stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1980 בישראל
חברה ותרבות > תרבות ותרבות פופולרית

אמנות יפה: משה גרשוני מייצג את ישראל בביאנלה של ונציה - העבודות משקפות את תקופת "אטימות אדומות" שלו, שבה הוצגו בשנה זו עבודות כמו "בדם ליבי" (בית האמנים) ו"אטימה אדומה: תיאטרון"
טלוויזיה :
מתחיל שידור: "שלוש ארבע חמש וחצי" (אוקטובר)
מופסקת הפקה: "ריצ'רץ'"
מוזיקה קלאסית: יצחק פרלמן ופנחס צוקרמן זוכים בגראמי
מוזיקה קלה :
אריק איינשטיין וסשה ארגוב מוציאים את "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב" כמו גם את תקליטו המשותף עם מיקי גבריאלוב "חמוש במשקפיים"; זוהר ארגוב מוציא את תקליטו הרשמי הראשון, "אלינור" (שהפך מאוחר יותר לאלבום הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים); חוה אלברשטיין מוציאה את האלבומים "אני הולכת אלי" ו"שיר במתנה"; מני בגר מוציא את "רוק תל אביב"; דוד ברוזה מוציא את האלבום הנושא את שמו; שלמה גרוניך מוציא את "קונצרט"; מוטי דיכנה מצטרף ללהקת סתיו עם גרי אקשטיין; עפרה חזה מוציאה את אלבום הבכורה שלה כסולנית, "על אהבות שלנו"; עוזי חיטמן מוציא את "ליצן חצר"; מתי כספי מוציא את "צד נוסף" ; אריק סיני מוציא את אלבום הבכורה שלו, "אריק סיני"; יהודית רביץ מוציאה את "גלוי ונעלם"
גידי גוב ודני סנדרסון מקימים את דודה, ויוצא גם אלבומה הראשון (והיחיד) של הלהקה; יוצא להיטה הראשון של להקת "תיסלם", "רדיו חזק"; מוקמת להקת "בצל ירוק 80", מחווה ללהקות הצבאיות
מתקיים בפעם האחרונה פסטיבל הזמר והפזמון. במקום הראשון זוכים האחים והאחיות עם "פזמון חוזר" (אך לא משתתפים באירוויזיון שמתקיים ביום הזיכרון לחללי צה"ל; בפסטיבל שירי הילדים זוכים הכל עובר חביבי עם "עודני ילד"; שיר השנה של גלי צה"ל הוא "כל חיי" בביצוע אבי טולדנו. שיר השנה של רשת ג', הזוכה במצעד הפזמונים העברי השנתי הוא "גלגל ענק" של חלב ודבש. אלה האחרונים זכו גם בתואר להקת השנה. זמרי השנה של רשת ג' הם עפרה חזה וצביקה פיק.
ספרות :
ספרות ילדים: לאה נאור זוכה בפרס זאב לספרות ילדים על "מקהלה עליזה"; דבורה עומר מפרסמת את "לאהוב עד מוות"
דב סדן הוא חתן פרס ביאליק לספרות יפה
קולנוע :
מסרטי 1980: "בית" התיעודי של עמוס גיתאי; "המשחק האמיתי"; "הפחדנים"; "חייך, אכלת אותה"; "חמש חמש"; "כוכב השחר"; "לנה" של איתן גרין; מחבואים"; "מלך ליום אחד" של אסי דיין; "מעגלים של שישבת" ; "על חבל דק"; "פצעי בגרות 80" של זאב רווח
תיאטרון: ההסתדרות מקימה את תיאטרון בית ליסין
תקשורת ועיתונות: מוקם המקומון התל אביבי "העיר" ; יורם הרועה מתחיל לפרסם את תשבץ ההגיון שלו ב"הארץ"; גלי צה"ל מתחילים לשדר את "ארבע אחרי הצהרים"
חברה ותרבות > ספורט

כדורגלן העונה של מעריב הוא יצחק ויסוקר
יחד עם מדינות מערביות נוספות, מחרימה ישראל את אולימפיאדת הקיץ
נולדו

(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980)
10 בינואר – אילן רוזנפלד, שחקן ישראלי
29 בינואר – יעל בר זוהר, שחקנית, דוגמנית ומנחת טלוויזיה
9 בפברואר – שרונה פיק, זמרת ומלחינה ישראלית
15 במרץ – אפרת בוימולד, שחקנית ישראלית
20 במרץ – נטע גרטי, שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית
23 במרץ – אסף אבידן, מוזיקאי ישראלי
9 באפריל – אסי ישראלוף, בדרן, שחקן וזמר ישראלי
10 באפריל – אנדי רם, טניסאי ישראלי
13 באפריל – רותם כהן, זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי
17 באפריל – רודי סעדה, בדרן, סטנדאפיסט, שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי
29 באפריל – חזי דין, קוסם ושיאן גינס ישראלי
5 במאי – יוסי בניון, כדורגלן ישראלי
23 במאי – מלי לוי, שחקנית, דוגמנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית
3 ביוני – קובי מימון, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי
10 ביולי – שקמה ברסלר, פיזיקאית ופעילה חברתית ישראלית
29 ביולי – עודד פז, שחקן, מדבב, מנחה וקומיקאי ישראלי
7 בספטמבר – שני כהן, שחקנית ישראלית
30 בספטמבר – דורון בן דויד, שחקן ישראלי
11 באוקטובר – מיכל אנסקי, גסטרונומית, עיתונאית אוכל ומנחת טלוויזיה ישראלית
נפטרו

(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980)
7 בינואר – דב יוסף, המושל הצבאי של ירושלים בזמן מלחמת העצמאות, שר וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1899)
22 בינואר – יצחק בער, היסטוריון (נולד ב-1888)
2 בפברואר – חנה רובינא, "הגברת הראשונה של התיאטרון העברי" (נולדה ב-1888)
19 בפברואר – נתן ילין-מור, ממנהיגי הלח"י וחבר הכנסת בכנסת הראשונה (נולד ב-1913)
29 בפברואר – יגאל אלון, מפקד הפלמ"ח, מראשי תנועת העבודה ושר בממשלות ישראל (נולד ב-1918)
3 במרץ – אברהם רקנאטי, איש ציבור, חבר הכנסת, בן למשפחת רקנאטי (נולד ב-1880)
7 במרץ – צבי רותם, איש ציבור, עיתונאי (נולד ב-1903)
14 באפריל – שמעון דז'יגאן, שחקן תיאטרון, בדרן וזמר יידישאי (נולד ב-1905)
23 באפריל – אברהם ארנן, מייסדה ומפקדה הראשון של סיירת מטכ"ל (נולד ב-1930)
אפריל - איזי דורות, ראש השב"כ השני וסגן ראש המוסד (נולד ב-1916)
יצחק קנב - ממנהיגי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י (נולד ב-1896)
8 ביוני – אברהם חלפי, משורר ושחקן ישראלי (נולד ב-1904)
6 או 7 ביולי (כ"ג בתמוז) - גדליהו אהרן קניג, ממנהיגי חסידות ברסלב (נולד ב-1921)
26 ביוני – עקיבא גוברין, פעיל ציוני, חבר הכנסת ושר בממשלת ישראל (נולד ב-1902)
20 ביולי – מנחם מורשת, בלשן (נולד ב-1927)
27 באוגוסט – אהוד אבריאל, פעיל בהגנה, ח"כ, שגריר ויושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית (נולד ב-1917)
ספטמבר - כרמל צפניה, שייט ישראלי ואלוף עולם בשיט מפרשיות מדגם 420 (נולד ב-1940)
24 בנובמבר – צאלח סלימאן איש ציבור וחבר הכנסת (נולד ב-1888)
28 בנובמבר – נחום גוטמן, צייר וסופר ישראלי (נולד ב-1898)
דצמבר (6 או 7 בדצמבר, כ"ט בכסלו) - אברהם מאיר הברמן, חוקר הספרות העברית בימי הביניים ומשורר (נולד ב-1901)
עזריאל אוכמני, מתרגם ומשורר (נולד ב-1907)
אברהם איכר, ממייסדי ההגנה (נולד ב-1899)
יהושע אלוף, ממייסדי העיסוק בספורט בארץ ישראל ומנהיגי ארגון "מכבי" ותחרויות המכביה (נולד ב-1900)
לוי בן-אמתי, משורר ועורך (נולד ב-1901)
אנה טיכו, ציירת (נולדה ב-1894)
יעקב טלמון, היסטוריון (נולד ב-1916)
יעקב יקיר, סופר (נולד ב-1908)
יוסף ישובי, מחנך (נולד ב-1887)
אהרן כהן, חבר מרכז מפ"ם שהורשע ונאסר באשמת מסירת מידע לסוכן זר (נולד ב-1910)
אריה לובין, צייר (נולד ב-1897)
שלום מושקוביץ', צייר (נולד ב-1896)
יוסף נויפלד, אדריכל (נולד ב-1899)
יוסף סטרומזה, מפעילי התנועה הציונית ביוון ובארץ ישראל, שופט (נולד ב-1888)
מרדכי עובדיהו, עורך, סופר, עיתונאי (נולד ב-1909)
אבשלום עוקשי, צייר (נולד ב-1916)
אהרון שידלובסקי, איש העלייה השנייה, ממייסדי קבוצת כנרת (נולד ב-1892)
הנרי שלזניאק, אמן (נולד ב-1938)
הערות שוליים

