stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדומיות

| אדומיות |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה::  אוקריוטים 
קבוצה:: דיאפורטיקס 
קבוצה:: ארכאפלסטידה
מערכה:: אדומיות
שם מדעי
 Rhodophyta ‏Wettstein, 1901
אדומיות (אצות אדומות; שם מדעי: Rhodophyta), מערכה של אוקריוטיים. המערכה השלישית בגודלה מבין האוקריוטים הכוללת 5000–6000 מינים, ברובם ימיים רב תאיים הגדלים במים עמוקים ובעלי רבייה מינית.
האדומיות שייכות לקבוצת הארכאפלסטידה ששייכת לקבוצת הדיאפורטיקס. הם קרובים של האצות הירוקות והצמח היבשתי המצוי.
מבנה

לאדומיות מבנה חוטי וסיבי מורכב והן בעלות איבר דמוי שורש המאפשר להם אחיזה בסלעים או מצעים אחרים.
הכלורופלסט שלהן מכיל פיגמנטים אדומים הנקראים פיקובלינים (שם מדעי: phycoerythrin) ופיגמנטים כחולים (שם מדעי: phycocyanin) דבר שמתבטא בצבען האדום-סגול המעניק להן את שמן.
דופן האדומיות מכילה תרכובת ג'לטינית המשמש במצע לגידול בקטריות (אגר) וכן לתעשיית המזון כירק ימי אכיל והקוסמטיקה.
מיון

מערכת אדומיות
מחלקה Florideophyceae
מחלקה Bangiophyceae
מחלקה Cyanidiophyceae
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
אוגניאן גרג'יקוב

אוֹגְנִיָאן סְטֶפָאנוֹב גֶרְג'יקוֹב (בבולגרית: Огнян Стефанов Герджиков; נולד ב-19 במרץ 1946) הוא משפטן ופוליטיקאי בולגרי אשר כיהן מינואר ועד מאי 2017, כראש ממשלת מעבר בבולגריה.
ביוגרפיה

אוגניאן גרג'יקוב נולד בסופיה. הוא רכש תואר במשפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך כיהן כפרופסור בסגל ההוראה של האוניברסיטה.
בין 2001 ל-2005, כיהן כיושב ראש האספה הלאומית של בולגריה.
בבחירות לנשיאות שנערכו בבולגריה ב-2016 גבר רומן ראדב שנתמך על ידי המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית על צֶצְקָה צָצֶ'בָה אשר התמודדה מטעם מפלגת השלטון. בעקבות תוצאות הבחירות התפטרה ממשלת בולגריה ובראשה בויקו בוריסוב. ב-24 בינואר מונה גרג'יקוב על ידי הנשיא רומן ראדב לתפקיד ראש ממשלת מעבר וב-26 במרץ 2017 נערכו במדינה בחירות כלליות. לאחר הבחירות עלה בידי בויקו בוריסוב להקים קואליציה וב-4 במאי החל לכהן כראש ממשלת בולגריה בכהונתו השלישית.
הערות שוליים

↑  מקורב לרוסיה זכה בבחירות לנשיאות בולגריה וגרם להתפטרות הממשלה, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2016.
↑  Bulgaria's PM resigns after party defeated in presidential election, באתר cbc news (באנגלית).
↑  Ognyan Gerdzhikov is Bulgaria’s new interim PM, snap elections on March 26 (ROUNDUP), באתר focus-fen.net (באנגלית).
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בויקו בוריסוב | ראש ממשלת בולגריה  24 בינואר 2017 - 4 במאי 2017 | הבא: בויקו בוריסוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 159287006  ISNI: 0000 0000 2558 6934  LCCN: n84203228  NKC: js2016919242  NTA: 075033593  RERO: 02-A013503610  SUDOC: 197158358  VIAF: 70341917   WorldCat (עם VIAF): 70341917
אוגנדה הבריטית

אוגנדה הבריטית הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית משנת 1894 עד שנת 1962. בשנת 1893 חברת מזרח אפריקה הבריטית העבירה את השליטה על שטח שתאם בקירוב לבוגנדה למשטר הבריטי. בשנת 1894, השטח של טריטוריה זו הורחב מעבר לבוגנדה לטריטוריה שזהה כמעט לאוגנדה של היום.
היסטוריה

בשנותיה הראשונות של מדינת החסות היו סכסוכים דתיים רבים בין פרוטסטנטים, קתולים, ומוסלמים. בסופו של דבר, החל משנת 1890, שלטו מנהיגים פרוטסטנטיים. בחוזה בשנת 1900, הבריטים מינו שבט פרוטסטנטי שישלוט על אוגנדה. הבריטים העדיפו שבט זה גם בשל דתו וגם בשל יכולותיו השלטוניות המרשימות, מה שנתן אוטונומיה יחסית גבוהה לאוגנדה הבריטית, בניגוד לקולוניות שוכנות. עדיין, לשליטה הזרה, שנבעה ממניעים כספיים זרים, היו השפעות שליליות רבות על אוגנדה.
בשנות החמישים המוקדמות, מעמד השלטון החל להתערער. בשנת 1952 רפורמות שלטוניות הקימו אב טיפוס למערכת השלטונית של היום באוגנדה. בריטניה העניקה לאוגנדה ממשלה עצמאית לראשונה ב-1962, הבחירות נערכו ב-1 במרץ. בנדיקטו קיוואנוקה מהמפלגה הדמוקרטית נבחר לשר הראשי הראשון. אוגנדה שמרה על חברותה בחבר העמים הבריטי.
ב-25 באוקטובר 1962 הצטרפה אוגנדה לאומות המאוחדות כחברה ה-110. המלכה הבריטית, אליזבת השנייה, נשארה ראש המדינה בתפקיד מלכת אוגנדה עד לניתוק הקשר עם המלוכה הבריטית ב-9 באוקטובר 1963, והקבאקה (מלך) של אוגנדה, אדוארד מוטסה השני, נהיה לנשיא הראשון של אוגנדה.
הערות שוליים

↑  נתונים דמוגרפיים על אוגנדה, האו"ם
↑  Michael Twaddle, "The Bakungu chiefs of Buganda under British colonial rule, 1900–1930." Journal of African History 10#2 (1969): 309-322.
↑  M. Wright, Buganda in the Heroic Age, (Oxford UP, 1971)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558584205171  LCCN: sh85139285
אוגניה וינוגרדוב

אוגניה וינוגרדוב (27 בנובמבר 1910 - 16 ביולי 1992) הייתה השופטת הראשונה במדינת ישראל, נשיאת בית המשפט המחוזי בחיפה בשנים 1979–1980.
ביוגרפיה

וינוגרדוב נולדה באורני שבליטא. בשנת 1927 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת וילנה ובשנת 1929 עברה לאוניברסיטה היגלונית בה סיימה את לימודיה ב-1931. בשנת 1935 עלתה לארץ ישראל ובשנת 1939 נרשמה כעורכת דין ארץ ישראלית. בשנת 1948 מונתה לשופטת בבית המשפט השלום בחיפה, החל מינואר 1949.
באוגוסט 1952 עלתה וינוגרדוב לכותרות בעת שסירבה להענות לדרישת שר המשפטים, חיים כהן, בטענה שאין לה סמכות בחוק לעצור אנשים שזוכו בחקירה מוקדמת. בתחילת 1953 כיהנה במשך שלושה חודשים כשופטת ראשית בבית משפט השלום ולאחר מכן עברה לבית המשפט המחוזי. בשנת 1979 מונתה לנשיאת בית משפט המחוזי בחיפה.
וינוגרדוב הייתה השופטת הראשונה במדינת ישראל,השופטת המחוזית הראשונה במדינה והנשיאה התורנית הראשונה בישראל. ישבה כשופטת בתיקים פליליים רבים, בהם משפטו של המרגל קורט סיטה, של בניו של עו"ד חורי מעכו שהואשמו בריגול ושל הנאשמים במהומות בכפר כנא. כן הייתה בהרכב שהקל בעונשו של דוד בן הרוש, מנאשמי אירועי ואדי סאליב.
ב-14 באוקטובר 1980 פרשה לגמלאות.
באפריל 1983 נתמנתה לוועדת ערר לעניין חוק מס שבח מקרקעין במחוז חיפה.
הייתה נשואה לדניאל וינוגרדוב עד לפטירתו במרץ 1990. נפטרה ב-16 ביולי 1992 והובאה לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
בתה, רעיה חפרי-וינוגרדוב, כיהנה גם היא כשופטת בבית המשפט המחוזי. נכדה, אדם חפרי-וינוגרדוב הוא פרופסור בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  אשה - שופטת שלום, הצופה, 5 בדצמבר 1948
↑  שופטת שלום מסרבת למלא צו שר המשפטים, דבר, 5 באוגוסט 1952
↑  13 נאשמים בהתפרעות בלשכת העבודה שוחררו בערבות, חרות, 15 בפברואר 1953
↑  נאשמים ברצח בכוונה תחילה, חרות, 13 באוקטובר 1953
↑  שופטת שלום בחיפה, הצופה, 6 בינואר 1949
↑  אברהם שאל - נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, מעריב, 16 באוקטובר 1970
↑  משפט פרופ' סיטה נדחה בגלל מחלת פרקליט המדינה, דבר, 7 בנובמבר 1960
↑  החל משפט בני עו"ד חורי באשמת ריגול, מעריב, 6 באפריל 1959
↑  ביהמ"ש מחיפה ביקר בכפר קנה בשטח המהומות, מעריב, 26 בספטמבר 1966
↑  הודעה על מינוי יושבי ראש לוועדות ערר, 29 במרץ 1985, ילקוט הפרסומים 3190, עמ' 2102
↑  הודעה על מינוי יושבי ראש ועדת ערר, 22 במרץ 1983, ילקוט הפרסומים 2912, עמ' 1517
↑  מודעת אבל, מעריב, 30 במרץ 1990
↑  אוגניה וינוגרדוב באתר GRAVEZ
The Speckled Bird

