stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי רימנוב
היסטוריה > המאות 18–19

בשנת 1700 נאסר על יהודי קהילת רימנוב להתגורר ולסחור בעיר קרוסנו. חברי מועצת העיר קרוסנו הצהירו בהחלטתם כי: גניבה מיהודי מרימנוב או הריגתם אינה כפופה לעונש.
בשנת 1772 יאן קרישטוף שמבק (פו'), הבישוף של פשמישל, אסר על יהודים לעבור בכיכר השוק בחג הלחם והיין הקדושים במהלך תהלוכת קורפוס כריסטי ובנוסף הם היו חייבים להישאר נעולים בבתיהם. במהלך השבת הם לא הורשו ליהנות משירותים הניתנים על ידי הקתולים. נאסר עליהם למכור וודקה בימי ראשון ובחגים הקתוליים.
על פי מפקד האזרחים משנת 1765, היו שש קהילות יהודיות במרחב סאנוק, בהן היו מאוגדים 4,646 יהודים. הקהילה של רימנוב הייתה השלישית בגודלה, מבחינת גודל האוכלוסייה, ממש אחרי הקהילות לסקו ודינוב, ומעט יותר לפני זו של סאנוק. היא מנתה 1,008 יהודים. 245 מהם התגוררו בעיר עצמה. 338 התגוררו בשמונה כפרים גדולים שהיו כפופים לקהילת רימנוב, ו-525 יהודים התגוררו ב־84 כפרים קטנים. עם זאת, בשנת 1799 גדל מספר היהודים שחיו בעיר ל־568. מאז 1792, ילדיהם שלמדו ב"חדר (אנ') או (גר')", יכלו ללמוד גם בבית הספר היהודי הגרמני המקומי - Deutsche jüdische schule.
בתחילת המאות ה-18 וה- 19 העיר רימנוב הפכה למרכז חסידות חשוב. הרבנים החשובים שהתגוררו בעיר היו: הרב מנחם מנדל (החל מ־1827), הרב צבי הירש כהן (משנת 1846), בנו יוסף פרידמן (משנת 1913) ויצחק פרידמן, הצאצא מדור השישי של המגיד ממזריטש, נכדו הגדול של מייסד שושלת חסידות סדיגורה.
בשנת 1824 האוכלוסייה היהודית בעיר הסתכמה ב־543 נפש. בשנת 1870 מנתה הקהילה היהודית 1,183 נפש והיו להם שני בתי כנסת, שלושה רבנים, בית ספר דתי עם שישים תלמידים ושתי אגודות צדקה פעילות. רב הקהילה היה בריש פרגר - Berisch Preger. בשנת 1886 התגוררו בעיר 3,262 תושבים, מהם 1,391 יהודים. אוסקר קולברג, שביקר באותה תקופה אצל בעלי האחוזות ברימנוב, ציין: כל שנה ברימנוב אתה פוגש יותר יהודים גדולים בתורה, מגולחי שיער ופאות, בכובעים ענקיים או כובעים עם פרווה. אתה שומע את השפה היהודית (עברית ויידיש) בכל מקום. בשנת 1884 הוקמה חברת האשראי ברימנוב, שנוהלה על ידי זכריה ברגר, וכעבור שנה הוקמה אגודת החיסכון והקרדיטים בראשותו של יעקב פירסט.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1900 מנתה הקהילה היהודית ברימנוב 2,861 נפש, כאשר 1,746 מהם חיו בעיר והקהילה היהודית היוותה 46.9% מהאוכלוסייה. בקהילה היו בין היתר שירות בריאות ובית תמחוי לטיפול באנשים החלשים בקהילה. בשנת 1918 למדו 70 נערים יהודים בבית הספר הציבורי לבנים, בזמן שמספר התלמידים הכללי היה 411. בבית הספר לבנות היו 20 תלמידות יהודיות בקרב 405 התלמידות.
פולין קיבלה את עצמאותה מחדש ב-1918 לאחר חתימת חוזה ורסאי. על סף השגת העצמאות העיר רימנוב חוותה פרעות, אי שקט ואַנְדְרָלָמוּסִיָה. רוסים מהכפרים מהכפרים הסמוכים לעיר בזזו חנויות יהודיות. רשויות השלטון העצמי של העיר התנגדו בתוקף למעשי הטרור הללו.
מפקד האוכלוסין הכללי בשנת 1921 הראה שיש בעיר 3,546 תושבים ו-1,412 מהם יהודים.
רימנוב הייתה עיר הולדתו של חתן פרס נובל בפיזיקה בשנת 1944 איזידור אייזק רבי.
היסטוריה > המאה ה-20 > פעילות פוליטית בין המלחמות

