הגירה לברזיל
השלכות

דמוגרפים ברזילאים דנו זמן רב בהשפעה הדמוגרפית של גל ההגירה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. על פי ג'ודיקאל קלבלריו רוב המחקרים על השפעת ההגירה עקבו אחר המסקנות של ג'ורג'יו מורטרה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. מורטרה הגיע למסקנה שרק כ-15% מהגידול הדמוגרפי של ברזיל, בין השנים 1840 ו-1940, נבע מההגירה, ושאוכלוסיית המוצא המהגר היוותה 16% מכלל אוכלוסיית ברזיל.
עם זאת, ג'ודיקאל קלבלריו טוען כי מורטרה לא לקח בחשבון בצורה מספקת את הגידול הפנימי המלא של אוכלוסיית המהגרים, בעיקר בגלל שהמהגרים התיישבו באזורים כפריים (אשר נוטים להיות בעלי שיעורי ילודה גבוהים יותר בהשוואה לערים). בעקבות זאת, קלבלריו לא רק האריך את החישובים עד שנת 1980, אלא גם ביצע אותם מחדש והגיע למסקנות שונות במעט.
אחת הבעיות בחישוב ההשפעה של ההגירה על הדמוגרפיה בברזיל היא ששיעורי החזרה של המהגרים אינם ידועים. לכן, קלבלריו הציע ארבעה הנחות שונות בנוגע לשיעורי החזרה. ההנחה הראשונה, שהוא מחשיב כגבוהה באופן לא ריאלי, היא ש-50% מהמהגרים לברזיל חזרו למדינות מוצאם. השנייה מבוססת על עבודתו של ארתור נייבה, שסבור ששיעור החזרה בברזיל היה גבוה מזה של ארצות הברית (30%) אך נמוך מזה של ארגנטינה (47%). ההנחה השלישית נלקחה ממורטרה, שקובע שיעור של 20% למאה ה-19, 35% לשני העשורים הראשונים של המאה ה-20, ו-25% משנת 1920 והלאה. למרות שמורטרה עצמו חשב שהנחה זו היא נמוכה מהמציאות, קלבלריו סבור שהיא הקרובה ביותר למציאות. ההנחה האחרונה, שגם היא לא ריאלית לדעת קלבלריו, היא ששיעור החזרה הוא 0%, מה שידוע כלא נכון.
מסקנותיו של קלבלריו הן כדלקמן: בהתחשב בהנחה 1 (שנחשבת לגבוהה באופן לא ריאלי), אוכלוסיית המוצא המהגר ב-1980 הייתה מונה 14,730,710 אנשים, או 12.38% מהאוכלוסייה הכוללת. בהתחשב בהנחה 2 (מבוססת על נייבה), האוכלוסייה הייתה מונה 17,609,052 אנשים, או 14.60% מהאוכלוסייה הכוללת. בהתחשב בהנחה 3 (מבוססת על מורטרה ונחשבת לריאלית ביותר), האוכלוסייה הייתה מונה 22,088,829 אנשים, או 18.56% מהאוכלוסייה הכוללת. בהתחשב בהנחה 4 (ללא חזרה כלל), אוכלוסיית המוצא המהגר הייתה מונה 29,348,423 אנשים, או 24.66% מהאוכלוסייה הכוללת. קלבלריו מאמין שהמספר הסביר ביותר קרוב ל-18%, גבוה מהערכתו הקודמת של מורטרה מ-1947.
על פי מפקד האוכלוסין של 1872, היו בברזיל 9,930,478 אנשים, מתוכם 3,787,289 (38.14%) לבנים, 3,380,172 (34.04%) פרדוס (אנ'), 1,954,452 (19.68%) שחורים, ו-386,955 (3.90%) קאבוקלוס. האוכלוסייה הלבנה גדלה מהר יותר מהאוכלוסייה הלא-לבנה בשל ההגירה המסובסדת של אירופאים בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. עד שנת 1890, האוכלוסייה הלא-לבנה הצטמצמה ל-47% ואוכלוסיית האמרינדים ל-9%. במהלך תקופה זו, רוב המהגרים הגיעו מאיטליה (58.49%) ואחריהם מפורטוגל עם 20%.
הגידול המהיר והבלתי פרופורציונלי של האוכלוסייה הלבנה בשל ההגירה ההמונית נמשך עד 1940, כאשר חלקה באוכלוסיית ברזיל הגיע לשיא של 63.5%. במהלך התקופה שבין 1900 ל-1940, ההגירה האיטלקית הופחתה באופן משמעותי, בעקבות צו פרינטי שאסר על הגירה מסובסדת לברזיל בשנת 1902, ולאחר מכן בשל מאמצי המלחמה של איטליה בשנים 1915–1918. לפיכך, בתקופה שבין 1904 ל-1940, ההגירה הפורטוגלית הפכה למנוע העיקרי של ההגירה לברזיל, עם 36.52% מהכניסות, בהשוואה ל-14.99% של איטלקים.
אנשי ההגירה הברזילאים אינם שואלים שאלות לגבי "מוצא אתני", ולכן אין נתונים השוואתיים שיטתיים על השפעת ההגירה. גופים שונים, בעיקר שגרירויות של מדינות זרות בברזיל ואיגודים מסחריים שמקדמים סחר חליפין בין ברזיל למדינות אחרות, מצהירים על נתונים לגבי מספר "צאצאי המהגרים" בברזיל, אך אף אחד מהם אינו מקושר לסקר ממשי כלשהו. בנוסף, אם מדובר באקסטרפולציות של נתונים ממשיים על מספר המהגרים, החישובים אינם מוסברים בשום מקום.
בשנת 1998 במסגרת ההכנות למפקד האוכלוסין של שנת 2000, ערך המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה (IBGE) ניסוי שכלל שאלה על "origem" (מוצא/אילן יוחסין) במסגרת "Pesquisa Mensal de Emprego" (מחקר תעסוקה חודשי), כדי לבדוק את הכדאיות של הכללת משתנה זה במפקד: (ה-IBGE החליט בסופו של דבר לא לכלול שאלות בנושא במפקד האוכלוסין). במחקר זה רואיינו כ-90,000 אנשים בשישה אזורים מטרופוליטניים (סאו פאולו, ריו דה ז'ניירו, פורטו אלגרה, בלו הוריזונטה, סלבדור ורסיפה). עד היום, זהו הסקר המפורסם היחיד על מוצא המהגרים של הברזילאים.
הנתונים שמספקות השגרירויות על "ברזילאים ממוצא ערבי" מרמזים על שיעור ילודה בלתי אפשרי. תהליך הניפוח של אוכלוסיית "הברזילאים הערבים" מתואר על ידי ג'ון טופיק קארם: "בשמירה על נוכחות מועדפת במעגלי עסקים ופוליטיקה, הערבים מהאזור המזרח התיכון נוטים להפריז במספרם כדי לחזק את מקומם באומה הברזילאית."
כיום, ניתן למצוא מיליוני צאצאים של איטלקים, מהמדינה הדרום-מזרחית של מינאס ז'ראיס ועד למדינה הדרומית ביותר של ריו גראנדה דו סול, כאשר רובם חיים במדינת סאו פאולו (15.9 מיליון) והאחוז הגבוה ביותר בדרום מזרח מדינת אספיריטו סאנטו (60–75%). בעיירות קטנות בדרום ברזיל, כמו נובה ונזה, יש עד 95% מאוכלוסייתן ממוצא איטלקי.
כפי שקרה עם כמה מדינות אחרות ביבשת אמריקה, כמו ארצות הברית, שקיבלה הגירה ממדינות רבות, ברזיל הפכה במהרה לכור היתוך של גזעים ולאומים, אך היא מיוחדת במובן של נישואי תערובת ברמה הגבוהה ביותר בעולם.
אלפי אמריקאים לבנים מדרום ארצות הברית (כולל קרובי משפחה של הנשיא לשעבר ג'ימי קרטר), המכונה קונפדראדוס, ברחו לברזיל לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, שם התיישבו בעיר סנטה ברברה ד'אוסטה והקימו עיר בקרבת מקום, אמריקנה.