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם בטלר ייטס, ויליאם או'דונל
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן פסיכולוגי, נובלה אוטוביוגרפית
The Speckled Bird (בעברית: העיט הצבוע) הוא רומן אוטוביוגרפי, מאת המשורר האירי, המיסטיקן וחתן פרס נובל לספרות בשנת 1923, ויליאם בטלר ייטס. הרומן נכתב בארבע גרסאות, בין 1896 - 1903, ויטס העניק שם זה לגרסה האחרונה, שנלקחה מהברית הישנה, ספר ירמיה, פרק י"ב, פסוק ט': ”הַעַיִט צָבוּעַ נַחֲלָתִי לִי הַעַיִט סָבִיב עָלֶיהָ לְכוּ אִסְפוּ כָּל חַיַּת הַשָּׂדֶה הֵתָיוּ לְאָכְלָה” (ירמיהו, י"ב, ט'). לשם הבהרה, יובא כאן הפסוק המקביל באנגלית: ”Mine heritage is unto me as a speckled bird, the birds round about are against her; come ye, assemble all the beasts of the field, come to devour”. הרומן לא פורסם מעולם במהלך חייו של ייטס. כפי שהתייחס לכך ייטס בעצמו כשכתב בספר האוטוביוגרפיות שלו, בפרק "נפנוף הרעלה": רומן בלתי אפשרי... רומן שלא יכולתי לכתוב ולא יכולתי להפסיק לכתוב, אשר נושאו היה הודוס כמליונטוס, דרך הזיקית. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1976, כולל שלוש הגרסאות הקודמות שכתב ייטס לרומן שלו. המהדורה השלישית, בה נוספו הערות חדשות, התפרסמה בשנת 2003. שלוש המהדורות נערכו, הוסברו והוערו, על ידי הסופר ומבקר הספרות ויליאם ה. או'דונל.
עלילה > הגרסה הראשונה

הגרסה הראשונה של הרומן, אשר חוברה בתחילת 1897, היא בבסיסה סיפור של אהבה אידיאליסטית, בהשראת החשיבה של אפלטון והיא מהווה יצירת אמנות שערכה הספרותי הוא מאוד גבוה. מיקום עלילת הגרסה הראשונה, הוא באיי אראן, היכן שאביו המוזר של הגיבור בונה לעצמו בית ומקפיד על שעות התפילה הנהוגות עד שהוא חווה חיזיון שבו הוא רואה את הבתולה מריה, אירוע שלאחריו, הוא מקדיש את עצמו בחיפוש ובהמתנה, אך ורק, לחזיונות ולהתגלויות כאלו של הבתולה. ביקור שעורכת הגיבורה הצעירה והיפה של הסיפור, אצל הגיבור, ממלא אותו באהבה רומנטית המתלווה ליראה המיסטית אשר אותה הוא ירש מאביו, אף על פי שהגיבור עצמו לא רואה שום חיזיון של הבתולה מריה, בניגוד לחזיונותיו של אביו.
עלילה > הגרסה השנייה

הגרסה השנייה, לה הוענק על ידי ייטס, השם "שושנות האל", חוברה כנראה בין המחצית הראשונה 1897 עד לעונת הקיץ או הסתיו של 1898. מגרסה זו, קיימים 85 דפי טיוטה וכיום חסר רק דף אחד. מיקום העלילה הוא אחוזה רחוקה במערבה של אירלנד, הממוקמת בשטח היבשתי עצמו, בניגוד למיקום העלילה של הגרסה הראשונה, באיי אראן. בגרסה זו, ישנה לאביו של הגיבור קפלה קטנה וכמו בגרסה הקודמת, הוא רואה בחזיונותיו את הבתולה מריה. לסיפור ביקורה של הגיבורה הצעירה ייטס נתן הרחבה וטיפול משמעותיים. גם בגרסה זו לגיבור הנובלה, אין שום חזיונות של הבתולה מריה ואין שום אזכור של טקסי כשפים או מיסטיקה.
עלילה > הגרסה השלישית

לגרסה השלישית, אשר חוברה בשנת 1900, לה ייטס לא נתן שם, אשר לה הוא התייחס במכתביו, בצורה פשוטה, כ"מייקל", שמו של הגיבור בכל גרסאות הרומן, קיימים 285 דפי טיוטה, כמות דפים שמשלשת את כמות הדפים של שתי הגרסאות הקודמות. מיקום העלילה של גרסה זו, הוא עדיין באחוזה רחוקה במערב אירלנד, אך בניגוד לגרסאות הקודמות, דמותו של האב היא דמות משנית, אשר, לאחר שהוא מבלה את שנות נעוריו בבתי ספר לאמנות ובחיזור אחרי נשים ברחבי אירלנד, המתוארת כדמות מתבודדת, אך לא דתית. במקום זאת, הבן, בניגוד לאביו, רואה חיזיון של הבתולה מריה. קטע הפתיחה של הנובלה, המהווה את השליש הראשון, הוא למעשה הרחבה של שתי הגרסאות הקודמות, עם תשומת לב משמעותית הניתנת לחיזיון זה של הגיבור. שאר הקטעים של גרסה זו של הנובלה, לוקחים את הגיבור ללונדון, שם הוא ומיסטיקן אחר, שדמותו מתבססת באופן הדוק על מקרגור מאת'רס, מתחילים לתכנן לייסד מסדר מיסטי. שמועות שבאות אל הגיבור, על הגיבורה שבסיפור, בדבר נישואיה לאדם אחר, מפתיעות את הגיבור ובהצעתו של שותפו המיסטיקן, הוא נוסע לפריז, כדי להעתיק כתבי יד מיסטיים, בתקווה ששינוי האווירה והמקום ינחמו אותו. מיד לאחר מכן, הוא מקבל דיווחים מדאיגים ששותפו המיסטיקן, השיג בעורמה את השליטה על המסדר, תוך שהוא משנה את טקסי הפולחן, שינוי שלא משקף את האידיאלים האמנותיים של הגיבור. גרסת הרומן של שנת 1900, נקטעת, לאחר שהגיבור פוגש במיסטיקן מוזר וזקן, אשר משתזף עירום מתחת לקרני השמש, בתוך ארון קבורה וממלמל על קשר מתוכנן ביוזמת הישועים, כדי לחתור ולהרוס עד היסוד את המסדר המיסטי אותו הוא ייסד.
עלילה > הגרסה האחרונה

בגרסה האחרונה של הרומן העיט הצבוע, ישנה התמקדות במסעו של האמן אחר אמת רוחנית. הנובלה מתחילה במערב אירלנד, כאשר מייקל הרן (Michael Hearne), הגיבור, מגלה, שלב אחרי שלב, על קיומו של עולם רוחני, דרך מדיטציה, חלום, טרנס וחיזיון. תודעתו גדלה והוא מתחיל להיחשף לחשיבות הרוחנית של המיתוס, האמנות, הפולקלור, הטבע והמין הנשי. מאוחר יותר, בלונדון, הוא מנסה לייסד מסדר מיסטי אשר יאחד את הרגשות הדתיים, האמנותיים והטבעיים, או אם להשתמש במושגים אפלטוניים, אמת יופי ואהבה. הוא אוסף סביבו חבורה של אמנים ומיסטיקנים כדי שיעזרו לו לגבש טקסי פולחן אשר יעוררו את העל טבעי וכמו כן שיעזרו לו להשתמש באותם כלים וחפצי הפולחן, השייכים למסדר, שיגלמו את היופי האמנותי. הרומן מסתיים כאשר הגיבור עולה בפריז על מסילת רכבת, במטרה לנסוע למזרח, עכשיו לערביה, עכשיו לפרס, כשהוא עדיין מונע על ידי שאיפתו העיקרית, תוך שהוא משוכנע, שבמזרח, הוא לבטח ימצא דוקטרינה ש"תגשר ותפשר בין הדת לבין הרגשות הטבעיים ואשר תדע להסביר את אותם רגשות".
מקורות ראשיים

