stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדריי מארגה
הקריירה הפוליטית

בשנים 2000 - 1997 כיהן כשר החינוך בממשלות הקואליציה של הקונבנציה הדמוקרטית (CDR) בראשותם של ויקטור צ'ורביה, ואסילה ראדו ומוגור איסרסקו.
כשר החינוך קידם רפורמה מקיפה של החינוך ברומניה שכללה רפורמה בתוכניות הלימודים, שינויים בניהול האקדמי והפיננסי בתחום החינוך, ביזור ורה-ארגון של המחקר. בשנת 2000 ניהל מ"ום עם האיחוד האירופי בנושא החינוך.
אחרי שהצטרף בשנת 1999 למפלגה הלאומית של האיכרים - נוצרית דמוקרטית (PNŢCD), מארגה נבחר בינואר 2001 במקומו של יון דיאקונסקו לתפקיד של יושב ראש המפלגה הזאת. למרות שלפי חוקת המפלגה נדרשו לשם כך לפחות חמש שנות חברות, מועמדים אחרים הסירו את מועמדותם על מנת לפנות מקום למארגה מתוך תקווה שישקם את המפלגה אחרי התבוסה בבחירות בשנת 2000. אולם האגף השמרני של PNŢCD בלם את יוזמותיו והוא התפטר ביוני 2001.. בשנת 2001 ייסד מפלגה חדשה - המפלגה הנוצרית עממית אך מאוחר יותר, בשנת 2002 הצטרף למפלגה הלאומית ליברלית (PNL).
במאי - אוגוסט 2012 כיהן מספר חדשים כשר החוץ בממשלה של ויקטור פונטה במסגרת קואליציה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של ראש הממשלה ובין המפלגה הלאומית ליברלית.
אנדריי מארגה נשוי לדליה-פליצ'יה מארגה, מרצה בפקולטה לכלכלה ולמנהל עסקים באוניברסיטת קלוז'.
ספרים

Herbert Marcuse. Studiu critic, Editura Dacia, Cluj, 1980, (הרברט מרקוזה, עיון בקורתי)
Cunoaștere și sens. Perspective critice asupra pozitivismului, Editura Politică, București, 1984, .
(ידיעה ותחושה. פרספקטיבות בקורתיות לגבי הפוזיטיביזם)
Acțiune și rațiune în concepția lui Jürgen Habermas, Editura Dacia, Cluj, 1985,.
Raționalitate, comunicare, argumentare, Editura Dacia, Cluj, 1991, (רציונליות, תקשורת, טיעון
,Introducere în metodologia și argumentarea filosofică, Editura Dacia
Cluj, 1992.(מבוא למתודולוגיה ולטיעון הפילוסופי)
Philosophy in the Eastern Transition, Editura Apostrof, Cluj, 1993, 200 p.; (reeditare), Editura Apostrof, Cluj,
(פילוסופיה במעבר המזרחי)
Explorări în actualitate, Editura Apostrof, Cluj, 1995, (סקירות באקטואליה)
Filosofia unificării europene, Editura Apostrof, Cluj, 1995, 257 p.; ediția a II-a,, Editura Apostrof, Cluj,
(הפילוסופיה של האיחוד האירופי)
1997, p.; ediția a III-a, editura Fundației pentru Studii Europene, Cluj, 2003, 436 .
Universitatea în tranziție, Editura Apostrof, Cluj, 1996, (אוניברגסיטה במעבר)
פרסים ואותות כבוד

אנדריי מארגה הוא דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות "יון קריאנגה" בקישינב, מריבור, דברצן, פלימות (ארצות הברית), "קרובינוס" בבודפשט, "פול ואלרי" במונפלייה, האוניברסיטה הפדגוגית בבאקו וכו'
1999 עיטור המסדר הלאומי להצטיינות של צרפת בדרגת רב-קצין
2000 - הצלב הגדול של המסדר הלאומי להצטיינות של פורטוגל
2002 - עיטור "פאלם אקדמיק" של משרד החינוך הצרפתי
2002 - הפרס "רומניה-ישראל" ומדליית ירושלים
2003 - הצלב הגדול להצטיינות של גרמניה - בשביל קידום הכרת השפה והתרבות הגרמנית ברומניה
2005 - מדליית הזהב של אוניברסיטת טיבינגן
2005 הפרס הרדר - מטעם אוניברסיטת וינה בשביל חיזוק צביון אוניברסיטת קלוז' כמרכז רב-תרבותי לחינוך גבוה
2005 ו-2006 - מדליה פונטיפיקיה של הוותיקן
2008 - פרס הקרן שרה וחיים ינקולוביץ' מישראל
2008 - יקיר העיר כרמיאל בישראל
2009 - עיטור המסדר להצטיינות של איטליה
2011 - צלב הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית
אד שרוק

