stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האדי ח'אמנאי

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1948  (בן 76) משהד
 מדינה:  איראן איראן
 פעילות בולטת:  המזכיר הכללי של אספת הכוחות הרפורמיסטים של האימאם לין
 ידוע בשל:  רפורמיסט, שהתנגד לאחיו הבכור המנהיג העליון של איראן
 תפקיד:  פוליטיקאי, בלשן ואג'תהאד
 תואר:  סייד
 מפלגה:  מפלגת הרפובליקה האסלאמית 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם שיעי 
 
סייד האדי ח'אמנאי, (בפרסית: سید هادی خامنه‌ای; נולד ב-26 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי רפורמיסט, אג'תהאד ובלשן איראני. הוא חבר מפתח באיגוד הרפורמיסטי של אנשי הדת הלוחמים וסגן שר לשעבר במג'לס (הפרלמנט) האיראני המייצג את מחוז טהראן.
רקע

ח'אמנאי הוא אחיו הצעיר של המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי, שאיתו הוא לא הסכים ועל כן הוא היה מנוכר ממנו. האדי ח'אמנאי, נולד ב-26 בינואר 1948, לג'וואד ח'אמנאי, איש דת איראני אזרי (אנ'), והאם פרסית אתנית מיזד. הוא אחד משמונה אחים, בילה את זמנו הפנוי בגידול ציפורים ובספורט. הוא מספר שאביו לא הכריח אותו ללמוד לימודי דת.
פוליטיקה

האדי ח'אמנאי הפך לרפורמיסט מוביל בשנות ה-90, דבר שהעמיד אותו בסתירה לאחיו הגדול, שאת עמדתו הרשמית הוא ביקר כבעל כוח רב מדי. האדי ח'אמנאי היה יועץ חשוב של הנשיא הרפורמיסטי מוחמד ח'אתמי וסגן שר בשנות ה-80.
מלבד החברות במועצת אנשי הדת הלוחמים, האדי ח'אמנאי הוא המזכיר הכללי של אספת הכוחות של האימאם לין.
"הימין הפוליטי באיראן אומר שהמנהיג העליון של איראן הוא מעל החוק, הוא יכול לשנות את החוק, הוא יכול לגזור כל מה שהוא מרגיש שהוא צודק. הסמכויות הללו יכולות לגרום לדיקטטורה", את הדברים האלה האדי ח'אמנאי אמר לסופר האמריקאי רובין רייט (אנ') בראיון בשנת 2000 בטהראן. ח'אמנאי טוען כי הבדיקה של מועצת שומרי החוקה אודות המועמדים בבחירות מאיימת על הדמוקרטיה האיראנית. הוא סבור שחלק מהמועמדים הרפורמיסטים נמנעים בטעות מלהתמודד. בשנת 1998, מועצת שומרי החוקה דחתה את מועמדותו של האדי ח'אמנאי למושב במועצת המומחים האיראנית, כביכול בשל "שאין לו מספיק כישורים תאולוגיים".
התקפות על רקע פוליטי

בשנות ה-90, האדי ח'אמנאי נאם בסמינרים ברחבי איראן והשיק עיתון רפורמיסטי כדי לספק סיקור חלופי לתקשורת הממלכתית. בסוף שנות ה-90, קיימו מתנגדי התנועה הרפורמיסטית, קמפיין שכוון כנגדו, וכלל תקיפה פיזית במהלך הרצאותיו. לטענת מתנגדיו של האדי, הרצאותיו היו ביקורתיות כלפי ההנהגה השמרנית. באחד המקרים הוא נזקק לאשפוז בשל פגיעות ראש שנגרמו לו במסגד בעיר קום. מתנגדי התנועה הרפורמיסטית קראו לאסור את הפצת עיתונו ופסלו אותו מלהתמודד למועצת המומחים האיראנית. ב-11 בפברואר 1999, כמאה אנשים תקפו את האדי ח'אמנאי בקום. התוקפים שברו את גולגולתו. ההמון השתמש ב"אבנים, מקלות, מוטות ברזל ונעליים" כדי לתקוף את ח'אמנאי. המשטרה האיראנית עצרה 45 בני אדם שעל פי החשד היו מעורבים בתקיפה.
עורכי 12 עיתונים חתמו על מכתב בגנות המתקפה על האדי ח'אמנאי. גם המשרד להכוונה לתרבות האסלאמית ו"חברת המרצים והחוקרים בסמינר התאולוגי של קום" גינו את המתקפה.
כמה פוליטיקאים שמרנים האשימו את ח'אמנאי בתקיפה. חבר הפרלמנט האיראני, רג'אב רחמני טען כי האדי ח'אמנאי ביים את התקיפה כדי למשוך תשומת לב ורחמים. מוחמד מוהאג'רי מהעיתון "קייהאן" טען שההערות של האדי ח'אמנאי הן "הגורם העיקרי לאלימות".
סגירת העיתונים

