stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו ב. קראוס
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

קראוס נולד ב-1 בספטמבר 1921 בפראג, בירת צ'כוסלובקיה. בצ'כית שמו היה אוטה, וכך הופיע בתעודת הלידה ותעודות בית הספר. אביו ריכרד היה אחד משמונה ילדים, שהתחיל את דרכו כמתלמד בחנות טקסטיל והפך עם הזמן בזכות כישרונו וחריצותו לבעליו של בית חרושת לייצור לבני נשים. כשהתבסס בעסקיו נשא לאישה את מריה שטראס, בתו של סוחר מצליח מעיר קטנה בשם נאכוד.
אוטו היה בנם הראשון, ושבע שנים אחריו נולד הבן השני, הארי. הם גרו בבית מרווח ברחוב הומה ברובע סטרשניצה בפראג. מאחורי הבית עמד מבנה צמוד קרקע ששימש כבית החרושת ובו כחמישים תופרות שיצרו כותנות לילה, כותונות משי רקומות וחלוקי בית. אמו של קראוס עבדה במשרה מלאה כמפקחת על קווי הייצור בעוד אביו עסק בשיווק ובמכירות.
קראוס היה עצמאי מגיל צעיר. למרות היותו נער שמן, הוא שיחק טניס והתאמן בשחייה, היה חבר בתנועת הצופים וזכה באליפות טניס שולחן. יותר מכל הוא אהב לקרוא. המורה לספרות הבחין במהירה בכישרון הכתיבה של קראוס ועודד אותו להמשיך לכתוב. גם לסבתו של קראוס, אישה משכילה שתמיד השתוקקה לקרוא את כל מה שכתב והביאה לו ספרים רבים, הייתה השפעה רבה על אהבתו לספרות. הוריו, לעומת זאת, היו שקועים בניהול העסק המשפחתי ולא היה להם זמן לקרוא ספרות יפה. אביו קרא בעיקר עיתון.
כנער מתבגר קראוס נמשך למרקסיזם והפך למה שכונה בצחוק קומוניסט של סלון.
ביוגרפיה > בתקופת השואה

עם כיבושה של צ'כוסלובקיה בידי גרמניה הנאצית, יהודים צ'כים מצאו עצמם לפתע מופרדים משאר האוכלוסייה. קראוס חש זאת בעוצמה כשפתאום נשללה ממנו זהותו כצ'כי בן הדת היהודית. הוא פנה לציונות והפך חבר פעיל בתנועה. יחד עם קבוצת צעירים וצעירות יצא להכשרה ובמשך שנתיים הם עבדו בחוות חקלאיות כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
במאי 1942 גורשו קראוס ומשפחתו למחנה הריכוז טרזיינשטאט. הודות לניסיונו בחקלאות התמנה לראש צוות באחד מגני הירקות שעובדו בין חומות המחנה וסיפקו תוצרת טרייה לחיילי האס אס. צעירים יהודים מהמחנה עבדו בגני הירקות ומפעם לפעם הצליחו להבריח ירק שהוסתר בבגדיהם על אף השמירה ביציאה. במחנה היה מחסור חמור במזון ואפילו מלפפון קטן או צנונית סייעו להילחם ברעב המתמיד.
מטרזיינשטאט יצאו כל הזמן משלוחים "למזרח", שבעצם נועדו לאושוויץ-בירקנאו או למחנות השמדה אחרים. משפחתו של קראוס נבחרה למשלוח בדצמבר 1943, ועל אף שהיה מוגן בזכות עבודתו התנדב להצטרף להוריו ואחיו הצעיר במסעם אל הבלתי נודע. אסירי הגטו לא היו מודעים ליעדם הסופי, ובתמימותם האמינו רבים לגרסת הגרמנים שהיעד הוא מחנות עבודה.
באושוויץ שוכנו האסירים של משלוח דצמבר במה שנקרא מחנה המשפחות, וקראוס היה לאחד מהמדריכים בבלוק הילדים שנוהל על ידי פרדי הירש. במשך היום הוחזקו כחמש מאות ילדים בצריף משלהם. בלוק הילדים סיפק הגנה, אומנם חלקית ביותר, מהתנאים הנוראים, הרעב ואימת ארובות המשרפות שבחוץ.
לאחר שישה חודשים חוסל מחנה המשפחות. דוקטור יוזף מנגלה הנודע לשמצה ערך את הסלקציה ואסירים בעלי כושר עבודה נבחרו לעבודות כפייה בגרמניה. שאר האנשים, קבוצה שמנתה מעל שבעת אלפים בני אדם ובהם החלשים, הילדים והזקנים, נשלחו כולם לתאי הגזים.
קראוס צורף לקבוצת אסירים שמנתה אלף גברים שנשלחו למחנה הריכוז שווארצהיידה. הם סבלו מקור, מרעב, מעבודות הפרך וגם מחוסר שינה שנבע מחיים תחת ההפצצות המתמידות. לקראת תום המלחמה התקדמו צבאות בעלות הברית אל תוך גרמניה והמחנה פונה. הגברים התשושים שדמו לשלדים צעדו ברגל למעלה משבועיים, כשרבים מהם מתים בדרך. מאלף הגברים שיצאו פחות מעשרים אחוזים חזרו לטרזיינשטאט, ועוד רבים גוועו שם מתשישות ומחלות לאחר שחרורם.
ביוגרפיה > בצ'כיה לאחר השואה

קראוס שב לפראג ושם נודע לו שהוריו וגם אחיו לא שרדו. הוא היה זכאי לדיור והממשל הצ'כי סיפק לו דירה שהתפנתה לאחר שבעליה הגרמניים נמלטו. הוא חלק את הדירה עם זוג, חבר מהמחנות ורעייתו. הוא נרשם באוניברסיטת קארל בפראג ללימודי ספרות, פילוסופיה, אנגלית וספרדית, קיבל מלגת לימודים קטנה והחל לשקם את חייו.
בפראג פגש את דיטה, שאותה זכר כנערה שהייתה הספרנית בצריף הילדים באושוויץ, והם התיידדו. ב-1947 הם התחתנו ובנם הראשון פטר-מרטין נולד באותה שנה. קראוס עוד לא סיים את לימודיו כשבקשתו לרשת את המפעל של אביו אושרה. הזוג הצעיר עבר לגור בווילה שעמדה בשטח המפעל וקראוס ניסה לנהל את העסק. זמן קצר לאחר מכן ארגנו הקומוניסטים הפיכה והפילו את הממשלה הדמוקרטית. אחד הדברים הראשונים שעשו הקומוניסטים היה להלאים את כל העסקים הפרטיים ולהכריז עליהם כרכוש המדינה. קראוס שוב נושל מרכושו, הפך מובטל והמשפחה נאלצה להתפנות מביתה.
לאחר זמן מה הצליח למצוא עבודה במשרד התרבות. תפקידו היה לקרוא ספרות אנגלית ולהמליץ איזה מהספרים ראוי להיות מתורגם לצ'כית. למרות זאת, המלצותיו הועברו לוועדה של חברי מפלגה וזו פסלה ספרים שנמצאו בורגניים מדי עבור ציבור הפועלים. קראוס היה העובד היחידי במשרד "האדום" שלא נשא כרטיס חבר במפלגה הקומוניסטית, אבל הם העסיקו אותו בכל זאת בשל היותו סופר צעיר ומצליח.
זמן קצר לאחר שחזר מהמחנות כתב את ספרו הראשון, "אדמה ללא אלוהים", שיצא לאור בפראג ב-1948. הספר הצליח מאוד והיה לרב-מכר על אף שעסק בזוועות אושוויץ. הספר נחשב בזמנו ליצירה הספרותית החשובה ביותר מבין הפרסומים שעסקו לאחר המלחמה בנושא השואה, וכך גם צוין במדור העוסק בתרומת היהודים לספרות הצ'כית באנציקלופדיה יודאיקה.
למרות הצלחתו הספרותית בצ'כיה קראוס החליט להגשים את חלומו הציוני ולעלות לישראל, שהייתה למדינה יהודית עצמאית. כיוון שידע שלא יקבל אישור יציאה בהיותו מועסק במשרד התרבות, התפטר מתפקידו ועבר לעבוד במרכז הקהילה היהודית, שם גם עסק בעבודה יוצאת דופן. בין השאר, כמזכיר התנועה תפקידו היה להשמיד את כל המסמכים שעסקו בהעלאת יהודי צ'כיה ופולין לישראל דרך פראג. במשך מספר שבועות שרפו קראוס ומזכירתו את כל העדויות למבצע העלייה העצום. למעשה, קראוס היה המזכ"ל האחרון של התנועה הציונית בצ'כיה עד לתחייתה בעקבות "מהפכת הקטיפה" ב-1989.
ביוגרפיה > בישראל

במאי 1949 הגיעו קראוס ומשפחתו לישראל. בשנה הראשונה הם חיו במושב בשרון שבו קיוו גם להשתקע, אבל כיוון שלא היה בידם לשלם רכישת משק באגודה השיתופית החליטו לעבור לקיבוץ גבעת חיים, מקום שבו היו להם כמה חברים שעמם עלו ארצה וכמותם היו ניצולי השואה מצ'כיה.
משנת 1950 ועד 1957 קראוס ורעייתו חיו ועבדו בקיבוץ. בתם מיכאלה נולדה שם ב-1951. בתחילה קראוס עבד במטבח, אחר כך היה סניטר ולבסוף מצא את מקומו כמורה לאנגלית בבית הספר של הקיבוץ. לאחר העבודה, בערבים, עסק בכתיבה.
תרגום של הספר "אדמה ללא אלוהים" יצא לאור בעברית בשנת 1953. קראוס כתב, עדיין בצ'כית, את ספרו השני, "רוח מן ההרים", אבל נתקל בהתנגדות עזה מטעם הוצאת הקיבוץ המאוחד, מפני שהייתה בספר ביקורת על אידאולוגית החינוך השיתופי. הקשיים שהוערמו על פרסום ספרו וגם חוסר שביעות רצונה של רעייתו מהחיים השיתופיים גרמו להם לעזוב את הקיבוץ ב-1957. הספר יצא לאור אחר כך בהוצאת הדר.
קראוס ומשפחתו עברו לגור בהדסים, מוסד חינוכי ופנימייה בשרון שהוקם במטרה לקלוט ילדים ניצולי השואה. הוא לימד אנגלית וכך עשתה גם רעייתו מאוחר יותר, לאחר שהשלימה הכשרה בסמינר. בהדסים הם חיו ועבדו 29 שנים. לאחר זמן בארץ, קראוס חש שהוא מאבד את יכולתו להתבטא בצ'כית ועבר לכתוב באנגלית.
כשבתו הייתה בת שמונה היא אובחנה כסובלת ממחלת כבד חשוכת מרפא. שנתיים לאחר מכן נולד לקראוס בן נוסף, רוני. הבת חייתה עוד 12 שנים ונפטרה לבסוף כשהיא כמעט בת עשרים. קראוס קרא לאותן שנים "השואה השנייה" שלו. הקשה מכל היה להסתיר מהילדה את חומרת מחלתה שהייתה סופנית, ולהעמיד פנים שהיא מחלימה.
חוש ההומור של קראוס, סגנונו התיאטרלי ושליטתו בספרות הפכו אותו למורה מאוד פופולרי בבית הספר. הוא היה מחנך משקיע ומוערך אבל בערבים ובזמנו הפנוי ישב וכתב. במשך כמה שנים שקד על כתיבת ספר בשם "שנות מדבר", שאותו העריך כעבודתו החשובה ביותר. למרות מאמציו, הספר לא התפרסם בעודו בחייו.
בשנת 1986 הפסיק ללמד בהדסים, אך במקום לפרוש לגמלאות החל בקריירה חדשה. הוא למד גרפולוגיה משום שהאמין ביכולתה ללמד דברים על אופי האדם. בני הזוג עברו מהדסים לנתניה. קראוס עבר בהצלחה את בחינת ההסמכה של אגודת הגרפולוגים בארצות הברית, הצטרף לאגודה הישראלית לגרפולוגיה מדעית, היה פעיל בחיבור בחינות ההסמכה לחברות ובמהרה הפך לאחד הגרפולוגים המוערכים בארץ.
כמה שנים אחר כך חלה. בתחילה זה היה לבו, אבל אז הוא אובחן כסובל מסרטן הקיבה. אמנם ניתוח מורכב הציל את חייו, אבל מאז הניתוח הוא נשאר מוגבל וחולה לשארית חייו. נפטר ב-5 באוקטובר 2000, בשלווה וללא ייסורים בביתו, כשהוא מוקף בבני משפחתו. אדית, דיטה, רעייתו של קראוס, היא גיבורת רב המכר-  The Librarian of Auschwitz
ספריו

2019 The Children's Block, Penguin Random House
Země bez Boha, V. Petr, Prague 1948 (אדמה ללא אלוהים)
Země bez Boha, Sefer, Prague 1991
אדמה ללא אלוהים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1953
רוח מן ההרים, הדר 1959
Vítr z hor, Kanzelsberger, Prague 1991
The Dream Merchant and other Galilean stories, Vantage Press, New York 1991
Obchodník se sny (Czech translation of The Dream Merchant) Sefer, Prague 2009
Vepři ve při, Ivo Železný, Prague 1993
תל קוצים (תרגום לעברית של Vepři ve při) הוצאת ירון גולן 1998
The Painted Wall, Yaron Golan, Tel Aviv 1995
Die Bemalte Wand ( German translation of The Painted Wall) Dittrich Verlag, Kőln 2002
The Painted Wall, (2nd, 3rd revised edition) Prague, 2006, 2009
ציור הקיר לא הושלם תרגום לעברית של The Painted Wall הוצאת בית טרזין 2004
הערות שוליים

↑  ב. הוא קיצור של ברנרד אך קראוס תמיד הציג עצמו כאוטו ב. קראוס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264116405171  BnF: cb166907731 (data)  GND: 124109888  ISNI: 0000 0000 6672 1899  LCCN: n93092291  NKC: jk01063078  NLA: 35255169  NSK: 000093168  SUDOC: 170456455  Trove: 884185  VIAF: 60008017   WorldCat (עם VIAF): 60008017
אדם פולסון

| --- | --- |

פולסון, 2023
 לידה:  25 במרץ 1988 (בן 36) אסטרהניניה, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למשחק של שוודיה (2011)  Rytmus Musikergymnasiet 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם גוסטב יוסטוס פולסון (באנגלית: Adam Gustav Justus Pålsson;‏ נולד ב-25 במרץ 1988) הוא שחקן ומוזיקאי שוודי. הוא שיחק בתיאטרון הדרמטי המלכותי בסטוקהולם וידוע בזכות משחקו בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "ולאנדר הצעיר" בתור "קורט ולאנדר". פולסון שיחק בסדרות טלוויזיה שוודיות רבות.
ביוגרפיה

פולסון התחנך באקדמיה השוודית הלאומית לפנטומימה ומשחק בסטוקהולם בין השנים 2008–2011. בשנת 2010 שיחק לצד ביל סקושגורד בסרט "Behind Blue Skies".
קריירה

בשנת 2012 שיחק בהצגת יחיד במחזה "Frida är gravid!" בתיאטרון גליזן. הוא גם כתב והציג עיבוד משלו למחזה המלט, בהשראת ויליאם שייקספיר והיינר מולר בתיאטרון סאטהולסטאד בסטוקהולם בשנת 2010.
פולסון ידוע אולי בזכות תפקידו בסדרה "Don't Ever Wipe Tears Without" ששודרה בתאגיד השידור השוודי, ובתפקיד הראשי ב-"För kärlekens", סרט ביוגרפי משנת 2018 על הזמר השוודי והפזמונאי טד גרדשטאד. הוא גם שיחק תפקיד ראשיי בעונה השלישית של הסדרה הגשר משנת 2011.
פולסון היה בעבר סולן להקת אינדי רוק, ÅR & DAR.
הוא שיחק בקומדיית המצבים אווניו 5.
הוא מגלם את קורט ולאנדר בהפקת נטפליקס / Yellow Bird משנת 2020 בשם ולאנדר הצעיר. בראיון ל"גרדיאן" הוא הסביר כי הוא מסוגל להתחבר לדמותו של ולאנדר כיוון שמשפחתו מאותו אזור בשוודיה. הוא גם השחקן השוודי היחיד בסדרה.
הערות שוליים

↑  Svensk filmdatabas - Adam Pålsson Retrieved 23 March 2016
↑  "Adam Pålsson och Adam Lundgren fick kick av att spela älskare i hyllade "Torka aldrig tårar utan handskar" - TV - Nöjesbladet - Aftonbladet". Aftonbladet. נבדק ב-23 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adam Pålsson om att spela Ted Gärdestad Aftonbladet Retrieved 27 February 2018
↑  "Från Svt-succé- till popstjärna". Allt om Stockholm. אורכב מ-המקור ב-3 באפריל 2016. נבדק ב-23 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Heritage, Stuart (2020-08-24). "The cast of Young Wallander: 'We try not to think of it as a tragedy – more as a puzzle'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-09-04.
↑  "Young Wallander review – back to the future with TV's gloomiest copper". the Guardian (באנגלית). 2020-09-03. נבדק ב-2020-09-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14017777  GND: 1151337625  ISNI: 0000 0004 8575 8258  LCCN: no2017059987  MusicBrainz: cec66cec-2066-4d48-aa67-546ded98680c  NTA: 421457872  SUDOC: 226607208  VIAF: 241149066628765602534   WorldCat (עם VIAF): 241149066628765602534
אחילוף

| אחילוף |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: כף צפרדע
משפחה:: לופיים
סוג:: אחילוף
שם מדעי
 Biarum ‏שוט, 1832
תחום תפוצה

אֲחִילוּף (שם מדעי: Biarum) הוא סוג צמחים ממשפחת הלופיים.
בסוג אחילוף מצויים כ-10 מינים שרובם מצויים באזור המזרחי של הים התיכון (כגון אחילוף הגליל).
מיני האחילוף הם בעלי פקעת ופרחים חד-זוויגיים העטופים במעטה (או- מחתל) בצבעי ארגמן כהים. עלי הפרח מופיעים לאחר הפריחה.
פרחי האחילוף מדיפים ריח המזכיר פגרים. ההאבקה נעשית על ידי חרקים שונים, לרוב זבובים, הנמשכים לריחו של הפרח ומעבירים אבקה מפרח זכרי לפרח נקבי.
בסוג אחילוף נמצאים גם המינים:
אחילוף הלבנון
אחילוף החורן
אחילוף צר עלים
אחילוף זעיר
אחילוף הגליל
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 (הספר בקטלוג ULI)
אויגן פון שוברט

| --- | --- |

אויגן פון שוברט
 לידה:  13 במרץ 1883 וירצבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 נהרג:  12 בספטמבר 1941 (בגיל 58) מיקולאייב, אוקראינה הסובייטית אוקראינה הסובייטית (1937-1949)
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1902–1941 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-17   מפקד הדיוויזיה ה-33   מפקד הקורפוס ה-7   מפקד הארמייה ה-11
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה המערכה בפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
אויגן פון שוברט (בגרמנית: Eugen von Schobert;‏ 6 בספטמבר 1879 – 12 בספטמבר 1941) היה גנרל בוורמאכט, שפיקד על הארמייה ה-11 במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון שוברט נולד ב-13 במרץ 1883 בווירצבורג, שהשתייכה לממלכת בוואריה. אביו היה קרל שוברט, מיור בצבא הבווארי, ואמו הייתה אנה לבית מיכלי. פון שוברט הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1902. במלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית, ובסיום המלחמה היה מפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים הבווארי ה-1. על לחימתו הוא עוטר בצלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, ובצלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף.
לאחר המלחמה המשיך בשירות קבע ברייכסווהר ומ-1933, בוורמאכט. ב-1934 הועלה לדרגת גנרל מיור, באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17, ובמרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, בינואר 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, בפברואר 1938 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובמרץ 1938 מונה למפקד הקורפוס ה-7.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פון שוברט מפקד הקורפוס ה-7 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ופיקד עליו במהלך המערכה בפולין. לאחר מכן במהלך המערכה על צרפת פיקד פון שוברט על הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16 בפיקוד ארנסט בוש.
ב-5 באוקטובר 1940 מונה פון שוברט למפקד הארמייה ה-11, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה ובכלל זה השתתף עימה בקרב אומן כחלק מקבוצת ארמיות דרום.
פון שוברט נהרג בהתרסקות מטוסו במיקולאייב ב-12 בספטמבר 1941, והוא בן 58 שנים.
עיטורים

צלב האבירים של צלב הברזל
צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות
צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף
מסדר ההצטיינות הצבאית של בוואריה עם כתר וחרבות
צלב הברזל דרגה שנייה (1914)
צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה (1939)
אויאמה

אויאמה (ביפנית: 小山市) היא עיר במחוז טוצ'יגי שביפן. אויאמה היא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז טוצ'יגי ונכון לשנת 2015 מנתה אוכלוסיית העיר 165,852 תושבים.
היסטוריה

במהלך תקופת אדו, הייתה אויאמה עיירת דואר (נקרא ביפנית שוקובה), עיירה בה מטיילים יכלו לנוח במהלך מסעותיהם ברחבי המדינה. ב-1 באפריל 1889, כחלק מהיווסדות מערכת העיריות, הוקמה אויאמה כעיירה. ב-31 במרץ 1954 אוחדה אויאמה עם הכפר הסמוך אוטאני והועלתה לסטטוס של עיר. בשנות ה-60 סופחו אל אויאמה העיירות הקטנות ממאדה, מיטה וקואקינו. כיום שטחה הכולל של העיר הוא 171.76 קמ"ר.
דמוגרפיה וגאוגרפיה

אויאמה היא העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז טוצ'יגי. נכון לשנת 2015 מנתה אוכלוסיית העיר 165,852 תושבים וצפיפות האוכלוסייה בעיר הייתה 966 נפש לקמ"ר.
שטחה הכולל של אויאמה הוא 171.76 קמ"ר והיא נמצאת בדרום מחוז טוצ'יגי. במכרז העיר זורם הנהר ווטאראסה (Watarase).
ערים תאומות

אויאמה מקיימת קשרים עם 4 ערים תאומות:
אוסטרליה קיירנס, אוסטרליה
גרמניה לובס, גרמניה
הרפובליקה העממית של סין שאושינג, ג'ג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין בנשי, ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין
אישים מפורסמים

קוסוקה הגינו - שחיין ואלוף אולימפי
מסאשי אבינומה - ג'ודוקא אולימפי
הירומיצ'י קטאורה - מדען
הירואקי טקאיה - שחקן בייסבול
איגור ניקולייב

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1960 (בן 64) סחלין, ברית המועצות
 שם לידה:  איגור יורייביץ' ניקולייב
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של מוסקבה לתרבות 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת דאנס אלקטרונית, בלו-אייד סול, מוזיקת נשמה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה, סינתיסייזר, פסנתר כנף 
 שיתופי פעולה בולטים:  אלה פוגצ'ובה, אירינה אלגרובה, נטשה קורוליובה
 בן או בת זוג:  Yuliya Proskuryakova 
 צאצאים:  Julia Nikolayeva 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית (2001)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (2019) 
 http://igornikolaev.ru
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
איגור יורייביץ' ניקולייב (ברוסית: Игорь Юрьевич Николаев; נולד ב-17 בינואר 1960) הוא מלחין, זמר, גיטריסט, פסנתרן, מוזיקאי, כותב שירים, מפיק ושחקן סובייטי ורוסי. אמן העם של הפדרציה הרוסית בשנת 2019.
ביוגרפיה

איגור נולד ב־17 בינואר 1960 בעיר חולמסק, במחוז סחלין, במשפחה יוצרת. השכלה גבוהה איגור קיבל במכון לתרבות במוסקבה. שם למד ניקולייב במחלקת אומנות הבמה. את הקריירה היצירתית שלו החל בקבוצת רציטל (Рецитал), שם ניגן בקלידים. בין שיריו הראשונים של המלחין שהפכו אותו למפורסם הוא "קרחון ימי" (Айсберг) בביצוע של אלה פוגצ'ובה. אלבום של פוגצ'ובה !Schastia v lichnoi zhizni... שיצא ב-1986 מורכב כולו משירים שכתב ניקולייב.
ניקולייב את הופעת הבכורה שלו כזמר עם השיר "מטחנה" (Мельница). אלבום בשם זהה יצא בשנת 1987. אחרי אלבום זה הגיעו עוד שניים ב-1989
- "ממלכה של מראת עקומות" (Королевство Кривых Зеркал), "פנטסטיקה" (Фантастика). ניקולייב כתב שירים רבים, אשר מאוחר יותר פרסמו לא רק אותו, אלא גם את המבצעים. בין להיטים כאלה ניתן למצוא "יין פטל" (Малиновое вино), "צבעונים צהובים" (Желтые тюльпаны), "בוא נשתה לאהבה" (Выпьем за любовь).
הערות שוליים

↑  Igor Nikolaev - biography, personal life, photos, songs, Yulia Proskuryakova and latest news, Manygoodtips.com, ‏2017-12-20 (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1689 239X  LCCN: no2018097808  LNB: 000125677  MusicBrainz: 70fe729d-772f-4c0d-afe0-d62d6c590063  VIAF: 305083227   WorldCat (עם VIAF): 305083227 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אויהאן סאנסט

אויהאן סאנסט טיראפו (בספרדית: Oihan Sancet Tirapu; נולד ב-25 באפריל 2000 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אתלטיק בילבאו שמשחקת בלה ליגה.
קריירת מועדונים

סאנסט גדל במחלקות הנוער של אוסאונה ואתלטיק בילבאו. ב-16 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו, בניצחון 1-0 על ברצלונה במסגרת המחזור הראשון בלה ליגה לעונת 2019/20. ב-27 ביוני 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על מיורקה במסגרת המחזור ה-32 בליגה.
קריירה בינלאומית

לקראת משחקי מוקדמות יורו 2024 באוקטובר 2023 זומן סאנסט לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת נגד נבחרות סקוטלנד ונורווגיה. הוא עלה כמחליף במשחק נגד סקוטלנד בדקה ה-67 ובכך רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, ובמשחק עצמו גם כבש שער בכורה במדי הנבחרת (והשער היחיד שלו עד כה).
תארים

הסופר קאפ הספרדי: 2021
גביע המלך הספרדי: 2023/24
איגור מרקביץ'

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1912 קייב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 במרץ 1983 (בגיל 70) אנטיב, צרפת 
 מוקד פעילות:  זלצבורג, מוסקבה 
 מקום לימודים:  אקול נורמל דה מוזיק בפריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אוקראינית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Kyra Nijinsky 
 צאצאים:  אולג קטאני 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1983) 
 פרופיל ב-IMDb
 
איגור מרקביץ' (27 ביולי 1912 - 7 במרץ 1983) היה מלחין ומנצח יליד אוקראינה.
מרקביץ' נולד בקייב, אך משפחתו היגרה לשווייץ בשנת 1914, כשהיה בן שנתיים. הראשון שעמד על כשרונותיו המוזיקליים היה הפסנתרן אלפרד קורטו, שלקח אותו לפריז בשנת 1926 להשתלם כמלחין ופסנתרן. הוא זכה להכרה בשנת 1929, עם ביצוע הקונצ'רטו גרוסו שלו בפריז.
הופעתו הראשונה של מרקביץ' כמנצח הייתה בגיל 18, עם תזמורת הקונצרטחבאו. הוא השתקע באיטליה וקיבל אזרחות איטלקית. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה פעיל בתנועת הפרטיזנים. הוא עקר ללונדון בשנת 1953 ומאז 1965 ניצח על תזמורת RTVE הספרדית. הוא מת באופן פתאומי באנטיב, ב-7 במרץ 1983.
בנו של מרקביץ' מאשתו השנייה, דונה טופזיה קטאני, הוא המנצח אולג קטאני. אשתו הראשונה הייתה קירה, בתו של הרקדן ואצלב ניז'ינסקי.
חיבורים > יצירות מוזיקליות

פרטיטה (1931) לפסנתר ותזמורת קטנה.
L'Envol d'Icare בלט לתזמורת (1932).
גן העדן האבוד (1934-35) אורטוריה לסולנים, מקהלה ותזמורת.
לורנצו הנהדר (1940) לסופרן ותזמורת.
חיבורים > תאוריה

"מחקרים היסטוריים, אנליטיים ומעשיים בסימפוניות של בטהובן", בהוצאת פיטרס, לייפציג.
The Inner Light

| פרק מ"מסע בין כוכבים: הדור הבא" |
| --- | --- |

"קיימן" סוקר את העולם שבו הוא חי.
 מספר פרק:  25
 מספר עונה:  5
 קוד הפקה:  225
 תאריך שידור מקורי:  1 ביוני 1992
 אורך:  45 דקות
 שפה:  אנגלית
 תסריט:  מורגן גנדל פיטר אלן פילדס על פי סיפור מאת מורגן גנדל
 הפקה:  אולפני סרטי פרמאונט
 בימוי:  פיטר לוריסטון 
 כוכבים אורחים:  מרגוט רוז - אלין ריצ'רד רייל - בטאי סקוט ז'יק - שגריר רזיק ג'ניפר נאש - מריבור פאטי יאסוטאקה - אליסה אוגאווה דניאל סטיוארט - בטאי, בנם של קיימן ואלין
 דף הפרק ב-IMDb
 
"The Inner Light" (בעברית: "האור הפנימי") הוא הפרק ה-25 מהעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה המדע בדיונית האמריקאית "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הפרק ה-125 מתוך 178 פרקי הסדרה. הפרק נכתב על ידי התסריטאי העצמאי מורגן גנדל, והוא מבוסס על סיפור מקורי שלו. את התסריט לפרק כתב גנדל ביחד עם פיטר אלן פילדס. זהו הפרק הלפני-אחרון של העונה, אשר שודר לראשונה ב-1 ביוני 1992. הפרק נחשב על ידי מבקרים ומעריצים רבים כפרק הטוב ביותר של כל זיכיון "מסע בין כוכבים". בשנת 1993, זכה הפרק בפרס הוגו עבור ההצגה הדרמטית הטובה ביותר. מנגינת החליל, המובלטת במהלך הפרק, הולחנה על ידי ג'יי צ'אטאוויי, ומאז חודשה עבור תזמורת שלמה.
עלילה

בשלהי שנת 2368, האנטרפרייז מסיימת סקירת גלים מגנטיים במערכת הכוכבים פארביניום (Parvenium), כאשר אנשי הצוות נתקלים לפתע בגשושית לא ידועה, אשר סורקת את הספינה וממקדת קרן אנרגיה אל עבר קפטן ז'אן-לוק פיקארד, וגורמת לו לאיבוד הכרה.
פיקארד מתעורר ומוצא את עצמו על פני השטח של כוכב לכת בשם קאטאן (Kataan), כוכב שאיננו חבר בפדרציה. אישה, המציגה את עצמה כאשתו אלין (Eline), מספרת לפיקארד כי שמו הוא קיימן (Kamin), אורג-ברזל המחלים ממחלה קשה ומחום גבוה. פיקארד מדבר על הזיכרונות שלו מהאנטרפרייז, אולם הן אלין, והן חברם הקרוב בטאי (Batai), מנסים לשכנע את פיקארד כי זיכרונות אלו אינם אלא חלום, ומעודדים אותו להתאקלם בחברה שלהם כקיימן. פיקארד מתחיל לחיות את חייו כקיימן, בכפר רזיק (Ressik), מקים משפחה עם אלין, ולומד לנגן בחליל. קיימן מבלה זמן רב בחוץ, חוקר את הטבע. ככל שהשנים חולפות, הוא מבין כי הכוכב סובל מבצורת עולמית בשל הקרינה, ההולכת וגוברת בעוצמתה, המגיעה מהשמש הסמוכה. הוא מדווח על כך למנהיגי הכוכב, המתעלמים למראית עין מחששותיו, כאשר למעשה הם כבר מודעים למצב אבל רוצים לשמור אותו בסוד, על מנת למנוע בהלה. נציג בכיר של המשטר מגלה לקיימן, כי רק לאחרונה הם הצליחו לשגר לוויינים מלאכותיים באמצעות רקטות פרימיטיביות: לגזע שלהם פשוט אין את רמת הטכנולוגיה הדרושה לצורך פינוי אוכלוסיית מושבה קטנה, לפני שהכוכב יהפוך לבלתי-ראוי למגורים.
בינתיים, על סיפון האנטרפרייז, הצוות ממשיך לנסות ולהחיות את פיקארד. הם מנסים לחסום את השפעת הגשושית, אולם הדבר רק מחריף את מצבו של פיקארד, ולא נותרת להם ברירה אלא לתת לה להמשיך ולפעול.
השנים חולפות, וקיימן מזדקן - ומאריך ימים יותר מאשתו שהלכה לעולמה. קיימן ובתו מריבור (Meribor) ממשיכים לחקור את הבצורת. הם מגלים שזו לא תופעה זמנית; הכחדה של כל החיים על פני הכוכב היא בלתי נמנעת. יום אחד, בעת שהוא משחק עם נכדו, קיימן מוזמן על ידי ילדיו הבוגרים לבוא ולצפות בשיגור של רקטה, אירוע אשר כולם מצפים לו וכולם יודעים עליו - חוץ ממנו. כשהוא יוצא החוצה אל השמש הבוהקת, קיימן רואה את אלין ואת בטאי שנראים צעירים, כפי שנראו בפעם הראשונה שראה אותם. הם מסבירים לו שהוא כבר ראה את שיגור הרקטה - ממש רגע לפני שהוא הגיע לשם: בידיעה שנחרץ גורלו של עולמם, מנהיגי הכוכב איגדו את כל מטען זיכרונות התרבות שלהם אל תוך גשושית ושיגרו אותם אל החלל, בתקווה כי זו תמצא מישהו שיוכל לספר לאחרים אודותיהם. פיקארד מבין את ההקשר, ואומר: "אה, זה אני, הלא כן? אני אותו מישהו".
מיד לאחר מכן, פיקארד מתעורר על גשר הפיקוד של האנטרפרייז, ומגלה, כי אף על פי שחווה משך של תקופת חיים שלמה - רק 25 דקות חלפו. בזמן שהוא היה מחוסר הכרה, צוות האנטרפרייז עקב אחרי תנועת הגשושית, שנעה אל עבר כוכב לכת חרוך ושומם אשר השמש שלו הפכה לנובה כאלף שנים קודם לכן. הגשושית - שכעת איננה פועלת עוד - הובאה על סיפון האנטרפרייז, והצוות מוצא בתוכה תיבה קטנה. קומנדר ויליאם רייקר מגיע לחדר מגוריו של פיקארד ומוסר לו את התיבה. פיקארד פותח אותה, ומוצא בה את החליל של קיימן. פיקארד, שכעת מיומן בכלי נגינה זה, מנגן את המנגינה שלמד, במהלך חייו כקיימן.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
פטריק סטיוארט: קפטן ז'אן-לוק פיקארד / קיימן
ג'ונתן פרייקס: קומנדר ויליאם רייקר
לאוור ברטון: לוטננט-קומנדר ג'ורדי לה פורג'
מייקל דורן: לוטננט וורף
גייטס מק'פאדן: ד"ר בברלי קראשר
מרינה סירטיס: היועצת דיאנה טרוי
ברנט ספיינר: לוטננט-קומנדר דאטה
מרגוט רוז: אלין, אשתו של קיימן
ריצ'רד רייל: בטאי, חבר המועצה
סקוט ז'יק: שגריר רזיק
ג'ניפר נאש: מריבור, בתם של קיימן ואלין
פאטי יאסוטאקה: האחות אליסיה אוגאווה
דניאל סטיוארט: בטאי, בנם של קיימן ואלין