ר' אשר מרימנוב, היה מן התומכים בתנועת "חובבי ציון" בגאליציה, ובעיקר בייסוד מושבה בארץ-ישראל ליוצאי גאליציה. ר' אשר ישעיה נבחר לראש ועד החברה באספה שהתקיימה בטארנוב ב-1897. בראש ועד-הקהילה ברימנוב עמד במשך ארבעים שנה, מהעשור האחרון של המאה ה-19, שלמה זלנפריינט, שהיה ממנהיגי התנועה הציונית ואף השתתף בקונגרס הציוני הראשון. החוגים הציוניים החלו בפעולתם ברימנוב בסוף המאה ה-19 ואילו הארגונים הציוניים קמו בשנים הראשונות של המאה ה-20. ב-1904 נוסדה החברה הציונית הראשונה בעיר בשם "אחווה". לאחר ששותקה הפעולה הציונית בימי מלחמת- העולם הראשונה, היא נתחדשה ביתר שאת בראשית שנות ה-20.
ברימנוב, הוקמו הסניפים של "הבונד", "הציונים הכלליים", "המזרחי" והרוויזיוניסטים. קן "השומר הצעיר" פתח בפעילותו בשנות ה-20 והוא הוסיף להתקיים עד פרוץ מלחמת-העולם השנייה. בשנת 1924 הוקמו סניף "עזרה" וכן ארגוני נוער, "החלוץ הצעיר". בשנת 1929 נפתח קן "הנוער הציוני" וכעבור שנה הוקם סניף "ביתר". בבחירות לקונגרם הציוני בשנת 1929 קיבלו "הציונים הכלליים", 40 קולות, "המזרחי", 13, "התאחדות", 17 והרוויזיוניסטים, 1. ביחס דומה נחלקו הקולות בשאר הבחירות לקונגרסים הציוניים. סניפי המפלגות הציוניות וקני הנוער הציוני קיימו מועדונים משלהם ובהם ספריות וחוגי חובבים. משך זמן קצר, עד 1935 יצא לאור במקום כתב-עת בשם "רימאנובר ווארט". ב-1929 הוקם ברימנוב סניף של "אגודת ישראל".
רוב ילדי ישראל למדו בחדרים המסורתיים. בשנות ה-30 נפתח במקום בית ספר לבנות "בית יעקב" שהוקם על ידי "אגודת ישראל". ליהודים הייתה נציגות ניכרת במועצת העיר ; 45-40 אחוזים של חברי המועצה היו על-פי-רוב יהודים ; ובדרך-כלל יהודי כיהן גם כסגן יושב-ראש מועצת העיר.
בנוסף הוקמו העמותות "בית ישראל", "בית יצחק" וגמילות חסד, וספריית הפועלים היהודית על שם י.ל. פרץ. בעיר פעלה אגודת המלאכה היהודית "יד חרוצים", ומחלקה של איגוד האומנים היהודים המרכזית בפולין והתאחדות הסוחרים היהודים, שמנתה בשנת 1930, כ־120 חברים כולל באיגוד התרבות היהודי. למעלה מ-80% מעסקי המסחר בעיר היו של יהודים.
היסטוריה > שואה קהילת יהודי רימנוב

הנאצים השתלטו על רימנוב ב־9 בספטמבר 1939. אחד מחיילי הדיוויזיה ההררית אס אס השביעית נזכר ברגע הזה באופן הבא:
גירשנו את כל התושבים המסוגלים לשרת בצבא לכיכר השוק. זה היה מחזה שקשה לתאר. 90 גברים הם ממוצא יהודי, שנראו כסוחרים לבנונים. הנה הם: האומה קשת העורף הזו, מרימה ידיים ומתחננת: "אדונים גרמנים, תנו לנו לחיות, חסו על חיינו, האדונים הגרמנים!
כבר בשבועות הראשונים לכיבוש הנאצי גורשו היהודים מהעיר ואמרו להם לעבור לאזור הכיבוש הסובייטי שמעבר לנהר סאן. מרבית חברי הקהילה היהודית עזבו את העיר, אך חלקם חזרו לאחר מספר חודשים. בראש היודנראט עמד הרמן שפירא. הגטו אורגן באביב 1942 ברובע היהודי כביכול (סביב בית הכנסת). לשם הועברו יהודים מרימנוב והכפרים הסמוכים. ב־19 בנובמבר 1941, כ־100 איש נשלחו לגטו רימנוב מהעיר קרוסנו. בתקופת השיא חיו בגטו 1,600 איש. שואת יהודי רימנוב החלה ב־1 באוגוסט 1942. ביום זה הועברו כל הגברים הבריאים בגילאי 15 עד 35 למחנה ריכוז ליד העיר קרקוב שבפולין. ב־13 באוגוסט 1942 בבוקר, בוצע הגירוש הסופי של יהודי רימנוב. תושבי הגטו על פי ההערכות משתנות: 500 עד 800 איש הוסעו לכיכר השוק המוקפת בחיילי גסטפו ומשטרה האוקראינית. הסלקציה הראשונית נעשתה שם, ובו זמנית רכושם היקר של היהודים נשדד. החפצים שנותרו בבתיהם אוחסנו בבית הכנסת, והבתים הריקים והדירות נאטמו.
האנשים, שנאספו בכיכר השוק, חולקו לשלוש קבוצות. בערך 70 עד 100 גברים בריאים וחזקים נשארו בעיר. הם נועדו לתקן כבישים במשך מספר חודשים. הקבוצה השנייה כללה אנשים זקנים, נשים וילדים (גם הם כמאה), שנלקחו לברוויניק (פו'), נורו למוות ביער במדרונות הרי בלודנה ונקברו בקבר אחים יחד עם היהודים שנרצחו מהעיר דוקלה. הקבוצה הגדולה ביותר שרוכזה מהסלקציה, הובלה לתחנת הרכבת ב-Wróblik Szlachecki שליד העיר קרוסנו ושם הועברה למחנה ההשמדה בלז'ץ. בתחנת הרכבת, במהלך פריקת יהודי העיר מהקרונות, התאבד ד"ר עמנואל פרנקל בציאניד. בבית העלמין היהודי המקומי ברימנוב הרגו הנאצים כ־20 יהודים בכמה הוצאות להורג. אלתר הורוביץ, הרב האחרון של קהילת יהודי רימנוב, צאצא של חסידות ויז'ניץ מצד משפחת אמו, נרצח באושוויץ בשנת 1944.
מיהודי קהילת רימנוב נותרו אחרי המלחמה כ־300 ניצולים יהודים שלא חזרו לעיר.
היסטוריה > המאה ה-21

