stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קים פטרס
דיסקוגרפיה

| --- | --- |
 אלבומי אולפן 2023: Feed the Beast מיקסטייפים 2019: Clarity  2019: Turn Off the Light:  מיני-אלבומים 2011: One Piece of Tape  2018: Spotify Singles  2018: Turn Off the Light, Vol. 1  2022: Slut Pop
פרסים ומועמדויות

| פרסים ומועמדויות של קים פטרס> פרס | פרסים ומועמדויות של קים פטרס> שנה | פרסים ומועמדויות של קים פטרס> קטגוריה | פרסים ומועמדויות של קים פטרס> פרויקט | פרסים ומועמדויות של קים פטרס> תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 2023 | ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה | "Unholy" (עם סם סמית') | זכייה |
| פרסי המוזיקה הבריטית | 2023 | שיר השנה | "Unholy" (עם סם סמית') | מועמדות |
| פרסי המוזיקה של בילבורד | 2023 | אלבום הדאנס/אלקטרונית המוביל | Feed the Beast | בהמתנה |
| פרסי המוזיקה של בילבורד | 2023 | שיתוף הפעולה המוביל | "Unholy" (עם סם סמית') | בהמתנה |
| פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | 2019 | המוזיקאי הטוב ביותר | Turn Off the Light, Vol. 1 | מועמדות |
| פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | 2020 | המוזיקאי הטוב ביותר | Clarity | מועמדות |
| פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | 2024 | המוזיקאי הטוב ביותר | Feed the Beast, Problematique | מועמדות |
| פרסי המוזיקה של MTV אירופה | 2022 | קליפ למטרה טובה | "Unholy" (עם סם סמית') | זכייה |
| פרסי המוזיקה של iHeartRadio | 2023 | שיתוף הפעולה הטוב ביותר | "Unholy" (עם סם סמית') | זכייה |
| פרסי המוזיקה של iHeartRadio | 2023 | להיט הטיקטוק של השנה | "Unholy" (עם סם סמית') | מועמדות |
ויין שורטר

| --- | --- |

ויין שורטר בהופעה במילאנו, יוני 2010
 לידה:  25 באוגוסט 1933 ניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית
 פטירה:  2 במרץ 2023 (בגיל 89) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  ויין שורטר
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1958–2021 (כ־63 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר שטיינהרט לתרבות, חינוך ופיתוח אנושי, תיכון לאמנויות ניוארק 
 עיסוק:  נגן, מלחין
 סוגה:  ג'אז, ג'אז מודאלי, הארד בופ, פוסט-בופ, פיוז'ן ג'אז, הזרם השלישי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון טנור, סקסופון סופרן
 חברת תקליטים:  בלו נוט, קולומביה רקורדס, ורב רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  ארט בלייקי ושליחי הג'אז, מיילס דייוויס, הרבי הנקוק, רון קרטר, טוני ויליאמס, פרדי האברד, Weather Report, ג'וני מיטשל, ג'ון פטיטוצ'י
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2016)  אמני הג'אז של NEA  Doris Duke Performing Artist Award 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ויין שורטר (באנגלית: Wayne Shorter;‏ 25 באוגוסט 1933 – 2 במרץ 2023) היה סקסופוניסט ומלחין ג'אז אמריקאי.
שורטר נחשב לאחד מנגני הג'אז והמלחינים הבולטים ביותר מאז שנות ה-60: הוא הקליט אלבומים רבים כנגן המוביל, והופיע באלבומים רבים אחרים עם נגנים שונים. רבות מיצירותיו הפכו לסטנדרטים. שורטר הוא אחת מהדמויות החשובות בג'אז בכלל, ובהארד בופ ובפיוז'ן בפרט.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה

ויין שורטר נולד בניוארק שבניו ג'רזי, ולמד בבית הספר לאמנויות של ניו ג'רזי. אביו עודד אותו להתחיל לנגן על סקסופון כשהיה נער (אחיו הבכור, אלן, ניגן בחצוצרה ובבגרותו היה גם הוא למוזיקאי בעל שם). אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת ניו יורק ב-1956, הוא בילה שנתיים בצבא ארצות הברית; בתקופה זו הוא ניגן מעט עם הוראס סילבר. לאחר שחרורו מהצבא החל החיפוש המוזיקלי שלו אחר הקול הייחודי לו. הוא ניגן תקופה קצרה ביותר עם מיינרד פרגוסון ולאחר מכן בשנת 1959 הצטרף שורטר, בזכות ידידו לי מורגן, לארט בלייקי ושליחי הג'אז. הוא נשאר עם בלייקי במשך חמש שנים, הלחין מוזיקה רבה להרכב ואף שימש כמנהל המוזיקלי שלהם. בתקופת נעוריו שורטר קיבל את הכינוי מיסטר גון (Mr. Gone), שמאוחר יותר הפך לשם אלבום של הלהקה Weather Report.
עם מיילס דייוויס

