stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולוטס

| --- | --- |
 לידה:  320 לפנה״ס? למפסקוס, טורקיה 
 זרם:  האסכולה האפיקוראית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף 
 
קולוטס מלמפסקוס (אנ') (ביוונית: Κολώτης Λαμψακηνός, קוֹלוטס למפּסקינוֹס; 320 לפנה"ס בערך – לאחר 268 לפנה"ס) היה תלמיד של הפילוסוף אפיקורוס ואחד המפורסמים שבחסידיו.
הוא כתב חיבור שמטרתו להוכיח "שאין זה ניתן אפילו לחיות על פי תורותיהם של שאר הפילוסופים" (ὅτι κατὰ τὰ τῶν ἄλλων φιλοσόφων δόγματα οὐδὲ ζῆν ἐστιν). הוא הוקדש למלך מצרים תלמי הרביעי פילופטור. לצורך הפרכתו, כתב פלוטרכוס שני חיבורים (הכלולים במוראליה): דיאלוג בשם "שאין זה ניתן אפילו לחיות בנוחות על פי אפיקורוס", וחיבור בשם "נגד קולוטס". על פי פלוטרכוס, קולוטס היה נבון, אך יהיר, דוגמטי ולא-סבלני. הוא תקף קשות את סוקרטס ופילוסופים גדולים אחרים. הוא היה חביב מאוד על אפיקורוס, שנהג לקרוא לו בחיבה "קולוטארס" (Koλωτάρας) ו"קולוטאריוס" (Koλωτάριoς). לדברי פלוטרכוס, לאחר ששמע את הרצאתו של אפיקורוס על טבע הדברים, קולוטס נפל על ברכיו לפניו, והתחנן לפניו שייתן לו הדרכה.
קולוטס טען שאין זה לכבודה של אמינותו של הפילוסוף להשתמש במשלים בהוראתו, רעיון שמרקוס טוליוס קיקרו התנגד לו.
מספר קטעים מתוך שני חיבורים של קולוטס נתגלו בוילה של הפפירוסים (אנ') בהרקולנאום. אלה הם "נגד ליסיס (אנ') של אפלטון" ו"נגד אאותידמוס (אנ') של אפלטון".
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: קולוטס (במלעיל) למפסקינוס (במלרע).
↑  Cicero, On The Commonwealth, Book VI. Chapter VII
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278939905171  BIBSYS: 95000900  GND: 102385475  ISNI: 0000 0000 5823 5604  LCCN: n89618464  NTA: 069889635  RERO: 02-A024988977  VcBA: 495/64516  VIAF: 506149294081180520185   WorldCat (עם VIAF): 506149294081180520185
ה'תקי"ג

ה'תקי"ג (5,513) ובקיצור תקי"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-9 בספטמבר 1752, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 28 בספטמבר 1753.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 22 שעות ו-626 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 3 במחזור העיבור ה-291. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 25 (סימנה כהלוא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,684 לחורבן הבית, ושנת 2,064 לשטרות.
אירועים

ו' בתשרי - האימפריה הבריטית מאמצת את הלוח הגרגוריאני. אחד-עשר יום הושמטו מהלוח בשנה זו, כך שהיום למחרת ה-2 בספטמבר היה ה-14 בחודש.
הדפסתו הראשונה של פירוש המצודות לנביאים וכתובים מאת רבי דוד אלטשולר.
ד' בשבט - ניסיון שנכשל להבאת המשיח בכח והתחלת הגאולה על ידי הרש"ש החיד"א ורבי חיים די לה רוזה.
נולדו

כ"ח בטבת – רבי משה טוביה מזונטהיים, רבה של הנאו וגדולי רבני יהדות גרמניה בדורו. (נפטר בד' בתשרי ה'תקצ"א)
רבי יצחק אייזיק כץ, רבה של קוריץ ומתלמידי המגיד ממזריטש. (נפטר בט"ו בתשרי ה'תקמ"ח)
רבי מרדכי בנעט, אב"ד וראש ישיבה בניקלשבורג ורבה הראשי של מורביה. מראשי הלוחמים בניצני התנועה הרפורמית בריב ההיכל. (נפטר בי"ג באב ה'תקפ"ט)
נפטרו

ב' בטבת – רבי יעקב אבן צור, פוסק, מקובל, דרשן ופייטן, אב בית דין ומרא דאתרא ביהדות פאס, ומראשי רבני יהדות מרוקו (נולד בכ"ז באייר ה'תל"ג)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
פולמון מאיליון

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 לפנה״ס ליו (יוון), יוון 
 זרם:  האסכולה הסטואית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  גאוגרף, סופר, פילוסוף, היסטוריון 
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 
פולמון מאיליון או פולמון מאתונה (ביוונית: Πολέμων ὁ Ἀθηναῖος; פרח במאה ה-2 לפנה"ס) היה פילוסוף מהאסכולה הסטואית וגאוגרף.
פולמון היה בנו של אווגטס (Euegetes). בהיותו אזרח אתונה, הוא היה ידוע ביותר בשמו זה, אם כי יכול להיות שנולד באיליון (אפירוס) (אנ'), בסאמוס או בסיקיון והיה ידוע גם בשם פולמון פריגטס (Periegetes).
הוא היה בן זמנם של אריסטופאנס מביזנטיון ותלמי החמישי וחסידו של הפילוסוף הסטואי פאנייטיוס (אנ'). הוא ערך מסעות נרחבים ברחבי יוון כדי לאסוף חומרים לחיבוריו הגאוגרפיים וכתב על המקומות בהם ביקר. במסעותיו שם את לבו במיוחד אל הכתובות על גבי מנחות ועמודים, וכך השיג את כינויו "סטלוקופאס" (Stelokopas).
במסעותיו, אסף פולמון את המכתמים שראה על גבי המצבות והמנחות לחיבור "על הכתובות שניתן למצוא בערים" (Περὶ τω̂ν κατὰ πόλεις ἐπιγραμμάτων). בנוסף על כך, נזכרים חיבורים נוספים שלו, על המנחות והמצבות באקרופוליס באתונה, בספרטה, בדלפי ובמקומות אחרים, שללא ספק הכילו עותקים של מכתמים רבים מאוד. אף אחד מהחיבורים הללו לא שרד, אולם סופרים רבים מאוחרים יותר ציטטו מהם. ייתכן וחיבוריו היו מקור עיקרי לאנתולוגיה היוונית של מלאגרוס מגדרה. גם אתנאיוס וסופרים אחרים ציטטו רבות מחיבוריו. הם היו בעיקר תיאורים של חלקים שונים של יוון; חלקם על ציורים שנשמרו במקומות שונים, וכמה מהם מעוררי מחלוקת, ובהם אחד נגד ארטוסתנס.
אוסביוס מקיסריה מצטט דרך יוליוס אפריקנוס מתוך הספר הראשון של ה"היסטוריה יוונית" של פולמון, בו כתב ש"בזמן שלטון אפיס (אנ') בנו של פורונאוס (אנ'), חלק מהצבא המצרי גורש ממצרים והתיישב בארץ הנקראת סוריה-פלשתינה", ומציין שברור כי מדובר באנשים שיצאו ממצרים עם משה. קטע זה קשור למסורות שמצאו את דרכן לספרות היוונית כבר בשלב מוקדם, שעסקו בהגירה מיתולוגית ממצרים שיצקה את הבסיס לאוכלוסייה של ארץ יהודה (הגרסה המצרית-יוונית ליציאת מצרים).
לקריאה נוספת

מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, XVI. Polemo of Ilium, pp. 102-103.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: פולמון במלעיל (ההטעמה בהברה השנייה).
1 2  סודא, פולמון – Suidas, s.v. Πολέμων
↑  אתנאיוס, ספר 6, ספר 9, ספר 10.
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 10, פרק 10, סעיף 15.
↑  M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I, XVI. Polemo of Ilium, p. 103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17872589d (data)  GND: 100549837  ISNI: 0000 0000 8903 3466  LCCN: no2019104333  NTA: 069951357  RERO: 02-A023948098  SELIBR: 336938  VIAF: 129597831   WorldCat (עם VIAF): 129597831 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ה'תרמ"ה

ה'תרמ"ה (5,645) ובקיצור תרמ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-20 בספטמבר 1884, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1885.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 9 שעות ו-675 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 2 במחזור העיבור ה-298. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 17 (סימנה יזלגא) במחזור השמש ה-202.
שנה זו היא שנת 1,816 לחורבן הבית, ושנת 2,196 לשטרות.
אירועים

י"ח בחשוון – ועידת היסוד של חובבי ציון בקטוביץ.
כ"ו בכסלו – שני הביל"ויים הראשונים עולים על הקרקע בגדרה.
נולדו

י"ח בכסלו – יצחק בן-צבי, נשיא מדינת ישראל (נפטר ב-ה'תשכ"ג)
ו' בניסן – הרב אריה לוין, רב האסירים. (נפטר ה'תשכ"ט).
כ"ה באייר – רבי משה סופר, דיין בהונגריה, מחבר שו"ת "יד סופר" (נרצח באושוויץ ה'תש"ד)
כ"ז באייר – פלטיאל דייקן, חוקר משפט עברי (נפטר ב-ה'תשכ"ט)
כ"ה בתמוז – ארנסט בלוך, פילוסוף (נפטר ב-ה'תשל"ז)
י"ד באב – אנדרה מורואה, שם עט של הסופר היהודי צרפתי אמיל הרצוג (נפטר ב-ה'תשכ"ח)
נפטרו

י"ז בניסן – רבי יצחק טברסקי, מייסד חסידות סקווירא
ט"ז באב – משה מונטיפיורי, נדבן יהודי, מיוזמי היציאה מחומות ירושלים (נולד ב-ה'תקמ"ה)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
הירונימוס מקארדיה

| --- | --- |
 לידה:  354 לפנה״ס קארדיה, טורקיה 
 פטירה:  250 לפנה״ס  (בגיל 104 בערך) פלה, מוקדון 
 מדינה:  מוקדון 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 
הִיֶרוֹנימוֹס מקארדיה (ביוונית: Ἱερώνυμος; המחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והמחצית הראשונה של המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא והיסטוריון יווני מקארדיה (אנ') שבתראקיה, בן זמנו של אלכסנדר הגדול, ההיסטוריון החשוב ביותר של התקופה ההלניסטית המוקדמת והמקור הראשוני ביותר לכל הידוע על ההיסטוריה הפוליטית של השנים 323–272 לפנה"ס.
קורות חיים

הירונימוס השתתף במסע של אלכסנדר, ולאחר מותו פעל בשירותו של הדיאדוך בן ארצו אאומנס. לאחר מותו של אאומנס בשנת 316, הוא נפצע ונשבה על ידי אנטיגונוס מונופתלמוס, שחנן אותו והוא עבד בשירותו .
הירונימוס שהה תקופה מסוימת בארץ ישראל סביב שנת 312 לפנה"ס ולקח חלק פעיל באירועים הפוליטיים והצבאיים שאירעו בה. אנטיגונוס הטיל עליו את המשימה לפקח על ים המלח ולאסוף את האספלט.
הירונימוס היה נוכח בקרב איפסוס, שבו נהרג אנטיגונוס (301 לפנה"ס). אחר כך פעל בשירותו של בנו של אנטיגונוס, דמטריוס פוליורקטס, שנהג בו באותה ידידות כמו אביו, כאשר מינה אותו למושל צבאי של העיר תסיפיי (אנ') שבבויאוטיה.
אחר כך פעל בשירותו של בנו של דמטריוס, אנטיגונוס גונאטאס, שגם הוא נהג בו בידידות, ובחצרו הוא מת בגיל 104.
חיבורו

הירונימוס כתב חיבור בשם "היסטוריות על אודות הדיאדוכים", חיבור היסטורי על הדיאדוכים ויורשיהם, הכולל את התקופה שממותו של אלכסנדר ועד למלחמה עם פירוס (323–272 לפנה"ס), שהוא אחד החיבורים ברי הסמכא העיקריים שהשתמש בהם דיודורוס סיקולוס (ספרים 18–20) וגם פלוטרכוס בביוגרפיות של אאומנס, פירוס ודמטריוס.
הוא עשה שימוש במסמכים רשמיים ונזהר בחקירתו את העובדות. פשטות סגנונו כנראה הפכה את עבודתו לא-פופולרית בקרב בני זמנו, אולם היסטוריונים מודרניים מאמינים כי היא הייתה טובה מאוד. בחלקה האחרון של עבודתו הוא עשה ניסיון ראוי להערכה להכיר ליוונים את אופיים וההיסטוריה המוקדמת של הרומאים.
הגאוגרף פאוסניאס טען כי הירונימוס היה ידוע בהיותו מוטה כנגד כל השליטים מלבד אנטיגונוס גונאטאס, ובמיוחד כנגד ליסימכוס, ושיער שהסיבה לכך הייתה שליסימכוס הרס את קארדיה והקים את ליסימכיאה במקומה.
הירונימוס דן בחיבורו בסיבות להתרחשויות, הציג את דעות המדינאים והתרכז בתיאור המלחמות והאירועים הפוליטיים. כאשר לא היה יכול לתת הסבר הגיוני, לא ייחס זאת לאלים, אלא למזל או למקרה ("טיכה").
הירונימוס דיווח ש"בארץ הנבטים היה אגם מר שבו לא נולדים דגים ולא שום חיה אחרת החיה במים. לבנים של אספלט נמשות מתוכו על ידי תושבי הארץ". הירונימוס הוא המקור היחיד, מלבד דיודורוס שהסתמך עליו, שקבע שים המלח ממוקם בארץ הנבטים, והוא הסופר היווני הראשון הידוע לנו שהזכיר את הנבטים.
יוסף בן מתתיהו הביע את אכזבתו מכך שלמרות שהותו בארץ ישראל, לא הזכיר הירונימוס את היהודים, בניגוד לבן זמנו, הקטאיוס איש אבדרה וטען שהדבר נעשה בזדון: "ומעיני סופרים אחדים לא נעלם דבר עמנו, רק מקנאה (משנאת חנם) או מסבות אחרות אשר אינן טהורות, לא הזכירו אותו בספריהם, ואני חושב כי יש לי ראיה לדבר הזה: כי הנה הירונימוס אשר כתב ספר על היורשים (הדיאדוכים) בעצם זמן הקטיוס ... אולם בעוד אשר הקטיוס כתב עלינו ספר שלם, לא הביא הירונימוס את זכרנו אף במקום אחד מספריו, אף כי כמעט גדל בארץ נחלתנו! ... את עיני השני הכתה השנאה השפלה בסנורים וכסתה את אהבת-האמת".
שום כמות משמעותית מתוך עבודתו לא שרדה את סוף העת העתיקה. כמו החיבור האבוד, והמפורסם עוד יותר, של תלמי הראשון על תולדות אלכסנדר, גם מתוך חיבורו של הירונימוס אף פרק לא הגיע לידינו.
לקריאה נוספת

J. Hornblower, Hieronymus of Cardia (Oxford: Oxford University Press, 1981).
Joseph Roisman, "Hieronymus of Cardia: Causation and Bias from Alexander to his Successors," in Elizabeth Carney and Daniel Ogden (eds), Philip II and Alexander the Great: Father and Son, Lives and Afterlives (Oxford University Press, 2010)
הערות שוליים

1 2 3 4  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I: V. Hieronymus of Cardia, No.10, pp. 18-19
1 2 3 4 5 6  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10 (כתבה: אביבה קציר), עמ' 140.
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, ספר 19, פרק 100, סעיפים 2-1.
↑  Pausanias, 1.9.8
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. I: XXXII. Diodorus, No.59, p. 174
↑  יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, מאמר ראשון, פרק כג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443064205171  GND: 102395608  ISNI: 0000 0000 8632 847X  LCCN: n83214412  NLG: 19229  NTA: 069733678  RERO: 02-A010095346  VcBA: 495/69068  VIAF: 808636   WorldCat (עם VIAF): 808636
קומפני

| --- | --- |

שחקני ההפקה המקורית בכרזה של המחזמר
 מילות השירים:  סטיבן סונדהיים 
 ליברטיסט:  ג'ורג' פירת' (מחזה), סטיבן סונדהיים (מילות השירים)
 מוזיקה:  סטיבן סונדהיים
 מקום ההתרחשות:  ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  1970
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  פרס טוני
 companymusical.com
 
"קומפני" (באנגלית: Company) הוא מחזמר מאת ג'ורג' פירת' (מחזה) וסטיבן סונדהיים (מוזיקה ומילות השירים). המחזמר מתאר סצנות מחייו של רוברט, רווק ניו-יורקי בן 35 המתמודד עם שאלות של זוגיות ומחויבות רגשית בחברה שלוחצת עליו למצוא בת זוג ולהינשא. המחזמר שהוצג לראשונה בברודוויי ב-1970 נחשב פורץ דרך בשל העיסוק הישיר שלו בבעיות חברתיות רלוונטיות לקהל הצופים, ובשל המבנה שלו – אוסף סצנות קומיות שאינן מתארות עלילה בעלת סדר כרונולוגי מוגדר אלא את התהליך הנפשי שעובר הגיבור הראשי. ההפקה המקורית זכתה בשישה פרסי טוני. המחזמר הועלה פעמים נוספות בברודוויי ובהפקות מקומיות וכן על במות שונות ברחבי העולם.
רקע

ג'ורג' פירת', שחקן שהחל לעסוק בכתיבה, חיבר בסוף שנות השישים 11 מחזות קצרים בני מערכה אחת, שרובם עסקו במערכות יחסים בין שני אנשים (זוגות נשואים, חברים טובים וכדומה). קים סטנלי הייתה אמורה לשחק בתפקידים הראשיים, ואנתוני פרקינס הביע עניין בבימוי. לאחר שהפקת המחזות נתקלה בקשיים, התבקש התמלילן והמלחין סטיבן סונדהיים לייעץ לגבי המשך העבודה על הפרויקט. סונדהיים בתורו ביקש את עצתו של ידידו, המפיק והבמאי הרולד פרינס. להפתעתם של פירת' וסונדהיים, הציע פרינס להשתמש במחזות כבסיס למחזמר. הקושי נבע מהעובדה שלא היה קשר של ממש בין המחזות השונים, והיה צורך למצוא דרך לאחד אותם ליצירה אחת. הפתרון של פירת' וסונדהיים התבסס על כך שברוב המחזות הייתה דמות חיצונית שתפקידה היה לשמש כזרז להתרחשות הדרמטית העיקרית. פירת' וסונדהיים איחדו את הדמויות האלה לדמות יחידה בשם רוברט, שהייתה לגיבור הראשי של המחזמר. מנקודת מוצא זו הם פיתחו את התמות המרכזיות במחזמר, והמבנה הייחודי שלו. כתיבת השירים היוותה אתגר נוסף: סונדהיים חש שהטקסט של פירת' עומד בזכות עצמו ואין צורך בשירים כדי לקדם את העלילה, מה גם שלא הייתה עלילה מרכזית לקדם. הפתרון שנמצא הוא שרוב השירים הם פרשנות של הדמויות להתרחשות אבל אינם חלק ממנה.
עלילה

הגיבור הראשי במחזמר הוא רוברט, המכונה על ידי חבריו גם בשם בובי, ובשלל שמות חיבה אחרים. הוא רווק בן 35 החי בניו יורק. חבריו הקרובים הם חמישה זוגות נשואים: שרה והארי, סוזן ופיטר, ג'ני ודייוויד, ואיימי ופול, כולם בערך בני גילו של רוברט, וכן ג'ואן ולארי, המבוגרים משאר החבורה. המפגשים עם החברים ממלאים את חייו. החברים לוחצים על רוברט למצוא בת זוג ולהינשא, אולם הוא כלל אינו בטוח אם הוא מעוניין בקשר זוגי משמעותי. למרות זאת הוא יוצא עם שלוש בחורות: אפריל, דיילת אוויר נאיבית, מרתה, בחורה אופנתית ומתוחכמת, וקיית'י, בחורה מעיירה קטנה המרגישה זרה בניו יורק.
סיפור המסגרת של המחזמר הוא מסיבת הפתעה לכבוד את יום הולדתו ה-35 של רוברט שמארגנים חמשת זוגות החברים. הקבוצה חוגגת את חברותם המשותפת ומאחלת לרוברט להינשא, בעוד הוא נשאר מסויג. למרות הקרבה הגלויה בין רוברט וחבריו, נראה שבאופן מוזר הזוגות כלל אינם מכירים זה את זה, והאירוע נושא אופי סוריאליסטי. מסיבת יום ההולדת מובילה לאוסף של סצנות קומיות, שבהן נפגש רוברט עם אחד מהזוגות או אחת מחברותיו. רוברט צופה בזוגות ובהתמודדות שלהם עם הקשיים בחיים המשותפים, הריבים, החשש מפני איבוד הזהות העצמית, האפשרות לגירושין או לבגידה, המפלט שחלקם מוצאים באלכוהול או מריחואנה, ועוד. במהלך המחזמר משתנה היחס של רוברט לזוגיות ונישואין והוא מפתח גישה בוגרת ומורכבת יותר לנושא. למרות שהדבר אינו נאמר במפורש, נהוג לראות את עלילת המחזמר כ-"מתרחשת בראשו של רוברט" כלומר מתארת את מחשבותיו וזיכרונותיו של בזמן שהוא בוחן את חייו ומתלבט לגבי זוגיות עתידית.
בישראל

קומפני הועלה לראשונה בישראל בידי רפי ניב בסטודיו למשחק של יורם לווינשטיין ב-11 בנובמבר 2006, לפי תרגומו של דניאל אפרת. ניב העלה את ההפקה מחדש בתיאטרון באר שבע ב-28 במאי 2011, בכיכובם של ריקי גל (ג'ואן), צק ברקמן (בובי), מיכל ברנד (איימי), מיכל ויינברג (סוזן), שרון צור (פיטר), אביטל פסטרנק (ג'ני), יונתן רוזן (פול), שרון שחל (שרה), קרן מרום (מרתה), ארז וייס, מולי שולמן (הארי), רונה פרומצ'נקו (אפריל), שלום שמואלוב (לארי) ומירב שירום (קאתי).
רשימת השירים > מערכה ראשונה

Overture
Company
The Little Things You Do Together
Sorry-Grateful
You Could Drive a Person Crazy
Have I Got A Girl for You
Someone Is Waiting
Another Hundred People
Getting Married Today
Marry Me a Little
רשימת השירים > מערכה שנייה

Side by Side by Side
Poor Baby
Tick-Tock (אינסטרומנטלי)
Barcelona
The Ladies Who Lunch
Being Alive
ההפקה בווסט אנד (2018)

בשנת 2018 הועלתה ההצגה בווסט אנד במבנה שונה לחלוטין ממה שנראה קודם.
בובי (Bobby) שונתה לבובי (Bobbie), תפקיד נשי שאותו גלימה רוזלי קרייג.
סונדהיים הסכים לשינוי המגדרי וגם לשינויים מינוריים בטקסט.
כמו כן, הזוג איימי ופול הפכו לג'יימי ופול, זוג חד מיני.
שלוש הנשים אפריל, מרתה וקאתי שאיתם בובי מבלה במחזמר המקורי שונו לתפקידים גבריים.
אנדי (אפריל), פי-ג'יי (מרתה) ותיאו (קאתי).
פאטי לופון, שכיכבה במחזמר בעבר בתפקיד ג'ואן, בהקראה בליווי הפילהרמונית של ניו יורק, חוזרת בהפקה הזו לתפקיד.
עיבוד קולנועי

סונדהיים שאל את התסריטאי ויליאם גולדמן בסביבות שנות ה-90 אם יהיה מעוניין לכתוב את התסריט לעיבוד קולנועי למחזמר.
גולדמן השיב:
"קומפני הוא אחד ממחזות הזמר הטובים שיש. כמו ג'יפסי או חברי ג'ואי, אני מחשיב את קומפני כאחד מחזות הזמר החשובים, הטובים והאהובים ביותר. אני זוכר שראיתי את ההצגה חמש פעמים ואהבתי כל פעם, אבל...הייתה לי בעיה ענקית עם העובדה שהדמות הראשית הוא בבירור הומו ואף אחד לא רוצה לדבר על זה. האל, ג'ורג' וסטיב כולם אמרו שהוא בחור סטרייט עם בעיית התמדה. בכל מקרה ההצגה היא אחת האהובות עליי. מצאתי לעצמי דרך לשנות את זה, לשמור את השירים, אך להוסיף קצת מבנה סיפורי."
הרברט רוס היה אמור לביים את הסרט אבל גולדמן אמר שסונדהיים אמר לבמאי לפרוש מהפרויקט.
ב-2010 הייתה ספקולציה שניל לביוט יביים גרסה קולנועית למחזמר.
נכון לשנת 2019 אין תכנונים לצילום גרסה קולנועית למחזמר.
הערות שוליים

↑  Stephen Sondheim, Finishing the Hat: Collected Lyrics (1954-1981) with Attendant Comments, Principles, Heresies, Grudges, Whines and Anecdotes, p. 165-6
↑  http://www.sondheimreview.com/v2n2.htm
↑  John Bush Jones, Our Musicals, Ourselves, p. 276
↑  המחזמר קומפני באתר תיאטרון באר שבע
| פרס טוני למחזמר הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1975−1949 | נשקי אותי, קייט (1949) • דרום פסיפיק (1950) • ברנשים וחתיכות (1951) • המלך ואני (1952) • קיסמט (1954) • גבירתי הנאווה (1957) • איש המוזיקה (1958) • צלילי המוסיקה/פיורלו! (1960) • ביי ביי בירדי (1961) • איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ (1962) • דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום (1963) • הלו, דולי! (1964) • כנר על הגג (1965) • איש למנשה (1966) • קברט (1967) • 1776 (1969) • קומפני (1971) • הקוסם (1975) |  |
| 2000−1976 | שורת המקהלה (1976) • אנני (1977) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (1979) • אוויטה (1980) • רחוב 42 (1981) • ‏Nine‏ (1982) • קאטס (1983) • כלוב העליזים (1984) • עלובי החיים (1987) • פנטום האופרה (1988) • שדרות סאנסט (1995) • רנט (1996) • מלך האריות (1998) |  |
| 2001 ואילך | המפיקים (2001) • היירספריי (2003) • אבניו קיו (2004) • ספאמלוט (2005) • ג'רזי בויז (2006) • אביב מתעורר (2007) • בילי אליוט - המחזמר (2009) • ממפיס (2010) • ספר המורמונים (2011) • קינקי בוטס (2013) • מדריך הג'נטלמן לאהבה ורצח (2014) • המילטון (2016) • אוון הנסן היקר (2017) • ביקור התזמורת (2018) • האדסטאון (2019) • מולן רוז' (2021) • לופ מוזר (2022) • קימברלי אקימבו (2023) ‏•‏‏ נערי הכרך (2024) |  |
| פרס טוני לחידוש הטוב ביותר למחזמר |
| --- | --- | --- |
| 1994–1999 | קרוסלה (1994) ‏•‏‏ ספינת השעשועים (1995) ‏•‏‏ המלך ואני (1996) ‏•‏‏ שיקגו (1997) ‏•‏‏ קברט (1998) ‏•‏‏ אנני אוקלי אשת לפידות (1999) |  |
| 2000–2009 | נשקי אותי, קייט (2000) ‏•‏‏ רחוב 42 (2001) ‏•‏‏ אל תוך היער (2002) ‏•‏‏ Nine‏ (2003) ‏•‏‏ מתנקשים (2004) ‏•‏‏ כלוב העליזים (2005) ‏•‏‏ משחק הפיג'מה (2006) ‏•‏‏ קומפני (2007) ‏•‏‏ דרום פסיפיק (2008) ‏•‏‏ שיער (2009) |  |
| 2010–2019 | כלוב העליזים (2010) ‏•‏‏ הכל הולך (2011) ‏•‏‏ פורגי ובס (2012) ‏•‏‏ פיפין (2013) ‏•‏‏ הדוויג והשארית העצבנית (2014) ‏•‏‏ המלך ואני (2015) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2016) ‏•‏‏ הלו, דולי! (2017) ‏•‏‏ פעם אחת באי הזה (2018) ‏•‏‏ אוקלהומה! (2019) |  |
| 2022–הווה | קומפני (2022) ‏•‏‏ המצעד (2023) ‏•‏‏ מתגלגלים (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 1970: ברט בכרך והאל דייוויד - הבטחות הבטחות | פרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר  1971: סטיבן סונדהיים - קומפני | הבא: 1972: סטיבן שוורץ - Godspell |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: b60874d5-6140-4cef-9e51-24d0f8c1eea2 
"קומפני", בבימויו של רפי ניב תיאטרון באר שבע, מימין לשמאל: צק ברקמן, שרון שחל ומולי שולמן
סנקה הזקן

ערך זה עוסק ברטוריקן והסופר, אביו של סנקה הצעיר. אם התכוונתם לבנו, הפילוסוף, המדינאי, והמחזאי, ראו .
לוקיוס, או מרקוס, אניאוס סנקה (Annaeus Seneca), הידוע כסנקה הזקן וסנקה הרטוריקן (54 לפנה"ס – 39 לספירה לערך), היה רטוריקן וסופר רומאי, שנולד למשפחה עשירה ממעמד הפרשים מקורדובה, היספניה. סנקה חי במהלך תקופות שלטונם של שלושה קיסרים חשובים: אוגוסטוס, טיבריוס וקליגולה. הוא היה אביהם של לוקיוס יוניוס גליו אניאנוס (אנ') ושל הפילוסוף הסטואי סנקה הצעיר (לוקיוס), שהיה המורה של נירון קיסר.
רקע

סנקה הזקן הוא הראשון במשפחתו שיש לגביו ידע ברור. שמו הרומאי הפרטי (Praenomen) אינו ודאי. בתקופת הרנסאנס שמו וחיבוריו נתערבבו עם אלה של בנו, לוקיוס אניאוס סנקה. בתחילת המאה ה-16, רפאלו מאפיי (אנ') מוולטרה הבין כי חייבים היו להיות שני אנשים שונים. הוא ציין כי שניים מנכדיו של סנקה הזקן נקראו "מרקוס" ומאחר שהיה מנהג רומאי להעניק לבנים את השם של סבם, רפאלו אימץ את השם "מרקוס" לסנקה הזקן עצמו. עד המאה ה-20 שם זה שימש כשמו הפרטי הסטנדרטי. עם זאת, כיום מקובל שמנהג זה של קריאת שמות לא היה נוקשה, ומאחר שבכתבי היד הוא נזכר כ"לוקיוס", חוקרים רבים מעדיפים כיום את השם הפרטי הזה, מכיוון שהוא גם יכול לעזור להסביר מדוע חיבוריהם נתבלבלו כל כך ביניהם.
במהלך שהייה ארוכה בשתי הזדמנויות ברומא, ביקר סנקה בהרצאות של נואמים (אורטורים (אנ')) ורטוריקנים מפורסמים, כדי להכין את עצמו לקריירה רשמית כעורך דין. האורטור ה"אידיאלי" (אנ') שלו היה קיקרו, וסנקה לא אהב את הנטיות המליציות של האורטוריה של זמנו.
מאשתו הלוויה מקורדובה היו לו שלושה בנים: הבכור היה לוקיוס אניאוס נובאטוס - שהיה ידוע מאוחר יותר כלוקיוס יוניוס גליו אניאנוס - שהיה פוליטיקאי ורטוריקן רומי; האמצעי היה סנקה הצעיר, המורה של הקיסר נירון ופילוסוף סטואי; והצעיר ביותר היה מרקוס אניאוס מלה (Marcus Annaeus Mela), פילוסוף ופרוקורטור (אנ') (משגיח), שהיה אביו של המשורר מרקוס אנאוס לוקאנוס.
מאחר שהוא נפטר לפני שבנו סנקה הצעיר גורש על ידי הקיסר קלאודיוס בשנת 41 (Seneca, ad Helviam, ii. 4), והפרטים המאוחרים ביותר בכתביו מתייחסים לתקופה שמיד אחרי מותו של הקיסר טיבריוס, סנקה נפטר ככל הנראה בסביבות שנת 38 לספירה.
חיבוריו

בגיל מתקדם, לבקשת בניו, הוא הכין, כך נאמר מזיכרון, אוסף של מגוון נושאים והטיפול בהם על ידי נואמים יוונים ורומאים. את האוסף הזה, המכונה לרוב "דקלומים"/"נאומים", הוא ערך בעשרה ספרים בחיבור "מחלוקות" ("Controversiae", תיקים משפטיים דמיוניים), שבו נידונו 74 נושאים, דעותיהם של הרטוריקנים בכל אחד מהתיקים ניתנות מנקודות מבט שונות, ואז חלוקתם את התיק לשאלות יחידות שונות (divisio), ולבסוף, את האמצעים לגרום לשחור להיראות לבן ולהקטין את העוול (צבעים).
כל ספר נפתח בהקדמה, שבה נידונו המאפיינים של רטוריקנים ספציפיים. החיבור אינו שלם, אולם ניתן במידת מה ל"להשלים" את החסר, בסיוע תקציר שנעשה במאה ה-4 או ה-5 לשימושם של בתי ספר. היסודות הרומנטיים נוצלו באוסף אנקדוטות וסיפורים קצרים שנקרא גסטה רומנורום. עבור ספרים 1, 2, 7, 9 ו-10 יש בידינו גם את המקור וגם את התקציר; עבור שאר הספרים, ישנם רק התקצירים, אבל קיימות רק שבע הקדמות.
ל"מחלוקות" נוספו ה-Suasoriae (תרגילים באורטוריה מעוררת דיונים), שבהם נידונה השאלה אם דברים מסוימים צריכים או לא צריכים להיעשות. כל החיבור מהווה את הסמכות החשובה ביותר להיסטוריה של הנאום.
סנקה היה גם מחברו של חיבור אבוד, שכלל את ההיסטוריה של רומא מתחילתה של מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר ועד כמעט למותו שלו, שלאחריו פורסם החיבור על ידי בנו. על כך אנו למדים משהו מחיבורו של סנקה הצעיר "חיי האב" (De vita patris), שתחילתו נתגלתה על ידי ברתולד גאורג ניבור. בעלותו של האב על החיבור הרטורי, שיוחס לבנו במהלך ימי הביניים, הוכחה על ידי ההומניסטיים מתקופת הרנסאנס רפאלו מאפיי ויוסטוס ליפסיוס.
סנקה הזקן מזכיר בכתביו פעם אחת בלבד, ובאופן אגבי, את היהודים, בתיאורו את אופיו של סוסיוס, "שהכניע את היהודים" במצור על מתתיהו אנטיגונוס השני בירושלים בשנת 37 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן - Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LV. Seneca the Rhetor, pp. 366-367
↑  Seneca the Elder, Suasoriae 2, 21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374754405171  PLWABN: 9810690964805606  BIBSYS: 90567289  BNC: 000212727  BNE: XX923175  BnF: cb118875561 (data)  CANTIC: a10261692  CiNii: DA01524528  GND: 118764543  ICCU: CFIV029651  ISNI: 0000 0001 0855 9368  LCCN: n82166595  NKC: jx20111118033  NLA: 35818302  NLG: 231767  NTA: 069192847  SELIBR: 198103  SUDOC: 026670992  Trove: 1101597  VcBA: 495/44779  VIAF: 23497389   WorldCat (עם VIAF): 23497389
ה'תרמ"ט

ה'תרמ"ט (5,649) ובקיצור תרמ"ט – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 1888, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 בספטמבר 1889.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 9 שעות ו-652 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-298. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 21 (סימנה כאלאא) במחזור השמש ה-202.
שנה זו היא שנת 1,820 לחורבן הבית, ושנת 2,200 לשטרות.
אירועים

כ"ח באדר ב' - נחנך מגדל אייפל
נולדו

ד' בתשרי - הרב נח גד וינטרוב, מחבר ספרים ומקובל
כ"ז בכסלו - הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הרב הראשי האשכנזי הראשון של מדינת ישראל
י"ט באייר - הרב קלונימוס קלמיש שפירא, רב והוגה דעות פולני, האדמו"ר מפיאסצ'נה (נספה בשואה)
י"ח בסיון - יוסף צבי רימון, משורר וסופר ישראלי (נפטר בתשי"ט)
כ"ד באב - הרב ד"ר הרטוויג נפתלי קרליבך, רב גרמני-אמריקאי. אביו של "הרב המרקד" שלמה קרליבך