stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחינות הממשלתיות (סין)
המבחנים > דוגמה לשאלות שנשאלו (מתוך בחינה משנת 1904)

היסטוריה-
לשושלת ג'ואו וטאנג היו ממשלות מרכזיות חלשות וממשלות מקומיות חזקות בעוד בשושלת צ'ין ווֵיי המצב היה הפוך. דונו ביתרונות ובחסרונות של שניהם.
דונו במשפט: פי דו הציג את הרעיון לפי ראש הממשלה יכול לדון במדיניות עם יועצים בביתו (בתקופתו כל דיון נעשה בחצר בפני הקיסר)
פוליטיקה-
בתי ספר נועדו לשלושה דברים- לחנך את האנשים, לאמן אנשים מוכשרים ולהחיות מחדש את התעשייות. איזה משלושתם הכי חשוב?
כאשר יפן החלה ברפורמות שלה, הם העסיקו מערביים ולכן התחזקו. כעת מצרים מעסיקה מעל ל-1000 מערביים אך הפסידה כסף וכוח ונשארה מדינה נכשלת. דונו בסיבה מאחוריי זה.
קלאסיקות-
הסבר את השורה הבאה: "... הביא ביחד את כל האנשים ובמקום אחד פיזר את כל סחורותיהם. הם עשו את החליפין שלהם והלכו לדרכם, כל אחד קיבל את מה שהיה צריך" (מתוך אי צ'ינג)
חיבור-
דרכם של השליטים הוא לדאוג לנתינים שלהם כפי שאב דואג לבנו. למרות שהם שוההים בארמון, עליהם להתחשב בחייהם של מיליונים. פרפקטים מקומיים יודעים הכי טוב את הכאב של הנתינים תחתיהם. בשושלת האן הממשל המרכזי השתמש ב-'ששת החוקים' על מנת לפקח על הפרקטים המקומיים, אך נתן להם את העצמאות לשלוט ולמשול כראות עיניהם. מצב זה לא שונה מהיום. אם זאת, היום אנו רואים פרפקטים מקומיים מרמים ומשקרים את הממשל המרכזי. כיצד עלינו לשים סוף לתופעה זאת?
השפעה > מעבר לשלטון מלומדים

תקופת השושלות הדרומיות והצפוניות (420–589) הייתה תור זהב עבור האריסטוקרטיה הסינית. הכוח שהחזיקו האריסטוקרטים הגביל משמעותית את יכולתו של הקיסר ליישם את השפעתו בחצר, במיוחד בדבר מינוי פקידים. עם עליית שושלת סווי יצר הקיסר הסווי את הבחינות הממשלתיות, במטרה לעקוף ולהקטין את האינטרסים האריסטוקרטיים, ובכלל להחליש את האריסטוקרטיה התורשתית ולרכז את הכוח סביב הקיסר.
שושלת טאנג (שעלתה לשלטון בשנת 618) הרחיבה את שיטת הבחינות הממשלתיות. הקיסר מינה את מיטב בוגרי המבחנים, הגינשי, לתפקידי ממשל חשובים, לצד האריסטוקרטיה. במהלך שלטונו של הקיסר שואן-דזונג, בערך שליש מראשי הממשלה היו ג'ין-שה. בתקופת הקיסר שְׂייֵן דְזונְג היו שלוש חמישיות מראשי הממשלה ג'ין-שה. השינוי בשיטת המינויים גרמה למכה קשה לאריסטוקרטיה, אך הם הטיבו להתגבר על המכשול על ידי היבחנות בבחינות בעצמם. מלבד זאת, פריבילגיות תורשתיות לא נעלמו לחלוטין, ולבנים של שרים גבוהים וגנרלים נותרה הזכות להחזיק במשרות ממשלתיות זוטרות מבלי לגשת לבחינות. עם זאת, לאחר שנת 1009 נאלצו גם מועמדים למשרה ציבורית מכוח שיוך משפחתי לגשת לבחינה ולהשלים קורס; רק כ-50% הצליחו בכך.
השכבה החדשה שצמחה מבוגרי הבחינות, אותם "בירוקרטים-מלומדים" שכונו במערב "מנדרינים", נטו ליצור קליקות משלהם בחצר הקיסרות ובממשלה. מערכת היחסים בין הקיסר לאותם מלומדים מתומצתת בהצהרתו של זאנג פנגפינג לקיסר רנזונג בשנות ה-1040: ”האימפריה אינה יכולה להישלט על ידי הוד מלכותו בלבד, אלא רק בשיתוף פעולה עם הפקידים”.
המאפיין העיקר של השיטה הפוליטית בשושלת סונג לא הייתה אוטוקרטיה אלא ממשלת בירוקרטים-מלומדים, דבר שנעשה אפשרי על ידי קיומה של מערכת הבחינות הממשלתיות כאמצעי לאשרור כוח פוליטי. בטווח הארוך, הקיסר הפך מדמות בעלת כוח מנהלתי עליון לאחד עם כוח סמלי בלבד, מוגבל לחלוטין על ידי מערכת שהוא היה חלק ממנה, גם אם לא תמיד פעל לפי האידאלים שהשרים הטילו עליו; הקיסר לא היה ראש הפירמידה אלא אבן ראשה בקשת, שתפקודה המוצלח היה תלוי בהישארות במקום.
השפעה > כפיפות הצבא

לבחינות הממשלתיות היה את ההשפעה של כפיפות הצבא לממשל האזרחי. בתקופה של שושלת סונג', שני התפקידים הצבאיים הבכירים ביותר, שר הצבא והרמטכ"ל, נשמרו עבור פקידי ממשל. כמו כן, היה זה דבר שבהרגל למנות פקידי ממשל כמפקדים בחזית. לעומת זאת, קצינים צבאיים שצמחו מהצבא עצמו יכלו לפקד רק על יחידות בלבד, ותפקידים שונה באופן תכוף על מנת שלא יוכלו ליצור קשר משמעותי עם החיילים תחת פיקודם. המדיניות של מינוי פקידים אזרחיים כמפקדים צבאיים נמשכה גם תחת שושלת מינג וצ'ינג. למרות שמדיניות זאת השפיעה לרעה על תפקוד הצבא, מערכת היחסים היציבה בין הממשל האזרחי לצבאי מנעה את ניסיונות ההפיכה התכופות שהיו נפוצים בשושלות קודמות.
מינויים

בוגרים של הבחינות ברמת הנפה היו זכאים למשרת בתור מורים בבתי ספר מקומיים, כמנהלים של מקדשים או אסמים, או כעוזרים למנהלי הנפה. בוגרים ברמה גבוהה יותר מונו כשופטים מחוזיים ושופטי שלום, בוחני תיקים, מנהלי נפות, שליחים ומזכירים. כמו כן הם זכו להטבות מס והיו פטורים מענישה גופנית על עבירות פליליות מסוימות. הנבחנים שעברו בהצלחה את הבחינה בארמון הקיסר זכו לתואר "ג'ין-שה" היוקרתי והפכו למלומדים חשובים ובעלי מעמד מכובד בבירוקרטיה הסינית. שלושת התלמידים המובילים של בחינות ארמון הקיסר מונו ישירות לאקדמית הנלין, שם תפקדו כיועצים הקרובים ביותר של הקיסר, כאחראיים על הבירוקרטיה וניהול של החצר המלכותית וגם על לימוד בני האצולה ופירוש הקלאסיקות.
הערות שוליים

↑  "The Chinese Imperial Examination System (WWW.chinaknowledge.de)".
↑  Ch'ü, T'ung-tsu (1967) [1957], "Chinese Class Structure and its Ideology", in Fairbank, John K. (ed.), Chinese Thoughts & Institutions, Chicago and London: University of Chicago Press
↑  שו, עמנואל. "צמיחתה של סין המודרנית" עמ' 90
↑  שו, עמנואל. "צמיחתה של סין המודרנית" עמ' 92
↑  Kuhn, Dieter (2009), The Age of Confucian Rule
↑  Ibid.
↑  Miyazaki, Ichisada (1976), China's Examination Hell: The Civil Service Examinations of Imperial China, translated by Conrad Schirokauer, Weatherhill; reprint: Yale University Press, 1981, ISBN 9780300026399
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00564772  NLK: KSH1998044397 
אולם לבחינות ממשלתיות עם מעל 7500 תאים (1873)
הלווייתנאים והאדם

הלווייתנאים (Cetacea), סדרה של יונקים ימיים שנפוצה בכל העולם, ידועים לאנושות זה זמן רב, והקשרים בינם לבין האדם נגעו לתחומים רבים. בערך זה יוצגו שלושה היבטים מרכזיים של קשרי האדם-לווייתנאים: החזקתם בשבייה, ציד הלווייתנאים והאיומים שאיימו ושמאיימים על אוכלוסיות מיני הלווייתנאים השונים ושימורן.
דולפין בודד חברותי

דולפין בודד חברותי הוא דולפין (לעיתים לווייתן) אשר מסיבות לא ידועות עוזב את חברת הלהקה וחי תקופה מסוימת בחברת בני אדם. יחסי גומלין דולפין בודד חברותי-אדם מתפתחים לאורך זמן. תחילה, הלווייתנאי לא מאפשר מגע ורק לאחר שנוצר האמון מצידו באדם הוא מאפשר זאת. יחסי גומלין דולפין-אדם תועדו משחר ההיסטוריה הכתובה האנושית. סיפורי הנער והדולפין מופיעים כבר במיתולגיה היוונית. רפרטואר ההתנהגות (האתוגרם) אותו מציגים הדולפינים והלוייתנים הבודדים בזמן קיום יחסי גומלין עם בני האדם שייך לרפרטואר ההתנהגות הטבעי שלהם בלהקה. אתוגרם הוא מאפיין דפוסי התנהגות ייחודי של כל מין בעל חיים. הבסיס ליחסי גומלין דולפין/לווייתן בודד-אדם מושתת על פי רוב על שחייה לא מודרכת בטבע - להבדיל משחייה מודרכת באתרי דולפינים בשביה, בה ישנו מדריך מקצועי, המלווה את השחיינים ומדריך אותם כיצד להתנהג עם הדולפינים. שחיה לא מודרכת יכולה להיות מסוכנת הן לדולפין והן לאדם. כיום ידוע שתקופת החברותיות דולפין-אדם יכולה להמשך ממספר שבועות ועד שלושים שנה.
ראו גם

לווייתנאים בתרבות
הערות שוליים

↑  Dolphin aggression in captivity
↑  Survival rate study of marine mammals in captivity
↑  John Pickrell, Dolphins Deployed as Undersea Agents in Iraq (March 28, 2003). National Geographic News
↑  Ethogram
↑  Ellis, Richard (1991). Men & Whales. Alfred A. Knopf. ISBN 1-55821-696-0.
↑  Trying Leviathan, D. Graham Burnett, 2007, Princeton University Press, page 6
↑  "Japan to restart commercial whale hunts". BBC News (באנגלית בריטית). 2018-12-26. נבדק ב-2018-12-26.
↑  Andrew J. Read, Phebe Drinker and Simon Northridge, By-Catches Of Marine Mammals In U.S. Fisheries and a First Attempt to Estimate the Magnitude of Global Marine Mammal By-Catch(הקישור אינו פעיל, 19.1.2024), Duke University Marine Laboratory and the University of St. Andrews in Scotland, 2003.
↑  Clare Perry, A Review of the Impact of Anthropogenic Noise on Cetaceans, 2006.
↑  Euro MPs fight for whales, BBC News, 13 October, 2003.
↑  (הקישור אינו פעיל, 19.1.2024)ACCOBAMS Countries Adopt Resolution On Man-Made Ocean Noise, Animals in the Ocean, December 2007.
↑  The Royal Society, Ocean acidification due to increasing atmospheric carbon dioxide, 2005
לווייתנים ממין לבנתן בדולפינריום שב"עולם המים" באורלנדו שבפלורידה
דולפין שאומן בתוכנית היונקים הימיים של חיל הים האמריקני, במסגרת פעולה במפרץ הפרסי בזמן מלחמת עיראק
ציד לווייתנאים מסוף המאה ה-19
צלצל מודרני המשמש לציד
תחנת ציד לווייתנים בגריטוויקן, איי ג'ורג'יה הדרומית
גופת אובלנה צפון-אטלנטית שמתה לאחר שנתקלה במדחף של אונייה
4.5 קילוגרמים של שקיות פלסטיק נשלפו מקיבתו של לווייתן זיפיוס חלול-חרטום שהגיע לחוף שפיים ביולי 2002 ומת מיד אחר-כך.
תיירים ומקומיים צופים בלווייתנאים בעיירה בר הרבור, מיין, ארצות הברית
נווה אילן (קיבוץ משלט)

| --- | --- |
בית האפנדי חירבת‘ אל הווא ואחד הצריפים שהוקמו בניצב אליו באוקטובר-נובמבר 1946
בית האפנדי חירבת‘ אל הווא ואחד הצריפים שהוקמו בניצב אליו באוקטובר-נובמבר 1946
 מידות
 קוטר:  100 מטרים
 גובה מעל פני הים:  691
 היסטוריה
 בונה:  הסוכנות היהודית וקרן קיימת
 נבנה:  27 באוקטובר 1946
 ננטש:  1961
 מאורעות:  מלחמת העצמאות
 אתר ארכאולוגי
 גישה לציבור:  ברכב ורגלית קלה
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  פרוזדור ירושלים
 קואורדינטות:  31°48′32″N 35°04′56″E﻿ / ﻿31.808850199764127°N 35.08226074809324°E﻿ / 31.808850199764127; 35.08226074809324
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) קיבוץ-משלט נווה אילן(למפת הרי ירושלים רגילה) קיבוץ-משלט נווה אילן
 he
שילוט המועצה לשימור אתרים
שלט הקרן הקיימת ליד המדרגות העולות לחצר הקיבוץ משלט נווה אילן
קיבוץ-משלט נווה אילן היה קיבוץ-משלט בפרוזדור ירושלים שעלה על הקרקע בתאריך 27 באוקטובר 1946. היוזמה להקמת הקיבוץ משלט הייתה של דוד בן-גוריון יו"ר הסוכנות היהודית. העלייה על הקרקע הייתה במסגרת העלייה של 14 הנקודות שביניהם עלו גם 11 הנקודות על הקרקע בנגב. החלטת בן-גוריון להקים את הקיבוץ משלט בנקודה אסטרטגית זו הייתה במטרה להגן על הדרך העולה לירושלים. שרידי הקיבוץ משלט הוכרזו על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר לשימור.
מיקום

קיבוץ-משלט נווה אילן ההיסטורי שוכן על גבעה רמה בהרי יהודה המתנשאת לגובה 691 מטרים מעל פני הים. מהנקודה קיימת תצפית היקפית על הרי יהודה, השפלה ובמערב עד חוף הים התיכון. לפני קום המדינה נקרא המקום "חירבת‘ אל הוואה" (חורבת הרוחות) הנמצאת 12 קילומטרים מערבית לירושלים בסמוך לאבו גוש. 4 קילומטרים מערבה ממעלה החמישה, כ-6 ק”מ מזרחית לשער הגיא וכ-2 קילומטרים צפונית מערבית מכביש מס’ 1 ת”א-ירושלים. בכניסה למושב נווה אילן הנוכחי מטפס כביש פנימי מערבה עד למגרש חניה קטן משמאל ובמעלה גרם מדרגות מוצב שלט של קרן קיימת המתאר את סיפורו של הקיבוץ. בהמשך המדרגות מובילות אל שרידיו של הקיבוץ-משלט שעל פסגת הגבעה.
היסטוריה > תכנון ההקמה

מתוך מסמכי הארכיון הציוני המרכזי מתברר כי כבר בתחילת שנת 1946 מורה בן-גוריון (אז יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית) על הקמת 11 נקודות התיישבות בנגב, כדי למנוע מתוכנית מוריסון גריידי לחלוקת ארץ ישראל את הוצאת הנגב מהשטח המיועד למדינה היהודית ולחיפוש מקום אסטרטגי להגנה על כביש ירושלים חולדה במקרה מלחמה. בתאריך 1 באוגוסט 1946 ראובן שילוח (איש מודיעין של ההגנה וראש לשכתו של בן-גוריון באותם ימים) סייר בסמוך לאבו גוש על גבעה מבודדת ותלולה משלושת עבריה שעליה נמצא בית אבן בלתי גמור, תקרתו הייתה עשויה מבטון והיו בו שלושה חדרים גדולים. ליד הבית היה בור חצוב בסלע למי גשם. ראובן התרשם מהתצפית הטובה שנשקפה מהמקום. ממנה ניתן היה לראות עד לחוף הים התיכון שבמערב וירושלים שבמזרח. בן-גוריון הבין מיד בחשיבות הקמת הנקודה להגנת הדרך לירושלים. כי היישובים מוצא, קריית ענבים ומעלה החמישה שהיו כבר קיימים, לא יכלו להגן על הדרך לירושלים בגלל נחיתותם הטופוגרפית ורחוקם מהכביש, מאידך הדרך נשלטה על ידי עשרות כפרים ערביים, בהם סריס (מושב שורש) ובית מחסיר שפעלו לחסימת הדרך לירושלים. בן-גוריון אישר את המיקום דווקא באזור זה כדי להבטיח רצף התיישבות יהודית שתימנע את ניתוק ירושלים משפלת החוף במקרה מלחמה. סיבה נוספת: הגנה על הכביש שבין חולדה לירושלים. מיקומו האסטרטגי של קיבוץ-משלט נווה אילן על פסגה שלטת הכריע את ההחלטה.
היסטוריה > הקמת הקיבוץ-משלט

דוד בן-גוריון, דחף לרכישת השטח על ידי הקרן הקיימת לישראל מהאפנדי הטורקי, מוכתר אבו גוש, בשם מחמוד רשיד, שהיה הבעלים, של בית האבן והחזיק במקום עדרי צאן על גבעת הטרשים החשופה. קיבוץ-משלט נווה אילן הוקם על שטח של 1700 דונם. לקראת עליית גרעין הקבע להתיישבות במקום, בתאריך 19 באוגוסט 1946 עלתה למקום פלוגת "חלוץ", של עובדים חבריי קריית ענבים, מעלה החמישה, גזר וכן אנשי סולל בונה שעסקו בסלילת דרך עפר לגבעה, הקימו גדר היקפית, בנו את המחנה ובנייניו הראשונים ושיפצו את בור המים הנטוש לקראת החורף ולקליטת גרעין המתיישבים המיועד, קבוצת "טללים". מספרים שבזמן פעולות השיפוץ ירד עובד סולל בונה לתוך בור המים כדי לנקותו, הדליק סגריה ובגלל הגזים הרעילים בתוך הבור אירע פיצוץ והוא נהרג.
הגרעין המיישב שכלל 31 חברים, תוכנן לעלות על הקרקע במוצאי יום הכיפורים 6 באוקטובר 1946 במקביל לעליית 11 הנקודות בנגב. אך בפועל הוא הגיע לנקודה רק כעבור 20 ימים בתאריך א' בחשוון תש"ו 26 באוקטובר 1946 לפנות ערב. מאידך, ברשומות נכתב שרשמית היישוב עלה לקרקע יחד עם 14 הנקודות שהתיישבו בנגב ב־6 באוקטובר 1946.
היסטוריה > גרעין "טללים"

מתיישביו הראשונים של הקיבוץ-משלט נווה אילן היו ברובם פליטים יוצאי צרפת, (בעיקר יתומים חסרי כל) שנדדו בשנים 1943–1945 ברחבי אירופה שהייתה נתונה בעיצומם של קרבות מלחמת העולם השנייה. הם נאספו והוסתרו על ידי המחתרת הצרפתית האנטי נאצית "מאקי" וארגונים יהודיים כיחידים ובקבוצות קטנות שהוסתרו מעיני הגרמנים ובעיקר מעיניהם של אזרחים מלשינים מקומיים. הם הסתתרו בכפרים נדחים ובעיקר ביערות שבשיפוליו הדרום מערביים של רכס הרי האלפים הצרפתים ובדרום צרפת. כשבמחתרת הבינו שחייהם של הילדים בסכנה, באוגוסט 1944 הם העבירו את הילדים מעבר לרכס הרי הפירנאים לספרד ואנדורה. המסע נמשך כשבוע ימים בשלג עמוק, בקור עז כשרק ביגוד דק לגופם. חלקם אף לא שרד וקפא למוות במסע זה. אחרי תלאות רבות הם הגיעו לברצלונה ובחסות "הג'וינט" הם שכנו את הילדים בבתי מלון. כעבור מספר חודשים לאחר הסדרת אשרות כניסה לארץ ישראל (סרטיפיקטים) מממשלת המנדט, הם נשלחו בעיצומה של המלחמה לעיר הנמל קאדיס שבפורטוגל ובתחילת אוקטובר 1944 עלו 400 פליטים על האנייה GUINE שהפליגה דרך מיצרי גיברלטר לארץ ישראל. למרות אזהרת ממשלות אנגליה, ספרד ופורטוגל על חשש מפעילות צוללות גרמניות ומוקשים ימיים במימי הים התיכון הגיעה האניה במחצית אוקטובר 1944 לנמל חיפה. כל פליטי השואה שהגיעו באנייה נשלחו למחנה המעצר בעתלית ששימש כמחנה מעבר. מעתלית הם נשלחו להכשרה בקבוצים שבעמק הירדן והכנרת. כעבור שנה הם התאחדו, לקבוצת עבודה אחת שנקראה קבוצת "טללים".
גרעין "טללים" מנה 50 חברים ניצולי שואה שהגיעו ארצה באוקטובר 1944 עוד לפני תום מלחמת העולם השנייה, מתוכם היו 31 נערים ונערות, (17 בנים ו-14 בנות כבני 20), ניצולים חברי התנועות הציוניות הצרפתיות ויהודים חברי המחתרת הצרפתית מתנועת ההתנגדות האנטי-נאצית שנקראה בצרפת מחתרת "מאקי" (Maquis), שלחמו כנגד חיילי הצבא של וישי והגסטפו על אדמת צרפת להצלת יהודי צרפת במהלך המלחמה. רוב החברים בקבוצת טללים קיבלו הכשרה לעבודה חקלאית בקיבוץ דגניה ב' שעל חוף הכנרת. הצעירים שבגיל עליית הנוער שהו בקיבוץ כפר רופין שבעמק בית שאן, והדתיים שבהם קבלו הכשרה בקיבוץ שדה אליהו שגם הוא בעמק בית שאן. כמה מחברי קבוצת טללים התגייסו ליחידות העבריות בצבא הבריטי. בתום תקופת ההכשרה בדגניה ב', יצא הגרעין לעצמאות למחנה עבודה ליד חדרה. שם הצטרפו אליהם החברים שסיימו את תקופת הכשרתם בכפר רופין. כעבור שנתיים לערך הודיעה ההנהגה הציונית לקבוצת "טללים" שהיא נבחרה לעלות להתיישבות בהרי ירושלים.
חנה פרידמן (לולו) חברת גרעין טללים, מראשוני המתיישבים שהייתה נערה בת 18 תארה את המפגש הראשון עם ההר החשוף: "אנחנו שההינו בכפר רופין שבעמק הירדן בחום כבד מנשוא הגענו להרי ירושלים, מזג אוויר נעים והסביבה ההררית הקסומה, התאהבנו בסביבה ובמקום עד כלות. הרגשנו שהגענו סוף סוף לביתנו שהוא ממש שלנו לאחר מסע תלאות מאירופה השסועה". למרות הגבעה החשופה מוסיפה חנה, ללא אמצעי מחייה חברי הקבוצה שמחו בחלקם. דרך העפר לא אפשרה עליה בכלי רכב לפסגה, הטיפוס להר היה רגלי ובעזרת קומץ חברי קריית יערים ופרדות שהושאלו מ"אבו גוש" העלו את מעט מטלטליהם.
היסטוריה > השנה הראשונה

עם העלייה על הקרקע, חברי הגרעין התמקמו באהלים ומאוחר יותר בשני צריפים, כשבית האבן שהיה קיים במקום (“חירבת’ אל הוואה”) בית האפנדי הטורקי מהמאה ה-19, שימש אותם בחיי היום יום. מים הובאו בתחילה על גבי חמורים מאבו גוש ובהמשך במשאית, ממעלה החמישה או מקריית ענבים, מדי שבוע ונשפכו לבור המים שבחצר. הלילות היו אפלים ללא חשמל. באספת הקיבוץ-משלט הראשונה נבחר שמו "נווה אילן", בהמלצתו של יוסף וייץ איש הקרן הקיימת שספר לחברי הגרעין אודות ניצול שואה בשם יצחק מנדל, שנטע את העץ הראשון שלו באדמת הארץ.
בתקופה הראשונה לעלייה החברים עסקו בהכשרת הקרקע, בסיכול אבנים, בניית טרסות וכן בעבודות ייעור של הקרן הקיימת בהרים הסמוכים.
ב-27 באוקטובר 1946 התקיים טקס החנוכה הרשמי של היישוב בנוכחות קונסול צרפת בישראל, אלפרד שמלצר. לקראת האירוע חברי הקיבוץ-משלט הטריים, ניקו את בית האבן, תקנו את הגג והשתמשו בו כחדר אוכל, ספרייה, מרפאה ובית דואר. על הגג הם התקינו מרזבים לריכוז מי הגשמים למכל מים לשתייה. עיקר המים בהם השתמשו הובא ממעלה החמישה ברכב. בנובמבר 1947 קיבוץ-משלט נווה אילן נכלל ברשימת הנקודות העבריות המנותקות בתחומי המדינה הערבית, וצוין שהתגוררו בו 43 חברים. בט"ו בשבט בתחילת 1948 התקיימו ביישוב נטיעות של הקרן הקיימת. מגמת נטיעת היערות באזור נמשכה אל תוך שנות ה-50.
מאיר צחנובסקי שהוכשר בקרית ענבים וריכז את ענף המטעים בקיבוץ-משלט, סיפר, שבשל הקרקע הדלה ועל מנת לאפשר קליטת שתילים הם נאלצו לייבא אדמה במשאיות מהשפלה. אך למרות זאת העצים לא הניבו כי שכבת הסלע מנעה התפתחות מערכת שורשים בריאה. בתזכיר מתאריך 17 ביוני 1947 שנשלח ממזכירות הקבוצה למוסדות המיישבים מתואר מצבם של החברים כדלקמן: "נקודת ההיאחזות שלנו משתרעת על פסגת הר תלול בעלת קוטר של 100 מטרים. על שטח מצומצם זה עומדים שני צריפים, בית ערבי המשמש חדר אוכל, מטבח, תחנת נוטרים ומרפאה. הקמנו עם הזמן סככה המשמשת ארווה, רפת, לולים ומחסן המוקפים סביב חומת ביטחון. שרשרת המבנים הוסיפו על הצפיפות והמחנק המסכנים את בריאות החברים. עקב המחסור במקום להתפשטות, אין קבוצתנו יכולה לקלוט חברים נוספים, ולנוכח התנאים המיוחדים של המשק ההררי, המחייבים ידיים עובדות בהיקף גדול, גורם מצב זה לשיתוק בהתפתחות המשק ולניוון החברה". מומחה המטעים של המחלקה להתיישבות, נחום ואקס (שגיב) סכם לאחר ביקורו בנווה אילן כי "מרבית השטחים גרועים מאוד וזה על אף הכשרת הקרקע היסודית שנעשתה בהם". לדעתו ממאה דונם שהוכשרו, רק ארבעים דונם יתאימו לנטיעה, וגם אלה רק בתנאים קשים ביותר". לאט לאט התגלתה העובדה שמחקלאות, יהיה קשה להתפרנס במקום. עד סוף 1947 החיים בקיבוץ-משלט היו ללא חשמל. מספר יעקב ארד: .. " המטבח הסתייע במבערי נפט וגם התאורה בלילות סופקה על ידי מנורות נפט. יום אחד התבשרנו שההסתדרות רכשה מלאי של גנרטורים לחלוקה ליישובים מבודדים. זרם החשמל הביא חיים בלילות ושבעתיים רווינו נחת, כאשר היינו רכונים וקשובים למכשיר הרדיו היחיד ששכן בחדר האוכל, ובישר על החלטת האו"ם להקמת מדינה יהודית ב־29 בנובמבר". בנוסף לקשיי החיים והפרנסה במקום, התגברה התנכלות ערביי האזור מהכפרים השכנים ליישובי פרוזדור ירושלים. עוד יותר התגברה העוינות בתום השנה הראשונה לעלייה על הקרקע של גרעין טללים ובמיוחד לאחר החלטת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 על סיום המנדט הבריטי ותוכנית החלוקה.
היסטוריה > המאורעות ומלחמת העצמאות

לקראת סוף שנת 1947, התגברו פעולות האיבה של הכפריים הערבים כנגד היישובים היהודיים והדרכים ובמיוחד הדרך לירושלים. הערבים ניתקו את הדרך לירושלים והחלה תקופת שיירות המזון לעיר הנצורה. ב-15 בינואר 1948 הותקפה קבוצה של חברי קיבוץ נווה אילן שיצאו לעבוד בגינת הירק למרגלות הגבעה שעליה עמד הקיבוץ, על ידי ערבים מהסביבה. בהתקפה נהרג אליעזר שוורץ מרקוביץ בן 20 ו-3 נפצעו קל. פרדה אחת נהרגה והשנייה נשדדה. אש שנפתחה מהיישוב הניסה את הערבים.
לאחר הכרזת דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948 פרצה מלחמת העצמאות. קיבוץ נווה אילן הפך למחנה צבאי (ליישוב משלט) ושימש בסיס יציאה לפעילות של פלוגות הפלמ"ח. בראשית 1948 כפר אוריה והר-טוב נעזבו מיושביהם. ב-8 במאי 1948 במסגרת מבצע מכבי, נווה אילן שימש בסיס יציאה של הפלמ"ח בכיבוש המבואות המערביים של שער הגיא והכפר הערבי סריס (שורש), ששלט על משאבות המים העליונות של צינור המים לירושלים. לקראת 15 במאי, בזמן הקרבות הקשים על הדרך לירושלים, הובא למקום גנרטור והופעלה תאורת הגדר. ב־11 במאי 1948 הירדנים פתחו בהפגזת נווה אילן ומעלה החמישה, בהפגזה לא היו אבידות. בסוף מאי 1948 פתח הלגיון הערבי בהפגזה כבדה מעמדות הלגיון שבכפר הערבי יאלו ונגרם נזק רב ליישוב. חברי מעלה החמישה שהיו עדים להרעשה המסיבית סברו שלא נותרו ניצולים בקיבוץ נווה אילן. עם שוך ההפגזה התברר שנפגעו רק פרות ועופות ומבנים ולא הייתה פגיעה בנפש. בסיום הקרבות על הדרך לירושלים במבצע נחשון, אנשי הל"ה לנו לילה בקיבוץ בדרכם לגוש עציון. בגלל מיקומו האסטרטגי של הקיבוץ על גבעה שלטת הוצבה בו עמדת איתות להעברת הודעות בין ירושלים לשפלה, חברות הקיבוץ הוכשרו לתפקידי האיתות להעברת תשדורות מתל אביב לירושלים. הקיבוץ שימש אפוא משלט קדמי שמתפקידו להבטיח את הדרך לירושלים בלב שטח מיושב באוכלוסייה ערבית עוינת והיה נתון להרעשת תותחים תמידית של הלגיון הירדני. לאורך כל מלחמת העצמאות חברי הקיבוץ היו מגויסים במקום כשהם מסייעים בין השאר לחילוץ שירות שהותקפו על ידי הערבים וכמוכן איישו בתורנות משלטים חיוניים בסביבה (בית טול, סריס). אנשי המחתרת הצרפתית לשעבר חברי נווה אילן תפסו יחד עם אנשי חטיבת "הראל " את המשלטים לאורך הדרך, והבטיחו בכך את מעבר השיירות לבירה. בעת הפוגות הקצרות בין הקרבות חזרו חברי הקיבוץ לעבודות פיתוח המשק וטיפול בענפי המשק שפיגרו ולמרות הקושי הרב, רוח האנשים הייתה מרוממת.
היסטוריה > בין ההפוגות

בשל קרבתו לגבול היה הקיבוץ יעד למסתננים (גם לאחר המלחמה) שהתגנבו בלילות וגנבו בעלי חיים, תוצרת חקלאית ואפילו בגדים מהמכבסה. באוקטובר 1953 נרצח חבר הקיבוץ בחדרו בידי מסתננים.
במשק הושקעו מאמצים רבים, אך התוצאות היו דלות, תנאי עיבוד הקרקע בהרים היו קשים מאוד, חוסר הניסיון המקצועי וגם הדרכה לא הייתה. ניכר פיגור רב בהתפתחות הענפים גם בגלל חוסר בידיים עובדות. באותם ימים נוצר קשר מיוחד בין קהילת לונג איילנד שבמדינת ניו יורק ואנשי הקיבוץ. אנשי הקהילה הופנו על ידי קרן היסוד למזכירות הקיבוץ ולאחר שהבינו את צורכי הקיבוץ תרמו, מערבל בטון ומדגרה לבקיעת אפרוחים, אבל התרומה שהתגלתה ככלי שימושי ויעיל ביותר לצורכי המשק היה "בולדוזר גדול". מכונה זו סייעה רבות בהכשרת חלקות אדמה מסלעים ואף נשלחה תמורת תשלום לסייע בעבודות קבלנים בהכשרת קרקעות לצורך הקמת בנייני ציבור גדולים בירושלים. כהוקרה לתרומתה של קהילת לונג איילנד וסול כהן נציגה, הקרן הקיימת העמידה שלט המציין זאת בדרך הכניסה לקיבוץ משלט. גם משאיות שנקנו מכספי הקיבוץ, לא היה בהם דיי כדי לצמצם את הגרעון הגדל משנה לשנה.
במכתבו של מזכיר הקיבוץ אל מוסדות התנועה הוא פונה ברוב ייאוש בבקשה לסיוע, וכך כתב: ... מצבו העגום של משקנו ידוע לכם. סכנה צפויה ליישובנו אם לא ייעשה מאמץ עליון להקל עלינו את העומס לקיום המשק ההררי עם מספר מגוחך של 35 חברים ... עלינו להתיישבות בתנאים קשים ביותר. היו הבטחות גדולות של אנשים והן לא קוימו. מתקרבת עונת הנטיעות, ואין פתרון יסודי מיידי, אז אין לנו עתיד. זו השנה השלישית שאנו יושבים על צוק סלע, בתנאי דיור גרועים ביותר, ידענו את דלות המקום ללא קרקע ומים, אבל היה לנו רצון חזק לבנות כאן ישוב פורח ... קיווינו כי נקבל עזרה להסגת מקורות פרנסה ... לצערנו לא התקדמנו .. מצבנו זה גורם לעזיבות רבות. הקבוצה מצטמקת ומתנוונת והאחריות לכישלון מוטלת על מוסדות התנועה.
היסטוריה > גרעין "אקסודוס"

בהפוגה הראשונה בתאריך 11 ביוני 1948 תוגבר הקיבוץ בכעשרים וחמישה חברים מצפון אפריקה דוברי צרפתית, מעפילי אניית המעפילים אקסודוס 1947. שעזבו את משפחותיהם באלג'יריה, מרוקו ותוניסיה בראשית שנת 1947 כשהם בני שבע עשרה עד עשרים ובמסגרת תנועת הצופים הצרפתיים הוברחו על ידי שליחי המוסד לעליה ב' דרך הים התיכון לחווה חקלאית "לה רוש" שהייתה ליד עיירה קטנה בדרום צרפת. שם הם אומנו על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', לקראת עליתם ארצה. במסגרת ההכנות לעליית המעפילים פליטי השואה לאניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז-EXODUS 1947" יועדה הקבוצה הצרפתית לעזור לצוות הפיקוד של האנייה בהשלטת סדר בעת ההפלגה וכצוותי התנגדות כנגד החיילים הבריטים בניסיונות השתלטות על האנייה. בהגיעם ארצה לאחר שהבריטים גרשו אותם לגרמניה, הם נשלחו להכשרה בקיבוץ גבע ועם הכרזת העצמאות ופרוץ הקרבות הם השתתפו בהגנה על קיבוץ גבע. כעבור שנה בהפוגה הראשונה, נקראה הקבוצה לקיבוץ נווה אילן כדי לתגבר אותו משום שהיה במצוקה. עד מהרה מעפילי האקסודוס מהקבוצה הצרפתית השתלבו במשימות הביטחון ובתגבור ענפי המשק השונים.
שאול (שארל) רוזנבלום חבר הקיבוץ, מתאר את החיים והקליטה בקיבוץ: "בהגיענו לקיבוץ כעבור מספר ימים קיבלנו הדרכה צבאית, איך לטפל בנשק היות שנווה אילן היה יישוב ספר. לא רחוק מהקיבוץ שכן הכפר הערבי הנטוש "בית טול". כל שבוע הקיבוץ שלח 12–15 חיילים לשמור על הגבול. החיים התחלקו לשניים: שבוע פעילות צבאית בכפר ושבוע בסיקול אבנים באזור ההררי. אחרי שהחליטו לנטוע עצי פרי היה צורך להשקיע הרבה עבודה כדי להכין את השטח לנטיעות. עסקנו בסיקול אבנים, איסוף אבנים ובעקירת סלעים בעזרת לום וכל זאת בעבודת ידיים. היה לנו חוסר במים. כל אחד קיבל דלי מים לכל הצרכים.
היסטוריה > סיום מלחמת העצמאות

בתום מלחמת העצמאות בעת הסכמי שביתת הנשק ברודוס על גבולות המדינה התברר שנווה אילן נכללת באזור השליטה הירדני. סא"ל משה דיין חבר הוועדה נתן הוראה לעלות מטוס לצלם את הרכס. הודות לצילום זה הוזז קו הגבול עם ירדן כך שהקיבוץ נשאר בשטח ישראל על הגבול עם ירדן. במהלך מלחמת העצמאות נהרגו 5 חברי קיבוץ נווה אילן.
היחסים עם הערבים
קשר מיוחד נרקם עם ערביי "אבו גוש" כאשר המוכתר מחמוד רשיד שממנו נרכשו קרקעות קיבוץ נווה אילן קבע קו מדיניות שהנחה את אנשיו במהלך השנים "עם יהודים עדיף לעשות עסקים מאשר מלחמה". מאידך, התקיימו יחסים עוינים עם ערביי הכפרים סריס מדרום ובית טול. מדי פעם אנשי הלגיון הירדני הפגיזו בתותחים ומרגמות מכיוון בידו והראדר את קיבוץ נווה אילן.
בשנת 1953 התנהל סכסוך על קרקעות בין היישוב ואנשי אבו גוש. באבו גוש אף טענו שגירוש מספר תושבים של הכפר לאחר ההתקפה על מוסד קריית יערים נבע מרצון להשתלט על קרקעות הכפר עבור נווה אילן.