stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בומבוס
טפיליות

דבורי בומבוס מתת-הסוג Psythirus הן בעלות אורח חיים טפילי, ואינן מייסדות קינים. המלכות שלהן פולשות לקינים של מיני בומבוס אחרים, הורגות, מגרשות או מדכאות את המלכה שלהם, ומטילות את ביציהן במקומה. הפועלות של הפונדקאי ממשיכות לאסוף צוף ואבקה ולתחזק את הקן, ועוזרות לגדל את צאצאי המין הטפיל. הן מתייחסות לנקבה הטפילה כאל מלכה משלהן, בזכות הפרומונים שהיא מפרישה, המחקים את מלכת הפונדקאי. המין הטפיל אינו כולל מעמד של פועלות, אלא מלכות וזכרים בלבד. מכיוון שאינן נוטלות חלק בתחזוקת הקן ובאיסוף המזון עבור האכלת הצאצאים, איבדו נקבות המינים הטפיליים את איבר איסוף האבקה (corbicula) האופייני על הרגל האחורית, הקיים בשאר מיני הבומבוס.
הסוג בישראל

בישראל, הסוג בומבוס מיוצג על ידי שלושה מינים, הנבדלים בקלות לפי דגם הצבעים שעל גופם:
בומבוס האדמה (Bombus terrestris) - נפוץ בחבל הים תיכוני. ככל הנראה התפשט דרומה מלבנון והופיע בישראל רק במאה העשרים, ייתכן שעקב פעילות אנושית. מהווה מין מתפרץ, שאוכלוסיותיו ממשיכות להתפשט דרומה גם כיום. מהווה מאביק חקלאי חשוב, בייחוד בגידולי חממות כגון עגבניות ופלפלים.
בומבוס החרמון (Bombus niveatus) - נפוץ במרומי החרמון.
בומבוס ארך-ראש (Bombus argillaceus) - מין נדיר מאוד, ידוע מאזור הר מירון, רמת דלתון והחרמון הנמוך.
בומבוס האדמה משחרת על מצליבים
בומבוס החרמון, נקבה אוספת צוף מקדד, החרמון
בומבוס ארך-ראש, זכר אוסף צוף ממליסה רפואית, החרמון
בירדו

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  האחים סופר מריו 2 (1988)
 הופעה אחרונה:  Super Mario RPG‏ (2023)
 דיבוב:  ג'סיקה צ'יסום (2000) ג'ן טיילור (2001) קזומי טוטקה (2003–הווה) ג'ני אליאס (בסדרה האחים סופר מריו)
בירדו (באנגלית: Birdo), אשר הידועה ביפנית בשם קתרין (ביפנית: キャサリン), היא דמות בדיונית בזיכיון משחקי הווידאו זיכיון של מריו של חברת נינטנדו היפנית. מאז הופעת הבכורה של הדמות במשחק "האחים סופר מריו 2" בשנת 1988 כדמות שאינה שחקן הפכה בירדו לדמות בולטת במשחקים רבים של נינטנדו בה ניתן אף לשחק.
סקירה כללית

בירדו היא דינוזאורית אנתרופומורפית ורודה בעלת מראה ייחודי והיכולת הייחודית לירות ביצים מהפה כקליעים. היא עונדת לראשה סרט אדום וכמו גם טבעת עם יהלום. בגרסה הראשונה של הדמות היא הייתה כתומה.
למרות שבתחילה לא היה ברור אם מדובר בזכר או נקבה, במשחקים מאוחרים יותר בהן נכללה הדמות נינטנדו בחרה לציין במפורש במדריכים הרשמיים של המשחק שמדובר בנקבה.
על אף שבירדו מוצגת לרוב כדמות אינדיבידואלית, לאורך השנים היא הוצגה גם יחד עם דינוזאורים נוספים שדומים לה במראה ואשר להם צבעים שונים ומגוונים ולעיתים גם מאפיינים שונים.
הופעות

הופעת הבכורה של הדמות הייתה במשחק הווידאו "האחים סופר מריו 2" אשר יצא לשווקים בשנת 1988. במשחק זה הדמות שימש כמעין מיני-בוס. בעוד שהיא הייתה אויבת בהופעתה הראשונה, במשחקים השונים שיצאו לאורך השנים היא הפכה לידידה של מריו ושל לואיג'י.
לאורך השנים הדמות נכללה במשחקים שונים בזיכיון של מריו כולל במשחקי ספורט ובמשחקי מסיבה שונים, בהם משחקים של "Mario Kart" ומשחקים של "Mario Party".
הדמות הופיעה בעבר גם בסדרת הטלוויזיה המצוירת "האחים סופר מריו".
הערות שוליים