האדי ח'אמנאי היה המוציא לאור של עיתונים שונים, כולל העיתון חייט-אי-נו Hayat-e-No. בית הדין המיוחד לאנשי הדת, בית דין שמונה על ידי המנהיג העליון, האשים את העיתון חייט-אי-נו ב"עבירות על עקרונות העיתונות". העיתון הואשם בפרסום קריקטורה שמעליבה את האימאם חומייני. בתגובה, אמר ח'אמנאי בפרלמנט שהוא היה מעדיף למות מאשר להיות מואשם בהעלבת האימאם. בית המשפט המיוחד לאנשי הדת אסר זמנית את המשך הפצת העיתון בינואר 2000. לפי הגרדיאן, העיתון חייט-אי-נו הוא עיתון אמין. פייננשל טיימס קבע כי העיתון חייט-אי-נו היה יומון פרו-רפורמי. הפצת העיתון נאסרה בדצמבר 2009 על ידי מועצת הפיקוח על העיתונות "בשל פרסומים שמחוץ לתקנות".
העיתון השני של האדי ח'אמנאי, ג'האן-אי אסלאם Jahan-e Islam, נסגר ב-1995. העיתון הואשם בהעלבת האמונות האסלאמיות ובפרסום מידע כוזב. לפי הניו יורק טיימס, ג'האן-אי אסלאם היה יומון מתון. עם זאת, ב-1995, ה"ניו יורק טיימס" אפיין את ג'האן-אי אסלאם, כ"עיתון אסלאמי קשוח".
הערות שוליים

↑  "دعای شریعتی برای رهایی هادی خامنه‌ای/ روایت شکنجه با آپولو". 22 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  (14 February 1999) Reformist Kin of Iran Leader is Attacked by Militants The New York Times
1 2  Three editors of banned daily arrested over controversial cartoon Payvand
1 2  Zahedi, Dariush.
1 2  News related to Iran, Iranians and Persians FarsiNet News February 1999
↑  دعای شریعتی برای رهایی هادی خامنه‌ای/ روایت شکنجه با آپولو, خبرگزاری مهر | اخبار ایران و جهان | Mehr News Agency, ‏2022-01-22 (בפרסית)
↑  Schneider, Howard.
1 2  frontline: terror and tehran: inside iran: by popular demand - iranian elections, 1997-2001 PBS
↑  Ehteshami, Anoushiravan.
↑  Iran elections: Key people and parties BBC 17 February 2004
↑  Khamenei's brother attacks reformist purge BBC 12 January 2000
↑  RFE/RL Iran Report.
↑  "Reformist Kin Of Iran Leader Is Attacked By Militants (Published 1999)" (באנגלית). 1999-02-14. נבדק ב-2023-08-20.
↑  Wright, Robin, Sacred Rage, Simon and Schuster, (2001), p.283.
1 2  "Reformist Kin Of Iran Leader Is Attacked By Militants (Published 1999)" (באנגלית). 1999-02-14. נבדק ב-2023-08-20.
1 2  Arrests for political violence The New York Times
1 2 3 4  RFE/RL Iran Report Global Security
↑  Gholam Khiabany (2009). Iranian Media: The Paradox of Modernity. Routledge. p. 112. ISBN 978-0-203-87641-1.
↑  Ayatollah's brother faces court summons BBC News
↑  Middle East | Cartoon sparks mass Iran protests BBC News
↑  Bin Laden's No 2 'captured in Iran' The Guardian
↑  Dinmore, Guy (11 September 2000).
↑  "Reformist Daily "Hayate No" Banned". Press TV via Payvand. 8 בדצמבר 2009. נבדק ב-15 באוקטובר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "World News Briefs; Hard-Line Islamic Paper Is Banned by Iran.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1983

הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-9 ביוני 1983, ובמסגרתן ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר התמודדה על כהונה שנייה בתפקיד, מול מנהיג מפלגת הלייבור מייקל פוט.
כהונתה של תאצ'ר אופיינה בשפל כלכלי - הכלכלה הבריטית עברה מיתון, ואחוזי האבטלה עלו - מה שהביא לירידה בפופולריות של תאצ'ר. עם זאת, ניצחון הבריטים במלחמת פוקלנד שיקם את תדמיתה הציבורית והביא לעלייה בפופולריות שלה, שבשיאה החליטה תאצ'ר להקדים את הבחירות כדי לנצל את המומנטום.
מפלגת הלייבור הובילה בסקרים לאורך תקופה ארוכה, אך חילוקי דעות פנימיים בנושאי מדיניות היו בעוכריה. עמדות המפלגה זזו שמאלה ונוצר פילוג, שבשיאו פרשו חברי לייבור מתונים מהמפלגה והצטרפו למפלגה הסוציאליסטית. בסופו של דבר הקימה המפלגה הסוציאליסטית, יחד עם המפלגה הליברלית מפלגה מאוחדת - שסחפה קולות של מאוכזבי הלייבור.
פיצול קולות האופוזיציה בין הלייבור לאיחוד, לצד הפופולריות הגואה של תאצ'ר, הביאו לניצחון סוחף של השמרנים בבחירות. על אף שאיבדה מעט קולות מהבחירות הקודמות, עלתה המפלגה במספר המושבים באופן משמעותי וזכתה לניצחון הגדול ביותר של מפלגה בבחירות בבריטניה מאז הלייבור ב-1945. תבוסת הלייבור הייתה שפל אלקטורלי עבור המפלגה, והתוצאה הנמוכה ביותר שלה מאז 1918. המפלגה המאוחדת, שזה עתה קמה, הכפילה את כוחה, וההפרש בינה ובין הלייבור עמד על 2 אחוזים בלבד - מה שערער את מעמד הלייבור כאופוזיציה הראשית לממשלה.
ראו גם

הבחירות הכלליות בבריטניה (1987)
הבחירות הכלליות בבריטניה 1992

הבחירות הכלליות בבריטניה (הממלכה המאוחדת) התקיימו ב-9 באפריל 1992, ונחשבות בעיני רבים לאחת ממערכות הבחירות הדרמטיות ביותר שנערכו בבריטניה מאז מלחמת העולם השנייה.
ראש הממשלה ג'ון מייג'ור, שנכנס לתפקידו ב-1990 לאחר התפטרותה של מרגרט תאצ'ר, עמד לבחירה לאחר שנתיים סוערות בתפקיד, שבמהלכן עברה הכלכלה הבריטית מיתון, וכללו בין השאר את המעורבות הבריטית במלחמת המפרץ. הוא התמודד על ראשות הממשלה מול מנהיג הלייבור ניל קינוק, שניסה להיבחר לראשות הממשלה בפעם השנייה ברציפות (לאחר שהפסיד לתאצ'ר ב-1987).
הסקרים שפורסמו לאורך מערכת הבחירות הציגו קרב צמוד בין שני המועמדים, עם הובלה קלה לקינוק, והעריכו כי הבחירות יסתיימו בפרלמנט תלוי, ללא רוב מוחלט לאף מפלגה. לכן, הופתעו רבים מתוצאות הבחירות שהראו ניצחון גדול (ביחס לציפיות) למייג'ור. לא זו אף זו, השמרנים זכו ברוב מוחלט בפרלמנט (אם כי מופחת משמעותית מהרוב שהיה להם טרם הבחירות).
היה זה הניצחון הרביעי ברציפות של המפלגה השמרנית מאז 1979, והפעם האחרונה שהמפלגה זכתה ברוב מוחלט בפרלמנט עד 2015.
ראו גם

הבחירות הכלליות בבריטניה (1997)
האדם בחלל

האסטרונאוט באז אולדרין צועד על פני הירח
תחנת החלל הבינלאומית המאוישת בטייסי חלל באופן קבוע
קולומביה, מעבורת החלל הרב־פעמית הראשונה
חקר החלל החל עוד בעת העתיקה והתמקד בזיהוי ומיפוי הכוכבים. במצרים העתיקה אסטרונומים חקרו את כוכבי השבת. בשנת 1608 המציא הנס ליפרסהיי את הטלסקופ, אשר שוכלל על ידי גלילאו גליליי, מה שאפשר למפות גם כוכבי לכת רחוקים יותר. יוהאנס קפלר, מצא כי כוכבי הלכת נעים במסילות אליפטיות סביב השמש. תנועה זו הוסברה בהמשך על פי חוקי הגרביטציה של אייזק ניוטון (1642–1727)
היסטוריה של האדם בחלל

