קטלוג ספרייה
היסטוריה

ספריות היו נפוצות גם בעת העתיקה, כדוגמת הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. הספרנים הקדומים יצרו מערכת כללים שמורה כיצד יש לרשום את הפריטים בקטלוג. עד לשנת 700 לפנה"ס פעלו האשורים על פי הכללים שקבעו הבבלים. איבניסרו, הספרן הראשי בספרייה הבבלית של אשורבניפל מהמאה השביעית לפני הספירה, כתב את קטלוג הספרייה על לוחות חרס, לפי נושאים. בזמן ההוא היו בספרייה כ-30,000 לוחות חרס, במספר שפות, מסודרים לפי צורה ומופרדים לפי נושאים. הקטלוגים באותה התקופה היו ממוינים לפי נושאים, ואילו קטלוגים הממוינים על פי המחבר לא היו קיימים. השימוש הרווח בקטלוגים הממוינים על פי נושאים מרמז על כך שהספרנים פעלו על פי כללים לחילוץ נושאים ולרישום הפרטים של כל פריט, שהיו נפוצים באותה התקופה. התיוק והחיפוש הפכו ליעילים בעקבות העקביות שהכללים הללו השרו, כך שספרן ידע לתייק כל פריט מבלי להמציא מחדש את הכללים בכל פעם, והקורא ידע למה לצפות בכל ביקור. רישום תכנים החל כדי לאפשר לקוראים לדעת מה החומרים הזמינים לקריאה בספרייה. במאה השלישית לפני הספירה, יצר קאלימאכוס את הקטלוג הראשון הממוין לפי סופרים, שנקרא פינקס (אנ').
במאה ה-10 לספירה כללה ספריית העיר הפרסית שיראז למעלה מ-300 חדרים מלאים בקטלוגים יסודיים שסייעו באיתור טקסטים. מאוחר יותר, בשנים 1542–1605, יצר קיסר האימפריה המוגולית אכבר קטלוג של 24,000 הטקסטים שהיו בספריית האימפריה, ועשה את רוב עבודת הסיווג בעצמו.
במהלך התקופה המודרנית המוקדמת, סדר הספרים בספרייה נקבע על פי הנחייתו של הספרן הראשי. לא הייתה שיטה אוניברסלית לסידור, ולכן חלק מהספרים מוינו לפי שפה או לפי נושא. ברוב הספריות ששימשו אנשים משכילים מוינו הספרים לפי קטגוריות (כמו פילוסופיה, ספרי קודש, מתמטיקה ועוד). הספרייה הראשונה שמיינה כותרים בסדר אלפביתי תחת כל קטגוריה הייתה ספריית סורבון בפריז. קטלוגי הספרייה הראשונים היו רשימות כתובות בכתב יד, מסודרות לפי מאפיינים של הספר או לפי סידור אלפביתי גס של שם המחבר. לפני מהפכת הדפוס, נאלצו הספרנים להזין ספרים חדשים בשולי רשימת הקטלוגים, עד ליצירת קטלוג מסודר חדש. בגלל אופי יצירת הקטלוג בתקופה ההיא, רוב הקטלוגים לא הצליחו לעמוד בקצב של ספרים חדשים שהגיעו לספרייה.
לאחר שמכונת הדפוס הפכה לפופולרית, נעשה צורך בקטלוג מסודר, בגלל קצב ההדפסה של ספרים חדשים שהלך וגדל. קטלוגים מודפסים, הנקראים לפעמים קטלוגים מילוניים, החלו להתפרסם בתחילת התקופה המודרנית ואפשרו לחוקרים להכיר את תכולתה של כל ספרייה. בעותקים של הקטלוג היו משולבים לעיתים דפים ריקים שעליהם ניתן היה לכתוב תוספות.
קטלוג הקלפים הראשון נוצר בווינה בסביבות שנת 1780 על ידי הספרן גוטפריד ואן סוויטן. הוא נועד לפתור את בעיות חוסר הגמישות ביצירת הקטלוגים הקדומים שהיו בשימוש עד אז, שנחרטו בשיש ובחימר, ולהפחית בעלויות הגבוהות שהיו כרוכות ביצירת הקטלוגים המעט מאוחרים יותר, שנכתבו בכתב יד כקודקס כרוך. ייתכן שהקלפים הראשונים שבהם השתמשו לקטלוג היו קלפי משחק צרפתיים, שבמאה ה-18 היו ריקים בצד אחד.
בנובמבר 1789, במהלך המהפכה הצרפתית, החל תהליך איסוף של כל ספרי הדת. הספרים הועברו למערכת חדשה של ספריות ציבוריות, ונוצרו רשימות מלאי של הספרים הקיימים. הרשימות היו כתובות על גבם של קלפי משחק, שכללו את המידע הביבליוגרפי עבור כל ספר. אוסף הכרטיסים נודע בשם "קוד הקטלוג הצרפתי של 1791".
הממציא האנגלי פרנסיס רונלדס (אנ') החל להשתמש בקטלוג כרטיסים כדי לנהל את אוסף הספרים ההולך וגדל שלו בסביבות שנת 1815. באמצע המאה ה-19, המו"ל איטלקי נטלה באטצאטי פיתח מערכת כרטיסים שנועדה למוכרי ספרים, שבה כרטיסים מייצגים מחברים, כותרים ונושאים. זמן קצר לאחר מכן, מלוויל דיואי וספרנים אמריקאים אחרים החלו לקדם את קטלוג הקלפים בגלל הגמישות והסקיילביליות שלו. בחלק מהספריות קוטלגו הספרים לפי גודל הספר, בעוד שספריות אחרות קטלגו את הספרים רק לפי שם המחבר. הקטלוג על פי התכונות הללו הקשה על איתור הספר.
הגיליון הראשון של "ז'ורנל הספריות", הפרסום הרשמי של איגוד הספריות האמריקאי (ALA), גרס כי הנושא הדחוף ביותר שספריות נדרשות לפתור הוא בעיית היעדר קטלוג סטנדרטי מרוכז. בתגובה לעניין התקינה, ALA הקימה ועדה שהמליצה על אימוץ שיטת עבודה עם כרטיסים בגודל 13 \times 5 סנטימטרים, כפי ששימשו באוניברסיטת הרווארד. עם זאת, באותו הדו"ח, טענה הוועדה שכרטיס מעט יותר גדול, בגודל של 13 \times 8 סנטימטרים, יהיה עדיף. עד סוף המאה התשע-עשרה, הקלף הגדול יותר נכנס לשימוש, בעיקר בגלל העובדה שכרטיסים בגודל הזה כבר היו הגודל הסטנדרטי ששימש לגלויות דואר.
מלוויל דיואי המציא מערכת שבה הספרים אורגנו לפי נושאים, ולאחר מכן נכתבו בסדר אלפביתי על פי שם המחבר. לכל ספר הוקצה עיול שזיהה את הנושא ואת מיקום הספר. בשנת 1860 עיצב עזרא אבוט (אנ') קטלוג כרטיסים נגיש, שמאפשר לשמור בקלות על סדר הכרטיסים. הכרטיסים הונחו בצורה הדוקה בין תיבות עץ. אבוט פרסם את ממצאיו בדוח השנתי של הספרייה לשנת 1863, והם אומצו על ידי ספריות אמריקאיות רבות.
יצירת הקטלוגים החלה בשנת 1862 ובמהלך השנה הראשונה נוצרו 35,762 כרטיסי קטלוג. אחת הפעולות הראשונות של איגוד הספריות האמריקאי החדש שהוקם ב-1908 היה לקבוע סטנדרטים לגודל הכרטיסים המשמשים בספריות אמריקאיות, ובכך להפוך את ייצורם ואת ייצור הכרטסות לאחידים. הכרטיס האחרון הודפס על ידי OCLC, ספקית מרכזית של כרטיסי קטלוג, באוקטובר 2015.