stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המוזיאון הלאומי של עיראק
היסטוריה אחרונה

המוזיאון נסגר בשנת 1991 במהלך מלחמת המפרץ ונפתח מחדש ב-28 באפריל 2000 לרגל יום הולדתו של הנשיא לשעבר סדאם חוסיין. לאחר נפילתו של סדאם חוסיין בשנת 2003 נבזזו עתיקות רבות מן המוזיאון ונהרסו אגפיו, ב-8 באפריל 2003 התבקש צוות המוזיאון לעזוב את המוזיאון. גניבות של פריטי אוסף התרחשו ב-07-12 באפריל, והצוות ניסה לעצור בוזזים עד שהגיעו כוחות ארצות הברית ב-16 באפריל. חדרי האחסון של המוזיאון מעל הקרקע נבזזו אך דלתות הפלדה החיצוניות לא הראו סימנים של כניסה מאולצת. נגנבו אלפי חתיכות באתר החפירה (קנקנים, כלים, שברי חרס וכו'), מתוכם למעלה מ-3,000 נתפסו. הגנבים לא נראו מפלים; לדוגמה, מדף שלם של זיופים נגנב, בעוד שמדף סמוך בעל ערך גבוה בהרבה לא היה מופרע. מספר פריטי האוסף שנשדדו היה נתון לוויכוח, אך צוות המוזיאון חושב ש-15,000 פריטים כולל 5,000 חותמות צילינדר יקרות ערך נגנבו. פריטים רבים שדווחו כנעדרים הוחבאו בכספות אחסון סודיים לפני פרוץ המלחמה. פריטי אוסף מהמוצגים של בניין המוזיאון החדש נשארים באחסון ויוחזרו למוזיאון רק לאחר שיפוץ הגלריות והחללים והמארזים מוכנים לקבל את האוספים לתצוגה. בשנת 2010 המוזיאון נפתח מחדש לאחר שיפוצים וסידורי אבטחה חדשים למרות שעדיין ישנם פריטים רבים שנשדדו ועדיין לא נמצאו. חלק מהממצאים שנבזזו נרכשו לאחר מכן על ידי מוזיאון סולימאניה השוכן במחוז כורדסתאן. למרות שהמוזיאון קיבל הגנה מאז ביזתו, לאתרים ארכאולוגיים בעיראק לא הייתה הגנה רבה, והייתה ביזה בקנה מידה גדול. ביזה בקנה מידה גדול זה של אתרים ארכאולוגיים הגדילה את עומס העבודה על עובדי המוזיאון, שלעיתים קרובות מקבלים כמויות גדולות של חפצים לא מתועדים שהוחרמו במעברי הגבול.
המוזיאון היה פתוח במספר הזדמנויות מאז 2003. המוזיאון נפתח ב-3 ביולי 2003 לביקורו של ג'יי פול ברמר, ראש הרשות הזמנית של הקואליציה ונפתח בדצמבר 2008 להזדמנות צילום שהכריזה על החזרת כמה חפצים למוזיאון. פתיחת המוזיאון האחרונה התקיימה ב-23 בפברואר 2009 עם טקס בהשתתפות ראש ממשלת עיראק נורי אל-מאלכי. המוזיאון נשאר פתוח מאז פברואר עבור סיורי VIP וקבוצות בית ספר.
מוקדש להיסטוריה ולמורשת של עיראק

המוזיאון מוקדש לאיסוף ולפרשנות של ההיסטוריה של עיראק וסביבותיה. האוספים מורכבים בעיקר מחפצים מעשה ידי אדם המכסים את 7,000 השנים האחרונות. סוגי החפצים באוסף מייצגים את התרבויות השומריות, האכדיות, האשוריות, הבבליות והאסלאמיות וכוללים בין היתר חפצים עשויים זכוכית, חרס, מתכת, שנהב וקלף.
המוזיאון הלאומי של עיראק הוא המוסד היחיד המוקדש להגנה על המורשת הארכאולוגית המקיפה והקולקטיבית של עיראק מפני אובדן או הרס על מנת שדורות האזרחים הנוכחיים והעתידיים יוכלו ליהנות וללמוד ממנה ולשרוד אלפי שנים נוספות. אם האוספים האלה ראויים לשמור כחומרי מקור מורשת, יש לשמור על זהותו של כל פריט. נדרשים זמן ומאמץ כדי לנהל תיעוד מדויק ולדאוג לאוספים, שהם הנכסים העיקריים של המוזיאון. הסיבה לשימור אוספים היא להשתמש בהם כאמצעי להעשרת וידע לכמה שיותר אנשים. לשם כך, יש להציג ולפרש אוספים בפומבי. המוזיאון ממלא תפקיד פעיל בחיי עיראק, בכך שהוא מציע שירותים משלימים לרבות תכנות חינוכיות המעודדות שימוש תכוף יותר בחפצים המסייעים במרדף אחר תחומי עניין חדשים שנוצרו על ידם.
הים התראקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים האגאי 
 סוג:  ים 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  מריצה, נסטוס, Vosvozis 
 מדינות באגן הניקוז:  יוון, טורקיה 
 קואורדינטות:  40°22′00″N 25°10′00″E﻿ / ﻿40.36666667°N 25.16666667°E﻿ / 40.36666667; 25.16666667
 he
 
הים התראקי (ביוונית: Θρακικό Πέλαγος, בטורקית: Trakya Denizi) הוא ים שולי בים האגאי והחלק הצפוני ביותר בו. האזורים המקיפים ים זה הם מקדוניה ותראקיה ביוון וצפון מערב טורקיה. ממערב למזרח הוא משתרע מחצי האי כלקידיקי ועד חצי האי גליפולי.
הנהרות אסטרימון, נסטוס ומריצה זורמים לים התראקי.
הנמלים העיקריים בים נמצאים בערים היווניות אלכסנדרופולי, קוואלה ותאסוס. יש אתר נופש על שפת הים, שנקרא לוטרה אלפטרון, ליד קוואלה.
מפת הים האגאי. הים התראקי נראה בחלקו העליון
המוזיאון הלאומי של נארה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  פארק נארה 
 מיקום:  נארה 
 מדינה:  יפן 
 מפעיל:  National Institutes for Cultural Heritage 
 מבקרים בשנה:  635,042
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1889
 תאריך פתיחה רשמי:  1889 
 אדריכל:  טוקומה קטאיאמה, Junzō Yoshimura 
 קואורדינטות:  34°41′01″N 135°50′11″E﻿ / ﻿34.6837°N 135.8364°E﻿ / 34.6837; 135.8364
 www.narahaku.go.jp
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט המוזיאון(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט המוזיאון
 
המוזיאון הלאומי של נארה (ביפנית: 奈良国立博物館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בעיר נארה שבחבל קנסאי ביפן.
היסטוריה

המוזיאון הלאומי של נארה הוקם בשנת 1889 כמוזיאון אימפריאלי (帝国奈良博物館) של האימפריה היפנית. המוזיאון הוקם בנארה, שהייתה בירת יפן בין השנים 710–784 ונקראה "הֵייג'וֹ-קיוֹ" באותה עת. מבנה המוזיאון הוקם בשנת 1894 בסגנון מערבי המאפיין את תקופת מייג'י ובשנת 1895 פתח המוזיאון את התצוגה הראשונה שלו. המוזיאון מציג פריטים מתקופת הייאן ומתקופת אדו. בשנת 1914 הועברו אל המוזיאון פריטים מה"שוסו אין" (正倉院), בית האוצר של מקדש "טודאי-ג'י" בנארה, ופריטים מבית אוצר זה מוצגים במוזיאון בתערוכות מתחלפות.
בשנת 1972 הוקם האגף המערבי של המוזיאון ובשנת 1997 נפתח אגף מזרחי ומעבר המקשר בין שני אגפים אלו, המציגים בעיקר פיסול בודהיסטי וכן תערוכות מתחלפות. גן המוזיאון מכיל בית תה שמקורו באחד ממקדשי המשנה של מקדש קופוקו-ג'י (興福寺), שהועבר אל המוזיאון לשימור בשנת 1892.
על המוזיאון עצמו

המוזיאון מורכב מארבע גלריות. המוזיאון מציג בעיקר יצירות אומנות בודהיסטיות או יצירות אומנות יפניות, ומכיל את האוסף הנרחב ביותר של אמנות בודהיסטית מבין כל המוזיאונים ביפן.
אולם הפסלים הבודהיסטי של נארה כולל 13 גלריות תצוגה המציגות פסלים בודהיסטים מתקופת אסוקה לתקופת מורומאצ'י.
המודל החברתי (מוגבלות)

המודל החברתי הוא מודל בתחום לימודי מוגבלות שהחל להתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר המודל עצמו פותח ב-1983. המודל פותח בתגובה למודל הרפואי שהיה נהוג באותה תקופה. התומכים "במודל החברתי" רואים בחברה את הגורם העיקרי למוגבלותם של אנשים ומבקשים להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות. נקודת ההנחה היא שבעוד שלקות פיזית, חושית, אינטלקטואלית או פסיכולוגית, יכולה לגרום לפרט מגבלות תפקודיות, אין זה חייב לגרור אחריו מצב של נכות. מצב של נכות ייגרם כאשר הסביבה כושלת בהתאמתה לצרכים של אותם אנשים.
ההיסטוריה של המודל

המודל החברתי כמונח, הוטבע לראשונה בשנת 1983 על ידי מייק אוליבר(אנ') בבריטניה. המודל פותח כחלופה למודל הרפואי ועוצב על ידי קבוצת נכים פעילה חברתית, אשר בחרה להגדיר את ההסדרים החברתיים ולא את המצב הרפואי כמקור למוגבלויותיו של האדם. קבוצה זו פעלה נגד תהליכים של יכולתנות ושמה לה למטרה להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות.
הנחות היסוד של המודל

המודל החברתי מתבסס על הטמעת ההבדל בין המושג "נכות" לבין המושג "מוגבלות", ולפיו המוגבלות אינה מתבטאת בתסמינים פיזיים ובמצב של חולי אלא בחסמים חברתיים וסביבתיים כגון חינוך, זכויות ושירותים, תחבורה, עיצוב סביבתי ועוד. לא המצב הפיזי או הנפשי אלא החברה ביחסה כלפי המצב הנתון היא זו אשר הופכת את האדם למוגבל.
על פי המודל החברתי הניסיון "לתַקֵן" את היחיד ולהתאימו לתֶקֶן כלשהו, מהווה אפליה, מעודד דעות קדומות ועלול לגרום לבידוד ולהסתגרות של הנכה. מטרתו של המודל החברתי היא לאפשר לכל גבר ואשה, גם כאשר הם בעלי מגבלות פיזיות, שכליות או רגשיות להיות פעילים, ראויים לכבוד ובעלי חופש בחירה בנוגע לחייהם.
יתרונות המודל

ראייתו הרחבה של המודל לא מתייחסת רק לנכות עצמה או לאדם עם הנכות אלא לחברה כולה. מודל זה מסיר את האחריות למגבלה מהאדם עצמו ודורש מהחברה לתת מענה. עם זאת, בעלי לקויות אינם פסיביים והם לוקחים חלק בשינוי ובעיצוב המדיניות. יש בכך כדי לתרום לשיפור משמעותי בביטחונם העצמי, וליצירת זהות חדשה, משותפת וגאה.
ביקורת על המודל החברתי

תאורטיקנים רבים מתחום לימודי המוגבלות ביקרו את המודל החברתי למוגבלות והתייחסו להיבטים הבאים:
יש הטוענים כי הבנה מספקת של נכות מצריכה הכרה בפגמים כבסיס אובייקטיבי למיון, כדי להבחין בין אפליה על בסיס נכות לסוגים אחרים של אפליה.
יש הטוענים כי המודל החברתי מקטין מאוד או אף מבטל לחלוטין את הצורך להכיר בנכות כחסרון או מגבלה.
התנגדות נוספת מתייחסת גם למודל הרפואי ומתבטאת בהנחה שלא קיימת דיכוטומיה בין פגם ביולוגי למגבלה חברתית. למשל: הומוסקסואליות נחשבה בעבר לפגם וכיום - אינה נחשבת ככזאת.
לקריאה נוספת

גלעד, ד. ברק, ד. (2012). שיקום בעידן תמורות בשיח בין אנשים עם מוגבלות לבין החברה. בתוך: חובב, מ. לבנטל, א. קטן, י. (עורכים), עבודה סוציאלית בישראל (עמ' 593–624). תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד.
לימודי מוגבלות: מקראה, עורכות: טל כוכבי ואחרות, מכון ון ליר/הקיבוץ המאוחד, 2016.
במעגלי חינוך- מחקר עיון ויצירה. כתב עת אלקטרוני. הוצאת המכללה האקדמית ע"ש דוד ילין, ירושלים. גיליון 1, ינואר 2011.
הערות שוליים

↑  לימודי מוגבלות : מקראה, עורכות: טל כוכבי ואחרות, מכון ון ליר/הקיבוץ המאוחד, 2016, ע' 14
1 2  David Wasserman, Adrienne Asch, Jeffrey Blustein, Daniel Putnam, The Stanford Encyclopedia of Philosophy, Summer 2016, Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2016
המנון טרנסניסטריה

| --- | --- |
 מדינה:  טרנסניסטריה טרנסניסטריה
 שפה:  מולדבית, רוסית ואוקראינית
 מילים:  בוריס פארמנוב, ניקולס בוז'קו וויטלי פישצ'נקו
 לחן:  בוריס אלכסנדרוב
 שמות נוספים:  אנו מהללים אותך, פרידנסטרוביה (Мы славим тебя, Приднестровье; Ми славимо тебе, Придністров’я)
 
 
הקלטה ווקאלית של ההמנון (במולדבית)
הקלטה ווקאלית של ההמנון (רוסית)
הקלטה ווקאלית של ההמנון (באוקראינית)
אנו מהללים אותך, ניסטריה (במולדבית: Слэвитэ сэ фий, Нистрене), או אנו מהללים אותך, פרידנסטרוביה (ברוסית: Мы славим тебя, Приднестровье; באוקראינית: Ми славимо тебе, Придністров’я), הוא ההמנון הלאומי של טרנסניסטריה. ההמנון כתוב בשלוש השפות הרשמיות בטרנסניסטריה: מולדבית, רוסית ואוקראינית, אך אין מדובר בתרגום מילולי. לראיה, הבית השני בגרסה הרוסית, אינו מופיע כלל בגרסה המולדבית או בגרסה האוקראינית.
ההמנון חובר על ידי בוריס פארמנוב, ניקולס בוז'קו וויטלי פישצ'נקו, בהתבססם על השיר הפטריוטי הרוסי "תחי מדינתנו", שיר משנת 1943 שהולחן על ידי בוריס אלכסנדרוב והוצע כהמנון בברית המועצות לשעבר.
מילות השיר

| תרגום לעברית | תעתיק עברי | רוסית |
| --- | --- | --- |
| אָנוּ שָׁרִים תְּהִלָּה לִפְּרִידְנֶסְטְרוֹבְיֵה,  כָּאן אַחְוַת הֶעָמִים חֲזָקָה.  בְּאַהֲבַת בָּנִים גְּדוֹלָה  אָנוּ מֻלְחָמִים לָעַד.  נְהַלֵּל גָּנִים וּמִפְעָלִים,  יִשּׁוּבִים, עָרִים וְשָׂדוֹת –  בָּהֶם שָׁנִים אֲרֻכּוֹת וּמְהֻלַּלוֹת  שֶׁל עָמָל לְמַעַן הַמּוֹלֶדֶת.    פזמון:  נִשָּׂא מֵעֵבֶר לַשָּׁנִים  אֶת הַשֵּׁם שֶׁל הָאָרֶץ הַגֵּאָה  וְלָרֶפּוּבְּלִיקָה שֶׁל חֹפֶש  נִהְיֶה נֶאֱמָנִים כְּמוֹ לָאֱמֶת.    אָנוּ מְהַלְלִים אֶת הַגֵּיאָיוֹת,  אֶת הַגָּדוֹת שֶׁל דְּנְיֶסְטְר בַּעַל שֵׂעָר הַשֵׂיבָה,  זוֹכְרִים אֶת מַעֲשֵׂי הַגְּבוּרָה הָאַגָּדִיִּים,  הַתְּהִלָּה שֶׁל הָאָבוֹת יְקָרָה לָנוּ.  נְהַלֵּל בְּשֵׁם אֶת כָּל אֵלֶּה  שֶׁמֵּתוּ לְמַעַן בֵּית אֲבוֹתֵינוּ.  בִּפְנֵי הַזִּכָּרוֹן הַקַּדוֹשׁ שֶׁל הַנּוֹפְלִים  אָנוּ נִשְׁבָּעִים לַמּוֹלֶדֶת. | — | Мы славу поем Приднестровью,  Здесь дружба народов крепка,  Великой сыновней любовью  Мы спаяны с ним навека.  Восславим сады и заводы,  Поселки, поля, города –  В них долгие славные годы  На благо Отчизны труда.    Припев:  Пронесем через годы  Имя гордой страны  И Республике свободы  Как правде, мы будем верны.    Мы славим родные долины,  Седого Днестра берега.  О подвигах помним былинных,  Нам слава отцов дорога.  Восславим мы всех поименно,  Погибших за наш отчий дом.  Пред памятью павших священной  Отечеству клятву даем. |
|  |  | מולדבית |
| — | טריאסקה ניסטרניה-מאמה  או צארה דה פראצי שי סורורי  קו דרגוסטה פרה דה סאמן  ציו דרויאה פיצ'ה, פצ'יורי  קנטה-וום ליבזי שי אוזינה  אורשה, קטונה, קמפיי  קו אלה שי-ן זיואה דה מינה  או, צארה, פרוספרה נה פיי    רפרן:  פרין ורמה פורטה-וום  נומלה מנדריי צרי  טו, רפובליקה ליברטציי  יאשטי קרזול אן פשניצ'ה זרי    קנטה-וום שי ואי שי קולינה  לוצ'פרי דין ניסטרול קרונט  באלאדה-נצלפטה, בטרנה  צה-ן ואקורי דסטויניצ'י נה-או ורוט  סלבי-וום ארויקול נומה  'ן אצ'אה בטליה קזוט  שי-ן פאצה ממוריאי ספינטה  נוי צריי ז'ורם סה-י פים סקוט    (רפרן) | Трэяскэ Нистрения-мамэ,  О царэ де фраць ши сурорь,  Че драгосте фэрэ де сямэн  Ць-о дэруе фийче, фечорь.  Кынта-вом ливезь ши узине,  Ораше, кэтуне, кымпий,  Ку еле ши-н зиуа де мыне  О, царэ, просперэ не фий!    Рефрен:  Прин време пурта-вом  Нумеле мындрей цэрь.  Ту, Република либертэций,  Ешть крезул ын пашниче зэрь.    Кынта-вом ши вэй, ши колине,  Лучеферь дин Ниструл кэрунт,  Баладе'нцелепте, бэтрыне,  Че'н вякурь дестойничь не-ау врут.  Слэви-вом ероикул нуме,  'Н ачя бэтэлие кэзут  Ши'н фаца меморией сфинте  Ной цэрий журэм сэ-й фим скут!    (Рефрен) |
|  |  | אוקראינית |
| — | — | Ми славимо край Придністров'я,  Де люди пишаються тим,  Що дружбою, ладом, любов'ю  Навіки пов'язані з ним.  Прославимо наші заводи,  Широкі лани і міста,  Тут чесно працюють народи  На благо Вітчизни труда.    Приспів:  Через доли і води  Пронесемо ім'я  Ми Республіки свободи,  Хай живе тут народів сім'я |
ראו גם

דגל טרנסניסטריה
סמל טרנסניסטריה
החברה לפיתוח מטה בנימין

ערך זה עוסק בחברה לפיתוח בנימין. אם התכוונתם למועצה אזורית שבבנימין, ראו .

החברה לפיתוח מטה בנימין היא חברה בע"מ המספקת לתושבי מטה בנימין שירותי פיתוח ובנייה, תחנות דלק ושירותי הסעות (אוטובוסים ומיניבוסים). החברה מנהלת את מסוף התחבורה הציבורית החדש בשער בנימין, פארק תעשיות שער בנימין וכן שותפה במחצבות נטף.
החברה כיום מנוהלת על ידי מועצה אזורית מטה בנימין. יו"ר החברה הוא ראש מועצת בנימין ישראל גנץ. מנכ"ל החברה הוא אלדד בן זמרה. החברה נוסדה בשנת 1981. היא הוקמה בתחילה במטרה לספק הסעות לבתי הספר לתלמידי בנימין. בהמשך הפכה לחברה בעלת מערך הסעות נרחב לתלמידים, מטיילים ותיירים, וגם לחברה כלכלית וקבלנית. מטה החברה לפיתוח ישב במשך 37 שנים ביישוב פסגות שליד ירושלים, ובתחילת שנת 2019 החברה עברה למשכנה החדש בשער בנימין הסמוך לירושלים. בחברה עובדים כיום כ-140 איש, רובם תושבי בנימין.
ענפי החברה > תחבורה

בנוסף לכ-140 כלי רכב שונים, ברשות החברה לפיתוח 59 אוטובוסים ממוגני ירי המשמשים להסעת אלפי תלמידים ותלמידות (על-פי הנחיות משרד הביטחון) ללמעלה מ-40 בתי ספר ברחבי המועצה האזורית מטה-בנימין. בנוסף משמש צי האוטובוסים לטיולים, הסעות פרטיות ועוד.
ענפי החברה > בנייה ופיתוח

החברה עוסקת בעבודות בנייה ופיתוח תשתיות ציבוריות לצד פיתוח נופי, פיתוח תשתיות חשמל, עפר, מים וביוב. כחלק מעיסוקה, בנתה החברה מעל 50 מבני ציבור: בריכת שחייה ביישוב נעלה, בית מדרש וכיתות לימוד במכינת בני דוד בעלי, שיפוץ מקיף באולפנת שירת הים בנוה צוף, תלמוד תורה ביישוב נריה, הרחבה של מבנה משק אחיה בשילה, ועוד פרויקטים רבים של כיתות לימודים, גני ילדים, בתי כנסת ומוסדות ציבור שונים ביישובי בנימין בהם שילה, נריה, דולב, נווה צוף ומעלה לבונה.
החברה עוסקת גם ביזמות נדל"ן ובונה שכונות מגורים בנעלה, נוה צוף, כוכב השחר, מגרון, הר גילה, אריאל ובמקומות נוספים.
ענפי החברה > מסחר ותעשייה

החברה לפיתוח מנהלת ומפתחת חמישה אזורי תעשייה שונים ברחבי בנימין, המהווים מוקד תעסוקה ומסחר לתושבי בנימין. בבעלות החברה שלוש תחנות דלק הפזורות בבנימין.
בנוסף, שותפה החברה בבנייה ובבעלות של חמישה אזורי תעשייה ברחבי המועצה. כמו כן קיבלה החברה זיכיון ל-15 של כרייה וחציבה במחצבת נטף.
ענפי החברה > יזמות ונדל"ן

נכון לשנת 2019, החברה בונה מאות יחידות דיור בתחומי המועצה בפרט, ובכל רחבי הארץ בכלל.
אוטובוס של החברה לפיתוח מטה בנימין
המבנה החדש של משרדי החברה
הים התיכון (מחוז)

מחוז הים התיכון (טורקית Akdeniz Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום אסיה הקטנה, לאורך חופי הים התיכון. שטחו של המחוז שהוקם בשנת 1941 הוא 120,000 קמ"ר המהווים 15.4% משטח המדינה. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,706,005 תושבים.
המחוז מחולק לשמונה נפות כדלקמן:
אדנה
אנטליה
בורדור
האטיי
אספרטה
קהרמאנמרש
מרסין
אוסמנייה
המנון כף ורדה

| --- | --- |

 מדינה:  כף ורדה כף ורדה
 שפה:  פורטוגזית
 מילים:  אמילקר ספנסר לופש
 לחן:  אדלברטו איז'ינו טבארש סילבה
 תאריך מעמד רשמי:  1996 (לחן)
 ‏האזנהקובץ:Cântico da Liberdade (instrumental).ogg‏Ⓘ‏
 
שיר החירות (בפורטוגזית: Cântico da Liberdade) הוא המנונה הלאומי של כף ורדה. השיר קיבל מעמד רשמי של המנון בשנת 1996, ולפני היותו ההמנון של כף ורדה, היה ההמנון זהה להמנונה של גינאה ביסאו. את הלחן חיבר אדלברטו איז'ינו טבארש סילבה ואת המילים כתב אמילקר ספנסר לופש.
מילות ההמנון

| תרגום לעברית | פורטוגזית |
| --- | --- |
שיר אח  שיר אח שלי  כי החירות היא מזמור  והאדם הוא ביטחון.    מתוך כבוד עצמי, טמון את הזרעים   באבק האי העירום;  במדרונות החיים התקווה היא  כגודל הים  שחובק אותנו,  שומר הימים והרוחות  מתמיד  בין הכוכבים  והאטלנטי  דקלם את שיר החירות.    שיר אח  שיר אח שלי  כי החירות היא מזמור  והאדם הוא ביטחון!: Canta, irmão  canta meu irmão  que a Liberdade é hino  e o Homem a certeza.    Com dignidade, enterra a semente  no pó da ilha nua;  No despenhadeiro da vida a esperança é  do tamanho do mar  que nos abraça,  Sentinela de mares e ventos  perseverante  entre estrelas  e o Atlântico  entoa o cântico da Liberdade.    Canta, irmão  canta meu irmão  que a Liberdade é hino  e o Homem a certeza!
ראו גם

דגל כף ורדה
סמל כף ורדה
ההצגה הצמודה

באלגברה מופשטת, ההצגה הצמודה (באנגלית: Adjoint Representation) מתייחסת לשני מושגים הקשורים זה לזה: ההצגה הצמודה של חבורת לי וההצגה הצמודה של אלגברת לי.
ההצגה הצמודה של חבורת לי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תהי  G חבורת לי. כל איבר  A\in G משרה אוטומורפיזם פנימי
(זו למעשה הצמדה בתורת החבורות). ההעתקה
היא בעצם הומומורפיזם מ- G לחבורת האוטומורפיזמים על  G.
לפי פונקציית קורי אפשר להסתכל על Inn כהומומורפיזם בשני ארגומנטים
גזירה של העתקה זו ביחס לארגומנט השני מגדיר העתקה חדשה
מהחבורה  G לחבורת האוטומורפיזמים של  {\mathfrak {g}}=\operatorname {Lie} G (אלגברת לי של  G) שנתונה על ידי
נשים לב שאלגברת לי  {\mathfrak {g}}=\operatorname {Lie} G היא מרחב וקטורי. אזי ההעתקה  \operatorname {Ad} :G\to \mathbf {GL} (\operatorname {Lie} G) היא הצגה ליניארית של  G ונקראת ההצגה הצמודה של  G.
ההצגה צמודה של אלגברת לי

ההצגה הצמודה של אלגברת לי  L היא הפונקציה המתאימה לכל איבר  x באלגברה את האנדומורפיזם של  L המתקבל על ידי כפל משמאל באיבר. זוהי הצגה ליניארית של האלגברה, שיש לה תפקיד מרכזי בתורה של אלגברות לי.
ההצגה צמודה של אלגברת לי > הגדרה

תהי  L אלגברת לי. לכל  x\in L, ההצגה הצמודה של  x הוא העתקה  \operatorname {ad} _{x}:L\rightarrow L המוגדרת על ידי  \operatorname {ad} _{x}(y)=[x,y].
העתקת הצמוד היא העתקה  \operatorname {ad} :L\rightarrow {\mathfrak {gl}}(L) מהאלגברה אל אלגברת האנדומורפיזמים, הנתונה על ידי  \operatorname {ad} (x)=\operatorname {ad} _{x}.
ההצגה צמודה של אלגברת לי > תכונות

\operatorname {ad}  היא העתקה ליניארית.
הגרעין של העתקת הצמוד הוא המרכז של האלגברה.
התמונה של העתקת הצמוד נמצאת בתוך מרחב הנגזרות (כלומר, כל ייצוג מצמיד הוא נגזרת, ובפרט מקיים את כלל לייבניץ).
כאשר האלגברה פשוטה למחצה, ההעתקה היא חד חד ערכית ולכן מהווה שיכון לתוך  {\mathfrak {gl}}(L).
העתקת הצמוד היא הומומורפיזם של אלגברות לי, כלומר מתקיים  \,[\operatorname {ad} _{x},\operatorname {ad} _{y}]=\operatorname {ad} _{[x,y]}.
משפט אנגל מקשר בין הנילפוטנטיות של איברי  L לאיברי  \operatorname {ad} (L), וקובע כי אלגברת לי היא נילפוטנטית אם ורק אם כל איברי  \operatorname {ad} (L) נילפוטנטים.
הקשר בין שתי ההצגות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

Introduction to Lie Algebras and Representation Theory,James Humphreys, p.8
המדינות הצלבניות

המדינות הצלבניות במזרח התיכון
אסיה הקטנה והבלקן לאחר חלוקת האימפריה הביזנטית (1204)
המדינות הצלבניות היו ישויות פוליטיות פאודליות אשר נוסדו במזרח התיכון ובאסיה הקטנה על ידי הצבאות האירופים במהלך מסעי הצלב בימי הביניים. הקמת המדינות איפשרה את קיום מסעי הצלב ביוצרה רצף טריטוריאלי בשליטה נוצרית שהקל על מלאכת התקדמות הצבאות הנוצרים ותספוק הכוחות הקדמיים בעת מלחמותיהם במוסלמים ובפגאניסטים.
אף על פי שהמדינות תמכו במסעי הצלב, תמיכה זו לא הייתה לרוב הסיבה האמיתית להקמתן כי אם רדיפת ממון, טריטוריה ושררה של אצילים אירופאים שלא הסתפקו בנחלותיהם שבמערב אירופה ושאפו להגדילן על ידי כיבושי שטחים לעצמם בלבנט. מסיבה זו נקלעו מרבית המדינות הצלבניות לסכסוך מול שליטי האימפריה הביזנטית אשר בשמם יצאו הצלבנים למלחמותיהם מלכתחילה, ולהם נשבעו להעניק את האדמות הכבושות מיד עם סיום כיבושן.
ארבע המדינות הצלבניות העיקריות הוקמו בתקופת מסע הצלב הראשון על ידי פורשים מהכח הצלבני העיקרי. עם הקמתן של מדינות נוצריות במזרח התיכון הפכה ההגנה עליהן למשאת נפשם של האירופים, ומספר ממסעות הצלב הבאים (ובעיקר מסע הצלב השני) נערכו כדי להגן על המדינות הצלבניות מפני הכובשים המוסלמים.
תקופת קיומן של המדינות הצלבניות זהה לפרק הזמן של השלטון הצלבני באזורי הים התיכון, אסיה הקטנה והבלקן, והיא משתרעת על פני כארבע מאות שנים, בין המאה ה-11 למאה ה-15.
המדינות הצלבניות במזרח התיכון

ארבע המדינות הצלבניות הראשונות נוסדו במהלך מסע הצלב הראשון:
המדינה הראשונה, רוזנות אדסה, נוסדה בשנת 1098 וחדלה להתקיים בשנת 1144.
נסיכות אנטיוכיה, נוסדה בשנת 1098 וחדלה להתקיים עם הכיבוש הממלוכי בשנת 1268.
רוזנות טריפולי, נוסדה בשנת 1102 וחדלה להתקיים עם הכיבוש הממלוכי בשנת 1289.
ממלכת ירושלים , נוסדה בשנת 1099 וחדלה להתקיים בשנת 1291 עם כיבוש העיר עכו בידי הממלוכים. לממלכה הנוצרית בירושלים היו כפופות מספר רב של נסיכויות ("סניוריות"), בהן שלטו אצילים אירופים שהיו כפופים ישירות למלך ירושלים. ארבע הסניוריות החשובות ביותר היו:
נסיכות הגליל
רוזנות יפו ואשקלון
נסיכות עבר הירדן
סניוריית צידון
המדינה הצלבנית בקפריסין

בעת מסע הצלב השלישי כבש ריצ'רד לב הארי מלך אנגליה את קפריסין בדרכו לירושלים. במקום הוקמה מדינה צלבנית ששימשה כמקום מושבם של מלכי ירושלים למן חורבן ממלכתם בשנת 1291 ועד לסופה של ממלכת קפריסין בשנת 1489.
המדינות הצלבניות ביוון היבשתית

במהלך מסע הצלב הרביעי כבשו מדינות אירופה את שטחיה של האימפריה הביזנטית ביוון, וחילקו אותם לארבע מדינות צלבניות:
האימפריה הלטינית - התקיימה לזמן קצר בין השנים 1204 עד לכיבושה החוזר בידי הביזנטים בשנת 1261
ממלכת סלוניקי - התקיימה לזמן קצר בין השנים 1204 עד לכיבושה החוזר בידי הביזנטים בשנת 1224
דוכסות אתונה - נוסדה בידי מתיישבים מקטלוניה בשנת 1205 והתקיימה עד לכיבוש העות'מאני בשנת 1456
נסיכות אכאיה - נוסדה בשנת 1205 ונכבשה על ידי הביזנטים בשנת 1432.
מדינות צלבניות נוספות

במהלך ימי הביניים בוצעו מספר השתלטותיות על שטחים באגן המזרחי של הים התיכון, מרביתן על ידי מסדרים צבאיים נוצרים או על ידי ערי מדינה איטלקיות שהיו בעלות עוצמה רבה ושליטה מוחלטת בים התיכון באותה התקופה:
דוכסות ארכיפלאגו הוקמה על ידי מתיישבים ונציאנים לאחר מסע הצלב הרביעי לאורך חופי הים האגאי ביוון. הדוכסות שמרה על מעמדה העצמאי עד לכיבושה בידי העות'מאנים בשנת 1556.
מסדר האבירים ההוספיטלרים הקים בשנת 1310 את מושבו באי רודוס וניהל באי מדינה עצמאית עד לכיבוש העות'מאני בשנת 1522.
בידי מסדר ההוספיטלרים נמצאו ערי מדינה רבות באזור אסיה הקטנה ויוון, ביניהן: איזמיר, בודרום, אנטליה, קורינתוס והאי קוס.
המוזיאון הלאומי של סין

| --- | --- |

המוזיאון הלאומי של סין
 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, אטרקציה תיירותית, מוזיאון לאומי, vice-ministerial level institution 
 כתובת:  בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין
 מיקום:  Donghuamen Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מבקרים בשנה:  7.6 מיליון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2003
 תאריך פתיחה רשמי:  2003
 אדריכל:  גרקן, מארג ושות' 
 קואורדינטות:  39°54′13″N 116°23′42″E﻿ / ﻿39.903611111111°N 116.395°E﻿ / 39.903611111111; 116.395
 www.chnmuseum.cn
 he
 
המוזיאון הלאומי של סין הוא מוזיאון לאומי השוכן בכיכר טיין-אן-מן בבייג'ינג שבסין.
המוזיאון הלאומי של סין הוא אחד המוזיאונים הגדולים בעולם. בשנת 2016 ביקרו בו כמעט 7.6 מיליון מבקרים.
היסטוריה

המוזיאון הוקם בשנת 2003 על ידי מיזוגם של מוזיאון המהפכה הסינית והמוזיאון הלאומי להיסטוריה של סין אשר שכנו באותו המבנה. מוזיאון המהפכה הסינית היה ממוקם באגף הצפוני של המבנה ואלו המוזיאון הלאומי להיסטוריה של סין באגף הדרומי.
בניית בניין המוזיאון הסתיימה ב-1959, והייתה באותה העת אחד מעשרת הבניינים הגדולים בעולם. המבנה שוכן על כ-6.5 דונם והוא בעל אורך חזיתי של כ-313 מטרים. גובהו של המבנה הוא כארבע קומות בהיקף של כ-149 מטרים.
אוספים

למוזיאון, המציג את ההיסטוריה הסינית כולה, יש אוסף של כ-1,050,000 פריטים קבועים[דרושה הבהרה].
הערות שוליים

↑  China.org
↑  "National Museum gets major makeover". China Economic Review. 2011-02-21. אורכב מ-המקור ב-2017-08-16. נבדק ב-2017-12-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425312505171  PLWABN: 9810609695005606  BnF: cb16566246d (data)  CiNii: DA14930678  GND: 1090662386  ISNI: 0000 0004 0386 7291  LCCN: n2008003650  NKC: kn20120711002  NLK: KAB202013276  NSK: 000468185  RERO: 02-A027039337  SUDOC: 127886605  TePapa: 45677  VIAF: 142363268   WorldCat (עם VIAF): 142363268 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיאונים ובנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המוזיאון הלאומי של פקיסטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ואמנות
 מיקום:  קראצ'י 
 מדינה:  פקיסטן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1950 
 קואורדינטות:  24°51′09″N 67°01′04″E﻿ / ﻿24.85261°N 67.01791°E﻿ / 24.85261; 67.01791
  (למפת קראצ'י מוגדלת) המוזיאון(למפת קראצ'י רגילה) המוזיאון
 
המוזיאון הלאומי של פקיסטן (באורדו: قومی عجائب گھر پاکِستان) הוא המוזיאון הלאומי של פקיסטן, הממוקם בקראצ'י, העיר הגדולה בפקיסטן.