The speckled bird at Google Books
The speckled bird, Volume 1 at Google Books
The Speckled Bird: An Autobiographical Novel with Variant Versions at Google Books
Literatim Transcription of the Manuscripts of William Butler Yeats's the Speckled Bird at Google Books
OCCULTURE: W.B. YEATS’ PROSE FICTION AND THE LATE NINETEENTH AND EARLY TWENTIETH-CENTURY OCCULT REVIVAL; A DISSERTATION SUBMITTED FOR THE DEGREE DOCTOR OF PHILOSOPHY BY LAURA A. SWARTZ
The speckled bird : an autobiographical novel with variant versions at the Internet Archive
הערות שוליים

↑  The Trembling of the Veil, The Stirring of the Bones. Autobiographies
↑  Butler Yeats, William; O'donnell, William (2003). The Speckled Bird (3 ed.). United Kingdom: Palgrave MacMillan. pp. ix - xxi ISBN 0-333-96614-7.
↑  Albright, Daniel. 2011. Hodos Chameliontos, Yeats, A Vision, and art history, [The Yeats Journal of Korea] 36 (2011): 5-29.
↑  Dr. Sanjay Kumar Dutta, YEATS AND ISLAMIC THOUGHT
אורי רגב

| --- | --- |

הרב אורי רגב
 לידה:  19 באוגוסט 1951 (בן 73) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  היברו יוניון קולג' 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב אורי רגב (נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא רב רפורמי ומשפטן, לשעבר נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. מנכ"ל עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה".
קורות חייו

רגב נולד ב-1951 בתל אביב למשפחה חילונית. הוא התוודע ליהדות הרפורמית בגיל 16 כשהיה במשלחת של תלמידי תיכון לקהילות היהודיות בארצות הברית, וכשחזר החל לפקוד את בית הכנסת הרפורמי בתל אביב. למד משפטים במסגרת העתודה האקדמית, שירת בפרקליטות הצבאית ובין היתר היה עוזר היועץ המשפטי של רצועת עזה וסיני והתובע הצבאי של חיל הים. השתחרר בדרגת סא"ל ואחרי שחרורו עבד כעורך דין. בשנת 1986 סיים לימודי רבנות ותואר שני במדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בירושלים.
בשנת 1987 ייסד את המרכז לפלורליזם יהודי, שהוא הזרוע הציבורית והמשפטית של התנועה ליהדות מתקדמת, ועמד בראשו עד 2002. בתפקידו זה הוביל מאבקים שרובם לוו בעתירות לבג"ץ להכרה בגיורים רפורמים, להקצאה שוויונית של כספים למוסדות שאינם אורתודוקסים, לביטול הקצאת "הכספים הייחודיים" לחרדים, והפך את התנועה הרפורמית לגוף בולט בדיון הציבורי בענייני דת ומדינה.
שלושה נושאים מרכזיים שקודמו על ידו בבג"ץ:
הכרה בגיורים לא-אורתודוקסיים על ידי מדינת ישראל לצורך הכרה בגרים על פי חוק השבות ורישומם כיהודים במרשם האוכלוסין.
המאבק ב"כספים הייחודיים" ובהקצאת קרקעות על בסיס שיקולים פוליטיים ובלתי ענייניים, וחיוב המדינה לסייע בתקציבים למוסדות דת לא-אורתודוקסיים על פי קריטריונים שוויוניים ואחידים.
פסילת המדיניות שלפיה סירבו רשויות מקומיות למנות רפורמים וקונסרבטיבים למועצות הדתיות.
רגב היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
בשנים 2002 – 2009 כיהן כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ובכך היה הישראלי הראשון שעומד בראש ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בעולם.
ב-2009 ייסד יחד עם סטנלי גולד את עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" שפועלת למען חופש דת לכל הזרמים בישראל ולשוויון בנטל בתחום השירות הצבאי וההשתתפות בשוק העבודה.
משנת 2010 מכהן הרב רגב כיו"ר עמותת "מנוחה נכונה".
במשך השנים רגב כיהן גם במועצות המנהלים של האגודה לזכויות האזרח בישראל, חמד"ת (המועצה לחופש מדע, דת ותרבות בישראל), ושומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, היה חבר מייסד של "בצלם" וחבר הפורום לאחריות לאומית.
רגב נשוי ואב לשניים ומתגורר בירושלים.
אאוט (כתב עת)

