stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר אליהו איגל
ראשית חייו

איגל נולד בעיר למברג כצאצא של שושלת של סוחרי ספרים עתיקים. אביו, שמואל זנוויל איגל, היה בקיא גם בתחום הביבליוגרפיה הפולנית, והחנות שלו לספרים הייתה מפורסמת בקרב החוגים המדעיים האוסטרים והפולנים.
יחד עם אחיו מנדל איזיק, שהמשיך את העסק המשפחתי, זכה אליעזר אליהו לקבל חינוך תורני קפדני ובמקביל גם השכלה כללית רחבה.
אחרי לימודים תיכוניים בגימנסיה בלמברג, בגיל 15 עבר איגל ללמוד בבית המדרש הרבני בפדובה (Collegio Rabbinico di Padova) שבניהולם של המלומדים הרב שמואל דוד לוצאטו, לליו הלל דל טורה ומרדכי שמואל גירונדי; ובמקביל למד פילוסופיה ושפות באוניברסיטת פדובה.
בלמברג (לביב)

אחרי שסיים את עבודת הדוקטור בתאולוגיה בשנת 1849 חזר לעיר הולדתו.
שם התקבל כמרצה לשפות שמיות באוניברסיטה המקומית. בנוסף, ב-1851 התמנה למורה הראשון לדת היהודית בבית הספר התיכון בלמברג.
על סמך ספרו המדריך הסורי קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה (Ph.D) באוניברסיטת למברג.
איגל ניסה ללא הצלחה לרשת את משרתו של הרב ד"ר מוריץ לוונטל בלמברג, אך אף על פי כן לא הצליח להתמנות לפרופסור באוניברסיטת למברג.
רב ראשי בצ'רנוביץ

בנסיבות אלו בשנת 1853 נענה להצעתו של השר אדולף ילינק והציג מועמדותו לרבנות הראשית של צ'רנוביץ. נכבדי הקהילה הרפורמיסטים, (שכונו "ההולכים קדימה") התרשמו משמו הטוב כבעל ידע תלמודי מקיף ומדבקותו בערכי המוסר ובחרו בו לתפקיד של רב ראשי של צ'רנוביץ, ושל אזור בוקובינה. למרות זאת איגל נתקל בהתנגדות עזה מצד האורתודוקסים המסורתיים (שכונו "העומדים"), שתמכו במועמדותו של הרב הורוביץ-מייזלס.
כפי שהעיד איגל בעצמו ב-6 במרץ 1854 בעיתון אלגמיינה צייטונג דס יודנטומס
(Allgemeine Zeitung des Judentums) מכתבי השמצות רבים נשלחו נגדו אל גורמים בכירים אוסטרים ואף לקיסר. אחרי פרסום דבריו גרעין ההתנגדות נגדו הצטמצם בעיקר לקבוצה קנאית גליציאנית שהייתה בעבר מעורבת בפעילות נגד הרב אברהם כהן.
משום כך השלטונות האוסטריים עיכבו את השבעת הרב איגל עד להפגת המתיחות בין יהודי צ'רנוביץ.
לפי הנחיית השלטונות, מנהיגי הקהילה ביטלו את תוצאות הבחירות וקיימו בחירות חדשות ב-10 במאי 1854.
הפעם ד"ר איגל זכה ב-147 קולות בעד ו-34 נגד. זה היווה ניצחון מוחץ של מחנה המשכילים בקהילת צ'רנוביץ.
בשנת 1878 הרשויות האוסטריות ביטלו את התפקיד של רב ראשי של האזור (Kreisrabbiner).‏
פעילותו בצ'רנוביץ

הרב ד"ר איגל היה פעיל בקהילה המודרנית המשכילית שהתארגנה סביב חברת ה"טמפל". היא פעלה החל מ-1857 לשם בניית בית כנסת מפואר בצ'רנוביץ. בית הכנסת, הידוע כבית הכנסת קורל של צ'רנוביץ או ה"טמפל" נחנך בשנת 1877.
בדרשותיו שקיים בשפה הגרמנית, שהייתה שגורה בפי רבים מיהודי העיר, ובשיעוריו הסביר הרב איגל את דרך החיים היהודית והגן עליה מפני ההתקפות של האנטישמים.
בצ'רנוביץ המשיך הרב איגל ללמד ולכתוב ספרים. נודע בקשריו ההדוקים עם נציגי ההשכלה באזור, כמו אחיינו, הרב מתתיהו שמחה רבנר (1826-1888), אותו הזמין להיות מורה בצ'רנוביץ, וכן עם מרדכי סטרליסקר, הלל כהנא ואחרים.
כרב ומורה, לקח לידיו גם את ניהול בית הספר היהודי שהוקם בצ'רנוביץ ב-1853, וכלל 30 תלמידים. הוא לימד שם את יהדות 4 שעות בשבוע.
כמו כן, הקים בעיר סניף של כל ישראל חברים.
הפשרה בין האורתודוקסים ובין המשכילים

המתיחות בין המחנות בקרב יהודי צ'רנוביץ לא פסקה. לאורך השנים 1872-1849 קהילת צ'רנוביץ והמוסדות הרבניים שלה ושל האזור הונהגו על ידי אקדמאים "משכילים" ועל ידי רבנים אורתודוקסים מודרניים. בשנות 1860 פילוג הקהילה נראה בלתי נמנע. הרב הורוביץ-מייזלס, שהובס בבחירות על ידי ד"ר איגל, עזב את העיר וחזר לעיירת הולדתו בגליציה.
בשנת 1872 היהודים הקרויים אז "אורתודוקסים" הקימו קהילה נפרדת והביאו בראשה רב מלומד בשם בנימין אריה וייס (1841 - 1912) שהתחנך גם הוא בלמברג. בדצמבר 1872 ביטלו הרשויות את שתי הקהילות היהודיות הניציות והכריזו על בחירות לקהילה מאוחדת. איחוד שני הפלגים לקהילה מאוחדת הצליח רק בשנת 1875 כשסוכם, תוך כדי שיתוף פעולה בין הרב איגל והרב וייס, כי הראשון יכהן כרב הראשי של צ'רנוביץ, בעוד האחרון יכהן כאב בית הדין של יהודי צ'רנוביץ ויהיה אחראי על השחיטה, על תלמוד תורה, על בית הכנסת הגדול, המקוואות, וכו'.
הרב איגל נפטר בצ'רנוביץ בשנת 1892.
הוא היה נשוי לבת למשפחת רבנר והיו לו 4 ילדים (3 בנים ובת). אחרי פטירתו התמנה הרב ד"ר יוסף רוזנפלד לרב הראשי.
כתבים

יובל שי מאחי הצעיר, תשובות ושאלות, תר"ט-1849, לבוב - פורסם קודם ב-1849 בפדובה.
מכתבים שונים seu varies interpretationes criticae et grammaticales de Biblia veteris testamenti et de Onkelosi, quibus accedunt alia scripta hebraica et chaldeica. Leopolis, 1850‏
Syrischer Wegweiser ‏ (=המדריך הסורי), 1851
תרגום לגרמנית של "יסודי תורה" מאת שד"ל - Israelitische Moraltheologie, ברסלאו 1870
לקריאה נוספת

ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.
הערות שוליים

↑  Baruch Terkatin, Lucian-Zeev Herşcovici ע'57 - הקהילה היהודית של צ'רנוביץ התפלגה ב-1872, כש-500 משפחות פרשו מהקהילה ודרשו להכיר בהם כקהילה אורתודוקסית נפרדת, לפי הדגם של הקהילות בהונגריה. בראש הפורשים עמד הרב האורתודוקסי המסורתי בנימין וייס. כעבור 3 שנים, בלחץ השלטונות, הושגה פשרה על פיה יהיו שני רבנים עבור העיר והפרוביציה. אחד הרבנים (מדובר ברב ד"ר איגל) היה אורתודוקסי מודרני בעל השכלה כללית, שנשא את התואר של רב ראשי של צ'רנוביץ, בעוד הרב השני, אורתודוקסי מסורתי בעל הכשרה מסורתית של ישיבה, עמד בנשיאות בית הדין הרבני והיה אחראי על נושאי השחיטה, הכשרות, לימוד התורה, נישואים וגירושים. הרב הראשי איגל שכן בהיכל קורל של צ'רנוביץ הרפורמיסטי, שנבנה ב-1877 והרב השני בבית הכנסת הגדול, שנבנה ב-1796. הרב איגל כיהן כרב מודרני לצד הרב האורתודוקסי-מסורתי בנימין וייס
↑  Lucian - Zeev Herşcovici, MATITYAHU SIMCHA RABENER ŞI REVISTA ZIMRATH HAARETZ: O PAGINĂ DIN ISTORIA MIŞCĂRII DE HASKALA DIN ROMÂNIA
↑  מכתבי סופרים, הצפירה, 15 ביוני 1892
↑  Baruch Terkatin, Lucian-Zeev Herşcovici ע'57
↑  .N.M.Gelber op.cit
↑  B.Tercatin, L.Z.Herşcovici ע' 57
↑  עסטרייך, המגיד, 9 במרץ 1864
↑  ג'רום סילברבוש, המתרגם של ספרו של נ.מ. גלסר על תולדות יהדות צ'רנוביץ, מציין שהחלוקה ל"אורתדוקסים"ו "רפורמים" או "קונסרבטיבים" אינה תואמת את זו של היום בין אורתודוקסים, רפורמים וקונסרבטיבים.
Judaism didn't seem to be organized into the three branches, Orthodox, Conservative and Reform that we are familiar with today
↑  שם
↑  שם
↑  שם
↑  שם
↑  B.Tercatin.L.Z.Herşcovici ע'57
↑  אסף טל, "אהבתי להזכר ברגעים של אושר", עמ'?
↑  שם.
↑  Baruch Terkatin, Lucian-Zeev Herşcovici ע'57
↑  http://hauster.de/data/CzernowitzTemple.pdf Czernowitz Tempel 1937 p.33
↑  יובל שי
↑  מכתבים שונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517256105171  PLWABN: 9810614671805606  GND: 172907365  LCCN: no2006061222  VIAF: 181789071   WorldCat (עם VIAF): 181789071
אלכסנדר רושה

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1861 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  10 במרץ 1921 (בגיל 59) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  St Mungo's Academy 
 
אלכסנדר רושה (באנגלית: Alexander Roche;‏ 17 באוגוסט 1861 – 10 במרץ 1921) היה אמן סקוטי בסוף המאה ה-19 ודמות חשובה ב"נערי גלאזגו".
ביוגרפיה

הוא נולד בגאלוגייט בגלאזגו, בנו של טוחן. הוא למד באקדמיית סנט מונגו בברידג'טון, גלאזגו.
הוא הוכשר במקור כאדריכל, אך לאחר מכן עבר לאמנות, למד בבית הספר לאמנות של גלאזגו (GSA) ומשנת 1881 בבית הספר לאמנויות יפות
בפריז. כאן הוא למד אצל גוסטב בולאנז'ה וז'אן לאון ז'רום.
בתקופתו בפריז הוא התיידד עם ויליאם קנדי, ג'ון לאברי, תומאס מילי דאו וויליאם סטוט. בתחילת שנות ה-80 הוא הצטרף למושבה של אמנים סקוטים בגרז-סור-לוינג דרומית לפונטנבלו.
בשובו לסקוטלנד ב-1885 הוא הצטרף ל"נערי גלאזגו" בעבודה על ציורי קיר עבור התערוכה הבינלאומית למדע, אמנות ותעשייה של 1888. ב-1888 הוא נסע לקאפרי, שם התיידד עם פאביו פאבי והרולד ספיד. בשנים הבאות הוא ביקר גם בוונציה ובפירנצה, והתחתן עם בחורה איטלקייה. נישואים אלו היו קצרי מועד והם נפרדו. מכיוון ששניהם היו קתולים, ייתכן שמעולם לא היו גירושים.
ב-1896 הוא עבר מגלאזגו לאדינבורו והחל להתרחק מאסכולת גלאזגו. עבודתו עברה מציורי נוף בעיקר לפורטרטים.
ב-1906 הוא נישא בשנית לז'אן אלכסנדר, בתו של רוברט אלכסנדר. בתקופה זו הם נהנו מהידידות של ג'וזף קרוהול.
בסביבות 1910 הוא עבר דימום מוחי שגרם לאובדן השימוש ביד ימין והוא נאלץ להתאמן מחדש כדי לצייר ביד שמאל.
הוא נפטר ונקבר בבית הקברות דין באדינבורו.
גלריה

