stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמל וושינגטון די. סי.

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  וושינגטון די. סי.
 התקנים
 מוטו:  צדק לכל
 פרטים נוספים
 שימוש:  סמל המחוז, סמל העיר, מסמכים רשמיים
סמלי מדינות ארצות הברית נכון לשנת 1876, כפי שמופיע בספריית הקונגרס. ההבדל המרכזי בין הסמל משנה זו לסמל בן ימינו הוא שבמקום בו הופיע פסלה של אלת החירות, מופיע כיום ג'ורג' וושינגטון.
החותם הגדול של מחוז קולומביה או סמל מחוז קולומביה הוא סמלם הן של המחוז, והן של בירת ארצות הברית וושינגטון די. סי..
הסמל מציג את אלת הצדק מניחה זר על פסלו של ג'ורג' וושינגטון. על הסמל מופיע המוטו של המחוז, בלטינית: "צדק לכל" (JUSTITIA OMNIBUS), השנה 1871 – שנת ייסוד המחוז במתכונתו הנוכחית. ברקע הסמל מופיע מבנה קפיטול ארצות הברית (בניין מושבו של הקונגרס של ארצות הברית), בימין הסמל, ורכבת הנוסעת על גשר רכבת תחת שמש זורחת, בשמאלו.
סמל זה החליף את הסמל המקורי, בו הניחה אלת הצדק את הזר על פסלה של אלת החרות שניצב בראש בניין הקפיטול.
ראו גם

דגל וושינגטון די. סי.
| סמלי מדינות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| סמל פדרלי | סמל ארצות הברית |  |
| סמלי מדינות | אוהיו • אוקלהומה • אורגון • איווה • איידהו • אילינוי • אינדיאנה • אלבמה • אלסקה • אריזונה • ארקנסו • ג'ורג'יה • דלאוור • דקוטה הדרומית • דקוטה הצפונית • הוואי • ויומינג • ויסקונסין • וירג'יניה • וירג'יניה המערבית • ורמונט • וושינגטון • טנסי • טקסס • יוטה • לואיזיאנה • מונטנה • מיזורי • מיין • מינסוטה • מיסיסיפי • מישיגן • מסצ'וסטס • מרילנד • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי • ניו המפשייר • ניו יורק • ניו מקסיקו • פלורידה • פנסילבניה • קולורדו • קונטיקט • קליפורניה • קנזס • קנטקי • קרוליינה הדרומית • קרוליינה הצפונית • רוד איילנד |  |
| סמלי אזורים מבודדים | סמואה האמריקנית • גואם • איי מריאנה הצפוניים • פוארטו ריקו • איי הבתולה של ארצות הברית |  |
| סמל מחוז קולומביה ווושינגטון | וושינגטון, מחוז קולומביה |  |
סוזוקי קיי

| --- | --- |

Suzuki Kei
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור 
 שנות ייצור:  1995–1997
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  Suzuki Hustler 
 אורך:  3,395 מ"מ 
 רוחב:  1,475 מ"מ 
 גובה:  1,545 מ"מ 
 משקל:  760 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,360 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 4 שסתומים לצילינדר, 658 סמ"ק המפיק 54 כ"ס (יחס דחיסה 1:10.5) מנוע טורבו 658 סמ"ק, המפיק 64 כ"ס (יחס דחיסה 1:8.4) (מנוע קדמי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת אוטומטית 4 - מהירויות
 
סוזוקי קיי, 3 דלתות, שנת 1998
סוזוקי קיי (באנגלית: Suzuki Kei) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 1998–2004.
דגמי סוזוקי קיי

3 דלתות - האצ'בק
5 דלתות - האצ'בק
תמונות

סוזוקי קיי - מבט לתא הנהג
סוזוקי קיי
סוזוקי קיי
סוזוקי קיי - 3 דלתות
סוזוקי קיי - 5 דלתות
ראו גם

סוזוקי מוטור
סוזוקי קפוצ'ינו
סוזוקי CV1
סוזוקי סוויפט
סוזוקי ספסיה
סוזוקי פרונטה 800
סוזוקי Suzulight
סיינפואגוס

ערך זה עוסק בעיר בקובה. אם התכוונתם למהפכן קובני, ראו .
פָּלאסיוֹ דה ואיֶה, סיינפואגוס
ארמון הממשל
תיאטרון תומאס טרי
סיינפואגוס (בספרדית: Cienfuegos) היא עיר השוכנת לחופה הדרומי של קובה, כ-250 ק"מ מזרחית להוואנה. העיר משמשת גם כבירתו של מחוז סיינפואגוס, ובשנת 2012 התגוררו בה כ-164,924 תושבים.
בשנת 2005 הכריז אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של העיר כעל אתר מורשת עולמית, בשל הריכוז הגדול של מבנים בסגנון נאו-קלאסי, שנבנו בעיקר בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20.
היסטוריה

