stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יערה קידר
תערוכות שאצרה

2012: עד עצם היום הזה: שמלות הכלה נתפרות מחדש, גלריית החווה, חולון.
2015: Beyond Measure: Fashion Plus Size, גלריית 80WSE, ניו יורק (אוצרת שותפה) | התערוכה הראשונה שהוקדשה לנושא המידות הגדולות באופנה, וזכתה לסיקור נרחב וריאיון מיוחד בניו יורק טיימס.
2016: סינדרום סינדרלה, מסע בעקבות הסטילטו, גלריית החווה, חולון | תערוכה שהוקדשה לאמנות נעלי העקב, בשיתוף מעצבי אופנה ישראלים.
2017: A Walk of Art: Visionary Shoes פרסול, ניו יורק | תערוכה שהוקדשה לאמנות הנעליים בשיתוף בצלאל, סרטון פייסבוק של התערוכה זכה ל-63 מיליון צפיות.
2018: ז'ה טם, רונית אלקבץ, מוזיאון העיצוב חולון. התערוכה, שנפרשה על פני כל חלקי המוזיאון הוקדשה לאמנות הלבוש של אלקבץ, ושברה את שיא המבקרים במוזיאון עד אז. המגזין ואניטי פייר בחר בה לאחת מ-15 תערוכות החובה בעולם לשנת 2018.
2018: אמנות הטקסטיל של צורי גואטה (אנ'), המרכז לאמנות הטקסטיל, ניו יורק. תערוכה שנבחרה להציג במסגרת חודש הטקסטיל של ניו יורק, ביוזמת לי אדלקורט (אנ').
2019: New York Fashion Rediscovered בגלריה ZAZ10TS (אנ'), ניו יורק. אוסף צילומי אופנה משנות השמונים שהתגלה בפח אשפה והפך לתערוכה בטיימס סקוור. התערוכה זכתה לסיקור נרחב הכולל כתבה בניו יורק טיימס.
2021: הנשף: אופנה ואסקפיזם, מוזיאון העיצוב חולון. התערוכה שברה את שיא המבקרים של המוזיאון עם יותר מ-150,000 מבקרים.
2022: אלבר אלבז: מפעל החלומות, מוזיאון העיצוב חולון. התערוכה מוקדשת לחייו ויצירתו של מעצב העל אלבר אלבז והיא הגדולה והנרחבת שהוצגה אודותיו אי פעם.
פרסומים > ספרי תערוכות ומאמרים

ז'ה טם רונית אלקבץ , חולון: הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2017. 240 עמודים
רונית אלקבץ: חלומות מארון הבגדים
Walk of Art, ירושלים: הוצאת בצלאל, 2017. 160 עמודים
הנשף: אסקפיזם בתפירה עילית, הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2021. 240 עמודים
אלבר אלבז: מפעל החלומות, הוצאת מוזיאון העיצוב חולון, 2022. 260 עמודים
הבננה לובשת פראדה: המפגש בין אופנה ואוכל בתוך אורי ברטל, מיכל איתן, רונית ורד (עורכים), מחשבות על אוכל, הוצאות בצלאל ורסלינג 2021
פרסומים > כתבות

חלק מכתבותיה, באתר xnet
יערה קידר, Bringing Holocaust Victim’s Fashion Designs Back To Life, הפורוורד, 19 באפריל 2015
הערות שוליים

