stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת קשב במבוגרים

הפרעת קשב באה לידי ביטוי ראשוני בגיל צעיר, אך עקב אופייה הכרוני היא לא נעלמת גם בחיים הבוגרים של האדם. בתמונה ריק גרין ופטריק מק'קנה.
הפרעת קשב היא הפרעה נוירו-התפתחותית אשר מתפתחת ברוב המקרים במהלך חמש שנות החיים הראשונות
ובשל אופיה הכרוני היא אינה דועכת בגיל מסוים. לפיכך האטיולוגיה של הפרעת קשב במבוגרים אינה שונה מזו שבילדים.
בעבר נחשבה הפרעת הקשב כייחודית לתקופת הילדות אך כיום ישנה הכרה בהימשכותה אל תוך החיים הבוגרים והזקנה.
מהלך ההפרעה לאורך החיים

שכיחות הפרעת הקשב מוערכת בכחמישה עד עשרה אחוזים בקרב ילדים בגילאי בית ספר. ההפרעה אינה סטטית וקבועה – אלא מתפתחת לאורך זמן – ומקבלת ביטויים מגוונים בגילאים השונים בהתאם למכלול התכונות של האדם ולסביבה בה הוא חי. בשל טבעה זה, לרוב באה ההפרעה לידי ביטוי ראשוני בילדות ומלווה חלק ניכר מהלוקים בה גם בגיל הבגרות. בחלק מהמקרים חלה הפחתה בתסמינים של הפרעת הקשב במהלך ההתבגרות אך ממצאים אלה אינם משמעותיים בהשוואה לקבוצת הביקורת ואינם מעידים על היעדר פגיעה בתפקוד.
בגילי הבגרות עשויה הפרעת הקשב להציב אתגרים וקשיים בתחום ההתנהגותי, החברתי, הרגשי, האקדמי והמקצועי. אף על פי כן, ישנן דרכים להתמודד עם הפרעת הקשב גם בגיל הבגרות ואנשים עם הפרעת קשב יכולים לתפקד ברמה גבוהה מאוד, להגיע להישגים מרשימים ולתרום לחברה שבה הם חיים. ניתן לראות בה מצב שונה המקנה גם יתרונות ונקודות חוזק בהשוואה לאנשים שאינם מתמודדים עם ההפרעה. בהתאם, מבוגרים רבים מתפקדים בצורה טובה ביותר עם הפרעת הקשב ולפעמים אף בזכותה. ההפרעה עשויה להפריע להם או להעיב על חייהם רק במצבים מסוימים ובמידה מועטה בלבד. ישנם מדענים, ציירים, מדינאים, חוקרים, ספורטאים ואנשי תקשורת מצליחים שמייחסים את הצלחתם להפרעת
הקשב. כמו כן, חלק מהאנשים המתמודדים עם הפרעת קשב נוטים לתפקד טוב יותר מאחרים בסביבות חינוכיות. בפן הטיפולי ניתן לסייע לאדם עם הפרעת קשב ליצור חוויות הצלחה ולהגן עליו מפני היווצרות דימוי עצמי נמוך ובעיות תפקוד משניות בעזרת עיסוק בתחומים שבהם הוא מוכשר.
מאפיינים ייחודיים

קיימים הבדלים משמעותיים בהיבטים מרכזיים של ההפרעה בין ילדים לבין מבוגרים עם הפרעת קשב, כגון אופן ביטוי התסמינים, תהליך האבחנה, התחלואה הנלווית והמערך הטיפולי.
מאפיינים ייחודיים > יכולות הפיצוי ואופן הביטוי של התסמינים

התסמינים של הפרעת הקשב אצל מבוגרים דומים לתסמיני ההפרעה בילדים אך עוצמתם עשויה לדעוך עם הזמן ולכן הביטוי שלהם בחיים הבוגרים יכול להיות מעודן יותר. כך למשל עשויה היפראקטיביות אצל ילדים לבוא לידי ביטוי בפעילות מוטורית עודפת, כגון ריצה וטיפוס על עצים, אצל מבוגרים היא יכולה לבוא לידי ביטוי כחוסר שקט קיצוני או כפעילויות המתישות את סביבתם.
בהשוואה לילדים, לאנשים בוגרים יש דרכים רבות יותר להסתגל לתסמינים של הפרעת קשב או לפצות עליהם. לפיכך ישנה סבירות גבוהה יותר שאדם בוגר עם הפרעת קשב יפתח מנגנוני פיצוי אשר מסייעים לו להתגבר על קשייו. דבר זה נכון במיוחד במבוגרים שניחנו במנת משכל גבוהה, ממעמד סוציו־אקונומי גבוה, שאינם סובלים מתחלואה נלווית גבוהה ויכולים לסגל לעצמם אסטרטגיות התמודדות טובות יותר. עם זאת, הקשיים המאפיינים את הפרעת הקשב ניכרים גם בקרב אוכלוסיות בעלות תפקוד גבוה, כמו סטודנטים שהצליחו להסתגל לתסמינים במידה שאִפשרה להם להתקבל למוסדות ההשכלה הגבוהה.
כמו כן, יכולים להיות הבדלים משמעותיים באופן ביטוי התסמינים בין תחומי החיים השונים ואנשים עם הפרעת קשב יכולים להצטיין בהיבטים מסוימים של חייהם אך עדיין להתקשות בתחומים אחרים, במיוחד בתחומים השגרתיים כמו תשלום חשבונות, תחזוקת בית או פיתוח קשרים בין־אישיים יציבים.
מאפיינים ייחודיים > שליטה גבוהה יותר על ההקשר והסיטואציה

