stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלבר (סידני)
גאוגרפיה

מלבר מצוי כ-12 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן. ממזרח הוא גובל בים, מצפון במארוברה, מדרום בליטל ביי, וממערב במטרוויל וצ'יפלי. חלק גדול מהפרוור מוקצה לטובת מסלול הגולף של רנדוויק, מטווח הרובים אנזאק ובית הסוהר לונג ביי. את הפרוור חותך מפרץ לונג ביי, מפרצון ארוך מצפון מערב לדרום מזרח. מרבית בתי הפרוור מצויים בצידו המערבי-דרומי של המפרצון.
היסטוריה

מלבר קיבל את שמו מאוניית הנוסעים מלבר, שהתרסקה וטבעה במפרצון לונג ביי בשטחו בשנת 1931. הספינה נקראה על שם אזור מלבר בדרום מערב הודו. השם החדש נקבע ב-1933, וקודם לו היה האזור קרוי לונג ביי, על שם המפרץ. בתחילת ההתיישבות האירופאית בפרוור, היה האזור מיועד לכנסיות ובתי ספר, עם תקציבים בהתאם. לאחר מספר שנים, חזרה האדמה לידי הכתר ובמקום נבנה כפר דייגים. בתחילת המאה ה-20, נבנו בפרוור שני בתי סוהר - לנשים ולגברים - שהפכו במרוצת השנים לבית הסוהר לונג ביי.
תרבות

מטווח הרובים אנזאק הוא המטווח הגדול ביותר מסוגו בחצי הכדור הדרומי. האזור שימש למטווח החל מ-1850, ובשנת 1970 נקרא על שם הלוחמים במלחמות העולם ובמלחמת קוריאה (אנזא"ק). במלבר מגרש גולף גדול ממדים, וסביבו בית ספר לרכיבת סוסים.
לונג ביי מהווה מוקד משיכה מזה מאה שנה למטיילים, שייטים וחובבי פיקניק.
מפרץ לונג ביי
משגר רקטות רב-קני

HIMARS, משגר רקטות מרובות שפותח למען צבא ארצות הברית בשנות ה-90
משגר רקטות רב-קני (לעיתים נקרא גם: משגר רקטות מרובות; באנגלית: multiple rocket launcher; בראשי תיבות: MRL או Multiple launch rocket system; בראשי תיבות: MLRS) הוא סוג של מערכת ארטילריה רקטית המסוגל לשגר מספר רב של רקטות. משגר הרקטות מרובות מכיל מספר של משגרי רקטות, אשר ממוקמים על פלטפורמת הנשק (אנ'). הארטילריות והפגזים במשגרי רקטות מרובות, משתנים. גם איכות השיגור והמטען הייעודי, משתנים ותלויים בדגם המשגר.
היסטוריה

משגרי רקטות מרובות הומצאו לראשונה בשושלת סונג, שושלת ששלטה בחלקים נרחבים מסין בין 960 ל-1279. אותה השושלת גם גילתה את השימוש באבק שרפה. ייתכן שנעשה שימוש במשגר רקטות רב-קני בשנת 1180, במצור המונגולי על קאיפנג (אנ'). צבאות סין יצרו משגרי רקטות מרובות שירו עד 100 רקטות חץ בו זמנית. לעיתים, המשגרים היו ניידים והיה ניתן להזיז אותם ממקום למקום.
במאה ה-15 המציאו הקוריאנים את ה-Hwacha (בקוריאנית: 화차). משגר זה היה מסוגל לירות 200 רקטות חץ בו זמנית. נעשה שימוש במשגר בפלישות היפניות לקוריאה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בדגמים רבים של משגרי רקטות מרובות, גם מצד מדינות הציר וגם מצד בעלות הברית. הידועה מהן הייתה הקטיושה הסובייטית. הגרמנים השתמשו ב-15 ס"מ נבלוורפר 41 (בגרמנית: 15 cm Nebelwerfer 41), אותה בעלות הברית כינו "מימי צועקת" (Screaming Mimi).
גם לקראת סוף המלחמה נעשה ב-זחל"ם SWS, שמשמעות שמו המלא בגרמנית הוא "טרקטור צבאי כבד".
הערות שוליים

↑  The Song Dynasty in China | Asia for Educators, afe.easia.columbia.edu
1 2  Mike Gruntman, Blazing the Trail: The Early History of Spacecraft and Rocketry, AIAA, 2004, ISBN 978-1-56347-705-8. (באנגלית)
↑  Army Guide - Hwacha, www.army-guide.com
↑  Imjin War: General leads big defeat of Japanese in 'river of hell' battle, koreatimes, ‏2020-03-21 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4329401-7 
גרסאות ראשוניות של משגרי רקטות מרובות, המאה ה-11
מנזר אלכסנדר נבסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  לאורה, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 מייסדים:  פיוטר הגדול 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1713
 תאריך פתיחה רשמי:  1713 
 קואורדינטות:  59°55′16″N 30°23′19″E﻿ / ﻿59.921084°N 30.388518°E﻿ / 59.921084; 30.388518
 lavra.spb.ru
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) מנזר אלכסנדר נבסקי(למפת סנקט פטרבורג רגילה) מנזר אלכסנדר נבסקי he
 
מראה המנזר במאה ה-19
המנזר כיום
מנזר אלכסנדר נבסקי או לאוורת אלכסנדר נבסקי (ברוסית: Александро-Невская лавра – "אלכסנדר נבסקי לברה") הוא מנזר הממוקם בקצה המזרחי של נבסקי פרוספקט בסנקט פטרבורג.
היסטוריה

המנזר נבנה בהוראת פיוטר הגדול על מנת להכיל את השרידים הקדושים של אלכסנדר נבסקי, הקדוש המגן של סנקט פטרבורג שהפכה באותה עת לבירת רוסיה במקום מוסקבה.
בשנת 1797 הוגדר המסדר כלאורה (תואר אותו נשאו קודם לכן רק לאוורת קייב-פצ'רסק שבקייב ולאוורת השילוש-סרגייב).
במתחם הכנסייה מצויות שתי כנסיות הבנויות בסגנון הבארוק אשר תוכננו על ידי האב והבן טרציני, ונבנו בין 1717–1722 ו-1742–1750 בהתאמה.
כמו כן במתחם ממוקמת קתדרלה המוקדשת לשילוש הקדוש שנבנתה בסגנון נאו-קלאסי בין השנים 1778–1790 בתכנונו של האדריכל איוואן סטארוב.
במתחם המנזר ממוקם בית העלמין טיחווינסקויה בו קבורים, בין היתר, לאונרד אוילר, מיכאיל לומונוסוב, אלכסנדר סובורוב, ניקולאי קאראמזין, מודסט מוסורגסקי, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, פיודור דוסטויבסקי, קארלו רוסי, סרגיי ויטה, ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואיוואן גונצ'רוב.
לאחר מהפכת אוקטובר צומצמה בהדרגה הפעילות הדתית במתחם ובשנות ה-30 הופסקה כליל. בשנת 1996 החלה להתחדש פעילות דתית במתחם ובשנת 2000 הוחזר המקום לניהול הכנסייה הרוסית ולבעלותה.
ראו גם

בית העלמין טיחווינסקויה
מסרופ משטוץ

מסרופ משטוץ, בכתב יד מן המאה ה-18
פסל המתאר את דמותו של מסרופ משטוץ וניצב מאז 1975 בחצר הסמינר לפרחי כמורה ברובע הארמני בירושלים
מֶסרוֹפ מֶשְטוֹץ לפי הניב הארמני המזרחי או לפי הניב הארמני המערבי מֶסְרוֹבּ מָשְׁדוֹץ (ארמנית: Մեսրոպ Մաշտոց, מערבית: מסרופ משטוץ, מזרחית: מסרוב משדוץ)‏ (362 – 17 בפברואר 440) היה נזיר ארמני, תאולוג ובלשן שהמציא את האלפבית הארמני.
במדיה האומנותית > קולנוע

1988 - הסרט התיעודי "משטוץ" בבימוי של לבון מקרטצ'יאן (ברית המועצות)
הנצחה

רחובות בערי ארמניה נושאים את שמו.
בירבאן שדרת משטוץ (בעבר שדרת לנין) היא אחד הרחובות המרכזיים של העיר.
פסלים של משטוץ הוצבו במטנדרן, כמו כן, בכנסייה שבה נקבר בכפר אושאקאן ובאדנרטת האלפבית הארמני במרגלות ההר ארגאץ, מצפון לכפר אוחנבן
הפסלת לילי טריאן יצרה אנדרטה לזכרו של משטוץ בכנסיית טרקמנצ'ץ בטהרן
בולי דואר הונפקו לזכרו בארמניה הסובייטית ובארמניה העצמאית הפוסט-סובייטית.
1993 - הוקמו עיטורי מסדר מסרופ משטוץ הקדוש המוענקים ברפובליקת הארמניה עבור הישגים יוצאי דופן בתחום הכלכלה, המדע, התרבות, החינוך והשירות הציבורי
2006 - מטוס איירבוס A320 של חברת התעופה "ארמוויה" נקרא על שמו .
הערות שוליים

↑  לפי וייס, תאריך הולדתו הוא 354 והוא מזהה את עיר הולדתו כמוש.
↑  לפי וייס, הבל היה שליחו של משדוץ.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265347405171  PLWABN: 9810638717805606  BIBSYS: 1460961538815  BnF: cb140083819 (data)  GND: 119150514  ISNI: 0000 0001 0576 9394  LCCN: n84123691  LNB: 000087942  MusicBrainz: e56c04d9-ad17-4099-8dc6-8fd137e68c06  NKC: jo2008409671  NLG: 325663  NTA: 07357547X  RERO: 02-A014265903  SNAC: w6185rs6  SUDOC: 178874639  VcBA: 495/354028  VIAF: 8191419   WorldCat (עם VIAF): 8191419
מסרו

| --- | --- |

 מדינה:  לסוטו לסוטו
 מחוז:  מחוז מסרו
 תאריך ייסוד:  1869
 שטח:  138 קמ"ר
 גובה:  1,600 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  343,541 (10 באפריל 2016)
 קואורדינטות:  29°19′S 27°29′E﻿ / ﻿29.31°S 27.48°E﻿ / -29.31; 27.48
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לסוטו מוגדלת) טיאטיאננג מפטנג קאצ'ה'ס נק דרום אפריקה מסרו(למפת לסוטו רגילה) טיאטיאננג מפטנג קאצ'ה'ס נק דרום אפריקה מסרו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מסרו היא עיר הבירה של לסוטו, השוכנת על הגבול עם דרום אפריקה. בעיר מתגוררים 180,000 תושבים (2004), והיא העיר הגדולה במדינה. אוכלוסיית מסרו מהווה כמעט 10% מכלל אוכלוסיית לסוטו. כיום כ-80% מאוכלוסיית העיר נוצרית וכ-20% משתייכים לאמונות קדומות.
העיר ממוקמת על נהר הקלדון, במחוז מסרו, והיא גם בירת המחוז. עיקר כלכלת העיר מתבססת על ייצור נרות ושטיחים.
פירוש השם בשפת המקומיים הוא "מקום אבן החול האדומה".
היסטוריה

מסרו נוסדה ב-1869 על ידי הבריטים כמחנה משטרתי קטן. העיר הייתה עיר מסחר קטנה כאשר ראש שבט הבסוטו, ציף מושואשו הראשון הפך את העיר לעיר הבירה בשנת 1869. העיר הייתה בירת הפרוטקטורט הבריטי בסוטולנד בין השנים 1869 ל-1871, עת עברה הסמכות המנהלית על המדינה אל מושבת הכף, ובין השנים 1884, כאשר בסוטו שוב הפכה למושבה נפרדת, ל-1966, כאשר בסוטולנד זכתה בעצמאותה ושינתה את שמה ללסוטו. בתחילת המאה העשרים, מסרו היה יישוב קטן שהורכב ממספר קטן של מבני מנהלה קולוניאליים, חנות מסחר וכמה כפרים נפרדים. לימים היישוב צמח לעיירת שוק סואנת. לשכת המסחר הוקמה בשנת 1890 ושני עיתונים, מוחצ'ונונו ("השביט") ובסוטולנד ניוז, הוקמו בשנת 1911 ו -1927, בהתאמה. עד שנת 1933 היו לעיירה פנסי רחוב, ונבנתה מערכת אספקת מים משופרת בשנת 1949. בנוסף, מבנה המעמדות של בירה קולוניאלית זו נעשה מורכב יותר. זה כלל כעת פקידים קולוניאליים בריטים, סוחרים ואנשי מקצוע אירופאים, אנשי מקצוע באפריקה, גם פקידים ומתורגמנים בשחור לבן, וכיתת שירות קטנה של עובדים ביתיים ועוזרי חנויות. לפני עצמאות המדינה העיר סבלה מצמיחה איטית מאוד, דבר שהשתנה מאוד לאחר העצמאות. שטח העיר גדל מ-20 קמ"ר ל-138 קמ"ר. לסוטו קיבלה את עצמאותה בשנת 1966 ומסרו הפכה לבירה. לאחר העצמאות, האוכלוסייה החלה לגדול בהתמדה כשאנשים עברו ברחבי הארץ והעיר בחיפוש אחר עבודה בשכר. מסרו הוא המרכז העירוני היחיד של לסוטו ואוכלוסייתה גדלה מכ- 20,000 בשנת 1966 ליותר מ -200,000 בסוף המאה העשרים.
בשנת 1998 התרחשו מהומות רבות בעיר, שהובילו להרס רב, שתיקונו עמד על כ-350 מיליון דולר.
חינוך

בעיר ממוקמת האוניברסיטה הלאומית של לסוטו.
תחבורה

בעיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי מושושאו הראשון. במערב העיר ישנו מעבר גבול לדרום אפריקה.
ערים תאומות

ספרד סאוטה, ספרד
ארצות הברית אוסטין, טקסס, ארצות הברית (מ־1978)
הערות שוליים

↑  Derrick Brooms, Maseru, Lesotho (1869- ), BLACKPAST, ‏10-10-2014
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559717405171  BnF: cb16732323s (data)  GND: 4371854-1  LCCN: n82125170  SELIBR: 153546  SUDOC: 028230396  VIAF: 152469547   WorldCat (עם VIAF): 152469547
מנהטן (קנזס)

| --- | --- |
דגל מנהטןדגל מנהטן

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קנזס קנזס
 ראש העיר:  Mark Hatesohl
 תאריך ייסוד:  1855
 שטח:  48.67 קמ"ר
 גובה:  311 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  54,100 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,100 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  39°11′24″N 96°35′12″W﻿ / ﻿39.19°N 96.58667°W﻿ / 39.19; -96.58667 
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
 cityofmhk.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנהטן(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנהטן(למפת קנזס רגילה) טופיקה ויצ'יטה האצ'ינסון דודג' סיטי נברסקה מ י ז ו ר י  אוקלהומה ק ו ל ו ר ד ו מנהטן(למפת קנזס מוגדלת) טופיקה ויצ'יטה האצ'ינסון דודג' סיטי נברסקה מ י ז ו ר י  אוקלהומה ק ו ל ו ר ד ו מנהטן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנהטן (באנגלית: Manhattan) היא עיר בצפון קנזס, ארצות הברית. נכון לשנת 2010, מתגוררים בעיר כ-52,000 תושבים. נמל התעופה הצמוד לעיר הוא נמל התעופה השני בקנזס בדרגת העומס. בצמוד לעיר ישנו גם בסיס של צבא ארצות הברית.
היסטוריה

עד להגעת האירופאים באמצע המאה ה-19 האזור היה מיושב על ידי אינדיאנים. השבט המקומי ויתר באופן רשמי על בעלותו על האזור ב-14 בינואר 1846. בשנים 1854-1855 החלה ההתיישבות האמריקאית באזור זה. בתחילת ההתיישבות היו כמספר התנגשויות עם האינדיאנים בסביבה.
דמוגרפיה

בשנת 2016 אוכלוסיית העיר נעמדה ב-54,983 תושבים, ועוד כ-45,000 איש מתגוררים מסביבה, דבר שהופך את המטרופולין לאזור העירוני הרביעי בגודלו במדינה. בעיר יש 20,008 משקי בית. ההרכב הגזעי של העיר הוא: 83.5% לבנים, 5.5% אפרו-אמריקאים, 0.5% אינדיאנים, 5.1% אסיאתיים, 1.9% מגזעים אחרים וכ-3.5% משני גזעים או יותר. הגיל החציוני בעיר הוא 23.8 שנים. ההרכב המגדרי של העיר הוא 50.9% גברים ו-49.1% נשים.
פוליטיקה וממשל

מועצת העיר מורכבת מכחמישה נציגים אשר נבחרים בבחירות אישיות. בכל בחירות שלושה נציגים עומדים לבחירה. שני המועמדים אשר מקבלים את מספר הקולות הגבוה ביותר מכהנים כארבע שנים, ואילו השלישי עומד לבחירה לאחר כשנתיים. ראש העיר מנהל את ישיבות מועצת העיר ויש לו זכות וטו. תושבי העיר בדרך כלל תומכים במועמד הרפובליקאי בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
מנו קאצ'ה

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1958 (בן 65) סן-מור-דה-פוסה, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  Conservatoire de Paris 
 סוגה:  ג'אז, רוק
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים, תוף מדבר (talking drum),פסנתר, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  ECM
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו (2019)  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 www.manu-katche.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מנו קאצ'ה (בצרפתית: Manu Katché; נולד ב-27 באוקטובר 1958) הוא מתופף וכותב שירים צרפתי.
קריירה > מוזיקאי סשן

קאצ'ה נולד בסן מור דה פוסה (צר') בפרברים הדרום-מזרחיים של פריז. הוא הופיע בכמה אלבומים מצליחים באמצע שנות השמונים, בהם באלבום So של פיטר גבריאל משנת 1986 ו־... Nothing Like the Sun ו־The Soul Cages של סטינג. מאז הוא הופיע בסצנות הפופ, הרוק ומוזיקת עולם, וניגן עם אמנים ולהקות רבות, ביניהם: Afro Celt Sound System, ג'ף בק, אל דימיולה, Tears for Fears, יורית'מיקס, סימפל מיינדס, דייר סטרייטס, לורן וואלי, ז'אן מאס, ג'וני מיטשל, מייק לינדופ, יאן גרברק, מנגו, מאנו צ'או, לורינה מק'קניט, יוסו נ'דור, רובי רוברטסון, ג'ואן ארמטריידינג, ג'ו סטריאני, טורי איימוס, ריצ'רד רייט, קייל איסטווד, הנוצרים, וריואיצ'י סקמוטו. מנו עבד גם עם זלאטן סטטישיץ 'ג'יבוני, זמר קרואטי, באלבומיו Mirakul (2001) ו־Unca Fibre (2006), והופיע עם גיבוני עבור שני האלבומים.
הוא ניגן תופים בכל הקטעים פרט לאחד באלבומה של טרייסי צ'פמן משנת 1992 Matters of the Heart.
קריירה > עם Preface

בין השנים 1985 עד 1988 קאצ'ה היה בלהקה Preface, עם נגן הגיטרה קמיל רוסטאם.
קריירה > סולו

בשנת 1992 הוציא קאצ'ו את אלבום הסולו הראשון שלו, It's About Time, אשר מתאפיין בעיקר בסגנון הרוק, ומופיעים בו מוזיקאים אורחים כמו דניאל לנואה, דייוויד רודס, פיטר גבריאל, דייוויד סאנסיוס, ברנפורד מרסליס וסטינג. אלבומי הסולו שלו שלאחר מכן היו בסגנון הג'אז. הוא הוציא את אלבום הסולו השני שלו ב־12 בספטמבר 2005 תחת השם Neighbourhood, בו מופיעים יאן גרברק בסקסופון, תומאש סטנקו על חצוצרה, מרצין וסילבסקי בפסנתר וסלבומיר קורקביץ' בקונטרבס. אלבום הג'אז השני שלו (שיצא תחת הלייבל ECM), Playground יצא בספטמבר 2007. במרץ 2010, קאצ'ו הוציא את האלבום Third Round.
משנת 2003 ועד 2007, הוא היה אחד מארבעת השופטים בסדרת הטלוויזיה נובל סטאר (הגרסה הצרפתית לסדרת אמריקן איידול) יחד עם המפיק דאב עטיה, המלחין אנדרה מנוקיאן והזמרת מריאן ג'יימס.
קאצ'ה היה נחשב שופט שהמתמודדים חששו ממנו רבות, בגלל שנינותו ושיקול דעתו החמור לגבי הגרוב, המקצב והקצב של מתמודדי השירה.
מאז ינואר 2008 מנחה קאצ'ה את התוכנית החודשית One Shot Not בערוץ ארטה.
בשנת 2010 הלחין קאצ'ה את מוזיקת הרקע ל"שש הארצות" של פארק השעשועים הבלגי בלוארדה. אלבום זה, שכלל 12 יצירות לפארק, דוגמת מוזיקה לאזור המקסיקני, המערבי, ההודי והקנדי, נמכר בחנויות המזכרות בפארק.
באוגוסט 2011 יצא האלבום Rock the Tabla, בו מופיעים מנו קאצ'ה, בילי קובהאם, א"ר רחמן, חוסאם רמזי ועומר פארוק טקבילק.
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

It's About Time (BMG, 1992)
Neighbourhood (ECM, 2005)
Playground (ECM, 2007)
Third Round (ECM, 2010)
Manu Katché (ECM, 2012)
Live in Concert (ACT, 2014)
Touchstone for Manu (ECM, 2014)
Unstatic (Anteprima, 2016)
The Scope (Anteprima, 2019)
דיסקוגרפיה > אלבומים בהם השתתף

עם ג'ף בק
Who Else! (1999)
עם טרייסי צ'פמן
Matters of the Heart (1992)
עם דייר סטרייטס
On Every Street (1991)
עם פיטר גבריאל
So (1986)
Biko (1987)
Passion (1989), Soundtrack
Shaking the Tree: Sixteen Golden Greats (1990), Compilation
PoV (1990), Concert Video Album
Us (1992)
Secret World Live (1994)
OVO (2000), Soundtrack
Up (2002)
Long Walk Home: Music from the Rabbit-Proof Fence (2002)
Hit (2003), Compilation
Play the Videos (2004)
Still Growing Up: Live and Unwrapped (2005)
Back to Front: Live at O2 (2014)
עם ג'אן גרברק
Ragas and Sagas (ECM, 1990)
I Took Up the Runes (ECM, 1990)
Twelve Moons (ECM, 1992)
Visible World (ECM, 1995)
In Praise of Dreams (ECM, 2003)
Dresden: In Concert (ECM, 2009)
עם הרבי הנקוק
The Imagine Project
עם נייג'ל קנדי
Kafka (1996)
עם טוני לוין
World Diary (1996)
עם לורנה מקנט
The Book of Secrets (1997)
An Ancient Muse (2006)
עם ג'וני מיטשל
Chalk Mark in a Rain Storm (1988)
באלבומי האוסף:
Misses (1996)
The Beginning of Survival (2004)
Dreamland (2004)
Songs of a Prairie Girl (2005)
עם ג'ו סאטראני
Joe Satriani (1995)
The Electric Joe Satriani: An Anthology (2003)
עם סטינג
...Nothing Like the Sun (1987)
The Soul Cages (1991)
Brand New Day (1999)
All This Time (2001)
At the Movies (2002)
Sacred Love (2003)
עם לואי ברטיגנאק
Elle et Louis (1993)
עם ריצ'רד רייט
Broken China (1996)
עם רובי רוברטסון
Robbie Robertson (1987)
עם טורי עמוס
Boys For Pele (1996)
עם Tears for Fears
The Seeds of Love (1989)
עם פרנסיס קברל
Sarbacane (1989)
Samedi Soir Sur La Terre (1994)
הערות שוליים

↑  "One Shot Not | Culture | fr - ARTE". Arte.tv. 19 בספטמבר 2013. אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2009. נבדק ב-15 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ARC Music Productions International limited. "Hossam Ramzy Presents - The culmination of a 10-year dream". Rock the Tabla. אורכב מ-המקור ב-2013-11-13. נבדק ב-15 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discographie - Manu Katché | Manu Katché Website". Manu-katche.com. אורכב מ-המקור ב-2018-08-23. נבדק ב-15 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439872005171  PLWABN: 9810625331505606  BnF: cb13940441n (data)  GND: 134583604  ISNI: 0000 0001 1638 4633  LCCN: no00020826  MusicBrainz: 2581fa6c-1a78-4c59-9f18-020ed8cb18be  NKC: xx0031277  SNAC: w6k36qgc  SUDOC: 080668631  VIAF: 49412504   WorldCat (עם VIAF): 49412504
ממלכת גארו

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  מלך
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1567
 פירוק:   
 סיפוח לממלכת ג'ימה:  1883
 ישות קודמת:  לימו-אנריה
 ישות יורשת:  ממלכת ג'ימה
 דמוגרפיה
 דת:  נצרות
 
גארו (ידועה גם בשם בושה, על שם השושלת השלטת) הייתה ממלכה של הסידאמים על גבול אזור גיב באתיופיה. הממלכה גבלה בצפונה בממלכת ג'אנג'ארו, במזרחה בנהר האומו, ובדרומה בנהר הגוג'אב שהפריד אותה ממלכת קאפה, בגלל חוסר גבול מערבי ברור הממלכה הייתה צריכה להתמודד עם פלישות של האורומו מממלכת ג'ימה.
וואנר לאנג דן באפשרות שממלכת גארו הייתה חלק מאנאראה, בדרך דומה שאנאראה הייתה חלק מממלכת דמות. בזמן שלטונו של הקיסר האתיופי יסחק הראשון, גארו נפרדה מאנאראה, והייתה ממלכת לוויין של אתיופיה. במהלך המאה ה-16, הקיסר סרצה דנגל שכנע את המלך לאמץ את הנצרות כדת הממלכה. במשך המאה ה-17, אתיופיה איבדה כל מגע עם מדינה זו, גארו הייתה צריכה להתמודד עם הגירת האורומו הגדולה במהלך הגירתם לאזור גיב, ובכך גודלה של הממלכה התכווץ באופן משמעותי.
ממלכת גארו שרדה כמדינה עצמאית עד אשר נכבשה על ידי ממלכת ג'ימה תחת שלטונו של אבבה גומול. קיסר אתיופיה היילה סלאסי הוא זה שסיפח את ממלכת ג'ימה לאתיופיה. כיום אחד מצאצאיו של דאגוי, המלך האחרון של גארו, חי במצב של "חצי גירוש" בג'יראן.
הערות שוליים

↑  Werner J. Lange, History of the Southern Gonga (Southwestern Ethiopia) (Wiesbaden: Franz Steiner, 1982), p. 53. ISBN 3515033998
↑  Lange, p. 50.
↑  Lange, p. 55.
↑  G.W.B. Huntingford, The Galla of Ethiopia; the Kingdoms of Kafa and Janjero (London: International African Institute, 1955), p. 57. ISBN B0006PBW88
משגר לוויינים וחלליות

ערך זה עוסק בעצם שנועד לשאת לוויינים או חלליות לחלל. אם התכוונתם לשימושים אחרים של המונח משגר, ראו .
השיגור של אפולו 15 בעזרת המשגר סטורן 5
משגר לוויינים וחלליות (מַרְקִיעַ) הוא טיל שמשמש לשיגור לוויינים או חלליות לחלל. בקצהו העליון של המשגר נמצאת חופת המטען שצורתה חרוט, ובתוכה המטען המשוגר לחלל. המטען הוא לוויינים, גשושיות או מכשירים אחרים, או אסטרונאוטים למשימה בחלל. השיגור מתבצע מכן שיגור.
בדרך כלל, המשגר הוא טיל רב-שלבי המאפשר להגיע למהירויות גבוהות. השלבים שסיימו את פעולתם מתנתקים מהמשגר ונופלים. כאשר מדובר בלוויין, השלב האחרון של המשגר נועד להעלות את הלוויין עד למסלול שתוכנן לו ובמהירות שתוכננה לו, ואז לשנות זווית לכיוון אופקי כלפי כדור הארץ. לאחר זאת גם השלב האחרון מתנתק ומתרחק מהלוויין כדי לא להתנגש בו, והלוויין ממשיך לחוג בעצמו.
ישראל נמנית עם המדינות המעטות שלהן יש יכולת שיגור לוויינים, באמצעות משגר לוויינים בשם שביט. משגר זה משמש לשיגורם של לוויינים צבאיים למסלול נמוך. לווייני תצפית אזרחיים שיוצרו בישראל שוגרו עד כה בידי רוסיה.
אף ששיגור לוויינים לחלל מתבצע משנת 1957, עדיין נכשלים מעת לעת שיגורים של לוויינים וחלליות. כישלונות אחדים:
הפעלתו הראשונה של משגר הלוויינים אריאן 5, ב-4 ביוני 1996, הסתיימה בהשמדה עצמית 40 שניות לאחר שהחלה, כתוצאה מבאג בתוכנת הניווט של המשגר.
מתוך עשרה שיגורים של לוויינים ישראליים מסדרת "אופק" נכשלו שני שיגורים.
משגרים ידועים

המשגר סויוז הוא מנוע רב-שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את ברית המועצות בתוכנית סויוז ועדיין משמש לשיגור חלליות מטען "פרוגרס" לתחנת החלל הבינלאומית ולשיגורים מסחריים של חברת "סטארסם". משגר סויוז הוצג בשנת 1966 כפיתוח של משגר הווסטוק, שפותח מהטיל הבליסטי הביניבשתי R-7. סויוז נחשב למשגר המוצלח ביותר עד כה. דגמים שונים של המשגר סויוז שוגרו למעלה מ-850 פעם לחלל, יותר מכל משגר אחר. אף על פי שתכנונו הנחשב מיושן כיום הוא הצטיין באמינות גבוהה ביותר, ובמחיר זול עד כניסתם של משגרי הפאלקון 9 לשימוש פעיל.
המשגר סטורן 5 הוא משגר רב שלבי בעל מנוע דלק נוזלי ממשפחת משגרי סטורן, אשר שימש את נאס"א בתוכנית אפולו וסקיילאב. זהו הדגם הגדול ביותר שיוצר במשפחת משגרי סטורן והגדול ביותר שיוצר אי פעם. למשגר שלושה שלבים. השלב הראשון, הונע על ידי חמישה מנועי F-1 בעלי דחף של 700 טון כל אחד אשר פועלים על דלק מסוג RP-1. השלב השני, הונע על ידי חמישה מנועי J-2 בעלי דחף של 102 טון כל אחד למשך 500 שניות והפועלים על מימן נוזלי. השלב השלישי והאחרון, הונע על ידי מנוע J-2 בודד שהורכב על תושבת המאפשרת ניהוג. סטורן 5 הוא המשגר היחיד אי פעם שלא נכשל בעת שיגור. נאס"א שיגרה 13 טילי סטורן 5 בין השנים 1967 ו-1973.
המשגר פאלקון כבד הוא משגר מתוצרת החברה הפרטית SpaceX שמצטיין כיום (2021) בשלושה מאפיינים: הוא המשגר החזק ביותר, הזול ביותר במחיר לק"ג מטען, וניתן לשימוש חוזר. פאלקון כבד מורכב מפאלקון 9 אליו צמודים שני מאיצים שזהים לשלב הראשון של פאלקון 9. כל השלבים ניתנים לשימוש חוזר לאחר השמשה קצרה וזולה יחסית, וכך מושג המחיר הנמוך לק"ג מטען.
ראו גם

טיל
רקטה
רקטת האצה