stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוניה נוסקויאק
צילום

כבר בשנות ה-20 הבינה נוסקויאק כי שאיפתה היא לעסוק בצילום, אבל רק בשנת 1929, אז פגשה באדוארד וסטון, היא התחילה לפתח את הכישרון שלה. במהרה הפכה לעוזרתו של וסטון בחדר חושך, והוא לימד אותה את אמנות המצלמה. היא החלה לצלם צילומי ארכיטקטורה, כשהיא מחפשת את העוצמה שבבניין. בעקבות וסטון, היא החלה לחפש דפוסים בטבע.
ב-1932 הייתה אחת ממקימי קבוצת F/64, והיא הציגה במסגרת הקבוצה 9 תצלומים שלה. היא החלה להתרחק מהקבוצה בשנת 1934, ייתכן בעקבות מערכת היחסים שלה עם וסטון שהתדרדרה.
היא המשיכה לתעד את האנשים החשובים בזמנה, כגון ג'ון סטיינבק ומרתה גרהם. הדיוקן של סטיינבק היה בעל משמעות במיוחד, שכן הוא אחד היחידים שלו משנות ה-30.
נוסקויאק פתחה סטודיו עצמאי, כפי הנראה בשנת 1935. בשנת 1936 הייתה אחת משמונה צלמים, לרבות וסטון, שנבחרו באזור קליפורניה לפרויקט ממשלתי, שתומך באמנים. היא בילתה את השנה שלאחר מכן בצילום אמני קליפורניה ויצירותיהם. אף על פי שהמשיכה לצלם כאמנית, היא גם התפרנסה מצילומי אופנה ודיוקנאות. היא פרשה מצילום בשנת 1965, ונפטרה ב-10 שנים מאוחר יותר.
הארכיון שלה, כולל 494 הדפסים, מאות תשלילים ומכתבים רבים אל אדוארד וסטון, שוכן במרכז לצילום יצירתי (CCP) באוניברסיטת אריזונה שבטוסון.
נקסוס 4

| --- | --- |


נקסוס 4
 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  Google
 תאריך הפצה:  19 באוקטובר 2012 
 תאריך הפסקת שיווק:  1 בנובמבר 2013 
 סדרה:  גוגל נקסוס 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד 4.4.2 ניתן לעדכון לגרסת 4.4.4 לגרסת 5.0 ולגרסת 5.1.1
 מעבד:  קוואלקום סנאפדרגון‏ S4 Pro ‏(APQ8064)
 נפח אחסון:  8/16GB ללא אפשרות הרחבה
 זיכרון:  2GB או יותר
 מסך:  4.7"‎
 קלט:  מסך מגע
 מצלמה:  8 מגה-פיקסל הכוללת פלאש LED (אחורית)   1.3 מגה-פיקסל 720p צילום קטעי וידאו בקצב של 30FPS (קדמית)
 סוללה:  2100mAh
 רשת:  HSPA+ 42.2Mbps, GSM/GPRS/EDGE 850/900/1900/2100
 קישוריות:  Wi-Fi, Bluetooth
 רמת קרינה:  גבוהה
 מידות
 רוחב:  68.7 מ"מ 
 גובה:  133.9 מ"מ 
 עובי:  9.1 מ"מ 
 משקל:  140 גרם
 צורה:  מרובע
 www.google.fr/nexus/4/
 
נקסוס 4 (באנגלית: Nexus 4) הוא טלפון חכם, הרביעי בסדרת מכשירי נקסוס, גוגל המופעל על ידי מערכת ההפעלה אנדרואיד.
בסדרה זו, בכל שנה חוברת גוגל ליצרנית חומרה כדי ליצור מכשיר חדש. ב-29 באוקטובר 2012 יצא מכשיר זה לראשונה, בשיתוף עם חברת LG אלקטרוניקה, והוא בצבע שחור. אז גם הוכרז ה-13 בנובמבר 2012 כתאריך יציאתו לשוק. במאי 2013 יצא הדגם גם בצבע לבן.
ניב הקבוצה

שער "ניב הקבוצה", גיליון אדר א' תשכ"ה, פברואר 1965
ניב הקבוצה היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.
נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל. כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו". בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".
רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב. תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.
רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.
לקריאה נוספת

דניאל קארפי, מאיר בוכסוויילר (עורכים), ניב הקבוצה: מפתח לשנים 1929–1967, תל אביב: מפעל הביבליוגרפיה הקיבוצית, תשל"ה 1975.
הערות שוליים

1 2  בספרות ובאמנות, דבר, 1 באוגוסט 1930
↑  יעקב לזר, "הדף הירוק" לגיליונותיו, באתר הקיבוצים, 5 בינואר 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמרוד שפירא בר אור

נמרוד שפירא בר אור (נולד ב-25 באפריל 1989) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בעבר. ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) וב-3 אליפויות עולם (רומא 2009, שנגחאי 2011 וברצלונה 2013). החזיק בשיא הישראלי במשחה ל-50 מטר חופשי (כ-4 שנים), במשחה ל-100 מטר חופשי (כ-14 שנים) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (כ-10 שנים).
שפירא בר אור זכה בשלוש מדליות באולימפיאדת הנוער האירופית (ליניאנו 2005) ובשתי מדליות באליפות אירופה בשחייה לנוער (אנטוורפן 2007).
הערות שוליים

↑  יאיר בן עמי, שחייה: מדליית ארד לנמרוד שפירא בר אור, באתר הארץ, 6 ביולי 2005
↑  רמי היפש, אליפות ישראל בשחייה: שפירא גבר על לבנת, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2006
↑  רמי היפש, אליפות אירופה לנוער: מדליית כסף לשפירא בר אור ב-200 חופשי, באתר הארץ, 23 ביולי 2007
↑  הארץ, שחייה: ארד לשפירא באליפות אירופה לנוער, באתר הארץ, 19 ביולי 2007
↑  רמי היפש ואורי טלשיר, עכשיו גם ארצות הברית יודעת, באתר הארץ, 29 במרץ 2009
↑  השחיין נמרוד שפירא בר אור ערער על הקריטריון האולימפי ויהיה בבייג'ין, באתר הארץ, 31 ביולי 2008
↑  רמי היפש, שפירא בר אור השיג ניצחון ראשון, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2008
↑  אורי טלשיר, הקתרזיס של המכביה: 47.78 ב-100 מ' חופשי לג'ייסון ליזאק, באתר הארץ, 20 ביולי 2009
↑  אליפות העולם בשחייה: גל נבו העפיל לחצי הגמר, שיא ישראלי לבר אור, באתר הארץ, 29 ביולי 2009
↑  אורן אהרוני, שחייה: אחרי 14 שנה, נשבר שיאו של ברוק, באתר ynet, 8 באוגוסט 2009
↑  אורי טלשיר, נמרוד שפירא בר-אור: "יכולתי להיות מסודר בחיים. ויתרתי, זו הצהרת הנאמנות", באתר הארץ, 13 ביולי 2011
↑  אורי טלשיר ורמי היפש, שפירא בר-אור: אחרון לצאת, ראשון לעלות, באתר הארץ, 26 ביולי 2011
↑  אורן אהרוני, שחייה: זהב לנמרוד שפירא בר-אור במכללות, באתר ynet, 29 במרץ 2013
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת לונדון (2012)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | זוהר זימרו • דונלד סנפורד • ג'יליאן שוורץ |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן |  |
|  ג'ודו | טומי ארשנסקי • אריק זאבי • גולן פולק • סוסו פללשווילי • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (מורן בוזובסקי, אליאורה זולקובסקי, פולינה זקלוז'ני, נועה פלצ'י, ויקטוריה קושל, מרינה שולץ) • נטע ריבקין |  |
|  התעמלות מכשירים | פליקס אהרונוביץ' • ולריה מקסיוטה • אלכס שטילוב |  |
|  טניס | יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  קליעה | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אמרי גניאל • יעקב טומרקין • גל נבו • עמית עברי • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • גיל כהן • ערן סלע • שחר צוברי • לי קורזיץ • גידי קליגר |  |
נעמה צאל

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  27 בפברואר 1981
 פטירה:  5 ביולי 2020 (בגיל 39) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
נעמה צאל (27 בפברואר 1981 – 5 ביולי 2020) הייתה סופרת, עורכת וחוקרת ספרות ישראלית, זוכת פרס שרת התרבות והספורט בתחום העריכה הספרותית.
ביוגרפיה

צאל נולדה בארצות הברית. בתו של פרופסור יהושע צאל. למדה באוניברסיטת תל אביב בתוכנית הבינתחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לספרות מהאוניברסיטה העברית על עבודה שכותרתה "האחר בפואטיקה של יהושע קנז". שימשה כמרצה בכירה במכללה האקדמית ספיר.
בשנת 2006 החלה לכתוב רשימות על סיפורת והגות במוסף "ספרים" של העיתון "הארץ".
הייתה המייסדת והעורכת של "מעבדה", סדרה לפרוזה ניסיונית בהוצאת "רסלינג". במסגרת הוצאת "רסלינג" ראו אור ספריהם של האמנית תמר גטר, מעין איתן ועוד.
ב-29 בדצמבר 2019 פורסם כי צאל זכתה בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ט בתחום העריכה הספרותית. בוועדת השיפוט היו יורם מלצר, הלית ישורון והעיתונאי ניסן שור.
לפני מותה עבדה על ספר פרוזה בשם ״שימי ראש״ בעריכת הסופרת מיכל בן-נפתלי, שראה אור בספטמבר 2020 בהוצאת אפיק.
צאל נפטרה ב-5 ביולי 2020 לאחר מאבק במחלת הסרטן, כשהיא בת 39. הותירה אחריה בן זוג ושני ילדים.
יצירתה

"הם דיברו בלשונם" - ספר שעוסק בפואטיקה של יהושע קנז - ראה אור בהוצאת מאגנס, 2016. הספר חוקר את כתיבתו של קנז ועוסק בשאלות הנוגעות לכתיבתו. צאל מציעה מפתח להבנת הכתיבה של קנז באמצעות קריאה פילוסופית בספרות, ההיעדר הטבוע בלב תפיסתו של אדם אחר ועוד.
"שימי ראש" - סיפורים קצרים ונובלה, 2020.
סיפורים קצרים פרי עטה ראו אור בכתבי עת שונים, בין היתר: "עתון 77", "אורות", והגיליון הראשון של גרנטה בעברית. השיחה “הרהורים על ז’קלין כהנוב” היא חלק מתוך ספרה בכתובים שיחה עם רונית מטלון.
הערות שוליים

1 2  רשימת הזוכים בפרס שרת התרבות והספורט בתחומי היצירה הספרותית לשנת תשע"ט, באתר GOV.IL
1 2  הארוס שממשיך בקו ישר, באתר בית אבי חי
↑   מיה סלע, סדרת הספרים שלא תוכלו לקנות ב"ארבעה ב-100", באתר הארץ, 19 במרץ 2014
1 2  העורכת והסופרת נעמה צאל מתה בגיל 39, באתר www.msn.com
↑  הם דיברו בלשונם הפואטיקה של יהושע קנז - נעמה צאל | רשת צומת ספרים, באתר www.booknet.co.il
↑  הוצאת אפיק, ״שימי ראש״, מאת נעמה צאל
↑  הרהורים על ז'קלין כהנוב: רונית מטלון ונעמה צאל: שיחה, באתר גְרַנְטָה, ‏2020-03-06
↑  נעמה צאל, נעמה צאל כתב.ה בגְרַנְטָה, באתר גְרַנְטָה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491632205171  BnF: cb16997167n (data)  ISNI: 0000 0004 0296 3126  LCCN: n2015006886  VIAF: 298777200   WorldCat (עם VIAF): 298777200
נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי

נמל התעופה ממזרח
בסיס השיפוץ קנזס סיטי (אנ') ב-2007
נמל התעופה הבין-לאומי של קנזס סיטי (IATA: MCI, ICAO: KMCI) (במקור נמל התעופה הבין-לאומי מרכז היבשת) הוא נמל תעופה ציבורי בקנזס סיטי, מיזורי הממוקם 15 מיל (24 קילומטרים) מצפון-מערב למרכז העיר קנזס סיטי. נמל התעופה נפתח ב-1972 וב-2023 הושלם מתחם חדש בשדה התעופה, שהחליף את הישן. נמל התעופה החליף את נמל התעופה העירוני של קנזס סיטי (MKC) ב-1972, כאשר כל טיסות התעופה הסדירות של עברו מ-MKC ל-MCI. הוא משרת את אזור המטרופולין של קנזס סיטי ומהווה כנמל התעופה העיקרי לנוסעים בחלק גדול ממערב מיזורי וממזרח קנזס.
נמל התעופה משתרע על פני 10,680 acre (4,320 הקטאר) ויש לו שלושה מסלולי טיסה. נמל התעופה תמיד היה נמל תעופה אזרחי ומעולם לא הוקצה לו יחידה של המשמר הלאומי האווירי. מאז השבתת המגפה ב-2020, מספר המראות המטוסים הסדירות בימי השיא מתאושש בהתמדה. נכון לאוקטובר 2022, היו בממוצע 303 נחיתות והמראות יומיות. שירות ללא הפסקה הוצע ל-47 נמלי תעופה, הכוללים את קנקון, מפרץ מונטגו, סן חוסה דל קאבו וטורונטו.
מתקנים > טרמינלים

לנמל התעופה יש טרמינל יחיד עם 40 שערים ושני מתחמים: במתחם A יש 13 שערים (A1–A20) ובקונקורס B 27 שערים (B40–B69).
סטטיסטיקה > יעדים מובילים

| דַרגָה | שדה תעופה | נוסעים | מובילים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | קולורדו דנוור, קולורדו | 500,000 | פרונטיר, סאות'ווסט, יונייטד |
| 2 | ג'ורג'יה אטלנטה, ג'ורג'יה | 479,000 | דלתא, סאות'ווסט |
| 3 | טקסס דאלאס/פורט וורת', טקסס | 302,000 | אמריקן |
| 4 | אריזונה פיניקס-סקיי הרבור, אריזונה | 288,000 | אמריקן, פרונטיר, סאות'ווסט |
| 5 | אילינוי שיקגו-או'הייר, אילינוי | 277,000 | אמריקן, יונייטד |
| 6 | נבדה לאס וגאס, נבדה | 263,000 | סאות'ווסט, ספיריט |
| 7 | אילינוי שיקגו-מידוויי, אילינוי | 253,000 | סאות'ווסט |
| 8 | טקסס דאלאס-לאב, טקסס | 210,000 | סאות'ווסט |
| 9 | קרוליינה הצפונית שארלוט, קרוליינה הצפונית | 199,000 | אמריקן |
| 10 | פלורידה אורלנדו, פלורידה | 195,000 | סאות'ווסט, ספיריט |
סטטיסטיקה > נתח שוק של חברות תעופה

| דרגה | חברת | נוסעים | נתח השוק |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סאות'ווסט איירליינס | 5,383,000 | 48.11% |
| 2 | דלתא איירליינס | 1,705,000 | 15.24% |
| 3 | אמריקן איירליינס | 1,432,000 | 12.80% |
| 4 | יונייטד - איירליינס | 920,000 | 8.22% |
| 5 | ספיריט איירליינס | 373,000 | 3.33% |
|  | אחר | 1,375,000 | 12.29% |
הערות שוליים

↑  "Kansas City International Airport". SkyVector.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MCI Kansas City Intl Airport (MCI/KMCI)". FlightAware. נבדק ב-2022-10-09.
↑  "Terminal Map | Kansas City International Airport". נבדק ב-28 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Kansas City, MO: Kansas City International (MCI)". Bureau of Transportation Statistics. נבדק ב-6 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011107283  VIAF: 70145857920823021797   WorldCat (עם VIAF): 70145857920823021797 
אולם ההמראות של הטרמינל החדש
מטוס בואינג 737-700 של סאות'וווסט איירליינס מתכונן לנחיתה.
סופנאט מואנטה

סופנאט מואנטה (בתאית: ศุภณัฏฐ์ เหมือนตา; נולד ב-2 באוגוסט 2002 בסיסאקט שבתאילנד) הוא כדורגלן תאילנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בורי ראם יונייטד מליגת העל התאילנדית ובנבחרת תאילנד.
קריירת מועדונים

מואנטה גדל במחלקת הנוער של בורי ראם יונייטד. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל התאילנדית.
קריירה בין-לאומית

ב-5 ביוני 2019 ערך מואנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תאילנד, בהפסד 0–1 לנבחרת וייטנאם במשחק ידידות. ב-29 במאי 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד נבחרת טג'יקיסטן במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת תאילנד לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  #OFFICIAL ประกาศรายชื่อ 26 แข้งช้างศึก ชุดลุยศึก เอเชียน คัพ 2023 รอบสุดท้าย ที่ประเทศกาตาร์ בחשבון הפייסבוק הרשמי של התאחדות הכדורגל התאילנדית, 3 בינואר 2024 (בתאית)
| נבחרת תאילנד – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 סיווראק •  2 סנטיפאפ •  3 טיראטון •  4 דולה •  5 קריצאדה •  6 סאראץ' •  7 סופאצ'וק •  8 אקאניט •  9 סופאצ'אי •  10 סופנאט •   11 פהלה •  12 מיקלסון • 13 ג'רונסאק •  14 רונגראט • 15 טיראסאק • 16 ג'קפאן • 17 פנסה • 18 ויראתפ • 19 פטהומפול • 20 סאראנון • 21 סופאנאן • 22 צ'אנארונג • 23 פטיוואט • 24 ווראצ'יט • 25 פירדון • 26 סופאן • מאמן: אישיי |  1 סיווראק •  2 סנטיפאפ •  3 טיראטון •  4 דולה •  5 קריצאדה •  6 סאראץ' •  7 סופאצ'וק •  8 אקאניט •  9 סופאצ'אי •  10 סופנאט •   11 פהלה •  12 מיקלסון • 13 ג'רונסאק •  14 רונגראט • 15 טיראסאק • 16 ג'קפאן • 17 פנסה • 18 ויראתפ • 19 פטהומפול • 20 סאראנון • 21 סופאנאן • 22 צ'אנארונג • 23 פטיוואט • 24 ווראצ'יט • 25 פירדון • 26 סופאן • מאמן: אישיי | תאילנד |
נמל התעופה הבין-לאומי ג'רלד ר. פורד

נמל התעופה הבין-לאומי ג'רלד ר. פורד (באנגלית: Gerald R. Ford International Airport) הוא נמל תעופה מסחרי, הממוקם בעיירת אשד כ-21 קילומטרים דרום-מזרחית לגרנד ראפידס במדינת מישיגן שבארצות הברית. השדה נמצא בבעלות מועצת מחוז קנט ומנוהל על ידי רשות עצמאית. התוכנית הלאומית למערכות תעופה משולבות לשנים 2021–2025 של רשות התעופה הפדרלית (FAA) מגדירה את נמל התעופה כמתקן קטן המיועד לטיסות מסחריות.
הנמל נפתח כנמל התעופה של מחוז קנט ובהמשך הפך לנמל התעופה הבין-לאומי של מחוז קנט; בדצמבר 1999 שונה שמו של נמל התעופה לנמל התעופה על שם ג'רלד פורד, שהיה סגן הנשיא ה-40 והנשיא ה-38 של ארצות הברית. פורד ייצג גם את אזור גרנד ראפידס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1949–1973.
הנמל הוא נמל התעופה המסחרי הגדול ביותר באזור מערב מישיגן והוא נמל התעופה השני בגודלו במישיגן אחרי נמל התעופה של מטרופולין דטרויט. נמל התעופה משתרע על פני שטח של כ-12.6 קילומטר רבוע.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ל-34 שדות תעופה מקומיים.
היסטוריה

נמל התעופה הראשון של גרנד ראפידס הוקם בנובמבר 1919, 6.4 קילומטר דרומית למרכז העיר.
בשנת 1959 החל המחוז בבניית נמל התעופה הנוכחי בסמוך לעיירה אשד, מספר קילומטרים ממזרח לשדה התעופה הראשון. נמל התעופה החדש נפתח ב-23 בנובמבר 1963 והחליף את שדה התעופה המקורי.
ב-27 בינואר 1977, הפך השדה לנמל תעופה בינלאומי עם פתיחתם של משרדי שירות המכס האמריקני בבניין הטרמינל הראשי.
ב-2 בינואר 2007, העביר מטוס חיל האוויר האמריקני את ארונו של הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לנמל התעופה הנושא את שמו, כחלק ממסע הלוויה. מנמל התעופה המשיך הארון לחלקת הקבר במוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד בגרנד ראפידס למחרת.
החל מאפריל 2010 ועד לאוקטובר 2011, שימש נמל התעופה כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה אליג'אנט אייר. באמצע ינואר 2019 הודיע החברה כי נמל התעופה יחזור להיות אחד מ-16 בסיסי הפעולה המרכזיים שלה.
מתקנים

לנמל שני מסלולים מקבילים בכיוון מזרח–מערב ומסלול אחד בכיוון צפון–דרום. בנוסף למתקני מסוף המטענים והתעופה הכללית, קיים בנמל טרמינל נוסעים עם שני מסופים: מסוף A עם שבעה שערים ומסוף B שמונה שערים. במסלולים 8R / 26L ובמסלול 17/35 מותקן מערכת נחיתת מכשירים. מסלול נוסף באורך 1,500 מטר מצפון למסלול הראשי המשמש לצורכי תעופה כללית.
בספטמבר 2017 נחנך בנמל התעופה טרמינל נוסעים חדש שכולל מתקנים חדשים לבידוק ביטחוני, שירותי הסעדה וקמעונאות וטרקלין עסקים חדש.
סטטיסטיקות > יעדים מקומיים מובילים

|  | עִיר | נוסעים | חברות תעופה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | שיקגו או'האר | 148,000 | אמריקן איירליינס, יונייטד איירליינס |
| 2 | אטלנטה | 133,000 | דלתא איירליינס |
| 3 | דטרויט, מישיגן | 110,000 | דלתא איירליינס |
| 4 | דנוור | 90,000 | פרונטיר, סאות'ווסט, יונייטד |
| 5 | מיניאפוליס / סנט. פול, מינסוטה | 90,000 | דלתא איירליינס |
| 6 | שיקגו – מידוויי | 73,000 | סאות'ווסט |
| 7 | דאלאס/פורט וורת' | 59,000 | אמריקן איירליינס |
| 8 | שרלוט, צפון קרוליינה | 47,000 | אמריקן איירליינס |
| 9 | אורלנדו/סנפורד, פלורידה | 45,000 | אליג'אנט |
| 10 | סנט פטרסבורג / קלירווטר, פלורידה | 44,000 | אליג'אנט |
סטטיסטיקות > נתח שוק של חברות תעופה

|  | חברת תעופה | נוסעים | שיעור |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | דלתא | 529,000 | 20.82% |
| 2 | אליג'אנט | 450,000 | 17.72% |
| 3 | סאות'ווסט | 308,000 | 12.15% |
| 4 | סקייווסט | 212,000 | 8.34% |
| 5 | PSA | 170,000 | 6.68% |
פיתוח

בסוף אוגוסט 2019 הודיע שדה התעופה על פיתוח נוסף של נמל התעופה. הפיתוח המתוכנן כולל שלושה פרויקטים גדולים. הרחבה של מסוף A בעלות של כ-90 מיליון דולר, שצפוי לכלול הקמה של 8 שערים נוספים, הקמה של מגדל פיקוח חדש בעלות של כ-50 מיליון דולר וכן הקמה של תחנת פיקוח פדרלית בעלות של כ-25 מיליון דולר, על מנת להקל על יציאה והגעה של טיסות בינלאומיות ישירות לנמל.
הערות שוליים

↑  "Boards Commissions & Committees". Kent County Administration. נבדק ב-2020-12-03.
↑  "Appendix A: List of NPIAS Airports with Activity and Development Estimate" (PDF). Federal Aviation Administration. Federal Aviation Administration. 30 בספטמבר 2020. נבדק ב-3 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gerald R. Ford Airport Nonstop Routes". Gerald R. Ford Airport.
↑  "Grand Rapids, MI: Gerald R. Ford International Airport (GRR)". Bureau of Transportation Statistics. בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grand Rapids, CO: Gerald R Ford International Airport (GRR)". Bureau of Transportation Statistics. נבדק ב-3 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gerald R. Ford International Airport Authority, Authority Board Announces $90 Million Expansion of Concourse A, https://www.grr.org/, ‏August 28, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014036880  VIAF: 307467261   WorldCat (עם VIAF): 307467261
ניקולאי גומיליוב

| --- | --- |

 לידה:  3 באפריל 1886 (יוליאני) קרונשטאדט, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  26 באוגוסט 1921 (בגיל 35) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 שם עט:  Анатолий Грант 
 מקום לימודים:  סורבון 
 שפות היצירה:  רוסית 
 סוגה:  פרוזה, שירה עלילתית, מחזה, טור שירי 
 זרם ספרותי:  אקמאיזם 
 בן או בת זוג:  אנה אחמטובה (1910–1918)  Anna Engelhardt (1919–?) 
 צאצאים:  לב גומיליוב 
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  צלב גיאורגי הקדוש, דרגה 3  צלב גיאורגי הקדוש, דרגה 4  מסדר סטניסלאב הקדוש (בית רומנוב)  צלב גיאורגי הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש 
 
ניקולאי סטפנוביץ׳ גומיליוב (ברוסית: Николай Степанович Гумилёв;‏ 15 באפריל 1886 – אוגוסט 1921) היה משורר, מתרגם, מבקר ספרות וקצין רוסי מייסד זרם האקמאיזם בשירה הרוסית. הוצא להורג בשנת 1921 באשמת השתייכות לארגון מחתרתי, נוקה מכל אשמה בשנת 1992.
ניקולאי גומיליוב נולד למשפחת רופא בצי בעיר קרונשטאדט. ניקולאי היה ילד חולני והתלונן על כאבי ראש. לדברי אנה אחמטובה את השיר הראשון ניקולאי הצעיר כתב בגיל שש.
בסתיו 1894 החל את לימודיו בבית הספר, אך לאור מצב בריאותו עזב ולמד בבית. בשנת 1895 המשפחה עברה לסנקט פטרבורג. בשנת 1990 לאחיו הבכור התגלה שחפת והמשפחה עברה לטביליסי. בשנת 1903 המשפחה חזרה לפושקין וגומיליוב חזר לבית הספר בו החל את לימודיו בשנת 1894. הוא היה תלמיד חלש מאוד והיה מועמד להרחקה מבית הספר. בשנת 1906 הוא בכל זאת סיים את הלימודים עם קבלת תעודת בגרות. בשנת 1905, עוד לפני סיום בית הספר גומיליוב פרסם את ספרו הראשון - "דרך הקונקיסטאדורים". ולרי בריוסוב העניק לספר ביקורת חיובית וציין שמדובר במשורר צעיר ומבטיח. הקשר בין המשוררים רק התחזק עם השנים.
תחילת הקריירה

בשנת 1906 גומיליוב נסע לצרפת ולמד בסורבון. בהיותו בפריז גומיליוב החל בהוצאה לאור של ירחון ספרותי (יצאו שלוש מהדורות בלבד). גומיליוב קיבל המלצות מבריוסוב למשוררים רוסים ידועים ששהו באותה תקופה בפריז. גומיליוב פגש אותם אך הם לא התרשמו ממנו.
באפריל 1907 גומיליוב חזר לאימפריה הרוסית. באותה שנה הוא פגש לראשונה את אנה אחמטובה. ביולי 1907 הוא הפליג מסבסטופול דרך הים התיכון לצרפת. בשנת 1908 הוא פרסם את ספרו השני "פרחים רומנטיים". הספר זכה להצלחה וגומיליוב היה יכול להמשיך במסעות. הפעם הוא נסע לסינופ, יוון ומצרים. ב-29 בנובמבר 1908 גומיליוב חזר לסנקט פטרבורג.
בשנת 1909 גומיליוב ארגן ביחד עם סרגיי מקובסקי את הירחון "אפולון". בירחון זה הוא ניהל מדור לביקורת ספרות. באביב 1909 גומיליוב פגש את אליזבטה דמיטרייבה ולאחר תקופה קצרה הציע לה להתחתן, אך דמיטרייבה העדיפה משורר אחר שעבד באותו ירחון - מקסימיליאן וולושין. בסתיו גומיליוב התייחס בפומבי בצורה מעליבה לאליזבטה ומקס וולושין הזמין אותו לדו-קרב שהתקיים ב-22 בנובמבר 1909. גומיליוב ככל הנראה ירה באוויר ובאקדח של וולושין הייתה תקלה טכנית.
בשנת 1910 גומיליוב פרסם את ספרו השלישי "פנינים". ספר זה כולל את השיר "הקפיטנים" שהוא משיריו המפורסמים של המשורר. ב-25 באפריל 1910 גומיליוב התחתן עם אנה אחמטובה.
בשנת 1911 הוקמה "גילדת המשוררים" בה היו חברים בנוסף לגומיליוב גם אשתו, יוסף מנדלשטם, ולדימיר נרבוט ומשוררים נוספים. בשנת 1912 גומיליוב פרסם את העקרונות של האקמאיזם. ב-1 באוקטובר 1913 לזוג נולד בן וזמן קצר לאחר מכך גומיליוב נסע לאפריקה.
מסעות לאתיופיה

עוד מילדות גומיליוב חלם להגיע לאפריקה. המסע הראשון התרחש בשנת 1909. גומיליוב נסע מאודסה לג'בוטי וממנה לאדיס אבבה.
המסע השני אורגן בתאום עם האקדמיה למדעים. המשלחת יצאה מאודסה לקונסטנטינופול, מצרים וג'יבוטי. מג'יבוטי הם נסעו להרר בה גומיליוב הכיר את מושל האזור היילה סלאסי, הקיסר האתיופי העתידי. מהעיר המשלחת יצאה למסע ארוך באזורים הפנימיים של המדינה וחזרה להרר רק באוגוסט. במהלך ספטמבר 1913 גומיליוב חזר למולדת.
תקופת מלחמת העולם הראשונה

עם תחילת מלחמת העולם הראשונה גומיליוב התנדב לצבא. הוא הוצב ביחידת פרשים. באוקטובר 1914 השתתפה יחידתו בפלישה רוסית לפרוסיה המזרחית. בנובמבר 1914 יחידתו הועברה לדרום פולין והשתתפה בקרבות נגד הצבא האוסטרו-הונגרי ליד פיוטרקוב טריבונלסקי. על גבורתו בקרבות, בדצמבר 1914 גומיליוב קיבל את עיטור "צלב גאורגי". בינואר 1915 הוא הועלה לדרגת סמל. בקיץ 1915 השתתף בקרבות באזור ווהולין, על גבורתו בקרבות אלו הוענק לו עיטור "צלב גאורגי" בפעם השנייה. בספטמבר 1915 נשלח ללימודים בבית הספר לקצינים בפטרוגרד. את שהותו בפטרוגרד ניצל, בין היתר לפרסום ספר שירים שכולל שירים בנושאי המלחמה. באפריל 1916 סיים את לימודיו והועלה לדרגת סגן משנה. הוצב ביחידת פרשים באזור העיר דבינסק. למרות הפציעות ומחלותיו גומיליוב המשיך להיות בחזית עד לינואר 1917.
בשנת 1917 גומיליוב ביקש להעביר אותו לקורפוס רוסי שלחם בצרפת. גומיליוב נסע דרך שוודיה, נורווגיה ואנגליה. בהיותו בלונדון הוא נפגש עם ג. ק. צ'סטרטון ומשוררים בריטים נוספים.
במחצית השנייה של שנת 1917 גומיליוב הגיע לפריז והוצב בתפקיד עוזר נציג ממשלת המעבר הרוסית. בהיותו בפריז גומיליוב פרסם ספר שירים נוסף.
רוסיה הסובייטית

בשנת 1918 שב גומיליוב למולדתו. הוא פרסם ספר שירים שלא זכה להצלחה. ב-5 באוגוסט 1918 התגרש מאנה אחמטובה.
בשנת 1919 התחתן בשנית. בשנת 1920 הוקם הסניף הפטרוגרדי של איגוד המשוררים הכלל רוסי. באופן פורמלי בראש הסניף עמד אלכסנדר בלוק אך למעשה בראש עמדה קבוצה של משוררים בעלי דעות בולשביקיות. בטענה שבבחירות האחרונות לא היה קוורום הם דרשו לבצע את הבחירות מחדש. באופן מפתיע, בבחירות חדשות ניצח ניקולאי גומיליוב עם יתרון של קול בודד.
בשנת 1921 פרסם גומיליוב שני ספרים נוספים.
בהיותו ברוסיה הסובייטית גומיליוב לא הסתיר את הדעות הפוליטיות שלו (תמיכה במונרכיה) וקרבתו לדת. ב-3 באוגוסט 1921 גומיליוב נעצר והואשם בחברות בארגון מחתרתי. למרות ניסיונות חבריו לשחררו, תוך זמן קצר הוא הוצא להורג. ב-24 באוגוסט צ'קה פרסמה הודעה על הוצאה להורג של 61 מחברי הארגון. יום ומקום ביצוע ההוצאה להורג לא ידועים עד היום. לגבי השתתפותו בארגון קיימות ארבע גרסאות:
גומיליוב היה חבר בארגון מחתרתי. זו הגרסה הסובייטית הרשמית עד לשנת 1987.
גומיליוב לא היה חבר בארגון אך ידע על קיומו ולא דיווח. גרסה זו הייתה פופולרית בשנים 1987–1991.
לא היה שום ארגון מחתרתי והוא המצאה של הצ'קה על רקע מרד קרונשטאדט.
גומיליוב לא היה חבר ארגון זה אך היה חבר בארגון מחתרתי אחר שלא התגלה עד היום.
בברית המועצות לא התפרסמו יצירות של גומיליוב, ורק בשנת 1992 הוא נוקה מכל אשמה ושיריו החלו להתפרסם.
משפחתו

אנה אחמטובה - אשתו הראשונה
לב גומיליוב - בנה
אנה אנגלדרד - אשתו השנייה
ילנה גומיליובה - בתה
אולגה ויסוטסקי, חברתה שילדה מגומיליוב בן. ככל הנראה גומיליוב לא ידע על קיום הבן.
אורסט ויסוצקי - בנה
לקריאה נוספת

האנטומיה של השיר, מסה מאת ניקולאי גומיליוב (מרוסית: טינו מושקוביץ), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016
נקרופוליס, מאת ולדיסלב חודסביץ' (מרוסית: דינה מרקון), הוצאת כרמל, 2013