אדוארד "אד" לי שרוק (באנגלית: Edward Lee Schrock; נולד ב־6 באפריל 1941) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 2001–2005 מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה. לפני כן כיהן כחבר בסנאט של ויר'גיניה מ-1996 ועד 2001.
ביוגרפיה

שרוק נולד במידלטאון שבאוהיו. בשנת 1964 השלים לימודי תואר ראשון במכללת אלדרסון-בראדוס, ואחר כך קיבל תואר שני ביחסי ציבור מאמריקן יוניברסיטי. בשנים 1964–1988 שירת בתפקידי קצונה בצי ארצות הברית, ולאחר שפרש משירות פעיל התמקצע בעולם ההשקעות. בשנת 1996 נבחר אל הסנאט המדינתי של וירג'יניה, ומילא תפקיד זה עד 2001.
בנובמבר 2000 הוא נבחר להיות חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השני של וירג'יניה וזאת לאחר שהביס את המועמדת הדמוקרטית, ג'ודי וגנר. הוא הושבע בינואר 2001.
בקדנציה הראשונה שלו הוא כיהן כחבר בוועדת התקציב, ועדת הפיקוח והרפורמה, ועדת העסקים הקטנים ובוועדת הכוחות המזוינים. בבחירות אמצע הכהונה ב-2002 ניצח פעם נוספת ונבחר לתקופת כהונה שנייה.
ב-2004, נטען בבלוג של מייקל רוג'רס כי שרוק הוא הומוסקסואל או לכל הפחות ביסקסואלי וזאת חרף ההתנגדות האקטיבית והאגרסיבית שלו להצעות שעלו בבית הנבחרים לשיפור את מצב זכויות להט"ב בארצות הברית בהם אישור נישואים של בני-זוג מאותו המין ולשירות צבאי של להט"בים. שרוק, על אף היותו נשוי לאישה, הודיע באוגוסט 2004 כי יוותר על ניסיונו להתמודד לכהונה שלישית בקונגרס, לאחר שלכאורה הוקלט משדל אנשי בטלפון לקיים יחסי מין עם גברים. [דרושה הבהרה]
הערות שוליים

↑  Shear, Michael D.; Jenkins, Chris L. (31 באוגוסט 2004). "Va. Legislator Ends Bid for 3rd Term". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: S001151
נתן אליהשווילי

| --- | --- |

נתן אליהשווילי. מתוך עיתון דבר
 לידה:  1893 צחינוואלי, גאורגיה 
 פטירה:  24 במרץ 1929 (בגיל 36 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 
נתן אליהשווילי (תרנ"ג, 1893 – י"ב באדר ב' תרפ"ט, 24 במרץ 1929) מורה עברי ומחנך יהודי גאורגי, מראשי התנועה הציונית בגאורגיה, שייסד בית ספר עברי בטביליסי.
ספר

רוני מילר, חלומות נכזבים על ארץ ישראל: מכתבים לנתן אליהשווילי (ספרי ניב, 2022).
(Ronnie Miller. Elusive Dreams: Letters to Zion. (Friesen Press, 2023
נתן אליהשווילי, היהודים הגרוּזים בגרוּזיה ובארץ ישראל; התקין לדפוס מתוך כתב היד שבעזבון והוסיף מבוא ג. קרסל, תל אביב: צ'ריקובר, תשל"ה.
נתן אליהשווילי, היהודים הגרוזים בגרוזיה ובארץ ישראל; מהדורה חדשה, מתוקנת ומוערת, אור עקיבא: איתי בחור - הוצאה לאור, 2017.
ספר > תרגומיו

האנוסים מאת שלום אש תרגום לגאורגית בהמשכים בעיתון בטיפליסי
שיר השירים. התרגום מופיע בגאורגית בספרו בלוויית הקדמה בשפה זו.
כריסטינה מאת אגנטה נינושווילי (תרגום לעברית) (נשאר בכתב יד ולא פורסם)
לקריאה נוספת

הפועל הצעיר תרפ"ט 1929, גל' 24. (דברי הספד של חברו יחזקאל חרלף)
מרדכי ניישטט, יהודי גרוּזיה: מאבק על השיבה לציון, תל אביב: עם עובד, תש"ל 1970.
רחל ארבל, לילי מגל (מגלאשווילי) (עורכות), בארץ גיזת הזהב : תולדות יהודי גרוּזיה ותרבותם, תל אביב : בית התפוצות על שם נחום גולדמן, 1992.
מרדכי ניישטט, מורשתו של סופר עברי מגרוּזיה, דבר, 28 בדצמבר 1975
מרדכי ניישטט, מבשר הציונות בגרוּזיה, דבר, 3 בפברואר 1976
הערות שוליים

1 2  הפועל הצעיר תרפ"ט 1929, גל' 24. (דברי הספד של חברו יחזקאל חרלף).
1 2  נתן אליהשווילי, היהודים הגרוּזים בגרוּזיה ובארץ ישראל, הוצאת צ'ריקובר, 1975 (תשל"ה)
1 2  גרשון בן אורן, תולדות יהודי גרוּזיה עד ימי המשטר הסובייט', באתר הקונגרס העולמי של יהודי גאורגיה.
↑  נתן אליהאשווילי, המאבק בין הציונות ומתנגדיה, בפרויקט בן-יהודה.
↑  נתן אלישבילי, דבר, 27 במרץ 1929.
1 2 3  יהודי גרוּזיה – מעבדות לחרות/בן ציון יהושע,
27.09.2008
↑  ירושלים יום יום: אורח, דואר היום, 23 באפריל 1925.
↑  יהודי-גרוּזיה הוותיקים בארץ כתבי אליהשווילי בפרויקט בן-יהודה
↑  כרטיס הקבר של נתן אליהשווילי.
↑  אהרן אלישבילי: נרצח ע"י שודדים, דבר, 18 במאי 1947.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422937605171  BnF: cb17820375n (data)  GND: 1128755866  ISNI: 0000 0000 3439 7537  LCCN: n2001056993  VIAF: 73200750   WorldCat (עם VIAF): 73200750
הר הקוץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  304 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון
 קואורדינטות:  32°50′32″N 35°25′10″E﻿ / ﻿32.84232°N 35.41952°E﻿ / 32.84232; 35.41952
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) הר הקוץ(למפת הגליל העליון רגילה) הר הקוץ(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר הקוץ(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר הקוץ
 
הר הקוֹץ הוא הר בגובה 304 מטרים, הממוקם על הגבול בין הגליל התחתון המזרחי לבין הגליל התחתון המרכזי.
הר הקוץ נושא את שמה של משמרת הקוץ, המשמרת השביעית מבין ה-24 משמרות הכהנים. הכהנים בני משמרה זו גלתה מיהודה לגליל לאחר חורבן בית שני, והתיישבה בכפר עיילבו, המזוהה עם היישוב בן זמננו עילבון, הנמצא בסמוך.
בוטניקה

על הר הקוץ הוקם בשנת 1983 היישוב הקהילתי מסד ובסמוך לו אזור יפה לטיולים. באזור ההר מגוון פרחים ממינים שונים; בין היתר ניתן למצוא בו באביב מרבדים מרשימים של בן חצב יקינתוני, ופרטים בודדים של העץ הנדיר שמיר קוצני ממשפחת האשחריים. מההר נפרסים נופי הגליל התחתון, העליון, הכנרת, הגולן והחרמון. ב-15 ביוני 2011 הוכרזו 1200 דונם על ההר כשמורת טבע.
תוכנית מחצבת הר הקוץ

על פי תמ"א 14 ממאי 1998 כלול הר הקוץ באתרים המיועדים למחצבות. בספטמבר 2004 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה תוכנית של קבוצת כנרת, בעלת "מחצבות כנרת", להקים מחצבה בהר הקוץ, לאחר שנתקבלו אישורים של המשרד להגנת הסביבה ומשרד הביטחון, אולם התנתה את האישור בקבלת הקלה על פי תמ"א 13. אולם המועצה הארצית לתכנון ולבנייה עיכבה את אישור ההקלה לצורך בחינת אתרי חציבה חלופיים. במרץ 2007 החליטה המועצה הארצית על הרחבת מחצבת פורייה במקום הקמת המחצבה בהר הקוץ ובפברואר 2008 שבה והחליטה שלא לאשר את הקמת המחצבה בהר הקוץ למרות שהרחבת מחצבת פורייה נפסלה. החלטה זאת ניתנה על רקע התנגדויות של מועצה אזורית הגליל התחתון, החברה להגנת הטבע ועמותת אדם, טבע ודין שטענו שמחצבה בהר הקוץ תביא להרס הטבע והנוף, למפגעי רעש ואבק חריגים ביישובים הסמוכים מסד ועילבון ולסיכון ביטחוני בגלל סמיכות לימ"ח סמוך. תומכי רעיון הקמת המחצבה טענו כי המדובר יהיה במחצבה "ירוקה", שלא תיצור מפגע סביבתי. על פי התוכנית, המחצבה יועדה לעבודה בשלבים וקיום שיקום במקביל להמשך החציבה.
בסוף שנת 2011 המליץ בית המשפט העליון בפני המועצה הארצית לדון מחדש בנושא בהתחשב בחלוף הזמן.
הערות שוליים