קולומבוס הגיע למפרץ שלחופו נבנתה לימים סיינפואגוס כבר במסעו השני ב-1494. ב-1738 הוקם מבצר חגואה בפתח המפרץ, לשם הגנה מפני שודדי ים, אך העיר עצמה הוקמה רק ב-1818.
ראשוני המתיישבים היו צרפתים שהגיעו מבורדו, ובעקבותיהם הגיעו גם פליטים מלואיזיאנה, שזמן קצר קודם לכן נמכרה לארצות הברית. העיר נקראה בתחילה פרננדינה דה חגואה, על שם מלך ספרד, פרננדו השביעי. בשנת 1830 הוחלף שמה, והיא נקראה על שמו של חוסה סיינפואגוס, מושל קובה בין השנים 1819-1816 (פירוש השם המילולי: מאה להבות).
ב-1850 הגיעה לעיר מסילת הברזל מהוואנה, והתפתחות העיר הואצה. בשלב זה, טרם הושלמה בנייתה של מסילת הברזל לסנטיאגו דה קובה, וסיינפואגוס היוותה צומת חשוב, בו עברו הנוסעים מרכבת למעבורת. במקביל התפתחה בעיר תעשיית הסוכר, ועד 1895, 15% מהסוכר שייצאה קובה הגיע ממנה. נוסף על סוכר, היווה האזור מרכז לגידולי קפה, מנגו וטבק.
ב-11 במאי 1898, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד, התרחש בסמוך לעיר קרב ימי, כאשר כוח של חיל הנחתים האמריקני הגיע למקום על מנת לנתק כבלי טלגרף. הנחתים הצליחו, תחת הפגזות כבדות, לנתק שניים מתוך שלושת הכבלים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 התפתח המסחר עם ארצות הברית. כתוצאה מכך, הנמלים שבצפון האי שגשגו, ואילו נמלי הדרום, בהם נמלהּ של סיינפואגוס, דעכו. בשנות ה-70 שופץ הנמל, ונבנה בו טרמינל מיוחד לייצוא סוכר, הגדול מסוגו בעולם.
ב-1982 הוחל בהקמתו של כור גרעיני בסמוך לעיר, אך עם התפרקותה של ברית המועצות, הופסקה תמיכתה של זו בפרויקט, ובנייתו מעולם לא הושלמה.
כלכלה

מלבד סוכר, מהווה סיינפואגוס מרכז לגידול חסילונים. התעשייה בעיר כוללת דשנים, מלט, נייר ובניית אוניות. כן יש בעיר בית זיקוק ותחנת כוח.
מבנים חשובים > מרכז העיר

מסביב לכיכר חוסה מרטי, במרכז ההיסטורי של סיינפואגוס, מספר מבנים שנבנו בסגנון נאו-קלאסי:
קתדרלת העיבור הטהור (Catedral del la Purísima Concepción), שנבנתה בשנת 1869, ובה שני צריחים וויטראז'ים.
ארמון הממשל (Palacio de Gobierno), הצבוע בצבע כחול-אפור עם קישוטי אבן לבנים, ולו כיפה אדומה. הארמון שימש בעבר כבית העירייה, וכיום משמש את ממשלת המחוז.
בית התרבות בנחמין דוארטה (שכונה בעבר פָּלאסיוֹ דה פֶרֶר) נבנה בשנת 1918, ומאופיין במרפסות מסוגננות ובצריח.
תיאטרון תומאס טרי הוקם בין השנים 1889-1887 על ידי בניו של התעשיין הוונצואלני תומאס טרי, לשם הנצחתו. בבניין התיאטרון אודיטוריום בן 950 מושבים מעץ מגולף, שתקרתו מעוטרת בפרסקו. בשנת 1895 נערך המופע הראשון בתיאטרון - האופרה אאידה, ותוך שנים ספורות כבר הופיעו על בימתו כוכבים בקנה מידה עולמי כאנריקו קארוזו, אנה פבלובה ושרה ברנאר.
מבנים חשובים > פונטה גורדה

כ-3 ק"מ דרומית למרכז העיר שוכנת שכונת פּוּנטָה גוֹרדָה, שבעבר הייתה הרובע האריסטוקרטי של העיר.
אחד המבנים הבולטים בשכונה זו הוא פָּלאסיוֹ דה ואיֶה, שנבנה ב-1917 על ידי גליסיאני בשם אוֹקְליקוֹ ואיה בלאנקו. נשיא קובה לשעבר, פולחנסיו בטיסטה, תכנן להקים במקום קזינו, אך תוכניותיו לא יצאו אל הפועל. כיום שוכנים בפלאסיו דה ואיה מסעדה ומוזיאון קטן.
תחבורה

