stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1995/1996 בליגה האירופית של פיב"א
מהלך התחרות > שלבי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |   יווןפנאתינייקוס |   יווןפנאתינייקוס | 70 | 69 | 65 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה בנטון טרוויזו |   איטליה בנטון טרוויזו | 67 | 83 | 64 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה בנטון טרוויזו |   איטליה בנטון טרוויזו | 67 | 83 | 64 |   |   |   יווןפנאתינייקוס |   יווןפנאתינייקוס | 81 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   יווןפנאתינייקוס |   יווןפנאתינייקוס | 81 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   רוסיה צסק"א מוסקבה |   רוסיה צסק"א מוסקבה | 71 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   רוסיהצסק"א מוסקבה |   רוסיהצסק"א מוסקבה | 65 | 104 | 83 |   |   |   רוסיה צסק"א מוסקבה |   רוסיה צסק"א מוסקבה | 71 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   רוסיהצסק"א מוסקבה |   רוסיהצסק"א מוסקבה | 65 | 104 | 83 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   צרפת פו אורטז |   צרפת פו אורטז | 78 | 89 | 74 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   יווןפנאתינייקוס |   יווןפנאתינייקוס | 67 |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   ספרד ברצלונה |   ספרד ברצלונה | 66 |  |  |
|   |   ספרדברצלונה |   ספרדברצלונה | 105 | 96 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   טורקיה אולקר |   טורקיה אולקר | 77 | 66 |  |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   טורקיה אולקר |   טורקיה אולקר | 77 | 66 |  |   |   |   ספרדברצלונה |   ספרדברצלונה | 76 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   ספרדברצלונה |   ספרדברצלונה | 76 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   ספרד ריאל מדריד |   ספרד ריאל מדריד | 66 |  |  |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |  |  |
|  |   ספרדריאל מדריד |   ספרדריאל מדריד | 49 | 80 | 80 |   |   |   ספרד ריאל מדריד |   ספרד ריאל מדריד | 66 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   ספרדריאל מדריד |   ספרדריאל מדריד | 49 | 80 | 80 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   יוון אולימפיאקוס |   יוון אולימפיאקוס | 68 | 77 | 65 |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  רוסיהצסק"א מוסקבה | 74 |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  ספרד ריאל מדריד | 73 |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 באפריל 1996 | יוון פנאתינייקוס | 66:67 | ספרד ברצלונה | ברסי ארנה פריז צופים: 12,500 שיפוט: ראובן וירובניק (ישראל),  פסקל דוריזו (צרפת) |
| 11 באפריל 1996 |  |  |  | ברסי ארנה פריז צופים: 12,500 שיפוט: ראובן וירובניק (ישראל),  פסקל דוריזו (צרפת) |
ישראל בתחרות > הפועל גליל עליון

הפועל גליל עליון בשלב הראשון של המקודמות ניצחה את קויבו הפינית 82:92, 103:81. בשלב השני היא הפסידה לאירקלי אספיס היוונית 83:91 ו-54:76
ישראל בתחרות > מכבי תל אביב

מכבי תל אביב העפילה ישירות לשלב השני של המוקדמות. בשלב זה היא נפגשה עם אטלסיב סיביו הרומנית וניצחה אותה 99:74 ו-122:65. את בית הגמר היא סיימה במקום השישי ולא עלתה לפיינל פור.
ענת אנגלמאייר

| --- | --- |
 לידה:  סאסא
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין, המרכז למוזיקה ירושלים 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 פרופיל ב-IMDb
 
ענת אנגלמאייר היא צ'לנית ישראלית, ילידת קיבוץ סאסא בגליל העליון.
קריירה

משנת 1989 למדה אצל הצ'לנים עוזי ויזל והלל צורי. אנגלמאייר היא בוגרת תלמה ילין והמרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים. שירתה בצה"ל כמוזיקאית מצטיינת.
משנת 1994 עד 1999 למדה ענת אנגלמאייר בקונסרבטואר בפריז אצל הצ'לן מישל שטראוס ושיעורי מוזיקה קאמרית אצל מורים שונים, ביניהם דריה אובורה, מוריס בורג ועוד. כן השתתפה בכיתות אמן של צ'לנים ידועי-שם, ביניהם מרק דרובינסקי, ברנרד גרינהאוס ועוד. בשנים אלה השתתפה בפסטיבלי מוזיקה בצרפת, גרמניה וישראל. בשנת 1999 הזמין אותה ברנרד גרינהאוס להמשיך את לימודיה אצלו בקייפ קוד בארצות הברית. לאורך כל שנות לימודיה קיבלה מלגות מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
ב-2003 חזרה לישראל ומאז הופיעה עם התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, אנסמבל קפריזמה, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל סולני תל אביב ואנסמבל המאה ה-21. היא ניגנה בקאמרטה הישראלית ירושלים ואף הופיעה עמה כסולנית. משנת 2004 עד 2007 הייתה חברת בטריו מיתרים אראטו ומשנת 2006 היא חברה קבועה באנסמבל מיתר.
פיגוע הדקירה בפינלנד (2017)

| חלק מפעולות טרור באירופה |
| --- | --- |

כיכר השוק שבה התרחש הפיגוע, בשנת 2008
 תאריך:  18 באוגוסט 2017 (3 דקה) 
 מקום:  כיכר השוק של טורקו שבפינלנד
 מטרה:  הולך רגל, אזרח (דיני מלחמה) 
 קואורדינטות:  60°27′07″N 22°15′59″E﻿ / ﻿60.451944444444°N 22.266388888889°E﻿ / 60.451944444444; 22.266388888889
 סוג:  פיגוע דקירה, פיגוע 
 נשק:  סכין 
 הרוגים:  2
 פצועים:  8 (+המפגע)
 מבצע:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 מספר מפגעים:  1
 מפת הפיגוע. בחלקה התחתון של התמונה מופיע מקום התחלת הפיגוע, ובחלקה העליון של התמונה האתר שבו נעצר החשוד. נתיב המילוט שלו מסומן בצבע שחור.
 
פיגוע הדקירה בפינלנד אירע בסביבות השעה ארבע אחר הצהריים של יום ה-18 באוגוסט 2017, בעיר הנמל טורקו שבדרום-מערב פינלנד. בפיגוע נרצחו שתי נשים פיניות, וכשמונה אנשים נוספים נפצעו. על פי החשד, המפגע היה מהגר מוסלמי בן 18 ממוצא מרוקאי. הפיגוע נחשב לפיגוע הראשון שהתרחש בפינלנד מאז סופה של מלחמת העולם השנייה.
ארגון המדינה האסלאמית קיבל על עצמו את האחריות על הפיגוע ועל פיגוע דקירה נוסף שאירע בסיביר באותו יום.
יום לפני כן, לקחה המדינה האסלאמית אחריות על הפיגועים בקטלוניה, בהם נרצחו 15 אנשים.
פאנצר 35(t)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משפחת כלי נשק 
 מדינה מייצרת:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 יצרן:  Škoda Works 
 שנת ייצור:  1936
 תקופת השימוש:  1936–1950 (כ־14 שנים) 
 דגם קודם:  אין
 דגם עוקב:  פאנצר 38(t)
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  434 
 מידע טכני
 אורך:  4.90 מטרים
 רוחב:  2.06 מטרים
 גובה:  2.37 מטרים
 משקל:  10.5 טון
 מהירות:  34 קמ"ש
 טווח פעולה:  155 ק"מ על כבישים
 מנוע:  בנזין, 120 כ"ס
 שריון:  25-8 מילימטר
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 37 מ"מ
 חימוש משני:  2 מקלעי 7.62 מ"מ MG37
 
פאנצרקאמפוואגן 35(t) או בקיצור פאנצר 35(t) (בגרמנית: (Panzerkampfwagen 35(t) הוא טנק קל אשר פותח בצ'כוסלובקיה החל משנת 1935. הטנק שימש הן את הוורמאכט והן את הצבא הרומני במלחמת העולם השנייה.
בשנים 1935–1938 יוצרו על ידי החברות סקודה (במפעל בפלזן) ו-ČKD (במפעל בפראג),‏ 424 טנקים תחת השם Lehký Tank vzor 35  (טנק קל דגם 35).
הצבא הרומני רכש 126 טנקים מדגם זה בשנת 1936 והפעילם תחת השם R-2. במרץ 1939, כאשר סופחה צ'כוסלובקיה לגרמניה הנאצית, עברו כ-200 כלים לשירות הוורמאכט. שם קיבל הטנק את השם פאנצר דגם 35 כאשר האות t מסמלת tschechisch, צ'כי בגרמנית. כ-79 טנקים נותרו בשירות הצבא הסלובקי, שלחם גם הוא מאוחר יותר לצד הוורמאכט בחזית המזרחית.
במונחי חימוש ושריון היה הטנק טוב משמעותית מן הפאנצר סימן 2, אך חלש מן הפאנצר סימן 3. לטנק הייתה ניידות טובה בזכות תיבת הילוכים אמינה ושלדה מאוזנת. חסרונו העיקרי היה השריון הממוסמר שלו. הצ'כים רצו במקור להפסיק את הייצור בשנת 1938, אולם הגרמנים המשיכו בייצור הטנק עד שנת 1939.
בשירות הוורמאכט

בפלישה לפולין הוכנסו ללחימה 112 טנקים ו-7 מתוכם נהרסו.
במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ב-1940, הוצבו במסגרת  דיוויזיית הפאנצר ה-6 118 טנקים ו-14 כלים שימשו בנוסף כטנקי פיקוד. במהלך הלחימה במאי ויוני נהרסו 62 כלים.
בתחילת מבצע ברברוסה, ביוני 1941, עמדו לרשות דיוויזיית הפאנצר השישית 160 טנקים. עד 10 בספטמבר אותה שנה נהרסו 47 כלים. מול כניסתם המסיבית של טנקי ה-T-34, הוכחו ה-35(t) כנחותים, בעיקר מבחינת כוח האש והמיגון. בנוסף, עם בוא הסתיו קפאו מנגנוני ההיגוי הפנאומטיים בקור קיצוני והיה צורך להחליפם במנגנונים מכניים. בסוף אוקטובר נותרו רק 37 טנקים שמישים, ובסוף נובמבר, לא נותרו כלל טנקים שמישים. כיוון שחלקי חילוף לא יוצרו יותר, הצליחו המכונאים להשמיש מספר טנקים על ידי הוצאת חלקים מכלים מושבתים. ב-12 במרץ 1942 הוצאה הדיוויזיה השישית מן החזית וצוידה בטנקים גרמנים.
R-2 בשירות הצבא הרומני

במסגרת שיפור התשתית הצבאית הזמין הצבא הרומני 126 טנקים באוגוסט 1936.
במאי 1937 נשלחו 15 כלים לרומניה והוחזרו כעבור זמן קצר לביצוע שיפורים והתאמות שונות.
בשנת 1939 נשלחו כל 126 הטנקים לרומניה. הכלים שולבו ברגימנט ה-1 של דיוויזיית השריון הרומנית ה-1.
רומניה הזמינה עוד 382 כלים באמצע שנת 1939, אולם המשטר הנאצי סירב להיענות.
בלחימה לצד הוורמאכט בברית המועצות ב-1941 הוכיחו הטנקים את עצמם אל מול הכוחות הסובייטים הבלתי-מאורגנים, בעיקר בלחימה באזור קישינב.
בלחימה סביב העיר אודסה שימשו הטנקים ככוח מסייע לחיל הרגלים וכלים רבים הושמדו במהלך המצור על העיר.
הגרמנים העבירו ב-1942 לכוחות הרומנים 26 טנקים שמישים מסוג 35(t) כחלופה לכלים שהושמדו.
באוגוסט 1942 צורפה דיוויזיית השריון ה-1 לארמייה הרומנית השלישית שהגנה על קו נהר הדון.
ניסויי שדה הראו שתותחי הR-2 אינם מסוגלים לחדור את השריון של טנקי שלל מדגם T-34.
בנובמבר 1942 פרץ הצבא האדום את קו ההגנה הרומני על נהר הדון במסגרת מתקפת הנגד שלו במרחב סטלינגרד. הכוחות הרומנים לא היו מצוידים כראוי וטנקי הR-2 היו נחותים ביחס לטנקים הבינוניים והכבדים של הסובייטים. דיוויזיית הטנקים הרומנית ה-1 איבדה כ-60 מהטנקים שלה במהלך הלחימה ונסוגה מזרחה מעבר לנהר הצ'יר (Чир) לאחר שנותרה עם 19 טנקים בלבד.
פטר דביי

