הדוויג אליזבת שרלוטה מהולשטיין-גוטורפ
ביוגרפיה > תקופת גוסטב השלישי

הדוויג נודעה כאשה סוערת, עליזה ופלרטטנית, ובכך היוותה ניגוד חריף למלכה סופיה מגדלנה, נסיכת דנמרק שהייתה אשה שקטה וביישנית. הדוויג הפכה עד מהרה למרכז החצר המלכותית. היא נודעה גם ביופייה ובלשונה השנונה. היא הייתה מיודדת עם גיסתה סופיה אלברטינה, ונטען כנגדן כי שתיהן הסיחו את דעתו של המלך מענייני המדינה לטובת רדיפת התענוגות. היא הייתה חברה בבונים החופשיים. יחסיה עם בעלה היו קרירים בדרך כלל. הם חיו בנפרד, ולשניהם היו רומנים מחוץ לנישואים. קרל היה ידוע בשל "ההרמון" של המאהבות שלו, שהידועות מבניהן היו אוגוסטה פון פרזן, שרלוט אקרמן, מריאנה קוסקול ושרלוט סלוטסברג. זו האחרונה הייתה ידועה בהשפעה הפוליטית החזקה שלה עליו. הוא חיזר ללא הצלחה אחרי מגדלנה רודנשולד. המצב היה נוח מאוד עבור הדוויג, כיוון שאז היא יכלה לעשות כרצונה. ביומנה היא מביעה תסכול מהתקופות בהן לבעלה לא היו פילגשים וכל תשומת לבו הייתה ממוקדת בה. לה עצמה היו יחסים ארוכים עם הרוזן קרל פייפר. כמו כן ידוע גם על רומן קצר שהיה לה עם אקסל פון פרזן. לא ידוע כמה זמן נמשך רומן זה ומה היה טיבו, אולם פרזן עזב את הדוויג כאשר נסע לצרפת והיה למאהב של מארי אנטואנט. כשמתה מארי אנטואנט במהלך המהפכה הצרפתית, חזר פרזן לשוודיה. הדוויג רצתה לחדש את הרומן אתו, אולם הוא סרב. היה לה קשר גם עם אחיו של פרזן, פביאן. עם בתו של פרזן, סופיה פייפר, הייתה לה ידידות רבת שנים. באותה תקופה החלה הדוויג לכתוב יומן, וערכה אותו בצורת מכתבים אל סופיה. אף שמכתבים אלו מעולם לא נשלחו.
ב-1792 הרתה הדוויג בפעם הראשונה, אולם הפילה את העובר. השמועות גרסו כי העובר לא היה בנו של קרל, אלא של פביאן פון פרזן. ב-1797 הרתה הדוויג בשנית וילדה בת מתה. בשנה שלאחר מכן היא ילדה בן אשר חי רק שישה ימים. לאחר מכן קבעו הרופאים כי היא אינה מסוגלת ללדת עוד ילדים. ב-1782 היא שימשה כמתווכת בסכסוך בין המלך לאמו לואיזה אולריקה, נסיכת פרוסיה. המלך לא היה מוכן לסלוח לאמו על שטענה כי בנו, גוסטב אדולף, איננו בנו שלו אלא של אדולף פרדריק מונק. על ערש דווי הצליחה הדוויג להפגיש ביניהם ולגרום לפיוס. במהלך המלחמה הרוסית-שוודית (1788–1790), נכנסה הדוויג לפוליטיקה. בעלת בריתה של שוודיה צרפת, לא הייתה מרוצה מהמלחמה, והמלך הטיל על הדוויג לתווך בינו לבין שגריר צרפת. תודות לידידותה עם בתו של השגריר קמיל דו בואה דה לה מוט, היא טיפלה במכתבים בין המלך לשגריר, ארגנה מפגשים חשאיים ביניהם, ושימשה להם כעדה. מאוחר יותר היא גילתה שהמלך מנסה להשתמש בה כדי להוציא את השגריר משיווי משקלו במהלך המשא ומתן. הדבר גרם לקרע ביניהם. מאוחר יותר השחיר אדולף פרדריק מונק את שמה בעיני המלך כאשר טען שהיא סיפרה סודות צבאיים לבתו של השגריר.
הקרע הסופי עם המלך התרחש בשנת 1789, כאשר הוא ניסה להעביר את חוק האחדות והביטחון אשר היה אמור להגדיל את כח המלך ולהחליש את האצולה. נשות האצולה בהנהגת ג'יאנה פון לנטינגסהאוזן הפגינו כנגד החוק על ידי כך שסירבו להשתתף בחיים החברתיים של משפחת המלוכה. הדוויג, כמו גם גיסתה סופיה אלברטינה, התנגדו לחוק והשתתפו במחאה. בתגובה גרש המלך את לנטינגסהאוזן מחצר המלוכה, וניתק כל מגע עם אחותו וגיסתו. חרף זאת, הדוויג המשיכה להיות מעורבת בפוליטיקה, וכינסה סביבה מעגל קטן של יועצים ופוליטיקאים. עקב התנגדותה לחוק האחדות והביטחון, היא הפכה לגורם המוביל באופוזיציה. בסתיו 1789 היא החליטה להדיח את המלך ולהושיב על כס המלכות את בעלה במקומו. היא הסתמכה על החוקה השוודית משנת 1772, שאותה היא ראתה כאמצעי טוב עבור האצולה הנאורה. היא שיתפה פעולה עם אחיהם הצעיר של גוסטב וקרל, הנסיך פרדריק אדולף, דוכס אסטרייטלנד ועם הברון גוסטב אדולף רויטרהולם. על פי התוכנית קרל היה אמור להניף את נס המרד ולהתנגד לחוק האחדות הביטחון. אולם כאשר הגיע השעה לפעול, סירב קרל לשתף פעולה וההפיכה המתוכננת לא יצאה לפועל.