stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלק באצ'יק
קורות חייו > הקריירה באירופה > צרפת

בשנת 1959 הגיע באצ'יק לפריז, בה שמח לנגן את הג'אז שאהב. זכה בהצלחה אף על פי שסגנון הנגינה שלו בגיטרה לא דמה לסווינג סינטי של ג'אנגו ריינהארדט ולנגינתם של הגיטריסטים המנושים המקומיים. הפסנתרן האמריקאי ארט סימונס שנכח בנגינתו בג'אם סשן פריזאי, הזמין אותו להצטרף לשלישייתו במועדון "מארס קלאב", קרוב לשאנז אליזה שבה נהגו להופיע מוזיקאים אמריקאים שביקרו בצרפת. השתמש בשמות במה כמו Al Back וAlexis Backsix. קטעי ז'אז כמו Take Five ו-Blue rondo à la turk של דייב ברובק בבעיבודו ובנגינתו הושמעו תכופות ברדיו בצרפת.
כחבר בשלישייתו של לו בנט הוציא באצ'יק בשנת 1960 את האריך נגן הראשון שלו Dansez et Rêvez (רקדו וחלמו). בהקלטה בולטת הוורסטיליות הרבה שלו ששילבה מקצבי גיטרה שונים וקטעי סולו ייחודיים.
באצ'יק הקליט ב-1962 גם את האלבום הראשון הנושא את שמו
The well-titrated Electric Guitar of the Eclectic Elek Bacsik ("הגיטרה החשמלית המוכוונת היטב של אלק באצ'יק האקלקטי") . סגנון האלבום התקרב יותר לזה של טל פארלו וג'וני סמית' מאשר למבצעים הצוענים האירופיים. באותה שנה ייתכן כי היה באצ'יק המוזיקאי האירופי הראשון שניגן סולו בוסה נובה.
באצ'יק הופיע בפסטיבל הג'אז באנטיב-ז'ואן-לה-פן. שם פגש שוב את דיזי גילספי והקליט בחצי מאלבומו של גילספי Dizzy on the French Rivera (דיזי בריוויירה הצרפתית). דיזי גילספי ביקש מבאצ'יק לנגן ארבעה מספרים באלבום:Chega De Saudade,One Note Samba. Here It Is, For the Gypsies את הקטע For the Gypsies ("עבור הצוענים") ביקש דיזי גילספי להקדיש למוזיקאים הצוענים.
בשנות ה-1960 היה באצ'יק מאוד פופולרי בצרפת, בין היתר, בזכות סגנונו ה"שחור". הקליט או הופיע יחד עם גדולי המוזיקאים האמריקאים כמו דיזי גילספי, ארט סימונס ולו בנט שהוזכרו, קווינסי אדמס, קוונטין ג'קסון, קווינסי ג'ונס, קני קלארק, אריק דיקסון, קלארק טרי, אלווין ג'ונס, לאו רייט, כמו כן עם לאלו שיפרין מארגנטינה, דניאל יומר משווייץ, סטפן גרפלי, ז'ורז' ארווניטאס, גי פדרסן, מישל גודרי הצרפתים.
בימי ראשון הוא הופיע בטלוויזיה לצד כוכבים כמו שארל אזנבור וז'ילבר בקו, לצד הילד הצועני בולו פרה ובאדן פאוול מברזיל. תמונתו התנוססה על דפי המגזינים הפופולריים כמו "פארי מאץ'".
באצ'יק ניגן בקאן, בפאלם ביץ', ליווה את ז'אן מורו בפסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי במונטרה, הקליט עם מישל לגראן והביג בנד שלו, ועבד כמעבד וגיטריסט עם סרז' גינסבורג. ליווה גם כן את ברברה, קלוד נוגארו, ז'ולייט גרקו, סשה דיסטל, ז'אק איז'לן ואחרים
אלבומו Guitar Conceptions יצא ב-196
קורות חייו > אלק בא'ציק במדיה אמנותית אחרת

בסרטו התיעודי של פרנסואה ריישנבך על האלבום של ז'אן מורו - chansons nouvelles ‏ 12 ניתן לשמוע ולראות את נגינתם של אלא באצ'יק ושל מישל גודרי.
הנצחה

באנציקלופדיית הג'אז של לאונרד פד'ר (Leonard Feather) יש ארבעה ערכים על נגני ג'אז מהונגריה - מתוכם שלושה גיטריסטים:אלק באצ'יק, גאבור סאבו ואטילה צולר
הקלטותיו פורסמו בצרפת במהדורות חוזרות, ויצאו לאור גם הקלטות שלא פורסמו בחייו.
דיסקוגרפיה

באצ'יק הקליט 4 אלבומים עצמאיים כסולן:
(The Electric Guitar of the Eclectic Elek Bacsik (Jazz Guitarist
Guitar Conceptions
I Love You
Bird and Dizzy: A Musical Tribute
דיסקוגרפיה > כראש הרכב וסולן

(Fontana, 1962) -The Electric Guitar Of The Eclectic Elek Bacsik ניגן בגיטרה חשמלית
1962: Take Five (Fontana) (EP)
1962: Bossa Nova (Fontana) (EP)
Guitar Conceptions (Fontana, 1963) - ניגן בגיטרה חשמלית - בהשתתפותם של מוריס ואנדר (קלידים), גאי פדרסן (קונטרבס), דניאל יומר (כלי הקשה*
2000: Guitar Conceptions. Jazz in Paris 15 (Universal Music) (CD))
1963: Quatre Slows (Fontana) (EP)
1966: Elek Bacsik – Stephane Grappelli : I Giganti del Jazz Vol. 84
(Curcio / I Giganti del Jazz) (LP) – בצד A - באצ'יק, בצד B - גרפלי. במספר האחרון - סמרטיים Summertime - אצל גרפלי, מנגנת שלישיית קוקו בריאוואל, ולא באצ'יק
1966 Zigani Ballet (Audio Fidelity) ניגן ככנר ראשון של להקה צוענית-הונגרית בארצות הברית
''I Love You (Bob Thiele Music) 1974 - ניגן בכינור, וויולקטרה, קטע בלוז בגיטרה חשמלית- בהשתתפות הנק ג'ונס
Bird and Dizzy: A Musical Tribute (Flying Dutchman) 1975 - מנחה מוזיקלית לצ'רלי פרקר ודיזי גילספי - ניגן בכינור ובווילרקטה
בהשתתפות מד פלורי ווארן מארש
1980: Blue Rondo A La Turk (Fontana / Phonogram) (2×LP = The Electric Guitar of the Eclectic Elek Bacsik + Guitar Conceptions)
2016: Historical Recordings 1943–1947 (Pannon Jazz, PJ 1090) (CD) – Simon Géza Gábor: Esős évszak – Bacsik Elek bio-diszkográfia 1926–1993 / Season of the Rain – Elek Bacsik bio-discography 1926–1993 kötet CD mellékleteként. Magyar Jazzkutatási Társaság / Hungarian Society for Jazz Research, Budapest, 2016. ISBN|978-963-12-4707-7
דיסקוגרפיה > כנגן בהרכב וכמלווה

1953: עם רנאטו קארוזונה ורביעייתו Renato Carosone e il suo Quartetto (Pathé, MG 191) (בצד A ‏ solista chitarra: Alexis Bacsik)
1959:עם תזמורת קני קלארק, אנדי והאחיות ביי - (Métropole) (EP) - עם Al Back (כינור) ו Alexis Backsix (גיטרה)
1960-1959 - עם שביעיית קלארק טרי - Clark Terry Septet: What Makes Sammy Swing! (Lone Hill Jazz) (CD)
1960: Les Double Six Meet Quincy Jones (Columbia) (LP)
1960: Art Simmons: No Problem (EP, Ducretet Thomson)
קיץ 1960:עם שלישיית לו בנט Dansez et Rêvez avec le trio Lou Bennett (LP, RCA Victor 430.051)
(Lou Bennett – organ, Elek Bacsik – guitar, Daniel Humair – drums; Paris, France, Summer 1960)
(לו בנט - מקלדת, אלק באצ'יק - גיטרה, דניאל יומר - תופים)
עם קלארק טרי - 1960 If The Wind Scares You (אם הרוח מפחידה אותך)
1962: Dizzy Gillespie: Dizzy On The French Riviera, recorded July 24, 1962 live at the 3rd International Jazz Festival D’Antibes–Juan-Les-Pins (LP, Philips)
1963 -André Hossein: La mort d’un tueur (פסקול + EP, Ducretet Thomson)
1963: Dizzy Gillespie et son orchestre avec Elek Bacsik: Bossa Nova (EP, Philips)
1963:עם סרז' גינסבורג Serge Gainsbourg: Confidentiel (LP, Philips) – a La saison des pluies
1964: עם קלוד נוגארו Claude Nougaro: Claude Nougaro No 2 (LP, Philips)
1964: Yoska Nemeth joue Django Reinhardt (EP, Disques Festival)
1964: עם הביגבנד של מישל לגראן Michel Legrand nagyzenekara: Archi-Cordes (LP, Philips)
1964 - עם ברברה, Barbara Chante Barbara (Philips, 1964) (ברברה שרה ברברה)
1965 - עם ברברה, Au Bois De Saint-Amand (Philips, 1965) (ביער סנט אמאן)
עם לו בנט, Dansez et Revez (Phono 2017) (רקדו וחלמו)
1964 - עם סרז' גינסבורג, Gainsbourg Confidentiel (Philips, 1964) (גינסבור ממתיק סוד)
1963 - עם סרז' גינסבורג,  1963 Théatre des Capucines  מרקורי, 2001)
1962עם דיזי גילספי, Dizzy on the French Riviera  (Philips, 1962)
עם דיזי גילספי, "New Wave (Philips, 1963)
עם קווינסי ג'ונס, Dollars $ (Reprise, 1972)
1966:עם ז'אק איז'לן Jacques Higelin – N°2 (EP, Disques Jacques Canetti) (מעבד, מלווה)
1966 -ככינור ראשון (פרימאש) - התזמורת הצוענית ההונגרית עם אישטוואן רבובסקי (ראב) ונורה קובאץ' The Hungarian Gypsy Orchestra: Zigani Ballet
1966: עם חראנץ' יאקוביאן Hrach Yacoubian: A Night With Yacoubian In Fresno (LP) (כנגן בוזוקי)
1967:*עם ז'אן מורו- Chansons nouvelles ‏ 12 (12 שנסונים חדשים): Jeanne Moreau N°2 – 12 Chansons nouvelles (LP, Disques Jacques Canetti) (מעבד, מלווה) -לחנים מאת סירוס באסיאק, שם בעט: סרז' רזוואני ; ( מפיק:ז'אק קנטי
1967: עם ז'אן מורו - Jeanne Moreau : Tout Morose (EP, Disques Jacques Canetti) (מעבד, מלווה)
1972: עם קווינסי ג'ונס Quincy Jones : Dollars (פסקול+ LP, Reprise Records)
1987:עם באץ' בלדסארי Butch Baldassari : What’s Doin’ (LP, Cactus Records) ( שם במה: Mr Elbak )
2001: סרז' גינסבורג: Théâtre des capucines 1963 (LP, Ltd, Num: Mercury) (CD: 2003, Mercury, Philips)
סלקציות

Gitarren von Bach bis Beat (Philips / Stern Musik) (LP)
1989: Autour De Minuit – Guitare (Gitanes Jazz) (CD)
2000: Les Tubes Du Jazz (Verve Records / Universal) (CD)
2005: I Like Be I Like Bop: Odds & Svends Of Early Bebop Violin & Contemporary Violin Curiosities (AB Fable) (2×CD), Bacsik: 2/27, 2/28 track סלקציית קטעי ג'אז בכינור
2005: Bownus 2005 – Almost Like Being In Bop (AB Fable) (CD) Bacsik: 11–13. track - הקלטות כינור שלא פורסמו בעבר
2014: Electric Guitar Story 1935–1962 (Frémaux & Associés) (3 CD)
לקריאה נוספת

Balval Ekel: Elek Bacsik - Un homme dans la nuit. La-Neuville - Aux-Joutes. 2015,.978-2-36336-170-7
Geza Gabor Simon, Rainer E. Lotz, in Kernfeld (ed) The New Grove Dictionary of Jazz, vol. 1, 2ndª ed., New York, Grove's Dictionaries, 2002, p. 102, ISBN 1-56159-284-6.
Halper László: Zenészlegendák. Legendás történetek legendás romazenészekről. Szerzői kiadás, Leányfalu, 2003; második bővített és átdolgozott kiadás: FROKK, Budapest, 2013
Pál Nagy Balázs: Bacsik Elek – Budapesttől East Dundee-ig. Szerzői kiadás, Kecskemét, 2021.
הערות שוליים

↑  J.Rousseaux
1 2  ציטוטים מבאלוואל אלק באתר בבליו
1 2 3 4 5 6  באתר תיקונים של ABFable
↑  Geza Gabor  לוח כרונולוגי של הג'אז ההונגרי 1999
↑  באתר ההוצאה לאור le feu sacre
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1220716  BnF: cb139409411 (data)  GND: 141667230  ISNI: 0000 0001 2100 8974  LCCN: no2002114469  MusicBrainz: 1d9e89f9-722a-4f1e-bca1-d119f6361b99  RERO: 02-A008614748  SUDOC: 243653816  VIAF: 42030187   WorldCat (עם VIAF): 42030187
בדיקת זרע

תאי זרע אנושיים צבועים לבדיקה של איכות הזרע במעבדה קלינית.
בדיקת זרע היא בדיקה מעבדתית המבוצעת על דגימה של נוזל הזרע לצורך אבחון של רמת פוריותו או לאבחון מצב של מחלה.
דגימת הזרע ניטלת בדרך כלל באמצעות פליטתו הטבעית אגב אוננות של הנבדק. לאחר הפליטה נדגם נוזל הזרע בפרקי זמן קבועים ממועד הפליטה. בין היתר נדגמים הערכים הבאים:
נפח כולל – נפח הזרע השכיח בפליטה הוא 2–7 סמ"ק; ערך נמוך מהנורמה עשוי להצביע על סתימה חלקית במעברי הזרע או לחוסר בהפרשה של שלפוחית הזרע. ערך גבוה מהנורמה עשוי להצביע על דלקת.
צמיגות – נוזל הזרע נפלט במצב צמיגי כאשר תאי הזרע כבולים. לאחר הפליטה נוזל הזרע אמור לאבד מצמיגותו וזאת בטווח של עד 45 דקות. צמיגות גבוהה עלולה להצביע על דלקת.
pH – הנורמה של רמת החומציות של הזרע היא 7.2–7.8. זרע חומצי יותר עשוי לרמז על חסימה במעברי הזרע.
תנועתיות (מוטיליות) – בדיקה של שיעור התאים הנעים. תוצאה תקינה היא תנועה חזקה של לפחות 25% מהתאים. או תנועה חזקה וחלשה ב-50% מהתאים. ככל שחולף זמן ממושך יותר מהפליטה יורדת התנועתיות.
ראו גם

ספירת זרע
אסכולת בילפלד

אסכולת בילפלד היא קבוצה של היסטוריונים גרמנים שבמקור הגיעו מאוניברסיטת בילפלד ומקדמים מחקר של היסטוריה חברתית והיסטוריה פוליטית תוך שימוש בכימות ובשיטות של מדעי המדינה וסוציולוגיה. בין ראשי האסכולה - הנס-אולריך וולר (Hans-Ulrich Wehler), ירגן קוקה (Jürgen Kocka) וריינהארט קוזלק. במקום להדגיש את אישיותם של מנהיגים היסטוריים, כמו בגישה המקובלת, מתרכזת האסכולה בהתפתחויות חברתיות-תרבותיות. ההיסטוריה כ"מדעי חברה היסטוריים" (כפי שתיאר וולר) כוללת בעיקר מחקרים על החברה הגרמנית במאות התשע עשרה והעשרים. התנועה מפרסמת את כתב העת המדעי Geschichte und Gesellschaft: Zeitschrift fur Historische Sozialwissenschaft (היסטוריה וחברה: כתב עת למדעי החברה בראייה היסטורית) מאז 1975.
ההיסטוריה החברתית התפתחה בתוך ההיסטוריוגרפיה המערב-גרמנית במהלך שנות ה-50 וה-60 כיורשת ההיסטוריה הלאומית שהכפישה את הנציונל-סוציאליזם. המותג הגרמני "היסטוריה של החברה" - Gesellschaftsgeschichte - ידוע מראשיתו בשנות ה-60 בשל היישום של תיאוריות מודרניזציה סוציולוגיות ופוליטיות על ההיסטוריה הגרמנית. תאוריית המודרניזציה הוצגה על ידי וולר ואסכולת בילפלד כדרך להפוך את ההיסטוריה הגרמנית ה"מסורתית", כלומר היסטוריה פוליטית לאומית, שבמרכזה כמה "אישים גדולים", להיסטוריה משולבת והשוואתית של החברה הגרמנית הכוללת מבנים חברתיים מחוץ לפוליטיקה. וולר התבסס על תאוריית המודרניזציה של מקס ובר, עם מושגים מקרל מרקס, אוטו הינצה, גוסטב שמולר, ורנר זומברט ותורסטן ובלן.
תולדות החברה הגרמנית

תולדות החברה הגרמנית (Deutsche Gesellschaftsgeschichte) שכתיבתה החלה ב-1987 היא סדרת ספרי היסטוריה מקיפה, בת 5 כרכים עד כה, של החברה הגרמנית במאות השמונה-עשרה עד העשרים. כל כרך ניגש לתהליכים היסטוריים מנקודת מבט של היסטוריה חברתית, ואלה מאורגנים תחת הנושאים דמוגרפיה, כלכלה ושוויון חברתי. הניתוח המבני המפורט של תהליכי התפתחות הנתמכים על ידי גוף עצום של הערות וסטטיסטיקות מטשטש לפעמים את ההקשר הרחב. למרות זאת, מודגשים דפוסי המשכיות ושינוי במרקם החברתי. עבודתו של ווהלר היא סינתזה היסטוריוגרפית של רנקה ומרקס (סינתזה שכמה היסטוריונים גרמנים חזו לאחר מלחמת העולם הראשונה), היא משלבת את מושגי הסמכות, הכלכלה והתרבות של מקס ובר ושואפת לעבר "היסטוריה טוטאלית".
כרכים 1–2 עוסקים בתקופה שמהפיאודליזם עד המהפכה של 1848. כרך 3 (שכותרתו Von der "Deutschen Doppelrevolution" bis zum Beginn des Ersten Weltkrieges 1849–1914 ויצא לאור ב-1995) מתמקד בנושא שבו עסק וולר - הדרך הגרמנית המיוחדת כשורש הנאציזם והקטסטרופה הגרמנית במאה העשרים. וולר הציב את מקורות דרכה של גרמניה לאסון בשנות ה-60–1870, תקופת המודרניזציה הכלכלית שלא התרחשה במקביל למודרניזציה פוליטית, והאליטה הכפרית הפרוסית הישנה נותרה בשליטה איתנה בצבא, בדיפלומטיה ובשירות המדינה. החברה המסורתית, האריסטוקרטית והפרה-מודרנית נאבקה בחברה קפיטליסטית, בורגנית מתחדשת. וולר מכיר בחשיבות המודרניזציה של כוחות בתעשייה, בכלכלה ובתרבות, וטוען שהמסורתיות הריאקציונרית שלטה בהיררכיה הפוליטית של הכוח בגרמניה, כמו גם במנטליות החברתית וביחסי המעמדות (Klassenhabitus).
הכרך הרביעי (Vom Beginn des Ersten Weltkrieges bis zur Gründung der Beiden) שיצא לאור ב-2003 עסק בשנים 1914–1949. הפוליטיקה הגרמנית בין 1914 ל-1945 מתפרשת במונחים של מודרניזציה מאוחרת של המבנים הפוליטיים שלה. בבסיס הכרך הרביעי וולר מתייחס ל"מעמד הביניים" ול"מהפכה", שכל אחד מהם היה מכריע בעיצוב גרמניה במאה העשרים. בחינתו של וולר את השלטון הנאצי מעוצבת על ידי תפיסת ה"שליטה הכריזמטית", המתמקדת רבות באדולף היטלר. הכרך החמישי מתאר את התקופה שעד 1990.
אתגרים

ההיסטוריון הבריטי של היסטוריה גרמנית ריצ'רד ג'. אוונס לא הסכים עם אסכולת בילפלד בנוגע לתזה של הדרך הגרמנית המיוחדת. במקום זאת טען ששורשי ההתפתחות הפוליטית של גרמניה במחצית הראשונה של המאה העשרים טמונים ב"מהפכה בורגנית כושלת" ב-1848. בהשפעת השמאל החדש, אוונס היה חבר בקבוצה של היסטוריונים בריטים צעירים שבשנות ה-70 ביקשו לבחון את ההיסטוריה הגרמנית בתקופה הקיסרית "מלמטה". ב-1978, כעורך אוסף מאמרים מאת היסטוריונים בריטיים צעירים בשם Society And Politics In Wilhelmine Germany, הוא פתח בביקורת על גישת ה"מלמעלה למטה" של אסכולת בילפלד. אוונס והאחרים רצו ליצור פרספקטיבה מהשמאל שהדגישה את חשיבותו של מעמד הפועלים על ידי הדגשת "החשיבות של שורשי הפוליטיקה וחיי היומיום והניסיון של אנשים רגילים". יחד עם ההיסטוריונים ג'ף איליי (Geoff Eley) ודייוויד בלקבורן, אוונס הדגיש את "הגיוס העצמי מלמטה" של קבוצות מפתח סוציו-פוליטיות, כמו גם את המודרניות של הנציונל-סוציאליזם.
אתגרים > מפנה תרבותי

משנות ה-80, אסכולת בילפלד אותגרה על ידי תומכי "המפנה התרבותי" על כך שלא שילבה חקר תרבות בהיסטוריה של החברה, על צמצום הפוליטיקה לחברה בלבד ועל צמצום הפרטים למבנים. היסטוריונים של החברה ביקרו את העמדות המסורתיות שביקרה אסכולת בילפלד (לפי דגם הביקורת של מרקס על הגל). כתוצאה מכך, הבעיות הנוגעות לעמדות שנמתחו עליהו ביקורת לא נפתרו אלא רק הוצגו באופן הפוך. ההתמקדות המסורתית ביחידים הופכתה להתמקדות מודרנית במבנים וההבנה המסורתית הפכה להסבר סיבתי מודרני.
קוקה הגיב בטענה שההיסטוריה החברתית הפכה כה רווחת עד שאיבדה את מעמדה בתור חוד החנית של ההיסטוריוגרפיה. לדבריו, "בינתיים גישות, השקפות, נושאים ותוצאות של היסטוריונים חברתיים התקבלו ושולבו על ידי היסטוריונים רבים אחרים שלא יקראו לעצמם היסטוריונים חברתיים. ההיסטוריה החברתית חדרה בהצלחה למתנגדיה". הוא מצפה לראות חזרה להיסטוריה החברתית, הפעם עם יותר מחקר של אלמנטים תרבותיים ולשוניים.
שיטת מחקר שמשלימה, או מנוגדת, לגישתה זו של אסכולת בילפלד, של היסטוריה של מבנים פוליטיים, כלכליים וחברתיים, היא Alltagsgeschichte - גישה גרמנית למיקרו-היסטוריה, בדומה ל"היסטוריה מלמטה" (People's history).
מחקרים של אסכולת בילפלד

Kocka, Jürgen. White Collar Workers in America 1890–1940: A Social–Political History in International Perspective. (Sage, 1980).
Kocka, Jürgen & A. Mitchell, eds. Bourgeois Society in Nineteenth-century Europe. (1993).
Kocka, Jürgen. Industrial Culture and Bourgeois Society. Business, Labor, and Bureaucracy in Modern Germany. (Berghahn Books, 1999)
Kocka, Jürgen. "Civil Society: Some remarks on the career of a concept," in: E. Ben-Rafael, Y. Sternberg (eds.): Comparing Modernities, pp. 141–148.
Wehler, Hans-Ulrich. Sozialdemokratie und Nationalstaat: Nationalitätenfragen in Deutschland 1840-1914 (2d ed., 1971)
Wehler, Hans-Ulrich. Der Aufstieg des amerikanischen Imperialismus: Studien zur Entwicklung des Imperium Americanum 1865-1900 (1974)
Wehler, Hans-Ulrich. Grundzüge der amerikanischen Außenpolitik 1750-1900 (1983).
Wehler, Hans-Ulrich. Bismarck und der Imperialismus (5th ed., 1984)
Wehler, Hans-Ulrich. "Historiography in Germany Today," in Jürgen Habermas, ed., Observations on The Spiritual Situation of the Age, (1984), 221-59.
Wehler, Hans-Ulrich. Das deutsche Kaiserreich 1871-1918 (10th ed., 2000; English ed., The German Empire, 1871-1918 (1985, 1997) excerpt and text search
Wehler, Hans-Ulrich. Politik in der Geschichte (1998), essays
Wehler, Hans-Ulrich. Die Herausforderung der Kulturgeschichte (1998), essays
Wehler, Hans-Ulrich. Deutsche Gesellschaftsgeschichte (5 vol 1987 -)
הערות שוליים

↑  Lorenz, Chris "Wehler, Hans-Ulrich" pages 1289–1290 from The Encyclopedia of Historians and Historical Writing, Volume 2 page 1289
↑  Roger Fletcher, "Recent Developments in West German Historiography: the Bielefeld School and its Critics." German Studies Review 1984 7(3): 451-480.
↑  A partial summary appears in Hans-Ulrich Wehler, The German Empire, 1871–1918 (1997)
↑  Theodore S. Hamerow, "Guilt, Redemption and Writing German History" The American Historical Review, February 1983, Volume 88#1 pages 53–72 quote on page 70.
↑  Evans, "Introduction: Wilhelm II's Germany and the Historians" in Evans, ed. Society And Politics In Wilhelmine Germany (1978) pages 22–23
↑  See Evans, In Defence of History, (2002)
↑  Chris Lorenz, "'Won't You Tell Me, Where Have All the Good Times Gone'? On the Advantages and Disadvantages of Modernization Theory for History." Rethinking History 2006 10(2): 171-200.
↑  Cited in Magnússon, (2006)
אתלטיקו קלוב דה פורטוגל

אתלטיקו קלוב דה פורטוגל (בפורטוגזית: Atlético Clube de Portugal) הוא מועדון כדורגל פורטוגלי מהעיר ליסבון, המשחק בליגה הפורטוגלית השנייה. המועדון הוקם ב-18 בספטמבר 1942 ומעולם לא זכה בתואר.
ארנולד זוויקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1940 (בן 84) 
 ענף מדעי:  בלשנות 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
ארנולד זוויקי (באנגלית: Arnold Zwicky; (ביידיש: צביקי) נולד ב-6 בספטמבר 1940) הוא בלשן אמריקאי, נודע בעיקר כיוצר מונח אשליית הטריות. הוא מכהן כפרופסור אמריטה באוניברסיטת המדינה של אוהיו ומלמד באוניברסיטת סטנפורד. הוא מזדהה כיהודי אמריקאי אתאיסט וכהומוסקסואל עם נטייה להכנעה, ומרבה לכתוב על נושאים אלו בעיקר מההיבט הלשוני.
ביוגרפיה

ארנולד זוויקי נולד למשפחה יהודית באלנטאון שבארצות הברית. בשנת 1962 הוא סיים אוניברסיטת פרינסטון ובשנת 1965 סיים לימודי תואר שלישי במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מגיל צעיר הזדהה כיהודי וכהומוסקסואל עם נטייה להכנעה, שיצרו אצלו תחושת זרות תמידית והשפיעו על כתיבתו, כנושאים שהתמקד בהם מההיבט הלשוני בהמשך חייו.
תרומתו המדעית והישגיו

זוויקי תרם בתחומים כמו פונולוגיה, מורפולוגיה, תחביר, בלשנות חברתית. הוא היה הראשון שטבע מונח אשליית הטריות.
זוויקי היה בין העורכים של כתב עת Handbook of Morphology.
זוויקי היה חבר בכיר בתנועת הלהט"ב אמריקאי ובשנת 2008 הוא נבחר על ידם כ"מדען השנה".
בשנת 2021 הוחלט להעניק מלגה על שמו לבלשן להט"ב.
זוויקי כתב באופן נרחב בבלוג שלו ובכתבי עת מקוונים שיסד, על השפעות והשתלשלות מלים והיבטים לשוניים נוספים בשפה האנגלית המדוברת בארצות הברית, ומקצה חלק ניכר מכתיבה זו לזהויותיו, כלהט"ב ושפתם הייחודית, וכיהודי כולל השפעת ביטויים ביידיש וביינגליש שאומצו בידי דוברי השפה האנגלית בארצות הברית. כאתאיסט הוא עוקב אחרי דתות שונות ומרכזיות בארצות הברית והשינויים הלשוניים המתקבלים בארצות הברית סביב טקסים, אירועים ואמנות דתית.
הערות שוליים

1 2  דוגמה מהבלוג שלו, בה הוא מזדהה כיהודי. בבלוג הוא מתייחס לעיתים ליידיש ולשפה היהודית האמריקאית יינגליש שחדרה בחלקה לדיבור האמריקאי הכללי. (באנגלית)
1 2  ראיון אישי עם ארנולד זוויקי, בה סיפר על תחושות זרותו מאז הילדות. הראיון נערך 2022, ופורסם באתר אגודת הבלשנות האמריקאית LSA.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437178605171  BIBSYS: 90164931  BnF: cb12029597m (data)  CiNii: DA0035253X  GND: 1257701444  ISNI: 0000 0001 0910 2677  LCCN: n80086292  NKC: jcu2014813200  NTA: 067528848  RERO: 02-A004003973  SUDOC: 028465369  VIAF: 66482044   WorldCat (עם VIAF): 66482044
ביו (כדורגלן)

ויליאמס סילביו מודסטו וריסימו (בפורטוגזית: Williams Silvio Modesto Verísimo,‏ 8 במרץ 1953 באררקוורה, ברזיל–23 בפברואר 2008 בגווארליוס, ברזיל) היה כדורגלן ברזילאי שנודע בכינוי ביו. ביו היה חלוץ ששיחק בשנות ה-70 וה-80, ונודע בשל תקופתו בספרד, ספציפית בברצלונה ואספניול.
קריירה

ביו החל את הקריירה המקצועית שלו בעיר הולדת, כששיחק בקבוצה פרוביאריה. תוך זמן קצר עבר לפלמיירס שמסאו פאולו. תוך זמן קצר ניסה את מזלו באירופה, תחילה בסטנדרד לייז' הבלגית, אך הוא נותר בקבוצה רק 5 חודשים, מכיוון שהנשיאה החדשה של המועדון החליטה שהיא מעדיפה לסמוך על שחקנים מקומיים. משם עבר לפורטוגל והוא שיחק במדי ויטוריה סטובאל. ב-1975 החליט לעבור לספרד, והקבוצה אליה הצטרף הייתה טראסה הקטלאנית שעלתה באותו קיץ מהליגה השלישית לשנייה. בטראסה השתלב היטב מבחינה מקצועית. בעונתו הראשונה הבקיע 8 שערי ליגה, בשנייה 9 ובשלישית 14. אולם, כבר בתקופתו שם עלו בעיות משמעת, ומאמן הקבוצה ז'וזפ סגר העיד על כך שהוא נטה לאחר לאימונים.
ביו התאזרח כספרדי במהלך תקופתו בטראסה. עוד לפני שתמה עונת 1977/1978 קיימה טראסה משחק ידידות עם ברצלונה, מהמועדונים הגדולים בספרד, ובמשחק ביו הרשים את אנשי הנהלת ברצלונה, שמיהרו להחתימו. אזרחותו הספרדית הקלה עליהם להחתימו כשחקן מקומי ולא כשחקן זר, ואת הבכורה בקבוצתו החדשה ערך בקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-5 באפריל 1978, אז ברצלונה הפסידה ליריבתה 4 - 0 בסנטיאגו ברנבאו. ב-23 באפריל נכנס כמחליף במשחק נגד אלצ'ה, הבקיע צמד ועזר לקבוצתו לנצח 5 - 1. במחזור האחרון של הליגה נגד ולנסיה כבש ביו את השער היחיד במשחק והעניק לקבוצתו ניצחון 1 - 0, וכך ברצלונה סיימה את העונה במקום השני. בסך הכול, 3 שערים ב-5 הופעות עבור החלוץ הברזילאי בקבוצתו החדשה, אותה אימן רינוס מיכלס ההולנדי. בנוסף, ברצלונה זכתה בגביע המלך הודות לניצחון על לאס פאלמס במשחק הגמר, שבו ביו לא שותף.
בעונה הבאה הוחלף מיכלס על ידי לוסיאן מולר, שהעדיף להעניק את ההזדמנויות בהרכב הפותח לחלוץ האוסטרי הנס קרנקל. בשמינית גמר גביע המחזיקות נגד אנדרלכט הפסידה ברצלונה במשחק הראשון 3 - 0. במשחק הגומלין בקאמפ נואו נכנס ביו כמחליף במחצית השנייה ועזר לקבוצתו לנצח 3 - 0, מה שהביא את המשחק לדו-קרב בעיטות עונשין, שבו ביו הבקיע את בעיטתו בהצלחה וכך סייע לקבוצה להעפיל לרבע הגמר. בסוף העונה זכתה ברצלונה בתואר, לראשונה בתולדותיה, מבלי שביו שיחק אף דקה נוספת. מלבד המשחק בגביע המחזיקות, נכנס ביו כמחליף ב-3 משחקי ליגה ופתח באחד נוסף בלבד, מבלי להבקיע אף שער.
בקיץ 1979 הועבר ביו לאספניול, יריבתה העירונית של ברצלונה, כחלק מעסקת חליפין שעזרה להוריד את מחירו של קאניטו. ההתחלה באספניול נראתה מבטיחה, כאשר במחזור הליגה השלישי הבקיע שער בניצחון על ריאל סרגוסה, ובפעם הבאה ששיחק, נכנס כמחליף בוויסנטה קלדרון של אתלטיקו מדריד והבקיע שער שוויון זמן קצר לאחר כניסתו. אולם, המשך הדרך הייתה פחות מאירת פנים עבורו, ומעמדו בקבוצה דעך בעיני מאמני הקבוצה חוסה אירולגי ומחליפו ויסנטה מיירה. בסך הכול בעונתו הראשונה באספניול ערך 14 הופעות בהן הבקיע פעמיים. בעונה הבאה הובהר לביו שמקומו לא בקבוצה, והוא הושאל למאלגה שמהליגה השנייה, שם הבקיע 6 שערים ב-30 משחקי ליגה בהם לקח חלק. בעונה שלאחר מכן הושאל לסבדל, גם היא מהליגה השנייה, וב-19 משחקי ליגה כבש 3 שערים.
כשתמה השאלתו בסבדל עזב ביו את אספניול, ומשם הוא שיחק לפרקי זמן קצרים ברשימה ארוכה של קבוצות קטנות, רובן בקטלוניה, חלקן קבוצות של כדורגל אולמות. בין היתר חזר לעונה לטראסה ושיחק גם בקלוב פולידפורטיבו אלמריה. בשל אהבתו למשחק המשיך לשחק גם בגיל מתקדם יחסית, ורק ב-1993, בגיל 40, פרש ממשחק. ביו שב לארץ מולדתו, ברזיל, שם חי בעוני מחפיר, וב-2008 נפטר משחפת שלא טופלה כהלכה.
תארים

גביע המלך (1): 1977/1978
גביע המחזיקות (1): 1978/1979
בייקונור

ערך זה עוסק בעיר בקזחסטן. אם התכוונתם לבסיס שיגור לחלל, ראו .
צילום לוויין של בייקונור
בייקונור (בקזחית: Байқоңыр, ברוסית: Байконур) היא עיר במחוז קזילאורדה שבדרום קזחסטן, המנוהלת על ידי רוסיה. בעבר הייתה עיר סגורה ונקראה לנינסק. היא נבנתה כדי לשרת את קוסמודרום בייקונור – בסיס שיגור של תוכנית החלל הסובייטית. נמצאת בשליטת רוסיה לאחר שהוחכרה מקזחסטן עד לשנת 2050. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בבייקונור 34,600 בני אדם.
השם "בייקונור" ניתן לאתר השיגור כדי להסוותו ולהטעות לגבי מיקומו, שכן זהו שמה של עיירת כורים הנמצאת כמה מאות קילומטרים מצפון-מזרח לו.
שמה של העיר שונה רשמית לבייקונור ב-20 בדצמבר 1995 על ידי בוריס ילצין, נשיא רוסיה.
העיירה משרתת את תאגיד החלל הרוסי.
הערות שוליים

↑  Kazakhstan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496669805171  LCCN: n99054178   WorldCat (עם LCCN): n99-054178 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.