| --- | --- |
שער גיליון מאי 2001 ועליו הדוגמנים התאומים קייל ולאנס קרלסון
שער גיליון מאי 2001 ועליו הדוגמנים התאומים קייל ולאנס קרלסון
 סוג:  ירחון
 סוגה:  מדיה הקשורה ל-LGBTI+ 
 בעלים:  Regent Entertainment
 תאריכי הופעה:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 שפה:  אנגלית
 מערכת:  ארצות הברית ארצות הברית
 תפוצה:  190,700 עותקים (2007)
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  1062-7928
 http://www.out.com
 
אָאוּט (באנגלית: Out) הוא ירחון בידור, סגנון חיים ואופנה אמריקאי בהוצאת "Regent Entertainment" הפונה להומוסקסואלים. זהו כתב העת הפופולרי ביותר מסוגו ובעל התפוצה הרחבה ביותר מסוגו בארצות הברית[דרוש מקור]. המגזין דומה בסגנונו למגזיני גברים אמריקאים אחרים כגון GQ,‏ Details,‏ ואסקווייר.
אודות המגזין

אאוט נוסד בשנת 1992 על ידי מייקל גוף (Michael Goff), שהיה העורך הראשי והמנהל, ושרה פטיט, אשר הייתה העובדת הראשונה ששכר ועבדה בתור סגנית מנהל. בנהלם רק שניהם את מערכת העיתון הצליחו השניים להביא אותו למעמד מגזין הלהט"ב בעל התפוצה הרחבה ביותר בארצות הברית, כמו גם לגייס כותבים בעלי שם עולמי, כגון הסופר אוגוסטין בורוז והסופר ושדרן הרדיו דייוויד סדאריס, וכן תורמים ומפרסמים רבים שמימנו את פעילותו של המגזין.
אחד הגורמים המרכזיים להצלחתו המסחרית של המגזין הוא יכולתו לגייס מפרסמים אשר לא שקלו לפנות בעבר לאוכלוסיית הלהט"ב, בטרם הציע אאוט תוכן נקי מנושאים למבוגרים בלבד כגון פורנוגרפיה ומודעות ליווי. ברגע שהפסיק המגזין לפרסם תוכן כזה התאפשר לחברות לנצל את כוח הקנייה של אוכלוסיית הלהט"ב, וכך בתוך שנתיים עלו תפוצת המגזין, והיקף הפרסום בו עלה על זה של האדבוקט בן ה-40 שנה, שהיה אז המגזין המתחרה היחיד בתפוצה כלל-ארצית.
עד לשנת 2008 הופץ המגזין על ידי חברת .PlanetOut Inc, אז נמכר על ידי המו"ל LPI Media, הגדול ביותר בתחום מגזיני להט"ב בארצות הברית, לחברת Regent Entertainment Media, מחלקה של התאגיד המפעיל את !here, רשת שידורי הטלוויזיה האמריקאית ללהט"ב.
אאוט ספג ביקורת מצד לסביות שטענו כי המגזין מתמקד בגברים הומוסקסואלים בלבד, וכי נכון לשנת 2008 לא הופיעה מעולם אישה לסבית על שער המגזין. בנוסף, הועלתה הטענה כי רק 22% מהאנשים שנבחרו לרשימת "אאוט 100" של המגזין המדרגת להט"בים רבי השפעה היו לסביות.
כותבים וצלמים עיקריים

| --- | --- |
 כותבים ג'וש קילמר-פרסל  דייל פק  דן סאבאג'  נייתן לי  טי קופר  מארק סימפסון  טים מרפי  מייקל ג'וזף גרוס  ג'סי ארצ'ר  בוב סמית  טום סטיל  בארי וולטרס:  צלמים פרנסואה רוסו  בן ווטס  מתיאס וריינס  קאס בירד  פטריק מקמילן  ג'ו אופדיסאנו  טרי ריצ'רדסון  שבי מונטיין  פייר א-ג'ילס  פייפר וולטר  ניקולס ואגנר
הערות שוליים

↑  "Planetout Inc · 8-K · For 8/13/08". Fran Finnegan & Company. 2008-08-13. Retrieved 2009-02-03.
↑  Sass, Erik (2008-04-14). "PlanetOut Is Out Of Publishing (And $26 Million)". MediaDailyNews.
↑  Bajko, Matthew (2008-04-10). "Breaking news: PlanetOut to sell off magazines". Bay Area Reporter.
↑  Snarker, Dorothy (2008-11-13). "An open letter to "Out" magazine". AfterEllen.com. Logo Online. Retrieved 2009-02-03.
Time (שיר של פינק פלויד)

"Time" (בעברית: "זמן") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד שיצא לאור כחלק מאלבומם השמיני The Dark Side of the Moon ויצא כסינגל בארצות הברית. המילים של השיר נכתבו על ידי רוג'ר ווטרס, והשירה מבוצעת על ידי דייוויד גילמור וריצ'רד רייט. המילים עוסקות בחלוף הזמן. ווטרס שהיה בן 30 בעת יציאת השיר לאור, קיבל את הרעיון לשיר כשהבין שאינו מתכונן לשום דבר נוסף בחייו. הוא תיאר זאת בראיונות שונים כהבנה שמתרחשת בגילאי 28 ו-29. השיר ידוע בקטע הקדמה הכולל פתיחה ארוכה של שעונים מצלצלים. צלילים אלו הוקלטו בחנות עתיקות, בניסוי שעשה אלן פרסונס בשיטת ההקלטה של צליל קוואדרופוני (הקלטה במספר ערוצי שמע בהקלטה) ללא כוונה מראש להשתמש בהם בשיר זה.
רצועת האלבום כוללת גם גרסה חוזרת של השיר "Breathe". זהו השיר היחיד באלבום שנותן קרדיט לכל ארבעת החברים הראשיים על כתיבת השירים, והאחרון שעשה זאת בדיסקוגרפיה של הלהקה.
הרכב

מילותיו של השיר עוסקות בהבנתו של רוג'ר ווטרס ש"החיים לא נועדו להתכונן למה שיבוא בעתיד, אלא בקבלת שליטה על גורלך שלך". לפי ראיון של פיל טיילור מ-1994, דייוויד גילמור השתמש במעבד האפקטים לקסיקון PCM-70 עבור צלילי ההשהיה המעגליים (אפקט Delay) שנשמעו בשיר, דבר ששכפל את סוג ההד שהיה מקבל מיחידת ההד הקודמת שלו מתוצרת בינסון.
בהופעות

פינק פלויד ביצעה את השיר בהופעה חיה מ-1972 עד 1975, ולאחר עזיבתו של ווטרס, מ-1987 עד 1994. ווטרס החל לבצע את השיר בהופעות הסולו שלו, כשהוא מבצע את השירה בעצמו, החל מ-1999 בסיבובי ההופעות In the Flesh ולאחר מכן ביצע אותו בסיבוב ההופעות The Dark Side of the Moon Live בשנים 2006-2008 ובסיבוב ההופעות Us + Them Tour בשנים 2018-2018.
גילמור ביצע את השיר בהופעה חיה בכל אחד מסיבובי הופעות הסולו שלו מאז סיבוב ההופעות The Division Bell Tour של פינק פלויד, בו ריצ'רד רייט השתתף בשירה.
ביקורות

בביקורת עכשווית ל-The Dark Side of the Moon, לויד גרוסמן מה"רולינג סטון" נתן ל-"Time" ביקורת חיובית, ותיאר את הרצועה כ"רוק משובח בעל גוון קאנטרי עם סולו גיטרה חזק מאת דייוויד גילמור". בילבורד והמגזין Louder Sound דירגו את השיר במקום התשיעי והחמישי, בהתאמה, ברשימת 50 השירים הגדולים ביותר של פינק פלויד.
משתתפים

דייוויד גילמור – גיטרות חשמליות, סולן (בתים ו-"Breathe (Reprise)") וקולות רקע (גשר ו-"Breathe (Reprise)")
ריצ'רד רייט - עוגב פרפיסה, פסנתר אלקטרוני וורליצר, שירה משותפת
רוג'ר ווטרס - גיטרה בס, EMS VCS 3
ניק מייסון - תופים, רוטוטומים
עם:
דוריס טרוי - קולות רקע
לסלי דאנקן - קולות רקע
Liza Strike – קולות רקע
בארי סנט ג'ון - קולות רקע
הערות שוליים

1 2  "PINK FLOYD'S DARK SIDE OF THE MOON 4". Utopia.knoware.nl. אורכב מ-המקור ב-7 בדצמבר 2012. נבדק ב-10 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schaffner, Nicholas (2005). "The Amazing Pudding". Saucerful of Secrets: The Pink Floyd Odyssey (New ed.). London: Helter Skelter. p. 157. ISBN 1-905139-09-8.
↑  Tolinski, Brad (בספטמבר 1994). "Welcome to the Machines". Guitar World. אורכב מ-המקור ב-2012-06-17. נבדק ב-2011-07-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 50 greatest Pink Floyd songs ever". Louder Sound. 20 בספטמבר 2022. נבדק ב-25 במאי 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Wrightish | Watersish.com".
אוריון אקספרס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־19 שנים)
 משרד ראשי:  מוסקבה
 ענפי תעשייה:  טלוויזיה בכבלים
 מוצרים עיקריים:  טלוויזיה רב-ערוצית  וידאו על פי דרישה
 מנכ"ל:  קיריל מחנובסקי
  
 Orion-Express.ru
 
אוריון אקספרס (ברוסית: Орион-Экспресс) הוא כינויה של קבוצת החברות "אוריון" (ברוסית: Группа компаний "Орион") המהווה חברת תקשורת וכבלים פדרלית רוסית, המספקת שירותי טלוויזיה לכלל רוסיה. החברה נמצאת כיום בבעלות קבוצת "אוריון" ונכון ליוני 2019 לשירות הטלוויזיה של החברה 3.15 מיליון מנויים, ההופכים אותה לאחת מהחברות הגדולות בתחומה במדינה.
החברה החלה את פעילותה ב־2005 עם 152 אלף מנויים ועד 2011 כבר צמחה ל-537 אלף מנויים. כיום לחברה למעלה מ-3 מיליון מנויים והיא אחת מהחברות הטלוויזיה בלוויין הגדולות ברוסיה.
אוגנדה במשחקים הפאראלימפיים

אוגנדה השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בהיידלברג (1972). לאחר משחקי המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) הפסיקה אוגנדה לשלוח משלחות עד המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) ומאז משתתפת במשחקים בקביעות. במשחקי החורף נטלה אוגנדה חלק במשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976) ובמשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980) בלבד.
היסטוריה

בשנת 1972 שלחה אוגנדה לראשונה משלחת בת שני ספורטאים למשחקים הפאראלימפיים שהתחרו במקצועות ההדיפת כדור ברזל והטלת כידון. למשחקים בטורונטו בשנת 1976 שלחה אוגנדה נציג בודד שהתמודד בתחרות הרמת כוח. לאחר 20 שנה בהם לא שלחה אוגנדה משלחת למשחקים הפאראלימפיים, חזרה אוגנדה להשתתף במשחקים בשנת 1996.
המשלחת האוגנדית זכתה במדליה הפאראלימפית הראשונה בתולדותיה במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016), כשהספורטאי היחיד במשלחתה, דייוויד אמונג, זכה במדליית הכסף בריצת 1500 מטר (קטגוריה T45/46) עם תוצאה של 4:00.62 דקות.
אל משחקי החורף שלחה אוגנדה שתי משלחות לשתי התחרויות הראשונות (1976 ו-1980) והייתה המדינה הראשונה מיבשת אפריקה להתחרות במשחקי החורף. ספורטאי אוגנדה לא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים במשחקים.
ראו גם

אוגנדה במשחקים האולימפיים
אוגנדה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Men's 1500m - T45/46
אהרן סורסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באפריל 1940 (בן 84) 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  א. ספרן 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 
אהרן סורסקי (נולד בכ' בניסן ה'ת"ש, 28 באפריל 1940) הוא סופר חרדי בולט, בעיקר בתחום הספרות ההגיוגרפית-היסטורית. החל משנות השישים פרסם עשרות רבות של ספרי ביוגרפיה ומבואות על רבנים מהדורות האחרונים.