stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסט הרמון
ביוגרפיה > ראשית חייו

הרמון נולד ב-26 בפברואר 1894 בלוול, מסצ'וסטס, לארנסט וג'וניאטה הרמון. בגיל 10 התייתם הרמון מהוריו, וגודל על ידי קרובי משפחה מוורמונט. בשנת 1913 החל הרמון את לימודיו בווסט פוינט, ובשנת 1917 הוסמך כלוטננט משנה זמן קצר לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. בין חבריו שסיימו עמו היו מת'יו רידג'וויי, מארק קלארק, ג'וזף לוטון קולינס, צ'ארלס גרהארט, נורמן קוטה, לורנס קייזר, פרדריק אוגוסטוס אירווינג, ברייאנט מור, וויליאם קלי הריסון, ועוד רבים אחרים שהגיעו לתפקידי פיקוד בכירים במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
באוגוסט 1917 התחתן הרמון עם לאונה טוקסברי, ממנה היו לו שתי בנות, ברברה רול וג'אן אוליבר, ושלושה בנים, האלסי, רוברט וארנסט ג'וניור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

במרץ 1918 נשלח הרמון לצרפת עם רגימנט הפרשים ה-2, שהיה רגימנט הפרשים היחיד שנשלח לאירופה, ויחידת הפרשים האחרונה שהשתתפה בקרב. הרמון לחם עם יחידתו בחזית המערבית, ובין השאר השתתף בקרב סן-מייל ובמתקפת מז-ארגון. לאחר המלחמה שהה הרמון למשך תקופה בצרפת ובבלגיה, וביוני 1919 חזר לארצות הברית.
ביוגרפיה > בין המלחמות

באוגוסט 1921 מונה הרמון כמדריך בווסט פוינט, ובנוסף מונה למאמן קבוצת הפוטבול של בית הספר. בקיץ 1924 נסע הרמון לצרפת יחד עם עוד 3 קצינים להשתתף באולימפיאדת פריז (1924) כמתחרה בקרב חמש מודרני, אולם לא זכה בתוצאות מרשימות. לאחר מכן מילא הרמון תפקידים ברגימנט הפרשים ה-6, והיה מפקד הצוערים באוניברסיטת נוריץ' 4 שנים.
בשנת 1933 סיים הרמון את לימודיו במכללה הגבוהה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, ובשנת 1934 סיים את לימודיו בבית הספר למלחמה של צבא ארצות הברית. לאחר מכן פיקד הרמון על גדוד ברגימנט הפרשים ה-8 בפורט בליס, ולאחר מכן שימש ארבע שנים כקצין הלוגיסטיקה במטה הכללי של מחלקת המלחמה. בהמשך היה הרמון זמן קצר עוזר ראש המטה של קורפוס השריון ה-1 בפורט נוקס, קנטקי, ולאחר מכן מונה כראש המטה של אדנה צ'אפי הבן, שמונה למפקד חיל השריון בצבא.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ביולי 1942 מונה הרמון למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2, ואימן אותה לקראת הקרבות הצפויים. בנובמבר אותה שנה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לאלג'יריה במסגרת מבצע לפיד, ובפברואר 1943 סייע הרמון לייצב את הקו בתוניסיה לאחר הכישלון בקרב מעבר קסרין. הרמון מתח ביקורת על תפקודם של לויד פרדנדאל מפקד הקורפוס האמריקני ה-2 וקנת' אנדרסון מפקד הארמייה הבריטית הראשונה, והיה לו חלק בהחלפתו של פרדנדאל בג'ורג' פטון. באפריל 1943 מונה הרמון למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-1, והוא הוביל אותה בשלבי הסיום של המערכה בתוניסיה. לאחר מכן לחם הרמון עם הדיוויזיה בחזית האיטלקית בשטחים שאינם מיועדים לשריון, ואף הוביל אותה בקרב אנציו. ביולי 1944 חזר הרמון לארצות הברית, ובספטמבר אותה שנה מונה שוב למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2. הרמון פיקד על הדיוויזיה בלחימה בחזית המערבית, ואף מילא תפקיד חשוב במהלך הקרב על הבליטה. ב-23 בינואר 1945 מונה הרמון למפקד הקורפוס ה-22, ולחם עמו בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה נשאר הרמון בתפקידו עד לפירוק הקורפוס בינואר 1946, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-6 ששימש כחיל מצב באזור הכיבוש האמריקני. בינואר 1947 מונה הרמון למפקד הארמייה השלישית, ובמרץ אותה שנה מונה לסגן מפקד כוחות היבשה, תפקיד אותו מילא עד לפרישתו במרץ 1948.
בשנת 1950 מונה הרמון לנשיא אוניברסיטת נוריץ', תפקיד אותו מילא עד לשנת 1965, וב-13 בנובמבר 1979 מת הרמון בביתו בצומת הנהר הלבן, ורמונט.
אירוקוי

האירוֹקוֹי (בצרפתית ובאנגלית: Iroquois; בשפות האירוקיות: Hodínöhšöni (בעברית: הוֹדֶנוֹשוֹנִי); גם חמש האומות; ומאוחר יותר שש האומות; או אנשי הבית הארוך (מאנגלית: Six Nations)) הם קונפדרציה של שבטים ילידים באמריקה הצפונית הכוללים כיום שישה שבטים: מוהוק (אנ') (באנגלית: Mohawk), אונידה (אנ') (באנגלית: Oneida), אונונדאגה (אנ') (באנגלית: Onondaga), קאיוגה (אנ') (באנגלית: Cayuga), סנקה (אנ') (באנגלית: Seneca), והשבט השישי, הטוסקארורה (אנ') (באנגלית: Tuscarora), הצטרף לאיחוד מאוחר יותר בשנת 1722. שמה הרשמי והטקסי של הקונפדרציה הוא ליגת השלום הגדולה.
האירוקוי שוכנים בעיקר בצפון מזרח ארצות הברית במדינות ניו אינגלנד, ניו יורק, ופנסילבניה, ובדרום קנדה בפרובינציות קוויבק ודרום אונטריו. בקנדה, האירוקוי הם חלק מהאומות הראשונות. לפי מפקד אוכלוסין אמריקאי משנת 2010 של ילידי ארצות הברית ואלסקה, שבטי האירוקוי בארצות הברית מונים מעל 42,000 אירוקואים לא מעורבים, ועוד מעל 39,000 אירוקואים מעורבים, בסך הכל מעל 81,000 אירוקואים. משוער שבקנדה חיים עוד כ־45,000 אירוקואים, איך אין מפקד אוכולוסין קנדי שמאשר את הנתון הזה.
שם

האירוקוי מכנים את עצמם הוֹדֶנוֹשוֹנִי (באנגלית: Haudenosaunee, בתרגום לעברית: אנשי הבית הארוך). מקור השם אירוֹקוֹי (בצרפתית ובאנגלית: Iroquois) אינו ידוע, אך הוא ככל הנראה קולוניאלי. שם עתיק יותר ופחות ידוע לאירוקוי הוא אונגוו'אוו'י (באנגלית: Ongweh’onweh).
שם > הודנושוני

השם הוֹדֶנוֹשוֹנִי (בסנקית: Hodínöhšö:ni:h) הושאל מהשפה הסנקית, ומשמעותו היא אנשי הבית הארוך. השם הודנושוני הופיע לראשונה בשפה האנגלית בעבודתו של האנתרופולוג לואיס הנרי מורגן בשנת 1851. הופיעו תעתיקים נוספים לשם הודנושוני כגון הוטינוסיוני (באנגלית: Hotinnonsionni) וגם מהשפה המוהוקית גנונסיוני (באנגלית: Ganonsyoni, בתרגום לעברית: הבית הארוך). בשפה המוהוקית, קיים גם השם המקביל רוטינונשוני (באנגלית: Rotinonsionni, ובמוהוקית: Rotinonshón:ni).
שם > אירוקוי

מקור השם אירוֹקוֹי לא ברור. השם אירוקוי הופיע לראשונה ביומן המסע מטדוסק בקנדה של חוקר הארצות הצרפתי סמואל דה שמפלן בשנת 1603 בצורה "Irocois". קיימת הסכמה שמקור השם אירוקוי הוא לא ילידי, אלא קולוניאלי. בשנת 1978 הבלשן איבס גודארד (אנ') טען שלא נמצא באף שפה ילידית באמריקה הצפונית השם "אירוקוי" עבור אף שבט אירוקואי.
בשנת 1744 המיסיונר הצרפתי פייר דה שרלבואה (אנ') כתב שמקור השם אירוקוי הוא צרפתי, ושהאיטמולוגיה שלו היא במילים האירוקואיות "hiro" שבתרגום חופשי פירושו "אמרתי" ו־"kone" שבתרגום חופשי פירושו "עצב" או "שמחה", תלוי באורך ההגייה. עם זאת, בשנת 1883 הבלשן האמריקאי-קנדי הורטיו הייל (אנ') טען שהאיטומולוגיה של שרלבואה היא מפוקפקת וש"אף שבט ילידי לא מכנה את עצמו באופן כה גחמני" (תרגום מאנגלית).
במקום זאת, בשנת 1833 הייל הציע מקור אחר לשם אירוקוי מהשפה ההורונית (גם היא שפה אירוקואית) ומהשפה המוהוקית במילה "ierokwa" שמשועתה "אלה שמשענים". עם זאת, בשנת 1888 הבלשן האמריקאי ג'ון נפוליאון ברינטון היואיט (אנ') הטיל ספק שהמילה אפילו קיימת באותן שפות. במקום, הוא הציע שמקור השם אירוקוי אולי בשפות האלגונקיות (אנ') במילים "irin" שפירושה "אמיתי" ו־"ako" שפירושה "נחש" והסיומת הצרפתית "ois".
בשנת 1968 האנתרופולוג גורדון דיי הרחיב את התאוריה של הכומר צ'ארלס ארנו משנת 1880. בשנת 1880, ארנו טען שמקור השם אירוקוי מהשפה המונטנית (אנ') (שפת אלגונקית) מהמילה "irnokué" שפירושה "אדם קטלני". לפי ארנו, השם אירוקוי ניתן על ידי השבטים האלגונקים האויבים ששכנו בחוף המזרחי. לעומת זאת, דיי טען שמשמעות השם אירוקוי במונטנית היא "אדם דובר שפה אירוקואית" ולא "אדם קטלני".
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה

לא קיימת הסכמה על תאריך הקמת הקונפדרציה. ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים כי שבט האונונדאגה חיו בדיוק באותה נחלה עוד מהמאה ה־10 לספירה. לפי בריטניקה, הקונפדרציה הוקמה בסוף המאה ה־16 בין השנים 1570–1600. לפי דעה אחרת, הקונפדרציה הוקמה בשנת 1142. לפי מחקרים אחרים, הקונפדרציה הוקמה בין השנים 1450–1525. כך או אחרת, ידוע כי בשנת 1654 משלחת משבט המוהוק הכריזה על הקונפדרציה במילים שלה: "אנחנו, חמש האומות האירוקואיות, מהווים לבית אחד [...] אנחנו שומרים על אש אחת, ואנחנו מִקַּדְמַת דְּנָא התגוררנו תחת קורת גג אחת" (תרגום מאנגלית). בירת הקונפדרציה הייתה כפר האונונדאגה. הכפר נדד מספר פעמים למקומות שונים בתוך נחלת שבט האונונדאגה. דקאנאווידה הותיר אחריו מספר חוקי יסוד שהיוו לחוקת האירוקוי.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > אגדת דקאנאווידה

הקונפדרציה הוקמה בתקופה בה התרחשה אלימות קשה בתוך השבטים. לוחמים היו הורגים זה את זה בנקמת דם על קרובים אחרים שנהרגו, וכך היה מחזור אינסופי של שפיכות דמים ונקמת דם. היאוואתה (באנגלית: Hiawatha) (אנ'), שהיה המנהיג של שבט האונונדאגה, איבד שלוש מבנותיו בתקופה זאת. נאמר שהיאוואתה פגש לראשונה את דקאנאווידה (באנגלית: Dekanawidah) "משכין שלום" (אנ') ביער כשנדד באבל על בנותיו. זהותו של דקאנאווידה לא ברורה; בגרסאות מסויומות הוא משתייך לשבט הורון ששכן בצפון, בגרסאות אחרות הוא אומץ על ידי שבט מוהוק, ועוד בגרסאות נוספות הוא התגלמותה של רוח בגוף אדם. על פי המסורת האירוקואית, הקמת הקונפדרציה הייתה אירוע נבואי ואלוהי. לפי האגדה, אמו של דקאנאווידה הייתה בתולה, והרוח הגדולה מסרה לשבטים האירוקואים את בשורת השלום דרך נבואה שניתנה לדקאנאווידה מתוך חמלה ודאגה של הרוח הגדולה לשבטים שעסקו בשפיכות דמים. דקאנאווידה הצליח לשכנע את היאוואתה להקים את הקונפדרציה על פי ערכי שלום. לאחר מכן, דקאנאווידה והיאוואתה נדדו בין כפר לכפר ולימדו את חוקי וערכי השלום החדשים ועודדו את האנשים להתפייס זה עם זה. הצ'יף האחרון שהסכים לאמץ את ערכי השלום החדשים היה טדודאהו (אנ') (באנגלית: Tadodaho).
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > ברית צבאית

חמשת השבטים הסכימו לשמור על שלום בינם ולהתאחד בברית צבאית כדי להגן על עצמם מפולשים חיצוניים. השבטים המשיכו להתנהל באופן ריבוני על ענייני פנים, אך התכנסו במועצה הגדולה באונונדאגה כדי לדון בסוגיות משותפות וענייני חוץ. הקונפדרציה הייתה פתוחה להצטרפות עבור שבטים חדשים. המוהוק שהגנו על הגבול המזרחי של הקונפדרציה כונו "שומרי הדלת המזרחית", והסנקה שהגנו על הגבול המערבי של הקונפדרציה כונו "שומרי הדלת המערבית", והאונונדאגה שהיו בירת הקונפדרציה כונו "שומרי אש המועצה". אחד הדימויים החשובים לברית בתרבות האירוקואית היה אגד של חצים. לפי דימוי זה, כל שבט היה מייצג חץ, והחצים יחד היו קשים לשבירה, אבל כל חץ בנפרד היה קל לשבירה. האירוקואים קיבלו בידיים פתוחות הרבה פליטים ונהגו לשלב את השבויים שלהם בשבטים עד כדי שהישועים היו משוכנעים שבקונפדרציה היו יותר תושבים בעלי מקורות זרים מאשר אירוקואים ילידים.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > המועצה הגדולה

חמישים צ'יפים שהיוו את הדרג העילי ביותר כונו סייצ'מים (אנ') (לשון יחיד: סייצ'ם, באנגלית: sachem). הסייצ'מים נבחרו כל אחד על ידי המטרוניות של הקלאנים (תת שבטים) שלהם. שמותיהם של הסייצ'מים המקוריים עברו מדור לדור כשסייצ'מים חדשים תפסו את מקומם של קודמיהם. הסייצ'מים היוו לסוג של נבחרי ציבור במועצה הגדולה של הקונפדרציה. למוהוק היו 9 סייצ'מים, לאונידה גם 9 סייצ'מים, לאונונדאגה 14 סייצ'מים, לקאיוגה 10 סייצ'מים, ולסנקה 8 סייצ'מים. דקאנאווידה דרש שהסייצ'מים יהיו חסונים לעלבונות, שימנעו ממאבקי כוח בינם לבין עצמם, ושיהיו מוכנים לספוג ביקורת קשה. המועצה הגדולה התכנסה כל שנה. במהלך הכנסים, הסייצ'מים הביעו את התלונות מצד השבטים שלהם והמענה לתלונות היה במשא ומתן של מתנות בין הצדדים בוויכוח. המועצה הגדולה התחלקה לשני צדדים, הצד הבכיר הורכב מהשבטים מוהוק, אונונדאגה, וסנקה, והצד הזוטר הורכב מהשבטים אונידה וקאיוגה. המועצה הגדולה הייתה מקום לדיון והחלטות, אך לא היה ניתן לכפות החלטה כלשהי על אף אחד מהסייצ'מים. סייצ'מים שהתנגדו לדעת הרוב היו חופשיים לפעול בדרכם, כל עוד הם לא סיכנו את הקונפדרציה כולה.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > חוקת דקאנאווידה

חוקת אירוקוי נקראה באופן רשמי חוק השלום הגדול והיא נמסרה לשבטים על ידי דקאנאווידה. החוקה נמסרה מדור לדור בעל פה. חוקת דקאנאווידה נכתבה ופורסמה בדפוס לראשונה על ידי לואיס הנרי מורגן בשנת 1851. בשנת 1900, מועצת האירוקוי באונטריו מינתה ועדה של עשרה צ'יפים כדי להכין גרסה רשמית של חוקת דקאנאווידה ושל מסורת האירוקוי. הצ'יפים הודו שחלק מהמנהגים העתיקים אבדו או עברו שינויים במהלך ההיסטוריה, אבל המסורת העיקרית סביב ייסוד הקונפדרציה וחוקי מינוי הסייצ'מים נשמרה באופן קפדני ועברה מאב לבן לאורך כל הדורות החל מדקאנאווידה. בחוקת דקאנאווידה, שמות צ'יפים מסוימים כגון טדודאהו, היאוואתה, ואודטשדה עברו מדור לדור מצ'יף קודם לצ'יף יורש, לכן הם בעצם שימשו בתור שמות תפקידים ציבוריים רשמיים לפי חוקת הקונפדרציה. בחוקת דקאנאווידה חוקים שקשורים למינוי והדחת סייצ'מים, חוקים להגנת המולדת, חוקים למיגור שחיתות, והסבר מפורט על תהליך הדיון וקבלת החלטות במועצה הגדולה.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > חוקת דקאנאווידה > מינוי סיי'צמים, תפקידיהם, וחוקי יסוד שונים

סייצ'ם שמת או הודח יוחלף בסייצ'ם אחר מאותה משפחה או קלאן.
סייצ'ם חדש ייבחר על ידי מטרונית הקלאן. מועמדותו תיבחן על ידי לוחמי הקלאן, ולאחר מכן על ידי שאר הסייצ'מים מאותו השבט.
שבטי הקונפדרציה יהיו מחויבים להגן זה על זה, ואויבי האירוקוי ידעו על כך.
המועצה הגדולה תשמור על טוהר ערכיה והשלום הפנימי בין השבטים.
הסייצ'מים יזהירו ולאחר מכן יכריזו באופן ציבורי על מזימות ושחיתות במועצה הגדולה כדי לשמור על טוהר ערכיה.
המועצה הגדולה תחולק לשני צדדים, בצד אחד מוהוק וסנקה, ובצד השני אונידה וקיוגה.
יושב ראש המועצה הגדולה יהיה טדודאהו, והוא יפתח ויסיים כל דיון בדברי ברכות ושבחים למנהיג הקונפדרציה.
שטח הציד יהיה משותף לכל בני חמשת האומות.
איסור מוחלט על יריבות בין סייצ'מים.
כל סייצ'ם רשאי לקבל עוזר שישמש לו במשלוח מסרים ובמילוי מקומו במועצה הגדולה במקרה מחלה.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > חוקת דקאנאווידה > קבלת החלטות במועצה הגדולה

הליך קבלת החלטות במועצה הגדולה יתבצע באופן הבא:
היאוואתה (באנגלית: Hiawatha) הוא הצ'יף שמייצג את הצד הראשון "הבכיר" שמורכב מהסייצ'מים של סנקה ומוהוק. אודטשדה (באנגלית: Ohdahtshedeh) הוא הצ'יף שמייצג את הצד השני "הזוטר" שמורכב מהסייצ'מים של קיוגה ואונידה. טדודאהו (באנגלית: Tadodaho) הוא הצ'יף שמייצג את האונונדאגה, והוא זה שמאשר את החלטה הסופית.
בתחילת כל דיון, היאוואתה ועוזריו יהיו הראשונים שיקבלו החלטה ויביעו את דעתם בכל נושא ואז יעבירו אלאה את הנושא לדיון והחלטה בקרב הסייצ'מים של סנקה ומוהוק. לאחר מכן, סייצ'מיי סנקה ומוהוק ידונו בנושא ויעבירו את החלטתם בחזרה להיאוואתה, ואז היאוואתה יכריז על ההחלטה לצד השני של המועצה הגדולה. לאחר מכן, בצד השני, אודטשדה ועוזריו ידונו בנושא ויקבלו החלטה, ואז יביעו את דעתם לסייצ'מי קיוגה ואונידה. סייצ'מיי קיוגה ואונידה ידונו בנושא ויעבירו את החלטתם בחזרה לאודטשדה. ואז אודטשדה יכריז על ההחלטה לצד הראשון. לאחר מכן, היאוואתה יעביר את הנושא אלאה לטדודאהו ועוזריו כדי לדון על סבירות ההחלטה.
אם טדודאהו יחליט שהנושא לא נידון מספיק או שההחלטה של שני הצדדים אינה סבירה, אז הדיון יתחיל מחדש וטדודאהו יציין בדיוק מה אינו סביר בהחלטה או בשיקולי הדעת שהצדדים לא התחשבו בהם במהלך הדיון. לאחר הדיון המחודש, טדודאהו ועוזריו ידונו שוב על סבירות ההחלטה החדשה. אם טדודאהו יחליט שהדיון היה מספק ושההחלטה החדשה סבירה, אז ההחלטה תאושר סופית.
במקרה שבצד הראשון סייצ'מיי סנקה לא מסכימים עם סייצ'מיי מוהוק על קבלת החלטה משותפת, אז היאוואתה יכריז על ההחלטות הסותרות של סנקה ומוהוק לצד השני. לאחר מכן, אודטשדה ועוזריו ידונו בשתי ההחלטות, ואם גם דעותיהם חלוקות, אז יכריזו על כך. אחרת, הדיון יעבור לצד השני, ואם סנקה ומוהוק מסכימים עם ההחלטה המשותפת של הצד השני, אז זאת תתקבל בתור ההחלטה המשותפת לשני הצדדים. בכל אופן, הדיון יעבור לטדודאהו ועוזריו, והם יכריעו על ההחלטה הסופית.
במקרה שגם בצד השני סייצ'מיי קיוגה לא מסכימים עם סייצ'מיי אונידה על החלטה משותפת, וכך גם בצד הראשון, כלומר כשישנן ארבע החלטות שונות זו מזו, אז היאוואתה יעביר אלאה את ארבעת ההחלטות לטדודאהו ועוזריו, ועליהם יהיה להכריע את ההחלטה הסופית מכל ארבע ההחלטות.
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > חוקת דקאנאווידה > אחדות הקונפדרציה

דקאנאווידה נתן דימויים שונים כגון אגד החצים כדי להמחיש את אחדות הקונפדרציה והוא הדגיש שבענייני חוץ, הקונפדרציה תפעל כיישות פוליטית אחת: "לנו, קונפדרציית חמש האומות, יהיה בעתיד גוף אחד, ראש אחד, ולב אחד. [...] אם יתרחש נגדנו כל רוע, אנחנו נעמוד או ניפול יחד כאדם אחד" (תרגום מאנגלית).
היסטוריה > הקמת הקונפדרציה > חוקת דקאנאווידה > הדחת סייצ'מים

סייצ'ם שמערער את אחדות הקונפדרציה יודח לאחר אזהרה מהמטרונית של הקלאן.
סייצ'ם שאשם ברצח יודח ללא אזהרה.
סייצ'ם שאשם באונס יודח ללא אזהרה.
סייצ'ם שאשם בגנבה יודח ללא אזהרה.
סייצ'ם שמתנגד להחלטותיה של המועצה הגדולה באופן קבוע בלי סיבה יוזהר על ידי המטרונית של הקלאן, לאחר מכן על ידי לוחמי הקלאן, ולאחר מכן על ידי הקלאן כולו, ואז יודח.
סייצ'ם שהודח, לא יוכל לחזור לכהן באף תפקיד ציבורי בקונפדרציה.
היסטוריה > מלחמות הבונה

אוכלוסיית האירוקוי בתקופה הקולוניאלית הייתה משוערת בכ־12,000 נפשות, ומתוכם כ־2,200 היו לוחמים. עד שנת 1628, חמשת שבטי הקונפדרציה של אירוקוי נשארו בגבולותיהם המקוריים שכיום נמצאים בתוך מדינת ניו יורק. ממזרח שכנו שבט המוהיקן (אנ') (באנגלית: Mohican), ממערב שכנו שבט הוונרו (אנ') (באנגלית: Wenro) ושבט האירי (אנ') (באנגלית: Erie), מצפון שכנו שבט ההורון (אנ') (באנגלית: Huron או Wyandot), ומדרום שכנו שבט הסוסקהאנוק (אנ') (באנגלית: Susquehannock). חוץ משבט המוהיקן שהיו שבט דובר שפה אלגונקית, כל אותם שבטים היו דוברי שפות אירוקואיות.
היסטוריה > מלחמות הבונה > תחילת הסחר האירופי

השבטים האירוקואים עסקו בחקלאות ובעיקר בגידול תירס. אך סוחרים אירופים לא היו מעוניינים בתירס תמורת סחר ברובים, צמר, וכלי עבודה שהאירוקוי היו זקוקים להם כדי להבטיח את הישרדותם. במקום זאת, הסוחרים האירופים היו מעוניינים בפרוות בונה, סוג של מכרסם, שהיו בביקוש גבוה באירופה. האירוקוי צדו וסחרו בפרוות בונה עם סוחרים הולנדים ואנגלים תמורת רובים עוד בתחילת המאה ה־17, מה שהוביל לחיסול אוכלוסיית הבונים באזור על ידי הציידים האירוקואים. מכיוון שלא נותרו עוד בונים באזור, האירוקוי החלו לפשוט על סחר הפרוות בין הצרפתים להורונים, ומאוחר יותר האירוקואים פלשו וכבשו את כל שאר השבטים ששכנו מסביבם לאורך כל המאה ה־17 בסדרת מלחמות שכונו מלחמות הבונה.
היסטוריה > מלחמות הבונה > כיבוש מוהיקן

בתחילת המאה ה־17, הקונפדרציה בקושי שרדה בעקבות רובים שסוחרים הולנדים מכרו לשבטי המוהיקן וההורון. בשנת 1626, שבט המוהיקן הביסו את המוהוק בקרב על מבצר על נהר המוהוק. בשנת 1628 התרחשה נקודת מפנה ושבט המוהוק פלשו והביסו את שבט המוהיקן במזרח והכניעו שבטים נוספים באזור ניו אינגלנד לספק לאירוקוי סחורה ווואמפומים (אנ') (באנגלית: wampum), סוג של חרוזים וחגורות בד ששמשו כמטבע ילידי באותה תקופה. עם זאת, לא היה שלום יציב עם המוהיקן עד ניצחון בקרב שהתרחש בשנת 1669. בשנת 1675, המוהוק והמוהיקן הסכימו על חוזה שלום תחת לחץ שהופעל עליהם מצד האנגלים.
היסטוריה > מלחמות הבונה > כיבוש הורון

בשנת 1647, שבט ההורון מצפון ושבט הסוסקהאנוק בדרום נכנסו לברית צבאית נגד האירוקוי. ההורון והסוסקהאנוק התכוונו קודם כל לפרק את הקונפדרציה בשיטת הפרד ומשול בהצעת חוזה שלום עם שניים משבטי האירוקוי: האונונדאגה והקיוגה, ואז לפלוש ולהביס את שבטי המוהוק והסנקה בנפרד. לוחמי המוהוק והסנקה מיהרו לקטוע את המשלחות של ההורון הסוסקהאנוק לאונונדאגה וקיוגה כדי למנוע כל סיכוי לפירוק הקונפדרציה. בשנת 1648 התרחשו רק קרבות קטנים ולא החלטיים בין הברית והאירוקוי. בשנת 1649 בחודש מרץ המוהוק והסנקה פלשו עם כוח של אלף לוחמים לעבר שטחי שבט ההורון בצפון, אך ההורונים הדפו אותם. למרות שהאירוקוי עצרו בפלישה, ההורונים נטשו ושרפו את הכפרים שלהם, חלקם נסוגו לתוך שטחים בשליטה קנדית ומתו מרעב ואחרים השתלבו בשבטים שונים באזור, כולל בתוך האירוקוי.
היסטוריה > מלחמות הבונה > כיבוש סוסקהאנוק

שבט הסוסקהאנוק בדרום היו מבוצרים היטב ומצוידים ברובים וארטילריה שמכרו להם המתיישבים של מרילנד והייתה להם מסורת צבאית חזקה. בשנת 1663, הסוסקהאנוק הביסו בקרב כוח של 800 לוחמים סנקים. הסוסקהאנוק המשיכו לפשוט על האירוקוי באופן חוזר ונשנה. הכיבוש של הסוסקהאנוק לקח כמה שנים, ולא ידוע כיצד האירוקוי הביסו אותם, אך ידוע ששבט הסוסקהאנוק התפרק וחלקם התבולל עם האירוקוי, וחלקם נסוגו לתוך מדינות וירג'יניה ומרילנד ואף דרומה.בשנת 1675 האירוקוי כבר היו נחשבים לכוח הצבאי החזק ביבשת, ושטחם השתרע על רוב מדינת ניו יורק, אוהיו, מרילנד, וירג'יניה, ודלוור. למרות הניצחונות והכיבושים הרבים של האירוקוי, מלחמות הבונה לא הניבו את התוצאות הרצויות של האירוקוי בסחר עם האירופים.
היסטוריה > מלחמות הבונה > מערכות עם צרפת החדשה

לאחר כיבוש הורון בין השנים 1648–1650 האירוקוי ביצעו פשיטות במשך שנים על צרפת החדשה, שהייתה בברית עם שבטים שהיו אויבי האירוקוי. בתגובה, הצרפתים יצאו לשני מסעות צבאיים נגד האירוקוי בשנת 1666. בשנת 1667, הצרפתים והאירוקוי חתמו על הסכם שלום. בשנת 1684, הצרפתים פלשו לתוך שבט הסנקה, אך נהדפו. בשנת 1687, הצרפתים פלשו פעם נוספת עם כוח של אלפיים חיילים בהובלת המרקיז דנונבוויל (אנ'). הפלישה של דנונבוויל הסבה נזק עצום לסנקה, הצרפתים שרפו כפרים שלמים וכמויות גדולות של תירס. בשנת 1689, האירוקוי פשטו שוב על צרפת החדשה בקוויבק כדי לנקום את הנזק כלכלי שהצרפתים הסבו להם על שרפת מאגרי התירס שלהם. הפשיטה האירוקואית נודעה בתור טבח לאשין (אנ'), מכיוון שהלוחמים של אירוקוי לא הצליחו לאתר את מאגרי המזון של הצרפתים ובמקום זאת הרגו את עובדי היבול. כוחם של האירוקוי להדוף את הפלישות של הצרפתים הלך ודעך, והם פנו לאנגלים ממזרח במושבת ניו יורק כדי לבקש חסות והגנה מפני הצרפתים. בשנים 1690–1691 האנגלים ספגו תבוסות ואבדות מול הצרפתים בקנדה ונטשו את האירוקוי להתמודד עם הצרפתים לבדם לאחר שמנעו מאירוקוי להגיע להסכמי שלום עם צרפת. בין השנים 1690–1692 האירוקואים מצאו את עצמם נלחמים נגד אירוקואים שהיו נאמנים לצרפת אחרי שהתנצרו והיגרו לקנדה. בשנת 1693, המושל של צרפת החדשה לואי פרונטנק (אנ') פלש והביס את שבט מוהוק ושרף את הכפרים שלהם. בשנת 1696, לאחר ניסיונות כושלים להגיע להסכם שלום, פרונטנק פלש שוב לתוך שבט אונונדאגה ושרף את הכפרים ואת היבול שלהם. בשנת 1697, לאור סדרת התבוסות של האירוקוי ונטישתם של האנגלים, האירוקוי והצרפתים הגיעו להסכם שלום. מוערך כי בין השנים 1689–1698 האירוקוי איבדו כמחצית מהלוחמים שלהם בעקבות המערכה מול צרפת החדשה ובני בריתה. הן הצרפתים והן האנגלים החשיבו את האירוקוי כנתיניהם ולא ראו בהם כמדינה ריבונית.
היסטוריה > מלחמות הבונה > פעילות הישועים

הישועים הם מסדר קתולי של מיסיונרים צרפתים. הם היו פעילים באופן ניכר בשטחי האירוקוי והיו אחראים על כתיבת חלק ניכר ממה שידוע כיום על ההיסטוריה של האירוקוי מנקודת מבט אירופית. בשנת 1667, צרפת והאירוקוי חתמו על חוזה שלום, לפיו האירוקוי יאפשרו למסיונרים ישועים לפעול בתוך הקונפדרציה. הישועים הצליחו להמיר מספר לא מבוטל של אירוקואים לנצרות הקתולית, וגם בדרגים הבכירים הם הצליחו להמיר צ'יפים ומטרוניות. במהלך סוף המאה ה־17, אירוקואים רבים שהמירו את דתם לנצרות הקתולית היגרו לתוך קנדה.
היסטוריה > המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת

בשנת 1701, האירוקוי השתתפו בשני כנסים של משא ומתן בו זמנית, מול צרפת במונטריאול, ומול אנגליה באולבני. נציגי השבטים של סנקה, קאיוגה, אונונדאגה, ואונידה היו במשלחת במונטריאול, בזמן שנציגי השבט של מוהוק היו באולבני, ומאוחר יותר הצטרפו גם לכנס במונטריאול. הצרפתים הזמינו את האירוקוי לסחור אתם בדטרויט תמורת הבטחה שבמקרה שתהיה מלחמה בין אנגליה לצרפת, האירוקוי יישארו נטרלים. בו זמנית, נציגי מוהוק הבטיחו למושל בניו יורק שהאירוקוי יישארו תמיד נאמנים לאנגליה ושלכנס במונטריאול אין שום חשיבות בנושא. גם הצרפתים וגם האנגלים הסכימו על שטחים שישמשו לציד עבור האירוקוי. לאורך המחצית הראשונה של המאה ה־18, מדיניות החוץ של האירוקוי הייתה למצוא מאזן בין הצרפתים והאנגלים באמצעות הסכמים על מנת לשמור על הנייטרליות שלהם. האוכלוסייה של אירוקוי הלכה והתייצבה בתחילת המאה ה־18 תודות להסכמי השלום עם צרפת, ההפסקה בהתפשטות המחלות, דעיכת הפעילות של הישועים שגרמו להגירת אירוקואים קתולים לתוך קנדה, והגירה של פליטים משבטים אחרים לתוך האירוקוי.
היסטוריה > המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת > הצטרפות הטוסקארורה

בשנת 1711, שבט הטוסקארורה (אנ') (באנגלית: Tuscarora), שמנה כ־1,500 נפשות, גורשו מקרולינה הצפונית והיגרו לתוך האירוקוי, היכן שהתיישבו בין אונידה ואונונדאגה. בשנת 1722, שבט הטוסקארורה הצטרפו לקונפדרציה בחסות האונידה, ובכך הפכו האירוקוי מ"חמש האומות" ל"שש האומות".
היסטוריה > המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת > מלחמת הצרפתים והאינדיאנים

באופן מקביל למלחמת שבע השנים, בין השנים 1754–1763 התרחשה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים באמריקה הצפונית. האירוקוי היו בין שבטי הילידים היחידים באזור שנלחמו לצד הבריטים נגד הצרפתים. עם תום מלחמת שבע השנים, בחוזה פריז של 1763 כל השטחים של צרפת החדשה ממזרח לנהר המיסיסיפי הועברו לאימפריה הבריטית, והשטחים ממערב לנהר המיסיסיפי הועברו לאימפריה הספרדית. זמן קצר לאחר מכן, המלך ג'ורג' השלישי הכריז על ההכרזה המלכותית של 1763, שקבעה גבול לאורך הרי האפלצ'ים בין שלוש עשרה המשובות לשמורת הילידים, ואסרה על מתיישבים לבנים להתיישב בשמורת הילידים.
היסטוריה > המלחמות הבין קולוניאליות בין בריטניה לצרפת > חוזה סטנוויקס של שנת 1768

חוזה סטנוויקס הראשון (אנ') נחתם ב־5 בנובמבר 1768 בין בריטניה לאירוקוי. האירוקוי נבחרו על ידי הבריטים כדי לייצג את כל השבטים ממערב לשלוש עשרה המשובות, ובריטניה קבעה שנהר אוהיו יהיה הגבול החדש בין המתיישבים הלבנים ושמורת הילידים הבריטית. לפי הגבול החדש, שבטים מדרום לנהר אוהיו איבדו את הריבונות שלהם לטובת המושבות. הבריטים התחשבו אך ורק בדרישות של אירוקוי, אך לאירוקוי לא היה עניין להגן על הריבונות של השבטים הדרומיים. ההפך, האירוקוי העדיפו שהמתיישבים הלבנים יתיישבו בדרום בקנטקי וטנסי בשטחים של צ'רוקי ושבטים אחרים, מאשר בשטחים שלהם בניו יורק ופנסילבניה, או בשטחי הציד שלהם באוהיו. השבטים הדרומיים התנגדו לחוזה, אבל לא היה להם צד במשא ומתן, והאירוקוי היה תחת לחץ של חברות השקעה לחתום על החוזה. כשנתיים לאחר מכן ב־18 באוקטובר 1770, נחתם חוזה לוצ'בר (אנ') בין בריטניה לצ'רוקי כדי לשחזר את הגבול הדרומי. חוזה לוצ'בר שיחזר בדרום גבול דומה לגבול הקודם עם וירג'יניה וקרוליינה שנחתם עם צ'רוקי בחוזה אהרד לייבור (אנ') ב־17 אוקטובר 1768.
היסטוריה > המהפכה האמריקאית

בשנת 1776 הכריזו שלוש עשרה המושבות על עצמאותן נגד בריטניה. בתחילת המהפכה האמריקאית התפצלו שבטי האירוקוי לשני מחנות: שבטים שתמכו בארצות הברית ושבטים שתמכו בבריטניה. השבטים שתמכו בארצות הברית היו אונידה וטוסקרורה. מנגד, המדינאי והמצביא המוהוקי ג'וזף בראנט (אנ') הוביל את השבטים מוהוק, אונונדאגה, קאיוגה, וסנקה לתמוך בבריטניה.