stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבלן קולות
קבלנות קולות כעבירה פלילית

הבעיות מחמירות במקרים בהם מבצעים קבלני הקולות עבירות פליליות, כגון זיוף מסמכים לשם השגת קולות, וכך נוצר מצב שבו אנשי ציבור בכירים תלויים בעבריינים לשם בחירתם.
פסק דין תקדימי בסוגיה זו ניתן בבית המשפט העליון בשנת 1984‏, ובסיומו עמד השופט דב לוין על חשיבותו של פסק הדין:
עיקר חשיבותו של משפט זה, שהיה ראשון מסוגו בארץ, הוא בכך שנועד לקבוע, ככל שרק ניתן, הלכה באשר להלכות המותר והאסור במסע בחירות, שלא היו נהירות לצבור, במידה מספקת, ולהציב סכרים בפני עיוות ההוויה הדמוקרטית במעשי שחיתות וכפייה, המכוונים להשפיע, שלא כדין, על דרך הבחירה של האזרחים.
בפסק הדין הורשע חבר הכנסת שמואל פלאטו-שרון בעבירה של שוחד בחירות, בעקבות מעשיו בבחירות לכנסת התשיעית. יחד עמו הורשע יעקב חלפון, שעל פעילותו העיד העיתונאי מרדכי גילת, כי חלפון אמר לו, ש"את כל מה שלמדתי במשך 34 שנים במפא"י, עשיתי עכשיו למען פלאטו. גייסתי קבלני הקולות של המערך למאבק למען האיש הזה, שכנעתי שלוש עדות שלמות, שהיו תמיד מונחות בכיס של מפא"י לעבור למחנה שלנו והבאתי לפלאטו, כמו שהבטחתי לו מראש, קרוב ל-50 אלף קולות".
השופט לוין הבהיר מדוע פסולה פעולתו של קבלן קולות המבטיח טובת הנאה:
לכאורה, יכול התם לבוא ולהקשות מהו האיסור הזה לכם, לשלול השפעה על הבוחר על דרך מתן טובת הנאה? הרי מקבל טובת ההנאה מנצל את זכותו האזרחית להצביע והוא בוחר במי שחפץ לבו, ומה אם הבחירה מושפעת מתשלום או טובת הנאה, הרי בכך לא נלקחה ממנו חירותו לממש את זכותו לבחור כרצונו. למי ששואל כך, את פתח לו ופקח את עיניו לראות ולהבין נכונה את ההוויה האמיתית של בחירה דמוקרטית, כפי שזו הוסברה לעיל. חופש הבחירה משמעו לא רק החופש הפיסי להטיל לקלפי את פתק ההצבעה, אלא גם, ובעיקר, החופש הגמור לעבור כבן-חורין את תהליך ההצבעה מהבחינה הנפשית והשכלית. לכן, כל מעשה, שיש בו כדי לצמצם או לבטל, בין במישרין ובין בעקיפין, את חירות חשיבתו של הבוחר ויכולתו לתת ביטוי אמיתי לתוכנית הפעולה הרצויה בעיניו ולהשקפת עולמו, על-פי שיקול-דעתו העצמי - אם משום טובת הנאה, ששיבשה חירותו זו, ואם משום כפיית דעתם של אחרים עליו - פוגע בעיקרון הבסיסי של טוהר הבחירה ואי-תלותה. מכאן, שמעשים כאלה פסולים הם מיסודם. גישה שונה או מקילה בנושא זה, השלמה עם מעשים מעין אלה והיגררות אחריהם, יביאו בהכרח לשיבוש התהליך הדמוקרטי ולסילוף דמותו, שכן, התוצאה הבלתי נמנעת תהיה, כי בעל המאה יהיה גם בעל הדעה, וכפועל יוצא מכך גם בעל השררה, על כל המשתמע מכך; אין לך עיוות חמור יותר מזה של עקרון השיטה הדמוקרטית בחברה נאורה.
בתרבות

הצגה סאטירית של הפעלתו ופעולתו של קבלן קולות מופיעה בסרט "סאלח שבתי": עם התקרבות הבחירות, אנשי מפא"י מציעים לסאלח שבתי, עולה חדש המתגורר במעברה ומזוהה כמנהיג תושביה, תפקידים ומותרות (כמו למשל, שיכון), ומבקשים בתמורה שיגייס את כל המעברה להצביע עבורם.
ראו גם

