stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינה ללא מוצא לים
סוגי המדינות ללא מוצא לים > מדינות שמוקפות במדינות נוספות ללא מוצא לים

מדינות אלה מוקפות במדינות נוספות, אשר גם הן ללא מוצא לים (באנגלית - doubly land-locked countries) -
ליכטנשטיין ליכטנשטיין, מוקפת על ידי אוסטריה ושווייץ (שגם הן עצמן ללא מוצא לים)
אוזבקיסטן, מוקפת על ידי אפגניסטן בדרום, קזחסטן בצפון ובמערב, קירגיזסטן במזרח, טג'יקיסטן בדרום-מזרח, וטורקמניסטן בדרום-מערב.
ראו גם

מובלעת
הערות שוליים

↑  הגדרה מילונאית ל"מדינה ללא מוצא לים" במילון ובסטר 2010.
↑  שוכנת לחוף ימת אראל
1 2 3  שוכנת לחוף הים הכספי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534388505171  GND: 4132789-5  NKC: ge691200
האמנה הצפון-אטלנטית

| --- | --- |

 חותמים:  30:   איטליה איטליה   איסלנד איסלנד   אלבניה אלבניה   אסטוניה אסטוניה   ארצות הברית ארצות הברית   בולגריה בולגריה   בלגיה בלגיה   גרמניה גרמניה   דנמרק דנמרק   הולנד הולנד   הונגריה הונגריה   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת   טורקיה טורקיה   יוון יוון   איטליה איטליה   לוקסמבורג לוקסמבורג   ליטא ליטא   לטביה לטביה   מונטנגרו מונטנגרו   מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית   נורווגיה נורווגיה   סלובניה סלובניה   סלובקיה סלובקיה   ספרד ספרד   פולין פולין   פורטוגל פורטוגל   צ'כיה צ'כיה   צרפת צרפת   קנדה קנדה   קרואטיה קרואטיה
 מקום חתימה:  וושינגטון די. סי.
 מקום יצירה:  וושינגטון די. סי. 
 תאריך יצירה:  1949 
 תאריך הצגה:  24 באוגוסט 1949
 שפות:  אנגלית, צרפתית
 
האמנה הצפון-אטלנטית (באנגלית: North Atlantic Treaty), המכונה גם אמנת וושינגטון (Washington Treaty), היא האמנה המהווה את הבסיס המשפטי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו, באנגלית NATO). ההסכם נחתם בוושינגטון די. סי. ב-4 באפריל 1949.
רקע

האמנה נחתמה בוושינגטון די. סי. ב-4 באפריל 1949 על ידי ועדה בראשות הדיפלומט האמריקני תיאודור אכילס. שיחות חשאיות קודמות נערכו בפנטגון בין 22 במרץ ל-1 באפריל 1948.
לפי אכילס, מחבר חשוב נוסף של האמנה היה ג'ון היקרסון, אז עוזר מזכיר המדינה.
כמרכיב בסיסי של נאט"ו, האמנה הצפון-אטלנטית היא תוצר של רצונה של ארצות הברית להימנע ממתח עולמי בסוף מלחמת העולם השנייה. זה חלק מהסדר ההגנה הקולקטיבי של ארצות הברית עם מעצמות מערב אירופה, לאחר תהליך ארוך שכלל דיונים רבים. האמנה נוצרה מתוך מחשבה על מתקפה מזוינת של ברית המועצות נגד מערב אירופה,[דרוש מקור] אך סעיף ההגנה העצמית ההדדית מעולם לא הופעל במהלך המלחמה הקרה. במקום זאת, הוא הופעל בפעם הראשונה והיחידה בשנת 2001 במהלך מבצע איגל אסיסט (אנ') בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר.
הצדדים שחתמו על האמנה הצהירו שהם "נחושים לשמור על החירות, המורשת המשותפת והציוויליזציה של העמים, המושתתת על עקרונות הדמוקרטיה, חירות הפרט ושלטון החוק".
חברות > חברות מייסדות

12 המדינות הבאות חתמו על האמנה ובכך הפכו לחברות המייסדות של נאט"ו. המנהיגים הבאים חתמו על ההסכם כבעלי סמכות של מדינותיהם בוושינגטון ב-4 באפריל 1949:
בלגיה בלגיה – ראש הממשלה ושר החוץ פול-הנרי ספאק והשגריר הברון רוברט סילברקרויס
קנדה (1921–1957) קנדה – מזכיר המדינה לענייני חוץ לסטר פירסון והשגריר המפרי יום רונג
דנמרק דנמרק – שר החוץ גוסטב ראסמוסן והשגריר הנריק קאופמן
צרפת צרפת – שר החוץ רובר שומאן והשגריר הנרי בונה
איסלנד איסלנד – שר החוץ ביארני בנדיקטסון והשגריר ת'ור ת'ורס
איטליה איטליה – שר החוץ קרלו ספורזה והשגריר אלברטו טארצ'יאני
לוקסמבורג לוקסמבורג – שר החוץ ג'וזף בך והשגריר הוגו לה גאלאיס
הולנד הולנד – שר החוץ דירק סטיקר והשגריר אלקו ואן קלפנס
נורווגיה נורווגיה – שר החוץ האלברד לאנג והשגריר וילהלם פון מונטה אף מורגנסטיירן
פורטוגל פורטוגל – שר החוץ חוסה קאיירו דה מאטה והשגריר פדרו טאודוניו פריירה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת – מזכיר המדינה ארנסט בווין והשגריר אוליבר פרנקס
ארצות הברית ארצות הברית – מזכיר המדינה דין אצ'יסון
חברות > חברות לא מייסדות שהצטרפו לפני פירוק ברית המועצות

ארבע המדינות הבאות חתמו על האמנה אחרי 12 המדינות המייסדות, אך לפני פירוק ברית המועצות:
יוון יוון (הצטרפה כממלכת יוון ב-1952)
טורקיה טורקיה (הצטרפה ב-1952)
גרמניה גרמניה (הצטרפה כגרמניה המערבית ב-1955)
ספרד ספרד (הצטרפה ב-1982)
חברות > חברות שהצטרפו לאחר התפרקות ברית המועצות

14 המדינות הבאות הצטרפו לאמנה לאחר התפרקות ברית המועצות:
צ'כיה צ'כיה (הצטרפה ב-1999)
הונגריה הונגריה (הצטרפה ב-1999)
פולין פולין (הצטרפה ב-1999)
בולגריה בולגריה (הצטרפה ב-2004)
אסטוניה אסטוניה (הצטרפה ב-2004)
לטביה לטביה (הצטרפה ב-2004)
ליטא ליטא (הצטרפה ב-2004)
רומניה רומניה (הצטרפה ב-2004)
סלובקיה סלובקיה (הצטרפה ב-2004)
סלובניה סלובניה (הצטרפה ב-2004)
אלבניה אלבניה (הצטרפה ב-2009)
קרואטיה קרואטיה (הצטרפה ב-2009)
מונטנגרו מונטנגרו (הצטרפה ב-2009)
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית (הצטרפה ב-2020)
חברות > ביטול חברות

אף מדינה לא ביטלה את חברותה באמנה, אך כמה שטחים תלויים שהיו שייכים למדינות נאט"ו לא הצטרפו לאמנה לאחר שקיבלו עצמאות:
קפריסין קפריסין (עצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1960)
אלג'יריה אלג'יריה (עצמאות מצרפת ב-1962)
מלטה מלטה (עצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1964)
סעיפים > סעיף 1

סעיף 1 לאמנה קובע כי הצדדים החתומים על האמנה "יישבו כל סכסוך בינלאומי שבו הם עלולים להיות מעורבים באמצעי שלום, באופן שלא יסכן את השלום והביטחון הבינלאומי והצדק, ולהימנע ביחסיהם הבין-לאומיים מהאיום או שימוש בכוח בכל דרך שאינה עולה בקנה אחד עם מטרות האומות המאוחדות".
החברים שואפים לקדם יציבות ורווחה באזור צפון האוקיינוס האטלנטי באמצעות שימור השלום והביטחון בהתאם למגילת האומות המאוחדות.
סעיפים > סעיף 2

סעיף 2 לאמנה קובע כי "הצדדים יתרמו להמשך פיתוחם של יחסים בינלאומיים שלווים וידידותיים על ידי חיזוק המוסדות החופשיים שלהם, הבנה טובה יותר של העקרונות עליהם מושתתים מוסדות אלה וקידום תנאים של יציבות ורווחה. הם ישאפו לחסל סכסוכים במדיניות הכלכלית הבינלאומית שלהם ויעודדו שיתוף פעולה כלכלי בין כולם או כולם." זה מכונה לפעמים "הסעיף הקנדי" לאחר שנציג קנדה לסטר פירסון לחץ להכללתו באמנה. הוא כלל הצעות למועצה מקצועית, תוכנית תרבות, שיתוף טכנולוגי ותוכנית מידע. מתוכם, רק שני האחרונים הועברו. אף על פי כן, הוא הועלה במהלך סכסוכי סחר בין חברות האמנה.
סעיפים > סעיף 3

סעיף 3 לאמנה מצהיר כי "על מנת להשיג ביעילות רבה יותר את מטרותיה של אמנה זו, הצדדים, בנפרד וביחד, באמצעות עזרה עצמית מתמשכת ואפקטיבית ועזרה הדדית, ישמרו ויפתחו את יכולתם המדינתית והקולקטיבית להתנגד להתקפה מזוינת".
לאחרונה התפרש הדבר כבסיס ליעד לכלל הוצאה של 2% תוצר, אשר נקבע כהנחיה רופפת בשנת 2006. מדד זה אושר שוב במהלך פסגת ויילס ב-2014.
הסעיף שימש גם כתפיסת ליבה למנדט לחיזוק חוסן החברים: היכולת להתנגד ולהתאושש מאסון גדול, כשלים בתשתית או מתקפה חמושה. התחייבות זו התקבלה לראשונה במהלך פסגת ורשה 2016, וחזרה והובהרה עוד יותר עקב מגפת הקורונה בשנת 2021. לפי מסמכי נאט"ו, ההתחייבות כוללת שבעה תחומים מרכזיים:
המשכיות שלטונית בזמן משבר
חוסן תשתיות אנרגיה ורשת חשמל
שליטה על ההגירה
אבטחת מזון ומים
מקרי חירום רפואיים
תקשורת אזרחית עמידה
רשתות תחבורה יעילות
סעיפים > סעיף 4

סעיף 4 נחשב בדרך כלל לנקודת המוצא של פעולות גדולות של נאט"ו, ולכן מיועד למקרי חירום או למצבי חירום. הוא קורא רשמית להתייעץ בעניינים צבאיים כאשר "השלמות הטריטוריאלית, העצמאות המדינית או הביטחון של מי מהצדדים מאוימים". עם הפעלתו, הנושא נדון במועצה הצפון-אטלנטית, ויכול להוביל רשמית להחלטה או פעולה משותפת (לוגיסטית, צבאית או אחרת) מטעם הברית. סעיף זה הופעל שבע פעמים מאז הקמת הברית.
| מדינות | תאריך | סיבה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| טורקיה טורקיה | פברואר 2003 | מלחמת עיראק | מבצע הרתעת תצוגה. |
| טורקיה טורקיה | יוני 2012 | הפלת מטוס צבאי טורקי על ידי סוריה. | פריסת סוללות טילי פטריוט. |
| טורקיה טורקיה | אוקטובר 2012 | הפגזת ערים טורקיות על ידי סוריה. | פריסת סוללות טילי פטריוט. |
| לטביה לטביה ליטא ליטא פולין פולין | מרץ 2014 | בתגובה לסיפוח חצי האי קרים. | פריסת חילות חופים, ים ואוויר בים השחור על ידי רומניה, בולגריה וטורקיה. גינוי ותמיכה בסנקציות של המדינות החברות והקהילה הבינלאומית. רפורמה וסיוע רפואי לממשלת אוקראינה. |
| טורקיה טורקיה | יולי 2015 | בתגובה להפצצת סורוק ב-2015 שיוחסה לדאעש, ובעיות ביטחוניות נוספות לאורך גבול טורקיה–סוריה. | הוקעת המתקפה והערכה מחדש של נכסי נאט"ו בטורקיה. |
| טורקיה טורקיה | פברואר 2020 | הגברת המתיחות כחלק מהמתקפה בצפון מערב סוריה, כולל חשד לתקיפות אוויריות סוריות ורוסיות על כוחות טורקים. | הגברת ההגנה האווירית הטורקית. |
| בולגריה בולגריה אסטוניה אסטוניה לטביה לטביה ליטא ליטא פולין פוליןרומניה רומניהסלובקיה סלובקיה | פברואר 2022 | הפלישה הרוסית לאוקראינה | הצטברות הגנתית, תמיכה כספית לאוקראינה והפעלת כוח התגובה של נאט"ו. |
היו גם מקרים שבהם סעיף 4 לא הופעל באופן רשמי, אלא היווה איום בלבד. אחת הכוונות המקוריות של סעיף 4 הייתה אמצעי הרתעה למדינות החברות. לדוגמה, בנובמבר 2021, משרד החוץ הפולני – יחד עם אסטוניה, ליטא ולטביה – שקל לזמן קצר להפעיל את סעיף 4 עקב משבר המהגרים הבלארוסי, אך לא עשה זאת באופן רשמי.
סעיפים > סעיף 5

הסעיף המרכזי של האמנה הוא סעיף 5, המגדיר את הקאסוס פואדריס (Casus foederis). סעיף זה מחייב כל מדינה חברה להחשיב מתקפה מזוינת נגד מדינה חברה אחת, באירופה או באמריקה הצפונית, כמתקפה מזוינת נגד כולן. בהתקפה כזו, כל מדינה חברה אמורה לסייע על ידי נקיטת "פעולה כזו אשר [המדינה החברה] רואה צורך, לרבות שימוש בכוח מזוין, כדי להחזיר ולשמור על הביטחון של אזור צפון האוקיינוס האטלנטי".
הסעיף הופעל רק פעם אחת בהיסטוריה של נאט"ו: על ידי ארצות הברית לאחר פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001. הקריאה אושרה ב-4 באוקטובר 2001, כאשר נאט"ו קבעה כי ההתקפות אכן כשירות על פי תנאי האמנה הצפון-אטלנטית. שמונה הפעולות הרשמיות שנקטה נאט"ו בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר כללו את מבצע עייט מסייע ומבצע המאמץ הפעיל, מבצע ימי בים התיכון שנועד למנוע תנועת מחבלים או כלי נשק להשמדה המונית.
באפריל 2012, ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, שקל להפעיל את סעיף 5 באמנת נאט"ו כדי להגן על הביטחון הלאומי של טורקיה במחלוקת על מלחמת האזרחים בסוריה. נאט"ו הגיבה במהירות ודובר נאט"ו אמר כי הברית "עוקבת מקרוב אחר המצב ותמשיך לעשות זאת" ו"לוקחת ברצינות רבה את ההגנה על חברותיה". ב-17 באפריל, טורקיה הודיעה כי תעלה את הנושא בישיבת השרים הבאה של נאט"ו. ב-25 ביוני, אמר סגן ראש ממשלת טורקיה כי בכוונתו להעלות את סעיף 5 בפגישת נאט"ו שכונסה במיוחד בגלל הפלת מטוס צבאי טורקי חמוש שטס 13 מייל ימי מסוריה מעל מים בינלאומיים במשימה לבדיקת מערכות מכ"ם מקומיות.
בספטמבר 2023 פגעו רסיסי מל"ט רוסי בשטחה של מדינת רומניה. ב-7 בספטמבר אישר שר החוץ הרומני ששרידי מל"ט רוסי פגעו במדינתו. מדינות הארגון הביעו הזדהות עם המתקפה על רומניה, שמשמעותה הצהרת כלל המדינות כאילו התקיפה ארעה בשטחן ועליהן לעשות כל צעד שהן רואות לנכון להשבת הסדר, השלום והביטחון לאזור, אולם מזכ"ל הארגון הבהיר שכרגע הפעלת סעיף 5 לאמנה אינו דבר אשר נמצא על הפרק.
סעיפים > סעיף 6

סעיף 6 קובע כי האמנה מכסה רק את שטחי המדינות החברות באירופה ובצפון אמריקה, טורקיה ואיים בצפון האוקיינוס האטלנטי מצפון לחוג הסרטן, בתוספת אלג'יריה הצרפתית. באוגוסט 1965 הייתה זו דעתם של מחלקת המדינה האמריקאית, משרד ההגנה האמריקאי והמחלקה המשפטית של נאט"ו כי התקפה על מדינת הוואי לא תפעיל את האמנה, אלא רק התקפה על ארבעים ותשע המדינות האחרות. הערים הספרדיות סאוטה ומלייה שנמצאות על החוף הצפון אפריקאי, לפיכך, אינן תחת הגנת נאט"ו למרות טענות מרוקו כלפיהן. מומחים משפטיים פירשו שסעיפים אחרים יכולים לכסות את הערים הספרדיות בצפון אפריקה, אך הגישה הזו לא נבדקה בפועל. זו גם הסיבה שאירועים כמו התקיפות האוויריות בבאילון לא הפעילו את סעיף 5, שכן הכוחות הטורקים שהותקפו היו בסוריה, לא בטורקיה.
ב-16 באפריל 2003, נאט"ו הסכימה לקחת את הפיקוד על כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (ISAF) באפגניסטן, הכולל חיילים מ-42 מדינות. ההחלטה התקבלה לבקשת גרמניה והולנד, שתי המדינות שהובילו את ISAF בזמן ההסכם, וכל תשעה עשר שגרירי נאט"ו אישרו אותה פה אחד. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות הברית שהיא קיבלה אחריות על משימה מחוץ לאזור צפון האוקיינוס האטלנטי.
סעיפים > סעיף 10

סעיף 10 מכתיב את התהליך שבאמצעותו מדינות אחרות יכולות להצטרף לנאט"ו, אשר נעשה בהסכמה פה אחד של חברות נאט"ו הנוכחיות. יתר על כן, חברות נאט"ו חדשות יכולות להיות רק מדינות אירופיות אחרות. סעיף זה הפך למערכת של תוכניות פעולה שמדינה חייבת לעקוב אחריהן כדי להפוך לחברה.
סעיפים > שינויים מאז החתימה

שלוש הערות שוליים רשמיות פורסמו כדי לעדכן את השינויים שנעשו מאז כתיבת האמנה:
הגדרת השטחים שעליהם חל סעיף 5 תוקנה בסעיף 2 של הפרוטוקול לאמנה הצפון-אטלנטית בדבר הצטרפותן של יוון וטורקיה שנחתם ב-22 באוקטובר 1951.
לגבי סעיף 6:
ב-16 בינואר 1963, המועצה הצפון-אטלנטית ציינה כי בכל הנוגע לאזורים שכבשה צרפת באלג'יריה, הסעיפים הרלוונטיים של אמנה זו הפכו לבלתי ישימים החל מ-3 ביולי 1962.
לגבי סעיף 11:
האמנה נכנסה לתוקף ב-24 באוגוסט 1949, לאחר האשרורים של כל המדינות החתומות.
ראו גם

נאט"ו
ברית ורשה
אמנת בריסל
אמנת דנקרק
לקריאה נוספת

וטרי, דייוויד מ' (2014). "דיפלומטיה על הגבול: אייזנהאואר, צ'רצ'יל ועדן במלחמה הקרה". באטון רוז': הוצאת אוניברסיטת לואיזיאנה.
אח"י דקר

| --- | --- |
סמלה של אח"י דקר – דג חרב על רקע עוגן וגלי הים. עוצב בידי מ' אריה
אח"י דקר מפליגה מנמל פורטסמות', 9 בינואר 1968
אח"י דקר מפליגה מנמל פורטסמות', 9 בינואר 1968
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי "אח״י דקר" (צ-77) (1965–1968) INS Dakar (Israeli Navy Ship Dakar) הצי המלכותי הצי המלכותי "אה״מ טוטם" (P352) (1945–1965) HMS Totem (אנ') (His/Her Majesty's Ship Totem)
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מסדרת T
 סדרה קודמת:  הצוללות מסדרת S
 סדרה עוקבת:  הצוללות מסדרת גל
 אוניות בסדרה:  אח"י דקר, אח"י לוויתן ואח"י דולפין (בחיל הים הישראלי)
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת דבנפורט, פלימות', בריטניה בריטניה
 הוזמנה:  22 באוקטובר 1942
 הושקה:  28 בספטמבר 1943
 תקופת הפעילות:  9 בינואר 1945 – 25 בינואר 1968 (23 שנים)
 אחריתה:  טבעה בים התיכון ב-25 בינואר 1968
 מיקום:  34°10′N 26°16′E﻿ / ﻿34.16°N 26.26°E﻿ / 34.16; 26.26 (השדר האחרון)
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,596 טון (בשיוט על־מימי) 1,710 טון (בצלילה)
 אורך:  287 רגל – כ-87.5 מטר
 רוחב:  26.5 רגל – כ-8 מטר
 שוקע:  16 רגל – כ-5 מטר (על פני המים) 54 רגל – כ-16.5 מטר (בעומק פריסקופי)
 נתונים טכניים
 מהירות:  12.5 קשר – כ-23 קמ"ש (מרבית על־מימי) 15 קשר –  כ-28 קמ"ש (מרבית בצלילה)
 עומק צלילה:  300 רגל – כ-91 מטר (מרבי לאימונים)  350 רגל – כ-107 מטר (מרבי בבדיקות)
 גודל הצוות:  59 איש, 69 בהפלגתה האחרונה
 מספר תרנים:  7
 הנעה:  2 x מנועי דיזל (לשיוט על־מימי ושינור)  4 x מנועים חשמליים (לצלילה)
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  10 משגרי טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ), תותח 102 מ"מ
הצוללת אח"י דַּקָּר, מספר צי צ-77, הייתה צוללת בשירות חיל הים הישראלי. הצוללת שירתה במקור כאה"מ טוטם (HMS Totem), בצי הבריטי, ונכנסה לשירות לקראת תום מלחמת העולם השנייה. ב־1965 רכשה ישראל את הצוללת. היא שופצה במספנות פורטסמות', אוישה בצוות ישראלי שאומן בידי הצי הבריטי, ויצאה לדרכה לישראל ב-9 בינואר 1968. בדרכה לישראל, ב-25 בינואר, טבעה הצוללת דקר מסיבה לא ידועה, וכל 69 אנשי צוותה נספו.
דיווח המיקום האחרון התקבל מהצוללת ב-24 בינואר 1968 בשעה 06:00 בבוקר מדרום לקצה המזרחי של כרתים, והשדר האחרון התקבל ממנה 18 שעות מאוחר יותר. על אף חיפושים נרחבים שנערכו אחריה על ידי אוניות, צוללות וכלי טיס, לא נמצאה הצוללת על פני המים והיא הוכרזה כאבודה. המידע וההערכות על הסיבות לאובדנה לא פורסמו, ובדעת הקהל בישראל נוצרה תעלומה וטראומה לאומית.
כשנה לאחר טביעתה התגלה אחד ממצופי החירום של הצוללת בחוף רצועת עזה. מסקנות שגויות מניתוח ממצאי המצוף ומקום הימצאו הובילו לחיפושים אחריה בחופי מצרים ובים האגאי, אך אלה לא העלו דבר.
ב-28 במאי 1999, 31 שנים וארבעה חודשים לאחר היעלמה, נמצאו שרידיה של "דקר" על ידי אוניית החיפוש של חברת נאוטיקוס. השרידים נמצאו בעומק 3 ק"מ על הנתיב לחיפה, במרחק 485 ק"מ מיעדה.
שירות בצי הבריטי

