stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילי אליאס
הערות שוליים

1 2  ויליאם יהודה אליאס באתר חברה קדישא ת"א–יפו
1 2  תמר אבידר, היצירה שזכתה בפרס נכתבה בכתב-ברייל, מעריב, 9 בדצמבר 1966
1 2  William Y. Elias (1933-2015) באתר הספרייה הלאומית של צרפת
↑  וילי אליאס, הריצ'רקאר למרדכי סתר: היבטים מוזיקליים ודרמטיים, עבודת מ"א, אוניברסיטת תל אביב – החוג למוזיקולוגיה, תשל"ד
↑  רוביק רוזנטל, יש לי חלון לבנות בית בחלון, בלוג השפה העברית של מילון רב-מילים, 21 ביולי 2016; בז'ז'יניה ובנבנישתי, "הזירה הלשונית", 17 באוגוסט 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288660105171  BnF: cb16347865t (data)  LCCN: n97857269  VIAF: 313246992   WorldCat (עם VIAF): 313246992 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה זיאת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 ה'תרצ"ה חלב
 פטירה:  30 באפריל 2020 (בגיל 85 בערך) ו' באייר ה'תש"פ בני ברק, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 2020 
 השתייכות:  חרדים ספרדים
 תחומי עיסוק:  מקים ונשיא מוסדות שתילי זיתים
 רבותיו:  הרב חיים שאול גריינימן, הרב אלעזר מנחם מן שך
 
הרב יהודה זיאת (1935 - 30 באפריל 2020) היה איש חינוך ועסקן חרדי-ספרדי, מייסד ונשיא מוסדות שתילי זיתים, מקים ישיבת משכן ידידיה.
ביוגרפיה

נולד בחלב, שבסוריה, בשנת 1935, להוריו אביו הרב שמעון זיאת ואמו הרבנית חנה זיאת.
עלה לארץ, והתקבל ללמוד בישיבת פוניבז' אצל הרב אלעזר מן שך.
אחר נישואיו התקרב לרב חיים שאול גריינמן ונחשב לאחד ממקורביו, ואף שימש כנהגו במשך מספר שנים.
בשנת 1976 פתח את תלמוד התורה הספרדי שתילי זיתים בבני ברק, העומד כיום תחת ניהולו של בנו שמעון זיאת. בתלמוד התורה לומדים, נכון ל-2020, כ-1,000 תלמידים.
בשנת 2007 פתח את הישיבה לצעירים  משכנות הרועים בבני ברק. בראשה עומד הרב ישועה אללוף.
בא' באלול ה'תשס"ז, הקים בסיוע בנו הרב אברהם ישעיהו את ישיבת משכן ידידיה במושב יסודות, ובראשותה העמיד את הרב ברוך צבי לב. בתחילת זמן קיץ ה'תשע"ה התפצלה הישיבה וראש הישיבה עם קבוצת תלמידים פתחו בתל אביב-יפו את ישיבת יסודות התורה. שתי הישיבות זכו להצלחה.
נפטר ב-30 באפריל 2020, הלווייתו התקיימה במתכונת מצומצמת בשל מגפת הקורונה.
חיים אישיים

היה נשוי לחנה זיאת (נפטרה באלול תשע"ה), ולהם שני בנים, שמעון ואברהם ישעיהו, המחזיקים בתפקידי ניהול במוסדותיו, וחמש בנות.
הערות שוליים

↑  המייסד של שתילי זיתים: הרב יהודה זיאת זצ"ל, באתר כל רגע, ‏30 באפריל 2020
↑  דרעי בת"ת "שתילי זיתים": "המקום הנכון עבור ילד ספרדי הוא מוסד ספרדי", באתר כיכר השבת, ‏31 בדצמבר 2015
↑  משה ויסברג, האיר פני המזרח: עולם התורה הספרדי מסכם רישום לישיבות, באתר בחדרי חרדים, ‏30 ביולי 2016
↑  מסע ההלוויה של הגאון רבי יהודה זיאת זצ"ל – ראש מוסדות שתילי זיתים, באתר יוטיוב, ‏30 באפריל 2020
↑  משה ויסברג, המייסד של שתילי זיתים: הרב יהודה זיאת זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, ‏30 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012659074905171
ברית הפועלים (אוונגרד)

ברית הפועלים (אבנגרד) היה שמו של פלג טרוצקיסטי-למברטיסטי שפרש ממצפן בספטמבר 1970.
ביקורת