↑  Congratulations To our class of 2016, בעמוד הפייסבוק של NYU Steinhardt Costume Studies, 18 במאי 2016
↑  אלכסנדר כץ, צו האופנה בקרליבך: יערה קידר תחליף את איתי יעקב במוסף 'סגנון' של מעריב, באתר אייס
↑  Design and Fashion Curator and Historian, Yaara Keydar (באנגלית)
↑  Ya'ara Keydar, New exhibition in San Francisco: 'A WALK OF ART: VISIONARY SHOES' - Bezalel Academy of Arts and Design - November 7 - November 21, 2017, A WALK OF ART: VISIONARY SHOES - Bezalel Academy of Arts and Design (באנגלית)
↑  ז'ה טם, רונית אלקבץ, באתר מוזיאון העיצוב חולון
↑  ז'ה טם, רונית אלקבץ, באתר מגזין ״עיצוב״
↑    ציפי שמילוביץ, ניו־יורק, טמבל־האט, באתר "ידיעות אחרונות", 14 באוקטובר 2017
↑   שירה פור, איך קראתם לי? כובע הטמבל סוף סוף זוכה להוקרה, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2017
↑  הנשף the ball, מוזיאון העיצוב חולון
↑  נעם בן צבי, הכירו את מלכת הנשף הבלתי מעורערת: ריאיון עם יערה קידר, באתר ynet, 28 בפברואר 2022
↑  כתבה על תערוכת הנשף מתוך מגזין פורטפוליו
1 2  ננעלה תערוכת "הנשף" במוזיאון העיצוב חולון, באתר עיריית חולון, ‏28/01/2022
↑  אלבר אלבז: מפעל החלומות • מוזיאון העיצוב חולון, באתר מוזיאון העיצוב חולון
↑  LOVE BRINGS LOVE. THE ALBER ELBAZ TRIBUTE SHOW, Palais Galliera | Musée de la mode de la Ville de Paris (באנגלית)
↑  Love Brings Love - A Tribute in Honor of Alber Elbaz - Full Show, נבדק ב-2022-10-09
↑  עילית מינמר, האוצרת יערה קידר בתערוכה מרגשת אל תחנות חייו של אלבר אלבז, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2022
↑  אתר התערוכה
↑  רות לה פרלה, באופנה, שומן הוא עדיין טאבו, הניו יורק טיימס, 13 ביוני 2016
↑  מפנטזיה זוהרת למציאות כואבת: מסע בעקבות נעלי הסטילטו, באתר Xnet‏, 16 ביוני 2016
↑  אתר התערוכה
↑  עמוד התערוכה
↑  רעות ברנע, ‏מעצב העל אלבר אלבז היה חגיגה אנושית. התערוכה עליו – בהתאם, באתר "Time Out ישראל", 14 בספטמבר 2022
↑  15 expositions à ne pas manquer en 2018, ואניטי פייר, 21 בדצמבר 2017
↑  עמוד התערוכה
↑  עמוד התערוכה
↑  סינדי קרופורד, רלף לורן, דונה קארן: אופנה מסתורית משנות ה-80, ניו יורק טיימס, 15 בספטמבר 2019
↑  עמוד התערוכה, מוזיאון העיצוב חולון
↑  דליה בן ארי, זהו הספר הכי יפה שתקנו השנה, וכדאי לכן להזדרז, את, 5 בינואר 2023
↑  יפית וקנין, ספר התערוכה "אלבר אלבז ומפעל החלומות" מספק צוהר נפלא למורשתו של היוצר המנוח, 13 בינואר 2023
↑  מחשבות על אוכל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375512105171  LCCN: no2018151312  VIAF: 30151715665213782584   WorldCat (עם VIAF): 30151715665213782584
כדור בראש

| --- | --- |

 מבוסס על:  Du plomb dans la tête 
 בימוי:  וולטר היל 
 הופק בידי:  אלפרד גוף
 תסריט:  אלסנדרו קאמון, וולטר היל 
 שחקנים ראשיים:  סילבסטר סטאלון (Jimmy Bobo) ג'ייסון מומואה בריאן ואן הולט הולט מקלני כריסטיאן סלייטר שרה שהי אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה סונג קאנג ג'ון סדה 
 צילום:  Lloyd Nicholas Ahern 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Dark Castle Entertainment, After Dark Films, IM Global, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בפברואר 2013 (ארצות הברית)
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט באדי קאפ, סרט פעולה, מותחן פשע 
 תקציב:  55 מיליון דולר
 הכנסות:  $21,947,209
 הכנסות באתר מוג'ו:   bullettothehead
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
כדור בראש (באנגלית: Bullet to the Head) הוא סרט אקשן, מתח ופשע משנת 2012. הסרט בוים ותוסרט על ידי וולטר היל(אנ') והופק על ידי אלפרד גוף.
תקציר העלילה

רוצח שכיר (ג'ימי בובו) בניו אורלינס שחברו נרצח מחליט שייעודו להרוג את הרוצח. בזמן חיפושו אחר הרוצח הוא פוגש בשוטר ממשטרת וושינגטון בשם טיילור קוואן (סונג קאנג) אשר גם חברו נרצח על ידי רוצח חברו של ג'מי. שניהם יחד רודפים אחר הרוצח במטרה להשיג נקמה.
שחקנים

טיילור קוואן - סונג קאנג
ג'ימי בובו - סילבסטר סטאלון
לואיס בלנשרד - ג'ון סדה
ליסה בובו - שרה שהי (אנ')
קיגן - ג'ייסון מומואה
רוברט מוקאל - אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה
כדור גולף

כדור גולף ליד גומה
כדור גולף הוא כדור המשמש למשחק גולף.
לפי כללי המשחק, כדור גולף שוקל לא יותר מ-45.93 גרם ובעל קוטר של לא פחות מ-42.67 מ"מ. כדורי הגולף כפופים לבדיקה ואישור של ה-R&A (אנ') (לשעבר חלק ממועדון הגולף המלכותי העתיק של סנט אנדרוס (אנ') בסקוטלנד) ואיגוד הגולף של ארצות הברית (אנ') (USGA); כדורי גולף שלא עומדים בתקנות אינם יכולים לשמש בתחרויות.
כדורי עור
היסטוריה

