stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן סאס
ביוגרפיה

סאס נולד בפליינוויו שבנברסקה, בן למשפחת חוואים החיה במקום מזה חמישה דורות. ב-1994 סיים תואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד, בתקופת הלימודים היה חבר בנבחרת ההיאבקות של האוניברסיטה ובסתיו 1992 שהה סמסטר באוניברסיטת אוקספורד. ב-1998 סיים תואר שני מסיינט ג'ון קולג' באנאפוליס. הוא בעל שני תארים שניים נוספים מאוניברסיטת יל ודוקטורט אותו סיים ב-2004 בהיסטוריה אמריקאית מאוניברסיטת יל. עבודת הדיסרטציה שלו עסקה בנשוא השמרנות האמריקאית בתקופת המלחמה הקרה.
הוא עבד כיועץ בחברת בוסטון קונסלטינג גרופ ולאחר מכן בתאגיד מקינזי ועסק בייעוץ לחברות ענק בהן נורת'ווסט איירליינס ואמריטק, לחברות בתחום שירותי הבריאות, וכן לגופים ציבוריים כגון ה-FBI וממשלת עיראק. בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש כיהן כראש מטה המשרד למדיניות משפטית במחלקת המשפטים, שימש ראש מטהו של חבר בית הנבחרים ג'ף פורטנברי ושימש עוזרו של מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית מ-2007 עד 2009. כמו כן שימש פרופסור זוטר באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנים 2005–2006.
ב-2010 החל לכהן כנשיא אוניברסיטת מידלנד בנברסקה. בתקופת כהונתו שונה שם המוסד מהקולג' הלותרני מידלנד לאוניברסיטת מידלנד, מספר הנרשמים לאוניברסיטה גדל במעל 120%, נפתחה תוכנית ללימודי MBA, הוקמו 11 נבחרות ספורט והורחבו תוכניות אמנויות הבמה. הוא הצליח להביא את האוניברסיטה שהייתה על סף פשיטת רגל ולאחר חמש שנים של גירעון תקציבי לשנים רצופות של עודף תקציבי.
בנובמבר 2014 ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 64.4%. קמפיין הבחירות שלו התמקד בהתנגדותו לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (הידוע גם כ"אובמה-קר"). הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. סאס חבר בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים, בוועדת החקלאות, תזונה והיערנות, בוועדת הבנקאות, שיכון ועניינים עירוניים, בוועדת הכלכלה המשותפת של הקונגרס ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות. לאחר היבחרו הציג את חזונו למתווה חלופי לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. סאס סירב לחתום על הצהרה נגד מהלך חד צדדי פלסטיני באו"ם שנתמכה בידי 88 סנאטורים אחרים. אף שהוא מתנגד למהלך הפלסטיני בחריפות, הוא סבר שניסוח ההצהרה לא היה פרו-ישראלי דיו מבחינה זו שיצר סימטריה בין ישראלים ופלסטינים.
במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 היה סאס הרפובליקני הבכיר הראשון שהכריז כי לא יתמוך בדונלד טראמפ אם זה ייבחר למועמד המפלגה לנשיא. סאס ביקר את טראמפ על כך שהוא מתמקד בפילוג האמריקאים ופועל נגד התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. אחרי בחירת דונלד טראמפ לנשיא סאס הפחית מביקורתו כלפיו, וטראמפ אף הביע תמיכה בבחירתו מחדש לסנאט. עם זאת, סאס נמנה בין שבעת הרפובליקנים שהצביעו בעד הרשעתו של טראמפ במשפט ההדחה השני של הנשיא.
בשלהי 2022 דווח כי נשקלת מועמדותו של סאס לנשיא אוניברסיטת פלורידה. ב-1 בנובמבר 2022 הוכרז כי מועצת הנגידים של האוניברסיטה אישרה את מועמדותו של סאס. לאחר מכן פורסם כי סאס יתפטר מההסנאט עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית וייכנס לתפקידו כנשיא אוניברסיטת פלורידה ב-6 בפברואר 2023. ב-8 בינואר 2023 התפטר מהסנאט, ומונה לנשיא אוניברסיטת פלורידה.
סאס נשוי למליסה ואב לשלושה. ביולי 2024 הודיע על התפטרותו מאוניברסיטת פלורידה עקב מחלה קשה של רעייתו.
הערות שוליים