פלורה סטבנסון
הדייג הזקן
אשת הדייג
הנמל בסנט מונש
הערות שוליים

↑  Billcliffe, Roger (2002): The Glasgow Boys: The Glasgow School of Painting 1875–1895
↑  "Calton Gallery - Alexander Ignatius Roche RSA NEAC RP (1861–1921)". Archived from the original
↑  Calton Gallery: A I Roche
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 643  GND: 1139479156  RKD: 67463  TePapa: 45336  ULAN: 500005266  VIAF: 95712891   WorldCat (עם VIAF): 95712891
אלן קנדזיורה

אלן "אלי" קנדזיורה (בגרמנית: Ellen "Elli" Kendziora;‏ נולדה בשנת 1919) היא אתלטית יהודיה-גרמניה, אלופת המכביה השנייה (1935) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה

קנדזיורה התאמנה בקבוצת "הכח" קלן.
במכביה השנייה שנערכה באפריל 1935 זכתה קנדזיורה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.1 שניות, לפני סיביל קוף מארצות הברית (13.2 שניות) ובת ארצה לורה מאייר (13.3 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רות רייך, לילו בוקופצר ולורה מאייר בתוצאה של 55.8 שניות, לפני פולין (56.0 שניות) ואוסטריה (57.4 שניות).
ביום הספורט הבינלאומי של מכבי ברלין שנערך ב-16 ביוני 1935 זכתה קנדזיורה במדליית כסף בריצת 100 מטר אחרי לורה מאייר.
הערות שוליים

↑  בספורט, הארץ, 21 בספטמבר 1934
↑  Maccabiah Games before World War II (באנגלית)
↑  תמונה של אלן "אלי" קנדזיורה מסיימת שנייה אחרי לורה מאייר (באנגלית)
אלן קנדי

אלן קנדי (באנגלית: Alan Kennedy; נולד ב-31 באוגוסט 1954) הוא כדורגלן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי. כבש את שער הניצחון עבור ליברפול בגמר גביע אירופה לאלופות ב-1981.
ביוגרפיה

קנדי נולד ב-31 באוגוסט 1954 באנגליה. את הקריירה הוא התחיל בניוקאסל יונייטד בגיל 18, והגיעה עימה עד לגמר הגביע האנגלי ב-1974, אותו הפסידה לליברפול. כמגן שמאלי עבר קנדי לליברפול ב-1978 תמורת סכום של 330 אלף לירות שטרלינג, סכום שיא בריטי לאותה העת.
הוא כבש בגמר הגביע נגד וסטהאם יונייטד ב-1981, וליברפול ניצחה במשחק חוזר לאחר 1–1. שנתיים אחר כך קנדי כבש פעם נוספת בגמר הגביע, הפעם נגד מנצ'סטר יונייטד, וקבוצתו המשיכה לניצחון בתוספת הזמן. בנוסף לכך היה שותף לשתי זכיות נוספות שלה בגביע בשנים 1982 ו-1984. לקנדי היה חלק עיקרי בהכרעת שני משחקי הגמר של גביע אירופה לאלופות שליברפול זכתה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בגמר של 1981 נגד ריאל מדריד כבש את שער היחידי במשחק בדקה ה-82', ובגמר ב-1984 כבש את הפנדל המכריע נגד רומא בדו-קרב בעיטות עונשין. בשנת 1986 הוא עזב את ליברפול כשהוא זוכה עימה ב-5 תוארי אליפות, 4 גביעים ופעמיים בגביע אירופה לאלופות.
אחרי התקופה בליברפול עבר קנדי לסנדרלנד. לאחר תקופה קצרה בה שיחק במועדונים מהרמה הנמוכה עד סיום הקריירה. קנדי הופיע בתחנת הטלוויזיה Sky Sports ובעוד כמה אחרות. בנוסף לכך הוא עובד באתר הרשמי של ליברפול והוא מנהל בית ספר לכדורגל.
תארים

גביע טקסקו: 1974
אליפות אנגליה (5): 1978/79, 1979/80, 1981/82, 1982/83, 1983/84
גביע ה-FA‏ (4): 1981, 1982, 1983, 1984
מגן הקהילה (3): 1979, 1980, 1982
גביע אירופה לאלופות (2): 1980/81, 1983/84
אלפסינה

