stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל ויין
קריירה

גיל ויין נולד וגדל בכרמיאל. את דרכו המוזיקלית הוא התחיל בגיל צעיר כשהופיע כדי ג'יי בימי הולדת תחת הכינוי די ג'יי "אונלי" (DJ Only). בגיל 19 כבר שיתף פעולה עם ההרכב האולטראס והיה לדי ג'יי הפותח בהופעות שלהם במשך מספר שנים. שיתוף פעולה משמעותי נוסף באותן שנים היה עם טליסמאן.
ב-11 בדצמבר 2014 הוציא עם טליסמאן את השיר "יודעת להוזיז". ויין עיבד את השיר וכתב והלחין אותו לצד טליסמאן. ב-13 בינואר 2015 הוציא את השיר "לא יסתירו לי את השמש" יחד עם טליסמאן ודנידין. ויין כתב והלחין את השיר עם טליסמאן והוא גם עיבד את השיר. ב-5 באפריל 2015 הוציא את השיר "תן לה במזומן" יחד עם טליסמאן. ויין כתב והלחין את השיר עם טליסמאן וכן עיבד אותו.
השיר המוצלח ביותר של ויין וטליסמאן הוא "עד המדבר" בו השתתף גם עומרי סבח. את השיר כתב והלחין ויין יחד עם טליסמאן והוא גם עיבד אותו. השיר שיצא ב-5 בספטמבר 2015, זכה למקום ראשון בהצבעת הקהל במצעד הרשמי של רשת ג', שיר השבוע ברדיו קול הים האדום ובנוסף נכנס למצעד הרשמי של רדיו חיפה והגיע למקום ה-26 במצעד הפזמונים העברי בשנת 2016. כמו כן, זכה השיר ליותר מ-300 "קאברים" ברשת שבוצעו על ידי זמרים וזמרות שונים,[דרוש מקור][מפני ש...] ושיתוף הפעולה המוצלח הביא לסיבוב הופעות נרחב. ב-16 במאי 2016 הוציא את השיר "לאן שהרוח תיקח" לצד טליסמאן ועומרי סבח. ויין כתב והלחין את השיר לצד טליסמאן.
ב-5 בדצמבר 2016 הוציא ויין את השיר "אין לי יום" יחד עם חן אהרוני. ויין כתב והלחין את השיר.
ב-25 במאי 2017 הוציא יחד עם אישתר את השיר "בלונד ושחור" אותו הוא כתב, הלחין ועיבד. השיר היה השיר הרשמי של שבוע הגאווה שהתכתב עם נושא הביסקסואליות, שנבחר לעמוד בראש האירועים.
ביולי 2017 החליט וינגרטן, לשנות את שמו המקצועי ל"גיל ויין" ולצאת בפרויקט ראשון השם אותו בפרונט. כחודש לאחר מכן זכה בפרס פריצת השנה בקריוקי לשנת 2017–2018.
ב-11 ביולי 2017 הוציא את השיר "אל תשאלי" לצד בניה ברבי. ויין כתב, הלחין ועיבד את השיר. הסינגל הועמד בקטגוריית שיר השנה לשנת 2017–2018 בתחנות גלגלצ, מאקו וכאן גימל. כמו כן, לפי נתוני מדיה פורסט השיר העפיל למקום השני במצעד ההשמעות הארצי ברדיו הישראלי, עם 2783 השמעות.
ב-6 ביוני 2018 הוציא את השיר "צבעים" יחד עם רון בוחניק. ויין כתב, הלחין ועיבד את השיר. השיר זכה במקום העשירי במצעד הישראלי השנתי של גלגלצ לשנת ה'תשע"ט.
ב-2 באוקטובר 2019 הוציא את השיר "מה את בשבילי" יחד עם אלדד כהן. ב-10 באוקטובר 2019 הוא הוציא את השיר "נשמות אבודות" יחד עם אורי שכיב. ב-22 באוקטובר 2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "צבעים".
בשנת 2022 פורסם שיר שהוא כתב ביחד עם אלדד כהן.
בדצמבר 2022 הוציא יחד עם נתן גושן את השיר "בעולם הזה" אותו כתב יחד עם נתן גושן ואלון פרץ.
ביוני 2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, סוף העולם, מתוכו כתב והפיק את השירים "קוסמופוליטן", "פרח", אווירה של סוף ו"בן 30".
כתב בנוסף את "הפרפרים שלי" לרוני דלומי ואת "באך" ללירן דנינו
ב-9 בספטמבר 2024 הוציא את המיני אלבום "מחכים לשמש" יחד עם ההרכב שהקים בשם "ההרכב של גיל ויין".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: צבעים
דיסקוגרפיה > עם "ההרכב של גיל ויין" > מיני-אלבומים