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1884 מאסטריכט, הולנד 
 פטירה:  2 בנובמבר 1966 (בגיל 82) אית'קה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Petrus Josephus Wilhelmus Debije 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  הולנד
 מקום קבורה:  Pleasant Grove Cemetery 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של ריין-וסטפאליה באאכן (1905)  אוניברסיטת מינכן  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 מנחה לדוקטורט:  ארנולד זומרפלד 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג (1927)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (1934)  אוניברסיטת מינכן (1906)  המכון הטכנולוגי של ציריך (1911)  אוניברסיטת אוטרכט (3 בפברואר 1912–1914)  אוניברסיטת ציריך (1920)  אוניברסיטת קורנל (1940)  אוניברסיטת גטינגן (1914)  מכון קייזר וילהלם לפיזיקה 
 תלמידי דוקטורט:  לארס אונסאגר, הרתה ספונר, פאול שרר, האנס פאלקנהאגן, רודולף פיירלס, פליקס בלוך, Willem van der Grinten, Horst Müller, תאודור בורבאך, Karl Schatz, Wilhelm Erfurth, אוטו ארנסט מיטלשטדט, Rudolf Gast, Lothar Hahn, Gerhard Martin, Hans-Christoph Wohlrab, Hermann Kurzweg, Werner Linke, Hans-Heinrich Rust, Friedrich Biedermann, Hildegard Geest, Gerhard Klingler, Hans Triebel, אלכסנדר נאומן, Franz Wever, האנס פאלקנהאגן, פריץ צוויקי, Wiktor Kemula, Heinz Schöpel, Raymund Sänger, Willem Cornelis Mandersloot, Ludwig Bewilogua, Willy Hardmeier, Auguston Budo, Michael Ignatius Maria van Everdingen, Emil Funk, Rudolf Hermann 
 פרסים והוקרה:  פרס פאראדיי (1933)  מסדר לאופולד השני, מלך הבלגים (1956)  מדליית מנדל (1940)  ACS Award in Colloid Chemistry (1957)  הרצאת גאטרי (1930)  Polymer Physics Prize (1965)  חבר זר של החברה המלכותית (25 במאי 1933)  מדליית לורנץ (1935)  המדליה הלאומית למדעים (1965)  מדליית רמפורד (1930)  מדליית מקס פלאנק (1950)  פרס נובל לכימיה (1936)  מדלית פריסטלי (1963)  פרס וילארד גיבס (1949)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1961)  מדליית פרנקלין (1937)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מסדר האריה של הולנד 
 בן או בת זוג:  Mathilde Alberer 
 תרומות עיקריות
 עבודתו בנושא מבנה מולקולרי
 
פטרוס יוספוס וילהלמוס דביי (בהולנדית: Petrus Josephus Wilhelmus Debije; ‏24 במרץ 1884 – 2 בנובמבר 1966) היה כימאי פיזיקלי הולנדי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1936, "על עבודתו בנושא מבנה מולקולרי דרך מחקריו במומנט דיפול והשתברות קרני רנטגן ואלקטרונים בגזים". בשלב מאוחר של חייו שינה את שמו לפיטר ג'וזף ויליאם דביי (Peter Joseph William Debye).
שנותיו המוקדמות

פטר דביי נולד במאסטריכט, הולנד. ב-1901, לאחר שלמד במספר בתי ספר מקומיים, המשיך לאוניברסיטה הטכנולוגית אכן בגרמניה, כ-30 ק"מ ממאסטריכט. הוא למד מתמטיקה ופיזיקה, וב-1905 קיבל תואר בהנדסת חשמל. ב-1907 פרסם את המאמר הראשון שלו, פתרון אלגנטי מתמטית לבעיה של זרמי ערבולת. באאכן למד אצל הפיזיקאי התאורטי ארנולד זומרפלד, שמאוחר יותר טען כי תגליתו החשובה ביותר הייתה פטר דביי.
ב-1906 קיבל זומרפלד תפקיד במינכן, ולקח את דביי איתו כעוזרו. דביי קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1908; נושא הדיסרטציה שלו היה לחץ קרינה. ב-1910 גזר את נוסחת קרינת פלאנק בשיטה שהייתה, לפי מקס פלאנק עצמו, פשוטה יותר משיטתו.
ב-1911, כאשר אלברט איינשטיין התמנה לפרופסור באוניברסיטת קארל בפראג, דביי קיבל את המשרה שהתפנתה, באוניברסיטת ציריך. מאוחר יותר, ב-1912 עבר לאוניברסיטת אוטרכט. הוא עבר לגטינגן ב-1914 כאשר במקומו מונה באוטרכט תלמידו ליאונרד אורנשטיין. בהמשך חזר לציריך ב-1920, לייפציג ב-1927 וברלין ב-1934, שם היה למנהל מחלקת הפיזיקה במכון הקייזר וילהלם. דביי זכה במדליית לורנץ ב-1935, ומ-1937 עד 1939 היה נשיא החברה הגרמנית לפיזיקה (Deutsche Physikalische Gesellschaft).
ב-1913 נישא למתילדה אלברר. לזוג נולדו בן ובת; הבן, פטר פ. דביי, היה לפיזיקאי, ושיתף פעולה עם דביי בכמה ממחקריו.
תרומותיו למדע

