stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי סן-לורן
ביוגרפיה > שר משפטים ושר חוץ

ב-1941 נפטר שר המשפטים בממשלת מקנזי קינג, שהיה ממוצא קוויבקי. לקינג היה חשוב לחזק את הצד הקוויבקי בממשלתו לקראת הכרזה על גיוס חובה והצורך לקבל את ההחלטה באחדות. הוא קרא לסן לורן "אל הדגל" בהבטיחו שיוכל לחזור לקוויבק עם תום המלחמה. כך נכנס סן לורן לפוליטיקה והתמנה לשר משפטים ותובע כללי.
ב-1945 התמנה סן לורן לשר חוץ בממשלת קינג, תוך שהאחרון מסמן אותו כנאמנו וממשיך-דרכו. במסגרת זו עסק בעיצוב ארגון האומות המאוחדות ונאט"ו.
ביוגרפיה > ראש ממשלה

עם פרישתו של קינג ב-1948, נכנס סן-לורן לנעליו באופן טבעי. כלכלת המדינה הייתה מהחזקות בעולם באותה עת משום שלא נפגעה כלל במלחמה וסן-לורן ניצל זאת על מנת לפתח את תשתיות המדינה (האוטוסטרדה חוצת-קנדה (Trans-Canada Highway, 1949), נתיב המים סנט לורנס (St. Lawrence Seaway, 1954) וצינור-הגז חוצה-קנדה (TransCanada pipeline, הושלם ב-1958).
במהלך מסע הבחירות של 1949 הוכיח פתיחות וגישה חופשית וישירה לעם, עובדה שזיכתה אותו במאמר שכותרתו "!Uncle Louis' can't lose" ("דוד לואי לא יכול להפסיד!") ובכינוי Uncle Louis ("דוד לואי"). בבחירות זכתה מפלגתו בניצחון סוחף וברוב הגדול ביותר עד אותה עת (והגדול ביותר עבור המפלגה הליברלית עד היום).
סן לורן נודע בריכוזיותו ובכך שידע פעמים רבות על אודות פרטי המשרדים השונים יותר משריו. הוא פעל לחיזוק האחדות הפנימית של הפדרציה ובעיקר לאיחוד בין דוברי צרפתית לדוברי אנגלית, אותו מימש בעצם אישיותו. כמו כן פעל לצירוף ניופאונדלנד ולברדור לאיחוד הקנדי.
מדיניות החוץ שלו, אשר מומשה על ידי שר החוץ שלו, לסטר פירסון, הייתה להפוך את קנדה לכוח מתווך בזירה הבינלאומית. הדבר בא לידי ביטוי בהכנסת כוח או"ם לפתרון משבר סואץ ב-1956 ביזמת קנדה, שזיכתה את פירסון בפרס נובל לשלום.
כחבר בחבר העמים הבריטי המליץ בפני ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת לפתוח את החבר למדינות "לא לבנות". ב-1952 מינה את וינסנט מאסי למשרת המושל הכללי של קנדה, והוא היה האדם הראשון שכיהן במשרה זו שנולד בקנדה.
בבחירות של 1957 לא הצליח להשיג רוב דרוש להקמת ממשלה ויריבו מן המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית, ג'ון דיפנבייקר, הצליח להקים ממשלת מיעוט. עקב חוסר ההצלחה פרש סן-לורן בן ה-75 מראשות המפלגה ובמקומו נבחר לסטר פירסון.
סן-לורן פרש לחיים פרטיים. בשנת 1967, כחלק מחגיגות מאה שנה לקנדה, זכה לעיטור "שותף" במסדר קנדה (אות הכבוד הגבוה ביותר לאזרח קנדי) והוא בן 85. חמש שנים מאוחר יותר נפטר ונקבר בקוויבק סיטי.
לקריאה נוספת

Bowering, George. Egotists and Autocrats: The Prime Ministers of Canada, 1997.
Hillmer, Norman and J.L. Granatstein, Prime Ministers: Rating Canada's Leaders, 2001
Hutchison, Bruce. Mr. Prime Minister 1867-1964, Toronto: Longmans Canada, 1964
הערות שוליים

↑  Louis St-Laurent and Canada's Golden Age שידור רשות השידור הקנדית
↑  Father of the Atlantic Pact, באתר שידור רשות השידור הקנדית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273227005171  BnF: cb17135760x (data)  GND: 130334170  ISNI: 0000 0000 7374 1281  LCCN: n82257393  NARA: 10568615  SNAC: w69s386p  SUDOC: 180953036  VIAF: 42942388   WorldCat (עם VIAF): 42942388 
מקנזי קינג (מימין) מברך את סן-לורן ורעייתו לרגל היבחרו לראשות הממשלה
סן-לורן (משמאל) ולסטר פירסון (מימין) מקבלים את פניו של וינסטון צ'רצ'יל בביקורו משנת 1954
הגלריה הלאומית ז'ה דה פום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 כתובת:  גני טווילרי 
 מיקום:  הרובע הראשון של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1909
 תאריך פתיחה רשמי:  2004 
 סגנון אדריכלי:  סגנון נפוליאון השלישי 
 מידות
 שטח:  1,200 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  48°51′57″N 2°19′26″E﻿ / ﻿48.865833333333°N 2.3238888888889°E﻿ / 48.865833333333; 2.3238888888889
 jeudepaume.org
  (למפת פריז מוגדלת) הגלריה הלאומית ז'ה דה פום(למפת פריז רגילה) הגלריה הלאומית ז'ה דה פום
 
הגלריה הלאומית זֶ'ה דֶה פּוֹם (בצרפתית: La galerie nationale du Jeu de Paume) היא אתר לתצוגת אמנות עכשווית וצילום, הנמצא בגני טווילרי, בקצה הצפון-מערבי של  la Terrasse des Feuillants שבכיכר הקונקורד, ברובע הראשון של פריז שבצרפת. שטח התצוגה בגלריה הוא 1,200 מטרים רבועים.
היסטוריה

בניין הגלריה נבנה בשנת 1861 בתקופת שלטונו של נפוליון השלישי, ואכלס בתחילה מגרשי טניס; שמו נגזר מהכינוי הישן למשחק הטניס – "זֶ'ה דֶה פּוֹם" (jeu de paume).
משנת 1909 מוקדש המבנה לאמנות, בשיתוף עם מוסדות האמנות מוזיאון האורנז'רי ומוזיאון הלובר. בזמן מלחמת העולם השנייה, שימש המבנה לאחסון יצירות של אמנים יהודים שהוחרמו בידי הנאצים. בין השנים 1947 ל-1986, שנת חנוכתו של מוזיאון ד'אורסי, הציגה גלריית ז'ה דה פום יצירות אימפרסיוניסטיות.
הגלריה נפתחה מחדש לאחר שבוצעו בה שיפוצים בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20, ביוזמתו של שר התרבות ז'אק לאנג, שנקראה מעתה הגלריה הלאומית ז'ה דה פום. אתר התצוגות החדש יועד לאמנות מודרנית ועכשווית מסוגים שונים, אך משנת 2004 הוא מוקדש בלעדית לתערוכות צילום עכשווי ולאמנות וידאו.
טרלבור

מבט מהסוללות של המבצר הראשי מזרחה על פני החצר החיצונית. ניתן לראות שניים מתוך 14 הבתים הארוכים. הכיכר המגודרת היא אתר של בית קברות פגאני.
הבית הארוך המשוחזר ליד טרלבור.
מבט מהסוללות פנימה. הביצורים הקיפו 16 בתים ארוכים בסך הכל.
טרלבור (בדנית: Trelleborg או Trælleborg), מערבית לסליילסה באי שלן בדנמרק, הוא אחד מששת מבצרי הטבעת הוויקינגיים לשעבר של דנמרק. כאשר נבנה, המבצר היה ממוקם על חצי אי שבלט לתוך אזור הביצות בין שני נהרות. הביצה הייתה מחוברת למצר המכונה החגורה הגדולה (אנ') על ידי אגם וניתן היה לנווט בה על ידי ספינות ויקינגיות. על פי ההערכות, פקד האראלד הראשון, מלך דנמרק על בניית טרלבור בשנת 980 לספירה וייתכן שהמבצר שלט על החגורה הגדולה והתנועה הימית שבה, בין האיים שלן ופין.
טרלבור הוא המבצר השמור ביותר מבין מבצרי הטבעת הוויקינגים. מאז 1995 מציג מוזיאון טרלבור את סיפורו של המבצר המסוים הזה והאזור הסמוך. חלק מהחפצים שנמצאו בחפירות הארכאולוגיות מוצגים במוזיאון, בעוד שאחרים מוצגים במוזיאון הלאומי של דנמרק (אנ') בקופנהגן.
מבצר טרלבור צורף יחד עם מבצרי טבעת ויקינגיים אחרים (אגרסבור, פירקט, נונאבגן ובוררין), לאתר המורשת העולמית "מבצרי הטבעת מתקופת הוויקינגים" של אונסק"ו, שהוכרז במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
תוכנית המבצר והבנייה

בדומה למבצרי הטבעת הוויקינגיים האחרים שנמצאו, טרלבור בסליילסה תוכנן כמעגל מושלם עם שתי דרכים שחוצות בזוויות ישרות במרכז הגאומטרי, המובילות לארבעה שערים עם שני שערים תמיד זה מול זה. בכל אחד מארבעת הרבעים ניצבו ארבעה בתים ארוכים (אנ') כמעט זהים המסודרים בריבוע. בניגוד למבצרי טבעת אחרים, טרלבור הורחב במעין חצר חיצונית מוקפת חומה (אנ'). ייתכן שהמבצר כולו סיפק מקום לכ-1,300 איש.
טרלבור, יחד עם אגרסבור ופירקט הם מבצרי הטבעת היחידים שנחפרו במלואם. כתוצאה מכך, מסקנות רבות לגביו הן טנטטיביות ועשויות להשתנות עם חפירה נוספת של אתרים אחרים.
תוכנית המבצר והבנייה > המבצר הראשי

המבצר המרכזי העגול היה מוקף בחומה בגובה 5 מטרים, רוחבה 17.5 מטרים בבסיסה וקוטרה 137 מטרים. הקיר החיצוני היה עשוי מעץ אלון. שתי שורות של עמודים נתמכו בקורות מלוכסנות מבחוץ והחדר שבין העמודים היה מלא באדמה ואבנים. גם הקירות הפנימיים חופו בעץ ושתי החזיתות חוזקו בקורות שחיברו בין השניים. במזרח הייתה סוללה רחבה של 5 מטרים מוגנת בחפיר בעל פרופיל מחודד, ברוחב 17 מטרים ועומק 4 מטרים. החפיר לא היה מלא במים ובבסיסו היו כלונסאות מחודדים. שתי הדרכים היו מכוסות בעץ, וארבעת השערים מדופנים באבנים מבפנים. כמו בפירקט, ייתכן שהיה שביל מעגלי לאורך הצד הפנימי של החומות.
הביצורים הקיפו בסך הכל 16 בתים ארוכים המסודרים בארבעה ריבועים באורך 29.42 מטרים כל אחד. לבתים הייתה צורה מעט דומה לספינה שכן הקירות הארוכים בולטים כלפי חוץ. לכל בית היו ארבע כניסות, שתיים בקצוות הקצרים ושתיים בקירות הארוכים, והוא חולק לשלושה חדרים עם אולם מרכזי גדול (18‏ x‏ 8 מטרים) ושני חדרים קטנים יותר בקצוות. הדלתות היו מוגנות במרפסות. מלבד הבתים הארוכים הגדולים, היו גם בתים קטנים יותר מצפון לרובע הצפון-מזרחי, שני בתים קטנים בחצר הפנימית של הרובע הצפון-מזרחי והדרום-מערבי וצריף מרובע קטן, כל אחד ליד השער הצפוני והמערבי.
תוכנית המבצר והבנייה > החצר החיצונית מוקפת החומה

החצר החיצונית מוקפת החומה של המבצר ייחודית, שכן נראה שלמבצרי טבעת אחרים אין חצר חיצונית. החצר החיצונית הייתה מוגנת על ידי סוללה משלה ממזרח. 14 הבתים הארוכים של החצר החיצונית, כל אחד באורך 26.33 מטרים, הוצבו כשהציר שלהם לאורך הבניינים מצביע למרכז המבצר הראשי.
בהרחבה של חצר חיצונית זו נמצא בית קברות ובו 135 קברים. רוב הקבורים היו גברים צעירים, ומעט נשים או ילדים. שלושה קברים מכילים קבורה המונית, אחד מהם כלל חמישה קבורים והשני אחד עשר. בלמעלה משני שלישים מהקברים לא היו מנחות קבר, באחרים היו רק פריטים מעטים. כלי נשק נדירים למדי. רק שני קברים היו עשירים בפריטים. האחד היה קבר אישה עם פנינים, דלי ברונזה, ארון עץ ואבני משחק. השני היה קברו של אדם עם קערת ברונזה וגרזן מעוטר כסף. הכמות הגדולה של קברים פשוטים עשויה להעיד על השפעה נוצרית. קברי פרשים נמצאו בשטחים גבוהים יותר מסביב.
חפירות וממצאים

האתר נחפר בשנים 1934 עד 1942. רוב הממצאים בטרלבור משקפים כאן חיי יום-יום שלווים יחסית וכוללים כלים יומיומיים כגון כלי חרס, מנעולים, מפתחות, סכינים, אבני השחזה, מסרקים, משקולות אריגה, מספריים ומחטים. כמה בעלי מלאכה כאן עסקו בעבודות כסף, זהב וברונזה בעלות אופי עדין יותר.
כמו כן נמצאו כלי נשק כגון גרזני ברזל, ראשי חצים וחלקי מגנים וישנן אינדיקציות ברורות לקרב ולתקיפת המבצר שהתרחשה בשלב מסוים במהלך חייו הקצרים של המבצר. 19 ראשי חץ נמצאו קבורים עמוק בחומות ובשערים. בשילוב עם שלושת קברי האחים, זה נחשב ראיה מוצקה. החיילים ההרוגים נקברו במהירות בקברי האחים, רבים מהם הראו חתכים עמוקים ופצעים קטלניים מנשק קרבי. ניתוח סטרונציום של שרידי השלדים גילה שחלק גדול יותר מהמתים, מקורו במה שאנו מכירים כיום כנורווגיה ופולין, ולכן הם נחשבים כשכירי חרב זרים, שהוצבו כאן כשומרי המבצר. תגלית זו תואמת את הברית האיתנה של האראלד הראשון, מלך דנמרק עם הסלאבים האובוטריטים (אנ') דרך נישואיו עם טובה (אנ'), בתו של הנסיך מסטיבוי (אנ'). האראלד ברח מאוחר יותר לעיירה וולין (שנודעה אז כג'ומנה), שם הוא מת מפצעיו לאחר שנלחם נגד רודפיו בשנים 986–87 לספירה.
תיארוך

תיארוך באמצעות טבעות עצים מצא שהעץ ששימש למבנים נכרת בסתיו 980 לספירה, ולאחר מכן שימש לבנייה, כנראה באביב 981 לספירה. זמן הבנייה הקצר למדי והיעדר מוחלט של סימני תחזוקה כלשהם, מעידים על שימוש קצר בלבד בבניינים של לא יותר מ-10–15 שנים. חלקים מהמבצר, כמו החומה המזרחית החיצונית, כנראה מעולם לא הושלמו לפני נטישת האתר. ממצאים ארכאולוגיים מראים כי טרלבור הותקף בשלב מסוים, מה שהביא למספר חיילים הרוגים וסימני אש, מצביעים על כך שהמבצר אולי נהרס בשריפה. עם זאת, האזורים סביב השערים מראים סימנים של שימוש ארוך יותר.
תיארוכים קודמים יותר הציבו את הטירה בסמוך לשנת 1000 לספירה.
האתר כיום

הנוף המקיף את טרלבור השתנה במידה ניכרת מאז התקופה הוויקינגית, עקב התרוממות הקרקע, והביצה הקודמת הצטמקה לביצה קטנה, בעוד שני הנהרות הסמוכים, הצטמצמו לנחלים צרים.
בשנת 1948 שוחזר אחד הבתים הארוכים במקום, אך חקירות עדכניות יותר הובילו מאז לדעות אחרות על עיצובו המקורי האמיתי. כיום האתר של טרלבור הוא מוזיאון פתוח עם כמה מבנים לתערוכות. המוזיאון הוקם ב-1995, ובשנים 1999–2004 היה האוצר במוזיאון ההיסטוריון הדני קר יוהנסן (אנ'). עיריית סליילסה העניקה 25 מיליון כתר דני לעדכן את מוזיאון טרלבור בטכנולוגיה דיגיטלית וירטואלית, בפרויקט הידוע בשם Ny Trelleborg. העירייה גם יזמה פרויקט גדול של שיקום הטבע של כל עמק הנהר Tude Å, כולל טרלבור.
בשיתוף עם מבצרי הטבעת הוויקינגיים האחרים, האתר הוגדר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בספטמבר 2023.
הערות שוליים

1 2  Viking-Age Ring Fortresses
↑  "The Garrison" (PDF). Trelleborg Museum. נבדק ב-29 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה) Pamphlet by Trelleborg Museum.
↑  "Trelleborg - Borg [Trelleborg - Castle]" (בדנית). Danish Agency for Culture. 20 בפברואר 2015. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315141585   WorldCat (עם VIAF): 315141585
רובא בלאל-עספור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1979 (בת 45) נצרת, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רובא בלאל-עספור (בערבית: ربى بلال; נולדה ב-5 בדצמבר 1979 בנצרת) היא שחקנית ערבייה-ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2016 על משחקה בסרט "סופת חול".
ביוגרפיה

נולדה למשפחה ערבית-מוסלמית בעיר נצרת ללילא לבית חדאד, ילידת רמלה, ולסעד בלאל. בגיל 28 נישאה ליוסף עספור, מורה להיסטוריה ופעיל באמנסטי אינטרנשיונל, ולהם ארבעה בנים.
במהלך השנים השתתפה בלאל-עספור במספר מחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. תפקידה הקולנועי הראשון היה בשנת 2005 בסרטו של תאופיק אבו ואיל "עטאש (צימאון)". בשנת 2006 שיחקה בסרטי הדרמה "מחילות" של הבמאי אודי אלוני, ו"הבועה" של איתן פוקס.
בשנת 2008 גילמה את לילה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "כוונות טובות" בבימויו של אורי ברבש, ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של ג'וליאן שנאבל "מיראל". בשנת 2011 שיחקה בסרט הדרמה "דייוויד וכמאל" של הבמאי היפני קיקו קוואסקי.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של היאם עבאס בסרט "הירושה", ושיחקה בדרמת המתח "כל הזמן שבעולם" של הבמאי רני מגר, לצד יחזקאל לזרוב ואלדד פריבס.
בשנת 2015 גילמה את אמאל בסרטה של טובה אשר "נדיה - שם זמני". באותה שנה גילמה בתפקיד ראשי את אשתו של כאתב (יוסף סוויד) בסדרת הטלוויזיה "התסריטאי", ששודרה בערוץ הראשון, פרי עטו של סייד קשוע.
בשנת 2016 זכתה בפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר" על משחקה בסרט "סופת חול". היא השתתפה גם במחזות "אום דיא", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל מסרחיד בעכו, "ג'ידאריה", "הדוב, התעטשות, הצעת נישואין", ו"חוואש".
בשנת 2017 השתתפה בהנחיית הפרויקט "אפשר אחרת", שהתקיים בין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל ליידי דייוויס תל אביב לבין תלמידי בית הספר הרב-תחומי עמל טייבה על שמו של המנהל המנוח יוסף חאג' יחיא.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנערים", המבוססת על פרשת רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר, בה היא מגלמת את אמו של מוחמד אבו ח'דיר. באותה שנה שיחקה בסרטו של רם לוי "המתים של יפו".
בשנת 2022 שיחקה בסרטו של אופיר ראול גרייצר "אמריקה".
בשנת 2023 שיחקה בסדרת הנוער "מדרסה" של כאן חינוכית, בתפקיד ריהאם. באותה שנה כיכבה לצד ג'וני ערביד בסרט הקצר "שמלת הכלה" בבימויה של ראמא מוסא, על אישה מוסלמית המסרבת להתחתן ולהוות קורבן של החברה הפטריארכלית העוטפת אותה.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2015

| --- | --- |


האצטדיון על שם ארתור אש
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  31 באוגוסט 2015 – 13 בספטמבר 2015 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  135 
 עיר מארחת:  ניו יורק
 אצטדיון:  מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג
 זוכה:  גברים:נובאק ג'וקוביץ' (סרביה) נשים:פלאביה פנטה (איטליה) זוגות גברים:פייר-איג ארבר/ניקולה מאי (צרפת) זוגות נשים:מרטינה הינגיס (שווייץ)/סניה מירזה (הודו) זוגות מעורבים:מרטינה הינגיס (שווייץ)/לאנדר פאיס (הודו)
 
 → אליפות ארצות הברית הפתוחה 2014 אליפות ארצות הברית הפתוחה 2016 ← 
 
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2015 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-31 באוגוסט והסתיימו ב-13 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-135 מאז ייסודה.
הפרסים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אירוע | מנצח | גמר | חצי הגמר | רבע הגמר | הסיבוב הרביעי | הסיבוב השלישי | הסיבוב השני | הסיבוב הראשון |
| יחידים | $3,300,000 | $1,600,000 | $805,000 | $410,975 | $213,275 | $120,200 | $68,600 | $39,500 |
| זוגות | $570,000 | $275,000 | $133,150 | $67,975 |  | $35,025 | $21,700 | $14,200 |
| זוגות מעורבים | $150,000 | $70,000 | $30,000 | $15,000 |  |  | $10,000 | $5,000 |
סך הפרסים היה $33,017,800.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
בוב ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחי תחרויות 2005, 2008 ,2010, 2012 ו-2014, הודחו בסיבוב הראשון
איוואן דודיג (קרואטיה קרואטיה) ומרסלו מלו (ברזיל ברזיל), הודחו בסיבוב הראשון
ז'אן-ז'וליין רוייר (הולנד הולנד) והוריה טקאו (רומניה רומניה), הודחו ברבע הגמר
מרצין מטקובסקי (פולין פולין) וננד זימוניץ' (סרביה סרביה), הודחו ברבע הגמר
סימון בוללי ופאביו פוניני (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב הראשון
רוהן בופנה (הודו הודו) ופלורין מרגאה (רומניה רומניה), הודחו ברבע הגמר
מרסל גרנוליירס ומארק לופס (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב השלישי
ג'יימי מארי (הממלכה המאוחדת) וג'ון פירס (אוסטרליה אוסטרליה), הפסידו במשחק הגמר
דניאל נסטור (קנדה קנדה) ואדואר-רוז'ה ואסלין (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
אלכסנדר פייה (אוסטריה אוסטריה) וברונו סוארס (ברזיל ברזיל), הודחו בסיבוב הראשון
ואשק פוספישיל (קנדה קנדה) וג'ק סוק (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב הראשון
פייר-איג ארבר וניקולה מאי (צרפת צרפת), ניצחו בתחרות
פבלו קואבס (אורוגוואי אורוגוואי) ודויד מררו (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב הראשון
חואן סבסטיאן קאבל ורוברט פארה (קולומביה קולומביה), הודחו בסיבוב השני
רייבן קלאסן (דרום אפריקה דרום אפריקה) ורג'יב ראם (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
פליסיאנו לופס (ספרד ספרד) ומקס מירני (בלארוס בלארוס), הודחו בסיבוב הראשון
מנצחי תחרות 2014 בוב ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) הודחו בסיבוב הראשון. פייר-איג ארבר וניקולה מאי (צרפת צרפת) נפגשו במשחק הגמר עם ג'יימי מארי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) וג'ון פירס (אוסטרליה אוסטרליה) וניצחו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן דירוג הזוגות החזקות:
מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) וסניה מירזה (הודו הודו), ניצחו בתחרות
בת'אני מאטק-סנדס (ארצות הברית ארצות הברית) ולוציה שפרובה (צ'כיה צ'כיה), פרשו בעקבות פציעה
טימאה בבוש (הונגריה הונגריה) וכריסטינה מלדנוביץ' (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
קייסי דלקוא (אוסטרליה אוסטרליה) ויארוסלבה שבדובה (קזחסטן קזחסטן), הפסידו במשחק הגמר
קרולין גרסיה (צרפת צרפת) וקטרינה סרבוטניק (סלובניה סלובניה), הודחו ברבע הגמר
ראקל קופס-ג'ונס ואביגייל ספירס (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
אנדראה חלבצ'קובה ולוציה הרדצקה (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב השלישי
גרביניה מוגורוסה וקרלה סוארס נבארו (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב השני
צ'אן האו יאן צ'אן יונג-ז'אן (טאיוואן טאיוואן), הודחו ברבע הגמר
שיה שוויי (טאיוואן טאיוואן) ואנסטסיה רודיונובה (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
שרה אראני ופלאביה פנטה (איטליה איטליה),  הודחו בחצי הגמר
אלה קודריאבצבה ואנסטסיה פבליוצ'נקובה (רוסיה רוסיה),  הודחו ברבע הגמר
מיכאלה קרייצ'ק (הולנד הולנד) וברבורה סטרוסובה (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב השלישי
אנבל מדינה גאריגס וארנצ'ה פאה סנטונחה (ספרד ספרד), הודחו בסיבוב השני
לרה ארואברנה (ספרד ספרד) ואנדראה קלפץ' (סלובניה סלובניה),  הודחו ברבע הגמר
יוליה גורגס (גרמניה גרמניה) וקלאודיה-יאנס איגנסיק (פולין פולין), הודחו בסיבוב הראשון
קרין קנאף ורוברטה וינצ'י (איטליה איטליה), הודחו בסיבוב השלישי
מזוג מנצחות תחרות 2014 רק ילנה וסנינה (רוסיה רוסיה) השתתפה בתחרות. מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) וסניה מירזה (הודו הודו) נפגשו במשחק הגמר עם קייסי דלקוא (אוסטרליה אוסטרליה) ויארוסלבה שבדובה (קזחסטן קזחסטן) וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות וימבלדון.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
סניה מירזה (הודו הודו) וברונו סוארס (ברזיל ברזיל), מנצחי תחרות 2014, הודחו בסיבוב הראשון
יאן האו יאן צ'אן (טאיוואן טאיוואן) ורוהן בופנה (הודו הודו), הודחו בחצי הגמר
לוציה הרדצקה (צ'כיה צ'כיה) ומרצין מטקובסקי (פולין פולין), פרשו בסיבוב הראשון
מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) ולאנדר פאיס (הודו הודו), ניצחו בתחרות
מיכאלה קרייצ'ק (הולנד הולנד) וז'אן-זוליין רוייר (הולנד הולנד), פרשו
יארוסלבה שבדובה (קזחסטן קזחסטן) וחואן סבסטיאן קאבל (קולומביה קולומביה), הודחו ברבע הגמר
ראקל קופס-ג'ונס (ארצות הברית ארצות הברית) ורייבן קלסן (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בסיבוב השני
יוליה גורגס (גרמניה גרמניה) וננד זימוניץ' (סרביה סרביה), הודחו בסיבוב השני
מנצחי תחרות 2014 סניה מירזה (הודו הודו) וברונו סוארס (ברזיל ברזיל) הודחו בסיבוב הראשון. מרטינה הינגיס (שווייץ שווייץ) ולאנדר פאיס (הודו הודו) נפגשו במשחק הגמר עם הזוג הלא מדורג בת'אני מאטק-סנדס וסאם קווארי (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחו אותם ב-3 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
ישראל בתחרות

דודי סלע השתתף בתחרות הגברים. הוא הפסיד בסיבוב הראשון לפבלו קואבס מאורוגוואי ב-4 מערכות.
יוני ארליך השתתפה בתחרות זוגות גברים לצד ארטיום סיטק מאוסטרליה. הם הודחו בסיבוב הראשון.
נובאק ג'וקוביץ', מנצח התחרות
פלאביה פנטה, מנצחת התחרות
שלמה זלמן שוקן

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1877 הקיסרות הגרמנית מרגונין (אנ'), פרוסיה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1959 (בגיל 81) שווייץ פונטרסינה (אנ'), גראובינדן 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
שלמה זלמן שוקֶן (30 באוקטובר 1877 - 6 באוגוסט 1959) היה איש עסקים, מו"ל ונדבן יהודי יליד גרמניה, נודע בעיקר בזכות הוצאת שוקן שהקים ועיתון "הארץ" שרכש בסוף 1935. דירקטור נגיד בדירקטוריון קרן קיימת לישראל, 1921–1947. מילא תפקיד מרכזי ברכישות קק"ל במפרץ חיפה (אדמות ג'ידרו בעמק זבולון) בשנות ה-20 של המאה ה-20. הילווה ותרם לקק"ל.
מורשתו

לאחר מותו מכרו ילדיו חלק מאוצרות ספרייתו, ואת יתרת הספרייה והבניין שבו שכנה העניקו לבית המדרש לרבנים באמריקה.
על-שמו נקרא רחוב שוקן בדרום תל אביב, רחוב בו עומד הבניין המרכזי של עיתון "הארץ", ורחוב שוקן הסמוך לאוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים.
בשנת 2020 הפיקו לירן עצמור וגרד האג סרט תיעודי שוקן: על גבול הקונצנזוס, בימוי נעמי בן נתן שחורי
לקריאה נוספת

אנתוני דוד, ספר המעשים - חיי זלמן שוקן, הוצאת שוקן, 2006.
הערות שוליים

1 2 3 4   עפרי אילני, משבר הזהות של משפחת המו"לים, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2020
↑  מכון שוקן למחקר היהדות
↑  על ביקורו של שוקן בארץ ישראל, באתר המוקדש לו
↑  אודות הארץ, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2011
↑  זהר שביט, כמוהו לא אראה עוד, באתר הארץ, 28 באפריל 2006
↑  שלמה זלמן שוקן באתר GRAVEZ
↑   יצחק לאור, זלמן המודרניסט, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267888105171  BnF: cb137390713 (data)  CiNii: DA05346465  GND: 118609890  ISNI: 0000 0000 8379 7094  LCCN: n84066972  SELIBR: 236036  SNAC: w63w4s0r  SUDOC: 078613558  VIAF: 46939102   WorldCat (עם VIAF): 46939102 
הכניסה לספרית שוקן ברחוב בלפור 6 בירושלים
מוזיאון הדגמים של קונרד שיק

| --- | --- |

חדר בתצוגה
 מידע כללי
 סוג:  דגמים מיניאטוריים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  קונרד שיק
 
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′44″E﻿ / ﻿31.776136°N 35.229°E﻿ / 31.776136; 35.229
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) מוזיאון הדגמים של קונרד שיק(למפת ירושלים העתיקה רגילה) מוזיאון הדגמים של קונרד שיק(למפת ירושלים רגילה) מוזיאון הדגמים של קונרד שיק(למפת ירושלים מוגדלת) מוזיאון הדגמים של קונרד שיק
 
חדר תצוגת תולדות המבנה
דגם כנסיית הקבר
דגם ירושלים בימי בית שני
דגם המשכן
בור המים
מוזיאון הדגמים של קונרד שיק מהווה חלק ממתחם כנסיית המשיח, השוכן מול מגדל דוד בירושלים. במוזיאון מוצגים דגמים מיניאטוריים של ירושלים וחלקים ממנה, אשר נעשו ברובם על ידי האדריכל והארכאולוג, קונרד שיק. האתר כולל גם תצוגת תמונות, המספרת את תולדות המקום, ובית קפה קטן.
היוצר

קוֹנְרָד שִיק (27 בינואר 1822 - 23 בדצמבר 1901) חי ופעל בירושלים במחצית השנייה של המאה ה-19, ונחשב לאחד מחוקרי ארץ ישראל הגדולים בימיו. הוא הגיע לירושלים ב-1846 כמיסיונר פרוטסטנטי גרמני, אך במהרה נטש את פעילותו במיסיון, והשקיע את מרצו באדריכלות, ארכאולוגיה, נגרות וקרטוגרפיה. במשך שנים עבד עם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF), ופרסם מאות מאמרים אודות מצבה הפיזי והארכאולוגי של ירושלים. שיק, שרכש את השכלתו באופן אוטודידקטי, התמחה בבניית מודלים מוקטנים של מבנים ומתחמים אורבניים, אשר חלק מהם מהווים את אוסף המוזיאון. הדגמים הייחודיים שיצר שיק פרנסו אותו בכבוד, ומהכסף שהרוויח הקים את ביתו המפואר ברחוב הנביאים, המכונה בשם בית תבור.
תוכנית הקמת המוזיאון

כמה שנים לאחר שהגיע לישראל, הצטרף שיק ל"חברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים" (LJS) מטעם המיסיון האנגליקני. במשך 50 שנה פעל שיק במסגרת המיסיון, אך לא עסק בהטפה, אלא בהקניית מקצועות נצרכים למומרים שהצטרפו לקהילה. הוא החל לעבוד כמורה לנגרות ולמלאכה בבית הספר של המוסד, אשר רוב תלמידיו היו יהודים מומרים. שליטתו של שיק הן באדריכלות והן בנגרות, אפשרו לו ליצור דגמי עץ מוקטנים לבתים, ועל פיהם הקים את המבנים בגודל האמיתי. במסגרת עבודתו, לימד את תלמידיו כיצד ליצור מודלים מיניאטוריים מעץ בפרספקטיבה ובפרופורציות המושלמות ביותר, ועבודתו המדויקת והאיכותית זכתה להתפעלות, הן מצד תלמידיו, והן מצד מעסיקיו. הדבר דרבן את שיק ליצור דגמים נוספים, הפעם של מתחמים בירושלים, ואף של ירושלים כולה. בתום עשרות שנות פעילות הצטברו בבית המלאכה של המיסיון מספר רב של דגמים מרשימים מאוד, והנהלת המוסד החליטה להציג כמה מהם במבנה הקהילה, הנקרא על שם אחד מראשי ה-LJS - 'מרכז המורשת בית ניקולאיסון'.
הדגמים

הדגמים הראשונים שיצר שיק היו של מבנים שבנה בירושלים, כמו 'בית טליתא קומי', 'בית החולים הנסן' שבטלביה, שכונת מאה שערים ועוד. מטרת דגמים אלו הייתה, כאמור, ליצור תבנית מוקטנת, שעל פיה ייבנו הבית או השכונה.
הדגמים > דגמי הר הבית

הפעם הראשונה בה נקרא שיק ליצור דגם מורכב יותר, הייתה כאשר הוואקף המוסלמי נזקק לשירותיו האדריכליים, וביקש ממנו לסייע בעבודות הבניין והשחזור במסגדי הר הבית. שיק ניצל את הגישה החופשית שניתנה לו כדי לחקור את השרידים הארכאולוגיים והמחילות התת-קרקעיות במקום, ולערוך מיפוי ורישום אדריכלי מדוקדק של ההר, מחילותיו ומבניו. בעקבות כך, יצר שיק דגם עץ של הר הבית, אותו הציג מאוחר יותר בתערוכה בינלאומית בווינה. עניינו של שיק בהר הבית גבר, ובהמשך הוא יצר עוד דגמים רבים שלו, כולל דגמים משוערים של בית המקדש. ממצאיו של שיק ותרשימיו שימשו אבן דרך חשובה בחקר האתר, שעל פי רוב היה בלתי נגיש לחוקרי ארץ ישראל.
הדגמים > דגם ירושלים

במוזיאון מוצג דגם גדול, המציג את ירושלים בימי בית המקדש השני. הדגם, הבנוי לפרטי פרטים, נוצר על ידי שיק ותלמידיו, במטרה להציג את ירושלים כפי שנראתה בימיו של ישו. למרות שהממצא הארכאולוגי באותה עת היה דל למדי, קלע שיק כמעט במדויק ברוב חלקיה של העיר, ובעיקר בכל הקשור לטופוגרפיה.