stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דפנה אבניאלי
הערות שוליים

↑  מינהל מקרקעי ישראל נ' עירית אילת (14.12.2010)
↑  ע"א 8706/12 מרדכי אוחנה נ' מנהל מקרקעי ישראל, ניתן ב־24 בפברואר 2013
↑  פרוטוקול הדיון
↑  ע"א 4973/13 מירב עוז ואח' נ' ד"ר ג'ון פרבר, ניתן ב־1 בינואר 2015
↑  פרוטוקול הדיון
↑  ע"א 10/15 דוד אפל, בפשיטת רגל נ' יעקב בר, ניתן ב־1 בפברואר 2015
↑  ,פרוטוקול הדיון
↑  רע"א 2220/14 אף אס אם שירותי קרקע בע"מ נ' אביעד אורן, ניתן ב־17 בספטמבר 2015
↑  תצ (ת"א) 45401-10-11, שולמית זרביב נ' מדינת ישראל (5.7.2015)
↑  פרוטוקול הדיון
↑  פרוטוקול הדיון
↑  תפ"ח (ת"א) 27766-04-11 מדינת ישראל נ' עידן אנורי (5.3.2013)
↑  ע"פ 4401/13 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־9 בדצמבר 2015
↑  תפח (ת"א) 17600-12-09, מדינת ישראל נ' ארז אפרתי, 29 ביולי 2010
↑  פרוטוקול הדיון
↑  פרוטוקול הדיון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513106705171  ISNI: 0000 0004 4366 8887  LCCN: n2015025612  RERO: 02-A025912631  SUDOC: 243882599  VIAF: 311793834   WorldCat (עם VIAF): 311793834
הטרגדיה הספרדית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס קיד 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 
הטרגדיה הספרדית (באנגלית: The Spanish Tragedy) או הירונימוס שוב מטורף (Hieronimo is Mad Again) היא מחזה מסוגת טרגדיית נקמה, שחוברה על ידי תומאס קיד בין 1584 ל-1592. זוהי יצירתו המפורסמת והמשפיעה ביותר של קיד. בין היתר השפיע המחזה על "המלט" בכך שהציג אמנטים כגון מחזה בתוך מחזה שייעודו להפיל בפח את הרוצח והפעת רוח רפאים הדורשת נקם. במהלך הפסקת אש בין ספרד לפורטוגל מבקש מפקד הכוחות הספרדיים וגיבור המחזה, הירונימוס, לנקום את רצח בנו הורציו.
זמן חיבור המחזה וההוצאה לאור

ב-1614 כתב בן ג'ונסון (בהקדמה למחזהו Bartholomew Fair), שהמחזה"הטרגדיה הספרדית" הוא כבן 25 עד 30 שנה". כלומר נכתב בין 1584 ל-1589. המחזה אינו כולל התייחסות לארמדה הספרדית ולפיכך יש להניח שהוא חובר לאחר 1588.
המחזה נרשם במרשם הדפוס הרשמי (Stationers' Register) ב-6 באוקטובר 1692 והודפס במהדורת קוורטו. מהדורת קוורטו שנייה ראתה אור בשנת 1594. המהדורות ראו אור באופן ללא שם המחבר. המחזה יוחס לקיד לראשונה רק ב-1773 על ידי העורך תומאס הוקינס (אנ'). מחקר מ-2013 מצא שייתכן שמספר משפטים בטקסט נכתבו על ידי ויליאם שייקספיר.
תמצית העלילה

המחזה נפתח עם הופעתה של רוח הרפאים של אנדראה, אציל ספרדי צעיר שנהרג בקרב על ידי הנסיך הפורטוגלי בלתזר. יחד עם אנדראה בשאול נמצאת גם הדמות המואנשת "נקמה" (Revenge). שתי הדמויות נמצאות על הבמה לאורך כל המחזה ומשמשות כמקהלה.
הירונימוס, גיבור המחזה, מתאבל על מות בנו הורציו שנרצח על ידי בלתזר ובנו של דוכס קסטיליה, לורנצו. הירונימוס מוטרד מכך שלא נעשה צדק לבנו. עד הרה הוא לומד כי בלתזר ולורנצו בטוחים מפני יד החוק בשל המצב הפוליטי בין ספרד ופורטוגל. עובדה זו מובילה את הירונימוס לטירוף וקיבעון לנקם. בינתיים נודע כי גם דוכס קסטיליה נרצח ובתו, בל-אימפריה, שואפת נקם. חצר המלוכה הספרדית נמלאת בהונאה ובגידה, מה שמחריף את מצוקתו של הירונימוס.
הירונימוס מתכנן העלאת מחזה שיחשוף את רוצחי בנו. יחד עם זאת, הוא נאבק עם מצפונו ועם השאלה האתית האם נכון לגלות את המת באמצעות הטעיה והולכת שולל. המחזה מועלה בפני חצר המלוכה, ובמסגרתו מוצג רצח הורציו על ידי בלתזר ולורנצו, כמו גם רצח לורנצו. הירונימוס עושה שימוש בפיגיונות אמיתיים ולא באביזרי במה ומתכנן אותו כך שהן הוא והן בל-אימפיה ישיגו את נקמתם וכך הוא מוציא לפועל תוכנית נקמה עקובה מדם, במסגרתה נהרגים בלתזר, לורנצו ואנשיהם. במהלך ההרג דוקרת בל-אימפריה את עצמה למוות (שלא כתוכנן) גם הירונימוס מתאבד לאחר שהוא הורג את לורנצו.
בסוף ההצגה מביעים רוחו של אנדראה ו"נקמה" את שביעות רצונם בשאול על ה"צדק שנעשה".
הפקות

המחזה הועלה על במה בין פברואר 1592 לינואר 1593 על ידי להקת "אנשי הלוד סטריינג'" (Lord Strange's Men) בתיאטרון הוורד בלונדון. ככל הנראה זו לא הייתה בכורת המחזה, כיוון שפיליפ הנסלו, מנהל התיאטרון לא סימן אותו ברישומיו באותיות ne ("חדש"). ב-1597 הוא הועלה על ידי "אנשי האדמירל" בינואר ועל ידי "אנשי פמברוק" באוקטובר.
בשנות ה-90 של המאה ה-16 הייתה "הטרגדיה הספרדית" המחזה השלישי בפופולריות שלו בלונדון, אחרי "היהודי ממלטה" של כריסטופר מרלו והמחזה האבוד The Wise Men of West Chester. אולם עם פתיחת התיאטראות מחדש לאחר סגירתם ב-1642 נעלם המחזה מרשימת המחזות המוצגים.
הפקות > הפקות מודרניות

המחזה חודש לראשונה על ידי ה-BBC כמחזה רדיו במסגרת סדרת מחזות לא מוכרים. ההקלטה שודרה לראשונה ב-1953 ואחר מכן בסדרת "דרמה אנגלית מוקדמת" ב-1956.
בשנת 1973 הועלה לראשונה המחזה בתקופה המודרנית על במה מקצועית בתיארון מרקורי בלונדון.
המחזה הועלה על ידי התיאטרון המלכותי הלאומי ב-1982 בביויו של מייקל בוגדנוב.
ב-1997 העלתה הלהקה השייקספירית המלכותית את המחזה בסטרטפורד על האייבון עם שיבון רדמונד כבל-אימפריה, רוברט גלניסטר כלורנצו ופיטר וייט (שחקן) כהירונימוס.
ב-2023 הפיק רדיו BBC Three את המזחזה כמחזה רדיו עם רוברט גלניסטר כהירונימוס וג'ואנה ונדרהם כבל-אימפריה.
הערות שוליים

↑  המחזה Bartholomew Fair מאת בן ג'ונסון
↑  Shakespeare’s hand in the additional passages to Kyd’s Spanish Tragedy, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 26 באוגוסט 2013
↑  היסטוריית ההפקות של המחזה
↑  הפקות מקצועיות של המחזה
חגי שחם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1966 (בן 58) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  אוניברסיטת תל אביב 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  Hyperion Records 
 www.hagaishaham.com
 
חגי שחם מנגן בפני יוסי שיפמן ויהודי מנוחין, 1982
חגי שחם (נולד ב-8 ביולי 1966) הוא כנר וירטואוז ישראלי, פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
קריירה

שחם נולד ב-1966 בקריית ביאליק, בן למורה למוזיקה, שנהג לנגן מוזיקה קאמרית להנאתו עם חברים. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש ובגיל 12, אחרי שעבר בהצלחה מבחן בכיתת אמן עם אייזק שטרן ודורותי דיליי, התקבל ללימודים אצל אילונה פהר, שהתקרבה אז לגיל שמונים, והיה תלמידה האחרון.
ככנר סולן, הופיע עם רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד, התזמורת הלאומית של בלגיה, התזמורת הסימפונית הצרפתית, התזמורת הסימפונית הלאומית של טאיוואן, התזמורת הסימפונית של באדן-באדן, גרמניה, הפילהרמונית של סלובקיה, והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה. בשנת 1985 הוזמן להצטרף אל אייזק שטרן ופנחס צוקרמן בקונצרט גלה בקרנגי הול, ואחריו הזמין אותו זובין מהטה לנגן את הקונצרט הכפול של ברהמס בקרנגי הול. הוא ביצע כסולן את אותה היצירה עם מישה מייסקי ומהטה בחגיגות השבעים של התזמורת הפילהרמונית (דצמבר 2006).
הוא מופיע גם ברסיטלים ובקונצרטים של מוזיקה קאמרית. שחם מסייר בקביעות ברחבי אירופה, צפון ומרכז אמריקה, ומנגן בסדרות רסיטלים בינלאומיות ובפסטיבלים.
חגי שחם מקליט בקביעות לחברת "היפריון" הבריטית. בין הקלטותיו מיצירות יוסף אחרון, ינה הובאי, גריג, ברהמס, ארנסט בלוך, מוצרט ועוד.
בספטמבר 1990 זכו חגי שחם והפסנתרן ארנון ארז בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית במינכן, בקטגוריית דואו כינור-ופסנתר. פרסים אחרים שזכה בהם כוללים פרסים ראשונים בתחרות אילונה קורנהאוזר, תחרות האמן הצעיר של רשות השידור הישראלית, תחרות האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, ארבעה פרסי קלרמונט, ומלגה שנתית מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
מאוגוסט 2007 עד דצמבר 2010 לימד שחם כפרופסור לכינור באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. כיום הוא פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, ומדריך כיתות אמן, בעיקר בישראל ובאירופה.
חגי שחם שותף, עם איתי שפירא ועוד מתלמידיה הנאמנים של אילונה פהר, להקמת קרן לזכרה, שמטרתה לחנך דור חדש של מורים לכינור בשיעור קומתה. משנתו המוזיקלית והחברתית היא לחנך דור של צעירים להקשבה באמצעות המוזיקה.
שחם משמש גם כמנהל מוזיקלי של עמותת מאסטרו.
משפחתו

בני משפחתו הקרובה של חגי שחם גם הם מוזיקאים: רעייתו אפרת שכטר-שחם היא חלילנית שפנתה למנהל עסקים, בתו נעמי שחם (ילידת 1997) היא נגנית קונטרבס, בתו השנייה נגה שחם (ילידת 2001) היא נגנית כינור וויולה, ובנו הצעיר מיכאל שחם (יליד 2003) הוא כנר. שלושת ילדיו זכו בפרסים ובמלגות.
אחותו היא זמרת המצו-סופרן רינת שחם.
הערות שוליים

↑  הטלוויזיה החינוכית, אינטרמצו עם אריק - משפחת שחם, באתר יוטיוב, ‏16 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298633005171  PLWABN: 9810605538905606  BnF: cb140442660 (data)  CiNii: DA12265090  GND: 135038871  ISNI: 0000 0001 1879 3465  LCCN: nr98007091  MusicBrainz: 59715d60-3b74-4aca-810a-3487bdd0f58c  NKC: xx0097643  ORCID: 0000-0002-5265-0510  VIAF: 90615712   WorldCat (עם VIAF): 90615712
בנימין יוסופוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1962 (בן 62) דושנבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, המכון הלאומי של טג'יקיסטן לאמנות, אוניברסיטת בר-אילן 
 עיסוק:  מנצח, מלחין, פסנתרן
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס קולון, פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים, פרס אקו"ם, פרס לנדאו, פרס אנגל
 www.byusupov.com
 
בנימין יוסופוב (נולד ב-22 בנובמבר 1962 בדושנבה, טג'יקיסטן) הוא מנצח, מלחין ופסנתרן ישראלי.
קורות חיים

יוסופוב למד נגינה בפסנתר, הלחנה וניצוח בקונסרבטוריון ע"ש צ'ייקובסקי במוסקבה אצל רומן לדניוב, יורי פורטונאטוב ודמיטרי קיטאיינקו. לאחר עלייתו לישראל השלים את לימודיו באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבל תואר דוקטור.
יוסופוב עבד בשיתוף פעולה הדוק עם אמנים מצטיינים, ובהם הכנרים מקסים ונגרוב וודים רפין הצ'לן מישה מייסקי, אלכסנדר קנייאזב, מקסים ריסנוב, סרגיי נקאריאקוב, קונסטנטין ליפשיץ, ריינהולד פרידריך ועוד.
את קטלוג יצירותיו הרחב, שיצא לאור באופן בלעדי על ידי סיקורסקי מוזיקפרלאג (המבורג), מבצעים לעיתים קרובות מגוון רחב של אמנים ותזמורות ידועים ברחבי העולם, ובהם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של לוצרן, הפילהרמונית של קופנהגן, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית של איסלנד, התזמורת הפילהרמונית של בלגרד ועוד.
בשנת 2005 בוצע הקונצ'רטו שלו לויולה "טנגו רוק" - שנכתב עבור הכנר מקסים ונגרוב - בבכורה עולמית על ידי תזמורת הרדיו של הנובר. היצירה התקבלה בברכה על ידי הקהל ומבקרי מוזיקה ברחבי העולם. היא הוצגה בסרט דוקומנטרי על חייו של מקסים ונגרוב, שכותרתו "לחיות את החלום" שיוצר על ידי EMI קלאסיקות ומופץ ברחבי העולם.
יוסופוב כתב גם קונצ'רטו לצ'לו למישה מייסקי, לציון יום ההולדת ה -60 של הצ'לן. הוקנצ'רטו נוגן בביצוע בכורה בתזמורת הסימפונית של לוצרן בניצוח המלחין. היצירה הוזמנה על ידי שלוש תזמורות חשובות: התזמורת הסימפונית של לוצרן, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
גם "קולות הכינור", קונצ'רטו מס' 2 לכינור ולתזמורת, מציג רעיון יוצא דופן: הסולן מוזמן לנגן שישה פרקים, לא רק מתקופות היסטוריות שונות, לא רק מאזורים גאוגרפיים שונים, אלא גם מסגנונות ביצוע שונים, סגנונות של הפקת צליל, משיכת קשת, אינטונציה, קישוטים וכן הלאה. היצירה הוזמנה על ידי פסטיבל טראנס-סיביר לאמנות 2014, התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת והתזמורת הסימפונית של ברלין וביצע אותה ודים רפין, שלו הוקדשה.
רשימה חלקית של האולמות שבהם הופיע יוסופוב כמנצח כוללת את KKL לוצרן, אולם הפילהרמונית של ברלין, קונצרטחבאו אמסטרדם, פרינצרגנתיאטר מינכן ואולם פילהרמוניה קלן. הוא ניצח בין היתר על התזמורת הסימפונית של לוצרן, התזמורת הפילהרמונית הסלובקית, הסינפונייטה של אמסטרדם, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הסימפונית של איסלנד, התזמורת הפילהרמונית של נובוסיבירסק, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת הרדיו הבולגרית, ועוד.
יוסופוב זכה בפרס קולון (1992), בפרס שרבר (1993), בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים (1999), בפרס אקו"ם (2002, 2004) בפרס לנדאו (2007) ופרס אנגל (2009).
יוסופוב היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית הצעירה רעננה וכיום הוא המנצח של התזמורת הסימפונית הקלאסית של הכפר הירוק. בעבר היה המנצח של התזמורת הקאמרית כפר סבא "סולני ישראל" שאותה הוא גם הקים.
ביוני 2023 נבחר להיות מלחין הבית של התזמורת הסימפונית ירושלים.
יצירות נבחרות > תזמורת

"פאלאק" ‏(1988)
"גבריאל" (1991)
סימפוניה מס' 1 (נוסח מתוקן) (1992)
"נוסטלגיה" לתזמורת מיתרים (1992)
"אָלֶף" (1995)
"עוונות" (1998)
"357" לתזמורת נשיפה (1999)
"מסע אל החלום" פנטזיה אתיופית (2002)
"עבור לטנגו" (2003)
"פוסטלודיום" (2003)
"טרררא-פא-טאם" לתזמורת נשיפה (2013)
"בצלצלי תרועה" לתזמורת נשיפה (2013)
יצירות נבחרות > קונצ'רטו

"טַנוֹבוֹר" לחליל ולתזמורת קאמרית (1994)
"נולה", קונצ'רטו לחלילים ולתזמורת מיתרים (1994)
קונצ'רטו מס' 1 לכינור ולתזמורת (1998)
"דאשְט", קונצ'רטו לטרומבון, כלים אתניים ותזמורת (1999)
"מקסימום" לחליל, נבל, כינור, ויולה ותזמורת (2003)
קונצ'רטו לויולה ולתזמורת "ויולה טנגו רוק",(2003)
"קונצ'רטו-אינטימו" לפסנתר ולתזמורת (2005)
קונצ'רטו לצ'לו ולתזמורת (2007)
"קון מוטו" למרימבה (או פסנתר) ותזמורת מיתרים (2007)
"דמויות הנשמה", קונצ'רטו לשתי קלרינתות ותזמורות (2010)
"קולות הכינור", קונצ'רטו מס' 2 לכינור ולתזמורת (2013)
"שמע צעקתנו", קונצ'רטו לחצוצרה, פסנתר ותזמורת מיתרים (2015)
"כפר סבא צ'רטו", קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מיתרים (2017)
יצירות נבחרות > מוזיקה קאמרית אינסטרומנטלית

"קסידה על אבל" לוויולה, פסנתר וצ'לסטה, אופוס. 4 (1982)
"סאדוֹי קוּצ'וֹר" (צלילי הרים) לחמישיית כלי נשיפה ממתכת (1985)
רביעיית מיתרים (1986)
פנטזיה לוויולה סולו, אופ. 16 (1988)
סונאטה לצ'לו ולפסנתר (1988)
"מלנכוליה" לפסנתר (1984, 1995)
חמישייה למרימבה (או פסנתר) ורביעיית מיתרים (1996)
"מטפורה" לנבל (או פסנתר) (1996)
"ז'ונונה" לחליל, עוד, קונטרבס וכלי הקשה (1996)
"אך לשווא" לחליל, ויולה ונבל, אופ. 44 (1997)
"את מה שרציתי" לרביעיית מיתרים (1997)
"סֶגוֹה" לחליל, לעוד ולכלי הקשה (1997)
סונאטה לשני פסנתרים (1983, 1998)
שלישייה מס' 1 לכינור, צ'לו ופסנתר (2000)
"דירלו בובין" לחליל, עוד, קונטרבס וכלי הקשה (2000)
"הצטלבויות" מס' 1 לחליל אלט, כינור וקרוטאלים (2003)
"הצטלבויות" מס' 2 לפסנתר (2004)
"הצטלבויות" מס' 3 לגיטרה (2006)
"הקוני - הצטלבויות" מס' 4 לקלרינט, כינור, צ'לו, פסנתר וסרט מגנטי (2007)
"מוזיקה מונדי" לרביעיית מיתרים (2008)
"הצטלבויות" מס' 5 לשישיית מיתרים (2008)
"זכרונות - הצטלבויות" מס' 6 (2009)
"מבוכי התת-מודע" לפסנתר (2013)
"ממסורות ישראל" שלישייה מס' 2 לכינור, צ'לו ופסנתר (2018)
יצירות נבחרות > ווקאלי

"תחושות בריאה", קנטטה לקריין, מקהלה מעורבת, כלי הקשה, ויולה ופסנתר (1995)
"שש טנקה" למצו-סופרן, כינור (או ויולה) ופסנתר על טקסטים של משוררים יפנים (1998)
"אני ישנה וליבי ער" למקהלת נשים, דודוק ואקורדיון על פי "שיר השירים" (2017)
הערות שוליים

↑  ACUMALLMUSIC, בנימין יוסופוב - פרס מפעל חיים | טקס פרסי אקו"ם בתחום המוזיקה הקונצרטית והספרות|url=https://www.youtube.com/watch?v=ckITjamUVxQ%7Caccessdate=2019-02-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270257605171  BnF: cb15033615w (data)  GND: 132210800  ISNI: 0000 0001 2314 4240  LCCN: nr2004012500  MusicBrainz: db5d7af0-3970-4d1b-b75a-28dfc6dd8c80  NKC: jo2007416114  VIAF: 20838699   WorldCat (עם VIAF): 20838699
חיים זנדברג

חיים זנדברג
חיים זנדברג (נולד ב-24 באוגוסט 1963 בחיפה) הוא משפטן ישראלי, פרופסור למשפטים, מומחה ומרצה לדיני מקרקעין ודיני קניין בפקולטאות למשפטים של המכללה למנהל, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולד וגדל בחיפה. בוגר בית הספר הריאלי העברי. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין. כיום משמש כשופט (במיל.) ביחידת בתי הדין הצבאיים באזור יהודה ושומרון. סיים לימודי תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1990. אחריהם המשיך במסלול ישיר לדוקטורט בהנחיית פרופ' יהושע ויסמן. במסגרת זו קיבל תואר שני במשפטים בשנת 1995 ותואר שלישי בשנת 1999.
במהלך לימודיו זכו חיבוריו בפרסי הקרן ע"ש אהרון ויוסף בן שמש (1990), הקרן ע"ש משה דוכן (1991) ופרס בנק טפחות (1992). עבודת הדוקטורט שלו זכתה בפרס מרכז יצחק רבין לחקר ישראל (2000).
במהלך לימודיו שימש מרצה גם באוניברסיטת חיפה (1994–1996) ובמרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן (1997–1998). בשנת 2002 שימש מרצה מן החוץ באוניברסיטת בר-אילן, ומשנת 2005 לימד במכללת שערי משפט.
התמחה במשרד עורכי הדין אפרים אברמזון ושות' בירושלים. חבר לשכת עורכי הדין מאז שנת 1991. עד שנת 2002 עבד כעורך דין במסגרת משרד עורכי דין מרדכי ברקוביץ' בירושלים. כיום מייעץ לגופים מוסדיים ולעורכי דין.
בשנת 1999 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל בו החל ללמד בשנת 1996 ומאז הוא משמש בו כחבר סגל מן המניין. עמד בראש תחום ההתמחות במשפט אזרחי ובמשפט מסחרי של הפקולטה והיה המנהל האקדמי של תוכנית התואר השני ועורך כתב העת של הפקולטה - "המשפט". בשנת 2002 מונה לשופט בבית הדין המשמעתי העליון של המכללה. משנת 2001 מלמד קורסים בדיני הקניין גם בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית ומשנת 2012 - גם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
כמשפטן מומחה בתחום הקניין והמקרקעין הוא מכהן מאז שנת 2003 כיושב ראש ועדת הערר על בחינות מועצת שמאי המקרקעין.
בשנת 2005 מונה על ידי משרד הפנים ליושב ראש הוועדה לקביעת הגבולות בין מועצה אזורית גזר לבין העיר המאוחדת מודיעין-מכבים-רעות. בשנים 2010–2011 היה נציג ציבור בוועדה הממשלתית-ציבורית לבחינת המדיניות הקרקעית לניהול הקרקע החקלאית הנכללת בגדר מקרקעי ישראל.
כיהן כחבר המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג) ה-12 ועמד בראש ועדת המשנה של המועצה לתחומי המשפט ומדעי החברה. כמו כן היה חבר הוועדה לבדיקת ההיתכנות של קיום לימודים לקראת תואר ראשון (LL.B.) בשפה האנגלית ועמדתו לפיה אין מקום להתיר לימודים אלה התקבלה על ידי המועצה.
משנת 2015 מכהן כיו"ר הצוות הבין-משרדי המלווה את עבודת הגף להערכת תארים אקדמיים מחו"ל, משרד החינוך.
ב-6 בנובמבר 2016 פורסם שמו ברשומות כמועמד לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
משפחתו

זנדברג נשוי לד"ר חיה זנדברג, שופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים ולשעבר מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה, ולהם ארבע בנות.
מספריו

הסדר זכויות במקרקעין בארץ-ישראל ובמדינת ישראל, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי שליד הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית והמכון לחקר שימושי קרקע של הקרן הקיימת לישראל, 2001.
פיקוח ציבורי על מגזר הצדקה, רמות-אוניברסיטת תל אביב, 2003.
מקרקעי ישראל: ציונות ופוסט ציונות, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי שליד הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, 2007.
פירוש לחוקי היסוד - חוק יסוד: מקרקעי ישראל, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2016
Land Law and Policy in Israel - A Prism of Identity (Indiana University Press 2022)
הערות שוליים

↑  הודעת הנהלת בתי המשפט: (ארכיון)
חדוה בר

חדוה בר (ינואר 2017)
חדוה בר (נולדה ב-10 במרץ 1968) היא כלכלנית ישראלית. משמשת ככמשנה למנכ"ל וסמנכ"לית התפעול בחברת איטורו, וקודם לכן כיהנה כמפקחת על הבנקים בבנק ישראל.
ביוגרפיה

בר נולדה לאם ניצולת השואה, גיטה אופלגר (לימים טובה בר-טוב), שורדת מחנה ריכוז בטרנסניסטריה (קריירה דה פיאטרה), רומניה, שעלתה לישראל עם אמה, סבה וסבתה ב-1950; ואב, יעקב בחבוט (לימים בר-טוב) שנולד בחיפה, כבן למשפחה ספרדית שורשית (ס"ט), בעלת 11 ילדים, פרופסור לפיזיקה גרעינית וממייסדי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. אחיה, יאיר בר-טוב, הוא מומחה מערכות מידע וסייבר שהיה בתפקידי ניהול בכירים בשוק ההיי-טק ובמשרד ראש הממשלה.
בר גדלה ביישוב עומר, והיא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ומדע המדינה, תואר שני בהצטיינות בכלכלה עם התמחות במאקרו כלכלה ובמסחר בינלאומי ותואר דוקטור בכלכלה בנושא "שוק הכספים וממשל תאגידי", כולם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
החלה את עבודתה בבנק ישראל ככלכלנית ביחידת המחקר בחטיבת הפיקוח על הבנקים. בר שימשה ראש תחום שוק ההון במחלקת המחקר של הבנק, ובמשך שלוש שנים שימשה נציגת ישראל בדירקטוריון הבנק האירופאי לשיקום ופיתוח (EBRD) בלונדון.
ב-2008 מונתה לסגנית ראש חטיבת שוקי הון בבנק לאומי ומנהלת הסיכונים של החטיבה. ב-2010 מונתה למנהלת הסיכונים הראשית (CRO), ראש החטיבה לניהול סיכונים וסמנכ"לית בנק לאומי.
ביוגרפיה > המפקחת על הבנקים

באוגוסט 2015 נכנסה לתפקידה כמפקחת על הבנקים בבנק ישראל. במסגרת הסכם ניגוד עניינים נקבע עם כניסתה לתפקיד כי לא תטפל בענייני בנק לאומי למשך שנה וחצי ובתקופה זו הפיקוח על הבנק נוהל על ידי נגידת בנק ישראל, קרנית פלוג. בר קבעה כיעדים של הפיקוח על הבנקים את הנושא של קידום התחרות בבנקאות ובתחום התשלומים, יעד אשר חלקו בוצע יחד עם משרד האוצר במסגרת ועדת שטרום; ואת קידום החדשנות הטכנולוגית והגברת היעילות של המערכת הבנקאית. כל זאת, לצד המשך שמירה על היציבות של המערכת הבנקאית וניהול סיכונים הולם. בעקבות יוזמות שהוביל הפיקוח על הבנקים ביצעו הבנקים מהלכי התייעלות משמעותיים שהתבטאו בצמצום אלפי משרות במערכת הבנקאית וצמצום משמעותי בהוצאות נדל"ן, בין היתר באמצעות ייעול הפריסה הסניפית שלהם; ובמקביל המערכת הבנקאית הפכה לדיגיטלית יותר, כאשר אחוז הפעולות הבנקאיות שמבוצע בדיגיטל עלה משנה לשנה- מ-45 אחוזים ב-2016 ל-60 אחוזים ב-2018; והבנקים הטמיעו חדשנות והגבירו שיתופי פעולה עם חברות פינטק.
ב-16 ביוני 2016 הודיעה כי הגופים המוסדיים הגדולים יוכלו להגדיל את אחזקתם במניות הבנקים, ובפרט האחזקה במניות עבור לקוחותיהם (בקרנות פנסיה, קופות גמל וקרנות השתלמות) ובהמשך איפשר הפיקוח בהובלתה לבנקים להגדיל את חלוקת הדיבידנדים, בעקבות הגעה ליעדי ההון הרגולטוריים הגבוהים יותר שנדרשו.
חלק מהיוזמות שקידם הפיקוח על הבנקים בתחום התחרות והחדשנות היו הורדת חסמים לכניסת בנקים חדשים - כגון ביטול הדרישה שלכל בנק תהיה מערכת טכנולוגית עצמאית ומתן אפשרות לשתף תשתיות IT; הורדת ההון הרגולטורי הנדרש להקמת בנק חדש ל-50 מיליוני ש"ח (בדומה לעולם); הורדת חסמים לכניסת סולקים חדשים – ובראשם הורדת דרישת ההון והקלת תהליך הרישוי; פרסום הוראת ניהול בנקאי תקין בנושא "בנקאות בתקשורת", שמאפשרת להקים בנק דיגיטלי וגם לבצע את כל הפעולות הבנקאיות מרחוק; הקלות בתחום שימוש במחשוב ענן; מכתב פיקוחי לעידוד חדשנות; והוראה למערכת הבנקאית שדרשה התייעלות משמעותית, שניתנה לצד הקלות בתחומי ההון כדי לאפשר את ההתייעלות. בעקבות ההוראה הודיעו כל הבנקים על תוכנית התייעלות שצפויה להוביל לצמצום של כ-12 אחוזים מכוח האדם במערכת הבנקאית עד לשנת 2020. בנוסף תמכה בר בהפרדת שתי חברות כרטיסי האשראי מהבנקים הגדולים במטרה להגביר את התחרות בתחומים הפיננסיים והפיקוח בהובלתה ליווה את תהליך ההפרדה, תוך שהעניק לחברות הגנות ינוקא, במטרה לאפשר להן להתחזק ולהפוך לגופים פיננסיים מתחרים משמעותיים.
במקביל לעידוד הטמעת חדשנות במערכת הבנקאית, הוביל הפיקוח בראשונה את חיזוק ניהול הסיכונים הטכנולוגיים, ובתוך כך פעל יחד עם הרשות הלאומית להגנת הסייבר להקמת מרכז סייבר בנקאי וחתימה על MOU לשיתוף פעולה בין הפיקוח למרכז הלאומי, תוך רתימת כל הבנקים וחברות כרטיסי האשראי לשתף מידע על התקפות וסיכונים, כדי לחזק את ההגנה ולהיערך לתרחיש סייבר גדול.
הגברת מודעות פיננסית של אזרחים וסיוע לאוכלוסיות מוחלשות, הוא יעד שקודם על ידי צוות הפיקוח על הבנקים בראשותה של בר. בתוך כך, פעל הפיקוח לרתום את המערכת הבנקאית לחינוך דיגיטלי לאזרחים ותיקים, כדי לסייע להם בתקופה בה סניפי הבנקים נסגרים; ולסייע לנשים שחוות אלימות פיזית וכלכלית, באמצעות הגדרת "אמנת זמינות בנקאית" וולנטרית, שלפיה כל בנק מינה איש קשר בבנק שלו, שאליו מופנה אישה מוכה שנכנסת למקלט לנשים מוכות ומלווה בסגירת החשבון וההתחייבויות מהעבר ויציאה לדרך כלכלית חדשה.
באפריל 2020 סיימה את עבודה בבנק ישראל. לאחר פרישתה עסקה בייעוץ לחברות מימון ישיר, Wix ואיטורו. באפריל 2021 מונתה למשנה למנכ"ל וסמנכ"לית התפעול בחברת איטורו.
בר תושבת מבשרת ציון, נשואה ואם לשלושה.
הערות שוליים

↑  הסתיימה החפיפה: חדוה בר נכנסה לתפקיד המפקחת על הבנקים, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2015
↑  הסדר למניעת ניגוד עניינים, באתר בנק ישראל
↑  לירן סהר, בנק ישראל מפרסם הוראות התייעלות לבנקים - פרישה מרצון וצמצום הוצאות, באתר ביזפורטל, 28 בדצמבר 2015
↑  המפקחת על הבנקים, ד"ר חדוה בר, תפרוש מתפקידה באפריל, באתר מעריב אונליין, 1 בדצמבר 2019
↑   מיכאל רוכוורגר, אחרי שלושה חודשים בלבד: חדוה בר מייעצת למימון ישיר, באתר TheMarker‏, 10 באוגוסט 2020
↑   עמרי זרחוביץ', מבנק לישראל להיי-טק: התפקיד החדש של חדוה בר, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258410705171  ISNI: 0000 0004 0239 6037  LCCN: nr2002011157  NTA: 191296791  VIAF: 228354435   WorldCat (עם VIAF): 228354435
חנה זהר

זהר, יוני 2009
חנה זהר (נולדה ב-5 באוגוסט 1948) היא מייסדת ומנהלת עמותת קו לעובד. היא שימשה מנכ"לית העמותה מיום היווסדה ועד לשנת 2011. לאחר פרישתה מניהול העמותה מילאה במשך 4 שנים את תפקיד רכזת תחום עובדים ישראלים ופלסטינים בעמותה, ובשנת 2015 פרשה ממנה. כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך, 2013.
ביוגרפיה

קלדנית במקצועה. לפני הקמת קו לעובד התנדבה בארגונים רבים, בהם פעילות בצוות השטחים של האגודה לזכויות האזרח וכן "אור אדום", בו הבחינה, לדבריה, בהתעללות המשטרה בעובדים פלסטינים. מכאן הגיע הרעיון להקמת קו לעובד, אותה הקימה ב-1991 ככתובת סיוע לעובדים הפלסטינים. מהר מאוד הגיעו עולים שהגיעו בגלי העלייה מברית המועצות. חלקם עבדו עם הפלסטינים בניקיון רחובות ובמפעלים. אלו הפנו אותם לקו לעובד לקבלת סיוע. כך נהפך "קו לעובד" לארגון המוביל בישראל לזכויות עובדים חלשים. במסגרת קו לעובד הייתה חנה זהר הראשונה שהעלתה למודעות והביאה לשיפור בתחום זכויות עובדים זרים בישראל, ובתופעת הפרת הזכויות של עובדי שמירה וניקיון.
הארגון פעיל הן בייעוץ, הן בסיוע משפטי פרטני והן בקידום חקיקה, דאגה לאכיפת חוקי העבודה ובתביעות ייצוגיות.
אותות ופרסים בהם זכתה

בשנת 2004 - ציון חנה זהר בעיתון גלובס כאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר.
בשנת 2007 נבחרה על ידי הדה מרקר כאחת מ-40 הנשים העומדות בחזית העשייה החברתית בישראל.
ב-9 ביולי 2007 קיבלה את פרס זכויות האדם מטעם הקרן החדשה לישראל.
ב-6 במרץ 2013 זכתה בתחרות "האישה המחוללת שינוי" מטעם מגזין "לאישה" וקרן רפפורט.
הערות שוליים

↑  חנה זוהר מקו לעובד זכתה בפרס בסך 30,000 דולר!, באתר אישה לאישה, 7 במרץ 2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.