stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטל פליישר (מנצח)

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  30 במאי 1889 מאקו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 באוקטובר 1945 (בגיל 56) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט 
 
אנטל פליישר (בהונגרית: Fleischer Antal; מאקו, 30 במאי 1889 – בודפשט, 30 באוקטובר 1945) היה מנצח, מורה, מלחין, מורה למוזיקה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

אנטל פליישר נולד במשפחה יהודית להורים גוסטב פליישר, מנהל בנק ומריה ביננפלד. בתחילת המאה ה-20 עבר עם משפחתו לעיר סגד. הוא היה תלמידם של ויקטור הרצפלד, זולטאן קודאי וינוש קוסלר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין השנים 1912 – 1915 היה הקורפטיטור (פסנתרן חזרות) והמנצח של "אופרת העם" של בודפשט. בין השנים 1915 – 1920 עבד בבית האופרה של בודפשט עם המנצח האיטלקי אֵגיסטו טנגו כקורפטיטור ומשנת 1920 עד 1945 כמנצח. בין השנים 1919–1935 עבד כמורה בבית הספר "מוזיקה הלאומית", היום על שם בלה ברטוק.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה מרגיט, מרגיט (1882–1973), בתם של שמעון בֶּלְגרַדֶר ויאנקה גרובר אותה נשא לאישה ב־21 במרץ 1916 בבודפשט.
עבודותיו שלו

הוורד והזמיר (סימפוניה דרמטית)
בלדת חצות (בלדה תזמורתית)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי של אגנש קניירש 1978–1991 .1994. ISBN 963-05-6422-X
לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה של ג'רג' סקיי 1994. ISBN 963-05-6635-4
וילמוס שומודי: אנטל פליישר (מוזיקה, 1961)
אמאדה נמט: אנטאל פליישר (1972) ספר על אנטל פליישר - דרום הונגריה, 24 בפברואר 1973
לקסיקון מוזיקלי ברוקהאוס-ריימן. המהדורה ההונגרית 1983–1985.
לקסיקון דורוגי A-Zs. נכתב ונערך על ידי יהודית סולימאר, לאג'יוש קובאץ'. 2000.
מי זה מי? לקסיקון בני דורינו. [1937].
ספר המוזיקה ההונגרית. נערך על ידי אימרה מולנאר. 1936
בנצה סאבולצ'י-טוט אלדר: לקסיקון מוזיקלי I-III. מהדורה חדשה מתוקנת. עורך ראשי: דר. דנס ברטה, בעריכתה של מרגיט טוט. בודפשט, חברת הוצאת מוזיקה, 1965.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a makói izraelita hitközség születési akv. 24/1889. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XIV. ker. állami halotti akv. 2711/1945. folyószám alatt.
↑  Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 118/1973. folyószáma alatt
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 291/1916. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810701478105606  GND: 11660008X  VIAF: 37671396   WorldCat (עם VIAF): 37671396 
לוח הזיכרון של אנטל פלייש ברובע הששי של בודפשט, שדרת וארושליגטי 2.
אריק קרמן

| --- | --- |

אריק קרמן 2021
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) בת ים, פלשתינה (א"י) 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 
אריק קרמן (נולד ב-1938) הוא בונה מנדולינות. על שמו קרויה "רביעיית קרמן".
קורות חיים

אריק קרמן נולד בבת ים, בנם של יסכה לבית שוט ודוד קרמן, השומר הראשון של בת-ים (אז בית וגן). למד בבית הספר הימי חיפה (לימים בית הספר לקציני ים עכו). שירת על משחתת חיל הים הישראלי אח"י אילת בשאיפה להמשיך בדרכו כימאי, אך שינה כיוון והלך ללמוד עיצוב גרפי בבית הספר לאמנות "בצלאל".
עם סיום לימודיו בבצלאל ב-1962, הקים יחד עם בן דודו דני קרמן סטודיו לעיצוב קרמן/קרמן שפעל במשך 14 שנים, במסגרתו עסק בעיצוב בהבטיו השונים - עיצוב גרפי, עיצוב תערוכות ומוזאונים. כמו כן בשנות ה-60 עיצב שלוש עדלאידות גדולות בתל אביב. בשנת 1974 התפרק הסטודיו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, ב-1974, התנדב להמשיך לשרת ביחידה קרבית כשנה וחצי, ולאחריה התבקש להצטרף כאזרח למחלקת ההדרכה של צה"ל, במסגרת זו ערך בין השאר מחקר בנושא - חשיבה טקטית של מפקדים בצה"ל..
קורות חיים > בונה כינורות ומנדולינות

