stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור פון שבדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1885 סנקט גוארסהאוזן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  30 באוקטובר 1954 (בגיל 69) פרייבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1904–1945 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-4   מפקד המחוז הצבאי ה-4
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
גנרל חיל הרגלים ויקטור פון שבדלר (בגרמנית: Viktor von Schwedler;‏ 18 בינואר 1885 – 30 באוקטובר 1954), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון שבדלר נולד ב-18 בינואר 1885 בסנקט גוארסהאוזן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס פון שבדלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (מגדבורג ה-1 - הנסיך לאופולד מאנהלט-דסאו). לאחר מכן הועבר פון שבדלר לרגימנט הרגלים ה-88 (נסאו ה-2), ולחם עמו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן, ב-24 בדצמבר 1914 מונה לקצין מטה בקורפוס המילואים ה-41, וב-24 בינואר 1915 מונה לקצין מטה בקורפוס ה-21. ב-14 ביוני 1916 מונה לקצין מטה בקבוצת ברנהרדי, וב-31 באוקטובר 1916 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-113, ובתפקיד זה נשאר עד לסיום המלחמה. פון שבדלר זכה במהלך המלחמה בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, ובצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות.
לאחר המלחמה נשאר פון שבדלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 מונה למפקד פלוגה 13 (מרגמות ברגימנט ה-15, ובשנת 1924 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1929 מונה פון שבדלר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-9 (הפרוסי), והועלה לדרגת אוברסט לויטננט. בשנת 1932 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-3, והועלה לדרגת אוברסט. לאחר מכן מילא תפקידים במטה הכללי בברלין, ובשנת 1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1936 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. בשנת 1938 הועלה פון שבדלר לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-4.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המלחמה היה פון שבדלר מפקד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו בפלישה לפולין. במהלך המערכה על צרפת לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן נשאר כחיל כיבוש בצרפת. על הצלחתו בקרבות קיבל פון שבדלר ב-29 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שבדלר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב אומן.
בקיץ 1942 השתתף הקורפוס שבפיקודו במתקפת הקיץ הגרמנית כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית. במהלך הסתיו הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. ב-1 בנובמבר 1942 פרש פון שבדלר מתפקידו, עקב פציעתו בקרבות. ב-1 במרץ 1943 מונה פון שבדלר למפקד המחוז הצבאי ה-4 בדרזדן, ושימש בתפקיד זה עד ה-31 בינואר 1945. לאחר הפצצת דרזדן ב-13 בפברואר 1945, סייע פון שבדלר בהרגעת הרוחות בעיר.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-30 באוקטובר 1954 מת פון שבדלר בפרייבורג והוא בן 70 שנים.
הקורפוס ה-21 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1912 – אפריל 1919 (כ־6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-21 (בגרמנית: XXI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באוקטובר 1912 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה פריץ פון בלו. מטה הקורפוס היה בזארבריקן, וחייליו גויסו מאזור קובלנץ, טריר וחלק מאלזס-לורן. בתחילה היה הקורפוס בפיקודו של פריץ פון בלו תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עמה בחזית המערבית, תוך שהוא נוטל חלק במערכה על הגבולות ובקרב לורן. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחם עימה במרוץ אל הים. בתחילת 1915 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה העשירית בחזית המזרחית, ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים. הקורפוס נשאר בחזית המזרחית עד לאחר נובמבר 1917, ולאחר מכן חזר לחזית המערבית, שם לחם בתחילה כחלק מפלגת הארמייה A, ולאחר מכן כחלק מהארמייה החמישית. הקורפוס השתתף בניסיון לבלום את מתקפת מז-ארגון האמריקנית, אך ללא הצלחה, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס באפריל 1919.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים פריץ פון בלו (1 באפריל 1890 - 4 באפריל 1915)
גנרל חיל הרגלים אוסקר פון הוטייה (4 באפריל 1915 - 2 בינואר 1917)
גנרל חיל הרגלים ארנסט פון אובן (2 בינואר 1917 - 2 באפריל 1919)
הקורפוס ה-21 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  10 באוגוסט 1939 – 1 במרץ 1940 (205 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל
 מפקדים:  ניקולאוס פון פאלקנהורסט
 
