stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכסוך הארמני-אזרי (1905–1906)

הסכסוך הארמני-אזרי שנודע בזמנו כ"סכסוך הארמני-טטרי" או הפרעות של הארמנים וה"טטרים" בשנים 1906-1905 או "המלחמה הארמנית-טטרית בשנים 1906-1905" (באזרית: Erməni-azərbaycanlı qırğınları (1905-1906) ; בארמנית: Հայ-թաթարական ընդհարումներ או հայ-թաթարական պատերազմ) היה שורה של עימותים ופרעות עקובים מדם שפרצו בשנים 1906-1905תחת השלטון הרוסי באזור הקווקז בין הארמנים לאזרים, שנקראו באותה תקופה "טטרים קווקזים". הסכסוך לבש אופי בין-אתני ובין-דתי.
העימותים ומעשי הטבח התפשטו בכל רחבי הקווקז, בעיקר בשטחי אזרבייג'ן הצפונית, נגורנו קרבאך, אך גם בארמניה וגאורגיה שהיו כולם בשליטת האימפריה הרוסית.
מעשי הטבח פרצו במהלך המהפכה הרוסית בשנת 1905 וגבו אלפי אבדות בנפש. העימותים האלימים ביותר התרחשו בפברואר 1905 בעיר באקו, ובאותה שנה במאי בנחצ'יבאן, באוגוסט בשושה ובנובמבר בגנג'ה (אז יליזבטפול). נגרמו נזקים כבדים לערים ולשדות הנפט באזור באקו. מעשי אלימות פרצו גם בעיר טביליסי (טיפליס) אבל במידה פחותה יותר. הסכסוך לא כלל רק את הערים אלא גם את הסביבה הכפרית. לפי נתוני החוקר האמריקאי דובר טורקית ואזרית טדאוש סוונטוחובסקי במהלך הפרעות בשנת 1905 נהרסו ונשדדו 158 כפרים אזרים ו-128 כפרים ארמניים ואיבדו את חייהם בין 3,000 ל-10,000 בני אדם. האירועים התחילו כפרעות נגד הארמנים אולם לבסוף ידם של הארמנים הייתה על העליונה ורוב הקרבנות היו אזרים.
הזרז למלחמת האזרחים הזאת שלבשה אופי בין-אתני ובין-דתי היה לכאורה רציחתו של איכר מוסלמי בשם אגא רזא בבאייב.
אחרי שמושל באקו, הנסיך נקשידזה הסית אותם ב־19-22 בפברואר (67-9 בפברואר לפי הלוח היוליאני) תקפו האזרים ("טטרים") המוסלמים בבאקו את האוכלוסייה הארמנית הנוצרית. מעשי טבח פרצו גם בירבאן ב-13 במרץ (28 בפברואר לפי הלוח היוליאני) וב־7-5 ביוני (23–25 במאי לפי הלוח היוליאני), בנחצ'יבאן ב-21 במאי (12 במאי לפי הלוח היוליאני) ושוב בבאקו ב-2–7 בספטמבר (25-20 באוגוסט לפי הלוח היוליאני). ב-7 - 2 בנובמבר (25-20 באוקטובר לפי הלוח היוליאני) באקו הפכה לזירה לפרעות של "המאות השחורות". הפרעות הגיעו ב-1 בדצמבר (18 בנובמבר לפי הלוח היוליאני) גם לגנג'ה ואחר כך לטיפליס ב-5–11 בדצמבר ( 28-22 בנובמבר לפי הלוח היוליאני). בסופו של דבר ידם של הארמנים הייתה על העליונה והם הרבו בביצוע מעשים נקם במוסלמים. בלטה השתתפותם באירועים של חברי מפלגת הדשנאק. העימותים נמשכו בעיקר עד לאביב 1906
על אף המאמצים המשותפים של מנהיגים דתיים ארמנים ואזרים בקווקז לשים קץ לשפיכות הדמים, תקופה ארוכה השלטון הקיסרי הרוסי לא הרים אצבע כדי להחזיר את הסדר על כנו.
קבר אחים ארמני בנחצ'יבאן
קרבן אזרי ברחוב בבאקו
כנסייה ארמנית שנשדדה בנחצ'יבאן
רקע

בשנת 1783 קבעה האימפריה הרוסית ראש גשר חדש באזור הקווקז עם פרישת חסותה על הממלכה הגאורגית שהייתה עד אז בחסות פרס.
ב-1801 גאורגיה סופחה לגמרי לרוסיה בעקבות שתי מלחמות עוקבות מנצחות של רוסיה נגד פרס בשנים (1813-1804) ו (1828 -1826) סופחו בשנת 1805 על ידי הרוסים גם צפון אזרבייג'ן והח'אנות קרבאך ובשנת 1827 כל שטח מזרח ארמניה, עד אז "ארמניה הפרסית". סיפוחים אלה חשבון האימפריה הפרסית הוכרו בהסכמי השלום בגוליסטן (1813) וטורקמנצ'אי.
מיד עם סיום המלחמה השנייה, האזרבייג'ן הצפונית או ה"רוסית" (שכונתה גם "עבר-הקווקז המזרחית") התחילה לקלוט מהארצות השכנות שהפכו גם כן חלק מהאימפריה הרוסית מתיישבים חדשים בני עמים שונים מהילידים. הקבוצה הגדולה ביותר היו הארמנים, ואחר כך גאורגים, רוסים, אוקראינים וכו'. הפיתוח הכלכלי המהיר של האזרבייג'ן הרוסית הקשורה ל"בום" גילוי הנפט באזור באקו החל משנת 1872, משך לאזור אפילו מהגרים מחוץ לאימפריה הרוסית.
ההגירה הארמנית מילאה תפקיד חשוב.רק בשנים 1828–1830 הגיעו לשטחי אזרבייג'ן הרוסית כ-120,000 אנשים. הארמנים באו מ שטחי האימפריה הפרסית והאימפריה העות'מאנית. גל משמעותי של מהגרים ארמנים באו לאזרבייג'ן אחרי הטבח בארמנים במזרח אנטוליה בשנות ה-1890 (הרציחות ה"חמידיות"),
לפי הערכת ההיסטוריון האמריקאי ג. מקארתי, הנחשבת מוגזמת על ידי החוקר הפולני פיוטר קוויאטקביץ, בין 1828–1920 הגיעו לאזרבייג'ן 660,000 מתיישבים ארמנים.
החל משנת 1828 כל עוד השלטון הצארי תמך בהגירה הארמנית לאזרבייג'ן, מדיניות מושלי המלכות המשנה של קווקז הייתה בהתחלה אוהדת כלפי הארמנים שהיו נוצרים ומתקדמים מבחינת יכולת כלכלית והשכלה לעומת המוסלמים המקומיים. בני העם הארמני השתלבו מהר באליטה המנהלית הכלכלית והתרבותית באזור.
להבדיל ממהגרים אחרים, במהלך הזמן ראו הארמנים את אזרבייג'ן או לפחות חלק ממנו כחלק בהטריטוריה ההיסטורית שלהם, וחלק מהמדינה הארמנית העצמאית העתידית. בנוסף הם זיהו בשכנים ה"טטרים קווקזים" או אזרים עם מקורב מאוד בשפה ובדת לטורקים העות'מאנים שאיימו על קיומם באסיה הקטנה. האזרים מצדם ראו את עצמם נחותים במעמד הסוציו-כלכלי לעומת הארמנים תושבי הערים שכללו סוחרים, יזמים ותעשיינים.
הם גם ראו כאיום את השאיפות הלאומיות של הארמנים בנוגע למחוזות מארצם.
בשנת 1890 קמה המפלגת דשנאק - הפדרציה המהפכנית הארמנית - ששילבה תוכנית לאמנציפציה לאומית עם עקרונות סוציאל-דמוקרטים.
מפלגה זו ראתה בטורקיה העות'מאנית את האויב העיקרי, אבל בשלב מסוים התקוממה נגד רוסיה הצארית שמדיניותה באזור תחת הנהגת המשנה למלך הנסיך גריגורי גוליצין הפכה עוינת כלפי הארמנים. ארמנים הורחקו מעמדות במנהל המקומי, בשנת 1903 שונה התקנון המלכותי של הכנסייה האפוסטולית הארמנית משנת 1836 בשנת 1896 נסגרו בתי הספר הארמנים, ובשנת 1905 פשטה המשטרה הצארית על מתחם הכנסייה הארמנית באצ'מיאדזין. כתגובה בשנת 1903 התארגנו הפגנות מחאה של הארמנים נגד המדיניות זו, הנסיך גוליצין נפצע בניסיון התנקשות על ידי ארמני. בסופו של דבר הוחלף בתפקיד בידי הצאר.
הפרעות העקובות מדם

העימותים בין הארמנים לאזרים בשנת 1905 היו שפיכות הדמים הראשונה שפרצה בין שני העמים בשטחי אזרבייג'ן הצפוני שבשליטת רוסיה.
הפרעות העקובות מדם > הפרעות החוזרות בבאקו

בבאקו התארגנו מפגני מחאה של הפועלים, אזרים וארמנים כאחד, בימי שביתה הכללית ב־26 בדצמבר 1904.

ייתכן כי השלטונות היו מעוניינים להגביר את העוינות בין שני העמים. כבר משלהי המאה ה-19 היו ארמנים רבים בעבר הקווקז בין פעילי התנועה הסוציאל- דמוקרטית המהפכנית והשלטון הצארי התחיל לראות בארמנים גורם מתסיס נגדו.
לפי בוהדן וקשישטוף ברנובסקי העימותים האתניים היו מזימה של המשטרה הצארית . נטען כי כ-130 שוטרי חרש רוסים נשלחו לבאקו. יתרה מזו, נפוצה שמועה שמושל באקו, הנסיך ממוצא גאורגי, מיכאיל נקשידזה אישר לפני פריצת המהומות הנפקת רישיונות לנשק לאזרים רבים.
לעומת זאת, טדאוש שביינטוכובסקי טוען שאין הוכחות לאשמת השלטונות הרוסים בגרימת המהומות. לטענת השלטונות רק נמנעו מלנקוט בצעד כלשהו כדי להרגיע את הרוחות בשתי הקהילות, ורק בשלב מאוחר יותר התחילו לפעול להגבלת העימותים ביניהן.
הפרעות ההדדיות התחילו בבאקו בפברואר 1905 ואחר כך התפשטו בשאר עבר הקווקז, בכל מקום שבו חיו מוסלמים וארמנים ביישובים מעורבים. שני הצדדים האשימו זה את זה בהתחלת הפרעות: לפי האזרים, הקרבנות הראשונים היו בעל חנות מוסלמי ושולייה שלו, בעוד שלפי הארמנים, האזרים היו הראשונים שרצחו מספר ארמנים בבאקו.
בארבעת הימים של העימותים נהרגו בבאקו 218 ארמנים ו-126 אזרים. עיקר המאבק התרחש באזור נגורנו-קרבאך.
הפרעות והעימותים ההדדיים התרחשו בערים ובכפרים כאחד, והמספר הכולל של ההרוגים הסתכם ב - 3 עד 10 אלפי בני אדם. או לפי מקורות אחרים - מספר אלפים. לפי נתונים ארמנים נהרסו ונשדדו 158 כפרים ארמנים ו-128 כפרים אזרים.
המספר הקטן יותר של קרבנות בקרב הארמנים יוחס להתארגנות הצבאית הטובה יותר של אנשי ה"דשנאק", בעוד שהקהילה המוסלמית הייתה מפולגת ופחות מאורגנת.
רק בסתיו 1905 הקימו האזרים את הארגון החשאי "דיפאי" (הגנה), שהכריז מלחמה נגד רוסיה, אימץ שיטות טרור ואימן לוחמים לצורך ההגנה נגד מתקפות מצד הארמנים.
בתקשורת הבינלאומית האירועים הוצגו בדרך כלל מתוך נטייה אוהדת יותר לצד הארמני
הסכסוך האתני ודתי בין הארמנים לאזרים ב-1905–1907 יחד עם הדיונים לגבי השפה האזרית הספרותית מילאו תפקיד מכריע בגיבוש הזהות הלאומית האזרית.
במדיה האמנותית

האירועים מצאו הד ביצירות כגון:
המחזה "ב-1905" מאת המחזאי האזרי ג'אפר ג'אפרלי
סרט הקולנוע האזרי הראשון:"אנשי באקו" (1938)
לקריאה נוספת

Bohdan Baranowski, Krzystof Baranowski - History of Azerbaijan, Zakład Narodowy im. Ossoliński, Wrocław 1987 ISBN 8304018063
Svante E. Cornell Small Nations and Great Powers: A Study of Ethnopolitical Conflict in the Caucasus, Routledge Curzon, London New York, 2005
Thomas De Waal - Black Garden: Armenia and Azerbaijan Through Peace and War, NYU Press, 2004 ISBN 978-0-8147-1945-9.
Firuz Kazemzadeh. Struggle For Transcaucasia (1917—1921), New York Philosophical Library, 1951
Piotr Kwiatkewicz - Political transformations in Azerbaijan. From the Soviet republic to the modern state, Adam Marszalek Publishing House, Toruń 2013, ISBN 9788377805329 ,
David Marshall Lang - The Armenians - a people in exile, new edition, Unwin Paperbacks, London 1988,
, *Mark Malkasian Gha-ra-bagh!: The Emergence of the National Democratic Movement in Armenia, Wayne State University Press, 1996
Nicholas W. Miller. Nagorno-Karabakh: A War without Peace. Kristen Eichensehr (ed.), W. Michael Reisman (ed.) Stopping Wars and Making Peace: Studies in International Intervention. Martinus Nijhoff Publishers, 2009
Saint-Peterburg Vedomosti, 25 May 1905
, Farid Shafiyev Armenian-Azerbaijani Conflict. Roots: Massacres of 1905-1906 Diplomatiya Aləmi, World of Diplomacy Journal of Foreign Affairs Ministry of the Republic of Azerbaijan nr. 18-19 2008
Tadeusz Świętochowski. Russia and Azerbaijan: A Borderland in Transition. Columbia University Press, 1995. ISBN 0-231-07068-3, ISBN 978-0-231-07068-3
Tadeusz Świętochowski: Azerbejdżan. Warszawa: TRIO, 2006, s. 45-49. ISBN 83-7436-037-2.
Luigi Villari. Fire and Sword in the Caucasus. T. F. Unwin, London 1906 ISBN 0-7007-1624-6
הערות שוליים

1 2  D.M.Lang ע' 113
↑  P.Kwiatkewicz 2013 עמ' 47-46
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  T.Świętochowski 2006 עמ' 49-45
1 2 3 4 5 6  P.Kwiatkewicz 2013 עמ' 48-49
1 2  M.Malkasian עמ' 13
↑  B.Baranowski, K.Baranowski1987 עמ' 193
↑  Malkasian עמ'14
1 2  S.Cornell 2000 עמ' 56-55
↑  S.Cornell 2000 עמ' 69
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549804805171  LCCN: sh2009007297 
הגבולות החדשים בקווקז בין האימפריה הפרסית לאימפריה הרוסית אחרי הסכמי גוליסטן (1813) וטורקמנצ'אי (1828)
ודנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,066 מטר
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 מיקום:  מקדוניה הצפונית קרפוס (אנ'), סקופיה, מקדוניה הצפונית
 קואורדינטות:  41°57′55″N 21°23′40″E﻿ / ﻿41.96527778°N 21.39444444°E﻿ / 41.96527778; 21.39444444
  (למפת מקדוניה הצפונית מוגדלת) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהודנו(למפת מקדוניה הצפונית רגילה) סקופיה ביטולה קומאנובו פרילפ טטובו ולס שטיפ אוחריד גוסטיבר סטרומיצה יוון א ל ב נ י ה  קוסובו סרביה בולגריהודנו
 
ודנו (במקדונית: Водно) הוא הר שנמצא במקדוניה הצפונית.
גאוגרפיה

ההר ודנו נמצא כ-5 ק"מ דרום-מזרח מבירת מקדוניה הצפונית, סקופיה. גובהו של ההר הוא 1,066 מטר.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (28 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (1- מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 978 מילימטרים בשנה. חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (139 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (33 מ"מ גשם).
ראו גם

צלב המילניום
הערות שוליים

1 2  Marković, Jovan Đ (1968). Fizička geografija Jugoslavije (2 издание). Naučna knjiga.
↑  Vodno / Skopje, www.hillclimbportal.com, ‏2012-09-07 (באנגלית)
↑  Vrv Vodno, Vrv Vodno (ב־)
↑  Vodno, www.geonames.org
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא מקדוניה הצפונית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הוכחת האי-מנייה הראשונה של קנטור

הוכחת האי-מנייה הראשונה היא הוכחתו של גאורג קנטור משנת 1874 כי כמעט כל המספרים הממשיים הם מספרים טרנסצנדנטיים. הכלים ששימשו את קנטור לשם ההוכחה שימשו אותו מאוחר יותר לביסוס תורת הקבוצות אותה הגה. להוכחה של קנטור חשיבות רבה במסגרת ההיסטוריה של תורה זו, שכן היא ההוכחה הראשונה לקיומה של קבוצה שאינה בת מנייה. את אותה טענה הוכיח קנטור מאוחר יותר באמצעות טיעון האלכסון של קנטור שהיא ההוכחה המפורסמת יותר כיום.
גילוי ההוכחה

הרעיונות להוכחה של קנטור מופיעים לראשונה בהתכתבות בינו לבין עמיתו ריכרד דדקינד. במכתב מנובמבר 1873 תוהה קנטור אם קיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל בין המספרים הטבעיים למספרים הממשיים. הוא מציין כי גילה התאמות שכאלו בין המספרים הטבעיים לבין המספרים הרציונליים ולבין ה-n-יות הסדורות מסדר קבוע. דדקינד השיב כי לא מצא תשובה, אך לא חושב שיש חשיבות לתשובה. בנוסף ציין כי קיימת גם התאמה בין הטבעיים לאלגבריים. בדצמבר משיב קנטור כי דווקא יש עניין בתשובה. למשל אם התשובה היא לא, אז זה יספק הוכחה חדשה לקיומם של מספרים טרנסצנדנטיים. ימים ספורים לאחר מכן שלח קנטור לדדקינד הוכחה לאי-קיום ההתאמה.
קנטור פרסם את ממצאיו ב-1874 במאמר בגרמנית בשם Über eine Eigenschaft des Ingebriffes aller reelen algebraischen Zahlen שניתן לתרגמו "על תכונות אופייניות של מספרים אלגבראיים ממשיים".
ההוכחה

הוכחתו של קנטור נחלקת לשלושה חלקים:
חלק ראשון: הוכחה כי ניתן לסדר את המספרים האלגבריים בסדרה. בניסוח מודרני המשמעות היא שקיימת התאמה חד-חד-ערכית ועל בין המספרים האלגבריים למספרים הטבעיים, כלומר קבוצת המספרים האלגבריים היא בת מנייה.
חלק שני: הוכחה כי לא ניתן לסדר את כל המספרים הממשיים בקטע כלשהו בסדרה. בניסוח מודרני, קבוצת המספרים הממשיים בקטע כלשהו אינה בת מנייה.
מסקנה: בכל קטע קיימים מספרים שאינם אלגבריים (ולכן טרנסצנדנטיים), ובמובן מסוים הם רוב, מכיוון שעל אף שניתן לסדר את כל המספרים האלגבריים בקטע בסדרה, לא ניתן לעשות זאת לכל המספרים הטרנסצנדנטיים בקטע.
ההוכחה > המספרים האלגבריים בני מנייה

ראשית קנטור מגדיר את ה"גובה" של פולינום כלשהו עם מקדמים שלמים ומעלה חיובית להיות הסכום של מעלת הפולינום עם הערכים המוחלטים של מקדמיו, פחות אחד:
נגדיר את הגובה של מספר אלגברי בתור הגובה של הפולינום המינימלי שלו.
יש רק מספר סופי של פולינומים מגובה נתון, כי המעלה וכל המקדמים קטנים בערכם המוחלט מהגובה, ויש רק מספר סופי של שלמים קטנים בערכם המוחלט ממספר נתון. לכל פולינום יש מספר סופי של שורשים (לכל היותר כמעלתו) ולכן יש רק מספר סופי של מספרים אלגבריים מגובה נתון.
נסדר את כל המספרים האלגבריים בסדרה, כך שקודם יבואו המספרים שגובהם 0 מסודרים לפי גודל, אחריהם המספרים שגובהם 1 מסודרים לפי גודל, אחריהם המספרים שגובהם 2 מסודרים לפי גודל, וכן הלאה עד אינסוף. בדרך זו סידרנו את כל המספרים האלגבריים בסדרה והוכחנו כי הם בני מנייה.
ההוכחה > המספרים הממשיים אינם בני מנייה

בחלק זה מראה קנטור שלכל סדרה של מספרים ממשיים בקטע נתון ניתן למצוא מספר בקטע שלא נמצא בסדרה ולכן לא קיימת סדרה של כל הממשיים בקטע. לכל סדרה נתונה שכזו  \left\{x_{n}\right\} בקטע  \ [a,b] מגדיר קנטור סדרת קטעים באופן הבא: נסמן ב- \ a_{1} וב- \ b_{1} את שני המספרים הראשונים בסדרה שנמצאים בקטע הפתוח  \ (a,b), כך ש- a_{1}<b_{1}. המספרים  \ a_{2},b_{2} יהיו המספרים הבאים בסדרה שנמצאים בקטע  \ (a_{1},b_{1}) ומקיימים  a_{2}<b_{2}. ממשיכים בתהליך הזה עד אינסוף באינדוקציה:  \ a_{n+1},b_{n+1} הם המספרים הבאים בסדרה הנמצאים בקטע  \ (a_{n},b_{n}) ומקיימים  a_{n+1}<b_{n+1}.
ייתכנו שתי תוצאות לתהליך: אפשרות ראשונה היא כי בשלב כלשהו התהליך ייעצר כי לא יימצאו בסדרה שני מספרים ששייכים לפנימו של קטע מסדרת הקטעים. במקרה כזה מתקבל קטע אחרון  \ (a_{N},b_{N}) שאין בו אף איבר של סדרה, מלבד אולי איבר אחד, וכל מספר בפנים הקטע מלבדו בהכרח לא מופיע בסדרה.
אפשרות שנייה היא כי התהליך לא ייעצר לעולם. במקרה כזה קיים גבול:  A=\lim _{n\to \infty }a_{n} כי זוהי סדרה מונוטונית עולה וחסומה. בשלב זה יכול היה קנטור לסיים את ההוכחה בהבחנה כי לכל n,  \ A נמצא בקטע  \ (a_{n},b_{n}) בעוד ש- \ x_{n} אינו בקטע זה, ולכן  \ A\neq x_{n}. במקום זאת מפצל קנטור את המקרה הזה לשני תת-מקרים:
קנטור מגדיר את  B=\lim _{n\to \infty }b_{n}.
אם  \ B=A אז הוא נמצא כאמור בכל קטע ולכן לא מופיע בסדרה. קנטור מבחין כי זה מה שמתרחש במקרה בו  \left\{x_{n}\right\} היא סדרת האלגבריים אותה הגדיר בחלק הראשון בהוכחה.
אם  \ B>A הרי שכל איבר בקטע  \ (A,B) לא מופיע בסדרה.
יש דמיון רב בין הוכחה זו לבין הלמה של קנטור.
בניית מספר טרנסצנדנטי

הוכחת קנטור מספקת דרך לבנות מספר טרנסצנדנטי בכל קטע שהוא. לשם כך בונים סדרה של כל המספרים האלגבריים בקטע (החלק הראשון של ההוכחה מדגים דרך אחת לעשות זאת). כעת עוקבים אחר התהליך בהוכחת קנטור, ולפיה הגבול  \ A המתקבל הוא בהכרח מספר טרנסצנדנטי (לא ייתכן המקרה הראשון בשל צפיפות האלגבריים). על ידי בחינת איברים הולכים וגדלים בסדרה נוכל לחשב את  \ A בכל רמת דיוק שנרצה.
אלגוריתם לחישוב מספר טרנסצנדנטי תוך שימוש בהוכחת קנטור פועל בזמן ריצה תת-מעריכי. ההוכחה המאוחרת יותר של קנטור בשיטת הלכסון מתכנסת למספר מהר יותר. זמן הריצה שלה הוא פולינומי.
ראו גם

משפט קנטור
הערות שוליים

↑  חיים שפירא, אינסוף, עמ' 259
הר מייהו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Captain Mayhew 
 גובה:  1,200 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי אריסטוטל 
 קואורדינטות:  65°35′00″S 62°26′00″W﻿ / ﻿65.5833°S 62.4333°W﻿ / -65.5833; -62.4333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר מייהו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר מייהו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מייהו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר מייהו
 
הר מייהו או הר מייהיו (באנגלית: Mount Mayhew) הוא פסגה ברכס טארידין שבהרי אריסטוטל, בחוף אוסקר השני שבצד המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,200 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-3,488 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין קרחון פקווד וקרחון סטארבק.
המורדות הדרום-מערביים של הפסגה סלעיים ותלולים מאוד; ואילו המורדות הצפון-מזרחיות שאינן תלולות, מכוסות שלג.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1976 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של מייהו - דמות מ"מובי דיק" - ספרו של הרמן מלוויל. מייהו היה רב החובל של הספינה "ג'רובעם" (ירובעם) בספר.
שם זה ניתן בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הקרויים על שם דמויות מהספר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהה של הפסגה 1,252 מטרים מעל פני הים
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  אתרים נוספים הקרויים על שם דמויות מהספר "מובי דיק"
| אתרים הקשורים ל-"מובי דיק" ספרו של הרמן מלוויל בארץ גרהאם |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | מאפל • מלוויל • סטאב • סטארבק • פלאסק |  |
| הרים, רמות ומצוקים | מעבר בלקינגטון • פסגת גבריאל • פסגת דאגו • הר מייהו • פסגת ספאוטר • הר פדאללה • צוקי פיפ • פסגות פיפין • הר קוויקווג |  |
| לשונות יבשה | נקודת טשטגו |  |
הרפובליקה ההולנדית

הרפובליקה של שבע ארצות-השפלה המאוחדות (בהולנדית: Republiek der Zeven Verenigde Nederlanden), או הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים (Republiek der Zeven Verenigde Provinciën; ידועה גם בקיצור בשם הרפובליקה ההולנדית או המחוזות המאוחדים; בלטינית: Belgica fœderata, "ארצות השפלה הפדרליות"), הייתה מדינה אירופית בשנים 1581–1795, באזור שבו שוכנת כיום הולנד. הולנד המודרנית התפתחה מן הרפובליקה ההולנדית.
משטר

הרפובליקה הייתה קונפדרציה של שבעה מחוזות עצמאיים למדי, שלכל אחד מהם ממשלה משלו, וכן חבלי ארץ שנודעו בשם "ארצות הגנרליוּת" (Generaliteitslanden), משום שנשלטו ישירות על ידי הסטאטן-חנראל, הממשלה הקונפדרלית. מדובר באזורים שנכבשו על ידי הרפובליקה במהלך מלחמת שמונים השנה, ונותקו ממרכז השלטון הישן שלהם; הם עברו לידי הרפובליקה באופן רשמי על פי שלום וסטפאליה. הסטאטן-חנראל ישב בהאג (שם הוא יושב עד היום) וכלל נציגים מכל אחד משבעת המחוזות (אך לא מהארצות הגנרליוּת).
המחוזות המרכיבים את הרפובליקה היו, על פי סדר חשיבותם הפאודלית: דוכסות חלרה, רוזנויות הולנד וזיילנד, הבישופות-לשעבר של אוטרכט, אובראייסל (במקור ישות-תלויה של אוטרכט), והמחוזות החופשיים, (כלומר, שמעולם לא היו וסאלים), פריזיה וחרונינגן. למעשה היה גם מחוז שמיני, הישות-התלויה דרנתה, אבל היא הייתה כל-כך ענייה עד שניתן לה פטור מתשלום מיסי הקונפדרציה, וכתוצאה מכך לא היה לה ייצוג בסטאטן-חנראל. בראש כל מחוז הייתה ממשלה מחוזית ובראשה הסטאדהאודר (Stadhouder). באופן תאורטי כל סטאדהאודר מונה על ידי ממשלת המחוז והיה כפוף לה. אך לאמיתו של דבר ברוב המחוזות נבחרו נסיכים של בית אורנז' כסטאדהאודרים, החל בווילם השתקן עצמו; הסטאדהאודר של מחוז הולנד היה גם הסטאדהאודר של זילנד, ובדרך כלל גם זה של אוטרכט. היה מאבק כוח מתמיד בין האורנז'יסטים, שתמכו בסטאדהאודרים, לבין ה"רחנטים" (regenten), כפי שנקראו האריסטוקרטים האזרחיים המקומיים.
לסטאטן-חנראל הייתה שליטה ישירה על חברת הודו המזרחית ההולנדית ועל חברת הודו המערבית ההולנדית, אם כי כמה משלחות ימיות יצאו גם ביוזמת המחוזות, על פי רוב מחוז הולנד או זילנד.
השפעה

היסטוריונים ומומחי משפט רבים הצביעו על כך שמנסחי חוקת ארצות הברית הושפעו מחוקת הרפובליקה של שבעת המחוזות המאוחדים, שהוכיחה את עצמה כמסגרת ממשלתית יעילה ברפובליקה במשך יותר ממאתיים שנה. ג'ון אדמס אף הרחיק לכת ואמר כי "מקורותיהן של שתי הרפובליקות דומים כל-כך, עד כי נדמה שההיסטוריה של האחת אינה אלא עותק מזו של השנייה."
סוף דרכה של הרפובליקה ההולנדית

יריבות ארוכת-שנים בין הסיעה הרפובליקנית לבין הרויאליסטים (או אוראנז'יסטים) דלדלה את כוחה של המדינה ופגעה באחדותה. ידם של יוהאן דה ויט ומפלגתו הרפובליקנית הייתה על העליונה לזמן מה באמצע המאה ה-17 ("התקופה ללא סטאדהאודר"), עד שהודח ממשרתו ונרצח באכזריות, יחד עם אחיו, ב-1672. בעקבות אירועים אלה עלה וילם השלישי לבית אוראנז' לכס הסטאדהאודר (אחרי 22 שנה ללא סטאדהאודר) והאורנז'יסטים חזרו לשלטון; האתגר הראשון שלו היה לשרוד במלחמת אנגליה-הולנד השלישית, שבה נלחמה ארצו לא רק נגד אנגליה אלא גם נגד צרפת, מינסטר וקלן.
מלחמות חוזרות ונשנות נגד שאיפות ההתפשטות של צרפת, על פי רוב בגיבוי מצד אנגליה, הכבידו על הרפובליקה מבחינה כלכלית והיא שקעה בחובות עצומים, אף על פי שכמעט ולא היו קרבות בשטחה אחרי 1673. סופה של מלחמת הירושה הספרדית ב-1713 מסמל את קץ התקופה שבה הרפובליקה הייתה מעצמה צבאית חזקה ביבשה. תחרות עזה על הסחר הבינלאומי ועל ההתפשטות הקולוניאלית, בעיקר מצד אנגליה, הוסיפה לשקיעתה של הרפובליקה. שלוש המלחמות בין אנגליה והולנד והנהגתם של חוקים במדינות שונות שנועדו להגן על הסחר המקומי מפני תחרות מחוץ לארץ פגעו בחברות הסחר והספנות ההולנדיות.
הקמתו של הבנק של אנגליה, בעיצומה של תקופה שבה ההולנדים לחמו בצרפתים בשטחה של הולנד, גרמה לכך שהלוואת כסף באנגליה הייתה משתלמת יותר ושיעור הריבית נמוך יותר; ההלוואה גם נתפסה כבטוחה יותר ובערבות טובה יותר. בהדרגה דחקה לונדון את רגליה של אמסטרדם כמרכז הכלכלי החשוב באירופה.
סופה של הרפובליקה בא עם פלישת צבא צרפת ב-1794 להולנד כדי לסייע למורדים מתנגדי שושלת אוראנז' והקמת הרפובליקה הבטאווית ב-1795 שהייתה מדינת חסות של צרפת והפכה מאוחר יותר לממלכת הולנד תחת חסות האימפריה הנפוליאונית.
ראו גם

היסטוריה של הולנד
ווסטוק 6

טלאי משימה
ווסטוק 6 (ברוסית: Восток-6) הייתה החללית המאוישת השישית האחרונה בתוכנית ווסטוק ששוגרה לחלל. על סיפון החללית טסה קוסמונאוט ולנטינה טרשקובה, האישה הראשונה בחלל. לאחר טיסה זו במשך עשרות שנים ברית המועצות נמנעה מלשלוח לחלל טייסת נוספת.
החללית שוגרה ב-16 ביוני, יומיים לאחר שיגור חללית ווסטוק 5. אחד המטרות של שיגור צמד חלליות היה להשוות התנהגות שני טייסים במצבים דומים. במהלך הטיסה בוצעו שיחות רבות בין החלליות בתדרים שונים לצורך בדיקת איכות הקשר. במהלך הטיסה המרחק בין החלליות היה עד כ-4.5 ק"מ.
במהלך הכנת לטיסה בוצעו התאמות נדרשות בחליפת החלל. תוך כדי הכנות לנחיתה התברר שקיים פגם במערכת הנחיתה וצריך לתכנת אותה מחדש. בהדרכת צוות הקרקע טרשקובה הצליחה לתכנת את המערכת והיה ניתן להתחיל את הנחיתה. הבעיה הייתה סוד שנשמר כ-40 שנים.
החללית נחתה בשטח של מחוז אלטאי. תא הטייס שנחת נמצא עתה במוזיאון החלל הרוסי במוסקבה.
זו הייתה הטיסה האחרונה של חללית מדגם זה.
והאגן חאצ'טוריאן

והאגן גרניקי חאצ'טוריאן (בארמנית: Վահագն Գառնիկի Խաչատուրյան; נולד ב-26 ביולי 1959) הוא פוליטיקאי ארמני, המכהן כנשיא ארמניה החמישי החל ממרץ 2022.
הוא כיהן בשנים 1992–1996 כראש העיר ירבאן ובשנים 2021–2022 כשר תעשיית ההייטק של ארמניה. עד שנת 2017 השתייך למפלגת הקונגרס הלאומי הארמני ובהמשך היה לחבר פרלמנט עצמאי. כלכלן בהכשרתו.
ביוגרפיה

והאגן חאצ'טוריאן נולד בשנת 1959 בסיסיאן. בשנת 1976 סיים את לימודיו בתיכון מס' 118 בירבאן עם מדליית זהב להצטיינות. בשנת 1980 סיים את לימודיו האקדמיים במכון לכלכלה לאומית בירבאן עם דיפלומת כלכלן. בין השנים 1982–1989 עבד בחברת "חרגזדן מאש". בין השנים 1989–1992 היה סמנכ"ל של המפעל "מארס". בין השנים 1990–1996 כיהן כחבר במועצת העיר ירבאן ובין השנים 1992–1996 כראש העיר הזאת. בין השנים 1995–1999 היה חבר באספה הלאומית של ארמניה והין השנים 1996–1998 שימש יועץ של נשיא ארמניה, לבון טר-פטרוסיאן. בשנת 2002 התמנה לסגן יושב ראש המרכז למדעי המדינה, משפטים ומחקר כלכלי. מאוגוסט 2021 עד 2022 כיהן כשר תעשיית ההייטק בממשלת סרקיסיאן.
ביוגרפיה > נשיאות

אחרי התפטרות הנשיא ארמן סרקיסיאן, מפלגת החוזה האזרחי מינתה את חאצטוריאן כמועמדה לתפקיד הנשיא. ב-3 במרץ 2022 בחר בו הפרלמנט הארמני לתפקיד ראש המדינה בסיבוב ההצבעות השני.
ב-13 במרץ 2022 הושבע חאצ'טוריאן כנשיא ארמניה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

חאצ'טוריאן נשוי, אב לבת ולבן וסב לשני נכדים.
הערות שוליים

↑  על בחירתו כנשיא באתר רדיו אירופה חופשית
↑  על בחירתו באתר חרם נזריאנץ באיטלקית
↑  על ההשבעה כנשיא באתר רדיו ארמניה