הביטוי של התסמינים של הפרעת קשב יכול להשתנות על פי הקשר, משום שאופן ומידת השפעתם על התפקוד מושפע בין היתר גם מהסביבה ומהסיטואציה שבה נמצא האדם ברגע מסוים. למשל, סביבות מתגמלות מאוד המספקות מוטיבציה חיצונית גבוהה – אשר מאופיינות בקצב מהיר, שינויים וחידושים – יכולות לתרום לתפקוד של אנשים עם הפרעת קשב. בהתאם, אנשים בוגרים עם הפרעת קשב מדווחים שהם חווים את התסמינים כאינטראקציה בינם לבין הסביבה שבה הם נמצאים.
בהשוואה לילדים עם הפרעת קשב, למבוגרים עם הפרעת קשב יש יכולת גבוהה יותר לשלוט במאפיינים של הסביבה וחיי היומיום שלהם. עם זאת, לעיתים קרובות גם יכולת הבחירה של אדם בוגר מוגבלת בשל גורמים חיצוניים שאינם בשליטתו, כגון מיקום גאוגרפי, רמה סוציו־אקונומית וגישה למשאבים.
מאפיינים ייחודיים > התארגנות כקושי מרכזי

בחלק ניכר מהמקרים, אנשים עם הפרעת הקשב מראים גם פגיעה בתפקודים ניהוליים, הכוללים בין היתר יכולות כגון תכנון וארגון, ויסות התנהגות, עיכוב תגובה, גמישות חשיבתית, וזיכרון עבודה. רוב הקשיים אצל מבוגרים עם הפרעת קשב קשורים בהתארגנות עצמית. לדוגמה, הם עשויים להיתקל בקשיים בארגון וסדר של מקום העבודה, ניהול הזמן, השלמת ביצוע משימות וחלוקת משימות מורכבות לשלבים. בעקבות זאת יכולה הפרעת הקשב אצל מבוגרים לבוא לידי ביטוי בחוסר יכולת לבסס הרגלי חיים ולשמור עליהם. לכן יש המנסים להתמודד עם קשיי ההתארגנות באמצעות פיתוח סגנון עבודה מותאם אישית. כך הכלים שנלמדים עוזרים לאדם לרכוש את המיומנויות החסרות לו ולהתנהל באופן יעיל יותר בחיי היומיום.
קשיי הארגון עלולים להפריע לתפקוד ההורי של האדם במסגרת חיי המשפחה. כך למשל המעקב אחרי לוח הזמנים של ילדיהם (חוגים, מפגשים עם חברים או הכנת שיעורי בית) עשוי להציב אתגר בפני הורים עם הפרעת קשב.
מאפיינים ייחודיים > היבטים רגשיים והצטברות של השלכות משניות

הפרעת קשב מורכבת מגרעין אורגני אשר סביבו מתפתחות עם השנים שכבות של תגובות פסיכולוגיות וחברתיות. תגובות אלה יוצרות בסופו של דבר את המבנה השלם של ההפרעה.
הקשיים הראשוניים שמציבה הפרעת הקשב עלולים לגרור אחריהם השלכות משניות בתחום הרגשי, הבין אישי, החברתי, האקדמי והתעסוקתי. במקרים רבים, אנשים עם הפרעת קשב מגיעים לגיל הבגרות עם מטען כבד של כישלונות, תחושה של חוסר התאמה ומבט לא אמפתי של הסביבה, אשר הופנמו ונעשו לחלק בלתי נפרד מהזהות העצמית.
הביטויים החיצוניים של היפראקטיביות ואימפולסיביות עלולים להפריע לסביבה ולגרום לעימותים עם עמיתים ודמויות סמכות, כגון הורים ומורים. במקרים מסוימים עימותים אלו ופגיעה ביחסים עם ההורים עשויים להוביל לקשיים בין־אישיים בבגרות.
לעיתים קרובות מתלווים להפרעת קשב גם קשיים בוויסות הרגשי ומבוגרים עם הפרעת קשב מדווחים לעיתים קרובות על חוסר יציבות רגשית (emotional lability) אשר מוביל לפגיעה משמעותית בחיי היומיום. קשיים אלה קשורים בצורה מובהקת לתסמינים של היפראקטיביות־אימפולסיביות, כך שנראה כי הם קשורים יותר להפרעת קשב עצמה ולא לתחלואה הנלווית לה. הקשיים בוויסות הרגשי באים לידי ביטוי במיוחד בסיטואציות הכרוכות באינטראקציה חברתית כמו התפקוד המשפחתי, התפקוד החברתי והתמודדות עם מוסדות הלימוד.
מאפיינים ייחודיים > היבטים רגשיים והצטברות של השלכות משניות > השפעות של היעדר טיפול

להפרעת קשב ישנו אופי התפתחותי וכרוני. משום שהביטויים הראשונים של התסמינים מופיעים לרוב בגיל צעיר, ההשפעה שלהם על הפן הרגשי יכולה להופיע כבר בילדות; למשל, כאשר ילד מודע לכך שהוא לא כמו כולם או שהוא מפריע לסביבתו. לא מדובר רק בחוויות בעלות פוטנציאל טראומטי, אלא בחוויות בעלות השפעות עתידיות משמעותיות שלא ניתן להבטיח את הפיכותן. בהיעדר טיפול מתאים, היבטים אלו עלולים להתעצם עם הזמן ולפגוע בחייו של אותו אדם כבוגר. טיפול הולם יכול למנוע ליקויים מתמשכים בתפקוד במסגרת בית הספר, בחיי העבודה, בקשרים עם עמיתים וביחסים בין אישיים. איתור מוקדם של הפרעת קשב מאפשר את מתן התמיכה וההנחיה הנחוצים.
עם זאת, ישנם אנשים שלא אובחנו בילדותם ומגיעים לקבל טיפול ראשוני רק בגיל בגרות. העול הרגשי הנלווה להפרעת קשב בולט במיוחד בקרב אנשים שאובחנו לראשונה רק בגיל מאוחר. בנוסף, מבוגרים רבים עם הפרעת קשב לא מאובחנים כלל, לא מקבלים טיפול ולא מקבלים אישור או הסבר על האופן שבו פוגעים תסמיני של הפרעת הקשב באיכות חייהם. בהתאם, אחת התלונות הנפוצות של מבוגרים עם הפרעת קשב היא על דיכאון וערך עצמי נמוך.
מאפיינים ייחודיים > אבחנה ראשונית בגיל מבוגר והפניה עצמית

אנשים שאובחנו בילדות מראים יכולת הסתגלות גבוהה יותר להפרעת הקשב ומדווחים על פחות בעיות רגשיות־חברתיות בהשוואה לאנשים שאובחנו בגיל מבוגר.
עם זאת, אנשים רבים מאותרים ומאובחנים רק לאחר שגילו קשיים משמעותיים בהתמודדות עם החיים הבוגרים.
בשונה מתהליך התפתחות האבחנה אצל ילדים, אבחנת מבוגרים מאופיינת בכמות גבוהה של הפניות עצמיות. עבור מבוגרים הפניה עצמית היא הנורמה ורבים פונים מיוזמתם לאנשי מקצוע כדי לקבל אבחנה של הפרעת קשב. ישנן מספר סיבות מרכזיות להפניה העצמית של מבוגרים. במקרים רבים האדם קורא תיאור של הפרעת קשב וחש שתיאור זה משקף אותו. גורם נפוץ נוסף הוא שהורים המביאים את ילדיהם לאבחון מציינים שהם היו כמוהם בילדותם ורואים בעקבות זאת את עצמם ואת קשייהם דרך העדשה של הפרעת הקשב. באופן זה הורים שלא אובחנו בעבר מזהים את תסמיני הפרעת הקשב שלהם רק בעקבות האבחון של ילדם. הדבר תואם את התורשתיות הגבוהה המאפיינת הפרעת קשב: אחד המנבאים החזקים לקיומה של הפרעת קשב אצל אדם מסוים הוא קיומה אצל קרוב משפחה מדרגה ראשונה כמו הורה, אח או ילד.
מאפיינים ייחודיים > אבחנה ראשונית בגיל מבוגר והפניה עצמית > שינויים בעקבות קבלת האבחנה בגיל מבוגר

רבים מהאנשים שאובחנו לראשונה בבגרות חוו כישלונות רבים בתחומים שונים במהלך חייהם. משום שאותם אנשים, הוריהם, מוריהם וחבריהם לא ידעו את המקור האמיתי לקשיים, חוסר היכולת התפרש פעמים רבות כביטוי להיעדר מוטיבציה או לקיומה של פתולוגיה כלשהי. כתוצאה מכך, רבים מהם מפתחים רגשות אשמה, בלבול וחוסר אונים. הם עלולים לסבול מהערכה עצמית נמוכה ולהתקשות לנצל את כישוריהם. במקרים רבים אנשים שאובחנו עם הפרעת קשב רק בגילאי הבגרות מתלוננים על כך שלא קיבלו טיפול בשלב מוקדם יותר בחייהם ומרגישים שחייהם היו יכולים להיות שונים אם היו מקבלים טיפול מתאים בגיל צעיר יותר. בהתאם, העול של הבעיות הרגשיות־חברתיות הנלוות להפרעת קשב הוא חמור ופוגעני יותר אצל אנשים שאובחנו במהלך ההתבגרות או אחריה.
מבוגרים עם הפרעת קשב, אשר לא אובחנו בילדותם עוברים שינוי דרמטי לאחר קבלת האבחנה. אחרי עשורים של התמודדות עם קשיים לא מאובחנים וללא מענה מתאים, יכולה האבחנה לספק הסבר לבעיות שהתעוררו בשל הפרעת הקשב. קבלת אישור רשמי על קיומה של הפרעת קשב מסייע בעצירת התהליך של האשמה עצמית או האשמה על ידי הסביבה, זאת משום שקבלת הסבר רפואי מסיטה את תשומת הלב מכוחות חברתיים לכוחות ביולוגיים מסיטה את האשם מהאדם אל גופו.
קבלת האבחנה יכולה לשנות את התפיסה של האדם את עברו ולהוות נקודת מפנה בחייו. היא מאפשרת לו להפסיק להאשים את עצמו, לפתח תחושת מסוגלות מול האתגרים הנוכחיים הניצבים בפניו ולהשתמש ביכולותיו כדי להגיע להצלחות.
מאפיינים ייחודיים > שונות בין אישית רבה יותר

התפתחות של הפרעת קשב אינה מבוססת על גורם יחיד אלא על מכלול גורמים ביולוגים, פסיכולוגים וחברתיים המעצבים את הסינדרום המלא. מאפיין קליני בולט במחקרים על הפרעת קשב הוא השונות הרבה.
השונות בין אנשים עם הפרעת קשב בולטת יותר במבוגרים בהשוואה לילדים ולמתבגרים. מבוגרים עם הפרעת קשב מציגים התנהגויות קיצוניות, הנעות בין חוסר תפקוד מוחלט, תפקוד תקין ותפקוד גבוה מאוד. ייתכן שהבדל זה נובע מכך שלמבוגרים יש ניסיון מגוון וממושך יותר עם הסביבה, שכן סביבה אחת יכולה להגיב באופן שונה למצב מסוים בהשוואה לסביבה אחרת.
היבט נוסף שתורם לשונות הוא הגיל שבו אובחנה הפרעת הקשב וניתן לה מענה טיפולי. כיוון שמדובר בהפרעה משמעותית, העדר טיפול עלול לגרום נזק לתפקודו או לבריאותו של האדם. ככל שהאבחון נערך בשלב מוקדם יותר, קיימות פחות השפעות משניות והמערך הטיפולי נעשה יעיל יותר. טיעונים אלה מחזקים את ההשערה שאנשים ברמת חומרה מסוימת אשר אובחנו זכו לטיפול בשלב מוקדם יתפקדו ברמה גבוהה מזו של אנשים שאובחנו בשלב מאוחר או שלא אובחנו כלל.
אבחון מבוגרים

האבחנה של הפרעת קשב התבססה בשנות ה-70 כאבחנה עבור ילדים והורחבה עבור מבוגרים בשנות ה-90. לצורך כך, קיימים כלים ייעודיים לאיתור ואבחון של הפרעת קשב בגילאי הבגרות.
50%–70% מבני ה-6–12 שההפרעה אובחנה אצלם יאובחנו כך גם בגיל ההתבגרות, ו-30% גם בתום תקופת ההתבגרות. הירידה בשיעור האבחון לא בהכרח מעידה על היעלמות ההפרעה. סביר יותר להניח שהאנשים אצלם אובחנה ההפרעה טופלו, או פיתחו דרכי התמודדות עם ההפרעה כך שהתסמינים שלה הפכו למורגשים פחות.
מבוגרים רבים עם הפרעת קשב אינם מודעים לבעיה, משום שהם חשים שהצליחו להתגבר עליה, במיוחד אם הצליחו לסיים לימודי בית ספר תיכון או להגיע ללימודים אקדמיים למרות ההפרעה. לעיתים ההרגלים שאדם עם הפרעת קשב מפתח לעצמו על מנת לפצות על ההפרעה ולהסתירה, מונעים ממנו להכיר בצורך בטיפול ובחשיבותו.
בנוסף, בעיות רבות המדווחות על ידי אנשים מבוגרים עם הפרעת קשב אשר משקפות ליקויים בתפקודים הניהוליים, כמו: קושי בארגון עצמי, קושי בוויסות קשבי, קושי בוויסות רגשי, פגיעה בערנות וביכולת להתמיד במאמץ, עלולות לבוא לידי ביטוי רק במהלך הפעילויות של חיי היום יום ולא בתנאי מבחן או בדיקה מקצועית.
זו אחת הסיבות לכך שהתרשמות קלינית כללית, או תיאור כללי של תחומי הקשב וההתנהגות, אינם מספיקים לצורך קביעת אבחנה של הפרעת קשב.
על הרופא המאבחן לערוך ראיון אבחוני מעמיק, כדי להתרשם מקיומם של קווים אופייניים להפרעת קשב באמצעות תשאול זהיר וקפדני אודות התסמינים התנהגותיים מגילאי הילדות ועד תקופת החיים הנוכחית של האדם. זאת משום שעל פי רוב, התנהגויות המשקפות ליקויים בתפקודים הניהוליים, עולות באופן ברור ובולט כאשר אנשים עם הפרעת קשב מתארים את קשיי ההתארגנות שלהם, ההתמודדות שלהם מול ההתחייבויות היום יומיות, האתגרים הכרוכים בתהליך פתרון בעיות וניסיונות לניהול זמן וויסות עצמי.
סיבה נוספת לאחוז הנמוך של המאובחנים המבוגרים היא שהפרעת קשב והיפראקטיביות נחשבה בתחילה לבעיה של ילדים בלבד והמודעות לקיומה גם בקרב מבוגרים גדלה רק בראשית המאה ה-21. מסיבות אלה קיים תת-אבחון עבור הפרעת קשב בגילי הבגרות. עם זאת, ניכרת עלייה בקרב מבוגרים הפונים לטיפול בקשיים שנוצרו בעקבות ההפרעה, כדי לשפר את איכות חייהם ואת רמת התפקוד שלהם.
אבחון מבוגרים > שינויים במהדורה החמישית של ה-DSM