האפשרות לשגר אדם לחלל החיצון הייתה בגדר מדע בדיוני עד למחצית השנייה של המאה ה-20. ספרו של ז'ול ורן "מהארץ לירח" משנת 1865 נחשב בעתו לנועז במיוחד. ייחודו של הספר היה בשילוב הטכנולוגיה ובתיאור המדויק של שיגור החללית באמצעות תותח ענק, בניגוד לסיפורי הרפתקאות אחרים, שבהם הגיעו לירח בכוחן של ציפורים, או בדרכים שנותרו עלומות. הבאת אדם לחלל היוותה אתגר טכנולוגי ואנושי כביר, כמו פיתוח מערכות תומכות חיים, הכוללות ציוד לשמירה על לחץ אוויר תקין ולשמירת הטמפרטורה, שיחזיקו את האדם בחיים בעת שהותו בחלל וכן יחזירהו בשלום לכדור הארץ. לשם כך היה צריך להגיע למערכות אמינות, ולאמן אסטרונאוטים שיהיו בעלי עמידות נפשית וגופנית יוצאת דופן, שיוכלו לעבור שהייה בסביבה מבודדת ועוינת, שאין אפשרות לקבל בה עזרה מידית.
במחצית השנייה של המאה ה-20 מדעני טילים וחלל, כמו ציולקובסקי, גודרד ופון-בראון, תכננו טילים ורקטות, אשר חלקם המריאו לחלל, כשהמפורסם שבהם הוא ה-V-2 שתכנן פון בראון. התוכנית לשיגורו של אדם לחלל התנהלה בשני מסלולים מקבילים: תוכנית החלל הרוסית ותוכנית החלל האמריקאית. המירוץ לשיגורו של אדם לחלל הסתיים, ב-12 באפריל 1961, בניצחונה המפתיע של ברית המועצות, עם שיגורה של חללית ובה הקוסמונאוט יורי גגארין, שהיה לאדם הראשון בחלל. כעבור חודש, ב-15 במאי 1961, שיגרה ארצות הברית לחלל את האסטרונאוט הראשון שלה, אלן שפארד. ב-1965 הקוסמונאוט אלכסיי ליאונוב הפך לאדם הראשון שביצע הליכת חלל. ב-20 ביולי 1969 החללית אפולו 11 הנחיתה לראשונה אסטרונאוטים על פני הירח. בשנת 1971 שלושה קוסמונאוטים סובייטים הפכו לראשונים לשהות בסאליוט 1, תחנת החלל הראשונה. בשנת 1975 התקיימה משימה החלל המשותפת הראשונה, בה החללית האמריקאית אפולו התחברה לחללית סויוז רוסית. בשנת 1981 ארצות הברית שיגרה את מעבורת החלל קולומביה, החללית הרב־פעמית המאוישת הראשונה.
ב-2003 הפכה הרפובליקה העממית של סין למדינה השלישית בעולם שהצליחה לשגר אדם לחלל. היא שיגרה את החללית "שנג'ואו 5", ועליה הטייקונאוט יאנג ליוויי. הטיסה נערכה 21 שעות ונסתיימה בתום 14 הקפות של כדור הארץ. ב-12 באוקטובר 2005 שיגרה סין את החללית שנג'ואו 6 ועל סיפונה שני אסטרונאוטים, פיי ג'ונלונג (40) וניה היישן (41), ששהו בחלל כחמישה ימים. ב-29 בספטמבר 2011 שוגרה תחנת החלל הסינית הראשונה, טיאנגונג 1, וב-18 ביוני 2012 עגנה עליה החללית שנג'ואו 9.
השפעה בריאותית > בריאות נפשית

במהלך שהות אסטרונאוטים בחלל הם עלולים ללקות בהפרעות נפשיות (כמו פוסט טראומה, דיכאון, חרדה וכדומה), יותר מהאדם הממוצע, בנאס"א משקיעים מיליוני דולרים לטובת טיפולים פסיכולוגים לאסטרונאוטים ואסטרונאוטים לשעבר. נכון להיום אין דרך למנוע או לצמצם את הבעיות הנפשיות. בשל הפרעות נפשיות אלו יעילות העבודה נפגעת ולעיתים נאלצים לשלוח את האסטרונאוט חזרה לכדור הארץ, דבר העולה כסף רב.
משלחת רוסית לחלל בשנת 1976 הוחזרה לכדור הארץ לאחר שדיווח על ריח חריף גרם לחשש לדליפת נוזל, אך לאחר בדיקה מקיפה התברר שאין כל דליפה או תקלה טכנית, האסטרונאוטים הזו את הריח והביאו להוצאות רבות לשווא.
השפעה בריאותית > מערכות החושים

שמיעה - בתחנת חלל וחלליות ישנם רעשי מכונות ותו לא. לא יכולים להיות רעשים סביבתיים כי אין תווך שיכול להעביר את גלי הקול. אמנם ישנם חברי צוות אשר יכולים לדבר אחד עם השני אך הקול שלהם מפסיק לגרות את חוש השמיעה באותה המידה.
ראייה - בשל הגרביטציה האפסית שבחלל נוזלי הגוף מתפרסים בלחץ שווה, מצב השונה מהמצב בכדור הארץ בו הלחצים שונים. מסיבה זו הפנים של האסטרונאוטים מתנפחות ולוחצות על העיניים ופוגעות בראייה. בנוסף הנוף הסובב את האסטרונאוטים קבוע, דבר הפוגע בגירוי עיניהם. כמו כן בשל הקרינה הקוסמית האסטרונאוטים רואים הבזקים.
ריח - בשל הגרביטציה האפסית נוזלי הגוף עולים לפנים ומונעים מהסינוסים להתייבש מה שמקהה את חוש הריח. לתחנת החלל ריח קבוע המתואר כריח של אבק שרפה.
טעם - הפגיעה בחוש הריח פוגעת גם בחוש הטעם. האוכל של האסטרונאוטים תפל וישנם רק מאכלים מסוימים שמותר לאכול. האוכל מגיע מכדור הארץ רק אחת לכמה חודשים.
מגע - אין כמעט מגע פיזי משתנה. כמעט ואין מגע אנושי במשך כל במסע.
מערכת שיווי המשקל - בשל החוסר בכבידה חלה פגיעה בשיווי המשקל ובתנועת האסטרונאוטים.
מערכת פרופריוספציה (מערכת המגע העמוק) - כתוצאה מכוח המשיכה האפסי מופעלים כוחות מעטים על שרירי האסטרונאוטים ואין קלט של המערכת.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: אדם בחלל
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
אדם וחלל - מונחים
רשימה של טיסות חלל מאוישות
חקר החלל
חקר הירח
המירוץ לחלל
חללית
סוכנות חלל
טכנולוגיית חלל
טיסות מאוישות למאדים
הערות שוליים

↑  Space Psychology and Psychiatry. Springer Science & Business Media. 2008. ISBN 1402067704. משנת 1981 עד לשנת 1989 נמצאו 34 סימנים ותופעות התנהגותיות שליליות בקרב האסטרונאוטים שחזרו מהחלל (לא מצאתי לאיזה עמוד הערה זו מתייחסת)
↑  Vaughan Bell (5 באוקטובר 2014). "Isolation and hallucinations: the mental health challenges faced by astronauts". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Space travel squashes your brain and floods it with extra liquid 2 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548321905171  GND: 4144455-3  LCCN: sh85080584  NARA: 10639262
הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית (2012)

הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית נערכו ב-20 באוקטובר 2012, עם חלק שני שהתקיים ב-24 בנובמבר 2012 וכללו את 352 הרשויות המקומיות הפלסטיניות.
רקע

הבחירות לרשויות המקומיות תוכננו במקור ל-17 ביולי 2010. עם זאת, ועדת הבחירות המרכזית הפלסטינית לא הייתה מסוגלת לפעול ברצועת עזה שבשליטת חמאס, וכתוצאה מכך הממשלה הפלסטינית הודיעה ב-25 באפריל כי הבחירות יידחו ברצועה. ב-10 ביוני 2010 הודיעה הממשלה כי כל הבחירות המקומיות בוטלו.
ב-10 ביולי 2012 הודיעה הממשלה כי הבחירות המקומיות תתקיימנה ב-20 באוקטובר של אותה שנה.
הבחירות

בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בגדה המערבית ב-20 באוקטובר 2012, עם חלק שני שהתקיים ב-24 בנובמבר 2012, פת"ח טען לניצחון לאחר שחמאס הודיע שלא ישתתף בבחירות. ההצבעה התקיימה רק ב-92 מתוך 353 רשויות מקומיות, וביותר מ-80 כפרים לא הצליחו לייצר רשימות מועמדים.
| בחירות ברשות הפלסטינית |
| --- | --- | --- |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2005 • 2021 (לא התקיימו) |  |
| בחירות למועצה המחוקקת | 1996 • 2006 • 2021 (לא התקיימו) |  |
| בחירות לרשויות מקומיות | 2004–05 • 2012 • 2017 • 2021–22 |  |
הילה אלינב

| --- | --- |

 לידה:  באר טוביה
 לאום:  ישראל ישראל
 לימודי רפואה:  דוקטור לרפואה (MD) מהאוניברסיטה העברית
 התמחות:  רפואה פנימית, המטולוגיה, מיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות
 תפקידים:  רופאה בכירה  מנהלת מרכז האיידס במרכז רפואי הדסה בירושלים  מרצה בכירה באוניברסיטה העברית
 מחלקות ובתי חולים:  מיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות בבית החולים הדסה עין-כרם
 בן זוג:  ערן אלינב
 מספר צאצאים:  3
הילה אלינב היא רופאה ישראלית, מנהלת מרכז האיידס בבית החולים הדסה עין-כרם בירושלים. משמשת כרופאה בכירה במחלקה למיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות בבית החולים, ומרצה בכירה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אלינב מחזיקה בשלוש התמחויות קליניות: רפואה פנימית, המטולוגיה ומיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אלינב נולדה וגדלה בבאר טוביה, ולמדה בתיכון אמית במושב. את שירותה הצבאי עשתה כפקידת מבצעים ביחידת שלדג.
ביוגרפיה > דרכה האקדמית