כדורי הגולף הראשונים היו כדורי עץ ששימשו בין המאה ה-14 למאה ה-17. כדורים אלה היו עשויים מעץ קשה כגון עץ אשור ונעשו על ידי נגרים עם הכלים של אותו הזמן. במאה ה-17 הוצג כדור העור שנוצר מנרתיק עור ממולא בנוצות ומצופה בצבע. יצירת כדור זה הייתה תהליך ארוך שדרש זמן רב, על כן הכדורים היו יקרים מאוד וכדור עלה בין 2 שילינג ל-5 שילינג, השווים לבין 10 ל-20 דולרים. לכדורים אלה היו כמה חסרונות: את הכדור היה קשה לעשות בצורה עגולה לחלוטין, ועל כן הכדור לא התגלגל באופן סדיר; כשהכדור נרטב מרחק הגלגול שלו קטן. אף על פי כן, כדורים אלה שימשו ככדורי הגולף הרשמיים עד המאה ה-19.
בשנת 1848 הכומר רוברט אדמס פטרסון (אנ') המציא כדור גומי שנעשה משרף מיובש. כדורים אלה היו נוחים וזולים יותר לייצור, והיו עגולים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי יותר טוב. במהרה הפכו כדורי הגומי לכדורים המועדפים. התגלה כי כדורים מחוספסים יותר טובים, והומצא כדור שנודע בשם: "קוצים", כי הצורה על הכדור דומה לאטד. פריצת הדרך הבאה הייתה כשהומצא כדור הגולף המגולגל, שהיה גומי מגולגל עטוף. בשנות ה-60 הוצג גומי סינתטי חדש שהוכח כעמיד יותר לעטיפת כדורים.
בשנת 1967 חברת ספאלדינג (אנ') הייתה הראשונה ליצור כדור גולף מוצק. כיום, המפרט של כדור הגולף ממשיך להיות מנוהל על ידי הגופים השולטים של המשחק; R&A ואיגוד הגולף האמריקאי (USGA).
עיצוב

בשנת 1905 מהנדס ויצרן אנגלי בשם ויליאם טיילור ערך בדיקה כדי לקבוע איזה משטח יוצר טיסה טובה יותר, ופיתח כדורים עם חריצים ברווח קבוע. באותו הזמן רווחו כדורים עם חריצים בצורת רשת וחריצים בצורת קוצים, אך עיצוב החריצים הפך לדומיננטי בשל העובדה שהוא עף יותר גבוה. בכדורים שנמכרים כיום יש בין 250 ל-450 חריצים, אך יש כדורים עם יותר מ-1,000 חריצים. כדורי הגולף נועדו להיות סימטריים ככל האפשר מאז מחלוקת שנבעה מפולרה (אנ'), כדור שיוצר בשנות ה-70 המאוחרות כלל חריצים רגילים בקו האמצע וחריצים רדודים במקומות אחרים, ונפסל על ידי USGA, שנאלצה בשנת 1985 לשלם 1,300 מיליון דולרים כפיצוי. כדורי הגולף בדרך כלל לבנים, אך גם זמינים בצבעים אחרים המסייעים במציאת כדור שנאבד. כדורים בדרך כלל מודפסים עם סמלים או מספרים כדי לזהותם עם שחקנים.
יצחק שטנר

| --- | --- |

יצחק שטנר
 לידה:  13 בספטמבר 1900 
 פטירה:  15 בפברואר 1981 (בגיל 80) 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  יהושע בן-אריה 
 תרומות עיקריות
 גאומורפולוגיה, כרטוגרפיה היסטורית וגאוגרפיה רגיונַלית
 
נפתולי הירדן (זולטן קלוגר, 1937)

יצחק שטנר (Issac Schattner‏; 13 בספטמבר 1900, פצ'ניז'ין, אוסטרו-הונגריה, כיום באוקראינה – 15 בפברואר 1981, ירושלים, ישראל) היה גאוגרף וגאומורפולוג, חוקר ומורה, ממייסדי המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חייו ופועלו