מצפן האשימה את "ברית הפועלים (אוונגרד)" בנטיות סטליניסטיות, בדוגמטיות, בפלגנות ובאי-רצון לשתף פעולה עם שאר הזרמים של השמאל המהפכני.
בגיליון מס' 57 של "מצפן" תחת הכותרת "דברי תשובה ללאמברטיסטים" נכתב כי "הוועד למען האינטרנציונל הרביעי" שאליו מסונפת קבוצת "אבנגרד" מהווה מכשול בדרך להקמתו של אינטרנציונל אמיתי, עוד נכתב כי סוציאליסט אמיתי אינו פוסל מאבקי גבורה אחרים ש"אינם פרולטריים" (בהתייחס לביקורת על זיקתה של מצפן לצ'ה גווארה).
עוד נאמר כי בארצות "העולם השלישי" קיים מצב מיוחד מבחינת סיכויי התממשות המהפכה הפרולטרית, בכלל זה גם בישראל קיים מצב מיוחד זה - ומצפן ביקרה את אנשי "אבנגרד" על כך שאינם מוכנים להביא בחשבון את המצב המיוחד הזה.
הערות שוליים

↑  מרדיקליזם זעיר-בורגני לבניית המפלגה המהפכנית של מעמד הפועלים. מצפן, 1971;57:‏13.
↑  יוסי מלמן, רב מעללים, באתר הארץ, 5 ביולי 2005
יוליוס ברוצקוס

יוליוס (יולי) ברוצקוס (בעברית: יהודה ליב בן דוד; ברוסית: Юлий Давидович Бруцкус, יולי דווידוביץ' ברוצקוס; בליטאית: Julius Bruckus; ‏ 1 בינואר 1870, פולאנגן, ליטא הרוסית – 27 בינואר 1951, פתח תקווה) היה רופא, מראשי ארגון הבריאות היהודי העולמי, פעיל ציוני, ממייסדי וראשי התנועה הרוויזיוניסטית, פוליטיקאי ליטאי, ציר לסיימאס הראשון ושר בלי תיק לענייני יהודים בממשלת ליטא, מראשי "אורט" ו"אזע" (החברה לשמירת בריאות היהודים), היסטוריון, פובליציסט וחוקר תולדות יהדות מזרח אירופה.
פרסומיו

Систематический указатель литературы о евреях на русском языке, в сотрудничестве с Л. Брамсоном, 1892;
"К истории евреев в Курляндии," Восход, 1896;
Документы и записи по истории евреев в России, 1899–1900;
Письмо хазарского еврея от X века: новые материалы по истории Южной Россiи времен Игоря, 1924 (на английском языке 1935);
"Di ershte yedies vegn yidn in poyln" [The Earliest Information on Jews in Poland], YIVO Historishe shriftn 1, Yidisher visnshaftlekher institut, 1929 (Yiddish)
"Chasaren," Encyclopaedia Judaica: Das Judentum in Geschichte und Gegenwart, vol. 5, Berlin: Eschkol, 1930;
"Die Chazaren und das Kiewer Russland," In VIIe Congrès International des Sciences Historiques: Résumés des communications présentées au Congrès, Vol. 1, Warsaw: Société Polonaise d'Histoire, 1933;
"Истоки русского еврейства," Еврейский мир, 1939;
"The Khazar Origin of Ancient Kiev", Slavonic and East European Review, May 1944.
הערות שוליים

