stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמונד ספנסר
הערות שוליים

↑  Edmund Spenser, Poetry Foundation
1 2 3  Edmund Spenser, Encyclopaedia Britannica
↑  Hadfield, Andrew. Edmund Spenser: A Life. Oxford University Press. 2012,
↑  ראו בוויקיפדיה האנגלית: (Nine years' War (Ireland.
↑  Edmund Spenser, Shepheards calendar: containing twelve eclogues proportionable to the twelve months/edited with introduction & notes, by C.H. Herford, London: Macmillan, 1907
↑  .Mackail, J. W, The springs of Helicon; a study in the progress of English poetry from Chaucer to Milton, London: Longmans, Green, 1909
↑  Francis Turner Palgrave, Essays on The Minor Poems of Spenser, in "The complete works of Edmund Spenser" edited by Grosart, Vol IV, London, 1882
↑  Francis T. Palgrave, The Golden Treasury, London: Macmillan, 1903
↑  Edmund Spenser, The Fairie Queene, edited by John Upton, London, 1758
↑  Ben Jonson, Timber edited by Felix E. Schelling, Boston: Ginn & company, 1892
↑  Edmund Spenser, Lilian Winstanley, The Fowre Hymns, Cambridge: University Press, 1930
1 2  Samuel Taylor Coleridge, Coleridge's essays & lectures on Shakespeare : & some other old poets & dramatists, London: Dent, 1914
↑  Edmund Spenser, The Faerie Queene, Book I, edited by Kate M. Warren, London: Constable, 1919
↑  Edmund Spenser, The Poetical Works of Edmund Spenser, edited by Selincourt and Smith, London: Oxford University Press, 1921
↑  R. Rapin, Reflections on Aristotles Treatise of Poesie, לונדון: הרינגמן, 1674
↑  Thomas Warton, Observations on the Fairy Queen of Spenser, Vol I, London, 1820
↑  Richard Hurd, Hurd's Letters on chivalry and romance : with the third Elizabethan dialogue, London: H. Frowde, 1911
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268349905171  PLWABN: 9810666790905606  BIBSYS: 90092509  BNE: XX874032  BnF: cb121566133 (data)  CANTIC: a11209069  CiNii: DA01698391  GND: 118616129  ISNI: 0000 0001 2331 1088  LCCN: n78081910  LNB: 000016050  MusicBrainz: 9414bf13-c454-4522-a3b2-797d27c06239  NDL: 00457297  NKC: jcu2011624675  NLA: 35516497  NLG: 121606  NLK: KAC199626089  NSK: 000007194  NTA: 068963424  RERO: 02-A022813762  SELIBR: 205656  SNAC: w65719q9  SUDOC: 085812242  Trove: 981321  VcBA: 495/116512  VIAF: 100170015   WorldCat (עם VIAF): 100170015 
הדף הראשון של האקלוג של חודש אפריל
שער המהדורה הראשונה של "מלכת הפיות" (1590)
הבלוט נייט בראון, אונה וסנט ג'ורג' (1860)
פרנק סי. פאפה, הנסיך ארתור פוגש את הגמד ביער
סמואל פאלמר, סר גויון מפותה על ידי פיאדריה לאיים הקסומים (1849)
ויליאם בלייק, אדמונד ספנסר (1800-1803~)
דיוקן של אריוסטו (1532)
אביבה אפל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1944 (בת 80) ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 
אביבה אפל (נולדה ב-25 במרץ 1944) היא שחקנית, במאית, מנהלת אמנותית של "תיאטרון פלייבק משחק מהחיים", לשעבר נשיאת ארגון פלייבק העולמי ומחלוצות תיאטרון פלייבק בישראל.
נולדה ברוסיה ועלתה לארץ מפולין ב-1950.
בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ובעלת תואר מוסמך בלימודי נשים ואומנויות משלוחת אוניברסיטת לסלי בנתניה.
למדה בלונדון טיפול באמנויות, גשטלט ופסיכודרמה.
שחקה בעבר בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, התיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת, "הערב אימפרוביזציה" של פיטר פריי ועוד.
עוסקת בתיאטרון פלייבק בהקשרים אמנותיים, חברתיים וטיפוליים. מופיעה, מלמדת ומעבירה השתלמויות במוסדות שונים.
תיאטרון פלייבק

