stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-187 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-19 ביוני 1916 בחזית המערבית. לאחר פריסה קצרת טווח, היא הועברה לחלק הדרומי של החזית המזרחית בסוף אוגוסט 1916, והשתתפה בקרבות המערכה ברומניה. באמצע פברואר 1917 חזרה הדיוויזיה מערבה, שם לחמה עד סוף המלחמה, ובכלל זה בקרב השני על האן, מתקפת האביב הגרמנית ומתקפת מאה הימים. לאחר שביתת הנשק פונו השטחים הכבושים ולאחר הצעדה הביתה פורקה הדיוויזיה שם בינואר 1919.
מפקדים

גנרל-לויטננט אדווין זונקל (19 ביוני 1916 – 9 במאי 1918)
גנרל-מיור הנס פון ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (10 במאי 1918 – 12 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
הירקאטה

הירקאטה (ביפנית: 枚方市) היא עיר בצפון-מזרח מחוז אוסקה שביפן. בשנת 2021 אוכלוסיית העיר הוערכה בכ-397,000 תושבים החיים ב-183,000 משקי בית. צפיפות האוכלוסין הוערכה בכ-6,100 נפש לקמ"ר על שטח המתפרס על כ-65 קילומטרים רבועים.
היסטוריה

הירקאטה הוקמה עם הקמת מערכת העיריות המודרנית ב-1 באפריל 1889. הירקאטה הועלתה למעמד עירייה ב-1 באוגוסט 1947. ב-1 באפריל 2001 הוגדרה היראקאטה כעיר מיוחדת וב-1 באפריל 2014 הפכה הירקאטה לעיר ליבה עם אוטונומיה מקומית מוגברת.
דמוגרפיה

לפי מפקדי האוכלוסין היפניים, אוכלוסיית הירקאטה עלתה במהירות בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ומאז פחות מהר:
1920 - 23,714
1930 - 27,878
1940 - 39,306
1950 - 52,817
1960 - 80,312
1970 - 217,369
1980 - 353,358
1990 - 390,788
2000 - 402,563
2010 - 407,997
ממשל

הירקאטה מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות על ידי התושבים ומועצת עיר בת 32 חברים. מבחינה לאומית, העיר היא חלק מהמחוז ה-11 של אוסקה של בית הנבחרים בפרלמנט היפני.
כלכלה

התעשיות המודרניות הראשונות בעיר היו תעשיית התחמושת שסיפקה נשק לצבא היפני הקיסרי וכן תעשיית טקסטיל אזרחית ענפה. לאחר מלחמת העולם השנייה, מפעלי התחמושת פורקו הפכו לפארקי תעשייה, או למתחמי דיור ציבוריים. תעשיית הטקסטיל והביגוד נשארה מפותחת כפי שהייתה טרם המלחמה.
ערים תאומות

יפן טקמאצו, יפן (מ־1987)
הרפובליקה העממית של סין שנגחאי, הרפובליקה העממית של סין (מ־1987)
הערות שוליים

↑  Hirakata population statistics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561930205171  CiNii: DA05429405  LCCN: n80022965  MusicBrainz: d49ff1c9-5c49-46d4-9bc4-61ecc302df97  NDL: 00282259  VIAF: 258703811   WorldCat (עם VIAF): 258703811
הירנומה קיאיצ'ירו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הירנומה קיאיצ'ירו (ביפנית: 平沼 騏一郎;‏ 28 בספטמבר 1867 - 22 באוגוסט 1952) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-35.
ראשית חייו

הירנומה נולד בעיר צויאמה שבמחוז אוקיאמה, למשפחת סמוראים זוטרה. הוא סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טוקיו ב-1888, ולאחר מכן החל לעבוד במשרד המשפטים.
במהלך עבודתו במשרד המשפטים בנה הירנומה לעצמו מוניטין של לוחם בשחיתות שלטונית, וניהל עצמו מספר תיקים בעלי חשיפה רחבה. הוא שימש מנהל בית המשפט הגבוה בטוקיו ותובע ציבורי מטעם בית המשפט העליון של יפן. ב-1909 הוא תבע בהצלחה 25 חברי הדיאט של יפן באשמות של לקיחת שוחד מחברת הסוכר של יפן. הוא הפך לסגן שר המשפטים ב-1911, ושנה לאחר מכן התמנה לתפקיד התובע הכללי.
הירנומה יצא בגלוי כנגד השחיתות בפוליטיקה של יפן, וגישה זו התרחבה לאחר זמן מה גם להשפעות זרות, כגון סוציאליזם ודמוקרטיה ליברלית. יחד עם גנרל סדאו אראקי הוא הקים את הקבוצה הלאומנית קוקוהונשה (国本社). הוא הפך לנשיא בית המשפט העליון של יפן ב-1921.
בתקופת שלטונו של ימאמוטו גונבאה התמנה הירנומה לתפקיד שר המשפטים של יפן. במהלך כהונתו הוא סייע בהקמת משטרה חשאית שנועדה להילחם בקומוניזם, בסוציאליזם, ובשאר אידאולוגיות אותן ראה כחתרניות. ב-1924 הוא התמנה ליושב ראש בית האצילים והצטרף למועצה הקיסרית. ב-1926 הוענק לו תואר הקזוקו "דאנשאקו" (ברון).
מועצת הקיסר

הירנומה ישב במועצה הקיסרית במשך עשור, במהלכו צבר השפעה רבה. הוא התנגד לרפורמות הכלכליות של ראש הממשלה ואקצוקי רייג'ירו, ולאישור אמנת לונדון מ-1930. לאחר שהצבא פעל על דעת עצמו ונכנס למנצ'וריה ב-1931, גייס הירנומה את תמיכת הממשלה בצעד, ואף סייע בהקמת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו, ואף דרש את פרישת יפן מחבר הלאומים. ב-1936 הוא התמנה לנשיא המועצה הקיסרית.
ראש הממשלה

הירנומה התמנה לתפקיד ראש הממשלה ב-5 בינואר 1939. הדיון ששלט בפוליטיקה היפנית בתקופת כהונתו היה האם צריכה יפן לחבור לגרמניה הנאצית על מנת לנטרל את האיום שהציגה ברית המועצות. הירנומה תמך בהסכם אנטי-קומוניסטי, אך חשש שהסכם כזה עלול לגרור את יפן למלחמה עם ארצות הברית ועם בריטניה, בעוד מרבית כוחות צבא יפן עסוקים במלחמת סין–יפן השנייה. לאחר החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט 1939, התפטרה ממשלתו של הירנומה בעקבות כישלון זה ביחסי החוץ שלה, ובעקבות התבוסות הצבאיות היפניות בקרב חלקין גול במונגוליה.
שר הפנים

לאחר התפטרותו מראשות הממשלה, קיבל הירנומה את תפקיד שר הפנים בממשלתו של פומימרו קונואה, משרה בה החזיק עד 1941. במסגרת תפקידו תמך הירנומה ברעיון השינטו המדיני, אך בד בבד הסתייג מפעולותיו של שר החוץ יוסוקה מצואוקה ומההסכם התלת-צדדי שחתם עם גרמנית הנאצית ועם איטליה הפשיסטית ב-1940. בעקבות התפטרותו של קונואה באוקטובר 1941, התפטר גם הירנומה.
ג'ושין

הירנומה שימש ג'ושין, או יועץ בלתי רשמי, לקיסר הירוהיטו במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר מותו של סיונג'י קינמוצ'י, הגנרו האחרון מתקופת מייג'י, ב-1940, מילאו הג'ושין את מקומם. הקבוצה כללה את ראשי הממשלה לשעבר יונאי מיצומאסה, קונואה ונובויוקי אבה, כולם תומכי מדיניות חוץ אגרסיבית. באפריל 1945 מונה הירנומה פעם נוספת לתפקיד נשיא המועצה הקיסרית.
משפט

לאחר מלחמת העולם השנייה נעצר הירנומה על ידי רשויות הכיבוש האמריקאי, ונאשם בביצוע פשעי מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק. הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם. הוא זכה לשחרור מוקדם ב-1952, ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140.
Frank, Richard B.  Downfall: The End of the Imperial Japanese Empire. Penguin, 1999. ISBN 9780141001463.
הליקון (עמותה)

עטיפת כתב העת "הליקון"
הליקון היא עמותה לקידום השירה בישראל, שהוקמה בשנת 1990 על ידי אמיר אור ואירית סלע, וכן כתב עת והוצאת ספרים הפועלים במסגרת העמותה.
מטרות העמותה הן: להנחיל את תרבות השירה בישראל, לקרב קהלים חדשים אל השירה ואת השירה אליהם, לתת במה קבועה והולמת למשוררים ושירתם, לטפח את דור העתיד של השירה ולשלב את השירה במסגרת החינוך והתרבות המקומית.
בשנת 2011 פרש אמיר אור מתפקיד העורך הראשי בעמותה ומנהל בית הספר לשירה. דרור בורשטיין החליף את אור בתפקיד עורך כתב העת עד שנת 2020. נוית בראל החליפה את בורשטיין והתמנתה בתחילת שנת 2020 לעורכת כתב העת ולעורכת ראשית של הוצאת הספרים "הליקון".
כתב עת והוצאה לאור

כתב העת "הליקון" יוצא כרבעון. בעבר, הכיל אנתולוגיות שירה על פי נושאים, קובצי שירה חדשה בעברית ובערבית, וקובצי "רשות היחיד" אשר הוקדשו לתשעה משוררים ואמן פלסטי אחד. באנתולוגיות השירה שולבו שירים של משוררים ותיקים, כגון ט. כרמי, רוני סומק, נורית זרחי ורבים אחרים, עם שירים של משוררים צעירים (שזה להם פרסום ראשון), תרגומים ממגוון שפות - מערבית עד פינית - ויצירות פלסטיות בנושא שבו עסקה האנתולוגיה. יציאת רוב האנתולוגיות לוותה באירוע שירה רב-תחומי בנושא האנתולוגיה, ובקובצי השירה החדשה פורסמו שירים של בוגרי כיתת השירה של 'הליקון' באותה שנה.
עם חילופי העורכים השתנה אופי כתב העת ונכון ליוני 2021 אינו כולל גליונות על פי נושא. הגיליונות כוללים בעיקר שירה עברית חדשה, מקורית ומתורגמת, לצד סיפורים קצרים וקטעים מתוך רומאנים שטרם ראו אור, מסות ורשימות. על כריכת כל גיליון מוצגת יצירת אמנות ישראלית ודבר העורכת מובא בגב הכריכה.
במסגרת העמותה פועלת גם הוצאה לאור, במסגרתה התפרסמו כ-30 ספרי שירה, ביניהם של משוררים ותיקים כחזי לסקלי, נורית זרחי, אגי משעול ואחרים, וכן ספרי ביכורים למשוררים כשי שניידר-אילת, יונתן קונדה, נדיה עדינה רוז, אלון בר ואחרים.
פעילויות הוראה וחינוך

החל משנת 1993 מנהלת העמותה בית ספר למשוררים בתחילת דרכם, במסגרתו מתכנסים המשתתפים לשבעה סופי-שבוע מרוכזים וזוכים להדרכה בכתיבה, בעריכה, בקריאת שירה על במה ובתרגום. כיתת השירה ניתנת חינם ל-16 המשוררים הלוקחים בה חלק. כיתת השירה פעלה תחילה במשכנות שאננים, ירושלים, אך מאוחר יותר עברה לזכרון יעקב. החל מ-2001 מופעלת כיתת השירה במתכונת עברית-ערבית המיועדת למשוררים צעירים בשתי השפות ועוסקת גם בתרגום הדדי. את הכיתה מנהלים במשותף המשוררים אמיר אור וסיהאם דאוד, ועם מנחיה נמנים אגי משעול, אמיר אור, ויויאן אדן ובסיליוס באווארדי. בסיום הכיתה נערך אירוע סיום שבו קוראים המשוררים משיריהם ויוצאת חוברת מיוחדת של "הליקון" המוקדשת לכיתת השירה. בשנים שחלפו זכו בוגרי כיתות השירה של הליקון בפרסים ספרותיים רבים, ביניהם פרס ראש הממשלה ליצירה, פרס שר החינוך והתרבות למשוררים בתחילת דרכם ועוד. כמו כן יזמו בוגרי כיתות השירה פעילויות ברחבי הארץ והיו ממקימי עמותת כתובת לשירה, שפעלה במרכז העיר ירושלים.
בנוסף לכיתות השירה ארגנה "הליקון" פעילויות הוראה שונות נוספות, ביניהן סדרת "רביעי" בהליקון, פרויקט לתלמידי תיכון בשיתוף עם עיריית ראשון לציון, והחל מ-2006 גם סדנאות שירה ופרוזה בתחומים שונים, הנערכות מדי שבוע ב"בית הליקון" בתל אביב. בשנת 1998 הקימה הליקון את אתר שירשת בשיתוף עם מערכת המידע והחינוך להוראה "סנונית" של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אירועי שירה ופסטיבלים

החל משנת 2001 מפיקה הליקון מדי שנה את "פסטיבל שער לשירה חדשה", אירוע המספק במה למשוררים צעירים, יהודים וערבים, במקביל למשוררים ותיקים ומוכרים יותר. הפסטיבל שם דגש על שילוב בין שירה עם אומנויות אחרות כגון תיאטרון, מחול, מוזיקה, וידאו-ארט ועוד, ומלווה בתערוכה של אמנות פלסטית העוסקת בשירה ובדיאלוג בין שפות שונות ובאירועים נוספים (מפגשים עם משוררים, פאנל בנושאים שונים בהשתתפות הקהל, סדנאות 'פגוש את העורך ועוד). עם האמנים שהופיעו בפסטיבל נמנים מיכה שטרית, יאיר דלאל, אתי אנקרי, רונה קינן, חנה מרון, רננה רז, אהוד מנור ועוד. החל משנת 2005, הפך הפסטיבל לבינלאומי, וקיבל את השם "שער - פסטיבל בינלאומי לשירה". בשנה זו התארחו בו משוררים מתשע מדינות שונות, ביניהם המשוררת הבריטית פיונה סאמפסון, וב-2006 - משוררים מעשר מדינות שונות, ביניהן ניגריה, סין ומקדוניה. בשנת 2007 הורחב הפסטיבל, ונערך בנוסף ליפו גם בערים נצרת וירושלים. הפסטיבל המשיך להתקיים בשנים 2008–2010, כשב-2010 התקיים בסימן 20 שנה להליקון.
הטבח המשטרתי באתיופיה (2006)

