stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוכית אפורת-גרון
טקסונומיה ואטימולוגיה

השם הסוג Riparia נגזר מהמילה הלטינית "Ripa", 'גדת נהר', ומתאר את בית הגידול המועדף על הכוכית. משמעות שם המין הספציפי chinensis הוא 'סיני', ומרמז לשכיחותה באזורים שונים של סין ובמדינות שכנות.
בעבר היא סווגה כתת-מין של כוכית כהת-גרון (R. paludicola), יחד הן נחשבו למין יחיד תחת השם "כוכית פשוטה" ("Plain martin", לעיתים מתייחסים לכוכית אפורת-גרון כ-"כוכית פשוטה אסייתית", "Asian plain martin"), אך המין פוצל בהמשך לשני מינים נפרדים.
טקסונומיה ואטימולוגיה > תת-מינים

מוכרים כיום שני תת-מינים:
R. c. chinensis (J. E. Gray, 1830) - נפוצה בטג'יקיסטן וצפון אפגניסטן עד דרום סין, דרום-מזרח אסיה, וטאיוואן
R. c. tantilla Riley, 1935 - מצפון הפיליפינים (האיים לוזון ומינדורו)
תיאור

אורכה 10–11 ס"מ. כוכית קטנה בצבע אפור-חום עם חלקים תחתונים בגוון לבן חיוור. הסנטר, גרון והחזה העליון בצבע אפור-חום; ובניגוד למרבית הכוכיות אין לה רצועת חזה כלל. זנבה קצר ומרובע, לפעמים מפוצל במעט.
אצל פרטים צעירים מתקבל לפעמים גוון צהבהב או ורדרד בגרון ובחזה, ואצל חלקם יש רמז לרצועת חזה; דבר המקשה על זיהויים ממינים קרובים של כוכיות.
אקולוגיה > תפוצה

תפוצתה משתרעת מטג'יקיסטן, אפגניסטן דרך תת-היבשת ההודית לדרום סין, טאיוואן וצפון הפיליפינים. יציבה ברוב תפוצתה, אך ישנן תנועות מקומיות בפקיסטן, הודו ובנגלדש; באזורים בהם הן נוכחות כל השנה, מספריהן פוחתים לעיתים קרובות מחוץ לעונת הקינון. נצפית בבהוטן, שם אין עדות לקינון, אך ורק באביב (סוף מרץ עד אמצע מאי).
אקולוגיה > בית גידול

הכוכית אפורת-הגרון מצויה בבתי גידול פתוחים כמו אדמות חקלאיות, אדמות עשב וסוואנה, לרוב בקרבת מקורות מים. היא חובבת נהרות בעל זרימה איטית, אגמים, שטחי עשב לחים ובתי גידול אחרים של שטחי ביצה. היא נצפית בעיקר בתעופה, אך לפעמים יושבת על חוטי חשמל; או על הקרקע או על מצוקים בזמן עונת הקינון.
אקולוגיה > קינון

הקן נחפר כמאורה על ידי שני ההורים באדמה רכה או חול, לפעמים באדמת סחף או טיט מנחלים, עם מנהרת כניסה באורך של עד 150 ס"מ. הקן עצמו נבנה ככרית של עשבים יבשים ושורשים עדינים, ומרופד בנוצות. היא מתקבצת למושבות קינון המונות בדרך כלל 30–75 זוגות בפקיסטן, לפעמים מקננות עם לצד כוכיות גדות. התטולה מכילה 2–4 ביצים לבנות, לעיתים עד 6 בהודו. הדגירה מתבצעת על-ידי שני ההורים, אבל בעיקר על-ידי הנקבה; שניהם גם משתתפים בהאכלת הגוזלים, אשר פורחים מהקן לאחר כ-21 ימים; אך נשארים עם הוריהם לכמה ימים נוספים. בפקיסטן דווחו מחזורי קינון שניים ואף שלישיים באותה שנה.
אקולוגיה > תזונה

תזונתה של הכוכית מורכבת באופן בלעדי מחרקים: בעיקר ימשושים, יתושי אנופלס, זבובאים שונים, טיפולות, וכנימות; כמו גם מיני חיפושיות קטנים. ניזונה בלהקות של כ-20 פרטים, אך לפעמים גם מאות, או אפילו אלפי כוכיות; לעיתים קרובות עם מיני סנונית אחרים, כמו כוכית גדות. בדרך-כלל מעל מים בגובה ממוצע של 14 מטר, אך גם קרוב לפני המים. התעופה חלשה ומתנפנפת.
סטטוס

לא נערך אומדן לגודל האוכלוסייה העולמית, אך המין תואר כנפוץ ובעל תפוצה נרחבת. בשל כך, על-אף שנצפתה ירידה מסוימת באוכלוסייה בשל אובדן בתי גידול לחים, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע סיווג את המין במצב שימור "ללא חשש".
גלריה

זוג כוכיות בהזדווגות
אוספת חומר קינון
מבט מהגב
כוכיות אפורת-גרון, פנג'אב, פקיסטן
פרט בתעופה
הערות שוליים

↑  כוכית אפורת-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  רשימת ציפורי הארץ, באתר www.israbirding.com
↑  Keith Vinicombe, Alan Harris, Laurel Tucker, The Helm guide to bird identification: an in-depth look at confusion species, London: Bloomsbury Publ, 2014, ISBN 978-1-4081-3035-3
↑  Grey-throated Martin, Riparia chinensis, Observation.org (באנגלית)
↑  ITIS - Report: Riparia chinensis, Integrated Taxonomic Information System
1 2 3 4  Josep del Hoyo, Nigel Collar, Guy M. Kirwan, Gray-throated Martin (Riparia chinensis), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.gytmar1.01species_shared.bow.project_name
1 2  Gray-throated Martin, Riparia chinensis, eBird
↑  Manuel Schweizer & Raffael Aye, Identification of the Pale Sand Martin Riparia diluta in Central Asia, Alula 4, ינואר 2007, עמ' 152–158
↑  Asian Plain Martin, Riparia chinensis, BirdLife International
ג'וזפה מסרייה

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1886 Menfi, איטליה 
 נרצח:  15 באפריל 1931 (בגיל 45) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Giuseppe Masseria 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קלברי 
 תקופת הפעילות:  מ-1922 
 השקפה דתית:  נצרות 
 
ג'וזפה מסרייה (באנגלית: Giuseppe Masseria‏; 17 בינואר 1886 - 15 באפריל 1931) אשר נודע בכינוי "ג'ו הבוס" (Joe the Boss), היה מאפיונר אמריקני ממוצא סיציליאני אשר הנהיג משפחת פשע בניו יורק. ב-1931 הוא פתח במלחמה נגד משפחתו של סלבטורה מרנזנו אשר נודעה בכינוי "מלחמת הקסטלמארזים". בסופה של מלחמה זו נרצח מסרייה בידי כנופייתו של לאקי לוצ'יאנו.
ביוגרפיה

מסרייה נולד ב-17 בינואר 1886 למשפחת חייטים בעיירה מנפי בנפת אגריג'נטו שבסיציליה. בצעירותו עברה המשפחה לעיר מרסלה שבנפת טרפאני. ב-1902 הוא היגר לארצות הברית. הוא הצטרף למשפחת מורלו שהתבססה בהארלם ובחלקים מאיטליה הקטנה בדרום מנהטן. ב-1909 הוא נלכד בידי משטרת ניו יורק והורשע בפריצה. הוא נידון למאסר על תנאי. ב-23 במאי 1913 הוא נידון לארבע עד שש שנות מאסר בגין פריצה מדרגה שלישית.
ב-1920 סלבטורה ד'אקילה הכריז מלחמה על משפחת מורלו. ד'אקילה הורה לאומברטו ולנטי להיפטר מהנהגת משפחת מורלו. ב-7 במאי 1922 אנשיו של ולנט ירו למוות בראש המשפחה וינצ'נזו טרנטובה. שעות ספורות לאחר מכן, נפל שומר ראשו של טרנטובה, סילבה טגליאגמבה, קרבן למארב של חמושים. הוא נפצע קשה ומת מאוחר יותר מפצעיו. לא ברור לחלוטין מי עמד מאחורי ההתנקשות בטגליאגמבה. יש הטוענים שהיו אלו אנשיו של ולנטי, בעוד אחרים סבורים שמסרייה עשה זאת במטרה לתפוס את הנהגת משפחת מורלו.
כך או כך, יום למחרת נקלעו אנשיו של מסרייה לקרב יריות מול אנשיו של ולנטי, בסמוך לתחנת משטרה. שישה אנשים נהרגו לפני שהמשטרה התערבה. ולנטי הצליח להימלט, אולם מסרייה נלכד. הוא שוחרר כעבור זמן קצר. ב-9 באוגוסט ארבו חמושים ליד דירתו של מסרייה ופתחו באש לעברו. הקליעים חוררו את כובע הקש שלבש, אולם הוא הצליח להימלט. אירוע זה העניק לו כבוד מחודש בקרב המאפיונרים, והוא זכה לכינוי "האיש שיכול להתחמק מקליעים". יומיים לאחר מכן, נרצח ולנטי, ככל הנראה בהוראת מסרייה. ב-10 באוקטובר 1928 מסרייה הורה על רציחתו של סלבטורה ד'אקילה.
מותו של ד'אקילה הפך את מסרייה למאפיונר החזק ביותר בניו יורק. תחת הנהגתו שגשגה משפחת מורלו. אנשיה זכו לכינוי "הפיטים המשופמים", על שם שפמיהם המטופחים בקפידה. עם זאת בניטו מוסוליני החל לרדוף את המאפיונרים בסיציליה, והם החלו להימלט בהמוניהם לארצות הברית. עד מהרה הוצפה ניו יורק בגל חדש של מאפיונרים צעירים שסברו שמסרייה ואנשיו מיושנים. מסרייה ראה בעין ראה את הקמת משפחת הפשע של סלבטורה מרנזנו אשר פעל בניו יורק כידו הארוכה של ויטו קשופרו.
ב-1930 נידון קשופרו למאסר עולם באיטליה על רצח ישן. מאסרו הותיר את מרנזנו ואנשיו ללא הגנה וללא הוראות. מסרייה סבר שהגיעה שעתו לתפוס חזרה את השלטון בעיר. מסרייה הורה לרצוח את ויטו בונוונטרה ואת גספר מילאזו, אנשיו של מרנזנו. בתגובה, פתח מרנזנו במלחמה שנודעה בתור "מלחמת הקסטלמארזים". המלחמה גבתה מחיר כבד משני הצדדים, אולם אף אחד מהם לא הצליח להגיע להכרעה.
בתיווכו של ג'וזף בוננו, הגיע מרנזנו להסדר עם קבוצת מאפיונרים צעירים בהנהגת לאקי לוצ'יאנו שנודעו בכינוי "הטורקים הצעירים". מרבית חברי הקבוצה היו למעשה יהודים ואירים, אולם לוצ'יאנו רצה להיכנס לעולם הפשע האיטלקי. מרנזנו הבטיח להפוך את לוצ'יאנו לסגנו אם יחסל את מסרייה. ב-15 באפריל 1931 שוכנע מסרייה להיפגש עם לוצ'יאנו במסעדת נובה וילה טאמארו בקוני איילנד. לוצ'יאנו ומסרייה שיחקו קלפים, ולפתע ביקש לוצ'יאנו ללכת לשירותים. באותו רגע נכנסו למסעדה אלברט אנסטסיה, ויטו ג'נובזה, ג'ו אדוניס ובאגסי סיגל. הם ירו על מסרייה מטווח קרוב ועזבו את המקום במהירות. צ'ירו טרנובה ("מלך הארטישוק") היה אמור לנהוג ברכב המילוט, אולם ברגע האמת הוא היה מזועזע מכדי לעשות זאת. באגסי סיגל נאלץ לדחוף אותו החוצה ולנהוג בעצמו.
לוצ'יאנו נעצר ונחקר במשטרה בחשד למעורבות ברצח מסרייה, אולם שוחרר לאחר שהציג אליבי. חשד המשטרה הופנה לאחר מכן אל מאפיונר בשם ג'ון גיוסטרה, אולם הוא עצמו נרצח כעבור זמן קצר. התיק נסגר מחוסר ראיות.
לקריאה נוספת

Bernstein, Lee. The Greatest Menace: Organized Crime in Cold War America. Boston: UMass Press, 2002. ISBN 1-55849-345-X
Bonanno, Joseph. A Man of Honor: The Autobiography of Joseph Bonanno. New York: St. Martin's Press, 2003. ISBN 0-312-97923-1
Capeci, Jerry. The Complete Idiot's Guide to the Mafia. Indianapolis: Alpha Books, 2002. ISBN 0-02-864225-2
Critchley, David. The Origin of Organized Crime: The New York City Mafia, 1891-1931. New York, Routledge, 2008.
Dash, Mike. The First Family: Terror, Extortion and the Birth of the American Mafia. London, Simon & Schuster, 2009.
Davis, John H. Mafia Dynasty: The Rise and Fall of the Gambino Crime Family. New York: HarperCollins, 1993. ISBN 0-06-016357-7
Hortis, C. Alexander The Mob and the City: The Hidden History of How the Mafia Captured New York. Amherst, New York: Prometheus Books, 2014
Kobler, John. Capone: The Life and Times of Al Capone. New York: Da Capo Press, 2003. ISBN 0-306-81285-1
Mannion, James. 101 Things You Didn't Know About The Mafia: The Lowdown on Dons, Wiseguys, Squealers and Backstabbers. Avon, Massachusetts: Adams Media, 2005. ISBN 1-59337-267-1
Messick, Hank. Lansky. London: Robert Hale & Company, 1973. ISBN 0-7091-3966-7
Milhorn, H. Thomas. Crime: Computer Viruses to Twin Towers. Boca Raton, Florida: Universal Publishers, 2005. ISBN 1-58112-489-9
Peterson, Robert W. Crime & the American Response. New York: Facts on File, 1973. ISBN 0-87196-227-6
Ferrara, Eric. Gangsters, Murderers & Weirdos of the Lower East Side; A self-guided walking tour 2008
Volkman, Ernest Gangbusters: The Destruction of America's Last Great Mafia Dynasty. New York: Harper Collins, 1998.
Black, Jon (באוקטובר 2020). Secret Societies. ISBN 9781527268074. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  "On the Trail of Giuseppe "Joe the Boss" Masseria"
↑  "Gunmen Shoot Six In East Side Swarm. Foiled in Attempted Murder, They Pour Volley Into Crowd of Cloakmakers. Flee In Blue Touring Car. Intended Victim's Hat Pierced by Two Bullets. Police Net Gets Blackjack Crew"
↑  האנציקלופדיה של המאפיה
לילו & סטיץ'

| --- | --- |

 מבוסס על:  "לילו וסטיץ'" מאת כריס סנדרס ודין דה בלויס
 בימוי:  דין פליישר קאמפ 
 הופק בידי:  דן לין, ג'ונתן איריך 
 תסריט:  כריס קקניוקאלני ברייט
 שחקנים ראשיים:  מאיה קילוהה זאק גאליפנאקיס בילי מגנוסן סידני אגודונג קאיפו דודוייט קורטני בי. ואנס טיה קארר
 מדבבים:  כריס סנדרס (סטיץ') 
 צילום:  נייג'ל בלאק
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני Rideback
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני 
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  23 במאי 2025 
 שפת הסרט:  אנגלית, הוואית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  הוואי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לילו & סטיץ' (באנגלית: Lilo & Stitch) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי המהווה עיבוד לייב אקשן-הנפשה ממוחשבת לסרט ההנפשה באותו השם משנת 2002. את הסרט מביים דין פליישר קאמפ, על פי תסריט מאת כריס קקניוקאלני ברייט, ומפיקים דן לין וג'ונתן איריך. בסרט מככבת מאיה קילוהה בדמותה של לילו פלקאי, לצד זאק גאליפנאקיס, בילי מגנוסן, סידני אגודונג, קאיפו דודוייט, קורטני בי. ואנס, טיה קארר ואיימי היל.
הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-23 במאי 2025.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מספרת את סיפורו של הקשר שנרקם בין ילדה אנושית בודדה בשם לילו לחוצן דמוי-כלב בשם סטיץ', אשר תוכנן במקור לשמש ככוח הרס, בעוד השניים נאלצים להימלט מהכוח החוצני שהיה אמון על יצירתו ועובדים סוציאליים המבקשים להעבירה למשפחת אומנה.
צוות השחקנים והדמויות

מאיה קילוהה – לילו פלקאי, ילדה ילידית-הוואי, המסתירה את צערה באמצעות אופטימיות בלתי-נדלית ורצון לכייף, שלה דמיון רב ואישיות מרדנית, אשר מסבכים אותה לעיתים קרובות והופכים אותה למושא ללעג בעיני חבריה לכיתה, הרואים בה "מוזרה". בניגוד לסרט המקורי, בו הוריה מתו זמן קצר לפני אירועי הסרט, בעיבוד הנוכחי, הוריה מתו מספר שנים קודם לתחילת העלילה.
כריס סנדרס - סטיץ' (דיבוב), ניסוי שנוצר על ידי המדען ג'ומבה ג'וקיבה שנוחת בכדור הארץ.
זאק גאליפנאקיס – ג'ומבה ג'וקיבה (דיבוב), מדען מטורף מגזע הקוולטיקואן ויוצרו של סטיץ'.
בילי מגנוסן – פליקלי (דיבוב), סוכן פלרגונרי מטעם הפדרציה הגלקטית המאוחדת ו"המומחה" שלהם לענייני כדור הארץ, שנשלח להוואי על מנת להשיב לחזקתם את ניסוי 626.
סידני אגודונג – נאני פלקאי, אחותה בת ה-18 של לילו והאפוטרופוסית החוקית שלה, המתוארת כנערה אינטליגנטית, ובעלת הישגים החשה את הלחצים ההולכים וגדלים במהלך גידולה של לילו תוך שמירה על ציוניה ועבודתה, דבר הגורם לשירותי הגנת ילדים לאיים להפריד בין האחיות פלקאי ולהכניס את לילו למשפחת אומנה.
קאיפו דודוייט – דייוויד קאוונה, נער בן 18 יליד-הוואי, סטודנט במכללה הקהילתית וגולש-גלים בזמנו הפנוי, אשר עובד כלהטוטן-אש במלון בו הוא ונאני, בה הוא מאוהב, עובדים.
טיה קארר – גברת קקואה, עובדת סוציאלית מעשית, חביבה וסבלנית העובדת לפי הספר, שמופקדת על התיק של נאני. קארר דיבבה את דמותה של נאני בסרט המקורי.
קורטני בי. ואנס – קוברה באבלס, סוכן CIA לשעבר ועובד סוציאלי בהווה המופקד על התיק של לילו.
איימי היל – טוטו, ילידת-הוואי בשנות ה-70 לחייה, שכנתם של האחיות פלקאי וסבתו של דייוויד קאוונה. דמותה של טוטו נוצרה במיוחד עבור הסרט, שכן שאף אחד מבני משפחתו של דייוויד לא הופיע או אוזכר במהלך הסרט המקורי. היל דיבבה את דמותה של גברת הסגאווה בזיכיון.
הפקה > פיתוח

ב-3 באוקטובר 2018, הוכרז כי חברת "סרטי וולט דיסני" שוקדת על פיתוח עיבוד לייב אקשן-הנפשה ממוחשבת לסרטם המונפש משנת 2002, "לילו וסטיץ'". את הסרט התעתד לכתוב מייק ואן וייס, ועל הפקתו הופקדו דן לין, ג'ונתן איריך וראיין הלפרין. ב-24 באוקטובר 2018, חשף ואן וייס שהוא החל לעבוד על התסריט. ב-13 בנובמבר 2020, נמסר על ניהול משא ומתן מצד ג'ון מ. צ'ו על בימוי הסרט, בעוד שבמקביל נמסר כי ואן וייס עזב את הפרויקט, וכי האולפנים מחפשים תסריטאי חדש. ב-14 ביולי 2022, נמסר מטעם "Deadline Hollywood" כי על בימוי הסרט הופקד דין פליישר קאמפ, וכי התסריטאי כריס קקניוקאלני ברייט נמצא במשא ומתן על שכתוב התסריט; בפברואר 2023, אושר רשמית כי ברייט יופקד על כתיבת התסריט. יום לאחר הכרזתה של "Deadline Hollywood" על מעורבותם של פליישר קאמפ וברייט בהפקת הסרט, בירך אותם ואן וייס בחשבון הטוויטר האישי שלו.
הפקה > ליהוק

בעוד שבתחילה הועלתה ההשערה כי במאי ותסריטאי הסרט המקורי, כריס סנדרס, ישוב לדבב את דמותו של סטיץ', חשף סנדרס בריאיון שהתקיים בספטמבר 2022 כי מפיקי הסרט טרם פנו אליו בנוגע לדיבוב הדמות, אך הצהיר שהוא תמיד פתוח לשוב לדיבוב הדמות.
בנובמבר 2022, דווח על פרסומה של מודעת ליהוק ראשונה לסרט.
בפברואר 2023, נמסר על ליהוקו של זאק גאליפנאקיס לצוות השחקנים בתפקיד שטרם פורסם. בעוד שדווח מטעם "TheWrap" שגאליפנאקיס ידבב את דמותו של פליקלי, סתרה אותם "הוליווד ריפורטר" באפריל כאשר דיווחו על ליהוקו של גאליפנאקיס לדיבוב דמותו של ד"ר ג'ומבה ג'וקיבה. בשלהי מרץ 2023, נמסר על ליהוקה של מאיה קילוהה לדמותה של לילו פלקאי.
באפריל 2023, נמסר על ליהוקו של בילי מגנוסן לדיבוב דמותו של הסוכן פליקלי, ושל סידני אגודונג לדמותה של נאני פלקאי. בשלהי אפריל, נמסר על ליהוקם של קאהיאו מצ'אדו לדמותו של דייוויד קאוונה, ושל קורטני בי. ואנס לדמותו של קוברה באבלס. טיה קארר ואיימי היל, ששתיהן דיבבו דמויות בסרט המקורי ובסדרת ההמשך שלו, לוהקו לתפקידים חדשים, ובמקביל נמסר על משא ומתן מול סנדרס על שובו לדיבוב דמותו של סטיץ'. בנוסף, לאחר שגולשים באינטרנט חשפו פרופיל "ספוטיפיי" בבעלותו של מצ'אדו, המראה שהוא השתמש בעבר בביטוי גזעני כחלק מכותר של פלייליסט, נמסר כי יחליף אותו קאיפו דודוייט.
הפקה > צילומים

במקור, התעתדו צילומי הסרט להתחיל באוהאו שבהוואי ב-13 במרץ 2023, ולהסתיים ב-16 ביוני. עם זאת, מאוחר יותר נמסר על דחיית תחילת הצילומים ל-17 באפריל 2023.
ב-16 באפריל 2023, פרצה שריפה בקרוואן, שהכיל תלבושות שהתעתדו להיות בשימוש בשלושת השבועות הראשונים של הצילומים בהליווה, במהלכה נגרם נזק של כ-200,000 דולר. על פי הדיווחים, השריפה החלה לפני השעה 23:00, וכובתה עד השעה 01:00 למחרת. לא דווח על נפגעים, אם כי בעקבות השריפה, עוכבה תחילת הצילומים במספר ימים. משטרת הונולולו סיווגה זאת כהצתה מדרגה ראשונה ופתחה בחקירה בתגובה.
הפצה

בנובמבר 2020, דווח על ידי "וראייטי" ו"הוליווד ריפורטר" כי טרם נמסר מטעם חברת וולט דיסני אם הסרט יופץ בבתי הקולנוע או באמצעות שירות "דיסני+". בנובמבר 2022, אושר באמצעות מודעת ליהוק שהסרט יופק בלעדית עבור "דיסני+". אולם באוגוסט 2024, באירוע D23 נודע כי הסרט צפוי לצאת לאקרנים בבתי הקולנוע בקיץ 2025.
ב-12 במרץ 2025 הופץ הטריילר הראשון של הסרט. הטריילר צבר 158 מיליון צפיות ב-24 שעות, מה שהפך אותו לטריילר השני הכי נצפה של דיסני לסרט לייב-אקשן, אחרי הטיזר של "מלך האריות" מ-2019.
ביקורות > תגובות-נגד לליהוק

עם היוודע ליהוקם של אגודונג ומצ'אדו (עד לליהוק דמותו מחדש) לצוות השחקנים, הביעו מעריצי הסרט המקורי את תרעומתם ברשתות החברתיות והאשימו את מפיקי הסרט בווייטוושינג (אנ'), שכן לשני השחקנים גוון עור בהיר יותר מלדמויות שלגילומן לוהקו. חרף העובדה שהאשמות אלו לא היו מבוססות, שכן אגודונג – אחותה הבכורה של השחקנית סיינה אגודונג – היא אישה ממוצא מעורב שנולדה וגדלה בקאואיי (בו מתקיים הזיכיון) לאם ממוצא קווקזית ולאב ממוצא פיליפיני והוואיני, היא הותקפה בחשבון האינסטגרם האישי בשל קבלת התפקיד.
אף לאחר ליהוקו של ואנס לגילום דמותו של קוברה באבלס, הביעו המעריצים את אכזבתם מכיוון שקיוו לשובו של וינג ריימס, שדיבב את באבלס, שדמותו אף שאבה השראה מדמות אחרת של ריימס, מרסלוס ואלאס מהסרט "ספרות זולה", לתפקיד.
וולפגנג אמדאוס מוצרט

.
| --- | --- |

מוצרט, בציור מ-1819
 לידה:  27 בינואר 1756 האימפריה הרומית הקדושה זלצבורג, ארכיבישופות זלצבורג
 פטירה:  5 בדצמבר 1791 (בגיל 35) האימפריה הרומית הקדושה וינה, ארכידוכסות אוסטריה
 שם לידה:  יוהאנס כריסוסטומוס וולפגנגוס תאופילוס מוצרט
 מקום קבורה:  אוסטריה בית הקברות סנט מרקס, וינה
 מוקד פעילות:  זלצבורג, וינה
 תקופת הפעילות:  1761–1791 (כ־30 שנה) 
 זרם:  התקופה הקלאסית
 סוגה:  התקופה הקלאסית, אופרה, מוזיקה קאמרית, sardana, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב, כינור, ויולה, פורטה-פיאנו, קלאוויקורד, צ'מבלו
 מספר יצירות ידוע:  למעלה מ-800
 בת זוג:  קונסטנצה מוצרט
 צאצאים:  קיריל דוך מוצרט
 פרסים והוקרה:  מסדר הדרבן המוזהב (1770) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
וולפגנג אמדאוס מוצרט (בגרמנית: Wolfgang Amadeus Mozart;‏ 27 בינואר 1756 – 5 בדצמבר 1791) היה מלחין ווירטואוז בן התקופה הקלאסית. מספר היצירות שחיבר במהלך חייו הקצרים ואיכותן יוצאת הדופן, מציבים אותו כאחד מגדולי המלחינים של כל הזמנים.
מוצרט הלחין למעלה מ-800 יצירות. מלחינים בולטים שהשפיעו על יצירתו הם יוזף היידן ויוהאן כריסטיאן באך, אך הוא הביא עמו סגנון חדש ורענן אל התקופה הקלאסית, והיה אחד המלחינים הבולטים בה. מוצרט תרם רבות למוזיקה הקלאסית, והמוזיקה שחיבר שימשה השראה לשורה ארוכה של מלחינים.
יצירותיו של מוצרט קוטלגו בשנת 1862 בקטלוג כרונולוגי-נושאי על ידי לודוויג פון קכל. רשימת קכל (שבה מקוטלגות יצירות מוצרט מ-K.1a עד K.626) עברה מאז מספר עדכונים, האחרון שבהם בשנת 1964.
ביוגרפיה > ילדות

מוצרט נולד בבית אחורי ברחוב גטריידה מס' 9 בזלצבורג. אביו, לאופולד, היה מוזיקאי בשירות הארכיבישוף, ואמו, אנה מריה, הייתה מורה לכינור ומוזיקאית חובבת. מוצרט הצעיר הוטבל לנצרות יום לאחר הולדתו בקתדרלת רופרט ווירגיל הקדושים, וקיבל את השם יוהנס כריסוסטומוס וולפגנגוס תאופילוס (גוטליב) מוצרט. שני השמות הראשונים הם שמו של הקדוש הנוצרי יוחנן כריסוסטומוס, אשר ביומו נולד מוצרט. השם השלישי הוא שמו הפרטי והוענק לו על-שם סבו מצד אביו, והרביעי הוא שם יווני שמשמעו "אהוביה" והיה שם סנדקו. שם זה שימש את מוצרט כשם אמצעי לאורך כל חייו, ובהתאם לנוהג המקובל בתקופתו, נהג מוצרט להתאים את שמו האמצעי לשלל שפות בהתאם למקום מגוריו ולמצב רוחו. כך בעת ביקוריו באיטליה כינה את עצמו "אמדאו" (Amadeo), בזלצבורג היה "גוטליב" (Gottlieb) ולעיתים השתמש בגרסה הצרפתית "אמדה" (Amadé). שם זה היה החביב עליו ביותר, ולראיה, זהו השם בו חתם על הסכם נישואיו.
כישרונו המוזיקלי הנדיר של מוצרט בלט כבר כשהיה בן שלוש. אביו, שהיה אחד ממורי המוזיקה המפורסמים באירופה באותה עת, לימד אותו מגיל מוקדם, ומלבד לימודי תאוריה, לימד אותו גם נגינה בכינור ובצ'מבלו. בגיל חמש החל מוצרט לחבר קטעי מוזיקה קטנים ולהעלותם על הכתב בסיועו של אביו. בגיל שש כבר ידע לפרוט על הפסנתר כשעיניו מכוסות.
בשנת 2024 התגלתה בספרייה בלייפציג שבגרמניה יצירה לא מוכרת שהלחין מוצרט ככל הנראה בנעוריו. היצירה נכתבה כנראה בשנות ה-60 של המאה ה-18 לשלישיית מיתרים, ואורכה כ-12 דקות.
במכתבים רבים ובכמה מיצירותיו הקלילות ביטא מוצרט הומור בתי שימוש ילדותי וגס, שהביך את חוקריו, משום שעמד בסתירה לרצינות ולבגרות של יצירותיו המוזיקליות. לדוגמה, במכתב שכתב לדודניתו ב-5 בנובמבר 1777 חרז מוצרט ביטויים אנאליים על הפרשות, וכך עשה גם בקאנון הפארודי K.382c. חוקרים אחדים מייחסים זאת להתפתחותו הנפשית של מוצרט במסגרת המשפחתית שבה גדל.
ביוגרפיה > מוצרט ופראג

מוצרט רחש חיבה מיוחדת לעיר פראג ולתושביה. בשעה שירדה קרנו בווינה, הפופולריות שלו בפראג הלכה וגברה, וכל בכורה מוזיקלית של אחת מיצירותיו נחגגה ברוב פאר ובכבוד רב. עד היום מפורסם הביטוי שבו השתמש מוצרט לתיאור יחסיו עם תושבי העיר: "הפרגאים שלי מיטיבים להבינני" (Meine Prager verstehen mich). מלבד תהילה זכה מוצרט בפראג גם לתגמול נאה עבור יצירתו, הן בתשלום ישיר עבור קונצרטים והן בתמלוגים על יצירותיו. מוצרט כינה את שמה של אחת מהסימפוניות שלו על שמה של העיר פראג: סימפוניה מס' 38, המכונה סימפוניית "פראג". והצגת הבכורה של האופרה "דון ג'ובאני" נערכה בפראג ב-29 באוקטובר 1787.
ביוגרפיה > מחלתו ומותו של מוצרט

מוצרט חלה בעת שביקר בפראג וניצח ב-6 בספטמבר 1791 על הבכורה של האופרה "חסדו של טיטוס". האופרה נכתבה באותה שנה בהזמנתו של הקיסר לאופולד השני, לכבוד הכתרתו של הקיסר ב-1790 כארכידוכס של אוסטריה. מוצרט המשיך בעבודתו, וב-30 בספטמבר ניצח על הבכורה של האופרה "חליל הקסם". אך בריאותו הידרדרה ב-20 בנובמבר, והוא רותק למיטתו כשהוא סובל מנפיחות ברגליו ובידיו, מכאבים ומהקאות.
מוצרט טופל בימיו האחרונים בידי אשתו ואחותה הצעירה, וזכה לביקורים של רופא המשפחה, תומאס פרנץ קלוזט. הוא עשה מאמץ לסיים את הרקוויאם, אך אין עדות מספקת לכך שהכתיב חלקים מהיצירה לתלמידו פרנץ קסאפר זיסמאייר.
סיבת מותו של מוצרט אינה ידועה בוודאות. בתיעוד הרפואי של מותו מוזכרת סיבת המוות כ"קדחת צבאית חמורה", תיאור מעורפל שאינו מאפשר לאבחן את המחלה שממנה סבל לפי הרפואה המודרנית. במהלך השנים עלו תאוריות רבות על אודות סיבת מותו, בין הבולטות שבהן מחלת השערוניות (Trichinosis), הרעלת כספית  וקדחת השיגרון. יש הסוברים שמוצרט הורעל על ידי בעל קנאי של אחת מתלמידותיו (בספרון "מוצרט וקונסטנצה" שיצא כסיכום מחקר קרימינולוגי - היסטורי). היום מקובלת ההנחה לפיה מת מדלקת מפרקים חמורה שהתפתחה לזיהום שהחליש את המערכת החיסונית שלו.
מוצרט נפטר בווינה ב-5 בדצמבר 1791, בן 35 במותו. הרקוויאם נותר לא גמור, וישנם מוזיקולוגים המייחסים את שלושת הפרקים האחרונים, "סאנקטוס", "בנדיקטוס" ו"אגנוס דאי", לזיסמאייר, שכתב אותם לפי הוראותיו של מוצרט. אולם מחקרים מודרניים – בעיקר מחקרו של המוזיקולוג היהודי-האמריקני רוברט לוין – טוענים, שמלאכת השלמת הרקוויאם בוצעה בחופזה ובניגוד לקווים המנחים שהתווה מוצרט לפני מותו. לוין אף חיבר השלמה משלו ליצירה, המבוססת על ממצאים אותנטיים בכתב ידו של מוצרט.
בעת מותו היה מוצרט חסר כול, ובשל כך הובא לקבורה בקבר קהילתי משותף ולא בהלוויה הראויה לאדם במעמדו. אולם מחקרים מראים, כי למרות הירידה שחלה בפופולריות שלו בקרב תושבי וינה, הוא המשיך להיות מועסק בעבודה מתגמלת בחצר הקיסר, ומלבד זאת זכה לתמלוגים רבים תמורת השמעת יצירותיו ברחבי אירופה, ובפרט בפראג. ישנן ראיות לכך, שבשנות חייו האחרונות הוא הרוויח כ-10,000 פלורין לשנה – פי 20 ממה שנדרש באותה תקופה לקיום אורח חיים אמיד.
מוצרט לא נקבר בקבר אחים המוני אלא בקבר קהילתי משותף בבית הקברות סנט מרקס, דבר נפוץ בסוף המאה ה-18 בקרב בני מעמדו. בניגוד לקברי האריסטוקרטים, הקברים הקהילתיים נשמרו באותה עת רק למשך עשר שנים, ועל כן מיקומו המדויק של הקבר נשכח עם השנים. כיום מוצבת בבית הקברות אנדרטה לזכרו של מוצרט. אנדרטה נוספת מוצבת ב"צנטרלפרידהוף", בית הקברות המרכזי בווינה.
מיתוסים ואגדות

אגדות ומיתוסים נקשרו בשמו ובפרטי חייו של מוצרט. מרבית הביוגרפים הראשונים שלו כלל לא הכירו אותו, והעדיפו לארוג סביבו אגדות רומנטיות.