stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'סי (צעצוע של סיפור)

| --- | --- |

דמותה של ג'סי מסרטי "צעצוע של סיפור"
 סוג:  דמות אנימציה
 הוצאה לאור:  חברת וולט דיסני ופיקסאר
 שם סרט:  הסרטים המרכזיים צעצוע של סיפור צעצוע של סיפור 2 צעצוע של סיפור 3 צעצוע של סיפור 4 צעצוע של סיפור 5 סרטי ספין אוף צעצוע של סיפור: ההסתבכות צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי צעצוע של סיפור בקיצור: פעמיים באז בבקשה צעצוע של סיפור בקיצור: חיית מסיבות
 הופעה ראשונה:  צעצוע של סיפור
 הופעה אחרונה:  צעצוע של סיפור 5
 יוצרים:  ג'ון לאסיטר 
 גילום הדמות:  ג'ואן קיוזאק 
 דיבוב בשפה העברית:  שרית וינו אלעד (צעצוע של סיפור 2, צעצוע של סיפור 3, צעצוע של סיפור בקיצור: פעמיים באז בבקשה) נועה גורן (צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי, צעצוע של סיפור בקיצור: חיית מסיבות, צעצוע של סיפור: ההסתבכות, צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח) מאיה מיטלפונקט (צעצוע של סיפור 4)
 מידע
 גזע:  צעצוע
 מין:  נקבה
 מקצוע:  שריף
 מומחיות:  רכיבה על סוס
 חברה בקבוצה:  שריף וודי באז שנות אור בו פיפ מזלגוני מר תפוח אדמה רקסי סלינקי דוג האם גברת תפוח אדמה באני ודאקי
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 דמויות קשורות
 משפחה:  בעלים אנדי דייוויס (לשעבר), מולי דייוויס (לשעבר), אמא של אנדי (לשעבר), אבא של אנדי (לשעבר), גרי (לשעבר) ובוני אנדרסון
 אויבים:  אנדי דייוויס
  מורשת תרבותית בלתי מוחשית
 שריף וודי (אח) ויזי (אח)
 
ג'סי (באנגלית: Jessie) היא דמות מתוך הזיכיון "צעצוע של סיפור", שהופיעה לראשונה בתור דמות משנית בסרט "צעצוע של סיפור 2". הדמות נוצרה כדי להוסיף דמות נשית לזיכיון, כחלק מקמפיין של דיסני לשילוב דמויות ראשיות נשיות בחזית סרטי האנימציה שלהם. הדמות דובבה במקור על ידי ג'ואן קיוזאק, ובעברית על ידי שרית וינו אלעד.
אודות הדמות > צעצוע של סיפור 2

ג'סי הייתה חלק מקבוצת צעצועים שיצאו בשנות החמישים של המאה העשרים כחלק מפרויקט שיווקי של סדרת הטלוויזיה "וודי הקאובוי". ג'סי עצמה השתתפה בסדרה כבובה על חוט, לצד שריף וודי, עין השור ופיט המסריח. אלא שאז הסדרה נגמרה והבובות האקסלוסביות אבדו. שריף וודי נלקח משם והתגלגל מבית לבית כשלבסוף הגיע לביתו של אנדי דייוויס ושימש כצעצוע שלו מבלי לזכור שהיה חלק מהסדרה. בזמן הזה ג'סי, שגם היא אבדה, התגלגלה בין בתים של ילדים עד שלבסוף הגיעה לביתה של ילדה בשם אמילי, שמאמצת אותה להיות צעצוע שלה. ג'סי הרגישה כאילו היא לא יכולה לאהוב אף אחד כמו שאהבה את אמילי, ואף אומרת כי: "אמילי הייתה כל עולמי". אלא שאז, אמילי מתחילה פחות ופחות להתעניין בבוקרים ומפסיקה בהדרגה לשחק בצעצועים, עד שלבסוף בטיול משפחתי ג'סי נשכחת והמשפחה נוסעת הלאה, כשהיא משאירה אותה באמצע הטבע. לאחר שנים שבהן איבדה ג'סי את האמון שלה בילדים, היא נמצאת על ידי אדם בשם אל, מוכר בחנות צעצועים ואספן של פרטים אקסקלוסיביים, שמגלה כי היא אכן הדמות המקורית מהסדרה, ומתכנן למכור אותה יחד עם פיט המסריח ועין השור (שאותם מצא קודם לכן) למוזיאון צעצועים בשם "קונישי" בטוקיו שביפן, אך הקונה מסביר לו כי השלושה לא יספיקו להם, וכי הם ייקנו רק את כל ארבע הדמויות יחד. ג'סי מבינה כי ההזדמנות היחידה שלה להיות שוב במקום גדול שבו תוכל לראות את כל הילדים ולא להיות תקועה במחסן החשוך שבה נשמרו עד עתה היא לגרום לוודי להישאר איתם. אלא שכשזה מגיע הוא מתעקש שעליו לחזור לביתו והשניים רבים כשלבסוף הם מגיעים להחלטה כי ג'סי ועין השור יבואו יחד איתו לבית של אנדי. בהמשך ג'סי מתאהבת בידידו הטוב של וודי, באז שנות אור שמתאהב בה בחזרה והשניים נעשים זוג.
אודות הדמות > צעצוע של סיפור 3

