stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האנטישמיות החדשה
אפיון האנטישמיות החדשה

בכל שלוש הצורות העיקריות של האנטישמיות, היהודי הושמץ כמייצג את כל הרע שבעולם. באנטישמיות ה"דתית" - היהודים אופיינו כשטן או כמקורבים אליו והואשמו בהריגת ישו, שהוצג כבנו של אלוהים. באנטישמיות ה"גזענית" - היהודים הואשמו בהרעלת העולם בהתנהגותם ורעיונותיהם. היום, האנטישמים ה"חדשים" מציגים את ישראל כמדינה רעה. כאשר מקבלי החלטות משוכנעים כי אדם או מדינה מסוימת מגלמים את הרוע, השלב הבא להתמודדות מול "הרוע" יהיה הפרדה, שעבוד, או אפילו השמדה. בימי הביניים ההתמודדות מול רוע היהודים בקרב מקבלי ההחלטות הייתה הגליה או הגבלה לגטאות תוך שלילת זכויות מהן נהנו הנוצרים. בתקופת הנאציזם ביקשו לחסל את היהודים, זאת כשהאנטישמיות החברתית והדה-לגיטימציה המוקדמת של היהודים, תוך שלילת אנושיותם, הכינה את הקרקע להשמדתם הפיזית.
האנטישמיות החדשה באירופה, בקנדה ובארצות הברית פועלת לצד מאפיינים עכשוויים של אנטישמיות קלאסית: הפצת שמועות בעלות אופי קונספירטיבי אנטישמי כגון וריאציות אקטואליות של הפרוטוקולים של זקני ציון, האשמת היהודים במשבר הכלכלי העולמי ובפיגועי 11 בספטמבר והכחשת השואה ("הציונים זייפו את השואה כדי להשתלט על פלסטין"). לעיתים מתרחשת גם אלימות פיזית כנגד יהודים, לרבות טרור, וכן ונדליזם כנגד בתי כנסת ובתי עלמין יהודיים. רבות מהתקפות אלה נעשו על ידי מהגרים מוסלמים באירופה וארצות הברית.[דרוש מקור]
ארווין קוטלר, פרופסור למשפטים וזכויות אדם, טוען שהאנטישמיות הקלאסית הפלתה יהודים כפרטים, ואילו האנטישמיות החדשה, בניגוד לה, "מעוגנת בהפליה כנגד היהודים כעם, וכמימוש לאומיותם בישראל. בכל צורה, המהות של האנטישמיות היא זהה - התקפה על ליבת הזהות היהודית בכל רגע." קוטלר טוען שקשה לכמת את האנטישמיות החדשה, מאחר שהקריטריונים הרגילים שמשמשים ממשלות לגלות הפליה - כגון מצב כלכלי, דיור, בריאות ותעסוקה - שימושיים רק לגילוי הפליה כנגד פרטים. לכן, קשה להראות שהאנטישמיות החדשה אכן קיימת במובנים אלה.
קוטלר מגדיר "אנטישמיות קלאסית או מסורתית" כ"הפליה כנגד, שלילת זכויות או תקיפת יהודים ושלילת זכותם לחיות כחברים שווי-זכויות בקרב החברה בה הם גרים", ואת "האנטישמיות החדשה" כ"הפליה כנגד זכותו של העם היהודי לחיות כאומה שווה זכויות בקרב משפחת העמים - שלילת ותקיפה אף של זכותו של העם היהודי לחיות - כאשר ישראל היא בעצם היהודי הקולקטיבי בקרב האומות."
לטענת החוקרת איסולדה פוגל (Isolde Vogel) מהאקדמיה האוסטרית למדעים (אנ'), לראות בישראל כתוקפן, ואת הפלסטינים כעם מדוכא, זה חלק מהאנטישמיות המודרנית. למרות טבח שבעה באוקטובר שביצע חמאס ב-2023, החשיבה האנטישמית לא נותנת מקום לגינוי הפשע הזה, וגם לא להבנה שהמצב מורכב יותר.
הפובליציסט בן-דרור ימיני מרבה לכתוב, מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה, על האנטישמיות החדשה ונגד מה שהוא רואה כהסתה נגד ישראל בעולם מצד פלסטינים, פעילי שמאל רדיקלי ואחרים. הוא מכנה זאת "תעשיית השקרים" ו"אנטישמיות במסווה של אנטי-ציונות" או "אנטישמיות פוליטיקלי קורקט". לטענתו, השנאה לישראל והאנטי-ציונות הקיצונית שנהפכו לרווחות בעשור האחרון, הן למעשה ביטוי חדש לאנטישמיות הקלאסית, והשנאה המסורתית ליהודים מתועלת לשנאה כנגד ישראל (שנחשבת ללגיטימית יותר לעומת האנטישמיות המסורתית שנתפשת כגזענות לא-לגיטימית בעקבות זוועות השואה). כשם שהאנטישמיות הישנה השתמשה בעלילות דם כדי להסית לרצח יהודים, כך גם האנטישמיות החדשה משתמשת בעלילות דם ושקרים רבים כדי להסית ולעורר שנאה כלפי ישראל והיהודים. גם אמנון רובינשטיין הרבה לכתוב נגד האנטישמיות החדשה, בהתחלה בעיתון "הארץ" ומאוחר יותר ב"מעריב".
אפיון האנטישמיות החדשה > יסודות

