stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפות איראניות
מיון השפות האיראניות

נהוג למיין את הלשונות האיראניות לשני תת-ענפים עיקריים הלשונות האיראניות המערביות והלשונות האיראניות המזרחיות. את הלשונות המערביות נהוג להמשיך ולחלק ללשונות איראניות צפון מערביות ולשונות איראניות דרום מערביות. "ארגון SIL לחקר וקידום שפות" מונה כ-84 לשונות איראניות מדוברות כיום.
עיקר ההבדלים בין הלשונות המערביות ללשונות המזרחיות הם תוצאה של מעתקי הגאים שונים מבחינה היסטורית, שהובילו למערכות פונולוגיות בעלות תכונות שונות מהבחינה הסינכרונית. כלומר, מלאי ההגאים והיחסים בינם שונים. בנוסף נהוג לתאר אובדן של הבדלים תחביריים שונים כתוצאה ממעתקים אלו. כך הלשונות האיראניות האמצעיות המזרחיות מבחינות ברובן בין מספר יחסות רב (4–6) ובין שני מינים דקדוקיים לפחות (אם לא שלושה) בעוד שהלשונות האיראניות האמצעיות המערביות, מבחינות בין שתי יחסות לכל היותר, וחלקן חסרות אבחנת מין דקדוקי (הפהלווי אינה מבחינה במין דקדוקי. מהלשונות המערביות המודרניות – הפרסית, אינה מבחינה במין דקדוקי אף היא, בעוד שהכורדית מבחינה בין שני מינים דקדוקיים). סיווג לשונות זה תלוי במבנה הלשון בלבד, ואינו קשור למיקום הגאוגרפי של דוברי הלשון או למיקום מציאת או מסירת התעודות שנשתמרו בלשון.
אי לכך אין לבלבל בין מיקומם הגאוגרפי העכשווי של דוברי לשון איראנית מסוימת לבין סיווגה כמזרחית, מערבית דרומית או מערבית צפונית. כך, הבלוצ'ית אשר מדוברת בחבל בלוצ'יסטן הדרום מזרחי, היא לשון איראנית צפון מזרחית. הטאטית המדוברת בדאגסטן באזור הצפון מערבי, היא לשון דרום מערבית.
הטג'יקית המדוברת בטג'יקיסטן, המצויה במזרח האזור האיראני, היא לשון דרום מערבית.
ההבדלים בין תת-הענפים קיימים בחלק מתקופת הלשונות האיראניות העתיקות ביותר – לשון כתבי האווסטא – איראנית מזרחית מחד, והפרסית העתיקה (לשון האימפריה האכימנית) – לשון פרסית מערבית מאידך.
בתקופת הלשונות האיראניות האמצעיות, ניתן למצוא מחד את הסוגדית והבקטרית כמייצגות את הענף המזרחי, ואת הפהלווי והפרתית כמייצגות את הענף המערבי.
רוב דוברי לשון איראנית כל שהיא, בתקופה המודרנית, דוברים לשון איראנית מערבית. על הלשונות האיראניות המערביות נמנות בין השאר הפרסית שהיא לשון איראנית דרום מערבית והכורדית שהיא לשון איראנית צפון מערבית. על הלשונות האיראניות הדרום המערבית נמנות בין השאר הפשטו ולשונות הפאמיר.
הלשונות האיראניות של אזרבייג'ן

מחקרים גילו כי השפה שתושבי אזרבייג'ן דיברו בה הייתה מדוברת גם על ידי אנשי אימפריית פרס ומדי. לפי עדויות היסטוריות רבות ניתן לדעת כי תושבי אזרבייג'ן הקדומים דיברו שפה איראנית כלשהי.
ישנן עדויות כי שפה איראנית כלשהי דוברה על ידי הטורקים הסלג'וקים באזרבייג'ן. היסטוריונים אחרים אף מדווחים כי שפה איראנית דוברה בטבריז במאה ה-17. החוקרים העות'מאנים טענו כי באזרבייג'ן דיברו שפה איראנית בתחילת המאה ה-17 לפי סיוריהם באזור.
כיום אנו יודעים על לשונות איראניות רבות המדוברות באזרבייג'ן. הטאליש, לדוגמה, היא לשון איראנית צפון מערבית המדוברת באזור הים הכספי. לעומתה הטאטית המדוברת באזור צפוני יותר, הנושק לדאגסטאן היא לשון איראנית דרום מערבית.
אזכורים במקורות חיצוניים

אבן א-נדים, בספרו "אל-פהרסת" ("الفهرست") מזכיר שבכל אימפריית פרס ומדי (כולל אזרבייג'ן של היום) דוברים התושבים שפה אחת בלבד. בספרו, שהוא המקור העיקרי למידע על השפות האיראניות בזמן התקופה האיסלאמית הקדומה, הוא מצטט את הסופר הגדול עבדאללה אבן אל-מוקאפע:
הוא מוסיף בהמשך שדארי היא השפה הרשמית בח'וראסאן ובלך וכן במזרח איראן, פרסית הייתה השפה הרשמית בחבל פארס, חוזי הייתה השפה הלא רשמית של ח'וזסתאן ושסריאנית מקורה במסופוטמיה. דיווחים דומים לאילו שניתנו בכתביו של אבן א-נאדים נכתבו גם בדיווחים וכתבים של אל חואריזמי, טברי, אבן חאוקל, איסתחרי, מוקאדסי, יאגהובי, מאסודי ומוסטופי קאזויני.
רשימת השפות האיראניות

שפות איראניות מערביות
פרסית עתיקה – לשונה של הממלכה האחמנית
פהלווי ("פרסית אמצעית")
פרסית
בוכרית
טג'יקית או דארי – קרובה לפרסית והמדוברת באפגניסטן, במזרח איראן ובטג'יקיסטן
כורדית – הכורמנג'י והסוראני
בלוצ'ית (אנ')
טאליש – מדוברת באזור חוף הים הכספי – מחוז גילאן הפרסי ודרום מזרח אזרבייג'ן
טאטית
ג'והורי (תאתית יהודית) – למרות השם הדומה אין לבלבל בין הטאטית בשורה דלעיל לתאתית היהודית; המדובר הוא בשתי לשונות שונות לגמרי בעלות שם זהה שניתן להן על ידי שכניהם דוברי שפות טורקיות
ג'יהדי (פרסית יהודית)
דארי של זורואסטרים – לשון הזורואסטרים ביאזד
אחומי
שפות איראניות מזרחיות
אווסטית – לשון כתבי האווסטה
סוגדית – הלשון האיראנית האמצעית המזרחית הבולטת ביותר, אחת מלשונות דרך המשי; נכתבו בה גם כתבי קודש זורואסטריים, וגם נוצריים ובודהיסטיים
באקטרית – לשונה של באקטריה העתיקה (פחות או יותר מקבילה לאפגניסטן של היום)
פשטו – הלשון האיראניות המזרחית הנפוצה ביותר
אוסטית
יאגנובית – נחשבת לצאצא של דיאלקט סוגדי
לשונות הפאמיר – המדוברות בעיקר רכס הפאמיר אשר במזרח טג'יקיסטן קרוב לגבול הסיני, אגד לשונות ולו מיעוט של דוברים; הלשון הפאמירית הנפוצה ביותר היא כנראה ואחי
הערות שוליים

↑  SIL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560430005171  BnF: cb11947659p (data)  GND: 4034859-3  LCCN: sh85067921  LNB: 000051735  NKC: ph116888 
התפשטות היסטורית של העמים האיראנים והשפות האיראניות: סקיתים, סרמטים, באקטריה והאימפריה הפרתית, שנת 170 לפני הספירה בקרוב.
הפיגוע בקו 26

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  21 באוגוסט 1995
 מקום:  רמת אשכול
 קואורדינטות:  31°47′58″N 35°13′31″E﻿ / ﻿31.799361111111°N 35.225194444444°E﻿ / 31.799361111111; 35.225194444444
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  5
 פצועים:  107
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע בקו 26(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע בקו 26
 
הפיגוע בקו 26 היה פיגוע התאבדות שאירע ב-21 באוגוסט 1995 באוטובוס קו 26 בשכונת רמת אשכול בירושלים. 5 נהרגו ויותר ממאה נפצעו. חמאס נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-21 באוגוסט 1995, בשעה 7:57, פוצץ עצמו מחבל מתאבד באוטובוס אגד בקו 26 שיצא משכונת רמת שרת. כשעבר האוטובוס בשדרות לוי אשכול ליד בית הספר רנה קסין בשכונת רמת אשכול בירושלים אירע פיצוץ בחלקו האחורי של האוטובוס, בדיוק כאשר אוטובוס אחר, בקו 9, עקף את האוטובוס בקו 26, מיד לאחר שחלפו האוטובוסים על פני צומת קרל נטר לכיוון מזרח.
בכמה הודעות, חלקן סותרות זו את זו, נטלו גדודי עז א-דין אל-קסאם את האחריות לפיגוע. גורמי ביטחון ישראלים העריכו כי מאחורי הפיגוע עמד "המהנדס" יחיא עיאש.
מבצעי הפיגוע

הפיגוע תוכנן על ידי עבד אל-מג'יד דודין, ראש הזרוע הצבאית של חמאס בדרום הר חברון, זה גייס את סופיאן צביח, המחבל המתאבד. דודין, שהיה אחראי גם לפיגוע בקו 20 ברמת גן היה כלוא בידי כוחות הביטחון הפלסטינים ביריחו משך כמה שנים עד פרוץ האינתיפאדה השנייה, אז שוחרר וחזר להיות ממפקדי הזרוע הצבאית של חמאס. בסוף שנות התשעים הרס צה"ל את ביתו. הוא עצמו נהרג על ידי לוחמי ימ"מ 14 שנים מאוחר יותר ליד הכפר דיר אל עסל א-תחתא.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
לקריאה נוספת

ליאת רותם מלמד, "זה לא גורל. זאת מקריות", ידיעות אחרונות, מוסף יום הזיכרון, 27 באפריל 2009, עמודים 10–11
יעל גרטי, "גם לנשום זה לא מובן מאליו", שבועון לאשה, 26 בנובמבר 2018, עמודים 38–43
הערות שוליים

↑  יוסי לוי, יעקב גלנטי ובן כספית, "במוקד החקירה: שתי גופות שלא זוהו - של גבר ואשה", 22 באוגוסט 1995, מעריב, עמוד 2
↑  עודד גרנות, "פרשנות / הודעות סותרות מדמשק", 22 באוגוסט 1995, מעריב, עמוד 2
↑  דורון מאירי, "7:57 בבוקר. שוב אותם המראות. הפעם בירושלים", 22 באוגוסט 1995, ידיעות אחרונות, עמוד 4
↑  איתן רבין, "בהודעה מדמשק קיבל חמאס אחריות לפיגועים בירושלים וברמת גן", 22 באוגוסט 1995, הארץ, עמוד 1
↑  אורי ניר ולילי גלילי, "המנגנון הופעל ברגע העקיפה כדי לפגוע בשני האוטובוסים", 22 באוגוסט 1995, הארץ, עמוד 2
↑  אפרת וייס וחנן גרינברג, החשבון נסגר: ימ"מ הרג מחבל חמאס בכיר, באתר ynet, 28 במאי 2009
↑  אבי יששכרוף, כוח מיוחד הרג את מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בחברון, עבד אל-מג'יד דודין, באתר הארץ, 28 במאי 2009
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
קלנועית

קלנועית השייכת לסופרמרקט וחוסכת לקונים כבדי תנועה את ההליכה בין כונניות המוצרים
קלנועית לסיוע לנוסעים כבדי תנועה בנמל התעופה סוברניבומי
קלנועית (באנגלית: Mobility scooter) היא כלי רכב חשמלי קטן לנוסע אחד או שניים, המשמש בעיקר לניידות בסביבה הקרובה. כלי הרכב מתאפיין במבנה בעל שלושה או ארבעה גלגלים, בעל רצפה ובעל כידון או הגה (בניגוד למרבית כיסאות הגלגלים הממונעים), הקל באופן משמעותי ממכונית. יש המחשיבים גם כיסא גלגלים ממונע דמוי קטנוע לקלנועית.
קלנועיות רבות משמשות כפריט טכנולוגיה מסייעת, החוסך מאנשים מוגבלי תנועה הליכה למרחקים ארוכים, ברשות הרבים. במסדרונות של מבני ציבור גדולים כמו בתי חולים ונמלי תעופה ובקניונים עשויות להיות קלנועיות עם נהג מקומי שמסיעות לקוחות כבדי תנועה.
השם "קלנועית", צירוף המילים קל-נועית, הוא מותג של כלי רכב חשמליים מתוצרת חברת "אפיקים רכב חשמלי – אגודה שיתופית יצרנית חקלאית בע"מ", המיועדים לסייע לאנשים מוגבלי תנועה (באנגלית: Mobility scooter).
למרות קיומו של סימן המסחר, השם "קלנועית" הפך בשפה העברית לשם גנרי של כל כלי רכב חשמלי לסיוע אנשים מוגבלי תנועה. נכון להיום, אין שם רשמי בעברית לכלי הרכב מלבד השם הגנרי.
היסטוריה

הקלנועית הראשונה היא של חברת SEARS האמריקאית משנת 1954. לאחר מכן פותחה קלנועית גם על-ידי אלאן ר. טיים בשנת 1968 בבריג'פורט, מישיגן. מה שהניע את אלאן לייצר כלי רכב שכזה היה הרצון לעזור לבן משפחה שחלה בטרשת נפוצה. הכלי המסייע החשמלי הראשון נבנה בביתו של אלאן טיים, הדגם נקרא "אמיגו" והוא היה בעל הנעה קדמית בלבד. בהמשך, "אמיגו", Amigo Mobility International Inc, הפכה לחברת קלנועית וכיסאות גלגלים חשמליים דמויי קטנוע.
תיאור

קלנועית מופעלת בדרך כלל על ידי סוללות. סוללה אחת או שתיים מאוחסנות על הרכב ונטענות על ידי מטען מתקע חשמל רגיל. ישנם מדינות בהם יש גם קלנועיות המופעלות על ידי דלק, אולם רובם מוחלפים במהירות על ידי המודלים החשמליים. ישנן קלנועיות בעלות הנעה קדמית ובעלות הנעה אחורית. קלנועית בעל הנעה קדמית הוא בדרך כלל קטן יותר מבעל הנעה אחורית. קיימות קלנועיות קטנות ליחיד ברוחב של 60–70 סנטימטר וקלנועיות לזוג נוסעים ברוחב של 94 סנטימטר.
בקלנועית ישנה ידית המותקנת על מוט ההיגוי עם הוראות לנסיעה קדימה, אחורה וכפתור שליטה במהירות הנסיעה. נסיעה קדימה ואחורה נשלטים על ידי לחצני בוהן, לחצני אצבעות או מתג.
הקלנועית גדולה יותר מכיסא גלגלים ועל כן הן מתאים פחות לשימוש ביתי. לעומת זאת, עבור אנשים ללא גמישות ידיים/כתפיים הנחוץ לשימוש בכיסא גלגלים, הם קלים יותר לשליטה. סיבוב הכיסא של הקלנועית הוא בדרך כלל קל יותר מאשר הזזת תומכות הרגל של רוב כיסאות הגלגלים הרגילים. קלנועית יעילה גם לאנשים בעלי שיתוק מערכתי או כללי (בעיות עורקים, ריאות, בעלי דלקות הפרקים או השמנת יתר), שעדין יכולים לעמוד, ללכת מספר צעדים או לשבת ללא צורך בתמיכה, ולהם יכולת שליטה במוט ההיגוי ובידיות השליטה. לקלנועית יש פחות נקודות אחיזה לגוף, כמו משענת ראש או משענת רגליים מאשר לכיסא גלגלים. גורם עיקרי המשפיע על פופולריות הקלנועית הוא שהיא אינה נראית ככיסא גלגלים אלא דומה יותר לקטנוע. בנוסף, קלנועית הוא בדרך כלל זול יותר מכיסאות גלגלים ממונעים ולכן הן נתפסים כאלטרנטיבה מועדפת.
בישראל

בשנת 2006 תוקנו תקנות התעבורה לקבוע לקלנועית פטור מרישוי ולנוהג בו פטור מרישיון נהיגה. כן קובעות התקנות שהנהיגה בקלנועית מותרת רק מגיל 14 ומעלה, למעט נכים ואוסרת על נהיגה בה בכביש, אלא אם המדרכה אינה מאפשרת נהיגה וכן בתחומי מושב או קיבוץ. לכן, גם לפי תקנות התעבורה, קלנועית שונה מאופן מהותי מכיסא גלגלים ממונע.
על פי התיקון, קלנועית מוגדרת:
רכב מנועי בעל שלושה או ארבעה גלגלים המונע באמצעות מנוע חשמלי שנתקיימו בו כל אלה:
רוחבו הכולל אינו עולה על מטר אחד;
ההיגוי שבו נעשה באמצעות כידון או מוט היגוי בלבד;
הוא מיועד לנוסע אחד או שניים בלבד;
מהירות נסיעתו המרבית המתוכננת על ידי יצרנו אינה עולה על 12 קילומטר לשעה;
הוא עומד בדרישות תקן ישראלי ת"י 1279 חלק 2 כיסאות גלגלים: כיסאות גלגלים מונעים חשמלית קלנועיות והמטענים שלהם;
הוא עומד בדרישות טכניות נוספות המפורטות בנוהל העומד לעיון הציבור באגף הרכב במשרד התחבורה בשעות העבודה הרגילות של המשרד.
מבחינה הלכתית, התעוררה השאלה בקרב הציבור הדתי-מסורתי האם מותר לעשות שימוש ברכב חשמלי מסייע בשבתות וחגים. מכון 'צומת', מצאו פתרון טכני-הלכתי המאפשר לציבור זה לעשות שימוש ברכב גם בשבתות ובחגים תוך שמירה על ההלכה באמצעות מנגנון מיוחד שפותח בהתבסס על שתי הלכות:
'גרמא' - הפעלת דברים בצורה עקיפה.
'שינוי הזרם הרציף' - המנגנון המשאיר בעצם את הרכב פועל לאורך השבת והחג בזרם נמוך כך שכל שעל הנהג לעשות זה רק לשנות את עוצמת הזרם, אך לא להפעילו מחדש.
בית המשפט המחוזי בתל אביב קבע שקלנועית אינו נחשב רכב מנועי לעניין חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, ולכן מי שנפגע בתאונת דרכים בעת שנהג או נסע בו זכאי לפיצוי מהביטוח של בעל הרכב הפוגע. על פי פסיקה של השופט רם וינוגרד מבית משפט השלום בירושלים, כלל זה תקף גם לתאונות שאירעו לפני הוספת הרכב לתקנות התעבורה בשנת 2006.
הערות שוליים

↑  רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר, נסח סימן מסחר של קלנועית, סימן מספר 106038, באתר רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר
↑  Hearst Magazines, Popular Mechanics, Hearst Magazines, 1954-11. (באנגלית)
↑  תקנות התעבורה
↑  הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים | תקנות - קלנועית
↑  השופט ע. בנימיני, ת"א 08–1640: המכון לבקרה ואיכות איי.קיו.סי בע"... כספית אחרת כב' הרש' ע. בנימיני בית המשפט המחוזי בתל אביב...	תיק סגור - פסק די..., בנט המשפט. בחלק העליון של הדף יש לסמן תיק ישן, בית משפט: המחוזי תל אביב, סוג תיק: א - תיק אזרחי, מספר תיק: 1640-08. וללחוץ אתר, ‏המשפט בין 2009 ל 2010
↑  השופט רם וינוגרד, ת"א 05–8669: בטוח לאומי-סניף ירושלים נ' כלל חב... חוזים כב' הרש' ר. וינוגרד בית משפט השלום בירושלים תיק סגור - פשרה, בנט המשפט. בחלק העליון של הדף יש לסמן תיק ישן, בית משפט: שלום ירושלים, סוג תיק: א - תיק אזרחי, מספר תיק: 8669-05. וללחוץ אתר, ‏המשפט מ 2006 עד 2012
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
קלנועית בקניות בשוק
הוראת אזרחות בישראל

נשיא המדינה ראובן ריבלין מעביר שיעור אזרחות מקוון לתלמידי ישראל יחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, ינואר 2021
אזרחות הוא תחום לימוד הנלמד במערכת החינוך בישראל בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה, ועוסק בחינוך פוליטי ואקטואלי לאזרחות טובה (אנ') ומעורבות בחיים הציבוריים בישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. תחום לימוד זה הוא אחד ממקצועות החובה לקבלת תעודת בגרות, ברמה של שתי יחידות לימוד במשך שנתיים משנות התיכון. מתוך שתי היחידות, יחידה אחת מוקדשת לביצוע מטלה אזרחית הכוללת בתוכה איתור בעיה אזרחית על ידי התלמידים, בדיקה מקיפה שלה, ניתוחה ומציאת פתרונות אפשריים. ביחידה זו נעשית העבודה בקבוצות לימוד קטנות והיא מלווה באופן צמוד על ידי המורים לאזרחות. היחידה השנייה היא מבחן בכתב על חומר הלימוד העיוני.
נושאי לימוד

לימודי מקצוע האזרחות מבקשים להעניק לתלמידי בית הספר בדרכם לאזרחות מיפוי של החברה הישראלית והתמודדות עם שאלות יסוד הקשורות למהותה היהודית-דמוקרטית. התוכנית משותפת לכל מגזרי מערכת החינוך: הממלכתי-חילוני, ממלכתי-דתי, החינוך הערבי והחינוך הדרוזי, בשאיפה להדגיש את המשותף לכל מרכיבי החברה הישראלית תוך הכרה בייחודן של הקבוצות החברתיות השונות המרכיבות אותה.
נושאים הנכללים בלימודי אזרחות:
הכרזת העצמאות – הצדקה להקמתה של מדינה יהודית בארץ ישראל ועקרונות המשטר במקום חוקה.
ישראל כמדינת לאום.
מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית: ערכי יסוד בדמוקרטיה, עיקרון שלטון העם, עקרון הכרעת הרוב, בחירות, מפלגות בישראל, חשיבותה של השתתפות פוליטית, קבוצות אינטרס.
חוקי מדינת ישראל, מוסדותיה וסמליה: חוק השבות, חוקה, חוקי יסוד והמהפכה החוקתית.
שיטות ממשל בדגש על דמוקרטיה ומדינות המממשות אותה.
הפרדת הרשויות בישראל: הרשות המחוקקת, הרשות המבצעת והרשות השופטת.
זכויות אדם ואזרח.
מקומה של מדינת ישראל בחיי העם היהודי, ערבות הדדית של מדינת ישראל והעם היהודי בתפוצות.
זהויות בחברה הישראלית: לאומיות, דת, יחסי רוב ומיעוט.
שסעים בחברה הישראלית: לאומי, דתי, כלכלי, עדתי, פוליטי.
בחלק מנושאי הלימוד נעשית הבחנה בין תלמידים במגזר היהודי לתלמידים במגזר הערבי והדרוזי. במגזר היהודי נלמדים הקשר בין מדינת ישראל לעם היהודי בתפוצות, הסדר הסטטוס קוו והשסע הדתי בקרב יהודי ישראל. במגזר הערבי והדרוזי נלמדים שלטון מקומי בישראל, זכויות האדם, זכויות המיעוט ותקשורת המונים.
לימודי אזרחות עוסקים בנושאים בעלי משמעות פוליטית, ולכן מושפעים מעמדתו הפוליטית של שר החינוך, ונתונים בוויכוח בין שמאל וימין בפוליטיקה של ישראל.
דו"ח ועדת קרמניצר

דו"ח ועדת קרמניצר: 'להיות אזרחים – חינוך לאזרחות לכלל תלמידי ישראל' (פברואר 1996) הוא דין וחשבון שהגישה ועדה בראשות פרופסור מרדכי קרמניצר, אשר התמנתה על ידי שר החינוך התרבות והספורט אמנון רובינשטיין, כדי לפתח תוכנית "להנחלת האזרחות לתלמידים כיסוד ערכי והתנהגותי משותף לכל אזרחי המדינה".
הדו"ח הגדיר את מטרות החינוך האזרחי כרב-תכליתיות: "הקניית ידע, הבנה ויכולת ניתוח, שיפוט והכרעה בשאלות חברתיות ופוליטיות, הפנמה של ערכי המדינה, יצירת מחויבות למשטר הדמוקרטי ונכונות להגן עליו, מסוגלות ורצון להיות אזרח פעיל, מעורב ואחראי" (סעיף 4, עמ' 10).
הדו"ח היה חדשני בכך שכותביו הדגישו כי חינוך אזרחי הוא תהליך כולל שאינו פונה רק לרובד הקוגניטיבי (של הידע) אלא גם למישור העמדות והערכים ולתחום המיומנויות הקוגניטיביות וההשתתפותיות, לפיתוח מסוגלות להיות אזרח פעיל ומשתתף בזירה הציבורית. לכן נדרשה, לצד הלמידה העיונית, למסד התנסויות מגוונות ונפרסות לאורך כל שנות הלימוד:
אין זה מתקבל על הדעת שניתן להצליח במשימה קשה זו [של חינוך אזרחי ראוי] רק על יסוד תכנים לימודיים בלבד, יהיו עשירים ככל שיהיו. ההצלחה מותנית בהליך חינוכי כולל, לרבות אקלים בית הספר, התנסויות מגוונות, ושילוב ותיאום עם מעגלי השפעה אחרים. כשם שלא ניתן ללמד נהיגה רק באמצעות לימודי תאוריה, כך גם לימודים תאורטיים לא יועילו, לבדם, לעיצובו של אזרח מיומן, פעיל ואחראי... מתחייב, לכן, תהליך מתמשך ומקיף, שתחילתו בגן הילדים וסיומו עם סיום הלימודים בבית הספר התיכון. חשיבות מיוחדת נודעת דווקא לשנים שהן בתחום החובה, והן קריטיות בעיצוב האישיות, שכן באמצעותן ניתן להנחיל ערכים וכישורים אזרחיים לכלל האוכלוסייה
דו"ח קרמניצר הציע גישה מערכתית לחינוך אזרחי וביקש להעניק מענה חינוכי משולב הכולל ארבעה מרכיבים:
לימודי אזרחות כדיסציפלינה במסגרת רצף חינוכי (מגן חובה ועד יב').
חינוך אזרחי – כלל המורים שותפים לתהליך חינוכי, מתמשך ורב-תחומי מכוון ערכים. "כל מורה הוא גם מחנך אזרחי", יצירת "שפה אזרחית" בית ספרית.
אזרחות פעילה (בזיקה לתכנים הנלמדים): אקלים בית ספרי דמוקרטי, מעורבות חברתית, מנגנונים מעודדי השתתפות, חינוך חברתי בלתי פורמלי.
אזרחות בחברה רבת תרבויות – מפגש עם "האחר" בחברה, חיזוק המשותף לצד דיון פתוח על סלעי המחלוקת בין הקבוצות.
לאחרונה גישת הפדגוגיה האקטיביסטית הנלמדת בישראל במסגרות שונות, שמה לה כאחד מיעדיה ליישם חלק מהמלצות דו"ח קרמניצר, לא רק כחלק מלימודי אזרחות, אלא באופן מותאם לכלל מורי המקצוע, כפי שהומלץ בסעיף 2 "חינוך אזרחי" – כלל המורים שותפים לתהליך החינוך מכוון הערכים.
מחלוקת ציבורית

באפריל 2012 החליט משרד החינוך לבטל את האישור שנתן לספר "יוצאים לדרך אזרחית" – ספר לימוד חדש באזרחות לתלמידי התיכון בישראל בהוצאת "רכס", וזאת בעקבות עיוותים וטעויות שנמצאו בו, כגון סוגיית ההכרה ביהדות רפורמית, הגדרה שגויה של המושג "אוטונומיה פרסונלית", הצגת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 כלא ציונית ברובה, ומונעת מסיבות כלכליות, הצגת דו"ח גולדסטון כנכון, הצגת הימין הפוליטי בישראל כאלים מהשמאל והצגת היהדות כסותרת את ערכי הדמוקרטיה.
במקביל, הורה משרד החינוך על שכתוב ספר הלימוד "להיות אזרחים בישראל" בהוצאת משרד החינוך, וכיועץ לכך מונה ד"ר אביעד בקשי, מרצה למשפט חוקתי, איש המכון לאסטרטגיה ציונית ובהמשך איש פורום קהלת. על תכניו של העדכון (בגרסת הניסוי) נמתחה ביקורת חריפה.
ספר לימוד נוסף באזרחות הוא "המשטר במדינת ישראל" של פרופ' אברהם דיסקין, שגם לגביו נטען כי הוא מוטה פוליטית.
בתחילת 2016 התחוללה סערה סביב ספר חדש ללימודי אזרחות, "להיות אזרחים בישראל", שמשרד החינוך עסק בהכנתו. קטעים שפורסמו מטיוטת הספר יצרו רושם שיש בו ייצוג רב לעמדות הימין בישראל. לאחר שהספר נשלח לדפוס ללא הערכה של מומחה ערבי החליטה ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל להקים צוות שיפרסם חומרי לימוד באזרחות לחינוך הערבי. השינויים שהכניס בספר היו שנויים במחלוקת, ומועצת המורים לאזרחות פנתה למשרד החינוך בבקשה למנות יועץ אקדמי נוסף שישכתב את הספר, על מנת למנוע הטיה בחומר הלימוד. הדבר לא בוצע. אקדמאים וכותבי הספר הסירו מהספר את חתימתם לאחר שהוא שוכתב ב-2016 בטענה להטיה. בביקורת מאוחרת יותר ניטען כי אביעד בקשי, החבר בפורום קהלת, שילב את עמדתו בנושאים הקשורים למערכת המשפט באופן בלתי מאוזן או שגוי.
ראו גם

חינוך פוליטי
לקריאה נוספת

הלל וורמן, אזרחות בין השורות – מבט ביקורתי על לימודי האזרחות בישראל, הוצאת רסלינג, 2013.
הערות שוליים

↑  לימודי אזרחות בישראל: אינדוקטרינציה חד-כיוונית, באתר המכון לאסטרטגיה ציונית;
גדי ראונר, לימודי אזרחות על ספסל הנאשמים, באתר e-mago, ‏3 בדצמבר 2009
↑  להיות אזרחים בישראל – הדו"ח המלא, באתר המטה לחינוך אזרחי במשרד החינוך
↑  אמנון רובינשטיין, לימודי אזרחות – זיכרונות מהעבר הרחוק, באתר ישראל היום, 5 בפברואר 2016
↑  פרוטוקול ועדת החינוך של הכנסת מתאריך 17/4/2012 בנושא "לימודי אזרחות במערכת החינוך"
1 2  טלילה נשר, לאחר ביקורת הימין: משרד החינוך פסל את ספר האזרחות , באתר הארץ, 17 באפריל 2012
↑  קלמן ליבסקינד, פרשת אדר כהן כמו שלא שמעתם בשום מקום, nrg מעריב, 12 באוגוסט 2012.
↑  אור קשתי, משרד החינוך משכתב ספר באזרחות בשל "ביקורת רבה מדי על המדינה", באתר הארץ, 29 באוגוסט 2010
↑   ירדן סקופ, יועץ יחיד לספר האזרחות החדש: מרצה שמרן מבר־אילן וממנסחי חוק הלאום, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2013
↑   ירדן סקופ, מדינה יהודית ויהודית: ההטיות בספר הלימוד באזרחות, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2013
↑  מיכל ברק, לקראת שיקום מקצוע האזרחות, אתר "מולד"
↑  יעל אודם, "לא הוכח שרבין נרצח בעקבות הסתה", באתר "mako", ‏25 בינואר 2016
יעל אודם, סערת ספר האזרחות החדש: "משרד החינוך מטיל חשאיות", באתר "mako", ‏26 בינואר 2016
יעל אודם, אנשי אקדמיה נגד ספר האזרחות, באתר "mako", ‏31 בינואר 2016
↑   אור קשתי, ירדן סקופ, ספר האזרחות ירד לדפוס לפני שהמעריך הערבי בחן אותו, באתר הארץ, 19 בפברואר 2016
↑   ירדן סקופ, יועץ יחיד לספר האזרחות החדש: ממנסחי חוק הלאום, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2013.
↑  רויטל עמירן, ציוץ בטוויטר, 7 באפריל 2023;
ג'ודי ניר מוזס שלום, רענן שקד, "להיות אזרחים בישראל": תלמידת תיכון מובילה מאבק נגד ספרי לימוד של קהלת, באתר ynet, 30 במרץ 2023;
"יולי יבין בת ה-18 בסך הכל רצתה להכין עבודת גמר באזרחות: "הייתי המומה כשגיליתי מי מעורב בכתיבת ספר הלימוד"". TheMarker. נבדק ב-2023-04-09.;
 אסנת סברון ואביטל ספיבק, למה הסרנו את חתימתנו מספר האזרחות, באתר הארץ, 10 במאי 2023