stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל הברזילאית
היסטוריה > טורניר ריו-סאו פאולו

בשנת 1933 נערכה תחרות בה השתתפו קבוצות ממדינות סאו פאולו וריו דה ז'ניירו, בה זכתה קבוצת פלסטרה איטליה מסאו פאולו. לטורניר זה, שנקרא "טורניר ריו-סאו פאולו", לא הייתה המשכיות בשאר שנות ה-30 והוא חזר רק בשנת 1940. אך עונה זאת בוטלה באמצע עם עזיבת קבוצות סאו פאולו מהתחרות בזמן שהובילו הקבוצות פלומיננסה ופלמנגו מריו דה ז'ניירו. העונה הבאה הייתה זאת של 1942, אך במתכון מצומצם, כאשר חמש קבוצות בלבד השתתפו בה. אלופת הטורניר ב-1942 הייתה קורינתיאנס.
טורניר ריו-סאו פאולו הוסדר למעשה בשנת 1950, בעקבות אירוח גביע העולם בכדורגל בברזיל. החל משנה זו, התחרות נערכה מדי שנה עד 1966. הקבוצות אשר זכו במספר הרב ביותר בטורניר בין 1950 ל-1966 היו סנטוס וקורינתיאנס, עם 4 זכיות כל אחת. אחריהן באות בוטפוגו, עם 3 זכיות, פלומיננסה, ואסקו דה גאמה, פלמיירס ופורטוגזה, עם 2 זכיות כל אחת, ופלמנגו עם זכייה אחת.
בהיעדר אליפות ברמה לאומית, ובזמן שהכדורגל הברזילאי נשלט על ידי קבוצות שתי המדינות הללו, היווה טורניר ריו-סאו פאולו למעשה מין אליפות ברזילאית.
טורניר ריו-סאו פאולו חזר מאוחר יותר בשנת 1993 (בו זכתה פלמיירס), כבר בעידן האליפות הברזילאית הרשמית, כטורניר נוסף. הטורניר שוב הוסדר בשנת 1997 ושוחק עד 2002, עם זכיות של סנטוס, בוטפוגו, ואסקו דה גאמה, פלמיירס, סאו פאולו וקורינתיאנס, פעם אחת כל אחת.
היסטוריה > טורניר רוברטו גומס פדרוזה

בשנת 1967 הוחלט להרחיב את טורניר ריו-סאו פאולו על מנת לכלול אף קבוצות ממדינות אחרות בברזיל. גרסה מחודשת זאת של טורניר ריו-סאו פאולו נקראה "טורניר רוברטו גומס פדרוזה", על שם השוער לשעבר של נבחרת ברזיל בגביע העולם 1934, אשר הלך לעולמו ב-1954 עת שכיהן כנשיא התאחדות סאו פאולו. בשנת 1968 הטורניר החל להקרא גם "גביע הכסף".
טורניר רוברטו גומס פדרוזה (או "רוברטאו" כפי שכונה) שוחק עד לשנת 1970 והיווה הגרעין לייסוד הליגה הלאומית. באותה התקופה היא הייתה התחרות החשובה בברזיל, לצד האליפויות של המדינות, וקבעה (יחד עם טאסה ברזיל בחלק מהשנים) את נציגות ברזיל בגביע ליברטדורס.
אלופות הטורניר היו פלמיירס (1967 ו-1969), סנטוס (1968) ופלומיננסה (1970).
היסטוריה > מהקמת האליפות הברזילאית עד לשנת 1986

האליפות הברזילאית בכדורגל נוסדה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית בשנת 1971 כהמשך טבעי לטורניר רוברטו גומס פדרוזה.
האליפות התאפיינה לאורך השנים באי-יציבות ואי-סדרים. שינויים קיצוניים בפורמט וקריטריוני ירידה לסדרה ב' היו נפוצים. כמעט כל עונה סבלה ממחלוקות ו/או תביעות משפטיות. חלק מהמחלקות ומהתביעות קשורות ללחץ מצד קבוצות גדולות במטרה למנוע ירידתן לליגה ב' או מלחצים פוליטיים אחרים.
כל המועדונים הגדולים מסאו פאולו, למעט פלמיירס, פרשו מהאליפות בעונת 1979, כמחאה נגד הכללים שהרשו לגוארני ופלמיירס, אלופה וסגניתה בעונה הקודמת, להיכנס לאליפות בשלבים המאוחרים שלה.
ב-1983, סנטוס הוזמנה על ידי הקונפדרציית הכדורגל להשתתף בליגה, למרות שלא השיגה את התוצאות הנדרשות להשתתפות באליפות לפי הקריטריונים שהונהגו בשנים הקודמות.
ב-1984, ז'ובנטוס, מועדון קטן מפנים מדינת סאו פאולו, לא הועלתה לליגה הבכירה, למרות שהייתה אלופת סדרה ב' בשנה הקודמת. במקומה, הובאו לסדרה א' ואסקו דה גאמה וגרמיו שלא הצליחו באליפויות המקומיות (אחד מהתנאים דאז להשתתפות בליגה).
ב-1986, איחדה קונפדרציית הכדורגל את הסדרות א', ב' ו-ג' (שנקראו אז "גביע זהב", "גביע כסף" ו"גביע ארד") לליגה אחת שמנתה 80 קבוצות. בהתאם לכללים, 32 קבוצות היו אמורות להעפיל לשלב השני של התחרות. ואסקו דה גאמה שלא הצליחה להכלל בין ה-32, תבעה בבית משפט אזרחי את ביטול החלטת בית המשפט העליון לספורט (STJD) להעניק 2 נקודות נוספות לז'וינווילה במשחקה נגד סרז'יפה בגלל שימוש בסמים. עם ביטול ההחלטה, ואסקו הייתה נכללת בין המעפילות. על כן, גם ז'וינווילה הגישה תביעה לבית המשפט כנגד. כתוצאה, החליטה הקונפדרציה להעביר את שתי הקבוצות לשלב השני, על חשבון קבוצת פורטוגזה ממדינת סאו פאולו. בעקבות איום מצד מספר קבוצות מסאו פאולו לעזוב את התחרות כתמיכה בפורטוגזה, החליטה הקונפדרציה להעלות את מספר המעפילות ל-33 ובכך להכליל גם את פורטוגזה. בגלל הקושי בסידור טבלת המשחקים עם מספר אי זוגי של קבוצות, הכריזה הקונפדרציה בהמשך על העפלתן של 3 קבוצות נוספות, וכך התחיל השלב השני עם 4 בתים של 9 קבוצות, במקום 4 בתים של 8 קבוצות כפי שתוכנן בהתחלה.
היסטוריה > "מועדון ה-13" ומשבר ה"קופה אוניאו" > פרשת "גביע הכדורים"

השלכותיה של משבר "קופה אוניאו" הורגשו גם לאורך שנות ה-90 ושנות ה-2000, בהקשר ל"גביע הכדורים". גביע הכדורים (בפורטוגזית: Taça das Bolinhas), או בשמו הרשמי גביע ברזיל (Copa Brasil), היה הגביע שהוענק לאלופת ליגת העל הברזילאית מדי שנה. עם ייסוד אליפות ברזיל, הכריזה קונפדרציית הכדורגל כי הגביע יועבר מאלופה לאלופה עד שקבוצה תזכה באליפות חמש פעמים או שלוש פעמים ברציפות, אז תזכה אותה הקבוצה בגביע לצמיתות.
בשנת 1992, זכתה פלמנגו בליגת העל, כאשר קודם לכן זכתה באליפות בשנים 1980, 1982 ו-1983 וכן בקופה אוניאו ב-1987. על כן, דרשה פלמנגו מהקונפדרציה את גביע הכדורים. אך נענתה הקונפדרציה בסירוב בטענה כי אלופת ברזיל ב-1987 הייתה קבוצת ספורט קלוב רסיפה ולא פלמנגו (ראו תיאור של משבר קופה אוניאו למעלה). כתוצאה, הייתה פלמנגו על פי הקונפדרציה אלופה ארבע פעמים ולא חמש.
במשך שנים הפעילה פלמנגו לחץ על הקונפדרציה לחזור בקביעה ולהעניק לה את הגביע, ללא הצלחה.
המשבר קיבל מימד נוסף בשנת 2007, כאשר קבוצת סאו פאולו זכתה בליגת העל בפעם החמישית שלה ודרשה אף היא את החזקת הגביע לצמיתות.
המשבר והוויכוח המשיכו עוד מספר שנים והסתיימו באופן רשמי ב-13 באפריל 2010, כאשר המחלקה המשפטית של קונפדרציית הכדורגל קבעה באופן סופי שהגביע תוענק לצמיתות לסאו פאולו. זאת אף על פי שפלמנגו הוכרזה על ידי הקונפדרציה בפברואר 2011, פחות משנה מאוחר יותר, כאלופת ברזיל של 1987 יחד עם ספורט.
היסטוריה > בין השנים 1988 ו-1999