כ־5 ק"מ צפונית לסיינפואגוס שוכן נמל התעופה הבין־לאומי חיימה גונסלס. הנמל של סיינפואגוס משרת בדרך כלל ספינות משא, אך הוא ערוך גם לטיפול ביאכטות שפוקדות אותו. מסילת ברזל מקשרת את סיינפואגוס עם סנטה קלרה, סנקטי ספיריטוס, הוואנה וערים נוספות.
ערים תאומות

ארגנטינה באיה בלנקה, ארגנטינה
סוזוקי פרונטה 800

| --- | --- |

Suzuki Fronte 800
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור
 שנות ייצור:  1965–1969
 יחידות שיוצרו:  2,217
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  סוזוקי סוויפט 
 אורך:  3,870 מ"מ
 רוחב:  1,480 מ"מ
 גובה:  1,360 מ"מ
 משקל:  770 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,200 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, מנוע 2 פעימות, 785 סמ"ק המפיק 41 כ"ס ב-4,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 
סוזוקי פרונטה 800
סוזוקי פרונטה 800 (באנגלית:  Suzuki Fronte 800) היא מכונית סופרמיני, 2 דלתות, 5 מושבים, סדאן מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים בין השנים 1962–1969.
נבנו 2,717 יחידות, מתוכן שווקו 2,612 יחידות.
תכנון "סוזוקי פרונטה 1100"

חברת סוזוקי תכננה לייצר את דגם ה"סוזוקי פרונטה 1100", עם מנוע 1,100 סמ"ק המפיק 68 כ"ס ומגיע למהירות שיא של 160 קמ"ש, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
ראו גם

סוזוקי מוטור
סוזוקי ספסיה
סוזוקי קפוצ'ינו
סוזוקי CV1
סוזוקי סוויפט
סוזוקי Suzulight
לקריאה נוספת

סוזוקי פרונטה 800 (1966 Suzuki Fronte 800 specifications, information, data)
סלע אדם

| --- | --- |

סלע אדם ובפסגתו מתנופף דגל ישראל
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון, מול חוף בת ים
 קואורדינטות:  32°01′24″N 34°44′11″E﻿ / ﻿32.0232°N 34.7365°E﻿ / 32.0232; 34.7365
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ישראל ישראל
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) סלע אדם(למפת גוש דן רגילה) סלע אדם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלע אדם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלע אדם  he סלע אדםhe סלע אדםמפת __ בת ים (in English: Bat Yam) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ חולון (in English: Holon) מדרום: __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סלע אדם הוא איון הממוקם כחצי קילומטר ממערב לחוף בת ים. על שמו נקרא החוף הגדול בעיר, "חוף הסלע". האיון הוא בליטה בטבלת גידוד – שריד לרכס כורכר קדום שנהרס בתהליך שחיקה וסחיפה הנקרא גידוד.
עד להקמת שוברי הגלים בשלהי שנות ה-60, ניתן היה להגיע אל הסלע רק בשחייה או בשיט. שובר הגלים הוקם על ידי ערימת אבנים גדולות, כדי להגן על חופה של בת ים, וסלע אדם הוצב במרכזו. שחייה אליו הייתה ועודנה פעילות נפוצה בקרב המתרחצים. כעשרה מטרים ממערב לסלע אדם נמצא סלע נוסף, שטוח, המכונה "האי". לעיתים המתרחצים קופצים מאזור סלע אדם ושוחים אל אותו אי.
כיום משולב הסלע בשוברי הגלים. חוקר טבע ומדריך טיולים יהודה זיו כותב עליו: ”הדרומית בשוניות יפו, מול חוף בת־ים, מכונה בערבית 'חג'ר־אדם' -'סלע אדם' (הראשון). האגדה מספרת עליו כי הדגים בים התיכון באים לכאן להקות-להקות, נושקים לסלע וממשיכים בדרכם”.
באופן מסורתי מונף בראש הסלע דגל ישראל.
סלע אדם בשנת 1967
סלע אדם, 2011
בתרבות

שירו של אלון אולארצ'יק, "בת ים", אשר נכתב על ידי אלדד זיו מזכיר את הסלע: ”הדגים שממול סלע אדם / כשבאנו לים בשבת / אמרו גם אנחנו בת-ימים / אמרו והשפילו מבט”.
הערות שוליים

↑  יובל אלעזרי, ארץ ישראל - לקסיקון מפה, תל אביב תשס"ג (2003), עמ' 92.
↑  יהודה זיו, תרמיל־צד: אתרים ושבילים במבט שני, ירושלים תשמ"ח (1988), בפרק "הנסים שבים".
סיעת שמאל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  משה סנה
 תקופת הפעילות:  20 בפברואר 1952 – 1 בנובמבר 1954 (שנתיים) 
 אפיון:  מפלגת שמאל פרו-סובייטית
 כנסות:  הכנסת השנייה
 שיא כוחה:  3 מנדטים
 נוצרה מתוך:  מפ"ם
 התמזגה לתוך:  מק"י
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 אתר רשמי
 
סיעת שמאל הייתה סיעה בכנסת השנייה.
הקמת הסיעה

משפטי פראג הביאו לטלטלה במפ"ם, אשר רבים מאנשיה נקרעו בין הזדהות עם ברית המועצות לבין הזדהות עם היהודים ועם הציונות, שהוקעו במשפטים אלו על ידי ברית המועצות וגרורותיה. מפ"ם הייתה מורכבת אז משלוש סיעות עיקריות: אחדות העבודה, סיעה מרכזית בראשות מאיר יערי ויעקב חזן וסיעה שמאלית בראשות משה סנה ויעקב ריפתין. לאחר פרסום הודאתו של מרדכי אורן, שהיה חבר בכיר במפ"ם והועמד לדין בפראג כפעיל ציוני שחתר נגד הדמוקרטיות העממיות וריגל למען שירות הביטחון הבריטי, החליטה מועצת מפ"ם בדצמבר 1952 לגנות את משפטי פראג והכריזה על משמעת חטיבתית בנושא. למרות זאת, משה סנה ויעקב ריפתין המשיכו להצדיק את משפטי פראג ולגנות את מרדכי אורן. בעקבות זאת, בתחילת ינואר 1953 הודחו אנשי סיעת סנה וריפתין מכמעט כל עמדות המפתח במפ"ם.
ב-17 בינואר התכנסו אנשי משה סנה והכריזו על הקמת "חטיבת השמאל" במפ"ם ודרשו לערער על החלטת מועצת מפ"ם בפני ועידת המפלגה. ראשי מפ"ם הגיבו באולטימטום לסנה שעליו לפרק את החטיבה או שיוצא מהמפלגה ולאחר שסירב לדרישה הוצאו חברי החטיבה מהמפלגה ב-28 בינואר 1953 על ידי מועצת מפ"ם. סנה אמר שההחלטה אינה חוקית ושמדובר ב"צעד פלגני שהוכן על ידי סוכני מפא"י בהנהגת מפ"ם לטובתה ולהנאתה של הבורגנות". הוא אמר שהחטיבה שלו "עוד תוכיח כי היא תמלא תפקיד חלוצי בשחרורו הלאומי והסוציאלי של העם היהודי ובתפקיד הצלתה של מדינת ישראל אי תלותה, ביטחונה ועתידה" ושלל הצטרפות למק"י על רקע העמידה האיתנה של חטיבת השמאל על האידאולוגיה של קיום מדינה יהודית בארץ ישראל. ב-2 בפברואר 1953 הודיעו משה סנה, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני לנשיאות הכנסת על הקמת "סיעת השמאל".
במקביל להקמת הסיעה הנפרדת בכנסת, החלו חברי סיעת שמאל בארגון מפלגה נפרדת. במאי 1953 קיימו חברי הסיעה בבית העם בתל אביב ועידת ייסוד למפלגה שלהם, "מפלגת השמאל הסוציאליסטי".
פעילות הסיעה

סיעת שמאל התמקמה בין מק"י למפ"ם. בעוד חברי מפ"ם נעדרו מההצבעה על חוק רכישת מקרקעין, אנשי סיעת שמאל הצביעו נגד, ביחד עם חברי מק"י.
התפרקות הסיעה

כבר במרץ 1953 הצליח יערי לשכנע את רוסתם בסתוני לשוב למפ"ם.
למרות שבתחילה טען סנה שלא יתאחד עם מק"י, כבר בנובמבר 1953 התפרסם במעריב שבקשה של סיעת שמאל להתאחד עם מק"י כחטיבה נפרדת נדחתה על ידי מק"י בטענה שעל פי תקנון המפלגה לא ניתן לקיים חטיבה נפרדת במפלגה ועל המעוניינים בכך להצטרף למפלגה כיחידים. במהלך שנת 1954 לחצו חלק מחברי המפלגה על משה סנה להתאחד עם מק"י, אולם סנה קיווה להצטרפות חברי מפ"ם נוספים למפלגתו. לאחר פרישת אנשי אחדות העבודה - פועלי ציון ממפ"ם הבין סנה שאין סיכוי להתחזקות מפלגתו והוא החל במשא ומתן על איחוד עם מק"י. לאחר משא ומתן של חודשים הוסכם שלסנה ישוריין מקום ריאלי ברשימת מק"י בבחירות לכנסת הרביעית, מקום בוועד המרכזי ותפקיד מזכיר הליגה לידידות עם רוסיה. בסוף אוקטובר התקיים כינוס של מפלגת השמאל בה הוחלט על חיסול המפלגה ואיחוד עם מק"י ולאחריה פנו החברים שהיו מעוניינים בכך באופן אישי בבקשת הצטרפות למק"י. ב-1 בנובמבר 1954 עברו חברי הכנסת ברמן וסנה למק"י.
הערות שוליים

↑  מ. שמריהו, בוצע טיהור בהנהגת מפ"ם סנה וריפתין סולקו מתפקידם, מעריב, 6 בינואר 1953
↑  סנה יוצא נגד ליכוד מפ"ם עם מק"י, מעריב, 18 בינואר 1953
↑  מ. שמריהו, סנה וחבריו בכנסת יוצאו ממפ"ם, מעריב, 20 בינואר 1953מ. שמריהו, מפ"ם עלולה להתפלג לשלוש מפלגות, מעריב, 22 בינואר 1953
↑  מ. שמריהו, סנה: סיעת השמאל לא תצטרף למק"י, מעריב, 29 בינואר 1953
↑  לא "סיעת השמאל" אלא "סיעת שמאל", דבר, 11 בפברואר 1953
↑  מ. שמריהו, ריפתין יחזור להנהגת מפ"ם, פתח במסע נגד סיעת סנה, מעריב, 5 בפברואר 1953
↑  סיעת השמאל בין ליבשיץ-למדן ומק"י, דבר, 3 בפברואר 1953. ועדת הכנסת בקשה מהסיעה להקרא "סיעת שמאל" בלא ה' הידיעה.

יעקב ריפתין, בניגוד למשה סנה, החליט להישאר בתוך מפ"ם והגיע לסיכום עם מאיר יערי על חזרתו להנהגת המפלגה.

לקראת סוף פברואר דרשה הנהגת הקיבוץ הארצי מכל חברי הקיבוץ החשודים באהדה לסיעת שמאל לחתום על גינוי לחטיבת שמאל מבחינה רעיונית וארגונית. הוחלט להדיח מכל תפקיד את מי שלא יסכים לחתום ואף להרחיק את המסרבים מהקיבוצים
↑  מ. מייזלס, נעשה טיהור במשקי השומר הצעיר, מעריב, 24 בפברואר 1953
↑  ח. שר אבי, חטיבת השמאל תוצא ממפ"ם - ללא בית דין, דבר, 27 בינואר 1953
↑  ועידת מפלגת השמאל - ביום ו', דבר, 14 במאי 1953
↑  אושר חוק רכישת מקרקעין, דבר, 11 במרץ 1953
↑  מ. שמריהו, באסטוני הוצא מסיעת סנה, מעריב, 24 במרץ 1953
↑  מק"י דחתה איחוד עם אנשי סנה, מעריב, 24 בנובמבר 1953
↑  סנה הולך למק"י, מעריב, 5 באוקטובר 1954
↑  סנה יעבור "תקופת מועמדות", מעריב, 25 באוקטובר 1954
סוזוקי פאלט

| --- | --- |

סוזוקי פאלט
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סוזוקי מוטור
 שנות ייצור:  2008–2013
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  סוזוקי ספסיה 
 אורך:  3,395 מ"מ
 רוחב:  1,475 מ"מ
 גובה:  1,735 מ"מ
 משקל:  900-990 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,400 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  658 סמ"ק המפיק 64 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט (באנגלית: Suzuki Palette) היא מכונית סופרמיני מסוג "מכונית קיי", 5 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 2008–2013.
ל-"סוזוקי פאלט" מרחב פנימי הדומה לדגמי מיניוואן. 2 דלתות הצד האחוריות הן דלתות הזזה.
את ה"סוזוקי פאלט" החליף דגם ה"סוזוקי ספסיה."
מכוניות הקיי

סוזוקי התמחתה בכל שנותיה בייצור מכוניות זעירות. קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס. מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן.
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים. התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק. הסוזולייט, הפרונטה ודגמים נוספים היו כולן מכוניות קיי.
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס. כיום, דגם האלטו ודגמים נוספים של סוזוקי המשווקים בלעדית ביפן עומדים בתקנות אלו.
תמונות

סוזוקי פאלט - מבט לתא הנהג
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט
ראו גם

סוזוקי מוטור
סוזוקי ספסיה
סוזוקי קפוצ'ינו
סוזוקי CV1
סוזוקי סוויפט
סוזוקי פרונטה 800
סדרת דרמה המשכית

סדרת דרמה המשכית (באנגלית: Serial Drama) הוא נרטיב טלוויזיוני המגדיר סדרת טלוויזיה המסתמכת על עלילה מתמשכת. עלילה זאת מתגלה בצורה הדרגתית, תוך שמירת טבעו של הסיפור חבוי וגילוי האלמנטים שבו עם התקדמות הפרקים, ובכך שומרת על מוטיב המתח בציפייה לקראת הפרקים הבאים. דרמות סדרתיות עוקבות אחר עלילה מרכזית שמקיפה עונות או אף לעיתים משך הסדרה כולה, מה שמייחד אותן מסדרות טלוויזיה אחרות. במקרים רבים, הפרקים מלווים בקטעי סיכומים בתחילת הפרק עם קליף האנגר בסופו, או בסיום אשר "פותר" את הבעיה המרכזית של הפרק.
סוגת הדרמה הטלוויזיונית התפתחה במקורה מהדרמה התאטרלית, שיוחסה בעת העתיקה לטרגדיה וקומדיה גם יחד. בראשית המאה ה־21 יצירות הדרמה המצולמות תופסות נפח משמעותי מהתוכן הנצפה, ומתפרסות על פני סוגות שונות, סרטי דרמה, סדרות דרמה "סגורות" או "פתוחות", יצירות דרמה קומית, דוקו דרמה ועוד. לצד זאת, הגבולות של סוגת הדרמה אינם מובחנים באופן ברור, וניתנים לפרשנות.
הדרמה נתפסת כסוגה המשקפת תהליכי עומק בחברה בה היא מיוצרת, ומצד שני כבעלת השפעה על הזהות התרבותית של הצופים.
לדרמות טלוויזיה רבות (אם כי לא לכולן) מבנה עלילתי קלאסי ליניארי של התחלה, אמצע וסוף, כאשר נקודת ההתחלה והסיום הצפוי ברורים לצופים כבר מראשית הצפייה, בעוד הסקרנות לגבי השתלשלות העניינים, תוך הידיעה על הסוף הצפוי, יוצרת שילוב של מתח וסיפוק אצל הצופים.
בטלוויזיה הבריטית, המונח "סדרתי" (Serial) הוא שם נרדף למונח "מיני-סדרה" (Miniseries) בטלוויזיה האמריקנית, היינו, סדרה קצרת טווח בעלת עלילה אחת. סיומה של הסדרה הוא לעיתים סיומה של התוכנית כשלם. כאשר סדרות המשך יכולות להמשיך את העלילה שהתוותה בסדרה הראשונה (כדוגמת סדרות הספין אוף "CSI: מיאמי" ו-"CSI ניו יורק" לסדרת הדרמה CSI, או סדרת הספין-אוף "אנג'ל" המהווה המשך לסדרה "באפי ציידת הערפדים").
עם הזמן, המונח "סדרת דרמה המשכית" נהפך למיושן, וזאת עקב השימוש השגור בפי הצופים בקשת סיפור (Story Arc)[דרושה הבהרה].
ייחודיותן של הדרמות הטלוויזיוניות

בסוגת הדרמה, בה יש משקל חשוב למפגש של פעולות השחקנים עם הקהל והתגובות והרגשות שפעולותיהם מעוררות בו, יש יתרון מסוים לפורמט הטלוויזיה. סדרה המשכית הנוצרת בהדרגה יכולה לספק ליוצריה מידע מהקהל, המגיע למשל מאחוזי צפייה, מחקרי שווקים, תגובות ברשתות החברתיות, ביקורות ועוד. באופן זה יכולים היוצרים לבצע שינויים בסדרה בהתאם לתגובות הקהל.
להבדיל מתיאטרון וקולנוע, אליהם במקרים רבים הולכים הצופים כבילוי מיוחד, סדרות דרמה טלוויזיוניות פונות לקהל רחב יותר, שלעיתים עוסק במקביל בפעילות ביתית נוספת בזמן שהסדרה פעילה ברקע, ולכן באופן מסורתי נחשבו לאמנות "ירודה" יותר בהשוואה לתיאטרון ולקולנוע – תדמית שהשתנתה בהדרגה בעשורים האחרונים. הסדרות הטלוויזיוניות מאופיינות באוצר מילים שאינו גבוה במיוחד, אך גם לרוב אינו נמוך מאוד. השפה, וכך גם הערכים המוצגים בסדרה כמקובלים, פונים בדרך כלל ל"זרם מרכזי" של החברה, או למעמד הבינוני, משום שאלו לרוב קהל הלקוחות בעל כוח הקנייה הרלוונטי לפרסומות המשודרות בטלוויזיה. שפת היומיום מתאימה לפורמט הטלוויזיוני גם מכיוון שזהו מדיום נגיש יותר העוסק באופן "טבעי" יותר בנושאים יומיומיים.
לדרמה בכללותה מיוחסת השפעה על הצופים ועל תפיסת עולמם, כך שהדמויות בדרמה עשויות להיות נציגות להשקפות עולם או להעלות לדיון בעיות חשובות. לדרמות הטלוויזיוניות תפוצה רחבה יותר בהשוואה לסוגי דרמות אחרות, מה שעשוי להגביר את השפעתן החברתית של דרמות אלו. לכן, במשטרים טוטאליטריים ניתן דגש מיוחד על צנזורה לדרמות טלוויזיוניות.
הז'אנרים הטלוויזיוניים שואבים השראה מסוגות מגוונות, ונוטים יותר לטשטוש גבולות הסוגה, בהשוואה לקולנוע למשל. חוקר התרבות ג'ון אדמס סבר כי כל הטווח הרחב של הסוגות של הדרמות הטלוויזיוניות הן ממשיכות דרכן של המלודרמות, המתאפיינות בהעדפה ל"תפאורת פנים" מרכזית וקבועה, ולדמויות המגיבות באופן רגשי ולא שכלתני. תפאורת הפנים ממוקדת לרוב במספר מקומות אחדים מרכזיים (למשל, סלון, מסעדה או בית קפה, מקום עבודה דוגמת בית חולים או תחנת משטרה, ועוד), ומקומות אלו הופכים למרכזו של עולמן של דמויות הסדרה, ובמקרים רבים בין הדמויות נוצרת דינמיקה של "משפחה טלוויזיונית".
בטלוויזיה, להבדיל מהקולנוע והתיאטרון למשל, בנויים התכנים מ"סגמנטים" קצרים של מספר דקות, או כמה עשרות שניות, כך שהרצף של סדרת טלוויזיה מוספק לעיתים על ידי קטעים קצובים של פרסומות או חדשות. אילוצים אלו גרמו ליוצרי סדרות הדרמה הטלוויזיונית לתכנן את הסדרות בקטעים קצרים של מספר דקות כל אחד.
מאפיין נוסף של הדרמות הטלוויזיונית ההמשכיות, הוא שבניגוד לתיאטרון, לקולנוע ולדרמות שאינן המשכיות – בהן הדרמות מתוכננות לרוב כיצירה שלמה עם "סוף סגור" – בדרמה ההמשכית פעמים רבות ישנו לכל פרק או לכל עונה "סוף פתוח" המבטיח המשך.
הבדל נוסף הוא שבדרמות הטלוויזיוניות גוברת חשיבות הדמויות בהשוואה לעלילה, זאת מכיוון שלאורך הצפייה בסדרה ההמשכית נוצרות תחושות של חיבור רגשי וקרבה בין הצופים לדמויות. מאפיין זה שם את הדמויות במרכז בדרמות הטלוויזיוניות, כך שלעיתים ישנן סדרות הנקראות על שם הדמות הראשית, וכך גם עומדות הדמויות במקום מרכזי יותר בקמפייני קידום של הסדרה. גם חשיבות הדיאלוג עולה בדרמה הטלוויזיונית, מכיוון שבמסך הקטן (בהשוואה לקולנוע ולתיאטרון) ובאווירה ביתית שלעיתים כוללת הסחות דעת, לא תמיד יכולים הצופים לעקוב בתשומת לב אחרי כל הפרטים הוויזואלים, ולכן תפקיד הדיאלוג לשמור עבור הצופים על הקשר למתרחש.
תת-סוגות

סדרות הדרמה נחלקות לתתי סוגות הזוכות למעמד שונה בתעשיית הבידור. מחד, יש סדרות דרמה הנחשבות "נחותות" יחסית מבחינה אמנותית, דוגמת אופרות סבון וטלנובלה, שנחשבות למסחריות יותר. מאידך, ישנן סדרות דרמה שנתפסות כ"איכותיות" יותר, אותנטיות יותר ואף "אמנותיות" יותר. מקורה של תדמית זו בגישת "האידאולוגיה של האמנות האוטונומית", לפיה יצירה נחשבת "אמנות גבוהה" אם מתעלמת משיקולים מסחריים ונוצרת, כאידיאל, תוך מחשבה על שיקולי היצירה בלבד. במשך שנים רבות נחשבו כל התכנים הטלוויזיוניים, לרבות סדרות הדרמה, לסוג אמנות נחות יחסית, המעניק משקל גבוה לשיקולים מסחריים ומכוון ל"מכנה המשותף רחב". עם זאת, בעשורים האחרונים עם התפתחות הסוגה, אף התגבש תת-סוגה המכונה "סדרת דרמה איכותית" (הקשורה גם למושג הטלוויזיה האיכותית (אנ')) והוא חוד החנית של סדרות הדרמה הנחשבות לאמנות גבוהה.
תת-סוגות > דרמה איכותית

במפנה המאה ה־21, עת החלה בהדרגה להתפתח תת־סוגה מובחנת של "דרמה איכותית", החלו חוקרי תרבות לנסות ולאפיין את הדרמה האיכותית.
בשנת 1997, הציע חוקר הטלוויזיה רוברט תומפסון ניסיון מוקדם יחסית להגדיר את הדרמה האיכותית. תומפסון הציע עשרה מאפיינים שעשויים לאפיין סדרת דרמה המשכית כ"דרמה איכותית". הקטגוריות של תומפסון נעו בין תכונות תסריט – דוגמת אנסמבל דמויות רחב ועשיר, תחושת ריאליזם ומבנה עלילה ה"זוכר" היטב את ההתפתחויות הקודמות ומתייחס אליהן – לצד מאפיינים "חברתיים" דוגמת זכייה בפרסים, ביקורות חיוביות והתקבלות רחבה אצל קהל משכיל. עם זאת, החל משנת 2015 התבססה ההגדרה בעיקר על הגדרתו של ג'ייסון מיטל, בתקופה בה סדרות דרמה המשכיות בעלות קו עלילה רציף ומורכב היו נפוצות בהרבה מתקופתו של תומפסון, ולכן ג'ייסון ראה בכך תנאי בסיסי אך בהחלט לא מחייב להיותה של הסדרה "דרמה איכותית". המאפיינים שהציע מיטל לדרמה האיכותית כוללים מבנים עלילתיים חדשניים ולא קונבנציונליים, אפקטים עלילתיים ותסריטאיים מרשימים, דמויות יוצאות דופן ופיתולי עלילה מורכבים. מאפיין מקובל של הדרמה האיכותית הוא גם קו עלילה אפי מרכזי, ארוך והמשכי, לצד קווי עלילה קצרים יותר המסתיימים במסגרת פרק בודד. המעקב אחר קו עלילה ארוך ומורכב דורש, על פי מיטל, השקעה מצד הצופה, בין אם מבחינת ריכוז והבנה, ובין אם בהתמדה בצפייה בסדרה ברצף. על אף השימוש הרחב בהגדרתו של מיטל, יש מי שטוען נגד קיומו של גבול ברור בין "סוגה עילית" לבין תכנים אחרים הנחשבים בדרך כלל נחותים יותר מבחינה אמנותית.
תת-סוגות > סדרות קומיות

בסוגות הקומיות לעלילה חשיבות מעטה יחסית, ותפקיד הדמויות על פי רוב לשרת מטרה אחת, והיא להצחיק את הצופים. קומדיה משקפת את החברה האנושית, אולם לא מתוך כוונה להציג את המציאות באופן מדויק וריאליסטי, אלא להדגיש באופן מכוון תופעות ותכונות אשר יוצרות שיקוף מעוות של המציאות. הקומדיה בדרך כלל מאופיינת בגישה אופטימית, השואפת ליצירת סוף טוב. לעיתים מתוכננות הקומדיות במחזוריות מסוימת, עם עליות המובילות לשיאי הצחוק, ולאחריהן רגיעה למטרת פורקן מהצחוק.
הקומדיה לרוב מאשררת עם הצופים מוסכמות ונורמות חברתיות מקובלות, ומוקיעה סטייה מהן. לפיכך ניתן לראות בקומדיה כסוגה המספקת את הצורך של הצופה בביטחון. עם זאת, מפגישה הקומדיה עם הצופים דמויות "אחרות", שאינן בנורמה מבחינת מאפייניהן או תפיסות עולמן, ובסדרות המשכיות לעיתים מתחילות דמויות אלו "להתחבב" על ידי הצופים, המסתגלים אליהן בהדרגה. אולם, מכיוון שדמויות הקומדיה מעוצבות בדרך כלל כ"טיפוסים" סטריאוטיפיים, עלולה הקומדיה גם להחריף דעות קדומות. לפיכך בסדרות הקומיות ההמשכיות קיים מתח בהשפעה על הצופים, בין ניסיון להציג את שנאת האחר כתופעה שלילית, לבין נוקשותם של הסטריאוטיפים בהם מרבים להשתמש בסדרות אלו.
תת-סוגות > אופרת סבון

חוקרת התרבות טניה מודלסקי (אנ') תיארה את אופרות הסבון כסדרות המציגות תמונה של משפחה הנמצאת במערבולת מתמדת.
בבסיסן של אופרות הסבון נמצאים קונפליקטים, ואלו יכולים לעסוק, למשל, בקונפליקט של יחיד מול קהילה, צעירים מול מבוגרים או אינדיבידואליות מול שיתוף פעולה.
תת-סוגות > סדרות תיעודיות

סדרות בסוגות דוגמת דוקו–דרמה, ולעיתים סוגת פשע אמיתי, משלבות קטעים דרמטיים עם תיעוד אותנטי של המציאות, באופן היוצר גבול לא ברור בין מציאות לבדיה. הגבול – עד כמה מותר ליוצרי הסדרה לשנות את הסיפור המקורי – מטושטש. המחזאי מוטי לרנר טען כי יש הצדקה לשינוי פרטים בסיפור כאשר אלו יכולים ללמד את הצופים על המציאות טוב יותר מאשר המציאות המקורית.