טרישה בראון
עבודתה המקצועית

בתחילת דרכה העצמאית, יצרה בראון יצירות סולו רבות, כשהראשונה מביניהן הייתה היצירה Trilium, בה השתמשה בשלוש משימות פשוטות: שכיבה, ישיבה ועמידה.  כבר בשלב זה, בראון חקרה ביצירותיה את השימוש במשימות אלתור לצורך יצירת תגובות בימתיות כנות. כמו כן, בעקבות העבודה עם חברים אחרים בתיאטרון המחול ג'אדסון, בראון חקרה את היחסים בין הרקדנים וביניהם לבין הקהל. יצירותיה המוקדמות של בראון הוצגו לרוב בחללים אלטרנטיביים כגון גלריות, גגות בניינים, אגמים ועוד. יצירותיה המוקדמות הושפעו מהנוף העירוני של שכונת סוהו בניו יורק, בה הייתה מתיישבת "חלוצה". ביצירות אלו בא לידי ביטוי האופי המינימליסטי של יצירתה של בראון; יצירות אלו התרחשו ללא מוזיקה, כך שהקהל יכל להתמקד בצלילי תפיפות הרגליים וההתנשמויות של הרקדנים. יחד עם דחיית ה'הכרח' למוזיקליות, בראון דחתה ביצירותיה המוקדמות מאפיינים נוספים של המחול המודרני המסורתי, כגון תאטרליות, דרמטיות ותנועה 'מסוגננת'. לעומת אלו, בראון (כמו עמיתיה האוונגרדיסטים כגון סטיב פקסטון, איבון ריינר וסימון פורטי) שאפה ליצור בשפה תנועתית אבסטרקטית, תוך לקיחת השראה ממחוות גופניות יומיומיות. בראון הייתה לאחת הכוריאוגרפיות הראשונות שהציגו באופן קבוע בחללי תצוגה לאמנות חזותית כגון גלריות, תערוכות בינ"ל ומוזיאונים.
ב-1968 יצרה בראון את Planes, בה הרקדנים נעו בהילוך איטי על גבי קיר מדומה שיצרה בראון בעצמה, ועליו קובעו נקודות אחיזה לידיים ולרגליים. על גבי הרקדנים הנעים הוקרנה יצירת וידאו של ג'אד ילקוט ׂ(Yalkut) שגרמה לכך שהרקדנים יראו כאילו הם נופלים בחלל. יצירה זו מסמנת את תחילת האיגוד של יצירותיה בסדרות, להן קראה מחזורים (Cycles). למרות שרבים מן המחזורים הללו חפפו האחד את השני, בראון כינתה אותם בשמות (או בעת העלאת היצירה או באופן רטרואקטיבי) כדי לעצב את האופן בו העבודות הללו יובנו על ידי הקהל. Planes הייתה היצירה הראשונה במחזור (1962-1970) Equipment pieces, שנכללו בו יצירות שונות בהן התנועה הטבעית של הרקדנים הושפעה על ידי אביזר או מבנה חיצוני ומלאכותי. במחזור היצירות (1971-1975) Accumulations, יצרה בראון תוך שימוש בסדרות מתמטיות על מנת ליצור משפטים תנועתיים. היצירה הראשונה במחזור זה Accumulation, מהווה דוגמה לשפתה התנועתית של בראון, שמורכבת ממחוות יומיומיות פשוטות ותנועות שאינן טעונות במשמעות פרפורמטיבית ברורה.
עד שנת 1980, בראון עבדה בעיקר עם רקדניות נשים, רבות משותפותיה לאורך דרכה היו אמניות, הלהקה שהקימה כללה עד אז רק נשים והיא הושפעה מעוד מנשים יצירתיות וחזקות בסביבתה. כאשר החלה בראון לשלב רקדנים גברים ביצירותיה, היא נותרה נאמנה לשפה התנועתית שיצרה, שכללה מבעים אינטימיים של מגע שבוצעו באופן יומיומי ופשוט, בלא תיאטרליות ומשחקיות. בכך תרמה בראון לשבירת הדיכוטומיות המגדריות המקובלות במחול הבימתי.
ב-1979, יצרה בראון את Glacial Decoy, יצירה שהוזמנה בעבור מרכז וולקר לאמנות. יצירה זו הייתה הראשונה מבין יצירותיה של בראון שהוצגו על בימה מסורתית באולם פרוסניום. האמן החזותי הפוסטמודרני רוברט ראושנברג יצר את התלבושות והתפאורה ליצירה. בעוד שיצירה זו מהווה תפנית מבחינת הפנייה של בראון לבמה מסורתית, תנועותיהם הקפואות של הרקדניות, התלבושות ושם היצירה שיחקו במודע עם הקונוטציות של מחול מודרני מסורתי, שלעיתים נחשב לקפוא ומקובע. ארבע הרקדניות נעו במחוות קוויות, ותנועתן הלוך ושוב על גבי הבמה יצרה את התחושה שהן נופלות מן הבמה. Glacial Decoy היוותה את יריית הפתיחה לשורה ארוכה של שיתופי פעולה של בראון עם אמנים פוסטמודרניים בולטים. בין היתר, בראון שיתפה פעולה עם האמנים פוג'יקו נאקיה (Nakaya), דונלד ג'אד (Judd), ננסי גרייבס, טרי וינטרס (Winters) ואליזבת' מוריי ועם המוזיקאים רוברט אשלי (Ashley), לורי אנדרסון, פטר זומו (Zummo), אלבין קורן (Curran) ועוד. דוגמה ליצירה נוספת שנוצרה בשיתוף פעולה עם אמנים שונים היא Set and Reset אותה יצרה בראון ה1983 בשיתוף פעולה עם ראושנברג והזמרת לורי אנדרסון. ביצירה זו השתמשה בראון בשיטה של אימפרוביזציה משוננת, שהפכה למזוהה איתה.
במשך שנות השמונים ותחילת שנות התשעים המשיכה ליצור בראון יצירות חדשות, אותן קיטלגה בתוך מחזורי יצירה כבר מההתחלה. כמו כן, בראון העלתה באופן מחודש יצירות מעברה, תוך שינוי והתאמה תמידיים של תוכנם באופן המתאים אותם לאתר בו הועלה באופן מחודש.
לאחר שהופיעה בראון באופרה כרמן של ביזה ב-1987, היא החלה להתעניין בבימוי אופרה. כהכנה, החלה בראון לעבוד עם מוזיקה פוליפונית ביצירותיה, ובין 1995-1998 יצרה את מחזור היצירות Music Cycle, בו עבדה עם יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך ואנטון וברן. ב-1998, בראון הוזמנה על ידי ברנרד פוקרולה (Fouccroulle),, מנהל בית האופרה המלכותי של בריסל לביים את האופרה L'Orfeo של מונטוודרי. אף על פי שבראון לא ביימה אופרות בעבר, ההפקה הניסיונית עם האופרה של בריסל נרשמה כהצלחה. לאחריה, בראון ביימה 6 אופרות נוספות בעבור כמה מבתי האופרה הנודעים בעולם, ואף יצרה את הבלט O Zlozony/ O Composite לבלט האופרה של פריז ב-2004.