stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרושים
תפיסת עולם

טקסטים מקראיים רבים כתובים באופן מתומצת שאינו מפורש, וחלקים גדולים מהם אינם מובנים. הפרושים האמינו, כי יחד עם התורה הכתובה ניתנה למשה בהר סיני גם תורה שבעל פה, המכילה גם פירוש והרחבה לתורה הכתובה ולמצוותיה. לפי השקפתם, התורה שבעל פה כוללת גם פרטים הלכתיים רבים שאינם מצוינים בחמישה חומשי תורה.
בנוסף לכך, העמידו הפרושים את עקרונות הפירוש ההלכתי על כללים שיטתיים, שבאמצעותם ניתן לדרוש (=לפרש נכונה) את הטקסט המקראי, ושנקראים מידות שהתורה נדרשת בהן. על פי מידות אלו - פירשו הפרושים את התורה, וכך גם הראו את התאפשרות יישומה המתחדש של ההלכה בהתאם למציאות היומיומית המתחדשת לאורך הדורות.
הפרושים האמינו בהישארות הנפש לאחר מות הגוף ובשכר ועונש בעולם הבא. תפיסות אלה, שאינן מופיעות במפורש ברוב ספרי התנ"ך, הושפעו - לדעת חלק מהחוקרים - מהפילוסופיה היוונית ודתות המזרח הקדום, או - לדעת יורשיהם הרבניים של הפרושים - ממסורת קדומה שבעל פה (שיש לה סימנים במקרא). בנוסף האמינו הפרושים בתחיית המתים ובביאת המשיח. הפרושים שללו במידת מה את התפישה היוונית כי הגורל שולט בחיי בני האדם, והאמינו כי מעשיו של האדם משפיעים על גורלו במידה מסוימת - לא רק בעולם הזה אלא גם ובעיקר בעולם הבא. כמו כן, בניגוד מוחלט לצדוקים, הפרושים האמינו בהשגחה פרטית ובכך שהבורא מקדיש תשומת לב מדוקדקת לכל המתרחש בבריאה.
יוסף בן מתתיהו מספר על היענותם הרבה של התנאים, חכמי הפרושים, לרחשי לבו של העם ולצרכיו, ועל יכולתם להראות איך ליישם את ההלכה בהתאם לתנאי השעה המתחדשים. יכולתם זו עמדה להם בשעת המבחן, לאחר חורבן בית המקדש השני, כאשר הפרושים בהנהגת רבן יוחנן בן זכאי נמלטו יחד עם שארית היהודים מירושלים הבוערת ליבנה, ובה הקימו מרכז חדש ביבנה בתמיכתו המלאה של השלטון הרומאי, בעקבות בקשתו של רבן יוחנן בן זכאי, שידע שאספסיאנוס עומד להחריב את בית המקדש וביקש ממנו שייתן לו את יבנה במקום. שם, הסנהדרין הוקמה מחדש, וחז"ל התאימו את ההלכה למצב החדש של חיים ללא בית המקדש. בדיעבד, יכולתם של הפרושים להתאים את עצמם למציאות המשתנה, נתנה להם כוח שרידות גבוה יותר מאשר שאר הכיתות, שנעלמו כליל, ולבסוף הם נותרו לבדם על בימת ההיסטוריה היהודית.
מורשת

המושג "פרושים" נעלם מחיי העולם היהודי במאות הראשונות לאחר חורבן הבית. הנוצרים פיתחו זהות עצמאית לחלוטין במקביל לנידויים הגמור. הצדוקים, שכיהנו במקדש, נעלמו גם הם בהדרגה עקב החורבן. הבייתוסים, האיסיים וכתות אחרות נעלמו אף הם. הדת היהודית חדלה להיות מרובת כתות, והפרושים הפכו לזרם המרכזי והיחיד. לפיכך, השם "פרושים" כבר נעלם מהשיח היהודי עד המאה הרביעית לכל המאוחר.
לעומת זאת, זכרם נשמר דווקא בעולם הנוצרי, בגלל הפעמים הרבות בהן ישו ותלמידיו התעמתו עמם בברית החדשה. בספרות הנוצרית הקדומה הוצגו הפרושים כדו-פרצופיים, נוקשים, מתנשאים וחסידים שוטים. תיאור זה ליבה ושימש את שנאת ישראל הנוצרית לאחר מכן. ברוב השפות האירופאיות עדיין משמשת המילה "פרושי" כנרדפת ל"צבוע" ו"צדקן."
ראו גם

פרישי מדברא
חורבן בית המקדש
מחלוקת ישו עם הפרושים
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק ב, פסקה ד, סעיף 42.
↑  אך לטענתו רוב העם - ההמון, הלך אחריהם ונשמע להם (קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק 1, פסקה 4 - תרגום מיוונית של אברהם שליט, בהוצאת מוסד ביאליק, חלק ג' עמוד 282: "ואילו לפי תורת הצדוקים נעלמת הנשמה יחד עם הגוף, וכל עיקר שאיפתם לעולם אינו אלא שמירת החוקים; שכן לחלוק על מורי החכמה שהם כרוכים אחריה נחשב בעיניהם למידה טובה. תורה זו הגיעה (רק) אל אנשים מועטים, אם כי לראשונים במעלה, אולם אין הם עושים דבר (לפיה), אם ייתכן לומר (כך). שכן בשעה שהם מגיעים לשלטון הם נוהגים שלא מדעת וגם מאונס לפי מה שיאמר הפרושי, שאם לא כן לא היו ההמונים סובלים אותם". דברים דומים כתב גם בספר 13, פרק 10, פסקה 5 וכן בפסקה 6).
↑  אולי הסיבה שיוספוס לא מזכיר אותם בתור כת באופן קבוע כשאר הכתות, זה מפני שכת זו, על פי יוספוס, קשורה לכת הפרושים, וככל הנראה ההבדל בינה לבין הפרושים הוא הבדל פוליטי בלבד (כלומר, איך להתייחס לשליטת ממלכה זרה על עם ישראל).
↑  ישראל קנוהל, מחלוקת המשיח, כנרת, זמורה, דביר, 2019, עמ' 133
↑  יש אזכורים אחדים בתנ"ך שמעידים על אמונה בהישארות הנפש, למשל, בספר שמואל (סיפור שאול ובעלת האוב) ובספר קהלת, אולם אין מדובר במשנה סדורה כפי שמופיעה אצל חז"ל או בכתבי אפלטון.
↑  ואלה תולדות ימי הבית השני ותקופת המשנה והתלמוד: הנהגה, חברה ודת (עמ' 54)
↑  קדמוניות היהודים, ספר י"ג, פרק 5, פסוק 9
↑  ראו למשל במילון אוקספורד לאנגלית, במילון לארוס לצרפתית, במילון דודן לגרמנית, במילון PWN לפולנית ובמילון האיטלקי.
| זרמים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| אורתודוקסים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסים מודרניים • נאו-אורתודוקסים |  |
| ליברלים | רפורמים • קונסרבטיבים (נאולוגים) • רקונסטרוקציוניסטים • התחדשות יהודית • חילונים-הומניסטים |  |
| תקופת בית שני | פרושים • צדוקים • איסיים • בייתוסים • תרפויטים • נצרות קדומה |  |
| ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת | רבניים • קראים • שבתאים • פרנקיסטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541289505171  BnF: cb11946251k (data)  GND: 4174130-4  LCCN: sh85100582  NKC: ph548938
יונתן פולארד

| --- | --- |

יהונתן פולארד בירושלים (2024)
 לידה:  7 באוגוסט 1954 (בן 70) ארצות הברית גלווסטון (אנ'), טקסס
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 לאום:  אמריקאי, ישראלי
 תאריך עלייה:  30 בדצמבר 2020
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד
 נאמנות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1984 – 21 בנובמבר 1985
 תפקיד:  אנליסט בצי ארצות הברית
 בת זוג:  אן הנדרסון-פולארד (1981-?)  אסתר פולארד (1993–2022)  רבקה אברהמס-דונין (2022 - הווה
 
יונתן (יהונתן) ג'יי פולארד (באנגלית: Jonathan Jay Pollard; נולד בח' באב ה'תשי"ד, 7 באוגוסט 1954) הוא יהודי־אמריקאי, שעבד באגף המודיעין של הצי האמריקני בוושינגטון ובאותו הזמן ריגל למען ישראל. נעצר על ידי ה־FBI בנובמבר 1985. ב־1987 הורשע על פי הודאתו במסגרת הסדר טיעון בקשירת קשר למסירת מידע ביטחוני לממשלה זרה, ונידון למאסר עולם.
במשך שנים התקיימה מערכה ציבורית בישראל (בעיקר בקרב ציבור הציונות הדתית) ובארצות הברית שקראה לחנינתו. לאחר שריצה 30 שנות מאסר, שוחרר לפי החלטת ועדת שחרורים מהכלא בנובמבר 2015 בתנאים מגבילים לחמש שנים. חמש שנים לאחר מכן החליטה ועדת השחרורים של בית המשפט בארצות הברית, להסיר את ההגבלות המחמירות שהוטלו עליו ולהגדירו כאדם חופשי. בדצמבר 2020 עלה פולארד לישראל.
ראשית חייו

פולארד נולד בעיר גלווסטון שבמדינת טקסס, הצעיר מבין שלושה ילדים לפרופ' מוריס פולארד, מיקרוביולוג, ולמלכה, עקרת בית. כמעט כל משפחתה של אימו נספתה בשואה. בגיל צעיר עברה המשפחה למדינת אינדיאנה ואביו קיבל משרה באוניברסיטת נוטרדאם. כילד, הוא היה מנגן בצ'לו בתזמורת בית הספר. אף על פי שהקהילות היהודיות בערים בהן גדל היו קטנות, הקפידה משפחתו על הטמעת הזהות היהודית בקרב ילדיה. בגיל 14, ביקר פולארד במחנה הריכוז דכאו. בגיל 16 ביקר לראשונה בישראל, במחנה לנוער שוחר מדע במכון ויצמן למדע. בשנים 1972 עד 1976 למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד. עם סיום לימודיו שב לאינדיאנה, והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת נוטרדאם ובאוניברסיטת אינדיאנה, שאותם נטש לאחר מספר חודשים. למד שנתיים יחסים בינלאומיים באוניברסיטת טאפטס, אולם עזב ללא תואר.
ב־1977 ביקש להצטרף ל־CIA (סוכנות הביון המרכזית) ונדחה, בין השאר כי מבחן הפוליגרף הצביע על בעיות אמינות - הוא זייף את התארים האקדמיים שלו. ב־1979 התקבל כעובד אזרחי במודיעין של הצי האמריקני במרילנד, שלא היה מודע לפסילתו ב־CIA. לאחר שנתיים זכה לסיווג ביטחוני גבוה ועבד כמנתח חומרי גלם מודיעיניים. פולארד קיבל גישה לחומרים ממודרים, שאינם קשורים לתחום עיסוקו. מספר שנים אחר כך הושעה סיווגו הביטחוני, על רקע מגעים עם אנשי ביון מדרום אפריקה, אולם עד מהרה בוטלה ההשעיה. ביוני 1984 פולארד הוצב במרכז ההתרעה האנטי־טרוריסטי החדש (אטא"ק) של מחלקת ניתוח האיומים בשירות החקירות של הצי.
הריגול > מניעים

לאורך השנים טען פולארד כי פעל מתוך רצון להגן על קיומה של מדינת ישראל. לדבריו, במהלך עבודתו גילה שגורמים מסוימים במערך הביטחון הלאומי בארצות הברית מונעים במכוון מישראל חלק מהמידע שהייתה אמורה לקבל על פי מזכר הבנות משנת 1983, וסבר שאי העברת המידע מעמידה חיי ישראלים בסכנה. לדבריו פעל כדי לגרום להעברת המידע לישראל, כפי שסוכם בין שתי המדינות, ורק כשמאמציו אלו לא נשאו פרי הוא החל להעביר את המידע ישירות לישראל. ציטוט שהתפרסם בשמו בזמן ישיבתו בכלא אומר כי ”מעדיף אני להעלות רקב בכלא, מאשר לשבת "שבעה" על מליוני אזרחי מדינת ישראל”. אשתו של פולארד, אסתר, כתבה כי "אפילו השופט שגזר את הדין – ושבהחלט לא התייחס באהדה למקרה – הכיר בעובדה שיהונתן היה אידאולוג ולא רודף בצע, ולכן סירב להטיל עליו קנס כספי."
מאידך, גורמים בקהילת המודיעין האמריקאית טענו אחרת. מדובב ששותף בחקירתו של פולארד טען כי פעל משילוב של מניעים אידאולוגים, בצע כסף, אך במיוחד בשל צורך בהכרה. ראש צוות החקירה של פולארד, רונלד אוליב, פרסם בשנת 2006 ספר בנושא שבו טען שפולארד הודה כי עוד קודם שריגל לטובת ישראל הוא גילה סודות אמריקאיים לדרום אפריקה, וניסה למכור את שירותיו לפקיסטן ומדינות נוספות. סוכנת FBI נוספת שחקרה את פולארד, לידיה ג'ייצ'ורק, טענה אף היא שפולארד הודה בפניה כי הציע את שירותיו למדינה אחרת ידידותית וכן שפולארד הונע מדחף הרפתקני ומתאוות בצע. ג'ון מרטין, איש משרד המשפטים האמריקאי, שפיקח על התיק, טען שפולארד הציע את שירותיו לאוסטרליה.
המשפט, שהותו בכלא ויחסה של ישראל לפרשה

פולארד הועמד לדין, והסכים לעסקת טיעון כפי שהציעה ישראל; ישראל החזירה לארצות הברית את המסמכים שפולארד העביר אליה. במסגרת העסקה, הוא הודה בביצוע עברה בודדת של קשירת קשר למסירת מידע ביטחוני לממשלה זרה והורשע. התביעה ביקשה להטיל עליו עשרים שנות מאסר. לטענת רפי איתן, הוא הסכים לספק לרשויות האמריקניות מידע מפליל על פולארד, כיוון שידע שישראל וארצות הברית הגיעו להסכם לפיו ירצה לא יותר מעשר שנות מאסר. במסגרת הטיעונים לעונש טען פולארד בין השאר, שהוא ריגל עבור מדינה ידידותית ללא כוונה לגרום נזק לארצות הברית.
ימים אחדים לפני גזר הדין, העביר מזכיר ההגנה האמריקני, קספר ויינברגר, מזכר בן 46 עמודים לידיו של השופט. במזכר החסוי פורטו כנראה טענותיו על אודות הנזקים שגרם פולארד לביטחון הלאומי של ארצות הברית, בהם הטענה שהיה קשור למרגלים של ברית המועצות והובעה דרישה להחמיר בעונשו. בעקבות המזכר, גזר על פולארד בית המשפט, שאינו מחויב לעסקת הטיעון, מאסר עולם עם המלצה שלא לשחררו לעולם. גזר הדין ניתן ב־4 במרץ 1987. על אשתו אן נגזרו חמש שנות מאסר. עורך דינו של פולארד הגיש ערעור לבית המשפט העליון, אך ערעורו נדחה, משום שלא הוגש במועד הקבוע על פי החוק – עשרה ימים מיום מתן גזר הדין. ב־2005 הוזן למערכת "איכון האסירים", מועד שחרור תאורטי לפולארד בתאריך ה־21 בנובמבר 2015, בדיוק שלושים שנה למעצרו, אך לא היה ברור האם תאריך זה מחייב את שירות בתי הכלא או את הממשל האמריקאי.
תחילה ריצה פולארד את עונשו בכלא מריון שבמדינת אילינוי. באותה תקופה נחשב הכלא לבעל רמת האבטחה הגבוהה ביותר מבין בתי הכלא הפדרליים. האסירים שהו כמעט כל שעות היום בבידוד בתאיהם. לאחר כשבע שנים הוא הועבר לכלא באטנר במדינת צפון קרוליינה. במשך השנים ניסה פולארד להשיג את שחרורו והגיש ערעורים ועתירות שנדחו כולם.
כשנתפס, ישראל לא הודתה בכך שהוא סוכן שלה, אולם מימנה את עורכי דינו. בינואר 1996 העניק שר הפנים חיים רמון לפולארד אזרחות ישראלית, בעקבות החלטת השר הקודם, אהוד ברק. ב־1998 הודיע היועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה כי ”ג’ונתן פולארד היה סוכן ישראלי, שטופל על ידי מי ששימשו בעלי תפקידים בכירים ברשות ישראלית מוסמכת – הלשכה לקשרי מדע. לאור עובדה זו מכירה ממשלת ישראל במחויבותה כלפיו ומוכנה לשאת באחריות מלאה הנובעת מכך”. הענקת האזרחות וההכרה בפולארד כסוכן ישראלי נעשו לאחר פניות שלו לבג"ץ והתנגדות ממשלתית קודמת למהלכים.
הפרשה גרמה נזק גדול ליחסים בין ישראל לארצות הברית ועלתה השאלה כיצד אושרה פעילות כזו. בישראל הוקמו שתי ועדות חקירה (של ועדת החוץ והביטחון ושל הקבינט הביטחוני) שקבעו כי פולארד הופעל על ידי הלשכה לקשרי מדע (לק"ם), גוף ביון ישראלי שפעל במסגרת משרד הביטחון, ללא ידיעת שרי הביטחון, יצחק רבין ומשה ארנס. כתוצאה ממסקנותיהן של ועדות חקירה אלו פורקה הלק"ם. עם זאת, בראיון ב־2014 טען איתן כי הפעלתו של פולארד נעשתה בידיעת שמעון פרס ויצחק רבין, שהיו ראש הממשלה ושר הביטחון, לדבריו של איתן, הוא התנדב להציג את גיוסו של פולארד כיוזמה פרטית שלו ללא ידיעת גורמי ממשל ישראלים, על מנת למזער את המשבר עם הממשל האמריקאי.
לאור תנאי המאסר הנוקשים שהשיתו האמריקאים על פולארד, נמנעה ממנו האפשרות להביא ילדים לעולם.
המאמצים לשחרורו > בעשור הראשון

העונש שפולארד קיבל הפתיע רבים, משום שהתביעה לא דרשה עונש כה חמור ומשום שהעונש הכבד ביותר שהוטל בארצות הברית עבור ריגול למדינה ידידותית הוא ארבע־עשרה שנות מאסר. הועלו טענות על אנטישמיות אולם הקונגרס היהודי האמריקאי לא מצא עדויות לכך. מכתבו של ויינברגר לשופט אף הוא הפתיע בחומרת התייחסותו לפרשה.
בארצות הברית פולארד נחשב למרגל בכיר ומסוכן, שהעביר חומר רגיש ביותר למדינה אחרת. מסיבה זו, פעם אחר פעם קראו אישים במערכת הביטחון האמריקאית להימנע משחרורו. אפילו הממסד היהודי בארצות הברית, כדוגמת איפא"ק, נמנע בדרך כלל מלהתערב לטובתו של פולארד, ולא הפעיל לחצים לשחרורו.
במרץ 1987, הוקם בתל אביב "הוועד הציבורי למען הזוג פולארד" והחל בגיוס כספים לשם מימון ההגנה המשפטית על בני הזוג.
חברות הכנסת עדנה סולודר ממפלגת העבודה וגאולה כהן מהתחיה החלו לפעול למען פולארד כבר בראשית מאסרו. בינואר 1988 חתמו 23 חברי כנסת על עצומה לנשיא ארצות הברית רונלד רייגן וביקשו לשחרר את פולארד מטעמים הומניטריים. ביום השבעת מחליפו של רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש כנשיא ארצות הברית, אישרה מליאת הכנסת החלטה שבה נאמר: "הכנסת פונה אל הנשיא בוש לשחרר את הגברת אן פולארד מכלאה על רקע מצבה הבריאותי ולהעניק לבני הזוג פולארד חנינה על רקע הומניטרי". במרוצת השנים הבאות הוחתמו חברי הכנסת על עצומות רבות לשחרור פולארד.
המאמצים לשחרורו > בעשור השני

ב-1992, לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה ניסה חבר הכנסת לשעבר שמואל פלאטו-שרון, להתמודד פעם נוספת לכנסת. מספר שבועות לפני הבחירות, פנה פלאטו-שרון לאן פולארד, וביקש ממנה לבקש את הסכמתו לגבי ריצה משותפת לכנסת של השניים. לטענת פלאטו-שרון, אם פולארד היה נבחר לכנסת, האמריקאים היו נאלצים לשחרר אותו. עם זאת, התוכנית לא יצאה לפועל ופלאטו-שרון לא רץ לכנסת ופולארד נשאר בכלא.
יצחק רבין היה ראש הממשלה הישראלי הראשון שניסה להביא לשחרורו של פולארד, וביקש בשנת 1995 מנשיא ארצות הברית ביל קלינטון לחון אותו. מכתב של שבעה מזכירי הגנה לשעבר, בהם דונלד רמספלד, דיק צ'ייני, ג'יימס שלזינגר וקספר ויינברגר, הרתיע אותו מלהעניק לו חנינה.
הנשיא קלינטון התבקש שוב לחון את פולארד על ידי בנימין נתניהו, כחלק מהמשא ומתן על ההסכם שנחתם בינו לבין יאסר ערפאת בוועידת ואי. קלינטון הסכים לחנינתו, אך חזר בו לאחר שראש ה־CIA, ג'ורג' טנט, איים בהתפטרות מתפקידו.
בספרו של השליח האמריקני למזרח התיכון, דניס רוס, נכתב כי בוועידת ואי שאל אותו הנשיא ביל קלינטון האם שחרורו של פולארד יהיה דבר חשוב לישראל. רוס השיב בחיוב, וטען כי "הוא נחשב חייל ובישראל מקובל כי אין מפקירים חיילים בשדה הקרב". בהערת שוליים באותו עמוד רוס מוסיף: "אמרתי גם שאני תומך בשחרורו של פולארד כיוון שהאמנתי שקיבל עונש חמור יותר מאחרים שביצעו עבירות דומות. העדפתי לא לקשור את שחרורו בהסכם כלשהו...". למרות זאת, כותב רוס כי יעץ לנשיא לא לשחררו, עקב ערכו כקלף מיקוח עד שיושגו הסדרים סופיים בין ישראל לפלסטינים. לדבריו אמר לו: "יהיה זה רווח גדול לישראל; אין לך הרבה כאלה בכיס... תצטרך אותו יותר מאוחר, אל תשתמש בו כעת", אמר רוס לנשיא (עמודים 438–439).
ב־2001 אמר בנאום בכנסת שר החינוך לשעבר חבר הכנסת אמנון רובינשטיין (מרצ):
"אדוני היושב־ראש, כנסת נכבדה, צריך לומר את האמת. גם במדינות ידידותיות כמו ארצות־הברית ובדמוקרטיות יש עיוותים משפטיים. משפטו של פולארד היה עיוות גדול מאוד.
אני לא אשכח את נאום התובע הכללי, זה נאום שמקומו לא יכירנו בבית־משפט, כאשר התובע הכללי אומר: אתה לא תראה את אור השמש לעולם. תובעים ישראלים לא אומרים זאת לגבי רוצחים. זה נאום שהוא ממש כתם על מערכת התביעה בארצות־הברית. אבל נניח שהמשפט היה בסדר ונניח שנתעלם מכל הדברים הנכונים שאמרו חברי כאן – 17 שנה בכלא זה לא מספיק לאדם שלא גרם נזק לארצות־הברית? הרי אנחנו קוצבים עונש של עבריינים הרבה יותר גדולים ממנו. מרגלים שגרמו נזק מוחשי לארצות־הברית, שתמורת כסף הפקירו סוכנים אמריקנים למוות, השתחררו אחרי כמה שנים. לכן כולנו באמת צריכים להתאחד – חברי הכנסת, משפטנים, אגודות לזכויות אדם, אגב לא רק בארצות־הברית, גם בארץ – לתבוע את השחרור שלו, בהתעלמות מעניין צדקת גזר־הדין או לא. 16 שנה, 17 שנה, יש גבול. Enough is enough, מספיק!"
ב־2003, חתמו 112 חברי כנסת על עצומה נוספת, כולל ראש הממשלה אריאל שרון. שרון נמנע מלהעביר את העצומה לנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש בפגישתו עמו.
המאמצים לשחרורו > שחרורו והשנים אחר כך

ב־27 ביולי 2015 החליטה ועדת השחרורים האמריקאית כי פולארד ישוחרר ב־20 בנובמבר, כאשר יסיים לרצות 30 שנה. ב־20 בנובמבר 2015 שוחרר פולארד בתנאים מגבילים למשך חמש שנים, הכוללים איסור יציאה מחלק מסוים של העיר ניו יורק, ענידת אזיק אלקטרוני המנטר את מיקומו באופן תמידי, מעצר בית לילי, ניטור מתמיד של מחשבו בביתו ובמקום עבודתו, והימנעות מיצירת קשר עם התקשורת. איסור על שימוש ברשת האינטרנט שהוטל על פולארד תחילה בוטל בעקבות פניית עורכי דינו. עד מאי 2017 הגיש פולארד לבית המשפט העליון בארצות הברית 3 ערעורים על האיסורים שהוטלו עליו. הערעורים נדחו.
ב־2018 פנה ראש הממשלה בנימין נתניהו לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וביקשו שיאפשר לפולארד לעלות לישראל. מדינת ישראל הגישה בקשה רשמית גם למשרד המשפטים האמריקני לאפשר לפולארד למצות את הדין בישראל בהסכם מוסדר בין המדינות. ארצות הברית סירבה לשתי הבקשות. ב־2019 הביע פולארד אכזבה ממאמצי ממשלת ישראל להביאו למדינת ישראל.
בנובמבר 2020, בתום דיון שנערך בוועדת השחרורים של בית המשפט בארצות הברית, הוחלט שלא להאריך את ההגבלות המחמירות שחלו עליו ולהגדירו כאדם חופשי.
בדצמבר 2020, עלה פולארד עם אשתו אסתר למדינת ישראל. עם נחיתתו הוא קיבל תעודת זהות ישראלית מידי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
ב-13 באפריל 2021 הכניס פולארד ספר תורה לקבר יוסף. פולארד כתב את ספר התורה באמצעות שליח וייעד אותו לקבר יוסף, שתים עשרה שנים לפני עלייתו לישראל.
ב־10 במאי 2021 השתתף פולארד בעצרת ההודיה השנתית לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב. הוא קיבל תעודת הוקרה מראש עיריית ירושלים משה ליאון, ונשא נאום שבו התייחס בין היתר לגורמים עוינים בארצות הברית ולאופן שבו צריכה ישראל להתייחס אליהם. ב-3 אפריל וב-4 במאי 2022 הוענקו לפולארד תעודות אזרחות כבוד של מועצה אזורית שומרון ושל העיר לוד.
המאמצים לשחרורו > חיים אישיים

באוגוסט 1985 התחתן פולארד עם אן הנדרסון. אשתו אן שוחררה במרץ 1990, כעבור ארבעים חודשי מאסר מתוך 5 שנים שנגזרו עליה, עקב בעיות בריאותיות. פולארד התגרש ממנה זמן קצר לאחר שחרורה, מאחר שלא ביקרה אותו בכלא, ניתקה מגע עמו ומשפחתו, ועקב סכסוך על כספי הוועד שפעל למענם. תחילה נאסר עליה לבקר בישראל. אחר כך קיבלה אישור לבוא לישראל לטיפול רפואי. לאחר שנים ספורות בישראל היא חזרה לארצות הברית, וב-2010 נקלעה למצב בריאותי וכלכלי קשה והובאה לישראל.
במהלך שהותו בכלא, פולארד חזר בתשובה וב־1993, התחתן עם יהודיה קנדית בשם איילין זייץ, שאיתה התכתב במשך כמה שנים. היא שינתה את שמה לאסתר פולארד. הרב מרדכי אליהו היה לרבו, ובעצתו הוסיף פולארד לשמו את האות "ה", ובחוגים הקרובים אליו מקפידים למלא את בקשתו להיקרא יהונתן; אך במסמכיה הרשמיים של מדינת ישראל ובדרכון שהונפק לו, מופיע השם יונתן פולארד.
מאז שחרורו ועלייתו ארצה, התגורר עם אשתו בירושלים, עד לפטירתה ב-31 בינואר 2022 לאחר שנדבקה בנגיף הקורונה. תשעה חודשים לאחר פטירתה התארס עם רבקה, אם ל-7 ילדים מירושלים, ונישא לה ב-20 באוקטובר 2022.
בתרבות

"פולארד", מחזה מאת מוטי לרנר בבימויו של אילן רונן, בו שיחקו אורנה כץ ושולי רנד, הועלה בתיאטרון הקאמרי בשנת 1995.
"יונתן פולארד", סרט דוקומנטרי, מאת ערן פרייס, אוניברסיטת טמפל, פילדלפיה (1998)
"פצוע בשטח", הצגה בתיאטרון אספקלריא, כתבה יעל רובינשטיין ובבימוי אורי וייל בהשתתפות חגי לובר (2001)
"משפט פולארד", הצגת יחיד שכתב ויקטור גורדון וביים רועי הורביץ בה מגלם רמי ברוך את פולארד בבית הכלא, התיאטרון הקאמרי (2011)
"פולארד", סדרה תיעודית בת ארבעה פרקים שיצר עמרי אסנהיים על סיפור ריגולו של יונתן פולארד, כאן 11.
"לא שכחנו אותך יונתן", סינגל בביצועו של הזמר אריאל זילבר. נכתב והולחן על ידי ידידיה שילה לפני שפולארד עלה לארץ ולבקשתו של פולארד פורסם רק לאחר עלייתו. בקליפ שהופק לשיר מגלם השחקן אביתר לזר את דמותו של פולארד.
יצחק נוי

ערך זה עוסק בסופר ומגיש תוכניות רדיו ישראלי. אם התכוונתם לשחקן קולנוע ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1942 המנדט הבריטי נטעים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 במאי 2022 (בגיל 80) ישראל נטעים, ישראל 
 שם לידה:  יצחק נוישטט 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת ברנדייס 
 תקופת הפעילות:  1965–2022 (כ־57 שנים)
 מעסיק:  קול ישראל, רשת ב', כאן רשת ב'
 קישורים חיצוניים
 www.isaac-noy.com
 
יצחק נוי מגיש את תוכניתו "שבת עולמית" ברשת ב' של קול ישראל
יצחק (איציק) נוי (במקור: נוֹיְשְטַט; 29 באפריל 1942 – 19 במאי 2022) היה סופר, היסטוריון, עיתונאי, מדבב ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

נוי נולד ב-1942 בשם יצחק נוֹיְשְטַט במושב נטעים, שם התגורר עד יום מותו. אביו, אברהם נוישטט, היה איש העלייה השנייה, שהגיע לארץ ישראל מברסלאו שבפולין.
נוי שירת בצה"ל כחובש קרבי בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. הוא בוגר ומוסמך החוג להיסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן נסע להמשך לימודים באוניברסיטת ברנדייס שבבוסטון ארצות הברית, שם השלים את לימודיו וקיבל תואר דוקטור להיסטוריה.
נישא לד"ר נורית נוישטט-נוי, להם בן אחד. בן-דודו היה הסייר והגאוגרף אורי דביר.
בחודש אפריל 2022 אובחן נוי כלוקה בסרטן המוח. הוא הלך לעולמו ב-19 במאי 2022, בגיל 80, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב נטעים .
קריירה מקצועית

נוי לימד היסטוריה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. נוי היה מרצה פופולרי באוניברסיטאות, מכללות ומכונים אקדמיים. הרצאותיו מקיפות נושאים רחבים, ובעיקר היסטוריה ומדע.
קריירה מקצועית > עבודה ברדיו

ב-1965 התקבל לעבודה בקול ישראל, כקריין חדשות. כתב ספרי נוער, אותם שידר בהמשכים בתוכניות רדיו לילדים ולנוער.
בשנות השבעים הגיש ברשת א' את "התוכנית לאם ולילד", תוכנית ילדים ידועה. במסגרת תוכנית התסכיתים לנוער "חתול בשק", הוא כתב, הגיש ושיחק בסדרות תסכיתים. הידועים בהם היו סדרת האימה, "חתול שחור" (17 פרקים בשנת 1979) ו"חלחלילה". בסוף שנות השבעים השתתף בדיבוב בין היתר בסדרה "היה היה - האדם".
עבד כעורך בכיר ברדיו, ובמשך שנים רבות הגיש ברשת א' תוכנית שבועית, בה סקר קטעי עיתונות מהמערב בנושאי חברה ופוליטיקה, ואחר-כך גם בנושאי טכנולוגיה ומדע. לאחר מכן עבר לרשת ב' של קול ישראל. ברשת ב' שידר את יומן החוץ - "השעה הבינלאומית", ובמקביל, את תוכנית השחר "אור ראשון" וכן תוכנית של סקירת עיתונות מהמערב. הוא הגיש את "שבת עולמית" - סקירת עיתונות עולמית, מדי שבת בבוקר. תוכניותיו היו מוגשות בשידור חי, ללא עריכה. כמו כן הגיש תוכניות דוקומנטריות של קול ישראל לציון תאריכים היסטוריים - תוכניות שערך בשיתוף עם העורכים חדווה אלמוג ויגאל בוטון. החל מ-11 במרץ 2017 עברה התוכנית למתכונת של שידור במשך שעתיים בין 08:00 ל-10:00.
בתחילת שנת 2008 עמד נוי בפני החלטה על פרישה מ"קול ישראל", שלבסוף בוטלה בעקבות התערבות מאזינים. ב-10 בנובמבר 2008 הודיע כי בכוונתו לפרוש לגמלאות בסוף חודש דצמבר באותה שנה, ובכך לסיים את עבודתו לאחר 43 שנים ברשות השידור. ב-29 בדצמבר 2008 הגיש בפעם האחרונה ברשת ב' את תוכניתו "השעה הבינלאומית", ובסופה נפרד ממאזיניו והודה לכל אלו שהשתתפו בתוכנית בחמש השנים בהן הגיש אותה. בין מאות מרואייניו היו מומחים מתחומים רבים. הבולטים בהם היו אנשי אקדמיה ומחקר, פוליטיקאים ואנשי מדע מהארץ ומהעולם.
גם לאחר שפרש לגמלאות, המשיך נוי להגיש בשבתות את "שבת עולמית". לאחר שבשבועות קודם לבחירות לכנסת ה-18 השתתף כקריין בתשדיר בחירות של מפלגת האיחוד הלאומי, הוחלט להשעותו מהגשת "שבת עולמית", בטענה כי עבר על כללי האתיקה. עם זאת, הוחלט כי כיוון שהקריינות נעשתה בהתנדבות, ישוב לשדר לאחר הבחירות.
ביוני 2019 הושעה מתפקידו לאחר שהתבטא בשידור בגזענות כנגד בדואים. באפריל 2022 סיים להגיש את "שבת עולמית" מפאת מחלתו.
השתתפות בסרטים

אחדים מספריו הוסרטו ושודרו בטלוויזיה הישראלית, בהם ספרו "אור ואלכסנדרה", שבעקבותיו יצר חיים כאלב את הסרט "הניצחון של ברק", שבו נוי אף שיחק. נוי השתתף גם בשני סרטים נוספים של חיים כאלב, "הפרדס של סבא" ו"גן עדן טרזין". כמו כן השתתף בתפקיד משני בסרט "פרשת איילנד" (1980)
ספריו > ספריו לילדים

נוי חיבר ספרי ילדים, אשר חלקם הוגשו בתחילה כסיפורים בהמשכים ב"תוכנית לאם ולילד", בהם
חבורה בין חולות ופרדסים (צירה: תרצה), תל אביב: י' שרברק, תשכ"ט-1968
הצריף הישן של גבעת הבֻּסתן, ירושלים: ש' זק, 1970
גבעת האיריסים השחורים, ירושלים: כתר, 1984
רון וג'ודי, ירושלים: כתר, 1986
אור ואלכסנדרה, ירושלים: כתר, 1987
4 ימים על הנהר, ירושלים: כתר, 1989 (סיפור על הבריגדה היהודית)
המסמר האחרון (איורים: אבי כץ), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1992
אגדת דג החול ושלושת הצבים, תל אביב: תמוז-מודן, 1992
המערה של חמי, הוצאת עמיחי, 1996
"החייכן"
"אוצר מן הבונקר"
ספריו > ספריו למבוגרים

יום השנה לקארל שיינפלד, הוצאת קרת חדשה, 2010
אבא ואמא היקרים - מחזה בשלוש מערכות, הוצאת קרת חדשה, 2012
האסקי, הוצאת קרת חדשה, 2021
אחת מהבנות, הוצאת קרת חדשה, 2022
הערות שוליים

↑  אביעד פוהורילס, מר עולם: יצחק נוי רדיופוני מתמיד, באתר ישראל היום, 31 במרץ 2022
↑  משה נסטלבאום, ‏ד"ר יצחק נוי הוא עבורי איציק חברי הטוב, שלקה בסרטן והחליט שלא להיאבק, באתר מעריב אונליין, 6 במאי 2022
↑  דורית אסרף מזרחי, איש הרדיו וההיסטוריון יצחק נוי הלך לעולמו בגיל 80, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 19 במאי 2022
↑  עמית אטיאס, ‏בתום מאבק בסרטן: איש הרדיו וההיסטוריון יצחק נוי הלך לעולמו, באתר ‏מאקו‏, 20 במאי 2022
↑   איתמר זהר, הסופר ואיש הרדיו יצחק נוי מת בגיל 80, באתר הארץ, 20 במאי 2022
↑  שבת עולמית
↑  עידן יוסף, דר יצחק נוי פורש מרשות השידור, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 בנובמבר 2008
↑  עידן יוסף, למרות הכל - יצחק נוי משדר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בינואר 2009
↑  עידן יוסף, דר יצחק נוי ומשה טימור הושעו משידור, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 בינואר 2009
↑  רן בוקר, כינה את הבדואים "רוצחים ממדרגה ראשונה" - והושעה מכאן רשת ב', באתר ynet, 26 ביוני 2019
↑  אחרי עשרות שנים ברדיו, ההיסטוריון מפסיק להגיש את תוכניתו "שבת עולמית" בשל מחלה. כאן רשת ב' נפרדת. מקריין: אריה גולן, 14 באפריל 2022
↑  הסופר יצחק נוי, באתר סימניה
↑  אור ואלכסנדרה, באתר כנפיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266186205171  BnF: cb16602136s (data)  GND: 1012193985  ISNI: 0000 0001 2128 6069  LCCN: n85362655  VIAF: 38377760   WorldCat (עם VIAF): 38377760