stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עות'מאן הראשון
כיבושים והרחבת גבולות האימפריה

בתחילת 1288, כבש מידי הביזנטים את העיירה קרקאהיסאר, שם יסד את בירתו הראשונה. עם החלפת המאה וכיבוש העיר אסקישהיר, עות'מאן ארגן מחדש את שלטונו. הוא נתן את קראג'אהיסאר לבנו אורהן הראשון והעביר את הבירה לאסיקשהיר. המצב הרע של הביזנטים יחד עם הנזקים בעקבות הצפת נהר הסקריה העניקו יתרון להתקדמותו של עות'מאן. לאחר מיסוד האימפריה באסיקשהיר, הוא מיקד את כוחותיו להרחבת שטחו בשני כיוונים, צפונה לאורך נהר סקריה לכיוון הים השחור ודרומה לאורך הנהר לכיוון ים מרמרה.
הניצחון מול כוחות ביזנטים בדרכם לכיבוש איזניק ב-1301 גרם למהומה בקרב תושבים מקומיים והללו עזבו את בתיהם ונסו דרומה לעיר איזמיט. החל משנה זו, שמו של עות'מאן הופץ למדינות מוסלמיות רבות ומהגרים מעמים טורקיים וטורקמנים החלו למלא את שטחו. שש שנים מאוחר יותר נפלו מבצרים ביזנטים נוספים. בשנת 1308 עות'מאן הצליח להרחיב את שטחו למטרות שהציב ובכך בודד את הערים הביזנטיות החשובות ביותר שנותרו באזור, בורסה ואיזניק.
בחזית הדרומית שלו, נהדפו כוחות מונגולים על ידי בנו אורהן, ובכך הוכיח את התאמתו לרשת את הממלכה. לאחר מכן המשיך אורהן בכיבוש שטחים ממערב לנהר. תחילה כבשו את איזניק, כאשר מבצרי העיר נכבשו אחד לאחר השני בקצב איטי ובטוח, כך שאט אט העיר הוקפה על ידי כוחות עות'מאנים מכל צדדיה. הכוחות נעו למרכז העיר, שם מוקם המבצר המרכזי בו ישב השליט, וכבשו אותו לאחר שכל העיר כבר הייתה בשליטתם, העות'מאנים פעלו באותו צורה גם בכיבוש בורסה.
לאחר שאיזניק נכבשה פנו העות'מאנים לכיבוש בורסה. העיר הצליחה להחזיק מעמד כל עוד הייתה לה גישה לים, שאפשרה ייבוא אספקה מהבירה הביזנטית קונסטנטינופול. בשנת 1321 כבש עות'מאן את נמל מונדיאה ונותק הקשר האחרון של בורסה עם הביזנטים. בשלב זה עזב עות'מאן את המערכה ויצא למלחמות גרילה ארוכות טווח, תוך שהוא השאיר את הפיקוד בידי בנו אורהן ומפקדים נוספים. לאחר חמש שנים, בשנת 1326, העיר בורסה נכנעה מרצון, ללא מלחמה. הם הכריזו על העיר כבירה של הממלכה ושם קבורים מנהגי השושלת עד מהמט השני שכובש את קונסטנטינופול ומכריז עליה כבירה.
כיבוש בורסה היווה נקודת מפנה חשובה עבור העות'מאנים. השלטון הפך מנסיכות נוודית למדינה בעלת בירה, גבולות, ריכוזיות ניהולית גבוהה ואף הכנסת שמו של עות'מאן ולאחר מכן של אורהן לתפילות יום שישי במסגד.
אידאולוגיה של עות'מאן

בניגוד לקבוצות הנוודיות הטורקמניות באזור, עות'מאן פעל בצורה מאורגנת ומסודרת בתור לחימה ראזית, לחימה דתית. נתיניו פעלו בהרגשת שליחות אללא כחלקת ממלחמת הקודש באזורי דאר אל חרב. האגדות העות'מאניות מספרות שההחלטה של עות'מאן להפוך ללוחם ראזי הייתה בהשפעת שיח' אדבאלי (אנ') שקשר חרב למותנו של עות'מאן חרב עות'מאן כאמירה שעליו להילחם את מלחמתו של אללא.
על פי המסורת העות'מאנית, עות'מאן הראשון הוא בן לשושלת גרמיאנית (גרמיאנואולו) ועל כן היה עליו לנהוג על פי חוקי הלחימה של הגרמאנים ועמוד בראש כוח הלוחמים, בחזית המערכה. נהוג לייחס את עיקרון זה לסיבת ההצלחה של הכיבושים העות'מאנים ושל האימפריה העות'מאנית ככלל.
מבחינה דתית עות'מאן נטה לאסלאם סוני, אך הנהיג שלטון סבלני כלפי הזרמים השונים. הנציגים האורתודוקסיים בשלטון העניקו חופש דתי לקבוצות השונות והללו קיבלו אוטונומיה דתית וחופש פעולה בתחום זה. יחד עם הסבלנות שגילה שלטונו של עות'מאן, הוא ציווה על יורשיו להקים מסגדים בערים שכבשו, גם לאחר מותו.
חלומו של עות'מאן

אחד המיתוסים היסודיים של האימפריה העות'מאנית מספר על חלומו של עות'מאן.
האגדה מספרת שעות'מאן ישן לילה אחד בביתו של אדם קדוש, שיח' אדבאלי. בחלום ראה ירח שעולה מחזהו של אדבאלי וירד לחזה שלו, של עות'מאן. לאחר מכן צמח עץ מטבורו שצלו הקיף את כל העולם. תחת הצל היו הרים ונהרות שזרמו בתחתית ההרים הללו. אנשים שתו מהמים, השתמשו בהם להשקיה ולשימושים אחרים. כאשר התעורר, סיפר עות'מאן לאדבאלי את החלום והוא השיב לו בברכת מזל טוב. השיח' הסביר לו שהאל נתן לו את הכוח לשלוט ושבתו תהיה לו לאישה.
אמנם האגדה הופצה רק במאה ה-15, היא הפכה לאחד המיתוסים הבסיסיים של האימפריה, תוך הענקת הצדקה דתית להצלחת האימפריה. משמעות נוספת שהחלום מעניק היא הגנאלוגיה הדתית על ידי הקשר עם אדבאלי. על פי המסורת אדבאלי, שהיה חלק מקדושי האסלאם, היה קשור בשושלת רציפה עד לנביא מוחמד. הנישואים של עות'מאן עם בתו קושרת את השושלת העות'מאנית לנביא.
חייו הפרטיים ויורשיו

עות'מאן נישא לביתו של אדבאלי, בלהטון.
אשתו השנייה מלהון בתו של אחד ראשי הקהילות של צאצאי אוגוז הייתה אשתו השנייה שהיכר דרך המלחמות נגד המגול והביזנטים כשכל הקהילות הטורקים התאחדו.
ידוע שהיו לעות'מאן מספר בנים, אבל במקורות היסטוריים מוזכרים רק שניים, אורהן ואלאדין. המיתולוגיות מספרות שאורהן הציע לאלאדין את השלטון בממלכה אך הוא סירב משום שלא רצה בכך. אמנם זוהי מיתולוגיה, אך החוקרים מסכימים שאורהן ירש את אביו בלי מאבק ואף יש עדויות לכך שבניו לקחו חלק בתפקידי שלטון בממשל של אורהן.
נוסף לשני בנים אלו ידוע גם על הבן ח'מיד והבן ארטואורול ועל ביתו פאטמה.
לקריאה נוספת

Bagley, F. R. C., The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774 E. J. Brill, Netherlands, 1969
Cook, M. A., V. J. Parry, A History Of The Ottoman Empire, Cambridge University press, London, 1976
Finkel, Caroline, Osman's dream: The Story Of The Ottoman Empire 1300- 1923, Hachette, UK. 2012
Imbar, Colin, The Ottoman Empire 1300-1650: The structure of power, Palgrave Macmillan, USA, 2009
Shaw, Stanford, History of The Ottman Empire and Modern Turkey, volume 1, from: Empire of Gazis: The Rise and Decline of the Ottoman Empire, Cambridge university press, New York 1976
הערות שוליים

