stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמשון חיים נחמני
הערות שוליים

↑  בשנת ה'תק"י (על פי הסכמתו למהדורת "אורחות חיים", פירנצה ה'תק"י, והסכמה נוספת באותה שנה לספר "מסורת סייג לתורה" של הרמ"ה.
↑  "תולדות שמשון", פרק ג, דף מ ע"א.
↑  מאיר בניהו, יום טוב שני של גלויות, עמוד ע"ג
↑  מאיר בניהו, שירים ליום חתונתו של רמח"ל, עמודים 52-53.
↑  ראה בתולדותיו שב"קישורים חיצוניים" עמודים 2-3. בין היתר נכתב באחת האגרות שה"אור החיים" הצטער על רבי שמואל יותר מצערו על פטירת אביו
↑  בהשתדלות "האיגוד העולמי להפצת תורת זרע שמשון - עמותת זרע שמשון"
↑  קונטרס "גבורת שמשון", סיפורים מפי בעלי המעשה שפורסמו בגיליונות
"נפלאות שמשון", בשנים ה'תשע"ד-ע"ו, "האיגוד העולמי להפצת תורת הזרע שמשון", חנוכה ה'תשע"ז
↑  נדפסה על ידי תלמידו, רבי חנניה אלחנן חי כהן, ריג'יו ה'תקע"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299070505171  ISNI: 0000 0000 8132 2474  LCCN: nr94029994  NTA: 256220808  VIAF: 54032528   WorldCat (עם VIAF): 54032528 
שער הספר תולדות שמשון, ליבורנו, איטליה, ה'תקכ"ו, 1766
רחוב זרע שמשון בירושלים
אדווין די לאון

| --- | --- |

אדווין די לאון תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  4 במאי 1818 קולומביה, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1891 (בגיל 73) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קלברי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 חתימה:   
 
אדווין די ליאון (באנגלית: Edwin de Leon; ‏4 במאי 1818 - 30 בנובמבר 1891) היה סופר, עיתונאי ומדינאי יהודי אמריקאי. דיפלומט בשירות קונפדרציית המדינות של אמריקה.
קורות חיים

נולד בקולומביה, קרוליינה הדרומית לרבקה לופס ומרדכי הנדריקס די לאון, רופא וראש עיריית קולומביה. אחיו היו הסופר תומאס קופר די לאון (אנ') ורופא דוד קמדן די לאון. הוא סיים לימודי משפטים במכללת קרוליינה הדרומית, אך עיקר עיסוקו היה בספרות ובפוליטיקה. עם מעברו לגור בסוואנה התמנה כעורך העיתון המקומי סוואנה רפובליקן והפך אותו לבמה מרכזית לפעילות פוליטית. מאוחר יותר התמנה כעורך היומון טלגרף בעיר הולדתו קולומביה.
בסביבות 1850 עקר לוושינגטון די. סי. והוציא לאור עיתון בשם "The Southern Press". הוא סייע לסנטור פרנקלין פירס במרוץ לנשיאות ארצות הברית ב-1852 שבו נבחר פירס לכהן כנשיא ארצות הברית ה-14. לאחר הבחירות מינה אותו פירס לקונסול כללי במצרים. במהלך מלחמת קרים נתן הסולטן העות'מאני אבדילמג'יט הראשון הוראה לגרש את נתיני יוון מכל תחומי האימפריה העות'מאנית ודי לאון העניק ליוונים תושבי מצרים חסות של הקונסוליה שמנעה את גירושם. אותון, מלך יוון, ביקש להעניק לו מדליית כבוד על פעילותו זו אך הוא סירב כנציג ארצות הברית לקבל אות הוקרה מגורם שלטוני זר, יהא אשר יהא.
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית התפטר די לאון ממשרתו וחזר למדינתו להצטרף לאנשי הקונפדרציה, אליהם נטה. ג'פרסון דייוויס, נשיאה הראשון והיחיד של הקונפדרציה, שלח אותו כדיפלומט מטעם מדינות הדרום לאירופה כדי לגייס תמיכה והכרה רשמית בעצמאות הדרום, הוא נפגש עם לורד פלמרסטון באנגליה ועם נפוליאון בצרפת, וסירב לקבל תשלום על עבודתו או על הוצאות המסע.
לאחר המלחמה חזר לארצות הברית והתמקד ביצירתו הספרותית. הוא חיבר כמה ספרים וספרו המוכר ביותר הוא ספרו האוטוביוגרפי "Thirty Years of My Life on Three Continents" (שלושים שנה מחיי בשלוש יבשות).
יוהאן יאקוב שודט

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1664 פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  14 בפברואר 1722 (בגיל 58) פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 מדינה:  גרמניה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 
יוהאן יאקוב שוּדט (בגרמנית: Johann Jacob Schudt; תאריך ושנת לידה משוערים: 14 בינואר 1664, פרנקפורט - 14 בפברואר 1772 (לפי ההשערה בגיל 108), שם) היה סופר אנטישמי גרמני, הוגה דעות נוצרי, חוקר המזרח ותולדות היהודים, ומנהל הגימנסיה בפרנקפורט.
חייו ופרסומיו

שודט נולד ומת בפרנקפורט. למד לימודי דת ונצרות בוויטנבורג, ולאחר מכן למד לימודי המזרח בהמבורג בהוראת עזרא עצרדי. חזר לעירו והיה מורה, ואחר כך מנהל הגימנזיום בפרנקפורט החל משנת 1717. במשך השנים כתב ספרים בעיקר בנושא העת העתיקה וכן על תולדות היהודים.
מראשוני ספריו היה Judæus Christicida ("יהודי העולם הנוצרי"), ספר המצדיק ומסביר את עונשם הארצי והרוחני של היהודים בעולם, כעונש על צליבת ישו.
בשנת 1700 פרסם את Compendium Historia Judaiae ("קיצור תולדות היהודים").
יוהאן היה מיודד לכאורה עם יהודי פרנקפורט. בשנת 1712 פרסם הקדמה לפירוש רבי דוד קמחי על תהלים במהדורת תרגום גרמני של גרונהוט, וב-1716 הוציא לאור את הצגת הפורים ליהודי פראג ופרנקפורט עם תרגום לגרמנית שירית. מאוחר יותר התבררה דעתו שהצגות הפורים והתנהגות היהודים בחג זה מוכיחים את נחיתותם התרבותית לעומת זו של הנוצרים הלותרנים.
ספרו המפורסם ביותר היה Jüdische Merkwürdigkeiten ("מוזרויות היהודים"), שיצא בשלושה חלקים ב-1714, ועוד תוספת ב-1717. הספר מלא בדעות קדומות נגד יהודים, כולל ציטוטים וביטויים אנטישמיים וטענות שווא מתוך ספריו של יוהאן אנדריאס אייזנמנגר. בעקבות פרסום הספר, חל קרע בינו ובין הקהילה היהודית בעירו. בספר גם תיאורים חיים על הקהילה, ושימש מקור למידע על תולדות היהודים בתקופתו, ובייחוד תולדות יהודי פרנקפורט. פרסום הספר נחשב כנקודת מפנה באנטישמיות, אשר עברה מטיעוני שנאה דתיים לטיעוני דחייה תרבותיים וגופניים 'חילוניים'. לפי דבריו כל היהודים פגומים מבחינת המראה ונושאים מחלות.
שודט תרם גם לספר "אוצר הידיעות" של לואיג'י אוגוליני במאמר על כלי הנגינה במקדש.
הערות שוליים

↑  "יוהאן יאקוב שודט", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית). מקורות המאמר שם מתוך Allgemeine Deutsche Biographie
↑  מחלות ואבחונים תקופתה השנייה של מדעי החיים (אנגלית: Diseases and Diagnosis - the Second Age of Biology) עמ' 27
↑  חוקר החברה לעומת הגוף היהודי: יוהאן יאקוב שודט על תהליך התירבות של יהודי פרנקפורט (אנגלית:
The Ethnographer and the Jewish Body: Johann Jacob Schudt on the Civilisation Process of the Jews of Frankfurt) מאמרה של מריה דימלינג, בעיתון המקוון Jewish Culture and History (קורות העתים ותרבות יהודית)
↑  על השיח הגזעני והמגדרי במושבות (אנגלית) מאמר של סטפאני אטיי ודניאל קופר, הודפס בספר 'אזרחים: לאום, גזע ומגדר, מאורונוקו ועד אניטה היל' (אנגלית: Citizens: Nation, Race and Gender from Oroonoko to Anita Hill), הוצ' אונ' דיוק, 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267864605171  PLWABN: 9810660449505606  BNE: XX1650484  GND: 117123927  ISNI: 0000 0000 6678 681X  LCCN: no98099800  NKC: mzk2009511092  NTA: 106901087  SNAC: w67n0bb5  SUDOC: 24193110X  VIAF: 72163233   WorldCat (עם VIAF): 72163233
יעקב נאומבורג

| --- | --- |
 מקום פעילות:  אופנבך על המיין
 פטירה:  31 בינואר 1811 ו' בשבט ה'תקע"א
 תקופת הפעילות:  ? – 31 בינואר 1811 
 רבותיו:  רבי אברהם אביש מפרנקפורט, רבי טבלי שייאר
 חיבוריו:  נחלת יעקב, חלק יעקב
 
רבי יעקב (יאקב) נאומבורג (או: נוימבורג; נפטר בו' בשבט ה'תקע"א, 31 בינואר 1811) היה רב וראש ישיבה גרמני מפרשני ספרות חז"ל. התפרסם בשל ספרו נחלת יעקב על המסכתות הקטנות.
ביוגרפיה

נולד לרב ברוך נוימבורג מחבר הספר "עיטור בכורים" על פירושו של בעל הטורים למקרא (פיורדא תקי"ב). אבי אביו היה ר' אלקנה ש"ץ מפיורדא, צאצא של רבי יונה תאומים-פרנקל מחבר "קיקיון דיונה".
בצעירותו למד אצל רבי אברהם אביש מפרנקפורט ואצל רבי טבלי שייאר ממיינץ, ולאחר נישואיו חי ופעל כרב וראש ישיבה באופנבך על המיין הסמוכה לפרנקפורט.
בשנת תקנ"ג (1793) הדפיס בפיורדא את ספרו על המסכתות הקטנות, בשם "נחלת יעקב". פירושו זה הפך לביאור הבסיסי למסכתות אלו כשנדפס על גליונות ש"ס זיטומיר ושוב בש"ס וילנא במסכתות אלו בדומה לפירוש רש"י. מאז הוא נדפס בכל מהדורות הש"ס המבוססות על דפוס וילנא.
בשנת תקס"ו, 1806, כתב את ספרו חלק יעקב, פירוש על הספרי. חיבורו זה לא נדפס וכתב היד נמצא בבית הספרים הלאומי בירושלים. בהקדמתו לכתביו, מְתנה המחבר את צערו על שלא זכה לילדים חיים וקיימים, וכותב שמצב זה הניע אותו לכתיבתם כדי להנציח את עצמו. מנחם מנדל זלוטקין מזכיר גם כתב יד בשם "חידושי ר"י נוימבורג" המכיל פירוש שלו על מדרש רבה.
מלבד ספריו אלו נדפס ביאורו לסדר העבודה "אמיץ כח" המתאר את עבודת יום הכיפורים בבית המקדש, במחזור קרובות של הרוו"ה. הרוו"ה מצטט פירוש שלו על הפיוט "אל אמונה... אומץ אדירי כל חפץ" שבקדושתא לתפילת מוסף ביום הראשון של ראש השנה, בתוך "פירוש הרוו"ה" הנדפס במחזורים.
הערות שוליים

↑  הספר נחלת יעקב, פיורדא תקנ"ג, באתר היברובוקס
↑  זלוטקין, אוצר הספרים, ח"ב, ירושלים תשכ"ה. אות ח' פריט 343. עמ' 95.
יוסף סאמיגה

רבי יוסף סאמיגה (נפטר בט"ו בסיוון ה'שפ"ט, 6 ביוני 1629) היה רב, ראש ישיבה ומקובל טורקי בן המאות ה-16 וה-17.
נולד לרב בנימין סאמיגה בסלוניקי, כיהן כראש ישיבה בפדובה ומאוחר יותר בוונציה שבה נפטר.
רבי יוסף סאמיגה היה מחבר פורה והדפיס כמה מספריו: "מקראי קודש" (ונציה שמ"ו) בשני חלקים, הספר התקבל בקרב ציבור הלומדים היהודי באירופה כולה וזכה למהדורות נוספות, בין היתר הוא מצוטט בידי המהרש"א, ובידי רבי יצחק נוניש בילמונטי בספרו "שער המלך". ספרו השני הוא "פורת יוסף" (ונציה ש"נ) על מסכת כתובות ומסכת חולין, על הלכות הרי"ף ועל התוספות למסכתות אלו. עבודתו השלישית היא "פירוש דרך ימין" (ללא שער) הכולל דרשות וענייני קבלה.
בין תלמידיו בולטים: רבי חיים בנבנישתי, מחבר "כנסת הגדולה"; ורבי יוסף שלמה דלמדיגו, "יש"ר מקנדיאה".
חיבוריו

סאמיגה, יוסף, מקראי קדש, ‏ויניציאה שמו, באתר היברובוקס
סמיגה, יוסף בן בנימין, פירוש דרך ימין, ‏ונציה שסו, באתר היברובוקס
סמיגה, יוסף בן בנימין, פורת יוסף, ‏ויניציאה שנ, באתר היברובוקס
כמה תשובות בהלכה שכתב נדפסו בספר השו"ת של בן דורו רבי חיים שבתי "תורת חיים" (חלק א סימן צא. חלק ג סימן נג).
הערות שוליים

↑  נוסח מצבתו נדפס בשנת ה'תצ"ג (1733) על ידי ההבראיסט יוהאן כריסטוף וולף (אנ'), Bibliotheca Hebræa כרך רביעי, עמ' 1200.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463120905171  GND: 1069605727  ISNI: 0000 0000 5191 492X  LCCN: nr91042730  NTA: 141365676  SUDOC: 244201196  VIAF: 69345244   WorldCat (עם VIAF): 69345244 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף יפה

ערך זה עוסק ברב ליטאי ואנגלי. אם התכוונתם למפקד בצה"ל, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1845 תר"ה אוקמרגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 ביוני 1898 (בגיל 53 בערך) ל' בסיוון תרנ"ח
 תקופת הפעילות:  ? – 20 ביוני 1898 
 תחומי עיסוק:  חושן משפט, שיר השירים
 חיבוריו:  "יוסף באור", "פתחי דין"
 
רבי יוסף יפה (נהגה: יוֹפֶה, באנגלית: Yoffey; תר"ה, וילקומיר, פלך וילנה, רוסיה (ליטא) - ל' בסיוון תרנ"ח, 20 ביוני 1898, מנצ'סטר, אנגליה) היה רב ליטאי, רבם של כמה יישובים בליטא, ובסוף ימיו במנצ'סטר.
ביוגרפיה

נולד בשנת תר"ה בווילקומיר לרב משה יפה שהיה רבה של גורז'ד. למד אצל אביו, ומאוחר יותר אצל רבי אליעזר גורדון בקובנה. נישא לבתו של הרב טודרוס פרלין מסלנט, ותקופה קצרה אחר נישואיו יצא ללימודים ב"כולל הפרושים" באיישישוק.
בשנת תרל"ד (1874), בגיל 29, נבחר לכהן כרבה של העיירה פאקרוי, בתרל"ח (1878) התגורר בראסייני והיה ממקורביו של הרב אלכסנדר משה לפידות. מאוחר יותר שימש כרבה של סלנט.
עם פטירת אביו בתרמ"ט (1889), לאחר 45 שנות רבנות בגורז'ד, קיבל את רבנות הקהילה ועבר לגור בה.
בשנת תרנ"ג (1893) עזב את ליטא, ועבר למנצ'סטר באנגליה, בה שימש כרב בית כנסת. את מקומו ברבנות גורז'ד מילא הרב יצחק יעקב רבינוביץ.
בל' בסיוון תרנ"ח, 20 ביוני 1898, נפטר בפתאומיות, ונקבר במנצ'סטר. חתנו הרב ישראל יעקב יפה מילא את מקומו ברבנות הקהילה במנצ'סטר.
חיבוריו

רבי יוסף יפה היה מחבר פורה, אך רק חלק מכתביו הובאו לדפוס:
יוסף באור, על מגילת שיר השירים, וילנה, תרמ"א
עלים לתרופה: השכל והיצר, מנצ'סטר, תרנ"ה
אהבת ציון וירושלים, בעריכת מאיר ולנשטיין, מהדורת ירושלים - תל אביב, תש"ז
פתחי דין, ירושלים: מכון ירושלים, תשנ"ט
ספרים נוספים שנותרו בכתב יד: שו"ת "דברי יוסף", "יוסף דעת" - דרשות, ופירוש על הגדה של פסח.
לקריאה נוספת

הקדמה ומבוא, בתוך: פתחי דין, ירושלים: מכון ירושלים, תשנ"ט.
הערות שוליים

↑  Famed Rabbi Dies at Gate of Holy Land, JTA, May 10, 1934.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527116005171  ISNI: 0000 0000 5292 4011  LCCN: nr99038619  NTA: 303114207  VIAF: 282354212   WorldCat (עם VIAF): 282354212
מדריך הסגנון של שיקגו

| --- | --- |

מדריך הסגנון של שיקגו, מהדורה 18 (2024)
 מידע כללי
 מאת:  אוניברסיטת שיקגו
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדריך כתיבה
 נושא:  מדריך כתיבה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת שיקגו
 מספר עמודים:  200, מהדורה 1
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה ראשונה:  1906
 תאריך מהדורות נוספות:  1910, 1911, 1914, 1917, 1919, 1920, 1925, 1927, 1937, 1949, 1969, 1982, 1993, 2003, 2010, 2017, 2024
 
מדריך הסגנון של ההוצאה לאור של אוניברסיטת שיקגו (באנגלית: The Chicago Manual of Style, מכונה בקיצור Chicago או בראשי תיבות: CMOS או CMS) הוא מדריך כתיבה המספק כללי כתיבה וציטוט לכותבים באנגלית אמריקנית.
היסטוריה

המהדורה הראשונה של המדריך פורסמה בשנת 1906 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו. המדריך תפח מ־200 עמודים במהדורה הראשונה ל־984 עמודים במהדורה ה־15. עד 1969, הוא הפך למדריך המוביל כאשר מכר 150,000 עותקים של המהדורה ה־12. עם הוצאת המהדורה ה־13 ב־1982, שונה שמו באופן רשמי ל־The Chicago Manual of Style שהיה עד לאותו זמן השם הלא רשמי שלו.
המהדורות האחרונות של המדריך יצאו בערך כל עשור. המהדורה ה־15 יצאה בשנת 2003, והיא עודכנה על מנת לשקף את העלייה בשימוש במחשבים ובאינטרנט לכתיבה ולפרסום של טקסטים. בין השאר, המהדורה מספקת קווים מנחים לציטוט של מקורות אלקטרוניים. כמו כן, המהדורה כוללת פרק שנכתב על ידי בראיין א' גרנר אשר עוסק בכללי הדקדוק והשימוש באנגלית האמריקנית.
המהדורה ה־15 של המדריך פורסמה בכריכה קשה ובמהדורה מקוונת אשר מאפשרת חיפוש באמצעות שאילתות. כמו כן, האתר כולל כלים לעורכים, סיכום של כללי הציטוט וחלק עם תשובות לשאלות שנשאלו על ידי הקוראים. הגישה לרוב חלקי האתר כרוכה בתשלום וניתן להרשם אליו לתקופה של שנה. המהדורה ה־17 יצאה בשנת 2017, והיא כוללת 1,146 עמודים. בשנת 2024 יצאה לאור המהדורה ה־18.
היתרון של המדריך הוא בכך שהוא גמיש ומציע לכותבים לבחור בין מספר חלופות שונות. עם זאת הוא מאפשר לשמור על בהירות ועקביות. לדוגמה המהדורה החמש עשרה מאפשרת כתיבת ביבליוגרפיה בתוך הטקסט או בסופו; היא מספקת ביבליוגרפיה לפי מספר עמוד (כמו בסגנון MLA) או ביבליוגרפיה לפי שנת פרסום (כמו בסגנון APA); היא אפילו מספקת וריאציות שונות של הערות בסוף הטקסט עבור ביבליוגרפיה שלמה או עבור ביבליוגרפיה חלקית.
המדריך משמש בחלק מהוצאות הספרים במדעי החברה וברוב כתבי העת ההיסטוריים. כמו כן, הוא מהווה בסיס למדריכי סגנון כמו המדריך של האגודה האמריקנית לאנתרופולוגיה וארגון ההיסטוריונים האמריקאים.
ראו גם

מדריך הכתיבה של MLA
מדריך הסגנון של AP
כתיבה מדעית
הערות שוליים

↑  University of Chicago, Manual of Style: Being a compilation of the typographical rules in force at the University of Chicago Press, to which are appended specimens of types in use, Chicago: University of Chicago Press, 1906. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 7278159477857727990009   WorldCat (עם VIAF): 7278159477857727990009
אליהו הלוי

| --- | --- |
 לידה:  13 בפברואר 1713 מנטובה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  27 ביוני 1792 (בגיל 79) אלסנדריה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 ביוני 1792 
 
ר' אליהו בן רפאל שלמה הלוי היה רב איטלקי, משורר, דרשן ופוסק, בן המאה ה-18. הוסמך לרבנות ושימש כרב העיר אלסנדריה בין השנים 1738–1792. תלמידו של רבי יהודה בריאל ותלמיד חבר לרבי יצחק למפרונטי. פסיקותיו מוזכרות בין היתר בספר פחד יצחק, בשו"ת "שמש צדקה" לרבי שמשון מורפורגו ובשו"ת "גבעת יעקב" לבעל ההפלאה. מרבית כתביו נותרו בכתב יד ולא הודפסו.
כתביו

מספריו:
סבא אליהו.
בן בגימטריא אליהו, ליוורנו, באתר היברובוקס.
כתביו שעדיין נמצאים בכתבי יד:
"אבא אליהו" פירוש על מסכת אבות.
"כורסיא דאליהו" דרושים כסדר התורה.
אנקת השיר.
"דבי אליהו" ביאור לעין יעקב - חלק א. חלק ב. חלק ג. חלק ד. חלק ה.
"טייעא דאליהו" פירוש על עין יעקב.
"אליהו בארבע" שו"ת ופסקים בסדר ד' טורים.
מעשה בוך

שער המהדורה המקורית, 1602.
מעשה בוך (נהגה "מַיְיסֶה בּוּך", ביידיש: 'ספר מעשיות') הוא קובץ של כ־257 סיפורים, ומעשיות המבוססים בעיקר על סיפורים מן המדרש והתלמוד והמסורת שבעל-פה של יהודי אשכנז. הסיפורים מסתיימים לעיתים בהבעה של מסר חינוכי ותקווה לביאה מהירה של המשיח.
על הספר

הקובץ נדפס בעברי-טייטש (יידיש מערבית ארכאית) בבזל בשנת 1602, אך הסיפורים הועלו ככל הנראה על הכתב בקבצים שונים (שלא שרדו) כבר במאה ה-15, והתבססו בחלקם על סיפורים שעברו בעל פה מהמאה ה-13 לפחות. הקובץ שהודפס בבזל משך במהרה קהל רב. בעמוד השער שלו נכתב: "איין שוין מעשה בוך: מיט דרייא הונדרט אונ עטליכה מעשים, אויש דיא גמרא, אונ אך אויש רבתה אונ בחיי אונ אך אויש דען ספר חסידים אונ ספר מוסר אונ אויש דען ילקוט". [=ספר מעשיות יפה: ובו שלוש מאות וכמה מעשיות מהגמרא ומרבתא ומבחיי ומספר חסידים ומספר מוסר ומהילקוט].
כמו שם הספר, שבאופן מייצג לעברי-טייטש בכללותה הוא צירוף של הרכיב העברי "מעשה" והרכיב הגרמני "בוך", גם התוכן והשפה בספר עצמו הם תערובת של התרבות היהודית והגרמנית. בניגוד לספרי תרגום מהתקופה שתרגמו בעיקר ספרי תפילה והתנ"ך, ספר זה וספרי המעשיות ביידיש בכלל נועדו כדי לספק תרבות פנאי והדרכה לגברים, וכן לנשים ולנערות, שבניגוד לגברים, על פי רוב לא שלטו בלשון הקודש. בסיפורים שאינם נסובים על נושאים יהודיים נמנעו בדרך כלל עורכי הספר משימוש במילים עבריות. בהתבסס על הכללתם של מספר סיפורים לא-יהודיים בלקט, הסיקו החוקרים כי המהדר חי בשליש האחרון של המאה ה-16 באזור מערב גרמניה של היום.
כ-154 מהסיפורים נלקחו מהתלמוד ומהמדרש. בקובץ ישנם גם כ-40 סיפורי שבחים המביעים כבוד והערצה לחסידי אשכנז מימי הביניים כגון רבי שמואל החסיד, בנו רבי יהודה החסיד ותלמידו של זה, אלעזר מוורמייזא. מלבד היות הספר אוסף חשוב המתעד פולקלור יהודי מימי קדם ועד המאה ה-16, לספר השפעה חשובה על התפתחות היידיש כשפה ספרותית. לספר גם תרומה חשובה להבנת התגבשות שפת היידיש בכלל.
על פי אלשטיין וקרסני יש לחלק את הספר לשבע קבוצות:
מקורות תלמודיים ומדרשיים.
ספרי מדרש וספרי מוסר מימי הביניים.
סיפורים הלקוחים מסיפורים אירופיים, במיוחד איטלקיים דרך תיווך של סיפורים יהודיים כמו מהספר כפתור ופרח של ר' יעקב לוצאטו.
סיפורים יהודיים מימי הביניים, בייחוד של חכמי אשכנז.
סיפורים הלקוחים מפולקלור גרמני או בין לאומי.
סיפורים הלקוחים ממקורות נוצריים כנסיתיים. כך רוב החומר על ר' יהודה חסיד מעוצב בהשפעת צורות סיפור נוצריות.
יסודות מספרות השפילמנים.
הספר תורגם לעברית, מהמקור ביידיש על ידי ד"ר אריאלה קרסני בשנת תשע"ט 2018 עמוד מול עמוד עברית ויידיש.
מהדורות

בזל: 1602 (הספר הוצא לאור במצוות "יעקב בר אברהם ז"ל מק"ק [קהילת קודש, כלומר הקהילה היהודית] מעזריטש דליטא", בבית ההוצאה לאור קונרד וואלדקירש. בר אברהם היה מוכר ספרים מפולין שהתיישב בבזל שם הוציא מספר ספרים)
פראג: 1665
נירנברג: 1673/77
פרנקפורט: 1677/1700
אמסטרדם: 1701
פרנקפורט: 1703
אמסטרדם: 1723
הומבורג: 1727
רודלהיים: 1753
לייפציג: 1882
ורשה: 1889 (הודפס בשם "סיפורי הפלאות")
פרנקפורט: 1929 (בגרמנית, על ידי ברטה פפנהיים - לפי מהדורת אמסטרדם 1703)
פילדלפיה: 1934 (באנגלית, על ידי הרב משה גסטר, שני כרכים)
ברלין: 1934 (הוצאת שוקן)
לונדון: 1951 (בעקבות גסטר, עיבד יעקב מייטלין 84 מהסיפורים ליידיש מודרנית)
מינכן: 2003 (בגרמנית)
2004: (בצרפתית)
ירושלים: 2018. תרגום מלא שניעשה על ידי אריאלה קרסני. הטקסט בעברית וביידיש עמוד מול עמוד.
ראו גם

מעשה נסים
לקריאה נוספת

שרה צפתמן, "מעשה בוך: קווים לדמותו של ז’אנר בספרות היידיש הישנה", הספרות 28 (1979), עמ' 126–152.
יואב אלשטין ואריאלה קרסני, ""מעשה בוך": מגמות ותימטיקה במפנה המאה הי"ז", בתוך: אבידב ליפסקר, רלה קושלבסקי (עורכים), מעשה סיפור: מחקרים בסיפורת היהודית מוגשים ליואב אלשטיין, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, עמ' 99–118.
יוסף במברגר, סיפורי השבחים של חסידי אשכנז: קוי יסוד להגיוגרפיה היהודית באשכנז בימי הביניים, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, הוגש לסינט אוניברסיטת בר-אילן, ניסן תשס"ה, אפריל 2005.
יוסף במברגר, "מאי טעמא?: על טעם נשי ואופק ציפיות גברי בסיפורת יידיש במאה השש-עשרה", בקורת ופרשנות 40 (תשס"ח), עמ' 9–35.
דב הכהן, "לבי ברגנסבורג ואנוכי בבירת מקדוניה: לגלגולם של סיפורי ה'מעשה בוך' מיידיש ללאדינו", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי לד (2021), עמ' 139–167.
הערות שוליים

↑  ממהדורה זו שרדו שלושה עותקים בלבד.
↑  למעשה מכיל הקובץ רק כ-257 סיפורים, ומכאן הסיקו חוקרים שהמהדיר העתיק כלשונו את נוסח עמוד השער ממהדורה קודמת כלשהי
↑  מעשה בוך, כרך א, עמ' טו-יז
↑  תרגום: אריאלה קרסני, מעשה בוך, כרך א-ב, ירושלים: בשער, תשע"ט 2018. (ביידיש ועברית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264985805171  VIAF: 1406145857089622922000   WorldCat (עם VIAF): 1406145857089622922000
מרדכי זאב אורנשטיין (הנכד)

| --- | --- |
 לידה:  ה'תקמ"ט
 פטירה:  י"ז בחשוון ה'תקצ"ז (בגיל 47 בערך)
 
הרב מרדכי זאב אורנשטיין (לבוב ה'תקמ"ט, 1789 - י"ז בחשוון ה'תקצ"ז, 28 באוקטובר 1836) היה רב ולמדן גליציאני.
ביוגרפיה

נולד בלבוב לרב יעקב משולם אורנשטיין, רבה של העיר ומגדולי פוסקי גליציה. הוא למד ספרות תלמודית ורבנית וגילה בה בקיאות רחבה והבנה מעמיקה בגיל צעיר מאוד. שמו התפרסם בכל רחבי גליציה כגאון, ותשובות הלכתיות שכתב הודפסו בספרו החשוב של אביו "ישועות יעקב".
רמ"ז אורנשטיין נחשב לגדול בכוחו התורני אפילו מאביו. הוא היה מתנגד חריף לחסידות וזלזל בגדולי התנועה, מסופר כי גער ברבי ישראל פרידמן מרוז'ין כשהצית את מקטרתו בעת שיחה עם אביו ה"ישועות יעקב" בביקורו אצלו בלבוב. בשל התנגדותו והערותיו היו שראו בו זחוח דעת, הוא דחה הצעות רבות למשרות רבניות, וכשקיבל לבסוף את הצעת הרבנות בפשמישל, העיר השלישית בגודלה בגליציה, קיבל את ההצעה והתמנה כרבה של העיר. בטרם הספיק לשאת בפועל בתפקידו החדש, נפטר בפתאומיות בחיי אביו ב י"ז בחשוון ה'תקצ"ז, 28 באוקטובר 1836.
הוא היה עשיר, ובנו שירש אותו, הרב צבי הירש אורנשטיין הדפיס בכספו את ספרי "ישועות יעקב" של סבו וצירף להם הערות והשגות משל אביו ומשלו.
על מצבת קבורתו נחקק האקרוסטיכון:
מר יצרח כל עובר

רב חכם ארזים נקבר

דברו האיר כל בני עבר

כעת עליו המות גבר

ידובב שפתיו בקבר

זיו תורתו אשר חבר

אך מאד גדל השבר

בדמי ימיו חלף ועבר



פה נטמן כבוד הרב הגאון המובהק מופת הדור, נר ישראל עמוד האמונה, המפורסם בעוז חכמתו ותורתו ויראתו, היה מחסה ומעוז למדינתו להקימם באמונתו

מוהר"ר מרדכי זאב

נתקבל לאבד"ק פרעמיסלא, תנצב"ה
לקריאה נוספת

דוד אסף, דרך המלכות, עמ' 156-154
איזידור בוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בינואר 1822 
 פטירה:  5 באוגוסט 1898 (בגיל 76) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלפונטיין 
 
איזידור בוש (באנגלית: Isidor Bush; בגרמנית: Busch; י"ד בטבת תקפ"ב, 7 בינואר 1822, פראג, בוהמיה, הקיסרות האוסטרו-הונגרית – י"ז באב תרנ"ח, 5 באוגוסט 1898, סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית) היה סופר ופובליציסט, סוחר, יינן ועסקן ציבור אבוליציוניסט יהודי-אוסטרי-אמריקאי.
תולדות חייו

בוש נולד בעיר פראג שבבוהמיה, בקיסרות האוסטרו-הונגרית. אביו, שהיה בעל בית דפוס, הועיד את בנו לרשת את מקומו. סבא-רבא שלו מצד אמו, ישראל הניג, סוחר טבק, היה היהודי הראשון באוסטריה שקבל תואר אצולה (Israel Hönig, Edler von Hönigsberg). בוש למד אצל מורים פרטיים והיה מוקף מילדותו באינטלקטואלים בעלי שיעור קומה כמו יום-טוב ליפמן צונץ ומיכאל זקס, שלהם הוא חב את השכלתו הרחבה והליבראלית. בגיל 7 נפגע קשה בדליקה שפרצה בעירו ונכווה באופן חמור; רק הודות לרצון הברזל וכוח העמידה שלו הצליח להתגבר על הפציעה, אולם הוא סבל מכאבים כל ימי חייו. בגיל 15 הצטרף לבית הדפוס של אנטון שְמיד בווינה (התלמוד שהודפס על ידם נחשב עד היום למדויק ביותר). בשנים 1842–1847 ערך והדפיס את ה"לוח שנה ואלמנך ליהודים" (Kalender und Jahrbuch -für Israeliten). בתוכניתו היה להציג שם מגוון רחב של דעות מיצירותיהם של מלומדים יהודיים ידועים. לאחר עזיבתו המשיך אביו להדפיס את העיתון. בשנת 1844 נשא לאישה את תרזה טאוסיג. לאחר שנה נולד בנם יחידם רפאל.
נאמן להשקפותיו הליבראליות הוא ערך והדפיס מספר עיתונים בעלי דעות חתרניות כנגד שלטון בית הבסבורג האוסטרי, בהם ה"ביטאון לחופש דת" (Organ für Glaubensfreiheit). כאשר החל השלטון לרדוף את מתנגדיו, נאלץ בוש לברוח לניו יורק, לשם הגיע ב-8 בינואר 1849. לפרנסתו פתח דוכן לממכר עיתונים ומכשירי כתיבה, שלא היה רווחי. ב-30 במרץ של אותה שנה החל בעיסוק נוסף – הפקת עיתון בשם "Israel's Herold" שהיה השבועון היהודי הראשון בארצות הברית, עזרו לו בעבודתו זו חבריו מסדר בני ברית בעיר, אולם השבועון התקיים רק מספר חודשים. בקיץ של אותה שנה עבר בוש לסנט לואיס שם הוא נהל במשך 6 שנים, חנות כלבו בשיתוף עם חותנו. בשנת 1857 הוא התמנה לנשיא People's Savings Bank. כאשר הוועידה החוקתית של מיזורי נדרשה להחליט האם להצטרף לתנועה הפרישה, בוש נכלל ברשימה של מפלגת "האיחוד ללא תנאי", ונתמנה מטעמה לחבר בוועדה של תשעה נבחרים, שבה נתקבלו רוב ההחלטות החשובות.
כאשר גנרל ג'ון פרימונט מפקד צבא האיחוד קבע את מפקדתו הראשית בסנט לואיס, נעשה בוש שלישו האישי, בדרגת סרן. בשנת 1862, הוא הציע לשר האוצר סלומון פורטלנד צ'ייס, מלווה נושא ריבית בסך של מאה מיליון דולרים, התוכנית לא יצאה לפועל אולם הרשימה מאוד את שר האוצר, והוא המליץ עליו לתפקיד בכיר במשרדו אבל בוש סרב, וחזר לסנט לואיס. במשך שש שנים הוא כהן כסוכן ראשי של חברת הרכבות St. Louisand Iron Mountain Railroad, בתפקיד אחראי על המטענים והנוסעים.
בוש סייע בהקמת קהילת "בני אל", וגם הקים בעיר את סניף "בני ברית" למערב ארצות הברית ומכאן ואילך היה מעורב מאוד בפעילויות המסדר במתן שירותים בעלי ערך לקהילה, בעיקר על ידי תרומות וקשר עם אנשי מפתח בולטים בתחום הביטוח ובהקמת בית יתומים יהודי. התעניינותו בנושאי החברה הובילה אותו להיעשות גם אקטואר. בוש הצטרף לאמנה שקראה לביטול העבדות וליצירת חוקה חדשה. הוא נבחר למועצת המנהלים של משרד ההגירה במדינת מיזורי, במטרה להגדיל את מספר האוכלוסין שירד מאוד בזמן המלחמה. במשרה זו הוא החזיק 12 שנה. בשלב האחרון של חייו החל להתעניין בגידול גפן ליין. הוא רכש חלקת אדמה מחוץ לעיר וקרא לה "בושברג", והצליח מאוד בעסקיו. חוותו התפרסמה בשל טיב היין והוא אפילו שלח כמויות גדולות מיבול הענבים שלו לצרפת שרוב יבול הענבים שלה הושחת עקב מגפה של זבוב ה-Phylloxera. לאחר מספר שנים של הכנה הוא הדפיס את "קטלוג בושברג" שמיין את סוגי הענבים ליין. קטלוג זה זכה להצלחה רבה, הודפס בכמה מהדורות ותורגם למספר שפות.
בוש נקבר בבלפונטיין, בית קברות הפתוח לכל הדתות וקבורים בו מנהיגים ואמנים יידועי שם.