הקורפוס ה-21 (בגרמנית: XXI. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-10 באוגוסט 1939 בשם "הקורפוס ה-21", והועמד תחת פיקוד ניקולאוס פון פאלקנהורסט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה השלישית בפיקודו של גאורג פון קיכלר, וכלל את הדיוויזיות ה-21 וה-228. ב-1 במרץ 1940 הפך הקורפוס לקבוצת הארמייה ה-21, והוטל עליה לכבוש את נורווגיה.
סדר הכוחות > המערכה בפולין

במערכה בפולין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-21
הדיוויזיה ה-228
הקורפוס ה-24 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944   1968 – 1949   1972
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה   מלחמת וייטנאם
הקורפוס ה-24 (באנגלית: XXIV Corps) הוא קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הקורפוס הופעל ב-8 באפריל 1944 בהוואי, והועמד תחת פיקודו של ג'ון הודג'. הקורפוס לחם בקרב לייטה במסגרת המערכה בפיליפינים ובהמשך בקרב אוקינאווה, שם היו תחת פיקודו הדיוויזיות ה-7, ה-96, ומאוחר יותר אף הדיוויזיה ה-77.
היסטוריה > לאחר המלחמה

בספטמבר 1945, לאחר כניעת יפן, עבר הקורפוס לקוריאה, שם נותר בתפקיד חיל כיבוש עד לפירוקו ב-25 בינואר 1949. בשנת 1968 הופעל הקורפוס מחדש בפורט הוד, טקסס, אשר החליף את הקורפוס הזמני וייטנאם, אשר הוקם במהלך מתקפת טט. מאוחר יותר נשלח הקורפוס לדרום וייטנאם, שם פעל עד לשנת 1970, ובשנת 1972 פורק הקורפוס.
הספרות היהודית בטרנסילבניה

הספרות היהודית בטרנסילבניה (1867-1989) היא אוסף של מחקרים בתולדות התאולוגיה, ההיסטוריה של היהדות, המחקרים, העיתונים, כתבי העת וספרי שנתונים על הדת היהודית שפורסמו גם בשפה ההונגרית ברומניה, אשר נוגע להיסטוריה ולחיים של יהדות טרנסילבניה במובן הרחב. טרנסילבניה הייתה חלק מממלכת הונגריה במשך כ-1000 שנים עד חוזה טריאנון בשנת 1920 כשעברה לרשות רומניה. יהודי טרנסילבניה היו דוברי הונגרית וראו עצמם כחלק מיהדות הונגריה.
הזרמים ביהדות

בעקבות האמנציפציה של שנת 1867 בממלכת הונגריה (הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867) והקונגרס של יהודי הונגריה לאחר מכן (הקרע ביהודות הונגריה) ניתן להבחין בשלושה זרמים ביהדות הונגריה. הקהילות שאימצו את הסטטוס שהצביעו עליו בקונגרס הראשון והצטרפו לזרם ה"ניאולוגי", האחרות שהתקבצו בשם האוטונומי של הזרם ה"אורתודוקסי" משנת 1871, ואלה שלא הצטרפו לאף אחת מהזרמים והשתמשו בשם הזרם ה"סטטוס קוו אנטנה".
הזרמים ביהדות > הזרם אורתודוקסי

