קרב פריוויל
מהלך הקרב > התקפת הקונפדרציה מאגף ימין

הארטילריה של צ'יטהאם החלה לפעול ב-12:30, אך הוא לא פקד על כוחותיו לנוע מיד. כוחות האיחוד המשיכו לנוע למקומם, מותחים את אגפם השמאלי צפונה, מעבר לציר ההתקפה שתוכנן. בראג העביר את הדיוויזיה של צ'יטהאם אל עיקול הנהר ליד בית ווקר (עיקול ווקר), בהנחה שהתקפה לא ישירה משם תכה באגף החשוף של האיחוד. לרוע מזלם של הדרומיים, כוח הפרשים שנשלח לסייר באזור נסוג לפני שמק'קוק מיקם סוללת תותחים בפיקודו של לוטננט צ'ארלס פרסונס ואת החטיבה של בריגדיר גנרל ויליאם טריל על הגבעה החשופה, גבעה שלטת בקצה הצפוני של שדה הקרב.
החטיבה של בריגדיר גנרל דניאל דונלסון הייתה הראשונה לחצות את נהר צ'אפלין, לטפס על המצוק בגדה המערבית ולפתוח בהתקפה בסביבות השעה 14:00, בה השתתפו שלושה רגימנטים, לאחר ששניים נוספים הועברו למקומות אחרים. חיילי החטיבה גילו, שבמקום לנוע דרך אגף חשוף כמתוכנן, הם עורכים הסתערות ישירה על מרכז מערך ההגנה של האיחוד. הרגימנט ה-16 מטנסי, בפיקודו של קולונל ג'ון סאבאג', הסתער קדימה לפני שני האחרים במאמץ לתקוף את סוללת התותחים של קפטן סמואל האריס (סאבאג' בז לדונלסון, החשיבו כשתיין וכבעל יכולת צבאית מוגבלת ולעיתים קרובות הקדיש תשומת לב מועטה להוראות של מפקדו. סאבאג' החשיב את הפקודה לכבוש את סוללת התותחים לגזר דין מוות כנגדו). כאשר נע הרגימנט מערבה לתוך עמק, הוא נקלע לאש צולבת של הרגימנט ה-33 מאוהיו מדרום מערב והסוללה בת שמונת התותחים הממוקמת על הגבעה החשופה, מצפון. צ'יטהאם הורה לחטיבה בפיקודו של ג'ורג' מנהי לתקוף את התותחים של פרסונס, אך החטיבה של דונלסון לא הצליחה לעמוד בלחץ ונסוגה לעמדת המוצא שלה ב-14:30, עם כ-20% נפגעים; הרגימנט של סאבאג' איבד 219 מתוך 370 אנשיו.
תותחי הסוללה של פרסונס אוישו בידי חיילים לא מנוסים וחלקם היו חיילי חי"ר שהוסבו מהרגימנט ה-105 מאוהיו, בעוד החטיבה של טריל הייתה אחראית על הגנת הסוללה. החטיבה של מנהי הצליחה להתקרב לגבעה החשופה בהסתר, תחת מעטה עצים, בעוד כוחות האיחוד התמקדו בהדיפת ההתקפה של דונלסון. לבסוף סבו התותחים לעבר חייליו של מנהי והחל קרב קשה: טריל, מפקד סוללת תותחים שקודם לפני פרק זמן קצר, ביצע החלטה פיקודית אומללה: אובססיבי לגבי ביטחונם של תותחיו, הוא הורה לחיילי הרגימנט ה-173 מאילינוי לבצע הסתערות כידונים במורד הגבעה. 770 חיילי הגדוד הלא מנוסים סבלו מאבדות כבדות כנגד 1,800 חיילי הדרום הוותיקים. לאחר הגעת תגבורת הייתה הפוגה קצרה בקרב אך הארטילריה של מנהי כתשה את חיילי האיחוד ובריגדיר גנרל ג'קסון, מפקד הדיוויזיה ה-10, נהרג. הפיקוד עבר לידי טריל שקרס תחת הלחץ והסתערות נוספת של הדרומיים במעלה המדרון התלול הדפה את המגינים מהגבעה ולכדה את מרבית התותחים. חייליו הנסוגים של פרסונס העיקש נאלצו לגרור אותו עמם מהגבעה.
ההתקפה של מנהי נמשכה מערבה, דרך המדרון האחורי של הגבעה, שדה תירס ומעבר לדרך בנטון, שם המתינו על רכס תלול נוסף, 2,200 חיילי החטיבה ה-28 של האיחוד בפיקודו של קולונל ג'ון סטארקווד'ר (Starkweather) (מהדיוויזיה של רוזיו) ועמם תריסר תותחים, שהפכו את החזקת הגבעה החשופה על ידי חיילי הדרום לבלתי אפשרית. סטארקווד'ר הציב את חיילי הרגימנט ה-21 מוויסקונסין למרגלות הגבעה, בפתח שדה התירס בערך באותו הזמן בו חודשה ההתקפה של מנהי על עמדתו של פרסונס. החיילים הלא מנוסים, שחלקם מעולם לא ירה בנשקו קודם לכן (הרגימנט הוקם חודש בלבד לפני הקרב), יכלו לראות בצורה מוגבלת בין גבעולי התירס הגבוהים והופתעו כאשר חיילים נסוגים מהחטיבה של טריל עברו דרך עמדתם. כשטריל עצמו הגיע לקו ההגנה, הוא שכנע את פיקוד הרגימנט להרכיב כידונים ולהמתין להתקפה. החל קרב פנים אל פנים ובזמן שאנשי הרגימנט שנותרו מאחור נאלצו לנצור את נשקם כדי למנוע פגיעה בחבריהם, גרמה הארטילריה של סטארקווד'ר לנפגעים רבים כתוצאה מ"אש ידידותית". חיילי הרגימנט ה-21 הצליחו לירות שני מטחי אש לעבר הדרומיים, אך מטח-נגד מרוכז בן 1,400 רובים החריב את שורותיהם והשורדים נמלטו מעבר לדרך בנטון.
כדי למלא את החלל שנוצר בעקבות נסיגת החטיבה של דונלסון, הפעיל צ'יטהאם את החטיבה של בריגדיר גנרל אלכסנדר סטיוארט, שהצטרפה להתקפה של מנהי כנגד אגפו הימני של סטארקווד'ר. החטיבה נתקלה ברגימנטים ה-2, ה-33 וה-94 (מהחטיבה של האריס) ונבלמה. בסיוע סוללת תותחים שהתמקמה על גבעה מצפון מערב תקף רגימנט רענן, ה-1 מטנסי, את חלקה הצפוני של עמדתו של סטארקווד'ר בעוד שאר הכוח של מנהי תקף חזיתית במעלה התלול. תותחני הסוללה של סטארקווד'ר נטשו את עמדתם ונסוגו תחת הלחץ אולם בסיוע פליטי הרגימנט ה-21 אוישו התותחים וההסתערות הראשונה נהדפה, אך הסתערות נוספת וקרב פנים אל פנים אכזרי הביא את הדרומיים אל הפסגה. בינתיים חזר גנרל טריל אל הקרב ובעודו מכנס מחדש את כוחותיו ומוביל אותם בחזרה במעלה המדרון האחורי, נפגע מרסיס פגז, נפצע אנושות ומת למחרת היום. סטארקווד'ר נסוג תוך שכוחותיו גוררים עמם את התותחים והעבירם מערבה, אל הרכס הבא.
בידי האיחוד הייתה פעם נוספת עמדת מגן טובה, עם סיוע ארטילרי וחומת אבן בראש מדרון תלול. אנשיהם של מנהי וסטיוארט ערכו שלוש הסתערויות שנהדפו, ונסוגו לאזור הגבעה החשופה בסביבות 17:30. הסתערות החטיבה של מנהי הייתה העקובה ביותר מדם וככל הנראה גם המכרעת, "קו פרשת המים" שקבע את מהלך הקרב כולו. ההיסטוריון קנת' וו. נואי מציין את ההדיפה הסופית של מנהי כ"נקודת השיא אליה הגיעה הקונפדרציה בחזית המערבית, החשובה לא פחות מהמפנה בגטיסברג".