יצחק שטנר למד גאוגרפיה והיסטוריה באוניברסיטת וינה, קיבל תואר דוקטור ב-1925 ועבד שם במכון הגאוגרפי. בד בבד התמסר לפעילות ציונית והתכונן לעלייה לארץ ישראל. תחילה עבר הכשרה חקלאית ואחריה החל לימודים מקצועיים בענף הבנייה. בצד עבודתו בווינה כ"מוסמך בַּנָּאוּת" (Baumeister) המשיך בעיסוקיו האקדמיים, וכחוקר מן המניין במכון הגאוגרפי של אוניברסיטת וינה ביצע מחקרי שדה בארצות אירופה.
בשנת 1936 עלה יצחק שטנר לארץ ישראל. צעדיו המקצועיים הראשונים בארץ ישראל כללו עבודות מיפוי במשרה חלקית במחלקה לגאולוגיה באוניברסיטה העברית וכן ייעוץ לסוכנות היהודית ביחסי קרקע-התיישבות. המחקר וההוראה של הגאוגרפיה בשנות השלושים והארבעים עדיין לא נערכו ברמה האקדמית, ושטנר התרכז בהוראת הגאוגרפיה במסגרת מכללות להכשרת מורים ובתי ספר תיכוניים בתל אביב ובירושלים וכן בקורסי קיץ בקיבוצים. בשנות מלחמת העולם השנייה ערך והגיש תוכנית רדיו "גאוגרפיה בחדשות" בקול ירושלים כחלק משידורי "הַסכֵּת והַשׂכֵּל" שיועדו לבתי ספר ולנוער. לצד אלה המשיך שטנר בפעילות מחקרית. הוא התמקד בעיר חיפה ונמלהּ, ומחקריו אלה פורסמו בסדרת מאמרים שראו אור בסוף שנות השלושים. מחקריו בתחום הכרטוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל הניבו את חיבורו "מפת ארץ ישראל ותולדותיה". בסוף שנות הארבעים ערך שטנר אטלס עולמי בעברית. במהלך השנים תרם לא מעט מזמנו לצורכי ביטחון. ב-1947 היה אחראי על אוסף המפות ותצלומי האוויר של ההגנה בירושלים, ואחרי קום המדינה שירת בצה"ל ביחידת פענוח תצ"א.
ב-1949 הצטרף שטנר לסגל המחלקה הצעירה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, שהקים עמיתו דוד עמירן. הקמת המחלקה נחשבת לנקודת מפנה בהתפתחות הגאוגרפיה כדיסציפלינה אקדמית בישראל ולתחילתה של תמורה מהירה בלימוד ובמחקר. שטנר המשיך את עיסוקיו בגאומורפולוגיה, כרטוגרפיה היסטורית וגאוגרפיה רגיונַלית. התמחותו בגאומורפולוגיה ובתצלומי אוויר מצאה ביטוי במחקרי מערכת הנפתולים של נהר הירדן.
שטנר שימש כעורך בתחום הגאוגרפיה לכרכים הראשונים של האנציקלופדיה העברית וכתב בה עשרות ערכים. הוא ערך את המדור שהוקדש לתולדות הנוף באטלס ישראל והיה חבר בוועדת העריכה של מפעל זה (1965–1969). שטנר חיבר את הערך "מפות ארץ ישראל" באנציקלופדיה יודאיקה ואת פרק הסקירה הגאוגרפית בערך "ארץ ישראל" באנציקלופדיה המקראית. כמו כן היה שטנר מעורב בפעילות הארגון הגאוגרפי הבינלאומי כחבר בוועדת הכרטוגרפיה (1952–1956) ובוועדת הגאומורפולוגיה החופית (1960–1964).
בשנות השישים היה שטנר מהמובילים בקבוצה שפעלה למען השמירה על חופי ישראל הנתונים בסכנה חמורה בשל כריית חול בלתי מבוקרת לצורכי בנייה. המחקרים והתסקירים שפיתחה הקבוצה הניחו את היסודות לחוק שמירת הסביבה החופית.
במהלך שנות החמישים המאוחרות ובתחילת שנות השישים ניהל שטנר את הוראת הגאוגרפיה הפיזית באוניברסיטה העברית, ובתקופה זו חיבר את ספר הלימוד העברי הראשון בגאומורפולוגיה. יש הרואים בחינוך דורות של גאומורפולוגים ישראלים את מורשתו המדעית העיקרית של יצחק שטנר, שהמשיך להנחות תלמידים ועמיתים גם אחרי פרישתו ב-1968 והמריץ אותם ללכת בנתיבי המהפכות אשר שינו את פני הגאומורפולוגיה.
לקריאה נוספת

יורם בר-גל, "על מחקר גאוגרפי-עירוני חלוצי: חיפה, של יצחק שטנר, 1937", אופקים בגאוגרפיה, כרך 33–34, תשנ"ב-1992, עמ' 133–140
יורם בר-גל, "על 'זקני השבט', 'הממשיכים' ו'החדשים' בגאוגרפיה הישראלית", אופקים בגאוגרפיה, כרך 51, 1999, עמ' 7–39
D.H.K Amiran and A.P Shick, "Issac Schattner – In Memoriam", Israel Journal of Earth-Sciences, Vol. 31, 1982. pp. 49–52
D.H.K Amiran and A.P Shick, "Issac Schattner – In Memoriam", in: A.P. Schick (ed.), Research Contributions to the Physical Geography of Israel: Studies in Fluvial and Coastal Geomorphology of Arid and Mediterranean Regions, Dedicated to the Memory of Isaac Schattner, Jerusalem: Weizmann Science Press of Israel, c 1982, pp.5–8
הערות שוליים

