stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1985/1986 בליגת המשנה ההולנדית

| --- | --- |
 מספר משתתפות:  19
 הזוכה:  דן האג, זוולה, פיינדאם
 מספר משחקים:  342
 מספר שערים:  1036 (3.03 בממוצע למשחק)
 → עונת 1984/1985עונת 1986/1987 ←
 
עונת 1985/1986 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-30 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, דן האג, זוולה ופיינדאם העפילו לליגה הראשונה.
מבנה

על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 15 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, זוולה, נאק ברדה ופולנדם והמצטרפת מהליגות החובבניות, אמן. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד – 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה. הקבוצות שהעפילו לפלייאוף הדירוג התמודדו בבית פנימי והמנצחת העפילה לליגה הראשונה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | דן האג  | 36 | 26 | 10 | 0 | 85 | 33 | 52 | 62 | העפלה לליגת העל |
| 2. | זוולה  | 36 | 21 | 9 | 6 | 71 | 31 | 40 | 51 | העפלה לליגת העל |
| 3. | ואלבייק  | 36 | 17 | 11 | 8 | 67 | 51 | 16 | 45 | העפלה לפלייאוף הדירוג |
| 4. | פיינדאם  | 36 | 18 | 8 | 10 | 63 | 35 | 28 | 44 | העפלה לפלייאוף הדירוג |
| 5. | וילם II  | 36 | 15 | 12 | 9 | 63 | 48 | 15 | 42 | העפלה לפלייאוף הדירוג |
| 6. | טלסטאר ספורטקלאב  | 36 | 16 | 9 | 11 | 55 | 51 | 4 | 41 |  |
| 7. | פולנדם  | 36 | 14 | 12 | 10 | 62 | 55 | 7 | 40 |  |
| 8. | ויטסה ארנהם  | 36 | 13 | 12 | 11 | 52 | 52 | 2- | 38 | העפלה לפלייאוף הדירוג |
| 9. | דה חראפסחאפ  | 36 | 10 | 13 | 13 | 57 | 62 | 5- | 33 |  |
| 10. | R.B.C רוסנדאל  | 36 | 13 | 7 | 16 | 52 | 58 | 6- | 33 |  |
| 11. | סחידאם  | 36 | 11 | 11 | 14 | 59 | 68 | 9- | 33 |  |
| 12. | הלמונד ספורט  | 36 | 11 | 10 | 15 | 52 | 58 | 6- | 32 |  |
| 13. | נאק ברדה  | 36 | 10 | 12 | 14 | 54 | 61 | 7- | 32 |  |
| 14. | וחנינגן  | 36 | 12 | 6 | 18 | 48 | 61 | 13- | 30 |  |
| 15. | DS79  | 36 | 8 | 13 | 15 | 44 | 61 | 17- | 29 |  |
| 16. | מועדון הכדורגל איינדהובן  | 36 | 11 | 7 | 18 | 40 | 61 | 21- | 29 |  |
| 17. | הירנפיין  | 36 | 8 | 11 | 17 | 50 | 66 | 16- | 27 |  |
| 18. | אמן  | 36 | 6 | 12 | 18 | 30 | 54 | 24- | 24 |  |
| 19. | קמבור  | 36 | 3 | 13 | 20 | 32 | 68 | 36- | 19 |  |
טבלת הליגה > פלייאוף הדירוג

הליגה חולקה ל-4 סבבי דירוג, סבב 1 בן 9 מש', סבב 2 בן 9 מש' סבב 3 בן 9 מש' וסבב 4 בן 9 משחקים כ-36 משחקים בסך הכול. בסיום כל סבב המדורגת ראשונה קיבלה כרטיס לפלייאוף הדירוג.
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פיינדאם  | 6 | 6 | 0 | 0 | 15 | 5 | 10 | 12 | העפלה לליגת העל |
| 2. | וילם II  | 6 | 3 | 1 | 2 | 8 | 5 | 3 | 7 |  |
| 3. | ואלבייק  | 6 | 1 | 1 | 4 | 12 | 13 | 1- | 3 |  |
| 4. | ויטסה ארנהם  | 6 | 1 | 0 | 5 | 5 | 17 | 12- | 2 |  |
| עונות בליגת המשנה ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת המשנה ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 |  |
ג'ון מארלי

| --- | --- |
דיוקן  בפוסטר עבור הסרט Faces מ-1968
 לידה:  17 באוקטובר 1907 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  22 במאי 1984 (בגיל 76) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  ניו ג'רזי 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון מארלי (באנגלית: John Marley; ‏ 17 באוקטובר 1907 - 22 במאי 1984) היה שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1970 על הופעתו בסרט "סיפור אהבה".
מארלי היה שותף לצוות שחקני "הסנדק" של פרנסיס פורד קופולה וגילם את המפיק ההוליוודי ג'ק וולץ.
ביוגרפיה

מארלי נולד למהגרים יהודים-רוסים בניו יורק וחווה ילדות קשה כשגדל לצד כנופיות רחוב.
נשר מהתיכון בו למד ועל מנת לא להידרדר לחיי רחוב, נרשם ללימודי משחק בקבוצת תיאטרון מקומית.
במלחמת העולם השנייה התגייס מארלי לצבא ארצות הברית ושירת ביחידת המודיעין הגדולה של החיל.
התגלה לראשונה בקריירה המקצוענית שלו בגיל 50 בתפקיד קטן בדרמת הפשע של רוברט וייז "אני רוצה לחיות".
התחיל לבנות מעמדו בסרטו מעורר המחלוקת של ג'ון קאסאווטס "ילד מחכה" ובדרמה של איליה קאזאן "אמריקה אמריקה".
מארלי הוכר וקיבל ייחוס לראשונה באמצע שנות ה-60 כשגילם את פרנקי, אביה החוואי של המורה קתרין בלו (ג'יין פונדה) במערבון הקומי "קט בלו" וקטף את פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה על הופעתו בתור גבר בגיל העמידה שרוצה להתגרש בדרמה של ג'ון קאסאווטס "פנים".
מארלי הועמד בשנת 1970 לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "סיפור אהבה" בתור פיל אביה של הנערה ג'ני קוולארי (אלי מק'גרו), את הפרסים הפסיד מארלי לשחקן האנגלי ג'ון מילס.
ב-1972 השתתף בסרט המאפיה המופתי של פרנסיס פורד קופולה "הסנדק" בתפקיד ג'ק וולץ, הבמאי ההוליוודי רב ההשפעה. בסצנה מהמפורסמות בסרט הוא מתעורר במיטה מלאת דם לצד ראש סוס המרוץ האהוב עליו לאחר שסירב להצעת דון קורליאונה (מרלון ברנדו) לשתף שחקן מטעמו.
מארלי גילם פעם נוספת דמות של מפיק סרטים, מקס ברנס לצידו של ברט ריינולדס בקומדיה "הופר".
שיחק בסרט האימה הקנדי "חלום המוות" המבוסס על סיפור האימה הקצר "כפת הקוף" בתור צ'ארלס אביו של החייל אנדי ברוקס שנהרג בווייטנאם וחוזר למשפחתו.
בשנת 1980 שיחק לצידו השחקן האגדי ג'ק למון והועמד לפרס ג'יני לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה הקומית  תשורה".
למארלי היו ארבעה ילדים, שלושה ילדים (בהם השחקן בן מארלי) מאשתו הראשונה השחקנית סטנג'ה לאו לה היה נשוי במשך כ-20 שנה ובת אחת מאשתו השנייה סנדרה אולוסביץ'.
מארלי נפטר בשנת 1984 כשהוא בן 77 כתוצאה מסיבוך שהתנהל במהלך  ניתוח לב פתוח שעבר.
הוא נקבר ב"בית הקברות סידר פארק" שברובע אמרסון, ניו ג'רזי.
פילמוגרפיה נבחרת

אני רוצה לחיות (1958)
ילד מחכה (1963)
אמריקה, אמריקה (1963)
קט בלו (1965)
פנים (1968)
סיפור אהבה (1970)
הסנדק (1972)
חלום המוות (1974)
וו. סי. פילדס ואני (1976)
הופר (1978)
הוקרה (1980)
עורק אמא (1982)
מעבר לים (שיר)

| --- | --- |
עטיפת התקליטון מ'סדרת פעם', 1971
עטיפת התקליטון מ'סדרת פעם', 1971
 סינגל בביצוע ליאור ייני
 מתוך האלבום ח.נ. ביאליק שירים ופזמונות
 יצא לאור:  1967
 סוגה:  שיר ילדים
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  אן אם סי ילדים
 כתיבה:  חיים נחמן ביאליק 
 לחן:  מוני אמריליו
 
"מֵעֵבֶר לַיָּם" הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. חובר כנראה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20 ונשלח לפרסום בשנת תרפ"ד 1924.
מספר מנגינות חוברו לשיר, שנעשה אהוב ביישוב, על ידי אלמונים, גרשון אפרת, נחום נרדי, ניסן כהן מלמד, יקותיאל שור ואפרים בן-חיים.
השיר, שנכתב בנימה הומוריסטית ואגדתית, מספר על געגועים לארצות רחוקות "אִיֵּי הַזָּהָב", שבהן חיו בני אדם בעלי יכולות וסגולות מופלאות, הן במוסר: "עַם יָשָׁר וָתָם" והן בממדי גופם ובכמותם: "עֲנָקִים, עַם גָּדוֹל וָרָם", וסביבם בעלי חיים דמיוניים כציפורי גן עדן; וייחודן ואו מופתיותן שלכאורה של חברות אנושיות בעתות קדומות, כמו ביצירותיו האחרות של המשורר, כגון אגדת שלושה וארבעה" ו"אלוף בצלות ואלוף שום".
מילות השיר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מֵעֵבֶר לַיָּם,  מֵעֵבֶר לַיָּם, -  הֲתֵדְעוּ, צִפֳּרִים,  הַדֶּרֶךְ לְשָׁם?    מֵעֵבֶר לַיָּם,  בִּמְדִינוֹת הַיָּם,  שָׁם אִיֵּי הַזָּהָב,  שָׁכַחְתִּי מַה שְּׁמָם.    | וּבְאִיֵּי הַזָּהָב  מֵעֵבֶר לַיָּם,  מִתְהַלְּכִים עֲנָקִים,  עַם גָּדוֹל וָרָם.    עַם גָּדוֹל וָרָם,  עַם יָשָׁר וָתָם,  וּמֶלֶךְ עֲלֵיהֶם  כָּמוֹהוּ לֹא קָם.    | וְגַנִּים לַמֶּלֶךְ  מֵעֵבֶר לַיָּם –  צִפֳּרֵי גַּן-עֵדֶן  מְקַנְּנוֹת בָּם.    מֵעֵבֶר לַיָּם,  מֵעֵבֶר לַיָּם, -  הֲתֵדְעוּ, צִפֳּרִים,  הַדֶּרֶךְ לְשָׁם?    |
השיר המולחן

בשנות השישים של המאה העשרים זכה השיר ללחן של מוני אמריליו בביצוע הזמר ליאור ייני.
השיר הולחן והוקלט ב-1967 לאלבום "שירים ופזמונות" - משירי הילדים שכתב חיים נחמן ביאליק.
כשני עשורים לאחר מכן הלחינה וביצעה את השיר הזמרת והיוצרת נתנאלה.
שני הלחנים זכו להצלחה ומושמעים עד היום.
ייצוג השיר בבול ישראלי

בחודש נובמבר 1984 הנפיק דואר ישראל סדרה בת שלושה בולים שהוקדשו לספרי ילדים. אחד הבולים הוקדש לשיר "מעבר לים" והוצג בו איור מאת נחום גוטמן. בשובל הבול צוטט הבית הראשון של השיר.
לקריאה נוספת

יעקב מזור, מֵעֵבֶר לַיָּם, בתוך: הלילות בכנען, שירי ראשונים (1946-1882), סדרת אנתולוגיה של מסורות מוזיקה בישראל, (עורך: אדווין סרוסי), ירושלים: המרכז לחקר המוזיקה היהודית, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט-1999, עמ' 22–23.
הערות שוליים

↑  ראו: דן מירון, ביאליק: שירים ביידיש, שירי ילדים, שירי הקדשה, תל אביב: הוצאת דביר תשס"א-2001, עמ' 356.
↑  על פי החוקר יעקב מזור, לחן האלמונים הושר בבת הספר בכפר הנוער בן-שמן "מראשית שנות הארבעים".
↑  ראו: מעבר לים, באתר זמרשת.
↑  ראו: מעבר לים, באתר זמרשת.
↑   "מעבר לים"-ליאור ייני, סרטון  באתר יוטיוב
↑   "מעבר לים"-נתנאלה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  בולי ישראל - קטלוג מס' 14, השירות הבולאי, 1989, עמ' 245.
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: c7fb1d9f-bd83-49fc-97d0-31adad228506
בניין בית המשפט העליון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית משפט 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1989–1992 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 אדריכל:  עדה כרמי-מלמד, רם כרמי 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  813 מ' 
 
 קואורדינטות:  31°46′51″N 35°12′13″E﻿ / ﻿31.780833333333°N 35.203611111111°E﻿ / 31.780833333333; 35.203611111111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בניין בית המשפט העליון(למפת ירושלים רגילה) בניין בית המשפט העליון
 
צילום אווירי בעת שלג, 1998
מסדרון מסוגנן בקומת הכניסה
פסיפס בית הכנסת מחמת גדר, המוצג במבואה
מבט אל שביל הכניסה
בית המשפט העליון של ישראל שוכן בגבעת רם שבירושלים. המבנה נחנך בשנת 1992 והוא פרי תכנונם של האדריכלים עדה כרמי-מלמד ואחיה רם כרמי. מאז פתיחתו זכה הן לשבחים והן לביקורות בקרב אדריכלים. תיאור הבניין ותיעוד תהליך הבנייה מופיעים בהרחבה בספרו של יוסף שרון "בניין בית המשפט העליון", בלוויית תצלומים ותרשימים.
אדריכלות

בשנת 1986 נערכה תחרות אדריכלים לתכנון מבנה בית המשפט, ששכן עד אז במשך עשרות שנים בבניין ותיק במגרש הרוסים בירושלים. יד הנדיב (קרן רוטשילד) הציעה לממן בניין חדש בקריית הממשלה, כדי להשלים את "המשולש הדמוקרטי" בגבעה: הרשות המחוקקת (הכנסת), הרשות המבצעת (הממשלה) והרשות השופטת (בית המשפט העליון); וכן בשל הרצון לשכן את הגוף השיפוטי הגבוה ביותר במדינת ישראל במבנה שהוקם במיוחד לצורך מטרותיו (המבנה במגרש הרוסים שימש בעברו כאכסניית צליינים נוצרים). בתחרות השתתפו אדריכלים ידועי שם כמו ריקרדו לגורטה, ריצ'רד מאייר ורבים אחרים. האדריכלים עדה כרמי-מלמד ואחיה רם כרמי מתל אביב זכו בתחרות זו. בניית הבניין החלה בשנת 1989 והושלמה בשנת 1992. הבניין זכה לביקורת בטענה כי הפונקציונליות שלו מוגבלת ומאידך לשבחים רבים על הידורו ויופיו, למרות שנבנה מחומרים פשוטים, וכן בשל היותו מחובר מאוד לאופייה של ירושלים ולמקורות היהודיים. חמשת אולמות המשפט תוכננו באופן דומה אך בגדלים שונים כדי להתאים לצרכים של המוסד, אך כולם מתאפיינים בעיצוב זהה ובשימוש רב באור שמש טבעי. המבנה כולל גם לשכות השופטים, את 'חצר הקשתות', ספרייה וחלון פנורמי המשקיף אל העיר.
אדריכלות > המבואה

מבואת הכניסה תוכננה לדמות חלל מבנה שער קלאסי מן העת העתיקה, שפתחיו קטנים ומוגנים. הבחירה בשער נובעת ממיקום בית המשפט בשער העיר היהודית, כעולה מן המקורות: ”שֹׁפְטִים וְשֹׁטְרִים תִּתֶּן לְךָ בְּכָל שְׁעָרֶיךָ” (דברים, ט"ז, י"ח); ”שִׂנְאוּ רָע וְאֶהֱבוּ טוֹב וְהַצִּיגוּ בַשַּׁעַר מִשְׁפָּט” (עמוס, ה', ט"ו); ”אֱמֶת וּמִשְׁפַּט שָׁלוֹם שִׁפְטוּ בְּשַׁעֲרֵיכֶם” (זכריה, ח', ט"ז). זאת בניגוד למיקום בית המשפט הרומי, למשל, שהיה בפורום המרכזי בעיר. המסר הוא שעל הצדק והמשפט להיות זמינים ונגישים לכולם.
מעל המבואה נמצאת פירמידה, המזכירה את הבנייה בירושלים בתקופת בית שני כגון קבר זכריה, קבר יאסון ויד אבשלום. מסביב לפירמידה נמצאת הספרייה המשפטית.
אדריכלות > "הכותל"

המבנה כולו עשוי מאבן ירושלמית, כולל ריצוף פשוט וצנוע. את המבואה עוטף קיר גדול, המסמל את הכותל המערבי. קיר זה חוצה למעשה את הבניין כולו, ומבקש לחבר את המבקרים בבית המשפט לירושלים, וכן לקשור את המשפט הנערך בין כותלי הבית אל שורשי המשפט העברי.
אדריכלות > האולמות

בבית המשפט העליון ישנם חמישה אולמות דיונים הנמצאים בשורה אחת. אולם ג' האמצעי הוא הגדול ביותר, אולמות ב' ד' הבינוניים, ואולמות א' ה' הם הקטנים מבין האולמות. מעל לדלת האולם ישנו חלון לכיוון מבואת האולמות, דרכו ניתן לראות את השופטים יורדים אל האולם, וכך לדעת שהדיון עומד להתחיל, כמו גם לסמל את העובדה שבבואו לשפוט רואה השופט את כל הצדדים ולהדגיש שעולים למשפט. כל האולמות בנויים בצורה מאורכת של מלבן – בו יושבים הציבור וצדדי הדיון, ובראש המלבן חצי עיגול – בו יושבים השופטים.
אדריכלות > העיטורים

במבנה כולו אין ולו ציור קלאסי אחד, כמקובל במוסדות ציבור ממשלתיים, אלא הוא מעוטר כולו בפסיפסים, כמקובל במבני ציבור בימי קדם. דוגמה יפה לכך הוא הפסיפס המוצג במבואה, שעיטר את רצפת בית הכנסת העתיק בחמת גדר ושוחזר על ידי רשות העתיקות, זאת אחרי שנעשה מאמץ להעביר פסיפס אחר מבית כנסת ברצועת עזה. הפסיפס מציג זוג אריות, המסמלים את מלכות יהודה: "גּוּר אַרְיֵה יְהוּדָה... רָבַץ כְּאַרְיֵה וּכְלָבִיא" (ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק ט'). אריות אלה מקיפים זר מעוטר שבתוכו כתובת זיכרון בארמית המנציחה את הנדבנים שתרמו להקמת בית הכנסת ואחזקתו. מאחורי האריות ניצבים עצי ברוש, שאף הם מסמלים זיכרון והנצחה, בדומה לנר זיכרון, ששלהבתו דומה לברוש. בתחתית הפסיפס כתובת זיכרון נוספת לנדבנים נוספים.
אדריכלות > הקו והמעגל

בצמוד לפתח הבניין מימין ישנו מעבר דרומה בקו ישר אל הכנסת. המשכו של המעבר בקו ישר צפונה מוביל אל גשר העובר מעל לכביש. זהו "קרדו" שתכננו האדריכלים שמטרתו לחבר בין שלוש רשויות השלטון הדמוקרטי (על פי תוכניתה החדשה של גבעת רם, יועברו משרדי הממשלה אל צפון הגבעה). הקו הישר כאן אינו מקרי, אלא הוא אלמנט מרכזי המלווה את בית המשפט העליון, כפי שניתן לראות בחלונות האנכיים שבחזית המבנה, ובחלון התצפית הפונה מערבה, המחולק בקווים אנכיים. האלמנט השני המופיע בבניין הוא המעגל, שבא לידי ביטוי בכניסה המעוגלת למבואה; בקמרותו של "הכותל"; בחלון התצפית המעוגל ועוד. שני אלמנטים אלה – הקו והמעגל – מסמלים את שני עקרונות המשפט – היושר והצדק. עקרונות אלה מופיעים יחדיו במקורות השונים. לפי טענת אדריכלי הבניין, הצדק מבוטא במעגל, שאינו "חותך" וקפדני כקו הישר, אלא "זורם" ו"מעגל פינות", כפי שרק צדק יכול: ”אָז תָּבִין צֶדֶק וּמִשְׁפָּט, וּמֵישָׁרִים כָּל מַעְגַּל טוֹב” (ספר משלי, פרק ב', פסוק ט'); ”אֹרַח לַצַּדִּיק מֵישָׁרִים, יָשָׁר מַעְגַּל צַדִּיק תְּפַלֵּס” (ספר ישעיהו, פרק כ"ו, פסוק ז'), ”יַנְחֵנִי בְמַעְגְּלֵי צֶדֶק לְמַעַן שְׁמוֹ” (ספר תהלים, פרק כ"ג, פסוק ג'). אולם, כוונת המילה "מעגל" בפסוקים אלו, על פי העברית המקראית, אינה לצורה גאומטרית עיגולית, אלא לנתיב או אורח, בו אפשר ללכת בכיוון ישר ובטוח.
ביקורת

לצד שבחים רבים על היצירה של האדריכלים כרמי, לא מעט ביקורת הוטחה בתכנון בית המשפט על רקע בעיות פונקציונליות לצד אוסף "קלישאות אדריכליות" כפי שנוהגים לטעון מבקריו. כמו כן, יש טענות על האקוסטיקה במבואות בית המשפט ובאולם הממתינים. 
כך לדוגמה התייחסה אל הבניין מבקרת האדריכלות של עיתון "הארץ", אסתר זנדברג:
המפץ הגדול ביותר מאז בריאת העולם של פטפטת אדריכלית מנופחת, צונאמי של מטאפורות מופרכות ומיתוסים מומצאים, שספק אם האדריכלות הישראלית תתאושש ממנו אי פעם. הבניין הוא "ירושלים בזעיר אנפין", "שער" ו"מפתן", וחלוקתו לארבעה אגפים "חופפת לחלוקה לארבע של המחנה הצבאי הרומי". "קבר מרים הוא מקור ההשראה לקונצפציה של אולמות המשפט". ו"אגף החניה דומה לחאן במדבר, שם מתכנסים הקרוואנים". לא נגענו.
לקריאה נוספת

יוסף שרון, בניין בית המשפט העליון, הוצאת יד הנדיב – קרן רוטשילד, 1993.
מאיר שמגר, כרמית גיא (ע), היכל המשפט והצדק, תם ולא נשלם, תל אביב: ידיעות ספרים, 2015, עמ' 216–224, מסת"ב 978-965-564-153-0
הערות שוליים

↑  בניין בית המשפט העליון, באתר יד הנדיב
↑  רקע היסטורי על אודות הקמתו של בניין בית-המשפט העליון החדש, באתר בית המשפט העליון
↑  "מַעְגָּל", בתוך: אליעזר בן-יהודה, מלון הלשון העברית הישנה והחדשה, כרך שישי, תל אביב: הוצאת "לעם", עמ' 3145
קורקינט

ילדה על קורקינט
קורקינט מעץ המכונה צ'וקודו
קורקינט באשדוד עם קסדה וסרט מודעות צהוב למען שחרור החטופים במהלך מלחמת חרבות ברזל
קוֹרְקִינֵט או גַּלְגִיליים הוא כלי תחבורה העשוי ממשטח צר, המקביל אל הקרקע, שני גלגלים וכידון היגוי המחובר לגלגל הקדמי.
המשתמש בכלי תחבורה זה עומד עליו ברגלו האחת, ודוחף אותו ברגלו השנייה, כשבידיו הוא מחזיק בכידון. בעבר נהגו ילדים ליצור קורקינטים לשימוש אישי.
בשלהי המאה העשרים הפכו הקורקינטים למוצר תעשייתי, שלו דגמי מתכת יקרים. ישנם גם קורקינטים ממונעים, אשר פועלים על חשמל או דלק.
המילה קורקינט משמשת רק בעברית; מקורה הוא שינוי של המילה הצרפתית trottinette ("טרוטינט"). הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי הציע תחת המילה קורקינט את המילה טפפית, והעיד כי בבית איתמר בן-אב"י חודשה המילה אוֹפַנִּית:
כלי הנסיעה־למשחק של ילדים, הנקרא בצרפתית טרוטינט, שובש בפי ילדינו ל"קורקינט". שִבוש זה כבר חדר ללשון עִתוני ילדים ואף לעולם התעשִיה... השם הצרפתי לקוח מהשורש trottiner שעניינו – הָלוֹךְ וְטָפוף. לפי זה ראוי לקרוא לטרוטינט – טְפָפִית (על משקל עששית, צללית). בבית איתמר בן-אב"י שמעתי אומרים "אופנית".
בחוק

החוק בישראל מגביל את השימוש בקורקינט חשמלי לרוכב אחד מגיל 16 ומעלה בחבישת קסדה. בנוסף על הכלי לעמוד בתנאים הבאים:
משקל הכלי עד 30 ק"ג
הספק המנוע עד 250 וואט
מהירות הכלי עד 25 קמ"ש
קורקינט אינו צריך רישוי.
קורקינט ממונע

קורקינט ממונע, המכונה גם קורקינט חשמלי או גלגינוע הוא קורקינט המונע באמצעות מנוע בנזין או מנוע חשמלי, שעשוי ממשטח צר שמתחתיו שני גלגלים. המשתמש בכלי תחבורה זה עומד עליו בשתי רגליו ובידיו מחזיק ידית המשמשת להיגוי.
הקורקינט החשמלי זכה לעלייה בפופולריות שלו בעזרת ההתרבות של חברות לשיתוף נסיעות המאפשרות להשתמש בקורקינטים חשמליים הפזורים ברחבי העיר על ידי אפליקציה המותקנת במכשיר הנייד. הגיל המותר לרכיבה בקורקינט ממונע הוא 14+
ליים

ליים (באנגלית: Lime) היא חברה אמריקאית שעוסקת בהשכרת כלי תחבורה זעירים מסוגים שונים לרכיבה בעיר, לשימוש שיתופי עבור משתמשי הדרך. האופניים והקורקינטים של ליים מוצעים בלמעלה מ-250 ערים שונות ברחבי העולם. החברה מציעה כלים לשימוש שיתופי אשר ניתנים לשימוש ולאיתור באמצעות אפליקציה סלולרית ייעודית שמשתמשת ב-GPS ומערכת iot. החיוב על רכיבה כולל מחיר קבוע ומחיר לכל דקת שימוש.
בתחילת שנת 2019, נכנסה חברת ליים לשוק הישראלי עם הצבתם של אלפי קורקינטים ממונעים ברחבי תל אביב-יפו. לאחר מכן, החלה החברה לפעול גם בערים רמת גן, גבעתיים, והרצליה. הפעילות של ליים בישראל הובלה על ידי יניב גודר ששימש כמנכ״ל החברה בין השנים 2019–2021.
ראו גם

צ'וקודו
סקייטבורד
הערות שוליים

↑  גַּלְגִּלַּיִם, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ספר ישעיהו, פרק ג', פסוק ט"ז
↑  תקנות - גלגינוע (קורקינט חשמלי), באתר הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, 13 ביוני 2017
↑   שגיא כהן, יוצאות מתל אביב: חברות שיתוף הקורקינטים מתרחבות לערים נוספות, באתר TheMarker‏, 13 במרץ 2019
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563098605171  BnF: cb135684508 (data)  GND: 4649693-2  LCCN: sh85118767  NKC: ph1010389 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פישטה דנקו

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1858 סגד, הונגריה 
 פטירה:  19 במרץ 1903 (בגיל 44) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Dankó István 
 שם במה:  Dankó Pista 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 שפה מועדפת:  הונגרית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
אישטוואן דנקו, בשמו האמנותי פישטה דנקו (בהונגרית: Dankó Pista ;סטימז, 14 ביוני 1858 – בודפשט, 29 במרץ 1903) היה מוזיקאי (כנר ומלחין) מוביל הרכב צועני הונגרי מפורסם ביותר ברמה לאומית, כותב שירי עם.
ביוגרפיה > ילדותו

חלק מהמקורות מצביעים על הבית ברחוב הנגאס (Hangász) בסגד (רחוב ביהרי 13 של היום) כמקום הולדתו של דנקו, בעוד אחרים מצביעים על שכונה מרוחקת שהיום הוא בכפר סטימז (Szatymaz). הוריו היו אישטוואן דנקו ורוזליה מיו והוא נולד כילדם הראשון. היה רק בן תשע כשאיבד את אביו. יחד איתו נותרו שלוש אחיותיו, אירן, אתל ורוזה, יתומות למחצה.
הוא לא יכול היה להמשיך ללמוד לאחר מות אביו. השלים על כן רק שלוש כיתות יסודיות: מתוכם כיתה קלוויניסטית וכיתה לותרנית. הוא אהב לקרוא, לעיתים קרובות שאל ספרים מחבריו התלמידים ולימים הקים ספרייה משלו. בעיקר אהב את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא, ויקטור הוגו ומור יוקאי.
ביוגרפיה > נגינה בכינור

נאצי ארדאי (איגנץ ארדאי, הידוע בשמו האמנותי כנאצי ארדאי - סגד, 22 בנובמבר 1845 – בודפשט, 6 ביולי 1893) היה מוזיקאי צועני, מוביל הרכב וכותב שירים – נאצי זה שם חיבה לאיגנץ בהונגרית). ארדאי לימד אותו לנגן בכינור במשך חודשיים, אבל עד מהרה נאלץ דנקו לצאת לעבודה: הוא התפרנס כפועל בייצור לבני אדוב (חומר בניין העשוי מאדמה ומחומרים אורגניים, בשם אחר לבני בוץ). הוא לא הפך לוירטואוז, אבל בני זמנו העידו שהמוזיקה שלו הגיעה מליבו ומנשמתו כשניגן.
הוא היה רק בן 15 כשארגן את להקת הצוענים שלו בכפר הולדתו והפך למנהיגה. הם ניגנו מוזיקה בעולם החוות שמסביב מכיוון שהיה שם ביקוש למוזיקאים זולים. לעיתים קרובות הופיעו בתמורה לכסף מועט, אוכל או יין. הלהקה ביקרה גם בחווה של צייר הדיוקנאות פרנץ יו, פישטה בן ה-17 כחול העיניים (מעולם לא קראו לו אישטוואן) התאהב בבתו של בעל הבית, אילונקה בת ה-13, אך אביה לא ייעד אותה עבורו. שלוש שנים לאחר מכן, בשמו של פישטה, ביקש הקפטן פאל דרוצי, נציב השלום עם פורעי החוק הליסטים, את ידה של הנערה, אך אביה של הנערה בת ה-16 אז, גירש אותו מביתו. לאחר שני ניסיונות לא מוצלחים כאלה, הוא הצליח לבסוף לשאת את הנערה בניסיון השלישי והתחתן איתה בכנסייה בקישטלק) שני ילדיהם מתו עוד בגיל צעיר ואילונקה יו (1944-1868), שקראו לה בזמן מותה אילונקה ראטוני מנישואיה השניים, נקברה לצד בעלה הראשון.