stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשעה אחת
תקציר העלילה

אברהם דוד, תושב ביטשאטש ירא שמים, הוא סוחר עורות, ואשתו שרה עוזרת לו בחנות העורות. לזוג בן יחיד, מנחם (בנים שנולדו אחריו נפטרו בילדותם). מנחם מקדיש את כל זמנו ללימודים בבית המדרש, שבהם הוא עושה חיל. ביום התרחשות הסיפור, ט"ו באב, מלאו למנחם 15 שנה, וכדברי המספר, "כבר הגיעה שעתו של מנחם לישא אשה ולהוליד בנים". גם הוריו סבורים כך, כדברי שרה אמו לאביו, "זכורה אני כשהגעת לשנותיו של בננו כבר השיאך אביך אשה וכבר נולד לך מנחם".
כיוון שהביא אחד הגויים לחנות שק של שורשי צמחים המשמשים לעיבוד עורות, החליט אברהם דוד להביא את השק לחרצקי שבכפר פידלש, המעבד את עורותיו. הציעה שרה לבעלה לקחת איתו את מנחם, כדי שינוח מעט מתלמודו וינשום אוויר צח. מרחק ההליכה, מציינת שרה, הוא "תחום שבת וחצי" לכל כיוון. שמע אברהם דוד בקולה, הלך לבית המדרש והזמין את מנחם להצטרף אליו להליכה לפידלש.
באותו היום התקיימו חופות אחדות בביטשאטש. מאיר יונה, שמש בית הכנסת, סיפר לאברהם דוד ולמנחם שעדיין חופה אחת לפניו, שבה תינשא בתו של רבי משה תענית לחתן זר שהגיע לעיר. המשיכו אברהם דוד ומנחם בדרכם, ובהליכתם סיפר אברהם דוד לבנו על אחדים מבני העיר שנישאו צעירים, ובהם מי "שבו ביום שנתעטר בתפילין, בו ביום נתעטף בטלית ואין עטיפת טלית נוהגת במדינות שלו אלא בנשואים". הגיעו לביתו של חרצקי בפידלש, "חרצקי גוי כשר היה", מתאר אותו המספר. לאחר שכילו מעשיהם אצל חרצקי, החלו האב ובנו את דרכם חזרה. עם כניסתם לביטשאטש, ראו את נזקי השרפה הגדולה שפקדה את העיר, הרסה רבים מבתיה ורוששה את יושביהם. סיפר אברהם דוד לבנו למה שימשו הבתים החרבים שבדרכם.
בהמשך דרכם שמעו צווחות מחצר בית הכנסת הגדול, והתברר להם שהסיבה לכך היא שלאחר כל ההכנות לחופה הודיע החתן של ייכנס לחופה אלא אם יקבל מיד במזומן את כל הנדוניה שהובטחה לו. כיוון שאבי הכלה אמר שלכשירחיב יתן, "הלך לו החתן ונתעלפה הכלה".
"אמר לו אברהם דוד לבנו, אמרו בגמרא, יש קונה עולמו בשעה אחת. אם אתה נותן קידושין לנערה זו אתה מחזיר לה את נשמתה. מנחם בני כלום יש מצווה גדולה מלקיים נפש מישראל. וכאן אתה מקיים שלוש נפשות אותה ואת אמה ואת אביה." הסכים הבן להצעה, ושמחה רבה פשטה בעיר. מקול השמחה התעוררה הכלה מעלפונה, ועדיין הייתה חלשה מחמת הרעב. נתן לה אברהם דוד רקיק שנתנה לו שרה אשתו קודם שיצא לדרך, ואכלה אותו.
קולות השמחה הגיעו גם אל שרה, ואף שלא ידעה את סיבתם, יצאה מחנותה והלכה עם כל השמחים לחצר בית הכנסת הגדול, ובדרכה אמרו לה, "מזל טוב שרה, מזל טוב מחותנת" אך היא תמהה, "מה מחותנת אני לכם". לבסוף התבררה לה סיבת השמחה, והיה הזיווג נאה בעיניה.
העמידו חופה וקידושין ונשא מנחם לאישה את בתו של משה תענית. ומסיים המספר את סיפורו: "וכל הנושא אשה לשם שמים הווים לו בנים בני תורה. הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה, ומהם נודעים בשערים המצוינים בהלכה, עד שבא האויב וכילה את כולם."
פרשנות > זמן הסיפור

הסיפור מתרחש במשך יום אחד, ט"ו באב. יום זה הוא יום חג הבא לאחר שלושה שבועות של אבל על חורבן ירושלים המסתיימים בתשעה באב. בדרכם לפידלש מספר אברהם דוד לבנו על הרב בעל "חסד לאברהם". ספר זה יצא לאור בשנת 1857 ובמהדורה שנייה שנה לאחר מכן. השרפה הגדולה, שכילתה בתים רבים בבוצ'אץ', ששרידיהם מתוארים בסיפור, התרחשה בשנת 1865, ומכאן שזמן הסיפור הוא בחצי השני של שנות ה-60 של המאה ה-19.
על היום שבו מתרחש הסיפור, ט"ו באב, מעיר שלמה דב גויטיין שהוא הגיבור של הסיפור, "הוא וכל הכרוך בו וכל הכלול בו מהווים את ה'סיטואציה', את המצב המיוחד, שבו נתונים כל האנשים. תגובתם עליו גם יוצרת את העלילה, גם מגלה את טיב האנשים הפועלים בה וגם מפיקה לנו מוסר השכל היוצא ממנה." הוא מוסיף ומסביר: "מחמת אבלה של ירושלים אין עורכים חתונות באותם שלושה שבועות הקודמים לתשעה באב. כנגד זה, חמישה עשר באב הוא יום מזומן ומיועד לחתונות." שמואל ורסס מצטרף לפרשנות זו ואומר: "הזמן המסוים של ט"ו באב מכתיב את מכלול ההרהורים של הדמויות, את מהלך ההתרחשות העלילתית שבסיפור ואף את פרשנותו של 'המספר' עצמו."
פרשנות > אברהם דוד, שרה ומנחם בנם

שתי הדמויות העיקריות בסיפור הן אברהם דוד, סוחר עורות כבן 30, ובנו מנחם בן ה-15, המתמיד בלימודו בבית המדרש. גם לאם, שרה, מקום נכבד. התלמוד הוא חלק מעולמם של שני הגברים, וגם אל האם מגיעים דבריו. ורסס ציין בעניין זה: "הטקסטים התלמודיים הם המשפיעים בסיפור זה על הדמויות ואף מטביעים את חותמם על עולמן החווייתי ועל אורח תגובתן במבחני חייהן".
בתיאורו של אברהם דוד נאמר: "כשאר כל אדם שנה בכל יום פרק משניות ולמד דף גמרא וקרא שנים שלושה פרקים במקרא." כאשר שרה אומרת לאברהם דוד שישגיח על מנחם "שלא יפסיע פסיעה גסה ולא ילך בחמה", עונה לה אברהם דוד "אל תתייראי לא מפסיעה גסה ולא מן החמה, גמרא מפורשת היא שאסור לו לתלמיד חכם שיפסיע פסיעה גסה, ולעניין חמה אמרו מחמשה עשר באב ואילך תשש כוחה של חמה".
כאשר אברהם דוד נכנס לבית המדרש כדי לקחת איתו את מנחם, הוא לומד מעט במסכת תענית, "שהתחיל בה בתשעת הימים כדי לעשות סיום, כדי לאכול בשר, ולא סיימה, כדי שלא יאכל בשר, שמרוב הצרות שנזכרו בגמרא מכוער היה בעיניו להיטיב לבו בבשר." באותו זמן עיין מנחם במסכת קידושין.
בקיאותו של הבן עולה על זו של אביו. כאשר אברהם דוד רוצה לשכנע את מנחם לשאת את הכלה המעולפת, הוא מביא חיזוק מהתלמוד, "יש קונה עולמו בשעה אחת" (ציטוט שהעניק לסיפור את שמו), אך אינו מציין את המקור המדויק. בהמשך אותה שיחה הוא מספר לבנו: "מעשה אדם אחד היה מהלך בשוק ובתו עמו. אמרה לו אבא צמאה אני. אמר לה המתיני קצת. אמרה לו צמאה אני. אמר לה המתיני קצת. ומתה." מנחם מגיב: "הלוא ירושלמי מפורש הוא", ואביו עונה לו, "ייתכן". בשלב זה ציין מנחם שהסיפור מופיע במסכת יומא והתחיל לומר בקירוב את לשון הירושלמי.
מנחם מכבד את אביו ומציית לו, ואפילו על הצעה כבדת משקל כהצעה לשאת לאישה את הכלה המעולפת אינו מערער כלל, ורק מציין "אולי צריכים להודיע לאמא", ובכך הוא מקיים מצוות כיבוד אב ואם על שני מרכיביה.
פרשנות > המספר

שמואל ורסס מעיר:
בסיפור 'בשעה אחת' בולט תפקידו של 'המספר' המרבה שיחה עם קוראיו, מלווה את מעשיהן והרהוריהן של דמויותיו ומפרשם על-פי דרכו לפני קוראיו. אין הוא כלל בגדר 'מספר יודע כול' הבוחן את המתרחש מתוך נקודת תצפית ערטילאית ולא מוגדרת, אלא הוא מצהיר על עצמו כעל אחד מבני המקום שבו מתרקמת העלילה של סיפורו.
עם זאת, במשפט הסיום מתברר לקורא שהמספר אינו אחד מהחבורה שבה עוסק הסיפור, אלא משקיף על המאורעות ממרחק של דורות אחדים. עקב כך, הסיום המאושר בעיני בני דורו של מנחם - "הוא שכל בניו ובני בניו של מנחם בנו של אברהם דוד כולם בני תורה עושים דבריה של תורה", הופך בין רגע לסוף מר בעיני הצופה שחי דורות אחדים אחר כך - "עד שבא האויב וכילה את כולם".
המספר משתף את הקורא בהחלטותיו על מבנה הסיפור, כגון: "כאן הזכרתי את הבן כלאחר יד, אחר כך אספר עליו בפרוטרוט", והוא אכן מקיים הבטחה זו, ומציין: "על אברהם דוד ועל שרה אשתו וכן על פרנסתם הרי סיפרתי. על מי לא סיפרתי, על הבן. על כן עוזב אני את אביו ואת אמו ומספר עליו."
את הסיפור מסיים המספר בהבטחה: "ואם יזכני השם בחיים ויתן בי כח ומנוחת הנפש אספר כמה מעשים טובים, שטובים שבישראל היו עושים בזמן שהיה הקדוש ברוך הוא טוב לישראל וישראל אהובים בעיני השם". את הגשמתה של הבטחה זו השלימה אמונה ירון, בתו של עגנון, בפרסום הספר "עיר ומלואה".
תולדות הסיפור

על ראשיתו של הסיפור סיפר עגנון בכתב לשלמה דב גויטיין:
תוכן הסיפור עלה בראשונה בדעתי בשנה הראשונה לכיבוש הארץ בלכתי לטייל עם הרא"שי שיחי' ועם חמיו הרב הילמן ז"ל. מאותו היום ואילך ראיתי את המעשה בצורות שונות ובגלגולים אין קץ, עד ששנה אחת בט"ו באב נשלמה צורתו וישבתי כמה ימים ביני ובין עצמי, עד שהעליתיו על הנייר וכן הגהתיו ונדפס בגיליון של ראש השנה. אחר כך הגהתיו שנית לשם התדפיס.
כמשתמע מדברי עגנון, הסיפור התפרסם לראשונה בגיליון ערב ראש השנה ה'תשט"ז (1955) של "הארץ", ובהמשך אותה שנה יצא לאור כתדפיס עצמאי. הסיפור נכלל בכרך עיר ומלואה, שאותו ערכה בתו של עגנון, אמונה ירון, ויצא לאור בשנת 1973, כשלוש שנים לאחר פטירתו של עגנון.
הערות שוליים

↑  ש"י עגנון, "בשעה אחת", בכרך עיר ומלואה, הוצאת שוקן, 1999, עמ' 576.
↑  "בשעה אחת", עמ' 578
↑  "בשעה אחת", עמ' 587
↑  "בשעה אחת", עמ' 596
1 2  "בשעה אחת", עמ' 597
↑  "בשעה אחת", עמ' 600
1 2  "בשעה אחת", עמ' 605
↑  אברהם תאומים, חסד לאברהם, באתר היברובוקס - שנת "נא אל תמחה חסדי" היא שנת תרי"ז
↑  עסטרייך, המגיד, 30 באוגוסט 1865
↑  שלמה דב גויטיין, "בשעה אחת – שיעור בקריאת עגנון", בקובץ לעגנון שי: דברים על הסופר וספריו, ה'תשי"ט, עמ' 32
↑  שמואל ורסס, "תבניות אינטרטקסטואליות בסיפור 'בשעה אחת' ודרכי תפקודן", בספרו: ש"י עגנון כפשוטו, הוצאת מוסד ביאליק, 2000, עמ' 139
↑  שמואל ורסס, "תבניות אינטרטקסטואליות בסיפור 'בשעה אחת' ודרכי תפקודן", בספרו: ש"י עגנון כפשוטו, הוצאת מוסד ביאליק, 2000, עמ' 142
↑  "בשעה אחת", עמ' 573
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף מ"ג, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף ל"א, עמוד א'
↑  "בשעה אחת", עמ' 580
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף י', עמוד ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת יומא, דף לד,א פרק ו הלכה ד
↑  שמואל ורסס, "תבניות אינטרטקסטואליות בסיפור 'בשעה אחת' ודרכי תפקודן", בספרו: ש"י עגנון כפשוטו, הוצאת מוסד ביאליק, 2000, עמ' 145-137
↑  "בשעה אחת", עמ' 574
↑  "בשעה אחת", עמ' 575
↑  "בשעה אחת", עמ' 605
↑  שנת ה'תש"ח
↑  הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג
↑  שלמה דב גויטיין, "בשעה אחת – שיעור בקריאת עגנון", בקובץ לעגנון שי: דברים על הסופר וספריו, ה'תשי"ט, עמ' 31
↑  "בשעה אחת" בקטלוג הספרייה הלאומית
| כתבי שמואל יוסף עגנון |
| --- | --- | --- |
| רומנים | הכנסת כלה • סיפור פשוט • אורח נטה ללון • תמול שלשום • שירה • בחנותו של מר לובלין |  |
| נובלות | בדמי ימיה • והיה העקוב למישור • עד הנה • שבועת אמונים • תהלה |  |
| סיפורים קצרים | אגדת הסופר • אחות • אצל חמדת • בארה של מרים או קטעים מחיי אנוש • בין שתי ערים • בשעה אחת • בתוך עירי • האדונית והרוכל • המלבוש • הסימן • הפרוטה • הרופא וגרושתו • השיר אשר הושר • התרנגול ותפילת בני אדם • לאחר הסעודה • מאויב לאוהב • מלאך המות והשוחט • מעשה העז • מעשה רבי גדיאל התינוק • עגונות • עד עולם • עובדיה בעל מום • עידו ועינם • פנים אחרות • פרנהיים • פת שלימה • שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו |  |
| סיפורים | לפנים מן החומה • הנדח • בלבב ימים |  |
| קובצי סיפורים | אלו ואלו • פולין: סיפורי אגדות (מתוך "אלו ואלו") • על כפות המנעול • סמוך ונראה • פרקים של ספר המדינה (מתוך "סמוך ונראה") • ספר המעשים • עד הנה • האש והעצים • עיר ומלואה • לפנים מן החומה • פתחי דברים  • קורות בתינו • תכריך של סיפורים |  |
| מכתבים | אסתרליין יקירתי (עם אשתו) • ש"י עגנון – ש"ז שוקן: חילופי אגרות (תרע"ו – תשי"ט) (עם המוציא לאור) • מסוד חכמים |  |
| אנתולוגיות | ימים נוראים • אתם ראיתם  • ספר סופר וסיפור • סיפורי הבעש"ט |  |
| שונות | כלב חוצות • ספר האותיות (ספר ילדים) • מעצמי אל עצמי (קובץ מאמרים ונאומים) • יידישע ווערק (קובץ סיפורים ושירים ביידיש) |  |
ג'רג' ברדוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1949 (בן 75) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מקום לימודים:  Szinyei Merse Pál Gimnázium (1968)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1973)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1976) 
 פרסים והוקרה:  אלברט סנט-גיירגי (2015) 
 
ג'רג' בארדוש (בהונגרית: Bárdos György;‏ בודפשט, 3 ביולי 1949) הוא יהודי-הונגרי, פסיכופיזיולוג, חוקר התנהגות, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חיים

בארדוש סיים את בחינות הבגרות הגימנסייה על שם פאל סיניאי מרשה ב-1973, סיים את לימודיו בפקולטה למדעי הטבע של אוניברסיטת אטווש לוראנד (ELTE) בהתמחות בביולוגיה. ב-1976 והפך דוקטור באוניברסיטה. ב-1989 קיבל את התואר קנדידט (CSc) למדעי הביולוגיה. בשנת 2000 הפך לדוקטור מוסמך להוראה אוניברסיטאית (habitation), ובשנת 2010 קיבל את התואר דוקטור של האקדמיה ההונגרית למדעים (PHD מלא מהאקדמיה). בין השנים 1973–1996 עבד בקבוצת המחקר המשותפת הפסיכופיזיולוגי של האקדמיה ההונגרית למדעים-ELTE, לאחר מכן מ-1996 היה פרופסור חבר במחלקה לפיזיולוגיה ונוירולוגיה של ELTE, ומ-2009 עמד בראש המכון לפיתוח בריאות ומדעי הספורט של האוניברסיטה. בין 2000 ל-2008 היה פרופסור מלא במכללה המקצועית ELTE Bolyai.
מאז 1973 הוא מלמד סטודנטים לביולוגיה, מרצה לביולוגיה ופסיכולוגיה בקורסים לתואר ראשון, שני ודוקטורט.
נושאי המחקר העיקריים שלו הם הרגשה/תפיסה של הקרביים, אינטראקציות בין התנהגות האיברים פנימיים, ויסות התנהגות, בעיות בריאות לא ספציפיות ואפקט הפלצבו.
משפחתו

הוא בא ממשפחה יהודית משני הוריו. אביו עבד כפועל טקסטיל. במלחמת העולם השנייה נלקח תחילה למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אחר כך היה שבוי סובייטי (של הצבא האדום). מהשבי שוחרר הביתה ב-1947. אמו הייתה אסיסטנטית מעבדה. יש לו שני אחים.
בין אבותיו האדריכל פרידייש שפיגל (1866–1933) ואחד מסבא רבא שלו היה הרב הראשי של העיר קאפושוואר. דודתו מצד אמו אנני שפיגל (1904–1980) הייתה זמרת אופרה, אשתו של לאיוש באלינט (1886–1974), מבקר האמנות היהודי-הונגרי, המחזאי, הסופר, המתרגם.
אשתו עובדת במחלקה לביופיזיקה באוניברסיטת סמלווייס. נולדו להם שני ילדים.
פרסים והוקרה

מדליית זהב של מורה מאסטר (OTDT, 2002)
פרס על שם אלברט סנט-גיירגי (EMMI, 2015)
מדליית הצטיינות באוניברסיטאות פרו, דרג זהב (ELTE, 2017)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Személyi lapja az Országos Doktori Tanács honlapján (האתר שלו במועצת הרופאים הלאומית)
Művei a Scolar kiadó honlapján (כתביו בהוצאת סקולאר)
Adatai az ELTE PPK honlapján
"Test és lélek határán". 2014-01-09. נבדק ב-2022-01-06. (נתוניו באתר ELTE)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7906 9246  LCCN: n2005038442  VIAF: 75722612   WorldCat (עם VIAF): 75722612 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'רג' ברדוש".
ג'ורג'יה (SSGN-729)

| --- | --- |


 תיאור כללי
 סוג אונייה:  צוללת טילים בליסטיים
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  הצוללות הגרעיניות מסדרת אוהיו 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'נרל דיינמיקס אלקטריק בוט 
 הוזמנה:  20 בפברואר 1976
 הושקה:  6 בנובמבר 1982
 תקופת הפעילות:  11 בפברואר 1984 – הווה (40 שנה)
 נתונים טכניים
 הנעה:  הנעה ימית גרעינית 
 אמצעי לחימה
 חימוש:  Mark 48 torpedo, BGM-109 טומהוק, UGM-133 Trident II, UGM-96 Trident I 
 
ג'ורג'יה (SSBN-729/SSGN-729) (באנגלית: USS Georgia), היא צוללת גרעינית מסדרת אוהיו של צי ארצות הברית והיא נקראת על שם מדינת ג'ורג'יה.
בנייה

ב-20 בפברואר 1976 הוענק לחברת ג'נרל דיינמיקס החוזה לבניית הצוללת, שהחלה את דרכה במספנת גרוטון, קונטיקט.  ב-6 בנובמבר 1982, הושקה הצוללת חגיגית. ב-11 בפברואר 1984, נמסרה לידי צי ארצות הברית.
צוללת ג'ורג'יה נבנתה במקור כנושאת טילים בליסטיים, אך ב-2008 עברה שינוי מקיף והותאמה לשאת מספר גדול של טילי שיוט. שינוי זה הפך אותה לכלי נשק רב-תכליתי, המסוגל לתקוף מטרות יבשתיות וימיות במרחקים עצומים.
הצוללת יכולה לשאת 154 טילי טומהוק, לטווח של 2,500 ק"מ ועם ראש נפץ של 450 ק"ג.
שירות

מאז כניסתה לשירות ב-2008, היא ביצעה מגוון רחב של משימות, כולל פריסות ארוכות ופעילות מבצעית באזורים שונים בעולם. למרות מספר תקלות טכניות, בשנת 2010, התגלה בורג שנתקע בגלגלי ההפחתה של הצוללת. תקלה זו גרמה לנזק משמעותי והובילה לתקופה ארוכה של תיקונים.
ב-2015, בעת כניסה לבסיס הצוללות, הצוללת התנגשה במצוף תעלה וכתוצאה מכך קורקעה. התאונה גרמה לנזק חיצוני לצוללת.
ב-2022, כאשר הצוללת "ג'ורג'יה" עגנה בגיברלטר, שהיא טריטוריה בריטית מעבר לים, משרד החוץ הספרדי הגיש מחאה רשמית בטענה שספרד לא קיבלה הודעה מוקדמת על כוונת הצוללת לעגון בגיברלטר, מה שנחשב הפרה של הפרוטוקולים הדיפלומטיים.ארצות הברית הגנה על זכותה להפעיל את הצוללת באזור הבינלאומי, והדגישה כי גיברלטר היא טריטוריה בריטית.
באוגוסט 2024, USS ג'ורג'יה קיבלה הוראה מהפנטגון לעבור מהים התיכון שבתחום פיקוד אירופה למימי המזרח התיכון שבתחום האחריות של פיקוד המרכז וזאת כגורם הרתעה מפני מתקפה איראנית צפויה על ישראל.
הערות שוליים

↑  Spanish Foreign Ministry makes diplomatic protest to US after American Nuclear submarine stops at Gibraltar, gbc.gi (באנגלית)
↑  ארה"ב מתגברת כוחות, בצל ההמתנה למתקפה: גם צוללת טילים בליסטיים בדרך, באתר ynet, 12 באוגוסט 2024
↑  אלון סטרימלינג, עם 154 טילי טומהוק: זו הצוללת הגרעינית שנשלחה להרתיע את איראן, באתר ynet, 14 באוגוסט 2024
ג'ון קיצמילר

| --- | --- |

קיצמילר ב-1954
 לידה:  4 בדצמבר 1913 ארצות הברית באטל קריק, מישיגן, ארצות הברית
 פטירה:  23 בפברואר 1965 (בגיל 51) איטליה רומא, איטליה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1947–1965 (כ־18 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון קיצמילר (באנגלית: John Kitzmiller;‏ 4 בדצמבר 1913 – 23 בפברואר 1965) היה שחקן אמריקאי. הוא היה השחקן השחור הראשון שזכה בפסטיבל הקולנוע בקאן לשחקן הטוב ביותר בשנת 1957 על תפקידו בסרט "עמק השלום" (אנ'). הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כקוורל בסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו".
ביוגרפיה

קיצמילר נולד בבאטל קריק, מישיגן, ארצות הברית, הצעיר מבין שני ילדיהם של ג'ון ושל מרי קיצמילר. בתיכון היה חבר במועדון הכימיה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת מישיגן וקיבל תואר ראשון בהנדסה כימית ב-1937.
הוא שירת בצבא ארצות הברית והגיע לדרגת קפטן בחיל ההנדסה. הוא הוצב באיטליה ב-1943 ושירת בדיוויזיה ה-92 במהלך הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה. שני הוריו מתו במהלך שירותו הצבאי, דבר שכנראה השפיע על החלטתו להפוך לאחד החיילים השחורים הבודדים שנותרו באיטליה לאחר המלחמה.
קיצמילר התגלה ב-1946 על ידי לואיג'י זמפה (אנ') וקרלו פונטי בעת משחק פוקר במועדון קצינים. פגישה מקרית זו הובילה לתפקיד המשחק הראשון שלו, בסרט "לחיות בשלום (אנ')" משנת 1947. קיצמילר שיחק לעיתים קרובות בסרטים נאו-ריאליסטיים איטלקיים. הוא הפך את איטליה למקום מגוריו הקבוע ובסופו של דבר כיכב ביותר מחמישים סרטים באירופה, ולעיתים קרובות גילם דמויות הנאבקות בגזענות.
בשנת 1957 היה לשחקן השחור הראשון שזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן על תפקידו בסרט "עמק השלום" (אנ'). קיצמילר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כקוורל בסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו".
הערות שוליים

1 2  Robert Fikes, John Kitzmiller (1913-1965), Blackpast, ‏27 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434966405171  BNE: XX1612065  BnF: cb141938449 (data)  GND: 102025677X  ISNI: 0000 0001 1490 4850  LCCN: no98089752  NKC: xx0132978  VIAF: 39587044   WorldCat (עם VIAF): 39587044
ג'וזף ביילי הבן

ג'וזף וולדון ביילי הבן (באנגלית: Joseph Weldon Bailey Jr.‏; 15 בדצמבר 1892 – 17 ביולי 1943) היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס. אביו, ג'וזף וולדון ביילי, היה חבר בשני הבתים של הקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ביילי נולד ב-15 בדצמבר 1892 בג'ונסוויל, טקסס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בגיינסוויל ולאחר מכן בוושינגטון הבירה. הוא סיים את לימודיו ב-1915 באוניברסיטת פרינסטון וב-1919 בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה. הוא שירת בצבא ארצות הברית בין השנים 1917 עד 1919 במהלך מלחמת העולם הראשונה והשיג דרגת לוטננט ראשון כחבר ברגימנט ארטילריית השדה ה-314, יחידה של הדיוויזיה ה-80. הוא היה עורך דין וניהל משרד פרטי.
ביילי נבחר כדמוקרט לקונגרס השבעים ושלוש, לאחר שכיהן מ-4 במרץ 1933 עד 3 בינואר 1935. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1934, אך היה מועמד לא מוצלח מטעם הדמוקרטים לסנאט של ארצות הברית, תפקיד שאביו כיהן בין השנים 1901 ל-1913. הוא הפסיד בבחירות לטום קונלי.
בשנת 1942, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, קיבל ביילי מינוי כקפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא מת במחנה האוז שבג'ונסוויל, טקסס ב-17 ביולי 1943 זמן קצר לאחר תאונת דרכים. הוא נקבר במקור בבית הקברות פיירוויו בג'ונסוויל עם אביו, אך הוא הועבר לבית הקברות הילקרסט בדאלאס ב-1958 לבקשת אלמנתו.
בובאל

| בובאל |
| --- | --- |
 בובאלי קוקה בטנזניה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גרה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: בובאלים
סוג:: בובאל
מינים
 בובאל איילי  בובאל הכף  בובאל ליכטנשטיין
שם מדעי
 Alcelaphus ‏בלנוויל, 1816
תחום תפוצה
   בובאל איילי   בובאל ליכטנשטיין   בובאל הכף  

בּוּבָּל (שם מדעי: Alcelaphus; קרוי גם הרטביסט), הוא סוג של אנטילופה גדולה בתת-משפחת הבובאלים הכולל שלושה מינים החיים ברחבי יבשת אפריקה. הוא היה בין האנטלופות הראשונות שהתגלו באפריקה, והוא תואר לראשונה בשנת 1766. למרות שעל פי סימוכים גנטים הוא מחולק לשלושה מינים, ברוב הטקסונומיות וארגוני השימור מתייחסים אליו עדיין כסוג ומין יחיד בעל 8 תת-מינים. מבחינה חיצונית הוא דומה מאוד להירולה (הקרויה גם "בובאל האנטר"), ובמידה פחותה יותר גם לסוג דאמאליסק שחופף איתו ברוב חלקי אפריקה. הבובאל הוא היחיד מתת-משפחה זאת שבעבר היה נפוץ ביותר בצפון אפריקה ובתקופה מוקדמת יותר אף בדרום ישראל ובחצי האי ערב. באופן כללי שלושת המינים אינם מתקרבים לסיכון, אולם חלק מתת-המינים הופכים לנדירים ביותר בשל ציד ואובדן בית גידול, כשאחד מהם נכחד ואחד עומד על סף הכחדה. הבובאל הוא חיה פופולרית בציד חובבני, ובמקומות רבים באפריקה הוא ניצוד בעיקר בשל בשרו שנחשב לטעים למדי.
אטימולוגיה

שמו המדעי של הבובאל נגזר מיוונית כדלהלן: "Alke" = אייל, "elaphos" = צבי - ומתייחס לדמיון שלו לשני הפרסתנים האלה בצבעו הבהיר ובחרטומו הארוך. הכינוי "הרטבייסט" ניתן על ידי הבורים, ופירושו באפריקאנס ובהולנדית הוא "בהמת צבי" או "בקר-צבי". השימוש בשם הזה לראשונה בספרות הדרום-אפריקנית, הוא בכתב עת שיצא על ידי המנהל הקולוניאלי ההולנדי יאן ואן ריבק במהלך 1660 ומתייחס לציד הבובאל.
השם העברי בּוּבָּל נקבע על ידי האקדמיה ללשון העברית במילון בעלי חיים נכר (תשל"ב), 1972. שם זה מבוסס על השם המדעי בלטינית būbalus והמקור מיוונית βούβαλος, שמשמעותו "שור הבר". מאותו מקור נגזרה המילה בופלו.
טקסונומיה ותת-מינים

הבובאל תואר לראשונה על ידי הזואולג והבוטנאי הגרמני פיטר סימון פאלאס בשנת 1766, ונחשב מאז כסוג ומין יחיד. הוא משויך לתת-משפחת הבובאלים (Alcelaphini) הממוקמת במשפחת הפריים (Bovidae), יחד עם הגנו, ההירולה והדאמאליסק - הקרובים אליהם מבחינה גנטית וחיצונית.
על פי סימוכים גנטים הבובאל מחולק לשלושה מינים, אולם ברוב הטקסונומיות וארגוני השימור מתייחסים אליו עדיין כסוג ומין יחיד בעל 8 תת-מינים. 
שלושת מיני הבובאל הם:
בובאל איילי (Alcelaphus buselaphus ), הכולל שישה תת-מינים:
בובאל צפוני (A. b. buselaphus) - נכחד. היה הראשון שהתגלה מהבובאלים, והקטן מביניהם. היה נפוץ במרוקו, אלג'יריה, סהרה המערבית, מאוריטניה, תוניסיה, לוב, מצרים ובתקופה מוקדמת יותר גם בישראל.
בובאל מערבי (A. b. major), תת-המין הגדול ביותר. מצוי בקמרון, ניגריה, צ'אד, ניז'ר, מאלי, בנין, טוגו, גאנה, בורקינה פאסו, חוף השנהב, גינאה, גינאה ביסאו, גמביה, סנגל וכנראה היה קיים בעבר גם במאוריטניה.
בובאל ג'קסון (A. b. lelwel) מצוי בדרום סודאן, סודאן, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה ואתיופיה.
בובאל סוואיני (A. b. swaynei), מצוי כיום באוכלוסיות מבודדות במרכז ודרום אתיופיה בלבד ובעבר גם בסומליה.
בובאל טורה (A. b. tura), תת-המין הנדיר ביותר, ועומד על סף הכחדה. מצוי במספרים קטנים בצפון מזרח אתיופיה ואריתריאה, ונכחד בצפון מזרח סודאן.
בובאל קוקה (A. b. cokii), מצוי בטנזניה וקניה.
בובאל ליכטנשטיין (Alcelaphus lichtensteinii), מצוי בזמביה, מוזמביק, טנזניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זימבבואה, מלאווי, אנגולה ודרום אפריקה.
בובאל הכף (Alcelaphus caama), מצוי באנגולה, בוצוואנה, נמיביה ודרום אפריקה; נכחד בלסוטו והובאה לסווזילנד וזימבבואה.
טקסונומיה ותת-מינים > כלאיים

כיון שיש אזורי חפיפה בין תת-המינים הרבייה ביניהם אפשרית, וכתוצאה מכך ישנם שני בובאלי כלאיים מוכרים: "בובאל קנייתי" ("בובאל איגלנד) - הכלאה בין בובאל ג'קסון ובובאל קוקה. יש לו פרווה בהירה כשל הקוקה אך הוא גדול יותר והראש שלו ארוך כמו של בובאל ג'קסון. קרניו ארוכות וכבדות יותר מההורים. כלאיים זה היה נפוץ בעבר בכל רמות קניה המערביות בין אגם ויקטוריה להר קנייה בשל החפיפה של תת-מינים אלה באזור, אך עכשיו מוגבל בעיקר לדרום-מערב קניה עם אוכלוסייה מוערכת בכ-3,500 פרטים. כלאיים מוכר יותר הוא "בובאל נוימן" המהווה הכלאה בין בובאל סוואיני ובובאל ג'קסון; הפנים שלו ארוכים כשל בובאל ג'קסון, וגם צבע פרוותו החום זהוב מזכיר יותר את תת-מין זה. מאידך סנטרו וזנבו שחורים כשל בובאל סוואיני. הקרניים שלו ארוכות יותר מבובאל סוואיני והצמיחה שלהם היא שילוב בין שני ההורים: צורת "V" רחבה שלא כמו קרני בובאל סוואיני שצומחות בעיקר לצדדים, או קרני ה-"V" הצר והמעוקל של בובאל ג'קסון. כלאיים זה נמצא בעיקר בדרום מערב אתיופיה סמוך לאגם טורקאנה בצפון קניה, והוא הרבה פחות נפוץ מבעבר בשל הירידה החדה בתפוצה של שניהם. בעבר הרבייה הייתה גם אפשרית בין בובאל ג'קסון לבובאל מערבי בשל החפיפה שלהם בצ'אד, ובין בובאל לכטינשטיין לבובאל קוקה בגלל החפיפה שלהם במרכז טנזניה, אך מעולם לא היה ידוע על כלאיים כאלו, וכיום בכל מקרה תפוצתם כבר אינה חופפת. במקומות מסוימים בדרום אפריקה הכלאה בין בובאל כף לדאמאליסק מצוי יצרה זכר עקר, מכיוון שמספרו הגנטי של הבובאל הוא 40 ואילו של הדאמאליסק 38.
אנטומיה > קרניים

הבובאל מתאפיין בזוג קרניים גדולות ומעוקלות עם צמיחה מוזרה בניגוד לרוב האנטילופות, והן מתחלקות למספר צורות שמשתנות בין תת-המינים: לבובאל סוואיני בובאל טורה ובובאל קוקה הקרניים צומחות לכיוון הצדדים כשל גנו כחול ומתעקלות לבסוף לכיוון מעלה בצורת "{", כשגובה הקרן, המרחק בקצוות, או ההתעקמות של השפיצים, משתנה אצל כל אחד מהם. לבובאל ג'קסון ובובאל כף הקרן צומחת לכיוון מעלה באלכסון, מתעגלת ומתישרת שוב ויוצרת יחד עם חברתה צורה מלאה של נבל או "V". צורת השפיצים והעיקולים בקרן משתנים בין שניהם. לבובאל מערבי ובובאל צפוני הקרן צומחת לאחורה ויוצרת יחד עם חברתה צורת "U" והעיקולים שבה עדינים יותר משאר תת-המינים. גודל הקרן והעיקולים משתנים בין שניהם. לבובאל לכטינשטיין יש את הקרניים המוזרות והיוצאות דופן מכולם, הקרן צומחת לכיוון הצדדים ומתעגלת מאוד עד שיוצרת כמעט צורה מלאה של "O", והשפיצים צומחים לכיוון הצדדים או מעלה.

אצל כל המינים הקרן עבה בבסיס ודקה וחדה מן הרגיל בקצוות, אולם רוב הקרן עדיין עבה מאוד לעומת אנטילופות רבות. הקרניים צומחות בצידי המצח או במרכזו, והן במרחק ניכר מהעיניים והאוזניים. המרחק בין קרן לחברתה בבסיס ובקצוות משתנה בקיצוניות בין תת-המינים. הקרניים מחורצות בטבעות גדולות ברוב הקרן וטבעות קטנות דמויות חריצים בבסיס שייחודיות לבובאל, והרווח ביניהן נותן לקרן מראה חלק למדי. השפיצים תמיד יהיו חלקים. כאשר הקרן צומחת לעגלי הבובאל היא מסתכמת בשפיץ ישר וחלק הדומה לעגלי הראמים. צבע הקרניים אצל מרבית תת-המינים שחרחר או חום חלודה כהה, ולעיתים אפור כהה\בהיר או שחור כחלחל. הקרניים של הזכרים נוטות להיות גדולות ועבות יותר משל הנקבות.