stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני לנדא
ביוגרפיה > אינדיגו

ב-1977 החליט לנדא לעלות לישראל. באותה שנה ייסד את חברת אינדיגו. רישום החברה נעשה בהולנד לצורכי מס וקשר עם השוק המשותף. פיתוחי החברה התבססו על טכנולוגיית liquid ink, שהתאימה לשוק הדפוס הדיגיטלי המתפתח. לנדא הגיע להסכם עם חברת סאווין האמריקאית לפיו אינדיגו תעסוק בפיתוח עבור סאווין ותזכה לתמלוגים בתמורה. לנדא אף הפך לאחראי על המחקר ופיתוח העולמי של סאווין.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה פיתוח נוסף על בסיס רעיונותיו של לנדא ונוצר ה-ElectroInk, דיו נוזלי שנועד להחליף את האבקה במכונות הצילום ואת האבקה במכונות הדפוס. ב-1993 התחיל השיווק של E-Print 1000. מכונה זו הייתה נקודת מפנה בשוק ההדפסה. החידוש הגדול היה היכולת להדפיס ישירות מהמחשב וכך התאפשר לשנות את ההדפסה בין דף לדף, חידוש שלא היה קיים במכונות הדפסה עד אותה תקופה.
ביוני 1993 מכר לנדא 14 אחוז מאינדיגו לג'ורג' סורוס בתמורה ל-50 מיליון דולר. זו הייתה השקעתו הראשונה של סורוס בישראל. ב-1994 הונפקה אינדיגו בנאסד"ק. לשם כך דילל לנדא את אחזקתו ל-70% וכך התאפשר לגייס כ-100 מיליון דולר. כבר באותה שנה היו רווחי החברה 74 מיליון דולר. ב-1995 הגדיל סורוס את החזקותיו ל-30%. ב-2000 השקיעה חברת HP באינדיגו 100 מיליון דולר בתמורה לכ-13.5% מהמניות. בשנת 2002 השלימה חברת HP את רכישת חברת אינדיגו תמורת 830 מיליון דולר. אחרי המכירה לנדא הפך ליועץ אסטרטגי למנכ"ל HP העולמית. בתפקידו זה שרד חילופי מנכ"לים בחברה.
ביוגרפיה > לאחר אינדיגו

לנדא הקים מספר חברות והוא פעיל בהן. שתי החברות הראשיות הן לנדא לאבס העוסקת בתחומי הננוטכנולוגיה, ההדמיה והאנרגיה, ולנדא וונצ'רס המשקיעה בחברות טכנולוגיות בראשית דרכן. תחת שתי חברות אלה פועלות החברות הבאות:
לנדא לאבס:
לנדא דיגיטל פרינטינג: עוסקת בפיתוח מכונות דפוס דיגיטליות המשתמשות בדיו ננומטרית.
לוסיקס: מפתחת מכונות לייצור יהלומי מעבדה. משקיע מרכזי נוסף בחברה הוא תאגיד LVMH, אך החברה עומדת בפני קריסה.
בתחילת המאה ה-21 רכש בהדרגה את מרבית מניותיה של חברת "קולורייט" (Coloright) ליצירת צבעי שיער בהתאמה אישית, ובדצמבר 2014 מכר אותה לחברת "לוריאל".
Lot: מייצרת מלח סינתטי לשימוש בחטיפים.
Lumet: הדפסה על פאנלים סולריים.
Tinkerbelle: צבע לשיער. נמכרה לחברת הנקל.
NanoMetalix: מדפסת דיגיטלית למעגלים מודפסים רב-שכבתיים.
לנדא וונצ'רס:
Ripples: הדפסה על משקאות.
Evigence: מייצרת מדבקה המעידה על טריות מזון.
Prilenia: מפתחת תרופות למחלות ניוון שרירים, כגון מחלת הנטינגטון וטרשת אמיוטרופית צידית (ALS).
GenCell: תאי דלק ירוקים.
Twine: מדפסת לחוטים בתעשוות הטקסטיל.
Highcon: מכונות חיתוך לתעשיית האריזה.
Xjet: הדפסה תלת-ממדית.
NOVELSAT: תקשורת לוויינית.
Arroweye: פינטק.
ללנדא הוענקו תוארי דוקטור לשם כבוד מהטכניון, מאוניברסיטת בר-אילן, מאוניברסיטת חיפה ומאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לנדא רשם מעל 800 פטנטים.
משך מספר שנים היה לנדא אחד המשקיעים הפרטיים הבולטים בחברת טבע תעשיות פרמצבטיות והחזיק במניותיה בשווי עשרות מיליוני דולרים. ב-2013 ניסה להוביל מהלך, שלא צלח, להחלפת דירקטוריון החברה. ב-2019 נודע כי חיסל את השקעתו בטבע, לאחר שהחברה נקלעה לקשיים חמורים.
משפחתו

נשוי לפטסי והם הורים לשלושה, בת ושני בנים. ב-2005 הדליקה פטסי משואה במסגרת טקס הדלקת המשואות בירושלים .
בתו, טליה לנדא, הייתה רקדנית באנסמבל של להקת בת-שבע ורוקדת באנסמבל מריה קונג משנת 2008 עד היום, נכון ל-2013.
בנו, אלון לנדא, הוא זמר יוצר, אשר היה חבר בלהקת "המושבה". שירו "חברה" משמש כשיר הנושא של הסדרה "דובדבני וקובץ'".
לנדא ורעייתו פטסי הקימו את קרן לנדא, קרן פילנתרופית של 50 מיליון דולר לעשר שנים. הקרן מוקדשת ל"שוויון הזדמנויות באמצעות חינוך", תומכת בסטודנטים בכל האוניברסיטאות בישראל ומשקיעה בתוכנית עתידים.
משנת 1974 מתגורר בנס ציונה.
הערות שוליים

↑  שם אמו זלטה (לוטי)
↑  Indigo Founder Benny Landa is Reed Technology Medalist ‏17 באוקטובר 2003
↑  אורנה רביב, בני לנדא: עברתי מחלום א' לחלום ב', באתר ynet, 18 בפברואר 2003
↑  אסף גלעד, ‏בגיל 78, היזם הסדרתי שמספק הצצה ל"בונקר" הסודי שלו, באתר גלובס, 15 ביוני 2024
↑  לנדא תחשוף בתערוכת דרופה את מכונת הדפוס הדיגיטלית B1 המדפיסה 13,000 גיליונות לשעה, באתר landanano, ‏24 במרס, 2016
↑  לנדא תחשוף מכונת דפוס ננוגרפית אולטרה-מהירה, בהזנת גליונות ברוחב מטר לאריזות גמישות, באתר landanano, ‏24 במרס, 2016
↑  דיאנה בחור ניר, "זה מלהיב, זה אלכימיה, זה קסם", באתר "כלכליסט", 26 בספטמבר 2019;
גולן חזני, יהלומי המעבדה של בני לנדא שובצו בשעון יוקרה, באתר כלכליסט, 3 באפריל 2022
↑  אסף גלעד, ‏חובות של 15 מיליון דולר: כך הגיעה חברת היהלומים של בני לנדא לסף פשיטת רגל, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2024
↑  אסף גלעד, בני לנדא מוכר את Coloright ללוריאל בכ- 150–200 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 21 בדצמבר 2014
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Lumet
↑  מאיר עשת, פריצת דרך לחברת האנרגיה סולארית של בני לנדא:, באתר IT News, ‏30 במאי 2024
↑   אתר האינטרנט הרשמי של NanoMetalix
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Ripples
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Evigence
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Prilenia Therapeutic
↑   אתר האינטרנט הרשמי של GenCell
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Twine
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Highcon
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Xjet
↑   אתר האינטרנט הרשמי של NOVELSAT
↑   אתר האינטרנט הרשמי של Arroweye
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  בני לנדא, באתר Justia (באנגלית)
↑   בני לנדא: "במקום לפטר שליש מעובדי טבע, צריך לשלוח הביתה שני שלישים מהדירקטוריון", באתר TheMarker‏, 24 בנובמבר 2017
↑  ניצן כהן, בני לנדא חיסל את ההשקעה בטבע; "צריך לעשות סוויץ': טבע לא חשובה היום", באתר ביזפורטל, 11 באוגוסט 2019
↑  טקס הדלקת משואות., ולתפארת מדינת ישראל, באתר nrg‏, 10 במאי 2005
↑  אנסמבל מריה קונג
ברכה זיסר

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1958 (בת 66) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן או בת זוג:  מוטי זיסר (1977–23 ביוני 2016) 
 
ד"ר  ברכה זיסר (נולדה ב-23 באפריל 1958, ג' באייר תשי"ח) היא מייסדת ומנהלת מאגר מח העצם המרכזי בישראל ובית ההחלמה "אורנית" לילדים חולי סרטן מטעם ארגון עזר מציון. כלת פרס רפפורט לנשים פורצות דרך לשנת 2021.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בבני ברק. האם, פרחיה גור, ואביה, עקיבא גור, היה בנו של מייסד העיר יצחק גרשטנקורן וסגן ראש עיריית בני ברק. למדה בבית הספר הממלכתי-דתי מוהליבר ובתיכון הדתי העירוני בעיר. הייתה מדריכה ומרכזת בסניף בני עקיבא המקומי. שירתה בשירות לאומי במסגרתו טיפלה במשפחות אסירים ובנוער במצוקה ברמלה והתגוררה בקיבוץ שעלבים.
בוגרת תואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. עבדה במשך שנתיים במעבדות בבית החולים בילינסון. לאחר מכן השלימה תואר שני ותואר שלישי בסיעוד עם התמקדות באונקולוגיה. עבדה כאחות אחראית במחלקה הפנימית בבית החולים בילינסון.
בשנות ה-90 הקימה עם בעלה מוטי זיסר ובשיתוף ארגון עזר מציון, את בית ההחלמה "אורנית" לילדים ונוער חולי סרטן בפתח תקווה. כעבור כמה שנים הקימו את המאגר הלאומי לתורמי מח עצם של עזר מציון. המאגר מכיל כ-1,170,000 דגימות.
ייסדה עם בעלה את "קרן ברכה ומוטי זיסר", התורמת למטרות צדקה ואחזקת תורה. השניים תרמו לשיפוץ גן העיר הסמוך לעיריית בני ברק והוא נקרא "גן עקיבא" לזכרו של אביה.
בשנת תשס"א (2001) הדליקה משואה ביום העצמאות.
זיסר הייתה חברה בוועדת סל התרופות לשנת 2009.
בשנת 2010 נבחרה זיסר בראש עשרים הנשים המשפיעות בציבור הדתי-לאומי.
בשנת 2021 קיבלה זיסר את פרס רפפורט לנשים פורצות דרך בקטגוריה מפעל חיים.
חיים אישיים

בשנת 1977 נישאה למוטי זיסר. במשך עשרות שנים התגוררה בבני ברק וכיום מתגוררת בשכונת בת גנים בפתח תקווה. היא אם לחמישה. בתה הבכורה, רחל, היא במאית קולנוע, בנה, דוד, השתלב בעסקי החברה המשפחתית.
הערות שוליים

↑  עזר מציון - המאגר הלאומי לתורמי מח עצם, באתר www.ami.org.il
↑  דר׳ ברכה זיסר, עזר מציון, באתר חדשות 13, 2 בנובמבר 2020
↑  ועדת סל התרופות החדשה תחל עבודתה בחודש הבא, באתר nrg
↑  יניב שלום, סיפור הצלחה: 20 הנשים המשפיעות בישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 באוגוסט 2010
↑  Rappaport Prize, www.rappaport-prize.org.il
בני שטיינמץ

| --- | --- |
בני שטיינמץ
בני שטיינמץ
 לידה:  1956  (בן 69 בערך) נתניה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  איש עסקים
 בת זוג:  אניאס שטיינמץ
 
בני שטיינמץ (נולד ב-1956) הוא איש עסקים ישראלי-בלגי. בנובמבר 2019 העריך "פורבס" את הונו בכ־1.1 מיליארד דולר. נדון למאסר ברומניה ובשווייץ.
ביוגרפיה

בני שטיינמץ נולד בנתניה כבנו הצעיר של היהלומן ראובן שטיינמץ. אחרי שירותו הצבאי עבר להתגורר באנטוורפן, בלגיה והתמקד בעסקי היהלומים. בשנת 1997 שב לישראל. "קבוצת בני שטיינמץ" (BSGR) שבה הוא מגדיר עצמו כ"יועץ" בלבד, משקיעה במכרות יהלומים, זהב ומתכות, באמצעות חברות בת הפועלות באפריקה, באירופה וברוסיה, אך עוסקות גם בנדל"ן ובהשקעה בחברות הזנק. ב-1995 הקים שטיינמץ את קרן הנאמנות "הרמיטאז', בשותפות עם "ריפבליק בנק אוף ניו-יורק" שבבעלות האחים ספרא. הקרן משקיעה במניות של חברות הרשומות ברוסיה.
בראשית המאה ה-21 רכשה קבוצת החברות שטיינמץ את השליטה בחברת בייטמן הנדסה, שהיא אחת החברות המובילות בעולם להפקת אוצרות טבע. בייטמן נמכרה לחברת טנובה האיטלקית בשנת 2012.
ב-2010 רכשה חברה מקבוצת שטיינמץ 42.5% מרישיונות פלאג'יק, שמחזיקה בחמישה רישיונות חיפוש לגז טבעי במים הכלכליים של ישראל.
במרץ 2011 חברת סקורפיו נדל"ן שנמצאת בשליטתו של שטיינמץ נקלעה לקשיים ולא עמדה בתשלומים למחזיקי האג"ח ובמסגרת הסדר חוב שילם שטיינמץ 100 מיליון דולר לחברה לצורך פריסת חוב. החברה חתמה על הסדר חוב נוסף במרץ 2016 וב-2018 הודיעה פעם נוספת על חוסר יכולתה לעמוד בתשלומים למחזיקי האג"ח. בסופו של דבר עמדה סקורפיו בתשלומים.
מחלוקות עם הרשויות במדינות שונות

באוגוסט 2009 הועלה בפרקליטות המדינה בישראל חשד כי שטיינמץ העלים מס בהיקף נרחב. ב-2012 עזב שטיינמץ את ישראל על רקע חילוקי דעות עם רשויות המס. המחלוקות בין שטיינמץ לרשויות נובעות בין היתר מכך שהוא מגדיר את עצמו כ"יועץ" ולא כ"בעלים" של החברות ב"קבוצת בני שטיינמץ". החברות בקבוצה פועלות במדינות שונות ומנוהלות על ידי נאמנויות שמשרדיהן ממוקמים באירופה, ואף על פי שבני שטיינמץ מוגדר בנאמנויות אלו כ"נהנה" מהכנסה של חברות שמחזור עסקיהן נאמד במיליארדי דולרים, מאז 1998 הוא משלם בישראל מס בגין "דמי ייעוץ" לפי הכנסה מוצהרת של 1.8 מיליון ש"ח בשנה.
באוגוסט 2017 נעצר שטיינמץ בישראל לצד מעורבים נוספים בפרשה שבמרכזה חשדות לשוחד, מרמה והפרת אמונים בתאגיד, זיוף מסמך ושיבוש הליכי משפט.
בשנת 2012 דיווח "פייננשל טיימס" על חקירה נגד קבוצת בני שטיינמץ בגינאה, בחשד למתן שוחד וטובות הנאה לבכירים במדינה בתמורה לאפשרות לרכוש מכרה בסכום נמוך. בהודעה לתקשורת מסרה הקבוצה שמדובר ב"קמפיין השמצה זדוני". בשנת 2013 דווח כי משטרת שווייץ פשטה על ביתו של שטיינמץ בז'נבה, בהוראת משרד המשפטים של שווייץ, לבקשת ממשלת גינאה. עוד בשנת 2013 נטען בעיתון "לה קנאר אנשנה" הצרפתי ששטיינמץ שלח שכירי חרב צרפתים, ישראליים ודרום אפריקאים למוטט את הממשל הגנאי. שטיינמץ הגיש תביעת דיבה נגד העיתון, ובספטמבר 2018 פסק בית המשפט לזכותו. זאת מכיוון שהעיתון לא הצליח להוכיח את אותנטיות המקורות שעליהם כביכול התבסס. בית המשפט גזר על העיתון והעיתונאים שמאחורי הכתבה לשלם קנס של 50 אלף יורו ולפרסם תיקונים ב"לה קנאר אנשנה" ובשלושה עיתונים מרכזיים נוספים.
בדצמבר 2016 נעצר בישראל בחשד למתן שוחד של עשרות מיליוני דולרים לעובדי ציבור בכירים בגינאה, בתמורה לקידום עסקיו שם. בפברואר 2019 הגיעו חברת BSGR ונשיא גינאה אלפה קונדה להסכמה ששני הצדדים ייסוגו מטענותיהם ושתבוטל הבוררות ביניהם בסוגיית מרבץ סימנדו, אחד ממרבצי המינרלים העשירים בעולם. ההסכם שם קץ לסכסוך סביב סימנדו שפרץ שבע שנים לפני כן. באוגוסט 2019 הודיעה התביעה הכללית בז'נבה שתגיש כתב אישום נגד שטיינמץ, בחשד למתן שוחד לבכירים בגינאה וזיוף מסמכים. ב-22 בינואר 2021 הוא הורשע במתן שוחד ונגזר עליו עונש של 5 שנות מאסר וקנס של 50 מיליון פרנק שווייצרי. שטיינמץ ערער, ועונש המאסר הופחת לשלוש שנות מאסר. בקשתו לבטל את הרשעתו, בנימוק שהתביעה פעלה שלא כדין, נדחתה.
ב-11 בדצמבר 2015 דווח ששטיינמץ ביחד עם טל זילברשטיין, שמעון שבס, יורש העצר הרומני הנסיך פול ועוד, נחשדים על ידי "הרשות הרומנית למלחמה בשחיתות" בניסיון להשתלט על קרקעות מדינה וזאת באמצעות הונאה ושוחד ובכך שגרמו לנזק של 136 מיליון אירו לרומניה. ביוני 2019 זוכו שטיינמץ, זילברשטיין ושני ישראלים נוספים שנחקרו, מאישומי ההונאה בתחום הקרקעות ברומניה. ב-17 בדצמבר 2020 הפך בית המשפט העליון של רומניה את ההחלטה וגזר על שטיינמץ וזילברשטיין חמש שנות מאסר בגין מתן שוחד בעסקת קרקעות.
באפריל 2017 הגישה קבוצת בני שטיינמץ תביעה נגד המיליארדר ג'ורג' סורוס בסך 10 מיליארד דולר בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז הדרומי של ניו יורק. זאת בטענה שסורוס יזם קנוניה בינלאומית אשר נוהלה באמצעות ארגונים ועמותות הממומנים על ידו במטרה לגרום להפקעת נכסיה של קבוצת שטיינמץ שלא כדין, לחבל בעסקיה ולפגוע בשמה הטוב, באופן שהסב לה נזקים כספיים אדירים.
משפחתו

שטיינמץ נשוי לאניאס לוסי, אותה הכיר כשעבדו בהתיישבות חקלאית במהלך מלחמת יום הכיפורים ולהם ארבעה ילדים.
קרן אניאס ובני שטיינמץ

בשנת 2007 הקימו בני שטיינמץ ואשתו אניאס (אגנס) את "קרן אניאס ובני שטיינמץ", במטרה לאחד את העשייה ההתנדבותית של שניהם תחת ארגון פילנתרופי אחד. פעילותה העיקרית של הקרן מתמקדת במימון תוכניות בתחומי החינוך, הבריאות והתרבות עבור ילדים בגיל הרך.
הקרן גם תומכת בעמותות המסייעות לנוער בסיכון, מפעילה מועדוניות לילדים ממשפחות מצוקה ומעניקה מלגות לימודים לסטודנטים המגיעים מרקע כלכלי קשה תמורת פעילות חברתית וחונכות.
כמו כן מסייעת הקרן לארגונים ומוסדות נוספים, בהם מוזיאון תל אביב, בתי חולים, האגודה למען החייל (תמיכה בעיקר בחיילי גדוד צבר, גבעתי) והאגודה למלחמה בסרטן. בסוף שנת 2016 חגגה הקרן עשור להקמתה בהשתתפות נציגי הארגונים הרבים להם סייעה במהלך השנים בסכומים מצטברים של כמה עשרות מיליוני שקלים.
הערות שוליים

↑  Beny Steinmetz, Forbes (באנגלית)
↑  זוהר שחר לוי ונעמי צורף, שיטת שטיינמץ: כך גיבש המיליארדר שיטת שוחד לקידום ענייניו, באתר כלכליסט, 15 באוגוסט 2017
1 2  טלי ציפורי, ‏בני שטיינמץ מכר את בייטמן הנדסה ב-150 מ' דולר, באתר גלובס, 13 ביוני 2012
↑  טלי ציפורי, ‏בני שטיינמץ מכר את בייטמן הנדסה ב-150 מ' דולר, באתר גלובס, 13 ביוני 2012
↑   יסמין גואטה, סקורפיו של בני שטיינמץ למחזיקי האג"ח: לא נעמוד בתשלומי הסדר החוב, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2018
↑  שי שלו, ‏שטיינמץ מוציא מכיסו עוד 19 מיליון ש' על חוב סקורפיו, באתר גלובס, 7 באוקטובר 2018
1 2  רשות המיסים הוציאה לבני שטיינמץ שומה של 4.1 מיליארד ש"ח
↑  אבשלום חלוץ, מדוע עבר בני שטיינמץ להתגורר בשווייץ?, באתר TheMarker‏, 28 במרץ 2012
↑  Beny Steinmetz reveals all cards, ynetnews
↑  המקור, ערוץ 10
↑   יסמין גואטה, השופט החליט: מעצרם של שטיינמץ וזילברשטיין יוארך בארבעה ימים, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2017
↑   דיווח: משטרת שווייץ פשטה על ביתו של בני שטיינמץ בז'נווה, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2013
↑  Bloomberg - Are you a robot?, www.bloomberg.com
↑  הסכסוך הסתיים: המיליארדר הישראלי בני שטיינמץ חוזר לגינאה, באתר גלובס, 25 בפברואר 2019
↑  אסף אוני, ‏דיווח בשווייץ: התביעה תדרוש מאסר בין שנתיים לעשר שנים לבני שטיינמץ, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2019
↑  תומר גנון ואדר פרימור, דרמה בשוויץ: בני שטיינמץ הורשע במתן שוחד ונשלח ל-5 שנות מאסר, באתר כלכליסט, 22 בינואר 2021
↑  רויטרס, ערעורו של המיליארדר בני שטיינמץ נדחה, אך עונש המאסר שלו הופחת, באתר ynet, 4 באפריל 2023
↑  בית המשפט בשוויץ דחה את בקשת בני שטיינמץ לבטל את עונש המאסר, באתר כלכליסט, 22 בנובמבר 2024
↑  רומניה: זוכו אנשי העסקים הישראלים שהואשמו בהונאת ענק, באתר ynet, 27 ביוני 2019
↑  חן מענית, ‏הונאת הקרקעות: זיכוי לבני שטיינמץ בבית משפט ברומניה, באתר גלובס, 27 ביוני 2019
↑  דניאל דולב וסוכניות הידיעות‏, המיליארדר בני שטיינמץ נידון לחמש שנות מאסר ברומניה, באתר וואלה, 17 בדצמבר 2020
↑  "Billionaire vs. billionaire: Israel's Steinmetz sues Soros". The Times of Israel (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-04-18.
↑  נעמי צורף, חברת BSGR של שטיינמץ תובעת פיצוי של 10 מיליארד דולר מסורוס, באתר כלכליסט, 15 באפריל 2017
↑  Beny Steinmetz - Official Website, Beny Steinmetz Official Website (באנגלית)
↑  שירי דובר, ‏מי הגיע לאירוע ההוקרה של קרן אניאס ובני שטיינמץ?, באתר גלובס, 31 באוקטובר 2016
↑  http://www.netanya.ac.il/Interested/Scholarships/Pages/Scholarships7.aspx, www.netanya.ac.il (ארכיון)
↑  חוגגים עשור לקרן אניאס ובני שטיינמץ | המגזין של פרויקט אמץ לוחם, באתר ametz.awis.org.il
↑  קרן אניאס ובני שטיינמץ | עמוד הבית, באתר www.steinmetzfoundationnews.com
↑  אירוע חגיגת עשור לקרן אניאס ובני שטינמץ, באתר www.steinmetzfoundationnews.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532063705606  VIAF: 9248147425873145040002   WorldCat (עם VIAF): 9248147425873145040002
לקטוז

לקטוז (Lactose), המכונה גם סוכר החלב, הוא דו סוכר המורכב מהסוכרים גלוקוז וגלקטוז, הקשורים בקשר β גליקוזידי בין הפחמנים 1 ו-4. הסוכר מהווה 2%-‏8% מהמוצקים בחלב יונקי השליה. מקור שמו הוא השם הלטיני לחלב, Lac, בתוספת הסיומת 'וז' הניתנת לסוכרים.
| --- | --- |
 
 שם סיסטמטי:  β-D-Galactopyranosyl-(1→4)-D-glucose
 כתיב כימי:  C₁₂H₂₂O₁₁ 
 מסה מולרית:  342.296 גרם/מול
 מספר CAS:  63-42-3
 צפיפות:  1.525 גרם/סמ"ק
 מסיסות:  195 גרם לליטר
 טמפרטורת היתוך:  252 °C   525.15 K
 נקודת הבזק:  357.8 °C   630.95 K
 אנתלפיית התהוות סטנדרטית:  2242.11− קילוג'ול למול
 הערה כללית:  טמפרטורת היתוך של מונוהידראט: 202 °C   475.15 K
פירוק לקטוז

הלקטוז מפורק במעי הדק על ידי האנזים לקטאז המבצע הידרוליזה של הקשר הגליקוזידי, כתוצאה מכך מפורק הלקטוז לשני חד סוכרים גלוקוז וגלקטוז, שיכולים להיספג בתאים. בכל עת שהגוף אינו מסוגל לייצר ולהפריש את הלקטאז (ראו: אי-סבילות ללקטוז), ממשיך סוכר החלב לעבר המעי הגס, שם הוא מתפרק בעזרת חיידקים המצויים שם. בין תופעות הלוואי של פירוק זה נמצאים גזים, כאבי בטן ושלשולים.
פרטים צעירים המשתייכים למחלקת היונקים ניזונים מחלב המכיל לקטוז על ידי אימהותיהם. בגילאים מתקדמים יותר הפרטים מתבגרים ואינם ניזונים עוד על ידי הנקה. כתוצאה מכך, בקרב רוב היונקים יכולת ייצור הלקטאז יורדת עם ההגעה לבגרות. תופעה זו מתרחשת גם אצל בני אדם, אך יש אנשים שמוצאם באירופה, במזרח התיכון, בחלקים רבים בהודו ובחלקים מסוימים באפריקה שלהם גרסה שונה מעט של הגן המקודד ללקטאז. לפיכך, הם מייצרים אותו גם בבגרות. בתרבויות אלו נוהגים לחלוב יונקים אחרים כמו פרות, כבשים ועיזים כמקור מזון. האוכלוסיות הרגישות ביותר ללקטוז הן ממוצא אסייתי, אינדיאני, אפריקני ויהודי-אשכנזי.
עיכול

אי סבילות ללקטוז ואלרגיה לחלבון חלב הן שתי תגובות, השונות מהותית זו מזו.
עיכול > אי-סבילות ללקטוז

לקטוז הוא סוכר פשוט שמצוי בכל סוגי החלב הטבעי, וגוף היונקים מעכל אותו באמצעות האנזים לקטאז. אצל כל היונקים, הייצור של אנזים זה יורד באופן משמעותי לאחר תקופת הינקות, כולל בני האדם. לעיתים ירידה זו באנזים המפרק מגיעה למצב של חוסר יכולת לעכל אותו, מה שמוביל לבעיית עיכול המכונה "אי-סבילות ללקטוז" (או במונח השגוי: "רגישות ללקטוז"). במצב כזה, צריכה לקטוז גורמת לכאבי בטן, גזים במערכת העיכול, נפיחוֹת, בחילה ושלשול. תסמינים אלה נוצרים במערכת העיכול בלבד ולא מערבים תגובה חיסונית. חלק מהסובלים מאי-סבילות ללקטוז מסוגלים בכל זאת לצרוך לקטוז, אבל בכמויות קטנות ומדודות. רוב הבוגרים בעולם הם בעלי אי סבילות מסוימת ללקטוז. מבוגרים בעלי אי סבילות מפסיקים לפתח כמות מספקת של לקטאז בגיל שנתיים עד חמש. שינוי גנטי שהתרחש בזמן קרוב יחסית (יש הטוענים שלפני מספר אלפי שנים) בחלק מהאוכלוסיות האנושיות, שכלל רבים מבין הצפון אירופאים, גרם להמשך הייצור של לקטאז גם בתקופת הבגרות. חלק מהמבוגרים בעלי אי סבילות ללקטוז יכולים לשתות עד כוס (200 מ"ל) חלב רגיל ליום. אחרים לא יכולים לשתות ולו כפית חלב אחת בלי לפתח תסמינים חמורים.
המוסכמה היא שמוצרי החלב נחשבים "דלי לקטוז" אם תכולת הלקטוז בהם נמוכה מ-0.2%, אך אין מדובר בהגדרה חותכת. מוצרים אלה עשויים לעבור תהליך של הפחתת לקטוז, כמו חלב דל לקטוז או נטול לקטוז, יוגורטים, קוטג', גבינות קשות וגבינות שעברו תהליך הבשלה (כמו גבינה שווייצרית, פרמזן וצ'דר). כל המוצרים הללו מספקים את אותם רכיבי תזונה חיוניים כמו כל מוצרי החלב הרגילים, אך עם פחות לקטוז, מה שמאפשר לאנשים עם רגישות ללקטוז ליהנות מהם בקלות רבה יותר. מוצרים אלה מספקים את אותם רכיבי תזונה חיוניים כמו כל מוצרי החלב האחרים.
עיכול > אלרגיה לחלבון חלב

לעומת אי-סבילות ללקטוז, אלרגיה לחלבון חלב היא תגובה חיסונית לאחד או יותר מחלבוני החלב. היא מופיעה אצל 2–6% מהילדים בשנות הינקות והילדות המוקדמות, ואצל רובם חולפת עד גיל חמש שנים. שכיחות האלרגיה לחלבון חלב במבוגרים היא 0.5%-0.1% בלבד. במצב של אלרגיה לחלבון חלב אסור לסובל מהאלרגיה לצרוך חלב ומוצריו בכלל.
הערות שוליים

↑  Standard Gibbs Energies and Enthalpies of Formation
↑  מאמרים בנושא, אתר אינפומד
↑  מאמר בנושא רגישות ללקטוז, מגזין American Family Physician
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550695305171  BNE: XX535524  BnF: cb11965329v (data)  GND: 4166380-9  LCCN: sh85073871  NDL: 00568767  NKC: ph505549
ברי בר-ציון

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  התיכון ליד האוניברסיטה  אוניברסיטת הרווארד  האוניברסיטה העברית בירושלים  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 מעסיק:  רשות השידור, בית החולים ביקור חולים 
 
ברי בר-ציון (נולד ב-1965) הוא עורך דין, מנהל וכלכלן. שימש כמנהל מיוחד של רשות השידור (בפירוק), ניהל את בית החולים "ביקור חולים" בירושלים, והיה מנכ"ל חברת "אמין", שהפעילה את תוכנית "אורות לתעסוקה" בירושלים. שימש יועץ בכיר לארבעה מנכ"לי משרד האוצר, ניהל והקים מקומונים עבור רשת "ידיעות תקשורת" מקבוצת "ידיעות אחרונות". היה חבר במנהלת השלום שהקים ראש הממשלה אהוד ברק בתחילת שנת 2000 והשתתף בשיחות קמפ דייוויד ביולי 2000.
ביוגרפיה

למד בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. שירת בחיל המודיעין בתפקידי פיקוד ומטה. משמש רס"ן במילואים.

בשנת 1995 סיים את לימודי התואר השני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 השלים לימודי תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר. בשנת 2020 סיים תואר ראשון במשפטים במכללה למינהל בראשון לציון ובשנת 2021 הוסמך כעו"ד.
בין השנים 1995-1991 הקים וניהל מקומונים של רשת "ידיעות תקשורת" מקבוצת "ידיעות אחרונות", בשנת 1993 הקים את "הלוח המוכר", ובשנים 1995-1994 ניהל את עיתון "קול חיפה".
בין השנים 1997-1996 שימש יועץ עסקי למנכ"ל מפעל הפיס וקצין התקציבים של המפעל. לאחר מכן, בין השנים 1997 ל-2002 שימש בר-ציון יועץ למנכ"ל משרד האוצר. במסגרת תפקידו שימש בין היתר מזכיר הוועדה לשינוי מבני במשק החשמל, מזכיר הוועדה הבין-משרדית להפיכת רפא"ל מיחידת סמך לחברה, מזכיר הוועדה להסדר הקיבוצים, מזכיר ועדת בן בסט לבחינת שליטת הבנקים בקופות הגמל ועוד. בתקופה זו גם ריכז בסמכות מנכ"ל משרד האוצר את הקשרים הכלכליים עם הרשות הפלסטינית והיה המזכיר הישראלי של הוועדה הכלכלית המשותפת לישראל ולפלסטינים (ה-JEC). כמו כן היה חבר במנהלת השלום שהקים ראש הממשלה אהוד ברק בתחילת שנת 2000 והשתתף בשיחות קמפ דייוויד ביולי 2000.
בשנת 2004 מונה על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים למנהל המיוחד של בית החולים "ביקור חולים" בירושלים, שעמד בפני פשיטת רגל. בתקופה זו נבנו חדרי לידה חדשים ופגייה חדשה אשר מומנו מתרומות. בעקבות ההתייעלות נמכר בית החולים בשנת 2008 במחיר של 32 מיליון דולר, כעסק חי לארקדי גיאדמק.
בין השנים 2008 ו-2010 היה מנכ"ל A4E ישראל ומנכ"ל חברת "אמין", אשר הפעילה את תוכנית "אורות לתעסוקה" בירושלים (תוכנית ויסקונסין). בתקופה זו הועלו טענות כנגד התוכנית, שבוטלה בסופו של דבר[דרוש מקור].
בשנת 2010 הכריז ראש הממשלה בנימין נתניהו על מינוי של בר-ציון לנציב שירות המדינה. המינוי נתקל בהתנגדות פוליטית בשל טענות על ניהול לא תקין של בר-ציון בהיותו מנהל ביקור חולים וחברת אמין, ועל אי-דיווח מלא בעניין בטפסי המועמדות שלו. בסופו של דבר, אף שהיועץ המשפטי לממשלה אישר את המינוי, הודיע בר-ציון שהוא פורש מהמירוץ לתפקיד.
בשנת 2015 מונה למנהל המיוחד של רשות השידור על ידי בית המשפט המחוזי בירושלים, לבקשתו של הכונס הרשמי במשרד המשפטים. הוא שימש כמנהל האחרון של הרשות כגוף משדר עד חודש מאי 2017, אז חדלה הרשות לשדר והחל לשדר תאגיד השידור הישראלי. עד שנת 2018 ניהל את הליך הפירוק של הרשות, את הטיפול בפורשיה ואת פינוי הנדל"ן שלה. בתקופת ניהולו את הרשות כגוף משדר התייעלה הרשות. מצבת כוח האדם של הרשות הופחתה מכ-1,500 עובדים לכ-1,000, ותקציבה של הרשות שבפירוק הופחת מכ-815 מיליון בשנת 2015 לכ-640 מיליון בשנת 2016.
ברי בר-ציון הוא אחד ממקימיה של קרן ישראל אירופה אשר יחד עם ווליו בייס מנהלים קבוצת רוכשים שזכתה במכרז לרכישת עד 50% ממניות דן חברה לתחבורה ציבורית בע"מ.
ברי בר-ציון נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בירושלים.
תפקידים ציבוריים

בר-ציון הוא ממייסדיו של מכון ראות לחקר מדיניות וחבר הוועד המנהל וועדות משנה של העמותה בשנים 2004–2014. הוא חבר מייסד בוועד המנהל של עמותת ניצנים, שהוקמה על ידי קרן אבי חי על מנת לפעול להתחדשות יהודית, ציונית וישראלית במרחב העירוני וההתיישבותי בישראל החל משנת 2008.. הוא חבר דירקטוריון בסלע קפיטל כמו כן שימש משך תשע שנים דירקטור בחברה הממשלתית "רותם תעשיות בע"מ". 

היה חבר הנהלת "קולות" (ע"ר) - בית מדרש ללימודי יהדות, חבר בוועדה המייעצת ובמנהלת הרשות לקידום מעמד האישה, וחבר במועצת מנהלים ויו"ר ראש ועדת הכספים של הפרויקט החברתי - "מחשב לכל ילד".
פרסומים

Understanding Barriers to Peace: Reflecting on Israeli-Palestinian Economic Negotiations", Negotiation Journal 20 (3), 2004, pp. 383-400".
הערות שוליים

↑  הדר פרבר, ברי בר-ציון - מנהל חדש לבית החולים בקור חולים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 31 במרץ 2004
↑  אביב לוי, ‏גאידמק מכר את ביה"ח ביקור חולים ב-100 מ' ש', באתר גלובס, 13 בינואר 2015
↑  בר-ציון הסיר מועמדותו לנציב שירות המדינה: "פועלים נגדי", באתר ynet, 5 בינואר 2011
↑  לי-אור אברבך, ‏רשות השידור: שמעון אלקבץ ימונה לעורך הראשי, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2015
↑  האפוטרופוס הכללי והכונס הרשמי - תיק רשות השידור - דו"ח מספר 6 מטעם מפרק רשות השידור, באתר האפוטרופוס הכללי, ‏29 בנובמבר 2017 (ארכיון)
↑  מכון ראות - מייסדים, באתר מכון ראות, נלקח ב-2 בינואר 2018
↑  הנהלת ניצנים, באתר עמותת ניצנים, נלקח ב-2 בינואר 2018
| מנהלי רשות השידור |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | חיים יחיל • ולטר איתן • ראובן ירון • מיכה ינון • אהרן הראל • מיכה ינון • רינה שפירא • גיל סמסונוב • נחמן שי • אברהם נתן •  גבריאלה שלו • משה גביש • אמיר גילת |  |
| מנהלים כלליים | חנוך גבתון • שמואל אלמוג • יצחק לבני • יוסף לפיד • אורי פורת • אריה מקל • מוטי קירשנבאום • אורי פורת • רן גלינקא • יוסף בראל • יאיר אלוני • מרדכי שקלאר • יוני בן-מנחם • יונה ויזנטל • ברי בר-ציון |  |
בנימין אביגל

בנימין (בנג'ו) אביגל (1934 – 2 באוגוסט 2019) היה פזמונאי, מלחין ומתרגם ישראלי.
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934
 פטירה:  2 באוגוסט 2019 (בגיל 85 בערך) א' באב תשע"ט
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תקופת הפעילות:  1957–2019 (כ־62 שנים)
 עיסוק:  פזמונאי, מלחין ומתרגם
 סוגה:  מוזיקה עברית
 שפה מועדפת:  עברית