stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיגל אינדוראין
מאפייניו כרוכב

אינדוראין התבלט כבר מתחילת דרכו כרוכב מחושב אשר נמנע, בדרך כלל, מלקיחת סיכונים. את רוב ניצחונותיו במרוצי הקטעים השיג בעזרת הטקטיקה שלו שהייתה מבוססת על יכולתו הבלתי רגילה במרוץ האישי נגד השעון. בקטעי ההרים, שלעיתים גם בהם הייתה לו יכולת לנצח, העדיף אינדוראין לנסות ולהצמד למתחריו העיקריים תוך שמירה על כוחותיו. במקרים רבים, כאשר חשב שמתחריו תוקפים במהירות שהיא גבוהה מדי, הוא נמנע מלהתפתות ולרכוב באותה המהירות והמשיך לרכוב בקצב שהתאים לו. הוא ידע מראש כי בקטעים האישיים נגד השעון הוא ימחוק את הפיגור הזעיר שייתכן ויצבור בהרים. נקודה זאת באה לידי ביטוי בכך שבכל שנות זכייתו בטור דה פראנס, נצח אינדוראין רק בקטעים אישיים נגד השעון, בזמן שבהיותו רוכב זוטר, הוא זכה בניצחונות בשני קטעים הרריים בטור דה פראנס.
תופעה נוספת שאפשר לייחס לאינדוראין היא התמקדותו במרוץ הטור דה פראנס והפיכתו למטרה העיקרית אשר בהתאם לה מתוכננת כל עונת המרוצים. גישה זו, אשר שוכללה על ידי האמריקאי לאנס ארמסטרונג, מתייחסת אל כל המרוצים בהם נוטל הרוכב חלק, כהכנה אל הטור דה פראנס. הניצחון במרוצי ההכנה, אינו חשוב על פי גישה זו. המטרה העיקרית היא עמידה בתוכנית האימונים והתחרויות אשר תביא את הרוכב לשיא יכולתו בחודש יולי בו מתקיים המרוץ העיקרי. רבים מחובבי הענף יצאו כנגד גישה זו אשר מורידה מערכם של המרוצים האחרים הנערכים במשך השנה.
אלכסנדר דמיאננקו

| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1937 יקטרינבורג, ברה"מ 
 פטירה:  22 באוגוסט 1999 (בגיל 62) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  Serafimovskoe Cemetery 
 שם לידה:  Александр Сергеевич Демьяненко 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (1959) 
 בת זוג:  מרינה סקליארובה ליודמילה דמיאננקו
 צאצאים:  אנז׳ליקה נייבולינה 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1991)
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר סרגייביץ' דמיאננקו (ברוסית: Алекса́ндр Серге́евич Демья́ненко;‏ 30 במאי 1937, סברדלובסק, ברית המועצות – 22 באוגוסט 1999, סנקט פטרבורג, רוסיה) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא החל להופיע בסרטי קולנוע בשנת 1959 ושיתף פעולה עם הבמאי לאוניד גאידאי בכמה מהפקותיו המצליחות ביותר.
דמיאננקו ידוע יותר מכל הודות לדמותו של שוריק, אותה גילם לראשונה בסרט הקומי "מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק" (1965) ולאחר מכן במספר סרטים נוספים.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

אלכסנדר דמיאננקו נולד בסברדלובסק, ברית המועצות בשנת 1937. הוריו היו גלינה ביילקובה, רואת חשבון, וסרגיי פטרוביץ', שחקן ובמאי בקונסרבטוריון של העיר. בילדותו לקח דמיאננקו חלק קטן במספר הצגות בתיאטרון בו עבד אביו והשתתף בסדנאות משחק. הוא למד נגינה בפסנתר ובתקופת התיכון החל לשיר בקול בריטון במקהלה.
בשנת 1954 התחיל דמיאננקו ללמוד משפטנות באוניברסיטה אך הגיע להחלטה שאינו מתאים למקצוע וסולק כבר בסוף הסמסטר הראשון בגין נוכחותו הדלילה בהרצאות. באותה שנה נכשל במבחני הקבלה לתיאטרון האמנותי של מוסקבה, אולם שנה אחר כך התקבל לאקדמיית התיאטרון בוריס שיוקין ואף לאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה, בה בחר בסופו של דבר ללמוד יחד עם חבריו. גם במוסד זה החסיר דמיאננקו שיעורים רבים אך חיבתם של מוריו כלפיו ואמונתם בפוטנציאל שלו חיפתה על עובדה זו.
ביוגרפיה > קריירת משחק

ב-1959, בעודו בספסל הלימודים, דמיאננקו לוהק לסרט בשחור-לבן "הרוח" בביומם של ולדימיר נאומוב ואלכסנדר אלוב. תפקידו בסרט זה, בו גילם גיבור צעיר העומד למול כוחות הצבא הלבן בסערת מלחמת האזרחים ברוסיה, משך אליו את תשומת לב הצופים והמפיקים כאחד. בשנה זו סיים את לימודיו באקדמיה למשחק והחל להופיע בתיאטרון מאיאקובסקי המוסקבאי, אותו עזב 3 שנים אחר כך לטובת הקולנוע. במהלך השנים הבאות חי דמיאננקו בדירה מטעם אולפני לנפילם בלנינגרד ושיחק במספר סרטים, בין השאר: "ברוך הבא" (1961) שזכה בפרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה, "מסע ללא משא" (1962) בו גילם עיתונאי החושף שחיתות, "איש צ'קה", "קין XVIII" ו"החשמלית הראשונה" (1963), וכחוקר פשעי מלחמה ב"פושע מדינה" (1964). כל אלו זיכו אותו בפופולריות גוברת בקרב קהל הצופים דובר הרוסית.
תפקידו הראשון בדמות המוכרת והאהובה של הסטודנט השקדן 'שוריק' היה בקומדיה "מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק" משנת 1965, בבימוי לאוניד גאידאי. שנה אחר כך כיכב דמיאננקו ב"השבויה מקווקז" (1967), סרט באורך מלא בו מופיע שוריק בתפקיד הראשי. דמיאננקו שיחק לאחר מכן בשורה של סרטים נוספים: "מלחמה תחת הגגות" (1967), "העונה המתה" (1968), "מחר, 3 באפריל" ו"נהר אוגריום" (1969), "דאוריה" (1971), "שלום ולהתראות" ו"המורה המזמר" (1972).
בשנת 1973 עבד שוב יחד עם גאידאי וכיכב בדמות שוריק בסרט "איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו", לצד יורי יאקובלב ולאוניד קוראבליוב. הסרט זכה להצלחה גדולה ומכר מעל 60 מיליון כרטיסים בשנה זו בברית המועצות. בסרט זה, שוריק הוא מדען מפוזר שממציא מכונת זמן. הצלחתם של סרטים אלו בקרב הקהל הרוסי הביאה לזיהויו של דמיאננקו עם הדמות הפופולרית באופן שהגביל את הצלחתו בכל תפקיד אחר. לעיתים קרובות העדיף לעסוק בדיבוב סרטים מונפשים וסרטים זרים. השחקן הסובייטי-ליטאי דונאטס בניוניס אמר בשבחו של דמיאננקו כי הדיבוב שסיפק לסרטיו מהווה שיפור על פני ביצועי המשחק של בניוניס עצמו בשפת המקור. עוד נתן דמיאננקו את קולו לעומר שריף, רוברט דה נירו, ארנולד שוורצנגר ורבים אחרים.
בשנת 1991 קיבל את תואר ההוקרה 'אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית'.
ביוגרפיה > אחרית חייו

באמצע שנות ה-90 שיחק דמיאננקו בקומדיית המצבים הרוסית הראשונה, "תות". תפקידו האחרון בתור שוריק היה באחרון מסרטי הטלוויזיה "שירים ישנים על העיקר" משנת 1997, מעין סרט המשך ל"איוואן וסילייביץ'", בו מופיעות הדמויות 24 שנים לאחר ההתרחשויות הקודמות.
אלכסנדר דמיאננקו אובחן עם אי-ספיקת לב ונפטר מהתקף לב באוגוסט 1999 בגיל 62, בטרם התבצע ניתוח המעקפים שתוכנן לו בסתיו. יש פרשנים הסבורים שאירוע זה שיחק תפקיד בהצלחתה של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בבחירות בדצמבר של אותה שנה, כאשר נטען כי פטירתו בטרם עת אירעה בשל היעדר מערכת בריאות סוציאלית במדינה.
בעיר קורגן קרוי רחוב על שמו של דמיאננקו, ובקרסנודאר הוצבו אנדרטאות בדמותו של שוריק.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דמיאננקו נישא לראשונה למרינה סקליארובה (1938–2017), איתה למד בחוגי המשחק. הוא התגרש מסקליארובה כשהחל במערכת יחסים עם במאית הדיבוב מאולפני לנפילם ליודמילה דמיאננקו (1940–2005). הם נישאו ודמיאננקו נעשה לאביה החורג של בתה, אנז׳ליקה נייבולינה, אשר הפכה לשחקנית בהמשך חייה.
הערות שוליים

↑  קומסומולסקאיה פראבדה, Как в личной жизни Александр Демьяненко повторил судьбу отца, ‏05/30/2022 (ארכיון)
↑  Демьяненко Александр Сергеевич, megabook.ru
↑  Александр Демьяненко, peoples.ru
↑  Данил СВЕЧКОВ, Александр Демьяненко мог стать не «Шуриком», а юристом в родном Свердловске
↑  Александр Демьяненко, vokrug.tv
↑  Alexander Demyanenko: biography, personal life, family, wife, children, amikamoda.ru, ‏14 ביוני 2019
1 2 3  Всенародный любимец Александр Демьяненко, km.ru, ‏15 במרץ 2022
↑  Нина Гребешкова, «Демьяненко страдал, что на всю жизнь остался Шуриком», kp.ru
↑  СВ-шоу. Александр Демьяненко, יוטיוב, החל מ-9:24
↑  הודעה של המועצה העליונה של ה-RSFSR ב־11 בפברואר 1991, "על ההענקה של תואר הכבוד 'אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית' לדמיאננקו, א. ס."
↑  קומסומולסקאיה פראבדה, Александр Демьяненко: до и после Шурика, ‏06/11/2003 (ארכיון)
↑  Анжелика Неволина, vokrug.tv
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399835005171  PLWABN: 9810606463505606  BnF: cb16014019k (data)  GND: 128925736  ICCU: PUVV406449  ISNI: 0000 0000 5887 5337  LCCN: no2002076567  LNB: 000278888  VIAF: 40441618   WorldCat (עם VIAF): 40441618 
קברו של אלכסנדר דמיאננקו בבית הקברות Серафимовском בסנקט פטרבורג
ניהול גרסאות

בקרת גרסאות (version control או source control) משמעותה מעקב ובקרה אחר גרסאות מרובות של אותה יחידת מידע. מערכות בקרת גרסאות מאפשרות עבודה במקביל של מספר אנשים על אותו הפרויקט באופן יעיל. המילה "גרסאות" מתייחסת לתוכן ולא למספר הגרסה.
לרוב, שימוש בבקרת גרסאות נעשה בהנדסה, בבניית אתרי אינטרנט ובפיתוח תוכנה לניהול פיתוח מתמשך של פרויקטים דיגיטליים, דוגמת קוד מקור של יישום, משאב מערכת אמנותי דוגמת תרשים או דגם אלקטרוני, ומידע קריטי אחר שהעבודה עליו עשויה להתבצע בידי אדם בודד או צוות אנשים ולאורך זמן.
סקירה

היכולת הבסיסית שמספקת מערכת ניהול גרסאות היא השוואת הגרסה הנוכחית לגרסאות קודמות של התוכן וחזרה אליהן במידת הצורך. "מעקב אחרי שינויים" במסמכי מיקרוסופט וורד הוא דוגמה למערכת כזו. אולם לפיתוח תוכנה נדרשות יכולות מורכבות יותר: הפיתוח נעשה על ידי צוותים שונים שצריכים לעבוד במקביל על אותם הקבצים ונדרשת דרך לנהל גרסאות שונות של אותה תוכנה ואף למזג שינויים כתוצאה של עבודה במקביל.
כשתוכנה מפותחת ומופצת, לרוב נוצר מצב שבו גרסאות רבות של אותה התוכנה נמצאות בשימוש באתרים שונים, ושמפתחי התוכנה ממשיכים לעבוד במקביל על עדכונים ושדרוגים. באגים ושאר סוגיות הקשורות לתוכנה פעמים רבות קיימים רק בחלק מן הגרסאות. לכן, במטרה לאתר ולתקן באגים, חיונית עבור מנפה השגיאות היכולת לאחזר ולהריץ גרסאות שונות של התוכנה, וכך לקבוע באיזו גרסה/גרסאות הבעיה קיימת. אפשרי גם שיהיה צורך לפתח במקביל שתי גרסאות של תוכנה - לדוגמה, כאשר בגרסה אחת תוקנו הבאגים, אך חסרות בה תכונות חדשות, בעוד שבגרסה אחרת מצויות התכונות החדשות, אך הבאגים טרם תוקנו. הערך הזה מתייחס לתוכן עצמו ולא למספרי הגרסה שמקבלות גרסאות שונות של התוכנה.
ברמה הפשוטה ביותר, מפתחים יכולים להחזיק עותקים כפולים של גרסאות שונות של התוכנה, ולמספר אותם כראוי. גישה פשוטה זו הייתה בשימוש בפרויקטים רבים של תוכנה. שיטה זו יכולה לעבוד, אך היא לא יעילה, היא מצריכה משמעת עצמית רבה אצל המפתחים, ופעמים רבות מובילה לשגיאות. כתוצאה מכך, פותחו מערכות שמעבירות לצורה מכנית חלק מתהליכי ניהול הגרסאות או את כולם.
כאמור, יש גם מערכות מורכבות יותר של בקרת גרסאות בתחומים אחרים. לדוגמה, בתחום ההנדסה פותחה מערכת ניהול גרסאות מתוך תהליכים פורמליים, שמבוססים על מעקב אחר גרסאות של שרטוטים טכניים. כתוצאה מכך, הייתה בבקרה זו היכולת לחזור לכל מצב קודם של העיצוב, למקרים שבהם שלב מתקדם של העיצוב נתקל במבוי סתום או מבוטל מכל סיבה שהיא[דרוש מקור]. מפתחי תוכנה משתמשים לעיתים בבקרת גרסאות להחזקת תיעוד וקובצי קונפיגורציה, בנוסף לקוד מקור. בתאוריה, בקרת גרסאות עשויה להיות מיושמת עבור כל סוג של תיעוד מידע. בפועל, הטכניקות והכלים המתוחכמים ביותר לניהול גרסאות כמעט ולא שימשו מחוץ לתחום פיתוח התוכנה, אף על פי שיכלו לספק יתרונות גם בתחומים רבים אחרים. עם זאת, הם מתחילים להיכנס לשימוש לשם מעקב אלקטרוני אחר שינויים בקובצי CAD, בהחליפם יישום אלקטרוני "ידני" של ניהול גרסאות מסורתי[דרוש מקור].
כיום, בפיתוח תוכנה, מערכות בקרת גרסאות מצויות כמעט בכל פרויקט של פיתוח תוכנה[דרוש מקור], כאשר מערכת בקרת הגרסאות הפופולרית ביותר היא גיט.
מודלי אחסון

במערכות פשוטות (RCS, מעקב אחר שינויים במסמכי Microsoft Word, ועוד) כל המידע נמצא במסמך עצמו או צמוד אליו. מערכות מורכבות יותר מאפשרות למשתמשים ממקומות שונים לעבוד (לרוב במקביל) על המידע.
מודלי אחסון ריכוזיים - באופן מסורתי, מערכות בקרת גרסאות השתמשו במודלי אחסון ריכוזיים, שבהם כל פונקציות ניהול הגרסאות בוצעו על שרת משותף. לכן, הם מכונים גם מודלי שרת-לקוח: בדרך-כלל, המשתמש המקומי מתחבר לשרת המרכזי, שאצלו נמצא העותק הראשי.
מודלי אחסון מבוזרים - מערכות כגון גיט ומרקוריאל עובדות במודל מבוזר: כל מפתח עובד עם מאגר זיכרון (Repository) מקומי משלו והשינויים משולבים בין המאגרים בשלב נפרד. מצב פעולה זה מאפשר למפתחים לעבוד אף ללא חיבור רשת ובנוסף הוא מאפשר למפתחים יכולות ניהול גרסאות מלאות, ללא צורך בקבלת הרשאות, שמוענקות על ידי רשות מרכזית.
נעילת קובץ

ברוב הפרויקטים של פיתוח תוכנה, מספר מפתחים עובדים על תוכנה אחת באותו זמן. אם שני מפתחים מנסים לשנות את אותו קובץ באותו זמן, ללא כל שיטה לניהול גישה לקובץ, המפתחים עלולים לבטל זה את עבודתו של זה. רוב מערכות ניהול הגרסאות פותרות עניין זה באחת משתי דרכים:
נעילת קבצים – זוהי הדרך הפשוטה והפרימיטיבית ביותר. כאשר מפתח רוצה לעבוד על קובץ, הוא "שם מנעול" וירטואלי על הקובץ. בזמן הזה, ועד שאותו משתמש שומר באופן סופי את הקובץ ומשחרר את המנעול, המערכת מונעת מכל משתמש אחר לשמור שינויים לקובץ. בגישה הזו עושה שימוש, לדוגמה, מערכת Microsoft Visual SourceSafe.
מיזוג שינויים – מפתחים שונים יכולים לעבוד במקביל על עותקים שונים של אותו קובץ. אם מתגלה (בדרך-כלל, בזמן קבלת עדכון לעותק המקומי מהמאגר הראשי) שמישהו אחר שינה את הקובץ, ובוצעו בו גם שינויים מקומיים, נעשה ניסיון למזג את כל השינויים לעותק אחד קוהרנטי. מערכת CVS, לדוגמה, עובדת בדרך זו.
במערכת בקרת גרסאות מבוזרות אין אפשרות לבדוק נעילה על הקובץ, ולכן כולן משתמשות במיזוג (Merge) שינויים, אבל במערכות האלו קיימות מגוון אפשרויות לעקוב אחר שינויים שבוצעו על ידי משתמשים שונים, להשוות בין השינויים, ולהחליט את אלו שינויים לקבל ואיך בדיוק לבצע את המיזוג בין השינויים. המיזוג יכול להתבצע בצורה אוטומטית או ידנית. לדוגמה: מספר משתמשים ביצעו שינויים במסמך, כל השינויים חשובים אבל צריך למזג אותם בצורה חכמה, שורה שכתב משתמש אחד ואחר כך שורה שכתב משתמש שני, שוב שורה שכתב המשתמש הראשון ואז שורה שכתב משתמש שלישי, וכן הלאה - ניתן לבצע כזה מיזוג ואף מיזוגים מסובכים יותר.
דחיסה

רוב תוכנות בקרת הגרסאות משתמשות בשיטת דחיסה המכונה "delta compression", השומרת רק את ההבדלים שנעשו בין גרסאות קבצים רציפות. דבר זה מאפשר נפח אחסון כולל קטן יותר של מאגר הגרסאות.
מילון מונחים

המאגר שבו נשמרים קובצי המידע ההיסטוריים והנוכחיים - לרוב בשרת. לעיתים משתמשים במילה depot (מחסן).
כאשר משתמש אחד, שעובד על קבצים אלו, מבצע לתוך עותק העבודה שלו עדכונים עם שינויים שנעשו על ידי אחרים ונשמרו לתוך המאגר. באופן הפוך, תהליך דומה יכול לקרות במאגר כאשר משתמש מנסה לבצע check-in לשינויים שלו.
לאחר הסתעפות (branched) של סט קבצים, כאשר בעיה שהייתה קיימת לפני ההסתעפות תוקנה במסעף אחד וצריכה להיות ממוזגת לתוך המסעף השני.
כאשר מבקשים למזג ליחידה אחת, קבצים שפוצלו (branched) ופותחו באופן עצמאי במשך תקופה.
ראו גם

ניהול גרסאות תוכנה
הערות שוליים

1 2  Yongchang Ren, Tao Xing, Qiang Quan, Ying Zhao, Software Configuration Management of Version Control Study Based on Baseline, 2010 3rd International Conference on Information Management, Innovation Management and Industrial Engineering 4, 2010-11, עמ' 118–121 doi: 10.1109/ICIII.2010.506
↑  Rana Majumdar, Rachna Jain, Shivam Barthwal, Chetna Choudhary, Source code management using version control system, 2017 6th International Conference on Reliability, Infocom Technologies and Optimization (Trends and Future Directions) (ICRITO), 2017-09, עמ' 278–281 doi: 10.1109/ICRITO.2017.8342438
↑  Brief History of git in Numbers, 2 באפריל 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579378305171  GND: 4202033-5  LCCN: sh2014000307
פארס מנאע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1965 (בן 59) צעדה, תימן 
 מדינה:  תימן 
 
 
פארס מוחמד מנאע (בערבית: فارس محمد مناع ; נולד ב-8 בפברואר 1965) הוא פוליטיקאי תימני-חות'י, איש עסקים, וסוחר נשק.
בעברו היה בעל בריתו של נשיא תימן עלי עבדאללה סאלח וחבר במפלגת השלטון קונגרס העם הכללי (אנ'). כיהן כראש הוועדה הנשיאותית וכראש מועצה מקומית שתפקידה לתווך בהסכם שלום בין ממשלת תימן לחות'ים במהלך מרד החות'ים.
ביוגרפיה

פארס מנאע נולד ב-8 בפברואר 1965 בסעדה שבצפון תימן.
ב-2010 שמו הוכנס בידי מועצת הביטחון של האו"ם לרשימת סוחרי הנשק שסייעו לארגון המורדים הסומליים א-שבאב הנחשב כארגון טרור על ידי ארצות הברית. הואשם גם בתמיכה באל-קאעידה, ובקבלת מילוני דולרים משליט לוב מועמר קדאפי, ריגול למען לוב ואספקת נשק לחות'ים. ונכסיו הוקפאו על ידי משרד האוצר האמריקאי .
מנאע הכחיש את ההאשמות נגדו וטען כי הנשק נגנב על ידי החות'ים ממחסן נשק שהיה בבעלותו.
בינואר 2010 נעצר על ידי שלטונות תימן. לאחר מעצרו החלו הפגנות אלימות בסעדה על ידי ראשי השבטים ואחיו, חסן מנאע, שכיהן כמושל סעדה, התפטר מתפקידו. במאי, בעת שנלקח למשפט, נהרג נהג אוטובוס זעיר, ושוטר ואזרחית נפצעו בהפגנה בה תומכיו תקפו את המכונית בה הועבר לבית המשפט. בגין האירוע משפטו עוכב ב-25 יום. ב-4 ביוני שוחרר ממאסרו. לאחר שחרורו ניתק את קשריו עם הנשיא עלי עבדאללה סאלח.
ב-19 במרץ 2011 תקפו החות'ים את העיר סעדה (אנ'). במהלך הקרב חברו המורדים לפארס מנאע וכבשו אותה מידי שבט אל-עבדין, תומכי הממשלה. לאחר ניצחון החות'ים הם הקימו שלטון מקומי ומינו את מנאע למושל החדש. הוא משל במחוז סעדה עד דצמבר 2014.
באפריל 2023 מונה לשר בשלטון החותים.
הערות שוליים

↑  Page Not Available | United Nations Security Council, www.un.org
↑  وفاق برس, وفاق برس - فضيحة من العيار الثقيل .. فارس مناع يقتحم بنك صعدة المركزي (التفاصيل), وفاق برس
↑  أبها : سلمان عسكر, الحوثي يمنح قادة تهريب المخدرات مناصب وزارية, Watanksa, ‏2023-07-31 (ב־)
אל תגע בי (ספר)

| --- | --- |

 A Social Gathering  Heretic and Filibuster  The Dinner  Crisóstomo Ibarra  Author's Dedication 
 מידע כללי
 מאת:  חוסה ריזאל 
 שפת המקור:  ספרדית פיליפינית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  הפיליפינים 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1887 
 סדרה
 הספר הבא:  El filibusterismo 
 
אל תגע בי (בלטינית: Noli Me Tángere) הוא רומן שנכתב על ידי חוסה ריזאל, אחד הגיבורים הלאומיים של הפיליפינים, במהלך השלטון הקולוניאלי של ספרד. הספר מתאר את יחסי אנשי הדת הקתולית והממשלה הקולוניאלית השלטת עם התושבים המקומיים.
במקור נכתב הספר בספרדית, אך הוא נפוץ יותר בפילפינים בשפה האנגלית ובשפת הטאגאלוג. יחד עם ספר ההמשך שלו, El Filibusterismo (אנ'), הקריאה בספר "אל תגע בי" היא חובה לתלמידי התיכון ברחבי הפיליפינים. שני הרומנים נחשבים כאפוס הלאומי של הפיליפינים, והם מעובדים ומבוצעים באופרות ובמחזות ברחבי הארץ.
רקע

חוסה ריזאל, רופא ולאומן פיליפיני, הגה את הרעיון לכתוב רומן שיחשוף את תחלואי החברה הפיליפינית לאחר שקרא את הספר "אוהל הדוד תום" של הרייט ביצ'ר סטו. הוא העדיף שהרומן שלו יבטא את האופן שבו התרבות הפיליפינית נתפסת כמפגרת, אנטי-אינטלקטואלית, ואינה תורמת לאידיאלים של עידן הנאורות. כשכתב את הספר הוא היה סטודנט לרפואה במרכז האוניברסיטאי של מדריד.
במפגש של פיליפינים בביתו של חברו פדרו א. פאטרנו במדריד ב־2 בינואר 1884 הציע ריזאל כתיבת רומן על הפיליפינים על ידי קבוצת פיליפינים. ההצעה שלו אושרה פה אחד על ידי הנוכחים באותה פגישה. עם זאת, הפרויקט לא התממש. האנשים שהסכימו לעזור לריזאל עם הרומן לא כתבו כלום. בתחילה, הרומן תוכנן לכסות ולתאר את כל השלבים של החיים הפיליפיניים, אבל כמעט כולם רצו לכתוב על נשים. ריזאל ראה את חבריו מבלים יותר זמן בהימורים ומפלרטטים עם נשים ספרדיות מאשר מקדישים זמן לספר. לכן הוא ביטל את התוכנית של הכתיבה המשותפת עם אחרים והחליט לכתוב את הרומן לבדו.
שם הספר בלטינית Noli me tangere (אל תגעי בי) לקוח מספר יוחנן 20:17, מדברים שאמר ישו למרים מגדלנה כאשר היא זיהתה אותו לאחר תחייתו.
היסטוריית פרסום

ריזאל סיים את הרומן בדצמבר 1886. על פי אחד הביוגרפים שלו, חשש ריזל שהרומן לא יודפס, כי הוא נאבק עם אילוצים כלכליים באותה תקופה וחשב שיהיה קשה להדפיס אותו. הסיוע הכספי הגיע מחבר בשם מאקסימו ויולה. הדבר איפשר לו להדפיס את הספר בברלין. בתחילה ריזאל היסס, אבל ויולה התעקש ומימן לו הדפסת 2,000 עותקים. ההדפסה הסתיימה תוך חמישה חודשים. ויולה הגיע לברלין בדצמבר 1886, וב־21 במארס 1887 שלח ריזאל עותק של הרומן לחברו הגרמני בלומטריט.
הספר נאסר להפצה על ידי השלטונות הספרדים בפיליפינים, אף שהעתקים ממנו הוברחו לשם. המהדורה הפיליפינית הראשונה (שהיא המהדורה השנייה שפורסמה) הודפסה בשנת 1899 במנילה.
תגובה ומורשת

הרומן "אל תגע בי" וספר ההמשך שלו, El filibusterismo (המכונה "אל פילי"), נאסרו על ידי השלטונות הספרדיים בפיליפינים בשל הטענות שהם כותבים על שחיתות והתעללות מצד הממשלה הקולוניאלית והכנסייה הקתולית. עותקים של הספר הוברחו והוסתרו, וכאשר חזר ריזאל לפיליפינים לאחר שסיים את לימודי הרפואה, הוא מיהר לברוח מהרשויות המקומיות. כמה ימים לאחר בואו, הוא הוזמן על ידי המושל הכללי אמיליו טררו, והלה סיפר לו על הטענה שהספר מכיל יסודות חתרניים. לאחר דיון, טררו היה שבע רצון מההסבר, אך עדיין לא יכול היה להתנגד ללחץ הכנסייה נגד הספר. על רדיפתו אפשר ללמוד ממכתב של ריזאל:
"הספר שלי עשה הרבה רעש; בכל מקום, נשאלתי על כך. הם רצו להביס אותי ("להרשיע אותי") בגלל זה... אני נחשבתי למרגל גרמני, סוכן של ביסמרק, אומרים שאני פרוטסטנטי, בונה חופשי, מכשף, נשמה ארורה ורע..., שיש לי דרכון זר ושאני משוטט ברחובות בלילה..."
ריזאל הוגלה לדפיטן שבמינדנאו, ואחר כך נעצר על "הסתה למרד" בהתבסס בעיקר על כתביו. הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים במנילה ב-30 בדצמבר 1896 בגיל 35, בפארק הנושא את שמו.
השפעת הספר על הלאומיות הפיליפינית

ריזאל תיאר את הלאום על ידי הדגשת התכונות החיוביות של הפיליפינים: מסירות והשפעתה החיובית על חיי האדם, על תחושת הכרת התודה העמוקה ועל התבונה של הפיליפינים תחת השלטון הספרדי.
הרומן שימש כלי חשוב ביצירת זהות ותודעה לאומית מאוחדת, בעוד שלפניה אזרחים רבים הזדהו עם אזורי המחיה שלהם ולא עם המדינה כולה. הספר מתוחכם וחשף כקריקטורה אלמנטים שונים בחברה הקולוניאלית. שתי דמויות ברומן הפכו למופת בתרבות הפיליפינית: מריה קלרה, שהפכה לאישיות של האישה הפיליפינית האידיאלית, שאוהבת ולא מתפשרת בנאמנותה לבן זוגה. הדמות השנייה היא של הכומר האב דאמסו, אשר משקף את ההגנה שסיפקו חלק מאנשי הכמורה הספרדית.
הספר השפיע בעקיפין על המהפכה הפליפינית שהובילה לעצמאות. אף על פי שריזאל עצמו דגל בייצוג ישיר של הפיליפינים בממשלת ספרד ולא במלחמה לעצמאות מדינית. בשנת 1956, הקונגרס העביר את חוק הרפובליקה 1425, הידוע יותר בשם "חוק ריזאל", שקבע כי בכל רמות בתי הספר בפיליפינים חובה ללמד את הרומן כחלק מתוכנית הלימודים. הרומן "אל תיגע בי" נלמד בבית הספר התיכון בשנה ג', וספר ההמשך שלו Filibusterismo נלמד בבית הספר התיכון בשנה הרביעית. הרומנים משולבים במחקרים ובסקירות של הספרות הפיליפינית.
שני ספריו של ריזאל נאסרו בתחילה ללמידה במוסדות החינוך הקתוליים בשל תיאורו השלילי את הכנסייה, אך האיסור הוחלף במידה רבה כשבתי הספר הדתיים התאימו עצמם לחוק האזרחי.
הערות שוליים

↑  "Noli Me Tángere". Jose Rizal University. Retrieved 2008-10-22.
↑  "The Social Cancer: A Complete English Version of Noli Me Tangere by José Rizal - Free Ebook". Gutenberg.org. 2004-10-01. Retrieved 2016-12-02.
↑  See G. Schiller, "Ikonographie der christlichen Kunst", vol. 3, Auferstehung und Erhöhung Christi, Gütersloh, 2 1986
↑  Ubalde, Mark J. (2007-08-22). "Rizal's Noli hits major Aussie book shelves". GMA News. Retrieved 2008-10-22.
↑  Jose, Ricardo (1998). KASAYSAYAN The Story of The Filipino People (Reform and Revolution). Philippines: Asia Publishing Company Limited. p. 83. ISBN
↑  Republic Act 1425: An Act to Include in the Curricula of All Public and Private Schools, Colleges and Universities Course on the Life, Works, and Writings of Jose Rizal, Particularly His Novels Noli Me Tangere and El Filibusterismo, Authorizing the Printing and Distribution Thereof, and for Other Purposes.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX2154746 
דיוקן של ד"ר חוזה ריזאל, מחבר הספר, שהוצא להורג בגיל 35.
המהדורה הפילפינית הראשונה של הספר, 1899
המהדורה הראשונה של הספר בספרד, עם תמונתו של ריזאל
כריכת המהדורה האנגלית הראשונה, 1912. שם הספר המקורי שונה בתרגום ל "הסרטן החברתי".
פול סונגאס

פול אפתמיאוס סונגאס (באנגלית: Paul Efthemios Tsongas‏; 14 בפברואר 1941 – 18 בינואר 1997) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מסצ'וסטס בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. תחילה היה חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 1975–1979, ואחר כך כסנטור עד 1985. בבחירות המקדימות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית ב-1992 ניצח שבעה מועמדים, אך בסוף גבר עליו ביל קלינטון.
יליד לוול שבמסצ'וסטס, סונגאס למד בדארטמות' קולג', בבית הספר למשפטים בייל ובבית הספר לממשל ע"ש קנדי בהרווארד. לאחר שעבד עבור חיל השלום וכעוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראפורד מורס, נבחר לחבר מועצת עיריית לוול ולנציב מחוז מידלסקס. ב-1974 הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים, וייצג את מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס. בבחירות 1978 לקונגרס גבר על הסנאטור הרפובליקני המכהן אדוארד ברוק ונבחר לסנאט. בקונגרס, לסונגאס יצא מוניטין כליברל חברתי ושמרן כלכלי.
ב-1983 אובחנה אצלו לימפומה שאינה הודג'קין ובעקבות זאת בחר שלא להתמודד לכהונה שנייה בסנאט לקראת בחירות 1984. הוא שב לפוליטיקה רק אחרי שצלח השתלת מח עצם. הוא זכה להצלחה ראשונית בפריימריז הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית ב-1992, וזכה בפריימריז בניו המפשייר, אך פרש מהמירוץ הנשיאותי במרץ 1992 והביע את תמיכתו בביל קלינטון. הוא נפטר ב-1997 כתוצאה מדלקת ריאות שהסתבכה ומלימפומה שאינה הודג'קין.
תחילת דרכו

סונגאס נולד בלוול שבמסצ'וסטס יחד עם אחות תאומה ושמה ת'אליה, למשפחה ממעמד הפועלים אשר היגרה לארצות הברית כדי לתפעל עסק מוצלח לניקוי יבש בלוול. אביו, אפתמיאוס ג'ורג' סונגאס, היה מהגר יווני, ואמו, קאטינה (לבית פאפאס, במקור פאנגיוטופולוס), הייתה ממוצא יווני. ב-1962 סיים את לימודיו בדארטמות' קולג' כבוגר אוניברסיטה בכלכלה, ואחר כך בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ובבית הספר לממשל על-שם ג'ון פיצג'רלד קנדי של אוניברסיטת הרווארד, זאת בטרם התיישב בלוול. כשהיה בדארטמות', היה סונגאס חבר בנבחרת הגברים בשחייה. הוא שב לעסוק בספורט 27 שנים מאוחר יותר ב-1986, כשרופאיו הציעו לו לנתב את השחייה כדרך לבנות מחדש את יכולת ריאותיו בשעה שהתאושש מלימפומה.
בשנים 1952–1964 התנדב בחיל השלום ונשלח אל אתיופיה, ולאחר מכן שימש כמנהל חיל השלום באיי הודו המערביים שבים הקריבי בשנים 1967–1968. ב-1967, סונגאס, אז עוזרו הפרלמנטרי של חבר בית הנבחרים פרנק בראדפורד מורס - פגש את ניקי סובאז', אשר בילתה את חופשת הקיץ שלה בארלינגטון שבווירג'יניה. הם נישאו זה לזו ב-1969. ניקי סונגאס הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מסצ'וסטס בשנים 2007–2019. כאשר התמודד לסנאט, מתוך חשש שאנשים יהגו שלא נכון את שם משפחתו, הופצו דבקיות בחירות ועליהן נכתב "סנאטור סונגס".