אפל החלה את הקריירה בתיאטרון פלייבק כשחקנית בקבוצת תיאטרון: "Theater Of Spontaneity International" - תיאטרון פלייבק עם אנסמבל בינלאומי שהופיע באנגליה, שוודיה, נורווגיה, פינלנד, איטליה, גרמניה, צרפת, ארצות הברית ואוסטרליה. התמחתה בבית הספר לפלייבק בארצות הברית בניהולו של ג'ונתן פוקס ממציא השיטה. בשנת 1991 חזרה לישראל והקימה את "תיאטרון פלייבק - משחק מהחיים",
אחרי שלימדה פלייבק במכללות ואוניברסיטאות (בהן: לסלי קולג', אוניברסיטת חיפה, מכללת דוד ילין) והכשירה שחקנים ומנחים לפלייבק, הקימה בשנת 2004 יחד עם נורית שושן, את בית הספר הראשון לפליבק בישראל שלוחה של בית הספר המרכזי בארצות הברית.
אביבה מנחה בהצגות פלייבק –בהופעות הפתוחות לקהל – בתיאטרון הסימטה ביפו ובבית תמי ברחוב שינקין בתל אביב.
בשנת 2006 נבחרה לנשיאת ארגון תיאטרוני פלייבק הבינלאומי (IPTN), תפקיד אותו מילאה עד 2011. במסגרת תפקידה, אפל מרצה, מלמדת ומנחה בכנסים ובמרכזי פלייבק ברחבי העולם.
ראובן פלדמן

ראובן פלדמן (29 בדצמבר 1899 – 7 באפריל 1990), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "הרב ראובן פלדמן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2561
↑  מנימוסי בעלי הבתים, דבר, 5 בפברואר 1936
משכיר החנות עונה, דבר, 11 בפברואר 1936
↑  אזכרה לר' צבי רפאלי טפט, דבר, 28 באוגוסט 1938
↑  קרן הלואות של סוחרי מכולת, דבר, 29 ביוני 1939
1 2 3  נתן דונביץ, גיזרה בחזית הבחירות - מפלגה מחזרת אחר חנוונים, הארץ, 6 ביולי 1951
↑  על מצב הסוחרים הזעירים בת"א, הארץ, 19 בינואר 1938
על מצב המסחר הקמעוני, הארץ, 22 ביוני 1938
↑  קרית ספר, הארץ, 14 באפריל 1939
↑  ארגון סוחרי המכולת, הארץ, 30 באוגוסט 1939
↑  שיתוך הסוחרים בת"א בקביעת המחירים, הַבֹּקֶר, 1 בספטמבר 1939
↑  הלואות לסוחרי מכלת וסיוע למחוסרי פרנסה, המשקיף, 28 בנובמבר 1939
↑  סוחרי המכולת בחיפה למלחמה על קיומם, הַבֹּקֶר, 27 בדצמבר 1939
↑  הקמעונאים משמיעים תביעותיהם לשלטונות, המשקיף, 27 באפריל 1943
↑  בין חנווני המכולת, דבר, 25 במרץ 1940
↑  'מהפכה' בארגון סוחרי המכולת, המשקיף, 16 באוגוסט 1940
↑  אספה כללית של סוחרי המכולת בת"א ויפו, דבר, 10 בנובמבר 1941
↑  כנוס ארצי של סוחרי המכלת, הארץ, 16 במרץ 1949
↑  מסיבה להרב ראובן פלדמאן, הצופה, 3 בנובמבר 1942
↑  הכתרתו של הרב ראובן פלדמן לרב דבית הכנסת בשכונת מונטיפיורי, הצופה, 18 באוקטובר 1945
↑  הרב ל. פלדמן נרשם בספר הזהב של הקק"ל, הַבֹּקֶר, 18 באוגוסט 1950
↑  החזית הדתית המאוחדת, הצופה, 21 בינואר 1949
↑  מזכיר סוחרי המכלת ברשימת מפא"י, חרות, 26 ביוני 1951
↑  מהפכת נפל של מפא"י בהתאחדות הסוחרים, מעריב, 2 ביולי 1951
↑  סוחרים רבים נגד התאחדותם, דבר, 3 ביולי 1951
↑  נסיון מפא"י לפלג את ציבור הסוחרים, חרות, 28 ביוני 1951
↑  הרב פלדמן אינו מייצג את הסוחרים, חרות, 29 ביוני 1951
↑  בן גוריון בא להציל משרתו של הרב פלדמן, חרות, 3 ביולי 1951
↑  ג. זילברשטיין, הרב פלדמן והציונים הכלליים, הארץ, 8 ביולי 1951
↑  פלדמן סולק מארגון המכלת, מעריב, 16 באוגוסט 1951
↑  הרב פלדמן שוחרר מארגון סוחרי המכלת, הארץ, 17 באוגוסט 1951
↑  הדלת בסכנה, מעריב, 5 בספטמבר 1951
↑  צבור הסוחרים נאמן להתאחדות הסוחרים, חרות, 19 בספטמבר 1951
↑  פורק "אוצר הסוחר" של הרב פלדמן, חרות, 5 ביוני 1958
↑  הרווחים של קמעונאי המכולת יועלו ב-20%, הארץ, 25 ביולי 1952
↑  י. שדמי, החנוונים שנה אחר הפילוג, מעריב, 5 בספטמבר 1952
↑  למוכרי סיגריות, הצופה, 20 ביולי 1953
↑  השמטה, שערים, 22 בינואר 1954
↑  נסתיים הוויכוח על חוק הדיינים, הצופה, 27 ביולי 1954; המשך
↑  הושלמו רשימות המועמדים לכנסת, הארץ, 10 ביוני 1955
↑  י. שדמי, הרב פלדמן חזר לסוחרים, מעריב, 17 באוגוסט 1955
↑  חברה לאספקה לחנויות מכולת, הארץ, 13 בנובמבר 1958
↑  סודיות תמוהה, מעריב, 18 בנובמבר 1958
↑  חנוונים קובלים על השגת גבול, מעריב, 5 במאי 1959
↑  לוח החברה, מעריב, 11 ביוני 1964
↑  המשטר המושחת והסוחר, חרות, 30 באוקטובר 1959
ההפגנה נגד ר' בנימין מינץ, חרות, 17 באוגוסט 1960
מה צפוי לפליישר, חרות, 30 בדצמבר 1962
עודד ליפשיץ (מחזאי)

