stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב טאובס
כתביו > אסכטולוגיה מערבית > התפתחות התיזה המרכזית

נקודת ציון מכריעה לכתיבת הדוקטורט הייתה עבודה שכתב במסגרת לימודי הפילוסופיה בציריך בשם "Die Gründung des Sozialismus durch Karl Marx" ("ביסוס הסוציאליזם באמצעות קארל מרקס"). זו התייחסה למרקסיזם כנתון בסתירה בין חשיבה רציונלית מדעית ואמונה אפוקליפטית. טאובס שאל ממרקס רעיונות על מרכזיות האפוקליפסה בנצרות ובפוסט-נצרות המערבית, כמו גם על תפקידם של נזירי המאה ה-20 והתאולוג יואכים מפיורה בחילון החשיבה האסכטולוגית.
טאובס ראה במרקסיזם, ובחזון האוטופיה הסוציאליסטית, את השלב האחרון בהיסטוריה של החשיבה האפוקליפטית, שתחילתה בדתות האסכטולוגיות והגנוסטיות במזרח הקדום, והמשכה בתנ"ך בספר דניאל, הברית החדשה, המיסטיקאים הנוצרים של ימי הביניים והרפורמטורים שבאו אחריהם, והחילון שהוביל להגליאניזם ולמרקסיזם. טאובס שאל את זיהוי הרעיון האסכטולוגי עם הפילוסופיה הפרוגרסיבית של ההיסטוריה מתלמידו של מרטין היידגר, קארל לווית' (אנ'). האחרון טען כי עצם העובדה שהפילוסופיה המודרנית של ההיסטוריה היא המשך של אסכטולוגיה דתית שומטת את הבסיס המדעי שלה. טאובס, לעומתו, הדגיש את הדמיון והקשר הממשי בין חזון החופש וחירות האדם שבמרקסיזם, לגישה שרואה בפילוסופיה של ההיסטוריה סיפור של שחרור אנושי, המושפע מהדתות המונותיאיסטיות.
לאחר שהציג טאובס את המרקסיזם כגישה מתקדמת, אבל גם הפריך אותה כפתרון מעשי לסוגיית האדם בחברה המודרנית, עבר לדיון היסטורי אחר, בגנוסטיקה ובאפוקליפסה. שתי הגישות חולקות את האמונה שהעולם מושחת ורע מיסודו. האפוקליפסה מחפשת סימנים לכך שהסדר הקיים הגיע לסיומו ונוקטת פעולות לזרז את המלכת "ממלכת האל" על פני אדמות. הגנוסטיים לעומתם, מעבירים ידע אודות "סוף העולם", וטענים כי בחזקתם נמצא הידע ליצירת סדר חלופי, מושלם. הראשונים אקטיביים יותר מבחינה פוליטית וחברתית ומכוונים לשינוי חיצוני, האחרונים, נוטים יותר לשינוי פנימי דרך הידע אותו הם מתיימרים לדעת.
לתחושה כי קץ הימים קרב, אבל גם לרגע הולדת העולם החדש קורא טאובס "הפאתוס המהפכני של הגנוסיזם ושל האפוקליפסיזם". הפאתוס הזה הוא גרעין האמונות שהופכות לכוח המניע של ההיסטוריה, ההופך סדרים ישנים לחדשים. לצד המפתח החדש להבנת ההיסטוריה, טאובס הציג קווי דמיון בהתפתחות האסכטולוגיות, היהודית והנוצרית.
הדגש המשיחי של טאובס הביא אותו לראות במודרנה כתקופה התוססת ביותר בתולדות המחשבה היהודית, כמו גם האנושית. בניגוד לתפיסה הרבנית הרווחת, לפיה העידן המודרני מציין דעיכה של אורח החיים היהודי המסורתי, טאובס סבר שהמודרנה מציעה סיכוי להתעוררות ולחידוש השאיפות המשיחיות האוניברסליות של הדת העברית הקדומה.
כתביו > התאולוגיה הפוליטית של פאולוס

