stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבועיים בעיר זרה

| --- | --- |
כרזת הסרט שבועיים בעיר זרה
כרזת הסרט שבועיים בעיר זרה
 מבוסס על:  רומן של אירווין שו
 בימוי:  וינסנט מינלי 
 הופק בידי:  ג'ון האוסמן 
 תסריט:  צ'ארלס שין 
 עריכה:  אדריאן פזאן 
 שחקנים ראשיים:  קירק דאגלס אדוארד ג'י רובינסון דליה לביא  ג'ורג' המילטון סיד צ'ריס קלייר טרבור
 מוזיקה:  דיוויד רקסין 
 צילום:  מילטון ר. קרסנר 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 באוגוסט 1962
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  רומא 
 תקציב:  3,959,000 דולר
 הכנסות:  2,500,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבועיים בעיר זרה (באנגלית: Two Weeks in Another Town) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1962 בביומו של וינסנט מינלי. בתפקידים הראשיים הופיעו קירק דאגלס, אדוארד ג'י רובינסון ודליה לביא.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה משנת 1960, פרי עטו של הסופר האמריקאי אירווין שו.
לביא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה לשנת ב-1963 על תפקידה בסרט זה.
תקציר העלילה

ג'ק אנדרוס (קירק דאגלאס) הוא כוכב קולנוע שהדרדר לשפל המדרגה. הוא שוהה בקונטיקט, במוסד לגמילה מאלכוהול ושיקום, לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים קשה ובתום גירושין כואבים מאשתו קרלוטה (סיד צ'ריס).
ג'ק מקבל מכתב מבמאי הקולנוע מוריס קרוגר (אדוארד ג'י רובינסון) המבציר בו להגיע לרומא כדי להשתתף בסרט שהוא מביים. לאחר התלבטויות ובהמלצת רופאו, הוא מסכים וטס לאולפני צ'ינצ'יטה ברומא.
כשג'ק מגיע לשם, מתנצל בפניו קרוגר ואומר שהתפקיד שיועד לו נמסר כבר לשחקן צעיר בשם דייוי דרו (ג'ורג' המילטון). יחד עם זאת,  קרוגר מציע לג'ק להישאר ולעזור לו בדיבוב הסרט. ג'ק, שנפגע עד עומקי נשמתו, מעוניין לחזור לקונטיקט, אך קרוגר משכנע אותו להישאר ולעבוד ביחד.
ג'ק מחזר אחרי ורוניקה (דליה לביא), צעירה יפהפייה וידידתו של דייוי. ורוניקה וג'ק מבלים יחד בכמה מאתריה המפורסמים של רומא, למגינת ליבו של דייוי. היחסים החמים בין ורוניקה לג'ק, למורת רוחו של דייוי, מקבלים נופך רומנטי וחמתו של דייוי בוערת בו עד שבאחת הפעמים הוא אף מנסה לתקוף את ג'ק. באותה עת, פוגש ג'ק בגרושתו, קרלוטה. קרלוטה, שנשואה מחדש למיליונר לאחר גרושיה מג'ק, מנסה לחזר אחרי ג'ק ולהתקרב אליו שוב.
בדומה לג'ק, שקריירת המשחק שלו נמצאת בשפל המדרגה, גם קרוגר הוא במאי ששיאו מאחוריו. בנוסף לכך, אשתו, קלרה (קלייר טרבור), מציקה לו כל הזמן, מזלזלת בכישוריו ובעיקר שונאת את ג'ק.
משכך, חי קרוגר תחת עומס רגשי כבד ובאאורת מתח מתמדת, המביאה, בסופו-של-דבר, לכך שקרוגר לוקה בהתקף לב. ג'ק מקבל על עצמו לסיים את בימוי הסרט למענו.
עם סיום הצילומים, מגיע ג'ק לבית החולים כדי לבקר את קרוגר. במקום להודות לו, צורחת עליו קלרה ומאשימה אותו כי השתלט על הסרט של בעלה. קרוגר, מצידו, חלש מכדי להעמיד את אשתו על מקומה ומצדד בה.
ג'ק, שנעלב מהנהגותה הנלוזה של קלרה ואף-יותר מכך מ"בגידתו" של ידידו, יוצא בזעם מבית החולים ופוגש במקרה בגרושתו קרלוטה. קרלוטה וג'ק יוצאים יחד למסע מתריס של שתיית אלכוהול ודהירה מטורפת ברחובות רומא. לבסוף, מתעשת ג'ק ומחליט לחזור לארצות הברית לקריירה מחודשת.
קוטו (כלי נגינה)

קוטו
מאסאיו אישיגורה מנגנת בקוטו
ציור של נגנית הקוטו סטי הסגווה מ-1878
פריטה על קוטו
ברקע נשמעים צלילי קֻּטוֹ
קוֹטוֹ (בקאנג'י: 箏 או 琴) הוא כלי מיתר יפני מסורתי הדומה לציתר, והוא כלי הנגינה הלאומי של יפן. זהו כלי פריטה העשוי מעץ הפאולוניה. הוא בעל 13 מיתרים שמתוחים על 13 גשרים ניידים. אורכו כ-180 סנטימטר ורוחבו כ-25 סנטימטר. קיים גם קוטו בעל 17 מיתרים וגרסאות נוספות בעלי עשרים, עשרים וחמש ואפילו שלושים מיתרים. באופן מסורתי נהוג לנגן על הקוטו בכריעה או בישיבה על הרצפה.
מוצאו של הקוטו מכלי הגוז'נג הסיני, שהגיע ליפן במאות ה-7 וה-8. מקורו של הקוטו המודרני הוא בכלי גקוסו ששימש במוזיקת החצר הקיסרית (גאגאקו). במהלך המאה השבע עשרה יאטצוהאשי קנגיו, מוזיקאי עיוור שלמד קוטו בניגוד לכלל שלא ניתן ללמד אותו לעיוורים, שינה את הרפרטואר של הקוטו והפך את המוזיקה לזמינה לקהל רחב יותר. הקוטו הפך לכלי פופולרי מאוד בקרב האצולה היפנית. חוברו לו יצירות סולו ויצירות להרכבים קאמריים שכללו את הקוטו. נגן הקוטו גם שר לעיתים לצלילי הנגינה של הקוטו.
לכל חלק של הקוטו יש שם מסורתי שמתחבר לדעה שצורתו של הקוטו דומה לדרקון. החלק העליון נקרא "קליפת הדרקון" והחלק התחתון נקרא "קיבת הדרקון". קצה אחד של הקוטו המורגש בגלל מעטפת הבד הצבעונית הניתנת להסרה מכונה "ראש הדרקון" המורכב מחלקים כמו "קרני הדרקון", "לשון הדרקון", "עיניי הדרקון" ו"מצח הדרקון". הקצה השני של הקוטו נקרא "זנב הדרקון".
את הקוטו מנגנים על ידי מריטת המיתרים עם האגודל ושתי האצבעות הראשונות של יד ימין, אשר מצוידות במפרט שנהב הנקרא טסומה (טופר הדרקון).
מקור השם

המונח קוטו מופיע בקוג'יקי ביחס לכלי מיתר עתיק. גרסאות שונות של הכלי נוצרו ובסופו של דבר חלק מהם הפכו לווריאציות הסטנדרטיות של הקוטו בימינו. ארבעת סוגי הקוטו (gakuso, chikuso, zokuso, tagenso) נוצרו על ידי תת-תרבויות שונות, אך גם הותאמו לשינוי סגנון הנגינה.
ראו גם

קאנון (כלי נגינה)
סה
סנטור (כלי נגינה)
לקריאה נוספת

The Koto: A Traditional Instrument in Contemporary Japan, by Henry Johnson (Hotei, 2004)
The Kumiuta and Danmono Traditions of Japanese Koto Music, by Willem Adriaansz (University of California Press, 1973)
הערות שוליים

↑  Bruno Deschênes, Japanese Traditional Instrumental Music, mustrad.org, 2001
↑  Koto (musical instrument), new world encyclopedia
↑  The Sounds of Tradition in the Art of Making Koto | November 2018 | Highlighting Japan, www.gov-online.go.jp
↑  קוטו, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  A "Koto" by Any Other Name: Exploring Japanese Systems of Musical Instrument Classification on JSTOR, www.jstor.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548349505171  GND: 4136591-4  LNB: 000145273  MusicBrainz: 274717c1-b2d8-4a6a-8eaf-eb0c1e11b757  NDL: 00576785  NKC: ph536922 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרווח הקטן של אבא

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  וינסנט מינלי 
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן 
 תסריט:  אדוארד סטריטר (הסופר), פרנסס גודריץ', אלברט האקט
 עריכה:  פריס ובסטר 
 שחקנים ראשיים:  אליזבת טיילור ספנסר טרייסי ג'ואן בנט דון טיילור
 מוזיקה:  אלברט סנדרי 
 צילום:  ג'ון אלטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 באפריל 1951
 משך הקרנה:  82 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  941,000 ‏$
 הכנסות:  4,622,000 ‏$
 סרט קודם:  אבי הכלה (1950)
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרווח הקטן של אבא (באנגלית: Father's Little Dividend) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1951, בבימויו של וינסנט מינלי ובכיכובם של אליזבת טיילור וספנסר טרייסי. התסריט מבוסס על דמויות מספרו של אדוארד סטריטר, "אבי הכלה" (1949), ומשמש כהמשכון לסרט "אבי הכלה" משנת 1950 וכולל אותם משתתפים.
תקציר העלילה

סטנלי בנקס (ספנסר טרייסי) הוא עורך דין ואיש משפחה מהמעמד הבינוני המתגורר עם משפחתו בפרבר מבוסס עם אשתי אלי (ג'ואן בנט) ושני בנים. בתו הבכורה, קיי (אליזבת טיילור) נישאה לאחרונה לבאקלי דנסטן (דון טיילור) והם גרים בדירה קטנה.
קיי מודיעה להם שהיא בהריון ומיד מתחילים ויכוחים היכן יגורו. אלי רוצה שיגורו איתם אבל סטנלי לא מסכים. באותו זמן כבר מתכננים הוריו של באקלי, הרברט ודוריס, כי הזוג יתגורר בביתם המרווח. את הבעיה פותרים קיי ובאקלי בהודיעם כי רכשו בית חדש במשכנתא.
לאחר מזה מתחיל ויכוח בין ההורים על ריהוט הבית של הזוג הצעיר ולאחר מכן על השם שיינתן לתינוק/ת שייולד/תיוולד. קיי לא יכולה לשמוע את הוויכוחים האלה ונמלטת משם ורק סטנלי יכול לנחם ולעודד אותה.
באקלי משקיע עצמו בעבודה ונעדר שעות מהבית. קיי חושבת שהוא לא אוהב אותה ובוגד בה. היא נעלמת מהבית ובאקלי מזעיק את סטנלי באמצע הלילה. סטנלי מתקשר לחברת המוניות ומתברר שהיא נסעה אליהם. הם חוזרים לבית בנקס שם מוצא סטנלי את קיי ישנה בצר. הוא מנסה לפשר בין בני הזוג ומצליח.
באקלי מתקשר למשפחת בנקס ומודיע שהם בבית חולים. ג'אן נוהגת במהירות במכונית וכמעט גורמת לתאונת דרכים. לבסוף מסתבר זאת "אזעקת שוא" והבנקסים מקבלים קנס על חנייה במקום אסור בבית החולים.
לבסוף נולד בן אך סטנלי מתקשה להתקשר אליו כי הוא בוכה כל פעם שהוא לוקח אותו בידיו.
יום אחד כאשר הוא לוקח את התינוק לטיול בפארק, הוא מתיישב ליד קבוצת ילדים שמשחקת בכדור ומצטרף אליהם. כשהמשחק נגמר הוא מגלה לחרדתו שהתינוק והעגלה נעלמו. הוא מגיע למשטרה ומתחנן לשוטר שלא יתקשר לקיי. הוא רואה את התינוק משחק עם השוטרים וכאשר התינוק מבחין בו הוא מחייך ואז משתנה יחסו של סטנלי אליו.
בסצנת הסיום של הטבלת התינוק מודיע החתן באקלי כי הם החליטו לקרא לו סטנלי בנקס דנסטן...
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ספנסר טרייסי | סטנלי בנקס | אבי הכלה |
| אליזבת טיילור | קיי בנקס | הכלה |
| ג'ואן בנט | אלי בנקס | אם הכלה |
| דון טיילור | באקלי דנסטן | החתן |
| בילי ברק | דוריס דנסטן | אם החתן |
| מורוני אולסן | הרברט דנסטן | אבי החתן |
ארכיון המוזיקה של גרמניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכיון מוזיקה, ספריית מוזיקה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 בינואר 1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בינואר 1970 
 
 קואורדינטות:  51°19′21″N 12°23′41″E﻿ / ﻿51.322582228154°N 12.394692196141°E﻿ / 51.322582228154; 12.394692196141
 אתר רשמי
  (למפת סקסוניה מוגדלת) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגארכיון המוזיקה של גרמניה(למפת סקסוניה רגילה) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ פרייברג באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגארכיון המוזיקה של גרמניה
 
ארכיון המוזיקה של גרמניה (בגרמנית: Deutsches Musikarchiv) הוא מרכז המוזיקה המוקלטת והמודפסת של גרמניה ומרכז הביבליוגרפיה המוזיקלית של גרמניה.
היסטוריה

הארכיון נוסד במערב גרמניה בשנת 1970 במטרה לאסוף ולרכז את כל יצירות המוזיקה שיצאו במדינה וכחלק מהארכיון הלאומי של גרמניה.
המקום מכיל אוספים עוד מהמאה התשע עשרה וביניהם מוזיקה דיגיטלית מודרנית וגלילי פטיפונים.
משנת 2000 המקום אחראי גם על "GEMA", ארגון זכויות היוצרים של גרמניה. הוא מהווה עתה חלק של הספרייה הלאומית של גרמניה.
כל מוציא לאור יצירה מוזיקלית בגרמניה מחויב למסור על פי החוק שניים מעותקיה אל הארכיון.
בשנת 2010 עבר הארכיון לעיר לייפציג.
תה וסימפתיה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  וינסנט מינלי
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן
 תסריט:  רוברט אנדרסון (לפי מחזה שלו)
 עריכה:  פריס ובסטר
 שחקנים ראשיים:  דבורה קר ג'ון קר ליף אריקסון אדוארד אנדרוז
 מוזיקה:  אדולף דויטש
 צילום:  ג'ון אלטון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 1956
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תה וסימפתיה (באנגלית: Tea and Sympathy) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956 בבימויו של וינסנט מינלי, עם דבורה קר, ג'ון קר ולייף אריקסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי רוברט אנדרסון (אנ') והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בהצלחה בברודוויי ב-1953 והוצג ברחבי העולם. הוא הועלה בתיאטרון האוהל בשנת 1955 עם עודד קוטלר בן ה-17 בתפקידו הראשון בתיאטרון מסחרי בישראל.
דבורה קר, ג'ון קר ולייף אריקסון שיחקו גם בהצגת המחזה בברודוויי.
זה היה אחד מהמחזות הראשונים שעסקו בהומוסקסואליות של נער מתבגר בבית ספר תיכון. לאור הצלחת המחזה רכשה חברת מטרו גולדווין מאייר את הזכויות אבל בגלל קוד הייז בהוליווד שאסר לדון בהומוסקסואלים, שונה התסריט על ידי המחבר עצמו מנער הומוסקסואל לנער שמראה תכונות נשיות ומוחרם לכן על ידי חבריו ואביו.
תקציר העלילה

טום לי (ג'ון קר) הוא תלמיד בבית הספר "צ'ילטון", תיכון יוקרתי פרטי בניו אנגלנד. התלמידים גרים בפנימייה ביחד עם המאמן הנערץ שלהם ביל ריינולד (לייף אריקסון) ואשתו לורה (דבורה קר).
טום נבדל משאר חבריו - הוא לא נמשך לנערות, לריקודים, לספורט גברי (פרט לטניס בו הכוח חשוב פחות) ולטיפוס הרים. הוא יודע לסרוג ולבשל, מעדיף מוזיקה קלאסית ונגינה בגיטרה של שירי עם. בהצגות הוא מעדיף לקבל תפקידי נשים. התלמידים מקניטים אותו ומכנים אותו "Sister Boy", כינוי המרמז על נטיותיו. הם כותבים את הכינוי הזה על דלת חדרו.
גם אביו, הרב לי (אדוארד אנדרוז), מתבייש בו. הוא וביל חברים מתקופת הלימודים וביל הבטיח לו להפוך את טום "לגבר" אבל נכשל. מכל התלמידים רק חברו לחדר, אל תומפסון (דאריל היקמן), מנסה לעזור ולגונן עליו. הוא מבקש ממנו להיות יותר "גבר", להסתפר קצר וגברי ולסגל לעצמו הליכה גברית אבל גם זה לו עוזר. אביו של אל מכריח אותו לעזוב את החדר עם טום.
רק לורה אשתו של ביל, מבינה את טום ומזמינה אותו מדי פעם לשיחה סימפתית עם שתיית תה (מכאן שם המחזה והסרט). טום מזכיר לה את בעלה הראשון שהיה עדין ומתחשב (בניגוד לביל) ונהרג במלחמת העולם השנייה. על רקע הפגישות האלה מתערערים היחסים בין ביל ללורה.
אל מציע לטום ללכת לפגישה עם אלי מרטין (נורמה קריין) שעובדת כמלצרית בבר הסמוך כדי להוכיח את גבריותו היות אלי ידועה כ"אחת שנותנת". טום מהסס ולורה משכנעת אותו לא ללכת ואפילו כמעט מתמסרת לו אבל הוא מחליט בכל זאת להגיע לאלי. המפגש ביניהם הוא טראומטי לגביו. היא רואה שהוא מפחד לחבק אותה ואז היא נזכרת בכינוי של "Sister Boy" ומכנה אותו בשם זה. טום מזועזע, לוקח סכין מהמטבח, בורח ומנסה להתאבד אך שכנים עוצרים אותו ומזעיקים משטרה.
לורה מחפשת את טום ומוצאת אותו מתבודד במקום שאהוב עליו, ליד מגרש הגולף. הוא מדוכא והיא מעודדת אותו ואומרת שבעתיד תהיה לו משפחה. היא מסיימת במשפט: "עוד שנים כשתדבר על הדבר הזה ואכן תדבר, הייה אדיב".
כעבור עשר שנים חוזר טום לבית הספר לפגישת מחזור. הוא התחתן וכתב ספר המתבסס על פרשת חייו. הוא נפגש עם ביל שמודיע לו שלורה עזבה אותו והשאירה לו מכתב בו היא כותבת שקראה את ספרו ושלא הייתה לה ברירה אלא לעזוב את ביל.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דבורה קר | לורה ריינולדס | אשתו של ביל ריינולדס |
| ג'ון קר | טום לי | תלמיד תיכון |
| לייף אריקסון | ביל ריינולדס | מאמן ספורט ומנהל פנימיית בנים |
| אדוארד אנדרוס | הרב לי | אביו של טום |
| דאריל היקמן | אל תומפסון | חבר לחדר של טום |
| נורמה קריין | אלי מרטין | מלצרית |
ווקאו

מפת תקיפות הווקאו במאה ה-16
ווקאו (ביפנית: わこう ; ברומאג'י: Wakō; בסינית: 倭寇; בפין-יין: Wōkòu; בקוריאנית: 왜구 Waegu באנגלית: Wokou, בתרגום מילולי "פיראטים גמדים" או "פיראטים יפנים") היו שודדי ים שהטילו את חיתתם על חופי יפן, סין וקוריאה במשך כ-300 שנה, מהמאה ה-13 עד המאה ה-16. לא כל מי שהוגדרו כ"ווקאו" לקחו חלק בשוד ימי או יבשתי. חלק מהווקאו עסקו בהברחת סחורות בלבד.
היסטוריה

במקור הווקאו היו ברובם יפנים, ששירתו מנהיגים פיאודלים, אך בהמשך נפוצה תופעת הפיראטיות באזור כולו. הווקאו המאוחרים יותר היו נצר למגוון קבוצות אתניות. כיום ידוע כי בתחילת המאה ה-16 מרבית הווקאו הגיעו בעיקר מסין. כך, למשל, במזכר סיני משנת 1548 נכתב על ספינת ווקאו שנתפסה. רוב השודדים היו נתינים סינים, אשר היו חמושים, בין היתר, בארבעה-חמישה רובי ארקבוז.
חונגוו, קיסר סין הראשון בשושלת מינג, היה ער לסכנת הווקאו על יציבות שלטונו. לפיכך, כבר בראשית שלטונו, נבנו מצודות לשיפור המגננה בפרובניציות ג'ג'יאנג, שאנדונג ופוג'יין. במקביל, לראשונה, הוצאו צווים האוסרים סחר ימי. פעילות הווקאו קיבלה ממד אלים בעקבות אכיפה קפדנית של צווים אלה. לפי אחד ההסברים, התחרות בין המבריחים גדלה, ולכן הם החלו להתחמש בנשק, אשר שימש למעשי שוד. לפי הסבר אחר, משפחות רבות השפעה בסין חבו כסף רב לכנופיות המבריחים. כדי להימנע מפרעון החוב, הן הפעילו לחץ על הפקידים המקומיים כדי שיאכפו את הוראת הצו. כדי להביא לפירעון החוב החלו כנופיות המבריחים לנקוט במעשי שוד אלימים. בנוסף, היו קשרים בין פקידי הממשל הסינים לאנשי הווקאו, מה שהקשה על השלטון המרכזי לשלוט בתופעת הפיראטים.
פעילות הווקאו שמקורה ביפן התגברה בתקופת סנגוקו, בשל אי-הצלחת השליטים בהשלטת מרותם על הנמלים.
עם זאת, שושלת מינג ניסתה להילחם בתופעה גם באמצעות נזירי שאולין שנשלחו להילחם בשודדי הים, ששלחו ידם גם בהברחות ובדיג בלתי חוקי, והגיעו מהחוף אל ליבה של סין, דרך נהר היאנגצה.
מחלוקת בנוגע לזהותם

זהותם שנויה במחלוקת וישנן תאוריות שונות לגבי מוצאם האתני והלאומי. בין התאוריות השונות לגבי זהותם, הציע חוקר מאוניברסיטת טוקיו כי הווקאו המקוריים היו למעשה תושבים קוריאנים באיים הסמוכים ליפן, ואולי מעטים מהם היו יפנים, שהטילו אימה על האיכרים שגרו באיים. עם זאת, התאוריה מבוססת על מידע שעבר כאגדה או שמועה ואין לה ביסוס במסמכים היסטוריים מאומתים, או תמיכה של חוקרים נוספים.
התאוריה הרווחת כיום היא של חוקר שפרסם כי הווקאו הראשונים השתייכו לקבוצות אתניות שונות ולא לאומה אחת, וכתב כי הווקאו היו "אנשי שוליים" שחיו במקומות בהם שררה אווירה פוליטית לא יציבה, ללא בריתות לאומיות. במילים אחרות, הווקאו לא היו ארגון ממוסד, אלא כנופיות נפרדות, שלא תמיד שיתפו פעולה.
תומכי התאוריה הזאת מדגישים כי אחד המנהיגים הידועים של הווקאו הראשונים, אג'יבאלדו, נשא שם קוריאני ומונגולי ונטען על ידי מקורות שונים כי הוא מונגולי, קוריאני, יפני או "תושב האיים".
ישנם חוקרים הטוענים כי האיבה רבת השנים בין סין ליפן נובעת בין השאר מתופעת הפיראטים, עד כדי כך שהכינוי "הפיראטים הגמדים" הפך לשמם של היפנים בפי הסינים, עד עצם היום הזה.
הערות שוליים

1 2  Kwan-wai So, Japanese Piracy in Ming China during the 16th. Century, East Lancing: Michigan State University Press, 1975
↑  Timothy Brook, the Troubled Empire: China in the Yuan and Ming Dynasties, Cambridge: The Belknap Press of Harvard University Press, 2010, עמ' 223
↑  About imitation wokou, Chungcheong-maeil 그러나 우리 측 사료인 ‘고려사’에는 단 3건의 가왜(假倭)기록이 있을 뿐이다. 1223년부터 1392년까지 169년간 총 529회의 침입에 겨우 3번의 ‘가왜’ 기록이 있을 뿐인데, 이를 보고 왜구의 주체를 고려인으로 봄은 어불성설이고 침소봉대를 해도 너무 지나치다고 볼 수 있다. ‘조선왕조실록’에도 왜구침구 기사가 무려 312건이 나오는데 이 기사 어디에도 조선인이 왜구라는 말은 없다.
1 2  村井章介『中世倭人伝』岩波新書、1993年
↑  Hiroshi Mitani. "A Protonation-state and its 'Unforgettable Other'." in Helen Hardacre, ed., New directions in the study of Meiji Japan. Brill. p. 295
↑  東郷 隆, 上田 信 『【絵解き】雑兵足軽たちの戦い』 講談社〈講談社文庫〉、2007年、48-51頁
↑  Barbara Seyock. "Pirates and Traders". In Trade and Transfer Across the East Asian "Mediterranean", Otto Harrassowitz Verlag, 2005. p. 95.
↑  Japan Policy Research Institue
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00574134
קרון הלהקה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  וינסנט מינלי 
 הופק בידי:  ארתור פריד 
 תסריט:  בטי קומדן, אדולף גרין
 עריכה:  אלברט אקסט 
 שחקנים ראשיים:  פרד אסטר סיד צ'ריס
 מוזיקה:  ארתור שוורץ, הווארד דיץ
 צילום:  הארי ג'קסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוגוסט 1953
 משך הקרנה:  111 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי 
 תקציב:  2,873,000 דולר
 הכנסות:  3,502,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרון הלהקה (באנגלית: The Band Wagon) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1953 בבימויו של וינסנט מינלי, עם פרד אסטר וסיד צ'ריס בתפקידים הראשיים.
השירים נכתבו בידי ארתור שוורץ והמוזיקה בידי הווארד דיץ. התסריט מבוסס על המחזמר "קרון הלהקה" של ג'ורג' קאופמן שהוצג בברודוויי ב-1931 שגם בו שיחק ורקד פרד אסטר ביחד עם אחותו אדל.
השיר "זהו בידור" ("That's Entertainment!") חובר במיוחד לסרט הפך ללהיט והפך לסמליל של חברת מטרו גולדווין מאייר. השיר "Dancing in the Dark" מההצגה המקורית, תוזמר ומהווה מוזיקת רקע לאחד מקטעי הריקוד המפורסמים של פרד אסטר וסיד צ'ריס.
תקציר העלילה

טוני הנטר (פרד אסטר) מגיע לניו יורק מהוליווד. פעם הוא היה שחקן מפורסם על בימות ברודוויי אבל כעת נשכח. בתחנת הרכבת מחכים עיתונאים וצלמים אך מיד מתברר לו שזה לא לכבודו אלא לכבוד אווה גרדנר (בהופעת קמע). הוא מוזמן לתיאטרון על ידי ידידיו מהעבר המלחין מרטון לסטר (אוסקר לבנט) ואשתו השחקנית ומחזאית לילי מרטון (ננט פאברי). הם מכירים לו את הבמאי ג'פרי קורדובה (ג'ק ביוקנן) שמציע לכתוב מחזמר על נושא פאוסט. טוני מטיל ספק בזה כי לדעתו זה לא מתאים לבידור אך ג'פרי משכנע אותם כי הכל שייך לבידור והם שרים ביחד "זהו בידור".
למחזמר דרושה בלרינה וטוני צופה בהצגת בלט עם הבלרינה גבריאלה "גבי" ג'ארר (סיד צ'ריס) ומתפעם ממנה. גבי טוענת שהיא רקדנית בלט ולא מתאימה להצגה, גם הכוראוגרף והמנהל שלה פול בירד (ג'יימס מיצ'ל) מסתייג מהתפקיד ומסכים רק לאחר שמוצע לו תפקיד הכוראוגרף של ההצגה.
היחסים בין טוני לגבי יודעים עליות ומורדות. לבסוף הם מתפייסים, נוסעים בכרכרה לסנטרל פארק ורוקדים שם ריקוד חושני לצליל הנעימה ""Dancing in the Dark".
הצגת הבכורה בניו הייבן זוכה לביקורות קטלניות והמשקיעים מסרבים לתמוך בה. ברגע השפל של הצוות, מקבל טוני על עצמו להפוך אותה למופע וודביל במימון שלו. ההצגה נכתבת מחדש בשם "קרון הלהקה" ובה קטע ריקוד בלשי "The Girl Hunt" וקטע "השלישייה" וזוכה להצלחה עצומה ומוצגת בערים גדולות כשהצוות מתנייע כל הזמן בקרונות רכבת.
לבסוף עורכים כל אנשי ההפקה, קבלת פנים לטוני, גבי מברכת אותו והם מתנשקים לכל השירה של "זהו בידור".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פרד אסטר | טוני הנטר | שחקן ורקדן |
| סיד צ'ריס | גבריאלה ג'רארר | רקדנית |
| אוסקר לבנט | לסטר מרטון | מלחין |
| ננט פאברי | לילי מרטון | שחקנית ורקדנית |
| ג'ק ביוקנן | ג'פרי קורדובה | במאי ושחקן |
| ג'יימס מיצ'ל | פול בירד | כוראוגרף |
פרסים

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ולפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ב-1995 הוא נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספרית הקונגרס על היות "תרבותי, היסטורי, ואסתטי".
ב-2006 הוא נבחר על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-17 ברשימת הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר.
קורי העכביש (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ויליאם גיבסון
 בימוי:  וינסנט מינלי
 הופק בידי:  ג'ון האוסמן
 תסריט:  ג'ון פקסטון
 עריכה:  הרולד קרס
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד וידמרק גלוריה גראהם שרל בואייה לורן באקול ליליאן גיש
 מוזיקה:  לאונרד רוסנמן
 צילום:  ג'ון פולסי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביולי 1955
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט סטירי 
 תקציב:  1,976,000 דולר
 הכנסות:  1,978,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קורי העכביש (באנגלית: The Cobweb) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של וינסנט מינלי עם ריצ'רד וידמרק, גלוריה גראהם, שרל בואייה, לורן באקול וליליאן גיש בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קורי העכביש" של ויליאם גיבסון (אנ') המתאר את הנעשה במוסד פסיכיאטרי פרטי שבו הרופאים ומשפחותיהם, הצוות הרפואי והמנהלי, והמאושפזים הקשורים אחד לשני כמו בקורי עכביש.
הסרט הוא גם הופעת בכורה בקולנוע של שני שחקנים צעירים - ג'ון קר וסוזן סטרסברג המופיעים בתור שני מאושפזים צעירים במוסד.
תקציר העלילה

ד"ר סטיוארט מקייבר (ריצ'רד וידמרק) הוא פסיכיאטר המנהל מוסד פרטי לחולי נפש. הוא גר במקום ביחד עם אשתו קארן (גלוריה גראהם) ושני ילדיהם. הוא משקיע הרבה בעבודה ובחולים ופחות באשתו וילדיו. על רקע זה היחסים ביניהם מידרדרים.
בין המאושפזים המבוגרים נמצאים גם זוג צעירים: סטיב הולט (ג'ון קר) הסובל מדיכאון ועבר כמה ניסיונות התאבדות, וסו ברט (סוזן סטרסברג) הסובלת מחרדות קשות. סטיב מציע לה לצאת איתו לקולנוע אך היא דוחה אותו בגלל חרדה.
מג ריינהרט (לורן באקול) היא מזכירה של המוסד. מג היא אלמנה לאחר שבעלה ובנה נהרגו בתאונה. ד"ר מקייבר מתחיל ביחסים איתה לאחר שהיחסים עם אשתו התערערו.
המנהלת האדמיניסטרטיבית של המוסד היא ויקטוריה אינץ' (ליליאן גיש) אישה רווקה מזדקנת וחמורת סבר הנמצאת במוסד מאז הקמתו.
הרופא הראשי במוסד הוא ד"ר דבנל (שרל בואייה), מאהב שרמנטי ורודף נשים. הוא מתחיל לחזר אחרי קארן וויקטוריה לא סובלת זאת וכותבת נגדו דו"ח אותו היא מתכוונת להגיש לחבר הנאמנים של המוסד. ד"ר מקייבר משכנע אותה לא לעשות זאת וד"ר דבנל מגיש את התפטרותו.
בהתייעצות עם המאושפזים מחליטים להחליף את וילונות הספרייה וסטיב בעל כישורי הציור מתמנה לתכנן אותם. קארן עוקפת את ויקטוריה ובהסכמת הנאמנים היא מזמינה וילונות מודרניים לטעמה אך בינתיים מאחסנת אותם בדירתה. סו מסכימה לבסוף לצאת העירה וג'ון לוקח אותה לקולנוע ובחזרה למוסד היא מרשה לו לנשק אותה על לחיה.
קארן מגלה שבעלה בוגד בה עם מג ובחמת זעם היא תולשת את הוילונות ומחליפה אותם בווילונות שלה. כאשר זה מתברר לסטיב הוא מקבל התקף זעם, רץ לנהר הסמוך ומבקש להתאבד.
מוזעקת משטרה ומחפשים. ד"ר מקייבר ומג מגיעים והיא אומרת לו שלדעתה כדאי להם להיפרד. הוא חוזר למוסד עם קארן במחשבה שסטיב אבוד. להפתעתם הם רואים אותו בפתח המוסד, רועד עם בגדים קרועים. הם מטפלים בו ותוך כל זה הם מתקרבים זה לזה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד וידמרק | ד"ר סטיוארט מקייבר | מנהל המוסד |
| גלוריה גראהם | קארן מקייבר | אשתו של ד"ר מקייבר |
| שרל בואייה | ד"ר דבנל | רופא בכיר |
| לורן באקול | מג ריינהרט | מזכירה |
| ליליאן גיש | ויקטוריה אינץ' | מנהלת אדמיניסטרטיבית |
| ג'ון קר | סטיב הולט | מאושפז |
| סוזן סטרסברג | סו ברט | מאושפזת |
בנות ה-17 מבלות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ויליאם דאגלס הום
 בימוי:  וינסנט מינלי 
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן
 תסריט:  ג'וליוס אפשטיין, ויליאם דאגלס הום 
 עריכה:  אדריאן פאזן
 שחקנים ראשיים:  רקס הריסון קיי קנדל סנדרה די ג'ון סקסון אנג'לה לנסבורי
 מוזיקה:  אדי וורנר
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באוגוסט 1958
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  2,250,000 דולר
 הכנסות:  2,980,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קיי קנדל, רקס הריסון, ג'ון סקסון, סנדרה די ב"בנות ה-17 מבלות"
בנות ה-17 מבלות (באנגלית: The Reluctant Debutante) סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1958 בבימויו של וינסנט מינלי, עם קיי קנדל, רקס הריסון, סנדרה די, ג'ון סקסון ואנג'לה לנסבורי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'וליוס אפשטיין והוא מבוסס על המחזה The Reluctant Debutante (אחת שלא אוהבת להיות מוצגת בנשפי החברה הגבוהה) של ויליאם דאגלס הום (אנ') משנת 1955.
זה סרטה לפני האחרון של קנדל שהייתה אז נשואה להריסון וחולה בלויקמיה.
ב-2003 הופק רימייק בשם מה שבחורה רוצה, עם קולין פירת' ואמנדה ביינס.