stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסה אנטוניו רייס
מותו

ב-1 ביוני 2019 נהרג רייס בגיל 35 בתאונת דרכים ליד אוטררה, עיר הולדתו. מחקירת התאונה עלה כי רייס, שנהג ברכב, נסע במהירות מופרזת של 237 קמ"ש. הוא איבד את השליטה ברכב כשאחד הצמיגים התפוצץ, הרכב סטה לצד הכביש, התהפך מספר פעמים ועלה באש. יחד איתו מתו עוד שני בני דודיו שהיו ברכב.
לפני תחילת משחק גמר ליגת האלופות 2018/2019 בין טוטנהאם לליברפול נערכה דקת דומיה לזכרו של רייס. שחקנים רבים פרסמו הודעות פרידה ברשתות החברתיות, כשחלקם גם הזכירו שרייס נסע במהירות מופרזת, וביקשו להעלות את המודעות על הסכנה שבכך.
לאות הזדהות, כל משחקי המחזור ה-41 של הליגה הספרדית השנייה שנערכו ב-3 ביוני 2019 נפתחו בדקת דומיה לזכרו.
תארים > מועדונים

אליפות אנגליה: 2003/2004
הגביע האנגלי: 2004/2005
מגן הקהילה: 2005
אליפות ספרד: 2006/2007
גביע הליגה הפורטוגלית: 2008/2009
הליגה האירופית: 2009/2010, 2011/2012
הסופר קאפ האירופי: 2010/2011
הליגה האירופית: 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2002
תארים > שיאים

שיאן הזכיות בליגה האירופית: 5 זכיות.
השחקן הספרדי הראשון שזוכה באליפות אנגליה: 2003/2004
הערות שוליים

↑  כתבה ב-BBC
↑  כתבה ב-BBC
↑  כתבה בסקיי ספורטס
↑  כתבה באתר היורוספורט
↑  כתבה בסקייספורטס
↑  כתבה בסקייספורטס
↑  הלם בספרד: חוסה אנטוניו רייס מת בתאונת דרכים כשהוא רק בן 35, באתר וואלה, 1 ביוני 2019
↑  חוסה אנטוניו רייס נהג במהירות 237 קמ"ש, אחד הצמיגים ברכב התפוצץ, באתר וואלה, 3 ביוני 2019
↑  דקת דומייה לזכר רייס לפני גמר האלופות, ססק: "לא אשכח איך אירחת אותי בביתך", באתר וואלה, 1 ביוני 2019
↑  קניסארס: רייס לא צריך לקבל יחס של גיבור, באתר ערוץ הספורט, 2 ביוני 2019
↑  אחרי שנתיים: גרנאדה חזרה לליגה הבכירה, באתר ערוץ הספורט, 5 ביוני 2019
| נבחרת ספרד – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 קסיאס •  2 סלגאדו •  3 פרניה •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 אלבלדה •  7 ראול •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 רייס •   11 לואיס גרסיה •  12 לופס • 13 אינייסטה •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 סנה • 17 חואקין • 18 פברגאס • 19 קניסארס • 20 חואניטו • 21 וייה • 22 פאבלו • 23 ריינה • מאמן: אראגונס |  1 קסיאס •  2 סלגאדו •  3 פרניה •  4 מרצ'נה •  5 פויול •  6 אלבלדה •  7 ראול •  8 צ'אבי •  9 טורס •  10 רייס •   11 לואיס גרסיה •  12 לופס • 13 אינייסטה •  14 אלונסו • 15 ראמוס • 16 סנה • 17 חואקין • 18 פברגאס • 19 קניסארס • 20 חואניטו • 21 וייה • 22 פאבלו • 23 ריינה • מאמן: אראגונס | ספרד |
וריד הצוואר החיצוני

| --- | --- |

 שיוך:  ורידי הצוואר, tributary of subclavian vein, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (646) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  vena jugularis externa 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.3.05.045 
 TA2 (2019):  4956 
 FMA:  13110 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0226543 
 
הווריד הצוואר החיצוני (TA: vena jugularis externa) הוא וריד זוגי בצוואר, המנקז את הדם מהפנים ומהמבנים השטחיים של הראש. וריד הצוואר החיצוני מצטרף עם הווריד התת-בריחי, בצד הצדדי של הצומת הווריד התת-בריחי ווריד הצוואר הפנימי.
אנטומיה

הווריד מתחיל בתוך בלוטת מיצד האוזן ויורד בכיוון למטה בצוואר. הוא מסתיים בווריד התת-בריחי או לרוחב או קדמי לשריר המסור הקדמי.
יש לו 5 ורידים מתנזרים:
הווריד העורפי (occipital vein) (לא תמיד)
הווריד הצוואר החיצוני האחורי
וריד צווארי רוחבי (transverse cervical vein)
transverse scapular vein
הווריד הצוואר הקדמי
יש גם וריד תקשורת שנמצא בגוף בלוטת מיצד האוזן בין וריד הצוואר החיצוני והוריד הצוואר הפנימי.
רלוונטיות קלינית

מכיוון שהווריד גדול ושטחי, הוא נוח לגישה במצבי חירום וניתן להשתמש בו להחדרת צנתרים תוך ורידיים.
לקריאה נוספת

Ellis H, Anatomy for Anaesthetists, Blackwell Publishing, 2004
ורידי הראש והצוואר
וריד הצוואר הפנימי, לשמאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.3.05.045
וריד הכסל החיצון

| --- | --- |
 שיוך:  subdivision of inferior vena caval tree, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (672) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  vena iliaca externa 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A12.3.10.024 
 TA2 (2019):  5050 
 FMA:  18883 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0226761 
 
וריד הכסל החיצון (TA: vena iliaca externa) הוא וריד זוגי באגן המנקז דם מהרגל ומהאגן. מהלכו של הווריד הוא מסופו של וריד הירך ועד להתכנסותו לווריד הכסל המשותף, כאשר לאורכו הוא מלווה בעורק הכסל החיצון.
מהלך

וריד הכסל החיצון מהווה את המשכו של וריד הירך, ותחילתו במקום בו וריד הירך עובר תחת רצועת המפשעה. הוא עובר לאורך שולי עצם האגן ומתמזג עם וריד הכסל הפנימי מלפני מפרק העצה והכסל ליצירת וריד הכסל המשותף. וריד הכסל החיצון השמאלי נשאר תיכון לעורק הכסל החיצון לכל אורכו, בעוד וריד הכסל החיצון הימני נמצא תיכון לעורק, אך במהלכו מעלה הוא עובר מאחוריו.
וריד הכסל החיצון נחצה על ידי השופכן, ובעוד שאצל זכרים חוצה אותו צינור הזרע, אצל נקבות חוצים אותו הרצועה העגולה וכלי הדם השחלתיים.
לווריד הכסל החיצון עשוי להיות מסתם אחד, אך לרוב אין לו מסתמים.
משמעות קלינית

כמו עורק הכסל החיצון, הווריד משמש בהשתלת כליה.
ורידי הכסל
וריד הכסל החיצוני ורצועה המפשעתית
הערות שוליים

↑  G. Benoit, [Surgical technics of kidney transplantation], Progres En Urologie: Journal De l'Association Francaise D'urologie Et De La Societe Francaise D'urologie 6, 1996-08, עמ' 594–604
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A12.3.10.024
ורהוביצה

| --- | --- |
כנסיית סנט ברתולומאוס בכפר
כנסיית סנט ברתולומאוס בכפר
 מדינה:  צ'כיה צ'כיה
 מחוז:  אולמואוץ
 שטח:  6.22 קמ"ר
 גובה:  215 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,372 (26 במרץ 2021)
  ‑ צפיפות:  547 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  49°28′51″N 17°8′54″E﻿ / ﻿49.48083°N 17.14833°E﻿ / 49.48083; 17.14833
 www.vrahovice.eu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צ'כיה מוגדלת) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהורהוביצה(למפת צ'כיה רגילה) פראג צ'סקה פלזן קרלובי וארי  אוסטי ליברץ פרדוביצה אולומואוץ אוסטרבה ברנו זלין ייהלבה פולין סלובקיה אוסטריה גרמניהורהוביצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ורהוביצה (בצ'כית: Vrahovice) הוא כפר במחוז אולומואוץ שבצ'כיה, שבשנת 1973 סופח לפרוסטיוב. הכפר מהווה חלק מנהלי מפרוסטיוב. יש בכפר כ-3,400 תושבים. בכפר ישנה כנסייה בשם סנט ברתולומיאו, משרד דואר וכמה פאבים.
חיים נוה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1933 הונגריה
 פטירה:  15 באוגוסט 2012 (בגיל 79 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 טייס בחיל האוויר וממייסדי מערך המסוקים בחיל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים מבצע הלם מבצע תשורה
 עיטורים
   עיטור המופת   צל"ש הרמטכ"ל (3)
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל בורסת היהלומים הישראלית
 
חיים נוה (1933 – 15 באוגוסט 2012) היה איש צבא ישראלי, שירת כטייס בחיל האוויר והיה ממייסדי מערך המסוקים בחיל, השתחרר בדרגת אלוף-משנה. במהלך שירותו עוטר בעיטור המופת ובשלושה צל"שי הרמטכ"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל בורסת היהלומים הישראלית.
ביוגרפיה

נוה נולד וגדל בבודפשט שבהונגריה בשם חיים האוסמן, בעקבות הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נשלח אביו למחנה הריכוז דכאו, נוה בן ה-11 ואימו נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ, בדרך דחפה אותו אימו מהרכבת והורתה לו לברוח. את המשך המלחמה שרד לבדו ברחובות בודפשט. לאחר המלחמה גילה שאימו נרצחה באושוויץ, אביו ניצל אך נשאר באירופה. נוה נאסף על ידי שליחי הג'וינט ונשלח לארץ ישראל בספינת המעפילים כנסת ישראל. האונייה נתפסה על ידי שלטונות המנדט והמעפילים נשלחו למחנות המעצר בקפריסין שם שהה נוה תשעה חודשים. כשהגיע לישראל שוכן בבית יתומים בחיפה.
נוה התגייס לצה"ל ב-1953 והוא בוגר קורס טיס מספר 17 ב-1955. שירת במלחמת סיני כטייס מוסטנג בטייסת 116. היה מראשוני טייסי המסוקים בחיל האוויר, שירת כקצין מבצעים בטייסת המסוקים הראשונה, טייסת החרב המתהפכת תחת פיקודו של אורי ירום ובאוקטובר 1963 התמנה למפקד הטייסת שהפעילה מסוקי סיקורסקי S-58. תחת פיקודו נמשך שיתוף הפעולה עם סיירת מטכ"ל במבצעים במדינות אויב, כגון מבצע שרקרק במרץ 1964, מבצע שלדג בנובמבר 1964 ומבצע כחל בדצמבר 1965. כמו כן הוגבר שיתוף הפעולה עם יחידות נוספות כמו חטיבת הצנחנים.
בינואר 1966 הוקמה טייסת המסוקים הכבדה הראשונה, טייסת מובילי הלילה (שנקראה אז "טייסת הסופר פרלון"), עם מסוקים מדגם סופר פרלון (צרעה) ונוה נבחר לפקד עליה, ב-20 באפריל 1966 נקלט בטייסת מסוק ראשון. המסוק החדש אפשר פעולות מורכבות יותר מעבר לקווי האויב ונוה הוביל את כוחות סיירת מטכ"ל במבצע ירגזי. במלחמת ששת הימים סייעה הטייסת בפיקודו לכוחות הקרקע, בהובלה, אספקה ופינוי פצועים מהחזית ובהובלת כוחות להשתלטות על אזור שארם א-שייח'.
במבצע הלם ב-31 באוקטובר 1968, הוביל צמד מסוקי סופר פרלון הנושאים פצצות "מזלף" לעומק מצרים. יעד המסוק שהטיס בעצמו היה סכר נגע חמאדי שבנילוס, עליו הניח את מטען החבלה שפגע בו קשות. בדצמבר 1968 הוביל את כוחות סיירת מטכ"ל והצנחנים שפשטו על שדה התעופה הבינלאומי ביירות במבצע תשורה.
על פעולותיו בתקופת פיקודו על שתי הטייסות זכה לארבעה צל"שים מהרמטכ"ל, אחד מהם הומר בהמשך לעיטור המופת.
נוה עמד בראש משלחת צה"ל לארצות הברית שהביאה לבחירתו של מסוק הסער הבא של חיל האוויר, היסעור..
במלחמת יום הכיפורים שירת כעוזר ראש מחלקת מודיעין של חיל האוויר, פיקד על בסיס רפידים בסיני וכיהן כראש להק המודיעין בחיל האוויר בשנות ה-70. לאחר שחרורו מונה ב-1978 למנכ"ל בורסת היהלומים הישראלית תפקיד בו כיהן עד 1993. במהלך כהונתו ריכז את הפעילויות שנעשו בתחומים שונים בבורסה ובמפעלי הבורסה תחת גג ניהולי אחד.
נוה הוביל את פרויקט "מתקומה לשחקים": שבמסגרתו נאספים סיפורי אנשי צוות-אוויר ניצולי שואה ונלמדים באקדמיה וכמורשת קרב בחיל האוויר.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה, ותואר שני במינהל ציבורי.
נפטר בכ"ז באב תשע"ב, 15 באוגוסט 2012.
הערות שוליים

↑  נועם גוטמן, עוף חדש במשפחה, ביטאון חיל האוויר, אוקטובר 2005
↑  מנכ"ל הבורסה בעבר – חיים נוה, הלך לעולמו, אתר בורסת היהלומים הישראלית, 16 באוגוסט 2012
↑  אלינור פוקס, ‏"באנו משם ושתקנו", באתר ‏מאקו‏, 11 באפריל 2012
ורה רוז'יצ'קובה

ורה רוז'יצ'קובה (בצ'כית: Věra Růžičková;‏ 10 באוגוסט 1928 – 24 בנובמבר 2018) הייתה מתעמלת צ'כוסלובקית, אלופה אולימפית (לונדון 1948) בתחרות הקבוצתית בהתעמלות.
ביוגרפיה

רוז'יצ'קובה נולדה וגדל בברנו. היא החלה את הקריירה הספורטיבית שלה בקפיצות למים ואחר כך בכדורסל, אך החליטה להתמקד בהתעמלות. היא הייתה המתעמלת הצעירה ביותר בנבחרת הצ'כוסלובקית בהתעמלות לאולימפיאדת לונדון (1948) וצורפה רק כמחליפה. אולם, כבר ביום הראשון לבואה של הנבחרת הצ'כוסלובקית ללונדון, חלתה אחת המתעמלות, אלישקה מיסקובה בשיתוק ילדים ולכן היא הוחלפה על ידי רוז'יצ'קובה. יחד עם חברותיה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הונגריה וארצות הברית, מתוך 11 נבחרות. באולימפיאדה זו לא חולקו מדליות אישיות לנשים. השתתפותה הייתה מצוינת והיא דורגה במקום שישי מתוך 90 המשתתפות בתחרות ושלישית מבין המתעמלות הצ'כוסלובקיות. באותו היום שבו הן התחרו, נפטרה חברתן, אלישקה מיסקובה, אותה היא החליפה. למחרת, בטקס חלוקת המדליות, הונף דגל צ'כוסלובקיה עם סרט שחור סביבו.
לאחר כשנה פרשה רוז'יצ'קובה מספורט תחרותי והחלה לאמן התעמלות בברנו ולשפוט בתחרויות בינלאומיות בהתעמלות, עד שנות ה-90.
נפטרה ב-24 בנובמבר 2018.
זברויובקה ברנו

זברויובקה ברנו (בצ'כית:  Brněnský fotbalový klub) היא קבוצת כדורגל צ'כית, המשחקת בליגת העל הצ'כית. ומייצגת את העיר השנייה בגודלה במדינה, ברנו.
הקבוצה היא אחת הוותיקות בצ'כיה, וזכורה בישראל מהמפגש הכפול מול מ.ס אשדוד במסגרת גביע האינטרטוטו בעונת 2002/03 בו העפילה מ.ס אשדוד שלב לאחר ניצחון 0-5 בצ'כיה ותיקו 1-1 בגומלין. הקבוצה משחקת בצבעים אדום-לבן, שגם מופיעים בסמל שלה.
בסוף עונת 2017/2018 ירדה זברויובקה ברנו מליגת העל הצ'כית לליגה הלאומית. בעקבות כך מספר שחקנים זרים עזבו את הקבוצה (למשל טאדאס קיאנסקאס עבר להפועל אשקלון).
תארים

זברויובקה ברנו זכתה פעם אחת באליפות ליגת העל הצ'כוסלובקית, בשנת 1977/78.
שמות קודמים

(1913-1947) sk ז'ידאניס
(1951-1956) זברויובקה ברנו
(1956-1968) ספרטק ברנו
(1968-1992) זברויובקה ברנו
(1992-2000) בובי ברנו
(2000-2002) גוסטבו ארטיקל ברנו
הקבוצה החליפה שמות עם השנים ובוצע איחוד בעונת 1960/61.
ורהגירי ונקטה גירי

ורהגירי ונקטה גירי (בטלוגו: వరాహగిరి వేంకటగిరి ‏האזנהקובץ:Vvg.ogg‏Ⓘ‏,‏ 10 באוגוסט 1894 – 24 ביוני 1980) בקיצור ו. ו. גירי היה הנשיא הרביעי של הודו בשנים 1969–1974. כנשיא, גירי היה נשיא הודו היחיד להיבחר כפוליטיקאי עצמאי.
ביוגרפיה

גירי נולד בשנת 1894 באודישה שבמזרח הודו. אביו היה עורך דין מצליח ופעיל בקונגרס הלאומי ההודי. גם אמו הייתה פעילה בתנועה הלאומית. היה נשוי ואב ל-14 ילדים. בשנת 1913 נסע לדבלין שבאירלנד על מנת ללמוד משפטים. בזמן מלחמת העולם הראשונה נסע גירי ללונדון, שם נפגש עם מוהנדס קרמצ'נד גנדי. גנדי רצה שגירי יצטרף למאמץ המלחמתי של בריטניה כמתנדב של הצלב האדום. גירי נענה תחילה לבקשתו של גנדי, אך מאוחר יותר הצטער על החלטתו. בתקופה זו החל להיות פעיל פוליטית. כתוצאה מפעילות זו, הסתכסך עם המשטרה ואולץ לעזוב את אירלנד ב-1 ביוני 1916, מבלי שסיים את לימודיו.
עם שובו להודו, החל לעבוד בבית המשפט בצ'נאי והצטרף למפלגת הקונגרס הלאומי. בשל פעילותו הפוליטית זנח את לימודי המשפטים שלו. בשנים שלאחר מכן החל לעסוק רבות בתנועת העבודה ההודית ונאבק למען זכויות עובדים. בשנת 1923 הקים את איגוד עובדי הרכבות ושימש כמזכיר הכללי שלו במשך למעלה מעשור.
בשנים 1934–1937 היה חבר באספה המחוקקת הקיסרית. בשנת 1942 נאסר על ידי השלטון הבריטי, עקב מעורבותו בתנועת צאו מהודו. הוא השתחרר מהכלא לאחר שלוש שנים, בשנת 1945. בשנים 1947–1951 היה הנציב העליון של הודו בסרי לנקה. בשנים 1953–1954 כיהן כשר העבודה של הודו. הוא התפטר מהממשלה לאחר שזו צמצמה את שכר עובדי הבנקים.
בשנים 1956–1960 שימש כמושל אוטר פרדש. לאחר מכן שימש כמושל קרלה (1960-1965) וקרנאטקה (1965-1967). בשנת 1967 נבחר לסגן הנשיא של הודו. היה סגן הנשיא הראשון שלא השלים כהונה מלאה בשל מינויו לנשיא והסגן השלישי שהפך בסופו של דבר לנשיא. לאחר מותו של הנשיא זקיר חוסיין ב-3 במאי 1969, נשבע גירי כנשיא בפועל באותו יום. בזמן נשיאותו הספיק לאשר את הלאמתם של כ-14 בנקים. ב-20 ביולי התפטר מהנשיאות על מנת להתמודד בבחירות כמועמד עצמאי. החליף אותו מוחמד הידאיטוללה, נשיא בית המשפט העליון של הודו. בזמן הבחירות זכה לתמיכת ראש הממשלה אינדירה גנדי. לבסוף גירי זכה בבחירות, למרות עתירה שהוגשה לבית המשפט העליון בחשד לזיופים. הוא הושבע לנשיאות ב-24 באוגוסט, והיה האדם היחיד בהיסטוריה של הודו שהיה גם נשיא נבחר וגם נשיא בפועל.
גירי נחשב לנשיא נאמן ביותר לגנדי, ואף כונה "הנשיא של ראש הממשלה". בשנת 1974 בחרה גנדי שלא להריץ אותו לנשיאות. במקומו הורץ פקרודין עלי אחמד שלבסוף גם זכה בבחירות.
נפטר ב-24 ביוני 1980. למחרת נקבר בהלוויה ממלכתית והממשל הכריז על שבוע אבל לאומי.
חגיגת קיץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נתן אלתרמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  מחברות לספרות
 תאריך הוצאה:  1965
 מספר עמודים:  183
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001271056, 002654199
חגיגת קיץ הוא ספר השירה החמישי של נתן אלתרמן, והאחרון שראה אור בחייו של המשורר. הספר, המכיל 45 שירים וקטעי פרוזה המצטרפים לסיפור עלילה רווי הומור, ראה אור ב-1965.
עלילת הספר

הספר מגולל עלילת ליל-קיץ אחד רצוף הפתעות בשכונת פלורנטין בתל אביב (המכונה ביצירה "סטמבול") ומציג שלל דמויות, רובן של עולים חדשים וותיקים מארצות המזרח, מסלוניקי וטורקיה וממזרח אירופה. אלתרמן, שהכניס את עצמו לתוך העלילה כדמות "המחבר", הרבה לבקר באזור. ברחוב רענן שכנה הכריכייה של משפחת בינדר (צילה בינדר הייתה אהובתו של אלתרמן), כן נהג לבלות בבר "מונטה קרלו" ובמסעדת הפועלים "אלימלך" ששכנו בשכונה וביקר בבתי המלאכה הקטנים שבה. השירים מביעים התלהבות מהקולות, הריחות והטעמים שבשכונה ומהמסורות העממיות של תושביה.
במרכז העלילה ניצבת מסיבה שמתכנן סניף הבנק המקומי לחגוג במסעדת "סטמבול", כאשר באותה עת מתכנן העבריין מישה ברחסיד לשדוד את אותו סניף. אולם, מעשה השוד מסתבך כאשר אלמנה המכונה "המכשפה" המתגוררת מול הסניף מיידה בברחסיד פרימוס שמתלקח ועקב כך נאלץ ברחסיד לחלצה מהשריפה. לאחר מכן מגיע ברחסיד למסעדה על מנת לחלץ את המלצרית מרים-הלן מנחת זרועו של סרסור בשם וולדרסקי. בסיפור מתערבת גם אשתו המתה של שומר הבנק, סימן-טוב המחוללת כרוח רפאים סערה בעיצומו של ליל הקיץ. עלילה מקבילה דנה בגורלה של קבוצת עולים ממרוקו בראשות אדם בשם ציבא תשובה, המתכננת הפגנה למחרת היום. במהלך הספר מתברר שמרים-הלן אינה אלא בתו האובדת של תשובה. גם גביע שהפקיד תשובה כמשכון בבנק מוחזר אליו באורח מקרי כאשר הוא מושלך מחלון המסעדה.
אלתרמן מגלה יחס סלחני ביותר לפושעים קטנים משולי החברה ומציג, תוך הזדהות רבה את מה שנקרא "ישראל השנייה".
שיר משמר

שיר מספר 10, המובא בהקשר הספר כמונולוג של ציבא תשובה המופנה לבתו, מרים-הלן, הוא חריג ביחס לשירי הספר. השיר ארוך (13 בתים, 78 שורות) ובעל אופי טראגי. ישנה סברה נפוצה שזוהי פנייתו האוהבת והמודאגת של אלתרמן לבתו היחידה, תרצה אתר, שהייתה נתונה בדיכאון קשה.
המחזה

כבר לאחר צאת הספר לאור באביב 1965 ביקש במאי התיאטרון שמואל בונים להעלותו על הבמה. אלתרמן סירב להצעה אבל נתן לבונים את ברכת הדרך להעלאה עתידית של מחזה על פי היצירה. בסופו של דבר הועלתה היצירה על בימת התיאטרון הקאמרי ב-1972, לאחר מות המשורר. את התפאורה צייר אריה נבון וסשה ארגוב הלחין. בהצגה השתתפו יוסי ידין בדמות המחבר, זהרירה חריפאי כקלרה, בעלת המסעדה. עוד השתתפו בהפקה אבנר חזקיהו, יוסי גרבר ואחרים. בונים שמר על נאמנות לטקסט, תוך שינויים והתאמות קלות עבור המימד הדרמטי. שני שירים שהלחין ארגוב במיוחד להצגה הפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי : "שיר משמר" ו"שיר סיום" ("כבר השעה מאוחרת...")
לקריאה נוספת

דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 661–667
רות קרטון-בלום, הלץ והצל: חגיגת קיץ – הפואמה המניפאית של נתן אלתרמן, זמורה ביתן 1994
שלמה שדה, והעולם באמצע מתרחש: תמונת עולם, הגות ופואטיקה בשירתו המאוחרת של נתן אלתרמן, ספרות עכשיו, 1994
הערות שוליים

↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 661
↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 664
↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 756
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
חיים נוי (עיתונאי ועורך)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  רמת גן 
 מעסיק:  עתי"ם
 בן או בת זוג:  מיכל הירש נוי 
 
חיים נוי (נולד בתל אביב בשנת 1946) הוא עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

אביו של נוי היה העיתונאי שבתי פורטנוי, כתב לענייני פלילים, מוותיקי העיתון "ידיעות אחרונות".
נוי עבד בעתי"ם, סוכנות החדשות הישראלית החל מ-1969. את דרכו המקצועית הוא התחיל ככתב בבתי המשפט וכתב פלילים. היה מייסד ויושב ראש תא הכתבים לענייני משטרה ופלילים שהוקם באגודת העיתונאים בתל אביב בהמשך שימש עורך חדשות ראשי ומרכז המערכת. הוא מונה לעורך הראשי, ולמנכ"ל ב-1998.
בסוף 2003 נסגרה סוכנות עתי"ם על ידי בעלי המניות שלה, העיתונים הגדולים בישראל, נוי המשיך לעבוד בעת"ים עד אפריל 2004, בעקבות רכישתה בידי צביקה גנות ושאול גולן, בעלי חברת "אטלס" להפצת עיתונים.
לאחר שפרש הוא מונה לעורך הראשי של סוכנות ידיעות חדשה שהוקמה באותה עת בשם "אי.פי.איי" (IPA) - "סוכנות העיתונות הישראלית".
במקביל, עסק נוי בכתיבת רשימות ביקורת בנושאי תרבות ואמנות, ובעיקר סיקור הצגות תיאטרון שונות ומופעי אופרה . רשימותיו מתפרסמות, בין השאר, באתרי אינטרנט ובלוגים שונים, ובכללם news1, דה מרקר קפה, מאמרים, יו-פוסט, ועוד.
חיים אישיים

נוי נשוי למשוררת והפסלת מיכל הירש נוי, והם מתגוררים ברמת-גן.
הערות שוליים

↑  נדחתה עתירת העיתונאים, חדשות, 12 ביוני 1985
↑  תא כתבים לענייני משטרה הוקם באגודת העתונאים, דבר, 1 באוקטובר 1976
↑  ספיר פרץ, ‏"בעלי המניות טירפדו אותנו", באתר גלובס, 24 בנובמבר 2003
↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נסגרה בשל חובות, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2003
דליה טל, ‏עובדי סוכנות עתי"ם הגישו בקשת פירוק: "ההנהלה סגרה את המערכת", באתר גלובס, 12 בנובמבר 2003
↑  ענת באלינט, סוכנות הידיעות עתי"ם נמכרה לחברת אטלס ותמשיך לפעול, באתר הארץ, 21 בינואר 2004
↑  מעיין כהן, ‏חיים נוי מונה לעורך הראשי של I.P.A, באתר גלובס, 3 ביוני 2004
חיים נוריאלי

חיים נוריאלי (1 במאי 1943 – 13 בספטמבר 2022) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ואף היה קפטן הפועל תל אביב, שם שיחק במשך רוב הקריירה, עד שעבר לשמשון תל אביב ולאחר מכן לאייאקס.
קריירה

נוריאלי החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ועלה לבוגרים ב-1959. היה שותף לזכייה החד פעמית של הקבוצה בגביע אסיה למחזיקות גביע ב-1967, לאחר ניצחון על סלנגור המלזית, כאשר נוריאלי בישל את שער השוויון שהבקיע דני בורסוק, ולבסוף הניף את הגביע כקפטן הקבוצה.
נוריאלי זכה עם הפועל תל אביב בשתי אליפויות ישראל, בעונות 1965/1966 וב-1968/1969, ובסיום העונה האחרונה עזב לשמשון תל אביב.
נוריאלי היה נודע בתור חבר קרוב של רוני קלדרון ואף עבר איתו ב-1970 להולנד, לאחר שקלדרון התנה את הצטרפותו לאייאקס, בצירופו של נוריאלי, אך דבר זה לא החזיק מעבר לעונה, ושם סיים נוריאלי את דרכו בעולם הכדורגל. נוריאלי רשם 194 הופעות במדי הפועל תל אביב, בהן כבש 38 שערים ואף בישל 32. בנוסף רשם נוריאלי 3 הופעות במדי נבחרת ישראל בין השנים 1965 ל-1968.
ב-13 בספטמבר 2022 נפטר נוריאלי בגיל 79.
תארים

אליפויות ישראל: 1965/1966, 1968/1969
גביע אסיה למחזיקות גביע: 1967
הערות שוליים

↑  אריה ליבנת, השבוע בו הוכתרה הפועל ת"א לאלופת אסיה, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2011
↑  אשר גולדברג‏, קפטן הפועל תל אביב לשעבר חיים נוריאלי הלך לעולמו בגיל 79, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2022
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1968 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בלו |   דרוקר |   קרקו |   מרילי |   רוזן |   רום |   עסיס |   בורסוק |    נוריאלי |   רוזנטל |  בורבה |   רומנו |  שפיגל |  שפיגלר |  טלבי |  יאנג | מאמן: צ'יריץ'  | ישראל |
זברי

| --- | --- |

 מקום הקמה:  טאגאנרוג 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, בריטפופ, אינדי פופ, פאנק רוק, פופ רוק, פופ פאנק, רוק קל 
 חברת תקליטים:  נוויגייטור רקורדס (רוסיה) 
 www.zve.ru
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Roman Bilyk 
 
זברי ועטיפת האלבום השלישי שלהם,"Гокда Мы Вместе Никто Не Круче (כשאנחנו ביחד, אף אחד לא מגניב יותר)
זברי (רוסית: Звери) היא להקת פופ רוק רוסית פופולרית, במיוחד בקרב קהילות רוסיה וקהילות רוסיות מחוץ למדינה, כגון בארצות הברית ומערב אירופה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה על ידי רומה זבר (רוסית: Рома Зверь), סולן הלהקה, בשנת 2002. אל זבר הצטרפו הגיטריסט ולדימיר חורוז'י, נגן גיטרת הבס קוסטיה לאבנקי, הדי ג'יי קיריל אנטוננקו והמתופף, מישה קראייב. אלבומה הראשון של הלהקה "גולוד" (מרוסית - "רעב") יצא בפברואר 2003 וזכה להצלחה מסוימת בקרב חברי קהילות רוסיות ברחבי העולם. מעודדים מההצלחה, חברי הלהקה הקליטו את אלבומם השני אשר יצא במרץ 2004 תחת השם "ראיוני קבארטאלי" (מרוסית - "שכונות, מחוזות"), אשר זכה אף הוא להצלחה. במרץ 2006 אלבומה השלישי של הלהקה "קאקדה מי ומייסטה, ניקטו נה קרוצ'ה" (מרוסית - "כשאנחנו ביחד, אף אחד לא מגניב יותר") יצא לאור והמשיך את האהדה לה זכו האלבומים הקודמים. בנובמבר 2006 הופיעו זברי בעיר חיפה שבישראל, וקיבלו אהדה שאמנם לא הייתה שווה לאהדה לה זכו באירופה, אבל גדולה למדי.
דיסקוגרפיה

Голод (Golod)
Капканы (Kapkany)
росто такая сильная любовь (Prosto Takaya Sil'naya Lyubov')
Кольцевая (Kol'cevaya)
120
Маленькая c(Malen'kaya s)
Камикадзе (Kamikaze)
Пингвины (Pingviny)
Дожди-пистолеты (Dozhdi-Pristolety)
Для тебя (Dlya Tebya)
Трамвай (Tramvaj)
Быть добрее (Byt' Dobree)
Фабрика грез (Fabrika Grez)
Районы-кварталы (Raiyoni Kvartali)
Районы-Кварталы (Raiyoni Kvartali)
Все, что касается (Vsyo, Shto Kassayeta)
О любви (O lyubvi)
Южная ночь (Yuzhnaya Nohtch)
Молнии (Molni)
Напитки покрепче (Napitki Pokreptche)
Все впереди (Vsyo Vperedi)
Океаны (Ahkiani)
За любовь из горлышка (Za Lyubov Iz Gorlishka)
Игра в себя (Igra v Sebya)
Дело не в этом (Delo Nye v Etom)
Люба (Lyuba)
Запомни меня (Zapomni Menya)
Когда мы вместе никто не круче (Kogda Mi Vmeste Nikto Ne Kruche)
Свобода (Svoboda)
Снегопад (Snegopad)
Квартира (Kvartira)
Рома, извини (Roma, Izvini)
С добрым утром (S Dobrym Utrom)
Наедине (Naedine)
Танцуй (Tancui)
Киборг-убийца (Kiborg-Ubiyca)
Не предавай (Nye Predavai)
Лапами вверх (Lapami Vverh)
Не беда (Ne Beda)
Солнечный зайчик (Solnetchni Zaichik)
До скорой встречи!(Do Skoroj Vstrechi!)
Веселые гастроли (Veseliye Gastroli)
Дальше (Dal'she)
Дальше (Dal'she)
Я с тобой (Ya s Toboi)
Спасибо (Spacibo)
Брюнетки и блондинки (Bryunetki i Blondinki)
Тебе (Tebe)
Моя любовь (Moya Lyubov')
Дельфины (Delifini)
Оба (Oba)
Глазки (Glaziki)
Трамвай (Trambai)
Говори (Govori)
Пока (Poka)
זומבה

זומבה
זוּמבה הוא סימן מסחר של חברת Zumba Fitness LLC, לשיטת אימון גופני אירובי באמצעות ריקוד שפותחה על ידי הכוראוגרף אלברטו פרס בקולומביה בשנות ה-90. השיטה מבוססת על שילוב תנועות ריקוד המושפעות מסגנונות שונים לצלילי מוזיקה לטינית, מערבית ומזרחית, במטרה להפוך את האימון הגופני למהנה.
השיטה נקראה במקור "רומבהסייז". לאחר שפרס היגר למיאמי שבארצות הברית, הוא הקים, ביחד עם אלברטו פרלמן ואלברטו אגיון, את החברה Zumba Fitness LLC שנועדה להפיץ את השיטה החדשה תחת המותג "זומבה". מטה החברה נמצא בהוליווד שבפלורידה.
בשלהי 2010 הועברו שיעורי זומבה בכ-90,000 מרכזי כושר בכ-110 מדינות, והשתתפו בהם יותר מ-10 מיליון אנשים.