stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האכסניה האוסטרית
היסטוריה

במחצית המאה ה-19 החליטה הקיסרות האוסטרית לפעול ליצירת נוכחות בנויה מרשימה בירושלים העות'מאנית, וזאת כמשקל נגד לנוכחות הצרפתית כבעלת החסות על האינטרסים הקתוליים ונציגות הכס הקדוש בארץ הקודש. הקונסול האוסטרי הראשון בירושלים, יוזף פיצאמאנו, איתר חלקת אדמה בפינת ויה דולורוזה ורחוב הגיא, וקיבל למיזם את אישורו של הנסיך פרידיננד מקסימיליאן (אחיו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) בעת ביקורו בירושלים ב-1855. על הבנייה הופקד המהנדס אנטון אנדליכר (Anton Endlicher). שתי מחצבות נרכשו באזור ירושלים לחציבת האבנים ששימשו לבניית המבנה המרשים. חפירת יסודות המבנה החלה ב-1855, ואבן הפינה הונחה בערב השנה החדשה 1856. מזכיר המשלחת הדיפלומטית האוסטרית לשער העליון כתב כך לווינה: ”זה לא יהיה רק ההוספיס הנאה ביותר, כי אם הבניין המוצק ביותר בכל רחבי המזרח, כראוי לעוצמת המדינה הקתולית שיזמה אותו”.
הבנייה הושלמה ב-20 באוקטובר 1858. ב-19 במרץ 1863 נחנכה הקפלה בבניין בתכנונו של היינריך פון פרסטל, והוגדר תפקידו של המבנה - לשמש אכסניה לצליינים נוצריים שבאו מאוסטרו-הונגריה.
האכסניה נחנכה רשמית על ידי הקיסר פרנץ יוזף בעת מסעו בארץ ישראל בסוף שנת 1869. הוא התארח באכסניה בעת הביקור בירושלים ובבית לחם, שהקפיד לשוות לו אופי של מסע צליינות. על פני השנים הבאות הייתה הצליינות לארץ הקודש תחביב נפוץ בקרב העשירים ובני האצולה באוסטריה, והחל משנות ה-90 של המאה ה-19 נפוצה גם אצל בני המעמד הבינוני והאיכרים.
זרם הצליינים לירושלים פסק עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בניגוד למוסדות הצרפתיים המתחרים, שפעולתם הופסקה בידי השלטונות העות'מאניים בהיותם רכוש אויב, המשיכה האכסניה האוסטרית לפעול ולארח אנשי שלטון וצבא אוסטריים, שכן האימפריה האוסטרו-הונגרית נחשבה בת ברית לאימפריה העות'מאנית. בתום המלחמה ועם כיבוש ירושלים בידי הבריטים, הפקיע השלטון הצבאי הבריטי את המבנה והפך אותו לבית יתומים בחסות הכנסייה האנגליקנית. עם התבססות שלטון המנדט הבריטי התחדשה תנועת הצליינות, והחל מ-1923 שבה האכסניה למלא את ייעודה באירוח צליינים, אך תנועה זו נחלשה עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936. בשנת 1932 הכין האדריכל והצייר לאופולד קרקואר תוספת לקומה העליונה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה שוב הפקיעו הבריטים את בניין האכסניה, ובמשך שבועות אחדים הוא שימש מחנה מעצר לאנשי כמורה ונזירים נתיני הרייך השלישי, שבהמשך הוגלו מן הארץ. בתחילת 1948 הפכו הבריטים את המבנה לבית חולים צבאי, אך חודשים אחדים לאחר מכן עזבו את הארץ בעוד ירושלים הופכת לזירת קרבות עקובה מדם. הצלב האדום החל לנהל את בית החולים, ונזירות אוסטריות שימשו בו אחיות. בתום המלחמה, כשעברה העיר העתיקה לשליטת ירדן, המשיכו הירדנים להפעילו כבית חולים. לבית חולים זה הובהל המלך עבדאללה הראשון כשהוא פצוע אנושות לאחר שנורה בהתנקשות בהר הבית ב-20 ביולי 1951, ובו מת מפצעיו. חוסיין מלך ירדן, נכדו של עבדאללה, שהיה עמו כנער בעת ההתנקשות, ערך ביקור ממלכתי בבית החולים ב-1961.
במלחמת ששת הימים ב-1967 עברה השליטה בעיר העתיקה ועמה האכסניה האוסטרית לידי ישראל. עוד שנים אחדות המשיך לפעול בית החולים בבניין האכסניה, אך מצבו הלך והידרדר עד שלא עמד עוד בסטנדרט הראוי לפעול כבית חולים, ופעולתו הופסקה. ב-1985 הוחזר הבניין לידיים אוסטריות, והוא שוקם, שופץ ושב לפעול כבית הארחה לצליינים ולתיירים.
תיאור המבנה

הכניסה לאכסניה ממפלס הרחוב היא דרך גרם מדרגות כפול שבאמצעו מוצב פסלה של הבתולה מריה ותינוקה ישו. האכסניה עצמה היא מבנה מלבני. במקורו היו למבנה שתי קומות, והקומה השלישית נוספה בשנת 1895. הקומה השלישית בנויה בסגנון מודרני יותר  מאשר שתי הקומות הראשונות, ומהווה שבירה מסוימת של האופי האדריכלי של הבניין. תופעה זאת של הוספת קומה נוספת למבנה אופיינית לעיר העתיקה של ירושלים עקב מיעוט השטחים הפנויים בה להתרחבות, דבר שאילץ להרחיב את הבתים על ידי בניית קומות נוספות באופן המהווה, לעיתים, שבירה של התוכנית האדריכלית המקורית של הבניין.
חזית המבנה מעוטרת בפסי אבן בצבעים אדום ולבן. עיטורים אלו נבעו, ככל הנראה, מהשפעת סגנון הבנייה הממלוכי. אלמנט זה, הקרוי אבלק, רווח מאוד בבנייה הממלוכית, ודוגמאות ממנו מצויות אף בהר הבית. ניתן לראות בהשפעה זו ניסיון של אדריכל הבניין אנדליכר לשלב בבניין סגנונות בנייה מקומיים. גם חזית כנסיית אלכסנדר נייבסקי בנויה מקווי לבנים בצבעים אדום ולבן. סגנון המשלב בנייה בשני גוני צבע היה גם מקובל מאוד באירופה בתקופת הרנסאנס ובאימפריה העות'מאנית במאה התשע עשרה. עם זאת, פרופ' יהושע בן אריה מצטט את הסופר גרמני נוימן, שטען שהסיבה לשימוש באבן לבנה ואדומה היא בשל צבעי דגל אוסטריה.
בקומה הראשונה של המבנה נמצא אולם הקבלה של האכסניה ובו תמונת דיוקן של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף. בקצה הימני של המסדרון קפלת תפילה מקושטת וצבעונית ביותר. בקצה השמאלי של המסדרון קפיטריה בסגנון אירופי היוצאת לגינת המבנה, ובתפריטה מאכלים אוסטריים טיפוסיים כגון שניצל וינאי, זאכרטורטה ואפפלשטרודל.
בקומה השנייה של המבנה ישנו טרקלין מפואר בסגנון אירופי מהמאה התשע עשרה. קירות הטרקלין מצופים בעיטורים ובציורים ורצפת הטרקלין מחופה בעץ. הטרקלין משמש כאולם קונצרטים, ושילוב הטרקלין האירופי עם נוף הרובע המוסלמי שנשקף מחלונותיו יוצר מראה מיוחד במינו.
בקומה השלישית מסדרון ארוך ומשני צדדיו חדרי מגורים.
גולת הכותרת בעיני רבים הוא גג המבנה ממנו נשקף נוף יוצא דופן של העיר העתיקה. הקרבה היחסית להר הבית מאפשרת תצפית טובה אל המקום הקדוש. מהגג נשקפים גם בתיה של העיר החדשה ובולטים בהם במיוחד צריח בית החולים האיטלקי (משרד החינוך), בניין עיריית ירושלים, ומבני המתחם הצרפתי. בעיר העתיקה נצפים היטב שער שכם, מצדו הפנימי, כיפות כנסיית הקבר, בית הכנסת החורבה, כנסיית הגואל ומנזר סן סלוודור, צריחי מסגדים, וכיפות בתי הרובע המוסלמי שלמרגלות האכסניה.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים - הבניה בעיר העתיקה, הוצאת כתר, עמ' 155 - 156, 1993.
דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
יהושע בן-אריה, עיר בראי תקופה, א, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1979.
הערות שוליים

↑  H. Wohnout, Das Österreichische Hospiz zur Heiligen Familie, Böhlau 2000
↑  [ההוספיס האוסטרי ב"בתים מבפנים" https://batim.itraveljerusalem.com/tour/%D7%94%D7%94%D7%95%D7%A1%D7%A4%D7%99%D7%A1-%D7%94%D7%90%D7%95%D7%A1%D7%98%D7%A8%D7%99-3/]
↑  י' בן אריה, ירושלים - עיר בראי תקופה', המאה ה-19, הוצ' יד בן צבי 1978, עמ' 122
↑  ירושלים יפה מגבוה: נקודות תצפית מיוחדות על הבירה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597061605171  LCCN: n88159338  NKC: kn20031215008  VIAF: 147855664   WorldCat (עם VIAF): 147855664
ביתא

ערך זה עוסק בכפר פלסטיני בנפת שכם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 ראש העיר:  מחמוד ברהם
 שטח:  76 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  8,800 (2006)
 קואורדינטות:  32°08′38″N 35°17′09″E﻿ / ﻿32.143787°N 35.285845°E﻿ / 32.143787; 35.285845
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) ביתא(למפת צפון השומרון רגילה) ביתא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ביתא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בֵּ֫יתַא (בערבית: بيتا, מארמית: "הבית") הוא כפר פלסטיני בנפת שכם שבמרכז השומרון, 13 ק"מ מדרום-מזרח לשכם. הכפר מורכב מחמש חמולות, הכוללות שלושים משפחות.
בית הספר הראשון נפתח בכפר בשנת 1952 (לפני כן, הילדים למדו במסגדים), והוא שימש גם את הכפרים מסביב. בשנת 1954 נפתח בכפר גם בית ספר לבנות.
היישוב נחשב למוקד כוח של תנועת הפת"ח, אך ראש העירייה הקודם, ערב א-שורפא, היה איש חמאס. ראש העירייה הנוכחי הוא מחמוד ברהם.
היסטוריה

בכפר נמצאו שרידים מהתקופה העות'מאנית הקדומה והוא מוזכר ברישומי המס מ-1596 כמאכלס 50 משפחות ששילמו מיסים בסך 8,000 אקצ'ה על יבולי דגנים, זיתים, צאן וכוורות דבורים.
במאה ה-18 הפך הכפר לאחד מ-24 כפרי הכס שבהם ישבו מוח'תארים בארמון, או מצודה ושלטו על האזור.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל מתואר ביתא ככפר גדול עם פרוור דרומי, המקבל מים מבארות, מוקף במטעי זיתים ומשמש כבירת המחוז.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל נמנו בכפר 883 תושבים.
הכפר מחולק לשני מתארים גאוגרפיים: ביתא אל-פוקא (עליון) וביתא א-תחתא (תחתון), ולכן לעיתים הוא מכונה: "הביתות".
תקריות בזמן האינתיפאדה הראשונה

בינואר 1988, בזמן האינתיפאדה הראשונה, עצר כוח של חטיבת גבעתי 12 מתושבי ביתא וחווארה שנחשדו כפעילי טרור על ידי שירות הביטחון הכללי. בהוראת המג"ד, הכו החיילים את הפלסטינים הכפותים. לאחר חשיפת הפרשה לציבור במאי 1989 נקבע שזו הייתה פקודה בלתי חוקית בעליל. בעקבות בג"ץ יהודה מאיר הועמד המג"ד לדין צבאי ובשנת 1991 הורד לדרגת טוראי.
ב-6 באפריל 1988, חול המועד פסח תשמ"ח, יצאה קבוצה של כ־20 נערות ונערים מאלון מורה בליווי של שני מבוגרים לטיול באזור, כשפניהם למבצר החשמונאי תל ארומה. אחד מהם היה רומם אלדובי, צעיר שהורחק משכם בעקבות ניסיונותיו החוזרים לפרוץ למתחם קבר יוסף, ומאוחר יותר טען חבר הכנסת חיים רמון שאלדובי ביצע בשכם ירי ללא אזהרה. אלדובי הוא שהקים את ישיבת 'עוד יוסף חי' בקבר יוסף.
נסיבות האירוע (אנ') שנויות במחלוקת. לדברי המטיילים, בעת שאכלו ארוחת בוקר ליד מעיין קטן בשדות הכפר ביתא, החלו ערביי הכפרים ליידות בהם אבנים. בתגובה, המאבטח רומם אלדובי ירה בהם, ומהירי נהרג מוסא סאלח, תושב הכפר. כתוצאה מכך אימאם הכפר הודיע ברמקולים על התקפת המטיילים. בעקבות זאת הקיפו מאות תושבי הכפרים באזור ותקפו באבנים את קבוצת המטיילים, שישבה אותה עת בגיא הסמוך. אלדובי ירה בתת-מקלע עוזי שבידו לעבר התושבים. לאחר ויכוח קצר עם המדריך השני החליפו השניים כלי נשק. אלדובי ירה לעבר קבוצת פלסטינים והרג אחד מהם. אחד התושבים ניסה לפרוק את אלדובי מנשקו אך אלדובי ירה, הרג אותו ופצע תושבים אחרים.
לאחר זמן מה הושגה הסכמה, שלפיה ייפסק יידוי האבנים וכך גם היריות. המטיילים הובלו לכפר כשהם מוקפים בתושבי המקום, והמדריכים מכוונים את נשקם כלפי מעלה. בהגיעם לפאתי הכפר, אישה, אחותו של ההרוג הראשון שהיא גם אשת הפצוע שניסה לפרוק מאלדובי את נשקו הטיחה לבנה בראשו של אלדובי. בעקבות זאת נורה צרור מרובהו של אלדובי (יש הטוענים שירה באוויר אך רובהו נתפס והוטה) וכתוצאה מהירי נהרגה נערה יהודייה בת 14 בשם תרצה פורת, והחלה התקפה נמרצת על המטיילים. במהלך האירוע נפצעו רוב המטיילים היהודים וכן חלק מתושבי הכפר, אחד מהם מת מפצעיו מאוחר יותר. מדריך ומארגן הטיול מנחם אילן איבד את הכרתו. רומם אלדובי נפצע באופן קשה.
סיפורי הנערות והנערים שודרו באותו ערב בשידורי החדשות של הטלוויזיה הישראלית. בתגובה לאירוע פוצצו חבלני צה"ל 16 מבנים בכפר, אחד מהם עקב פעולות בעלי בתים אלו בעת האירוע, ובאישור הפרקליטות הצבאית. בין הבתים שנפגעו היו גם שני בתים שלא אושרו להריסה, וכן בתים של תושבים שהגנו על הנערות והנערים.
בעקבות האירועים נערך דיון בכנסת, אשר פירט את דו"ח צה"ל ולפיו התברר שהיו שלושה הרוגים מתושבי הכפר, בני 17, 18 ו-22.
האגודה לזכויות האזרח התלוננה על פעולות צה"ל באירוע. מאוחר יותר תושבי הכפר פוצו בידי צה"ל על הנזקים לבתיהם.
במאה ה-21

החל ממאי 2021 ערכו תושבי הכפר הפגנות ואירועי מחאה נגד הקמת המאחז אביתר בסמוך לכפר. ההפגנות פוזרו על ידי חיילי צה"ל בכדורי ספוג ובנשק חם. לפי עיתון הארץ, באירועים אלה, שלגרסת דובר צה"ל כללו התפרעויות אלימות של תושבי הכפר, נהרגו שבעה מתושבי הכפר, ורבים אחרים נפגעו. לטענת גדעון לוי גרסת דובר צה"ל אינה נתמכת בחלק מהראיות המצולמות לאירועי המחאה. באירוע נוסף נהרג מאש צה"ל שרברב שלגרסת הפלסטינים היה בדרכו לעבודה. באף אחד מהמקרים הללו לא הוחלט להעמיד את החיילים לדין. באירוע נוסף נהרגה מאש צה"ל עאישה נור עזגי איגי, אזרחית אמריקאית-טורקית בת 26, בעת שהשתתפה בהפגנה בכפר.
הערות שוליים

↑  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G., "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement - Palestine Exploration Fund., 1905, עמ' 356-343
↑  Claude Reignier Conder and Horatio Herbert Kitchener, Survey of Western Palestine, 1882, עמ' 334
↑  Palestine Census 1922 (עמ' 28), sub-district of Nablus, טבלה IX
↑  ד"ר אורי מילשטיין, ‏כך נולדה תרבות כיסוי התחת בצמרת הצבא, באתר מעריב אונליין, 5 בדצמבר 2015.
↑  חדשות⁩, 18 מאי 1987⁩ — צה״ל הוציא צו הגבלה נדיר נגד מזכיר גרעין שנם של גוש אמונים (כתבה)
1 2 3 4  ישיבת הכנסת על דו"ח צה"ל בעניין אירועי הכפר ביתא (אתר הכנסת)
↑  סרט של הלל ליברמן על קבר יוסף (יוטיוב). ליברמן נרצח ב-2001 בשבת שובה ה'תשס"א בדרכו רגלית לקבר יוסף לאחר שזו ננטשה בידי צה"ל לאחר פרשת מדחת יוסף ימים אחדים קודם לכן.
↑  זכרונותיהם מנקודות מבט שונות של משתתפי הטיול בכפר ביתא וחיילים שפעלו שם בעקבות מאמר באתר המקוון של nrg יהדות
↑  בשבע 284: על הנרצחים, באתר ערוץ 7 כתבה על דורון מהרטה מהרוגי הטבח בספריית מרכז הרב, וממטפליו של רומם אלדובי
↑  דברי גדעון גיתאי, על ההיתר שניתן בידי אמנון סטרשנוב (באתר "הגדה השמאלית" בתגובה למאמר שם)
1 2  'משרד הביטחון שילם פיצויים במסגרת הסכם פשרה פי חמישה ממה שהתכוון', 30 בספטמבר 1990, כתבת הארץ
↑  פגיעות הומניטריות בכפר ביתא אתר הארגון לזכויות האזרח
↑   גדעון לוי ואלכס ליבק, כפר אחד, מחאה אחת, חמישה חודשים, שבעה הרוגים, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2021.
↑   גדעון לוי ואלכס ליבק, בדיקת "הארץ": 18 מקרי הרג וירי, ואיש לא הועמד לדין, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2021.
↑   פעילה אמריקנית נורתה ליד שכם, צה"ל: "הנושא בבדיקה", באתר חדשות 13, 6 בספטמבר 2024
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467466105171 
עיריית ביתא
מסגד בכפר ביתא
דרך עפר בביתא שנהרסה באמצעות דחפור צבאי למניעת הגעת תושבים להפגנה נגד מאחז אביתר, ינואר 2022
ארי הרו

ארי הרו (באנגלית: Ari Harow; נולד ב-1973) הוא לשעבר ראש הסגל במשרד ראש הממשלה, מנכ"ל ארגון ידידי הליכוד בארצות הברית ומנהל לשכתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו בתקופת כהונתו השנייה (2008–2009).
ביוגרפיה

הרו נולד בבוורלי הילס, לוס אנג'לס, ילדם השני של זוג יהודים אמריקאים דתיים. הוריו, גלנדה וד"ר אד הרו נפגשו בבני עקיבא. לאחותו הגדולה בת' יש תסמונת דאון. בנוסף לה, יש להרו שני אחים ביולוגיים וכן שלושה אחים שהוריו אימצו במהלך השנים. משפחת הרו עלתה לישראל בשנת 1985, כשהוא היה בן 12, ואחרי כחצי שנה במרכז קליטה עברה לגור בגינות שומרון. הוא למד בישיבה התיכונית בקרני שומרון ולאחר מכן בישיבת הכותל. שירת בצה"ל בחטיבת גולני ואחר כך חזר לארצות הברית, שם למד וקיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה בברוקלין קולג'. אחר כך למד וקיבל תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

בשנת 2002, בגיל 29, החל לשמש כיועצו של בנימין נתניהו לקשרי חוץ והממונה על גיוס תרומות חו"ל. חזר לארצות הברית, ובין השנים 2003 ל-2006 היה מנכ"ל ארגון ידידי תנועת הליכוד שם. ביולי 2007 חזר לישראל ומונה ליועצו של נתניהו לענייני חוץ. בפברואר 2008 מונה כמנהל לשכתו של נתניהו, בעקבות פרישת המנהלת הקודמת, איילת שקד. שימש בתפקיד עם כניסתו של נתניהו למשרד ראש הממשלה ופרש ממנו בתחילת 2010, מסיבות בריאותיות (מחלת לב). בתקופת עבודתו כמנהל לשכת נתניהו נחשב כרב השפעה וכמי שהצליח לרכך במידה רבה את החיכוכים האישיים ששררו בלשכת נתניהו עד הגיעו.
במרץ 2010 הקים חברה פרטית לייעוץ ולפיתוח עסקי בשם "3H גלובל". בספטמבר 2013, לקראת מינויו לראש הסגל במשרד ראש הממשלה, חתם הרו על הסכם ניגוד עניינים שבו התחייב להתנתק מהחברה.
במרץ 2014 מונה לראש הסגל במשרד ראש הממשלה, במקומו של גיל שפר שפרש והחל מספטמבר 2014, עת הודיע אייל חיימובסקי על פרישה, שימש גם כממלא מקומו של מנהל לשכת נתניהו.
בינואר 2015 עזב את לשכת ראש הממשלה, ועבר לעבוד במטה הבחירות של הליכוד.
הרו הוא תושב העיר מודיעין, היה נשוי לנעמי, ממנה התגרש ב-2017, ואב לארבעה ילדים. נשוי לטליה פולק.
קריירה > הסתבכות בפלילים

בדצמבר 2015 נחקר בחשד שפעל בניגוד עניינים בזמן שהועסק בלשכת נתניהו וביולי 2016 נחקר שוב. בפברואר 2017 הודיעה המשטרה כי התגבשה נגדו תשתית ראייתית לשוחד, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, קשירת קשר לפשע והלבנת הון. באוגוסט 2017 חתם על הסכם עד מדינה בתיק 1000 ותיק 2000, במסגרתו יורשע בהפרת אמונים, ייענש בעבודות שירות למשך חצי שנה וייקנס ב-700 אלף ש"ח. בפברואר 2018 דווח כי הרו יעיד נגד נתניהו גם בתיק 4000.
באוגוסט 2020, הוגש נגדו כתב אישום. הרו הואשם במרמה והפרת אמונים, בחשד כי מכירה פיקטיבית של חברת הייעוץ "3H גלובל", איפשרה לו להיכנס לתפקיד ראש הסגל של נתניהו בשנת 2014, בעודו ממשיך להחזיק בה ונהנה מרווחיה. האישום הוגש בהתאם להסכם עד המדינה. בינואר 2024 הורשע במסגרת הסדר הטיעון, ובאפריל 2024 נגזר עונשו: חצי שנת עבודות שירות וקנס של 700 אלף ש"ח.
הערות שוליים

↑  צביקה קליין ואריאל כהנא, "ארי שבחבורה", מקור ראשון, 29 ביולי 2016
↑  By ARI HAROW, Happy birthday Beth, The Jerusalem Post, ‏22 ביוני 2018
↑  רוני סופר, מנהל לשכת ראש הממשלה פורש עקב מחלה, באתר ynet, 11 במרץ 2010
↑   גידי וייץ, מגייס התרומות של נתניהו חשוד שביצע עסקה פיקטיבית ב-3 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2016
↑  ברק רביד, גיל שפר, ראש הסגל של נתניהו, סיים את תפקידו, באתר הארץ, 9 במרץ 2014
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏ארי הרו התאושש מהר: הוא שוב בדרך לחתונה, באתר מעריב אונליין, 16 באפריל 2018
↑  עומרי אפרים, הבכיר לשעבר בלשכת נתניהו שנחקר: ארי הרו, באתר ynet, 16 בדצמבר 2015
↑  אלי סניור, המשטרה: תשתית ראייתית לשוחד נגד ארי הרו, ראש הסגל לשעבר של רה"מ, באתר ynet, 23 בפברואר 2017
↑  אלי סניור, נחתם הסכם עד מדינה: ראש הסגל לשעבר יעיד נגד נתניהו, באתר ynet, 4 באוגוסט 2017
↑  גלעד צוויק, כך נכנעה הפרקליטות לארי הרו בתמורה לעדותו נגד נתניהו, באתר ישראל היום, 7 ביולי 2021
↑  ארי הרו יעיד נגד ראש הממשלה נתניהו גם בתיק 4000, באתר גלובס, 25 בפברואר 2018
↑  אור רביד, ‏כתב אישום נגד ארי הרו בגין מרמה והפרת אמונים, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2020
↑  דניאל דולב‏, כתב אישום הוגש נגד ארי הרו, עד המדינה בפרשת נתניהו, באתר וואלה, 17 באוגוסט 2020
↑  אברהם בלוך, ‏במסגרת הסדר טיעון: ארי הרו הורשע במרמה והפרת אמונים, באתר מעריב אונליין, 31 בינואר 2024
↑  גלעד מורג, חצי שנת עבודות שירות ו-700 אלף ש' קנס לעד המדינה בתיקי נתניהו, באתר ynet, 8 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012782374105171
ססק פברגאס

פרנססק "ססק" פברגאס אי סולר (בקטלאנית: Francesc "Cesc" Fàbregas i Soler; נולד ב-4 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
פברגאס החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ברצלונה, אך הוחתם על ידי ארסנל בספטמבר 2003, וביסס את מעמדו כקשר המרכזי וכמנהל המשחק של ארסנל במהלך עונת 2004/2005, לאחר שמספר שחקני מפתח סבלו מפציעות. לאורך השנים שלו בארסנל הוא שבר מספר שיאי מועדון, וזכה למוניטין של שחקן מחונן. ב-2011 שב לקבוצת נעוריו ברצלונה. ב-2014 חזר ללונדון, ליריבתה של ארסנל, צ'לסי.
ב־2019 עבר מצ׳לסי למונקו.
הוא החל את קריירת הנבחרות שלו כשייצג את ספרד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17 שנערך בפינלנד ב-2003. לאור ביצועיו הטובים בארסנל הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד כבר ב-2006. הוא השתתף בכל משחקי הנבחרת במונדיאל 2006 והיה שותף מרכזי לזכייתה ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012.
קריירת מועדונים > בצעירותו

פברגאס נולד בעיירה וילאסאר דה מאר שבפרובינציית ברצלונה לפרנססק פברגאס האב, בעלים של חברה לניהול נכסים, ולנוריה סולר, שהייתה הבעלים של חברת מגדנאות. מאז ילדותו היה פברגאס אוהד של ברצלונה. הוא החל את הקריירה שלו בעמדת הקשר האחורי, אך היה גם מבקיע שערים מצטיין, ולעיתים הבקיע למעלה מ-30 שערים בעונה עבור קבוצת הנוער של המועדון.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה בארסנל

פברגאס חשש מכך שלא יזכה לדקות משחק רבות בברצלונה, ובספטמבר 2003 החליט לחתום במועדון הלונדוני ארסנל. הוא התקשה להסתגל לחיים בבירת הממלכה המאוחדת, אך לבסוף התיידד עם חברו לקבוצה פיליפ סנדרוס, שהיה דובר ספרדית, והוא סייע לפברגאס להתאקלם באנגליה. כיוון שהיה בן 16 הוא לא היה אמור לשחק בהרכב הראשון, אך צפה ולמד שיטות משחק חדשות מפטריק ויירה ומז'ילברטו סילבה במקביל ללימודי אנגלית. למרות זאת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-23 באוקטובר 2003, במשחק גביע הליגה באצטדיון הייבורי מול רותרהאם יונייטד. פברגאס הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ארסנל שמשתתף במשחק רשמי של הקבוצה הבוגרת, והוא עשה זאת בגיל 16 שנים ו-177 ימים. לאחר מכן הפך למבקיע הצעיר ביותר בתולדות המועדון, לאחר שכבש שער בניצחון 5 - 1 על וולבס. אף על פי שארסנל זכתה באליפות הפרמייר ליג ללא הפסד בעונת 2003/2004, פברגאס לא היה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקנים כיוון שלא נטל חלק במשחקי הליגה.
רק בתחילת עונת 2004/2005 החל להשתתף במשחקי ארסנל באופן קבוע. משחקו הראשון באותה עונה היה מול מנצ'סטר יונייטד במסגרת מגן הקהילה. בעקבות פציעתו של הקשר הצרפתי פטריק ויירה הוא פתח בארבעה משחקי פרמייר ליג ברציפות. הוא זכה לביקורות טובות על ביצועים במשחקים הללו, ואף הבקיע שער בניצחון 0–3 על בלקברן רוברס, שבזכותו הפך למבקיע הצעיר ביותר בליגה בתולדות ארסנל. פברגאס זכה להשתתף במשחקים נוספים בכל המסגרות לאחר פציעתם של אדו וז'ילברטו סילבה. במהלך עונת 2004/2005 של ליגת האלופות הוא הבקיע שער בניצחון 1–5 על רוזנבורג, ובעקבות כך דורג במקום השני בטבלת כובשי השערים הצעירים של הטורניר. בסיום העונה הוא זכה בתואר ראשון עם ארסנל לאחר שפתח בהרכב בניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA.
קריירת מועדונים > ההשתלבות בהרכב הפותח

לאחר שוויירה עזב ליובנטוס קיבל פברגאס את חולצה מספר 4 של ארסנל, ושיחק באופן קבוע בקישור לצדו של ז'ילברטו סילבה. הוא השתתף ב-49 משחקים בסך הכול בעונת 2005/2006. למרות גילו הצעיר הוא זכה לתשומת לב רבה בגלל מעורבותו הגבוהה בסגל הבכיר. יתר על כן, כיוון שפברגאס היה קטן יותר ופחות אגרסיבי בהשוואה לוויירה, היה חשש כי הוא לא יצליח לחפות על עזיבתו של הצרפתי. הוא הצליח להפריך את החששות, אימץ לעצמו סגנון משחק עצמאי והצטיין במיוחד במשחקי ליגת האלופות מול ריאל מדריד ויובנטוס. במשחק מול הקבוצה מאיטליה הוא הבקיע את השער הראשון ובישל את השער השני לתיירי הנרי, והוכיח כי ביכולתו לבצע תיקולים חזקים כמו ויירה. הוא השתתף במשחק הגמר מול קבוצת נעוריו ברצלונה, אך ארסנל הפסידה בתוצאה 1–2 וסיימה את העונה ללא תואר.
החשיפה התקשורתית הגדולה של פברגאס הובילה לכך שבמהלך הקיץ הופצו שמועות רבות על מעבר שלו לקבוצה אחרת; ריאל מדריד הביעה עניין בהחתמתו על חוזה לטווח ארוך אף על פי שהוא היה חתום על חוזה בארסנל, אך מאמן ארסנל ארסן ונגר הודיע כי ארסנל תסרב לכל הצעה. בספטמבר 2006, כשנותרו לו שש שנים בחוזה, הציעה לו ההנהלה לחתום על חוזה לחמש שנים ועל אופציה לשלוש שנים נוספות, וב-19 באוקטובר החליט פברגאס לקבל את ההצעה. החוזה היה חריג באורכו, ופברגאס אמר כי הסיבות להסכמתו הן סגנון המשחק של ארסנל בראשותו של ונגר.
בעונת 2006/2007 לא זכתה ארסנל בתואר כלשהו, ואף הפסידה לצ'לסי בגמר גביע הליגה. אולם, פברגאס התבלט כאחד משחקני המפתח היצירתיים בקבוצה, והשתתף בכל אחד ממשחקי הליגה. הוא פתח את העונה עם שער בניצחון 0–3 על דינמו זאגרב במוקדמות ליגת האלופות. בפרמייר ליג הוא בישל 13 שערים, ודורג במקום השני בטבלת המבשלים. הוא נכלל בנבחרת השנה של אופ"א לשנת 2006, ובינואר 2007 זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג. הוא היה מועמד לזכייה בתואר כדורגל השנה של התאחדות שחקני הכדורגל האנגלים ובתואר הכדורגלן הצעיר של השנה בליגה האנגלית, אך הפסיד בשתי ההתמודדויות לכריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר יונייטד. ביוני 2007 נבחר פברגאס לשחקן העונה של ארסנל, לאחר משאל שבו קיבל 60% מהקולות.
עונת 2007/2008 החלה עם תחושת חוסר ודאות עבור ארסנל. דייוויד דין, סגן היושב-ראש של המועדון, עזב בעקבות סכסוכים בהנהלה, וזמן קצר לאחר מכן עזב תיירי הנרי. גם מעמדו של ונגר במועדון היה בסכנה. פברגאס היה מודע לגודל הציפיות ממנו כאחד השחקנים הבכירים בארסנל, אך הביע את ביטחונו בכך שיעמוד בהן. הוא החל את העונה בצורה טובה, הבקיע ובישל שערים, ובאתר של ESPN נטען כי ההצלחה של ארסנל היא בזכותו. בזכות יכולתו הגבוהה הוא נבחר על ידי האוהדים לשחקן החודש של המועדון בין אוגוסט לאוקטובר, והיה מרכיב מרכזי במשחקים בליגת האלופות באותה עונה, כאשר במשחק הגומלין מול מילאן הוא הבקיע את השער שבזכותו העפילה הקבוצה לרבע הגמר.
פברגאס הצליח לזכות במספר תארים אישיים, אף על פי שהמועדון לא זכה בתארים כלשהם. בתום העונה הוכתר פברגאס כמלך הבישולים של הליגה, עם 19 בישולים. ב-11 באפריל 2008 הוכרז כי הוא היה מועמד בפעם השנייה ברציפות לפרס כדורגלן השנה מטעם התאחדות שחקני הכדורגל ולפרס הכדורגלן הצעיר של העונה; מאוחר יותר הוא זכה בתואר הכדורגלן הצעיר של העונה, ונבחר לנבחרת העונה של אופ"א. הוא זכה גם בתואר שחקן העונה באתר הרשמי של ארסנל.
קריירת מועדונים > כקפטן ארסנל

ב-24 בנובמבר 2008, לאחר 14 משחקי ליגה, הוחלט כי פברגאס יחליף את ויליאם גאלאס בתפקיד הקפטן של ארסנל. אולם, במהלך המאבק על האליפות לאחר פתיחת עונה לא טובה נפצע פברגאס בברך במשחק מול ליברפול, ונעדר מהמגרשים למשך ארבעה חודשים. ארסנל לא הצליחה לזכות בתואר כלשהו גם בעונה זו, סיימה במקום הרביעי בליגה והודחה בחצי גמר ליגת האלופות.
פברגאס החל את עונת 2009/2010 בצורה טובה, ובמשחק הליגה הראשון הבקיע שער ובישל שניים נוספים בניצחון החוץ 1–6 על אברטון. ארסנל העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שני ניצחונות על סלטיק בסיבוב המוקדמות האחרון, אך בהמשך נקלעה לרצף תוצאות לא טובות ששיאן בהפסדים למנצ'סטר יונייטד ומנצ'סטר סיטי. ארסנל הצליחה לחזור ולזכות בניצחונות, כשפברגאס מבקיע ומבשל מספר שערים, והגיעה לרצף של 13 משחקים ללא הפסד. ב-31 במרץ 2010, במהלך המשחק הראשון ברבע גמר ליגת האלופות מול ברצלונה, נפצע פברגאס ברגלו זמן קצר לפני שהבקיע את שער השוויון בבעיטת עונשין מ-11 מטרים בשלהי המשחק. הוא נעדר מששת משחקי הליגה הנותרים וממשחק הגומלין בספרד, וגם בסיום עונה זו נותרה ארסנל ללא תואר. עם זאת, הוא נבחר לאחד משחקני נבחרת השנה של איגוד הכדורגלנים המקצוענים.
גם לפני עונת 2010/2011 נמשכו השמועות על מעברו של פברגאס לברצלונה, והנהלת ארסנל אף דחתה הצעה רשמית בגובה 35 מיליון אירו. אף שלאורך רוב העונה הייתה הקבוצה בהנהגת פברגאס בתחרות צמודה עם מובילות הליגה, סדרה של תוצאות כושלות הובילה לעונה נוספת ללא תואר כלשהו. עונה זו הייתה מוצלחת פחות עבור פברגאס מבחינת הבקעת שערים, עם שלושה שערי ליגה בלבד, על אף שהשתתף במספר משחקים כמעט זהה לעומת העונה הקודמת. מנגד שמר פברגאס יכולתו הטובה בבישול שערים, עם 14 בישולים לאורך העונה.