↑  אצל הגאוגרף פֿריץ מצ'אטשק (גר')
↑  שטנר פרסם עבודות גאוגרפיות על ליטא (1933) ועל סיביר (1935)
↑  "חיפה – עיר הנמל", בתוך: הטבע והארץ (בעריכת אוריה פלדמן), כרכים ה', ו', תרצ"ח, ת"ש; ב-1954 פרסם שטנר עבודה מסכמת בנושא זה
↑  הספר ראה אור ב-1951 בהוצאת מוסד ביאליק
↑  בהוצאת "יבנה", תל אביב, תש"ח; השתתפו בו הבוטנאי מיכאל זהרי, הגאולוג ליאו פיקרד, הקלימטולוג דב אשבל והקרטוגרף פנחס יואלי (אפטקמן)
↑  אטלס ישראל, מהדורה ראשונה, 1970, גליונות VIII  ‏  1–3
↑  Maps of Erez Israel", Encyclopaedia Judaica, Vol. 11 (1971) 918–932"
↑  אנציקלופדיה מקראית, מוסד ביאליק, 1950, כרך א', עמ' 633–638
↑  תיקוני חוק שמירת הסביבה החופית
באתר הכנסת
↑  גיאומופולוגיה: העיצוב החיצון של התבליט, קריית ספר, 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277217305171  PLWABN: 9810686077605606  BnF: cb16611745c (data)  GND: 1128267268  ISNI: 0000 0000 7848 2012  LCCN: n84041234  NTA: 071210431  RERO: 02-A003792990  SUDOC: 110728033  VIAF: 67860696   WorldCat (עם VIAF): 67860696
טרילוגיית איביס

| --- | --- |
 ים הפרגים  נהר של עשן  Flood of Fire 
 מידע כללי
 מאת:  אמיטאב גוש 
 סוגה:  רומן היסטורי, היסטוריה בדיונית 
 
גוש בעת קידום "נהר של עשן", 2011.
טרילוגיית איבּיס (באנגלית: The Ibis trilogy) היא סדרת ספרים היסטוריים עלילתיים עטורת שבחים מאת המחבר ההודי אמיטב גוש. בסדרה נכללים ים של פרגים (2008), שתורגם לעברית ב-2012, נהר של עשן (2011) ומבול של אש (2015) שטרם תורגמו לעברית.
הסדרה נחשבת לספרות פוסט-קולוניאליסטית ומתרחשת באזור האוקיינוס ההודי בסוף שנות השלושים של המאה ה-19 (בשנים 1830-1839) באירועים שסבבו סביב מלחמת האופיום הראשונה. הסיפור מתמקד בסחר האופיום בין הודו וסין ובסחר העבדים של הראג' הבריטי עם מאוריציוס. הסדרה זכתה להצלחה ביקורתית רבה ולתשומת לב אקדמית על המחקר ההיסטורי והנושאים העולים ביצירה וזכתה בפרסים כמו פרס הספרות ההינדי.
ב-2019 הוכרז על תחילת עיבוד טלוויזיוני לספרים.
עלילה

הטרילוגיה מכונה "איביס", על שם ספינת עבדים שנועדה להוביל אופיום ועבדים שחורים. רוב הדמויות הראשיות נפגשות לראשונה על הספינה. הסדרה מתרחשת במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19 על פני אזור האוקיינוס ההודי, על רקע ההצטרפות למלחמת האופיום הראשונה.
בים של פרגים, הספינה איביס יוצאת מכלכותה כשהיא נושאת משרתים ואסירים שנועדו להישלח למאוריציוס, אך נקלעים לסערה גדולה ועומדים בפני מרד. עלילת נהר של עשן מתרחשת בסין - במיוחד סביב שלושת עשר המפעלים - ובאופיום, שם מתחילים להסלים המתחים בין הרשויות המקומיות לסוחרים בינלאומיים. העלילה בספר השני עוקבת אחר נוסעי שתי ספינות אחרות שנקלעו לאותה סערה כמו האיביס - האנהיטה, שנושאת אופיום לקנטון, והרדרות', שנמצאת במסע בוטני, גם היא לקנטון. בעוד שחלק מנוסעי האיביס מגיעים ליעדם במאוריציוס, אחרים מוצאים את עצמם בהונג קונג ובקנטון. "מבול של אש" מגיע לשיאו בפרוץ מלחמת האופיום הראשונה וההשפעה שהייתה לה על פני אזור האוקיינוס ההודי.
הרומנים מתארים מגוון דמויות מתרבויות, עדות, מעמדות חברתיים ומגדרים שונים. כולל איכרים ביהאריים, זמינדרים בנגלים, אנשי עסקים פרסים, אנשי סירות קנטונזים, סוחרים ופקידים בריטיים, בוטנאי קורני ומלח מולאטי. בנוסף לשפת אמם, הרומנים גם מפגישים את הקוראים עם פידג'ינים שונים, כולל הסינית המקורית וגרסאות המדוברות על ידי הלאסקרים.
רקע היסטורי

