אפרים יער
ביוגרפיה

אפי יער (לשעבר יוכטמן) נולד וגדל בתל אביב. הוריו, שעלו לארץ מפולין שלוש שנים קודם לכן, שכלו רבים מקרובי משפחתם בתקופת השואה. המשפחה התגוררה בשכירות בצפון תל אביב עד שעברה בשנת 1946 לשכונת יד אליהו שהוקמה עבור חיילים יהודים מארץ-ישראל, דוגמת אביו, ששרתו בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה. בנעוריו הצטרף אפי יער לתנועת הנוער "התנועה המאוחדת" בה חונך ברוח אותה תקופה להגשמה בקיבוץ, לציונות ולאהבת הארץ.
ב-1949 יער התחיל ללמוד בתיכון חדש, תל אביב, שהיה ייחודי מבחינת החשיבות שהוא ייחס לשילוב בין ערכי הציונות והסוציאליזם ההומני. בתום לימודיו התגייס עם חבריו לתנועה לנח"ל ולאחר שחרורו הצטרף לקיבוץ נחל עוז. בשנת 1957 החל ללמוד בחוגים לסוציולוגיה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. בשנתיים הראשונות ללימודיו עבד לפרנסתו כפועל בניין, והחל מהשנה השלישית התקבל כעוזר מחקר בחוג לסוציולוגיה, תפקיד אותו מילא גם במהלך לימודיו לתואר השני אותם סיים בהצטיינות יתרה ב-1963.
בעידוד מוריו ובסיוע פרס כספי שקיבל מהאוניברסיטה העברית, נסע יער ללימודי התואר השלישי באוניברסיטת מישיגן, אן ארבור. בזמן לימודיו, אותם סיים ב-1966, עבד כאסיסטנט במחקר בו הסתייע לצורך עבודת הדוקטור שלו. הוא נשאר באן ארבור שנה נוספת לצורך לימודי הבתר-דוקטורט, במהלכה עבד כמנהל מחקר באחד ממכוני המחקר הידועים של האוניברסיטה (ISR). במהלך אותה שנה הוא פרסם מספר מאמרים בכתבי עת מרכזיים בסוציולוגיה שהתבססו על עבודת הדוקטור שלו. בשנתיים האחרונות לשהייתו בארצות הברית (1966–1967) הוא היה יו"ר ארגון הסטודנטים הישראלי-אמריקאי באן ארבור.
בשלהי 1967 חזר יער לישראל בעקבות הזמנתו להצטרף כמרצה בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1970 התמנה לדרגת מרצה בכיר עם קביעות, ב-1975 קודם לדרגת פרופ' חבר ובשנת 1980 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. שימש כמופקד הקתדרה לסוציולוגיה של העבודה ע"ש ברנרד ואודרי רפופורט, 1993–2005.
במהלך השנים הוא הוזמן כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטאות מישיגן, קולומביה, שיקגו, נורת'ווסטרן, וג'ורג' וושינגטון. ב-1985–1986 הוא הוזמן כ-Distinguished Visiting Professor לאוניברסיטת ריברסייד, קליפורניה.
בשנים 1975–1977 נבחר לתפקיד ראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובין 1986 עד 1991 כיהן כדקאן הפקולטה למדעי החברה. לאחר שחזר משתי שנות שבתון בחו"ל הוא מונה לעמוד בראש מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום – תפקיד אותו מילא עד 2003. במסגרת זאת הוא יזם ב-1994 את פרויקט "מדד השלום" הנמשך, בשיתוף עם פרופ' תמר הרמן, עד היום. ב-1997 הוא נבחר להיות הזוכה הראשון בפרס פולברייט על-שם יצחק רבין על הישגיו האקדמיים ותרומותיו בחקר השלום.
עם צאתו לגמלאות בשנת 2003 הוא הקים, על פי פניית האוניברסיטה, את התוכנית ללימודי תואר שני ביישוב סכסוכים וגישור (תוכנית "אוונס"), בראשה הוא עומד גם כיום. בשנת 2008 הקים לצידה תוכנית אחות – התוכנית הבינלאומית ליישוב סכסוכים וגישור – המתנהלת באנגלית ומיועדת לסטודנטים מחו"ל.
במהלך השנים יער היה מעורב בפעילות ציבורית מגוונת במסגרת הקהילה האקדמית ומחוצה לה. בין השאר, הוא כיהן כיו"ר האגודה הסוציולוגית הישראלית, יו"ר האגודה הישראלית לקרנות מחקר מיסודה של קרן פורד, חבר הוועדה העליונה מטעם המל"ג למינויים והעלאות בדרגה במכללות, חבר ועדת המינויים העליונה באוניברסיטת ת"א, יו"ר הוועדה לקביעת קוד אתי לנבחרת ישראל בכדורגל, חבר במועצות האקדמיות של מכללות עמק יזרעאל ווינגייט, חבר הוועדה האקדמית במרכז לחיזוי טכנולוגי שליד אוניברסיטת תל אביב, יו"ר ועדת ההיגוי לחקר הנוער הישראלי מטעם קרן אברט, חבר בוועדה המייעצת לתכנון מדעי החברה במשרד המדע, וחבר הוועדה לייעוץ מדעי במשרד החינוך.
אפרים יער נשוי לגילה (לשעבר יקיר) ולהם 3 ילדים.