stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוס אולבריכט
לאחר הרשעה > קריאות להמתקת העונש

הרשעתו של אולבריכט הפכה לסמל מחאה בקרב חוגים ליברטריאניים בארצות הברית. לאחר מעצרו יזמה אמו, לין אולבריכט, קמפיין לבחינת גזר דינו ולשחרורו המוקדם. תנועת " שחררו את רוס" (Free Ross) התפשטה במהירות ברשתות החברתיות, דרך מדיה חברתית, מוצרים נלווים ועצומה אשר צברה למעלה מ-600,000 חתימות. במהלך השנים, הקמפיין זכה לתמיכה רחבה מצד פוליטיקאים ליברטריאנים, תומכי רפורמות במערכת הכליאה וחברים בקהילת הקריפטו, הרואים באולבריכט חלוץ ביטקוין, אשר סייע להפצת השימוש במטבע הדיגיטלי, הביטקוין, באמצעות פלטפורמת ה-Silk Road שלו.
במאי 2022, חבר הקונגרס הרפובליקני הליברטריאני, תומאס מאסי (Thomas Massie), המזוהה עם האגף הליברטריאני של המפלגה, קרא להמתקת עונשו של רוס אולבריכט. קרן Reason Foundation, המזוהה עם השקפות ליברטריאניות, ניסתה לגייס כספים תוך שימוש בתיקו לאולבריכט. בנוסף, ג'ו יורגנסן (Jo Jorgensen), מועמדת המפלגה הליברטריאנית לנשיאות בשנת 2020, הצהירה במהלך קמפיין הבחירות שלה כי תעניק חנינה לאולבריכט אם תיבחר.
במאי 2024, המועמד הרפובליקני לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ הצהיר כי אם ייבחר מחדש, הוא ימתיק את עונשו של רוס אולבריכט כבר ביום הראשון לכהונתו. ביוני 2024 המועמד הדמוקרטי לנשיאות רוברט פ. קנדי ג'וניור התחייב באופן דומה להעניק חנינה את אולבריכט, אם ייבחר. על פי דיווח של מגזין Wired, מוועידת ביטקוין 2024 שהתקיימה בנאשוויל, סוגיית החנינה של אולבריכט הפכה לנושא מרכזי בקרב קהילת תומכי הקריפטו, כאשר חלקם אף התייחסו אליה כאל גורם מכריע בבחירת מועמד לנשיאות. בגיליון נובמבר 2024 של מגזין Reason, אמר מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות, צ'ייס אוליבר (Chase Oliver): "הייתי רוצה לראות את טראמפ, אם ייבחר, ממתיק את עונשו של רוס אולבריכט. למען האמת, אם אני הייתי הנשיא, הייתי מעניק לו חנינה מלאה".
לאחר הרשעה > נכסי Silk Road וביטקוין

בשנת 2021, הגיעו התביעה וההגנה בתיקו של רוס אולבריכט להסכמה, לפיה אולבריכט ייוותר על כל בעלות על קרן חדשה שהתגלתה ובה 50,676 ביטקוין (שערכם הוערך בכמעט 5.35 מיליארד דולר בשנת 2025), אשר נתפסו מידי האקר בנובמבר 2021. הביטקוין המדובר נגנב מ-Silk Road בשנת 2013, ואולבריכט ניסה ללא הצלחה להשיבו לעצמו. ממשלת ארצות הברית איתרה והחרימה את מטבעות הקריפטו הגנובים במסגרת פעילות אכיפה נגד נכסי Silk Road. במסגרת ההסכם שנחתם בין אולבריכט לממשלה, נקבע כי הכספים ישמשו לכיסוי החוב הפלילי בסך 183 מיליון דולר, שהוטל על אולבריכט כחלק ממשפטו, בעוד שמשרד המשפטים האמריקאי יקבל חזקה מלאה על הביטקוין.
חנינה נשיאותית

ב-21 בינואר 2025, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ העניק לרוס אולבריכט חנינה מלאה ובלתי מותנית, בעקבות הבטחה שנתן בוועידה הלאומית הליברטריאנית ב-2024.
הנשיא טראמפ הודיע על החנינה בפוסט ברשת החברתית Truth Social שלו, שפורסם ב-21 בינואר 2025:
הרגע התקשרתי לאמו של רוס ויליאם אולבריכט כדי ליידע אותה שלכבודה ולכבוד התנועה הליברטריאנית, שתמכה בי כל כך חזק, זה היה העונג שלי שחתמתי כעת על חנינה מלאה ובלתי מותנית של בנה, רוס. הנבלות שעבדו להרשיע אותו היו מאותם משוגעים שהיו מעורבים בשימוש מודרני בנשק של הממשלה נגדי. נתנו לו שני מאסרי עולם, בתוספת 40 שנה. מְגוּחָך!
מיזמים אחרים > חברת "Good Wagon Books"

בשנת 2010, אולבריכט חבר לדוני פאלמרטרי כדי לסייע בהקמת חברת "Good Wagon Books", עסק מקוון למכירת ספרים משומשים. לאחר עזיבתו של פאלמרטרי, המשיך אולבריכט לנהל את החברה כמנכ"ל עד מרץ 2011.
מיזמים אחרים > מכירת NFT לשנת 2021

משפחתו של רוס אולבריכט גייסה כספים במאמץ להביא לשחררו מהכלא, באמצעות הארגון האוטונומי המבוזר FreeRossDAO, שקיבל תרומות מהציבור לצורך קידום המאבק המשפטי לשחרורו. בדצמבר 2021, המשפחה ערכה מכירה פומבית של אוסף כתבים ויצירות אמנות של אולבריכט שהונפקו כ־NFT. ארגון FreeRossDAO רכש את האוסף תמורת 1,442 אתריום, ששווים באותה תקופה הוערך בכ-6.27 מיליון דולר.
חיים אישיים

אולבריכט מזדהה כלברטריאן.
בתרבות הפופולרית

הסרט התעודי Deep Web, משנת 2015 מתעד אירועים סביב דרך המשי, הביטקוין והפוליטיקה של הרשת האפלה, כולל משפטו של אולבריכט.
דרך המשי - סמים, מוות והרשת האפלה, סרט תיעודי שמסקר את מבצע ה-FBI למעקב אחר אולברייט והשבתת דרך המשי. הסרט התיעודי הוצג בטלוויזיה הבריטית בשנת 2017 בסדרת התיעוד של BBC Storyville.
דרך המשי, סרט אמריקאי משנת 2021 בבימויו של טילר ראסל. עוקב אחר יצירת האתר של אולבריכט וחקירות ה-FBI וה-DEA. את אולבריכט מגלם השחקן האמריקאי ניק רובינסון.
ראו גם

שירותים נסתרים ברשת Tor
ניתוב בצל
מטבע מבוזר
רשת אפלה
RICO
פשע מקוון
ביאורים

↑  אגוריזם, היא פילוסופיה פוליטית אנרכיסטית של שוק חופשי שנוסדה על ידי סמואל אדוארד קונקין השלישי, שמטרתה הסופית היא להביא לחברה שבה כל "היחסים בין אנשים הם חילופי דברים מרצון - שוק חופשי." המונח מגיע מהמילה היוונית "אגורה", המתייחסת למקום פתוח להתאספות ושוק במדינות-ערים יווניות עתיקות. הכוונה היא לחברה שבה כל האינטראקציות הכלכליות והחברתיות מבוססות על הסכמה הדדית, ללא כפייה או אלימות. זהו מצב אידיאלי של שוק חופשי לחלוטין, ללא התערבות ממשלתית או כפייה חיצונית.
↑  ארגון פשיעה מתמשך, הוא מונח משפטי המתייחס לארגון פלילי גדול ומורכב הפועל לאורך זמן ומבצע פשעים שונים למטרות רווח. מונח זה משמש בעיקר במשפט האמריקאי, אך קיים גם במדינות אחרות. בארצות הברית, עבירה זו מוגדרת תחת חוק ארגוני הפשיעה (Continuing Criminal Enterprise – CCE, סעיף 21 U.S.C. § 848).
שודד הים

ערך זה עוסק באופרה של ורדי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  פרנצ'סקו מריה פיאבה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  תחילת המאה ה-19
 מקום התרחשות העלילה:  אי יווני בים האגאי, והעיר הטורקית קורון
 תפקידים
 קוראדו (טנור) - מפקד הפיראטים  מֶדוֹרה (סופרן) - המאהבת הצעירה של קוראדו  פאשה סעיד (בריטון) - פאשה מהעיר קורון  גולנארה (סופרן) - השפחה המועדפת של סעיד  ג'ובאני (בס) - פיראט  אגא סלימו (טנור) - פקיד בשירות הפאשה  סריס שחור (טנור)  עבד (טנור)
 
שודד הים (Il corsaro) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית מאת פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על הפואמה "The Corsair" מאת לורד ביירון. הופעת הבכורה התקיימה בתיאטרון גראנדה בטריאסטה ב-25 באוקטובר 1848.
היסטוריה

ורדי התעניין בפואמה של ביירון כבר ב-1844, אך עבר עוד זמן עד שהתחיל לעבוד על האופרה לפי ליברית של פיאבה. בינתיים נקלע ורדי לסכסוך בין שני מוציאים לאור שהתקוטטו על הזכויות של יצירתו. את האופרה "שודד הים" כתב ורדי עבור אחד הצדדים, שלטעמו היה הצד המפסיד. ורדי, שכנראה רצה כבר לסיים עם העניין, הזדרז לסיים את העבודה ב-1848. ייתכן כי בשעה שהעביר את הפרטיטורה לידי המו"ל, לא ידע ורדי מתי והיכן היא עתידה לעלות. בפרמיירה שהתקיימה בטריאסטה בתיאטרון גראנדה (כיום התיאטרון הלירי ג'וזפה ורדי), לא נכח ורדי כלל. האופרה קיבלה ביקורת גרועה, וירדה במהרה מן הבמה.
גם בזמנים מודרניים האופרה מוצגת לעיתים רחוקות. למרות זאת ניתן למצוא מספר הקלטות מביצועים בימתיים וקונצרטנטיים. כמו רבות מהיצירות המוקדמות של ורדי, היא סובלת בעיקר מהשוואה ליצירותיו המאוחרות. בבחינה של האופרה עצמה, יש בה קטעים יצירתיים ובעלי אפקט דרמטי חזק שנותנים אינדיקציה טובה ליצירות שיכתוב ורדי בהמשך.
עלילה > מערכה ראשונה

האי היווני נשלט בידי הפיראטים. מקהלה מספרת על קוראדו, מנהיג הפיראטים הנמצא בגלות באי. קוראדו מקונן על מצבו. לפתע קוראדו מקבל מסר עם מידע מודיעיני צבאי על הפחה הטורקי סעיד. על סמך המידע, הוא מחליט לצאת לשייט עם נאמניו. הוא מורה מיידית להתכונן ליציאה.
מדורה יושבת לבדה ממתינה לשובו של קוראדו. היא נוטלת את הנבל, ושרה אריה יפה אך בעלת תוכן מאיים. היא חשה כי האירועים עלולים להתהפך לרעה. קוראדו חוזר אל הבית, השניים שרים דואט על אהבתם ועל חוסר הביטחון שצופן העתיד. מדורה מתחננת בפני קוראדו לבל יעזוב, אך הוא עוזב כדי להתעמת עם הפחה.
עלילה > מערכה שנייה

השפחות בהרמונו של  הפחה מטפלות בשפחה המועדפת עליו - גולנארה, אך זו אינה מרוצה מתשומת הלב המועדפת שהיא מקבלת מהפחה. גולנארה מתלוננת על החיים בהרמון וחולמת על חיים חופשיים ועל אהבה אמיתית. סריס מופיע ומוסר לגולנארה הזמנה להשתתף בנשף שעורך הפחה לכבוד ניצחונו המקווה על שודדי הים בקרב הימי העתיד להתרחש. גולנארה מביעה שוב את תקוותה כי משהו יותר משמעותי מצפה לה בחיים, שאר הנשים מעודדות אותה באמרם כי היא התקווה עבור כולן.
הפחה סעיד ואנשיו מקווים ומתפללים לאללה שיגן עליהם ויעזרם במלחמתם בשודדי הים. אחד העבדים ניגש לפחה ומספר לו כי בחוץ ממתין דרוויש, שכנראה נמלט משודדי הים. סעיד מורה להכניסו, ופונה אליו בדברים. בעודו מדבר עם הדרוויש, עולות להבות מכיוון הים - זוהי ספינת הקרב של הפחה העולה באש. הדרוויש מסיר את תחפושתו ומתגלה כלא אחר מאשר קוראדו. שודדי הים מתנפלים על הנשף ובמקום מתפתח קרב. בתחילה נראה כי ידם של קוראדו ושודדיו על העליונה, אך כאשר אלה מבחינים בהרמון העולה באש, מורה קוראדו להציל את הנשים שבתוכו ובכללם גולנארה. טעות זו מאפשרת לאנשי הפחה להתארגן מחדש, הם שובים את קוראדו. קוראדו מובא בפני הפחה הנוזף בו על חוצפתו שהעז לעמוד כנגדו, וגוזר עליו מוות בייסורים נוראים. הפחה מתעלם מתחנוניהן של נשות ההרמון ובראשם גולנארה, לחון את קוראדו מאחר שחס על חייהן.
עלילה > מערכה שלישית

הפחה מרוצה מניצחונו אך אינו בא על סיפוקו - מאה בתולות ביקשו את אהבתו אך ליבו נוטה רק אל גולנארה. הפחה חושש כי גולנארה התאהבה בקוראדו הנועז, ושולח להביאה. כאשר גולנארה מוכנסת הוא מתעמת איתה, והיא מאשרת את חשדותיו. הוא מאיים עליה, אך היא לא נרתעת ומתנגדת לו. הפחה יוצא בזעם מן החדר.
קוראדו בתאו משלים עם מר גורלו. גולנארה ששיחדה את הסוהר נכנסת אל התא, ונשבעת לעזור לו. היא מושיטה לו סכין באמצעותה ירצח את הפחה. קוראדו מסרב להצעתה, מאחר שאין זה מכבודו כלוחם לחבל תחבולות כאלה. קוראדו חש ברגשותיה כלפיו ומספר לה כי הוא מאוהב במדורה. גולנארה יוצאת מהתא באומרה כי היא תהרוג את הפחה. באינטרלוד, מנגנת התזמורת את המוזיקה הסוערת מן הפרלוד, כשהיא מלווה את מעשה הרצח. גולנארה שבה ומודיעה כי היא לוקחת את האחריות למותו של הפחה. קוראדו וגולנארה מתכננים את ההימלטות אל האי היווני.
כשהיא על סף המוות, שוכבת מדורה לאחר שנטלה רעל ומשוכנעת כי לעולם לא תראה את קוראדו. כשספינתם של קוראדו וגולנארה מופיעה קוראדו יורד ונופל בזרועותיה של מדורה. בטריו כל אחד מהם מביע את רגשותיו. קוראדו מספר כיצד גולנארה סיכנה את חייה למענו. אך השמחה אינה נמשכת עוד, מדורה מתה. שודדי הים מנסים למנוע בעדו, אך קוראדו מזנק וקופץ מהצוק אל מותו.
הבנדיטים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 לבריתן:  אנדראה מאפאי 
 סוגה:  דרמה לירית
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  1755-1757
 מקום התרחשות העלילה:  גרמניה
 תפקידים
 מסימיליאמו (בס) - רוזן  קרלו (טנור) - בנו הגדול של מסימיליאמו  פרנצ'סקו (בריטון) - בנו הצעיר של מסימיליאמו  אמאליה (סופרן) - אחיינית יתומה של מסימיליאמו  ארמיניו (טנור) - משרת של מסימיליאמו  רולה (בריטון) - חבר בכיר בכנופיית שודדים  מוזר (בס) - כומר  מקהלות - שודדים
 
הבנדיטים (באיטלקית: I masnadieri) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית מאת אנדראה מאפיה, המבוססת על המחזה "השודדים" (Die Rauber) מאת שילר.
הצגת הבכורה התקיימה ב-22 ביולי 1847 בתיאטרון הוד מלכותה בלונדון, כשהמלחין עצמו ניצח על התזמורת.
היסטוריה

בשנת 1845 הוצגה בבכורה אנגלית האופרה ארנאני, בתיאטרון הוד מלכותה, בית האופרה הלונדוני שהציג אופרה איטלקית. גם הבכורות הלונדוניות של נבוקו והלומברדים, לא אחרו לבוא. האופרות התקבלו בהתלהבות רבה, ועלתה דרישה מצד הקהל הלונדוני, להזמין מורדי אופרה שתוצג בבכורה עולמית בתיאטרון. מנהל התיאטרון, בנג'מין לאמלי, פנה אל ורדי בבקשה כי יכתוב עבור התיאטרון אופרה, וורדי הסכים. תוכנן כי האופרה תוצג ב-1846, אך עקב בעיות בריאות נדחתה ל-1847.
בתקופה שורדי החלים, העלה בפניו ידידו אנדראה מאפאי, משורר, לבריתן ומתרגם, הצעה לכתוב אופרה לעיבוד המחזות מקבת' של שייקספיר, ו"השודדים" של שילר. מאפאי לקח על עצמו את כתיבת הלברית של הבנדיטים על פי המחזה של שילר, ופרנצ'סקו מריה פיאבה התבקש לכתוב לברית למקבת'. ורדי התעתד להעלות את הבנדיטים בבכורה בפסטיבל הקיץ של פירנצה, אך מאחר שלא יכל למצוא טנור מתאים עבור התפקיד שכתב לקרלו, העלה שם את מקבת' שהועיד לבכורה הלונדונית, ואת הבנדיטים ייעד להפקה בלונדון.
ורדי נסע ללונדון במאי 1847, כשבידו האופרה הגמורה, אך לא השלים את התזמור עד תחילת החזרות. בהפקה השתתפו זמרים ברמה בינלאומית, במיוחד זמרת הסופרן השוודית ג'ני לינד שהופיעה בתפקיד אמאליה. בבכורה נכחו המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט מסקסה-קובורג-גותה, הדוכס מוולינגטון וכל סלתה ושמנה של האצולה הבריטית. לאחר שכנועים, הסכים ורדי לנצח על התזמורת בפרמיירה. האופרה התקבלה בהתלהבות וזכתה לשבחים מהעיתונות. אך ההצלחה לא חזרה על עצמה, והאופרה מוצגת אך לעיתים רחוקות.
עלילה > מערכה ראשונה