אין יהודים בעיר, רובם נרצחו בשואה .
בשנת 2005 שיפצו את בית הכנסת ובית הקברות היהודי בעיר. בשנת 1990 צאצאי הניצולים בעזרת אנשים מקומיים שיפצו את בית העלמין והמקום הוקף גדר עם שער. בבית העלמין הוקמה אנדרטה לנרצחים ושופץ אוהלי הקברים של הרב מנחם מנדל והרב צבי הירש כהן.
ברימנוב מתקיימים ימי זיכרון שנתיים לקהילה היהודית ברימנוב, שמאורגנת על ידי תושבי העיר וצאצאי תושבים יהודים לשעבר. הפעילויות כוללות: נגינת להקת כליזמרים שמנגנים בבית הכנסת ובבית העלמין, סדנאות שירה ביידיש, הקרנות סרטים וטקס זיכרון בבית העלמין היהודי.
בבית הקברות השתמרו כ־800 מצבות שהעתיקות ביותר מהן משנת 1615 ורבות אחרות נלקחו לבנייה.
היסטוריה > התפלגות האוכלוסייה

| שנה | האוכלוייה הכללית | מספר היהודים | אחוז היהודי מהאוכלוסייה הכללית |
| --- | --- | --- | --- |
| 1765 |  | 1,015 |  |
| 1870 |  | 1,183 |  |
| 1880 |  | 1,391 | 42.6% |
| 1886 |  | 1,391 |  |
| 1898 | 3704 | 1,751 | 47,2% |
| 1900 |  | 1,746 | 46.9% |
| 1910 |  | 1,739 | 46% |
| 1921 | 3546 | 1,412 | 39.9% |
| 1942 |  | 1,600 |  |
| 2013 | 3729 |  |  |
היסטוריה > רבני העיר

הרב מנחם מנדל (החל מ־1827),
הרב צבי הירש כהן (משנת 1846)
הרב בריש פרגר (בשנת 1870)
הרב יוזף כהן (משנת 1913)
הרב יצחק פרידמן
הרב אלתר הורוביץ, הרב האחרון של קהילת רימנוב נרצח באושוויץ בשנת 1944
בתי הכנסת > בית הכנסת הישן

בסוף המאה ה-16 הקימו יהודי רימנוב קהילה משלהם, כמו גם בית כנסת ובית קברות. בית הכנסת, היה ככל הנראה מעץ. בשנת 1593 נבזז בית הכנסת וזו הסיבה שקיומו בכתובים נודע מאז.
גלריית צילומים

בית הכנסת העתיק לאחר השיפוצים שנעשו בו בשנות האלפיים
בית הכנסת העתיק עם הצריח/מגדל המשולב בחלל המרכזי של בית הכנסת
בית הכנסת העתיק במהלך השיפוצים שנעשו בו בשנות האלפיים
בית הקברות