↑  שמורות וגנים מוכרזים
↑  עת"מ (נצרת) 1153/06 מחצבות כנרת נגד המועצה הארצית לתכנון ובנייה, אתר היישוב מסד
↑  טליה רוט, נדחתה תוכנית למחצבה בהר קוץ, ערוץ 7, 5 בפברואר 2008
↑  צפריר רינת, הכרעה עקרונית בהר הקוץ, באתר הארץ, 1 במרץ 2005
↑  גבע קרא עוז, תחקיר המחצבה: הירוקים נגד המשרד לאיכות הסביבה, באתר ynet, 14 ביוני 2002
↑  הר הקוץ, נת"ע אדריכלות
↑  עע"ם 9166/09 מחצבות כנרת נ' המועצה הארצית לתכנון ובניה - משרד הפנים, ניתן ב־8 בדצמבר 2011
יצהר

ערך זה עוסק בהתנחלות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מראה צפון היישוב, 2006
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: שומרון
גובה ממוצע: ‎779 מטר
תאריך ייסוד: 1983
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוקטובר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,456 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון השומרון מוגדלת) יצהר(למפת צפון השומרון רגילה) יצהר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יצהר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יצהר32°10′07″N 35°14′12″E﻿ / ﻿32.1687123306554°N 35.23677953646°E﻿ / 32.1687123306554; 35.23677953646  heמפת היישובים של מועצה אזורית שומרון באדום - יצהר בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

יִצְהָר היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי-תורני בגב ההר בשומרון, מדרום לשכם. היישוב הוקם בכ"ב באב ה'תשמ"ג (1 באוגוסט 1983) כהיאחזות נח"ל שנקראה רוגן (מעין "מחווה" צינית לרונלד רייגן שקרא יום קודם להקפאת ההתנחלויות) שאוזרחה בי"ח בתמוז ה'תשמ"ד (18 ביולי 1984) על ידי גרעין משפחות שהקים במקום יישוב קהילתי. ביישוב וסביבו מתגוררת כמות גדולה יחסית מנוער הגבעות בשומרון. הוא שוכן על פסגת רכס ג'בל סלמאן, שגובהו 818 מטר, ומפסגתו נשקפת תצפית מחיפה שבצפון ועד אשקלון בדרום. יש המשערים שהרכס הוא הר צלמון המוזכר במקרא. שם היישוב, שפירושו שמן, ובפרט שמן זית, רומז לעצירת שמן, בדומה לשם הכפר הסמוך עסירה אל-קבלייה.
אוכלוסייה

התושבים במקום משתייכים ברובם למגזר החרדי לאומי, ולחלקם קשר עם חסידויות חב"ד וברסלב. כל עבודות הבנייה במקום, כמו גם עבודות העפר, החקלאות וסלילת הכבישים הפנימיים, נבנים ומתבצעים מתוך עיקרון אידאולוגי אך ורק בעבודה עברית. תושבי המקום מעבדים מאות דונמים ממערב ומצפון ליישוב, ומגדלים בהם זיתים, גפנים ותבואה.
בעקבות פינויו של קבר יוסף בשכם עם תחילתה של האינתיפאדה השנייה עברה ישיבת עוד יוסף חי ששכנה בו ליצהר. בראשות הישיבה עומד הרב יצחק שפירא, ונשיא מוסדות הישיבה הוא הרב יצחק גינזבורג. באלול תשע"ד הוקמה ביישוב ישיבת "רועה ישראל", בראשות רב היישוב, הרב דוד דודקביץ'.
בשנת 2009 קיבל היישוב פרס מאת מועצה אזורית שומרון על הגידול במספר התושבים.
אוכלוסייה > תורמי כליה

ישראל מובילה בעולם, בפער משמעותי, בתרומת כליה אלטרואיסטית. כ־60 אחוז מתורמי הכליה מגיעים מהמגזר הדתי לאומי. 
היישוב התפרסם עקב אחוז תורמי הכליה האלטרואיסטים הגבוה שבו. לדברי הרב אברהם ישעיהו הבר, יושב ראש עמותת מתנת חיים, ב-2016 כ-1.5% מתושבי היישוב תרמו כליה. מרבית התרומות יועדו ליהודים בלבד.
מאחזים

בתחומי יצהר נמצאים תשעה מאחזים (אתר היישוב מגדיר אותם כ"שכונות נלוות"):
מצפה יצהר (נ"ג 693)
גבעת להבה ("המזרחית")
תקומה (גבעה 725)
מגד שמיים
חוות שקד
נחלה
שלהבת
שלהבת יה
"קומי אורי" ("הכיפה הסרוגה")
אירועי אלימות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא עיסוק מופרז בתיאור אירועי אלימות שוליים.
אירועי אלימות > פיגועי טרור

