stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן שפירו
ספריו

Brainwashed: How Universities Indoctrinate America's Youth, יצא לאור ב-2004, מתאר את ההטיה הליברלית במערכת ההשכלה הגבוהה האמריקאית
Porn Generation: How Social Liberalism Is Corrupting Our Future, יצא לאור ב-2005, סוקר כיצד ליברליזם חברתי בכלל, ופורנוגרפיה בפרט, הורסים את העתיד
Project President: Bad Hair and Botox on the Road to the White House, יצא לאור ב-2008, סוקר את העיסוק במראה ובהתנהגות נשיאי ארצות הברית יותר מעמדותיהם
Primetime Propaganda: The True Hollywood Story of How the Left Took Over Your TV, יצא לאור ב-2011, עוסק בהטייה הפוליטית השמאלית של המדיה האמריקאית
Bullies: How the Left's Culture of Fear and Intimidation Silences Americans, יצא לאור ב-2012, עוסק בשמאל האמריקאי, במדיה הליברלית ומלחמתה בשמרנים
The People vs. Barack Obama: The Criminal Case Against the Obama Administration, יצא לאור ב-2014, טוען לניצול לרעה של משרת נשיא ארצות הברית על ידי ברק אובמה בעת כהונתו בתפקיד
How to Debate Leftists and Destroy Them: 11 Rules for Winning the Argument, יצא לאור ב-2014
A Moral Universe Torn Apart, יצא לאור ב-2014, אוסף טורים שפרסם באותה שנה
What's Fair: And Other Short Stories, יצא לאור ב-2015, לקט סיפורים קצרים
True Allegiance, יצא לאור ב-2016, סיפורת
The Right Side of History: How Reason and Moral Purpose Made the West Great, יצא לאור ב-2019 ונכנס היישר לראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. בו הוא מתאר את ההיסטוריה של תרבות המערב, ואיך לדעתו שילוב של "טלוס" יווני וזכויות אדם בסגנון יהודי יצרו את התרבות הטובה ביותר בכל הזמנים.
How to Destroy America in Three Easy Steps, יצא לאור ב-2020 (ISBN 9780063001879)
ספריו > ספרים שתורגמו לעברית

11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה, סלע מאיר, 2019
בריונים: איך עובדת תרבות ההשתקה של השמאל, סלע מאיר, 2019
הצד הנכון של ההיסטוריה, הוצאת מטר, 2021
ראו גם

The Daily Wire
המופע של בן שפירו
ג'רמי בורינג
ברט קופר
דאגלס מארי
ננדו מצוי

| ננדו מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
על־סדרה:: עופות קדומים חסרי שיניים
סדרה:: ננדאים
משפחה:: ראיים
סוג:: ריאה
מין:: ננדו מצוי
שם מדעי
 Rhea americana ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ננדו מצוי או רִיאה מצויה (שם מדעי: Rhea americana) הוא עוף גדול ממשפחת הראיים החי באמריקה הדרומית והוא חסר יכולת תעופה.
מאפיינים

הננדו המצוי הוא העוף הגדול ביותר באמריקה. משקלו 20–27 קילוגרם וגבהו 1.35 מטר, אף שפרטים גדולים מאוד הגיעו למשקל 40 ק"ג ולגובה 1.83 מטר, כאשר הזכרים גדולים יותר מהנקבות.
צבעו חום בהיר. רגליו חזקות והאצבעות קצרות ודקות. בניגוד ליען, לננדו שלוש אצבעות בכל רגל במקום שתיים. צווארו וגם ראשו מכוסים נוצות. הננדו בעל יכולת ריצה מהירה מאוד וכן ניתור לגובה. אף על פי שאינו מסוגל לעוף, הוא מתרומם מעל פני הקרקע, אחרי ריצה מלווה בהנפת כנפיו, לשם שמירה על שיווי משקלו. הננדו גם מסוגל לשחות באגמים ונהרות.
הננדו חי בלהקות עד שישה פרטים ובעונת הרבייה אפילו עד 25. אז גם נלחמים הזכרים זה בזה בעזרת בעיטות ברגליהם החזקות, תוך שילוב צוואריהם ומכות במקורם. הזכר המנוצח נמלט בעוד מנצחו רודף אחריו, כדי למנוע את חזרתו. זכר אחד מזדווג עם מספר נקבות, לאחר חיזור מלווה בהילוך גאה, קידות וקפיצות. הקן בנוי בשוחה באדמה, המרופדת בעשב. ההטלה נעשית מחוץ לקן והזכר מגלגל את הביצים לתוכו בעזרת המקור. הזכר דוגר על הביצים לבדו ואילו הנקבות עוזבות את המקום. כמו כן הוא המטפל באפרוחים, שמיד עם היבקעם מהביצים, מסוגלים להלך.
תפוצת העוף באמריקה הדרומית, באזורים פמפס, סראדו, קמפוס ובגראן צ'אקו. הוא שוכן באזורים בהם הצמחייה גבוהה, ובעונת הרבייה שוכן בקרבת נהרות, אגמים וביצות.
הננדו הוא אוכל-כול (אומניבור), המעדיף עלים רחבים ותלתן. אולם ניזון אף מזרעים, שורשים ופירות. הננדו אוכל גם חרקים, חולייתנים קטנים כלטאות וצפרדעים, ציפורים קטנות ונחשים. הננדו אוכל תוך כדי תנועה. לננדו טורפים מעטים הכוללים בעיקר את הפומה ואת היגואר אך גם כלבים משוטטים וננדואים שוחים עשויים גם להיתפס בידי תנינאים או אנקונדה. ישנם גם מספר שבטי אינדיאנים המתבססים על ציד שלו. הביצים והאפרוחים פגיעים גם להתקפות של דורסים כמו קרקרה דרומית, גריזון גדול ואף ארמדיליים כמו ארמדיל שעיר הררי וארמדיל שש-החגורות, אך לרוב ההורים שומרים עליהם.
התטולה של הננדו כוללת 15-30 ביצים המצויות בקן על הקרקע עליו דוגרים שני ההורים למשך 5 שבועות.
גלריה

ננדו לבקן
ראש של ננדו
Museum specimen
הערות שוליים

↑  ננדו מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551589205171
1612 (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ולדימיר חוטיננקו 
 הופק בידי:  ניקיטה מיכאלקוב, לאוניד ורשצ'אגין, ויקטור וקסלברג 
 תסריט:  אריף אלייב 
 שחקנים ראשיים:  פיוטר קיסלוב   מראט בשארוב   ארתור סמוליאנינוב   מיכאיל פורצ'נקוב   אלכסנדר בלוייב
 מוזיקה:  אלכסיי ריבניקוב 
 צילום:  איליה דמין 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  אולפני T3
 חברה מפיצה:  סנטרל פרטנרשיפ
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באוקטובר 2007 
 משך הקרנה:  143 דק'
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות   סרט מלחמה
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 www.1612film.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
1612 הוא סרט הרפתקאות רוסי המתרחש בתקופת הצרות, בבימויו של ולדימיר חוטיננקו.
אפוס היסטורי רוסי, שמתרחש בשנותיה הראשונות הכאוטיות של המאה ה-17. במשך 15 שנה סובלת רוסיה הצארית ממצוקות נוראיות: רעב, אי-שקט פוליטי רווי מזימות ואיומים חיצוניים. הדובדבן שבקצפת הוא הטבח שנערך במשפחת הצאר בוריס גודונוב. אנדריי הוא משרת שמוצא עצמו עד לרצח ולחטיפתה בידי הפולנים של בת הצאר, הנסיכה קסניה. בבגרותו יהפוך אנדריי לאביר אמיץ, שייצא להציל את הנסיכה ולהחזיר עטרה למולדתו.
זוהי שנת 1612, רוסיה נמצאת בתקופה של בצורת ומלחמה, תקופה שבה לאזרחים יש חוסר באוכל, חדירתם של כוחות עוינים מצליחים להפיל את שושלת רוריק אשר שלטה בשנים 862 - 1598 ברוסיה.
תקציר עלילת הסרט

העלילה מתמקדת בהרפתקאותיו של העבד אנדריי, שהתחזה לתותחן של שכיר חרב ספרדי.
לאחר מותו של הצאר בוריס גודונוב, אלמנתו והיורש הצעיר פיודור נהרגים. השורדת היחידה היא הבת קסניה. אחרי עלייתו לכס המלכות של המתחזה, דמיטרי הכוזב שנהרג גם הוא, תקופת הצרות ברוסיה התחילה. מי שהיה עד לרצח של משפחת המלוכה, הנער-העבד אנדריי כבר גדל, אך הוא עדיין לא יכול לשכוח את קסניה היפה.
כאשר אנדריי נלקח לשרת את האציל הספרדי הרוצח השכיר אלבר בורחה, נהרג במאבק עם שודדים, אנדריי מחליט להתחזות לספרדי. הוא נוטל לעצמו את בגדיו ושמו ומנסה להציל את קסניה גודונובה ולזכות בלבה.
מנואל סנטנה

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1938 מדריד, ספרד 
 פטירה:  11 בדצמבר 2021 (בגיל 83) מרבייה, ספרד 
 מדינה:  ספרד
 מקום מגורים:  מרבייה 
 בן או בת זוג:  Mila Ximénez (1983–1986) Claudia Inés Rodríguez (2013–2021) 
 צאצאים:  Beatriz Santana 
 יד חובטת:  ימין, יד אחת בחבטת גב יד
 פעילות כמקצוען:  1968–1977 (כ־9 שנים) 
 יחידים
 מאזן קריירה:  227-864
 דירוג שיא:  1 (1965)
 זכיות בטורנירים:  94
 זוגות
 מאזן קריירה:  20–22 
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 5 (4 ביחידים, 1 בזוגות גברים)
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1959)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1961, 1964)
 וימבלדון:  זכייה (1966)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  גמר (1965)
 
מנואל סנטנה (בספרדית: Manuel Santana Martínez; ‏ 10 במאי 1938 – 11 בדצמבר 2021) היה טניסאי ספרדי. הוא זכה במקום ראשון בתחרויות הגברים באליפות וימבלדון, באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ובאליפות צרפת הפתוחה בטניס ובסך הכול זכה ב-5 ניצחונות בתחרויות גראנד סלאם. במשחקים אולימפיים בשנת 1968 הוא זכה ב-2 מדליות זהב.
ביוגרפיה

מנואל סנטנה נולד במדריד בשנת 1938. אביו נפטר כאשר הוא היה בן 16. הוא התחיל כנער מגיש כדורים במועדון הטניס של מדריד ובהמשך החל לשחק. הוא התחיל להשתתף בתחרויות גדולות בשנת 1958.
באליפות אוסטרליה הפתוחה סנטנה השתתף באופן קבוע אך לא זכה להצלחות.
באליפות צרפת הפתוחה סנטנה ניצח בתחרות הגברים בשנים 1961 ו-1964. בשנת 1963 הוא זכה בתחרות זוגות גברים (שיחק עם רוי אמרסון).
באליפות וימבלדון 1966 סנטנה ניצח בגמר תחרות הגברים.
באליפות ארצות הברית הפתוחה סנטנה ניצח בתחרות הגברים בשנת 1965.
סנטנה היה חבר נבחרת גביע דייוויס של ספרד והגיע עם הנבחרת לגמר התחרות 3 פעמים (1965, 1967 ו-1970).
בשנת 1968 לאחר הפסקה ארוכה טניס נכלל בתוכנית של משחקים אולימפיים כ"תחרות הצגה". סנטנה ניצח בתחרות הגברים ובתחרות זוגות גברים.
מנואל סנטנה פרש מתחרויות ופתח מועדון טניס במדריד ובעיירת נופש מרבייה. עד לשנת 2019 הוא היה מארגן של אליפות מדריד הפתוחה.
מנואל סנטנה נפטר בשנת 2021 בביתו במרבייה.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| תחרות | יריב בגמר | תוצאה |
| אליפות צרפת הפתוחה 1961 | איטליה ניקולה פיטרנג'לי | 4–6, 6–1, 3–6, 6–0, 6–2 |
| אליפות צרפת הפתוחה 1964 | איטליה ניקולה פיטרנג'לי | 6–3, 6–1, 4–6, 7–5 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה 1965 | דרום אפריקה (1928–1994) קליף דרייסדייל | 6–2, 7–9, 7–5, 6–1 |
| אליפות וימבלדון 1966 | ארצות הברית דניס רלסטון | 6–4, 11–9, 6–4 |
זן (טקסונומיה)

זַן הוא מונח בעברית המתייחס לכמה מושגים בטקסונומיה, שהמשותף להם הוא תיאור של רמה טקסונומית מתחת למין.
בעברית המילה זן שימשה, באופן מסורתי, לתיאור עצמים שונים בעלי מכנה משותף. בספר דניאל ניתן למצוא את הביטוי "זְנֵי זְמָרָא" המתאר מינים שונים של כלי נגינה. בעברית המודרנית המונח זן משותף לכמה מונחים לועזיים מתורת הטקסונומיה. לפי האקדמיה ללשון העברית, מילון ביולוגיה כללית (תשס"ט) ,2009 המונח מתייחס למונחים הלועזיים variant ו-breed כמו גם למונח cultivar במשמעות של "זן תרבות". לפי מילון ביולוגיה: מיקרוביולוגיה (תשנ"ה), 1994 המונח מתייחס למונח האנגלי strain. ריבוי המשמעויות והאבחנה המדויקת ביניהם גרמו לכך שבשפת היומיום ובתקשורת הפופולרית נוטים פעמים רבות להתבלבל ולהשתמש במילה זן בצורה שגויה, כאשר הכוונה היא למין (למשל בביטוי השגור "זן נדיר").
strain

strain באנגלית הוא מונח במיקרוביולוגיה המתאר את התרבית הראשונה שבודדה מחולה. בביולוגיה הוא מתאר קבוצות שונות של חיות ניסוי אשר כל אחת שונה מהשנייה במוטציה גנטית.
variety

באנגלית variety הוא מונח המשמש כיום לרוב בבוטניקה. נוהגים להוסיף את הקיצור "var." (מלטינית: varietas) לשם המדעי של צמחים כדי לתאר מופעים שונים מורפולוגית של צמחים מאותו המין שאינם מבודדים גאוגרפית אחד מהשני (למשל כלניות בצבעים שונים).
בעבר השימוש בסימון "var.", וסימונים בעלי משמעות זהה כגון "form." או "morph.", היה נהוג גם בזואולוגיה. לפי סעיף 45.6 בקוד הזואולוגי ICZN מונחים אלו אינם חוקיים יותר מאז 1960.
תת-מין לעומת variety

תת-מין הוא המדרג הטקסונומי האחרון במיון עולם הטבע. הוא מגדיר אוכלוסייה של פרטים בני אותו המין אשר בשל בידול גאוגרפי נאלצו להתמודד עם תנאי סביבה אחרים ופנו לנתיבים אבולוציוניים שונים שבסופם יהפכו למינים שונים. שלב הביניים, שבו האוכלוסיות עדיין אינן מינים שונים ומסוגלות להביא צאצאים בן כלאיים פוריים, מכונה תת-מין.
מאחר שהמונח תת-מין וגם זן (variety) הם מינוחים המתארים מדרג מתחת לרמה הטקסונומית מין השתמשו בעבר במונח תת-מין וזן (variety) באופן זהה ללא הבדלה האם השינויים אכן נגרמים כתוצאה מאוכלוסיות בעלות נתיבים אבולוציוניים שונים או שהם שהשוני נובע מביטויים שונים של אללים בתוך אותה אוכלוסייה, כגון צבע שיער שונה. מצב זה יצר בלבול רב ומשנות ה-50 החלו לקום ועדות לקביעת סטנדרט אחיד לשמות המדעים. הידועות שבהן הם ICZN (לקביעת שמות זואולוגיים),‏ ICBN (לקביעת שמות בוטניים),‏ ICNCP (לקביעת שמות צמחים תרבותיים), ועוד. רוב הוועדות החליטו לקבוע את המושג "תת-מין" כמושג התקני תחת מין ולהפסיק את השימוש במושג זן (variety). עם זאת, המונח זן עדיין קיים כשמדובר בשינויים בתוך אותה אוכלוסייה או שנוצרו באופן מלאכותי.
גזע (breed)

בעברית, כאשר משתמשים במונח זן לתיאור בעלי חיים מבויתים כגון זני סוסים או זני כלבים, הכוונה היא למעשה לגזעים. גזעים הם תוצאה של הכלאה יזומה וסלקטיבית שנועדה לטפח מאפיינים נבחרים הנדרשים מבעל החיים כגון סוס מהיר או חתול בעל פרווה ייחודית. טעות נפוצה נוספת בעברית היא להשתמש במושג מין או תת-מין במקום גזע כלומר מיני כלבים במקום גזעי כלבים, שהרי כל גזעי הכלבים שייכים לאותו תת-מין, כלב הבית Canis lupus familiaris.
צמח הנוצר על ידי סדרה של הכלאות עצמיות או תוך משפחתיות כך שהאללים שלו זהים מכונה זן טהור. באופן דומה בעל חיים מכונה גזע טהור.
זן תרבות (cultivar)

זן תרבות או זן מתורבת (באנגלית: cultivar) הוא מונח המשמש לרוב בחקלאות ומתייחס לצמח שהושבח על ידי האדם כדי להשיג מאפיינים רצויים. למשל פרחי נוי בעלי צבעיים ייחודיים או צמחי פרי בעלי תפוקה גדולה יותר מצמח הבר. ברוב הצמחים, זן מוגדר כמטען גנטי מסוים (כך לדוגמה עצי מג'הול בכל העולם יציגו מטען גנטי זהה אחד לשני) ולזן מעמד משפטי המאפשר למפתחים להחזיק בזכויות יוצרים על הזן בניגוד לצמחי בר. כל הזנים התרבותיים של אותו המין זהים מבחינה ביולוגית, ונבדלים אחד מהשני ברמה הגנטית בלבד[דרושה הבהרה].
הפיתוח והשכפול של זני תרבות בצמחים כך שצמח הבן יציג תכונות זהות לשל צמח האם יכול להתבצע מבספר דרכים. במינים שמסוגלים לבצע הפריה עצמית, כלומר אלו שלפרחים יש אברי מין נקבייים וזכריים, תוצאה של הפריה זו תהיה זהה גנטית לצמח האם. סוג זה של שכפול קיים למשל בפלפלים, עגבניות וסולניים נוספים. במינים שלא מאפשרים זאת, למשל תמר, מבצעים ריבוי וגטטיבי כלומר ללא זרעים, למשל על ידי לקיחת יחורים מצמח האם, פיצול פקעות, הברכה, או  בהנדסה גנטית על ידי ריבוי רקמות.
קפה ערביקה

| קפה ערביקה |
| --- | --- |
 עץ קפה ערביקה
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: פואתיים
סוג:: קפה
מין:: קפה ערביקה
שם מדעי
 Coffea arabica ‏לינאוס, 1753
קפה ערביקה (Coffea arabica) הוא מין של קפה שמקורו מתימן.
מוכר גם בשמות: "שיח הקפה של ערב", "קפה ההרים" או פשוט "קפה ערבי". ישנם זנים רבים של קפה, אולם בעיקר שניים משמשים למשקאות קפה: קפה ערביקה וקפה רובוסטה, ואילו השאר משמשים בעיקר לתעשיות הקוסמטיקה.
ההנחה המקובלת היא כי קפה הערביקה הוא מין הקפה הראשון שתורבת, והוא גודל בדרום מערב חצי האי ערב עוד לפני 1,000 שנים. קפה ערביקה נחשב למין שממנו ניתן להכין קפה משובח יותר מאשר קפה רובוסטה. קפה ערביקה מכיל פחות קפאין, מתאפיין בטעמים מתוקים יותר, קרמה יחסית נמוכה, מרירות עדינה. כ- 0.6% ממשקל פול קפה מסוג ערביקה הוא קפסטול.
זן זה גדל בגבהים שבין 2,000-900 מטרים מעל לפני הים. צורת הפולים שטוחה וארוכה וצבעם ירוק עמוק. קפה הערביקה רגיש מאוד לכפור, דבר שמקשה מאוד על גידולו ועקב כך מחירו גבוה. עץ הקפה ממין זה גדל לגבהים של 9 עד 12 מטרים באופן טבעי, אך במטעי קפה גוזמים אותו לגובה של 3 מטרים כדי להקל על הקטיף. ניתן להפיק בין חצי לחמישה קילוגרמים של פולים מיובשים מכל עץ, אך הדבר תלוי במשתנים רבים כגון: עונה, אקלים, משקעים ומצבו של העץ.
טקסונומיה

קפה ערביקה היה הראשון שנחקר על ידי אנתוני דה ג'וסיו שקרא לו יסמיניום ערביקום (מאנגלית: Jasminum arabicum) אחרי שחקר דגימה מגנים בוטניים באמסטרדם. קארולוס ליניאוס סיווג אותו כקפה בשנת 1737.
חלוקה וגידול

במקור, הערביקה גדל באזורי ההרים של אתיופיה. כיום אפשר  למצוא שם גידולים שצמח  ורוב הגידולים הם ערביקה  של עצים שגדלו  ועצים שניטעו. הצורה הנפוצה היא שיחים צפופים. כמו כן, ניתן למצוא ערביקה בדרום סודאן והר מרסביט בצפון קניה.
הערות שוליים

↑  קפה ערביקה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Charrier A, Berthaud J (1985). "Botanical Classification of Coffee".  In Clifford MH, Wilson KC (ed.). Coffee: Botany, Biochemistry and Production of Beans and Beverage. Westport, Connecticut: AVI Publishing. p. 14. ISBN 0-7099-0787-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4300347-3 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב סינגפור

קרב סינגפור הוא קרב שהתרחש מ-31 בינואר 1942 עד 15 בפברואר 1942, בסינגפור, בין כוחות בעלות הברית וכוחות האימפריה היפנית, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקרב החל עם חציית החיילים היפנים את מצר ג'והור לאחר קרב מלאיה. על אף שבעלות הברית נהנו מיתרון מספרי, היתרון החומרי של היפנים העניק להם את הניצחון.
נפילתה של סינגפור, אז מושבה בריטית, וכניעת הכוחות שבה סימלה את הכניעה הגדולה ביותר בהיסטוריה של הצבא הבריטי. כ-80,000 בריטים, אוסטרלים והודים נפלו בשבי היפנים, והצטרפו לעוד 50,000 שבויים שנתפסו במהלך קרב מלאיה, שקדם לקרב זה.
רקע

בשל פעולותיה בסין במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, הטילו בעלות הברית אמברגו על יפן. מכיוון שארצות הברית הייתה המקור העיקרי של יפן לחומרי גלם ומקורות אנרגיה, אילץ האמברגו את יפן למצוא מקור חדש למשאבים. מקור זה היה איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), העשירים בנפט וגומי. מעבר להיות סינגפור נמל חשוב המקשר בין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט, ראו היפנים את חצי האי המלאי כאזור שהשליטה בו הכרחית לטובת פלישה לאיי הודו המזרחית, ולאחר שייכבשו, לשליטה עליהם. בנוסף, רצו היפנים לחסל את הקהילות הסיניות במלאיה ובסינגפור, אשר העניקו תמיכה כלכלית לסין במלחמתה נגד יפן.
הפלישה למלאיה

הארמייה ה-25 היפנית חצתה את הגבול מהודו-סין לתוך תאילנד וצפון מלאיה ב-8 בדצמבר 1941, מספר שעות לאחר ההתקפה על פרל הארבור. מספר שעות לאחר הפלישה, חתמה תאילנד על הסכם עם יפן, שאיפשר לצבא היפני להשתמש בבסיסים של הצבא התאי על מנת לפלוש למדינות אחרות בדרום-מזרח אסיה. לאחר מכן, פנו הכוחות היפנים בתאילנד דרומה וחצו את הגבול למלאיה. במקביל, החלו מטוסים יפנים בהפצצה שיטתית של סינגפור.
הצבא היפני נתקל בהתנגדות בצפון מלאיה מצד הגיס השלישי של הצבא ההודי ומספר גדודים של הצבא הבריטי, אולם אלה רק עיכבו את היפנים, ולא הצליחו לעצור אותם. בנוסף, הבריטים איפשרו ליפנים לאגף אותם פעם אחר פעם מכיוון שהניחו שהג'ונגלים של מלאיה הם בלתי עבירים - הנחה שהיפנים הוכיחו כלא-נכונה פעם אחר פעם. מטוסי חיל האוויר היפני היו מטוסים חדישים וטייסיו היו מיומנים ומנוסים, בעוד חיל האוויר המלכותי במלאיה הכיל רק מטוסים ישנים וצוותים לא מנוסים, על כן השיגה יפן עליונות אווירית בשלב מוקדם של הקרב. גם בשריון עלו היפנים על הבריטים, ובעוד שהיפנים נעזרו בטנקים על מנת לנוע, לבעלות הברית היה רק טנק אחד בכל מלאיה. היתרונות היפניים בתאום בין יחידות, בטקטיקה ובניסיון קרבי (הארמייה נלחמה לפני כן בסין), הביאו לכך שהיפנים היו בעמדת יתרון ברורה, על אף שהיו בנחיתות מספרית.
טרם הפלישה, הגיעה למלאיה שייטת בריטית שכללה את אוניית המערכה אה"מ פרינס אוף ויילס ואת סיירת המערכה אה"מ ריפאלס (Repulse) וארבע משחתות. תפקידו של כוח זה היה לשמש כגורם מרתיע מפני פלישה לחצי האי. אולם, מטוסים יפניים הטביעו את אוניות המערכה מול חופי מלאיה, מעט אחרי תחילת הפלישה, ובכך איפשרו הנחתת כוחות מן הים על חצי האי.
היפנים ירדו במורד חצי האי המלאי במהירות, תוך שהם מבודדים, מקיפים ומכניעים יחידות הודיות לאורך החוף. שימוש בטנקים קלים וביחידות רכובות על אופניים, איפשר ליפנים לנוע בקלות דרך הג'ונגלים של מלאיה. על אף שיחידות נוספות של בעלות הברית הצטרפו לקרב הן לא הצליחו לעצור את התקדמות היפנים דרומה.
ב-31 בינואר, פוצצו יחידות הנדסה בריטיות את הגשר החוצה את מצר ג'והור ממלאיה לסינגפור. זמן קצר לאחר מכן, החלו כוחות של הצבא היפני - חלקם לבושים כאזרחים סינגפוריים - לחצות את המצר לסינגפור על גבי סירות מתנפחות.
הכנות

חיל המצב בסינגפור, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל ארתור פרסיבל (אנ'), מנה 85,000 חיילים, מהם כ-70,000 לוחמים. הם חולקו ל-38 גדודי רגלים - 13 בריטים, 6 אוסטרלים, 17 הודים ושני מלאים - ושלושה גדודי קלעים. הדיוויזיה ה-18 הבריטית, בפיקודו של מייג'ור-ג'נרל מרטון בקוויט-סמית', אשר הגיעה כתגבורת, הייתה במלוא כוחה, אך חסרה ניסיון ואימון; שאר היחידות חסרו כוח אדם, חלקן אפילו אוחדו ליחידות חדשות בעקבות מספר האבדות הרב בקרב מלאיה, והגדודים המקומיים חסרו כל ניסיון ואימון.
פרסיבל הטיל על שתי חטיבות מהדיוויזיה השמינית האוסטרלית את הגנת הצד המערבי של סינגפור, כולל את נקודות הנחיתה העיקריות בצפון מערב האי. האזור היה מכוסה ברובו ביצות ומנגרובים, ונחתך על ידי נחלים ונהרות. בלב האזור המערבי שכן בסיס חיל האוויר המלכותי הגדול בסינגפור. החטיבה ה-22 הופקדה על גזרה באורך 16 ק"מ, והחטיבה ה-27 הופקדה על שטח באורך 3,650 מטר, ממערב לגשר לג'והור. יחידות אלה תוגברו בגדודי קלעים השני והרביעי ובחטיבת הרגלים ה-44 ההודית.
הגיס השלישי, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל לואיס הית', הופקד על הגנת האזור הצפון מזרחי, אשר כלל בסיס ימי. האזור הדרומי, שכלל את מרבית האזורים העירוניים, היה תחת פיקודו של מייג'ור-ג'נרל פרנק קית' סימונס. כוחותיו מנו כ-18 גדודים, בהם חטיבת הרגלים הראשונה המלאית, החטיבה ה-12 ההודית וכוח מתנדבים.
בזכות שימוש במטוסי ריגול, מסתננים ונקודות תצפית טובות מעבר למצר ג'והור, היה לגנרל טומויוקי ימאשיטה, מפקד הארמייה ה-25, ולאנשי מטהו ידע רב על פריסתם של כוחות בעלות הברית, והחל ב-3 בפברואר 1942, החלו היפנים בהרעשה ארטילרית של סינגפור. בימים שלאחר מכן, התגברה בהדרגה ההרעשה, ואליה נוספו הפצצות מהאוויר בידי מפציצים יפניים, אשר שיבשו את קווי התקשורת של בעלות הברית והקשו על ההכנות להתגוננות מפני הפלישה.
תותחי החוף של סינגפור, שכללו סוללה בת שלושה תותחים בקוטר 15 אינץ' (381 מ"מ) וסוללה נוספת בת שני תותחים בעלי קליבר זהה, נטענו בעיקר בפגזים חודרי-שריון ובמעט פגזים נפיצים. פגזים חודרי שריון נועדו לבקע את לוחות השריון שהגנו על ספינות מלחמה, ולכן לא היו יעילים לעצירת כוחות רגלים, ואילו המחסור בפגזים נפיצים נבע מהנחתם של הבריטים כי צבא פולש לא יגיע מצפון, אלא בדרך הים.
תחת פיקודו של גנרל ימאשיטה נמצאו כ-30,000 חיילים, בשלוש דיוויזיות: דיוויזיית המשמר הקיסרי, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל טאקומה נישימורה, אשר כללה חטיבת שריון קל, הדיוויזיה החמישית, בפיקודו של לוטננט-ג'נרל טקורו מטסוי והדיוויזיה ה-18, בפיקודו של רנייה מוטגוצ'י.
הנחיתה היפנית

פיצוץ הגשר המחבר בין סינגפור למלאיה גרם לעיכוב של שבוע בפלישה היפנית. ב-8 בפברואר 1942, בשעה 22:30, החלה הפלישה, כאשר חיילים מהדיוויזיות החמישית וה-18 החלו חוצים את מצר ג'והור לכיוון סינגפור על גבי כלי שיט. היפנים התקדמו לכיוון חוף סארימבון, אשר ההגנה עליו הופקדה בידי החטיבה ה-22 האוסטרלית.
על אף ההגנה העיקשת מצד האוסטרלים, הפשיטה היפנית לא נעצרה. בצפון מערב האי, ניצלו היפנים פרצות בהגנה הדלילה, כגון נהרות ונחלים, ועלו לחוף. עד השעה 01:00, נסוגו החטיבות ה-22 וה-44, ועד הבוקר, הנחיתו היפנים כ-13,000 חיילים בצפון מערב האי.
המלחמה באוויר

את החיפוי האווירי לכוחות הקרקע של בעלות הברית סיפקה טייסת 232 של חיל האוויר הבריטי. ב-3 בינואר 1942, נשלחו לסינגפור 51 מטוסי קרב מדגם הוריקן, ואיתם 24 טייסים, שהיוו את גרעין הטייסת. הטייסת החלה לפעול ב-20 בינואר משדה התעופה בקָלאנג, שכן היה זה שדה התעופה היחיד שלא היה בטווח הארטילריה היפנית.
מול טייסת 232 ניצבו מטוסי A6M זירו יפניים, אשר עלו על המטוסים הבריטים במספר ולעיתים אף בביצועי טייסיהם.
בתאריכים 27-30 בינואר 1942, הגיעו עוד 48 מטוסי הוריקן עם נושאת המטוסים "אה"מ אינדומיטבל" (Indomitable), ועברו לבסיסים יבשתיים בסומטרה. הגעתם הבלתי-מאורגנת של המטוסים, בשילוב עם מערכות התרעה מוגבלות, אפשרו לטייסים היפניים להשמיד חלק גדול מהמטוסים בעודם על הקרקע בסינגפור ובסומטרה.
בבוקר הפלישה היפנית, ב-8 בפברואר, התקיימו מספר קרבות אוויר מעל מערב האי. עשרת מטוסי ההוריקן האחרונים הוזנקו מבסיסם שבקלאנג, והתייצבו מול מבנה יפני בן 84 מטוסים, שעליו הוטל לחפות על ההחפה. הלחימה נמשכה במהלך כל היום, ובסופו, לאחר שהתברר כי הטייסת איבדה כל יכולת התקפית, וכי שדה התעופה בקלאנג כבר לא שמיש בשל הפצצות, הורה פרסיבל למטוסים הנותרים לנחות בסומטרה. לאחר קרב זה, שלטה יפן לחלוטין בשמי סינגפור.
בערב 10 בפברואר, הורה פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, מפקד הכוחות הבריטים בדרום-מזרח אסיה, על העברת כל צוותי האוויר של בעלות הברית לאיי הודו המזרחית.
היום השני

ב-9 בפברואר החלו היפנים לנחות בדרום מערב סינגפור, שם נתקלו בחטיבה ה-44 ההודית. כוחות בעלות הברית נסוגו והקימו קו הגנה חדש שנקרא "קו ג'וֹרוּנג", מזרחית לעמדות המקוריות שלהם.
החטיבה ה-27 האוסטרלית, אשר הגנה על רצועת החוף שממערב לגשר לג'והור, נתקלה לראשונה ביפנים כאשר כוחות המשמר הקיסרי הגיעו לחוף בשעה 22:00. החפה זו נתקלה בהגנה נחושה מצד האוסטרלים והיפנים ספגו אבדות רבות מאש מרגמות ומכונות ירייה. אולם, בסופו של דבר הצליחו היפנים להקים ראש גשר שהצליח לעמוד בפני ההגנה האוסטרלית.
ההתקפה היפנית פגעה בקווי התקשורת של בעלות הברית, והחטיבה ה-27 איבדה קשר עם החטיבה ה-22. מחשש פן תכותר, ועל אף ההצלחה היחסית שלה, הורה מפקד החטיבה ה-27 על נסיגה, ובכך הותיר את רצועת החוף הצפונית שמצפון לגשר בידי היפנים.
הפריצה היפנית

תפיסת החופים הצפוניים איפשרה ליפנים להעלות לחוף כוחות שריון, אשר עם עלייתם התחילו בהתקדמות דרומה, לכיוון מרכז סינגפור. הטנקים איפשרו לימאשיטה לאגף את החטיבה ה-22 בקו ג'ורונג, ולעקוף את הדיוויזיה ה-11 ההודית, שהוצבה במערב האי. אולם, היפנים לא ניצלו את ההזדמנות להיכנס לעיר עצמה.
ב-10 בפברואר, שלח ראש ממשלת אנגליה, וינסטון צ'רצ'יל, מברק לויוול בו מסר לו כי גורל האימפריה הבריטית כולה נתון בידיו, וכי חובה על כל החיילים והקצינים להילחם עד הסוף המר ובכל מחיר. הכניעה נאסרה לגמרי על כוחות בעלות הברית בסינגפור.
האספקה היפנית החלה להצטמצם, וימאשיטה ידע כי אם תתארך הלחימה בסינגפור הוא עלול להפסיד. על כן, ב-11 בפברואר, הגיש ימאשיטה לפרסיבל דרישה לכניעת כוחות בעלות הברית. בשלב זה, מצבת הלוחמים של החטיבה ה-22, אשר נשאה ברוב נטל הגנת האי, הצטמצמה לכדי מספר מאות אנשים. יום לאחר מכן, כבשו היפנים את אזור בוקיט תימה (Bukit Timah), שם נמצאו מחסני תחמושת ודלק של בעלות הברית, וחשוב מכך, מאגרי המים העיקריים של סינגפור. הכוחות נסוגו לדרום מזרח האי, שם הקימו קו הגנה חדש, ואליהם הצטרפו החטיבה ה-44 והחטיבה המלאית הראשונה. ב-13 בפברואר לא נרשמה התקדמות יפנית, שכן הם נעצרו על קו הגנה זה, ורותקו בעיקר על ידי רגימנט מלאי בפאסיר פאנג'אב (Pasir Panjang).
באותו יום, בעקבות אובדן מקורות המים ושטחים נרחבים ליפנים, החל פרסיבל לקבל הצעות מקציני מפקדתו להיכנע. אולם, פרסיבל סירב להצעות אלה, אך בד בבד, פנה לממונים עליו בבקשה דומה. הוא קיבל מברק מוויוול בג'אווה, בו נאמר לו כי עליו להמשיך את הלחימה כל עוד הוא מסוגל להסב לאויב נזק. כאשר יראה כי אפסו כוחותיו, אישר לו ויוול להיכנע.
עוד באותו היום, הוצא להורג קפטן פטריק הינאן, אשר שירת כקצין קישור עם הצבא ההודי. הוא נאשם בכך שבאמצעות מכשיר קשר סייע ליפנים ליירט מטרות ולהפציץ שדות תעופה בצפון מלאיה. הוא נעצר ב-10 בדצמבר ונשפט במשפט צבאי בינואר. הוא הוצא להורג ב-13 בפברואר בחוף הדרומי של סינגפור, וגופתו הושלכה לים.
ביום המחרת, המשיכו בעלות הברית להילחם. האוכלוסייה האזרחית של האי התרכזה באזור שנמצא עדיין בשליטת בעלות הברית, אך ההפגזות הארטילריות והפצצות מהאוויר התחזקו והביאו לאבדות רבות.