stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומניקו זיפולי
חייו

זיפולי נולד חמישי מבין שבעה ילדים להורים שלא היו מוזיקאים במקצועם. בעיר הולדתו פראטו הייתה מסורת מוזיקלית עשירה כבר מהמאה ה-15 ועד Giovanni Francesco Beccatelli (מלחין פלורנטיני שנעשה לקאפלמייסטר ונגן העוגב של קתדרלת פראטו ב-1715), שככל הנראה אימן את זיפולי הצעיר בקתדרלה של פראטו. בהיותו כבן 19 ניכר כישרונו והדוכס של טוסקנה, קוזימו השלישי אישר עבורו מלגה להמשך לימודים בפירנצה. מאוחר יותר הוא עזב את פירנצה לטובת מנזר san barbazino בבולוניה ללמוד עם התאורטיקן Lavinio Felice Vanucci. אחרי זמן לא ידוע עבר לרומא ללמוד עם ברנרדו פאסקוויני, ובשלב זה החלה התקופה היצירתית שלו כשביסס עצמו בין אליטות המוזיקאים של רומא. לא כל עבודותיו מאז נמצאו. שתיים מעבודותיו הידועות מרומא הן Sant' Antonio di Padova. ו- Santa Caterina, verginemartire שהלחין שנתיים לאחר מכן עם הצטרפותו לקהילת Saint Cecilia.
את המוניטין ההסטורי שלו קיבל עבור ה Sonate d'Intavolatura per Organo e Cimbalo מ-1716.
בשיא תקופה יצירתית זו, החליט זיפולי להצטרף לשורות הישועים, בהיותו כבן 28. לא ידוע מה הביא אותו להחלטה גורלית זו. ניתן לשער, למשל, שהוא הושפע משניים מאחיו שהצטרפו גם הם לכמורה. אולי גם לעוני של שנותיו המוקדמות הייתה השפעה על מהלכיו, ועם זאת ייתכן גם שמדובר בנטייה דתית או עניין אמיתי במיסיון בעולם החדש, או שמדובר בשילוב של גורמים אלה. מכל מקום זיפולי עזב לסביליה מיד לאחר שהצטרף למסדר.
שנה לאחר מכן הפליג עם מסדרו לעבר העולם החדש. הוא הגיע לבואנוס איירס ומשם עשה את הדרך לקורדובה עם חבריו על עגלת שוורים. בהגיעו לקורדובה, נרשם זיפולי ללימודי כמורה בקולג' הישועי (Colegio Maximo): שלוש שנים של לימודי פילוסופיה וארבע שנות תאולוגיה. מלבד זאת זיפולי היה נגן העוגב, הקאפלמייסטר ומורה המוזיקה בכנסייה הישועית של קורדובה. הוא כנראה השלים שם את לימודיו ב-1725, ונפטר משחפת בעודו ממתין לסמיכה בתחילת 1726.
החוקרים חלוקים לגבי התפוקה המוזיקלית של זיפולי בעולם החדש. מצד אחד לא נמצאו די אזכורים של זיפולי ברשומות של הColegio Maximo, כך לפי פרופסור Lange מ-1955, אך מאז התגלה עוד על היקף יצירתו המוזיקלית מאותה תקופה. ברור שלגירוש הישועים ב-1767 הייתה השפעה הרסנית על תיעוד היצירות, אך עם זאת הדרישה לשימור עבודותיו מצד המיסיון ומצד המלוכה תרמה להגנתן מפני הכחדה מוחלטת.
למשל, חלקים וקאליים ואינסטרומנטליים של מיסה של זיפולי התגלו בבוליביה ב-1959, כשהם נושאים את הכיתוב Se copid en Potossi el Afio de 1784 (ספרדית: הועתק בפוטוסי בשנת 1784), מעידים על תהילתו המתמשכת באזור החדש גם עשרות שנים לאחר מותו.
הערות שוליים

1 2  Robert Stevenson, The First New World Composers: Fresh Data from Peninsular Archives. Journal of the American Musicological Society, Vol. 23, No. 1 (Spring, 1970), pp. 95-106 Published by: University of California Press on behalf of the American Musicological Society
↑  Crook, Mark A, Domenico Zipoli (1688-1726): A Bibliographic Perspective. M.L.S. Thesis., Kent State University, Apr 91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283531805171  PLWABN: 9810590068005606  BIBSYS: 5026983  BNE: XX1579828  BnF: cb139014296 (data)  CiNii: DA09747945  GND: 119239868  ICCU: CFIV149312  ISNI: 0000 0000 8130 7039  LCCN: n81133949  LNB: 000015610  MusicBrainz: 4e31ff2d-449a-49b7-843e-e95390106c32  NDL: 01181225  NKC: jn19990009443  NLA: 35722574  NSK: 000095133  NTA: 09744863X  RERO: 02-A004001123  SELIBR: 171845  SNAC: w6mk6jc3  SUDOC: 033123322  Trove: 1058421  VcBA: 495/301737  VIAF: 51877143   WorldCat (עם VIAF): 51877143
גרנדה במשחקים האולימפיים

גרנדה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). עיקר השתתפותה של גרנדה במשחקים בא לידי ביטוי בענף האתלטיקה. האתלט אליין פראנסיק היה הקרוב ביותר להיות הראשון שזוכה במדליה אולימפית, כשסיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר באולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת לונדון (2012) הצליח לעשות זאת קיראני ג'יימס, שזכה במדליית הזהב בריצה לאותו המרחק. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) איבד ג'יימס את תוארו, אך זכה במדליית כסף. בראלון טפלין סיים שביעי באותו מרוץ, וקורט פיליקס סיים במקום התשיעי בקרב עשר.
גרנדה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984): 0
אולימפיאדת סיאול (1988): 0
אולימפיאדת ברצלונה (1992): 0
אולימפיאדת אטלנטה (1996): 0
אולימפיאדת סידני (2000): 0
אולימפיאדת אתונה (2004): 0
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): 0
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 1 | 0 | 0 | 0 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 1 | 1 | 1 | 3 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| סך הכל | 1 | 1 | 1 | 3 |
ראו גם

גרנדה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-18 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
גרנום ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1908 גלוברסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  31 במרץ 1999 (בגיל 91 בערך) ניו רושל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
גרנום ברגר (משמאל) יחד עם ברוך טגניה (מימין) בוועידה הלאומית של האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה, 31 באוקטובר 1983.
גרנום ברגר (באנגלית: Graenum Berger‏; 21 באפריל 1908 – 31 במרץ 1999) היה הומניסט, עובד סוציאלי ומחנך אמריקאי, שהיה הנשיא המייסד של האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה.
קורות חיים

נולד בגלאורסוויל (אנ') שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית כבן בכור ליצחק ולחנה ב-21 באפריל 1908, משפחתו היגרה קודם לכן מקופיסקי (אנ') שבליטא. ב-1955 פגש את קבוצת הנערים היהודים מאתיופיה שהגיעו ללמוד בכפר בתיה וב-1965 נסע בעצמו לאתיופיה כדי לפגוש בביתא ישראל, שם התוודע לבקשת היהודים לעלות לישראל. לאחר שחזר לארצות הברית החל בפעילות למען עליית ביתא ישראל ויחד עם קבוצת פעילי עלייה הקים ב-1969 את האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה. ב-1974 פרש מתפקידו כפעיל עלייה והחל בכתיבת ספרים וכן לתפקד כמחנך.
נפטר ב-31 במרץ 1999.
לקריאה נוספת

Graenum Berger, Graenum Berger speaks on the Jewish community center: a fourth force in American Jewish life, Jewish Education Committee Press, 1966
Graenum Berger, Black Jews in America: a documentary with commentary, Commission on Synagogue Relations, Federation of Jewish Philanthropies of New York, 1978
Graenum Berger, The Turbulent Decades, vol. I and II, 1981
Graenum Berger, Graenum, an autobiography, Ktav Pub. House, 1987, ISBN 0881251232
Graenum Berger, A not so silent envoy: a biography of Ambassador Samuel David Berger, J.W.B. Hampton Pub. Co., 1992, ISBN 0963564102
Graenum Berger, Rescue the Ethiopian Jews!: a memoir, 1955-1995, J.W. Bleeker Hampton Pub. Co., 1996, ISBN 0963564110
דומניקו מודוניו

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1928 Polignano a Mare, איטליה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1994 (בגיל 66) Lampedusa e Linosa, איטליה 
 שם לידה:  Domenico Modugno 
 מקום קבורה:  בית קברות פלמיניו 
 מוקד פעילות:  רומא 
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 מקום לימודים:  בית הספר הניסיוני לקולנוע של רומא 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת פולק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  RCA Italiana, Ariston, Paradiso Records 
 בן או בת זוג:  Franca Gandolfi 
 צאצאים:  Massimo Modugno, Fabio Camilli 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי להקלטת השנה (4 במאי 1959)  פסטיבל סן רמו (1962)  פסטיבל סן רמו (1966)  פסטיבל סן רמו (1959)  פרס גראמי לשיר השנה (4 במאי 1959)  פסטיבל סן רמו (1958)  פרס טנקו (1974) 
 www.domenicomodugno.it
 פרופיל ב-IMDb
 
מודוניו שר את "וולארה" באירוויזיון של 1958
דומניקו מודוניו (באיטלקית: Domenico Modugno; ‏9 בינואר 1928 - 6 באוגוסט 1994) היה זמר-יוצר איטלקי ובסוף ימיו גם חבר פרלמנט. הוא זכה ארבע פעמים בפסטיבל סן רמו (יותר מכל זמר אחר, פרט לקלאודיו וילה, שחולק עמו שיא זה), ייצג את איטליה שלוש פעמים בתחרות האירוויזיון, וזכה בשני פרסי גראמי (שיר השנה ואלבום השנה). להיטו הגדול ביותר, "Nel blu dipinto di blu" ("אצבע את השמיים בכחול", מוכר יותר כ-Volare, "ווֹלָארֶה"), הוקלט מאות פעמים ברחבי העולם על ידי זמרים והרכבים שונים.
תולדות חייו

מודוניו נולד בעיירה פוליניאנו א מארה (Polignano a Mare) בנפת בארי. מגיל צעיר רצה להיות שחקן קולנוע ולאחר שסיים שירות צבאי, ב-1951 נרשם ללימודי משחק. במקביל כתב שירים ושירו Lazzarella זכה ב-1957 במקום שני בפסטיבל שירים נפוליטניים, דבר שהביאו לפסטיבל סן רמו ב-1958 עם השיר "וולארה".
השיר זכה בפסטיבל והפך ללהיט בקנה מידה עולמי. הוא הגיע לראש מצעד הפזמונים בארצות הברית ושהה במקום הראשון חמישה שבועות, תוך שהוא גובר על שירים מאת ריקי נלסון ואלביס פרסלי, עובדה חסרת תקדים ששיר באיטלקית גובר על שירים באנגלית. באותה שנה קיבל את שני פרסי גראמי לשיר השנה ולאלבום השנה. השיר תורגם לאנגלית, צרפתית, רוסית וספרדית וייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של אותה שנה, אך הגיע רק למקום השלישי. את השיר שרו גם פרנק סינטרה, דין מרטין, לואי ארמסטרונג, קליף ריצ'רד, דלידה, לוצ'אנו פאבארוטי, הפלאטרס ואחרים.
שנה לאחר מכן חזר מודוניו לסן רמו עם עוד להיט - "Piove" (הידוע יותר כ-Ciao, ciao bambina, "צ'או צ'או במבינה"). הוא זכה במקום הראשון ושב וייצג את איטליה באירוויזיון. ב-1960 הגיע למקום השני בסן רמו עם "Libero" ("חופשי"). ב-1962 שב וזכה בפסטיבל סן רמו עם "Addio...addio...." ("להתראות... להתראות") יחד עם קלאודיו וילה, שגם ייצג את איטליה לבדו באירוויזיון של אותה שנה עם אותו שיר. ב-1966 זכה בפסטיבל סן רמו עם השיר "Dio, come ti amo" ("אלוהים, אני אוהב/ת אותך כל-כך"), אותו שר בדואט עם ג'יליולה צ'ינקווטי. הוא שב וייצג את איטליה באירוויזיון של אותה שנה עם שיר זה לבדו, זכה באפס נקודות והיה האחרון בתחרות.
בשנות השבעים התרכז במוזיקה קלאסית וקיבל תפקידים באופרה.
ב-1986 חבר למפלגה הרדיקלית האיטלקית וביוני 1987 נבחר לחבר פרלמנט מטעם טורינו. הוא היה פעיל בסוגיות חברתיות שונות, בפרט פעל לשיפור תנאיהם של חולי בית החולים הפסיכיאטרי באגריג'נטו.
ב-6 באוגוסט 1994 נפטר מהתקף לב בבית הקיץ שלו באי למפדוזה.
הערות שוליים

↑  Bronson, Fred (1992). The Billboard Book of Number One Hits (3rd ed.). New York, NY: Billboard Publications, Inc. p. 41. ISBN 0-8230-8298-9
| איטליה איטליה באירוויזיון |
| --- | --- | --- |
פסטיבל סן רמו • Canzonissima
| השתתפויות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1983 • 1984 • 1985 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1997 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| נציגי המדינה | פרנקה ריימונדי & טונינה טוריאלי • נונציו גאלו • דומניקו מודוניו • דומניקו מודוניו • רנאטו רשל • בטי קרטיס • קלאודיו וילה • אמיליו פריקולי • ג'יליולה צ'ינקווטי • בובי סולו • דומניקו מודוניו • קלאודיו וילה • סרג'ו אנדריגו • איווה זניצ'י • ג'אני מורנדי • מאסימו ראניירי • ניקולה די בארי • מאסימו ראניירי • ג'יליולה צ'ינקווטי • ווס ודורי גצי • אל באנו ורומינה פאוור • מיה מרטיני • ריקי אה פוברי • מתיה בזאר • אלון סורנטי • ריקרדו פולי • אליס ופרנקו בטיאטו • אל באנו ורומינה פאוור • אומברטו טוצי וראף • לוקה ברברוסה • אנה אוקסה ופאוסטו ליאלי • טוטו קוטוניו • פפינו די קאפרי • מיה מרטיני • אנריקו רוג'רי • ג'ליסה רפאל גואלאצי • נינה זילי • מרקו מנגוני • אמה מרונה • איל וולו • פרנצ'סקה מיקיילין • פרנצ'סקו גבאני • ארמאל מטה ופבריציו מורו • מחמוד • דיודאטו • מונסקין • מחמוד ובלאנקו • מרקו מנגוני • אנג'לינה מנגו |  |
| שירי המדינה | "Aprite le finestre" & "Amami se vuoi" • "Corde della mia chitarra" • "Nel blu dipinto di blu" • "Piove (Ciao, ciao, bambina)‎‎" • "Romantica" • "Al di là" • "Addio, addio" • "Uno per tutte" • "Non ho l'età" • "Se piangi, se ridi" • "Dio, come ti amo" • "Non andare più lontano" • "Marianne" • "Due grosse lacrime bianche" • "Occhi di ragazza" • "L'amore è un attimo" • "I giorni dell'arcobaleno" • "Chi sarà" • "Sì" • "Era" • "We'll Live It All Again" • "Libera" • "Questo amore" • "Raggio di luna" • "Non so che darei" • "Per Lucia" • "I treni di Tozeur" • "Magic Oh Magic" • "Gente di marel" • "Vivo (Ti scrivo)" • "Avrei voluto" • "Insieme: 1992" • "Comme è ddoce 'o mare" • "Rapsodia" • "Sole d'Europa" • "Fiumi di parole" • "Madness of love" • "L'amore è femmina (Out of Love)" • "L’essenziale" • "La mia città" • "Grande amore" • "No Degree of Separation" • "Occidentali's Karma" • "Non mi avete fatto niente" • "Soldi" • "Fai rumore" • "Zitti e buoni" • "Brividi" • "Due vite" • "La noia" |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1965 • אירוויזיון 1991 • אירוויזיון 2022 • RAI |  |
בשנים שלא מופיעות ברשימה נעדרה איטליה מהתחרות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277813905171  PLWABN: 9810593342505606  BIBSYS: 3098998  BNC: 000682541  BNE: XX868867  BnF: cb13928683n (data)  CiNii: DA14316975  GND: 129928860  ICCU: SBLV089471  ISNI: 0000 0000 8187 3444  LCCN: n84080343  LNB: 000207118  MusicBrainz: b8e60837-e646-4f18-8f92-27d1173511b0  NDL: 001167382  NKC: xx0050226  NLA: 35998608  NSK: 000066635  NTA: 121185451  RERO: 02-A013782139  SNAC: w6d29p9z  SUDOC: 084287217  Trove: 1178615  VIAF: 118278683   WorldCat (עם VIAF): 118278683
ג'ורג' רוכברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1918 פטרסון, ארצות הברית 
 פטירה:  29 במאי 2005 (בגיל 86) ברין מאוור, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון קרטיס למוזיקה, בית ספר מאנס למוזיקה 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1962)  תוכנית פולברייט  פרס רומא  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
ג'ורג' רוכברג (באנגלית: George Rochberg ‏ 5 ביולי 1918 – 29 במאי 2005) היה מלחין יהודי-אמריקאי.
קורות חייו

רוכברג נולד בפטרסון שבניו ג'רזי. הוא למד במאנס קולג' למוזיקה אצל גיאורג סל, ובמכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה אצל רוסאריו סקאלרו וג'אן קרלו מנוטי. בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, בחיל הרגלים.
רוכברג כיהן כראש מחלקת המוזיקה באוניברסיטת פנסילבניה עד 1968 והמשיך ללמד שם עד 1983. בין תלמידיו הנודעים סטיבן אלברט, גסטון אלר, ויליאם בולקום, אורי קיין, מריאן אמאכר וסטיבן יפה. בעונת 1970-71 כיהן רוכברג כמלחין אורח בסדרת הקונצרטים "טסטימוניום" בירושלים. בשנת 1985 התמנה לחבר באקדמיה והמכון האמריקאים לאמנויות ולספרות.
בשנת 1941 נשא לאישה את ג'ין רוזנפלד. נולדו להם שני ילדים, פול ופרנצ'סקה. בשנת 1984 נפטר בנו מגידול במוח.
ג'ורג' רוכברג מת בברין מור, פנסילבניה בשנת 2005, בן 86. רוב יצירותיו שמורות בארכיב של קרן פאול זאכר בבזל שבשווייץ. את חלקן אפשר למצוא גם במחלקת המוזיקה בספרייה הציבורית של ניו יורק, בספריית הקונגרס בוושינגטון, במרכז לינקולן לאמנויות הבמה בניו יורק, באוניברסיטת פנסילבניה, במכון קרטיס ובאוניברסיטת ניו יורק.
יצירתו

לאחר תקופת יצירה ממושכת בטכניקת הסריאליזם, נטש אותה רוכברג בעקבות מות בנו בן העשרה בשנת 1964. הוא הסביר זאת באמרו, שהסריאליזם ריק מביטוי רגשי ואין בו כדי לבטא את יגונו ואת זעמו. השימוש שעשה בשנות ה-70' בקטעים טונאליים ביצירותיו היה שנוי במחלוקת. היצירה שפרסמה את דבר הטונאליות בכתיבתו הייתה רביעיית המיתרים מס' 3 (1972), הכוללת מערכת שלמה של וריאציות בסגנון בטהובן המאוחר. פרק אחר של הרביעייה כולל קטעים, המזכירים את המוזיקה של גוסטב מאהלר. השימוש הזה בטונאליות גרם למבקרים לסווג אותו כמלחין נאו-רומנטי. הוא השווה אטונאליות לאמנות מופשטת ואת הטונאליות השווה לאמנות שימושית. הוא השווה את התפתחותו האמנותית לזו של פיליפ גסטון ואמר, כי "המתח בין הקונקרטי לאבסטרקטי " מהווה שאלת יסוד לשניהם גם יחד (רוכברג 1992). עוד תוארה המוזיקה שלו כ"פוסט מודרניזם נאו-שמרני".
מבין היצירות שחוברו בראשית הקריירה של רוכברג, בולטת הסימפוניה השנייה (1955-56) כחיבור סריאלי מושלם של מלחין אמריקאי. פרסומו העיקרי של רוכברג בא לו אולי מרביעיות המיתרים מס' 3 עד 6 (1972-78). רוכברג ראה במס' 4 עד 6 סט שלם וכינה אותן "רביעיות קונקורד", על שם רביעיית קונקורד, שניגנה אותן בביצוע הבכורה והקליטה אותן. רביעיית המיתרים מס' 6 כוללת סדרת וריאציות על הקנון ברה מז'ור של פכלבל.
אחדות מיצירותיו היו קולאז'ים של מובאות מיצירות מוזיקליות של מלחינים אחרים. Contra Mortem et Tempus, למשל, מכילה קטעים מיצירות של פייר בולז, לוצ'אנו בריו, אדגר וארז וצ'ארלס אייבס.
רוכברג מתאר את הדברים שהוא חותר להשיג בכתיבתו:
מגוון מירבי של תנועה ומרקם וקשת הצבעים הרחבה ביותר שבגדר האפשר... מן הדיאטוניות הצרופה עד לכרומטיות המורכבת ביותר
הסימפוניות הראשונה, השנייה והחמישית, והקונצ'רטו לכינור הוקלטו ב-2001-02 בנגינת תזמורת הרדיו הסימפונית של זארבריקן, בניצוח כריסטופר לינדון ג'י ויצאו לאור בחברת נאקסוס.
מורשת

מארק-אנטוניו בארון אמר על רוכברג,
רוכברג השקיע אותה מידה של קפדנות, עוצמה ומקצועיות ביצירות שנכתבו בניב טונאלי, שמרני מאין כמותו למשמע אוזן, כמו בכתיבתו האולטרה-מודרנית ביותר בשיטת שנים-עשר הטונים. הכל נבע ממה שרצה לבטא באשר למצב האדם.
ג'יימס פרימן, מוזיקאי ומורה בסוורת'מור קולג', אמר את הדברים הבאים על רוכברג וסריאליזם,
אם ג'ורג' רוכברג יכול לעשות משהו כזה, אין דבר שאני לא אוכל לעשות ולצאת ממנו בשלום. אינני חייב לכתוב מוזיקה של 12 טונים; אני יכול אם זה מה שארצה. אני יכול לכתוב מוזיקה שתישמע כמו ברהמס. אני יכול לעשות כל מה שארצה. אני חופשי. ואני חושב, שהייתה זו הרגשה יוצאת דופן בסוף שנות ה-60' לגבי מלחינים צעירים, שרבים מהם הרגישו שכופים עליהם לחבר מוזיקה סריאלית.
כתבים

בשנת 1955 התפרסם בברין מור, פנסילבניה, חיבורו "ההקסאקורד ויחסו לשורת 12 הטונים".
קובץ מאמריו של רוכברג יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת מישיגן בשנת 1984 בשם "האסתטיקה של השרידה". מהדורה מתוקנת ומורחבת (רוכברג, 2005), שיצאה לאור זמן קצר לפני מותו, קיבלה את פרס אגודת המלחינים והנגנים האמריקאית (ASCAP) ע"ש דימס טיילור בשנת 2006.
מבחר מהתכתבותו עם המלחין הקנדי אישטוואן אנהלט יצא לאור ב-2008 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת וילפריד לוריה (גילמור, 2007).
זכרונותיו, "חמש שורות, ארבעה רווחים" יצאו לאור בהוצאת אוניברסיטת אילינוי במאי 2009 (רוכברג, 2009).
יצירותיו > יצירות לבמה

"הרמאי", אופרה בשני חלקים (1982); לברית מאת ג'ין רוכברג, מבוססת על נובלה באותו שם מאת הרמן מלוויל.
יצירותיו > יצירות לתזמורת > סימפוניות

סימפוניה מס' 1 (1948-57; עיבוד 1977; 2003)
סימפוניה מס' 2 (1955-56)
סימפוניה מס' 3, למקהלה כפולה, מקהלה קאמרית, סולנים ותזמורת גדולה (1966-69)
סימפוניה מס' 4 (1976)
סימפוניה מס' 5 (1984)
סימפוניה מס' 6 (1986-87)
יצירותיו > יצירות לתזמורת > אחרות

"קנטיקו סאקרה",לתזמורת קטנה (1954)
קונצ'רטו צ'לטנהאם, לתזמורת קטנה (1958)
"אימאגומונדי", לתזמורת גדולה (1973)
"מוזיקת לילה", לתזמורת עם צ'לו סולו (1948) (מבוססת על הפרק ה-2 של סימפוניה מס' 1)
"מוזיקה לתיאטרון קסמים", לתזמורת קטנה (1966-69)
"משך-זמן I‏" (1960)
"משך זמן II ‏"
"וריאציות טרנסצנדנטליות", לתזמורת מיתרים (מבוססות על הפרק ה-2 של רביעיית מיתרים מס' 3)
"זודיאק" (מחזור של 12 קטעים), (1964-65) (תזמור של היצירה לפסנתר "שתים-עשרה בגטלות")
יצירותיו > קונצ'רטי

קונצ'רטו לקלרינט (1996)
קונצ'רטו לאבוב (1983), נכתב בשביל ג'ו רובינסון, שניגן אותו בביצוע בכורה
קונצ'רטו לכינור (1974), נכתב בשביל אייזק שטרן, שניגן אותו בביצוע בכורה עם תזמורת פיטסבורג בניצוח דונלד יוהנוס
"עדן: מחוץ לזמן ומחוץ למרחב", לגיטרה והרכב כלי (1998)
יצירותיו > קונצ'רטי > הרכב כלי נשיפה מעץ

"צלילים שחורים", לכלי נשיפה מעץ וכלי הקשה
"אפוקליפטיקה", להרכב גדול של כלי נשיפה מעץ (1964)
יצירותיו > מוזיקה קאמרית > שני נגנים

דואו לאבוב ובסון (1946; עיבוד 1969)
דואו קונצ'רטנטה, לכינור וצ'לו (1955-59)
"דיאלוגים", לקלרינט ופסנתר (1957-58)
"לה בוקה דלה וריטה", לאבוב ופסנתר, (1958-59); גרסה לכינור ופסנתר (1964)
"ריקורדנצה סולילוקווי", לצ'לו ופסנתר (1972)
"מדורות איטיות של סתיו" (Ukiyo-E II), לחליל ונבל (1978-79)
סונאטה לוויולה (1979)
"בין שני עולמות" (Ukiyo-E III), לחליל ופסנתר (1982)
סונאטה לכינור (1988)
"מוזת האש", לחליל וגיטרה (1989-90)
"אורה פרו נוביס", לחליל וגיטרה (1989)
"רפסודיה ותפילה", לכינור ופסנתר (1989)
יצירותיו > מוזיקה קאמרית > שלושה נגנים

שלישיות פסנתר
שלישיית פסנתר מס' 1 (1967)
שלישיית פסנתר מס' 2 (1986)
שלישיית פסנתר מס' 3 "קיץ" (1990)
שלישייה לקלרינט, קרן ופסנתר (1980) ראו הקלטה למטה
יצירותיו > מוזיקה קאמרית > ארבעה נגנים

רביעיות מיתרים
רביעיית מיתרים מס' 1 (1952)
רביעיית מיתרים מס' 2, עם סופרן (1959-61)
רביעיית מיתרים מס' 3 (1972
רביעיית מיתרים מס' 4 (1977)
רביעיית מיתרים מס' 5 (1978)
רביעיית מיתרים מס' 6 (1978)
רביעיית מיתרים מס' 7, עם בריטון (1979)
"קונטרה מורטם אט טמפוס", לכינור, חליל, קלרינט ופסנתר (1965)
רביעיית פסנתר (1983)
יצירותיו > מוזיקה קאמרית > חמישה נגנים ומעלה

סימפוניה קאמרית לתשעה נגנים (1953)
"סרנאטה ד'אסטאטה", לשישה כלים (1953)
"אלקטריקליידוסקופ", להרכב מוגבר של חליל, קלרינט, צ'לו, פסנתר ופסנתר חשמלי (1972)
"קווינטט" לפסנתר ורביעיית מיתרים
"שמינייה: פנטזיה גדולה", לחליל, קלרינט, קרן, פסנתר, כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס (1980)
חמישיית מיתרים (1982)
"ליער האפל", לחמישיית כלי נשיפה מעץ (1985)
יצירותיו > יצירות לכלי סולו

"50 וריאציות קפריס", לכינור (1970)
"זר אמריקאי", לגיטרה (1991)
יצירותיו > יצירות לכלי סולו > לכלי מקלדת

"אריוזו" (1959)
"ברטוקיאנה" (1959)
"ספר של קטעים קונטרפונקטיים לכלי מקלדת"
"מוזיקת קרנבל" לפסנתר (1976)
"מעגלים של אש", לשני פסנתרים (1996-97)
ארבע סונאטות קצרות, לפסנתר (1984)
"נאך באך: פנטזיה", לצ'מבלו או פסנתר (1964)
וריאציות-פרטיטה, לפסנתר (1976)
סונאטה סריה, לפסנתר
סונאטה-פנטזיה, לפסנתר (1956)
שלושה קטעים אלגיים, לפסנתר
שתים-עשרה בגטלות, לפסנתר (1952)
וריאציות על נושא מקורי, לפסנתר (1941)
יצירותיו > יצירות ווקאליות/כוראליות

הבט וראה, משרתי", למקהלה מעורבת, א-קפלה (1973)
שירי בלייק, לסופרן והרכב קאמרי (1957; עיבוד 1962)
"דוד, משורר התהילים", לטנור ותזמורת (1954)
"אחד-עשר שירים לפואמות של פול רוכברג, למצו-סופרן ופסנתר (1969)
"פנטזיות", לקול ופסנתר (1971)
"ארבעה שירים של שלמה", לקול ופסנתר (1946)
"מוזיקה לאלכימאי",לסופרן ואחד-עשר נגנים (1966; עיבוד 1968)
"פסיונים [לפי המאה העשרים]", לזמרים, חמישיית ג'אז, הרכב כלי נשיפה ממתכת, כלי הקשה, פסנתר וסרט מגנטי (1967)
"פדרה", מונודרמה למצו סופרן ותזמורת (1973-74)
"מזמור לפיוס" לבריטון ותזמורת (1970)
"שבעה שירי אהבה מוקדמים", לקול ופסנתר (1991)
"שירי תהילה לקרישנה", לסופרן ופסנתר (1970)
"שירי אינאנה ודומצי", לאלט ופסנתר (1977)
"תמונה חיה", לסופרן, שני קריינים, מקהלת גברים קטנה ושנים-עשר נגנים (1968)
"שלושה שירי פלמנקו", לבריטון גבוה (1969)
"שלושה מזמורי תהילים", למקהלה מעורבת, א-קפלה (1954)
פרסים ואותות הוקרה

1952-1950 מענק פולברייט
1952-1950 חבר האקדמיה האמריקאית ברומא
1952 - פרס לזכר ג'ורג' גרשווין על "מוזיקת לילה"
1956 - פרס האגודה לפרסום מוזיקה אמריקאית על רביעיית המיתרים מס' 1
1956 - מענק גוגנהיים
1959 - פרס ראשון בתחרות הבינלאומית של האגודה האיטלקית למוזיקה בת זמננו (ISCM) על קונצ'רטו צ'לטנהם
1961 - פרס חברת ההקלטות נאומבורג על הסימפוניה מס' 2
1962 - תואר כבוד מאוניברסיטת מונטקלייר
1966 - פרס איטליה על "צלילים שחורים"
1966 - מענק גוגנהיים
1972 - פרס נאומבורג ליצירה קאמרית על רביעיית המיתרים מס' 3
1972-74 - מתת לאומית למענקים לאמנויות
1979 - פרס פרידהיים של מרכז קנדי על רביעיית המיתרים מס' 4
1980 - תואר כבוד מאוניברסיטת מישיגן
1985 - תואר כבוד מאוניברסיטת פנסילבניה
1985 - מדליית זהב בפרסי ברנדייס ליצירה אמנותית
1986 - פרס לנקסטר למלחיני סימפוניות
1987 - פרס אנדרה וקלרה מרטנס של אוניברסיטת ברידג'פורט למלחין בן-זמננו
1987 - פרס אלפרד א. דופון-אוניברסיטת קולומביה
1988 - תואר כבוד ממכון קרטיס למוזיקה
1991 - אמן הבית של בלאג'ו
1994 - תואר כבוד מאוניברסיטת מיאמי
1997 - פרס מצוינות מבית ספר לונגי למוזיקה
1998 - פרס גראמי (מועמדות) "רביעיית המיתרים מס' 3"
1999 - פרס מפעל חיים של איגוד המלחינים והמבצעים האמריקאי (ASCAP)
2004 - פרס גראמי (מועמדות) "רביעיית מיתרים מס' 5"
2005 - פרס דימס טיילור על "האסתטיקה של השרידה: חוות דעת של מלחין על המוזיקה של המאה העשרים"
האזנה

Art of the States: George Rochberg four works by the composer
George Rochberg: Trio for Clarinet, Horn, and Piano: Liberamente e molto espressivo; allegro con moto; Adagio; Adagio/Allegro giocosamente. Nobuko Igarashi (clarinet), Robert Patterson (horn), Adam Bowles (piano) of the Luna Nova Ensemble
הערות שוליים

↑  קלרקסון וג'ונסון,שם
↑  אוסטין קחרקסון וסטיב ג'ונסון, "ג'ורג' רוכברג", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  קלרקסון וג'ונסון, שם
↑  קלרקסון וג'ונון,שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312507605171  PLWABN: 9810539204605606  BIBSYS: 5032066  BnF: cb13925192h (data)  CiNii: DA10157326  GND: 118877585  ISNI: 0000 0003 6857 4767  LCCN: n81005113  LNB: 000265258  MusicBrainz: f58d69d7-fc17-419f-8348-e11bcc7fd1dc  NDL: 01062637  NKC: xx0076532  NLA: 35934726  NLK: KAC201909423  NTA: 072610298  RERO: 02-A005249136  SELIBR: 87391  SNAC: w6k64gt7  SUDOC: 174120656  VIAF: 5119997   WorldCat (עם VIAF): 5119997
דינקו טרבוטיץ'

דינקו טרבוטיץ' (בקרואטית: Dinko Trebotić; נולד ב-30 ביולי 1990) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הקשר בראווניצה.