במהלך השנים, הותקף היישוב פעמים רבות על ידי מחבלים פלסטינים מכפרים סמוכים; ואף היו קורבנות בנפש. לטענת תושבים מיצהר, מדי שנה בשנה פורצות שריפות כתוצאה מהצתות זדוניות בידי פלסטינים, אשר גורמות לנזק רב.
ב-4 באוגוסט 1998 נורו ונרצחו שניים מתושבי היישוב במהלך סיור ביטחוני – שלמה ליבמן והראל בן נון. שני המחבלים, ניזאר רמדאן וחוילד רמדאן, מהכפר תל הסמוך נעצרו ונידונו למאסר עולם, אך שוחררו ב-2011 כחלק מההסכם לשחרור גלעד שליט. לזכרם של שני הנרצחים הוקמה במקום הרצח שכונת שלהבת (שלמה ליבמן הראל בן-נון תנצב"ה) שבה מתגוררות כ-30 משפחות.
במוצאי שבת, 8 ביוני 2002, חדר מחבל ליצהר וירה לכל עבר, עד שנורה ונהרג. במהלך חילופי האש עמו נפצעו ארבעה חיילים.
ב-13 בספטמבר 2008 חדר מחבל בן 17 מהכפר עסירה אל-קבלייה לשכונת שלהבת במערב היישוב, הצית בית גדול שבו התגוררה משפחה עם כמה ילדים (משפחת בן שלמה) ודקר ילד בן 9 מספר פעמים. בבוקר השבת ירדו עשרות תושבים מיצהר והתעמתו עם תושבי הכפר.
בשבת, 20 בספטמבר 2008, חדר מחבל בשנית לשכונת שלהבת. לאחר שזוהה בידי כוחות הביטחון הוא השליך לכיוונם בקבוק תבערה, ומייד נורה ונהרג. מחבל זה היה אחיו של המחבל שחדר ליצהר שש שנים קודם לכן.
ב-25 ביוני 2021 מחבל פלסטיני חדר לשכונת "מצפה יצהר" ותכנן לבצע פיגוע דקירה. רכז הביטחון של היישוב נטרל את המחבל.
ב-9 באוגוסט 2021 מחבלת ניסתה לבצע פיגוע דקירה בכניסה ליישוב ונוטרלה.
ב-5 במרץ 2024 מחבל ביצע פיגוע דקירה בצומת "יצהר הגדולה" ( כ-4 ק"מ מהישוב) ונוטרל.[דרוש מקור]
אירועי אלימות > אירועי אלימות ו"תג מחיר"

שמו של היישוב עולה לעיתים קרובות בהקשר של סכסוכים אלימים של תושביו עם פלסטינים תושבי האזור ועם צה"ל ומשטרת ישראל. המעשים האלימים כונו בשם: "תג מחיר" או ערבות הדדית; כך בהודעות התושבים ושלוחיהם שנתקבלו באמצעי התקשורת.
בספטמבר 2008 לאחר הפיגוע בבית בשכונת שלהבת ירדו רבים מתושבי יצהר לכפר עסירה אל-קבלייה שממנו בא המחבל. לפי הנטען הם השחיתו רכוש, תקפו תושבים ערבים ופצעו כמה מהם. ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, גינה את האירוע.
באוגוסט 2011 הוציא אלוף פיקוד המרכז אבי מזרחי צווי הרחקה ל-12 תושבי יצהר ותלמידי הישיבה בה, לאחר שעלו חשדות בדבר מעורבותם באירועי תג מחיר.
על פי רישומי המשרד לתיאום עניינים הומניטריים של האו"ם, ב-2011 ביצעו תושבי יצהר 70 התקפות על פלסטינים, הנתון הגבוה ביותר באותה שנה מהתנחלות אחת.
באפריל 2014 הרסו כוחות הביטחון בית קבע לא חוקי ביישוב. באותו יום נוקבו ביישוב צמיגי מכוניתו של מפקד חטיבת שומרון, אל"ם יואב ירום. בתגובה פשטו כוחות הביטחון על היישוב, והרסו ארבעה קרוואנים בלתי חוקיים. במקום התפתחו עימותים אלימים בין אנשי כוחות הביטחון ומתנגדי ההריסה. באותו לילה פשטה קבוצה מתושבי יצהר על מוצב צבאי ארעי ביישוב וגרמה לו נזקים. מעשה זה ספג גינויים רחבים, כולל מראשי מפלגות הימין, ואף ממזכירות יצהר. בעקבות האירועים הוציא אלוף פיקוד המרכז, ניצן אלון, צו תפיסה לישיבת עוד יוסף חי שביישוב, הלימודים במבנה הישיבה הופסקו והועברו למבנה זמני במרחק כמה מאות מטרים. במקום הוצבה פלוגה של משמר הגבול. בשנת 2021 העביר משרד הביטחון כ-400,000 ש"ח בתמורה על השימוש במבנה ופיצויים על נזקים שנגרמו לו.
במרץ 2020 נזרקו בקבוקי תבערה על רכב של מג"ב ביישוב. לפי החשד, האירוע התרחש עקב עימותים על רקע פעילות מג"ב נגד הקמת בית כנסת בשטח צבאי סגור.
חבלה בעצי זית בבורין בידי מתנחלים היוצאים מישיבה ביצהר, ספטמבר 2024בין תחילת 2020 לאוגוסט באותה שנה נרשמו למעלה מ-40 אירועי אלימות של נערי גבעות באזור יצהר, יותר ממחציתם נגד כוחות הביטחון.
אירועי אלימות > תביעות דיבה מטעם תושבי יצהר

