stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ונסי בילאפס

| --- | --- |

צ'ונסי בילאפס, כמאמנה של פורטלנד
 לידה:  25 בספטמבר 1976 (בן 48) דנוור שבקולורדו
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.91 מטר
 מספר:  4, 3, 1, 7
 מכללה:  אוניברסיטת קולורדו
 דראפט:  בחירה מספר 3, 1997 בוסטון סלטיקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 2024
 קבוצות כשחקן
 1997–1998   1998   1998–2000   2000   2000–2002   2002–2008   2008–2011   2011   2011–2013   2013–2014:  בוסטון סלטיקס   טורונטו ראפטורס   דנוור נאגטס   אורלנדו מג'יק   מינסוטה טימברוולבס   דטרויט פיסטונס   דנוור נאגטס   ניו יורק ניקס   לוס אנג'לס קליפרס   דטרויט פיסטונס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2004)   MVP של סדרת הגמר (2004)   5 בחירות למשחק האולסטאר (2006–2010)   החמישייה השנייה של העונה (2006)   החמישייה השלישית של העונה (2007, 2009)   חמישיית ההגנה השנייה של העונה (2005, 2006)   פרס הספורטיביות (2009) מספר 1 הופרש על ידי דטרויט פיסטונס
 קבוצות כמאמן
 2020–2021   2021–:  לוס אנג'לס קליפרס (עוזר מאמן)   פורטלנד טרייל בלייזרס
צ'ונסי ריי בילאפס (באנגלית: Chauncey Ray Billups; נולד ב-25 בספטמבר 1976) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי המאמן את פורטלנד טרייל בלייזרס. בילאפס שיחק 17 עונות בליגת ה-NBA בעמדת הרכז ונחשב בשיאו לאחד מטובי השחקנים ב-NBA. זכה באליפות ה-NBA כאשר שיחק בדטרויט פיסטונס ב-2004, עת הוביל את הקבוצה לניצחון על לוס אנג'לס לייקרס, וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. בין הישגיו האישיים נמנים גם חמש הופעות במשחק האולסטאר, שלוש בחירות לאחת מחמישיות העונה ושתי בחירות לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. הודיע על פרישה ממשחק מקצועני בספטמבר 2014 לאור פציעות מרובות שפקדו אותו בשנותיו האחרונות כשחקן. בילאפס חבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 2024.
ביוגרפיה

בילאפס נולד בדנוור שבקולורדו לריי ולפייה בילאפס, והיה הבכור מבין שלושת ילדיהם. הוא הצטיין במיוחד בילדותו הן בפוטבול והן בכדורסל, ולבסוף בחר לשחק כמקצוען בעתיד בענף הכדורסל. מאמנו בילדותו כינה אותו "חלקלק" (Smooth), מאחר שכל דבר שביצע על המגרש נדמה היה קל ונטול-מאמץ. הוא הצטרף לקבוצתו של בית ספר תיכון ג'ורג' וושינגטון ב-1991, והפגין יכולת מרשימה שהפכה אותו כנער לאחד מהאנשים הפופולריים ברחבי דנוור.
בסיום שנתו השנייה בתיכון ג'ורג' וושינגטון זכה בילאפס בפרס "מר קולורדו" כשחקן התיכונים המצטיין במדינה, והשיג אותו גם בשתי העונות שלאחר מכן. בעונת 1993/1994 הוא הוביל את קבוצת התיכון שלו לזכייה באליפות החטיבתית (A5) של מדינת קולורדו, וב-1995 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן. בעקבות יכולתו נחשב בילאפס לאחד מהכדורסלנים הצעירים המבטיחים בארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון בחר בילאפס בהצטרפות לאוניברסיטת קולורדו המקומית, על אף חולשתה היחסית של קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה. בילאפס היה התקווה הגדולה ביותר בקבוצה, ששאפה לשפר את מסורתה לאחר שלא העפילה לטורניר אליפות המכללות מאז שנות ה-60. על אף שבילאפס הרשים בעונתו הראשונה במדי קולורדו, הקבוצה סבלה מבעיות רבות, שכללו סכסוכים בקרב השחקנים וההנהלה ואת פיטוריו של המאמן ג'ו הרינגטון באמצע העונה. ממוצעיו הסטטיסטיים של בילאפס באותה שנה עמדו על 17.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-5.5 אסיסטים.
בראשית עונת 1996/1997 נכלל בילאפס בסגל הנבחרת הצעירה של ארצות הברית, ששחקניה תוכננו להשתתף מספר שנים מאוחר יותר באולימפיאדה. באותה עונה הוביל בילאפס את אוניברסיטת קולורדו להעפלה לטורניר אליפות המכללות, תוך השגת שיא של כל הזמנים בתולדות האוניברסיטה עם 22 ניצחונות. לאחר שניצחה את אוניברסיטת אינדיאנה בסיבוב הראשון של הטורניר, הודחה קולורדו בסיבוב השני על ידי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית. בילאפס נבחר לחמישיית המצטיינים השנייה ("אול-אמריקן") של ה-NCAA.
קריירה ב-NBA > ראשית הקריירה