בשנת 1988 חזרה קונפדרציית הכדורגל לארגן את ליגת העל באופן מלא ומועדון ה-13 נהיה ארגון ניהולי בלבד, המתעסק בזכויות שידור עבור חברי המועדון. עד לשנת 1993 לא נרשמו תקלות מיוחדות בליגת העל, במיוחד בשנים 1991 ו-1992 בהם מספר הקבוצות וכללי האליפות היו סבירים ומוצלחים.
אך בשנת 1993 חוסר היציבות שוב חזר. קונפדרציית הכדורגל העלתה את מספר המשתתפות בליגת העל מ-20 ל-32 והכריזה כי בתום העונה אף חברה במועדון ה-13 לא תרד לסדרה ב', ללא קשר למקומן בטבלה. ככל הנראה, המהלך נבע מלחץ מצד מועדון ה-13, ראשית כל על מנת לחלץ את גרמיו משהיה שנייה בסדרה ב' (היא ירדה בתום 1991 ולא הצליחה לעלות בכוחות עצמה בעונת 1992). והסיבה השנייה היא למנוע מ-16 הקבוצות הגדולות (חברות במועדון ה-13) לרדת מליגת העל. בתום העונה הייתה אתלטיקו מיניירו בתחתית הטבלה, וכפי שמובטח על ידי הכללים, נשארה בליגת העל.
בשנת 1996, סיימו פלומיננסה וברגנטינו בתחתית הטבלה וכתוצאה היו אמורות לרדת לסדרה ב' ב-1997. קונפדרציית הכדורגל שנתה את הכללים והכריזה על תחרות עם 26 משתתפות (שתיים יותר מאשר בשנה הקודמת), ועל כן, לא היו יורדות מליגת העל באותה השנה. ככל הנראה, המוטיבציה הייתה להציל את פלומיננסה מהירידה.
ב-1999, שוב שונה קריטריון הירידה לסדרה ב'. הפעם, הממוצע המשוקלל של נקודות בעונות 1998 ו-1999 הוא שאמור היה לקבוע את היורדות בעונת 2000. בתום עונת 1999, בוטפוגו הייתה בין היורדות ואילו הקבוצה הקטנה גאמה מהמחוז הפדרלי הייתה בין הנשארות בליגת העל. אך, החלטת בית המשפט העליון לספורט (STJD) להעניש את סאו פאולו בגלל גיל בלתי חוקי של אחד משחקניה (ונקודות המשחקים בהם השתתף השחקן ניתנו ליריבותיה של סאו פאולו), המצב התהפך ובוטפוגו נצלה מירידת ליגה, על חשבון גאמה. בהמשך, גאמה הגישה תביעה לבית המשפט האזרחי נגד הירידה וזה הוביל למשבר של שנת 2000 – גביע ז'ואאו אבלנז'ה.
היסטוריה > גביע ז'ואאו אבלנז'ה

התביעה המשפטית שהוגשה על ידי גאמה (בגין הירידה השנויה במחלוקת בעונה הקודמת) התארכה ועל כן לא יכלה קונפדרציית הכדורגל לפתוח את עונת 2000 של אליפות ברזיל. כפתרון למשבר, פנתה הקונפדרציה למועדון ה-13 ובקשה ממנו לארגן את הליגה באותה השנה. מועדון ה-13 נענה וקראה לתחרות בשם גביע ז'ואאו אבלנז'ה (בפורטוגזית: Copa João Havelange), על שם נשיא הקונפדרציה לעבר ז'ואאו האבלנז' (שכיהן אף כנשיא פיפ"א).
על מנת למנוע קשיים משפטיים נוספים, גביע ז'ואאו אבלנז'ה הכיל את כל הסדרות של אליפות ברזיל בתחרות אחת, ועל כן הייתה עונת 2000 הגדולה בתולדות האליפות מבחינת מספר קבוצות משתתפות. לא פחות מ-116 קבוצות השתתפות בגביע ז'ואאו אבלנז'ה. הקבוצות חולקו לארבעה מודולים: "המודול הכחול" היה שקול לליגת העל (25 קבוצות), "המודול הצהוב" היה שקול לסדרה ב' (36 קבוצות) והמודולים "ירוק" ו"לבן" (28 ו-27 קבוצות, בהתאמה) היו שקולים לסדרה ג'. נוכחותן של פלומיננסה ובאהיה במודול הכחול הייתה שנויה במחלוקת, מאחר ששתיהן היו אמורות לשחק בסדרה ב' על פי התוצאות של עונת 1999. על פי צו בית המשפט, צורפה גאמה לתחרות, כשהיא במודול הכחול, ובהמשך משכה גאמה את התביעה המשפטית, לפני שהיא הגיעה לסיומה.
השלב השני של גביע ז'ואאו אבלנז'ה היה טורניר סיום בשיטת גביע ששוחק בין 16 קבוצות: 12 מהן העפילו מהמודול הכחול, 3 מהמודול הצהוב ואחת מהמודולים הירוק והלבן ביחד.
ב-30 בדצמבר, במהלך משחק הגמר בין ואסקו דה גאמה וסאו קייטנו, גדר ההפרדה של אצטדיון סאו ז'נואריו (המגרש הביתי של ואסקו דה גאמה) התמוטטה ו-168 אוהדים נפצעו. שעתיים אחרי האירוע, עדיין לא פונו כל הפצועים והמשחק הופסק, לאחר התערבות מושל מדינת ריו דה ז'ניירו, אנטוני גרוטיניו. משחק חדש שוחק ב-18 בינואר 2001, בו זכתה ואסקו דה גאמה בתוצאה 3:1, וכך נהייתה ואסקו אלופת ברזיל לשנת 2000. זכית סאו קייטנו במקום השני היא משמעותית, מאחר שזאת קבוצה קטנה וצעירה (נוסדה ב-1989), אשר התחילה במודול הצהוב וגברה בדרכה לגמר על קבוצות גדולות ובעלות מסורת בכדורגל הברזילאי כגון פלומיננסה, פלמיירס וגרמיו.
היסטוריה > לאחר 2003: חוק הגנת האוהד והשגת יציבות

ב-15 במאי 2003 חוקק הקונגרס הלאומי של ברזיל את "חוק הגנת האוהד" (Estatuto do Torcedor). מטרת החוק הוא להגן על זכויות אוהדי הספורט בברזיל, כשהוא כופה על ההתאחדויות האחראיות על קידום ענפי הספורט השונים לארגן תחרויות ואירועים ספורטיביים באופן מסודר, שקוף, נקי וצודק. החוק גם יוצר את דמות הנציב קבילות הציבור בכל ענף ספורט, אשר משמש כמקשר בין האוהדים וארגוני הספורט.
החוק בא בראש ובראשונה לסדר את הכדורגל בברזיל, לאחר עשרות שנים של אי-סדרים ואי-יציבות. למעשה, החוק השיג את המטרה הזאת.
החל משנת 2003, נקבע פורמט חדש לליגת העל (ראו למטה) והפורמט הזה נשמר מאז ללא כל שינוי (למעט כוונון הדרגתי של מספר הקבוצות המשתתפות). קריטריון הירידה לסדרה ב' לא השתנה, גם כאשר קבוצות הנחשבות גדולות נאלצו לרדת ליגה: שיחקו בסדרה ב' פלמיירס (2003), גרמיו (2005), אתלטיקו מיניירו (2006), קורינתיאנס (2008), וואסקו דה גאמה (2009). לא נרשמו כל תקלות מאז 2003 במישור הארגוני.
יחד עם זה, לא הייתה התחרות פטורה לחלוטין מפרשיות נוספות במישורים אחרים. בשנת 2005, אחד עשר משחקים בוטלו בשל שערוריית מכירת המשחקים על ידי אחד השופטים בהתאחדות ונאלצו להיות משוחקים בשנית.
היסטוריה > איחוד התארים

ב-21 בדצמבר 2010 הודיעה התאחדות הכדורגל הברזילאית על איחוד התארים הברזילאים מאז שנת 1959. זוכות טאסה ברזיל (1959–1968) ואלופות טורניר רוברטו גומס פדרוזה (1967–1970) נחשבות באופן רשמי מאותו רגע אלופות ברזיל, בדיוק כמו זוכות ליגת העל מאז 1971.
מאפיינים > פורמט

משתתפות בתחרות 20 קבוצות, אשר משחקות כל אחת נגד כל קבוצה אחרת פעמיים, פעם במגרשה הביתי ופעם במגרשה של היריבה. על כן, כל קבוצה משחקת 38 משחקים בעונה, עם סך כללי של 380 משחקים. בחצי הראשון של התחרות כל קבוצה משחקת נגד כל קבוצה פעם אחת ובחצי השני מתקיימים המשחקים החוזרים. אלופת ברזיל היא הקבוצה אשר משיגה את הניקוד הגבוה ביותר בסיום כל התחרות.
הפורמט הנוכחי תקף מאז שנת 2003. קודם לכן מספר רב של פורמטים הונהגו וברוב רובם היה שלב נוקאאוט, הכולל משחקי גמר בסיומו. מאז 2003 התחרות בצורת ליגה באופן טהור, ללא שלבי נוקאאוט או משחקי גמר. בשנות 2003 ו-2004 מספר המשתתפות היה 24. המספר ירד ל-22 בשנת 2005 ומאז שנת 2006 מספר המשתתפות התייצב ב-20 קבוצות.
מאפיינים > סטטיסטיקה

המועדון היחיד שזכה באליפות ברזיל מבלי להפסיד ולו משחק אחד הוא אינטרנסיונל, ב-1979, עם 15 ניצחונות ו-7 תוצאות תיקו. בנוסף, במשחק בין גויאס לקרוזיירו, באותה העונה, 14 שחקנים הורחקו במהלך המשחק.
רוברטו דינמיטה הוא השחקן בעל מספר השערים הגבוה ביותר בליגה הברזילאית הבכירה בהיסטוריה. דינמיטה הבקיע 190 שערים ב-20 עונות (1971–1989).
נכון ל-2017, רק קרוזיירו ופלמנגו השתתפו בכל הגרסאות השונות של הסרייה א'.
העונות בהן השתתפו המספר הרב ביותר של קבוצות הן: 2000 (116 קבוצות), 1979 (94 קבוצות) ו-1986 (80 קבוצות).
אלופות ליגת העל > עידן טאסה ברזיל

| שנה | זוכה | תוצאה | סגנית | הערות | קבוצות משתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | באהיה | 3 - 2 2 - 0 3 - 1 | סנטוס |  | 16 |
| 1960 | פלמיירס | 3 - 1 8 - 2 | פורטלזה |  | 17 |
| 1961 | סנטוס | 1 - 1 5 - 1 | באהיה |  | 18 |
| 1962 | סנטוס | 4 - 3 1 - 3 5 - 0 | בוטפוגו |  | 18 |
| 1963 | סנטוס | 6 - 0 2 - 0 | באהיה |  | 20 |
| 1964 | סנטוס | 4 - 1 0 - 0 | פלמנגו |  | 22 |
| 1965 | סנטוס | 5 - 1 1 - 0 | ואסקו דה גאמה |  | 22 |
| 1966 | קרוזיירו | 6 - 2 3 - 2 | סנטוס |  | 22 |
| 1967 | פלמיירס | 3 - 1 1 - 2 2 - 0 | נאוטיקו | פלמיירס זכתה באותה העונה גם בטורניר רוברטו גומס פדרוזה החדש, מה שנחשב למעשה כדאבל. | 21 |
| 1968 | בוטפוגו | 2 - 2 4 - 0 | פורטלזה |  | 21 |
אלופות ליגת העל > עידן טורניר רוברטו גומס פדרוזה

| שנה | זוכה | זוכה | סגנית | הערות | קבוצות משתתפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | פלמיירס | פלמיירס | אינטרנסיונל | פלמיירס זכתה באותה העונה גם בטורניר הטאסה דה ברזיל, מה שנחשב למעשה כדאבל. | 15 |
| 1968 | סנטוס | סנטוס | ואסקו דה גאמה |  | 17 |
| 1969 | פלמיירס | פלמיירס | קרוזיירו |  | 17 |
| 1970 | פלומיננסה | פלומיננסה | פלמיירס |  | 17 |
אלופות ליגת העל > אליפויות לפי קבוצה

אליפויות טאסה ברזיל מסומנות ב-*, אליפויות טורניר רוברטו גומס פדרוזה מסומנות ב^
| מועדון | מדינה | אליפויות | סגנויות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פלמיירס |  סאו פאולו | 10 | 4 | 1960*, 1967*, 1967^, 1969^, 1972, 1973, 1993, 1994, 2016, 2018 |
| סנטוס |  סאו פאולו | 8 | 8 | 1961*, 1962*, 1963*, 1964*, 1965*, 1968^, 2002, 2004 |
| קורינתיאנס |  סאו פאולו | 7 | 3 | 1990, 1998, 1999, 2005, 2011, 2015, 2017 |
| פלמנגו(1) |  ריו דה ז'ניירו | 7 | 3 | 1980, 1982, 1983, 1992, 2009, 2019, 2020 |
| סאו פאולו |  סאו פאולו | 6 | 6 | 1977, 1986, 1991, 2006, 2007, 2008 |
| קרוזיירו |  מינאס ז'ראיס | 4 | 5 | 1966*, 2003, 2013, 2014 |
| ואסקו דה גאמה(2) |  ריו דה ז'ניירו | 4 | 4 | 1974, 1989, 1997, 2000 |
| פלומיננסה |  ריו דה ז'ניירו | 4 | - | 1970^, 1984, 2010, 2012 |
| אינטרנסיונל |  ריו גראנדה דו סול | 3 | 7 | 1975, 1976, 1979 |
| אתלטיקו מיניירו |  מינאס ז'ראיס | 2 | 5 | 1971, 2021 |
| בוטפוגו |  ריו דה ז'ניירו | 2 | 3 | 1968*, 1995 |
| גרמיו |  ריו גראנדה דו סול | 2 | 3 | 1981, 1996 |
| באהיה |  באהיה | 2 | 2 | 1959*, 1988 |
| גוארני |  סאו פאולו | 1 | 2 | 1978 |
| אתלטיקו פרנאאנסה |  פרנה | 1 | 1 | 2001 |
| קוריטיבה |  פרנה | 1 | - | 1985 |
| ספורט(1) |  פרנמבוקו | 1 | - | 1987 |
אלופות ליגת העל > אליפויות לפי מדינות

| מדינה | מספר אליפויות |
| --- | --- |
 סאו פאולו: 32
 ריו דה ז'ניירו: 17(1) (2)
 מינאס ז'ראיס: 6
 ריו גראנדה דו סול: 5
 באהיה: 2
 פרנה: 2
 פרנמבוקו: 1(1)
הערות שוליים

↑  כתבה על גביע איחוד. (בפורטוגזית)
↑  ‏CBF מכירה בפלמנגו וספורט כאלופות ברזיל ב-1987 (בפורטוגזית)
↑  החלטה סופית בנוגע ל"גביע הכדורים". (בפורטוגזית)
↑  אליפות 1993 באתר www.bolanaarea.com. (בפורטוגזית)
↑  כל אחת מהקבוצות הללו חזרו לליגת העל שנה לאחר מכן כאלופת סדרה ב'.
↑  הודעה על איחוד התארים הברזילאים באתר CBF (בפורטוגזית)
| כדורגל בברזיל ברזיל |
| --- | --- | --- |
| נבחרות | נבחרת ברזיל בכדורגל • נבחרת ברזיל בכדורגל נשים • נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 20 |  |
| ניהול | קונפדרציית הכדורגל הברזילאית • מועדון ה-13 • קבוצות • כדורגלנים • מאמנים • אצטדיונים |  |
| תחרויות ברמה לאומית | ליגת העל הברזילאית • הגביע הברזילאי |  |
| תחרויות ברמה אזורית | אליפות סאו פאולו • אליפות ריו דה ז'ניירו • האליפויות של המדינות • גביע צפון-מזרח |  |
| תחרויות עבר | טורניר ריו-סאו פאולו • טורניר רוברטו גומס פדרוזה • טאסה ברזיל • קופה אוניאו • גביע ז'ואאו אבלנז'ה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2015211545  VIAF: 316878851   WorldCat (עם VIAF): 316878851
מונו (עיבוד צלילים)

ערך זה עוסק בשיטת עיבוד צלילים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סימון מונו
מונו (באנגלית: Mono, קיצור של Monaural) היא שיטת עיבוד צלילים בעלת ערוץ אחד בלבד.
קטע צליל מוגדר כ'מונו' כאשר מקור הצליל (כפי שהוקלט על ידי מיקרופון, למשל) הוא בודד.
גם אם קיימים מספר מיקרופונים בעת ההקלטה, ובסופו של התהליך כל הערוצים מתאחדים אל תוך ערוץ אחד - ההקלטה הסופית נחשבת כהקלטת 'מונו'.
מערכת השמעה של צליל מוגדרת גם היא כ'מונו', כאשר מקור השמע יחיד: למשל, רמקול אחד.
גם במקרה הזה, אף אם קיימים יותר ממקור הגברה אחד, הצליל מוגדר כ'מונו' כאשר מקורו של הצליל הוא ערוץ אחד.
ברוב המערכות הבידוריות, שיטת ה'מונו' הוחלפה בשיטות רב־ערוציות - בתחילה 'סטריאו', ומאוחר יותר צליל הקפי ('סראונד'). לעומת זאת, מונו היא עדיין הסטנדרט המקובל במערכות רדיו וטלפון.
מה חשוב היום

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אבי טולדנו
 מתוך האלבום סתם בן אדם
 יצא לאור:  יוני 1974
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:16
 כתיבה:  עוזי חיטמן
 לחן:  אריה גור, אבי טולדנו
 הפקה:  יעקב נגר
 
"מה חשוב היום" הוא סינגל מתוך האלבום "סתם בן אדם" של הזמר אבי טולדנו, שיצא לאור ביוני 1974. השיר נכתב על ידי עוזי חיטמן, הולחן על ידי אריה גור ואבי טולדנו, ועובד על ידי יעקב נגר.
השיר נכתב בעקבות פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
חוגים מסוימים במוזיקה הישראלית ראו בו בשעתו כבנאלי, רדוד, מלודרמטי ונאיבי. במילות השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" שכתב ושר אריק איינשטיין בתקליטו "סע לאט" (1974), חבויה ביקורת על מילות השיר "מה חשוב היום". השיר "הבלדה על זומטי ולבטי" מסתיים במילים" כן! כן חשוב היום, בהחלט חשוב היום.".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 13 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים נוספים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים נוספים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' (2009) המצעד של המדינה | 361 |  |
רשימת השמעה

| מה חשוב היום> מס' | מה חשוב היום> שם | מה חשוב היום> מילים | מה חשוב היום> לחן | מה חשוב היום> עיבוד | מה חשוב היום> משך | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה חשוב היום  | עוזי חיטמן | אריה גור, אבי טולדנו | יעקב נגר | 4:16 |  |  |  |  |
| 2. | השיר הארוך  | אבי קורן, ארלו גטרו | אבי קורן, ארלו גטרו | יעקב נגר | 4:00 |  |  |  |  |
ריטה

השיר בגרסת הכיסוי של הזמרת ריטה, עובד על ידי רמי קלינשטיין, ויצא לאור בפברואר 2004 כשיר הנושא מתוך יומטוב, למען ילדים בסיכון.
ריטה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 7 |  |
ריטה > רשימת השמעה

| מה חשוב היום> מס' | מה חשוב היום> שם | מה חשוב היום> מילים | מה חשוב היום> לחן | מה חשוב היום> עיבוד | מה חשוב היום> משך | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  | מה חשוב היום>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מה חשוב היום  | עוזי חיטמן | אריה גור, אבי טולדנו | רמי קלינשטיין | 3:55 |  |  |  |  |
גרסאות כיסוי

בשנת 2005 ביצע הזמר הראל מויאל את השיר במסגרת מחווה לעוזי חיטמן.
בשנת 2020 חידשו את השיר שפיטה ומוטי טקה לאלבום "צו השעה - צו שני".
מה שאת צריכה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע נאור אורמיה
 מתוך האלבום נאור אורמיה
 יצא לאור:  2010
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  Mobile1 Music
 כתיבה:  נאור אורמיה
 הפקה:  תמיר צור
מה שאת צריכה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי נאור אורמיה. את השיר הוציאה לאור בשנת 2010 חברת התקליטים Mobile1 Music, והוא נכלל כרצועה השלישית באלבום הבכורה של הזמר, "נאור אורמיה".
על השיר

השיר נכתב על ידי אורמיה, והופק על ידי תמיר צור, שהפיק גם את שאר רצועות האלבום. בשיר מספר אורמיה על אישה פגועה, שזקוקה למרפא מכל מכאוביה. הוא מתאהב בה ומציע לה להיות זה שיהפוך אותה שוב למאושרת. ”אני הבאתי את האושר אלייך” – ההתאהבות באורמיה הביאה לאישה את האושר חזרה אליה. על-אף שלא נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', הוא דורג במקום ה-31 במצעד הפזמונים העברי לשנת ה'תש"ע.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2010)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 31 |  |
הערות שוליים

↑  מצעד השנתי תש"ע (2010), פזמונט
| נאור אורמיה |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: נאור אורמיה • תתני קצת ממך
מיני-אלבומים: משהו אמיתי, Pt. 1
סינגלים: "מה שאת צריכה" • "משתגע" • "תני לי סימן" • "תצעק את זה" • "והיא תראה"
שיתופי פעולה: "בלילות"
מגן אבות (פיוט)

מגן אבות הוא סוג פיוט, המיועד להרחיב את ברכה מעין שבע הנאמרת בתפילת ערבית של שבת, לפני הפסקה "מגן אבות בדברו" או בתוכה.
תולדות הסוג

בשונה ממרבית סוגי הפיוט, סוג זה אין מקורו בארץ ישראל, והוא הומצא באירופה בימי הביניים ונהג בעיקר באשכנז. פייטני מרכז אירופה חיבבו את תפילות ערבית של החגים וכתבו עבורם פיוטים רבים. לכן, סביר למדי שיבקשו לעטר בפיטים גם ברכה זו. ככל הידוע לנו, הראשון שכתב פיוט לברכת מעין שבע היה יוסף קמחי, שאמנם נולד בספרד המוסלמית, שם לא נהגו לכתוב פיוטים לתפילת ערבית, אך חי רוב חייו בנרבונה שבפרובאנס, וייתכן ששם הושפע מדוגמאות אשכנזיות שקדמו לו.
קמחי כתב שני פיוטים לקישוט תפילה זו: הראשון, "יום שבת זכור", אמור להיאמר לפני תחילת הפסקה הליטורגית הסטנדרטית "מגן אבות", וכל שורה מסתיימת בהברה "-הו", כדי לחרוז עם סיום השורה הראשונה של "מגן אבות" ("האל הקדוש שאין כמוהו"); השני, "יום שבת שמור", נועד להיאמר בתוך פסקה זו לפני השורה השנייה ("המניח לעמו ביום שבת קדשו, כי בם רצה להניח להם"), וכל שורה מסתיים בחרוז '-להם'. שני פיוטים אלה עוסקים בנושא הכללי של שבת, ואינם מכוונים בפירוש למועד מסוים. הפיוט "יום שבת זכור" זכה לתפוצה רבה באשכנז, בניגוד לחברו "יום שבת שמור". עזרא פליישר משער שקל יותר היה בעיני הקהילות להוסיף פיוט לפני תחילת הפסקה "מגן אבות" מאשר לקטוע אותה בפיוט באמצעה.
אף על פי שר"י קמחי חי בפרובאנס, הסוג הפך פופולרי רק באשכנז (המערבית) ובקצת קהילות צרפת. בסוף המאה ה-13 כתב ר' שמואל דוולין מארפורט פיוט מגן אבות המתחיל "שפרם רם ברוחו". הפיוט כתוב במבנה זהה לשל "יום שבת זכור", ונועד להחליף אותו. בדומה לפיוטיו של ר"י קמחי, גם פיוט זה עוסק בענייני שבת בכלל. פיוט זה לא זכה לתפוצה רבה.
מועדי אמירת פיוטי מגן אבות

בימי הביניים היו קהילות באשכנז המערבית שאמרו את הפיוט "יום שבת זכור" כתוספת קבועה ל"מגן אבות", מדי שבת ושבת. בקהילות אחרות אמרוהו כנראה בשבתות מצוינות בלבד או ביום טוב שחל בשבת. פייטנים אשכנזים כתבו בתים נוספים המרחיבים את הפיוט "יום שבת זכור" עבור מועדים מסוימים, שמזכירים בפרט את המועד או החג שלשמו נכתבו. עזרא פליישר אסף, מכתבי יד אשכנזים, לא פחות משמונה עשר פיוטים כאלה, מאת משוררים שונים, לאירועים במשך כל השנה, כגון: פסח, שביעי של פסח, שמיני עצרת, שבת ראש חודש, שבת חנוכה, שבת ראש השנה ושבת נחמו; ואירועי מחזור חיים, כגון שבת שבה חוגגים חתונה או ברית מילה בקהילה.
במנהגי מהרי"ל מופיע פיוט זה כמיועד ליום טוב שחל בשבת בלבד. המהרי"ל מזכיר שני מנהגים: מנהג רוב הקהילות בזמנו לאומרו בכל יום טוב שחל בשבת, ומנהג מגנצא לאומרו דווקא אם יום טוב שני של גלויות חל בשבת (כלומר היום השני של שבועות והיום האחרון של פסח). הוא מנמק את המנהג האחרון בכך שמטרת הפיוט היא להזכיר לציבור שהיום השני של יו"ט הוא שבת ומעתה אסור לבשל בו אף לצורך אוכל נפש, תזכורת שאינה נחוצה כאשר היום הראשון חל בשבת. עם זאת, המהרי"ל מציין שנהוג לומר את שתי השורות הראשונות של הפיוט בלבד. בוורמייזא נהגו כמנהג מגנצא לומר את הפיוט כאשר חל יום טוב שני בשבת. מנהג פפד"מ וקהילות נוספות היה לאומרו רק ביום השני של שבועות שחל בשבת, משום שנאמר בו "יום שבת זכור השמיע בסיני", וכן נדפס במחזורי רוו"ה כמנהג אשכנז המערבי, אך בקהילות אחדות (אף הנוהגות כמנהג המערבי) נהגו שלא לאמרו כלל.
בסידור כמנהג קוצ'ין, בשבת חול המועד ישנו פיוט הנאמר באמצע הקטע מגן אבות, לאחר המלים "ונודה לשמו בכל יום תמיד". פליישר משער כי מדובר בגלגול של המנהג האשכנזי להוסיף פיוטים בברכת מגן אבות שהגיע לסידור קוצ'ין.
לקריאה נוספת

עזרא פליישר, "עיטורי פיוט לתפילת 'מגן אבות'", תרביץ מה [א-ב] (תשרי תשל"ו), עמ' 89–105. במאמר גם נדפסו כל הפיוטים הידועים מסוג זה.
הערות שוליים

↑  עזרא פליישר, שירת הקודש העברית בימי הביניים, ירושלים 1975, עמ' 467.
↑  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 89–91.
1 2  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 92.
↑  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 94.
↑  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 95.
1 2  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 91–92, ועמ' 96.
↑  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 97–104.
↑  ספר מהרי"ל, הלכות יום טוב (מהדורת ורשה תרל"ה, עמ' 25).
↑  יוזפא שמש, מנהגים דק"ק וורמיישא (מכון ירושלים, תשמ"ח), סי' מ"ו.
↑  למשל רבי יוסף יוזפא האן נוירלינגן, יוסף אומץ, סי' תתנ"ו.
↑  וולף היידנהיים, מחזור לחג השבועות, רעדלהיים 1831, דף עז ע"א.
↑  כגון פיורדא: מנהגי כל השנה דק"ק פיורדא, סי' ע"ב (בהתאם לפסק הרמ"א אורח חיים, סימן רע"ה, סעיף ב' שאין אומרים פיוטים בליל יום טוב שחל בשבת). כיום, הפיוט נאמר בפועל בקהל עדת ישורון בניו יורק ואולי בעוד כמה מקומות בעולם.
↑  פליישר, "עיטורי פיוט", עמ' 105.