stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל החום בצפון אמריקה (2021)
הטמפרטורות > ארצות הברית

כמה ערים מרכזיות, כולל סיאטל, פורטלנד וספוקיין, חוו טמפרטורות גבוהות העולות בהרבה על 38 מעלות צלזיוס.
הטמפרטורה החמה ביותר במהלך גל החום בארצות הברית נרשמה בפשסטין, וושינגטון, ובמחוז צ'לן, וושינגטון, שם הטמפרטורות זינקו ל-48 מעלות צלזיוס ב-29 ביוני, מעט מעל השיא הקודם שנמדד באזור בעבר.
בין 1894, עת החלו למדוד את הטמפרטורות בסיאטל, וביוני 2021, טמפרטורות של מעל 38 מעלות צלזיוס נמדדו רק שלוש פעמים. בגל החום הזה, בשדה התעופה הבינלאומי בסיאטל-טקומה נמדדו במשך שלושה ימים רצופים טמפרטורות של מעל 38 מעלות צלזיוס.
ב-26 ביוני שברה פורטלנד את שיאי הטמפרטורה הגבוהות שנמדדו אי פעם במדינה, 42 מעלות צלזיוס, שנמדדו ביולי 1965 ובאוגוסט 1981. השיא נשבר שוב למחרת ב-27 ביוני, עם טמפרטורה של 44 מעלות צלזיוס. למחרת, הן הגידו ל-47 מעלות צלזיוס.
נפגעים

גל החום מהווה בעיה בערים הגדולות בצפון מערב. בסיאטל ובפורטלנד יש את האחוז הנמוך ביותר והשלישי-הנמוך ביותר של משקי הבית הממוזגים בין אזורים עירוניים מרכזיים בארצות הברית, בהתאמה. בשנת 2015, סקר מפקד האוכלוסין האמריקני מצא כי רק ל-33% מהבתים בסיאטל יש מיזוג אוויר, אך מספר זה גדל ל-44% בסקר 2019, ככל הנראה בשל מגמת ההתחממות באזור זה. שיעור משקי הבית הממוזגים נמוך עוד יותר בקולומביה הבריטית על אף עלייה ניכרת לאורך השנים.
החום הקיצוני והתנאים היבשים הובילו לקריאות של מדענים, כבאים ופוליטיקאים שונים שלא להשתמש בזיקוקים במהלך חגיגות יום העצמאות במערב ארצות הברית.
נפגעים > קנדה

בקולומביה הבריטית התרחשו 103 מקרי מוות יותר מהרגיל בתקופה של ארבעה ימים הופנו עד ליום 29 ביוני, זה עלה ל-321 למחרת, ול-480 כעבור יומיים. חוקר מקרי המוות הראשי של המחוז ציין גם כי בחמש השנים שקדמו לאירוע היו למחוז שלושה נפגעים בלבד הקשורים לחום. בגלל נפח שיחות חירום חסר תקדים, שירותי החירום הותירו אחריהם גופות של קורבנות כאשר המשטרה והאמבולנסים המשיכו לענות לקריאות אחרות. בין התאריכים 25–28 ביוני, אמבולנסים של שירותי הבריאות ושירותי החירום בבריטיש, הגיבו ל-187 קריאות תשישות חום ו-52 קריאות מכת חום.
לפחות 19 שריפות התלקחו בין התאריכים 27–29 ביוני, אם כי רק אחת מהן גרמה לפינוי תושבים מבתיהם.
נפגעים > ארצות הברית

גל החום גרם נזק לתשתיות ברחבי צפון מערב האוקיינוס השקט. כבישים רבים נמסו.
במחוז קינג, שלושה עשר אנשים מתו מהחום. מרבית מקרי המוות התרחשו בקרב קשישים. היו לפחות שלושה קורבנות טביעה, שניסו לברוח מהחום. יתר על כן, כמעט 1,800 איש פנו לקבלת ייעוץ רפואי, ונזקקו לסיוע רפואי במחלות הקשורות לחום.
בסיאטל מתו כמעט מאה שחפיתיים שהיו על גג בניין. חוקרי מחלקת הדגים וחיות הבר בוושינגטון מאמינים שהציפורים, צעירות מכדי לעוף, ניסו להימלט מהחום שעל הגג. הציפורים ששרדו את הנפילה טופלו בכוויות ברגליים מהאספלט.
ראו גם

הבצורת בצפון אמריקה (2020–2021)
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, גל חום היסטורי בקנדה וארה"ב, עשרות מתים, באתר ynet, 3 ביולי 2021
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑  What is a heat dome? Pacific Northwest swelters in record temperatures., Environment, ‏29 ביוני 2021 (באנגלית)
↑  Pacific Northwest bakes under once-in-a-millennium heat dome, www.cbsnews.com (באנגלית אמריקאית)
1 2  Record Heat Wave Set To Scorch Pacific Northwest To Southern California, NPR.org (באנגלית)
↑  Environment Canada, Weather Summaries - Environment Canada, weather.gc.ca, ‏6 באוגוסט 2013
↑  Heat records shatter in Eastern Washington, including a possible all-time high for the state, The Seattle Times, ‏29 ביוני 2021 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gene Balk / FYI Guy, Seattle is least air-conditioned metro area in the U.S. So how do locals keep cool?, The Seattle Times, ‏23 ביולי 2018 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mass bird death event in Seattle attributed to record heat Monday, king5.com (באנגלית אמריקאית)
דן קואטס

דניאל ריי "דן" קואטס (באנגלית: Daniel Ray "Dan" Coats; נולד ב-16 במאי 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כראש המודיעין הלאומי, כסנאטור מטעם אינדיאנה, שגריר ארצות הברית בגרמניה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

קואטס נולד וגדל בג'קסון שבמישיגן. אביו היה ממוצא גרמני ואנגלי ומשפחתה של אמו היגרה משוודיה. ב-1965 סיים תואר ראשון במדע המדינה מוויטון קולג' שבאילינוי, שירת בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת וייטנאם בשנים 1966–1968. ב-1971 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת אינדיאנה וב-1972 קיבל רישיון עורך דין. עבד בפורט ויין ובמטהו של חבר הקונגרס דן קווייל בשנים 1976–1980.
בנובמבר 1980 נבחר כנציג המחוז החמישי של אינדיאנה לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר עוד ארבע פעמים לתקופות כהונה נוספות, האחרונה בהן בנובמבר 1988, אולם לא החל את תקופת כהונתו החמישית אלא מונה במקום זאת לנציג אינדיאנה בסנאט במקומו של קווייל שנבחר לסגן נשיא ארצות הברית. בבחירות המיוחדות שהתקיימו ב-1990 נבחר להשלים את תקופת הכהונה בסנאט וב-1992 נבחר לכהונה שנייה מלאה אותה השלים בינואר 1999. בתקופת בסנאט היה אחד מיוזמי חקיקת "אל תשאל, אל תספר" בנושא שירות להט"בים בצבא. הוא לא העמיד עצמו לבחירה לכהונה נוספת ועבד כעורך דין פרטי.
ב-2001 מונה לשגריר ארצות הברית בגרמניה, החל בכהונתו שלושה ימים בלבד לפני פיגועי 11 בספטמבר ושירת בתפקיד עד 2005. לאחר כהונתו כשגריר חזר לעסוק כעורך דין פרטי, והמשיך להיות מעורב במישור הציבורי, כולל כהונה משותפת עם ג'ו ליברמן כיושב ראש המרכז לערכים יהודים-נוצרים.
ב-2010 נבחר פעם נוספת לנציג אינדיאנה בסנאט תוך ניצחון של בראד אלסוורת', וירש את אוון ביי, שירש אותו ב-1999. קואטס מחזיק בעמדות ניציות בנוגע למשטרו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ובתגובה לקריאתו לנשיא ברק אובמה למתן תגובה אגרסיבית כלפי הסיפוח הלא-חוקי של חצי-האי קרים ולקידום סנקציות נגד המדינה, נאסרה כניסתו לרוסיה במרץ 2014.
כיהן עד פרישתו בינואר 2017 לאחר שבחר שלא להתמודד לתקופת כהונה נוספת. בתקופת כהונתו נהג לשאת נאום שבועי ובו הציג דוגמאות לבזבוז כספי הציבור על ידי הממשל.
ביוגרפיה > ראש המודיעין הלאומי