2024: מחכים לשמש
הערות שוליים

↑  רעות ביטון, די ג'יי אונלי: "למוזיקה אין חוקים", ‏5 בספטמבר 2017
↑  נועה בדש, אין לו יום: חן אהרוני מפציץ בשיר חדש, ‏5 בדצמבר 2016
↑  ליהיא גלמן רם, בלונד ושחור: הלהיט הביסקסואלי המזרחי הראשון, באתר mynet‏ פתח תקוה, 6 ביוני 2017
1 2  דודי פטימר, עם אחד השירים הכי מושמעים בארץ, גיל ויין חושף הכל בראיון, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 21 באוקטובר 2018
↑  קינן תקשורת, פריצת השנה בקריוקי, ‏23 באוגוסט 2018
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏שיר השנה תשע"ח: "שני משוגעים" של עומר אדם, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2018
↑  "מסע" של אליעד הוא שיר השנה של גלגלצ: תוצאות המצעד השנתי, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2019
↑  חדשות סרוגים, ‏ההרכב של גיל ווין: המפיק והזמר המצליח יוצא לדרך חדשה, באתר "סרוגים", 9 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604890005171
הוויוואריום של לוזאן

| --- | --- |

 מיקום:  לוזאן, שווייץשווייץ
 כתובת:  Ch. de Boissonnet 82 
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־55 שנים)
 מבקרים בשנה:  34,000 
 קואורדינטות:  46°32′28″N 6°38′31″E﻿ / ﻿46.5412°N 6.64191°E﻿ / 46.5412; 6.64191
 www.aquatis.ch/en/
 
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.הוויוואריום של לוזאן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.הוויוואריום של לוזאן
 
הוויוואריום של לוזאן
הוויוואריום של לוזאן הוא בניין בעיר לוזאן, שבשווייץ, שבו מוצגים לקהל בעלי חיים, בעיקר זוחלים, דו-חיים ועכבישנים. הוויוואריום מציג לקהל כמאתיים בעלי חיים, כשרובם חיים בטרריומים ורוב החיות מתוחזקות בתנאים דומים לסביבות הטבעיות שלהן. לחיות מסוימות, כמו לשלושת התנינים מותאם תא ייחודי בבניין.
הוויוואריום נפתח לקהל, לראשונה, בשנת 1970 והוא התפתח מתצוגת זוחלים, שתחזק אספן חובב, מאז 1959. בשנת 1992 הוקמה קרן סיוע לתחזוקת המקום. הוויוואריום ממוקם על גבול היער, בצפון העיר, בשכונת סובבלן (צר').
עקב קשיים כלכליים המתקן נסגר בשנת 2015. בשנת 2019 הבניין הנטוש נשרף.
ישיבת חיי עולם

| --- | --- |

בניין הישיבה שתוכנן על ידי אדריכל נתן ברין
 ישיבה
 השתייכות:  העדה החרדית, יהדות חסידית
 תקופת הפעילות:  1886–הווה (כ־139 שנים)
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°47′19″N 35°13′06″E﻿ / ﻿31.788477075804°N 35.218377960608°E﻿ / 31.788477075804; 35.218377960608
  (למפת ירושלים מוגדלת) ישיבת חיי עולם(למפת ירושלים רגילה) ישיבת חיי עולם(למפת הרי ירושלים רגילה) ישיבת חיי עולם(למפת הרי ירושלים מוגדלת) ישיבת חיי עולם
 
ישיבת חיי עולם, תרפ"ז
חיי עולם (שם מלא: חיי עולם - תלמוד תורה ישיבה ובית תבשיל ליתומים) הוא מוסד תורני חסידי ירושלמי שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-19.
תולדות המוסד

