stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוריים
הערות שוליים

↑  Diplotaxis, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  .Diplotaxis DC, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  טוריים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 140
1 2 3 4 5 6  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן, משרד הבטחון - ההוצאה לאור,: החברה להגנת הטבע, 1982, עמ' 113-114
1 2 3 4 5 6 7  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 176, 199
1 2 3 4  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1989, עמ' 219
1 2  .Zohary, M, Flora Palaestina – Part One, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1966, עמ' 305-8
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, מהדורה שניה, מורחבת ומעודכנת, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987, עמ' 197, 203, 531, 561, 599
1 2  אבי שמידע, דוד דרום, מדריך פרחי הבר בישראל, צמחיית המדבר, כרך ב, ירושלים: בית הוצאה כתר, 1988, עמ' 118, 218
↑  טוריים זיפניים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח, ירושלים: העמותה לעידוד וקדום שמירת הטבע במזרח התיכון, 2008, עמ' 79-80
↑  Diplotaxis erucoides (L.) DC., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Diplotaxis erucoides, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
↑  עזריה אלון, מיכה לבנה, דוד הלר (ע), החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן, משרד הבטחון - ההוצאה לאור,: החברה להגנת הטבע, 1982, עמ' 113-114
↑  טוריים מצויים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  מילוא מ. ושמידע, א., טוריים קטנים – מין נדיר?, באתר כתב-עת "כלנית" מספר 1., ‏2014
↑  אבי שמידע, פרחי ירושלים, ירושלים: אחווה, 1986, עמ' 176
↑  Diplotaxis villosa Boulos & Jallad, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Andreas Franzke, Bibi-Rana Sharif Samani, Barbara Neuffer, Klaus Mummenhoff and Herbert Hurka, Molecular evidence in Diplotaxis (Brassicaceae) suggests a Quaternary origin of the Cape Verdean flora, Plant Systematics and Evolution 303 (4), 2018, עמ' 467-479
טוריים קטנים- איור
טוריים מצויים במועצה אזורית ברנר, ינואר 2021
טוריים מצויים עם 6 אבקנים
טוריים זיפניים בעקבה ירדן
טוריים זיפניים בירדן
טוריים מדבריים באילת
טוריים מדבריים בירדן
טוריים מצויים בירדן
טוריים מצויים
תפרחת של טוריים צרי-עלים
תקנת הרווקים

תקנת הרווקים היא תקנת חכמים שתיקנו רבני ירושלים בשנת ה'תק"ט (1749), האוסרת על בחורים רווקים לדור בירושלים אם הגיעו לגיל 20. אף שבעבר הקפידו על קיום התקנה, במהלך הדורות נחלש כוחה, וכיום לא נהוג להקפיד על כך. הרב עובדיה יוסף כתב כי הוא ביטל את התקנה סופית.
היסטוריה

בה' באייר ה'תק"ט חתמו רבני ירושלים על איסור על גברים פנויים בגילאי עשרים-שישים לדור בירושלים, סיבת התקנה הייתה לעידוד נישואים ולגדור גילויי עריות.
לרווק ניתנה כארבעה חודשים למצוא את זיווגו, אם וכאשר לא הצליח למצוא אישה הוטל עליו לעזוב את העיר, על רווקים שנשארו בעיר הוטלו סנקציות וניתנה רשות לפקידי העיר "לרדוף אותם עד חורמה".
הרווקים המגורשים קיבלו מבני העיר צידה לדרך והוצאות היציאה.
מנוסח התקנה מובן שהתקנה היא חידוש של תקנה קדומה, על התקנה חתמו רבני ירושלים, הרבנים: נסים חיים משה מזרחי, רפאל מיוחס, רפאל יצחק זרחיה אזולאי, גדליה חיון, חיים רפאל בן אשר, רפאל משה בולה, ישראל יעקב אלגאזי, ועוד.
בין האנשים שגורשו מן העיר מחמת התקנה ניתן למנות את רבי משה חגיז, יוסף וולף, אריה לייב פרומקין, ועוד.
רבי רפאל מיוחס החתום על התקנה, כתב לאחר שלוש עשרה שנה בספרו "פרי האדמה" סיבה אחרת לתקנה, לדבריו הסיבה היא חשש לריבוי אוכלוסין, דבר שיגרום לסכסוך ערבי-יהודי ועלול להגיע לסכנת נפשות, לדבריו כיוון שהסכנה חלפה התקנה בטלה.
הרב דוד בן שמעון התלונן בשנת ה'תרכ"ב על שכחת תקנה זו וקרא לחזקה, הרב ישעיה אשר זליג מרגליות בשנת תרצ"ז קרא אף הוא לחזק את תקנה זו.
מהר"ם חגיז משתמש בקיומה של התקנה כדי להוכיח ששבתי צבי לא שימש כשד"ר מטעם רבני ירושלים: "יש לתמוה איך עמד כל זמן זה שלא נשא אישה ורבני ירושלים שלחו אותו לשליח שלהם, כל זה שקר מפורסם לא היה ולא נברא אלא משל היה...
כיום

הרב עובדיה יוסף בספרו יביע אומר שנדפס בה'תשנ"ג כתב שעשרות שנים קודם לכן הוא כינס בית דין יחד עם הרב יהודה צדקה והרב בן ציון אבא שאול והם ביטלו את התקנה.
הרב יהודה ברכה העלה מספר נימוקים לביטול התקנה גם ללא כינוס בית הדין, ייתכן שהתקנה נתקנה רק בעיר העתיקה, וייתכן שמכיוון שהעיר העתיקה התרוקנה מתושביה היהודים התבטלה התקנה,
מאידך הרב יעקב יוסף (בנו של הרב עובדיה יוסף), לא קיבל את עמדת אביו וסבר שהתקנה עודנה בתוקפה. הוא קרא לחזור ולהקפיד עליה, למעט למי שדוחה את נישואיו כדי ללמוד תורה.
הערות שוליים

↑  אברהם בן יעקב,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ירושלים בין החומות קונטרס אמת מארץ, ירושלים תשל"ז, עניין ח, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'(צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  ואף מובא שר"מ חגיז גורש מהעיר בשנת תנ"ח חמישים שנה לפני התקנה
↑  נחמיה חיון, מודעא רבא, אמשטרדם תע"ד, עמ' ג. מובא אצל ש.ז. הבלין, רבי אברהם הלוי בעל גינת ורדים ובני דורו עמ' 109 הערה 278
↑  הרב מנחם מנדל משקלוב שניצל את שירותיו סידר לו דירה ברובע הארמני כדי לחמוק מהתקנה
↑  , אליעזר ריבלין,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'תולדות חכמי ירושלים, באתר היברובוקס
↑  ”שחס ושלום אם יתרבו התושבים בירושלים יגרום שהגויים יגרשו הדרים פה בזעם ובחמה ויהיה סכנת נפשות חס ושלום”
↑  רבי רפאל מיוחס,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'פרי האדמה חלק ד, הלכות שבועות עמ' כ:, באתר היברובוקס
↑  הרב דוד בן שמעון, שערי צדק שער החצר, סימן תרמ
↑  רבי ישעיה אשר זליג מרגליות,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'עמודי ארזים, עמ' כו, באתר היברובוקס
↑  נדפס על ידי רבי יעקב עמדין, תורת הקנאות, לבוב תר"ל, עמ' 36
↑  הרב עובדיה יוסף, יביע אומר, חלק ז, יורה דעה, סימן יד, סעיף קטן ג
↑  הרב יהודה ברכה,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'ברכת יהודה, חלק א, אורח חיים, סימן ל
↑  קובי נחשוני,'"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'הרב יעקב יוסף: רווק מבוגר? עזוב את ירושלים!, באתר ynet, 3 במאי 2009.
אבשלום גיסין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1896 י"א באב ה'תרנ"ו ארץ ישראל
 נהרג:  5 במאי 1921 (בגיל 25 בערך) כ"ז בניסן ה'תרפ"א
 השתייכות:  צבא האימפריה העות'מאנית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   פרעות תרפ"א
אבשלום גיסין (י"א באב ה'תרנ"ו/1896 – כ"ז בניסן ה'תרפ"א/ 5 במאי 1921) היה קצין יהודי בצבא הטורקי ומראשוני מגיני פתח תקווה, נרצח בפרעות תרפ"א.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1896 בפתח תקווה, בנו של משה גיסין. למד בבית הספר פיק"א במושבה ופעל שיחליפו את שפת הלימוד הצרפתית בשפה העברית. לאחר סיום לימודיו עבר לגימנסיה העברית ביפו והיה מראשוני תלמידיה, בשנת 1914 נסע לטורקיה ללמוד מדעים צבאיים באקדמיה הצבאית בבירה איסטנבול. סיים את הלימודים בהצטיינות, קיבל דרגת קצונה, וכאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה נשאר כמורה באקדמיה הצבאית בה למד. לאחר המלחמה וכיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים חזר לארץ וארגן צעירים בפתח תקווה להגן על היישוב מפני הערבים. הוא היה בין מייסדי אגודת הספורט המקומית "מכבי" במקום ואת תנועת "הצופים", בשלב מסוים התגורר בדרום הארץ ובירושלים ועסק במדידת קרקעות.
בשנת 1921 כשפרצו מאורעות תרפ"א ולאור האיום של התקפת ערבים על המושבות היהודיות חזר גיסין לפתח תקווה, ולאור ניסיונו וידיעותיו שרכש בבית הספר הצבאי הועמד בעמדת הפיקוד הראשונה יחד עם אברהם שפירא. ב-5 במאי נפתחה ההתקפה הגדולה על פתח תקווה על ידי ערביי הסביבה משבט אבו כישכ, ומגיני המושבה שבפיקודו התבצרו בפרדסים שבמבואותיה והערבים התארגנו בסמוך. עם תחילת הקרב יצא אבשלום מבין הפרדסים לתקוף את הערבים מעמדה נוחה ונפגע מכדורים בראשו ונהרג במקום. הוא הובא לקבורה למחרת היום בבית העלמין סגולה.
הנצחה

שמו של גיסין הונצח ברחוב ראשי בפתח תקווה, באנדרטת יד לגיבורים במתחם יד לבנים בפתח תקווה. כמו כן, קבוצת הספורט מכבי פתח תקווה נקראה על שמו, "מכבי אבשלום".
הערות שוליים

↑  התאריכים ע"פ תדהר
קת'לין קליבר

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1945 (בת 79) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידוע בשל:  הפנתרים השחורים
 השכלה:  אוברלין קולג'  בית הספר למשפט של ייל  קולג' ברנרד  בית הספר ג'ורג' 
 מעסיק:  אוניברסיטת אמורי 
 בן או בת זוג:  אלדריג' קליבר (27 בדצמבר 1967–1987) 
 
קת'לין ניל קליבר (באנגלית: Kathleen Neal Cleaver; נולדה ב-13 במאי 1945) היא פרופסור למשפטים אפרו-אמריקאית, הידועה במעורבותה בתנועת הכוח השחור ובתנועת הפנתרים השחורים.
ביוגרפיה

ג'ואט קת'לין ניל נולדה בדאלאס, טקסס, ארצות הברית ב-13 במאי 1945. הוריה היו אקטיביסטים ובוגרי אוניברסיטת מישיגן. אביה, ארנסט יוג'ין ניל, היה פרופסור לסוציולוגיה במכללת ווילי במרשל, טקסס, ואמה, פרל ג'ואט ג'ונסון, בעלת תואר שני במתמטיקה. כשהייתה בת שלוש, קיבל אביה עבודה כמנהל המועצה לחיי הכפר של אוניברסיטת טוסקגי באלבמה, והם עברו לקהילה ממעמד הביניים שעדיין שלטה בה ההפרדה הגזעית. מספר שנים מאוחר יותר הצטרף אביה למשרד החוץ של ארצות הברית. המשפחה עזבה את ארצות הברית והתגוררה בין היתר בהודו, ליבריה, סיירה לאון והפיליפינים. המגורים מחוץ לארצות הברית חשפו את קליבר לאידאולוגיות שונות, ביניהן סוציאליזם, קומוניזם ולאומיות. המשפחה חזרה לארצות הברית לאחר שאחיה של קליבר נפטר מלוקמיה והמשפחה התפרקה. קליבר למדה בפנימייה קוויקרית ליד פילדלפיה, שזמן קצר קודם לכן בוטלה בה ההפרדה הגזעית. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות ב-1963 והמשיכה את לימודיה באוברלין קולג' ולאחר מכן עברה למכללת ברנרד. בשנת 1966 היא עזבה את הקולג' לאחר שחברתה מילדות, סמי יאנג, נרצחה על ידי גברים מתנועת העליונות הלבנה, והצטרפה לארגון הוועדה הבלתי אלימה של הסטודנטים (SNCC) בניו יורק, שם עסקה בעבודת מזכירות. באותה תקופה השתנתה הסיסמה של התנועה מ"חופש עכשיו" לסיסמא "כוח שחור".
תנועת הפנתרים השחורים

קליבר הייתה אחראית על ארגון ועידת סטודנטים באוניברסיטת פיסק בנאשוויל, טנסי. בוועידה היא פגשה את אלדריג' קליבר, מתנועת הפנתרים השחורים, שנשא דברים בוועידה. הוא השתחרר ממאסר זמן קצר קודם לכן, וכתב את הספר "Soul on Ice". קליבר עברה לסן פרנסיסקו בנובמבר 1967 על מנת להצטרף לתנועת הפנתרים השחורים, ואחרי חג המולד נישאו אלדריג' וקת'לין. היא הצטרפה למפלגה זמן קצר לאחר שיואי פ. ניוטון הואשם בהריגת שוטר באוקלנד בקרב יריות. בסן פרנסיסקו הפכה קליבר למזכירת התקשורת של התנועה ועבדה על ארגון הפגנות, יצירת חוברות, עריכת מסיבות עיתונאים, עיצוב כרזות ונאום בעצרות ובטלוויזיה. קליבר יישמה את כל מה שלמדה מוועידת ה-SNCC בתנועת הפנתרים השחורים. למרות העובדה שלמעלה משני שלישים מחברי הפנתרים השחורים היו נשים, קליבר הייתה אחת מקבוצה קטנה של נשים שהיו בולטות במיוחד במפלגה, קבוצה שכללה גם את איליין בראון ואריקה האגינס. כמזכירת תקשורת, היא הייתה האשה הראשונה בגוף קבלת ההחלטות של התנועה. קליבר ארגנה כחלק מתפקידה את הקמפיין הלאומי לשחרור יואי פ. ניוטון.
המתקפה הגדולה הראשונה נגד מפלגת הפנתרים השחורים הייתה בשנות ה-60 ונערכה על ידי צוות ה-SWAT הראשון של לוס אנג'לס. עד 1971, כמעט 30 מחברי תנועת הפנתרים השחורים נהרגו. קליבר התקשתה להחלים מפטירתם של כל כך הרבה מעמיתיה והייתה מצולקת רגשית. ב-1968 היא התמודדה על מקום באספה ה-18 של קליפורניה, גם כמועמדת של מפלגת השלום והחופש. קליבר קיבלה 2,778 קולות שהיו 4.7% מסך הקולות, וסיימה במקום השלישי מתוך ארבעה מועמדים.
כתוצאה ממעורבותם בתנועת הפנתרים השחורים, בני הזוג קליבר היו לעיתים קרובות יעד לחקירות משטרה. על דירתם של בני הזוג קליבר פשטה ב-1968 החוליה הטקטית של סן פרנסיסקו בחשד להסתרת רובים ותחמושת. מאוחר יותר באותה שנה, נאמר כי אלדריג' קליבר תכנן מארב על שוטרי משטרת אוקלנד במהלכו שני שוטרים נפצעו. קליבר נפצע וחבר הפנתרים השחורים בובי האטון נהרג בקרב יריות בעקבות חילופי האש הראשוניים. הוא הואשם בניסיון רצח, ברח לקובה עת היה משוחרר בערבות, ובהמשך נסע לאלג'יריה.
באותה תקופה קליבר עזרה לספק מזון לאנשים, סיפקה טיפול רפואי למשפחות ולקחה משפחות לבקר את יקיריהם בכלא. היא גם "עזרה לארגן נופשים לריפוי לנשים שהיו בתנועת הפנתרים השחורים, נשים שחיו במחתרת, עונו והוגלו".
חיים בגלות

בשנת 1969, קת'לין התאחדה עם אלדריג' באלג'יריה. היא ילדה את בנם הראשון, זמן קצר לאחר הגעתם לאלג'יריה. שנה לאחר מכן ב-1970, היא ילדה את בתם, בזמן שהמשפחה הייתה בצפון קוריאה. אלדריג' מצא את עצמו יותר ויותר מסוכסך עם יואי פ. ניוטון, אחד ממייסדי התנועה ומנהיגיה, לגבי הכיוון שעל התנועה לקחת; ניוטון, שרק יצא מהכלא, תעל משאבים להקמה מחדש של "תוכניות ההישרדות" של הקהילה, בעוד שקליבר העדיף גישה ישירה יותר, ולעיתים אלימה. בשנת 1971, מחלוקת זו הובילה להפרדה של הסניף הבינלאומי של תנועת הפנתרים השחורים, כאשר הזוג קליבר הקימו ארגון חדש בשם רשת תקשורת העם המהפכנית. קליבר חזרה לתפקידה כמקדמת ודוברת הארגון והיא והילדים חזרו לניו יורק. ממשלת אלג'יריה לא אהבה את פעילותו החדשה ל אלדריג', והוא נאלץ לעזוב את המדינה בחשאי ולהיפגש עם קת'לין בפריז ב-1973. קליבר עזבה לארצות הברית מאוחר יותר באותה שנה כדי לארגן את חזרתו של אלדריג' ולגייס קרן הגנה עבורו. בשנת 1974 העניקה ממשלת צרפת תושבות חוקית לבני הזוג קליבר, והמשפחה אוחדה מחדש. עם זאת, לאחר שנה בלבד, בני הזוג קליבר חזרו לארצות הברית, שם נעצר אלדריג' ונשפט בגין קרב היריות ב-1968 ונמצא אשם בתקיפה. הוא נידון לחמש שנות מאסר על תנאי ו-2,000 שעות עבודות שירות. קליבר הקימה וניהלה את הקרן להגנת אלרידג' קליבר, והוא שוחרר בערבות ב-1976. מצבו המשפטי של אלדריג' לא נפתר עד 1980. במהלך שנים אלו העביר אלדריג' את דעותיו הפוליטיות ימינה.
השכלה וקריירה באקדמיה

קת'לין קליבר נפרדה מאלדריג' ב-1981 וחזרה לאוניברסיטה, שם היא קיבלה מלגה מלאה מאוניברסיטת ייל. היא סיימה את לימודיה ב-1984, פי בטא קפא ובסופה בהצטיינות עם תואר ראשון בהיסטוריה. ב-1987 היא התגרשה מאלדריג' קליבר. היא החליטה שהיא רוצה להיות עורכת דין כשצפתה בשימועי ווטרגייט בתחילת שנות ה-70. לכן, היא המשיכה ללמוד עד קבלת דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל ב-1989. לאחר שסיימה את לימודיה, היא עבדה במשרד עורכי הדין קרבת, סווין ומור והמשיכה בקריירה משפטית בבית המשפט הפדרלי השלישי לערעורים של ארצות הברית בפילדלפיה תחת השופט א. ליאון היגינבוטהם. בהמשך הפכה לחברת סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אמורי באטלנטה, חברת סגל אורחת בבית הספר למשפטים בנג'מין נ. קרדוזו בניו יורק, מרצה בבית הספר לתואר שני של אוניברסיטת ייל ומרצה בשרה לורנס קולג' בניו יורק.
בשנת 2005, קליבר נבחרה כעמיתת קרן פלטשר. לאחר מכן עבדה כעמיתת מחקר בכירה בבית הספר למשפטים של ייל, ומרצה בכירה במחלקה ללימודי אפריקאים-אמריקאים באוניברסיטת ייל. כיום היא משמשת כמרצה בכירה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת אמורי. בנוסף לקריירה שלה, היא עובדת על קמפיינים רבים, כולל שחרור של הנידון למוות מומיא אבו ג'מאל וצו ההבאה עבור ג'רונימו פראט (אנ'), שניהם מהפנתרים השחורים. קליבר עבדה שנים רבות על ספר זיכרונות שכותרתו "זיכרונות של אהבה ומלחמה" ופרסמה אותו ב-1999. היא וחברים אחרים לשעבר בתנועת הפנתרים השחורים ממשיכים להיפגש ולדון בנושאים.
חיים אישיים

קת'לין קליבר הייתה נשואה לאלדריג' קליבר בין השנים 1967 ל-1987. לזוג נולדו שני ילדים: מיסאו קליבר (נולד:1969) וג'וג'ו יאנגהי קליבר (נולדה: 1970).
בעודה בפנתרים השחורים הופיעה ב-1970 בסרט "נקודת זבריצקי" בו גילמה את אחת ממנהיגי הסטודנטים במהלך המחאה בלוס אנג'לס. ב-2003 רואיינה בסרט "טופאק: תחיית המתים".
הערות שוליים

1 2  Mosnier, Joseph (16 בספטמבר 2011). "Kathleen Cleaver oral history interview conducted by Joseph Mosnier in Atlanta, Georgia, 2011-09-16" (PDF). Library of Congress. נבדק ב-1 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neal Cleaver, Kathleen (1998). "Women, Power, and Revolution". historyisaweapon.com. נבדק ב-1 במאי 2019. About two weeks before I joined SNCC, "Black Power" replaced "Freedom Now" as the battle cry. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mosnier, 2011 - Page 20
↑  Bloom, Joshua; Martin, Waldo E Jr.; Martin, Waldo E (2012). Black Against Empire: The History and Politics of the Black Panther Party. p. 106. ISBN 9780520293281.
1 2  Kathleen Neal Cleaver, Women, power, and revolution, New Political Science 21, 1999-06, עמ' 231–236 doi: 10.1080/07393149908429865
↑  Smith, Stephen; Ellis, Catherine (31 באוגוסט 2010). Say It Loud: Great Speeches on Civil Rights and African American Identity. The New Press. p. 70. ISBN 9781595586278. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Clark Hine, Darlene; Thompson, Kathleen (1998). A Shining Thread of Hope (first ed.). New York, NY: Broadway Books. p. 298. ISBN 0-7679-0110-X.
↑  "Kathleen N. Cleaver". JoinCalifornia. 1945-05-13. נבדק ב-2010-08-27.
↑  "11-07-1968 Election". JoinCalifornia. 1968-11-07. נבדק ב-2010-08-27.
↑  Coleman, Kate (19 במאי 1980). "Souled Out: Eldridge Cleaver Admits He Ambushed Those Cops" (PDF). New West. אורכב מ-המקור (PDF) ב-23 ביולי 2011. נבדק ב-3 בינואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Arend, Orissa; Jones, Charles E.; Austin, Curtis J. (2009). Showdown in Desire: The Black Panthers Take a Stand in New Orleans. University of Arkansas Press. p. 177. ISBN 978-1-61075-380-7.
↑  Alexander, Leslie M; Rucker, Jr, Walter C. (2010-02-09). Encyclopedia of African American History. p. 707. ISBN 978-1851097692.
1 2  Emory acquires archive of Black Panther Party activist Kathleen Cleaver | Emory University | Atlanta GA, news.emory.edu (באנגלית)
↑  Cleaver, Kathleen (2 בדצמבר 2022). "Memories of Love and War". Radcliffe Quarterly (פורסם ב-1995). 81 (1:23) – via Alexander Street. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259672605171  BnF: cb14052537z (data)  ISNI: 0000 0000 4187 3474  LCCN: nb98010244  SNAC: w6nd6t3d  SUDOC: 076754987  VIAF: 64209046   WorldCat (עם VIAF): 64209046 
קת'לין קליבר נשאה נאום באודיטוריום רובי דיאמונד באוניברסיטת פלורידה סטייט, נובמבר 1971
יואל גבע

ערך זה עוסק במורה ישראלי. אם התכוונתם לבית הספר שייסד, ראו .
| --- | --- |

יואל גבע בדצמבר 2007
 לידה:  1 בינואר 1951 (בן 74) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר השש שנתי על שם  אחד העם  אוניברסיטת תל אביב 
 עיסוק:  מורה, איש עסקים
 קישורים חיצוניים
 www.geva.co.il
 
יואל גבע (נולד ב-1 בינואר 1951) הוא מורה ישראלי למתמטיקה ואיש עסקים. גבע הוא מחבר ספרי לימוד לבית ספר תיכון ומקים "בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע".
ביוגרפיה

גבע נולד בפתח תקווה ולמד בבית הספר היסודי פיק"א ובתיכון אחד העם בעיר. הוא היה פעיל בשבט "ראשונים" של תנועת הצופים, הפועל בעירו.
סיים תואר ראשון במתמטיקה עיונית (B.Sc) באוניברסיטת תל אביב (1968- 1972).
בשנת 1975 החל ללמד מתמטיקה בבית הספר הפרטי "אנקורי" בתל אביב, ובהמשך בתיכון עירוני ה'. גבע יצר שיטת לימוד מדורגת, המותאמת לרמת התלמידים. בנוסף אימץ שיטת מרתון לימודי הכוללת לימוד אינטנסיבי של כשלושה שבועות, בסמוך לבחינות הבגרות.
בשנת 1991, בעקבות עליית הביקוש ללמוד אצל גבע, ומאחר שהתנאים שהציע בית ספר בו עבד לא היו טובים מספיק לדעתו, תכנן גבע לעבור ללמד בבית ספר מתחרה. בית הספר שבו לימד פנה לבית המשפט והוציא צו המונע מגבע להצטרף לאחד מבתי הספר המתחרים לכמה שנים. לאור זאת, החליט הוא להקים בית ספר משלו ללימודי בגרויות. במועד הראשון לימדו בבית הספר, שהוקם בבניין הגימנסיה העברית "הרצליה", המקצועות מתמטיקה, אנגלית ולשון בלבד. מהמועד השני ועד היום מלמדים בבית הספר את כל מקצועות החובה לתעודת בגרות וכן מספר מקצועות בחירה. בית הספר מצהיר כי מטרתו "לאפשר לתלמידים לחוות חוויה-מתקנת לתהליך שעברו בבית הספר התיכון".
ב-1997 פתח גבע קורסי הכנה לבחינה הפסיכומטרית, ובית ספרו שינה שמו ל"בית הספר לבגרות ופסיכומטרי של יואל גבע".
ב-2014 החל בית הספר להציע קורסי פסיכומטרי גם לאוכלוסייה דוברת הערבית, וקורסי הכנה לבחינת ה-GMAT, וכמו כן הקים אתר בשם MYGEVA (אתר מסחרי בתשלום) ללימודי מתמטיקה לתלמידים המתכוננים לבחינות הבגרות.
ב-2016 התחיל יואל גבע ללמד לימודי ליבה לחרדים המעוניינים להשתלב בלימודים אקדמיים או בשוק העבודה.
ב-2017 הקים יואל גבע בית ספר ללימוד "אנגלית מדוברת" בשם "English Mentor".
ביוגרפיה > ספרי לימוד שכתב

במשך השנים פרסם גבע ספרי לימוד רבים. החל מ-1978 כתב ופרסם במשך חמש שנים שלושה ספרים ללימוד עצמי של אלגברה בהיקף של 3 יחידות לימוד (יח"ל). ב-1990 התחיל לכתוב ספרי תרגילים לתוכנית הלימוד החדשה ב-3, 4 ו-5 יח"ל. תוכנית זו השתנתה בשנות ה-2000, וכעת גבע שותף לכתיבת ספרי לימוד לתוכנית הנוכחית.
בשנת 2010 הוציא יואל גבע סדרת ספרים חדשה לתוכנית הלימודים החדשה ל-3, 4 ו-5 יח"ל. בנוסף, יואל גבע כתב גם ספרי לימוד ברמת 5 יח"ל לתוכנית ״בר-אילן״ לנוער מוכשר במתמטיקה לכיתות ח', ט' ו-י'.
ביוגרפיה > הופעות בטלוויזיה

גבע צילם במסגרת ערוץ "הטלוויזיה החינוכית הישראלית", סדרת שיעורים ללימוד סטטיסטיקה, ובמהלך שנות ה-90 הופיע במשך שש שנים בתוכנית הטלוויזיה "תיק תק" כשופט תחום המתמטיקה. בנוסף, חיבר חידות לתוכנית "מלך הטריוויה".
גבע גרוש ואב לשלושה.
ראו גם

בני גורן
לוביס קורינת

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1858 גברדייסק, רוסיה 
 פטירה:  17 ביולי 1925 (בגיל 66) זנטפורט, הולנד 
 שם לידה:  Franz Heinrich Louis Corinth 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרום-מערבי שטאנסדורף 
 מקום לימודים:  Kneiphof Gymnasium (1873)  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן  אקדמיה ז'וליאן  האקדמיה לאמנות של קניגסברג 
 תקופת הפעילות:  1872–1925 (כ־53 שנים) 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, אימפרסיוניזם 
 הושפע על ידי:  פרנץ דפרגר, לודוויג פון לפץ, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  The Violinist, Carmencita, Römische Campagna, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קניגסברג 
 בן או בת זוג:  שרלוט ברנד-קורינת (26 במרץ 1903–?) 
 צאצאים:  Thomas Corinth, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
לוביס קורינת (בגרמנית: Lovis Corinth‏; 21 ביולי 1858 – 17 ביולי 1925) היה אמן וסופר גרמני שעבודתו הבוגרת כצייר שילבה סינתזה של אימפרסיוניזם ואקספרסיוניזם.
קורינת למד בפריז ובמינכן, הצטרף לקבוצת הזצסיון הברלינאי, ובהמשך ירש את מקומו של מקס ליברמן כנשיא הקבוצה. עבודתו המוקדמת הייתה נטורליסטית בגישתה. קורינת היה בתחילה אנטגוניסטי כלפי התנועה האקספרסיוניסטית, אך לאחר שבץ מוחי בשנת 1911 הסגנון שלו השתחרר וקיבל תכונות אקספרסיוניסטיות רבות. השימוש בצבע שלו נעשה תוסס יותר, והוא יצר דיוקנאות ונופים בעלי חיוניות וכוח יוצאי דופן. נושאיו של קורינת כללו גם עירום וסצנות תנ"כיות.
קורות חייו

קורינת נולד כפרנץ היינריך לואי ב־21 ביולי 1858 בטפיאו, בפרוסיה. בן לבורסקאי, הוא הפגין כישרון ציור בילדותו. בשנת 1876 הוא נסע ללמוד ציור באקדמיה של קניגסברג. בתחילה בכוונתו הייתה להיות צייר היסטוריה. הוא הוצא מהקורס על ידי המדריך הראשי שלו באקדמיה, צייר הז'אנר אוטו גינתר. בשנת 1880 נסע למינכן, שהתחרתה בפריז כמרכז האמנות האוונגרדי באירופה באותה תקופה. שם למד זמן קצר אצל פרנץ פון דפרגר לפני שהתקבל לאקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ולמד בהדרכת לודוויג פון לפץ. הריאליזם של עבודותיו המוקדמות של קורינת עודד על ידי משנתו של לפץ, אשר הדגישה התבוננות מדוקדקת בצבעים ובערכים. השפעות חשובות אחרות היו קורבט ובית הספר ברביזון, באמצעות פרשנותם על ידי אמני מינכן וילהלם לייבל ווילהלם טריבנר.
למעט הפרעה בשירות הצבאי בשנים 1882–1883, למד קורינת אצל לפץ עד 1884. לאחר מכן נסע לאנטוורפן, שם התפעל מאוד מציוריו של רובנס, ולאחר מכן באוקטובר 1884 לפריז, שם למד אצל ויליאם-אדולף בוגרו וטוני רוברט-פלורי באקדמיה ז'וליאן. הוא התרכז במיוחד בשיפור כישורי הציור שלו, והפך את העירום לנושא השכיח שלו. עם זאת, הוא התאכזב מכישלונו החוזר ונשנה להשיג מדליה בסלון, וחזר לקניגסברג בשנת 1888 כאשר אימץ את השם "לוביס קורינת".
בשנת 1884 הוא שהלים ציור "אותלו" שבשנת 2015 נמכר תמורת 353,000 ליש"ט.
קריירה

בשנת 1891 חזר קורינת למינכן, אך בשנת 1892 נטש את האקדמיה של מינכן והצטרף לפורשים במינכן. בשנת 1894 הצטרף לאגודה החופשית, ובשנת 1899 השתתף בתערוכה שאורגנה על ידי הזצסיון הברלינאי. תשע השנים האלה במינכן היו לא הכי פרודוקטיביות שלו, והוא אולי היה ידוע יותר בזכות יכולתו לשתות כמויות גדולות של יין אדום ושמפניה.
קורינת עבר לברלין בשנת 1900, והציג תערוכת יחיד בגלריה בבעלותו של פאול קסירר. בשנת 1902, בגיל 43, הוא פתח בית ספר לציור לנשים והתחתן עם תלמידתו הראשונה, שרלוט ברנד-קורינת, הצעירה ממנו בכ-20 שנה. שרלוט הייתה המוזה הצעירה שלו, בת זוגו הרוחנית, ואם שני ילדיו. הייתה לה השפעה עמוקה עליו, וחיי המשפחה הפכו לנושא מרכזי באמנותו.
בין תלמידיו ניתן למנות את דורמריה פורשיאן, מקס טרייטל ולוסי אורטלפ.
הוא פרסם מאמרים רבים על תולדות האמנות, וב־1908 פרסם את Das Erlernen der Malerei ("על לימוד הציור").
בדצמבר 1911 לקה בשבץ מוחי, והיה משותק בחלקו בצד שמאל. לאחר מכן הוא הלך בצליעה, וידיו רעדו כרונית. בעזרת אשתו, תוך שנה הוא צייר שוב ביד ימין. המוגבלות שלו עוררה אצל האמן עניין עז בדברים הפשוטים והאינטימיים של חיי היומיום. בקיץ 1919, למשל, הוא ייצר קבוצה של תחריטים של משפחתו בביתם הכפרי. באותה תקופה הנופים הפכו לחלק משמעותי מהיצירה שלו. נופים אלה הוצבו בוולצ'נזי, אגם באלפים הבוואריים, שם היה לקורינת בית. התמונות התוססות שלהם, בצבעים עזים, בעיני רבים סדרת וולצ'נזי היא יצירתו הטובה ביותר.
בשנים 1915–1925 כיהן כנשיא הזצסיון הברלינאי. בשנת 1920 פורסמה בברלין אנתולוגיה של כתביו ההיסטוריים האמנותיים. בשנת 1922 הוצגו עבודותיו בביאנלה בוונציה.
דפוס

קורינת בחן כל טכניקת דפוס פרט לאקוורינט. הוא העדיף "נקודה יבשה" וליטוגרפיה. את תחריטו הראשון הוא יצר בשנת 1891 ואת הליטוגרפיה הראשונה שלו בשנת 1894. הוא התנסה ביצירת חיתוך העץ אך עשה רק 12 חיתוכי עץ, כולם בין השנים 1919–1924. הוא היה פורה למדי, וב-15 השנים האחרונות לחייו הפיק יותר מ-900 עבודות גרפיות, כולל 60 דיוקנאות עצמיים. הנופים שיצר בין השנים 1919–1925 הם אולי הדימויים הנחשקים ביותר מכל היצירה הגרפית שלו. הוא צייר דיוקנאות רבים, ונהג לצייר מדי שנה ביום הולדתו כאמצעי לבדיקה עצמית. ברבים מדיוקנאותיו העצמיים הוא השתמש בתחפושות כמו אביר שריון (הוויקטור, 1910) או שמשון (שמשון העיוור, 1912).
כבוד ומוות

ב־15 במרץ 1921 קיבלה קורינת תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1925 הוא נסע להולנד כדי לצפות ביצירותיהם של הציירים ההולנדים האהובים עליו.
הוא חלה בדלקת ריאות ומת בזנדפורט, 1925.