↑  Groundbreaking President to Resign, אוניברסיטת מידלנד, 22 במאי 2014
↑  בן סאס, A First Step on the Way Out of ObamaCare, מאמר דעה בוול סטריט ג'ורנל, 25 בפברואר 2015
↑  Sasse Steps Up, ויקלי סטנדרד, 5 במאי 2015
↑  88 Senators Signed AIPAC's New Pro-Israel Letter. Here's Why Ted Cruz, Marco Rubio and Ben Sasse Didn't., Tablet Magazine, ‏2016-09-20 (באנגלית)
↑  AN OPEN LETTER TO TRUMP SUPPORTERS, ‏29 בפברואר 2016
↑  סוכנויות הידיעות, הסנאט זיכה את טראמפ ממהומות הקפיטול, 7 רפובליקנים תמכו בהרשעה, באתר ynet, 14 בפברואר 2021
↑  בורג'ס אוורט, Sasse likely to resign from Senate, putting all eyes on Ricketts, באתר פוליטיקו, 6 באוקטובר 2022 (באנגלית)
↑  סוזן סוורלוגה, Trustees approve Sen. Ben Sasse as next University of Florida president, באתר וושינגטון פוסט, 1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  בראד דרס, Sasse leaving Senate in January after University of Florida approves him as president, באתר The Hill‏, 10 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1144275148  ISNI: 0000 0000 3188 7207  LCCN: n96058005  LNB: 000251105  NTA: 284842605  SNAC: w67n111s  US Congress: S001197  VIAF: 65737929   WorldCat (עם VIAF): 65737929
בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו

תבנית:מבנה
בית הכנסת ע"ש רבי עובדיה מברטינורו, בעת קריאת מגילת אסתר, ערב פורים
בית הכנסת האיטלקי על-שם רבי עובדיה מברטינורו הוא בית כנסת ברמת גן הממוקם בשדרות האחות נחמה, ליד מגדל המים הסמוך לגן הקופים.
היסטוריה

בית הכנסת הוקם על ידי יוצאי יהדות איטליה ברמת גן, וגברת נאמנה (ג'רמנה) סיניגליה הייתה הרוח החיה מאחורי הקמתו. ארון הקודש שבו הובא לישראל מהעיירה מונקאלוו (Moncalvo) שבחבל פיאמונטה והוא אחד מכמה ארונות קודש שהובאו לישראל על ידי שלמה אומברטו נכון.
התפילה בבית הכנסת היא בנוסח הספרדים, על פי מנהג בני ליבורנו. זהו אחד מבתי הכנסת הבודדים מחוץ לאיטליה המשמרים את מנהגי התפילה של הקהילות הספרדיות באיטליה (הקרובים למנהגי הספרדים במערב אירופה). בית הכנסת פעיל בשבתות וחגים בלבד, ומתפללים בו גם תושבי השכונה שאינם בני יהדות איטליה.
ראו גם

בית הכנסת האיטלקי (ירושלים)
בית הכנסת העתיק בליבורנו
צבעונים הוצאה לאור

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  לאה צבעוני 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 www.tzivonim.com
 
צבעונים הוצאה לאור היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת במגוון סוגות ספרותיות: ספרי עיון, סיפורת, שירה, ספרות ילדים ותרגומים.
ההוצאה מתמחה בהוצאת ספרי לשון ועריכה. הוצאת צבעונים מעורבת גם בעשייה חברתית, למשל הפקת סיפורי חיים של הלומי קרב. ההוצאה עורכת ערבים ספרותיים ומופעים מוזיקליים הקשורים בספריה. למשל "עורי שפת עבר" בהשתתפות יהודה עצבה, מאיר ברבי לאה צבעוני. במופע "מחברות עמנואל הרוסי" השתתפו הזמרת נגה אשד, יהודה בלכר, שלי טימן, ישראל ויסלר (פוצ'ו), אבנר הרוסי, יהודה עיצבה ולאה צבעוני.
ההוצאה נוסדה בשנת 2000 בירושלים, עברה למבשרת ציון, וכיום שוכנת בתל אביב. עד לפטירתה עמדה בראש ההוצאה ד"ר לאה צבעוני. מאז היווסדה, פרסמה ההוצאה למעלה מ-400 ספרים. לאחר מותה של לאה צבעוני, הפכה בתה נורית צבעוני, לבעלים ולעורכת הראשית בהוצאה.
פרסומים בולטים > ספרי לשון ועריכה

11 ספרים בסדרת "עברית כהווייתה" על עריכה ולשון עברית שכתבו לאה צבעוני, אמציה פורת, טלי בר, פנינה טרומר ועוד.
רגע של עברית מאת רות אלמגור רמון
מפעל השירה העברית: עורי שפת עבר – אלפיים שנות שירה על השפה בעברית.
פרסומים בולטים > ספרים בסדרת "היֹה היו"

שירים ופזמונות מאת עמנואל הרוסי שירי ניקולאייב ואודסה מאת עמנואל נובוגרבלסקי (הרוסי)
פרסומים בולטים > סדרת הספרים של הלומי קרב

11 ספרים, סיפורי חיים של הלומי קרב (מפעל בשיתוף עם יעל צבעוני)
פרסומים בולטים > היסטוריה יהודית בנובלות

פיראטים שומרי מצוות מאת מקס בן שטרית
נסיכה מרוקנית מאת מקס בן שטרית
מגורשים מתל אביב מאת אפרים רחמן
מסע מאת וובעלים טזזו מקונן
חולם ולוחם באספמיה מאת אפרים רחמן
פרסומים בולטים > ספרים של ניצולי שואה

שחור ואדום מאת חנן וירביצ'ק
זוג עגילים מאת אלי רוה
בור צלמוות מאת יפה וולך
ספרי מחקר על פרנץ קפקא
קפקא והקיום היהודי מאת נתן אופק
שיחות על קפקא ועוד מאת נתן אופק
גבורות מאת יעקב ברזילי
פרסומים בולטים > ספרי אמנות

דיוקנאות מאת חיים טופול
הבטחנו זה לזה מאת יוחנן לקיצביץ ועדנה מיטווך מלר
היופי הזה שיש מאת דויד מונסונגו
פרסומים בולטים > מספרי סיפורים

מאתיים סיפורי אוכל. ליקט: יהודה עצבה
מאתיים סיפורים ירושלמיים ליקט: יהודה עצבה
סיפורים מתעוררים לחיים מאת יעל קפיטולניק
פרסומים בולטים > ספרי ילדים

בהוצאת צבעונים יצאו עשרות ספרי ילדים, בין הבולטים שבהם:
הר של חלומות מאת אילנה אבן טוב ישראלי
גלי בא לי מאת לאה צבעוני
מיכל באה מהלב מאת רחל בת דב
ריף נולד מן הים. מאת בילי טרובתי
ילדה כהה, ילדה בהירה. מאת וובעלם טזזו מקונן
פרסומים בולטים > ספרי שירה

בהוצאת צבעונים יצאו עשרות ספרי שירה, בין הבולטים שבהם: ספרים מאת טוביה ריבנר, עמנואל הרוסי, עמוס מלר, יוסי גמזו, עדנה מיטווך-מלר, יעקב ברזילי, רון גרא, אלי בר-יהלום, נדיר צור, יהודה גור אריה, עליזה קלבנוב פלורנטל, משה סחר, מילן ריכטר, ישעיהו בן חיים, בלה שור, דויד מונסונגו,  עצמון יניב, שולה ברנע, אורית וולף ורבים אחרים.
פרסומים בולטים > ספרות יפה

ספרי פרוזה בולטים מאת יוסף כהן אלרן, בן-ציון יהושע, אסתר קל, גדי לופו ד"ר אלי פישר, ועוד.
פרסומים בולטים > ספרי עיון

הספר הסיפור החלוצי של המכון למחקר חברתי שימושי מאת גבי וימן
סקסולוגיה מאת ערן מיליצ'ר
שליטה עצמית מודעת ובונה מאת מ'"מ אלכסנדר
שלושת ספרי האימה מאת משה גרנות
"ישראלים סיפורי הגירה" מאת יוליה מירסקי
גוש קטן בשד מאת אלה עברון
יונתן כהן, האנושי שבגוף האדם
אריאלה שדמי, לחשוב אישה
החידה הסינגפורית מאת גבי וימן וברוך נבו
חידושי מילים ולשון בעיתוני ארצות ערב - מגמות וחידושים מאת ניר צורף
גוסט דוג: דרכו של סמוראי

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ים ג'ארמוש 
 הופק בידי:  ג'ים ג'רמוש
 תסריט:  ג'ים ג'ארמוש 
 עריכה:  ג'יי רבינוביץ' 
 שחקנים ראשיים:  פורסט ויטאקר
 מוזיקה:  ריזה 
 צילום:  רובי מילר 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת, גרמניה, יפן 
 חברה מפיצה:  ערוץ 4 (בריטניה)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 במאי  1999
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מתח, סרט דרמה, סרט פעולה, סרט אמנויות לחימה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 תקציב:  2,000,000 דולר
 הכנסות:  9,380,473
 הכנסות באתר מוג'ו:   ghostdog
 דף הסרט ב־IMDb
 
גוסט דוג: דרכו של סמוראי (אנגלית: Ghost Dog: The Way of the Samurai) הוא סרט קולנוע בסגנון דרמת פשע משנת 1999 בכתיבתו ובימויו של ג'ים ג'רמוש.
הסרט מתרחש בעיר בדיונית בארצות הברית בסוף שנות ה-90. פורסט ויטאקר מגלם את הדמות הראשית: "גוסט דוג", רוצח שכיר מטעם המאפיה החי את חייו בבדידות ועל-פי קוד התנהגות הסמוראים, אשר מוצג בסרט באמצעות ספרו של יאממוטו צונטומו, הגאקורה ("ספר הסמוראי").
עלילה

גוסט דוג הוא טיפוס מסתורי, זאב בודד אשר מתגורר בגפו על גג בניין בשכונה ישנה, מוקף בלהקות יונים אשר הוא דואג להן מדי יום ביומו. הוא מושפע במיוחד מתרבות הסמוראי ומציג עצמו כ"נושא הכלים" או כ-"סמוראי משרת" של לואי, מאפיונר מקומי אשר הציל את חייו של גוסט דוג בילדותו.
לואי, אשר מאז ומתמיד השתמש בכישוריו של גוסט דוג לטובתו, מורה עליו לרצוח אדם השוכב עם בתו של בוס המאפיה, וארגו. המקרה מסתבך וחבריו למאפיה מחליטים לחסל את גוסט דוג, כדי לטשטש מעורבות שלהם באירוע; כאשר לואי מתאר אותו בפניהם הוא מציג אותו כ"בחור שחור וגדול, רוצח שכיר מושלם". לתמיהתם הוא טוען שאינו יודע איפה הוא מתגורר, שכן הוא יוצר עמו קשר אך ורק דרך יוני דואר.
ארגון הפשע המוצג בסרט הוא ארגון מתפורר ומזדקן שמאבד רלוונטיות בסביבה לטובת כנופיות מקומיות וצעירות. הם משקיעים מאמצים רבים בלמצוא את גוסט דוג אך נכשלים פעם אחר פעם.
במהלך הסרט אנו נחשפים לשתי דמויות נוספות אשר גוסט דוג יוצר עימן קשר. הראשון, ריימונד, מוכר גלידה שכונתית אשר מדבר צרפתית בלבד. גוסט דוג דובר אנגלית בלבד, אך יש ביניהם הבנה מסוימת והם מתייחסים אחד לשני כחברם הטוב ביותר. השיחות בין ריימונד וגוסט דוג לאורך הסרט חוזרות פעמים רבות על אותה תבנית: הראשון פונה לשני בשאלה או בתהיה, זה בטבעיות לא מבין אותו ובעצם חוזר על אותן מילים בדיוק, רק בשפה האחרת. באחת הפעמים שגוסט דוג יושב בפארק בסביבתו של ריימונד, הוא פוגש ילדה קטנה בשם פארלין. על אף הריחוק בהתחלה, גוסט דוג ופארלין אט אט מתחברים ואף מחליפים חוויות על ספרים שונים, ביניהם "הרוח בערבי הנחל" ו"פרנקנשטיין". נוצר ביניהם קשר מיוחד ופארלין אף מחשיבה אותו לחבר.
גוסט דוג, שמרגיש את רדיפתה של המאפיה אחריו ובעיקר בגלל הלחץ המופעל על אדונו, מחליט לעשות מעשה ולחסל את הארגון לבדו. חציו השני של הסרט מכיל עימותים רבים בין הגיבור לבין המאפיונרים שבשורות ארגון הפשע, כולל העימות הבלתי נמנע עם לואי בסופו של הסרט והלבט העיקרי שעומד בבסיסו - מהו הקוד שעל פיו עליו לפעול.
בסוף הסרט גוסט דוג מעניק לפארלין את "ספר הסמוראי", והסצנה האחרונה מציגה אותה מצטטת מהספר, רמז לכך שייתכן ופארלין תאמץ את הדרך שגוסט דוג הציג לה, דרך הסמוראי.
מאפיינים

הסרט דן בנושא שילוב התרבויות. תרבות הסמוראי – קוד הסמוראים העתיק אל מול תרבות העולם החדש, בפרט עולמה של המאפיה. גוסט דוג מתחבט בשאלה לאיזה צד להיות נאמן. האם עליו ליטול את חייו כי זו ההוראה מאדונו? או האם ערך החיים מקודש מכל ערך אחר, כולל הכבוד? ומה על נקמתו באלו אשר רודפים אחריו? שאלות אלו הן הבסיס ללבטיו המוסריים של גוסט דוג.
כמו כן, ישנן דמויות רבות לאורך הסרט המבליטות את שילוב התרבויות בעולמו של גוסט דוג - ציידי דובים אשר הוא פוגש מחוץ לעיר, חבורות גנגסטרים אשר הוא פוגש בפארק וכמובן חבריו, ריימונד ופארלין, אשר הוא חושף בפניהם תובנות שונות בנוגע לחייו.
גוסט דוג מביע מחווה לדרך הסמוראי בסצנות רבות בסרט - אימוניו עם הקטאנה (חרב הסמוראים), ציטוטים אשר הוא קורא ואף הדרך בה הוא הורג את אויביו. כינויו, Ghost Dog, הוא רמיזה גם לתרבות הגנגסטרים והראפ (לדוגמה: סנופ דוג ונייט דוג) וגם רמז לדמותו, "רוח רפאים" מסתורית לכל הסובבים אותו. שמו האמיתי של גוסט דוג לא נחשף לאורך הסרט.
ביקורת

הסרט התקבל בביקורות מעורבות, אם כי לרוב חיוביות. מתואר כ"שילוב חדשני של חיי הסמוראי והגנגסטרים".
הסרט היה מועמד למספר פרסים אך לא זכה באף אחד מהם. בין היתר היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 1999.
השחקן פורסט וויטאקר שיחק במספר סרטים בולטים עד להופעתו בסרט, ביניהם "בירד", "משחק הדמעות" ו"פלאטון". הוא זכה בשנת 2007 בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו כאידי אמין בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד".
הפסקול

פסקול הסרט הולחן על ידי RZA, ראפר ומנהיג ה-וו טאנג קלאן. מדובר בהפקה ראשונה שלו של פסקול, ואחריה המשיך להלחין לסרטים כמו קיל ביל ובלייד.
הפסקול, בדומה לסרט, משלב מוטיבים מהמזרח ומתרבות הגנגסטה-ראפ. הפסקול יצא בשתי מהדורות שונות - אחת ביפן ואחת בארצות הברית. למעשה, חלק מהשירים אשר מופיעים בפסקול, כלל לא הופיעו בסרט.
חלק מחברי ה-וו טאנג קלאן מופיעים בסרט, כחבורת הגנגסטרים אשר חולפת על פני גוסט דוג בפארק.
RZA עצמו מופיע אף הוא למספר שניות בסרט, כאשר הוא ניגש לגוסט דוג והשניים מברכים אחד את השני לשלום.
הערות שוליים

1 2  הוצאות והכנסות הסרט גוסט דוג : דרכו של סמוראי באתר Box Office Mojo
↑  נתונים על תקציב הסרט אינם ברורים. באתר ויקיפדיה האנגלית יש טענה שעלות ההפקה הייתה 2 מיליון דולר. אולם אין בנמצא אתר אחר שיכול לאשש טענה זו. באתר מוג'ו, נטען שהתקציב אינו ידוע.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4799744-8  SUDOC: 182464520  VIAF: 208721045   WorldCat (עם VIAF): 208721045
לוחמה אווירית במלחמת קוריאה

מלחמת קוריאה התאפיינה בתקופה קצרה בה הכוח האווירי הצפון קוריאני הצליח להשתלט על המרחב האווירי של קוריאה הדרומית, אך כשהכוחות האוויריים האמריקאיים התערבו בלחימה, הם השיגו במהרה עליונות אווירית. כוח האוויר האמריקאי היווה גורם מכריע בקרב מתחם פוסאן בו האטו התקיפות המסיביות את התקדמות הכוחות הצפון קוריאניים ושברו את המצור. כלל הפעילות הקרקעית של כוחות האו"ם גובתה במטוסי תקיפה, כגון סיוע קרוב לנחיתות, כדוגמת הנחיתה באינצ'ון שגרמה בסופו של דבר לנסיגת הצפון קוריאנים. לאחר שלב זה החלה התקדמות מהירה של כוחות האו"ם שפלשו לקוריאה הצפונית וקרבו לגבול עם סין. כוחות סיניים שארבו בצפון קוריאה פרצו בהפתעה והדפו את כוחות האו"ם דרומה, באותו הזמן טסו ראשוני מטוסי המיג 15 מקורפוס מטוסי הקרב ה-64 הסובייטי וכוח האוויר של חיל המתנדבים הסיני משדה אנטונג והגנו על רצועה אווירית צרה בצפון קוריאה שמאוחר יותר קיבלה את הכינוי "סמטת המיגים". במהרה התברר כי מטוסי המיג-15 גוברים בביצועיהם על כל מטוסי הקרב וההפצצה המערביים בזירה, ולכן נפרסה בזירה כנף קרב המצוידת במטוסי F-86. בשל חוסר הנכונות של המערב להיכנס לעימות ישיר עם סין, הוגבל כוח האוויר של האו"ם לפעולות בשטחה של קוריאה בלבד, ועל כן נאלץ כוח האוויר להסתמך על שיטות של סיוע אווירי קרוב ואמנעה אווירית בניסיון להכניע את האויב. עד ינואר 1953 היו מטוסי המיג סיכון משמעותי מאוד, וכתוצאה מהאבדות שגרמו למטוסי ההפצצה הכבדים, נאלצו האמריקאים להפעיל אותם בהפצצות לילה בלבד. תוספת מטוסי ה־F-86 בזירה עקב הצבת כנף קרב נוספת והסבת כנפות קרב-הפצצה למטוסים החדישים הביאו לשחיקה מסיבית בכוחות המיירטים עד שלא היו מסוגלים למלא את משימתם.
מלחמת קוריאה הייתה תקדים בשל היותה המלחמה המוגבלת הראשונה בעידן הגרעיני. מבחינת הלוחמה האווירית, פעלו במלחמה זאת לראשונה מטוסי סילון מהדור הראשון ומטוסי בוכנה יחדיו בצורה מסיבית. מטוסי הסילון הפגינו עליונות בביצועים שהפכו את מטוסי הבוכנה ללא רלוונטיים, ואלה הוחלפו במהרה במטוסי סילון לאחר המלחמה. כמו כן מטוסים מתוצרת מערבית וטייסים אמריקאיים פגשו לראשונה במטוסים מייצור רוסי המוטסים על ידי טייסים רוסים וסינים.
הרצון הסובייטי לשמור על מעורבותם בסוד, וכן העמימות והבדלנות הכללית של סין וקוריאה הצפונית, לא אפשרו מחקר מעמיק על מעורבותם של הראשונים, על כן התבסס המחקר המערבי על הלוחמה האווירית במלחמת קוריאה על תיעודי כוחות האו"ם עד התפרקות ברית המועצות.
זו היא המלחמה היחידה בה השתתף חיל האוויר של צבא השחרור העממי ובה התעצבו המבנה, תורת הלחימה ואופן ההפעלה של כוחות אוויריים המשפיעים עליהם עד היום.
רקע > שדה הקרב האווירי

קוריאה היא חצי אי באורך 807 קילומטר וברוחב 217 קילומטר באזור הרחב ביותר. לאורך חופו המזרחי מתאפיין חצי האי ברכסי הרים תלולים הנמשכים מצפון לדרום, כאשר הרכסים הגבוהים ביותר נמצאים בחלק הצפוני. רכסים אלה יוצרים שטח משובש המלא בגבעות שגובהן יורד במתינות לכיוון קו החוף המערבי. צדו המערבי של החוף, הפונה לעבר הים הצהוב מאופיין בקו חוף מעוקל ומולו איים קטנים רבים. גבולה הצפוני של קוריאה הוא נהר יאלו המפריד בינה לבין חבל מנצ'וריה שבסין. מזג האוויר בקוריאה מתאפיין בעונות מובחנות. החורף קר עם משקעי שלג כבדים וטמפרטורות של 4- מעלות מתחת לאפס וקיץ חם ולח במיוחד עם 41 מעלות בשיאו, כמו כן עונות מונסון גשומות.
הצפון היה מתועש יותר וכלל את מרבית המפעלים וכן מערכת פסי רכבת שנבנתה בזמן הכיבוש היפני, בעוד כלכלת הדרום הייתה חקלאית בעיקרה. חצי האי מקושר יבשתית עם חבל מנצ'וריה שבסין על ידי כמות גדולה של גשרים אסטרטגיים, ולכן נהנו הכוחות הקומוניסטיים מיתרון לוגיסטי, שאיפשר אספקת ציוד, חומרים וכוח אדם לתוך חצי האי דרך כבישים ורכבות. מאידך, כוחות האו"ם שפעלו בתחילת המערכה מתוך יפן המרוחקת בכ-200 קילומטרים מהיבשת, והמטוסים הממריאים ממנה נדרשו לטוס כ-40 דקות עד להגעתם לשדה הקרב. יתרה מכך, רוב הכוחות והציוד של האו"ם הגיעו מצידו השני של האוקיינוס השקט.
בנוסף, נהנו הקומוניסטים "מיתרון הביתיות" בשמי קוריאה הצפונית, כאשר לרוב טסו מעל אדמות בשליטתם ולכן טייסים שמטוסם הופל לא הסתכנו בנפילה בשבי ותפיסת הריסות מטוסיהם על ידי האויב, כאשר ההפך הוא הנכון לגבי מטוסי כוחות האו"ם.
רקע > שדה הקרב האווירי > גזרות הלחימה וגבולותיהן

עם הופעת המיג-15 בזירה, הפך האזור הצפון מערבי של חצי האי ל"סמטת המיגים" (Mig Alley), משום שמרבית קרבות האוויר מולו התנהלו באזור זה. זאת בשל הקרבה של שדות התעופה שהיו בסיסי האם של טייסות המיג מצפון לגבול קוריאה-סין[דרוש מקור].
לאורך המערכה בלט האיסור של האו"ם, ששאף להימנע מעימות ישיר עם סין, הן על פלישה והן על תקיפה אווירית על אדמת סין. על כן, לרוב היו הטייסים הקומוניסטים בטוחים כאשר שהו בצידו הצפוני של הגבול עם קוריאה. טייסי האו"ם העידו שהרגישו תסכול עז כאשר היו מזהים מטוסי מיג-15 ממריאים משדות הצמודים לגבול קוריאה ולא יכלו לנצל את יתרונם.
הסובייטים לעומתם שאפו שהשתתפותם במערכה תישמר חשאית, ולכן פרט לטיסה מעל לגזרה שהוגדרה להם מראש, נאסר על טייסיהם לטוס בשמי קוריאה הצפונית ומעל לים. אמנם המטוסים הסובייטיים טסו לעיתים מעל הים, אך לרוב נמנעו מלעשות כן בגלל חוסר היכולת של כוחות ידידותיים לחלצם במקרה שהיו צריכים לנטוש[דרוש מקור].
רקע > כוחות האוויר הקומוניסטיים > חיל האוויר האדום

ב-13 בפברואר 1950 חתמה ברית המועצות עם הרפובליקה העממית של סין על הסכם ידידות שכלל הסכם שיתוף פעולה ביטחוני. מכיוון שלא היה לסין כוח אווירי משמעותי ומיומן, ההדרכה וכן ההגנה האווירית על מתקנים חיוניים בשטחה, בדגש על העיר שאנגחאי הוטלה על דוויזיית מטוסי קרב ה-106 הסובייטית. למרות ההגנה שיחידות סובייטיות אלה העניקו לשנגחאי בקרבות נגד הכוחות של המפלגה הלאומית הסינית שהתבססה בטאיוואן, הפכה משימתם ביולי 1950 להדרכה בלבד. בספטמבר הוצבה מטה הדיוויזיה וכן טייסת קרב אחת בדאלני. לאחר מכן שונה שם הדיוויזיה ל-50, וכל הטייסות שלה, פרט לחלק מטייסת קרב אחת שהמשיכה באימון טייסים סינים, הוצבו בגבול קוריאה.
עם הצטרפותה של סין למלחמה, לאחר שכוחות האו"ם הגיעו לנהר יאלו ב-26 באוקטובר, צירף חיל האוויר הרוסי את דיוויזיית מטוסי הקרב ה-151 של המשמר (טייסת עילית). באוגוסט 1950 הוצבו שלושה רגימנטים של מטוסי קרב של הדיוויזיה בבסיסים ליד אנשאן (Anshan), לְיָאוֹיָאנְג (Liaoyang) וליד מוקדן (Mukden; בימינו שן-יאנג). ב-24 בנובמבר 1950 אוחדו כל היחידות האוויריות והנ"מ הסובייטיות תחת קורפוס מטוסי הקרב ה-64 בפיקודו של גנרל-מיור איוון בלוב (ברוסית: Иван Белов) שהוקם לצורך זה. בנוסף, במהלך המלחמה סייע קורפוס מטוסי קרב ה-83 שהיה שייך לפיקוד המזרח הרחוק, כאשר מספר מיחידותיו צורפו לקורפוס ה-64 החל מנובמבר 1950 ועד לסתו 1951.
הרוסים שאפו לשמור על מעורבותם בקוריאה בסוד ועל כן מטוסיהם קיבלו רונדלים של חיל האוויר העממי של צפון קוריאה, ואנשיהם לבשו מדים סינים והשתמשו בשמות בדויים סיניים.
רקע > כוחות האוויר הקומוניסטיים > חיל האוויר של צבא השחרור העממי הסיני

חיל האוויר של צבא שחרור העם הוקם בשנת 1949 וכלל כמאה מטוסי שלל יפניים ואמריקאיים שננטשו על ידי כוחות המפלגה הלאומית הסינית. באפריל 1950 החלו היועצים הסובייטים להגיע לסין ואספקת המטוסים החלה זמן קצר מאוחר יותר. מבנה החיל התעצב סביב רגימנטים ודיוויזיות אוויר לפי הדוגמה הסובייטית. רגימנטים של מטוסי קרב כללו מטוסים ממלחמת העולם השנייה כגון La-9, ‏La-11, ‏Yak-9P ומעט מטוסי Mig-9 סילוניים מודרניים. המפציצים ומטוסי ההתקיפה שסופקו היו ה-Pe-2, ‏Tu-2, ‏Il-2 ו-‏Il-10. שאר המטוסים שסופקו היו מטוסי תובלה מדגמי Li-2, ‏Yak-16 ו-Il-12. מטוסי הדרכה היו מדגמי Yak-11 ומטוסי Yak-12 לשימוש כללי. מטוסי שלל מיצור אמריקאי שנשארו בשירות כללו את ה-C-46, ‏B-25H, ‏C-47 ו-P-51[דרוש מקור].
בפרוץ המלחמה סופקו לחיל האוויר הסיני מטוסי מיג-15 שטסו לראשונה מעל קוריאה ב-1 בנובמבר 1950, באותו החודש הקימו חילות האוויר של סין וקוריאה הצפונית מטה פיקוד משותף תחת חיל המתנדבים הסיני ובפיקודם של קצינים סיניים. רוב הקורפוסים של מטוסי הקרב בקוריאה הפעילו את מטוסי ה-Yak-9P וה-Mig-9. ארבע מתוך היחידות הוסבו תוך חודשים ספורים למטוסי מיג-15. במתקפה של נובמבר 1951 לא הצליחו כוחות אלה להתמודד עם כוחות האוויר של האו"ם והסובייטים ציידו את הסינים בעוד מטוסי מיג-15 שהוטסו על ידי עשר דיוויזיות.
במהלך הלחימה טסו כ-800 טייסים סינים בשמי קוריאה על מטוסים מדגמי המיג-15, ‏Tu-2, ‏Yak-9P, ‏La-9, ‏La-11 ו-‏Po-2 בתמיכה קרקעית של כ-59,700 אנשים.
רקע > כוחות האוויר הקומוניסטיים > חיל האוויר של קוריאה הצפונית

לפי הערכות המודיעין של האו"ם, ביום הפלישה כלל חיל האוויר העממי של קוריאה הצפונית כ-132 כלים, 70 מתוכם מטוסי Yak-9P, ו-62 מטוסי Il-10 ו-La-9. לאחר נובמבר 1950, עם ארגון המטה המשותף עם חיל האוויר הסיני המשיך לפעול רגימנט אווירי אחד, והחל משנת 1952 הוקמו שלושה רגימנטים אוויריים של מטוסי מיג 15, אשר כללו סך הכל כ-125 כלים. לקראת סוף אותה השנה קרקע קים איל-סונג את הרגימנטים של מטוסי המיג עד סוף המלחמה.
רקע > כוחות האוויר של האו"ם > חיל הים והנחתים

בתקופה שבין סוף מלחמת העולם לבין פרוץ הלחימה בקוריאה היה צי ארצות הברית בתהליכי צמצום חד ומעבר למטוסי סילון ראשונים הניתנים להפעלה מנושאות מטוסים, אך למרות זאת עדיין נשען ברובו על מטוסי קרב בעלי מנוע בוכנה כגון ה-F4U קורסייר, ה-F6F הלקאט וה-F8F ברקאט וכן טייסת אחת שהפעילה את ה-דאגלס AD סקייריידר. באזור דרום מזרח אסיה הוצב הצי השביעי שכלל נושאת מטוסים אחת מסדרת אסקס ואלי פורג' (באנגלית: USS Valey Forge)‏ (CV-45) שהפעילה שתי טייסות F9F פאנת'ר ושתי טייסות שהטיסו את ה-F4U קורסייר. הצי השביעי פעל בשיתוף פעולה צמוד עם הצי הבריטי שהפעיל את נושאת המטוסים טריומף (HMS Triumph) שהטיסה את הסופרמרין סיפייר (הגרסה הימית של הסופרמרין ספיטפייר) וכמו כן את הפיירי פיירפליי. שתי נושאות המטוסים לוו על ידי מספר משחתות וביחד היוו את כוח המשימה TF-77.