"ישיבת חיי עולם" הוקמה בי' בתמוז ה'תרמ"ו (1886) בעיר העתיקה בירושלים על ידי מספר רבנים חסידיים, רבי יצחק דוד בידרמן, בנו של רבי משה מלעלוב ואחיינו רבי דוד צבי שלמה בידרמן, האדמו"ר מלעלוב. ובתמיכת רבי יהושע מקוטנא, וחתנו רבי חיים אלעזר וקס.
הישיבה היא המקבילה החסידית בירושלים לישיבת עץ חיים ("תלמוד תורה הכללי והישיבה הגדולה עץ חיים") של הפרושים, הוותיקה יותר, שהוקמה 45 שנים קודם לכן בידי הרב שמואל סלנט.
ראש הישיבה הראשון היה רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין, חתנו של רבי יצחק דוד בידרמן.
הישיבה נוסדה במקורה בעיר העתיקה ולמשך תקופה עברה ממבנה למבנה בשכירות, ולבסוף קנתה מבנה ברחוב מעלה חלדיה ברובע המוסלמי, שמול שוק הכותנים. מאז שנות השמונים של המאה העשרים שוכנת במבנה זה ישיבת שובו בנים של חסידי אליעזר ברלנד שהשתלטו עליה באופן לא חוקי.
בעקבות שורת אירועים וביניהם רעידת האדמה בשנת תרפ"ז (1927) שהזיקה קשות למבנה ומאורעות תרפ"ט (1929) נרכש עבור הישיבה מגרש בשולי שכונת אחווה ("כיכר השבת" של ימינו) ובשנת ה'תרצ"ג (1933) עברה הישיבה הגדולה למשכנה החדש.
עם השנים נסגרה הישיבה ונשאר רק כולל אברכים ותלמוד תורה ששימש בעיקר את החסידים מהיישוב הישן, הקשורים לעדה החרדית. בבניין הישיבה יש בית כנסת של חסידות ראדזין, בית כנסת של חסידי אשלג הירושלמים, ממשפחות מינצברג ולמברגר ואולם שמחות.
"מוסדות הרמ"א"

בשנות ה-90 החלו מנהלי המוסד לקחת תקציבים ממשלתיים לתלמוד תורה. חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מהמוסד ועסקני העדה החרדית פתחו להם תלמוד תורה חדש בשם "חיי עולם המקורית" (לימים 'מוסדות רמ"א' בנשיאות הרב משה אריה פריינד). התלמוד תורה החדש השתכן במשך מספר שנים בבניין של קרטשניף סיגט תחת חסותו של רבי צבי הירש רוזנבוים. כיום שוכנים מוסדות רמ"א בשכונת גוש 80.
ראשי הישיבה

הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין
הרב ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (-כ"ט בחשוון ה'תש"ט)
הרב נפתלי צבי שמרלר (ה'ת"ש-כ"ה בסיוון ה'תש"ח)
הרב דב בריש וידנפלד (ה'תש"ח-ה'תשכ"ו)
הרב חייקל מילצקי
הרב שלמה שרייבר
הרב אהרן ברנשטיין
הרב משה ברנשטיין
מבוגרי הישיבה

האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר מגור, בעל "פני מנחם"
האדמו"ר רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה
הרב שלמה בנימין אשלג
הרב שמואל אלעזר היילפרין
הרב לוי יצחק הלפרין
הרב משה יאיר וינשטוק
הרב שמואל אבידור הכהן
הרב מרדכי פרום
הרב משה חיים שמרלר
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, ‏עיר בראי תקופה - ירושלים במאה התשע-עשרה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979, עמ' 412‏, באתר "כותר"
שבתי זכריה, שלישי - קורות הישיבה הגדולה "חיי עולם" ברחוב חברון, ירושלים הבלתי נודעת: פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, בית אל: ספריית בית אל, 1998, עורך: חגי הוברמן, עמ' 75–106
הערות שוליים

↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת: פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, עריכה: חגי הוברמן, בית אל, ספריית בית אל, 1998 עמ' 105
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268851405171  VIAF: 151815324   WorldCat (עם VIAF): 151815324 
הרב קוק, הרב זוננפלד והרב שובקס בחנוכת הבית למבנה ישיבת חיי עולם ברחוב מעלה חלדיה
גאריק מרטירוסיאן

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1974 (בן 50) ירוואן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Գարիկ Յուրիի Մարտիրոսյան 
 מדינה:  ארמניה 
 השכלה:  Yerevan State Medical University 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מעסיק:  קומדי קלאב 
 פרסים והוקרה:  Vyshaya Liga KVN 1997  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 garik-martirosyan.ru
 
גאריק מרטירוסיאן (נולד ב-13 בפברואר 1974 בירוואן, ברית המועצות) הוא בדרן, קומיקאי, מנחה טלוויזיה, שחקן וזמר ארמני שחי במוסקבה. הוא המפיק בפועל ומייסד קומדי קלאב רוסיה שמשודרת בערוץ הטלוויזיה הרוסי TNT. הוא גם היה אחד מארבעת המנחים של "פרוז'קטור-פריסהילטון" ששודרה בערוץ הראשון.
ביוגרפיה

גאריק מרטירוסיאן נולד ב-14 בפברואר 1974 בעיר ירוואן, שבארמניה הסובייטית, בברית המועצות. בשנת 2002 סיים את לימודיו באוניברסיטה הרפואית בירוואן עם תואר בנוירולוגיה. עבד שלוש שנים בבית חולים פסיכולוגי.
משנת 1993 עד 2002 היה חבר (קפטן משנת 1997) בנבחרת הארמנים החדשים של תוכנית הטלוויזיה הרוסית KVN. בשנת 2003 בעזרתם של חבריו בנבחרת "הארמנים החדשים" ארתור דג'ניבקיאן וארטש סרקסיאן הקים את "קומדי קלאב". יחד עם לריסה דולינה הוא זכה בתוכנית הטלוויזיה "שני כוכבים". הוא הנחה את שתי העונות הראשונות של "דקת התהילה", הגרסה הרוסית של America's Got Talent בערוץ הראשון. הוא ואשתו ז'אנה לווינה נפגשו בסוצ'י, רוסיה, ולשניים בת יסמין, שנולדה בשנת 2004.
פוליטיקה

במרץ 2007 הודיע אחיו לבון מרטירוסיאן כי גאריק מרטירוסיאן מתכוון להשתתף במערכת הבחירות של המפלגה הליברלית-לאומית המאוחדת של ארמניה לפני הבחירות. הרעיון להקים את המפלגה היה שייך לגאריק.
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

קומדי קלאב (2005-הווה)
רוסיה שלנו (2006-2011)
דקת התהילה (2007)
פרוז'קטור-פריסהילטון (הווה 2008)
הבמה הראשית (2015)
תיכף אשיר (2019)
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

רוסיה שלנו: ביצי הגורל (2010)
זומבויאשצ'יק (2017)
הערות שוליים

↑  (ברוסית) Гарик Мартиросян: возьму в плен артистку!
↑  (ברוסית) Regnum.ru: В парламенте Армении может стать веселее: ведущий Comedy Club Гарик Мартиросян метит в депутаты
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000302454 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל דור (גיטריסט)

דניאל דור בהופעה בתיאטרון תמונע, 2012
דניאל דור (נולד ב-2 בנובמבר 1978) הוא מוזיקאי, גיטריסט וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

יליד הרצליה. החל לעסוק בנגינה בגיל 12, והושפע מרוק בריטי ואמריקאי של שנות ה-60 וה-70. בתיכון למד במגמת מוזיקה בבית ספר לאומנויות "אלון" ברמת השרון. שירת בצה"ל בחיל האוויר.
בין השנים 2003–2007 למד באוניברסיטת תל אביב והשלים תואר בכלכלה ופסיכולוגיה.
קריירה מוזיקלית

את דרכו המוזיקלית החל כגיטריסט ויוצר בלהקת "האחים והחיות". הלהקה הוציאה את אלבומה "אל הדממה" בחברת "הד ארצי" ופעלה במשך 6 שנים. בין השנים 2001–2008 ביצעה הלהקה כ-200 הופעות, ביניהן הופעות בפסטיבלים (בובמלה, בראשית) ובמועדון הבארבי. חבריה התארחו מספר פעמים בערוץ 24 ובתוכנית האירוח של ליאור שליין. דור כתב את אחד השירים הידועים של הלהקה, "אבודים".
בשנת 2006 הצטרף כגיטריסט ללהקת "בוטן מתוק בקרקס", איתה ניגן החל מסיבוב ההופעות של "יום עדין", במהלכו הופיע בפסטיבלים גדולים כגון פסטיבל בשקל, פסטיבל סוף הקיץ בגן סאקר, ופסטיבל כוכב נולד בפארק הירקון.
במקביל הקליט סינגל בשם "שיר המטריה" השיר הפך לאחד המומלצים של רשת ג' במשך 3 שבועות ברציפות, לשיר השבוע ברדיו קול הים האדום ולשיר השבוע ברדיו ירושלים.
בשנת 2009 החל במסע הופעות יחיד, "דניאל דור במחווה לבוב דילן", הופעת סולו אקוסטית המוקדשת לשיריו של דילן. לאורך 3 שנים ביצע מעל 300 הופעות ברחבי הארץ, תחת ניהול עצמי.
בשנת 2010 החל בסיבוב הופעות בשם "דניאל דור - רוק פוזיטיבי", מלווה על ידי טל מרקוס בגיטרה בס ונמרוד ליברמן בתופים. ביחד ביצעו כ-100 הופעות עד ליציאת אלבום הבכורה של דור, "רוק פוזיטיבי", בנובמבר 2012. לקראת הוצאת האלבום התארח דור בתחנות הרדיו 88FM, רשת ב' ב"לילה חי מאוד", גלי צה"ל, ותחנות רדיו נוספות.
בשנים 2015-2016 יצר דניאל פרויקט מוזיקלי דוקומנטרי בשם Songman Project שעסק בפלסטינים המטיפים לאי אלימות, שירי הפרויקט הושמעו בתחנות הרדיו והפרויקט נוגן בג'אם 88 באירוח איציק יושע.
בשנת 2019 החל דניאל בהופעות עם חומרים חדשים באנגלית, כולל הופעה במסגרת פסטיבל הפסנתר במוזיאון תל אביב.
בשנת 2020 שחרר אי.פי. בשם "Leaving Circumstances" אותו הפיק עצמאית, האלבום זכה לביקורות מפרגנות באתר Bandcamp, בגלי צה"ל והושמע רבות בתחנות רדיו בישראל.
בשנת 2021 ביצע הופעות בקוסטה ריקה, לוס אנג'לס והחל לעבוד על אלבומו הבא שטרם שוחרר.
הופעה ברוטשילד 12, 2012
בניין פישר

ערך זה עוסק בבניין בדטרויט. אם התכוונתם לבניין פישר בשיקגו, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  שדרת וסט גרנד 3011, דטרויט, מישיגן
 מיקום:  דטרויט 
 מדינה:  ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1927–1928
 תאריך פתיחה רשמי:  1928 
 אדריכל:  אלברט קאן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מאיה 
 מידות
 גובה:  135.47 מ' 
 קומות:  30 
 
 קואורדינטות:  42°22′9.5″N 83°4′37″W﻿ / ﻿42.369306°N 83.07694°W﻿ / 42.369306; -83.07694
 www.nederlanderdetroit.com
  (למפת מישיגן מוגדלת) לאנסינג גרנד ראפידס וורן פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  איריבניין פישר(למפת מישיגן רגילה) לאנסינג גרנד ראפידס וורן פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  איריבניין פישר
 
בניין פישר (באנגלית: Fisher Building) הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת וסט גרנד 3011, דטרויט, מישיגן, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 135.47 מטרים והוא בעל 30 קומות. הוא תוכנן בידי האדריכל ג'וזף נתניאל פרנץ' (Joseph Nathaniel French) בסגנון האר דקו ונבנה בין השנים 1927–1928.
הבניין הוא בעל מעמד מבנה היסטורי לאומי מה-29 ביוני 1989. בין היתר פועלים בו תיאטרון פישר ורשת בתי ספר ציבוריים של דטרויט.
היסטוריה

בשנת 1919 רכשה חברת ג'נרל מוטורס 60% מחברת פישר בודי, שייצרה כ-370,000 שלדות רכב וסיפקה אותן לחברות אמריקאיות שונות. מספר שנים לאחר הרכישה, החליטו האחים פישר להעביר את המפעל לצד בניין ג'נרל מוטורס, המוכר כיום כקדילאק פלייס. שני בניינים אלו עודדו פיתוח של מרכז מסחר חדש בדטרויט.
במקור תכנן האדריכל ג'וזף נתניאל פרנץ' מכלול של 3 בניינים, שכלל 2 בניינים בני 30 קומות ובניין נוסף בן 60 קומות. אולם, השפל הגדול גרם לצמצום הפרויקט. לבסוף נבנה רק בניין אחד מתוך השלושה - בניין פישר. הבניין חופה בחזיתותיו באריחים מוזהבים, אך אלו הוסרו במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל החשש שהם יהיו נר לרגליהם של מפציצי אויב. במקומם הודבקו אריחי אפוקסי ירוקים והחל משנות ה-80 של המאה ה-20 הם מוארים בלילות בתאורה המקנה להם מראה זהוב. ביום פטריק הקדוש התאורה מוחלפת לצבע ירוק ובשנים האחרונות מואר בצבע אדום כחלק מחגיגות הפלייאוף של ליגת ה-NHL מתוך כבוד לקבוצה העירונית, דטרויט רד וינגס.
בשנת 1974 נרכש הבניין יחד עם הבניין הסמוך, New Center Building, בידי Tri-Star Development בסכום המוערך בכ-20 מיליון דולר אמריקאי (במונחים כלכליים של 1974).
אדריכלות

בניין פישר בעל 30 קומות וגובה כולל של 135.47 מטרים. רצפת הקומה הגבוהה ביותר שלו היא במפלס 103 מטרים ובו 21 מעליות. הבניין תוכנן בידי האדריכל ג'וזף נתניאל פרנץ' מ"משרד האדריכלים אלברט קאהן", בהשראת מגדל הטריביון של אליאל סארינן (Eliel Saarinen's Tribune Tower design). כינויו של הבניין הוא "יצירת האומנות הגדולה ביותר של דטרויט".
בשנת 1929 זכה בניין פישר למדליית כסף מטעם הליגה האדריכלית של ניו יורק.
לובי הבניין מתנשא לגובה של 3 קומות, הוא בעל תקרת קמרון חבית ומחופה ב-40 סוגי שיש שונים.
גלריה

חזית הכניסה הפונה לשדרת וסט גרנד
מבט מקדילאק פלייס על בניין פישר
חזית הכניסה
מסדרון בקומה השלישית
ראו גם

גורדי שחקים מוקדמים
הערות שוליים

↑  בניין פישר באתר Emporis
↑  בניין פישר באתר skyscraperpage
↑  John Gallagher and Dick Rochan (27 באוקטובר 1991). "Unbuilt Detroit". Detroit Free Press Magazine. scribd.com. נבדק ב-2010-09-06. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tri-Star Purchases 2 Detroit Buildings". הניו יורק טיימס. NYTimes.com. 4 בינואר 1974. נבדק ב-2011-05-26. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mazzei, Rebecca (30 בנובמבר 2005). "Still Standing". Metro Times. MetroTimes.com. נבדק ב-2010-04-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  AIA Detroit Urban Priorities Committee (10 בינואר 2006). "Top 10 Detroit Interiors". Model D Media. נבדק ב-2010-04-07. {{cite web}}:  (עזרה)
הערות שוליים > ביבליוגרפיה

Fogelman, Randall (2004). Detroit's New Center. Arcadia. ISBN 0-7385-3271-1.
Hill, Eric J. and John Gallagher (2002). AIA Detroit: The American Institute of Architects Guide to Detroit Architecture. Wayne State University Press. ISBN 0-8143-3120-3.
Meyer, Katherine Mattingly and Martin C.P. McElroy with Introduction by W. Hawkins Ferry, Hon A.I.A. (1980). Detroit Architecture A.I.A. Guide Revised Edition. Wayne State University Press. ISBN 0-8143-1651-4.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
Sharoff, Robert (2005). American City: Detroit Architecture. Wayne State University Press. ISBN 0-8143-3270-6.
Savage, Rebecca Binno and Greg Kowalski (2004). Art Deco in Detroit (Images of America). Arcadia. ISBN 0-7385-3228-2.
פרטים אדריכליים בחזית
דוד ברזילי

אין תמונה חופשית
דוד ברזילַי (1924–2010) היה רופא פנימאי ישראלי, ממייסדי הפקולטה לרפואה בטכניון, פרופסור ודקאן הפקולטה במשך שתי כהונות. מנהל מחלקה במרכז הרפואי רמב"ם חיפה.
ביוגרפיה

ברזילי נולד בחיפה בשנת 1924 למניה ודב ברזילי, אח לעמי ברזילי. סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי. בשנת 1942 התגייס לצבא הבריטי. במהלך שירותו נשלח למדבר המערבי, איטליה, הולנד ובלגיה והשתחרר בשנת 1946.
עם שחרורו החל בלימודי רפואה באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ. עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר לישראל ונשלח לפקד על אחד ממחנות העולים באירופה. לאחר מכן נשלח מטעם הצבא לארצות הברית, ובשנת 1949 סיים את שירותו הצבאי. הוא המשיך את לימודיו במחזור הראשון של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימם בשנת 1952 בהצטיינות, כשהוא זוכה בפרס על שם חנה בינארי בלימודי רפואה פנימית.
באותה שנה הגיע ברזילי לביה"ח הממשלתי בחיפה, שם עשה את לימודי הסטאז', ובשנת 1953 קיבל את התואר ברפואה, כשהוא מגיש עבודת תזה העוסקת בהיבטים הקרדיו-וסקולריים של פוליומיאליטיס. עם תום הסטאז' החל לעבוד במחלקה הפנימית בניהולו של ד"ר ברנדשטטר וכעבור כמה שנים מונה כאחראי למרפאה האנדוקרינולוגית. בשנת 1961 חזר מהשתלמות בבוסטון, החל לשמש כמנהל בפועל של פנימית ג. בשנת 1964 הוא נבחר במכרז כמנהל המחלקה. בין מטופליו היו יעקב דורי וסעד חדאד. בשנת 1969 הוא החל לנהל במקביל לעבודתו ברמב"ם, מרפאה לחולי סוכרת בפוריה.
במקביל לטיפול בחולים עסק ברזילי במחקר מחלת הסרטן ועמד בראש מעבדות המחקר ברמב"ם.
בשנת 1966 החל ללמד כמרצה קליני בכיר באוניברסיטה העברית, ואחר כך הוא צורף לוועדת ההוראה של המכון האוניברסיטאי להשתלמות רפואית. בשנת 1969 היה שותף לייסוד הפקולטה לרפואה של הטכניון, ומונה לתפקיד סגן הדקאן. הוא שימש מאוחר יותר כדיקן הפקולטה בשתי קדנציות, משנת 1979 עד שנת 1983.
בנו, ניר ברזילי, הוא פרופסור לרפואה פנימית ולגנטיקה מולקולרית בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי.
נפטר בשנת 2010, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עין כרמל, לצד אשתו דרורה.
לקריאה נוספת

הערך "דוד ברזילי" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 85, 2018, חיפה.
הערות שוליים

↑  דב ברזילי - למנוחות, למרחב, 6 באוקטובר 1969
↑  פרס ברפואה ע"ש חנה בינארי ז"ל, חרות, 17 בדצמבר 1952
↑  יעקב העליון, חתונה במחלקה פנימית של בי"ח, מעריב, 19 בדצמבר 1965
↑  מצבו של י. דורי - אנוש, מעריב, 8 בדצמבר 1972
↑  ראובן בן צבי, סעד חדד אושפז במצב קשה, מעריב, 1 בינואר 1984
↑  מרפאה לחולי סכרת בבית חולים פוריה, למרחב, 6 באוקטובר 1969
↑  דוד זוהר, התקדמות בניתוחי השתלה - ברמב"ם, מעריב, 22 בדצמבר 1969
↑  דוד זוהר, תקציב "פארטיזני" למטרות מחקר רפואי, מעריב, 13 באפריל 1970
↑  הלימודים בביה"ס לרפואה בחיפה יפתחו בשנת תש"ל, למרחב, 15 באוגוסט 1969
↑  דיקנים וראשי מחלקות חדשים בטכניון, מעריב, 16 בינואר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987013078067205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיז'מאר

גִיזֶ'מָאר ("Guigemar") היא עלילה ברטונית, סוג של שיר עלילתי, רומנסה, שנכתבה בידי מארי דה פרנס בשלהי המאה ה-12. הרומנסה נמנית עם תריסר השירים שכונסו בקובץ העלילות של מארי דה פרנס. כשאר העלילות בקובץ, גיז'מאר כתובה צרפתית עתיקה, בזוגות משפטים מחורזים בני שמונה הברות כל אחד.
גיז'מאר היא אחת היצירות בקובץ, שבהן מציינת המחברת את שמה במפורש - "מארי". בפתח-הדבר לעלילה זו היא מציבה שני יעדים לעבודתה: להעתיר שבחים על אנשים הראויים להם, על אף דברים שאפשר שאמרו יריביהם הקנאים; ולהציג את הסיפורים שמאחורי שירים מסוימים שהיו נפוצים ואהודים באותה התקופה. היו שהעלו את הסברה שפתח-הדבר לגיז'מאר קדם לפתח-הדבר הכללי של ספר העלילות בכתב-היד הרלי 978, כתב-היד היחיד המתעד את כל תריסר העלילות המוכרות לנו.
בסוף העלילה טוענת מארי שסיפור זה, אותו שמעה והעלתה על הכתב, היווה את הבסיס לשיר נודע שהושר באותם הימים על ידי פייטנים, בליווי וִיאוֹל (סוג של כינור קדום) ונבל.
תקציר העלילה