↑  Exile of Leaders Leaves Militants in Control of West Bank , באתר הוושינגטון פוסט, 6 במאי 1980
↑  יעקב ארז ואהרן פריאל, 6 נהרגו בהתפוצצות עזה בעת ניסוי בחומר נפץ במרכז הארץ, מעריב, 21 ביולי 1980.
↑  פרסי ישראל תש"ם
| שנים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 • 2026 |  |
טנק המרכבה נכנס לשירות בצה"ל
מטבע של שקל ישראלי ישן
אמנות ישראלית ב-1980: "משולש השתקפות/חשיבה", בוקי שוורץ
נפטר איש הצבא והפוליטיקאי יגאל אלון
אנה טיכו
נעמי כרמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1940 (בת 84)  חיפה, המנדט הבריטי פלשתינה (א"י)
 ענף מדעי:  תכנון עירוני סוציולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1970)  הפקולטה להנדסת תעשייה וניהול (הטכניון)  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים (הטכניון) 
 פרסים והוקרה:  פרס רופין (1990)  אות "יקירת התכנון" (2016)
 
נעמי כרמון (נולדה ב-15 בנובמבר 1940 בחיפה) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, המתמחה בסוגיות של צדק חברתי, התחדשות עירונית ושיקום שכונות, מדיניות דיור ותכנון שכונות, וגם בתכנון רגיש למים. חלוצה בתחום ההיבטים הסוציולוגיים בתכנון עירוני[דרוש מקור].
ביוגרפיה

כרמון נולדה בחיפה, בתם הבכורה של אשרית (לבית בנדה) ונתן בן-דב (רוזנזומן בעבר). היא גדלה בחיפה, למדה בבית הספר הריאלי והושפעה ממורים כגון שמעון בר-חמא ומאיר קיסטר. הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הצופים ורקדה בלהקת ריקודי עם בישראל של עיריית חיפה.
כרמון שרתה בצה"ל בחיל המודיעין. במסגרת שירותה הצבאי קיבלה לראשונה תעודת הצטיינות כתורמת למחקר.
ביוגרפיה > לימודים אקדמיים

כרמון למדה לתואר אקדמי ראשון בסוציולוגיה ובהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. בראשית 1964 הייתה הסטודנטית הראשונה שהתקבלה לתואר מתקדם בטכניון על בסיס תואר קודם במדעי החברה והרוח. היא למדה בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול (הטכניון), ואת מחקריה לתארים שני ושלישי הנחתה פרופ' בלהה מנהיים.
בין המאסטר לדוקטורט, זכתה כרמון במלגת לימודים למחלקה ללימודים עירוניים ולתכנון עירוני ב-MIT, במסגרתם עברה תקופת חניכות בחברת הייעוץ הבינלאומית "Abt Associates".
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

המינוי הראשון של כרמון כמרצה באקדמיה היה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. יחד עם עמיתה יצחק סמואל, היא ייסדה שם את ההתמחות ב"סוציולוגיה יישומית". לאחר שלוש שנים בתל אביב, היא חזרה לחיפה ולטכניון, קיבלה מינוי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים ושם התקדמה למרצה בכיר, פרופסור חבר ופרופסור מן המניין וזכתה בקתדרה על-שם יוסף מאירהורף בתכנון ערים ואזורים [דרושה הבהרה]. במקביל, היא שימשה כחוקרת בכירה במוסד שמואל נאמן, מכון מחקר למדיניות לאומית.
כרמון כיהנה כפרופסור אורח באוניברסיטאות ברחבי העולם, כולל MIT ו-UCLA בארצות הברית, UBC בוונקובר שבקנדה, ואוניברסיטת אוקלנד בניו זילנד. היא השתתפה והציגה בכנסים והוזמנה להרצות באוניברסיטאות בישראל ובשאר העולם.
כפרופסור אמריטה, כרמון ממשיכה בפעולתה האקדמית: מנחה סטודנטים לתואר שני וולדוקטורט, שותפה למחקרים ממומנים, מכהנת בוועדות טכניוניות וארציות ויועצת לגופים ציבוריים ולמלכ"רים. בעשר השנים האחרונות היא גם מכהנת כנציבת הטכניון למניעת הטרדה מינית.
אות "יקירת התכנון" הוענק לכרמון על ידי איגוד המתכננים בישראל, בהערכה לתרומתה להוראה ומחקר ולהשפעתה המשמעותית על התכנון במדינת ישראל.
תחומי מחקר וכתיבה

כרמון היא מראשוני החוקרים את הסוציולוגיה של העיר בישראל, וכיום היא בכירת הפרופסורים בתחום זה [דרוש מקור]. החוט המחבר את מחקריה הוא חתירה להבין את ההשפעה של תכנון עירוני ותוצריו על איכות החיים של תושבי הערים, ובחינה של אמצעים להגדלת התועלות מתכנון עירוני לתושבים במקומות מגוריהם, בעיקר תושבים מעוטי משאבים. מחקרה מצא ביטוי בהשתתפות ב"ישראל 2020 – תוכנית-אב לישראל בשנות האלפיים". כרמון עמדה בראש "החלופה החברתית", אחת מארבע החלופות שנותחו בדרך לקביעת "תמונת העתיד", החלופה שחרתה על דגל התוכנית את המטרה "איכות חיים לכל" והצביעה על אמצעים לתכנון דיור ושירותים מכלילים ובהישג יד לכל האוכלוסיות בכל אזורי הארץ., אותה גישה הנחתה את הסדנה הבינלאומית שכרמון כינסה בטכניון, בהשתתפות בכירי החוקרים הממקדים את עבודתם בשאלות חברתיות של תכנון עירוני; שני תריסרי אורחים מארצות הברית וממדינות אירופה יחד עם כתריסר עמיתים ישראלים עסקו בהיבטים תאורטיים ויישומיים של קידום צדק חברתי בפיתוח עירוני; את מסקנותיהם הם פרסמו בספר שערכה כרמון עם עמיתתה מאוניברסיטת הרווארד.
כרמון חיברה למעלה מ-200 יצירות כתובות: ספרים, מאמרים, מונוגרפיות, דו"חות מחקר ופרסומים אחרים. מרבית פרסומיה באנגלית.
כרמון מוכרת בישראל ומחוצה לה בזכות מחקריה בנושאי התחדשות עירונית ושיקום שכונות.[דרוש מקור] כרמון השתמשה בתובנותיה לבניית מודל יישומי, שפורסם מחוץ לישראל כ"אסטרטגית הפניקס" לעדכון מלאי הדיור, ובישראל בשם "אסטרטגיה אורגנית" להתחדשות עירונית. כרמון ניהלה שני מחקרי הערכה מקיפים ורב-דיסציפלינריים של פרויקט שיקום השכונות, האחד התבסס על מחקר מקיף של עשרה חקרי מקרה, בעזרת שיטת מחקר "משולבת", והשני על ניתוחים סטטיסטיים של נתוני למ"ס מעשרות שכונות בקבוצות ניסוי וביקורת. הממצאים והמסקנות שפורסמו בספרות הבינלאומית הפכו את ניסוי השיקום הישראלי, אשר נבנה מצירופי תוכניות חברתיות ופיזיות, למודל שזוכה להתעניינות ולחיקוי במדינות אחרות. ניתוחיה של כרמון את ההיסטוריה של התחדשות עירונית בעולם המערבי הפכו את הטיפולוגיה שיצרה - שלושה "דורות" של אסטרטגיות לחידוש עירוני – למטבע לשון מקובלת בכנסים מדעיים בינלאומיים שעוסקים בהתחדשות עירונית [דרוש מקור];
כן עוסקת כרמון במדיניות דיור מראשית ימיה כחוקרת; החל ממחקר הדוקטורט שהתייחס למדיניות פיזור האוכלוסייה באמצעות בניית שיכונים לעולים בשנותיה הראשונות של המדינה, דרך מחקר שהעריך את השגת מטרותיה של מדיניות הדיור הממשלתית במלאת 50 לישראל ומחקר על כשלים בפירעון משכנתאות בישראל, ועד מחקר ומאמר חדש שמנתח דיור בר-השגה בערים גלובליות (ניו יורק ולונדון).
בנוסף לכך, יחד עם עמיתים, פוסט-דוקטורנטים וסטודנטים לתארים שני ושלישי, כרמון עוסקת בנושאים ובמחקרים הבאים, רובם מחקרים ממומנים:
דיור והתחדשות עירונית – הערכת אסטרטגיות להתחדשות מגורים עירוניים, מנקודת ראות של צדק חברתי (במימון הקרן הלאומית למדע - ISF); התחדשות עירונית בפריפריה הישראלית (במימון משרד הבינוי והשיכון); דיור בר-השגה בערים גלובליות: ניו יורק ולונדון כמקרי בוחן (במימון ליידי דייוויס); קואופרטיבים עירוניים בישראל; תכנון רגיש למים – מניקוז קונבנציונלי לניהול בר-קיימא של נגר עירוני (במימון קק"ל); הערכה של השגת מטרות של ניהול נגר עירוני בשטחים ציבוריים פתוחים (במימון קק"ל); חוסן עירוני – מדידת חוסן עירוני וחקר הגורמים המשפיעים עליו; אמצעים לחיזוק החוסן העירוני בערי ישראל; שינויים חברתיים בקהילות עירוניות וכפריות – מחאה חברתית ב-2011: מה הניע אנשים לצאת לרחובות בתל אביב ובניו יורק? סטודנטיפיקציה בקהילות פריפריאליות בישראל: יחסים חברתיים מרחביים בין סטודנטים במכללות ותושבים מקומיים.
פעילות ציבורית-מקצועית

בצד עבודה אקדמית, כרמון מילאה תפקידים אקדמיים וציבוריים רבים. בטכניון היא כיהנה כסגן דיקן לענייני מחקר ומוסמכים, עמדה בראש התוכנית לתארים גבוהים בתכנון ערים ואזורים והכניסה בה חידושים, ניהלה (בשתי תקופות) את המרכז לחקר העיר והאזור, שבמסגרתו נערכו וראו אור עשרות מחקרים פורצי דרך, והייתה חברה בוועדות כלל-טכניוניות מגוונות. היא כיהנה כנשיאת האגודה הסוציולוגית, העלתה אותה לראשונה על רשת האינטרנט ופיתחה בה את הקהילות המקצועיות, הממשיכות לשגשג. היא השתתפה ועמדה בראש ועדות של המועצה להשכלה גבוהה להעלאות לדרגות פרופסור במכללות. היא עמדה בראש ועדת התכנון של המועצה לישראל יפה והייתה חברת מזכירות באגודה לזכויות האזרח. השתתפה בוועדות מוניציפליות, שימשה כדירקטורית בחברה הכלכלית של חיפה, וייעצה (פרו-בונו) למלכ"רים בתחומי התמחותה. לעיתים מזומנות היא הוזמנה לוועדות כנסת, להשמיע דעת מומחה בנושאים תכנוניים, כמו גם בנושאי השכלה גבוהה ונשים באקדמיה. היא שימשה כנציגת ציבור בשתי ועדות שהקימה הממשלה: ועדת רוטקופף לבחינת המדיניות הקרקעית וניהול הקרקע המוכרזת כחקלאית בישראל (כשליש מאדמות המדינה), וועדת בן-אליעזר שהוקמה במלאת 100 שנה לתנועה הקיבוצית, כדי להמליץ על המשך הדרך מבחינה ארגונית ומשפטית, לנוכח "משבר הקיבוצים", הוועדה שיצרה את מושגי "הקיבוץ המתחדש" ו"הקיבוץ השיתופי".
חיים אישיים

כרמון גרה בחיפה, נשואה ליוסי כרמון, מהנדס מכונות ומיזוג אוויר, אימם של זיו כרמון - דיקן למחקר ופרופסור לשיווק ב-"INSEAD", נגה כרם – רופאת ילדים וראש היחידה למתבגרים במרכז רפואי בני ציון, וברק כרמון – כלכלן ויועץ פיננסי עצמאי. אחיה, ד"ר יוסי בן-דב הוא המנהל של בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
הערות שוליים

↑  כרמון וחבריה, 1997. חלופה חברתית. דו"ח מחקר במסגרת "ישראל 2020 – תוכנית אב לישראל בשנות האלפיים" בהנהגת אדם מזור. חיפה: הטכניון.
↑  Publications | PennIUR, penniur.upenn.edu
↑  The Phoenix Strategy for Updating Housing Stock: Preventing Neighborhood Deterioration and Promoting Sustainable Development, Journal of the American Planning Association, 68:4, 2002A, pp. 416-434.
↑  התחדשות עירונית: אסטרטגיה אורגנית לחידוש מלאי הדיור הוותיק. אתר "מרחב – התנועה לעירוניות בישראל", 2008, 2014
↑  Integrated Evaluation: A Synthesis of Approaches to the Evaluation of Broad-Aim Social Programs. Socio-Economic Planning Sciences, 18:6, 1984, pp. 381-389 (with Rachelle Alterman and Moshe Hill).
↑  השפעת הפרויקט לשיקום שכונות המצוקה בישראל על צמצום פערים בחברה הישראלית ועל סטטוס השכונות. הרבעון לכלכלה, מספר 143, כרך 36, 1990, עמ' 440–471 (עם מירה ברון ואורי בן-ציון).
↑  שיקום עירוני: שלושה דורות של מדיניות והדגמתה בשכונות תל אביב – יפו. עמ' 105–140 בתוך: דוד נחמיאס וגילה מנחם (עורכים), מחקרי תל אביב – יפו, כרך שני. תל אביב: הוצאת רמות.
↑  Three Generations of Urban Renewal Policies: Analysis and Policy Implications. Geoforum, 30:2, 1999, pp. 145-158.
↑  Housing Policy as a Tool of Social Policy. Social Forces, 58:1, 1979, pp. 336-351 (with Bilha Mannheim).
↑  "מדיניות השיכון של ישראל: 50 השנים הראשונות". עמודים 381–486 בתוך: דוד נחמיאס וגילה מנחם, 1999. המדיניות הציבורית בישראל. ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה.
↑  Housing Policy in Israel: Review, Evaluation and Lessons. Journal of Israel Affairs, 7:4, 2001, pp. 181-208.
↑  בן שטרית, גילת ונעמי כרמון, 2006. הלוואות משכנתא בישראל: כשלים בפירעונן. חיפה: ספרי המרכז לחקר העיר והאזור (200 עמודים) (ISBN 965-409-031-7) .
↑  הלוואות משכנתא לדיור וכשלים בפירעונן: מבוא לנושא עם פרספקטיבה השוואתית בינלאומית. הרבעון לכלכלה, כרך 57, גיליון 4, 2010, עמ' 319–355 (עם גילת בן שטרית).
↑  Affordable Housing Plans in London and New York: Between Marketplace and Social Mix. Housing Studies, 30:7, 2015, pp. 993-1015 (with Nathan Marom)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259574105171  BIBSYS: 97037454  CiNii: DA05066469  ISNI: 0000 0000 8006 6624  LCCN: n89671290  RERO: 02-A014280749  SUDOC: 18442593X  VIAF: 93145519   WorldCat (עם VIAF): 93145519
הנרי סנדהם

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1842 מונטריאול, פרובינצייה של קנדה, האימפריה הבריטית 
 פטירה:  21 ביוני 1910 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור, איור 
 חתימה:   
 
הנרי סנדהם (באנגלית: Henry Sandham‏; 24 במאי 1842 – 21 ביוני 1910) היה צייר ומאייר קנדי. הוא היה אחיו של הסופר והנומיסמטיקאי אלפרד סנדהם.
ביוגרפיה

יליד מונטריאול. סנדהם החליט כבר בגיל צעיר להמשיך בקריירה אמנותית והועסק בסטודיו לצילום של ויליאם נוטמן בגיל 14. עד גיל 18 היה עוזרו של בן זוגו של נוטמן ג'ון ארתור פרייזר, שניהל את מחלקת האמנות של הסטודיו. מכיוון שבאותה תקופה לא היה בית ספר לאמנות במונטריאול, למד סנדהם את מלאכתו מפרייזר, כמו גם מהאמנים המקומיים אוטו ריינהולד ייקובי, אדולף ווגט ואחרים. כאשר פרייזר עזב את מונטריאול בשנת 1868 כדי לפתוח סניף בטורונטו של נוטמן ופרייזר, הפך סנדהם לראש המחלקה לאמנות. הוא הפך לשותף עם נוטמן בשנת 1877 והסטודיו שונה לשם נוטמן וסנדהם. שותפות זו נמשכה עד 1882.
אולפן נוטמן היה ידוע בצילומיו המיוחדים, המורכבים מתצלומים של אנשים המוצגים בקפידה על רקע צבוע, טכניקה שהגה סנדהם. צילום שלהם, בהרכב מאתגר במיוחד, המורכב מיותר מ-300 אנשים שונים, זכה בפרס בתערוכה העולמית בשנת 1878 בפריז.
בשנת 1877, הוא התחיל לעשות איורים לכתב העת "סקריבנר", שהיצירה הראשונה שלו ליוותה מאמר מאת ויליאם ג'ורג' בירס. לאחר מכן הוא אייר מאמר של עצמו בנובמבר 1878, ואיורים לסדרה בת ארבעה חלקים מאת ג'ורג' מונרו גרנט בשנת 1880. כל העבודות האלה הובילו אותו להתמנות כחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות (RCA), שהוקמה בשנת 1880.
בתחילת 1880, סנדהם ואשתו אגנס פרייזר, אחותה של המורה שלו, שאותה נשא בשנת 1865, סיירו באנגליה ובצרפת. בדצמבר הם ביקרו בבוסטון, מסצ'וסטס, והתכוונו להישאר זמן קצר בלבד כדי להשלים כמה ציורי דיוקן, אך במקום זאת הם נשארו שם כמעט עשרים שנה. באותה תקופה הוא החליט להתמקד יותר באמנות ופחות בעסקים.
בשנת 1882, מגזין "סנצ'רי" (היורש של "סקריבנר") שלח אותו למשימה עם הסופרת הלן האנט ג'קסון לדרום קליפורניה כדי לחקור את חייהם של האינדיאנים. יצירה זו פורסמה בשנת 1883, ובסופו של דבר היוותה בסיס לרומן הנמכר ביותר שלה משנת 1884, "רמונה", אשר סנדהם הכין עבורה איורים (במהדורה של 1900).
מלבד האיורים שלו, הוא נודע גם בזכות דיוקנאותיו (כולל אחד של ראש ממשלת קנדה ג'ון אלכסנדר מקדונלד) וציוריו ההיסטוריים. בתקופתו בבוסטון הוצגו יצירותיו באופן קבוע במועדון האמנות של בוסטון ובאגודה האמריקאית לצבעי מים בניו יורק, והוא הציג בתערוכה הקולומביאנית העולמית (1893), במדינות הכותנה והתערוכה הבין-לאומית (1895) ובתערוכת המאה והתערוכה הבין-לאומית של טנסי (1897).
סנדהם עבר ללונדון בשנת 1901, והמשיך שם בקריירה שלו, עם עבודות שהוצגו באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA) בין השנים 1905 עד 1908.
אשתו נפטרה בשנת 1906, והוא נפטר בשנת 1910. הוא קבור בבית העלמין של קנסל גרין.
הערות שוליים

1 2  Landry, Pierre B. "Henry Sandham". Dictionary of Canadian Biography.
↑  Royal Canadian Academy of Arts, Records of the founding of the Royal Canadian Academy [microform : by His Excellency the Marquis of Lorne and Her Royal Highness the Princess Louise, 1879-80], [Toronto? : s.n.], 1880
↑  Henry Sandham at The Brigham Galleries on Nantucket, web.archive.org, ‏2011-07-16
↑  Davis, Carlyle Channing; Alderson, William A (1914). "Henry Sandham: The Artist of Ramona". The True Story of "Ramona". Dodge Publishing Co. pp. 234–55.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138097534  ISNI: 0000 0001 1746 7676  LCCN: n87118624  NKC: xx0210182  PIC: 278236  RKD: 69593  SNAC: w61z46rn  SUDOC: 200720813  ULAN: 500098047  VIAF: 16276438   WorldCat (עם VIAF): 16276438
מאידאן נזאלז'נוסטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית 
 על שם:  עצמאות אוקראינה ב-1991
 כתובת:  קייב 
 מיקום:  קייב
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 
 קואורדינטות:  50°27′01″N 30°31′26″E﻿ / ﻿50.45025°N 30.523888888889°E﻿ / 50.45025; 30.523888888889
  (למפת קייב מוגדלת) מאידאן נזאלז'נוסטי(למפת קייב רגילה) מאידאן נזאלז'נוסטי
 
מפת הכיכר
מאידאן נזאלז'נוסטי (באוקראינית: Майдан Незалежності - "כיכר העצמאות") היא הכיכר המרכזית בקייב בירת אוקראינה. בשל האירועים ההיסטוריים הרבים שהתרחשו בה, אשר עשו אותה למד הדופק החברתי והפוליטי במדינה, היא ידועה פעמים רבות בשם "מאידאן" (Майдан) בלבד, דהיינו, "הכיכר" (מפרסית דרך טורקית مَيْدَان).
מבנה הכיכר

מאידאן נזאלז'נוסטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר הדנייפר במרכזה של קייב, במרחק של כ-850 מטר מגדות הנהר. היא נחצית על ידי רחוב חרשצ'אטיק (Хрещатик), המבתר אותה לשני חלקים, האחד דרומית-מזרחית לו והאחר בצדו הצפון-מערבי. שני חלקי הכיכר שונים בגודלם ובצורתם.
החלק הדרומי מלבני, אורכו כ-140 מטר ורוחבו כ-210 מטר לכל היותר. בצדו הדרומי מרפסת גדולה הנושאת גינה ומגרש חנייה המשמש את מלון אוקראינה (Готель Україна), המבנה הגבוה בכיכר. ממערב לו שוכן בניין האקדמיה האוקראינית הלאומית למוזיקה, וממערב לו ארמון אוקטובר, המכונה "המרכז הבינלאומי לתרבות ולאמנות" (Міжнародний центр культури і мистецтв). במרכזו של חלק זה עמוד הניצב על מבנה בעל ארבעה פתחים. ראשו של העמוד מעוטר בכותרת קורינתית מוזהבת שמעליה פסל של האלה הסלאבית ברהיניה (Берегиня), שהייתה אלת הבית והמולדת. בשתי פינות הכיכר הסמוכות לרחוב חרשצ'אטיק שתי מזרקות, שבמרכזה של אחת מהן פסל של קיי, שצ'ק, חוריב, וליביד (Кий, Щек, Хорив, Либідь), הדמויות המיתולוגיות של שלושת האחים והאחות אשר על פי המסורת ייסדו את קייב. ליד מזרקה זו תורן הנושא את דגל אוקראינה. מתחת לחלק הדרומי של הכיכר משתרע מרכז קניות תת-קרקעי בשם "גלובוס", והכיפות וחלונות הזכוכית שבה מאפשרות חדירת אור יום אליו. קיימת תוכנית להריסת מלון אוקראינה ובניית גורד שחקים בן 68 קומות במקומו.
החלק הצפוני של הכיכר צר יותר, ורוחבו מגיע ל-120 מטר, בעוד אורכו 210 מטר, והוא מסתיים בשורת של חמישה מבנים הערוכים בצורת קשת, וביניהם שישה רחובות המקרינים מהכיכר בצורת קרני שמש. ממזרח לו ניצב בית האיגוד המקצועי שעליו מגדל הנושא שעון, וממערב לו בניין הדואר המרכזי של אוקראינה. שני מבנים אלה נבנו לאחר מלחמת העולם השנייה בסגנון סטליניסטי. בכיכר עצמה, סמוך לבית הדואר, ניצב עמוד הנושא גלובוס כחול, וזה מסמן את נקודת האפס שממנה נמדדים כל המרחקים באוקראינה. עוד בחלק זה של הכיכר 6 מזרקות, שער קטן המכונה "השער הפולני" ועליו פסל המלאך מיכאל, הקדוש המגן של העיר.