ציד קולות
הערות שוליים

↑  הכנסת נגד קבלני הקולות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 באוקטובר 2007
↑  יעל לוי, הסוקר אבי דגני: לא להשתתף במשחק הזה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2008
↑  יואב יצחק, המשטרה עצרה שישה קבלני קולות החשודים בזיוף ההתפקדות בליכוד, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במרץ 2003
↑  מזל מועלם, דיווח: כתבי אישום נגד קבלני קולות של פרץ בפריימריס - בתוך שבוע, באתר "הארץ"
↑  ע"פ 71/83 שמואל פלאטו-שרון ואחרים נ' מדינת ישראל, ניתן ב-27.6.84
ראובן עמיתי

| --- | --- |

ראובן עמיתי
 לידה:  23 באוגוסט 1955 (בן 69) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה, אסלאם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנסילבניה  תיכון סנטרל היי  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1 בספטמבר 2008)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1991) 
 
ראובן עמיתי (נולד ב-23 באוגוסט 1955) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה של המזרח התיכון, המשמש כממלא מקום ראש החוג לאסלאם ולמזרח תיכון וכיהן בעבר כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא מתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון ומרכז אסיה בימי הביניים המאוחרים (1500-1000 לספירה בקירוב) ומופקד הקתדרה ע"ש אליהו אילת להיסטוריה של העמים המוסלמיים, וכן הוא בין ההיסטוריונים הבודדים בעולם הכותבים את ההיסטוריה הצבאית של הממלוכים והמונגולים.
ביוגרפיה

ראובן עמיתי נולד וגדל בפילדלפיה, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הידוע של פילדלפיה, Central High School, במחזור ה-232 שלו בשנת 1973. בשנים 1976-1975 שימש כמזכיר כללי של תנועת הנוער הציונית השומר הצעיר בצפון אמריקה. עלה לישראל בשנת 1976 במסגרת גרעין השומר הצעיר וגר שנים מספר בקיבוץ הראל. למד לתואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה שבפילדלפיה ב-1976, תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית, עם השתלמות באוניברסיטת לונדון. נושא הדוקטורט שלו הוא "המלחמה בין הממלוכים למונגולים, מקורותיה והתנהלותה", אותו קיבל ב-1990. הדוקטורט נעשה תחת פרופסור דוד איילון, הוא היה הדוקטורנט האחרון שלו.
לאחר מכן שהה שנה באוניברסיטת פרינסטון לצורך הפוסט-דוקטורט. בשנים 1997-1996 היה באוניברסיטת אוקספורד, עמית מחקר בסנט אנטוניס קולג', היה חוקר אורח באוניברסיטת בון ב-2004 ושימש כמרצה אורח בסורבון ב-2007. לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב והרצה ביד יצחק בן-צבי. בשנת 2007 סיים את תפקידו כראש המרכז לחקר האסלאם ע"ש נחמיה לבציון. בשנת 2008 מונה לפרופסור מן המניין, בשנת 2010 נבחר לדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית.
בשנת 2007 יצא לאור קובץ מאמרים של ראובן עמיתי בנושאי המונגולים בארצות האסלאם. הוא עבד תקופה מסוימת על חקר התאסלמות המונגולים וההיסטוריה הצבאית של המונגולים בארצות האסלאם והמדינה הממלוכית. כעת הוא חוקר את ארץ ישראל בתקופה הפוסט-צלבנית ואת סוריה בתקופה הממלוכית.
מחקרו

