הגליה לאוסטרליה
מורשת > בתרבות

כשנה לאחר הגעת הצי הראשון, הנידון ג'ורג' ברינגטון (אנ') כתב את הפרולוג למחזה "Our Country's Good". מחזה זה היה הראשון שבו חלק מהדמויות הם הנידונים עצמם.
שיריו של פרנק המשורר הם בין היצירות הספרותיות הבודדות שנכתבו על ידי נידונים בעת שהיו בבית הסוהר. היצירה, אותו כתב, הידועה ביותר היא "A Convict's Tour of Hell". גרסה של הבלדה "Moreton Bay", המפרטת את העונשים האכזריים שנתן המפקד פטריק לוגן (אנ') לנידונים ואת מותו בידי האבוריג'ינים, מיוחסת גם לפרנק. בלדות ידועות אחרות כוללות גם את "Jim Jones at Botany Bay". הבלדה "Botany Bay", המתארת את העצב שחשו נידונים שנאלצו להשאיר את יקיריהם באנגליה, נכתבה לפחות 40 שנה לאחר סיום הגלות לאוסטרליה.
יש רומנים שבהם הדמויות הראשיות הן הנידונים מאוסטרליה. הנידון המפורסם ביותר שנכתב בסיפורת הוא הדמות הראשית של הרומן "תקוות גדולות", שכתב צ'ארלס דיקנס ב-1861, הבל מגוויץ'. רומנים נוספים שנכתבו ושבהם הדמויות הראשיות הן הנידונים מאוסטרליה הם: For the Term of His Natural Life של מרקוס קלארק (אנ')‏ (1874), Moondyne של ג'ון בויל או'רלי (אנ')‏ (1879). The Broad Arrow של קרוליין ליקי (אנ')‏ (1859) היה אחד מהרומנים הראשונים שתיאור את חווית הנידונים באוסטרליה, ואחד מהרומנים היחידים שהציגו נידונה כדמות ראשית. החוקר האוסטרלי, תומאס קנאלי (אנ'), פרסם מספר רומנים הקשורים לנידונים באוסטרליה, וביניהם נמצאים הרומנים Bring Larks and Heroes ‏(1967) ו-The Playmaker ‏(1987). נידונים תוארו גם ברומן עין הסערה (אנ') של פטריק וייט (1976), ובטרילוגיה "Australian trilogy" של ברייס קורטנאי (אנ'):‏ The Potato Factory‏ (1995), ‏Tommo & Hawk ‏(1997) ו-Solomon's Song ‏(1999). הדמות הראשית של הרומן Jack Maggs של פיטר קארי (אנ')‏ (1997) הוא עיבוד חוזר לדמות הבל מגוויץ', של צ'ארלס דיקנס. יצירות מודרניות רבות בסגנון טסמנית גותית מתמקדות בעברם של הנידונים. בין היצירות המודרניות שנכתבו, נמנה הרומן Gould's Book of Fish של ריצ'רד פלנגן (אנ')‏ (2001), שמתאר תיאור בדיוני על מאסרו של האמן ויליאם בואלו גולד (אנ') בנמל מקקרי. הסופרת האוסטרלית, קייט גרנוויל, כתבה את הרומן הנהר הסודי (אנ') ‏(2005) על בסיס של סיפורו של הסוחר סולומן ויסמן (אנ').
יחד עם בושריינג'רים (אנ') ודמויות אחרות של חיי הקולוניאליות, הנידונים באוסטרליה היו נושא פופולרי בתקופת הראינוע באוסטרליה. הסרט הראשון שהיה קשור לנידונים באוסטרליה היה עיבוד קולנועי מ-1908 לספר For the Term of His Natural Life, שצולם בפורט ארתור בתקציב חסר תקדים של 7,000 ליש"ט. לאחר מכן, נוצרו שני סרטים נוספים בהשראת הרומן של קלארק: The Life of Rufus Dawes‏ (1911) ו-For the Term of His Natural Life‏ (1927). המחזאי, הבמאי קולנוע והתסריטאי האוסטרלי, ו. ג. לינקון (אנ'), כתב וביים מלודרמות רבות, וביניהם נמנים: It Is Never Too Late to Mend‏ (1911),‏ Moondyne‏ (1913) ו-Transported‏ (1913). בין הסרטים המוכרים ביותר הקשורים לנידונים באוסטרליה נמנים הסרטים Sentenced for Life‏ (1911),‏ The Mark of the Lash‏ (1911),‏ One Hundred Years Ago‏ (1911),‏ The Lady Outlaw‏ (1911) ו-The Assigned Servant‏ (1911). מ-1930, כמעט ולא נעשו סרטי קולנוע הקשורים לנידונים באוסטרליה. אפילו בזמן הגל החדש האוסטרלי (אנ') של שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, שבו רצו לתת דגש על העבר הקולוניאלי של אוסטרליה, הייתה התחמקות במידה רבה מתקופת הנידונים לטובת חלקים תקופתיים נוסטלגיים אחרים שהוצבו בזמן איחוד אוסטרליה. אחד מהסרטים היוצאים מן הכלל הוא הסרט הפמיניסטי, Journey Among Women‏ (1977), שבו הוא מתאר פמיניסטית מדמיינת כיצד נראו החיים עבור נידונות. הנידון והקניבל הטסמני, אלכסנדר פירס, היה השראה למספר סרטי קולנוע, וביניהם נמנים: The Last Confession of Alexander Pearce‏ (2008),‏ Dying Breed‏ (2008) ו-Van Diemen's Land‏ (2009). הסרט הבריטי, Comrades‏ (1986), עוסק בהגלייתם של הקדושים המעונים של טולפאדל לאוסטרליה.