לאחר פרישתו בחר בו דונלד טראמפ לראש המודיעין הלאומי כדי להחליף את ג'יימס קלאפר. לאחר כמעט חודשיים של כהונתו של מייקל דמפסי כראש המודיעין הלאומי בפועל, מינויו אושר בסנאט ב-15 במרץ 2017 ברוב של 85–12, כאשר רק 11 דמוקרטים ורפובליקני אחד, ראנד פול, הצביעו נגדו.
ב-28 ביולי 2019 הודיע טראמפ בטוויטר כי ב-15 באוגוסט ימנה את חבר הקונגרס הרפובליקני ג'ון רטקליף את קואטס. פרשנים קשרו בין הפיטורים לפרשת טראמפ-אוקראינה, הואיל ושיחת הטלפון בין טראמפ לנשיא אוקראינה התקיימה שלושה ימים קודם להודעה. בסופו של דבר מינוי רטקליף לא יצא לפועל ואת מקומו של קואטס מילא ג'וזף מגווייר.
קואטס נשוי למרשה ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  Donald Trump names Dan Coats national intelligence director, BBC News (7 January 2017)
↑  President-Elect Donald J. Trump Nominates Former U.S. Senator Dan Coats Director of National Intelligence, אתר צוות המעבר הנשיאותי, 7 בינואר 2016
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | סקוט פרואיט (2017–2018) • אנדרו וילר (2018–2021) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | מיק מולבני (2017–2020) • ראסל ווט (2020–2021) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | דן קואטס (2017–2019) • ג'ון רטקליף (2020–2021) |  |
| ראש ה-CIA | מייק פומפאו (2017–2018) • ג'ינה הספל (2018–2021) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רוברט לייטהייזר (2017–2021) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | ניקי היילי (2017–2019) • קלי קרפט (2019–2021) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | לינדה מקמהן (2017–2019) • ג'וביטה קרנזה (2020–2021) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | ריינס פריבס (2017) • ג'ון קלי (2017–2019) • מארק מדוז (2020–2021) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4231 4930  LCCN: no91007183  NLK: KAC200604215  SNAC: w61z7cft  US Congress: C000542  VIAF: 78340228   WorldCat (עם VIAF): 78340228
ריק פרי

ריק פרי בכותל המערבי, משמאל יובל שטייניץ, יולי 2019
ג'יימס ריצ'רד "ריק" פרי (באנגלית: James Richard "Rick" Perry; נולד ב-4 במרץ 1950) הוא פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כמושל מדינת טקסס מדצמבר 2000 עד ינואר 2015. ניסה פעמיים להתמודד לנשיאות. בשנים 2017–2019 כיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

פרי נולד וגדל בטקסס, דור חמישי למשפחה מקומית, בנם הצעיר של ריי ואמיליה פרי. ב-1972 סיים תואר ראשון במדעי בעלי החיים באוניברסיטת טקסס A&M. לאחר לימודיו התגייס לחיל האוויר האמריקאי והוכשר כטייס תובלה. שירת כטייס לוקהיד C-130 הרקולס באירופה ובמזרח התיכון, השתחרר ב-1977 בדרגת קפטן. הוא חזר לחוות משפחתו וגידל כותנה עם אביו. התחתן בשנת 1982 עם אניטה טיגפן פרי.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של פרי החלה ב-1985, לאחר שנבחר לכהן כנציג בבית הנבחרים של מדינת טקסס, כשהוא רץ מטעם המפלגה הדמוקרטית, הוא שימש חבר בוועדת ההקצבות ובלט בפיקוח על הוצאות המדינה, הוא נבחר לתפקיד פעמיים נוספות ובסך הכל כיהן במשך שש שנים. ב-1989 עבר למפלגה הרפובליקנית. ב-1990 נבחר לנציב החקלאות של טקסס וב-1994 נבחר לתפקיד בשנית. ב-1998 נבחר למשרת המשנה למושל טקסס. לאור נסיעותיו הרבות מחוץ לטקסס, של המושל המכהן, ג'ורג' ווקר בוש, במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות, שימש פרי כמושל בפועל במשך חלק ניכר מהכהונה. לאחר בחירתו של בוש לנשיא, קיבל פרי את המינוי למושל במקומו. מאז נבחר לתפקיד לשלוש כהונות נוספות, ב-2002, 2006 וב-2010, הוא ראשון המושלים בהיסטוריה של טקסס שנבחר לכהונה שלישית ברציפות.
במהלך תקופתו כמושל, נהנתה מדינת טקסס מצמיחה כלכלית מרשימה, בפרט ביחס לשאר מדינות ארצות הברית: במשך עשור, רשמה טקסס גידול בתוצר של כ-95% לעומת ממוצע של כ-66% בשאר המדינה. מאז 2001, גדל מספר המועסקים במגזר הפרטי במדינה, ביותר מסך כל הגידול המצטבר של כל שאר מדינות ארצות הברית יחדיו. אף על פי כן, המדינה מדורגת נמוך במדדים סוציאליים כגון שיעור העוני והשכלה תיכונית. מדיניותו של פרי כמושל כללה התנגדות להעלאת מיסים, ריסון פיסקלי, הקמת קרן השקעות בהיי טק ובעסקים קטנים ובינוניים.
הוא תומך בעצמאות רבה למדינות מול הממשל הפדרלי, בהתאם לגישה המפרשת כך את התיקון העשירי לחוקת ארצות הברית, וכיו"ר מועצת המושלים הרפובליקנים, התעמת בנושא מול הנשיא ברק אובמה. הוא היה מהפוליטיקאים הבכירים הראשונים שהביעו תמיכה בתנועת מסיבת התה, כשהצטרף להפגנות המחאה שלה באפריל 2009.
פרי, נוצרי אוונגליסטי, הוא שמרן בדעותיו, הוא מתנגד להפלות מלאכותיות, בלם במהלך כהונתו כמושל חקיקה מקלה בנושא, חתם על תיקון לחוק המגביל ביצוע הפלה במהלך השליש השלישי של ההיריון, קידם חוקים המחייבים העברת מידע לנשים המעוניינות לעבור הפלה כולל חוק המחייב לבצע בדיקת אולטרה סאונד להיריון, מתוך כוונה שייחשפו לפעימות הלב של העובר ולמראהו, לפני קבלת ההחלטה הסופית. פרי מתנגד לנישואים חד מיניים ותומך בהוצאות להורג, כמושל חתם על המספר הרב ביותר של הוצאות להורג בתולדות טקסס. הוא תומך בזכות האזרחים לנשיאת נשק, ומצויד בו בעצמו בשעה שיוצא לג'וגינג.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > המירוץ לנשיאות ארצות הברית

לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, עלה שמו של פרי כאחד המועמדים מטעם המפלגה הרפובליקנית להתמודד מול הנשיא המכהן אובמה. פרי הכחיש במרץ 2011 כי בכוונתו להתמודד, אך עדיין נותרו ספקולציות בעניין. באוגוסט אותה שנה ארגן כנס גדול תחת הכותרת תפילה למען שלומה של ארצות הברית, בו נכחו עשרות אלפי נוצרים פונדמנטליסטים, ומספר ימים אחר כך הודיע על כוונתו להתמודד לנשיאות. פרי שהוביל בתחילה בסקרי דעת הקהל, התדרדר בעקבות מספר עימותי בחירות לא מוצלחים ובאספת הבחירות של המפלגה הרפובליקנית באיווה זכה ל-10% בלבד מקולות המצביעים, מה שהציב אותו במקום החמישי בלבד.
ב-19 בינואר, ערב הבחירות המקדימות בדרום קרוליינה, הודיע פרי על פרישתו מהמירוץ, והעביר את תמיכתו למועמד ניוט גינגריץ'.
באוגוסט 2014 החליט חבר מושבעים גדול להגיש כתב אישום נגד פרי בהאשמות של ניצול לרעה של סמכות וכפיית מרותו על עובד ציבור. על פי כתב האישום פרי ניסה לכפות את התפטרותה של פרקליטת מחוז טרוויס בטקסס, לאחר שהורשעה בנהיגה בגילופין, באמצעות איום שיממש את זכות הווטו שניתנה לו כמושל על מנת לעצור העברת תשלומים ליחידות המחוז. בפברואר 2016 ביטל בית המשפט את האשמות נגדו וקבע כי לא ניתן להגביל את זכות הווטו.
ביוני 2015 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הוא פרש מהמירוץ בספטמבר אותה שנה.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", בעונתה ה-23 שם היה למודח השני, בעוד הזוכה הייתה לורי הרננדז.
מ-2 במרץ 2017 פרי כיהן כמזכיר האנרגיה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. הסנאט אישר את מינויו לתפקיד ברוב של 62 תומכים מול 37 מתנגדים. ב-4 באוקטובר 2019 דווח בעיתון "הניו יורק טיימס" כי פרי צפוי להתפטר מתפקידו כמזכיר האנרגיה בשלהי 2019, על סמך מידע ממקורות אנונימיים. ב-17 באוקטובר אמר פרי לטראמפ כי יתפטר בסוף השנה, אך בסופו של דבר עזב את התפקיד בראשית דצמבר.
חיים אישיים

פרי נשוי לאניטה, אחות במקצועה, ולבני הזוג שני ילדים.
הערות שוליים

↑  Texas adds 732,800 jobs in 10 years; no other state tops 100,000, ‏The Business Journals, ‏24 במאי 2011
↑  Rick Perry: ‘I’m Proud to Be a Conservative’, באתר וול סטריט ג'ורנל, 14 ביוני 2011
↑  Gov. Perry: Gay marriage is states' rights issue, באתר וול סטריט ג'ורנל, 22 ביולי 2011
↑  Rick Perry’s entry sets up a clarifying contrast, באתר וושינגטון פוסט, 12 באוגוסט 2011
↑  Texas’ Perry charged with coercion for veto threat, באתר וושינגטון פוסט, 15 באוגוסט 2014
↑  Rick Perry, Shrugging Off 2012, Announces He Will Run Again for President, באתר הניו יורק טיימס, 4 ביוני 2015
↑  Rick Perry Suspends Presidential Campaign, באתר טקסס טריביון, 11 בספטמבר 2015
↑  הניו יורק טיימס והגרדיאן, על רקע מעורבותו בפרשת אוקראינה: שר האנרגיה האמריקאי ריק פרי פורש, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2019
↑  פרי מסיים את יומו האחרון כמזכיר האנרגיה, באתר The Hill‏, 1 בדצמבר 2019 (באנגלית)
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1011403862  ISNI: 0000 0001 1944 4419  LCCN: nr2004009616  SNAC: w6md27bp  SUDOC: 157123154  VIAF: 22091258   WorldCat (עם VIAF): 22091258
ג'ינה הספל

ג'ינה שרי הספל (באנגלית: Gina Cheri Haspel, נולדה ב-1 באוקטובר 1956) היא קצינת מודיעין אמריקאית שכיהנה כראשת ה-CIA בין השנים 2018–2021, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
הערות שוליים

↑  TRUMP’S NEW CIA DIRECTOR NOMINEE EMBRACED WATERBOARDING, BUT TORTURE NOT LIKELY TO RETURN AT THE AGENCY, ניוזוויק, 13 במרץ 2018
↑  Why do so many spies support Gina Haspel to head the CIA? That's classified, ‏NBC‏, 8 במאי 2018
1 2 3  THE NEW C.I.A. DEPUTY CHIEF’S BLACK-SITE PAST, ניו יורקר, 3 בפברואר 2017
↑  ריימונד בונר, Correction: Trump’s Pick to Head CIA Did Not Oversee Waterboarding of Abu Zubaydah, פרופבליקה, 15 במרץ 2018
↑  CIA nominee bolsters chance for confirmation, ‏thehill.com,‏ 9 במאי 2018
↑  New Head of C.I.A.’s Clandestine Service Is Picked, as Acting Chief Is Passed Over, הניו יורק טיימס, 7 במאי 2013
↑  CIA's new top clandestine spy outed on Twitter hours after being chosen despite still being undercover, דיילי מייל, 9 במאי 2013
↑  עדותה של הספל בסנאט, 9 במאי 2018
↑  Trump's pick for new CIA chief dogged by secret prisons, רויטרס, 13 במרץ 2018
↑  CIA selects new head of clandestine service, passing over female officer, וושינגטון פוסט, 7 במרץ 2013
↑  CIA VAULTS A WOMAN INTO TOP SPY RANKS, ביזנסוויק, 7 באוגוסט 2014
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | סקוט פרואיט (2017–2018) • אנדרו וילר (2018–2021) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | מיק מולבני (2017–2020) • ראסל ווט (2020–2021) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | דן קואטס (2017–2019) • ג'ון רטקליף (2020–2021) |  |
| ראש ה-CIA | מייק פומפאו (2017–2018) • ג'ינה הספל (2018–2021) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רוברט לייטהייזר (2017–2021) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | ניקי היילי (2017–2019) • קלי קרפט (2019–2021) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | לינדה מקמהן (2017–2019) • ג'וביטה קרנזה (2020–2021) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | ריינס פריבס (2017) • ג'ון קלי (2017–2019) • מארק מדוז (2020–2021) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810543803805606  GND: 1222368250  ISNI: 0000 0004 9933 6718  LCCN: no2018092279  VIAF: 4294153126236124750003   WorldCat (עם VIAF): 4294153126236124750003
אבנעזר הווארד

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1850 הסיטי של לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 במאי 1928 (בגיל 78) ולין גרדן סיטי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Letchworth Cemetery 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (1924)  Knight Bachelor (1927) 
 
סר אבנעזר הווארד (באנגלית: Ebenezer Howard; 29 בינואר 1850 - 1 במאי 1928) היה מתכנן ערים אנגלי, שהגה את רעיון עיר הגנים. בשנת 1898 פרסם את ספרו, "ערי הגנים של המחר".
תולדות חייו

אבנעזר הווארד נולד ברובע הסיטי של לונדון, בנו של בעל חנות. בצעירותו למד בבתי ספר במחוז סאפוק והרטפורדשייר, ועבד בכמה עבודות פקידות. בשנת 1871 בגיל 21 היגר עם שני חבריו לארצות הברית, לנסות את מזלו כחקלאי בנברסקה ולאחר מכן עבר לשיקגו. הוא עבד בתור כתב בבתי המשפט ועיתונים. הוא התוודע והעריץ משוררים ובהם וולט ויטמן וראלף וולדו אמרסון.
בשנת 1876 חזר לאנגליה, שם מצא עבודה ב"חברת הנסרד" (Hansard) לתמלול דיוני הפרלמנט וועדותיו, ובה עבד כל חייו. הווארד נחשף בעבודתו בפרלמנט לדיונים וויכוחים בנושאי רפורמות חברתיות, מה שתרם לגיבוש רעיונותיו התכנוניים מאוחר יותר. בשנת 1879 הוא נשא לאישה את אליזה אן ביל (Eliza Ann Bills;‏ 1853–1904).
שנות השמונים של המאה ה-19 בלונדון היו שנים סוערות במתח חברתי וכלכלי, על רקע פריחתה של האימפריה הבריטית והתקופה הוויקטוריאנית. הווארד נחשף לאלטרנטיבות חברתיות והתחבר עם מהפכנים, סוציאליסטים ואנרכיסטים באותה העת.
לאחר מות אשתו בשנת 1904, הוא נישא שנית ב־1907 לאדית אייני הייוארד (Edith Annie Hayward;‏ 1864–1941) בתקופה זו הושפע מספרים רבים, ביניהם הרומן האוטופי של אדוארד בלאמי "במבט לאחור 1887-2000", והמסה הכלכלית של הנרי ג'ורג' "קידמה ועוני".
הוא סלד מהערים המודרניות המפותחות והסואנות וחשב שאנשים צריכים לגור במקומות שבהם חיי העיר יפגשו עם הטבע ולא יופרדו ממנו.
הווארד היה תומך נלהב של אספרנטו, ואף השתמש בשפה לנאומיו.
נקבר בעיר הגנים לצ'וורט (אנ') שהוקמה על בסיס רעיונותיו.
פרסומים