קרלו, בנו הגדול של הרוזן מסימילאמו מפסיק את לימודיו באוניברסיטת דרזדן, וחובר לחבורת שודדים רצחנית, משספי גרונות וצמאי דם, אשר מפילים את חיתיתם על האוכלוסייה המקומית, בהתנפלויות על עוברי אורח, סחיטות ואיומים. החבורה חיה חיים פרועים בשירה קולנית, ובמעשי שוד לאורך היום והלילה. אך לקרלו נמאס מחיי השחיתות, והוא מתגעגע לחזור לביתו ולבת דודתו האהובה אמאליה. הוא ממתין לתשובה למכתב ששלח לאביו בו ביקש מחילה על מעשיו הרעים.
רולה ושאר השודדים מופיעים ובידם המכתב המיוחל. אך שמחתו של קרלו מוקדמת - המכתב אינו מאביו אלא מאחיו הצעיר פרנצ'סקו המזהיר אותו שלא לשוב הביתה מאחר שאביו הרוזן רחוק ממחילה ואף מתכנן להעניש ולכלוא אותו. קרלו זועם (Nell'argilla maledetta), ומכריז כי הוא מתכחש מעתה לחייו הקודמים ונשבע להישאר נאמן לחבריו החדשים. השודדים בוחרים בהצבעה חשאית בקרלו כמנהיג החבורה.
פרנצ'סקו מרוצה מהעובדה כי הצליח לטרפד את הגעת המכתב של קרלו לידיעת אביו. הוא יודע כי אילו מסיליאמו היה קורא את המכתב, היה מוחל לבנו הסורר ומחזירו הביתה. עכשיו כשעשה מה שעשה, נותר רק אביו הזקן בינו לבין התואר הנכסף והנכסים המרובים. פרנצ'סקו זומם להחיש את מות אביו. פרנצ'סקו מכריח את ארמיניו, אחד המשרתים, להתחפש לחייל שמופיע ומוסר את הבשורה המרה על "מות" קרלו.
אמאליה משגיחה על הרוזן החולה. השניים שקועים במחשבות על קרלו הנעדר. פרנצ'סקו מכניס את ארמיניו המחופש אל החדר. ארמיניו מספר כיצד נלחם לצד קרלו בשירות המלך פרידריך השני, מלך פרוסיה בשדה הקרב ליד פראג, וכיצד הוא עצמו ראה את קרלו נפצע פצעים אנושים. ארמיניו מספר כי את מילותיו האחרונות, כתב קרלו בדמו על החרב שלו, כשהוא מותיר צוואה לפרנצ'סקו לישא את אמאליה לאישה.
הרוזן ואמאליה, מזועזעים. הרוזן מתעלף כמת, ואילו אמאליה ההמומה בורחת מהמקום מותירה את פרמצ'סקו הצוהל על הצלחת תוכניתו.
עלילה > מערכה שנייה

מאז הסצנה האחרונה חלפו מספר חודשים, ואמאליה נכנסת להתפלל ליד קברו של מסימיליאמו. קולות צהלה נשמעים במרחק, זהו פרנצ'סקו הרוזן החדש עורך נשף. ארמיניו השטוף רגשות אשם על חלקו במעשה הנבלה של פרנצ'סקו, עוקב אחרי אמאליה מן הטירה. הוא רק מספיק להודיע לה כי גם קרלו וגם הרוזן הזקן עודם בחיים, אך הוא נאלץ לברוח מאחר שפרנצ'סקו מופיע במקום. פרנצ'סקו עקב גם הוא אחרי אמאליה מאחר שהוא חפץ להציע לה נישואין. סירובה ההחלטי של אמאליה מצית את זעמו, והוא נעשה אלים. אמאליה משנה את דעתה ומחבקת אותו במטרה לשלוף את הפגיון שלו כדי שתוכל לברוח מהמקום אל היער.
רולה נשבה בפראג, והשודדים ממתינים לשובו של המנהיג קרלו, שיצא לחלצו. החילוץ התבצע בהצלחה, אך במהלכו הצית קרלו את רוב בתי העיר, ואזרחים חמושים רבים רודפים אחריו. הסצנה מסתיימת כשקרלו מורה לחביריו הנועזים ללחום כזאבים להציל את חייהם.
עלילה > מערכה שלישית

השודדים שרים בהנאה וגאווה על מעשי הפשע שלהם. הם נמצאים באותו יער בו מסתתרת אמאליה, כאשר אמאליה פוגשת בקרלו פנים אל פנים היא איננה מזהה את ארוסה משכבר. קרלו מגלה את זהותו, ואיננו מזכיר את חבריו ועיסוקו, השניים מתאחדים בהתרגשות. קרלו מזדעזע לשמוע על ניסיונו של פרנצ'סקו לקטוף את תומתה של אמאליה.
קרלו יושב לבדו ומהרהר בעתידו הקודר. הוא שוקל להתאבד אך הוא מחליט לקבל את גורלו ולהמשיך את חייו בבדידות, מושמץ על ידי כל בני האדם ההגונים. ארמיניו מתגנב בחשאי ונכנס אל חורבה סמוכה. קרלו שומע קולות מן החורבה, נכנס לברר מה מתרחש, ומגלה את דמותו הכחושה והמצומקת של אביו הזקן. מסימיליאמו לא מזהה את בנו, אך מספר לו איך פרנצ'סקו ניסה לקבור אותו בעודו בחיים לאחר שהתמוטט כששמע על מות בנו קרלו. למזלו, הציל אותו ארמיניו והביא אותו אל החורבה. קרלו עוזב את אביו, ומכנס את החבורה שלו כדי להסתער על הטירה ולתפוס את אחיו המרושע.
עלילה > מערכה רביעית