בשנת 1992 החלה ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר שנת סטאז׳ בבית החולים הדסה עין-כרם סיימה את לימודיה (בהצטיינות יתרה) בשנת 2000, וקיבלה תואר דוקטור לרפואה.
בשנת 2001 קיבלה את רישיונה לעסוק ברפואה. בין השנים 1996–1998, עבדה כאחות בחדר המיון בבית החולים הדסה הר הצופים.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

בין השנים 2001–2006, סיימה אלינב התמחות ברפואה פנימית והתמחות על בהמטולוגיה. בשנת 2009 סיימה אלינב התמחות נוספת במיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות.
עובדת כרופאה בכירה במחלקה למיקרוביולוגיה קלינית ומחלות זיהומיות בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
מאז שנת 2009 שימשה אלינב כראש היחידה לרפואת האיידס בהדסה. לאחר שנפתח מרכז האיידס החדש בשנת 2018, אלינב מנהלת את המרכז. בעבודתה היא מטפלת בנשאי HIV וחולי איידס, חוקרת ומרצה על HIV, מקדמת את הטיפול התרופתי בו ומקדמת מניעת הדבקה בנגיף בקרב אנשים עם סיכון גבוה להדבקה. ב-1 בדצמבר, יום האיידס העולמי, עורכת אלינב במרכז האיידס מבצע בדיקות חינמי לעובדים והמבקרים בבית החולים.
מחקרה עוסק במיגור מחלת האיידס במדינת ישראל ובמציאת תרופה לנגיף, תוך חקר המיקרוביום של נגיף ה-HIV וניסיון להתחקות אחר דרכים להשמידו מהגוף לאחר ההדבקה. במחקרה אלינב מנסה גם להתחקות אחר מניעת ילודת תינוקות חולים בנגיף. התבטאה מספר פעמים בנושא ואמרה כי ניתן למגר את מחלת האיידס מישראל, ובמרץ 2023 הגישה נייר עמדה מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל בנושא "מיגור מחלת האיידס בישראל עד 2030", עמדה אותה הציגה יחד עם 10 רופאים נוספים, ביניהם גליה רהב, נדב דוידוביץ' וחגי לוין.
אלינב משמשת גם כגזברית ה"חברה הישראלית לכשל חיסוני נרכש" - חברה שנוסדה בשנת 2007 ומאגדת מומחים לרפואת מחלות זיהומיות ואיידס בפרט.
אלינב מתנדבת כרופאה בצה"ל, במרכז לנפגעות תקיפה מינית, ובמרכז טיפול בפליטים. בהזדמנויות שונות מגיעה אלינב לדיונים בכנסת על מחלת האיידס וסוקרת בפני הכנסת את הנתונים, תוך ניסיון לקדם את הטיפול התרופתי לנשאי הנגיף והטיפול התרופתי המונע הדבקה (PrEP). בשנת 2016 הייתה ממובילי התוכנית למניעת HIV וייצגה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בראשות חבר הכנסת אלי אלאלוף. במסגרת התוכנית משרד הבריאות הכניס את טיפול ה-PrEP לישראל, ומשמעותו טיפול תרופתי באנשים שאינם נשאי HIV.
משנת 2021 מתנדבת אלינב במרפאת "לרעך כמוך", מרפאת הסטודנטים של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה. המרפאה היא יוזמה של סטודנטים לרפואה, שמטרתה להעניק שירותים רפואיים לקהילה חסרת המעמד בירושלים ובסביבתה שאין בידה ביטוח בריאות ונגישות לשירותים רפואיים.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

