יחסי החוץ של הודו
יחסים דו-צדדיים ואזוריים > הודו ושכנותיה > בנגלדש

הודו הייתה המדינה השנייה להכיר בבנגלדש כמדינה נפרדת ועצמאית, ב-6 בדצמבר 1971, לאחר שלחמה לצדה במלחמת העצמאות של בנגלדש, על מנת לשחררה משליטתה של מערב פקיסטן. לאחר 1976, תוארו יחסי שתי המדינות עכורים, בעקבות סכסוכים על רקע מתווה הגבולות היבשתיים ביניהן. עם זאת, נהנתה הודו מקשרים דיפלומטיים משביעי רצון עם בנגלדש במהלך ממשלות שהוקמו על ידי ליגת עוואמי, בשנים: 1972 ו-1996.
ככלל, יחסיהן של שתי המדינות מעולם לא היו חזקים דיים, עד אותו רגע מכונן, בו תמכה הודו באופן רשמי בעצמאות בנגלש, כמו גם ביצירת אופוזיציה צבאית ומדינית ובמלחמה אקטיבית נגד פקיסטן, ב-1971. במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש נמלטו פליטים בנגליים רבים להודו, אשר העניקה להם מקלט מדיני. יש הגורסים, כי הודו סייעה להעלות את קרנה של סוגיה זו באמצעות יצירת תהודה תקשורתית בין-לאומית, בעקבות ביקור מדיני של אינדירה גנדי בוושינגטון די. סי., נוסף על סיוע הומניטרי וסיוע בשיקום בנגלדש החרבה. הודו הכירה רשמית בבנגלדש כמדינה עצמאית עוד לפני תום המלחמה ב-1971, והייתה למדינה השנייה שעושה זאת, לאחר בהוטן) ולאחר מכן שידלה אחרות ללכת בעקבותיה. הודו אף החזירה את צבאה מבנגלדש, כאשר שייח' מוג'יבור רחמן ביקשה מאינדירה גנדי לעשות זאת במהלך ביקורה האחרון בדאקה ב-1972.
יחסי הודו-בנגלדש היו מעט פחות ידידותיים מאז נפילת ממשלת מוג'יב באוגוסט 1975, במהלך השנים על נושאים כגון אי טלפאטי הדרומי, פרוזדור טין ביגה והגישה לנפאל, מחסום פראקה ושיתוף מים, סכסוכי גבולות באזור טריפורה והקמת גדר לאורך רוב הגבול שהודו מסבירה כמתן ביטחון נגד מהגרים, מורדים ומחבלים. רבים מהתושבים הבנגליים מאמינים, כי הודו נהנית להתנהג ולפעול כלפי המדינות הקטנות השכנות לה כ"אחות גדולה", ביניהן בנגלדש. היחסים הדו-צדדיים התחממו ב-1996, בשל המדיניות הרכה יותר של ההינדים והממשלה בראשות ליגה חדשה. הסכם שיתוף המים של נהר הגנגס, שהיה בפועל במשך 30 שנה, נחתם בדצמבר 1996, לאחר שנפסק ב-1988 ההסכם הדו צדדי הקודם בנושא שיתוף מים בנהר. שתי המדינות אף שיתפו פעולה בנושא אזהרות שיטפון והיערכות. ממשלת בנגלדש ומורדים שבטיים חתמו על הסכם שלום בדצמבר 1997, שאפשר את חזרתם של פליטים שבטים שנמלטו להודו החל ב-1986, על מנת להימנע מאלימות שנגרמה על ידי התקוממות במולדתם, בגבעות צ'יטאגונג. צבא בנגלדש שומר על נוכחות חזקה מאוד באזור עד עצם היום הזה. הצבא מודאג יותר ויותר לגבי בעיה גוברת של טיפוח סמים בלתי חוקיים.
ישנם גם חלקים קטנים של קרקע לאורך הגבול אשר בנגלדש מנסה דיפלומטית להשיב לעצמה. פדואה, חלק מחטיבת סילט לפני 1971, נמצאת תחת שליטה הינדית מאז המלחמה בשנת 1971. רצועת אדמה קטנה זו נכבשה מחדש על ידי משמרות הגבול של בנגלדש בשנת 2001, אך מאוחר יותר הוחזרה להודו, לאחר שממשלת בנגלדש החליטה לפתור את הבעיה. איי טלפאטי הדרומיים כבר אינם קיימים, אך בנגלדש נוהגת לטעון שוב ושוב שמדובר בחלק ממחוז סטקירה בבעלות בנגלדש.
בשנים האחרונות הודו מתלוננת יותר ויותר ובטענתה כי בנגלדש אינה מאבטחת את גבולותיה כראוי. היא חוששת מזרימה הולכת וגדלה של תושבים בנגליים עניים, והיא מקטרגת את בנגלדש באיתור קבוצות בדלניות הינדיות, דוגמת ULFA וקבוצות טרור לכאורה. ממשלת בנגלדש סירבה לקבל את ההאשמות הללו. הודו מעריכה כי מעל 20 מיליון תושבים בנגליים חיים באופן בלתי חוקי בהודו. אחד הפקידים מבנגלדש השיב, כי אין כלל מהגרים בנגליים בהודו. מאז 2002, הודו עוסקת בבניית גדר, המבדילה בין שתי המדינות לאורך של 2,500 קילומטר סיב הגבול. הכישלונות בפתרון סכסוכי הגירה נושאים בעלות אנושית על מהגרים בלתי חוקיים, כגון סיכוני מאסר ובריאות (דהיינו, איידס).
ראש ממשלת הודו, נרנדרה מודי, ועמיתתו הבנגלית, שייח חסינה, השלימו עסקה היסטורית, שציירה מחדש את הגבול המשותף שלהם, שם פתרו סכסוכים בין הודו לבנגלדש. בנגלדש אף נתנה נתיב מעבר הודו לנסוע דרך בנגלדש לשבע האחיות. בנוסף, הודו ובנגלדש חתמו על הסכם סחר חופשי ב-7 ביוני 2015.
שתי המדינות פתרו את מחלוקת הגבול ב-6 ביוני 2015.