פרנצ'סקו מתעורר בבהלה מסיוטים הרודפים אותו בחלומותיו, הגורמים לו תחושות אשם נוראות. הוא מזמן אליו כומר, אך הלה מסרב למחול על חטאיו האכזריים. באותו רגע חברי הכנופיה שועטים אל הטירה, פרנצ'סקו יוצא החוצה נשבע להדוף את המתקפה.
מסימיליאמו עדיין מבכה את בנו קרלו, איננו מזהה כי העומד לפניו הוא בנו "המת", ומברך את "הזר" על טוב ליבו ועל שהציל אותו. הכנופיה חוזרת ומדווחת כי לא הצליחה לתפוס את פרנצ'סקו. קרלו מרוצה מהידיעה, מאחר שחפץ לשנות את דרכיו. אמאליה מוכנסת בידי חברים מהכנופיה, קרלו נאלץ להודות בפניה ובפני מסימיליאמו כי הוא מפקד הכנופיה. מסימיליאמו מזועזע, אך אמאליה מכריזה כי למרות זאת היא אוהבת את קרלו ומעוניינת להישאר איתו.
למרות שהוא מעוניין לשנות את דרכיו, אך קרלו חש מחויב לכנופיה מאחר שנשבע להם אמונים. הוא לא רוצה להוריד את אמאליה לחיים שפלים פחותים וחסרי כבוד כאלה. את הפרדוקס הוא פותר כשהוא שולף את פגיונו ודוקר את אמאליה למוות. קרלו בורח מהמקום בהכריזו כי הוא הולך לחפש את מותו.
ירושלים (אופרה)

| --- | --- |

תמונה מתוך המערכה האחרונה של האופרה "ירושלים"
 מידע כללי
 מלחין:  ג'וזפה ורדי
 מבוסס על:  הלומברדים במסע הצלב הראשון 
 סוגה:  גרנד אופרה
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  1095 ו-1099
 מקום התרחשות העלילה:  טולוז בצרפת, ארץ ישראל בקרבת ירושלים
 תפקידים
 גסטון (טנור) - הוויקונט מביארן (צר')  הרוזן מטולוז (בריטון)  רוז'ה (בס) - אחי הרוזן  הלן (סופרן) - בת הרוזן  אזור (סופרן) - בת לוויה של הלן  אדמהר דה מונטייל (בס) - שליח האפיפיור  ריימון (טנור) - נושא הכלים של גסטון  חייל (בס)  שליח (בס)  האמיר של רמלה (בס)  קצין בשירות האמיר (טנור)  מקהלות - אבירים, גברות, שליחים, חיילים, צליינים, שייח'ים ערביים, נשים מן ההרמון, תושבי רמלה
 
דמותו של הצלבן גסטון הרביעי מביארן באופרה "ירושלים"
ירושלים או ז'רוזאלם (בצרפתית: Jérusalem) היא גרנד אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי ללברית צרפתית מאת אלפונס רויאר וגוסטב ואאֵז, שהתבססה בחלקה על תרגום חלקים מתוך האופרה האיטלקית "הלומברדים במסע הצלב הראשון" של ורדי משנת 1843. הצגת הבכורה התקיימה ב-26 בנובמבר 1847 באקדמיה המלכותית למוזיקה בפריז.
היסטוריה

האופרה הוזמנה מורדי על ידי האופרה הפריזאית, (באותו זמן האקדמיה המלכותית למוזיקה), וורדי ביצע באופרה "הלומברדים" שינויים גדולים הן כדי להתאימה להקשר הצרפתי, והן לטעם הצרפתי באופרה, בין היתר הוסיף ורדי קטע בלט, כמקובל באופרה הצרפתית באותו הזמן. בשנת 1850, תורגמה הלברית הצרפתית במלואה לאיטלקית, והגרסה האיטלקית בשם "Gerusalemme" הוצגה ב-26 בדצמבר בלה סקאלה במילאנו. הגרסה הזו נכשלה, והקהל האיטלקי לא קיבל אותה כפי שקיבל את "הלומברדים".
עלילה > מערכה ראשונה

באישון ליל, שוהה הלן עם גסטון אהובה. משפחותיהם מסוכסכות זה זמן רב, אך למחרת, ערב יציאתו של גסטון למסע הצלב הראשון, הוחלט כי תתקיים סולחה בין שתי המשפחות. לאחר שהוא עוזב אותה, הלן ובת לווייתה אזור מתפללות לשלומו.
הרוזן מכריז על הסולחה בין המשפחות ומכריז כי הוא נותן את ידה של הלן לגסטון. אך אחי הרוזן, רוז'ה, העומד לא הרחק, זועם, מאחר שהוא חשק באחייניתו הלן לאישה. הוא עוזב את המקום, ולאחר מכן מוכרז בידי שליח האפיפיור, כי האפיפיור מינה את גסטון לפקד על מסע הצלב. גסטון נשבע ללכת בדרכו של האפיפיור, והוא זוכה לקבל את גלימתו הלבנה של הרוזן כאות הוקרה וכבוד על נאמנותו, והפמלייה נכנסת לכנסייה.
רוז'ה מגיע ומכריז על שנאתו הגדולה לגסטון. הוא פונה אל חייל עמו זמם את תוכניתו להפטר מגסטון. הוא מורה לו להיכנס לכנסייה, ולרצוח את האביר שאינו לובש את הגלימה הלבנה. מתוך הכנסייה עולה רעש ומהומה. החייל נס מתוך הכנסייה, כאשר ההמון דולק אחריו. רוז'ה צוהל על הצלחתו, אך לפתע גסטון פורץ החוצה לבוש בגלימה ומודיע כי הרוזן נדקר. המתנקש נתפס ומובא לפני רוז'ה, המסמן לו בחשאי להאשים את גסטון כשולחו. למרות הכחשותיו הנמרצות, מוקע גסטון בידי ההמון, ושליח האפיפיור גוזר את דינו לגלות.
עלילה > מערכה שנייה

מלא חרטה, זה שנים שרוז'ה מסתובב במדבר וזועק למחילה. לפתע מופיע ריימון, נושא הכלים של גסטון, כשהוא באפיסת כוחות. בחושבו את רוז'ה לאדם קדוש, הוא מבקש את עזרתו מאחר שאיבד את קבוצת הצלבנים שלו. רוז'ה ממהר עם ריימון לעזור. הלן ואזור מהלכות בדרך כנגדם, בדרכם לנזיר שיוכל לספר להם על גורלו של גסטון. הן מופתעות לפגוש את ריימון שמספר להם כי גסטון עודנו חי, אך הוא שבוי ברמלה. כשהן שמחות מן הבשורה, ריימון מוליך אותן אל עבר העיר.
גסטון מוכנס, הוא מביע את תשוקתו לראות שוב את הלן, ומתכנן את בריחתו. האמיר מגיע ומזהיר אותו כי ניסיון בריחה יביא למותו. באותו הרגע, הלן שנתפסה בעיר, מוכנסת אל החדר. השניים מעמידים פנים כאילו אינם מכירים זה את זה, אך האמיר חושד בכך. כאשר עוזבים אותם לבד, הם מתאחדים בשמחה, אך גסטון מנסה לשכנע את הלן שלא תצטרף אליו בזמן שהוא מושפל כך, אך לשווא, היא מתעקשת להישאר בחברתו. הצלבנים מתקרבים ובחסות המהומה הם מנסים לברוח, אך הופעת חיילי האמיר מסכלת את בריחתם.
עלילה > מערכה שלישית

הלן נמצאת בהרמון, מוקפת בנשים, אשר חלקן מזדהות עם צרתה. האמיר נכנס, ובהשפעת המתקפה הקרבה של הצלבנים הוא מורה כי במידה והמתקפה תצליח, יש להשליך את ראשה של הלן לעבר הרוזן. הלן מיואשת ומגנה את חייה העלובים. גסטון מצליח להימלט ופורץ למקום כדי להציל את הלן, אך שמחתם קצרה, מאחר שהצלבנים ובראשם הרוזן מגיעים למקום, ודורשים להרוג את גסטון, בחושבם כי גסטון הוא שהורה להתנקש ברוזן. הלן מתנגדת לאביה ולצלבנים, אך הוא תופס אותה ומושך אותה מהמקום.
גסטון מובא אל הגרדום. שליח האפיפיור מודיע לו כי בעקבות פעולותיו הוא נידון למיתה משפילה. גסטון מתחנן לפחות למות בכבוד, אך המגן, הקסדה והחרב מושמטים לארץ בהשפלה.
עלילה > מערכה רביעית

הנזיר רוז'ה מסתובב לבדו בקרבת המחנה. תהלוכה של צלבנים ונשים מתקרבת, ובתוכם הלן. התהלוכה נמשכת, אך הלן נשארת מאחור כאשר שליח האפיפיור מבקש מרוז'ה להתפלל עם אדם שנידון למיתה. גסטון מוצא החוצה, אך רוז'ה מסרב לתת לו את ברכתו, ובמקום זה הוא מוציא חרב ומורה לגסטון להניח את ידו על הקת במקום בו נוצר צלב ומורה לו לצאת ולהילחם למען האל.
הלן ואזור ממתינות לשמוע את תוצאות הקרב על ירושלים. הן שומעות צהלות שמחה ותרועות ניצחון, כאשר הרוזן שליח האפיפיור מגיעים, ואחריהם גסטון, כאשר מסכת הפנים שלו סגורה. בעוד הם מהללים את גבורתו, הוא מגלה את זהותו ומודיע כי הוא מוכן להיות מוצא להורג. רוז'ה מוכנס פנימה פצוע פצעים אנושים. הוא מגלה את זהותו, ומבקש חנינה לגסטון, ומתוודה כי הוא היה זה שרצה להתנקש באחיו. הכל שמחים בגילוי האמת ובכבוד שהוחזר לגסטון. רוז'ה מעיף מבט אחרון על ירושלים ומת.
סוף סוף רומן

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  יעל ישראל 
 שפת המקור:  עברית 
 הוצאה
 הוצאה:  חרגול הוצאה לאור 
 תאריך הוצאה:  2000 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001999225
 
הרומן סוף סוף רומן הוא ספרה השלישי של הסופרת יעל ישראל. הוא נכתב בין שנת 1991 ל-1997, וראה אור בהוצאת חרגול בשנת 2000. ב-2002 היה מועמד לפרס גפן לספרות מדע בדיונית ופנטזיה. בשנת 2006 היה מן הרומנים הראשונים שעלו לרשת בקובץ דיגיטלי, להורדה בחינם לגולשים.
עלילה