↑  V. J. Parry, A History Of The Ottoman Empire, edited by Cook, Cambridge University press, London, 1976, 10-11 pg.
↑  Stanford Shaw, History of The Ottman Empire and Modern Turkey, volume 1, from: Empire of Gazis: The Rise and Decline of the Ottoman Empire, Cambridge university press, New York 1976. Pg. 12-13
↑  H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774, from: The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, edited by F. R. C. Bagley, E. J. Brill, Netherlands, 1969, pg.2H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774, from: The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, edited by F. R. C. Bagley, E. J. Brill, Netherlands, 1969, pg.2
↑  V. J. Parry, A History Of The Ottoman Empire, edited by Cook, Cambridge University press, London, 1976, pg. 12-13
1 2  H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774, from: The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, edited by F. R. C. Bagley, E. J. Brill, Netherlands, 1969, pg.3
↑  Stanford Shaw, History of The Ottman Empire and Modern Turkey, volume 1, from: Empire of Gazis: The Rise and Decline of the Ottoman Empire, Cambridge university press, New York 1976. Pg. 13-14
↑  V. J. Parry, A History Of The Ottoman Empire, edited by Cook, Cambridge University press, London, 1976, pg.11-12
1 2  Stanford Shaw, History of The Ottman Empire and Modern Turkey, volume 1, from: Empire of Gazis: The Rise and Decline of the Ottoman Empire, Cambridge university press, New York 1976. Pg.14
↑  H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774, from: The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, edited by F. R. C. Bagley, E. J. Brill, Netherlands, 1969, pg.4
↑  V. J. Parry, A History Of The Ottoman Empire, edited by Cook, Cambridge University press, London, 1976, 10-11 pg
1 2 3 4  Caroline Finkel, Osman's dream: The Story Of The Ottoman Empire 1300- 1923, Hachette, UK. 2012.
↑  H. j. Kissling, The Ottoman Empire To 1774, from: The Muslim World a Historicak Survey: The Last Great Muslim Empires, part three, edited by F. R. C. Bagley, E. J. Brill, Netherlands, 1969, pg.5
↑  Colin Imbar, The Ottoman Empire 1300-1650: The structure of power, Palgrave Macmillan, USA, 2009, pg. 113
↑  ראביה בלהטון הייתה ביתו של אדיבאליו
הייתה כעקרה  בוויקיפדיה באנגלית
↑  Caroline Finkel, Osman's dream: The Story Of The Ottoman Empire 1300- 1923, Hachette, UK. 2012
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | שליטי האימפריה העות'מאנית  1299–1326 | הבא: אורהן הראשון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282078705171  PLWABN: 9810591562705606  GND: 118747789  ISNI: 0000 0000 5313 4791  LCCN: nr97033810  TDVİA: osman-i  VIAF: 41748429   WorldCat (עם VIAF): 41748429 
תחום השיפוט של עות'מאן הראשון
  השטח העות'מאני בתחילת שלטונו של עות'מאן הראשון (1281)   השטח העות'מאני בסוף שלטונו של עות'מאן הראשון (1324)
עלייה ג'

עלייה ג' הוא השם שניתן לשני תכנונים שונים של עליות בלתי לגאליות גדולות במסגרת מערך ההעפלה, שהוצעו על ידי דוד בן-גוריון והציונות הרוויזיוניסטית ללא קשר ביניהם, ולא יצאו אל הפועל.
עלייה ג' של בן-גוריון

דוד בן-גוריון הסתייג בתחילה ממפעל ההעפלה, מתוך חשש שפעילות זו תסכן את העלייה החוקית ואת המשא ומתן עם הבריטים על הקמת מדינה יהודית. אולם, בסוף 1938 חל מפנה בעמדתו בעקבות  פוגרום ליל הבדולח שהתרחש בגרמניה ורצונה של בריטניה לפייס את הערבים, בהתנגדותה להקמת מדינה יהודית וצמצום העלייה כמעט לגמרי (היתר ל-75 אלף עולים בחמש שנים).
משהבחין בן-גוריון בשינוי הצפוי במדיניותה של בריטניה לאחר פגישה עם שר המושבות בלונדון, דעה שהתחזקה כאשר כבר היה ידוע תוכנו של הספר הלבן השלישי שהתפרסם במאי 1939, הוא הגיע למסקנה שגם היישוב צריך לשנות מדיניות ולכונן את ה"ציונות הלוחמת", כשההעפלה היא כלי חשוב להגשמתה. הוא הציע לפתוח ב"עלייה ג'" או "מרד העלייה" – לא עוד מבצעי העפלה בודדים אלא העלאה של אלפי צעירים בפעולות גדולות, אפילו תוך כדי התנגשות עם הבריטים. לדעתו, פעולה גלויה כזו המלווה בהתנגשות עם הבריטים הייתה יכולה לעכב או אף לבטל את גזירות הספר הלבן.
כאשר אוניית המעפילים אטראטו, שיצאה מקונסטנצה ועליה קרוב ל-500 מעפילים, ובהם בני נוער ובוגרי הכשרות חקלאיות בגרמניה ואוסטריה, נחלצה משרטון ליד חופי טורקיה והתקרבה לחופי ארץ ישראל, קיבלו ב-25 במאי 1939 המלווים שהיו על האוניה מברק שנשלח בהוראת בן-גוריון ובו הוראה להכין 70 צעירים חסונים ולהורידם לסירות שתגענה אל האוניות על מנת לבצע נחיתה בכוח. במקביל קיבלה ההגנה הוראה לרכז כוח גדול שיסייע לצעירים אלו. אולם האונייה נקלעה לסערה ומצאה מחסה במפרץ בקפריסין, שם נתגלתה על ידי סיור בריטי והתוכנית בוטלה.
חבריו להנהגה וכן פעילי ההעפלה באירופה לא נטו לאמץ את תוכניתו, בטענה שיש להעדיף הצלת יהודים בהעפלה חשאית על פני התנגדות גדולה וחמושה כנגד הבריטים וכן בשל הסיכון לחיי העולים. הצעתו נדחתה אך הוחלט לערוך הפגנות מחאה נגד גזירות הספר הלבן. כחלק מהסקת המסקנות בדיונים שנערכו על הצעתו של בן-גוריון הוקם ב-1939 "המוסד לעלייה ב'" על מנת לארגן "העפלה שקטה".
עלייה ג' של הרוויזיוניסטים

