stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אישטוואן דומאן
קורות חייו

אישטוואן דומאן נולד בבודפשט במשפחת רבנים. לאחר שסיים את לימודי ארבע הכיתות בחטיבת הביניים, למד בישיבה. לאחר מכן המשיך את לימודיו האזרחיים בבית הספר התיכון הממלכתי הראשי על שם אימרה מדאץ'. במלחמת העולם השנייה נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), שרד ואחרי המלחמה בין השנים 1945 לבין 1948 למד באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). את לימודיו השלים עם דוקטורט "בהצטיינות יתרה" בארכאולוגיה נוצרית, ההיסטוריה של העת העתיקה ותולדות האמנות. במקביל, הוא היה גם תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, אך בשל השיטה הפוליטית הסוציאליסטית-אתאיסטית באותה תקופה, הוא לא היה יכול לקבל סמיכה לרבנות ולכן יכול היה לעבוד רק כמורה בתיכון בזכות תעודת הוראה בהיסטוריה ובגאוגרפיה שקיבל ב-1950. לאחר המרד ההונגרי (בהונגריה נקראת מהפכת 1956), ברח לארצות הברית של אמריקה, שם עבד כמורה לדת. בשנת 1965, בהזמנתו של הרב שאנדור שייבר, חזר להונגריה קיבל סמיכה לרבנות וכיהן כרב בכמה ערים (קפושוואר, סגד, בודפשט) ולאחר מכן כיהן כרב ראשי. משנת 1981 לימד בבית המדרש לרבנים. בשנות ה-90, הוא הרצה במחלקות שונות של אוניברסיטת אטווש לוראנד. דומאן היה עד 1991, בין היתר, גם העורך הראשי של אוי אלט, כתב העת של הקהילה היהודית של בודפשט.
הוא נפטר בשנת 2015 בגיל 92. מעניין שעוד זמן קצר לפני מותו, בשנת 2013, נשא הרצאה ארוכה בטלוויזיה על תולדות התלמוד. הרב אישטוואן דומאן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו העיקריות

תולדות הקהילה היהודית בגיור. 1930–1947 ; הקדמה מאת אלכסנדר שייבר; הנציגות הלאומי של היהודים-הונגרים, בודפשט, 1979 (מונוגרפיות של קהילות יהודיות בהונגריה)
צ'ילאג מאטה: אוצר האנקדוטות היהודיות ; הקדמה, הערות. אישטוואן דומאן; Sós Antikvárium–Orpheusz Könyvek, בודפשט, 1991
גמילות חסדים בתנ"ך. אוניברסיטת קיץ אקומנית, קצ'קמט, 1993
התלמוד הבבלי; כרך 1 תרגום אישטוואן דומאן; Origo books, בודפשט, 1994
סודות בתי הספר לתלמוד ; בית Ulpius, Bp., 2001
אימה ; לאחר מבוא של יאנוש קבאנאי; עבר ועתיד, בודפשט, 2006 (חיי השואה)
התלמוד הבבלי ; כרך 2, תרגום אישטוואן דומאן; 2. שלוחה לְפַרְסֵם.; בית אולפיוס, בודפשט 2007
בריחה. צעיר יהודי בניו יורק ; הוצאת האטר, בודפשט, 2009
עימות ; רקע, בודפשט, 2011
ספרים שלא פורסמו בדפוס: תולדות הישיבות, כלומר הרצאות באוניברסיטה. בודפשט 1999
פרסים

פרס שאנדור (אלכסנדר) שייבר (1996)
פרס ליהדות הונגריה (2012)
לקריאה נוספת

דוקטורט
MASZIHISZ
https://www.or-zse.hu/ev/domankosz2002.htm
Origo.hu
התלמוד - מצגת מאת אישטוואן דומאן
נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260427805171  BnF: cb12722538m (data)  ISNI: 0000 0000 7993 6936  LCCN: n80063604  SUDOC: 100516637  VIAF: 45599504   WorldCat (עם VIAF): 45599504
אליזבת' רידג'וויי

| --- | --- |
 לידה:  Ibstock
 פטירה:  1684 (יוליאני) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 
אליזבת' רידג'וויי (באנגלית: Elizabeth Ridgeway; הוצאה להורג ב-24 במרץ 1684) הייתה אנגלייה שהורשעה ברצח בעלה והוצאה להורג בהעלאה על המוקד. היא הודתה גם בהרעלתם למוות של שלושה אנשים נוספים.
ביוגרפיה

רידג'וויי נולדה בסוף המאה ה-17 בלסטרשייר שבאנגליה. היא גרה בבית הוריה עד גיל 29, והרעילה את אמהּ למוות אחרי ויכוח. לאחר מכן היא עברה לשמש כמשרתת בבית בעיר סמוכה, והרעילה למוות משרת ששירת לצידה, לאחר שבין השניים התפתחה טינה. את כל קרבנותיה הרגה רידג'וויי באמצעות הרעלת המאכל או המשקה של הקרבן בכספית כלורית או בארסן.
ב-1682 הרעילה רידג'וויי למוות את ג'ון קינג שחיזר אחריה, מפני שהעדיפה להיענות לחיזוריו של תומאס רידג'וויי העשיר, והשניים נישאו ב-1 בפברואר 1683. לאחר שהבינה שמצבו הכלכלי של בעלה הטרי למעשה קשה מאוד, היא הרעילה את המרק שלו בעת שהלך לכנסייה. רידג'וויי התלונן בפני ידידיו על טעמו של המרק, אך אכל אותו ומת כבר באותו ערב, שלושה שבועות ושלושה ימים אחר נישואיהם.
ידידיו של רידג'וויי חשדו באליזבת', והיא ניסתה להרעיל אף אותם, אך נכשלה. היא ניסתה לשחד אותם, אך הם פנו לשופט המקומי, וזה ציווה על חוקר מקרי המוות לבחון את הגופה. לאחר שאושר שאכן תומאס רידג'וויי הורעל, אליזבת' נכלאה בלסטר עד למשפט. כדי לבחון את אשמתה, היא נאלצה לגעת בגופתו של בעלה, מתוך אמונה מקובלת בתקופה זו שגופת הקרבן תדמם באופן ספונטני בנוכחות הרוצח.
אליזבת' טענה לחפותה, אך הורשעה ברצח ונידונה לשריפה. בבוקר הוצאתה להורג היא הודתה שהרעילה את אמה, את המשרת, את ג'ון קינג ואת בעלה.
הערות שוליים

↑  Telfer, Tori (2017). Lady Killers. New York, New York: HarperCollins. ISBN 978-0-06-243374-9.
↑  Newton, John (1684). The penitent recognition of Joseph's brethren. London: Printed for Richard Chiswel. p. 1.
↑  "On This Day in History: 24 March 1684". cottagecapers.com.
↑  A True Relation of Four Most Barbarous and Cruel Murders Committed in Leicestershire by Elizabeth Ridgeway. London: Printed by Geo[rge]. Croom, at the Sign of the Blew Ball over against Baynard's Castle in Thames-street. 1684 – via Google Books.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n85310880  VIAF: 75309458   WorldCat (עם VIAF): 75309458 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אליזבת' רידג'וויי".
אלי אלעזרא (שחקן פוקר)

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1960 (בן 63) ירושלים 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 כניסה להיכל התהילה:  היכל התהילה של הפוקר ב-2021
 הישגים
 שיאים אישיים:  חמישה צמידי אליפות העולם בפוקר
 
אלי אלעזרא (נולד בירושלים ב-24 בנובמבר 1960) הוא שחקן פוקר מקצועני ואיש עסקים ישראלי-אמריקאי המתגורר בלאס וגאס שבארצות הברית. אלעזרא נמנה עם הצמרת העולמית של שחקני הפוקר ואף זכה בחמישה צמידים באליפות העולם בפוקר ובתואר אחד של ה-World Poker Tour. בשנת 2021 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
צולם בתוכניות רבות המשדרות משחקי פוקר בטלוויזיה האמריקנית.
ביוגרפיה

אלעזרא נולד וגדל בירושלים. בהגיעו לגיל גיוס עשה מאמצים מרובים להתגייס לשירות קרבי על אף שרצו לשבצו בתחילה לשירות טכני בחיל האוויר, סירב בתוקף וריצה בשל כך עונש מחבוש אך לבסוף שובץ בחטיבת גולני, בסיירת גולני ואף שימש שם כקצין. בסוף שירותו הצבאי נפצע במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה ובעוד הוא מתאושש מהפציעה שמע על הזדמנות לעבודה בסירות דיג באלסקה ושם נחשף לעולם הפוקר. הוא היה נוסע ללאס ווגאס בסופי שבוע להתחכך בשחקני הפוקר הגדולים בעולם, ולדבריו בדרך כלל הפסיד להם אולם עם הזמן התמקצע ונכנס לחבורה מצומצמת של מומחי פוקר שלעיתים שיחקו על סכומים גדולים במיוחד.
על אף הצלחתו הרבה בטורנירים, אלעזרא מתמקד בעיקר במשחקי מזומן (Cash Games) בסכומים גבוהים. הוא שחקן קבוע ב"משחק הגדול" (The Big Game) במלון בלאג'יו בלאס וגאס, בו משחקים השחקנים על מאות אלפי דולרים ואף יותר מכך. בראיונות שנערכו עמו העיד אלעזרא כי פעם הפסיד מיליון ושלוש מאות אלף דולר בלילה אחד של פוקר במרתון משחקים שנמשך שלושים שעות. בראיון נוסף ב-2016 סיפר כי הרווח הגדול ביותר שעשה הוא כמיליון ושמונה מאות אלף דולר במרתון משחקים שנמשך שמונה שעות.
תרם כ-50,000 דולר מזכיותיו בפוקר לטובת הקמת חדר כושר ליחידה הצבאית שבה שירת.
נכון לשנת 2008, הסכום הכולל של זכיותיו בטורנירים חיים עולה על 1.8 מיליון דולר ובנוסף לכך זכה אלעזרא במיליוני דולרים נוספים במשחקי מזומן. הוא הופיע בתוכניות פוקר רבות בטלוויזיה האמריקאית ובהן High Stakes Poker של רשת GSN ו-National Heads-Up Poker Championship של רשת NBC.
ב-2017 יצא בהוצאת כנרת ספר אוטוביוגרפי על אלעזרא בעריכתם של מתן קרקוב ויואב רונאל; הספר נקרא "אגדת פוקר - סיפור חייו של אלוף עולם בפוקר".
ב-2021 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
מלבד עיסוקיו כשחקן פוקר, אלעזרא מחזיק בבעלותו רשת חנויות בעיר לאס וגאס, והוא אב לחמישה ילדים.
סטטיסטיקות

נכון ליולי 2022, אלעזרא זכה בסך של כ-5.3 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.7 מיליון דולר בסבב אליפות העולם (WSOP) וכ-1.2 מיליון דולר ב-WPT.
סטטיסטיקות > צמידי אליפות העולם בפוקר

| שנה | טורניר | פרס |
| --- | --- | --- |
| 2007 | $3,000 World Championship Seven Card Stud Hi-Low | $198,984 |
| 2013 | $2,500 2–7 Triple Draw Lowball (Limit) | $173,236 |
| 2015 | $1,500 Seven Card Stud | $112,591 |
| 2019 | $1,500 Seven Card Stud | $93,766 |
| 2022 | $10,000 Pot Limit Omaha Hi-Lo 8 or Better Championship | $611,362 |
הערות שוליים

↑  ריאיון עם צח יוקד, "המגזין" של מעריב, 30 ביוני 2008
↑  מאיה נחום שחל, אלי אלעזרא: "אני רוצה למות על שולחן הפוקר", באתר כלכליסט, 2 במרץ 2017
↑  Jon Sofen,‏ Eli Elezra Selected as 2021 Poker Hall of Fame Inductee, באתר PokerNews,‏ 17 בנובמבר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314124605171  VIAF: 6271149368806585980000   WorldCat (עם VIAF): 6271149368806585980000 
אלעזרא בזמן ההכרזה על הכניסה להיכל התהילה של הפוקר
אלן-פורנייה

| --- | --- |

 לידה:  3 באוקטובר 1886 לה שאפל-ד'אנז'יון, צרפת 
 פטירה:  22 בספטמבר 1914 (בגיל 27) Les Éparges, צרפת 
 שם לידה:  Henri-Alban Fournier 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  national necropolis of Saint-Remy-la-Calonne 
 מקום לימודים:  תיכון לואי הגדול, בית הספר התיכון לקנאל, תיכון וולטר 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Le Grand Meaulnes 
 פרסים והוקרה:  Prix Jules Davaine (1915)  מוות למען צרפת 
 
אלן-פורנייה הוא שם עט של אנרי-אלבאן פורנייה (בצרפתית: Alain-Fournier; ‏3 באוקטובר 1886 - 22 בספטמבר 1914), סופר צרפתי.
אלן פורנייה נולד בעיירה לה שאפל-ד'אנז'יון (במחוז שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר בצרפת) להורים שהיו מורים. בילה את ימי ילדותו בכפר אפיניי לה פלוריאל באזור מיוער מדרום לנהר הלואר - מקום שאווירתו שימשה כרקע ("הכפר סנט אגאת") לרומן היחיד שלו "מון הגדול". מגיל 12 נרשם לתיכון וולטר בפריז, בו קטף את כל הפרסים האפשריים, ומאוחר יותר למד בבית הספר התיכון לאקאנאל בעיירה סקו שמדרום לפריז ובתיכון "לואי לה גראן" .באותה תקופה התכונן ללא הצלחה לבחינות כניסה לאקול נורמל סופרייר והתיידד עם ז'אק ריבייר, הסופר לעתיד, שמאוחר יותר נשא לאישה את אחותו הצעירה של אלן-פורנייה. אחר כך למד בבית הספר הימי בעיר הנמל ברסט שבחבל ברטאן.
ב-1905, כאשר טייל על רציפי הנהר סן בפריז, הכיר את איבון דה קייוורקור שהפכה לאהבתו הגדולה הראשונה, ואשר בהשראתה יצר את דמותה של איבון דה גאלה ברומן "מון הגדול". הייתה זו אהבה נכזבת, וכאשר פגש בה שוב שמונה שנים מאוחר יותר, הייתה נשואה והיו לה שני ילדים.
בין 1908 ו-1909 עשה את שירותו הצבאי, וב-1910 שב לפריז, הפך לכתב לענייני ספרות של העיתון "ז'ורנאל", ופגש באנדרה ז'יד ובפול קלודל. בין 1910 ו-1912, כאשר שימש כעוזרו של קלוד קזימיר-פרייה כתב את הרומן "מון הגדול" שיצא לאור ב-1913. בשל רומן זה שבו תיאר מאורעות שונים המבוססים על התנסותו האישית, היה מועמד לפרס גונקור אך לא זכה בו.
ב-1914 החל לכתוב רומן בשם "קולומב בלאנשה", אך באוגוסט של אותה שנה התגייס לצבא הצרפתי שלחם נגד הגרמנים. הוא מילא תפקיד של קצין מילואים בחיל הרגלים, ונשלח לחזית בכפר אפארז' שליד העיר ורדן (במחוז מז שבחבל לורן), שם נעלם ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הוכרז כנעדר. רק ב-1991 זוהו עצמותיו בקבר משותף בגרמניה, ונקברו בבית הקברות הצבאי בכפר סן-רמי-לה-קולון שליד ורדן. על קירות הפנתאון בפריז חרות שמו בין הסופרים שהקריבו את חייהם למען צרפת במלחמת העולם הראשונה.
רוב כתביו של אלן-פורנייה יצאו לאור אחרי מותו:
1924 - "הניסים" (קובץ מסות ושירים).
1926 - התכתבותו עם הסופר ז'אק ריבייר.
1930 - מכתביו למשפחתו.
1990 - 133 דפים, הערות, רשימות וטיוטות שעשה כהכנה לכתיבת הרומן "קולומב בלאנשה".
אח"י רשף

| --- | --- |

"אחי רשף" נושאת מנוף אמל"ח ומשגרת טיל "גבריאל"
"אחי רשף" נושאת מנוף אמל"ח ומשגרת טיל "גבריאל"
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראלי חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  סער 4
 סדרה קודמת:  סער 3
 סדרה עוקבת:  סער 4.5
 אוניות בסדרה:  אח"י רשף, אח"י קשת, אח"י רומח, אח"י כידון, אח"י מולדת, אח"י קוממיות, אח"י עצמאות, אח"י ניצחון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות ישראל, ישראל
 הוזמנה:  1967 פרויקט תכלית ל-6 ספינות סער 4
 הושקה:  19 פברואר 1973  על ידי גב' גולדה מאיר.
 תקופת הפעילות:  מרץ 1973 – 1995 (כ־21 שנים)
 אחריתה:  בחיל הים של צ'ילה L.M ANGAMOS
 מלחמות וקרבות:    מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 מידות
 הֶדְחֶק:  415 טון; מקסימלי 450 טון
 אורך:  58 מטר
 רוחב:  7.8 מטר
 שוקע:  2.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית 34 קשר
 גודל הצוות:  45 - 50 איש
 טווח שיוט:  4,800 מיל ימי ב-19 קשר, 2200 מיל ימי ב-30 קשר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מאיבך MTU 538 16v
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  60,000 ליטר
 מתקני התפלה:  2 מעבים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  מלחמת יום הכיפורים:  6 × משגרי גבריאל נגד ספינות  2 × תותחי אוטו מלרה 76 מ"מ 2 × תותחי אורליקון 20 מ"מ  2 × מקלעים מא"ג 7.62 מ"מ פצצות עומק
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם "דגון" תחום S תוצרת חברת אלתא, מכ"ם בקרת אש "אוריון" בתחום X תוצרת חברת סלניה
אח"י רשף, היא ספינת הטילים הראשונה בסדרה מדגם סער 4. היא נבנתה במספנות ישראל ונכנסה לשירות במרץ 1973.
בנייה וכשירות

הספינות מסדרת סער 4 יועדו לשרת בזירת ים סוף. תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט העברתן לזירה תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה. מועד היציאה נקבע ל-15 באוקטובר וההפלגה נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים. שתי הספינות הראשונות בסדרה השתתפו באופן פעיל במלחמה והיוו תוספת כוח משמעותית בזירת הים התיכון.
משימת הכנת ספינות סער 4 לשירות בזירת ים סוף שתחילתו בהפלגה ארוכה מסביב לאפריקה, קיבלה עדיפות בשנים 1970 1973. למפקדה הראשון של אח"י רשף מונה מיכה רם. מפקד פלגת סער 4 היה אלי רהב ששימש גם מפקד הספינה השנייה אח"י קשת. הפלגה הייתה מיועדת לזירת ים סוף לכן כבר בהקמתה הייתה יחידה נפרדת משייטת ספינות הטילים. אך האחריות הכוללת להוצאת הספינות לדרכן הוטלה על מפקד השייטת שבתאי לוי.
בנייה וכשירות > השקת הספינה

כספינת לחימה ראשונה שנבנתה בישראל זכתה אח"י רשף לטקס השקה מושקע במיוחד. נערך ב-19 בפברואר 1973 ברציף המספנות כשהגברת המשיקה הייתה ראש הממשלה גולדה מאיר. הבמאי יעקב אגמון הוזמן לנהל את ההצגה. הזמרת חוה אלברשטיין הופיעה בקטעי שירה. ההתרגשות סחפה וגלשה מעבר לעובדי המספנה ואנשי חיל הים.
אח"י רשף הספינה הראשונה בדגם סער 4 בבניה במספנות ישראל 1972.
הזמנה להשקת ספינת הטילים אח"י רשף במספנות ישראל, פברואר 1973.
השקת אח"י רשף 19 פברואר 1973.
ראש הממשלה הגב' גולדה מאיר, מברכת ומתברכת בטקס השקת אח"י רשף 19 בפברואר 1973
מפקד חיל הים האלוף בנימין תלם מברך בעת השקת אח"י רשף מימינו שמעון פרס משמאלו גב' גולדה מאיר ומנהל מספנות ישראל ישראל ליברטובסקי 19 בפברואר 1973.
הנוער מברך את ראש הממשלה גולדה מאיר בטקס השקת אח"י רשף.
מפקד אח"י רשף רס"ן מיכה רם ממתין לשבירת הבקבוק על דופן הגשר בעת טקס ההשקה. 19 בפברואר 1973.
טקס השקת אח"י רשף - בקבוק השמפניה לא נשבר בפעם הראשונה. מיכה רם סינן ברכה משלו והטיח את הבקבוק בחוזקה שיישבר, 19 בפברואר 1973.
בנייה וכשירות > הפלגות ראשונות

הצוות נבחר מתוך שייטת ספינות הטילים וכלל לוחמי ספינות מנוסים. האימונים החלו ב"הפלגות רציף" עוד לפני שהספינה עזבה את הנמל. לאחר התקנת מערכות הנשק יצאה הספינה להפלגות הוכחת יכולת שכללו ביקור בנמל גיברלטר. הפלגות עברו בהצלחה.
מפקד חיל הים בנימין תלם עם קציני אח"י רשף היוצאת להפלגת הוכחת יכולת לגיברלטר.
אח"י רשף בגישה לרציף בגיברלטר.
מפקד חיל הים בנימין תלם נהנה בגשר אח"י רשף בעת הוכחת היכולת בהפלגה ארוכה ראשונה לגיברלטר אוגוסט 1973.
שר הביטחון משה דיין מצטרף לאח"י רשף בחזרתה מהפלגה הראשונה, משמאל מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם, מימין מפקד הפלגה סא"ל אלי רהב, אוגוסט 1973.
מיכה רם מפקד אח"י רשף מקבל אורח בספינה.
מיכה רם על גשר הפיקוד בעת תמרון אח"י רשף
צוות אח"י רשף מקבל פרס ממפקד הפלגה אלי רהב. מפקד הספינה מיכה רם שני מימין, אוגוסט 1973.
קרבות הטילים

ההפלגה להעברת אח"י רשף ואחותה אח"י קשת למפרץ שלמה נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים ועל-כן שתיהן השתתפו במלחמה בזירת הים-התיכון. התפתחות המלחמה הוכיחה את יעילותן ונחיצותן בזירה כך שהוזמנה סדרת ספינות סער 4 נוספות לשם כך.
במהלך המלחמה השתתפה אחי רשף בקרב טילי הים-ים הראשון בעולם, קרב לטקיה אשר התקיים בים מול סוריה והסתיים בניצחון ישראלי, השמדת שלושה סטי"לים סוריים, ספינת טורפדו ומקשת (שולת מוקשים). בקרב הזה הוכיחה את יעילות מערכת התותחים שלה כאשר פגעה בטרפדת סורית למרות היותה הרחוקה ביותר ממנה. בקרב דמיאט הייתה אח"י רשף הספינה האחרונה לנתק מגע מאוסה בורחת ועשתה זאת בפקודה.
בהמשך השתתפה בקרבות רבים ובפעילות אבטחת שיט במרכז הים התיכון.
בעת אבטחת אניות הסוחר לאחר מלחמת יום הכיפורים, צוות אח"י רשף מקבל עוגה מאניית הסוחר 'לאה'.
זירת הים האדום

בפברואר 1974 בפיקוד סא"ל גדעון רז, יצאו אח"י רשף בפיקוד מיכה רם ואח"י קשת בפיקוד דוד הרפזי מסביב לאפריקה כדי להתבסס במפרץ שלמה. הפלגה של 13,000 מיל ימי, הייתה משימה רבת אתגר לספינות הקטנות. לאחר היציאה מנמל דרבן (דרום אפריקה), נתקע חבל עבה צף במדחפי אח"י רשף. החל מאבק הישרדות נגד הים, נגד מזג האוויר ונגד הכרישים. צוללים הצליחו לחתוך את החבל, לפרק את המדחף הפגוע ולאפשר המשך תנועה במהירות של 25 קשר.
צוות אח"י רשף מסייע לשחרר את החבל שהסתבך במדחפים באוקיינוס ההודי
אח"י רשף מקבלת דלק מהאוניה המגויסת נהריה בפיקוד רפי אפל באוקיינוס ההודי במהלך מבצע מוניטין
אח"י רשף נכנסת למעגן בבסיס שלמה.
צוות אח"י רשף בעמדות כבוד בסיס מפרץ שלמה לאחר הקפת אפריקה במבצע מוניטין, 1 באפריל 1974.
בבסיס מפרץ שלמה מיכה רם במרכז וקציני אח"י רשף עם קצין אג"מ זירת ים סוף אברהם בן-שושן ראשון משמאל.
פעילות מול המחבלים

תקיפת אי הארנבות, ב-27–28 ביוני 1984 תקפה אח"י רשף בפיקוד רס"ן עמי שגב בשיתוף צוללת אח"י רהב בפיקוד חיים כפיר, וזוג סנוניות בפיקוד מפקד שייטת 13 ידידיה יערי, בסיס קומנדו ימי של מחבלים באי ג'זירת א-נחל מצפון לטריפולי והשמידו כלי שיט ומחבלים.
מפקדי הספינה

מפקדי אח"י רשף
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| דרגה רב-סרן ושם | תקופת כהונה כמפקד הספינה | פעילות | תמונה |  |  |
| מיכה רם | 1973 | השקה, מלחמת יום הכיפורים והפלגת מוניטין | . |  |  |
| אברהם בן שושן | 1975-1974 |  |  |  |  |
| אהוד אראל | 26 ביוני 1974  עד 28 בספטמבר 1975 |  |  |  |  |
| פיני מילוא | 1975-1976 |  |  |  |  |
| דני מלמד | אוגוסט 1976 - סוף 1977 |  |  |  |  |
| הרצל שחף | 1977 - 1979 |  |  |  |  |
| אילן בוכריס | 1979 - 1980 |  |  |  |  |
דודו אייבר: 
| אהרון שחר | מיוני 1981 עד אוקטובר 1982 | מלחמת לבנון הראשונה |  |  |  |
| שייקה ברוש | 1982 |  |  |  |  |
גיא שוהם: 
| יהודה שחר | 1990-1988 |  |  |  |  |
| אריה נגלר | 1991-1990 |  |  |  |  |
| שלומי בסון | 1992- 1991 |  |  |  |  |
| עזי דגן | 1993- 1994 |  |  |  |  |
| גיורא דש | 1994 - 1995 |  |  |  |  |
יוסי בלוקה:
קריאה נוספת

משה אימבר וגד אריאל, שייטת 3 - ספינות הטילים בחיל הים הוצאה לאור משרד הביטחון אריק נצר, 2005, עמ' 27, 37, 48.
הערות שוליים

↑  דויד מושיוב, ספינת טילים משופרת מתוצרת „מספנות ישראל” נתוספה לחיל הים, דבר, 5 בפברואר 1973
↑  מפקדי הספינות עם הגב מיכה רם משמאל גדעון רז במרכז ויעקב אפיק בימין
↑  המקור רשימות כוכבי אזרן באוסף מוזיאון ההעפלה וחיל הים
↑  התמונה מתקופה מוקדמת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  התמונה מתקופה מאוחרת יותר.
↑  תמונה מתקופה מאוחרת יותר
| ספינות טילים של חיל הים הישראלי |
| --- | --- | --- |
שייטת ספינות הטילים • כלי שיט של חיל הים
| סער 1 שלכת | אח"י מבטח • אח"י משגב • אח"י מזנק | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 2 שלכת | אח"י חיפה • אח"י אילת • אח"י עכו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 3 שלכת | אח"י סער • אח"י סופה • אח"י געש • אח"י חרב • אח"י חנית • אח"י חץ | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 תכלית | אח"י רשף • אח"י קשת • אח"י רומח • אח"י כידון • אח"י תרשיש • אח"י יפו | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4 נדרן | אח"י ניצחון • אח"י עצמאות • אח"י מולדת • אח"י קוממיות | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 חוחית | אח"י עליה • אח"י גאולה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נושב | אח"י רומח • אח"י קשת | סמל חיל הים הישראלי  |
| זיוונית | אח"י שמרית • אח"י שלומית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 4.5 נירית | אח"י חץ • אח"י תרשיש • אח"י כידון • אח"י יפו • אח"י חרב • אח"י סופה | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 5 להב | אח"י אילת • אח"י להב • אח"י חנית | סמל חיל הים הישראלי  |
| סער 6 | אח"י מגן • אח"י עוז • אח"י עצמאות • אח"י ניצחון |  |
אלן-רנה לסאז'

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1668 ברטאן, צרפת 
 פטירה:  17 בנובמבר 1747 (בגיל 79) בולון-סור-מר, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בולון-סור-מר 
 עיסוק:  עורך דין, מתרגם, סופר, מחזאי
 שפות היצירה:  צרפתית, ספרדית, איטלקית 
 סוגה:  רומן פיקרסקי, Théâtre de la foire 
 יצירות בולטות:  ,Le Diable boiteux, Turcaret    Histoire de Gil Blas de Santillane
 צאצאים:  Louis-André Lesage 
 
אלן-רנה לֶסאז' (בצרפתית: Alain-René Lesage;‏ 6 במאי 1668 – 17 בנובמבר 1747, בולון-סור-מר), היה סופר ומחזאי צרפתי.
קורות חייו ופועלו

אלן-רנה לסאז' היה בן למשפחת משפטנים. הוריו נפטרו בצעירותו והוא הופקד בידי דודו שבזבז את ההון שירש. מנהל בית ספר של הישועים בעיר ואן שבברטאן, שם למד, נוכח ביכולותיו של לסאז' וקירב אותו לספרות. לסאז' עבר לפריז ב-1693 כדי ללמוד משפטים ושנה לאחר מכן נשא אישה. בהשפעת חבריו, ונוכח דלות פרנסתו, החל לעסוק בתרגום. תחילה תרגם כתבים מספרות יוונית קלאסית לצרפתית. בהמשך פנה לספרות ספרדית, שהייתה פופולרית באותה תקופה בצרפת, ותרגם מספר יצירות של לופה דה וגה, פדרו קלדרון דה לה ברקה וסופרים נוספים. על בסיס ספרו של ולס דה גוורה חיבר לסאז' את "השטן הצולע" שהקנה לו תהילה. הספר נדפס בכמה מהדורות, עובד למחזה והועלה על במת התיאטרון.
בשנת 1715 פרסם לסאז' את הפרקים הראשונים של הרומן הפיקרסקי הנודע "הרפתקאותיו של ז'יל בלאס דה סנטיאנה". הפרק השלישי ראה אור בשנת 1724 והרביעי בשנת 1735. הספר זכה לקהל קוראים גדול, למהדורות תרגום לשפות רבות ולהתייחסויות בספרות בדורות הבאים. הוא תורגם לעברית בידי עידו בסוק (דביר, 1995). קדמו לו תרגומיהם של אברהם אלמאליח (ירושלים: דפוס ש"י שיריזלי, תרפ"ו) ושל יצחק לבנון (מסדה-פרס, 1980).
ב-1732 פרסם לסאז' את ספרו על הרפתקאות הפריבטיר Robert Chevalier Beauchêne בצרפת החדשה, שיש המוצאים בו דמיון לספריו של בן זמנו דניאל דפו.
לסאז' היה איש רעים להתרועע, מבאיו הקבועים של קפה פרוקופ, אך בשנת 1743, בעקבות מות בנו, עזב את פריז והתיישב בבולון-סור-מר, שבה מת ב-1747 בגיל 80.
אליזבטה קרוגליקובה

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1865 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 ביולי 1941 (בגיל 76) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 שם לידה:  Елизавета Сергеевна Кругликова 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה  Académie Vitti 
 
אליזבטה קרוגליקובה באנגלית: Elizaveta Kruglikova ‏  31 בינואר 1865- 21 ביולי 1941, הייתה ציירת רוסית וסובייטית גם הכינה צלליות והדפסים.
ביוגרפיה

היא נולדה בסנט פטרסבורג לסרגיי קרוגליקוב (1832–1910) ואשתו, אולגה ניימן (1836–1922). אביה היה קצין צבאי והיה צייר חובב, וסבה, ניקולאי קרוגליקוב (1788–1868), היה צייר מקצועי. בשנת 1880 היא התגוררה עם אביה בפולטבה, שם פגשה לראשונה אמנים הקשורים לנוודים והחליטה על אמנות כקריירה. בשנים 1890 - 1895 היא לקחה שיעורים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם למדה אצל אילריון פריאנישניקוב, סרגיי קורובין ואברם ארכיפוב.
בשנת 1895 המשיכה את לימודיה בפריז באקדמי קולארוסי ובאקדמי ויטי. היא הקימה סטודיו משלה בשנת 1900, ובשנת 1902 למדה תחריט עם ג'וזף-ויקטור רוקס-צ'מפיון (1871–1953). אחרי 1909, היא הייתה גם מורה באקדמי דה לה פלה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה היא חזרה לסנט פטרסבורג והתקשרה לתנועת מיר איסקוססטבה. בשנת 1916 פרסמה ספר מונוטיפים בשם "פריז ערב המלחמה" ותרמה את ההכנסות לאמנים רוסים שהיו תקועים בצרפת.
בשנת 1919, היא הייתה ממקימי תיאטרון הבובות הממלכתי, שם עיצבה גם בובות. היא הקדימה את תיאטרון הבובות המרכזי של המדינה שהוקם על ידי סרגיי אוברזצוב בשנת 1931. משנת 1922 עד 1929, היא הייתה פרופסור באולפני האמנות הגבוהים יותר (לשעבר האקדמיה הקיסרית לאמנויות), שם לימדה ציור תיאטרלי ודקורטיבי. היא גם עיצבה פוסטרים ופרסמה סדרה פופולרית של צלליות, של משוררים, אחרי צלליות של מנהיגי המהפכה.
היא השתתפה כמעט בכל התערוכות שהתקיימו בברית המועצות ובאירופה, כולל הביאנלה של ונציה (1928). קרוגליקובה היה נושא לדיוקן עיפרון בשנת 1933 שצויר על ידי פיוטר נרדובסקי  [4] וציורים של מיכאיל נסטרוב בשנת 1938 ו -1939 החברים לשעבר במיר איסקוססטבה.
היא הייתה ידועה בהחייאת טכניקות תחריט והדפסה ישנות יותר, אך הייתה ידועה במיוחד בזכות המונוטיפים. בשנת 2009 הוקדש לה פסטיבל המונוטיפים הבינלאומי הרביעי.
אליזבטה קרוגליקובה נפטרה ב־21 ביולי 1941 בלנינגרד.
הערות שוליים

1 2  Kenneth, Elizaveta Kruglikova, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
1 2  Русские художники. Кругликова Елизавета Сергеевна., www.artsait.ru
↑  St. Petersburg Encyclopedia (online), entry "Puppet Theatres
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604275305606  BnF: cb168310158 (data)  GND: 1057767077  ISNI: 0000 0000 2565 4503  LCCN: n85193628  RERO: 02-A010104623  RKD: 346638  SUDOC: 19241898X  ULAN: 500068194  VIAF: 72832932   WorldCat (עם VIAF): 72832932