stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלקולם בארט
קריירה

בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "The Beat" אשר שודרה ברשת UPN, שבוטלה לאחר שישה פרקים בלבד. שבעה פרקים נוספים צולמו לסדרה אך מעולם לא שודרו. בהמשך השנה שיחק בסרט הנקמה "King of the Jungle" בכיכובו של ג'ון לגוויזאמו.
בארט הופיע מספר פעמים בסדרה "חוק וסדר". הוא הופיע בפרק של "הסופרנוס" כאורח בפרק הפיילוט של "פילדלפיה זורחת", ושיחק בפרק של הסדרה "מונק" .
בשנת 2005 היה בין כוכבי סדרת המערכונים "The Sketch Show" ברשת Fox, המבוססת על תוכנית הבריטית באותו שם של רשת הטלוויזיה ITV. הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים.
בשנת 2009 שיחק את סמל פורטר בסרט המלחמה זוכה פרס אוסקר "מטען הכאב" שביימה קתרין ביגלו.
בשנים 2009–2010 גילם את אחת הדמויות הראשיות במשך שתי עונותיה של סדרת הסיטקום "אי אפשר בלי טד" ברשת ABC. בארט גילם את דמותו של ד"ר לם יואיט, אחד ממדעני המעבדה במחלקת המחקר של ורידיאן אשר גדל בצילה של אמו (קנדי אלכסנדר) מדענית בעלת שם.
בשנת 2011 שיחק בתפקיד קטן בסרט "לארי קראון" בכיכובו של טום הנקס שאף ביים, הפיק וכתב.
בשנים 2016–2018 כיכב בארט בשתי עונותיה של סדרת המדע-בדיוני "טיימלס" מבית רשת NBC. בסדרה, גילם את המהנדס רופוס קרלין.
בשנים 2019–2022 גילם את דמותו של סת' ריד בסדרת גיבורי העל "הבנים" של אמזון פריים וידאו.
בשנת 2017 לוהק לדמות חוזרת בעונה השנייה של סדרת העל טבעי "פריצ'ר" מבית רשת AMC. הוא גילם את דמותו של הובר, אחד מהתומכים הגדולים של גרייל. בשנה לאחר מכן, שב לעונה השלישית של הסדרה כדמות ראשית.
בשנת 2021 גילם את טד וייט (אנ'), האמרגן ובעלה לשעבר של הזמרת אריתה פרנקלין בעונתה השלישית סדרת הדרמה ההיסטורית "גאון" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | King of the Jungle | שחקן כדורסל #2 |  |
| 2002 | חיזור מגונה | Jock |  |
| 2003 | The Forgotten | אנדרסון |  |
| 2008 | American Violet | ביירון היל |  |
| 2008 | החברה של החבר הכי טוב שלי | דוואלו |  |
| 2008 | The Highs & Lows of Milo Brown | מילו בראון |  |
| 2009 | מטען הכאב | סמל פורטר |  |
| 2011 | לארי קראון | דייב מאק |  |
| 2012 | Missed Connections | ג'ולס נוריס |  |
| 2013 | Orenthal: The Musical | לורנס |  |
| 2013 | פיפלס | כריס ווקר |  |
| 2014 | אנשים לבנים יקרים | הלמוט ווסט |  |
| 2014 | 10.0 Earthquake | בוקר |  |
| 2015 | פרזנו | אריק |  |
| 2016 | מלחמה על כולם | רג'י |  |
| 2016 | Calico Skies | ג'ון |  |
| 2017 | Literally, Right Before Aaron | גרג |  |
| 2020 | המערב הקרוע | חאבייר גריי |  |
| 2021 | Horror Noire | ד"ר ברי |  |
| 2022 | Dylan & Zoey | ג'פרי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | The Beat | ראסל לוקאס | פרק: "Cueca Solo" |
| 2001, 2002 | חוק וסדר | ג'וליאן זאלאק / הארי ג'ונסון | 2 פרקים |
| 2002 | הסופרנוס | אנג'לו דייוויס | פרק: "Watching Too Much Television" |
| 2002 | חוק וסדר: כוונה פלילית | אמאל | פרק: "Cuba Libre" |
| 2003 | Luis | TK | 9 פרקים |
| 2004 | The Big House | מרטין | פרק: "A Friend in Need" |
| 2005 | פילדלפיה זורחת | טארל ג'נקינס | פרק: "The Gang Gets Racist" |
| 2005 | הלוחשת לרוחות | ד"ר ג'ולס הופמן | פרק: "Voices" |
| 2005 | The Sketch Show | דמויות שונות | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2007 | Side Order of Life | אנדי ריאן | 2 פרקים |
| 2007 | בניחוש חוקר | וואלי | פרק: "Zero to Murder in Sixty Seconds" |
| 2008 | מונק | מלקולם או'דויר | פרק: "Mr. Monk Gets Lotto Fever" |
| 2009–2010 | אי אפשר בלי טד | ד"ר לם יואיט | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2011 | סאות'לנד | הנרי ווטס | פרק: "Sideways" |
| 2011 | רמזור | פיט | 2 פרקים |
| 2011 | לגדל את הופ | למאר | פרק: "Baby Monitor" |
| 2011 | המנטליסט | פרייס | פרק: "Where In the World Is Carmine O'Brien?" |
| 2011 | Other People's Kids | מגנוס | סרט טלוויזיה |
| 2012 | Zombie Murder Explosion Die! | ג'ק | דיבוב; 2 פרקים |
| 2013 | המשרד | מלקולם | פרק: "Finale" |
| 2013 | The Soul Man | בירד | 3 פרקים |
| 2013 | Hello Cupid | וארבל | סדרת רשת; פרק: "Eight" |
| 2014 | גרפונקל ואוטס | דניאל | פרק: "The Fadeaway" |
| 2014 | Mission Control | ארתור | סרט טלוויזיה |
| 2015 | קרול שואו | ג'יגולו | 2 פרקים |
| 2015 | Key & Peele | נוסע מוטרד | 2 פרקים |
| 2015 | Truth Be Told | הדסון | 2 פרקים |
| 2015 | Nerd Court | השופט מלקולם | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2016 | Gentleman Lobsters | קלסי | 2 פרקים |
| 2016–2018 | טיימלס | רופוס קרלין | תפקיד ראשי (2 עונות); 28 פרקים |
| 2017–2018 | פריצ'ר | הובר | תפקיד חוזר (עונה 2) תפקיד ראשי (עונה 3); 18 פרקים |
| 2017 | Dropping the Soap | ג'וש | סדרת רשת; 2 פרקים |
| 2017 | Dimension 404 | כריס | פרק: "Bob" |
| 2019 | Weird City | צ'ונתן | פרק: "Chonathan & Mulia & Barsley & Phephanie" |
| 2019 | דיאטת סנטה קלריטה | מורגן | פרק: "The Chicken and the Pear" |
| 2019–2022 | הבנים | סת' ריד | 6 פרקים |
| 2020 | Into the Dark | דריק | פרק: "Pooka Lives!" |
| 2020 | Hot Spot | מת'יו | סדרת רשת; פרק: "I'm a Fox You're a Fox" |
| 2021 | גאון | טד וייט (אנ') | תפקיד ראשי (עונה 3): 8 פרקים |
| 2021 | Just Beyond | אנדי | פרק: "The Treehouse" |
| 2022 | סנטרל פארק | לנדון וולק | דיבוב; פרק: "Bee Is for Brandenham" |
| 2023 | ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2 | אמין / קפטן הנקס | 2 פרקים |
| 2023 | קראפופוליס (אנ') |  | דיבוב; פרק: "Big Man on Hippocampus" |
| 2023 | The Changeling | פטריס גרין | 3 פרקים |
מצעד הקדמה

גרסה מוקטנת ומופשטת של האיור
מצעד הקדמה (באנגלית: March of Progress) הוא איור המתאר את האבולוציה של האדם, הנחשב לאחד האיורים המדעיים המפורסמים והמוכרים ביותר שנוצרו. האיור מציג בצורה מתומצתת 25 מיליון שנים של אבולוציית האדם, ומתאר 15 שלבים באבולוציה בצורה של אנשים הצועדים במצעד בזה אחר זה משמאל לימין.
האיור נוצר על ידי הצייר רודולף זלינגר, והופיע לראשונה בספרו של האנתרופולוג פרנסיס קלארק האוול, "Early Man" ("האדם הקדמון"), משנת 1965. מאז הועתק, שונה וזכה לפארודיות פעמים רבות. לאחר שהפופולריות של האיור גדלה והוא זכה למעמד של אייקון תרבות, הוצמד לו השם "מצעד הקדמה".
ביקורת

האיור ספג ביקורת על כך שהוא מטעה ומציג את ההיסטוריה כהתקדמות ליניארית ובלתי נמנעת, בעוד שמדענים קבעו, שהאבולוציה האנושית בראשיתה לא התקדמה באופן ליניארי, רציף והמשכי, וכן כי היא לא צעדה בדרך אידיאלית שנקבעה מראש.
המבקר הבולט ביותר של האיור היה המדען ומחבר ספרי המדע הפופולרי סטיבן ג'יי גולד, שגינה את מעמדו האייקוניסטי של האיור, והקדיש לו מספר עמודים בספרו משנת 1989 "חיים מופלאים", בו כתב בין היתר:
"מצעד הקדמה" נתפס כמייצג הקנוני ב-ה' הידיעה של האבולוציה - התמונה האחת שנתפסת ומובנת על ידי כולם באופן מיידי... כתונת המשוגעים של ההתפתחות הלינארית חורגת מגבולות האיקונוגרפיה והופכת להגדרה של האבולוציה: המילה עצמה הופכת למילה נרדפת לקדמה... אבל החיים משולים לשיח שענפיו מסתעפים לכיוונים שונים, ולא לסולם של התקדמות הניתנת לצפייה מראש.
הבריאתנים הוקיעו את האיור, בטענה שהוא מייצג תעמולה אבולוציונית גסה.
בהתייחסו למוניטין השלילי שנוצר לאיור, ציין האוול, מחבר הספר שבו הופיע האיור לראשונה: "האמן לא התכוון לצמצם את האבולוציה של האדם לרצף ליניארי אחד, אבל כך תפסו זאת הצופים... האיור האפיל על הטקסט. הוא היה מאוד עוצמתי ואמוציונלי".
פארודיות ואזכורים תרבותיים אחרים

האיור זכה במהלך השנים לעשרות ציטוטים, העתקים, פארודיות ואזכורים תרבותיים, ביניהם:
הלוגו של המוזיאונים הלאומיים של קניה בניירובי מתבסס על איורו של זלינגר.
הלוגו של אתרי ערש המין האנושי אף הוא מתבסס על צללית של האיור, וכן הלוגו של קרן ליקי למימון מחקר בתחום האבולוציה של האדם.
עיצוב השער של ספרים רבים בנושאי אבולוציה התבסס על האיור, ובכלל זה לפחות תרגום אחד לספר של סטיבן ג'יי גולד עצמו. בביקורת שמתח על מצעד הקדמה הוא הראה שער זה באירוניה, והתנצל שאין לו שליטה על העיצוב של תרגומי ספריו לשפות אחרות.
כרזת סרט הקולנוע "העולם על פי קליפורניה מן" מ-1992 מציגה איור של קוף המתפתח לאדם הגולש על סקייטבורד, בפארודיה על האיור המפורסם.
בגיליון של ה"טיים מגזין" מה-3 במרץ 1994 הופיע איור שנקרא "המצעד הארוך של האנושות", שהיווה בעצם גרסה מורכבת וגרפית יותר של "מצעד הקדמה".
בגיליון של ה"רולינג סטון" מ-1998 הופיעה תמונה של השחקן בן סטילר, כשהוא הופך בשלבים מקוף שעיר לשחקן ערום.
עטיפת אלבומה של להקת סופרטרמפ מ-1985, "Brother Where You Bound", מחקה את "מצעד הקדמה".
בחוברות הקומיקס אקס-מן, ציידי המוטאנטים הידועים כזקיפי סנטינל זכו לאיור עטיפה המזכיר את מצעד הקדמה, בחוברת X-Men Gold Vol.2 #6.
הערות שוליים

↑  Gould, Stephen Jay (1989), Wonderful Life: The Burgess Shale and the Nature of History, New York: W.W. Norton & Company, pp 30-36
↑  Barringer, David (2006) “Raining on Evolution’s Parade”; I.D. Magazine, March/April 2006
מרדג'אן אבטיסיאן

| --- | --- |

 לידה:  9 ביולי 1982 (בת 42) Metsamor, ארמניה 
 מדינה:  ברית המועצות, ארמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  Yerevan State Institute of Theatre and Cinematography (2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרדג'אן אבטיסיאן (בארמנית: Մարջան Ավետիսյան; נולדה ב-9 ביולי 1982) היא שחקנית ארמנית. היא ידועה בשל תפקידים כמו מיס תמרה בסדרת הטלוויזיה הארמנית "בית מלא" ולילית בסדרה "לכודה".
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | נדרש מיליונר |  |  |
| 2015 | מלכודת (Vorogayt) | לילית |  |
| 2016 | רעידת אדמה |  |  |
| 2017 | Yeva |  |  |
| 2018 | בלתי נסלח |  |  |
| שנה | תוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014-2017 | בית מלא | מיס תמרה | תפקיד ראשי |
| 2014 | כופר (Prkagin) |  | תפקיד ראשי (16 פרקים) |
דיסקוגרפיה > שירים

2015 דצמבר - "שנה חדשה" (בכיכובם של חברי להקת "בית מלא")
| שנה | כותרת | אמן |
| --- | --- | --- |
| 2015 | אתה קרן האור שלי | ארם MP3 |
| 2015 | הימה קימנה  | מיחראן צרוקיאן |
| 2015 | מייריק | מיחראן צרוקיאן  |
הערות שוליים

↑  "Հովակ Գալոյանի, Աշոտ Տեր-Մաթեւոսյանի, Նարինե Պետրոսյանի, Մարջան Ավետիսյանի եւ մյուսների "Փրկագին"-ը". bravo.am. נבדק ב-6 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
גור שרייבמן

| --- | --- |

תא"ל גור שרייבמן, אוגוסט 2021
 לידה:  11 בספטמבר 1975 (בן 49) נאות הכיכר, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1994–2021 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת גבעתי  מפקד פלגת הדרכה בשייטת 13  מפקד גדס"ר גבעתי  סגן מפקד שייטת 13  מפקד פלגת לוחמים בשייטת 13  מפקד שייטת 13  מפקד בה"ד 1  מפקד עוצבת אדום
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
גור שרייבמן (נולד ב-11 בספטמבר 1975) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד עוצבת אדום, מפקד בה"ד 1, מפקד שייטת 13, מפקד פלגת הלוחמים בשייטת 13 ומפקד גדס"ר גבעתי.
ביוגרפיה

שרייבמן נולד וגדל במושב נאות הכיכר, ובבגרותו עבר להתגורר בכפר סבא. התגייס לצה"ל בשנת 1994 והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לשייטת ומונה למפקד צוות, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון, בין היתר במבצע ענבי זעם. לאחר שירות של חמש שנים השתחרר מצה"ל. לאחר זמן מה חזר לשירות ושובץ ללימודים במכללה לפיקוד טקטי. לאחר הלימודים חזר לשייטת, ומונה למפקד יחידת הפשיטה בתקופת האינתיפאדה השנייה, והוביל את היחידה בלחימה, בין היתר בפשיטה על ספינת הנשק קארין איי במבצע "תיבת נוח". בהמשך שירת כסגן מפקד פלגת לוחמים בשייטת. לאחר מכן מונה למפקד סיירת גבעתי בין השנים 2004–2005, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה.
בשנת 2005 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד פלגת הדרכה בשייטת 13. במהלך התפקיד שימש אחד ממפקדי הכוחות במבצע יער הנגב במלחמת לבנון השנייה, את תפקידו סיים בשנת 2007. בהמשך מונה למפקד גדס"ר גבעתי בין השנים 2007–2009, והוביל אותו בלחימה בין היתר במבצע חורף חם ובמבצע עופרת יצוקה. באפריל 2008, הגדוד בפיקודו קיבל את פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות. לאחר מכן מונה לסגן מפקד שייטת 13, תפקיד אותו מילא בין השנים 2009–2011. במהלך התפקיד שימש בין היתר כמפקד הכוח שפשט על ספינת הנשק "פרנקופ" במבצע ארבעת המינים. בשנת 2011 מונה למפקד פלגת לוחמים בשייטת 13. בספטמבר 2012 סיים את תפקידו ויצא ללימודים בוושינגטון. ב-2 ביולי 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד שייטת 13, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע צוק איתן, בתפקיד זה שימש עד 2 באוגוסט 2017. ב-27 באוגוסט 2017 מונה למפקד בה"ד 1, ושימש בתפקיד עד 22 במאי 2019. בסיום התפקיד הועלה לדרגת תא"ל. ב-28 במאי 2019 מונה למפקד עוצבת אדום, ושימש בתפקיד עד 4 באוגוסט 2021. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
חיים אישיים

שרייבמן מתגורר בכפר סבא, נשוי ליערה ואב לשלושה. בעל תואר ראשון במנהל ומשפט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בניהול משאבים אסטרטגיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון.
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, דעתן עם ניסיון עשיר: מיהו מפקד שייטת 13 הבא?, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2013
↑   יוסי יהושוע וראובן וייס, ‏שובר את הדממה, באתר "ידיעות אחרונות", מתוך מוסף יום הכיפורים, 22 בספטמבר 2015, עמודים 10–16 (הקישור אינו פעיל)
↑  גל פרל פינקל, "אם תושפע מהסיכון שמישהו ימות בכל החלטה, תתקשה להיות יעיל", באתר זמן ישראל, 4 בינואר 2021
↑  מיכל קליין ונעמי נידם, 25 שנה לגבעתי לחטיבה הסגולה, באתר עיתון במחנה, ‏18 באוגוסט 2008, כפי שהועלה באתר "שבו"ז"
↑  עוזי ברוך, אשכנזי: ההצטיינות אינה מקרית, באתר ערוץ 7, 7 באפריל 2008
↑  יועז הנדל ויעקב כץ, "ישראל נגד איראן", כנרת זמורה-ביתן, 2011, עמודים 221–232
↑  יוחאי עופר, מפקד שייטת 13 החדש: תושב גוש קטיף לשעבר וחתן התנ"ך, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2017
↑  עמית מלמד, תפיסת הקצין הישראלי החדשה נחשפת לראשונה, דובר צה"ל, 7 ביוני 2018
מנחם הרמן

| --- | --- |
מנחם הרמן
מנחם הרמן
 לידה:  1962 (בן 63 בערך)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 לערך,
 עיסוק:  זמר ונגן
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה-חשמלית בס קלאסית ואקוסטית
 שיתופי פעולה בולטים:  יוחי בריסקמן
 מספר צאצאים:  8 
 www.menachemherman.com
 
מנחם הרמן (נולד ב-1962) הוא זמר וגיטריסט חרדי ממוצא אמריקאי, חסיד ברסלב.
ביוגרפיה

מנחם נולד וגדל בקנדה. למד בבית ספר לאומנות בטורונטו. למד נגינה בפסנתר ובגיטרה.
ניגן בצעירותו ב"להקת ישיבת התפוצות"(אנ') אותה הקימם יחד עם רוזנבלום, הריס, אברמסון, גולדשטיין, עד להתפרקותה.
מנגן בהופעות של אמנים רבים: יעקב שוואקי, אלי פרידמן, מרדכי בן-דוד ועוד, ובחתונות.
הוא מנהל הרכב מוזיקלי בשם אמת (בעבר נקרא ההרכב "אמונה").
בשנת 2000 הקים (יחד עם ג'ף הורביץ, יוחי בריסקמן ודני ממן) את ההרכב המוזיקלי "מטאליש".
הוציא את הסינגל-קליפ "Get clarity" (קאבר לשיר "get lucky") בחסות "אש התורה".
ביוגרפיה > דיסקוגרפיה

מטאליש 1
מטאליש 2
חתונת השנה
נחת רוח
רוקדים
הופעה חיה
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי ואב לשמונה, מתגורר במצפה יריחו.
הערות שוליים

↑  חנני בלייך, ‏להקת מטאליש חוזרת לבמה ושוברת את גבולות המוזיקה החסידית • ראיון, באתר כיכר השבת, 13 באפריל 2014
↑  יאיר טוקר, ‏Get Clarity: צפו בשיר שהתגייר לכבוד ראש השנה, באתר כיכר השבת, 25 באוגוסט 2013
↑  nrg יהדות, הלהיט get lucky בגרסת בית המדרש, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 68113419   WorldCat (עם VIAF): 68113419
ג'ון ריטר

| --- | --- |

ריטר, 1977
 לידה:  17 בספטמבר 1948 ארצות הברית ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  11 בספטמבר 2003 (בגיל 54) ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1968–2003 (כ־35 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית ספר לאמנויות הבמה של אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר התיכון הוליווד 
 בן או בת זוג:  אמי יסבק (18 בספטמבר 1999–11 בספטמבר 2003)  ננסי מורגן (16 באוקטובר 1977–ספטמבר 1996) 
 צאצאים:  טיילר ריטר, ג'ייסון ריטר, נוח לי ריטר 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2001)  פרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (1984)  פרס אמי  פרס גלובוס הזהב  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן סאות'וורת' "ג'ון" ריטר (באנגלית: Jonathan Southworth "John" Ritter;‏ 17 בספטמבר 1948 – 11 בספטמבר 2003) היה קומיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס אמי ופרס גלובוס הזהב. נודע בעיקר בזכות גילום דמותו של ג'ק טריפר בקומדיית המצבים המצליחה "שלושה בדירה אחת", ואת פול הנסי בסיטקום "8 כללים פשוטים".
ביוגרפיה

ריטר נולד בברבנק, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. אביו הוא שחקן הקולנוע וזמר הקאנטרי טקס ריטר, ואימו היא דורות'י פיי, שהייתה אף היא שחקנית. הוא למד בבית הספר התיכון של הוליווד, ובמהלך לימודיו כיהן כנשיא מועצת התלמידים. לאחר מכן המשיך ללימודי פסיכולוגיה ואדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
קריירה

הופעת הבכורה הקולנועית של ריטר הייתה ב-1971, בקומדיה "קוף קובע בטלוויזיה", לצדו של קורט ראסל. בשנים 1976–1972 גילם את דמותו של הכומר מת'יו פורדוויק בחמש העונות הראשונות של הסדרה "משפחת וולטון". באותן שנים הופיע בתפקידי אורח בסדרות ידועות כגון "מ.א.ש", "הוואי חמש-אפס", "קוז'אק", "ברנבי ג'ונס", "רחובות סן פרנסיסקו" ו"רודה", וכן הופיע על במת התיאטרון במספר מחזות.
קריירה > שלושה בדירה אחת

ריטר הפך לכוכב בינלאומי בעקבות גילום דמותו של ג'ק טריפר בקומדיית המצבים המצליחה של רשת ABC, "שלושה בדירה אחת". הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-15 במרץ 1977, התבססה על קומדיית המצבים הבריטית "Man About the House", ועסקה בגבר ובשתי נשים שחולקים דירה משותפת בסנטה מוניקה, קליפורניה. כדי שבעל הבית יאפשר לג'ק טריפר לגור בדירה עם שתי הנשים, נאלץ טריפר להתחזות להומוסקסואל. שתי השותפות המקוריות של טריפר היו ג'נט ווד (בגילומה של ג'ויס דה ויט) וכריסי סנואו (בגילומה של סוזאן סאמרס). בעונות המתקדמות של הסדרה כריסי עזבה, ובמקומה נכנסו לסדרה בת דודתה סינדי סנואו ולאחר מכן טרי אולדן.
הסדרה שודרה במשך שמונה עונות, עד לסיומה ב-18 בספטמבר 1984, כשבמרבית העונות היא דורגה בין עשר הסדרות הנצפות ביותר בטבלת המדרוג השנתית, עם שיא של מקום שני בדירוג לעונות השלישית והרביעית. על גילום דמותו של טריפר היה ריטר מועמד שלוש פעמים לפרס אמי, וב-1984 זכה בפרס, וכן היה מועמד שלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב, וזכה גם בו פעם אחת ב-1983. בשנה זו זכה גם לקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
כשבוע בלבד לאחר שהסדרה "שלושה בדירה אחת" ירדה סופית מהמרקע, החל ריטר לככב בסדרת ספין אוף בשם "שלושה זה יותר מדי", בה המשיך לגלם את דמותו של ג'ק טריפר. סדרת ההמשך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה של הסדרה המקורית וירדה מהמרקע ב-1985, לאחר עונה אחת.
קריירה > לאחר "שלושה בדירה אחת"

לאחר "שלושה בדירה אחת", ריטר הופיע במספר סרטי קולנוע, המצליחים שבהם היו "מותק, הילד השתגע" (1990) וסרט ההמשך "מותק, הילד השתגע 2" (1991), וכן בסרט זוכה פרס אוסקר "סלינג בלייד" (1996).
בטלוויזיה הופיע בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הקומית המשטרתית "הופרמן", ששודרה ברשת ABC במשך שתי עונות בשנים 1989–1987, וזיכתה אותו ב-1988 במועמדויות נוספות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב. במהלך השנים כיכב בסרטי טלוויזיה רבים, וכן הרבה להשתתף בתפקידי אורח בסדרות מוכרות, ביניהן "משפחת קוסבי", "המופע של לארי סנדרס", "באפי ציידת הערפדים", "המלך היל" ו"סקראבס". על הופעת האורח שלו בסדרה "אלי מקביל" היה מועמד לפרס אמי ב-1999. בשנים 2003–2000 דיבב את הדמות הראשית בסדרה המצוירת "קליפורד הכלב", ששודרה ברשת הציבורית PBS. על תפקידו זה היה מועמד לפרס אמי במשך ארבע שנים ברציפות, עבור כל אחת מארבע עונות הסדרה.
בספטמבר 2002 חזר לככב בקומדיית מצבים מצליחה של רשת ABC,‏ "8 כללים פשוטים", בה גילם את דמותו של כתב הספורט פול הנסי, והופיע לצדן של קייטי סגל וקיילי קווקו. העונה הראשונה של הסדרה דורגה במקום ה-43 בטבלת המדרוג השנתית, עם ממוצע של קרוב ל-11 מיליון צופים לפרק. ריטר נפטר במהלך החזרות לצילומי העונה השנייה של הסדרה, לאחר שסיים לצלם שלושה פרקים בלבד מתוכה. הסדרה המשיכה להצטלם ולהיות משודרת גם לאחר מותו, כשאת מקומו תפסו השחקן הוותיק ג'יימס גארנר ודייוויד ספייד, והיא ירדה מהמרקע באפריל 2005, לאחר שלוש עונות. ב-2004, לאחר מותו, זכה ריטר במועמדות עשירית ואחרונה לפרס אמי, על תפקידו בסדרה.
הסרט האחרון בו השתתף, "ההרפתקאה הגדולה של קליפורד", בו שב לדבב את דמותו של קליפורד הכלב, יצא לאקרנים באפריל 2004, כ-7 חודשים לאחר מותו.
בעקבות מותו שודר פרק מיוחד של הסדרה "סקראבס", שעסק במותה של הדמות אותה גילם ריטר - אביו של ג'יי.די, הדמות הראשית בסדרה. הפרק הוקדש לריטר.
חיים אישיים

ריטר היה נשוי פעמיים. נישואיו הראשונים היו לשחקנית ננסי מורגן. השניים נישאו ב-1977 והתגרשו ב-1996, ונולדו להם שלושה ילדים: קרלי, טיילר וג'ייסון ריטר. ב-1999 נשא ריטר לאשה את השחקנית איימי יסבק, לה נותר נשוי עד יום מותו. יסבק גילמה את אשתו של ריטר בשני הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "מותק, הילד השתגע". לבני הזוג נולדה בת בשם סטלה.
חיים אישיים > מותו

ב-11 בספטמבר 2003, בעת שהשתתף בחזרות לצילומי העונה השנייה של הסדרה "8 כללים פשוטים", חש ריטר ברע ופונה למרכז רפואי בברבנק, שהיה במרחק מאות מטרים ספורים מהאולפן שבו שהה, ושם גם הלך לעולמו מספר שעות לאחר מכן, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-55. סיבת מותו נקבעה כבתירת אבי העורקים, שנגרמה כתוצאה ממום לב מולד שלא אובחן קודם לכן. אביו מת מהתקף לב כ-30 שנים קודם לכן, ואלמנתו של ריטר סיפרה לאחר מות אביו על חששותיו מבריאותו שלו. ריטר נקבר בבית הקברות הוליווד הילס שבלוס אנג'לס. אמו מתה גם היא כחודשיים לאחר מכן.
לאחר מותו, הגישה אלמנתו תביעת רשלנות רפואית בסכום של 67 מיליון דולר נגד הרופאים שטיפלו בו בשנתיים שקדמו למותו וביום שבו אושפז ונפטר. המשפט התנהל במהלך שנת 2008, וחבר המושבעים דחה את התביעה ברוב קולות, וקבע שהנתבעים לא היו אחראים למותו של ריטר. עם זאת, במסגרת הסכמי פשרה שנערכו עוד קודם למתן פסק הדין בתביעה, משפחתו של ריטר קיבלה פיצויים בסך של כ-14 מיליון דולר, ששולמו ברובם על ידי המרכז הרפואי שבו אושפז ונפטר ריטר.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

הקוף קובע בטלוויזיה (1971)
ניקלאודיאון (1976)
גיבור בגדול ‏(1980)
הם צחקו על כולם (1981)
מגעים בהזדמנות (1989)
מותק, הילד השתגע (1990)
זה (1990)
מותק, הילד השתגע 2 (1991)
נתפסים על חם (1992)
רק אני והשלט שלי (1992)
סלינג בלייד (1996)
פריצות (1997)
רודף בצע (1997)
שום מקום (1997)
כלתו של צ'אקי (1998)
פאניקה (2000)
הכל בשביל איב (2002)
סנטה בשקל (2003)
ההרפתקאה הגדולה של קליפורד (2004, דיבוב)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

משפחת וולטון (1972–1976)
שלושה בדירה אחת (1977–1984)
שלושה זה יותר מדי (1984–1985)
Unnatural Causes‏ (1986) – סרט טלוויזיה של NBC
הופרמן (1987–1989)
אקדח של איש מת (1997)
משאלה של ילד (1997) – סרט טלוויזיה
המופע של אלן (2002)
חוק וסדר: מדור מיוחד (2002)
סקראבס (2002)
קליפורד הכלב (2000–2003, דיבוב)
8 כללים פשוטים (2002–2003)
לקריאה נוספת

Yasbeck, Amy: With Love and Laughter, John Ritter, Gallery (2010), ISBN 978-1416598411
ריטר עם קאסט "שלושה בדירה אחת", 1977
המצבה מעל קברו של ריטר
מיס וואן

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1973 (בת 51) טולוז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 www.missvan.com
 
מיס ואן (בצרפתית: Miss Van; נולדה ב-1973 בטולוז, צרפת, בשם ונסה אליס בניסמון, הידועה גם בשם ונסה קסטקס) היא אמנית רחוב וגרפיטי. מיס ואן התחילה לצייר ברחובות טולוז לצד מנמוזל קאט בגיל 18. היא ידועה בזירה הבינלאומית כאומנית ואומנית רחוב. עבודתה מתאפיינת בשימוש של דמויות ייחודיות, נקרא poupées, או בובות. עבודתה של מיס ואן מופיעה ברחובות ברחבי העולם, אם כי היא גם מציגה תערוכות על קנווס בגלריות ברחבי צרפת, אירופה וארצות הברית. היום, העבודה שלה מאופיינת על ידי טשטוש הגבולות בין אמנות גבוהה ואמנות רחוב.
מיס ואן מתגוררת בעיר ברצלונה, ספרד. היא כתבה ופרסמה מספר ספרים על ידי בית ההוצאה לאור דראגו, וריכזה מספר תערוכות אמנות ברחבי אירופה. היא אחת מאמניות הרחוב המפורסמות ביותר בעולם, ומוכרת בתור אחת מהאמנים המובילים בקנון אמנות הרחוב בתחילת המאה ה-21.
יצירות אמנות

ביצירותיה, מיס ואן בדרך כלל מתארת נשים סמוקי עיניים, מכסה מגוון רחב של צורות של הגוף הנשי המביעים רגשות שונות. נושאים משותפים בעבודתה כוללים ארוטיקה, מיניות, תשוקה, תמימות אשר מיוצגים על ידי מסכות של בעלי חיים, צבעי פסטל ובגדים חושפניים. העבודה של מיס ואן מציגה עולם חולמני קריקטוריסטי של המיניות הנשית. במשך הזמן סגנונן של הנשים השתנה, המשקף את האבולוציה הארטיסטית והאישית של מיס ואן. שינוי זה קרה במקביל להעדפה של מיס ואן של הגלריה על הרחוב. בגלריה, מיס ואן מחבקת את המרחב הסגור והאינטימי של חלל הגלריה כחלק מהחוויה האמנותית .
בין הנשים 2008-2016, מיס ואן הציגה יצירות אמנות רבות בגלריות ברחבי העולם. באסיה, היא קיימה את מופע בשאנגחאי. באירופה היא הציגה בלונדון, רומא, ברלין, פריז, וינה. בצפון אמריקה, היא הציגה בדטרויט, סנטה מוניקה, לוס אנג ' לס, מונטריאול, שיקגו, ניו-יורק. מספר תערוכות בולטות כוללות, עדיין קצת קסם בהעליונה המשחקים, סן פרנסיסקו ב-2008;  קשט קולורדו בהעליונה המשחקים, מקסיקו סיטי ב-2010; ו רגע בזמן ב" גלריה סאצ, לונדון ב-2016. באותה שנה, מיס ואן הציגה גם באטמוספירה הביאנלה במוסקבה, רוסיה, שם היא הציגה שטיח ארוג מצמר, על בסיס ציור מקורי.
ביקורת

נושאית, העבודה שלה עוררה תגובה שלילית ממספר פמיניסטיות בשל הצורה במתקיים הגילום של נשים בגרפיטי שלה. בתגובתה היא ציינה "הציור על הקירות היה דרך להראות שאני מחרימה את עולם האומנות הקונבנציונלי". למרות ביקורת שלילית של העבודה שלה, כמה מבקרי תופסים את משחקה של המיניות ועל הנשיות כמו דחייה עוצמתית של עליונות גברית, ושליטה גברית על האמנות. עבודתה גם זוכה להערכה על מרכוז נשים, הגדלת ייצוג נשים באמנות רחוב. יתר על כן, ההצגה של המלאות הנשית, בעבודותיה של מיס ואן מייצגת עמדה של דימוי גוף חיובי. מיס ואן נחשבת לאחת מאומניות הגרפיטית המפורסמות ביותר ברחבי העולם, בזאנר אשר נחשב להיות גברי.
ב-2016, מיס ואן ערכה את התערוכה המוסדית הראשונה שלה במרכז לאומנות עכשווית דה מלאגה בספרד, שכותרתו "בשביל הרוח בשיער שלי." בתערוכה השתתפו 39 ציורים מקוריים על קנבס. חדשות ארתלט קראו לתערוכה "שיח מעניין בין העולמות של אמנות ואמנות רחוב." מיס ואן מציגה גם כיצד משמעויות משתנות בין שני אלה שני העולמות האלו, הרחובות והגלריה.
פרסומים > ספרים

לב פראי (2012) דראגו
מנצנץ (2011) דראגו
פרסומים > ספרים עם תרומות על ידי מיס ואן

פופ-סוריאליזם: איזה עולם Wonderfool  (2010) דראגו
דורותי קרקס הטרילוגיה: הליכה על הצד הפראי (2013) דראגו