אח"י (ראשי תיבות של אוניית חיל הים) דקר הייתה במקורה צוללת מסדרת הצוללות מדגם T. הסדרה מנתה 53 צוללות שייחודן היה בחימוש כבד שנשאו: 10 צינורות (משגרים) טורפדו. הצוללות הראשונות בסדרה זו הושקו בדצמבר 1938, וכולן השתתפו במלחמת העולם השנייה. 15 מהן אבדו במלחמה.
אה"מ טוטם (Totem; כנהוג בצי הבריטי, כלי השיט בסדרה נקראים כולם בשם המתחיל באות המסמלת את הסדרה) הייתה בין הצוללות האחרונות בסדרה זו, והוטמעו בה שיפורים רבים שנלמדו במהלך המלחמה. הצוללת הושקה ב-28 בספטמבר 1943, ונכנסה לשירות ב-9 בינואר 1945. מספר הצי שניתן לה בצי המלכותי הבריטי היה P-352. אה"מ "טוטם" יצאה לפעולה ראשונה ב-8 באפריל 1945, סיור מול חופי נורווגיה. הצוללת שבה ממשימה זו ב-19 באפריל. המלחמה באירופה הייתה לקראת סיום, ולכן נשלחה הצוללת למזרח הרחוק. היא יצאה למסעה ב-6 במאי, וב-26 ביולי הגיעה לפרימנטל שבמערב אוסטרליה (ליד פרת'). ב-13 באוגוסט יצאה לסיור המבצעי השני שלה, לכיוון יאווה. ימים ספורים לאחר מכן הסתיימה המלחמה מול יפן, והצוללת נשלחה חזרה לאוסטרליה ולאחר מכן שבה לבריטניה.
בתום מלחמת העולם השנייה הושבתו מרבית הצוללות מהסדרה. אלה שהושארו בשירות ובהן הטוטם יועדו למשימה של מעקב ולחימה בצוללות סובייטיות. כדי לעשותה יעילה יותר למשימה זאת עברה אה"מ טוטם בשנות ה-50 שיפוצים נרחבים, במספנת צ'טהם (בריטניה). השיפוצים כללו הארכת גוף הלחץ, הסרת תותח הסיפון, הסרת צינורות טורפדו חיצוניים, הוספת מצברים ושני מנועים חדשים, ועיצוב מחדש של ביתן הגשר.
אובדן הצוללת ומציאתה

ב-25 בינואר 1968, בדרכה מבריטניה לישראל טבעה הצוללת, וכל 69 אנשי צוותה, בפיקודו של רס"ן יעקב רענן, נספו. למרות חיפושים נרחבים שנערכו אחריה על ידי אוניות, צוללות וכלי טיס לא נמצא זכר לצוללת, וגורלה היה לתעלומה.
כשנה לאחר טביעתה התגלה אחד ממצופי החירום של הצוללת בחוף חן יונס על ידי שני תושבים מקומיים שהעבירו אותו לידי צה"ל. מסקנות שגויות מניתוח ממצאי המצוף ומיקומו הובילו לחיפושים בחופי מצרים והים האגאי שלא העלו דבר.
בגמר המלחמה הקרה ניאותה ארצות הברית להעמיד את יכולות החיפוש והאיתור במים עמוקים שפותחו על ידי צי ארצות הברית, לטובת מציאת הצוללת. החיפושים חזרו והתמקדו בקטע שבו אבד הקשר, לאורך נתיבה המתוכנן של הצוללת לנמל חיפה. ב-28 במאי 1999, 31 שנים וארבעה חודשים לאחר היעלמה, נמצאו שרידיה של "דקר" על ידי אוניית החיפוש של חברת נאוטיקוס. השרידים נמצאו בעומק 3 ק"מ על הנתיב לחיפה, במרחק 485 ק"מ מיעדה.
באתר הטביעה בוצע תיעוד מקיף של שרידי הצוללת וסביבתם, אולם שום שרידים מהצוות לא אותרו.
הממצא היחיד שנמצא והשתייך לצוות הוא חליפת מדי א' ועליה דרגות רב"ט. כיוון שהחליפה הייתה עטופה במעיל סערה ושקית פלסטית, היא השתמרה במצב טוב. על פי המספר המוטבע על סמל הצוללן זוהו מדים אלו כשייכים לרב"ט יוסף אלמוג (סוויסה), מכונאי מצוות הדקר. לאחר תהליך שימור הועברו המדים לידי בני משפחתו ואלה העבירו אותם לתצוגה לקהל במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה.
גוף הצוללת לא נשלה בגלל סבירות גבוהה להתפרקות בשל נזקים כבדים. גשר הצוללת נמשה מן הים ב-1999 ומוצג במוזיאון ההעפלה וחיל הים.
המחקר בעניין הצוללת הסתיים בעקבות פנייתו של מפקד חיל הים, ידידיה יערי, לבני המשפחות והסכמתם הסכמה רחבה לסיומו.
ראו גם

אנדרטת הצוללת אח"י דקר
המשט לזכר הצוללת דקר
טביעת הצוללת דקר
לקריאה נוספת

דייוויד. ד. ג'ורדן, דממה במצולות: הצוללת דקר - ההיעלמות, החיפוש והאיתור, מאנגלית: אמנון כץ, הוצאת מטר, 2010, (הספר בקטלוג ULI)
מייק אלדר, דקר וסיפורה של שייטת הצוללות, הוצאת א. ניר, 1977, (הספר בקטלוג ULI)
25 שנה לאובדנה של אח"י "דקר", חיל הים, 1993, (הספר בקטלוג ULI)
חווה גלעדי ברקאי, במצולות הלב – סיפור חייו של בומי (אברהם) ברקאי, סגן מפקד הצוללת דקר, הוצאת "אופיר ביכורים", יהוד-מונוסון, התש"פ 2020. (מידע על במצולות הלב בקטלוג הספרייה הלאומית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  דו"ח אבדן אח"י דקר: הצוללת דקר – נתונים, דו"ח מפקד חיל הים דאז, האלוף שלמה אראל, 1 מרץ 1968, עמ' 26 בקובץ, מסומן בראשו כעמוד 7
↑  תרנים מתרוממים שמשמשים להפעלת רדיו, מכ"ם, פריסקופים ולוחמה אלקטרונית.
1 2  Submarines – T class, באתר Uboat.net
↑  HMS Totem (P352), באתר Uboat.net
↑  פרס למגלי המצוף של ה"דקר", על המשמר, 14 בפברואר 1969
| צוללות של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
| הצוללות מסדרת S | אח"י תנין • אח"י רהב |  |
| הצוללות מסדרת T | אח"י לויתן • אח"י דקר • אח"י דולפין |  |
| הצוללות מסדרת גל | אח"י גל • אח"י רהב • אח"י תנין |  |
| הצוללות מסדרת דולפין | אח"י דולפין • אח"י לויתן • אח"י תקומה |  |
| הצוללות מסדרת דולפין AIP | אח"י תנין • אח"י רהב • אח"י דרקון |  |
הצוללות מסדרת דקר: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7708190-0 
השקתה של הצוללת דקר באנגליה בנמל פורטסמות' באנגליה, 9 בינואר 1968
טקס האשכבה של חללי הצוללת, מנוהל על ידי הרב גורן, ינואר 1968
החיים יפים

ערך זה עוסק בסרט איטלקי. אם התכוונתם לשיר מתוך הפסקול של אותו סרט, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רוברטו בניני
 הופק בידי:  ג'אנלואיג'י בראשי
 תסריט:  רוברטו בניני
 עריכה:  סימונה פאגי 
 שחקנים ראשיים:  רוברטו בניני ניקולטה בראסקי ג'ורג'ו קנטריני
 מוזיקה:  ניקולא פיובאני
 צילום:  טונינו דלי קולי
 מדינה:  איטליה 
 חברת הפקה:  Melampo Cinematografica, Cecchi Gori Group, מירמקס 
 חברה מפיצה:  מירמקס
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 בדצמבר 1997, איטליה
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית, גרמנית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ארצו 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-20 (1945), מלחמת העולם השנייה, 1939, 1945 
 תקציב:  20,000,000‏$
 הכנסות:  229,163,264‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   lifeisbeautiful
 פרסים:  3 פרסי אוסקר
 תרגום לעברית:  ישראל אובל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
החיים יפים (באיטלקית: La vita è bella) הוא סרט איטלקי שיצא לאקרנים ב-1997. הסרט הוא קומדיה טרגית העוסקת בשואת יהודי איטליה, כפי שהיא משתקפת בחיי משפחה אחת. השחקן האיטלקי רוברטו בניני השתתף בכתיבת התסריט, ביים ושיחק בסרט בתפקיד הראשי.
שחקנים

רוברטו בניני: גווידו אורפיצ'ה, יהודי איטלקי. הדמות המרכזית. על משחקו בסרט זה, שלו גם כתב את התסריט ואותו ביים, זכה בניני בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1998.
ניקולטה בראסקי: דורה, מורה, אשתו של גווידו. בראסקי היא בת זוגו של בניני גם במציאות.
ג'ורג'ו קנטריני: יהושע, בנם בן ה-5 של גווידו ודורה.
מריסה פארדס: אמהּ של דורה, המנתקת את הקשרים אתה עקב נישואיה לגווידו, ומחדשת אותם לקראת יום הולדתו ה-5 של יהושע.
ג'וסטינו דוראנו: אלישע, דודו של גווידו.
הורסט בוכהולץ: דוקטור לסינג.
שחקני משנה:
סרחיו בוסטריק – פרוצ'יו (חברו של גווידו)
אמריגו פונטאני – רודולפו
לידיה אלפונסי – גויצ'ארדיני
ג'וליאנה לוג'ודיס – מנהלת בית הספר
פייטרו דסילבה – ברטולומאו
פרנצ'סקו גצו – ויטורינו
רפאלה לבבורוני – אלנה
קלאודיו אלפונסי – אמיקו רודולפו
אניו קונסלבי – הגנרל גרציאוסי
אהרון קרייג – נהג הטנק
אלפירו פלומי – מלך איטליה
מוזיקה

המוזיקה לסרט נכתבה על ידי ניקולא פיובאני, למעט קטע אחד: ברקרולה מתוך סיפורי הופמן שהולחן על ידי ז'אק אופנבך. ביצוע הנגינה על ידי תזמורתו של ניקולא פיובאני.
קטע מוזיקלי אחד הפך לשיר בעל אותו שם בפסקול: החיים יפים. שרה באנגלית אחינועם ניני. מילים: אחינועם ניני וגיל דור, לחן: ניקולא פיובאני.
פרסים

הסרט הוקרן בשנת 1998 בפסטיבל קאן, וזכה בפרס השני בחשיבותו בפסטיבל, הגרנד פרי.
הסרט הוקרן בשנת 1998 בפסטיבל הקולנוע בירושלים וזכה בפרס החוויה היהודית.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר וזכה בשלושה – פרס הסרט הזר הטוב ביותר, פרס השחקן הטוב ביותר (רוברטו בניני), ופרס המוזיקה המקורית לסרט דרמה.
פרשנות > רמזים מטרימים