אלינב משמשת כמרצה בכירה בסגל האקדמי של הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא מלמדת בשישה קורסים לתואר דוקטור לרפואה: מיקרוביולוגיה רפואית; מערכת הנשימה של האדם החולה; מבוא לרפואה קלינית - יחסי גומלין בין מערכות - חלק א'; רפואה פנימית - שנה ד'; רפואה פנימית - שנה ו; וקורס בחירה מחלות זיהומיות. נוסף על כך, אלינב חברה בנציבות למניעת הטרדה מינית באוניברסיטה, והיא נציגת הנציבות בבית החולים הדסה עין-כרם.
מספר שנים ברציפות נחשבת אלינב למרצה מצטיינת בסגל, ומשנת 2010 שמה מתפרסם ומדורג גבוה מאוד בסקרי שביעות הרצון של הסטודנטים[דרוש מקור].
נבחרה שלוש שנים ברציפות לרשימת הרופאים הטובים של השנה אותה מגיש המגזין פורבס.
בשנת 2021 קיבלה אלינב את פרס הפקולטה לרפואה למורים מצטיינים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לד"ר ערן אלינב, רופא מומחה לאימונולוגיה וחוקר מיקרוביום במכון ויצמן למדע. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים במזכרת בתיה.
ראו גם

איידס בישראל
מיקרוביום
הערות שוליים

↑  אלדה נתנאל, תיכון אמית באר טוביה זוכרים את רבין יחד עם אלופי צה"ל, באתר יישובניק.נט, ‏03.11.2020
↑   הילה אלינב, איידס: המחלה שהרגה עשרות מיליונים והיום אפשר לחיות איתה, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2018
↑  הילה אלינב, למה נשאי HIV מפחדים מהטיפול שיעזור להם?, באתר ynet, 18 בדצמבר 2014
↑  מרכז רפואי הדסה, יום האיידס הבינלאומי: מבצע בדיקות בהדסה, באתר פייסבוק, ‏12.02.2016
↑  דן טורנר, חן מוסקוביץ, הילה אלינב, שרון רייספלד, גל וגנר קולסקו, יאן מיסקין, גליה רהב, מרטין אליס, חגי לוין, נדב דוידוביץ', זהר מור, מיגור האיידס בישראל עד 2030, באתר הר"י, ‏מרץ 2023
↑  החברה הישראלית לכשל חיסוני נרכש, באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
1 2   עידו אפרתי, נשאי HIV חסרי מעמד מקבלים טיפול באיכות ירודה: "יותר גרוע מבעולם השלישי", באתר הארץ, 6 ביוני 2021
↑  במסגרת ציון יום זכויות לקהילה הגאה בכנסת על סדר היום: טיפול מונע לHIV בישראל, באתר כנסת פתוחה, ‏23.02.2016
↑  רותם אליזרע, אושר בכנסת: תרופה נגד איידס לאנשים שמקיימים סקס לא מוגן, באתר ynet, 23 בפברואר 2016
↑  מרפאת לרעך כמוך, באתר הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  המרכז הרפואי הדסה, הרופאים הטובים 2018, באתר פייסבוק
↑  המרכז הרפואי הדסה, הרופאים הטובים 2019, באתר פייסבוק
↑  הרופאים הטובים 2020, באתר המרכז הרפואי הדסה
↑  פרסי הפקולטה 2021, באתר הפקולטה לרפואה
האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

קמפוס האוניברסיטה בלאונרדו
 מכון טכנולוגי
 תקופת הפעילות:  1863–הווה (כ־161 שנים)
 מייסדים:  פרנצ'סקו בריוסקי 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  Donatella Sciuto 
 צוות:  1,200
 סגל:  1,400
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  42,496
 סטודנטים לתואר ראשון:  27,663
 סטודנטים לתואר שלישי:  900
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  14,331
 מיקום
 מיקום:  מילאנו, איטליה
 מדינה:  איטליה איטליה
 קואורדינטות:  45°28′41″N 9°13′38″E﻿ / ﻿45.478030555556°N 9.2273194444444°E﻿ / 45.478030555556; 9.2273194444444
 www.polimi.it
  (למפת מילאנו מוגדלת) האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו(למפת מילאנו רגילה) האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו he
 
האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו (באיטלקית:  Politecnico di Milano) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת במילאנו שבאיטליה שהוקמה בשנת 1863, מה שהופך אותה לאוניברסיטה הוותיקה בעיר. האוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו מורכבת משישה קמפוסים הממוקמים בערים מילאנו (קמפוסי לאונרדו ובוביזה), לקו, קרמונה, מנטובה ופיאצ'נצה. באוניברסיטה הפוליטכנית לומדים כ-42,000 סטודנטים ובכך היא האוניברסיטה הטכנית הגדולה באיטליה.
האוניברסיטה חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם וחברה בליגת IDEA. בנוסף על כך, במוסד פועלת גם תוכנית ארסמוס. מבין בוגריה הידועים ניתן למנות את רנצו פיאנו, סול סטיינברג, אדריאנו אוליבטי, אלדו רוסי וזוכה פרס נובל ג'וליו נטה.
היסטוריה