מחקרי אורך שעקבו אחר ילדים ובני נוער עם הפרעת קשב אל תוך גילי הבגרות, הראו שהקריטריונים במהדורות הקודמות אינם משקפים באופן מלא את השכיחות של הפרעת קשב בבגרות ומציגים תמונה חלקית בלבד של המצב בפועל. בהתאם, אחד השינויים המרכזיים במהדורה החמישית של ה-DSM בהשוואה למהדורות הקודמות הוא מתן הנחיות הולמות לאנשי המקצוע אודות תהליך האבחון של מבוגרים עם הפרעת קשב. שינוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר לאנשים עם הפרעת קשב לקבל את המענה המתאים לאורך כל חייהם ולא רק לתקופת הילדות.
קיים שוני מסוים באופן הביטוי של הפרעת קשב אצל מבוגרים בהשוואה לילדים. בהתאם, הקריטריונים לאבחון הפרעת קשב עודכנו במהדורה החמישית של ה-DSM, כדי לאפיין בצורה מדויקת יותר את הביטויים שלה בבגרות. למשל, בעוד שעבור ילדים יש צורך בהצגה של שישה תסמינים כדי לענות על ההגדרה של אחת הקבוצות (קשיי קשב או היפראקטיביות), למבוגרים מעל גיל 17 נדרשים רק חמישה. כמו כן, צורפו דוגמאות של צורות שונות בהן אותם התסמינים יכולים לבוא לידי ביטוי בגילי הילדות, ההתבגרות והבגרות.
הפרעת קשב אינה נרכשת בגילי הבגרות, לכן לצורך אבחון של אדם בוגר יש לוודא שהיא הופיעה כבר בתקופת הילדות. שינוי נוסף במהדורה החמישית של ה-DSM הוא שכדי לקבוע אבחנה של הפרעת קשב חלק מהתסמינים צריכים להיות נוכחים לפני גיל 12, זאת בהשוואה לדרישה במהדורות קודמות שאותם התסמינים יופיעו לפני גיל 7. השינוי התבסס על מחקר מקיף שהראה כי לא נמצאו הבדלים בין ילדים שהתסמינים שלהם החלו לפני גיל 7 או בשלב מאוחר יותר, מבחינת מהלך ההפרעה, חומרתה, תוצאותיה והתגובה לטיפול.
עם זאת, העובדה שמבוגרים רבים עם הפרעת קשב מתקשים להיזכר בהתנהגויות אופייניות בגילאי הילדות, הובילה להצעה לקחת בחשבון שייתכן שההפרעה התפתחה בשלב מאוחר יותר ואת ההמלצה לקבוע את גיל 16 כגבול העליון לצורכי קביעת האבחנה. זאת משום שההחלטה של המהדורה החמישית של ה-DSM לקבוע את הופעתם של התסמינים לפני גיל 12 במקום 16, עלולה לפגוע במבוגרים עם הפרעת קשב שמתקשים לשחזר את זיכרונות הילדות שלהם, משום שהדבר עלול למנוע מהם את קבלת האבחנה. זה נכון במיוחד עבור אנשים עם אינטליגנציה גבוהה ששימשה להם כיכולת פיצוי על התסמינים של הפרעת קשב, אנשים שגדלו בסביבה תומכת ומובנת, או אנשים המשתייכים לסוג הבלתי קשוב של הפרעת קשב (ללא תסמינים של היפראקטיביות). במקרים אלו יש ערך רב למקור מידע חיצוני המכיר היטב את האדם, כמו הורים או בני זוג. במידת הצורך, ניתן להיעזר גם בתעודות של בית הספר או דיווחים של גורמים מקצועיים אחרים מתקופת הילדות.
טיפול ותמיכה במבוגרים

קיים צורך בשירותים טיפוליים עבור מבוגרים עם הפרעת קשב, ובמיוחד עבור אנשים שאובחנו לראשונה רק בגילאי הבגרות, שכן עם העלייה במודעות, יותר מבוגרים מאובחנים עם הפרעת קשב והם מעלים אתגרים חדשים שיש לתת להם מענה במסגרת הטיפול. במסגרת זו יש לשאוף לכך שהתוכנית הטיפולית תערב גם את בן או בת הזוג, את המשפחה ואת החברים הקרובים של האדם.
קיימות ראיות ליעילות של תוכניות התערבות עבור מבוגרים עם הפרעת קשב. למשל, הטיפול התרופתי בהפרעת קשב נמצא כטיפול היעיל בכל הגילים והוא מקושר לשיפור בתפקוד הכללי בגילאי הבגרות. מתוך מגוון האפשרויות התרופתיות, לשימוש בתרופות ממריצות יש את היעילות הגבוהה ביותר והן נמצאו בטוחות לשימוש ארוך טווח. על פי רוב נעשה שימוש בשילוב של תרופות בעלות משך פעולה קצר (שחרור מיידי) וארוך (שחרור מתמשך), כדי ליצור התאמה אישית לצרכים הייחודים של כל אדם ולתגובה שלו לטיפול התרופתי. עם זאת, ישנה גם ביקורת ציבורית ומחקרית על שימוש מוגזם בתרופות לצורך טיפול בהפרעות קשב. ישנן ראיות שהעלייה בשכיחות הטיפול התרופתי בהפרעות קשב לא קשורה רק בצורך הקליני ובשיעור האבחון, אלא גם במגמות כלכליות ובגידול בהוצאות הפרטיות והציבוריות בתחום הבריאות. למעשה, המגמה בשטח היא הפוכה ונכון לשנת 2019 אנשים עם הפרעת קשב סובלים דווקא מתת-אבחון ומחסור בטיפול הולם. הסטיגמה סביב הפרעת קשב, אשר נובעת בעיקר ממחסור בידע או מחוסר הבנה של הידע הקיים, מגבירה את הסבל של אנשים עם הפרעת קשב.
על כן ישנו צורך לידע את הציבור אודות התסמינים של הפרעת קשב, הגורמים לה והטיפולים שהוכחו כיעילים.
הטווח הרחב שבו הפרעת קשב עלולה לפגוע בתפקוד של האדם הבוגר מחייבת גישות טיפוליות מקיפות הכוללות מענה רב מקצועי. בעוד שחלק מהמבוגרים עם הפרעת קשב מדווחים שהמענה התרופתי חיוני להתמודדות, חלקם מדווחים גם שהטיפול התרופתי כשלעצמו אינו מספיק והם מעלים את הצורך בתמיכה חינוכית-אקדמית ורגשית. הסיבה לכך היא שהטיפול התרופתי כשלעצמו לא יכול לתת מענה מלא לשלל הבעיות שעמן מתמודדים מבוגרים עם הפרעת קשב. בהתאם לכך, מבוגרים עם הפרעת קשב שקיבלו טיפול תרופתי יחד עם תמיכה חינוכית-אקדמית ורגשית מעריכים את שניהם במידה שווה ומראים רמת הסתגלות גבוהה יותר. לאור זאת, על הטיפול במבוגרים עם הפרעת קשב לכלול מענה פסיכו-חינוכי, רפואי וקוגניטיבי.
בנוסף, אימון אישי יכול לשמש כטיפול מובנה ותומך במסגרת פרטנית או קבוצתית. משום שהוא מערב פיתוח של תפקודים ניהוליים.
במקרים שבהם נוצרה פגיעה משמעותית בתפקוד של המשפחה או במערכת היחסים בין בני הבית, ייתכן שיהיה צורך להוסיף על המענה הפרטני גם טיפול ברמה המשפחתית.
הפרעת קשב מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית.
לכן, בתהליך הבנייה של המערך הטיפולי יש לקחת בחשבון גם את התחלואה הנלווית להפרעת קשב, באופן שייתן עדיפות למקורות הקושי המשמעותיים ביותר עבור כל מקרה לגופו.
טיפול ותמיכה במבוגרים > קשיים בגישה לטיפול וצורך במידע

