stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל נריה
משפחתה

הייתה נשואה לרב משה צבי נריה ולהם שמונה ילדים:
הרב אברהם יצחק – היה ראש הישיבה התיכונית 'תקוות יעקב' בשדה יעקב וראש כולל אברכים בישיבת בני עקיבא מירון. נפטר בכ"ט באלול ה'תשמ"ה (1985)
זאב – נשוי לגאולה לבית שמיר.
הרב פתחיה – לימד בישיבת כפר הרא"ה. היה נשוי לעירית שלג. בנו הוא מאיר רובין (נריה), מנכ"ל פורום קהלת. ב-2024 בנו רב-סרן משה צבי נריה, מפקד פלוגה בסיירת גבעתי, נפצע קשה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הרב נחום – ראש מוסדות תורה מציון בירושלים. לשעבר ר"מ בישיבת הכותל.
אסתר – נישאה לרב יהודה הלוי עמיחי. בנם, אחיקם עמיחי נרצח בפיגוע ירי בנחל תלם לאחר קרב יחד עם חברו דוד רובין.
מאירה – נישאה לרב ראובן נתנאל, ראש הישיבה לצעירים בשומריה ולשעבר רב היישוב עצמונה בגוש קטיף.
צילה בראלי – אשת חינוך, מורה באולפנת צביה בירושלים; עוסקת במורשתו ובדמותו של אביה, הוציאה לאור מספריו, וערכה הספר "שחר אורו" – ביוגרפיה על שנותיו הראשונות. הייתה נשואה לרב מרדכי אליהו בראלי - לימד בישיבת חורב ובישיבת ירושלים לצעירים, ושימש דיין בבית דין לגיור (נפטר בתשע"א). כיום נשואה לנתן דרייפוס, ומתגוררת בבית אל ובפסגות.
חיה – הייתה נשואה ליאיר מאיר (נפטר ט"ו בשבט התשפ"ד). בנם, רס"ן (במיל') דוד מאיר, קצין סיירת מטכ"ל, נפל בקרב בארי בשמחת תורה התשפ"ד.
מנכדיה: הרב אריאל בראלי, הרב יצחק נריה, מאיר רובין.
ספריה

מול מבוכת המתירנות
טל נעורים
נישואין של אושר
הערות שוליים

↑  הרבנית רחל נריה, אתר המועצה הלאומית להתנדבות בישראל
↑  ראו בספר שיצא לזכרו: במרומי מירון, תל אביב תשמ"ז, באתר אוצר החכמה.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265964105171  ISNI: 0000 0000 6699 7748  LCCN: nr91022703  VIAF: 19535179   WorldCat (עם VIAF): 19535179
קוטל השדים

| --- | --- |
 
 סוגה:  פנטזיה אפלה

 מאנגה
 יוצר:  קויוהארו גוטוגה
 הוצאה:  Shueisha
 התפרסם לראשונה במגזין:  שונן ג'אמפ השבועי
 קהל יעד:  שונן
 תקופת הפרסום המקורית:  15 בפברואר 2016 – 18 במאי 2020
 מספר הכרכים שהתפרסמו:  23

 סדרת אנימה
 "Demon Slayer: Kimetsu no Yaiba"‏ (2019–2024)

 סרטים
 קוטל השדים: רכבת האינסוף (2020)  קוטל השדים: אל כפר נפחי החרב (2023)  קוטל השדים: אימוני ההאשירה (2024)

 משחקי וידאו
 Demon Slayer: Kimetsu no Yaiba – The Hinokami Chronicles (אנ')‏(2021)  Demon Slayer: Kimetsu no Yaiba – Sweep the Board (אנ')‏(2024)
קוטל השדים (ביפנית: 鬼滅の刃, ברומאג'י: Kimetsu no Yaiba) היא סדרת מאנגה פופולרית שנכתבה ואוירה בידי קויוהארו גוטוגה (ביפנית: 吾峠 呼世晴, תעתיק: Koyoharu Gotouge). הסדרה פורסמה במקור במגזין המאנגה שונן ג'אמפ השבועי בין פברואר 2016 עד מאי 2020. לאורך השנים סדרת המאנגה פורסמה גם ב-23 כרכים. עלילת המאנגה מתמקדת בנער המתבגר טנג'ירו קמאדו אשר מצטרף לחיל קוטלי השדים לאחר שמשפחתו נטבחת והשורדת היחידה, אחותו הצעירה נזוקו, הופכת לשדה. טנג'ירו מקווה לרפא את אחותו ולהחזיר אותה להיות בת אנוש, וכמו גם להביס את מלך השדים מוזאן קיבוטסוג'י.
בעקבות הצלחת המאנגה בשנת 2019 עובדה סדרת המאנגה לסדרת אנימה בת 26 פרקים שהופקה על ידי חברת Ufotable ומשודרת ביפן מ-6 באפריל 2019 ואילך. לאורך השנים יצאו לאקרנים גם שלוש סרטי קולנוע של קוטל השדים. סרט הקולנוע הראשון בזיכיון, אשר יצא לאקרנים במהלך התפרצות מגפת הקורונה, היה לסרט הרווחי ביותר בעולם בשנת 2020 ולסרט האנימה הרווחי ביותר בכל הזמנים.
תקציר העלילה

רקע
הסדרה מתרחשת ביפן בתקופת הטאישו (1912–1926) כאשר ברקע מתנהלת מלחמה סמויה בין שדים, אשר הם יצורים אוכלי אדם בעלי כוחות על טבעיים, לבין ארגון עתיק של לוחמים המכונה "חיל קוטלי השדים".
השדים עצמם הם בני אדם לשעבר אותם השד מוזאן קיבוטסוג'י הפך ליצורים בני אלמוות. ניתן להרוג את השדים רק על ידי עריפת ראשם עם להבים שעשויים מפלדה מיוחדת, או על ידי הרעלה באמצעות רעל שהופק מתמצית פרחי ויסטריה, או על ידי חשיפה ישירה לאור השמש עצמה.
חיל קוטלי השדים נלחם בשדים באמצעות סגנון לחימה המכונה ״סגנון נשימה״ אשר באמצעותו חרבותיהם מקבלות כוח מיוחד המבוסס על מים, אש וכדומה.
העלילה המרכזית
העלילה המרכזית מתמקדת בנער המתבגר בן ה-16 טאנג'ירו קמאדו אשר חי חיים צנועים בהרים יחד עם אמו האלמנה ואחיו הצעירים. טאנג'ירו, המתפקד כמפרנס העיקרי של המשפחה בעקבות מות אביו, מתפרנס ממכירת פחם לתושבי הכפר הסמוך. חייו משתנים באופן מוחלט ביום אחד כאשר הוא חוזר לביתו ומגלה שכל משפחתו נרצחה על ידי שד, וכי היחידה ששרדה את הטבח היא אחותו בת ה-14, נזוקו, אותה השד מוזאן קיבוטסוג'י הפך לשדה. למרות שבתחילה נזוקו תוקפת את טאנג'ירו, רגשותיה האנושיים שעדיין קיימים בה גורמים לה להפסיק לתקוף אותו לאחר שהיא מבינה שמדובר באחיה.
בהמשך מגיע למקום קוטל השדים המיומן גיו טומיוקה ומנסה בתחילה להרוג את נזוקו. עם זאת, טאנג'ירו מונע זאת ממנו. כתוצאה מכך, גיו מעניק לנזוקו מחסום פה על מנת שניתן יהיה לשלוט באינסטינקטים הדמוניים שלה בשביל שלא תפגע בבני אנוש חפים מפשע. טומיוקה מזמין את טאנג'ירו להתגייס לחיל קוטלי השדים והוא שולח אותו למאסטר שלו, סאקונג'י אורוקודאקי.
בעקבות כך מתחיל המסע של טנג'ירו ונזוקו אשר חותרים לנצח את אדון השדים, מוזאן קיבוטסוג'י, וכמו גם חותרים לרפא את אחותו ולהחזיר אותה להיות בת אנוש.
דמויות > נבלים עיקריים

קיבוטסוג'י מוזאן - מנהיג השדים. נחשב לשד החזק ביותר והעתיק ביותר. נהפך לשד באמצעות שיקוי שרקח עבורו רופא בתקופת הייאן. בסוף עונה 1 הראה יכולות שינוי צורה (יכול להפוך לאשה) ובסוף עונה 3 מראה את גדולת עוצמתו בכך שהוא משמיד קבוצת לוחמים במכה אחת. מת באמצע מנגה 23
דמויות > אחרים

יוראיצ'י טסוגיקוני - ממייסדי חייל קוטל השדים ונחשב לקוטל השדים החזק ביותר. מייסד טכניקת "ריקוד אל האש" ומייסד משפחת קמאדו (שצאצאיו הם טאנג'ירו ונזוקו) ונחשב לאדם היחיד שהביס בקרב אחד עלמנו אחד את מוזאן קיבוטסוג'י, נהרג בזקנתו על ידי אחיו קוקושיבו - שד הירח הראשון העליון.
קאגיה אובויאשיקי - מנהיג של צבא קוטלי השדים, והמורה של ההאשירה, שייך לשבטו של קיבוטסוג'י מוזאן (מנהיג השדים), נהרג על ידי פיצוץ שהוא עצמו גרם לכך, המטרה של הפיצוץ הייתה לחסל את מוזאן אך זה לא עבד, וכולם שוגרו על ידי נקימה (ירח עליון רביעי, שהייתה אחרי מותו של האנטנגו) לטירת האינסוף.
קאסט הדמויות הראשיות מימין: טאנג'ירו, נזוקו, זניטסו, אינסוקה, ההאשירה:קוטלים חזקים במיוחד עם כוחות מיוחדים
אסיה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  רותי פרי-בר
 הופק בידי:  יואב רועה, אורית זמיר
 תסריט:  רותי פרי-בר
 עריכה:  נטע דבורקיס
 שחקנים ראשיים:  אלונה איב   שירה האס
 מוזיקה:  קרני פוסטל
 צילום:  דניאלה נוביץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  גם סרטים
 חברה מפיצה:  Menemsha Films, Intramovies
 הקרנת בכורה:  ישראל 24 ביוני 2021
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית, רוסית
 סוגה:  סרט דרמה
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 פרסים:  פרס אופיר לסרט הטוב ביותר 2020, נורה אפרון, טרייבקה 2020, שחקנית ראשית טרייבקה 2020, צילום טרייבקה 2020, פרס אופיר 2020
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אסיה הוא סרט דרמה ישראלי, שנכתב ובוים על ידי רותי פרי-בר ומספר את סיפורה של אסיה בת ה-35, עולה ותיקה ואם חד הורית לוויקה בת ה-17.
הבכורה העולמית של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים טרייבקה כחלק מהתחרות הרשמית בה זכה בשלושה פרסים מרכזיים: פרס נורה אפרון לבמאית פורצת דרך ניתן לרותי פרי-בר, פרס שחקנית ראשית לשירה האס ופרס הצילום לדניאלה נוביץ. בטקס פרסי אופיר לשנת 2020 הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-9 פרסים, לרבות עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר.
בעקבות הזכייה בפרס אופיר, הסרט נשלח לייצג את ישראל בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר, אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה.
תקציר עלילה

אסיה (35) וויקה (17) הן אם ובת החיות את חייהן זו לצד זו, קרובות אך רחוקות. אסיה, שהפכה לאם בגיל צעיר מדי, מתקשה להבין ולקבל את ויקה המתבגרת. אסיה מעדיפה להתמקד בעבודתה כאחות בעוד ויקה מבלה את רוב זמנה בסקייטפארק עם חבריה. כאשר מצבה הבריאותי של ויקה הולך ומתדרדר, אסיה מבינה כי עליה לנסות ולהיות האמא שויקה כה זקוקה לה. מצבה של ויקה הופך להזדמנות עבור השתיים, לגלות זו את זו מחדש.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| אלונה איב | אסיה |  |
| שירה האס | ויקה |  |
| תמיר מולא | גבי |  |
| גרא סנדלר | סטאס |  |
| עדן חלילי | נטלי |  |
| אור ברק | רוי |  |
| ערן איוניר | ד"ר קירסקי |  |
תגובות וביקורות

לאחר הקרנת הבכורה בפסטיבל טרייבקה 2020, הסרט קיבל ביקורות אוהדות בישראל ומחוצה לה.
מועמדויות ופרסים

| שנה | ארגון | קטגוריה | מועמד/ת | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | פרס נורה אפרון לבמאית פורצת דרך | רותי פרי-בר | זכייה |
| 2020 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | פרס השחקנית הראשית | שירה האס | זכייה |
| 2020 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | פרס הצילום | דניאלה נוביץ | זכייה |
| 2020 | פסטיבל גואנחטו מקסיקו | הסרט הטוב ביותר | רותי פרי-בר | מועמדות |
| 2020 | פסטיבל ורשה | סרט הביכורים הטוב ביותר | רותי פרי-בר | צל"ש |
| 2020 | Pingyao international film festival | פרס הסרט | רותי פרי-בר | מל"ש |
| 2020 | פרס אופיר | הסרט הטוב ביותר | רותי פרי-בר, אורית זמיר, יואב רועה | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | הבמאית הטובה ביותר | רותי פרי-בר | מועמדות |
| 2020 | פרס אופיר | השחקנית הטובה ביותר | אלונה איב | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | שחקנית המשנה הטובה ביותר | שירה האס | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | הצילום הטוב ביותר | דניאלה נוביץ | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | התסריט המקורי הטוב ביותר | רותי פרי-בר | מועמדות |
| 2020 | פרס אופיר | העריכה הטובה ביותר | נטע דבורקיס | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | הליהוק הטוב ביותר | אסתר קלינג | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | הפסקול הטוב ביותר | שחף וגשל | מועמדות |
| 2020 | פרס אופיר | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | קרני פוסטל | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | העיצוב האמנותי הטוב ביותר | תמר גדיש | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | האיפור הטוב ביותר | הילה אלקיים | זכייה |
| 2020 | פרס אופיר | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | ענבל שוקי | מועמדות |
| 2020 | פסטיבל סנט לואיס | הסרט הטוב ביותר | רותי פרי-בר | זכייה |
הערות שוליים

↑  Chris Lindahl, Chris Lindahl,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'Tribeca Film Festival Awards ‘The Half of It,’ ‘Socks on Fire’ Top Honors, IndieWire, ‏2020-04-29'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'(באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'
↑  https://www.hollywoodreporter.com/news/asia-cowboys-materna-tribeca-2020-juried-awards-winners-1292551
↑  אינה טוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פרסי אופיר 2020: "אסיה" הוא נציג ישראל לאוסקר, באתר ynet, 13 בנובמבר 2020
↑  Asia | 2020 Tribeca Film Festival, Tribeca
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'אורון שמיר,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'פסטיבל טרייבקה סיפק הצצה לעתיד הקולנוע הישראלי, והוא נראה מבטיח, באתר הארץ, 18 באפריל 2020
↑  'Asia': Film Review | Tribeca 2020 | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Cinema St. Louis Announces The SLIFF 2020 Award Winners, We Are Movie Geeks, ‏2020-11-23 (באנגלית אמריקאית)
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
נמירוב

ערך זה עוסק בעיר במחוז ויניצה באוקראינה. אם התכוונתם לעיירה במחוז לבוב, ראו .
נמירוב (באוקראינית: Немирів, ברוסית: Немиров) היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה המהווה את מרכז נפת נמירוב. אוכלוסיית העיר מונה כ-11 אלף תושבים. העיר נמירוב ידועה לשימצה בהיסטוריה היהודית, בשל הטבח של היהודים שבוצע על ידי קוזאקים של חמלניצקי.
מזקקת הוודקה האוקראינית נמירוף ממוקמת בנמירוב.
היסטוריה

בעת הקדומה, התקיים במקום בו נמצאת נמירוב, יישוב סקיתי. בחפירות ארכאולוגיות, שנערכו באזור התגלו שרידי מבצר סקיתי מהמאה ה-5 לפני הספירה. במאות 10–11 התקיים במקום יישוב סלאבי בשם "מירוב", אשר נהרס במהלך פלישת הטטרים לרוס של קייב.
העיר בשם נמירוב מוזכרת לראשונה בכתבים פולנים משנת 1506. בשנת 1581 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. בשנת 1595 נכבשה העיר על ידי הקוזקים בפיקודו של סברין נליבייקו, אשר מרד בשלטון הפולני. ב-10 ביוני (31 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג שם אז) 1648, כ' בסיון ה'ת"ח, נכבשה נמירוב ללא קרב על ידי קוזקים, שטבחו ביהודיה (גזירות ת"ח ת"ט). כעבור שנה הצליחו הפולנים לכבוש את העיר מחדש.
בשנת 1672 עברה נמירוב עם שאר ערי חבל פודוליה לשליטת האימפריה העות'מאנית. בתקופת השלטון הטורקי הייתה נמירוב מקום מושבו של מושל האזור. בשנת 1699, לפי הסכם קרלוביץ, הוחזרה נמירוב לידי הפולנים. בשנת 1793, בחלוקה השנייה של פולין, עברה נמירוב לשליטת האימפריה הרוסית.
יהודי נמירוב

יהודים החלו להתיישב בנמירוב בתחילת המאה ה-17, ובאמצע מאה זו נרצחו בידי הקוזקים. לאחר מכן, השתקמה הקהילה. סמוך לגזרות ת"ח–ת"ט כיהן ברבנות העיר חתנו של רבי מרדכי בעל הלבושים הרב יחיאל מיכל מנמירוב, שאף נרצח בפרעות.
בסביבות השנים ה'ת"ף–ה'תק"ם, היה המגיד מישרים בעיר רבי שכנא צבי מנמירוב, תלמידו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל בעל המאור עיניים, ומחבר ספר "הרי בשמים" על חמשה חומשי תורה ועל חידושי הלכות ואגדות (מצאצאיו - הרב בן ציון לִכטמן). העיר ידועה גם כמקום הולדתו ומגוריו של נתן מנמירוב, תלמידו של נחמן מברסלב.
נכון לשנת 1847 התגוררו בנמירוב כ-4386 יהודים, בשנת 1897 עלה מספר היהודים ל-5287 (כ-60% מאוכלוסיית העיר). בנמירוב פעלו 7 בתי כנסת, עשרות חיידרים. כל החנויות בעיר, מחסני עצים ובתי מלון היו בבעלות יהודית.  במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ניצלו יהודי נמירוב מפרעות של כנופיות מקומיות בשל יחסים טובים עם האוכלוסייה הנוצרית של העיר. בתום המלחמה וכינון המשטר הקומוניסטי, נסגרו כל בתי הכנסת בעיר בפקודת השלטונות. בעיר נפתח בית ספר תיכון, בו שפת הלימוד הייתה יידיש. נכון לשנת 1926 התגוררו בנמירוב 4167 יהודים (57% מהאוכלוסייה).
ב-22 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו ריכזו את יהודיה כעבור כחודש בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, בו חויבו בענידת סרט זרוע, בביצוע עבודות כפייה ובתשלום סכומי כופר לגרמנים. בנובמבר 1941 נרצחו כ-2,680 מיהודי הגטו בבית חרושת ללבנים בעיר, ונקברו בקברי אחים. בסוף יוני 1942 נערכה בגטו שבעיר סלקציה, והיהודים שנמצאו בלתי כשירים לעבודה נרצחו בבור ירי. כ-250 יהודים שהושארו בעיר שוכנו במתחם בית הכנסת הגדול בעיר, ונלקחו ממנו מדי יום לעבודות כפייה. בהמשך צורפו למתחם זה יהודים נוספים שנתפסו בסביבת העיר, והוא נשמר בידי שוטרים מקומיים, והוקף בגדר. באוגוסט 1942 הועברו למתחם זה כ-360 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורבים מהם נספו במקום בשל תנאי המחיה הקשים בו. ב-3 בספטמבר 1942 נרצחו כ-160 הילדים והקשישים היהודים ששהו במתחם. בדצמבר 1942 ובפברואר 1943 נרצחו יהודים נוספים במתחם, אשר נמצאו כלא כשירים לעבודה. כ-250 היהודים האחרונים במקום נרצחו ב-8 במאי 1943. בתקופה זו פעל בעיר חסיד אומות העולם וילי ארם.
בתום המלחמה חזרו כמה עשרות יהודים לעיר. נוכחות יהודית בעיר פסקה לגמרי בתחילת שנות ה-90.
בשנת 2018 חוללו בנמירוב קברי יהודים על ידי שודדי קברים
ילידי עיר מפורסמים

רבי הרב נתן שטרנהרץ - תלמידו המובהק של רבי נחמן מברסלב ומפיץ תורתו המרכזי
מרדכי נמיר - שר בממשלות ישראל וראש עיריית תל אביב-יפו (במקור נמירובסקי). דרך נמיר נקראת אם כך בעקיפין על שם נמירוב.
ניקולאי נקרסוב - משורר וסופר רוסי.
הערות שוליים

↑  אדוארד דולינסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'נרדפים גם במותם, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2018
רב ספרא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  דור רביעי לאמוראי בבל
 השתייכות:  ישיבת פומבדיתא
 רבותיו:  רבי אבא, רבא
 בני דורו:  אביי, רב כהנא, רב הונא בריה דרב איקא
 בת זוג:  היה רווק רוב או כל ימיו
 
רב ספרא (280 לערך – 338 לערך) היה אמורא בבלי בולט מהדור הרביעי.
ביוגרפיה

רב ספרא למד אצל רבי אבא בתקופת היות רבי אבא בארץ ישראל. לאחר מכן יצא יחד עם שני חבריו, רב כהנא ורב הונא בריה דרב איקא לחוץ לארץ. הוא דן בהלכה עם אביי ורבא, היה תלמידו של רבה, היה חברו של רבא, ובמקום אחד הוא מתואר כשליח שלו: איפרא הורמיז אמו של שאפור המלך שלחה לו קרבן וביקשה שיקריב אותו. רבא שלח את רב ספרא ורב אחא בר הונא לבצע את המטלה, וכך ציווה אותם: קחו שני עובדי כוכבים בני אותו גיל (ליופי), וחפשו מקום שבו העלה הים שרטון כך שהקרקע תהא כזו שלא השתמש בה אדם מעולם ותהא ראויה לשמש כמזבח, והם יביאו לשם עצים שלא נשתמש בהם אדם מעולם ואינם נחשבים כ"שברי כלים", ויוציאו אש מאבנים ויקריבו את הקרבן במקום לשם שמים.
היה עוסק רבות במסחר, ובמסגרת עסקיו היה עובר במקומות מסוכנים, אחד משותפיו היה איסור גיורא, אביו של רב מרי וחתנו של שמואל. אך לעומת זאת, היה ידוע כאדם שאינו מבטל מזמנו לרגע, עד כדי כך, שעל סמך כך, נפסק פסק דין בבית דינו של רבא, בנוגע לדין תפיסת הבית, האומר כי ההכנסות וההוצאות שנגרמות על ידי אחד מהאחים מתפוסת הבית, שייכות לכולם בשווה. אם אחד מהאחים השקיע בנכסים, יש להניח שהוא עושה זאת בשביל כלם, וההכנסות גם הם לכל האחים. רב ספרא השקיע בנכסי אביו, וכאשר תבע אותו אחיו לפני רבא, פסק רבא כי במקרה שאדם עסוק כרב ספרא משקיע בנכסים, ברור הדבר שההשקעה היא רק לעצמו, שכן לאדם כזה, שאינו מבטל אף רגע מזמנו, אין זמן להשקיע בשביל אחרים.
רב ספרא נודע כאדם ישר והגון במיוחד, ומוזכר במדרש כדוגמה לאדם שאינו משנה מן האמת ומקיים את דבריו, אפילו את מחשבותיו. כך למשל מסופר כי במסגרת מסחרו, הגיע אליו קונה שרצה לקנות סחורה אותה הצביע רב ספרא למכירה, אך רב ספרא שאחז באמצע קריאת שמע לא יכול היה לענות לו ואף לא לרמוז לו. מכיוון שכן, חשב אותו הקונה כי רב ספרא אינו מרוצה מהצעת המחיר, והעלה את המחיר. לאחר שגמר רב ספרא את קריאת שמע קרא לקונה ואמר לו, שהוא כבר התרצה למכור את הסחורה במחיר הראשון שהציע, ומכיוון שהתרצה בלבו, הוא לא ישנה את המחיר, ועליו לשלם רק את המחיר הראשון, הזול יותר.
עוד סיפור על ישרותו מופיע בתלמוד שסירב לאכול ממתנת הזרוע, לחיים וקיבה (שאמורה להינתן רק למי שהוא כהן) מכיוון שחשש שהכהן לא מחל עליהם בלב מלא, ואילו חבירו רבא לא הקפיד וכן אכל ובחלום לילה הראו לרב ספרא שמעשיו של רבא היו לא רצויים
במסכת קידושין מתואר כיצד התכונן לשבת, כשהוא נזהר לכבד אותה במיוחד ולהכין את מאכליה בעצמו ”רב ספרא מחריך רישא”" - חרך בעצמו את ראש בעל החיים, לסעודת השבת.
רב ספרא היה רווק רוב או כל ימיו.
אמרותיו

פסיקותיו של רב ספרא, מוזכרות מאות פעמים בתלמוד בבלי, ומהוות נדבך חשוב בדרך הפסק. כמו כן השמועות אותם העביר, ושהיו מקובלות בידו מרבותיו. אחת מהם היא האמרה הבאה, שנפסקת להלכה בשולחן ערוך:
אמר רב ספרא משום רבי יהושע בן חנניה מאי דכתיב ושננתם לבנך אל תקרי ושננתם אלא ושלשתם.
לעולם ישלש אדם שנותיו שליש במקרא שליש במשנה שליש בתלמוד.
מי ידע כמה חיי? לא צריכא אלא ליומי.
מקרא פירושו תורה שבכתב-התנ"ך, משנה היא ההלכה וגמרא היא פרושי וטעמי ההלכות. נחלקו מה פרוש הגמרא הזו האם כל יום ויום יחלק לימודו-דעת רש"י או שמא במשך השבוע ילמד שליש מכל חלק-דעת התוספות. בפועל פסק רבנו תם שבתלמוד הבבלי חלקים אלו קיימים ומעורבים כך שאפשר ללמוד רק תלמוד ואין צריך לחלק את הזמן. אמנם נראה שמדובר באדם שכבר למד ויודע את המקרא ואת ההלכות. ייתכן שניתן ללמוד מדבריו הוא שגם שאר ספרים שמקרא הלכה והגמרא בלולים בהם כדין התלמוד. לעומתו לדעת הרמב"ם ושולחן ערוך יש לחלק את היום לזמנים שווים כפי הנראה בהתחלה. לדעת הר"ן צריך לחלק את הלימוד בכל יום אך לא דווקא בחלקים שווים. רוב הפוסקים פסקו שיש ללכת בדרכו של הר"ן, וללמוד בכל יום מהתנ"ך הלכות וטעמיהן.
בתלמוד בבלי מוזכר אחיו רב דימי, ובתלמוד הירושלמי מוזכר אחיו רב יוחנן.
כבל תקשורת תת-ימי

חלקי כבל תת-ימי רב גידי: 1. צינור פוליאתילן; 2. סרט עטיפה "פילמי"; 3. כבלי פלדה מקובעים; 4. מחסום מים מאלומיניום; 5. סיבי פחמן (פוליקרבונט); 6. צינור נחושת או אלומיניום; 7. ג'ל פחמימני; 8. סיב אופטי.
כֶּבֶל תקשורת תת-ימי הוא כבל תקשורת המונח על קרקעית הים כדי לחבר בין שתי נקודות שאין ביניהן חיבור נוח או אפשרי ביבשה.
הכבל התת-ימי הראשון הונח בין אנגליה לצרפת בשנת 1850 ושימש להעברת טלגרף בלבד, הכבל כלל גיד אחד ומעטפת. כשלושה ימים לאחר שהונח בים נקרע הכבל על ידי סירת דייגים. מאז הונחו כבלים תת-ימיים המכילים מספר רב יותר של גידים ואפשרו נפח תקשורת גדול יותר.
בשלב הבא השתמשו בכבלים קואקסיאליים, המכילים גיד מרכזי (ציר) ומעטפת (סיכוך). כבלים אלו העבירו תדר מאופנן הנושא עליו מידע בשיטת חלוקת תדר (FDM). מאוחר יותר העבירו בכבלים מידע בשיטת ריבוב בחלוקת זמן (TDM), שהייתה יעילה יותר ופתרה בעיות של רעשי רקע ועוצמות שמע בלתי יציבות.
בעקבות התפתחויות הטכנולוגיות, עברו לשימוש בסיבים אופטיים, המשמשים לתקשורת עד היום. לסיבים האופטיים יש יתרון גדול על פני השיטות הישנות, כיוון שכמות המידע שניתן להעביר באמצעות זוג סיבים גדולה בהרבה מכמות המידע שניתן להעביר באמצעות כבלי נחושת.
לרוב, הכבל התת-ימי מכיל משחזרים לאורכו בתוך הים כדי להעביר את האות האופטי ברמה טובה מקצה לקצה. המשחזרים מוזנים חשמלית מספקי כוח הנמצאים בקצוות הכבל (ביבשה).
ישראל נעזרת במספר כבלים תת-ימיים לתקשורת בינלאומית עם מדינות אירופה ואמריקה. תעבורת האינטרנט מישראל לאירופה ואמריקה עוברת בצמד הכבלים התת-ימיים של חברת בזק ו-C.I.O.S וגם דרך "מד נאוטילוס" וטמרס טלקום.
כיום נעשה שימוש רב בכבלים תת-ימיים, כיוון שהתחליף היחיד – לוויינים – אינו יכול להעביר את כמות המידע הנדרשת. בנוסף, היות שאורך הכבלים קצר בהרבה מהמרחק שצריך שידור לווייני לעבור (מכדור הארץ לחלל ובחזרה) – השימוש בכבלים אופטיים תת-ימיים מאפשר תקשורת מהירה וללא זמן השהיה משמעותי. כבלים תת-ימיים גם בטוחים יותר משידור אטמוספירי של מידע, ולכן פעמים רבות מידע העובר בהם אינו צריך להיות מוצפן או מקודד.
בנוסף לתקשורת נתונים נעשה שימוש בכבלים תת-ימיים להעברת חשמל (כבל חשמל תת-ימי). כמו כן ניתן להניח כבלים תת-ימיים קטנים בתוך בריכות חקלאיות או בריכות אחרות, במידת הצורך.
היסטוריה של כבלי התקשורת המוקדמים

המצאת הטלגרף גררה שינוי תודעתי באופן הפצת חדשות (שהגיעו לממדים חדשים), מסרים פרסומיים ומחקרי שווקים. עם התפתחות הטלגרף, התעצם הביקוש לקווים שיכולים לחצות נהרות, ימים ואפילו אוקיינוסים.
בשנות ה-40 למאה ה-19, מורס, וייטסטון ואחרים התנסו בכבלים תת-ימיים שאוטמו באמצעות זפת, אך במהרה הבינו את הצורך בחומר בידוד טוב יותר עבור טלגרפיה תת-ימית.
כשהחומר המדובר, שהוא לטקס טבעי אשר נקרא גוטה-פרצ'ה, הופיע לראשונה באנגליה בשנת 1843, פאראדיי ואחרים ציינו שהוא מבדד חשמלי טוב שניתן להשתמש בו לבידוד כבלים. בגרמניה, סימנס השתמש בו כדי לבדד כבלי טלגרף תת-קרקעיים אשר חיברו בין ברלין ופרנקפורט.
החומר הוכיח את יעילותו גם בכבלים תת-ימיים, תחילה עם הכבל שהניחה חברת הטלגרף התת-ימי בתעלת למאנש ב-1851.
ניסיונות רבים לחבר בין קצוות שונים בעולם נכשלו, ואלו שהצליחו, אפשר לייחס את הצלחתם למזל מאשר להבנה של הבעיות הכרוכות באתגר.
היסטוריה של הטלגרפיה הטרנס-אטלנטית

בשנות ה-50 של המאה ה-19 החריף הביקוש להעברת מידע בצורה מהירה אל מעבר האוקיינוס האטלנטי, במיוחד מידע אודות מחירי גרעינים וכותנה.
סיירוס פילד, סוחר אמיד וצעיר מניו-יורק, ראה את היתרונות (ואת הרווחים) בהנחת כבל תת-ימי באורך 2000 מייל אשר יחבר בין ניופאונדלנד לאירלנד, עם חיבורים בקצוות לניו-יורק ולונדון.
פילד הבין במהרה שהמימון והמומחיות אשר נחוצים לו נמצאים מעבר לאוקיינוס, בבריטניה. בשנת 1856 הקים פילד את חברת הטלגרף האטלנטי בלונדון.
לא מעט ספקות אפפו את רעיון הכבל האטלנטי, עם חששות רבים שהגיעו מכיוון הדעיכה של האות החשמלי, תופעה שהתגלתה לראשונה כמה שנים לפני כן, בעת הנחת הכבל התת-קרקעי והתת-ימי הראשונים, ותוארה על ידי מייקל פאראדיי בשנת 1854. לתופעה היה קשר ישיר עם אורך הכבל, דבר אשר הטיל ספקות לגבי כמות ההודעות שניתן להעביר ביום כדי להצדיק את עלויות הכבל התת-ימי.
סימנס הבחין בתופעת הדעיכה המדוברת כבר בשנת 1849, ולדבריו, הדבר הוביל אותו להתייחס ברצינות לרעיונותיו של פאראדיי בנוגע לחומרים דיאלקטריים ומוליכות חשמלית. הכבלים התת-קרקעיים של סימנס נכשלו אחרי שנה או שנתיים, בעיקר אחרי שהחומר המבודד נהפך ללא יעיל.
בשנת 1854, ויליאם תומסון, שהחשיב את הטלגרפיה כחלק אינטגרלי מהפיזיקה המתמטית, שילב את הרעיונות של פאראדיי לגבי הולכה חשמלית עם משוואות שהגיעו מתאוריית העברת החום כדי לייצר תאוריה מתמטית המתארת איך פעימות של זרם חשמלי נעות לאורך כבלים.
תומסון הראה שתופעת הדעיכה בכבל היא פרופורציונלית לתכונות ההתנגדות והקיבול של הכבל המדובר, והתופעה תהיה מינימלית בכבל נחושת עבה שנאטם בשכבה עבה של גוטה-פרשה. כמו כן, התאוריה של תומסון טענה שהתופעה אמורה לגדול ביחס לריבוע אורך הכבל.
פילד החליט לשכור את וויטהאוס, מנתח אנגלי שביצוע ניסויים חשמליים היה לו לתחביב ובין היתר התנגד לתאוריה של תומסון והאמין בחשיבות של הפרדת התאוריה מהמעשיות, לתפקיד החשמלאי הראשי של החברה.
בדצמבר 1856, משקיעים בחרו בתומסון שיצטרף למועצת המנהלים של חברת הטלגרף האטלנטי.
פילד, שהיה בלחץ זמנים, הזמין 2000 מיילים של כבל יחסית דק, שנבדק בצורה פשוטה על ידי וויטהאוס – שאישר את כשירותו. הכבל הושאר במשך חודשים תחת כיפת השמים, דבר אשר זירז את תהליך ההתדרדרות של השכבה המבודדת של הכבל.
באוגוסט 1857 התחיל תהליך הנחת הכבל, אך 300 מייל מהחוף, הכבל נקטע. אחרי שלושה ניסיונות כושלים נוספים ביוני 1858, הוחלט על ניסיון אחרון ביולי של אותה שנה. הפעם, הכל הלך כשורה, ובאוגוסט 1858, הנחת הכבל האטלנטי הראשון הושלמה.
בעת שליחת ההודעות הראשונות, הבחינו המפעילים בהשהיה בין שליחה וקבלת ההודעות.
בתחילת ספטמבר, הכבל חדל לעבוד. הציבור הרחב החשיב את הטלגרפיה הימית ככישלון טכנולוגי, דעה שהתעצמה בשנת 1860, כאשר קרס הכבל תת-ימי שהונח על ידי הממשלה הבריטית בים האדום כדי לחבר את הודו. הכשלונות הללו הובילו להקמתה של הוועדה המשותפת לבחינת הטלגרפיה התת-ימית, כשמסקנות מהדו"ח של הוועדה המשותפת בשנת 1863 הנחו את פיתוח הכבלים עבור הניסיונות הבאים.
בשנת 1865, התבצע ניסיון נוסף להנחת הכבל האטלנטי כשויליאם תומסון משמש כיועץ מומחה. לקראת אמצע הדרך, הכבל נקטע וטבע שני מיילים אל תוך הים. ניסיון נוסף להנחת הכבל התבצע ביולי 1866, ניסיון שעבר בהצלחה, כשעל הדרך, חוברו יחדיו קצוות הכבל שנקטע שנה לפני כן.
בספטמבר 1866, שני כבלים תת-ימיים חיברו את אירופה וצפון אמריקה, קשר שלא נותק מאז.