ריקרדו דריגו
ביוגרפיה > קריירה > מלחין ומנצח

האופרה האיטלקית האימפריאלית פורקה בצו אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ב-1884 במאמץ לייצב את אמנות האופרטה הרוסית. עקב כך נותר דריגו, הקאפלמייסטר של הלהקה, מחוסר עבודה. ב-1886 פרש הקאפלמייסטר של הבלט האימפריאלי של סנקט פטרבורג, אלכסיי פפקוב, מתפקידו לאחר שלושים וארבע שנות שירות, והלהקה נותרה ללא מנצח ראשי. דריגו קיבל עליו את המשרה לפני שהחלה עונת 1886–1887, ופתח את הקריירה שלו כמנצח בלט ב-25 בספטמבר 1886 (7 באוקטובר בלוח הישן) בהצגת הגראנד בלט הנושן "בת פרעה", למוזיקה מאת צ'זארה פוני, היצירה הפופולרית ביותר ברפרטואר של הבלט האימפריאלי. בקהל הצופים היו הצאר והצארינה מריה פיודורובנה, שניהם חובבי בלט נלהבים, שמימנו את התיאטראות האימפריאליים ביד רחבה. כה רבה הייתה התפעלות הצאר מניצוחו של דריגו, עד שקם לחלוק לו תשואות נלהבות בעמידה בסיום ההופעה, וציווה על כל הקהל לנהוג כמוהו.
המלחין הרשמי של התיאטרון האימפריאלי, לודוויג מינקוס האוסטרי, פרש ממשרתו בשנת 1886. מנהל התיאטראות האימפריאליים של סנקט פטרבורג, איוואן וְסֶבוֹלוֹזְ'סְקִי, ביטל אז את המשרה של מלחין בלט קבוע במאמץ לגוון את המוזיקה שנכתבה ליצירות חדשות. הואיל ולדריגו יצאו מוניטין כמלחין, העסיק אותו וסבולוז'סקי בתפקיד הכפול של קאפלמייסטר ומנהל מוזיקלי, משרה שתדרוש מדריגו למלא את כל חובותיו של מלחין הבית בכל הנוגע לעיבוד ותיקון פרטיטורות לפי דרישתו של מנהל הבלט.
מנהל הבלט הראשי, עתיר הפרסום, של התיאטרון האימפריאלי, הצרפתי מריוס פטיפה, החזיר לבמה בשנת 1886 את יצירת המופת הרומנטית של ז'יל פרו משנת 1841, "לה אסמרלדה", לכבוד הבלרינה האיטלקייה האורחת וירג'יניה צוקי. להצגה המחודשת הוטלה על דריגו המשימה ללטש את הפרטיטורה הישנה של צ'זארה פוני. דריגו התבקש להלחין "פה ד'אקסיון" בארבעה תפקידים להציג לראווה את מצוינותה הדרמטית של הבלרינה צוקי, ולכלול גם תפקידי סולו וירטואוזיים לכינור וצ'לו; הסולו לכינור תוכנן במיוחד לכנר הדגול לאופולד אאואר, כנר ראשי בתזמורת התיאטרון האימפריאלי. ההצגה המחודשת של "לה אסמרלדה" עלתה בבכורה בהצלחה גדולה ב-17 בדצמבר (29 בדצמבר בלוח הישן) 1886, בנוכחות הצאר ובני משפחתו. ה"פה ד'אקסיון" של דריגו מהווה חלק מן הפרטיטורה של "לה אסמרלדה" עד היום, ולא פעם משתמשים בו כחלק מן היצירה השלמה בשם "לה אסמרלדה פה דה סיס".
לאור הצלחתו בעבודה על הפרטיטורה של "ל'אסמרלדה", נתן לו וסבולוז'סקי הזמנה ראשונה להלחין מוזיקה לבלט שלם. היה זה "היער הקסום", שהיה לא רק הבלט הראשון באורך מלא של דריגו, אלא גם היצירה המקורית הראשונה, שאת הכוריאוגרפיה שלה יצר המשנה למנהל הבלט של התיאטרון האימפריאלי, לב איבאנוב. "היער הקסום" נוצר במיוחד להצגת הסיום של בית הספר האימפריאלי לבלט, עם הבוגרים המצטיינים בתפקידים הראשיים. הצגת הבכורה הייתה ב-24 במרץ (5 באפריל בלוח הישן) 1887 על בימת תיאטרון בית הספר, ובהמשך עברה אל בימת תיאטרון מריאינסקי, שם עלתה לראשונה ב-15 במאי (1 ביוני) 1887 עם הבלרינה האיטלקייה אמה בסונה בתפקיד הראשי של אילקה. אף כי הכוריאוגרפיה של איבאנוב לא התקבלה בעין יפה, הרי המוזיקה של דריגו זכתה לשבחים מפליגים. מבקר מעיתון "הזמן החדש" של סנקט פטרבורג כתב בסקירתו,
... המוזיקה של בלט זה יוצאת מהכלל במובן סימפוני, מגלה מלחין מנוסה, אדם בעל טעם, ומתזמר מעולה. יש בה מלודיות יפות, המקצבים אינם מוגזמים, וההאזנה לכל היצירה היא תענוג מראשית ועד אחרית.
ב-1888 הכין מריוס פטיפה את יצירתו הבאה, "הווסטאלית", שמקום התרחשותה באימפריה הרומית העתיקה. את המוזיקה כתב מבקר המוזיקה מיכאיל איבאנוב, שסיפק מה שנחשב אותו זמן למוזיקה סימפונית ביותר לבלט. הבלט נוצר בשביל אלנה קורנאלבה האיטלקייה, שביקשה מפטיפה מוזיקה נוספת, "ריקודית" יותר, לקטעי הסולו שלה. לאחר שאך זה צפתה בהצגת "היער הקסום", ביקשה שדריגו יהיה המלחין האחראי למחולות הנוספים שדרשה. דריגו הלחין שתי וריאציות נוספות בשביל קורנאלבה, הנודעות בשם "ההד". התוספות האלה נכתבו כקאנון וכו'אלס מיניון". עוד חיבר דריגו וריאציה נוספת לדמות של קופיד הנודעת כ"ל'אמור", ווריאציה לבלרינה מריה גורשנקובה. שלושה מן הקטעים האלה יצאו בהמשך לאור.