stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו אנג

| --- | --- |

אנדרו אנג, 1976
 לידה:  18 באפריל 1976 (בן 48) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Andrew Yan-Tak Ng 
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 עיסוק:  מדען ויזם בתחום בינה מלאכותית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1993)  אוניברסיטת קרנגי מלון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Raffles Institution 
 מנחה לדוקטורט:  מייקל א. ג'ורדן 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד (2002)  חברת גוגל (2011–2012)  Baidu (2014–2017)  קורסרה 
 תלמידי דוקטורט:  Quoc Viet Le, Rajat Raina, Andrew Lee Maas, Zico Kolter, Awni Hannun, Rion Snow, Ashutosh Saxena, Chuong B. Do, Honglak Lee, Pieter Abbeel, Pranav Rajpurkar 
 פרסים והוקרה:  IJCAI Computers and Thought Award (2009) 
 בן או בת זוג:  Carol Reiley (2014–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.andrewng.org
 
פרופסור אנדרו אנג (Andrew Yan-Tak Ng, במנדרינית: 吳恩達; נולד ב-1976) הוא מדען ויזם בתחום הבינה מלאכותית. אנדרו, יליד בריטניה, הוא איש עסקים, מדען בתחום מדעי המחשב, משקיע, סופר וממקימי מיזם האוניברסיטה המקוונת קורסרה. אנדרו הוא ממייסדי Google Brain, והיה סגן הנשיא והמדען הראשי של באידו.
ביוגרפיה

אנג נולד בלונדון, בשנת 1976 לשני הורים שהיגרו לבריטניה מהונג קונג. במהלך התבגרותו, אנג, בילה, בין השאר בהונג קונג וסינגפור שם גם השלים לימודי תיכון במכון Raffles, ב-1992.
ב-1997 השלים במקביל שלושה תארים ראשונים במדעי המחשב, סטטיסטיקה, וכלכלה, לימודים אותם הוא סיים כ"ראשון בכיתה", מטעם אוניברסיטת קרנגי מלון.
באותן שנים, אנג גם היה חוקר-שותף במעבדות BELL, שם חקר מודלים של למידת חיזוקים (ענף בבינה מלאכותית) ותחומים נוספים.
ב-1998 הוא השלים את התואר השני מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במסגרת המכון, בנה אנג את מנוע החיפוש הראשון בעולם - לחיפוש אוטומטי של מחקרים (מנוע חיפוש ממוקד למחקרים הקשורים ללמידת מכונה/בינה מלאכותית).
ב-2002 קיבל אנג תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. התזה שלו הייתה בנושא "עיצוב וחיפוש מדיניות ברשתות ללמידת חיזוקים", תזה שזכתה לציטוטים רבים.
החל מ-2002 הוא עובד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת סטנפורד.
אנג נשוי לקרול ריילי (Carol E. Reiley), ב-2019 נולדה להם בת. הם גרים בקליפורניה.
קריירה > אקדמיה והוראה

אנג הוא פרופסור באוניברסיטת סטנפורד, בפקולטה למדעי המחשב והנדסת חשמל. הוא היה דירקטור במעבדה לבינה מלאכותית של סטנפורד, שם הוא לימד וחקר בתחומים של כריית מידע, נתוני עתק, למידת מכונה ועוד. במשך כמה שנים היה הקורס שלימד, הקורס הפופולרי ביותר בסטנפורד - קורס שמשך אליו למעלה מ-1,000 סטודנטים בחלק מהשנים.
מאז שאנג הצטרף לאוניברסיטת סטנפורד ב-2002, הוא חנך עשרות סטודנטים לתוארי מסטר ודוקטורט ובכללם אדם קואטס, פיטר אביל, איאן גודפלו (מי שפיתח את ה"רשתות גנרטור - שופט" GAN), אשטוש סקסטנה, הונגלאק לי, איליה סוצקבר, מורגן קוויגלי, ריצ'רד סוצ'ר, זיקו קולטר, קווק לי, סידהרתה בטרה ורבים אחרים.
ב-2008 היה אנג חבר בקבוצת מחקר בסטנפורד, שהייתה אחת הקבוצות הראשונות בעולם שהחלה בקידום השימוש במעבד גרפי (GPU) לטובת למידה עמוקה. הם היו בין הראשונים שתמכו בצעד הזה, כדי לאפשר הרצת רשתות נוירונים רבודות "מעל" נתוני עתק. בעת ההיא ההחלטה עדיין נחשבה בלתי מקובלת ומסוכנת, אך מאז, הפך הנושא למוסכמה עולמית, בין השאר, בזכות העבודה של אנג. מ-2017 מוביל אנג את המגמה של השקעות בתחום מחשוב-על כמענה להאצת היכולות בתחום למידה עמוקה.
ב-2012 ייסד ביחד עם פרופסור דפנה קולר את האוניברסיטה המקוונת קורסרה.
קריירה > תעשייה

בשנים 2011–2012, עבד אנג בגוגל, שם הקים את Google Brain ביחד עם ג'ף דין וגרג קורדו.
ב-2014 הצטרף אנג לחברת באידו כמדען הראשי של החברה, שם חקר נושאים שונים בתחום נתוני עתק ובינה מלאכותית. אנג ניהל כמה פרויקטי פיתוח ובכללם צ'אטבוט רפואי ויישומים בתחום זיהוי פנים. במרץ 2017 התפטר מבאידו.
בינואר 2018 הוא הקים קרן השקעות לעידוד חברות הזנק בתחום בינה מלאכותית. הגיוס הראשוני של הקרן היה בהיקף של 175 מיליון דולר.
קריירה > מחקר

אנג חוקר בתחומי למידת מכונה, למידה עמוקה, תפיסה מלאכותית (Perception), ראייה ממוחשבת ועיבוד שפה טבעית. הוא נחשב אחד מהמדענים המשפיעים ביותר בעולם בתחום מדעי המחשב.
אנג היה ממפתחי פרויקט ההליקופטר האוטונומי, וממפתחי הרובוט החכם - תוכנית שבמסגרתה הוא וצוותו פיתחו מערכת הפעלה ייעודית לתחום הרובוטיקה ROS.
ב-2011, במסגרת עבודתו בגוגל, פיתח אנג רשתות נוירונים רבודות שיודעות לפעול על גבי אלפי ליבות מבוזרות. טכנולוגיה זו שולבה במכשירים המבוססים על מערכת הפעלה אנדרואיד.
קריירה > חינוך

אנג היה מעורב בפיתוח הרעיון של אוניברסיטה מקוונת, שאחר כך הוביל ליצירתן של קורסרה, יודסיטי ופלטפורמות דומות.
ב-2019 הוא פיתח קורס "בינה מלאכותית לכל אחד", שתכליתו להסביר באופן פופולרי על מה מדובר.
השקעות סיכון

אנג הוא יו"ר Woebot Labs, מרפאה פסיכולוגית שמשתמשת במדעי הנתונים לטובת סיוע רפואי באמצעות צ'אטבוט. אנג גם חבר ב-drive.ai, חברה העוסקת בבינה מלאכותית לטובת פיתוח כלי רכב אוטונומיים.
הוא פועל רבות לדמוקרטיזציה של תחום הבינה מלאכותית בין השאר באמצעות Landing AI.
פרסומים ופרסים

אנג שותף לפרסומם של יותר מ-300 מאמרים מדעיים בתחום למידת מכונה, למידה עמוקה, בינה מלאכותית, רובוטיקה ותחומים משיקים.
חלק קטן מהפרסים בהם אנג זכה:
1995 - זכייה במלגה של מיקרוסופט
1996 - זכייה במלגה של מיקרוסופט
1998–2000 - תוכנית עמיתי ברקלי
2001–2002 - תוכנית עמיתי מחקר של מיקרוסופט
2008 - המאמר הטוב ביותר של כנס למידת המכונה
2008 - אחד מ-35 החוקרים המבטיחים בעולם שהם בני פחות מ-35
2013 - אחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם של העיתון טיים.
2015 - מהמנהיגים הצעירים של העולם - מטעם הפורום הכלכלי העולמי
פרסומים ופרסים > ספרים

אנג כתב שני ספרים על בינה מלאכותית. ב-2018, הוא כתב ספר על הפרקטיקה של הבינה המלאכותית והפיץ אותו בצורה מקוונת לכל מי שהיה מעוניין - ברחבי העולם.
דעותיו בנושא בינה מלאכותית

אנג נחשב אחד המדענים שהצליחו להביא את הבינה המלאכותית לתודעה של האנושות כולה. הוא מאמין שבינה מלאכותית תוכל לשפר את חייהם של אנשים ושהתועלות שלה גוברות בהרבה על הסכנות שהתחום מביא אתו. הוא מאמין שאחת הפעולות החשובות ביותר היא להבטיח דמוקרטיזציה של הנושא כדי למנוע ריכוז של הכוח בידי מעטים. במהלך 2017 הצהיר אנג שהוא תומך ב"הכנסה בסיסית קבועה" כמענה לאבטלה וכדי לאפשר לשכבות רחבות באוכלוסייה לרכוש השכלה בתחום בינה מלאכותית.
הערות שוליים

↑  התזה של אנג מ-2003
↑  פרסום האירוסין של אנג וקרול באתר של IEEE
↑  הטוויט שבו אנג מכריז על הולדת ביתו NOVA
↑  דווח על ההתפטרות של אנג באתר של Fast Company
↑  דווח על גיוס ההון לקרן באתר Venturebeat
↑  דווח באתר "טיים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: n/AndrewYNg  ISNI: 0000 0000 7795 3126  LCCN: no2010058999  MGP: 101043  SUDOC: 165640391  VIAF: 38164718281802092213   WorldCat (עם VIAF): 38164718281802092213
ארכיון ניטשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, מוזיאון 
 מיקום:  ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1894
 תאריך פתיחה רשמי:  1894 
 קואורדינטות:  50°58′18″N 11°19′05″E﻿ / ﻿50.9716°N 11.3181°E﻿ / 50.9716; 11.3181
 he
 
ארכיון ניטשה (בגרמנית: Nietzsche-Archiv) הוא הארגון הראשון שהקדיש את עצמו לארכיון ותיעוד חייו ויצירתו של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
היסטוריה

הארכיון נוסד בשנת 1894 בנאומבורג, גרמניה, ומצא מקום קבוע בוויימאר, ביוזמת אחותו באליזבת פורסטר-ניטשה.
מתחילת דרכו הארכיון ספג ביקורת רבה על כך שהוא תיקן ואף זייף מסמכים לשם מטרות אידאולוגיות נאציות בהן החזיקה אליזבת, בניגוד לאחיה. עד סוף מלחמת העולם השנייה, מקום בעל חשיבות מרכזית לקבלתו של ניטשה בגרמניה. בגרמניה המזרחית הוא היה מזוהה עם "Nationale Forschungs- und Gedenkstätten der klassischen deutschen Literatur in Weimar" ( אתרי מחקר וזיכרון לאומיים לספרות גרמנית קלאסית בוויימאר) עד התפרקותו הרשמית ב-1956. אחזקותיו הפכו נגישות לחוקרים מהמערב, ובראשם מאצינו מונטינארי (Montinari), שהחליף את מהדורות ניטשה של הארכיון הישן והמפוקפק במהדורות חדשות. מאז איחוד גרמניה מחדש, אחזקות הארכיון נמצאות ברשותה של ה־Klassik Stiftung Weimar (אנ'). מקום מושבו של הארכיון ב"וילה זילברבליק" ("Villa Silberblick") וכיום משמש גם מוזיאון.
הערות שוליים

↑  Riedel, Manfred (2000) [1997]. Nietzsche in Weimar. Ein deutsches Drama [Nietzsche in Weimar. A German Drama] (בגרמנית). Leipzig. pp. 157–163.
↑  Schlechta, Karl (1982). "Philologischer Nachbericht" [Philological follow-up report]. Friedrich Nietzsche: Werke in drei Bänden [Friedrich Nietzsche: Works in three volumes] (בגרמנית). Vol. 3. Munich, Berlin. pp. 15–17.
| פרידריך ניטשה |
| --- | --- | --- |
| כתביו | חמש הקדמות לחמישה ספרים שלא נכתבו (על הפאתוס של האמת; על עתיד מוסדות החינוך שלנו; המדינה היוונית; היחס בין הפילוסופיה השופנהארית לתרבות הגרמנית; התחרות ההומרית) • הולדת הטרגדיה • על אמת ושקר במובן החוץ מוסרי • פילוסופיה בעידן הטראגי של היוונים • ראיית העולם הדיוניסית • עיונים שלא בעיתם (דוד שטראוס: המתוודה והסופר; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים; שופנהאור כמחנך; ריכרד וגנר בביירוית) • אנושי, אנושי מדי • דמדומי שחר • המדע העליז • כה אמר זרתוסטרא • מעבר לטוב ולרוע • לגנאלוגיה של המוסר  • פרשת וגנר • אנטיכריסט • שקיעת האלילים • ניטשה נגד וגנר • הנה האיש • הרצון לעוצמה |  |
| מושגים בהגותו | אלוהים מת • החזרה המתמדת • על-אדם • האדם האחרון • מוסר אדונים ומוסר עבדים • פרספקטיביזם • אהבת הגורל • החיוב הניטשיאני  • הטשאנדלה • רסנטימנט • הרצון לעוצמה • מה שלא הורג אותי מחשל אותי |  |
| יצירות אחרות | רשימת יצירות מוזיקליות מאת פרידריך ניטשה • דיתירמבים דיוניסיים • אידיליות ממסינה |  |
| אישים קשורים | אליזבת פרסטר-ניטשה • לו אנדריאס-סלומה • פאול ריי • גאורג ברנדס • יעקב בורקהרדט |  |
| נושאים קשורים | ארכיון ניטשה • כשניטשה בכה • אחותי ואני • הפרס הבין-לאומי על שם פרידריך ניטשה • ניטשה והציונות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007569898205171  GND: 2120904-2  ISNI: 0000 0001 2248 1384  LCCN: n93033773  NKC: kn20121031003  VIAF: 126429131   WorldCat (עם VIAF): 126429131
אריה האבן של המדאן

אריה האבן של המדאן
אריה האבן של המדאן (בפרסית: شیر سنگی همدان, תעתיק: שיר-י סנגי-י המדאן) הוא מונומנט היסטורי בעיר המדאן שבאיראן.
אריה האבן – חלק אחד מתוך "שער האריות" – ניצב על גבעה שבה היה קיים כנראה בית קברות מהתקופה הפרתית.
כאשר נבנה הפסל לראשונה, הוא כלל חלק נוסף, מקביל, ויחד שני החלקים היוו את שער הכניסה העתיק לעיר. במהלך הכיבוש המוסלמי של פרס, הערבים המוסלמים קראו לשער "שער האריה" (בערבית: باب‌ الاسد).
השערים נהרסו בשנת 931 בזמן השתלטות הדילמים על העיר.
מייסד השושלת הזיארית, מרדאוויג' (مرداویج) ניסה ללא הצלחה להעביר את האריות לעיר רַי (شهر ری). מרוב כעס על כישלונו בהעברת הפסלים, מרדאוויג' ציווה להרוס אותם. אריה אחד נהרס כליל, ואילו השני סבל מנזק חלקי: רגליו הקדמיות נשברו והוא הופל ארצה. האריה ההרוס חלקית שכב שרוע על צידו על הארץ עד שנת 1949, אז הוא הורם שנית בעזרת זרוע תומכת שחוברה אליו.
הארגון למורשת תרבותית באיראן מספר כי בתחילה סברו שהאריות נבנו בפקודת אלכסנדר הגדול כדי לציין את מותו של חברו הקרוב הפאיסטיון.
בקרב נשות העיר התפתחה אמונה טפלה לפיה אישה עקרה הנוגעת בפסל תזכה להתעבר וללדת.
לקריאה נוספת

W. R. Lethaby, "Greek lion monuments", The Journal of Hellenic Studies, Volume 38, pp. 37-44
הערות שוליים

↑  In Search Of Zarathustra: The First Prophet and the Ideas that Changed the World, Paul Kriwaczek, chapter 6.
ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  ארכיון לתיאטרון ישראלי
 על שם:  יהודה גבאי 
 כתובת:  ספריית בית אריאלה, שד' שאול המלך 25, תל אביב-יפו
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  עיריית תל אביב-יפו
 מייסדים:  יהודה גבאי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 באוקטובר 1976
 תאריך פתיחה רשמי:  20 באוקטובר 1976 
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°47′10″E﻿ / ﻿32.076738902359°N 34.78613721806°E﻿ / 32.076738902359; 34.78613721806
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי (למפת תל אביב רגילה) ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי (למפת גוש דן רגילה) ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי (למפת גוש דן מוגדלת) ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי   he ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאיhe ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאימפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי" הוא ארכיון בנושא תיאטרון ישראלי ויהודי הנמצא כיום בספריית בית אריאלה בתל אביב-יפו.
היסטוריה

ראשית הארכיון באוסף האפמרה של שחקן האהל יהודה גבאי, שהחל לאסוף בנעוריו כרזות, תוכניות וחפצים נוספים הקשורים לתיאטרון. עם עלייתו לארץ-ישראל, בשנת 1921, הביא עמו גבאי את האוסף ובמשך עשרות שנים פיתח והרחיב אותו. בשנת 1973, לאחר דיונים רבים, הודיעה עיריית תל אביב על קידום הקמת המוזיאון ומינוי יהודה גבאי למנהל המוזיאון. בשנת 1974 נקבע שהמוזיאון ימוקם בדירה בת חמישה חדרים ברחוב מלצ"ט 3 בתל אביב-יפו שבה התגוררה קודם לכן מניה ביאליק ובאוקטובר 1974 הוחל בהכנת הדירה לייעודה.
ב-20 באוקטובר 1976 נפתח האוסף כמוזיאון. בשנת 1977 הועבר המוזיאון לאחריות מוזיאון הארץ. בינואר 1977 החליטה העירייה להעביר את המוזיאון לבית העיר תל אביב-יפו, אך המעבר לא יצא אל הפועל. בשנת 1987 עלה הרעיון להעביר את המוזיאון למרכז סוזן דלל, אך גם רעיון זה לא יצא אל הפועל.
בשנת 2004 הועבר האוסף לבית אריאלה.
הערות שוליים

↑  חוה נובק, המוזיאון הפרטי של יהודה גבאי, דבר, 10 בדצמבר 1969
שרגא הר-גיל, מה הם עושים עכשיו: יהודה גבאי: מוזיאון לתיאטרון, מעריב, 29 במרץ 1970
מוזיאון תיאטרוני בדרך, על המשמר, 10 בפברואר 1971
↑  חוה נובק, המוזיאון לתיאטרון – בין עיריה לעיריה, דבר, 28 באוגוסט 1974
↑  מזל טוב למוזיאון התיאטרון, דבר, 3 באוקטובר 1974
↑  אברהם רותם, מוזיאון התיאטרון של תל-אביב, מעריב, 17 באוקטובר 1976
המוזיאון לתיאטרון של תל-אביב ייפתח הערב, דבר, 20 באוקטובר 1976
מוזיאון התיאטרון נחנך בתל-אביב, דבר, 21 באוקטובר 1976
↑  המוזיאון לתיאטרון ייכלל במסגרת מוזיאון הארץ, דבר, 20 בינואר 1977
↑  יעקב העליון, דגם תיאטרוני ורואי חשבון, מעריב, 25 בינואר 1977
↑  כאן הולם דופק החיים של המדינה, מעריב, 5 ביולי 1984
↑  מביה"ס אליאנס, הראשון מחוץ ליפו, נותרה רק החזית, מעריב, 26 באוגוסט 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605897105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארגון צופי קוריאה

| --- | --- |


מדי תנועת הצופים בקוריאה
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 מטה הארגון:  Yeongdeungpo District 
 www.scout.or.kr
 
ארגון צופי קוריאה הוא הארגון הלאומי של תנועת הצופים בדרום קוריאה.
תנועת הצופים הוקמה בקוריאה בשנת 1922 כשהייתה תחת שלטון יפני, ושלחה נציגים לתחרות הצופים הראשונה של המזרח הרחוק בבייג'ינג בשנת 1924. עם זאת, נאסר על תנועת הצופים לפעול על ידי שלטונות הכיבוש משנת 1937 עד 15 באוגוסט 1945.  תנועת הצופים הייתה קיימת בכל אזורי חצי האי הקוריאני לפני מלחמת קוריאה בשנת 1950. ארגון הצופים העולמי הכיר בארגון צופי קוריאה בשנת 1953. כמות החניכים של צופי קוריאה בשנת 2011 הייתה 201,455 צופים רשומים.
ד"ר קים יונג-וו, צופה הנמר הראשון ושר ההגנה של קוריאה לשעבר, זכה באות זאב הארד, בשנת 1975.
היסטוריה > צופים במהלך השלטון היפני

רשויות צבא יפניות לא עודדו בעקביות את תנועת הצופים בשטחים הכבושים. במקרים שבהם התנאים המקומיים היו נוחים, הרשויות היו מתירות פעילות צופית מקומית או אישור לצופים היפנים להוביל פעילות צופית בסגנון יפני (Shōnendan), ולעיתים אף הפכו פעילות זו לחובה. מצד שני, במקום בו התנאים לא היו נוחים, והיה חשש כי החניכים יטפחו רגשות אנטי-יפניים באמצעות צופיות, הרשויות היו אוסרות זאת לחלוטין. רשויות הכיבוש היפניות אסרו כל פעילות צופית בין השנים 1937 עד 1945.
תוכנית חינוכית

"צופה הנמר" הוא האות הגבוה ביותר שניתן לקבל בתנועת הצופים של קוריאה.
תוכנית ענפה של צופי אוויר מאוד פופולרית בקוריאה.
מוטו הצופים הוא 준비, מבוטא jun bi, הכנה בקוריאנית.
רשמית עלי הכותרת החיצוניים העגולים של סמל פלר-דה-ליס הסגול מבוססים על הטאגוק, המסמל תקווה לאיחוד חצי האי הקוריאני. ראש טיגריס המסמל גבורה מופיע גם הוא בסמל צופי קוריאה.
תוכנית חינוכית > מועצות

צופי קוריאה מפעילים 21 מועצות, 18 גאוגרפיות, 3 דתיות, ומועצה לאומית לצוות ועובדי מטה התנועה.
אירועים עולמיים ואזוריים

במהלך השנים, צופי קוריאה אירחו מספר רב של אירועים עולמיים ואזוריים:
ג'מבורי הצופים העולמי ה-17, 1991
ג'מבורי צופי אסיה פסיפיק ה-17, 1996
פורום הנוער האזורי באסיה פסיפיק, 1996
הג'מבורי ה-21 של אסיה-פסיפיק / הג'מבורי הארצי ה-10 של קוריאה, 2000
סמינר אסיה-פסיפיק לתוכנית לנוער, 2000
International Patrol Jamboree, 2002
סמינר אזורי של צופי אסיה-פסיפיק בנושא יחסי ציבור, תקשוב ושיווק, 2003
ג'מבורי הצופים העולמי ה-25, סמנג'אום, 2023
צופים בצפון קוריאה

צפון קוריאה חלקה היסטוריה משותפת של הצופים עם דרום קוריאה עד 1950, אך כיום היא אחת מארבע המדינות העצמאיות היחידות בעולם שאין בהן צופים. צפון קוריאה הקימה במקום זאת את חיל החלוץ הצעיר תחת איגוד הילדים הקוריאני .
הערות שוליים

↑  "History". Korea Scout Association website. אורכב מ-המקור ב-2005-02-04. נבדק ב-2006-01-10.
↑  "Triennal review: Census as at 1 December 2010" (PDF). World Organization of the Scout Movement. אורכב מ-המקור (PDF) ב-31 באוגוסט 2012. נבדק ב-2011-01-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.scout.org.hk/article_attach/14529/p14.pdf War and Occupation, 1941-1945 by Paul Kua, Deputy Chief Commissioner (Management), Scout Association of Hong Kong, 2010
דגל צבא הבנים חוסון
ארץ לעולם לא

ערך זה עוסק בארץ בדיונית המתוארת בספר פיטר פן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ארץ לעולם לא (באנגלית: Neverland היא אי בדיוני המתואר בספרו של ג'יימס מתיו ברי "פיטר וונדי". מוכרת בעברית גם בשם ארץ שום מקום בסדרת האנימה "פיטר פן" בדיבובה לעברית)
על פי ספרו של ברי, כל מי שנמצא בארץ לעולם לא אינו מזדקן, ועל כן הפך שם האי הבדיוני למטפורה לילדות נצחית וחיי נצח.
בטיוטות הראשונות של הספר נקרא האי "ארץ לעולם לעולם לעולם לא של פיטר" (Peter's Never Never Never Land). במחזה שהוצג קוצר שם האי ל"ארץ לעולם לעולם לא" (Never Never Land) ובספר שפורסם נקרא האי "ארץ לעולם לא" (Neverland).
על פי התיאור בספר, אל האי ניתן להגיע במעוף "הכוכב השני מימין, ואז ישר עד הבוקר" (בסרטי פיטר פן פירשו משפט זה כ"עד הכוכב השני מימין, ואז ישר עד הבוקר").
באי מתגוררים הילדים האבודים יחד עם פיטר פן, אינדיאנים, בנות ים, שודדי הים אותם מנהיג קפטן הוק, וכן התנין שאכל את ידו של הוק ומנסה למצוא אותו על מנת לאכול את ידו השנייה.
האי סב למעשה סביב פיטר פן וכל תושביו מושפעים ממעשיו.
ולמרות שאף אחד לא מזדקן, ושכל אחד יכול לעשות מה שהוא רוצה. כשהלילה יורד, זה הזמן שכל הילדים מתחילים להתגעגע להורים שלהם. הם בוכים כל הלילה, עד שהם נרדמים או עד שהבוקר עולה.
מקומות באי: מפרץ הפיראטים (עם ספינת "רוג'ר העליז"), עץ לעולם-לא/התליין (מקום המחבא של הילדים האבודים, השם השתנה), לגונת בנות ים, יער הפיות.
אריה דורסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934 (בן 90 בערך) לבוב, פולין
 לאום:  ישראל
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  כירורגיה
 תואר:  פרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית
 תפקידים:  מנהל המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים ראש המערך הכירורגי ויחידת הטראומה בבית החולים הדסה עין כרם
 פרסים והוקרה:  צל"ש אלוף יקיר ירושלים אות מפעל חיים של משרד הבריאות
 
אריה לאופולד דורסט (נולד ב-1934) הוא כירורג ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. הקים את יחידת ההשתלות הראשונה בישראל, עמד בראש המערך הכירורגי ויחידת הטראומה בבית החולים הדסה עין כרם וניהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים בירושלים.
ביוגרפיה

דורסט נולד בעיר לבוב בפולין. במהלך רוב מלחמת העולם השנייה והשואה הסתתר עם אמו בוורשה תחת זהות בדויה. אביו פרידריק דורסט, גויס בכפייה כרופא והועבר לברית המועצות, שירת בצבא אנדרס ולאחר שחרורו עבד בישראל כרופא. ב-1946 התאחדה המשפחה בתל אביב. בישראל החל דורסט ללמוד בכיתה ו' בבית ספר כרמל בתל אביב, מבלי שידע את השפה ומבלי שלמד קודם לכן בבית ספר.
ב-1952 החל לימודי רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וסיים אותם ב-1959. הוא שירת בצה"ל החל מ-1960 כרופא בגדוד 51 של חטיבת גולני, בפברואר 1961 ביצע ניתוח שדה בחייל שנפצע באורח אנוש בתאונת דרכים באזור הגבול עם סוריה, דורסט שנקלע למקום ולא היה עם ציוד מתאים, ביצע ניקוז אוויר מחזהו של החייל תוך שימוש באולר, פנס כיס וצינורית גומי ששימשה במקור לשאיבת בנזין והציל את חייו של הפצוע. במהלך הטיפול בפצועים החלו הסורים לטווח את אזור התאונה, דורסט המשיך את הטיפול עד פינוי הפצועים תחת אש לבית חולים. על פועלו קיבל את צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון. בהמשך שירת כרופא חטיבתי, ב-1969 היה ממקימי בית חולים שדה זירתי וגיבש עקרונות חדשים לרפואת השדה בקרב.
ב-1972 הקים בירושלים את יחידת ההשתלות הראשונה בישראל. הוא ניהל את מחלקת כירורגיה ב' ועמד בראש המערך הכירורגי בבית החולים הדסה עין כרם במשך 20 שנה במהלכן הקים בבית החולים את יחידת הטראומה. בשנת 1999 עבר לנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים. בשנים 1985 עד 1990 כיהן כיו"ר איגוד הכירורגים בישראל.
ב-1970 קיבל דרגת מרצה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ב-1975 קודם לדרגת פרופסור חבר ב-1979 לפרופסור מן המניין והחל משנת 2002 הוא פרופסור אמריטוס.
דורסט היה מנתחם של ראשי הממשלה אריאל שרון (כריתה של לולאת המעי) ושל בנימין נתניהו (בקע טבורי).
ב-2015 זכה לעיטור יקיר ירושלים.
ב - 2015 זכה בפרס אות מפעל חיים של משרד הבריאות.
ב-2019 העלה את זכרונותיו על הכתב בספר "ילדות בצל השואה" שיצא לאור בהוצאת כרמל ירושלים
דורסט נשוי לפסיכיאטרית ד"ר רמונה דורסט והם הורים לשלושה. בנו פרופסור רונן דורסט הוא קרדיולוג זוכה פרס ביטחון ישראל.
הערות שוליים

↑  אפרת פורשר ונורית רובין, "שרון יצא מכלל סכנה אחרי הניתוח", באתר nrg‏, 11 בפברואר 2006
↑  אריאל כהנא, ראש הממשלה בנימין נתניהו יעבור ניתוח חירום במהלך הלילה, באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2013
↑  נבחרו יקירי ירושלים לשנת תשע"ה, אתר עיריית ירושלים
↑  אות מפעל חיים של משרד הבריאות, באתר www.health.gov.il
↑  ילדות בצל השואה; זיכרונותיו של פרופסור אריה דורסט מלבוב ומוורשה בימי מלחמת העולם השנייה, באתר הוצאת כרמל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419520305171
אנדרואיד 12

| --- | --- |


 מחזור חיים:  18 בפברואר 2021 – הווה (3 שנים) 
 מנהל חבילות:  Google Play 
 אתר אינטרנט:  https://www.android.com/android-12/ 
 → אנדרואיד 11אנדרואיד 13 ←
 
אנדרואיד 12 היא הגרסה העיקרית ה-12 של אנדרואיד, מערכת ההפעלה הסלולרית שפותחה על ידי Alliance Handset Alliance בהובלת גוגל. לאחר מספר גרסאות בטא, באוקטובר 2021 הושקה הגרסה הסופית וזמינה להתקנה במכשירי פיקסל נתמכים.
היסטוריה

אנדרואיד 12 הוכרזה בבלוג של אנדרואיד ב-18 בפברואר 2021. תצוגה מקדימה למפתחים פורסמה באופן מיידי, כאשר שתי גרסאות נוספות למפתחים תוכננו לחודשיים שלאחר מכן. הגרסאות למפתחים נתמכות במכשירי פיקסל בלבד, החל מדגם פיקסל 3 ומעלה. לאחר מכן, מתוכננות ארבע גרסאות בטא חודשיות, החל מחודש מאי, האחרונה שבהן תגיע ליציבות פלטפורמה באוגוסט, והזמינות הכללית תגיע זמן קצר לאחר מכן.
ב-18 במאי יצאה גרסת הבטא הראשונה, והיא הכילה שינויי עיצוב משמעותיים כמו גם אפשרויות חדשות לשליטה בעיצוב. גרסת הבטא זמינה למכשירים נבחרים מיצרניות כמו OnePlus, ASUS, ZTE ואופו.
ב-19 באוקטובר 2021, הושקה מערכת ההפעלה לזמינות כללית למכשירי פיקסל הנתמכים.
תכונות

בגרסת המפתחים הראשונה נכללו שינויים במערכת ההתראות, האנימציות, פורמטי קבצים, העברת תמונות ווידאו בין אפליקציות באמצעות גזור, העתק והדבק ומנגנון שמאפשר שליחת עדכונים למערכת ההפעלה שלא דרך יצרניות החומרה.
בגרסת המפתחים השלישית נוספה היכולת לשלוט בעוצמת משוב הרטט באפליקציות.
בהמשך לשינויים בדפדפן כרום בנוגע להתנהגות עוגיות SameSite, השינויים הוחלו ב-WebView של גרסת האנדרואיד החדשה.
הערות שוליים

↑  "Android 12". Android Developers. נבדק ב-2021-02-18.
↑  "First preview of Android 12". Android Developers Blog (באנגלית). נבדק ב-21 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Android 12 Developer Preview". Android Developers (באנגלית). נבדק ב-21 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גוגל חושפת את אנדרואיד 12: פיצ’רים חדשים ועיצוב שמתאים את עצמו אליכם
↑  אלו המכשירים בהם ניתן להתקין את הבטא של אנדרואיד 12 כבר עכשיו
↑  אנדרואיד 12 זמינה להורדה למכשירי ה-Pixel
↑  אנדרואיד 12 זמינה כבר למפתחים: מה חדש ואיך מתקינים?
↑  גרסת ההדגמה השלישית ל-Android 12 הושקה, מה חדש?
↑  Modern SameSite cookies in WebView, באתר הרשמי של אנדרואיד
| אנדרואידהלוגו של אנדרואיד |
| --- | --- | --- |
| גרסאות | פטיפור (1.1) • קאפקייק (1.5) • דונאט (1.6) • אקלר (2.0-2.1) • פרויו (2.2) • ג'ינג'רברד (2.3)  • האניקומב (3.x) • אייס קרים סנדוויץ' (4.0) • ג'לי בין (4.1-4.3) • קיטקט (4.4) • לוליפופ (5.x) • מרשמלו (6.0) • נוגט (7.x) • אוראו (8.x) • פאי (9.0) • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| גרסה קודמת: אנדרואיד 11 | אנדרואיד 12  2021 | הבא: אנדרואיד 13 |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארטמיסיה הראשונה מקאריה

ארטמיסיה הראשונה מקאריה, תמונה מ-1553
ארטמיסיה הראשונה (ביוונית: Ἀρτεμισία; המאה ה-5 לפנה"ס) הייתה מצביאה פרסייה ממוצא יווני אשר שימשה כמושלת קאריה ולקחה חלק בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
ארטמיסיה כמצביאה

בעיני הרודוטוס ופוליאינוס הייתה ארטמיסיה מצביאה גאונית, ערמומית, פקחית, ואמיצה. פוליאינוס אף מספר שפעם כאשר רצתה לכבוש עיר בצורה היא ערכה מסיבה לפני שער העיר, התושבים הסתקרנו ויצאו לחזות במסיבה בעוד חייליה השתלטו על העיר. "כך השיגה ארטמיסיה בעזרת חליל ומצלתיים את מה שניסתה לשווא להשיג בכח הזרוע", מסיים פוליאינוס. עוד הוא מספר שלאחר קרב סלמיס הלביש חשיארש את ארטמיסיה בחרב ושריון, בעוד שלסגן שלה נתן פלך וכישור, כלים שסימלו את הנשים.