stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חזי שלח
ביוגרפיה

שלח נולד בארץ ישראל לאב יליד פולין ולאם ילידת לטביה. למד כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית במסגרת העתודה האקדמית. למרות ייעודו ככלכלן, עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קצינים. שנים אחר כך השתחרר לאחר ששימש כמ"פ בגדוד הנח"ל המוצנח. בשירות המילואים שירת בעוצבת נשר, חטיבת צנחנים במילואים, והתקדם בתפקידי הפיקוד עד לדרגת אלוף-משנה. בין השאר השתתף כסמג"ד בלחימה על מוצבי אום כתף במלחמת ששת הימים כחלק מהכוח של צנחני המילואים שתקף את הארטילריה המצרית במתחם לאחר איגוף אנכי מוסק. במלחמת יום הכיפורים לחם שלח כמפקד גדוד 471, גדוד צנחני מילואים. שלח פיקד על גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה, ובין היתר כבש עם גדודו את העיירה הסורית ח'ן ארנבה. לאחר מכן פיקד שלח על גדודו בכיבוש החרמון הסורי. גם במלחמת לבנון הראשונה שימש זמן קצר כמג"ד במילואים בחטיבת הצנחנים, למרות גילו המבוגר.
ב-1975 התמנה למנכ"ל כלל סחר לאחר מכן היה מנכ"ל אליהו חברה לביטוח ונשר מפעלי מלט ישראליים. בשנות ה-90 היה יו"ר מקורות וטבעול, וכיהן כדירקטור בחברות מנפאואר, יפאורה, המשביר המרכזי, הספרייה החדשה ועוד ויו"ר ועדת השקעות של קופות הגמל של בנק המזרחי. ב-1971 היה גם בהתנדבות רע"ן כלכלה ברצועת עזה, במסגרת המנהל האזרחי.
במקביל לפעולתו כאיש עסקים הקפיד לשמור על קשר עם עולם התרבות והאמנות, בעיקר אמנויות הבמה. הוא כיהן כיו"ר הנהלת התזמורת הפילהרמונית הישראלית, כחבר הנהלת האופרה הישראלית החדשה, התזמורת הקאמרית הישראלית ותיאטרון גשר וכחבר דירקטוריון קרן תל אביב לספרות ולאמנות. היה גם מבקר המוזיקה של עיתון "העיר".
המלצותיו של שלח אומצו על ידי שרת התרבות דאז שולמית אלוני ומשמשות כמסגרת התקציבית לפיה פועל משרד התרבות מול התיאטראות.
כמו כן היה שלח היסטוריון חובב, וחיבר שלושה ספרים בנושאים היסטוריים שונים, ובהם מלחמות נפוליאון ומלחמת קרים.
חיים אישיים

בנו הוא העיתונאי וחבר הכנסת לשעבר, עפר שלח. לאחר מותו, פורסם הספר "המדריך ליוליסס", המפרש את הרומן של ג'יימס ג'ויס, אשר כתבו במשותף.
ספריו

חזי ועפר שלח, "המדריך ליוליסס", הוצאת מחברות לספרות, 2012.
"מלחמת קרים", הוצאת מעריב, 2009.
"נפוליאון 1813 - מלחמת העולם הראשונה", הוצאת כתר, 1996.
"מי מפחד מריכרד ואגנר", הוצאת כתר, 1996.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, נוע כבר, לכל הרוחות!, הוצאת מודן, 2011, פרק רביעי: לאט וחכם עם הצלחה מהירה, חטיבת צנחנים 317 בכיבוש החרמון הסורי 21–22 באוקטובר 1973, עמודים 67–84.
משה גבעתי, המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, תל אביב: הוצאת מערכות והוצאת מודן, תשע"ה-2015.
הערות שוליים

↑  תלם יהב, חזי שלח הלך לעולמו, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 במאי 2010
↑  דן מיכאלי, נייטיב מירושלים במערכות הבריאות והביטחון, משרד הביטחון, 2006, עמוד 60.
↑    גל פרל פינקל, ‏צה"ל מוכרח לשוב ולהשקיע בכוחות המילואים, בעיתון מקור ראשון, 27 באוקטובר 2020.
↑  יוסי בלום הלוי, תחנות כל העולם - החרמון בידנו מתוך ספרו "התקדשות -זיכרונות ממלחמת יום הכיפורים".
↑  עמרי נחמיאס‏, הכנסת ציינה 40 שנה למלחמה: שלח נזכר באביו ובכה, באתר וואלה, 15 באוקטובר 2013.
↑  גל פרל פינקל, ‏180 מעלות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 28 בספטמבר 2018.
↑  משה דיין, אבני דרך; אוטוביוגרפיה, הוצאת עידנים, ירושלים, 1976, עמוד 635.
↑  מבצע "קינוח" - כיבוש מוצבי החרמון (21–22 באוקטובר 1973), מתוך האתר הרשמי של חטיבת גולני.
↑   רן פרידמן וגל פרל, "כעוף החול" – מהמילואים ב־73' למילואים ב־23', באתר צה"ל, 20 באוגוסט 2023
↑  רון שטיין ולילך ויסמן, ‏אחיו של עפר שלח בכיר בחברת מגדל, אביו היה מבכירי כלל, באתר גלובס, 11 במרץ 2013.
↑  מרב יודילוביץ', חזי שלח הלך לעולמו, באתר ynet, 4 במאי 2010
↑  גל פרל, "זה מרהיב, אך זו אינה מלחמה. זה טירוף", הבלוג על הכוונת, ‏ 4 בינואר 2013.
↑  יעל ולצר, ‏בכל בוקר אני צריך למצוא את הסיבה להמשיך לחיות, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310913305171  GND: 107165893X  ISNI: 0000 0000 8337 7313  LCCN: no96037901  VIAF: 121137763   WorldCat (עם VIAF): 121137763
חמולת מח'אמרה

חמולת מַחַ֫'אמְרַה (בערבית: المخامرة, הגייה: אל-מַחַ֫'אמְרַה וגם מַחַ֫'אמְרֶה) היא אחת החמולות בעיר הפלסטינית יטא ואחת מהחמולות הגדולות בדרום הר חברון. הפירוש שניתן לשם מח'אמרה הוא "עושי היין", פעולה האסורה באסלאם על פי פירוש מקובל. אך יש המזהים את השם כנגזר משמו של אחד מאבות המשפחה הקדומים בשם מֻחֵ֫'ימֶר.
ההיסטוריון גרשון בר-כוכבא טוען כי כתובת ממלוכית משנת 1394, מתקופת הסולטן ברקוק, שנחשפה במערת המכפלה בחברון, מעידה על כך כי יהודי חברון עסקו בייצור יין והם החזיקו בתי מלאכה ויקב לייצורו. על פי הכתובת אסר עליהם הסולטן להמשיך בפעילות זו אך פטר אותם מתשלומי מיסי-חסות לשלטון המוסלמי. כידוע, ייצור ושתיית יין אסורים על המוסלמים על פי דתם ומי שעסק בכך בהכרח לא היה מוסלמי.
"אל מח'אמרה" מחזיקה במסורת שלפיה מוצאה משבט יהודי מח'ייבר שגורש על ידי מוחמד מחצי האי ערב. יצחק בן-צבי שחקר בתולדות עם ישראל וארץ ישראל (ומי שלימים היה נשיא מדינת ישראל השני), ביקר במקום וניסה לעמוד בין השאר על שורשי מסורת זו. לדעתו, מוצא שלוש מתוך שש החמולות שמרכיבות את העיר יטא הוא יהודי, והן נקראות על שם אביהן הקדום – "מֻחֵ֫'ימֶר", אשר עלה מן המדבר עם בני שבטו וכבש את הכפר, כנראה במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה. בין השאר נמצא כי החמולה נוהגת בשבוע מסוים בימי החורף, קרוב למועד בו חל חג החנוכה, לצאת אל בית בפאתי הכפר ולהדליק שם נרות. זקני החמולה שמרו על עוד כמה מנהגים יהודיים. הם גם לא אוכלים בשר גמלים, כמנהג היהודים.
הכפר יטא היה הכפר הפלסטיני הראשון ביהודה ושומרון שחובר לתשתיות המים והחשמל בידי הממשל הצבאי של מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. הדבר היה בשל משלחת בראשות זקן השבט מן הכפר שהציגה חנוכייה עתיקה למושל הצבאי הישראלי בהר חברון, כעדות למוצאם היהודי של המח'אמרה. הדבר לא הוביל ליחסים קרובים עם בני החמולה והם נטו לחבור לגורמים עוינים למדינת ישראל.
כמה מבני החמולה התראיינו לכתבה של הערוץ הראשון שנעשתה על צבי מסיני, איש הייטק לשעבר שחוקר את מוצאם היהודי של חלק מהפלסטינים, והודו בכך שהם מודעים למוצאם היהודי, אם כי כיום הם רואים בעצמם מוסלמים לכל דבר בשל הדורות הרבים שמאז שאבותיהם התאסלמו, ולוקחים חלק פעיל ביותר במאבק הפלסטיני בישראל בשל רצונם להראות לשכניהם הערבים כי למרות "עברם היהודי" הם חלק בלתי-נפרד מהצד הפלסטיני בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
שמם של חלק מבני החמולה נקשר לפעילויות טרור והשתייכות לתנזים באיו"ש ולחמאס, ובהיתקלות עם כוחות צה"ל והשב"כ, לדוגמה המחבל הפלסטיני ח'אלד מח'אמרה ששוחרר בעסקת שליט והתחייב לא לחזור לטרור. ב-8 ביוני 2016 ביצעו שניים מבני החמולה, ח'אלד מח'אמרה ומוחמד מח'אמרה, פיגוע ירי במתחם שרונה בתל אביב, שבמהלכו הם רצחו ארבעה בני אדם.
מעטים מתוכם התגיירו ועברו לגור ביישובים רחוקים מכפרם ובמדינת ישראל.
שרידי בית כנסת ביטא

בשנת 1969 הבחין צבי אילן, בדרום מזרח העיר, באבן בצורת קונכייה משובצת במשקוף מבנה ושיער שמקורה בבית כנסת.
בשנת 1986 סקר צוות של קצין מטה לארכאולוגיה את הכפר וגילה חלקי מבנה ציבורי שהוא בית כנסת או כנסייה. צבי אילן המשיך בבדיקה ויחד עם דוד עמית גילה משקוף ועליו חריטת מנורת שבעת הקנים. בשנת 1988 גילה דוד עמית משקוף בעל שתי מנורות רוזטה מעל פתחו של בית ישן. בכך אישש את קיומו של בית כנסת במקום מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
במבנה שרדו קירות אבני גזית, שמקורן בבית כנסת. לא הובחן באפסיס במבנה ולכן אין לשער שמדובר בכנסייה.
בכפר נמצאו עוד שרידים המעידים על קיום יישוב יהודי: חלקי כרכוב ומשקוף, עמוד סורג, עמודים בחתך לב, האופייניים לבתי כנסת.
צבי אילן מעלה את האפשרות כי החמולה בכפר המכונה "מאסלמה" דהיינו המאוסלמים וכן "מחמארה" – האדומים, שלגביהן יש מסורות שייחסו להם מוצא יהודי ומנהגים יהודים, אוסלמו בתקופה הכיבוש הערבי. "אם הדבר נכון, ייתכן שהם צאצאי היהודים שהשתמשו בבית הכנסת".
הערות שוליים

↑  פנחס ענברי על הנרטיב הכנעני של הפלסטינים, נבדק ב-2023-01-11
↑  ראו פה
↑  יצחק בן-צבי, "שאר ישוב", עמ' 407 ואילך.
↑  אתרים בדרום הר חברון מאת דוד עמית, בית ספר שדה כפר עציון
↑  "החמאסניקים שמדליקים נרות חנוכה", 29/12/2005, יוסי מרקוביץ, ShofarNews
↑  כתבתו של ניסים מוסק מ"ערוץ 1" על צבי מסיני וחקר המוצא היהודי של חלק מהפלסטינים.
↑  נחשפה תשתית תנזים צבאית באזור יטא האחראית לשורת פיגועים רצחניים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בנובמבר 2002
↑  "החמאסניקים שמדליקים נרות חנוכה", 29/12/2005, יוסי מרקוביץ, ShofarNews
↑  8/3/2012 17:51 צה"ל: הלוחם שנדקר ביטא הרג מחבל ופצע שניים מאת וואלה! חדשות
↑  חייל צה"ל נדקר במהלך פעילות מבצעית בחברון, אתר צה"ל, 08/03/2012
↑  מטווח אפס, בגב: תיעוד מחריד מהפיגוע הרצחני בת"א, באתר ynet, 8 ביוני 2016
↑  "החמאסניקים שמדליקים נרות חנוכה", 29/12/2005, יוסי מרקוביץ, ShofarNews
↑
צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
↑  על החמולות האלו ראו גם בערך יטא
גרנדה (מדינה)

גְרֵנָדָה (באנגלית: Grenada, בספרדית: Granada) היא מדינת אי בים הקריבי הכוללת את האי גרנדה ואת החלק הדרומי של שרשרת איים קטנטנים הנקראים הגרנדינים (כלומר, "הגרנדות הקטנות"). מלבד סנט קיטס ונוויס, גם היא מדינת איים בים הקריבי, גרנדה היא המדינה העצמאית הקטנה ביותר במחצית המערבית של כדור הארץ. גרנדה ממוקמת בחלקו הדרומי של הים הקריבי, צפונית לטרינידד וטובגו, ודרומית לסנט וינסנט והגרנדינים.
היסטוריה

לפני הגעת האירופאים לאי גרנדה, היה המקום מאוכלס על ידי ילידים משבטי הקאריב. לא ידועים פרטים רבים על ההיסטוריה המוקדמת של האי. בשנת 1498 נחת כריסטופר קולומבוס על חופי האי גרנדה, בעת מסעו השלישי לעולם החדש. השם שניתן לאי על ידי קולומבוס היה "קונספסיון" (בספרדית: Concepción), ואילו השם "גרנדה" היה הכינוי שניתן לאי על ידי מלחים ספרדים, שייתכן שהיו יוצאי העיר גרנדה שבספרד. בהדרגה עד תחילת המאה השמונה עשרה הפך השם "גרנדה" לשמו הרשמי של האי, ואילו השם שניתן על ידי קולומבוס נשכח.
האי גרנדה לא יושב על ידי אירופאים במשך למעלה ממאה שנים לאחר גילויו, ייתכן שבעקבות נוכחותם של שבטי הילידים הקאריבים, שהיו שבטי לוחמים וקניבלים. ניסיונות בריטיים ליישב את האי נכשלו. בשנת 1650 רכשה את האי חברת ספנות צרפתית שנוסדה על ידי החשמן רישלייה, והקימה שם התיישבות ארופאית מחודשת. לאחר קרבות רבים מול הילידים הקאריבים, תוך הבאת תגבורת צבאית מהאי מרטיניק, הביסו הצרפתים את הקאריב. הצרפתים הקימו את העיר פורט רויאל, לימים הבירה סנט ג'ורג'ס.
האי נשאר בשליטה צרפתית עד שנכבש על ידי בריטניה בשנת 1762, במסגרת מלחמת שבע השנים. כמו בשאר האיים הקאריביים עד המאה ה-18 התבססה כלכלת האי על גידול קנה הסוכר, שהוא גידול עתיר ידיים עובדות המבוסס על עבודת הכפיה של עבדים. אולם ב-1782 גילה ג'וזף בנקס, הבוטניקאי המלכותי ושליחו של ג'ורג' השלישי מלך בריטניה באיים, כי תנאי הקרקע והאקלים בגרנדה הם אידיאלים לגידולו של אגוז המוסקט. תבלין זה היה מוצר שהשוק הארופאי והאמריקאי היה צמא לו, וביסס את מעמדה הכלכלי של המושבה.
בשנת 1834 הוצאה העבדות בגרנדה מחוץ לחוק, במסגרת ביטולה ברחבי האימפריה הבריטית.
היסטוריה > הפלישה האמריקאית לגרנדה

ארצות הברית ובריטניה עקבו בדאגה אחר המתרחש בגרנדה. עם הקלת העוצר הגיעו נציגים דיפלומטיים של שתי המדינות לגרנדה, אך דיווחיהם היו שונים. הנציג הבריטי דיווח כי המצב מתוח, אך אין הצדקה למעורבות צבאית. הדיפלומט האמריקני, לעומתו, גרס כי המצב שנוצר מעמיד בסכנה את ביטחונם של אזרחי ארצות הברית שבגרנדה.
במאמץ למנוע התערבות מצד ארצות הברית ומדינות הקריביים, שיגרו ראשי המשטר הצבאי אזהרה מפני הפרת ריבונות ממשלת האי והחוק הבינלאומי, וחזרו והבטיחו כי חייהם ורכושם של אזרחי ארצות הברית או אזרחים זרים אחרים יזכו להגנה מלאה וכי אלו רשאים לעזוב את המדינה בכל עת ובלי הגבלה.
חששה של ארצות הברית מפני המצב המתוח ומפני קרבה אפשרית בין המשטר בגרנדה לקובה, הובילו לגיבוש תוכניות לפלישה ב-24 באוקטובר.
ב-25 באוקטובר 1983 נחתו בגרנדה כוחות מארצות הברית, מברבדוס, מג'מייקה, ומהחברות בארגון מדינות מזרח הקריביים, והביסו את הכוחות הקובניים והגרנדינים שתחת פיקודו של הדסון אוסטין. בסך הכל לחמו מצד ארצות הברית כ-7,000 חיילים, מצד בעלות בריתה כ-300 חיילים, ומולם התייצבו כ-1,500 חיילים מגרנדה. כ-100 איש נהרגו בפלישה. לאחר השלמת כיבוש האי, ב-28 באוקטובר, התבקש המושל הכללי סיר פול סקון להקים ממשלה זמנית, ובתוך ימים ספורים כבר נסוגו כוחותיה של ארצות הברית מן האי, לבד מקבוצה קטנה של חיילים שנותרה כדי לשמור על החוק והסדר ולהכשיר כוח משטרה מקומי.
על אף מחאות מסוימות זכתה הפלישה שהובילה ארצות הברית לתמיכה בדעת הקהל בגרנדה ובאיים הקריביים. עדות לכך נמצאה כאשר אלפי אנשים יצאו כדי לברך את הכוחות הפולשים. 25 באוקטובר הוא יום חג בגרנדה שנועד להנציח את האירוע, ונקרא "חג ההודיה". עם זאת, בבריטניה (בראשות מרגרט תאצ'ר), טרינידד וטובגו וקנדה נמתחה ביקורת על הפלישה, כמו כן גררה הפעולה גינוי בעצרת האו"ם, כשמתוך תשע המדינות שהתנגדו לגינוי, רק ישראל לא הייתה מהאזור.
פוליטיקה

בהיותה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי ראש המדינה של גרנדה הוא המלך צ'ארלס השלישי. המלך מיוצג על ידי מושל כללי. במצב רגיל סמכויותיה של הרשות המבצעת מצויות בידיו של ראש הממשלה. אף על פי שראש הממשלה ממונה על ידי המושל הכללי, בדרך כלל מדובר במנהיג הסיעה החזקה ביותר בפרלמנט.
המערכת הפוליטית היא דו-מפלגתית, ושתי המפלגות המרכזיות הן "המפלגה הלאומית החדשה" (NNP) השמרנית ומפלגת "הקונגרס הלאומי דמוקרטי" (NDC) הליברלית.
הפרלמנט מתחלק לשני מושבים. בסנאט יש 13 חברים ובבית הנבחרים יש 15 חברים. את חברי הסנאט בוחרת הממשלה והאופוזיציה. לבית הנבחרים נערכות בחירות כל חמש שנים. בבחירות האחרונות, שנערכו ביולי 2008, התחולל מהפך לאחר 13 שנים, ומפלגת הקונגרס הלאומי דמוקרטי ניצחה לאחר שזכתה ב-11 מתוך 15 מושבים בבית הנבחרים, לעומת ארבעה של המפלגה הלאומית החדשה.
חלוקה מנהלית

גרנדה מחולקת מנהלית לשש קהילות (Parishes) ואזור חסות אחד (Dependency)
| מספר | שם מחוז | שם מחוז (אנגלית) | אוכלוסייה | שטח (קמ"ר) | עיר בירה | אוכלוסייה (עיר בירה) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סנט אנדרו | Saint Andrew | 25,500 | 99 | גרנוויל | 2,400 |
| 2 | סנט ג'ון | Saint John | 8,600 | 35 | גואויב | 4,400 |
| 3 | סנט ג'ורג' | Saint George | 40,050 | 65 |  סנט ג'ורג'ס | 33,700 |
| 4 | סנט דייוויד | Saint David | 12,000 | 44 | סנט דייווידס | 1,300 |
| 5 | סנט מרק | Saint Mark | 4,000 | 25 | ויקטוריה | 2,100 |
| 6 | סנט פטריק | Saint Patrick | 11,400 | 42 | סאוטז | 1,300 |
| 7 | קריאסו ופטיט מרטיניק (*) | Carriacou and Petite Martinique | 6,100 | 38 | הילסבורו | 800 |

(*) שטח חסות
כלכלה

קידמה כלכלית הודות לרפורמות נרחבות ולהשקעה במקרו-כלכלה הגבירו את הצמיחה הכלכלית ב-5%-6% בשנים 1998–1999. הגידול בפעילות כלכלית הובילו לבנייה באיים ולגידול במסחר. תחום התיירות צומח והוא מהווה את התעשייה העיקרית באי. הבעיה העיקרית כרגע היא גידול בגירעון ובחובות החיצוניים של המדינה. גרנדה חולקת בנק מרכזי ומטבע (דולר מזרח קריבי) עם עוד שבע מדינות החברות בארגון העמים המזרח קריבי.
גרנדה מכונה "אי התבלינים" בזכות היותה יצרנית מובילה של כמה תבלינים: קינמון, ציפורן, ג'ינג'ר, אגוז מוסקט, פלפל ג'מייקני וקליפות של פרות הדר. 20% מאספקת אגוז המוסקט בעולם מגיעה מגרנדה והיא היצרנית השנייה בגודלה בעולם בתחום אחרי אינדונזיה.
התיירות היא הענף המוביל במדינה. חוף ים רגיל וספורט ימי קיימים בדרום-מערב האי. שדה התעופה נמצא קרוב לרצועת החוף. ענף התיירות האקולוגית צובר תאוצה, רוב בתי האירוח הידידותיים לסביבה נמצאים בקהילות סנט דייוויד וסנט ג'ון. בניית ספינות נופש חדשות תרמה לגידול בענף התיירות. בשנים 2007–2008 הגיעו בעונת התיירות לסנט ג'ורג'ס עד ארבע ספינות נופש ביום.
גאוגרפיה

האי הקרוי גרנדה הוא האי הגדול ביותר במדינה. שאר האיים הקטנים הם: קריקאו (גדול הרבה יותר מהשאר), מרטיניק הקטן, רונדה, קאילה, אי היהלומים, האי הגדול, סלין, ופריגטה. הרוב המכריע של האוכלוסייה מתגורר על האי גרנדה והערים הגדולות נמצאות עליו (סנט ג'ורג'ס, גרנוויל וגויאבה). ההתיישבות הגדולה ביותר על אי אחר היא היללסבורו שבקריקאו.
האיים הם געשיים במקור והקרקע עליהם היא עשירה במיוחד. פנים האי הררי וההר הגדול ביותר הוא סנט קתרין בגובה של 840 מטרים. כמה נהרות זורמים מההרים לים. הנהרות נשפכים אל תוך מפלים יפים מאוד.
האקלים הוא טרופי בעונה הגשומה, חם ולח. בעונה היבשה רוחות הסחר מקררות את הטמפרטורות. רק שלושה הוריקנים פגעו בגרנדה בחמישים השנים האחרונות, אף על פי שהיא ממוקמת מדרום לחגורת ההוריקן. ב-23 בספטמבר 1955  פגע הוריקן ג'נט באי וגרם לנזקים כבדים. ב-7 בספטמבר 2004 פגע הוריקן איוון וגרם לנזק כבד ול-39 הרוגים. הוריקן אמילי שהכה ב-14 ביולי 2005 גרם להרס רב בקריקאו ובצפון גרנדה באזור שכמעט ולא נפגע בהוריקן שנה אחת קודם.
גרנדה מחולקת לשש קהילות. קריקאו ומרטיניק הקטן, נחשבים לשטחי תלות.
דמוגרפיה

נכון לאמצע שנת 2007 מתגוררים במדינה 89,971 תושבים. יש קיטון באוכלוסייה של 0.33%. במדינה קיימת הגירה שלילית משמעותית של 11.9 מתוך כל 1,000 תושבים. היחס בין גברים לנשים הוא 1.07 גברים לכל אישה. תוחלת החיים במדינה היא 64.52 שנים. מדד הפוריות הוא 2.3 ילדים לכל אישה. בגרנדה יש תופעה יוצאת דופן כש-50% מהאוכלוסייה הם בני פחות מ-30.
המקור של רוב תושבי המדינה הוא מאפריקה. הרוב האתני בגרנדה הוא שחורים. הם מהווים 82% מהאוכלוסייה. 12% מהאוכלוסייה הם מולאטים, 3% הם דרום-אסיאתיים (הודים ממזרח הודו) ו-3% הם לבנים. הנצרות היא הדת השלטת במדינה. 53% מהאוכלוסייה הם קתולים, 33% פרוטסטנטים, 13.8 אנגליקנים (זרם בתוך הנצרות הפרוטסטנטית), ו0.2% בודהיסטים. באפריל 2014 מונה על ידי ממשלת גרנדה כרב ראשי אורתודוקסי למדינה את הרב ברוך רוזמרין, המשמש גם כשליח חב"ד.
השפה הרשמית במדינה היא אנגלית. השפה המדוברת היא אנגלית קריאולית של גרנדה, המבוססת על אנגלית עם השפעות מצרפתית ומשפות אפריקניות. בנוסף קיימים דוברי צרפתית קריאולית (פטואה). 98% מהאוכלוסייה יודעים קרוא וכתוב.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
1 2  האי גרנאדה, דבר, 8 בפברואר 1974
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  השם JEWEL, שמשמעו באנגלית תכשיט או אבן-חן, הוא ראשי תיבות New Joint Endeavor for Welfare, Education, and Liberation, היוזמה החדשה לרווחה, חינוך וחירות
↑  הפיכה בגרנדה?, מעריב, 14 במרץ 1979
↑  Operation Urgent Fury
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554913305171  BNE: XX454063  GND: 4021981-1  ISNI: 0000 0004 0458 5464  KulturNav: bea94ff3-2729-420a-becb-73970469c45e  LCCN: n80104478  MusicBrainz: 217e2eb3-0a3a-3b59-9eaa-a7465c1417ff  NARA: 10044769  NDL: 00576594  NKC: ge232509  NLA: 35724234  RERO: 02-A000074365  Trove: 1059166  UKPARL: jxc3eikv  VIAF: 151203505   WorldCat (עם VIAF): 151203505 
עיר הבירה סנט ג'ורג'ס
מוריס בישופ בביקור בגרמניה 1982
צנחנים אמריקאים נוחתים בגרנדה במהלך הפלישה
מפת גרנדה
גרנדה אחרי פגיעתו של הוריקן איוון
חוקת אוזבקיסטן

החוקה של אוזבקיסטן היא המסגרת המשפטית המסדירה את היחסים שבין ממשלת אוזבקיסטן ובין אזרחי אוזבקיסטן.
החוקה הנוכחית אומצה ב-8 בדצמבר 1992 על ידי המועצה העליונה של אוזבקיסטן, והחליפה את החוקה הקודמת משנת 1978.
רשויות השלטון

בדומה לחוקות אחרות, חוקת אוזבקיסטן מגדירה הפרדת רשויות בין שלוש רשויות שלטוניות: הרשות המבצעת (נשיא אוזבקיסטן), הרשות המחוקקת (מוכרת גם בשם Oliy Majlis), והרשות השופטת.
רשויות השלטון > הרשות המבצעת

נשיא אוזבקיסטן נבחר בבחירות ישירות לתקופת כהונה של חמש שנים, ובאפשרותו להיבחן לכהונה נוספת אחת בלבד. נשיא אוזבקיסטן הוא ראש המדינה, ומחזיק במלוא הסמכויות הביצועיות הנובעות מכך. כמפקד העליון של צבא אוזבקיסטן, הנשיא יכול להכריז על מלחמה, או על מצב חירום. הנשיא רשאי להציע מטעמו מועמד לתפקיד ראש ממשלת אוזבקיסטן, בכפוף לאישור הפרלמנט, וכן למנות את שרי הממשלה, ואת שופטי בית המשפט העליון, גם כאן בכפוף לאישור הפרלמנט.
בהתאם לחוקה, לנשיא גם יש את הסמכות לפזר את הפרלמנט, סמכות שמרוקנת בפועל את תפקידו של הפרלמנט לפקח על פעילותו של הנשיא.
במהלך חודש נובמבר 2007, ולקראת הבחירות לנשיאות אוזבקיסטן שהתקיימו בדצמבר 2007, הסעיף בחוקה המגביל את תקופת כהונתו של נשיא אוזבקיסטן לשתי תקופות בלבד הפך לריק מתוכן, בשעה שוועדת הבחירות אישרה את מועמדותו של נשיא אוזבקיסטן המכהן, אסלאם קרימוב, לתקופת כהונה שלישית. בבחירות, שהוגדרו על ידי משקיפים חיצוניים כ״מכורות מראש״, קרימוב נבחר לתקופת כהונה נוספת.
רשויות השלטון > הרשות המחוקקת

הפרלמנט האוזבקי מורכב, בדומה למדינות אחרות, משני בתי מחוקקים - הבית העליון (הסנאט האוזבקי) והבית התחתון (הלשכה המחוקקת).
הלשכה המחוקקת (הבית התחתון) מורכבת מ-150 צירים, אשר נבחרים לתקופה כהונה של 5 שנים. בדומה לבתים תחתונים אחרים, הלשכה המחוקקת מחזיקה בסמכויות חקיקה רחבות ביחס לבית העליון.
הסנאט האוזבקי (הבית העליון) מורכב מ-100 צירים, ביניהם 16 הממונים ישירות על ידי הנשיא.
בניגוד למדינות אחרות, פעילותו של הפרלמנט האוזבקי (על שני בתיו) כפופה למעשה להסכמתו של נשיא אוזבקיסטן, אשר מחזיק בסמכות להורות בדבר פיזורו (בכפוף לאישור בית המשפט העליון). כתוצאה מכך, איזון הסמכויות המסורתי בין הרשות המחוקקת והרשות המבצעת, נוטה במקרה של אוזבקיסטן באופן בולט לטובת הרשות המבצעת.
רשויות השלטון > הרשות השופטת

הרשות השופטת של אוזבקיסטן כוללת את בית המשפט החוקתי של אוזבקיסטן, בית המשפט העליון של אוזבקיסטן, ואת בית המשפט הכלכלי העליון של אוזבקיסטן. בנוסף, קיימים בתי משפט אזוריים, מחוזיים ועירוניים ברחבי המדינה. בהתאם לחוקה, שופטי אוזבקיסטן בכל הערכאות ממונים ישירות על ידי הנשיא, בכפוף לאישור הפרלמנט האוזבקי.
אף שלהלכה הרשות השופטת מהווה ענף עצמאי של הממשלה, בפועל, והודות לסמכותו הרחבה של הנשיא במינוי השופטים, וביכולת הפיקוח על פעילותם, הרשות השופטת (בדומה לרשות המחוקקת) נתונה תחת שליטה אפקטיבית מצד הרשות המבצעת, וזאת במידה רבה כהמשך להתנהלות שהייתה נהוגה בימי העידן הסובייטי.
הערות שוליים

↑
↑  משה ריינפלד, בחירות באוזבקיסטן - אך התוצאה ידועה מראש, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 בדצמבר 2007
| חוקות מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין    • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה    • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
חותמת אוזבקיסטן, 2007
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90

ראש הממשלה יצחק רבין לוחץ ידיים עם עולים חדשים מאוקראינה בטיסה בה הגיעו מאוקראינה לישראל. 27 באפריל 1994
העלייה לישראל מברית המועצות לשעבר, בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה למעשה עוד בסוף שנות ה-80 עם פתיחת שעריה של ברית המועצות בעידן שלטונו הליברלי של מיכאיל גורבצ'וב. קצב העלייה לא היה אחיד, ורוב העולים הגיעו בתחילת שנות ה-90. במהלך העלייה עלו מאות אלפים לישראל, עד שבתחילת שנת 2000 הגיע העולה המיליון (ברית המועצות כבר לא התקיימה אז, אך חלק מהמדינות שהיו כלולות בה נותרו מאוגדות בארגון בשם חבר המדינות העצמאיות).
חוקי הגירה בברית המועצות

יציאה של כל אזרח מברית המועצות הייתה מותנית באישור הק.ג.ב.. רוב בקשות היציאה מברית המועצות נדחו, והמבקשים לרוב נקראו בוגדים ופוטרו מעבודתם.
אלה מאזרחי ברית המועצות שקיבלו אישור להגר נאלצו לוותר על אזרחותם הסובייטית, וכן לשלם כסף עבור כך. נכסי דלא-ניידי, כמו דירות שבהן התגוררו, היו שייכים ברוב המקרים למדינה, ולכן הם נאלצו לוותר על רכוש זה ללא כל תמורה.
אחרי התפרקות ברית המועצות כל החוקים המפלים את המהגרים בוטלו והעולים לארץ יכלו לשמור על רכושם אם רצו בכך. בכל הנוגע לשמירת האזרחות הקודמת, המצב היה מורכב יותר, בהתאם לחוקי האזרחות של המדינות החדשות שקמו על חורבות ברית המועצות לשעבר.