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1981 (בן 43) קריית אתא, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  ניו סקול 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (2012) 
 
ההצגה "הילדה שהיא בעצם מריצה" מאת עודד ליפשיץ בבימויה של עדנה שביט
ההצגה "כיסא" מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ
ההצגה "צוצי" מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ
ההצגה "פרפטואום מובילה" מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ
ההצגה "רקוויאם לדניאל" מאת ובבימויו של עודד ליפשיץ
עודד ליפשיץ (נולד ב-22 בנובמבר 1981) הוא מחזאי ובמאי ישראלי.
כתיבה ובימוי

2012
המחזה "קיגלר: חייו ומותו" עלה באוקטובר בבימוי המחבר בפסטיבל עכו ועלה בתיאטרון אנסמבל הרצליה.
באוגוסט 2012 זכה בפרס ברנשטיין לספרות על המחזה "אלברט".
המחזה "הנה עולה האור מאחורי" עלה בקריאה מבוימת באפריל בפסטיבל תיאטרון בActors center, בלונדון.
2010 – 2011
כתב את המחזה "הנה עולה האור מאחוריי" שהשתתף וזכה בפרס בתחרות המחזות 'שוק המחזות 2010' בהיידלברג ולאחר מכן השתתף וזכה בפרס ראשון ב'פותחים במה' של תיאטרון בית ליסין 2010.
כתב את המחזה "אפשר לעשות עם זה משהו" שזכה בפרס ציון לשבח במסגרת פסטיבל 'צו קריאה 5#' בצוותא 2010 בבימויה של טל ברנר.
כתב וביים את ההצגה "ים-יבשה" בשיתוף מדרשת עיון ההצגה קיבלה 'ציון לשבח' מאת נציגי סל תרבות ורצה בבתי ספר בארץ.
כתב וביים את ההפקה "פרפטואום מובילה", כמורה בחוג לתיאטרון שעלתה עם תלמידי ובוגרי החוג.
כתב וביים את המחזה "רקוויאם לדניאל" שהשתתף בפסטיבל אקט 2 בחיפה.
2008 – 2009
כתב את המחזה "הילדה שהיא בעצם מריצה" בבימויה של עדנה שביט, כהפקה של החוג לתיאטרון. (2009)
כתב את המחזה" סוניה ובובק" שעלה בפסטיבל 5th international play festival באוהיו (2007) בשיתוף שחקנים וצוות מקומיים. המחזה זכה במקום הראשון בתחרות כתיבת מחזות של החוג לתיאטרון, והועלה במסגרת הפרס כקריאה מבוימת במסגרת פסטיבל עתיד התיאטרון 2 בצוותא. ב-2008 עלה המחזה כהפקת בית של תיאטרון תמונע, כחלק מההצגה 'ביחד'.
כתב וביים את המחזה "כיסא" במסגרת פרויקט במה לבנה באוניברסיטת תל אביב. ההצגה עלתה כהצגה אורחת בתיאטרון הערבי עברי ביפו. (2009)
כתב וביים את המחזה "צוצי" עבור פסטיבל Smallבמה 7. ההצגה זכתה בשלושת פרסי הפסטיבל: ההצגה, המחזה והשחקן (יערה רשף) הטובים ביותר. ההצגה השתתפה כחלק מרפרטואר תיאטרון תמונע.
כתב את המחזה "עכשיו מול הקיר", שעלה בתיאטרון צוותא על ידי קבוצת תיאטרון התנועה "הקופסה". (2008).
לקריאה נוספת

גיליון 35 של כתב העת תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, בעריכתם של פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד, הוקדש ליצירתו של עודד ליפשיץ והוא כולל ריאיון מקיף ומספר מחזות:
הנה עולה האור מעליו - עמ' 4 - 10.
באתי אל העולם (מערכה ראשונה), עמ' 11 - 38.
איש גבוה אישה שמנה, עמ' 39 - 53.
כסא, עמ' 54 - 79.
סוניה ובובק, עמ' 80 - 94.
רקוויאם לדניאל, עמ' 95 - 110.
המחזה הילדה שהיא בעצם מריצה ראה אור בכתב העת "תיאטרון", גיליון מספר 26, עמ' 83 - 125.
ליפשיץ כתב את ספר השירה שמש תחת ים (הוצאת גוונים, 2004).
הערות שוליים

↑   יאיר אשכנזי, החדשנות התיאטרלית, החיבה לגברים צעירים והעימות עם רפול: חייה של הבמאית עדנה שביט היו מחזה בלתי שגרתי, באתר הארץ, 17 ביולי 2015
↑  ציפי שוחט, המחזאי רון גואטה זכה במקום הראשון בפסטיבל "צו קריאה" בצוותא, באתר הארץ, 28 ביוני 2010
↑  טל לוין, עכבר העיר, הוכרזו הזוכים בפסטיבל פותחים במה, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2010
↑  ציפי שוחט, חמישה מחזות ישראלים מקוריים יעלו בלונדון בבימוי בריטי, באתר הארץ, 10 באפריל 2012
↑  "אפשר לעשות עם זה משהו" באתר תיאטרון תמונע
↑  מיכאל הנדלזלץ, על החיים ועל המוות, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2012
↑  מיה סלע, פרס ברנשטיין יוענק למתן חרמוני ועודד ליפשיץ, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2012.
↑  נבחרו המחזאים זוכי מפעל הפיס, באתר הבמה, 18 במרץ 2013
↑  תמר רותם, הגיליון החדש של כתב העת "תיאטרון" הוקדש ליצירתו של עודד ליפשיץ, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2013
↑  המחזה "הילדה שהיא בעצם מריצה" ראה אור בתוך: פרופ' גד קינר וד"ר חיים נגיד (עורכים), תיאטרון: רבעון לתיאטרון עכשווי, גיליון מספר 26, עמ' 125-83.
↑  ההצגה "קיגלר", באתר פסטיבל עכו
↑  ציפי שוחט, הצגות פוליטיות בעונה של אנסמבל הרצליה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010983759205171  ISNI: 0000 0000 8127 0838  LCCN: no2005003983  VIAF: 48952775   WorldCat (עם VIAF): 48952775
אלי כהן (במאי)

| --- | --- |

אלי כהן (מימין) עם שמעון לב-ארי ושי דנון בהצגה "מחכים לגודו". צוותא, 1973.
 לידה:  18 בדצמבר 1940 (בן 84) חדרה, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי
 פרופיל ב-IMDb
 
אלי כהן (לעיתים נקרא: אלי מדורסקי; נולד ב-18 בדצמבר 1940 בחדרה) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. התפרסם כבמאי הסרטים "שתי אצבעות מצידון", "הקיץ של אביה" ו"עץ הדומים תפוס".
ביוגרפיה

בצה"ל שירת כמפקד להקת הנח"ל. בין השנים 1963–1967 למד תיאטרון ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1970–1971 למד בבית הספר לקולנוע בלונדון (אנ').
ביוגרפיה > משחק

בסוף שנות ה-60, במקביל לסיום לימודיו, החל לשחק בתיאטרון ובקולנוע, בדרך כלל בתפקידי הגבר הצעיר והנאה.
ביוגרפיה > משחק > בתיאטרון

בתיאטרון זווית: ב-1966 שיחק בהצגה "הדיבוק מנווה שאנן" מאת עמיצור אילן שביים אברהם אסיאו.
בתיאטרון זווית: ב-1967 שיחק בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים ראובן מורגן.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1968 שיחק בהצגה "הביתה" מאת הרולד פינטר שביים לאונרד שך; בהצגה "אנריקו" מאת לואיג'י פירנדלו שביים גרשון פלוטקין ובהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקהאר שביים שמואל בונים ובהצגה "הנרי הרביעי" מאת שייקספיר שביים שמואל בונים. ב-1967 שיחק בהצגה "הפטנט" מאת אן ג'ליקו שביים שומאל בונים. ב-1969 שיחק בהצגה "ליזיסטרטה" מאת אריסטופאנס שביים עודד קוטלר.
בתיאטרון צוותא: ב-1969 גילם את התפקיד הראשי לצד מרים ברנשטיין כהן בהצגה "לא ביום ולא בלילה" מאת אברהם רז שביים ארנון תמיר..
בתיאטרון הבימה: ב-1971 גילם את אלוורו בהצגה "השושנה המקועקעת" מאת טנסי ויליאמס שביים מייקל מיצ'ם. ב-1973 גילם את בריק בהצגה "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס שביים מייקל מיצ'ם.
שלוש פעמים גילם את אסטרגון לצד שמעון לב-ארי שגילם את ולדימיר בהצגה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט: בפעם הראשונה, ב-1966, במסגרת הצגה שהועלתה על ידי החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב בבימויה של עדנה שביט; בפעם השנייה, ב-1974 הופיעו בצה"ל ובתיאטרון צוותא בבימויה של שביט; ובפעם השלישית, ב-1980.
ביוגרפיה > משחק > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1967 גילם את נוסי - הטירון שהשבוי הערבי חוטף ממנו את הנשק - בסרט "סיירים" שכתבו אברהם הפנר ואורנה ספקטור וביים מיכה שגריר. באותה שנה השתתף כהן בסרט "הוא הלך בשדות" שכתב וביים יוסף מילוא (ע"פ הספר "הוא הלך בשדות" של משה שמיר). ב-1968 גילם את אלי בסרט "אסירי החופש" שכתבו יגאל לב, נתן שחם ויונה זרצקי שגם ביים. הסרט עסק בחופשה בת 24 שעות שמקבלים שלושה אסירים וכלל סצנת אהבה בין אלי כהן ודליה פרידלנד שנחשבה נועזת בישראל של אותם זמנים. הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפסטיבל קאן ב-1968 וזכה לציון לשבח בפסטיבל הסרטים "פנום פן" 1968. ב-1969 שיחק בסרט "חמישה ימים בסיני" שביים מאוריציו לוצ'ידי. ב-1972 שיחק בסרט "לא ביום ולא בלילה" שביים סטיבן הילארד שטרן ע"פ מחזה מאת אברהם רז. לסרט זה גם כתב את התסריט לצד גיזה סלונים.
בשנת 1974 גילם את גד בסרט התנ"כי "סיפור יעקב ויוסף".
ב-1979 גילם את דמותו של יוחנן המטביל בסרט העלילתי "ישו" (אנ') - הפקה זרה, במימון ארגון אוונגליסטי, שצולמה בישראל.
ב-1988 גילם את מקס גנץ בסרט " הקיץ של אביה" שכתב לצד גילה אלמגור וחיים בוזגלו וביים בעצמו. ב-1998 גילם את אלפרד בסרט "סודות משפחה" שכתבו יהודית קציר, שמי זרחין ואיתן ענר וביימה ניצה גונן. ב-2001 גילם תפקיד אורח - דוד של מאור (עדי טרר) - בסדרה "פלורנטין". ב-2007 גילם את דן בסרט "החוב" שכתבו עידו רוזנבלום ואסף ברנשטיין שגם ביים. בין השנים 2008–2010 גילם את אורי שדות בסדרה "עד החתונה" שכתב אבנר ברנהיימר וביימו דפנה לוין ועודד לוטן. ב-2013 גילם את זינגר בסדרה "בני ערובה" שביימו רותם שמיר ועמרי גבעון. ב-2013 שיחק בסרט "ההיא שחוזרת הביתה" שכתבה וביימה מיה דרייפוס. ב-2016 גילם את מאיר בסרטה של יעל קיים "ההר" וגילם את קרלו בסרטה של דורית חכים "ירח בבית 12".
הערות שוליים

1 2  שרית פוקס, פגישה לאין קץ, מעריב, 17 באוקטובר 1980המשך המשך
↑  נחמן בן עמי, אחורה בזעם, קדימה - במבוכה, מעריב, 30 באוקטובר 1966
↑  חוה נובק, לא ביום ולא בלילה, דבר, 26 בדצמבר 1968
↑  זאב רב-נוף, באנו, חטפנו, ברחנו, דבר, 13 באוקטובר 1967המשך
↑  זאב רב-נוף, על קצה המזלג, דבר, 18 באפריל 1968
↑  דליה פרידלנד בקולנוע, באתר הבית של דליה פרידלנד
↑  חוה נובק, "לא ביום ולא בלילה" בהוליווד, דבר, 30 בנובמבר 1972
↑  הסרט הופק לטלוויזיה האמריקאית כסרט טלוויזיה, בשני פרקים. בישראל הוצג בקולנוע כסרט עלילתי.טלילה בן זכאי, פעם הנרי ה-8, פעם יעקב אבינו, מעריב, 19 ביולי 1974
↑  יוסי ביילין, לפני ואחרי, דבר, 21 במרץ 1974
↑  יוסי ביילין, כמעט כמו כולם, דבר, 7 בנובמבר 1974
↑  חולקו הפרסים בפסטיבל הסרט, דבר, 31 באוקטובר 1976
↑  שלושה ברמה, דבר, 16 בספטמבר 1977
↑  פרטי הסרט "שלושה ברמה" בשרות התשלומים של ממשלת ישראל
↑  דליה רביקוביץ', זהב במים, מעריב, 7 ביולי 1980
↑  שרית פוקס, דיסניאיילנד, מעריב, 7 באוגוסט 1980
↑  אלתרמניה, באתר "הבמה"
↑  רוזנטאליס, דיוקן עצמי, באתר "הבמה"
↑  גדר, חומה, גבול..., 2006, באתר רשות השידור, 22 במאי 2008
↑  צה"ל הפיק סרט על מלחמת לבנון, מעריב, 16 בפברואר 1986
↑  שאול דישי, אלפיים צופים קיבלו באהדה את "שתי אצבעות מצידון", מעריב, 16 במאי 1986
↑  דורון פישלר, מאה הסרטים הישראליים הנצפים בכל הזמנים, באתר עין הדג, 25 בספטמבר 2016
↑  מאיר שניצר, זה שיורה, זה שחוטף, זה שתקוע בבוץ, חדשות, 8 באוגוסט 1986
↑  יוסף ולטר, שתי אצבעות של צה"ל בפסטיוואל הסרטים בקאן, מעריב, 9 במאי 1986
↑  כהן חתם על השיר בשם "אלי מדורסקי", שם נעוריה של אמו, חיים קינן, השירים הגדולים: סרטים, מחזות זמר, סדרות טלוויזיה, מפעלי תרבות וחינוך בע"מ, תל אביב 1999
↑  "מנורת הכסף"-השם העברי שיחליף את "האוסקר ישראלי", מעריב, 9 באוגוסט 1988
↑  אמיר פלג, "מנורת הכסף" למצטייני הקולנוע הישראלי, חדשות, 19 בספטמבר 1988
↑  יובל רובין, אלי ביים את הסרט של גילה, כל העיר, 12 באוגוסט 1988
↑  "הקיץ של אביה״ – גילה אלמגור ואלי כהן זכו במקום השני בפסטיבל ברלין, חדשות, 28 בפברואר 1989
רונן טל, "הקיץ של אביה" במקום הראשון בפסטיבל בספרד, חדשות, 30 באוקטובר 1989
↑  ניר בכר, הצגת הקולנוע הראשונה - לבית־הספר החדש לקולנוע יש כבר בית, מורים, קפטריה ותוכנית הוראה. נותרו עדיין כרטיסים בודדים לשנת הלימודים הבאה, כל העיר, 4 באוגוסט 1989
↑  אסף טל, "ואנו שנינו ניצבים לנוכח כלל ישראל, החרב" – על הסרט "המריבה", באתר יד ושם
↑  אלי אשד, הזקן מנהריים, באתר "האייל הקורא", 12 בינואר 2003
↑   הורה 79, קדימון הסרט  באתר יוטיוב
↑  לירון סיני, "הורה 79": הורה - ההיא בלי ההיי, באתר ynet, 26 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310987005171  PLWABN: 9810680098705606  BnF: cb14088331d (data)  GND: 139516727  ISNI: 0000 0001 1522 9383  LCCN: no97079935  MusicBrainz: 67dfe08e-33e5-4fdf-8dfe-9944680387c3  NLK: KAC2020S5099  NTA: 075237903  SNAC: w6cw92sr  SUDOC: 199214840  VIAF: 78846701   WorldCat (עם VIAF): 78846701
משה קפטן

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1971 (בן 53)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי תיאטרון
 פרופיל ב-IMDb
 
משה קפטן (נולד ב-27 ביוני 1971) הוא במאי תיאטרון ותוכניות מציאות. מכהן כמנהל האמנותי בפועל של תיאטרון הבימה ובמאי תוכניות טלוויזיה, כגון: הזמר במסכה, הישרדות אקס פקטור ו-The Voice. בשנת 2019 היה שותף לבימוי האירוויזיון שהתארח בתל אביב, וביים את התכנית האמנותית במופע טלוויזיוני זה.
ביוגרפיה

קפטן גדל בבת-ים כבן בכור והתחנך בישיבת בני עקיבא "אדרת". במסגרת שירותו הצבאי פיקד על מקהלת הרבנות הצבאית ואף השתתף כזמר בלהקה. בגיל 27 יצא בשאלה. בהמשך, סיים לימודי תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 ביים לראשונה את מופע הפסטיגל, ובשנת 2000 נבחר לשמש כבמאי משנה להפקת "עלובי החיים" בהפקה מסחרית במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. בשנת 2006 זכה בפרס הבמה לילדים ונוער, עבור בימוי ההצגה "שומבצל" בתיאטרון המדיטק. בשנת 2007 מונה לתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק, במתחם המדיטק בחולון וכיהן בתפקיד זה ארבע שנים. בשנת 2008 זכה בפרס הבמאי ע"ש יוסף מילוא, המוענק מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, התיאטרון הקאמרי ומפעל הפיס, עבור בימוי ההצגה "כנר על הגג". בשנת 2011 מונה למנהל האמנותי של פסטיבל ישראל, ירושלים. ב-2014 מונה לבמאי הבית של תיאטרון הבימה. ב-2016, עם פרישתו של המנהל האמנותי של הבימה אילן רונן מונה עד ידי דירקטוריון התיאטרון לתפקיד ממלא מקום המנהל האמנותי. החל מאוקטובר 2017 מכהן קפטן כמנהלו האמנותי של התיאטרון הלאומי.
ב-2014 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "היחידה" שבה מקימים קבוצת ידוענים להקה צבאית לכאורה, ובה שימש כבמאי הלהקה. קפטן השתתף גם בעונה השנייה של התוכנית, ששודרה בשנת 2016 וכן השתתף בעונתה השלישית, ששודרה החל מספטמבר 2018.
אחיו השני גיל קפטן הוא שחקן וזמר, ואחיו הקטן ניר קפטן, הוא שחקן, זמר-יוצר, כתב טלוויזיה, ושדרן רדיו.
עבודותיו

לאורך דרכו ביים קפטן הצגות, מחזות זמר ואופרה:
בתיאטרון הספרייה: "יוסף וכתונת הפסים" (2000), "האסופית" (2001), "צ'ריטי המתוקה" (2002), "משתגעים מאהבה" (2003), "קופהקבנה" (2004), "משה - המחזמר" (2005), "אוויטה" (2007) ועוד.
בתיאטרון המדיטק: "שמריהו" (2005), "פינוקיו" (2005), "שומבצל" (2006), "עץ הדומים תפוס" (2007), "ציפור הנפש" (2009), "לרקוד עם אבא" (2009), "הכבש ה-16" (2009), "דו-רה-מו!" (2010),
בתיאטרון באר שבע: "הנערה מן הכפר" (2007);
בתיאטרון בית ליסין: "אבניו קיו" (2007), "בחורים טובים", "האמת", "שם פרטי", "אחרון ימיה", "33 וריאציות", "עובד בשביל שניים".
בתיאטרון הקאמרי: "סאלח שבתי" (2008), "כנר על הגג" (2008), "ינטל" (2009), "זהר", "קומדיה של טעויות", "פאנק רוק", "שיער" (2015);
בתיאטרון הבימה: "כתם לידה" (2010), "ארוחה עם אידיוט" (2010), "אם יש גן עדן" (2011), "רעל ותחרה" (2012), "גבירתי הנאווה" (2013), "זרעים של שתיקה" (2014), "רעל ותחרה", "חיזור גורלי" (2014), "נעצר בחצות" (2015), "אוויטה" (2015), "פליישר" (2016), "עלובי החיים" (2016), "סימני דרך" - מחזמר המבוסס על הביוגרפיה של נעמי שמר (2017),״מיקה שלי״ - מחזה המבוסס על שיריו של יאיר רוזנבלום - בימוי וכתיבת נוסח המחזה (2018), "שייקספיר מאוהב", "המורדים", "אביב מתעורר", " מאחורי הגדר", "גבעת חלפון אינה עונה" (2019, על פי הסרט מ-1976), "מאמא מיה!" (2019), "עקומים", "לילה אחד באפריל", "מצדה 1942" (2020), "עוד חוזר הניגון" (2021), "הכבש השישה עשר" (2021), "את שאהבה נפשי" (2021), "השנה היפה בחיי" (2022), "מלאכת החיים" (2023), "הגברת הראשונה" (2023)
באופרה הישראלית: "אליסה בארץ הפלאות" (2010);
הפקות מסחריות: ביניהן "הפסטיגל (1998)", "בת הים הקטנה" (1999), "קטנטנות" (2002), "תום סויר והאקלברי פין" (2003), "אלאדין" (2004), "שיר נולד" (2005), "צלילי המוסיקה" (בכיכובה של רמה מסינגר) (2005), "היפה והחיה" (2006), "נרניה" (2007), "אוליבר" (2008), "זורו" (2009), "שורת המקהלה". הרבה לשתף פעולה עם המפיקים יוכלמן אשר ויריב יפית.
כיהן כמנהל האמנותי של מחזות המחזמר שרק" ו"בת הים הקטנה". קפטן היה גם הבמאי של מופע הבידור - pop up music בחנוכה בשנת 2018 ומופע הבידור Next בשנים 2020, 2021 ו-2022.
חיים אישיים

קפטן היה נשוי לשחקנית מאיה מעוז ולהם שני ילדים: מיקה ואדם.
ב-15 באפריל 2022, קפטן יצא מהארון בראיון שפורסם בידיעות אחרונות.
הערות שוליים

↑  תמר רותם, משה קפטן מונה לבמאי הבית של תיאטרון הבימה, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2014
↑  רן בוקר, משה קפטן מונה למנהל האמנותי של הבימה, באתר ynet, 12 באפריל 2016
↑  בשיתוף קרן אור הפקות
↑  קופרודוקציה עם תיאטרון חיפה
↑  איתי סגל, "החשש לאכזב את ההורים שלנו הוא כנראה משהו שאין לו גיל": אחרי שנים של הסתרה, משה קפטן יוצא מהארון, באתר ynet, 15 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299201705171  ISNI: 0000 0004 0192 4969  LCCN: no2020116827  VIAF: 297009368   WorldCat (עם VIAF): 297009368
אייל וייזר

| --- | --- |

וייזר, 2009
 לידה:  8 בפברואר 1975 (בן 49) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מחזאי ובמאי
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 
מימין לשמאל: נתלי פיינשטיין, איציק גולן, יובל אברמוביץ', אפרת ארנון; בהצגה "שופרא", תיאטרון תמונע
נטע וינר על כרזת ההצגה "זו היא הארץ", תיאטרון תמונע
מיכל ויינברג על כרזת ההצגה "מיין ג'רוזלם", תיאטרון תמונע
יפעת ישראלי, אביטל אדר; בהצגה "הוקי-פוקי", תיאטרון תמונע
מימין לשמאל: מיכל ויינברג, מולי שולמן, עירית נתן בנדק, אפרת ארנון, אברום הורוביץ; בהצגה "איכה", תיאטרון תמונע
מימין לשמאל: עירית נתן בנדק, אפרת ארנון, מיכל ויינברג, "איכה"
איילת רובינסון ונדב בושם; בהצגה "ותו לא", תיאטרון תמונע
אייל וייזר (נולד ב-8 בפברואר 1975) הוא מחזאי ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה

אייל וייזר נולד בתל אביב. הוא בוגר מחזור ל"ח בבית הספר למשחק בית צבי. לאחר לימודי המשחק המשיך ללימודי תואר ראשון ותואר שני בכתיבה ובימוי בחוג לאמנויות הבמה באוניברסיטת תל אביב, שבמהלכם זכה בשתי מלגות לימודים לכתיבה מקרן שרת אמריקה ישראל. וייזר הוא בוגר קורס המנחים בתיאטרון החדר וכמו כן בוגר הסדנא השנתית לאמנות המיצג בבמת "מיצג/מקלט 209" בהנחייתה של תמר רבן.
הוא נבחר בין עשרת נבחרי השנה של התיאטרון הישראלי לשנת 2005 ו-2008 (העיתון "מעריב" ו"נענע10").
בעבר פעל וייזר ככתב תרבות במספר עיתונים: 360 מעלות, העיר, מקור ראשון, טיים אאוט תל אביב, מארב – מגזין מקוון לאמנות, תרבות ומדיה ובזמן תל אביב מקבוצת מעריב.
וייזר ערך עבודות תחקיר עבור מספר בתי הפקה ותקשורת, עבד כקופירייטר במשרד הפרסום ראובני פרידן וכמו כן שימש כלקטור בתיאטרון הבימה וכחבר ועדת הפרינג' בתיאטרון המעבדה בירושלים.
כיום וייזר הוא חבר הוועדה האמנותית בתיאטרון תמונע, מנחה באוניברסיטה הפתוחה, ומורה למשחק ולכתיבה.
ביולי 2012 זכה בפרס רוזנבלום לאמנים מבטיחים.
שופטי הוועדה (יהואש הירשברג, סופי מוסקוביץ', סיקי קול, גד קינר ודורון רוזנבלום) כתבו בנימוקיהם:
עבודתו של וייזר בתור כותב ובמאי הטקסטים מצטיינת בהיקף כמותי מרשים (שמונה פרויקטים בשבע שנים) וברמה איכותית יוצאת דופן מכל בחינה שהיא – בחירת הנושאים, העיצוב הז'אנרי והתחביר הפרפורמטיבי. בסדרת הסאטירות שלו לא נרתע וייזר מלבקר בחריפות ובתעוזה, שלא נצפו כמותן על הבימה הישראלית מאז ימי הסאטירות 'המיתולוגיות' של חנוך לוין, בחוליה של החברה הישראלית והמציאות הפוסט מודרנית האוניברסלית, המנוכרת ונטולת החמלה. בשרשרת המונולוגים בותו לא מכוון וייזר את חציו נגד הרעות החולות במנטליות הישראלית – הצביעות, האלימות הכבושה, ההתחסדות הסנובית ועוד. שופרא הוא ייצוג מבריק בטירופו של הבלבול, התסביכים, הדחפים המעוותים וחיפושי הזהות בדור הישראלי הצעיר, הגדל בצל מבוי פוליטי סתום והתפרקות ערכית. באייכה וייזר משנה את המפתח הז'אנרי, ובסגנון של שירי ילדים חושף חרדות, אובססיות והיבטים מוצנעים ודחויים בהוויה הישראלית והכלל-אנושית. הוקי פוקי מוביל בתבנית מטא-תאטרונית של חזרה בתיאטרון פרינג', את האכזריות, יצרי ההשפלה, ההשפעות של סינדרום השואה והסטראוטיפים הגזעניים המופנמים בהוויה הישראלית עד אבסורד, ואילו הפרויקט החדש זו היא הארץ – סלון דחויי היצירה הציונית הוא יצירה רב-תחומית, המשלבת יוצרים במדיות שונות, כמענה חלופי ביקורתי לפרס האמנות הציונית.
פסגת הישגיו של וייזר עד כה היא הפרויקט מיין ג'רוזלם – המופע של סבינה סאובר, המעצבת ביוגרפיה בדיונית של צלמת ואמנית קונסטפטואלית ברלינאית, מעין "כל אישה" מערבית בימינו, שחיפושיה אחרי זהותה האותנטית מתמזגים, בשילוב עבודות וידאו היוצרות מציאות וירטואלית, בתחנות קרדינליות בהיסטוריה העולמית.