stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמנואל הרומי
קורות חייו

מקור המידע העיקרי על חיי עמנואל הוא ספרו "מחברות עמנואל" עצמו. "המחברות" מכילות קטעים אוטוביוגרפיים רבים, והדברים להלן מבוססים ברובם על הכתוב בהן, אלא אם כן נאמר אחרת. קשה לאשש את מהימנות תיאוריו של עמנואל בשל מחסור במקורות חיצוניים, ובמקרים מסוימים יש מקום לחשוד שתיאור עלילותיו הבדיוניות איננו תואם את קורותיו ההיסטוריות.
עמנואל נולד ברומא במחצית השנייה של המאה ה-13. על עיר מוצאו הוא מעיד בשער הראשון של יצירתו הגדולה, "המחברות": "וּשְׁמִי עִם מוֹלַדְתִּי / אַגִּידָה לִמְּבִינִים // שֵׁם עִירִי הִיא כִתִּים [רומא] / עַמִּי הֵם רוֹמָנִים" (א 590–591). על אביו שלמה ואימו יושׂטה לא ידוע דבר מלבד שמם. נשא אישה רמת יחס, שבשמה הוא אינו נוקב, אך מזכיר שהוריה נקראו רבי שמואל וברוניטה (בכתבי יד מסוימים: ברוריה). חמיו שמואל היה מחשובי קהילת רומא, והוא מקונן על מותו במחברת יג, ומזכירו בין הצדיקים בגן העדן במחברת כח ("התופת והעדן"). נראה שהיו לו יותר משני בנים, שעל אחד מהם חיבר שתי קינות; ייתכן שגם אשתו מתה בעודו בחיים.
בצעירותו למד אצל בנימין (אולי בנימין בן-יואב) וככל הנראה גם אצל ר' זרחיה חן מברצלונה. הוא עצמו מייחס השפעה רבה על השכלתו לבני דודו, יהודה בן משה רומנו ואחיו דניאל (למשל במחברת יב 46–54, כח 739). היה למדן ושקדן מנעוריו, ורכש השכלה רחבה במקצועות שונים. במחברת הראשונה הוא מתהדר, בין היתר, בבקיאותו בחשבון, גאומטריה ("חכמת התִּשְׁבּוֹרֶת"), אסטרונומיה, תורת עיבור השנים; בידיעותיו בספר יצירה, ספר הבהיר וספרי הרמב"ם; ובמחברת זו ואחרות הוא מטעים את ידיעותיו בספרי אריסטו ובחכמת הדקדוק. עמנואל מוצג גם כרופא בשתי מחברות (יא, כג), אולם שתיהן סאטיריות במובהק ואין ללמוד מהן שעסק ברפואה לפרנסתו. היכרותו עם הספרות העברית של תור הזהב של יהודי ספרד ניכרת בדבריו על שירי אבן גבירול והתייחסותו לספר "תחכמוני" של יהודה אלחריזי כמודל עיקרי לכתיבתו (הקדמת המחבר ל"מחברות", שורות 35–39). המחברות מעידות גם על היכרותו עם יצירות נוספות בנות התקופה (חובות הלבבות, מבחר הפנינים, בן המלך והנזיר, ספרי שם טוב אבן פלקירה ועוד).
בין מכריו של עמנואל ניתן למנות את צדקיה מן הענווים, קלונימוס בן קלונימוס, יהודה רומאנו, יהודה ציציליאנו, יוסף הנחתום, בנימין ומנחם בוציקו ו'חכמי רומי' אחרים. ידוע שעמד בקשרים עם בוזונה דה גוביו (Bosone da Gubbio), מבני חוגו של דנטה אליגיירי, ואף החליף עמו סונטים באיטלקית. בניגוד לתפיסה הנפוצה, אין ראיות לכך שהכיר באופן אישי את דנטה.
נראה שבמחצית השנייה של חיי עמנואל חלה תפנית לרעה בקורותיו. על פי המחברות, הוא הפסיד את כל רכושו בעקבות ערבות לחבר (א 44–58). בשל הלוואות שלא היה יכול להחזיר נאלץ לעזוב את רומא ונדד בערי איטליה הצפונית והתיכונה. לא יאוחר משנת 1318 הגיע לפרמו שבמארקה, שם מצא פטרון נדיב (המכונה במחברות "השׂר") שאירחו ועודדו לכנס את יצירותיו השיריות בספר, הוא הספר שנודע לימים כ"מחברות עמנואל". לאחר זמן מה עזב את בית השר מסיבות שאינן ידועות, ונדד עוד עשור ברחבי איטליה. סביב שנת 1328 חזר אל בית השר מפרמו – שנה זו נזכרת פעמיים במחברות (כד 347, כז 153–154), ונראה שבה ערך את יצירתו בבית השר. מסונטות איטלקיות על אודות מותו של עמנואל שהחליפו בוזונה דה גוביו וצ'ינו דה פיסטויה, מסתבר שנפטר לפני שנת 1336, היא שנת מותו של צ'ינו.
כתביו ויצירתו

חיבורו הראשון היה "ספר ביאור צורת האותיות", חיבור שני, "אבן-בוחן", העוסק בפרשנות כתבי הקודש, במשמעויות השונות של הפעלים בבניינים שונים, עם הוספה, השמטה ושיכול אותיות, ובשאלות בלשניות נוספות. חשובים יותר פירושיו לכל (או רוב) ספרי המקרא. בהמשיכו את מסורת הכתיבה של ההוגים הנוצרים והיהודים בני זמנו, פירש עמנואל הרומי את התנ"ך על דרך האלגוריה, ובחן את משמעויותיו הסימבוליות והמיסטיות, תוך שהוא שואף למצוא בהן את השקפותיו הפילוסופיות והדתיות, אך בד בבד מבלי להתעלם כליל מהפשט, היינו משמעותם המילולית של הפסוקים. ערכם העיקרי של פירושיו טמון בעובדה שרוחב אופקיו והיכרותו עם כתיבתם של הוגים גדולים אחרים בני התקופה איפשרו לו להנגיש באמצעות פירושיו את כתביהם לכלל האוכלוסייה היהודית.[דרוש מקור][מפני ש...]
כתביו ויצירתו > מחברות עמנואל

עמנואל הרומי נודע בעיקר בשל ספרו "מחברות עמנואל". חיבור זה דומה בסגנונו למקאמה, צורה ספרותית המשלבת בין פרוזה בחרוזים ושירים, ועמנואל טוען במפורש שעיצב אותה על פי הדגם של ספר תחכמוני ליהודה אלחריזי. ביצירה מתאר עמנואל נושאים מחייו ומחיי בני תקופתו, והוא משקף את החיים בניצני תקופת הרנסאנס. הספר מכיל דברי מוסר ולצדם הלצות, שירים דתיים באופיים ושירי חול, שירי אהבה וחשק ודברי מדע. עמנואל היה כנראה הראשון שהכניס לשירה העברית את הסונטה, שהייתה מקובלת בשירה האיטלקית בזמנו. בגלל אופיו עורר הספר מחלוקת בקהילה היהודית, ורבי יוסף קארו אסר בספרו "שולחן ערוך" לקרוא בו, וכינה את ספריו בין יתר ספרי מליצות ומשלים בעלי שיחות חולין ודברי חשק.
על שמו נקראים רחובות בתל אביב ובחיפה.
ספריו

כתבי עמנואל הרומי בפרויקט בן-יהודה.
ספר משלי עם פירוש עמנואל הרומי, מהדורת צילום 1487. באתר HebrewBooks.
ספר שיר השירים עם פירוש עמנואל הרומי, מהדורת צילום 1908. באתר HebrewBooks.
מיצירותיו של עמנואל הרומי, באתר "דעת".
עמנואל הרומי, מחברות עמנואל (שני כרכים), ערך: דב ירדן, מוסד ביאליק, ירושלים תשי"ז.
לקריאה נוספת

וולף, יוסף, קדושים בתופת: עמנואל הרומי על מתאבדי אשכנז, פעמים, 133–134 (תשע"ג), עמ' 11–25.
זנה, ישעיה, ספרות המוסר והפילוסופיה בשירי עמנואל הרומי, תרביץ, ה (תרצ"ד), עמ' 324–340.
פישלוב, דוד, מ"התופת" של דאנטה אל "התופת" של עמנואל: לבחינת מעמדו של מעשה היצירה הלשונית ב"מחברות", ביקורת ופרשנות 27 (תשנ"א), עמ' 19–42.
קאסוטו, משה דוד, דנטה ועמנואל הרומי, תרגום: מנחם דורמן, מוסד ביאליק, ירושלים תשכ"ו (1965); מהדורה מקורית באיטלקית, פירנצה 1921.
רות, בצלאל, הרקע ההיסטורי של מחברות עמנואל, ספר אסף, ירושלים תשי"ג, עמ' 444–458.
Alfie, Fabian, Immanuel of Rome, alias Manoello Giudeo: The Poetics of Jewish Identity in Fourteenth-Century Italy, Italica, 75 (1998), pp .307–329
Lewis, S.H., Immanuel of Rome, Proceedings of the American Academy for Jewish Research VI, 277-308.
הערות שוליים

↑  שנת לידתו המדויקת אינה ידועה. דב ירדן, בהקדמה למהדורת המחברות, שיער שנולד סביב שנת 1261; ר' ירדן, עמ' יא, יז.
↑  ירדן, עמ' יא-יב. עמנואל מזכיר את אימו ברשימת הצדיקים בגן העדן (מחברת כח, 704) אולם לא את אביו.
↑  בשנת 1321 נרצח חמיו של עמנואל, שמואל. מקינה שחיבר עמנואל על מות שמואל, מסתבר שהוריו שלו עצמו מתו כבר, משמע שמתו לפני שנת 1321. סמוך לתקופה זו מתה כנראה גם אשתו, כפי שעולה מחילופי הסונטות עם בוזונה (הסונט האיטלקי "Duo lumi"; ר' תרגומה אצל קאסוטו [1965], עמ' ט-יא) שבה התייחסות למותו של דנטה אליגיירי (שמת ב-1321). ההשערה שהסונטה מתייחסת למות אשתו של עמנואל היא עמדתו של לואיס (1935), שאותה מקבל גם ירדן, בעוד קסוטו (1921/1965) שיער שמדובר במותה של מאהבת. הדיון לפי ירדן, עמ' יב-יג, טו-יז.
↑  ירדן, עמ' יב.
↑  ירדן סבר שלהשערה שהיה רופא אין כל יסוד. ר' ירדן, עמ' יד.
↑  לשאלת היכרותו עם השירה הערבית, ר' ירדן, עמ' יג.
↑  ירדן,עמ' יד.
↑  קאסוטו, עמ' ט-יא; ירדן, עמ' טז-יז.
↑  לפי עלילת המחברות (ג-ד), עמנואל הסתבך בפרשיית אהבים עם קרובתו של השר, ולאחר התאבדותה נמלט מפני זעם פטרונו. לא סביר שאירועים אלה התרחשו במציאות.
↑  ירדן, עמ' טז-יח.
↑  ירדן, עמ' יח. ר' תרגום הסונטים אצל קאסוטו, עמ' יד-טז.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן ש"ז, סעיף ט"ז.
↑  אם כי ייתכן שהתיר את הקריאה במחברת האחרונה, העשרים ושמונה במספר והנודעת מכולן, שזכתה לשם "מחברת התופת והעדן", המפרטת את גורלם המר של החוטאים והרשעים לאחר המוות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262809705171  PLWABN: 9810650461105606  BNE: XX1315314  BnF: cb13520078s (data)  CiNii: DA08567529  GND: 122697421  ICCU: SBLV141767  ISNI: 0000 0001 1629 7767  LCCN: n83164120  NKC: xx0020434  NTA: 134904389  RERO: 02-A006580283  SUDOC: 080284868  VcBA: 495/39544  VIAF: 42726510   WorldCat (עם VIAF): 42726510 
שלט בשדרות עמנואל הרומי בתל אביב
סצ'ן

סֵצֵ'ני (בהונגרית: Szécsény) היא עיר במחוז נוגראד בהונגריה ומרכז נפת סצ'ני. משנת 1962 שייכת אליה גם פשטנפוסטה ומשנת 1963 גם בנצורפאלווה (דולאני לשעבר).
מיקום

סצ'ני ממוקמת במישור לאורך האִיפּוֹי (נהר האיפוי הוא היובל השמאלי היחיד של הדנובה בהונגריה) ליד נחל דראז'דו (מקורו של נחל דראז'דו הוא בהרי הצֶ'רְהַאט בצפון הונגריה). העיר נמצאת בגובה של 170 מטר מעל פני הים והיא נקודת מוצא למסלולי טיול בהרי הצ'רהאט. סצ'ני ממוקמת בסמוך למסילת הרכבת אסוד - בלשגיארמט - איפויטארנוץ מס' 78 וכביש ראשי 22, כ־19 ק"מ מבלשגיארמט. תחנת הרכבת של סצ'ני ממוקמת צפונית למרכז העיר, עם גישה מהכביש המסתעף מכביש 2205.
היסטוריה

סצ'ני הייתה אחד היישובים העתיקים ביותר בעמק האיפוי מאז התקופה הפרהיסטורית. אנשי תקופת העצם ותקופת האבן התיישבו על הקרקדומב, תושבי תקופת הברונזה ליד דנדה וגם אנשי תקופת הברזל ישבו באזור. שמה של סצ'ני הוזכר לראשונה בתעודות בשנת 1219, בחלקו כנכס של שבט הקאצ'יץ' (אחד השבטים ההונגרים הקדומים) ובחלקו כמקום השייך למבנה הטירה נוגראד.
בשנת 1333, הוויווד טמאש סצ'ני ואחיו פטר היו הבעלים של סצ'ני. בשנת 1334 העניק קארוי הראשון, מלך הונגריה לסצ'ני אותן זכויות כמו לאזרחי העיר בודה. בהתאם לכך קיבל טמאש סצ'ני רשות להקיף את העיר בחומה, מגדלים, צריחים וחגורות מגן. על פי הנתונים והמחקרים הזמינים, כ-500 מטרים מערבית לטירה של ימינו, על חוף הסטרז'ה, הייתה בעבר טירה או מגדל שמירה קטן יותר, שעדיין ניתן לזהות את התעלה המלאכותית שנחפרה עבורה.
בשנת 1705 פרנץ ראקוצי השני קיים פרלמנט באוויר הפתוח באזור זה, שכונה "חוות העגלים". שם הוא נבחר לנסיך השליט והוכרז על האיחוד הטרנסילבני עם מולדת האם (הונגריה עצמה). בשנת 1709, כחצי שעה מהעיר, שבר הרוזן, הגנרל האוסטרי זיגברט הייסטר, מפקד הצבאות הקיסריים, את כוחם של הקורוצים (המורדים ההונגריים נגד ההבסבורגים) ופיזר את מנהיגיהם לצמיתות.
בשנת 1891 התגוררו בה 3518 תושבים הונגרים; והיה מושב משרד הדת המחוזי ובית המשפט המחוזי; היה ליישוב בנק חיסכון, בית ספר לתעשייה, סחר בבקר, סניף דואר וטלגרף ובנק חיסכון בסניף הדואר. בשנת 1910, מתוך 4245 תושבים, 4210 היו הונגרים (לרבות היהודים שלא נחשבו ללאום). מתוכם 3,523 היו קתולים רומיים, 213 לותרנים ו-456 יהודים (מעל 10 אחוזים). כמעט כל יהדות מקומית זו הושמדה בשואה.
כלכלה

ייצור מוצרי בטון, מכונות חשמל ומוצרי מתכת.
תעשיית הרהיטים, תעשיית הביגוד.
ייצור לבנים.
קואופרטיב לאמנות העממית של הפאלוץ
ילידי המקום

שַאמוּ יַאסַאִי (בהונגרית: Jászai Samu, עד 1894 Jajtelesz ( סצ'ני, 5 באוקטובר 1859 - בודפשט, 18 בינואר 1927), היה חבר האספה הלאומית של הונגריה, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, יהודי-הונגרי בעל בית דפוס ועורך עיתון.
הרב בנאט ירחמיאל ברנהרד (1815-1871).
ג'רג' מארר (בהונגרית: Márer György; סצ'ני, 21 במרץ 1898 – ניו יורק, 24 באוגוסט 1983) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, עורך עיתון.
ארמין הגדוש, (בהונגרית: Hegedűs Ármin; סצ'ן, 5 באוקטובר, 1869 - בודפשט, 29 ביוני 1945) היה אדריכל יהודי-הונגרי.
אנדרה פייר (במקור וייס, 1901 – 1971) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא עור.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הפרנציסקנית הרומית-קתולית (בארוק)
הכנסייה האוונגלית
מוזיאון הנוסטלגיה
מוזיאון פרנץ קוביני בטירת פורגאץ'. (למשפחת הרוזן פורגאץ' הייתה טירה בארוקית שנבנתה בעיירה וסביבה פארק יפהפה)
טירת בנצור
טירת סצ'ני היא הצריח הדרום-מזרחי
גן הטירה סצ'ני
מגדל השריפות הנטוי (מתחילת המאה ה-18)
מקום הפרלמנט של סצ'ני (חוות העגלים)
מידע נוסף

האתר של שצ'ני
סצ'ני באתר האינטרנט של utazom.com
אתר האינטרנט של המנזר הפרנציסקני והקהילה של סצ'ני
תצלומי אוויר של סצ'ני
מדריך למפות - סצ'ני
תמונות של חומת העיר
לקריאה נוספת

סצ'ני בפנקס הקהילות הונגריה עמוד 406-407
סאצ'אן', בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 292-293. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
אלכסנדרה לוזה, סצ'ן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 374–375), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Fucskár Ágnes, Fucskár József Attila: Várak Magyarországon. Budapest, Alexandra Kiadó, 2015, 117. oldal. ISBN 978-963-357-649-6
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest IV. kerületi állami halotti akv. 341/1945. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562199705171  LCCN: n85124481  MusicBrainz: ab7f6783-1a7d-4479-bc23-3bb151693e52  NKC: ge899922  VIAF: 140784056   WorldCat (עם VIAF): 140784056 
מגדל השריפות הנטוי
פרנץ הבשי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 ביולי 1898 לוגוז', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 במרץ 1952 (בגיל 53) הונולולו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Handler Ferenc 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת הונגריה 
 תפקיד:  פרופסור 
 
פרנץ הבשי (במקור הנדלר עד שנת 1905, בהונגרית: Hevesi Ferenc; לוגוז', 15 ביולי 1898 – הונולולו, הוואי, 29 במרץ 1952) היה הרב הראשי של פשט. אביו היה הרב צדוק הבשי (1868–1943) וסבו היה הרב אברהם מרדכי (מרק) הנדלר (1837–1911).
ביוגרפיה

פרנץ הבשי הוא בנם של שמעון (צדוק) הבשי ושל יוליאנה (ינקה) ברודי. בין השנים 1912–1921 היה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1921 כתב את עבודת הדוקטורט שלו, בשם: אלמנטים פילוסופיים בתרגומי התנ"ך הערבית של סעדיה גאון. הוא קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1922 באותה שנה נבחר לרב הראשי של הקהילה הניאולוגית של סקשפהרוואר. בשנת 1930 נבחר לרב בית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני, ולאחר מכן בשנת 1943, לאחר מות אביו, כרב הראשי של פשט. בין השנים 1939–1946 לימד בבית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא הסתתר בתקופת השנתיים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, ולאחר שחרורו, בהזמנת הג'וינט (Joint Distribution Committee) סייר באנגליה ובארצות הברית, כדי להשיג תמיכה ועזרה ביהדות הונגריה. הוא לא שב לבודפשט כי חבר בהונגריה הזהיר אותו לא לעשות כן. הוא התיישב בארצות הברית ועד מהרה עבר להוואי, שם קיבל על עצמו את הנהגת הקהילה היהודית של הונולולו. הוצע לו לעבוד באוניברסיטת ג'ורג'טאון במחלקה לפילולוגיה שמית שזה עתה הוקם, אך נפטר מהתקף לב לפני שחזר ליבשת אמריקה. הוא נחשב לנואם ודרשן מצוין. עבודותיו התאולוגיות פורסמו בהונגרית ובעברית.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה מגדולנה רוטנשטיין, בתם של מוריץ רוטנשטיין ושל שרולטה הרצפלד, אותה נשא לאישה ב-2 בנובמבר 1922 בבודפשט.
עבודותיו

אלמנטים פילוסופיים בתרגומי התנ"ך לערבית של סעדיה גאון ופרשנויותיהם (בודפשט, 1921)
מתוך ספר ההתגלות (בודפשט, 1924)
תרגום ההגדה של פסח (1924)
הפילוסופיה היהודית של העת העתיקה
לקריאה נוספת

Zsidó Kultúrtörténeti emlékek Fejér megyében, Szerk.: Lakat Erika. Székesfehérvár, 2004 - (זיכרונות תרבותיים והיסטוריים יהודיים במחוז פייר, עורכת: אריקה לקאט. סקשפהרוואר, 2004)
"אגב, יהודי הונגריה הם אשכנזים" המרואיינת של לאסלו שויטו היא אווה הבשי ביתו של הרב פרנץ הבשי (Magyar Szemle), גישה מקוונת
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי עמ' 362. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 95255/1905. Forrás: MNL-OL 30795. mikrofilm 996. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1905. év 13. oldal 38. sor
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1910/1922. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262672105171  PLWABN: 9811260769605606  BnF: cb10957971f (data)  ISNI: 0000 0000 7018 4846  NTA: 303394463  VIAF: 306145440   WorldCat (עם VIAF): 306145440
צבי הירש גויטיין

| --- | --- |
 לידה:  1805 ה'תקס"ה הוג'ס, הונגריה 
 פטירה:  24 ביולי 1859 (בגיל 54 בערך) כ"ב בתמוז ה'תרי"ט הוג'ס, הונגריה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 24 ביולי 1859 
 רבותיו:  צבי הירש הלר 
 אב:  ברוך גויטיין 
 
הרב צבי הירש גויטיין (בכתיב שנהג בזמנו: צבי הירש גאיטיין; ה'תקס"ה, 1805 - כ"ב בתמוז ה'תרי"ט, 24 ביולי 1859) היה רב הונגרי, אב בית דין בכפר העדיעס, ומחבר הספר "ידי משה" על רמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו.
ביוגרפיה

נולד ביארמוט, בילדותו למד בעיקר מפי אביו, והתקרב לרב מאיר איזנשטטר. בבחרותו למד בבוניהד בישיבתו של רבי צבי הירש הלר, המכונה "ר' הירש חריף", מחבר "טיב גיטין". אביו כתב עליו למיועד להיות חמיו, רבי אליהו טלר מקומרן: "הנהגת בני שיח' יסודתה על אדני היראה והחכמה, יען שמעת היותו בן שש הוצאתיו מבית הספר לא מש מאוהלי ותמיד שמתי עיני וליבי עליו ולמדתי אני בעצמי איתו סוגיות רבות מש"ס ועל בורים, וגם מסכתות שלימות ובהיותו בן י"ג הרגלתיו בחיבורי הרמב"ם ... והוא מתמיד כי אין חשקו כי אם בתורה... ובעת שנתקבל הרב הגאון העליר לק"ק באנהארד, שלחתיהו ללמוד בישיבתו.... סדר לימודו מיוסד יותר על דרך הפשט מעל דרך החריפות. יש לו סברא ישרה... ועוד לו ידיעה גדולה בתנ"ך ובשאר דברים הצריכים לתופשי תורה... במלאכת הכתיבה אינו אומן, אך יודע לכתוב יהודית ואשכנזית כמוני, וגם מעוטר בפרפראות כגון עברונות ותשבורת".
בשנת ה'תקצ"ז הוסמך לרבנות על ידי החת"ם סופר[דרוש מקור].
בשנת ה'תקצ"ט נתמנה לרבנות בעיר סנטאנדרש בה כיהן עד פטירת אביו, ולאחר מכן עבר למלא את מקום אביו כרב בהעדיעס עד לפטירתו.
ספרו "ידי משה" עוסק ברמזי תרי"ג מצוות על פי סדר הרמב"ם המרומזים בפרשת האזינו. כתבים אחרים שלו ותשובותיו בהלכה נדפסו בספר "זיכרון אבות" (תשל"א) הכולל חידושים מתורתם של רבני משפחת גויטיין.
משפחתו

אביו היה הרב ברוך גויטיין, מחבר "כסף נבחר" ואב בית הדין של העדיעס שבהונגריה. הוא נקרא על שם אב אביו.
ב-ה'תקפ"ג נישא לשרה (זולי) לבית טעללער מקאמארן. חמיו, ר' אליהו טלר, היה נחשב בסביבתו לאיש קדוש ואנשי הקהילה נהגו ללכת להתפלל על קברו.
בנו הרב אליהו מנחם גויטיין מילא את מקומו ברבנות העדיעס
נכדו הרב יוסף שלמה גויטיין אשר נספה בשואה היה אחרון רבני העדיעס לפני מלחמת העולם השנייה
נכדו הקרוי על שמו, הרב צבי הירש גויטיין היה רבה של קופנהגן
נכדו הרב יחזקאל (אדוארד) גויטיין, רבה של בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט
נינו פרופ' שלמה דב גויטיין, היסטוריון של המזרח התיכון, מגדולי ההיסטוריונים של תולדות היהודים בארצות האסלאם וגדול ההיסטוריונים של הגניזה הקהירית
בנו גאבור (גבריאל גדליה) גויטיין (גר') , היה רב הקהילה היהודית בקרלסרוהה
נכדתו רחל שטראוס, הייתה רופאה ופעילה חברתית ישראלית ילידת גרמניה, חברה מייסדת של אקי"ם
ספריו

ידי משה, פאקש, תרס"ה.
לקריאה נוספת

פנחס זליג שוורץ, הרב מו"ה צבי הירש גאיטאן, בתוך: שם הגדולים מארץ הגר, מערכת גדולים אות צ' פריט כא
יצחק יוסף כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, ירושלים תשנ"ז, עמ' 368
הערות שוליים

↑  מהר"ם א"ש מזכיר אותו בפתח תשובתו (שו"ת אמרי אש, אורח חיים, סימן נ'): "ראיתי את אשר כתב הרב המאור הגדול מו"ה הירש גאוטיין נרו...".
↑  רצ"ה היה אז כבן שמונה עשרה
↑  יעקובוביץ, זכור ימות עולם, ח"א, בני ברק תשמ"ז, עמ' קד הערה מג.
↑  שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק, תרע"ב. הערך  קאפענהאגען (דענענמארק): הרב ר' צבי הירש בהרה"ג ר' אלי' מנחם ז"ל גאיטיין, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504557405171  GND: 1081081937  VIAF: 308276135   WorldCat (עם VIAF): 308276135 
כתב סמיכה לדיינות מאת החתם סופר לר' צבי הירש גויטיין
פוני הוצול

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  הרי הקרפטים
 תכונות
 גובה:  137 ס״מ 
 מיון
 משפחה:  סוסיים
 מין:  סוס רמכי
 
פוני הוצול
פוני הוצול לצד אנשים
פוני הוצול (באנגלית: Hucul pony) הוא גזע סוס פוני של סוס הבית שמקורו בהרי הקרפטים. יש לו מבנה גוף כבד ובעל סיבולת וקשיחות רבה.
"פוני הוצול" מתפקד כסוס רכיבה, וכסוס עבודה, ובין השאר מושך עצים במקומות שאינם נגישים, בהרי הקרפטים.
"פוני הוצול" קרוי על שם ההוצולים אשר התגוררו בקרפטים של אוקראינה ורומניה
היסטוריה

קיים דמיון מסוים בין גזע ה"פוני הוצול" לגזע הטרפן שנכחד. מקורו באזור הרי הקרפטים של מזרח אירופה (אוקראינה, פולין, סלובקיה ורומניה).
התיעוד הראשון של פוני הוצול נמצא בשנת 1603. בהתאם לתנאי הגידול הצנועים והקשים של הרי הקרפטים של בוקובינה (Bukovina Carpathians) היו לו תכונות של סוס פרא.
במאה התשע עשרה שימש גזע הפוני הוצול בחיל הפרשים של הצבא האוסטרי הונגרי. מוצאה של השושלת המתועדת העתיקה ביותר של פוני הוצול בתקופה ההיא. בשנת 1915 הועבר העדר מ Lucina ל Waldof שבאוסטריה. בתום המלחמה התפרקה האימפריה האוסטרו הונגרית, והרבעת הפוני הוצול עברה לרומניה, צ'כוסלובקיה ופולין.
בשנת 1922 נשלחו 32 סוסים לצ'כיה כדי לשקם את העדר שהיה בסכנת הכחדה.
מלחמת העולם השנייה גרמה לירידה חדה במספר סוסי "פוני הוצול" בצ'כיה. בתום המלחמה נותרו כ 300 סוסים בלבד.
בשנות השבעים הקימו המגדלים של הגזע את ארגון מגדלי ה"פוני הוצול" (Hucul Club) כדי למנוע הכחדה. כיום קיימים יותר מ 1,000 פריטים.
מאפיינים

גובהו של פוני הוצול זכר להרבעה 138-143 סנטימטר ומשקלו 419-459 קילוגרם. גובהה של הנקבה 136-141 סנטימטר ומשקלה 399-444 קילוגרם. ראשם קצר, עיניהם גדולות, צווארם קצר יחסית, חזם רחב, רגליהם קצרות ויציבות, פרוותם גסה. צבעם יכול להיות שחור, חום אדמדם, חום אפור; עם פסים דמויי זברה על הגב ועל הרגליים. הם ניחנים בסיבולת גבוהה ובמזג טוב. תזונתם: מספוא כגון שדות מרעה או חציר.
שמות נוספים: "Carpathian pony", "Huculska", "Hutsul", "Huţul", "Huţan", "Huzul"
מרכזי גידול

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: לתעתק את שמות הערים.
אוקראינה
הונגריה, בעיר "Aggtelek" (אנ')
סלובקיה, בעיר "Topoľčianky" (אנ')
פולין, בערים "Gładyszów" (אנ') וב"Odrzechowa" (אנ')
צ'כיה, בעיר פראג
רומניה, בעיר "Moldova-Sulița" (אנ')
גלריה

עדר של "פוני הוצול"
"פוני הוצול"
"פוני הוצול"
"פוני הוצול"
"פוני הוצול"
ראו גם

הוצולים
פוני
פוני באלי
פוני ג'אווה
פוני שטלנד
סוסים במלחמה
לקריאה נוספת

ארגון ההוצול הצרפתי (c Association française du Huçul)
הערות שוליים

↑  "פוני הוצול" horsebreedspictures.com/hucul-pony
↑  [Hendricks 2007] (en) Bonnie Lou Hendricks, International Encyclopedia of Horse Breeds, Norman, University of Oklahoma Press, 15 août 2007, 2e éd., 486  p. (ISBN 0-8061-3884-X, OCLC 154690199, lire en ligne [archive]), « Carpathian pony », p. 406-407. Voir et modifier les données sur Wikidata  "פוני הוצול" מתוך האנציקלופדיה הבינלאומית לגזעי סוסים
1 2  Jeffery Garfield, Hucul Pony, Horse Breeds Pictures, ‏2018
1 2  Hucul Horses, Breeds of Livestock
↑  Tania Steere, Now THAT's a real horse laugh! Hucul ponies have plenty to smile about after breeding programme helps save them from extinction, The Daily Mail, ‏2014
↑  טייל בפולין ותפגוש "פוני הוצול" news24.com/Green/News/Thriving-in-Poland-meet-a-Hucul-pony
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531298105171  NKC: ph134812
מייק בונג'ורנו

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1924 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בספטמבר 2009 (בגיל 85) מונקו 
 מקום קבורה:  cemetery of Dagnente 
 שם לידה:  Michael Nicholas Salvatore Bongiorno Carello 
 מדינה:  ממלכת איטליה, איטליה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מפקד במסדר סנט מוריס ולזרוס 
 פרופיל ב-IMDb
 
בונג'ורנו משמאל בפרק בשעשועון "Lascia o raddoppia?"
מייק בונג'ורנו בחברת סילביו ברלוסקוני בקנאלה 5
מייקל ניקולס סלווטורה בונג'ורנו (Michael Nicholas Salvatore Bongiorno) המוכר כמייק בונג'ורנו (Mike Bongiorno, ‏26 במאי 1924 בניו יורק, ארצות הברית - 8 בספטמבר 2009 במונטה קרלו, מונקו) היה אמריקאי ממוצא איטלקי, שנמנה עם מייסדיה של הטלוויזיה האיטלקית ואחד ממנחי תוכניות הטלוויזיה המוכרים ביותר באיטליה, עד יום מותו. בונג'ורנו זכה, בין היתר, לכינויים "מר טלוויזיה", "il Re del Quiz" (מלך השעשועונים), "טלמייק" (TeleMike) ו"סופרמייק" (SuperMike).
ביוגרפיה

בונג'ורנו נולד בניו יורק לאם מטורינו ולאב ממוצא סיציליאני, ושב בילדותו עם אימו לטורינו. בשל ידיעתו באנגלית, במלחמת העולם השנייה פעל כשליח ומקשר בין פרטיזנים איטלקים וכוחות של בעלות הברית. הוא נתפס על ידי הגסטפו ונכלא במילאנו ובבולצאנו (בהיותו במחנה זה הוא עונה על ידי מיכאל זייפרט), ולבסוף נשלח למאוטהאוזן. לקראת סוף המלחמה שוחרר במסגרת החלפת שבויים בין ארצות הברית וגרמניה הנאצית.
בשנת 1946 שב לניו יורק והחל לעבוד בתחנת רדיו בשפה האיטלקית. בשנת 1953 שב לאיטליה, ושנה לאחר מכן הופיע בשידור הראשון של הטלוויזיה האיטלקית הממלכתית (RAI - Radiotelevisione Italiana S.p.A), עת הגיש את תוכנית האקטואליה "Arrivi e partenze" ("מגיעים ויוצאים"). בד בבד הוא הגיש והנחה מספר תוכניות קבועות ברדיו הממלכתי והופיע במספר סרטים, וב-1955 החל להגיש את שעשועון הטלוויזיה הראשון בטלוויזיה האיטלקית - "Lascia o raddoppia?" ("עוזב או מכפיל?"), שהיה הגרסה המקומית לשעשועון האמריקאי "שאלת 64,000 דולר" ("The 64,000$ Question"). לאחר ששידורו של שעשועון טלוויזיה זה פסק ב-1959, המשיך בונג'ורנו והגיש שעשועונים ותוכניות טלוויזיה רבות, ובין 1963 ל-1997 הנחה את פסטיבל סן רמו באחת-עשרה הזדמנויות.
החל ב-1978 היה בונג'ורנו לאחד מהמגישים הידועים הראשונים בטלוויזיה הפרטית באיטליה, וחבר לסילביו ברלוסקוני, אז יזם בתחום התקשורת. הוא החל לעבוד בערוץ "טלמילאנו" (Telemilano) שהיה לימים לערוץ 5 (Canale 5), וב-1982 עזב באופן סופי את הטלוויזיה הממלכתית והחל לעבוד באופן בלעדי בקבוצת התקשורת מדיאסאט (Mediaset) של ברלוסקוני. גם שם הוא התמחה בעיקר בהגשת שעשועונים, פסטיבלים ושידורים מיוחדים כמו ערבי גאלה ותחרויות שונות, ובמשך 14 שנים, בין 1989 ל-2003, הנחה את הגרסה האיטלקית של שעשועון הטלוויזיה גלגל המזל (La ruota della fortuna).
ב-2009 סירבה רשת מדיאסאט להאריך את חוזה העסקתו של בונג'ורנו בשל טענתה כי הפרו עת כרת חוזה אחר להגשת שעשועון שהיה אמור להיות משודר בסתיו 2009 ברשת SKY המתחרה. בונג'ורנו נפטר מהתקף לב בביתו במונטה קרלו ב-8 בספטמבר 2009 בגיל 85. הלווייתו נערכה בקתדרלת מילאנו ב-12 בספטמבר 2009, והוא נקבר בבית קברות ליד העיר ארונה בפיימונטה.
ב-25 בינואר 2011 נפרץ קברו של בונג'ורנו וארון הקבורה ובו הגופה נשדדו. הגופה נמצאה בשדה ליד מילאנו ב-8 בדצמבר 2011, אך זהות השודדים, כמו גם המניע למעשה, נותרו עלומים. כדי להימנע מהישנות המקרה החליטה המשפחה על שריפת הגופה.