היסודות הבאים הם שמגדירים את האנטי-ציונות החדשה כאנטישמיות:
התנגדות לעצם קיומה של מדינת ישראל היא התנגדות לזכותו של העם היהודי להגדרה עצמית במדינה ריבונית, ועל כן מפלה אותו לרעה ביחס לשאר העמים ולעקרונות המשפט הבינלאומי.
הימנעות מהצעת פתרון חלופי הומניסטי לאזרחיה היהודים של מדינת ישראל, אשר בהיעדרה יהפכו למיעוט קטן וחסר הגנה בסביבה עוינת.
ביקורת כלפי ישראל המתאפיינת בסטנדרטים כפולים, ובאופן בלתי מידתי ביחס לביקורת המושמעת כלפי מדינותיהם של עמים אחרים. לפי דניאל גולדהגן הדממה המוחלטת או הכמעט מוחלטת לה זוכות מדינות אחרות, במיוחד ערביות, מצד מדינות אירופה משקפת את מה שהעמיתים האירופאים חשים: בין אם בתמיכה בלאומיות הפלסטינית או הסתייגות מלמתוח ביקורת כלפי האויבים של אלו שהם שונאים. כלומר הסתייגות מלמתוח ביקורת על אויבי ישראל וארצות הברית, שהם שונאים.
ביקורת כלפי ישראל שמפיצה ומייצרת מידע מוטה, מסולף או סלקטיבי של עובדות, ועושה שימוש שגוי ומטעה במושגים טעונים מתוך מטרה לגרום לדמוניזציה ולהסתה נגדה. לדוגמה, השוואת הציונות ומעשי ישראל לנאצים (אגב זילות השואה), שימוש מטעה במונחים כמו רצח עם, קולוניאליזם, אפרטהייד, ופשעים נגד האנושות (בניגוד לפשעי מלחמה).
אפיון האנטישמיות החדשה > מאפיינים

ארווין קוטלר, פרופסור באוניברסיטת מקגיל ומומחה מוביל לזכויות אדם, מונה תשעה מאפיינים של האנטישמיות החדשה:
אנטישמיות ג'נוסיידאלית – קריאות פומביות להשמדת ישראל והעם היהודי (ג'נוסייד = רצח עם).
אנטישמיות פוליטית – שלילת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית; הדה-לגיטימציה של ישראל כמדינה; ייחוס כל הרוע שבעולם לישראל.
אנטישמיות אידאולוגית – השוואה בין הציונות לגזענות כדי לבצע "נאציפקציה" של ישראל, כלומר: הצגת ישראל כמדינה נאצית.
אנטישמיות דתית – אנטישמיות שנובעת מפירוש קיצוני של דת האסלאם ושואבת מהאנטישמיות הנוצרית הקלאסית.
אנטישמיות תרבותית – התערובת של גישה, סנטימנטים ושיח אנטישמי שנעשו אופנתיים ב"שיחות סלון" של אינטלקטואלים.
אנטישמיות כלכלית – תנועת ה-BDS וסנקציות וחרמות כגון החרם הערבי כנגד מדינות וחברות שסוחרות עם ישראל.
הכחשת השואה – הטענה שהשואה לא התרחשה ושלא הייתה השמדת עם מתוכננת כנגד היהודים. האנטישמיות החדשה הוסיפה נופך חדש להכחשת השואה: הטענה שהשואה היא למעשה זיוף ציוני בשירות ישראל והציונות שנועד לנשל את הפלסטינים מאדמתם. תזה זו מופצת ומקודמת, למשל, על ידי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס.
טרור גזעני כנגד יהודים – טרור כנגד יהודים ומטרות יהודיות בישראל ובעולם.
הפליית ישראל בזירה הבינלאומית – יחס מפלה לרעה כנגד ישראל בזירה הבינלאומית, שפיטת מעשיה בסטנדרטים כפולים והתמקדות בה ללא כל פרופורציה למעשיה לעומת מעשי מדינות אחרות.
אפיון האנטישמיות החדשה > מאפיינים > הגדרת מחלקת המדינה של ארצות הברית לאנטישמיות

מבחן שלושת ה-D לאנטישמיות של נתן שרנסקי אומץ על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית. המבחן נועד להבחין בין ביקורת לגיטימית של מדינת ישראל לאנטישמיות. כששלושת ה-D-ים מייצגים: דה-לגיטימציה (Delegitimization) דמוניזציה (Demonization) ומוסר כפול (Double standards) כלפי מדינת ישראל, כשכל אחד מאלו מייצג אנטישמיות.
אפיון האנטישמיות החדשה > מאפיינים > הגדרת האיחוד האירופי לאנטישמיות

הפורום האירופי לאנטישמיות הגדיר מספר נקודות "לזיהוי אירועים, איסוף נתונים ולסיוע ביישום ואכיפת חקיקה העוסקת באנטישמיות", ובהם:
קריאה לסיוע, לעזרה או להצדקת הרג או פגיעה ביהודים, בשם אידאולוגיה קיצונית או בשם ראייה דתית קיצונית.
התייחסות ליהודים בצורה השוללות מהם את אנושיותם, מכוונת לעשות להם ד-הומניזציה, או מייחסות להם סטראוטיפים כיחידים או כקשורים לעוצמת יהודית כקבוצה – כמו, אם כי לא באופן בלעדי, מיתוס המזימה היהודית העולמית לשלוט על התקשורת, הכלכלה, הממשלה או מוסדות אחרים של החברה.
האשמת היהודים כעם בהיותם אחראים למעשים שליליים, אמיתיים או מדומים, שבוצעו על ידי אדם יהודי אחד או קבוצה, או אפילו למעשים שבוצעו על ידי לא-יהודים.
הכחשת קיום, מטרת והמכניזם (למשל תאי-הגזים) של השמדת העם היהודי בידי גרמניה הנאצית, תומכיה ובני בריתה במהלך מלחמת העולם השנייה.
האשמת היהודים כעם, או את ישראל כמדינה, בהמצאת או הגזמת ממדי השואה.
האשמת אזרחים יהודים, שאינם חיים בישראל, בהיותם נאמנים יותר למדינת ישראל או בהעדפת האינטרסים של היהודים ברחבי העולם על פני האינטרסים של המדינה בה הם חיים.
הכחשת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית, בין היתר באמצעות הטענה שקיומה של מדינת ישראל היא יוזמה גזענית.
יישום סטנדרטים כפולים כלפי ישראל בדרישה ממנה לנהוג באופן, שאינו מצופה או נדרש מכל אומה דמוקרטית אחרת.
שימוש בסמלים או בדימויים הקשורים לאנטישמיות הקלאסית (למשל הטענה שהיהודים הרגו את ישו או עלילות-דם) כדי לאפיין את ישראל או ישראלים.
השוואה בין מדיניותה העכשווית של ישראל לבין זו של הנאצים.
ראייה קיבוצית של היהודים כאחראים לפעולותיה של מדינת ישראל.
אפיון האנטישמיות החדשה > מאפיינים > הגדרת ה-IHRA

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הברית הבינלאומית לזיכרון השואה IHRA (אנ') פרסמה ב-2016 הגדרת עבודה למהי אנטישמיות שידועה כהגדרת IHRA לאנטישמיות (אנ'). ההגדרה אומצה על ידי מדינת ישראל ועל ידי 32 מדינות ברחבי העולם (נכון ל-2021). ההגדרה נפתחת במבוא:
אנטישמיות היא תפישה מסוימת של היהודים, שעלולה להתבטא בשנאה כלפי יהודים. ביטויים רטוריים ופיזיים של אנטישמיות מכוונת כלפי אנשים יהודים או לא יהודים ו/או רכושם, כלפי מוסדות הקהילה היהודית ומוסדות דת.
בהמשך הובא פירוט להתבטאויות נפוצות של האנטישמיות. הגדרה זו אומצה על ידי האיחוד האירופאי.
המניעים לעליית האנטישמיות החדשה

לאחר הקמת מדינת ישראל, נטען כי הדמוניזציה שעושים האירופאים לישראל נובעת מרגש האשמה שלהם על השואה, והפיכת היהודים לעם רצחני מקלה על תחושת האשם. בין התומכים בדעה זו נמנה הפילוסוף היהודי-צרפתי ברנאר-אנרי לוי.
פוסט קולוניאליזם ואדוארד סעיד: האינטלקטואל הפלסטיני אדוארד סעיד הציג תזה המאשימה את העולם המערבי ביחס גזעני כלפי העולם הערבי, בעיקר על רקע הקולוניאליזם של תחילת המאה ה-20 (שנמשך בצפון אפריקה גם עד אחרי מלחמת העולם השנייה) שלטענת סעיד עשק וניצל את האוכלוסייה המקומית המוסלמית. פרסום התזה והפצתה בקמפוסים השונים ברחבי אירופה וארצות הברית (לעיתים במימון סעודי) עורר רגשות אשם בקרב אקדמאים ואנשי רוח רבים, שהוקיעו בפומבי את הקולוניאליזם האירופאי והתנערו ממנו לטובת גישה של פלורליזם, רב-תרבותיות וזכויות אדם. התעמולה הפלסטינית, ובכללה גם סעיד, הציגה את מדינת ישראל כמפעל קולוניאליסטי אירופאי בלב העולם הערבי, ובכך גרמה לפגיעה בלגיטימיות של מדינת ישראל ולפיתוח עוינות כלפיה בקרב אירופאים רבים שרצו להיחשב כנאורים ואנטי-גזעניים.
עלייה בכמות המהגרים מארצות מוסלמיות העוינות לישראל אל ארצות המערב, מביאה להתפתחות של אנטשימיות חדשה בארצות אלו.
האינתיפאדה השנייה: גל הטרור פלסטיני הביא לתגובות צבאיות נוקשות מצד ישראל. תמונות של בתים הרוסים, הפצצת מבנים על ידי מטוסי קרב, אזרחים הרוגים ותמונות של ילדים שותתי דם (למשל: פרשת מוחמד א-דורה), זויפו, בוימו ונוצלו על ידי התעמולה הפלסטינית להצגת ישראל ככובש אכזר ורצחני, הטובח בלא היסוס בערבים חפים מפשע. התמונות הקשות עוררו זעם בקרב מוסלמים ואירופאים רבים, והזעם תועל לשנאה, פעולות כנגד ישראל ואלימות כנגד יהודים.
תעמולה והסתה אנטי-ישראלית מתמשכת; שהתגבשה רבות הודות לארגוני NGO, במת האו"ם, האיחוד האירופי, והתקשורת והאקדמיה.
"הקואליציה האדומה-ירוקה": ברית בין ארגוני שמאל רדיקלי לארגונים אסלאמיסטים קיצוניים, המבוססת על השנאה המשותפת לישראל.
המניעים לעליית האנטישמיות החדשה > אנטישמיות ככלי פוליטי

| --- | --- |
 :  ראו גם – שנאת זרים
המניעים לעליית האנטישמיות החדשה > אנטישמיות ככלי פוליטי > "זהות משותפת" ובריתות מסוג "אויב אויבי הוא חברי"

הוגי דעות אירופאים מובילים טוענים בשנים האחרונות כי אירופה בונה את זהותה וערכיה בהתנגדות למדיניות ארצות הברית, ומכאן גם ההתנגדות לישראל. שכן לפי אנדריי מרקוביץ (אנ'), האנטי אמריקניזם והאנטישמיות הם הסמלים הגדולים היחידים המשותפים לשמאל ולימין הקיצוני האירופי, הכולל גם את הנאו-נאציזם ואת העולם האסלאמי והלטיני. לכן בעולם הפוסט-מודרני, האנטישמיות החדשה מופצת לא ממקור יחיד אלא מממשלות ומגופים דתיים שונים ורבים ומהתקשורת בעולם הערבי. האחרונים אינם מבחינים בשנאתם בין הישראלים ליהדות התפוצות ופועלים להפצת האנטישמיות בעולם הערבי, הם תומכי אסלאם נלהבים ונאו-נאציזם. באירופה מפיצי האנטישמיות הם פעילי שמאל אך גם פעילי מרכז, שלפי אלן פינקלקראוט, החדירו לאירופאים את הרעיון שכשתחדל ישראל להתקיים יחדל גם הטרור המוסלמי, ומכאן אירופים רבים חולקים כיום את אותו הרצון, כמחרחרי השנאה הערבים, להיעלמותה של ישראל.
ממשלות אירופאיות רבות החלו להודות בעת האחרונה כי קיימת אנטישמיות משמעותית באירופה, ולהצהיר כי יש להילחם בה. בניגוד לאנטישמיות הישנה, שנחשבה למגונה, מוקצית ולא לגיטימית בעקבות זוועות השואה, האנטישמיות החדשה יותר מקובלת, אף בקרב אנשים הנחשבים לנאורים, ותוארה לעיתים כ"אנטישמיות פוליטיקלי קורקט". האנטישמיות החדשה מופיעה גם באוניברסיטאות, בקרב סטודנטים וכן יותר ויותר בתקשורת העולמית יחד עם ביטויי ההתנגדות למדינת ישראל. האנטישמיות החדשה הוצתה ועלתה לפני השטח באופן ניכר בתחילת המאה ה-21 עם פרוץ האינתיפאדה השנייה וההתלקחות המחודשת של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מנפרד גרסטנפלד טוען כי תופעה זו לא התפתחה רק בשנים האחרונות ולא קשורה באופן ספציפי להתקוממות הפלסטינית, אלא כי ההתקוממות הפלסטינית אפשרה או היוותה תירוץ ללגיטימיות ביטוי האנטישמיות בפומבי.
פעמים רבות תקיפת ישראל נחשבת כתחליף קל ונוח יותר לביטוי זעם אנטי-אמריקאי. שכן ישראל נחשבת לגורם פגיע, מבודד וקל יותר לדמוניזציה.
סטטיסטיקות

מסקר דעת קהל שנערך בשנת 2002 על ידי הליגה נגד השמצה בחמש מדינות: אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, הולנד, עלה כי ניתן לאפיין אחד מתוך חמישה משיבים כ"אנטישמי ביותר". 95% מהמשיבים ענו כי הם מאמינים של"יהודים לא אכפת מה קורה לאף אחד מלבד עצמם". 40% מהמשיבים מאמינים כי ליהודים יש יותר מדי כוח בעולם העסקים ובשווקים פיננסיים בינלאומיים. רוב העונים על הסקר השיבו כי הם מאמינים ש"היהודים יותר נאמנים לישראל מלמדינה שלהם". סקר דומה קודם בצרפת, דנמרק, גרמניה, בלגיה, והממלכה המאוחדת הניב תוצאות דומות.
בסוף שנת 2003 מחקר אירו-ברומטרי מטעם הנציבות האירופיות שהודלף העלה כי 15 מדינות החברות באיחוד האירופי מחשיבות את ישראל כ"סכנה הגדולה ביותר לשלום בעולם", יותר מכל מדינה אחרת - כשאחוז זה עומד על 60%. תוצאות סקרים אלו שאף על פי שבוצעו באופן שגוי ועם מינוח לא נכון, שימשו מאוחר יותר את התקשורת האירופאית והעולמית להעצמות הדעה השלילית נגד ישראל. מסקר משנת 2004 מטעם מכון המחקר IPSO שהתבצע באיטליה, צרפת, בלגיה, אוסטריה, ספרד, הולנד, לוקסמבורג, גרמניה, והממלכה המאוחדת, עלה כי 46% מאמינים כי "ליהודים יש מנטליות ואורח חיים שונה מלאזרחים אחרים". 40% האמינו כי ליהודי מדינתם יש קשר מיוחד עם כסף. 35% האמינו כי היהודים צריכים להפסיק "לשחק את הקורבן" ביחס לשואה ורדיפתם לפני שישים שנה. בכל המדינות הייתה הקבלה בין אנטישמיות לאנטי-ישראליות.
בקרב רוב מדינות מערב אירופה האנטישמיות חוצה למעלה מ-26 אחוזים ובהן: אוסטריה, בלגיה, גרמניה, ספרד, צרפת, שווייץ ועוד. ואילו, ברוב מדינות מזרח ודרום אירופה האנטישמיות חוצה למעלה מ-30 אחוזים ובהן: אוקראינה, בולגריה, בלארוס, הונגריה, יוון, ליטא, פולין, קרואטיה ועוד.
ביטויי האנטישמיות החדשה > ביטוי מצד מדינות ומוסדות בינלאומיים

האנטישמיות החדשה מתבטאת גם במוסדות בינלאומיים דוגמת האו"ם. פעילות מועצת זכויות האדם של האו"ם רצופה בהטייה מתמשכת כנגד ישראל תוך העלמת עין מהפרות זכויות אדם חמורות בהרבה המתרחשות במדינות אחרות ובפרט במדינות ערב. לדוגמה, המועצה, שהוקמה בשנת 2006, הספיקה במהלך קיומה לגנות את ישראל 9 פעמים על הפרות זכויות אדם מתוכן 8 בשנה אחת, בעוד שאף דיקטטורה בעולם לא גונתה בה יותר מפעם בשנה. דוגמה נוספת היא ריצ'רד פאלק, מומחה לזכויות אדם ושליח המועצה לשטחי יהודה, שומרון ועזה, שהביע תמיכה בפיגועי ההתאבדות כנגד אזרחים ישראלים, פרסם בבלוג שלו קריקטורה אנטישמית ולבסוף הוכרז כפרסונה נון גראטה על ידי ישראל וכניסתו נאסרה לתחומיה ותחומי הרשות הפלסטינית. המועצה ספגה ביקורת רבה על הטיה זו, ובסופו של דבר אף הוחרמה על ידי מדינת ישראל.
מפגן האנטישמיות המדינית גלש גם לוועידות האו"ם נגד גזענות ב-2001 (דרבן) וב-2009 (ז'נבה) שהפכו מדיון על הגזענות בעולם למפגן של הסתה ואנטישמיות כנגד ישראל, ובסופו של דבר הוחרמו על ידי ישראל, ארצות הברית ומספר מדינות מערביות. בולט בהובלת הקמפיין האנטישמי נגד ישראל בעולם הוא נשיא איראן לשעבר מחמוד אחמדינז'אד שהכחיש את השואה וקרא להשמדת ישראל פעמים רבות, כולל בנאומיו באו"ם. פעולותיה של איראן אינן נעצרות בהסתה גרידא, אלא בעלות היבט מעשי של מימון וחימוש ארגוני טרור וסיוע לביצוע פעולות טרור כנגד יהודים וישראל באמצעות משמרות המהפכה וחזבאללה.
לפי מרכז שמעון ויזנטל ב-15 באפריל 2002 שוודיה, אוסטריה, צרפת, בלגיה, ספרד, ופורטוגל תמכו בהחלטת ועדת האו"ם לזכויות האדם ש"אימץ את הטרור הפלסטיני והאשים את ישראל בביצוע רצח המוני בשטחים השנויים במחלוקת" אף על פי שלאיחוד האירופי יש חלק גדול במנגנון הרשות הפלסטינית ואש"ף, לאור התמיכה הכספית הרבה להם היא מעניקה, האיחוד האירופי הזניח את תפקידו, בין מרצון או לא, בפיקוח על ספרי הלימוד ברשות ואפשר את הפיכת מערכת החינוך הפלסטינית למכונת מלחמה פעילה נגד הסכמי השלום, ובמיוחד תהליך אוסלו.
גם בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג ספג ביקורת על הטיה אנטישמית כנגד ישראל. למשל, חבר הכנסת יאיר לפיד תקף אותו על קריאה לחקור את ישראל בפרשת המשט לעזה (2010) וההשתלטות על המרמרה בה נהרגו 9 מחבלים ואמר כי ”העולם כדרכו ממשיך עם האנטישמיות החדשה, שמתבטאת בנסיון להכפיש את צה"ל, הצבא המוסרי ביותר בעולם. [...] בית הדין בהאג הוכיח היום שהוא מוסד צבוע שנגוע באנטישמיות ובשנאה לישראל. אין הסבר אחר להתנהגותו.”
ביטויי האנטישמיות החדשה > אנטישמיות בתקשורת

כבר בשנותיה הראשונות של האינתיפאדה השנייה, התפרסמו מערכונים וקריקטורות אנטישמיים בכלי תקשורת ערביים שונים (כמו ערוץ אל-מנאר של חזבאללה). בכמה מהן חזרו מוטיבים מעלילות דם נוצריות ישנות וקריקטורות מתקופת גרמניה הנאצית: למשל, ניתן היה לראות את אריאל שרון (או פוליטיקאי ישראלי אחר) כשטן השותה את דמם של ילדים פלסטיניים או דמות טיפוסית של יהודי הנוטלת דם כדי להכין מצות. במצרים פורסמה סדרה על הפרוטוקולים של זקני ציון, קריקטורות הציגו את היהודים כחיה שמשתלטת על העולם או קישרו בין גופים וסמלים ישראלים או יהודיים לסמלים נאציים. לא היה ניתן לדעת האם צעדים אלה הם חלק מאידאולוגיה או רק נעשים כהתרסה, בידיעה ששימוש בסמלים הקשורים לשואה מעורר זעם בקרב יהודים. ועידת דרבן הייתה אחד ממפגני האנטישמיות הגדולים שנראו בפומבי, כאשר במקור היה מדובר בוועידה נגד גזענות. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שאירעו יומיים אחרי סגירת הוועידה, נשמעו הצהרות כאילו יהודים עומדים מאחורי ההתקפה.
"האנטישמיות החדשה" התבטאה בכלי תקשורת אירופאים רבים בסיקור מוטה, עוין ואף מסולף כנגד מדינת ישראל. הסיקור המסולף התבטא בבחירת מונחים אנטי-ישראליים, בהצנעת ידיעות על פיגועי טרור פלסטיניים ובהוצאה מההקשר את פעולותיה הצבאיות של ישראל כנגד הטרור והצגתן כנובעות מתוקפנות, רשעות וגזענות גרידא ולא כאמצעי למניעת פיגועי התאבדות בערי ישראל. המקרה הבולט של סיקור עוין ומסולף כנגד ישראל הוא פרשת "הטבח בג'נין": בעת הקרב בג'נין במבצע חומת מגן הפיצו הפלסטינים האשמות על טבח שערכה ישראל במחנה, וכלי התקשורת האירופאים דיווחו על כך ללא פקפוק וללא פרסום תגובתה של ישראל. ההאשמות על טבח התגלו כשקריות, ולא כל כלי התקשורת טרחו לפרסם תיקון, הבהרה והתנצלות על ההאשמה השגויה. יש אף עיתונאים שעדיין מחזיקים בעמדה שישראל ערכה טבח בג'נין.
העיתון השוודי "אפטונבלדט" הוא בעל היסטוריה של כתבות אנטי-ישראליות המהולות באנטישמיות. באפריל 2002, בעת מבצע חומת מגן, פרסם העיתון מאמר מערכת בכותרת "Den korsfäste Arafat" (ערפאת הצלוב), שיש מבקרים שראו בו אזכור לטענה של צליבת ישו בידי היהודים. בשנת 2003 הורשע עורכו הראשי של אתר האינטרנט של העיתון, קאלה יונגקוויסט, ב"פשע שנאה נגד קבוצה אתנית" אחרי שסירב להוריד תגובות הקוראות להשמדת היהודים. ב-3 בינואר 2006 פרסם העיתונאי רוברט קולין מאמר בו התייחס ל"לובי היהודי", שכביכול מונע את השימוש במילה "חג המולד" בארצות הברית. ב-17 באוגוסט 2009 פרסם העיתון מאמר של העיתונאי דונלד בוסטרום לפיו צה"ל קצר איברים מפלסטינים שמתו בעודם במשמורת ישראלית. המאמר הביא ראיונות עם הפלסטינים שהעלו את הטענה, ועם דובר צה"ל שהכחיש אותה, אך ללא שום הוכחה לטענה המועלית בכתבה.
ביטויי האנטישמיות החדשה > אנטישמיות נוצרית

העוינות הנוצרית המסורתית ליהודים הומרה בהדרגה להתנגדות הממסדים הנוצרים ללאומיות היהודית בארץ-ישראל. לאחר הקמתה של מדינת ישראל תאולוגיית החילופין הפכה לבלתי-רלוונטית ויצרה ואקום תאולוגי עמוק בנצרות, שכן היהודי יועד לעד להשפלה ואילו הנה יש להם מדינה. הפרוטסטנטים העניקו לדבר פרשנות דתית והיא התקרבות ימי חזרתו של ישו; הקתולים דחו רעיון זה. הוותיקן, ה-WCC וה-NECC, מסיבות פוליטיות-פרגמטיות, העניקו למדינת ישראל "יחס עוין ומנוכר כבר מראשיתה". ביוני 1967, במסמך שיועד ל-NECC, פרסמו "קבוצת תאולוגים מזרח-תיכוניים" מסמך לשלילת האנטישמיות. בתוכנו טענו כי סיבת שלילת נוצריי המזרח את היהדות והיהודים היא אי הבחנתם בין העם היהודי למדינת ישראל ובין היהדות לציונות. ואילו הגורם המרכזי לטעותה של נצרות המערב בתמיכתה הבלתי-מסויגת במדינת ישראל היא רגשות האשם כלפי היהודים. הפתרון לבעיה שהציעו היה "להביא לידי הפרדה מושגית ומעשית בין היהדות לציונות בתודעה הנוצרית המזרחית והמערבית." כלומר יש להגדיר את היהדות כנטול כל סממן לאומי או זיקה לארץ ישראל, זאת תוך הדגשת החובה שבמאבק בציונות. מאוחר יותר התפיסה הרווחת בקרב הקתולים הייתה כי מדינת ישראל היא דבר חולף שכנראה נוצר באופן זמני לאור האנטישמיות, וכשהאנטישמיות תיעלם כך גם יקרה עם הדחף הלאומי היהודי. בנוסף נתפסה זהותה היהודית של ישראל כבעיית המזרח התיכון, ומכשתיעלם הזהות היהודית של מדינת ישראל תיווצר מציאות צודקת באזור.
ביטויי האנטישמיות החדשה > אנטישמיות נוצרית > הפלסטינים כישו שנצלב בשנית על ידי היהודים

במהלך השנים האחרונות גורמים שונים החלו להשתמש בתעמולה דתית נוצרית על מנת להסית את דעת הקהל האירופאי והנוצרי נגד ישראל, ובתוך כך להפוך את הפלסטינים לסמל ישו שהיהודים צולבים והורגים בשנית. בשנת 2002, במהלך המצור של צה"ל על כנסיית המולד בבית לחם, הפיץ עיתון לה סטמפה איור בו טנק ישראלי מכוון על ישו התינוק, ששואל: "לוודאי, שהם לא מעוניינים להרוג אותי שוב?". העיתון Het Nieuwsblad (אנ') הציג את אחמד יאסין, מנהיג חמאס, לאחר חיסולו על ידי ישראל, צלוב על כיסא גלגלים תחת הכיתוב: "ישראל הורגת מנהיג רוחני". על אותו נושא, ב-pro-Pasok daily, Eleftherotypia הוצג איור בו אישה שואלת גבר: "מדוע הממשלה היהודית הורגת מנהיג דתי?" האיש עונה: "הם מתאמנים לקראת חג הפסחא."
החל מ-2010 החלו ארגונים הפועלים בשטחי הרשות הפלסטינית להשתמש בתעמולה המעוררת רגשות הדתיים נגד ישראל, תוך עידוד וקריאה להחרמתה. משנת 2013 ארגונים נוצריים הפועלים בשטחי הרשות הפלסטינית, החלו להשתמש ביתר שאת בתעמולה דתית אנטישמית נגד ישראל, תוך טיעון כי ישו היה פלסטיני שחי בפלסטין. ד"וח קרן עמוס הבריטית (Amos Trust) הפועל בתחומי הרשות הפלסטינית בנוגע לפעולותיה בבית לחם כתב: "בתור יהודי שחי בנצרת, ישו לא יורשה על ידי הנהגה שלו להיכנס לבית לחם. יהיה עליו להיכנס באופן בלתי חוקי לבית לחם ואולי אף לעבור בידוק ביטחוני במחסום. ואז הוא כנראה יבכה על מקום הולדתו כפי שבכה על ירושלים... אם ישו היה נולד היום בבית לחם, שדות מרעה רבים היו מוחרמים לטובת ההתנחלויות ישראליות הבלתי חוקיות." בכריכת הקטלוג לשנת 2013 אף מתואר ישו מנסה לעבור את חומת הביטחון באמצעות חבל.
בשנת 2014 לכבוד חג המולד התחפשו מפגינים פלסטינים לסנטה קלאוס ויצאו להפגין ולתקוף חיילי צה"ל תוך צילום תמונות תגובות החיילים והפצתם כתקיפת חיילי צה"ל את סנטה קלאוס. באותה שנה Kairos Palestine הפיצו איגרת מיוחדת ובה נכתב:
הכנסייה הפרסביטראנית באותה השנה פרסמה "כשאנו חוגגים את לידתו של הילד הנוצרי, (קשה שלא לתהות) איך היו חייו נראים כילד או של מריה כאם, אם הוא היה נולד בבית לחם היום." באותה השנה החלו לדמות את מדינת ישראל לשלטון הכיבוש הרומי, שדיכא את היהודים בימיו של ישו; ואת היהודים אז לפלסטינים היום. הכנסייה המתודיסטית המאוחדת פרסמה: "מנקודת המבט הפלסטינית, ישנו דמיון מסוים בין התנאים הפוליטיים בפלסטין בזמנו של ישו והמצב הנוכחי בפלסטין. יש כיבוש בוטה ששולט ומדכא את העם; ויש מילות שתתארנה את מה שהאנשים עוברים: פחד, חוסר ביטחון, חוסר יציבות, סבל, צער, ייאוש, ורגשות שליליים אחרים שאימפריה מדכאת וממשלת ימין ישראלית יכולים ליצור."
ויקטור בטרסה ראש העיר הנוצרי של בית-לחם גם טען כי "הפלסטינים נצלבו בידי כוחות הביטחון הישראליים, בית-לחם היא כלא עצום, וישו – השוהה בגופם של הפלסטינים – כלוא בעיר המוקפת בגדר ההפרדה."
ביטויי האנטישמיות החדשה > קנוניית "ציונית עולמית"

| --- | --- |
 :  ראו גם – הפרוטוקולים של זקני ציון, תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים, הישות הציונית, תאוריות הקשר על הכוזרים והיהודים
בשנות השבעים ולרי ימליאנוב הפיץ את תאורית הכוזרים המשולבת עם תאוריית "הציונות העולמית" והקונספירציה היהודית- הבונים החופשיים בערבית וזכה לפופולריות רבה בארצות אסלאם והשפיע רבות על האנטי-ציונות במדינות אלו. ולרי ביקש לחשוף את הקונספירציה היהודית- הבונים החופשיים שכביכול ביקשה לשלוט על העולם עד שנת 2000. הוא טען כי קיימת מלחמה עולמית מתמדת בין עליונות היהודים והבונים החופשיים לבין כל יתר העולם, בהובלת הארים. כשרק הארים, דרך השמדת הנצרות, יוכלו להביס את המזימה הציונית. במהלך המאה ה-20 הוציא האדמירל ויליאם גאי קאר ספר בו גם הוא טען כי היהודים מתכננים לתפוס את מקומם כאדוני העולם בעוד הגויים יהיו לעבדים. כשהיעד הראשון יהיה להגביר את המיליטריזם בארצות הברית, ולהאשים את הרוסים באנטישמיות, כפי שהואשמו הגרמנים בתקופה הנאצית. כשהמטרה הסופית תהיה להביא למלחמת עולם שלישית – הקרב האחרון של היהודים נגד הגויים שתוביל לשליטת היהודים על העולם. במלחמה זו ישראל תישאר נייטרלית ולכן לא תסבול מתוצאות המלחמה, ובעקבות כך בסוף המלחמה ישראל תהווה כגורם מתווך ומפקח לאור הנייטרליות בו נקטה בעת המלחמה, דבר שיקנה לה שליטה על כל האומות שישרדו.
בסוף המאה העשרים התפתחה ברוסיה תאוריה כי "קיימת תנועה יהודית כוזרית ציונית להשתלטות עולמית" שמטרתה לארגן הפיכה ולשלוט על אדמת רוסיה כחלק ממטרת "הציונות העולמית". כש"הכוזרים ומספר צאצאי יהודים.. מחזיקים בידיהם בכל רשתות התקשורת הרוסיות".
ביטויי האנטישמיות החדשה > קנוניית "ציונית עולמית" > הלובי היהודי

בשמאל הבריטי קיימת תאוריית קונספירציה על "לובי יהודי" כל יכול ומסוכן המשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית והממלכה המאוחדת באופן ניצי, למטרות מזימה ציונית יהודית. כך שגם בהחלטת הפלישה לעיראק הייתה מעורבות השפעה של הלובי היהודי. כשמטרת הכניסה למלחמה הייתה להגן על ישראל על ידי הסרת כוחו של הרודן העיראקי סדאם חוסיין. על פי סקר משנת 2007 כשליש מהבריטים מאמינים כי קיים לובי יהודי/ציוני מסוכן המתמרן את מדיניות החוץ הבריטית והאמריקנית.