אלג'רנון סידני
ביוגרפיה > משפט והוצאה להורג

האופוזיציה לצ'ארלס וג'יימס נחלשה משמעותית בשנים 1681–1683. ב-1681 הרוזן שפטסברי עדיין יכול היה לחמוק ממשפט בעוון בגידה היות שחבר המושבעים הגדול בלונדון כלל בעיקר את תומכיו. סידני היה מעורב ביצירת המערכת הזו, שבמסגרתה חברי המושבעים בלונדון היו לכוח פוליטי ושימשו כדי להגן על האופוזיציה מפני הכוח של המלך. במקרים מסוימים, הכוח של האופוזיציה בבתי המשפט בלונדון אף הביא לכליאתם ולהוצאתם להורג של מתנגדיהם. אולם, בקיץ 1682 התהפכו היוצרות כשהנאמנים למלוכה הצליחו למלא את חברי המושבעים בתומכיהם. שפטסברי ברח להולנד, והיכולת של אחרים באופוזיציה, כגון סידני, להימלט ממשפט נפגעה משמעותית.
לאחר ששפטסברי נפטר בהולנד, התקרב סידני לחלק מתומכיו, ביניהם דוכס מונמות'. מונמות' היה בנו הלא חוקי של צ'ארלס השני, וכשאביו חלה ב-1682, הוא והחוג של שפטסברי שיתפו פעולה בתכנון מרד שלא יצא לפועל. סידני היה סקפטי בתחילה לגבי ניסיון זה ולא רצה לשתף עמם פעולה. עם זאת, לאחר מותו של שפטסברי, אורגנה, ככל הנראה בניגוד לרצונו, פגישה בינו לבין מונמות'. סידני השתכנע שהתמיכה של מונמות' חשובה כיוון שהייתה לו היכולת לגייס חיילים. בנוסף, מונמות' היה פופולרי במיוחד בסקוטלנד, וסידני ראה בתמיכה סקוטית מרכיב חשוב להצלחת מרד במלוכה. מספר פגישות של "מועצת השישה" - סידני, מונמות', ג'ון המפדן, ויליאם ראסל, לורד ראסל, רוזן אסקס (ארתור קאפל) ולורד הווארד - התקיימו במהלך 1683. באותו זמן, קבוצה אחרת (ואריסטוקרטית פחות) של מתנגדים תכננה - ככל הנראה בנפרד וללא שיתוף פעולה מצד סידני וקבוצתו - מזימה להתנקש במלך וביורש העצר, שלימים נודעה כמזימת בית ריי.
ידיעות על קשרים נגד המלך החלו להגיע לגורמים בבית המלוכה כבר באפריל 1683. ביוני הגיעה לממשל ידיעה על פעילות הקשורה במזימת בית ריי ומספר קושרים נעצרו, ביניהם רוברט ווסט וג'ון ראמזי. ווסט וראמזי סיפקו את המידע שביקשו אנשי המלך, לא רק בקשר לפעילותם, אלא גם לגבי מה ששמעו מאחרים על התוכניות של מועצת השישה. מידע זה איפשר לממשל להוציא צווי מעצר לכל המעורבים. הראשון להיעצר, ב-26 ביוני, היה סידני. הוא הובא למעצר במצודת לונדון. בנוסף נתפסו כל המסמכים שהיו בביתו, כולל הטיוטה של מאמרים על הממשל.
ביולי, לורד הווארד, אחד מששת השותפים למועצה, העיד נגד סידני וראיות נוספות נאספו נגדו. הוא הועמד לדין באשמת בגידה ב-7 בנובמבר וגזר דין מוות ניתן לו ב-26 בנובמבר. במהלך המשפט התביעה התייחסה למאמרים על הממשל כעדות מרשיעה. בעצת עורך דינו, סידני הכחיש שהוא המחבר של המאמרים. הוא מחה גם על חוסר צדק ועל עיוותים טכניים בתהליך המשפטי. עם זאת, הגנתו הייתה באופן כללי חלשה מבחינה משפטית. בנוסף, היות שבתי המשפט בלונדון הפכו במהלך המשבר לכלי פוליטי - תהליך שסידני עצמו קידם - סיכוייו להשיג זיכוי היו נמוכים.
מבחינה ציבורית ומבחינת התדמית של סידני לאחר מותו, הייתה להגנתו הצלחה רבה הרבה יותר. מלכתחילה, המשפט עורר עניין רב בקרב הציבור. קריאותיו בדבר אי הצדק שנעשה לו פורסמו בפומבי ועוררו סערה. כמו כן, בתקופה שבין גזר דינו להוצאתו להורג הוא חיבר את ה"אפולוגיה", שבה הוא תקף את אי הצדק בבית המשפט ואת אי הצדק של המערכת המלוכנית כולה. מילות הפתיחה של האפולוגיה מבהירות כי הוא מוכן למות למען עקרונותיו:
בהיותי מוכן למות תחת האשמות בפשעים רבים, חשבתי שיהא זה מתאים להשאיר לעולם את העדות הזו, שכפי שמנעורים פעלתי לשמר את הזכויות המשותפות של המין האנושי, את החוקים של המדינה הזו, ואת הדת הפרוטסטנטית האמיתית, כנגד עקרונות מושחתים, כוח שרירותי ואפיפיורות [Popery], מוכן אני ברצון לוותר כעת על חיי בעבור אותם הדברים.
המקור באנגלית
Being ready to die under an accusation of many crimes, I thought it fit to leave this as a testimony unto the world, that, as I had from my youth endeavored to uphold the common rights of mankind, the laws of this land, and the true protestant religion, against corrupt principles, arbitrary power, and Popery, I do now willingly lay down my life for the same
סידני דאג שעותקים של האפולוגיה יגיעו לחבריו, וכעבור ימים ספורים עותקים רבים הופצו בלונדון. לממשלה לא הייתה ברירה אלא לאשר את הפרסום, שזכה לתגובות רבות בכתב. ב-7 בדצמבר 1683 הוא הוצא להורג בעריפת ראש על גבעת המצודה. לפני ההוצאה להורג ניתנה לו ההזדמנות לשאת מילים אחרונות. בפתח הדברים הוא אמר: "אנו חיים בעידן שבו נחשבת האמת לבגידה".