| --- | --- |
 :  ראו גם – מלחמת האופיום הראשונה
אין מחקר ראשוני. כל כך מעט נכתב על הנוכחות ההודית בקנטון. היסטוריונים נטו לכתוב את ההיסטוריה הצבאית של המלחמה, אבל מלחמת האופיום הייתה במידה רבה מלחמה הודית - כספים, ספינות תובלה, פארסים, בוהרים.
טרילוגיית איביס מתרחשת על רקע סחר האופיום בסין במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19, שגרם להתמכרות נרחבת במדינה, אך היה מאמץ רווחי עבור סוחרים בריטים ואמריקאים. לאחר שניסיונות דיפלומטיים לסיים אותו כשלו, בשנת 1839, הורה הנציב הסיני לין זקסו לאסור על סחר והשמדת כל האופיום בנמל קנטון. הצי הבריטי נקם ועורר את מלחמת האופיום הראשונה. הבריטים הביסו את סין וחתמו על כמה הסכמים לא שוויוניים, שאפשרו להם להשתלט על הונג קונג. לאירועים אלו היו השלכות גלובליות והיו צעדים חשובים בהתרחבות מאוחרת יותר של האימפריה הבריטית.
גוש מתמקד במיוחד בתפקידה של הודו בסחר ובסכסוך שלאחר מכן, אזור שמשך מעט תשומת לב עממית או אקדמית. באותה תקופה, הודו נשלטה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתחילה הוא קיבל השראה מחייהם של עובדים הודים שהיגרו מאזור ביהאר, אך מצא קשרים רבים לסחר באופיום באמצעות מחקר זה. הוא אמר ב-2008 שהוא קיבל השראה להתחיל את "ים של פרגים" כתגובה למה שהוא ראה כ"אמנזיה היסטורית על מלחמה ואימפריה" של הפלישה לעיראק ב-2003. משנת 2004, הוא נסע לספריות ברחבי סין, הונג קונג וסינגפור כדי לחקור את התפאורה וניצל את הכשרתו האקדמית כאנתרופולוג חברתי לגישה היסטוריוגרפית של כתיבת ספרות בנושא. הוא ערך מספיק מחקר במהלך כתיבת הטרילוגיה כדי לפרסם כמה טקסטים אקדמיים על ההיסטוריה הימית של האוקיינוס ההודי.
נושאים > גלובליזציה וקולוניאליזם

הסדרה תוארה כיצירה של ספרות פוסט-קולוניאלית והוצעה ככזו שמטשטשת את הגבול בין עובדה היסטורית לסיפורת. גוש משתמש בסחר באופיום כאמצעי נרטיבי כדי לחקור את ההיסטוריה והמורשת של התקופה הקולוניאלית ולתאר את החוויות היומיומיות של אנשים באימפריה הבריטית. הוא גם מעלה שאלות אתיות בנוגע לסחר באופיום, כמו תפקידה של עבודת כפייה, ומציע שהאופיום היה חיוני להישרדותה הכלכלית של האימפריה הבריטית.
נושאי הסדרה נובעים מהיחסים הא-סימטריים שנוצרו במהלך מלחמות האופיום, לרבות שפע ועוני, אינטימיות והדרה, יד המקרה, גורל וסמכות. עם נרטיב המשתרע על פני אזור האוקיינוס ההודי, הטרילוגיה מציעה מרחב חלופי לדיון בהיסטוריה הקולוניאלית, כאזור עם סחר בינלאומי נרחב. גוש משתמש בסדרה גם כדי לחקור את הפרשנות הלא שוויונית של ההיסטוריה על ידי התמקדות באנשים ובנקודות מבט מתחלפות.
נושאים > מים

גוש תיאר את המים כנושא מרכזי של הסדרה. הוא אמר ב-2015: "אני ממערב בנגל. מים, נהרות וכו' הם היבט חשוב של החיים שם, אפילו באמנות ובקולנוע הבנגלי. באופן אישי, מים הם חלק מהותי מהנוף הדמיוני שלי."
נושאים > שפה

גוש עושה מניפולציות והשתמש בשפות שונות בסדרה כדי לגעת בנושאים של תפוצות, גלובליזציה, שפות היברידיות וחוסר ביטוי. הוא השלים את הפרוזה שלו בסדרה בלפחות 23 שפות מלבד אנגלית, ותיאר את התמהיל הרב לשוני הזה כ"זובאן". "ים של פרגים" כולל "כרסטומטיה" המתארת את המשמעויות והמקורות של מספר מילים המופיעות לאורך הרומן.
נושאים > איכות הסביבה

הסדרה תוארה גם כבעלת נרטיב אקולוגי-ביקורתי, הנוגע בשינוי ובשימוש במשאבי טבע למטרות כלכליות, כמו גם בשינויי האקלים.
עיבודים > טלוויזיה

במרץ 2019, הוכרז כי סדרת טלוויזיה המבוססת על הספרים תבויים על ידי שחאר קאפור בהפקת Artists Studio, מקבוצת Endemol Shine Group. מייקל הירסט הוכרז מאוחר יותר כתסריטאי הסדרה.
הערות שוליים