בית הקברות היהודי מרוחק כ־200 מטר (לכיוון צפון-מזרח) מבית העלמין הקתולי, והוא משתרע על שטח של 2.64 דונם בערך. הוא ממוקם על גבעה המשופעת בחדות לכיוון הכפר פוסדה גורנה (פו'). בית הקברות הוקם בסוף המאה ה-16, באותה תקופה בה הוקם בית הכנסת מעץ הראשון. לפני כן, ככל הנראה, נקברו יהודי רימנוב בבית העלמין לסקו, שהוקם בשנת 1548, שהיה הקרוב ביותר לרימנוב.
עד היום נשמרו כ־800 מצבות, כולל כ־100 מצבות במצב טוב מאוד. המצבה העתיקה ביותר עם כיתוב הניתן לקריאה, היא מתחילה שנת 1615. היא במצב טוב מאוד, מכיוון שהיא עשויה מסלע משקע מוקשח ואבן חול ששימשו להכנת אבני ריחיים. ליד המצבה העתיקה ביותר, יש כמה מצבות מהמאות ה-16 וה- 17. כמו גם קיימת מצבה של אישה שמתה בשנת 1849 נושאת עיטורים רוסיים. רוב המצבות שימשו את הנאצים לבניית כבישים.
בראש גבעת בית הקברות ישנם שני אוהלי קבר. באחד מהם נמצא קברו של הרב מנחם מנדל, בשני - שני קברים של הרבנים: צבי הירש כהן ויוסף פרידמן. קברי צדיקי רימנוב נהרסו במידה ניכרת במהלך מלחמת העולם השנייה. הרב מנחם מנדל - בנו של יוזף יליד פשיטיק, נפטר ב־29 במאי 1815, הרב צבי הירש, בן יהודה לייב, נפטר ב־19 בנובמבר 1846, הרב יוזף מקוהן, נפטר בשנת 1913 והרב איצ'אק, נפטר בשנת 1929. האוהלים שוחזרו בשנות השמונים של המאה העשרים והם הפכו למקום עלייה לרגל לחסידים ממערב אירופה, ישראל וארצות הברית.
בתחתית הגבעה, בצד הפונה לכפר פוסדה גורנה, נמצאים קברים של חיילים אוסטרים ממוצא יהודי שנהרגו בסמוך לרימנוב במהלך מלחמת העולם הראשונה.
עצמותיהם של הרב הירש הורביץ ואשתו שרה ממשפחת פרידמן, הוצאו מקבריהם בתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים ונלקחו לקבורה לישראל.
בשנות האלפיים בית הקברות גודר מחדש, כמו כן בוצעו בו עבודות סידור ושימור.
גלריית צילומים

שרידי מצבות עתיקות
שני אוהלי הקברים שבבית הקברות ברימנוב
מצבת הרב הצדיק מנחם מנדל הנמצאת בתוך אהל הקבר שלו
קראו עוד

Słownik Geograficzny Królestwa Polskiego (1880-1902), X, pp. 95–97: "Rymanów".
Shtetl Finder (1980), p. 82: "Rimanov".
Pinkas HaKehilot, Poland, Vol. 3 (1984), pp. 356–358: "Rymanów".
Encyclopedia of Jewish Life (2001), pp. 1109–1110: "Rymanow".
ראו גם

איזידור אייזק רבי
ליל הבדולח
שואת יהודי פולין
יהדות פולין
הערות שוליים

1 2  ניסן צור, פולין, מי מחסל את בתי הכנסת של יהדות פולין?, באתר nrg‏, 20 בדצמבר 2016
1 2  באתר השטאטל הווירטואלי
↑  State Archives in Przemyśl, Krosno city files, rps 4, p. 94; rps 5, p. 63
↑  רימאנוב RYMANOW | מרכז מורשת יהדות פולין, באתר web.archive.org, ‏2015-12-23
↑  History | Virtual Shtetl, sztetl.org.pl
↑  יהודים שרוכזו ברימנוב על ידי חיילים גרמניים, אוקטובר 1939, באתר 1939-2.html
↑  רימנוב, באתר galicia (באנגלית)
↑  היסטוריה | שטעטל וירטואלית, באתר sztetl.org.pl
↑  מסע לגליציה, חקר ותיעוד קהילות שחרבו בשואה, רימנוב. באתר יד לזכר הנספים בשואה ע"ש זהבה וצבי שוורץ
1 2  קהילת יהודי רימאנוב, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  רימנוב – אהלי צדיקים
↑  האוכלוסייה היהודית רימנוב בין השנים 1765–2013 באתר השטעטל הווירטואלי
↑  באתר kehilalinks-jewishgen.org
↑  Rymanów, Dzieje miasta i zdroju, coletive work, red. F. Kiryk, Rymanów 1985, p.32
↑  Stanisław Szczęk, Odbudowa synagogi w Rymanowie, „Materiały Muzeum Budownictwa Ludowego w Sanoku”, no 28, 1984.
↑  Synagogue in Rymanów | Virtual Shtetl, sztetl.org.pl
1 2  Cmentarz przy ul. Słowackiego | Virtual Shtetl, sztetl.org.pl
בית הכנסת הגדול בווינה שכותרות עמודיו היו בסדר איוני כמו בבית הכנסת ברימנוב
דנה ברגר

| --- | --- |

דנה ברגר בהופעה, 2007
 לידה:  2 בנובמבר 1970 (בת 54) ישראל חיפה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה 
 סוגה:  פופ ורוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  התו השמיני
 מספר צאצאים:  2
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה ברגר (נולדה ב-2 בנובמבר 1970) היא זמרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית, "זמרת השנה" לשנים 2000 ו-2003.
ביוגרפיה

דנה ברגר נולדה בשכונת נווה שאנן שבחיפה, גדלה והתחנכה בירושלים. בתה של אביבה ברגר אשת חינוך ופסלת. בירושלים נחשפה לראשונה למוזיקה והחלה בלימודיה המוזיקליים. בגיל שבע החלה לנגן בפסנתר ומספר שנים לאחר מכן גם בגיטרה. ברגר החלה לכתוב שירים בגיל 14. במהלך 1987 הצטרפה ללהקת "או באן", שהוציאה לרדיו שני שירים: "פלוטוניום רדיואקטיבי" שנכתב נגד זיהום אוויר ו"הכחולים", שנכתב נגד משטרת ישראל ("הכחולים" היה שם נרדף לשוטרים, שלבשו אז מדים בצבע כחול). הלהקה אף הקליטה תקליט, אך הוא נגנז לאחר שברגר התגייסה ועזבה את הלהקה.
בקיץ 1988 התגייסה ברגר לצה"ל ושובצה בלהקת הנח"ל. היא השתתפה בתוכנית ה-27 של הלהקה, "התחלות", שבויימה בידי צדי צרפתי. עקב השירות הצבאי נאלצה ברגר לפרוש מלהקת "או באן" והוחלפה על ידי השחקנית ציפור אייזן, אך זמן קצר לאחר מכן ההרכב התפרק.
קריירה > 1990–1993: ההתחלה

לאחר שירותה הצבאי נרשמה לרימון בית ספר למוסיקה והשתתפה בלהקת בלאגן לצד דן תורן כסולנית. הופעת הבכורה של הלהקה הייתה במועדון רוקסן בתל אביב, בספטמבר 1990. במסגרת הלהקה נודעו ביצועיה לשיר "שקט", שכתבה יונה וולך והלחין יובל מסנר, ולשירים "גברים מקצוענים", "קרני", "תער חד", "חוץ לארץ" ו"שלושה ימים", שהלחין מסנר למילים של לאה גולדברג. בנוסף, במהלך אותה תקופה השתתפה בתפקידים קוליים באלבומו הראשון של עמיר לב, רוצה לראות אתכם במקומי (1991). להקת בלאגן התפרקה ב-1992, זמן קצר לאחר שהוציאה לאור את אלבומה היחיד גן עדן עירוני (על גבי תקליט ועל גבי תקליטור, כשלאלבום נוספה כבונוס גרסה מוקדמת לשיר "לצלול"). הייתה זו נקודת מפנה חיובית בקריירה של ברגר, שהחלה לשחק באותה שנה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (1992–1996). כמו כן השתתפה ברגר באופרת הרוק "סאמארה" של הלל מיטלפונקט, וביצעה בפסטיגל 1992 את השיר "ואני לא ידעתי" (מילים ולחן: מקס גת-מור, עיבוד: עובד אפרת).
בהמשך דרכה שבה ברגר לשתף פעולה עם תורן ואמנים אחרים, כגון שרון חזיז (שבאלבומה הראשון הופיעו שני שירים שברגר כתבה והלחינה: "אתה עצוב" ו"שתי חברות", האחרון בדואט עם חזיז) ורפי אדר, שברגר עבדה במסעדתו "פרונטו" בדומה למוזיקאים נוספים, בהם סיגל קלרמן; היא השתתפה באלבומו של אדר הלב המלא של קונטינקה (1994) בדואט "אל תוותרי עלי", שהוא חידוש לשירו של אריק איינשטיין. ברגר הופיעה לראשונה כזמרת סולנית בשנת 1993 במסגרת פסטיבל המוזיקה "רוק בים האדום", כאשר דודי לוי (על הגיטרה החשמלית) ועמיר לב (על הבס) מלווים אותה בנגינה.
קריירה > 1994–1999: אלבום בכורה ופרויקטים נוספים

