צ'אנגואים
מקור השם > השערות אחרות

ההיסטוריון הרומני ניקולאיה יורגה טען שהמונח מקורב למילה הרומנית șalgău - ששורשה במילה ההונגרית sálgó וגרסאות שונות של המילה ההונגרית "sóvágó" שמשמעותה "חותך מלח", שם שניתן לפועלים הסקלרים במכרות המלח בטרגו אוקנה. לפיכך האתנונים נוצר בשפה הרומנית מהמילה ההונגרית sóvágó על ידי פיתוח של פונמות - sóvágó - șaugău, șalgău – șangău ואחר כך חדר בחזרה לשפה הונגרית בצורת csángó.
יורגה הציע גם את המשמעות "מצלצל רע" באסוציאציה לכינוי שניתן על ידי עמים טורקים לאלה ששפתם "מצלצלת היטב", בקשר לאופן המיוחד שבו מבטאים הצ'אנגואים את הצליל s במקום ș.
לאזר שייניאנו הסכים כי המונח מקורו במילה ההונגרית "cszangó" במובן "נשמע רע", כרמז לשפה מחוספסת.
לפי תאוריה של הבלשן אנטאל הורגר השם צ'אנגו מקורו במילה czammog (אלה (כלי)) הרומזת לרועה הצאן הסקלרי אשר הולך עם אלה בידו אחרי כבשיו. השערה אחרת של אותו החוקר היא שהשורש של המילה הוא cseng או csáng שמשמעותו "לשקשק, לצלצל בקול" המזכירה את הרקע התרבותי-היסטורי של השימוש בצלצול הפעמונים כאזעקה מפני סכנות.
קבוצה אחרת של חוקרים - יאנוש ירניי, אנדרה ורש, שאנדור נ. סילאגי - סבורה שמקור האתנונים הוא פשוט בלתי ידוע.
לפי אגדה שנלקטה באמצע המאה ה-19 על ידי כומר כפרי בשם אינצה יאנוש פטראש, אבות הצ'אנגואים היו לוחמים בצבאו של המלך ההונגרי לסלו הגדול שגירש את הטטרים ממולדובה. מכיוון שהיו להם פעמונים על הסוסים, המלך שאל: מה עם האנשים האלה עם פעמונים (המצלצלים)? (בהונגרית :csángatók
אגדה אחרת שעליה דיווח הבלשן מוזש רוביני לפי סיפורו של אנטאל מארטאנאש מן היישוב סבאואן, במחוז ניאמץ בשנת 1900, שם הצ'אנגואים בא מתקופת הגעתם למולדובה כשעדריהם נשאו פעמונים (בהונגרית csengő) וגם הרועים עצמם צלצלו בפעמונים, ניגנו בכינורות וירו ברובים. מי שראה או שמע אותם היה אומר "הנה התיישבו פה אנשים עם פעמונים - csengős, csángós
המילה "צ'אנגו" נמצאת בשם ההונגרי של כפר במחוז קובאסנה שבמרכז רומניה, בחבל הסקלרים - צ'אנגוטלפ - "התנחלות הצ'אנגו" (ברומנית קרפינני Cărpinenii), כמו כן נמצאת בשמה של פסגה בהרי נמירה - פסגת צ'אנגאו Ceangău שגובהה 1398 מ', ובשם של רחוב בבודפשט (Csángó Utca) (רחוב צ'אנגו).
בשנת 1400 - אדם בשם Georgium Chango
בשנת 1424 - אדם בשם פטרו צ'אנקו Petro Czanko
ב-8 ביוני 1443 - תעודת תרומה של שטפאן, בנו של אלכסנדרו הטוב -
în 8 iunie 1443: actul de donaţie al lui Ştefan, fiu al lui Alexandru cel Bun: „această adevărată slugă a noastră, pan Iliiaş Sanga, a slujit nouă drept şi credincios” (המשרת המהימן שלנו, פאן איליאש סאנגה, ששירת אותנו ביושר ומסירות
בשנת 1560 - ביישוב מאוקשה במחוז קובאסנה חי אדם שנקרא אנדראש צ'אנגו Csángó András
בשנת 1556 - במואקשה, במחוז קובאסנה - מוזכר אדם בשם מיכאל צ'אנגו (באות קטנה) Michael Csángó
בשנים 1766–1767 הכומר פטר זלד (Péter Zöld) ערך מסע בנסיכות מולדובה ובבוג'אק, ותיאר את מצב הכפרים המיושבים בהונגרים רומים-קתולים שגרו בהם.
את ההונגרים בנסיכות מולדובה הוא מכנה "צ'אנגואים-מדיארים" (צ'אנגואים-הונגרים). ב-1772 פטר זלד ערך עצומה בשם הקהילה הכנסייתית בניקולשט, שבה התלוננו תושבי ניקולשט נגד "ההונגרים מלונקה" המכונים "צ'אנגואים" (csango dictis). זאת בהקשר של הסכם שהושג לפני 30 שנה, שאותו הפר אדם בשם אנטאל ציקו (Antal Cziko) מן היישוב פרומואסה, ושלפיו הורשו בני פרומואסה לרעות במרעה על ההר מיניטה Minyite, הקרוי גם הגייש Hegyes, תמורת מס של 12 פלורין.
המוזיאולוג אנטון קושה סבר שדברי הכומר זלד בדו"חו הראשון הוא "אתנונים מזויף". אולם הכומר טען שהתושבים עצמם קוראים לעצמם "צ'אנגו מדיארים"
כעבור שבעה עשורים גם אדם בשם אינצה פטראש, שמקורו באותן הקהילות של צ'אנגואים וחי כל חייו בקרבם, אישר כי "צ'אנגואים" היה שמם.
המרצה מריוס דיאקונסקו מהפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט הדגיש שהכומר הסקלרי פטר זלד לא יצר את האתנונים בצורה מלאכותית, אלא תיאר מציאות כפי שהווה אותה אישית. לאותם מסקנות כמו זלד הגיע כעבור שישה עשורים גם הכומר אינצה פטראש, שהיה בן לקהילת צ'אנגואים וחי בתוכה.