1 2  Ritman, Alex; Ritman, Alex (2019-12-04). "'Vikings' Creator Michael Hirst to Pen 'Ibis Trilogy' Adaptation for Endemol Shine". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-10-13.
↑  "It's been a very intense process: Amitav Ghosh on Ibis Trilogy". Hindustan Times (באנגלית). 2015-06-16. נבדק ב-2022-10-13.
↑  Han, Stephanie (2013-10-01). "Amitav Ghosh's SEA OF POPPIES: Speaking Weird English". The Explicator. 71 (4): 298–301. doi:10.1080/00144940.2013.842150. ISSN 0014-4940.
↑  Cowaloosur, Vedita (2015-01-02). "The Novels of Amitav Ghosh and the Integral Hegemony of Inglish". English Studies in Africa. 58 (1): 1–13. doi:10.1080/00138398.2015.1045157. ISSN 0013-8398.
↑  Trip, Culture (2013-02-28). "A Clash Of Civilizations: The Ibis Trilogy By Amitav Ghosh". Culture Trip. נבדק ב-2022-10-13.
↑  Bhushan, Nyay; Bhushan, Nyay (2019-03-25). "'Elizabeth' Helmer Shekhar Kapur to Direct 'Ibis Trilogy' Series for Endemol Shine". The Hollywood Reporter (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-10-13.
איור ספינת עבדים במסעה למאוריציוס בשנת 1834, כמתואר ברומנים.
ספינות אופיום בריטיות יוצאות מסין בשנת 1824. איור מאת ויליאם ג'ון האגינס. תקופה זו היוותה השראה לטרילוגיה.
ישמח לבי

ישמח לבי הוא שיר למוצאי שבת מאת הרב אברהם יצחק הכהן קוק. השיר נכלל בספר אורות הראי"ה, יחד עם פרק נוסף העוסק ב"ערכו של עם קדוש במוצאי שבת קודש".
אליהו הנביא ומוצאי שבת

השיר עוסק בציפייה לאליהו הנביא, בדומה לשירים אחרים למוצאי שבת, כדוגמת השיר אליהו הנביא, איש חסיד ואחרים. צאתה של השבת, הפגישה החוזרת עם ימי החול מעוררת כיסופי גאולה ולפי הנאמר בנביא, אליהו הוא מבשר הגאולה:
הִנֵּה אָנֹכִי שֹׁלֵחַ לָכֶם אֵת אֵלִיָּה הַנָּבִיא לִפְנֵי בּוֹא יוֹם ה' הַגָּדוֹל וְהַנּוֹרָא. וְהֵשִׁיב לֵב אָבוֹת עַל בָּנִים וְלֵב בָּנִים עַל אֲבוֹתָם פֶּן אָבוֹא וְהִכֵּיתִי אֶת הָאָרֶץ חֵרֶם.
.
מתקופת הראשונים נהגו להזכיר את אליהו הנביא במוצאי שבת. לאזכור הזה הובאו כמה הסברים:
משום שנאמר בגמרא שאין אליהו בא לא בערב שבת ולא בערב יום טוב מפני הטורח, וממוצאי שבת והלאה הוא זמן ביאתו. ולכן מזכירים את בואו.
משום שנאמר בתלמוד "אלמלי שמרו ישראל שבת ראשונה לא שלטה בהם אומה ולשון, שנאמר: "ויהי ביום השביעי יצאו מן העם ללקוט ולא מצאו", וכתוב לאחר מכן "ויבא עמלק וילחם עם ישראל ברפידים". ועוד נאמר שם, אמר רשב"י אלמלי משמרין ישראל שתי שבתות כהלכתן מיד נגאלין... ועל כן אנו אומרים להקב"ה הרי שמרנו את השבת כמו שצויתנו, מעתה שלח לנו את אליהו הנביא.
במדרש מובא שבכל מוצאי שבת נכנס אליהו לגן ויושב תחת עץ החיים וכותב זכויותיהם של ישראל.
מאפיינים ייחודיים ולחנים

תקוות הגאולה של הראי"ה המובעת בשיר כוללת מאפיינים טבעיים רבים, המתאימים להקשר הזמן של ראשית הציונות: "וּבָנַי הַנְּפוֹצִים מַעֲבָרִים יֵאָסְפוּ יַחַד לַעֲדָרִים, וְיָרֹנּוּ בְּרֹאשׁ הֶהָרִים
לְלַקֵּט כָּל־הַנִּפְזָרִים אֶל־אֶרֶץ תְּאֵנִי וַעֲנָבִי".
השיר זכה למספר לחנים. לפי דברי יעקב אבן חן הלחן הראשון היה של הראי"ה עצמו. גם החזן יוסל'ה רוזנבלט חיבר לחן לשיר זה כאשר הראי"ה הראהו לו בעת ביקורו בארץ ישראל. יוני גנוט כלל שיר זה באלבומו השני בלחן משלו, ולאחר מכן גם ביצע אותו יחד עם אילן דמרי ומקהלת ישיבת ירושלים לצעירים.
הערות שוליים

