stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונה פרנקל
מחקריו > פירוש רש"י לתלמוד

בספרו "דרכו של רש"י בפירושו לתלמוד הבבלי" עסק פרנקל בדרכיו של רש"י בכתיבת פירושו לתלמוד, שמזה 900 שנה הוא הביאור הבסיסי לתלמוד הבבלי. פרנקל אפיין את השקפתו של רש"י עצמו על מהות המשנה, התלמוד, מדרשי ההלכה והמידות שהתורה נדרשת בהן. הוא דן גם בדרכו של רש"י בביאור עניינים לשוניים וענייני ריאליה בתלמוד, וכן כיצד רש"י מבאר למעלה ממאה מילות מפתח של התלמוד הבבלי. פרנקל חשף ואפיין גם עשרות מונחים של רש"י עצמו, אשר שימשו אותו בביאורו. פרק מיוחד מוקדש לדרכו של רש"י בביאור המשניות. בדרך כלל, המשנה לא נלמדה באשכנז כחיבור נפרד, אלא רק כחלק מלימוד התלמוד וכמבוא לסוגיות התלמוד שעליה. לכן, כאשר פירש רש"י את המשנה הוא הסתפק בביאור הנצרך ללומד כדי שיוכל להבין את המשך התלמוד, שרק הוא יפרש את המשנה לאשורה.
גולת הכותרת של המחקר היא אפיון שיטתו הדידקטית של רש"י בהנגשת הסוגיה התלמודית ללומד: כיצד רש"י מסביר את שלבי הסוגיות צעד צעד, וכך עוקב אחר הבנתו של הלומד בכל שלב ומשלים לו את הנחוץ להבנתו, כגון הוספת טעמי הלכות וטענות או השלמת מקרים ושלבים שהתלמוד מדלג עליהם. כן מדגים פרנקל את השלמת אחדות הסוגיה בפירוש רש"י, וכן את דרכו הדידקטית להקדים ולשלב בפירוש שלו רעיונות ומונחים שיידונו בתלמוד רק בשלב מאוחר יותר. כן נידונים בספר עקרונות יסוד של ביאור רש"י, כגון פיזור פירוש של עניין מסוים בין סוגיות דומות, קרובות או רחוקות זו מזו; בעיית הסתירות (או הסתירות המדומות) בין פירושיו במקומות שונים בתלמוד; שאלת רמת הלומד שעבורו מכוון רש"י את ביאורו וכן סדר משוער של חיבור פירושו של רש"י למסכתות התלמוד. פרנקל ביקש גם לתת סימנים מזהים לפירושיו של רש"י שיאפשרו לזהות האם פירוש מסוים הוא מפרי עטו של רש"י או לא.
מחקריו > חקר האגדה

פרנקל הוא חלוץ מחקר הסיפור התלמודי (סיפורי האגדה) כיצירה ספרותית. לפי שיטתו כל סיפור תלמודי (כגון 'מעשי חכמים') הוא יצירה ספרותית שלמה, בעלת התפתחות דרמטית, המנוסחת בלשון מדויקת ובמבנה מעוצב, אשר יש להבין אותה מתוך עצמה. כדי להבין את הסיפור יש קודם כל לבודד אותו משאר מרכיבי הסוגיה התלמודית, לבדוק היטב את נוסחו המקורי (לפי כתבי היד), ואז לחשוף את מבנהו ולפרש את התפתחות העלילה (הקצרה בדרך כלל) המנוסחת באופן מרוכז מאוד ובדיוק לשוני רב. תבניות סיפור שונות ושיבוץ מילות מפתח במקומות מפתח נידונות במחקריו השונים, וכיצד הצורה והתוכן של היצירות הקטנות משולבים יחד לכדי יצירה ספרותית מגובשת. עיבודים שונים של אותו סיפור בספרות התלמודית הם לשיטתו סיפורים נבדלים, ואין לערב ו"להשלים" סיפור אחד מתוך רעהו. מטרתם של הסיפורים היא חינוכית, ואין להתייחס אליהם כמקור היסטורי גרידא. הסיפורים הם יצירת בתי המדרש, הם נוצרו על ידי תלמידי חכמים ומיועדים לתלמידי חכמים. אין מדובר כאן על ספרות עממית. האופי הדרמטי המתגלה בסיפורים מלמד על בעיותיו והתמודדויותיו של האדם, החכם התלמודי, כגון היחס בין תלמידי החכמים השונים בבית המדרש, היחס בין מורים לתלמידים, מידות מוסריות של תלמידי חכמים והיחס בין תלמידי החכמים לנשותיהם ולילדיהם ולאנשים הנמצאים מחוץ לאווירת בית המדרש. כן עולות בסיפורי האגדה שאלות של השקפת עולם, כגון הגורל, המוות, שכר ועונש, גלות וגאולה, ועוד.
בספרו הגדול "דרכי האגדה והמדרש" יישם פרנקל את דרכי המחקר הספרותי גם על חלקים נוספים של ספרות האגדה, והוא דן במשלי חז"ל וכן בעיצובם הלשוני והספרותי של הפתגמים המפוזרים בספרות האגדה. חלק אחר של הספר עוסק בדרכי מדרשי האגדה על גוניהם השונים. לספר נוספו פרקי מבוא על המדרש כסוג פירוש של המקרא - שבמהותו הוא מנוגד לפשט הפסוק, על היחס שבין ההלכה לאגדה ועל תולדות המחקר של ספרות האגדה. לדעת פרנקל - ביאליק, בשירו "אל האגדה" (תרנ"ג), היה הראשון אשר ניסח את מהותה האמיתית של האגדה כ"שירתו של עם ישראל ומנגינתו, שגדולי חכמיו חצבוה מליבו של העם ובשבילו", ומתוך הבנה עמוקה זו של ביאליק נולד "ספר האגדה" ונכתבו שני מאמריו של ביאליק "לכנוסה של האגדה" ו"הלכה ואגדה". גם התופעה הישראלית של חידוש לימוד ספרות האגדה בבתי המדרש החילוניים והדתיים ובאוניברסיטאות, לאחר דורות רבים של ניתוק מספרות זו, נובעת לדעת פרנקל מן ההפנמה שהאגדה, העוסקת בבעיותיו של האדם היהודי, היא אכן "שירתו של עם ישראל ומנגינתו". על קברו של פרנקל נכתבה שורה אחת מתוך שירו הנזכר של ביאליק: "אך היו מלפנים בבבל גיבורי הרוח ... שידעו לב עמם - ותהי האגדה".
מחקריו > המחזור והסידור האשכנזי

תחום נוסף במחקריו של פרנקל היה חקר הסידור והמחזור האשכנזיים, לרבות חקר נוסח התפילה, הפיוטים והמנהגים. בכך הוא המשיך את מפעלו של חמיו חוקר התפילה והפיוט דניאל גולדשמידט. הוא השלים את מחקרו של חמיו על המחזור האשכנזי והוציא מחזור לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם לשלוש הרגלים. בשלושת כרכי המחזור פרסם פרנקל במהדורה מדעית על פי כתבי יד את הפיוטים שנהגו בימי הביניים בקהילות אשכנז וצרפת השונות, רבים מהם פיוטים שלא פורסמו מעולם.  פייטנים רבים זוכים לתחייה בזכות מפעל כזה – כגון ר' יוסף טוב עלם, ר' יצחק בר שמואל ור' אליהו הזקן (שלשתם מצרפת), וכן שורה של פייטני גרמניה במאות האחת עשרה והשתים עשרה (כגון מאיר בר יצחק, אליעזר בן נתן, אפרים בר יצחק ומנחם בר יעקב). לכל אחד מכרכי המחזור הקדים פרנקל מבוא, המסכם את תולדות התפילה האשכנזית והצרפתית לשלשת הרגלים מבחינת מנהגי התפילה, הפיוטים והקריאות בתורה במועדים השונים, והתפתחותם במרחב האשכנזי-צרפתי. כן כולל המבוא גם סקירה על הפיוטים הכלולים במחזור, הרכבם ומחבריהם. פרנקל אסף מכתבי יד גם מאות פיוטים שנאמרו בקהילות אשכנז וצרפת בשבתות השנה, ובפרט בשבתות נישואין וברית מילה, אך לא הספיק להוציאם לאור.
בעשור האחרון לחייו עסק פרנקל במפעל ראשוני של הכנת מהדורה מדעית של הסידור בנוסח אשכנז – נוסח תפילות הסידור לפי מאות כתבי יד ודפוסים קדומים. שלא כמחזורים, שהתמקדו בעיקר בפיוטי המועדים, ולא נעשה בהם מחקר מקיף על נוסח התפילה גופו, מטרת מפעל זה הייתה ליצור מהדורה מדעית מדויקת של נוסח התפילה שהיה מקובל באשכנז, ולסקור את התפתחותו והשינויים שחלו בו בתקופות השונות. הייחודיות של המפעל היא בכמות העצומה של עדי הנוסח, ובגיבוש דרכי מחקר המתאימות למהדורה מדעית של סידור תפילה, שכן מעולם לא נערכה מהדורה מדעית של סידור של אף אחד מנוסחי עדות ישראל. החומר מכתבי היד נאסף והוקלד, ניתוח שינויי הנוסח בהתאם לתקופות כתבי היד, לענפי הנוסח השונים ובהשוואה לעדות אחרות כבר נעשה בחלקו, אך הוא לא הושלם בחייו של פרנקל ויש עוד להשלימו ולהוציאו לאור.
ספריו

דרכו של רש"י בפירושו לתלמוד הבבלי, מאגנס, 1975.
עיונים בעולמו הרוחני של סיפור האגדה, הקיבוץ המאוחד, 1981.
דרכי האגדה והמדרש (2 כרכים), יד לתלמוד ומסדה, 1991.
מדרש ואגדה (3 כרכים), האוניברסיטה הפתוחה, 1996.
סיפור האגדה: אחדות של תוכן וצורה (קובץ מחקרים), הקיבוץ המאוחד, 2001.
מחזור לסוכות, לשמיני עצרת ולשמחת תורה, ירושלים תשמ"א. (העבודה על המחזור לסוכות החלה בידי חמיו ד"ר גולדשמידט והוא הושלם בידי פרנקל)
מחזור לפסח, ירושלים תשנ"ד.
מחזור לשבועות, ירושלים תש"ס.
ספר יובל לכבודו

יהושע לוינסון, יעקב אלבוים וגלית חזן-רוקם (עורכים), היגיון ליונה: היבטים חדשים בחקר ספרות המדרש, האגדה והפיוט: קובץ מחקרים לכבודו של פרופסור יונה פרנקל במלאת לו שבעים וחמש שנים, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ז-2007.
הערות שוליים

↑  יאיר אטינגר, מת הפרופ' יונה פרנקל, חתן פרס ישראל בתלמוד, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2012
↑  174 תוארי דוקטור ו-329 תוארי מוסמך, מעריב, 27 ביוני 1963
↑  יונה פרנקל, סיפור האגדה - אחדות של תוכן וצורה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2001, עמ' 8
↑  שמואל פאוסט, מעוף היונה, סקירת ספר היובל לכבודו של יונה פרנקל, מקור ראשון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310965505171  BnF: cb125233159 (data)  CiNii: DA10515572  GND: 124065171  ISNI: 0000 0004 0250 1044  LCCN: n85104563  NKC: xx0018972  NLA: 35088935  NTA: 074270664  RERO: 02-A003256930  SUDOC: 034480978  VIAF: 91455265   WorldCat (עם VIAF): 91455265
יחסי אינדונזיה – קוריאה הצפונית

| יחסי אינדונזיה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
אינדונזיה: קוריאה הצפונית


אינדונזיה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 120,538
אוכלוסייה
284,049,195: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דיקטטורה טוטליטרית חד-מפלגתית

יחסי אינדונזיה–קוריאה הצפונית הם היחסים הבילטרליים של אינדונזיה וקוריאה הצפונית. אינדונזיה היא אחת המדינות הבודדות שעדיין מקיימות יחסים לבביים עם צפון קוריאה, למרות הסנקציות הבינלאומיות והבידוד שהוחלו על צפון קוריאה בנוגע להפרות זכויות האדם שלה ולתוכנית הטילים הגרעיניים שלה.
שתי המדינות חולקות מערכת יחסים שתחילתה בתקופת סוקרנו וקים איל-סונג בשנות השישים. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC ב-2013, 42% מהאינדונזים רואים את השפעתה של קוריאה הצפונית באופן חיובי, כאשר 29% מביעים דעה שלילית. זו הדעה השנייה החיוב ביותר בעולם אחרי חוות דעתה של גאנה.
היסטוריה

במהלך ביקורו של הנשיא קים איל-סונג באינדונזיה בשנת 1965, הנשיא סוקרנו הציג את המנהיג הצפון קוריאני סביב הגנים הבוטניים של בוגור כאשר האחרון נפעם על ידי סחלב ממקסאר. הנשיא סוקרנו כינה מיד את הפרח קימילסונגיה ומינה אותו כסמל הידידות הנצחית בין שתי המדינות. הסחלב הסגול קימילסונגיה, הפך לחלק אינטגרלי מהתעמולה החסויה - ממלכתית העכשווית העוטפת את המנהיג המנוח.
במרץ 2002 ביקרה הנשיאה מגוואטי סוקרנופוטרי בפיונגיאנג.
בשנת 2002 פגש נשיא נשיאות מועצת העם העליונה ברפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, קים יונג-נאם, את הנשיאה מגאוואטי סוקרנופוטרי. בשנת 2005 ביקר הנשיא קים יונג-נאם גם באינדונזיה כדי להשתתף בהנצחת ועידת אסיה-אפריקה. במאי 2012 ערך הנשיא קים יונג-נאם ביקור רשמי בג'קרטה. הביקור הניע את פעילי זכויות האדם והדמוקרטיה האינדונזית לקרוא לנשיא סוסיליו באמבאנג יודהויונו לעזור לדחוף לדמוקרטיזציה ולכבוד לזכויות האדם במדינה המבודדת.
יחסים עכשוויים

אינדונזיה עדיין שומרת על קשריה עם קוריאה הצפונית למרות הפרות זכויות האדם שלה ותוכנית הגרעין המאיימת על קוריאה הדרומית ויפן, שתי מדינות החולקות קשר פוליטי קרוב הרבה יותר, אינטרס כלכלי ושותפות אסטרטגית עם אינדונזיה. אינדונזיה ממשיכה לעסוק בצפון קוריאה מאחר שהיא מאמינה בדיאלוג, וטוענת כי אין טעם להתבודדותה של קוריאה הצפונית.
ממשלת קוריאה הצפונית הפעילה את מסעדת פיונגיאנג בג'קרטה, והנגישה את המטבח הצפון קוריאני, קידמה את צפון קוריאה וכן היוותה מקור למטבע זר לממשלת צפון קוריאה. במסעדת פיונגיאנג היו שפים, טבחים ומלצריות מצפון קוריאה. המסעדה נסגרה לאחר מות אחיו החורג של קים ג'ונג און.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה בקוריאה הצפונית שגרירות בפיונגיאנג.
קוריאה הצפונית מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יו דלטון

אדוארד יו ג'ון ניל דלטון, הברון דלטון (באנגלית: Edward Hugh John Neale Dalton, Baron Dalton; ‏ 16 באוגוסט 1887 – 13 בפברואר 1962) היה פוליטיקאי בריטי, ממפלגת הלייבור הבריטית. בימי מלחמת העולם השנייה שירת דלטון כ"שר ללוחמה כלכלית" בקבינט המלחמה של וינסטון צ'רצ'יל והיה אחראי להקמת מנהלת המבצעים המיוחדים. לאחר המלחמה מונה לשר האוצר של בריטניה בממשלתו של קלמנט אטלי אך נאלץ לפרוש בשל שערורייה פוליטית.
רקע ומוצא, תחילת הקריירה

דלטון נולד בנית' שבויילס. אביו, ג'ון ניל דלטון היה הכומר האישי של המלכה ויקטוריה ומורו האישי של ג'ורג' החמישי.
דלטון חונך בבית הספר הפרטי היוקרתי סאמר פילדס סקול בסאמרטאון, פרבר של העיר אוקספורד, ולאחר מכן בבית הספר הפרטי איטון קולג'. לאחר מכן החל בלימודים בקינגס' קולג' השייך לאוניברסיטת קיימברידג', שם בלט בדעותיו הסוציאליסטיות וכונה על ידי חבריו "קומראד יו".
את לימודיו הגבוהים המשיך בבית הספר לכלכלה של לונדון ובמידל טמפל. במלחמת העולם הראשונה נקרא בתחילה לשירות בחיל האספקה המלכותי, אך לאחר מכן הועבר לשרת בחיל התותחנים. הוא שירת כקצין בדרגת לויטננט (מקביל לדרגת סגן בצה"ל) בחזית הצרפתית ולאחר מכן בחזית האיטלקית, שם זכה בעיטור האיטלקי "Medaglia di Bronzo al Valor Militare", בהכרה על "הבוז שהפגין כלפי הסכנה" במהלך הנסיגה מקפורטו. לאחר מכן כתב זכרונות משירותו הצבאי בשם "עם תותחים בריטים באיטליה". לאחר המלחמה שב לבית הספר לכלכלה של לונדון ולאחר מכן לאוניברסיטת לונדון כמרצה, והשלים דוקטורט בכלכלה לאחר שהגן על תזה שעסקה בעקרונות של מימון ציבורי, בשנת 1920.
תחילת הקריירה הפוליטית

בין 1922 ל-1924 ניסה דלטון להיבחר מטעם מפלגת הלייבור לפרלמנט, אך לשווא. ב-1924 נבחר מטעם מחוז הבחירה פקהאם בדרום לונדון. באותה תקופה אחיזתו של הלייבור במחוז פקהאם הייתה חלשה, ודלטון נבחר ברוב של מאות קולות ספורים. לבחירות בשנת 1929 התכונן לרוץ במחוז בישוף אוקלנד, בדרהאם שבצפון-מזרח אנגליה, אך מותו של חבר הפרלמנט המכהן מספר שבועות לפני הבחירות סיבך תוכנית זו. נערכו במחוז בחירות משנה, ואם היה בכוונתו לרוץ לבחירות אלו היה עליו להתפטר מחברותו בפרלמנט מטעם מחוז פקהאם. מפלגת הלייבור נזקקה, אם כן, לאדם שיהיה מוכן לרוץ לבחירות, לכהן שבועות ספורים בפרלמנט, ולאחר מכן להסכים לכך שדלטון יתמודד במחוז מטעם המפלגה. אדם זה נמצא בדמות אשתו, רות דלטון, שנבחרה בבחירות המשנה, וכיהנה במשך 92 יום כחברת הפרלמנט, ובכך הייתה לאישה שכיהנה את הזמן הקצר ביותר כחברת הפרלמנט הבריטי.
עם ניצחון הלייבור בשנת 1929, ולאחר שניצח בבחירות בבישוף אוקלנד, מונה דלטון לשר זוטר במשרד החוץ בממשלת הלייבור השנייה שבראשות רמזי מקדונלד. עם תבוסתו הקשה של הלייבור בשנת 1931 איבד דלטון, כבכירים רבים אחרים במפלגה, את כסאו, אך הוא שב ונבחר בשנת 1935. בשנים אלו היה פעיל לצד אישים כארנסט בווין בהטיית הקו המפלגתי כנגד מדיניות ה"פיוס" של ראש הממשלה נוויל צ'מברלין.
עם הצטרפות הלייבור לקואליציית המלחמה של וינסטון צ'רצ'יל בשנת 1940 צורף גם דלטון לממשלה, ומונה ל"שר ללוחמה כלכלית". במסגרת זו הוטל עליו להקים את מנהלת המבצעים המיוחדים. לאחר מכן מונה לחבר בוועדה המבצעת של "מינהלת הלוחמה הפוליטית" גוף חשאי שהיה אחראי על התעמולה המופנית כלפי האויב. בימי המשבר במאי 1940, לאחר הנסיגה מדנקרק כאשר עמד צ'רצ'יל בלחץ מצד לורד הליפקס, ואישים אחרים, לפתוח במשא ומתן עם היטלר היה דלטון בין אלו שהשמיעו את קולם כנגד המשא ומתן, ועמדו לצד צ'רצ'יל בשעת קבלת ההחלטה.
בשנת 1942 מונה לנשיא לשכת המסחר, תפקיד מיניסטריאלי כלכלי, השני בחשיבותו בבריטניה. בתקופה זו שימש יו גייטסקל, מנהיג הלייבור לעתיד, כמזכירו האישי.
שר האוצר של בריטניה

לאחר ניצחון הלייבור בשנת 1945 מונה על ידי ראש הממשלה קלמנט אטלי לשר האוצר של בריטניה. רבים ציפו כי ימונה לשר החוץ, אך לתפקיד זה מונה ארנסט בווין. בתקופה זו היה דלטון מעורב במשא ומתן שניהל ג'ון מיינרד קיינס על הלוואה גדולה שניתנה לבריטניה על ידי ארצות הברית שהותנתה בתנאים, שאחד מהם היה הפיכת הלירה שטרלינג לניתנת להמרה לדולר באופן מלא. כאשר יושם התנאי, ביולי 1947 גרם הדבר למשבר, וההמרה הופסקה לאחר חמישה שבועות בלבד. תנאים נוספים היו שיעור ריבית גבוה, והסכמת בריטניה להיכלל בהסכם ברטון וודס.
ההלוואה העיקה מאוד על מאזן התשלומים השלילי, והכלכלה עמדה תחת נטל כבד, הן של מימון תוכניות מדינת הרווחה שיישמה הממשלה שחייבו הלאמה נרחבת ומימון ציבורי נרחב, והן של מימון הנוכחות הצבאית של בריטניה בכל רחבי האימפריה הבריטית השוקעת. בתנאים אלו נאלץ דלטון להמשיך את מדיניות הקיצוב והצנע של ימי המלחמה, למשך תקופה ארוכה לאחר המלחמה. המטרה הייתה הפחתת הצריכה, הפחתת הייבוא, והגדלת הייצוא על מנת לייצב את הלירה שטרלינג ולבסס את מאזן התשלומים כך שהמדינה תוכל לצאת מהמשבר. הדגש היה על הגברת הייצור התעשייתי, במיוחד בתעשיות המולאמות והפנייתו לייצוא. בין הצעדים שנקט דלטון בולטת הלאמתו של הבנק של אנגליה בשנת 1946.
באווירת המשבר של שנת 1947 בה נוסף לכל הצרות שבהן מצאה עצמה הממשלה גם חורף קשה שהביא להפסקת העבודה במכרות, זממו הרברט מוריסון וסטפורד קריפס להחליף את אטלי בארנסט בווין. בווין סירב, אך אטלי נאלץ לקדם את קריפס. כאשר הלך דלטון בדרכו אל הפרלמנט, בסתיו 1947, על מנת לנאום את נאום התקציב, העיר הערת אגב לעיתונאי שפגש בדרכו, וסיפר לו על שינויים פיסקליים מתוכננים. העיתונאי הספיק לפרסם את הידיעה בעיתוני הערב בטרם נשא דלטון את נאומו, ובעוד הבורסה פועלת. השערורייה שפרצה הובילה להתפטרותו של דלטון, ולהחלפתו בסטפורד קריפס. העניין נבדק בשנת 1948 על ידי "ועדת לינסקי", ועדת חקירה ממשלתית שדנה בשחיתות במפלגת הלייבור. דלטון זוכה מכל אשמה.
ב-1948 שב דלטון אל הממשלה בתפקיד "צ'נסלור של דוכסות לנקסטר", תפקיד המקביל למשרת שר בלי תיק. עדיין היה רב השפעה, אך לא נחשב עוד לדמות מובילה במפלגה. לאחר ניצחון הלייבור בבחירות 1950 קיבל את משרת שר הממשל המקומי והתכנון. לאחר תבוסת הלייבור בבחירות 1951 פרש מן החיים הפוליטיים. בשנת 1960 קיבל תואר אציל לימי חייו וכונה "ברון דלטון מפורסט ופריטון במחוז דרהאם".
בשנת 1962 מת. מכתביו האישיים ויומניו נשמרים בספריית בית הספר לכלכלה של לונדון.
דלטון, הציונות וישראל

דלטון נחשב לידיד המפעל הציוני וידיד מדינת ישראל. ב-1944 חיבר מסמך הנוגע למדיניות החוץ של הלייבור לאחר המלחמה, במסמך הביע את העמדה כי יש להקים מדינה יהודית, לאפשר עלייה יהודית חופשית, ולעודד את הגירת הערבים ממנה במספר זהה למספר היהודים הנכנסים. רבים ציפו כי יפעל למלא מדיניות זו לאחר המלחמה, אך דלטון היה עסוק רובו ככולו בענייני הכלכלה, ואת מדיניות החוץ של בריטניה בשנים חשובות אלו הוביל בווין, שנחשב לעוין כלפי הציונות. הוא היה ידידו האישי של משה שרת אותו לימד בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1952 ביקר בישראל ביחד עם ריצ'רד קרוסמן.
תרומתו למקצוע הכלכלה

בשנת 1920 הרחיב דלטון את עבודתו של מקס לורנץ במדידת אי שוויון בהכנסות, והציע מערך מורחב של טכניקות ומערכת של עקרונות בעזרתם ניתן להבין שינויים בתפוצת ההכנסה, ובכך להעניק בסיס תאורטי טוב יותר להבנת היחסים בין הכנסות. בעקבות הערה של הכלכלן הבריטי ארתור ססיל פיגו הציע דלטון תנאי כי העברה של הכנסה מאדם עשיר יותר לאדם עני יותר תחשב כיוצרת שוויון גדול יותר, כל עוד היא לא גורמת להפיכת הדירוג של השניים, ולכך שזה שהיה עני בתחילה יהיה עשיר יותר מזה שהיה עשיר בתחילה. עיקרון זה נודע כ"עקרון דלטון-פיגו". דלטון גם הציע הצעה תאורטית של יחסים פונקצונליים חיוביים בין הכנסה ורווחה כלכלית, ואמר כי רווחה כלכלית גדלה באופן אקספוננטיאלי יורד ביחס לגודל ההכנסה, דבר שהוביל למסקנה כי רווחה כלכלית מקסימלית אפשרית רק כאשר כל ההכנסות הן שוות.
הערות שוליים

↑  יו דלתון נישא לרות ב-28 במאי 1914.
↑  יו דולטון ויחסו לציונות, דבר, 4 באפריל 1962
↑  דלטון וקרוסמן בישראל, דבר, 19 בדצמבר 1952
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273478305171  PLWABN: 9810695018305606  BnF: cb12059228k (data)  GND: 119019922  ICCU: MILV090021  ISNI: 0000 0001 1047 2157  LCCN: n85113134  NARA: 77828876  NKC: skuk0000288  NTA: 072083859  SNAC: w6f48kp8  SUDOC: 028839838  Trove: 1054901  VIAF: 27086780   WorldCat (עם VIAF): 27086780
יוסף זכריה

| --- | --- |

 לידה:  1945 רומניה
 פטירה:  16 בנובמבר 2017 (בגיל 72 בערך)
 תאריך עלייה:  1963
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1964–1998 (כ־34 שנים)
 דרגה:  ניצב
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חברת אבטחה
 
יוסף (יוסי) זכריה (1945 – 16 בנובמבר 2017) היה ניצב במשטרת ישראל ומפקד המשמר האזרחי.
ביוגרפיה

זכריה נולד ברומניה ועלה לישראל בשנת 1963. בשנת 1964 התגייס למשמר הגבול ושירת בגזרת חברון כמפקד מחלקה, קצין מבצעים ומפקד פלוגה ב'. בשנת 1975 עבר למשטרת ישראל והיה מראשוני השוטרים באגף המבצעים של מרחב הנגב. לאחר שירות כראש לשכת מבצעים וקצין מבצעים מונה בשנת 1981 למפקד תחנת באר שבע.
בשנת 1984 מונה זכריה למפקד נפת עזה ובשנים 1984–1987 היה מפקד מרחב לכיש. בתקופה זו הוקמה יחידת המשמר האזרחי הראשונה בקרב החסידות באשדוד. בשנת 1989 מונה זכריה לקצין המבצעים של המחוז הדרומי ובשנת 1990 לסגן מפקד מחוז מרכז. בשנת 1993 הועלה לדרגת ניצב ומונה למפקד המשמר האזרחי, בראשו עמד עד 1996. בראשות המשמר האזרחי ליווה את הקמת השלוחות הראשונות ביהודה ושומרון, כתיבת ועדכון נוהלי המשמר האזרחי והקמת זק"א.
בשנת 1998 סיים את שירותו ולאחר מכן התמנה למנכ"ל חברת אבטחה והיה חבר ועדות קרואות בלוד ובערערה.
הערות שוליים

↑  הודעה על פטירתו, באתר בעמוד הפייסבוק "אשקלונט"
יחסי אינדונזיה – סן מרינו

| יחסי אינדונזיה – סן מרינו |
| --- | --- |
אינדונזיה: סן מרינו
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

אינדונזיה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 61
אוכלוסייה
284,049,195: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 55,254
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
הסכמים דיפלומטיים

בין המדינות נחתמו שני הסכמים דיפלומטיים:
הסכם בדבר כינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות - 26 בספטמבר 2011
הסכם בדבר חילופי מידע בענייני המס - 25 בספטמבר 2013
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מסן מרינו לאינדונזיה הגיעה לסך 72.5 אלף דולר אמריקאי והיא כללה חלקי מחשב ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לסן מרינו הגיעה לסך 20.2 אלף דולר אמריקאי והיא כללה אלמוגים, צדפים, דגים חיים ועוד.
ייצוג

סן מרינו מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה.
אינדונזיה אינה מיוצגת בסן מרינו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי האיטי–סין

| יחסי האיטי–סין |
| --- | --- |
האיטי: הרפובליקה העממית של סין


האיטי: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
27,750: 9,596,967.75
אוכלוסייה
11,806,074: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,851: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,681: 12,545
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה עממית

יחסי האיטי–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקת האיטי.
סקירה כללית

האיטי כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין ב-1956. למרות זאת, בינואר 1997 ובפברואר 1998, סין והאיטי, בהתאמה, הקימו משרדים לפיתוח סחר בבירות זו על פי "ההסכם בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של האיטי על הקמת משרדי מסחר ומסחר זה בזה" שנחתם ב-1996. בסוף שנות ה-90, סינים היגרו להאיטי מגואנגדונג וממחוזות אחרים, והפעילו בעיקר מסעדות סיניות, חדרי כביסה וסופרמרקטים בפורט-או-פרינס, בירת האיטי. מאז אוקטובר 2004, סין שיגרה יותר מ-1,100 שוטרים לשמירת שלום למשימת הייצוב של האו"ם בהאיטי.
לאחר רעידת האדמה שפקדה את האיטי בינואר 2010, יאנג ג'יצ'י, אז שר החוץ של הרפובליקה העממית של סין, התקשר לשר החוץ של האיטי להביע את תנחומיו, ושלח צוותי הצלה ורפואה, וסיפק להאיטי 103 מיליון יואן במזומן. אספקה וסיוע רפואי.
בינואר 2015, מזכיר המדינה של האיטי לעבודות ציבוריות, תחבורה ותקשורת Sineas נסע לסין כדי להשתתף בפגישת השרים הראשונה של פורום סין-CELAC. לאחר שהוריקן מתיו פגע בהאיטי באוקטובר 2016, אגודת הצלב האדום של סין סיפקה גם סיוע חירום בסך 100,000 דולר לאגודת הצלב האדום של האיטי.
יחסי סחר

בשנת 2019, היקף הסחר בין סין להאיטי הגיע ל-570 מיליון דולר, מתוכם שווי הייצוא של סין היה 560 מיליון דולר ושווי היבוא עמד על 4.492 מיליון דולר, גידול משנה לשנה של - 9.3%, - 8.9% ו-40.1% בהתאמה. סין מייצאת בעיקר מוצרים כימיים, מוצרי פלסטיק וגומי, מוצרי ביגוד, ציוד אודיו-ויזואלי אלקטרו-מכני וחלקי רכב ועוד, ובעיקר מייבאת גרוטאות ברזל ופלדה.
יוסף זליכה

| --- | --- |

הרב זליכה בעת שיעור  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  ה'תש"ח
 פטירה:  ה' בסיוון ה'תשע"ב (בגיל 64 בערך)
 השתייכות:  ספרדים
 תחומי עיסוק:  זיהוי קברי צדיקים בארץ ישראל
 רבותיו:  הרב שמעון בעדני
 חיבוריו:  ספר 'פרי חדש' וספר 'תפארת יוסף' שני חלקים
הרב יוסף עזרא חי זליכה (תש"ח, 1948 - ה' בסיוון תשע"ב, 25 במאי 2012) היה רבה הספרדי של שכונת פרדס כץ בבני ברק.
תולדותיו

נולד לשלמה סלמן ואהובה זליכה בבצרה שבעיראק. בהיותו בן 3 עלתה משפחתו לארץ ישראל והשתכנה במעברת עמישב בפתח תקווה.
בבחרותו עברה משפחתו לשכונת פרדס כץ בבני ברק, למד בישיבת מירון לצעירים בראשות הרב משה ברגמן, ובישיבה גדולה בישיבת שארית יוסף בראשות הרב נסים טולידנו. לאחר מכן למד בשדה חמד, שם התקרב לרבו של המושב נחלת יהודה הרב משה יחזקאל (כונה החכם יחזקאל) שהיה ממקובלי בבל. הרב זליכה שימש בבית הכנסת שלו כבעל קורא וכחזן. לאחר שעבר לבאר יעקב החל ללמוד בישיבת שארית יוסף בראשות הרב נסים טולדנו.
בשנת תשכ"ט, לאחר נישואיו, עבר להתגורר בבני ברק. למד בכולל אור החיים של הרב שמעון בעדני ולאחר מכן בכולל האברכים 'רבינו יוסף חיים' בשכונת התקווה בתל אביב. בשנת ה'תשל"ה התמנה כמשגיח בישיבת 'תפארת משה' בראשות הרב אמנון סבאג. לאחר כמה שנים, בהוראת הרב שך, עזב את הישיבה והחל לכהן כרבה של שכונת פרדס כץ[דרוש מקור].
בבחירות בשנת ה'תשנ"ד הצטרף לרב מאיר מאזוז בתמיכה במפלגת הן הספרדית, שהכניסה שלושה חברים לעיריית בני ברק.
כיהן כדיין בחבר הדיינים של הרב יעקב לנדא ואחרי פטירתו התמנה לדיין בחבר הדיינים של בנו, הרב משה יהודה ליב לנדא.
בשנת ה'תשנ"ז לקה בדימום פנימי ונפטר בליל שבת ה' בסיוון תשע"ב. הלווייתו התקיימה במוצאי חג השבועות והוא נקבר בבית העלמין פוניבז' בבני ברק.
ספריו

פרי חדש ענייני ט"ו בשבט
תפארת יוסף שני חלקים. ליקט ערך והדפיס חתנו ממאמרים ותשובות שפרסם בחיו בקבצים שונים ושהשאיר בכתב יד.
יחסי אינדונזיה – מקדוניה הצפונית

| יחסי אינדונזיה – מקדוניה הצפונית |
| --- | --- |
אינדונזיה: מקדוניה הצפונית


אינדונזיה: מקדוניה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 25,713
אוכלוסייה
284,049,195: 1,820,681
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 14,761
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 8,108
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית.