ארקולה קונסלווי
ביוגרפיה > דיפלומט

לאחר שצבא המהפכה הצרפתי פלש לאיטליה ב-1798, קונסלווי נכלא בטירת סנטאנג'לו בקשר למותו של הגנרל דיפו (אנ') (שנורה על ידי משמר האפיפיור) ונידון לגירוש. כ"אויב הרפובליקה הרומית" הוחרם רכושו. אבל הוא שוחרר במהרה והצטרף לאפיפיור פיוס השישי בגלות. כדיפלומט מוכשר, הוא מונה לאחר מותו של אותו אפיפיור להיות מזכיר הקונקלווה שהתכנסה בוונציה מנובמבר 1799 עד מרץ 1800 כדי לבחור את יורשו, והביאה לבחירתו של האפיפיור פיוס השביעי.
קונסלווי הוסמך כקרדינל-דיאקון ומונה לקרדינל מזכיר המדינה על ידי האפיפיור החדש בקונסיסטוריה הסודית של 11 באוגוסט 1800, וקיבל ממנו את הכובע האדום בקונסיסטוריה ציבורית ב-14 באוגוסט 1800. בתפקיד זה ניסה קונסלווי לראשונה לשפר תנאים במדינת האפיפיור. הוא התיר סחר חופשי, הוציא מהמחזור את כל הכסף חסר הערך, והכניס מספר רב של עמאיים למשרדי הממשלה.
ב-20 באוקטובר 1800, הוקצתה לו הכנסייה הטיטולרית (אנ') של סנט'אגטה דיי גוטי (אנ') (מאוחר יותר הוקצתה לו בזיליקת "מרים הקדושה של הקדושים המעונים" (Santa Maria ad Martyres), הידועה יותר בשם הפנתאון, ב-28 ביולי 1817). בתפקידו החדש של מזכיר המדינה, הוא עזב מיד את רומא לפריז ביוני 1801 כדי לנהל משא ומתן על הבנות עם הצרפתים, שהביאה לקונקורדט של 1801 (אנ') בין הכנסייה הקתולית לבין השלטון בראשות נפוליאון. אף על פי שלא הביא לחזרה לסדר הנוצרי הישן, האמנה העניקה ערבויות אזרחיות מסוימות לכנסייה, והכירה ב"דת הקתולית, האפוסטולית והרומית" כזו של "רוב אזרחי צרפת". בפריז זכה להצלחה חברתית ניכרת בזכות הכריזמה האישית שלו, שאפילו נפוליאון לא היה חסין מפניה.
קונסלווי היה משכיל מאוד ותמך כל חייו בשירה, אמנויות ומדעים, ארכאולוגיה, ובמיוחד מוזיקה. הוא עשה רבות כדי לייפות את רומא ולהפוך אותה למרכז אמנות על ידי עיצוב טיילות ציבוריות לאורך הטיבר, שחזור המונומנטים העתיקים ומילוי המוזיאונים בפסלים שנחשפו בחפירות שנעשו בהנחייתו.
קונסלווי הוסמך לתת-דיאקון (אנ') ולאחר מכן לדיאקון ב-20 וב-21 בדצמבר 1801, בהתאמה. הוא מעולם לא הוסמך לתפקידים סקרמנטליים של כומר או בישוף. אבל הוא פעל כריבון וירטואלי ברומא בזמן היעדרותו של פיוס השביעי בפריז לצורך הכתרתו של נפוליאון לקיסר.
בשל עמדתו הנחרצת נגד ממשל נפוליאון והתנגדותו להשתתפות מדינת האפיפיור במצור הקונטיננטלי של צרפת, הוא נדרש להתפטר ביוני 1806 כקרדינל מזכיר המדינה, והמשיך לשרת בתפקידים שונים של הקוריה.
כאשר הצרפתים נכנסו לרומא ב-1808 וביטלו רשמית את סמכותו החילונית של האפיפיור, ניתק קונסלווי את כל היחסים עם הצרפתים. כאשר צרפת סיפחה את מדינת האפיפיור ב-1809 והוציאה את האפיפיור לגלות בסבונה, הקרדינל קונסלווי נלקח בכוח לפריז. שם פגש אותו נפוליאון עצמו, שהציע לו פנסיה שנתית של 30,000 פרנק. לזה הוא סירב. כאשר הוא ושנים-עשר קרדינלים נוספים סירבו להשתתף בנישואיו של נפוליאון לנסיכה מאיר לואיז ב-1810, הם נושלו מרכושם וממעמדם הכנסייתי, ונודעו כקרדינלים השחורים. קונסלווי והאחרים נאלצו גם להתגורר בערים שונות בצרפת, במקרה שלו, ריימס. מצב זה נמשך עד שפיוס השביעי חתם על הקונקורדט של פונטנבלו בינואר 1813. לאחר מכן הורשה הקרדינל לעזוב את מקום מגוריו הכפוי והצטרף לאפיפיור. קונסלווי שכנע מיד את פיוס לחזור בו מהוויתורים שעשה לנפוליאון, מה שהחל לעשות במרץ של אותה שנה.
כתוצאה מתפקידו בשינוי עמדתו של פיוס, השלטונות הצרפתיים אסרו תחילה על קונסלווי לראות את האפיפיור, ולאחר מכן בינואר שלאחר מכן שוב שלחו אותו לגלות, הפעם בבזייה. אולם גלות זו נמשכה רק כמה של שבועות, שכן הוא שוחרר על ידי הממשלה הזמנית הצרפתית ב-2 באפריל 1814, זמן קצר לפני התפטרותו הסופית של נפוליאון. לאחר מכן הוא יכול היה להצטרף מחדש לאפיפיור באיטליה, אז מונה מחדש לתפקיד מזכיר המדינה.
הקרדינל ברטולומיאו פאצ'ה, שנחטף יחד עם האפיפיור פיוס השביעי, נכנס לתפקיד מזכיר המדינה ב-1808 וניהל את זיכרונותיו במהלך גלותו. זיכרונותיו, שנכתבו במקור באיטלקית, תורגמו לאנגלית (שני כרכים) ומתארים את העליות והמורדות של גלותם ואת השיבה המנצחת לרומא ב-1814.