מחקרו נסב על ההיסטוריה הטורקית המוקדמת במזרח התיכון וכניסת עמי הערבה לאזור בכלל, לפני העות'מאנים.
ראובן עמיתי עוסק בשלושה נושאים הקשורים זה לזה:
1. הממלכה הממלוכית שהתקיימה בשנים 1517-1250, בעיקר היבטים צבאיים ופוליטיים.
2. המונגולים בארצות האסלאם: היבטים פוליטיים, צבאיים וחברתיים, והתנגשות בין המונגולים לבין הממלוכים בשנים 1320-1260 היו על גבולות סוריה. ההתנגשות הראשונה התקיימה ב-1260 בקרב עין ג'אלאות (מעין גולית, כלומר מעין חרוד), שם ניצחו הממלוכים באזור מעיין חרוד, היו כ-10,000 פרשים בכל צד. בעקבות זאת התקיימה מלחמה בת 60 שנה בין הממלוכים למונגולים, זה נושא הדוקטורט של ראובן עמיתי, ומחקר זה פורסם כספר:
Mongols and Mamluks: The Mamluk-Ilkhanid War, 1260-1281 ספרו זה ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ב-1995.
מעבר לממד הצבאי עסק ראובן עמיתי במדינה שהקימו המונגולים באיראן, בעיראק, באנטוליה ובקווקז, שהייתה ההמשך של המדינה המונגולית הגדולה וכתב סדרת מאמרים על התאסלמות המונגולים במערב אסיה: איך התאסלמו, מי אסלאם אותם ומה נותר מהדת המסורתית. הספור המונגולי באירן ובסביבתה שונה מאוד מהסלג'וקים שהגיעו במאה ה-11 לארצות האסלאם. הסלג'וקים אימצו מהר מאוד את דת האסלאם ותרבות השלטון "המוסלמי" של האזור. לעומתם, המונגולים נכנסו לאירן כפגנים ב-1219 ורק סביב 1300 התאסלמו. חלקם הגדול נשארו נוודים. הסלג'וקים שהגיעו במאה ה-11 אמצו מהר מאוד את השיטה הממלוכית. המונגולים מעולם לא אימצו את העבדות הצבאית, כוחם היה כוח השבטים.
לגבי החברה המונגולית במזרח התיכון, הגיע ראובן עמיתי לשתי מסקנות:
1. המונגולים נשארו נוודים והצבא שלהם לא עבר שינויים מרחיקי לכת.
2. הגרסה הרווחת במחקר הייתה כי הסופים (בתעתיק מדויק, "צופים", דהינו מיסטיקנים מוסלמים) היו גורם מכריע להתאסלמותם של המונגולים, בגלל קרבתם לשאמאנים המרכז אסיאתיים. עמיתי סותר דעה זו. ראשית, אין דמיון של ממש בין סופים לשאמאנים. שנית, השאמאנים המשיכו להתקיים גם לאחר התאסלמות המונגולים. שלישית, הסופים לא היו הגורם היחיד שהביא להתאסלמות המונגולים (יש עולמא, פקידים טורקים מוסלמים וכו'). רביעית, הצלחתם של הסופים כגורם מאסלם נובע ממאפיינים שונים.
3. ארץ-ישראל וסוריה רבתי כולה בתקופה הפוסט-צלבנית, בעיקר בתקופה של שלטון הממלוכים. זה הנושא העיקרי שמעסיק את ראובן עמיתי בשנים האחרונות ויהווה את מוקד התעניינותו בשנים הבאות. לשם כך הוא חבר ואף מרכז קבוצת מחקר (="מוקד מצוינות") שממומן על ידי הקרן הלאומית למדע בנושא: "התהוות החברה האסלאמית בארץ ישראל, 600-1500 בקירוב לספה"נ".
ספרים שכתב

The Mamluk-Ilkhanid war: its origins and conduct up to the second battle of Homs (A.H. 680/A.D. 1281) / a dissertation submitted to the Senate of the Hebrew University of Jerusalem in fulfillment of the Requirement for the degree of doctor of Philosophy by Reuven Amitai-Preiss; Jerusalem: Hebrew University of Jerusalem, 1990
Mongols and Mamluks: the Mamluk-Ilkhanid War, 1260-1281 / Reuven Amitai-Preiss. Cambridge: Cambridge University Press, 1995.
מבוא לתולדות האסלאם והמזרח התיכון - כרך א / ר. עמיתי-פרייס; ירושלים: הוצאת אקדמון, תשנ"ו, 1995
ספרים שערך וההדיר

הזאב המונגולי / הומריק; מצרפתית: שלומית הנדלסמן; ייעוץ מדעי והערות: ראובן עמיתי. תל אביב: הוצאת כנרת, 2002.
The Mongol empire and its legacy / edited by Reuven Amitai-Preiss and David O. Morgan; Leiden, The Netherlands: Brill, 1999
Mongols, Turks, and others: Eurasian nomads and the sedentary world / edited by Reuven Amitai and Michal Biran. Leiden; Boston: Brill, 2005.
* The Mamluk Sultanate: Political, Military, Social and Cultural Aspects, eds. Amalia Levanoni and Reuven Amitai.
הערות שוליים

