stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפתקאותיי עם סופרמן
הערות שוליים

↑  "Dominic Lewis & Daniel Futcher Scoring Adult Swim's 'My Adventures with Superman'". Film Music Reporter. June 27, 2023.
↑  ""My Adventures with Superman" Premieres July 6 on Adult Swim" (Press release). June 5, 2023. Retrieved July 13, 2023.
↑  Good, Owen S. (June 5, 2023). "My Adventures With Superman looks like the best summer of your life". Polygon. Retrieved July 13, 2023.
↑  Nelson, Samantha (June 26, 2023). "My Adventures With Superman Review". IGN. Retrieved July 13, 2023.
↑  Rosario, Alexandra Del (May 19, 2021). "'My Adventures With Superman': Jack Quaid-Fronted Animated Series Gets Two Season Order From HBO Max & Cartoon Network". Deadline Hollywood. Retrieved July 13, 2023.
↑  Bonthuys, Darryn (March 29, 2023). "My Adventures With Superman Now Coming To Adult Swim". GameSpot. Retrieved July 13, 2023.
1 2 3  "Exclusive Interview with "My Adventures With Superman" Animated Series Co-Producer Josephine Campbell". Superman Homepage. November 4, 2022. Retrieved July 13, 2023.
↑  "Michael Emerson is Brainiac in "My Adventures With Superman" Animated Series". Superman Homepage. June 22, 2022. Retrieved July 13, 2023.
↑  O'Rourke, Ryan (April 6, 2023). "'My Adventures With Superman' Teaser Shows Clark Kent Coming to the Rescue". Collider. Retrieved July 13, 2023.
↑  Mitovich, Matt Webb (June 5, 2023). "My Adventures With Superman Gets Adult Swim and Max Release Dates". TVLine. Retrieved July 13, 2023.
↑  Legacy, Spencer (April 1, 2023). "My Adventures with Superman to Premiere on Adult Swim This Year". ComingSoon.net. Retrieved July 13, 2023.
↑  Dinsdale, Ryan (April 6, 2023). "My Adventures with Superman Gets First Trailer, Premieres Summer 2023". IGN. Retrieved July 13, 2023.
↑  Legacy, Spencer (June 5, 2023). "My Adventures With Superman Trailer Previews Jack Quaid-Led Series". ComingSoon.net. Retrieved July 13, 2023.
↑  Dominguez, Noah (June 30, 2023). "My Adventures With Superman Clip Shows Clark Discovering His Origins". SuperHeroHype. Retrieved July 13, 2023.
↑  "My Adventures with Superman". Rotten Tomatoes. Fandango Media. Retrieved July 13, 2023.
↑  Patrick Hipes, ‘Avatar: The Way Of Water’, ‘Oppenheimer’, ‘Star Trek’ Series Lead Nominations For Genre-Focused Saturn Awards, Deadline, ‏2023-12-06 (באנגלית אמריקאית)
לעזר צ'ריקובר

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1895 (יוליאני) פולטבה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בדצמבר 1964 (בגיל 69) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות בקייב   בית הספר הגבוה לטכניקה במוסקבה
 תקופת הפעילות:  1926–1957 (כ־31 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות   עיצוב פנים
 יצירות ידועות:  הנורמות של המרחב הנחוץ לחייו של אדם בברית המועצות
 
לעזר צ'ריקובר נולד בפולטבה, 21 ביוני 1895 לפי הלוח היוליאני, או 3 ביולי 1895 לפי הלוח הגרגוריאני, האימפריה הרוסית – 25 בדצמבר 1964, מוסקבה, ברית המועצות) היה אדריכל סובייטי יהודי שתכנן מספר מבני מגורים במוסקבה, כמו גם לאצטדיונים, מועדונים, מרפאות, בתי חולים, בתי הבראה ומבני ציבור אחרים גם בערים גדולות אחרות בברית המועצות. בנוסף לבנייה, עסק בסוגיות תאורטיות של אדריכלות ועיצוב פנים. הוא היה ממקימי המינימליזם הפיזיולוגי, שבפועל הפך לבסיס לעיצוב ובניית דירות בגודל קטן – הבסיס לפתרון בעיית הדיור באמצע המאה העשרים בברית המועצות.
ביוגרפיה

לעזר צ'ריקובר נולד במשפחה יהודית של מנהל עבודות בנייה בפולטבה. היו לו שלוש אחיות ושני אחים, ביניהם במאי קולנוע – גריגורי ואחותו – אספיר, גם היא אדריכלית.
קיבל את השכלתו התיכונית בגימנסיה ובמקביל למד במחלקת האדריכלות בבית הספר לאמנות בקייב, אותו סיים בשנת 1918. לאחר מכן למד בפקולטה לאדריכלות של בית הספר הגבוה לטכניקה במוסקבה (1920–1927), אותו סיים בהצטיינות. בעודו לומד בקייב, החל לעבוד עם אדריכלים שונים. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר עבד בפולטבה בוועדה להגנה על אתרי אמנות. במקביל לקח חלק בתחרות לבתי עם (זכה בפרס ראשון). במהלך לימודיו בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה, עבד בסטודיו של האקדמאי ש'וסייב שתכנן את הבניין המודרני של תחנת הרכבת של קאזאן ובמקביל עבד במונופול טכנוטקאן. לאחר שסיים את לימודיו במכללת באומן, הצטרף עם כמה חברים מהלימודים (וגמן, ולדימירוב, גאקן) לסדנה האדריכלית של וליקובסקי. אחד הפרויקטים הידועים הראשונים שביצע היה שיכון לעובדים בתחנת רכבת. דמודדובו שהוא תכנן כחלק ממונופול טכנוטקאן ב-1926. בשנת 1927 ארקדי לנגמן מזמין את צ'ריקובר לסדנה של סטרוידומבורו בהנחייתו. כך מתחילה התקופה הפורה ביותר עבור צ'ריקובר כאדריכל מעשי. בשנים 1928–1938 עבד במחלקת ההנדסה והבניה של או.ג.פ.או. – נ.ק.ו.ד. .
בתקופה שבין 1938 עד 1939 עבד כאדריכל בגוסזדראוופרויקט, ואז עבר לאקדמיה לאדריכלות של ברית המועצות בקבינט (מחלקת) הציוד הפנימי.
משנת 1940 עד 1942 ניהל את סדנת הציוד הניסיוני של האקדמיה לאדריכלות של ברית המועצות (AA USSR). עסק בסוגיות תאורטיות ומעשיות של יצירת רהיטים המוניים לדיור (בשנת 1940 חלק מהפרויקטים של צ'ריקובר התקבלו על ידי תעשיית הרהיטים הסובייטים לייצור).
עם פלישת ורמאכט לברית המועצות לקח חלק פעיל בארגון פעולות ההסוואה של תשתיות עירוניות ותעשייתיות חשובות במיוחד בערים הגדולות בברית המועצות: מוסקבה, גורקי, איבנוב, וורונז'. לאחר מכן עבד בחטיבת מולוטוב של האקדמיה לאדריכלות בברית המועצות.
מאז 1944 נהיה לסגן מנהל מכון המחקר למוצרים אומנותיים ודקורטיביים וציוד לבניינים של האקדמיית לאדריכלות של ברית המועצות.
לאחר המלחמה בניהולו חושבו הנורמות של המרחב הנחוץ לחייו של אדם בברית המועצות. היה צורך לחשב את הממדים המינימליים של הדירות (חדרי מגורים, אמבטיות ומטבחים, מסדרונות וכו') הנחוצים לחיי אדם נוחים. על מנת להתחיל בבנייה המונית בברית המועצות כדי לפתור את בעיית הדיור החריפה שנוצרה בעקבות נדידת האוכלוסייה לערים והקטנה משמעותית במבני מגורים לאחר הפצצות ולוחמה במרחב העירוני במהלך המלחמה.
עבודתו האדריכלית האחרונה היה בניין מפואר לבניין של משרד תעשיית המכונות הבינונית (המשרד האחראי על תעשיית הגרעין) בזמוסקוורצ'יה שבבולשאיה אורדינקה (1957).
הבתים שבנה נחשבות לחשובים להיסטוריה של התכנון והארכיטקטורה העירונית. כתב מאמרים רבים וכמה ספרים בנושא ריהוט דירה. קיבל תואר קנדידט (דוקטורט, לפי השיטה המערבית) באדריכלות ב־1943 בנושא: "ריהוט המוני לדיור – סוגים ומידות".
הערות שוליים

↑  Полевой Л. Л. Русские евреи. Аналитический справочник. — Нью-Йорк; Портланд; Орегон, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291151805171  GND: 1133308562  ISNI: 0000 0000 4150 3326  LCCN: no2002005144  VIAF: 53810516   WorldCat (עם VIAF): 53810516
כרוניקה של מוות ידוע מראש

| --- | --- |

עטיפת הספר בתרגומו לאנגלית
 מידע כללי
 מאת:  גבריאל גארסיה מארקס 
 שפת המקור:  ספרדית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  קולומביה 
 
כרוניקה של מוות ידוע מראש (בספרדית: Crónica de una muerte anunciada) הוא רומן של גבריאל גארסיה מארקס שיצא לראשונה בשנת 1981. הספר, מיצירותיו החשובות של מרקס (יחד עם "מאה שנים של בדידות"), מספר על טרגדיה, מקרה של מוות בכפר קטן. על קיום הטרגדיה ועל אופייה לומד הקורא כבר בכותרת שמהווה ספוילר מובהק, כאשר במהלך הספר לומד הקורא על עומק הטרגדיה ועובר תהליך נפשי של ממש.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם בשנת 1987 בבימויו של פרנצ'סקו רוסי. הספר ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 1988, בתרגום טל ניצן.
רשימת דמויות

סנטיאגו נסאר- דמות ראשית, נהרג יום לאחר חתונתה של אנחלה ויקאריו בידי פדרו ופאבלו ויקאריו. אנשי העיירה יודעים על הרצח שקרב להגיע אך אף אחד מהם לא מזהיר את סנטיאגו.
אנחלה ויקאריו- מתחתנת עם ביארדו סאן רומן ומגורשת מביתו לאחר שביארדו מגלה שהיא איננה בתולה. טוענת שאיבדה את בתוליה לסנטיאגו נסאר.
ביארדו סאן רומאן- מתחתן עם אנחלה. זר מסתורי בעיירה, מגיע ממשפחה עשירה.
התאומים פדרו ופאבלו ויקאריו- רצחו את סנטיאגו נסאר כדי להחזיר את כבוד משפחתם לאחר שאחותם טענה שהיא איבדה את בתוליה לסנטיאגו נסאר. אומנם הם נראים זהים מבחוץ אך אישיותם שונה.
קולטילדה ארמנטה- בעלת החנות שמול זירת הרצח מחוץ לביתו של סנטיאגו נסאר. יודעת על הרצח המתוכנן ומנסה לעכב את העומד להתרחש.
מריה אלחנדרינה סרונטס- זונה אלגנטית, שכבה עם סנטיאגו נסאר ומספר הרומן.
פוריסימה דה כרמן- אמה של אנחלה ויקאריו.
פוניקו ויקאריו- אביה של אנחלה ויקאריו.
פלאסידה לינרו- אמו של סנטיאגו נסאר, מפענחת חלומות ידועה אך אינה מסוגלת לפענח את חלומותיו של סנטיאגו ביום הירצחו.
פרודנסיה קוטס- ארוסתו של פאבלו ויקאריו, טוענת שלא הייתה מתחתנת איתו אם לא היה הורג את האדם שלקח את בתוליה של אחותם ובכך מחזיר את כבוד המשפחה.
איברהים נסאר- אביו של סנטיאגו נסאר, הוריש לו במותו את החווה שהייתה בבעלותו. ממוצא ערבי.
ויקטוריה גוזמן- המשרתת של סנטיאגו נסאר. ניהלה רומן עם אביו של סנטיאגו נסאר בתור נערה. בבוקר הרצח שחטה ארנבת באכזריות וסנטיאגו התחלחל מזה.
דון רוחליו דה לה פלור- בעלה של קלוטילדה ארמנטה. אשתו מזהירה אותו לגבי כוונות הרצח של התאומים ויקאריו והוא בוחר להתעלם. מת מהתקף הלב שקיבל כאשר ראה את ניתוח הגופה של סנטיאגו.
דיבינה פלור- בתה של ויקטוריה גוזמן, מוטרדת מינית על ידי סנטיאגו בנוכחות אמה.
מרגוט- אחותו של הסופר, מאמינה שסנטיאגו יהיה שידוך מוצלח לכל נערה כיוון שהוא צעיר, חטוב ועשיר.
קריסטו בדויה- חבר של הסופר ושל סנטיאגו נסאר, מנסה להזהיר את סנטיאגו נסאר מהרצח הקרב להגיע.
לואיס אנריקה- אחיו של הסופר.
כומר אמאדור- הכומר המקומי, שוכח להזהיר את סנטיאגו נסאר מהתאומים על אף שהוא יודע שהם מתכננים להורגו. ערך את נתיחת הגופה.
הקולונל לזארו אפונטה- הקולונל העצלן בעיירה, לא הצליח למנוע את הרצח של סנטיאגו נסאר כיוון ששיחק דומינו.
פאוסטינו סאנטוס- הקצב המקומי.
גנרל פטוניו סאן רומאן ואלברטה סימונדס- הוריו של ביארדו סאן רומאן.
ימיל שאיום- ממוצא ערבי, מתכנן נקמה על מותו של סנטיאגו נסאר.
פלורה מיגל- האישה שסנטיאגו היה אמור להינשא לה.
נהיר מיגל- אביה של פלורה, הזהיר את סנטיאגו נסאר מפני התאומים.
איקסוס- אלמן זקן בעיירה בעל הבית היפה ביותר, נפטר מצער לאחר שמכר לביארדו סאן רומאן את ביתו שהיה הבית היפה ביותר בעיירה.
מרסדס ברצ'ה- אשתו של המספר.
ניתוח ספרותי > תקציר הספר

הספר "כרוניקה של מוות ידוע מראש" עוסק ברצח המתבצע בעיירה קטנה. הנרצח הוא סנטיאגו נסאר שהואשם בבעילתה של אנחלה ויקאריו והרוצחים הם פדרו ופאבלו ויקאריו, אחיה של אנחלה. הסיפור אינו מסופר בצורה כרונולוגית אלא קופץ מההווה לעבר ומתאר מאורעות שונים לפני ואחרי הרצח. תמצית הסיפור (בצורה כרונולוגית): יום אחד הגיע לעיירה ברנש עשיר בשם ביארדו סן רומאן וביקש להינשא לאנחלה ויקאריו. אנחלה ויקאריו לא אהבה אותו, אך הוריה דחפו אותה להינשא לו, מסיבות כלכליות. אנחלה נישאה לביארדו אך היה עליה להסתיר מפניו עובדה מצערת – אי היותה בתולה. בליל כלולותיהם גילה ביארדו סן רומאן את סודה של אנחלה והחזיר אותה באותו לילה למשפחתה. כאשר אנחלה נשאלה מי היה זה שגזל את בתוליה, הסגירה את סנטיאגו נסאר. אחיה של אנחלה, פדרו ופאבלו, הרגישו מחויבים לנקום בסנטיאגו, אך לא רצו לעשות זאת. על מנת לחלץ את עצמם מהצרה שנקלעו אליה, ניסו לגרום למעצרם על מנת שלא יהיו מחויבים לבצע את הרצח. לכן הם קנו סכיני שחיטה, השחיזו אותם בפומבי והלכו איתם בצורה מופגנת. כמו כן, סיפרו לכל מי שהסכים לשמוע שהם מתכננים לרצוח את סנטיאגו נסאר. וזה למעשה החלק המעניין בספר – רוב העיירה ידעה על תכנון הרצח של האחים ויקאריו, אך כמעט אף אחד לא נקף אצבע על מנת לנסות לעצור אותם, ולכן לא הייתה לאחים ויקאריו ברירה אלא לבצע את הרצח. בודדים לא ידעו על הרצח המתוכנן, ובתוכם סנטיאגו נסאר, שנרצח בסופו של דבר.
ניתוח ספרותי > על המספר בסיפור

הסיפור כתוב מנקודת מבט מרוחקת, וכביכול אובייקטיבית. רגשות המספר לא מתערבים בנובלה, ולרוב גם דעותיו.
מספר הסיפור הוא תושב בעיירה הקטנה שככל הנראה הכיר את כל הנפשות הפועלות בטרגדיה. אין אנו זוכים לדעת מיהו בדיוק המספר, אך אנו יכולים לראות כי הוא היה מכר של סנטיאגו נסאר ומשתתף משני בטרגדיה:
"סנטיאגו נסאר ואני הלכנו עם אחי לואיס אנריקה ועם קריסטו בדויה אל בית-החסדים של מריה אלחנדרינה סרונטס. לשם הגיעו, עם עוד רבים אחרים, גם האחים ויקאריו, והם שתו אתנו ושרו עם סנטיאגו נסאר חמש שעות לפני שהרגו אותו"
לא רק שהמספר עצמו היה שותף באירועים שהתרחשו לפני הרצח, אלא גם משפחתו - אמו ואחותו, היו מעורבות:
"אחותי מרגוט, שהייתה איתו [סנטיאגו נסאר] על הרציף, מצאה אותו במצב רוח מצוין, משתוקק להמשיך בחגיגה, אף על פי שגלולות האספירין לא הקלו עליו כלל. "הוא לא נראה מצונן, וחשב רק על מחיר החתונה," אמרה לי."
במהלך הספר אנחנו למדים לא רק על משפחתו ועל כך שכנראה הכיר את סנטיאגו נסאר ואף היה מיודד איתו, אלא גם שככל הנראה הוא חקר את כל התקרית שנים לאחר המעשה. המספר מספר לעיתים קרובות על אירועים שסיפרו לו אנשים שונים שהיו מעורבים בפרשה וכמו כן גם די ברור שהוא חקר אנשים אלו ואחרים על מנת להגיע לאמת בנוגע לאירועים שהתרחשו. ניתן לראות זאת במקומות רבים בטקסט, למשל:
"את כל השאר סיפרה לי בגילוי-לב גמור, אפילו את אסון ליל הכלולות. [...] האמת היא שדיברה על אסונה בלי כל בושה כדי להסוות את אסונה האחר, האמיתי, שבער בקרבה. איש לא היה חושד, עד שהיא עצמה החליטה לספר לי זאת, שביארדו סן רומאן לא מש מחייה לרגע מאז שהחזיר אותה לביתה."
דמות המספר בספר הוא משתתף לא פעיל אך יודע פרטים רבים מכיוון שחקר והעמיק בנוגע לאירועים שהתרחשו בסיפור ואף חווה את חלקם על בשרו. אין הוא מספר יודע-כל משום שידיעותיו מוגבלות למה שחקר, ראה במו עיניו ושמע מאנשים שונים עמם שוחח.
ישנן רמיזות לכך שהמספר הוא מרקס עצמו, על פי השמות של חברי המשפחה שלו למשל, אם כי זה לא מופיע במפורש.
ישראל חיים טביוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1858 דרויה, בלארוס 
 פטירה:  2 בדצמבר 1920 (בגיל 62 בערך) ריגה, Interwar Latvia 
 שפות היצירה:  עברית 
 
"ספר הזכרונות לסיר משה מונטיפיורי ורעיתו יהודית" נערך על ידי אליעזר הלוי ותורגם על ידי ישראל חיים טביוב, הוצאת תושיה, ורשה 1898. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 9
ישראל חיים טַבְיוֹב (בכתיב יידי: טאַוויאָוו; כ' בכסלו תרי"ח,‏ 1858 – כ"א בכסלו תרפ"א, 2 בדצמבר 1920) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ומחנך בתקופת התחייה, מחברם של ספרי לימוד בשפה העברית.
קורות חיים

טביוב נולד בדְרוּיָה שבמחוז ויטבסק של האימפריה הרוסית בשנת 1858, ובהיותו בן שנתיים עקרה משפחתו לריגה, שבה חי, פעל ונפטר. בבית אביו למד הן תלמוד והן לימודי חול ואחר כך למד כלכלה בפוליטכניקום של ריגה.
לפרנסתו עבד כרואה חשבון של חברה מסחרית מקומית.
כבר בנערותו החל לכתוב לעיתון "הלבנון". בשנת 1889 החל לפרסם פיליטונים בעיתון "המליץ", ואלו זכו לפופולריות רבה. הפיליטון הראשון שפרסם היה "דוגמאות מספר המלים" בגיליון 77 של המליץ לשנת 1889. בשנת 1901 (תרס"א) לקח חלק בפרסום השבועון "הדור" בוורשה, ובין השנים 1905 ל-1908 השתתף בהוצאת יומון בעברית בשם "הזמן", שיצא לאור בווילנה. בין השנים 1908–1910 הוציא לאור עיתון לילדים בשפה העברית בשם "החבר"; תחילה היה זה עיתון יומי לילדים שיצא לאור בווילנה, אך עם הזמן הפך העיתון לשבועון ועבר לצאת בעיר ריגה. בן ציון אייזנשטט הכתיר אותו כ"פדגוג מומחה".
טביוב פרסם ספרים ומאמרים בתחומים שונים. מאמר שהכה הדים בזמנו היה "ספרותינו היפה ועתידותיה", שבו קרא להרחבת הלשון העברית, התאמתה והפיכתה לשפה נמלצת פחות לפני כתיבת ספרות יפה. ספרו המפורסם ביותר הוא אוצר המשלים והפתגמים, שבו ליקט כשלושת אלפים פתגמים בשפות העברית והארמית. כל פתגם ומשל לוּוה בהסבר על מקורו והשתלשלותו לאורך השנים. הוא גם כינס אנתולוגיה על הספרות העברית מאז ימי גלות ספרד ועד ימיו. כמו כן כתב ספרים רבים ללימוד השפה העברית, אשר זכו לפופולריות רבה.
ידוע גם משפטו הנוקב של טביוב בגנות השימוש בשפה היידית בכתיבה ספרותית: "מעולם לא טנפתי [!] את עטי בלשון הז'רגונית", על אף שברבות הימים גם הוא "חטא" בכתיבה בלשון המדוברת.
טביוב גם תרגם לעברית יצירות משפות זרות; בין היתר תרגם מחזות של אוסקר ויילד, ואת יצירתו הידועה "תמונתו של דוריאן גריי". כמו כן תרגם לעברית את חיי שלמה מימון, אוטוביוגרפיה של שלמה מימון.
טביוב נפטר ב-2 בדצמבר 1920 בריגה שבלטביה, בגיל 62.
על שמו, רחוב בשכונת ביצרון בתל אביב.
לקט מכתביו