↑  "The Super Mario Bros. Super Show!" All Steamed Up/Butch Mario & the Luigi Kid (TV Episode 1989) - IMDb, נבדק ב-2024-01-26
| מריו (זיכיון) |
| --- | --- | --- |
| המשחקים הנמכרים ביותר בזיכיון | האחים סופר מריו (1985)‏ • האחים סופר מריו 3 (1988)‏ • סופר מריו וורלד‏ (1990)‏ • סופר מריו 64‏ (1996) • האחים סופר מריו החדשים‏ (2006) • האחים סופר מריו החדשים Wii‏ (2009)‏ • האחים סופר מריו החדשים U‏ (2012)‏ • מריו קארט 8‏ (2014)‏ • סופר מריו אודיסי‏ (2017) • רשימה מורחבת של כל משחקי הזיכיון |  |
| סדרות המשחקים המרכזיות | סופר מריו • מריו קארט • מריו פארטי • |  |
| סדרות משחקי ספין-אוף | דונקי קונג(אנ') • לואיג'י(אנ') • ואריו(אנ') • יושי(אנ')  • מריו נגד דונקי קונג |  |
| מדיות נוספות | סרט לייב-אקשן • סרט אנימה(אנ') • סדרת טלוויזיה • סרט הנפשה ממוחשבת |  |
| דמויות מרכזיות | מריו • לואיג'י • הנסיכה פיץ' • טואוד • יושי • באוזר • ואריו • ואלואיג'י • דונקי קונג • באוזר ג'וניור • הנסיכה דייזי • רוזלינה • דידי קונג • בירדו • פאולין(אנ') • קופלינגים(אנ') |  |
| שונות | נעימת הנושא של האחים סופר מריו • נינטנדו • שיגרו מיאמוטו • צ'ארלס מרטינה • סופר נינטנדו וורלד |  |
בירד (סרט)

| --- | --- |
קלינט איסטווד עם השחקנים מייקל זלניקר ופורסט ויטאקר, וחברתו דאז סונדרה לוק, מקדמים את הסרט בפסטיבל קאן בשנת 1988.
קלינט איסטווד עם השחקנים מייקל זלניקר ופורסט ויטאקר, וחברתו דאז סונדרה לוק, מקדמים את הסרט בפסטיבל קאן בשנת 1988.
 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  קלינט איסטווד 
 תסריט:  ג'ואל אוליאנסקי 
 עריכה:  ג'ואל קוקס 
 שחקנים ראשיים:  פורסט ויטאקר Lou Cutell אנה תומסון טוני טוד טוני קוקס טים רוס Diane Salinger ריצ'רד ג'ני Penelope Windust ג'ון וויטרספון סם רוברדס סמואל רייט דיאן ונורה Arlen Dean Snyder קית' דיווד ג'יימס הנדי ביל קובס Damon Whitaker 
 מוזיקה:  לני נילהאוס 
 צילום:  ג'ק נגרין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Malpaso Productions 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 1988 
 משך הקרנה:  161 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   bird
 פרסים:  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (Les Fresholtz, Dick Alexander, Vern Poore, Willie D. Burton) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בירד הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1988, שהפיק וביים קלינט איסטווד, על פי תסריט מאת ג'ואל אוליאנסקי. הסרט הוא מחווה לחייו ולמוזיקה של סקסופוניסט הג'אז צ'רלי פארקר שהיה ידוע בכינוי "בירד". הוא בנוי כמונטאז' של סצנות מחייו של פרקר, מילדותו בקנזס סיטי, דרך מותו המוקדם בגיל 34.
הסרט נע קדימה ואחורה בהיסטוריה של פרקר. חלק גדול מהסרט סובב סביב מערכות היחסים שלו עם אשתו צ'אן פרקר, והשפעתו (הן מבחינה מוזיקלית והן על ההתמכרותו להרואין) על נגן החצוצרה רד רודני.
עלילה

בשנת 1939 בקנזס סיטי, מיזורי, מופיע נגן הסקסופון האלטי הצעיר צ'רלי "בירד" פארקר (פורסט וויטאקר) במועדון "רינו". עם זאת, נגינתו המהירה והספורדית גורמת לקהל לקרוא לו לרדת מהבמה. כשהוא עובר לעיר ניו יורק, צ'רלי מתחיל להופיע במועדוני ג'אז שונים ברחוב 52, ופוגש את החצוצרן דיזי גילספי (סמואל א 'רייט). בזמן שצ'רלי מופיע עם דיזי, סגנון הג'אז הספציפי שלהם מתפתח ומכונה "ביבופ".
ערב אחד פוגש צ'רלי את צ'אן פרקר (דיאן ונורה), רקדנית וחובבת ג'אז. אך היא עוברת לשיקגו. מאוחר יותר, צ'אן חוזרת משיקגו ומתוודה שהיא בהריון עם ילד של גבר אחר. מאוכזב, צ'רלי עוזב ללוס אנג'לס, כדי להופיע עם דיזי. ערב אחד, רודני האדום (מייקל צלניקר), חצוצרן יהודי, ניגש לצ'ארלי ואומר לו שהוא מעריץ שלו. מאוחר יותר, המופע של צ'רלי ודיזי מבוטל בגלל חוסר עניין ב"ביבופ". צ'רלי נשאר בלוס אנג'לס, אך התמכרותו לסמים ואלכוהול מחמירה והוא מאושפז במשך שמונה חודשים.
בשובם לניו יורק, צ'רלי ורודני האדום מופיעים יחד בפתיחה של מועדון בירדלנד. לאחר מכן המשטרה עוצרת את רודני האדום על החזקת סמים. צ'רלי ממשיך להופיע במועדון בירדלנד ובמועדונים אחרים בניו יורק. צ'אן וקים עוברים לגור עם צ'רלי, ונולדו להם שני ילדים: הבן ביירד והבת פרי.
זמן מה לאחר מכן, צ'רלי נעצר בגין החזקת סמים, ונאסר עליו להופיע בניו יורק והוא עובר ללוס אנג'לס במטרה למצוא עבודה. הוא מתחבר שוב לדיזי, שרואה שהוא שוב משתמש בסמים. מאוחר יותר לומד צ'רלי כי פרי נפטרה ממחלה וחוזר הביתה להלווייתה. מדוכא ממותה של פרי ומהקריירה המקרטעת שלו, צ'רלי מנסה להרוג את עצמו על ידי שתיית יוד, אך שורד. בהמשך חוזר צ'רלי לעיר לאודישן, אך מחליט ברגע האחרון לא ללכת אליו. צ'רלי הולך לדירתה של הברונית ניקה (דיאן סלינג'ר), פטרונית מוזיקת ג'אז עשירה, ועד מהרה מתעלף. מגיע רופא וממליץ לצ'רלי ללכת לבית החולים, אך הוא מסרב. מאוחר יותר כשהוא צופה בטלוויזיה עם הברונית, צ'רלי סובל מהתקף לב ומת בגיל 34.
שחקנים

פורסט ויטאקר - בתפקיד צ'רלי פרקר
דיאן ונורה - בתפקיד צ'אן פרקר
מייקל צלניקר - בתפקיד רודני האדום
סמואל רייט - בתפקיד דיזי גילספי
קית' דייוויד - בתפקיד באסטר פרנקלין
דיאן סלינג'ר - בתפקיד הברונית פאנוניקה דה קניגסווארטר
מייקל מקגווייר - בתפקיד ברוסטר
ג'יימס הנדי - בתפקיד אסטבס
אנה תומסון - בתפקיד אודרי
דיימון ויטאקר - בתפקיד חונה של ציפורים צעירות
ארלן דין סניידר - בתפקיד ד"ר הית
סם רובארדס - בתפקיד מוסקוביץ'
פסקול

בתחילה, כאשר חברת קולומביה הייתה אחראית על הפרויקט, בכירי האולפנים רצו לשכור מוזיקאים להקליט מחדש את כל המוזיקה של פרקר, בעיקר מאחר שההקלטות המקוריות היו במונו, ולא היו באיכות צליל מקובלת לליווי סרט עלילתי. לאיסטווד ניתנו כמה הקלטות של פרקר שהוקלטו על ידי אשתו של פרקר, צ'אן, שמהם הצליחו לבודד אלקטרונית את הסולואים של פרקר. מוזיקאים, כמו ריי בראון, וולטר דייוויס, ג'וניור, רון קרטר, בארי האריס ורד רודני, נשכרו אז להקליט רצועות גיבוי על ציוד מודרני. דיזי גילספי היה בסיבוב הופעות בזמן ההקלטה, אז נגן החצוצרה ג'ון פאדיס נשכר להקליט את חלקיו.
הערות שוליים

↑  נדב הבר, מקנזס סיטי לניו יורק סיטי: על צ'רלי פארקר והביבופ, באתר "העוקץ", 31 באוקטובר 2010
↑  ברוך בן חורין, ג׳ז -  מצבה - אמנים שוניים - פסקול הסרט "בירד", חדשות, 5 בינואר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7857029-3
בומבה (שיר)

בומבה הוא סינגל שהוקלט על ידי ההרכב המוזיקלי הישראלי הדג נחש. השיר יצא לאור ב-3 באוגוסט 2020, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי חברי להקת הדג נחש, בשיתוף עם ג'וני גולדשטיין, שגם הפיק את השיר ועוסק במחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש. חברי הלהקה סיפרו על התהליך והרקע של יצירת השיר:
הקורונה הביאה איתה אי ודאות ובלבול, שניכרים בכל מהלך בחיינו, אבל מנקודת מבטנו היא הביאה גם תקווה. הטיפול הכושל של השלטון באתגרים שהנגיף יצר סייעו להוציא לרחובות המונים בעוצמה שלא ידענו כמותה שנים ארוכות. מכל גשר בארץ ועד רחוב בלפור בירושלים מזכירים המוחים שזה הזמן להתעורר. אנחנו גאים בישראלים הנפלאים הללו, שעמלים מדי ערב על שמירת הדמוקרטיה שלנו, ומאושרים שהשירים שלנו עוזרים להם למצוא את המילים.
תוכן השיר

השיר, המכיל בתוכו את סגנון ההיפ הופ המחאתי, בשילוב עם הפקה מוזיקלית בסגנון הרגאטון, עוסק במחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש, שהחלה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל והשלכותיו. בשיר מוזכרים גם האישומים הפליליים נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ופרשת אברה מנגיסטו, שחצה את גדר המערכת לתוך רצועת עזה, באזור חוף זיקים, ומאז גורלו לא נודע. בפזמון של השיר: "מירי (מירי רגב), ביבי (בנימין נתניהו), מיקי (מיקי זוהר), ביבי, בני (בני גנץ), ביבי", קורא הדובר לשבור את ה"מעגל" שהם מרכיבים.
ביקורות

כלפי השיר הופנו ביקורות חיוביות. נדב אגמי מ-Time Out ישראל הפנה כלפי השיר ביקורת מעורבת, באומרו כי "השיר מצוין" וההאזנה לשיר הייתה בשבילו "חוויה כפית", ואילו "מרגיש שאפשר היה להחליף את הטקסט ל'איזה כיף לי בקיץ על הים, זאת עם הביקיני, איזה גוף מושלם', ועדיין כל זה היה עובד". יוסי חרסונסקי נתן לשיר ביקורת חיובית, באומרו כי "שירת העם מגיעה בקצב מדליק", והוסיף כי השיר הוא "פיצוץ של שיר", ו"מותאם לאווירה", תוך שהעניק לשיר ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה. דודי פטימר ממעריב העניק לשיר ביקורת חיובית גם הוא, באומרו כי השיר הוא "השיר הכי חריף" שיצא באותו השבוע ו"שיר מחאה בועט".
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שהופק לשיר פורסם ב-3 באוגוסט 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו. הקליפ, שבוים על ידי יואב רודה, מכיל בתוכו קטעי וידאו מתוך המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש, ואת חברי הלהקה שרים את מילות השיר על רקע חשוך. נכון לספטמבר 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-751 אלף צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 16 |  |
הערות שוליים

1 2 3  הדג נחש - בומבה, באתר ‏מאקו‏, 3 באוגוסט 2020
↑  "אומרים די!": הדג נחש בשיר מחאה חדש. צפו, באתר "סרוגים", 3 באוגוסט 2020
1 2  נדב מנוחין‏, באופן חריג, השיר החדש של הדג נחש מעז לדבר מפורשות על נתניהו, באתר וואלה, 19 באוגוסט 2020
↑  נדב אגמי, ‏סעו, יש לכם עוד: מהדג נחש ציפינו לבומבה אמיתית, באתר "Time Out ישראל", 4 באוגוסט 2020
↑  הדג נחש - בומבה, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-08-06
↑  דודי פטימר, ‏חם באוזן: הדג נחש בשיר מחאה חדש הפונה לביבי, גנץ ומיקי זוהר, באתר מעריב אונליין, 6 באוגוסט 2020
↑   Hadag Nahash - Bomba (Prod. by Johnny Goldstein) הדג נחש - בומבה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:47)
| הדג נחש |
| --- | --- | --- |
שאנן סטריט • גיא מר • דודוש קלמס • משה אסרף • יאיא כהן אהרונוב • שלומי אלון
| אלבומי אולפן | המכונה של הגרוב • לזוז • חומר מקומי • בעזרת הג'אם • 6 • זמן להתעורר • שותפים בעם • וולקאם טו איזראל • דג לייף |  |
| אלבומי הופעה | הדג נחש LIVE • הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה |  |
| סינגלים | "מספרים" • "שירת הסטיקר" • "הנה אני בא" • "עוד אח אחד" • "קובלנה על מפלגות ישראל" • "זמן להתעורר" • "יום שישי" • "תן לי מנגינה" • "בומבה" |  |
בירגר שברג

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1885 ונרסבורג, שוודיה 
 פטירה:  30 באפריל 1929 (בגיל 43) Växjö Parish, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Donationskyrkogården 
 שפות היצירה:  שוודית 
 
בירגר שברג (בשוודית: Birger Sjöberg, נהגה לערך - בירייר שבר, ‏ 6 בדצמבר 1885 ונרסבורג -
30 באפריל 1929, וקשה) היה משורר, מלחין, זמר יוצר, סופר, ועיתונאי שוודי. נודע במיוחד הודות למקבץ שיריו המולחנים "Fridas Bok" (ספרה של פרידה) ולרומן "Kvartetten som Sprängdes" (הרביעייה שהתפרקה) המספר על ההימורים במניות הבורסה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ומאמצי השיקום.
בתחילת דרכו היה שברג עיתונאי וכתב שירים בזמנו הפנוי. ספר הבכורה שלו "הספר של פרידה" התקבל באהדה על ידי הקהל והמבקרים כאחד. אחרי סיור הופעות נסוג שברג מאור הזרקורים והתמקד בכתיבה.
אחרי מותו, בשנת 1929 פורסמה סדרה חדשה של שירי זמר שיצר וכן אנתולוגיה משירתו.
ביוגרפיה

