stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכזית בת גלים
היסטוריה

עד לפתיחתה של התחנה המרכזית בשכונת בת-גלים הייתה קיימת התחנה המרכזית של חיפה בשדרות הכרמל, במושבה הגרמנית, שנמצא לא הרחק משם.
תוכנית להקמת התחנה אושרה על ידי עיריית חיפה בשנת 1965, כדי להחליף את התחנה המרכזית בשדרות הכרמל. הבנייה החלה ביוני 1968, על ידי סולל בונה. התחנה נחנכה ב-30 במאי 1974 ונקראה על שמו של מרדכי עופר.
לפני שינוי מערך האוטובוסים בחיפה ובניית מרכזית חוף הכרמל ומרכזית המפרץ, הייתה זו התחנה המרכזית היחידה של חיפה, ורוב הנסיעות הבין-עירוניות המגיעות לחיפה היו מסתיימות בה, פרט לנסיעות מסוימות שהיו מסתיימות או מתחילות בהדר: קווי טירת כרמל ועתלית, חלופות שעות שיא של קווי הקריות וצפון הארץ, וכן נסיעות שנכנסות לחיפה בין שישי אחר הצהריים לבין שבת אחר הצהריים. ממנה היו יוצאים קווים לכל חלקי חיפה.
בעקבות פתיחת מרכזית המפרץ ב-2002 ומרכזית חוף הכרמל ב-2003 התחנה נסגרה. בשלב הראשון נשארו עדיין במתחם התחנה רציפים של מספר קווים עירוניים, אך אלה הוצאו ממנה זמן מה לאחר פתיחת מרכזית חוף הכרמל. עד אמצע שנת 2012 בקצה התחנה היה מסוף "בת גלים", אך כיום האוטובוסים מגיעים לתחנת הרכבת חיפה – בת גלים הסמוכה לתחנה, ומאז פעילות האוטובוסים בתחנה נפסקה כולה.
בסוף שנת 2018 השלימה חברת נצבא את רכישת השליטה במתחם.
כיום המבנה נטוש לחלוטין ואין בו שום פעילות.
ראו גם

התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
הערות שוליים

↑  אריאלה בת צבי, אגד יוצא למרחב, דבר, 25 באפריל 1971(הקישור אינו פעיל, 15.2.2019)
1 2 3  ראובן בן צבי, תחנת האוטובוסים הגדולה בישראל, מעריב, 31 במאי 1974
↑  יעקב העליון, תקציב חיפה בסך 6.6 מיליון ל"י, מעריב, 9 במרץ 1965
↑  25 במיליון ל"י יושקעו בהקמת תחנת אגד חיפה, דבר, 30 בספטמבר 1970
↑  דותן לוי, נצבא השלימה את רכישת מתחם התחנה המרכזית בבת גלים, באתר כלכליסט, 2 בדצמבר 2018
מרגלית פינקלברג

| --- | --- |

 לידה:  1947 (בת 78 בערך) מינסק, ברה"מ 
 שם לידה:  Маргарита Георгиевна Карпюк 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  רוסיה, ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1969)  האוניברסיטה העברית בירושלים (1986) 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס רוטשילד במדעי הרוח לשנת 2010
 תרומות עיקריות
 ספרות יוון, במיוחד שירת הומרוס, פרה-היסטוריה אגאית, תורת השירה, השפה היוונית העתיקה, מסורת מיתולוגית, דת ומוסר ביוון
 
מרגלית פינקלברג (נולדה ב-1947) היא פרופסור אמריטה בחוג ללימודים קלאסיים שבאוניברסיטת תל אביב וסגנית נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. היא כלת פרס רוטשילד לשנת ה'תשע"ב (2012) בתחום מדעי הרוח.
ביוגרפיה

מרגלית פינקלברג נולדה במינסק שבברית המועצות, עשתה תואר ראשון ושני באוניברסיטת מוסקבה בלימודים קלאסיים. עלתה לישראל עם בעלה אריה בשנת 1975 ועשתה דוקטורט בלימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. נושא העבודה היה: "תורת השירה בפואטיקה היוונית שלפני אריסטו", אותו עשתה תחת הדרכתו של פרופסור מרסל דיבואה וקיבלה את תואר הדוקטור ב-1986. החלה ללמד ב-1987 באוניברסיטה העברית ומ-1991 מלמדת באוניברסיטת תל אביב. עמדה בראש החוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה בין השנים 2006-2002. שימשה כעמיתת מחקר ב-All Souls College שבאוניברסיטת אוקספורד, ובמכון ללימודים מתקדמים שבפרינסטון, הוזמנה לתת הרצאות כבוד באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת ממוריאל של ניופאונדלנד ולברדור.
מרגלית פינקלברג זכתה בשנת 1991 בפרס גילדרסליב מהוצאת הספרים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, עבור המאמר הטוב ביותר שפורסם בכתב עת American Journal of Philology לשנת 1990. ב-1994 זכתה בפרס מקרן רוזה אטינגר (ירושלים) עבור תרגום מיוונית עתיקה לרוסית של מלחמות היהודים ליוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס), שראה אור במוסקבה. תרגמה לעברית מודרנית את המשתה של אפלטון; תרגומה לפיידרוס של אפלטון ראה אור ב-2010.
ב-2011 נבחרה לנשיאת האגודה לקידום הלימודים הקלאסיים בישראל. החל מא' בתשרי תשפ"ב היא סגנית נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מחקריה > תיאור מחקריה

מחקריה של מרגלית פינקלברג מתמקדים ביוון העתיקה ומשתרעים על פני קשת רחבה של נושאים: ספרות יוון, במיוחד שירת הומרוס, פרה-היסטוריה אגאית, תורת השירה, השפה היוונית העתיקה, מסורת מיתולוגית, דת ומוסר ביוון, ועוד.
מחקריה > הכתב הקווי A והשפות האנטוליות

מרגלית פינקלברג היא אחד מהאנשים המעטים בעולם העוסקים בכתבים האגאיים. באלף השני לפנה"ס, האגן המזרחי של הים התיכון, ובכלל זה הים האגאי, היה למקום היווצרותם של שיטות כתב חדשות, שלא היו זהות לכתב היתדות או לכתב ההיירוגליפי שהיו נפוצים באותה תקופה באזורים הסמוכים של המזרח הקרוב ומצרים. במחקר המודרני קיבלו כתבים אלה שם משותף של "כתבים אגאיים", או "כתבים ליניאריים (קויים)". היו אלה כתבים הברתיים, דהיינו, כל סימן ייצג הברה אחת, עיצור ותנועה ביחד, ולכל אחת מן התנועות היה גם סימן נפרד משלה. בשנות החמישים של המאה העשרים פענח מייקל וונטריס הבריטי את אחד משני הכתבים שנתגלו באי כרתים, הכתב הקווי B) Linear B),
בעוד הכתב השני, הכתב הקווי A) Linear A) נותר לא מפוענח. פינקלברג הציעה דרך לפיענוח כתב זה, וגם זיהתה את השפה העומדת מאחוריו כשייכת לקבוצת השפות האנטוליות (השפה של הכתב הקווי B הייתה יוונית).

זיהוי זה של השפה המינואית, היא השפה העתיקה של האי כרתים, מקובל כיום על ידי חלק מהחוקרים.
עקב מחקריה בכתבים האגאיים, פינקלברג חקרה גם את יחסי הגומלין בין השפות האנטוליות (חיתית, לוויות, ואחרות) ושאר השפות ההודו-אירופיות, והגיעה למסקנה כי השפות האנטוליות משתייכות לרובד העתיק ביותר של קבוצת השפות ההודו-אירופיות. ב-2003 רואיינה בנושא זה על ידי העיתון Science.
מחקריה > The Birth of Literary Fiction in Ancient Greece

ספרה זה של פינקלברג, שראה אור בהוצאת קלרנדון שבאוקספורד, עוסק בתורת השירה ביוון. הספר דן בתהליכים בתרבות והגות של יוון הארכאית והקלאסית שהביאו להופעתה לראשונה במסורת המערבית של ספרות יפה כתחום תרבותי ייחודי. התזה של הספר היא שבתקופה הקדומה, השירה לא נחשבה לפרי יצירתו של המשורר אלא לפועל יוצא מהשראה אלוהית, בדומה לנבואה שמגיעה מן האלים, וכתוצאה מכך התקבלה על ידי כל כדוברת אמת. מצב זה השתנה עקב התמורות שחלו בתקופה הקלאסית (המאה החמישית לפני הספירה), כאשר שירה התחילה להתפרש כאחת ממיומנויות טכניות שמקורם לא באלים אלא באומן עצמו. מעמדה משתנה בהתאם, ומאמת אלוהית היא הופכת לבדייה שבכוחה ליצור מציאות חלופית אשר אינה נתפסת במונחים של "אמת" ו"שקר".
מחקריה > Greeks and Pre-Greeks. Aegean Prehistory and Greek Heroic Tradition

ספרה זה של פינקלברג ראה אור בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג' הוא מחקר רב-תחומי, העורך עימות בין ממצאים ארכאולוגיים, ממצאים בלשניים ומסורת מיתולוגית, המתייחסים לסוף תקופת הברונזה ביוון ובאגן המזרחי של הים התיכון (סוף האלף השני לפני הספירה), ושם למטרה לשחזר את התמונה האתנית, התרבותית והחברתית של אותה תקופה. התזה העיקרית של הספר היא שהיוונים החלו את דרכם ההיסטורית כקבוצה רב-לאומית, אשר כללה גם את השבטים שפלשו ליוון בסוף תקופת הברונזה וגם את שרידי אוכלוסייתה המקורית ושזהותם הלאומית החדשה נוצרה מתוך המרכיבים הללו. תקופה מכרעת זו בהיסטוריה של יוון הונצחה במסורת היוונית באמצעות המיתוס המכונן על אודות מלחמת טרויה, שהונצח בשירת הומרוס ושימש כאחד הגורמים המרכזיים ליצירת זהותם הלאומית של היוונים.
מחקריה > Homer, The Bible and Beyond: Literary and Religious Canons in the Ancient World

זהו ספר שערכה פינקלברג ביחד עם גדליהו סטרומזה ויצא בהוצאת בריל. הספר הוא פרי עבודתה של קבוצת מחקר שהייתה פעילה במכון ללימודים מתקדמים שליד האוניברסיטה העברית בשנים 1999–2000. זהו ספר על הספרים הקאנוניים בעולם העתיק. עמוד התווך שלו, כפי שמראה הכותרת, הוא גם הומרוס, שאינו טקסט דתי במובן המקובל של המילה, וגם טקסטים דתיים מובהקים, כמו התנ"ך והברית החדשה. גם אלה וגם אלה שימשו כטקסטים מכוננים, שעמדו במרכז החיים הציבוריים, נלמדו בבתי הספר ושוננו מגיל צעיר, ועל ידי כך יצרו זהות משותפת לקהל קוראיהם. עד היום נכתב הרבה מצד אחד על התנ"ך ומצד שני על הומרוס, אך רק לעיתים נדירות נבחנים שני הטקסטים הללו זה לצד זה. פינקלברג וסטרומזה ישמו את הטענה שהגורם המכריע בקביעת מעמדו הקאנוני של טקסט זה או אחר זהו אינו דבר היותו טקסט דתי אלא תפקידו בתוך הקהילה.
מחקריה > The Homer Encyclopedia

פינקלברג ערכה את האנציקלופדיה להומרוס, פרויקט בינלאומי רב היקף, שהוא הראשון בסוגו. האנציקלופדיה כוללת שלושה כרכים, כ-400 עמודים כל אחד, ומקיפה את כל ההבטים של השירה ההומרית, כולל את התקבלותה ותולדות המחקר במשך כ-2500 שנה. האנציקלופדיה יצאה לאור בהוצאת ויילי-בלאקוול.
The Gatekeeper. Narrative Voice in Plato's Dialogues
ניתוח נרטולוגי מקיף של הדיאלוגים של אפלטון.
ספרים שכתבה

The birth of literary fiction in ancient Greece / Margalit Finkelberg; Oxford : Clarendon Press, 1998
Greeks and pre-Greeks : Aegean prehistory and Greek heroic tradition / Margalit Finkelberg ; Cambridge : University Press, 2005
הומרוס, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תשע"ד 2014.
The Gatekeeper. Narrative Voice in Plato's Dialogues. Leiden: Brill, 2019.
Homer and Early Greek Epic. Collected Essays. Berlin/Boston: de Gruyter. 2020
ספרים שערכה

Homer, the Bible, and beyond : literary and religious canons in the ancient world. Edited by Margalit Finkelberg & Guy G. Stroumsa Leiden : Brill, 2003
The Homer Encyclopedia, 3 vols. Edited by Margalit Finkelberg; Malden MA & Oxford: Wiley-Blackwell, 2011.
תרגומים

המשתה / אפלטון ; תרגום מיוונית, מבוא והערות: מרגלית פינקלברג, עם מאמרים מאת ורד לב כנען וחגי כנען, צחי זמיר ; עורך: דן דאור; תל אביב : הוצאת חרגול, תשס"א 2001.
פיידרוס / אפלטון ; תרגום מיוונית, מבוא והערות: מרגלית פינקלברג ; עם מסות מאת ורד לב כנען וחגי כנען ומאת אהרן שבתאי. תל אביב : חרגול, תש"ע 2009.
מאמריה הנבחרים

"Is KLEOS APHTHITON a Homeric Formula?", Classical Quarterly 36 (1986) 1-5.
Is kleos afqiton a Homeric Formula? "Ajax's Entry in the Hesiodic Catalogue of Women", Classical Quarterly 38 (1988) 31-41.
"Formulaic and Nonformulaic Elements in Homer", Classical Philology 84 (1989) 179-197.
Formulaic and Nonformulaic Elements in Homer "A Creative Oral Poet and the Muse", American Journal of Philology 111 (1990) 293-303.
A Creative Oral Poet and the Muse "Royal Succession in Heroic Greece", Classical Quarterly 41 (1991) 303-316.
Royal Succession in Heroic Greece "About the Hero of the 'Poem without a Hero' by Anna Akhmatova" Russkaya Literatura (Russian Academy of Sciences, S.Petersburg), 35 no. 3 (1992) 207-224 (Russian).
"The Dialect Continuum of Ancient Greek", Harvard Studies in Classical Philology 96 (1994) 1-36.
"Odysseus and the Genus Hero", Greece and Rome 42 (1995) 1-14. Reprinted in The Odyssey. Bloom’s Modern Critical Interpretations. 2nd Updated Edition. Edited by Harold Bloom (Chelsea House Publishers 2007) 23-36.
Odysseus and the Genus 'Hero' "Patterns of Human Error in Homer", Journal of Hellenic Studies 115 (1995) 15-28.
Patterns of Human Error in Homer "Plato's Language of Love and the Female", Harvard Theological Review 90 (1997) 231-261.
"Anatolian Languages and Indo-European Migrations to Greece", Classical World 91 (1997) 3-20.
"Time and Arete in Homer", Classical Quarterly 48 (1998) 15-28.
"The Cypria, the Iliad, and the Problem of Multiformity in Oral and Written Tradition", Classical Philology 95 (2000) 1-11.
"The Language of Linear A: Greek, Semitic, or Anatolian?", in R. Drews (ed.), Greater Anatolia and Indo-European Language Family (Washington 2001) 81-105.
"Virtue and Circumstances: on the city-state concept of arete", American Journal of Philology 123 (2002) 35-49.
"Homer as a Foundation Text", in M. Finkelberg and G. Stroumsa (eds.), Homer, the Bible and Beyond: Literary and Religious Canons in the Ancient World. (Leiden 2003) 75-96. Reprinted in Homer. Bloom’s Modern Critical Views. 2nd updated edition (Chelsea House 2007) 169-88.
"Motherhood or Status? Editorial Choices in Sophocles, Electra 187", Classical Quarterly 53 (2003) 368-376.
"Aristotle and Episodic Tragedy", Greece and Rome 53 (2006) 60-72.
"Regional Texts and the Circulation of Books: the Case of Homer", Greek, Roman and Byzantine Studies 46 (2006) 231-248.
"More on KLEOS APHTHITON", Classical Quarterly 57 (2007) 341-350.
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרס רוטשילד לשנת 2012, אתר יד הנדיב
↑  נשיא וסגנית נשיא חדשים לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 7 חברים וחברות חדשים מצטרפים לאקדמיה, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 15 ביוני 2021
↑  "Minoan Inscriptions on Libation Vessels", Minos 25/26 (1990/91) 43-85.
↑  "Anatolian Languages and Indo-European Migrations to Greece", Classical World 91 (1997) 3-20
↑  M. Balter, "An Earlier Birth for Indo-European Languages?", Science (November 2003)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311188405171  BIBSYS: 98044338  BnF: cb166364157 (data)  CiNii: DA11537231  GND: 143572431  ISNI: 0000 0001 1675 5000  LCCN: n97119675  NKC: mub20231196086  NLG: 78942  NTA: 168736497  RERO: 02-A003243773  SUDOC: 050806475  VcBA: 495/375059  VIAF: 76478924   WorldCat (עם VIAF): 76478924
מתוק ומר

| --- | --- |

 בימוי:  דורון בנבנישתי
 הופק בידי:  דורון בנבנישתי
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 צילום:  רם שוויקי
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2007
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתוק ומר הוא סרט ישראלי מ-2007 בבימויו של דורון בנבנישתי, אייל שכטר שר גם את השיר הנושא של הסרט שנקרא גם הוא "מתוק ומר", הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל סרטי העולם במונטריאול.
עלילה

רן, מנהל חברת השקעות ודנה, כנרית, הם זוג המתגוררים בתל אביב, נשואים והורים לשני ילדים, אך דנה מרגישה שהוא אינו מעניק לה מספיק תשומת לב והיא מנהלת רומן עם הפסיכולוג שלה ד"ר כהן. כשרן יוצא מהמשרד בו הוא עובד בדרך לביתו הוא עוצר לקנות שתייה בקיוסק עבור ערב מפגש עם אשתו ושני זוגות חברים, שם מבחינה בו הומלסית בעלת יכולת חיזוי עתידות ומתחילה לדבר איתו, הוא מרגיש לא בנוח עם זה שאין לו כסף קטן להביא לה אך במקום זאת הוא מזמין אותה אליו הביתה להתרחץ ולהפגין את כישוריה בערב זה, בערב הוא ואשתו דנה מארחים את קרן, כנרית העובדת עם דנה, בעלה לאון, עורך דין וחבר של רן ואת דוד, גינקולוג הבא עם בת זוגו מיכאלה, קרן ולאון חווים משבר בזוגיות כאשר קרן רוצה ילדים בעוד לאון אינו מעוניין בכך, דוד הבא עם בת זוג אך הוא למעשה מנהל מערכת יחסים עם גבר.
במהלך הערב מגדת העתידות חוזה בקריאת כף יד כמה ילדים יהיו לכל אחד: לרן היא אומרת שיהיו שני ילדים, דבר הגורם לו לפקפק ביכולת החיזוי שלה שכן בשביל לדעת שיש לו שני ילדים הוא אינו זקוק לה, אך עם זאת לדנה היא אומרת שיהיו לה שלושה ילדים, לקרן היא חוזה שיהיו ארבעה ילדים ולדוד היא חוזה שלא יהיו ילדים בכלל, בעקבות חיזויים אלה המפגש נהפך לטעון, זמן קצר לאחר המפגש דנה מגלה שהיא אכן בהריון.
במקביל רן מתמודד עם אמו שלומית הסובלת מבעיות רפואיות שונות ומבקשת לשים קץ לחייה, אשר הוא מנסה לעצור אותה מלבצע זאת בדרכים שונות.
רן מכיר לדוד את דניאלה, המזכירה שעובדת עימו, כשהם מתחילים לצאת הם מתאהבים ודוד נפרד מבן זוגו גל, הוא מציע נישואים לדניאלה, בחתונתם ד"ר כהן הפסיכולוג אומר לדנה שהוא אוהב אותה ורוצה לחיות עימה אך היא מאוהבת ואומרת לו שהיא אוהבת את בעלה רן, לאחר מכן במהלך החתונה יורדים לה המים והיא יולדת.
שחקנים ודמויות

| שחקן | שמות |
| --- | --- |
אייל שכטר: רן גולדשטיין
צופית גרנט: דנה גולדשטיין
מיכל ינאי: קרן
אלון נוימן: לאון
נתי רביץ: דוד
שפרירה זכאי: שלומית גולדשטיין
מיקי לאון: גל
שרונה אלימלך: דניאלה
אלירן כספי: ד"ר כהן
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות, מבקר הקולנוע אורון שמיר טען כי אף על פי שהסרט מתרחש בתל אביב אין כל התייחסות מקומית בעלילת הסרט, הוא תלוש ממה שקורה בארץ, דבר שהיה יכול להיתפס כאמיץ אך לא יצא כזה.
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏אייל שכטר מוציא את "מתוק ומר" ולא רוצה לעבוד במוזיקה, באתר ‏מאקו‏, 25 ביוני 2009
↑  אורון שמיר, עכבר און ליין, אומץ זה לא הכל, באתר הארץ, 21 במאי 2008
ציר הזמן של ההפגנות באיראן (2022–הווה)

ב-16 בספטמבר 2022 החלה סדרת הפגנות מחאה והפרות סדר נגד ממשלת איראן, לאחר שבאותו יום מתה מהסא אמיני (בפרסית: مهسا امینی), אישה בת 22 שנעצרה על ידי סיירת ההדרכה, "משטרת המוסר" האסלאמית במדינה, לאחר שהואשמה בכך שלבשה את החג'אב שלה שלא כראוי, ובכך הפרה את החוק המחייב לבישת חג'אב במדינה.
אד קייס

אדוארד אספנט קייס (באנגלית: Edward Espenett Case; נולד ב-27 בספטמבר 1952) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת הוואי, שבתוכו שוכן המרכז העירוני של הונולולו, מאז 2019. בשנים 2002–2007 ייצג קייס את מחוז הקונגרס השני של הוואי, בו שוכנים יתר שטחי המדינה. דרכו הפוליטית של קייס הייתה רצופת מהמורות: ב-2002 עזב את בית המחוקקים המדינתי כדי להתמודד לתפקיד מושל הוואי, אך הפסיד בפריימריז למייזי הירונו. שבועות לאחר מכן נבחר בבחירות מיוחדות אל הקונגרס של ארצות הברית, אותו עזב ב-2006 כדי להתמודד הפעם לסנאט האמריקאי, בבחירות מקדימות שתמו פעם נוספת בהפסדו. שובו לבית הנבחרים בבחירות 2018 התרחש לאחר שני הפסדים נוספים ב-2010 וב-2012, וכעבור פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קייס נולד בהילו, הבכור מבין ששת ילדי הוריו. ב-1970 הוא סיים את לימודיו במכינה התיכונית של הוואי בוויימאה. בתום לימודיו התיכוניים נסע אל אוסטרליה, שם עבד בתור סוג של רועה צאן (באנגלית אוסטרלית: "Jackaroo") בתחנת כבשים בניו סאות' ויילס, וגם בניו זילנד. לאחר מכן למד בוויליאמס קולג' שבמסצ'וסטס, שם קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה ב-1975. בשנת 1981 השלים במכללת הייסטינגס למשפטים של אוניברסיטת קליפורניה לימודי תואר שני במשפטים. מ-1981 עד 1982 היה קייס עוזר משפטי עבור שופט בית המשפט העליון של הוואי, ויליאם ס. ריצ'רדסון. בשנים 1983–2002 עבד במשרד עורכי הדין קרלסמית' בול בהונולולו, שם הפך לשותף ב-1989, ושימש כשותף-מנהל בין השנים 1992–1994, עת נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של הוואי. קייס התפטר לחלוטין מהשותפות שלו במשרד עורכי הדין עם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בשלהי 2002.
כניסתו הראשונה של קייס לפוליטיקה של ארצות הברית החלה כעוזר פרלמנטרי עבור ספארק מצאנגה (אנ') בשנים 1975–1978. ב-1985 זכה קייס לראשונה בבחירות לתפקיד ציבורי – ונבחר למועצת השכונה מנואה שבהונולולו. ב-1987 התמנה ליושב הראש שלה, תפקיד שמילא עד שעזב את המועצה ב-1989. בבחירות 1994 התמודד קייס על ייצוג מחוז הבחירה ה-23 בבית הנבחרים המדינתי של הוואי. הוא זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 51% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על מועמד מפלגת הירוקים של ארצות הברית עם 59% מקולות הבוחרים. בשנים 1996, 1998 ו-2000 נבחר מחדש לתפקידו.
ביוגרפיה > בבית הנבחרים של הוואי

קייס מילא ארבע תקופות כהונה בבית הנבחרים של הוואי, מ-9 בנובמבר 1994 עד ל-30 בנובמבר 2002, שם התמקד בשינוי בסיסי של השלטון המדינתי. ב-1999, לאחר שהוביל מאמץ להחליף את הנהגת בית הנבחרים המדינתי, בחרו בו עמיתיו הדמוקרטים כמנהיג סיעת הרוב. ביחס להוואי הפרוגריסיבית, קייס נחשב לדמוקרט שמרן. ב-21 בינואר 1997, בוועדת המשפט של בית הנבחרים המדינתי, היה קייס המתנגד הבודד לחקיקה "HB117", שתאפשר משאל עם האוסר באופן חוקתי נישואים של זוגות מאותו המין. הוא ושישה אחרים התנגדו להצעת החוק שוב במליאת בית הנבחרים. כאשר עמד לבחירה מחדש בנובמבר 1998 התנגד באופן נחרץ למשאל העם המוצע, זאת אף שלקראת הבחירות בנובמבר חזו סקרים באופן עקבי שההצעה תעבור עם 70–75 אחוזי תמיכה, תחזית שהתבררה כמדויקת. בשל הפופולריות של ההצעה, רק שלושה פוליטיקאים או מועמדים נוספים בהוואי חברו לעמדתו של קייס.
בראשית 2001, בתחילת כהונתו הרביעית בבית הנבחרים המדינתי, בחר קייס שלא להמשיך בתפקידו כמנהיג הרוב, ובחודש אוקטובר אותה שנה הכריז על מועמדותו לתפקיד מושל הוואי לקראת בחירות 2002. יריבו בפריימריז היה ראש עיריית הונולולו ג'רמי האריס. תומכיו של קייס לא היו מרוצים מהממסד הדמוקרטי בהוואי – ששלט במדינה במשך 40 שנה ונתפס כמי שהותיר את הכלכלה ללא התקדמות – עמו היה האריס מזוהה. חרף מצבו הטוב בסקרים, האריס פרש במפתיע מהפריימריז בשל חקירה פלילית על שימוש בכספי קמפיין. סגנית המושל, מייזי הירונו, עזבה בעקבות זאת את מסע הבחירות שלה לראשות עיריית הונולולו והתייצבה מול קייס בבחירות המקדימות. באחת ממערכות הבחירות המקדימות הצמודות בהיסטוריה של הוואי, הירונו גברה על קייס בפער של אחוז אחד בלבד, אך הפסידה למועמדת המפלגה הרפובליקנית לינדה לינגל.
ביוגרפיה > כהונה ראשונה בקונגרס

ב-28 בספטמבר 2002, הלכה לעולמה חברת הקונגרס פטסי מינק (אנ') שבוע אחרי הבחירות המקדימות, והותירה את מושבה בקונגרס ה-107 ללא איוש. משום שעדיין הייתה מועמדת המפלגה הדמוקרטית, היא נבחרה מחדש לאחר מותה לקונגרס ה-108 בחודש נובמבר. ב-30 בנובמבר 2002, נבחר קייס בבחירות מיוחדות למלא את החודשיים הנותרים לכהונתה של מינק בקונגרס ה-107, וצבר למעלה מ-50% מהקולות בבחירות בהן התמודדו למעלה מארבעים איש. על אף שלא התגורר בתחומי מחוז הקונגרס השני, חוקת ארצות הברית דורשת שמועמד לבית הנבחרים יהיה תושב המדינה אותה הוא מבקש לייצג בקונגרס. במהלך הבחירות המיוחדות ציין קייס כי גדל ב"אי הגדול". ב-4 בינואר 2003 התמודד קייס פעם נוספת בבחירות מיוחדות על איוש מושבה של מינק המנוחה בקונגרס ה-108, ונבחר עם 43% מהקולות.
קייס נתן את חסותו ל-36 הצעות חוק בין השנים 2003–2006. מתוך הצעות חוק אלו, קיבל הקונגרס החלטה המכירה ב-100 שנות הגירה פיליפינית-אמריקאית לארצות הברית; חוק תוספת הפארק ההיסטורי הלאומי קאלוקו-הונוקוהאו המייעד את מתקן שירות הדואר של ארצות הברית בפאיאה כבניין הדואר ע"ש פטסי טאקמוטו מינק; ואת חוק הרחבת מקלט חיות הבר הלאומי קילוואה פוינט. אמנם קייס נכנס לבית הנבחרים מאוחר מדי בשביל להצביע בעד ההחלטה לצאת אל מלחמת עיראק, אך הוא הביע תמיכה עקבית במלחמה לאורך כל כהונתו. לראיה, כבר ב-2006 התנגד למיסוד לוח זמנים לנסיגת הכוחות המזוינים של ארצות הברית מעיראק. פעמים תכופות צידד קייס ברפובליקנים בהצבעות על חקיקות מיסוי. הוא היה אחד מ-34 הדמוקרטים (שהתייצבו לצד 196 רפובליקנים) אשר תמכו בהפחתת מס עיזבון. הוא גם היה אחד מ-15 דמוקרטים (שחברו ל-229 רפובליקנים) שתמכו בהפחתת מיסוי הכנסות מהשקעות.
ביוגרפיה > במדבר הפוליטי

במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2006, קייס קרא תיגר בפריימריז הדמוקרטים על הסנאטור המכהן דניאל אקאקה, ולבסוף הפסיד ביחס של 46%-53%. אקאקה מיקד את מסע הבחירות בהבדלים בינו לבין קייס מבחינת התמיכה במלחמת עיראק. אקאקה היה אחד מקומץ הסנאטורים הדמוקרטיים שהצביעו נגד היציאה למלחמה, וקייס, אף על פי שלא היה חבר הקונגרס בזמן ההצבעה, אמר שהיה מצביע בעד ההחלטה. קייס יצא קירח ומכאן ומכאן – מחד גיסא הפסיד לאקאקה ומאידך איבד את מושבו בבית הנבחרים; חרף הפסדו החליט קייס להמשיך בעשייה הפוליטית.
ב-29 במרץ 2009 הכריז קייס על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס הראשון של הוואי, לאחר שהתפנה בידי ניל אברקרומבי. יריביו העיקריים היו עמיתתו הדמוקרטית קולין הנבוסה (אנ') והמועמד הרפובליקני צ'ארלס דז'ו (אנ'). קייס והנבוסה ייצגו אגפים שונים במפלגה הדמוקרטית: קייס היה דמוקרטי שמרן וחבר ב"קואליציית הכלבים הכחולים", בעוד הנבוסה הייתה יקירת האגף הפרוגרסיבי. הנבוסה זכתה לתמיכתם של "רשימת אמילי", הממסד המקומי של המפלגה ואיגודי עובדים מקומיים. לעומתה, קייס היה מסוכסך עם הממסד המפלגתי על שהתמודד נגד הסנאטור המכהן אקאקה ב-2006.
קייס והנבוסה הציעו האחד לשני לפרוש מהמירוץ לטובת אחדות המפלגה. ועדת הקמפיין הדמוקרטית בקונגרס (DCCC) שלחה נציג להוואי בתקווה להבטיח לכל הפחות שלא יצוץ מתמודד נוסף בתוך המפלגה הדמוקרטית. חרף מאמצי הוועדה לפשר בין השניים, לא היה סביר שאחד מן השניים יפרוש; הם ייצגו דעות שונות של מחנות שונים וכבר התמודדו בבחירות מיוחדות ב-2002 למחוז הקונגרס השני של הוואי, בהן ניצח קייס. ב-10 במאי 2010, ב-DCCC החליטו שלא להשתמש בעוד משאבים בבחירות המקדימות, והעדיפו לשמור משאבים אלה לבחירות בנובמבר.
הבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית התקיימו ב-22 במאי 2010. דז'ו הפך לרפובליקני הראשון שזכה בבחירות לקונגרס בהוואי מאז 1988. הוא גרף 39% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר. הנבוסה העפילה למקום השני עם 31% וקייס סיים במקום השלישי עם 28% מקולות הבוחרים. קייס אמר תחילה שהוא יתמודד בפריימריז הבא מול הנבוסה, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ופרש מהמירוץ, בנימוק שחשובה לו אחדות המפלגה ושהוא מכיר בהגיעו למקום השלישי בבחירות המיוחדות.
בבחירות לסנאט האמריקאי שהתקיימו ב-2012, התמודד קייס אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית, בשאיפה להחליף את הסנאטור הפורש דניאל אקאקה. פעם נוספת ניצב בפני מייזי הירונו, והפסיד לה בפער של 17%.
ביוגרפיה > כהונה שנייה בקונגרס

ביוני 2018 התמודד קייס על ייצוג מחוז הקונגרס הראשון של הוואי במסגרת בחירות האמצע שנערכו באותה השנה. בבחירות המקדימות ניצח עם 40% מהקולות, והביס שישה מתמודדים אחרים, בהם דאג צ'ין, סגן המושל המכהן. ביום הבחירות הכלליות ניצח קייס בפער בן חמישים אחוזים (23.1%-73.1%) ונבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית לאחר מספר שנים מחוץ לפוליטיקה. הוא הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית. ב-29 בינואר 2019 הצטרף מחדש לקואליציית הכלבים הכחולים.
ב-25 ביולי 2019 הקים קייס ביחד עם טד יוהו, דון יאנג ובראד שרמן את "שדולת האיים הפסיפיים בקונגרס" במטרה להגדיל את תשומת הלב של חברי הקונגרס לאזור האינדו-פסיפי. בדצמבר אותה שנה הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ.