stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצלמה דיגיטלית
השפעה על השוק

כניסתן של המצלמות הדיגיטליות דחפה לשוליים את מצלמות הסרט והצניחה את מחיריהן לשפל. כיום ניתן להשיג מצלמות רפלקס חצי מקצועיות, שעלו בעבר אלפי שקלים, באלף שקלים ופחות. העידן הדיגיטלי הביא לכניסה של חברות אלקטרוניקה רבות לשוק שהיה סגור בפניהם בעבר, ולתחרות עזה בין החברות השונות ולהוצאת דגמים רבים מאוד.
בינואר 2004 הודיעה חברת קודאק על כוונתה להפסיק לשווק מצלמות סרט תחת המותג קודאק. ניתן לראות בכך סמן לכך שהמעבר למצלמות דיגיטליות עבור חובבים נמצא בשלב מתקדם. שנתיים לאחר מכן בינואר 2006 הודיעה חברת ניקון כי היא מפסיקה לייצר מצלמות פילם לצילום רגיל והיא תמשיך לייצר רק עוד שני סוגי מצלמות פילם לצילום מקצועי בלבד.
רשת דיקסונס שהיא קמעונאית האלקטרוניקה הגדולה ביותר בבריטניה, הודיעה בשנת 2005 כי היא תמשיך למכור מצלמות פילם עד גמר המלאי ולא תחדש אותו.
בשנת 2004 נמכרו ברחבי העולם מצלמות דיגיטליות בסכום של כ-20 מיליארד דולר. באותה שנה היו ל-42% מבתי האב בארצות הברית מצלמות דיגיטליות.
מומחי צילום טענו כי הצילום הדיגיטלי הוא פחות איכותי מצילום הפילם, אולם כבר ב-2005 תהליך ייצור המצלמות הדיגיטליות והמוצרים הנלווים אליהן מצד אחד ותהליך הפסקת הייצור של מצלמות הפילם והמוצרים הנלווים אליהם מצד שני הוא בלתי הפיך, ולמעשה כמעט כל אדם שקונה פעם ראשונה בחייו קונה מצלמה דיגיטלית, וגם הרבה חובבי צילום אשר צילמו עד היום במצלמות פילם מחליפים אותן במצלמות דיגיטליות.
במהלך העשורים הראשונים של המאה ה-21 המצלמות הדיגיטליות הלכו והשתכללו בכל ההיבטים הקיימים, האוטומציה תפסה יותר ויותר מקום בצילום, שולבו חיישני צילום מסוגים שונים בכל הטלפונים הניידים והנגישות לצילום לכלל האוכלוסייה הפכה לדבר שבשגרה. שנת הפיק של המצלמות הדיגיטליות הייתה בשנת 2010 אז יוצרו ברחבי העולם 121 מיליון מצלמות דיגיטליות ומאז חלה התדרדרות מתמשכת ביצור עד ל-8.7 מיליון מצלמות ב-2020. לא מן הנמנע כי השיפורים שחלו בסמרטפונים והפופולריות הגואה שלהם עם למשל מכירה של כ-1.5 מיליארד סמרטפונים בשנת 2019 שברובם ככולם הוטמעו חיישני צילום יעילים, היא זו שפגעה קשות בשוק המצלמות הדיגיטליות.
את עיקר הפגיעה בירידה ספגו המצלמות הקומפקטיות כאשר המכירות ירדו מ-108 מיליון מצלמות קומפקטיות בשנת 2010 שהייתה שנת השיא ל-3.4 מיליון בשנת 2020, לעומת זאת במצלמות עם העדשות המתחלפות הירידה הייתה פחות דרמטית מ-21 מיליון מצלמות בשנת 2012 שהייתה למצלמות מסוג זה שנת הפיק ל-5.2 מיליון מצלמות בשנת 2020.
השפעות תרבותיות

את התגובות החברתיות והתרבותיות להופעת וחדירת המצלמות הדיגיטליות לשדה הצילום, יחד עם טכנולוגיות הדמיה ממוחשבות שיצרו דימויים בעלי מראה של צילום, ניתן לחלק לשני גלים עיקריים; הגל הראשון התאפיין בתפיסת הטכנולוגיות החדשות כשבר והרס של מסורת הצילום בת 150 שנים, ואף של כל מסורת הייצוג התמונתי המערבי (האנלוגי בבסיסו) מאז ימי הרנסאנס. תגובות אלו נחלקו בעצמן למחנה פסימיסטי, שחש חרדה ואיום לנוכח השינוי הטכנולוגי והיכולת להפעיל מניפולציה על הדימוי המצולם ברמה כה עמוקה ובסיסית, ולמחנה אופטימיסטי, שציפה לקראת עידן חדש, "פוסט-צילומי", שבו נתפכח מהאשליה הכוזבת של הצילום האובייקטיבי ונשתחרר מגבולות הראייה הצילומית המוגבלת. תגובות אלו אופיינו בהדגשת השוני הטכנולוגי בין הצילום האנלוגי לזה הדיגיטלי, ונטו לדטרמיניזם טכנולוגי בגישתם.
גל שני של חשיבה על ההיבטים התרבותיים של הצילום הדיגיטלי טען שהתגובות הראשוניות שמו דגש רב מידי על השוני הטכנולוגי הברור בין תהליכי הצילום האנלוגי והדיגיטלי. ואולם, עיסוק יתר והיקסמות משוני טכנולוגי מאפילים על אלמנטים חשובים של המשכיות במשמעויות ובשימושים התרבותיים בטכנולוגיות. מבקרים אלו טענו שהשינוי הטכנולוגי, רדיקלי ככל שיהיה, הוא רק גורם אחד בתוך הקשר רחב הרבה יותר של המשכיות וטרנספורמציה. אם נתעלם מהשוני הטכני ונתבונן באופנים בהם משתמשים בצילום הדיגיטלי, נראה שלא התחולל כל שבר מהותי בעת המעבר מצילום אנלוגי לדיגיטלי.
חברות המייצרות מצלמות דיגיטליות

המעבר לעולם הדיגיטלי איפשר לחברות אלקטרוניקה רבות להיכנס לתחום של יצור מצלמות, שהיה עד אז נחלת מספר חברות מועט.
עם החברות המרכזיות המייצרות מצלמות דיגיטליות ניתן למנות את ניקון, קנון, פוג'י, אולימפוס, פנטקס, סוני, HP, קודאק, פנסוניק, לייקה, קיוסרה, קסיו וריקו.
לקריאה נוספת

Scott Kelby, The Digital Photography Book, Peachpit Press, 2006. ISBN 0-321-47404-X
Lister, Martin, (2004). 'Photography in the Age of Electronic Imaging', In: Liz Wells (ed.), Photography: A Critical Introduction (3rd Edition), Routledge, pp. 296-336
William Mitchell (1992) The Reconfigured Eye: Visual Truth in the Post-Photographic Era, Cambridge, MA: The MIT Press
הערות שוליים

↑  William Mitchell (1992) The Reconfigured Eye: Visual Truth in the Post-Photographic Era, Cambridge, MA: The MIT Press, p. 1
↑  William Mitchell (1992) The Reconfigured Eye: , Cambridge, p.11-12
↑  עידו גנוט, בלעדי: ריאיון עם ממציא המצלמה הדיגיטלית, אתר מגה פיקסל
↑  Mitchell, Ibid., p. 12-13
↑  Mitchell, Ibid., p. 16-18
↑  במחיר מציאה, 20 אלך דולר כלבד, פיתחה קודאק מערכת צילום ספרתית חדשה, ללא סרט צילום, חדשות, 24 ביולי 1991
↑  שוקי גלילי, אולימפוס SP-800UZ: מלכת הזום החדשה, באתר ynet, 6 במאי 2010
↑  Lytro ממציאה את הצילום מחדש, אתר מגהפיקסל
↑  ליאור מתתיהו, סמסונג משיקה ליין חדש של מצלמות מקצועיות, אתר hwzone
↑  קנון מכריזה: EOS 5D Mark III, אתר מגהפיסקל
↑  מצלמת PowerShot SX50, באתר canon.
↑  סוני ממציאה מחדשה את מצלמות הסמארטפונים, אתר HWzoone
↑  עידו גנוט, Phase One IQ250 – גב פורמט בינוני ראשון עם חיישן CMOS, באתר מגהפיקסל
↑  מצלמה עם פוקוס מבוסס לייזר? כך זה עובד, באתר tgspot
↑  דגם COOLPIX-P900, באתר ניקון ארצות הברית
↑  דגם EOS 5DS R, באתר קנון ארצות הברית
↑  מבט ראשון על ה-α7R II, באתר מגהפיקסל
↑  פוג'יפילם מכריזה על גרסת X-T1 אינפרה אדומה, באתר מגהפיקסל
↑  משיקה מצלמה עם חיישן 100 מגה פיקסל, באתר מגהפיקסל
↑  סקירת המצלמה באתר סוני ישראל
↑  עידו גנוט, סוף עידן מצלמות הרפלקס - קנון לא תפתח דגמים חדשים, באתר מגהפיקסל, ‏02/01/2022
↑  Andy Altman, Inside the World's Largest Digital Camera, CNET (באנגלית)
↑  ליאור קורן, ניקון D90 – מצלמת DSLR דיגיטלית ראשונה עם וידאו, 28.08.08, אתר dtown
↑  ראו לדוגמה את ההקדמה לספרו של ג'ונתן קריירי:Jonathan Crary (1992). Techniques of the Observer: On Vision and Modernity in the Nineteenth Century, the MIT Press, p. 1
↑  Martin Lister, 2004. "Photography in the Age of Electronic Imaging", Ibid., pp. 295-334
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551507505171  BNE: XX551352  BnF: cb12496965h (data)  GND: 4519830-5  LCCN: sh95005432  NDL: 00904238  NKC: ph119454 
אחת התמונות הדיגיטליות הראשונות בהיסטוריה משנת 1957, בה נראה וולדן קירש, בנו של רסל א. קירש, ראש הצוות שפיתח סורק תוף מכני במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) בשנות החמישים של המאה ה-20
מצלמה דיגיטלית קודאק DCS 420. המצלמה הורכבה מגב דיגיטלי של קודאק, שהורכב על מצלמת ניקון F90 (בתמונה החלקים נראים בנפרד)
דגם DP-GPS N2 של חברת ניקון היא מצלמת DSLR שמשלבת בקובץ התמונה גם נתוני מיקום גלובלי בכדור הארץ עם זמן UTM של מקום הצילום.
מצלמת פורמט בינוני של חברת פנטקס בעלת רזולוציה של 40 מגהפיקסל וגודל חיישן של 44×33 מ"מ
מצלמת השגחה לבישה
מערכת מצלמות שמצלמת ב-360 מעלות, לצורך מיפוי רחובות של גוגל סטריט
מצלמת כיס של חברת פוג'י
מצלמת עינית של חברת לוג'יטק
מצלמת IP
מצלמת 3.2 מגהפיקסל בטלפון נייד נוקיה N73, בעלת עדשה איכותית של חברת קרל צ'ייס
מצלמת כיס קומפקטית של פנסוניק מסוג Lumix
מצלמת סופר זום פי 18 של חברת אולימפוס. דגם SP-590UZ של אולימפוס, שבר ב-2009 את השיא עם זום של פי 26
קולפיקס P900 - מצלמת סופר זום פי 83 של חברת ניקון. אחת מהמצלמות עם הזום הגבוה ביותר כיום. חברת ניקון שברה את השיא שלה כאשר הוציאה דגם מתקדם יותר של מצלמה זו קולפיקס P1000 ב-2018 עם זום של פי 125.
מצלמת istDs של פנטקס
פנסוניק G1, הראשונה להשתמש בפורמט Micro 4/3 המשותף לפנסוניק ואולימפוס
מקס שטיינר

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1888 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1971 (בגיל 83) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מוקד פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1904 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 חברת תקליטים:  RCA ויקטור 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לפסקול המעובד הטוב ביותר (1935)  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (1944)  פרס אוסקר לפסקול דרמטי או קומדי מקורי הטוב ביותר (1942)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
מקסימיליאן ראול וולטר שטיינר (10 במאי 1888 - 28 בדצמבר 1971) היה מלחין אמריקני יהודי ממוצא אוסטרי אשר הלחין את מוזיקת הרקע לקלאסיקות רבות של הקולנוע ההוליוודי כ"חלף עם הרוח", "קזבלנקה" ו"נווה קיץ".
ביוגרפיה

שטיינר נולד בווינה והיה נכדו של מקסימיליאן שטיינר, מנהלו רב ההשפעה של התיאטר אן דר וין (התיאטרון הוינאי). עוד בילדותו גילה כישרון הלחנה, ונחשב ל"ילד פלא". כילד צעיר למד נגינה בפסנתר בהשגחתו של יוהנס ברהמס, ולאחר מכן, כנער, למד באקדמיה המלכותית לאומנות ולמוזיקה בווינה, ובין היתר תחת הדרכתו של גוסטב מאהלר. את התוכנית בת ארבע השנים ללימודים באקדמיה סיים בשנה אחת בלבד. בשנת 1914 היגר לארצות הברית.
שטיינר הלחין את מוזיקת הרקע למאות סרטים בהוליווד, והיה לאחד המוזיקאים המשפיעים ביותר. לרוב עבד עבור אולפני האחים וורנר. הוא זכה ל-26 מועמדויות לפרס האוסקר, ובפרס עצמו זכה שלוש פעמים, אם כי לא עבור עבודתו הידועה ביותר - המוזיקה לסרט "חלף עם הרוח". בין היתר נודע בשיתוף הפעולה שלו עם הבמאי מייקל קורטיז, אף הוא בן האימפריה האוסטרו הונגרית שנחשב למקצוען הוליוודי, שיתוף פעולה שהביא לסרטים כ"קזבלנקה" ו"הסתערות הבריגדה הקלה".
הגעתו של שטיינר להוליווד בסמיכות זמנים להמצאת הקולנוע המדבר (בניגוד לסרט האילם) הביאה לכך ששטיינר הטביע את חותמו על הלחנת סרטים באופן חלוצי. נעימותיו של שטיינר ניסו להתאים למתרחש על המסך, ואף להתאים את המוזיקה הנכונה לאופיים של הגיבורים המופיעים בסצנה. במשך למעלה משלושים שנה היה שטיינר המלחין המוביל בתעשיית הקולנוע האמריקנית.
שטיינר מת בשנת 1971 בהוליווד, קליפורניה בגיל 83 כתוצאה של כשל לבבי.
פילמוגרפיה נבחרת

קינג קונג (1933)
הגרושה העליזה (1933) (מועמדות לאוסקר)
הפטרול האבוד (1934 (מועמדות לאוסקר)
בכבלי אנוש (1934)
המלשין (1935) (אוסקר)
גנו של אללה (1936) (מועמדות לאוסקר)
הסתערות הבריגדה הקלה (1936)
לורד פונטלרוי הקטן (1936)
כוכב נולד (1937)
איזבל (1938) (מועמדות לאוסקר)
מלאכים עם פנים מלוכלכות (1938)
ניצחון אפל (1939) (מועמד לאוסקר)
חלף עם הרוח (1939 (מועמד לאוסקר)
שביל סנטה פה (1940)
המכתב (1940) (מועמד לאוסקר)
סרג'נט יורק (1941) (מועמד לאוסקר)
ועתה, הנוסע (1942) (אוסקר)
קזבלנקה (1942) (מועמד לאוסקר)
מאז שהלכת (1944) (אוסקר)
הרפתקאות מרק טוויין (1944) (מועמד לאוסקר)
רעל ותחרה (1944)
מילדרד פירס (1945)
רפסודיה בכחול (1945) (האוסקר במשותף עם ריי היינדורף)
התרדמה הגדולה (1946)
לילה ויום (1946) (מועמד לפרס האוסקר במשותף עם ריי היינדורף)
החיים עם אבא (1947) (פרס גלובוס הזהב, מועמד לפרס האוסקר)
השושנה האירית הפרועה שלי (1947) (מועמד לפרס האוסקר במשותף עם ריי היינדורף)
האוצר מסיירה מדרה (1948)
ג'וני בלינדה (1948) (מועמד לפרס האוסקר)
מעבר ליער (1949) (מועמד לפרס האוסקר)
חום לבן (1949)
כמעיין המתגבר (1949)
הלהבה והחץ (1950) (מועמד לפרס האוסקר)
ביבר הזכוכית (1950)
הנס של גבירתנו פאטימה (1952) (מועמד לפרס האוסקר)
מוגמבו (1953)
זמר הג'אז (1953) (מועמד לפרס האוסקר במשותף עם ריי היינדורף)
המרד על הקיין (1954) (מועמד לפרס האוסקר)
זעקת הקרב (1955) (מועמד לפרס האוסקר)
המחפשים (1956) (מועמד לפרס האוסקר)
נווה קיץ (1959)
עץ התלייה (1959)
סיפורה של בולשת (1959)
ארמון הקרח (1960)
פאריש (1961)
הכל על אהבה (1962)
על גבורה ואהבה (1964)
משפחת האמיצים (1964)
לונדיניום

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  51°30′51″N 0°05′18″W﻿ / ﻿51.514217°N 0.088455°W﻿ / 51.514217; -0.088455
 he
 
מטבע שהוטבע בלונדיניום
לונדיניום היא עיר עתיקה עליה נבנתה לימים בירת הממלכה המאוחדת – לונדון. העיר נוסדה לאחר הכיבוש הרומי של האי בריטניה בשנת 43 על ידי הקיסר הרומאי קלאודיוס. קלאודיוס שלח ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את בריטניה לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים הקלטים היריבים שהתגוררו באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים, וכן מאחר שהאי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים.
לא נמצאו עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור לפני שנת 50 לספירה וככל הנראה היו באזור חוות חקלאיות בלבד. העיר הייתה בירת הפרובינקיה הרומית בריטניה. ככל הנראה מן העובדה שלא נמצאו עדויות המצביעות על נוכחות צבאית בעיר והעובדה שטקיטוס מציין אותה כמרכז מסחרי חשוב, העיר כנראה היוותה קהילה של סוחרים שהיגרו לבריטניה מרחבי האימפריה.
מקור השם

השם במקור אינו שם רומאי והוא אף קדם לכיבוש הרומי של בריטניה, ואין יודעים מה משמעותו. ייתכן שמקורו בשם קלטי פרטי, וייתכן שמקורו אף בשפה שדוברה באזור עוד לפני בואם של הקלטים, שעליה איננו יודעים דבר. ישנה סברה לפי מקורו של השם במילה הקלטית "לונד" משמעה "אזור פראי". או "לין - דון" - המצודה (בקלטית: "דון") ליד הנהר (בקלטית: "לין").
ריצ'רד קואוטס סבר כי מקור השם במילים הקלטיות "פלוו נידה" שמשמעם "הנהר הזורם".
היסטוריה > הקמת העיר

העיר נוסדה על ידי הרומאים לאחר כיבושה של בריטניה בימי הקיסר קלאודיוס בשנת 43. העיר נוסדה ככל הנראה כיישוב אזרחי ולא כמחנה צבאי, בשנת 47 לספירה. העובדה שלא התגלו בעיר כל סימנים לקיומו של מחנה צבאי תומכת בסברה לפיה הקמת העיר הייתה יוזמה פרטית של סוחרים.
העיר נוסדה במקום בו רוחבו של נהר התמזה היה צר דיו על מנת לאפשר הקמת גשר עץ על הנהר מחד, אולם עמוק דיו לאפשר הגעת ספינות אל העיר. שרידי רציף רומאי התגלו בשנת 1981 בסמוך למקום בו ניצב כיום גשר לונדון.
כתובות שהתגלו בעיר הראו שההשפה הרשמית בעיר הייתה הלטינית, אולם ככל הנראה מרבית התושבים דיברו שפה קלטית דרומית, הדומה לולשית ולקורנית של ימינו.
היסטוריה > מעמד העיר לונדיניום

מעמדה של העיר לאחר הקמתה אינו ברור. ככל הנראה לא הייתה קיוויטאס ("עיר חופשית"). העיר החלה כמוצב קטן בקצהו הצפוני של גשר העץ, אולם בהמשך הפכה למרכז מסחר מרכזי באזור אנגליה. מושבו הראשון של המושל היה בעיר קאמולודונום (כיום קולצ'סטר שבאסקס), ורק לאחר שלונדיניום הפכה למרכז מסחרי עבר אליה המושל.
היסטוריה > המאה הראשונה

זמן קצר לאחר הקמת העיר הפכה לעיר המסחר העיקרית בדרום אנגליה. טקיטוס מציין כי כבר כעשר שנים לאחר הקמת העיר יש בה "negotiatores" - "סוחרים המנהלים משא ומתן" - אנשי עסקים. שטחה הראשוני של העיר היה קטן ביותר אולם תושביה הגיעו מכל רחבי האימפריה הרומית וייבאו חפצים מכל רחבי האימפריה.
היסטוריה > המאה הראשונה > מרד בודיקה

בשנת 60, כ-15 שנה לאחר ייסוד העיר, תקפו את העיר האיקני ובראשם המלכה בודיקה. חפירות ארכאולוגיות גילו שכבת אפר מתקופה זו המעידה כי העיר, העשויה עץ, נשרפה. בודיקה, בניסיון לשחרר את ארצה משליטת הרומאים, תקפה קודם את הבירה הרומית - קמולודונום, ולאחר מכין הביסה את הלגיון הרומי שנשלח מלינדום (היום לינקולן שבלינקולנשייר). לאחר שני ניצחונות אלה תקפה וכבשה את העיר המסחרית לונדיניום. ההיסטוריון טקיטוס מציין כי הגנרל הרומי גיוס סואטוניוס פאולינוס שלח כוחות צבא להגן על העיר אולם נסוג מפני כוחותיה של בודיקה, כאשר תושבי העיר הרומאים שנותרו בה נשחטו. בתגובה, הוציא פאולינוס להורג כ-70,000 בריטנים מקומיים. על פי מסורות מקומיות נערך הקרב בין בודיקה לפאולינוס בקינגס קרוס - ככל הנראה בשל העובדה שבימי הביניים עמד במקום כפר בשם "באטל" (קרב). טקיטוס מתאר את אתר הקרב כ"אזור סלעי שבסמוך לו יער" אולם הוא אינו מתאר את נהר פליט שנמצא במקום. לאחר שהפסידה בקרב, על פי המסורת, התאבדה בודיקה בנטילת רעל.
העיר ההרוסה שוקמה במהרה, ובתוך כעשור שבה להיות המרכז המסחרי של אנגליה, ותוך זמן קצר העיר הגדולה ביותר בבריטניה. בשלהי המאה הראשונה הפכה העיר לבירת הפרובינציה של בריטניה.
היסטוריה > המאה השנייה והמאה השלישית

במהלך המאה השנייה לספירה, הגיעה העיר לונדיניום לשיאה. הקיסר הרומאי אדריאנוס ביקר בעיר בשנת 122, וככל הנראה לכבוד ביקורו נבנו מספר רב של מבנים ציבוריים גדולים. זמן קצר לאחר הביקור נהרסה העיר בשרפה גדולה - אף כי שרפה זו אינה מוזכרת בכתבי התקופה.
לונדיניום התאוששה מהשרפה (השנייה בתולדותיה) תוך זמן קצר, ובשנת 140 התגוררו בה בין 45,000 ל-60,000 תושבים, ונבנו בה בזיליקה (הגדולה ביותר צפונית להרי האלפים), ארמון למושל הרומאי, מקדשים רבים, מרחצאות וכן מוצב עבור משמר העיר.
בסמוך לאזור גשר לונדון של ימינו ניצב הנמל הרומאי הגדול, וככל הנראה נמל נוסף ניצב בעברו השני של הנהר, באזור סאת'רק.
במהלך המחצית השנייה של המאה השנייה קטנה העיר באוכלוסייתה ובשטחה. ככל הנראה נפגעה העיר במגפה, ממנה לא התאוששה העיר עד התקופה הסקסונית.
היסטוריה > המאה השנייה והמאה השלישית > הקמת חומת לונדון

בין השנים 190 ו-225 הוקפה העיר בחומה. חומה זו הייתה הפרויקט השלישי בגודלו בפרובינקיניה, אחרי חומת אדריאנוס ומערכת הכבישים שנבנתה. אורכה של החומה היה כ-3 ק"מ, גובהה כ-6 מטרים ורוחבה כ-2.5 מטרים.
לא ברור מה הייתה הסיבה להקמת החומה, אולם ייתכן שהיא נבנתה כתגובה לפלישה הסקוטית לאנגליה, ולאור צליחת הסקוטים את חומת אדריאנוס בשנות ה-80 של המאה השנייה. ישנם היסטוריונים הסבורים כי החומה נבנתה בשל משבר פוליטי שהתגלע בצמרת הממשל הרומאי בשנות ה-90 של המאה השנייה, עת ספטימוס סוורוס וקלודיוס אלבינוס, מושל בריטניה, טענו שניהם לכס הקיסר. לפי סברה זו, ייתכן שהחומה נבנתה על ידי אלבינוס להגנה מפני יריבו (שהביס אותו בשנת 197). החומה שרדה בשלמותה עד לאמצע המאה ה-18, ועד לראשית המאה ה-19 כבר נהרסה ברובה.
בניית החומה הביאה לפיתוחה של לונדון בראשית המאה השלישית, ועדויות ארכאולוגיות מראות גידול בבנייה בעיר ובמסחר בה. במסגרת הרפורמות שביצע סוורוס, חולקה בריטניה לשתי פרובינקיות: בריטניקה סופיריור שבירתה הייתה לונדיניום, ובריטניקה אינפריור שבירתה הייתה אבורקום (לימים יורק).
בניית החומה לא מנעה תקיפות של הסקסונים על העיר בשלהי המאה השלישית. תקיפות אלה הביאו לבניית החומה גם מצד הנהר של העיר בשנת 255.
היסטוריה > המאה השנייה והמאה השלישית > מרד קאראוסיאוס

בשנת 286 מרד מרקוס אורליוס קראסיוס, המפקד הצבאי הרומאי בבריטניה, נגד השלטון הרומי והכריז על עצמו קיסר בריטניה הרומית. קאראוסיאוס שלט במשך שבע שנים עד שנרצח על ידי אלקטוס, שר האוצר שלו. בשנת 296 פלש הגנרל הרומי קונסטנטיוס כלורוס לבריטניה וכבש אותה מחדש. צבאו כבש ובזז את לונדיניום. בעקבות כיבוש העיר והשבתה לשלטון רומי נבנו מרחצאות חדשים בפורום של העיר בשנת 300 לספירה.
היסטוריה > המאה הרביעית

במחצית הראשונה של המאה הרביעית שגשגה העיר ונבנו סביבה וילות רבות המעידות על עושרם של סוחרי העיר. במחצית השנייה של המאה הרביעית השפיעו התקפות של ברברים מהצפון על הסחר. התקפות של פיקטים וסקוטים על צפונה של בריטניה הרומית פגעו בכלכלה. בעקבות מתקפות אלה חוזקו חומות העיר ונבנו סביב החומות 20 מגדלי שמירה על מנת לחזקה. בשנת 386 שונה שם העיר לונדיניום ל"אוגוסטה", בעקבות חלוקה מחודשת של הפרובינקיה (איחוד שני חלקיה) והפיכת העיר לבירת הפרובינקיה כולה.
בשנת 382 מרדו כוחות הצבא שהיו בבריטניה והכריזו על מאגנוס מאקסימוס כעל קיסר בריטניה הרומית. הוא הובס על ידי תיאודוסיוס הראשון בשנת 388.
בשלהי המאה הרביעית ירד מעמדה של העיר ומבני הציבור שבה נפגעו מחוסר תחזוקה.
היסטוריה > ירידת העיר ונטישתה

בראשית המאה החמישית עם ירידתה של האימפריה הרומית, התקפות הברברים בגאליה ובספרד ניתקו את דרכי המסחר בין בריטניה הרומית למרכז האימפריה. קונסטנטינוס השלישי, מפקד הצבא הרומי בבריטניה הכריז על עצמו כקיסר בריטניה הרומית, ובהמשך אף כקיסר האימפריה הרומית המערבית ויצא בראש צבא לכבוש את רומא. בשנת 410 פנו רשויות העיר לעזרת הקיסר הונוריוס וביקשו את עזרתו כנגד שלטונו של קונסטנטינוס השלישי. הקיסר דחה את פנייתם - דחייה שמשמעותה סיום שלטונה של רומא בבריטניה.
הפסקת השלטון הרומי בבריטניה הביאה להחלשות כוחות הצבא בה, ולפלישות של שבטים גרמניים: האנגלים, הסקסונים היוטים והפריזיאנים.
על פי כתבי ההיסטוריונים בדה וגילדאס, בשנת 449 הוזמנו הסקסונים והאנגלים על ידי מלך בריטניה וורטיגרן לשמש כצבא שכיר ולהגן על בריטניה מפני הפיקטים והסקוטים. עדויות ארכאולוגיות מתקופה זו מעידות שעדיין התגוררו בעיר משפחות של סוחרים עשירים שהתגוררו בווילות בדרום מזרח העיר, אולם עד סוף המאה החמישית, בשל ניתוקם של קווי המסחר, ניטשה העיר, ונותרה בלתי מיושבת עד המאה התשיעית.
תיאור העיר > גבולות העיר

שטחה של העיר לונדיניום הייתה כשטח הסיטי של לונדון - העיר שכנה ממערב לגבעה עליה נמצאת היום מצודת לונדון וגבעת לודגייט, והשתרעה מערבה לאורך נהר התמזה למרחק של כ-1.5 ק"מ. בצפונה הגיעה העיר עד אזור בישופסגייט וקריפלגייט (בסמוך למוזיאון העיר לונדון של ימינו), וממערב הגיעה עד אזור אכסניות המשפט של ימינו. מדרום לנהר, באזור סאת'רק של ימינו, היה פרוור מגורים שלא הוקף בחומה.
תיאור העיר > מבני העיר

באזור בו ממוקמת כיום תחנת רחוב קנון התגלה מבנה גדול אשר רבים משערים כי היה ארמונו של המושל (ה"פרטוריום"). בחפירות שנערכו במקום התגלו שהמבנה כלל גן נרחב, בריכות מים ומספר אולמות אירוח גדולים המעוטרים בפסיפסים. המבנה נבנה במאה הראשונה והורחב במאה השנייה, וככל הנראה נעשה בו שימוש בשנת 300 לספירה.
במרכזה של העיר ניצב הפורום של העיר. פורום זה היה הפורום הגדול ביותר צפונית להרי האלפים ומבנה הפורום היה ריבוע שממדיו 168 על 167 מטרים. הפורום נבנה בשני שלבים - הראשון זמן קצר לאחר מרד בודיקה, שכלל כיכר עיר וסביבה חנויות, והשני - כיכר גדולה יותר שבאחת מצלעותיה נבנתה בזיליקה. בצפונה של העיר התגלו שרידי אמפיתיאטרון (בסמוך למקום בו ניצב היום בניין הגילדהול), וכן ברחבי העיר התגלו מספר מבני מרחצאות - בהם מבנה מרחצאות ציבוריים באזור גבעת האגין הסמוכה לתמזה (מבנה שנבנה במהלך המחצית השנייה של המאה הראשונה, ונהרס בראשית המאה השלישית).
תיאור העיר > מקדשים

בעיר התגלו שרידים של מספר מקדשים רומאיים, הידוע שבהם הוא מקדש מיתרס. מבנה זה התגלה בשנת 1954 וכלל כתובת המבהירה את מטרת המבנה. מתיאורי העיר ידוע כי היו בעיר מקדשים לאלים נוספים, הגדול שבהם הוקדש ליופיטר, אולם מבנה זה טרם התגלה. שרידי מקדש לאלה איזיס התגלו באזור סאת'רק בגדה הדרומית של התמזה. מספר שרידי בניינים שהיו ככל הנראה מקדשים התגלו דרומית לפורום, ושרידי מבנה מעגלי שהתגלה במערב העיר וכן שרידי מבנה שהתגלו באזור גבעת פיטרז היו ככל הנראה אף הם מקדשים, אולם לא ידוע למי הוקדשו.
תיאור העיר > רובעי המגורים

מרבית מבני המגורים בעיר, במאה הראשונה, נבנו עץ. במהלך המאה השנייה החלו להיבנות בעיר מבני אבן. מבני המגורים של עשירי העיר היו רחבי ידיים, וכללו ציורי קיר ורצפות פסיפס, וכן התגלו בעיר כלי בית עשויים חרס שהובאו מרחבי האימפריה, המראים את יציבותה של הכלכלה ואת תרומת המסחר לעושרה של העיר.
ראו גם

לונדון
היסטוריה של לונדון
מוזיאון העיר לונדון
חומת לונדון
מקדש מיתרס
לקריאה נוספת

Peter Ackroyd, London, The Biography ,Vintage, 2001
הערות שוליים

↑  סברות בדבר מקור שמה של העיר לונדון.
↑  תיאור חפירות ארכאולוגיות ברחוב פולטרי בהם התגלו שרידי היישוב הרומי.
↑  לונדון הרומית
↑  
P. Marsden, The Excavation of a Roman Palace Site in London, In: Trans. London and Middlesex Archaeological Society, 1961-71, 26 (1975:1-102).
↑  
P. Marsden, The Roman Forum Site in London. Discoveries before 1985, London 1987 ISBN 0-11-290442-4
| ההיסטוריה של לונדון |
| --- | --- | --- |
| תחומי העיר בתקופות היסטוריות | לונדיניום •  הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר • מחוז מידלסקס • מחוז לונדון • לונדון רבתי |  |
| היסטוריה של השלטון המקומי | מועצת מחוז לונדון • מועצת לונדון רבתי • רשות לונדון רבתי • אספת לונדון • ראש העיר של לונדון |  |
| אירועים היסטוריים | מרד האיכרים • המגפה הגדולה של לונדון • השרפה הגדולה של לונדון • מגפת הכולרה של 1854 • הסירחון הגדול • התערוכה הגדולה • אולימפיאדת לונדון (1908) • הבליץ • אולימפיאדת לונדון (1948) • פסטיבל בריטניה • הערפיח הגדול • פיגועי 7 ביולי 2005 • אולימפיאדת לונדון (2012) |  |
| מבנים היסטוריים | מצודת לונדון • קתדרלת סנט פול • ארמון וייטהול • ארמון וסטמינסטר • גשר לונדון • מנזר וסטמינסטר • האנדרטה לשריפה הגדולה של לונדון |  |
| תשתיות | נמל לונדון • הרכבת התחתית של לונדון • מערכת הביוב של לונדון |  |
ערכים נוספים על ההיסטוריה של לונדון
פסל ברונזה של ראשו של הקיסר אדריאנוס שנמצא בלונדון.
שריד של חומת לונדון
שרידי מקדש מיתרס.
רצפת פסיפס של בית מגורים.
מוריס ז'אר

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1924 הרובע החמישי של ליון, צרפת 
 פטירה:  28 במרץ 2009 (בגיל 84) מליבו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Maurice Antoine Alexis Jarre 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מוקד פעילות:  צרפת צרפת
 תקופת הפעילות:  1958–2001 (כ־43 שנים) 
 מקום לימודים:  סורבון, הקונסרבטואר של פריז 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 צאצאים:  ז'אן מישל ז'אר, Stéfanie Jarre 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1962)  פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר לסרט (1990)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1988)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1995)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (3 בפברואר 1994)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (2005)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (10 בנובמבר 1998)  פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר לסרט (1986)  פרס סזאר של כבוד (1986)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1984)  פרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר (1965)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1984)  פרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית (1966)  קצין בלגיון הכבוד (1 באפריל 1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מוריס-אלקסיס ז'אר (בצרפתית: Maurice-Alexis Jarre; ‏13 בספטמבר 1924 – 29 במרץ 2009) היה מלחין ומנצח צרפתי. ז'אר חיבר אומנם יצירות קונצרטיות אחדות, אך הוא נודע בעיקר במוזיקה שכתב לקולנוע, בייחוד לסרטים בבימויו של דייוויד לין: "לורנס איש ערב" (1962), "דוקטור ז'יוואגו" (1965), "בתו של ריאן" (1970) ו"המעבר להודו" (1984). שני הפסקולים הראשונים והפסקול האחרון ברשימה זו, זיכו אותו בפרסי האקדמיה. פסקולי מוזיקה אחרים שלו, שגם הם ראויים לציון, נכתבו לסרטים "הבשורה" (1976), "ללא מוצא" (1987), "ללכת שבי אחריו" (1989), ו"רוח רפאים" (1990). לז'אר ניתן כוכב בשדרת התהילה בהוליווד.
בנו הוא המוזיקאי ז'אן מישל ז'אר.
קורות חיים

מוריס-אלקסיס ז'אר נולד בליון ב-1924. הוא החל ללמוד מוזיקה בגיל מבוגר מרוב המוזיקאים. תחילה נרשם לבית הספר להנדסה בסורבון, אבל שינה את דעתו ועבר ללימודי מוזיקה. הוא עזב את הסורבון, בניגוד לרצון אביו, ונרשם לקונסרבטואר של פריז ללמוד הלחנה והרמוניה. ככלי הנגינה הראשי שלו בחר בכלי הקשה. במהלך לימודיו התוודע אל פייר בולז ובהמשך החליף אותו כמנהל התיאטרון הלאומי העממי. בשנת 1951 הקליט בצרפת את פסקול הסרט הראשון שלו.