הגישה לטיפול עבור מבוגרים עם הפרעת קשב היא מוגבלת. דבר זה נכון במיוחד עבור גישה לטיפולים לא תרופתיים ועבור קבלת מענה לקשיים תפקודיים הבאים לידי ביטוי בתחום התעסוקה. אנשי מקצוע רבים אינם מודעים לכך שהפרעת קשב ממשיכה אל תוך גילי הבגרות והם אינם מיודעים על אופן הביטוי וההשלכות שלה לאורך החיים. בהתאם לכך, אנשי המקצוע המתמודדים עם מבוגרים עם הפרעת קשב מתלוננים על מחסור במשאבים ובידע ספציפי אודות אוכלוסייה זו.
ללא איש מקצוע מומחה אשר ייעץ בנוגע להתאמת המינון התרופתי, מבוגרים עם הפרעת קשב עלולים להיאבק בתופעות הלוואי של הטיפול התרופתי ולא להצליח להפיק ממנו את התועלת המרבית. האינטרנט יכול לסייע למבוגרים עם הפרעת קשב לאיתור המלצות להתמודדות יעילה והפניות לקבלת תמיכה.
הפניית האדם לקבוצות של עזרה עצמית יכולה להיות בעלת ערך בכך שהיא מאפשרת לו להצטרף אליהן, לקחת חלק בשיתוף המידע והחוויות ולהגיע להבנה מעמיקה יותר. חשיפה לאנשים המתמודדים בצורה מוצלחת עם הפרעת קשב יכולה להדגים דרכי התמודדות יעילות יותר עבור אנשים שנאבקים עם ההפרעה. חשיפה כזו יכולה גם להראות להם שהם לא אשמים באתגרים שאותם הם חווים ושהפרעת הקשב היא לא ההיבט היחיד והכולל של האישיות שלהם.
טיפול ותמיכה במבוגרים > מעבר מילדות לבגרות

תקופת ההתבגרות אינה מפחיתה מהקשיים שהפרעת הקשב מעוררת בגילאי הילדות והיא אף עלולה להגביר אותם. היא מאופיינת הן בשינויים של התסמינים של הפרעת קשב והן בהפחתה של התמיכה ההורית והמערכתית. בהתחשב בהשפעה של הפרעת קשב על החיים הבוגרים, ישנה חשיבות רבה לכך שמתבגרים יקבלו מענה רציף מהגורמים המטפלים ותמיכה מיוחדת בתקופת המעבר מהילדות לבגרות. למרות זאת, קיים מחסור במחקר והנחיות בנוגע למעבר בין גופים ואנשי מקצוע המתמחים בגילאים הילדות לגופים ואנשי מקצוע המתמחים בגילאים מבוגרים יותר. קיימת תקשורת מועטה בלבד בין גורמים הנותנים שרות לילדים לאלו הנותנים שירות למבוגרים. השוני בגישות הטיפוליות מורגש באופן חד על ידי המשפחות והמתבגרים ומקשה על המעבר.
לאור זאת, קיים צורך דוחק בפיתוח של גישה רב תחומית עבור תקופת המעבר לשירותי הבריאות והגופים הטיפוליים של גילאי הבגרות, הכוללת מתן הדרכה הולמת לאנשי המקצוע.
אחד ההיבטים המרכזיים של גיל ההתבגרות הוא ההתפתחות המינית. האימפולסיביות המקושרת להפרעת קשב עלולה להוביל לשכיחות גבוהה יותר של הריונות לא מתוכננים.
על כן ישנה חשיבות רבה לפיתוח תוכנית לימודים מותאמת במסגרת החינוך המיני, אשר תעלה את המודעות לסיכונים האפשריים, לדרכי התמודדות בריאות ולאפשרויות הסיוע במקרה הצורך.
בחברה הישראלית, חובת השירות הצבאי מגדירה את תחילת שלב הסיום של גיל ההתבגרות בעיני החברה ועל פי רוב גם בעיני המתבגר. בקרב מתבגרים עם הפרעת קשב ואף בקרב הוריהם, סיום תקופת ההתבגרות וההליכה לצבא הם נושאים טעונים במיוחד[דרושה הבהרה].
התמודדות עם הפרעת קשב בתחומי החיים השונים של האדם הבוגר

הפרעת קשב מציבה אתגרים משמעותיים עבור התפקוד היום-יומי. כמו בילדות, גם בבגרות הפרעת הקשב באה לידי ביטוי ביותר מתחום חיים אחד, כך שהיא עלולה לפגוע בתחומים רבים של החיים הבוגרים. עם זאת, התסמינים של הפרעת הקשב בקרב מבוגרים באים לידי ביטוי באופן שונה מזה האופייני לילדים. בנוסף, מבוגרים מתמודדים מול בעיות אחרות מילדים לאור הדרישות והמחויבויות המאפיינות את החיים הבוגרים. למשל, אנשים עם הפרעת קשב עלולים להתקשות בניהול ומעקב אחר חשבון הבנק שלהם, משימה שאינה רלוונטית לגילאי הילדות. באופן דומה, האימפולסיביות של אנשים עם הפרעת קשב עלולה להוביל למצבי סיכון כמו נהיגה פרועה.
בנוסף, מבוגרים עם הפרעת קשב מתלוננים על קשיים בעבודה, בבית וביחסים חברתיים כתוצאה מקושי בהפניית קשב, היפראקטיביות ואימפולסיביות.
הם מתקשים לעמוד במטלות יום-יומיות, תחושת הזמן שלהם אינה טובה והם נוטים לדחות מטלות ולאחר לפגישות.
בהתאם, מבוגרים עם הפרעת קשב זקוקים למערך טיפולי שונה מזה של ילדים, המותאם באופן אישי לרמת ההתפתחות וביטויי התסמינים הייחודיים לכל אדם. בפרקים הבאים יוצגו היבטים שוניים הייחודיים לכל אחד מתחומי החיים של אדם בוגר עם הפרעת קשב וריכוז.
השכלה ואקדמיה