באוקטובר 1994 יצא אלבומה הראשון שנקרא דנה ברגר, בו כתבה והלחינה חומרים רבים באלבום ושיתפה פעולה בהפקתו עם ורד קלפטר בלחן מספר שירים, ועם ג'וני שועלי, ברי סחרוף, עודד פרח ורע מוכיח. סגנון האלבום היה רוק "כסחני" ו"פראי" למדי, עם טקסטים קשים וחריפים, והשירים הבולטים מתוכו הם "מלך", "והלב שלי ריק" ו"מה יישאר לי בסוף". גם תמונתה של ברגר המופיעה בצד האחורי של העטיפה כשהיא מדממת מהאף דימתה את האווירה המוזיקלית באלבום, שנכשל מבחינה מסחרית.
באמצע שנות ה-90 נהנתה ברגר מפופולריות גוברת. על אף שהוציאה רק אלבום אחד בין 1994 ל-1998, הרי שתקופה זו התאפיינה בפעילות רבה, וכללה בין השאר השתתפות בקמפיין להגברת המודעות למחלת האיידס עם השיר "ביום שלא מאמינים יותר" וכן בתשדירי מפלגת מרצ (ב-1996, למשל, דואט קצר עם זהבה בן ל"שיר לשלום", שבו שונו המילים), לצד הופעות בסרטים "לילסדה" ו"ציפורים בניוטרל".
ביולי 1998 הוציאה ברגר את אלבומה השני, פשוט להיות, בהפקת יובל שפריר. אלבום זה התאפיין בשירים רכים הרבה יותר מאשר באלבומה הקודם. בין השירים הבולטים בו ניתן למנות את "רחוק מהמציאות", "חמימות חולפת", "בוא וניסע מכאן" ו"מחכה לו". גם באלבום זה שיתפה פעולה עם אמנים אחרים, בהם שוב ורד קלפטר ותורן וכן יהודה עדר והקלידן אייל קליין. האלבום זכה להצלחה רבה ולווה במספר הופעות מוצלחות. לצד האלבום הופיעה ברגר בפרויקטים מוזיקליים ופסטיבלי מוזיקה וילדים שונים. באותה השנה שרה ברגר קולות רקע לנעימת הפתיחה של הסדרה "טירונות" (1998–2001). בשנת 1999 ברגר התחתנה. באותה השנה גם השתתפה בפרקים בודדים בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה ״20 פלוס״ סדרת הספין אוף של "עניין של זמן".
קריירה > 2000–2009: עד הקצה והצלחה מסחרית

באפריל 2000 הוציאה ברגר את אלבום האולפן השלישי שלה, עד הקצה, בהפקתו המוזיקלית של המוזיקאי עופר מאירי. בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את "לומדת לעוף", "עד הקצה", "אהבה", "יש בזה טעם" (חידוש לשיר של יעל לוי, שנקרא במקור "לא בוכה") ו"בוכה לך". האלבום, שנחשב ל"פורץ דרך" בקריירה של ברגר, זכה להצלחה אדירה והפך תוך זמן קצר לאלבום זהב. נכון ל-2011, נמכרו למעלה מ-80,000 עותקים. כמו כן, הוא זכה להכרה רבה וזיכה את ברגר בתארים "זמרת השנה" ו"אלבום השנה" בטקס תמוז ו"זמרת השנה" ברשת ג' באותה שנה. ורד קלפטר זכתה בתואר "מלחין השנה" בטקס תמוז בזכות עבודתה על האלבום. וידאו קליפ נלוה עבור "בומביי" פורסם בהמשך אליהם.
בפברואר 2003 הוציאה את אלבומה הרביעי, תוך כדי תנועה, גם הוא בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי. בין השירים הבולטים מאלבום זה ניתן למנות את "בא והולך" (אותו כתבה לבן זוגה, עדי שרון), "תוך כדי תנועה", "גן מאיר" ו"חמש בבוקר". בעקבות האלבום זכתה ברגר פעם נוספת בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. בעקבות לידת בתה, החליטה ברגר, לצמצם את פעילותה בתחום המוזיקה. אף על פי כן, השתתפה באותה שנה במחלוקת בנוגע לזכויות היוצרים בין אמנים רבים ותחנת הרדיו גלי צה"ל.
בשנת 2004 השתתפה בפסטיבל השירים של ישראל, בו שרה את "צבעי הערב", אותו הלחינה למילותיה של צרויה להב. לאחר כשנה המשיכה ברגר בקריירה מוזיקלית לצד הופעות כשחקנית בסדרות ובתוכניות טלוויזיה, בהן "שבתות וחגים" ו"בנות". בשנת 2005 השתתפה באלבום הבכורה של ההרכב מטרופולין, בו שרה יחד עם הסולנית רוני אלטר את השיר "לישון בלי לחלום".
באפריל 2006 יצא אלבומה החמישי של ברגר, יום יום, הפעם בהפקתו המוזיקלית של לואי להב. בחלק משירי האלבום השתתפה בכתיבה צרויה להב. בין השירים הבולטים מאלבום זה ניתן למנות את "מותר", ו"חרותי". באותה שנה החלה ברגר לדגמן בעבור מותג האופנה "צווארון לבן". בשנים 2007–2008 שיחקה ברגר בסדרת הדרמה לילדים ונוער "האי". ברגר שרה את שיר הנושא של הסדרה, "כאילו אין מחר", וגם המשיכה במשחק בעונתה השנייה של הסדרה. שנה לאחר מכן חזרה לקריירה המוזיקלית בפרויקט משותף עם הזמר ירמי קפלן והחלה להופיע בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות".
עם פרוס 2009 שבה לדגמן – והפעם בגדי היריון עבור המעצבת אבישג ארבל. באותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה "גירושים נפלאים" שעלתה בלוויין.
קריירה > 2010–2019: אלבומים משותפים והמשך הקריירה

בשנת 2010 יצא הנה באתי הביתה, אלבום משותף לברגר ולאיתי פרל. שיר הנושא של האלבום שימש גם כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "חטופים". שיר נוסף שבלט היה הסינגל הראשון "לולי".
לאחר מכן הקליטה ברגר מספר שירים, ביוני 2011 הוציאה את השיר "אם היה לי", השיר זכה להצלחה רבה בהשמעות ברדיו. בנובמבר 2011 הוציאה את השיר "דלתות נפתחות". באוגוסט 2012 הוציאה כסינגל את השיר "כולם צודקים" שנכתב על רקע המחאה החברתית בקיץ 2011 והמחאה הנוספת שנה לאחריה. השיר זכה אף להשמעות יפות והתקבל בברכה. בפברואר 2013 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון המחודש, לכבודו ביצעה את "תחזרי אליו", השיר יצא רק שנה מאוחר יותר כסינגל לרדיו.
בשנת 2012 שבה לשחק בסדרה "עניין של זמן" את דמותה של דנה, ובמקביל החלה להשתתף בסדרה היומית "יומני החופש הגדול" שששודרה בערוץ דיסני. הסדרה גם שודרה בערוצי דיסני באירופה בדיבוב לשפות מקומיות.
באוגוסט 2013 היא חידשה בהופעה את השיר "מדוע לא באת" עם ירמי קפלן, במסגרת מופע משותף, בו השתתף גם חמי רודנר. באותה תקופה הקליטה ברגר את אלבומה הבא שיצא בסוף שנת 2014. הסינגל הראשון יצא במאי 2014 ונקרא "מתנות של זמן". בעקבותיו יצאו שני סינגלים נוספים, בהם – "לבנות ולהרוס" שיצא בשלהי יוני 2014. עם השיר "תחזרי אליו" השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון בינואר 2013. השיר יצא כסינגל לאמצעי המדיה באוגוסט 2014. לאחר מכן יצא האלבום מתנות של זמן בספטמבר בהפקה מוזיקלית של יוסי פיין. לאחר צאת האלבום יצאו השירים "הקירות שלי" ו"תראה אותך" כסינגלים.
ברגר השתתפה בעונה השביעית של "הישרדות", היא הגיעה לשבט המאוחד והפכה לזומבית ביום ה-42. את התוכנית היא סיימה במקום החמישי. בדצמבר 2015 הוציאה את הסינגל "לא ליפול" שכתבה בזמן צילומי התוכנית. בשנת 2016 לקחה חלק באלבום הילדים "האוצר", פרויקט שיזם, הלחין והפיק גל זיו, והשתתפו בו גם אלון עדר, גדי רונן ויעל דקלבאום.
בפברואר 2017 העלתה דנה פרויקט מימון המונים בהדסטארט לגיוס 100,001 שקלים לאלבומה השמיני. במרץ 2017 יצא הסינגל הראשון "נגן" אשר זכה להצלחה. בסוף מאי 2017 יצא הסינגל השני "ימים צפופים" בליווי קליפ מצולם בו כיכב ליאור אשכנזי. ביולי 2017 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום – "אתה לא בבית". באוגוסט יצא הסינגל הרביעי – "מהפכה". בספטמבר 2017 יצא האלבום לאור. לאחריו יצאו גם הסינגלים: "אל תאמין לי" ו"קומי לכי" שמילותיו נכתבו בהשראת הסיפור התנכ"י על מעשה אמנון ותמר. במאי 2018 יצא השיר "בן חייל" שאותו כתבה והלחינה. השיר לווה בקליפ. באוקטובר 2018 יצא השיר "בלוז אלול" שאת מילותיו כתבה ברגר בעצמה והלחן של תמר אייזנמן.
ביולי 2019 יצא השיר "מגנטים" שביצעה ברגר במסגרת פרויקט להנצחת בעלה המנוח של כותבת השיר, אסתי צרויה רומשקנו. את השיר הלחין והפיק מוזיקלית עמרי קסטן. באותה שנה הופיעה בסרטו של טומי לנג, "מריונטה".
קריירה > 2020–הווה: DNA הומבייס וכל אהבה לטובה

בשנת 2020 הקימה עם המוזיקאי עדי שרון את הצמד המוזיקלי DNA הומבייס, בליווי אלבום ראשון בשם, DNA שיצא לאור ב-12 במרץ 2020.
בינואר 2022 יצא האלבום כל אהבה לטובה אשר מונה תשעה שירים בסך הכול.
ב-26 בדצמבר 2022 הוציאה עם שרון את האלבום השני, DNA.
ב-14 באפריל 2024, הוציאה את השיר "עטופה ומוגנת". ברגר הקדישה את השיר לכל הנשים שנותרו בשבי במהלך מלחמת חרבות ברזל. השיר הוא חלק מאלבומה ה-14 של ברגר. ב-3 בנובמבר, ברגר הוציאה שיר בשם "רוח חופשיה", אותו היא כתבה והלחינה בעצמה, בהפקה ומיקס של מאור שוורצברג.
חיים אישיים

בתחילת דרכה של להקת בלאגן, הייתה ברגר בזוגיות מספר חודשים עם הזמר ירמי קפלן. פרידתם היוותה השראה לחברם דאז חמי רודנר לשיר "נפלת חזק". תקופה קצרה הייתה בקשר עם ארן אודוייר, הבריטי-למחצה, בנה של יעל שטרן אודוייר.
ברגר התחתנה שלוש פעמים. נישואיה הראשונים היו בגיל 22. ב-9 בספטמבר 1999 נישאה בשנית למתופף שלה, ממנו התגרשה כשנה לאחר מכן. בשנת 2000 הכירה את בן זוגה הנוכחי, התאורן עדי שרון, עמו התחתנה בחתונה אזרחית בטוסקנה. לזוג שני ילדים.
מתגוררת ברמת רזיאל.
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 1994: דנה ברגר  1998: פשוט להיות  2000: עד הקצה  2003: תוך כדי תנועה  2006: יום יום  2010: הנה באתי הביתה  2014: מתנות של זמן  2017: ימים צפופים  2022: כל אהבה לטובה אלבומי אוסף/הופעה 2016: האוסף Live:  כחלק מבלאגן 1992: גן עדן עירוני כחלק מ-DNA הומבייס 2020: DNA  2022: DNA
יעיש קריספין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ה'תר"ל אולאד חסאן
 פטירה:  פברואר 1939 (בגיל 69 בערך) ט"ז בטבת תרצ"ט 
 מקום קבורה:  כפר באהמו
 מדינה:  מרוקו 
 מקום מגורים:  איית איוב
 תקופת הפעילות:  ? – פברואר 1939 
 
רבי יעיש קריספין (ה'תר"ל - ט"ז בטבת תרצ"ט) היה רב הכפר איית איוב וסביבתו (מרוקו) פרשן, מקובל ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

נולד בסביבות תר"ל למשה ולרחל - מיילדת ומרפאה עממית בכפר בשם אולאד חסאן ליד תיזנית. בצעירותו למד אצל קרוב משפחתו רבי יעיש קריספין הראשון ואצל רבי ימין ארוואח.
התגורר בכפר איית איוב השוכן בעמק איית בוגמז (אנ'), בביתו שכנה ישיבה של 25 בחורים הישיבה כללה לינה וארוחות בשונה מהמקובל בזמנו, תלמידיו כיהנו כרבנים באזורו.
נפטר בט"ז טבת תרצ"ט (1939), ונקבר בכפר באהמו.
השאיר אחריו שלוש בנות ושלושה בנים. חתנו הוא רבי יצחק ביטון שכיהן כרב אחריו באיית איוב. לאחר שהרב ביטון עזב את המקום בנו של רבי יעיש - רבי ישראל קריספין שימש כרב האזור. בנו הוא רבי עמינדב קריספין רב העיר קריית אונו. בנו של הרב יצחק ביטון הוא הרב שמעון ביטון רבה של בית שמש.
כתביו

הרב קריספין כתב ספרים רבים, בחייו האו פרסם ביאור לפרקי אבות ולהגדה של פסח, לאחר פטירתו נכדו הרב עמינדב קריספין הוציא לאור את שאר כתביו.
סגנון כתיבתו הוא בעיקר דרושי אך גם קבלי ועוד. על ספריו קיבל הסכמות מהרב חיים רפאל עטייא, הרב שמעון ועקנין, הרב רפאל אנקווה, הרב חיים יקותיאל בירדוגו, ועוד.
הגדה של פסח רקיק אחד, קזבלנקה תרצ"ה, באתר היברובוקס
ענף שושן, ביאור לפרקי אבות, קזבלנקה תרצ"ה.
הרב עמינדב קריספין (עורך), פרח שושנה ביאור לחמשה חומשי תורה, בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים, קרית אונו תשנ"ג, באתר אוצר החכמה
רנה ותודה ביאור לתהילים, מכון עמינדב, קריית אונו, תשנ"ה
בך יברך ישראל, מערכות בעניינים שונים, קרית ביאליק תשנ"ה, באתר אוצר החכמה
משה עמאר (עורך), סידור לימודי ה', קריית ביאליק תש"ס
הערות שוליים

↑  בפרח שושנה ויקרא יא ג, המחבר כתב דרוש לכבודה
↑  מביא שמועה בשמו בפרח שושנה, שמות עמ' רט
1 2  עמינדב קריספין (עורך), רקיק אחד עם ענף שושן <מהדורה חדשה>, ירושלים תשנ"ז, באתר אוצר החכמה
↑  בספר גם פירושים לחמש מגילות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305804005171  ISNI: 0000 0000 5305 0731  LCCN: nr95009461  VIAF: 39265430   WorldCat (עם VIAF): 39265430