רשימת הספרים של טביוב בספרייה הלאומית
עדן הילדים: ספר מקרא לילדים ולילדות עם תרגום המלים בארבע לשונות: רוסית, אשכנזית, צרפתית ואנגלית, ורשה: תושיה, תרנ"ז
מבחר הספרות : אנתולוגיה עברית ... מראשית התקופה הערבית-הספרדית עד ימינו אלה ; עם תולדות כל סופר ... ועם הערות ובאורים ... / מאת ישראל חיים טביוב, ורשה, תושיה, 1927
מורה הילדים : להורות לילדים את תורת הלשון העברית לכל חקותיה ; עם תרגום המלים בלשונות רוסיא ואשכנז ומאמרים בלשונות רוסיא ואשכנז לתרגמם עברית / מאת י"ח טביוב, ורשה, תושיה, תרנ"ז - 1896
אגרון לבני הנעורים : מכתבים למופת לילדים ולילדות, לנערים ולנערות, עם מלון המבאר עברית והמתרגם רוסית ואשכנזית את כל המלים והמבטאים החמורים / מאת י"ח טביוב, ורשה, תושיה, תרס"ו
המכין : ראשית למודים בתורת הלשון העברית לילדים מתחילים. הוצאה אמריקנית. עם תרגום המלים בלשונות יהודית-אשכנזית ואנגלית., ברוקלין: דיא פאבלישינג קאמ., תרס"ו
תורת הנקוד : תורת הנקוד של הלשון העברית לכל פרטיה, ורשה, תושיה, 1910
אוצר המשלים והפתגמים : ... השגורים בפי הבריות ... ושמקורם בתנ"ך, בתלמודים ובמדרשים ובספרות ... עם באורים והערות עם מבוא גדול על מהותם והשתלשלותם ... / מאת י"ח טביוב, ברלין, מוריה, תרפ"ב
מארעות תם : (תמונות מחיי בני הנעורים באמריקה) הרפתקאותיו של תום סויר / מארק טוויין; תרגם מאנגלית על ידי י. ח. טביוב, אודסה, תרע"א
לקריאה נוספת

יעקב פיכמן, ישראל חייים טביוב, בספרו "רוחות מנגנות", ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ג.
מנדל בובה, 'י"ח טביוב', העבר (לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) טז (תשכ"ט), 141–163.
דוד מלמד, '"החבר" של י"ח טביוב: סיפורו של עיתון יומי עברי לבני-הנעורים', מעגלי קריאה (כתב-עת לעיון ולהדרכה בספרות ילדים) 20 (תשנ"א), 119–121.
הערות שוליים

1 2  טאוויאוו, ה"ר ישראל חיים, בתוך: בן ציון אייזענשטאדט, דורות האחרונים, ניו יורק תרע"א 1911, עמ' 163, באתר היברובוקס.
↑  צבי קרניאל, הפיליטון העברי, תל אביב: אל"ף, 1981, פרק רביעי.
↑  י"ח טביוב, דוגמאות מספר המלים, המליץ, 4 בינואר 1898.
↑  פורסם בקובץ "פרדס (מאסף ספרותי)", בעריכת י"ח רבניצקי, אודסה תרנ"ב.
↑  ישראל חיים טביוב, לקורות "שירי עם", המליץ, 26 ביוני 1901. וראו גם: הפולמוס על מעמד היידיש בספרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521168005171  PLWABN: 9810687471405606  BnF: cb13769821c (data)  GND: 123896851  ISNI: 0000 0000 5199 9556  LCCN: nr94010016  NTA: 226471713  SELIBR: 246960  VIAF: 77234091   WorldCat (עם VIAF): 77234091
טודרוס גלר

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1889 ויניצה, פלך פודוליה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  23 בפברואר 1949 (בגיל 59) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 תחום יצירה:  ציור 
 
טודרוס גלר (באנגלית: Todros Geller ; 1 ‏  1 ביולי 1889 - 23 בפברואר 1949) היה אמן ומורה יהודי אמריקאי הידוע בעיקר כאמן הדפס ואמן מוביל בקרב קהילת האמנות של שיקגו.
ראשית חייו

גלר נולד בעיר ויניצה, שבפלך פודוליה של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ב-1889. הוא למד אמנות באודסה והמשיך בלימודיו לאחר שעבר למונטריאול ב-1906. הוא התחתן ועבר לשיקגו ב-1918, שם למד בבית הספר לאמנות של שיקגו עד 1923.
קריירה

גלר ייצר ציורים, חיתוכי עץ ותחריטים. עבודתו התמקדה במסורת היהודית, לרוב כללה נושאים מוסריים ופרשנות חברתית, השטעטל, חיי הגטו וההצטלבות של המסורת היהודית עם שיקגו של הווה. הוא ראה באמנות כלי לרפורמה חברתית והוא השקיע חלק גדול מהקריירה שלו בהוראת אמנות. עבודתו הוזמנה עבור ויטראז'ים, איורי ספרים, וספרי יידיש ואנגלית. הוא נחשב כמוביל בתחום בתי הכנסת והאמנות הדתית. הוא עיצב חלונות ויטראז' לבתי כנסת באומהה, פורט וורת', דייטון, סטמפורד ושיקגו הייטס. במהלך הקריירה שלו אייר יותר מ-40 ספרים.
הוראת אמנות

בנוסף להעברת שיעורים בסטודיו שלו, גלר היה ראש תחום האמנות במכון העם היהודי (JPI), מפקח על אמנות במועצה לחינוך יהודי ומנהל האמנות של המכללה היהודית. ולימד בהאל האוס. אמנים בולטים רבים בשיקגו למדו רישום וציור אצל גלר. גלר היה מקור השראה בין היתר לארון בוהרוד ומיטשל סיפורין. גם איראן גורדון היה בין תלמידיו.
ב-1926 יצר גלר את מה שיהפוך ליחסי עבודה ממושכים עם המו"ל ופעיל התרבות בשיקגו ל. שטיין (שם בדוי של יצחק ליב פרדקין, בהתכתבות שלו בשפה האנגלית). שטיין וגלר חלקו אידאולוגיה דומה, שניהם נחשבו לפרוגרסיבים רדיקליים, היו חלק מהשמאל היהודי בשיקגו שפעל לקידום שפת היידיש ושניהם תמכו בברית המועצות על מחויבותה לשפת היידיש ולהתיישבות היהודית בירוב 'אן. העיתונות ביידיש של שטיין, פרסמה לפחות שמונה מונוגרפיות מאוירות על ידי גלר וארבעה אלבומי אמנות שהוקדשו ליצירתו.
אמנות ואקטיביזם

בשנת 1923, ה-Observer של המכון העברי בשיקגו, כלל את גלר כאחד מ"האמנים הידועים הרבים" שיצירותיהם רשומות בקטלוג של תערוכות אמנות.
גלר היה אחד מהחברים המייסדים של "Around the Palette" בשיקגו ב-1926, מועדון שבו אמנים שיתפו את דעותיהם האישיות על אמנות ותפקידה בחברה. המועדון הפך ל-"American Jewish Art Club", ב-1940, ובעקבות כך ל-"American Jewish Artists Club" בתחילת שנות ה-90. חברים מייסדים נוספים כללו את אמיל ארמין, דייוויד בקר, אהרון בוהרוד, פריצי ברוד, סמואל גרינבורג, ויליאם ס. שוורץ, מוריס יוכים ולואיז דאן יוכים.
בשנת 1929 ביקר גלר בארץ ישראל, שם קיבל השראה לצייר נושאים תנ"כיים כמו ציורו ירושלים הישנה שנכלל בקטלוג התערוכה השנתית השלושים ושלושה של המכון לאמנות בשיקגו. הוא גם יצר סדרת חיתוכי עץ בשם שבעה מוטיבים פלסטיניים חתוכים בעץ ב-1930.
ב-1931 סיפק גלר איורים לספרה של רוז ג'י לוריא, "המצעד הגדול: סיפורי יהודים פוסט-תנ"כיים", מבחר סיפורים יהודיים לילדים המכסים את התקופה מחורבן בית ראשון ועד גירוש ספרד. הספר יצא לאור על ידי איגוד הקהילות העבריות האמריקאיות ונועד לטפח "אהבה לגיבורים יהודים, לעם היהודי ולאידיאלים היהודיים." ג'ון דרורי, בסקירה שלו ב-1931 על "קפה רויאל", " מפגש אינטלקטואלי ואמנותי של הרובע היהודי בצד המערב", עבור ספרו "סעודה בשיקגו", כלל את "טודרוס גלר, אמן העץ" כאחד מ"הסלבריטאים היהודים המקומיים באמנויות ובעלי ברית" שסעדו שם.
לדברי שרה אברבאיה סטיין, פרופסור להיסטוריה ויו"ר מוריס אמאדו ללימודים ספרדים באוניברסיטת קליפורניה, רפרודוקציות זולות של אמנותו של גלר היו פופולריות בקרב השמאל היהודי של שיקגו בשנות ה-30, במיוחד תמונה של גבר יהודי לבוש מסורתי עומד מתחת גשרי הרכבות המוגבהות של שיקגו.
הוא היה הבולט מבין 14 הגרפיקאים שהשתתפו ב-A Gift to Biro-Bidjan ב-1937, אלבום של 14 חיתוכי עץ שהופק כפרויקט לגיוס כספים עבור שיקגו ICOR (שראשי התיבות בא מהשם היידיש של האגודה למען התיישבות יהודית בברית המועצות) לתמיכה במחוז האוטונומי היהודי. תרומתו של גלר לתיק הייתה חיתוך עץ המבוסס על ״צימוקים ושקדים״, שיר הערש ביידיש שכתב אברהם גולדפאדן ב-1880 לאופרטה שלו "שולמית".
מאמרי ארץ לארץ (1937).

בשנת 1937, פרסם שטיין כרך של כשישים חיתוכי עץ מאת גלר בשם From Land to Land, שהופק כחלק מפרויקט האמנות הפדרלית (FAP), זרוע האמנות החזותית של ה-New Deal Works Progress Administration (WPA) הפדרלי של תקופת השפל הגדול. תוכנית אחת בארצות הברית.העטיפה הציגה עז על חוף אגם מישיגן עם קו הרקיע של שיקגו ברקע. כמרכיב חשוב של החיים היהודיים במזרח אירופה שהאמינו שיש לעיזים תכונות מיסטיות, עיזים היו סמל דומיננטי באוצר המילים האמנותי של גלר. חיתוכי העץ, שארבעה מהם היו בצבע, המחישו את החיים היהודיים, בנוסף לנושאים אינדיאניים, ספרדיים, מקסיקנים ומערב תיכון אמריקאים.
במאי 1938 נפתח לקהל הרחב מוזיאון השבטים של אוסאז' בפאווסקה, אוקלהומה. זה היה המוזיאון הראשון בבעלות השבטים בארצות הברית והוא נבנה עם תמיכה מתוכנית בחסות WPA לשימור התרבות האינדיאנית. כחלק מהמאמצים של חבר מועצת שבט אוסאז', ג'ון ג'וזף מתיוס, לשמר את תרבות האוסאז', השיג מאת'וס מענק שני מפרויקט האמנות הפדרלי למימון פרויקט אמנות שהוזמן לפתיחת המוזיאון, שכלל דיוקנאות שמן של זקני אוסאז' מצטלמים בתלבושות שונות. גלר, שבילה זמן בדרום מערב בלימוד וציור אינדיאנים, פיקח על פרויקט האמנות וצייר כ-12 מהדיוקנאות. ציוריו של גלר מוצגים במוזיאון.
גלר הפך לנשיא הראשון של מועדון האמנויות היהודיות האמריקאיות בעקבות הקמתו בשיקגו ב-1940.
בשנת 1942 סיפק גלר איורי חיתוך עץ לספרו של מאסטר הריקוד היהודי נתן ויזונסקי עשר ריקודי עם יהודים: מדריך למורים ומנהיגים בהוצאת הליגה האמריקאית-עברית לתיאטרון בשיקגו. הספר, אולי הספר הראשון בשפה האנגלית שמתעד את הריקודים האופייניים ליהודי מזרח אירופה, מכיל הסברים על מטרת הריקודים השונים לרבות מידע פולקלורי, תיאורי ריקוד שלב אחר שלב, הערות מפורטות על התלבושות לשימוש. ותווים בעיבודו של מקס ינובסקי.
מוות ומורשת

גלר נפטר ב-23 בפברואר 1949, בגיל 59. הוא הותיר אחריו את אשתו אולגה גלר, בתו אסתר סילברמן ואחותו. בניין החינוך היהודי בשיקגו ערך עבורו תערוכת זיכרון זמן קצר לאחר מותו.