stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יומני כרמל
היסטוריה > לאחר הקמת המדינה

במהלך מלחמת העצמאות הופסקה הפקת היומנים. הפקתם חודשה באוגוסט 1948 בסיוע מחלקת הסרטים של מנהל העיתונות במשרד הפנים. בתקופה זו הופקו היומנים מדי שבועיים.
בשנת 1957, הקים אקסלרוד שותפות עם אולפני הרצליה להפקת היומנים, ששמם שונה ל"יומני כרמל-הרצליה". באותן השנים פעלה הפקת "יומני כרמל" בהפסד ניכר, כאשר עלות כל יומן הייתה כ-3,000 ל"י וההכנסות רק כ-1,000 ל"י ואקסלרוד החליט להכניס שותף להוזלת עלויות ההפקה.
בשנת 1960 הוחל בהפקת גרסה בינלאומית של היומן בשש שפות, בשיתוף הסוכנות היהודית.
בשנת 1962 יומני כרמל שימשו בסיס לסרט התיעודי הישראלי "עץ או פלסטיין", שהופק ובוים בידי אקסלרוד ואחרים.
הפקת היומנים נפסקה כליל ב-1971 בשל התחרות הקשה מצד שידורי הטלוויזיה הישראלית.
ליומנים נודעה חשיבות רבה, בשל היותם מקור היסטורי מהמעלה הראשונה לתולדות היישוב, והם היוו עדות ויזואלית כמעט יחידה למתרחש ביישוב לקראת הקמת המדינה ובשנותיה הראשונות. לכן היה למדינה אינטרס חשוב לשמר אותם ולהציג אותם לציבור.
למרות חשיבותם, הסרטים הישנים של אקסלרוד הוחזקו במרתף החברה בתנאים ירודים והיו נתונים לסכנה כליה. כדי להציל את הארכיון ולאפשר את הקרנת הסרטים, נערך משא ומתן מורכב בין אקסלרוד לממשלה. לבסוף נחתם ביניהם בשנת 1960 הסכם, שלפיו הוענקה לממשלה הרשאה בלתי חוזרת להעתיק את הארכיון בעצמה, בשלמותו או חלקים ממנו, והרשות להציג את הסרטים בהצגות פומביות אך לא מסחריות, מטעם המדינה או מטעם הסוכנות היהודית. בשנות ה–70 היה יעקב גרוס מעורב במשך כשנתיים בקיטלוג הסרטים והעתקת כשליש מהם עבור ארכיון המדינה. פרויקט העתקת הסרטים נמשך זמן רב, והסתיים רק בסוף שנות ה–80, לאחר שהתקבל מימון נוסף להעתקת שאר הארכיון. אז התברר שגנזך המדינה אינו ערוך מבחינה מקצועית ותקציבית לנהל בצורה מתקבלת על הדעת את האוסף, והוחלט להעביר את האוסף להפקדה ארוכת טווח בארכיון הסרטים הישראלי של סינמטק ירושלים, המחזיק בסרטים ומציג אותם מאז.
קטעים מיומני כרמל משודרים בסדרה פלאשבק, שמשודרת בערוץ הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
בשנת 2014 נחנך ערוץ יוטיוב חדש שמכיל אוסף מיומני כרמל.
מבנה היומן

היומנים היו סרטים קצרים, נמשכו 7–12 דקות ולוו במוזיקת רקע, שהולחנה על ידי משה וילנסקי ומלחינים אחרים. יומנים אלה צולמו בין היתר בידי משה אלפרט ותיעדו את המתרחש ביישוב היהודי בתחומי הביטחון, התיישבות, תרבות, בידור, כלכלה, טכנולוגיה ועוד. עם הקמת המדינה נהגו לסקר ביומנים את התפתחות צה"ל, ותיעדו את ההופעות של ראשי המדינה ומערכת הביטחון.
היומנים מומנו גם באמצעות כספים שהוזרמו לחברה מהמחלקה לעיתונות ולקולנוע במשרד הפנים. בתמורה שודרו בהם מסרים ותעמולה, שהיו מקובלים על ראשי המחלקה. ביומנים הוצגו המדינה ומוסדותיה באור חיובי. היומנים גם סיפקו הצצה לתהליך צילום סרטים שהופקו באותן שנים. שודרו בהם גם אירועים חשובים מרחבי העולם, כמו קבלת הפנים לאסטרונאוטים של אפולו 11 עם שובם מהירח.
בלעדיות

במשך 17 השנים הראשונות היו יומני כרמל היחידים בישראל שהציגו בפני הציבור באופן ויזואלי אירועים אקטואליים מהשבוע החולף, מן היישוב היהודי לפני קום המדינה ובשנותיה הראשונות.
בתחילת שנות החמישים התכנים של היומנים לא היו תמיד לרוחו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, מאחר שהושפעו מעמדת משרד הפנים, שהיה אז בשליטה חלקית של הפועל המזרחי. מסיבה זו תמך דוד בן-גוריון בהפקת יומנים מתחרים. כך נוצרו "יומני גבע" בשנת 1952, שהתחרו עם יומני כרמל, ושודרו לסירוגין בבתי הקולנוע.
צנזורה

בתקופת המנדט הבריטי היו היומנים כפופים לצנזורה מחמירה של רשויות המנדט. לאחר הקמת המדינה היו היומנים כפופים לביקורת וצנזורה של המועצה לביקורת סרטים ומחזות ולעיתים נוצרו מחלוקות. בשנת 1962 ביקשו מפיקי היומנים לכלול בהם צילומים של פינוי אלים על פי צו ההוצאה לפועל, שהתרחש בשכונת סומייל בתל אביב. הקטע נפסל לשידור על ידי המועצה בנימוק שהוא "פוגע בטעם הטוב וכן משום שאינו משקף את הבעיה בכללותה ועל כן עלול הוא להטעות את דעת הציבור ולפגוע בו". עתירה שהוגשה לבג"ץ בבקשה לבטל את החלטת הפסילה התקבלה, ובג"ץ קבע בפסק דין נודע ועקרוני כללים חשובים לחופש הביטוי בישראל.
ראו גם

היסטוריה של הקולנוע הישראלי: תקופת היישוב ושנות החמישים
יומני גבע
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, חזון איש, חדשות, 7 באוקטובר 1987
↑  י. הראל, קיצור תולדות הסרט הארצישראלי, על המשמר, 24 ביוני 1955
↑  יומן ראינוע ארצישראלי, הארץ, 20 בפברואר 1935
↑  מרב יודילוביץ', לאה אקסלרוד הלכה לעולמה, באתר ynet, 25 באוגוסט 2011
↑  יומני כרמל קולניים, דבר, 22 במאי 1936
↑  עמיקם רוטמן, לאחד את היומן, חדשות, 8 במאי 1987
↑   יומן כרמל מס 1, סרטון בערוץ "סרטי ארכיון המדינה", באתר יוטיוב (אורך: 06:51)
↑  חבלי תעשית יומן־סרט, דואר היום, 11 בדצמבר 1935
↑  נתן גרוס, דמויות מהסרט הישראלי - חלוץ הקולנוע הישראלי, על המשמר, 10 ביולי 1974
1 2  עקת "כרמל פילם" ותביעות הצבוריות העברית, הארץ, 6 בינואר 1939
↑  היומן של "כרמל-פילם" - בכל בתי הקולנוע, הצופה, 11 בינואר 1939
↑  יומני <<כרמל>> יחודשו בשבוע הבא, הַבֹּקֶר, 4 באוגוסט 1948
↑  "יומני כרמל' משקפים את המאורעות האקטואליים בישראל, קול העם, 2 במרץ 1949
↑  "כרמל הרצליה" - חברה חדשה ליומני קולנוע, על המשמר, 26 במרץ 1957
↑  יומן דוקומנטרי יופק ב"אולפני הסרטה", דבר, 8 ביולי 1960
↑  הצגת־בכורה של הסרט "עץ או פלסטיין" בירושלים, דבר, 4 באוקטובר 1962
↑  עוד 1971 פרק 24 של הסדרה פלאשבק באתר הטלוויזיה החינוכית
↑  משה מוסק, סיפור הצלתו של ארכיון הסרטים של נתן אקסלרוד, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2010
↑  אוסף יומני נתן אקסלרוד באתר סינמטק ירושלים
↑  "פלאשבק" באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית
↑   עופר אדרת, המנדט הבריטי וגן החיות של תל אביב מגיעים ליוטיוב, באתר הארץ, 4 באפריל 2014
↑  "חיילים יצאו לדרך - מבחר כתבות על צהל בעשור הראשון מתוך יומני כרמל" באתר סינמטק ירושלים
↑  שיר ישראלי ארכיון - ישראל - היו זמנים - יומני כרמל באתר "שיר ישראלי"
↑  קולנוע ישראלי - שנות השישים והשבעים ישראל - הסיפור המתועד בלוג ארכיון המדינה - המהדורה העברית
↑  ישראל הסיפור המתועד אתר בלוג ארכיון המדינה - המהדורה העברית
↑  אריאנה מלמד, יש דברים שכן אפשר לטייח, באתר ynet, 18 בינואר 2008
↑  אולפני הסרטה בישראל בע"מ נ' לוי גרי ואח', באתר העין השביעית, 9 בדצמבר 1962
יוהאן נסטרוי

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1801 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  25 במאי 1862 (בגיל 60) גראץ, האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  Währinger Ortsfriedhof 
 מקום לימודים:  Akademisches Gymnasium 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 www.nestroy.at
 
יוהאן נסטרוי (Johann Nestroy‏; 7 בדצמבר 1801 – 25 במאי 1862) היה מחזאי, פזמונאי, שחקן ובמאי אוסטרי.
ביוגרפיה

יוהאן נסטרוי היה זמר, שחקן ומחזאי במסורת האוסטרית הפופולרית הקלה של תקופת הבידרמאייר. הוא נולד בווינה, שם למד כסטודנט למשפטים, בין השנים 1817 - 1822, לפני שנטש את לימודיו כדי להיות זמר. הוא הצטרף לתיאטרון am קרנטנרטור, והחל את קריירת השחקן שלו בתפקיד Sarastro בחליל הקסם, 1822. לאחר שנה בתפקידי זימרה בווינה, נסע לאמסטרדם, שם הופיע בתפקידי זמרי בריטון, במשך כמה שנים בתיאטרון הגרמני המקומי. בין השנים 1825 - 1831 הוא שר ושיחק על הבמות בברנו, בגראץ, בפרשבורג ברטיסלאבה, בקלגנפורט ובערים נוספות.
נסטרוי שב למולדתו וינה והחל לכתוב מחזות, וכן המשיך לבצע תפקידים על הבמות. הקריירה שלו כמחזאי זכתה להצלחה מיידית. בשנת 1833 היה מחזהו ללהיט גדול. עד מהרה הפך נסטרוי לדמות מובילה בתרבות ובחברה האוסטרית. הוא כתב קרוב ל-80 קומדיות בין השנים 1830–1850. השפעתו ניכרת ביצירותיו של המחזאי הבריטי טום סטופרד. אדולף מילר כתב מוזיקה לכ-40 קומדיות של נסטרוי.
יוהאן נסטרוי נפטר בעיר גראץ באוסטריה. על שמו של נסטרוי קרויה כיכר בווינה, תחנה בלולאת הכבישים המהירים של העיר וגשר חדש במערכת התחבורה שם.
פרס התיאטרון החשוב ביותר ליוצרים כותבי גרמנית נקרא על שמו "פרס נסטרוי", זהו פרס שנתי לתיאטרון גרמני. הטקס השנתי להענקתו נערך בווינה ומועבר ברשתות הטלוויזיה דוברת הגרמנית.
יחסי גואטמלה–ספרד

| יחסי גואטמלה–ספרד |
| --- | --- |
גואטמלה: ספרד


גואטמלה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
108,889: 505,370
אוכלוסייה
18,476,916: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
102,050: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,523: 32,996
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי גואטמלה–ספרד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גואטמלה לספרד. שתי המדינות חברות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
היסטוריה > קולוניזציה ספרדית

את הכוחות הספרדיים הראשונים שהגיעו לגואטמלה הוביל הכובש הספרדי פדרו דה אלוואראדו בשנת 1524. עם הגעתם לגואטמלה, גילו הספרדים שטחים דוברי מאיה ודוברי נהואה שונים בשטח. הספרדים, בעזרת בעלי ברית ילידים וכוחות ממקסיקו, החלו לכבוש אט אט את עמי גואטמלה. הקרבות הראשונים והגדולים היו מעורבים באנשי קיצ'ה שהובסו במרץ 1524 והביאו לכיבושה והחרבתה של בירת קיצ'ה בקומארקח. בשנת 1525, הכובש הספרדי של האימפריה האצטקית, הרנאן קורטס הגיע לפטן כדי להכניע את כריסטובל דה-אוליד הסורר שנשלח לכבוש את הונדורס. קורטס חזר במהרה לספרד החדשה לאחר הקרבות.
זמן קצר לאחר כיבוש דרום גואטמלה, הקימו הספרדים בשנת 1557 את העיר סנטיאגו דה לוס קבאיירוס דה גואטמלה שהייתה אמורה להיות בירת הקפיטניה חנרל של גואטמלה, היחידה המנהלית של שטחי גואטמלה באימפריה הספרדית. מיסיונרים ספרדים החלו במהרה לגואטמלה להמיר את הילידים לקתוליות. במרץ 1697 כבשו הספרדים את כל גואטמלה עבור הכתר הספרדי לאחר כיבוש פטן. הקפיטניה חנרל של גואטמלה הפכה לחלק מספרד החדשה ונשלטה על ידי מלכות המשנה של ספרד החדשה שבסיסה במקסיקו סיטי.
היסטוריה > עצמאות

בשנת 1808 הוכתר ז'וזף בונפרטה כמלך ספרד ובעקבות כך כמה מושבות אמריקאיות ספרדיות החלו להכריז על עצמאותן מספרד. כיוון שגואטמלה ורוב מדינות מרכז אמריקה נשלטו על ידי מקסיקו סיטי; ספרד החדשה הכריזה על עצמאותה מספרד בשנת 1810. בשנת 1821, תוכנית איגואלה שהכריזה על מקסיקו כמלוכה חוקתית. גואטמלה הכריזה על עצמאותה מספרד ב-15 בספטמבר 1821 ובחרה להצטרף לאימפריה המקסיקנית תחת הקיסר אגוסטין דה איטורבידה.
במרץ 1823 התפטר הקיסר אגוסטין ומקסיקו הפכה לרפובליקה. גואטמלה החליטה להיפרד ממקסיקו ב-1 ביולי 1823. גואטמלה, יחד עם אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה, הקימו את הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה (למעט מחוז צ'יאפס בגואטמלה שבחר להישאר חלק ממקסיקו ביולי 1824). בשנת 1839 הפדרציה המרכז אמריקאית התפרקה וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית.
היסטוריה > לאחר העצמאות

במאי 1863 גואטמלה וספרד חתמו על "חוזה שלום, ידידות והכרה". במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, כמה מאות ספרדים היגרו לגואטמלה. בשנת 1960 גואטמלה נכנסה למלחמת אזרחים בין הממשלה לבין קבוצות מורדים שמאלניות שונות שנתמכו בעיקר בידי הילידים המאיה האתניים ואיכרי הלאדינו. בספטמבר 1977 חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, ערך ביקור רשמי בגואטמלה, נסיעתו הראשונה והיחידה כמלך במדינה.
היסטוריה > לאחר העצמאות > שריפת שגרירות ספרד בגואטמלה

בשעות הבוקר המוקדמות של 31 בינואר 1980, קבוצה של איכרים גואטמלה מהוועדה לאחדות איכרים, אליהם הצטרפו עובדים וסטודנטים, נכנסה לשגרירות ספרד בגואטמלה סיטי. המפגינים הודיעו כי הם הגיעו לשגרירות בשלום וכי הם יקיימו מסיבת עיתונאים שבה יציגו את תלונותיהם נגד ממשלת גואטמלה. המפגינים בחרו להיכנס לשגרירות ספרד מכיוון שספרד הזדהתה עם מטרתם. בזמן כניסת המפגינים נפגש שגריר ספרד מקסימו קחל לופס עם סגן נשיא גואטמלה לשעבר אדוארדו קאסרס בשגרירות.
שגריר ספרד נפגש עם המפגינים והודיע לממשלה כי הם מקווים שיתקיים משא ומתן שלום. נשיא גואטמלה פרננדו רומיאו לוקאס גרסיה ופקידי המשטרה והממשלה נפגשו מיד בארמון הלאומי והחליטו להוציא את המפגינים בכוח מהשגרירות. רגע לפני הצהריים באותו יום, 300 סוכני מדינה חמושים הקיפו את הבניין וחתכו את קווי החשמל, המים והטלפון. הסוכנים החמושים נכנסו לבניין והחלו לירות לעבר המפגינים שרצו להתבצר במשרדים השונים. במהלך המהומה פרצה שרפה בקומה השנייה של השגרירות. כשהאש התלקחה, המשטרה סירבה לאפשר למתנדבים וכבאים להיכנס לבניין כדי להציל את הלכודים בקומה השנייה. 37 בני אדם מתו במהלך השרפה, בהם סגן הנשיא קאסרס וויסנטה מנצ'ו, אביו של חתן פרס נובל לשלום לעתיד, ריגוברטה מנצ'ו, וכן מפגינים ועובדי שגרירות ספרד. היו רק שני ניצולים מהשרפה, השגריר הספרדי שנמלט מהמקום והמפגין גרגוריו יוחה קסונה. שניהם הועברו לטיפול בבית החולים אררה ירנדי.
ב-1 בפברואר נכנסו 20 חמושים לבית החולים וחטפו את גרגוריו יוחה אקסונה. מאוחר יותר נמצאה גופתו המתה מעונה. על הגופה היה שלט לפיו השגריר הספרדי מקסימו קחל לופס הוא הבא בתור. השגריר, בסיוע הצוות הדיפלומטי, עזב את בית החולים ונמלט מהארץ. ב-2 בפברואר 1980 ניתקה ספרד את היחסים הדיפלומטיים עם גואטמלה בגלל התקרית בשגרירות והאיום על הצוות הדיפלומטי שלה.
בספטמבר 1984 גואטמלה וספרד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים. בשנת 1999 הציגה ריגוברטה מנצ'ו אישומים בגין עינויים, רצח עם, מעצר בלתי חוקי וטרור בחסות המדינה נגד הנשיא לשעבר אפראין ריוס מונט וארבעה גנרלים גואטמליים בדימוס. ביולי 2006 הורה שופט ספרדי על צו מעצר לריוס מונט ואחרים שהואשמו ברצח עם.
היחסים בין שתי המדינות

גואטמלה וספרד חתמו על הסכמים וחוזים דו-צדדיים רבים, כגון אמנת הסגרה (1895); הסכם הגנה על תעשיות ומסחר (1925); הסכם לאום כפול (1961); הסכם תרבות (1964); הסכם ביטול אשרות תיירים (1968); הסכם תחבורה אווירית (1971); הסכם לשיתוף פעולה טכני (1977); הסכם לשיתוף פעולה חינוכי, תרבותי וספורטיבי (1989) והסכם להגנת השקעות (1999).
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין גואטמלה לספרד עם חברות התעופה הבאות: איבריה וואמוס אייר.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם הסחר בין גואטמלה לספרד ב-369 מיליון אירו. הייצוא העיקרי של גואטמלה לספרד כולל: טונה, שרימפס, אבץ, סוכר, רום וקפה. הייצוא העיקרי של ספרד לגואטמלה כולל: מכונות, תרופות, מוצרי מזון, ציוד חשמלי ופלדה. ספרד היא המשקיעה הזרה החמישית בגודלה (אחרי ארצות הברית, קנדה, מקסיקו וקולומביה). בשנת 2018 הסתכמו ההשקעות הספרדיות בגואטמלה ב-31 מיליון דולר. בגואטמלה פועלות חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו Mapfre‏, Telefónica ו-Zara.
נציגויות דיפלומטיות

גואטמלה מחזיקה שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה שגרירות בגואטמלה סיטי.
יחסי בליז–צרפת

| יחסי בליז–צרפת |
| --- | --- |
בליז: צרפת


בליז: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
22,966: 643,801
אוכלוסייה
418,539: 66,574,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,282: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,840: 45,527
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה נשיאותית למחצה

יחסי בליז–צרפת הם יחסי החוץ בין בליז לצרפת. שתי המדינות חברות באו"ם.
יחסים כלכליים

קבוצת הנפט הצרפתית-בריטית פרנקו (או חברת הבת שלה בגואטמלה ליתר דיוק) השיגה אחד מ-17 ויתורי הניצול שהוציאה הממשלה בבליז. בעקבות ההסכם בין צרפת לבליז בנוגע להחלפת מידע מס, בליז הוסרה בשנת 2012 מהרשימה הצרפתית של סמכויות שיפוט שאינן משתפות פעולה.
בשנת 2016, היצוא הצרפתי הגיע ל-1.3 מיליון אירו (מיליון אירו בשנת 2015) והיצוא הצרפתי גדל מ-7.9 מיליון אירו ל-8.6 מיליון אירו. רכישות צרפתיות מבליז כוללות מוצרי טקסטיל, ביגוד ונעליים המהווים יחד 94% מהסך הכללי (8.1 מיליון אירו).
שיתוף פעולה

צרפת תומכת בפיתוח בליז באמצעות עבודת האיחוד האירופי לו היא אחת התורמות העיקריות: כחברה בקבוצת מדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים והפסיפיק) בליז קיבלה מימון מקרן הפיתוח האירופית מאז 1982. תוכניות שיתוף פעולה בין האיחוד האירופי לבליז צמחו מאוד בשנים האחרונות, והצדיקו את הקמת משרד האיחוד האירופי בבלמופן.
במסגרת 2014–2020 (EDF 11) הוקדשו 27 מיליון אירו לשלושה מגזרי עדיפות: מקורות אנרגיה מתחדשים, בריאות וניהול ציבורי.
בליז תיהנה גם מהתרומה הצרפתית לקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
נציגויות דיפלומטיות

בליז מיוצגת בצרפת באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
צרפת מיוצגת בבליז באמצעות שגרירותה בסן סלוודור, אל סלוודור.
יסודות הגאומטריה האלגברית (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אלכסנדר גרותנדיק
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מתמטיקה
 נושא:  גאומטריה אלגברית 
 הוצאה
 הוצאה:  המכון למדעים מתקדמים 
 תאריך הוצאה:  1960–1967
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם לעברית
 
יסודות הגאומטריה האלגברית (בצרפתית Éléments de géométrie algébrique) הוא ספרו רב ההשפעה של אלכסנדר גרותנדיק אשר בו המציא גרותנדיק את המהפכה בתחום הגאומטריה האלגברית. הספר נחשב לאחד מאבני היסוד בתחום. את הספר, שהוא חיבור לא-מושלם בן 1500 עמודים, כתב גרותנדיק בצרפתית, בעזרתו של ז'אן דיידונה. הספר פורסם ב-8 חלקים בין השנים 1960-1967 בידי Institut des Hautes Études Scientifiques.
בספר מבסס גרותנדיק את יסודות הגאומטריה האלגברית על מושג הסכמה (מתמטיקה) אותו הוא הגדיר. ספר זה הוא אחד החשובים בתחום.
תוכן העניינים של הספר הוא כדלקמן:
I. Le langage des schémas (שפת הסכמות)
II. Étude globale élémentaire de quelques classes de morphismes (מחקר בסיסי וגלובלי של מחלקות מסוימות של מורפיזמים)
III. Étude cohomologique des faisceaux cohérents (מחקר קוהומלוגי של אלומות קוהרנטיות)
IV. Étude locale des schémas et des morphismes de schémas (מחקר לוקלי של סכמות ומורפיזמים של סכמות)
בהתחלה תוכננו 13 חלקים. חלק מהחומר שתוכנן להיכתב בחלקים האחרונים ניתן למצוא, בצורה פחות משויפת, ב-Séminaire de géométrie algébrique. את הרשימות הלא-שלמות של גרותנדיק על חלק 5 ניתן למצוא כאן.
גרותנדיק כתב מאוחר יותר גרסה מתוקנת של חלק 1, והוא פורסם בידי ספרינגר-ורלאג. בכרך זה עדכן גרותנדיק את הטרמינולוגיה, החליף "פרה-סכמה" ב"סכמה" ו"סכמה" ב"סכמה מופרדת" והדגיש רבות את השימוש בפונקטורים הניתנים להצגה. גרותנדיק מעולם לא נתן אישור לפרסם גרסה זו, כך שעותקים ממנה נדירים, למרות שניתן למצוא אותם בלא מעט ספריות.
יחסי ישראל–מונקו

| יחסי ישראל–מונקו |
| --- | --- |
ישראל: מונקו


ישראל: מונקו
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 2
אוכלוסייה
9,961,867: 38,558
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 8,784
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 227,815
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי ישראל–מונקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל לבין נסיכות מונקו.
ייצוג

ישראל אינה מיוצגת במונקו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מונקו אינה מיוצגת בישראל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. השגרירות המייצגת את מונקו נמצאת בצרפת.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1964.
בשנת 2012, ישראל ייצאה למונקו סחורה בשווי אלף דולר אמריקאי והיא כללה התקנים אורתופדיים.
יוהאן מיכאל פוגל

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1768 שטייר, אוסטריה 
 פטירה:  19 בנובמבר 1840 (בגיל 72) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  Matzleinsdorf Protestant Cemetery 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  מ-1794 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
פוגל ופרנץ שוברט, קריקטורה של פרנץ פון שובר
יוהאן מיכאל פוגל (בגרמנית: Johann Michael Vogl;‏ 10 באוגוסט 1768 - 19 בנובמבר 1840) היה זמר בריטון ומלחין אוסטרי. בשעתו היה מפורסם בזכות עצמו, אך כיום הוא זכור בעיקר בזכות קשריו המקצועיים וידידותו עם המלחין פרנץ שוברט.
היסטוריה

פוגל נולד בשטייר. בצעירותו נרשם בגימנסיה בקרמסמינסטר, שם למד שפות ופילוסופיה ושרק בכמה הפקות מוזיקליות של ידידו פרנץ קסאפר זיסמאייר (הוא האיש שהשלים את הרקוויאם של מוצרט). ב-1786 יצא פוגל ללימודים בווינה, ובהמשך השתלם במשפטים. ב-1795 הופיע לראשונה באופרת החצר של וינה ועד מהרה כינס סביבו חוג מעריצים הן בזכות כישרון המשחק שלו והן בשל יפי קולו.
ב-1813 בא פרנץ שוברט להצגה של "איפיגניה בטאורס" של גלוק, עם פוגל בתפקיד אורסטס; שוברט לא שכח כל חייו את החוויה והחליט לכתוב בשביל פוגל. כעבור שנה, כשפוגל שר את תפקיד פיזארו בהצגת הבכורה של הגרסה הסופית של פידליו מאת בטהובן, מכר שוברט בן ה-17, על פי השמועה, את ספרי הלימוד שלו כדי לגייס כסף לכרטיס כניסה.
כשהמלחין והזמר נפגשו לבסוף, בשנת 1817, התרשם פוגל מאיכות המוזיקה של שוברט בה במידה ששוברט התרשם משירתו. שוברט כתב רבים משיריו הבאים כשפוגל לנגד עיניו. אחת מהצלחותיהם המוקדמות היה ביצוע מ-1821 של "שר היער" (Der Erlkönig), לפני הוצאתו לאור. השיר התקבל בהתלהבות מצד קהל המאזינים.
נדיר למצוא בתולדות המוזיקה קשר מוזיקלי פורה כל כך בין מלחין לזמר. פוגל המשיך לשיר את המוזיקה של שוברט אחרי מות חברו ב-1828, בין השאר ביצוע מפורסם של מחזור השירים מסע החורף בשלמותו, עם הפסנתרן עמנואל מיקשיק (Emanuel Mikschik), זמן קצר לפני מותו הוא ביום השנה השנים-עשר למות ידידו. פוגל מת בווינה.
לקריאה נוספת

"Johann Michael Vogl", "Franz Schubert", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2(with a wrong date of death)
Ewan West: "Johann Michael Vogl", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed November 6, 2004), (subscription access) (with the same wrong date of death)
"יוהאן מיכאל פוגל", "פרנץ שוברט", במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980.
איוון וסט: "יוהאן מיכאל פוגל", גרוב אונליין בעריכת ל. מייסי (עם אותו תאריך מוות שגוי)
יחסי ישראל–מוזמביק

| יחסי ישראל–מוזמביק |
| --- | --- |
ישראל: מוזמביק


ישראל: מוזמביק
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 799,380
אוכלוסייה
9,961,867: 34,881,116
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 20,625
תמ"ג לנפש (בדולרים)
51,185: 591
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי ישראל–מוזמביק הם היחסים בין ישראל למוזמביק. בין המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטיים, פוליטיים, צבאיים, מסחריים, כלכליים ותרבותיים.
לישראל אין שגרירות במוזמביק, אך היא מיוצגת על ידי שגריר שאינו תושב מלואנדה, בירת אנגולה.
היסטוריה

היחסים בין המדינות הוקמו לראשונה ביולי 1993 בטקס בבניין האו"ם. ההסכם נחתם על ידי שגריר ישראל באו"ם גד יעקובי ומקבילו המוזמבי פדרו קומיסאריו אפונסו.
במרץ 2016 ביקר ראש הנציבות הפרלמנטרית לחוק החוקתי אדסון מקוצ'ואה בירושלים במסגרת ועידת ישראל ואפריקה: פוליטיקה ומנהיגות. את הכנס ארגן משרד החוץ הישראלי, מכון המחקר. ג' טרומן, האוניברסיטה העברית בירושלים והמרכז האפריקאי לשלום ודמוקרטיה. משלחת של פקידים מוזמביקאים ביקרה בישראל בחודש שלאחר מכן. הם קיימו שיחות על ניהול משק המים, חקלאות ומטאורולוגיה.
בשנת 2017 הארגון המוזמביקאי "ידידי ישראל הנוצרים של מוזמביק" התאמץ ברמה הממשלתית לפתוח שגרירות ישראלית ישירה למפוטו ושגרירות מוזמביקית במדינת ישראל.
באוקטובר 2018 זכתה חברת Mottech Water Solutions Ltd הישראלית במכרז להתקנת מערכת השקיה אלחוטית במוזמביק. לפני כן, מוטק עבדה על פרויקטים דומים בדרום אפריקה מזה 10 שנים.
במרץ 2019 סייעה ממשלת ישראל למוזמביק שנפגעה בציקלון אידאי. ישראל שלחה סיוע הומניטרי למוזמביק, כולל מערכות לטיפול במים.
יהודים במוזמביק

באמצע שנות התשעים הקהילה היהודית במדינה הייתה קטנה ביותר, אולם בית כנסת נשמר במפוטו.
מוזמביקנים בישראל

הכדורגלן מוזמביקני ז'ניטו (אנ') חי בישראל ושיחק במועדון הכדורגל סקציה נס ציונה בשנים 2010–2011.
יחסי גואטמלה–מקסיקו

| יחסי גואטמלה–מקסיקו |
| --- | --- |
גואטמלה: מקסיקו


גואטמלה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
108,889: 1,964,375
אוכלוסייה
18,476,916: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
102,050: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,523: 13,642
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית

יחסי גואטמלה–מקסיקו הם היחסים הדו-צדדיים, ההיסטוריים והנוכחיים בין גואטמלה למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות והאומות המאוחדות.
היסטוריה

גואטמלה ומקסיקו הן שתי מדינות שכנות שחולקות היסטוריה תרבותית משותפת מהציוויליזציה של המאיה ושטחי שתיהן נכבשו על ידי האימפריה הספרדית. בשנת 1821 מקסיקו קיבלה עצמאות מספרד וניהלה את גואטמלה (ואת מרבית מרכז אמריקה) כחלק מהאימפריה המקסיקנית הראשונה. בשנת 1823, האימפריה קרסה וגואטמלה הצטרפה לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, אולם אזור צ'יאפס בחר להיפרד מגואטמלה והצטרף למקסיקו כמדינה. בשנת 1838 האיחוד התמוסס וגואטמלה הפכה לאומה עצמאית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1838 ונציגויות דיפלומטיות נפתחו במהרה. בשנת 1926 שדרגו שתי המדינות את הנציגויות הדיפלומטיות לשגרירויות.
בשנת 1954 הודח נשיא גואטמלה הרפורמיסטי חקובו ארבנס גוסמן בהפיכה שנתמכה על ידי ארצות הברית והוחלף על ידי חונטה צבאית, בגלל התנגדותו וסכסוכיו עם חברת הפירות המאוחדת. תקרית זו נודעה בשם ההפיכה הגואטמלית ב-1954. לאחר שהתפטר מהנשיאות, ארבנס ומשפחתו וכמה בעלי ברית פוליטיים אחרים הורשו לבקש מקלט בשגרירות מקסיקו. לאחר מספר שבועות בשגרירות הורשו ארבנס, משפחתו וחסידיו הפוליטיים לעזוב את המדינה למקסיקו שם נפטר בשנת 1971.
בדצמבר 1958, שתי המדינות היו קרובות מאוד להכריז זו על זו מלחמה לאחר תקרית שבה חיל הים של גואטמלה ירה על סירות דייגים מקסיקניות מול חופי גואטמלה והרג שלושה דייגים ופצע ארבעה עשר אחרים. זמן קצר לאחר ההתקפה נותקו היחסים הדיפלומטיים וכוחות גויסו לגבול משני הצדדים ומטוסי קרב מקסיקניים נכנסו למרחב האווירי של גואטמלה כדי לתקוף את שדה התעופה הבינלאומי הראשי במדינה, אולם רגע לפני שהמתקפה עתידה להתרחש, נשיא מקסיקו אדולפו לופס מטאוס, שנבחר זמן קצר קודם לכן, ביטל את ההתקפה. בספטמבר 1959, בתיווך ברזיל וצ'ילה, היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה למקסיקו חודשו. תקרית זו נודעה בשם הסכסוך מקסיקו–גואטמלה.
בין השנים 1960 ל-1996 גואטמלה נקלעה למלחמת אזרחים. במהלך פרק זמן זה הפכה מקסיקו לביתם של כ-80,000 פליטים גואטמלים ומבקשי מקלט, רובם ממוצא ילידי. מאז תום מלחמת האזרחים היחסים בין שני העמים השתפרו מאוד ושתי המדינות פועלות יחד למאבק בסחר בבני אדם, בפשע מאורגן ובסמים.
באוגוסט 2018, נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור נפגש עם נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס בטוסטלה גוטיירס שבצ'יאפס, ראש הממשלה הראשון איתו קיים פגישה לאחר שניצח בבחירות. הנשיא מוראלס חזר למקסיקו כדי להשתתף בהשבעה של הנשיא לופס אוברדור במקסיקו סיטי, ב-1 בדצמבר 2018.
הגירה

מדי שנה אלפי מהגרים מגואטמלה נכנסים למקסיקו דרך הגבול הלא מאובטח ובעיקר עוברים דרך המדינה בדרכם לארצות הברית. רבים עוזבים את ארצם להזדמנויות טובות יותר בארצות הברית ובמקסיקו ולהימלט מאלימות משתוללת בגואטמלה. בשנת 2013 מקסיקו תפסה וגירשה מעל 30,000 אזרחי גואטמלה חזרה לארצם. בשנת 2010 היו רשומים 35,322 תושבים חוקיים מגואטמלה המתגוררים במקסיקו. ישנם גם כמה אלפי אזרחי גואטמלה שחוצים את הגבול על בסיס יומי כדי לעבוד במקסיקו ולחזור לגואטמלה בסוף היום.
ממשלות שתי המדינות התחייבו להגדיל ולשפר את העניינים הקונסולריים עבור אזרחי גואטמלה העוברים במקסיקו ולשפר את ההגנה וכיבוד הזכויות למהגרים במקסיקו ולהילחם בקרטלי הסמים המקסיקניים הפועלים בגואטמלה. בשנת 2018 היוו כמה אלפי גואטמלים חלק משיירות המהגרים במרכז אמריקה וחצו את מקסיקו כולה לעיר טיחואנה שבצפון המדינה לבקש מקלט בארצות הברית. בשנים 2018–2019 גואטמלים המבקשים מקלט במקסיקו גדלו ב-224%. רבים בוחרים להישאר במקסיקו במקום להתמודד עם חוסר הודאות לנסות לבקש מקלט בארצות הברית וגם לא רוצים להידחות ולהיות מגורשים חזרה לגואטמלה.