stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייפון 15 פרו

| --- | --- |
 

אייפון 15 פרו בצבע טיטניום טבעי
 מידע כללי
 סוג:  דגם של טלפון חכם 
 יצרן:  אפל 
 הקודם בסדרה:  אייפון 14 פרו 
 הבא בסדרה:  אייפון 16 פרו 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  iOS 17 
 סוללה:  3.65 מילי אמפ"ש 
 מידות
 רוחב:  70.6 מ"מ 
 גובה:  146.6 מ"מ 
 עובי:  8.25 מ"מ 
 משקל:  187 ג' 
 אתר רשמי
 
אייפון 15 פרו (באנגלית: iPhone 15 Pro) ואייפון 15 פרו מקס (iPhone 15 Pro Max) הם טלפונים חכמים שעוצבו, פותחו ומשווקים על ידי אפל. הם מכשירי הדגל של הדור השבעה-עשר של אייפון, אחרי אייפון 14 פרו ואייפון 14 פרו מקס. המכשירים נחשפו לצד האייפון 15 והאייפון 15 פלוס במהלך אירוע אפל באפל פארק בקופרטינו, קליפורניה, ב-12 בספטמבר 2023. המכשירים  זמינים למכירה החל  מ-22 בספטמבר 2023.
מפרטים > חומרה

בדומה לאייפון 15 ו-15 פלוס, גם באייפון 15 פרו ופרו מקס החליפה אפל את מחבר הלייטנינג שלה ב-USB-C על מנת לעמוד בדרישות האיחוד האירופי, שחייב את השימוש במחבר זה ב-2022.
מפרטים > עיצוב

הכיסוי של אייפון 15 פרו ואייפון 15 פרו מקס עשוי מטיטניום, והדגמים יהיו זמינים בצבעי טיטניום טבעי, טיטניום כחול, טיטניום לבן וטיטניום שחור.
| צבע | שם |
| --- | --- |
: טיטניום טבעי
: טיטניום כחול
: טיטניום לבן
: טיטניום שחור
מפרטים > עיצוב > מהירויות טעינה והעברה

האייפון 15 פרו והאייפון 15 פרו מקס ישתמשו ב-USB-C עם מהירויות העברה USB 3 (כ-10 Gbps), שיפור לעומת האייפון 14 פרו ודגמי הבסיס של אייפון 15, להם מהירויות העברה USB 2 (כ-0.48 Mbps).
מפרטים > עיצוב > פלט וידאו

כל דגמי האייפון 15, ובכללם גם הפרו והפרו מקס, תומכים במצב חלופי DisplayPort על פלט וידאו USB-C עם רזולוציית HDR עד 4K.
לדגמי האייפון הקודמים (מאייפון 5 עד אייפון 14 פרו) הייתה רזולוציה מקסימלית של 1600x900 (קצת פחות מ-1080p) עם מתאם ה-Lightning Digital AV עקב אילוצים טכניים של מחבר לייטנינג.
מפרטים > עיצוב > כפתור פעולה

האייפון 15 פרו והאייפון 15 פרו מקס כוללים כפתור פעולה, המחליף את מתג ההשתקה. הפונקציה של כפתור הפעולה יכולה להיות מוגדרת על ידי המשתמש. כברירת מחדל, כפתור הפעולה מחליף מצב שקט. אפשרויות אחרות כוללות פתיחת מצלמה, הקלטת תזכיר קולי או החלפת מצב מיקוד.
מפרטים > תוכנה

האייפון 15 פרו והאייפון 15 פרו מקס הושקו עם IOS 17.
הערות שוליים

↑  Leswing, Kif (2023-08-29). "Apple sends invites for Sept. 12 launch event, new iPhone 15 expected". CNBC (באנגלית). נבדק ב-2023-09-05.
↑  Axon, Samuel (2023-08-29). "Invitation sent: Apple will debut the iPhone 15 in September livestream". Ars Technica (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-09-05.
↑  האיחוד האירופי הציב דד ליין למעבר של אפל לחיבור USB-C, באתר כלכליסט, 11 בדצמבר 2022
↑  אושרית גן-אל, באיחוד האירופי הכריעו: מטען USB-C לכל המכשירים הניידים, באתר ynet, 5 באוקטובר 2022
↑  Porter, Jon (2021-09-23). "EU proposes mandatory USB-C on all devices, including iPhones". The Verge (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-09-13.
1 2  Casey, Henry (12 בספטמבר 2023). "The iPhone 15 is coming — here's who should (and shouldn't) upgrade". CNN. נבדק ב-12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The iPhone 15 Is Finally Getting USB-C. Here's What That Means - WIRED". 13 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יובל מן, 8 ההכרזות הבולטות מהאירוע של אפל, באתר ynet, 13 בספטמבר 2023
↑  "Apple announces iPhone 15 with USB-C, a camera upgrade, and the Dynamic Island". 12 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "iPhone 15 Pro and 15 Pro Max - Technical Specifications - Apple".
↑  "The Lightning Digital AV Adapter Surprise - Panic Blog". 1 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Porter, Jon (10 באוגוסט 2023). "Get ready for a repositioned end call button in iOS 17". The Verge. נבדק ב-11 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אייפון 14 פרו / אייפון 14 פרו מקס | אייפון  דור 17 | הבא: |
מאיר דוד לוונשטיין

מאיר דוד לוונשטיין (1 ביוני 1904 – 15 באוגוסט 1995) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל. מחותמי מגילת העצמאות.
ביוגרפיה

לוונשטיין היה בנו של הרב טוביה לוונשטיין, רבה של ציריך. הוא למד בבית-הספר למסחר בציריך ובבית-המדרש לרבנים על-שם הרב י"צ דינר באמסטרדם. היה יושב ראש צעירי אגודת ישראל באירופה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והיה פעיל באגודת ישראל.
הוא צורף למועצת העם כנציג אגודת ישראל והיה מחותמי מגילת העצמאות. לאחר הקמת מועצת המדינה הזמנית היה חבר גם בה, ובמסגרת זאת היה חבר בוועדה לגיבוש חוקה זמנית בספטמבר 1948.
הוא נבחר לכנסת הראשונה ברשימת החזית הדתית המאוחדת. היה ממתנגדיו של הרב לוין ובסוף שנת 1950 חבר לאליהו כי טוב בדרישה לכינוס ועידה ארצית של אגודת ישראל נגד ההתנהלות של הנהגת אגודת ישראל, בין השאר בטענות על בזבוז כספים על עיתון המודיע. המהלך לא צלח, ולוינשטיין וחבריו הורחקו מהמפלגה.
הקים את לשכת המסחר שווייץ - ישראל. לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים עסק בייבוא מכונות אריגה.
חיים אישיים

נולדו לו שישה ילדים. אחד מהם, שלמה, בוגר ישיבת פוניבז', שירת בנח"ל המוצנח. הוא נהרג בקרב המיתלה בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות זיכרון מאיר, עם מצבה צה"לית, קרוב לקברו של החזון איש. מאוחר יותר נקברו לצדו אמו ואביו, ר' מאיר דוד.
נכדיו הם הרב שלמה לוונשטיין ואברהם ישעיהו לוונשטיין, הנשוי לבמאית, המפיקה והיוצרת יעל לוונשטיין.
הערות שוליים

↑  משלחת אגודת ישראל, הַבֹּקֶר, 7 באוגוסט 1942
↑  חוקת ישראל תתבסס על המסורת במידה רבה, הצופה, 27 בספטמבר 1948
↑  נסיון פוטש במרכז אגו"י, הצופה, 1 בינואר 1951
↑  נסיון למרד במרכז אגודת ישראל, דבר, 2 בינואר 1951
↑  ופילוג בלתי נמנע בשורות אגודת ישראל, חרות, 27 במרץ 1951
↑  מהחלטות ועידת אגודת ישראל, דבר, 12 באפריל 1951
↑  הסמל לוונשטין הי"ד לקבורה בזכרון מאיר, חרות, 6 בנובמבר 1957
↑  שמעון כהן, נשכח סיפורו של הצנחן החרדי, באתר ערוץ 7, 21 בספטמבר 2016
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012366869205171  VIAF: 4952168596728830450004   WorldCat (עם VIAF): 4952168596728830450004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ספר ג'פרס

| --- | --- |

 לידה:  ריפלמיד, וירג'יניה, ארצות הברית
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוח דלתא מפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד מרכז של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (3)
ג'ספר ג'פרס (באנגלית: Jasper Jeffers) הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד מפקדת המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ג'פרס גדל בריפלמיד שבווירג'יניה. הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-1996 לאחר לימודיו בווירג'יניה טק. הוא שירת כקצין חי"ר בדיוויזיה ההררית העשירית ולאחר שעבר מיונים לריינג'רס שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הריינג'רס ה-75. שירת כמפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר החמישי וכמפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75.
לאחר לימודים במכללת פיקוד ומטה הכללי של צבא ארצות הברית מילא תפקידי פיקוד ומטה בפיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא ובפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ב-2017 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי הראשון בדיוויזיית החי"ר השנייה וכן שימש עוזר למפקד הכוח הרב-לאומי באפגניסטן. ב-2018 מונה למפקד כוח דלתא ובמהלך תקופתו הוביל את מבצע קיילה מולר. ביולי 2021 מונה לסגן מפקד לתמרון של הדיוויזיה השלישית. ביוני 2022 מונה לסגן לענייני מבצעים מיוחדים ומלחמה בטרור של מנהל מטה המטות המשולבים.
ביוני 2024 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית. בנובמבר אותה שנה קיבל מינוי גם כיושב ראש הצבאי של מנגנון הפיקוח על הסכם הפסקת אש בין ישראל ללבנון.
לאורך שירותו השתתף ג'פרס בפעילות מבצעית במלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן ובמבצע נחישות טבועה בסוריה ובעיראק.
ג'פרס בעל תואר ראשון במדע המדינה וממשל מווירג'יניה טק, בעל תואר שני בלימודי ביטחון מאוניברסיטת ובסטר (2007) ובוגר התוכנית ללימודי לוחמה בטרור מאוניברסיטת דיוק (2016). נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  Live the Fundamentals, רשמיו ולקחיו כמפקד הפלוגה
קלארקסוויל

| --- | --- |

המרכז ההיסטורי של קרלארקסוויל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  טנסי טנסי
 מחוז:  מונטגומרי
 ראש העיר:  ג'ו פיטס
 תאריך ייסוד:  29 בדצמבר 1785
 על שם:  ג'ורג' רוג'רס קלארק 
 שטח:  247.4 קמ"ר
 גובה:  155 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  166,722 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  273,949 (2010)
 קואורדינטות:  36°31′47″N 87°21′34″W﻿ / ﻿36.5297222°N 87.3594444°W﻿ / 36.5297222; -87.3594444 
 אזור זמן:  UTC -6
 www.cityofclarksville.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קלארקסוויל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קלארקסוויל(למפת טנסי רגילה) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיקלארקסוויל(למפת טנסי מוגדלת) נאשוויל ממפיס נוקסוויל צ'טנוגה מרפריסבורו ג'ונסון סיטי מיזורי אר. מיסיסיפי אלבמה ג'ורג'יה צפ. קרוליינה וירג'יניה קנטקיקלארקסוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קלארקסוויל (באנגלית: Clarksville) היא בירת מחוז מונטגומרי במדינת טנסי בארצות הברית. העיר שוכנת על גדות נהר קמברלנד בצפון-מרכז טנסי, בקרבת הגבול של טנסי עם קנטקי. בעיר מתגוררים 132,929 תושבים (נכון ל-2010), והיא העיר החמישית מבחינת גודל אוכלוסייתה בטנסי, אחרי צ'טנוגה, נוקסוויל, נאשוויל וממפיס. במטרופולין של העיר מתגוררים 273,949 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

עד המאה ה-19 היה האזור בו נמצאת העיר היום מיושב על ידי שבטים אינדיאנים שונים, כשהעיקרי מביניהם הוא הצ'רוקי. ב-1838 הממשל הפדרלי של ארצות הברית אילץ את האינדיאנים המקומיים לעבור לטריטוריה האינדיאנית (באוקלהומה של היום) במה שנודע כ"מסלול הדמעות" (Trail of Tears).
ההתיישבות הלא-אינדיאנית באזור החלה בשנות ה-70 של המאה ה-18. לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית בערך באותו זמן העניק הממשל אדמות באזור לחיילי הצבא הקונטיננטלי שפורק עם סיום המלחמה. אותם חיילים הגישו ב-1784 בקשה לאספת הנבחרים של קרוליינה הצפונית (שטחי טנסי היו שייכים באותו זמן לקרוליינה הצפונית) להקים עיירה בשם קלארקסוויל. אספת הנבחרים של קרוליינה הצפונית אישרה את הבקשה וייסדה באופן רשמי את העיירה ב-29 בדצמבר 1785. העיירה נקראה על שמו של ג'ורג' רוג'רס קלארק, מפקד בצבא הקונטיננטלי ואחיו של מגלה הארצות ויליאם קלארק.
קלארקסוויל גדלה בהדרגה כשהכלכלה המקומית התבססה על מסחר בטבק. ב-1855 היא קיבלה מעמד של עיר. ב-1859 נחנך קו רכבת בין ממפיס ולואיוויל בקנטקי שעבר דרך קלארקסוויל. ב-1862, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, נכבשה העיר ללא קרב על ידי צבא האיחוד לאחר שחיילי צבא הקונפדרציה ששהו בקלארקסוויל נטשו אותה.
העיר התאוששה במהירות לאחר המלחמה והחלה לשגשג, עד שב-1878 פרצה שרפה גדולה שהשמידה חלקים גדולים ממרכז קלארקסוויל. הנזקים שוקמו כעבור זמן קצר.
העיר גדלה באופן משמעותי בשנות ה-20 של המאה ה-20. במלחמת העולם השנייה נבנה בקרבת העיר בסיס צבאי בשם קמפ קמפבל (כיום פורט קמפבל). בבסיס הוצבו אלפי חיילים והוא תרם רבות לכלכלת קלארקסוויל.
חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה אוסטין פי.
תחבורה

במרחק של 11 קילומטרים צפון-מערבית למרכז העיר נמצא נמל התעופה האזורי קלארקסוויל-מחוז מונטגומרי, המשמש בעיקר לתעופה כללית. כמו כן העיר נמצאת קרוב יחסית לנמל התעופה הבינלאומי נאשוויל.
העיר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 24, המקשר בין צ'טנוגה ומדינת אילינוי.
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל טנסי מדינת טנסי |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | נאשוויל |  |
| אזורים גאוגרפיים | הרי בלו רידג' • הרי קמברלנד • עמק טנסי • טרי-סיטיז |  |
| היישובים הגדולים ביותר | נאשוויל • ממפיס • נוקסוויל • צ'טנוגה • קלארקסוויל • מרפריסבורו • ג'קסון • פרנקלין • ג'ונסון סיטי • ברטלט • הנדרסונוויל • קינגספורט • קוליירוויל • קליבלנד • סמירנה • ג'רמנטאון • ברנטווד • קולומביה • לה וורגנה • גאלאטין |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות טנסי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564547505171  GND: 4356049-0  LCCN: n81139858  MusicBrainz: 61192e1a-e442-4f69-bab7-3d7e4996a860  NARA: 10046452  SUDOC: 19640357X  VIAF: 130200598   WorldCat (עם VIAF): 130200598
קזימיר פליקס באדני

| --- | --- |

צילום מ-1890
 לידה:  14 באוקטובר 1846 סורוכוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  9 ביולי 1909 (בגיל 62) Krasne, רפובליקת פולין 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  האוניברסיטה היגלונית 
 מפלגה:  Polish Circle in the Council of State (Austria-Hungary) 
 פרסים והוקרה
 אזרח לשם כבוד של קרקוב (17 בדצמבר 1894)  מסדר הפיל הלבן  הצלב הגדול של מסדר לאופולד  מסדר אלכסנדר הקדוש של בולגריה  עיטור הכוכב של רומניה  מסדר העיט האדום  מסדר כתר הברזל  מסדר העיט הלבן  אביר הצלב הגדול של מסדר הקדוש גרגוריוס  אות מסדר העיט הלבן 
 
קזימיר פליקס באדני
סמל משפחת האצילים באדני
קזימיר פליקס רוזן באדני (גרמנית Kasimir Felix graf von Badeni, בפולנית Kazimierz Feliks Hrabia Badeni, ‏ 14 באוקטובר 1846 סורוחוב – 10 במרץ 1909 בוסק, על יד לבוב) היה פוליטיקאי ומשפטן אוסטרי ממוצא פולני. כיהן כראש ממשלת אוסטריה (ציסלייטניה, החלק האוסטרי של המונרכיה הדו-ראשית "אוסטרו-הונגריה") בין 30 בספטמבר 1895 ל־30 בנובמבר 1897.
יזם חוק אלקטורלי - רפורמת "המעמד החמישי" באימפריה האוסטרו-הונגרית והצליח ליישמו בשנת 1897.
לעומת זאת ניסיונו להעניק לשפה הצ'כית מעמד שווה לגרמנית בחבלי הארץ בוהמיה ומוראביה נכשל, בגלל התנגדות נחרצת של האוכלוסייה הגרמנית בשטחי האימפריה האוסטרית.
רקע משפחתי, שנות צעירותו לימודיו

נולד בשנת 1846 ביישוב סורוחוב (Surochów) שעל יד יארוסלב בגליציה, חלק מפולין המודרנית. יש הסבורים כי אבות משפחתו היו איטלקים שהתיישבו בגליציה במאה ה-16 וזכו בתוארי אצולה.
אביו היה הרוזן ולדיסלב (לדיסלאוס) פון באדני (1818–1888), בעל אחוזות אמיד, חבר ברייכסטאג של אוסטריה (אנ') ב-1870, ואמו הייתה צציליה, בת לבית פראנדוטה. סבו מצד האם, קזימיר אנטון פראנדוטה, היה בזמנו ציר של אוסטריה בהולנד, וסבתו מצד האם הייתה ממוצא סקוטי. אדמותיו של קזימיר פליקס באדני בגליציה השתרעו על שטח של 106,000 דונם.
באדני למד משפטים באוניברסיטת קרקוב ובשנת 1866 נכנס לשורות עובדי המדינה. עבד במשרד הפנים ובמשרד החקלאות האוסטרי. היה חבר בסיים ("פרלמנט") הגליציאני ומשנת 1871 כיהן כפרפקט (Bezirkshauptmann) בז'ולקייב. אחר כך בז'שוב והחל משנת 1879 מושל-שליח (Statthalterdelegat) ויועץ חצר בקרקוב. בין השנים 1886–1888 פרש לאחוזתו.
מושל גליציה וראש ממשלה באוסטריה

בשנת 1888 התמנה למושל (שטאטהאלטר - Statthalter) של גליציה. בתקופה בה עמד בראש המחוז הזה הצליח לקרב את האליטה הפולנית ואת האוכלוסייה הרוטנית תוך יצירת מה שכונה "העידן החדש" (1890–1894) ביחסים בין שני עמים אלה.
לצורך השגת אווירה חדשה השיג באדני הסכם עם אולכסנדר ברווינסקי, יוליאן רומנצ'וק ומנהיגים אוקראינים אחרים שאימצו עמדה פשרנית יותר ביחס לפולנים ולשלטון האוסטרו-הונגרי בתמורה, בין השאר, להגדלת הייצוג האוקראיני במושבי הפרלמנט האוסטרי, להכרה בשפה האוקראינית בגליציה, כולל שימוש בשפה זו בבתי משפט ובמוסדות ממשל, להקמת שלוש גימנסיות אוקראיניות חדשות ולהקמת קתדרות להיסטוריה של אוקראינה ולשפה והספרות האוקראינית באוניברסיטת לבוב.
הצלחותיו בגליציה הרשימו את הקיסר פרנץ יוזף, ומשום כך ב-2 באוקטובר 1895 התבקש להחליף את אריך, רוזן קילמאנזג (Erich Graf von Kielmansegg) כראש ממשלת אוסטריה. כיהן גם כשר הפנים.
רבים באוסטריה, במיוחד הקיסר, תלו תקוות גדולות ביכולתו של באדני לפתור כמה מהבעיות החוקתיות של האימפריה האוסטרו-הונגרית אך התאכזבו ממנו.
הגיע לראשות הממשלה בהמלצת גורמים צבאיים, אחרי כישלון הקואליציה השמרנית-ליברלית של הנסיך אלפרד פון וינדיש-גרץ (Alfred von Windisch-Grätz).
רפורמה אלקטורלית

בשנת 1896 הצליח לבצע רפורמה בשיטת הבחירות לכיוון הכללת זכות הבחירה אך התאימה אותה לאינטרסים השלטוניים. לארבעת המעמדות של בוחרים שבהם הזכות לבחור והיבחר הייתה תלויה בשווי המיסים ששילמו, באדני הוסיף מעמד חמישי שכלל כל בוגר (מעל גיל 24) ממין זכר ששילם לפחות חמישה גולדנים מס.
הודות לרפורמה זו, המפלגה הנוצרית-הסוציאלית של קארל לואגר, מפלגת "הצ'כים הצעירים", הסיעות של האוכלוסייה הפולנית והקרואטית, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית שיפרו את יצוגן בפרלמנט.
מצד שני התנגד באדני ללאומנות הקיצונית של לואגר ובהמלצתו שלוש פעמים סירב הקיסר פרנץ יוזף לאשר את בחירתו של זה לראשות העיר וינה (ב-23 באוקטובר, ב-23 בנובמבר 1895 וב-18 באפריל 1896).
המהומות בבחירות בגליציה

בשנת 1897 בעקבות חוקה בחירות החדש וככל הנראה זיופים בבחירות במזרח גליציה מתוך 63 נציגים של האוזר בפרלמנט בווינה נבחרו רק שלושה אוקראינים. במחוז זבראז' נמנעה בחירתו של הסופר והפעיל הלאומי האוקראיני איוון פרנקו. בנסיבות אלה פרצו הפגנות מחאה בקרב הציבור האוקראיני שדוכאו על ידי הצבא והמשטרה. נהרגו 10 מפגינים, 19 נפצעו ו-769 נעצרו. בחירות אלה נותרו בזיכרון של האוקראינים כ"הבחירות העקובות בדם של באדני". בעקבות אירועים אלה לאומנים אוקראינים הצביעו על באדני כעל "ידיד מזויף" ולמעשה אויב של האוקראינים.
מצד שני, יש שסברו כי הטלת האשם על באדני בנוגע לדיכוי הייתה שגויה ושרוב האחריות לכך הייתה למנהיג הפולני של ועד הבחירות המרכזי בגליציה המזרחית, הרוזן ולודומיר דידושיצקי ולמושל גליציה, הנסיך סנהושקו, אוקראיני מתבולל. נושא "הבחירות של באדני" נוצל בתעמולה של הלאומנים הגרמנים, החוגים האנטישמיים והסוציאל-דמוקרטים האוסטרים לשם סילוקו של באדני מראשות הממשלה, במיוחד אחרי נסיונותיו להעביר את הרפורמה הפרו-צ'כית.
אחרי שנת 1898 המושל החדש של גליציה, הרוזן הפודולי ל. פינינסקי ביטל במידה רבה את תוכנית הוויתורים הרחבים שיזם באדני לטובת הלאום האוקראיני.
כישלונו בתקנון לגבי השפה הצ'כית

לעומת התקנונים מ-5 באפריל ומ-22 באפריל 1897 שהצהירו על הנהגת השפות הצ'כית וגרמנית כשפות רשמיות במינהל האוסטרי בבוהמיה ובהתאמה, במוראביה התגלו ככישלון. זאת בגלל ההתנגדות העזה של התושבים הגרמנים של חבלי ארץ אלה לנתינת מעמד שווה לשפה הצ'כית ולחובה המשתמעת מהתקנון לדעת את השפה הצ'כית כתנאי להשתלבות במשרדי הממשלה שם.
התקנונים החדשים דרשו שכל המסמכים המשפטיים והעסקיים ייערכו בשתי השפות. דרישות אלה היה עלולות לשלול מרוב הגרמנים באזורים הצ'כיים את האפשרות לכהן בממשל המקומי מפני שלהבדיל מהצ'כים שלמדו גרמנית בבתי הספר, מעטים מתוכם ידעו צ'כית. בהתאם לתקנונים, תוך שלוש שנים, בין 1901–1904 כל הפקידים הממשלתיים בתחומי צ'כיה היו אמורים להשתלם ולרכוש שליטה בשתי השפות – גרמנית וצ'כית כאחד. 
הגרמנים באוסטרו-הונגריה, בדרך כלל רצו לשמור על האופי הגרמני לפחות של החלק האוסטרי של האימפריה שנקבע מזה מאות שנים, ובמיוחד בתקופות הגרמניזציה הכפויה מהמאות 17–18 ועל כן התנגדו לתביעות לאומים אחרים בסביבתם להשיג הכרה רשמית ללשונות הלאומיות שלהם. התקנונים של באדני נראו בעיני האוכלוסייה הגרמנית כ"קש ששבר את גב הגמל" אחרי שורה של ויתורים לתושבים הסלאבים. באדני, שהוא עצמו בעל שורשים סלאבים, ועם רוב קולות מובטח בפרלמנט (המפלגות הצ'כיות, הפולניות, הסלובניות וכמה סיעות גרמניות קתוליות – המרכז הקתולי והמפלגה העממית-קתולית), הופתע מעוצמת ההתנגדות להחלטתו.
תקנון השפה בצ'כיה היה אחד מהמניעים החיצוניים של הקמת תנועת "חופש מרומא" ("Los von Rom") הלאומנית-פאנגרמנית והאנטי-קתולית של הרוזן גאורג פון שנרר.
גם הנוצרים-סוציאלים של קארל לואגר ואפילו הסוציאל-דמוקרטים האוסטרים בראשות ויקטור אדלר הצטרפו לברית הגרמנית נגד התקנון. במהלך 1897 הוצגו ברייכסראט האוסטרי מספר הצעות להעמיד את באדני ואת שותפיו לדין על הפרת אמונים.
בגלל עימותים הסוערים ואף מקרי אלימות בעת הדיונים פעילות הרייכסראט הושהתה על ידי הקיסר במשך כמה חודשים. ב-25 בספטמבר 1897 התקיים דו-קרב בין ראש הממשלה פון באדני ובין לאומן גרמני מצ'כיה, חבר הפרלמנט קארל וולף. הדו-קרב הסתיים בפציעה קלה של באדני. ב-26 בנובמבר, אחרי שבאדני העביר תקנות חדשות – התקנות פלקנהיין – תקנות דרקוניות שהיו מיועדות להחזיר את הסדר ברייכסראט ושגרמו לסילוקם של כמה מהחברים הסוררים מבית – פרצו בפרלמנט עימותים קשים בין המחנה הצ'כי ובין המחנה הגרמני. המשטרה הוזעקה לבניין הפרלמנט. בווינה ובערים אחרות – פראג, גראץ, לינץ וכו' – התקיימו הפגנות סוערות של סטודנטים ופועלים גרמנים נגד באדני. 
הקיסר נאלץ לאשר את בחירתו הרביעית של לואגר לראשות וינה ודרש מבאדני להתפטר. נוכח המשך המהומות, באדני התפטר ב 28 בנובמבר.
יורשו שלו בתפקיד, הברון פאול גאוץ' פון פרנקנתורן מיתן ב-5 במרץ 1898 את דרישות של "תקנון באדני" והגביל את הדרישה לידיעת שתי השפות למקומות בעלי אוכלוסייה מעורבת בלבד. בסופו של דבר התקנון בוטל סופית ב-14 באוקטובר 1899 על ידי ראש הממשלה שבא אחריו, מנפרד פון קלארי-אלדרינגן.
בעיית אי שוויון המעמד של הצ'כים באוסטריה נשארה פצע פתוח בדומה לסכסוכים לאומיים רבים אחרים שזעזעו בהמשך את האימפריה האוסטרית-הונגרית והביאו להתפרקותה בתום מלחמת העולם הראשונה.
קזימיר פליקס באדני, שחזר לאחוזותיו, חלה בשנותיו האחרונות בהפרעה נפשית. באפריל 1909 חלה הידרדרות במצבו הגופני והוא נפטר בחודש יולי אותה שנה, בגיל 62, בארמונו בבוסק, על יד לבוב.
אשתו וצאצאיו

קזימיר פליקס באדני היה נשוי למריה מריאנה אפולוניה סקז'ינסקה-זרמבה (Skrzyńską h. Zaremba). לזוג נולדו שני ילדים:
לודוביק יוזף ולדיסלב באדני (1916-1873), דיפלומט בשרות אוסטריה, שנשא לאשה שוודית בשם אליציה אנקרקרונה (אחרי מותו היא נישאה בשנת 1920 לארכידוכס קרל אלברכט פון הבסבורג שהיה קצין בצבא הפולני). הוא חלה נפשית ואושפז בבית חולים לחולי נפש עד מותו בשנת 1916.
בנו של לודוביק, קז'ימייז' סטניסלב באדני בונצה' (2010-1912) היה נזיר דומיניקני שנודע כ"אב יואכים באדני".
מריה (1950-1874) - הייתה נשואה לאדם קרסינסקי ואחר מותו של זה בשנת 1912, לזיגמונט זמויסקי (1931-1875)
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה של אזור טרנופיל ברשת עמוד 65
1 2  Allgemeine deutsche Biographie
↑  Enciclopedia Treccani
↑  במהדורות של אנציקלופדיה בריטניקה ברשת כתובות גרסאות שונות לגבי מקום מותו: קראסנה, ככל הנראה על יד נדבורנה, באזור לבוב לפי בריטניקה ברשת 2012; וראדיחוב באזור לבוב, לפי מהדורה אחרת מן האתר GluedIdeas 2011
↑  Thimothy Snyder The Red Prince:The Secret Lives of of a Habsburg Archduke,Basic Books,Philadelphia 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444011605171  PLWABN: 9810646497205606  BnF: cb122657485 (data)  GND: 118651625  ISNI: 0000 0000 5533 0235  LCCN: n91117677  NKC: xx0044421  SUDOC: 137359381  VIAF: 5724495   WorldCat (עם VIAF): 5724495
רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון

ערך זה עוסק במדינאי ופוליטיקאי אנגלי, יועצם של המלכה אליזבת הראשונה והמלך ג'יימס הראשון. אם התכוונתם למרקיז השלישי מסולסברי, מדינאי בריטי, חבר המפלגה השמרנית, שכיהן שלוש תקופות כראש ממשלת בריטניה, ראש הממשלה הבריטי הראשון במאה ה-20, ראו .
רוברט ססיל, רוזן סולסברי הראשון (1 ביוני 1563 - 24 במאי 1612) היה מדינאי ופוליטיקאי אנגלי, יועצם של המלכה אליזבת הראשונה והמלך ג'יימס הראשון, מזכיר המדינה (1612–1590) ו"הלורד הראשון של האוצר" מ-1608. הוא היה חבר במסדר הבירית ובמועצה המלכותית.