בחלק הראשון של הסרט ישנם מרכיבים רבים שאינם ריאליים, והם מכינים את הצופה לכך שגם את חלקו השני של הסרט, אין להבין באופן ריאלי. בנוסף, בחלק הראשון ישנם רמזים מטרימים אחדים לחלקו השני:
בחלק הראשון מסרב יהושע בתוקף לדרישת אימו להתקלח; בחלק השני הוא מסרב לדרישה דומה של אביו, וסירוב זה מציל את חייו, משום שה"מקלחות" בחלק השני הן תאי גזים.
בחלק הראשון מסתתר יהושע בתוך ארונית, וגם בחלק השני הוא מסתתר בארון, בהתאם להוראות אביו, וכך ניצל מידי הסוהרים.
בחלק הראשון מנהלת בית הספר מציגה שאלה בחשבון שבה נדרש התלמיד לחשב כמה כסף תחסוך המדינה אם כל הנכים שבה יחוסלו, ובחלק השני הופכת שאלה זו מתאוריה למעשה, עם השמדת הזקנים והילדים.
בחלק הראשון, כאשר גווידו ממלצר לדר' לסינג, הדר' שואל אותו חידה. גווידו פותר את החידה תוך 8 דקות והתשובה שלה היא "אפלה". לאחר מכן גווידו שואל את הדר' חידה שהתשובה אליה היא "7 דקות", כלומר "מהר מאוד". כאשר מחברים את התשובות לשתי החידות יחדיו, מתקבל המושג "אפלה מהר מאוד" לאחר מכן, הדר' (שדובר גם איטלקית) מתרגם את החידה לשפת אימו (גרמנית). כלומר בניני רומז בסצנה הזו על גרמניותו של האורח ועל "אפלה" שעתידה לבוא "מהר מאוד", כלומר לשואה העתידה להתרחש.
שמו של דר' לסינג לקוח מן הפילוסוף ההומניסט הגרמני גוטהולד אפרים לסינג.
פרשנות > הסתרה מגוננת של השואה

פסיכולוגים זיהו דפוס תקשורת בין הורים, ניצולי השואה, לבין ילדיהם, בני הדור השני לשואה, שכונה בשם "קשר שתיקה", שלא לשוחח על הטראומה של ההורה ולנתקה מחיי היום-יום במשפחה. הצורך בקשר שתיקה נבע לא רק מהצורך של ההורים לשכוח ולהסתגל לחייהם לאחר השואה, אלא אף מאמונתם כי תאורי הזוועות שחוו בתקופת השואה עלולים לפגוע בהתפתחות הנפשית התקינה של הילד.
בסרט הסתרת השואה מפני הילד נעשית תוך כדי התרחשותה של השואה ולא כזיכרון מתרחק. חלק ניכר מהסרט מוקדש למאמציו של גווידו להסתיר מיהושע את המשמעות האמיתית של המתרחש.
פרשנות > רקע ביוגרפי לסרט

אביו של בניני שהה שנתיים במחנה הריכוז ברגן-בלזן, והסרט מבוסס במידת מה על התנסויותיו במחנה.
פרשנות > קבלת הסרט

על אף שרובו של קהל הצופים קיבל את הסרט כסרט פרו-יהודי המקדם את תודעת השואה, ישנם הסוברים אחרת. רבים חשו אי נעימות מיצירתה של קומדיה המתרחשת לכאורה במחנה השמדה, אך אינה מציגה כמעט בכלל את זוועות השואה. דעה ביקורתית הביע התסריטאי קובי ניב, שכתב ספר בשם "החיים יפים, אבל לא ליהודים", בו הוא מנתח את הסרט. ניב הסיק שהשואה מיוצגת בסרט כאירוע שלא אירע דווקא ליהודים, ושלא אירעו בו רציחות המוניות. ניב טוען כי הסרט הוא משל תאולוגי המוצא הצדקות לעונשם של היהודים בשל צליבתו של ישו.
הסופר אמיר גוטפרוינד, מחבר הספר "שואה שלנו", טען שהסרט "מרכך שואה". כלומר נגד הכחשת שואה הקהל יתמרד, אבל "ריכוך" העובדות על ידי השמטת פרטים קשים יתקבל אצל הצופים כקרוב למציאות ובכך חומרתו.
ביקורת זו מצטרפת לביקורתו של מאיר שניצר, שביקר מספר שנים לפני כן את הסרט רשימת שינדלר, שהיה מחלוצי סרטי השואה ההוליוודיים, וכינה סרטים מעין אלו "פופליזציה" של השואה, ואת "החיים יפים" כינה "תועבה". מבקרים אחרים השתמשו אף בביטויים חריפים כגון הכחשת שואה, ורבים ראו מעין הוכחה לטענותיהם בשמחתו הבלתי מאופקת והמופגנת של בניני כשזכה בפרס אוסקר על סרט זה (בניני פילס את דרכו לבמה על משענות הכיסאות של הקהל).