Metallica (אלבום)
ניתוח מוזיקלי

השינוי בסגנון אצל מטאליקה מורגש היטב בשיר הראשון, "Enter Sandman": שיר עם קצב יחסית איטי לקצב שהיה מזוהה עם מטאליקה עד כה, נחשב גם לפחות אגרסיבי וטכני לעומת השירים באלבומים הקודמים. לשיר יש פזמון קליט במיוחד שחוזר על עצמו הרבה פעמים. למעשה, Enter Sandman חורג באופן משמעותי מהסגנון של מטאליקה ואף מסגנון הת'רש מטאל בכלל. Enter Sandman היה לאחד הלהיטים האהובים ביותר של מטאליקה, והווידאו קליפ שמטאליקה הוציאו לשיר שודר לעיתים תכופות.
השיר הבא באלבום, "Sad But True", הוא שיר כבד ובעל מנגינה קודרת אך איטי. אפשרות אחת לפרש את השיר היא שהדובר הוא סם הפונה אל הנרקומן המכור אליו, ומסביר לו שכל חייו תלויים בו. פירוש אחר יכול להיות שהדובר הוא ישות חיצונית השולטת בנמען, או אפילו תת-המודע שלו. הרעיון של "עצוב אבל נכון" דומה לרעיון ב"אדון הבובות", אם כי ניכר הבדל משמעותי בין השירים, המשקף את השינוי בסגנון הכללי של מטאליקה: בעוד ש"אדון הבובות" הוא יצירה ארוכה, כבדה, מהירה, טכנית, מלאת אנרגיה ובעלת ליריקה בוטה וקיצונית הכוללת תיאורים סדיסטיים, "Sad But True" הוא שיר איטי, קודר, ובעל ליריקה הרבה יותר מאופקת. להלן מילות הפזמון:
| --- | --- |
I'm your dream, make you real: אני החלום שלך, הופך אותך לממשי
I'm your eyes when you must steal: אני העיניים שלך כאשר אתה חייב לגנוב
I'm your pain when you can't feel: אני הכאב שלך כאשר אינך מסוגל להרגיש
Sad but true: עצוב אבל נכון
I'm your dream, mind astray: אני החלום שלך, מוח תועה
I'm your eyes while you're away: אני העיניים שלך כאשר אינך נמצא
I'm your pain while you repay: אני הכאב שלך בזמן שאתה מתגמל
You know it's sad but true: אתה יודע שזה עצוב אבל נכון
שני השירים הבולטים והמיוחדים ביותר באלבום הם "The Unforgiven" ו"Nothing Else Matters". כמו השיר הראשון באלבום, שניהם מהווים מפנה חד ביחס לסגנונה של מטאליקה עד כה: שניהם שירים עצובים, שקטים, איטיים ומלודיים, כאשר הדגש הוא על הרגש והמלודיה ולא על הטכניקה והמהירות, כמו שהיה עד כה ביצירותיה של מטאליקה. הסולו הראשון בשיר The Unforgiven אף מנוגן כאשר שתי הגיטרות במצב “clean”, כלומר ללא אפקט הדיסטורשן (עיוות הצליל, היוצר את הגוון ה"מלוכלך"); ואילו Nothing Else Matters הוא אף אקוסטי ברובו, מלבד סולו הסיום. באופן פרדוקסלי, דווקא Nothing Else Matters, אשר לא מייצג כלל את הסגנון של מטאליקה, הוא אחד השירים האהובים ביותר של מטאליקה, ואף מזוהה עם הלהקה יותר מכל שיר אחר בקרב הקהל הרחב, אשר לא מכיר ברובו את הסגנון הישן של הלהקה.
שיר נוסף מ"האלבום השחור" אשר ראוי לציון הוא "The God that Failed" ("האל שנכשל"). מבחינה מוזיקלית, הוא מזכיר מאוד את הסגנון האיטי, השקט והקודר של "Sad But True". אך ייחודו של "The God that Failed" אינו במנגינה שלו, כי אם בתוכן: אם עד כה מטאליקה תקפה את הדת בעקיפין ("...And justice for all"), או את הממסד הדתי ("Leper Messiah"), הרי שבאלבום השחור יצאה מטאליקה נגד הדת ונגד האמונה באלוהים בצורה הגלויה והבוטה ביותר, ושמו של השיר לבדו מספיק על מנת להמחיש זאת (ראו גם: פוליטיקה במטאל) .
להלן הפזמון מתוך השיר:
| --- | --- |
I See Faith In Your Eyes: אני רואה אמונה בעינייך
Never You Hear The Discouraging Lies: אתה לעולם לא שומע את השקרים המרתיעים
I Hear Faith In Your Cries: אני שומע אמונה בצעקותיך
Broken Is The Promise, Betrayal: שבור הוא ההבטחה, בגידה
The Healing Hand Held Back By The Deepened Nail: היד המרפאת נעצרת על ידי מסמר מועמק
Follow The God That Failed: עקבו אחר האל שאכזב

השירים Holier Than Thou, The Struggle Within ו-Through the Never מהירים ולא מלודיים ומתקרבים יותר מכל שאר שירי האלבום לסגנון הת'ראש מטאל המוכר של מטאליקה, אם כי טכני פחות מהאלבומים הקודמים.