קרמן, שהיה נגן חובב על בללייקה ומנדולינה, מצא את דרכו לבניית כלי נגינה בעקבות היכרות עם בונה הכינורות מנדל סגל. הוא החל ללמוד בזמנו הפנוי בסטודיו של סגל בניית כינור, אך המתודה השמרנית הנהוגה בבניית כינור לא התאימה לאופיו והוא עבר לבניית מנדולינה, שמיתריה מכוונים כמו כינור, אך ככלי נגינה עממי פתוחה יותר לשינויים.
בתחילת שנות ה-90 התוודע קרמן לנגני תזמורת המנדולינות באר שבע, שניגנו רפרטואר קלאסי כנרי על מנדולינות מסגנון הבנייה הנפוליטני המקובל, שהגביל את יכולת הביצוע וההבעה של הנגנים. קרמן ניסה לפתח מנדולינה משופרת מבחינת הצליל ונוחות הנגינה, ולאפשר לה להתבטא ברפרטואר המוזיקה הקלאסית ככלי סולני על בימת הקונצרטים. הוא פיתח מנדולינה בעלת גוף תהודה כפול, עם שני פתחים מסורגים בנוסף לפתח התהודה המרכזי המקובל. המנדולינה שפיתח מאפשרת לנגנים ביצוע והבעה מוזיקלית טובים יותר. בהמשך הוסיף לשפר עוד את המנדולינה שפיתח, בשתי גרסאות.
בשנת 1993 הקים קרן להשאלת מנדולינות לנגנים צעירים מצטיינים, כדי שיוכלו לשפר את נגינתם ולהתקבל לאקדמיה למוזיקה. איכות הצליל ואפשרויות הביצוע של המנדולינה שפיתח הביאו את האקדמיה להכיר לראשונה במנדולינה ככלי קלאסי, כמו כינור וכלים אחרים מההרכב הקלאסי.
נגני המנדולינה למדו במחלקה לכלי קשת בהדרכת הכנר פרופ' מוטי שמיט. הנגנים המצטיינים בוגרי הקרן של קרמן זכו בתואר מוזיקאי מצטיין ובתחרויות שונות, ושלושה מהם, יקי ראובן, אבי אביטל ואלון שריאל, הפכו לנגני מנדולינה בעלי שם המופיעים כסולנים בליווי תזמורת באולמות קונצרטים ברחבי העולם.
עם הזמן החלו בוני מנדולינות בעולם לחקות את מודל המנדולינה שפיתח קרמן. קרמן לא רשם פטנט למנדולינה שפיתח, ותגובתו להופעת חיקויים למודל שלו הייתה שזה מסייע למטרה שאליה שאף - שיפור איכות המנדולינה ככלי סולני.
קרמן סייע להקמת רביעיית מנדולינות במתכונת רביעיית כלי קשת, שתי מנדולינות, מנדולה ומנדוצ'לו, כלים שבנה במיוחד לרביעייה, שנקראה על שמו, "רביעיית קרמן".
בשנת 2011 הצטרף אליו בנו, ים קרמן, שלמד ממנו את אמנות הבנייה.
ספרים שכתב

קרמן נתן ביטוי לקשר שלו לים בצעירותו, וכתב שני ספרים בנושאים ימיים:
"איש האש", ספר סיפורת בהוצאת ספריית פועלים,
"אניית המלחמה של המעפילים" ספר מחקר היסטורי בנושא ההעפלה בהוצאת אריה ניר, וכן מאמרים בנושא היסטוריה ימית.
הערות שוליים

↑  הקמתו וצמיחתו של בית הספר לקציני ים |, באתר catalog.archives.gov.il
↑  עדליאדות בתל אביב - המוצגים שלא צעדו, באתר דני קרמן, ‏2020-03-09
↑  עדית זרטל, קרמן/קרמן, דבר, 26 בספטמבר 1973;
יאיר לפיד, ציד הקרמן / מסכת יסורים, מעריב, 19 בינואר 1990
↑  יונה שמשי, עם סיירי שריון בגולן, דבר, 20 בפברואר 1976
↑  מחקר של אריק קרמן, ביטאון עמותת השריון, גיליון 3, עמוד 38, באתר יד לשריון, ‏1999;
 "ידיעות אחרונות", 7 בפברואר 1999, עמוד 24
↑  מבחר שידורים - סיפורה של בללייקה, דבר, 20 באוקטובר 1978
↑  נעם בן זאב, מהפכת המנדולינה התחילה בבאר שבע, באתר הארץ, 16 באפריל 2006
↑  Kerman Mandolin Quartet, Festival International de Mandoline de Castellar(באנגלית)
↑  AA(00:23:20) Out of the Box: Art of the Mandolin, CRB, ‏2021-01-13 (באנגלית)
↑  שפיה - עפרה אלבוחר, באתר eeleel.com
↑  קלאסי - ארבע מנדולינות וקונצרט אחד, באתר www.habama.co.il
↑  Kerman Mandolin, Jacob Reuven (באנגלית אמריקאית)
↑  רביעיית קרמן, באתר "הבמה"
↑  Jacob Reuven, Kerman Mandolin Quartet
↑  מרי רייזל, אש על הסיפון, מעריב, 31 באוגוסט 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313336505171  BnF: cb16075220t (data)  ISNI: 0000 0000 6668 0265  LCCN: no91012869  MusicBrainz: 019188b6-b567-4644-8502-f56d47bdb21a  VIAF: 61106545   WorldCat (עם VIAF): 61106545 
שתי גרסאות של מנדולינת קרמן
אלפרד טומטיס

אלפרד א. טומטיס (בצרפתית: Alfred A. Tomatis;‏ 1 בינואר 1920 - 25 בדצמבר 2001) היה מומחה בעל שם עולמי ברפואת אף, אוזן וגרון ובתרפיית דיבור, וממציא צרפתי.
טומטיס קיבל תואר דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של פריז. תורת הרפואה החלופית שלו בנושא שמיעה והקשבה ידועה בשם "שיטת טומטיס" או "אודיו-פסיכו-פונולוגיה" (APP).
שיטת טומטיס החלה כניסיון לעזור לזמרים מקצועיים בעיר הולדתו ניס, בהתבסס על הנחתו, ששמיעה תועה היא הגורם היסודי למגוון מחלות. מבחן ההקשבה שלו ובהמשך תרפיית האוזן האלקטרונית שפיתח נועדו להקל ולפתור בעיות אלה.
חיי טומטיס ועבודתו

אלפרד טומטיס גדל במשפחה מוזיקלית בצרפת. אביו היה זמר אופרה והוא עשה חלק גדול משנות ילדותו במסעות עמו ובצפייה בהופעותיו באופרה מן הקלעים. עם זאת, כבר בקטנותו החליטו הוריו שאיננו מתאים לבמה. הוא בחר אפוא בלימודי רפואה והתמחה ברפואת אף אוזן גרון.
אפקט טומטיס

טומטיס התאים את הטכניקות שלו להתמקדות בהפרעות שונות, בהן בעיות עיבוד שמע, דיסלקסיה, לקויות למידה, הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, אוטיזם, עיבוד חושי וקשיים בכישורים מוטוריים. עוד נטען, שהטכניקות שלו עוזרות למאבק בדיכאון קליני אצל מבוגרים, מחישות לימוד שפות זרות, מפתחות כישורי תקשורת טובים יותר ומשפרות הן יצירתיות והן ביצועים בעבודה. נאמר כי מספר נגנים, זמרים ושחקנים סיפרו שהשיטה עזרה להם ללטש את כישוריהם הטונאליים וההרמוניים.
"שיטת טומטיס" עושה שימוש בהקלטות של מוצרט ושירה גרגוריאנית כמו גם בהקלטות של אם המטופל. אין לבלבל בין השימוש שעושה טומטיס במוצרט עם מה שמכונה אפקט מוצרט, שהסופר וחוקר המוזיקה האמריקאי דון קמפבל נתן לו פרסום רב בספרו בשם זה. אף כי טומטיס הוא שטבע את המונח, שיטתו איננה מתייחסת ישירות לטענות, שהקשבה למוצרט מעלה את האינטליגנציה.
טומטיס כתב ארבעה-עשר ספרים ויותר מאלפיים מאמרים. ספריו Ear and Language, The Conscious Ear and The Ear and the Voice תורגמו לאנגלית.
לקריאה נוספת

פול מאדול, ממוצרט ועד טומטיס, למידה אפקטיבית ורכישת תקשורת לפי שיטת טומטיס. עברית בהוצאת אור-עם, 2001.
הערות שוליים

↑  (2009)Daniele Marzoli & Luca Tommasi, Side biases in humans (Homo sapiens): three ecological studies on hemispheric asymmetries, Naturwissenschaften 96: 1099–1106
↑  Right ear is 'better for hearing', 2009, BBC
↑  CHILDMYTHS: Tomatis Therapy is Not a Conventional Treatment, childmyths.blogspot.co.il
↑  Scientific Publications, Liliana Sacarin (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447862905171  PLWABN: 9810583443105606  BIBSYS: 90312094  BNE: XX850628  BnF: cb11926791s (data)  CiNii: DA0773866X  GND: 119129426  ISNI: 0000 0001 2144 9534  LCCN: n82063583  LNB: 000305783  NDL: 00476236  NKC: js20080718006  NLG: 69836  NTA: 070803110  RERO: 02-A003904679  SUDOC: 027165280  VIAF: 99273969   WorldCat (עם VIAF): 99273969
אקדח נורים

אקדח נורים מודרני טיפוסי בקוטר 18.53 מ"מ, מתוצרת חברת אוריון
אקדח נורים הוא אקדח היורה נורים המשמשים בדרך כלל כאות מצוקה. לעיתים ישמשו הנורים אות תקשורת בים או בין מטוסים ואנשים על הקרקע. אקדח נורים הוא פריט נפוץ בערכות הצלה.
הסוג הנפוץ ביותר של אקדח נורים קרוי "אקדח ורי" על שם אדוארד וילסון ורי (1847–1910), קצין ים אמריקאי שפיתח את השימוש באקדח בריחי ליריה אחת של נור. גרסאות מודרניות של האקדח עשויות מפלסטיק עמיד בצבעים שונים. במדינות כמו הממלכה המאוחדת, בהן יש הגבלות שימוש חמורות בכלי ירייה, השימוש באקדח נורים אינו כה נפוץ כציוד הצלה בספינות.
כדי לקבל אפקטיביות מלאה של הנור, וכדי שהמחפש יאכן את היורה כמה שיותר קרוב, יש לירות את הנור בזווית ישרה. בצורה זו הנור ישהה באוויר יותר זמן ויסמן את מיקומו של היורה בצורה מדויקת. הנור ניצת בגובה של כ-100 מטרים, וצבעו של נור מצוקה אדום. לנורים משוכללים מחובר מצנח קטן המגדיל את זמן השהיה באוויר, ומגביר את סיכויי הזיהוי.
בשימושי תקשורת צבאית יורים נורים בצבעים שונים, כאשר לכל צבע יש משמעות על פי פקודות הקרב של היחידה או על פי מה שנקבע מראש.
גרסאות של אקדח נורים שהיו בשימוש במלחמת העולם השנייה, היו בעלות קדח של 25.4 מ"מ. גרסאות מודרניות יותר הן בעלות קדח של 18.53 מ"מ.
אקדח נורים אינו נשק התקפי, אולם במלחמת העולם השנייה תכננו מהנדסים גרמנים כמה דגמים של אקדח נורים היורה רימוני יד. ידועים גם מקרים של טייסים שהשתמשו באקדח נורים כנשק הגנתי, לאחר שצנחו בשטח אויב. כמו כן, במלחמת יום הכיפורים במהלך קרב מרסה תלמאת הצית קצין מחיל הים הישראלי ספינת ברטרם מצרית בעזרת ירי מאקדח זיקוקים.
הערות שוליים

↑  קרב מרסה תלאמת, באתר חיל הים
אנדרטת צ'יאנג קאי שק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, אתר הנצחה 
 על שם:  צ'יאנג קאי שק
 מיקום:  טאיפיי 
 מדינה:  טאיוואן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 5 באפריל 1980
 תאריך פתיחה רשמי:  1980 
 חומרי בנייה:  בטון 
 אדריכל:  יאנג צ'ו-שנג 
 מידות
 גובה:  76 מ' 
 קואורדינטות:  25°02′04″N 121°31′18″E﻿ / ﻿25.034444444444°N 121.52166666667°E﻿ / 25.034444444444; 121.52166666667
 www.cksmh.gov.tw
  (למפת טאיפיי מוגדלת) אנדרטת צ'יאנג קאי שק(למפת טאיפיי רגילה) אנדרטת צ'יאנג קאי שק
 
שער הכניסה למתחם האנדרטה, בנוי בסגנון מסורתי.
גן סיני מסורתי ובו בריכות דקורטיביות, מקיף את אזור האנדרטה.
אנדרטת צ'יאנג קאי שק (בסינית מסורתית: 國立中正紀念堂; בסינית פשוטה: 国立中正纪念堂) היא אנדרטה שהוקמה לזכרו של צ'יאנג קאי שק, בעבר נשיא הרפובליקה הסינית. האנדרטה שוכנת בטאיפיי, בירת טאיוואן.
האנדרטה כוללת מתחם רחב ידיים ובו התיאטרון הלאומי של טאיוואן ואולם הקונצרטים הלאומי של טאיוואן. המתחם נמצא בסמוך למתחם בניין משרד הנשיאות.
היסטוריה

בעקבות מותו של צ'יאנג קאי שק, ב-5 באפריל 1975, החליטה ממשלת טאיוואן למנות ועדה אשר תקבע את דרכי הנצחתו ובניית האנדרטה לזכרו. הוועדה הכריזה על תחרות, שבה זכתה תוכניתו של האדריכל יאנג צ'ו-צ'נג. תוכנית זו שילבה מאפיינים רבים של האדריכלות הסינית המסורתית, תוך אזכור צורני לאנדרטת סון יאט-סן שבנאנג'ינג. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-31 באוקטובר 1976, יום השנה ה-90 להולדתו של צ'יאנג קאי שק, והאנדרטה נחנכה ב-5 באפריל 1980, יום השנה החמישי למותו.
תיאור האנדרטה

האנדרטה נמצאת בחלקו המזרחי של פארק הזיכרון הלאומי צ'יאנג קאי שק (סינית מסורתית: 中正公園; בסינית פשוטה: 中正公园) ששטחו למעלה מ-240,000 מ"ר. הפארק שוכן במחוז ז'ונגז'נג של העיר.
שער הכניסה המרכזי למתחם, הנקרא השער של המרכזיות הגדולה והעמידה הזקופה המושלמת (סינית מסורתית: 大中至正), הוקם בקצהו המערבי של המתחם, ופונה לדרך צ'ונג שאן; שער הנאמנות הגדולה (בסינית מסורתית: 大忠門; סינית פשוטה: 大忠门) ממוקם בקצהו הצפוני של המתחם, ופונה לעבר דרך הסין יי; ושער החסד הגדול (בסינית מסורתית: 大孝門; בסינית פשוטה: 大孝门) ממוקם בקצהו הדרומי של המתחם, בסמוך לדרך איי קו.
גובהה של האנדרטה 70 מטרים מעל פני המתחם, והיא מקורה ברעפים כחולים. צבע הרעפים הכחול, המבנה הלבן, וערוגות הפרחים האדומות הם סמליה הלאומיים של טאיוואן, ומופיעים על דגל טאיוואן. המבנה המתומן מתקשר למספר "8" - מספר בר מזל בתרבות האסייתית.
שני גרמי מדרגות כל אחד בן 89 מדרגות - כמניין שנות חייו של צ'יאנג קאי שק, מוליך אל האולם המרכזי שבראש המבנה. בראש שני גרמי המדרגות, בפתח האולם המרכזי של המבנה, מצויות שתי דלתות כפולות, שגובה כל אחת 16 מטרים, ומשקל כל אחת 75 טונות. במרכז האולם הראשי פסל ברונזה של צ'יאנג קאי שק, לבוש בלבוש סיני מסורתי. מעל הפסל כתובים הסימנים הסינים ל"אתיקה", "דמוקרטיה" ו"מדע". הכתובת על קירות האולם היא "משמעות החיים היא ליצור ולהמשיך את החיים ביקום".
משמר כבוד ניצב באולם בכל שעות היום. טקס החלפת המשמר נערך מדי שעה, ומהווה אטרקציה תיירותית.
בקומת הקרקע של מבנה האנדרטה ספריה ומוזיאון המוקדש לחייו של צ'יאנג קאי שק.
אני, קלאודיוס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסדרה
 מבוסס על:  אני, קלאודיוס מאת רוברט גרייבס
 סוגה:  דרמה היסטורית, סדרת דרמה 
 יוצרים:  רוברט גרייבס 
 כותבים:  ג'ק פולמן 
 בימוי:  הרברט וייז 
 שחקנים:  דרק ג'קובי שאן פיליפס בריאן בלסד ג'ורג' בייקר ג'ון הרט
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  13 
 הפקה
 מפיק:  מרטין ליסמור
 חברת הפקה:  BBC 
 מוזיקה:  Wilfred Josephs 
 אורך פרק:  50 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two 
 תקופת שידור מקורית:  20 בספטמבר 1976 – 6 בדצמבר 1976 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אני, קלאודיוס (באנגלית: I, Claudius) היא סדרת טלוויזיה בריטית בת 13 פרקים בני שעה, ששודרה ב-1976, ונכתבה על ידי ג'ק פולמן על פי הרומן .
סיפור המסגרת, בו מתחיל ומסתיים כמעט כל פרק בסדרה, עוסק בקיסר רומא קלאודיוס הזקן, הכותב את ההיסטוריה של השושלת היוליו-קלאודית למען הדורות הבאים. בסדרה השתתפו כמה מן הגדולים בשחקני התיאטרון והטלוויזיה בבריטניה. דרק ג'קובי גילם את קלאודיוס המעוות והמגמגם, הן כמספר בערוב ימיו, והן לאורך חייו כפי שהם משתקפים במהלך סיפורו המשתרע על 77 שנים, משנת 23 לפנה"ס ועד שנת 54 לספירה.
קלאודיוס, על פי הספר והסדרה, היה אדם נבון, שהשתמש בפגמיו הגופניים האמיתיים, צליעה, גמגום ועוויתות, על מנת לשרוד בזמנים קשים כמי שאינו מהווה איום על השלטון. הוא עלה לשלטון כנגד רצונו, משום שלא נחשב לאיום על שליטים קודמים, ולכן היה הגבר היחיד ממשפחתו, שלא נרצח. אולם, כל רצונו היה להשיב לחיים את הרפובליקה הרומית שכמעט גוועה.
עלילה

הסדרה עוקבת אחרי ההיסטוריה של רומא, ומלווה בקריינות של קלאודיוס המבוגר, החל ממותו של מרסלוס, אחיינו ובנו החורג של אוגוסטוס בפרק הראשון, עד מותו של קלאודיוס עצמו בפרק האחרון.
הסדרה מתחילה עם אוגוסטוס, שליט רומא המנסה למצוא יורש, ואשתו ליוויה, המנסה לגרום לכך שבנה טיבריוס יהיה היורש.
המזימות והבגידות ממשיכות עשורים רבים, דרך המזימה של סיאנוס (בגילומו של פטריק סטיוארט באחד מתפקידיו הראשונים) ושלטונו של הקיסר קליגולה המטורף (בגילומו של ג'ון הרט). לבסוף, לאחר סדרת חיסולים של יורשי עצר, עולה קלאודיוס לשלטון.
שלטונו הנאור של קלאודיוס נהרס על ידי בגידותיה של אשתו הבוגדנית מסלינה וחברו אגריפס. בסופו של דבר, ההתנקשות הבלתי נמנעת בחייו של קלאודיוס יוצאת לפועל ומביאה לעלייתו לשלטון של בנו המשוגע, נירון.
דמותו של מלך יהודה אגריפס הראשון, רעו ובן גילו של קלאודיוס (הקרוי בסדרה "הורדוס אגריפה" ומגולם על ידי ג'יימס פוקנר), המופיעה במספר פרקים לאורך חייהם המשותפים, משמשת לשם שזירת סיפור ראשית הנצרות והתסיסה ביהודה במסגרת עלילת האימפריה הרומית.
אופי הסדרה

את הסדרה ביים הבמאי הבריטי הרברט וייז, שהורה במפורש לשחקניו לשחק באופן תיאטרלי, אך עם זאת באופן אמין ולא מלאכותי וקלאסי אלא בדיבור עכשווי, על מנת לקרב את הדמויות לעולמו של הצופה. גם העיבוד של פולמן היה חף מקלישאות ונאומים נמלצים שאפיינו סרטים תקופתיים לפני כן.
הסדרה הייתה חדשנית ופורצת דרך בזמנה בבוטות שהביאה למדיום הטלוויזיוני. הייתה זו הסדרה הראשונה שהציגה מין ואלימות בוטים יחסית לתקופה שבה שודרה והציגה מסגרת סיפורית של שושלת. בכך הייתה המבשרת של סדרות כגון "הבורג'ס", "רומא" ו"הסופרנוס".
צוות השחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
דרק ג'קובי: קלאודיוס
שאן פיליפס: ליוויה
ג'ורג' בייקר: טיבריוס
ג'ון הרט: קליגולה
בריאן בלסד: אוגוסטוס
פטריק סטיוארט: סיאנוס
מרגרט טייזאק: אנטוניה הצעירה (אמו של קלאודיוס)
פטרישה קווין: ליווילה
ג'ון פול: מרקוס ויפסניוס אגריפה
שילה וייט: מסלינה
כריסטופר ביגינס: נירון קיסר
איאן אוגילבי: נירון קלאודיוס דרוסוס
דייוויד רוב: גרמאניקוס
ג'ון קאסל: אגריפה פוסטומוס
פיונה ווקר: אגריפינה
פרנסס וייט: יוליה בת אוגוסטוס
ג'יימס פוקנר: אגריפס הראשון
קווין מקנלי: קסטור
ג'ון ריס-דייוויס: נביוס סוטוריוס מקרו
כריסטופר גארד: מרקוס קלאודיוס מרקלוס
סיימון מקורקינדייל: לוקיוס קיסר
שילה ראסקין: ויפסניה אגריפינה
ברנרד הפטון: מרקוס אנטוניוס פאלאס
ג'ון קייטר: טיבריוס קלודיוס נרסיסוס
פטסי ביירן: מרטינה
סטיוארט וילסון: סיליוס
ברנרד היל: גרטוס
לוקווד וסט: סנטור
צ'ארלס קיי: גאיוס אסיניוס (אנ')
דונלד אקלס: פוליו
ג'ון פרנקלין-רובינס: אטיקוס
נורמן אשלי: מרקוס
שידור בישראל

בישראל שודרה הסדרה לראשונה בטלוויזיה הישראלית החל מ-3 ביוני 1977, בימי שישי בערב. ב-1980 אחרי שהחלו שידורי טלוויזיה חלקיים בצבע, שודרה הסדרה שנית. הטלוויזיה החינוכית שדרה את הסדרה מספר פעמים החל מ-1989.
הערות שוליים

↑  נעמי גל, סופשבוע אלקטרוני, מעריב, 2 ביוני 1977
↑  לקראת שידור, מעריב, 26 ביוני 1980
↑  לקראת שידור, מעריב, 19 במאי 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2009528870
אנטל פישר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1901 ברטיסלאבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 ביולי 1979 (בגיל 77) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 תפקיד:  פרופסור 
 מספר צאצאים:  2 
 
אנטל פישר (בהונגרית: Fischer Antal; ברטיסלאבה, 8 בספטמבר 1901 – בודפשט, 15 ביולי 1979) היה רופא ראומטולוג, פתולוג, פיזיולוג, פרופסור באוניברסיטה, משנת 1965 דוקטור (Ph.D) ברפואה, יהודי-הונגרי, נכדו של הרב חנוך פישר.
ביוגרפיה

אנטל פישר הוא בנם של הרופא יעקב פישר ושל הרמינה לייטרסדורף. הוא למד בווינה באוניברסיטת וינה וסיים את לימודיו ברפואה ביולי 1926. הוא קיבל את רישיון הרופא בגרמניה בשנת 1931 ובשנת 1945 קיבל את הרישיון בהונגריה בבודפשט רק אחרי השואה. הוא עבד כסטודנט לרפואה במכון לכימיה בווינה. בשנים 1926–1933 היה ראש המעבדה ולאחר מכן רופא ראשי במכון המחקר הראומטולוגי באאכן. לאחר מכן, בשל עליית הנאצים לשלטון, נסע לפריז לזמן קצר, שם עשה מחקר סרולוגי וסרו-דיאגנוסטי, ולאחר מכן עבר לבודפשט. בשנים 1934–1944 עמד בראש המעבדה הביולוגית של מפעל התרופות כינואין. בשנת 1945 מונה כרופא מחוזי. בין השנים 1946–1952 עבד גם במרפאה לרפואה פנימית ומבשנת 1946 גם כמרצה, משנת 1950 מרצה בכיר. בין השנים 1952–1959 עבד במחלקה לרפואה פנימית מספר 3 כפרופסור חבר. משנת 1959, הוא היה פרופסור חבר במחלקה לרפואה פנימית 2 ולאחר מכן פרופסור מן המניין באוניברסיטה. הוא נבחר לסגן נשיא איגוד המעבדות ההונגרי לדיאגנוסטיקה בשנת 1966 ולנשיא האיגוד בשנת 1973. הוא פרש לגמלאות בספטמבר 1971, אך המשיך לעבוד כיועץ קליני, השתתף בעבודת מערכת הוועדות הרפואיות, נשא הרצאות וכתב ספרים וספרי לימודים.
הוא מת בתאונה ב־15 ביולי 1979.
פעילותו המקצועית

תחומי המחקר שלו כללו כימית החלבון הקליני, ראומטולוגיה, פתולוגיה של פגיעות תעסוקתיות, תורת הכליות ופתולוגיה, הפתולוגיה (אנ') תאורטית וקלינית ופילוסופיה רפואית. הוא פרסם יותר מחמישים פרסומים, ו-12 ספרים בהונגרית, גרמנית, רוסית, ספרדית ורומנית.
עבודותיו העיקריות

Rheumatiamus und Grenzgebite (ברלין, 1933)
Die philosophischen Grundlagen der Wissenschaftlichen Erkenntnis (וינה, 1946)
ציון והערכה של בדיקות מעבדה (בודפשט, 1961, עם דיולה פוטנוקי)
Physiologie und experimentelle Pathologie der Leber (בודפשט, ברלין, 1959)
פרסים והוקרה

עיטור הרופא המצוין
מדליית זיכרון של ינדראשיק (1967)
לקריאה נוספת

נתוניו במאגר המוזיאון הספרותי פטפי
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
ד"ר אנטל פישר (9 בספטמבר 1979) שבועון רפואי, שנתון 120, חוברת מס' 36
יאנוש פישר: זכרונות
אנטל פישל ביוגרפיה, באתר Arcanum
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: רופאים יהודים הונגרים מצטיינים)
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002., a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Révai új lexikona VII. (Fej–Gak). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2001. ISBN 963-927-241-8
Új magyar életrajzi lexikon II. (D–Gy). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. ISBN 963-547-414-8
הערות שוליים

↑  "Gyászjelentése (1979)". נבדק ב-2021-02-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041800630  ISNI: 0000 0004 1894 1896  LCCN: no2022052877  VIAF: 84848718   WorldCat (עם VIAF): 84848718
אפרת אברמוב

| --- | --- |

 לידה:  3 במרץ 1980 (בת 44) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אפרת אברמוב (נולדה ב-3 במרץ 1980) היא קומיקאית, תסריטאית, עיתונאית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

גדלה בהרצליה ושירתה כפקידת מבצעים בחיל אוויר. בוגרת לימודי תואר ראשון בתקשורת ומנהל עסקים.
החלה את דרכה הטלוויזיונית ככתבת התרבות של חדשות הוט, תפקיד אותו מילאה משנת 2003 עד 2006. במקביל הגישה פינות בתוכניות טלוויזיה רבות.
מלבד הופעותיה הטלוויזיוניות השתתפה אברמוב כמפתחת תוכן ותסריטאית בסדרות "עד החתונה", "ארץ נהדרת", "ראש גדול", "האלופה", "לשם שינוי", "דאנסטורי" ו"אולי הפעם". ב-2007 ערכה וביימה את טקס "קקטוס הזהב".
בשנים 2007 ו-2008 הנחתה וכתבה אברמוב את תוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ לצדו של דודו ארז (עונות 1–4).
משנת 2008 עד 2014 כתבה טור אישי בגלובס בשם "עושה סצנה". בנוסף פרסמה מדור סאטירי קבוע במגזין "ליברל" וטור אישי פופולרי באתר מאקו.
עם תחילת שידור תוכנית המציאות "האח הגדול" בערוץ 2 עלתה בערוץ ביפ תוכנית סאטירה בהגשתה ובכתיבתה של אברמוב בשם "האחות הקטנה", שכללה פרשנות קומית לנעשה בתוכנית.
"האחות הקטנה" הביאה את אחוז הרייטינג הגבוה ביותר שהיה בביפ והייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "תוכנית מגזינית בתחומי תרבות ופנאי" לשנת 2009. התוכנית שודרה במקביל לשתי העונות הראשונות ועונת ה-VIP, אך לא שודרה החל מהעונה הרביעית בשל סגירת ערוץ ביפ.
ב-2010 עלתה לשידור בערוץ ביפ ולאחר מכן בערוץ 2 (של הזכיינית קשת) תוכניתה "אפרת עושה את ישראל", במסגרתה היא מבקרת במקומות שונים ברחבי ישראל.
בהמשך אותה שנה עלתה לשידור בערוץ ביפ תוכנית קיץ בשם "יאללה נקסט" אותה הגישה לצד אבי אטינגר וכן השתתפה מדי פעם בתוכנית "מועדון לילה".
בשנת 2011 הגישה לצד דרור גלוברמן את העונה הראשונה של תוכנית המגזין הדוקומנטרית "אנשים" בערוץ 2 (קשת).
בשנים 2012 ו-2013 הגישה וביימה במגזין סוף השבוע של "לילה כלכלי" בערוץ 10 כתבות קומיות.
משנת 2015 יוצרת ומפיקה סרטונים ויראליים שמגיעים למאות אלפי ואף מיליוני צפיות.
בשנת 2018 יצרה והנחתה עבור ערוץ טדי את הפורמט "מחפשת את החברים שלה", השתתפה בהנחיה וכתיבה בתוכנית טין ניק סטנדאפ שואו בערוץ טין ניק והשתתפה בפאנל השעושועון "אהבה ושקרים" בקשת.
אברמוב כיכבה וכתבה בקמפיינים רבים ביניהם לחברת חוגלה קימברלי, שטראוס גרופ, טבע, סקודה ועוד.
חיים אישיים

ביולי 2011 נישאה לסטנדאפיסט עומר בורשטיין. ב-2015 נולד לזוג בן.
ב-2018 נולדה לזוג בת.
הערות שוליים

↑  אלי שגב, רשימת המועמדים המלאה לפרס האקדמיה לטלוויזיה 2009, 15 ביולי 2009 באתר אידיבי
↑  דוד אברהם, אנשים משתנים: אברמוב עוזבת, הפורמט שונה, באתר nana10‏, 24 באוקטובר 2011
↑  יפעת הללי אברהם, ‏לא רק אסתי: אפרת אברמוב ילדה בן, באתר ‏מאקו‏, 8 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309887605171  VIAF: 1298149844941102960008   WorldCat (עם VIAF): 1298149844941102960008