האוניברסיטה הפוליטכנית נוסדה בנובמבר 1863 עם כ-30 סטודנטים והמקצוע היחידי שנלמד בה בתחילה היה הנדסה אזרחית ותעשייתית. כשנתיים לאחר מכן החלו ללמד גם אדריכלות. בשנת 1913 סיימה את לימודיה הסטודנטית הראשונה בתולדות המוסד. בשנת 1993 החלו לימודי עיצוב תעשייתי.
באפריל 2012 הודיעה האוניברסיטה כי החל משנת 2014 כל הקורסים לתארים מתקדמים ילמדו רק באנגלית. החלטה זו שונתה באופן חלקי לאחר החלטת בית המשפט העליון באיטליה כי לא ניתן לבטל לחלוטין את השפה האיטלקית במוסדות האקדמיה.
מחלקות

האוניברסיטה הפוליטכנית של מילאנו מאורגנת ב-12 מחלקות:
המחלקה לאדריכלות ולימודים עירוניים
המחלקה לאדריכלות, סביבה בנויה והנדסת בנייה
המחלקה לכימיה, חומרים והנדסה כימית
המחלקה להנדסה אזרחית והנדסת הסביבה
המחלקה לעיצוב
המחלקה לאלקטרוניקה, מידענות והנדסת ביוטכנולוגיה
המחלקה לאנרגיה
המחלקה לניהול, כלכלה והנדסת תעשייה וניהול
המחלקה למתמטיקה
המחלקה להנדסת מכונות
המחלקה לפיזיקה
המחלקה להנדסת אווירונאוטיקה
דירוגים בין-לאומיים

דירוג שאנגחאי: מקום 201–300 (2021)
Times Higher Education: מקום 301–350 (2020)
דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 139 (2023)
האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס

ערך זה עוסק במוסד פלסטיני ללמידה מרחוק. אם התכוונתם לאוניברסיטה במזרח ירושלים בעלת שם דומה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Building a Better Palestinian Future
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים)
 מייסדים:  הארגון לשחרור פלסטין 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  ד"ר יונס עמר
 סטודנטים
 :  58,000
 מיקום
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 קואורדינטות:  31°54′47″N 35°11′58″E﻿ / ﻿31.913055555556°N 35.199444444444°E﻿ / 31.913055555556; 35.199444444444
 אתר האוניברסיטה
  (למפת גוש דן מוגדלת) האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס(למפת גוש דן רגילה) האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס
 
האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס (בערבית: جامعة القدس المفتوحة) היא האוניברסיטה הפלסטינית הגדולה ביותר והמוסד היחיד ללמידה מרחוק ברשות הפלסטינית. היא הוקמה בשנת 1991 על פי החלטה של ארגון השחרור הפלסטיני בעמאן. כיום לומדים דרכה מעל 58,920 סטודנטים (מתוכם 40.2% נשים) ב-24 סניפים הפזורים ביהודה ושומרון וברצועת עזה.
מעמד האוניברסיטה

האוניברסיטה הפתוחה היא אוניברסיטה ציבורית. היא נמצאת בשליטה ובפיקוח ישיר של המשרד לחינוך ולהשכלה גבוהה של הרשות הפלסטינית, האחראי לגיוס מורים ולתשלום משכורות. אתר האינטרנט של האוניברסיטה הוקם מכספי סיוע של האו"ם, ומרבית הלמידה נעשית דרך רשת האינטרנט. בנוסף, האוניברסיטה מוציאה ספרי לימוד ומקליטה הרצאות.
מרבית הסטודנטים באוניברסיטה לומדים הוראה, כלכלה או מדעי החברה, וישנן גם תוכניות לימוד במדע וטכנולוגיה, חקלאות וניהול. הסניפים הגדולים ביותר נמצאים ברמאללה, שכם, טולכרם, חברון וקלקיליה. לאוניברסיטה גם סניפים בערב הסעודית ובאיחוד האמירויות. בנייני המנהלה נמצאים ברמאללה ובחברון. שתי הספריות המרכזיות נמצאות בעזה ובבית לחם והן כוללות גם מעבדות מחשבים.
פקולטות

באוניברסיטה פקולטות למדעים ולמדעי הרוח.
הפקולטות למדעים כוללות:
פקולטה למדע
פקולטה להנדסה
פקולטה לחקלאות
פקולטה לרוקחות
פקולטה לווטרינריה
פקולטה לטכנולוגיית מידע
הפקולטות למדעי הרוח כוללות:
פקולטה לאמנויות
פקולטה ללימודי אסלאם
פקולטה לכלכלה ולמדעי המנהל
פקולטה למדעי החינוך
פקולטה לאמנויות היצירה
פקולטה למשפטים