גיז'מאר, בנו של וסאל נאמן למלך ברטאן, הוא אביר אמיץ וחכם, שעל אף מעלותיו הרבות, עוד לא ידע אהבה מימיו. יום אחד, במסגרת משלחת-ציד, הוא פוצע אנושות איילה לבנה לאחר מאבק, אך לא מבלי שספג גם הוא פצעים. לפני מותה, האיילה מדברת אליו, ומטילה עליו קללה, לפיה פצעיו לא יירפאו אלא על ידי אישה שתסבול מאהבתה אותו, והוא יסבול באותה המידה בגללה.
גיז'מאר משוטט ביערות עד שהוא מגיע לנהר ובו ספינת פאר נטושה. הוא עולה על הסיפון, ונח, נאנח מכאבים. כשהוא מתרומם ממקום משכבו, הוא תופס שהספינה החלה לנוע ואין לו עליה כל שליטה.
הספינה נושאת אותו אל מדינה שמלכה שם את אשתו במאסר מתוך קנאה. המלכה מותרת בפגישה עם שני אנשים בלבד: אשת סוד (אחייניתו של המלך), וכומר מסורס. החלק היחיד של כלאה שאינו מוקף חומה הוא הגן, הגובל בים. הספינה הנושאת את גיז'מאר עוגנת ליד הגן. המלכה ואשת סודה מטפלות בפצעי האביר ונותנות לו מחסה בטירה, כלוב הזהב של הגבירה. גיז'מאר והמלכה מתאהבים זה בזו כמעט מיד, אך שניהם אינם בטוחים שהתאהבותם הדדית. האביר מתוודה על רגשותיו בפני אשת הסוד של הגבירה, והיא מארגנת עבורו פגישה סודית עם המלכה. ברגע שהיא משתכנעת בכנות כוונותיו של גיז'מאר, הם מממשים את אהבתם. כאות אמונים זה לזה, הוא מעניק לה חגורת-צניעות, בעוד היא מעניקה לו שרוך-מותניים העשוי מבגדיו שלו. השרוך נתפר כך שאיש זולת המלכה וגיז'מאר לא יוכל להתירו מבלי לקרוע את הבגד.
שנה ומחצה של אושר אותו הם חולקים יחדיו חולפות, עד שלפתע חצרן המלך מגלה אותם יחדיו. המלך מכריח את גיז'מאר לשוב למולדתו. עם שובו, ההמונים מריעים לגיז'מאר כגיבור, אך הוא אינו מצליח להשתחרר מהמחשבות על אהובתו שבמרחקים. בינתיים, המלך כולא את המלכה בצריח-שיש. לאחר שנתיים בשבי, היא מפתחת דיכאון עמוק בשל כיסופיה לגיז'מאר. היא מצליחה להימלט מהצריח וחוככת בדעתה אם להתאבד בטביעה בים הסמוך. או-אז מתגלה בפניה אותה ספינה מסתורית שנשאה את גיז'מאר בשעתו, והיא מחליטה לעלות על סיפונה. הספינה מביאה אותה לברטאן, שם היא נופלת בשבי אציל בשם מריאדוק. הוא מנסה לאונסה, אך חגורת-הצניעות מונעת זאת בעדו.
מאוחר יותר עורך האציל מריאדוק טורניר היאבקות, בו נוכח גם גיז'מאר. הוא מזהה את המלכה, וכמבחן לווידוא זהותה, מרשה לה לנסות ולהתיר את שרוך-חולצתו שהיא העניקה לו לפני שנים. היא צולחת את המשימה, ומגוללת בפניו ארוכות את עלילותיה רוויות-הסבל. מריאדוק מנסה לשמור את המלכה בחזקתו, אך גיז'מאר מסכל את מזימתו ולבסוף הורגו.
רמיזות

בתמשיח המעטר את קיר חדרה של המלכה נראית ונוס, אלת-האהבה, המשליכה את "רפואות האהבה", ספרו של אובידיוס, אל תוך האש.