stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארסקין ניקול
ביוגרפיה

הוא נולד בליית' ב-3 ביולי 1825 בנם הבכור של ג'יימס מיין ניקול ואשתו מרגרט אלכסנדר. אביו עבד כסוחר יין. המשפחה עברה ל-Lith Walk בשנות ה-30 של המאה ה-19.
לאחר לימוד ראשוני ברפואה פנה לאמנות. הוא היה סטודנט באקדמיה לאמנות בפיקארדי פלייס באדינבורו, שם למד אצל סר ויליאם אלן ותומאס דאנקן. בתום לימודיו, לימד כמאסטר לאמנות בבית הספר הישן ליית'.
ניקול לימד בדבלין, אירלנד, בין השנים 50–1845, בשיא הרעב האירי, והזדהה עם הדיכוי של העם האירי וחלק ניכר מעבודותיו מתאר את העוולות שנגרמו לאוכלוסייה האירית במהלך המאה ה-19. כמו גם חיי היומיום האיריים.
ב-1850 הוא חזר לאדינבורו. הוא התגורר בדירה גאורגית גדולה בחלק העליון של ליית' ווק. הוא מונה לעמית של האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1851 ול"אקדמאי" ב-1859.
ניקול הציג באקדמיה המלכותית ומונה לשותף באקדמיה המלכותית בשנת 1866. הוא גם הציג באקדמיה המלכותית היברניאן ובמוסד הבריטי.
ב-1862 הוא עזב את אדינבורו ועבר לסנט ג'ונס ווד בלונדון, ולאחר מכן ב-1864 עבר למערב לונדון. הוא גם רכש סטודיו בקלונבה שבמחוז ווסטמית' באירלנד ונהג לסיים שם ציורים עד שמצב בריאותו הלקוי אילץ אותו לצמצם את נסיעותיו. לאחר מכן הוא השתמש בכנסייה עזובה כדי להשלים את עבודותיו.
ניקול היה נשוי פעמיים: תחילה ב-1851 לג'נט ווטסון, שמתה ב-1863, והותירה שני בנים (כולל ג'ון ווטסון ניקול (1856–1926), שהפך לצייר) ובת; שנייה ב-1865 למרגרט מרי ווד, ואיתה נולדו לו שני בנים (הבכור, ארסקין אדווין ניקול, שהפך גם הוא לצייר) ובת.
הוא מת במידאסקס, ב-8 במרץ 1904. הוא נקבר ליד אשתו השנייה ברוטינגדין.
בשנת 1905 קיימה האקדמיה המלכותית הסקוטית תערוכת הנצחה.
גלריה

המשפחה המגורשת
כפרי אירי
סופר עם מקטרת
הערות שוליים

1 2  Meldrum, David Storrar (1912). "Nicol, Erskine". Dictionary of National Biography (2nd supplement). London: Smith, Elder & Co.
↑  "Erskine Nicol (1825-1904), Victorian Art History".
↑  Erskine Nicol (1825-1904), Victorian Art History, www.avictorian.com
↑  Erskine Nicol Contemporary Irish Art
↑  Edinburgh and Leith Post Office Directory 1859-60
↑  Parish: Edinburgh South Leith; ED: 95; Page: 1; Line: 4; Roll: CSSCT1861_126
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422369905171  FNZA: 11090  ISNI: 0000 0000 6704 4869  LCCN: nr93003928  RKD: 59399  SNAC: w6nk4rjc  SUDOC: 178035572  TePapa: 1682  ULAN: 500001374  VIAF: 19548329   WorldCat (עם VIAF): 19548329
בית הכנסת הסוחר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת, קניין תרבותי 
 מיקום:  יבפטוריה 
 מדינה:  רוסיה 
 קואורדינטות:  45°11′53″N 33°22′45″E﻿ / ﻿45.198055555556°N 33.379166666667°E﻿ / 45.198055555556; 33.379166666667
 he
 
בית הכנסת הסוחר - הוא בית כנסת הראשי לשעבר של העיר יבפטוריה בחצי האי קרים. המבנה הנוכחי נבנה בין השנים 1911–1912 ושימש יהדות קראית. הוא איבד את מראהו הראשוני לאחר שיפוץ בשנת 1928, אז גם הפסיק לשמש כבית הכנסת.
היסטוריה

