stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולאסטימיל פטרז'לה

ולאסטימיל פטרז'לה (בצ'כית: Vlastimil Petržela; נולד ב-20 ביולי 1953 בפרוסטיוב, צ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל צ'כי.
כשחקן השתתף במונדיאל 1982 בהרכב נבחרת צ'כוסלובקיה ושיחק במספר קבוצות צ'כיות. בשנת 1985 פרש ממשחק פעיל ושנה לאחר מכן מונה לעוזר מאמן בסלביה פראג ובשנת 1992 מונה למאמן ראשי בסלובן ליברץ. בשנת 1995 התמנה למאמן ספרטה פראג ותחתיו זכתה הקבוצה בגביע הלאומי.
משנת 1996 ועד 2002 אימן את בוהמיאנס 1905 ולמשך עונה אחת אימן את מלאדה בולסלאב לפני שהוזמן לרוסיה לאמן את קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, אותה אימן מה-29 בנובמבר 2002 עד ה-3 במאי 2006. תחתיו הקבוצה זכתה בגביע הליגה הרוסית וסיימה במקום השלישי באליפות והעפילה לשלב רבע גמר גביע אופ"א. מאוגוסט 2007 עד ינואר 2008 אימן את נפטצ'י באקו האזרית ולאחר מכן אימן מספר קבוצות בליגה הצ'כית.
כיום מאמן קבוצת ילדים בעיר ולאשים בצ'כיה.
תארים > כמאמן

הגביע הצ'כי בכדורגל: 1995/1996
גביע הליגה הרוסית: 2003
הערות שוליים

↑  Властимил ПЕТРЖЕЛА — НОВЫЙ ГЛАВНЫЙ ТРЕНЕР «ЗЕНИТА»
↑  Вчера вечером новый главный тренер «Зенита» Властимил Петржела подписал контракт по системе «2+1»
↑  ПАН ВСЕ-ТАКИ ПРОПАЛ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5641 203X  NKC: jx20080331015  VIAF: 84408855   WorldCat (עם VIAF): 84408855 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסיי מירנצ'וק

אלכסיי אנדרייביץ' מירנצ'וק (ברוסית: Алексей Андреевич Миранчук; נולד ב-17 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן רוסי שמשחק כחלוץ או קשר התקפי באטלנטה יונייטד מליגת MLS האמריקאית ובנבחרת רוסיה.
השנים המוקדמות

נולד בסלאביאנסק-על-קובאן שבמחוז קרסנודאר והתחיל לשחק כדורגל בעיר הולדתו בבית הספר לכדורגל אולימפ. אז, הוא ואחיו התאום אנטון הגיעו למוסקבה, כדי להצטרף לקבוצת הנוער של ספרטק מוסקבה. עם זאת, הם לא המשיכו הרבה זמן במועדון וסולקו בשל חוסר ביכולות פיזיות.
האחים התאומים אותרו על ידי מנהלי לוקומוטיב מוסקבה, שהזמינו אותם להצטרף למועדון. אלכסיי זכה בשלוש אליפויות הליגה הרוסית והוא הבקיע שער בגמר פעמיים. בחודש אוקטובר 2012, היה לשחקן המצטיין של גביע התאחדות הכדורגל הרוסית.
קריירת מועדונים > לוקומוטיב מוסקבה

בגיל 17, מירנצ'וק ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הרוסית במדי לוקומוטיב מוסקבה ב-20 באפריל 2013 בהרכב הפותח, במשחק החוץ נגד קובאן (0-0). ב-5 במאי 2013, הבקיע את השער הראשון שלו במשחק החוץ נגד אמקר שבו לוקומוטיב ניצחה 4-2.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית ב-28 באוגוסט 2014, כשהוא נכנס כמחליף במחצית שנייה במקום מנואל פרננדס בתבוסה הבייתית 1–4 ללימסול הקפריסאית.
הופעותיו בקבוצה העניקו לו את התואר שחקן החודש במדי לוקומוטיב על פי סקר האוהדים ברשתות החברתיות באפריל 2015 ובמאי 2015.
ב-21 במאי 2015, הבקיע לראשונה שער אישי בהארכה של גמר הגביע הרוסי, מול קובאן קרסנודר, שער שהעניק ללוקומוטיב את הגביע השישי בהיסטוריה שלה.
קריירת מועדונים > אטאלנטה

באוגוסט 2020 עבר לאטאלנטה תמורת 14.5 מיליון יורו. ב־21 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה בשלב הבתים של ליגת האלופות במשחק שבו קבוצתו ניצחה 4:0 את מידטיולנד ובו גם הבקיע שער. את שער הבכורה בליגה הבקיע מול אינטר מילאנו במחזור השביעי שבו הבקיע בדקה ה-79' את שער השוויון במשחק הבכורה שלו בליגת העל האיטלקית בכדורגל. בגביע האיטלקי, ב־27 בינואר 2021, סייע לקבוצתו להעפיל לחצי גמר הגביע כשהבקיע את שער הניצחון בניצחון 3:2 על לאציו.
קריירת מועדונים > טורינו

ב-11 באוגוסט 2022 הושאל לטורינו לעונה אחת. הוא כבש את שער הבכורה במדי טורינו כבר במשחקו הראשון ב-13 באוגוסט בניצחון 1–2 על מונצה.
קריירת מועדונים > אטלנטה יונייטד

ביולי 2024 עזב את הליגה האיטלקית וחתם בקבוצת אטלנטה יונייטד מליגת MLS האמריקאית.
קריירה בנבחרת

את הופעת הבכורה שלו עבור רוסיה ערך ב-7 ביוני 2015 במשחק ידידות נגד בלארוס בארנה חימקי, כשעלה כמחליף ליורי ז'ירקוב בדקה ה-71 והבקיע את השער השלישי של רוסיה, בניצחון 2–4.
תארים > קבוצתיים

אליפות רוסיה: 2017/18
גביע רוסיה: 2014/15, 2016/17
אטאלנטה
הליגה האירופית: 2023/2024
תארים > אישיים

השחקן הטוב ביותר מתחת לגיל 21 בליגת העל הרוסית: 2013/14
הערות שוליים

↑  "Player profile". אורכב מ-המקור ב-2013-05-23. נבדק ב-2018-03-27.
↑  "Match report". 20 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-19 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Match report". 5 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-7 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "UEFA Europa League 2014/15 - History - Lokomotiv Moskva-Apollon". UEFA. 28 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Алексей Миранчук – лучший игрок «Локомотива» в апреле! (ברוסית). FC Lokomotiv Moscow. 5 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Алексей Миранчук – лучший игрок «Локомотива» в мае (ברוסית). FC Lokomotiv Moscow. 3 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  המושיע של רוסיה?
↑  Staying on Track: What Alexey Miranchuk brings to Atlanta United
↑  Atlanta United Signs Midfielder Alexey Miranchuk
↑  Сейду Думбия - лучший игрок СОГАЗ-Чемпионата России (ברוסית). Russian Football Union. 7 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| נבחרת רוסיה – גביע הקופנדרציות 2017 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 סמולניקוב •  3 שישקין •  4 גזינסקי •  5 ואסין •  6 דז'יקייה •  7 פולוז •  8 גלושאקוב •  9 סמולוב •  10 קמבולוב •   11 בוחארוב •  12 גאבולוב • 13 קודריאשוב •  14 קוטפוב • 15 מירנצ'וק • 16 גילרמה • 17 גולובון • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 קנוניקוב • 21 ירוחין • 22 טראסוב • 23 קומבארוב • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 אקינפייב •  2 סמולניקוב •  3 שישקין •  4 גזינסקי •  5 ואסין •  6 דז'יקייה •  7 פולוז •  8 גלושאקוב •  9 סמולוב •  10 קמבולוב •   11 בוחארוב •  12 גאבולוב • 13 קודריאשוב •  14 קוטפוב • 15 מירנצ'וק • 16 גילרמה • 17 גולובון • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 קנוניקוב • 21 ירוחין • 22 טראסוב • 23 קומבארוב • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 אקינפייב •  2 פרננדס •  3 קוטפוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 קוזיאייב •  8 גזינסקי •  9 דזאגויב •  10 סמולוב •   11 זובנין •  12 לוניוב • 13 קודריאשוב •  14 גרנאט • 15 אל. מירנצ'וק • 16 אנ. מירנצ'וק • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 גבולוב • 21 ירוחין • 22 דזיובה • 23 סמולניקוב • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 אקינפייב •  2 פרננדס •  3 קוטפוב •  4 איגנשביץ' •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 קוזיאייב •  8 גזינסקי •  9 דזאגויב •  10 סמולוב •   11 זובנין •  12 לוניוב • 13 קודריאשוב •  14 גרנאט • 15 אל. מירנצ'וק • 16 אנ. מירנצ'וק • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 גבולוב • 21 ירוחין • 22 דזיובה • 23 סמולניקוב • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
| נבחרת רוסיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב |  1 שונין •  2 פרננדס •  3 דיבייב •  4 קרבאייב •  5 סמיונוב •  6 צ'רישב •  7 אוזדוייב •  8 בארינוב •  9 סובולב •  10 זבולוטני •   11 זובנין •  12 דיופין • 13 קודריאשוב •  14 דז'יקייה • 15 מירנצ'וק • 16 ספנוב • 17 גולובין • 18 ז'ירקוב • 19 סמדוב • 20 ז'מלטדינוב • 21 פונין • 22 דזיובה • 23 קוזיאייב • 24 מוסטובוי • 25 מקארוב • 26 מוחין • מאמן: צ'רצ'סוב | רוסיה |
וו"ס מוסקבה

וו"ס מוסקבה (ברוסית: ВВС, שהוא ראשי התיבות ל-Военно-воздушные силы, שמשמעותו: חיל האוויר) היה מועדון כדורגל סובייטי מהעיר מוסקבה.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1944 במוסקבה בחסות בית הספר הצבאי לתעופה.
המועדון ייצג את חיל האוויר הסובייטי ושחקניו שיחקו במדי צהוב-כחול. משחקי הבית נערכו באצטדיון "דינמו" ובאצטדיון "סטלינץ".
הישג השיא של הקבוצה באליפות ברית המועצות הוא מקום 4 בליגת העל בעונת 1950. בליגת העל הקבוצה שיחקה 161 משחקים. בטורניר הגביע הסובייטי ההישג הגבוה ביותר היה העפלה לחצי גמר בעונת 1951.
אחד ממאמניה הנודעים ביותר היה וסבולוד בוברוב שכיהן כמאמן הקבוצה בעונת 1952.
במאי 1953, הקבוצה התפרקה עקב הפחתה בכוחות המזוינים.
הישגים ותארים

אליפות ליגת המשנה הסובייטית: 1946
ראו גם

וו"ס מוסקבה (הוקי קרח)
וו"ס מוסקבה (כדורסל)
סיפור פשוט

ערך זה עוסק ברומן מאת ש"י עגנון. אם התכוונתם לסרטו של דייוויד לינץ' (שלא מבוסס על רומן זה), ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר בהוצאת שוקן
 מידע כללי
 מאת:  שמואל יוסף עגנון
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  יידיש, גרמנית, צרפתית, אנגלית, איטלקית, סינית, רוסית, הולנדית
 סוגה:  רומן פסיכולוגי
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן
 תאריך הוצאה:  1935 (מהדורה ראשונה)
 מספר עמודים:  195
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002043517, 001375400, 001216808, 001294252, 003421281
סיפור פשוט הוא רומן מאת הסופר העברי ש"י עגנון, המתאר את מסכת לבטיו של בחור צעיר בקהילה יהודית בעיר קטנה במזרח אירופה על רקע שלל מנהגיה. הסיפור הוא רומן פסיכולוגי המתאר את הקונפליקט של היחיד בין רצונותיו לבין לחצי החברה סביבו. קונפליקט זה מוביל את הגיבור, באחד משלבי הסיפור, לאובדן שפיות. הספר מעביר ביקורת חברתית נוקבת על ערכים בורגניים בכלל, וערכי העיירה היהודית בפרט, המתרכזים במאכל, משתה, רדיפה אחרי כבוד ותאוות ממון. הסופר גורס שערכים אלה יכולים לפגוע ביחיד ולמנוע ממנו להגשים את רצונותיו האמיתיים, כפי שקרה להירשל הורביץ. הרומן ראה אור בשנת 1935, ונחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות העברית. הרומן נכלל בקובץ סיפורים של עגנון בשם "על כפות המנעול" אך יצא בהוצאות שונות גם כספר נפרד.
עלילת הספר עוסקת בהירשל, שהתאהב בבת משפחה רחוקה בשם בלומה, אשר התייתמה מאביה ומאמה, ומשמשת כמשרתת בביתו. אמו מסתייגת מקשריו איתה, ומשדכת אותו למינה – נערה מפונקת ממשפחת איכרים אמידה. בלומה, המאוהבת בהירשל, עוברת לשרת בבית אחר. לאחר נישואי מינה והירשל, הוא לוקה בהדרגה בהפרעות מצב רוח ומחשבות כפייתיות עד כדי התמוטטות ונלקח לבית חולים פסיכיאטרי, שם הוא משתקם. בבית החולים נודע לו שנולד לו בן. הירשל משלים עם נישואיו למינה והם מולידים בן שני. עם זאת, דמותה של בלומה אהובתו האבודה ממשיכה לרחף בחייו ובדמיונותיו לאורך כל הסיפור.
דמויות > דמויות ראשיות

הירשל הורביץ – גיבור הסיפור, בן יחיד לזוג סוחרים עשירים, צירל וברוך מאיר. הוא התאהב בבלומה בצעירותו אך אמו גרמה לכך שינשא למינה. הירשל היה פסיבי במעשיו ("אם אינה מזדרזת, סופה מאחרת", "כל מה שבא עלי לא בא אלא על ידי זו שהניחתני והלכה לה ואין לי מי שיעמוד לי בפני אבא בפני אמא בפני כל אותם שנכרכו בעקבי"), אך בתוך תוכו ניהל מאבק סוער בין אהבתו שלא התממשה ורצונו הסביל למרוד בחברה, לבין הכורח לשמור על נישואיו ולהיכנע לתכתיביה. מאבק זה הוביל אותו לשיגעון ולבריחה ליער, כפי שעשה דודו המשוגע. בעקבות התמוטטותו נשלח לריפוי אצל ד"ר לנגזם, שטיפל בו באופן בלתי שגרתי, השלים עם נישואיו וחזר לחיי שגרה. הוא מתואר כבחור חכם, הנוהג לקרוא ספרים, וכבעל מידות טובות הדוגל בערכים מוסריים.
צירל קלינגר – אשתו של ברוך מאיר ואימו של הירשל. בת למשפחה עשירה שנישאה לברוך מאיר (בן למשפחה ענייה) משום שהיה קשה להשיאה לאחר שנשתגע אחיה. עובדת בחנות המשפחה ומשוחחת עם הלקוחות. מכוונת את עולמם של בני משפחתה כרצונה. הממון מהווה עיקר בחייה, מנחה את דרך חשיבתה ואת יחסה לסובבים אותה. להיטותה אחר ממון וחומריות באה לידי ביטוי גם בלהיטותה אחר האכילה, אולם בעקבות התמוטטותו של בנה גם היא עוברת שינוי.
ברוך מאיר הורביץ – בעלה של צירל ואביו של הירשל, בן למשפחת הורביץ הענייה. בצעירותו עבד כמשרת זוטר בחנותו של שמעון-הירש קלינגר והיה מיועד להתחתן עם קרובתו מירל. לאחר שהוצע לו להינשא לצירל, נכנע למוסכמותיה של החברה, וויתר על רגשותיו האישיים למען נישואים מעמדיים-כלכליים ("כסף וזהב שהיו לה לצירל סימאו את עיניו"). מתואר כאדם נוח לבריות שההצלחה מאירה לו פנים, והוא מקובל מאוד על הסביבה. מציית לאשתו ונכנע לרצונותיה והחלטותיה ("דעתי כדעתך").
בלומה נאכט – בתם של חיים ומירל נאכט. לאחר שמתו שני הוריה עקרה לבית קרוביה ועבדה שם כמשרתת. התאהבה בהירשל, אך לאחר שנוכחה לדעת כי התארס עם מינה, עזבה את בית הורביץ לבית תרצה ועקביה מזל הנמצא בקצה העיר. בבית מזל לא נענתה להפצרות מחזריה ולא נישאה לאיש. מתוארת כנערה משכילה כאביה, מאופקת שאינה מגלה את רגשותיה, ואינה מוכנה לקבל עליה את הגזירת גורל כאחרים ("עושר ונכסים אין לה לבלומה. כל עצמה של בלומה הן ידיה שהשכירה לאחרים. אבל נשמתה בת חורין", "שבע ידיים אינן עושות בשבעה ימים מה שריבה זו עושה ביום אחד" "היא אומרת לא כל אשה זקוקה להנשא. כל לרבות עצמה").
מינה צימליך – בתם של גדליה וברטה צימליך. בת כפר, שהתחנכה בצעירותה בפנסיון בסטניסלב. מתנהגת כבת-עשירים העסוקה בעיקר בבגדיה וברכושה. מצייתת לקול הוריה, מוותרת על רגשותיה ונישאת להירשל. את עיקר זמנה העבירה עם אמה, ברטה, ועם חברתה הטובה, סופיה גילדנהורן. מתוארת כנערה שגדלה באווירת השכלה כללית, אך היא עצמה אינה משכילה. היא איננה מודעת לסיבות למשבר של בעלה אבל גם מפחדת לדעת.
תקציר העלילה

הסיפור הוא סיפורו של הירשל, בנם של ברוך מאיר וצירל הורוביץ, משפחה יהודית מכובדת בקהילתה. צירל היא אישה ממולחת וזריזה, שנישאה לעובד בחנותו של אביה ויחד עם בעלה המשיכה לנהל את החנות. את בנה היחיד היא מחנכת להמשיך בדרך הוריו ונמנעת מלפנק אותו יתר על המידה.
בגיל 16 מגיעה לבית הוריו של הירשל קרובת משפחה רחוקה, בלומה. אביה של זו, איש מלומד ומשכיל אך ביש מזל בעסקים, אשר איבד את כל ממונו ונותר מחוסר כול, נפטר מזמן וכעת התייתמה גם מאמה. צירל, אמו של הירשל, מכניסה את הנערה אל ביתה והיא תופסת שם את מקום המשרתת, שעזבה את עבודתה זמן קצר לפני בואה. בין הירשל ובלומה נרקמים יחסים קרובים ועם הזמן הוא מתאהב בה. אמו של הירשל מסתייגת מהקשר בינו ובין בלומה, שכן זו שייכת למעמד נמוך יותר. היא ממהרת לשדך אותו למינה, נערה מפונקת ממשפחת איכרים אמידה, חסרת כל השכלה בענייני יהדות, שמתנאה בציפוי דק של השכלה שרכשה בפנסיון בעיירה, בתחומים כנגינה בפסנתר, רקמה וידיעת השפה הצרפתית, ורואה עצמה בת אדונים מעודנת. הירשל, שהוא אישיות פסיבית ובלתי בשלה, אינו עושה מאומה כדי להילחם באמו ומשלים עם השידוך. בלומה, שמאוהבת בהירשל, עוזבת את בית הורוביץ ועוברת לשמש כמשרתת בבית אחר, ביתו של עקביה מזל, אחד מגיבורי הנובלה "בדמי ימיה".
הירשל ומינה נישאים, ומתחילה הידרדרות הדרגתית במצבו הפיזי והמנטלי של הירשל. אט אט דעתו נטרפת עליו, כיוון שאינו זוכה לראות את אהובת לבו, ואשתו משעממת אותו, ועם חלוף הזמן אף נמאסת עליו. הירשל אינו אוכל ואינו ישן, ונעשה רזה וגרמי. הוא משוטט ער בלילות, מטייל מדי יום אל ביתה של בלומה בקצה העיירה בתקווה שתצא מביתה ותפגוש בו. בסופו של דבר הוא מאבד לחלוטין את שפיותו ובורח ליער. הוריו לוקחים אותו לבית חולים פסיכיאטרי, שם במהלך טיפול יוצא דופן של רופא שמשוחח עמו על אנשים והחיים, הוא הולך ומחלים. במהלך האשפוז נודע לו כי נולד לו בן, ולאחר זמן מה הוא נרפא וחוזר לביתו, שם הוא משלים כביכול עם היותו נשוי למינה, ונולד להם בן שני.
עם זאת באופן מרומז מסתבר שזאת השלמה חלקית; אחד ממרכיבי הדרמה המרתקים של "סיפור פשוט" מתבטא בדו-משמעות הבלתי פשוטה שמפוזרת ברמזים שונים ומגוונים ואיננה חדלה כמעט עד הדפים האחרונים של הסיפור: "מהרהר הירשל בליבו, אילו מתה מינה אפשר היה בלומה מתרצית להנשא לי. חס ושלום שביקש על אשתו שתמות. אלא מה יעשה אלמן שלא ישא, ומאחר שאינו מכיר אחרת חוץ מבלומה נתן עיניו בבלומה. אם לא תנשא לו מאהבה תנשא לו מרחמנות" (עמ' רס"ב). ו"כשראה הירשל שהכל מתעסקים בבנו ואין בהם מועיל היה מהרהר בלבו, אילו טיפלה בו בלומה היה מבריא. וכך היה מצייר לעצמו, הוא עומד מצד זה של בנו ובלומה עומדת מצד זה של בנו ובין שניהם התינוק מחלים" (עמ' רס"ג). "כביכול השווה לבו של הירשל ואינו חולק על העולם". (עמ' רס"ו). ובשורות האחרונות ממש: "אמרה לו, סבורה הייתי שדרכה של אהבה שהיא גדלה עם כל אחד ואחד. הוריד הירשל ראשו ואמר, לא כי, אלא שהיא באה אם אין מי שחוצץ בינה ובינינו". והמספר חותם באמירה האירונית: "אלוקים בשמים יודע שלא נתכוין הירשל אלא לאותו תינוק".
הסיפור נגמר באמירת המספר שגם סיפורה של בלומה ראוי לספר משל עצמו, אבל "אלוהים בשמים יודע אימתי" יכתב.
רקע היסטורי וחברתי

כבמרבית סיפוריו של עגנון, גם ברומן זה אין התייחסות מדויקת לשנים שבהן מתרחשת עלילתו. אף על פי כן, האזכורים למלחמת רוסיה–יפן רומזים שהסיפור מתרחש בסביבות השנים 1904–1907.
העיירה "שבוש", שבה מתרחשת העלילה, היא בעצם עיירת הולדתו של עגנון, בוצ'אץ', השוכנת בגליציה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה), ומופיעה בשם "שבוש" באחדים מסיפוריו של עגנון. באותה העת מנתה בוצ'אץ' כ-15 אלף תושבים, כמחציתם יהודים.
תיאור החברה היהודית ברומן הוא רחב, מקיף, פרטני וצבעוני מאוד. במובן זה משתייך "סיפור פשוט" לסוגה של קומדיית מנהגים (Comedy of manners). ד"ר כרמלה סרנגה, מרצה לספרות, מציגה את החברה שהמספר מתאר כמחולקת לשלוש קבוצות: הפיקחים, הבינוניים ועוד כת אחת[דרוש מקור]. נזכרים ברומן גם עניינים אחרים שעמדו באותה עת על סדר היום של יהודי גליציה, ובהם ההגירה המואצת לארצות הברית שהתרחשה באותן שנים, כמו גם התפתחות התרבות החילונית ונהירתם של חלק מן הצעירים אחרי הרעיונות הסוציאליסטיים והציוניים.
למרות הביקורת כלפי גיבורי הסיפור והערכים המקובלים עליהם מתואר עולם העיירה בעט אוהב.
השיגעון של הירשל

רוב חוקרי הספרות מבחינים כי יש מספר היבטים לשיגעונו של הירשל. מלכה שקד מדגישה כי המספר מאפשר יותר מפרשנות אחת לשאלת הטירוף של הירשל, שכן לא ברור אם הוא באמת משוגע, ואם כן מה גרם לו להשתגע. במישור הפשוט, המוצג באופן ישיר בספר, השיגעון נבע מהגעגועים לבלומה או מקללה תורשתית שהוטלה על משפחתו בידי רב, בעקבות התחצפות של אחד מזקניו של הירשל.
הסיפור מדגיש אמנם היבט זה, אך לשיגעונו של הירשל יש גם הסבר ברובד המשפחתי-פסיכולוגי. בחברה היהודית המסורתית, כמו גם בחברה החרדית כיום, "פגם" באחד מחברי המשפחה (התנצרות, חילון, שיגעון, מחלה וכו') פוגע בתדמיתם של שאר החברים, וכך גם מקשה על חיפושם אחר בת זוג. השיגעון התורשתי שנובע מקללת הרב העתיקה (והוא ה"פגם") גרם לצירל להינשא לברוך מאיר, ממעמד ירוד יותר. יש הסבורים כי צירל – החוששת מכך שהירשל ישתגע בעקבות הקללה, ולכן עסוקה באובססיביות בניתוב דרכו, כגון העברתו מלימוד תורה בבית המדרש למסחר ומשא ומתן – יוצרת נבואה המגשימה את עצמה. צירל מרחיקה את בלומה, מחתנת את הירשל עם מינה ובכך כופה עליו נורמטיביות שמאמללת אותו.
זיוה שמיר מדברת על השוני הרב שבין הירשל והוריו, הנובע מפער הגילאים, וכשהם כופים עליו את המוסכמות שלהם, הוא יוצא מדעתו. ברומן עובר הירשל תהליך של אימוץ המוסכמות במקביל לתהליך השיגעון שלו, ובסופה הוא כבר לא חש בצורך למרוד, וחוזר לשפיותו.
במישור נוסף, סמוי, ניתן לומר כי חוסר השליטה של הירשל על חייו והפסיביות שנכפית עליו הם שגורמים לו להשתגע. השעות הארוכות שהוא מבלה במיטה ליד אשתו בלא שינה, בעוד שמינה מוכשרת לשינה עמוקה וממושכת, מוסיפות לשיגעונו; כמו גם תחושתו שכל העולם פונה נגדו – אמו, שהיא מקור כל כאביו, אשתו, שאותה אינו אוהב, אביו, שאינו עוזר לו, ואפילו התרנגולים שלועגים לו בכך שהם גבריים וזכריים והוא לאו דווקא (מוטיב התרנגול).
דרך שעות חוסר השינה של הירשל מתגלה ומתפתח תהליך הטירוף שלו. בזמן נדודי השינה הולכות ומחריפות תגובותיו לאשתו: בתחילה הוא מאשים אותה שגנבה ממנו את כל השינה, ואחר כך הוא מדבר אליה בדחייה הולכת וגוברת. אז הוא תוהה גם על דודו המשוגע ועל התרנגולים, ואף עולות בו מחשבות על רצח ועל אלימות.
בגלל חוסר היכולת של הירשל להתעמת עם בעיותיו בעולם הממשי, הוא פועל נגד כל העולם, ובעיקר נגד אמו, בעולם דמיוני שבתוך ראשו. כך הוא חושב לא לטעום מהאוכל ומהבשר אצל הורי אשתו, אולם לבסוף נכנע לנורמות החברתיות, ובעיקר לאמו, ואוכל מנות גדולות מן מהמאכלים. כך הוא גם חושב על דודו, אדם מטורף שמהווה את נקודת הפחד המרכזית של צירל, כעל דמות רומנטית נהדרת, אדם שהוציא עצמו מהחברה ה"מטריאליסטית" וה"חזירית" והתנזר מתענוגות הבשר, אדם המטייל בטבע וביער, אדם שהוכרח להינשא למי שלא אהב, בדומה להירשל עצמו, אך הצליח להימלט מגורלו. דמות דודו של הירשל, כפי שהצטיירה בראשו של הירשל, היא ההפך המוחלט ממה שמייצגת עבורו הקהילה היהודית, ובעיקר אמו. פן זה של שיגעונו קשור בקשר הדוק לביקורת שלו על החברה. מבחינה זו, אמו של הירשל מייצגת את החברה, והוא ודודו המטורף – את הפרט המנסה להשתחרר מהעול.
הביקורת החברתית

ברומן מותח עגנון ביקורת על ערכי החברה הבורגנית בכלל, וערכי החברה היהודית בעיירה, בפרט. העיירה "שבוש", כאמור, היא עיירת הולדתו של עגנון – בוצ'אץ' (שאת שמה הפך עגנון ל"שיבוש"). הסיפור חובק את רוב אוכלוסיית הקהילה, הדמויות שונות זו מזו ומראות את כל פני הקהילה, מהציונים לסוציאליסטים, דרך כלל החברה הבורגנית.
ישנה הסכמה רחבה בין רוב חוקרי הספרות שבמידה רבה צירל מייצגת את העיירה. צירל היא אישה אקטיבית חזקה, שעוסקת מרבית הזמן בכסף. דמותה של צירל היא הדמות החומרנית ביותר ברומן. ניתן לראות זאת במבע המשולב ובמוטיבים שמייצגים אותה, כמו גם בסצנת ספירת הממון שחוזרת פעמיים – הסצנה שבה סופרים צירל וברוך מאיר את הכסף שהרוויחו באותו יום בחנות. סצנה זו מציגה אותם באור רומנטי, אך העובדה שהכסף הוא היסוד הרוחני בקשר שלהם מגחיכה את הארציות שלהם.
יונה טויבר, שדכן העיירה, הוא דמות נוספת המדגימה את החולי של החברה. בעזרת השינוי החד בעיסוקו של טויבר, מסופר לשדכן, ובעזרת תיאורים גרוטסקיים רבים של הדמות, מציג עגנון את השידוך היהודי באור ציני. ברומן מוצג השידוך כהיפוך מוחלט לכל המוטיבים הרומנטיים.
בזמן הסעודות מוצגת החברה כחזירית, במיוחד מנקודת מבטו של הירשל. הארוחות ופולחן האכילה מתוארים ברומן באופן דוחה. בסיפורי עגנון הגזמה באכילה היא פעמים רבות סטייה מן הישר. דוגמה מובהקת לכך אפשר למצוא בסיפור הקצר "האדונית והרוכל", שבו מיוצגת ההידרדרות של הגיבור על ידי האכילה. באופן כללי מטיף עגנון בכמה מסיפוריו לצמחונות ודוגמאות רבות לכך ניתן למצוא בספר "תכריך של סיפורים".
על אף שצירל מציגה את הביטחון שהממון מספק ואת היציבות שבו, מולה עומדת דמות שמהווה הקבלה הפוכה אל מולה, אשר מוכיחה שהכסף לא עוזר בדבר. אביה של מינה הוא נובו ריש, שחי בחרדה מתמדת פן גורלו יתהפך עליו, הכסף שהשיג ייעלם, והוא יחזור להיות עני כפי שהיה בילדותו. דרך ההתעסקות התכופה בביטחון המדומה שהכסף מספק, מותח עגנון ביקורת על תרבות הממון של יהודי הגולה ומציג אותה כבנויה על יסודות רעועים.
ביקורתו של עגנון אינה רק על החומריות של העיירה, אלא גם על היחס שלה לדת. העיירה כמעט שאינה מתייחסת למקורות כלל, וכאשר המספר אומר "רק אלוקים יודע", ביטוי החוזר פעמים רבות בסיפור, הוא מעביר ביקורת אירונית על העיירה שמשתמשת באצטלה דתית לכל דבר שולי או אפילו כדי להצדיק עוולות. דרך החינוך הגויי של מינה הוא מעביר ביקורת בכיוון דומה; היא למדה בבית ספר שלא מחנך לערכים יהודיים, בית ספר שמבולל את העם. אפילו שמה של מינה, שיכול להתאים לנוצרייה כמו ליהודייה, מעיד על התבוללות.
ש"י פנואלי טוען שהמרד הגדול של עגנון בסיפור זה (וברבים אחרים), הוא ניסיון להחזיר למושג האהבה את הזכויות שנגזלו ממנה בידי מסור חיים ובידי האל. פנואלי מתאר כיצד אמו של הירשל למעשה אינה אוהבת אותו, כי קנאתה גוברת על צרכיה האמהיים. כולם, החל מהאם וכלה ברופא ד"ר לנגזם, אינם מקשיבים לדברים שהירשל רוצה לומר, אלא כופים עליו את דרכם וגורמים לו להשלים עם מצבו, ולשוב לחברה כאדם רגיל, אך עצוב.
הביקורת החברתית > השידוכים הבעייתיים

שידוכים כושלים הם מסימני ההיכר של יצירת עגנון, ודוגמה מובהקת לכך ניתן לראות בסיפור "עגונות". השידוכים ברומן הם אחד הסמלים לחולי החברה, והדוגמה הברורה ביותר לכך היא הירשל ומינה. השידוך ביניהם מהווה בבירור שבירה גמורה של כל יסוד רומנטי שהופיע בתחילת הרומן.
ישנם חוקרים שמסתכלים על הסיפור כולו כשרשרת של נישואים כושלים, המתחילים מהשידוך של צירל וברוך מאיר. ברוך מאיר היה אמור להתחתן עם אמה של בלומה, מירל, אך הוא התחתן עם צירל – מעל למעמד שלו. אילו היה מתחתן ברוך מאיר עם מירל, אזי הירשל ובלומה היו נוצרים בתור אותו בן אדם, ולכן יש להם דחף להתחבר. תיאור זה הוא למעשה הסבר חז"ל לצורך באהבה, לפי סיפור בריאת האישה – כל אדם מחפש את הצלע שנלקחה ממנו ורוצה להתאחד איתה שוב. אך גם שידוך זה, שהיה אמור לתקן את הטעות של הדור הקודם, לא נוצר והירשל נישא למינה.
יונה טויבר, שהוא השדכן, הוא שמחזיק את העיירה כולה בדבק רעיל. המחבר המובלע רומז שהשידוכים של יונה הם נבזיים וחומרניים, ומהווים את ההפך המוחלט מעולם הרוח. ישנם עוד מספר שידוכים עקומים שיוצרים נקודת תצפית אירונית על היבטים מסוימים בעיירה. כך, למשל, השידוך הנורא מכול נמצא לבסוף ליונה טויבר עצמו, שמתחתן עם גיבנת, הדמות הכי גרוטסקית בסיפור. בשידוך של יונה טויבר מביא עגנון את השידוכים לידי הגחכה גמורה וקיצוניות. דבר דומה קורה כשהסוציאליסט הנלהב, שנוא לבה של צירל, מתחתן דווקא עם אישה בורגנית, רק בשביל כספה. טענתו היא שהסוציאליזם לא מביא משכורת גבוהה, ורק כך יוכל להמשיך באורח חייו הסוציאליסטי, כך שבעצם הוא עושה זאת לטובת הסוציאליזם.
הביקורת החברתית > הירשל כאנטי גיבור

הירשל מוצג בסיפור זה כאנטי גיבור. חוקרים רבים רואים בהירשל מדיום שבאמצעותו מעביר עגנון את הביקורת החברתית שלו. הירשל, שמרגיש כי הוא איננו מתאים לחברה, מתאר אותה מנקודת תצפית שלילית ביותר. במבע המשולב הוא מראה את הפולחנים והטקסים של הקהילה כברבריים ודוחים. דמותו של הירשל מאפשרת הזרה של דברים יומיומיים רבים כמו האכילה בקהילה והיחסים האנושיים.
המספר מציג מצב קשה בקהילה, ובכלל אצל קבוצות אנושיות, אך הוא לא מאפשר בריחה. הירשל מנסה לברוח מהחברה, אך המספר מראה שברגע שמישהו לא מוכן לקבל על עצמו את הערכים המעוותים של החברה, הוא יוצא מדעתו. את אלו שמנסים לשנות את החברה (הסוציאליסטים והציונים) מציג עגנון כמגוחכים באותה מידה, ולכן הירשל לא מוצא את מקומו גם ביניהם. האדם היחיד שהירשל מצליח להתחבר אליו הוא דודו המשוגע.
הירשל חולם שדודו הוציא את עצמו מהחברה, וכיוון שהיא לא הצליחה להבין אותו, היא קראה לו "משוגע". הסיבה לחלום זה, היא שהירשל עצמו רוצה לעשות כך: הוא אינו מעוניין לחיות בחברה הזאת, אך בכל פעם שהוא מנסה לעמוד על שלו הוא כושל. עגנון לא מאפשר התחמקות, גם הדמות של הירשל מייצגת איזשהו חלק בקהילה היהודית, את החלק שלא רוצה ללכת עם כולם, אך אפילו חלק זה לא מואר באור חיובי.
מוטיבים מרכזיים

ברומן יש מספר מוטיבים מרכזיים, שחלקם מלווים את עגנון במשך כל יצירתו. להלן שני מוטיבים חשובים ברומן שקשורים קשר עז לכל יצירתו של עגנון.
מוטיבים מרכזיים > מוטיב הסעודה

כל האירועים בשבוש מלווים בסעודות. אותן סעודות מציגות את אנשי הקהילה, ובראשם צירל, בצורה גרוטסקית, תאוות המזון היא אחת הביקורות של עגנון על החברה. כשרואה הירשל את ה"בר-ווז", כלי ההגשה המפואר, הוא מתאר אותו כקפוא ומתנשא כמו החברה. כמו כן, כשמגיע השלב שבו הירשל צריך להפסיק לאכול כדי לא להתגייס לצבא, ניתן להבחין שהאכילה אצלו מקבילה לשיגעון, כלומר ככל שהוא מרזה הוא מתרחק מהחברה. גרשון שקד מתאר את מוטיב הסעודה כמוטיב נובליסטי שמציג את תלותו של הירשל באמו, ובכך את השליטה הגרוטסקית שלה בו. כמו כן, גורס שקד שיש הקבלה בין סעודות שונות ברומן שמוכיחות את אובדן הזהות של הירשל.
מוטיב הסעודה מתקשר למוטיבים רבים של אכילה בספרות עגנון. כמעט בכל סיפוריו מובאת האכילה אצל עגנון כדרך להתבוללות ולחטא.