הטבח המשטרתי באתיופיה מתייחס להרג 193 מפגינים ב-18 באוקטובר 2006, רובם בבירה אדיס אבבה. המהומות האלימות שבהן נהרגו המפגינים התחוללו בחודשים יוני ונובמבר בעקבות הבחירות של מאי 2005 באתיופיה.
פרטים

ב-18 באוקטובר 2006 מקור עצמאי פרסם שהמשטרה האתיופית ירתה למוות ב-193 מפגינים, רובם באדיס אבבה, במהומות יוני ונובמבר בעקבות הבחירות של 2005. המידע הודלף לפני שהגופים הרשמיים העצמאיים הודיעו לפרלמנט. ההדלפה נעשתה על ידי השופט האתיופי וולדה-מיכאל מאשאשה שגילה שהממשלה הסתירה את האמת מאחורי המוות של המפגינים על ידי המשטרה.
גאמאצ'ו מאגארסה, חבר בוועדת החקירה העצמאית, שהשופט וולדה-מיכאל מאשאשה עבד איתו בעבר טען שהשופט הוציא מכל הקשר מטעמים פוליטיים.
המחיר

הדוח הרשמי תיאר שהפרלמנט והממשלה נתנו את אותם הפרטים כמו ועדת החקירה. נאמר שמאתיים בני אדם נהרגו כולל ארבעים בני נוער. שישה שוטרים מצאו את עצמם בין ההרוגים ו- 763 אנשים נפצעו. רישומי המשטרה מעידים שבתחילה נאסרו כ-20,000 מפגינים נגד הממשלה.
האסירים

כיום, חלק ממנהיגי מפלגת האופוזיציה העיקרית, ה-CUD, כלואים לכאורה באשמת הפיכה ובגרימת המהומות. כל סעיפי האישום בוטלו עקב הלחץ של האיחוד האירופאי וגורמים מדיניים נוספים. לאחר משפט קצר שוחררו מנהיגי האופוזיציה.
כמה מנבחרי ה-CUD עדיין נרדפים באתיופיה. כתוצאה מהמהומות נעצרו אלפים ונכלאו. עד סוף שנת 2005 שוחררו כ-8,000 מהכלא.
ההתקפה על מחנה 80

| חלק ממלחמת העצמאות |
| --- | --- |
 תאריך:  6 באפריל 1948
 תאריך עברי:  כ"ו באדר ב', תש"ח
 מקום:  מחנה 80
 מטרה:  גניבת נשק ותחמושת
 סוג:  פשיטה 
 הרוגים:  9
 מבצע:  אצ"ל
 
ההתקפה על מחנה 80 הייתה אחת מפעולות הטרור האחרונות של ארגון האצ"ל. במסגרת ההתקפה, הגיעו לוחמי אצ"ל למחנה 80, גנבו נשקים מהמחנה, ושם התפתח קרב קשה בו נהרג מפקד המחנה שהיה בדרגת קולונל ושבעה מחייליו. חייל אצ"ל אחד נהרג בפעולה.
פרטי האירוע

ב-6 באפריל 1948, בשעות הבוקר המוקדמות, הגיעו למחנה 80 לוחמי אצ"ל בפיקודו של אליהו טמלר, הלוחמים היו לבושים במדים בריטים והסתייעו בשתי משאיות בריטיות שהוחרמו. הם הצטיידו בתעודות משלוח מזויפות, שלפיהן ניתנה להם רשות להיכנס למחנה, הם טענו שבאו לפנות את מחסן הנשק והחלו להעמיס 62 רובים, 39 תת מקלעים, 21 מקלעי ברן, פגזי פיאט, זחל ותחמושת לרוב. מפקד המחנה חשד בהם, וכאשר חיילי האצ"ל הרגישו בתנועה חשודה מצד חיילי המחנה החלו לפתוח ביריות, והתפתח קרב קשה בו נהרגו מפקד המחנה שהיה בדרגת קולונל ושבעה מחייליו. חייל אצ"ל אחד נהרג בפעולה, יצחק קוה. כלי הנשק שימשו את האצ"ל במערכה על יפו במלחמת העצמאות.
מייד לאחר ההתקפה החל הצבא הבריטי לערוך חיפושים במכוניות שעברו בדרך למחנה 80, באותו היום הוכרז עוצר דרכים בסביבה.
ארבעה אנשי מגן נעצרו ונחקרו, נעצר גם בחור שנטען כי ליווה מכונית עם בנזין, ושהיה בבעלותו נשק ללא רישיון לכך.
הערות שוליים

↑  על ההתקפה, באתר האצ"ל
↑  לפי עיתון דבר נלקחו 62 רובים, 48 תת-מקלעים, 18 מקלעים, 4 רובי פיאט וכמות תחמושת
↑  הצבא חסם כביש ת"א-חיפה - עוצר בבינימינה - אנשי אצ"ל חדרו למחנה פרדס חנה בתעודות מזויפות, מעריב, 7 באפריל 1948
↑  התנפלות פורשים על מחנה צבא ליד פרדס-חנה, דבר, 7 באפריל 1948
↑  ⁨נשק צבאי רב נשדד ע"י אצ"ל, הארץ, 7 באפריל 1948
הטבלה בקנזס

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ון סטיוארט קארי 
 תאריך יצירה:  1928 
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן, קנבס
 ממדים בס"מ
 רוחב:  127.6 ס״מ 
 גובה:  102.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  31.159 (מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית) 
 מיקום:  מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית ניו יורק שבארצות הברית
 
הטבלה בקנזס (באנגלית: Baptism in Kansas) הוא ציור משנת 1928 מאת הצייר האמריקאי ג'ון סטיוארט קארי.
הציור מציג טקס הטבלה לנצרות, שמתקיים בתוך שוקת בקר. השמים מכילים עורב ויונה, שמתייחסים לעורב והיונה ששחרר נוח מהתיבה. הוא מבוסס על טקס הטבלה שבו נכח קארי ב־1915. בשנה זו, בעקבות התייבשות אפיקי הנחלים, לא נותר אתר מתאים אחר לקיום הטקס, פרט לאותה שוקת בקר. עובדת קיומו של הטקס מתועדת בתצלומים היסטוריים. את הציור עצמו קארי יצר באוגוסט 1928, כעבור 13 שנים, וזאת מהזיכרון ובלי שניהל במהלכן רישומים או הערות.
הציור הוצג לראשונה בתערוכת בינאל (Biennal) ה-11 שהציגה ציורים בסוגת אומנות השמן האמריקאית העכשווית בגלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון די. סי.. היא נרכשה על ידי גרטרוד ונדרבילט ויטני ב-1930, ומוצגת במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית מאז 1931. הציור העניק לקארי תהילה בין־לאומית והוא נחשב לאחד מבין היצירות האייקוניות של תנועת האזורנות האמריקאית.
המבקר תומאס קרייבן כתב על הציור: "לא הייתה בורלסקה בתמונה, לא סאטירה, לא הטעיה מתוחכמת. הוא נוצר מתוך יראת כבוד והבנה רוחנית, ובוצע מתוך כנות של כוונה שהיא נדירה מדי בכל אמנות."
הערות שוליים

1 2  Patricia A. Junker, Henry Adams, Charles C. Eldredge, Lucy J. Mathiak, John Steuart Curry: Inventing the Middle West, Hudson Hills, 1998, ISBN 978-1-55595-139-9. (באנגלית)
↑  Speaking of Pictures…, מגזין לייף, 29 בנובמבר 1943 (באנגלית)
↑  Catalog of a Loan Exhibition of Drawings and Paintings by John Steuart Curry, Lakeside Press, 1939, p. 5.
האלמנה השחורה (ילנה בלובה)
הערות שוליים

↑  Captain America Vol.5 #27
↑  Black Widow Vol.3 #5
↑  Black Widow: Pale Little Spider #3
↑  Black Widow #1-3
↑  New Avengers #5-6
↑  New Avengers Annual #1
↑  Marvel Comics Presents Vol.2 #5
↑  Thunderbolts #128
↑  Thunderbolts #134-136
↑  Secret Avengers Vol.2 #2
↑  Secret Avengers Vol.2 #15
↑  Tales of Suspense #101-103
האלניום

| --- | --- |

כריכת הספר הראשון בסדרת האלניום
 The Diamond Throne  The Ruby Knight  The Sapphire Rose 
 מידע כללי
 מאת:  דייוויד אדינגס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה, פנטזיה אפית 
 סדרה
 הספר הבא:  הטאמולי 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-345-36769-3
 
האלניום היא סדרת ספרי פנטזיה שנכתבה על ידי דייוויד אדינגס. הסדרה מונה שלושה ספרים: The diamond throne, The Ruby Knight, The Sappire Rose, שנכון ל-2022 טרם תורגמו לעברית. הספרים יצאו בהוצאת בדל ריי בוקס ב-1989. אדינגס כתב לסדרה, סדרת המשך שכן תורגמה לעברית הנקראת הטאמולי. הסדרה זכתה לדירוג של 3.5 באתר goodread ולדירוג של 4.5 באתר של אמזון.
עלילה

נץ הוא אביר עיט החוזר הביתה אחרי גלות ארוכה. עם חזרתו הוא מגלה כי אלנה, מלכת אלניה, אשר גידל מינקות הורעלה וכי חייה נשמרים על ידי קסם. נץ יודע כי האיש מאחורי ההרעלה הוא החשמן, אניאס. אניאס רוצה להיות הארכיבישוף הבא של הכנסייה, ולכך הוא זקוק לכספים רבים. אניאס ניצל את אביה של אלנה, השתמש בכספו, וזכה בהשפעה רבה. אחרי שאלנה עלתה לכס המלכות היא מנעה מאניאס את הגישה לאוצר המלכותי. הוא בתמורה הרעיל אותה. משמר אבירי העיט ניסה למנוע מאניאס שליטה בעיר, ולכן אניאס מפליל אותם, בתקווה שהכס הקדוש יוכל לפזר אותם, ואז דרכו לכס תהיה פנויה. אבירי העיט ונץ מצליחים להגן על המסדר מפני אניאס, אבל מבינים כי עליהם לפעול כנגדו. הפעולה המשמעותית ביותר שיוכלו לעשות היא למצוא תרופה לאלנה. ברגע שהיא תרפא, היא תוכל למנוע מאניאס גישה לכסף. נץ וחבריו מגלים כי התרופה היחידה שיש לרעל זה, היא הבליום, אבן עם כוח קסם עצום ומסוכנת מאוד שאבדה לפני שנים רבות. על החבורה למצוא את האבן, לפני שהקסם שמגן על אלנה מפני הרעל יפוג ואיתו ימותו כל שנים עשר האבירים שייצרו את הקסם. אחרי שהתייעצו עם נציגי המסדרים האחרים נץ מוביל משלחת המורכבת מנציגים מכל אחד המסדרים בחיפוש אחרי תרופה לאלנה. החבורה מונה את נץ, חברו קאלטן ובריט, חניך ממסדר אבירי העיט. את אלת' בייר, וטיניאן מהמסדרים האחרים, את ספרניה, המדריכה של אבירי העיט בסודות הקסם, קוריק, נושא כליו של נץ, טאלן, בנו של קוריק, וילדה מסתורית שנץ קורא לה חליל. אחרי החבורה רודף יצור אימים הנקרא "מחפש". המחפש הוא יצור דמוי חרק, בעל יכולת שליטה באנשים. המחפש נשלח על ידי אזאש, האל הקדמון של זמוך. עם התקדמות מסע החיפושים יש יותר ויותר סימנים לכך שאניאס כרת הסכם עם אות'ה ואזאש בתמורה לעזרתם. החבורה נעזרת במספרי סיפורים שעוזרים להם לעקוב אחרי האבן. במהלך המסע מתגלה כי הילדה הקטנה והמסתורית בעלת כוחות קסם חזקים, והיא עוזרת להם להביס את המחפש. לבסוף כאשר הם מאתרים את האבן, היא נלקחת מהם על ידי יוצרה, הטרול הגיבן גרוויג. החבורה יוצאת אחריו, נלחמת בו, וכאשר הוא נופל מהצוק מתברר כי הילדה הקטנה היא לא אחרת מהאלה הילדה אפראל. אפראל לוקחת את בליום מגרוויג שנייה לפני שנעלם, ונותנת אותה לנץ.
החבורה מצליחה לחזור לאלניה ומרפאת את אלנה. הם יוצאים מיד לשירילוס שם הארכיבישוף המכהן מת, ואניאס מנסה לקנות את הבחירות. אניאס מגייס לשורותיו אביר עיט שסרח שנקרא מארטל. מארטל שוכר צבא של שכירי חרב והם צרים על העיר ומאיימים על תהליך הבחירה. נץ מצליח להוכיח לאספה כי אניאס כרת ברית עם אות'ה. אניאס ומארטל בורחים לזמוך בתקווה שאזאש יגן עליהם. אלנה, ונץ מתחתנים, לפני שנץ מוביל את המשלחת בעקבותיהם. מטרתו היא להגיע לעיר הבירה של זמוך ולהשתמש בבליום כדי להרוג את אות'ה ואת אזאש. המסע רצוף בקשיים, ואזאש תוקף אותם פיזית ונפשית, אך בעזרתה של אפראל הם מצליחים להגיע ליעדם. מארטל ונץ מנהלים קרב ונץ מנצח את יריבו הוותיק. אזאש עצמו הורג את אניאס ומשפחתו. לבסוף נץ משתמש בבליום והורג את אזאש. אחרי האירועים האלה אלנה יולדת את בתה ונץ מגלה כי בתו היא לא אחרת מאפראל עצמה.
הערות שוליים

↑  The Elenium Series by David Eddings, www.goodreads.com
↑  סדרת האלניום באמזון, באתר אמזון, ‏2022
הגר פרי יגור

הגר פרי יגור (נולדה ב-9 ביולי 1978) היא מתכננת ערים וחברת מועצת פרדס חנה-כרכור. שימשה כראש המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור.
ביוגרפיה

הגר פרי יגור נולדה וגדלה במושבה פרדס חנה כרכור במשפחה בת שלושה ילדים. היא שירתה ביחידה 8200 של חיל המודיעין. לאחר שירותה הצבאי למדה לתואר ראשון במדעי המדינה ולימודי האסלאם והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית, ולתואר שני באוניברסיטה במדע המדינה ובתכנון עירוני. היא מתכננת ערים במקצועה.
פרי יגור עבדה במשך שבע שנים בעיריית ירושלים ושימשה כעוזרת מקצועית למנכ"ל העירייה. היא עבדה במועצה האזורית חוף הכרמל בתפקיד מנהלת מחלקת תכנון ארוך טווח והיטלי השבחה, ועסקה גם בעריכת תוכניות מתאר ליישובים שונים בישראל בזמן עבודתה במשרד אדריכלים פרטי מהמובילים בארץ.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 התמודדה לראשונה למועצה ולתפקיד ראש המועצה, אך לא נבחרה. כחברת מפלגת העבודה שימשה כחברת מועצה מטעם סיעת "ביחד עם העבודה". בקדנציה זו שימשה כיו"ר האופוזיציה במועצה.
בבחירות בשנת 2018 התמודדה בראש רשימת "בשבילנו" ונבחרה לראשות המועצה לאחר שגברה בסיבוב השני על אלדד בר כוכבא, ראש המועצה ברוב של 54%.
בבחירות המקומיות ב-2024 התמודדה על כהונה נוספת ועלתה לסיבוב השני מול יוני חכימי לאחר שאף אחד מהמועמדים לא הצליח להשיג את הרוב הדרוש. חכימי ניצח בסיבוב השני. פרי יגור ממשיכה לכהן כחברת מועצה ויו"ר האופוזיציה.
חיים אישיים

פרי יגור נשואה לעמית יגור (סא"ל במיל') ואם לשני ילדים, מתגוררת בפרדס חנה-כרכור.
הערות שוליים

↑  הגר פרי יגור, מתמודדת לראשות המועצה, באתר גפן מגזין המושבות, 25 במאי 2018
↑  נירית שפאץ, בפעם הרביעית: חיים געש ראש מועצת פרדס חנה-כרכור, באתר בלינקר, 23 באוקטובר 2013
↑  רעי קציר, יו’’ר האופוזיציה בפח’’כ: למה צריך לבנות על שטח ’החקלאי’?, באתר גפן מגזין המושבות, 5 בפברואר 2016
↑  מהפך בפרדס חנה-כרכור: הגר פרי יגור ניצחה את ראש המועצה המכהן, באתר ynet, 13 בנובמבר 2018
↑  פוסט בעמוד הפייסבוק של פרי יגור
האזרח הקטן

| --- | --- |
 שיר בביצוע שם טוב האבי בהשתתפות ג'ימבו ג'יי
 מתוך האלבום עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי
 יצא לאור:  19 ביולי 2020
 פורמט:  הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
 סוגה:  היפ הופ
 שפה:  עברית
 אורך:  3:22
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 כתיבה:  תמיר בר ורביד פלוטניק
 לחן:  תמיר בר וישי סוויסה
 הפקה:  ישי סוויסה
 
האזרח הקטן הוא שיר מתוך הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי", אשר בוצע על ידי הקומיקאי תמיר בר בדמותו של "שם טוב האבי", כוכב הסרט, והראפר ג'ימבו ג'יי, בתפקיד עורך הדין. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2020, ביחד עם שאר שירי פסקול הסרט, על ידי חברת התקליטים נענע דיסק. השיר נכתב על ידי בר והראפר רביד פלוטניק, הולחן על ידי בר וישי סוויסה והופק על ידי סוויסה.
רקע

ב-30 ביוני 2020 יצא הסרט הקצר "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי" בחטיבת הדיגיטל של תאגיד השידור הישראלי, בו מככב הקומיקאי תמיר בר בתור ראפר בשם "שם טוב האבי". בסרט, הופך שם טוב לאמן מצליח, ובסופו של דבר נכנס לבית הסוהר. בסרט משתתפים אמני היפ הופ שונים, בהם מיכאל סוויסה, איתי לוקץ', שקל, רביד פלוטניק וג'ימבו ג'יי, אשר משתתף בשיר זה.
תוכן השיר

השיר מהווה כשיר מחאה המעביר ביקורת על מדיניות המיסים של מדינת ישראל. בסרט עצמו, השיר זה מתרחש בבית המשפט בו נשפט שם טוב האבי בגין העלמת מס. עורך דינו (ג'ימבו ג'יי) ממליץ לו לדבר על פנסיה כדי לתרץ את מעשיו. האבי נסחף לתוך שיר מחאה, בו הוא פונה ישירות לשופט, ומעביר ביקורת על מדיניות המיסים של המדינה. הוא מבקר את הטייקונים ובעלי ההון ששוחטים את האזרח הקטן ולא משאירים לו כסף.
פזמון השיר מתחיל בפרפרזה לשיר "מי יצילני נא" של רמי קלינשטיין כששם טוב האבי שר "משתנה של מדינה / וואלה מי יצילני, אמא?", ולאחר מכן שר בקול גבוה "האזרח הקטן אני!". בבית השני, מעביר האבי ביקורת על הכנסת ועל תמיכתה בטייקונים במקום ב"אזרח הקטן", אך תוך כדי הוא נתקל בניסוחים בעיתיים כ"אני שומר בצד כסף שאני עובד עליו" ובטעות מודה בפשעים שונים כהלבנת הון וגנבה. תוך כדי שהוא מדבר, מגיעה אישה (דלית זריהן) המעבירה שוחד מבעלי ההון לשופט.
הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה בקרב הציבור הישראלי. בשל תוכנו ומשפטים מתוכו הוא כיכב בשלל מחאות נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש. כמו כן, נכלל ברשימת "מצעד שירי מחאת בלפור" של מגזין Time Out ישראל. במצעד הפזמונים העברי השנתי של מאקו ורדיו תל אביב זכה השיר להצלחה והגיע למקום ה-13, כשלצידו שיר נוסף מתוך הסרט, "סם הרדמה", במקום השישי. השיר נכלל גם ברשימת "עשרת השירים שעשו לנו את השנה" של ישראל היום, לצד "סם הרדמה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 13 |  |
הערות שוליים

↑  גדי סולומון, מסרים וגרוב: "שם טוב האבי" מצחיקה בטירוף, באתר ישראל היום, 5 ביולי 2020
↑  דנית צמית, "זה שערורייתי מדי": הסיפור מאחורי היצירה שמסעירה את הרשת, באתר ynet, 7 ביולי 2020
↑   "לא באתי בשביל ג'ימבו או רביד — באתי לשמח ילד בבידוד", באתר הארץ, 13 ביולי 2020
↑  עבר! הווה! עתיד?, באתר ‏מאקו‏, 7 באוגוסט 2020
↑  מערכת טיים אאוט, אנחנו לעולם לא ניכנע: מצעד שירי מחאת בלפור, באתר Time Out ישראל, 1 באוגוסט 2020
↑  שיר השנה תש"פ: "מיליון דולר" של נועה קירל, באתר ‏מאקו‏, 17 בספטמבר 2020
↑  עמי פרידמן, קבלו: עשרת השירים שעשו לנו את השנה, באתר ישראל היום, 18 בספטמבר 2020
הגר טישמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1989 (בת 35) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  תלמה ילין  סמינר הקיבוצים 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס "אוהלה הלוי" לשחקנית המבטיחה בתיאטרון הבימה
 פרופיל ב-IMDb
 
טישמן למטה במרכז, לצד צוות השחקנים של "זומזום"
הגר טישמן (נולדה ב-6 באפריל 1989) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

טישמן למדה במגמת תיאטרון בתיכון תלמה ילין. בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים משנת 2013.
ב-2006 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "זומזום" ודיבבה את רטסו מידוריקאווה - מיו רטס בטוקיו מיו מיו.
ב-2016 גילמה את הטבחית אגם בתאג"ד. ב-2018 גילמה את מאיה בסרט הקצר "פיניטה לה קומדיה", והשתתפה בסדרה "ד"ר קראז'" במכאן 33.
גילמה את התפקיד הראשי בסרט הקצר "ביטר" בבימויה של דניאל שבלבויים. טישמן גילמה את "מאיה" בסרט הקצר "תא קולי" בבימויו של אמיר פרכדין (זוכה הסרט העצמאי הקצר בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי בת"א).
ב-2018 גילמה את התפקיד הראשי במחזה "הרובוטית" בתיאטרון הבימה. משתתפת מדי פעם בתוכנית זהו זה מאז 2021.
מלבד תפקידיה בטלוויזיה ובקולנוע, השתתפה בקליפ "מודה" של ניר גבע.
ב-2016 זכתה בפרס "אוהלה הלוי" לשחקנית המבטיחה בתיאטרון הבימה.