אחת הבעיות היותר בולטות אצל אנשים עם ADHD היא בעיית הלמידה במסגרות החינוך הפורמליות. היא באה לידי ביטוי בחוסר יכולת לתפקד בהתאם לרמה השכלית האמיתית בלימודים, הן בבית הספר והן באוניברסיטה ועל כן היא עלולה לפגוע בהישגים אקדמיים.
עם זאת, הפרעת קשב אינה מוגדרת כלקות למידה משום שהיא אינה מוגבלת רק לתחום האקדמי, ולא בהכרח תוביל לקשיים בלמידה.
כמו כן, גם במקרה שבו הפרעת הקשב מובילה לפגיעה בתפקוד האקדמי, היא לא בהכרח משקפת קושי ברכישת מיומנויות למידה בסיסיות, אלא קושי ביכולת להשתמש בהם בפועל. כלומר, הפגיעה לא חייבת להיות בידע או בכישורים עצמם אלא ביכולת הביצוע והיישום שלהם.
סטודנטים עם הפרעת קשב מראים פרופיל אקדמי שונה בהשוואה לרוב האנשים עם הפרעת קשב ומאופיינים ברמת תפקוד גבוהה ביחס לאוכלוסייה זו. אלו אנשים בעלי יכולת הסתגלות גבוהה, אשר הצליחו להתמודד עם גורמי הסיכון הביולוגיים והסביבתיים באופן שאיפשר להם להתקבל ללימודים על-תיכוניים במוסדות ההשכלה הגבוהה.
השכלה ואקדמיה > מעבר למוסדות להשכלה גבוהה

כאמור, הפרעת קשב עלולה לגרום לקשיים בתפקוד האקדמי. למרות ההישגים האקדמיים הגבוהים המאפשרים ללומדים עם הפרעת קשב להתקבל למוסדות ההשכלה הגבוהה, הם עדיין מאופיינים בקשיים אקדמיים, חברתיים ותעסוקתיים.
באקדמיה מצופה מסטודנטים להיות עצמאיים יותר בתהליכי הלמידה וקבלת ההחלטות שלהם בהשוואה לתלמידי בית הספר.
המעבר מהלימודים בתיכון לסביבה הלא מוכרת של האקדמיה מציב אתגרים עבור רוב התלמידים. עבור תלמידים עם הפרעת קשב ההתמודדות עם השינוי יכולה לעורר בהם יותר חרדה ותחושת מוצפות בהשוואה לתלמידים אחרים והם נמצאים ברמת סיכון גבוהה יותר.
סטודנטים רבים עם הפרעת קשב מגיעים לאקדמיה כשהם לא מוכנים לאחת הדרישות המרכזיות שהיא מציבה בפניהם - התנהלות ולמידה עצמאית.
מוסדות להשכלה גבוהה מספקים שירותים מגוונים עבור המספר ההולך וגדל של אנשים עם הפרעת קשב המתקבלים ללימודים אקדמיים.
הצלחתם של סטודנטים עם הפרעת קשב תלויה במודעות שלהם לתמיכה האנושית והטכנולוגית האפשרית עבורם.
אימון אישי יכול לשמש כתמיכה אקדמית עבור סטודנטים עם הפרעת קשב ולסייע בפיתוח התפקודים הניהוליים. הוא יכול להעצים את היכולת של סטודנטים עם הפרעת קשב לארגן ולבצע את המטלות שהם מחויבים להשלים במסגרת האקדמיה ובחיי היום יום כאחד. תהליך האימון האישי מורכב יותר מהקנייה של מיומנויות למידה בסיסיות או התמודדות עם עומס מטלות.
דרך שימוש בגישה חוקרת, המאמן שואף להגביר את היכולת של המתאמן לעצור, להרהר ולפתח מטרות מציאותיות יותר המבוססות על מודעות עצמית גבוהה יותר אודות הדרך שבה הוא חושב ומתנהג.
בדרך זו האימון האישי מסייע לסטודנט להתמודד עם ההיבטים של הפרעת הקשב שמפריעים לתפקוד האקדמי ועוזר בהתמודדות עם היבטים הקשורים לחוויה הסטודנטיאלית כמו: דחיינות, חוסר ריכוז, קשיים בויסות עצמי, קשיים בתכנון, חרדה, קשיים חברתיים או ארגון זמן.