בסרט "צעצוע של סיפור 3" היא עברה עם הצעצועים של בוני לסאניסייד ומשם ברחה איתם עקב התעללות, וכאשר חזרה יחד איתם לאנדי, תרם אנדי אותה ואת כל חבריה הצעצועים לבוני. בסוף הסרט היא רקדה עם באז בגרסה ספרדית לשיר "אני חבר שלך".
אודות הדמות > צעצוע של סיפור 4

בסרט "צעצוע של סיפור 4" כאשר היא נפרדה מוודי ומבו-פיפ, וודי נתן לה את סיכת השריף שלו. לאחר הקרדיטים, היא הביאה מבית הספר חברה חדשה דמוית סכין פלסטיק.
72 החיות המסוכנות ביותר: אסיה

| --- | --- |
 סוגה:  סדרות טבע
 מנחים:  בוב בריסבן
 שחקנים:  בריאן גריג פריי רומולוס ויטאקר גרגורי אריקסון ריצ'רד פיצפטריק ג'יימי סימור פול רוזולי וונג סיו טיי
 זוכים:  קטלנית אוסטרלית
 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 חברת הפקה:  נטפליקס
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  44-48 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  10 באוגוסט 2018 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
72 חיות מסוכנות: אסיה (באנגלית: 72 Dangerous Animals: Asia) היא סדרת טבע תיעודית אוסטרלית שיצאה לשידור בנטפליקס ב-10 באוגוסט 2018. סדרה זו מקוריינת בידי בוב בריסבן ומלווה בהסברים של חוקרים רבים, ביניהם: בריאן גריג פריי, גרגורי אריקסון, ריצ'רד פיצפטריק (אנ'), רומולוס ויטאקר (אנ'), ג'יימי סימור (אנ'), פול רוזולי (אנ') ווונג סיו טיי (אנ') וכן על עדויות של ניצולי פגיעות.
חוקרים אלה מתעדים ב-12 פרקים רשימה של 72 בעלי חיים מסוכנים ביבשת אסיה ומכריעים מי החיה הקטלנית מכולם. כל פרק מכיל 5—7 חיות ומסתיים בחיה אחת המנצחת את שאר החיות. בפרק ה-12 ישנו קרב בין המנצחים על 11 המקומות הראשיים.
פרקים

פרק 1 - במקום הלא נכון, בזמן הלא נכון:
קרנף הודי (מקום 3)
נמר הודי (מקום 1)
רבנדל מהמין Scolopendra subspinipes (אנ') (מקום 5)
אורנגאוטן (מקום 6)
ארסן-ים פרחוני (מקום 4)
אפעה (מקום 2)
פרק 2 - לסתות וטפרים:
עיט זהוב (מקום 4)
סרטן הקוקוס (מקום 5)
כרישים פסיפים (עמלץ כחול, כריש טיגרי וכריש שורי) (מקום 2)
עכשובאים (מקום 6)
דוב מלאי (מקום 3)
תנין הים (מקום 1)
פרק 3 - לוחמה כימית:
לוריס איטי (מקום 7)
חולדה שחורה (מקום 2)
קטלן (מקום 3)
קוברה הודית (מקום 1)
קרפדות רעילות (מקום 5)
קרצחפיתיים מהסוג Paederus (אנ') (מקום 6)
טריגוניים (מקום 4)
פרק 4 - קטלני: עובדה או פולקלור:
לנגור אפור (מקום 4)
טיגריס (מקום 1)
עכביש נפיל ממין Nephila clavata (אנ') (מקום 7)
גאביאל חקיין (מקום 3)
נמלה ממין Brachyponera chinensis (אנ') (מקום 6)
לוטרות (מקום 5)
רב-פתן מלכותי (מקום 2)
פרק 5 - רוצחים בתאונה:
תאו מים (וכן תאו אסייתי) (מקום 2)
שפודניים (חניתן תניני) (מקום 6)
סלעניים, בעיקר מהמינים Zosimus aeneus ו-Lophozozymus pictor (מקום 4)
תנין הביצות (מקום 3)
קטלנית אוסטרלית (מקום 1)
פיתון מרושת (מקום 5)
פרק 6 - יפה ומכאיב:
חרוטיים (מקום 3)
דוב שחור אסייתי (מקום 2)
פנדה זנובה (מקום 7)
פתן אלמוגי כחול מלאי (מקום 4)
שונר צפוני (מקום 5)
פיל אסייתי (מקום 1)
זהרון אדום (מקום 6)
פרק 7 - הדרך שפחות נוסעים בה:
אריה אסייתי (מקום 3)
כוח ענק (מקום 1)
חשמלנאים (מקום 7)
תן זהוב (מקום 4)
גרגרן (מקום 6)
שפמית ארסית (מקום 5)
דוב חום (מקום 2)
פרק 8 - ג'ונגל אורבני:
חזיר בר (מקום 5)
כלבי רחוב (אנ') (מקום 2)
נפוחיתיים (פוגו) (מקום 6)
עקרב הודי אדום (מקום 4)
יתוש הטיגריס האסייתי וכן אדס (מקום 1)
קרייט מצוי (מקום 3)
פרק 9 - אם תדחוק אותי, אני אלחם :
זאב (מקום 3)
אבנון (מקום 2)
דורבן מלאי (מקום 7)
דוב שפתני (מקום 1)
גיבונים (מקום 5)
נמר השלג (מקום 6)
טרנטולה (מקום 4)
פרק 10 - הנועזים והברוטלים:
גירית הדבש (מקום 4)
צפע ראסל (מקום 1)
נצרניים (נצרתן זיתני) (מקום 6)
מקוק (מקוק רזוס) (מקום 3)
יאק הבר והבית (מקום 5)
תמנון כחול-טבעות (מקום 2)
פרק 11 - גדול, מאוחד ומחויב:
ניבן ענקי (מקום 4)
גאור (מקום 2)
קרייט ימי מפוספס (מקום 3)
עב-יד מסוג Heterometrus (אנ') (מקום 7)
גאביאל הודי (מקום 6)
דגי מקור (מקום 5)
צרעת ענק אסייתית (מקום 1)
פרק 12 - סיכום המפחידים:
| מקום | שם | שם מדעי | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 11 | כוח ענק | Varanus komodoensis |  |
| 10 | צרעת ענק אסייתית | Vespa mandarinia |  |
| 9 | דוב שפתני | Melursus ursinus |  |
| 8 | יתוש הטיגריס האסייתי | Aedes albopictus |  |
| 7 | נמר הודי | Panthera pardus fusca |  |
| 6 | טיגריס | Panthera tigris |  |
| 5 | פיל אסייתי | Elephas maximus |  |
| 4 | קוברה הודית | Naja naja |  |
| ‏מקום שלישי | תנין הים | Crocodylus porosus |  |
| ‏מקום שני | צפע ראסל | Daboia russelii |  |
| ‏מקום ראשון | קטלנית אוסטרלית | Chironex fleckeri |  |
ראו גם

72 חיות מסוכנות: אמריקה הלטינית
72 המסוכנים של אוסטרליה
72 החיות החמודות ביותר
גלנדורה (קליפורניה)

| --- | --- |
חותם גלנדורהחותם גלנדורה

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  לוס אנג'לס (מחוז) לוס אנג'לס
 ראש העיר:  Mendell Thompson
 שטח:  50.655 קמ"ר
 גובה:  236 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  52,558 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  34°8′10″N 117°51′55″W﻿ / ﻿34.13611°N 117.86528°W﻿ / 34.13611; -117.86528
 אזור זמן:  UTC -8
 www.ci.glendora.ca.us
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גלנדורה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גלנדורה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטגלנדורה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטגלנדורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גלנדורה (באנגלית Glendora) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
אוכלוסייה

בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 50,073 תושבים והיו 17,145 יחידות דיור 7.8% מהתושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.
אוכלוסייה > דמוגרפיה

| שנה | גודל אוכלוסייה |
| --- | --- |
1930: 2,761
1940: 2,822
1950: 3,988
1960: 20,752
1970: 31,380
1980: 38,500
1990: 47,828
2000: 49,415
2010: 50,073
חינוך

בעיר ישנם 8 בתי ספר יסודיים מתוכם אחד סגור ו-3 בתי ספר תיכוניים.
אקלים

| אקלים בגלנדורה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בגלנדורה> ינואר.20.6.96 | אקלים בגלנדורה> פברואר.21.7.120.9 | אקלים בגלנדורה> מרץ.22.8.67.6 | אקלים בגלנדורה> אפריל.24.9.30.5 | אקלים בגלנדורה> מאי.26.12.8.4 | אקלים בגלנדורה> יוני.29.14.2.3 | אקלים בגלנדורה> יולי.32.17.0.3 | אקלים בגלנדורה> אוגוסט.33.17.0.8 | אקלים בגלנדורה> ספטמבר.32.16.4.6 | אקלים בגלנדורה> אוקטובר.27.13.26.7 | אקלים בגלנדורה> נובמבר.23.8.41.1 | אקלים בגלנדורה> דצמבר.20.6.62.2 | אקלים בגלנדורה> שנה.25.8.11.1.461.3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
ערים תאומות

מקסיקו מרידה, מקסיקו
יפן מואוקה, יפן
הערות שוליים

↑  "Average Weather for - Temperature and Precipitation". weather.com. נבדק ב-3 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550525205171  LCCN: n82005963  MusicBrainz: 1422cabc-1b46-451f-8c38-c596c16d3b9b  NARA: 10040594  SUDOC: 202696340  VIAF: 145432815   WorldCat (עם VIAF): 145432815 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גשר סן בנזה

חיבורו של הגשר אל ביצורי העיר על הגדה הדרומית של הרון
קפלת בנזה הקדוש על הגשר
גשר סן בנזה (צרפתית Pont Saint-Bénezet) הוא גשר בעיר אביניון בפרובאנס שבדרום צרפת, הקרוי על שמו של בנזה הקדוש והידוע גם כ"גשר אביניון". במקור גישר הגשר על נהר הרון והוליך צפונה מאביניון לעיר השכנה וילנב לז אביניון (Villeneuve-lès-Avignon), אך הוא נהרס במהלך שיטפון שסחף חלקים גדולים ממנו ב-1669. הגשר ממנו שרדו ארבע קשתות בלבד, מוכרז מאז שנת 1995, יחד עם ארמון האפיפיורים ומספר מבנים נוספים באביניון, כאתר מורשת עולמית.
בנזה הקדוש

בנזה הקדוש (Saint Bénézet) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית, ולפי המסורת, ב-1177, בהיותו נער רועים, נגלה לפניו חזון ובו נצטווה על ידי האל לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון. מנת חלקו הייתה לעג והרשויות סירבו לסייע לו, אך משנצטווה על ידי הבישוף המקומי להרים אבן כבדה ולהשליכה אל נהר, עשה כן בעזרת התערבות אלוהית. אבן זו הייתה לאבן הפינה לגשר. לאחר מותו נקבר בנזה הקדוש בקפלה קטנה שהוקמה על הגשר ושרדה עד היום בין הקשת השנייה לשלישית. שרידיו שכנו בקפלה עד 1674 ואז הועברו למקום אחר.
היסטוריה

במקום ניצב גשר עץ קדום, ייתכן שכבר בתקופה הרומית, וקורותיו שימשו מאוחר יותר להקמת גשר עץ חדש שבנייתו החלה ב-1171 והסתיימה ב-1185. בחודש ינואר 1186 נחקקו חוקים שהסדירו את עלות המעבר על הגשר, אך הוא נהרס כמעט לחלוטין על ידי לואי השמיני לאחר מצור ששם על העיר ב-1226.
הגשר הוקם מחדש מאבן ובסגנון גותי על ידי אחווה שמנתה 24 בני אדם (Oeuvre du pont), ואלה גייסו כספים להקמתו ועשו שימוש במיסי המעבר שגבו תמורת השימוש בו. אורכו של הגשר עמד על כ-900 מטר והיו בו 22 קשתות אבן שאורך כל אחת מהן נע בין 30.8 ל-33.5 מטר. רוחבו של הגשר נע בין שניים לחמישה מטרים והוא גישר על שני יובליו של הנהר שביניהם חוצץ האי ברטלאס (Ile de Barthelasse). לגשר נודעה חשיבות רבה בתקופת אפיפיורות אביניון במאה ה-14, והוא רוצף ב-1377. גשר סן בנזה היה אותה עת הגשר הקבוע היחיד בין ליון בצפון והים התיכון בדרום, וככזה נודעה לו חשיבות אסטרטגית. בשני קצותיו הוקמו עמדות שמירה ובצידו הדרומי שבאביניון הוקם במאה ה-14 מבנה שער גדול. עם זאת, הגשר סבל באופן תדיר משיטפונות בנהר, וחלקים ממנו שבו ונהרסו. הוא שב ונבנה מחדש עד שלאחר שיטפון קשה במיוחד שסחף את כל הגשר כמעט ב-1669, לא שופץ עוד. חלקיו הנותרים של הגשר התדרדרו ונהרסו, וכיום נותרו ממנו רק ארבע הקשתות הדרומיות סמוך לגדה השמאלית של הרון.
"על גשר אביניון, שם כולנו רוקדים..."

הגשר נודע בין היתר בזכות שיר העם "על גשר אביניון" (Sur le pont d'Avignon) שמקורו במאה ה-15. השיר מורכב מאינספור בתים, שרק השורה החמישית משתנה בהם, וזהו הבית הראשון:
| --- | --- |
  Sur le pont d'Avignon  L'on y danse, l'on y danse  Sur le pont d'Avignon  L'on y danse tous en rond  Les beaux messieurs font comm' ça  Et puis encore comm' ça  Sur le pont d'Avignon  L'on y danse, l'on y danse  Sur le pont d'Avignon  L'on y danse tous en rond      : על גשר אביניון  שם כולנו רוקדים, שם כולנו רוקדים  על גשר אביניון  שם כולנו רוקדים, כולנו במעגל  האדונים הנאים עושים כך  ולאחר מכן שוב כך  על גשר אביניון  שם כולנו רוקדים, שם כולנו רוקדים  על גשר אביניון  שם כולנו רוקדים, כולנו במעגל
בבתים הבאים מתחלפים "האדונים הנאים" (Les beaux messieurs) ב"נשים היפות" (Les belles dames), ב"גננים" (Les jardiniers), ב"תופרות" (Les couturiers) ב"כורמים" (Les vignerons) וכן הלאה, כשלמעשה ניתן להחליף את נושא השורה החמישית בכל בעל מקצוע או שם תואר אחר. בעבר ציין השיר כי הריקודים נעשו מתחת לגשר (Sous le pont d'Avignon), ככל הנראה על האי ברטלאס (Ile de Barthelasse) שבמרכזו של הנהר, ולא עליו (Sur le pont d'Avignon), ויש, במיוחד מבוגרים, שעדיין שרים כך.
הערות שוליים

↑  אתר העיר אביניון
↑  אתר Structurae
↑  History of the Pont St Bénezet
↑  Les Ponts du Rhone sur Avignon Provence
קובץ MIDI של השיר
מבט לכיוון מזרח: הר ונטו ברקע, ארמון האפיפיורים מימין וגשר סן בנזה משמאל
צורף

ערך זה עוסק ביצרן תכשיטים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
צורף יוצר טבעת
צורף הוא בעל מלאכה שמקצועו הוא צורפות, כלומר עיבוד מתכות אצילות (כסף, זהב, ופלטינה) לשם ייצור תכשיטים, לרוב תוך שיבוץ אבנים יקרות בתכשיט. יש המשתמשים גם במתכות כגון נחושת, אלפקה ופליז.
צורף בפולין יוצר תליון בטכניקת ריקוע - וידאו
מאחר שצורף עובד עם אש עזה כדי להתיך את המתכת ולזקקה (כלומר להפריד בין המתכת היקרה לפסולת) משמשת המילה גם בהשאלה כפעולת טיהור.
צורפות עכשווית היא יצירה שנועדה לשימוש יומיומי אשר טומנת בחובה אמירה של האמן, נוצרה באופן חופשי ואינה כפופה לתכתיבים מסחריים כלשהם.
מקצועות צורפות

צורף מתמחה בייצור תכשיטים בעבודת יד, שכל אחד מהם הוא ייחודי. אם התכשיט ישועתק הצורף של תכשיט ייחודי הוא למעשה מודליסט המכין תבנית או מאסטר שממנו ישועתקו תכשיטים רבים.
יוצק המתמחה ביציקת מתכות אל תכשיטים באמצעות שעווה נעלמת.
צורף המתמחה בתיקון תכשיטים, בשיקומם ושימורם.
משבץ המתמחה בקיבוע אבני החן אל תוך התכשיט או על פניו.
לוטש (ממרק) תכשיטים.
חרט המתמחה בגילוף צורות המובאות אל פני התכשיט.
חותך תבניות הגומי, המתמחה בייצור תבניות הגומי עבור המאסטר.
אמייליסט המתמחה בעיטור התכשיט בזיגוג אמייל.
מצפה, המתמחה בציפוי מתכות על פני תכשיטים וכלי כסף.
בשפה העברית והאנגלית יש הבחנה בין צורף היוצר תכשיטים בדרך כלל בתכשיטי זהב, לבין חרש כלי כסף.
לקריאה נוספת

מזיאר ישורון (אזר-אדיבי), אומנות התכשיט המשובץ, מושגים חומרים תהליכים, (עורכת: שירה עמי), מכון היהלומים הישראלי, 2006
ג'ין שארפ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1928 נורת' בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בינואר 2018 (בגיל 90) בוסטון, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת אוקספורד, מכללת סיינט קתרין (אוקספורד) 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מסצ'וסטס דארתמאות' 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, סוציולוגיה, מדע המדינה, פציפיזם 
 עיסוק:  חוקר מדע המדינה, מרצה באוניברסיטה, סוציולוג, סופר, פילוסוף, פציפיסט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  מדיקטטורה לדמוקרטיה 
 פרסים והוקרה:  מחנה השמדה (2012) פרס החינוך לשלום על שם אל-היברי (2011) פרס הקיום הנכון (2012) 
 
ג'ין שארפ (באנגלית: Gene Sharp;‏ 21 בינואר 1928 – 28 בינואר 2018) היה הוגה דעות אמריקאי שנודע בשל כתביו הרבים בנושאי אי-אלימות ושלטון. כונה "המקיאוולי של האי-אלימות" ו"הקלאוזביץ של תורת הלחימה הלא-אלימה".
שארפ היה גם פרופסור למדע המדינה והמייסד של "מכון אלברט איינשטיין", ארגון ללא כוונת רווח שחוקר ומקדם את השימוש בפעולות לא-אלימות במטרה לקדם את הדמוקרטיה במדינות העולם. ב-2012 זכה בפרס הקיום הנכון.
קורות חייו

שארפ נולד בנורת׳ בולטימור (אנ'), אוהיו שבארה״ב. אביו, פול, היה כומר פרוטסטנטי נודד ואמו, אווה (שם נעורים אלגירה), הייתה מורה. את התואר הראשון והשני שלו עשה שארפ באונ׳ אוהיו במדעי החברה. בשנות ה-50 עבר לניו-יורק וכתב את ספרו הראשון, על מוהנדס (מהאטמה) גנדי ואף קיבל את ברכתו של אלברט איינשטיין על הפרויקט. לאחר שנכלא ל-9 חודשים על סרבנותו להתגייס ולהשתתף במלחמת קוריאה, עבר שארפ ללונדון להמשיך במחקרו בתחום המאבק הבלתי-אלים כעוזר עריכה בשבועון האנגלי האנטי-מלחמתי ״ידיעות השלום״. ב-1965 חזר לבוסטון שבארה״ב ומילא מספר משרות מחקר והוראה באוניברסיטת הרווארד.
התאוריה של שארפ על התנגדות לא-אלימה

ספרו הנודע ביותר של שארפ, "הפוליטיקה של פעולה בלתי-אלימה" (1973), מספק ניתוח פוליטי מעשי לפעולות בלתי-אלימות כשיטה להתמודדות עם נקודות כוח בעת קונפליקט.
התובנה המרכזית של שארפ היא שהכוח אינו מונוליטי. כלומר, הוא לא נובע מתכונה פנימית של אלו שנמצאים בשלטון. שארפ גורס שכוח פוליטי, כוחה של כל מדינה - ללא קשר למבנה הארגוני הספציפי - נובע מאזרחיה של המדינה. אמונתו הבסיסית היא שכל מבנה כוח מבוסס על הציות של האזרחים לפקודות של השליטים. לכן, אם האזרחים יפסיקו לציית, למנהיגים לא יהיה יותר כוח.
לדעתו של שארפ, לכל מבני הכוח היעילים יש מערכות שבעזרתם הם מעודדים או סוחטים ציות מהנתינים של אותו מבנה כוח. למדינות מערכות מורכבות שמטרתן לגרום לאזרחים להישאר צייתנים. מערכות אלו כוללות מוסדות ספציפיים (משטרה, בית משפט, גופים מפקחים) אך יכולות גם לכלול ממדים תרבותיים שמעודדים צייתנות על ידי העברת מסר שהכוח הוא מונוליטי (תרבות האלים של שושלת פרעה המצרית, כבוד המורם של משרד הנשיאות, נורמות מוסריות או אתיות וטאבו). באמצעות מערכות אלו, ניצבת מול האזרחים מערכת של סנקציות (ענישה, קנסות) ופרסים (תארים, עושר, תהילה) שמעידים על מידת הצייתנות שלהם.
טענה זו מתקשרת להתנגדות לא-אלימה מאחר שהיא אמורה לספק לאזרחים חלון הזדמנויות במטרה לגרום לשינוי במדינתם. שארפ מפנה לתובנה של הפילוסוף הצרפתי, אטיין דה לה בואטי, שטען שאם אזרחיה של מדינה מסוימת יכירו בכך שהם המקור לכוחה של המדינה, הם יהיו מסוגלים לסרב לציית ולשתף פעולה, וכך מנהיגיהם יישארו ללא כוח.
הפילוסוף מהמאה ה-18, דייוויד יום, כתב על עיקרון זה ב"מאמר 4: על העקרונות הראשונים של ממשלה". נועם חומסקי מכנה את נקודת מבט זו "הפרדוקס של יום".
ספרו האחרון של שארפ, "פתיחה במאבק לא-אלים: הפרקטיקה של המאה ה-20 והפוטנציאל של המאה ה-21", יצא לאור ביוני 2005. הספר מסתמך על ספריו הקודמים על ידי תיעוד של מקרי מבחן בהם ננקטה פעולה לא-אלימה והלקחים שנלמדו מיישום זה, ומכיל מידע חסר תקדים על תכנון אסטרטגי של מאבק לא-אלים, במטרה לייעל אותו.
השפעתו של שארפ על מאבקים ברחבי העולם

כתביו של שארפ השפיעו על ארגוני התנגדות ברחבי העולם. עבודתו השפיעה על תנועות נוער במהפכות הצבע במזרח אירופה. ספרו של שארפ, "מדיקטטורה לדמוקרטיה", שימש כבסיס לקמפיינים של תנועת הנוער "אוטפור!" ("התנגדות!") בסרביה כנגד הנשיא סלובודן מילושביץ' (תנועה זו אומנה ישירות על ידי "מכון אלברט איינשטיין"), כמו גם לקמפיינים של תנועת ההתנגדות "קמארה" במהפכת הוורדים בגאורגיה, תנועת ההתנגדות "פורה" ("הגיע הזמן") באוקראינה, תנועת ההתנגדות "קלקל" בקירגיזסטן, ותנועת "זובר" בבלארוס.
ספרו של שארפ השפיע עמוקות על האינתיפאדה הראשונה, שפעיליה יישמו רבים מסעיפי התורה שלו.
כפי שפעיל של תנועת "פורה" סיפר בריאיון לתחנת רדיו בהולנד ב-2004: "ה"תנ"ך" של פורה היה הספר של ג'ין שארפ, שגם שימש את תנועת "אוטפור!", הנקרא: "מדיקטטורה לדמוקרטיה". פעילי פורה תרגמו אותו בעצמם. כתבנו למר שארפ ולמכון אלברט איינשטיין בארצות הברית, והוא הביע אהדה ליוזמה שלנו והמכון סיפק לנו מימון להדפסה של 12,000 אלף עותקים של הספר בחינם".
יש הטוענים ששארפ השפיע גם על תנועת המחאה, "האלטרנטיבה הכתומה", שנאבקה בקומוניזם בפולין, מאחר שהתנועה השתמשה בשיטות שצוינו בידי שארפ, על אף שלא ברור אם מייסדי התנועה ידעו על עבודתו. ממשלות ליטא, לטביה ואסטוניה עשו שימוש בספרו של שארפ "הגנה לאומית אזרחית", בעת היפרדותן מברית המועצות ב-1991.
אתר האינטרנט של "מכון אלברט איינשטיין" מכיל כתבים רבים של ג'ין שארפ, בשפה האנגלית ובלמעלה מ-60 שפות נוספות.
ראו גם

פעולה ישירה
הערות שוליים

↑  Weber, Thomas. Gandhi as Disciple and Mentor. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', קיימברידג' 2004
↑  אדם רוברטס, הספד לג׳ין שארפ, באתר הגארדיאן, ‏12/08/2018
↑
↑  יובל ארנון אוחנה, קו החריש והאש, תל אביב 2013, עמ' 123-122
↑  רדיו הולנד, כפי שאפשר לשמוע כאן:
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276495605171  PLWABN: 9810634565205606  BIBSYS: 90307503  BnF: cb12358462k (data)  CiNii: DA01080195  GND: 128165103  ICCU: CFIV019346  ISNI: 0000 0000 8396 8041  LCCN: n79132155  LNB: 000000696  NDL: 00456258  NKC: jo2016919706  NLK: KAC201510839  NSK: 000228815  NTA: 067692214  RERO: 02-A003825934  SNAC: w6wr45m4  SUDOC: 032582242  VIAF: 79096275   WorldCat (עם VIAF): 79096275
צבי ורשביאק

| --- | --- |

צבי ורשביאק, 2011
 לידה:  8 בינואר 1939, פתח תקווה, המנדט הבריטי
 פטירה:  29 בספטמבר 2024, נס ציונה, מדינת ישראל (בגיל 85)
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  יו"ר הוועד האולימפי בישראל
 תקופת כהונה:  1997–2013
 
צבי (צביקה) ורשביאק (8 בינואר 1939 – 29 בספטמבר 2024) היה איש תעשיית המזון והחלב ועסקן ספורט ישראלי. כיהן כיושב ראש הוועד האולימפי בישראל בין השנים 1997 ל-2013.
ראשית חייו

ורשביאק נולד ב-1939 בפתח תקווה, בן ליהודה ורחל, ילידי פולין. אביו לחם בשורות הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ורשביאק למד בבית הספר העממי של פיק"א ואת השכלתו התיכונית השלים בבית הספר החקלאי כנות. את דרכו בספורט החל כמדריך במכבי הצעיר, וכשחקן כדורגל במכבי פתח תקווה.
בשנת 1956 התגייס לצה"ל והתנדב לחטיבת הצנחנים. לחם במלחמת ששת הימים בסיירת חטיבה 14 בחזית המצרית, ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית הצפון.
תעשיית המזון והחלב

עם סיום שירותו הצבאי, החל ורשביאק ללמוד במכון הלאומי והאוניברסיטאי לחקלאות, ולאחר סיום לימודיו החל לעבוד במכון וולקני כמנהל המחלבה הניסיונית והלימודית.
בשנת 1969 מונה כיועץ למפעל אדניר במועצה האזורית באר טוביה, שם הכיר את איש העסקים והפוליטיקאי יגאל הורביץ. הורביץ, שבשנת 1970 רכש את החברות למוצרי חלב טנא נגה והמחלבות המאוחדות ברמת גן, הזמין את ורשביאק לנהל את המחלבות. בשנת 1974, הקים ורשביאק את המחלבה החדשה של טנא נוגה בקריית מלאכי.
ב-1979 נבחר ורשביאק לנהל את בית החרושת לשימורים עסיס. ב-1982 נקרא להשלים את בניית מחלבת תנובה ברחובות, שהייתה המחלבה הממוחשבת הראשונה בארץ, ובין הראשונות בעולם.
בשנת 1996 התפוצצה פרשת הסיליקון בחלב בתנובה, ועקב לחצים פנים-ארגוניים, נאלץ ורשביאק לסיים את תפקידו. לאחר פרישתו, התבקש ורשביאק לשמש כחבר בדירקטוריונים שונים, ביניהם, אמריקה ישראל וכימיקלים לישראל. במקביל, עסק בייעוץ ותכנון עבור הקמה וניהול מפעלי מזון קטנים באסיה, אפריקה ודרום אמריקה.
עשייה ציבורית וניהול בספורט

ורשביאק כיהן בשורה של תפקידים הציבוריים, כולם בהתנדבות. את צעדיו הראשוניים בענף הספורט הישראלי עשה כמרכז סניף מכבי הצעיר בנס ציונה והמשיך כיושב ראש ההנהגה הארצית. בהמשך, מונה לגזבר מכבי ישראל, ולבסוף שימש כיו"ר מכבי ישראל (בין השנים 1999 ועד 2013). משנת 1997, כיהן למשך מספר שנים כחבר תנועת מכבי העולמית. כמו כן, שימש כיו"ר מכבי נס ציונה, חבר דירקטוריון בכפר המכביה, וכן חבר דירקטוריון במכון וינגייט.
עשייה ציבורית וניהול בספורט > יו"ר הוועד האולימפי

ורשביאק היה מזכיר כבוד של הוועד האולימפי בישראל (1997-1995). בשנת 1997, מונה לכהן כיו"ר הוועד האולימפי בישראל וכיהן עד שנת 2013, עת החליפו יגאל כרמי. במהלך 16 שנות כהונתו, הוביל ורשביאק את המשלחת הישראלית בחמש אולימפיאדות שונות, שבמהלכן זכתה המשלחת הישראלית בארבע מדליות.
מהישגיו הבולטים של ורשביאק ניתן למנות את ההסכם הפילנתרופי שיזם בשנת 2004 עם משפחתו של הנדבן היהודי האוסטרלי, סידני פרנק, למען הקמת הקרן האולימפית לספורטאים האולימפיים הישראליים. בנוסף, היה שותף עם חברי הוועד האולימפי בהקמת "החוויה האולימפית", שהוכרז ב-2009 כמוזיאון האולימפי של ישראל. יו"ר הוועד האולימפי והג'ודוקא יעל ארד התייחסה בשנת 2024 לעשייתו ותרומתו:
"...ורשביאק הוביל בשנת 2004 - לאחר זכייתו של גל פרידמן במדליית הזהב הראשונה לישראל במשחקים האולימפיים באתונה - להסכם הפילנתרופיה המשמעותי עם משפחתו של הנדבן היהודי האוסטרלי סידני פרנק ולהקמת הקרן האולימפית שמשרתת את הוועד האולימפי בישראל עד ימינו. בנוסף, הוביל צביקה יחד עם ההנהלה בשנים ההן את הקמת המוזיאון האולימפי הראשון בישראל, החוויה האולימפית, שמשמש להפצת הערכים האולימפיים לעשרות אלפי מבקרים בשנה [...] בשנות הנהגתו, הקפיד לחזק את האיתנות הפיננסית של הארגון ולצד הפעילות השוטפת להניח יסודות להבטחת התזרים הכספי השנתי ולביזור התלות מוחלטת במקורות התקציביים מהמדינה [...] הוא היה איש מיוחד, חרוץ, איש של פרטים ודעתן..."