מאדים
בתרבות

צבע פניו של מאדים אדמדם בשל ריבוי בתחמוצות ברזל בקרקעו, ומכאן שמו העברי והכינוי "כוכב הלכת האדום". כמו כן מבין שבע המתכות הקדומות הברזל יוחס לו. שמו בלעז הוא מארס (Mars), משום שהוא זוהה במיתולוגיה הרומית עם אל המלחמה בשם זה (המקביל לארס מהמיתולוגיה היוונית). שם זה ניתן לו בשל מראהו האדמדם בשמי הלילה, שהרי הצבע האדום מתקשר למלחמה. באסטרונומיה הבבלית זוהה מאדים עם אל המלחמה, האש וההרס נרגל. מארס נשאר מזוהה בתרבות עם מלחמה ואלימות. במסכת שבת נאמר כי אדם הנולד ב"מזל מאדים" יעסוק בהוצאת דם:
האי מאן דבמאדים יהי גבר אשיד דמא. אמר רב אשי: אי אומנא אי גנבא אי טבחא אי מוהלא.
כיוון שמאדים נקשר ליום שלישי אסר שמואל על הקזת דם בימי שלישי רש"י מסביר את האיסור בכך ש”מזל מאדים ממונה על החרב ועל הדבר ועל הפורעניות”. הקשר בין מאדים לשפיכות דמים ואלימות מופיע גם ב"כתר מלכות" של רבי שלמה אבן גבירול לעיל.
סמלו של מאדים מקורו במיתולוגיה הרומית - מגינו וחניתו של מארס. משמש בביולוגיה לציון המגדר זכר ובאלכימיה לציון היסוד ברזל.
מאדים לוקח חלק חשוב באסטרולוגיה מערבית והודית, בה הוא מסמל את האל ההודי מאנגלה, ומסמל דחף ואנרגיה. המתאם הסטטיסטי אפקט מאדים מקשר בין הצלחה במקצועות למיקומו בשמיים של מאדים.
במאה ה־19 הרזולוציה של טלסקופים השתפרה מספיק כדי לאפיין את פני השטח של מאדים. בספטמבר 1877 התקרב מאדים לשמש והיה על הקו שבין השמש לכדור הארץ (Perihelic Opposition) כלומר בתנאי צפייה אופטימליים – מצב המתרחש פעם ב־15-17 שנים. האסטרונום ג'ובאני סקיאפָּרֶלִי (Giovanni Schiaparelli) השתמש אז בטלסקופ של 22 סנטימטרים כדי למפות לראשונה את פני הכוכב. במפות הופיעו "תעלות" שלימים התברר שהן טעויות אופטיות בלבד. סקיאפרלי תיאר את הקווים הללו במילה האיטלקית canali כלומר ערוצים וכינה אותם על שמות נהרות מיתולוגיים. לאנגלית תורגם המושג כ־canals - תעלות כלומר כתוצר של פעילות כריה של יצורים תבוניים. ה"תעלות" דווחו גם על ידי האסטרונום פרסיוול לוול בהזדמנות הצפייה הבאה ב־1894 באמצעות טלסקופים משוכללים יותר (300 ו־450 מ"מ). התעלות וכן השינויים העונתיים בצבעים ביססו את הרעיון שמאדים מיושב. אלא שככל שהשתכללו הטלסקופים נצפו פחות תעלות וב־1909 באמצעות טלסקופ של 840 מ"מ נצפו קווים לא ישרים אך לא תעלות.
מאמרים על הביולוגיה של מאדים הופיעו עד לשנות ה־60 של המאה ה־20 כשחלליות מארינר בקרו בכוכב. הרעיון שכוכב מאדים מיושב היווה בסיס ליצירות מדע בדיוני רבות שהראשונה שבהן מלחמת העולמות של ה. ג'. וולס. בין יצירות אלו נכללים גם "כוכב אדום" של הסופר והפילוסוף הרוסי אלכסנדר בוגדנוב, סדרת ספרי בארסום של אדגר רייס בורוז, "אאליטה" של סופר המדע בדיוני אלכסיי ניקולייביץ' טולסטוי, "מכוכב הדממה" של ק. ס. לואיס, "הרפתקה בחלל" של פרדריק בראון, "רשימות מן המאדים" של ריי ברדבורי, "The Outward Urge" של ג'ון וינדהם, "חולות מאדים" של ארתור סי. קלארק ו"כדרך בני מאדים" של אייזק אסימוב. דמויות ממאדים הופיעו למשל ב"לוני טונס" (מרווין ממאדים) ובסרטי מדע בדיוני רבים.
מאדים מופיע ביצירה המוזיקלית כוכבי הלכת של גוסטב הולסט כמביא המלחמה והכעס. זאת לצד יופיטר מביא השמחה, ונוס ונפטון.
בשנת 2011 יצא לאור ספר מתח ומדע בדיוני של אנדי ויר "The Martian" וב- 2014 בתרגום לעברית בשם לבד על מאדים המתאר אסטרונאוט שננטש לבדו במאדים וסיפור הישרדותו וחילוצו. בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט בשם "להציל את מארק וואטני", על פי "The Martian".
מאדים מופיע בשירו של דייוויד בואי "Life on Mars". השיר נכנס בשנת 2015 לרשימת "100 השירים הטובים בעולם" של הטלגרף. מאדים מוצג בתור מוצא נואש של עלמה צעירה המגלה כי החיים אינם זוהרים כפי שחשבה, כשזו שוקעת בפנטזיה על חיים טובים יותר.