התרומה המשמעותית הראשונה שלו למדע הייתה יישום רעיון של מומנט דיפול להתפלגות המטען במולקולות א-סימטריות ב-1912, ופיתוח משוואות המקשרות בין מומנטי דיפול לטמפרטורה, קבוע דיאלקטרי, דעיכת דביי וכו'. מומנט דיפול מולקולרי נמדד ביחידות "Debye", על שמו.
גם ב-1912, הרחיב את תיאורית החום הסגולי של אלברט איינשטיין לטמפרטורות נמוכות יותר, על ידי התחשבות בתרומות פונונים בעלי תדירויות נמוכות (ראו מודל דביי).
ב-1913 הרחיב את תיאורית המבנה האטומי של נילס בוהר וכלל בה מסלולים אליפטיים, רעיון שהציע ארנולד זומרפלד.
ב-1914–1915 חישב את השפעת הטמפרטורה על תבניות פיזור קרני רנטגן של מוצקים גבישים, יחד עם פאול שרר (פקטור "Debye-Waller").
ב-1923, יחד עם עוזרו אריך היקל, שיפר את תיאורית המוליכות החשמלית בתמיסות אלקטרוליטיות של סוונטה ארהניוס. אף על פי שמשוואת דביי-היקל שופרה ב-1926 על ידי לארס אונסאגר, התאוריה עודה נחשבת לצעד משמעותי בהבנה של תמיסות אלקטרוליטיות.
גם ב-1923, פיתח תאוריה להסברת אפקט קומפטון, הסטת תדירות קרני רנטגן כאשר הן עוברות אינטראקציה עם אלקטרונים.
ב-1936 דביי קיבל את פרס נובל לכימיה, "על תרומותיו לחקר המבנה המולקולרי", כאשר הכוונה היא בעיקר לעבודתו על מומנטי דיפול ופיזור קרינת רנטגן.
שנות המלחמה ואחריה

בין השנים 1934 ל-1939 היה דביי מנהל מחלקת הפיזיקה במכון הקייזר וילהלם היוקרתי בברלין, ובין 1937 ו-1939 היה דביי יושב-ראש החברה הפיזיקלית הגרמנית (Deutsche Physikalische Gesellschaft). בשבועות שלאחר ליל הבדולח ב-1938 הוא ביקש מאחרוני החברים היהודים לעזוב את הארגון. בעקבות מכתבו מה-9 בדצמבר באותה שנה, הצהירו בפניו חמישה חברים על יהדותם. שמותיהם של אחרים נמחקו בחשאי מרשימת החברים. על פי הדו"ח של המכון ההולנדי לתיעוד המלחמה (NIOD), פעל דביי מתוך אופורטוניזם (עוד על הדו"ח בעניין דביי ראו בהמשך).
בדצמבר 1938 גילו האן, שטראסמן ומייטנר את הריאקציה הגרעינית הראשונה. משרד החימוש הגרמני, שהיה ער לשימושים צבאיים אפשריים, החליט באוקטובר 1939 לקחת לעצמו את השליטה על מכון מקס פלאנק, בניגוד לכל ההבנות הקודמות.[דרוש מקור] על פי ההסכם עם קרן רוקפלר (שהלוותה את הכסף להקמת המכון) חל איסור על שימוש במכון שלא למטרות שלום.[דרוש מקור] דביי נשלח לחופשה. לאחר שסירב לוותר על אזרחותו ההולנדית, נשללה ממנו גם הגישה למכון. כיוון שכך, הוא עלה ב-23 בינואר 1940 בג'נובה על האונייה שלקחה אותו לארצות הברית, שם הוא העביר סדרת הרצאות באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק. בנו כבר שהה בארצות הברית, ואשתו הצטרפה אליהם בדצמבר 1940.
בכל אופן, ב-23 ביוני 1941, כשכבר גר בארצות הברית, שלח דביי מברק לברלין בניסיון לקבל שוב את משרתו הקודמת. ייתכן שמברק זה נשלח כדי להוציא את בני משפחתו בגרמניה מכלל סכנה, משום שב-14 באוגוסט 1941 הוא הגיש בקשה לקבלות דרכון אמריקאי. בסופו של דבר הוא נשאר בקורנל, הפך שם למרצה בכיר ובמשך עשר שנים היה ראש הפקולטה לכימיה. ב-1946 הוא הפך אזרח אמריקאי. בניגוד לחייו באירופה, כשעבר מדי כמה שנים לאוניברסיטה אחרת, נותר דביי במשך רוב הקריירה שלו בקורנל. ב-1952 פרש, אך המשיך לעסוק במחקר עד יום מותו.
חלק ניכר מעבודתו בקורנל היה שימוש בטכניקות פיזור אור (המשך של עבודותיו המוקדמות על פיזור קרני רנטגן) לקביעת הגודל והמשקל המולקולרי של פולימרים. עבודה זו הייתה המשך של עבודה על גומי סינתטי בזמן מלחמת העולם השנייה, אך הורחבה לעיסוק בחלבונים ומקרומולקולות אחרות.
באפריל 1966 סבל מהתקף לב, ובנובמבר של אותה שנה התקף נוסף, קטלני. הוא נקבר באית'קה, ניו יורק.
"שאלת דביי"

