stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דו"ח קילגור-מטאס

דו"ח קילגור-מטאס פורסם לראשונה ביולי 2006 ועודכן בפברואר 2007, ב-2016 וב-2018. הדו"ח הוא סיכום של חקירה בדבר האשמות על קצירת איברים מאנשים חיים בסין, ועוסק בקצירת איברים לכאורה שמבצעים שליחי הממשל הסיני במתרגלי פאלון גונג בעודם בחיים. הדו"ח קובע כי "קצירת האיברים אכן מתרחשת עד עצם היום הזה ובאופן נרחב".
הדו"ח נכתב ונערך על ידי דייוויד קילגור (אנ'), חבר הפרלמנט של קנדה ולשעבר תת-שר החוץ של קנדה, ועל ידי דייוויד מטאס (אנ'), עורך דין קנדי לזכויות אדם בינלאומיות.
החקירה נמשכת ובמהלך השנים הדו"ח התעדכן מספר פעמים בעקבות חדשות שהצטברו אצל מחבריו (כאמור, העדכון האחרון הוא משנת 2018).
את הכנת הדו"ח יזמה הקואליציה לחקר רדיפת הפאלון גונג (אנ') (CIPFG), לאחר שהועלו טענות כי מתרגלי הפאלון גונג הפכו בחשאי לקרבנות של קצירת איברים בניגוד לרצונם, בבית החולים סו-ג'יאה-טון (אנ') המתמחה במחלות כלי דם. בדו"ח, המבוסס על ראיות נסיבתיות, הגיעו החוקרים למסקנה כי "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג חיים, התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת גם כיום". סין מכחישה את הטענות.
בדו"ח הראשון שפורסם ב-6 ביולי 2006 נכתב כי "מקור האיברים ל-41,500 השתלות שנערכו בשנים 2005–2000 אינו מוסבר", וגם כי "קצירת איברים בכפייה ממתרגלי פאלון גונג חיים התקיימה בקנה מידה רחב ומתקיימת כיום". מנפרד נוואק, מפקח מיוחד של האו"ם לנושא עינויים, אמר במרץ 2007 כי שרשרת הראיות שקילגור ומטאס תיעדו הראתה תמונה קוהרנטית ומעוררת דאגה". ועדת האו"ם נגד עינויים המשיכה במעקב ופנתה למשטר הסיני בנובמבר 2008 בבקשה לקבל "הסבר מלא לגבי מקור האיברים להשתלות", זאת במטרה לחקור את הטענות לגבי קצירת האיברים ולנקוט באמצעים נגד אלו שביצעו את ההפרות כדי להעמידם לדין.
יחד עם זאת, היו גם קולות אחרים. בארצות הברית, ד"ר תומאס לום מיחידת המחקר של הקונגרס טען כי דו"ח קילגור-מטאס התבסס בעיקר על מסקנות נסיבתיות, בלי להציע עדויות חדשות או עדויות שהושגו באופן עצמאי. הוא טען עוד כי אמינותן של רבות מעדויות המפתח מוטלת בספק.
חוקרים אחרים, כמו למשל איתן גוטמן, חיזקו את דו"ח קילגור-מטאס. גוטמן העריך כי מספר מתרגלי הפאלון גונג העצורים בכל זמן נתון נע בין 450,000 למיליון. הוא העריך כי עשרות אלפים מהם היו כנראה מיועדים לקצירת איברים.
בעת פרסום הדו"ח הראשוני ב-6 ביולי 2006, הצהירו פקידים סינים כי סין פועלת בהתאם לעקרונות ארגון הבריאות העולמי, האוסרים מכירת איברים אנושיים ללא הסכמה בכתב של התורם. הם דחו את ההאשמות וגינו את הדו"ח כ"הכפשות המבוססות על שמועות ועל האשמות שווא", והוסיפו כי הממשלה הסינית כבר חקרה את הטענות האלו ומצאה אותן חסרות בסיס. בין הגופים הבינלאומיים שהביעו דאגה מהנושא נמנית גם הקרן האמריקנית הלאומית לכליות, שהכריזה כי היא "מודאגת עמוקות" מהטענות המובאות בדו"ח.
הדו"ח נאסר לפרסום ברוסיה ובסין.
בשנת 2009 פרסמו מחברי הדו"ח את הספר "קציר הדמים, הרצח של הפאלון גונג עבור איבריהם", גרסה מעודכנת של הדו"ח, ובאותה שנה הם קיבלו פרס מטעם האגודה הבינלאומית לזכויות אדם.
רקע > פאלון גונג

פאלון גונג היא שיטה רוחנית המשלבת מדיטציה ותרגילים עם פילוסופיה מוסרית. היא הופצה בסין החל מ-1992 והתפשטה במהירות רבה; ב-1999 מספר מתרגלי השיטה בסין נאמד בעשרות מיליונים.
ביולי 1999, הרשויות הסיניות יזמו מהלך כלל ארצי לדיכוי הפאלון גונג, הן הכריזו על השיטה כבלתי חוקית, והקימו את משרד 610 שמטרתו לפקח ולתאם את חיסול הפאלון גונג. הדיכוי שהחל בעקבות זאת היה מלווה במה שארגון אמנסטי אינטרנשיונל תיאר כ"מסע תעמולה מסיבי", הכולל מעצרים ומאסרים של עשרות אלפי מתרגלים של הפאלון גונג. עצירים לשעבר דיווחו שבמספר מחנות עבודה, מתרגלי הפאלון גונג היוו את מרבית האוכלוסייה, והיו מטרה למעשי התעללות. תחת הוראה שהגיעה מבייג'ינג, המתרגלים נעצרו במחנות ל"חינוך מחדש בכפייה" ועונו, במקרים מסוימים עד מוות. בשל הנגישות המוגבלת לקרבנות ולמחנות העבודה בכפייה, קשה היה לאמת באופן עצמאי כמה מהדיווחים לגבי התעללויות.
רקע > השתלת איברים בסין

עד שנות ה-90 לסין לא הייתה תוכנית לאומית לתרומת איברים מרצון. קצירת איברים בכפייה היא בלתי חוקית על פי החוק הסיני, אף על פי שמאז 1984 החוק מתיר לקצור איברים מפושעים המוצאים להורג, עם הסכמה מראש של הפושע או באישור של קרובי משפחתו. בשנות ה-90, החששות הגוברים בנוגע לשחיתויות ולהפרות אתיות הובילו קבוצות רפואיות וארגוני זכויות אדם להתחיל לגנות את הנעשה בסין. חששות דומים התעוררו שוב ב-2001, כאשר הוושינגטון פוסט דיווח על טענותיו של רופא סיני שביקש מקלט מדיני, על כך שלקח חלק בניתוחים להסרת איברים.
ב-2005 דרשה ההסתדרות הרפואית העולמית במפגיע שסין תפסיק את השימוש באסירים כמקור לאיברים. בדצמבר אותה השנה, הודה סגן שר הבריאות הסיני כי הנוהג להסיר איברים לצורך השתלה מאסירים המוצאים להורג אכן נפוץ, וזהו מקור האיברים בכ-95% מכלל השתלות האיברים שנערכו בסין לפני 1999. סגן השר הבטיח לנקוט בצעדים כדי למנוע שימוש לרעה. מאז 1999 עלה בחדות מספר השתלות האיברים שבוצעו בסין והיה גדול בהרבה ממספר ההוצאות להורג במדינה.
רקע > סו-ג'יאה-טון (Sujiatun)

הטענות הראשונות לגבי קצירת איברים שיטתית ממתרגלי פאלון גונג הועלו במרץ 2006 על ידי שני אנשים שהצהירו כי ברשותם מידע על קצירת איברים בכפייה בסו-ג'יאה-טון, בית חולים למחלות כלי דם בעיר שן-יאנג שבמחוז ליאו-נינג. הטענות פורסמו באפוק טיימס, רשת תקשורת בינלאומית שנוסדה על ידי מתרגלי פאלון גונג. בתוך חודש מפרסום הסיקור העיתונאי, נערך מחקר עצמאי שכלל נציגים של משרד החוץ האמריקאי, ומסקנתו הייתה כי חסרות ראיות להוכחת הטענות. בשנים 2006 ו-2008, שליחים מיוחדים של האו"ם העלו שאלות בנוגע למקורם של האיברים, בנוגע לזמני ההמתנה הקצרים לאיתור איברים בהתאמה מושלמת, למתאם החיובי בין הגידול הפתאומי במספר השתלות האיברים בסין לבין תחילת הרדיפה של מתרגלי הפאלון גונג. טענות אלה לא קיבלו התייחסות משביעת רצון מהרשויות הסיניות. בנובמבר 2008 ועדת האו"ם נגד עינויים הביעה את חששה מההאשמות וקראה לסין "לערוך מיד חקירה עצמאית לגבי טענות אלו", ולנקוט צעדים "כדי להבטיח כי האחראים למעשים אלה יועמדו לדין וייענשו". ב-14 באפריל 2006, דיווח משרד החוץ האמריקאי כי "נציגים מארצות הברית לא מצאו הוכחות התומכות בטענות לפיהן אתר בצפון-מזרח סין שימש כמחנה ריכוז לכליאת מתרגלי פאלון גונג במטרה לקצור מהם את איבריהם", והוסיף "בלי קשר לכך, ארצות הברית עדיין מודאגת מדיכוי מתרגלי הפאלון גונג בסין ומהדיווחים לגבי קצירת האיברים."
זמן קצר לאחר מכן, במאי 2006, פנתה הקואליציה לחקר הרדיפה של הפאלון גונג לדייוויד קילגור, לשעבר חבר הפרלמנט הקנדי ותת שר החוץ של קנדה, ולדייוויד מטאס, עורך דין קנדי המתמחה בזכויות אדם, וביקשה מהם לחקור את הטענות לגבי קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין. קילגור ומטאס הסכימו לקחת על עצמם את המשימה.
הדו"ח > הדו"ח הראשון

ב-20 ביולי 2006, תחת הכותרת "דו"ח לגבי האשמות בדבר קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין", הציגו קילגור ומטאס את ממצאי החקירה שניהלו במשך חודשיים. בדו"ח מוצגים 33 סוגים של ראיות נסיבתיות שקילגור ומטאס חשבו שבהיעדר כל הפרכה, הן מאפשרות, במצטבר, להגיע למסקנה כי "ממשלת סין וסוכנויותיה בחלקים רבים של המדינה, במיוחד בבתי-חולים, אך גם במרכזי מעצר וב'בתי דין עממיים', גרמו למותם של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג רבים. איבריהם החיוניים, כולל לבבות, כליות, כבדים, וקרניות, הוסרו מהם בכפייה לצורך מכירה במחירים גבוהים, לפעמים לזרים, שבדרך כלל ממתינים בארצות המוצא שלהם זמן רב לתרומות של איברים כאלה מרצון. הדו"ח ביקש להסב את תשומת לב הקוראים לזמן ההמתנה הקצר במיוחד לאיברים בסין – שבוע עד שבועיים עבור כבד בהשוואה ל-32.5 חודשים בקנדה. – הדו"ח גם מציין כי זה מצביע על כך שהאיברים נקצרים על פי דרישה. הדו"ח גם עוקב אחר הגידול המשמעותי במספר השתלות האיברים הנערכות בסין מדי שנה החל מ-1999, גידול התואם את מועד תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג. על אף שבסין מספר תרומות האיברים מרצון נמוך מאוד, כמות השתלות האיברים בה היא היא השנייה בגודלה בעולם. קילגור ומטאס גם הציגו ראיות שמקורן באתרי אינטרנט של מרכזי השתלות סיניים, המפרסמים את זמינותם המיידית של איברים מתורמים חיים, וכן תמלילי ראיונות טלפוניים בהם צוותי בתי החולים מספרים למקבלי השתלות פוטנציאליים שהם יכולים להשיג איברים של מתרגלי פאלון גונג. המחברים סייגו את ממצאיהם, פירטו את הקשיים בהם נתקלו באימות הפשעים לכאורה, ביניהם העובדה שגופים בלתי תלויים אינם מורשים לחקור את התנאים בסין, קשיים בהשגת עדויות ראייה, מידע רשמי על השתלות האיברים בסין לעיתים קרובות נחסם ועצם העניין שקילגור ומטאס עצמם לא קיבלו אשרות כניסה לסין לצורך ניהול החקירה.
הדו"ח > הדו"ח השני

בינואר 2007 התפרסם הדו"ח "קציר דמים: דו"ח מעודכן הבודק האשמות בקצירת איברי מתרגלי פאלון גונג בסין". קילגור ומטאס חשבו שבתגובתה הלא משכנעת לדו"ח הראשון, ממשלת סין חיזקה את הטיעונים שבבסיסו, בעיקר בכך שתקפה את הפאלון גונג. עבור קילגור ומטאס, התקפות שכאלו הן אלו שמאפשרות את הפגיעה בזכויות האדם הבסיסיות של מתרגלי הפאלון גונג. בתגובתה, סין זיהתה שתי טעויות עובדתיות בגרסתו הראשונה של הדו"ח – הן הופיעו בנספח, באחת הכותרות, שבה שייכו קילגור ומטאס שתי ערים סיניות למחוזות לא נכונים; המחברים פטרו את השגיאות האלה כבלתי רלוונטיות לניתוח הדו"ח או למסקנותיו. בהיעדר ראיות שישללו את תקפות הטענות בדבר קצירת האיברים – כמו למשל רישומים מטעם ממשלת סין המציגים את זהותו של כל תורם איבר ותרומה – הגיעו קילגור ומטאס למסקנה שההאשמות בדבר קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג חיים הן אמתיות וכי הפרקטיקה עדיין מיושמת. הם קראו לאסור על אזרחי קנדה לנסוע לסין לניתוחי השתלה
עד נובמבר 2014 הדו"ח תורגם ל-21 שפות.
הדו"ח > הדו"ח האחרון

העדכון האחרון לדו"ח נכתב ופורסם ביוני 2018. בדו"ח האחרון נכתב כי קצירת האיברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג, מהאויגורים ומהטיבטים, נמשכת עד היום במאות מרכזים רפואיים שקיבלו אישור רשמי מהממשל לערוך ניתוחי השתלות. הדו"ח בדק מספר כיוונים: 1. מהו ההיקף ודרך הפעולה של תעשיית השתלות האיברים בסין 2. איך מתקדמת מערכת תרומת האיברים מרצון בסין ומה הבסיס האתי שלה 3. באיזו מהירות ניתן לקבל איבר להשתלה והאם ישנן ראיות לקצירת איברים על פי דרישה 4. מהם המקורות האפשריים לקבלת איברים בנוסף לתרומות מרצון 5. מהם הגורמים המעודדים את המשך ההתעללות.
מסקנות הדו"ח הן: 1. תעשיית ההשתלות בסין ממשיכה לצמוח. 2. למרות ההצהרה של סין כי תאפשר השתלות רק לאיברים שנתרמו מרצון, ניתוח השתלות מבוצעים בסין על פי דרישה במספרים העולים על המספר הרשמי של תרומות איברים. תיירות ההשתלות נמשכת למרות ההצהרות של פקידי ממשל בכירים. 3. מערכת תרומת האיברים מרצון משמשת כיסוי לקצירת האיברים. 4. רוב מוחלט של האיברים לניתוחי השתלות בסין נלקחו מהריגתם של אסירי מצפון, מאז שנת 2000. קצירת האיברים משמשת את המפלגה הקומוניסטית כדי להרוס את מי שהם מכנים "אויבי העם", היא משמשת אותם להשגת מוניטין, כסף ומהלכים בקרב מדינות העולם. 5. סין מייצרת אשליה שחל שינוי אתי בהתנהלות של תעשיית ההשתלות בעוד בפועל הכל נמשך כמקודם וחפים מפשע ממשיכים להיהרג בעבור איבריהם.
הדו"ח > ספרים

בשנת 2009 פרסמו קילגור ומטאס גרסה מעודכנת של הדו"ח השני, כספר, תחת הכותרת "קציר דמים, רצח הפאלון גונג בשביל איבריהם". הספר, המחולק לשני חלקים, מכיל חומרים וראיונות חדשים. החלק הראשון מציג ראיות; ואילו החלק השני מפרט את התגובות שהתקבלו על הדו"ח הסופי, ואת מאמציהם של מאטס וקילגור לעצור את הפגיעה בזכויות אדם שהם חשפו בחקירתם. באותה שנה קיבלו קילגור ומטאס את פרס זכויות האדם לשנת 2009 מהאגודה הבינלאומית לזכויות אדם (ISHR), וכן היו מועמדים לפרס נובל לשלום לשנת 2010.
ב-2012, פורסם הספר "איברים של המדינה - פשע ההשתלות בסין" או "State Organs: Transplant Abuse in China", בעריכת דייוויד מטאס וד"ר טורסטון טריי נשיא ארגון “רופאים נגד קצירת איברים בכפייה” (DAFOH). בכתריסר מומחים השתתפו בכתיבת פרקי הספר השונים.
לקריאה נוספת

מטאס דייוויד & טריי, טורסטן, מצב האיברים: השתלת התעללות בסין, 2012, שרפים Edition
כביש 9977

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  5.4
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 נקודת התחלה:  כפר גלעדי
 נקודת סיום:  צומת מחנה מצפה עדי
 כבישים מסתעפים:  שביל ישראל
כביש 9977 הוא כביש אזורי בצפון ישראל, המחבר בין את עמק החולה ליד כפר גלעדי עם רכס רמים.
היסטוריה

הכביש תוכנן בשנת 1950 כדי לחבר את יישובי רכס רמים, משגב עם ומנרה, עם אדמותיהם בעמק החולה באזור קריית שמונה. העבודות החלו בשנת 1951 וכללו עבודות של חציבה בסלע בצלע ההר. בדצמבר 1954 הושלם פריצת הכביש כדרך עפר ועברו עליו משאיות עם עפרות ברזל ממכרות מנרה. העבודות להשלמת הכביש נמשכו בשנת 1955. הכביש צוין על ידי מע"ץ בשנת 1955 כאחד הכבישים החשובים ביותר שנסללו על ידו בגלל המורכבות ההנדסית של חציבת הכביש בתוך צלע ההר. באוקטובר 1956 הוסכם שקו האוטובוסים למשגב עם, מנרה ומרגליות יעבור על כביש 9977. בשנות ה-50 השימוש התיירותי בכביש היה מועט.
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  יסללו 27 ק"מ כבישים חדשים, חרות, 2 ביוני 1950
↑  מנרה בת עשר, על המשמר, 23 במאי 1952
↑  עבודות ציבוריות בחודש יולי, חרות, 20 בספטמבר 1951
↑  נפרץ כביש כפר גלעדי - מנרה, דבר, 9 בדצמבר 1954
↑  ש. זרחי, רכב הברזל בא מן הגליל, דבר, 2 בדצמבר 1954
↑  כבישים רבים ובנין חווה לגידול בקר בטבחה בין עבודות מע"ץ, דבר, 21 במרץ 1955
↑  2633 ק"מ כבישים בארץ, שערים, 7 במרץ 1955
נחנך כביש חדש בין ירושלים לישובי הפרוזדור, זמנים, 14 ביולי 1955
↑  הוסדרה התחבורה ליישובים בגליל, למרחב, 8 באוקטובר 1956
↑  ראיתי שמעתי, מבט ציפור, הארץ, 25 ביולי 1958
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יתומי איידס

יתום איידס
יתומי האיידס הם ילדים ששכלו את אחד מהוריהם בשל מחלת האיידס. על פי הגדרת האו"ם מתייחס המונח יתום לכל ילד שגילו פחות מחמש-עשרה שנים, שאיבד הורה אחד או שניים. ילדים ששכלו את שני הוריהם לאיידס מכונים לעיתים "יתומים כפולים". על-פי הערכות, בשנת 2010 קרוב לרבע מכלל היתומים באוכלוסיית העולם צפויים להיות יתומי איידס, מי שיאבדו הורה אחד או שניים למחלה, ומספרם צפוי בשנה זו להגיע ל-25 מיליון. רובם המוחלט של יתומי האיידס נמצאים כיום במדינות אפריקה שמדרום למדבר סהרה.
נתונים דמוגרפיים

ההערכה כיום היא כי ברחבי העולם יש למעלה מ-15 מיליון ילדים מתחת לגיל 18 אשר הם יתומי איידס. מעל 12 מיליון מילדים אלו חיים במדינות אפריקה הדרומיות למדבר סהרה. לעומתם, ביבשת אסיה נמצאים 6.5% מכלל יתומי האיידס ואילו באמריקה הלטינית והקריביים 5%. בשנת 2001 היה מספר יתומי האיידס באסיה, 1.8 מיליון, קטן ביחס למספר היתומים הכולל בעולם. בעוד שבאפריקה קרוב לשליש מהילדים היתומים איבדו הורה כתוצאה מהאיידס, הרי שבאסיה הנתון עמד על פחות מ-3 אחוזים. מספר ה"יתומים הכפולים" עתיד לעלות מ-3.8 מיליון בשנת 2001 ל-6.9 מיליון עד שנת 2010.
טבלה מס' 1: יתומים עקב איידס ועקב גורמים אחרים 1990–2001, כולל תחזית ל-2010
| שנה | יתומי איידס (באלפים) | יתומים ממקרים אחרים (באלפים) |
| --- | --- | --- |
| 1990 | 903 | 104,855 |
| 1995 | 4,523 | 101,923 |
| 2001 | 13,440 | 95,524 |
| 2005 | 20,106 | 88,230 |
| 2010 | 25,296 | 81,469 |

כדי להבין את ממדי התופעה מסתכלים חוקרים מסוימים על מקרי האיידס כעל סדרה של "גלים" (ראו תמונה מספר 2). הגל הראשון – נשאים חדשים של נגיף ה-HIV. עד לשנת 1998 מספרם נאמד בכ-930,000 איש מדי שנה. גל זה הגיע בשנת 2006 לכ-7 עד 8 מיליון נשאי HIV. הגל השני – מקרי התמותה מאיידס – צפוי להתגבר ולהגיע, עד לשנת 2010, לכ-800,000 מקרי תמותה מדי שנה; כתוצאה מכך, יתומי האיידס צפויים למנות כ-1.85 מיליון יתומים בשנת 2015. הסיכוי שילד מעל גיל 15 יתייתם מהוריו כתוצאה מהנגיף יעלה ב-30 אחוז (ראו תמונה מספר 3). עד לשנת 2015, יותר מ-30% מהילדים בגילים 15–17 יאבדו אחד מהוריהם.
השלכות חברתיות

יתומי האיידס, בין שאיבדו הורה אחד או שניים, מתמודדים עם חוסר ביטחון רגשי ופיזי רב. עבור רוב היתומים, המשמעות של איבוד הורה פירושה טיפול באחים קטנים יותר ויציאה לעבודה בגיל צעיר על מנת להתפרנס. היתומים עשויים לסבול מתזונה לקויה והיעדר טיפול רפואי הולם. דו"ח אוניצ"ף גילה כי ב-20 מדינות אפריקה שמדרום לסהרה עבדו יתומים 40 שעות שבועיות יותר בהשוואה לילדים אחרים והלכו פחות לבית הספר. פרט לתחושת חוסר הביטחון סובלים יתומי איידס רבים מאפליה, ניצול מיני ונידוי חברתי. רבים מהם מתדרדרים לזנות והופכים לעבריינים החיים ברחוב. הניצול המיני ושימוש בסמים מגבירים את הסיכון שיתומי האיידס יידבקו בנגיף שהרג את הוריהם. באפריקה שמדרום לסהרה מטיל הנגיף נטל כלכלי כבד על המשפחות המורחבות שלעיתים מאמצות את בני המשפחה שהתייתמו. המבנים המשפחתיים המסורתיים משתנים וכעת עומדים בראש המשפחה הורים יחידים, סבים ואף ילדים עצמם.
השפעת תוכניות מניעת ההידבקות מאם-לילד

במדינות מתפתחות, ישנו סיכוי רב יחסית למנוע הידבקות בנגיף ה-HIV בין הורים לילדים באוכלוסיות חלשות, על ידי טיפול אנטי-נגיפי ארוך-טווח בזמן הריון או בזמן לידה בניתוח קיסרי. בתנאים ירודים, הוכח כי טיפול אנטי-נגיפי קצר-טווח לאמהות בזמן ההריון או לאחר הלידה (לתינוקות עצמם) יכול אף הוא להיות אפקטיבי ולצמצם את אחוז ההידבקות בכ-35-50%. נטען כי הפעלת התוכנית למניעת הידבקות בין אם-לילד (Mother-to-Child-transmission prevention - MTCTP) תגדיל באופן מובהק את מספר היתומים. בתמונה מספר 4 ניתן לראות כי מספר הילדים מתחת לגיל 15 שטופלו במסגרת תוכניות הימנעות ההדבקה בין אם לילד גדול בהשוואה למס' הילדים כאשר התוכנית לא הופעלה. נראה כי כאשר תוכנית ה-MTCTP פעלה, מספר קטן-יחסית של ילדים נדבקו מאמהותיהם וכך מספר ילדים רב היה שורד לאורך זמן רב יותר. מוערך כי עד לשנת 2015 ינוע מספר היתומים מתחת לגיל 15 סביב 2.26 מיליון יתומים; כלומר 200,000 יותר יתומים בהשוואה להיעדר תוכנית הימנעות ההדבקה בין אם לילד (ראו תמונה 4).
השפעת תוכניות מניעת ההידבקות מאם-לילד > בישראל

ע"פ ד"ר מור זוהר, משרד הבריאות, מתוך פרוטוקול ישיבת הוועדה לזכויות הילד:
ישנם ילדים שהגיעו עם הנגיף מארצות, בדרך כלל ארצות אנדמיות שכבר מאוחר למנוע את הנגיף. ומירב הילדים האלה הם או ילדים של מהגרי עבודה או ילדים בני העדה האתיופית... הרוב הגדול של האמהות וגם הילדים מקבלים טיפול. הקבוצה הזאת כוללת גם ילדים שנולדים למהגרות עבודה, שמחוסרות ביטוח, ומהגרות עבודה שמחוסרות ביטוח מקבלות את הטיפול שלא במסגרת סל הבריאות, על ידי משרד הבריאות ובמימונו, כולל את הטיפול בילוד בתקופה שלאחר הלידה, כולל טיפול באם חצי שנה אחרי הלידה, למנוע מצב שיישארו יתומי איידס, והאם יכולה לרשום את הילד לקופת החולים שזכתה במכרז, במקרה הזה זו קופת חולים מאוחדת, בעלות של מאה שמונים ושניים שקלים, והילד זוכה להמשך מעקב וטיפול על חשבון הקופה המבטחת
.
הדיון בפתרונות

ע"פ דו"ח שהוכן עבור "הבנק העולמי" קיימות מספר אסטרטגיות למציאת פתרון לבעיית יתומי האיידס, רובן הגדול תלוי במדינה עצמה. ההערכה היא כי חיסכון בעלויות לטווח הקצר יביא להסלמה בעתיד הרחוק יותר - צמצום ביודעי קרוא וכתוב, עלייה בפשע ולחץ כלכלי. ההכרה בצרכי יתומי האיידס מהווה אתגר גדול, מכריע יותר מבעיות אחרות של המערכת הפורמלית, כגון יתומים ורווחת ילדים. אלו שישאו את המשא הכבד של יתומי האיידס הן המערכות הא-פורמליות. רובם הניכר של יתומי האיידס מטופלים על ידי בני-משפחתם המבוגרים יותר ומשפחות מורחבות. מודלים נוספים של קהילה מבוססת-יתומים יצאו בשנים האחרונות וכוללים כללי מפתח אלו:
קהילות המחויבות לרווחת הילד - מבנה הקהילה הובנה לזהוֹת יתומים ולוודא ולבטח את זכויותיהם, ובנוסף, לעזור להם ולמשפחותיהם ברווחה, נגישות למרפאה, חינוך והגנה מפני ניצול.
הצבת מבוגרים (בדרך כלל נשים מבוגרות) בתוך בתים של ילדים יתומים.
"יצירת משפחה" או "מסגרת משפחת אומנה" בהן אמהות פונדקאיות, אשר עובדות למחייתן בדאגה ליתומים בבתים בקהילה.
כללי המפתח האלה נלקחים בחשבון על-מנת להבטיח מענה לצרכים הפיזיים והרגשיים של ילדים דרום-אפריקאיים המתעוררים עם עליית התמותה בקרב מבוגרים, כשהמשותף להצעות הוא יצירת סביבה תומכת:
הדיון בפתרונות > הרחבת צורות התמיכה במדינה

דיון ענף מתקיים על צורות התמיכה מצד המדינה אשר, על פי דו"ח שהכין הבנק העולמי, צריכות להתרחב ולכלול אלטרנטיבות חדשות עבור רווחת הילדים. קצבת הסעד יכולה לגדול עבור הורים/סבים וסבתות אשר מחפשים אחר ילדים במצב כרוני של חולי, כמו איידס, ותנאי הקבלה של הילדים יהוו מעין "מבחן צרכים" במקום טפסים המגדירים את הילד מבחינה רפואית באופן מסורבל. אף על פי כן, הדבר צפוי לעזור רק לילדים הנמצאים בתוך מערכת הסעד הפורמלית. ועדת החקירה של הביטוח הלאומי בדרום אפריקה המליצה על הרחבת רשת הביטחון לתמיכה בילדים עבור ילדים הצפויים ליפול בתוך המערכת הא-פורמלית, זאת, על פי דבריה, ניתן לעשות על ידי מספר צעדים - הרחבת קצת הסעד לילדים לכל הילדים מתחת לגיל 18 (כיום הדבר ניתן לילדים עד גיל 7) ומתן ביטוח בריאות חינם עד גיל 18. הבעייתיות בהצעה זו היא שישנו מחסום בירוקרטי של חוסר בפרטים מזהים כמו מספרי זהות ותאריכי לידה.
הדיון בפתרונות > עידוד המערכות הקהילתיות

הצעה זו קוראת לעידוד המערכות התומכות והדואגות לילדים יתומים, ולמציאת מקורות כספיים עבור ארגונים א-ממשלתיים וארגונים מבוססי-קהילה. יוזמת הממשלה סביב טיפול בסביבה הביתית צריכה, לפי ההצעה, להתרחב ואף להתמקד בילדים עצמם.
הדיון בפתרונות > מתן החיסון האנטי-נגיפי בחינם

מתן החיסון כנגד HIV בחינם יצר אפקט דרמטי במספר היתומים שצריכים דאגה ותמיכה[דרושה הבהרה]. הפוטנציאל הגלום בהפיכת החיסון האנטי-נגיפי בצמצום עלויות הרווחה והסעד צריך, לפי כותבי הדו"ח, להיבחן לעומק.
ראו גם

יום האיידס העולמי
הערות שוליים

1 2 3  ראדיקה סרין, "סימני חיים 2003: המגמות המעצבות את עתידנו", הוצאת בבל, 2004. עמודים 142-143
1 2 3  Debbie Bradshaw, Leigh Johnson, Helen Schneider, David Bourne and Rob Dorrington, "ORPHANS OF THE HIV/AIDS EPIDEMIC - The time to act is now", אוניברסיטת קייפטאון, 2002
↑  "הנתונים מתוך UNAIDS, UNICEF, and USAID"
↑  Ainsworth, M. Filmer, Deon Poverty, "AIDS and Children’s Schooling : A Targeting Dilemma", World Bank Policy Research, 2002
תמונה מס' 2: גלי נגיף ה-HIV ומחלת האיידס
תמונה מס' 3: מספר יתומי איידס בהשוואה למספר יתומים
תמונה מס' 4: תחזית - אחוז יתומי האיידס עד שנת 2015. מתוך: Debbie Bradshaw, Leigh Johnson, Helen Schneider, David Bourne and Rob Dorrington, ORPHANS OF THE HIV/AIDS EPIDEMIC - The time to act is now, University of Cape Town, 2002
כביש 7213

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  1.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–2009
 מיקום
 ערים ראשיות:  קריית טבעון
 נקודת התחלה:  צומת אלרואי
 נקודת סיום:  כיכר עם רחוב אליהו התשבי ורחוב ללא שם
 כבישים מסתעפים:  כביש 75, כביש 6
 מפגשים עיקריים:  דרך קריית עמל
 
 קואורדינטות:  32°42′59″N 35°06′08″E﻿ / ﻿32.716444444444°N 35.102111111111°E﻿ / 32.716444444444; 35.102111111111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כביש 7213(למפת הגליל המערבי רגילה) כביש 7213(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 7213(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 7213  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 7213 הוא כביש אורך מקומי, שמקשר את שכונות קריית טבעון "אלרואי" ו"קריית עמל", לכביש 75 שנסלל בשנת 2009.
ייחודו של הכביש

כיוונו הכללי של הכביש זה הוא מצפון לדרום, על אף שמספר הכביש הוא אי-זוגי, שניתן בדרך כלל לכביש שכיוונו הכללי הוא ממזרח למערב.
דרך קריית עמל

הכביש משתלב עם דרך קריית עמל למשך 1.2 ק"מ - כחצי מאורך הדרך כולה. לאחר מכן, הוא מתפצל לשלוחה שלו שמגיעה לאחר 300 מטרים לכיכר שמקשרת אותו עם רחוב אליהו התשבי ועם רחוב ללא שם - סיומו של הכביש.
אתרים בסמוך לכביש

הכביש עובר בסמוך לאתרים הבאים:
אורנים - המכללה האקדמית לחינוך והוראה
מעיין אלרואי
ראו גם

כבישי ישראל
תחנת הרכבת אלרואי
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החלטה 93 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  18 במאי 1951
 ישיבה מספר:  574
 קוד:  S/2157 (מסמך)
 נושא:  שאלת ארץ ישראל
 סיכום הצבעה:  10 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 1 נמנעו 
 תוצאה:  התקבלה
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  ברזיל ברזיל אקוודור אקוודור הודו הודו הולנד הולנד טורקיה טורקיה יוגוסלביה יוגוסלביה
 
החלטה 93 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה ב-18 במאי 1951 על ידי מועצת הביטחון של האומות המאוחדות. ההחלטה התקבלה לאחר סיום כתיבת הדו"ח של ראש ועדת הסכם שביתת הנשק[דרושה הבהרה]. ההחלטה גינתה התקפה של ישראל נגד כוחות הצבא הסדיר המצרי ברצועת עזה ב-28 בפברואר 1951, אשר הפרה את הוראות הפסקת האש של החלטה 54 של מועצת הביטחון של האו"ם. המועצה קראה לישראל לנקוט בכל האמצעים הדרושים למניעת פעולות אלה, והביעה עמדה כי כל הפרה של הסכם שביתת הנשק, מאיימת על המשך קיומו של ההסכם, דבר שיוביל לאי-התקדמות לקראת החזרת השלום בארץ ישראל. כמו כן, ההחלטה קראה לשני הצדדים לעמוד בקפדנות בהתחייבויותיהם.
10 מדינות תמכו בהחלטה בעוד ברית המועצות נמנעה.
ראו גם

הסכסוך הישראלי-ערבי
הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה

לוגו המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה היא גוף הפועל בין כותלי משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל. המועצה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל בדצמבר 2000 במטרה לקדם נשים בתחומי ידע אלו. יושבת ראש המועצה היא ד"ר אסתר לוצאטו, אשר מונתה ביולי 2023.
פעילות המועצה

המועצה פועלת לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, ומתאמת בין הגורמים הממלכתיים, הציבוריים והפרטיים הנוגעים לקידום נשים בלימודים ומחקר מדעי. היא יוזמת פעילויות שמטרתן קידום נשים במדע, מרכזת את הפעילות הישראלית מול האיחוד האירופי, אוספת נתונים ומפרסמת דו"חות שמטרתם העלאת מודעות הציבור לבעיות הקשורות בקידום נשים במדע. המועצה החלה בשנת 2016 להעניק מלגות ייעודיות לתלמידות לתארים מתקדמים, הן לעידוד השילוב בתעשייה והן בהתמקדות בפערי מרכז ופריפריה בגישה להשכלה גבוהה. מדי שנה מקיימת המועצה יום עיון המתמקד בדרכים לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה.