stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול
קברו

בספר "תוצאות ארץ ישראל" שמחברו חי כ-1200 שנה אחרי רבי ישמעאל, מצוין מקום קבורתו בכפר סאג'ור (במקום הנקרא: "שיח' א-נבי יוסף", או "נבי יוסף").
מקור אחר, מאוחר יותר (ספר "יחוס הצדיקים", 1560) גורס כי הקבר נמצא בכפר כנא.
עוד מקור אחר מאוחר יותר, "איגרת אחד התלמידים לר' אברהם ישמעאל חי סנגויניטי" (1741) מציין אפשרות שנקבר בכפר חנניה, וכלשונו: "הגענו לכפר גדול, נקרא כפר ענן… הלכנו משם (מקבר רבי חנניה בן עקשיא) כמו רביע פרסה והגענו למערה אחת סתומה ויש לה חלונות. איכא דאמרי (יש האומרים) רבי אליעזר בן יעקב קב ונקי, ואיכא דאמרי רבי ישמעאל כהן גדול ואיכא דאמרי נביא"
ביום ההילולה שלו, כ"ה בסיוון,[דרוש מקור] המונים פוקדים את קברו באירוע מאורגן שבו נוטלים חלק רשויות מהאזור, כולל ראש מועצת סאג'ור שמשתתף באופן מסורתי באירוע, עקב העובדה שגם הדרוזים, תושבי המקום, מכבדים את הקבר ומייחסים לו סיפורי ניסים.
יפיו

במדרש אלה אזכרה מסופר שהיה משבעה אנשים יפים שהיו בעולם, ופניו היו דומים למלאך ה' צבאות.
המדרש מספר שלאחר שנים רבות שרבי יוסי אביו ואשתו היו חשוכי בנים, שאלה האישה את בעלה מדוע הם לא מצליחים להוליד ילדים כמו בני אדם אחרים? רבי יוסי ענה לה שכל הנשים שרואות "דבר שאינו הגון" בחזרתן מבית הטבילה, חוזרות לשם וטובלות שוב, ולכן מצליחות בזרען.
באותו יום האישה החליטה להיזהר בעניין זה, וטבלה עשרות פעמים (80 פעמים) מכיוון שבכל פעם שחזרה מהמקווה היא ראתה בעל חיים רע כגון כלב או חזיר. כשראה הקב"ה שהיא מתאמצת לקיים דין זה, אמר למלאך גבריאל לרדת ולהראות לה בדמות בעלה. גבריאל ירד וישב בפתח בית הטבילה, וכשיצאה האישה מבית הטבילה ראתה אותו וחשבה שהוא בעלה, ותפסה והוליכה לביתה.
המדרש מספר שבאותו לילה התעברה האישה, וילדה את רבי ישמעאל שנעשה יפה תואר ויפה מראה כדמות גבריאל. המדרש מסביר שבגלל סיפור זה, כשעלה רבי ישמעאל לרקיע הוא פגש דווקא את המלאך גבריאל.
קשר לרבי ישמעאל

ספר "סדר הדורות", וחוקרי-תנאים-ואמוראים נוספים, דנו בשאלת הקשר בין רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול לרבי ישמעאל חברו של רבי עקיבא, מן הדור השלישי לתנאים. אחת ההשערות היא שרבי ישמעאל היה נכדו של רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול.
רבי ישמעאל בן אלישע בחלום

התלמוד במסכת ברכות אומר כי החולם חלום ורואה בו את ישמעאל בן אלישע, ידאג מן הפורענות. ומסביר רש"י במקום כי רבי ישמעאל שהיה מהרוגי מלכות, פשטו את עור קרקפתו בחייו, ועל כן מי שחולם עליו צריך לחשוש.
צאצאיו

לפי סיפור שעובר מדור לדור במסורת יהדות טריפולי לוב, מסופר על רבי ישמעאל כהן גדול שגורש מבית המקדש לאחר חורבן בית שני והגיע לאפריקה. לרבי ישמעאל נולדו שלוש בנות צדיקות, אחת בשם ג'רייבה (על שמה בית כנסת ג'רייבה באי ג'רבה שבתוניסיה), השנייה אום שוויכה (על שמה בית כנסת בטריפולי) והשלישית הייתה בושאייף שעל שמה בית הכנסת בזיתן. האגדה מספרת שלבושאייף לא היו ילדים ובאחת מתפילותיה הובטח לה שהיא תזכה להיזכר על ידי העדה כולה.[דרוש מקור]
ראו גם

בושאייף
עישייה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  ג'זין
 גובה:  750 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,000
 קואורדינטות:  33°24′31″N 35°33′22″E﻿ / ﻿33.408611111111°N 35.556111111111°E﻿ / 33.408611111111; 35.556111111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעישייה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןעישייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עַישייה (בערבית: عيشية, בתעתיק מדויק: עישיה) הוא כפר נוצרי בלבנון, ששייך לנפת ג'זין במחוז הדרום בלבנון. בכפר כ-3,000 תושבים נוצרים מרונים.[דרוש מקור] זהו כפר מרוני בודד באזור בדרום לבנון שבו רוב התושבים מוסלמים. בין תושבי הכפר לשכניהם המוסלמים התפתחו תקריות אלימות, שהגיעו לשיאן בטבח שאירע בכפר.
הכפר מרוחק כ-85 קילומטרים מביירות בירת לבנון, וכ-17 קילומטרים מהעיירה הנוצרית ג'זין. הוא משתרע על מורדותיו של ג'בל ריחן, כ-750 מטרים מעל פני הים, קרוב לזרימת נהר הליטאני. בקרבת הכפר נמצאת שמורת טבע של עצי אלון ואורן, שנפגעה בתקופת מלחמת האזרחים הלבנונית ומלחמת לבנון, ונעשים מאמצים רבים לשקמה.
הכפר נודע בגלל הטבח שאירע בו בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, כאשר כוחות חמושים מוסלמים מא-סאעקה ואש"ף פשטו על הכפר ב-19 באוקטובר 1976, ובסיוע המון מוסלמי טבחו בתושבים. אומדן הנפגעים עומד על יותר מ-70 נרצחים ויותר מ-100 פצועים קשה. לאחר מכן עזבו הכוחות מוסלמים את הכפר. בעקבות הטבח נמלטו מהכפר המוני תושבים למוקדים נוצריים באזור (בעיקר לעיירה ג'זין), אך רובם שבו אליו לאחר כניסת ישראל ללבנון ב-1982, וחלקם התגייסו לצבא דרום לבנון. בתחילת 1977 נכנסו כוחות סוריים לכפר, אך בלחץ של ארצות הברית הם נסוגו. בחסות הסורים ששבו והתמקמו באזור, התמקמו מחבלים בכפר וירו ממנו קטיושות לכיוון ישראל. בינואר 1979 פשט כוח של גולני על הכפר ופוצץ מבנים של מחבלים בכפר וסביבתו. במאי 1979 הפגיזה ישראל מטרות מחבלים בכפר.
בתקופת רצועת הביטחון היה בקרבת הכפר מוצב של צה"ל באותו שם, מוצב עיישייה. המוצב היה מעט דרומית למוצב ריחן, הצפוני ביותר ברצועת הביטחון.
הערות שוליים

↑  המחבלים כבשו את עאישיה במרחק 15 ק"מ מגבול ישראל, דבר, 21 באוקטובר 1976
↑  יעקב ארז, גורמים ישראליים: גדודי צבא השחרור הפלשתיני, מעריב, 31 באוקטובר 1976
↑  אהוד יערי, הסורים על הקו האדום, דבר, 26 בינואר 1977
יחידה לבנונית בנבטיה; הסורים תפסו עמדות מצפון, דבר, 15 בפברואר 1977
↑  עמוס גלבוע, דרוש צינון, מעריב, 2 בינואר 1986
↑  שקט במובלעת, אך בביירות התחדשו הצליפות; בריה"מ וסוריה מגנות "התערבות ישראל בלבנון", מעריב, 12 בפברואר 1980
↑  פעמיים הופגזה אתמול אצבע הגליל, צה"ל השיב באש ארטילרית עזה, מעריב, 22 בינואר 1979
↑  יעקב ארז, וייצמן: הדור הנוכחי של לוחמי צה"ל - טוב מאוד, מעריב, 21 בינואר 1979
אני מסאסא וכל פעולה בצפון היא תמיד ליד הבית, מעריב, 23 בינואר 1979
↑  מנחם רהט ויעקב ארז, קטיושות בצפון; צה"ל מגיב, מעריב, 24 במאי 1979
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תשע נשמות (הוצאת ספרים)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אוריאל קון
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  רח' י.ל גורדון, תל אביב
 ענפי תעשייה:  הוצאת ספרים
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 9livespress.com
 
תשע נשמות היא הוצאת ספרים עברית עצמאית שנוסדה בירושלים בשנת 2015 על ידי האדריכל, העורך והמסאי אוריאל קון.
פעילות

ההוצאה מפרסמת ספרות מתורגמת, בדגש על ספרות דרום אמריקאית, וביחס להוצאות אחרות מתמקדת בסוגות הנובלה, הסיפור הקצר והמסה. ההוצאה מתאפיינת באוונגרדיות, חורגת בנוף הוצאות הספרים בישראל ומפרסמת גם בז'אנרים שאינם נפוצים בין ספרי ההוצאות הגדולות, בין השאר ספרות הומוריסטית, אוונגרד ואירוטיקה. לצד חיבורים ידועים פחות של סופרים קנוניים, מרבה ההוצאה לפרסם ספרות עכשווית מאירופה, מצפון אמריקה ומאמריקה הלטינית.
לדברי עורך ההוצאה, הקו הספרותי של ההוצאה מתאפיין ב"אקלקטיות ספרותית רדיקאלית"; על פי אתר ההוצאה, "״תשע נשמות״ מבקשת לצוד את הצורות האידיוסינקרטיות ביותר, החודרות ביותר, כאלה שנוגעות באותה מהות שהיא הכל, אך לא ניתן להגדירה... למצוא בכל יבשת, בכל ניב, בכל סגנון חיים וצורת קיום אפשרית יהלומים טקסטואליים. אל היהלומים הללו מבקשת ״תשע נשמות״ לחשוף את הקורא הישראלי, כדי לגוון את מזונו הרוחני ואת השיח ... בתבלינים מילוליים, רעיוניים, אידיאיים וצורניים שאינם חלק מהאטמוספירה הרוחנית השגרתית שלהם".
בין השאר פרסמה תשע נשמות ספרים מאת שטפן צווייג, אומברטו אקו, צ'ארלס דיקנס, יוזף רות, ולטר בנימין, הנרי ג'יימס, תומאס וולף, ג'ק לונדון, מרינה צבטייבה וסרחיו ביסיו. נכון לאוגוסט 2021 ראו אור במסגרת ההוצאה מעל 100 ספרים.
מאז 2017 מקיימת ההוצאה שיתופי פעולה עם הוצאת הכורסא ומתחילת 2019 הן מפרסמות יחד את סדרת הספרים "חוצפנית", שהוגדרה על ידן כ"סדרת קלאסיקות מודרניות".
ב-2018 הוציאה לאור תשע נשמות את סדרת "פטיט" - סדרת נובלות קצרות בפורמט כיס, בהשראת ספריית תרמיל ההיסטורית.
ב-2021 החלה ההוצאה להוציא לאור ספרי שירה, כשהראשון שבהם הוא שירים טחובים לילדים רטובים, מאת המשורר הישראלי רומן אייזנברג.
ב-2022 החלה ההוצאה להוציא לאור את סדרת ״קודה״, סדרת ספרי מקור.
מייסד ועורך ההוצאה, אוריאל קון, הוא אדריכל, מסאי ופעיל תרבות ירושלמי יליד ארגנטינה. לפני הקמת "תשע נשמות" ערך את הוצאת סמטאות וניהל יחד עם שירה חפר את הוצאת זיקית. עם מתרגמי ההוצאה נמנים יונתן פיין, סוניה ברשילון, יותם בנשלום, ארז וולק, אנמארי בארטפלד, מיכל שלו, יוסי טל, הראל קין ויהונתן דיין.
הערות שוליים

↑  על אודות, באתר ההוצאה
↑  פוסט בדף הפייסבוק של ההוצאה, באתר פייסבוק, ‏18 במרץ 2020
↑   עלית קרפ, סדרת "פטיט": עשרה מעדנים ספרותיים הארוזים בקפסולות איכותיות, באתר הארץ, 12 באפריל 2018
תנ"ך קניקוט

דוד המלך מתואר כ"מלך החרבות", ייתכן שהועתק מ-The Master of the Power of Women, סט קלפי משחק ספרדי
יונה נבלע במעי הדגה
המנורה (מימין) וכלי בית המקדש (משמאל)
תנ"ך קניקוט (The Kennicott Bible, Ms Kennicott 1) הוא אחד מכתבי היד המפוארים ביותר בנמצא. כתב יד זה המלווה כולו עם ניקוד וסימני המסורה נכתב בכתב יד ספרדי ברור מימי הביניים, מעוטר בשפע איורים, כרוך בכריכת קופסה מעור עז ממרוקו, וחרוט מכל ששת צדדיו.
כתב היד הגנוז בספריה הבודליינית באוקספורד, נקרא על שם ד"ר בנג'מין קניקוט ((אנ'), ‏1718–1783), הספרן של ספריית רדקליף באוקספורד ומומחה לעברית. קניקוט המשיך את המסורת האנגלית של לימוד התנ"ך בעברית. בתפקידו כקאנון של כנסיית ישו הנוצרי באוקספורד, קניקוט בילה את רוב ימיו בהשוואת וריאציות טקסטואליות של מאות כתבי יד בעברית מכל רחבי העולם. ממצאיו פורסמו בפרסום שנקרא Dissertatio Generalis. במשך עבודתו, קניקוט רכש את כתב היד למען ספריית רדקליף שממנה הועבר הספר לספרייה הבודליינית בשנת 1872. אם כי הטקסט כתוב לפי כתב המסורה, ערכו הרב של כתב היד הוא בשל שפע האיורים שבו. כתב היד משומר להפליא ובמשך 235 שנה רק 30 היסטוריונים לאומנות ואקדמאים הורשו לבחון אותו.
תולדות כתב היד

ההיסטוריה של כתב היד התחילה בלָה קוֹרוּנָה, בצפון מערב ספרד בשנת 1476 כאשר יצחק, בנו של דון סולומון דה בראגה מינה את הסופר המפורסם, משה בן יעקב אבן זבארה, לכתוב את התנ"ך (שנעשה בדוגמת תנ"ך סרוורה (1300)) ביחד עם "ספר המכלול", יצירה דקדוקית של הרב דוד קמחי (רד"ק).
משה אבן זבארה מציין בסוף הטקסט של התנ"ך, בקולופון ארוך, שהוא סיים את המלאכה בעיירה לה קורונה, בחבל גליסיה בצפון מערב ספרד, ביום רביעי, בשלישי לחודש אב בשנת 5236 לבריאת העולם (24 ביולי 1476). הוא מציין שהוא היה האחראי על כתיבת כל עשרים וארבעה ספרי התנ"ך. הוא העתיק את הטקסט, הוסיף את הניקוד ואת טעמי המסורה, ולבסוף הוא השווה ותיקן את הטקסט בשימוש ספר תנ"ך המדויק לפי המסורה. הוא הקדיש את התנ"ך ל”צעיר המוערץ יצחק בנו של המנוח המכובד והאהוב דון שלמה דה ברגה, תנוח נשמתו בגן העדן. יהי רצון מלפני הקב"ה שהוא ובניו ובני בניו לדורות הבאים ילמדו ממנו ככתוב: "לא־ימוש ספר התורה הזה מפיך והגית בו יומם ולילה למען תשמר לעשות ככל־הכתוב בו" (יהושע, א', ח'). ויתן ה' לו כתיבת ספרים הרבה, ויהיה בו הכתוב: "ויתר מהמה בני הזהר עשות ספרים הרבה אין קץ" (קהלת, י"ב, י"ב). אמן, כן יהי רצון”.
הספר נכתב כמעט עשרים שנה לפני גירושם של יהודי ספרד בשנת 1492, בתקופה שבה היהודים כבר חשו את נחת זרועה של האינקוויזיציה הספרדית. כתב יד זה מדגים את החשיבות הגדולה שייחסו הקהילות היהודיות להנצחת מורשתם על ידי השקעה בכתיבת ספרי תנ"ך מדויקים ומעוטרים להפליא.
היצירה האומנותית בכתב היד

כתב היד תוכנן מלכתחילה כיצירה לתפארת. מאתיים שלושים ושמונה מתוך 922 העמודים בתנ"ך מאוירים בצבעים, זהב מוברק וריקועי כסף. בהצהרה ייחודית בסוף כתב היד, האומן היהודי יוסף אבן חיים כותב קולופון משלו. אם כי הסופר הוא תמיד חשוב יותר מבין צוות ההפקה (ומפוצה בהתאם) נדיר למצוא כתב יד בעברית על ידי אומן יהודי כאשר הקולופון שלו מופיע באותיות ענק בסוף הספר. הדמויות המעוצבות נראות כמעט בנות זמננו ומודרניות בשל סגנונן המופשט. האותיות בעלות החזות הזואומורפית (בדמות בעלי חיים) והאנתרופומורפית (בדמות אדם) בקולופון של האומן הן ביטוי לדמיונו העשיר. פני האדם ובעלי החיים מצוירים בקצות האותיות. לעיתים הפנים בחזית ולעיתים בפרופיל. לאחד הראשים יש שלושה צדדים: שתי צדודיות וחזית אחת. הגוף רכון וכפוף על פי צורת האות. אות אחת מכילה מספר דמויות ובעלי חיים. כמה מהראשים חבושים מעין כיסוי ראש, כמו כתר, כיפה ועוד. האות "ן" בתחילת השורה השנייה בקולופון מציינת את המילה הערבית "אִבְּן", שמובנה בן. העיטורים מצוירים בשילוב של סגנון גותי ליד אלמנטים אסלאמיים.
יוסף אבן חיים יצר בסגנונו האינדיבידואלי והבולט יצירה ייחודית: המלך דוד בכס מלכותו, יונה נבלע במעי הדגה, או בלעם כאסטרולוג המשתמש באצטרולב (מכשיר אסטרונומי למדידת גובה השמש והכוכבים בימי הביניים), הם רק כמה מהדוגמאות של איורי הטקסט בתנ"ך קניקוט. אפילו היצירה הדקדוקית של רד"ק, ספר המכלול, לא הועתקה כטקסט צנוע, אלא נכתבה בתוך עמודים מקושטים להפליא בצורת קשתות בתחילת ובסוף התנ"ך (אולי כי כתב היד הוזמן עבור יצחק הצעיר, בתקווה שזה אולי יעודד את עניינו).
כתב היד המקורי עדיין מאוחסן בקופסת העור המעובד ממרוקו, המקושטת בפיתוחי עור ומעוטרת בדפי הפרדה הגזורים במוטיבים התואמים את עמודי השטיח הצבעוניים והמורכבים המחלקים את התנ"ך לשלושת החלקים העיקריים שלו: תורה, נביאים וכתובים. האיורים מזכירים את "דף השטיח" של כתב יד לנינגרד, שצויר כחמש מאות שנים קודם לכן. ייצורו של כל כתב היד, משלב הכנת גיליונות הקלף עד לשלב הסופי של הכריכה, הוא עדות לשיתוף הפעולה ההדוק בין הסופר, המאייר והבעלים. ההיסטוריון ססיל רות התייחס אל תנ"ך קניקוט כאל "יצירה מעולה של אומנות ספרדית יהודית בימי הביניים..." וכאל "אחד מכתבי היד בעברית הטובים ביותר בנמצא."
בשנת 1985 יצאה מהדורת פקסימיליה של התנ"ך בהוצאה מסחרית.
ראו גם

התנ"ך העברי של הקלויסטרים
תנ"ך אלבה
כתר דמשק
לקריאה נוספת

קטרין קוג'מן-אפל, אמנות יהודית בין אסלאם לנצרות: עיטור ספרי תנ"ך עבריים בספרד, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
הערות שוליים

↑  הפריט בקטלוג הספרייה הלאומית
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אברהם משה לונץ
 סוגה:  מדריך טיולים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרים אריאל
 תאריך הוצאה:  1979
 מספר עמודים:  274
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002119436, 001744321
מורה דרך בארץ ישראל וסוריה הוא ספר משנת 1890 מאת אברהם משה לונץ, שנועד להיות מעין מדריך "בדקר" (Baedeker)‏ בידי הקורא העברי. בעמוד הראשון של הספר מגדיר מחברו את מטרתו:
לתועלת העולים לראות אותה, להאחז בה ולכל הכמהים לדעת ידיעה ברורה ונאמנה מתכונת וקורות ארץ אבותיה ויושביה, מצבם ומצב המושבות אשר נוסדו בה.
הספר המקורי ראה אור ב"שנת תרנ"א - ותתב"ג לגלותנו - שנת 1890". אלי שילר, מהוצאת ספרים "אריאל", הוציא הדפסה חדשה של הספר ביוני 1979. הוא כותב כי לונץ קיווה שהמדריך, אשר יופץ בקרב תושבי הארץ והבאים אליה, יוכל לסייע לו כספית לאור המצוקה שאליה נקלע. "ברם תוחלתו נכזבה...ואף כי שהכל גמרו הלל על המדריך, לא הייתה השעה כשרה למכירתו בעותקים לאלפים." בפועל הסיבה הייתה שהשלטון העות'מאני סגר את נמל יפו בפני העולים מרוסיה ומרומניה, ולונץ כותב: "ומי ישים עוד לב ל"בדקר" זה?".
פרקי המבוא

הואיל והספר נועד להיות מדריך לבאים לארץ ישראל הוא מתאר את סדרי השלטון והמשפט בארץ, כיצד מסופקים שירותים לציבור ו"ידיעות ואזהרות מועילות".
בתחילה הוא מציג כרונולוגיה של ארץ הקודש מזמן גלות בבל עד ימיו; הוא מתחיל מחורבן הבית הראשון בשנת 3160 לבריאת העולם, מפרט את לוח הזמנים, בין השאר, חורבן הבית השני על ידי טיטוס בשנת 3828, מגיע להתיישבות הראשונה בירושלים: עלית 300 מרבני צרפת ובריטניה "להאחז בארץ הקודש והגדיל ישובה" - 4971 לבריאת העולם, או שנת 1211 ומגיע למועד העכשווי " השיוט אדוננו השולטן יר"ה להבאת מים העירה" - שנת 5651 לבריאת העולם היא שנת 1891.
מכאן הוא מונה את הערים בהן יושב נציג השלטון : פחה או ממלא מקומו "קים מקאם": עשר בארץ ישראל ובלבנון - בצור ובצידון- ושתיים בעבר הירדן - קיר מואב ורמות גלעד. פחה יושב רק בירושלים בעכו ובשכם, האחרון הוא "המפקח על כל חבל עבר הירדן".
המדריך גם עוסק בפיננסים ובכלכלה: מונה את ימי השוק בארץ ישראל, כך למשל בצפת בכל יום ששי שוק לתבואה, שוק אל חאן, סמוך לטבריה, הוא "אחד השווקים היותר גדולים בארץ" וכן השוק בלוד לבהמות מכל הסוגים חוץ מפרים ופרות - אלה עולים לשוק בירושלים או יורדים לאשקלון.
הוא מציג גם את המידות והמשקלות הנהוגים בארץ "ללח וליבש". כמו כן, "מחירי כל מאכל ושאר צורכי האדם". בין השאר מוצגים המחירים הבאים: רוטל חלב - 6 גרוש, רוטל נפט - 4 גרוש ו-20 פרוטות, גמל 1,200 גרוש, נעליים אירופאיות 60-70 גרוש ושכר העבודה ל"איש גדול" ליום - 8 גרוש, לנער - 4 גרוש ולפועל העובד אצל "אמן" 40-70 גרוש לשבוע.
מטבעות המדינה הן: פרוטה (פארה), מטליק - 20 פרוטות וגרוש (קורוש) - 40 פרוטות. הוא מציג את לוח ערכי המטבעות לפי מחירם בארץ ישראל ובשאר הארצות. לדוגמה: מחיר נייר דולר "אמעריקא" - בארץ: 27 גרוש ו-10 פרוטות ובשאר הארצות: 30 גרושים ו-20 פרוטות. הוא מוסיף כי מחיר המטבעות משתנה מעיר לעיר. הוא מסביר את סדרי הדואר: התעריפים ומועדי הגעת הדואר מאירופה ומועדי משלוחו.
ולבסוף, פרק קצר על "נימוסי הערבים" ,למעשה תולדות האסלאם. הוא מביא מבחר מונחים בערבית ודוגמאות לדו-שיח. ובסיום, דרכי המסע לארץ ומהארץ לחו"ל.
סיורים בארץ

בחלק זה הוא מפרט את המסלולים המומלצים:
סיורים בארץ > יפו

ביום שלישי האוניות מגיעות ליפו. "חוף בנוי מתוקן" אין. אם הים גועש על הנוסע לסמוך על בעלי הסירות כי יביאו אותו לחוף. בעיר שלושה בתי מלון. לעשר מדינות יש קונסול בעיר היכולות לעזור לך בעת הצורך, חמישה שירותי דואר, חלפן כספים אחד ורופא יהודי אחד. בעיר 16,000 נפש מהם 2,700 יהודים: ספרדים - 1,100 ואשכנזים - 1,600.
"סחר העיר הזאת רב כי אדמתה דשנה ופוריה". בקרבתה 300 פרדסים, ומיליוני תפוזים, לימונים ואתרוגים, נשלחים מכאן לחו"ל. יפו היא עיר נמל ובשנה שעברה עברו דרכה 399 אוניות קיטור ו-554 אוניות מפרש.
בעיר "ועד הפועל" הדואג לעולים לארץ ישראל.
סיורים בארץ > המושבות

שמונה מושבות בסביבות יפו: ראשון לציון, נחלת ראובן, רחובות, עקרון, גדרה, קסטיניא, פתח תקווה ויהוד.
הוא מציע כי הנוסעים, אשר באים בקבוצה, יישכרו עגלה מיוחדת אשר תוביל אותם לכל המושבות.
סיורים בארץ > הדרך מיפו לירושלם

מהלך של תשע שעות ועצירה בשלוש תחנות בדרך: אחרי שעתיים ברמלה, עוד שלוש שעות בבאב אלואד ואחרי עוד שלוש שעות בקלניא ושעה אחרונה העלייה לירושלים.
הקטע הראשון של הדרך עובר בין "גגות שתולים עצים רעננים המרהיבים עין ומפיקים ריח, בייחוד בימי האביב, כאשר יתפתחו הפרחים ורוח צח חרישית הבא מפאת ים ישא את הריח הנעים הזה על פני כל הדרך".
ברמלה אפשר לראות את החדר בו שכן נפוליאון. יש בעיר שלושה בתי מלון ליהודים ושנים - ל"לועזים". מרמלה לבאב אלואד דרך מישורים - "המרכבה תמהר לרוץ ארח".
בבאד אלואד העגלה תעמוד שעה. הנוסע יוכל לנוח במלון. עוברים את אבו גוש - שם היה עריץ, אשר הוא ושלושת אחיו וחמישים ושמונה בניהם "וישללו את כל העוברים בדרך הזה". ליד קלניא, יהודים רכשו קרקע ועומדים להתיישב עליה.
כאשר תראה את בתי העיר ירושלים, עצור : "קרע את בגדיך, ועמהם גם לבבך וברך ברכת "ברוך דיין האמת" וכן ברכת "ברוך מציב אלמנה", כי מכאן יש שכונות של יהודים: מחנה יהודה, נחלת שבעה. וכך תגיע לתחנה הסופית, היא שער יפו.
סיורים בארץ > ירושלם - תוכנית לשלושה ימים

בעיר שבעה בתי מלון, מהם שלשה "רק עניים מדוכאים יוכלו לגור בהם". הפחה של העיר הוא: Son excellence ABRAHIM PACHA. לעשר ממשלות יש קונסולים בעיר. רופאים מוסמכים מבני "מאחינו" - חמישה. שולחנים (מחליפי מטבעות ובנקאיים) - שבעה. מספר תושבי העיר: 41,335, יותר ממחציתם יהודים - 25,412 תושבים עם רוב של אשכנזים.
הוא מונה את תכונות העיר: לאור העובדה כי עולים רבים הגיעו לעיר, היה צורך להקים שכונות מחוץ לחומות. העיר הישנה עומדת על ארבע הרים: המוריה, ציון, אקרא (צפונית מהר הבית ובצעיתא (בצפון מערב). אין מים בעיר "רק למטר השמים תשתה מים". לעיר חמישה רבעים: ארמני, יהודי, נוצרי, המערביים (ליד הכותל המערבי) ורובע "באב חטה" - על כל גבעת בצעיתא.
להלן תוכנית מומלצת לסיורים בעיר:
יום ראשון: הכותל המערבי - מוצע לומר תיקון חצות, בית חולים משגב לדך, בתי מדרש, בתי הכנסת הספרדים החורבה, מגרש הרוסים, קברי המלכים וקבר שמעון הצדיק.
יום שני: מערת צדקיהו, הר הזיתים, נחל קדרון, נקבת השילוח, בית ספר כל ישראל חברים ברחוב יפו, "בית היתומים", בית חולים רוטשילד ובית הספר - "בית לחמעל".
יום שלישי: מערת צדקיהו, חצר המטרה, "מצודת אנטוניא", שער השלשלת, בית כנסת הקראים, בית כנסת תפארת ישראל ובריכת חזקיהו, קבר דוד, בריכת ממילא.
אחרי הצהרים: קבר רחל, בית לחם, בריכות שלמה וחברון.
סיורים בארץ > יריחו ים המלח והירדן

"שני ימים דרושים להמסע הזה, ועל הנוסע לקחת עמו ערבי אחד או מורה דרך אחר אשר ילוהו בדרכו, וכן עליו לקחת עמו צדה לדרך, כי בית מלון לאחינו אין בכל הדרך הזה"
מירשלם ליריחו שש שעות, בדרך נעבור את המדבר דרכו הוליכו את השעיר לעזאזל (ביום כיפור). מהדרך יש תצפית על בקעת הירדן וים המלח.
ביריחו "עין שולטאן" - מעיין ממנו יוצא מים בשפע, נקרא מעיין אלישע, לפי המקרא אלישע הנביא ריפא את המעיין. בהמשך שרידי טחנות להכנת סוכר מקני הסור שגדלו במקום.
למחרת, יקדים לקום, כדי שיגיע לים המלח לפני שיהיה חם. האדמה היא בעלת צבע לבן: ערבוב של מלח, גפרית וסיד. ים המלח הוא "אחד הימים הקדומים והנפלאים". טעם המים הוא מלוח, מר ומעורר גועל. נראה למביט בו שמנוני.
מיריחו עולים צפונה דרך נהר הירדן. הירדן הוא "היותר גדול ונכבד בארץ ישראל". יש בו דגים רבים, בייחוד סמוך לים כנרת. הירדן הוא קדוש לנוצרים והם יבואו לטבול בו.
סיורים בארץ > מירושלם לערי הגליל

אל הגליל אפשר לנסוע בשתי דרכים:
על גבי סוסים או פרדות בדרך הלא-סלולה: שכם, ג'נין.
בדרך הים עד חיפה ומשם בדרך לא-סלולה לצפת.
לנוסע יחיד מוצע לצאת מירושלים, ביום חמישי, בשיירה היוצאת כל שבועיים עד לטבריה. בשבת יהיה בשכם ויבקר את השומרונים. בדרך אין בתי מלון ויש לקחת צידה לדרך.
יוצאים מירושלים בערב מאוחר (או בבוקר מוקדם), אחרי שלוש שעות עוצרים ללינה באל בירה. עוברים את "ואדי חרמיה", והוא מוסיף תרגום : עמק השודדים ומתאר :"מראה במקום יתן צדק לשם הזה". עוברים את שילה העתיקה, ה"המהוללה והנודעה בדברי ימי עמנו הראשונים. אצלה מעין מים יפה". מגיעים לעוורתא, בה קברי אלעזר הכהן ופנחס בנו. ולנים בשכם. קבר יוסף הוא מחוץ לעיר. המבנה עליו נבנה על ידי קונסול בריטניה בשנת 1865. לונץ קובע: "גם הקבר הזה הוא אחד מהקברים שאין כל ספק באמתתם". עולים להר גריזים והר עיבל וממשיכים צפונה לג'נין. ממשיכים ליזרעאל ב"דרך רעה", מגידו, הר תבור, טבריה והיעד צפת.
בטבריה 4,500 נפש, מהם 2,900 יהודים. לעדת הספרדים, בעלת 1,460 נפש - שמונה בתי כנסת. אין בית ספר ואין תלמוד תורה בעיר. גם בית חולים אין. חם מאוד בעיר וקשה לחיות בה. בחמי טבריה בריכה אחת ובה יתרחצו כל האנשים. "המונים מתושבי הארץ נוהרים לרחוץ בהם ולמצוא מרפא למחלתם".
מטבריה לצפת שש שעות. יש בה שלושה יהודים "סוכני מדינות": אוסטריה, פרס וצרפת. מספר תושבי העיר 19,190 נפש מהם 6,120 יהודים. הברון רוטשילד בנה בעיר בית ספר. בית כנסת גדול ויפה הוא של מהר"י אבואב. האשכזים כולם מעדת החסידים. רק בית כנסת אחד להם "בית הכנסת האר"י. מצב העיר "הוּרַם והוטב בשנים האחרונות".
בגליל ארבע מושבות ראש פינה (ג'יוני), יסוד המעלה, משמר הירדן ועומדת להבנות מחניים.
מצפת לחיפה 12 שעות רכיבה עד עכו על פרדה או סוס. אפשר לעצור במירון אצל קבר רבי שמעון בר יוחאי. אם מגיעים בל"ג בעומר מתקיימת כאן "הלולא והדלקה". גם בחודש אלול נוהגים להגיע לקבר. בעכו יש בית אכסניה של ר' יצחק שו"ב. מספר היהודים בה 200 מתוך 10,000 הנפש. את נחל הקישון עוברים ב"אוניה קטנה" תמורת 3 גרוש ומגיעים לחיפה.
סיורים בארץ > מחיפה ליפו

בחיפה "קאים-מקאם" וחמישה צירי מדינות. הוא מדגיש את קיומם בכל עיר. שכן במשטר הקיים בארץ ישראל רק הם יכולים לסייע לנוסע אם ייתקל בבעיה. "סחרה גדול. אוניות קיטור יעמדו בחופה - רחוק בים כי החוף לא טוב". עדת הספרדים היא העתיקה בעיר. בעיר נראה קברו של "ר' אבדימי (דמן חיפה) ובשיפולי ההר מערת אליהו. בכוחה לרפא חולי השגעון ונכפה. הוא מתפעל מאוד מהר הכרמל.
בחיפה עולים על "עגלת איכרים" עד זכרון יעקב. בזיכרון 80 משפחות ושלוש מושבות בנות : טנטור (בתכנון), 17 משפחות באם אלג'מאל ו13 בושווי. רב המושבה הוא הרב המופלג אסאועצקיץ. מנהל המושבה הוא ש. בן שימול. יש בה גם רופא, ד"ר קליין. עוברים את נחל התנינים ואת נהר אלחודירא - שם החלו להקים מושבה. מגיעים למושבה פתח תקווה. בה 94 משפחות ו-446 נפש. מפה נוסעים ליפו דרך המושבה יהוד, אליה באו תושבי פתח תקווה כאשר מצאו כי שפלת פתח תקווה "מזיקה לבריאות"
תם המדריך

ועתה 22 עמודי פרסומות לבתי מלון, בתי ספר וחסד, בתי מלאכה וחרשת בארץ ישראל.
ביפו "האטעל פאלעסטינא" - "חדרין מרוחים ומפוארים, מאכליו טובים וערבים ובו מרחצאות ושאר תענוגות בני האדם."
Drogen-und Apotheker- Waaren-Handlung לסמי מרפא, בשמים, תמרוקים וכל מיני צבעים.
עיתון "האור" לפנים הצבי גיליון יוצא מדי שבוע בירושלים.
בית חולים משגב לדך מקבל חולים ללא תשלום. מבקש תרומות.
במודעת קטנה מסוג "מודעות הלוח" .שופרות של איל כשרים ומהודרים אצל שמחה יאניווער - ירושלם.
לקריאה נוספת

א.מ. לונץ, מורה דרך בארץ ישראל וסוריה, המקור: הוצאת המחבר, תרנ"א.(הספר בקטלוג ULI) - הדפסה חדש עם הקדמה: הוצאת ספרים אריאל, 1979, (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  על עטיפת הספר הושמטה המילה "וסוריה".
↑  Baedeker: סדרה ותיקה של מדריכי טיולים, שהחלה לצאת לאור בגרמניה באמצע המאה ה-19.
↑  השמות הערבים בהתאמה "אלכרך" ו"אצלת"
בית הדואר האוסטרי בירושלים,
 על-פי ההערכה צולם בין השנים 1898 - 1917
לנצ'יה דילאמבדה

| --- | --- |

Lancia Dilambda, שנת 1932
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לנצ'יה
 שנות ייצור:  1928–1935
 יחידות שיוצרו:  1,685
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  לנצ'יה טריקאפה
 מודל אחריו:  Lancia Astura (אנ')
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,950-5,050 מ"מ
 רוחב:  1,750 מ"מ
 משקל:  1,200-1,250 ק"ג (ריק) (סדרה ראשונה)  1,250-1,300 ק"ג (ריק), 2,000-2,100 ק"ג (ברוטו) (סדרה שנייה)  1,350 ק"ג (ריק), 2,150 ק"ג (ברוטו) (סדרה שלישית)
 בסיס גלגלים:  3,290-3,480 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 3,958 סמ"ק המפיק 101 כ"ס ב-4,000 סל"ד, יחס דחיסה 5.35:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  120-130 קמ"ש
 צריכת דלק:  18-19 ליטר ל-100 ק"מ
לנצ'יה דילאמבדה (באיטלקית: Lancia Dilambda) היא מכונית סלון, בסגנון "טורפדו" (אנ') אשר נבנתה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1928–1935 באיטליה.
תצורות "לנצ'יה דילאמבדה"

4 דלתות - סלון.
2 דלתות - סלון.
2 דלתות - קבריולה.
4 דלתות - קבריולה.
רודסטר.
"לנצ'יה  דילאמבדה"

יוצרו 1,685 יחידות.
5 נוסעים (דגם סלון), 6 נוסעים (דגם סלון, בסיס גלגלים מאורך).
מנוע קדמי בפוזיציה אורכית.
מנוע קירור מים.
מנוע הנעה קדמית.
מערכת חשמל - 12 וולט.