הפרסום היחיד שכתב בחייו היה ״המחר - הדרך השלווה לרפורמה אמיתית״. הספר שוכתב ותוקן באורח משמעותי ב־1902 כ״ערי הגנים של מחר״. הספר היה מבוסס על רעיונות של רפורמה חברתית ועירונית. תכנון ערים כזה, אמור היה למנוע את המצב החברתי של הערים התעשייתיות באותה העת ובעיותיהן: עוני, צפיפות, שכר נמוך, סמטאות מלוכלכות ללא ניקוז, בתים ללא אוורור או אור שמש, חומרים רעילים, אבק, גזים עשן, מחלות זיהומיות וחוסר אינטראקציה עם הטבע. בספרו הציג הווארד חזון של ערים ללא משכנות עוני, בהם התושבים יהנו מהיתרונות של העיר (כגון מבחר הזדמנות, בידור ושכר טוב) והטבע (כיופי, אוויר צח, שכר דירה נמוך).
עיר גנים היא ניסיון לשילוב יתרונות הכפר עם יתרונות העיר במסגרת המרחב העירוני. תוכנית זו כוללת התייחסות רבה לאלמנטים כלכליים וחברתיים, נוסף לאלמנטים הפיזיים. עיר הגנים בנויה מריכוז מבני מגורים ושכונות שסביבם שטחים פתוחים ירוקים שישמשו גם לחקלאות. העיר מתבססת על בנייה נמוכה וכוללת הפרדה בין שימושי הקרקע השונים. הווארד הניח שהבעלות על הקרקע תהיה של כלל תושבי העיר, אשר יקבלו אותה מהמדינה, ושהם יחכירו קרקעות לתעשיינים (באזורים מובחנים, רחוקים מאזורי המגורים), וכך יממנו את פיתוח העיר. הווארד נתן בספרו גם הצעות ליחסים החברתיים בעיר.
עיר הגנים היא דוגמה לתאוריות האדריכליות המודרניות שהתפתחו במערב משלהי המאה ה-19 ועד לסוף המאה ה-20, כתאוריות מודרניסטיות, פונקציונליסטיות וחברתיות. הוא הדגים את הרעיון באיור מפורסם של ״שלושת המגנטים״, האחד הוא המגנט של ״העיר״, השני המגנט של ״הטבע/כפר״ (Country) והשלישי ״עיר-כפר״, ושאל את השאלה: איזה מהם ימשוך יותר את האנשים לגור שם?
בספר ״ערי הגנים״ הציע אבנעזר האוורד כי יוקם ארגון של ערים כאלה, דבר שישבור את המונופול הקפיטליסטי ויוביל לסוציאליזם שיתופי. הוא הציע את הקמתן של ערי-פרברים חדשות אלה בגודל מצומצם, שתוכננה מראש, ומוקפת בחגורה קבועה של אדמה חקלאית.
ערי הגנים שימשו מודל עבור פרברים רבים. הווארד האמין שעיירות כאלה הן השילוב המושלם בין העיר לטבע. הווארד האמין שאפשר ליצור תרבות יישובית חדשה על ידי חיבור העיר והכפר. העיירות תהיינה עצמאיות במידה רבה, מנוהלות על ידי האזרחים שיהיו להם אינטרסים כלכליים לניהול תקין ויעיל. ומימון אחזקת העיר יהיה על ידי דמי השכירות הקרקעית. הקרקעות שעליהן ייבנו היו אמורות להיות בבעלות קבוצת נאמנים וחכורות לאזרחים. האוורד שסירטט את המודל הרצוי של עיר הגנים, לא ראה בציור המעגלי תוכנית אמיתית אלא רק איור סכמטי, מה שמסביר מדוע הערים שתוכננו לא נוצרו בצורת מעגלים.