stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Google Web Toolkit
הערות שוליים

↑  GWT Project, www.gwtproject.org
↑  GWT Project, www.gwtproject.org
↑  Google Relaunches Instantiations Developer Tools - Now Available for Free, GWT Blog (באנגלית)
| Java (פלטפורמת תוכנה) |
| --- | --- | --- |
| פלטפורמה | Java (שפת תכנות) • Java Card • Java ME • Java EE • Java SE • Java Virtual Machine |  |
| טכנולוגיות | Java applet • Java Web Start • Java Servlet • JavaServer Pages • JavaFX • JavaServer Faces |  |
| מושגים | איסוף זבל • Cross-platform • Java Bytecode • Java Development Kit • Javadoc • Java Classloader • Java Class Library   JIT Compiler • HotSpot • JavaBeans • Enterprise JavaBeans • JNI • JAR • POJO • Web container • Java annotation   Java package • Java Class File |  |
| ממשקי תכנות יישומים | Swing • AWT • SWT • Java 3D • Java 2D • JMS • JDBC • JAXP • JPA • RMI • JNDI |  |
| שפות ל-JVM | Scala • Clojure • Groovy • JRuby • Jython |  |
| תשתיות תוכנה וכלים של חברות צד שלישי | אפאצ'י טומקט‏ • Apache Maven • Apache Ant • Apache Struts  JUnit • Hibernate • Spring Framework • JBoss • Google Web Toolkit • BEA WebLogic • IBM WebSphere |  |
| סביבות פיתוח משולבות | Eclipse • NetBeans • IntelliJ |  |
| חברות | סאן מיקרוסיסטמס • אורקל |  |
| אישים | ג'יימס גוסלינג • ביל ג'וי • אריק שמידט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7562738-3
פטריק קריסטל

פטריק קריסטל (באסטונית: Patrik Kristal; נולד ב-17 בנובמבר 2007 באסטוניה) הוא כדורגלן אסטוני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פאידה לינמסקונד מליגת העל האסטונית ובנבחרת אסטוניה.
קריירת מועדונים

קריסטל גדל במחלקות הנוער של האריו לאגרי וטאלינה קאלב. בחודש ינואר 2022 עבר קריסטל ללבדיה טאלין והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון, וב-15 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כששיחק במסגרת ליגת העל האסטונית, ובגיל 14 שנים, 11 חודשים ויומיים הפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שמשחקת בליגת העל האסטונית. בסך הכל ערך חמש הופעות ליגה במדי המועדון, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-1 בפברואר 2024 חתם קריסטל בפאידה לינמסקונד מליגת העל האסטונית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 31 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-19 ביולי 2024 חתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה החל מ-1 בינואר 2025.
קריירה בינלאומית

קריסטל שיחק בנבחרות הצעירות של אסטוניה. ב-8 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה, בהפסד 3-0 לנבחרת שוודיה במסגרת ליגת האומות 2024/2025.
הערות שוליים

↑  FCI Levadiaga liitus Eesti jalgpallilegendi 14-aastane poeg, Sport, ‏2022-01-28 (באסטונית)
↑  Vallot Pukk, FCI Levadiaga liitus 14-aastane ründaja Patrik Kristal - Sport.tv3.ee, sport.tv3.ee, ‏2022-01-28 (באסטונית)
↑  Eesti jalgpallilegendi 14-aastane poeg tegi meistriliiga ajalugu, Delfi Sport (באסטונית)
↑  Kristjan Remmelkoor, 14-aastaselt kõrgliigas põhisse pääsenud Kristal: füüsiliselt on tase poole parem kui Esiliigas, aga arvan, et sain hakkama, Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!, ‏2022-10-15
↑  Vallot Pukk, Eesti jalgpallilegendi 14-aastane poeg tegi Premium liiga ajalugu - Sport.tv3.ee, sport.tv3.ee, ‏2022-07-15 (באסטונית)
↑  Rasmus Voolaid, Tamme staadion, Eesti jalgpalli ajalugu teinud 14-aastane Patrik Kristal: hoidsin naeru tagasi, väga hea tunne oli, Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!, ‏2022-07-15
↑  FC verpflichtet Talent aus Estland | 1. FC Köln, fc.de (בגרמנית)
↑  Northern Ireland U16s defeat Estonia, IFA (באנגלית)
↑  Kris Ilves, 14-aastane Patrik Kristal kutsuti EM-valikmängudeks Eesti U17 koondisesse, Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!, ‏2022-10-25
↑  Estonia too strong for Malta on opening day, www.mfa.com.mt (באנגלית)
↑  VIDEO | Noormeeste U17 koondis alistas Balti turniiri avamängus, jalgpall.ee (באסטונית)
↑  Kristjan Remmelkoor, U17 koondis tegi kolme penaltiga mängus Lätiga viigi, Soccernet.ee - Jalgpall luubi all!, ‏2023-06-30
↑  Sweden 3-0 Estonia (Sep 8, 2024) Final Score, ESPN (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פטריק קריסטל".
עלי מוחמד שיראזי, הבאב

| --- | --- |

המאוזוליאום של הבאב בחיפה
 לידה:  20 באוקטובר 1819 שיראז, המדינה הנשגבת של פרס 
 הוצאה להורג:  9 ביולי 1850 (בגיל 30) תבריז, המדינה הנשגבת של פרס 
 שם לידה:  عَلی مُحَمَّد شیرَازی 
 מדינה:  המדינה הנשגבת של פרס פרס (1910-1925)
 מקום קבורה:  מקדש הבאב 
 השקפה דתית:  באביזם 
 בן או בת זוג:  ח'דיג'ה ביגום (1842–1850) 
 
סייד עלי מוחמד שיראזי (בערבית: سيد علي ‌محمد شیرازی;‏ 20 באוקטובר 1819 – 9 ביולי 1850) היה סוחר משיראז שבפרס שבגיל 25 הכריז על עצמו כהתגלותו החדשה והעצמאית של האל, והמהדי המובטח. לאחר הכרזתו לקח לעצמו את התואר בַּאבּ (ערבית: باب), שפירושו "שער". שש שנים לאחר מכן, בשנת 1850, הוא נורה למוות על ידי כיתת יורים בתבריז.
בין כינוייו הבולטים: "הנקודה הראשונה" (נוקטה-י אולא, בפרסית: نقطه اولی), "נקודת הבאיאן" (נוקטה-י ביאן, בפרסית: نقطه بیان) וכן היה ידוע בכינוי "מהות המהויות" או "עיקר העיקרים" (ג'ווהר אל-ג'ווהאיר; جوهر الجواهر), כאשר הכינוי האחרון הוענק לו על ידי בהאא אללה, בחיבורו כתאב-י איקאן.
הבהאים מאמינים כי הבאב היה מבשרה הראשון של הדת הבהאית. בהאא אללה, הנביא המייסד של הדת הבהאית, היה מחסידיו של הבאב, ולטענתו, התגשמות נבואותיו של הבאב.
ביוגרפיה

עלי מוחמד נולד ב-20 באוקטובר 1819 בשיראז, בדרום-מערב איראן (יום זה הוא אחד מתשעת ימי החג של הדת הבהאית). אביו, סייד מוחמד רזא שיראזי (السيد محمد رضا الشيرازي), נפטר זמן קצר לאחר שנולד, ודודו חאג'י מירזא סייד עלי, שגם הוא היה סוחר, הוא שגידל אותו. אמו, פאטמה ביגום, קיבלה עליה - בשלב מאוחר יותר - את הדת הבהאית. משפחתו טענה לייחוס לנביא מוחמד, דרך האמאם חוסיין.
עם הגיעו לבגרות, הצטרף עלי מוחמד לבית המסחר של משפחתו והיה לסוחר. מקורות אוהדים מתארים את אמינותו ואדיקותו, שהפכוהו לחביב הסוחרים עמם עבד. הוא אף מתואר כאדם נדיב, במיוחד כלפי העניים. במסגרת עבודתו בבית המסחר המשפחתי, נשלח הבאב לערים שונות, בהן בושהר וכרבלאא. בכרבלאא נחשף הבאב לראשונה לאסכולה השיח'ית, והפך לאחד מחסידיו של סייד כאזם רשתי (سيّد كاظم الرشتي), ראש האסכולה השיח'ית באותה תקופה.
ב-1842 חזר הבאב לשיראז ושם נישא לח'דיג'ה ביגום (1822–1882). לזוג נולד בן בשם אחמד, שנפטר בילדותו.
התנועה השייח'ית

בפרס של שנות ה-90 של המאה ה-18 ייסד שייח' אחמד אחסאי (شيخ أحمد بن زين الدين بن إبراهيم الأحسائي) אסכולה דתית בתוך השיעה. חסידיו, שהיו ידועים בשם "שייח'ים", ציפו להגעתו המיידית של הגואל מבית מוחמד, ה"מהדי". לאחר מותו של אחסאי בשנת 1826, הנהגת התנועה עברה לסייד כאזם רשתי, מן העיר ראשת (כיום נמצאת סמוך לגבולה הצפון-מערבי של איראן).
במהלך שהותו של עלי מוחמד בכרבלא בשנת 1841, הוא נכח לעיתים בהרצאות של סייד כאזם. מספר הפעמים בהן נפגשו ומשך מערכת היחסים ביניהם היו לסלע מחלוקת בין תומכי ה"באב" למתנגדיו. המקורות הבהאיים מראים כי עלי מוחמד השתתף רק בהרצאות ספורות, ולא היה מתלמידיו של סייד כאזם. כותבים אחרים, כדוגמת הסופר האחמדי מַאוּלָנַה, טוענים כי מערכת היחסים בין השניים הייתה הדוקה, ונמשכה מספר שנים, ובכך יש רמז כי הכרזתו של הבאב על עצמו כמהדי אינה אירוע כה נסי, כפי שטוענים הבהאים.
טרם מותו של סייד כאזם ב-1843, הוא החל לדחוק בחסידיו לעזוב את ביתם ולצאת לחפש את מי שעתיד לרשת אותו כמנהיג האסכולה השיח'ית, ואולי אף את "מלך הזמן", שביאתו תתרחש בקרוב. אחד מחסידים אלו, בשם מולא חוסיין בושרואי (ملا حسين بشروئي), התפלל וצם במשך 40 יום, ואז הגיע לשיראז, שם נפגש עם עלי מוחמד.
התאולוגיה השיעית המסורתית של השיח'ים לפי מוחמד כרים ח'אן כרמאני (كرماني) מתבססת על חמישה עקרונות: האחדות האלוהית, צדק, תחייה, בית הנביא, ואל-ימאמה (الإمامة). עלי מוחמד שיראזי החזיק בעקרונות אלו. כאשר סייד כאזם נפטר, חלק מהשיח'ים התחילו לראות בבאב, אחרי שהחל להפיץ את טענותיו, את יורשו של סייד כאזם, כלומר, הנושא החדש של הידע האלוהי, חאמל אל-רכן אל-ראבע אל-ג'דיד (حامل الركن الرابع الجديد).
הבסיס הראשון לתאולוגיה המסורתית של השיח'ים הוא אחדות האל, גם האמונה בתחייה  נחשבת כבסיס דתי חשוב, משום שמי שמאמין בתחייה, הוא מאמין בנביא ובאמירותיו ובמעשיו. אף הצדק בסיס חשוב לדת, מכיוון שטבע הצדק מתייחס לאלה שמצייתים מקבלים תגמול בניגוד לאלה שמסרבים לציית שידועים כלא מאמינים ויוענשו. לכן, כל הבסיסים הדתיים האלה אפשר להגדיר אותם בארבעה בסיסים שהם, הנבואה, האמאמה, האמונה באלוהים, ואמונת הפרט משיקול דעתו ללא חיקוי האחרים.
הכרזתו של מולא חוסיין

עם הגעתו לשיראז ב-23 במאי 1844, מולא חוסיין פגש אדם צעיר, שלבש טורבן ירוק (שסימל את היותו סייד - מצאצאיו של מוחמד). הזר, שהיה עלי מוחמד, הזמין את מולא חוסיין לביתו.
עלי מוחמד שאל את מולא חוסיין מהם מעשיו בשיראז, ומולא חוסיין ענה כי הוא מחפש את "המובטח". הבאב שאל אותו בתגובה כיצד ניתן לזהות את "המובטח" הזה, ואז מולא חוסיין ענה: "הוא יהיה משושלת יוחסין טהורה, ממוצא מהולל, והוא בעל יכולות מולדות, והוא חסר כל פגם גופני". להפתעתו של מולא חוסין, הבאב הכריז כי כל התכונות הללו קיימות בו.
למולא חוסיין היה עוד סימן אחד שעל פיו ניתן לזהות את "המובטח". הוא שמע מסייד כאזם כי "המובטח" יכתוב פירוש על סורת יוסף, ה-12 בקוראן, מבלי שיתבקש לעשות זאת. עלי מוחמד הגשים את הדרישה הזו גם כן, והוא אכן כתב את הפירוש לסורה, הידוע בשמו "קַיוּם אל-אַסמאא" לאחר שהכריז על עצמו כ"באב".
לאחר שבילה לילה שלם עם הבאב, כתב מולא חוסיין:
התגלות זו, שהוטחה בי באופן כה פתאומי ונמהר, פגעה בי כמכת ברק...ידיעת התגלותו חשמלה אותי. הרגשתי מלא באומץ וכוח רב, כך שגם אם העולם, על כל תושביו ושליטיו רבי העוצמה, יקומו נגדי, אצליח לבדי להתמודד עם הסתערותם. הרגשתי כי היקום אינו אלא קמצוץ עפר באחיזתי. הרגשתי כקולו של גבריאל, הקורא לכל האנושות: "התעוררו, ראו! אור השחר עלה. התרוממו, כי מטרת (האל) הופכת לידועה. הפתח לחסדו נפתח לרווחה! הכנסו לפיכך, אנשי העולם! שכן "המובטח" הגיע".
יום הכרזת הבאב הוא חג בהאי הנחוג בכל שנה ב-23 במאי.
ההצהרה

קיימת מחלוקת בין החוקרים לגבי תוכן הצהרתו של הבאב לגבי עצמו, ומתי היא ניתנה. הבהאים טוענים כי דבריו היו ברורים, כפי שתיאר שוגי אפנדי, בהקדמה לספר "מפציעי השחר":
השיעים מצפים לחזרתו של ה"קאים" [כינוי למהדי], שיגיע בקץ הזמנים, וכמו כן לחזרתו של האימאם חוסיין. הסונים מצפים לביאתו של המהדי, וכמו כן לחזרתו של ישו הנוצרי. כאשר הבאב, בתחילת שליחותו, המשיך את המסורת השיעית, הכריז כי ישמש בתור ה"קאים" וכשער ["באב"]. חלק מהמוסלמים לא הבינו את התפקיד השני, ה"שער". הם דמיינו כי משמעותו לשמש כשער חמישי (למהדי) כיורשו של אבו אל-חסן-עלי [נציגו הרביעי והאחרון של המהדי, במהלך תקופת "ההיעלמות הקצרה" שלו]; אולם המשמעות האמיתית, כפי שהוא הצהיר בבירור, שונה לחלוטין. הוא היה הקאים; אך הקאים, הגם שהוא נביא עליון, מתייחס למעשה אל התגלות גדולה יותר [בהאא-אללה, בראיית הבהאים], כפי שהתייחס יוחנן המטביל לישו. הוא היה המבשר של מישהו אדיר אף ממנו.
לאחר מכן הכריז עלי מוחמד על עצמו כ"באב" ו"מהדי", בנוכחות יורש הכס הפרסי, ואנשים ידועים אחרים.
מספר מצומצם של מקורות טוענים כי מלכתחילה הכריז עלי מוחמד על עצמו כשער ("באב") לאימאם הנסתר (המהדי, בראייה השיעית), ורק לאחר מכן הכריז על עצמו כ"מובטח" עצמו.
18 המאמינים הראשונים

מולא חוסיין בושרואי היה חסידו הראשון של הבאב. בתוך חמישה חודשים, 17 שיח'ים אחרים, מחסידיו של סייד כאזם, הכירו בנפרד בבאב כ"התגלותו של האל", ביניהם אשה אחת, פאטמה בראע'אני, משוררת, שקיבלה לאחר מכן את הכינוי "טאהרה" ("טהורה"). 18 המאמינים האלו נודעו כ"אותיות הח"י", והוטל עליהם תפקיד הפצת האמונה החדשה בראשית דרכה.
מסעותיו וכליאתו

לאחר הכרתם של 18 המאמינים הראשונים בעלי מוחמד שיראזי כ"באב", הוא יצא לעלייה לרגל למכה ומדינה עם אחד ממאמיניו, קוּדוּס. במכה, הבאב כתב לשריף של מכה, והסביר לו על משימתו וייעודו. לאחד העלייה לרגל, השניים חזרו לבוּשהֶר, פרס (כיום סמוך לגבולה הדרומי-מזרחי של איראן). לאחר זמן מה, לאור ההתנגדות של חכמי הדת המוסלמים, המושל של שיראז הורה על מעצרו של הבאב. מששמע על כך, עזב הבאב את בושהר ביוני 1845 ויצא לכיוון שיראז כדי להסגיר את עצמו. הבאב הושם במעצר בית בבית דודו, ושוחרר משם כאשר מגפה פרצה בשיראז.
לאחר שחרורו ב-1846, הבאב יצא לאספהאן. במהלך שהותו שם, המוני אנשים ביקרו אצלו מדי יום. נוכח לחצים מחכמי הדת במחוז, השאה מוחמד קאג'אר הורה לבאב להגיע לטהראן. לפני שהבאב הספיק להיפגש עם השאה, ראש ממשלת השאה שלח את הבאב לתַבריז בצפון המדינה, שם הוא נכלא למשך ארבעים יום, ואיש לא הורשה לבקרו.
בשנת 1847 הבאב הועבר למצודה מאקוּ במחוז אזרבייג'ן דאז (כיום סמוך לגבולה הצפוני-מערבי של איראן). במהלך תשעת חודשי שהותו במקום, הבאב כתב את אחד מחיבוריו החשובים ביותר, הבָאיאן הפרסי, אך לא הספיק להשלימו לפני מותו. לאור הפופולריות הגוברת של הבאב במאקו, ראש הממשלה העביר אותו בשנת 1848 למצודת הכלא בצ'הריק; אך שוב, לאור הפופולריות הגוברת של הבאב במקום, ראש הממשלה הורה להחזיר את הבאב לתִבריז. בתִבריז, ארגן הממשל פגישות עם חכמי דת שונים, כדי לבחון את אמונת הבאב. נציגי הממשל תחקרו את עלי מוחמד לגבי התפקיד שהוא מייחס לעצמו. הבאב ענה כי הוא ה"מובטח" שלו ציפו המוסלמים (המהדי). הוא הוחזר שוב למצודת צ'הריק.
הוצאתו להורג

ב-1850, ראש הממשלה החדש אמיר כביר הורה על הוצאתו להורג של הבאב; הוא הובא בחזרה לתִבריז, שם הייתה כיתת יורים אמורה לבצע את גזר הדין. ערב לפני הוצאתו להורג, כשהובל מתאו, נפל לרגליו של הבאב בחור בשם אַניס (הידוע גם בשם מולא עלי מוחמד זוּנוּזי), וביקש כי יוציאוהו להורג יחדיו עם הבאב; הוא הושם בתאו של הבאב.
בבית המשפט בתבריז הבאב עמד לדין והואשם בכפירה ובהפצת טענות ומכתבים שקריים ומזויפים בקרב התושבים והמאמינים. בבוקר של ה-9 ביולי 1850, הבאב נלקח לחצר הבסיס הצבאי בתבריז, שם הוחזק בתא מעצר. המונים החלו להתקהל לקראת ההוצאה להורג. הבאב ואניס, אחד ממאמיניו אשר ביקש למות עמו, הועמדו בפני קיר, וכיתת היורים התכוננה לבצע את פקודותיה. אף על פי שמהימנותם של האירועים הבאים שנויה במחלוקת, הפרטים שיובאו להלן מבוססים על מספר רב של עדויות מאנשים שנכחו במקום, בכלל זה דיפלומטים מערביים. ניתנה פקודה לירות על האסורים, וחצר המחנה נתמלאה בעשן הרובים העתיקים. כאשר התפזר העשן, לא נראו במקום גופות הנידונים למוות. הקהל רחש ונרגש; רבים האמינו כי הבאב עלה לגן עדן, או פשוט נעלם. בסופו של דבר, מצאו החיילים את הבאב בתאו, ללא פגע. הוא ואניס נכפתו שוב כהכנה חוזרת להוצאה להורג. כיתת יורים שנייה נעמדה מולם, ופקודה חוזרת לירות על העצירים ניתנה. הפעם, הבאב ומלווהו נהרגו. במסורת הבאבית/בהאית כישלונה של כיתת היורים הראשונה נחשב לנס. גופותיהם נזרקו מחוץ לשערי העיר, כדי שייאכלו על ידי חיות, אולם חולצו בחשאי על ידי קבוצת באבים והוחבאו. מאחר יותר הועברו עצמותיהם בחשאי לאספהאן, כרמנשאה, בגדאד (עיראק), דמשק (סוריה) ולבסוף לעכו (ישראל) ב-1899. ב-1909, שרידי הבאב הונחו בקבר מיוחד, שהוקם לצורך זה על ידי עבד אל-בהאא', בהר הכרמל. מעל המבנה שוכנת כיפת הבאב וסביבה משתרע המרכז הבהאי העולמי. יום מותו של הבאב הוא יום מועד בקרב החגים הבהאיים.
מורשתו

בכמה מחיבוריו של הבאב מוזכרת דמות מעין משיחית העתידה להופיע ולהושיע את האנושות בכלל ואת קהילת המאמינים הבאבית בפרט. דמות זו, הנקראת "זה שאלוהים יגלה (לאנושות)" (מַן יֻטְ'הִרֻהֻ אללה, בערבית: من يظهره الله), מזוהית בדת הבהאית עם בהאא אללה.
ה"באב" עצמו היה "רק טבעת על ידו של זה שאלוהים יגלה". 20 שנים לאחר מותו של ה"באב", יותר מ-25 אנשים טענו כי הם ה"מובטח", החשוב ביניהם היה בהאא אללה.
טרם מותו של ה"באב", הוא כתב מכתב לסובח-י אזל (אחיו למחצה והצעיר יותר של בהאא אללה), מכתב שנחשב לצוואתו. במכתב הוא מינה את סובח-י אזל למנהיג הקהילה הבאבית, לאחר מותו. הוא גם ציווה לציית ל"מובטח" לכשזה יופיע.
בהאא אללה טען ב-1853, במהלך כליאתו בסיאה צ'אל ("הבור השחור") בטהראן, כי הוא זכה לביקור מ"בתולת גן העדן", שהעניקה לו את המשימה לשמש כשליחו של אלוהים. עשר שנים לאחר מכן בבגדאד, הוא הכריז על כך לראשונה באופן פומבי. מרבית הבאבים זיהו אותו כ"זה שאלוהים יגלה", והחלו לקרוא לעצמם בהאים.
סובח-י אזל ערער על הכרזתו של בהאא אללה, וכך גם כל שאר האנשים שטענו כי הם "המובטח". מדווח, כי לאחר שקיבל את המכתב הרשמי מבהאא אללה, הוא טען כי זכה להתגלות אלוהית משלו; אולם הוא הכחיש זאת מאוחר יותר. מאמיניו של סובח-י אזל היו ידועים בשם "באיאנים" או "אזלים". עבור הבאבים שלא הסכימו כי בהאא אללה הוא ה"מובטח", המשיך סובח-י אזל לשמש כמנהיג, עד מותו ב-1912. השאלה האם היו לו יורשים שנויה במחלוקת. מקורות בהאים טוענים כי 11 מתוך 18 מ"העדים" שמינה הפכו לבהאים, ובכלל זה בנו של סובח-י אזל. האדם שכביכול הוא מינה לרשת אותו, האדי-י דאוּלאת-אבאדי, הכחיש בפומבי את אמונתו ב"באב" ובסובח-י אזל.
טענתו של בהאא אללה התחזקה עוד יותר, לאחר ויכוח דוקטריני עם סובח-י אזל. מרבית חסידיו של ה"באב" עזבו את סובח-י אזל, והפכו לבהאים. כיום, הבהאים מונים כשישה מיליון מאמינים, והאזלים (או באיאנים) מונים כאלף איש.
ראו גם

באביזם
אותיות הח"י
הולדת בהאא אללה
אריסטרכוס מסאמוס

| --- | --- |

פסלו של אריסטרכוס מסאמוס המוצב באוניברסיטת אריסטו שבסלוניקי
 לידה:  310 לפנה"ס סאמוס, יוון 
 פטירה:  230 לפנה"ס (בגיל 80 בערך) אלכסנדריה, מצרים 
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, מתמטיקה
 מקום מגורים:  יוון העתיקה
 פרסים והוקרה:  מכתש בולט על הירח
 תרומות עיקריות
 הצעת מודל הליוצנטרי, חישוב גודל הירח והמרחק אליו, חישוב מרחק עד השמש
 
אַרִיסְטרכוֹס מסאמוס (ביוונית: Ἀρίσταρχος ὁ Σάμιος;‏ 310 לפנה"ס – 230 לפנה"ס) היה אסטרונום ומתמטיקאי יווני, אשר נולד באי סאמוס ביוון העתיקה.
אריסטרכוס היה מהראשונים להציע מודל הליוצנטרי של מערכת השמש, כלומר מודל הממקם את השמש ולא את כדור הארץ במרכז היקום הידוע (וזו גם הסיבה שהוא ידוע לפעמים כקופרניקוס היווני). רעיונותיו האסטרונומיים נדחו והוחלפו באלו של אריסטו ותלמי, אך כמעט אלפיים שנה מאוחר יותר זכו לתחייה, כשפותחו על ידי קופרניקוס.
על שמו קרוי מכתש אריסטרכוס. זהו המכתש הבוהק ביותר על הירח, וניתן לזהותו אף בעין בלתי מזוינת.
מודל הליוצנטרי וממדי היקום

אריסטרכוס הקדים את קופרניקוס בכ-1,700 שנה בכך שסבר שהשמש, ולא כדור הארץ, נמצאת במרכז היקום. כל שיש בידינו אודות המודל שלו הוא ציטוט של ארכימדס, שמצא לנכון לציין:
רק ספר אחד של אריסטרכוס שרד, והוא עוסק בגודל ובמרחק של הירח והשמש. הספר עליו מדבר ארכימדס אינו בידינו. אף על פי כן ניכר מדבריו שאריסטרכוס היה האסטרונום הראשון שהבין עד כמה כבירים ממדי היקום בהשוואה לסולם המידות המקובל. כאמור, השקפתו של אריסטרכוס נדחתה על ידי בני זמנו. ללא רעיון כוח-המשיכה, קשה היה להצדיק מודל בו הארץ אינה במרכז ואילו במודל הגאוצנטרי הציעו כתחליף לכוח המשיכה חוק-טבע פשוט, והוא ש"טבעם של כל הגופים להמשך למרכז היקום" (שזהה עם מרכז הארץ).
מדידת יחס הגדלים ארץ:ירח

הישג כביר של אריסטרכוס היה מדידה של יחס הגדלים בין הארץ לירח. בזכות מדידה זו יכול היה להעריך הן את גודל הירח (שכן היו כבר הערכות לגבי גודל כדור הארץ) והן את המרחק לירח - על ידי חישוב המרחק בו עצם בגדלו של הירח יראה בגודל זוויתי של כ-30 שניות.
לצורך המדידה נדרשו שעון חול וליקוי ירח. הרעיון של אריסטרכוס היה שמאחר ובעת הליקוי הירח חולף בצל כדור הארץ, יחס הזמנים בין התכסות בצל הארץ לבין יציאה ממנו הוא גם יחס הגדלים. המדידה הניבה תוצאה מדויקת כמעט - אריסטרכוס מדד יחס זמנים של 5 ל-19, שקרוב מאוד (כדי 97%) ליחס האמיתי.
הערכת יחס המרחקים בין הארץ לירח ולשמש

הישג גדול נוסף של אריסטרכוס היה מדידת היחס בין המרחק ארץ-ירח למרחק ארץ-שמש. הוא התבסס על עבודותיהם של תאלס ואנכסגורס ולפיהן קבע שבעת שאנו צופים בחצי ירח (היינו, רביע ראשון או רביע שלישי של חודש סינודי) חייבת להיות זווית בת 90 מעלות בין השמש לירח ולארץ. נותר לו למדוד את הזווית בין השמש לירח כפי שהיא נראית מהארץ. במדידה זו שגה אריסטרכוס והגיע לתוצאה השגויה של 87 מעלות, בעוד שבפועל הזווית היא 89.85 מעלות. לכן שגה בתוצאה והסיק שהשמש רחוקה פי 19 מהירח, בעוד שבפועל היא רחוקה פי 375 לערך. עם זאת, מדידה זו היא מופת קדום לשיטה מדעית בפעולה, על אף שגיאת המדידה.
ארכימדס כתב שהזווית שאריסטרכוס מדד בין השמש לירח כפי שנראית מהארץ קרובה הרבה יותר לגודל הזווית במציאות, כדי דיוק של חצי מעלה. ככל הנראה ספרו של אריסטרכוס שבידינו נכתב בתחילת מחקריו, ובהמשך שכלל את מדידותיו והתקרב הרבה יותר לתוצאה הנכונה ואל המדידות האלה נחשף ארכימדס. כך גם ניתן להבין מאין שאב את רעיונותיו על ממדיו הכבירים של היקום.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אריסטרכוֹס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277977605171  BIBSYS: 94010423  BNC: 000291589  BNE: XX4421307  BnF: cb125157746 (data)  CANTIC: a10041977  CiNii: DA03903163  GND: 118645714  ICCU: BVEV019633  ISNI: 0000 0001 1798 0082  LCCN: n82068128  LNB: 000343030  NKC: ola2002146943  NLA: 35763036  NLG: 15127  NTA: 069843007  RERO: 02-A012318150  SELIBR: 301782  SUDOC: 067069606  Trove: 1076199  VcBA: 495/14670  VIAF: 79398695   WorldCat (עם VIAF): 79398695 
השיטה לפיה חישב אריסטרכוס את יחס הגדלים ארץ:ירח (לחצו על התמונה להגדלה)
בשיטה זו העריך אריסטרכוס כבר לפני למעלה מ-2,000 שנה את היחס בין מרחק הארץ מהירח והשמש (לחצו על התמונה להגדלה)
יום שני

אלוהים מבדיל בין המים שבשמיים למים שעל פני האדמה; ציורו של ג'יימס טיסו
יום שני הוא היום השני מצאת השבת. בחלק ממדינות אירופה ועל-פי תקן ISO-8601, זהו היום הראשון בשבוע. בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום הראשון בשבוע העבודה.
מקובל לקשר את יום שני עם הירח, ולכן הוא נקרא בשפות רבות "יום הירח".
בישראל

בשבוע העבודה של הכנסת, נהוג להצביע על הצעות אי אמון בממשלה ביום שני.
ביהדות

ביהדות יום שני הוא היום בו נבראו השמיים לפי סיפור בריאת העולם בתנ"ך (ספר בראשית, פרק א', פסוקים ו'–ח'):
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים, יְהִי רָקִיעַ בְּתוֹךְ הַמָּיִם, וִיהִי מַבְדִּיל, בֵּין מַיִם לָמָיִם. וַיַּעַשׂ אֱלֹהִים, אֶת-הָרָקִיעַ, וַיַּבְדֵּל בֵּין הַמַּיִם אֲשֶׁר מִתַּחַת לָרָקִיעַ, וּבֵין הַמַּיִם אֲשֶׁר מֵעַל לָרָקִיעַ; וַיְהִי-כֵן. וַיִּקְרָא אֱלֹהִים לָרָקִיעַ, שָׁמָיִם; וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם שֵׁנִי.
בתפילת שחרית של יום שני נהוג לקרוא בתורה בפרשת השבוע, ולומר תוספות לתפילת התחנון, כמו גם ביום חמישי.
בדתות אחרות

בבודהיזם נחשב הירח כמסמל את השחרור ממעגל גלגולי החיים, ולכן כחיובי בסופו של דבר.
באמונות עממיות שונות, בעיקר באירופה, הירח המקושר ליום שני הוא סמל הסכנה והמסתורין, ולפיכך יום שני הוא יום "חסר מזל".
ראו גם

יום שני השחור
רבקה בסמן בן-חיים

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בפברואר 1925 אוקמרגה, ליטא 
 פטירה:  22 במרץ 2023 (בגיל 98) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  בלגרד, המעפיל, מוסקבה, גטו וילנה, קייזרוואלד, הרצליה 
 עיסוק:  משוררת ומורה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  יידיש 
 תקופת הפעילות:  1949–2023 (כ־74 שנים)
 הושפעה מ:  קדיה מולודובסקי 
 בן זוג:  מולה בן חיים
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1984) 
 
רבקה בַּסמַן בן-חיים (בכתיב יידי: רבֿקה באַסמאַן בן־חיים; 20 בפברואר 1925 – 22 במרץ 2023) הייתה משוררת יידיש ומורה ישראלית.
קורות חיים

רבקה בסמן בן-חיים נולדה בעיירה וילקומיר (בימינו אוקמרגה) שבליטא. היא למדה בבית הספר היהודי היידי, והשלימה לימודיה בגימנסיה ליטאית.
עם הכיבוש הנאצי של ליטא נכלאה רבקה בסמן בן-חיים בגטו וילנה, ואחר כך שהתה במחנות כפייה נאציים לנשים. כך זכתה לשרוד את ההשמדה.
משנת 1945, לאחר המלחמה, הצטרפה לפעילי "הבריחה", ועסקה בהצלה ובכיוון העקורים לארץ ישראל, דרך מחנות זמניים באירופה. בשנת 1947 עלתה ארצה, והצטרפה לקיבוץ המעפיל. בקיבוץ, שהיה אז בחזית היישוב היהודי אל מול קאקון וטולכרם, היא השתתפה במלחמת העצמאות.
לאחר מלחמת העצמאות יצאה בסמן בן-חיים ללימודים, וסיימה את הסמינר למורים. היא עבדה בקיבוץ כמורה וכתבה ופרסמה בה בעת את שיריה ביידיש. בשנת 1959 פרסמה את ספר שיריה הראשון טויבן ביים ברונעם – יונים עלי באר. הספר יצא לאור בהוצאת היידיש ע"ש י"ל פרץ, שבתל אביב.
בשנת 1961 יצאה בסמן בן-חיים עם בעלהּ הצייר מולה בן-חיים לניו יורק. למדה בקורסים ללשון אנגלית וספרות באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1962 שבה עם משפחתה לארץ והשתקעה בעיר הרצליה.
בשנת 1965 יצאה בסמן בן-חיים עם בעלה לשליחות במוסקבה, ושירתה שם גם כנספח לענייני תרבות בשגרירות וגם כמורה. רבקה בסמן בן-חיים נמנתה עם מייסדי החבורה הספרותית "יונג ישראל" (יידיש: "ישראל הצעירה"), חבורת יוצרי יידיש שעלו לישראל והמשיכו בה את יצירתם. היא כתבה ופרסמה תשעה ספרי שירה ביידיש. רבים משיריה תורגמו גם ללשונות אחרות, כגון: לעברית, לאנגלית, לצרפתית, לפולנית, לגרמנית, ואפילו לפלמית.
בשנת 2006 ראו אור כל ספרי שיריה, בשני כרכים, בעיצובו של בעלהּ, מולה בן-חיים.
נפטרה ב-22 במרץ 2023.
פרסים והוקרה

על עבודתהּ הספרותית זכתה בסמן בן-חיים בפרסים רבים: פרס איציק מאנגר, פרס פיכמן, פרס דוד הופשטיין, פרס אריה שמרי, פרס פולק מטעם בית שלום עליכם בתל אביב, ופרס ז'יטלובסקי בניו יורק, פרס על מפעל חיים מטעם הקרן על שם המשורר יעקב גרופר.
בנובמבר 2015 זכתה בפרס "הרשות הלאומית לתרבות היידיש" לשנת תשע"ו – 2015.
מספריה

בלעטער פון וועגן, תל אביב: ישראל בוך, תשכ"ח-1967.
צעשאטענע קרעלן, שירים, תל אביב: ישראל בוך, 1982.
אנרירן די צייט: לידער [שירים], איור : מולה בן-חיים, תל אביב: ישראל בוך, תשמ"ח-1988.
די שטילקייט ברענט: לידער [שירים], תל אביב: ישראל בוך, 1992.
מולה בן חיים – צייר ויצירתו (עורך: דוד גלעדי; עיצוב והפקה: חיים רון), הרצליה, 1997.
די ערד געדענקט: שירים, תל אביב: ישראל בוך, 1998.
אויף א סטרונע פון רעגן: לידער [שירים], איור: מולה בן-חיים, תל אביב: ישראל בוך, תשס"ג-2002.
לכבוד איך און דו: לידער ["לכבוד אני ואתה": שירים], (א ווארט פריער [הקדמה]: אלכסנדר שפיגלבלאט); (הילע און אילוסטראציעס [עטיפה ואיורים]: מולה בן-חיים), תל אביב, בית ליוויק, 2006.
על מיתר הגשם, איור: מולה בן-חיים, תל אביב: קשב לשירה, 2010.
אייביקע וועגן: לידער [שירים], איור : מולה בן-חיים, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, תשע"ח-2018
בית הספר לאמנויות רננים

| --- | --- |

בית משה שלוש ברחוב פינס 30, בו שכן בית הספר
 בית ספר לשעבר
 תקופת הפעילות:  1960–1975 (כ־15 שנים)
 מייסדים:  יצחק הירשברג 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′43″N 34°46′00″E﻿ / ﻿32.061892°N 34.766783°E﻿ / 32.061892; 34.766783
 תבנית:לשוניות2
 
בית הספר רננים היה בית ספר תיכון לאמנויות מיסודו של יצחק הירשברג שפעל בתל אביב בשנים 1960–1975.