לאחר שנתיים באוניברסיטת קולורדו החליט בילאפס לפנות לקריירה מקצוענית ונרשם לדראפט ה-NBA ב-1997. הוא נבחר במקום השלישי על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס. בילאפס הרשים בפתיחת עונתו הראשונה ב-NBA - הוא קלע 15 נקודות ומסר ארבעה אסיסטים במשחק הבכורה שלו במדי בוסטון, נגד שיקגו בולס, והשיג ממוצעים של 11.1 נקודות ו-4.3 אסיסטים בשלושת החודשים הראשונים. על אף יכולתו הטובה וההתאמה שהציג בסגנון המשחק עם בוסטון, הועבר בילאפס באמצע העונה לטורונטו ראפטורס. במדי טורונטו שיחק עד לסיום העונה והופיע בדקות משחק רבות יותר.
לפני עונת 1998/1999 הועבר בילאפס לקבוצת דנוור נאגטס מעיר הולדתו, במדיה שיתף פעולה עם הקלע ניק ואן אקסל שסגנון משחקו תאם לזה של בילאפס. עונה זו הייתה מקוצרת בשל שביתת ארגון השחקנים בליגה, ובילאפס השיג ממוצעים משופרים של 13.9 נקודות ו-3.8 אסיסטים, כאשר פתח בחמישיית קבוצתו ב-41 מתוך 45 משחקיו. עם זאת, באמצע עונת 1999/2000 סבל בילאפס מפציעה בכתפו השמאלית, שאילצה אותו להיעדר ממשחק עד לסיום העונה. בעקבות כך, בין היתר, הועבר בילאפס לאורלנדו מג'יק באמצע העונה, אך לא שיחק אף משחק במדי אורלנדו מאחר שהיה פצוע.
בהיותו שחקן חופשי לאחר החלמתו מהפציעה, חתם בילאפס על חוזה בקבוצת מינסוטה טימברוולבס בפגרה של שנת 2000. הוא תוכנן במינסוטה להיות הרכז המחליף של הקבוצה, אחרי הרכז הראשון טרל ברנדון, בעוד שהרוקי וולי זרביאק וקווין גארנט היו כוכבי הקבוצה בקו הקדמי שלה. בשל פציעותיו התכופות של ברנדון פתח בילאפס בחמישיית מינסוטה ב-33 משחקים בעונת 2000/2001, אך לאחר חזרתו של ברנדון מהפציעה החליט המאמן פליפ סונדרס להחזיר את בילאפס לספסל. בילאפס השיג באותה עונה ממוצעים של 9.3 נקודות ו-3.4 אסיסטים למשחק, וסייע למינסוטה לסיים את העונה עם מאזן של 47 ניצחונות ו-35 הפסדים. במשחקי הפלייאוף הראשונים בקריירה שלו שותף בילאפס ב-8.7 דקות למשחק בלבד וקלע נקודה אחת בממוצע. מינסוטה הודחה כבר בסדרת הסיבוב הראשון, לאחר הפסד 3-0 לסן אנטוניו ספרס אשר הובלה על ידי טים דאנקן.
בעונת 2001/2002 עשה בילאפס את פריצתו הגדולה בקריירה. על אף מספר שחקנים חשובים שצורפו לקבוצה, כדוגמת ג'ו סמית', גארי טרנט ולורן וודס, היה דווקא בילאפס מהשחקנים החשובים ביותר עבור מינסוטה - הוא היה פעיל מאוד במשחק ההגנה של הקבוצה ותרם לה גם בתחום ההתקפי, עם ממוצעים של 12.5 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק. תרומתו של בילאפס למינסוטה התבטאה, בין היתר, בכך שכאשר הפגין יכולת חלשה והורד לספסל על ידי סונדרס, ירדה גם יכולתה של הקבוצה. עונה זו הייתה מוצלחת עבור מינסוטה, שסיימה עם 50 ניצחונות והעפילה פעם נוספת למשחקי הפלייאוף.
על אף היכולת הטובה שהציג בעונה הסדירה, רבים פקפקו ביכולתם של בילאפס ושחקנים אחרים להוביל את מינסוטה להצלחה במשחקי הפלייאוף. הקבוצה שוב הודחה לאחר סדרה של שלושה משחקים כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לדאלאס מאבריקס. בעקבות היכולת החלשה שגילתה הקבוצה בפלייאוף ביצע המנהל המקצועי של מינסוטה, קווין מקהייל, מהפך גדול בסגל, ובילאפס היה בין השחקנים ששוחררו מהקבוצה. ביוני 2002 הוא הצטרף לקבוצת דטרויט פיסטונס, אשר שאפה לרכז מגוון ובעל יכולת קליעה עילאית.
קריירה ב-NBA > חזרה לדנוור נאגטס

שני משחקים מפתיחת עונת 2008/2009 עבר בילאפס בחזרה לדנוור נאגטס, כחלק מעסקה במסגרתה עבר אלן אייברסון לדטרויט. בדומה לתקופתו בדטרויט, גם בדנוור הוא נועד להיות הרכז הפותח של הקבוצה ואחד משני כוכביה הראשיים, יחד עם הסמול פורוורד כרמלו אנתוני. בעונתו הראשונה בתקופתו המחודשת בדנוור השיג בילאפס ממוצעים של 17.9 נקודות ו-6.4 אסיסטים למשחק, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני במערב עם מאזן של 54 ניצחונות ו-28 הפסדים. יכולתו הטובה באותה עונה זיכתה אותו פעם נוספת בהשתתפות במשחק האולסטאר ובבחירה לחמישייה השלישית של העונה, ובנוסף הוא סיים שישי בבחירות לתואר ה-MVP של העונה הסדירה וזכה בפרס הספורטיביות של ה-NBA.
במשחקי הפלייאוף שיפר בילאפס את יכולתו בצורה ניכרת, כאשר השיג ממוצעים של 20.6 נקודות ו-6.8 אסיסטים למשחק - שיא קריירה בעבורו במסגרת הפלייאוף. יחד עם אנתוני, הוביל בילאפס את דנוור להעפלתה הראשונה לגמר המערב מאז 1985, לאחר ניצחון על ניו אורלינס הורנטס בסיבוב הראשון ועל דאלאס מאבריקס בסיבוב השני. עבורו הייתה זו הופעה שביעית ברציפות במעמד הגמר האזורי, ולפיכך הוא הפך לאחד מחמשת השחקנים היחידים, יחד עם מג'יק ג'ונסון, מייקל קופר, כרים עבדול-ג'באר וקורט רמביס, שהגיעו להישג זה מבלי ששיחקו בקבוצת בוסטון סלטיקס של שנות ה-60. בגמר המערב הודח בילאפס עם קבוצתו על ידי לוס אנג'לס לייקרס, ולא הצליח להעפיל לסדרת הגמר השלישית שלו.
קריירה ב-NBA > המעבר לניו יורק

ב-22 בפברואר 2011 עבר בילאפס בטרייד מהנאגטס לניו יורק ניקס ביחד עם כרמלו אנתוני, רנדלדו באלקמן, שלדון ויליאמס ואנתוני קארטר. הנאגטס קיבלו בתמורה את ריימונד פלטון, טימופיי מוזגוב, דנילו גלינארי, ווילסון צ'נדלר ובחירת דראפט מ-2014.
קריירה ב-NBA > החזרה לדטרויט

ב-16 ביולי 2013 חתם בילאפס בדטרויט פיסטונס וכך למעשה חזר לקבוצת ימי התהילה שלו.
קריירה ב-NBA > פרישה ממשחק מקצועני

ב-10 בספטמבר 2014 הודיע בילאפס על פרישה מה-NBA, לאור פציעות חוזרות ונשנות, בגינן החמיץ כ-185 משחקים בשלוש השנים האחרונות.
קריירה ב-NBA > קריירה כמאמן

ב-29 ביוני 2021 מונה בילאפס למאמנה של פורטלנד טרייל בלייזרס.
סטטיסטיקות קריירה > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997/1998 | בוסטון | 51 | 44 | 25.4 | 0.390 | 0.339 | 0.817 | 2.2 | 4.3 | 1.5 | 0.0 | 11.1 |
| 1997/1998 | טורונטו | 29 | 26 | 31.7 | 0.349 | 0.316 | 0.919 | 2.7 | 3.3 | 1.0 | 0.1 | 11.3 |
| 1998/1999 | דנוור | 45 | 41 | 33.1 | 0.386 | 0.362 | 0.913 | 2.1 | 3.8 | 1.3 | 0.3 | 13.9 |
| 1999/2000 | דנוור | 13 | 5 | 23.5 | 0.337 | 0.171 | 0.841 | 2.6 | 3.0 | 0.8 | 0.2 | 8.6 |
| 2000/2001 | מינסוטה | 77 | 33 | 23.2 | 0.422 | 0.376 | 0.842 | 2.1 | 3.4 | 0.7 | 0.1 | 9.3 |
| 2001/2002 | מינסוטה | 82 | 54 | 28.7 | 0.423 | 0.394 | 0.885 | 2.8 | 5.5 | 0.8 | 0.2 | 12.5 |
| 2002/2003 | דטרויט | 74 | 74 | 31.4 | 0.421 | 0.392 | 0.878 | 3.7 | 3.9 | 0.9 | 0.2 | 16.2 |
| 2003/2004 | דטרויט | 78 | 78 | 35.4 | 0.394 | 0.388 | 0.878 | 3.5 | 5.7 | 1.1 | 0.1 | 16.9 |
| 2004/2005 | דטרויט | 80 | 80 | 35.8 | 0.442 | 0.426 | 0.898 | 3.4 | 5.8 | 1.0 | 0.1 | 16.5 |
| 2005/2006 | דטרויט | 81 | 81 | 36.1 | 0.418 | 0.433 | 0.894 | 3.1 | 8.6 | 0.9 | 0.1 | 18.5 |
| 2006/2007 | דטרויט | 70 | 70 | 36.2 | 0.427 | 0.345 | 0.883 | 3.4 | 7.2 | 1.2 | 0.2 | 17.0 |
| 2007/2008 | דטרויט | 78 | 78 | 32.3 | 0.448 | 0.401 | 0.918 | 2.7 | 6.8 | 1.3 | 0.2 | 17.0 |
| 2008/2009 | דטרויט | 2 | 2 | 35.0 | 0.333 | 0.286 | 0.918 | 5.0 | 7.5 | 1.5 | 0.5 | 12.5 |
| 2008/2009 | דנוור | 77 | 77 | 35.3 | 0.420 | 0.410 | 0.900 | 3.1 | 6.4 | 1.2 | 0.2 | 17.9 |
| 2009/2010 | דנוור | 73 | 73 | 34.1 | 0.418 | 0.386 | 0.910 | 3.0 | 5.6 | 1.1 | 0.1 | 19.5 |
| 2010/2011 | דנוור | 51 | 51 | 32.3 | 0.438 | 0.441 | 0.923 | 2.5 | 5.3 | 1.0 | 0.2 | 16.5 |
| 2010/2011 | ניו יורק | 21 | 21 | 31.6 | 0.403 | 0.328 | 0.902 | 3.1 | 5.5 | 0.9 | 0.1 | 17.5 |
| 2011/2012 | קליפרס | 20 | 20 | 30.4 | 0.364 | 0.384 | 0.895 | 2.5 | 4.0 | 0.4 | 0.2 | 14.9 |
| 2012/2013 | קליפרס | 22 | 22 | 19.0 | 0.402 | 0.367 | 0.938 | 1.5 | 2.2 | 0.6 | 0.0 | 8.4 |
| 2013/2014 | דטרויט | 19 | 7 | 16.3 | 0.304 | 0.292 | 0.833 | 1.5 | 2.2 | 0.4 | 0.1 | 3.8 |
| קריירה |  | 1043 | 937 | 31.6 | 0.415 | 0.387 | 0.894 | 2.9 | 5.4 | 1.0 | 0.2 | 15.2 |
סטטיסטיקות קריירה > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000/2001 | מינסוטה | 3 | 0 | 8.7 | 0.167 | 0.000 | 1.000 | 1.7 | 0.7 | 0.0 | 0.0 | 1.0 |
| 2001/2002 | מינסוטה | 3 | 3 | 44.7 | 0.451 | 0.400 | 0.700 | 5.0 | 5.7 | 1.0 | 0.3 | 22.0 |
| 2002/2003 | דטרויט | 14 | 14 | 34.6 | 0.374 | 0.310 | 0.933 | 3.4 | 4.7 | 0.6 | 0.1 | 18.0 |
| 2003/2004 | דטרויט | 23 | 23 | 38.3 | 0.385 | 0.346 | 0.890 | 3.0 | 5.9 | 1.4 | 0.1 | 16.4 |
| 2004/2005 | דטרויט | 25 | 25 | 39.4 | 0.428 | 0.349 | 0.893 | 4.3 | 6.5 | 1.0 | 0.2 | 18.7 |
| 2005/2006 | דטרויט | 18 | 18 | 39.2 | 0.406 | 0.340 | 0.905 | 3.4 | 6.5 | 1.2 | 0.1 | 17.9 |
| 2006/2007 | דטרויט | 16 | 16 | 40.6 | 0.435 | 0.389 | 0.832 | 3.3 | 5.7 | 1.2 | 0.1 | 18.6 |
| 2007/2008 | דטרויט | 15 | 15 | 32.0 | 0.401 | 0.375 | 0.832 | 2.9 | 5.5 | 0.8 | 0.1 | 16.1 |
| 2008/2009 | דנוור | 16 | 16 | 38.7 | 0.457 | 0.468 | 0.906 | 3.8 | 6.8 | 1.2 | 0.2 | 20.6 |
| 2009/2010 | דנוור | 6 | 6 | 34.5 | 0.446 | 0.355 | 0.881 | 2.3 | 6.3 | 1.0 | 0.5 | 20.3 |
| 2010/2011 | ניו יורק | 1 | 1 | 35.0 | 0.273 | 0.333 | 1.000 | 2.0 | 4.0 | 0.0 | 0.0 | 10.0 |
| 2012/2013 | קליפרס | 6 | 6 | 19.2 | 0.306 | 0.353 | 0.818 | 2.0 | 1.0 | 0.2 | 0.2 | 6.2 |
| קריירה |  | 146 | 143 | 36.5 | 0.411 | 0.366 | 0.880 | 3.4 | 5.7 | 1.0 | 0.2 | 17.3 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 1998/1999 50 משחקים בלבד
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
תארים

אליפות ה-NBA:‏ 2004
אליפות אמריקה עם נבחרת ארצות הברית: 2007
MVP של סדרת הגמר: 2003/2004
חמישיית העונה ב-NBA:
החמישייה השנייה: 2005/2006
החמישייה השלישית: 2006/2007, 2008/2009
חמישיית ההגנה של העונה ב-NBA:
החמישייה השנייה: 2004/2005, 2005/2006
בחירה למשחק האולסטאר של ה-NBA:‏ 2006, 2007, 2008, 2009, 2010
פרס הספורטיביות: 2008/2009
גביע האזרחות של ג. וולטר קנדי: 2008
פרס השחקן הקבוצתי על שם טוויימן-סטוקס: 2013
הערות שוליים

1 2  צ'ונסי בילאפס פורש מכדורסל: "יש תשוקה, אבל הגיע הזמן", באתר וואלה, 10 בספטמבר 2014
1 2 3 4 5 6  JockBio, Chauncey Billups Biography
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 2010 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 בילאפס •  5 דוראנט •  6 רוז •  7 וסטברוק •  8 גיי •  9 איגודלה •  10 גריינג'ר •   11 קרי •  12 גורדון • 13 לאב •  14 אודום • 15 צ'נדלר • מאמן: ששבסקי |  1  •  2  •  3  •  4 בילאפס •  5 דוראנט •  6 רוז •  7 וסטברוק •  8 גיי •  9 איגודלה •  10 גריינג'ר •   11 קרי •  12 גורדון • 13 לאב •  14 אודום • 15 צ'נדלר • מאמן: ששבסקי | ארצות הברית |
בילאפס קופץ לזריקה לסל
בילאפס במדי דטרויט פיסטונס
בילאפס במשחק מול וושינגטון ויזארדס במרץ 2008
יד חיים ויצמן

בית הנשיא חיים ויצמן ברחובות
קברם של חיים וורה ויצמן
יד חיים ויצמן היא חברה לתועלת הציבור (חל"צ) המופקדת על גנזך ויצמן בו שמורים כל כתביו של ד"ר חיים ויצמן וכן עשרות אלפי מסמכים המתעדים את קשריו עם מדינאים ואנשי שם מכל העולם. בית ויצמן ואחוזת ויצמן, הכוללת קרוב ל-50 דונם של גנים המקיפים את הבית, את קבר בני הזוג ויצמן ואת כיכר הזיכרון בה מוצב פסלו של דני קרוון לזכר קורבנות השואה.
רקע היסטורי

יד חיים ויצמן הוקמה על ידי ממשלת ישראל וההנהלה הציונית כמוסד להנצחת זכרו ומורשתו של ד"ר חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון, בתאריך 15.6.1954. בשנת 1955 נרשמה יד חיים ויצמן כחברה מוגבלת בערבות שאין לה הון מניות.

במהלך העשורים הראשונים לקיומה התנהלה פעילות יד חיים ויצמן בחמישה מישורים:
הפיכת בית ויצמן לאתר לאומי-מוזיאלי
קיום עצרות ממלכתיות
הקמת גנזך ויצמן
פרסום כתביו של ד"ר חיים ויצמן
תמיכה במחקר על תולדות הציונות
במשך עשרות שנים התנוססה הכתובת "יד חיים ויצמן" על הכניסה למכון ויצמן (בטרם הוצבה הכתובת הנוכחית, "מכון ויצמן למדע").
מייסדי יד חיים ויצמן

לוי אשכול – שר האוצר
ורה ויצמן – אלמנת הנשיא המנוח ד"ר חיים ויצמן
ד"ר גיורא יוספטל – גזבר הסוכנות היהודית
זלמן שזר – חבר ההנהלה הציונית
ד"ר אברהם גרנות – יו"ר קק"ל
יוסף ויץ – חבר קק"ל
מאיר וייסגל – יו"ר הוועד הפועל של מכון ויצמן
הרולד גולדנברג – חבר הוועד הפועל של מכון ויצמן
יצחק כץ – ראש עיריית רחובות
מאיר וייסגל כיהן כיו"ר יד חיים ויצמן עד מותו בשנת 1977. במשך שנים ארוכות הוא כיהן גם במקביל כיו"ר הוועד הפועל של מכון ויצמן למדע. יד חיים ויצמן שימשה באותה התקופה כזרוע כלכלית של מכון ויצמן למדע, בראש ובראשונה בזכות השילוב בין שמו וזכרו של ד"ר חיים ויצמן, שזכה להערצה רבה ברחבי העם היהודי, לבין יכולת גיוס הכספים של מאיר וייסגל. אחרי מותו של מאיר ויסגל התרכזה יד חיים ויצמן בתפקידיה כמוזיאון, ארכיון ומרכז מחקר, וחדלה לשמש כגוף כלכלי בשירותו של מכון ויצמן למדע.
מועצת יד ויצמן

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
דוד מושין: 1977–1991
משה רשפון: 1991–2000
נוית קופליס: 2000–מכהנת
יד חיים ויצמן מנוהלת על ידי מועצת מנהלים, אשר מכהנים בה אנשי ציבור ואקדמיה. הרכבה הנוכחי של המועצה כולל את ד"ר אורי כהן (אוניברסיטת תל אביב), פרופ' ישראל בר יוסף (מכון ויצמן), מר יחזקאל הרמלך ומר עדלי דולר (יו"ר). בתפקיד המנכ"ל מכהנת גב' נוית קופליס.
פעילות יד חיים ויצמן בימינו

א. פרויקט מחשוב הגנזך: גנזך ויצמן מאכלס את כל כתביו של ד"ר חיים ויצמן שנכתבו בימי חייו, וכתבים הקשורים לנושא. הגנזך, מהמתקדמים בארץ, מכיל מאות אלפי מסמכים שנכתבו אל ומאת ד"ר חיים ויצמן. בסוף שנות התשעים החל פרויקט מחשוב וקיטלוג הגנזך על מנת לקטלג ולתעד את כל אותם מאות אלפי מסמכים בעלי משמעות לסיפור טרום הקמת המדינה. בימינו נגיש החומר, תודות לשיטת הקיטלוג, לכל חוקר ומתעניין המבקש לגלות מידע על אותה תקופה. 

ב. ארמון הנשיא - בית ויצמן: יד חיים ויצמן אחראית לשימור והפעלתו של בית ויצמן - מעונם הרשמי של ד"ר ורה וד"ר חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון ומייסד מכון ויצמן למדע. הבית עבר שימור בסוף שנות ה-90 ומשקף את מראה הבית כפי שהיה בימי חייהם של הזוג ויצמן. הבית פתוח לביקורים של הקהל הרחב. כמו כן מופעלות תוכניות הדרכה המיועדות לבית הספר היסודיים והתיכונים. 

ג. אזכרה ממלכתית: מאז מותו של הד"ר חיים ויצמן ב-9 בנובמבר 1952 מתקיימת במתחם בית ויצמן אזכרה שנתית בתאריך העברי לפטירתו, כ"א בחשוון. לארגון האזכרה אחראי מרכז ההסברה במשרד ראש הממשלה. לאזכרה מוזמנים משפחת ויצמן המורחבת וכן אישי ציבור רבים.

ד. מחקר אקדמי: יד חיים ויצמן והמכון לחקר הציונות ע"ש חיים ויצמן באוניברסיטת תל אביב, חברו יחד להזמנת מחקרים על ידי כעשרים וחמישה חוקרים בכירים באוניברסיטאות השונות במדינה, לצורך כתיבת מאמרים על ד"ר חיים ויצמן בנושאי חתך שונים (שנהגו על ידי ועדה מייעצת בראשות פרופ' אניטה שפירא). הכוונה לפרסם את המאמרים בספר ולערוך כנס שיעסוק בד"ר חיים ויצמן במחקר ההיסטורי העכשווי. בנוסף, יד חיים ויצמן ממשיכה בפרויקט כתיבת הביוגרפיה של ד"ר חיים ויצמן בשיתוף עם פרופ' מוטי גולני מאוניברסיטת חיפה.
מקורות מימון

משרד התרבות והספורט
משרד ראש הממשלה באמצעות המועצה להנצחת נשיאים וראשי ממשלות
מכון ויצמן למדע
הכנסות מביקורים
תרומות: יד חיים ויצמן קיבלה במהלך השנים כמה תרומות שסייעו בהפעלת מתחם יד חיים ויצמן:
שיקום ושיפוץ בית ויצמן לראשונה על מנת לפתחו כמוזיאון לקהל נתרם על ידי דיים ויויאן קלור דאפילד ע"ש אביה סר צ'ארלס קלור בשנת 1975.
בשנת 1992 נחנכה גינה במתחם יד ויצמן ע"ש רות ולאונרד סיימון משיקגו.
בשנת 1994 נחנך בניין גנזך ויצמן בתרומתה של הגב' אילה זקס אברמוב לזכר בעלה המנוח שמואל יעקב זקס מטורונטו.
בשנת 1998 נחנכה גינת אולשטיין לזכר המו"ל הברלינאי לאופולד אולשטיין (1826-1899) ובניו. הגינה נוסדה על ידי קרן אקסל שפרינגר מעזבונם של אנה והיינץ אולשטיין.
בשנת 1998 שוקם ושומר בית ויצמן בשיתוף קרן יד הנדיב ונפתח שוב לקהל הרחב ב-1999.
בשנת 2000 נחנך אולם הקרנה ע"ש לואיס רסקין במבואת קבלת הקהל ביד חיים ויצמן.
בשנת 2001 הוחלט לשקם את המכונית הנשיאותית מסוג לינקולן קוסמופוליטן, בתרומתם של חברת דלק מוטורס וחברת פורד העולמית. בשנת 2003 הוחזרה המכונית הנשיאותית ליד חיים ויצמן והוצגה בביתן מבוקר אקלימית, תרומתה של הגב' אילה זקס אברמוב.
בשנת 2002 הוקמה גינת זיכרון לשואה ולגבורה על ידי מקסי ליברטי לכבוד סיימון וייל.
מתקפת הטרור בנמל התעופה של מינכן (1970)

| --- | --- |
 תאריך:  10 בפברואר 1970 
 מקום:  נמל התעופה מינכן רים 
 קואורדינטות:  48°08′10″N 11°43′05″E﻿ / ﻿48.136°N 11.718°E﻿ / 48.136; 11.718
 סוג:  פיגוע, טרור פלסטיני 
 הרוגים:  1
 פצועים:  13
 מבצע:  פת"ח
 he
 
הטרמינל בנמל התעופה הישן של מינכן
מתקפת הטרור בנמל התעופה של מינכן (1970), הייתה התקפת טרור, בה שלושה טרוריסטים, חברי ארגון הפת"ח, השליכו רימוני יד על נוסעי אל על בטיסה 435, ממינכן ללונדון. הפיגוע בוצע ב־10 בפברואר 1970, בנמל התעופה מינכן רים שבגרמניה. בפיגוע נרצח ישראלי אחד (אריה קצנשטיין) שנשכב על הרימון שהשליכו המחבלים לאוטובוס והציל חיי רבים, וקיבל על מעשה זה צל"ש. בנוסף נפצעו 13 בני אדם, מהם חמישה ישראלים. בין הפצועים הייתה השחקנית חנה מרון, שנפצעה קשה וסכנה נשקפה לחייה. כן נפצע קברניט המטוס.
האחראי על הוצאת הפיגוע לפועל, היה ד"ר עיסאם סירטווי, שלימים נרצח בידי פלסטינים, עקב העובדה שבחלוף הזמן החל להביע עמדות המצדדות בפיוס עם ישראל.
הפיגוע

ב־10 בפברואר 1970, בשעה 8:30 בבוקר, המריא מנתב"ג (אז נמל התעופה לוד), מטוס בואינג 707 של חברת אל על, בדרכו מתל אביב ללונדון, בטיסה שכללה עצירת ביניים במינכן. המטוס, ובו 52 נוסעים ו-11 אנשי צוות, נחת במינכן בשעה 13:28 בצהרים, וממנו ירדו 34 נוסעים. 18 הנוסעים הנוספים המתינו בבית הנתיבות, כדי להצטרף לטיסה ללונדון.
בשעה 13:50 נקראו 18 הנוסעים ברמקול, להגיע אל שער היציאה כדי לעלות לאוטובוס שיסיעם למטוס. אל הנוסעים הצטרפו גם אנשי צוות המטוס. חלק מהנוסעים כבר ישב בתוך האוטובוס, כאשר השחקן אסי דיין וקברניט המטוס, אורי כהן, עמדו בשער. הם הבחינו בשלושת המחבלים, שקפצו לעומתם, האחד אוחז ברימון יד, השני באקדח והשלישי מחפה מאחור. המחבלים נגשו אל הקברניט איימו עליו בנשקיהם, וציווהו לבל יזוז. אחד המחבלים צעק באנגלית: "יש לי רימון". הקברניט לא שעה להוראותיו של המחבל, נאבק בו, ניסה להוציא את הרימון מידיו, ולמנוע ממנו לשלוף את הנצרה. הרימון התפוצץ בידיו של המחבל וידו נקטעה. הקברניט נפצע ברגליו.
בינתיים ניסה נהג האוטובוס להרחיק את הרכב על נוסעיו מהזירה, אך המחבל נושא האקדח נעמד מול האוטובוס, כשהוא שולף את האקדח ומכוונו אל הנהג, ובכך מנע מהנהג למלט את האוטובוס על נוסעיו מהמקום. על פי הוראות המחבל פתח הנהג את דלתות האוטובוס, ואיפשר לנוסעים לצאת החוצה. המחבל נושא הרימון השליך את רימונו אל תוך האוטובוס. האנשים ששהו באוטובוס נשכבו על הרצפה, בעוד הנוסע אריה קצנשטיין הטיל עצמו על הרימון והקריב את חייו להצלת יתר הנוסעים, כל זאת לעיני אביו שהיה לידו. קצנשטיין היה בן 32, תושב חיפה ואב לשלושה ילדים. לימים קיבלה אלמנתו של קצנשטיין, מכתב מאת נשיא המדינה יצחק נבון בזו הלשון ”הרשי נא לי להביע לך בזה בשמה של מדינת ישראל ובשמי, רגשי תודה כבוד ויקר לאישך המנוח אריה הי"ד, אשר נפל בהתקפת מחבלים שעה שחיפה בגופו על נוסעי אוטובוס אל על במינכן לפני יותר מעשר שנים”. על שמו של קצנשטיין נקרא רחוב באזור תעשייה במפרץ חיפה.
הפיגוע > חנה מרון

השחקנית חנה מרון, שנסעה ללונדון, לצורך מבחן בד, לתפקיד גולדה בסרט "כנר על הגג", כבר יצאה מן האוטובוס, ועם תחילת ההתקפה היא נשכבה על הרצפה. כתוצאה מההתפוצצותו של אחד הרימונים רוסקה ברכה, והיא נפצעה בירכה ובשוקה. היא אושפזה בבית החולים "רכטס דר איזר" שבמינכן, כשמצבה קריטי והיא בסכנת חיים. עם הזמן השתפר מצבה של מרון, אך נותר חוסר ודאות בדבר היכולת להציל את רגלה שנפגעה קשות. על מנת לנסות ולהציל את הרגל, נלקח וריד מרגלה השנייה, והושתל ברגל הפגועה במטרה להזרים דם, למנוע נמק, ולהותיר את הרגל בחיים.
בסופו של דבר, לא נשאו המאמצים פרי, ורגלה של השחקנית נקטעה, בגובה עשרים ס"מ מתחת לברך.
הפיגוע > אסי דיין

גם אסי דיין נסע ללונדון לצורך מבחן בד לאותו סרט, לתפקיד של בחור רוסי הבא בברית הנישואים עם אחת מבנותיו של טוביה החולב. כאשר החלו ההתפוצצויות, הצליח דיין להימלט למשרד שהיה בסביבה, והוא לא נפגע. לאחר מכן ליווה דיין את מרון באמבולנס בדרכה לבית החולים. בעבר טענה מרון שדיין פשוט ברח, אך דיין, על אף שטען שאינו זוכר במדויק את רגע ההתפוצצות, דחה את הדברים מכל וכל. בראיון שהתקיים עם חנה מרון בשנת 2010, ביקשה להניח לעניין.
בהיותו בנו של שר הביטחון המכהן, משה דיין, הסתובבה שמועה, כי המחבלים התכוונו לחטוף באופן אישי את אסי. אך הוא מסר כי אפשרות זאת אינה הגיונית, וכי המחבלים לא יכלו להעלות על דעתם שהוא אחד הנוסעים בטיסה. עם זאת מאנפרד שרייבר, מפקד משטרת מינכן, לא לקח סיכונים מיותרים, והציב שמירה על דלת חדרו של דיין, ואף סירב למסור את שם המלון בו דיין מתאכסן.
נוסעים נוספים

באותה טיסה היו גם אל"ם אליעזר ליף, נספח צה"ל למדינות אמריקה הלטינית ובני משפחתו. אשתו, מלכה ליף, הייתה מזכירתו של שר הביטחון (וראש הממשלה) דוד בן-גוריון. לאחר חזרת המשפחה משליחות זו, מונתה מלכה ליף למנהלת בית בו-גוריון, בשד' בן-גוריון בתל אביב.
המחבלים

המחבלים: מוחמד חדידי (ירדני בן 27), עבד אל רחמן צאלח (ירדני בן 21), מוחמד אל חאנאפי (מצרי בן 24), חברי ארגון "רשות הפעולה לשחרור פלסטין" - ארגונו של ד"ר עיסאם סירטאווי, שפעל בשיתוף פעולה עם הפת"ח, הגיעו למינכן מעיראק דרך פריז, שם נחתו יום לפני הפיגוע.
"רשות הפעולה" היה ארגון קיצוני, שהסתמך באופן מלא על תמיכה עיראקית. חוליית המחבלים שיצאה להתנקש בנוסעי אל על במינכן, כינתה את עצמה "יחידת עומר סירטאווי" על שמו של אחיו של עיסאם, טייס שנהרג שנה קודם לכן.
התנהלותם של המחבלים הייתה חובבנית ביותר, הם נראו לחוצים ביותר, ולא תפקדו כראוי. אחד מהם ניסה לברוח מהמקום עוד במהלך ההתקפה, והשני לא הצליח לתפעל את אקדחו. הלמוט גייסלר ראש המטה המיוחד לחקירת שלוש פרשיות הטרור שהתרחשו בפברואר 1970 במינכן, מסר כי המחבלים מעולם לא טסו במטוס, ואף לא היו מודעים לנוהלים המחייבים נוסע טרם עלייתו למטוס.
גם חנה מרון מסרה בעדותה, כי המחבלים נראו מבוהלים ומבולבלים.
חטיפות לצורך מיקוח

המחבלים נעצרו בגרמניה, והיו צפויים להיות מואשמים ברצח, ובניסיון לרצח. המשפט נדחה מספר פעמים, תוך ביקורת ציבורית על סחבת ונקבע לסתיו 1970. לבסוף שוחררו המחבלים בעסקת חילופי שבויים לאחר חטיפת המטוסים לשדה דוסון.