"התאולוגיה הפוליטית של פאולוס" היא סדרת ההרצאות האחרונה שהעביר טאובס באוניברסיטת היידלברג לפני מותו, שעסקה בדמותו ומשנתו של פאולוס. השיעורים כונסו ופורסמו לאחר מותו של טאובס, והציעו פרשנות ייחודית לרעיונותיו של השליח הנוצרי, עד כדי תיאורו "כאוונגליסט יהודי מהפכן" שכלל לא התנתק משורשיו הרבניים. אליידה אסמאן (אנ')ערכה את הקלטותיו של טאובס, ובסיוע של רבים אחרים, הוציאה אותן לאור.
טאובס סבר, כי גדולתו של פאולוס טמונה ביומרה האדירה להקמת ציוויליזציה דתית חדשה, המתנגדת באותה מידה הן לקיסרות הרומית והן לדת הלאום היהודית. לב ההתנגדות לרומא הוא ההכרזה של פאולוס, שרק משיח מבית דוד, ולא קיסר רומי, יכול לתבוע לעצמו שליטה בעולם. עם זאת, הדרישה של פאולוס מהיהדות היא השמטת הבסיס האתני וההלכתי. המשיח אמנם חייב להיות מבית דוד, אבל הוא נמשח עבור בני האדם והלאומים כולם. הגאונות הפוליטית של פאולוס, טען טאובס, היא בכך שהמכתב נשלח לא רק אל הקיסר, אלא לכל הקהילות "הנוצריות" ובכללן זו שברומא – מרכז הכוח העולמי והיכן שניתן ליצור מולו כוח נגדי.
אחרי מותו

בגלל הכריזמה הגדולה של טאובס, צפו רבים שהעניין בו יתמעט עם הסתלקותו מהעולם. בניגוד לציפיות אלו, זכו כתביו והדברים שנכתבו אודותיו, גם לאחר מותו, לשגשוג במדינות ושפות שונות. דמותו והגותו המשיכה להשפיע על אינטלקטואלים רבים ומגוונים, אשר מעולם לא פגשו אותו אישית. בעקבות פרסום "התאולוגיה הפוליטית של פאולוס" תורגמו ספרים נוספים שלו לשפות אחרות; ראשית לאיטלקית, לאחר מכן לצרפתית ולספרדית. תרגומים אלה ייצרו התעניינות משמעותית בכתביו של קארל שמיט, וכפועל יוצא הביאו לפרסום חיבורים נוספים שכתב עליו טאובס. בהמשך תורגמו הכתבים לשפות נוספות כמו אנגלית, הונגרית, פולנית, רומנית, סינית וקוראנית.
למרות מיעוט הכתבים שהותיר, עבודתו של טאובס ממשיכה לעורר סקרנות רבה בחוגים אקדמיים באירופה ובארצות הברית, בעיקר הודות לעניין האינטלקטואלי הגובר בתחום שאותו חקר באינטנסיביות טרם הפך נפוץ, תאולוגיה פוליטית.
לצד עוצמתו האינטלקטואלית, טאובס הרבה "להחליף תפקידים" וזהויות בהצגת טענותיו ודעותיו. לעיתים במודע ולעיתים בלהט הוויכוח, היה עובר מעמדת היהודי האדוק בדתו, לזה הנתון בקרע פנימי ומלא ספקות. הפרובוקציות והיכולת להפתיע שירתו אותו בהרצאותיו, אך גם שיקפו נפש אמביוולנטית ומלאת ספקות ותהיות, בין היתר, ביחס לקיומו של האל ולזהותו כיהודי מודרני. כל חייו עסק תוך התלבטות גדולה, בתופעת האורתודוקסיה היהודית על מנהגיה ותפילותיה.
כתבים מרכזיים

Abendländische Eschatologie (Beiträge zur Soziologie und Sozialphilosophie, Band 3, ed. René König (A. Francke Verlag, 1947)
Die politische Theologie des Paulus: Vorträge, gehalten an der Forschungsstätte der evangelischen Studiengemeinschaft in Heidelberg, 23.-27. Februar 1987, ed. Aleida and Jan Assmann, Horst Folkers, Wolf D. Hartwich, Christoph Schulte (Wilhelm Fink Verlage, 1993)
Vom Kult zur Kultur: Bausteine zu einer Kritik der historischen Vernunft. Gesammelte Aufsätze zur Religions - und Geistesgeschichte, 1953–1983, ed. Aleida and Jan Assmann, Winfried Menninghaus, Wolf D. Hartwich (Wilhelm Fink Verlage, 1996)
Apokalypse und Politik, Aufsätze, Kritiken und kleinere Schriften, ed. Herbert Kopp-Oberstebrink and Martin Treml (Wilhelm Fink Verlage, 2017)
Ad Carl Schmitt: gegenstrebige Fügung (Merve Verlge, 1987)
Theology and political theory (Social Research, 1955)
כתבים מרכזיים > תרגומים לאנגלית

Occidental Eschatology, trans. David Ratmoko (Stanford University Press, 2009)
Political Theology of Paul (Stanford 2004)
From Cult to Culture: Fragments toward a Critique of Historical Reason, ed. Amir Engel and Charlotte Elisheva Fonrobert Ratmoko (Stanford University Press, 2010)
To Carl Schmitt Letters and Reflections (Insurrections: Critical Studies in Religion, Politics, and Culture), trans. Keith Tribe, Mike Grimshaw (Columbia University Press, 2013)
הערות שוליים

↑  Eckart Goebel and Sigrid Weigel, Reinventing the Canonical: The Radical Thinking of Jacob Taubes, Escape to Life: German Intellectuals in New York: A Compendium on Exile after 1933, ברלין: De Gruyter, 2012
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 38
1 2  Professor of Apocalypse, עמ' 41
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 52
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 42
1 2 3 4 5  יעקב טאובס (תרגום : י. פרקש), תאולוגיה ותאוריה פוליטית, תכלת, 2011, עמ' 91-90
↑  Jerry Z. Muller, Professor of Apocalypse: The Many Lives of Jacob Taubes, Princeton University Press, 2022, עמ' 134
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 164
↑  Reinventing the Canonical, Escape to Life, עמ' 462
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 168
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 181
1 2 3  463, Escape to life, עמ' German intellectuals in New York
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 236
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 230
↑  Clemens Klein, 9: Jacob Taubes (1923-1987): The Messianic Legacy, The Lost Mirror – Education in the Hebrew Tradition, כרך 3, Leiden, The Netherlands, 2020, עמ' 118-130
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 212
↑  Susan Sontag, The Benefactor (New York, 1963)
↑  Susan Sontag, Duet for Cannibals (New York, 1970)
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 255
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 257
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 291
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 305
↑  German intellectuals in New York, "Escape to life", עמ' 464
1 2  The Messianic Legacy, עמ' 120
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 354
↑  Divorcing: a classic novel about misogyny that was almost lost to it, the Guardian, ‏2021-02-27 (באנגלית)
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 357
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 450
1 2  German intellectuals in New York, "Escape to life", עמ' 465
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 461
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 34
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 35
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 53
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 73
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 71
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 72
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 74
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 75
↑  Agata Bielik Robson, The Identity of the Spirit: Taubes between Apocalyptics and Historiosophy, 2014, עמ' 3
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 503
↑  berstebrink, H. K.-, & Kopp-Oberstebrink, H, Depeche Mode: Jacob Taubes between Politics, Philosophy, and Religion, The Netherlands, 2022, עמ' 73
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 515
↑  Professor of Apocalypse, עמ' 516
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268723805171  PLWABN: 9810599264905606  BIBSYS: 90334765  BNE: XX852129  BnF: cb12025913w (data)  CANTIC: a19753238  CiNii: DA02536136  GND: 118756257  ICCU: TO0V049455  ISNI: 0000 0001 1770 976X  LCCN: n84035410  NDL: 01209546  NKC: jo2012696170  NLA: 52031717  NLK: KAC201209648  NSK: 000532066  NTA: 073787094  RERO: 02-A003889317  SELIBR: 235133  SUDOC: 028420411  Trove: 1511462  VIAF: 76330245   WorldCat (עם VIAF): 76330245
כפר חסידים ב'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: זבולון
גובה ממוצע: ‎17 מטר
תאריך ייסוד: 1950
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 303 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כפר חסידים ב'(למפת הגליל המערבי רגילה) כפר חסידים ב'(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חסידים ב'(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חסידים ב'32°45′10″N 35°05′15″E﻿ / ﻿32.7527223425682°N 35.087490982163°E﻿ / 32.7527223425682; 35.087490982163  heמפת היישובים של מועצה אזורית זבולון (in English: Zevulun Regional Council) באדום - כפר חסידים ב' בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

כְּפַר-חֲסִידִים ב' הוא יישוב קהילתי ליד רכסים השייך למועצה אזורית זבולון.  היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי מתיישבים מכפר חסידים שעזבו את היישוב ורצו להקים ישוב נוסף. היישוב הוכר על ידי המדינה ב-1959.
נכון ל-2020 מתגוררים ביישוב 305 תושבים.
ראו גם

כפר חסידים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588271205171  VIAF: 317286941   WorldCat (עם VIAF): 317286941 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כפר חיים

| --- | --- |
הכניסה לכפר-חיים
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎13 מטר
תאריך ייסוד: 1933
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 629 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) כפר חיים(למפת נתניה רגילה) כפר חיים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חיים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חיים32°21′21″N 34°53′58″E﻿ / ﻿32.3559161829026°N 34.8995370962346°E﻿ / 32.3559161829026; 34.8995370962346  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר (in English: Hefer Valley Regional Council) באדום - כפר חיים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

כְּפַר-חַיִים הוא מושב בעמק חפר ליד העיר נתניה, המשתייך מוניציפלית למועצה אזורית עמק חפר.
היסטוריה

המושב הוקם על ידי קבוצת עולים יהודים מרוסיה ופולין ב-16 ביוני 1933, ונקרא על שם חיים ארלוזורוב שנרצח בתל אביב-יפו בערב בו עלה היישוב לקרקע.
המייסדים שהקימו את הכפר היו חברי 'ארגון להתיישבות חקלאית בנגב', שהוקם בשנת 1926 במקווה ישראל וארגון 'הכפר', שהוקם בשנת 1926 בראשון לציון.  בשנת 1939 כבר נמנו ביישוב 209 תושבים ב-62 משקים.
מאז הקמת הכפר, התבססה החקלאות בו על רפתות, גידולי פרחים, מטעי פרי ולולי תרנגולות. עם השנים הרפתות הוצאו אל מחוץ לכפר ומרבית החקלאות כבר אינה קיימת.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מושבי העובדים בשרון ובעמק חפר, דבר, 25 בספטמבר 1939
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465881705171
לויד LP 250

| --- | --- |

Lloyd LP 250
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Lloyd 250
 יצרן:  Lloyd Motoren Werke G.m.b.H.
 שנות ייצור:  1956–1957
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  3,355 מ"מ
 רוחב:  1,410 מ"מ
 גובה:  1,400 מ"מ
 משקל:  490 - 520 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 251 סמ"ק המפיק 11 כ"ס ב-5,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
לויד LP 250 (בגרמנית: Lloyd LP 250) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית "Lloyd Motoren Werke G.m.b.H" אשר יוצרה בין השנים 1956–1957.
מקום מושב מטה וקו יצור החברה היה בברמן.
סך הכול יוצרו 3,768 יחידות.
דגמים "לויד LP 250"

דגם בסיסי  "Lloyd LP 250"
דגם מאובזר "LP 250 V" (יוצר מאפריל 1957)
"לויד LP 250"

דגם ה-"לויד LP 250" התפרסם בגרמניה בהקשר ל"מדריך נהיגה למכוניות" ("Prüfungsangst-Auto") משום שבסיווג הרישיונות, כלי רכב בעלי קיבולת מנוע  מתחת ל-250 סמ"ק נכללו בקטגוריה של רישיון נהיגה נגיש יותר (רישיון קטגוריה 4) מאשר מכוניות גדולות יותר.
יש להניח כי בעת קביעתם של רישיונות הנהיגה, לא עלה על דעת המחוקק הגרמני כי קטגוריה כזו עשויה לכלול מכונית נוסעים בעלת ארבעה מושבים.
בשנים מאוחרות יותר נהגו נהגים קשישים שמעולם לא רכשו רישיון נהיגה קונבנציונלי יותר, כי "כלי רכב" במקרה זה כללו דגמי מכוניות כהוכחה לכך שהם אכן.
מורשים לנהוג במכוניות ולא צריכים לעבור את הבדיקה הנוספת בדרך כלל הכרחי לנהוג ברכב נוסעים (רישיון קטגוריה 3).
"לויד LP 250" > "לויד LP 250" נתונים

2 דלתות
4 נוסעים
הדלתות הקדמיות היו "דלתות התאבדות" (נפתחות בניגוד לציר התנועה הקדמי)
חלונות צד קדמיים - רכובים על מסילה, נפתחים כלפי אחורה, בשטח של כ-50% משטח החלון
מראת צד בודדת (לנהג), מחוברת לבסיס התחתון השמאלי של החלון הקדמי
מחיר דגם "לויד LP 250" עמד על 2,980 מרק גרמני (גרסת בסיס). באפריל 1957 נוספה גרסה מאובזרת יותר "LP 250 V", שמחירה עמד על 3,350 מרק גרמני
ראו גם

לויד LT 500
לויד 300
לויד 400
הערות שוליים

↑  דגם "Lloyd LP 250"  car.info/en-se/lloyd/400/lp-250-v
↑  דגם "לויד LP 250" - מפרט automobile-catalog
↑  Peter Kurze/Ralf Kiese: Lloyd – der Wagen für Dich, Delius Klasing Verlag, Bielefeld 2006, ISBN 3-7688-1725-3
↑  דגם "לויד LP 250"  film-autos.com/oldtimer-mieten/2944-lloyd-lp-250-baujahr-1957
כל השלום

|  פרטי התחנה |
| --- | --- |
 שפה:  ערבית, עברית, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  הרשות הפלסטינית, ישראל
 נקלט בתדר:  107.2FM
 
כל השלום היא תחנת רדיו ישראלית-פלסטינית המשדרת
בעברית, בערבית ובאנגלית ומקדמת על פי הצהרתה "רעיונות של שלום, כבוד הדדי, דו קיום, פלורליזם, צדק וסולידריות חברתית". כמו כן, הרדיו "מסקר את פעילותם של ארגוני שלום ישראלים ופלסטינים ומשמש במה לקולות אלטרנטיביים, שאינם מקבלים ביטוי באמצעי התקשורת הקיימים". התחנה משדרת 24 שעות, ושידוריה כוללים ראיונות, תוכניות אקטואליה, תרבות, לימוד שפה, תוכניות נוער, ספורט ומוזיקה.
היסטוריה

היוזמה להקמת התחנה  החלה ב-2003 כהמשך לתחנת קול השלום של אייבי נתן. הפרויקט הוא יוזמה משותפת של הארגון הפלסטיני "בילאדי" ו"המרכז היהודי-ערבי לשלום" בגבעת חביבה. מנהלי הערוץ הם מייסה בראנסי-סניורה (נכדתו של חנא סניורה) ומוסי רז. הרדיו בבעלות משותפת של "קרן חבצלת" של השומר הצעיר ותנועת בילאדי בראשות חנא סניורה. מנהל התוכן הישראלי ברדיו הוא העיתונאי רן אדליסט.
התחנה משדרת 24 שעות ביממה בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית באינטרנט מוזיקה, חדשות ואקטואליה מאולפנים ברמאללה ומשכונת שייח' ג'ראח שבמזרח ירושלים אל מדינות המזרח התיכון. עד שנת 2011 שידרה בתדר 107.2 FM, שידורים שנקלטו בישראל וברשות הפלסטינית זאת על מנת להניע דו-שיח דו-צדדי, ישראל-פלסטיני. אך משטרת ישראל ומשרד התקשורת הפסיקו את שידוריה בטענה שם משודרים באופן פיראטי. מנהלי הרדיו טוענו שהמשדרים שלהם, המצויים בשטחי הרשות הפלסטינית, אינם כפופים לחוק הישראלי כי אם לזה הפלסטיני, ולכן אין למשרד התקשורת סמכות לסגור אותו.
עתירה לבג"ץ נגד סגירת התחנה נדחתה ומאז היא משדרת רק באינטרנט.
הערות שוליים

↑  שתי קבוצות מתנצחות על הזכויות להפעיל תחנת רדיו תחת השם "קול השלום", באתר הארץ, 31 ביולי 2003
↑  נרי ליבנה, ישראל ביתנו, באתר הארץ, 13 בפברואר 2007
↑  ענת באלינט, תחנת רדיו ישראלית-פלשתינית משדרת מירושלים באינטרנט, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2004
↑  ניר חסון, המדינה סגרה את רדיו "כל השלום" בגלל שידור פיראטי, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2011
↑  רועי ברק, ‏רדיו כל השלום לבג"ץ: כחלון סגר את התחנה מטעמים פוליטיים, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2011
| ישראל שידור רדיו בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגיד השידור הישראלי (קול ישראל) | כאן תרבות • כאן ב • כאן גימל • רדיו מַכַּאן • VoisFarsi • כאן רק"ע • כאן 88 • כאן קול המוזיקה • כאן מורשת • הרדיו החינוכי |  |
| צה"ל | גלי צה"ל • גלגלצ |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו (רדיו אזורי) | אקו 99FM • רדיו א-שמס • רדיו 90FM • רדיו דרום • רדיו חיפה • רדיו ירושלים • רדיו לב המדינה • 103fm • רדיו קול ברמה • רדיו קול הים האדום • רדיו קול חי • רדיו קול רגע • רדיו תל אביב • 104.5FM רדיו צפון • רדיו א-נאס • רדיוס 100FM • תדרי הפיצול: 99.5 חמ-אש • הדיבור החם בדרום • פרוויה רדיו • קול פליי • קול חי מיוזיק |  |
| הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו – איו"ש | גלי ישראל |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | הקצה |  |
| תחנות רדיו שנסגרו | תחנות רדיו שנסגרו |  |
| רשות השידור (קול ישראל) | רשת א' • רשת ב' • רשת ג' • רשת ד' (קול ישראל בערבית) • רשת ה' (קול ישראל בפרסית) • רק"ע • 88FM • קול המוסיקה • רשת מורשת • הרדיו החינוכי • קול ציון לגולה • הגל הבטוח |  |
| רדיו פיראטי | ערוץ 7 • קול השלום • רדיו כל האמת |  |
| שידורי רדיו באינטרנט | רדיו ynet |  |
לנגבורן (נהר)

נהר הלנגבורן הוא נהר תת-קרקעי הזורם בעיר לונדון באנגליה, אשר מיקומו המדויק אינו ידוע והוא נחשב לאחד "הנהרות האבודים של לונדון".
נהר זה נתן את שמו לשכונת לנגבורן של הסיטי של העיר. מקורות ספרותיים מתארים את תוואי הנהר לאורך הרחובות פנצ'רץ', לומברד ושרבורן, אולם לא ברור היכן נשפך הנהר אל התמזה.
בשל כיוון הרחובות, המקביל לנהר התמזה ולא ניצב אליו, מקובל להניח שה"נהר" המתואר בספרות התקופה, הוא למעשה לשון סגי נהור המתארת את תעלות הביוב העירוניות הפתוחות שעברו באותם רחובות.
ראו גם

הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
מערכת הביוב של לונדון
ערך זה הוא קצרמרבנושא לונדון ובנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מארי קנדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוקטובר 1956 (בת 68) קלונדלקין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 השכלה:  אוניברסיטת קולג' בדאבלין 
 מעסיק:  רדיו טלפיש ארן 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
מארי קנדי (באירית: Máire Ní Chinnéide; נולדה ב-4 באוקטובר 1954) היא מנחת טלוויזיה, מגישת חדשות וסופרת אירית.
ביוגרפיה

קנדי נולדה בדבלין, היא סיימה תואר באוניברסיטה ונסעה ללמד אנגלית בצרפת, לאחר מכן היא חזרה ללמד במוסד בו למדה.
ב-1978 החלה לעבוד ב-RTÉ, רשת הטלוויזיה האירית, כקריינית ולאחר מכן כמגישת חדשות.
היא הנחתה במשך מספר שנים באופן קבוע את טקס אנשי השנה של אירלנד והייתה מנחת אירוויזיון 1995, בנוסף לפני כן ב-1981 הייתה מועמדת להנחיית האירוויזיון.
ב-1997 הגישה תוכנית אירוח הנקראת "קנדי" על שמה.
ב-2003 פרסמה את ספר הזיכרונות שלה, "נמרי נייר", ובאותה שנה זכתה בפרס "האישה הסטייליסטית ביותר באירלנד" על ידי מגזין "VIP".
ב-2004 החלה להנחות את תוכנית האקטואליה "Nationwide".
ב-2011 היא סיקרה את ביקור אליזבת השנייה באירלנד ואת השבעתו של נשיא אירלנד מייקל היגינס, באותה שנה היא הוציאה את ספרה "שורות לאהבה" שהיה מועמד לפרס הספרות האירי.
היא הייתה שופטת בתחרות יופי הנערכת מדי שנה בעיירה טארלי שבאירלנד הנקראת "הוורד של טארלי", בנוסף היא עבדה כמגישה ברדיו של אירלנד.
כפר חושן

| --- | --- |
מראה המושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מרום הגליל
גובה ממוצע: ‎736 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 808 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.4% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) כפר חושן(למפת אצבע הגליל רגילה) כפר חושן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חושן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר חושן33°00′43″N 35°26′25″E﻿ / ﻿33.0120591184682°N 35.4402046874398°E﻿ / 33.0120591184682; 35.4402046874398  heמפת היישובים של מועצה אזורית מרום הגליל (in English: Merom HaGalil Regional Council) באדום - כפר חושן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

כְּפַר חוֹשֶׁן (ספְסוּפָה), הוא מושב במועצה האזורית מרום הגליל, כקילומטר וחצי צפונית למושב מירון, לצד כביש 89, המחבר בין נהריה לצפת.
שמו של המושב נקרא על שם העיירה סיפסיפה הנזכרת בתלמוד, ששמה נשתמר, כנראה, בשם הכפר הערבי צפצאף שחרב במלחמת העצמאות ועל מקומו הוקם המושב. פירוש השם - אזור שפירותיו מאחרים להבשיל, או מהעובדה שבתקופת התלמוד גידלו והתפרנסו מעצי צפצפה. במהלך שנות התשעים מותג היישוב באופן רשמי בשם "כפר חושן", וזאת לאחר שהשם ספסופה נלקח מהכפר הערבי ששכן בעבורו, ואנשי המושב רצו בשם עברי, לבסוף נבחר שם זה.
היסטוריה

המושב נוסד בפברואר 1949, בידי עולים מבולגריה שעלו לישראל זמן קצר קודם לכן, ובסיוע תנועת המושבים. בתחילת אוקטובר 1949 דווח על 60 משפחות מעולי הונגריה ובולגריה. בסוף 1949 התפתח במושב סכסוך בין קומוניסטים ללא קומוניסטים, בעקבותיו הועברו הלא קומוניסטים למסמיה. לאחר מספר חודשים התפתח עימות בין הנשארים, מחנה אחד של אלו שנשארו נאמנים למק"י ומחנה שני שפרש מהקומוניזם. המחנות התפצלו לשני יישובים נפרדים. ביישוב הקומוניסטי נשארו לקראת סוף 1950 שלוש משפחות והסוכנות הביאה לאתר הריק משפחות של עולים מיהדות תימן.
רוב התושבים ממוצא תימני עזבו עד תחילת 1952. המתיישבים העלו תלונות שונות על המוסדות המיישבים, ואלו התלוננו שהמתיישבים העדיפו עבודות חוץ והזניחו את המטע שניתן להם. בסוף שנת 1954 עזבו אחרוני התימנים את ספסופה. החל מסוף 1954 התיישבו במקום עולים ממרוקו ומתוניס שהתפרנסו מעבודות הכשרת דרכים וקרקע עבור הקרן הקיימת וקיבלו חלקות של 2-6 דונם לגידול טבק, חלקות ליד הבית לגידול ירקות ואחריות על המטעים הנטושים של הערבים וכרם שניטע על ידיהם ועל ידי התימנים שעזבו. בסוף 1961 חובר המושב לרשת החשמל הארצית.
ילדי היישוב לומדים בבתי ספר חיצוניים: יסודי – "נוף הרים" בסאסא, חמ"ד במירון ובתי ספר חרדים בצפת, תיכון – "אנה פרנק" בסאסא, "אמי"ת" בצפת ובפנימיות מחוץ לאזור.
התושבים עוסקים בענפי חקלאות ותיירות. במושב שוכן יקב הבוטיק המשפחתי לוריא.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ירושלמי תרומות ח', ד', היותה של סיפסיפה שם מקום נתונה בספק.
↑  ק. שבתאי, מה נשמע בסופסף, דבר, 13 באוקטובר 1950
↑  מושבי עובדים מסביב לצפת, הארץ, 6 באוקטובר 1949
↑  קומוניסטים המפרקים קומונה טהורה שלהם, דבר, 4 ביולי 1950
↑  ק. שבתאי, כמה סופסף ישנן בסופסף, דבר, 27 באוקטובר 1950
↑  התימנים הללו או מכת הנדידה, דבר, 20 בינואר 1952
↑  לתקנת ההתישבות במושבי עולים, דבר, 15 בספטמבר 1953
↑  עזובה ואבטלה בכפר ספסופה, קול העם, 18 בנובמבר 1954
↑  חוסל הישוב התימני בכפר ספסופה בגליל, חרות, 12 בנובמבר 1954
↑  מנחם בן אריה, אנשי עמל במושב ספסופה, הַבֹּקֶר, 26 באוגוסט 1955
↑  ישעיהו עשני, ספסופה - בפעם השלישית, דבר, 23 בנובמבר 1955
↑  מפה ומפה, דבר, 21 בדצמבר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588271105171