במקום בו ממוקם בית הכנסת הסוחר היה בית כנסת עוד במאה ה-19, בשנת 1895 במקום נבנה בית תפילה חדש, אך הוא היה קטן מכדי לענות על צורכיהם של באי בית הכנסת. בין השנים 1911–1912 נבנה בית הכנסת הנוכחי במימונם של סוחרי הגילדות הראשונה והשנייה בתכנונו של האדריכל העירוני של יבפטוריה אדם גנריך.
בית כנסת פעל במשך מספר שנים. לאחר השתלטות הממשל סובייטי על חצי האי קרים הבניין נלקח מהקהילה אך בשנת 1922 הוחזר ושימוש הבניין כבית כנסת חודש. ברעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 1927 המבנה ניזוק. לאחר שיפוץ הוא נלקח מהקהילה ובמקום פעל מועדון. בהמשך הוא הועבר למפעל לייצור משקעות והפך למחסן. במקום נערכו מספר שיפוצים והוא איבד את המראה החיצוני.
בתחילת המאה ה-21 המתחם הוחזר לרשות העירייה ובוצעו שיפוצים במקום.
ארנסט אוטו פישר

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1918 מינכן, האימפריה הגרמנית
 פטירה:  23 ביולי 2007 (בגיל 88) מינכן, גרמניה
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום קבורה:  Friedhof Solln 
 עיסוק:  כימיה אורגנו-מתכתית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן
 מנחה לדוקטורט:  Walter Hieber 
 מוסדות:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
ארנסט אוטו פישר (בגרמנית: Ernst Otto Fischer;‏ 10 בנובמבר 1918 – 23 ביולי 2007) היה כימאי גרמני, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1973 ביחד עם ג'פרי וילקינסון "על עבודתם בנושא הכימיה של תרכובות אורגנו-מתכתיות".
ביוגרפיה

ארנסט אוטו פישר נולד ב-10 בנובמבר 1918 בסמוך למינכן שבאימפריה הגרמנית. אביו היה פרופסור לפיזיקה. פישר עצמו סיים את לימודיו בשנת 1937. הוא שירת בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה בפולין, צרפת ורוסיה. לאחר שירות של כשנתיים, החל פישר ללמוד כימיה באוניברסיטה הטכנית של מינכן. הוא שב למלחמה, והחל שוב ללמוד בשנת 1945 עם סיום המלחמה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949. בשנת 1952 סיים פישר את לימודי הדוקטורט. בשנת 1957 מונה פישר לפרופסור במינכן. בשנת 1964 מונה לראש המחלקה לכימיה אורגנית. בשנת 1969 הצטרף פישר לאקדמיה לאופולדינה, וכשלוש שנים לאחר מכן קיבל פישר תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה במינכן.
פישר נפטר ב-23 ביולי 2007 במינכן.
בית הרפואות והדואר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מרקחת, מוזיאון, בית דואר 
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 מידות
 קומות:  1 
 קואורדינטות:  31°57′51″N 34°48′27″E﻿ / ﻿31.964204823854°N 34.807429755055°E﻿ / 31.964204823854; 34.807429755055
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית הרפואות והדואר(למפת גוש דן רגילה) בית הרפואות והדואר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הרפואות והדואר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הרפואות והדואר  he בית הרפואות והדוארhe בית הרפואות והדוארמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלט כניסה לתערוכת "בעבודה ובמלאכה"
בית הרפואות והדואר הוקם בראשון לציון בשנת 1883 שימש כבית מרקחת, בית הרוקח והמרפאה הראשונה. בשנת 1979 הוסב המבנה לארכיון של מוזיאון ראשון לציון.
מבנה והיסטוריה

המבנה הוא חד קומתי עם גג רעפים אשר חלקו הראשון הוקם בשנת תרמ"ד, 1883 מכספי הברון רוטשילד. הבית שימש תחילה כבית מרקחת, בית הרוקח והמרפאה הראשונה. בראשית המאה ה-20, את מקומה של המרפאה תפס סניף הדואר של המושבה. בחלקו הימני של המבנה היה בית הרפואות בו טופלו אנשי המושבה החולים, על ידי הרוקח הראשון, צבי פוסיצ'לסקי, איכר, חובש ורופא, אחד ממיסדי המושבה שעלה לארץ בשנת 1882 והתגורר שם עד שהתפטר מתפקידו בשנת 1889. בקומת המרתף אוכסנו התרופות, שהגיעו בעיקר מפאריס. בצד המזרחי של הבניין היה סניף הדואר של המושבה – הפוסטה, החל מסוף שנות השמונים של המאה ה-19. בקיר החיצוני, הצפוני, של המבנה נמצאת תיבת מכתבים ישנה, אדומה, מתקופת המנדט הבריטי. בתקופה מאוחרת יותר היו במקום שירותים ציבוריים שונים.
הפוסטה היה צריף מרובע ששטחו קטן ושימש מרכז ציבורי לחלוקת מכתבים. בצריף הפוסטה ישב שמואל סגל שקיבל את המינוי הבלעדי מועד המושבה. הוא חילק מכתבים לבאים לבקשם.
כיום בבית הרפואות מוצגת תערוכת “בעבודה ובמלאכה” כחלק ממוזיאון ראשון-לציון שבה מוצג רחוב בעלי מלאכה ובו סדנאותיהם, כלי עבודתם ודמויות מהווי המושבה.
הערות שוליים

1 2  בית הרפואות והדואר, באתר www.rlzm.co.il
1 2  תיק ארכיוני 48 מוזיאון ראשון לציון - בית הרפואות הדואר הישן "הפוסטה"
↑  צבי פוסיצלסקי, באתר gen.rlzm.co.il
ארסקינוויל

| --- | --- |

כנסיית סיינט מריס, בסגנון גותי פדריישן אוסטרלי, ארסקינוויל
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 עיר אם:  סידני העיר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  9,657 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°54′00″S 151°11′06″E﻿ / ﻿33.9°S 151.185°E﻿ / -33.9; 151.185
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןארסקינוויל(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןארסקינוויל(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן ארסקינוויל(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן ארסקינוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארסקינוויל (באנגלית: Erskineville) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
גאוגרפיה

ארסקינוויל ממוקם כשלושה ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל בניוטאון ממערב, אווליי בצפון, סיינט פיטרס בדרום ואלכסנדריה במזרח. הוא אחד מהפרוורים המזרחיים ביותר תחת אזור השיפוט של עיריית סידני. הפרוור נמצא על קו בנקסטאון של סיטירייל, וממוקמת בו תחנת הרכבת ארסקינוויל, בדרך לסיינט פיטרס. הרחוב הראשי החותך את הפרוור ממערב למזרח הוא רחוב סוואנסון.
היסטוריה

ארסקינוויל נקרא על שם וילת ארסקין, מעונו של הכומר ג'ורג' ארסקין שנבנה ב-1830. באותה תקופה נקרא הפרוור מקדונלדטאון, ובית הכומר שימש את כנסיית השילוש הקדוש של הפרוור. במרוצת השנים, נבלע מקדונלדטאון בתוך ניוטאון הסמוכה, וכיום נותרו רק מספר אתרים באזור המשתמשים בשם הישן, כגון תחנת הרכבת מקדונלדטאון בגבול אווליי-ארסקינוויל. אזור בית הכומר התרחב לאחוזה וקיבל את השם ארסקינוויל ב-1893. בתחילת המאה ה-20 עבר בפרוור קו חשמליות שנמתח בין הפרוורים צ'יפנדייל, דרלינגטון וארסקינוויל, קו שנסגר ב-1958 עם ההחלטה של עיריית סידני לעבור לתחבורה ציבורית מבוססת אוטובוסים.
תרבות

ארסקינוויל הוא רקע למספר סרטים אוסטרליים, בין השאר Erskineville Kings בכיכובו של יו ג'קמן. מלון האימפריאל בגבול ניוטאון שימש בסצנת הפתיחה בסרט פריסילה, מלכת המדבר. הפרוור כולל פאבים רבים, חלקם בבניינים היסטוריים ששופצו ושוקמו.
מלון אימפריאל, ארסקינוויל
בית הכנסת הספרדי (ונציה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  Calle Ghetto Vecchio, 1147 - 30121 Venezia (VE) 
 מיקום:  ונציה 
 מדינה:  איטליה 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1550
 תאריך פתיחה רשמי:  1580 
 אדריכל:  באלדאסארה לונגנה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  45°26′41″N 12°19′32″E﻿ / ﻿45.44462°N 12.32556°E﻿ / 45.44462; 12.32556
  (למפת ונציה מוגדלת) בית הכנסת הספרדי(למפת ונציה רגילה) בית הכנסת הספרדי
 
בית הכנסת הספרדי הוא בית כנסת הממוקם בגטו של ונציה באיטליה. במקור שימש בית הכנסת את הקהילה הספרדית בוונציה, וכיום, בית הכנסת משמש את הקהילה היהודית שבעיר בתקופה שבין פסח וסוכות.
היסטוריה

בית הכנסת נוסד בשנת 1580 על ידי הקהילה היהודית שהגיעה אל ונציה בעקבות גירוש ספרד (הקהילה עברה דרך אמסטרדם ופרארה ולבסוף הגיעה אל ונציה כ-60 שנה לאחר הגירוש).
המבנה תוכנן על ידי האדריכל הוונציאני באלדסארה לונגנה (גדול אדריכל ונציה באותה עת), אשר, ככל הנראה, תכנן גם את חזית השיש של ארון הקודש. המבנה שופץ בשנת 1635.
בדומה למבנים אחרים מאותה עת - המבנה מעוטר בעיטורי עץ צבוע ומצופה זהב. במבנה שלוש נברשות עשויות זכוכית מורנו.
ארפאד

| --- | --- |

 לידה:  845
 פטירה:  907 (בגיל 62 בערך) 
 מדינה:  הנסיכות הגדולה של הונגריה, ממלכת הכוזרים 
 
 
ארפאד (845 לערך - 907 לערך) היה מנהיגם של השבטים המדיארים אשר פלשו לאדמת הונגריה במאה התשיעית לספירה, ומייסדה של שושלת ארפאד, ולמעשה של המדינה ההונגרית. קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים לגבי צביון מנהיגותו - רוחנית (בהונגרית :"קנדה" kende) או צבאית  (בהונגרית:דיוּלה - gyula) במסגרת המנהיגות הדואלית של המדיארים באותה תקופה.
היסטוריה

ארפאד היה בנו של אלמוש, ושם בת זוגו אינו ידוע . לפי מקורות מימי הביניים, בחרו שבעה שבטים מדיארים בארפאד כמנהיגם בשנת 890. הוא הוביל אותם מאדמתם בין נהרות הדון, הדונץ והוולגה אל המערב (ככל הנראה כתוצאה מלחץ של שבטים מתחרים, הפצ'נגים). ארפאד הנהיג את השבטים כעשרים שנה ומת בשנת 907 או לאחר מכן. המקור הביזנטי בן התקופה "De administrando imperio" קובע כי ארפאד היה מנהיגם הראשון של המדיארים, וכי לאחריו היו שליטי המדיארים מצאצאיו. ממקורות אחרים משתמע כי לצידו של ארפאד פעל שליט נוסף בעל סמכויות זהות, בשם קורסאן, וזאת בהתאם למסורת של מנהיגות דואלית שהייתה נהוגה בשבטים אלו.
לאחר מספר פשיטות באירופה בשנות השישים של המאה התשיעית, חצו המדיארים בהנהגתו של ארפאד את הרי הקרפטים. הם התיישבו באזור הנהר טיסה בשנת 896 הנחשבת לשנת הכיבוש המדיארי של הונגריה. משם יצאו לפשיטות במערב אירופה. בשנת 900 חצו את הדנובה וכבשו את אזור פאנוניה.
על פי האגדה קיים ארפאד את ה"פרלמנט" ההונגרי הראשון בשנת 900 כאשר כל משתתפיו, ארבעים אצילים, היו רכובים במשך הכינוס על סוסיהם.
הנצחה

אנדרטת המילניום (Millenniumi emlékmű) שחלקה המרכזי הוא פסלם של ארפאד ומנהיגי השבטים ההונגרים הוצבה בכיכר הגיבורים (Hősök tere) בבודפשט לציון אלף שנה לכיבוש המדיארים את הונגריה.
ראו גם

מדיארים
היסטוריה של הונגריה: מהכיבוש המדיארי עד הכיבוש העות'מאני
אנדרטת המילניום בכיכר הגיבורים
בורקיני

אישה לובשת בורקיני בחוף הים באלכסנדריה
בורקיני (בערבית: بوركيني, הלחם של המילים "בורקה" ו"ביקיני") הוא סוג של בגד ים לנשים שהמציאה המעצבת הלבנונית-אוסטרלית אהדה זנטי. העיצוב נועד להתאים למצוות הקוראן הקורא לנשים מוסלמיות להתלבש בצניעות. החליפה מכסה את כל הגוף למעט הפנים, הידיים וכפות הרגליים, ובה בעת קלה דייה כדי לאפשר שחייה. מראה החליפה מזכיר חליפת צלילה באורך מלא עם כיסוי ראש מובנה, אך היא מעט רופפת יותר ועשויה מחומרים של בגד ים במקום ניאופרן. בישראל הרעיון התפשט הן במגזר היהודי-חרדי והן במגזר הערבי.
החברה של זנטי, המוכרת את הבורקיני ברחבי העולם, דיווחה באוגוסט 2016 ש-45% מרוכשות בגדי הים אינן מוסלמיות, ויש ביניהן נשים ממגוון דתות ומוצאים.
מחלוקת

בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד המפר את החילוניות הצרפתית. נשים רבות הפרו את האיסור, ביניהן עשרות שהתבקשו לעזוב את החופים, וכך גם נשים שלא היו לבושות בבורקיני, אלא רק בבגדים לא חושפניים, כולל אחת בבגד שחייה אולימפי.
כאות מחאה, הודיע היזם הצרפתי-אלג'יראי רשיד נקאז שישלם את הקנסות עבור נשים שייקנסו בשל לבישת הבורקיני.
ב-26 באוגוסט 2016 השעה בית המשפט המנהלי בצרפת את האיסור לנשים ללבוש את בגד הים המוסלמי בעיירה ליד ניס.
הערות שוליים

1 2  Non-Muslims flock to buy burkinis as French bans raise profile of the modest swimwear style, The Sydney Morning Herald
↑  Martin et al. (2003), Encyclopedia of Islam & the Muslim World, Macmillan Reference, ISBN 978-0028656038
↑  Not so teenie burqini brings beach shift, Reuters
↑  ווינט, מלחמה על החוף: אירופה נגד הבורקיני המוסלמי, באתר ynet, 20 באוגוסט 2016
↑  French rally calls for wider burkini ban, RT NEWS
↑  Fighting for the ‘Soul of France,’ More Towns Ban a Bathing Suit: The Burkini, New York Times
↑  סוכנויות הידיעות‏, "נגד בורקיני - בעד זכויות": הנדבן שמשלם למוסלמיות את הקנסות, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2016
↑  סוכנויות הידיעות, ניצחון לבגד: איסור לבישת בורקיני - לא חוקי, באתר ynet, 26 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1120339375
בית השטן

| --- | --- |

 בימוי:  ז'ורז' מלייס 
 הופק בידי:  ז'ורז' מלייס 
 תסריט:  ז'ורז' מלייס 
 שחקנים ראשיים:  ז'אן ד'לסי ז'ורז' מלייס 
 צילום:  ז'ורז' מלייס 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  Star Film Company 
 הקרנת בכורה:  1896 
 משך הקרנה:  195 שנייה 
 סוגה:  סרט אימה, סרט אילם, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט רוחות רפאים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסרט המלא
בית השטן (בצרפתית: Le Manoir du diable; באנגלית: The House of the Devil) הוא סרט אילם צרפתי קצר משנת 1896, בבימויו של ז'ורז' מלייס. הסרט, בן שלוש דקות (שנחשב ארוך לתקופתו), מיועד לבדר ולהפליא את צופיו, אך בשל תוכנו הוא נחשב לסרט האימה הראשון בהיסטוריה של הקולנוע, בין היתר בשל הופעתו של עטלף ההופך לאדם, פרט שהביא חלק מהצופים לראות בו סרט ערפדים.
הסרט נחשב לאבוד עד לשנת 1988, כאשר עותק ממנו התגלה בארכיון הקולנוע של ניו זילנד.
עלילה

הסרט נפתח במראה של עטלף גדול המעופף לתוך מבנה של טירה מימי הביניים. העטלף לובש לפתע את דמותו של השטן. הוא מזמן למקום עוזר וקלחת מכשפים, שמתוכה עולה דמות אישה.
החדר מתרוקן לרגע, ואז נכנסים אליו שני ברנשים מטורזנים. עוזר השטן חוזר, דוקר בהם באחוריהם בקלשון, נעלם וצץ בפינות שונות של החדר. שני האנשים נבהלים, ואחד מהם נמלט. עוזר השטן ממשיך להתל בשני, משגר רהיטים מפינה לפינה של החדר, ולבסוף מציג לפניו שלד. האיש תוקף את השלד בחרבו, והשלד הופך לפתע לעטלף ואז לשטן, אשר מזמן ארבע רוחות רפאים כדי להכניע את האיש. לאחר שהאיש מתאושש מהתקפתם, מציג השטן לפניו את האישה שברא בתוך הקלחת, והוא מתרשם מיופייה. אז הופך אותה השטן לנגד עיניו למכשפה זקנה, ולאחר מכן שוב לארבע רוחות רפאים.
האיש הראשון חוזר ותוקף את רוחות הרפאים, אך לאחר שהן רודפות אחריו, הוא נמלט בקפיצה מעל מעקה מרפסת החדר. האיש האחר מתעמת עם השטן, ולבסוף מציג בפניו צלב, שלמראהו השטן נסוג.
הפקה

הסרט צולם בגן ביתו של מלייס בפריז בעזרת תפאורה מצוירת.
בתקופה שבה הופק הסרט הופיעו שחקנים בסרטים כדמויות אנונימיות ולא ניתן להם קרדיט, אך ידוע שאת דמות האישה שהופיעה מתוך הקלחת גילמה השחקנית ז'אן ד'לסי, שהופיעה ברבים מסרטיו של מלייס ובהמשך הייתה לאשתו השנייה. קיימת השערה שאת דמותו של השטן גילם ז'ול-אז'ן לגרי (Jules-Eugène Legris), קוסם אשר הופיע בתיאטרון רובר-אודן (אנ') (Théâtre Robert-Houdin) בפריז וכן בסרטו הידוע של מלייס "מסע אל הירח" משנת 1902.
הסרט יצא לאקרנים על ידי הסטודיו של מלייס, שנקרא Star Film Company. בארצות הברית הוא הוקרן בשם "הטירה הרדופה", ובבריטניה - "טירת השטן". אין לבלבל בין סרט זה לבין סרט אחר של מלייס, שהופק זמן קצר לאחר מכן - "Le Château hanté" (אנ'). אותו סרט נקרא גם הוא "הטירה הרדופה".
בספר Universal Monsters: Origins, שיצא לאור ב-2016, כתב כריסטופר ריפלי כי הסרט משעשע יותר מאשר מטיל אימה, כי בולט ניסיונו של מלייס בסרט לקסום דמות מתוך דמות אחרת, וכי הוא השתמש באמצעים המוגבלים של התקופה ובדמיונו כדי ליצור הפקה מרשימה למדי.
הערות שוליים

↑  מסת"ב 978-0995536210.
בורר צבעים

כלי בחירת הצבעים בתוכנה גימפ
בורר צבעים או בוחר צבעים הוא וידג'ט הכולל ממשק משתמש גרפי (GUI) אשר נועד כדי לבחור צבעים או ליצור סכמת צבעים. הכלי מאפשר לבחור בין המספרים של גוני הצבעים השונים ולבחור גוון ספציפי רצוי באופן מדויק.
ממשק

בעיצוב גרפי ובעת עריכת תמונות, משתמשים בוחרים בדרך כלל צבעים בממשק המציג את הגוונים השונים באופן חזותי בצורות גאומטריות שונות, באמצעות אפשרות להזין מספר ספציפי של צבע, או באמצעות מספר סרגלים המאפשרים למשתמש לבחור את מידת החוזק של אחד מצבעי היסוד בגוון הרצוי, וכן את מידת הימצאות הצבעים שחור ולבן באותו גוון. כמו כן, ייתכן גם לעיתים שימוש בכפתורים שונים המציגים גוונים דומים זה לצד זה.
ניתן גם לקחת גוון צבע מסוים ולברר את מספרו באמצעות תכונת "גרור ושחרר", או לחלופין לבחור גוון צבע מסוים באמצעות הכלי ולשחררו לתוכנה.
הימצאות

ניתן למצוא בוחרי צבעים בתוכנות עריכת תמונה שונות, או באינטרנט. מנוע החיפוש גוגל כולל גם כן בורר צבעים בעת חיפוש המילים "color picker" באנגלית או "בורר צבעים" בעברית, וישנן אף תוכנות ייעודיות לכך הקיימות עבור מערכות ההפעלה השונות.
במערכת ההפעלה Windows (מאז חלונות 95) נפוץ בורר צבעים ובו פלטת צבעים נפוצים הממוקמת בחציו האחד של החלון, ומלבן עם ספקטרום המסדר את הצבעים לפי גוון ורווייה בחציו השני. באמצעות הספקטרום ניתן לבחור צבעים במודל RGB או HSV (גוון, רווייה, בהירות).
במקינטוש מגרסת OS X ואילך נפוץ בורר צבעים התומך במספר מודלי צבע: CMYK, RGB נוסף על גלגל הצבעים של מודל HSV, אך גם מכיל אפשרויות כמו בחירת צבעים בטוחים לשימוש באינטרנט, דגימת צבע מתמונה וגימיק שממנו ניתן לבחור צבעים של עפרונות צבעוניים.
בלינוקס ויוניקס ניתן לבחור ולהתקין בורר צבע מתוך מגוון בוררי צבע חופשיים. יש גם כאלו המגיעים עם הפצת לינוקס מסוימת כגון התוכנה Deepin Picker, המגיעה ברירת מחדל עם ההפצה דיפין.
תוכנות גרפיקה מתקדמות (פוטושופ לדוגמה) יכללו בוררי צבעים משוכללים יותר שבעזרתן ניתן לבחור צבע כלשהו ממגוון מודלים (RGB,‏ CMYK,‏ HSV,‏ Lab(אנ') וכדומה) וגם מספריות צבע מוכרות קיימות כמו פנטון או מספריות צבעים מוכנות בהתאם לצורכי המעצב.
הערות שוליים

↑  בורר הצבעים בגוגל - אנגלית
↑  בורר הצבעים בגוגל - עברית
↑  על Deepin Picker, מתוך אתר ההפצה דיפין
חלק מממשק בורר הצבעים של מערכת ההפעלה חלונות
בזיליו

בָּזִיליוֹ (באיטלקית: Basiglio; בלומברדית: Basej, בָּזֵיי) היא קומונה במחוז לומברדיה שבצפון איטליה. הקומונה ממוקמת 13 קילומטרים דרומית למילאנו. בזיליו היא הישות המוניציפלית העשירה ביותר באיטליה.
מקור השם

קיימות מספר השערות למקור שמה של בזיליו; ההשערה הסבירה ביותר לגבי מקור השם היא זו שלפיה השם מושפע מלטינית - באזור בזיליו של ימינו היה ככל הנראה מוצב או בסיס (מילה שנקראת גם בלטינית "basis").
על פי השערות אחרות, השם נובע מהמילה basileus ("מלך או "ראש"), "basilio" ("שטח של ראש") או "bassei" ("אבן דרך").
היסטוריה

הקומונה מוזכרת לראשונה במסמך מהמאה ה-14 בו היא מצוינת בשם "loco de Baxilio" (בתרגום חופשי: "המקום של בזיליו"). באותה תקופה לעיתים נכתבו העיצורים עם האות X, אך אין ספק שההגייה המדויקת של השם היא בזיליו. במסמך מתקופה מעט יותר מאוחרת, השם נכתב באות s במקום x.
ב-26 באוקטובר 1524 נערך קרב בבזיליו במהלך המלחמות האיטלקיות, בין כוחות צרפתים בראשות המרשל ז'אק דה לה פאליס, לבין כוחות ספרדים שנשלחו על ידי קרל החמישי, עליהם פיקד פרננדו פרנצ'סקו ד'אוולוס. הקרב נערך באזור בית החווה בפנאטי, והסתיים בניצחון הכוחות הצרפתים.
קשינה פנאטי היה המרכז החשוב ביותר בעיירה ובו חגגו טבילות, חתונות ואירועים נוספים.
ב־26 באוקטובר 1524 נלחם קרב בבזיליו במהלך המלחמה האיטלקית (1521–1526) באיטליה בין הצרפתים של המרשל ז'אק דה לה פאליס וכוחות ספרדים שנשלחו על ידי קרל החמישי, בפיקוד פרננדו דה אבלוס. הקרב התרחש באזור בו נמצא כיום בית החווה בפנאטי, והסתיים בניצחון הצרפתים. באותם ימים 25% מהילדים נפטרו בטרם הגיעם לגיל חמש; כמו כן באותה תקופה הייתה העדפה ברורה לבנים על פני בנות, מאחר שבנות גרמו לבעיות כלכליות קשות למשפחותיהן.
למרכז ההיסטורי של העיר מחברים שלושה שבילי אופניים והולכי רגל החוצים את תעלת ספציאנה. בשנות ה-50 הייתה דרך לרכבים וקרה שאוטובוס ובו נוסעים סטה מהכביש והתהפך לתוך התעלה. היעדר פצועים או פגיעות קשות נחשב לנס עבור התושבים, שהקימו פסל במקום. הפסל עבר שיפוץ במאי 2005 במימון עמותת התרבות "ViviBasiglio" ובשיתוף העירייה המקומית.
דמוגרפיה > היסטוריה דמוגרפית

בשנת 1751 התגוררו בעיר 290 תושבים. 20 שנה אחר כך כבר התגוררו בה 796 תושבים. בשנת 1805 ירד מספר זה ל-560. בשנת 1809 סופחה לקומונה העיירה הסמוכה רומנו פלטנו, ובשנת 1811 גם פייב, פיזונסקו ופיזבריאסה טולצינסקו. עם זאת, כל השינויים בוטלו עם חזרתם של האוסטרים לאזור בשנת 1815. בשנת 1853 התגוררו בעיר 674 תושבים.
הפריחה התרחשה עם בניית מילאנו 3 בשנות ה-80, וסייעה לגידול במספר התושבים בעיר.
גרף זה מציג את השינויים הדמוגרפיים שעברו על העיר לאורך השנים:
תושבים רשומים בבזיליו
דמוגרפיה > קבוצות אתניות ומיעוטים זרים

על פי נתוני הלשכה הלאומית האיטלקית לסטטיסטיקה מ-1 בינואר 2016, ישנם בסך הכול 915 בני מיעוטים זרים בעיר, המרכזיים שבהם פיליפינים, דרום קוריאנים ויוצאי מדינות דרום אמריקה. כמו כן ישנם בעיר מספר תושבים מבריטניה, ספרד, צרפת, רומניה ורוסיה.
כלכלה

בבזיליו ממוקמים משרדיהן של חברות רבות ובינלאומיות כמו Banca Mediolanum ו-AstraZeneca. לצד זה, העיירה שומרת על מסורת חקלאית: האדמות המעובדות עולות על אלה המאוכלסות, ומגדלים בהן בעיקר אורז, המגיע לכמות של מעל 8 טון לדונם מדי שנה.
בשנת 2009 צוינה העירייה על ידי העיתון "Il Sole 24 ORE" (בהתבסס על הנתונים של מחלקת הכספים) כזו עם ההכנסה ממיסים הממוצעת הגבוהה ביותר באיטליה (51,803 אירו בשנה).
הערות שוליים

↑  Cosa è I.Stat, IStat
↑  La classifica dei redditi 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242296396   WorldCat (עם VIAF): 242296396
בית הכנסת הספרדי (פראג)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  יוספוב 
 מיקום:  פראג 1 
 מדינה:  צ'כיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1868
 תאריך פתיחה רשמי:  1868 
 אדריכל:  וייצק איגנאץ אולמן, Josef Niklas 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית, פונקציונליזם, היסטוריציזם 
 קואורדינטות:  50°05′25″N 14°25′15″E﻿ / ﻿50.09036111°N 14.42083333°E﻿ / 50.09036111; 14.42083333
 אתר רשמי
  (למפת פראג מוגדלת) בית הכנסת הספרדי(למפת פראג רגילה) בית הכנסת הספרדי
 
בית הכנסת ה"ספרדי" בפראג
בית הכנסת הספרדי (בצ'כית: Spanelska Synagoga) הוא בית כנסת ברובע היהודי יוספוב בפראג שבצ'כיה. הוא הוקם בשנת 1868 כבית כנסת מודרני ומפואר, אשר נבנה במקומו של "בית-הכנסת הישן" (Altschule), בית הכנסת הישן ביותר של פראג שנבנה במאה ה-12.
היסטוריה

האלטשולה שימש מ-1835 את "האגודה לשיפור הפולחן היהודי" בראשות לאופולד צונץ ואחריו מיכאל זקש, שהנהיגה סדרי תפילה מתוקנים עם עוגב (שלא הופעל בשבת), ובשנות ה-60 החליטה הקהילה להרוס את המבנה הישן, שהוחלף בבניין החדש שהושלם ב-1868.
המבנה מעוטר בעיטורי זהב ובאריחים צבעוניים המחקים את סגנון האדריכלות המורי, סגנון אשר נתן למבנה את כינויו. למרות שמו של בית הכנסת, הקהילה שהתפללה בו לא הייתה קהילה מיוצאי ספרד אלא אשכנזית. בית הכנסת נודע גם בשם ה"טמפל" (Tempel). המבנה תוכנן על ידי האדריכל ווייצק איגנאץ אולמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה הנאצים השתמשו בבית הכנסת כמחסן עבור תשמישי קדושה יהודיים שנבזזו בכל רחבי אירופה. עשר שנים לאחר המלחמה הוא הוחזר לידי הקהילה היהודית של פראג. לאחר שנים של הזנחה, המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונפתח מחדש ב-1998. כיום הוא חלק מהמוזיאון היהודי בפראג ומשמש גם כאתר לקונצרטים. בין היתר שוכנת בו תערוכה של תשמישי קדושה וכלי כסף מקהילות יהודיות שחרבו באירופה. האתר מושך מבקרים רבים, יהודים ושאינם יהודים, בשל יופיו הרב. כיום הוא משמש את הקהילה הקונסרבטיבית המקומית "בית פראג".
בשנת 2001 בקרבת מקום נפתח סניף של מוזיאון היהודי בו מוצגות תמונות של רוברט גוטמן.
ארון הקודש והבימה
כיפת בית הכנסת
העוגב
מבט על בית הכנסת ועל העוגב מהקומה השניה