ויליאם חאווי
ביוגרפיה > פעילות פוליטית וצבאית

ויליאם חאווי נענה להזמנתו של פייר ג'ומייל והצטרף לארגון הפלנגות בשנת 1937, גם כאשר פעל בחשאי ובאופן בלתי חוקי בעקבות צו המורה על פירוקו ב-18 בנובמבר 1938. הוא היה מעורב בכמה תחומים: ביסוס סמכות המפלגה ויצירה ופיתוח ה-KRF, 'כוחות הרגולציה' של הפלנגות, כוח חצי-צבאי ששירת את המפלגה הנוצרית והיה הראשון והגדול מסוגו בלבנון.
עם השנים התרחבו והתגוונו תחומי האחריות של חאווי, הוא מונה לראש המחוזות השני והרביעי, נשיא לשכת הגיוס ב-1942, ראש 'המחלקה לביטחון, ספורט וגיוס' ב-29 במאי 1952, וחבר הלשכה המדינית ב-12 ביולי 1952. ב-16 ביוני 1958, הוא היה אחראי על ארגון והובלת הפעילים במהלך האירועים בלבנון והפך למנהיג הכוחות ב-6 בפברואר 1961. ב-1963 הוקמה יחידת "הקומנדו הראשונה" ואחריה יחידת "הקומנדו השנייה". בראשית שנות ה-70 הלך הארגון הצבאי והתמסד והאווי שכונה אז 'שף ויליאם', פיקח על הקמת מחנות לארגון ופיתוח תוכניות ההכשרה הצבאית שלו.
כאשר הצרפתים עצרו את פייר ג'ומייל, בנובמבר 1943, ג'וזף שאדר (אנ') נטל את ההנהגה הפוליטית של הכתאיב, בעוד ויליאם חאווי מופקד על המאמץ הביטחוני. במסגרת אחריותו זה, הכין וארגן את השביתות וההפגנות. הוא קיים פגישות חשאיות עם מפלגת הנג'אדה ("המצילים") (אנ') במפעל המראות שבבעלותו בכיכר דבאס. כשהצרפתים גילו את דבר הפגישות, הם פשטו על המפעל מספר פעמים וחאווי הפך למבוקש נמלט, כשהוא מסתתר אצל חבריו ושכניו.
בשנת 1952 התמודד מטעם הפלנגות הלבנוניות למועצת עיריית ביירות באזור אשרפייה-רמיל על המושב הנוצרי האורתודוקסי המזרחי וזכה במספר הקולות הגדול ביותר. ב-1957 הוא התמודד באופן עצמאי לבחירות לפרלמנט מול ע'סאן תווייני ונאסים מג'דלאני אך לא זכה. למרות הפסדה, ראתה מפלגת הפלנגות בתוצאות בחירות אלו אישור לכוחה המתחזק ברחובות.
בסוף שנות ה-50 עמדו מדינות האזור תחת ההשפעה הגדלה והולכת של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. מפלגת הפלנגות התנגדה נחרצות לתנועה הפרו-נאצריסטית שקראה לשביתות וארגנה מהומות, וחאווי הופקד על כוחות שנועדו למגר את הפרו-נאצריסטים מאזורי השליטה של הפלנגות.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 מצב המתיחות בין הנוצרים והפלסטינים בלבנון הלך והתדרדר. הפלסטינים ניסו והצליחו לחדור לאזורים שנחשבו עד אז כאזורים נוצריים ופגעו לעיתים בזכויות הנוצרים וברכושם.
בישיבת המפלגה ב-31 במרץ 1970, הקימה 'הלשכה המדינית' של הפלנגות מועצה עליונה שתפקח על ארגון עבודת המפלגה הנוגעת לביטחון המפלגה והמדינה. חאווי התמנה על הפן הביטחוני, התחמשות ואימונים, כשבמקביל ההנהגה הפוליטית פנתה לדיאלוג וכינון שלום עם יתר המפלגות במדינה ההולך ומשוסעת.
בעקבות אובדן המשילות של הממשלה המרכזית, נוצר צורך בהגנה עצמית פעילה, וחאווי שהיה מופקד על התחום מטעם הפלנגות ונוכח לדעת על מחסור בחימוש וחוסר תיאום בין הפלנגות השונות המזוהות עם המפלגה, הוביל ליצירת "חדר מבצעים מאוחד" שהיה הגרעין הראשון של "הכוחות הלבנוניים".
הוא הקים מין "משטרה צבאית" שתהיה אחראית למנוע אי-סדר ותחסל את התוהו ובוהו ששררו באזורי השליטה של הנוצרים. וכן עסקה בפעילות שיטור, אבטחת הכבישים והכוונת התנועה הנוצרית לדרכים המאובטחות. אחד האירועים החמורים שהתרחשו בתקופת פיקודו היה הטבח הידוע לשמצה בכינוי "השבת השחורה" כשפעולת נקמה 'מוסכמת' של הפלנגות ב-6 בדצמבר 1975, יצאה משליטה וחמושים פלנגיסטים לא ממושמעים טבחו במאות אזרחים פלסטינים ודרוזים. נמסר כי חאווי היה נתון לאיומים והשפלות פנים-מפלגתיות כשניסה להציל כמה שיותר חפים מפשע במהלך אירועי השבת.
כאשר ניסו הפלסטינים לבודד את ביירות ולהשתלט עליה, פיקד חאווי על כיבוש מחנות הפליטים. הוא נהרג מירי צלף פלסטיני בתל אל-זעתר, יומיים אחרי שהפלנגות הצהירו על נפילת המעוז האחרון במחנה הפליטים ועל כך שראש המועצה הצבאית של הפלנגות פיקח על מבצע זה.
ב-13 ביולי 1976 נהרג ויליאם חאווי בעודו סוקר את כוחותיו בחזית, בטרם הספיק לחגוג את ניצחונו.
בעקבות מותו מונה בשיר ג'ומייל למחליפו כנשיא המועצה הצבאית של הפלנגות וכראש הפיקוד המאוחד של הכוחות הלבנוניים, קואליציה של המיליציות הנוצריות (שנוצרה וארגנה על ידי חאווי), המפלגה הליברלית הלאומית, שומרי הארזים וכוחות נוספים.
ויליאם חאווי (עומד במרכז) עם לוחמי הפלנגות בתל אל-זעתר. שבו נהרג