התוכנית של הרוויזיוניסטים, שנקראה גם תוכנית הרבבה נרקמה בימי עליית אף על פי, בחודש מרץ 1939. לפי התוכנית תמשיך העלייה הבלתי ליגאלית כסדרה עד חודש ספטמבר אותה שנה, ובאותו הזמן יש לארגן מחנות במדינות אירופה השונות. תעמולה גדולה בחודש יוני תגייס צעירים אל שורות בית"ר, ואלו יקלטו במחנות ויעברו בהם הכשרות שבסופן יתחייבו לשרת שנתיים בפלוגות בית"ר בארץ ישראל. התכנון היה להעלות בבת אחת, ב-1 בספטמבר 10,000 בית"רים, לפי הפירוט הבא: 6,000 מפולין, 2,000 מרומניה, 1,000 מצ'כיה, 500 מליטא ולטביה ו-500 מהונגריה.
יום לאחר הגשת התוכנית פלשו צבאותיו של היטלר לפראג והיא ירדה מן הפרק.
מצב היהודים המדרדר במהירות באירופה והמתיחות האזורית הביאו את זאב ז'בוטינסקי לרקימת תוכנית נוספת. לפיה תתבצע פלישה חמושה רחבת היקף לחופי הארץ של בין 40 ל-50 אלף יהודים ובראשם ז'בוטינסקי. בו בזמן יפעיל האצ"ל את כל כוחותיו ברחבי הארץ נגד הבריטים, התקוממות ארצית כבירה זו תוביל לתפיסת השלטון מידי הבריטים והכרזה על הקמת מדינה עברית.
מעצר מפקדת האצ"ל בפברואר 1939, פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר וגם פטירתו של ז'בוטינסקי ב-1940, מנעו את הגשמת התוכנית. בימי המלחמה החליט האצ"ל על שביתת נשק עם הבריטים כדי לא לחבל במאמציהם נגד הנאצים, וזאת עד חידוש המאבק ב"הכרזת המרד".
לקריאה נוספת

יוסף שכטמן, זאב ז'בוטינסקי, פרשת חייו, הוצאת קרני, תל אביב 1959 (כרך ג', עמ' 263 ואילך)
יצחק אבנרי, מרד העלייה תוכניתו של בן-גוריון לעלייה בלתי-לגאלית. קתדרה 44 (תשמז) 140 - 147
עלייה ישרה

על כיפת השמיים מסומנים בקו אדום מישור המילקה ובקו ירוק קו המשווה השמימי. מנקודת החיתוך ביניהם יוצא קו אורך כחול המסמן את הזווית 0° במערכת, זו היא נקודת שוויון האביב. הקואורדינטות המשווניות של הכוכב המסומן על כיפת השמיים בצד ימין למעלה מסומנות בשטח ירוק כהה עבור העלייה הישרה ובשטח ירוק בהיר עבור הנטייה.
באסטרונומיה, עלייה ישרה (באנגלית: Right Ascension, מסומן בקיצור RA או α, במקור בלטינית: Ascensio Recta) היא אחת משתי הקואורדינטות במערכת הקואורדינטות המשוונית המתארת את הזווית בין ההיטל של מיקומו של גרם שמיים על מישור קו המשווה השמימי ובין נקודת שוויון האביב, בה חוצה השמש את קו המשווה השמימי (הקואורדינטה השנייה היא נטייה). היחידות של העלייה הישרה אינן מעלות או רדיאנים אלא יחידות של זמן המבטאות את הזמן שלוקח לגרם שמיים להגיע לנקודה הגבוהה ביותר בשמיים ביחס לגרם שמיים עם עלייה ישרה 0, והן מבוטאות בשעות, דקות ושניות. על קו המשווה השמימי (נטייה 0°), שעה של עלייה ישרה שוות ערך ל-15 מעלות, דקה ל-15 דקות קשת ושנייה ל-15 שניות קשת. ככל שהמרחק מקו המשווה גדל, האורך זוויתי של כל יחידת עלייה ישרה מתכווץ עד שבקטבים השמיימיים (נטייה ±90°) אין יותר משמעות לעלייה הישרה, שכן לכל ערך שלה מתאימה אותה הנקודה – הקוטב השמיימי.
היסטוריה

