stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלוכה של ברבדוס
היסטוריה

בית המלוכה הנוכחי של ברבדוס, מקורו במלכי ממלכת אנגליה וממלכת סקוטלנד.
ראשיתה של המלוכה הברבדאית היא בתחילת המאה ה-17, כאשר המלך ג'יימס הראשון טען לריבונות אנגלית בברבדוס בשנת 1625. ואולם המושבה הבריטית הראשונה בברבדוס הוקמה בשנת 1627, כאשר על פי הרשאתו של המלך צ'ארלס הראשון, הקים המושל צ'ארלס וולפרסטון את היישוב הראשון על האי.
במהלך המאה ה-18 הפכה המושבה בברבדוס, למרכזה של השליטה הבריטית באיי הודו המערבית הבריטיים
בשל התנגדותם למיסים הכבדים, ניסו תושבי ברבדוס להכריז ב-1727 כי חוק ההסדר - 1701 אינו חל במושבה, שכן המושל, הנרי וורסלי, לא קיבל מינוי חדש מהמלך ג'ורג 'השני עם עלייתו של המלך לכס המלוכה. לפיכך, הם סירבו לשלם את מיסיהם למושל, אשר לפי טענתם, היה חסר סמכות לגבות מיסים. התובע והפרקליט הכללי של בריטניה אישר כי וורסלי רשאי לגבות את המיסים, אך וורסלי התפטר מתפקידו לפני שההנחיה הגיעה לברבדוס.
בשנת 1958 נעשה ניסיון להקים פדרציה עם מושבות אחרות באיי הודו המערביים, בדומה לפדרציה שהוקמה במושבות חבר העמים בקנדה ובאוסטרליה. לאחר כישלון הניסיון, המשיכה ברבדוס להיות מושבה בניהול משרד המושבות הבריטי.
בשנת 1966 חתמה המלכה אליזבת על צו העצמאות, הנותן עצמאות לברבדוס. באותה שנה, בן דודה של אליזבת, הנסיך אדוארד, דוכס קנט, פתח את המושב השני של הפרלמנט הראשון של המדינה שזה עתה הוקמה, לפני שהמלכה עצמה, יחד עם בעלה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, סיירו באי וחנכו את פארק בארקליס.
בשנת 1977 ביקרה המלכה בשנית באי, לרגל יובל הכסף למלכותה.
המלכה ביקרה באי בשנת 1989, לציון 350 שנה להקמת פרלמנט ברבדוס, ונשאה דברים בשני הבתים של הפרלמנט.
רפובליקניזם

ראש הממשלה לשעבר של ברבדוס אוון ארתור קרא לקיים משאל עם בדבר הפיכתה של ברבדוס לרפובליקה בשנת 2005. ב־26 בנובמבר 2007 הוכרז כי משאל העם יתקיים בשנת 2008, יחד עם הבחירות הכלליות שיערכו באותה שנה. ב־2 בדצמבר 2007 התפרסמו כי הצבעה זו נדחתה. לאחר הבחירות החליף דייוויד תומפסון את ארתור כראש ממשלה.
ב־22 במרץ 2015 הודיע ראש הממשלה פרוינדל סטיוארט על כוונתו להעביר את המדינה לעבר צורת ממשל רפובליקנית "בזמן הקרוב מאוד". המזכיר הכללי של מפלגת העבודה הדמוקרטית, ג'ורג 'פילגרים, אישר את המהלך ואמר כי הוא צפוי לחפוף 50 שנה לעצמאות ברבדוס - בשנת 2016. על פי חוקת המדינה, יש צורך ברוב של שני שלישים בפרלמנט כדי לאשר את השינוי; למפלגת העבודה הדמוקרטית היה רוב של שני שלישים בסנאט של ברבדוס, אך לא באספת הנבחרים של ברבדוס.
בסקר שנערך ב-25 במרץ 2020 התנגדו 64% מהמשתתפים לביטול המונרכיה ולהקמת רפובליקה.
בספטמבר 2020 הודיעה ממשלת מפלגת העבודה של ברבדוס שבראשותה עומדת ראשת הממשלה מיה מוטלי, בנאום מן הכס שלה כי ברבדוס תהפוך לרפובליקה עד נובמבר 2021.
מאז שנת 2018 למפלגת העבודה של ברבדוס רוב של שני שלישים בשני בתי הפרלמנט הברבדיאני.
ב-30 בנובמבר 2021 הפכה ברבדוס רשמית ממלוכה לרפובליקה, ולפיכך חדלה המלכה אליזבת השנייה מלהיות מלכת ברבדוס. המושלת הכללית האחרונה סנדרה מייסון הושבעה כנשיאת ברבדוס הראשונה.
הערות שוליים

↑  כאמור בהחלטת בית המשפט באנגליה: R v Foreign Secretary; Ex parte Indian Association, QB 892 at 92
1 2 3 4 5 6 7  חוקת ברבדוס
↑  נוסח חוק הירושה, 2013
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  אתר הפרלמנט של ברבדוס
↑  "Her Majesty, by virtue and in exercise of the powers vested in Her by section 5 of the Barbados Independence Act 1966 and of all other powers enabling Her in that behalf, is pleased, by and with the advice of Her Privy Council, to order, and it is hereby ordered, as follows"
1 2 3 4 5 6 7 8 9  ההיסטוריה של ברבדוס באתר הפרלמנט של ברבדוס
↑  תיאור ביקור המלכה בברבדוס לרגל יובל הכסף למלכותה
↑  Norman 'Gus' Thomas, Barbados to vote on move to republic כתבה באתר Caribbean Net News Senior Correspondent מיום 7 בפברואר 2005
↑  PM says Barbados moving towards Republic - כתבה בעיתון Jamaica Observer מיום 23 במרץ 2015
↑  Barbados plans to replace Queen with ceremonial president - כתבה בעיתון הגארדיאן מיום 23 במרץ 2015
↑  מכתב פתוח מטעם תומכי המונרכיה
↑  THE NEED FOR REFORM כתבת מערכת בעיתון barbados advocate, מיום 20 באוגוסט 2020
↑   הגרדיאן, אחרי כ-400 שנה, ברבדוס נפרדה מהכתר הבריטי והפכה לרפובליקה הצעירה בעולם, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2021
| המלכה אליזבת השנייה |
| --- | --- | --- |
| כתרים של ממלכות חבר העמים |  מלכת אנטיגואה וברבודה • מלכת אוסטרליה • מלכת איי שלמה • מלכת איי בהאמה • מלכת בליז • מלכת ג'מייקה • מלכת גרנדה • מלכת הממלכה המאוחדת • מלכת טובלו • מלכת ניו זילנד (מלכת איי קוק) • מלכת סנט וינסנט והגרנדינים • מלכת סנט לוסיה • מלכת סנט קיטס ונוויס • מלכת פפואה גינאה החדשה • מלכת קנדה  |  |
| כתרים לשעבר | מלכת פקיסטן • מלכת דרום אפריקה • מלכת סרי לנקה • מלכת גאנה • מלכת ניגריה • מלכת טנזניה • מלכת סיירה לאון • מלכת אוגנדה • מלכת קניה • מלכת מלטה • מלכת גמביה • מלכת גינאה • מלכת מאוריציוס • מלכת פיג'י • מלכת ברבדוס  |  |
| תארים | ראש חבר העמים הבריטי • הצ'יף הגדול של פיג'י |  |
| אירועים רשמיים |  הכתרתה • יובל הכסף • יובל האודם • יובל הזהב • יובל היהלום • יובל הספיר • יובל הפלטינה • יום הולדתה הרשמי של המלכה • יום ויקטוריה • מותה של אליזבת השנייה • הלוויית המלכה אליזבת השנייה  |  |
בית הממשלה, מקום מגוריו הרשמי של המונרך ושל המושל הכללי של ברבדוס
הרמן בורכהרט

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1857 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  19 בדצמבר 1909 (בגיל 52) תימן 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 
הרמן בורכהרט (בגרמנית: Hermann Burchardt; 18 בנובמבר 1857 – 19 בדצמבר 1909) היה חוקר וצלם יהודי-גרמני, שהתפרסם בזכות מאמריו שלוו בתצלומי שחור-לבן על מקומות בחצי האי ערב בתחילת המאה ה-20.
קורות חיים

בורכהרט, שנולד בברלין בשנת 1857, ויתר על מקצועו, שלא היה מעוניין בו, כסוחר, בגיל 30, לאחר מות אביו שהותיר לו ירושה גדולה. בערך בתקופה זו, בורכהרט, שהתעניין מאוד בצילום, החליט להיות נוסע. לפני שיצא למסעותיו לאפריקה והמזרח התיכון, הוא למד באופן שיטתי, ערבית וטורקית, בזמן שלמד במחלקה לשפות המזרח בתיכון בברלין (Seminar für Orientalische Sprachen) בין השנים 1890 ל-1892, כמו כן למד באופן בסיסי גם סוואהילית ופרסית. ירושתו הגדולה איפשרה לו לשכור דירה בדמשק שבסוריה, שם התגורר מספר שנים, והשתמש בעיר כבסיס יציאה למסעותיו הארוכים יותר. במסעותיו ברחבי העולם המוסלמי, ליווה אותו בדרך כלל המדריך הערבי הסורי ואיש סודו, אבו איברהים. בתחילת מסעותיו הגיע לטנג'יר, במרוקו, ומשם לסמרקנד שבמרכז אסיה. בסופו של דבר, סיוריו הובילו אותו למזרח אפריקה ובמיוחד לחלקו הדרומי של חצי האי ערב. לצורך מסעות אלה הצטייד בציוד צילום משוכלל, שאפשר לו לצלם את האנשים בהם פגש ואת המקומות בהם ביקר. בנוסף, הוא לקח איתו גם את הציוד הדרוש לפיתוח לוחות הצילום ולהפקת התמונות.
בורכהרט הגיע לראשונה לצנעא, תימן בשנת 1901, שם בילה כמעט שנה עם הקהילה היהודית. במסע השלישי שלו, בחודש דצמבר 1909 הוא ערך את הסידורים הדרושים כדי להצטרף לסגן הקונסול האיטלקי, המרקיז בנצוני (Benzoni), במוח'א, במטרה להתלוות אליו במסעו אל צנעא דרך תעז ואל-עודיין. בהודעה האחרונה של בורכהרט שנשלחה באמצעות גלויה ממוח׳א ומתוארכת ל-8 בדצמבר 1909, כתב: "הגלויה הזו תגיע אליכם מאחד המקומות הקטנים שנשכחו מאלוהים באסיה. ההרס כאן עולה על כל ציפיותיי. העיר נראית כאילו נהרסה לחלוטין על ידי רעידות אדמה. הדרך מתעז לכאן, מהלך שלושה ימים, הייתה מסוכנת. גובי המיסים הציקו כרגיל וגם אירעו מקרי מוות. כאן שוכנת הקונסוליה האיטלקית, והקונסול יחזור איתי לצנעא. התמונות מכאן יהיו מעניינות ביותר. החלק האחרון במישור הוא חם מאוד; מים רעים; כינין ניתן לכל אנשיי (אחד עשר אנשים במספר, כולל שמונה אנשי ז'נדרמריה). אשמח להגיע שוב לרמה (מישור) הגבוהה של ערב המאושרת." בזמן שהשיירה הקטנה שלהם הייתה בדרכה לצנעא, מרחק שלושה עד ארבעה ימי הליכה מצנעא, ולאחר שחצו את הגיא הצר, ואדי א-דור, ממערב לאיב, הם נקלעו למארב ונהרגו בידי חמושים (יש הטוענים כי ייתכן שהם נהרגו בשל טעות בזיהוי).
אבל כללי ירד על המושבה האירופית בצנעא ובעיר הנמל אל-חודיידה עם הגעת הידיעה על מותו. דגל הקונסוליה הורד לחצי התורן. חגיגות חג המולד בוטלו. הסוחר האיטלקי, קפרוטי, שהיה תושב צנעא וחבר של בורכהרט מאז ביקורו הראשון בתימן, חתם את הודעתו במכתב מ-23 בדצמבר 1909 מחודיידה לקרובי משפחתו של בורכהרט במילים אלה (בצרפתית): "ידידנו המסכן, האומלל, היה אהוב מאוד על ידי כל מי שהכיר אותו. עניי צנעא בוודאי בוכים על מותו הטרגי. אלוהים יזכור את מעשי החסד והצדקה שלו. אני יודע היטב מה הוא עשה כדי לעזור לעניים."
מסעותיו

במסעו הראשון באביב 1893 הגיע לנווה המדבר סיווה במצרים. מאוחר יותר הוא התיישב בדמשק למשך כמה שנים, והשתמש בה כבסיס למסעותיו ברחבי האזור עד שנהרג בתימן כשהיה בדרך ממוח׳א לצנעא.
למרבית תצלומיו של בורכהרט, ידועים כיום התאריכים והמקומות בהם צולמו. ספר הכולל חלק קטן ונבחר מהאוסף שלו נערך בליווי הערות באנגלית ובגרמנית.
הספר סוקר את מסעו של בורכהרט מדצמבר 1903 עד מרץ 1904, כאשר נסע מבצרה לכווית ומשם לבחריין, הופוף (עיר בערב הסעודית), קטר, אבו דאבי, דובאי, מסקט בעומאן, ולבסוף פרס. חלק זה של מסעו תואר במקום אחד בלבד, כסיכום הרצאה ב"כתב העת של החברה הגיאוגרפית". מעניינים במיוחד הם מסעותיו של בורכהרט לתימן, שם צילם את הקהילות היהודיות בצנעא, ברדאע, במסוואר וברודה. במיוחד בכל הנוגע ליהדות תימן, בכוחה של אתנוגרפיה הנעזרת בתמונות, לתעד פרטים שנשכחו במסורות שבעל פה ושאינם מוזכרים במקורות הכתובים. הרמן בורכהרט ביקר בתימן בשנת 1902, 1907, ושוב בשנת 1909, השנה שבה נהרג בתימן.
העיזבון

לאחר מותו, אחיינו של בורכהרט, מקס גינזברג, תרם בשנת 1911 למעלה מחמש מאות לוחות צילום של הנוסע (שנלקחו מעיזבונו של הרמן בורכהרט) למוזיאון האתנולוגיה של ברלין (Museum für Völkerkunde), כיום, המוזיאון האתנולוגי. קרוב לאלפיים תשלילים, לוחות זכוכית וצלולואיד, נשכחו בקופסאותיהם במוזיאון עד לאחר שנת 2000. אז, בתמיכת קרן המחקר הגרמנית, הם נחקרו ופורסמו.
בורכהרט ניהל יומן ובו תיעד את מסעותיו, אך במשך שנים רבות סברו שיומנו אבד. הערותיו האישיות של בורכהרט ביומנו היו נחוצות לזיהוי רבים מתצלומיו, שבלעדיהן זיהוים היה כמעט בלתי אפשרי. תוך כדי חיפוש אחר עזבונו של אויגן מיטווך (Eugen Mittwoch), שהכיר את מאמריו של בורכהרט על תימן כבר בשנות העשרים של המאה העשרים, התגלה חלק מעיזבונו של בורכהרט בספרייה הלאומית בירושלים. בתיבות שנמצאו היו יומנים, מכתבים ורשימות שהכילו את כותרות התמונות. בסוף תהליך העיבוד של עזבון הצילומים ניתן היה לזהות ולתארך כ-90% מהתמונות - קרוב לאלפיים.
חלק מתוצרי עבודתו של בורכהרט הופצו בתימן ובמדינות ערב של חוף המפרץ ועוררו שם עניין רב. במוזיאון הלאומי בצנעא מוצגת תערוכת קבע קטנה של תצלומי שחור-לבן של הנוסע הגרמני, הרמן בורכהרט.
כנוסע נלהב, בורכהרט צילם רבות לא רק במזרח התיכון הערבי (למשל אתרים ארכאולוגיים בחורן שבסוריה וכו') ובצפון אפריקה (כולל מרוקו), אלא גם בטורקיה, בפרס ובאוסטרליה.
יש הטוענים כי בורכהרט התגורר בביתו של גוסטב זאקס במואביט (Moabit), ברלין, בשובו ממסעותיו, וכן השתמש בכתובת הדואר שלו. בפברואר 1906, בורכהרט העביר הרצאה באספה הכללית של האגודה לגאוגרפיה בברלין.
מקס פון אופנהיים השתמש באופן נרחב בעבודות הצילום של בורכהרט כשפרסם את מחקריו שלו על המזרח. התמונות שבורכהרט אהב במיוחד לצלם היו של נמלים, ספינות, שווקים, סוחרים, שייח'ים ויהודי תימן.
פרופסור אויגן מיטווך, כתב ספר שכותרתו "Aus dem Jemen" (פורסם בלייפציג בשנת 1926), המתבסס על עדותו של מזכירו התימני-ערבי של בורכהרט שאותה הוא תרגם לגרמנית, ובו הוא מתאר את מסעו האחרון של הרמן בורכהרט בדרום ערב. בהלווייתו, ספד לבורכהרט סוחר איטלקי שהתיידד איתו בביקורו האחרון בצנעא.
פרסומים שלו ואודותיו

במהלך שהותו של בורכהרט בגרמניה, הוא הרצה בחברה הגאוגרפית של ברלין. הרצאותיו פורסמו בחלקן בכתב העת של האגודה.
Hermann Burchardt, Von den Juden des Jemen [Of the Jews of Yemen], Berlin 1913 (post-mortem)
Hermann Burchardt, August Fischer (ed.): Arabische und persische Handschriften: Aus dem Besitz des verstorbenen Reisenden Dr. Burchardt. Privatdruck in der Buchhandlung Gustav Fock 1921. [Arab and Persian manuscripts: From the estate of the late Dr. Burchardt's travels]
Eugen Mittwoch (Bearbeiter): Aus dem Jemen: Hermann Burchardts letzte Reise durch Südarabien. Festgabe für den 4. Deutschen Orientalistentag in Hamburg. Deutsche Morgenländische Gesellschaft, Brockhaus, Leipzig 1926.[From Yemen: Herman Burchardt's last trip through southern Arabia]
Annegret Nippa: Lesen in alten Photographien aus Baalbek. Völkerkundemuseum der Universität Zürich, Zürich 1996 [Reading in Old Photographs -- from Baalbek. Photos of Hermann Burchardt], ISBN 3-909105-29-7.
Annegret Nippa, Peter Herbstreuth (editors): Unterwegs am Golf: Von Basra nach Maskat. Verlag Schiler, Berlin, 2006, ISBN 3-89930-070-X. (deutsch, englisch)
Franziska Bloch: Mit geschultem Blick. Hermann Burchardts Reise in Südsyrien 1895. Fotografien eines deutschen Orientreisenden. Katalogbroschüre zur gleichnamigen Ausstellung des Deutschen Archäologischen Instituts in Berlin, Außenstelle Damaskus, in Zusammenarbeit mit dem Ethnologischen Museum, Berlin 2010. (German/Arabic)
Burchardt, Hermann, Die Juden im Yemen, in: Ost und West 2 (1902), Berlin [The Jews in Yemen, in: East and West 2 (1902)], pp. 337–341; sowie: ders., Reiseskizzen aus dem Yemen, in: Zeitschrift der Gesellschaft für Erdkunde 17 (1902), pp. 305–322.
Burchardt, Hermann, Ost-Arabien. Von Basra bis Maskat auf Grund eigner Reisen, in: Zeitschrift der Gesellschaft für Erdkunde 21 (1906) [Eastern Arabia. From Basra to Muscat on basic own travel, in: Journal of the Geographical Society 21 (1906)], pp. 305-322.
Arabische und Persische Handschriften [Arabic and Persian Manuscripts], Burchardt, Hermann. - [p. l.] : [s. n.]Leipzig (: Otto Wigand), ([1921]), [Privatdr.] (published post-mortem)
Unterwegs am Golf : von Basra nach Maskat = Along the Gulf : from Basra to Muscat / photographs by Hermann Burchardt ; [edited by] Annegret Nippa, Peter Herbstreuth ; [Englische Übersetzung, Mitch Cohen]. Berlin 2006
תמונות של קהילת צנעא (1901)

בית כנסת בצנעא
הרובע היהודי בצנעא
יום חג
ילדים
משפחה
צורף קהילת צנעא אל-אבייצ׳
בית המלאכה של צורף קהילת צנעא אל-אבייצ׳
העיר צנעא
קרינת טרה-הרץ

גלי קרינת הטרה-הרץ נמצאים בקצה הרחוק של רצועת גלי קרינת האינפרא אדום, ממש לפני תחילת רצועת קרינת גלי המיקרו.
קרינת טרה-הרץ (ידועה גם כקרינה תת-מילימטרית, גלי טרה-הרץ, תדר גבוה במיוחד (THF), קרני T, גלי T ,T-light T-lux או THz) היא קרינה המורכבת מגלים אלקטרומגנטיים בתוך הרצועה המיועדת ל-ITU של תדרים מ-0.3 עד 3 טרה-הרץ (THz), אף על פי שהגבול העליון שרירותי במקצת, ונחשב על ידי מקורות מסוימים כ-30 THz. טרה-הרץ אחד הוא 1012 הרץ, או 1,000 גיגה-הרץ. אורכי גל של קרינה ברצועת טרה-הרץ נעים בהתאם בין 1 מ"מ ל-0.1 מ"מ = 100 מיקרומטר. מכיוון שקרינת הטרה-הרץ מתחילה באורך גל של כמילימטר אחד ומתקדמת לאורכי גל קצרים יותר, היא ידועה לפעמים כפס התת-מילימטר, והקרינה שלה כגלים תת-מילימטרים, במיוחד באסטרונומיה. פס זה של קרינה אלקטרומגנטית נמצא באזור המעבר בין מיקרוגל לאינפרא אדום רחוק, וניתן להתייחס אליו כאחד מהם.
בהשוואה לתדרי רדיו נמוכים יותר, קרינת טרה-הרץ נספגת בחוזקה בגזי האטמוספירה, ובאוויר רוב האנרגיה נחלשת תוך מטרים ספורים. קרינת טרה-הרץ יכולה לחדור לשכבות דקות של חומרים, אבל היא נחסמת על ידי חפצים עבים יותר. קרני THz המשודרות דרך חומרים יכולות לשמש לאפיון חומרים, בדיקת שכבות, מדידת הקלה, וכחלופה באנרגיה נמוכה יותר לקרני רנטגן להפקת תמונות ברזולוציה גבוהה של פנים של עצמים מוצקים.
קרינת טרה-הרץ תופסת נקודת ביניים שבה טווחי גלי המיקרו וגלי האור האינפרא-אדום חופפים, נקודה זו מכונה "פער הטרה-הרץ"; מכיוון שהטכנולוגיה ליצירתה ולמניפולציה שלה עדיין בחיתוליה. היצירה והאפנון של גלים אלקטרומגנטיים בטווח תדרים זה מפסיקים להיות אפשריים על ידי המכשירים האלקטרוניים הקונבנציונליים המשמשים לייצור גלי רדיו ומיקרוגל, המצריכים פיתוח של מכשירים וטכניקות חדשות.
תיאור

קרינת טרה-הרץ ממוקמת בין קרינת אינפרא אדום לקרינת מיקרוגל בספקטרום האלקטרומגנטי, והיא חולקת כמה מאפיינים עם כל אחד מהם. קרינת טרה-הרץ נעה בקו הראייה ואינה מייננת. כמו גלי מיקרו, קרינת טרה-הרץ יכולה לחדור למגוון רחב של חומרים לא מוליכים; ביגוד, נייר, קרטון, עץ, פלסטיק וקרמיקה. עומק החדירה בדרך כלל קטן מזה של קרינת מיקרוגל. כמו אינפרא אדום, לקרינת טרה-הרץ מוגבלת חדירת ערפל ועננים, והיא אינה יכולה לחדור למים נוזליים או למתכת. קרינת טרה-הרץ יכולה לחדור למרחק מסוים דרך רקמת הגוף כמו קרני רנטגן, אך בניגוד אליהם היא בלתי מייננת, ולכן ישנה התעניינות להשתמש בה כתחליף לקרני רנטגן רפואיות. בשל אורך הגל הארוך שלהן, לתמונות שנעשו באמצעות גלי טרה-הרץ יש רזולוציה נמוכה יותר מקרני רנטגן וצריכות להיות משופרות.
האטמוספירה של כדור הארץ היא קולט חזק של קרינת טרה-הרץ, ולכן טווח קרינת הטרה-הרץ באוויר מוגבל לעשרות מטרים, מה שהופך אותו לא מתאים לתקשורת למרחקים ארוכים. עם זאת, במרחקים של ~10 מטרים, הרצועה עדיין עשויה לאפשר יישומים שימושיים רבים בהדמיה ובנייה של מערכות רשת אלחוטיות ברוחב פס גבוה, במיוחד מערכות פנימיות. בנוסף, הפקה ואיתור קרינת טרה-הרץ קוהרנטית נותרה מאתגרת מבחינה טכנית, אם כי קיימים כיום מקורות מסחריים זולים בטווח 0.3-1.0 THz (החלק התחתון של הספקטרום), כולל ג'ירוטרונים, מתנדים של גל לאחור (אנ') ודיודות מנהור תהודה (אנ'). בשל האנרגיה הקטנה של פוטונים THz, התקני THz דורשים טמפרטורה נמוכה במהלך הפעולה כדי לדכא רעש סביבתי. לכן הושקעו מאמצים גדולים במחקר THz כדי לשפר את טמפרטורת הפעולה, תוך שימוש באסטרטגיות שונות כגון מטא-מכשירי אופטו-מכניים.
הערות שוליים

↑  "JLab generates high-power terahertz light". CERN Courier. 1 בינואר 2003. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Liu, Jiawen; Chomet, Baptiste; Beoletto, Paolo; Gacemi, Djamal; Pantzas, Konstantinos; Beaudoin, Grégoire; Sagnes, Isabelle; Vasanelli, Angela; Sirtori, Carlo; Todorov, Yanko (18 במאי 2022). "Ultrafast Detection of TeraHertz Radiation with Miniaturized Optomechanical Resonator Driven by Dielectric Driving Force". ACS Photonics. 9 (5): 1541–1546. doi:10.1021/acsphotonics.2c00227. S2CID 247959476. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Liu, Jiawen; Gacemi, Djamal; Pantzas, Konstantinos; Beaudoin, Grégoire; Sagnes, Isabelle; Vasanelli, Angela; Sirtori, Carlo; Todorov, Yanko (בפברואר 2023). "Nonlinear Oscillation States of Optomechanical Resonator for Reconfigurable Light-Compatible Logic Functions". Advanced Optical Materials. 11 (4): 2202133. doi:10.1002/adom.202202133. S2CID 254776067. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543738105171  GND: 4346673-4  LCCN: sh85129520  NDL: 01156143  NKC: ph761298
ועדת העזרה וההצלה בבודפשט

| --- | --- |
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 מטה הארגון:  בודפשט 
 מייסדים:  ישראל קסטנר, יואל ברנד 
 תקופת הפעילות:  1944–1945 (כשנה) 
 
חדר הנצחה לשואת יהודי הונגריה במוזיאון היהודי, ליד בית הכנסת הגדול של בודפשט
ועדת העזרה וההצלה בבודפשט (בהונגרית: Budapesti Segélyező és Mentőbizottság, נהגה בערך: בּוּדַפֶּשְטִי שֶגֵייֶזה אֵש מֶנְטֶהבִּיזוֹטְשאג) קמה בתחילת שנת 1943 מטעם הנהגת היישוב בארץ ישראל, במטרה להתכונן לאפשרות של כיבוש הונגריה. במקביל התבקשה לסייע לפליטים להימלט להונגריה ולהיקלט בה, וליצור קשר עם פעילי הצלה בשטחי הכיבוש, בעזרת כספים והוראות מטעם ועדת עזרה והצלה של הישוב, באיסטנבול.
מייסדי הוועדה בבודפשט היו ישראל קסטנר שעמד בראשה, יואל ברנד ושמואל שפרינגמן, חברי איחוד-מפא"י. במהלך שנת 1943 נוסף להרכבה פרץ רווס, מנהיג תנועת מכבי הצעיר, ורפי פרידל-בנשלום, מנהיג השומר הצעיר, הצטרף אליה בפברואר 1944. הרכבה השמאלי-ציוני, והקשר שקיימה עם ועדת ההצלה באיסטנבול, שהתבטא בקבלת מידע וכספים, עורר מתח קבוע בקרב פעילי הצלה בבודפשט, באיסטנבול ובארץ-ישראל. אוטו קומוי, נשיא ההסתדרות הציונית בהונגריה, הצטרף אליה רשמית, בחותמו על מכתב משותף עם חברי הוועדה בבודפשט לוועדת ההצלה באיסטנבול ב-2 במאי 1944, כשנה וחצי לאחר שנוסדה.
באמצעות קשרים שהקימו חברי הוועדה עם פעילי הצלה יהודים, בעיקר בסלובקיה ובפולין, ידעו נציגי היישוב באיסטנבול על השואה המתרחשת שם ובברית המועצות; הם העבירו כספים מטעם העם היהודי והישוב בארץ ישראל לשטחי השליטה וההשפעה הגרמנית, הגיעו לגטאות בפולין, חקרו פליטים וקיבלו מידע על הגיטואיזציה והגירושים להשמדה.
כשבועיים לפני הכיבוש, נודע למנהיגים יהודים בבודפשט באופן ברור על הכיבוש הגרמני הצפוי. קסטנר, ברנד וחבריהם לתנועה פתחו במשא ומתן עם הגרמנים משרות הריגול הנגדי, שקיימו את קשר המכתבים והכספים בין ועדות ההצלה בבודפשט ואיסטנבול, במטרה להציל את יהדות הונגריה ושארית הפליטה, כדוגמת תוכנית אירופה הסלובקית. את התוכנית שלחו לוועדת ההצלה באיסטנבול שלושה ימים לפני הכיבוש. בשל היותם בטוחים בסיכוייה, הם לא יידעו את מנהיגי השטח במידע ובמשמעותו, ולא עשו הכנות מתבקשות. ואולם לטענתם, הם ניסו להפיץ את המידע בקרב יהודי הונגריה, אך אלה לא האמינו להם, משום היותם מחוץ למעגל ההשמדה עד ראשית קיץ 1944.
המשא ומתן עם הגרמנים

לאחר כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני ב-19 במרץ 1944, יצרו אנשי הוועדה קשר עם הגרמנים, בעיקר דרך דיטר ויסליצני והרמן קרומיי, עוזריו של אדולף אייכמן, וכן עם אייכמן עצמו, שהגיע להונגריה לפקח על השילוחים למחנות ההשמדה. הוועדה העלתה ארבע דרישות בפני עוזריו של אייכמן:
להימנע מהשמדת יהודי הונגריה
להימנע מגירוש יהודי הונגריה
להימנע מריכוז היהודים בגטאות
לאפשר לבעלי סרטיפיקטים להגר מהונגריה.
בתמורה הבטיחה הוועדה תשלום גבוה. דרישות אלה לא נענו, והנאצים החלו בריכוז היהודים בגטאות, אך לחברי הוועדה נרמז על אפשרות הגירה של מספר מצומצם של בעלי סרטיפיקטים.
הגרמנים הציעו עסקה, לפיה גרמניה תקבל סחורות ו–10,000 משאיות ממדינות נייטרליות תמורת הצלת יהודים (במה שכונה "סחורה תמורת דם"). מניחים כי היינריך הימלר, יוזם העסקה, ניסה להשיג בעסקה זו מספר יעדים מרכזיים:
מסירת רכש צבאי מהבריטים לגרמנים, תגרום לפילוג וקרע בין בעלות הברית
אם בריטניה תסרב לעסקה, הגרמנים יוצגו כתרים אחר פשרה ומנסים להציל יהודים, בשעה שמנהיגי בעלות הברית ייראו תוקפניים, חסרי רחמים ואשמים במות מיליון יהודים.
הצלת מיליון היהודים תקנה לגרמנים "נקודות זכות" וכתב סינגור בבוא היום, לאחר המלחמה.
יש הטוענים כי עסקה זו הייתה מלכתחילה ניסיון תעתוע של הנאצים, כדי להשקיט ו"להרדים" את הנהגת היהודים, וכך לבצע את השמדת יהודי הונגריה בשקט יחסי.
ב-18 במאי יצא ברנד לקושטא שבטורקיה הנייטרלית לפעול לקידום הרעיון, אך נאסר בידי הבריטים כשניסה לחצות את גבולות טורקיה לארץ ישראל; הוא נחקר על ידי הלורד מוין (לו מיוחסת בהקשר זה האימרה "מה אעשה במיליון יהודים?"). ברנד לא שב להונגריה. ככל הנראה נמנע מכך בהשפעת הסוכנות היהודית. העסקה נפלה בראשיתה.
בינתיים התנהל משא ומתן בין אייכמן ועוזריו, לבין קסטנר. במהלך המשא ומתן שחררו הגרמנים כ–1,700 יהודים, רובם מהונגריה ומטרנסילבניה, כ"מחווה של רצון טוב" להוכחת רצינות כוונותיהם במשא ומתן. הניצולים הועברו ברכבת ("רכבת קסטנר") כשמטרתם להגיע לשווייץ, אך נשלחו לברגן-בלזן . לאחר משא ומתן נוסף הם נשלחו לשווייץ, בדצמבר 1944. ויכוחים רבים נסבו לאחר המלחמה על רכבת הצלה זו, ועל הרכב האנשים שהועלו עליה על ידי קסטנר וקומוי, בעיקר בעת משפט קסטנר. סברה אחת טוענת שרכבת ניצולים זו היוותה מס השתקה מצד הנאצים, כדי שהשילוחים להשמדה יתבצעו ללא הפרעות מצד היהודים. אנשי הוועד קיוו, לשווא, כי רכבת זו תשמש כתקדים לרכבות הצלה נוספות, כי לנאצים שעסקו בכך היה אינטרס ברור בהצלה, אפילו חלקית או סמלית, של יהודים - גם מתוך רצון נואש לקבל אספקה למלחמה, אך בעיקר מרצונם להכין לעצמם אליבי לאחריה, כשהיה ברור שתבוסת גרמניה היא רק עניין של זמן.
המשא ומתן המשיך להתנהל בין הוועד בשיתוף עם אנשי הג'וינט והסוכנות - לבין נציגו של אייכמן, קורט בכר. ככל שהמלחמה הייתה לקראת סיומה, הלכה וגברה השמדת יהודי הונגריה במחנות, בעיקר באושוויץ. המשא ומתן עם הגרמנים תרם ככל הנראה להצלת 180 אלף יהודי בודפשט, וישנה סברה שהתערבותו של קסטנר זירזה את כניעת ברגן-בלזן לבריטים ללא רציחת אחרוני הכלואים.
הערכת הפעולה

פעילותם של אנשי ועד ההצלה הייתה שנויה במחלוקת לאחר השואה, ובמשפט דיבה מפורסם שהתנהל בארץ בשנים תשי"ד-תשט"ו, 1954–1955, קבע שופט בית המשפט המחוזי, בנימין הלוי, כי "ישראל קסטנר מכר נפשו לשטן", וכי סייע לגרמנים בהשמדת יהודי הונגריה. שמו של קסטנר טוהר על ידי בית המשפט העליון בערעור שהגיש על פסק הדין, אך בעת מתן פסק הדין בערעור הוא כבר לא היה בין החיים, שכן נרצח על ידי צעירים שהושפעו מן ההאשמות שעלו כנגדו במשפט הדיבה ומההסתה שנלוותה אליה (על הפרשה ראו בערך: ישראל קסטנר).
לקריאה נוספת

מיכל שקד, "ההיסטוריה בבית המשפט ובית המשפט בהיסטוריה - פסק הדין במשפט קסטנר והנרטיבים של הזיכרון", אלפיים 20, 2000
רוני שטאובר, "פעולות של ועד העזרה וההצלה בבודפשט עד הכיבוש ההונגרי", (עבודה לתואר מוסמך, אוניברסיטת תל אביב, אוקטובר 1990).
יחיעם ויץ, האיש שנרצח פעמיים, חייו, משפטו ומותו של ד"ר ישראל קסטנר, כתר, ירושלים, 1995.
אלי רייכנטל, האמנם נרצח פעמיים?, אוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע, תש"ע.
אילה נדיבי, בין קראוס לקסטנר-המאבק למען הצלת יהודי הונגריה, כרמל, 2014.