stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונרו (מטבע מבוזר)
הערות שוליים

↑  "Downloads page in the official website" (באנגלית אמריקאית). 31 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What to Know Before Trading Monero - CoinDesk". CoinDesk (באנגלית אמריקאית). 2017-05-28. נבדק ב-2017-11-22.
| מטבעות מבוזרים - סוגים וטכנולוגיות |
| --- | --- | --- |
| מבוססי SHA-256 | ביטקוין • Bitcoin Cash • Factom • Namecoin • NuBits • Peercoin |  |
| מבוססי Scrypt | Auroracoin • דוז'קוין • Litecoin • PotCoin |  |
| מבוססי Zerocoin | Zcash • Zcoin • Zclassic • ZeroVert |  |
| מבוססי CryptoNote | Boolberry • Bytecoin • DigitalNote • Monero |  |
| מבוססי Ethash | אתריום • Ethereum Classic • Ubiq |  |
| שיטות שאינן Proof-of-work | Ardor • BitShares • BlackCoin • Burstcoin • Counterparty • Enigma • FunFair • Gridcoin • Lisk • Melonport • NEM • NEO • Nxt • OmiseGO • Polkadot • Qtum • RChain • ריפל • Shadow • Simple Token • Stellar • Waves Platform • Nimiq |  |
| מבוססי Proof-of-stake | Nimiq • טזוס |  |
| טכנולוגיות | רשת ברק • בלוקצ'יין • Cryptocurrency tumbler • Initial coin offering • Proof-of-space • מערכת הוכחת סיכון • מערכת הוכחת עבודה • Zerocoin |  |
צילום מסך של גרסת הגרפיקה של התוכנה הרשמית 0.17.2.2 משנת 2021 ב- Ubuntu. התוכנה קומפלה מקוד המקוד בפרויקט ה- GitHub של הגרסה הגרפית של מונרו על פי ההוראות שם https://github.com/monero-project/monero-gui
נבוכדנאצר השלישי

| --- | --- |
תבליט מכתובת ביסותון. נבוכדנאצר השלישי הוא השני משמאל מבין השבויים.
תבליט מכתובת ביסותון. נבוכדנאצר השלישי הוא השני משמאל מבין השבויים.
 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 פטירה:  21 בדצמבר 522 לפנה״ס 
 מדינה:  בבל 
 
נבוכדנאצר השלישי היה מלך בבל לתקופה קצרה בשנת 522 לפנה"ס. הוא מרד במלך ממלכת פרס האחמנית דריווש השלישי.
ביוגרפיה

נבוכדנאצר נולד בשם נידינתו-בל (Nidintu-Bêl). שם אביו מצוין בכתובת ביסותון, אולם הכתובת נשחקה בקטע זה ולא ניתן לקרוא בבירור מה כתוב. הוא חי בעיר בבל אשר נכבשה בידי כורש הגדול מלך אנשאן בשנת 539 לפנה"ס. בבבל לא היו מרוצים מהשלטון הפרסי, ובפרס עצמה שררה אי יציבות מסוימת לאחר שהנסיך דריווש הראשון רצח בהפיכת חצר את גאומתה והכתיר עצמו כמלך. לטענת המקורות הפרסיים, נידינתו-בל ניצל את המצב שנוצר, הדיח את המושל הפרסי המקומי והכתיר עצמו כמלך "נבוכדנאצר השלישי". לטענת המקורות הפרסיים נידינתו-בל ביסס את טענתו למלוכה על שקר על פיו הוא בנו של אחרון מלכי בבל נבונאיד. עם זאת, אין להוציא מכלל אפשרות שהוא אכן היה בן לאחד מענפי משפחת המלוכה הבבלית, וכי הפרסים ביקשו לגרום למרד שלו להיראות לא צודק.
”כה אמר דריווש... שם היה אדם אחד בבלי נידינתו-בל שמו בנו של... הוא קם בבבל וכך הוא הוליך שולל את העם אני נבוכדנאצר בנו של נבו-נאיד”
אזור ההשפעה של נבוכדנאצר השלישי הגיע עד החידקל. דריווש הורה לארגן משט במסגרתו הושטו חיילים פרסים על גבי עורות צפים, וכך חצו את החידקל. אחרים חצו על גבי גמלים או סוסים. הבבלים לא הצליחו למנוע את חציית החידקל, והם נסוגו מהאזור אל העיירה זאזאנה (Zazana). באזור העיירה התרחש קרב, שהסתיים בניצחון פרסי מוחץ. הבבלים נסוגו, ונבוכדנאצר נמלט עם קומץ פרשים אל בבל. דריווש כבש את העיר, והוציא להורג את נבוכדנאצר. בכתובת ביסותון ישנו תבליט המתאר את נבוכדנאצר השלישי שבוי. זמן קצר לאחר מכן יזם נסיך ארמני בשם ארכחה (Arakha) הנהיג מרידה דומה והכתיר עצמו כנבוכדנאצר הרביעי. גם המרד שלו דוכא.
הרודוטוס מזכיר מרידה דומה שהתרחשה בבבל בימי דריווש, אולם לא מזכיר מי עמד בראשה. יש הסוברים שהכוונה למעשה לנבוכדנאצר השלישי, אולם ייתכן גם שמדובר במרידה של נבוכדנאצר הרביעי. הרודוטוס טוען כי הבבלים "התכוננו היטב מאוד לדבר". הוא מביא תיאורי זוועה של מעשי אכזריות שביצעו הבבלים בבני משפחותיהם כדי לחסוך במזון. על פי הרודוטוס הפרסים הטילו מצור על בבל, אולם הבבלים בזו להם ובבלי אחד אף צעק ממרומי החומות כי בבל תיכבש רק כאשר פרדות תלדנה. הרודוטוס מוסיף נופך פנטסטי לסיפור כאשר הוא טוען כי מצביא פרסי בשם זופירוס גילה לפתע שאחת מפרדותיו ילדה. הוא פירש זאת כסימן טוב וחדר לעיר תוך שהוא משכנע את הבבלים שהוא בוגד במלכו. לאחר שהבבלים האמינו לו, פתח זופירוס את השערים והכניס את הפרסים פנימה. עם זאת, תאריכי המאורע אינם ברורים, ולא ברור באיזו מרידה בבלית מדובר. יתירה מכך, על פי המקורות הפרסיים האציל אינטפרנס, אחד הקושרים שסייעו לדריווש לעלות לכס המלוכה, עוד היה חי אותה תקופה. אולם על פי הרודוטוס, אינטפרנס הוצא להורג כבר זמן רב לפני המרד שהוא מתאר.
הערות שוליים

1 2 3  נידינתו-בל באתר ליוויוס
↑  כתובת ביסותון, טור ראשון, 16.
↑  כתובת ביסותון, טור ראשון, 18.
↑  כתובת ביסותון, טור שני, 1.
↑  הרודוטוס, ספר שני, 150.
↑  הרודוטוס, ספר שני, 152-158.
↑  כתובת ביסותון, טור שלישי, 15.
↑  הרודוטוס, ספר שני, 70.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בלשצר 552–543 לפנה"ס | מלך ממלכי בבל בתקופת השלטון הפרסי  522 לפנה"ס | הבא: נבוכדנאצר הרביעי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011289122105171  GND: 137186940  LCCN: no2022057562  VIAF: 81413114   WorldCat (עם VIAF): 81413114
ברטל תורוואלסן

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1770 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  24 במרץ 1844 (בגיל 73) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Albert Bertel Thorvaldsen 
 מקום קבורה:  מוזיאון תורוואלסן 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  פיסול 
 יצירות ידועות:  יאסון וגיזת הזהב, Monument to Prince Józef Poniatowski in Warsaw, פסל ניקולאוס קופרניקוס בוורשה, אנדרטת האריה, ישו, Tomb of Pius VII 
 פרסים והוקרה:  מסדר פרידריך  אבירות במסדר דנבורג  צלב הכבוד של מסדר דנבורג  מנהיגות במסדר דנבורג  מסדר כתר הברזל  מדליית תורוואלסן  פור לה מריט  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  הצלב הגדול של מסדר דנבורג 
 צאצאים:  Carlo Thorvaldsen 
 מספר צאצאים:  1 
 חתימה:   
 
ברטל תורוואלסן (בדנית: Bertel Thorvaldsen‏, 9 בנובמבר 1770 – 24 במרץ 1844) היה פסל דני בעל מוניטין בינלאומי, שבילה את רוב חייו באיטליה.
תורוואלסן בפרוטומה מאת כריסטיאן דניאל ראוך בגלריה הלאומית הישנה בברלין
תורוואלסן בין שני האחים הפסל רודולף שדו והצייר וילהלם פרידריך שדו בציור של וילהלם פרידריך שדו
תולדות חייו

תורוואלסן נולד בקופנהגן למשפחה ממוצא דני-איסלנדי בעלת אמצעים דלים. הוא התקבל לאקדמיה הדנית המלכותית לאמנות בגיל 11. במהלך לימודו תורוואלסן עבד במשרה חלקית עם אביו שהיה גלף עץ. הוא זכה לאותות כבוד ולמדליות רבות מהאקדמיה, ולבסוף למלגה מלכותית שאיפשרה לו לנסוע לרומא כדי להשלים את השכלתו.
תורוואלסן הגיע לרומא בשנת 1797, שם קנה לעצמו שם כפסל מוכשר. הוא החזיק סדנה גדולה בעיר ויצר בסגנון ההרואי הנאו-קלאסי. לקוחותיו התגוררו בכל רחבי אירופה. בשנת 1838 חזר תורוואלסן לדנמרק, שם התקבל כגיבור לאומי, ומוזיאון הוקם בסמוך לארמון כריסטיאנסבורג כדי לאכלס את יצירותיו.
בין תלמידיו: ג'ון גיבסון, אמיל וולף, פייטרו טנראני, לואיג'י ביינאה, הרמן ארנסט פרוינד, תומאס קרופורד, קרל יוהאן שטיינהאוזר.
תורוואלסן נפטר בשנת 1844, ונקבר בחצר המוזיאון שנושא את שמו.
מוזיאונים ואוספים

מוזיאון תורוואלסן
גלריה: עבודותיו של תורוואלסן

פסליו של תורוואלסן
פסל ישו בקתדרלה בקופנהגן. עותקים מהפסל נמצאים ברחבי העולם
קערת הטבלה בקתדרלה של קופנהגן
"יאסון וגיזת הזהב". יצירת המופת הראשונה של תורוואלסן
"ונוס עם תפוח"
"נערה רוקדת"
מצבה לאפיפיור פיוס VII בבזיליקה של פטרוס הקדוש ברומא
פסל אריה
פסל ניקולאוס קופרניקוס בוורשה
פסל קופידון במוזיאון תורוואלסן
רועה צאן בארמיטאז'
גנימדס מוזג נקטר בארמיטאז'
נמסיס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן
מינרווה בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן
אסקלפיוס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן
הרקולס בכיכר הנסיך יורגנס גארד בקופנהגן
וולטר סקוט
כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק בקתדרלת רוסקילדה
הערות שוליים

↑  Alexander Sturgis. 2006. Rebels and Martyrs: The Image of the Artist in the Nineteenth Century, London: National Gallery (Great Britain), p. 52
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279695305171  PLWABN: 9810590827105606  AAG: 196  BIBSYS: 1581514958401  BNE: XX1136449  BnF: cb120622806 (data)  CiNii: DA05484458  DSI: 10845  GND: 118622323  HDS: 021965  ICCU: CFIV097850  ISNI: 0000 0001 2121 1972  KulturNav: 077f7cb5-7bc1-4292-9693-fabefadfa1d0  LCCN: n80017594  NKC: mzk2003202392  NLG: 255462  NTA: 071361588  PIC: 336934  RERO: 02-A003899374  RKD: 77339  SELIBR: 206067  SIKART: 4023522  SNAC: w6f197dw  SUDOC: 028878612  ULAN: 500011182  VcBA: 495/9321  VIAF: 13100325   WorldCat (עם VIAF): 13100325 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסלים (מקצוע) ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלגוריתם אטלנטיק סיטי

אלגוריתם אטלנטיק סיטי הוא אלגוריתם אקראי הפועל בזמן-פולינומי ועונה בצורה נכונה לפחות 75% מהזמן (או, בכמה גרסאות, ערך אחר גדול מ-50%). המונח "אטלנטיק סיטי" הוצג לראשונה ב-1982 על ידי ג'יי פין בכתב יד שלא פורסם שכותרתו השוואה של בדיקות הסתברותית לבדיקת ראשוניות.
המחלקות הנפוצות האחרות של אלגוריתמים אקראיים הן אלגוריתם מונטה קרלו ואלגוריתם לאס וגאס. אלגוריתם מונטה קרלו הוא תמיד מהיר, אבל צודק רק בהסתברות גבוהה. מצד שני, אלגוריתם לאס וגאס תמיד צודק, אבל מהיר רק בהסתברות גבוהה. אלגוריתם אטלנטיק סיטי הוא אלגוריתם זמן-פולינומי אקראי, שצודק בהסתברות גבוהה ומהיר בהסתברות גבוהה.
הערות שוליים

↑  Richard A. Mollin (2003). RSA and Public Key Cryptography. CHAPMAN & HALL/CRC. p. 80.
↑  William J Turner (במאי 2002). Black Box Linear Algebra with the Linbox Library (PDF). North carolina State University. p. 3. נבדק ב-10 ביולי 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
אקרוסטיכון במקרא

אקרוסטיכון הוא מונח בתחום השירה והפרוזה, המבטא סידור מכוון של שורות, מילים או בתים, באופן שהאותיות שבראשן יוצרות רצף אלפביתי מוכר, שם, ביטוי או משפט. מקור המילה אקרוסטיכון ביוונית, והיא שילוב של המילים Akros – קיצון, ו-Stichos – שורה.
במקרא נמצאים אקרוסטיכונים במספר מקומות. האקרוסטיכונים הבולטים ביניהם מופיעים במגילת איכה, במשלי ובכמה ממזמורי תהלים. המשותף לרוב האקרוסטיכונים שנמצאו במקרא הוא שהם מבוססים על סדר האלף בית (אף שנמצאו מספר מועט של אקרוסטיכונים המצטרפים למילים קצרות במקרא).
האקרוסטיכון במזרח הקדום

באכדית נמצאו שבעה אקרוסטיכונים היוצרים שמות או משפטים הנוגעים ליצירה או למחברה. האקרוסטיכון הבבלי המוכר ביותר נמצא ביצירה "התיאודיציה הבבלית", המתוארכת ל-1000 לפנה"ס בקירוב וכתובה באכדית. בשיר 27 בתים, היוצרים אקרוסטיכון בו נזכרים שמו ותאריו של מחבר היצירה. ההבדל העיקרי בין האקרוסטיכונים הכתובים אכדית לאלו שבמקרא הוא שהם נושאים מסר מילולי בעל משמעות, ואילו מרבית האקרוסטיכונים במקרא בנויים על פי סדר האלפבית העברי ואינם יוצרים מילים או משפטים. הבדל נוסף נובע מאופיו של הכתב האכדי. הכתב האכדי מורכב מסימנים המסמלים הברות שלמות, בעוד שהכתב העברי הוא אלפביתי. קיים קושי בפענוח האקרוסטיכונים באכדית הנובע מכך שאותו הסימן יכול לסמל מספר הברות שונות. כך בחלק מהאקרוסטיכונים האכדיים סימן נקרא כהברה אחת בתוך השיר, וכהברה שונה לחלוטין במסר האקרוסטיכון.
באוצר השירה האוגריתית לא ידועים לנו אקרוסטיכונים של ממש, אולם ישנם טקסטים המכילים רצף של מספר שורות הפותחות כולן במילה או הברה זהה. כמה חוקרים ביקשו לראות בטקסטים אלה "קוואזי-אקרוסטיכונים" (מעין אקרוסטיכונים). ואולם, במקרים אלה לא מתקבל צירוף בעל משמעות כלשהי, ולכן קשה לראות הקבלה כלשהי בין "קוואזי אקרוסטיכונים" אלה לאקרוסטיכון המקראי.
במצרית נמצאו מספר שירים שעושים שימוש בתחבולה ספרותית הדומה במידת מה לאקרוסטיכון. אחד מן השירים הללו נקרא "המנון לאמון" והוא חובר באלף השני לפנה"ס. במזמור זה, המילה הראשונה בכל בית היא בעלת צליל הדומה למספרו של הבית. אמצעי ספרותי זה מזכיר במידה מסוימת את רעיון האקרוסטיכון האלפביתי שמופיע במקרא, שכן בשני המקרים פתיחת הבית מבטאת את מספרו בשיר.
האקרוסטיכון במקרא

ביחס לכלל הספרות שנמצאה במזרח הקדום, התופעה של אקרוסטיכון אלפביתי היא ייחודית למקרא.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים

בספר תהלים יש שמונה אקרוסטיכונים אלפביתיים. זהו המקור הגדול ביותר לאקרוסטיכונים במקרא. בחלק מהמזמורים האקרוסטיכון הוא מלא, ובחלקם האקרוסטיכון חסר אותיות. האקרוסטיכונים האלפביתיים נבדלים בתדירות החלפת האותיות. בשלושה אקרוסטיכונים מופיעה אות האלפבית בראשית כל פסוק (תהילים כ"ה, ל"ד, קמ"ה), בשני אקרוסטיכונים מתחלפת אות לרוב כל שני פסוקים (תהילים ט', תהילים ל"ז), בשני מזמורים האות מתחלפת בכל צלע (תהילים קי"א, תהילים קי"ב) ובמזמור אחד מתחלפת האות כל שמונה פסוקים (תהילים קי"ט).
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > תהילים קמ"ה

במזמור זה, "תהלה לדוד", מופיע אקרוסטיכון אלפביתי מלא, למעט האות נו"ן שחסרה בו. הוצעו מספר הסברים מדוע לא נכללה נו"ן במזמור. בתלמוד הבבלי מובא הסברו של רבי יוחנן שנאמר על דרך הדרש: "אמר רבי יוחנן מפני מה לא נאמר נו"ן באשרי מפני שיש בה מפלתן של שונאי ישראל" (בבלי ברכות, ד, ע"ב). הנו"ן, המופיעה בפסוק "נָפְלָה לֹא תוֹסִיף קוּם בְּתוּלַת יִשְׂרָאֵל" (עמוס, ה', ב'), מתקשרת לנפילת ישראל, ומאחר ודוד לא רצה לראות במפלת ישראל, נמנע מלכלול נו"ן במזמור חשוב זה.
במספר נוסחים אחרים כגון תרגום השבעים, הוולגטה ואחת מגרסאות תהלים שנמצאו בקומראן, נוסף פסוק במקום הנו"ן החסרה בנוסח המסורה. בקומראן הפסוק שנוסף הוא: "נאמן אלוהים בדבריו וחסיד בכול מעשיו". חוקרים משערים שזהי תוספת מאוחרת ולא חלק מהמזמור המקורי. אחת הסיבות לכך היא שהצלע השנייה בפסוק חוזרת במדויק על המופיע בפסוק י"ז ("...וחסיד בכל מעשיו"), בעוד שבגרסה החסרה אין כלל כפילויות דומות. בנוסף, הביטוי "נאמן אלוהים בדבריו" מזכיר את הברכה שנאמרת לאחר ההפטרה "האל הנאמן בכל דבריו" וזהי הוכחה אפשרית לכך שפסוק זה הוא תוספת מאוחרת. מבחינה תוכנית השמטת הנו"ן לא פוגמת ברצף המזמור והיו אף שטענו שהחסרת הנו"ן תורמת למבנהו.
בנוסף לאקרוסטיכון האלפביתי הבולט במזמור זה, נטען שבאמצע מזמור זה מופיע אקרוסטיכון הפוך של המילה "מלך" בפסוקים י"א-י"ג:
אמנם, כל אקרוסטיכון אלפביתי שלם כולל את הצירוף "מלך", שכן זהו היפוך רצף אותיות האלפבית הרגיל. אך במזמור זה מופיעות דווקא בפסוקים אלו מילים משורש "מל"כ", ומשום כך אפשר שבמזמור קמ"ה אקרוסטיכון זה הוא מכוון.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > כ"ה, ל"ד

במזמור כ"ה מופיע אקרוסטיכון החסר את האותיות וי"ו וקו"ף כאשר במקום הקו"ף מופיעה רי"ש פעמיים ובסופו נוספה האות פ"ה. במזמור ל"ד מופיע אקרוסטיכון החסר את האות וי"ו בלבד. בסופו מופיעה גם כן האות פ"ה. ע"פ צ'רסקו, המטרה בהוספת האות פ"ה בסוף שני מזמורים אלו היא על מנת ליצור אקרוסטיכון של המילה "אל"ף" על פני התחלתו אמצעו וסופו של המזמור (פסוקים א', י"א וכ"ב בשני המזמורים). אקרוסטיכון משוער זה מסייע להדגיש את אופיים האלפביתי של שני המזמורים והשמטת האות וי"ו שומרת על אורך של 22 פסוקים כמספר אותיות האלפבית. חוקרים אחדים אף הציעו כי השמטתה של וי"ו דווקא מבוססת על שיטת האתב"ש, צופן החלפה שבו האות הראשונה באלפבית מוחלפת באחרונה, השנייה בזו שלפני האחרונה, וכן הלאה (א-ת, ב-ש, ג-ר, וכן הלאה): על פי שיטה זו, וי"ו היא בת זוגה של פ"ה, והשמטתה מפצה על הכפלת האות פ"ה באקרוסטיכונים אלה.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > ט' - י'

בשני מזמורים אלו מופיע אקרוסטיכון חלקי שתחילתו במזמור ט' וסופו בסוף מזמור י'. בתרגום השבעים מופיעים שני מזמורים אלו כמזמור אחד. גם רש"י התייחס לשני מזמורים אלו כמזמור אחד מאוחד. במזמור ט' מופיעות מרבית האותיות שבחציו הראשון של האלפבית – מאל"ף עד כ"ף. מזמור י' פותח בלמ"ד הממשיכה את האקרוסטיכון, ומסתיים באותיות קו"ף עד תי"ו בפסוקיו האחרונים.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > ל"ז

מזמור ל"ז עוסק בהנחיות מוסריות. אותיות האקרוסטיכון מופיעות על פי רוב במרחק של שני פסוקים זה מזה. ברובו מורכב המזמור מבתים בעלי שני פסוקים. בכל בית פסוק אחד שבו הנחיה מוסרית המתחילה באות האקרוסטיכון, ופסוק נוסף המעניק הסבר או חיזוק להנחיה זו. האקרוסטיכון אינו שלם: חסרה בו האות עי"ן. בנוסף, תבנית הבתים בני שני פסוקים איננה נשמרת לכל אורכו.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > קי"א, קי"ב

שני מזמורים אלו דומים מאוד זה לזה בסגנונם ובמבנם. שניהם כוללים אקרוסטיכון במבנה זהה, בו בכל פסוק שתי צלעות, וכל צלע פותחת באות מהאקרוסטיכון. זאת למעט שני הפסוקים האחרונים שבכל אחד מהם 3 צלעות ו-3 אותיות מהאקרוסטיכון. מזמור קי"א מתמקד בגדלותו וצדקתו של האל, ואילו מזמור קי"ב מתאר את הצדיק ירא ה' ושכרו. בנוסף למבנה האקרוסטיכוני הזהה, ישנם ביטויים דומים או זהים המופיעים בשני המזמורים, כמו "חנון ורחום" (קי"א, ד') ו"חנון ורחום וצדיק" או "(ו)צדקתו עמדת לעד" (קי"א, ג'; קי"ב, ג'; קי"ב, ט'). קווי הדמיון הרבים בין שני המזמורים האלו מביאים את רוב החוקרים להסכים שהם נכתבו על ידי מחבר אחד.
האקרוסטיכון במקרא > תהלים > קי"ט

מזמור קי"ט הוא הארוך מכל מזמורי תהלים וארכו 176 פסוקים. הנושא המרכזי במזמור זה הוא שבח התורה. הוא מחולק ל-22 בתים שכל אחד מהם מחזיק שמונה פסוקים המתחילים כולם באות האקרוסטיכון. הדוגמה היחידה במקרא לאקרוסטיכון במבנה דומה שבו חזרה על האותיות נמצאת בפרק ג' באיכה, שבו בכל בית שלושה פסוקים המתחילים באות מהאקרוסטיכון. לעומת זאת במרבית הטקסטים הבבליים הכתובים באקרוסטיכון ישנה חלוקה המזכירה את מזמור קי"ט, כלומר: השיר מחולק לבתים ובכל אחד מהם 'אות' מהאקרוסטיכון פותחת את כל שורות הבית.
האקרוסטיכון במקרא > משלי ל"א – "אשת חיל"

השיר "אשת חיל" מופיע בסוף ספר משלי והוא עוסק בשבח האישה האידיאלית וכלילת המעלות. השיר בנוי כאקרוסטיכון אלפביתי שלם בו כל פסוק פותח באות מן האלפבית. הפסוק האחרון, באות תי"ו, מסיים את "אשת חיל", ומסיים גם את ספר משלי כולו.
האקרוסטיכון במקרא > איכה

מגילת איכה מכילה קינות על חורבן בית המקדש הראשון. ארבע הקינות הראשונות בנויות באקרוסטיכון אלפביתי שלם. הפרק החמישי והאחרון אינו מכיל אקרוסטיכון, אך הוא באורך של 22 פסוקים, כמניין אותיות האלפבית. חוקרים רבים סבורים כי מספר זה של פסוקים אינו מקרי, וכי פרק ה' משתמש ב'אקרוסטיכון ריק', כלומר, הוא מכיל 22 פסוקים בגלל הזיקה הכללית שלו למסגרת של אקרוסטיכון, אך סדר האותיות חופשי ואיננו עוקב אחר האלף-בית. אם נקבל הנחה זו, הרי מגילת איכה כולה מעוצבת בצורה זו או אחרת סביב האלפבית העברי.
פרקים א', ב' וד' הם באורך 22 פסוקים כל אחד, והם כוללים אקרוסטיכונים בהם כל פסוק מתחיל באות מאותיות האלפבית. בפרקים א' וב' יש בכל פסוק שלוש שורות-שיר ואילו בפרק ד' שתי שורות-שיר. שלושת הפרקים האלו קשורים זה לזה גם מבחינות אחרות. כך למשל, שלושתם פותחים במילה "איכה". פרק ג', לעומת זאת, יוצא דופן במבנהו. בכל בית שלושה פסוקים הפותחים כל אחד באות מהאקרוסטיכון, כך אורכו הוא 66 פסוקים – בשונה מכל הפרקים האחרים.
האקרוסטיכון במקרא > איכה > חציית האלפבית

בפרק א' באיכה, האקרוסטיכון האלפביתי מתחלק לשני חלקים שווים באורכם: הראשון מאל"ף עד כ"ף, והשני מלמ"ד עד תי"ו. במחצית הראשונה, המקונן מדבר בגוף שלישי על "בת ציון", היא ירושלים, שחרבה. במחצית השנייה, לעומת זאת, "בת ציון" מבכה בגוף ראשון את מר גורלה. במקרה זה, חציית האקרוסטיכון לשניים משמשת כאמצעי אמנותי להבלטת נקודות המבט השונות בקינה.
האקרוסטיכון במקרא > איכה > סדר האותיות פ"ה ועי"ן

בשלושה מפרקי איכה (ב', ג' וד') סדר האלפבית שונה במקצת מן הסדר הידוע: האות פ"ה מופיעה לפני האות עי"ן. מאחר שתופעה זו חוזרת שלוש פעמים סביר שאין מדובר בטעות, אלא בבחירה מכוונת. חיזוק נוסף לכך הוא, שבית האות פ"ה נפתח באופן כמעט זהה בפרקים ב' וג': "פצו עליך פיהם" (ב', ט"ז) ו"פצו עלינו פיהם" (ג', מ"ו). בחפירות ארכאולוגיות נמצאו כמה כתובות אלפבית עתיקות בהן סדר האותיות פ"ה ועי"ן הפוך מן המוכר לנו, כמו בפרקים אלה באיכה. פ"ה מקדימה את עי"ן גם בתרגום השבעים למזמור אשת חיל. כמו כן, בגרסה של איכה פרק א' המופיעה באחת ממגילות קומראן פ"ה מקדימה את עי"ן, שלא כמו בנוסח המסורה שלפנינו. ייתכן שעדויות אלו יכולות להצביע על סדר אחר שהיה מקובל לאלפבית. היו חוקרים שהציעו שגם במזמור ל"ד בתהלים, הקדימה פ"ה את עי"ן בנוסחו המקורי, על אף שאין לכך כל עדות נוסח עתיקה. זאת על פי ההקשר בלבד: הפסוק הפותח באות צד"י במזמור זה לא מתאים להיקרא כהמשכו של הפסוק הפותח באות פ"ה, אלא דווקא כהמשכו של הפסוק הפותח באות עי"ן.
רבי יוחנן ורבא נדרשו אף הם לסוגיית שינוי סדר האותיות באיכה. הם סברו, על דרך הדרש, ששינוי סדר הפ"ה והעי"ן נועד לרמוז כי חטא המרגלים בהוצאת דיבתה של הארץ, הביא לחורבן המתואר במגילת איכה. לשיטתם, המרגלים דיברו בפיהם רעה על הארץ ותיארו דברים שלא ראו בעיניהם, ולכן הוקדמה באיכה, האות פ"ה המתקשרת לפה, לאות עי"ן המתקשרת לעין: "בשביל מה הקדים פ"א לעי"ן בשביל מרגלים שאמרו בפיהם מה שלא ראו בעיניהם". יש לציין שעל פי פשט הדברים, סיפור המרגלים אינו מוזכר כלל באיכה. במדרש איכה רבה חוזרים דברים דומים, אך ללא אזכור המרגלים: "מפני מה הקדים פ"ה לעי"ן? לפי שהן אומרים בפה מה שלא ראו בעין".
האקרוסטיכון במקרא > איכה > אקרוסטיכון מינימלי בפרק ה'

ייתכן שבאיכה ה', בחלקה האחרון של המגילה, ישנה התייחסות תמציתית לתבנית האקרוסטיכון האלפביתי המופיע בארבעת הפרקים הקודמים. באיכה ה', י"ט-כ', המילים שבראש צלעות הפסוקים מתחילות באותיות אל"ף, כ"ף, למ"ד ותי"ו. אותיות אלו הן בדיוק ההתחלה (א'), האמצע (כ', ל') והסוף (ת') של האלפבית העברי:
אקרוסטיכון מינימלי זה, אם אכן קיים, מהווה מעין סיכום למגילת איכה, הרצופה באקרוסטיכונים אלפביתיים.
האקרוסטיכון במקרא > איכה > תפקידו של האקרוסטיכון באיכה

לא ידוע מדוע דווקא מגילת איכה מתאפיינת בשימוש כה אינטנסיבי באקרוסטיכון. חוקרים שהתייחסו לשאלה זו הציעו שהאקרוסטיכון, בהיותו מסגרת נוקשה ופורמלית באופיה, מתפקד כגורם המאזן את ההתפרצות הרגשית רבת העוצמה שבמגילה, ובכך הופך אותה מזעקה בלתי מרוסנת ליצירה ספרותית מאורגנת שמובנה בה מתח בין צורה לתוכן.
האקרוסטיכון במקרא > נחום

לפי כמה חוקרים, פרק א' בספר נחום מכיל אקרוסטיכון חלקי. אקרוסטיכון זה, אם קיים, הוא מאוד חסר ולא עקבי. הוא מגיע רק עד האות כ"ף וחסרות בו האותיות דל"ת, זי"ן ויו"ד. בנוסף, הרווח בין אותיות האקרוסטיכון אינו זהה, ומיקומן אינו זהה בפסוקים השונים. יש לציין כי כל האקרוסטיכונים האחרים שזוהו במקרא, נמצאים בפרקי שירה ומזמור. זהו האקרוסטיכון היחיד שנמצא בטקסט נבואי.
האקרוסטיכון במקרא > תפקידו של האקרוסטיכון במקרא

חוקרים העלו כמה השערות לגבי תפקידו של האקרוסטיכון האלפביתי. אפשר שמטרתו של האקרוסטיכון דידקטית, והוא נועד לסייע לקורא המזמור לזכור את תוכנו כדי שיוכל לחזור עליו בעל פה. השערה זו עשויה להתאים למספר אקרוסטיכונים כגון אלה שבתהלים קי"א – קי"ב. ואולם במקרים אחרים, כדוגמת מזמור קי"ט או איכה ג', אין צורת האקרוסטיכון מקלה על זיכרון היצירה. על פי השערה אחרת, לאקרוסטיכון תפקיד ספרותי: הוא נועד להעניק תחושה של שלימות ליצירה, וליצור את הרושם שהנושא נדון עד תום, מאל"ף ועד תי"ו. מזמור קי"ט משמש דוגמה נאה להצעה זו. חוקרים אחדים שיערו כי מדובר בקישוט אומנותי משוכלל שנועד להקנות לשיר איכויות מיוחדות המבליטות את כישרונו הפואטי של מחבר השירה: אקרוסטיכון אלפביתי מהווה מסגרת מוגבלת ונוקשה, והיכולת לחבר יצירה מוצלחת במגבלות אלה נחשבת לביטוי של כישרון ספרותי מיוחד. עוד הוצע כי עיקר תרומתו של האקרוסטיכון ליצירה היא במישור הוויזואלי, שכן הוא יוצר אפקט ויזואלי הרמוני עבור קורא המעיין בה כשהיא בצורתה הכתובה.
הערות שוליים

↑  מליץ, "אקרוסטיכון במקרא", בית מקרא 36, עמ' 250.
↑  מילון אבן שושן, ערך "אקרוסטיכון".
↑  מליץ, עמ' 253.

Ceresko, "The ABCs of Wisdom in Psalm XXXIV", VT 35, p. 101.

גרסיאל, "מדרשי שמות אותיות האל"ף-בי"ת ביחידות ספרותיות אקרוסטיכוניות במקרא", בית מקרא 139, עמ' 333.

Watson, G.E, “Reversed Rootplay in Ps. 145”, Biblica 62, 1981, pp. 101-102.
↑  Soll, “Acrostic”, the Anchor Bible Dictionary.
↑  . יצירה זו יוצרת את המשפט: "אנוכי סגיל כינם אוביב הכוהן המשביע מברך אל ומלך". ראה שפרה וקליין, "בימים הרחוקים ההם", עמ' 564-565.
↑  Brug, “Near Eastern Acrostics and Biblical Acrostics Biblical Acrostics and Their Relationship to Other Ancient Near Eastern Acrostics”, NEH Seminar: The Bible and Near Eastern Literature, Yale 1987, p. 5-6.
↑  Brug, p. 5.
↑  Watson, “Quasi – Acrostics in Uguritic Poetry”, UFT 12, pp. 445-447.
1 2  Brug, p. 4.
↑  Brug, pp. 6-7.
↑  Freedman and Geoghegan, “Psalm 119: The Exaltation of Torah”, p. 1.
↑  הביטוי "שונאי ישראל" הוא לשון סגי נהור עבור "ישראל". רבי יוחנן משתמש בו כדי להימנע מלהזכיר במפורש את מפלת ישראל.
↑  בעותק אחר שנמצא בקומראן לא מופיע פסוק נוסף. Kimelman, "Psalm 145: Theme, Structure, and Impact", JBL 113 No. 1, p. 50.
↑  Kimelman, p. 50.
↑  Kimelman, p. 50. בזק, "צורות ותכנים במזמורי תהילים".
↑  מליץ, עמ' 253.
↑  Ceresko, p. 101.
↑  Brug, p. 3.
↑  מאחר שתרגום השבעים כתוב ביוונית, אי אפשר להבחין בו בקיומו של האקרוסטיכון. ישנם חוקרים הסבורים כי איחודם של שני מזמורים אלה בתרגום השבעים מיועד לפצות על אי היכולת להבחין באקרוסטיכון.
↑  ראה דברי רש"י, מסכת מגילה, דף י"ז, עמוד ב', ושם בדברי התוספות החולקים עליו.
↑  מליץ, עמ' 255-257.
↑  דעת מקרא, תהלים וכן: Dahood, Mitchell, Psalms - Anchor Yale Bible, p. 127.
1 2  Brug, p. 1.
↑  Dahood, p. 127.
↑  Brug, p. 2.
↑  Soll, “Acrostic”.
↑  הכתב האכדי מבוסס על סימנים שמבטאים הברות מסוימות, והוא אינו אלפביתי. משום כך ראוי לומר שהאקרוסטיכון האכדי מורכב מסימנים ולא מ-"אותיות" - מונח שמתאים יותר לכתב אלפביתי.
↑  קיום והיקף תופעה זו ברחבי המקרא שנוי במחלוקת בין חוקרים. אך במקרה זה, השימוש ב-22 פסוקים כנראה לא מקרי. ראה: E. Assis “The Alphabetic Acrostic in the Book of Lamentations,” CBQ 69 (2007), p.711.
↑  Hillers, “Anchor Yale Bible – Lamentations”, pp. 24-25.
↑  Assis, pp. 710-711.
↑  Heater, “Structure and Meaning in Lamentations”, pp. 306-307.
↑  Heater, p. 314. This quotes Weisman, “Die Klaglieder”, p. 33.
↑  ש. אחיטוב, "הכתב והמכתב", עמודים 15, 145, 159. אהרן דמסקי, "ידיעת ספר בישראל בעת העתיקה", עמ' 271.
↑  אחיטוב, עמ' 15.
↑  Mitchell, "The Peh/Ayin Order in the Acrostics of the Book of Eichah", p. 3.
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ק"ד, עמוד ב'
↑  מדרש איכה רבה, מהדורת ש' בובר, וילנה תרנ"ט, ב טז, עמ' 119.
↑  Heater, pp. 310-311.
↑  Adeney, Songs of Solomon and the Lamentations of Jeremiah, 66-67.
↑  Assis, “The Alphabetic Acrostic”, p. 717.
↑  Pinker, “Nahum 1: Acrostic and Authorship”, Jewish Bible Quarterly, p. 4.
↑  מליץ, עמ' 259.