השימוש במערכת הקואורדינטות המשוונית החלה רק במאה ה-18 כאשר לפני כן תוארו הכוכבים על פי הפרט שייצגו בקבוצת הכוכבים שאליה השתייכו ובספר אורנומטריה שפורסם בתחילת המאה ה-17 עוד נעשה שימוש במערכת הקואורדינטות האקליפטית. אטלס הכוכבים של ג'ון פלמסטיד "Historia Coelestis Britannica", שפורסם בשנת 1725 כבר השתמש במערכת הקואורדינטות המשוונית, והיחידות של העלייה הישרה ניתנו הן ביחידות זמן והן במעלות כאשר 0°=24h=00h הייתה נקודת שוויון האביב, ומפות הכוכבים נעשו בהיטל מישורי שעיוות לחלוטין את הקבוצות הרחוקות מקו המשווה השמימי. בקטלוג הערפיליות שפרסם ויליאם הרשל בשנת 1786 הוא ציין את המיקום של הערפיליות שבהן צפה, באמצעות הפרש העלייה הישרה והנטייה שלהן ביחס לכוכבים סמוכים שנמצאו באטלס של פלמסטיד. העלייה הישרה ניתנה בדקות ושניות שציינו את הבדל הזמנים בין הגעת הערפילית וכוכב הייחוס לשיא הגובה בשמיים, ובנוסף ציין הרשל אם הערפילית מקדימה את הכוכב (ממערב לו) או עוקבת אחריו (ממזרח לו). בנו, ג'ון הרשל החל מקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833, עבר לציין את העלייה הישרה בצורה המקובלת היום, שעות, דקות ושניות ביחס לנקודת שוויון האביב, וכך נעשה גם בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 וכן בקטלוג הכללי החדש שפרסם ג'ון דרייר בשנת 1888.
קטלוגים אסטרונומים רבים סדרו את גרמי השמיים שבהם לפי העלייה הישרה שלהם, למשל ציוני פלמסטיד של כוכבי כל קבוצה ניתנו לפי העלייה הישרה של כוכבי הקבוצה, ציוני הערפיליות וצבירי הכוכבים בקטלוג הכללי של ג'ון הרשל ובקטלוג הכללי החדש ניתנו לפי העלייה הישרה של הערפיליות, וכך גם סודרו הכוכבים בקטלוג לויטן ובקטלוג גליזה לכוכבים קרובים שפורסמו במאה ה-20.
השפעות נקיפת ציר כדור הארץ

שינוי הכיוון של ציר כדור הארץ משפיע ישירות על העלייה הישרה של גרמי השמיים. כתוצאה מתנועת ציר כדור הארץ משתנה המיקום של נקודת שוויון האביב ואיתו משתנה העלייה הישרה של כל גרמי השמיים. כדי לשמור על דיוק המיקום יש צורך לציין תמיד לאיזו תקופת יחוס מתייחסת העלייה הישרה של גרם השמיים כאשר תקופות הייחוס המקובלות במאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 הן B1900‏ − 31 בדצמבר 1899 שעה 19:28 (שעון גריניץ'), B1950‏ − 31 בדצמבר 1949, 22:09 (שעון גריניץ') או J2000‏ − 1 בינואר 2000, 12:00 (זמן אוניברסלי מתואם). תוצאה נוספת היא חוסר ההתאמה בין קבוצת הכוכבים שבה נמצאת השמש ובין ההגדרות ההיסטוריות של גלגל המזלות, כך כיום בנקודת ההיפוך הקיצית השמש נמצאת מעל לחוג הסרטן, אך היא נמצאת למעשה בתחומי קבוצת תאומים ובנקודת ההיפוך החורפית השמש נמצאת מעל לחוג הגדי, אך היא נמצאת למעשה בתחומי קבוצת קשת. הנקודות היחידות שהעלייה הישרה שלהן לא משתנה הן הקטבים של ציר ההקפה של כדור הארץ את השמש (קוטבי המלקה), כאשר הצפוני נמצא בקבוצת דרקון בעלייה ישרה של 18ʰ 00ᵐ 00ˢ‏ והדרומי נמצא בקבוצת דג זהב בעלייה ישרה של 06ʰ 00ᵐ 00ˢ.
צפייה בגרמי השמיים

עבור צופה ביום שוויון האביב, גרמי השמיים בעלי עלייה ישרה של בין 00h ובין 12h יהיו מעל האופק ברגע שקיעת השמש, בחצות הלילה יהיו מעל האופק גרמי השמיים עם עלייה ישרה בין 06h ובין 18h וברגע זריחת השמש יהיו מעל האופק גרמי השמיים עם עלייה ישרה בין 12h ובין 24h (זהה ל-00h). ביום שוויון הסתיו, גרמי השמיים בעלי עלייה ישרה של בין 12h ובין 24h יהיו מעל האופק ברגע שקיעת השמש, בחצות הלילה יהיו מעל האופק גרמי השמיים עם עלייה ישרה בין 18h ובין 06h וברגע זריחת השמש יהיו מעל האופק גרמי השמיים עם עלייה ישרה בין 00h ובין 12h. העלייה הישרה של השמש גדלה כל יממה בכ-4 דקות ועל פני שנה היא משלימה סיבוב שלם. העלייה הישרה של כוכבי הלכת גם כן משתנה כל יום, אך לא בקצב קבוע שכן היא תלויה בתנועת כדור הארץ וכן בתנועת כוכבי הלכת סביב השמש. כתוצאה מכך העלייה הישרה של כוכבי הלכת יכולה לגדול או לקטון (תנועה אחורית).
הערות שוליים

↑  J. Flamsteed: Atlas Coelestis, London (1729)
↑  W. Herschel: Catalogue of one thousand new nebulæ and clusters of stars, Philosophical Transactions of the Royal Society of London, vol. 76 (1786)
↑  J. F. W. Herschel: Observations of nebulæ and clusters of stars, made at Slough, with a twenty-feet reflector, between the years 1825 and 1833, Philosophical Transactions of the Royal Society of London, vol. 123 (1833)
↑  J. L. E. Dreyer: A New General Catalogue of Nebulæ and Clusters of Stars, being the Catalogue of the late Sir John F. W. Herschel, Bart, revised, corrected, and enlarged, Memoirs of the Royal Astronomical Society, Vol. 49 (1888)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177661-6
עלילות דיקנס

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת דרמה 
 יוצרים:  טוני ג'ורדן שרה פלפס סיימון וינסטון ג'ולי רוטרפורד ג'סטין יאנג קלואי מוס
 בימוי:  הארי ברדביר פיליפה לנגדייל מארק ברוזל אנדי היי
 שחקנים:  פיטר פירת' (Jacob Marley)  מארק סטנלי (Bill Sikes)  נד דנהי (Ebenezer Scrooge)  פולין קולינס (Sarah Gamp)  ריצ'רד דורדן (Gradgrind)  רוברט וילפורט (Bob Cratchit)  Imogen Faires (נל טרנט)  טום וסטון-ג'ונס (Compeyson)  טאפנס מידלטון (Miss Havisham)  סם הואר  ריצ'רד קרודרי  אומיד ג'לילי  ג'ק שאלו  אנטוניה ברנת'  סופי ראנדל  סטיוארט מק'קוארי  אלכסנדרה מואן  סטיבן ריאה  קרוליין קוונטין  ג'ניפר הנסי  אנטון לסר  אלי הדינגטון  כריסטופר פיירבנק  ריצ'רד קנינגהם  ג'ון הפרנן  ריצ'רד רידינגס 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיק:  Red Planet Pictures
 מוזיקה:  דבי וייזמן
 אורך פרק:  30 דקות (פרק אחרון - 50 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  yes Drama
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  26 בדצמבר 2015 – 21 בפברואר 2016
 תקופת שידור בישראל:  13 במרץ 2016 – 5 ביוני 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
עלילות דיקנס (באנגלית: Dickensian) היא סדרת דרמה בריטית ששודרה לראשונה בערוץ BBC One מ-26 בדצמבר 2015 עד 21 בפברואר 2016. טוני ג'ורדן יצר את הסדרה בת 20 הפרקים, והיה שותף לכתיבה. הסדרה נכתבה בהשראת ספרי צ'ארלס דיקנס והיא מאחדת דמויות שונות מיצירותיו בשכונה בעיר לונדון בתקופה הוויקטוריאנית. המפקח באקט חוקר את רצח ג'ייקוב מרלי, שותפו לעסקים של אבנעזר סקרוג'.
בישראל הסדרה משודרת בערוץ yes Drama.
הפקה

הסדרה "עלילות דיקנס" הוזמנה על ידי דני כהן ובן סטיבנסון. המפיקים בפועל הם פולי היל וטוני ג'ורדן, וחברת ההפקה היא "Red Planet Pictures".
באפריל 2016 אישרו ב-BBC שהם מפסיקים את הפקת הסדרה אחרי עונה אחת.
צוות השחקנים

צוות השחקנים כולל את השחקנים הבאים:
| דמות | שחקן | פרקים | ספר |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ייקוב מארלי | פיטר פירת' | 1–2, 18, 20 | מזמור חג המולד |
| ארתור האווישם | ג'וזף קווין | 1—20 | תקוות גדולות |
| הונוריה ברברי | סופי ראנדל | 1—20 | בית קדרות |
| אמיליה האווישם | טאפנס מידלטון | 1—20 | תקוות גדולות |
| פרנסס ברברי | אלכסנדרה מואן | 1—20 | בית קדרות |
| מריוות'ר קומפייסון | טום וסטון-ג'ונס | 1—20 | תקוות גדולות |
| בוב קרצ'יט | רוברט וילפורט | 1—20 | מזמור חג המולד |
| אבנעזר סקרוג' | נד דנהי | 1—20 | מזמור חג המולד |
| ביל סייקס | מארק סטנלי | 1—20 | אוליבר טוויסט |
| פיטר קרצ'יט | ברנוק או'קונור | 1—20 | מזמור חג המולד |
| סבא | קארל ג'ונסון | 1–3 | בית ממכר עתיקות |
| אדוארד ברנבי | אדריאן רולינס | 1—20 | בית קדרות |
| ננסי | בת'ני מיור | 1—20 | אוליבר טוויסט |
| פייגין | אנטון לסר | 1—20 | אוליבר טוויסט |
| קפטן ג'יימס הודון | בן סטאר | 1—20 | בית קדרות |
| מרתה קרצ'יט | פיבי דיינוור | 1—20 | מזמור חג המולד |
| ג'ון בגנט | אוליבר קופרסמית' | 1—20 | בית קדרות |
| נל | אימוג'ן פיירס | 1—20 | בית ממכר עתיקות |
| אמילי קרצ'יט | ג'ניפר הנסי | 1—20 | מזמור חג המולד |
| סילאס וג | כריסטופר פיירבנק | 1—20 | ידידנו המשותף |
| ג'אגרס | ג'ון הפרנן | 1—20 | תקוות גדולות |
| מר באמבל | ריצ'רד רידינגס | 1—20 | אוליבר טוויסט |
| גברת באמבל | קרוליין קוונטין | 1—20 | אוליבר טוויסט |
| טים קרצ'יט | זאק קונוויי | 1—20 | מזמור חג המולד |
| גברת גאמפ | פולין קולינס | 1—20 | מרטין צ'זלוויט |
| ילד | בנג'מין קמפבל | 1—20 |  |
| דייזי | לאורל ג'ורדן | 1—20 | ברנבי רודג' |
| פאני ביגטוויץ' | אלי הדינגטון | 1—20 |  |
| המפקח באקט | סטיבן ריאה | 1—20 | בית קדרות |
| מר ונוס | אומיד ג'לילי | 1—20 | ידידנו המשותף |
| מרי | איימי דאן | 2—20 | רשומות מועדון הפיקוויקים |
| סרג'נט ג'ורג' | אוקוולי רואץ' | 3—20 | בית קדרות |
| סר לסטר דדלוק | ריצ'רד קורדרי | 3—20 | בית קדרות |
| סמל במשטרה | ניל פיינדלייטר | 5–6 |  |
| מתיו פוקט | סם הואר | 4—20 | תקוות גדולות |
| השוטר דאף | ג'ק שאלו | 6—20 | אוליבר טוויסט |
| ארטפול דודג'ר | וילסון ראדג'ו-פוג'לטי | 7—20 | אוליבר טוויסט |
| תומאס גרדגריינד | ריצ'רד דורדן | 10—20 | זמנים קשים |
| סאלי קומפייסון | אנטוניה ברנת' | 12—20 | תקוות גדולות |
| אוליבר טוויסט | לאונרדו דיקנס | 12—20 | אוליבר טוויסט |
| הכומר צ'דבנד | סטיוארט מק'קוארי | 14—20 | בית קדרות |
| הכומר קריספרקל | ריצ'רד קנינגהם | 14—20 | תעלומת אדווין דרוד |
| מייג'ור בגסטוק | מייק בורנסייד | 14—20 | דומבי ובנו |
| לאוטן | פול לנקסטר | 15—20 | מועדון הפיקוויקים |
| המפקח תומפסון | סטיב ספירס | 15 |  |
שידור בינלאומי

הסדרה הוקרנה באוסטרליה בערוץ BBC First ב-7 בפברואר 2016.
בהולנד שודרה הסדרה בערוץ "BBC First" ב-5 בינואר 2016.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ יס דרמה של yes הטלוויזיה בלוויין החל מ-13 במרץ 2016 בפורמט של 13 פרקים בני 50 דקות.
הערות שוליים

↑  "Danny Cohen announces last raft of drama commissions as outgoing Controller of BBC One". BBC. 9 במאי 2013. נבדק ב-4 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  BBC One drama Dickensian cancelled after one series, 21 April 2016
 From the section Entertainment & Arts
↑  BBC axes Dickensian after one series, The Guardian, Thursday 21 April 2016
↑  "Dickensian Press Pack" (PDF). BBC Media Centre. 11 בדצמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
ענת גת

ענת ויינשטיין-ברקוביץ (נולדה ב-28 במרץ 1970), הידועה בשם העט ענת גת, היא סופרת, עיתונאית ותסריטאית ישראלית.
ביוגרפיה

היא בעלת תואר ראשון מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן, למדה לימודי תעודה בעיתונות ותקשורת ב"כותרת", סיימה בהצטיינות את לימודי התואר שני בתקשורת פוליטית בחוג למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כתבה בעיתוני ילדים, נוער, הורות ומשפחה ופרסמה עד עתה 17 ספרים לילדים ולנוער.
בין ספריה לילדים ונוער הטרילוגיה "משלחת נוער", "במבה באמבטיה", "זה רק יתוש", "אפשר גם אחרת" קובץ סיפורים בנושא מניעת אלימות, מספר ספרים בסדרת "חלומות מקומיים". כתבה במשך שנים את המדור "חטאי נעורים" ב"מעריב לנוער". בתחום התסריטאות, פיתחה וכתבה פרקים בסדרה "חלומות נעורים". מחברת הספר "הריון בגדול" - מדריך להורים בהריון מרובה עוברים, כתבה במגזינים שונים כתבות בנושא הורות ומשפחה.
ויינשטיין-ברקוביץ היא אמא לארבעה ילדים, בהם תאומים זהים, תושבת אשקלון. לאחר סיום תפקידה כדוברת עיריית אשקלון, הייתה ענת הדוברת של השר יולי אדלשטיין, וכיום היא מרצה לתקשורת במרכז למחוננים ומצטיינים באשקלון ואשדוד.
פאוסטוס ממילווה

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־50 של המאה ה־4 
 פטירה:  העשור הראשון של המאה ה־5 
 
פאוסטוס ממילווה היה בישוף מכת המניכאיזם, בן המאה הרביעית. הוא זכור בזכות המפגש שלו עם אוגוסטינוס מהיפו, בקרתגו בסביבות שנת 383. הוא היה ממיילוויס (אנ'), נומידיה (היום באלג'יריה). הוא היה מרקע פגאני עני, הפך למורה, מטיף ומתדיין בעל מוניטין רב.
כפי שמתואר ב"וידויים", לאוגוסטינוס נודע לראשונה על פאוסטוס זמן קצר לאחר שהצטרף לאמונה המניכאית. הבישוף נתפס כחבר המלומד ביותר בכת באזור, ורבות מהשאלות הקשות יותר שהציב אוגוסטינוס למוריו נדחו עד להגעתו לקרתגו: ”עבור כל שאר חברי הכת. שפגשתי במקרה, כשהם לא יכלו לענות על השאלות שהעליתי, תמיד הפנו אותי לבואו. הם הבטיחו שבדיון איתו, קשיים אלו ואפילו גדולים יותר, אם יהיו לי, יבהרו בקלות”.
כשפאוסטוס מגיע לבסוף לקרתגו, אוגוסטינוס מתאר אותו כנעים באופיו ודיבור מאוד, אך לא מתאים למשימה של הגנה על התאולוגיה המניכאית; ואכן, אוגוסטינוס אומר שהכישרונות האמיתיים שלו טמונים בהתחמקות ברהיטות משאלות קשות. אוגוסטינוס כותב בזלזול ”שגיליתי מיד שהוא לא יודע כלום על האמנויות מלבד דקדוק, וזה רק בדרך רגילה. עם זאת, הוא קרא כמה מדברי טולי, מעט מאוד ספרים של סנקה, וכמה מהשירים של סנקה. וספרים מעטים של הכת שלו, שנכתבו בלטינית טובה. עם הלמידה הדלה הזאת והתרגול היומיומי שלו בדיבור, הוא רכש מעין רהיטות שהוכיחה את עצמה כמענגת ומפתה יותר מכיוון שהיא הייתה בעלת שנינות מוכנה ותמימה”.
הויככוח העיקרי בין פאוסטוס ואוגוסטינוס היה על ההיסטוריות של כתבי הקודש. פאוסטוס טען שאלו רק סיפורי אגדות.
בשנת 386 הוגלה פאוסטוס עם שאר המניכאים, אך צו זה בוטל בינואר 387 על ידי תאודוסיוס הראשון ובנו ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית. פאוסטוס נפטר כנראה לפני שנת 400, מאחר שחיבורו של אוגוסטינוס מהיפו, קונטרה פאוסטום, מדבר עליו בלשון עבר.