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  אטיקה אטיקה
 יחידה אזורית:  מערב אטיקה
 חבל ארץ:  אתיקה
 על שם:  Eleusis 
 שטח:  18.455 קמ"ר
 גובה:  5.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  24,971 (2021)
 קואורדינטות:  38°02′29″N 23°32′43″E﻿ / ﻿38.04138889°N 23.54527778°E﻿ / 38.04138889; 23.54527778 
 http://www.eleusina.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאלפסינה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאלפסינה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תוכנית מתאר א
אֵלֶפְסִינָה (ביוונית: Ελευσίνα), וכן אֶלֶפְסִיס ואֶלֶאוּסִיס (ביוונית עתיקה: Ἐλευσίς, Eleusis) היא עיר פרברים ועירייה ביחידה האזורית מערב אטיקה ביוון. היא ממוקמת כ-18 קילומטרים (11 מיל) לצפון-מערבית ממרכז אתונה ומהווה חלק מאזור המטרופולין שלה. היא ממוקמת במישור תריאסיו, בקצה הצפוני ביותר של המפרץ הסרוני. מצפון לאלפסינה נמצאות מנדרה ומגולה, ואילו אספרפירגוס נמצאת בצפון מזרח.
זהו אתר התעלומות האלאוסיניות ומקום הולדתו של אייסכילוס. כיום, אלפסינה היא מרכז תעשייתי גדול, עם בית הזיקוק הגדול ביותר ביוון, כמו גם ביתו של פסטיבל אסקיליה, אירוע האמנויות הארוך ביותר באזור אטיקה. ב-11 בנובמבר 2016, אלפסינה נבחרה לבירת התרבות של אירופה לשנת 2021.
ערים תאומות

איטליה ג'לה, סיציליה, איטליה
אלכסנדר רודנסקי

| --- | --- |

רודנסקי, 2013
 לידה:  21 באוגוסט 1956 (בן 68) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  אימונולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה (1979)  Gabrichevsky Institute of Epidemiology and Microbiology (1986) 
 מוסדות:  מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג (2008)  אוניברסיטת רוקפלר  אוניברסיטת וושינגטון  אוניברסיטת קורנל 
 פרסים והוקרה:  פרס ויליאם ב' קולי (2015)  Clarivate Citation Laureates (2015)  פרס קראפורד (2017)  פרס וילצ'יק (2018) 
 
אלכסנדר רודנסקי (נולד ב-21 באוגוסט 1956) הוא אימונולוג במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג (באנגלית: Memorial Sloan Kettering Cancer Center) הידוע במחקריו על תאי T רגולטורים וגורם השעתוק (טרנסקריפציה) Foxp3.
קריירה

רודנסקי קיבל תואר מועמד למדעים בשנת 1986 ממכון המחקר גבריצ'בסקי לאפידמיולוגיה ומיקרוביולוגיה במוסקבה, וביצע עבודת פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל. כיום הוא מנהל את התוכנית לאימונולוגיה ואת מרכז לודוויג במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג. רודנסקי מכהן כפרופסור באוניברסיטת רוקפלר, בבית הספר גרסטנר ללימודים מתקדמים ובית הספר לרפואה של וייל-קורנל.
במאמר משנת 2003, רודנסקי ועמיתיו הראו ש-Foxp3 חיוני להתפתחות תאי T רגולטורים. מעבדתו ממשיכה לחקור את המנגנונים המולקולריים העומדים בבסיס הפעילות של תאי T רגולטורים, ואת התפקיד של תאים אלו במחלות אוטואימוניות, בגידולים ובזיהומים.
פרסים

2012 חבר באקדמיה הלאומית למדעים
2015 חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים
2015 פרס וויליאם בי קולי
2017 פרס קראפורד בפוליארתריטיס
2018 פרס וילצ'ק במדעים ביו-רפואיים
הערות שוליים

↑  "Rudensky, Alexander". Library of Congress. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "JCI's Conversations with Giants in Medicine: Alexander Rudensky". Youtube. 22 באוגוסט 2016. נבדק ב-14 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Fontenot, Jason D.; Gavin, Marc A.; Rudensky, Alexander Y. (1 באפריל 2003). "Foxp3 programs the development and function of CD4+CD25+ regulatory T cells". Nature Immunology. 4 (4): 330–336. doi:10.1038/ni904. ISSN 1529-2908. PMID 12612578. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "MSK center". Ludwig Cancer Research. אורכב מ-המקור ב-18 באוגוסט 2018. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  King, Christopher. "The 2015 Thomson Reuters Citation Laureates". Thomson Reuters. אורכב מ-המקור ב-25 בספטמבר 2015. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Alexander Rudensky Lab". Memorial Sloan Kettering Cancer Center. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alexander Rudensky". National Academy of Sciences. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Newly Elected Members, April 2015" (PDF). American Academy of Arts and Sciences. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "William B. Coley Award". Cancer Research Institute. נבדק ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Polyarthritis - Crafoordprize". www.crafoordprize.se (באנגלית). נבדק ב-14 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
אלכסנדר רוזנבאום

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1951 (בן 73) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם במה:  АЯРов 
 מוקד פעילות:  מוסקבה 
 תקופת הפעילות:  מ-1968 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של סנקט פטרבורג לרפואה 
 סוגה:  אסטרדה, רוק, שאנסון, בלוז רוק, בארד, ג'אז, רומנסה, Russian post-chanson 
 סוג קול:  בריטון, בס-בריטון 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, גיטרה 12 מיתרים 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  פרס גרמופון הזהב  פרס שירות הביטחון הפדרלי הרוסי  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  Order "Duslyk"  Defender of the Motherland Medal  Badge "To a Warrior-Internationalist"  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  אמן העם של הפדרציה הרוסית  Medal "To a Warrior-Internationalist from the Grateful Afghan People"  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית אדמירל קוזנצוב  מדלייה להנצחת 300 שנה לצי הרוסי  קולונל  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 rozenbaum.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר יעקובלביץ' רוזנבאום (ברוסית: Александр Яковлевич Розенбаум; נולד ב-13 בספטמבר 1951) הוא זמר-יוצר (בארד) ופוליטיקאי רוסי-יהודי מסנקט פטרבורג.
קורות חייו

רוזנבאום נולד בלנינגרד במשפחה יהודית, הוריו היו רופאים. רוזנבאום למד בבית הספר לרפואה ע"ש פבלוב בלנינגרד בין 1968 ל-1974, ולאחר מכן עבד כרופא בשירות העזרה הראשונה בעירו. למד פסנתר וכוריאוגרפיה בהיכל התרבות ע"ש סרגיי קירוב.
לאחר מספר שנים בהן עבד כרופא, עבר לתחום השירה והחל להופיע כזמר מקצועי. הוא החל להופיע עם שיריו בשנת 1983, עם הופעתו ב-14 באוקטובר של אותה שנה בהיכל התרבות של משרד הפנים הרוסי ע"ש דזרז'ינסקי.
בצעירותו, המיר את דתו מיהדות לנצרות.
יצירה

שיריו מתחילת דרכו של רוזנבאום עוסקים בעולם הפשע ברוסיה ובאודסה של שנות ה-20, ובין היתר במאפיה היהודית שם. שירים נוספים עוסקים בהיסטוריה הרוסית, בין היתר בקוזאקים, בצוענים וכו'.
שיריו הידועים ביותר הם "ולס בוסטון" (Вальс-бостон) ו-"גופ-סטופ" (Гоп-стоп). בסך הכל חיבר רוזנבאום מעל 1,000 שירים.
בשנת 2011 הוא הוציא אלבום משותף עם גרגורי לפס.
פעילות פוליטית

רוזנבאום היה חבר בדומה הרוסית מטעם סיעת רוסיה המאוחדת בדומה הרביעית, בין השנים 2003 ו-2007. בישראל הביע רוזנבאום תמיכה במפלגת ישראל ביתנו, ואף שינה את שירו "ירושלים" כך שיכיל מילים בעברית, וצילם וידאו קליפ לשיר בעיר העתיקה, שכולל בתוכו את אביגדור ליברמן ונערי מפלגתו.
אמוניום כלוריד

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Ammonium chloride
 כתיב כימי:  ClH₄N 
 מסה מולרית:  53.49 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן
 מספר CAS:  12125-02-9
 צפיפות:  1.5274 גרם/סמ"ק
 מצב צבירה:  מוצק
 מסיסות:  383 גרם בליטר מים ב-25°C
 ממסים:  אמוניה נוזלית, הידרזין, כוהל, מתנול, גליצרול
 טמפרטורת היתוך:  338 °C   611.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  520 °C   793.15 K
 מקדם שבירה:  1.642
 חומציות:  9.24 ‏pKa
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  −314.2 קילוג'ול למול
 LD50:  30±1 מיליגרם לקילוגרם, 485±1 מיליגרם לקילוגרם, 358±1 מיליגרם לקילוגרם, 1,300±1 מיליגרם לקילוגרם, 1,650±1 מיליגרם לקילוגרם, 550±1 מיליגרם לקילוגרם
 
אמוניום כלוריד הוא תרכובת אנאורגנית שנוסחתה הכימית היא NH4Cl. זהו מלח גבישי לבן שנמס בקלות במים. החומר מופיע בטבע בסביבת הרי געש כמינרל נדיר הקרוי Sal ammoniac, שמסיסותו הגבוהה גורמת להיעלמותו המהירה.
תהליכים כימיים

במעבדה החומר מיוצר בתגובה כימית בין חומצה מלחית ואמוניה (בנוסחה: NH3 + HCl → NH4Cl), וכן בתהליך סולווה, המשמש לייצור נתרן פחמתי, לפי הנוסחה
תהליך זה משמש גם לצמצום פליטת האמוניה בתהליכים תעשייתיים.
בעקבות חימום אמוניום כלוריד נראה כאילו עבר המראה, אך הוא מתפרק למימן כלורי ואמוניה, בנוסחה:
בתגובה של אמוניום כלוריד עם בסיס (כימיה) משתחרר גז אמוניה. דוגמה, עם הבסיס נתרן הידרוקסידי (סודה קאוסטית):
תמיסות של אמוניום כלוריד מתאפיינות בחומציות קלה. לתמיסה של 5% (לפי משקל) של אמוניום כלוריד במים יש pH בטווח 4.6–6.0
שימושים

השימוש העיקרי (כ-90% מהתפוקה העולמית) בחומר הוא כדשן. הוא משמש גם כתוסף מזון לאפייה שזיהויו E510, וכחומר טעם בסוגים מסוימים של הממתק שוש.
במאה ה-18 שימש החומר בפירוטכניקה, ליצירת צבע ירוק בלהבה, אך הוחלף בכימיקלים בטוחים יותר והיגרוסקופיים פחות. החומר משמש גם כחומר גלם לייצור הנעה רקטית, ולכן נמנה בישראל עם החומרים הדו-שימושיים, שהעברתם לשטח רצועת עזה נתונה בפיקוח.
באפריל 2016 סוכל ניסיון להבריח לרצועת עזה משלוח של ארבע טונות של אמוניום כלוריד.
ב-14 בספטמבר 2023 פורסם כי במהלך חודש יולי נתפסו במכס בנמל אשדוד כ-16 טון של אמוניום כלוריד בתוך שקי גבס אשר היה מיועד להישלח לרצועת עזה.
ראו גם

כלוריד
הערות שוליים

↑  צו הפיקוח על יצוא ביטחוני (ציוד דו-שימושי מפוקח המועבר לשטחי האחריות האזרחית הפלסטינית), (תשס"ט-2008)
↑  יואב זיתון, בדרך לעזה: סוכלה הברחת חומר כימי לייצור מאות רקטות, באתר ynet, 3 במאי 2016
↑  מתן צורי, גד ליאור, 16 טונות של חומר לייצור רקטות שיועד לעזה נתפסו בנמל אשדוד, באתר ynet, 14 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554493305171  LCCN: sh2009008354  NDL: 00575697
אלכסנדר סורוס

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1985 (בן 38) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק תואר שני ודוקטורט, אוניברסיטת קליפורניה
 מעסיק:  Open Society Foundations 
 alexsoros.com
 
אלכסנדר סורוס (באנגלית: Alexander Soros; נולד ב-1985) הוא פילנתרופ אמריקאי, אחד מבניו של המיליארדר ג'ורג' סורוס. הוא יו"ר קרנות החברה הפתוחה ואחד ממנהיגי הפורום הכלכלי העולמי הצעיר לשנת 2018.
ראשית חייו

אלכסנדר סורוס הוא בנם של המיליארדר ג'ורג' סורוס וסוזן ובר סורוס. הוא גדל בקטונה, ניו יורק ולו אח צעיר, גרגורי. למד ב-King Low Heywood Thomas בסטמפורד שבקונטיקט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק ב-2009, וב-2018 השלים את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
פילנתרופיה

סורוס ביסס את עצמו כפילנתרופ עם תרומתו הגדולה הראשונה לקרן היהודית לצדק (Jewish Funds for Justice).
על פי כתבת פרופיל בוול סטריט ג'ורנל ב-2011, של סורוס מתמקד ביוזמות פרוגרסיביות שאינן זוכות בשלב זה לתמיכה רחבה". מאז, הוא הצטרף לדירקטוריון של ארגונים, כגון Global Witness (כחבר מועצת מייעצת), העוסק במאבק נגד הפרות סביבתיות וזכויות אדם הקשורות לניצול משאבי טבע; קרנות החברה הפתוחה, הפועלת לביסוס אחריות ממשלתית ותהליכים דמוקרטיים בעולם; ו-Bend the Arc (שנוצרה ממיזוג של 'הברית היהודית הפרוגרסיבית' והקרנות היהודיות לצדק ב-2012).
סורוס תורם גם למטרות פוליטיות. במרץ 2012 תרם 200,000 דולר למועצה היהודית לחינוך ומחקר, הארגון שעומד מאחורי ה-Great Schlep של 2008 לתמיכה במועמד לנשיאות ברק אובמה.
פילנתרופיה > קרן אלכסנדר סורוס

בשנת 2012 הקים סורוס את קרן אלכסנדר סורוס, שמוקדשת לקידום צדק חברתי וזכויות אדם. בין מקבלי המענקים הראשוניים של הקרן ניתן למנות את הארגונים Bend the Arc, הברית הלאומית לעובדי הבית, המייצגת זכויותיהם של 2.5 מיליון עובדי בית בארצות הברית, ו-Make the Road New York, שמקדמת את מעמד הפועלים ואת הקהילה הלטינית.
לצד קרן פורד וקרנות החברה הפתוחה, קרן אלכסנדר סורוס מימנה את המחקר הסטטיסטי הלאומי הראשון אי פעם של עובדי בית ("כלכלת בית: העולם הבלתי נראה והבלתי מוסדר של עבודה ביתית", פורסם ב-26 בנובמבר 2012).
פילנתרופיה > קרן אלכסנדר סורוס > פרסי הקרן

ביולי 2012 קרן אלכסנדר סורוס העניקה את פרס ה-ASF הראשון שלה לפעילות סביבתית וזכויות אדם לפעיל הליברי סילאס סיאקור.
בשנת 2013 הפרס הוענק לצ'וט ווטי, הפעיל הקמבודי שמת בהגנה על יער Prey Lang.
בשנת 2014 הפרס הוענק לאחר מותו לאדווין צ'וטה, חורחה ריוס פרז, לאונסיו קווינצ'ימה מלנדז ופרנסיסקו פינדו – קבוצה של מנהיגים ילידים מפרו שנרצחו בגלל עבודתם בניסיון לשים קץ לכריתת עצים בלתי חוקית בקהילה שלהם ביער הגשם של פרו.
בשנת 2015 הפרס הוענק לאלפונס מוהינדו ואליוומבנה ובאנטו לוקמבו על מסירותם להגנה על הפארק הלאומי וירונגה מפני אינטרסים מושחתים המנסים לפתוח את הפארק לקידוחי נפט וצייד לא חוקיים.
בשנת 2016 הפרס הוענק לפול פאבול, כפרי מפפואה גינאה החדשה שמתבטא נגד ניכוס יערות הגשם במחוז הולדתו פומיו על ידי קונצרן כריתת העצים המלזי Rimbunan Hijau.
בשנת 2017 אנטוניה מלו דה סילבה, פעילה סביבתית ותיקה ברזילאית, קיבלה את הפרס על תפקידה מעורר ההשראה בהובלת קמפיינים לעצירת בניית סכר בלו מונטה ומיזמים מזיקים אחרים של תשתית ביערות הגשם באמזונס.
פעילויות אחרות

סורוס הפיק כמה סרטים, כולל "משפט האש" ו"הקלפטוקרטים".
פרסומים

בשנת 2014 תרם סורוס חיבור לספר "אלוהים, אמונה וזהות מהאפר" ("God, Faith and Identity from the Ashes"): הרהורים של ילדים ונכדים של ניצולי שואה.
כתיבתו של סורוס הופיעה, בין היתר, בגרדיאן, פוליטיקו, מיאמי הראלד, סאן-סנטינל והפורוורד.