תושבי יצהר הגישו תביעת דיבה נגד השבועון "במחנה", שבה טענו כי בכתבה מ-28 בינואר 2005 היו "עיוותים, סילופים, שקרים, והכפשות מכלילות, שהיו ללא כל בסיס". בכתבה התראיין מפקד פלוגה בחטיבת הצנחנים שפלוגתו הוצבה במקום. לדברי בא כוח התושבים, עורך הדין יעקב מנקין, הכתבה הייתה מגמתית ותכליתה לפגוע בתובעים ובציבור המתנחלים. הוא הוסיף כי לאחר פרסום ההשמצה בשבועון התנער צה"ל ממפקד הפלוגה, ואלוף פיקוד המרכז, יאיר נוה, נתן לכך פומבי במכתב תמיכה ועידוד לתושבי יצהר. בפסק דין של בית משפט השלום נקבע כי לתביעה יש בסיס והצדדים הסכימו שהשבועון יפרסם התנצלות בפני תושבי יצהר. התביעה הכספית בתיק נדחתה.
במרץ 2010 פסק בית משפט השלום פיצוי של 50,000 ש"ח לארבעה חברי כיתת כוננות של יצהר, לאחר שקצין משטרה טען בשידור רדיו שהם "פורעי חוק רומסים ברגל גסה את החוק ומפריעים לעבודת המשטרה", מבלי שסייג שמדובר בחשדות בלבד ולאחר שהחקירה נגדם הסתיימה בלא כלום.
נורית שניט

נורית שניט (נולדה ב-26 בפברואר 1944) היא משפטנית ישראלית שכיהנה כפרקליטת מחוז מרכז.
ביוגרפיה

נורית שניט נולדה בירושלים ב-26 בפברואר 1944. היא למדה משפטים במסגרת לימודי ערב, תוך כדי שירותה הצבאי, בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב והשלימה אותם לאחר מכן באוניברסיטה העברית בירושלים.
את תקופת התמחותה עשתה שניט אצל השופטים הדסה בן עתו וחיים שטיינברג. ב-1972, לאחר שהוסמכה לעריכת דין, התקבלה לעבודה בבית המשפט השלום בתל אביב ובמחוז מרכז של פרקליטות המדינה. בשנת 1988 התמנתה כפרקליטת מחוז מרכז, תפקיד בו כיהנה עד שנת 2004, עת פרשה לגמלאות.
במהלך עבודתה בפרקליטות מחוז מרכז שמשה שניט בתפקיד התובעת במשפט הרצח של החיילת אורלי דובי ובמשפט הריגול של שמעון לוינזון, וכן הורתה על העמדה לדין החייל שוקי בסו שירה באביו למוות באשמת הריגה בלבד (ולא בעבירת רצח). שניט ניהלה גם את תיק השוחד של השר לשעבר סאלח טריף.
בחודש דצמבר 2005 מונתה שניט כחברה בוועדת זיילר לבדיקת אירועי פרשת האחים פריניאן.
פעילות ציבורית והוקרה

