stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל בנין
קריירת משחק > נבחרת ישראל

ב-16 במאי 1990, כשהוא בן 19, קיבל בנין את ההזדמנות לפתוח בהרכב נבחרת ישראל במשחק ידידות מול נבחרת ברית המועצות, לאחר שכוכבי הנבחרת שלום תקווה, רוני רוזנטל ואלי אוחנה החרימו את המשחק עקב מחלוקת עם ההתאחדות לכדורגל. במשחק זה גם כבש בנין את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדרך לניצחון 2-3. בנין שיחק בנבחרת ישראל במשך 13 שנים, ואף נבחר להיות קפטן הנבחרת ב-1997, לאחר פרישתו של ניר קלינגר. לזכותו של בנין 78 הופעות בינלאומיות ו-12 שערים. ב-28 במרץ 2009, כהוקרה על תרומתו לנבחרת זכה בנין לטקס פרידה ממשחק פעיל שנערך באצטדיון רמת גן במשחק בין ישראל ליוון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
קריירת אימון

בנין לא הודיע על פרישתו מקריירת המשחק, אך במשך שנה לא היה רשום באף קבוצה, עד שב-8 באפריל 2008 מונה כעוזרו של מאמנה הטרי של מכבי פתח תקווה, ניצן שירזי, ובעצם פרש באופן רשמי. בסיום העונה עזב בנין את הקבוצה עקב חילוקי דעות עם שירזי. לאחר מספר ימים מונה כמאמן נבחרת הנערים של ישראל.
ביולי 2010 כעוזרו של מאמן נבחרת ישראל, לואיס פרננדס, והשניים סיימו את תפקידם לאחר שהנבחרת כשלה בניסיון להעפיל ליורו 2012.
בנובמבר 2011 מונה בנין למאמן הפועל חיפה במקומו של ניצן שירזי. בסיום משחק ההישארות של הפועל חיפה בליגת העל במאי 2012 מול הפועל פתח תקווה הודיע בנין על עזיבתו. יום למחרת חתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-17 במרץ 2013, לאחר שהקבוצה הסתבכה בתחתית הטבלה, פוטר בנין מתפקידו.
ב-24 בנובמבר 2013 מונה בנין למאמן מכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ואף הצהיר על שאיפות העלייה של המועדון. בתום העונה, לאחר שנצרת סיימה במקום הרביעי בטבלה, סיים בנין את תפקידו.
ב-16 בפברואר 2015 חזר בנין לתפקיד מאמן הפועל חיפה, במקומו של ראובן עטר שפוטר מתפקידו. ב-21 בדצמבר 2015 פוטר סופית מתפקידו, שבועיים לאחר השעייתו מהתפקיד.
במהלך התקופה בה לא אימן, שימש בנין כפרשן בערוץ הספורט.
ב-18 בינואר 2018 מונה בנין למאמן בני סכנין, וסיים איתה במקום ה-11 בליגה, לאחר שנקלעה לרצף רע והייתה מועמדת לירידה. לאחר סיום העונה הודיעה לו הקבוצה על סיום החוזה. בעונה הבאה לא אימן וב-2 ביולי 2019, מונה למאמן מכבי אחי נצרת. ב-27 באוגוסט 2019, פוטר מהמועדון אחרי משחק ליגה אחד, שבו טרם הספיק לאמן לאחר שלא עבר בבקרה התקציבית.
תארים כשחקן

אליפות המדינה: 1990/1991
גביע המדינה: 1990/1991
אליפות המדינה: 2002/2003
גביע המדינה: 2000/2001, 2001/2002
כדורגלן העונה בישראל: 1990/1991
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
הערות שוליים

↑  "מועדון שחקני העבר: טל בנין - מועדון הכדורגל מכבי תל אביב". מועדון הכדורגל מכבי תל אביב. 2017-01-04. נבדק ב-2017-01-04.
↑  משה גוזגל, קלינגר: נמני ובנין לא התגברו על האגו, באתר ynet, 13 באוגוסט 2003
↑  משה גוזגל, טל בנין חתם עד סוף העונה בבני יהודה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2003
↑  לירן ברטל, טל בנין סיכם את תנאיו בבית"ר ירושלים, באתר nrg‏, 9 בינואר 2005
↑  אופירה אסייג ואריק רחמיאן, ‏טל בנין חתם במכבי נתניה לעונה הבאה, באתר ONE‏, 13 ביולי 2005
↑  דורון בן דור, ‏לפני יוון: ההתאחדות לכדורגל נפרדה מטל בנין, באתר ONE‏, 28 במרץ 2009
↑  איציק יצחקי‏, טל בנין מונה לעוזר מאמן מכבי פ"ת, באתר וואלה, 8 באפריל 2008
↑  איציק יצחקי‏, סופית: בנין ומכבי פתח תקווה נפרדים, באתר וואלה, 19 ביוני 2008
↑  איציק יצחקי‏, טל בנין יאמן את נבחרת הנערים, באתר וואלה, 22 ביוני 2008
↑  עמית גולדשטיין‏, טל בנין: "זה המשא ומתן הכי קצר שהיה לי", באתר וואלה, 28 בנובמבר 2011
↑  אופיר סער‏, רשמי: טל בנין סיכם לעונה אחת במכבי נתניה, באתר וואלה, 13 במאי 2012
↑  שלמה וייס‏, טל בנין עזב את מכבי נתניה. גיל לב: "רוצים את עטר", באתר וואלה, 18 במרץ 2013
↑  שלמה וייס‏, מכבי אחי נצרת: טל בנין סיכם את תנאיו, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2013
↑  דורון בן דור, ‏פערים כספיים בין שלומי דורה למכבי אחי נצרת, באתר ONE‏, 18 ביוני 2014
↑  דורון בן דור, ‏טל בנין מונה למאמן אחי נצרת בעונה הבאה, באתר ONE‏, 2 ביולי 2019
↑  רז זהבי, ‏מוקד חירום: מה באמת גרם לנצרת להפרד מטל בנין?, באתר ערוץ הספורט, 27 באוגוסט 2019
קתלין מקיין-גודפרי

קלתין מקיין-גודפרי (באנגלית: Kathleen McKane Godfree; ‏ 7 במאי 1896 – 19 ביוני 1992) הייתה טניסאית בריטית. היא זכתה במקום ראשון באליפות וימבלדון פעמיים וזכתה ב-5 מדליות אולימפיות לרבות מדליית זהב.
בנוסף לקריירה בטניס היא הייתה שחקנית בדמינטון מצטיינת, מספר פעמים זכתה בתואר אלופת אנגליה.
ביוגרפיה

קתלין מקיין נולדה בבייזווטר בשנת 1896.
בשנת 1920 היא הייתה חלק של משלחת לאולימפיאדת אנטוורפן וזכתה בה במדליית זהב (זוגות נשים), כסף (זוגות מעורבים) וארד (נשים).
בשנת 1921 מקיין דורגה במקום ה-10 בדירוג נשים.
בשנת 1922 היא שיחקה לצד אחותה בתחרות זוגות נשים בווימבלדון. בשנת 1923 היא הפסידה בגמר תחרות נשים לסוזן לנגלן. היא זכתה בתואר בשנים 1924 ו-1926. בתחרויות זוגות נשים ביחד עם אחותה היא הפסידה בגמר תחרות הנשים. היא הגיע לגמר בשנים 1924 ו-1926 אך לא זכתה בתואר. בתחרות זוגות מעורבים מקיין זכתה 3 פעמים, מהם פעמיים לצד בעלה לסלי גודפרי.
בשנת 1925 טניסאים זרים קיבלו לראשונה אפשרות להשתתף באליפות צרפת הפתוחה בטניס. בתחרות נשים מקיין-גודפרי הגיע לגמר והפסידה לסוזן לנגלן. בתחרות זוגות נשים היא שיחקה בגמר פעמיים (1925 ו-1926) אך לא זכתה בתואר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס של שנת 1925 מקיין-גודפרי הגיע למשחק הגמר אך הפסידה. בתחרויות לזוגות נשים היא זכתה פעמיים (1923 ו-1927). בתחרויות זוגות מעורבים היא הפסידה בגמר בשנים 1923 וניצחה בשנת 1925.
קתלין מקיין-גודפרי השתתפה באליפות אוסטרליה הפתוחה בשנים 1922–1934 אך ללא הצלחה יתרה.
באולימפיאדת 1924 היא זכתה במדליית כסף בתחרות זוגות מעורבים ומדליית ארד בתחרות נשים.
קתלין מקיין-גודפרי נפטרה בשנת 1992 בלונדון.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריבה בגמר | תוצאה |
| אליפות וימבלדון 1923 | צרפת סוזן לנגלן | 2–6, 2–6 |
| אליפות וימבלדון 1924 | ארצות הברית הלן וילס | 4–6, 6–4, 6-4 |
| אליפות צרפת הפתוחה 1925 | צרפת סוזן לנגלן | 1–6, 2–6 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1925 | ארצות הברית הלן וילס | 6–3, 0–6 |
| אליפות וימבלדון 1926 | ספרד לילי דה אלברס | 6–2, 4–6, 6-3 |
מקסימינוס תראקס

גַּאיוּס יוּלְיוּס וֶורוּס מַקְסִימִינוּס תְרַאקְס (בלטינית: Gaius Iulius Verus Maximinus Thrax) המכונה מַקְסִימִינוּס הַתֶרַאקִי (לטינית: Maximinus Thrax; לפעמים נקרא מַקְסִימִינוּס תֶרַאקוּס) או מקסימינוס הראשון, (173–238) היה קיסר רומא בשנים 235–238. עלייתו לכס השלטון הייתה תוצאה של משבר פוליטי ברומא ובישרה את תחילת האנרכיה הפוליטית הידועה כשנת ששת הקיסרים ואת תקופת ההתפוררות הידועה בשם תקופת המשבר של המאה השלישית. הוא ידוע כקיסר של מחנה, כלומר קיסר שהוכתר על ידי חייליו (ולא על ידי הסנאט) ולאחר תקופת שלטון קצרה וסוערת, מת בידי חיילי המשמר הפרטוריאני, לאחר שכשל בניסיון לכפות את שלטונו על הסנאט.
קורות חייו

מקסימינוס נולד בתראקיה. מקורות היסטוריים ראשוניים, שנכתבו זמן רב לאחר תקופת שלטונו של מקסימינוס ובראשם היסטוריה אוגוסטה מתארים את מקסימינוס בצבעים עזים אך ככל הנראה לוקים בדיוק ונוטים להגזמה ספרותית. הוא מתואר כענק בעל ממדים על אנושיים, ובגובה 2.5 מטרים. כך למשל מסופר כי הוא יכול היה לחבוש את הצמיד של אשתו כטבעת על אגודלו. לפי תיאורים אלו פניו היו מאופיינים על ידי מצח רחב ובולט אף ולסת גדולים.
קורות חייו > בטרם עלייתו לשלטון

על פי המקורות ההיסטוריים וכפי שמשתקף בשמו, שורשי משפחתו של מקסימינוס נעוצים בפרובינקיה הרומית של תרקיה. הוא נולד ככל הנראה בתרקיה בשנת 173 או בסמוך לכך. על פי ההיסטוריה הרומית הוא היה בן לאב גותי ואם מהשבטים האלאנים, עם זאת היסטוריונים מודרניים מטילים ספק בגרסה זו, ההיסטוריון רונלד סיים טוען כי ככל הנראה נולד מקסימינוס בפרובינקיה רומית מואסיה (בלטינית: Moesia) שהוא שמו הקדום של חבל ארץ בבלקן, לאורך הגדה הדרומית של הדנובה, למשפחה ממעמד נמוך וכתוצאה מכך ראה בו הסנאט הרומי - כאשר עמד מולו - כברברי. כקיסרים אחרים שבאו אחריו מרקע חברתי דומה הוא עלה ממעמדו הנחות על ידי טיפוס בסולם הדרגות הצבאי מחייל פשוט בלגיון רומאי לשליט של האימפריה. הוא הצטרף לשורות הצבא הרומי כאשר ספטימיוס סוורוס היה קיסר והתקדם לאט עד שמונה למפקד הלגיון הרביעי איטליקה (Legio IV Italica) ובעת התקוממות הלגיונות כנגד הקיסר אלכסנדר סוורוס בחרו החיילים במקסימינוס כקיסר על רקע המוניטין שלו כלוחם קשוח וחסר פשרות. המשמר הפרטוריאני תמך במינוי ובחירת הלגיונות והסנאט נאלץ לאשרר את המינוי.
קורות חייו > תפיסת מושכות השלטון

מקסימינוס גילה חשדנות ועוינות כלפי האליטה הרומאית, הצבאית והאזרחית. גישה זו נבעה ממוצאו הצנוע ומעמדו החברתי הנמוך. גישה זו הדריכה את דרכו בעת שתפס את מושכות השלטון ומאידך מנעה ממנו מלבסס את שלטונו באופן מוחלט. שנות שלטונו הקצרות עמדו בצל ניסיונות הסנאט והאצולה הרומית להורידו מכסאו ולהמליך קיסרים במקביל למקסימינוס.
על רקע זה, ומתוך חשש מבוסס לחתרנות החל מקסימינוס לבסס את כוחו את תהליך על ידי הוצאה להורג של יועציו ומקורביו של הקיסר אלכסנדר סוורוס. בין המזימות שנקשרו נגדו הייתה מזימה לבודד את מקסימינוס והחיילים הנאמנים לו בלב טריטוריה עוינת מעבר לנהר הריין, המזימה נחשפה והקושרים, קצינים וסנאטורים, הוצאו להורג. מזימה אחרת הונהגה על ידי יחידות צבא שנותרו נאמנות לקיסר הקודם, אחד הקושרים החליט לשנות את נאמנותו ולגלות את דבר הקשר למקסימינוס, גם הוא וגם מנהיג הקושרים הוצאו להורג.
במקביל פעל מקסימינוס כנגד האיומים על גבולות האימפריה הרומית בעיקר מצד שבטים גרמניים מצפון, הוא הצליח להדוף בסדרת קרבות בין השנים 235 ו-236 איום של שבטים אלמאנים על אזורי הספר של האימפריה תוך אבדות כבדות לצבא הרומי וזיכה את עצמו בתואר "המנצח הגדול של גרמניה" - גרמניקוס מקסימוס (Germanicus Maximus) את בנו הוא העלה לדרגת פרינקפס ואת אשתו המנוחה פאולינה לדרגת אלה.
בסמוך לכך נפגש הצבא הרומי בפיקודו של מקסימינוס עם שבטים גרמאניים אחרים בסדרת קרבות הידועים היום בשם המדעי קרב הרי הארץ (גרמנית: Harzhornereignis) המיוחד באירוע זה שחשיבותו ההיסטורית לא ברורה הוא ששדה הקרב נחשף במהלך 2008 על ידי ארכאולוגים גרמנים מדובר בשטח של מספר קילומטרים רבועים שעדיין נמצא בחפירה ומחקר ונחשפו בו שרידי כלי נשק מטבעות וחפצים אחרים התורמים לידע על ההיסטוריה והתפקוד של הלגיונות הרומאים.
ממצאים מהחפירה
ממצאים מהחפירה
אזור שדה הקרב 2012
מרכז מידע באזור החפירות
חפירות בשדה הקרב
סימון לחפצים בטרם חפירתם באתר החפירות
קורות חייו > מלחמה במתנגדים מבית

בשנת 238 פרץ מרד בפרובינקיית אפריקה לאחר שאצולת הממון המקומית נסחטה על ידי נציגי הקיסרות. ההתקוממות הפכה לעממית והמון מוסת שצויד על ידי האצילים המקומיים עלה על העיר טיסדרוס (Thysdrus) והרג את הפקידים הרומאיים, בשלב הבא פנו בני האצולה המקומית ודרשו ממַרְקוּס אַנְטוֹנְיוּס גוֹרְדִיָאנוּס, אציל רומאי שהיה בעבר מושל הפרובינקיה שייקח על עצמו את משרת הקיסר, גורדיאנוס סירב תחילה בטענה שהוא זקן מדי אך ב-22 במרץ הוא נטל על עצמו את המשרה המסוכנת של קיסר רומא תחת השם גורדיאנוס הראשון בתנאי שבנו ימשול לצידו בשם גורדיאנוס השני. ימים מספר לאחר מכן הוא נכנס בשערי העיר קרתגו וזכה מיידית לתמיכה גורפת של האוכלוסייה וההנהגה המקומית. גורדיאנוס שלח משלחת בראשות פובליוס ליסיניוס ולריאנוס ( לימים הקיסר ולריאנוס) לסנאט ברומא וב-2 באפריל הוא ובנו הוכרזו כקיסרים וזכו לתואר אַוּגוּסְטוּס ("Augustus" בלטינית: "הנשגב" או "הנעלה"). מקסימינוס שהה באותה עת עם הלגיונות הנאמנים לו בסִירְמִיוּם, אסף את עצמו והחל לעלות על רומא במטרה להחזיר לידיו את השלטון.
המרד באפריקה כבה באותה מהירות ופתאומיות בה פרץ. גורדיאנוס היה חסר צבא מקצועי שיתמוך בו ונשען על כוחן של מיליציות מקומיות. הלגיון היחיד באפריקה הלגיון השלישי אוגוסטה, היה תחת פיקודו של מושל נומידיה שתמך במקסימינוס בעיקר בגלל עוינות ארוכת שנים לגורדיאנוס, ובחר לנצל את ההזדמנות ולהתעמת עם הקיסרים לבית גורדיאנוס. הצבאות נפגשו בסמוך לעיר קרתגו. הלגיון הרומי הביס ללא תנאי את צבא של מיליציות לא מאומנות ולא מצוידות של תושבים מקומיים בפיקודו של גורדיאנוס השני שעמד מולו. בתום יום הקרב נהרג גורדיאנוס השני ואביו גורדיאנוס הראשון התאבד בתליה לאחר שקיבל את החדשות המרות.
על מנת לקדם את פני מקסימינוס שעתה עלה על רומא עם הלגיונות הנאמנים לו מינה הסנאט את פופיאנוס ובלבינוס לקיסרים משותפים ב-22 באפריל 238, ההחלטה לא עברה ללא התנגדות ונאמני הקיסרים הקודמים דרשו כי יורשם החוקי גורדיאנוס השלישי יוכתר. לאחר מהומות ברחובות רומא הסכימו פופיאנוס ובלבינוס לפשרה לפיה יתמנה גורדיאנוס השלישי לתפקיד "קיסר" שבתקופה זו היה תואר כבוד חסר סמכויות.
קורות חייו > מותו של מקסימינוס

צבאו של מקסימינוס נכנס לאיטליה מהצפון ובהגיעו אל מול חומות העיר אקוויליה ציפה כי שערי העיר יפתחו לפניו ללא התנגדות. להפתעתו הוא גילה כי תחת הנהגת סנטורים המתנגדים לו העיר התכוננה למצור וסירבה לאפשר לצבאו להצטייד להמשך דרכם. צבאו של מקסימינוס נאלץ להיכנס למלחמת מצור אך נכשל בניסיונות לעלות על החומות או לשכנע את התושבים להיכנע. הצבא שלא היה מצויד למלחמת מצור והתשה החל לסבול ממחסור באספקה והכישלון לכיבוש העיר פגע במורל הגייסות. את הכף הכריעו השמועות כי צבא הנאמן לסנאט נאסף וצועד צפונה על מנת להתעמת עם חיילות הקיסר ולהכריעם. במהלך חודש מאי בעת הפוגה בקרבות נרצח מקסימינוס באוהלו בידי חייליו ועימו נרצחו בניו והקצינים הנאמנים לו.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים, מבוא: מקסימינוס תרקס, עמ' 18–20; מקסימינוס תרקס, עמ' 65–89. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
אליצור גודריץ'

אליצור גודריץ' (באנגלית: Elizur Goodrich‏; 24 במרץ 1761 – 1 בנובמבר 1849) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי בן המאה ה-18 מקונטיקט. הוא שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וכגובה המכס.  הוא היה גם אחיו של הסנאטור האמריקני צ'ונסי גודריץ', חתנו של האב המייסד אוליבר וולקוט.
ביוגרפיה

גודריץ' נולד ב-24 במרץ 1761 בדורהם שבמושבת קונטיקט, והיה בנו של אליצור גודריץ'. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1779, והיה שם מורה מ-1781 עד 1783 ולמד משפטים. לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1783, הוא החל לעסוק בעריכת דין בניו הייבן. הוא שירת בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1795 עד 1802 והיה הפקיד שלו במשך שישה ישיבות ויו"ר הבית במשך שניים.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1796 הוא היה אלקטור פדרליסט לנשיאות, ותמך במועמד הפדרליסט ג'ון אדמס נגד מועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית תומאס ג'פרסון.
הוא נבחר לייצג את קונטיקט בקונגרסים השישי והשביעי, אך כיהן רק בקונגרס השישי, מ-4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1801,  מכיוון שהנשיא ג'ון אדמס מינה אותו למוכס מכס לנמל ניו הייבן. לאחר זמן קצר הוא הודח מתפקידו על ידי יורשו של אדמס, הנשיא תומאס ג'פרסון. הדיון במעשה הזה העלה מג'פרסון מכתב שבו הוא הצהיר על אישורו להדחה בגלל דעות פוליטיות.
גודריץ' נבחר למועצת המושל בקונטיקט ב-1803, וכיהן עד 1818. הוא לימד משפטים בייל בין השנים 1801–1810 ושימש שופט צוואות בין השנים 1802–1818. מ-1803 עד 1822 הוא היה גם ראש עיריית ניו הייבן.  מ-1803 עד 1807, הוא שימש גם כשופט של בית המשפט העליון לערעורים בקונטיקט.
גודריץ' היה חבר בתאגיד ייל, הגוף המנהל של האוניברסיטה, מ-1809 עד 1818 והיה המזכיר שלה מ-1818 עד 1846. ייל העניקה לו תואר ב-1830. גודריץ' מת בניו הייבן ב-1 בנובמבר 1849, ונקבר בבית הקברות ברחוב גרוב.
הוא הוצג בין 1,700 חברי הקונגרס שנמצאים ברשימת חברי הקונגרס האמריקאי שהחזיקו בעבדים בשלב מסוים בהיסטוריה האמריקאית.
חיים אישיים

בנו של גודריץ', צ'ונסי אלן גודריץ', התחתן עם בתו של נואה ובסטר. אחיו, שנקרא גם צ'ונסי גודריץ', היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
אשתו של גודריץ', אנני ווילארד אלן גודריץ', הייתה אחותו של ג'ון אלן, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט וחבר בבית המשפט העליון לערעורים בקונטיקט.
גיסתו, מרי אן וולקוט גודריץ', באמצעות אחיו הסנאטור צ'ונסי גודריץ', הייתה בתו של החותם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, אוליבר וולקוט, ואחותו של שר האוצר האמריקני אוליבר וולקוט הבן.
הערות שוליים

↑  "Bioguide Search". bioguide.congress.gov. נבדק ב-2022-01-29.
1 2  "Rep. Elizur Goodrich". Connecticut State Library. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2013. נבדק ב-9 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rep. Elizur Goodrich". Govtrack.us. נבדק ב-9 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fowler, William Chauncey (186). History of Durham, Connecticut: From the First Grant of Land in 1662 to 1866. The own. pp. 120. elizur goodrich .
↑  Day, Thomas (1809). Reports of Cases Argued and Determined in the Supreme Court of Errors, of the State of Connecticut, in the years 1805, 1806, and 1807. Vol. 2. p. xii-xiii.
↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo. "More than 1,700 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post (באנגלית). נבדק ב-2022-01-29.
↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-27, נבדק ב-2022-01-29
↑  "Goodrich, Elizur (1761–1849)". The Political Graveyard. נבדק ב-9 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Allen". Litchfield Historical Society. נבדק ב-9 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ALLEN, John, (1763 - 1812)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-9 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1198513225  ISNI: 0000 0000 5315 4063  LCCN: nr2002000028  SNAC: w6ng52dn  US Congress: G000294  VIAF: 41773884   WorldCat (עם VIAF): 41773884 
תואר ראשון באמנויות, אליצור גודריץ' האב, אביו של אליצור גודריץ', מכללת ייל, 1752
ג'יימס דבנפורט

ג'יימס דבנפורט (באנגלית: James Davenport‏; 12 באוקטובר 1758 – 3 באוגוסט 1797) היה עורך דין, פוליטיקאי ושופט אמריקאי בן המאה ה-18. הוא שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקונטיקט.
ביוגרפיה

דבנפורט נולד ב-12 באוקטובר 1758 בסטמפורד שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של אברהם דבנפורט ואליזבת (הנטינגטון) דבנפורט. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1777. הוא שירת במחלקת האספקה של הצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות האמריקאית. הוא שימש כשופט של בית המשפט לתביעות משותפות והיה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט מ-1785 עד 1790. דבנפורט כיהן בסנאט של מדינת קונטיקט מ-1790 עד 1797, והיה חבר במועצת העוזרים של קונטיקט מ-1790 עד 1796. הוא שימש במקביל כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט לערעורים מ-1790 עד 1797.
הוא היה שופט של בית המשפט המחוזי של פיירפילד מ-1792 עד 1796. הוא נבחר כמועמד פדרליסט לקונגרס הרביעי כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של ג'יימס הילהאוס, ונבחר מחדש לקונגרס החמישי. דבנפורט כיהן בקונגרס מ-5 בדצמבר 1796 עד מותו בסטמפורד ב-3 באוגוסט 1797.
חיים אישיים

דבנפורט התחתן עם אביגיל פיץ' ב-7 במאי 1780. נולדה להם בת אחת, אליזבת קוגשל דבנפורט. דבנפורט התחתן עם אשתו השנייה מהיטבל קוגשל ב-6 בנובמבר 1790. לדבנפורט היו שלוש בנות עם מהיטבל, אביגיל פיץ' דבנפורט, מרי אן דבנפורט ופרנסס לואיז דבנפורט.
דודו של דבנפורט, שנקרא גם ג'יימס דבנפורט, היה איש דת ידוע. אחיו של דבנפורט, ג'ון דבנפורט, שירת גם הוא בקונגרס של ארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של 1790, דבנפורט היה הבעלים של 10 עבדים, מה שהפך אותו לאחד מבעלי העבדים הגדולים ביותר במחוז פיירפילד באותה תקופה.
הערות שוליים

↑  "DAVENPORT, James, (1758 - 1797)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Portrait of a Family: Stamford through the Legacy of the Davenports". Stamford Historical Society. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Davenport, James (1758-1797)". The Political Graveyard. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Day, Thomas (1809). Reports of Cases Argued and Determined in the Supreme Court of Errors, of the State of Connecticut, in the years 1805, 1806, and 1807. Vol. 2. p. xii-xiii.
↑  "Rep. James Davenport". Govtrack.us. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "DAVENPORT, James [1716-1757] -- American clergyman". Ancestry.com. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Davenport, John (1752-1830)". The Political Graveyard. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1790 Federal Census". Ancestry.com. נבדק ב-16 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216996237  US Congress: D000073  VIAF: 704159941669525440007   WorldCat (עם VIAF): 704159941669525440007
הנרי בארנארד

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1811 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  5 ביולי 1900 (בגיל 89) הרטפורד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סידר היל 
 השכלה:  קולג' ייל  Wilbraham & Monson Academy 
 מעסיק:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 תפקיד:  חבר בית הנבחרים של קונטיקט 
 פרסים והוקרה:  American Library Association Honorary Membership (1893) 
 חתימה:   
 
ביתו של הנרי בארנארד בהארטפורד, קונטיקט
הנרי בארנארד (באנגלית: Henry Barnard; ‏24 בינואר 1811 – 5 ביולי 1900),  איש חינוך אמריקאי.
ביוגרפיה

בארנארד למד באוניברסיטת ייל וסיים את לימודיו בשנת 1830. בשנת 1835 הוא הוסמך כעורך דין בקונטיקט ובשנים 1839-1837 היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט. בשנת 1838 הוא יזם והעביר חוק לפיקוח הדוק יותר על בתי ספר ויסד גוף פיקוח על בתי הספר שהוא שימש כמזכיר שלו עד שנת 1842 עת פוזר גוף הפיקוח. בתקופה זו הוא דחף לרפורמה במערכת החינוך של קונטיקט ונודע ברחבי ארצות הברית כרפורמטור.
בשנת 1843 הוא נתבקש על ידי מושל רוד איילנד לבחון את מערכת החינוך במדינה ולקדם שיפורים. בשנת 1845 הוא ייסד בית מדרש למורים והוא שימש כאחראי על בתי הספר ברוד איילנד עד 1849. בין 1855-1851 הוא שימש כמפקח ראשי על בתי הספר בקונטיקט ואף סירב בשנת 1852 להצעה לשמש כנשיא אוניברסיטת מישיגן. בין 1860-1859 שימש כנגיד אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. בין 1870-1867 הוא כיהן כשר החינוך הראשון של ארצות הברית והניח את היסודות לגלגול הראשון של מחלקת החינוך של ארצות הברית. בין השנים 1881-1855 הוא היה העורך של הביטאון האמריקאי לחינוך.  הוא נפטר בקונטיקט בגיל 89.
הבית בו גדול בקונטיקט הוכרז כמבנה היסטורי לאומי בדצמבר 1967 וכוונות לשיפוצו פורסמו ב-2008. כיום הבית משמש כמחסה לחסרי בית.
מספריו

Henry Barnard, School architecture, A. S. Barnes, 1848
Henry Barnard, National education in Europe, Case, Tiffany, 1854
Henry Barnard, Military schools and courses of instruction in the science and art of war, J.B. Lippincott & Co., 1862
הערות שוליים

↑  Barnard, Henry, House, National Historic Landmarks site
↑  About Us, Mercy Housing Connecticut
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463081305171  GND: 11902330X  ISNI: 0000 0000 8117 1987  LCCN: n50017807  NKC: pna2009505150  NTA: 087741407  SNAC: w6rv0nhv  SUDOC: 115819975  Trove: 790163  VcBA: 495/91687  VIAF: 37717594   WorldCat (עם VIAF): 37717594
אורוויל פלאט

אורוויל היצ'קוק פלאט (באנגלית: Orville Hitchcock Platt‏; 19 ביולי 1827 – 21 באפריל 1905) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מקונטיקט. פלאט היה רפובליקני שמרן בולט ועד שנות ה-90 של המאה ה-19 הוא הפך לאחד מארבעת הגדולים הרפובליקנים המרכזיים ששלטו במידה רבה בהחלטות המרכזיות של הסנאט, יחד עם ויליאם ב. אליסון מאיווה, ג'ון קויט ספונר מוויסקונסין ונלסון וו. אולדריץ' מרוד איילנד.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פלאט נולד ב-19 ביולי 1827 בוושינגטון, קונטיקט, למד בבתי הספר הציבוריים וסיים את לימודיו ב-The Gunnery בוושינגטון. הוא למד משפטים בליצ'פילד, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1850, והחל את עיסוקו בטובאנדה, פנסילבניה. הוא עבר למרידן, קונטיקט ב-1850 והמשיך לעסוק בעריכת דין.
מאוחר יותר נולד לו בן בשם ג'יימס פרי פלאט, שהפך לשופט של בית המשפט המחוזי של ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הוא היה פקיד הסנאט של קונטיקט ב-1855 וב-1856, מזכיר מדינת קונטיקט ב-1857, וחבר בסנאט של המדינה ב-1861 וב-1862.  הוא היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט בשנים 1864 ו-1869, ושימש כיושב ראש הבית בשנה האחרונה. הפארק הלאומי פלאט לשעבר באוקלהומה (מאז 1976 חלק מאזור הפנאי הלאומי צ'יקסאו) נקרא על שמו.
פלאט היה פרקליט המדינה של מחוז ניו הייבן בין השנים 1877 ל-1879 ונבחר כרפובליקני לסנאט האמריקאי ב-1879. הוא נבחר מחדש ב-1885, 1891, 1897 ו-1903 וכיהן מ-4 במרץ 1879 ועד מותו.
הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני פטנטים (הקונגרסים ה-47 עד ה-49 וה-54 וה-55) וחבר בוועדות הפנסיה (הקונגרס ה-47), הטריטוריות (הקונגרסים ה-50 עד ה-52), יחסי קובה (הקונגרסים ה-56 עד ה-58), ומערכת המשפט (הקונגרסים ה-58 וה-59). עד שנות ה-90 של המאה ה-19, השפעתו של פלאט בסנאט תפחה עד כדי כך שבסופו של דבר הוא היה אחד מ"ארבעת הסנאטורים" ששלטו במידה רבה בסנאט, יחד עם ג'ון קויט ספונר, ויליאם ב. אליסון ונלסון וו. אולדריץ'.   בגלל הצבעותיו נגד חוק שרמן של ההגבלים העסקיים, חוק שמונה שעות העבודה והצעת החוק נגד צווי מניעה, הוקע פלאט על ידי ארגוני העבודה ונחשב לריאקציונרי. הוא היה תומך נלהב של ביטול ישיבות ההנהלה החשאיות של הסנאט.
בסנאט האמריקני, פלט ניהל את משפט ההדחה של השופט צ'ארלס סוויין, שנערך בסוף 1904 ותחילת 1905.
ב-1 במרץ 1901, בית הנבחרים של ארצות הברית העביר את הצעת החוק להקצאת הצבא עם תיקון פלאט כרוכב, ששלט ביחסי ארצות הברית – קובה מ-1901 עד 1934 ונקרא על שמו של פלאט.
פלאט היה חבר האגודה של בני המהפכה האמריקאית.
הפארק הלאומי פלאט

בשנת 1902, פלאט הציג חקיקה להקמת שמורת מעיינות גופרית בגודל 640 דונם, המגנה על כ-30 מעיינות מינרליים, במחוז מאריי, אוקלהומה, (אז חלק מהטריטוריה האינדיאנית). ב-29 ביוני 1906, הקונגרס עיצב מחדש את השמורה כפארק הלאומי פלאט, על שמו של הסנאטור. הוא נשאר אחד הפארקים הלאומיים הקטנים ביותר בארצות הברית עד שבוטל על ידי הקונגרס והפך לחלק מאזור הבילוי הלאומי הגדול בהרבה של צ'יקסאו בשנת 1976.
אוניברסיטת ייל נתנה לו תואר כבוד בשנת 1887. פלאט מת ב-21 באפריל 1905, בגיל 77, בבית הקיץ שלו, "קירבי קורנרס", בוושינגטון, קונטיקט, ונקבר בבית הקברות על הירוק באותה עיר. אחד משני בתי הספר התיכוניים הציבוריים במרידן נקרא על שמו של פלאט כשנפתח ב-1958.