stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המצור השמיני על גיברלטר
כיבוש גיברלטר

באוגוסט 1462 העביר מומר מורי מגיברלטר, בשם עלי קארו (Ali-l-Carro), מידע למושל הקסטיליאני של טריפה, אלונסו (Alonzo), ולפיו חלק גדול מחיל המצב עזב זמנית את גיברלטר והמצודה נותרה כמעט חסרת הגנה. ביום למחרת ביצע אלונסו פשיטה על העיר, בה הוא חטף מספר חיילים מורים ועינה אותם במטרה לדלות מידע לגבי גודל חיל המצב שנותר בחצי האי. כך התברר למושל הקסטיליאני שבכל זאת נותרו בגיברלטר די כוחות שיוכלו להתגונן מפני צבאו הקטן.
אלונסו קרא לעזרתו את הערים הסמוכות, ונענה על ידי קרוב משפחתו, אלונסו דוכס ארקוס, וכן על ידי אלקאלדה (Alcalde) מושל אלחסירס וחואן אלונסו דה גוסמן (Juan Alonso de Guzmán), הדוכס הראשון ממדינה-סידוניה, שהיה האציל העוצמתי ביותר באזור. הדוכס ממדינה-סידוניה היה בנו של אנריקה פרס דה גוסמן, הדוכס מניאבלה, שכאמור מת בניסיונו לכבוש את גיברלטר ב-1436; חואן אלונסו השתתף גם הוא באותו הקרב הכושל.
כאשר הכוחות הראשונים הגיעו, ביצע המושל אלונסו תקיפה כושלת על חיל המצב של גיברלטר. באותו הזמן, עריק מורי שהגיע למחנה הקסטיליאני דיווח כי בתוך חיל המצב התנהל ויכוח בשאלת הכניעה לקסטיליאנים, ובמידה וכן - באילו תנאים. זמן קצר לאחר מכן, הגיעה משלחת מורית שהציעה את כניעת חיל המצב בתנאי שיתאפשר להם לסגת עם כל רכושם. אך אלונסו העדיף לעכב את ההחלטה כיצד להיענות להצעה, עד לבואו של אדם בעל סמכות גבוהה יותר. המפקד רודריגו, בנו של דוכס ארקוס, הגיע עם כוחותיו, אלא שגם הוא נמנע מלהחליט לגבי קבלת תנאי הכניעה. למרות זאת, השתלטה רודריגו על שערי העיר כאשר המורים נסוגו למצודה.
כאשר הגיע לבסוף חואן אלונסו, דוכס מדינה-סידוניה, החל ויכוח בשאלה - מי יזכה בכבוד להשתלט על המצודה. כדי למנוע שפיכות דמים, החליטו הצדדים להגיע לפשרה, לפיה דוכס ארקוס ודוכס מדינה-סידוניה יכנסו בו-זמנית למצודה וכן יניפו את דגליהם באותו הזמן. לאחר מספר ימים של משא ומתן, קיבל חואן אלונסו את התנאי של המגינים והללו נכנעו לו; ב-16 באוגוסט 1462 השתלטו הקסטיליאנים על המצודה ולמעשה על כל גיברלטר, ושמו קץ לתקופת השלטון הארוכה של המורים במקום. השימוש במונח "מצור" אינו מדויק, כיוון שבפועל התרחש קרב קטן וגיברלטר נכבשה כמעט ללא לחימה ובוודאי בלא שימוש בכלי מצור כלשהם.
תוצאות

הדוכס ממדינה-סידוניה השתלט על המצודה והציב בה את אנשיו. היה סיכון שמחלוקת אלימה תפרוץ בין כוחותיו לדוכס ארקוס, אך לבסוף יושב העניין.
עצמותיו של אנריקה פרס דה גוסמן, הדוכס השני מניאבלה, נקברו בקפלה בתוך המצודה (Capilla Calahorra). המלך אנריקה הרביעי הוסיף את השם "גיברלטר" לרשימת התארים שלו וכונה "אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה לאון וגיברלטר". הוא מינה את פדרו דה פוראס (Pedro de Porras) למושל גיברלטר, ולאחריו את בלטראן דה לה קואווה (Beltrán de la Cueva).
מספר שנים לאחר מכן, במהלך מאבק פנימי בין אנריקה הרביעי לקבוצת אצילים שתמכו באחיו, אלפונסו, נסיך אסטוריאס (מאבק שהוביל לבסוף למלחמת אזרחים), הטיל שוב הדוכס ממדינה-סידוניה, נאמנו של אלפונסו, מצור על גיברלטר. לאחר מצור של 15 חודשים (מאפריל 1466 ועד ליולי 1467) נכבשה גיברלטר מידי בלטראן, שהיה נאמנו של אנריקה הרביעי. כתגמול למדינה סידוניה, העניק להם אלפונסו את השליטה על המקום. משפחת הדוכסים ממדינה-סידוניה תשלוט על גיברלטר עד לשנת 1501, אז השטח יוכרז על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה כ"רכוש הכתר הקסטיליאני"
ביבליוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אבולעפיה, דייוויד (2011; Abulafia, David), בספר "", לונדון. ISBN 978-0-19-532334-4.
איילא, איגנסיו לופס דה (1845; López de Ayala, Ignacio), בספר "".
גילברד, ג'ורג ג'יימס (1881; Gilbard, George James), בספר "", בהוצאת ספריית חיל המצב.
מרטין, רוברט מונטגומרי (1837; Martin, Robert Montgomery), בספר "", הוצאת "Whittaker & co".
סייאר, פרדריק (1865; Sayer, Frederick), בספר "", בהוצאת צ'מפן והול.
סטיבנס, פ. ג. (1873; Stephens, F. G), בספר "".
קריאסו רוביו, חואן לואיס (2003; Carriazo Rubio, Juan Luis), בספר "" (בספרדית), הוצאת אוניברסיטת סביליה. ISBN 978-84-472-0761-9.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  רוג'רס, עמ' 210.
1 2  סייאר, עמ' 55.
↑  אבולעפיה, עמ' 398.
1 2  איילא, עמ' 89-90
1 2  סטיבנס, עמ' 176.
↑  סטיבנס, עמ 177.
↑  סטיבנס, עמ' 178.
↑  קריאסו, עמ' 252.
↑  גילברד, עמ 4.
↑  מרטין, עמ' 34.
↑  איילא, עמ' 106.
| גיברלטר המצורים על גיברלטר |
| --- | --- | --- |
| תקופת השלטון המוסלמי | 1309 • 1316 • 1333 (פברואר-יוני) • 1333 (יוני-אוגוסט) • 1349-50 • 1411 • 1436 |  |
| תקופת השלטון הקסטיליאני | 1462 • 1467 • 1506 • 1704 |  |
| תקופת השלטון הבריטי | 1704 • 1727 • 1779 |  |
"המצודה המורית", ציור משנת 1834, מאת פרדריק לידס אדרידג'.
נושאים להט"בים במיתולוגיה ההינדואית

האל ארוואן (ימין), היג'רות אלמנותיו של ארואן מקוננות את מותו (שמאל).
נושאים להט"ביים באפוסים הינדיים כוללים אלוהויות או גיבורים הינדים, שמתכונותיהם או התנהגותם ניתן להסיק שהם שייכים לקשת הלהט"בית, או שהם מוצגים כבעלי אלמנטים של שונות מגדרית ומיניות לא-הטרוסקסואלית. מקורות ספרותיים הינדיים מסורתיים אינם מדברים ישירות על הומוסקסואליות, אך שינויי מין, מפגשים הומוארוטיים ודמויות אינטרסקס או בעלות מגדר שלישי קיימים לעיתים קרובות הן בסיפורים הדתיים המסורתיים כמו הוודות, המהבהרטה, הרמיאנה והפוראנות, והן בפולקלור המקומי.
באפוסים ההינדיים יש דוגמאות רבות לאלים המשנים מגדר, מתבטאים כמגדרים שונים בזמנים שונים, או משתלבים ליצירת יצורים אנדרוגיניים או הרמאפרודיים. ניתן למצוא אלים שמשנים מין או מתממשים כאווטאר של המין השני על מנת להקל על יחסי המין. קיימות מספר דוגמאות של יצורים לא-אלוהיים שעוברים שינוי מין דרך פעולות האלים, כתוצאה מקללות או מברכות, או כתוצאה טבעית של גלגול נשמות.
אפוסים הינדיים מכילים מקרים רבים שבהם אינטראקציות מיניות משרתות מטרה לא מינית וקדושה, כאשר בחלק מהמקרים מדובר באינטראקציות חד מיניות. לעיתים האלים מגנים את האינטראקציות הללו אך בפעמים אחרות הן מתרחשות בברכתן.
בנוסף לסיפורי מגדר ווריאציה מינית המקובלים בדרך כלל על ידי ההינדואיזם הקלאסי, חוקרים מודרניים ופעילים קווירים מצאו נושאים להט"ביים בטקסטים פחות מוכרים, או הסיקו את קיומם בסיפורים שבאופן מסורתי נחשבים ללא סאבטקסט הומוארוטי. ניתוחים כאלה גרמו לחילוקי דעות ביחס למשמעותם האמיתית של הסיפורים הקדומים.
שונות מינית באלילים

