stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריקי רוביו
הערות שוליים

↑  רוביו מסכם על הארכת חוזה במינסוטה, באתר ESPN,‏ 1 בנובמבר 2014
↑  סטטיסטיקות המשחק בין מינסוטה לוושינגטון, באתר basketball-reference.com
↑  יוטה מצרפת את רוביו, באתר הקבוצה, 30 ביוני 2017
↑  רוביו חותם על חוזה בפיניקס, באתר הקבוצה, 8 ביולי 2019
↑  פול נשלח בטרייד לפיניקס, באתר ה-NBA,‏ 16 בנובמבר 2020
↑  מינסוטה מצרפת את רוביו, מקדניאלס ובולמארו, באתר הקבוצה, 20 בנובמבר 2020
| נבחרת ספרד – אולימפיאדת בייג'ינג - 2008 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פ.גאסול •  5 פרננדס •  6 רוביו •  7 נבארו •  8 קלדרון •  9 רייס •  10 חימנס •   11 לופס •  12 רודריגס • 13 מ.גאסול •  14 מומברו • 15 גרבאחוסה • מאמן: אאיטו גרסיה |  1  •  2  •  3  •  4 פ.גאסול •  5 פרננדס •  6 רוביו •  7 נבארו •  8 קלדרון •  9 רייס •  10 חימנס •   11 לופס •  12 רודריגס • 13 מ.גאסול •  14 מומברו • 15 גרבאחוסה • מאמן: אאיטו גרסיה | ספרד |
| נבחרת ספרד – גביע העולם בכדורסל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סן אמטריו •  5 פרננדס •  6 רוביו •  7 נבארו •  8 לופס •  9 רייס •  10 קלאבר •   11 ואסקס •  12 יוי • 13 גאסול •  14 מומברו • 15 גרבאחוסה • מאמן: סקאריולו |  1  •  2  •  3  •  4 סן אמטריו •  5 פרננדס •  6 רוביו •  7 נבארו •  8 לופס •  9 רייס •  10 קלאבר •   11 ואסקס •  12 יוי • 13 גאסול •  14 מומברו • 15 גרבאחוסה • מאמן: סקאריולו | ספרד |
| נבחרת ספרד – גביע העולם בכדורסל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פ.גאסול •  5 פרננדס •  6 רודריגס •  7 נבארו •  8 קלדרון •  9 רייס •  10 קלאבר •   11 רוביו •  12 יוי • 13 מ.גאסול •  14 איבקה • 15 אברינס • מאמן: אורנגה |  1  •  2  •  3  •  4 פ.גאסול •  5 פרננדס •  6 רודריגס •  7 נבארו •  8 קלדרון •  9 רייס •  10 קלאבר •   11 רוביו •  12 יוי • 13 מ.גאסול •  14 איבקה • 15 אברינס • מאמן: אורנגה | ספרד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5419067  ISNI: 0000 0004 0144 8472  LCCN: no2013013140  VIAF: 296299789   WorldCat (עם VIAF): 296299789
רשאד א-שאווה

| --- | --- |

רשאד א-שאווה, 1972
 לידה:  1909 רצועת עזה, הכיבוש המצרי של רצועת עזה 
 פטירה:  28 בספטמבר 1988 (בגיל 79 בערך) 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 
רשאד א-שאווה (בערבית: رشاد الشوا; תעתיק מדויק: רשאד אלשוא; 1909 – 28 בספטמבר 1988) היה פוליטיקאי ופעיל חברתי פלסטיני ששימש כראש עיריית עזה בשנים 1971-1982. הוא היה ידוע בעמדותיו הפרו-ירדניות.
ביוגרפיה

רשאד א-שאווה נולד בשנת 1909 בעזה למשפחת הנכבדים א-שאווה. אביו של רשאד, סעיד א-שאווה, היה ראש העירייה הראשון של עזה וחבר במועצה המוסלמית העליונה, הוא התנגד לבריטים ותמך בחאג' אמין אל-חוסייני. אמו של רשאד הייתה ממוצא לבנוני. עם זאת, יהודי מעזה העיד שהוא הציל את היהודים בעזה במאורעות תרפ"ט. בשנת 1934 סיים לימודים לתואר ראשון בפוליטיקה ובכלכלה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. באותה שנה ייסד בעזה את מרכז הספורט הראשון בעיר. בשנת 1935 התמנה למשרה דתית בחיפה, ובמהלך שהותו בעיר נוצר קשר בינו לבין המהפכן הערבי עז א-דין אל-קסאם. במלחמת העצמאות, בעודו בחיפה, סייע א-שאווה בהברחת נשק מעיראק ומלבנון עבור צבא ההצלה של פאוזי אל-קאוקג'י. במהלך המלחמה חזר לעזה, שהייתה אז בשלטון מצרי. בשנת 1950 ייסד בעיר את העיתון "העם הערבי", שהחזיק מעמד לתקופה של שמונה חודשים בלבד. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים במצרים בשנת 1952 הפקידו נשיא מצרים מוחמד נגיב על "טיהור" העיר משחיתות ומכל שריד מלוכני מתקופתו של המלך פארוק.
בעקבות מלחמת ששת הימים, רצועת עזה עברה לשליטה ישראלית. בשנת 1971 מונה א-שאווה בידי יצחק פונדק לראש עיריית עזה. בדצמבר 1971 נודע כי החביא בביתו מחבל. למרות זאת, החליט משה דיין בהתאם לנסיבות, שלא להדיחו. בשנותיו בראשות העירייה הוא פעל לפיתוח חברתי וכלכלי של העיר. הוא פעל ליצור פס ייצור של לימונים ולשווקו בעולם הערבי, ובמהלך תקופתו הוקם גם מפעל למיץ טבעי בעיר. בספטמבר 1972 הוא ניצל מניסיון התנקשות. באוקטובר 1972 הודח מתפקיד ראש העירייה בגלל סירובו לספוח מחנה הפליטים שאטי לעיר. בינואר 1973 נבחר לראש ועד שכונת א-רימאל הדרומית. באוקטובר 1976 הוא מונה שוב לראשות העיר.
בשנת 1982 הודח א-שאווה מתפקידו בגלל סכסוכים עם הממשל הישראלי. עם זאת, נותר בעמדת מפתח בגלל השפעתו על הזרמת הכספים הירדנית לרצועה. תמך באירועי האינתיפאדה הראשונה שפרצו בסוף 1987, למרות שנחשב למתון.
א-שאווה נחשב לתומך של ירדן, ובחזונו האמין כי הפלסטינים יוכלו לשכון תחת מסגרת פוליטית בראשות ההאשמים הירדנים. במשך שנים נחשב כבכיר המצדדים באופציה הירדנית. בהתאם לדעותיו, תמך א-שאווה בתוכנית הפדרציה שפרסם המלך חוסיין ב-1972, במסגרתה הגדה המערבית ורצועת עזה היו נעשות למחוז אוטונומי בשליטה ירדנית. א-שאווה גם ראה את היתרונות הכלכליים שהיו טמונים במסגרת פוליטית זו. אולם, נוכח התנגדות אידאולוגית חריפה ברצועת עזה לריבונות ירדנית על הפלסטינים, נאלץ א-שאווה להצניע את תמיכתו בחוסיין. התנגדות זו לירדן נבעה מתוצאות מלחמת ששת הימים וכן מהאהדה המוגברת לאש"ף, בייחוד לאחר ספטמבר השחור. בגלל מתינותו, הצהיר שמעון פרס ב-1987 שהוא רואה בא-שאווה את המנהיג החשוב ביותר בעזה.
רשאד א-שאווה נפטר מהתקף לב ב-28 בספטמבר 1988 בביתו שבעזה. על שמו קיים מרכז תרבות בעזה.
בתו, ראוויה א-שאווה (2017-1944), הייתה עיתונאית וחברת המועצה המחוקקת הפלסטינית. בעלה עון א-שאווה מונה ב-1994 לתפקיד ראש עיריית עזה בידי יאסר ערפאת.
הערות שוליים

1 2  דני צדקוני, דיין החליט להשאיר את ראש עיריית עזה בתפקידו, דבר, 26 בדצמבר 1971
↑  ערבית: شعب العربية
↑  נכשל נסיון התנקשות בחיי ראש עיריית עזה, דבר, 5 בספטמבר 1972
↑  א-שאווה נבחר יו"ר ועד שכונת רימל, דבר, 25 בינואר 1973
↑  דני צדקוני, עזה רוצה בחירות, דבר, 7 בפברואר 1977
1 2  Rashad al-Shawa, 79, Ex-Palestinian Mayor - New York Times
↑  צבי אל-פלג, תוכנית הפדרציה של חוסין: גורמים ותגובות, עמ' 24-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319131005171  VIAF: 1382149368787385980004   WorldCat (עם VIAF): 1382149368787385980004
בנק א-תקווא

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: מקורות.
בנק א-תקווא (בערבית: بنك التقوى, תקווא הוא מונח אסלאמי שפירושו: "הפחד מהאל"; נקרא בקיצור א-תקווא) הוא מוסד כלכלי בנקאי שנוסד בשנת 1998. משרדי הבנק נמצאים באיי הבהמה, בשווייץ ובליכטנשטיין. הבנק הואשם על ידי ארצות הברית בקשרים לארגוני טרור איסלאמיים, ובהיותו מבין המממנים המרכזיים של פעולותיו של אוסאמה בן לאדן ומקורביו. ב-2 באוגוסט 2010 הבנק הוסר מרשימה המתוחזקת על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, ומכילה גופים ויחידים הקשורים לארגון אל-קאעידה..
מייסדי הבנק

בשנת 1988 הוקמה רשת של חברות פיננסיות על ידי חברים בולטים מארגון האחים המוסלמים שהידוע מתוכם הוא מיסד אל תקווא יוסוף נאדה. מאוחר יותר, אחמד הובר, שווייצרי שהתאסלם ומעריץ נלהב של אדולף היטלר, החל לעבוד בחברה, משום שהזדקקה לאדם בעל אזרחות שווייצרית שיפעל למענה. מייסד נוסף היה פרנסואה ז'נו, אחד ממנהלי נכסי הנאצים הגדולים לאחר מלחמת העולם השנייה, ואשר נודע בכך שפרסם את יומניו של יוזף גבלס.
טענות על קשרי טרור

בין בעלי המניות ב"אל תקווא" קיימים חברי משפחתו של אוסאמה בן לאדן, אך לטענתם אין כל קשר בינם לבין האיש והם לא מסייעים לו. ב-2001 שללו רשויות איי הבהמה את כל רישיונות הבנקאות של ״אל תקווא״, בעקבות חוק חדש שנחקק שם ואשר נושאו היה איסור הלבנת הון. בעקבות החוק נדרש הבנק לפתוח סניף באופן פיזי במדינה, אך הבנק סירב לכך. מאוחר יותר באותה שנה נערכה פשיטה על סניפי הבנק שבשווייץ וליכטנשטיין, וכן על ביתם של יוסוף נאדה, אחמד הובר, ומנהל נוסף של הבנק. רשויות החוק פשטו על המקומות משום שהבנק נכנס אל רשימת מממני הטרור שנוצרה תחת ממשל ג'ורג בוש. ממצא מפליל שנמצא בביתו של נאדה היה מסמך שנכתב תחת הכותרת "המיזם" ועניינו היה השלטת משטר האל בכל העולם, על ידי יצירת מסגרות דתיות, השכלתיות, ומוסדות צדקה ברחבי העולם המערבי. המסמך גם מעודד את קוראיו להתעסק בהבנת מוקדי הכוח המקומיים וברחבי העולם של הקורא, והיכולת להשפיע עליהם, וכן בטיפוח שנאה בכל דבר הקשור ליהודים. נאדה טען כי אינו יודע מי כתב את המסמך או כיצד הגיע לביתו.
ירדן האשימה את הבנק במתן סיוע כלכלי לארגוניהם של קאדר אבו גושאר ואבו מוסעב א-זרקאווי, אשר ביצעו פעולות טרור בעת "חגיגות המילניום" בירדן.
הערות שוליים

↑  http://dir.salon.com/story/tech/feature/2002/03/15/al_taqwa/print.html
↑  http://news.asiaone.com/News/AsiaOne%2BNews/World/Story/A1Story20100803-230121.html
↑  http://dir.salon.com/story/tech/feature/2002/03/15/al_taqwa/print.html
↑  http://www.writing.upenn.edu/~afilreis/Holocaust/swiss-and-hitler.html
↑  http://www.bahamasb2b.com/news/wmview.php?ArtID=59
↑  The Project
מבואות ים

| --- | --- |
Michmoret.JPGהמעגן בצילום אוויר
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎3 מטר
תאריך ייסוד: 1951
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 129 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 129 תושבי ישראל
 (למפת נתניה מוגדלת) מבואות ים(למפת נתניה רגילה) מבואות ים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבואות ים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבואות ים32°24′12″N 34°52′06″E﻿ / ﻿32.4032685692087°N 34.8682338826064°E﻿ / 32.4032685692087; 34.8682338826064
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 1 מתוך 10
http://www.m-yam.co.il
מְבוֹאוֹת יָם הוא כפר נוער, הממוקם בקרבת היישוב מכמורת שבין חדרה לנתניה במישור החוף.
בכפר הנוער נלמדים מקצועות רבים על פי מגמות. בין היתר, חקלאות ימית, חובלים, מערכות ימיות (מדעי הים וימאות), מכטרוניקה וחשמל ומקצועות ימיים אחרים. זאת בנוסף למקצועות הומניים ולמגמות טכנולוגיות ואומנותיות.
היסטוריה

כפר הנוער הוקם בשטח הקרוב לנמל קטן קדום בשם מינא אבו זאבורה (ער') שפעל בתקופת השלטון העותמאני וכן בתקופת המנדט הבריטי, בעונת הקיץ, ליצוא אבטיחים מאזור השרון, למצרים, לבנון, סוריה וטורקיה. הנמל נשלט ונוהל על ידי עיריית טול כרם. בתקופה העות'מאנית, השלטונות הציבו במקום פקיד מכס שהיה גובה מסים מהיצואנים.
כפר הנוער "מבואות ים" הוקם בשנת תשט"ו 1955 ושמו נלקח מדברי הנביא יחזקאל (על העיר צור): ”הַיֹּשֶׁבֶת עַל מְבוֹאֹת יָם, רוֹכֶלֶת הָעַמִּים, אֶל אִיִּים רַבִּים...” (יחזקאל, כ"ז, ג').
בכפר מתגוררים כ-400 תלמידים ותלמידות מכל רחבי הארץ. לפנימייה מספר כלי שיט: "ימית" ו"פזית", שתי היאכטות העיקריות. אליהן מצטרפת ה"מבואות ים 1", ספינת הדגל של הפנימייה. כמו כן קיימת הסירה "לולה" ומספר "סנוניות" (סירות מפרש קטנות), שעליהן ניתן ללמוד ולהשיג הסמכות מקצועיות, כמו מפקד סירה, סקיפר, רישיון לסירה מהירה ועוד.
החל משנת 2014 החל לפעול בכפר הנוער בית החינוך הניסויי "רמות ים", שבו לומדים תלמידים מעמק חפר (שלמדו בעבר בבית הספר "רמות חפר" בקיבוץ מעברות) וכן חניכי הכפר.
בפנימייה נהוגות מספר מסורות ביניהן "מבצע משוט" (עד חוף דור) הכולל חתירה ממכמורת לחוף דור (טנטורה), "מבצע מפרש" הכולל מסע בסנונית מפרש לחוף דור, מסע האדמירל, טורניר "אלבז" בכדורגל.
בעבר, תלמידי הפנימיה לבשו מדי חאקי ונמצאו תחת כללי משמעת גבוהה. תלמידי הפנימיה יוצאים במהלך הלימודים לקורסים שונים כמו: קורס מפקדי כיתה (מ"כים), קורס סגנים ומפקדי סירות ועוד. מדי קיץ תלמידי הכפר ומגמת ימאות יוצאים להפלגות ליוון, קפריסין וטורקיה.
בכפר מתקיים מדי שנה גם "כנס מכמורת למנהיגות נוער", או בשמו הקצר "כנס מנהיגות". בכל שנה נושא הכנס משתנה ומביאים אנשים אשר חוללו שינויים במערכות השונות במדינה ואשר יודעים מנהיגות מהי. בשנת 2016 נושא הכנס היה "שסעים בחברה הישראלית".
בשנת 1967 דווח שבוגרי בית הספר התגייסו לחיל הים ליחידות שונות, כולל לצוללות ושייטת 13, ולאחר השירות הצבאי שירתו בנח"ל ימי בקיבוצים העוסקים בדיג, כמו עין גב וגינוסר או בדיג למרחקים.
בין בוגרי בית הספר "מבואות ים", נמנים בוגרי "קורס חובלים", קצינים בכירים בחיל הים, רבי חובלים, קציני מכונות ראשיים, נתבי נמלים, מייסדי צי הדייג הישראלי והחקלאות הימית וכן בעלי מקצועות חופשיים, כלכלנים, עורכי דין, שופטים, מהנדסים, נבחרי ציבור ועוד. ראו כאן את רשימת בוגרי בית הספר
מקורות וקריאה נוספת

זאב הים (רב חובל). תלמידי בית הספר הימי הצילו מלחים טורקים, בין גלים סוערים, הוצאת חבל ימי לישראל, מאי 1977, עמ' 41–45.
ראו גם

מגדלור מכמורת
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  م. سليم هاني الكرمي, طولكرم: تاريخ مجالس بلدية طولكرم منذ نشأتها...أرشيف م. سليم هاني الكرمي, palestineremembered.com, ‏3 ינואר 2009
1 2  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 4131-4130
↑  عبدالله أبو علم, أسماء ومسميات فلسطينية وعربية وأجنبية, دار الفلاح للنشر والتوزيع, 2012. (בערבית)
↑  נח"ל ימי בסיני, דבר, 15 באוקטובר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588157705171 
...
מעגן הסירות
הנמל תצלום אוויר מכיוון דרום מערב.
ברטראן דה-בורן

| --- | --- |

ברטראן דה בורן, בציור מהמאה ה-13
 לידה:  1140 פריגור, צרפת 
 פטירה:  1215 (בגיל 75 בערך) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 
ברטראן דה-בורן (באוקסיטנית: Bertran de Bòrn;‏ 1140 – 1215) היה אציל ולוחם צרפתי, מחבל לימוזין, ואחד הטרובדורים הידועים ביותר באקוויטניה של המאה ה-12. התפרסם בשירתו המחרחרת מלחמה בקרב מלכים ובני אצולה. בגלל שירתו הלוחמנית מוזכר דה-בורן בין הדמויות התועות בשאול ב"קומדיה האלוהית" של דנטה אלגיירי.
מקורות היסטוריים

המקורות אודות הביוגרפיה של דה-בורן מעטים. ניתן לדלות פרטים על מהלך חייו משלושה מקורות עיקריים. דה-בורן מוזכר בכרוניקה (אחת בלבד) שנכתבה על ידי נזיר שחי בלימוז' בתקופת חייהם של מלך אנגליה הנרי השני, ובנו ריצ'רד (לימים לב-ארי). למרות העובדה שדה-בורן היה מפורסם בימי חייו, יש להניח כי הייתה לו השפעה מוגבלת על האירועים ההיסטוריים בזמנו, בעיקר נוכח העובדה שהוא מוזכר בכרוניקה אחת בלבד. בכל הכרוניקות האחרות מימיו של הנרי השני שמו של דה-בורן כלל אינו מוזכר. מקור נוסף למידע היסטורי אודותיו מצוי בארכיון מנזר דאלון ((אנ')Dalon), אליו פרש דה-בורן בערוב ימיו. המנזר מצוי בקרבת טירתו של דה-בורן. המקור האחרון הוא אוסף של למעלה מארבעים שירים של דה-בורן ששרדו עד לעת החדשה. במהלך המאה ה-17 הוצמדו לשירים אלה הקדמות בסגנון הראזו ((אנ')Razo) בהן נכללו הסברים על תוכן השירים ופרטים היסטוריים וביוגרפיים שונים על הדמויות המופיעות בהם. היסטוריונים מטילים ספקות רבים באמינותם של ההסברים, ומצביעים על טעויות רבות והגזמות, בהן לוקים טקסטים אלה.
שירתו

כטרובדור, עוסקת שירתו בנושאים פוליטיים אך גם במאבקיו עם אחיו קונסטנטין. מרבית שירתו מוגדרת כ"שירת שירות" (sirventes) המהללת את המלחמה ומשבחת או מבקרת שליטים, יריבים או תופעות חברתיות ופוליטיות. כאשר טרובדורים בני דורו שרו על אהבה הוא שר על המלחמה ועל "תענוגותיה", בעוד הם ניסו לעורר רחמים ותשוקה בלב אהובותיהם, דה-בורן חתר, הסית וזרע מדון בקרב האצולה. תוך כדי העיסוק בסכסוכים בבית פלנטאג'נט העניק דה-בורן לכמה מהם כינויים שדבקו בהם ונשמרו עד לעת המודרנית. הנרי "המלך הנרי הצעיר" זכה לכינוי "הספן" ואילו בנו ריצ'רד לב-ארי כונה על ידו "כן ולא" (Oc-e-Non).
המעורבות שהפגין דה-בורן במאבקי הדמים של אצילי צרפת ואנגליה עוררו את המשורר דנטה אלגיירי להתייחס אליו בשירתו. ב"קומדיה האלוהית" (בפרק על התופת) מתואר דה-בורן על ידי דנטה כסכסכן הזורע פירוד בין אב לבנו, ויועץ עצות מרושעות כאחיתופל. הוא נענש על כך כשהוא משוטט בשאול, אוחז בראשו הכרות כעששית. תיאור זה, בהשראת הקומדיה האלוהית, מופיע גם באחד מרישומיו של הצייר הצרפתי גוסטב דורה.
השפעתו המאוחרת

הופעתו של דה-בורן ב"קומדיה האלוהית" עוררה עניין באופיו ובשירתו בקרב יוצרים, משוררים וסופרים מאוחרים. המשוררת האנגליה אלינור אן פורדן ((אנ')Eleanor Anne Porden) מתארת אותו בפואמה האפית שלה "לב-ארי" (למעלה מ-900 עמודים – התפרסמה בשנת 1822) כמחרחר ריב ומדון שהפך לנזיר בשל ייסורי מצפון על נפילתו של ריצ'רד לב-ארי בשבי. דה-בורן מופיע כדמות משנית בספרו של הסופר האנגלי מוריס היולט ((אנ')Maurice Hewlett) "חייו ומותו של ריצ'רד כן-ולא" (The Life and Death of Richard Yea-and-Nay פורסם בשנת 1900). הוא מתואר שם כמשורר חמום מוח, רגזן, ונוטר טינה.
דמותו של דה-בורן זכתה לטיפול אוהד יותר מידי המשורר האמריקאי עזרא פאונד שתרגם כמה משיריו ואף כתב מספר שירים אודות דמותו ויצירתו. בשנת 1936 התפרסם מחזה סביב דמותו בשם "ברטראן דה-בורן – קומדיה היסטורית בעשר תמונות" מאת המחזאי הצרפתי ז'אן וולמי-בייס (Jean Valmy-Baisse). מוזיקת הליווי למחזה הולחנה על ידי המלחין היהודי-צרפתי דריוס מיו (מאוחר יותר היא עובדה ליצירה סימפונית שהתפרסמה בשם סוויטה פרובאנסלית).
בשנת 2008 מוזכר דה-בורן בספרו של הסופר האמריקאי פול אוסטר, "בלתי נראה", בו מצוטט גם שירו המעודד את הברונים למלחמה.
מרינוס ואן דר לובה

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1909 ליידן, הולנד 
 הוצאה להורג:  10 בינואר 1934 (בגיל 24) לייפציג, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי בלייפציג 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית ההולנדית 
 
קברו של מרינוס ואן דר לובה בהולנד
מרינוס ואן דר לוּבֶּה (בהולנדית: Marinus van der Lubbe;‏ 13 בינואר 1909 – 10 בינואר 1934) היה קומוניסט הולנדי צעיר שהואשם בשריפת הרייכסטאג והוצא להורג במשפט ראווה.
ביוגרפיה

מרינוס ואן דר לובה נולד למשפחה קתולית בליידן שבהולנד. את ילדותו בילה בדן בוס. בבגרותו הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההולנדית והפך לחבר ב"חזית האדומה" המקומית. בשנת 1933, לאחר מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה נסע ואן דר לובה לגרמניה כדי למחות על המינוי. ב-27 בפברואר 1933, זמן קצר לאחר מינויו של היטלר, עלה הרייכסטאג באש, כנראה ביוזמתם של שר התעמולה יוזף גבלס ונשיא הרייכסטאג הרמן גרינג. ואן דר לובה שנמצא במקום ביחד עם עוד שלושה קומוניסטים מבולגריה ובהם גאורגי דימיטרוב, לימים ראש ממשלת בולגריה, נעצר והובא לחקירה אצל הגסטפו. לאחר חקירה קצרה הועמדו הארבעה לדין במשפט ראווה ביחד עם ארנסט טורגלר (Torgler), מנהיג הסיעה הקומוניסטית ברייכסטאג. כל הנאשמים זוכו מחוסר ראיות, פרט לוואן דר לובה אשר נמצא אשם, והוצא להורג בעריפת ראשו ב-10 בינואר 1934, שלושה ימים לפני יום הולדתו ה-25.
הליכים משפטיים מאוחרים

בשנים שלאחר הוצאתו להורג המשיכה המערכת המשפטית בגרמניה לעסוק במשפט ובתוצאותיו; בפסק דין מ-1967, שנים לאחר מותו של ואן דר לובה, המתיק בית משפט בברלין את עונשו לשמונה שנות מאסר במקום עונש המוות; אותו בית משפט ביטל את עונשו לחלוטין בשנת 1980, אולם בית המשפט הפדרלי, כערכאה גבוהה יותר, הפך החלטה זו; ואז, ב-1981, ביטל בית משפט במערב גרמניה את גזר דינו בטענה שהיה לא שפוי בדעתו. ביטול זה לא השביע את רצון יורשיו של ואן דר לובה, שפעלו להשגת חנינה מלאה. ואכן, בשנת 2008 החליטה התביעה הכללית להעניק לוואן דר לובה חנינה מעין זו. עורך דין אנונימי הפנה את תשומת לבה של התובעת הפדרלית, מוניקה הארמס (Harms), לחוק מ-1998, שמאפשר לבטל פסקי דין שהתקבלו על ידי בתי משפט שפעלו תחת חוקי השלטון הנאצי. יש לציין כי החנינה שקיבל היא סמלית בלבד, ולא הובילה לתשלום פיצויים ליורשיו.
אל-על (רמת הגולן)

| --- | --- |
הריסות הכפר מכיוון צומת אל-על
הריסות הכפר מכיוון צומת אל-על
 מדינה:  סוריה סוריה
 גובה:  366 מטרים
 סיבת נטישה:  כיבוש רמת הגולן
 תאריך נטישה:  10 ביולי 1967
 יישובים יורשים:  אלי-עד
 קואורדינטות:  32°48′11″N 35°44′43″E﻿ / ﻿32.803055555556°N 35.745277777778°E﻿ / 32.803055555556; 35.745277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) אל-על(למפת הגליל העליון רגילה) אל-על(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-על(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אל-על  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אַל-על (בערבית: العال, בתעתיק מדויק: אלעאל, בתרגום לעברית: המקום הגבוה) הוא כפר סורי עזוב בדרום רמת הגולן, במקום בו שוכן כיום מושב אלי-עד.
הכפר שכן על רמה ברוחב כקילומטר וחצי בין הואדי של נחל נוב (אשר נשפך לכיוון מזרח לנחל רוקד) ושלוחת הואדי של נחל אל על (שקרוי כך על שם המקום ונשפך לכיוון מערב לכנרת). מיקום זה יוצר צוואר בקבוק גאוגרפי בין הקצה הדרומי של רמת הגולן לבין מרכזו.
בשטחי הכפר נמצאו שרידים מהתקופה היוונית והרומית שמצביעים על התיישבות קדומה במקום. בשטח הכפר אותרו גם שרידי בית כנסת מתקופת התלמוד, הכוללים כתובת הקדשה. שם הכפר, "אלעאל", הוא גם הצורה שבה השתמר שמו של היישוב המקראי אלעלה שבדרום עבר הירדן.
גוטליב שומאכר שסייר וסקר את רמת הגולן בין השנים 1883–1886 תיאר את הכפר כיישוב דל יחסית אך בעל הכנסת אורחים חמימה;
"כפר גדול, בנוי היטב, בסימן של התחדשות, קרוב למפל של ואדי באותו שם. בכפר 65 בתים, רובם בנויים אבן, ועל גגותיהם סוכות קיץ נאות, עשויות קנים. 320 התושבים הבוגרים מעבדים שטח פורה ונטול אבנים ברמה הסמוכה."..."זרים זוכים לאירוח ידידותי על ידי השיח', הנמנה עם המשפחה העתיקה והמכובדת ביותר בחבל ארץ זה. נראה כי השם העתיק של הכפר, שכמעט ונשתכח, היה עֵין אֶל-קַהְוָה, אך אין בכך וודאות..."
בשנת 1967 מנתה אוכלוסיית הכפר 2,290 תושבים, מה שהפך אותו ליישוב השני בגודלו בנפת פיק אחרי העיירה פיק. אל-על שכן על הציר המרכזי אשר חיבר את יישובי דרום מחוז קוניטרה למרכזו, כ-4 קילומטרים צפונית לפיק וכ-4 וחצי קילומטרים מזרחית לכפר סקופיה. כיום נמצאות הריסות הכפר לצד כביש 98 באזור צומת אל-על, כאשר מושב אלי-עד נמצא אף הוא על חלק משטחי הכפר (שמו הראשון של המושב "אל על" אף נובע משם הכפר).
במהלך מלחמת ששת הימים ברחו תושבי הכפר לכיוון סוריה מפני כוחות צה"ל שהתקדמו ברחבי רמת הגולן. במהלך מלחמת יום הכיפורים, אזור הכפר היה לקו הגנה של כוחות מהדיוויזיה החמישית במהלך הלחימה בדרום הרמה, זאת כנגד התקפת נגד ישראלית שתגיע מכיוון העליות הדרומיות ברמת הגולן.
הערות שוליים

↑  א' שילר, אריאל - כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 52 - בתי כנסת בגליל ובגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 112-110.
↑  שומאכר, גוטליב, הגולן, 1888. מהדורה מתורגמת של משה הרטל, 1998, הוצאת אריאל, ירושלים.
ישראל אוירבך

| --- | --- |

 לידה:  23 בפברואר 1925 כ"ט שבט ה'תרפ"ה ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  15 בינואר 2010 (בגיל 84) כ"ט טבת ה'תש"ע חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  עין אילה 
 מקום מגורים:  חיפה
 כינויים נוספים:  "ישרוליק" בפלי"ם "עוזי"
 פעילות בולטת:  ליווי מעפילים והקמת חברת הספנות הקיבוצית
 ידוע בשל:  שירות בפלי"ם
 השכלה:  תאר שני ב(London School of Economics)
 עיסוק:  שייט מסחרי
 תפקיד:  ראש אגף הספנות והנמלים במשרד התחבורה
 תקופת כהונה:  1972-1969
 בת זוג:  רות אוירבך (אורסולה פיק)
 פרסים והוקרה:  עיטור לוחמי המדינה
 
ישראל אוירבך (23 בפברואר 1925 – 15 בינואר 2010) היה ימאי ששירת בפלמ"ח ובפלי"ם ליווה אוניות מעפילים ופיקד על אוניות חיל הים. נעשה רב חובל בכיר, הקים את חברת הספנות הקיבוצית וניהל את אגף הספנות והנמלים.
משפחה

האב אליקים אוירבך למד הנדסת רכבות במכון הטכני הגבוה באודסה. שירת בצבא הצאר במלחמת העולם כתותחן, נפצע קשה אך ניצל. באודיסה פגש את רבקה-רחל ממשפחת ניסנבוים שלמדה רפואת שיניים ונישאו. אליקים הצטרף למהפכנים לזוג נולדה בת שושנה. נעשה להוט לציונות והחליטו לעלות לארץ ישראל. עברו בסירת מבריחים את נהר הדניסטר לרומניה. אליקים עלה בגפו ובארץ ישראל נעשה מודד קרקעות.
בשנת 1923 הביא את אשתו ובתו לארץ ישראל והקימו, במשולש היישובים יבנאל, כפר תבור וסג'רה, מרפאת שיניים ניידת. האב חמוש במקל מוליך חמור הנושא את ציוד הרפואה בארגזים עליו רוכבת רופאת השיניים כשהבת הקטנה בחיקה. הדרכים היו לא בטוחות גם חיות בר ושודדי דרכים.
אליקים אוירבך שהיה יזם באופיו התקבל כמהנדס טלפון וטלגרף לעבודה במחלקת הדואר והטלגרף של ממשלת המנדט בירושלים. המשפחה עברה לירושלים והאם עסקה בריפוי שיניים במרפאה במחנה יהודה. המשפחה נדדה בין דירות שכורות עד שאליקים אוירבך גייס תריסר משפחות שיחד קנו קרקע ליד בית חולים שערי צדק ובנו בתים משותפים עם גינה קטנה. בירושלים נולד בשנת 1925 ילד ונקרא ישראל על שם אבי האב שלא הגיע לארץ ישראל.
הסבא ישראל אוירבך שעל שמו נקרא נשוא הערך, 1910.
ילדות

ישראל אוירבך נולד בירושלים בשנת 1925 בביתו דיברו עברית ורוסית וברחוב קלט גם את השפה הערבית. למד בבית החינוך לילדי עובדים בבית הכרם. בין ההורים שרר מתח ובשנת 1931 החליט אליקים אוירבך להעביר את ישראל להתחנך בקיבוץ רמת רחל. שם סבל אוירבך מבדידות. אך פגש בין העולים מגרמניה את יצחק חצרוני והקים קשר חזק וחם. ”יצחק ליווה אותי כל חיי - בילדותי, נערותי, בפלמ"ח, בעלייה ב', בחיל הים, בקיבוץ ומחוצה לו, בתקופות טובות ורעות.”
בשנת הלימודים תרצ"ג נפתח בירושלים בית החינוך לילדי עובדים ואוירבך למד שם בכתה ג'. עם הילדים שם נשאר בקשר שנים רבות. טייל הרבה בעיר העתיקה ויזם משחקים רבים. כילד היה קטן ורזה סבל מהקור ומהצטננויות תכופות. על כן נשאר הרבה בבית. הפסיד לימודים אך רכש דעת מספרים רבים שהביאה אחותו שושנה.
האב אליקים אוירבך דרש וחינך בקשיחות. הנער ישראל יזם מעשי שובבות רבים שחלקם הובאו לידיעת האב מה שגרם למהלומות בציטוט ”חוסך שבטו שונא בנו”.
אליקים אוירבך 1922.
משפחת אוירבך 1922.
הנער ישראל אוירבך בגיל 6.
ילדות > מעבר לחיפה

היחסים בין ההורים הידרדרו והאב החליט לעבור לחיפה ולקח איתו את אוירבך. בשכונת בת גלים על חוף הים. שם בנה רפסודה עם חברו ושייט במפרץ. למד בקולג' הסקוטי והצטרף להכשרה צעירה של המחנות העולים בקיבוץ חולתה ועבד בדיג באגם החולה.
הנער ישראל אוירבך בגיל 17.