↑  על פי לשון הכתוב בספר ישעיה, פרק נ"ב, פסוק י"ג: "הִנֵּה יַשְׂכִּיל עַבְדִּי יָרוּם וְנִשָּׂא וְגָבַהּ מְאֹד".
↑  הכוונה היא לעם ישראל, שיתעורר במובן הלאומי, על פי לשון הכתוב בספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ"ד: "הֶן עָם כְּלָבִיא יָקוּם וְכַאֲרִי יִתְנַשָּׂא"
↑  על פי לשון הכתוב בספר ירמיה, פרק ב', פסוק ל"א, ופרש רש"י: מאפליה לשון חושך.
↑  הביטוי "בראש ההרים" מלשון הכתוב בספר ישעיהו, פרק ב', פסוק ב': "וְהָיָה בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נָכוֹן יִהְיֶה הַר בֵּית ה’ בְּרֹאשׁ הֶהָרִים וְנִשָּׂא מִגְּבָעוֹת וְנָהֲרוּ אֵלָיו כָּל הַגּוֹיִם"
↑  רומז לפסוק בספר עמוס, פרק ט', פסוק י"א: "בַּיּוֹם הַהוּא אָקִים אֶת סֻכַּת דָּוִיד הַנֹּפֶלֶת".
↑  השיר הודפס גם בסידור עולת ראי"ה חלק ב עמוד ריא.
↑  על פי מטה משה סימן תקכ.
↑  תלמוד בבלי, מסכת עירובין, דף מ"ג, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קי"ח, עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק כ"ז.
↑  ספר שמות, פרק י"ז, פסוק ח'.
↑  מקורו של המדרש אינו ברור. מוזכר במהרי"ל סוף הלכות שבת.
| הרב אברהם יצחק הכהן קוק |
| --- | --- | --- |
| כתביו | אגרות הראי"ה • אורות • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • עולת ראיה • עין איה • מאמרי הראי"ה • שמועות ראי"ה • חדריו דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • כתבים נוספים |  |
| ממשנתו | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • יסוד כסא השם בעולם • המספד בירושלים |  |
| משיריו | שיר האמונה •  ישמח לבי • לחשי ההוויה • כנפי רוח |  |
| תלמידיו | הרב צבי יהודה הכהן קוק (בנו) • הרב יעקב משה חרל"פ • הרב הנזיר • הרב שלום נתן רענן (חתנו) • הרב יצחק אריאלי • הרב אריה לוין •  הרב שאול ישראלי • האדמו"ר החלוץ • הרב משה צבי נריה • הרב יצחק הוטנר • תלמידים נוספים |  |
| מוסדותיו | הרבנות הראשית לישראל • ישיבת מרכז הרב • מכון הלכה ברורה ובירור הלכה • תנועת דגל ירושלים |  |
| כהונות ברבנות | זיימל • בויסק • יפו • מחזיקי הדת (לונדון) • ירושלים • ארץ ישראל |  |
| הנצחתו | בית הרב קוק • כפר הרא"ה • מוסד הרב קוק • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • קבוצת אברהם |  |
ציונות דתית • תורת ארץ ישראל • מועדי הראי"ה • משפחתו • תלמידי הרצי"ה • עוד
| כתבי הראי"ה |
| --- | --- | --- |
| בהלכה וש"ס | דעת כהן • משפט כהן • אורח משפט • עזרת כהן • שבת הארץ • חבש פאר • עץ הדר • עיטור סופרים • טוב ראי |  |
| בהגות | עין איה • עולת ראיה • מאמרי הראי"ה • אדר היקר • ראש מילין • לנבוכי הדור • מדבר שור • מוסר אביך • מידות הראי"ה • עקבי הצאן • ארץ חפץ • חזון הגאולה |  |
| סדרת ה"אורות" | אורות (אורות ישראל) • אורות הקודש • אורות התורה • אורות התשובה • אורות הראי"ה • אורות התפילה • אורות האמונה |  |
| כתבים | למהלך האידיאות בישראל • הרצאת הרב • חזון הצמחונות והשלום • מאמר הדור • אגרות הראיה • שמונה קבצים • פנקסי הראי"ה • משנת הרב • המספד בירושלים • חדריו |  |
| שירים | נכתבו על ידו כשירים: שיר האמונה  • ישמח לבי • לחשי ההויה קטעים ופיסקאות שהולחנו: כנפי רוח • יסוד כסא השם בעולם |  |
הערה: חלק מספרי ה"אורות" הם ליקוטים מאוחרים ממשנתו סביב נושאים שונים, שהשתמשו אף הם בשם "אורות".
כיאוניסיים

| כיאוניס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כיאוניסיים
סוג:: כיאוניס
מינים
 Chionis alba  Chionis minor
שם מדעי
 Chionididae ‏פורסטר, 1788

כיאוניסיים (שם מדעי: Chionididae) היא משפחה השייכת לסדרה חופמאים. בה סוג יחיד: כיאוניס (Chionis) ובו שני מינים החיים באנטארקטיקה ובאיים סביבה וכן בקצה אמריקה הדרומית.