↑  קבוצת מחקר בנושא היווצרותה של החברה האסלאמית בארץ-ישראל, באתר האוניברסיטה העברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257747205171  PLWABN: 9810585196405606  BnF: cb14629118p (data)  GND: 120064618  ISNI: 0000 0001 1456 4315  LCCN: n2004057339  NKC: xx0196503  NTA: 136198406  ORCID: 0000-0002-1184-5936  SUDOC: 033744378  VIAF: 122088316   WorldCat (עם VIAF): 122088316
ריד'לן

| --- | --- |

כנסיית סנט מרי, בתי העיירה וברקע טירת ריד'לין
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומה:  ויילס ויילס
 מחוז:  דנבישייר
 תאריך ייסוד:  921
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,796 (2021)
 קואורדינטות:  53°17′38″N 3°27′50″W﻿ / ﻿53.294°N 3.464°W﻿ / 53.294; -3.464 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים ריד'לן(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים ריד'לן(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיריד'לן(למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיריד'לן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ריד'לין (בוולשית: Rhuddlan) היא עיירה וקהילה בצפון מחוז דנבישייר שבצפון-מזרח ויילס.
לאורך השנים הייתה ריד'לן מוקד כוח חשוב על הגבול הצפוני בין ויילס לאנגליה, היא כוללת במרכזה טירה מבוצרת שחלשה על האזור, והייתה גם המקום בו נחתם חוק ריד'לן שסיפח את נסיכות ויילס לממלכת אנגליה.
היסטוריה

העיירה ריד'לן נוסדה בשנת 921 על ידי אדוארד הזקן כאשר במרכזה טירת ריד'לן, היא ישבה בנקודה אסטרטגית חשובה ששלטה בקצה הצפוני של הגבול בין ממלכת וסקס האנגלו-סקסונית וממלכת גוויניד' הוולשית. הטירה והאזור סביבה נקראו תחילה בשם האנגלו-סקסוני קלדאמת'ה (Cledematha) שמשמעו שפך נהר הקלוויד, במשך השנים האזור הועבר מספר פעמים בין הוולשים לאנגלים וקיבל את השם הוולשי ריד'לן שמשמעו גדת הנהר האדומה. במהלך המאה ה-11 הייתה ריד'לן ביידי ממלכת גוויניד' ואף שימשה כבירה וכס המלכות של גריפיד' אפ ל'ואלין שמלך בשנים 1055–1063. כחלק מהפלישה הנורמנית לבריטניה, ריד'לן נכבשה ב-1083 ואף הוזכרה בספר יום הדין כעיירה קטנה במחוז צ'שייר.
ריד'לן נותרה בידי האנגלים כחלק מאדמות רוזנות צ'סטר, ב-1157 הביצורים והטירה שופצו באופן ניכר אל מול האיום הצבאי של ממלכת גוויניד', ולמרות זאת ב-1167 אווין גוויניד' כבש את ריד'לן מידי האנגלים ואף הקים בה מטבעה מלכותית שהטביעה את המטבעות הוולשיות הראשונות מאז שלטונו של הוול ד'ה. לאחר מספר שנים נפלה שוב לידי האנגלים, עד שבשנת 1220, כבש אותה נכדו של אווין, מלך גוויניד' ונסיך ויילס הראשון ל'ואלין הגדול.
בשנים 1282–1283, נכבשה ויילס בידי צבאותיו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה, וריד'לן הפכה למרכז שלטוני אנגלי חשוב. בתקופה זו נבנתה הטירה הנוכחית בעיירה והוקמו בה מוסדות אדמיניסטרטיביים, כולל מבנה פרלמנט ששימש את המלך אדוארד ובו נחתם לבסוף חוק ריד'לן (הקרוי על שם העיירה) שסיפח באופן רשמי את אדמות ויילס לאנגליה והביא לסיום נסיכות ויילס.
תחבורה

בשנת 1858 נחנכה תחנת הרכבת ריד'לן על מסילת הרכבת עמק קלוויד, קו שחיבר את עיירת החוף ריל מצפון לריד'לן, לאורך העמק דרומה לעיירה דנבי. תחנת הרכבת בריל שירתה גם את קו הרכבת צ'סטר - הוליהד, ותחנת הרכבת בדנבי שירתה את קו דנבי - קורוון שהתחברה למסילת הרכבת לונדון וצפון מזרח. מסילת עמק קלוויד נסגרה לתנועת נוסעים ב-1955 ונסגרה סופית ב-1968, כך גם תחנת הרכבת בריד'לן. עם זאת, קו הרכבת צ'סטר - הוליהד המשיך לפעול (כיום הקו הראשי של צפון ויילס) ותחנת הרכבת ריל משרתת גם את תושבי ריד'לן הסמוכה.
ריד'לן ממוקמת ב-3.5 קילומטרים צפונית לחיבור עם הכביש המהיר ה-A55 הנקרא גם כביש צפון ויילס המהיר, המחבר את צ'סטר להוליהד לאורך החוף הצפוני של ויילס.
אתרים חשובים

