stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטריאול (כדורגל)
היסטוריה > טרם ההצטרפות לליגת ה-MLS

הקבוצה נוסדה בדצמבר 1992 על ידי איש העסקים ג'ואי סאפוטו, בליגת ה-APSL, שם שיחקה עד שנת 1994. בין עונות 1995-1999 שיחקה הקבוצה בליגת ה-A-League, עד שבעונת 1999 פרשה הקבוצה מהליגה עקב סכסוכים בין הנהלת הקבוצה להנהלת הליגה. בעונת 2000 חזרה הקבוצה לליגה, אך הגיעה למצב של חדלות פרעון במהלך עונת 2001. הבעלים הראשון, סאפוטו, שיקם את הקבוצה והקים אותה מחדש כמלכ"ר בבעלות מדינת קוויבק ובבעלותו. הקבוצה המשיכה לשחק בליגה, ששינתה את שמה מספר פעמים במהלך השנים, עד שהפכה לליגת ה-USL. בעונת 2010 שיחקה הקבוצה בליגת ה-USSF, שהציגה קבוצות מה-USL וגם מהליגה שאליה התכוונו האימפקט להצטרף, ה-NASL. בעונת 2011 הצטרפה הקבוצה סופית ל-NASL. ב-2010 הוענק לקבוצה זיכיון MLS, ובעונת 2012 הצטרפה לליגה כישות משפטית שונה מהקבוצה ששיחקה ב-NASL, אך שמרה על שמה וסמלה.
אצטדיון הקבוצה מהקמתה עד 2008 היה אצטדיון CSCR בעיר. לקבוצה הייתה גם קבוצת מילואים מ-2006 עד 2010, שנקראה "התקפת שלושת הנהרות" (צרפתית: Trois-Rivières Attak) ושיחקה בליגת הכדורגל הקנדית (CSL). בשנת 2010 הקימה הקבוצה מחלקת נוער שייתרה את השימוש בקבוצת מילואים, והתקפת שלושת הנהרות נסגרה.
הקבוצה זכתה באליפויות בעונות 1994, 2004 ו-2009, כשהיא מסיימת את העונה הסדירה במקום הראשון בעונות 1995-97 ברציפות ובעונות 06–2003 ברציפות, אך מצליחה לזכות באליפות ובראשות הטבלה בעונה הסדירה יחד רק בעונת 2004. האימפקט הודחו מהפלייאוף ארבע פעמים בידי יריבתם רוצ'סטר ריינואוס, עד שלבסוף ניצחו אותם בגמר הפלייאוף של אותה עונת שיא ב-2004.
האימפקט זכו בגביע הסוחרים הקנדי בין 2002 ל-2008 ברציפות, כשהזכייה האחרונה העניקה לה כרטיס כניסה למוקדמות ליגת האלופות של CONCACAF, בפעם הראשונה בתולדותיה, עקב הקמתה מחדש של התאחדות הכדורגל הקנדית ושינוי המבנה של הליגה. מ-2009 שינה המפעל את שמו לאליפות הקנדית, והאימפקט לא זכו בו עד מעברם ל-MLS. במוקדמות ניצחו האימפקט את קבוצת ריאל אסטלי מניקרגואה (1-0 בסיכום שני המשחקים) והעפילו לליגת האלופות. בליגת האלופות סיימה הקבוצה את שלב הבתים במקום השני, אחרי מאזן של 1-1-1. בשלב שמינית הגמר פגשה מונטריאול את קבוצת סנטוס לגונה המקסיקנית, וניצחה אותה 0–2 במפגש הראשון, שנערך באצטדיון האולימפי במונטריאול שבו נכחו מספר שיא של 55,571 צופים. במפגש השני ניצחה סנטוס בתוצאה 2–5, והדיחה את האימפקט, אחרי שאלו הובילו 1–2 במחצית.
בנובמבר 2009 הודיעה הקבוצה על כוונתה להצטרף לליגה חדשה, ה-NASL, אך הקמת הליגה נדחתה בשנה עקב סכסוך של הקבוצות המקימות וה-USL, והוקמה ליגה זמנית שנקראה USSF, שבה שיחקו קבוצות משתי הליגות. בעונת 2011 עברה הקבוצה סופית לליגת ה-NASL, ובעונת 2012 מימשה את הזיכיון שניתן לבעליה והפכה לקבוצת MLS המשחקת באזור המזרחי של הליגה, ולקבוצה הקנדית השלישית בתולדות הליגה, אחרי מועדון הכדורגל טורונטו וקבוצת ונקובר וייטקאפס.
היסטוריה > עידן ה-MLS > קבלת הזיכיון

הרעיון לתת לאימפקט זיכיון לשחק בליגת ה-MLS ניתן לקבוצה לאחר הקמת האצטדיון החדש, אצטדיון סאפוטו, שמכיל יותר מ-20,000 מקומות, ב-2008. אף על פי שלמועדון הכדורגל טורונטו היה חוזה על בלעדיות של קבוצה מקנדה בליגה עד 2009, כשה-MLS פרסמה את רשימת הקבוצות המועמדות להצטרף לליגה אחרי עונת 2011 - הרשימה כללה את האימפקט.
לעומת כל האמור, הקבוצה לא נכללה ברשימה הסופית של הקבוצות המרחיבות, אך לאחר שהוייטקאפס מוונקובר קיבלו רישיון ב-2009, בעלי הקבוצה שלח בקשה נוספת לזיכיון, שהתקבלה, ובעונת 2012 התחילה הקבוצה לשחק ב-MLS. רוב הסגל הראשוני של הקבוצה הצטרף אליה במסגרת דראפט ההרחבה של שנת 2011.
היסטוריה > עידן ה-MLS > הליגה הראשונה

את העונה הראשונה שלה ב-MLS סיימה הקבוצה במקום השביעי במזרח, עם מאזן של 12-6-16. הקבוצה רשמה שיא לצופים במשחק כדורגל בקנדה, כשלמשחק נגד לוס אנג'לס גלאקסי באצטדיון האולימפי הגיעו 60,860 צופים.
בפברואר 2013 זכתה הקבוצה בטורניר הכדורגל הקלאסי ע"ש וולט דיסני שנערך בדיסניוורלד בפלורידה, התואר הראשון של הקבוצה במיתוגה החדש כקבוצת MLS. במאי אותה שנה זכתה מונטריאול לראשונה באליפות הקנדית במתכונתה החדשה, תואר גדול ראשון, שגם העניק לה את המקום הקנדי בליגת האלופות של CONCACAF. הקבוצה סיימה את הליגה במקום החמישי במזרח, המוביל לפלייאוף, עם מאזן של 14-7-13. בפלייאוף הפסידה הקבוצה ליוסטון דינמו בסיבוב הנוקאאוט הראשון.
בליגת האלופות של 2013/14 סיימה הקבוצה את שלב הבתים במאזן של 2-0-2, אך לא העפילה לשלב הבא בשל הפרש שערים.
בעונת 2014 זכתה הקבוצה באליפות הקנדית בפעם השנייה ברציפות, וקיבלה שוב כרטיס לליגת האלופות. את העונה הסדירה הבאה ב-MLS סיימו האימפקט עם מאזן של 6-10-18, המאזן הגרוע בליגה. לעומת העונה הנוראית ב-MLS, קמפיין ליגת האלופות של 2014/15 היה הצלחה גדולה עבור הקבוצה. את שלב הבתים סיימה הקבוצה עם מאזן של 3-1-0, כשהיא מתקדמת ל"שלב האליפות", שבו דורגה במקום הרביעי מתוך שמונה. בשמינית הגמר שיחקו האימפקט נגד קבוצת פצ'וקה המקסיקנית, שאיתה סיימה בתוצאה של 3-3 בסיכום שני המשחקים, אחרי 2-2 במשחק הראשון ו-1-1 בשני, אך העפילה לשלב הבא עקב יתרון בשערי חוץ. בשלב חצי הגמר פגשה הקבוצה את אלחוולנסה הקוסטה ריקנית, שאותה ניצחה 0–2 בבית והפסידה לה 2–4 בחוץ, אך שוב עברה שלב בשל שערי חוץ. בשלב הגמר פגשו האימפקט את אמריקה המקסיקנית, וסיימה בתוצאת תיקו 1-1 איתה באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי, אך הפסידה לה בתוצאה 2–4 בבית, מול 61,004 צופים.
בעונת 2016 סיימו האימפקט במקום החמישי במזרח, ובפלייאוף ניצחו בשני הסיבובים הראשונים את די.סי. יונייטד ואת ניו יורק רד בולס, אך הפסידו ליריבה טורונטו בגמר המזרח בתוצאה כוללת של 7-5, על אף שניצחו במשחק הראשון 3-2. בשלוש העונות הבאות סיימה הקבוצה ממונטריאול במקום השביעי ומטה בקונפרנס וזכתה פעם אחת באליפות הקנדית.
תארים

טרום-MLS:
USL :
אליפות (2): 2004, 2009
אליפות החטיבה הצפון-מזרחית (2): 1997, 2003
אליפות החטיבה המזרחית (2): 2004
APSL :
אליפות (1): 1994
גביע הקומישינר :
זכייה (5): 1995, 1996, 1997, 2005, 2006
סגנות (2): 2003, 2004
גביע הסוחרים :
זכייה (7): 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008
הגביע הקנדי-אמריקאי :
זכייה (3): 1998, 2003, 2004
גביע מונטריאול :
זכייה (1): 2001
MLS:
ליגת האלופות של CONCACAF :
סגנות (1): 2014/15
האליפות הקנדית :
זכייה (2): 2013, 2014
סגנות (1): 2015
טורניר הכדורגל הקלאסי ע"ש וולט דיסני :
זכייה (1): 2013
סטטיסטיקות

| עונה | העונה הסדירה ב-MLS> מ | העונה הסדירה ב-MLS> נ | העונה הסדירה ב-MLS> ה | העונה הסדירה ב-MLS> ת | העונה הסדירה ב-MLS> שז | העונה הסדירה ב-MLS> שח | העונה הסדירה ב-MLS> נק | מקום> א | מקום> ל | פלייאוף גביע ה-MLS | האליפות הקנדית | ליגת האלופות של CONCACAF |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | 34 | 12 | 16 | 6 | 45 | 51 | 42 | 7 | 12 | לא העפילה | חצי הגמר | לא העפילה |
| 2013 | 34 | 14 | 13 | 7 | 50 | 49 | 49 | 5 | 11 | הסיבוב הראשון | אלופה | שלב הבתים |
| 2014 | 34 | 6 | 18 | 10 | 38 | 58 | 28 | 10 | 19 | לא העפילה | אלופה | סגנית |
| 2015 | 34 | 15 | 13 | 6 | 48 | 44 | 51 | 3 | 7 | חצי גמר המזרח | סגנית | לא העפילה |
| 2016 | 34 | 11 | 11 | 12 | 49 | 53 | 45 | 5 | 11 | גמר המזרח | חצי הגמר | לא העפילה |
| 2017 | 4 | 0 | 1 | 3 | 5 | 6 | 3 | 9 | 17 | - | חצי הגמר | לא העפילה |
הערה: רק שערים בעונה הסדירה של ה-MLS נספרו.
שחקנים > שחקנים בולטים בעבר ובהווה

חוף השנהב דידייה דרוגבה
איטליה אלסנדרו נסטה
קנדה מאורו ביילו
קנדה נביו פיזוליטו
קנדה פטריס ברנייר
ארצות הברית אוון בוש
ארגנטינה לאונרדו די לורנזו
קנדה ניק דה סאנטיס
צרפת חסון קמארה
קנדה גבריאל ג'רוויס
קנדה סיימון גאטי
ברזיל חוזה רוברטו גומז סנטנה
בלגיה לורן סימאן
הערות שוליים

↑  "Club de Foot Montréal: Team unveils new name and brand identity". MLSSoccer.com. MLS Digital. 14 בינואר 2021. נבדק ב-19 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Straus, Brian (14 בינואר 2021). "CF Montreal, Thierry Henry and the Impact of a Rebrand". Sports Illustrated. נבדק ב-19 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שון פארל, קהל גדול הגיע לצפות בכדורגל חורפי במונטריאול, אתר יאהו! ספורט, 25 בפברואר 2009
↑  60,680 צופים בתיקו 1-1 בין האימפקט ל-ל.א. גלאקסי, האתר הרשמי של הקבוצה, 5 בדצמבר 2012
| MLS |
| --- | --- | --- |
| המחוז המזרחי | אורלנדו סיטי • אטלנטה יונייטד • אינטר מיאמי • די. סי. יונייטד • טורונטו • מונטריאול • ניו אינגלנד רבולושן • ניו יורק סיטי • ניו יורק רד בולס • סינסינטי • פילדלפיה יוניון • קולומבוס קרו • שארלוט • שיקגו פייר |  |
| המחוז המערבי | אוסטין • דאלאס • ונקובר וייטקאפס • יוסטון דינמו • מועדון הכדורגל לוס אנג'לס • לוס אנג'לס גלאקסי • מינסוטה יונייטד • נאשוויל • סיאטל סאונדרס • סנט לואיס סיטי • סן חוזה ארת'קווייקס • ספורטינג קנזס סיטי • פורטלנד טימברס • קולורדו ראפידס • ריאל סולט לייק |  |
| קבוצות עתידיות | סן דייגו |  |
| קבוצות עבר | צ'יבאס ארצות הברית • טמפה ביי מיוטיני • מיאמי פיוז'ן |  |
| שונות | גביע ה-MLS • מגן האוהדים • משחק האולסטאר • USSF • גביע ארצות הברית הפתוח • הסופרדראפט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021112631  VIAF: 8341163335761803270001   WorldCat (עם VIAF): 8341163335761803270001 
סמל הקבוצה בין 1992 לבין 2011
אצטדיון הקבוצה ב-2012
האצטדיון האולימפי במונטריאול לפני גמר ליגת האלופות של CONCACAF של 2014/15
מיכאיל ז'בנצקי

| --- | --- |

 לידה:  6 במרץ 1934 אודסה, ברה"מ 
 פטירה:  6 בנובמבר 2020 (בגיל 86) מוסקבה, רוסיה 
 שם לידה:  Михаил Маньевич Жванецкий 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  Odesa National Maritime University (1956) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  Nataliya Zhvanetsky 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2001)  אזרחות כבוד של אודסה (1997)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (27 בפברואר 2019)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2009)  עיטור הידידות בין העמים (1994)  Golden Calf (1986)  אמן העם של אוקראינה (1999)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2012)  אות משרד החוץ הרוסי "לתרומה לשיתוף פעולה בינלאומי"  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 jvanetsky.ru
 
מיכאיל ז'בנצקי בשנת 2012
מיכאיל ז'באנצקי (ברוסית: Михаил Маньевич Жванецкий;‏ 6 במרץ 1934 – 6 בנובמבר 2020) היה סופר, סאטיריקן וסטנדאפיסט יהודי-רוסי וסובייטי. בשנת 1999 הוענק לו תואר אמן העם של אוקראינה  ובשנת 2012 תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. ז'בנצקי כיהן כחבר הנשיאות של הקונגרס היהודי-רוסי.
קורות חיים

מיכאיל ז'בנצקי  נולד באודסה למשפחת רופאים יהודים. בשנת 1956 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה למקצועות ים באודסה, והחל לעבוד כמהנדס מכונות בנמל של אודסה. ביחד איתו עבד ויקטור אילצ'נקו, שבהמשך היה מבצע יצירות של ז'בנצקי.
עוד בתקופת הלימודים כתב ז'בנצקי סיפורים סאטיריים קצרים, ומפעם לפעם היה מופיע איתם בהופעות חובבנים לצד רומן קרצב. בשנת 1963 לאודסה הגיע תיאטרון סאטירי מלנינגרד ומנהלו ארקדי רייקין. ארקדי רייקין אהב את הסיפורים של ז'בנצקי, ובשנת 1964 מינה אותו למנהל הספרותי של התיאטרון.
בשנת 1969 העלה התיאטרון על הבמה תוכנית "רמזור", בה לראשונה הושמעו יצירות של ז'בנצקי שנהפכו לפופולריות מאוד. במקביל לעבודה עם רייקין, כתב ז'בנצקי  לצמד קומיקאים רומן קרצב וויקטור אילצ'נקו. במהלך שנות ה-60 וה-70 ז'בנצקי כתב כ-300 יצירות סטנד-אפ.
לאחר הצלחת התוכנית "רמזור", חזר ז'בנצקי לאודסה למספר שנים, ואחר כך עבר למוסקבה. בתקופה זו הוא התחיל להופיע בעצמו עם הופעות סטנד-אפ שהוא כתב בעצמו.
בשנת 1988 הקים תיאטרון סאטירי, שהתבסס על יצירות קומיות קצרות וסטנד-אפ פרי עטו. מאז הקמתו ועד מותו כיהן ז'בנצקי כמנהל אמנותי של התיאטרון.
במהלך השנים הוציא לאור כ-10 ספרים, שבחלקם גם הוקלטו על DVD.
החל משנת 2002 ועד 2019 הייתה לו תוכנית חודשית "חניך תורן של המדינה" בטלוויזיה רוסית.
נפטר במוסקבה ב-6 בנובמבר 2020. הלווייתו התקיימה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
מחקר חקלאי בישראל

המחקר החקלאי בישראל הוא מחקר מדעי-חקלאי, המבוסס על שיתוף פעולה בין מדענים וחקלאים בישראל. ישראל ידועה ביכולת לפתח שיטות חקלאיות מתקדמות; לישראל מוניטין רב בתחום החקלאות; שיטות השקיה, קומפוסט מועשר, יבולים מהונדסים וחקלאות מדבר.
המוסדות העיקריים שעוסקים בישראל במחקר חקלאי הם מרכז וולקני, הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין שנמצא במדרשת בן-גוריון ושייך לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מכון מיגל בקרית שמונה והמופי"ם הפריפריאליים האזוריים הנמצאים באזורי הספר של ישראל.
היסטוריה

חקלאות היא ענף שמתקיים בארץ ישראל כבר למעלה מ-2,000 שנים, מחלוצי ענף המחקר החקלאי בישראל היו המורים והמדריכים בבית הספר החקלאי במקוה ישראל. ב-1906 גילה האגרונום היהודי אהרן אהרנסון את "אם החיטה" באזור הגליל.
בשנת 1921 הוקמה תחנת ניסיונות חקלאית בתל אביב בראשות יצחק וולקני-אלעזרי. בשנת 1932 עברה התחנה לרחובות. לימים נודעה התחנה כמרכז וולקני.
ב-1942 החליטה האוניברסיטה העברית בירושלים להקים את המכון ללימודי חקלאות, שלימים יורחב ויהפוך לפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית, השלטונות הבריטים ששלטו באזור החליטו להקים גם מחלקת מחקר חקלאית עם מספר תחנת מחקר באזורים הערביים והאזורים היהודים שבמנדט הבריטי, עם הקמת מדינת ישראל ב-1948 הוחלט לאחד את כל גופי החקר החקלאי ולהכפיפם כחלק ממשרד החקלאות ופיתוח הכפר.
היסטוריה > המחקר במקווה ישראל

בשנות הארבעים של המאה העשרים הוקמה במקוה ישראל תחנת ניסיונות חקלאית, שניהל הכימאי מאיר ויניק. התחנה עסקה בעיקר בשתי בעיות:
בעיית ההשקיה
בעיית הזיבול
בשני התחומים הגיעה התחנה לידי מסקנות מעשיות חשובות. המהנדס ויניק שימש כמורה לתורת הקרקע במקוה ישראל ובגימנסיה הרצליה. הוא נחשב למומחה לחקר קרקעות הארץ. בין השאר פנו אליו הבריטים לבדוק האם קרקעותיה של אל עריש מתאימות לחקלאות עבור תוכנית להתיישבות יהודית בחבל ארץ זה. ליד ביתו הקים תחנה לחקר החקלאות. ויניק עסק במשך תקופה ארוכה בחקר תורת הדשנים להדרים להשבחת פרי הדר. פעילותו המדעית מוצגת ב"בית ויניק" שבמקום.
מרכזי מחקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המוסד הגדול ביותר למחקר חקלאי בישראל הוא מכון וולקני. המרכז קרוי על שמו של יצחק אלעזרי-ווֹלקני (וילקַנְסקי), מייסד תחנת הניסויים החקלאיים, אשר היוותה את הבסיס להתפתחותו. מרכז וולקני כולל שישה מכונים (המכון למדעי הצמח, המכון לחקר בעלי חיים, המכון למדעי הקרקע, המים והסביבה, המכון לטכנולוגיה ואחסון של תוצרת חקלאית, המכון להנדסה חקלאית והמכון להגנת הצומח) במתחם הראשי של המכון שבאזור ראשון לציון-בית דגן ("דרך המכבים") ושני מכונים נוספים, במושב גילת שבדרום ומכון "נווה יער" שבצפון.
מימון

אחד ממקורות המימון המשמעותיים של המחקר החקלאי בישראל מגיע מקרנות דו-לאומיות או אפילו בין-לאומיות, אחת מהן היא "הקרן למחקר ולפיתוח חקלאיים של ארצות הברית וישראל" שמנוהלת על ידי מדענים אמריקאים וישראלים כאחד. קרן זו הוקמה ב-1980 ולאורך השנים השקיעה הקרן סכומים של כ-315 מיליון דולר בכ-1,200 מחקרי תשתית חקלאיים בישראל ובארצות הברית. הקרן מתגמלת מדי שנה מחקרים פורצי דרך, בפרסים בשווי של כ-9.5 מיליון דולר. מרבית המחקרים אותם מעודדת ומתגלמת הקרן נמשכים כשלוש שנים. הכסף שמקבל המחקר מתחלק שווה בשווה בין המדענים האמריקאים לחבריהם הישראלים. בעקבות הצלחתה של קרן זו הוקמו גם קרנות אחרות בין ישראל למדינות ברחבי העולם, החל מהפורום ההולנדי-ישראלי לשיתוף פעולה שהוקם ב-2013 ומתרכז בשיתוף פעולה בין המדינות בתחום חדשנות בניהול מים, טכנולוגית מים וחקלאות ועד תוכנית עם מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה.
ההצלחה של BARD הובילה להקמת קרנות דו-לאומיות נוספות כגון, תוכנית המדע והטכנולוגיה החקלאית ההולנדית-ישראלית המשותפת, תוכנית דו-לאומית עם קווינסלנד (אוסטרליה) וקנדה. האחרונים נמצאים ברמת מימון נמוכה בהרבה מ-BARD. בנוסף, מתקבל מימון גם מהאיחוד האירופי, קרן המדע הדו-לאומית של ארצות הברית-ישראל (BSF) ואחרים.
פרסים

ב-2010 קיבל יונתן גרסל מהמחלקה למדעי הצמח במכון ויצמן למדע את פרס ישראל בחקר החקלאות, לדברי ועדת הפרס הבחירה בגרסל נעשתה לאור היותו "מומחה בעל שם עולמי בביוטכנולוגיה של צמחים, פורץ דרך בחקר המנגנונים המולקולריים המאפשרים הדברת עשבים בחקלאות ובעל תגליות המיושמות בארץ ובעולם". פרס ישראל לחקלאות הוענק בעבר לכ-10 מדענים שונים, רובם מהפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית וממרכז וולקני.
ב-2012 קיבל דניאל הלל את פרס המזון העולמי על עבודתובטכניקות מיקרו-השקייה.
בנובמבר 2017 התווספה קטגוריה לפרס ישראל לצד פרס ישראל לחקר החקלאות, הפרס נקרא "פרס ישראל להתיישבות" שיינתן לאישים שמקדמים את מפעל ההתנחלויות. ההחלטה להוסיף את הקטגוריה הנ"ל ספגה ביקורת רבה מצד מספר זוכי פרס ישראל לחקלאות.
הערות שוליים

↑  Oren, 1993
↑  Peng, J.; Korol, A. B.; Fahima, T.; Röder, M. S.; Ronin, Y. I.; Li, Y. C.; Nevo, E. (באוקטובר 2000). "Molecular Genetic Maps in Wild Emmer Wheat, Triticum dicoccoides: Genome-Wide Coverage, Massive Negative Interference, and Putative Quasi-Linkage". Genome Research. Cold Spring Harbor Laboratory Press. 10 (10): 1509–31. doi:10.1101/gr.150300. PMC 310947. PMID 11042150. נבדק ב-2008-07-01. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  מקור: משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב- ספר חמישי, הוצאת דביר - תל אביב, 1959 עמ' 149
↑  בית ויניק
↑  בשיתוף קרן BARD, העתיד בתחום בטחון המזון: המחקרים של קרן BARD מובילים לשינוי בחקלאות, באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2020
↑  
"The United States - Israel Binational Agricultural Research and Development Fund". בדצמבר 1999. אורכב מ-המקור ב-2008-06-05. נבדק ב-2008-07-01. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הצהרה משותפת על הקמת הפורום ההולנדי-ישראלי לשיתוף פעולה, באתר Gov. il, ‏17 ביוני 2013
↑  חתן פרס ישראל לחקלאות: פרופ' יונתן גרסל, חוקר הדברת עשבים, באתר ynet, 3 בפברואר 2010
↑  Professors win Israel Prize for agriculture and chemistry
↑  Israeli irrigation expert wins world food prize
↑  אמנון אברמוביץ', ‏לראשונה: פרס ישראל על התיישבות, באתר ‏מאקו‏, 14 בנובמבר 2017
↑  רעות רימרמן, פרס ישראל להתיישבות: "טעות שיצטערו עליה", באתר ynet, 16 בנובמבר 2017
מדינת אירלנד החופשית

מדינת אירלנד החופשית (באנגלית: Irish Free State ובגאלית: Saorstát Éireann) הוא שמה של צורת הממשל במדינה הקרויה היום הרפובליקה של אירלנד (Éire) שהתקיימה ב-26 המחוזות הדרומיים של האי אירלנד בין 1922 לבין 1937. המדינה הוקמה בעקבות האמנה האנגלו-אירית מ-6 בדצמבר 1921, אשר נחתמה על ידי הבריטים ועל ידי נציגי האירים, ביניהם מייקל קולינס בלונדון בעקבות מלחמת העצמאות האירית בשנתיים שקדמו לחתימת ההסכם.
המדינה החליפה שתי צורות ממשל חופפות - "אירלנד הדרומית" מדינה דה יורה, אשר הוקמה בעקבות "חוק הממשלה האירית" משנת 1920, ו"נשלטה" על ידי ממשלה זמנית בראשותו של קולינס, ו"הרפובליקה האירית" מדינה דה פקטו אשר לא זכתה להכרה בינלאומית, אשר נוצרה על ידי הפרלמנט האירי העצמאי, הדאל אירן, בשנת 1919. מנהיגי שתי הממשלות, ארתור גריפית' ומייקל קולינס, מתו בשנת 1922, ושתי המשרות, ראש ממשלת "דרום אירלנד" ונשיא "הרפובליקה האירית" ניתנו לוויליאם תומאס קוסגרייב.
רקע היסטורי

בשנת 1918 היו הפרלמנטים של ממלכת בריטניה הגדולה ושל אירלנד מאוחדים, בעקבות "חוק האיחוד" משנת 1800, אשר צירף את אירלנד אל בריטניה הגדולה, וקצב מספר מושבים בפרלמנט למחוזות איריים. בבחירות שנערכו בשנה זו זכו ב-73 מתוך 105 המקומות צירי שין פיין מפלגה לאומנית אירית, אשר שמה לה למטרה לפרק את האיחוד ולהכריז על רפובליקה אירית עצמאית, בהנהגתו של איימון דה ואלירה.
בינואר 1919 התכנסו אלה מן הצירים אשר לא היו במעצר בדבלין, והכריזו על פרלמנט אירי עצמאי בשם הדאל אירן. הייתה זו יריית הפתיחה במלחמת העצמאות האירית. אף מדינה (פרט לברית המועצות בהנהגת לנין) לא הכירה במדינה החדשה, ובריטניה התאמצה לחסל את המדינה עוד בטרם קמה, תוך שימוש בשיטות ברוטליות, ובגדודי מתנדבים (אשר כונו "בלאק אנד טאנס") אשר עברו אימון מהיר, ונשלחו אל המערכה. אל מולם עמד הצבא האירי הרפובליקני - ה-IRA. לאחר שנתיים של מלחמת גרילה אכזרית, המכונה "מלחמת העצמאות האירית" הגיעו הצדדים להפסקת אש, והחלו מגעים בין ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג', ובין נציגים אירים, בהנהגת ארתור גריפית' ומייקל קולינס, על הסדר שיביא קץ לשפיכות הדמים באי.
ברור היה כי הבריטים לא יסכימו לפתרון הקיצוני, לו הטיף דה ואלירה, יצירת רפובליקה אירית על מלוא שטחו של האי. דה ואלירה סירב להצטרף למגעים, בטענה כי כראש המדינה עליו לשאת ולתת רק עם ראש המדינה שמולו, המלך ג'ורג' החמישי, והסמיך את המשלחת האירית להגיע לכל הסכם שיהיה ראוי בעיניה. בפועל היה ה-IRA קרוב להתמוטטות, עת החלו המגעים להפסקת האש, ולא הייתה כל אופציה צבאית ריאלית להמשך הלחימה. דה ואלירה ידע זאת היטב, אך לא רצה לתת ידו לפשרה ההיסטורית.
החוזה האנגלו־אירי שהיה תוצאת המגעים הניב את התוצאה הצפויה. "דרום אירלנד" הפכה לדומיניון בריטי, מעמד הנחות מזה של מדינה עצמאית, כאשר לבריטניה נותרה יד במדיניות החוץ והביטחון של המדינה החדשה, וכן נותרו מספר בסיסי צי בריטיים על שטחה. המחוזות הצפוניים של המדינה באזור אלסטר, בהם היה רוב לפרוטסטנטים הופרדו ממנה, ונותרו חלק מבריטניה הגדולה. היה זה פחות בהרבה מציפיות הרפובליקנים הקנאים בראשות דה ואלירה, אך היה זה הרבה יותר מכל צורה של "שלטון מקומי" שהוצעה לאירים על ידי האנגלים מאז החלו הדיונים בנושא זה בסוף המאה ה-19 על ידי צ'ארלס סטיוארט פרנל וראש ממשלת בריטניה ויליאם יוארט גלאדסטון. המדינה החדשה נקראה "מדינת אירלנד החופשית". בשמה זה ובמבנה שלטוני זה נשארה המדינה במשך 15 שנים.
המבנה המדיני והחוקתי של המדינה האירית החופשית

מבנה המדינה החדשה הוגדר בשני מסמכים - בהסכם האנגלו־אירי וב"חוק החוקה של מדינת אירלנד החופשית". היה מדובר במונרכיה קונסטיטוציונית, הנשלטת על ידי מלך אנגליה, ולה פרלמנט בן שני בתים, הדאל, והסנאט. למדינה הייתה ממשלה שנקראה "המועצה המבצעת" ובראשה עמד "נשיא המועצה המבצעת" שמעמדו היה כשל ראש ממשלה. המלך יוצג על ידי מושל כללי אשר החליף את המשנה למלך שהיה מקובל בטרם הוכרזה המדינה, ולמעשה מאז ימי הביניים.
שבועת הנאמנות

כמקובל במדינות שהיו דומיניון בריטי, נדרשו חברי הפרלמנט להישבע למלך שבועת נאמנות אישית. שבועת הנאמנות האירית הייתה שונה מזו של דומיניונים אחרים. היא הורכבה משני יסודות - הראשון: שבועת נאמנות למדינה האירית החופשית, והשני, שבועת נאמנות למלך האנגלי, ג'ורג' החמישי, יורשיו וממשיכיו. האלמנט השני סויג בשני אופנים - הייתה זו שבועה ל"מלך אירלנד", ולאו דווקא למלך בריטניה, ושנית, שבועה זו הייתה של נאמנות למלך בהקשר לתפקידיו על פי ההסכם האנגלו־אירי, ולא על פי השלטון האנגלי לפני ההסכם. שבועה זו נוסחה בעיקר על ידי מייקל קולינס.
אף על פי ששבועה זו הייתה מתונה בניסוחה לעומת השבועה שנשבעו בדומיניונים אחרים כדוגמת קנדה או אוסטרליה, הייתה השבועה מטרה לביקורת חריפה מאת רפובליקנים ולאומנים. מנסח השבועה, מייקל קולינס, לא היה בחיים על מנת להגן על השבועה, שכן הוא נרצח בשנת 1922 במהלך מלחמת האזרחים האירית, שפרצה על רקע סירובו של דה ואלירה לאשר את החוזה האנגלו־אירי.
צפון אירלנד

החוזה האנגלו־אירי אמנם דיבר על מדינה אירית ולה שלושים ושניים מחוזות, אך הורה כי ששת המחוזות הצפוניים, בהם רוב פרוטסטנטי (בניגוד לעשרים ושישה המחוזות הדרומיים בהם רוב קתולי, אשר היוו מדינה נפרדת על פי "חוק הממשלה האירית" משנת 1920), יוכלו לפרוש מן המדינה אם רצונם בכך. מחוזות אלו לא חיכו זמן רב, והודיעו על פרישתם מיד לכשהתאפשר הדבר.
מלחמת האזרחים האירית

קבלת ההסכם על ידי קולינס וגריפית' החלה את מלחמת האזרחים האירית, תחילה בקרבות רחוב בדבלין ונמשכה בדרום ובמערב אירלנד בין יוני 1922 ואפריל 1923. דה ואלירה פרש מתפקידיו מיד עם שובה של המשלחת, ועמד בראש מתנגדי ההסכם. הוא ניסה להיבחר מחדש, אך נכשל בכך וארתור גריפית' נבחר לנשיא. מייקל קולינס נבחר על ידי גוף בשם "הפרלמנט של דרום אירלנד" אשר הוקם על ידי החוק משנת 1920, לראש הממשלה הזמנית. בשלב זה שלטו באירלנד שתי ממשלות. זו הזמנית, בראשות מייקל קולינס, וזו של הדאל, בראשות גריפית'. למרבה האבסורד היו חברי הגוף המחוקק של שתי הממשלות אותם אנשים ממש. הדאל אישר ברוב קטן את ההסכם האנגלו־אירי. עם אישור ההסכם (ברוב של 64 נגד 57 מתנגדים בראשות דה ואלירה), פרש דה ואלירה והחל נלחם בפועל כנגד חסידי ההסכם.
בתחילת המלחמה, היה צבא המדינה האירית החופשית בעמדה נחותה לעומת ה-IRA הן מבחינת כוח האדם והן מבחינת החימוש. בפועל, היה הצבא בעל שרשרת פיקוד ראויה יותר, וה-IRA היה כמעט ללא שרשרת פיקוד, וניהל מלחמה שהייתה הגנתית בעיקרה.
הייתה זו הבנתו הצבאית של מייקל קולינס אשר הובילה את הצבא האירי לניצחון. קולינס בנה צבא אשר הצליח להכריע את ה-IRA בשדה הקרב. הבריטים סייעו באספקה, ארטילריה ותחמושת. ה-IRA סבל מהעדר תמיכה ציבורית, ומפלגנות שסייעו מאוד לממשלה במלחמתה.
בתחילת המלחמה ספגו כוחות הממשלה 800 הרוגים, ועם סיומה עמד מחיר הדמים על 4,000 הרוגים. ה-IRA הראה כישרון מיוחד להרס ולהשמדה, ותוך נסיגה הרס מפעלים ובניינים רבים החיוניים לתפקודה של המדינה, דבר שגרם למכה חמורה לכלכלת המדינה הצעירה.
באוגוסט 1922 היו גם גריפית' וגם קולינס בין המתים. גריפית' התמוטט מן המאמץ הכרוך במשרה, ואילו קולינס נרצח מן המארב. את שתי המשרות קיבל ויליאם תומאס קוסגרייב מידידיו הטובים של דה ואלירה לשעבר, ולאחר מכן אחד מיריביו הגדולים. באפריל 1923 הסתיימה המלחמה בניצחון הממשלה בראשותו של קוסגרייב. ה-IRA ירד למחתרת והפך לארגון טרור.
מדינת אירלנד החופשית במציאות > ממשל

שתי מפלגות עיקריות משלו במדינה האירית החופשית. האחת Cumann na nGaedhael, מפלגתם של קוסגרייב וחסידי ההסכם, אשר שלטה במדינה עד שנת 1932. השנייה Fianna Fáil (חיילי הגורל) בראשותו של דה ואלירה אשר קיבלה את השלטון באופן דמוקרטי בשנת 1932.