דחפור די-9 בשירות צה"ל
D9 בתרבות

ביצועיו של דחפור ה־D9 בשירות צה"ל, בו התגלה ככלי בעל יכולת הריסה גדולה שלא ניתן לעצירה, הפכו את המילה "D9" בישראל לשם נרדף לדחפור, גם בשימוש המטפורי ככלי יעיל ואפקטיבי שיכול להזיז דברים תקועים ולפתור בכוח מקרים מסובכים. בכתבות בתקשורת שנעשו על ה־D9 ומפעיליו הרבו הכתבות לציין את הניגוד שבין כושר ההרס והעוצמה של ה־D9 לכינוי החביב שקיבל בצה"ל "דובי". למשל, בכתבה של פוקס ניוז במהלך מלחמת חרבות ברזל:
כינוי זה ["דובי"] משקף את החיבה והכבוד שצה"ל רוכש לכלי חזק ואמין זה, שלעיתים קרובות מציל חיים במצבי קרב. [...] ה-D9 הוא לא רק מכונה אלא גם סמל לעוצמה ולנחישות של הצבא הישראלי.
המקור באנגלית
This nickname [”Doobi” = Teddy Bear] reflects the affection and respect that the IDF (Israel Defense Forces) have for this powerful and reliable machine, which often saves their lives in combat situations. [...] The D9R is not only a machine but also a symbol of Israel’s military might and determination.
בעקבות קרבות בערים צפופות וממולכדות, בעיקר הקרב בג'נין (2002) ומלחמת חרבות ברזל (2023–2024), בהם פילסו הדחפורים צירים נקיים לכוחות היבשה, טבעו בצה"ל את הביטוי ”התקדמות בקצב ה-D9” שפירושו התקדמות איטית וזהירה אך יסודית ובטוחה, שבדיעבד היא הכי יעילה.
הקרב בג'נין (2002) במבצע חומת מגן בו הפך ה־D9 לאחד הכלים המרכזיים של צה"ל ללוחמה בטרור הביא את ה-D9 לתודעת הציבור, כולל שתי כתבות מוסף בידיעות אחרונות. השימוש ב-D9 במבצעי "סיר לחץ" שהביא להכרעת מחבלים רבים ללא סיכון לוחמי הימ"מ וצה"ל, העלה גם הוא את קרנו. המוניטין שזכה לו בלחימה בטרור בשטח בנוי הביא רבים בציבור לקרוא להפעלה מסיבית של דחפורי D9 בעימותים עם הפלסטינים כדי להכריע את הטרור. כך למשל אמר חבר הכנסת רוברט אילטוב מישראל ביתנו ב־2006:
החמאס, על כל זרועותיו, שם לו למטרה להשמיד את ישראל. את התשובה למיגור הטרור מצא שרון כששלח D-9 לג'נין. עתה צריך צה"ל להכניס לעזה D-9.
מנגד, ההרסנות של ה־D9 והשימוש בו להריסת מבנים עד היסוד והפיכתם למשטח עפר, הכניסו לציבוריות את הביטוי "לעלות עליו עם D9" כמטפורה להריסה עד היסוד של מבנה או מערכת שנתפשים כפגומים, לשם הקמתם מחדש. הריסת בתי דריינוף בבית אל ב־29 ביולי 2015, בעקבות פסיקת בג"ץ, הובילה את ח"כ מוטי יוגב (הבית היהודי) למטפורה "על בג"ץ צריך להרים כף של טרקטור D-9, ואנחנו כמערכת מחוקקת, נדאג לרסן את השלטון המשפטי במדינה, את הזנב שמכשכש בכלב". ב־13 באוגוסט 2015 פרסם "מעריב השבוע" קריקטורה של אורי פינק ובה מצויר דחפור D9R משוריין בחנייה של שרת המשפטים איילת שקד לעומת המכוניות הרגילות והאחידות של שאר הבכירים במשרד המשפטים, דימוי המתכתב עם דבריו של חברה לסיעה ח"כ מוטי יוגב על בג"ץ, הביקורת שמתחה שקד על בג"ץ ורצונה לערוך רפורמות משמעותיות במערכת המשפט.
בקרב השמאל הרדיקלי והפלסטינים הפך ה־D9 לשם נרדף להרסנות של צה"ל ומדינת ישראל בשטחי יהודה, שומרון ועזה. בקרב השמאל הרדיקלי נקרא ה־D9 הצה"לי בכינוי "Killdozer" (הלחם בסיסים של הורג + בולדוזר), כשם סרט קולנוע שבו כיכב דחפור קטרפילר די־9 רדוף־שדים שהחל לקטול פועלים באתר בנייה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הופצו ברשתות החברתיות וכלי התקשורת תמונות וסרטוני וידאו של דחפורי ה-D9 בפעולה ברצועת עזה. התמונות צולמו ופורסמו על ידי דובר צה"ל, יחידת התיעוד המבצעי והלוחמים עצמם על מנת להעלות את המורל הלאומי ואת רוח הלחימה. בין התמונות שזכו לתהודה נמנות תמונה של חיילים מתפללים בחוף עזה כשמסביבם 4 דחפורי D9 היוצרים מעין בית כנסת, ותמונה של D9 עם דגל ישראל צופה על נחל עוז מחורבות שג'אעייה. על דחפורים רבים הונף דגל ישראל ועל הסכינים שלהם נכתבו בגרפיטי סיסמאות ודברי עידוד כגון "יחד ננצח" ו"עם ישראל חי".
עמיאל ירחי, עיתונאי ב"מקור ראשון" ולוחם צמ"ה במילואים במלחמת חרבות ברזל, כתב מאמר שכותרתו "אחרי קריסת הטכנולוגיה המתוחכמת, הכלי הכבד והישן הפך למרכז הלחימה" ובו תיאר את השימוש בדחפורים כסינקדוכה (חלק המייצג את השלם) לחשיבות עקרונות הלחימה היסודיים והתמרון הקרקעי ושהם אינם יכולים להיות מוחלפים בטכנולוגיה ותקיפות מהאוויר בלבד. את המאמר הוא מסכם:
אין תחליף לדי־9, אין תחליף לכף בקרקע. התקפה בעזה לא יוצאת לדרך לפני שהדחפור מגיע. זו המחרשה היהודית של שנת 2024, ובמקום בו יחרוש הדחפור היהודי את התלם האחרון, שם יעבור גבולנו.