט ובבחירות. מפלגת הקונגרס זכתה ברוב המושבים בבחירות שנערכו במאי 2004, ומאנמוהאן סינג ממפלגת הונגרס נעשה לראש ממשלה.
סינג כיהן כראש הממשלה עד 2014, אז ניצח נרנדרה מודי ממפלגת העם ההודית.