אלוהויות רבות בהינדואיזם ובאפוסים הודיים מיוצגות גם כזכריות וגם כנקביות בתקופות שונות ובגלגולים שונים או מבטאות מאפיינים של שני המגדרים בבת אחת, כמו ארדנהארישווארה, שנוצר ממיזוג של האל שיווה עם אשתו פרוואטי, וגופו הוא זכרי לחלוטין בחציו הימני ונקבי לחלוטין בחציו השמאלי. פירוש השם ארדנהארישווארה הוא "האדון שחציו אישה". צורה זו של שיווה מייצגת את "המכלול שהוא מעבר לדואליות", וקשורה לתקשורת בין בני תמותה לאלים ובין גברים ונשים. מיזוג דומה מתרחש בין אלת היופי והשגשוג לקשמי לבעלה וישנו, ויוצרים את לקשמי-נראיינה ההרמפרודיטית או האנדרוגנית.
בבהאגווטה פוראנה, וישנו לובש את הצורה של המכשפת, מוהיני, על מנת להערים על השדים ולגרום להם לוותר על אמריטה, סם החיים. בהמשך שיווה נמשך למוהיני ושופך את הזרע שלו על הסלעים, ואלו הופכים לזהב. בברמנדה פוראנה, אשתו של שיווה, פרוואטי, "תולה את ראשה בבושה" כשהיא רואה את מרדף בעלה אחר מוהיני. בכמה סיפורים שייווה מבקש מוישנו ללבוש שוב את צורת מוהיני כדי שיוכל לראות את השינוי בעצמו. סיפורים שבהם שיווה מכיר את טבעה האמיתי של מוהיני, התפרשו כ"מרמזים על נזילות המגדר במשיכה מינית".
בסיפור הפורני המאוחר יותר על מוצאה של האלה איאפה, וישנו עוטה את צורת מוהיני, נכנס להריון משיווה, ויולד את איאפה שאותה הוא נוטש בבושה. פטאנאיק, חוקר מיתולוגיה הינדית, כותב כי מוהיני לא נכנסה להריון, ואיאפה נוצרה מזרעו של שיווה, שאותו פלט לאחר שחיבק את מוהיני. בגרסה אחרת, מלך פנדיאן, רג'אשחרה מפנטלאם, מאמץ את התינוקת.
על פי גרסאות מסוימיות של המהבהרטה, האל קרישנה – גלגולו של וישנו – שינה צורה למוהיני והתחתן עם ארוואן. זאת כדי לתת לארוואן את ההזדמנות לחוות אהבה לפני מותו, כיוון שהתנדב להיות מוקרב. קרישנה נשאר באבל בצורת מוהיני במשך זמן מה לאחר מותו של ארוואן. נישואיהם ומותו של ארוואן מונצחים מדי שנה בטקס המכונה תאלי, שבמהלכו היג'רה מקבלים את תפקיד קרישנה-מוהיני ונישאים לארוואן בחתונה המונית, שלאחריהם נערך פסטיבל באורך שמונה-עשר ימים. הפסטיבל מסתיים בקבורה טקסית של ארוואן, ההיג'רה מתאבלים בכך שהם מכים את חזהם בריקודי פולחן, שוברים את צמידיהם ומחליפים לבגדי אבל לבנים. מנהג זה לא מוזכר בווידיאס ראמאיאנה.
שונות מגדרית בגיבורים

שינוי מין וקרוס-דרסינג מתרחשים גם באפוסים העוסקים בדמויות לא אלוהיות. דמות אחת כזו היא שיקאנדי, דמות במהאבאראטה. שיקנדי נולד במקור בתור ילדה בשם שיקנדיני כבת לדרופדה, מלך פנצ'לה. במהלך חייה הקודמים, שיקנדיני הייתה אישה בשם אמבה, שהגיבור בהישמה הפך ללא ראויה לחתן. מתוך מצבה הרעוע, אמבה נדרה נדרים, והאלים הגשימו את משאלתה לגרום למותו של בהישמה. אמבה נולדה אז מחדש כשיקנדיני. קול אלוהי אמר לדרופדה לגדל את שיקנדיני כבן ולכן דרופדה אימן אותה בלוחמה וסידר לה נישואים עם אישה. בערב החתונה, גילתה אשתו של שיקנדיני כי "בעלה" הוא בעצם אישה. שיקנדיני נמלט, ופגש יאקשה (סוג של רוחות טבע הנפוץ במיתולוגיה ההודית) שהחליף עימו את המין שלו. שיקנדיני חזר כגבר עם השם 'שיקאנדי' וניהל חיי נישואים מאושרים עם אשתו וילדיו. במהלך מלחמת קורוקסטרה, בהישמה זיהה אותו כאמבה שנולדה מחדש וסירב להילחם ב"אישה". ארג'ונה ניצל זאת והסתתר מאחורי שיקאנדי כדי להביס את בהישמה הבלתי מנוצח. בספרות היוונית, סריקנדי (שמה היווני של שיקנדיני) לעולם לא הופך לגבר - היא אישה שווה לגברים ואשתו של ארג'ונה. לאחר מותו, הגבריות של שיקאנדי הועברה בחזרה ליאקשה.
ארג'ונה עצמו גם הוא דוגמה לשונות מגדרית. כשארג'ונה סירב לחיזוריה, הנימפה אורוואשי קיללה את ארג'ונה - הוא יהפוך ל"קליבה", בן המין השלישי. קרישנה הבטיח לארג'ונה שקללה זו תשמש כתחפושת המושלמת עבור ארג'ונה במהלך שנת הגלות האחרונה שלו. ארג'ונה לקח את השם בריהנאלה והתלבש בבגדי נשים. כך ארג'ונה זכה לכניסה לעיר שנשלטה על ידי המלך וירטה, שם לימד את הנסיכה אוטארה ואת נשות חצרה את אומנויות המוזיקה, השירה והריקודים. דוניגר מתאר את תלבושת הקרוס-דרסינג של ארג'ונה כמקור לקומדיה בסיפור, עם אזכורים ל"זרועותיו השעירות". בפדמה פוראנה, ארג'ונה הופך גם פיזית לאישה כאשר היא מבקשת אישור לקחת חלק בריקוד המיסטי של קרישנה, שרק נשים יכולות להשתתף בו.
במספר טקסטים הינדיים מסורתיים, מופיע סיפורו של אילה, מלך שקולל על ידי שיווה ופרוואטי להחליף מגדר לסירוגין בין גבר ולבין אישה בכל חודש. לאחר החלפת מינו, אילה מאבד את הזיכרון שצבר בעת היותו שייך למגדר האחר. אילה מתחתנת עם בודהה (אל כוכב הלכת מרקורי) ואף על פי שבודהה יודע על המגדר המתחלף של אילה, הוא לא מספר לאילה הזכר על כך, והוא נשאר לא מודע לחייו כאישה. השניים חיים יחד רק כאשר אילה היא נקבה. בגרסה הראמאיאנה, אילה יולדת לבודהה בן, אם כי במהאבאראטה נקרא אילה גם אמו וגם אביו של הילד. לאחר לידה זו הקללה מתפוגגת, ואילה הופכת לחלוטין לגבר, שבהמשך מוליד מספר ילדים עם אשתו. בגרסה אחרת, בודהה מתואר גם הוא כטרנסג'נדר.
פטרונים של להט"בים ושל המין שלישי

אלוהויות רבות נתפשו כפטרונים של המגדר השלישי או בעלי נטייה הומוארוטית. חסות זו יכולה לנבוע מסיפורים אפיים על האלוהות, או ממנהגים וטקסים דתיים. לדוגמה, קונר וספרקס טוענים כי אלת האש, האהבה והמיניות, ארני, נקשרה לארוטיקה לסבית באמצעות טקסים לכבודה. למשל, טקס שבו שתי חתיכות עץ הנתפסות כנשיות, המכונות אדהרראני ואוטרראני, מתחככות זו בזו, דבר המדמה אינטראקציה לסבית רוחנית. מקלות אלה נתפסים גם כהורים של האל אגני, שבריג ודה מזוהה כילד שנולד בשתי לידות, לשתי אמהות. אימותיו מזוהות כשמים וארץ. שתי האימהות, המכונות דיאוס ופריתווי מאוזכרות לעיתים גם כאחיות. בבהאגווטה פוראנה שני המקלות מתפרשים כשייכים למינים מנוגדים.
בהוצ'ארה מאטה היא אלה פטרונית של החיג'רה. באיקונוגרפיה פופולרית היא נראית לעיתים קרובות רוכבת על תרנגול ונושאת חרב, קלשון וספר. סיפורים שונים קושרים בין בהוצ'ארה לסירוס או לשינויים אחרים במאפיינים המיניים הגופניים, לעיתים כתוצאה מקללות נגד גברים. ההערכה היא כי בהוצ'ארה היא אישה בת תמותה שהפכה לקדושה מעונה. באחד הסיפורים, בהוצ'ארה הותקפה על ידי שודד שמנסה לאנוס אותה, אך היא נוטלת את חרבו, כורתת את שדיה ומתה. בסיפור אחר, בהוצ'ארה מקללת את בעלה כאשר היא תופסת אותו מתגנב ליער כדי לעסוק בהתנהגות הומוארוטית. באמצעות הקללה היא גורמת לאיברי המין שלו ליפול ומאלצת אותו להתלבש כאישה.
סיפורים מקשרים את בהוצ'רה לשונות מגדרית גם לאחר שהיא הופכת לאלוהית. אפוס אחד נוגע למלך שהתפלל לבהוצ'ארה וביקש שיוולד לו בן. בהוצ'ארה נענתה, אך הנסיך הנולד גדל להיות עקר. לילה אחד הופיעה בהוצ'ארה בפני הנסיך בחלום והורתה לו לכרות את איברי מינו, ללבוש בגדי נשים ולהפוך למשרתה. מאמינים כי בהוצ'ארה ממשיכה לזהות גברים עקרים ומצווה עליהם לעשות זאת. אם הם מסרבים, היא מענישה אותם שבמשך שבעת גלגוליהם הבאים הם יהיו עקרים. אפוס זה הוא מקורו של פולחן בהוצ'ארה מאטה, שחסידיו נדרשים לסרס את עצמם ולהישאר פרושים.
סמבה, בנו של קרישנה, הוא גם פטרון של סריסים, טרנסג'נדרים והומוארוטיות. סמבה מתלבש בבגדי נשים כדי ללעוג לאנשים ולהערים עליהם, וכדי שהוא יוכל להיכנס ביתר קלות לחברת הנשים ולפתותן. במוזלה פוראנה מקולל סמבה, לבוש כאישה, לאחר שנחקר על ההיריון שלו. כתוצאה מהקללה, סמבה, אף על פי שנותר זכר, יולד מכתש ועלי מברזל.
ספרות סנגאם

ספרות סנגאם משתמשת במילה 'פדי' כדי להתייחס לאנשים שנולדו במצב של אינטרסקס, ומתייחסת גם לסוגים שונים של היג'רה. באופן דומה, הדמויות המפורסמות של תקופת סנגאם - המלך קופרונצ'וז'ן ופיסורנטהייאר - הן דוגמה נוספת לאוהבים מאותו המין. בנוסף, החברות בין המלך פארי למשורר קבילאר מוצגת כיותר מסתם ידידות. בספרות ניתן למצוא רמיזות ליריות המרמזות על הקשר האינטימי שהיה ביניהם.
ניתוח ביקורתי

מקורות ספרותיים הינדיים מספרים מעט על הומוסקסואליות באופן ישיר. הומוארוטיות בטקסטים מסורתיים מוסווית לעיתים קרובות על ידי הקפדה על כללי מגדר וקאסטה קפדניים. המחקר הביקורתי מסוכל עוד יותר בגלל היעדר מילים בסנסקריט לתפיסות מודרניות, כמו מילה המתארת הומוסקסואליות, אם כי קיימות מילים למעשים מיניים ספציפיים מאותו המין. טימות'י מרפי כותב כי חקירות מוקדמות על מיעוטים מיניים בתרבות ההינדית לא הצליחו לנתח סיפורים או יצירות אמנות המתארות מעשים מיניים חד-מיניים בין ישויות מיתולוגיות. הוא מתאר את המחקרים בנושאים להט"ביים בתרבות ההינדית כ"עדיין בחיתוליהם".
גולדמן כתב על טרנססקסואליות בספרות ההינדית, ומציין שמעט תרבויות העניקו לתופעה מקום כה בולט בתחומי המיתולוגיה והדת כמו זו של הודו המסורתית. גולדמן מחשיב את המיתוסים הרבים הנוגעים לשינוי מגדרי כביטוי של תרבויות פטריארכליות המבקשות לשלוט במיניותן של נשים, אך כותב כי מיתוסים רבים מציגים הערכה חיובית של נשים ונשיות. שינויים במגדר עשויים להיגרם על ידי אל או באמצעות שימוש בקסם, על מנת לרמות אחרים או כדי להקל על מפגש רומנטי. שינוי במגדר עשוי להתרחש גם באופן ספונטני בגלל שינויים באופי הרוחני או המוסרי של האדם, אם בחיים בודדים, או באמצעות גלגול נשמות.
על פי האנציקלופדיה של האהבה בדתות העולם, תאורטיקנים קווירים ופעילים פירשו מחדש טקסטים עתיקים בחיפוש אחר דוגמאות למגוון מודלים מגדריים ומינים בהינדואיזם. מלומדים אלה כוללים את גיטה תדאני שניסתה לחשוף את הסאבטקסט הלסבי בטקסטים הודיים עתיקים, ורות ווניטה, שמנסה לאתר מופעים של אינטימיות חד-מינית בטקסטים חינוכיים ב"אהבה חד-מינית בהודו: קריאות מתוך ספרות והיסטוריה".
כמה פרשנויות להט"ביות לסיפורים ודמויות פופולריות היו שנויות במחלוקת. הספר "גנזה: אדון המכשולים, אדון ההתחלות" מישם גישות פסיכואנליטיות על סיפורים הינדיים. בספר כתוב כי החדק של גנש מיצג פין רפוי, ואהבתו לממתקים מצביעה על רצון לבצע מין אוראלי הומוסקסואלי. הסקת המסקנות של ספר זה, ויישום דומה של פסיכואנליזה לחקר ההינדואיזם, נחקרו על ידי אקדמאים מערביים והודיים, ביניהם אנטוניו דה ניקולאס, קרישנאן רמאסוואמי ושרה קלרוהוט אשר הצהירו כי הספר מבוסס על הצהרות מיסטיות ופסיכואנליטיות ופרשנויות שגויות. הספר נודע לשמצה בהודו, עורר מחאות והביא להתנצלות פומבית מצד המו"לים ולהסרתו של הספר מהמדפים בהודו.
המחקרים של וונדי דוניגר, המתמקדים בפרשנות של טקסטים הינדיים באמצעות פסיכואנליזה, מעוררים מחלוקת דומה ונמתחה עליהם ביקורת. דוניגר תוארה כגסת רוח, מגושמת מאוד ופוגעת בהיכלים הקדושים של אקדמאים בסנסקריט. מיכאל ויצל, פרופסור לסנסקריט, אמר כי הידע של וונדי דוניגר על סנסקריט וודית פגום קשות. ניקולאס קזנאס, אינדיאולוג אירופי, מתח ביקורת גם על יצירותיה של דוניגר וכתב כי נראה שדוניגר אובססיבית לפירוש אחד בלבד של מיתוסים - הפירוש המיני ביותר שאפשר להעלות על הדעת.
הערות שוליים

1 2  Morgan, Peggy; Lawton, Clive (2006). Ethical issues in six religious traditions. Edinburgh University Press. p. 15. ISBN 978-0-7486-2330-3.
1 2  Conner & Sparks (1998), p. 305, "Shiva"
1 2  Conner & Sparks (1998), p. 67, "Ardhanarishvara "
1 2  Vanita & Kidwai (2001), p. 69
1 2  Vanita & Kidwai (2001), p. 94
1 2  Pattanaik (2001), p. 99
↑  Vanita & Kidwai (2001), pp. 100–102.
1 2  Greenberg, p. 307
1 2  Vanita & Kidwai (2001)
↑  Conner & Sparks (1998), p. 211, "Lakshmi"
↑  Vanita & Kidwai (2001), p. 70
↑  Pattanaik (2001), p. 76
↑  Smith, B.L., p. 5, Legitimation of Power in South Asia
↑  Canner & Sparks, p. 66, "Aravan"
1 2  Conner & Sparks (1998), p. 68, "Arjuna"
↑  Pattanaik (2001), p. 80
↑  Doniger, p. 281
↑  Vanita & Kidwai (2001), p. 18.
↑  Pattanaik (2001), pp. 45–47
↑  Conner & Sparks (1998), p. 183, "Ila/Sudyumna"
↑  Pattanaik, Devdutt (2011). Jaya: An Illustrated Retelling of the Mahabharata. Penguin India. ISBN 9780143104254.
↑  Conner & Sparks (1998), p. 66, "Arani".
↑  Ruth Vanita, Saleem Kidwai, p. 14-16 Same-Sex Love in India: Readings from Literature and History
↑  Conner & Sparks (1998), p. 81, "Bahucharamata"
↑  Pattanaik (2001), p. 101
↑  Abott, Elizabeth (2001). A History of Celibacy. Cambridge, MA, USA: Da Capo Press. p. 329. ISBN 0-306-81041-7.
↑  Conner Sparks (1998), p. 303, "Shamba"
↑  Chattopadhyaya, Bankim Chandra. Krishna Charitra. Pustak Mahal. pp. 165–166. ISBN 978-81-223-1035-1.
↑  Shrikumar, A. (2013-10-18). "No more under siege". The Hindu. Chennai, India.
↑  Murphy (2000), pp.281–282
↑  Goldman, pp. 1–2
↑  Goldman, p. 3
↑  Courtright, pp. 110–125
↑  Balagangadhara, S. N.; Sarah Claerhout (2008). "Are Dialogues Antidotes to Violence? Two Recent Examples from Hinduism Studies" (PDF). Journal for the Study of Religions and Ideologies. 7 (19): 118–143. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-08-20. נבדק ב-2009-08-18. Such an explanation (...) requires compelling evidence before it can be considered true. The author,[Paul Courtright] of course, does not provide this because he thinks he is advancing a psychoanalytical ‘interpretation’ of Ganesa.
↑  Antonio De Nicholas; Krishnan Ramaswamy; Aditi Banerjee. "Abusing Ganesha and Shiva". Invading the Sacred. Rupa & Co. pp. 53–59.
↑  Sharma, Arvind (Spring 2004). "Hindus and Scholars". Religion in the News. Hartford, Connecticut, US: The Leonard E. Greenberg Center for the Study of Religion in Public Life,Trinity College. 7 (1). אורכב מ-המקור ב-2010-05-11. נבדק ב-2009-08-13.
↑  BBC's article on Wendy Doniger
↑  Invading the Sacred', p.24
↑  Doniger O'Flaherty (1987)
↑  Doniger (1999)
↑  Invading the Sacred, p.66
↑  Kazanas, Nicholas. Indo-European Deities and the Rgveda. Journal of Indo-European Studies, vol. 29, nos. 3–4 (Fall & Winter 2001), pp. 257–293. Footnote #14 on page 283.
שיווה ופרוואטי בדמות ארדנהריסארה
פסל של ארג'ונה ברחוב באי באלי.
בהוצ'אר מאטה היא האלה הפטרונית של ההיג'רה .
אגני, אל האש. תפקידו של אגני בקבלת קורבנות מקביל לקבלה שלו של זרע מאלים אחרים.
ג'וייס ג'קובסון קאופמן

| --- | --- |

קאופמן ב-1964
 לידה:  21 ביוני 1929 ניו-יורק
 פטירה:  26 באוגוסט 2016 (בגיל 87) בלטימור
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 פרסים והוקרה:  מדליית גרוון-אולין (1974) 
 
ג'וייס ג'קובסון קאופמן (באנגלית: Joyce Jacobson Kaufman; ‏21 ביוני 1929, ניו יורק ארצות הברית – 26 באוגוסט 2016, בלטימור) הייתה אשת אשכולות יהודייה-אמריקאית שפעלה במגוון תחומים: כימיה, פיזיקה, רוקחות, ביורפואה (אנ'), מחשבי על ועוד.
קורות חייה

ג'וייס נולדה בברונקס ניו יורק ב-21 ביוני 1929 למשפחה יהודית מסורתית. הוריה רוברט ושרה ג'קובסון התגרשו כשהייתה בת 6, וג'וייס עברה עם אמה לבלטימור. ב-1940 האם נישאה לאברהם דויטש, יליד ריגה שלפני שהגיע לארצות הברית חי 7 שנים בארץ ישראל. דויטש התייחס לג'וייס כבת שלו.
ג'וייס, לדבריה, החליטה להיות כימאית כבר בגיל 8, בעקבות קריאת ביוגרפיה של מארי קירי. באותה שנה גם הגיעה לראשונה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, לקורס קיץ במדעים לילדים מחוננים.
ג'וייס נישאה ב-1948 לסטנלי קאופמן, הם התגרשו ב-1982. לזוג בת יחידה ג'אן קריל, ילידת 1955 שבבגרותה הוסמכה לרבנות. ג'ויס נישאה בשנית לוולטר קוסקי (Walter Koski). ב-1991, בגיל 62, בעקבות הרעה במצבה הבריאותי, לא יכלה להמשיך בפעילותה המדעית. קוסקי הוא שהשלים את מאמריה האחרונים, וליווה אותה בהמשך חייה עד מותו ב-2011.
השכלה ומסלול מקצועי

לקאופמן תואר ראשון בהצטיינות בכימיה - 1949. תואר שני - 1959 ודוקטורט בכימיה פיזיקלית - 1960, כולם מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. דוקטורט נוסף בפיזיקה תאורטית מהסורבון בפריז - 1963.
לאחר גמר לימודיה לתואר ראשון, בשנים 1949 – 1952, קאופמן עבדה במרכז המחקר הכימי של צבא ארצות הברית (אנ'). ב-1952 חזרה לג'ונס הופקינס כחוקרת במעבדה לכימיה פיזיקלית של וולטר קוסקי, במהלך עבודתה שם עשתה את התואר השני והדוקטורט, בהנחיית קוסקי. עם סיום הדוקטורט עברה לקבוצת הכימיה קוונטית של המרכז למחקרים מתקדמים של חברת חברת גלן ל. מרטין (לימים מרטין מריאטה). שם עבדה מ-1960 ועד 1969 בתחילה כחוקרת ובהמשך כמנהלת הקבוצה. בשנים 1962 – 1963 לקחה חופשה ועברה לפריז לשם הוזמנה כמדענית אורחת בסורבון שם גם עשתה את הדוקטורט השני. ב-1969 חזרה לג'ונס הופקינס לתפקיד של מדענית מחקר (Principal Research Scientist), משרה אותה שמרה עד צאתה לגמלאות. בהמשך קיבלה משרת פרופסור חבר (Associate Professor) לתורת האלחוש בבית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס, בהמשך מונתה גם למשרת פרופסור חבר לכירורגיה פלסטית. ג'ויס מעולם לא קודמה למעמד של פרופסור מן המניין.
פעילותה המדעית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעילותה המדעית והמקצועית של קאופמן השתרעה על תחומי מחקר מדעי והנדסי רחבים: מדלק טילים, דרך תכנון תרופות (אנ'), קידוד ביו-רפואי (Biomedical coding), ועד כימיה קוונטית, תוך הפצת השימוש במחשבי על בתחומי הכימיה.
קאופמן פיתחה את הגישה של טופולגיה קונפורמית (conformational topology) ויישמה אותה למולקולות ביו-רפואיות (biomedical molecules). היא חקרה את ההשפעות הקליניות של תרופות נוגדות דיכאון וסמים נרקוטיים. ב-1980, פרסמה מאמר פורץ דרך בו תיארה שיטה חדשה לסימון פחמימות סרטניות מסוימות.
קאופמן עסקה בניתוח תאורטי בשיטות כימיה קוונטית של השפעת תרופות, ביניהן תרופות פסיכיאטריות. באמצעות המודלים התאורטיים שפיתחה ניתן היה לבחון את המבנה המולקולרי המדויק של תרופות מתוכננות, ולנבא מראש את מידת הרעילות שלהן.
לצורך מחקריה התמחתה בשימוש במחשבי על. היא עבדה במחשבים של מרכז חישובי העל של NSF בסן-דייגו.
פעילותה המדעית > הפליה מגדרית

בשנתה האחרונה בבית הספר התיכון לא אפשרו לה ללמוד מתמטיקה: "כי זה לא יאה לבנות". ב-1945 אוניברסיטת ג'ונס הופקינס לא קיבלה נשים וקאופמן התקבלה "כסטודנטית במעמד מיוחד" (special student). כאשה גם לא התקבלה לאחוות המצטיינים פי בטא קפא אף על פי שלפי הישגיה האקדמיים הייתה ראויה לכך.
קאופמן, למרות הישגיה הרבים, לא קודמה לדרגת פרופסור מהמניין ומעולם לא קיבלה קביעות (tenure), לדעתה זה בגלל היותה אישה.
פרסומים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תפקידים ואותות הוקרה

עמיתה מתכתבת של האקדמיה האירופית למדעים ואומנויות – 1981.
פרס הקרן הקיימת לישראל לנשים מצטיינות – 1974.
מדליית גרוון-אולין – 1973.
אבירת לגיון הכבוד הצרפתי – 1969.
עמיתת האגודה הפיזיקלית האמריקאית (אנ') – 1966.
עמיתת עמותת הכימאים האמריקאית (אנ') – 1965.
הערות שוליים

↑  מידע על וולטר קוסקי באתר Prabbok (באנגלית)
הלן לונג'ינו

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1944 (בת 80) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, קולג' ברנרד 
 מוסדות:  קולג' מילס  אוניברסיטת רייס  אוניברסיטת מינסוטה  המחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת סטנפורד 
 מונחה לדוקטורט:  Sarah Noelle Hottinger 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסופית, אקדמאית, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרסים והוקרה:  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2018) 
 אתר רשמי
 
הלן אליזבת לונג'ינו (באנגלית: Helen Elizabeth Longino; נולדה ב־13 ביולי 1944) היא פילוסופית אמריקאית המתמחה בפילוסופיה של המדע ובאפיסטמולוגיה חברתית. לתפיסתה של לונג'ינו, לערכים ולאינטראקציות חברתיות יש תפקיד מרכזי בחקר המדע. היא כתבה על תפקידן של נשים בחקר המדע והחלק המשמעותי שלו באפיסטמולוגיה פמיניסטית ובאפיסטמולוגיה חברתית. לונג'ינו היא פרופסורית לפילוסופיה באוניברסיטת סטנפורד, ובשנת 2016 היא נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאומנות ומדע.
קורות חיים

לונג'ינו נולדה בג'קסונוויל שבפלורידה, לג'יימס צ'ארלס ג'וניור ולהלן לונג'ינו. לונג'ינו קיבלה את התואר הראשון שלה בספרות אנגלית בשנת 1966 ממכללת ברנרד. בשנת 1967 קיבלה את התואר השני שלה בפילוסופיה מאוניברסיטת סאסקס, ובשנת 1973 קיבלה את הדוקטורט שלה בפילוסופיה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בהדרכת פיטר אצ'ינסטיין . עבודת המחקר שלה עסקה במסקנות ובגילויים מדעיים.
לונג'ינו לימדה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בין השנים 1973–1975 מילס קולג' באוקלנד בין השנים 1975–1990, אוניברסיטת רייס ביוסטון בין השנים 1990–1995 ובאוניברסיטת מינסוטה בין השנים 1995–2005. בשנת 2008 הצטרפה למחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת סטנפורד. במקביל לכך, היא הייתה פעילה בתנועה לשחרור האישה ובהקמת לימודי מגדר במספר מוסדות.
לונג'ינו כיהנה כנשיאת איגוד הפילוסופיה של המדע בין השנים 2013–2014, וכאישה הראשונה המכהנת כסגנית הנשיא של החטיבה להיגיון, מתודולוגיה ופילוסופיה של המדע והטכנולוגיה של ה-IUHPST (האיגוד הבינלאומי להיסטוריה ופילוסופיה של המדע) בין השנים 2016–2019.