stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה בן-צור
פלמ"ח ופלי"ם > הכשרה בארץ

באוגוסט 1943 הצטרף בן-צור יחד עם חבריו מתנועת צופי דיזנגוף תל אביב לפלמ"ח, פלוגה ד'. לאחר טקס ההשבעה נעצר על ידי הבריטים במהלך חיפוש הנשק ברמת הכובש שנערך ב-16 בנובמבר 1943. הוא נכלא ל-12 יום במשטרת שכם ואחר כך במחנה המעצר בלטרון. בדצמבר 1944 נשלח עם כמה מחבריו לירושלים, לפעילות במסגרת הסזון. בן-צור נעצר בידי הבריטים, יחד עם חבריו, מיד עם הגיעם, בחשד להיותם טרוריסטים. הם נכלאו בבית הסוהר המרכזי בירושלים לעשרה ימים. בן-צור נתקל בבריטים בפעם השלישית לאחר שהשתתף בשייט מסדום לקליה באביב 1945; ברדתם לחוף נבדקו על ידי המשטרה הבריטית ושוחררו. הופעתו בפעם השלישית ברשימות העצורים של מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט (CID) סימנה אותו ברשימת המבוקשים.
בקיץ 1944 השתתף באימון ימי קצר שנערך בשדות-ים בהדרכת ימאי המחלקה הימית של הפלמ"ח, שנקראה מאוחר יותר הפלי"ם. בשלהי 1945 בתחילת ההעפלה הצטרף בן-צור לפלי"ם. תקופת הכשרתו, שכללה קורס מפקדי סירות בקיסריה וקורס מ"כים שנערך ב-1946 ברמות מנשה, נמשכה למעלה מחצי שנה. בעת אירועי השבת השחורה, ב-29 ביוני 1946, חמק במפרשית משדות ים לנווה ים והצליח - אף על פי ששמו היה ברשימת המבוקשים - לחמוק ממעצר. באוגוסט 1946 רוכזו אנשי הפלי"ם שלא נעצרו בקיבוץ מעברות, בכוננות להורדת מעפילים מכמה ספינות שהיו בדרכן ארצה. ב-16 באוגוסט 1946 השתתף בהורדת המעפילים מהאונייה "עמירם שוחט" בחוף שדות ים. הייתה זו הספינה היחידה שהצליחה לפרוץ את ההסגר הימי באותה שנה.
בסוף 1946 נשלח לקורס חובלים, שהתקיים בטכניון. הקורס נועד להכשיר מלווי אוניות מעפילים וכלל ניווט אסטרונומי, "ארכיטקטורה ימית" - התאמת אוניות משא להובלת נוסעים, וארגון משטר החיים באוניה. ביולי 1947 נעצר בבת גלים לכמה שעות, במהלך ניסיון לפרק חלקים מהאוניה "חיים ארלוזורוב" שעמדה נטושה על שרטון.
פלמ"ח ופלי"ם > פעילות מחוץ לארץ ישראל

ב-22 באוגוסט 1947 נשלח בן-צור לאיטליה, שם צורף למאגר מלווי האוניות של המוסד לעלייה ב'. המשימה הראשונה שהוטלה עליו הייתה להעלות מעפילים מחוף בקרבת נמל אלג'יר. לשם כך נחכרה מסוכן אוניות מפוקפק מפרשית דו-תרנית עתיקה בשם Yilderan, בה הורכב מנוע מרצדס בלוי. במחסן האונייה הוכנו מקומות ל-350 איש ועל הסיפון נוסף מבנה ל-200 איש, שפגם ביציבות כלי השיט. הספינה הוכנה בעיר לה ספציה, בצפון מערב איטליה, וכינויה היה "הברק".
לימים הסתבר שהמודיעין הבריטי ידע על הכנת הספינה, והשגריר הבריטי ברומא תבע מהשלטונות האיטלקיים למנוע את הפלגתה. האיטלקים התעלמו מן הדרישה הבריטית ו"הברק" יצאה במחצית אוקטובר 1947 ללא ידיעת הבריטים. הספינה הפליגה עם צוות איטלקי וקבוצת מלוים, שכללה את בן-צור, רופא, גדעוני (אלחוטן של הפלמ"ח) ודייג צרפתי-אלג'ירי, ששירותיו נשכרו כדי לסייע בהעלאת המעפילים בחוף אלג'יר. בהיות האוניה מערבית מקורסיקה פרצה סערה והמנוע שבק חיים. המוסד לעלייה ב' שלח את הספינה "החלוץ" לסיוע וזו גררה את המפרשית למפרץ בסרדיניה והפליגה במקומה לאלג'יר. ראש המוסד לעלייה ב', שאול אביגור, הבין ש"הברק" הרעועה לא תועיל יותר והורה להחזירה לבעליה. קבוצת המלווים חזרה לאיטליה בטיסה.
המשימה הבאה שהוטלה על בן-צור הייתה להכין ספינה גדולה יותר שנרכשה באיטליה. הייתה זו מפרשית תלת-תרנית עשויה מעץ בעלת קיבולת של כ-350 טון עם מנוע חדיש שהפיק מהירות של כ–8.5 קשר. שמה היה Sette Fratelli והיא זכתה לכינוי "הזיבּלה" ("השביעיה", ביידיש). הספינה הוכנה במספנה בלה-ספציה לקלוט 700 מעפילים. ב-13 בדצמבר 1947 הגיעה "הזיבלה" למפרץ בנדול בריביירה הצרפתית. הספינה עגנה סמוך לחוף והמעפילים הועברו אליה בסירות גומי שנעזרו בכבל מתוח לחוף. ברגע האחרון הוטל על בן-צור להעביר את המעפילים לספינה "החלוץ" שהמתינה במפרץ באי קורסיקה. "החלוץ", ששמה הוסב ל"כ"ט בנובמבר", נתפשה על ידי הבריטים בסוף דצמבר 1947 בקרבת חופי הארץ.
לאחר העברת המעפילים התקלקל מנועה של "הזיבלה", והספינה נאלצה להסתמך על מפרשיה להמשך ההפלגה. "הזיבלה" נכנסה למפרץ באי הצרפתי פורט קרוס (Port-Cros‏, כ-30 קילומטרים ממזרח לטולון). אי סמוך היה שטח צבאי סגור, ולפיכך דרש חיל הים הצרפתי לעצור את המפרשית לחקירה. המוסד לעלייה ב' שלח ספינת דיג מנמל מרסיי שהסכימה לגרור את "הזיבלה" לג'נובה, אך בשל סערה שהתפתחה חזרו בהם הדייגים. הספינה נעצרה ואנשי הצוות והמלווים נכלאו בבית סוהר בטולון. שלוחת המוסד לעלייה ב' בצרפת טיפלה בעניין והמעצר הסתיים לאחר 10 ימים, ב-31 בדצמבר 1947. כשבוע ימים לאחר מכן קיבל בן-צור ידיעה שאביו חולה והמשפחה ביקשה שיחזור ארצה. הוא הגיע ארצה כמה ימים לאחר פטירת אביו. "הזיבלה", ששמה הוסב ל-לקוממיות, הגיעה ארצה ב-20 בפברואר 1948 ונתפשה על ידי הצי המלכותי הבריטי.
פלמ"ח ופלי"ם > ליווי אוניות רכש, מעפילים ועולים חדשים לארץ

באפריל 1948 נשלח בן-צור לצרפת. בחודש מאי הוא פיקד על מחנה מעפילים שתודרכו לקראת עלייתם ארצה באונית המעפילים האחרונה, "קרב עמק איילון" (שמה המקורי היה "פאביו" וכינויה, "המורד"). בתחילת יוני נשלח בן-צור לצ'כוסלובקיה כדי לשמש כנווט מטוסי רכש, אך המשימה בוטלה והוא המשיך ליוגוסלביה. ב-20 ביוני הוא יצא מנמל שיבניק כמלווה באונית הרכש Maestralle, שכונתה "הזקן". האונייה הגיעה לנמל תל אביב עם משלוח שכלל 1,100 מקלעי בזה, 2,200 מקלעי MG34, כ-10,000 רובים ו-3.5 מיליון כדורים, שנרכשו בצ'כוסלובקיה. בשלב זה החליט בן-צור להתגייס לחיל הים, אך המחסור בתותחים היה קריטי ושאול אביגור לא רצה לשמוע על החלפתו ובן-צור נאלץ לשוב עם "הזקן" ליוגוסלביה.
ביוגוסלביה חל אותה עת הקרע בין מנהיג המדינה, טיטו, לבין סטלין. ברית המועצות עודדה מכירת נשק, הן ליהודים והן לערבים, כדי לדחוק את רגלי הבריטים מהמזרח התיכון. להפתעתו של בן-צור נמצא המחסן שהועמד לרשות מערכת הרכש ריק. האוניה נשלחה לאיטליה ובן-צור מונה - למורת רוחו - כמרכז פעילות המוסד לעלייה ב' באזור נאפולי. "הזקן" המשיכה בפעילות רכש כל מלחמת העצמאות ואף אחריה.
בספטמבר 1948 נענה המוסד לעלייה ב' בחיוב לבקשתו של בן-צור לחזור ארצה. הוא מונה כמפקד הספינה "המורד" ("פאביו" במקור), שיצאה מנמל גָאאֵטָה (Gaeta, כ-80 ק"מ מצפון מערב לנאפולי) במערב איטליה עם 292 עולי גח"ל ומח"ל, רובם צעירים. ב-17 בספטמבר 1948 הגיעה האונייה לנמל חיפה. בן-צור החליט להצטרף לחבריו בפלמ"ח שנלחמו באותה עת בנגב; הוא הצטרף לגדוד ה-9, גדוד "הפשיטה" הממוכן של חטיבת הנגב.
כבוד מאוחר - על פעילותו בקליטת מעפילי עמירם שוחט שיצאה מהעיר ומאוחר יותר כמרכז העלייה מאזור נאפולי רשמה עירית 'באקולי' ב-24 באפריל 2017, את יהודה בן-צור כאזרח כבוד של העיר.
יהודה בן-צור ראשון משמאל בקורס סירות של הפלי"ם.
קורס סירות של הפלי"ם יהודה בן-צור ובני קרביץ בראש המחסום במעגן עתלית.
יהודה בן-צור ראשון משמאל בקורס סירות של הפלי"ם.
אנשי הפלי"ם באיטליה, מימין לשמאל דן בן אמוץ, יהודה בן-צור ו[[אהרון בן-יוסף (קצין)|]] ('אסקימו').
אנשי הפלי"ם מבקרים במרכז מילנו בן צור שני מימין.
אנשי הפלי"ם מבקרים במרכז מילנו ברקע הקתדרלה בן צור ראשון משמאל.
צמד המלווים, וילי רוסטוקר (מימין) ויהודה בן-צור על הגשר של אוניית עולי גח"ל ומח"ל המורד - פאביו, ספטמבר 1948.
שינוי שם ושירות בצה"ל במלחמת העצמאות

עד אז נשא בן-צור את שם הוריו, בורשטיין, ובפלמ"ח את כינויו "פרא", שניתן לו על ידי חבריו. במוסד לעלייה ב' נקבע לו הכינוי "עוץ", אך בפועל נעשה שימוש בשם "יהודה פרא" עד שרבים חשבו שזהו שמו; במהלך רישומו בגדוד רשם השליש את הכינוי "יהודה פרא" כשם משפחתו. בן-צור נזכר כי במהלך לימודיו בבית הספר היסודי החליט המורה והסופר יהודה בורלא לעברת את שמות התלמידים, ואת השם "בורשטיין" עיברת ל"בן צור". בו במקום הוא הודיע לשליש כי שמו הוא "בן צור". תחת שמו החדש השתתף בן-צור בקרבות הגדוד ה-9, מכיבוש באר שבע עד הנפת דגל הדיו באילת, כמפקד מחלקת ג'יפים.
במהלך מבצע חורב, בסוף דצמבר 1948, כבש גדוד 9, גדוד "הפשיטה" שהיה גדוד ממוכן, את מתחם אבו עגילה החולש על הציר המוביל לתעלת סואץ. במבצע זה היה בן-צור מפקדו של זחל"ם עליו הורכב להביור שטווח האש שלו הגיע לכ-100 מטר. כלי נשק זה היה פרי פיתוחו של חמ"ד, חיל המדע, שהוקם במהלך מלחמת העצמאות. באותו לילה הוטל על בן צור להציב מחסום על הציר המוביל לאל עריש, כ-10 ק"מ מערבית לאבו עגילה. הכוח כלל את זחל"ם הלהביור עם 7 לוחמים וכיתת חרמ"ש מורכבת מעולים חדשים עם קומנדקר. הכוח נתקל בשני חיילים מצרים, שניסו להימלט מערבה אל כוחותיהם, אחד נהרג והשני הצליח להימלט.
חיל הים > שייטת הנחתות

לאחר מלחמת העצמאות הצטרף בן-צור, כמו רבים מחבריו בפלי"ם, לשירות קבע בחיל הים. הוא שירת כקצין באוניות חיל הים "אח"י מעוז (ק-24)", "אח"י הגנה" ו"אח"י מזנק (ק-32)". ב-1953 מונה למפקד הנחתת "אח"י רמת רחל", וב-1 במרץ 1956 מונה כמפקד שייטת הנחיתה (שייטת 11). השייטת הועסקה במשימות הבאות: הדרכת צנחנים בסדרות ים (אימוני נחיתה מן הים); הקמת פלגה 788, שנועדה להגן על הריבונות בכנרת, וקליטת נחתות צרפתיות שהביאו טנקים מדגם AMX-13 ותחמושת לנחל קישון, בשעות הלילה. באוקטובר 1956 נערכה השייטת למבצע הנחתה בחוף רומני, מערבית לאל עריש. המבצע בוטל וביום שלפני תחילת מבצע קדש הועברו מחיפה לאילת 4 נמ"כים, שהנחיתו בחופי דהב וראס נאסרני דלק וטנקים לחטיבה 9 בדרכה לשארם א-שייח'.
אחרי המבצע עסקו הנחתות בפינוי תחמושת-שלל מאזור אל עריש בדרך הים. במסגרת זו חולץ גם מטוס מיג 15 שהונחת על ידי טייסו המצרי בימת ברדוויל. הדרך היחידה להוציאו הייתה מהים, והדבר בוצע על ידי שייטת הנחתות. עבור חילוץ המטוס זכתה שייטת הנחתות בנוסף לתודת חיל האוויר גם בציון לשבח ממפקד חיל הים האלוף שמואל טנקוס.
במהלך פינוי סיני ב-1957 מונה בן-צור למפקד בסיס חיל הים באילת ובסוף אותה שנה הוא השתתף בקורס פו"מ ח"י, שנערך על ידי אל"ם שלמה אראל בבסיס בה"ד ח"י, בבת גלים.
חיל הים > משחתות ובסיס הדרכה

בדצמבר 1960 מונה בן-צור כמפקד המשחתת "אח"י חיפה". אונייה זו נלכדה מידי חיל הים המצרי במהלך מבצע קדש. בשנים הראשונות חיל הים נמנע מלשגרה לביקורים בנמלים זרים מחשש לניסיון מצרי לפגע בה. בינואר 1961 יצאה האונייה עם חניכי קורס חובלים (מחזור ח') להפלגת אימונים, שכללה גם ביקורים בנמלי הים התיכון, שהוגדרו כ'ביקורי עבודה' לא רשמיים.
הביקור הראשון נערך בנמל ולטה במלטה, שהייתה אז בשליטה בריטית. כלי שיט של חיל הים נהגו לבקר ולתדלק בנמל ולטה וקציני חיל הים הודרכו במתקן הטקטי במקום. סיפור שבייתה של אבראהים אל-אוול במלחמת סיני, היה ידוע, והאניה עצמה אף שופצה במלטה מתחילת 1956 עד "משבר סואץ" בחודש יולי. בשל כך גררה הופעתה במלטה עניין רב וזכתה לכותרות בעיתונים המקומיים. באותה עת הבריטים כבר החלו לחזר מחדש אחרי הערבים ונוכחותה של "אח"י חיפה" במלטה הביכה את המצרים. השלטונות במלטה נענו ללחץ המצרי ודרשו מהמשחתת, בניגוד לנוהג הבינלאומי ולסולידריות בין הימאים, לקצר את הביקור ולעזוב את הנמל. בן-צור הוציא את המשחתת לים ללא נתב, בעיצומה של סערה עזה, בתנאים שחייבו ביצוע תמרון במהירות "חצי קדימה".
הביקור השני בנמל אז'אקסיו בקורסיקה נעשה באווירה חמה יותר. ביוזמת הקונסול הישראלי במרסיי הניח בן-צור זר על קבר החייל האלמוני וקורס חובלים ח', שהיווה את משמר הכבוד, צעד מהאוניה למרכז העיר. בהפלגה נוספת בפיקודו נערך ביקור בנמל נאפולי באיטליה.
בשנים 1962–1965 היה בן-צור מפקד בסיס ההדרכה של חיל הים.
ב-1965 מונה בן-צור למפקד המשחתת "אח"י אילת", האונייה הייתה לאחר תקופת שיפוץ עם צוות מגובש ובתקופתו יצאו המשחתות להפלגה הארוכה ביותר שלהן בהן הגיעו עד נמל ברסט ובדרך ביקרו גם בטולון.
ב-1966 יצא ללימודי תואר ראשון במזרחנות באוניברסיטה העברית בירושלים, שנקטעו בעת ההיערכות למלחמת ששת הימים. עם הכרזת מצרים על סגירת מצרי טיראן נקרא בן-צור לפקד שנית על "אח"י חיפה", שהוצאה כבר משירות פעיל. בתוך שבוע הוכשרה האוניה לשירות פעיל ובמהלך המלחמה הצליחה לגלות ולתקוף צוללת מצרית במבואות מפרץ חיפה. הצוללת נמלטה מהאזור, אך לאחר מכן התברר שנגרמו לה נזקים. לאחר המלחמה השלים בן-צור את לימודיו.
חיל הים > פו"מ ומילואים

לאחר שהשלים את לימודיו נשלח בן-צור לאתיופיה לסיור היכרות והידוק קשרים עם הצי האתיופי. תפקידו האחרון של בן-צור בצה"ל היה מפקד זרוע הים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"מ), בשנים 1969–1970. עוזרו היה סא"ל אהרון בן-יוסף, שסיים את תפקידו כמפקד שייטת 13. בקורס השתתפו 12 חניכים בדרגת רס"ן, שהמשיכו והגיעו לתפקידים בכירים בחיל הים. התפקיד בפו"מ סימן את השתלבותו מחדש של חיל הים במוסד זה, לאחר הפסקה של 3 שנים. באותה עת החל חיל הים להצטייד בספינות הטילים ותוכנית הלימודים עודכנה בהתאם. בן-צור אף התבקש לכתוב את הערך "לוחמה ימית" עבור האנציקלופדיה העברית.
במקביל קיבל בן-צור מינוי חירום כמפקד המשחתת "אח"י יפו", ואף ערך בה הפלגת ריענון לצוות המילואים שאמור היה לאייש אותה. בכך היה בן-צור לאחד הקצינים הבודדים שפיקדו על שלוש המשחתות של חיל הים.
בן-צור השתחרר משירות קבע בינואר 1971. נקרא שוב לשירות מילואים במלחמת יום הכיפורים, כקצין קישור ים-אוויר בזירת ים סוף. הוא התמקם בשדה אופיר, ויחד עם מפקד בסיס חיל האוויר במקום (בח"א 29), אל"ם יעקב נבו (אף הוא היה איש מילואים), יזם הפעלת מטוסי קרב כנגד ניסיונות פשיטה ותקיפות של ספינות טילים מצריות מדגם "קומאר" על כוחות צה"ל, וסיוע למפקדת זירת ים סוף של חיל הים במפרץ שלמה.
גלריה

קצינים בכירים מחיל הים בהכנה לקורס פיקוד ומטה 1957.
מפקד בסיס ההדרכה סא"ל יהודה בן-צור (במרכז), מארח את סגן שר הביטחון שמעון פרס ומפקד חיל הים יוחאי בן נון בטקס סיום חובלים מחזור י"ב, מרץ 1965.
תמונת סיום מחזור פו"ם זרוע ים שיהודה בן-צור מפקדו, 1971.
חיים אזרחיים

לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנהל אגף הייצור במפעל מנועי בית שמש, כמנהל מחוז המרכז ברשות שמורות הטבע וכסגן המזכיר הכללי בבנק ישראל. בסוף שנת 2006 יזם בשיתוף עם בנו צבי את הקמת אתר האינטרנט אתר ההעפלה והרכש. פעילותו באתר לאורך כ-7 שנים ממועד הקמתו התבטאה בכתיבת עבודות מחקר, אחריות למחקר ההיסטורי וקשרים עם גורמים ומוסדות חיצוניים, והיענות לפניות הציבור. כמו כן כתב ערכים בנושא לוחמה ימית לאנציקלופדיה העברית.
יהודה בן-צור נישא לטובה ז'וכוביצקי ב-15 ביולי 1951. לזוג שני בנים, הבן הצעיר אלון שותף במשרד האדריכלים ביטמן בן צור.
יהודה בן-צור נפטר ב-27 ביוני 2022 ונקבר בבית העלמין בקיסריה.
מאמרים שכתב

יהודה בן-צור, אניית המעפילים שלא הגיעה, 'מערכות ים' אוקטובר 1955, עמ' 35–41.
יהודה בן-צור, הפלגת סיום של קורס חובלים קיץ 1947, 'מערכות ים' 60, יולי 1962, עמ' 4.
יהודה בן-צור, פינוי תחמושת-שלל מחוף אל עריש, ב"מערכות-ים" מס' 62, דצמבר 1962, עמ' 8.
דניאלה רן, אח"י חיפה - איבראהים אל-אוול, ראיון עם יהודה בן-צור, מוסד הרצל לחקר הציונות, דצמבר 1996.
יהודה בן-צור, הפרק "פו"מ זרוע ים" בספר יובל לפו"מ, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 2004.
יהודה בן-צור, אח"י חיפה במלחמת ששת הימים. באתר משמר המורשת הימית, 2016.
ביאורים

↑  נשוא הערך העדיף את הכתיב "בן-צור".
↑  הייתה זו הפעם הראשונה שמטוס מיג 15 נפל לידי מדינה מערבית. מוצג המטוס במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
↑  היו ידיעות שנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הודיע בזמנו שהאבראהים אל-אוול הפגיזה את חיפה, נלחמה בכוחות עדיפים וטבעה, ולפיכך הופעתה הייתה מביכה עוד יותר.
↑  מימין לשמאל, עומדים: מנשה ליפשיץ, יהודה בן-צור, מנחם כהן, יחיאל שפירא, אליעזר דגן, יוסף רום. היושבים: יקותיאל נץ, אברהם תבור, אברהם בוצר, שלמה אראל, אברהם מייזל, בנימין נתיב. הקורס החל באוקטובר 1957.
↑  מצולמים נוספים מדריך הקורס סרן אלי רהב ראשון משמאל ביושבים, מדריך כתת המכונאים סרן חנוך בן אליהו שלישי מימין ביושבים.
הערות שוליים

↑  יהודה בן צור, 'השבת השחורה' שלי, באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
↑  ה"זיבלה" (Sette Fratelli) באתר הפלי"ם ההעפלה והרכש
↑  הניתוח של בורלא היה: בור משמעו בן, ושטיין משמעו אבן או צור. עברות שמות פרטיים ומשפחתיים על ידי מורי בית הספר היה תהליך מקובל בימי ראשית המדינה.
↑  חילוץ מיג 15 מימת הברדוויל סיפורו של סא"ל יהודה בן-צור, באתר בוגרי בית הספר לקציני ים
↑  יהודה בן צור אחי חיפה במלחמת ששת הימים 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414891805171  VIAF: 69156675120033582229   WorldCat (עם VIAF): 69156675120033582229 
סמל הפלי"ם
מפקד הלהביור במבצע חורב דצמבר 1948.
בן-צור מימין, כמפקד בה"ד חיל הים מארח את ראש הממשלה דוד בן-גוריון ומפקד חיל הים יוחאי בן נון, בטקס סיום קורס חובלים י"ב 1963.
גד נבון

הרב גד (פִּימה) נבון (ה'תר"פ, 1920 – כ"ט בסיוון ה'תשס"ו, 25 ביוני 2006) היה הרב הצבאי הראשי השלישי של צה"ל, תפקיד בו החזיק במשך כ-23 שנים.
קורות חייו > חייו המוקדמים, והשירות בצה"ל כלוחם וכרב

נולד בשם מימון פחימה במרוקו ב-1920. בילדותו בבוגמאז׳ למד תורה אצל הרב אברהם יפרח ולאחר מכן למד בישיבותיהם של הרבנים יעקב דהאן ואברהם אביטבול במרקש, והוסמך לרבנות לאחר שלמד את כל הש"ס והיה מפורסם כבקיא בו. השתתף במפעל עלייה ב' במרוקו ונשלח מטעם התנועה הציונית לצרפת. עלה לישראל ב-1948, שירת כלוחם בפלוגת הקומנדו הצרפתי בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ומונה לקצין הדת בחטיבה.
בשנת 1950 מונה לקצין הדת של פיקוד הדרום ואחר כך לרב פיקוד הצפון. בשנת 1965 שימש כחבר בית דין צבאי בראשותו של הרב שלמה גורן, במלחמת ששת הימים שימש רב צבאי פיקוד הצפון בדרגת סא"ל.
ביוני 1971, עם פרישתו של האלוף הרב שלמה גורן, מונה לסגנו של הרב הצבאי הראשי השני, הרב מרדכי פירון והוענקה לו דרגת אל"ם. בעקבות מלחמת יום הכיפורים פעל הרב פירון להתרת עגונות נעדרי צה"ל במלחמה, והקים לשם כך בית דין בראשותו של הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, שבו ישבו הרב פירון והרב נבון. לאחר המלחמה הועלה הרב נבון לדרגת תא"ל. היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים.
קורות חייו > הרב הצבאי הראשי

בפברואר 1977 מונה לרב הצבאי הראשי השלישי והוענקה לו דרגת אלוף, בדומה לשני קודמיו. בתקופת כהונתו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי, במקביל יסד את קורס הרבנים הצבאיים, לאחר שתיקנן בכל גדודי המילואים, בנוסף לסמל דת (שעד אז היווה את הסמכות ההלכתית), רב צבאי שיהווה סמכות הלכתית. הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהוים של חללי צה"ל, ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי הטכנולוגיים. סיים את תפקידו כרב הראשי לצה"ל בחודש מאי 2000 והוחלף על ידי הרב ישראל וייס.
בשנת ה'תשל"ח (1978) הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית.
נפטר בכ"ט בסיוון תשס"ו, 25 ביוני 2006, בביתו שביבנה, ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הותיר אחריו את רעייתו, פרלה, ושלושה ילדים. בנו הוא פרופ' עמיאל נבון, ביולוג במכון ויצמן.
ביאורים

↑  מימין : אל"ם הרב מנחם חיים בקשט, סגן הרב הראשי לצה"ל, אלוף הרב גד נבון, הרב הראשי לצה"ל, (באזרחי) הרב מנחם הכהן, תא"ל מנחם מיארה, ראש מינהל הסגל, תא"ל אפרים לפיד, דובר צה"ל
הערות שוליים

↑  ( עלייה ארצה ושליחות באלג’יריה - משה גבאי), ברית - כתב העת של יהודי מרוקו.
↑   יאיר אטינגר, הקרב שאחרי שביתת הנשק ביום כיפור, באתר הארץ, 5 במאי 2014
↑  הסמכה לדיינות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 15
| הרבנות הצבאית |
| --- | --- | --- |
| תחומי סמכות | הלכה צבאית • גיור חיילים מעוניינים • כשרות בצה"ל • נישואין לחיילים המעוניינים • קבורת חללים • כתיבת ובדיקת ספרי תורה, תפילין, מזוזות ומגילות לבסיסי צה"ל |    |
| רבנים צבאיים ראשיים | הרב שלמה גורן • הרב מרדכי פירון • הרב גד נבון • הרב ישראל וייס • הרב אביחי רונצקי • הרב רפי פרץ • הרב אייל קרים |    |
| חזנים צבאיים ראשיים | משה קראוס • אברהם כרמל • אריה בראון • חיים ויינר • שי אברמסון |    |
| ערכים קשורים | השירות הדתי • קורס רבנים צבאיים • מקהלת הרבנות הצבאית |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310669105171  ISNI: 0000 0000 6795 0415  LCCN: no2009158249  VIAF: 97303154   WorldCat (עם VIAF): 97303154 
הקפות שניות בצה"ל, מחנה 80, מוצאי שמחת תורה, תשמ"ט (1988)
קברו של הרב נבון בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קרני (DDG-64)

| --- | --- |


 תיאור כללי
 מוטו:  Resolute, Committed, Successful
 סוג אונייה:  משחתת טילים 
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  סדרת המשחתות ארלי ברק 
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Bath Iron Works 
 הושקה:  23 ביולי 1994
 תקופת הפעילות:  13 באפריל 1996 – הווה (28 שנים)
 מלחמות וקרבות:  מלחמת אפגניסטן (2001–2021)  המתקפה האווירית בתימן (2024)
 מידות
 הֶדְחֶק:  9,000 טון
 אורך:  154 מטר
 רוחב:  18 מטר
 שוקע:  9.4 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  יותר מ-30 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  281 מלחים
 טווח שיוט:  4,400 מיילים ימיים (8,100 ק"מ)
 אמצעי לחימה
 חימוש:  תותח 6 אינץ' (אנ')  תותח 20 מ"מ פלנקס  שני מקלעים 25 מ"מ (אנ')  ארבעה מקלעי M2 בראונינג 0.5 אינץ'  שני משגרי טילים הרפון  משגר טילים SeaRAM (אנ')  טילי ים-אוויר RIM-66 (אנ')  טילי ים-אוויר RIM-156 (אנ')  מערכת SM-3 ליירוט טילים בליסטיים בטווחים קצרים ובינוניים  טילי שיוט BGM-109 טומהוק  טילים נגד צוללות RUM-139 VL-ASROC (אנ')  טורפדו מדגמים Mark 46 (אנ'), Mark 50 (אנ') ו-Mark 54 (אנ')
 אמצעי גילוי ול"א:  מערכת לוחמה אלקטרונית AN/SLQ-32 (אנ')  מערכת להטעיית טורפדו AN/SLQ-25 Nixie (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Mark 36 SRBOC (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Nulka (אנ')  מערכת להטעיית טילי ים-ים Naval Decoy IDS300 (אנ')
 מסוקים:  מנחת למסוק סיקורסקי SH-60 סיהוק (אנ')
 
קרני (DDG-64) (באנגלית: USS Carney (DDG-64) היא המשחתת ה-14 בסדרת המשחתות ארלי ברק של צי ארצות הברית. האונייה היא הראשונה שנקראה על שם האדמירל רוברט קרני (Robert Carney), ששימש כראש המבצעים הימיים בתקופת ממשל אייזנהאואר.
שדרוג

ב-12 בנובמבר 2009 הסוכנות להגנה מפני טילים הודיעה שקרני תשודרג במהלך 2012 עם מערכת SM-3 ליירוט טילים, על מנת לתפקד כחלק ממערכת ההגנה נגד טילים בליסטיים של Aegis (אנ').
בשנת 2016 ארבע משחתות שסיירו עם הצי השישי של ארצות הברית שבסיסן הוא בסיס הצי רוטה בספרד, כולל קרני, קיבלו שדרוגי הגנה עצמית, והחליפו את תותח 20 מ"מ M61 וולקן של מערכת פלנקס במשגר RIM-116 RAM (אנ'). זו פעם ראשונה שמערכת ההגנה של ספינות מטווח קרוב הוצמדה לספינת Aegis.
הערות שוליים

↑  "US Destroyer Helps Rescue 97 Migrants in Mediterranean". military.com. 2 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Obama expected to extend airstrikes against ISIS in Libya another month". Fox News. 28 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "22nd MEU Marines rocked ISIS fighters in Libya in 2016 with naval gunfire". 23 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Επίσκεψη Ομπάμα στην Αθήνα: "Κλείδωσε" και ο εναέριος χώρος της Αθήνας-Στη Δραπετσώνα το αμερικανικό πλοίο USS Carney(ΦΩΤΟ-ΒΙΝΤΕΟ)". www.thepressroom.gr. 14 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  USS Carney completes exercise Joint Warrior 17-1, The Flagship, April 21, 2017
↑  "Two U.S. guided missile destroyers now operating in the Black Sea". news.usni.org. 18 בפברואר 2018. נבדק ב-20 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "USS Carney Concludes Time as FDNF-E Asset". U.S. Naval Forces Europe-Africa / U.S. 6th Fleet (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-06-28.
↑  אריאל כהנא ודוד ברון ושחר קליימן, מפגן תמיכה אמריקני: נושאת המטוסים "פורד" והאוניות הנלוות אליה בדרכן לישראל, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2023
↑  הספינה האמריקנית יירטה טילים וכטב"מים מתימן במשך 9 שעות | פרטים חדשים, באתר ynet, 21 באוקטובר 2023;
אנשיל פפר ואבי שרף, המתקפה הנרחבת מתימן: ארה"ב יירטה בחמישי 19 מל"טים וטילי שיוט ששוגרו לישראל, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2023
↑  גיא אלסטר‏, משחתת אמריקנית יירטה 14 כטב"מים מתימן, החות'ים: תקפנו את אילת, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2023
↑  גיא אלסטר‏, ארה"ב תקפה שוב בתימן: "מחלישים את היכולת של החות'ים לתקוף ספינות", באתר וואלה, 13 בינואר 2024
שירי בורשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1974 (בת 50) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 פעילות כמקצוענית:  1982–1997 (כ־15 שנים)
 סה"כ פרסים שצברה:  29,596 דולר
 יחידים
 דירוג שיא:  מס' 336 (24 ביולי 1995)
 זכיות בטורנירים:  2 ITF
 זוגות
 דירוג שיא:  מס' 186 (17 בפברואר 1997)
 זכיות בטורנירים:  6 ITF
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות גביע הפד 1–5
 
שירי בורשטיין (נולדה ב-5 בדצמבר 1974) היא טניסאית עבר ישראלית.
ביוגרפיה

בורשטיין נולדה בחיפה והחלה לשחק טניס בגיל 8.
היא ייצגה את ישראל בגביע הפד בשנים 1994 ו-1995, והגיעה לחמש תוצאות תיקו, בעיקר כשחקנית זוגות.
בסיבוב ההופעות המקצועי הגיעה בורשטיין לדירוג היחידים הטובים ביותר מתוך 336, וזכתה בשני טורנירי ITF. היא זכתה בשישה תארים נוספים של ITF בזוגות, עם הדירוג הטוב ביותר של 186 בעולם. בורשטיין גם יצגה את נבחרת ישראל במסגרת גביע הפדרציה.
בגיל 23, אחרי שהרגישה שאינה מצליחה לפרוץ ממקומה בדרוג העולמי, החליטה לפרוש ולעסוק באימון ועברה קורס מאמנים במכון וינגייט.
בשנים האחרונות בורשטיין מנהלת קריירת אימון, במרכזי הטניס חיפה ורמת השרון וכן באקדמיה של איגוד הטניס שפעלה בעבר במכון וינגייט.
בורנשטיין לוקחת חלק בפרויקט "אתנה" של איגוד הטניס לקידום טניסאיות צעירות.
גמר ITF > יחידים: 5 (2-3)

| תוֹצָאָה | מס>  | תַאֲרִיך | טורניר | משטח | יָרִיב | ציון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סגנית אלופה | 1. | 18 במאי 1992 | חיפה, ישראל | קָשֶׁה | ישראל לימור זלץ | 2–6, 6–2, 5–7 |
| סגנית אלופה | 2. | 15 במרץ 1993 | יפו, ישראל | קָשֶׁה | גאורגיה נינו לוארסבישווילי | 1–6, 2–6 |
| זכייה | 1. | 22 באוגוסט 1994 | חיפה, ישראל | קָשֶׁה | גרמניה נינה ניטינגר | 7–6 (0), 6–0 |
| זכייה | 2. | 9 בינואר 1995 | מישן (טקסס), ארצות הברית | קָשֶׁה | ארצות הברית שרה פריצ'רד | 6–1, 6–7 (5), 6–4 |
| סגנית אלופה | 3. | 29 במאי 1995 | יפו, ישראל | קָשֶׁה | ישראל נלי ברקן | 6–4, 3–6, 1–6 |
גמר ITF > זוגות: 11 (6-5)

| תוֹצָאָה | מס>  | תַאֲרִיך | טורניר | משטח | בת זוג | מתנגדים | ציון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1. | 22 באוגוסט 1994 | חיפה 1, ישראל | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | ישראל נטלי כהנא ישראל ציפורה אובזילר | 6–0, 6–4 |
| זכייה | 2. | 29 באוגוסט 1994 | חיפה 2, ישראל | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | ישראל נטלי כהנא ישראל ציפורה אובזילר | 7–5, 7–5 |
| זכייה | 3. | 17 באוקטובר 1994 | לנגנטל, שווייץ | שָׁטִיחַ | ישראל הילה רוזן | הולנד אמנדה הופמנס הולנד הנרייט ואן אלן | 7–5, 6–4 |
| סגנית אלופה | 1. | 13 בנובמבר 1994 | קהיר, מצרים | חֶרֶס | ישראל הילה רוזן | צ'כיה ג'ינדרה גבריסובה צ'כיה דומיניקה גורצ'ה | 1–6, 6–3, 1–6 |
| סגנית אלופה | 2. | 9 בינואר 1995 | מישן (טקסס), ארצות הברית | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | דרום אפריקה קים גרנט ארצות הברית קלייר סשנס ביילי | 6–7 (6), 2–6 |
| זכייה | 4. | 16 בינואר 1995 | סן אנטוניו, ארצות הברית | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | דרום אפריקה קים גרנט ארצות הברית קלייר סשנס ביילי | 6–2, 6–3 |
| סגנית אלופה | 3. | 4 במרץ 1996 | חיפה, ישראל | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | בריטניה ג'ולי פולין בריטניה קייט וורן-הולנד | 2–6, 4–6 |
| זכייה | 5. | 17 במרץ 1996 | תל אביב, ישראל | קָשֶׁה | ישראל הילה רוזן | ישראל לימור גבאי ישראל ציפורה אובזילר | 6–3, 7–6 |
| זכייה | 6. | 28 ביולי 1996 | ויאדוליד, ספרד | קָשֶׁה | ישראל לימור גבאי | צ'כיה מילנה נקוופילובה צ'כיה מוניקה מאשטליז'ובה | 6–2, 6–4 |
| סגנית אלופה | 4. | 24 בנובמבר 1996 | איסמעיליה, מצרים | חֶרֶס | הולנד דבי האק | בולגריה תאודורה נדבה סלובניה קתרינה סרבוטניק | 4–6, 4–6 |
| סגנית אלופה | 5. | 4 במאי 1997 | אזמייס, פורטוגל | חֶרֶס | ישראל לימור גבאי | ספרד פולה הרמידה קנדה אניטה סוקופ | 0–6, 4–6 |
ראו גם

טניסאיות נבחרת גביע הפדרציה של ישראל
הערות שוליים

↑  "Key Statistics". fedcup.com.
1 2 3 4  מגדלת את הדור הבא: היכרות עם המאמנת שירי בורשטיין, באתר איגוד הטניס