stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היברו יוניון קולג'
הקמפוס בישראל > בית המדרש לרבנות ישראלית

התוכנית פועלת למעלה משלושים שנה ומכשירה נשים וגברים ישראלים לתפקידי רבנות בקהילות התנועה ליהדות מתקדמת ובמוסדותיה, וכמו כן, גם במגוון גופים אחרים הפעילים בחברה הישראלית בתחומי החינוך, הקהילה, הליווי הרוחני והרווחה. התוכנית אורכת חמש שנים ומשלבת:
תחומים נרחבים בלימודי היהדות והתרבות הכללית;
בית המדרש הישראלי לרבנות – תוכנית המכשירה נשים וגברים ישראלים לתפקידי רבנות בקהילות התנועה ליהדות מתקדמת ובמוסדותיה;
הכשרה בתחום החינוך והליווי הרוחני;
התמחות באחד מתחומי מדעי היהדות;
התמודדות ערכית והגותית עם שאלות יסוד של הקיום היהודי ועם סוגיות בתחום האמונה והדת;
התוכנית מדגישה את התפתחותם האישית, הרוחנית והמקצועית של תלמידי התוכנית ואת תודעת אחריות לעיצובם העצמי כמורי דרך ומלווים. במהלך השנים נטבעה דמותה של התנועה הרפורמית בישראל במידה רבה בחותמם של בוגרי התוכנית.
הקמפוס בישראל > תוכנית "שנה בישראל" (Year in Israel)

מאז 1970 נדרשים כל תלמידי הרבנות, החזנות ובית הספר לחינוך של היברו יוניון קולג' בארצות הברית לעשות את שנתם הראשונה בירושלים. במסגרת זו לומדים כל שנה בישראל עשרות תלמידות ותלמידים. החל משנת 2007 לומדים בתוכנית גם תלמידי השנה הראשונה של ליאו בק קולג' שבלונדון, אנגליה, ובית המדרש גייגר שבפוטסדאם, גרמניה. לתוכנית חמישה מוקדים: לימודי הלשון העברית (מקראית ומודרנית) וקניית מיומנות בה, לימודי יסוד במקורות היהדות (ובעיקר מקרא, תפילה, ספרות חז"ל והיסטוריה של עם-ישראל), הכרת החברה הישראלית, בניית קהילה ופיתוח מקצועי ואישי. אחת לשבוע, למשך יום שלם, נעשית החברה הישראלית על היבטיה המגוונים, לשדה הלימוד והחוויה של התלמידים. במפגש זה הם מתמודדים עם סוגיות בתחום הזהות היהודית במדינה היהודית. דרך לימודי מקורות, צפייה בסרטים, חקר עצמאי וסיורים ברחבי הארץ התלמידים לומדים על החברה בישראל ועל תרבותה, על ההיסטוריה של הציונות ושל מדינת ישראל ועל האתגרים החברתיים והמדיניים שישראל ניצבת בפניהם. שנת הלימודים בישראל נועדה לחזק את זיקתם של מנהיגים רוחניים לעתיד ביהדות התפוצות למדינת ישראל ולחברה הישראלית.
הקמפוס בישראל > המחלקה לחינוך ולפיתוח מקצועי

המחלקה לחינוך מתמקדת בהקניית ידע וכלים בחינוך יהודי פלורליסטי לשם קידום הפיתוח המקצועי של אנשי חינוך וחברה. המחלקה מקיימת תוכנית התמחות (תואר M.A.) בחינוך יהודי פלורליסטי בשיתוף עם מרכז מלטון לחינוך יהודי באוניברסיטה העברית בירושלים. תוכנית נוספת של המחלקה היא "תנופה" – תוכנית ליצירת קהילת עמיתים צעירים המעוניינים להעמיק ולהעשיר את עצמם בתחומי יהדות יחד עם למידה ועשייה יזמית חברתית. כל עמית מתנסה בפרויקט חברתי ומלווה בחונך אישי במהלך שנת הלימודים. המחלקה גם מפעילה תוכניות בוגרים.
הקמפוס בישראל > מרכז בלאושטיין לליווי רוחני

המרכז מתמקד בפיתוח תחום הליווי והייעוץ הרוחני בישראל ובתמיכה בהכשרתם המקצועית של פרחי רבנות ישראלים. בלב פעילותו נמצאות תוכנית "מזורים" – לייעוץ וליווי רוחני, ותוכנית "סוגיות חיים" – ביבליותרפיה תלמודית. תוכנית "מזורים" מיועדת בעיקר לפסיכותרפיסטים, אנשי מקצועות הרפואה, עובדים סוציאליים, רבנים ואנשי דת. התוכנית מקנה ללומדים כלים להתמודדות ועיסוק בשאלות של משמעות החיים בעבודתם. תוכנית "סוגיות חיים" עוסקת בהוראת טקסטים קלאסיים מהמקורות היהודיים בגישה חדשנית. התוכנית מיועדת בעיקר למורים ליהדות, למנחי בתי מדרש וקבוצות לומדות תורה ולמטפלים בעלי אוריינטציה טקסטואלית. מנהלת המרכז היא פרופסור רוחמה וייס.
ספריית הקולג'

לפי ספריית הקולג' (קישור) יש במרכזה שבסינסינטי כ-700,000 כרכים מודפסים ואחרי הספרייה הלאומית היא השנייה בגודלה בעולם היהודי. בארבעת הקמפוסים ישנם למעלה ממיליון ספרים, לרבות 150 ספרים ממהדורת דפוס ראשונה ולמעלה מ-2,000 כתבי יד. בין האוספים נמנים: יהדות ארצות הברית, מוזיקה, שפינוזה וספריית מיקרופילם רחבה של כתבי עת יהודיים.
חברי סגל

ראשי המכללה:
יצחק מאיר וייז (בשנים 1875–1900)
קאופמן קוהלר (1903–1921)
ג'וליאן מורגנשטרן (1921–1947)
נלסון גליק (1947–1971)
אלפרד גוטשלאק (1971–1996)
שלדון צימרמן (1996–2000)
דוד אלינסון (2000–2014)
אהרן פנקן (2014–2018).
אנדרו רייפלד (2018 - ).
בראש "המכון היהודי לדתות" עמד סטיבן וייז מהקמתו ב-1922 ועד למיזוג עם ההיברו יוניון ב-1950.
בין חברי הסגל הידועים אפשר למנות את יהודה לייב מאגנס שהיה גם ממייסדי והנשיא הראשון של האוניברסיטה העברית, הרב אברהם קרונבך, אברהם יהושע השל, נלסון גליק, יעקב בצלאל לויטרבך, גידו קיש ואחרים.
הערות שוליים

↑  צבי פאלק, אחדות הקהילות באמריקא, הצפירה, 20 בפברואר 1878
↑  מחוץ לארצנו - הגיעה לידנו מחברת בשפה האנגלית, המליץ, 3 בדצמבר 1897
↑  לימודי בית המדרש הישראלי לרבנות, באתר ההיברו יוניון קולג'.
↑  שנה בישראל
↑  מידע על התוכנית
↑  תוכנית לימודים מפורטת
↑  StackPath, huc.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313714905171  PLWABN: 9810654814705606  BIBSYS: 90554512  BnF: cb12121947d (data)  GND: 1212197-6  ISNI: 0000 0001 2151 5212  LCCN: n81025939  NKC: kn20080115018  NLA: 35183437  RERO: 02-A012920035  SNAC: w69p7r8v  SUDOC: 029635772  VcBA: 494/4699  VIAF: 266397062   WorldCat (עם VIAF): 266397062 
הקמפוס בניו יורק
הקמפוס ברחוב המלך דוד בירושלים
הקמפוס הישראלי במבט על מכיוון העיר העתיקה
הספרייה המרכזית בקמפוס ירושלים
נציב עליון (חבר העמים הבריטי)

בחבר העמים הבריטי נציב עליון (באנגלית: High Commissioner) הוא דיפלומט בכיר (בדרך כלל בדרגת שגריר), הממונה על משלחת דיפלומטית של אחת מממשלות חבר העמים אל ממשלה של חברה אחרת. במקום שגרירות מכונה המשלחת הדיפלומטית נציבות עליונה (High Commission).
היסטוריה וטרמינולוגיה

באימפריה הבריטית, שרובה הפכה מאוחר יותר לחבר העמים הבריטי, נציבים עליונים היו נציגים של ממשלת האימפריה שמונו לנהל את שטחי החסות או קבוצות של טריטוריות שלא היו תחת ריבונות ישירה של הכתר הבריטי, בעוד מושבות הכתר (טריטוריות בבעלות הריבון הבריטי) נוהלו באופן רגיל על ידי מושל והנחלות המשמעותיות ביותר, קונפדרציות גדולות ודומיניונים בממשל עצמי, נוהלו על ידי מושל כללי.
לדוגמה, כאשר עברה קפריסין להיות תחת ניהול בריטי ב-1878, היא נותרה להלכה תחת סוזרניות של האימפריה העות'מאנית. נציג ממשלת בריטניה וראש המנהל במושבה כונה נציב עליון, עד אשר הפכה קפריסין להיות מושבת כתר ב-1925 ואז מי שכיהן באותה עת כנציב העליון הפך להיות המושל הראשון. דוגמה נוספת היא הנציב העליון לארץ ישראל.
המושג נציב עליון יכול היה גם להיות קשור לשלב האחרון של תהליך הדה-קולוניזציה, כמו במקרה בו המושל האחרון של מושבת הכתר של איי סיישל הפך ב-1975 להיות הנציב העליון החל מ-1975, אז הוענק לאיים ממשל עצמי ועד 1976, שאז הם זכו בעצמאות והיו לרפובליקה במסגרת חבר העמים הבריטי.
היסטוריה וטרמינולוגיה > שימושים נוספים

בשל העובדה ששר תושב (Resident Minister) הייתה דרגה שהוענקה לעיתים לילידי המושבות, בדומה לכך יכלו הנציבים העליונים להתמנות כנציגי ממשלת בריטניה לשלטון בלתי ישיר במושבות. לפיכך נציב עליון יכול היה להיות ממונה על היחסים הדיפלומטיים עם השליטים המקומיים ועם מדינותיהם (בדומה לשר תושב) ובכפוף לו יכלו להיות כמה נציבים תושבים או נציגים דומים במדינות שונות.
באזורים בעלי חשיבות מיוחדת, מונה "נציב עליון כללי" כדי לשלוט על כמה נציבים עליונים ועל מושלים, לדוגמה, נציב עליון כללי לדרום-מזרח אסיה שהיה אחראי על מלאיה, סינגפור ובורנאו הבריטית.
הנציב העליון הראשון של הודו הבריטית שכיהן בלונדון מונה ב-1920. למעשה לא היה לו כל תפקיד מעשי, אך לרוב הוא עסק בעניינים הקשורים לפדרציה ההודית. הנציג הראשון של ממשלת הודו בדרום אפריקה מונה ב-1927.
אף על פי שהיא לא הייתה דומיניון, המושבה בממשל עצמי של רודזיה הדרומית יוצגה בבריטניה על ידי נציב עליון מטעמה שישב בלונדון, בעוד שלבריטניה היה נציב עליון שישב בסולסברי (כיום הארארה), בירתה של רודזיה (כיום זימבבואה). בעקבות הכרזת העצמאות של רודזיה על ידי ממשלתו של איאן סמית' ב-1965, גורש מלונדון הנציב העליון הרודזי, אנדרו סקין והנציב העליון הבריטי ברודזיה, סר ג'ון ג'ונסטון, הוחזר לבריטניה על ידי ממשלתה.
היסטוריה וטרמינולוגיה > מושלים שכיהנו כנציבים עליונים

תפקיד הנציב העליון לדרום אפריקה הוצמד לזה של המושל הבריטי במושבת הכף במאה ה-19, ובכך ניתנה לו הן האחריות לניהול הנחלות הבריטיות והן תפקיד ניהול היחסים עם היישובים האפריקאנרים השכנים.
מבחינה היסטורית, נוהלו שטחי החסות של בצ'ואנאלנד (כיום בוטסואנה), בסוטולנד (כיום לסוטו) וסווזילנד כטריטורות של נציב עליון, על ידי המושל הכללי של דרום אפריקה, שהיה גם הנציב העליון הבריטי לשטחים אלו עד לשנות השלושים של המאה ה-20, כשאליו היו כפופים נציגים מקומיים, ולאחר מכן, החל מ-1961, על ידי הנציב עליון הבריטי לדרום אפריקה, שיוצג בשטחים אלו על ידי נציב תושב.
המושל הבריטי של מושבות הכתר שהיו קרויות מושבות המצרים (Straits Settlements, קבוצה של טריטוריות בריטיות בחצי האי המלאי), שישב בסינגפור, היה גם הנציב העליון לפדרציית המדינות המלאיות והייתה לו גם הסמכות כלפי המושל-תושב שישב בקואלה לומפור, שהוא עצמו היה אחראי על כמה שליטים מקומיים במדינות המלאיות השונות שהיו תחת חסות בריטית.
טריטוריות מערב האוקיינוס השקט הבריטיות נשלטו באופן זמני כקבוצה של טריטוריות איים קטנים, תחת שלטונו של הנציב העליון למערב האוקיינוס השקט, גם כן לא במשרה מלאה, בין השנים 1905 – 1953, תפקיד שבתחילה הוצמד למושל פיג'י ובסופו של דבר לזה של מושל איי שלמה והוא יוצג בכל אחת מקבוצות האיים על ידי נציב תושב, קונסול דיפלומטי או פקיד מסוג אחר. באי פיטקרן משל שופט שלום ראשי (Chief magistrate). כיום הנציב העליון של בריטניה בניו זילנד משמש כמושל האי פיטקרן, מתוקף תפקידו (ex officio).
היסטוריה וטרמינולוגיה > הדומיניונים

הנציב העליון הראשון לדומיניון מונה על ידי קנדה כנציגה בלונדון ב-1880. ניו זילנד מינתה את הנציב העליון שלה ב-1905, במקום "הנציג הכללי" (Agent-General) שלה שכיהן מאז 1871. אוסטרליה נקטה בצעד דומה ב-1910 ודרום אפריקה ב-1911.
ממשלת בריטניה המשיכה למנות נציבים עליונים לדומיניונים ובמקביל היא גם יוצגה על ידי מושלים כלליים או מושלים. מצב זה החל להיות בעייתי לאחר מלחמת העולם הראשונה, שאז החלו הדומיניונים לצפות לרמה גבוהה יותר של שליטה מצדם על מדיניות החוץ שלהם ושאיפה זו הציבה אתגר לתפקיד החוקתי של הנציב העליון. בקנדה, עלתה סוגיה זו במהלך פרשת קינג בינג ב-1926, כאשר סירב המושל הכללי הלורד בינג של וימי, לקבל את "עצת" ראש הממשלה, ויליאם ליון מקנזי קינג ולפזר את הפרלמנט כדי שיערכו בחירות חדשות, כפי שמתאפשר הדבר על פי שיטת וסטמינסטר. הפרשה הובילה לפרסומה של הצהרת בלפור במהלך ועידת האימפריה של 1926, שקבעה שהמושלים הכלליים בדומיניונים העצמאיים הם לא נציגים של ממשלת בריטניה, אלא נציגיו האישיים של המונרך. ב-1930, שברה אוסטרליה מסורת נוספת כאשר היא התעקשה על כך שהמונרך יפעל בעצת ראש ממשלת אוסטרליה בבואו למנות מושל כללי חדש וכן עמדה על כך שלתפקיד ימונה אדם שנולד באוסטרליה. נוהג זה השתרש בכל מדינות חבר העמים. הנציב העליון הבריטי הראשון שמונה לשרת בדומיניון היה זה שנשלח לקנדה ב-1928. לדרום אפריקה נשלח נציב עליון ב-1930, לאוסטרליה ב-1936 ולניו זילנד ב-1939.
הנציג הבכיר הראשון שמונה לייצג דומיניון כלפי דומיניון אחר היה זה שמונה ב-1938 על ידי דרום אפריקה כדי לייצג אותה בקנדה. אך בשל כמה תסבוכות מנהליות, רק ב-1945 הוגדר תפקידו של הנציג הקנדי בדרום אפריקה כנציב עליון. ניו זילנד מינתה נציב עליון בקנדה ב-1942 ובאוסטרליה ב-1943.
החל משנות ה-30 של המאה ה-20, כמה מדינות חבר העמים הביעו את העדפתן לשנות את שם התפקיד מנציב עליון לשגריר. אך במשך השנים, כשעלתה הסוגיה לדיון, היו רוב מדינות חבר העמים בעד ייחוד התואר של נציב עליון.
המצב כיום

בשל העובדה ש-15 ממדינות חבר העמים הבריטי, הידועות כממלכות חבר העמים הבריטי, חולקות את אותו מונרך כראש המדינה שלהן (נכון להיום המלך צ'ארלס השלישי), היחסים הדיפלומטיים בין המדינות הללו הן ברמה ממשלתית. לצרכים דיפלומטיים, נחשב תפקיד הנציב העליון כששווה ערך בדרגתו לזה של שגריר.
נציב עליון מאחת ממלכות חבר העמים, שמתמנה לייצג את מדינתו כלפי ממלכה אחרת, מצטייד בכתב מינוי מאת ראש ממשלתו והממוען לראש ממשלת מדינת השירות של אותו נציב עליון. זאת בשונה משגרירים, שמצטיידים בכתב האמנה החתום על ידי ראש המדינה שלהם והממוען לראש המדינה המארחת. שוני זה בכתבי ההאמנה משתקף גם בכינוי הרשמי של הנציגים למדינות חבר העמים ולמדינות זרות אחרות. לדוגמה: הנציבים העליונים הבריטים קרויים "הנציב העליון של ממשלת הוד מלכותו בממלכה המאוחדת" (The High Commissioner for His Majesty's Government in the United Kingdom), בעוד ששגרירי בריטניה לארצות אחרות נקראים "השגריר של הוד מלכותו הבריטי" (His Britannic Majesty's Ambassador).
מסיבות היסטוריות ממונים נציבים עליונים לכהן גם ברפובליקות של חבר העמים הבריטי וכן במדינות של חבר העמים הבריטי שבהן המונרך הוא יליד מקומי (כמו טונגה וסווזילנד). במקרים אלו, כתבי המינוי מוצאים על ידי ראש מדינה אחד וממוענים לראש המדינה השנייה. יחד עם זאת, כמה מממשלות חבר העמים עשויים לבחור לעשות שימוש בנוסח בלתי רשמי ולהוציא מכתבי מינוי החתומים על ידי ראשי הממשלות, בעוד שממשלות אחרות בוחרות להוציא כתבי האמנה רגילים.
במקום להיקרא שגרירות, המשלחות הדיפלומטיות שבתוך מדינות חבר העמים הבריטי נקראות "נציבות עליונה" (High Commission), אף על פי שקיימת אפשרות שהמדינה תמנה נציב עליון מבלי להפעיל משלחת דיפלומטית בארץ השירות. לדוגמה: הנציב העליון הבריטי היושב בסובה, בירת פיג'י, מואמן גם כנציב העליון בקיריבטי, בטובאלו ובטונגה. זימבבואה, כאשר היא הייתה מדינה בחבר העמים, החזיקה באופן מסורתי נציב עליון במדינות האחרות של החבר. ב-2003, כאשר היא פרשה מהחבר, היא שינתה את הכינוי של הנציבויות העליונות שלה לשגרירויות.
בנציגויות ששוכנות מחוץ לערי הבירה, המינוח הוא פחות אחיד. "נציבים" או "סגני נציב עליון" מתמנים במקום קונסולים. באופן היסטורי, במושבות הכתר, מדינות עצמאיות של חבר העמים יוצגו על ידי נציבים. לדוגמה: בהונג קונג, יוצגו קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו, מלזיה, וסינגפור, על ידי נציבים שעמדו בראש נציבויות. לאחר העברת הריבונות על הונג קונג לסין ב-1997, שונה כינוין של הנציבויות לקונסוליה כללית, באופן דומה לנציגויות בערים שאינן עיר הבירה בארצות שמחוץ לחבר העמים והנציב העליון האחרון של כל אחת מהמדינות הללו בהונג קונג הפך להיות הקונסול הכללי הראשון. לקנדה יש עדיין נציב בברמודה, אף על פי שבתפקיד זה מחזיק הקונסול הכללי של קנדה בניו יורק.
למרות ההבדלים במינוח, מאז 1948 מוענקים לנציבים העליונים בחבר העמים אותן דרגות דיפלומטיות ואותו מעמד כמו לשגרירים ובכמה מדינות מוענקים להם זכויות שלא מוקנות לשגרירים. לדוגמה: המונרך הבריטי מקבל את פניהם של הנציבים העליונים לפני השגרירים והכרכרה הנשלחת להביא את הנציב העליון החדש לארמון רתומה לארבעה סוסים במקום שניים הרתומים לכרכרה המביאה שגריר חדש. הנציבים העליונים נוכחים גם בטקסים חשובים כמו טקס יום הזיכרון, המתקיים בסנוטאף של לונדון לזכרם של חללי מדינות חבר העמים וכן בחתונות והלוויות מלכותיות.
הערות שוליים

↑  Commissioner General for the United Kingdom in South East Asia, and United Kingdom Commissioner for Singapore and South East Asia: Registered Files
↑  Lorna Lloyd, Diplomacy with a difference: the Commonwealth Office of High Commissioner, 1880–2006 (Volume 1 of Diplomatic studies), Martinus Nijhoff Publishers, 2007. ISBN 90-04-15497-3, p. 131
1 2  What's in a name?" – The curious tale of the office of High Commissioner, by Lorna Lloyd
↑  Lorna Lloyd, Diplomacy with a difference: the Commonwealth Office of High Commissioner, 1880–2006 (Volume 1 of Diplomatic studies), Martinus Nijhoff Publishers, 2007. ISBN 90-04-15497-3, p. 58
↑  Commonwealth Network – Embassies
↑  2 China Dissidents Granted Asylum, Fly to Vancouver, Los Angeles Times, 17 September 1992
↑  Australian Commission Office Requirements, Sydney Morning Herald, 18 August 1982
↑  NZer's credibility under fire in Hong Kong court, New Zealand Herald, 27 March 2006
↑  Indians in Limbo as 1997 Hand-over Date Draws Nearer, Inter Press Service, 12 February 1996
↑  Officials puzzled by Malaysian decision, New Straits Times, 3 July 1984
↑  Singapore Lure Stirs Crowds In Hong Kong, Chicago Tribune, 12 July 1989
↑  In the swing of things, Embassy Magazine, September 2010
↑  Canada’s One-Time Bermuda Diplomat Dies, bernews.com, November 23, 2011
ברכו

ברכו הוא קטע בתפילה היהודית, בו מכריזים "בָּרְכוּ אֶת ה' הַמְּבֹרָךְ" והקהל עונה: "בָּרוּךְ ה' הַמְּבֹרָךְ לָעוֹלָם וָעֵד". הקטע נאמר על ידי שליח הציבור לפני ברכות קריאת שמע בתפילת שחרית וערבית, על ידי העולים לתורה בתחילת ברכות התורה, ויש הנוהגים לחזור עליה בסוף תפילות שחרית וערבית.
ברכו נחשב אחד מה'דברים שבקדושה', הנאמרים בציבור בלבד, כלומר שאין לאומרו אם אין מניין אנשים בבית הכנסת.
רקע

התפילה מוזכרת במשנה במסכת ברכות: "אמר רבי עקיבא: מה מצינו בבית הכנסת אחד מרובין ואחד מועטין אומר: ברכו את ה'. רבי ישמעאל אומר: ברכו את ה' המבורך". למרות שבדרך כלל ההלכה נפסקת כדעת רבי עקיבא, במחלוקת זו נקבע בגמרא כדעת רבי ישמעאל.
על פי הראב"ן, קטע זה נועד במקורו עבור שליח ציבור המברך את ברכות קריאת שמע עבור הציבור ומוציא אותם ידי חובה, ולכן קודם לכן הוא פונה אל הציבור שיסכימו וישתתפו לברכתו. גם אמירת ברכו לפני העלייה לתורה היא פניה לציבור להתכוון להשתתף עם העולה בברכותיו ובקריאתו בתורה.  הקטע דומה לברכת הזימון שנועדה במקורה למי שמברך ברכת המזון ומוציא אחרים ידי חובתם, שאומר קודם לכן: "נברך (אלוהינו) שאכלנו משלו", והם עונים "ברוך (אלהינו) שאכלנו משלו ובטובו חיינו".
פרטים

בתפילת שחרית אומרים ברכו אחרי הקדיש שלאחר פסוקי דזמרה לפני ברכות קריאת שמע. בתפילת ערבית אומרים ברכו עם פתיחת התפילה, לפני ברכות קריאת שמע. נוהגים לומר ברכו שוב בסוף התפילה, סמוך לתפילת עלינו לשבח, עבור אלו שאיחרו לבוא לתפילה. לדעת חלק מן הפוסקים יש לנהוג כן רק אם ידוע שחלק מן המתפללים לא הספיקו לשמוע ברכו בתחילת התפילה. למנהג אשכנז, לא אומרים ברכו בסוף תפילת שחרית בימים שבהם קוראים בתורה, משום שגם המאחרים שמעו ברכו מפי העולים לתורה. לפי נוסח אשכנז המקורי, אין אומרים ברכו בסוף תפילת ערבית, וכן נוהגים עד היום ברוב קהילות אשכנז בחו"ל.
בחלק מקהילות הספרדים (בעיקר אצל יהדות בבל) נהוג להוסיף את המילה "רבנן" לפני ברכו, כלומר השליח ציבור (או העולה לתורה) אומרים "רבנן! ברכו את ה' המבורך".
בנוסח קטלוניה, בשעה שהחזן אומר "ברכו את ה' המבורך" הקהל אומר בלחש "ברכי נפשי את ה' וכל קרבי את שם קדשו יתברך וישתבח ויתפאר ויתרומם ויתנשא ויתעלה ויתהלל שמו של מלך מלכי המלכים הקב"ה שהוא ראשון והוא אחרון ומבלעדיו אין אלהים ה' אלהי גדלת מאד הוד והדר לבשת ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
בחלק מקהילות נוסח הספרדים, לפי המובא בסידור תפלת החדש, בשעה שהחזן אומר "ברכו את ה' המבורך", הקהל אומר בלחש: "יִשְׁתַּבַּּח וְְיִתְפָּאֵר שְְׁמוֹ שֶׁל מֶֽלֶךְ מַלְכֵֽי הַמְְּּלָכִים הַקָּּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא. שֶׁהוּא רִאשׁוֹן וְְהוּא אַחֲרוֹן וּמִבִּּלְעָדָיו אֵין אֱלֹהִים׃ יְְהִ֤י שֵׁ֣ם יְהֹוָ֣ה מְְבֹרָ֑ךְ מֵֽ֝עַתָּּ֗ה וְְעַד־עוֹלָֽם׃ וּמְרוֹמַם עַל־כָָּל־בְְּרָכָֽה וּתְהִלָּּה׃"
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ז', משנה ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף נ', עמוד א'
↑  שו"ת ראב"ן, סימן עג
↑  בט"ז או"ח ס"ט ד"ה ועכשיו לא נהגו ובדברי קהלת, עמ' 33 מוזכר מנהג לומר ברכו רק אם היו מתפללים שלא הספיקו קודם (ובכל מקרה לא בימים שקוראים בתורה), ועושים כן על ידי אמירת קדיש וברכו קודם שמתחילים חזרת הש"ץ.  וכן נוהגים בקהל עדת ישורון בניו יורק (לעיתים נדירות) עד היום.
↑  רמ"א אורח חיים, סימן ס"ט, סעיף א'.
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
סברדלובסק (מחוז)

ערך זה עוסק במחוז ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מחוז סברדלובסק (ברוסית: Свердловская область, בתעתיק: סברדלובסקיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא במחוז הפדרלי של אורל. המחוז הוקם ב-17 בינואר 1934.
רוב שטח המחוז נמצא באסיה בהרי אורל ובמישור הסיבירי המערבי.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 4,222,695 תושבים.
היסטוריה

בשנת 1890 בשטח המחוז נמצא פסל בעל משמעות דתית שנוצר לפני כ-12 אלף שנים. קיימות עדויות על נוכחות אנושית באזור עוד מתקופת הברונזה.
לאחר כיבוש קאזאן בסוף המאה ה-16 החלה התרחבות רוסיה לכיוון מזרח. כבר בתחילת המאה ה-17 החלה התיישבות רוסית באזור. בתחילת המאה ה-18 תעשיינים רוסים החלו להקים באזור מפעלים ליציקת ברזל והפקת מחצבים. האזור היה מרכז פעילות של משפחת דמידוב. במהלך המאה ה-18–19 האזור היה הלב התעשייתי של רוסיה. בתקופת האימפריה הרוסית נקרא המחוז בשם "פלך יקטרינבורג" והיה חלק של גוברניית טובולסק.
לאחר הקמת הרכבת הטראנס-סיבירית יכולות להביא את המוצרים של מפעלי האזור לאירופה גדלו בצורה משמעותית.
בשנת 1919 הוקמה גוברניית יקטרינברוג, אך היא בוטלה בשנת 1923 עם הקמת "חבל אורל". בשנת 1934 הוקם מחוז יקטרינברוג בשטחים רחבים בהרבה מהמחוז הנוכחי. בשנת 1934 ממנו פוצל מחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1938 פוצל ממנו מחוז פרם אך צורפו אזורים ממחוז צ'ליאבינסק ומחוז אומסק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה לשטח המחוז הועברו מפעלים רבים ומעל ל-2 מיליון אנשים. בתקופת שלטון ברית המועצות נקראה בירת המחוז יקטרינבורג בשם סברדלובסק, על שם המנהיג הבולשביקי יעקב סברדלוב, והמחוז נקרא בהתאם "מחוז סברדלובסק". שמו נשאר גם כשיקטרינבורג חזרה לשמה הקודם לאחר פירוק ברית המועצות.
בתוכניות חומש הראשונות נבנו בשטח המחוז מפעלים רבים.
האזור היה מרכז חשוב של יהוויסטים. בשנת 1939 הרשויות גילו מרכז חשוב של הכת וסגרו אותו תוך מעצר כל המאמינים.
בשנת 1957 בתשלובת מאיאק התרחשה תאונה גרעינית שגרמה לזיהום משמעותי.
בוריס ילצין, נשיא רוסיה בתקופה שלאחר פירוק ברית המועצות, כיהן כיו"ר הוועדה הקומוניסטית של מחוז סברדלובסק (בפועל, ראש המחוז) מ-1976 עד 1985.
בגלל ריבוי מפעלים של תעשייה ביטחונית המחוז היה סגור לביקור אזרחי מדינות זרות עד לשנת 1991.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של מחוז סברדלובסק" שכוללת 50 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. החל ממאי 2012 בתפקיד מכהן יבגני קויוואשב. בהתאם לתוצאות הבחירות של שנת 2022 הוא התחיל בכהונה השלישית.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-30 ראיונים ו-25 ערים בעלי חשיבות מחוזית. בנוסף לכך קיימות ארבע ערים סגורות בהם פועלים מפעלים של תעשיית הגרעין הרוסית ושני בסיסים של חיל הטילים האסטרטגיים.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 4,222,695 תושבים. זאת לעומת כ-4.7 מיליון תושבים בשנת 1994. בערים מתגוררת כ-86.6% מאוכלוסיית המחוז. בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-85% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, יש טטרים (כ-2.2%) בעיר הגדולה - יקטרינבורג מתגוררים כ-1,500,000 תושבים. ערים נוספים הם ניז'ני טגיל (334 אלף), קמנסק-אורלסקי (162 אלף) ופרבואורלסק (113 אלף).
בעקבות גירוש אוכלוסייה גרמנית מאזורים אחרים של ברית המועצות בשנת 1959 התגוררו במחוז 53 אלף גרמנים. כיום (2021) מתגוררים כ-7 אלף.
דמוגרפיה > יהודים

בשנת 1959 התגוררו במחוז 26 אלף יהודים, רובם הגיעו בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 2021 היו כ-2,300 יהודים.
כלכלה

בשטח המחוז נמצאים מרבצים גדולים של ברזל, ניקל, נחושת, זהב, פלטינה ומתכות אחרות. בהתאם לכך, המחוז מתאפיין בתעשייה כבדה מפותחת ביותר. בערי המחוז ממוקמים מפעלים ליצור פלדה (בעיר ניז'ני טאגיל שנמצא בבעלות חברת אווראז), טנקים (מפעל הקרונות של אוראל בניז'ני טאגל), תחמושת ומכונות שונות לתעשייה כבדה.
בשנת 1897 בעיר אסבסט נבנה מכרה לכריית אזבסט. מפעל זה היה הראשון מסוגו באימפריה הרוסית וייצור אזבסט באזור נמשך עד היום.
בשנת 1964 כ-50 ק"מ מסברדלובסק הופעלה תחנת הכוח הגרעינית בלויארסקי שהייתה תחנת הכוח הגרעינית הראשונה בברית המועצות שמטרתה העיקרית הייתה ייצור אנרגיה חשמלית בהיקף משמעותי.
כלכלה > תחבורה

המחוז מהווה מרכז חשוב של מסילות ברזל. בין היתר דרכו עובר הרכבת הטראנס-סיבירית.
דרך המחוז עובר כביש ארצי M5 מוסקבה-יקטרינברוג. בשלבי בנייה מתקדמים נמצא כביש אגרה M12 "ווסטוק". קטע מוסקבה-קאזאן הושלם. הכביש מתוכנן להגיע ליקטרינבורג בסוף 2024 ולהמשיך לטיומן.
נמל התעופה קולצובו נמצא בסביבת יקטרינברוג והוא בעל מעמד בין-לאומי. בשנת 2020 עברו דרכו כ-3.5 מיליון נוסעים.
ראיין קירה ארמסטרונג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במרץ 2010 (בת 14) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ראיין קירה ארמסטרונג (באנגלית: Ryan Kiera Armstrong; נולדה ב-10 במרץ 2010) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בתפקידיה כצ'רלי מקגי בסרט "משחקת באש" משנת 2022, ואלמה גרדנר במיני סדרת הטלוויזיה "אימה אמריקאית: גאות אדומה". היא גם גילמה את ברוק במערבון "הדרך הישנה" (2023).
ביוגרפיה

ארמסטרונג נולדה לשחקן דין ארמסטרונג ולד"ר ברטה באצ'יץ' והיא הצעירה מבין חמישה ילדים.
פילמוגרפיה

קולנוע
| שנה | סרט | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2019 | "אמנות המירוץ בגשם" | זואי |
| 2019 | An Assortment of Christmas Tales in No Particular Order | ויולט |
| 2019 | "זה: חלק 2" | ויקטוריה פולר |
| 2020 | The Glorias | גלוריה סטיינם (הילדה) |
| 2020 | Wish Upon a Unicorn | מיה דינדל |
| 2021 | "האלמנה השחורה" | אנטוניה הצעירה |
| 2021 | "מלחמת המחר" | מורי פורסטר הצעירה |
| 2022 | "משחקת באש" | צ'ארלי מקגי |
| 2022 | "פרח בר" | בי הצעירה |
| 2023 | "הדרך הישנה" | ברוק |
טלוויזיה
| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | "אן עם הצמות" | מיני מאי בארי | 3 פרקים |
| 2018 | "האמת על פרשת הארי קוויבר" | נולה קלרגן הצעירה | 10 פרקים |
| 2021 | "אימה אמריקאית: גאות אדומה" | אלמה גרדנר | 5 פרקים |
| 2024 | Star Wars: Skeleton Crew | פרן |  |
פרסים ומועמדויות

ארמסטרונג זכתה להצלחה ב-2023 כאשר הייתה בת שתים-עשרה, והועמדה לפרס פטל הזהב לשנת 2022 לשחקנית הגרועה ביותר על הופעתה ב"משחקת באש".
המועמדות בוטלה בעקבות תגובה פומבית, ופרסי פטל הזהב שינו לאחר מכן את חוקיו כדי להוציא קטינים מתחת לגיל 18 משיקול עתידי.