stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונדיאל 1986
שלב הנוק-אאוט > רבע הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני 1986   12:00 UTC-6 |  ברזיל | 1–1‏ה |  צרפת | אצטדיון חליסקו, גוודלחרה צופים: 65,000 שיפוט: יואן אינה (רומניה) |
| 21 ביוני 1986   12:00 UTC-6 | קארקה  17' | (סיקור) | פלאטיני  40' | אצטדיון חליסקו, גוודלחרה צופים: 65,000 שיפוט: יואן אינה (רומניה) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | סוקרטס    אלמאו    זיקו    ברנקו    ז'וליו סזאר  | 3–4 |  סטופירה    אמורוס    בלון    פלאטיני    פרננדס |   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 ביוני 1986   16:00 UTC-6 |  גרמניה המערבית | 0–0‏ה |  מקסיקו | אצטדיון אוניברסיטריו, סן ניקולאס דה לוס גרסה צופים: 41,700 שיפוט: חסוס דיאס (קולומביה) |
| 21 ביוני 1986   16:00 UTC-6 |  | (סיקור) |  | אצטדיון אוניברסיטריו, סן ניקולאס דה לוס גרסה צופים: 41,700 שיפוט: חסוס דיאס (קולומביה) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | אלופס    ברמה    מתאוס    ליטבארסקי  | 4–1 |  נגרטה    קירארטה    סרווין |   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני 1986   12:00 UTC-6 |  ארגנטינה | 2–1 |  אנגליה | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,580 שיפוט: עלי בן נאסר (תוניסיה) |
| 22 ביוני 1986   12:00 UTC-6 | מראדונה  51' , 55'  | (סיקור) | ליניקר  81' | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,580 שיפוט: עלי בן נאסר (תוניסיה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביוני 1986   16:00 UTC-6 |  ספרד | 1–1‏ה |  בלגיה | אצטדיון קואוטמוק, פואבלה צופים: 45,000 שיפוט: זיגפריד קירשן (גרמניה המערבית) |
| 22 ביוני 1986   16:00 UTC-6 | סניור  85' | (סיקור) | קולמנס  35' | אצטדיון קואוטמוק, פואבלה צופים: 45,000 שיפוט: זיגפריד קירשן (גרמניה המערבית) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | סניור    אלוי    צ'נדו    בוטרגניו    ויקטור  | 4–5 |  קלאסן    שיפו    ברוס    ורוורט    ל. ואן דר אלסט |   |
שלב הנוק-אאוט > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 ביוני 1986  12:00 UTC-6 |  צרפת | 0–2 |  גרמניה המערבית | אצטדיון חליסקו, גוודלחרה צופים: 45,000 שיפוט: לואיג'י אניולין (איטליה) |
| 25 ביוני 1986  12:00 UTC-6 |   | (סיקור) | ברמה  9'   פלר  89' | אצטדיון חליסקו, גוודלחרה צופים: 45,000 שיפוט: לואיג'י אניולין (איטליה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 ביוני 1986   16:00 UTC-6 |  ארגנטינה | 2–0 |  בלגיה | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,500 שיפוט: אנטוניו מארקס רמירס (מקסיקו) |
| 25 ביוני 1986   16:00 UTC-6 | מראדונה  51', 63' | (סיקור) |   | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,500 שיפוט: אנטוניו מארקס רמירס (מקסיקו) |
שלב הנוק-אאוט > מקום שלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 ביוני 1986  12:00 UTC-6 |  בלגיה | 2–4‏ה |  צרפת | אצטדיון קואוטמוק, פואבלה צופים: 21,000 שיפוט: ג'ורג' קורטני (אנגליה) |
| 28 ביוני 1986  12:00 UTC-6 | קולמנס  11'   קלאסן  73' | (סיקור) | פררי  27'   פאפן  43'   גנגיני  104'   אמורוס  111' (פ) | אצטדיון קואוטמוק, פואבלה צופים: 21,000 שיפוט: ג'ורג' קורטני (אנגליה) |
שלב הנוק-אאוט > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29 ביוני 1986   12:00 UTC-6 |  ארגנטינה | 3–2 |  גרמניה המערבית | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,600 שיפוט: רומאלדו ארפי פילו (ברזיל) |
| 29 ביוני 1986   12:00 UTC-6 | בראון  23'   ולדאנו  55'   בורוצ'גה  83' | (סיקור) | רומניגה  74'   פלר  80' | אצטדיון האצטקה, מקסיקו סיטי צופים: 114,600 שיפוט: רומאלדו ארפי פילו (ברזיל) |
כובשי השערים

| דירוג | שחקן | מס' שערים |
| --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה גארי ליניקר | 6 |
| 2 | ארגנטינה דייגו מראדונה | 5 |
| 2 | ברזיל קארקה | 5 |
| 2 | ספרד אמיליו בוטרגניו | 5 |
| 5 | ארגנטינה חורחה ולדאנו | 4 |
| 5 | דנמרק פרבן אלקיאר לארסן | 4 |
| 5 | איטליה אלסנדרו אלטובלי | 4 |
| 5 | ברית המועצות איגור בלאנוב | 4 |
| 9 | בלגיה יאן קולמאנס | 3 |
| 9 | דנמרק יספר אולסן | 3 |
| 9 | גרמניה רודי פלר | 3 |
מצטיינים

| כדור הזהב | כדור הכסף | כדור הארד |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינה דייגו מראדונה | גרמניה הראלד שומאכר | דנמרק פרבן אלקיאר לארסן |

| נעל הזהב | נעל הכסף | נעל הארד |
| אנגליה גארי ליניקר | ספרד אמיליו בוטרגניו   ברזיל קארקה   ארגנטינה דייגו מראדונה | ארגנטינה חורחה ולדאנו   דנמרק פרבן אלקיאר לארסן   איטליה אלסנדרו אלטובלי   ברית המועצות איגור בלאנוב |
כפפת הזהב
בלגיה ז'אן-מרי פפאף
השחקן הצעיר המצטיין
בלגיה אנצו שיפו
הנבחרת ההוגנת של הטורניר
ברזיל ברזיל
נבחרת הטורניר:
| שוער | הגנה | קישור | התקפה |
| --- | --- | --- | --- |
| בלגיה ז'אן-מרי פפאף | ברזיל ז'וסימר     צרפת מנואל אמורוס     ברזיל ז'וליו סזאר | בלגיה יאן קולמאנס     צרפת ז'אן טיגנה     צרפת מישל פלאטיני     ארגנטינה דייגו מראדונה | דנמרק פרבן אלקיאר לארסן     ספרד אמיליו בוטרגניו     אנגליה גארי ליניקר |
מרקו עבוד

מרדכי (מרקו) עבוד (עוז) (28 ביולי 1934 – 24 באוקטובר 1984) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער, ולתקופה מסוימת גם כחלוץ. לאורך רוב הקריירה שיחק בקבוצת בני יהודה תל אביב, והוא שיאן ההופעות לשוער במועדון ואחד מעשרת שיאני הכיבושים של המועדון בעונה אחת (25 שערים).
ביוגרפיה

עבוד נולד וגדל בשכונת התקווה בתל אביב, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב בגיל 13. בשנת 1950, בגיל 16, צורף לסגל הקבוצה הבוגרת ואף לבש את אפודת השוער הראשון.
ב-1954 הורחק עבוד מהמגרשים לשישה חודשים בעקבות תקיפת שופט בזמן משחק. בעונת 1955/1956 שוב התמודדה בני יהודה על העלייה לליגה א', ליגת המשנה דאז, ובעקבות היעדרות החלוץ המרכזי שיחק עבוד כחלוץ עד סף העונה, שבסיומה הוכתר למלך השערים של הליגה השלישית עם 25 שערים, מתוכם 20 שערים בנגיחות ראש. ב-1958, לראשונה בתולדותיה, העפילה בני יהודה לליגה הבכירה כשעבוד היה השוער שספג הכי מעט שערים באותה עונה.
בשנת 1965 העפילה בני יהודה לראשונה בתולדותיה למשחק גמר גביע המדינה מול מכבי תל אביב. והפסידה 1–2. היה זה משחקו האחרון של עבוד בשורות המועדון בו גדל. הוא עבר להתגורר באשדוד ומונה למאמן-שחקן בקבוצה הפועל אשדוד. לאחר שנתיים פרש ממשחק פעיל, וב-1975 שב לאמן את הפועל אשדוד בליגת המשנה.
בשנת 1984 נפטר מהתקף לב בגיל 50.
הערות שוליים

↑  ⁨האחים עבוד (מרקו וברה) מבני יהודה⁩ | ⁨הארץ⁩ | 8 ינואר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מוזיאון הפועל פתח-תקוה, באתר hpt.co.il
↑  "חי את המשחק", באתר חדשות אשדוד - אשדוד10, ‏2019-10-24
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרקו עבוד".
מועצת המומחים האיראנית

| --- | --- |

 מדינה:  איראן 
 יושב ראש:  אחמד ג'נתי, מוחמד עלי מווחדי כרמאני, אכבר האשמי רפסנג'אני 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (8 שנה) 
 www.khobregan.ir
 קואורדינטות:  35°41′17″N 51°23′59″E﻿ / ﻿35.688055555556°N 51.399722222222°E﻿ / 35.688055555556; 51.399722222222
 he
 
מועצת המומחים של ההנהגה (בפרסית: مجلس خبرگان رهبری) באיראן היא גוף פרלמנטרי הבוחר את המנהיג העליון ומפקח על פעולותיו. חברי המועצה נבחרים ישירות על ידי המצביעים, לכהונה של שמונה שנים. על פי החוקים הנוכחיים באיראן, על המועצה להיוועד לפחות ליומיים, פעמיים בשנה. המועצה מעולם לא ביקרה את התנהלות המנהיג העליון בפומבי ומעולם לא הדיחה את המנהיג. המשטר האיראני משתמש במועצה כדי להראות כי באיראן מתקיימת דמוקרטיה, שכן לציבור היכולת לבחור את הגוף המפקח על המנהיג העליון.
יו"ר המועצה הנוכחי הוא מוחמד עלי מווחדי כרמאני, שנבחר לתפקידו במאי 2024 והחליף את אחמד ג'נתי.
תפקידים

מועצת המומחים אחראית על פי חוקת איראן לפיקוח על המנהיג העליון, להדחתו ולבחירתו. במקרה מותו, התפטרותו או הדחתו של המנהיג העליון, המועצה אחראית למינוי המנהיג העליון הבא מהר ככל הניתן. בסמכות המועצה להדיח את המנהיג העליון במקרה בו הוא אינו מסוגל למלא את תפקידו בהתאם לחוקה, מאבד את אחת מהתכונות הנחוצות למנהיג או נודע כי לא הייתה לו אחת מתכונות אלו מלכתחילה. מועצת המומחים מעולם לא עשתה שימוש בסמכות זו.
בעת בחירתו של מנהיג חדש, מועצת המומחים צריכה לבחור את המנהיג הבא מתוך קבוצת האנשים שעונים על דרישות האופי בחוקה. על חברי המועצה לבחור את המועמד המלומד ביותר בפיקה או בנושאים חברתיים ופוליטיים, או זה הזוכה לפופולריות בקרב הציבור האיראני בשל אחת מהתכונות האחרות הנחוצות למנהיג. במקרה בו אין הם מוצאים מועמד ראוי, על חברי המועצה לבחור אחד מחבריה לתפקיד המנהיג העליון.
המועצה צריכה להתכנס כל שישה חודשים לפחות. פעולותיה של המועצה כוללות יצירת רשימה בה נמצאים שמותיהם של כל המועמדים הראויים במקרה של מותו או התפטרותו הפתאומית של המנהיג. הוועדה האחראית על יצירת ותחזוק הרשימה מכונה "ועדת (סעיפים) 107/109". "ועדה 111" היא המפקחת על התנהלות המנהיג העליון הנוכחי, והאחראית לוודא כי הוא עדיין עומד בכל התנאים המפורטים בחוקה. חברי המועצה פונים לוועדה זו בנוגע לחששותיהם אודות תפקוד או כשירות המנהיג, בסמכות ועדת 111 לכנס את כל מועצת המומחים לדיון חירום בעקבות דבריו של חבר המועצה. במקרה שוועדת 111 דוחה את בקשת אחד החברים לכינוס כלל המועצה, ביכולתו לדרוש הצבעה של חברי המועצה בנושא. במקרה שמרבית חברי המועצה יסכימו עמו, תתכנס ישיבת חירום של כל 86 החברים שתדון במנהיג הנוכחי. תוכני הפגישות ופרוטוקוליהן הן חסויות ולא ניתנות לאיש מחוץ למועצה, מלבד למנהיג העליון הנוכחי.
סינון המועמדים

החוקה אינה מגדירה את הדרישות בהן צריכים לעמוד חברי המועצה, וכך הותירה למועצה עצמה את היכולת להגביל את מי שיכול להיבחר אליה. המועצה העבירה חוקים שדורשים כי כל חברי המועצה יתמכו בפיקה (פסיקה הלכתית אסלאמית), ואישרה למועצת שומרי החוקה לסנן את המועמדים למועצת המומחים באמצעות מבחנים בעל פה או בכתב במשפט דתי. הרפורמיסטים באיראן, שהחוק הזה פסל מרבים ממועמדיהם את היכולת להתמודד למועצת המומחים, מתנגדים לחוק זה. בבחירות שנערכו ב-2006 למועצת המומחים, המתמודדים הרפורמיסטים כללו את ביטול החוקים הללו במצע הבחירות שלהם, כך שיתאפשר גם לאנשים שאינם קאדים להתמודד. בבחירות האחרונות למשל, מרבית המועמדים (כל המועמדים החדשים וחלק מהחברים הקודמים במועצה) נאלצו לבצע מבחן בכתב במשפט אסלאמי ולאחר מכן סדרת ראיונות.
כיום, הגיל הממוצע של חברי המועצה הוא מעל 60 ולכן מתקיימות לעיתים קרובות יחסית בחירות אמצע, כדי להחליף את הנפטרים.
היסטוריה

מועצת המומחים נבחרה וכונסה לראשונה ב־1983. מועצת המומחים הראשונה בחרה באייתוללה עט'מא חוסיין עלי מונתזרי כיורשו של ח'ומייני בתפקיד המנהיג העליון, בעקבות קרבתו הרבה לח'ומייני ותפקידו המכריע במהפכה האסלאמית של 1979. אולם בעקבות מכתב של ח'ומייני ב־1988 הוא הודח מתפקיד היורש. לאחר מותו של ח'ומייני ב־3 ביוני 1989, המועצה התכנסה ובחרה בעלי ח'מנאי לתפקיד המנהיג העליון. ברוב של שני שלישים נבחר ח'מנאי לתפקיד. ב־28 ביולי 1989 בוצעה שורה מקיפה של תיקונים לחוקה שאיפשרו לח'מנאי לתפוס את מקומו של ח'ומייני, למרות שלא היה בדרגה הדתית המתאימה.
כהונות המועצה אורכות שמונה שנים. עד כה נערכו חמש מערכות בחירות; ב-1983, 1991, 1999, 2006, 2016 ו-2024. לאור תיקון לחוק הבחירות באיראן, שנועד להעלות את אחוזי ההצבעה הנמוכים בבחירות השונות ולחסוך עלויות, אוחדו מועדי הבחירות לנשיאות, לפרלמנט, למועצות המקומיות ולמועצת המומחים.
היסטוריה > בחירות 2006

הבחירות למועצת המומחים התקיימו בכל איראן ב־15 בדצמבר 2006, והמועצה התכנסה לראשונה ב־19 בפברואר 2007. עלי משכיני נבחר מחדש ליו"ר המועצה. ייחודן של הבחירות היה בניצחון רשימתו של הנשיא לשעבר, הפרגמטיסט עלי אכבר האשמי רפסנג'אני, על פני מועמדים שמרנים יותר המזוהים עם הנשיא מחמוד אחמדינז'אד. רפסנג'אני עצמו זכה בכמעט פי שניים קולות מאשר "מורו הרוחני" של אחמדינז'אד, האייתוללה הקיצוני מוחמד תקי מסבאח יזדי. בסך הכול נבחרו למועצה כ־65 מועמדים המקורבים לרפסנג'אני (כ־75 אחוזים מהמושבים). אחוז ההצבעה, אף על פי שהיה רק 60 אחוזים, היה גבוה מאשר בבחירות הקודמות למועצה. בבחירות פנימיות בתוך המועצה באוגוסט 2007 זכה רפסנג'אני לעמוד בראש הגוף, ועקף בבחירות את אחמד ג'נתי, השייך לפלג הקיצוני-דתי.
רפסנג'אני עמד בראש המועצה עד שנת 2011.
מוחמד עלי מוסאווי ג'זאירי חבר במועצה מהכינוס הראשון ונבחר גם בשנת 2024.
הערות שוליים

↑  הנוהל בפרסית
↑  Iran Announces Second Extension of Voting," Reuters, Oct. 23, 1998.
↑  פרק 108 של החוקה.
↑  תכונות אלו מפורטות בפרקים 5 ו־109 של החוקה האיראנית והן: אדיקות, יכולת לפסוק פסיקות דתיות, יושר, מודעות למתרחש סביבו, ראייה פוליטית וחברתית נכונה, אומץ, תושייה, יכולת ניהול וזהירות.
↑  פרק 109 של החוקה.
1 2 3  בפרסית
↑  בפרסית
↑  בפרסית
↑  יוסי מלמן, מכה לתומכי אחמדינג'אד: רפסנג'אני נבחר לראש "מועצת המומחים", באתר הארץ, 5 בספטמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526417705171  LCCN: nr97027420  VIAF: 142347758   WorldCat (עם VIAF): 142347758 
מקום מושבה של המועצה
חסידות ביאלא

חלקת אדמו"רי ביאלא בבית הקברות היהודי בוורשה
חסידות ביאלא היא חצר חסידית הנקראת על שם העיר ביאלא פודולסק שבפולין, בה התגורר האדמו"ר רבי יצחק יעקב רבינוביץ. חסידות ביאלא היא המשך לחצרות לענטשנא, אוסטרובא ופשיסחא.
במהלך הדורות נקראה החצר בשמות שונים (פארציווא, מעזריטש, לובלין, שדליץ, לברטוב) על פי מקומות מגוריהם של אדמו"רי החצר, אך לאחר השואה חזרה החצר להיקרא ביאלא.
הדור הראשון

מייסד החסידות והאדמו"ר הראשון היה רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, בעל ה"דברי בינה", ובנו הצעיר של רבי נתן דוד משידלובצא, נכדו של רבי ירחמיאל מפשיסחא ונינו של רבי יעקב יצחק, "היהודי הקדוש", מפשיסחא. נישא לרחל לביאה, בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא, בנו של רבי שלמה לייב מלענטשנא.
הוכתר לאדמו"ר אחרי פטירת חותנו, בשנת תרל"ג, ואז חלה תופעה נדירה יחסית של התמזגות חצרות. עברו אליו חסידי פשיסחא, שאותם הנהיג בעבר אביו, וכמו כן עברו אליו חסידי אוסטרובא, שהונהגו קודם לכן על ידי חמיו. שני הענפים האלה נפרדו בשעתו בדור התלמידים של 'היהודי הקדוש' מפשיסחה, ואצל האדמו"ר מביאלא חזרו והיו לענף אחד.
האדמו"ר נפטר בשנת ה'תרס"ה (1905), והותיר אחריו ארבעה בנים, ששימשו כולם אדמו"רים במקומות מגוריהם. דברי תורתו נדפסו בספרים: "דברי בינה" על התורה ומועדים, ו"ישרי לב" על שבת.
הדור השני

כל בניו של מייסד השושלת כיהנו באדמו"רות:
רבי נתן דוד, האדמו"ר מפארציווא (פרצ'ב שבפולין; תרכ"ו, 1866 - ז' בשבט תר"צ, 1930). דברי תורתו נדפסו בספר "ואלה הדברים שנאמרו לדוד". את מקומו מילא בנו רבי משה יחיאל אלימלך מלברטוב, האדמו"ר מלברטוב, שחיבר ספרים רבים. רבי משה יחיאל אלימלך נהרג בשואה. אחד מבניו הנוספים של רבי נתן דוד היה רבי ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ, ששימש כאדמו"ר ממונקאטש.
רבי מאיר שלמה יהודה, אדמו"ר ממזריטש, תרכ"ח - י"ז באדר תש"ב. רעייתו מרים דובה בת הרב אייזיק ברבש מברדיצ'ב. לאחר מלחמת העולם הראשונה העביר את חצרו לוורשה. חלק מחסידיו עלו ארצה לפני השואה ואף פתחו בית מדרש בתל אביב. הם היוו את הגרעין לחסידות ביאלא בת ימינו. הלווייתו הייתה אחת הלוויות האחרונות בגטו ורשה. דברי תורתו נדפסו בספר "זיכרון משל"י". בנו יהושע נתן דוד רבינוביץ, נישא לדובריש בת האדמו"ר רבי שמואל בורנשטיין מחסידות סוכטשוב, נספה בגטו ורשה.
רבי אברהם יהושע העשיל האדמו"ר מלובלין. תרל"ה - ח' באייר תרצ"ג. היה חתנו של הרב שמעון אלתר (נכדו של רבי יצחק מאיר אלתר מגור). דברי תורתו נדפסו בספר "ישועות אברהם". את מקומו מילא בנו רבי אהרן נתן דוד, שנחשב לתלמיד חכם ולמדן מופלג, נרצח בשואה.
הבן הצעיר רבי ירחמיאל צבי, תרל"ח - ז' בחשוון ה'תרס"ו. היה חתנו של רבי אריה לייבוש מאוז'רוב. היה האדמו"ר מביאלא בשדליץ במשך שישה חודשים בדיוק, עד לפטירתו. בנו, רבי נתן דוד רבינוביץ (תרנ"ט - תש"ז) גדל אצל סבו רבי אריה לייבוש ואצל דודו (חתן סבו רבי יעקב יצחק) רבי אהרן מנחם מנדל מראדזימין. בשנת תרפ"ח היגר ללונדון וכיהן שם כאדמו"ר. בנו של רבי נתן דוד הוא ד"ר צבי מאיר (הארי) רבינוביץ, שכתב ספרים על חסידות, מדרש ופיוט, בעברית ובאנגלית.
הדור השלישי

רבי ירחמיאל צבי הותיר אחריו בן, יחיאל יהושע, שבפטירת אביו היה רק בן חמש. הוא גדל בבית אבי אמו, האדמו"ר אריה לייבוש מאוז'רוב, ונמנה עם חשובי תלמידיו של רבי אברהם מרדכי אלתר, האדמו"ר מגור. בגיל עשרים ושתיים שב הרב יחיאל יהושע לעיר שדליץ על מנת למלא את מקום אביו בהנהגת חסידי ביאלא. הוא הקים בעיר ישיבה שבה למדו מאות בחורים.
לאחר כניסת הנאצים לשדליץ במסגרת פלישתם לפולין ב-1939, נמלט רבי יחיאל יהושע עם בני משפחתו לשטחי פולין שכבשה ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב והוא הוגלה לסיביר. בשנת תש"ב עלו חלק מילדיו ארצה במסגרת עליית ילדי טהראן ובשנת ה'תש"ז עלה הוא עצמו לישראל והשתקע בתל אביב-יפו. בשנת ה'תשט"ו העתיק את מקום מגוריו לירושלים שבה הקים את בית מדרשו ברחוב יוסף בן מתתיהו. חסידיו הקימו בית מדרש וישיבה בבני ברק. בראשות הישיבה עמד בנו הרב דוד מתתיהו רבינוביץ, ובמשך תקופה קצרה גם הרב ראובן פיין.
רבי יחיאל יהושע היה חבר מועצת גדולי התורה.
נפטר בכ"א בשבט תשמ"ב. דברי תורתו הודפסו בסדרת ספריו: "חלקת יהושע", וכמו כן נדפס ספרו "סדר היום" עוד בחייו.
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא

בימי השבעה לאחר פטירתו של רבי יחיאל יהושע רבינוביץ נערכו בחירות בין בניו על זהות ממלא מקומו. בבחירות נבחר הבן הצעיר, רבי בן ציון רבינוביץ (ח' באדר א' ה'תרצ"ה, - ב' באייר ה'תשפ"ד), וגם הבנים הגדולים חתמו על כתב המינוי לאדמו"רות. לאחר מספר חודשים פרש אחד הבנים, רבי דוד מתתיהו רבינוביץ, ופתח בית מדרש משל עצמו בבני ברק, כשבהמשך פתחו גם שני האחים האחרים חצרות משל עצמם. מחלוקת עזה פרצה, בעיקר סביב השימוש בשם ביאלא. דין תורה נערך בין הצדדים בבית הדין של רבי נסים קרליץ, שבתחילה פסק שהשם "ביאלא" שייך רק לרבי בן ציון, ובהמשך פסק כי הבנים האחרים יכולים להשתמש בשם "ביאלא" אם יצרפו אליו שם נוסף. ביומונים המודיע והמבשר רק רבי בן ציון קיבל את התואר ביאלא, ושאר החצרות כמעט לא הוזכרו גם בשם נוסף.. בציבור הכללי הוא כונה הרבי מביאלא לוגאנו על שם היותו רב בקהילה שם.
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא > ענף ביאלא המרכזי

רבי בן ציון כיהן במשך שנים כרב העיר לוגאנו שבשווייץ, ובהמשך חילק עיתותיו בין צפת לירושלים. עלה ארצה בשנת תש"ב במסגרת עליית ילדי טהראן ולמד בישיבת פוניבז'. לאחר נישואיו דר מספר שנים בגייטסהד. שיחותיו, שיעוריו וחידושי תורתו יצאו לאור בסדרת הספרים מבשר טוב, הכוללת ספרי חידושים על הש"ס, כמו גם ספרי חסידות ומוסר רבים. שימש כחבר מועצת גדולי התורה.
במהלך שנות כהונתו של רבי בן ציון התפתחה החצר, ובסוף ימיו מנתה מאות משפחות. לחסידיו בתי כנסת וכוללי אברכים בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, צפת, ביתר עילית, אשדוד, קריית גת, בית שמש, חיפה, אלעד ומעלה עמוס, כמו גם בבורו פארק, במונסי ובלונדון, בהם גם בתי כנסת בבית שמש ובצפת לקהילות של בעלי תשובה הנמנים עם חסידיו. בית המדרש המרכזי הוא ברחוב יעקבזון בירושלים. בשנותיו האחרונות הוקמו ישיבות, בבני ברק, באלעד ובצפת.
לאחר פטירתו באייר תשפ"ד, מונה בנו הרביעי, רבי יצחק יוסף דוב רבינוביץ, אשר שימש בראשות ישיבות ביאלא בחיי אביו, לאדמו"ר. שאר הבנים מכהנים כרבנים בחסידות. נכדו רבי אשר ישעיה, האדמו"ר מביאלא-ניו סיטי, בן בנו הבכור רבי לייבוש, הקים בית מדרש בעיר ניו סיטי (מונסי), ניו יורק, תחת השם 'בהמ"ד מבשר טוב-ביאלא' על שמו של רבי בן ציון. נכדו רבי מאיר, בן בנו הבכור רבי לייבוש, הקים בית מדרש בעיר בית שמש, תחת השם 'פארציווא' על שמו של הרבי מפארציווא.
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא > ענף ביאלא בני ברק

רבי דוד מתתיהו רבינוביץ (כ"ד בכסלו ה'תרפ"ט - כ"ה בתשרי ה'תשנ"ח), בנו השלישי של רבי יחיאל יהושע, כיהן כאדמו"ר מביאלא בני ברק. עלה לארץ בשנת תש"ב בעליית ילדי טהראן ולמד בישיבת פוניבז'. הקים את ישיבת ביאלא אור קדושים ועמד בראשה. בשנת תשכ"ד כתב את הספר 'תפארת אבות', תולדות חסידות ביאלא. כמו כן הוציא לאור את ספרי חסידות ביאלא. מספר חודשים לאחר פטירת אביו בתשמ"ב ומינוי אחיו לאדמו"ר, פרש והתמנה לאדמו"ר על ידי חלק מהחסידים, והקים בתי מדרשות בבני ברק ובירושלים. חתנו הוא הרב יעקב הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ.
לאחר פטירתו הוציאו חסידיו לאור את דברי תורתו בספרים "להבת דוד" ו"אורחות דוד".
בחלוף שנה מפטירת רבי דוד מתתיהו הוכתרו ארבעה מבניו וחתנו לאדמו"רים.
רבי יעקב מנחם, האדמו"ר מביאלא בני ברק ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בבני ברק. לחסידיו בתי מדרש בירושלים, באלעד ובביתר עילית. תחת הנהגתו הוקמו ישיבות ומוסדות נוספים בביתר עילית. חתן רבי צבי הירש רוזנבוים מקרעטשניף, בעל בתו ראצ'ה ברכה.
רבי אברהם ירחמיאל רבינוביץ, האדמו"ר מאוסטרובה ביאלא, הקים את חצרו ובית מדרשו בשכונת גבעת שאול בירושלים. הקים בתי כנסת ומרכזיים קהילתיים "להבת דוד" במנהטן, לוס אנג'לס ומיאמי. חתן רבי אברהם שלמה בידרמן מלעלוב.
רבי פנחס ירמיה, האדמו"ר מביאלא בית שמש, הוכתר לאדמו"ר לאחר פטירת אביו, הקים בית מדרש ומרכז חסידי בבית שמש. הקים מרכזי קירוב בכמה ערים בצרפת ובקנדה. חתן רבי אברהם גולדמן מזוויהל.
רבי אהרן שלמה, האדמו"ר מביאלא בורו פארק, חתן רבי נחום מאיר פנט מדעעש-שאץ. לחצרו בתי כנסת בביתר עילית ובמיאמי.
חתנו רבי יהודה זאב קורנרייך, האדמו"ר משידלובצא, קיבל את בית מדרשו של חמיו בגוש 80 בירושלים. לחסידיו בתי מדרש גם בביתר עילית.
רבי דוד מתתיהו מביאלא בני ברק
רבי יעקב מנחם רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא בני ברק
האדמו"ר מאוסטרובה ביאלא, בהכנסת ספר תורה לבית מדרשו בשכונת גבעת שאול ירושלים
רבי אהרן שלמה, האדמו"ר מביאלא בורו פארק, בהדלקת נרות חנוכה
רבי יהודה זאב קורנרייך משידלובצא
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא > ענף ביאלא פשיסחא

רבי ירחמיאל צבי יהודה, האדמו"ר מביאלא פשיסחא (נפטר בו' טבת תשס"ו), בנו הגדול של רבי יחיאל יהושע. שהה עם אביו בגלות סיביר עד עלותם ארצה. מונה לאחר פטירת אביו לרב בית מדרשו ברחוב יוסף בן מתתיהו בירושלים. כעבור מספר שנים עבר לגור בשכונת הר נוף, שם הקים את בית המדרש "תולדות יחיאל" ביאלא פשיסחא. בתו חוה, נשואה לרב ישראל חיים וייס, האדמו"ר מספינקא (דונולו).
לאחר פטירתו החלו חלק מבניו לכהן כאדמו"רים:
רבי יעקב אלימלך, האדמו"ר מביאלא פשיסחא. מתגורר באשדוד.
רבי חיים יצחק מנחם מנדל, האדמו"ר מביאלא פשיסחא. מתגורר בבני ברק. חתן רבי יצחק יהודה שטרן מביליץ.
רבי משה, האדמו"ר מביאלא פשיסחא. ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בהר נוף.
רבי ברוך לייב, האדמו"ר מביאלא-לונדון, שימש בעבר רב בית הכנסת ביאלא בלונדון של דודו הרב בן ציון. במות אביו ייסד את קהל "ברכת צבי" ביאלא על שמו. ירש הון רב מחמיו, ישעיה זאב לעוו (ראש קהילת סאטמר לונדון), ובנה מרכז מפואר שבו בית כנסת, שטיבלאך, ספרייה תורנית גדולה ואולם שמחות.
בנו הרב שמחה רבינוביץ, מרבני שכונת רמת שלמה בירושלים ומחבר פסקי תשובות, סדרת ספרים נפוצים על השולחן ערוך והמשנה ברורה, שבה מובאים פסקי הלכה אקטואליים, לא מכהן באדמו"רות ומשתייך לקהילת ביאלא שבנשיאות בן דודו הרב יצחק יוסף דוב.
לאחר פטירת רבי יחיאל יהושע מביאלא > ענף ביאלא רמת אהרן

רבי יצחק יעקב, האדמו"ר מביאלא רמת אהרן (נפטר בכ"ט באלול תש"ע), בנו השני של רבי יחיאל יהושע. נישא למרים שיינדל בת רבי אברהם אביש קנר אדמו"ר מטשכויב, וצאצא לאדמו"רי צאנז וקוסוב. למד בישיבת פוניבז' והיה מראשוני התלמידים שבהם נתייסדה הישיבה בשנת תש"ג. גר בפתח תקווה שם מסר שיעורים בגמרא בעיון בבית המדרש ויז'ניץ, ולאחר מכן עבר לגור בשכונת רמת אהרן בבני ברק שם הוכתר כאדמו"ר. היה ידוע בתפילותיו שהיו ברגש גדול וארכו זמן רב. בתו היא הסופרת יוכי ברנדס.
דברי תורתו יצאו מדי חודש בקונטרסי "מאורות יחיאל" וקובצו לכרך "אהלי יעקב", וכן הספר "אהבת יעקב". נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
לאחר פטירתו מונו בניו לאדמו"רים:
רבי דוד ירחמיאל צבי, האדמו"ר מביאלא - רמת אהרן, ממלא את מקום אביו בבית מדרשו ברמת אהרן. למד בישיבת טשיבין ושימש בבית זקנו רבי יחיאל יהושע. נישא לנכדת רבי יצחק פרידמן, האדמו"ר מבוהוש, וכיהן במשך שנים כראש כולל בוהוש. מחבר ספר עיוני הלכות (שלושה חלקים). בנו הרב יחיאל יהושע מכהן כאב"ד שפיקוב באנטוורפן.
רבי ברוך שלמה לייב, האדמו"ר מביאלא - הר יונה, חתן רבי מנחם מנדל ממוז'שאי. למד בישיבת מיר בפלטבוש וקיבל הוראה מראש הישיבה רבי שמואל בירנבוים. שימש כרב בביהמ"ד ביאלא שהוקמה בבורו פארק בשליחות זקינו רבי יחיאל יהושע, ואף קיבל ממנו מכתב עם תקנות מפורטות לביהמ"ד.
רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, רמת אהרן
הרב צבי רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא - רמת אהרן
חסידי ביאלא מפורסמים

רבי שמעון מזליחוב, משגיח ישיבת חכמי לובלין
רבי חיים שלום פרוש, מזכיר מועצת גדולי התורה
הרב שמעון סירוקה, ראש העיר בני ברק
רבי אשר יעקב וסטהיים, ראש בד"ץ מנצ'סטר
רבי יהודה לייב פרידמן, תל אביב (ספר על תולדותיו בשם "ארי שבחבורה")
אתי אלבוים

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1963 בני ברק, ישראל
 פטירה:  6 ביוני 2024 (בגיל 60) אלקנה, ישראל
 מקום קבורה:  אלקנה
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 מספר צאצאים:  6 
 קישורים חיצוניים
 www.etielboim.com
 
אסתר (אתי) הדס אלבוים (9 ביוני 1963 – 6 ביוני 2024) הייתה עיתונאית, עורכת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

אתי אלבוים נולדה בבני ברק לשלום ושרה ליבוביץ. למדה באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון בגאוגרפיה ולימודי ארץ ישראל. סיימה לימודי תואר שני באוניברסיטת אריאל במחלקה למורשת ישראל, באשכול ספרות עברית. עבודת התזה שלה עסקה בדרכי התמודדות של גיבורים ספרותיים עם זיכרון השואה.
החלה את דרכה העיתונאית בעריכת העיתון של היישוב אלקנה.
בשנים 1983–1997 עסקה בהדרכת טיולים ובריכוז טיולים, במסגרת החברה להגנת הטבע, בתוכנית "מורשת צפת" ובתוכנית "ארץ מורשת" של החברה למתנ"סים.
בין השנים 2000–2011 עבדה כעיתונאית בעיתון מקור ראשון.
בשנים 2004–2011 ערכה יחד עם אורית זימר את מוסף הילדים השבועי של מקור ראשון – מקור לילדים.
את שלושת ספריה הראשונים הוציאה בהוצאה עצמית ששמה "תכלת". ספרה הרביעי אמא קסומה וקוסמי המצנפת הסגולה יצא בהוצאת ידיעות ספרים.
ספריה בסדרת "אמא קסומה" והספר "תעתועים" השתתפו ב"מצעד הספרים" – רשימת הספרים המומלצים לתלמידי בתי הספר מטעם משרד החינוך.
את הספר "נערה באושוויץ" כתבה יחד עם אמה, שרה ליבוביץ, ניצולת שואה, ששרדה את מחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו בגיל 16, ואיבדה שם את כל משפחתה. ליבוביץ היא אשת עדות, יצאה עם משלחות בני נוער למסעות בפולין ומרצה בפני נוער, מבוגרים ואנשי צבא. אלבוים סיימה קורס "שליחי זיכרון" מטעם מכון "שם עולם" והפכה לשליחת זיכרון לסיפורה של אמה. הספר "נערה באושוויץ" מסופר בשני קולות – קולה של ליבוביץ שמביא את סיפורה באושוויץ-בירקנאו, וקולה של אלבוים, שמביא את סיפורם של בני הדור השני לשואה. הספר תורגם לאנגלית.
בשנת 2014 נבחרה על ידי "מקור ראשון" לאחת ממאה הנשים הדתיות המשפיעות בישראל.
התגוררה באלקנה.
נפטרה ב-6 ביוני 2024, לאחר מאבק במחלת הסרטן. נקברה בבית העלמין באלקנה.
הייתה נשואה לשלומי ואם לשישה ילדים.