במקביל לתפקידיה בפרקליטות, כיהנה במספר תפקידים ציבוריים ובהם כנציגת שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ובניה ובוועדה הפסיכיאטרית, שתיהן של מחוז המרכז, חברה בוועדה לתיקונים בסדרי הדין הפלילי ודיני הראיות בראשות שופט העליון אליהו מצא ועמדה בראשות הוועדה לבחינת אופן תפקוד הוועדות הפסיכיאטריות והוועדה לבחינת מעמדו של הפסיכיאטר המחוזי בבית המשפט.
לאחר פרישתה לגמלאות, כיהנה בבית הדין המשמעתי של עובדי המדינה, בבית הדין של יועצי השקעות בבורסה ובוועדת העיזבונות של האפוטרופוס הכללי. משנת 2004, לאחר שעברה הכשרה באוניברסיטת תל אביב, רשומה כמגשרת בהנהלת בתי המשפט.
משנת 2005 כיהנה כדירקטורית בחברת שניב תעשיות נייר עד לשנת 2008 בה עברה לכהן כדירקטורית בדירקטוריון מדרשת שדה בוקר.
בשנת 2004 הוענק לה אות הוקרה "נשים במשפט" מטעם לשכת עורכי הדין בישראל.
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.
חיים אישיים

שניט נשואה לעורך הדין פרופ' דן שניט ואם לשלוש בנות. מתגוררת ברמת גן.
הערות שוליים

1 2 3  עמית בן-ארויה, עו"ד נורית שניט: "תיק קצב הזוי; השופטים השתגעו כשכתבו 100 עמודים על הנשיקה של רמון", באתר TheMarker‏, 6 בנובמבר 2009
↑  עירית לינור, פרקליטי ת.א., כותרת ראשית, 20 באפריל 1988
↑  משה פרל, סוף לניחושים: שניט פרקליטת מחוז מרכז, חדשות, 2 ביוני 1988
↑  חן דגן, כתב ’חדשות", דמיטרי פרוקופייב (מוסקבה), אל"מ שמעון לוינזון ריגל עבור בריה"מ תמורת כסף, חדשות, 3 בספטמבר 1993
↑  צבי הראל, טריף במשפט השוחד: פעלתי בתור איש ציבור, באתר הארץ, 29 באפריל 2003
↑  יובל יועז, זיילר הוא הסיפור החם: כולם רוצים להופיע לפניו - מהאחים פריניאן ועד "מיסטר איקס", באתר TheMarker‏, 27 במאי 2006
↑  משה גורלי, בקרב השופטים כבר יש שוויון, בסקטור הפרטי עדיין אין, באתר הארץ, 17 ביוני 2003
↑  גילוי דעת מטעם בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, 26 במאי 2019; גיא פלג, ‏"אסור ליטול מבית משפט את הסמכות", באתר ‏מאקו‏, 26 במאי 2019
חותמת גומי

חוֹתֶמֶת גּוּמִי הוא מונח בתחומי הממשל, המינהל הציבורי והפוליטיקה המכנה אדם או גוף שלטוני עם סמכות רשמית (דה יורה), אך ללא סמכות החלטה מעשית וממשית (דה פקטו). ברוב המקרים הדבר קורה כאשר האדם או הגוף האלה נדרשים אך ורק לאשר החלטות של גופים אחרים, פעמים רבות אף כשהם נתונים תחת לחץ לעשות כן.
גופים שהם חותמת גומי נפוצים בעיקר בדיקטטורות, בהן אין הפרדת רשויות, והכול כפופים למנהיג ולמקורביו. במקרה כזה הרשויות המחוקקת והשופטת נתונות למרותה של הרשות המבצעת ופועלות על פי החלטתה. עם זאת, לעיתים אף בדמוקרטיות, ישנם גופים המשמשים כחותמת גומי, לדוגמה:
בישראל, נשיא בית המשפט העליון ממונה על פי שיטת הסניוריטי, והוועדה לבחירת שופטים רק מאשרת את המינוי. בכך למעשה אין לה סמכות ממשית להשפיע על זהותו.
בארצות הברית, חבר האלקטורים מכל מדינה בוחר את הנשיא על פי החלטת הרשות המחוקקת במדינתו, ברוב המקרים על פי המועמד שזכה למירב הקולות. אלקטורים שלא מצייתים להחלטת הבוחר צפויים, בחלק מהמדינות, לעונש, ובכל מקרה מספרם מצומצם מכדי להשפיע על תוצאות הבחירות.
מקור המונח

המונח ״חותמת גומי״ ככל הנראה מקורו בשפה האנגלית (Rubber Stamp). השימוש המתועד המוקדם ביותר בביטוי באנגלית היה בשנת 1873, והחל משנת 1881 החלו לשמש חותמות גומי לאישור מסמכים בירוקרטים בתפוצה נרחבת. עם השנים, הפך הביטוי לסמל לבירוקרטיה מסורבלת ולא יעילה. כך, השתרש באנגלית המונח הן כשם עצם והן כפועל.
הערות שוליים

↑  לוין: הדיון בסניוריטי - הכשרת השרץ, באתר ערוץ 7
↑  F.E Mazur, The Electoral College Should Not Be A Rubber Stamp, The Herald Leader
↑  Definition of RUBBER-STAMP, www.merriam-webster.com (באנגלית)
↑  Rubber stamp - phrase meaning and origin, www.phrases.org.uk (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קו ההמונים

קו ההמונים (群众路线 בסינית, qunzhong luxian בפין-יין) היא דוקטרינה לארגון והנהגה פוליטיים שפותחה על ידי מאו דזה-דונג והמפלגה הקומוניסטית הסינית במהלך מלחמת האזרחים הסינית, והוחלה על האוכלוסייה עם השתלטות המפלגה על סין.
המפלגה הגדירה את קו ההמונים כ"ריכוז הרעיונות הנכונים שההמונים צוברים בחייהם היומיומיים". מאו פיתח את המושג קו ההמונים לכדי תורה שלמה בעלת תוכן מעשי ופילוסופי. המוטו שטבע מאו כדי לסכם את התורה הוא - "עבור ההמונים, למען ההמונים".
הנחת היסוד של התורה היא שהמפלגה מוכרחה להסתמך על תמיכת ההמונים כדי לבסס את שלטונה, ולכן היא מוכרחה לשרת את צורכיהם, לשאוב מהם השראה, ולכוון את האידאולוגיה הפוליטית ושיטות הארגון שלה לפי רצונם.
הדוקטרינה של קו ההמונים דעכה לאחר מותו של מאו, אולם ב-2013 היא הוחייתה על ידי נשיא סין שי ג'ינפינג, במסגרת קמפיין למיגור השחיתות הפושה במוסדות המפלגה והממשלה ולהשבת אמון העם במפלגה.
ראו גם

מאואיזם
מאו דזה-דונג
ולתר בותה

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1891 אורניינבורג, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 בפברואר 1957 (בגיל 66) היידלברג, גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Walther Wilhelm Georg Bothe 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  Handschuhsheim Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1913)  אוניברסיטת גיסן 
 מנחה לדוקטורט:  מקס פלאנק 
 מוסדות:  אוניברסיטת גיסן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת היידלברג  Physikalisch-Technische Bundesanstalt 
 תלמידי דוקטורט:  האמס ריטר פון באייר, Hans Jakob Ritter von Baeyer 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  פרס נובל לפיזיקה (1954)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מדליית מקס פלאנק (1953) 
 בן או בת זוג:  Barbara Below 
 תרומות עיקריות
 חקר פיזיקה גרעינית
 
ולתר וילהלם גאורג בותֶה (בגרמנית: Walther Bothe‏; 8 בינואר 1891 – 8 בפברואר 1957) היה מדען גרעין וחתן פרס נובל גרמני.
ביוגרפיה

בותה נולד ב-8 בינואר 1891 באורניינבורג. בין השנים 1908–1912 למד באוניברסיטת הומבולדט, ובשנת 1913 הצטרף למעבדות הקרינה הרדיואקטיבית, שאך זה נפתחו, במכון הקיסרי לפיזיקה ומכניקה. בשנת 1914 השלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הגרמני, ובמהלכה נפל בשבי הרוסים. בתקופה זו פגש את אשתו לעתיד, איתה התחתן עם חזרתו לגרמניה ב-1920.
לאחר חזרתו מהשבי המשיך בעבודתו במעבדה, וחקר בין השאר קרינה קוסמית ודואליות גל-חלקיק. על מחקר זה הוענק לו בשנת 1954 פרס נובל לפיזיקה. בשנת 1925 התמנה לראש המעבדה, משרה בה החזיק עד 1930, אז נתמנה לראש אגף הפיזיקה באוניברסיטת גיסן. בשנת 1932 קיבל את תפקיד ראש "אגף הפיזיקה והרדיולוגיה" באוניברסיטת היידלברג.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933 ורדיפתו על ידי תנועת הפיזיקה הגרמנית, נאלץ לעזוב את תפקידו באוניברסיטת היידלברג ב-1934. אולם כדי להניאו מעזיבת גרמניה, הוא מונה לראש המכון לפיזיקה ב"מכון לחקר הרפואה על-שם הקיסר וילהלם" בהיידלברג, שם הוא תכנן ובנה ביחד עם וולפגנג גנטנר את הציקלוטרון הראשון בגרמניה.
בשנת 1939, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, זומן בותה להצטרף לניסיון הגרמני לפתח נשק גרעיני, וכך הצטרף לחוג מדענים שכונה מועדון האורניום.
משנת 1946 ועד מותו ב-1957 שימש בתפקידי הוראה באוניברסיטת היידלברג, ובשנת 1956 הצטרף לקבוצת מחקר של הוועדה הגרמנית לאנרגיה גרעינית.