הפארק הלאומי שערי האזור הארקטי
היסטוריה

נוודים חיו ברכס ברוקס במשך לפחות 12,500 שנים, כשלמחייתם הם צדו את אייל הצפון וחיות בר אחרות. באתר מסה (Mesa site) בערוץ איטריאק (Iteriak Creek) נתגלו עדויות ליישוב בין לפני 11,500 ל-10,300 שנים. באתרים מאוחרים יותר המתוארכים לפני 6,000 שנים, נתגלו חודי אבן, סכיני אבן ומשקולות לרשתות דיג. נתגלו גם עדויות לכלים מתרבות מסורת הכלים הקטנים של האזור הארקטי (Arctic small tool tradition, בראשי תיבות ASTt) מלפני 4,500 שנים. שלב מאוחר בתרבות ה-ASTt, בין לפני 2,500 ל-950 שנים, המכונה "שלב איפואיטק" (Ipuitak phase), תועד בפארק באתר בייטמן (Bateman Site) באגם איטקיליק (Itkillik Lake).
ילידים בני עם האינופיאט (Iñupiat) הופיעו לראשונה סביב שנת 1200 לספירה בחוף והתפשטו לרכס ברוקס, תוך יצירת זהות כשבט הנאנאמיוט (Nunamiut). בני הנאנאמיוט, שנטשו את מרבית יישוביהם המסורתיים לאחר שחלה ירידה דרסטית בכמות איילי הצפון בתחילת המאה ה-20, חידשו את אורח החיים המבודד יחסית לאחר שחזרו להרים בסוף שנות ה-30. שתי הקבוצות האחרונות של נוודים למחצה בעמק התמזגו ב-1949 בעמק נהר אנקטובוק (Anaktuvuk River), ובעשר השנים שאחר-כך הקימו את קהילת אנקטובוק פאס (Anaktuvuk Pass). בני הגוויצ'אין (Gwich'in), שבט מבני האתאבסקים הצפוניים, שחיו באזור ב-1,000 השנים האחרונות, נדדו דרומה בתקופה המודרנית.
אזור פנים אלסקה לא נחקר עד שלהי המאה ה-19, זמן קצר לפני שתגלית הזהב בקלונדייק הביאה מחפשי זהב לאלסקה. בפארק התגלו כמה מחנות של חוקרים ומשלחות סקר. כמה מיזמי כרייה קטנים פעלו באזור בתחילת המאה ה-20, אבל בלא תוצאות משמעותיות.
שמו של הפארק מתוארך לשנת 1929, כאשר חובב הטבע בוב מרשל (Bob Marshall), שחקר את היובל נורת פורק (North Fork) של הנהר קויוקוק (Koyukuk River), נתקל בצמד הרים (פריג'יד קראגס (Frigid Crags) והר בוריאל (Boreal Mountain)) ששכנו משני צדי הנהר. הוא כינה פתח זה "שערי האזור הארקטי". מרשל שהה כמה שנים ביישוב וייסמן (Wiseman) בשנות ה-30 המוקדמות, וב-1933 הוציא לאור את הספר "הכפר הארקטי" (Arctic Village), ובו תיאר את המקום. בשנות הארבעים הציע הסופר והחוקר אולאוס מורי (Olaus Murie) לשמר את אדמות אלסקה.
הצעות להקמת פארק לאומי ברכס ברוקס צצו לראשונה בשנות ה-60, וב-1968 המליצה משלחת סקר של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית על הקמת פארק בשטח של 17,000 קילומטרים רבועים באזור. באותה שנה המליץ מזכיר הפנים של ארצות הברית סטיוארט יודול (Stewart Udall) לנשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון שהאחרון ישתמש בסמכותו על פי חוק העתיקות על מנת להכריז על הקמת מונומנט לאומי ברכס ברוקס ובאתרים אחרים באלסקה, אבל ג'ונסון דחה את ההצעה. בשנת 1971 העביר הקונגרס של ארצות הברית את חוק יישוב התביעות של ילידי אלסקה (Alaska Native Claims Settlement Act בראשי תיבות ANCSA), שקבע מסגרת לחלוקת האדמות הפדרליות של אלסקה. במסגרת ה-ANCSA נכללו לוחות זמנים עבור תביעות על בעלות, ויתורים על קרקעות והכרזת ייעוד של קרקעות, שחייב את שירות הפארקים להציג תוכנית להקמת יחידות עתידיות של שירות הפארקים באלסקה. החוק גרר סדרה של הצעות חוק שנועדו לטפל בהצעות שימור הקרקעות על בסיס ANCSA, אבל החקיקה שתהפוך ל"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act, בראשי תיבות ANILCA) התעכבה בקונגרס בשלהי שנות ה-70. עקב כך השתמש הנשיא ג'ימי קרטר בסמכותו במסגרת חוק העתיקות והכריז ב-1 בדצמבר 1978 על מרבית השטחים באלסקה שהיו מיועדים להפוך לפארקים לאומיים כמונומנטים לאומיים, כולל "המונומנט הלאומי שערי האזור הארקטי". חוק ה-ANILCA הועבר לבסוף בשנת 1980, והמונומנט הלאומי הפך לפארק והשמורה הלאומיים שערי האזור הארקטי ב-2 דצמבר 1980.