השומר
תולדות הארגון > הקמת "השומר" ושנים ראשונות

בעקבות הצלחת השמירה בסג'רה ובמסחה גדל הביקוש לשומרים יהודים, וחברי "בר גיורא" החליטו למקד את מאמציהם בכיבוש השמירה במושבות. משום כך הוחלט להקים הסתדרות שומרים, ארגון חוקי (להבדיל מארגון "בר גיורא", שהיה מחתרת), בשם: "השומר".
אספת היסוד של הארגון התקיימה בכפר תבור בכ"א בניסן שביעי של פסח תרס"ט, 12 באפריל 1909. אספה זאת נערכה כשבוע לאחר הכינוס השנתי של מפלגת "פועלי ציון", שהתקיים בסג'רה בערב פסח, בצִלם של אירועי דמים: בתחילת חודש ניסן נהרג דב שוייגר בהתקפה של ערבים; בערב פסח הותקף הצלם משה פחטר, שהיה בדרכו לכינוס המפלגה; הוא נפצע ומצלמתו נשדדה, אך הוא ירה והרג את אחד התוקפים; וב-12 באפריל 1909, במקביל לכנס היסוד של "השומר", נרצח שומר חוות סג'רה ישראל קורנגולד, ובמרדף אחר הרוצחים נהרג שמעון מלמד, מאיכרי המושבה סג'רה.
באספת היסוד נאמו ישראל שוחט ויצחק בן-צבי. נקבעה תוכנית, פרוגרמה, שהגדירה את מטרת הארגון:
הפרוגרמה קבעה גם את אופן ההתנהלות של הארגון ואת אופן הקבלה של חברים חדשים, וקבעה שבראש הארגון יעמוד ועד בן שלושה חברים. חברי הוועד שנבחרו היו ישראל שוחט, ישראל גלעדי ומנדל פורטוגלי.
בתוך ארבע שנים חתם "השומר" על חוזים לשמירת מסחה (כפר תבור), חדרה, ראשון לציון ורחובות. תחילה שמרו חברי "השומר", שמנו לא יותר מ-100 איש (הם העסיקו גם כ-300 שכירים יהודים) רק על גבולות השטח הבנוי של המושבות, אך עד מהרה החלו לשמור גם על האיכרים העובדים בשדותיהם וכך, באורח בלתי-נמנע, התעמתו עם מסיגי גבול ערבים. מכוח התפתחות זו ניצב "השומר" בחזית המאבק הציוני: כוח מזוין גונן מעתה על רכישת אדמות ועל עיבודן. חברי "השומר" למדו את שפת הערבים ואת אורחות חייהם כדי לשפר את תפקודם. לא אחת הם התלבשו כערבים וחיקו בהערצה את תעוזתם הלוחמנית של הבדואים ואת תכסיסיהם. הם עמדו בתוקף על הכבוד היהודי, אך באותה שעה טענו כי הם משתדלים להימנע מהתגרויות ומהריגת ערבים. אף-על-פי-כן, ראשי המושבות התרשמו לא אחת כי התנהגותם נושאת אופי תוקפני ופרובוקטיבי.
בשנים 1909–1910 עברה השמירה במושבות הגליל התחתון לידי "השומר". בחורף 1909 אחד השומרים הצ'רקסים של המושבה בית גן ירה למוות באיכר יצחק בלום, לאחר מריבה ביניהם. בעקבות כך עברה השמירה בבית גן לידי "השומר". החל ב-1910 העסיק "המשרד הארץ-ישראלי" שביפו את "השומר" בשמירת שטחים שאך זה נרכשו, ובעיבודם עד התנחלות מתיישבי הקבע: קבוצות "השומר" הללו נקראו "חבורות כיבוש". באביב 1910 נחתם חוזה גם עם המושבה הסמוכה יבנאל, ומאיר חזנוביץ מוּנה לעמוד בראש השמירה בשתי המושבות. בחוות כנרת היה ריכוז השמירה נתון בידי מנהל החווה משה ברמן, אך השומרים היו מפועלי החווה וחברי "השומר". שמירת השדות ניתנה בידי יחזקאל חנקין, שהיה לשומר הרכוב הראשון של אגודת "השומר". במושבות מנחמיה וזכרון יעקב הוזמנו שומרים מהארגון להשתתף בשמירה מעורבת עם פועלים ערבים, ואולם התנגשויות בין השומרים היהודים והערבים הובילו לכך שחברי "השומר" עזבו את המושבות, והשמירה בהם נותרה ערבית. בסוף שנת 1909 הוקם על ידי חברי "השומר" "לגיון העבודה", שבמסגרתו נשלחו קבוצות פועלים לסג'רה ולחדרה ובעיקר לאדמות תל-פול (או: תל אל-פול) סמוך לכפר הערבי (כיום מרכז עפולה) ולתחנת הרכבת הגדולה שלידו.
האספה הכללית השנייה של "השומר" נערכה ב-19 בדצמבר 1909 (ז' בטבת תר"ע) בדירתם של ישראל שוחט ואשתו מניה בחיפה. במהלך האספה הוקם 'לגיון העבודה' על פי הצעתו של יהושע חנקין לכיבוש אדמות אל-פולה בעמק יזרעאל, והזמנתם של אנשי חדרה להעביר לידי "השומר" את השמירה במושבתם. בנוסף הוחלט להסיר את השמירה מעל המושבה סג'רה לתקופה של שנה, בעקבות סולחה בין המושבה לבין שבט א-צביח הסמוך, שנכרתה ללא שיתוף אגודת "השומר". לדברי אתר ארגון ההגנה, שבט זה היה עוין ביותר, ואנשיו השתתפו ברצח יהודים במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שהחלו ב-1936.
בשנת 1914 שוב נתגלעו מחלוקות קשות בחוות סג'רה, בין אנשי "השומר" לבין ניסן קנטורוביץ, המנהל הממונה אשר ביקש לצמצם את היקף העבודה העברית במושבה. בעקבות כך פרצה שביתה במושבה ו"השומר" הפסיק את השמירה. קבוצה של צעירי "השומר" שלחה מכתב אל קנטורוביץ ובו אולטימטום להפסיק את העסקת הפועלים הערבים או להתפטר תוך 25 יום, ולא – יומת. מכתב זה עורר סערה גדולה ביישוב. ישראל גלעדי מציין שבעקבות כך עמד "השומר" בפעם הראשונה בפני פילוג פנימי חמור.