בעקבות מאמרים שפרסם ההיסטוריון של המדע סייבה ריספנס, הפסיקה אוניברסיטת מאסטריכט בפברואר 2006 להעניק את "פרס פטר דביי". כך גם החליטה המכללה למנהל של אוניברסיטת אוטרכט לא לאפשר עוד למכון שנקרא על שמו להשתייך אליה. מדענים הולנדיים אחרים, ביניהם זוכה פרס נובל בפיזיקה מרטינוס פלטמן, ראו בצעדים אלו טעות.
נטען כי ב-1940 ניסה אלברט איינשטיין למנוע את בואו של דביי לארצות הברית, משום ששיתף פעולה עם משטרו של היטלר. איינשטיין קיבל מכתב עוין בנושא דביי, אך לא ידע תחילה אם להעביר אותו הלאה או להשליך אותו - לא ידוע כיום אם איינשטיין האמין לכתוב במכתב. הטקסט המלא של המכתב התפרסם ב-2006 על ידי סייבה ריספנס, בספרו "איינשטיין בהולנד".
במאמר שהתפרסם בעיתון "דה לימבורחר" ב-27 ביולי 2006, נכתב כי פטר דביי סייע לבעלות הברית בכך שמסר להם מידע על נסיונותיהם של הגרמנים לפתח פצצת אטום. על פי המאמר, מסמכים הנוגעים לפרשה זו נמצאו באוניברסיטת קורנל.
ב-27 בנובמבר 2007 פרסם המכון ההולנדי לתיעוד המלחמה (NIOD) מחקר שערך ד"ר מרטיין אייקהוף בעניינו של דביי, ומסקנתו הייתה כי דביי התאפיין בשילוב של אידיאליזם ואופורטוניזם; הדו"ח טען כי המשך עבודת המחקר שלו הייתה חשובה לדביי יותר מהסולידריות עם עמיתיו היהודים.
ב-17 בינואר 2008 הודיעה אוניברסיטת אוטרכט כי המכון הפיזיקלי-כימי שלה ייקרא שוב על שמו של דביי. ועדת מחקר מיוחדת של האוניברסיטה קבעה כי לא ניתן להוכיח כי דביי שיתף פעולה עם הנאצים. אוניברסיטת מאסטריכט, על כל פנים, לא שינתה את החלטתה.
מושגים על שמו

מיסוך דביי – בפיזיקת פלזמה, התהליך בו פלזמה ממסכת מטען חשמלי על ידי התפלגות מחודשת של חלקיקי הפלזמה הטעונים סביבו.
אורך דביי – המרחק הטיפוסי בפלזמה הדרוש למיסוך דביי מלא.
מודל דביי – מודל של קיבול החום של מוצקים כפונקציה של הטמפרטורה.
דביי (Debye, או D) - יחידה של מומנט דיפול חשמלי.
כיסוי דביי – שכבה לא נייטרלית בעובי מספר אורכי דביי, בה יוצרת פלזמה מגע עם משטח.
משוואת דביי-היקל – שיטה לחישוב מקדמי אקטיביות.
פונקציית דביי – פונקציה המשמשת לחישוב קיבול חום.
מקדם דביי-וולר – מידה של אי סדר בשריג גבישי.
30852 Debye – כוכב לכת ננסי (במקור 1991 TR6).
תיאורית לורנץ-מי-דביי – תאוריה של פיזור אור על ידי חלקיק כדורי.
פינדארוס

| --- | --- |

 לידה:  517 לפנה״ס Cynocephalus 
 פטירה:  437 לפנה״ס (בגיל 80 בערך) ארגוס, יוון 
 מדינה:  הליגה הבויאוטית 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה, יוונית איולית 
 יצירות בולטות:  מזמורי הניצחון 
 בן או בת זוג:  Theoxenus of Tenedos 
 
פִּינְדָארוֹס (ביוונית עתיקה: Πίνδαρος‏; 522–443 לפנה"ס) היה משורר יווני, מיוצריה הדגולים של השירה הלירית ביוון העתיקה. נולד בכפר קינוסקאפלאי אשר במחוז תבאי. באנגלית ובשפות אירופיות נוספות הוא נקרא גם פינדאר.
משורר המיתוס והאריסטוקרטיה