בשנת 1964 שכנע מיילס דייוויס את שורטר לעזוב את בלייקי ולהצטרף לחמישייה שלו, לצד הרבי הנקוק (פסנתר), רון קרטר (קונטרבס) וטוני ויליאמס (תופים). דייוויס חיפש סקסופוניסט חדש שיחליף את ג'ון קולטריין, וההרכב החדש של החמישייה נחשב בעיני רבים להרכב המוצלח ביותר של מיילס דייוויס. שורטר הלחין באופן נרחב לדייוויס ("Footprints", "Sanctuary", "Prince of darkness" ועוד רבים; בחלק מהאלבומים מחצית מהקטעים הם פרי יצירתו).
הרבי הנקוק אמר על שורטר: "בשבילי, בהרכב ההוא, הכותב הבכיר היה ויין שורטר. והוא עדיין מומחה בהלחנה. ויין היה אחד מהאנשים היחידים שהביאו למיילס מוזיקה, שלא שונתה בכלל."
דייוויס אמר: "ויין הוא מלחין אמיתי. הוא כותב תווים, וכותב לכל אחד בדיוק בצורה בה הוא רוצה שהם ישמעו. הוא גם הביא סוג של סקרנות, לגבי העבודה עם החוקים המוזיקליים. אם הם לא עובדים, הוא שובר אותם, אבל בהגיון מוזיקלי. הוא הבין שהחופש במוזיקה הוא היכולת לדעת את החוקים, ולכופף אותם, בשביל הסיפוק והטעם שלנו."
באותו זמן שהיה חבר בחמישייה של מיילס דייוויס, שורטר גם הקליט אלבומי סולו בחברת התקליטים בלו נוט. כמעט כל האלבומים כללו לחנים פרי עטו בלבד. "Juju" ו"Speak No Evil" הם שני אלבומים מפורסמים מהתקופה ההיא. הם מוערכים בזכות המנגינות הפנטטוניות המשולבות עם נקודות פדאל, והרמוניות מסובכות. ההפסקות הארוכות, שהן חלק אינטגרלי מהמוזיקה, בניגוד למוזיקאים יותר 'מעמיסים' מאותה תקופה.
הוא גם הקליט בקביעות בתור מלווה עם דונלד בירד, מקוי טיינר, גראצ'אן מונקור השלישי, פרדי האברד, לי מורגן, ועם חברי ההרכב של דייוויס: הנקוק וויליאמס. עד 1969 הוא ניגן רק על סקסופון טנור. האלבום האחרון בו ניגן טנור במסגרת תפקידו הרגיל בחמישייה של מיילס דייוויס היה "Filles de Kilimanjaro". ב-1969 הוא ניגן על סקסופון סופרן באלבום "In a Silent Way" של מיילס דייוויס ובאלבום שלו "Super Nova" (בו השתתפו חברי ההרכב של דייוויס דאז - צ'יק קוריאה וג'ון מקלפלין). בהקלטות החיות של דייוויס מקיץ 1969 ותחילת האביב של 1970 הוא ניגן על שני סוגי הסקסופון. בתחילת שנות ה-70 הוא ניגן בעיקר על סקסופון סופרן.
שורטר נשאר בהרכב של דייוויס גם לאחר פירוקו ב-1968, וניגן בהקלטות הראשונות של הג'אז פיוז'ן, באלבומים "In a Silent Way" ו-"Bitches Brew" (שניהם ב-1969). ההקלטות וההופעות האחרונות שלו עם מיילס דייוויס היו ב-1970.
התקופה של 'תחזית מזג האוויר' (מ-1970 עד 1986)

בשנת 1970, לצד הקלידן ג'ו זאווינול (שגם היה יוצא הרכב של מיילס דייוויס), הקים שורטר את Weather Report (תחזית מזג האוויר). עוד חברי הרכב מקוריים היו הבסיסט מירוסלב ויטוס, נגן כלי ההקשה איירטו מוריירה והמתופף אלפונס מוזון. לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, שורטר וזווינול הנהיגו את ההרכב ביחד עד פירוקו ב-1985. הרבה מוזיקאים מצוינים שניגנו בהרכב בכל גלגוליו השונים (הבולט ביותר הוא הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס), הוכיחו שאפשר לייצר מוזיקה איכותית גם כאשר ההרכב אינו קבוע.
התקופה של 'תחזית מזג האוויר' (מ-1970 עד 1986) > עבודות נוספות של שורטר באותה תקופה

באותה תקופה שורטר גם הקליט אלבומים מהוללים ונחשבים כמנהיג, הבולטים שבהם - "Native Dancer" שהקליט עם המלחין והזמר הברזילאי מילטון נסימנטו, והאלבום "Atlantis". הוא גם תרם את נגינתו לאלבומים של הזמרת ג'וני מיטשל, וכן לאלבום "Aja" של להקת סטילי דן.
בו זמנית בסוף שנות ה-70 ובתחילת ה-80, הוא הופיע עם ההרכב "V.S.O.P Quintet". הרכב זה היה אוסף של הנגנים מהחמישייה של מיילס דייוויס שפעלה בשנות ה-60. ההבדל היחיד בין ההרכבים היה החצוצרן פרדי האברד שהחליף את דייוויס.
שורטר גם לוהק לסרט "Round Midnight" של ברטראן טברנייה בשנת 1986, בתור מוזיקאי ג'אז משנות ה-50 המנגן על סקסופון טנור וסופרן.
מ-1986 ועד למותו

לאחר שעזב את "תחזית מזג האוויר", שורטר המשיך לנגן בהרכבים מובילים בתחום הג'אז פיוז'ן. הוא גם שמר על קשר יצירתי עם הרבי הנקוק שכלל אלבום מחווה שיצא מעט לאחר מותו של מיילס דייוויס, בו משתתפים הנקוק, קארטר, ויליאמס ווואלס רוני. הוא המשיך להופיע בהקלטות של ג'וני מיטשל בשנות ה-90.
ב-1995 הוציא שורטר את האלבום High Life, שהיה אלבום הסולו הראשון שלו מזה 7 שנים. האלבום גם היה הראשון שלו בחברת התקליטים Verve Records. שורטר חיבר את כל היצירות באלבום, והפיק אותן ביחד עם הבסיסט מרקוס מילר. High Life זיכה את שורטר בפרס הגרמי, על אלבום הג'אז המודרני הטוב ביותר לשנת 1997.
אשתו של שורטר אנה מריה ואחייניתו דלילה, נהרגו בתאונת מטוס ב-1996, והוא נישא לקרולינה דוס סנטוס, חברתה הטובה של אשתו המנוחה ב-1999.
שורטר עבד עם הנקוק שוב ב-1997, על האלבום הנחשב והחלוצי "1+1". השיר "Aung Sun suu kyi", זיכה את שניהם בפרס גראמי.
שורטר יצר את ההרכב האחרון שלו בשנת 2000, ההרכב האקוסטי הראשון תחת הנהגתו כלל את שורטר, הפסנתרן דנילו פרז, הבסיסט ג'ון פטיטוצ'י, והמתופף בריאן בלייד. הרביעייה הוציאה שני אלבומים של הקלטות חיות (Footprints Live בשנת 2001 ו-Beyond the Sound Barrier ב-2005), וזכתה למחמאות רבות מהמעריצים ומהמבקרים. חברי הרביעייה החשיבו את עצמם כמשפחה על הבמה ומחוצה לה. האלבום של שורטר Alergia (2003) זכה בשנת 2004 בפרס גראמי לאלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר. הוא כולל את חברי הרביעייה עם מוזיקאים אורחים כמו הפסנתרן בראד מלדאו, המתופפת טרי לין קרינגטון ונגן כלי ההקשה הקודם של 'תחזית מזג האוויר', אלכס אקונה. "Beyond the Sound Barrier" זכה בפרס גראמי ב-2006, בתור אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
שורטר היה בודהיסט ניצ'ירן.
בשנת 2017, זכה בפרס רולף שוק למוזיקה.
נפטר ב-2 במרץ 2023.
גבריאל ונציאנו

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1942 (בן 82) פירנצה, ממלכת איטליה 
 ענף מדעי:  פיזיקה תאורטית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פירנצה  מכון ויצמן למדע  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  צבי ליפקין 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (2004–2013)  CERN 
 פרסים והוקרה:  מדליית אוסקר קליין (2007)  פרס פומרנצ'וק (1999)  פרס דיראק של המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תיאורטית (2014)  פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית (2004)  פרס אנריקו פרמי (2005)  מדליית אלברט איינשטיין (2006)  Friedel-Volterra Prize (2016) 
 אתר רשמי
 
גבריאל ונציאנו (נולד ב-7 בספטמבר 1942 בפירנצה שבאיטליה) הוא פיזיקאי תאורטי איטלקי-יהודי, ממניחי היסוד לתורת המיתרים.
קורות חיים

החל את לימודי הדוקטורט שלו ב-1966 במכון ויצמן, בהנחיית צבי ליפקין והקטור רובינשטיין, ואותם סיים בשנת 1967. עם סיום לימודיו בארץ, עשה תקופה קצרה במאיץ החלקיקים CERN, ולאחר מכן המשיך ללימודי פוסט דוקטורט במכון לפיזיקה תאורטית בMIT. עבד במשך שלושים שנה במאיץ החלקיקים CERN, ובין השנים 1994 ל-1997 היה ראש המחלקה לפיזיקה תאורטית במאיץ.
ונציאנו נודע בכך שהיה הפיזיקאי הראשון שהציע, בעת שעשה את הדוקטורט במכון ויצמן, דרך לתאר את חלקיקי יסוד עם אינטראקציית כח חזק כמורכבים ממיתרים ולא כנקודות. תיאור זה התפתח עם השנים לתורת המיתרים, המהווה את חזית המחקר בתחום הפיזיקה התאורטית. כיום הוא מלמד בקולז' דה פראנס בפריז. בשנת 2007 הוענקה לו מדליית אוסקר קליין. בשנת 2015 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת סוונסי.
בנגט הולמסטרום

| --- | --- |

הולמסטרום ב-2013
 לידה:  18 באפריל 1949 (בן 75) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  Bengt Robert Holmström 
 ענף מדעי:  כלכלה, תאוריית הפירמה, ניהול תעשייתי 
 מקום מגורים:  בוסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי (1972)  אוניברסיטת סטנפורד  בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט ב. וילסון 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1994)  אוניברסיטת נורת'ווסטרן (1979–1980)  אוניברסיטת נורת'ווסטרן (1980–1983)  המכללה השוודית לכלכלה ומנהל עסקים (1978–1979)  בית הספר לניהול MIT סלואן (1994)  Ahlstrom-Munksjö (1972–1974)  אוניברסיטת ייל (1983–1994) 
 תלמידי דוקטורט:  Jonathan Levin, Filippo Balestrieri, Chia-Hui Chen, Jin Li, Zaki Wahhaj, Marek Pycia, Florian Ederer, Rongzhu Ke, Daniel Gottlieb, Luis Guillermo Zermeño Vallés, Johannes Spinnewijn, Giovanni Reggiani, Andrei Bremzen, Adolfo de Motta Gregori, Florence Eid, Canice Prendergast, Marko Terviö, Curtis R. Taylor, Roberto Benelli, Andrés Almazán, Thomas-Olivier Nasser, Marco Ottaviani, Jaime Ortega, Ezra Henry Friedman, Heikki Rantakari 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2016)  עמית החברה האקונומטרית (1983)  Clarivate Citation Laureates (2006)  מפקד הצלב הגדול של מסדר האריה של פינלנד  הרצאת פישר-שולץ  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 מספר צאצאים:  1 
 
בנגט רוברט הולמסטרום (נולד ב-18 באפריל 1949) הוא כלכלן פיני, פרופסור אמריטוס לכלכלה במכון לטכנולוגיה של מסצ'וסטס (MIT). בשנת 2016 זכה ביחד עם אוליבר הארט בפרס נובל לכלכלה על מחקרם בתורת החוזים.
ביוגרפיה

הולמסטרום נולד בהלסינקי שבפינלנד ב-18 באפריל 1949 והשתייך לקבוצת השוודים של פינלנד. הוא קיבל תואר B.S. במתמטיקה ומדעים מאוניברסיטת הלסינקי ב-1972 ותואר מוסמך אוניברסיטה בחקר ביצועים מאוניברסיטת סטנפורד ב-1975.
הוא קיבל את תעודת הדוקטורט שלו בסטנפורד ב-1978.
שימש כעוזר פרופסור בבית הספר הנקן לכלכלה. עבד כפרופסור-שותף בבית הספר קלוג למנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווסטרן (1979–1983) וכפרופסור לניהול בבית הספר לניהול של אוניברסיטת ייל (1983–1994).נבחר לאחד מבוגרי השנה על ידי אגודת הבוגרים של אוניברסיטת הלסינקי ב-2010.
עובד ב-M.I.T מאז 1994, אז מונה לפרופסור לכלכלה וניהול במחלקה לכלכלה ובבית הספר סלואן לניהול.
היה חבר בדירקטוריון של חברת נוקיה מ-1999 עד 2012 והיה חבר מועצת המנהלים של אוניברסיטת אלטו מ-2008 עד 2017.
חיים אישיים

נשוי לאנלי הולמסטרום ויש להם ילד אחד.
פרסומים

Holmström, Bengt, 1972. "En icke-linear lösningsmetod för allokationsproblem". University of Helsinki.
Holmström, Bengt, 1979. "Moral Hazard and Observability," Bell Journal of Economics, 10(1), pp. 74–91.
Holmstrom, Bengt. "Moral hazard in teams." The Bell Journal of Economics (1982): 324–340.
Holmstrom, Bengt. "Equilibrium long-term labor contracts." The Quarterly Journal of Economics (1983): 23–54. 23
Holmström, B., 1999. Managerial incentive problems: A dynamic perspective. The Review of Economic Studies, 66(1), pp. 169–182.169–182
Holmström, Bengt, and Paul Milgrom, 1991. "Multitask Principal-Agent Analyses: Incentive Contracts, Asset Ownership, and Job Design," Journal of Law, Economics, and Organization, 7, 24–52.
Holmstrom, B. and Milgrom, P., 1994. The firm as an incentive system. The American Economic Review, pp. 972–991. 972–991.
Holmström, Bengt, and John Roberts, 1998. "The Boundaries of the Firm Revisited," Journal of Economic Perspectives, 12(4), pp. 73–94
Holmström, Bengt, and Jean Tirole, 1998. "Private and Public Supply of Liquidity," Journal of Political Economy, 106(1), pp. 1–40.
ג'וזף א. מארי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1919 מילפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בנובמבר 2012 (בגיל 93) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כירורגיה פלסטית, כירורגיה, השתלות איברים 
 מקום מגורים:  וולזלי 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  מכללת הצלב הקדוש  תיכון מילפורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1990)  אוניברסיטת נוטרדאם (2005)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1986) 
 צאצאים:  ריצ'ראד ו. מארי 
 
ג'וזף אדוארד מאריי (באנגלית: Joseph Edward Murray;‏ 1 באפריל 1919 – 26 בנובמבר 2012) היה מנתח פלסטי אמריקאי שביצע את השתלת הכליה האנושית המוצלחת הראשונה בתאומים הזהים ריצ'רד ורונלד הריק ב-23 בדצמבר 1954.
מורי חלק את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה בשנת 1990 עם דונל תומאס "על עבודתם בשטח השתלות איברים ותאים".
ביוגרפיה

מאריי נולד לוויליאם א' ומרי (לבית דפסקוואל) מאריי, וגדל במילפורד, מסצ'וסטס. משפחתו היא ממוצא אירי ואיטלקי. בצעירותו הצטיין בכדורגל, הוקי קרח ובייסבול. בקולג' המעיט באימונים, ולמד פילוסופיה ואנגלית. מאריי קיבל תואר במדעי הרוח ב-1940. לאחר מכן למד בבית הספר לרפואה בהרווארד. לאחר שסיים את לימודיו ברפואה, מאריי החל את ההתמחות שלו בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל. במקביל, הוא התקבל לחיל הרפואה של צבא ארצות הברית.
הוא שירת ביחידה לכירורגיה פלסטית בבית החולים הכללי ואלי פורג' שבפנסילבניה. יחידתו טיפלה באלפי חיילים שנפצעו בשדות הקרב במלחמת העולם השנייה, וניסתה לשחזר את גופם המעוות. לאחר שירותו הצבאי, סיים מאריי את התמחותו הכירורגית הכללית, והצטרף לצוות הכירורגי של בית החולים פיטר בנט בריגהם. לאחר מכן נסע לניו יורק כדי להתמחות בכירורגיה פלסטית בבתי החולים בניו יורק ובממוריאל, וחזר לבריהאם כחבר בצוות הכירורגי ב-1951.
ב-23 בדצמבר 1954, מאריי ביצע את השתלת הכליה המוצלחת הראשונה בעולם בין תאומים בבריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל- ניתוח שנמשך חמש וחצי שעות. הוא נעזר בד"ר ג'יי הארטוול הריסון ורופאים ידועים אחרים. הנתרם חי שמונה שנים נוספות לאחר הניתוח. בשנים שלאחר מכן ביצע מאריי את האלוגרפט המוצלח הראשון.
במהלך השנים שלאחר מכן, הפך מאריי למוביל בינלאומי בחקר הביולוגיה של ההשתלות. בשנות ה-60, מאריי פיתח עם מדענים נוספים את תרופת האזתיופרין הניתנת לאחר ההשתלה. כחבר סגל בבית הספר לרפואה בהרווארד, מאריי הכשיר רופאים מכל העולם בהשתלות, וביצע ניתוחים רבים במדינות מתפתחות. הוא גם שימש כמנתח פלסטי ראשי בבבית החולים לילדים בבוסטון בשנים 1972–1985, ופרש כפרופסור אמריטוס לכירורגיה ב-1986.
מאריי נישא למורה בובי לינק ביוני 1945 ונולדו להם 6 ילדים: 3 בנים ו-3 בנות. בשנת 2001 פרסם מאריי את האוטוביוגרפיה שלו, Surgery Of The Soul: Reflections on a Curious Career. הוא הלך לעולמו ב-26 בנובמבר 2012, בגיל 93. הוא לקה באירוע מוחי בביתו בפרברי בוסטון בחג ההודיה ומת בבית החולים שבו ביצע את ניתוח השתלת האיברים הראשון.
התורה האטומית

בכימיה ובפיזיקה, התורה האטומית היא תאוריה העוסקת בטיבו של החומר, וקובעת כי החומר עשוי מיחידות נפרדות "סופיות" הקרויות אטומים, בניגוד לדעה עתיקה יותר, שלפיה ניתן לחלק את החומר ליחידות הולכות וקטנות, עד אינסוף. התורה האטומית החלה כרעיון פילוסופי ביוון העתיקה ובהודו, ונכנסה לזרם המרכזי במדע בראשית המאה ה-19, כאשר תגליות בתחום הכימיה הראו כי החומר אכן מתנהג כעשוי מחלקיקים.
השם "אטום" (מהמילה היוונית "אטומוס", "בלתי ניתן לחלוקה") ניתן לחלקיק הבסיסי שמרכיב את היסודות, מאחר שהכימאים האמינו באותה תקופה כי לא ניתן לחלקו יותר. ובכל זאת, בתחילת המאה ה-20, באמצעות ניסויים שונים בתחום האלקטרומגנטיות והרדיואקטיביות, גילו פיזיקאים כי "האטום הבלתי ניתן לחלוקה" הוא גוש של חלקיקים תת-אטומים (אלקטרונים, פרוטונים ונייטרונים) אשר עשויים להתקיים גם בנפרד. זאת ועוד, בתנאים קיצוניים כגון בתוך כוכב נייטרונים, טמפרטורות גבוהות במיוחד ולחץ קיצוני מונעים מהאטומים להתקיים מלכתחילה, וקיימים רק החלקיקים התת-אטומיים. התחום במדע אשר חוקר את החלקיקים התת-אטומים הוא פיזיקת החלקיקים, והפיזיקאים העוסקים בו מקווים לגלות את טיבו היסודי האמיתי של החומר.
אטומיזם פילוסופי

הרעיון שלפיו החומר מורכב מיחידות בדידות ולא ניתן לחלקו ליחידות קטנות יותר היה קיים במשך אלפי שנים, אך רעיונות אלה התבססו על טיעונים פילוסופיים מופשטים ולא על ניסויים מדעיים. טיבם של האטומים בפילוסופיה היה שונה בצורה ניכרת בתקופות שונות ואצל תרבויות ואסכולות שונות, ולעיתים נכללו בו אף אלמנטים רוחניים. הרעיון הבסיסי של האטום אומץ על ידי מדענים אלפי שנים מאוחר יותר, מאחר שהסביר באופן אלגנטי תגליות חדשות בתחום הכימיה.
אטומיזם פילוסופי > הודו

חלק מהתאוריות המוקדמות ביותר הידועות פותחו בהודו העתיקה במאה ה-6 לפני הספירה על ידי קאנדה, פילוסוף הינדי. בפילוסופיה ההינדית, אסכולות הניאיה והוייששיקה פיתחו תאוריות נרחבות שעסקו בדרכים שבהן התגבשו אטומים לכדי עצמים מורכבים יותר (ראשית בזוגות, ואז בשלשות של זוגות), אך האמינו כי האינטראקציות נקבעו בסופו של דבר על ידי רצונו של האל (אישורה ההינדי), ושהאטומים עצמם היו בלתי פעילים, ללא תכונות פיזיקליות משל עצמם. מנגד, הפילוסופיה של הג'ייניזם קישרה בין התנהגות החומר לטבעם של האטומים עצמם. בפילוסופיה זו, לכל אטום היה סוג אחד של טעם, ריח וצבע ושני סוגים של מגע, אם כי לא ברור כיום למה הייתה הכוונה ב"סוג של מגע". אטומים עשויים להתקיים באחד משני מצבים: קטן, בו הם יכולים להיכנס לחללים קטנים ככל הנדרש, וגדול, בו הם מוארכים ותופסים נפח סופי בחלל. אמנם אטומים עשויים מאותו חומר יסודי, אך הם עשויים להשתלב בהתאם לתכונותיהם הבסיסיות וליצור שישה סוגים של "גושים", אשר נראה כי הם תואמים את המושג היווני של "יסודות": אדמה, מים, צל, "עצמי חושים", "חומר קארמי" ו"חומר שאינו כשר".
אטומיזם פילוסופי > יוון

במאה ה-5 לפני הספירה פיתח דמוקריטוס את מושג האטומים על מנת לפשר בין שתי אסכולות שונות שעסקו בטיבה של המציאות. מצד אחד היה הרקליטוס, אשר האמין כי השינוי הוא טבעו של הקיום. מצד שני היה פרמנידס, אשר האמין כי השינוי הוא רק אשליה.
פרמנידס שלל את קיומם של תנועה, שינוי וריק. הוא האמין כי המציאות כולה היא מסה יחידה ובלתי משתנה - מושג הידוע כמוניזם, וכי שינוי ותנועה הם אשליות בלבד. מסקנה זו, וכן הטיעונים שהביאו אליה, עשויים להיראות מוזרים כאשר מתבוננים בהם באמצעות השיטה האמפירית המודרנית, אך פרמנידס דחה מפורשות את התפיסה החושית כדרך להבנת היקום, והשתמש במקום זאת בטיעונים מופשטים טהורים. ראשית, הוא האמין כי אין חלל ריק במציאות, והמושג שקול לאי-קיום: "אם הריק קיים, אזי הוא אינו שום דבר; ולכן הוא אינו ריק". מכאן הוא הסיק כי תנועה היא בלתי אפשרית, מאחר שאין ריק שאפשר לנוע לתוכו. הוא כתב גם כי "קיום" חייב להיות שלמות בלתי ניתנת לחלוקה, כי אם הוא היה ניתן לחלוקה, אזי היה קיים ריק שיכול היה לחלק אותו לחלקים קטנים יותר - והרי הריק אינו קיים. לבסוף, הוא קבע כי השלמות חובקת-הכל אינה יכולה להשתנות, מאחר שהיא כבר כוללת בתוכה את כל מה שקיים ושעשוי להתקיים.
דמוקריטוס קיבל את רוב טיעוניו של פרמנידס, פרט לרעיון שלפיו השינוי הוא אשליה. הוא האמין כי השינוי הוא אמיתי, וגם אם אין בו אמת, עדיין יש להסביר את מהות האשליה. לכן הוא תמך במושג של חלל ריק, וקבע כי היקום עשוי מישויות "פרמנידיות" בלתי ניתנות לחלוקה אשר נעות בריק. ישויות אלה, אשר "קיימות", הן אם כך בלתי ניתנות לשינוי ולחלוקה ("אטומוס", המילה היוונית ל"בלתי ניתן לחיתוך"), אך הסידור שלהן בחלל משתנה כל הזמן. כל האטומים של דמוקריטוס היו עשויים מאותו חומר, אך היו בעלי מגוון בלתי-מוגבל של צורות וגדלים; תכונה זו, ביחד עם האפשרויות השונות לסידורם בחלל, הסבירה את כל החומרים והעצמים השונים ביקום.
אטומיזם פילוסופי > אסלאם

במהלך המאה ה-11 (תור הזהב של האסלאם), אטומיסטים אסלאמים פיתחו תאוריות אטומיות אשר היוו מיזוג של האטומיזם היווני וההודי. הרעיונות העתיקים של היוונים וההודים פותחו ונוספו עליהם רעיונות אסלאמיים חדשים, כגון האפשרות לקיומם של חלקיקים קטנים מן האטום. האסכולה המצליחה ביותר של האטומיזם האסלאמי הייתה האסכולה הפילוסופית של אשעריה, אשר באה לידי ביטוי במיוחד בעבודתו של הפילוסוף אל-ע'זאלי. באטומיזם אשעריתי, האטומים הם העצמים הגשמיים הנצחיים היחידים שבנמצא, וכל שאר תכולתו של העולם היא "מקרית", או ארעית. דבר מקרי אינו יכול להיות הסיבה לשום דבר אחר, פרט לתחושות, מאחר שהוא קיים לרגע קצר בלבד. מקרים בלתי צפויים אינם נגרמים מסיבות פיזיות טבעיות, אלא הם תוצאה ישירה של התערבותו הבלתי-פוסקת של אלוהים, בלעדיה שום דבר אינו יכול להתקיים. מכאן, הטבע תלוי באלוהים באופן מוחלט, רעיון אשר משתלב עם רעיונות אשעריתיים אסלאמיים אחרים העוסקים בסיבתיות או בהיעדר סיבתיות.
התאוריה האטומית המודרנית > הטבלה המחזורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התאוריה האטומית המודרנית > גילוי החלקיקים התת-אטומיים

האטומים נחשבו לחלקיקים הקטנים ביותר של החומר, עד שב-1897 גילה ג'יי ג'יי תומסון את האלקטרון באמצעות עבודתו עם קרניים קתודיות. שפופרת קרוקס היא מכל זכוכית אטום ובו שתי אלקטרודות מופרדות באמצעות ריק. כאשר יוצרים מתח חשמלי באלקטרודות, נוצרות קרניים קתודיות, אשר גורמות לשטח קטן לזהור במקום שבו הן פוגעות בזכוכית, בצדו השני של המכל. באמצעות ניסויים, גילה תומסון כי הקרניים עשויות להיות מוסטות באמצעות שדה חשמלי (בנוסף להטיה באמצעות שדה מגנטי, אשר הייתה כבר ידועה). הוא הסיק כי קרניים אלו לא היו גלים, אלא חלקיקים טעונים שלילית שאותם כינה "גופיפים". מאוחר יותר קיבלו החלקיקים את שמם המוכר כיום, "אלקטרונים".
תומסון האמין כי הגופיפים נוצרו מהאטומים שבאלקטרודות. מכאן הוא הסיק, כי את האטומים ניתן לחלק, וכי הגופיפים היו אבני הבניין שלהם. על מנת להסביר את מטענו הנייטרלי של האטום בכללותו, הוא הניח כי הגופיפים פוזרו בים או ענן של מטען חשמלי; מודל זה ידוע כמודל עוגת הצימוקים.
מאחר שנתגלה כי האטומים דווקא כן ניתנים לחלוקה, בסתירה לשמם, המציאו הפיזיקאים מאוחר יותר את המונח חלקיקים יסודיים, לתיאור חלקיקים שבאמת אינם ניתנים לחלוקה.
התאוריה האטומית המודרנית > גילוי הגרעין

מודל עוגת הצימוקים של תומסון הופרך ב-1909 על ידי אחד מתלמידיו, ארנסט רתרפורד, שגילה כי רוב המסה והמטען החיובי של האטום מרוכז בחלק קטן מאוד מנפחו, כנראה בדיוק במרכז.
בניסוי עלה הזהב שיגרו הנס גייגר וארנסט מרסדן, עמיתים של רתרפורד אשר עבדו בהדרכתו, חלקיקי אלפא דרך יריעה דקה של זהב ולעבר מסך פלואורסצנט אשר הקיף את היריעה. עקב המסה הזעירה של האלקטרונים, התנע הגבוה של חלקיקי האלפא והפיזור האחיד של המטען החשמלי שנחזה לפי מודל עוגת הצימוקים, ציפו הנסיינים כי כל חלקיקי האלפא יעברו דרך האטומים ללא הסטה ניכרת, או ייבלעו בהם. לתדהמתם, חלק קטן מחלקיקי האלפא חוו הסטה משמעותית. תוצאה זו הביאה את רתרפורד להציע את המודל הפלנטרי של האטום, שבו אלקטרונים נקודתיים נעו במסלולים בחלל מסביב לגרעין האטום, כמו כוכבי הלכת (פלנטות) הנעים סביב השמש.
התאוריה האטומית המודרנית > גילוי האיזוטופים

ב-1913, בעת ניסויים עם תוצרי התפרקויות גרעיניות, הבחין הרדיוכימאי פרדריק סודי כי נראה שיש יותר מיסוד אחד בכל תא בטבלה המחזורית.
מרגרט טוד טבעה את המונח "איזוטופ" עבור יסודות אלו.
באותה שנה, ג'יי ג'יי תומסון ערך ניסוי שבו ניתב זרם של יוני ניאון דרך שדות מגנטים וחשמליים, אשר פגעו בלוח צילום בצד השני. תומסון הבחין בשני אזורים זוהרים על לוח הצילום, אשר הצביעו על שני מסלולי הסטה שונים. הוא הסיק מכך כי לחלק מיוני הניאון הייתה מסה שונה מלאחרים, ולכן הם נעו במסלול אחר. טבעה של המסה המשתנה יוסבר לאחר מכן על ידי גילוי הנייטרונים ב-1932.