stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי ברגמן
הערות שוליים

↑  יחיעם פדן, פתח תקווה - מדריך הרחובות, 2009, עמ' 55
↑  דובה דגן, באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה
↑  ברגמן צבי ושות חברה לקדוחים ולמשאבות מים בעמ- חוות דעת גולשים, פסקי דין ופרטים מלאים, באתר companyid
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "צבי ברגמן".
בולי איש השלג

| --- | --- |

בולי איש השלג
 סוגה:  סדרת אנימציה לילדים
 יוצרים:  דניאל ורוג'ר וואנסון
 מדבבים:  בריז'יט לקורדיה, סופי ארטוי ואנאבל רוס
 מדבבים בעברית:  יעל קרוון, עידו מוסרי, טל מוסרי, רן גואטה, שירה גור, שי זורניצר, לימור חביב
 ארץ מקור:  צרפת צרפת
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  114
 הפקה
 אורך פרק:  עונה ראשונה (78 פרקים), 4 דק', עונה שנייה (36 פרקים), 7 דק'
 שידור
 רשת שידור:  צרפת הערוץ השני הצרפתי
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון, ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  1989–1991
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בולי איש השלג (צרפתית: Bouli, "בולי") היא סדרת אנימציה צרפתית שהופקה לטלוויזיה בשנים 1989- 1991, לערוץ השני הצרפתי.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ הראשון במסגרת פינת תוכניות הילדים בתוכנית הבוקר של הערוץ הראשון "בוקר טוב ישראל" בין השנים 1991 עד 1992. כמו כן, במקביל שודר גם בערוץ הילדים.
הסדרה מתמקדת בבולי איש השלג אשר הירח הפיח בו ובחבריו רוח חיים ובהרפתקאותיהם בארץ השלג.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעה מיכל צפיר.
צוות המדבבים

בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
יעל קרוון - בולי
רן גואטה - דובי שן / בולי פאנק / בולי אבא
שירה גור - ליבי / בולי אמא
ג'וזפה נחמד

| --- | --- |

ג'וזפה ג'ו נחמד  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1932 חלב, סוריה סוריה
 פטירה:  23 בנובמבר 2012 (בגיל 80 בערך) מונטה קרלו, מונקו מונקו
 מדינה:  סוריה 
 מקום קבורה:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  1948–2012 (כ־64 שנים)
 מקצוע:  אספן וסוחר אמנות
 
ג'וזפה ("ג'ו") נחמד (1932 - 23 בנובמבר 2012) היה סוחר אמנות שהתמחה באמנות אימפרסיוניסטית, פוסט-אימפרסיוניסטית ומודרנית. הוא צבר הון הנאמד במיליארדים בסחר בדברי אמנות, בקנייה, מכירה ואיסוף יצירות אמנות של אמנים מהמאה ה-19 וה-20.
משפחה

ג'וזפה נחמד נולד ב-1932 בחלב, סוריה. אביו הלל נחמד היה בנקאי שהקים את נחמד וביידה עסקי בנקאות, בסוריה. משפחת נחמד היו אזרחי איטליה ויהודים ספרדים שדיברו צרפתית, ערבית ועוד מספר שפות. בשנת 1948, לאחר שהלל ומטילדה נחמד עברו לביירות, לבנון, הילל פתח סניף של נחמד וביידה בעיר. לזוג נולדו שמונה ילדים: ארבעה בנים (אלברט, ג'וזפה, עזרא, דייוויד) וארבע בנות (דניז נחמד אמון, ג'קלין נחמד הררי, נדיה נחמד צ'ואיקי, אוולין נחמד מטלן). בשנת 1958, לאחר שאלברט הרחיב את עסקי הבנקאות המשפחתיים בריו דה ז'ניירו, ברזיל, הוא נהרג בהתרסקות מטוס.
בשנת 1957, ג'וזפה נחמד עבר למילאנו והתיישב בה, שם הוא החל במסחר באמנות משלו. שנתיים לאחר מכן הוריו ואחיו הצעירים הגרו לאיטליה והתיישבו גם הם במילאנו. בשנת 1963 אחיו הצעירים של ג'וזפה, דוד ועזרא, הצטרפו לעסקי האמנות שלו בעודם נערים. הבנים של דוד ועזרא עצמם, שניהם בשם הלל, מנהלים גלריות בניו יורק ובלונדון.
ג'וזפה נחמד מעולם לא התחתן ולא היו לו ילדים.
קריירה

ג'וזפה נחמד, גילה את האמן לוסיו פונטנה ובמקביל הזמין גם ציורים מהאמן ויפרדו לאם. כשהמחירים בפריז היו נמוכים במיוחד, ג'וזפה נחמד, הרווח בין 50% ל-100% ממכירתם במילנו.
בשנת 1995, ג'וזפה ואחיו קנו את ציור הדיוקן של ג'קלין אשתו השנייה של פיקאסו משנת 1955, תמורת 2.6 מיליון דולר. הם החזיקו בציור במשך שתים עשרה שנים ומכרו אותו תמורת 30.8 מיליון דולר. בשנות ה-70, ג'וזפה נחמד קנה עוד מספר ציורים של פיקאסו, במחירים שנעו בין 40,000 עד 50,000 דולר ליחידה. בשנות ה-80, נחמד עסק בשוק האמנות היפני והמשיך לקנות יצירות אמנות במחירים נמוכים, במהלך השפל שהיה בשנת 1989.
בתקופה זו עזרא ודוד נחמד פתחו גלריות בניו יורק ובלונדון.
מחלוקת וסיקור תקשורתי

בדצמבר 2007, מאמר בעיתון פורבס צטט טענות לפיהן האחים נחמד הצעירים שינו ברגע האחרון את תנאי העסקאות שלהם. דוד נחמד הכחיש את ההאשמות. מאידך, אותה כתבה בפורבס, שבחה את הנחמדים בייצוב עסקי המכירות הפומביות, בכך שרכשו מוצרי אמנות בכמויות גדולות במיוחד במהלך, המיתון שהיה בשוק האמנות. אחד מסוחרי האמנות בניו יורק, ג'פרי דייטש אמר: "הם כמו חברת ברוקרים גדולה בשוק המניות; השוק צריך כוח כזה כדי לתפקד".
בשנת 2011, חלק מאוסף האמנות של ג'וזפה נחמד הוצג לראשונה בקונסטה אוס ציריך (אנ'). התערוכה עוררה מחלוקת, מכיוון שנטען כנגד המוזיאון, על כך, שהוא מספק לכאורה את האינטרסים העסקיים הרחבים יותר של משפחת נחמד.
מוות

ג'וזפה נחמד מת במונטה קרלו ב-23 בנובמבר 2012. הוא נקבר ב-26 בנובמבר 2012 בירושלים, ליד הוריו וליד אחיו אלברט. רוב אחיו שנותרו בחיים, וכמעט כל אחייניותיו ואחייניו השתתפו בהלוויה, אף על פי שהידיעה על מותו לא פורסמה בתקשורת.
ראו גם

עזרא נחמד
דייוויד נחמד
הערות שוליים

1 2 3  Wullschlager, Jackie (November 11, 2011). "Lunch with the FT: Helly Nahmad" Financial Times. Retrieved January 2, 2013.
↑  Aspden, Peter (2012-12-21). "Art dealer who bought and sold with immaculate timing". FT.com. נבדק ב-2013-02-07.
↑  h "Denise Amon, September 29, 2013, Beloved wife of Dr. René Amon". Chicago Tribune. 1 באוקטובר 2013. Dear sister of Jacqueline (the late Raymond) Harari, Nadia (Albert) Chowaiki, Evelyn (Enrico) Matalan, Ezra (Marie) Nahmad, David (Colette) Nahmad and the late Albert (Arlette) Nahmad and Joseph Nahmad {{cite web}}:  (עזרה); Check |url= value (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Adams, Susan (December 24, 2007). "The Art of the Deal". Forbes. Retrieved January 2, 2013.
↑  Brechbühl, Regula (October 13, 2011). "The Nahmad Collection: "An exciting experiment"" (אורכב 15.02.2013 ב Archive.today). Credit Suisse. Retrieved January 2, 2013.
↑  Sarah Cascone, ARTnews.com, ARTnews.com, ‏18 בדצמבר 2012
גבריאל הלוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בן 51 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב (משפטים תואר ראשון בהצטיינות ותואר שני בהצטיינות)  אוניברסיטת חיפה (דוקטורט במשפטים בהצטיינות יתרה)
 השתייכות:  הקריה האקדמית אונו
 תחומי מחקר:  משפט פלילי, ראיות, טכנולוגיית מידע 
 תפקידים בולטים:  פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו  חבר המועצה האקדמית העליונה
 פרסים והוקרה:  תעודת הוקרה מטעם הכנסת תעודת הוקרה מטעם הפרקליט הצבאי הראשי
 
גבריאל הלוי (נולד בשנת 1973) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו בתחום המשפט הפלילי וחבר המועצה האקדמית העליונה.
ביוגרפיה

נולד ברמת גן, גדל והתחנך בשכונת פרדס כץ וסיים את לימודיו בבית ספר תיכון עירוני בני ברק במגמה ריאלית בהצטיינות. בשנת 1992 התנדב לשירות בחטיבת הצנחנים כלוחם והשתחרר מצה"ל בדרגת סגן בשנת 1996. בשנת 2000 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות ונבחר כמצטיין דקאן. התמחה אצל עו"ד עפר ברטל בתחום הפלילי, ומיד אחר-כך פתח משרד עצמאי והחל לעבוד כעורך דין פרטי בתחומי המשפט הפלילי והמשפט המסחרי. במקביל סיים תואר שני באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בהנחיית פרופ' יובל לוי. על תרומתו למשפט הצבאי בצה"ל זכה לתעודת הוקרה מטעם הפרקליט הצבאי הראשי בשנת 2003.
את עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטת חיפה בנושא "השותפות העקיפה לדבר עבירה", בהנחיית פרופ' עמנואל גרוס, וסיים בהצטיינות יתרה. הצטרף כחבר סגל הפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו בשנת 2002 בתחום הפלילי. בשנת 2007 קיבל תעודת הוקרה מטעם הכנסת על מחקרו ובשנת 2008 קודם לדרגת מרצה בכיר. בשנים 2011-2009 ערך את כתב העת המשפטי קרית המשפט. בשנת 2011 קודם לדרגת פרופסור חבר ושנתיים לאחר מכן קודם על ידי המועצה להשכלה גבוהה לדרגת פרופסור מן המניין, הדרגה האקדמית הגבוהה ביותר בישראל. פרופ' הלוי מרצה בעיקר בתחומי דיני העונשין, הדיון הפלילי, דיני הראיות, משפט בינלאומי פרטי, דיני אכיפת חיובים וחדלות פירעון ותורת המשחקים.
בשנת 2013 נבחר פרופ' הלוי על ידי העיתון גלובס לאחד מ-40 הישראלים המבטיחים ביותר. כתיבתו של פרופ' הלוי בתחום ההסדרה המשפטית של בינה מלאכותית זכתה להדים רבים בעולם ואף תורגמה למספר שפות, ובהן אף טורקית, סינית (מנדרינית תקנית) וקוריאנית. בנושא זה מרצה פרופ' הלוי בעולם בכנסים אקדמיים וגם לקהל הרחב, במסגרת הרצאות TED, בפסטיבלים השנתיים של Brain Bar ובאירועים נוספים.
פרופ' הלוי דובר אנגלית, צרפתית וגרמנית ומחזיק ברישיון טיס אזרחי משנת 1996.
פרסומים > ספרים נבחרים

עבירות בניירות ערך (405 עמ', 2002)
השותפות לדבר עבירה (824 עמ', 2008)
תורת דיני העונשין כרך א (960 עמ', 2009)
תורת דיני העונשין כרך ב (1,047 עמ', 2009)
תורת דיני העונשין כרך ג (1,016 עמ', 2010)
תורת דיני העונשין כרך ד (986 עמ', 2010)
A Modern Treatise on the Principle of Legality in Criminal Law, 218 pp., 2010
תורת הדיון הפלילי כרך א (713 עמ', 2011)
תורת הדיון הפלילי כרך ב (919 עמ', 2011)
תורת הדיון הפלילי כרך ג (700 עמ', 2011)
תורת הדיון הפלילי כרך ד (886 עמ', 2011)
The Criminal Law of Israel, 201 pp., 2011
The Matrix of Derivative Criminal Liability, 326 pp., 2012
The Right to Be Punished - Modern Doctrinal Sentencing, 252 pp., 2012
When Robots Kill - Artificial Intelligence under Criminal Law, 260 pp., 2013
תורת דיני הראיות כרך א (800 עמ', 2013)
תורת דיני הראיות כרך ב (867 עמ', 2013)
תורת דיני הראיות כרך ג (1,024 עמ', 2013)
תורת דיני הראיות כרך ד (954 עמ', 2013)
תורת מתקל הדינים כרך א (956 עמ', 2014)
תורת מתקל הדינים כרך ב (987 עמ', 2014)
תורת מתקל הדינים כרך ג (978 עמ', 2014)
תורת מתקל הדינים כרך ד (818 עמ', 2015)
Liability for Crimes Involving Artificial Intelligence Systems, 265 pp., 2015
The Matrix of Insanity in Modern Criminal Law, 214 pp., 2015
דיני אכיפת חיובים: הוצאה לפועל וגביית קנסות, אגרות והוצאות כרך א (1,026 עמ', 2017)
דיני אכיפת חיובים: הוצאה לפועל וגביית קנסות, אגרות והוצאות כרך ב (1,070 עמ', 2017)
תורת הדיון האזרחי כרך א (1,058 עמ', 2017)
תורת הדיון האזרחי כרך ב (1,074 עמ', 2017)
תורת הדיון האזרחי כרך ג (984 עמ', 2019)
Cyber Law, 304 pp., 2019
犯罪机器人, 人工智能 与 刑法, 304 pp., 2019
תורת הדיון האזרחי (מהדורה מותאמת לתקנות סדר הדין האזרחי התשע"ט-2018) כרך א (1,034 עמ', 2019)
תורת הדיון האזרחי (מהדורה מותאמת לתקנות סדר הדין האזרחי התשע"ט-2018) כרך ב (1,040 עמ', 2019)
תורת הדיון האזרחי (מהדורה מותאמת לתקנות סדר הדין האזרחי התשע"ט-2018) כרך ג (984 עמ', 2019)
תורת הדיון האזרחי (מהדורה מותאמת לתקנות סדר הדין האזרחי התשע"ט-2018) כרך ד (988 עמ', 2019)
דיני חדלות פירעון ושיקום כלכלי כרך א (1078 עמ', 2020)
דיני חדלות פירעון ושיקום כלכלי כרך ב (1061 עמ', 2020)
Cyber Law, 2nd ed., 306 pp., 2021
חקירת עדים בבית המשפט – דין, אסטרטגיה, שיטות חקירה וטקטיקה (1107 עמ', 2024)
ביקורת נבחרת > ביקורת אקדמית

Rachel Charney, Can Androids Plead Automatism - A Review of When Robots Kill: Artificial Intelligence under Criminal Law by Gabriel Hallevy, 73 U. Toronto Fac. L. Rev., 2015
Rafal Michaczak, Criminal Liability of Autonomous Software: Critique of Gabriel Hallevy's Conception, Machine Ethics & Machine Law 25, 2016
Christopher Faille, Book Review: The Matrix of Insanity in Modern Criminal Law By Gabriel Hallevy, 62 Fed. Law 73, 2015
שמואל וולפמן וטלי שקד "מחלות הנפש בחקיקה ובפסיקה במשפט האזרחי לאור התפתחותה של הפסיכיאטריה הדינאמית – מקטגוריזציה לפונקציונליות" משפט רפואי וביו-אתיקה כרך 3, עמ' 44 (2010)
ביקורת נבחרת > ביקורת בעיתונות פופולרית

Dylan Matthews, How to Punish Robots When They Inevitably Turn Against Us, The Washington Post, March 5, 2013
Leon Neyfakh, Should We Put Robots on Trial?, The Boston Globe, March 1, 2013
David Wescott, Robots Behind Bars, The Chronicle Review, March 29, 2013
Keveh Waddell, A Brave New World: Can Robots Be Sued?, Axios, June 24, 2018
Zachary Crocket, What Happens When A Robot Kills Someone?, The Hustle, July 27, 2018
עמית גורביץ' "השותפות לדבר עבירה / ד"ר גבריאל הלוי" הפרקליטים 22 (2008).
עמית גורביץ' "תורת דיני העונשין - כרך א" הפרקליטים 25 (2009).
הערות שוליים

↑  חן מענית, ‏גבריאל הלוי | פרופסור למשפטים בקריה האקדמית אונו, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2013
↑  Gabriel Hallevy, Yapay Zekaya Sahip Varlıkların Cezai Sorumluluğu - Bilim Kurgudan Yasal Toplumsal Denetime, (Çeviren: Müslüm Fincan) Küresel Bakış Çeviri Hukuk Dergisi, Vol. 24, pp. 111-142 (2018)
↑  Gabriel Hallevy, 人工智能实体的刑事责任 (Translation: 赵增田 译, 同济大学) 同济大学 (Tongji University)
↑  הרצאת TED על: Gabriel Hallevy- The Future of Thinking
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302540905171  GND: 1140054945  ISNI: 0000 0004 4328 2394  LCCN: nr2003025360  NKC: mub2015895854  SUDOC: 168669102  VIAF: 1145193164970461444   WorldCat (עם VIAF): 1145193164970461444
אנצ'יזאורוס

| אנצ'יזאורוס |
| --- | --- |
 שחזור של אנצ'יזאורוס  השוואת אנצ'יזאורוס לאדם
תקופה
יורה תחתון, 200–195 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
משפחה:: אנצ'יזאוריים
סוג:: אנצ'יזאורוס
שם מדעי
 Anchisaurus ‏מארש, 1885

אנצ'יזאורוס (שם מדעי: Anchisaurus; משמעות השם: "קרוב ללטאה") הוא סוג של דינוזאור ארוך-צוואר שהיה שייך לקבוצת הפרוזאורופודים, מאבותיהם של הזאורופודים הענקיים. הוא חי לפני 195–200 מיליון שנה ברחבי אמריקה הצפונית. הוא נתגלה בחפירות בקונטיקט ב-1885 ותואר בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש. תחילה סברו שמדובר בשרידי אדם, אך עקב ממדיהם הבינו שמדובר ביצור גדול יותר. בהמשך נמצאו עוד כמה שלדים, למשל בסין, לאחר שנחשבו לפרטי גיפוזאורוס.
מאפיינים

האנצ'יזאורוס היה זאורופוד קטן באורך 2.5–4 מטר ובמשקל של 20–32 קילוגרם. הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים והיה מסוגל לעמוד זקוף ואף לרוץ כך. כפותיו היו בעלות טפרים כדי לעזור לו לתלוש עלים מענפי עצים ואולי להתגונן מטורפים.
לייצור היו שיניים דקות דמויות מחטים באמצעותן תלש עלי עצים, כמו מחטניים וציקסים. עלים אלו קשים לעיכול, דבר המסביר את הימצאם של גסטרוליתים בקיבתו. ישנם חוקרים שסוברים שהוא היה אף אוכל-כול שניזון מדי פעם מחיות קטנות.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה כשהדינוזאורים שוטטו באמריקה שם נראה פרט אחד שנטרף על ידי דילופוזאורוס.
בנוסף הוא מופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.
א' בכסלו

א' בכסלו הוא היום הראשון בחודש השלישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום הראשון בחודש התשיעי 
למניין החודשים מניסן.
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בא' כסלו היא פרשת ויצא, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה ביום חמישי, או פרשת תולדות אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או שבת.
חגים ומועדים

ראש חודש כסלו
בספר ירמיהו, פרק ל"ו נכתב כי בזמן יהויקים ערכו צום בחודש התשיעי וקראו את מגילת ברוך בן נריה, ולאחר שהוקראה לו, שרף יהויקים את המגילה. יום זה נקבע ליום צום במגילת תענית בתרא. ישנן מספר גרסאות בנוסח המגילה באיזה יום בחודש אירע המעשה. בחיבור "הגה דר"ע" (רבי עובדיה הנביא) והגהות "סוד ישרים" שהודפסו בתנ"ך אמסטרדם תנ"ט, מהדורת "אגודת שמואל", מובא שיום זה היה ביום א' בכסלו, ומוסבר שיום זה היה כבר בזמנם יום צום, כיוון שהוא ארבעים יום לאחר הושענא רבה, ומי שלא עשה תשובה עד אז, מחכים לו עד יום זה שיחזור בתשובה, כנגד ארבעים יום של קבלת התורה. החת"ם סופר בדרשותיו מסביר שארבעים יום אלו הם כמו שמחכים ארבעים יום מראש חודש אלול עד יום כיפור שהוא בחודש השביעי (שאפשר ללדת בו) ואם לא עשה תשובה מחכים לחודש התשיעי. החת"ם סופר מפרש לפי זה גם את ספר זכריה, פרק ז', פסוק א', המזכיר את ד' בכסלו, שהוא כנגד חג הסוכות החל ארבעה ימים לאחר יום כיפור.
מנהג דומה למנהג זה, הוא חג הסיגד.
אירועים היסטוריים

ה'רט"ו – הפעם האחרונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בתאריך זה
ה'תר"ץ – נוסדה העיר נתניה
ה'תש"ד – מלחמת העולם השנייה – שלושת מנהיגי בעלות הברית, וינסטון צ'רצ'יל, פרנקלין רוזוולט ויוסיף סטלין, נפגשים יחדיו לראשונה בוועידת טהראן לדון בפלישה לנורמנדי
ה'תשנ"ב – מגיעות עצמותיו של הרב שמואל מוהליבר לישראל.
נולדו

ה'תר"ד – הרב דוד צבי הופמן, פרשן מקרא ופוסק, ראש בית המדרש לרבנים בברלין וממנהיגי "תורה עם דרך ארץ". (נפטר בי"ט בחשוון ה'תרפ"ב)
ה'תר"ן – זלמן שזר, נשיא מדינת ישראל (נפטר ב-ה'תשל"ה)
ה'תרנ"ח – הרב שמריהו גוראריה, חתנו של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון (נפטר ב-ה'תשמ"ט)
ה'תרס"ח – רבי שלמה הלברשטאם השני, (נפטר ב-ה'תש"ס), האדמו"ר השלישי בשושלת חסידות באבוב
ה'תשי"ד – הרב אמנון יצחק, מהבולטים בין המחזירים בתשובה בישראל, ראש ארגון "שופר"
ה'תשט"ז – מאיר סויסה, קומיקאי ובדרן ישראלי
ה'תשל"ה – אלון דה לוקו, זמר ורקדן היפ הופ ישראלי
נפטרו

ה'ר"ב (וי"א ה'ר"ח) – הרב אפרים אנקווה, רב בתלמסאן שבאלג'יריה ומחבר הספר "שער כבוד ה'" (נולד ב-ה'קי"ד)
ה'רפ"ה – רבי יצחק הכהן שולאל, נגיד יהודי מצרים וראש ישיבה בירושלים.
ה'שי"ט – רבי שלום שכנא מלובלין, רבה של לובלין ורבם של המהרש"ל והרמ"א.
ה'תס"ד – רבי יוסף שמואל מקראקא, מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט, מגיה התלמוד הבבלי ומחבר ההוספות למסורת הש"ס ועין משפט נר מצווה.
ה'תרמ"ט – אליעזר הלוי, מזרחן יהודי בריטי ממוצא גרמני, עוזרו ומזכירו של משה מונטיפיורי. (נולד בי' בתמוז ה'תקס"ט)
ה'תרנ"ג – הרב חיים נתן דמביצר, ראב"ד קרקוב, ההיסטוריון של הקהילה היהודית בלבוב ומחבר הספר "כלילת יופי" (נולד ב-ה'תק"פ)
ה'תרס"א – הרב יוסף כנאפו ממוגדור, רב ומקובל במרוקו ומחבר הספר "זך ונקי" (נולד ב-ה'תקפ"ד)
ה'תרס"ב – רבי משה הגר, האדמו"ר מרדוביץ, מחבר ספר "וייקח משה"
ה'תשס"ו – יהודה פליקס, חוקר הריאליה המקראית והתלמודית (נולד ב-ה'תרפ"ב)
כ"ט בחשוון – (ל' בחשוון) – ב' בכסלו
כסלו
הערות שוליים

↑  כ-31.9% מכלל השנים.
↑  כ-68.1% מכלל השנים.
↑  ולא כמבואר בראשונים שהיה זה צום לקראת קריאת מגילת התוכחה של ברוך בן נריה.
↑  במקור נאמר יום כיפור, אך החת"ם סופר כותב שזו טעות דפוס.
↑  חלק ב'
חוף נתניה
צ'רצ'יל, רוזוולט וסטלין במהלך ועידת טהראן
קבר הומאיון

קבר הומאיון על רקע הגנים ובריכות המים
פנים המבנה
קבר הומאיון הוא מתחם בניינים הבנוי בסגנון מוגולי ושוכן בניזאמודין מזרח שבניו דלהי. הקבר הראשי במתחם הוא זה של הקיסר הומאיון, שהיה הקיסר המוגולי השני. לצידו, כ-150 קברים של שליטים שמלכו אחריו. המתחם זכה למעמד של אתר מורשת עולמית מאונסק"ו ב-1993 והוא הדוגמה הקדומה ביותר בהודו לאדריכלות מוגולית. המאוזוליאום המצוי במתחם בנוי בסגנון הדומה לסגנונו של המאוזוליאום בטאג' מהאל באגרה.
היסטוריה

בתקופת שלטונה של שושלת העבדים המקום שימש כמבצר קילוקהרי שהיה עיר הבירה של הסולטאן מואיז אוד דין קאיקאבאד, שהיה נכדו של נאסיר אוד דין מחמוד (1268–1287).
קברו של הומאיון נבנה החל ב-1562 לפי פקודה של חמידה באנו בגאם, אלמנתו של הומאיון. האדריכלים שתכננו את המבנה היו האפגאנים סעיד מוחמד איבן מיראק גהייאטהודין ואביו מיראק הייאטהודין. בניית המתחם נמשכה שמונה שנים ובמהלכה נבנה גן בסגנון הפרסי - צ'אר באאה, שהיה הראשון מסוגו באזור. הקבר הראשי במתחם הוא זה של הקיסר הומאיון, וכן קבורים במקום אשתו הראשית חמידה באנו בגאם וכ-150 שליטים שמלכו אחריו. מספר הקברים הגבוה הוא הסיבה שלמקום הוענק הכינוי "הנקרופוליס של השושלת המוגולית".
עבודות השיקום שבוצעו על ידי קרן אגא חאן לתרבות הושלמו במרץ 2003, ואפשרו למים לזרום מחדש דרך התעלות שבגנים. המימון לעבודות היה ממוסדות הצדקה של אגא חאן עבור הודו. בנוסף, הקרן מבצעת עבודות שחזור בקבר הספר, מקום קבורתו של אביו של הומאיון בקאבול.
תיאור

הקבר עצמו נמצא במרכז גן גדול המחולק לרבעים בסגנון צ'אר-באג (צ'אר=4, באג=גן), שכל רבע מחולק לשמונה גנים. במתחם יש בריכות המחוברות על ידי תעלות. הכניסה הראשית למתחם נמצאת בצדו המערבי, אך הכניסה למבנה עצמו כמו במבני קבר מוסלמיים בהודו, נמצאת מצד דרום. בסמוך לקירות המזרחי והצפוני יש ביתן ומתקן רחצה, בהתאמה.
המאוזוליאום עצמו שוכן על מישור טראסי ובצדדים שלו יש תאים קטנים. מבחינה מבנית צורתו של המאוזוליאום היא מתומן בעל ארבע צלעות ארוכות וארבע קצרות. המאוזוליאום מכוסה על ידי כיסוי כיפתי כפול בגובה 42.5 מטרים עם קישוטי שיש.
המבנה עצמו רחב ונמוך יחסית למבנים הסובבים אותו. בכל הכניסות אליו יש קשתות רחבות וגבוהות המאפשרות לאור השמש לחדור אל תוך המבנה. מעל המבנה כיפה ראשית ובאגפיו כיפות משניות. בחזית המבנה בריכת מים.
החלק הפנימי של המאוזוליאום מתואר כחדר מתומן עם גג הבנוי ממקטעים קמרוניים המחוברים על ידי גלריות או מסדרונות. המבנה המתומן מאפיין גם את הקומה השנייה. המאוזוליאום מכוסה באבן חול אדומה המשולבת עם פסי שיש שחורים ולבנים.
בתוך החומה של המתחם כולו, בצד הדרום-מזרחי, נמצאת כיכר המתוארכת ל-1590 או 1591, וידועה בשם כיכר הספר.
לקריאה נוספת

Zohreh Bozorg-nia, Mimaran-i Iran. ISBN 964-7483-39-2, 2004, p.184.
הערות שוליים

↑  Revitalisation of the Humayun's Tomb Gardens - AKTC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 306363318   WorldCat (עם VIAF): 306363318
מרדכי רטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 במאי 1953 י' בסיוון ה'תשי"ג ראשון לציון
 נהרג:  8 באוקטובר 1973 (בגיל 20) י"ב בתשרי ה'תשל"ד גבעות חמוטל, סיני
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בראשון לציון
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1971 – 8 באוקטובר 1973 (כשנתיים)
 דרגה:  
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור העוז
 
מרדכי (מוטי) רטר (24 במאי 1953 – 8 באוקטובר 1973) היה קצין שריון בחטיבה 14 במלחמת יום הכיפורים, אשר עוטר בעיטור העוז. נהרג בקרב ברכס "חמוטל".
ביוגרפיה

רטר נולד ב-24 במאי 1953 בראשון לציון למאיר ולדורה. למד בבית ספר היסודי "בארי" בראשון לציון, והתחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
בנובמבר 1971 התגייס רטר לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים שהתה המחלקה של רטר מדרום למעוז "מפרקת", בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. רטר עלה לעמדות וירה לעבר הרמפות בצד המצרי של התעלה על מנת לעכב את הצליחה המצרית. לאחר שמרבית הפלוגה נפגעה החל רטר לנוע צפונה במטרה להדוף את ההתקפה על המעוזים, אך הטנק שלו שקע בבוץ. בעת ניסיון החילוץ נפגע טנק סמל המחלקה, ורטר חילץ את אנשי הצוות מהטנק הבוער, וסחב את סמל המחלקה למרחק של כ-3 קילומטר בכדי שיקבל טיפול רפואי. על פעולה זו הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל, שהומר בהמשך לעיטור העוז.
תיאור המעשה: ביום 6 באוקטובר 1973 שימש סגן מרדכי רטר ז"ל כמפקד מחלקת טנקים באזור קנטרה. תוך כדי לחימה נפגעו הטנק שלו והטנק של סמל-המחלקה. למרות פציעתו נכנס סגן מרדכי רטר ז"ל לטנק הסמל שבער, חילץ את אנשי-הצוות, ובתוכם סמל המחלקה, שהיה פצוע קשה - וכל זה תחת אש האויב. סגן מרדכי רטר ז"ל נשא על גבו את סמל המחלקה הפצוע למרחק של כ-3 ק"מ עד לטנק שפינה אותם, ולאחר מכן הצטרף לטנק אחר כנהג. לאחר יומיים נפגע ונהרג. במעשיו אלה גילה אומץ-לב, קור-רוח ואחוות לוחמים.
כיוון שטנקי המחלקה שלו יצאו מכלל שימוש, הצטרף רטר לצוות טנק שכונה "טנק הקצינים" (יחד עם יובל נריה), ועימו נלחם. ב-8 באוקטובר, י"ב בתשרי, בעת הסתערות על רכס "חמוטל" נפגע הטנק וכל צוותו נהרג. במשך מספר חודשים לאחר מותו היה רטר בחזקת נעדר, עד שב-22 במרץ 1974 נמצאה גופתו.
רטר הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בראשון לציון ב-31 במרץ 1974.
הערות שוליים

↑  מרדכי רטר, באתר "בהשקט ובבטחה"
רבן גמליאל הזקן

רַבַּן גַּמְלִיאֵל הַזָּקֵן היה תנא בדור הראשון לתנאים, נשיא הסנהדרין סביב השנים ג'תש"ע-ג'תת"י, 10-50 לספירה. נכד להלל הזקן. היה הראשון שנקרא בתואר "רבן", והתוספת "הזקן" באה להבדילו מנכדו, רבן גמליאל דיבנה.
סתם רבן גמליאל הוא, בדרך כלל, רבן גמליאל דיבנה, נכדו של רבן גמליאל הזקן. ואולם, לפעמים נקרא גם רבן גמליאל הזקן בשם הסתמי "רבן גמליאל", דבר שיוצר בלבול מסוים.
משפחתו

רבן גמליאל הזקן היה בנו של שמעון בן הלל, ונכדו של הלל הזקן.
השיא את בתו לרבי שמעון בן נתנאל הכהן, מתלמידי רבן יוחנן בן זכאי (תוספתא עבודה זרה פרק ג).
בנו, שירש את מקומו בנשיאוּת, היה רבן שמעון בן גמליאל הזקן, שהיה מעשרת הרוגי מלכות.
מנהיג רוחני בתקופה קשה

בתקופת רבן גמליאל הזקן, שלא כמקובל, לא היה חכם בתפקיד אב בית דין במקביל לנשיא הסנהדרין.
מנהיג רוחני בתקופה קשה > גלות הסנהדרין

בימיו "גלתה סנהדרין וישבה לה בחנות", כלומר, נעקרה ממקומה בלשכת הגזית ועברה למקום מסוים בהר הבית, שנקרא "חנות". וזאת כדי שלא יהיה חיוב מיתה על הרוצחים, שאין סנהדרין קטנה דנה למוות אלא כשיושבת הסנהדרין הגדולה בלשכת הגזית. צעד זה נעשה בעקבות ריבוי הרוצחים וחוסר היכולת לדון אותם (בבלי, עבודה זרה ח ע"ב).
מנהיג רוחני בתקופה קשה > תפילת שמונה עשרה ותיקון ברכת המינים

יש הסוברים כי כבר בימיו של ר"ג הזקן סודרו 18 הברכות שבתפילת שמונה עשרה, ונתקנה ברכת המינים על ידי שמואל הקטן.
שמעון הפקולי הסדיר שמונה עשרה ברכות לפני רבן גמליאל על הסדר ביבנה. אמר להם רבן גמליאל לחכמים: כלום יש אדם שיודע לתקן ברכת המינים? עמד שמואל הקטן ותיקנהּ.
האוחזים בדעה זו מנסים להוכיח זאת בהסתמך על כך שבתלמוד הבבלי (סוטה מח ע"ב) מובא ששמואל הקטן ניבא בשעת מיתתו את הריגתם של רבן שמעון בן גמליאל הזקן ושל רבי ישמעאל כהן גדול, שהיו מעשרת הרוגי מלכות. (להרחבה ראו שמואל הקטן#תקופתו). לדעתם הדבר נעשה ביבנה למרות העובדה שמושב הסנהדרין וההנהגה הרוחנית היה אז עדיין בירושלים, וההשערה היא שנוכחותם של צדוקים ומינים בירושלים מנעה אפשרות לצעד משמעותי כזה, ולכן הוצרך ר"ג לעשות זאת ביבנה.
קיימת דעה אחרת, והיא המקובלת במחקר התלמוד, לפיה הברכה נתקנה בימי רבן גמליאל דיבנה, ושמואל הקטן שמוזכר שם אינו זה שניבא בשעת פטירתו, אלא תנא אחר בשם זהה (הגהות היעב"ץ לתלמוד, על סנהדרין, יא ע"א). זו דעתו של פרופ' עזרא פליישר במאמרו המקיף על נושא תקנת תפילות הקבע בישראל.
מנהיג רוחני בתקופה קשה > כבוד התורה

המשנה (סוטה ט, טז) כותבת ש"משמת ר"ג הזקן בטל כבוד התורה ומתה טהרה ופרישות". הדברים מתפרשים בתלמוד (בבלי, מגילה כא ע"א). שם נכתב שמימות משה ועד רבן גמליאל הזקן היו לומדים תורה בעמידה. משמת רבן גמליאל ירד חולי לעולם והחלו ללמוד בישיבה.