בשירתו בולטת המסורת המשפחתית שלו, והעובדה שאביו נמנה עם האריסטוקרטיה ואילו אימו השתייכה למעמד נמוך, ויש אומרים אף לקטגוריה של העבדות, השפיעה על חלק מכתיבתו הלירית ועל אופייה.
פינדארוס היה מבאי חצרות שליטים והסתופף במחיצתם של האריסטוקרטים. למעשה היה אריסטוקרט בלב ובנפש והקפיד על תוארי המשפחה וסמליה עד כדי חרדת קדושה. אביו השתייך לקבוצה שנקראה בשם "אייגידאי", היינו צאצאי הגיבור המיתולוגי אייגאוס. חבורה זו נקשרה לאצולה הוותיקה של העיר תבאי, לדור המייסדים, שקצה החוט המיתולוגי שלו מתגלגל עד לימי מייסד העיר, הלא הוא קדמוס.
אלכסנדר הראשון ממקדוניה הזמינו לחצרו ופינדארוס חיבר שיר תהילה לכבודו. כגמול לכך חמל שליט זה על ביתו של פינדארוס בתבאי ולא החריבו ואף לא בזז את רכושו, כפי שנהג כלפי שאר המבנים בעיר זו.
אמן הליריקה

על פי האגדה, פינדארוס נעקץ על ידי דבורה בפיו בשנות ילדותו, וכך הפך למשורר ששירתו מתוקה כדבש. פינדארוס נחשב לאחד המשוררים המובילים בשירה הלירית המקהלתית שביוון הקדומה. שיריו מצטיינים בשלימות צורה וביופי של הצלילים. פינדארוס מרבה לשזור את המיתולוגיה בכלל יצירותיו. הוא אמן השימוש במטפורות ובתיאורים נועזים. פינדארוס למד מוזיקה ונגינה בכלי זמר, ובעיקר ב"אאולוס" (החליל הדו-קני). מיומנותו המוזיקלית מזדקרת ביצירותיו, הן בהקשר לתוכן, למהות ולמיקצב.
ה'אודות' האולימפיות

נודעו במיוחד ה"אודות" ("אודה" – oide – שיר שזומר במקהלה או ביחיד בליווי כלי נגינה) שחיבר, הן לכבוד ניצחונותיהם של בני אצולה בקרבות והן לכבודם של מנצחים בתחרויות הקודש הספורטיביות, באולימפיה, בדלפוי, בנמאיה ובקורינתוס. מליריקה זו, ובפרט מ"האודות האולימפיות", עולה תמונה עשירה, מגוונת ועסיסית על המשחקים הספורטיביים: הספורטאים, המאמנים, האימונים, ענפי התחרויות, השיפוט, הקהל, הפרסים, העבריינות ועוד. שיריו זורקים אור היסטורי מעניין על נושא תרבות הגוף והמשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
חלק גדול מיצירותיו אבד ומה ששרד נמצא בספרייה הגדולה של אלכסנדריה ובציטטות מפי משוררים אחרים. יצירותיו של פינדארוס השפיעו רבות על השירה הרומית.
פינדארוס נפטר בארגוס והוא בן 79 שנה, גיל מופלג לימיו.
תרגום יצירתו לעברית

מזמורי הניצחון, תרגם אהרן שבתאי, הוצאת שוקן, 2019.
ענת בצר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בת 59 בערך) רמת גן, ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור, פיסול
 
ענת בצר (נולדה ב-1965 ברמת גן) היא אמנית, ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

בשנת 1993 סיימה את לימודיה במדרשה לאמנות ברמת השרון, בה למדה בין היתר אצל האמנים רפי לביא, יאיר גרבוז וציבי גבע. עם סיום לימודיה נסעה ללונדון, בה חיה ויצרה כארבע שנים. בשובה החלה להציג בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, וכן ללמד אמנות במדרשה לאמנות בית ברל. כיום בצר חיה ויוצרת בתל אביב.
בצר החלה את דרכה האמנותית כציירת ורשמת. במהלך השנים התפתחה והתרחבה עבודתה לפיסול ולמיצב. בשנת 2003 חזרה לעסוק בציור, בו היא עוסקת עד היום.
בשנת 2008 זכתה בצר בפרס שרת התרבות על תרומתה לתרבות הישראלית.
עבודתה

עבודתה של בצר הן בציור והן בפיסול היא פורמליסטית במהותה, ועוסקת בפירוק והרכבה של חומרי היצירה בצד העיסוק המתמיד שלה בנושא "הבית". ציוריה לרוב מביטים על מקום אחר, רחוק. זוהי בחירה המבקשת מבט רענן דווקא על המוכר והקרוב. זוהי בחירה המבקשת מבט רענן דווקא על המוכר והקרוב. בצר לוקחת קונסטרוקציות ומפרקת אותן, בין אם זה בטקסטים או אובייקטים. פירוק ובניה, רכיבים של בית מגורים שפורקו למשהו גולמי, או צילום שפירקה והרכיבה מחדש בעזרת ציור. מחקר מעמיק לתוך התרבות - ספרות, קולנוע ותולדות האמנות, הוא חומר הגלם בעזרתו מנסחת בצר את עבודותיה כמסע, כחיפוש ודרך מחקר זה מנסה לנסח את מקומה שלה.
בציורי היערות והנופים השכבות הציוריות המכסות, זולגות ו"מלכלכות" את פני הציור, מרמזות לכך שאין זה נוף תמים. אופן הציור מייצר נוסח של אינסופיות פוטנציאלית. דווקא מתוך הסנטימנט מתברר הדיון בבדידות האקזיסטנציאליסטית ובהכרה בריק, כל זאת ללא ויתור ומתוך התמסרות ליפה ולנשגב.
בצר מושפעת מנחום טבת, איליה קבקוב, לואיז בורז'ואה, ואלכסנדר רודצ'נקו. יחס לתולדות האמנות: פיקאסו, מונדריאן, אנדי וורהול.
ב־1994 השתתפה בצר בתערוכה קבוצתית שאצרו תמי כץ-פרימןֹ ותמר אלאור, במשכן לאמנות בעין חרוד, בשם "מטא-סקס, זהות, גוף ומיניות". בצר הציגה בתערוכה מיצב חדר בשם "Sister Within a Brain Storming", בו היא שמה שטיחי סף עשויים סיבי קוקוס הודי ושטיחי קיר באריגת צמר. בנוסף, ציירה עם שמן על קנבס חמישה ציורים בהם עשתה שימוש בתבניות של ציורי ילדים הלקוחים מספרי פסיכולוגיה, ציורים המתארים את מוסד המשפחה, את תפקוד האם והאב מנקודת מבט ילדית. מיצבים נוספים של בצר: "באהבה לאבא ואמא", "גברים בבית" (אוצרת נעמי אביב), ו"שלוש, שתיים, אחת" במוזיאון הרצליה (אוצר דורון רבינא).
ב־2010 הציגה תערוכת יחיד בגלריה ג'ולי מ., תל אביב בשם: "Run בצר Run". בתערוכה הוצגו ציורי שמן גדולים על קנבס, שבצר ציירה על בסיס תצלום קיים. הציורים מתארים דימויים הלקוחים מעולם הציד וטבע דרמטי. חלק מהציורים בצבעי שחור לבן וחלקם בצבעים ירוק, צהוב, וכחול זוהרים ומטרידים. הדמויות שמופיעות הן דמויות של גברים שצדים: דובים, דגים, עופות. בשניים מהציורים מופיע ולדימיר פוטין, באחד הוא חשוף חזה בתוך סבך, ובשני הוא עם חולצת הסוואה ביער. בצר עוסקת בתחביב גברי - ציד, ובוחרת להציג את תמונת ניצחון, הצייד המנצח והקורבן מוטל על ידו. בצר מתמקדת בקורבנות, בנזקים ויוצרת פרופיל מאשים של התליין, של הצייד. הציד כמשחק גברי מהווה ביטוי כח נטול אלמנט מוסרי. ההתייחסות לציד כספורט, שוללת את זכות הקיום של הצד השני. הציידים הם אנשים פשוטים שעושים זאת מתוך תחביב, והצגתם מאופקת, ריאליסטית וייצוגית. את צילומי הצייד שציירה, בצר מצאה בחיפושה באינטרנט מבלי לדעת מראש מה הדימוי שהיא מחפשת.
ב-2018 הציגה בבית גראוויטי תערוכה בשם: "מקום הנחמד". שם התערוכה לקוח מספר בראשית ומתאר פינה ששימרה את השלווה, התום והיופי של העולם שקדם לחטא הקדמון. בתערוכה, הציגה ציורים בוטניים של צמחים המקשטים רקע, ומסגרת שבתוכה כותרת או שורה משיר. מרבית השירים שמופיעים נכתבו או בוצעו על ידי זמרות שהיו חלק מגל שהמשיך את ה"ריוט גירל" ונתן במה מרכזית יותר למוזיקאיות; ביורק, פי ג'יי הארווי, שירלי מנסון, אלאניס מוריסט, שמתחו את גבולות המדיום מבחינת סגנון ותכנים וביקשו להתנער מהסטריאוטיפים המגדריים. בציורים שבתערוכה ביקשה בצר להתמקד בדקורציה, ואיך להפוך דקורציה לבעלת משמעות. את הדימויים לציורים בצר שאבה מההיסטוריה של האמנות, מספרי בוטניקה ומקטלוגים טקסונומיים ישנים של צמחים ובעלי חיים. במוקד הסדרה ישנה עבודה גדולה הבנויה מעשרות ציורי תרנגולים הערוכים בסצנות סטטיות של יחידים, זוגות ולעיתים שלשות.