הריסות טירת ריד'לן
בית בודריד'ן
כנסיית סנט מרי
בית הפרלמנט
ראו גם

חוק ריד'לן
טירת ריד'לן
הספר הוולשי
פ.צ. בזל

פ.צ. בזל (בגרמנית: FC Basel) הוא מועדון כדורגל שווייצרי המשחק בליגת העל השווייצרית. המועדון הוקם בשנת 1893 וממוקם בעיר בזל, שווייץ.
המועדון ידוע בין השאר במחלקת הנוער המפוארת שלו שהצמיחה שחקנים כמו בולטים כמו: פליפה קאייסדו, ארן דרדיוק, איבן ראקיטיץ', זדרבקו קוזמנוביץ', אלכסנדר פריי, גרניט ג'אקה, גקהאן אינלר, מארקו שטרלר, שרדאן שאקירי ובריל אמבולו.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא התמקדות יתר בהופעות באירופה.
המועדון זכה לתקופת התהילה שלו בשנות ה-60 וה-70 עם זכייה באליפות השווייצרית שבע פעמים וזכייה שלוש פעמים בגביע השווייצרי. ב-1988 ירדה הקבוצה לליגה המשנית בשווייץ ושיחקה בה עד לשנת 1994, אז העפילה בחזרה לליגה הבכירה. עם הקמת אצטדיון סט. יאקוב-פארק בשנת 2001 חזרה ההצלחה לקבוצה ובשנת 2002 זכתה בזל בדאבל (גביע ואליפות). בעונה שלאחר מכן הפכה הקבוצה לקבוצה השווייצרית השנייה שמשחקת בליגת האלופות. לאחר שני ניצחונות על ספרטק מוסקבה, שתי תוצאות תיקו מול ליברפול ותיקו והפסד מול ולנסיה היא המשיכה לשלב הבא מהמקום השני בבית, ובשלב זה הודחה.
הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונות 2003/2004, 2004/2005 ובעונת 2005/2006 אף העפילה לשלב רבע הגמר אחרי שהדיחה בדרך את מונקו ושטרסבורג. ברבע הגמר היא הפסידה לקבוצת מידלסברו מאנגליה שעתידה הייתה להיות סגנית מחזיקת גביע אופ"א באותה העונה. בעונת 2006/2007 בגביע אופ"א בזל הודחה בשלב הבתים.
בעונת 2008/2009 עלתה לליגת האלופות. היא שובצה בבית ג' יחד עם ברצלונה הספרדית, ספורטינג ליסבון הפורטגזית ושחטיור דונייצק האוקראינית. הקבוצה הפסידה לברצלונה ולספורטינג ליסבון פעמיים וסיימה בתיקו והפסידה לשחטיור דונייצק.
בזל נכנסה לליגה האירופית בעונת 2009/2010 ובשלב הבתים שיחקה עם פולהאם, צסק"א סופיה ומועדון הכדורגל רומא. בזל סיימה במקום השלישי עם 9 נקודות - שלושה ניצחונות (שניים נגד צסק"א סופיה ופעם אחת נגד רומא) ושלושה הפסדים (שניים נגד פולהאם ואחד נגד רומא) ולא עלתה לסיבוב הבא.
בעונת 2011/2012 בליגת האלופות הצליחה הקבוצה להעפיל לשמינית הגמר על חשבון מועדון הפאר מנצ'סטר יונייטד. היא פגשה במועדון פאר אחר באיירן מינכן והצליחה להפתיע אותה במפגש בשווייץ כאשר ניצחה בתוצאה 0–1 משער של ולנטין שטוקר אך בגומלין הפסידה 0–7. בעונה לאחר מכן הצליחה להגיע עד לחצי הגמר של הליגה האירופית שם הפסידה לצ'לסי, שהמשיכה לזכייה בטורניר.
בעונת 2013/2014 הקבוצה העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר ניצחון בסיבוב המוקדמות השלישי על קבוצת  מכבי תל אביב ולאחר ניצחון בשלב הפלייאוף על קבוצת לודוגורץ ראזגרד מבולגריה. הקבוצה שובצה בבית יחד עם צ'לסי, שאלקה 04 וסטיאווה בוקרשט. הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית ועברה לשחק בשלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. בשלב 32 האחרונות ניצחה שוב את קבוצת מכבי תל אביב. בשמינית הגמר ניצחה את קבוצת רד בול זלצבורג. ברבע הגמר הפסידה לקבוצת ולנסיה והודחה מהטורניר.
הישגים

אליפויות הסופר-ליג השווייצרי: (20): (1953, 1967, 1969, 1970, 1972, 1973, 1977, 1980, 2002, 2004, 2005, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017)
זכיות בגביע השווייצרי: (13): (1933, 1947, 1963, 1967, 1975, 2002, 2003, 2007, 2008, 2010, 2012, 2017, 2019)
זכיות בגביע הליגה השווייצרית: (1): (1973)
עוזי כהן

סטיקר בחירות, 2003
עוזי (עוזיאל) כהן (1 במאי 1952 – 18 בינואר 2008) היה פוליטיקאי ישראלי שכיהן כסגן ראש עיריית רעננה מטעם "הליכוד" בשנים 1990–2008. לאחר פרישת זאב בילסקי מראשות העירייה בשנת 2005 שימש כהן במשך חודשים ספורים כראש העירייה בפועל מתוקף היותו ממלא מקום ראש העירייה.
ביוגרפיה

עוזי כהן נולד ב-1 במאי 1952 בטל שחר למשפחה מרובת ילדים בת 14 ילדים. הוריו, נסים ומלכה כהן, עברו לרעננה כשהיה בן שנה וניהלו מכולת שכונתית. אביו שימש גם כחזן בית הכנסת, וכהן למד בבית הספר הממלכתי-דתי "יבנה", ומאוחר יותר בישיבת פורת יוסף בירושלים.
הוא שיחק כדורגל בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים. בשירותו הצבאי היה לוחם חי"ר. לאחר מות אביו בתאונה, בגיל 21, שב כהן לחבוש כיפה. מתקופה זו ואילך נטל כהן חלק בעול המשפחה וסייע לאמו בניהול המכולת ובטיפול באחיו ואחיותיו.
ביוגרפיה > פעילות מפלגתית

בשנת 1967 החל לפעול במסגרת ועד השכונות, ובשנת 1970 נבחר ליו"ר ועד שכונת מגוריו, שכונת רסקו ברעננה. במהלך תקופה זו, בגיל 16, הצטרף לשורות המפלגה הליברלית, שהייתה חלק מגח"ל.
בשנת 1973 עמד בראש רשימת גח"ל למועצת פועלי רעננה, וזכה בהתמודדות. לאחר זכייתו שימש בתפקיד זה במשך שתי כהונות רצופות, במקביל להן מונה לשתי כהונות כחבר המועצה הדתית העירונית.
לאחר עליית "הליכוד" לשלטון היה כהן עוזרו של השר שמחה ארליך ולאחריו עוזר השר משה ניסים ומתומכיו הבולטים של נסים במפלגה.
כהן היה פעיל בולט במפלגת "הליכוד", וזכה לפרסום ציבורי בשל עסקנותו הנמרצת במרכז המפלגה. הוא הרבה להתבטא בתקשורת בזכות עליית כוחו של מרכז "הליכוד" ותיאר את השפעתו על מינויים. בפרט נהג להתגאות ב"סידור ג'ובים" לחברי מרכז ומקורבים. כוחו במרכז המפלגה ניכר בתקופת תכנונה ויישומה של תוכנית ההתנתקות, במהלכה היה כהן קול בולט בקרב המתנגדים לתוכנית. עם זאת, על אף מעמדו במפלגה, כהן סירב להתמודד ולשמש כחבר הכנסת והעדיף להוות גורם רב-השפעה במרכז. לדבריו, הוא העדיף "להשפיע על כל 40 חברי הכנסת (של המפלגה)" (נכון לכהונת הכנסת ה-16).
חזון שאפתני ושנוי במחלוקת שיזם נגע להקמת מדינה פלסטינית בצפון-מזרח ירדן, סמוך לגבול עם סוריה, תוך העברת אוכלוסין לחבל ארץ זה. רעיון זה עורר דאגה בקרב הירדנים, ואלה דרשו את הסברו של שר החוץ דאז סילבן שלום למלך עבדאללה כי אין מדובר בהצעה רצינית.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 1982 נכנס לראשונה למועצת העיר רעננה. במשך שש שנים שימש כראש האופוזיציה לראש העירייה בנימין וולפוביץ' ופעל לקידום איכות הסביבה ופיתוח תשתיות. בתקופה זו זכה לסיקור תקשורתי מקומי עקב פעילות המחאה שהוביל נגד הנהלת העירייה, בהן הופעתו לישיבת המועצה מלווה בחמור ועליו שלט: "אם כולם חמורים פה, אז גם החמור הזה יכול להיות חבר מועצה".
בבחירות בשנת 1989 פינה את מקומו בראש רשימת המפלגה למועצת העיר לזאב בילסקי, תחתיו החל לכהן משנת 1990 כסגן וממלא מקום ראש העיר.
לאורך 26 שנות כהונתו במועצת העיר כיהן כהן במגוון תפקידים, בהם סגן ראש העיר במשך שמונה עשרה שנה. בתפקידו זה היה חבר הנהלת העירייה ותחת אחריותו הופקד מינהל חזות פני העיר ואיכות הסביבה. בסמכות המינהל היה כהן ממונה על רישוי עסקים, ניקיון וחזות העיר, הפיקוח העירוני, ממונה על תחום השילוט ופרסום חוצות, ממונה על התברואה וראש רשות החנייה. כמו כן שימש כיו"ר אגודת תרבות הדיור, יו"ר ועדת בטיחות בדרכים ויו"ר ועדת שכונות. בתקופת כהונתו זכתה רעננה 14 פעמים ברציפות בפרסי המועצה לישראל יפה.
בין תוכניותיו השאפתניות הועלתה הצעה לכריית תעלות מים מרעננה לתל אביב והפיכתה של העיר ל"ונציה של המזרח התיכון", כפתרון לעומסי התנועה בעיר וניסיון להפכה לאתר תיירות. תוכניות אחרות כללו הקמת רכבל ואתר סקי מלאכותי בעיר. תוכניות אלו לא יצאו לפועל.
לאחר מינויו של בילסקי לראשות הסוכנות היהודית, מילא כהן את מקומו עד לבחירות חדשות לראשות העירייה. במערכת בחירות זו התמודד על התפקיד והפסיד, כשהוא שלישי במניין הקולות. כהן זכה לתמיכתם של 12% מהמצביעים. תחת ראש העיר הנבחר, נחום חופרי, המשיך עוזי כהן לכהן כסגן.
לצד תפקידו בעירייה נבחר כהן ליו"ר פורום סגני ראשי הרשויות, הפועל במסגרת מרכז השלטון המקומי.
ביוגרפיה > פרסומו הציבורי-טלוויזיוני

בשנת 1977 השתתף כהן בסרט "מבצע יונתן" בתפקיד שולי, בו גילם לוחם ישראלי שהתחפש לאידי אמין.
בשנת 2003 תפס כהן כותרות ראשיות בעיתונים המרכזיים במדינת ישראל כאשר כחבר מרכז הליכוד וכסגן ראש עיר סיכל חלק גדול מתוכניתו של שר האוצר, בנימין נתניהו, לאיחוד רשויות מקומיות. פעילותו זו מנעה מתקציב המדינה קיצוץ של מיליארד דולר לשנה.
כהן הפך בשנת 2003 לסמל תרבותי בשל החיקוי הסאטירי שהתבסס על דמותו בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת" בערוץ 2. החיקוי לעג למראהו ולסגנון דיבורו (תוצאה של ליקוי שמיעה) והדגיש את יכולתו למצוא משרות שונות ומשונות למקורביו. בחיקוי, אשר זכה גם לביקורת, בלטו הביטויים "אני סגן ראש עיריית רעננה", "אתה חמוד אתה" ו"סדר לי ת'בחור". כהן החליט שלא לצאת נגד החיקויים, ואף ניצל את המומנטום כאשר בשנת 2005 נתן את הסכמתו לייבוא תחפושות לפורים בדמותו.
באותה תקופה נענה בחיוב למספר הצעות יחסי ציבור והיה בעל פינה קבועה בתוכנית "איפה אתה חי?" של ארז טל והופעות אורח רבות בתוכניות שונות. לבקשתו של פעיל "הליכוד" הוקלט אחד משיריו של הפעיל, "הכל עובר ביום", על ידי כהן ואורית פוקס. הצעות להשתתפותו בפרסומות מסחריות נשללו על ידי היועץ המשפטי לעירייה, ובתגובה הגיש חבר הכנסת משה כחלון תיקון לחוק העיריות, שעל פיו יתאפשר לנבחרי ציבור לעסוק בשיווק מסחרי ולתרום את רווחיהם לצדקה.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

בתחילת ינואר 2008, בעקבות חקירת משטרה, הומלץ להעמידו לדין בחשד לעבירות מרמה והפרת אמונים וחריגות בנייה בביתו הפרטי. כהן דחה את ההאשמות וכינה את הפרשה בשם "דרייפוס של רעננה".
כהן נפטר ב-18 בינואר 2008 (י"א בשבט ה'תשס"ח), בגיל 55, מהתקף לב, והובא לקבורה בבית העלמין כפר נחמן ברעננה. הוא הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים.
לפני מותו ניסה לקדם בניית שכונה חדשה לזוגות צעירים במערב רעננה. בהמשך נקראה השכונה "נאות עוזי", לזכרו.
הערות שוליים

↑  חטיפה בדרך לסודאן, מעריב, 21 ביוני 1985
↑  דיאנה בחור-ניר, שלום הרגיע את עבדאללה: "ירדן היא לא פלסטין", באתר ynet, 17 במאי 2004
↑  אלי אשד, "אגדת מבצע אנטבה", באתר e-mago
"מבצע יונתן", באתר IMDb
↑  ‏אפרת וייס, המשטרה ממליצה להעמיד לדין את עוזי כהן, באתר ynet, 6 בינואר 2008
↑  ‏רענן בן-צור, סגן ראש עיריית רעננה עוזי כהן נפטר מהתקף לב, באתר ynet, 18 בינואר 2008
↑  ‏נמרוד רוסו, רעננה: הקמת השכונה של עוזי כהן יוצאת לדרך, באתר nrg‏, 15 באוקטובר 2010
אדווין ארמסטרונג

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1890 מנהטן, ארצות הברית 
 התאבד:  1 בפברואר 1954 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, ממציא 
 מקום לימודים:  בית הספר להנדסה ולמדע שימושי של קרן פו 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1980)  פרס וושינגטון (1951)  מדלית אדיסון (1942)  מדלית ג'ון סקוט (1942)  מדליית פרנקלין (1941)  מדליית הולי (1940)  מדליית ה-IEEE (1917) 
 בן או בת זוג:  Esther Marion Armstrong (1922–1954) 
 
אדווין הווארד ארמסטרונג
אדווין הווארד ארמסטרונג (בשם מלא באנגלית: Edwin Howard Armstrong;‏ 18 בדצמבר 1890 – 31 בינואר 1954), היה מהנדס אלקטרוניקה וממציא אמריקאי, שכונה "הממציא הפורה ביותר בהיסטוריה של הרדיו". ארמסטרונג המציא את המעגלים הבסיסיים הנדרשים לקליטת אותות רדיו, וכן המציא את אפנון התדר (שידורי רדיו FM) המודרני.
הוא החזיק ב-42 פטנטים וזכה במדליית ה-IEEE הראשונה.
ב-31 בינואר 1954 קפץ ארמסטרונג אל מותו מהקומה ה-13, לאחר סכסוך ממושך עם חברת RCA ומנהלה, דייוויד סארנוף, על זכויות השימוש בהמצאותיו.
הערות שוליים

↑  נפטר ד"ר ארוין ארמסטרונג, חרות, 3 בפברואר 1954
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810808257205606  BNE: XX5039684  GND: 119066483  ISNI: 0000 0001 1438 9385  LCCN: n86823147  NKC: ntk2011627742  SNAC: w6mk7cxk  SUDOC: 083362592  VIAF: 18023584   WorldCat (עם VIAF): 18023584 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קבוצת אלייד

| --- | --- |
לוגו קבוצת אלייד
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  אהרון גוטווירט
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־60 שנה)
 משרד ראשי:  מגדל צ'מפיון מוטורס, בני ברק
 ענפי תעשייה:  נדל"ן השקעות והחזקות רכב תשתיות לוגיסטיקה
 יו"ר:  יצחק סוארי
 מנכ"ל:  יגאל שרייבר מנכ"ל אלייד נדל"ן: תמיר דגן
 עובדים:  מעל 4,000
 
קבוצת אלייד (באנגלית: Allied Group) היא קבוצת חברות הרשומות בישראל ומחוצה לה, שהוקמה על ידי איש העסקים אהרן גוטווירט. בישראל כוללת הקבוצה את החברות הפרטיות אלייד החזקות בע"מ ואלייד נדל"ן בע"מ והחברות-הבנות שלהן.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא יצחק סוארי ומנכ"ל החברה הוא יגאל שרייבר. משרדי החברה שוכנים במגדל צ'מפיון מוטורס שבבני ברק.