הספרות היהודית של הזרם האורתודוקסי כללה בעיקר עבודות דתיות, אוספי תגובות ומילוני הסבר שנכתבו בעברית, אך פרסומיהם ועיתוניהם שהיו מיועדים לקהל הרחב פורסמו בהונגרית או בכמה שפות. אלברט וצל (1863-1938) היה הרב הראשי של טורדה ותחת ניהולו הרוחני, בעריכה וילמוש מוסקוביץ, יצא לאור השבועון "האמת" (Hoemesz), שפורסם בטורדה השבועון האורתודוקסי (1933–1940); על פי הנחייתו של הרב הראשי של אוראדיה בנימין פוקס (1877–1936) הלך שאנדור וואסרשטרום וזולטאן לייטנר-לוקאץ', שהיה הידוע ככותב סיפורים קצרים, הוצאת השבועון ששמו בתרגום עברי "עמנו" Népünk–Unser Volk (1929–1940). קהילת קלוז'-נאפוקה פרסמה עלון חודשי בהונגרית בשנת 1940. לרגל יום השנה להקמת החברה קדישא, ראו אור גם שני ספרי זיכרון מעוטרים ("מאתיים שנה בשירות הצדקה". אוראדיה, 1931; "מאה שנה בשירות החסד והצדקה". קלוז'-נאפוקה, 1936).
הזרמים ביהדות > הזרם הניאולוגי

ניאולוגים הגיעו בדרך כלל מהשכבות האמידות יותר, המשכילות יותר בנושאים החילוניים. הם עקבו אחר מצוות הדת המסורתיות פחות בקפדנות והשתמשו בשפה ההונגרית או הגרמנית בטקסיהם ובפרסומיהם. משנת 1924 הדפיסה העמותה את דוחות משרדה בקלוז'-נאפוקה. לוח השנה היהודי (1935–1940), בעריכת פרנץ לוי וסלבטור לקס, פורסם גם הוא בקלוז'-נאפוקה, ובשנתון היהודי בעריכת מיקשה דרכסלר ואימרה נשיץ, שנערך בטימישוארה היה גם חומר מדעי וספרותי; בשנים 1936–1937 אוחדו לוח השנה והשנתון. רבנים לשעבר בטרנסילבניה פרסמו גם את "העבר והעתיד" (Múlt és Jövő) בבודפשט בשנים 1926 ו-1928, וכן את "העתיד היהודי" (Zsidó Jövő) שערכו דז'ה והנריק פרישמן בסאטו מארה בין השנים 1930 - 1940 כיומן ספרותי וחברתי.
הכותבים הניאולוגים של הספרות היהודית הטרנסילבנית פרסמו את מחקריהם לראשונה בשנת 1895 כשנוסדה האגודה הספרות היהודית-הונגרית (IMIT) בשנתונים של האגודה בבודפשט, אך איגוד הרבנים של בנאט-טרנסילבניה פרסם בשנת 1934 וב-1939 ברומניה שני אוספי כרכים (II כרך ספר זיכרון לכבוד הרבנים הראשיים לוי, לנקה וזינגר).
סופרי הקהילה היהודית הטרנסילבניים

הרב מתיאש אייזלר (1865–1930), בין כותבי הקהילה הבולטים. הוא קיבל את הדוקטורט בבלשנות בבודפשט (1889), היה הרב הראשי של קלוז'-נאפוקה, ואחת הדמויות המובילות ביהדות טרנסילבניה המתקדמת. הוא לימד שפות שמיות באוניברסיטה, כתב מחקרים על מחקרי העברית של אפצאי (ספר שנתון IMIT, 1900), על עברם של יהודי טרנסילבניה (מוזיאון טרנסילבניה, 1901); היה חבר באגודת ז'יגמונד קמני (KZST), אגודה ספרותית שפעלה בטרגו מורש. הוא גם היה אספן מפורסם של ספרי יודאיקה שנשמרו בספריית האוניברסיטה בקלוז'-נאפוקה. דרשותיו פורסמו בגרמנית (Im Wandel der Zeiten קלוז'-נאפוקה, 1928).
ליפוט קצ'קמטי (1865–1936) היה גם הוא סופר משמעותי. על עבודתו בנושא "שירה יהודית של ימי הביניים", קיבל את הדוקטורט בבודפשט (1888). הוא היה הרב הראשי באוראדיה, דרשן מצוין, אמן הלשון ההונגרית, משורר ומתרגם. גם המשורר ההונגרי (הלא יהודי) אנדרה אדי הקשיב לדרשותיו. היה חבר ב-KZST. בנוסף לשני אוספי דרשותיו באוראדיה (1922, 1937), הוא פרסם גם שתי עבודות שנכתבו בשיטת ביקורת המקרא. יצירתו יצאה לאור אחת-אחת בשלושה כרכים (ירמיהו. בודפשט, 1932; ישעיהו. אוראדיה, 1935).
פרנץ לוי (1869–1944), הרב הראשי של קהילת "סטטוס קוו אנטה" בטרגו מורש, שנספה בשואה גם היה חבר ב-KZST, היה סופר ומתרגם מומחה. תרגם להונגרית את הדרמה של מקס שמעון נורדאו, "דוקטור קוהן" (כהן). דרמה (Cluj-Napoca, 1920), ספר לימוד בשם "תולדות המקרא" (מהדורה שלישית: Târgu Mureş, 1922), עיון בתלמוד בלוח השנה היהודי (1935–1936), הנצחת בזכרו של יוז'ף קיש בספר השנה היהודי ( 1939–1940).
מנו לנקה (1868–1940) היה הרב הראשי של לוגוז', הוציא את "לקריאת התנ"ך" של לוגוז'. פרסם ספר לימוד (לוגוז', 1924).
יעקב זינגר היה מחבר מאמרי היסטוריה מקומית מאת הרב הראשי לטימישוארה.
מקסימיליאן דרכסלר (1883–1970), לאחר לימודיו בברלין, פריז ואוקספורד הציג את עבודות הפילוסופיה הדתית שלו על רבי יהודה הלוי ועבודותיו הפילוסופיות הדתיות בטימישוארה-מרכז העיר (פרסומים ב'). עבודתו על הרב יצחק בן חיים הכהן שכתב בעברית הופיעה בסינרוואראליה (1932).
אברהם יצחק ניבל (1887-1947), היה הרב הראשי של פוגאראש משנת 1925 וכתב על תפקידם של היהודים במסחר. כמו כן פורסמו כתביו שנכתבו על החינוך היהודי (ארבעה מאמרים בהמשכים ב"לוח השנה היהודי") ואוסף דרשותיו בדיני העבודה התלמודי (אוראדיה, 1940).
שמואל פלדמן, דוקטור להיסטוריה באוניברסיטת ברן. היה גם הרב הראשי של נג'סנטמיקלוש משנת 1928. הקלאסיקנים הגרמנים והתנ"ך, תנ"ך ותרבות בנוסף למחקר שלו (פרסומים ב'). הוא הופיע גם עם כרך נפרד (1930).
ארנה דויטש, שהוכשר בווינה ובפראג, היה רבה הראשי של בראשוב משנת 1927. חקר את ההיסטוריה של יהודי נג'סנטמיקלוש וקראנשבש (פרסומים ב'. שנתון יהודי 1937–1940).
משה כרמלי-ויינברגר, נציג הדור הצעיר, הרב הראשי של קלוז'-נאפוקה מאז 1934. מחקריו הופיעו בפרסומי הקהילה והוא גם ערך את ספר הזיכרון של מרק אנטל (קלוז'-נאפוקה, 1943). עלה לארץ ישראל בשנת 1944 והיה פרופסור בישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
ראו גם

לאסלו פריץ: יהדות דוברת הונגרית בטרנסילבניה. הוצאת ספר השנה ההונגרית הטרנסילבנית, Kv. 1930. 109–17.
מור שטרן: מסעם של יהודי סאטו מארה. סאטו מארה, 1931.
דז'ה שיין: מחפשי אלוהים תחת הקרפטים. רומן החסידות קלוז'-נאפוקה, 1935.
זיכרון לאלבום - ספר זיכרון על הלווייתו של הרב הראשי ד"ר ליפוט קצ'קמטי. אוראדיה, 1936.
משה ויינברגר: יצירתו הספרותית של ד"ר מתיאס אייזלר. עלון קהילתי, קלוז'-נאפוקה, 1936 / 4–7.
אימרה סבו: יהודי טרנסילבניה. קלוז'-נאפוקה, 1938.
אנדרה שוש: דרכם של יהודי אוראדיה. בודפשט, 1943.
הייתה פעם דיש... בתלן, נערך על ידי זולטאן זינגר. תל אביב, 1969.
ספר זיכרון של יהודי קלוז'. נערך על ידי ד"ר משה כרמילי - ויינברגר. ניו יורק, 1970.
ההיסטוריה של יהודי טרגו מורש I - II. נערך על ידי פרי [פרידמן] יצחק. תל אביב, 1977.
העיר של אתמול. ספר זיכרון של יהודי אוראדיה. נערך על ידי דז'ה שיין, הלר נוס, שאנדור רובינשטיין, אדן גרוסמן, יוסף גרדה, אוטו רפפורט. תל אביב, 1981.
ג'רג' גאל: ספרות יהודית הונגרית ברומניה. שנתון. הוצאת הנציגות הלאומית של היהודים ההונגרים. בודפשט, 1983/84.
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés II. (G–Ke). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1991. ISBN 973-26-0212-0
ואלרי ריומין

| --- | --- |

ואלרי ריומין בשנת 1998
 לידה:  16 באוגוסט 1939 קומסומולסק על אמור, ברית המועצות
 פטירה:  6 ביוני 2022 (בגיל 82) מיטישצ'י, רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית ורוסית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי רוסיה רוסי
 השכלה:  Moscow State Forest University (1966) 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1973–1997 (כ־24 שנים)
 דרגה:  תת-קולונל בחיל האוויר הסובייטי
 זמן שהייה בחלל:  371 יום, 16 שעות, 24 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ואלרי ריומין באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 סויוז 25, סויוז 32, סויוז 35, STS-91
 
 עיטורים
  (פעמיים)  (3 פעמים) 
 
ואלרי ריומין (ברוסית: Валерий Викторович Рюмин;‏ 16 באוגוסט 1939 – 6 ביוני 2022) היה קוסמונאוט סובייטי ורוסי שטס לחלל בארבע משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6 ולמעבורת החלל דיסקברי. ב-2 מהמשימות שהה ריומין בחלל כשישה חודשים בכל אחת מהן.
ביוגרפיה

ואלרי ריומין נולד בעיר קומסומולסק על אמור שבמחוז חברובסק. לאחר מספר שנים עברה משפחתו להתגורר במחוז מוסקבה. עם סיום בית הספר הוא למד בבית הספר לטכנאים ועם סיום לימודיו גויס לצבא. לאחר שירותו הצבאי למד ריומין הנדסת אלקטרוניקה וסיים את לימודיו בשנת 1966.
ריומין התחיל לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית והשתלב בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה. הוא עבד על החלליות שהיו מיועדות לשיגור לכיוון הירח. בשנת 1973 ריומין נכלל ביחידה להכנת קוסמונאוטים סובייטים.
את טיסתו הראשונה לחלל ביצע ריומין על סיפון חללית סויוז 25 באוקטובר 1977. החללית הייתה צריכה להתחבר לתחנת חלל סאליוט 6, אך עקב בעיות טכניות החיבור בוטל והחללית חזרה לכדור הארץ.
ב-25 בפברואר 1979 טס ריומין לחלל על סיפון חללית סויוז 32 (ולדימיר ליאחוב היה מפקד צוות). החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 6 ובכך החלה לפעול משלחת מס' 3. ב-15 באוגוסט ריומין יצא לחלל הפתוח לצורך ביצוע עבודות תחזוקה ותיקונים. הוא חזר לכדור הארץ ב-19 באוגוסט 1979 על חללית סויוז 34 לאחר שהות של 175 ימים בחלל.
ב-9 באפריל 1980 טס ריומין לחלל על סיפון חללית סויוז 35 (לאוניד פופוב היה מפקד צוות). החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 6. קוסמונאוטים עברו לתחנת החלל ובכך החל הפעילות של משלחת מס' 4. הוא חזר לכדור הארץ ב-11 באוקטובר 1980 על חללית סויוז 37 לאחר שהות של 185 ימים בחלל.
ב-28 באוקטובר 1987 עזב ריומין את יחידת הקוסמונאוטים וחזר לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית.
ביולי 1997 סוכם לשלב אותו בטיסת מעבורת החלל דיסקברי במשימה מספר STS-91, ובמשך חצי שנה ריומין עבר תוכנית הכנה בארצות הברית. הטיסה בוצעה במהלך יוני 1998 כאשר החללית התחברה לתחנת חלל מיר. את טיסתו הרביעית ביצע ריומין כשהיה בן 58 ובכך הוא היה הקוסמונאוט הרוסי המבוגר עד שבשנת 2013 פאבל וינוגרדוב עבר אותו.
עם חזרתו מהטיסה הרביעית פרש ריומין לגמלאות מיחידת הקוסמונאוטים והמשיך את עבודתו בתעשיית החלל. על תרומתו בפיתוח מערכות חלל הוענק לריומין פרס ברית המועצות בשנת 1982 ופרס הפדרציה הרוסית בשנת 1999.
ריומין נפטר ב-6 ביוני 2022. הותיר אחריו אישה, הקוסמונאוטית ילנה קונדקובה, את בתם המשותפת ואת ילדיו מנישואיו הראשונים.
ואלריוס גראטוס

ואלריוס גראטוס היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 15 עד 26 לספירה.
גראטוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, הוא מונה על ידי טיבריוס בשנת 15 לספירה לנציב יהודה. שלא כמו הנציבים הקודמים כיהן גראטוס בתפקידו במשך תקופה ארוכה כתוצאה ממדיניותו של טיבריוס להאריך את זמן כהונתם של הנציבים בפרובינקיות.
גראטוס הוא הנציב הראשון שיודעים עליו שהתערב באופן פעיל במינוי הכהנים הגדולים, תחילה הורה להפסיק את כהונתו של חנן בן שת ומינה תחתיו את ישמעאל בן פיאבי (הראשון), כעבור זמן קצר הדיח את ישמעאל ומינה תחתיו את אלעזר בן חנן שגם הוא לא החזיק בכהונתו מעל לשנה וגראטוס בחר את יוסף כייפא ככהן גדול. ייתכן שהמינוים וההדחות התכופים נבעו מהצורך למצוא מועמד שיהיה מקובל על המוני העם אבל בה בעת יהיה עושה דברה של רומא.
גראטוס סיים את כהונתו בשנת 26 לספירה והוחלף על ידי פונטיוס פילטוס.
בקדמוניות היהודים נכתב שהקיסר טיבריוס שלח רק שני נציבים ליהודה במהלך כהונתו, גראטוס ופונטיוס פילאטוס. כן כתוב בקדמוניות שגראטוס כיהן במשך 11 שנה ופילאטוס 10 שנים. בהתאם לכך מוסכם על רוב החוקרים שגראטוס כיהן בשנים 15–26 לספירה. עם זאת, דניאל שוורץ, ועוד קודם לכן רוברט אייזלר, טענו שציון שנות הכהונה של גראטוס ופילאטוס הוא טעות או זיוף וכי גראטוס כיהן עד שנת 19 לספירה בלבד. לטענתו של אייזלר, תיאור תקופת גראטוס בקדמוניות היהודים הוא קצר מאוד וכולל התייחסות למינוי של 4 כהנים גדולים בלבד, כאשר שלושה מהם כיהנו פחות משנה, ועל כן מתקבל הרושם שהוא כיהן 4 שנים בלבד. כן טען אייזלר שהדין וחשבון שמביא אוסביוס על משפטו של ישו מייחס אותו לשנת 21 לספירה בתקופת כהונת פילאטיוס.
הערות שוליים