תל אביב הולכת ומתרוקנת מתושביה. הניצולים המעטים אינם מורשים לקרוא או לכתוב. פקחי הנייר עוברים מבית לבית, ומחרימים ספרים, יומנים, לוחות שנה, אפילו מכתבי אהבה ישנים – כל דבר שעשוי מנייר. בשוק השחור סוחרים לא רק בתחליפי חלב וביצים ובספרים משומשים, אלא גם בזיכרונות אסורים ובבקבוקוני ריח.
הסיבה להחרמת כל סוג של נייר, כולל את כל הספרים הקיימים, היא שאת הגופות קוברים בארונות בשל חשש מהדבקה, ולשם כך יש לייצר אינספור ארונות מקרטון עבה. את המתים בארונותיהם קוברים בתל אביב בכיכר מלכי ישראל.
בעיר הרפאים הזאת, בבדידות איומה, חיה מאיה, אלמנה צעירה שאיבדה את כל משפחתה במגפות. היא לא מוותרת, ויוצאת למסע ארוך בעקבות הכתיבה, התקווה, החיים והאהבה. המסע מוביל אותה תחילה אל קולט, ניצולת שואה שמבקשת להחזיר אליה את מכתבי האהבה הישנים שכתב לה אהובה בשנות המלחמה, ואחר כך אל רומן, פקח נייר חתרני, הזומם להפיל את המשטר הבירוקרטי האפל. יחד זוממים השניים להקים רשת מחתרתית בת שני אנשים: מחתרת שתיאבק על הזכות לאהוב, להתחתן, ואפילו להביא לעולם חיים חדשים.
הפרשנות

ברומן דיסטופי זה נבחנת מדינת ישראל בתקופה פוסט אפוקליפטית דמיונית, אחרי ששלל מגפות מוזרות פקדו את הארץ. בתל אביב הכמעט מרוקנת מתושבים חיים מעט ניצולים, הניזונים מתחליפי מזון המחולקים להם על ידי הרשויות. אבל נדמה שבעוד שהתושבים הולכים ונעלמים, הבירוקרטיה רק הולכת ומסתעפת והבירוקרטים רק הולכים ומתרבים.
בעולם בירוקרטי זה אסור להחזיק בספרים ובניירת, אך דווקא בשל כך מנסה הדוברת לתעד בכתיבה את חייה ואת חייהם של הניצולים המעטים שנותרו בסביבה, בהן קולט ניצולת השואה, שסיפורה האפוקליפטי כמו משיק לחייה של הדוברת הצעירה, שאיבדה את כל משפחתה בחורבן הישראלי הפוסט אפוקליפטי. כך הופך התיעוד האישי של הדוברת למעין תיעוד לאומי של צומתי דרך בהיסטוריה הישראלית של המאה ה-20, מהשואה דרך מלחמות ישראל.
המציאות ברומן פנטסטי זה אינה נבחנת על ידי פרמטרים ריאליסטיים, אלא דרך פריזמה מעוותת משהו, שמתייחסת לכל דבר במציאות הישראלית כאל אתוס גרוטסקי משהו. כך למשל, הדוברת שמתעדת את חייה של קולט הזקנה, מוציאה מתחת לקולמוסה כמה גרסאות כיסוי של חיי קולט בתקופת השואה, כל אחת מעוותת ולא מספקת יותר מקודמתה. אחר כך היא עושה את אותו הדבר לביוגרפיה האמיתית (או הבדיונית) של פקח הנייר רומן, ששירת באחת ממלחמות ישראל, שלא במקרה מזכירה במשהו את מלחמת יום כיפור.
מסקנת הרומן היא שכל ניסיון כתיבה על האתוסים הציוניים הגדולים, הנשחקים עד דק בספרות הישראלית, נידונים לכישלון מראש, משום שאין שום דרך מקיפה ואותנטית לכתוב עליהם. התיעוד הספרותי של האתוסים הציוניים נשאר בגדר אילוסטרציה בלבד.
ברובד הארס פואטי של הרומן נבחנת מלאכת הכתיבה עצמה. מאיה, הגיבורה והדוברת, מחליטה שכדי לא לאבד את קיומה השברירי בעולם ההולך ונעלם, עליה לתעד את חייה וחיי שכניה המעטים באמצעות הכתיבה. תחילה, היא עוזרת לשכנתה הזקנה קולט לנסח מכתב תביעה לרשות הנייר לצורך החזרת מכתבי האהבה מתקופת השואה, אבל אז הכתיבה הופכת מתיעוד לפרוזה: גרסאות שונות של חיי האנשים שהיא כותבת עליהם. היא מתחילה כמתעדת, והופכת לסופרת.
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק

העמוד האחרון של הפרטיטורה עם הקדשה מדבוז'אק "סיימתי ב-10 ביוני 1893 בספילוויל. אני מרוצה. תודה לאל. זה הלך מהר."
רביעיית המיתרים מס' 12 בפה מז'ור אופוס 96 (ה"אמריקאית") היא יצירה קאמרית מאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק.