stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר הזמן של השם פלשתינה
מפות

פלשתינה בסביבות 450 לפנה"ס על פי הרודוטוס (שחזור 1897)
פלשתינה בשנת 43 לספירה לפי פומפוניוס מלה (מפה כפי ששוחזרה על ידי ק. מילר, 1898)
תמונה זו מציגה את העותק העתיק ביותר ששרד של המפה העתיקה ביותר הידועה של אזור פלשתינה/ישראל. זה ממפת אסיה הרביעית של תלמי, והיה שחזור של אטלס על ידי מרינוס מצור שאבד (שימו לב לקרבה של צור לפלשתינה). האותיות האדומות הגדולות במרכז ביוונית Παλαιστινης (פלאיסטינס)
פלשתינה בשנת 350 לספירה על פי אוסביוס וג'רום (מפה כפי ששוחזרה על ידי ג'ורג' אדם סמית', 1915)
מפת פויטינגר של שנת 400 לספירה מציגה חלק של פלשתינה (עותק קונרד מילר, 1887).
נוטיטיה דיגניטטום של שנת 410 לספירה מציגה את פרובינקיה פלשתינה
תמצית מפת מידבא המציגה את "הגבול של מצרים ופלשתינה"
שחזור של 700 קוסמוגרפיה רוונה המציגה את "פלשתינה"
מפת העולם משנת 1050 מאת ביאטוס מליבנה
טבולה רוג'ריאנה, מציג את "פיליסטין" בערבית באמצע העמוד הימני
פלשתינה על מפת פרה מאורו, 1459
מפת פלשתינה שפורסמה ב-1467 בגרסה של הקוסמוגרפיה של קלאודיוס תלמי מאת ניקולאוס גרמנוס
מפת פלשתינה שפורסמה בשנת 1482 בגרסה של הקוסמוגרפיה של קלאודיוס תלמי מאת ניקולאוס גרמנוס
מפת פלשתינה שפורסמה בפירנצה 1482 ונכללה במהדורה המורחבת של פרנצ'סקו ברלינגהירי של גאוגרפיה של תלמי (גאוגרפיה)
מפת פלשתינה משנת 1570 מאת אורטליוס, שהכללתו של פלשתינה המקראית באטלס העכשווי שלו תוארה כ"טעונה ברסטורציוניזם תאולוגי, אסכטולוגי ובסופו של דבר פרה-קולוניאלי".
מפה של הגאוגרף העות'מאני קאטיפ צ'לבי 1648–1657 המראה את "אדמת פלשתינה"
מפה של סוריה (1683) מתוך תיאור העולם מאת אליין מנסון מאלט
אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-18 פורסם ב-1720
אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-18 פורסם ב-1736
אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-18 פורסם ב-1794
מפת טורקיה באסיה משנת 1801 מאת הקרטוגרף האנגלי ג'ון קארי. עם סוריה ופלשתינה
סוריה העות'מאנית באטלס סדיד משנת 1803 מציין את המונח "ארץ פלשתינה" באותיות גדולות למטה משמאל
טורקיה באסיה. (מאת פרנסס בואן. 1810)
מפות אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-19 פורסם ב-1839
מפות אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-19 פורסם ב-1862
מפות אזור פלשתינה של סוריה העות'מאנית מהמאה ה-19 פורסם ב-1895
מפת פלשתינה המודרנית בשנת 1851 עם חלוקות משנה מנהליות
ירושלים העות'מאנית, 1907: בדרום, מראה את גבולות 1860 בין סוריה העות'מאנית לחדיבת מצרים, למרות שהגבול הועבר לגבול ישראל - מצרים הנוכחי ב-1906 - מפות עות'מאניות מאוחרות המציגות את "קודס אל-שריף מוטסריפאט". האזור שמצפון למדבר הנגב מסומן "פילסטין" (פלשתינה).
מחוזות סוריה וביירות, 1907 - מפות עות'מאניות מאוחרות המציגות את "קודס אל-שריף מוטסריפאט". האזור שמצפון למדבר הנגב מסומן "פילסטין" (פלשתינה).
מחוזות סוריה וביירות, 1913 - מפות עות'מאניות מאוחרות המציגות את "קודס אל-שריף מוטסריפאט". האזור שמצפון למדבר הנגב מסומן "פילסטין" (פלשתינה).
ראו גם

מפות ארץ הקודש
שמות ירושלים
האימפריה הרומית
יהודה (המחוז הרומי)
הערות שוליים

↑  Biger, Gideon (2004). The Boundaries of Modern Palestine, 1840–1947, Gideon Biger, p15. Psychology Press. ISBN 978-0-7146-5654-0. נבדק ב-2018-06-12.
↑  J. M. (John Mackinnon) Robertson, Rationalist Press Association, Christianity and mythology, London, Watts & co., 1900, עמ' 422
↑  Encyclopædia Britannica, Syria, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 26, עמ' 307
↑  Herbert Louis Samuel Sir, Grooves of Change: A Book of Memoirs, Literary Licensing, LLC, 2011-10-15, ISBN 978-1-258-18799-6
↑  Monroe, Elizabeth (1963-09-01). Britain's Moment in the Middle East, 1914–1956, Elizabeth Monroe, p26. Johns Hopkins Press. ISBN 978-0-7011-0580-8. נבדק ב-2018-06-12.
↑  Catalogue of the Greek coins of Palestine, by British Museum. Department of Coins and Medals, 1914
↑  "Zionist Organization Statement on Palestine, Paris Peace Conference, February 3, 1919". Jewishvirtuallibrary.org. נבדק ב-2011-12-11.
↑  "Paris Peace Conference Zionist Organisation – proposed map of Palestine". Mideastweb.org. נבדק ב-2011-12-11.
↑  Greater Syria: The History Of An Ambition (עמ' 26), academic.oup.com
↑  Franco-British Convention on Certain Points Connected with the Mandates for Syria and the Lebanon, Palestine and Mesopotamia - Wikisource, the free online library, en.wikisource.org
↑  Meeting on November 9, 1920, quoted in: Memorandum No. 33, "Use of the Name Eretz-Israel’," in the Report by the Palestine Royal Commission, 1937, Memoranda Prepared by the Government of Palestine, C. O. No. 133.
↑  כתב המנדט על פלשתינה - ארץ ישראל – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  "Permanent Mandates Commission, 22nd meeting, minutes of the ninth session, Geneva, June 1926". Domino.un.org. אורכב מ-המקור ב-2011-06-28. נבדק ב-2011-12-11.
↑  ויליאם רוברט פיל, דוח הוועדה המלכותית לפלשתינה (א"י), פרק 5, פסקה 14, עמוד 119, ‏יולי, 1937
↑  Mark Vessey, Robert Daum, The Calling of the Nations: Exegesis, Ethnography, and Empire in a Biblical-historic Present, University of Toronto Press, 2011-01-01, ISBN 978-0-8020-9241-0
שבויים פלשתים (תבליט, מדינת האבו, בערך 1150 לפנה"ס תחת רעמסס השלישי)
הפסל של פאדייסט "השליח חסר פניות לכנען ולפלשת"
"תזכיר למעצמות הפרוטסטנטיות של צפון אירופה ואמריקה", פורסם ב"קולוניאל טיימס" (הובארט, טסמניה, אוסטרליה), ב-1841
"פלשתינה", מאת סלומון מונק, 1913 (פורסם לראשונה ב-1845 בצרפתית)
המאה ה-19
אירועים עולמיים > המהפכה התעשייתית

המהפכה התעשייתית ששורשיה עוד במאה ה־18, היא שם המקובל לשורה של שינויים טכנולוגיים, כלכליים, אקולוגיים, וחברתיים שמתחילים באנגליה, ממשיכים למדינות נוספות באירופה ולארצות הברית, ובמידה מסוימת מחלחלות גם למקומות נוספים. נקודות ציון מרכזיות ביותר במהפכה התעשייתית התרחשו במהלך המאה ה־19.
המהפכה החדירה שכלולים ומיכון בייצור החקלאי והתעשייתי והובילה לעיור חלק ניכר מן האוכלוסייה, גידול ניכר במספר התושבים והעלאת רמת חייהם ותוחלת חייהם של אוכלוסיות רבות.
המהפכה התעשייתית היא הגורם המרכזי לשינוי מסיבי בשיטות התחבורה והייצור, עקב התפתחות מנוע הקיטור במאה ה־18 שאפשרה לאורך המאה המצאות דוגמת הרכבות, הרכב הפרטי, אוניית הקיטור, פס הייצור, הייצור ההמוני והולדת תרבות הצריכה. בנוסף השפיעה המהפכה התעשייתית על תחומי תעשייה רבים כמו אריגה והפקת כותנה, עקב ההתפתחות של תהליכי מיכון שהחלו בסופה.
המהפכה התעשייתית התאפיינה במיכון בעזרת מקור אנרגיה חיצוני – שריפת דלקי מאובנים שהמרכזי בהם הוא פחם. אותם דלקים הניעו מנועי בעירה חיצונית שהמרכזי בהם היה מנוע הקיטור. הדבר אפשר לראשונה בהיסטוריה לנצל אנרגיה שמקורה אינו במזון, בשרירים או בבעל חיים אחר (ניצול ישיר של ATP).
אירועים עולמיים > הגל הראשון של הדמוקרטיזציה

במרבית המאה ה־19, בקרב מרבית המעצמות העולמיות, הזכות לבחור ולהיבחר לא הוענקה לכלל האוכלוסייה אלא לקבוצות קטנות ביותר של בעלי רכוש או בעלי השכלה, אך לקראת סופה של המאה ה־19 הלך וגדל מספר הרשאים לבחור.
זכות הבחירה הייתה אבן יסוד בהתנהלותה של ארצות הברית עוד מהקמתה ב-1776, אם כי בזמן זה, היא ניתנה למספר קטן יחסית של גברים לבנים. בשנת 1828 תחת שלטון אנדרו ג'קסון הורחבה זכות הבחירה לכלל הגברים החופשיים, מהלך שיצר עניין באירופה. בשנת 1870, לאחר שחרור העבדים בעקבות מלחמת האזרחים, נאסרה אפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי. אך בפועל, נקטו מדינות הדרום פעולות שונות, שהגבילו את הצבעתם של שחורים.
הממלכה המאוחדת החלה להרחיב ולהגדיל את זכות הבחירה לגברים על ידי החוקים שחוקקה בשנים 1832 ו־1884. בשנת 1871 העניקה צרפת זכות בחירה לכל הגברים. הענקת זכות הבחירה לקבוצות נוספות מלבד בעלי ההשכלה והרכוש נוספה בהדרגתיות לעוד מדינות – בעיקר באירופה – ביניהן בלגיה, שווייץ, ספרד, הולנד, ואוסטריה.
עקרון חופש הביטוי יצר דמוקרטיזה של אמצעי התקשורת. זאת, לצד עלייה באוריינות ההמון. הדבר הוביל להפצה והנגשה של עיתונים זולים. זו, הגבירה בתורה את השפעת דעת הקהל על הפוליטיקה המקומית, ויצרו דרישה לרפורמות פנים, שהובילו להאצה של תהליך הדמוקרטיזציה.
יישום רעיון זכות הבחירה לנשים נמצא עדיין בחיתוליו במאה זו. מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית הכירה במהלך המאה ה־18 בזכות הבחירה של הנשים בעלות הרכוש (כלומר, שאינן נשואות). אך החוקה של 1807 שללה את זכות בחירה, בין היתר, מנשים, שחורים וזרים. בהמשך המאה מספר מושבות קולוניאליות הכירו בזכות הבחירה לנשים, כאשר המושבה בפיטקרן עשתה זאת בשנת 1838 מספר עשורים לפני שמצטרפות אליה מושבות נוספות. לזמן קצר הכריזה קולוניית פרנקסוויל (אנ') שבאוקיינוס השקט עצמאות, והפכה למדינה היחידה בעולם שהכירה בזכות הצבעה חופשית ללא הבדלי מין או גזע.
אירועים עולמיים > הסכמים ומשברים בין-יבשתיים

1823: דוקטרינת מונרו – נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו מכריז על מדיניות לפיה ארצות הברית תתנגד לכל קולוניאליזם אירופאי ביבשת אמריקה. הקמת קולוניות אירופאיות חדשות או פגיעה בעצמאות מדינות באמריקה תחשב כפעילות עוינת כנגד ארצות הברית. מצד שני, ארצות הברית שמרה על מדיניות של בדלנות ונמנעה מהתערבות במלחמות אירופאיות.
1856: חוזה פריז – הסדיר בין מעצמות אירופה כלים לקביעת מדיניות בנושאים בין-לאומיים.
1842–1860: הסכמים סינים–מערביים – לאחר מלחמת האופיום הראשונה והשנייה, סין נאלצת לחתום על סדרת חוזים, בהם קיבלו הסינים דרישות דיפלומטיות וכלכליות של מעצמות אירופה.
1864: הצלב האדום – הוקם המיזם הבין-לאומי במטרה להגן על חייהם ועל כבוד האדם של קורבנות סכסוך מזוין.
1864: אמנת ז'נבה הראשונה – נחתם הסכם בין-לאומי המנסה להסדיר פשעי מלחמה, וקובע תקנות בדבר טיפול בפצועים בשדה הקרב.
1883–1886: קניין רוחני – נחתמות בתוך מספר שנים אמנת פריז ואמנת ברן, שמסדירות נושאים של הגנה על פטנטים, זכויות יוצרים, ותחומים נוספים של קניין רוחני.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > לאומיות

הרעיון הלאומי במובנו האתני, לפיו עם זכאי לטריטוריה משלו שבה יוכל לתת ביטוי לתרבותו המיוחדת, התפתח במאה ה־19 באירופה בהשראת הוגים כיוהאן גוטפריד הרדר ויוהאן גוטליב פיכטה. הוא מתבטא בתנועה הלאומית הגרמנית, שהיוותה תגובה לכיבוש הצרפתי ולרעיונות השוויון האוניברסליים של המהפכה הצרפתית, ותבעה את איחוד כל הנסיכויות הגרמניות למדינה אחת.
הרעיונות הלאומיים והלאומניים. חזרה ובאה לידי ביטוי במאורעות שונים באירופה, דוגמת מלחמת העצמאות היוונית, אביב העמים ואיחוד איטליה.
במידה מסוימת באה לידי ביטוי הלאומיות גם במאבקיהן של מדינות אמריקה הלטינית להשתחרר מהאימפריה הספרדית והפורטוגזית ששלטו במרבית השטח בתחילת המאה.
רעיון הלאומיות השפיע גם על יהודי אירופה, כאשר בשיח הפנים יהודי ניתנה תשומת לב רבה להגדרת הזהות היהודית כזהות לאומית, שאינה בהכרח מתבססת על הדת. התנועה הציונית, ששאפה להקים בית לאומי ליהודים במסגרת מדינת לאום, החלה להתפתח בוועידת קטוביץ (1884) והקונגרס הציוני (1897). זאת, לצד התפתחותן של תנועות אוטונומיסטיות, כגון הבונד, ששאפו לקבל ממדינות מושבם של היהודים הכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > ביטול העבדות

1807: חוק סחר העבדים – חקיקה של הפרלמנט הבריטי שאסרה על סחר העבדים באימפריה הבריטית.
1833: חוק ביטול העבדות – חקיקה של הפרלמנט הבריטי שאסרה על עצם העבדות במושבות האימפריה הבריטית (בעיקר נגע הדבר למטעי הסוכר באיים הקריביים). חקיקה זו דרבנה את בריטניה להפעיל לחצים על מדינות אחרות לבטל את העבדות גם בשטחן.
1865: התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית – בעקבות מלחמת האזרחים האמריקאית, הנהגת ארצות הברית הוציאה את העבדות בכל המדינות מחוץ לחוק.
1888: ביטול העבדות בברזיל – ברזיל הפכה למדינה האחרונה ביבשת אמריקה שהוציאה את העבדות מחוץ לחוק.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > מפלגות הפועלים וקומוניזם

1839: ליגת הצדק (אנ') – אגודה סודית של גרמנים בפריז, ביזמת המהפכן לואי-אוגוסט בלנקי, הוגה הבלאנקיזם, תפיסה סוציאליסטית לחלוקה מחדש של העושר.
1847: ברית הקומוניסטים – התארגנות פוליטית בין-לאומית שנוסדה בלונדון, בידי קרל מרקס, פרידריך אנגלס, וקרל שאפר. התנועה נחשבה לארגון הפוליטי החוץ-פרלמנטרי המרקסיסטי הראשון.
1849: המניפסט הקומוניסטי – מניפסט של קרל מרקס ופרידריך אנגלס שהופך לטקסט המכונן של עקרונות הקומוניזם, והשפיע על תנועות קומוניסטיות, סוציאליסטיות, ועל השיח הפוליטי בכלל.
1864: האינטרנציונל הראשון – הוקם על ידי ארגוני פועלים בריטיים, אנרכיסטים, סוציאליסטים במטרה לאחד את ארגוני העובדים השונים שהיו מבוססים על מעמד הפועלים. הארגון התפרק ב-1872 בעקבות מחלוקות חריפות בין מיכאיל באקונין לקרל מרקס.
אירועים עולמיים > תנועות חברתיות ופוליטיות > אנרכיזם

1840: מהו רכוש? – פייר-ז'וזף פרודון מפרסם את ספרו פורץ הדרך, והמושג "אנרכיזם" מאומץ לראשונה כהגדרה עצמית. רבים מראשוני תנועות הפועלים האנרכיסטיות התערו מהמונח "אנרכיזם", והגדירו את עצמן "מוטואליסטים" (אנ') – בהשפעת רעיונותיו של פרודון בדבר ערבות הדדית, ואלה חברו לאינטרציונל הראשון בעת הקמתו ב-1864
1868: הברית הדמוקרטית החברתית – הוקמה על ידי מיכאיל באקונין, הצטרפה לאינטרנציונל הראשון והפכה לקול הדומיננטי ביותר שמתנגד לקרל מרקס, ולארגון שמשפיע על תנועות אנרכיסטיות עד לאמצע המאה ה־20.
1873: אנרכיזם – לאחר פרישתו של מיכאיל באקונין מהאינטרנציונל הראשון, היו לו עדיין חסידים רבים במספר אזורים – ספרד, איטליה, דרום צרפת ושווייץ. חסידיו הקימו את האינטרנציונל הבאקוניסטי, בו לראשונה הם בגדירו עצמם כאנרכיסטים. לאחר מותו של באקונין הנהיג את הזרם פיוטר קרופוטקין.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות

מבחינה צבאית, מאה זו התנהלה בסימן דומיננטיות ברורה לאימפריות האירופאיות, שהיו הראשונות (נוסף על ארצות הברית) לחוות בהדרגה את המהפכה התעשייתית. מדינות שהפכו מתועשות זכו לדומיננטיות משמעותית על פני אלו שנותרו עם טכנולוגיות קדומות יותר. לאחר המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה התבססה האימפריה הבריטית ככוח העולמי הדומיננטי והשתלטה על שטחים רבים ברחבי העולם. כוחות משמעותיים מין המאות הקודמות כמו האימפריה העות'מאנית ושושלת צ'ינג, שהיו בעלות הגמוניה אזורית, איבדו אותן כעת למעצמות האירופאיות שזכו לאחיזה גם במזרח התיכון וגם במזרח הרחוק. עם זאת, אמריקה הלטינית התאפיינה במגמה הפוכה עם סדרה של מלחמות עצמאות שהצליחו להעביר את היבשת הדרומית מידיהן של האימפריות הנחלשות מספרד ופורטוגל לידיהן של מדינות לאום עצמאיות.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות > קולוניאליזם

הקולוניאליזם האירופי באסיה ובאפריקה צובר תאוצה במאה ה־19, ולעומת זאת, באמריקה מתחולל גל של דה-קולוניזציה ועצמאות. התפתחות הקולוניאליזם האירופאי הביאה גם להתפשטותם של ערכים אירופים שונים, החל בפעילותם של מיסיונרים נוצרים שהגבירו את תפוצת הנצרות בעולם, ועד להגעתן של תפיסות ליברליות שהשפיעו על תרבויות רבות בעולם.
בדרום אפריקה מרבית המאה היא חלק מתקופה מלחמות הקוסה, בה נאבקו בני הקוסה מהמקומיים במתיישבים ההולנדים ובהמשך בקולוניה הבריטית.
נקודות ציון בהתפשטות המושבות האירופאיות:
1830: אוסטרליה – האימפריה הבריטית משלימה את השתלטותה על היבשת. בעשור שלאחר מכן כובשת האימפריה גם את ניו זילנד.
1880 ואילך: המרוץ לאפריקה – האימפריות הבריטית, הצרפתית, הגרמנית, הפורטוגזית והאיטלקית משתלטות על שטחי ענק באפריקה.
1892–1896: חצי האי ערב – האימפריה הבריטית משתלטת על חלקו הדרומי של חצי האי.
דרום אסיה – לאורך המאה כובשת האימפריה הבריטית שטחים נרחבים באזור הודו, ואזור אינדונזיה נכבש בהדרגה על ידי מספר מעצמות מערביות.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות > האחיזה הבריטית במזרח הרחוק

לצד המושבות הקולוניאליות, האימפריה הבריטית תרגמה את העוצמה הצבאית והכלכלית שצברה כך שתתחזק השפעתה על המדינות המקומיות. האימפריה ביססה השפעה זו גם במספר מלחמות:
1817–1818: מלחמת בריטניה-מראטה השלישית (אנ') – לאחר השתלטות בריטית על אזורים נרחבים בתת-היבשת ההודית בסוף המאה ה-18, ומספר עשורים של מאבקים מול האימפריה המראטהית, רצף ניצחונות מהיר של הבריטים במלחמה מעביר לידי הבריטים את השליטה על עיקר שטחי תת-היבשת.
1824–1826: המלחמה האנגלו-בורמזית הראשונה – מעבר לתוצאות המלחמה הישירות, שכללו קנס כניעה לטובת הבריטים והסדרת שליטתם בטריטוריה חדשה, הקרנת העוצמה שהפגינו הבריטים במלחמה סייעה להם לחתום על הסכם ברני (אנ') מול סיאם המסדיר העברת ריבונות על שטחים באזור לטובת בריטניה.
1839–1842: מלחמת האופיום הראשונה – בין האימפריה הבריטית וסין, בסופה חויבה סין לאפשר לבריטים סחר חופשי בשטחם. האחיזה הבריטית שהתחזקה באזור הגבירה את תביעתם לסחר חופשי מול ממלכות נוספות, ואלו באו לידי ביטוי, למשל, בהסכם בורינג.
1856–1860: מלחמת האופיום השנייה – בין סין למספר מעצמות מערביות, שסיומה בהסכם בייג'ינג.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות > עליית ארצות הברית

ארצות הברית הצעירה נאבקה לאורך המאה על חיזוק מעמדה הבין-לאומי וחיזוק הריבונות שלה על שטחי המדינות באמריקה הצפונית. כחלק מתהליך זה ניהלו האמריקאים לאורך המאה קרבות מתמשכים נגד העמים הילידים, מאבק המכונה "מלחמות האינדיאנים". במקביל ניהלה ארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה מספר מלחמות בין-לאומיות שנועדו לבסס את מעמדה העולה בזירה הבין-לאומית. בין הבולטות של מלחמות אלו:
1801–1805: המלחמה הברברית הראשונה – בין ארצות הברית לשליטים בצפון אפריקה העות'מאנית עקב רצונם של האמריקאים להפסיק לשלם דמי חסות בים התיכון.
1812: מלחמת 1812 – בין ארצות הברית והאימפריה הבריטית, בעקבות התנגשו בין האינטרסים של השתיים באמריקה הצפונית.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות > התפשטות האימפריה הרוסית

האימפריה הרוסית, שהייתה אחת מהאימפריות רחבות הידיים כבר בתחילת המאה, עם שטחים אדירים בצפון אסיה, התרחבה והשתלטה על שטחים נוספים במזרח אירופה, בקווקז, במרכז אסיה ובמזרח הרחוק.
עת התגברות השפעתה של רוסיה על שטחים שקרובים להודו הבריטית, החלו הבריטים לחשוש מפניהם ולהפעיל את השפעתם האזורית לבלום את אחיזתה של רוסיה בשטחים נוספים במזרח הרחוק. תגובת הבריטים עוררה בתורה את חששם של הרוסים מפני הבריטים והחלה תקופה בה שתי המעצמות התחרו זו בזו על השליטה במרכז אסיה, תקופה המכונה "המשחק הגדול", שנמשכה בעיקר בשני השלישים האחרונים של המאה.
אירועים עולמיים > מלחמות בין־יבשתיות > היחלשות האימפריה העות'מאנית

בראשית המאה שלטו העות'מאנים על שטח משמעותי מצפון אפריקה דרך מסופוטמיה ועד דרום מזרח אירופה, כולל רובו של חבל הבלקן. במקביל לעלייתן של מעצמות בין-לאומיות אחרות מאירופה, נחלשה בהדרגה במהלך המאה הדומיננטיות העות'מאנית. עד סוף המאה מאבדת האימפריה שטחים בלחץ האימפריות האירופאיות, שמאלצות אותה לוותר על טריטוריות אירופאיות רבות לטובת מדינות עצמאיות, וכן משתלטות על חלקים משמעותיים מצפון אפריקה.
נקודות ציון בתהליך זה:
1827–1832: מלחמת העצמאות היוונית – מתחילה במרד יווני נגד העות'מאנים. המרד מקבל סיוע, ואף התערבות צבאית לטובתו, מצד האימפריה הרוסית, שהייתה במלחמה מול העות'מאנים, וכן מהאימפריות הבריטית והצרפתית. בשנת 1830 נקבע בתיווך מעצמות אירופה הסדר עצמאות יוונית דה פקטו, ובשנת 1832 מכירים העות'מאנים בעצמאות.
1830: הפלישה לאלג'יריה – האימפריה העות'מאנית מאבדת לראשונה טריטוריה צפון אפריקאית קבועה למעצמה אירופאית, כאשר צרפת משתלטת על רצועת החוף של אלג'יריה.
1878: חוזה סן סטפנו – לאחר הפסדם של העות'מאנים במלחמה העות'מאנית-רוסית, נכפתה עליהם העצמאות של נסיכות בולגריה, נסיכות מונטנגרו, נסיכות רומניה ונסיכות סרביה, ובנוסף חלק משטח האימפריה נמסר לאימפריה הרוסית. החוזה הקשה על העות'מאנים להמשיך לשלוט באזור הבלקן באופן יעיל.
אירועים עולמיים > כלכלה > השפעות המהפכה התעשייתית

המהפכה התעשייתית משפיעה באופן דרמטי על הכלכלה כולה, בתחילה באנגליה, ובהמשך המאה במדינות נוספות.
השווקים של המדינות שעוברות תיעוש עוברים בהדרגה תהליך של שינוי והתאמה למציאות החדשה: מכלכלה המבוססת על ייצור חקלאי לצריכה פנימית, לכלכלה המבוססת על ייצור זעיר וסחר בין-לאומי. באנגליה, בה מתחילה המהפכה, עוברים האיכרים בעלי המשקים קטנים לעבודה בתעשייה זעירה, במיוחד בתחומים הקשורים לתעשיית הטקסטיל כמו אריגה וטווייה.
על פי ההערכות המקובלות לצמיחה ותמ"ג לנפש בהיסטוריה (בקיזוז שינויים בשווי המטבעות), המאה ה־19 היא נקודת מפנה בולטת בשיעור הצמיחה העולמית. לאחר מאות שנים של יציבות יחסית במדדי הצמיחה והתמ"ג לנפש, החל משנות ה־20 וה־30 של המאה מתחילה עליה חריגה ומתונה, שמתגברת במחצית השנייה של המאה. בשנים אלו בלטה בריטניה במידת הצמיחה שלה והייתה בעלת הכלכלה החזקה בעולם, והמטבע שלה, הלירה שטרלינג, הפך למטבע הדומיננטי בעולם.
בזכות הצמיחה, השיעור העולמי של העוני המוחלט (שמוגדר כהשתכרות של פחות מ־2 דולר ביום במונחים ריאלים, כלומר בשכלול כוח קנייה בקיזוז אינפלציה) ירד לאורך המאה, על פי ההערכות המקובלות, מסביבות 85% מהאוכלוסייה העולמית, לסביבות 70%.
אירועים עולמיים > כלכלה > השפעות המהפכה התעשייתית > השקעה חוזרת של ההון

תופעה נוספת שצוברת תאוצה לאורך המאה היא השקעה חוזרת של הון. בזכות העיסוק בגידול ובייצור לצורכי סחר, נהנים חקלאים מגדלי צאן ותעשיינים זעירים מרווחים גדולים יותר על עמלם, בהשוואה למצב לפני כן. רבים מהם מבכרים להשקיע את הכסף שנותר בידיהם לא רק בשיפור רמת חייהם, אלא גם בשיפור התיעוש והגידול החקלאי, שמביא בהדרגה לגידול בפריון הקרקע פר עובד.
ההון המושקע יוצר ביקוש לשורה של פיתוחים טכנולוגיים בתחום החקלאי. אלו, מצידם, מאפשרים לחקלאים תנובה גדולה עוד יותר מהקרקע ומגידול הצאן, ובזכות ההיצע הגדל דוחפים לייעול ושיפור גם בתעשייה הזעירה. בהדרגה, מובילה התפתחות זו לתהליך של שיפור מתמיד, המבוסס על השקעת הון חוזרת וייעול הייצור.
אירועים עולמיים > כלכלה > התייעלות הכלכלה העולמית

התפתחות היקף הסחר הבין-לאומי הביאה לפיתוח מנגנונים יעילים יותר לסוג זה של סחר, שבתורם הגבירו חזרה את היקף הסחר. במאה זו נכנס להילוך גבוה שימוש בשטרות חוב שהונפקו על ידי בנקים מקומיים והקלו על ביצוע קנייה בהיקף גדול יותר של סחורות בין מדינות. בנוסף, החלו בתקופה זו סוחרים להחליף בהדרגה את השימוש במטבעות מתכתיים באמצעי תשלום מבוססי נייר. בתחילת המאה ה־19 היקף השימוש בתשלום המבוסס נייר הוערך ביותר משליש.
שוק הסחורות העולמיים עבר מספר שינויים לאורך המאה. ייצוא העבדים מאפריקה שהיה דומיננטי במאה הקודמת נפסק בהדרגה בעקבות פעולות התנועה לביטול העבדות. את מקומם של העבדים בתור הייצוא החשוב ביותר מאפריקה תפס בתחילת המאה השנהב, אולם שוק השנהב קרס בשנות ה־80 של המאה כאשר אוכלוסיית הפילים של מרכז אפריקה כמעט הושמדה.
אירועים עולמיים > כלכלה > התייעלות הכלכלה העולמית > פערי התמ"ג

מתחילת המאה ועד סופה התמ"ג של המעצמות שעברו תיעוש יותר מהכפיל אותו, ובמספר מדינות כמעט ושילש את עצמו. ההישג היה בולט במיוחד נוכח מדינות שנחשבו למפותחות יחסית טרם המהפכה התעשייתית, דוגמת הודו וסין, ולא עברו תיעוש, ונותרו ברמת תמ"ג דומה יחסית לאורך המאה. מצב זה יצר במהלך המאה פער כלכלי דרמטי בין המעצמות המתועשות לכל שאר המדינות. יפן הייתה דוגמה נדירה למדינה שהייתה עם כלכלה מסוגרת וחקלאית, ובעשורים האחרונים של המאה אימצה כמה ממאפייני הכלכלות המערביות והצליחה ליצור כלכלה עם צמיחה מהירה ותעשייה חזקה.
אירועים עולמיים > כלכלה > התפתחות הקפיטליזם

1800–1850: סחר בין־לאומי – התגברות והתפתחות הסחר העולמי נתנה רוח גבית לקפיטליזם, ועודדה בתקופה זו צניחה מחסומי סחר, התכנסות מחירי סחורות ברחבי העולם וגישה כלכלית מזווית של גלובליזציה ושווקים פתוחים. מגמות אלו, לצד ירידת עלויות שינוע הסחורות, נקשרים לירידה משמעותית במחירים של סחורות רבות בתקופה זו.
1860: הסכם קובדן-שבלייה – הסכם סחר חופשי בין בריטניה וצרפת שכלל הפחתת מכסים הדדית, והיה מהלך משמעותי בקידום מעמדה של הכלכלה החופשית.
1875–1900: פרוטקציוניזם – לאחר עלייתה של הכלכלה החופשית, הגיעה תגובת נגד של כפיית מגבלות וחסמים על הסחר בין מדינות, שהתחילה אצל גרמניה וארצות הברית, ואומצה על ידי מדינות מערביות נוספות. על אף שינוי המגמה חזרה לפרוטקציונזם, מאפיינים שונים של סחר חופשי נותרים והכלכלה נותרת חופשית באופן בולט לעומת שיא תקופת המרקנטליזם במאה ה-15. יוצאת דופן היא בריטניה, שנותרת כל העת נאמנה לעקרונות הסחר החופשי.
אירועים עולמיים > כלכלה > מדינת הרווחה

באזורים מסוימים בצפון אירופה המשיכו מגמות מסוף המאה ה-18, בהן, בהשפעות קאלוויניסטיות, השתלבותן של נשים בשוק העבודה גורמת לעלייה ברמת החיים שבתורה מאפשרת מימון של מסגרת לחינוך ילדים בשעות העבודה, שמגבירה בחזרה את אפשרותן של נשים להשתלב בשוק העבודה. אלמנטים דומים מאמצות באיטיות במחצית השנייה של המאה גם חלק ממדינות מערב אירופה, כאשר הראשונה שניסתה ליישם רעיונות דומים בקנה מידה גדול היא גרמניה של ביסמרק. אלו הם שורשי מדינת הרווחה. במקביל, במחצית השנייה של המאה, מספר מדינות במערב מחוקקות חוקים פורצי הדרך המעגנים זכויות עובדים, וקובעים, למשל, תקרת שעות עבודה לנשים וילדים מתחת לגיל 12. תחום ארגוני העובדים מתפתח אף הוא במערב, ולקראת סוף המאה מתפשט אל אזורים נוספים, דוגמת אמריקה הלטינית.
אירועים עולמיים > כלכלה > נקודות ציון נוספות

1801: הבורסה בלונדון – הקמת הבורסה המוסדרת הראשונה בעולם, ותחילתה של הבורסה המודרנית.
1808–1825: עצמאות אמריקה הלטינית – גל הלאומיות ביבשת אמריקה סיים שלוש מאות שנה של ניצול כלכלי אירופי של המקומיים לכריית משאבי טבע. המדינות העצמאיות החדשות מחליפות את המערכת הכלכלית הישנה במודלים של מיכון ותעסוקה בשכר. עם זאת המדינות הצעירות עדיין מתבססות במידה רבה על משאבי הטבע שלהן, והעצמאות לא שמה קץ למוסדות הקולוניאליים, לפרקטיקות המשפטיות ולתנאי העבודה.
1821: תקן הזהב – מופעל לראשונה בבריטניה, אולם במרבית המאה ישנו שילוב בעולם בקביעת תקן לסחר בזהב ובכסף במקביל. החל משנות ה־70 של המאה, בעקבות גילוי מצבורי זהב רבים, מאמצות מדינות רבות את תקן הזהב בתור התקן היחיד.
1869: תעלת סואץ – המחברת בין מפרץ סואץ לים התיכון, ומאפשרת קיצור דרך ימי בין אירופה למגוון אזורים באסיה ואפריקה. אמנת קושטא בשנת 1888 מסדירה בין כל המעצמות האזוריות מעבר חופשי בנתיב המים של תעלת סואץ בעיתות שלום ומלחמה. האמנה קובעת הלכה למעשה את מעמדה של תעלת סואץ כנתיב מים בין-לאומי, אשר זכות המעבר החופשי בו צריכה להינתן לכל, ללא הבדל בהשתייכות לאומית של הספינה או מטענה.