↑  דניאל שוורץ, מינויו של פונטיוס פילאטוס והכרונולוגיה של קדמוניות יח-כ, בתוך ציון שנה מ"ח, חוב' ד, תשמ"ג, עמ' 325-345
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
הקורפוס ה-22 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944 1966 – 1946 1971 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה  מלחמת וייטנאם
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-22 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת וייטנאם.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-9 בינואר 1944 וכמפקדו מונה הנרי טרל הבן. הקורפוס הוצב בפורט קמפבל, קנטקי. תחת פיקודו של ארנסט הרמון, נשלח הקורפוס לחזית המערבית, ולחם בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. בינואר 1946 פורק הקורפוס. ב-10 בינואר 1966 הוקם הקורפוס מדש בפורט הוד, טקסס, ונשלח לווייטנאם. הקורפוס השתתף במלחמת וייטנאם כחלק מכוח השדה השני (II Field Force), ופורק ב-3 במאי 1971.
מפקדים

הנרי טרל הבן (15 בינואר 1944 - נובמבר 1944)
ארנסט הרמון (23 בינואר 1945 - 10 בינואר 1946)
הסופר קאפ האיטלקי 2008

הסופר קאפ האיטלקי 2008 היה המהדורה ה-21 של הסופר קאפ האיטלקי. הוא נערך ב-24 באוגוסט 2008, בסן סירו, שבמילאנו, איטליה. המשחק שוחק בין אלופת הסרייה א' לעונת 2007/08, אינטר מילאנו, לבין מחזיקת הגביע האיטלקי של אותה העונה, רומא. אינטר ניצחה במשחק בפנדלים 6-5 לאחר תיקו 2-2 בתום דקות ההארכה.
סיכום המשחק

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 באוגוסט 2008 | אינטר מילאנו | 2–2‏ה | רומא | סן סירו, מילאנו צופים: 43,400 שיפוט: מסימיליאנו סאקאני |
| 24 באוגוסט 2008 | מונטארי  18'   באלוטלי  83' | (סיקור) | דה רוסי  59'   ווצ'יניץ'  90' | סן סירו, מילאנו צופים: 43,400 שיפוט: מסימיליאנו סאקאני |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | איברהימוביץ'    באלוטלי    סטנקוביץ'    מקסוול    קמביאסו    חימנז    זאנטי    | 5-6 | ווצ'יניץ'    בפטיסטה    קאסטי    דה רוסי    טוטי    פיסארו    חואן  |   |
סיכום המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              אינטר :               רומא
ראו גם

עונת 2008/2009 בסרייה א'
הקורפוס ה-23 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944–1946 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-23 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-15 בינואר 1944 בפורט בואי, טקסס. הקורפוס נשלח לחזית המערבית, והשתתף בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה כחלק מהארמייה ה-15 של לאונרד ג'רואו. ב-6 בפברואר 1945 מונה ג'יימס ואן פליט כמפקד הקורפוס, ובאפריל הוא הוצב ככוח כיבוש במערב גרמניה, באזור סביב טריר וקובלנץ, ובסיסו היה באוברשטיין. ביולי העביר הקורפוס את העמדות לידי צרפת. הקורפוס פורק ב-10 בפברואר 1946.
מפקדים

ג'יימס ואן פליט (6 בפברואר 1945 - 16 במרץ 1945)
יו ג'וזף גאפי (16 במרץ 1945 - 10 בפברואר 1946)
הקדשה (יצירה)

בתחילתו של ספר מופיע לעיתים דף הקדשה, שבו מקדיש המחבר את הספר לאדם היקר ללבו. בנוסף להקדשה המודפסת, המופיעה בכל עותקיו של הספר, נוהגים מחברים לכתוב הקדשה אישית, בכתב יד, לידידים ולמכובדים שלהם העניקו את הספר.
מטרת ההקדשה

מבין כל עמודי הספר, עמוד ההקדשה לבדו הוא נחלתו הפרטית של המחבר. אמנם כל הספר הוא יצירתו של המחבר, אך ביצירה זו אין הוא חופשי: עליו להתחשב בטובתו של הקורא, בכללים המוכתבים על ידי המו"ל, בשיקולי שיווק ובשיקולים נוספים. בהקדשה פטור המחבר משיקולים אלה, והוא רשאי להקדיש את ספרו כאוות נפשו: לאדם או לגורם כראות עיניו, ובסגנון שיחפוץ. במסגרת חופש זה קיימת גם הזכות שלא לכתוב הקדשה.
המדריך הנודע, "מדריך שיקגו לסגנון" The Chicago Manual of Style)), מציין: "הקדשות ראוותניות הן נחלת העבר" (Extravagant dedications are things of the past). ישנם מחברים שאינם מקבלים קביעה זו.
בדרך-כלל משקפת ההקדשה את רגשותיו של המחבר, אך ניתן למצוא גם הקדשה בעלת מטרה ברורה. את ספרו "מקום תחת השמש" הקדיש בנימין נתניהו לאשתו. להקדשה ניתנה הפרשנות הבאה:
"לספר מטרה נוספת, לא פחות קריטית למנהיג האופוזיציה. בעמוד הראשון מתנוססת הקדשה לרעייתו שרה, ותודה לה על כך שעזרה בכתיבתו. ככל שמתחממת מערכת הבחירות יודע נתניהו שסיפור הבגידה שלו בשרה עלול לשמש תחמושת ליריביו. ומכיוון שנתניהו הוא פוליטיקאי היורד לפרטי פרטים, הוא החליט לא לקחת סיכון ולנטרל את פצצת הזמן הזאת כמה שיותר מוקדם".
הקדשה שיש בה אמירה פוליטית המציגה את תמצית תפיסת עולמו של המחבר מופיעה בפתח ספרו של שלמה זנד, "מתי ואיך הומצאה ארץ-ישראל?", וזו לשונה: "לזכר תושבי אל-שייח' מואניס אשר נעקרו בעבר הרחוק מהמקום שבו אני חי ועובד בהווה הקרוב".
מושאי ההקדשה > קרובי משפחה

מושאים עיקריים להקדשות הם קרובי משפחה: הורים, בן-זוג, ילדים. הקדשה לקרוב שנפטר היא דרך מקובלת להנצחת אותו קרוב. כאשר לספר מחברים אחדים, מחייבת הקדשה לקרובי משפחה איזון בין המחברים, שגורם להקדשת הספר לאנשים אחדים. בהקדשה מסוג זה, ובפרט בנוסחיה הקצרים, אין מסר לקורא; ההקדשה נועדה להנאתם של המחבר ומושאי הקדשתו.
דוגמאות:
מושאי ההקדשה > מורים ועמיתים

קבוצה נוספת לה מקובל להקדיש ספרים כוללת מורים ועמיתים, לאו דווקא בזכות תרומתם הישירה לספר המוקדש, אלא בזכות תרומתם הכללית למחבר, או לענף בו עוסק הספר. אף כאן, בדומה להקדשה לקרובי משפחה, ישנם סגנונות מגוונים בניסוח ההקדשה.
דוגמה:
מושאי ההקדשה > ארגונים

בארגונים שלהם מוקדש הספר נכללים מקומות עבודה או ארגונים הקשורים לנושא הספר
דוגמה: