stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומרא וקולא
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה תלמודית, בערך הלכה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ח', עמוד א', מסכת קידושין, דף ס"ח, עמוד א'
↑  ראו גם: הרב מנחם בן יעקב, לחומרא ולקולא לחומרא מקשינן, מתורת ספק או מתורת ודאי, באתר ערוץ מאיר
↑  משנה, מסכת סוכה, פרק ב', משנה ה'.
↑  על פי הרב יעקב אריאל "באהלה של תורה" סימן ה במאמר "כיצד מהדרין" על פי דברי הש"ך יו"ד יז.
↑  בספרים אחרים: שונים
↑  והובאו דבריו על ידי הרב קוק בספרו אורח משפט סימן קי"ב (עמ' קכ"ג), במכתבו לרבני בד"צ ירושלים בראשות מהרי"ל דיסקין בנוגע להיתר שמן שומשומין בפסח, וסיים שם: "ובאמת דרכם של רבותי הגאונים הצדיקים שזכיתי לשמשם... היה שלא להיות נוטים להחמיר בכל מה שיש מקום להקל... בדברים שאין היסוד חזק על זה בדברי רבותינו ז"ל בתלמודים... בפרטים שיש לדון לכאן ולכאן ודאי הנוטה להקל, להיות חכם להיטיב(כלשון רח"ו הנ"ל), הרי זה משובח, ובלבד שיהיו דבריו מיוסדים על פי עומק ההלכה וסברא ישרה..."
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק ב', הלכה ט': "א"ר זעירא: ובלחוד דלא יבזה חורנין" (ובלבד שלא יבזה אחרים).
↑  שו"ת המבי"ט, ח"ג, ס"ח
↑  כף החיים, סימן קנ"ח, סעיף קטן כ"ה
↑  מסילת ישרים, פרק י"ד, בחלקי הפרישות
↑  פתחי תשובה, יורה דעה, קטז, י. וראה בהרחבה במאמרו של הרב יעקב אריאל, "באהלה של תורה" במאמר 'כיצד מהדרין' עמ' 72
↑  בפרק כ' - משקל החסידות
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"א, עמוד א'
↑  רשב"א ותוספות הרא"ש שם, דלא כרש"י
↑  משנה, מסכת מכות, פרק ג', משנה ה'
↑  קולא וחומרא באתר ravsharki.org.
↑  הרב יובל שרלו, כפייתיות דתית, מוסף "שבת" של "מקור ראשון", 4 במרץ 2011
זיפבאכצל

| --- | --- |
סמל זיפבאכצלסמל זיפבאכצל

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה עילית אוסטריה עילית
 מחוז:  מחוז ולס
 שטח:  25 קמ"ר
 גובה:  366 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,975 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  48°05′53″N 14°06′36″E﻿ / ﻿48.098055555556°N 14.11°E﻿ / 48.098055555556; 14.11 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.Sipbachzell.at/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטריה מוגדלת) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ לכ. גרמניה צ'כיה סלוב. איטליה סלובניה הונגריהזיפבאכצל(למפת אוסטריה רגילה) וינה זלצבורג גראץ אינסברוק לינץ קלגנפורט שווייץ ל גרמניה צ'כיה ס. איטליה סלובניה הונ.זיפבאכצל(למפת אוסטריה עילית רגילה) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגזיפבאכצל(למפת אוסטריה עילית מוגדלת) לינץ ולס שטייר בראונאו באד אישל גמונדן גרמניה צ'כיה אוסטריה תחתית  שטיריה זלצבורגזיפבאכצל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זיפבאכצל (בבווארית: Sipbachzell) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
דמוגרפיה

השטח העירוני של זיפבאכצל כולל את היישובים הבאים (בסוגריים אוכלוסיית היישוב נכון ל-1 בינואר 2022):
| --- | --- |
 Giering (69)  Leombach (576)  Loibingdorf (81)  Permannsberg (82):  Rappersdorf (92)  Schachermairdorf (120)  Schnarrndorf (207)  Sipbachzell (984)
דמוגרפיה > אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1991: 1,480
2001: 1,713
2005: 1,765
חבזיט

| --- | --- |
מעויני חבזיט עם היולנדיט לבן מנובה סקוטיה שבקנדה
מעויני חבזיט עם היולנדיט לבן מנובה סקוטיה שבקנדה
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:   (Ca,Na2,K2,Sr,Mg)Al2Si4O12•6H2O 
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני וטריגונלי
 צורת הגביש:  הגבישים בצורת מעוינון העשויים להיראות קובייתיים (פסאודוקובייתי) משום שהזווית בין הפאות קרובה לזווית ישרה באורך עד 4.5 ס"מ, כמו כן מקבצים גרגיריים או חסרי צורה היוצרים קרום.
 צבע:  חסר–צבע, לבן, ורוד צהבהב, אדמדם וחום
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  גרועה בשלושה כיוונים המקבילים לפאות המעוינון ומובחנת בכיוון אחד ({1011})
 שבירה:  בלתי שווה
 קשיות:  5-4 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.2-2.05
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  גבישים תאומים נפוצים מאוד. בניגוד לקלציט אינו מגיב לחומצת מלח.
 מינרלים נלווים:  נפלין, קוורץ, אוליבין, פירוקסנים, אפידוט, קלציט, טרידימיט, אפופיליט, נתרוליט, היולנדיט, סטילביט וזאוליטים אחרים
חבזיט היא משפחה של מינרלים טקטוסיליקטיים (סיליקטים במבנה מרחבי) המכילים הרכבים שונים של סידן, נתרן, אשלגן, מגנזיום ואלומיניום, השייכת לקבוצת הזאוליטים.
תכונות > הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

החבזיט מופיע בטבע בכמה צורות שכל אחת הוכרה כמינרל בפני עצמו על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה על פי סוג הקטיון הבולט.
חבזיט-Ca ‏ - Ca,K2 ,Na2 )2 [Al2 Si4 O12 ]2 •12H2 O), סוג עשיר בסידן. הסוג הנפוץ ביותר, מוכר גם בשמות אקדיליט ואדיפיט.
פקוליט – חבזיט-Ca בתצורת גבישים תאומים מעוגלת
חבזיט-K‏ - K2,Ca,Na2,Sr,Mg)2[Al2Si4O12]2•12H2O), סוג עשיר באשלגן.
חבזיט-Na‏ - Na2,K2,Ca,Sr,Mg)2[Al2Si4O12]•12H2O), סוג עשיר בנתרן מוכר גם בשם הרשליט.
חבזיט-Sr‏ - Sr2[Al2Si4O12]2•12H2O סוג עשיר בסטרונציום.
כאמור, החבזיט משתייך לקבוצת המינרלים הגדולה של הזאוליטים. בקבוצה זו ישנם שלושה סוגי מבנים, והחבזיט משתייך לזאוליטים במבנה הקרוי בעלי שלד. משפחת המינרלים של החבזיט קרובה בהרכבה ובתכונותיה למשפחת המינרלים של הגמלניט (Na4(Si8Al4)O24•11H2O)
החבזיט-Ca מתגבש במערכת הטריקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "טריקלינית רגילה" (או גם טריקלינית-פינקואידית) ( {\overline {1}}) וחבורת סימטריות מרחבית " P{\overline {1}}". הפרמטרים של תא היחידה הם : Å‏‏a=9.40-9.45‏, b=9.40-9.44Å‏, c=9.40-9.44Å, וגודל הזוויות הן α=94.18°-94.33°‏, β=94.08°-94.36°‏ ו-γ=94.07°-94.45°.‏
חבזיט-K וחבזיט-Na מתגבשים במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "הקסגונלית סקלנוהדרלית"  {\bar {3}}\ 2/m\ , וחבורת סימטריות מרחבית " R{\bar {3}}\ m". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=13.78‏, c=14.97Å.
תכונות > תכונות פיזיקליות

הגבישים של החבזיט מופיעים בצורת מעוינון באורך עד 4.5 ס"מ ועשויים להיראות קובייתיים (פסאודוקובייתיים) משום שהזווית בין הפאות קרובה לזווית ישרה. כמו כן המינרל מופיע בטבע במקבצים גרגיריים או חסרי צורה היוצרים קרום. תופעת גבישים תאומים נפוצה בחבזיט, וקיימים הן תאומי מגע והן תאומי חדירה סביב ציר ה-c. לחבזיט יש פצילות גרועה בשלושה כיוונים המקבילים לפאות המעוינון, ומובחנת בכיוון אחד ({1011}). הקשיות של המינרל בינונית נמוכה, 5-4 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.09 גרם לסמ"ק.
תכונות > תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא דו-צירי  חיובי או שלילי (חבזיט-Ca, חבזיט-K וחבזיט-Na) או חד-צירי חיובי (חבזיט-Sr). מקדמי השבירה של שלושת הסוגים הראשונים של החבזיט הם:nα=1.478-1.485 ‏, nβ=1.48-1.4895‏ ו-nγ=1.48-1.49. מקדמי השבירה של החבזיט-Sr הם: nω=1.503‏ ו-nε=1.507.
גבישי החבזיט הם שקופים עד שקופים למחצה. הם חסרי צבע או לבן, ורוד צהבהב, אדמדם וחום. בשקף מנוסר החבזיט הוא חסר צבע. הברק של החבזיט הוא זגוגי.
גילוי ומקור השם

חבזיט-Ca נתגלה לראשונה ב-1792 על ידי הבוטנאי הצרפתי לואי-אגוסטין בוסק ד'אנטיק (Louis-Augustin Bosc d'Antic‏; 1828-1759) בקול דל לאר (Colle del Lares) בעמק פאסה (Val di Fassa) בנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה.
חבזיט-K נתגלה לראשונה בעיר ארקולנו השוכנת למרגלות מתחם סומה-וזוב – הכולל את הר הגעש וזוב - במחוז קמפניה שבאיטליה.
חבזיט-Na נתגלה לראשונה ברופה די אצ'י קסטלו (Rupe di Aci Castello) שבקומפלקס הגעשי אטנה בקטניה שבאיטליה.
חבזיט-Sr נתגלה לראשונה בהר סולוייב (Суолуайв) במסיב לובוזרו (Ловозёрские тундры) בחצי האי קולה במחוז מורמנסק שברוסיה.
מקור שם המינרל ביוונית "חבזיוס", נעימה או לחן, אחת מ-20 האבנים היקרות ששמן מופיע בשיר "פרי ליתוס" המדבר בשבחן של המינרלים. שיר זה מיוחס לאורפיאוס, המייסד האגדתי של כת האורפיזם, שפרחה ביוון במאה השישית לפנה"ס. בוסק ד'אנטיק קרא למינרל בתחילה שבזי (chabasie), והשם שונה אחר-כך.
שמות נוספים של המינרל:
אקדיליט (באנגלית Acadialite) ואדיפיט (באנגלית Adipite) הם שמות נוספים של חבזיט-Ca.
פקוליט (במקור הגרמני Phakolith) – תצורת גבישים תאומים של חבזיט-Ca. מקור השם עדשים ביוונית.
הרשליט (באנגלית Herschelite) – שם נוסף חבזיט-Na. המינרל קרוי על שמו של האסטרונום הבריטי ג'ון הרשל.
שימושים

למינרל יש שני שימושים נפוצים: עבור אספני מינרלים, וכמסננת מולקולרית להפרדת מולקולות. החבזיט, כמו שאר הזאוליטים, בנוי כך שהחללים המולקולריים מתחברים ויוצרים תעלות. הגודל המקסימלי של מולקולות או יונים היכולים לחדור לנקבוביות של החבזיט נקבע על פי קוטר התעלות, ורק מולקולות בגדלים וצורות מסוימים יכולים לעבור.
מקור ותפוצה

החבזיט מצוי בדרך כלל בחללים דמוי השקד שבבזלת ובסלעים דומים כדוגמת אנדזיט יחד עם זאוליטים רבים אחרים. כמו כן, בעורקים הידרותרמיים ובמשקעי טוף שעברו התמרה מזכוכית געשית.
כאמור, החבזיט הוא אחד מסוגי הזאוליטים הנפוצים. בין המקומות בהם ניתן למצוא החבזיט:
בקול דל לאר (Colle del Lares) בעמק פאסה (Val di Fassa) בנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, ובהר הגעש הכבוי סומה (Suma) – קלדרה עתיקה שהר הגעש וזוב הוא חלק ממנה - במחוז קמפניה שבאיטליה (המקום בו נמצא המינרל לראשונה); גבישים נאים באידר-אוברשטיין (Idar-Oberstein) במדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה; בנובה סקוטיה שבקנדה; בהר סולוייב (Суолуайв) במסיב לובוזרו (Ловозёрские тундры) בחצי האי קולה במחוז מורמנסק שברוסיה; בכמה מקומות, כולל סוללת הענק במחוז אנטרים שבצפון אירלנד; בפונה שבמדינת מהאראשטרה שבהודו; ובהר פיירי (Fairy Mount), סמוך לקיוגלה (Kyogle) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
לקריאה נוספת

Deer, W.A., R.A. Howie, and J. Zussman Rock Forming Minerals 4: framework silicates , 1963, Pages 387-400.
הערות שוליים

↑  פרויקט rruff
↑  אתר Webmineral
↑  אתר Mindat
↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
טבורית נטויה

| טבורית נטויה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: בקעצוראים
משפחה:: טבוריתיים
סוג:: טבורית
מין:: טבורית נטויה
שם מדעי
 Umbilicus intermedius ‏בואסייה, 1872
טבורית נטויה (שם מדעי: Umbilicus intermedius) היא גאופיט רב-שנתי ממשפחת הטבוריתיים.
מאפיינים

עליה של הטבורית הרב-שנתית בשרניים, טרפם עגול והפטוטרת מתחברת אל העלה במרכזו. מרכז העלה שקוע, ומזכיר בצורתו טבור – מה שנתן לו את שמו המדעי והעברי.
הטבורית מצמיחה בסתו שושנת עלים, ובאביב מתפתחת עליה תפרחת דמוית שיבולת, שצבעה הופך תוך מספר שבועות לחום-אדום. חמשת עלי הכותרת מאוחים, ביניהם עשרה אבקנים המחוברים לכותרת. הפרי הוא חמש מפוחיות המכילות אלפי זרעי אבק המופצים עם הרוח.
משרעת תפוצתה של הטבורית הנטויה היא במערב האזור האירנו-טורני ובמזרח האזור הים-תיכוני. בארץ צומחת הטבורית הנטויה בחבל הים תיכוני ובספר המדבר. בעיקר צומחת הטבורית בסדקי קירות ובכיסי קרקע בסלעים. לעיתים צומחת הטבורית בחולות באזור השרון, בצל שיחים, במקומות בהם החול מיוצב וישנה כמות של רקבובית האוגרת מים בקרקע.
טבורית נטויה על מורדותיו הצפוניים של הר הכרמל
חומרא דרבי זירא

בהלכה היהודית, חומרא דרבי זירא היא מנהג מחמיר שנוצר בתקופת האמוראים על ידי בנות ישראל (ועל כן נקרא לעיתים חומרת בנות ישראל), ומשמעו: חיוב על כל אשה לספור שבעה נקיים בתום כל ראיית דם כלשהי. חומרה זו מהווה המשך לתקנת רבי בשדות, לפיה כל אשה הרואה דם למשך שלושה ימים ומעלה צריכה לספור שבעה נקיים כזבה גדולה. הרלוונטיות המרכזית של חומרה זו היא בחיוב כל נידה לספור שבעה ימים נקיים בתום הווסת, במקום שבעה ימים מתחילת הווסת כדין כל נידה.
כבר מתקופת התלמוד הפך מנהג זה לדין מחייב בהלכות טהרת המשפחה, וכך הוא היחס אליו כיום. עדות על חומרת בנות ישראל מובאת בגמרא בשם רבי זירא, ולכן קרויה על שמו.
רקע הלכתי

מן התורה, אישה נחשבת לנידה במשך שבעה ימים מיום תחילת דימום המחזור החודשי, ואסורה בקיום יחסי אישות עם בעלה. בסוף היום השביעי, אחר צאת הכוכבים, יכולה לטבול ולהיטהר, ומותרת ביחסי אישות.
כאשר האשה רואה דם מעבר לשבעת הימים שמתחילת הווסת, היא נחשבת לזבה הרואה דם "בלא עת נידתה". על פי מסורת חז"ל, זמן זה נמשך 11 יום אחר שבעת ימי הנידה, מיום השמיני עד יום השמונה עשרה לתחילת ראית דם וסתה. בניגוד לדימום הנידה שנחשב נורמלי, זיבה נחשבה לחולי.
את דין הזבה חילקו חכמים לשניים - זבה קטנה היא אשה שראתה דם במשך יום או יומיים, באותם 11 יום, ודינה לספור יום כנגד יום, דהיינו לספור יום נקי אחד מדם כנגד היום או היומיים שראתה, שבסופו היא טובלת ונטהרת לבעלה לערב. זבה גדולה היא אשה שהדימום שלה נמשך שלשה ימים ומעלה באותם 11 יום, ודינה לספור שבעה ימים נקיים מדם, ולטבול ביום השביעי לספירה, והיא מותרת לבעלה בערב.
תקנת רבי וחומרת בנות ישראל

בסוף תקופת התנאים תיקן רבי לעמי הארצות שלא היו בקיאים בספירת ימי הנידה והזיבה, לספור שישה ימים נקיים על ראיית יום או יומיים של דימום, ושבעה נקיים על ראיית שלושה ימי דימום ומעלה: ”התקין רבי בשדות, ראתה יום אחד – תשב ששה והוא, שנים – תשב ששה והן, שלשה – תשב שבעה נקיים” (תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף ס"ו, עמוד א').
בימי האמוראים הוסיפו בנות ישראל על תקנת רבי, והנהיגו שעל כל ראיית דם, אפילו יום אחד ודם מועט ביותר, האישה צריכה לשמור שבעה נקיים כזבה גדולה: ”דאמר רבי זירא: בנות ישראל החמירו על עצמן, שאפילו רואות טיפת דם כחרדל – יושבות עליה שבעה נקיים” (שם). מכיוון שרבי זירא העיד על חומרה זו, בדרך כלל היא נקראת על שמו 'חומרת רבי זירא', או 'חומרא דרבי זירא'.
טעם החומרא

בתלמוד לא התבאר טעם לחומרא זו, ומספר ראשונים כתבו שעל אף שתקנת רבי מנעה כל טעות אפשרית בספירה, בנות ישראל החמירו על עצמן לספור שבעה נקיים אפילו על טיפת דם אחת, משום "הרחקה יתירתא".
טעמים נוספים שהובאו בראשונים לחומרה:
גזרה על ראיית יום אחד אטו ראיית שלושה ימים.
שמא כבר ראתה אתמול ושלשום, וסברה שמה שהרגישה זו הרגשת מי רגליים, ונמצא שהיא זבה גדולה.
שמא טיפה זו שמצאה, מורכבת משלוש ראיות דם בשלושה ימים עוקבים ששהו בצוואר הרחם, ונמצא שהיא זבה גדולה.
רצו להשוות את כל הנשים הרואות דם לאשה הסותרת את ספירת שבעת הנקיים, שבמקרה זה ראיית דם אחת מצריכה ספירת שבעה נקיים. וכדי למנוע בלבול וטעויות, החמירו להחשיב את כל הנשים כסותרות ספירת שבעה נקיים.
היחס לחומרא בפסיקה

במסכת נידה מובא שמקור החומרה הוא במנהגן של בנות ישראל, שבעקבותיו קבעו חכמים שכל הנשים שנטמאו מכוח החומרה דינן כספק זבות, כלומר המנהג קיבל אשרור ותוקף של חכמים.
במסכת ברכות אביי מביא את החומרת בנות ישראל כדוגמה להלכה פסוקה. בעקבות זאת גם כמה מהראשונים כתבו שמדובר בהלכה פסוקה (למשל הרי"ף והרמב"ן). הרמב"ם קובע בהקשר לחומרות בדיני נידה, ובכללן חומרת רבי זירא, שאין לסור מהן לעולם.
במקרה של ספק או מחלוקת - יש שכתבו שתוקף החומרה כדין דאורייתא, ויש שכתבו שבספק כתמים תוקפה כדין דרבנן ואף קל ממנו, ויש לצדד להקל.
תקנת רבי, במיוחד כשמצרפים אליה גישות מחמירות נוספות, מאחרת אצל מקצת הנשים את מועד הטבילה עד לאחר הביוץ, תופעה המכונה עקרות הלכתית. הפוסקים האחרונים דנים בתופעה זו והציעו לה פתרונות שונים, רפואיים והלכתיים.
לקריאה נוספת

הרב דוד ביגמן והרב בנימין הולצמן, עקרות הלכתית: פתרונות למצבי אי־פריון על רקע הלכתי, מעלה גלבוע תש"ף, עמ' 99–111.
משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק י"א, הלכה ד' והלכה י'.
שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קפ"ג.
זיקית מלר

| זיקית מלר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית הטריצרטופס
מין:: זיקית מלר
שם מדעי
 Trioceros melleri ‏גריי, 1865

זיקית מלר (שם מדעי: Trioceros melleri) היא מין של זיקית גדולה בסוג זיקית הטריצרטופס. זיקית זו קרויה על שם החוקר צ'ארלס ג'יימס מלר (Charles James Meller). זו הזיקית הגדולה ביותר מאלו החיות מחוץ לאי מדגסקר יחד עם זיקית ג'קסון (הגדולות ביותר הן זיקית מלגשית ענקית וזיקית פרסון).
מאפיינים

זיקית זו חיה במזרח אפריקה במלאווי, מוזמביק וטנזניה בין ענפי עצים בסוואנות, שיחיות ומורדות הרים. אורכה מגיע ל-60 סנטימטר בממוצע, אך הגדולות ביותר יכולות להגיע לאורך 76 ס"מ ולשקול 600 גרם. הזכרים גדולים יותר מהנקבות. הזיקית בעלת קרן אף ארוכה, כמו שאר בני הסוג וגם צוואר ארוך. צבעה של הזיקית ירוק כהה או ירוק רגיל מפוספס בצהוב ולעיתים יש כתמים שחורים או חומים על הגוף. הפרטים שבשבי מציגים גם נקודות שחורות-לבנות וכאשר היא מתחממת הצד שנוטה לשמש צבוע בירוק כהה או שחור יותר מהרגיל. כמו רוב הזיקיות היא יכולה להחליף צבעים בהתאם למצב.
זיקית זו חיה בין הענפים באזורים פתוחים וחיה בטריטוריה מבודדת ותתקוף כל מסיג גבול. היא טורפת הניזונה ממגוון חרקים כמו צרצרים, חגבים, לטאות קטנות, עכבישים, תולעים, זחלים ואף ציפורים קטנות. הלשון המהירה והדביקה פועלת במהירות ומביאה טרף במרחק של יותר ממטר לפה הזיקית.
הערות שוליים

↑  זיקית מלר באתר הרשימה האדומה של IUCN
חטיפת טיסה 73 של פאן אם

| --- | --- |
 תאריך:  5 בספטמבר 1986 
 מקום:  נמל התעופה הבינלאומי ג'יינה 
 קואורדינטות:  24°54′24″N 67°09′39″E﻿ / ﻿24.906666666667°N 67.160833333333°E﻿ / 24.906666666667; 67.160833333333
 סוג:  חטיפת מטוס, אסון תעופה 
 הרוגים:  43 
 פצועים:  120 
 מבצע:  ארגון אבו נידאל 
 he
 
טיסת פאן-אמריקן 73 הייתה טיסה אשר נחטפה ב-5 בספטמבר 1986 על ידי ארגונו של אבו נידאל.
מטוס הבואינג 747 של חברת התעופה האמריקנית פאן אם היה בטיסה מנמל התעופה הבינלאומי סהאר במומבאי לניו יורק, דרך קראצ'י שבפקיסטן ופרנקפורט.
בשעה 06:00 בבוקר, בעת שהנוסעים עלו למטוס בנמל התעופה של קראצ'י, ארבעה גברים החמושים ברובי סער, אקדחים, רימוני יד וחגורות חומר נפץ פלסטי, הלבושים במדי אנשי הביטחון של נמל התעופה הסיעו מכונית מסחרית דרך נקודת אבטחה לעבר המטוס, וכאשר הגיעו אליו קפצו ממנה, עלו במדרגות העלייה למטוס תוך כדי ירי והשתלטו על המטוס.
בעת ההשתלטות, אחת הדיילות הודיעה באמצעות האינטרקום לטייסים לעזוב את המטוס מיד, והם קפצו מתא הטייס בעזרת חבל חירום. כעת היה המטוס מושבת ולא יכול היה להמריא.
מנהיג החוטפים, זיאד חסן ספאריני, דרש את חזרתו של צוות הטיסה, כדי להטיס את המטוס לנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה, קפריסין, ולדרוש את שחרורם של עצירים פלסטינים שהיו כלואים שם. לפי דיווחים אחרים, החוטפים התכוונו לפוצץ את המטוס מעל תל אביב.
החוטפים דרשו לאסוף את דרכוניהם של הנוסעים. הדיילים אספו את הדרכונים, אך החביאו חלק מהדרכונים האמריקניים כדי לא לסכן את בעליהם. 
במהלך ההתבצרות, מנהיג החוטפים ירה למוות באחד הנוסעים, אמריקני ממוצא הודי והשליך את גופתו אל המסלול.
בשעות הלילה, החלו האורות במטוס לכבות בגלל תקלה טכנית בגנרטור. החוטפים ריכזו את כל הנוסעים במרכז המטוס וכאשר כל האורות כבו הם החלו לירות ללא הבחנה ולזרוק רימונים לעבר הנוסעים. 21 נוסעים נהרגו ו-120 נפצעו. 
כל ארבעת החוטפים נכלאו בפקיסטן, וב-2001 שוחרר ספאריני מהכלא הפקיסטני ונלקח לארצות הברית, שם נשפט למאסר עולם.
זיקית כף ננסית

| זיקית כף ננסית |
| --- | --- |
 זיקית כף ננסית
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: Bradypodion
מין:: זיקית כף ננסית
שם מדעי
 Bradypodion pumilum ‏גמלין, 1789
תחום תפוצה


זיקית בעת ציד מבין העלים
זיקית כף ננסית (שם מדעי: Bradypodion pumilum) היא מין של זיקית קטנה החיה רק באזור הכף המערבי שבדרום אפריקה ובעיקר סביב קייפטאון.
אורך זיקית זו 15 ס"מ והיא בעלת צבעים בולטים על חלק מאיבריה בצבע ירוק, כחול וורוד. ראשה קטן עם עיניים בולטות ומספר קוצים לאורך גופה בצבע בהיר. שני הזוויגים דומים בגודל. הזיקית בעלת לשון ארוכה מאוד ביחס לגודלה והיא בעלת זרועות ארוכות וזנב ארוך ולופתני איתו היא נתלית על ענפים.
זיקית זו משריצה 10–15 ולדות חיים שנולדים בצבע ורוד בין הזלזלים. עם זאת ישנה תמותה גדולה של צאצאים אלו, אף על פי שאימם מטפלת בהם.
הזיקיות חיות בין שיחים קטנים באזורים סובטרופיים בדרום אפריקה, לעיתים בקרבה לצוקי החופים. היא חיה בבדידות אך הנקבה משגיחה על צאצאיה עד לבגרות. מזונה כולל חרקים שונים כמו צרצרים, זבובים, חגבים ועכבישים. טורפיה כוללים נחשים שונים, חנקניים וגם חתולי בית שהתפראו.
ראו גם

השפעה אקולוגית של חתול הבית
הערות שוליים

↑  זיקית כף ננסית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חניוני הצלחה

חניוני הצלחה (Success Parking) היא חברת חניונים ישראלית המשתייכת לקבוצת הצלחה. נוסדה בשנת 2001 על ידי איש העסקים צחי מרקור.
פעילות עסקית

לחניוני הצלחה מחזור עסקי הנאמד ביותר מ-200 מיליון דולר בשנה.
בשנת 2005 החלה גם להפעיל חניונים ציבוריים. בשנה זאת זכתה החברה במכרז להפעלת חמשת החניונים הגדולים בתל אביב של "אחוזות החוף", למשך ארבע שנים.
בשנת 2008 רכש מרקור באמצעות חניוני הצלחה מיצחק תשובה תשעה חניונים בערים תל אביב, נתניה, פתח תקווה וירושלים עם 2,000 מקומות חנייה בעבור 40 מיליון ש"ח.
נכון ל-2010 החזיקה החברה בכ-100 חניונים ברחבי ישראל. חלק מהחניונים הם מגרשים המוחזקים על ידי חניוני הצלחה עבור חברות או אנשים פרטיים באופן זמני ובעבור דמי שכירות עד לתחילת הבנייה במגרשים.
מייסד החברה, צחי מרקור, מכהן כיו"ר איגוד החניה הישראלי מטעם לשכת המסחר.
הערות שוליים

↑  חניוני הצלחה בע"מ, באתר דן אנד ברדסטריט
↑  לקראת עסקת אזורים, צחי מרקור רוכש השליטה ביורוטרייד, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2010
אבי שאולי, ‏צחי מרקור במגעים לרכישת 51% ממניות אזורים לפי 750 מ' ש', באתר גלובס, 28 בדצמבר 2010
↑  עידו אפרתי, חניוני הצלחה" עוברת לחניונים ציבוריים, באתר ynet, 22 בנובמבר 2005
↑  אריאל רוזנברג, ‏תשובה מכר לצחי מרקור חניונים תמורת 40 מיליון שקל, באתר גלובס, 18 במאי 2008
↑  רם עוזרי, "אחרי פאנגאיה נדל"ן ויקיר שעשוע: גם צחי מרקור מצטרף למרוץ לרכישת אזורים", באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2010
רם עוזרי, צחי מרקור מתעניין ברכישת אזורים, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2010
חיל העבודה הילידי הדרום-אפריקאי

עובדים, ככל הנראה מאנשי החיל, מבשלים ואוכלים מרק בבסיס בחזית המערבית, 1917 לערך
חיל העבודה הילידי הדרום-אפריקאי (באנגלית: South African Native Labour Corps, בראשי תיבות: SANLC) היה חיל עובדים שהוקם ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מקרב התושבים האפריקאים של דרום אפריקה, ושירת בחזית המערבית באירופה. החיל מנה כ-21 אלף עובדים ואנשיו הועסקו בעבודות לצורכי המלחמה עד לפירוקו בינואר 1918.
הקמת החיל

חיל העבודה הדרום-אפריקאי הוקם בעקבות החלטת קבינט המלחמה הבריטי לגייס עובדים אזרחיים לעבודות בעורף, בעיקר בפריקת מטענים מאוניות בנמלי צרפת לצורך מאמץ המלחמה, בניסיון להקל את מצוקת כוח העבודה לעבודות אלה באירופה המערבית. ראש ממשלת דרום אפריקה לואי בותה היה מעורב במשא ומתן עם ממשלת בריטניה על הקמת החיל ותפקידיו. ממשלתו דרשה שהעובדים ישוכנו במחנות נפרדים וסגורים ושאף אחד מהם לא ישרת ויילחם לצד חיילים לבנים בתנאים שווים, וזאת על מנת למנוע את שבירת מחסום הגזע ביניהם. הסכמת הפרלמנט של דרום אפריקה להקמת החיל לא נדרשה, שכן כל הוצאותיו כוסו על ידי ממשלת בריטניה.
גיוס העובדים לחיל בדרום אפריקה החל בספטמבר 1916. הגיוס נעשה בסיועם של מושלים מקומיים, כמרים וגם אישים מקרב העילית המשכילה של השחורים בדרום אפריקה, שסברו שהשירות בחיל ידגים את נאמנותם של בני קהילתם למלך בריטניה ויוכל לשמש על מנת להשיג להם זכויות פוליטיות בעתיד. לעובדים הוצע חוזה עבודה לשנה עם אפשרות להארכה ושכר של שלוש לירות לחודש, שהיה לכאורה גבוה בכעשרה אחוזים משכר העבודה הרווח.
בנוסף לחששות הממשלה מהקמת החיל נתקלה הקמתו בהתנגדות מצד קבוצות שונות בדרום אפריקה. לשכת בעלי המכרות חששה שהקמתו תפגע בהיקף כוח האדם הזמין לעבודה במכרות הזהב של המדינה ותביא עקב כך לעלייה בשכרם של הפועלים הנותרים. חוואים לבנים הביעו חשש דומה ואיימו על הפועלים שלהם בגירוש מבתיהם בחוות כדי להניא אותם מלהתגייס לחיל. הפוליטיקאי ג'ון מרימן (John X. Merriman) חשש לאשר יקרה כאשר העובדים הילידים יחזרו מאירופה לאחר שייחשפו לתנאים החברתיים שם. מצד הקהילה השחורה עלה החשש שמקרקעין שבהם החזיקו מתגייסים לחיל יופקעו מהם תוך גירוש משפחותיהם מהם. גם אמונות טפלות היו מקור להתנגדות, שכן חלק מהתושבים השחורים האמינו שאדם לא יוכל לחצות את הים ולהיוותר בחיים.
החיל

בסך הכל גויסו כ-25 אלף עובדים לחיל וכ-21 אלף מהם יצאו לאירופה. שתי הקבוצות הראשונות מהם הגיעו לצרפת ב-20 בנובמבר 1916. בנוסף לעבודה בנמלים הועסקו העובדים בעבודות במסילות רכבת, בכרייה ובחטיבת עצים.
מפקד החיל, קולונל סא"מ פריצ'רד (S.A.M. Pritchard), הצטווה להבטיח את שליטת ממשלת דרום אפריקה על החיל בעת שהותו באירופה באמצעות קציניו הלבנים וזאת על מנת למנוע מהעובדים להתרועע עם התושבים הצרפתים ועם החיילים בחזית ולשלוט בעבודות שבהן שובצו. המטרה הייתה למנוע מהם מלהיחשף לתנאים החברתיים באירופה ולפעילות איגודי עובדים וכן לתנאי העבודה של עובדים אזרחיים אחרים, שעבדו פחות שעות מהם. למורת רוחה של ממשלת דרום אפריקה הביא מנגנון הניהול הבריטי של כלל כוח העבודה האזרחי המגויס באירופה לרבות הדרום אפריקאים למשלוח קבוצות קטנות מתוכם למשימות שונות, לרבות בסמוך לקווי החזית. עד לאפריל 1917 הצליחו מפקדי החיל להסיג את עובדיהם מקווי החזית, לתסכולם של הבריטים, ולרכזם בעבודה בנמלי תעלת למאנש. בניגוד לעובדים בכל חילות העבודה אחרים שגויסו והובאו לצרפת, העובדים האפריקאים היו כלואים למעשה בבסיסיהם בכל עת שבה לא עסקו בעבודה מחוץ להם, ותנאיהם דמו לאלו של שבויי מלחמה. הדבר גרם לתסיסה בקרב אנשי החיל ולמקרים של שביתות וסירוב פקודה. באחד המקרים נהרגו 13 עובדים על ידי מפקדיהם הלבנים לאחר שהתקוממו נגד מעצרו של אחד מחבריהם וניסו לשחררו ממנו, והתקרית הושתקה.
הבריטים, שנזקקו לידיים עובדות נוספות, קיוו שמצבת החיל תגדל עד ל-50 אלף איש, אך הדבר לא קרה. ממשלת דרום אפריקה בחרה לפעול להשבת עובדי החיל לארצם, גם לנוכח הלחץ להקל את תנאי המחיה הסגורים שלהם. היא אמנם תרצה זאת בצרכי המלחמה, אך נראה שהמניע לכך היה פוליטי. אחרוני עובדי החיל עזבו את צרפת ב-5 בינואר 1918.
מפקד הצבא הבריטי בחזית המערבית, הגנרל הייג, הביע את הערכתו לעבודה שעשו אנשי החיל. לעומת זאת ממשלתם לא העניקה להם כל עיטור על שירותם. היא אף מנעה מהם מלקבל את מדליית המלחמה הבריטית (ארד), שהוענקה על ידי מלך בריטניה ג'ורג' החמישי לכל העובדים האזרחיים ששירתו את האימפריה הבריטית במהלך המלחמה.
אבדות

על פי רשומות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה מתו בנסיבות שונות 1,304 מאנשי החיל. 607 עובדים ותשעה קצינים לבנים טבעו לאחר שהאונייה מנדי (SS Mendi) שבה הפליגו התנגשה באונייה אחרת וטבעה ליד האי וייט ב-21 בפברואר 1917. 331 עובדים מתו בצרפת מסיבות רפואיות שונות, כנראה ממחלת השחפת.
ראו גם

חיל העבודה הסיני
כומר אפריקאי בחזית המערבית, ינואר 1918
חבר פבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 ברשד, אוקראינה 
 פטירה:  1964 (בגיל 64 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שם עט:  חבר פבר 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
חבֵר פַּבֶר (ביידיש: כאוור-פאוור; באנגלית: Chaver-Paver) הוא שם העט של גרשון אַינְבִּינְדֶר (באנגלית: Gershon Einbinder;‏ 1900, בֶּרשַׁאד, בסרביה – 1964, לוס אנג'לס), סופר יידיש, משורר וסופר ילדים בולט, שהיה ממייסדי ספרות הילדים ביידיש בארצות הברית.