↑  Борис Бруцкус, באתר Peoples.ru (ברוסית)
1 2  'ברוצקוס, יהודה-יוליוס בן דוד', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 127 טור 1 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1325).
1 2 3 4 5 6 7 8  דוד תדהר (עורך), "ד"ר יהודה (יוליוס) ברוצקוס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3634.
↑  או חברת מפיצי השכלה, ברוסית: Общество для распространения просвещения между евреями в России. נוסדה ביוזמת נדבנים יהודים ממשפחת גינזבורג, ויוסף גינצבורג היה יו"ר האגודה הראשון. האגודה עסקה בקידום הפצת ההשכלה והידיעות המדעיות והכלליות בקרב כלל הציבור היהודי.
1 2  יוליוס ברוצקוס, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
↑  Бруцкус, Юлий Давидович, יברייסקיה אנציקלופדיה, בויקיטקסט (ברוסית).
↑  ראזסוויט, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית).
↑  ד"ר יוליוס ברוצקוס היה נושא נאומים ציוניים ומוכיח שאם ינצח הבונד יורע מצב היהודים. בווילנה היו כמה בתי חרושת קטנים שהיו עובדים בשביל השוק הרוסי הפנימי ומייצרים נעליים לילדים, גרביים וכדומה. ברוצקוס אמר שכל שביתה בבתי החרושת האלה עשויה לגרום נזק להמוני היהודים. לשבות צריכים רק בבתי חרושת גדולים, אבל לא בקטנים. הבונדאים היו עונים לו, וכנהוג לא שכנע צד אחד את השני.
1 2  דב לוין, ברוצקוס, יולי, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית)
↑  ראו רשימת הצירים בערך הוויקיפדי "Pirmasis Seimas" ('הסיימאס הראשון') (בליטאית). בסיימאס הזה כיהנו גם שני נציגים יהודים נוספים – לייב גרפונקל ויוסל ברגר (בליטאית: Juozas Bergeris; רופא, מחנך ופעיל ציוני יליד וילנה 1884; עלה לארץ ישראל ב-1934).
↑  תקופה זו מצוינת בערכים הוויקיפדיים בליטאית על ברוצקוס על הרכבי הממשלה הליטאית בין שתי מלחמות עולם. על פי מקורות אחרים ברוצקוס החל לכהן כשר בלי תיק לענייני יהודים כבר בסתיו 1922 בהחליפו את מקס סולובייצ'יק שעזב ללונדון. ראו הערך מקס סולובייצ'יק ומקורותיו.
↑  עזבונו של ד"ר יוליוס ברוצקוס (כולל ניירותיו) נשמר בארכיון של המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן באוניברסיטת תל אביב. ראו: רשימה חלקית של פרטי הארכיון
↑  יוליוס ברוצקוס באתר GRAVEZ
↑  БРУЦКУС Юлий (Юлиус) Давидович , Интернет-сайт Культурного центра "Дом-музей Марины Цветаевой" (ברוסית)
↑  דוד תדהר (עורך), "שלמה גפשטיין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1424.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500968305171  BnF: cb130060319 (data)  GND: 132770547  LCCN: n85221427  LNB: 000256958  SUDOC: 098405888  VIAF: 243995101   WorldCat (עם VIAF): 243995101
אליהו גוטקובסקי

אליהו גוטקובסקי (בפולנית: Eliahu Gutkowski או Eliasz Gutkowski, אליאש גוטקובסקי; בליטאית: Eliyahu Gotkovskis; ‏1900–1943) היה מורה ומומחה בתרבות העברית יהודי-פולני, מנהיג בכיר במפלגת "פועלי ציון". במלחמת העולם השנייה לקח חלק פעיל במחתרת היהודית שפעלה בגטו ורשה כחבר מרכזי בחבורת ארכיון עונג שבת.
ביוגרפיה

אליהו גוטקובסקי נולד בקלווריה שבליטא ב-1 ביוני 1900. כשהיה בן 7 עבר לגור עם הוריו בלודז' שבפולין. בעודו תלמיד בגימנסיה הצטרף לתנועת פועלי ציון. אחרי הפילוג בתנועה ב-1920, נותר בין המעטים בלודז' שהקימו את מפלגת פועלי ציון ימין, והיה נאמן לה עד יומו האחרון. גוטקובסקי היה מורה מכובד להיסטוריה ומומחה בתרבות העברית. את השכלתו בעברית רכש מאביו, הרב יעקב גוטקובסקי (1946–1870), שהיה תלמיד חכם, מטיף, מורה לעברית ומחבר ספרים עבריים. גוטקובסקי לימד בבתי ספר תיכוניים בלודז' ובשעות הערב למד לבחינות האוניברסיטה וסיים את לימודיו בהצטיינות. הוא הקדיש הרבה מזמנו לעבודת יום-יום של מפלגת "פועלי ציון" ובעיקר לעבודת החינוך של הנוער במפלגה. יתר על כן, ניהל חוגים לכלכלה מדינית, סוציולוגיה, תורת בורוכוב והרצה הרצאות פומביות על נושאים אידאולוגיים. גוטקובסקי הכניס נשמה ותוכן במפלגה בתנועות הנוער, היה אדם חביב מאוד על כולם, מסור, בעל מוסריות ואינטלקטואליות גבוהה. לגוטקובסקי הציעו לא אחת להפסיק את עבודתו המקצועית ולהתמסר רק לעבודת התנועה, אך הוא סירב כי הוא רואה בעבודת התנועה עבודת קודש, ולכן העדיף לעסוק בה ממניע אידאולוגי ולא עבור תמורה כספית. גוטקובסקי נישא ללובה לבית פיוטרקובסקי, ובשנת 1939 לשניים נולד בן בשם גבריאל זאב.
קורותיו במלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה גורש גוטקובסקי לגטו ורשה, שם היה מזכיר שותף בעונג שבת יחד עם הירש ואסר. במסגרת תפקידו היה אחראי על ענייני היום-יום של עונג שבת. עונג שבת הוא ארכיון שפעל בגטו ורשה בניהולו של ההיסטוריון עמנואל רינגלבלום, וכלל עשרות גברים ונשים שתיעדו את חיי היהודים תחת הכיבוש הנאצי. על אף המחלוקות הפוליטיות בינו לבין ואסר, רינגלבלום היה נחוש בדעתו להתרכז במטרה המשותפת והעניק לגוטקובסקי מעמד חשוב בארכיון.
בתוך עונג שבת היו ואסר וגוטקובסקי אחראים על ענייני היום-יום - ברגע שהוועד הפועל החליט לשלוח מישהו לבצע רעיונות או להזמין מאמר מסוים, הם אלו שהיו מבצעים זאת.
כאשר גוטקובסקי היה בגטו, הוא לקח חלק בעריכת עיתון המחתרת של "פועלי ציון" ימין, והתקרב לאנשי ארגון "תנועת דרור". גוטקובסקי פיתח יחסים חמים עם יצחק צוקרמן שהיה חלק מאותה תנועה, יחד הם ערכו את האנתולוגיה "פיין און גבורה" (ביידיש: ענות וגבורה).
"תנועת דרור" הוציאה עיתון מחתרתי בשם "ידיעות" שמטרתו היה להביא את כל האינפורמציה מכל מה שקורה בגטו, לספר ליהודים בגלוי את מה שידעו אנשי התנועה. גוטקובסקי היה מביא ידיעות בלעדיות מעיירות, ערים, כפרים וידיעות אלו היו חלק עיקרי בעיתון.
גרמנים תפסו את יוסף לברטובסקי ואת אליהו גוטקובסקי ולקחו אותם בטרנספורט לטרבלינקה. גוטקובסקי הצליח לקפוץ מהרכבת וחזר לוורשה
לפי שמואל ד' קאסוב, נכתבה תוכנית בכתב ידו של אליהו גוטקובסקי, שעסקה בעיקר בגטו ורשה עצמו, והכילה לא פחות משמונים ואחת תת-כותרות. כמו כן, נמצאה רשימה חלקית של תזות וקווים מנחים שגיבש צוות עונג שבת, וכללה מחקרים על נשים, נוער וילדים, על שחיתות, על חיי הדת, על יחסי פולנים-יהודים, על יחסים גרמנים-יהודים, על ההיסטוריה החברתית של הגטו והרחובות שלו ועל דעות בדבר עתידו של העם היהודי.
אחרי המלחמה, כשנפתח ארכיון עונג שבת לראשונה, התגלה דו"ח ארוך שכתב גוטקובסקי שבו בין היתר סיכם את כל שהיה ידוע על הפתרון הסופי. הדו"ח התחיל בהדגשת המאפיינים המעשיים והתאורטיים של האנטישמיות בשיטה הנאצית. בדו"ח נקבע כי במשך עשרים ושתיים שנים ניסחו הנאצים קשת רחבה של צווים שנועדו להוציא את היהודים אל מחוץ לחוק. באופן כללי, מטרתו של הדו"ח, שכתב גוטקובסקי יחד עם ואסר ורינגלבלום, הייתה לתאר כיצד הרסו הגרמנים את הכלכלה היהודית, איך גורשו המוני יהודים מבתיהם אל גטו ורשה, מדוע זינקו מחירי המזון בגטו, וכן את תהליך החיסול של התרבות היהודית באמצעות הריסת בתי כנסת וחיסול ספריות ובתי קברות. בדו"ח תיארו חברי עונג שבת את תוכנית ההשמדה הגרמנית לפי אזורים, ודגלו בטענה חד משמעית:
"רק פעולה במישור הבינלאומי, פעולה שהגרמנים יבינו בבירור, יכולה להציל את היהודים הנותרים מההשמדה הגמורה".
מותו

גוטקובסקי נהרג במהלך מרד גטו ורשה באפריל 1943 יחד עם אשתו לובה ובנם בן ה-4 גבריאל זאב. לדברי צוקרמן, הם נהרגו כאשר ניסו להימלט מהגטו הבוער דרך הביבים. ככל הנראה, כל המשפחה הורעלה בגזים על ידי הגרמנים בזמן שחיפשו דרך לחמוק אל הצד הארי של ורשה.
הערות שוליים

↑  מלר נישטט, חורבן ומרד של יהודי ורשה, הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל., עמ' 255
↑  שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב ההיסטוריה שלנו ?, יד ושם וכנרת: זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 168
↑  שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב ההיסטוריה שלנו ?, יד ושם וכנרת: זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 317
↑  שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב ההיסטוריה שלנו ?, יד ושם וכנרת: זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 240
↑  שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב ההיסטוריה שלנו ?, יד ושם וכנרת: זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 320-318
↑  שמואל ד' קאסוב, מי יכתוב ההיסטוריה שלנו ?, יד ושם וכנרת: זמורה-ביתן, דביר, 2014, עמ' 170-169
↑  מלר נישטט, חורבן ומרד של יהודי ורשה, ספר עדויות ואזכרות, הוצאת הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל., עמ' 255
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463006305171  ISNI: 0000 0004 0265 3427  VIAF: 298486142   WorldCat (עם VIAF): 298486142
יוריק בן דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בפברואר 1953 (בן 71)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
יוֹריק בן דוד (נולד ב-10 בפברואר 1953) הוא זמר ומלחין ישראלי. כיהן כיו"ר אקו"ם מאז סוף שנות התשעים ומנכ"ל הארגון משנת 2000 ועד 2021.
ביוגרפיה

בן דוד נולד בתל אביב. בנערותו גדל בירושלים. למד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1971). ב-1972 היה חבר להקת פיקוד הדרום והשתתף בתוכניתה "מדרום תיפתח הטובה".
לאחר השחרור מצה"ל למד קומפוזיציה וניצוח באוניברסיטת תל אביב ועם סיום לימודיו הצטרף לחברת התקליטים סי בי אס ישראל כמפיק ומעבד מוזיקלי לשירים רבים, בהם שירי ילדים ומשירי ארץ ישראל. ב–1978 השתתף כזמר בתוכנית "ארץ טרופית יפה" במסגרת תוכנית הרדיו "דו רה ומי עוד" יחד עם מתי כספי, יהודית רביץ, קורין אלאל, צילה דגן וצמד הפרברים ושר סולו את השיר "איזה כדורגל".
בשנות השבעים הנחה את תוכנית הזמר "קול ראשון" ששודרה בטלוויזיה הלימודית (הטלוויזיה החינוכית הישראלית).
ב-1979 הלחין והקליט לפסקול הסרט "דיזנגוף 99" את השיר "לילה לי" שאת מילותיו כתבה תלמה אליגון, והוא היה ללהיטו הגדול ביותר. ב-1981 חיבר עם רוני בראון את השיר "תני לי את הלב", שהוקלט על ידי שימי תבורי לאלבומו "צעד חמישי".
ב-1984 הפיק עם דודו אלהרר את המופע והאלבום מתתיהו ואלכסנדר של המוזיקאים מתי כספי וסשה ארגוב. ב-1986 הפיק ועיבד מוזיקלית את האלבום "למרוסיה באהבה", שכלל שירים רוסיים בתרגום עברי שהושרו בתנועות הנוער היהודיות הציוניות. בן דוד אף שר בתקליט לצד רוחמה רז, רותי בן אברהם, אופירה יוספי ודוד ד'אור.
ב-2008 נכשל ניסיון שהובילו מספר חברי דירקטוריון אקו"ם בראשות יעקב רוטבליט להדיח את בן דוד בגין טענות על החלטות שגויות בעניין חלוקת הכספים לחברי האגודה, החלטות שקיבל בלי להתייעץ עימם.
ב-2014 בטקס אקו"ם אמר הזמר אריאל זילבר שבן דוד מנע ממנו לקבל פרס על מפעל חיים, וטען שבן דוד מוכן לפסול אנשים על רקע דעתם הפוליטית.
בחודש מרץ 2021 פרש מתפקידו באקו"ם והוחלף על ידי סמנכ"ל הארגון אסף נחום. בן דוד הצהיר עם עזיבתו את התפקיד: "עולם זכויות היוצרים והקניין הרוחני עובר מהפכה וטלטלה עם ההתפתחות המואצת של האונליין והדיגיטל. עובדה זו מעמידה אתגרים מרתקים בפני הדור החדש של מנהלים, מחוקקים ויזמים בתחומים אלה...".
בנו של בן דוד הוא המוזיקאי עמוס בן דוד.
הערות שוליים

↑  תמר סוקניק, עכבר העיר אונליין, מנכ"ל אקו"ם יוריק בן דוד לא יפוטר, באתר הארץ, 5 במאי 2008
↑  דברי אריאל זילבר בטקס אקו"ם באתר וואלה: http://e.walla.co.il/?w=%2F6%2F2717693
↑  רן בוקר, " אחרי 21 שנה: מנכל אקו"ם, יוריק בן דוד, פורש מתפקידו", באתר ynet, 1 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297532405171  MusicBrainz: 40d9ef8c-33de-4cb0-b86f-79ff539757c8
אבשלום אריאל

| --- | --- |

 לידה:  1992 (בן 33 בערך)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, פזמונאי, מלחין
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, פופ
 
אבשלום אריאל (נולד ב-1992) הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1992 לרות קנר ושלמה אריאל. בגיל 10 התחיל ללמוד גיטרה חשמלית. למד בתיכון תלמה ילין במגמת הג'אז. במהלך הלימודים, הקים יחד עם המוזיקאי תומר אלדור את ההרכב "לילה אקפלה אנסמבל", ויצא איתו לסיבוב הופעות בניו יורק, ניו ג'רזי וטנסי. בהיותו בתיכון, היה חלק מלהקת הרוק סאל חרדלי יחד עם יהונתן שמילוביץ, שאול ברקן, אורי קוטנר וטום בוליג. האלבום של הלהקה, "סאל חרדלי" יצא בשנת 2017 בלייבל נוער אבוד.
בשנת 2011 כשהיה בן 18 יצר את אופרת הרוק "מקהלת הנערות של Love ביץ'" בהשתתפות 11 נגנים וזמרים ביניהם נגה ארז, בן טברסקי ועומר שונברגר. האלבום של היצירה יצא ב-2012. בין 2012 ל-2016 למד קומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. במהלך הלימודים הלחין יצירות ושיתף פעולה עם אנסמבלים רבים בישראל ובעולם. בשנת 2014 נבחר להיות הנציג הישראלי של איגוד הקומפוזיטורים בישראל בפסטיבל ה-32 של איגוד הקומפוזיטורים האסיאתי בטוקיו יפן. באותה שנה קיבל את הפרס ע"ש אברהם קלון למלחינים צעירים. יצירותיו בוצעו בין השאר בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטט ופסטיבל צליל מעודכן.
ב-2018 השתתף בהפקה של השיר זוכה האירוויזיון "Toy". עבור השיר, זכה אריאל בפרס אקו"ם להישג יוצא דופן בזירה הבינלאומית, יחד עם שאר יוצרי השיר סתיו בגר ודורון מדלי, וברזילי עצמה. ב-2019 הוציא את האלבום "ריצה", שיצר בשיתוף קבוצת התיאטרון של אימו, רות קנר. האלבום מבוסס על הסיפור "ריצה אל הים", שנכתב על ידי ס. יזהר. באלבום מתארחת זוכת האירוויזיון נטע ברזילי, איתה עבד אריאל על האלבום טרם פורסמה. באותה השנה, השתתף בכתיבה והלחנה של שירה של ברזילי, "באסה סבבה". בהמשך אותה שנה כתב יחד עם עומר אדם, נטע ברזילי, דורון מדלי והפיק לצד ינון יהל את השיר "Beg" של עומר אדם ונטע ברזילי. ב-2020 יצא שירה של נטע ברזילי "Ricki Lake", שהפיק לצד צמד המפיקים האמריקאים האריסטוקרטים. ב-2021 כתב יחד עם סטטיק, ג׳ורדי, נטע ברזילי ויסמין מועלם את השיר "אפס מאמץ", מתוך אלבום הבכורה של סטטיק ובן-אל תבורי, שבעה ירחים. כמו כן, הוא כתב והפיק את השירים CEO ו-DUM, יחד עם נטע ברזילי, איתי שמעוני ובועז ואן דה ביטס. בשנת 2022 הפיק את "I Love My Nails" ואת "Playground Politica".
אריאל מתגורר בבת ים.
הערות שוליים

↑   אבי פיטשון, הסאונד ייחודי, אך הבוסריות של "סאל חרדלי" הורסת את החוויה, באתר הארץ, 1 במרץ 2017
↑  אורי באום, סאל חרדלי לוקחים את ההומור שלהם ברצינות ומשיקים אלבום בכורה, באתר TimeOut, ‏1 במרץ 2017
↑  שגיא בן נון‏, "שומר על פשטות": הרגע שבו חוה אלברשטיין ריגשה את אהוד בנאי, באתר וואלה, 31 במאי 2018
↑  דודי פטימר, ‏שירה החדש של נטע ברזילי מציג אותה באור פתטי, באתר מעריב אונליין, 7 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402662805171  VIAF: 53156130877958310183   WorldCat (עם VIAF): 53156130877958310183
אריה בר דרומא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 76 בערך) צ'רנוביץ, אוקראינה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 עיסוק:  כנר, ויולן, מלחין
 כלי נגינה:  כינור, ויולה
 
אריה בר דרומא (נולד ב-1949) הוא כנר, ויולן ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

בר דרומא נולד בצ'רנוביץ שבאוקראינה. בגיל 6 החל ללמוד כינור ובגיל 12 זכה בפרס בפסטיבל יוקרתי לכישרונות צעירים בבוקרשט, רומניה. ב-1965 עלה לישראל עם משפחתו והמשיך את לימודיו אצל רמי שבלוב. בר דרומא הוא בוגר בית הספר תלמה ילין, ובעל תואר שני במוזיקה ותואר ראשון במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. בנוסף, מכהן כסולן ומנגן מוזיקה קאמרית עם "אנסמבל הסולנים הישראלי", אותו יסד בשנת 1979.
בר דרומא היה חבר בתזמורת הקאמרית הישראלית מאז 1977. בשנים 2010-2003 כיהן כמנכ"ל התזמורת הקאמרית הישראלית וכן מנהל השיווק ומנהל ההפקות של התזמורת. בזמן כהונתו כמנכ"ל התזמורת, הוביל בר דרומא תוכנית הבראה כלכלית שצימצמה את הגירעון השוטף עד לייצוב המאזן, ובכך אפשרה את המשך קיום התזמורת. מ-2010, לאחר סיום תפקידו כמנכ"ל, חזר לשמש כוויולן ראשי של התזמורת, תפקיד בו החזיק עד לפרישתו מן התזמורת ב-2012. בסמוך לתקופה זו הקים ביחד עם גלעד הילדסהיים הרכב מיתרים שנקרא "אנסמבל רלבנט", המורכב מ-15 נגנים ללא מנצח.
בר דרומא מנהל קריירה סולנית בארץ ובחו"ל ומוזמן באופן קבוע להופיע בפסטיבלים בינלאומיים, בכיתות אמן למוזיקה קאמרית וקומפוזיציה וכן לשמש שופט בתחרויות בינלאומיות. יצירותיו זכו לתגובות נלהבות של הקהל והביקורת בישראל, ארצות הברית, גרמניה, יוון, רוסיה וסינגפור.[דרוש מקור]
אריה בר דרומא שימש כמנכ"ל אנסמבל סולני תל אביב בין השנים 2014–2018.
הערות שוליים

↑  טלי חרותי-סובר, התזמורת הקאמרית הישראלית: מספינת דגל למפעל כושל וכל הדרך חזרה, באתר TheMarker‏, 13 באוגוסט 2007
↑  מרב יודילוביץ', רלבנטים מתמיד, באתר ynet, 13 בדצמבר 2010
↑  עומר שומרוני, ‏השחקן החדש בשכונה אנסמבל רלבנט, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296743405171
מאיר אשכנזי

ערך זה עוסק ברב בעיר שאנגחאי. אם התכוונתם לנינו, הנקרא בשם זהה המשמש כרב בכפר חב"ד, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1891 כ"ה בכסלו תרנ"ב צ'רניהיב 
 פטירה:  25 באוגוסט 1954 (בגיל 63 בערך) כ"ו באב תשי"ד ברוקלין, ארצות הברית 
 השכלה:  רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 באוגוסט 1954 
 השתייכות:  חסידות חב"ד
 צאצאים:  בנו משה אשכנזי   נכדו הרב מרדכי שמואל אשכנזי   נינו (הקרוי בשמו) הרב מאיר אשכנזי
 
הרב מאיר אשכנזי (כ"ה בכסלו תרנ"א, 1891 – כ"ו באב תשי"ד, 1954) היה רב מחסידי חב"ד, רב בעיר שאנגחאי, בין השנים 1926–1949.
ביוגרפיה

נולד לרב שניאור זלמן, וקיילא (לבית זיסלין), חסידי חב"ד, בעיר צ'ריקוב, למד אצל אחיו ומוריו בעירו, ובגיל 15 עבר ללמוד בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ', שם שהה כשנה, ונאלץ לעזוב מאחר שחלה במחלת הטיפוס, אך בזמן שהותו בישיבה קנה את הליכותיה ודרכה, ומאז החשיב את עצמו כבוגר שיטת הישיבה.
קיבל סמיכה לרבנות, מהרב צבי תומרקין, ומרב עירו, וחמיו לעתיד, הרב חיים אליעזר סולובייצ'יק. בשנת 1914, השתדך עם טייבע ליבא, בתו של הרב סולובייצ'יק אך הנישואין נדחו מחמת גיוסו לצבא הרוסי, למלחמת העולם הראשונה, לאחר השתמטותו מן הצבא, נתמנה לרב בעיר, ולדיווסטוק, עוד לפני חתונתו. מחמת התפשטות תנועת הקומוניזם, ברחה משפחת חמיו לעיר חרבין שבמנצ'וריה, שם בשנת 1919, נישא לארוסתו, לאחר חתונתו חזר לעיר רבנותו ולדיווסטוק, להמשיך את תקופת רבנותו. שם כיהן כרב במשך שבע שנים עד לשנת ה'תרפ"ו.
לאחר קבלת אישורים לעזיבת ברית המועצות, באמצעות צעירים יהודים מהפכניים קומוניסטים, שאירח בביתו. הרב התעתד לקבל משרת רבנות בבוסטון, שבארצות הברית. בדרכם לארצות הברית עברו דרך שנגחאי שבסין, שם נתבקש על ידי הקהילה המקומית להישאר ולכהן כרב. בהוראת רבו, הרבי הריי"צ מליובאוויטש, קיבל את ההצעה ונשאר שם ליותר מעשרים שנים.
בשנגחאי עמד הרב בראש ישיבת תומכי תמימים בעיר ושימש כרב הקהילה האשכנזית המקומית. מ-1937 ואילך, לאחר שהחלו להגיע פליטים יהודים מאירופה לעיר, טיפל ודאג לצריכהם של מאות הפליטים החרדיים שהתרכזו בעיר, בהם תלמידי ישיבת חכמי לובלין וישיבת מיר.
לאחר קבלת משרת הרבנות בשנגחאי עלו הוריו לארץ ישראל ביחד עם בנו על מנת שימשיך את לימודיו שם, בישיבת תורת אמת, בעקבות התקשורת הגרועה בין ישראל לשנגחאי בזמן המלחמה, לא נודע לרב מאיר על נישואי בנו, עד ללידת בנם השני.
לאחר ניצחון המפלגה הקומוניסטית הסינית במלחמת האזרחים הסינית ב-1949 התפוררה הקהילה היהודית בשאנחאי, והרב אשכנזי עבר להתגורר בשכונת קראון הייטס, שבברוקלין, שבניו יורק. אז מונה ליו"ר סניף פליטי שנגחאי (תחת ארגון מחנה ישראל). ב-1950 עמד בראש 'הוועד להחזקת המוסדות', שנועד לעמוד לצידו בניהול מוסדות החסידות.
כחודש לאחר פטירתו קנה בנו הרב משה לרבי מלובביץ' ספר התורה קטן לעילוי נשמתו.
נקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, בחלקת אגודת חסידי חב"ד בסמיכות לאוהל חב"ד לובביץ'.
אישיותו

על אישיותו המיוחדת של הרב כותב הרב מרדכי לוברט מתלמידי ישיבת חכמי לובלין, אשר גלו לשנגחאי בתקופת מלחמת העולם השנייה: ". הרב אשכנזי, מחסידי חב"ד, רב מקורי כמו שהורגלנו בבית, זקנו ופיאותיו המלאים מעטרים את פניו וטלית קטן, גדולה מכסה את בגדיו העליונים, עצם מראהו נתן לנו חיזוק גדול... הרב אשכנזי היה אהוב ומקובל על כולם, בעל מידות טובות, ולב רחום..."
הרב שמחה עלברג, כותב בספרו עיני העדה: ”.. ההגדרה הקולעת וההולמת אותו ביותר היא: "איש חסיד וטוב לב, שכל כוונתו לשם שמים" זו הייתה תכונתו הנפשית בה התבלט בין עולם הרבנים, כאשיות מפוארה.. עשרים ושלוש שנים היה הרב אשכנזי רב בשנגחאי בכל אותם שנים עסק בתורה בקדושה ובטהרה, קדושים היו ימיו וקדושים היו לילותיו.. כמה עבודת השם הייתה בכל תפילת שמונה עשרה שלו בימי חול.. יהודי קדוש היה בשנגחאי, ושמו היה הרב מאיר אשכנזי..” ()
משפחתו

בנו הרב משה, בתו מלכה מילנר (אשת ר' צבי הירש מילנר), בתו אסתר פאנק.
מנכדיו הם הרב מרדכי שמואל אשכנזי שהיה רבו של כפר חב"ד, והרבנית מלכה וילשאנסקי אשת הרב יוסף יצחק וילשאנסקי, ראש ישיבת חב"ד בצפת. נינו הרב מאיר אשכנזי, רבה הנוכחי של כפר חב"ד.