בירגר שברג נולד בעיירה ונרסבורג, במערב שוודיה. להוריו הייתה חנות בגדים. העסק פשט את הרגל כששברג היה בן 13. מאז נאלצה המשפחה, לרבות שברג ושני אחיו, להתמודד עם קשיים כלכליים רבים.
בבית הספר ציוניו היו גרועים, מה שגרם לנשירתו מהלימודים ללא תעודה. עובדה זו הותירה בו מועקה כבדה לשאר חייו. החליט ללמוד צילום
ואחר כך עבד מספר שנים כמוכר בחנות. בשנת 1906 עבר לגור בסטוקהולם, בה השיג משרת עיתונאי בעזרת אחיו יסטה שברג.
כעבור שנה עבר להלסינגבורג בדרום המדינה וחי שם כסופר פרי לנסר וכזמר-יוצר.
שברג נפטר בשנת 1929 בגיל 44 עקב דלקת ריאות.
שברג חונן בכושר משחק פארודי ומופעיו ריתקו את הקהל, עם זאת, בחייו הפרטיים היה ביישן ונשאר רווק כל חייו.
יצירתו

עוד מנעוריו שברג כתב והלחין שירים שזכו בהערכה רבה אצל חבריו ובחוג מכריו. רבים משיריו מוקדשים לעיירת הולדתו, אותה כינה "לילה פריז"
Lilla Paris - "פריז הקטנה" 
בשיריו הלך שברג בעקבות מסורת שוודית מיוחדת, אשר נודעה לציבור הרחב, במאה ה-18, לרוב עקב יצירותיו של המשורר והמלחין קארל מיקאל בלמן (1795-1740) - שיריו היו בעלי מנגינה פשוטה ועממית, אך תובעניים מבחינה ספרותית ואמנותית.
רק בשנת 1922 בלחץ חבריו, פרסם שברג את שיריו בקובץ בשם "הספר של פרידה "Fridas Bok".
השירים מתארים באירוניות את אהדת חיי העיירה השוודית ואת אהבת המחבר לפרידה, אך אם פרידה הייתה אדם ממשי בשר ודם לא ידוע עד היום.
הקלילות לכאורה של השירים משכיחה לפעמים את התחכום האמנותי שבם - כמו אצל היינריך היינה, למשל - בין תמימות לאירוניה, בין הרגש הכן והפארודיה של אותו הרגש, בין רצינות לבדיחות הדעת
ה"ספרה של פרידה" זכה להצלחה גדולה. שברג עשה ביצועים של שיריו בסיורי הופעות בכל רחבי שוודיה. על אף פחד הקהל של האמן הפך סיור זה למסע ניצחון ממש. עד לימינו רבים משירי פרידה נשארו פופולריים והם מושרים לעיתים קרובות.
פרסים ואותות הוקרה

1929 -הפרס הלאומי של שוודיה לספרות. הסופר, בהיותו על ערש דווי כבר לא היה מודע להענקת הפרס.
מבחר יצירות

Fridas Bok (ספרה של פרידה) 1922
Kvartetten Som Sprängdes (הרביעייה שהתפרקה) 1924
Kriser Och Kransar (משברים וזרי דפנה) 1926
Fridas Andra Bok (ספרה האחר של פרידה) 1929
Minnen Från Jorden (זכרונות מכדור הארץ) 1940
הערות שוליים

↑  https://books.google.co.il/books?id=eKNK1YwHcQ4C&pg=PA1038&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448946105171  BIBSYS: 90071616  BnF: cb12174721x (data)  GND: 118797484  ISNI: 0000 0001 1025 2330  LCCN: n50025594  LNB: 000156921  MusicBrainz: 7c30761b-15e4-4eab-b576-31515c1ec225  NKC: xx0261222  NTA: 069377324  SELIBR: 202130  SUDOC: 030303184  Trove: 1124603  VcBA: 495/144525  VIAF: 39419176   WorldCat (עם VIAF): 39419176 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בירגר שברג".
בני חדד

בני חדד (נולד ב-4 באוגוסט 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

חדד התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גדנ"ע יהודה ובגיל 18 הצטרף לזו של מכבי חיפה. בשנת 1995, חדד הצטרף לקבוצה הבוגרת, אך מיעט לשחק בה ובקיץ 1998 הושאל לצפרירים חולון.
בקיץ 1999, חדד חזר לליגת העל וחתם בבית"ר ירושלים. ב-28 בספטמבר 2000, חדד ערך את הופעת הבכורה האירופית שלו בתיקו 3-3 נגד פאוק סלוניקי.
בקיץ 2001, חדד חתם בהפועל תל אביב, בה שיחק שנתיים.
בקיץ 2003, חדד חתם בהפועל צפרירים חולון וכעבור שנה חתם בהפועל עכו.
לקראת עונת 2005/2006, חדד חתם בהכח רמת גן, עימה רשם עליה לליגת העל, אחרי 21 שנות היעדרות. כעבור שנה, רשם את אותו הישג עם בני סכנין וגם בעונה שלאחר מכן עם הכח רמת גן, איתה גם המשיך לשחק בליגת העל.
לקראת עונת 2009/2010, חדד חתם בהפועל רמת גן.
בקיץ 2010, חדד חתם במכבי הרצליה, בה שיחק שלוש עונות עד לפרישתו.
לזכותו של חדד 3 הופעות בנבחרת הצעירה.
הערות שוליים

↑  רענן ברנובסקי‏, בני חדד חתם בהפועל רמת גן, באתר וואלה, 21 ביוני 2009
ברונזות בנין

ברונזות בנין (באנגלית: Benin Bronzes) הם אוסף של כ-1,000 לוחות פליז שהובאו בשנת 1897 במהלך מסע עונשין של צבא בריטניה מארמון המלוכה של ממלכת בנין. 200 מאותם לוחות הוענקו על ידי משרד החוץ הבריטי למוזיאון הבריטי בלונדון, ויתרת הלוחות חולקה בין מספר אוספים.
תיאור הלוחות והשפעה תרבותית

הבאת הברונזות לבריטניה הביאה לשינוי בתפיסה האירופאית ובהתייחסות האירופאית לאמנות אפריקאית, לשינוי ההשקפה כי מדובר באמנות פרימיטיבית נחותה, ולהערכה של הייחוד האמנותי של היצירות. בשל הטכניקה הנדרשת ליצירת לוחות מורכבים אלה, גברה ההערכה גם לגבי שיטות העבודה האפריקאיות השבטיות.
הלוחות נוצקו, ככל הנראה, במהלך המאה ה-13 (אף שמיעוטם נוצק ככל הנראה במהלך המאה ה-16).
הלוחות מציגים סצנות הכוללות בעלי חיים, דגים ובני אדם, וכן סצנות המתארות את חצר בית המלוכה. הלוחות נוצקו בזוגות (מבחינה ההתרחשויות והסצנות המתוארות בהם) אף שכל לוח נוצר בנפרד, וככל הנראה נועדו לתלייה על קירות ועמודי הארמון.
בשנות ה-50 וה-70 של המאה ה-20 רכשה ניגריה 50 לוחות מהמוזיאון הבריטי, ובמקביל החלה במסע של לחץ ציבורי במטרה להביא להשבת הלוחות לאפריקה, בדומה למאבק הציבורי בעניין שיש אלגין.
ברונזיט

ברונזיט  הוא כינוי למינרל שיחד עם המינרלים אנסטטיט ופרוסיליט משתייך לסדרת המינרלים בעלי מבנה אורתורומבי של קבוצת הפירוקסן (קבוצה של מינרלים אינוסיליקטים – {סיליקטים במבנה בצורת שרשרות} בעלי שרשרת בודדת), והקרויים לכן אורתופירוקסנים. הברונזיט אינו סוג מוגדר של מינרל, אלא סוג של אנסטיט המכיל ברזל שבשל בליה חלקית רכש ברק תת-מתכתי דמוי ברונזה (ארד) על משטחי הפצילות שנתן למינרל את שמו.
אנסטטיט (MgSiO3) הוא מינרל המכיל בעיקר מגנזיום שחלקו הוחלף על ידי כמויות  קטנות (עד 5%) של תחמוצת הברזל. בסוג המכונה ברונזיט כמות תחמוצת הברזל נעה בין 5% ל-14%, בעבר נהגו לכנות אנסטטיט המכיל אחוז גדול אף יותר של תחמוצת הברזל בשם היפרסתן, אך כיום מכונה מינרל זה אורתופירוקסן כשנוהגים לציין את אחוז המגנזיום והברזל שבו. סוגי האנסטטיט המכילים ברזל נוטים לעבור סוג מיוחד של בליה הידוע בשם שילריזציה, שתוצאתו הפרדה של הברזל כקרום דק מאוד של תחמוצת והידרוקסידים לאורך הסדקים של מישורי הפצילות של המינרל. עקב כך מופיע על משטחי הפצילות ברק מתכתי המכונה שילר (מגרמנית – משחק צבעים), המודגש ככל שכמות הברזל במינרל המקורי גדולה יותר. צבע הברונזיט הוא ירוק או חום, משקלו הסגולי הוא 3.3-3.2, תלוי בכמות הברזל במינרל. כמו אנסטטיט מהווה הברונזיט מרכיב בסלעי יסוד בסיסיים רבים כגון הנוריט והגברו ובייחוד הפרידוטיט וגם בסרפנטינים שנוצרו מהם. הוא מופיע גם בכמה סלעי שיסט גבישיים.
את הברונזיט נוהגים לעיתים לחתוך וללטש, בדרך כלל לצורות קמורות, עבור חפצי קישוט קטנים. לברונזיט יש מבנה סיבי שהוא פחות או יותר ייחודי, וכשתופעה זו מודגשת יש לברק דמיון מסוים לתופעה המכונה אצל יצרני התכשיטים "עין החתול". גושים גדולים מספיק לשם חיתוך מצויים בנוריט של קופפרברגין, ובסרפנטין של קראובאט בסמוך ללאובן בשטיריה. בהקשר לכך יש להזכיר את סוג האנסטטיט או הברונזיט שעבר שינוי והמכונה באסתטיט. בסוג זה עבר האנסטיט המקורי בליה בעזרת מים. לתוצר הסופי יש מבנה דומה לסרפנטין. צבע הבסטטיט הוא חום או ירוק ולו ברק מתכתי כשל הברונזיט. המקום בו נמצא המינרל לראשונה הוא באסט שבחבל הרץ שבו כתמי צבע ירוקים-אפרפרים של באסתטיט משובצים בסרפנטין בעל גוון כהה יותר. שכשחותכים ומלטשים סלע זה נוצרת אבן קישוט נאה אם כי השימוש בה למטרה זו נדיר.
הערות שוליים

↑  בעבר נהגו לשייך לקבוצת האורתופירוקסנים גם את ההיפרסתן אלא שהוועדה לשמות מינרלים באגודה הבינלאומית למינרלוגיה פסלה ב-1988 את השימוש בשם זה.
בית בוש

מבואת העמודית של בית בוש
בית בוש (באנגלית: Bush House) הוא בניין בין אלדוויץ' והסטרנד בלונדון שבאנגליה, המשמש כמשכן השירות העולמי של ה-BBC. כמו כן הוא משמש את מס ההכנסה של בריטניה.
לבניין מספר אגפים, ובנייתו נמשכה כ- 13 שנים:
1923 - האגף המרכזי
1928 - האגף הצפון מערבי
1929 - האגף הצפון מזרחי
1930 - האגף הדרום מזרחי
1935 - האגף הדרום מערבי
הבניין הוקם במימון וביוזמה אמריקאיים והיה בבעלות חברות אמריקאיות במשך זמן רב. היוזמה להקמת הבניין הייתה של אירווינג ט. בוש שעל שמו קרוי המבנה. האישורים לבנייה התקבלו בשנת 1919, והבניין נועד לשמש כמרכז סחר. את הבניין תכנן האדריכל הארבי ו. קורבט.
טקס פתיחת הבית נערך ב-4 ביולי 1925 - יום העצמאות של ארצות הברית, בנוכחות הלורד ארתור בלפור. במעמד זה נחנכו גם שני הפסלים במבואת המבנה, שנוצרו על ידי הפסלת האמריקאית מלבינה הופמן. הפסלים מסמלים את הידידות בין אנגליה וארצות הברית, ועל מבואת הבניין כתובה הכתובת:
הבניין נבנה מאבן פורטלנד ונחשב באותה עת לבניין היקר ביותר בעולם - עלותו הייתה אז 2,000,000 ליש"ט או 10,000,000 דולר.
לאחר שנפגע בית השידור במהלך הבליץ ב-8 בדצמבר 1940, נאלץ ה-BBC להעביר לבית בוש את משרדי השידורים לאירופה. גם בית בוש נפגע בהפצצות, ואחד משני הפסלים במבואה איבד את זרועו. הפסל תוקן בשנת 1977.
ב-1958 עבר למבנה גם השירות העולמי של ה-BBC.
בעלת הבניין כיום היא חברת קאטו קאגאקו היפנית. ה-BBC חכר את המבנה לשימושו עד שנת 2010.
ארצו-תיאנתי

ארצו-תיאנתי
אֶרצוֹ-תיאנֶתי (בגאורגית: ერწო-თიანეთი) הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי קטן במזרח גאורגיה. הוא שוכן לאורך עמק נהר לורי (עובר כיום בשטחי גאורגיה ואזרבייג'ן), בנפת תיאנתי שבמחוז מצחתה מתיאנתי גאורגיה. שם המחוז מורכב משני מחוזות היטוריים קטנים: ארצו (ერწო) בדרום ותיאנתי (თიანეთი) בצפון. המחוז ממוקם למרגלות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. גבולותיו ההיסטוריים הם: פשאבי מצפון, קאחתי מדרום וממזרח ונהר האראגווי ממערב.
היסטוריה

ארצו-תיאנתי הייתה חלק מסאריסתאוו (דוכסות) קאחתי. המחוז נזכר לראשונה ברשומות הגאורגיות במאה האחת עשרה, בתיאור ניצורה של ממלכת איבריה בידי נינו הקדושה (שנת 330 לערך. בשל מיקומה הגאוגרפי, הייתה, ארצו-תיאנתי, אזור בעל חשיבות אסטרטגית וכלכלית גדולה בימי הביניים. נתיב המסחר שעבר במחוז חיבר את כארתלי עם אלבניה הקווקזית וארמניה. במהלך תקופה זו (בין המאות 6-9) הייתה תיאנתי מאחז רגל שממנו הגדילו שליטי כארתלי את השפעתם הפוליטית והתרבותית על הקווקז הגדול. בתקופת המאבק לאיחודה של גאורגיה במאה ה-10 השתמשה ממלכת אבחזיה בכיבוש תיאנתי כדי להכפיף את ממלכת קאחתי-הרתי לחסותם. במאה ה-13 סבלה אצלו-תיאנתי מהפלישות המונגוליות. עם התפוררותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת הפכה ארצו-תיאנתי לסאמואוראבו של ממלכת קאחתי. שטחה היה מושא לסכסוכים תכופים בין ממלכת קאחתי לדוכסות אראגווי. בשנת 1614, הצטמצם מספר תושבי המחוז כתוצאה מפלישה פרסית לממלכת קאחתי. הכפרים שפונו או התפנו אוכלסו מאוחר יותר על ידי מהגרים מהמחוזות ההרריים פשאבי וחבסורתי, שהקשרים הכלכליים עימם היו תמיד חזקים.
הערות שוליים

↑  סאמואוראבו (სამოურავო) - מחוז השייך למלך או לאחד מבני משפחתו. חלוקה פנימית של אחוזה פאודלית מימי הביניים שהתקיימה בגאורגיה מתקופת התפרקותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת ועד לסיפוחה של גאורגיה לאימפריה הרוסית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה ובנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ארין

סמלו של בית ארין
בית ארין (באנגלית: House Arryn) הוא אחד ממשפחות האצולה בסדרת הפנטזיה שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין.
בני ארין מאופיינים בכבוד, בהתאם לאימרה שלהם, רם ונישא ככבוד (באנגלית: As High As Honor). מעוז כוחם הוא טירת קן הנשרים הגבוהה אך הקטנה, הנחשבת בלתי חדירה, והם שולטים על בקעת ארין שבצפון-מזרח וסטרוז. סמלו של בית ארין הוא בז וסהר לבנים על רקע תכול, ואלו צבעי הבית. יחד עם בית טיירל, בית ארין הוא בית האצולה הבכיר היחיד שבו אף אחד מבני המשפחה לא שימש כנקודת תצפית בפרקים. ממזרים שנולדים בבקעה נקראים בשם המשפחה "אבן".
היסטוריה > עד כיבושו של אאיגון הראשון

שורשיו של בית ארין מזוהים עם האנדאלים, הלוחמים שפלשו לווסטרוז ולחמו בראשוני האדם. במהלך הפלישה הרג סר ארטיס ארין האנדאלי, שכונה "אביר הבז", את מלך הבקעה רובאר רויס השני מראשוני האדם (אף על פי ששושלת רויס המשיכה בבקעה והיא השושלת השנייה הכי בכירה בבקעה אחרי ארין) ולכן ראשוני האדם והאנדאלים נשבעו לו אמונים כמלך הבקעה החדש. ראשוני האדם שלא נשבעו לארין אמונים גורשו להרי הירח ונקראו "שבטי הרי הבקעה". תחת שלטון בית ארין התרחב שטח השליטה שלהם. אחת המלחמות הגדולות ביותר שבהן השתתף בית ארין הייתה "המלחמה על פני המים" נגד מלכי החורף בצפון מבית סטארק על איי "שלוש האחיות", בה ניצחו מלכי הבקעה וההר מבית ארין. כשהגיע אאיגון "הכובש" טארגאריין לווסטרוז הוא נתן את הפיקוד לכיבוש הבקעה בידיה של אחותו הבכורה ויסניה ודרקונה ואהיגאר. לאחר שצייה הובס, ויסניה שרפה בעזרת ואהיגאר את כל צי הבקעה. כשהמלכה העוצרת של הבקעה יצאה לקרב רגלי, עפה ויסניה לקן הנשרים וגרמה לנסיך רונאל להתאהב בדרקונה. כשהמלכה חזרה לקן הנשרים היא ראתה את בנה יושב על ברכיה של ויסניה ומתחנן לאמו שתיתן לו לרכב על הדרקון. היא הבינה שכשהוא ימלוך בזכות הוא ממילא ייתן לבית טארגאריין את שבועתו, וכדי למנוע עד אז קורבנות מיותרים כרעה ברך והעניקה את שבועת האמונים לכובשים. בתמורה ויסניה הכריזה על בית ארין בתור הלורדים המגנים של הבקעה וריבוני המזרח של וסטרוז בשם כס הברזל, תארים בהם החזיקה השושלת במשך 300 שנים.