stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנדרה גילברט
ביקורת ספרות פמיניסטית > חרדת היצירה/סמכות

גילברט וגובאר משתמשות בתאוריית ההיסטוריה של הספרות של פרופ' הרולד בלום (Harold Bloom), מבקר וחוקר ספרות, כדי להבין כיצד נשים יכולות לפעול במסגרת של הרפרטוארים הספרותיים הקיימים. בלום מציע מודל פרוידיאני להבנת ההיסטוריה של הספרות. הספרות, לטענתו, נוצרת מתוך "חרדת ההשפעה" שחווה היוצר. כמו בסיפור האדיפלי, חווה היוצר את עוצמתו של אביו ואת כוחו של האב לסרסו. היוצר נאלץ "להמית" את האב כדי ליצור קול משלו, על ידי בחירתו לשפוט את היצירה באופן שגוי. גילברט וגובאר ניתחו את התאוריה של בלום ומצאו שהיא מוטה מגדרית: למודל הפרוידיאני אוריינטציה גברית ובעקבותיו מסומנת האישה "על-פי מה שאין לה" – היעדרו של איבר מין גברי. כמו כן, התאוריה של בלום אינה יכולה להסביר את חלקן של נשים בהיסטוריה של הספרות, שכן הן אינן יכולות להיות כלולות בשושלת שהיא נגזרת של הסיפור האדיפלי. היחס בין הבן לאב שבלום מעתיק ליחס שבין היוצר לקודמו, אינו דומה ליחס בין הבת לאב ואף ליחס בין הבת לאם. שתי החוקרות טוענות שגם אם אפשר היה להעתיק את הסיפור האדיפלי לשושלת נשית, ליחסי אם-בת, עדיין נותרת בעינה הבעיה של היעדר כתיבה נשית שלמולה יכולות הסופרות של המאה ה-19 לכונן עצמן. הן טוענות לחרדה חזקה יותר שמאפיינת יוצרות: "חרדת היצירה". זוהי חרדה משתקת, שכן האישה מטילה ספק בעצם יכולתה לכתוב וכך אינה מגיעה לשלב של מאבק לכינון – עצמי דרך קריאה מחדש.
"חרדת היצירה" מושפעת מהסמכות הפטריארכלית המאיימת המושרשת באומנות, תפיסת היצירתיות כטבע גברי, הדימויים הנשיים שהתקבעו ביצירה על ידי ה"אבות" הספרותיים והצורך של כותבות בשושלת של "אמהות" במקום "אבות".
גילברט וגובאר חושפות כיצד חרדת היצירה הפכה לגורם מכריע בכתיבתן של נשים סופרות במאה ה-19. היא הכתיבה את עולם הדימויים שלהן, את מיקומן העצמי של היוצרות, בין העמדה הגברית הרווחת לבין העמדה הנשית שנחשבת חריגה ומפלצתית, והשפיעה על תיאור הדמויות ביצירה. כשהן ממשיכות לחקור אל תוך המאה ה-20, הן מראות כיצד סופרות גילו שושלת אימהית ואימצו אותה, כיצד נשים כותבות מעבר לדימוי הנשי הסטריאוטיפי, אך עדיין מלווה אותן חרדת היצירה שמחוברת לתחושה שהביולוגיה מקבעת נשים חברתית.
ביקורות

עבודותיה הביקורתיות של גילברט ספגו ביקורת נוקבת מהוגי דעות מאוחרים יותר, במיוחד אלו השייכים לגל השלישי של הפמיניזם ולתאוריות הפוסט – פמיניסטיות.
אחת מהביקורות שהופנו כלפי מחקריהן של גילברט וגובאר נוגעת להתמקדותן בקאנון, במה שהקהילה הספרותית אימצה כמודל לספרות ראויה. הטענה היא שהן אינן רואות את היצירה שבשולי הקאנון ולא בודקות כיצד הטקסטים הספרותיים הקאנונים התקבלו בקרב נשים קוראות. ויתורן על בחינת הספרות הלא-קאנונית שכתבו נשים נתפסה כמכשול בראיית התמונה הכוללת של כתיבת נשים ושל חיפוש אחר דמות נשית אלטרנטיבית.
ביקורת נוספת מתייחסת לייצוג אחיד של הנשים ושל החוויה הנשית בעולם, ללא התחשבות במרכיבים של גזע, מעמד, אתניות והיסטוריה: שתי החוקרות ספגו ביקורת על יצירת סטנדרטים אוניברסליים, מודל אחיד המציג טקסט אחיד וייצוג אחיד של נשיות דואלית (מלאך/מפלצת). התבנית הכוללת שהציעו גילברט וגובאר במחקרן נתפסה כמונעת כתיבה וקריאה אלטרנטיביים, שכן יוצרות אמצו את המבנים הספרותיים הפטריארכלים מחשש שתתויגנה כ"משוגעות". צמצום המרחב לייצוגים אחרים של נשים ולכתיבה אחרת נתפס כשכפול של הפרויקט הפטריארכאלי.
פרסים ואותות כבוד

בשנת 1985- הוכרה (יחד עם סוזן גובאר) כאחת מ"האנשים שגרמו לשינוי", מטעם "USA Today"
בשנת 1986 – זכתה (יחד עם סוזן גובאר) בתואר "אשת השנה", מטעם המגזין הפמיניסטי ".Ms"
בשנת 1988 – זכתה (יחד עם קרל שפירו) ב"פרס רנדל" ("Rendell Award") מטעם הפורום הבינלאומי לשירה.
"פרס פטרסון" ("Petterson Priz") – על ספרה "וולקנו רפאים" ("Gost Volcano")
"פרס הספר האמריקאי" ("American Book Award") – על ספרה "לנשק את הלחם" ("Kissing the Bread")
"פרס ג'ון צ'רדי" ("Gon Ciardi Award") – על מפעל חיים בשירה מטעם הקרן האיטלקית-אמריקנית
מספר פרסים מטעם "Poetry Magazin"
בשנת 2004 – קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2013 - זכתה (יחד עם סוזן גובאר) בפרס על מפעל חיים מטעם "National book Critics Circle"
פרסים ואותות כבוד > מלגות

Guggenheim Fellowship (קרן ע"ש ג'ון סימון גוגנהיים) (John Simon Guggenheim) - מוענקת לאנשים שהוכיחו יכולות אקדמאיות ויצירתיות יוצאות דופן.
Rockefellar Fellowship (קרן ע"ש ג'ון דיוויסון רוקפלר) - מוענקת לקידום מחקרים חברתיים ופרויקטים בתחום המדע והאומנות.
NEH Fellowship (הקרן הלאומית למדעי הרוח) - מלגה התומכת באנשים שעורכים מחקר מתקדם, בעל ערך במדעי הרוח.
Soros Foundation Fellowship (קרן ע"ש ג'ורג' סורוס) - מוענקת לקידום זכויות אזרח, צדק חברתי וחינוך.
מבחר מיצירותיה > שירה

In the Fourth World (University of Alabama Press, 1979)
The Summer Kitchen (Heyeck Press, 1983)
Emily's Bread (W. W. Norton, 1984)
Blood Pressure (W. W. Norton, 1989)
Ghost Volcano (W. W. Norton, 1997)
Kissing the Bread: New and Selected Poems 1969-1999 (W. W. Norton, 2000)
The Italian Collection (Depot Books, 2003)
Belongings (W. W. Norton, 2006)
Aftermath: Poems (W. W. Norton, 2011)
מבחר מיצירותיה > פרוזה

Wrongful Death: A Medical Tragedy (W. W. Norton, 1995)
Death's Door: Modern Dying and The Ways We Grieve (W. W. Norton, 2006)
Rereading Women: Thirty Years of Exploring Our Literary Traditions (W.W. Norton 2011)
מבחר מיצירותיה > כתיבה משותפת עם סוזן גובאר

A Guide to The Norton Anthology of Literature by Women: The Tradition in English (W.W. Norton, 1985; revised second edition 1996)
The War of the Words, Volume I of No Man's Land: The Place of the Woman Writer in the Twentieth Century (Yale University Press, 1988)
Sexchanges, Volume II of No Man's Land: The Place of the Woman Writer in the Twentieth Century (Yale University Press, 1989)
Letters from the Front, Volume III of No Man's Land: The Place of the Woman Writer in the Twentieth Century (Yale University Press, 1994)
Masterpiece Theatre: An Academic Melodrama (Rutgers University Press, 1995)
'The Madwoman in the Attic: The Woman Writer and the Nineteenth-Century Literary Imagination' (Yale University Press, 1979)
מבחר מיצירותיה > עריכה

Inventions of Farewell (W. W. Norton, 2001)
The House is Made of Poetry (Southern Illinois University Press, 1996)
Shakespeare's Sisters: Feminist Essays on Women Poets (Indiana University Press, 1981)
The Norton Anthology of Literature by Women: The Traditions in English (W.W. Norton, 1985, 1990, 1996, 2007)
Women Poets, Special Double Issue of Women's Studies (1980)
The Female Imagination and the Modernist Aesthetic (Gordon and Breach, 1986)
MotherSongs: Poetry by, for, and about Mothers (W.W. Norton, 1995)
לקריאה נוספת

לובין, א. (2007). איך בכל זאת נשים מצליחות לכתוב: על כתיבת נשים וגם על קריאה. בתוך: נ. ינאי ואחרים (עורכים). דרכים לחשיבה פמיניסטית (עמ' 243–299). רעננה:האוניברסיטה הפתוחה.
גילברט, ס, וגובאר, ס. (2007). ראי הקיר של המלכה. בתוך: נ. ינאי ואחרים (עורכים). דרכים לחשיבה פמיניסטית (עמ' 136–176). רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
Making Feminist History: The Literary Scholarship of Sandra M. Gilbert and Susan Gubar, ed. William E. Cain (1994)
The Dictionary of Literary Biography, vol. 120, ed. R.S. Gwynn (1992)
Woolf, Virginia. "Professions for Women," The Death of the Moth and Other Essays.Harcourt, 1942, pp. 236-8.
הערות שוליים

↑  Sandra Gilbert, Susan Gubar win National Book Critics Circle lifetime achievement award
↑  Sandra M. Gilbert באתר Poetry Foundation
↑  • סנדרה גילברט וסוזן גובאר, ראי הקיר של המלכה, מתוך הספר דרכים לחשיבה פמיניסטית: מקראה, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה,2007. עמ': 137-141
↑  • אורלי לובין, איך בכל זאת נשים מצליחות לכתוב: על כתיבת נשים וגם על קריאה, מתוך הספר דרכים לחשיבה פמיניסטית, מבוא ללימודי מגדר, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2007. עמ': 248
↑  • סנדרה גילברט וסוזן גובאר, ראי הקיר של המלכה, מתוך הספר דרכים לחשיבה פמיניסטית: מקראה, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה,2007. עמ': 148-149
↑  • אורלי לובין, איך בכל זאת נשים מצליחות לכתוב: על כתיבת נשים וגם על קריאה, מתוך הספר דרכים לחשיבה פמיניסטית, מבוא ללימודי מגדר, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2007. עמ': 267-270
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261598005171  PLWABN: 9810555934305606  BIBSYS: 90100143  BnF: cb12384274p (data)  CiNii: DA00730397  GND: 119162822  ISNI: 0000 0001 1046 5563  LCCN: n83231304  NDL: 00467147  NKC: jn19990002679  NLA: 35123875  NLK: KAC200907668  NSK: 000099223  NTA: 068298927  RERO: 02-A003296151  SELIBR: 188226  SNAC: w6wr3264  SUDOC: 032903189  VIAF: 24683823   WorldCat (עם VIAF): 24683823
צבא אנדרס

תמרון של צבא אנדרס ברוסיה, בחורף 1941/1942. אנדרס ישוב מימין.
מתנדבים לצבא אנדרס, 1941
חיילים מצבא אנדרס, תל אביב 1942
אנדרטה לצבא אנדרס בהר ציון
החרותת (POLSKA) ב"מערה הפולנית" במרשה
צבא אנדרס (פולנית Armia Andersa), על שם מפקדו הפולני, הגנרל ולדיסלב אנדרס, הוא כינוי לצבא הפולני במזרח (Armia Polska na Wschodzie) או הכוח הפולני המזוין בברית המועצות (Polskie Siły Zbrojne w ZSRR). היה כוח צבאי פולני, נאמן לממשלה הפולנית הגולה בלונדון, שהוקם בברית המועצות במלחמת העולם השנייה. לאחר ההשתלטות האנגלו-סובייטית הוא הועבר לפרס ככוח כיבוש צבאי. סופח לבעלות הברית במערב, והיווה את עיקר הכוח של הקורפוס הפולני השני של הכוחות הפולנים המזוינים במערב. לחם בהצלחה בחזית איטליה.
רקע

בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב־1 בספטמבר 1939 היה אנדרס מפקד חטיבת פרשים. הפרשים הפולניים לא היו יריב ראוי לתנופת השריון הגרמני והם נסוגו. אנדרס נפל בשבי הסובייטים שפלשו לפולין ממזרח ונכלא בכלא לוביאנקה במוסקבה, נחקר ועונה בידי אנשי הנ.ק.ו.ד.
הקמת צבא אנדרס

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות (מבצע ברברוסה), ב־22 ביוני 1941, הסכימה הממשלה הפולנית הגולה לשתף פעולה עם ברית המועצות כנגד גרמניה. הסכם שיקורסקי–מייסקי, שנחתם ב־30 ביולי 1941 בין הממשלה הפולנית הגולה לבין שגרירו של סטלין בלונדון, איוואן מאיסקי, קבע שיוקם צבא פולני באדמת רוסיה שיהיה כפוף לפיקוד העליון הסובייטי. מספר שמות הועלו לפיקוד על הצבא הפולני ברוסיה ולאחר כשבוע עלה השם של אנדרס. אנדרס שוחרר משביו והחל לארגן את הכוח הפולני שיילחם לצד הסובייטים שקיבל את הכינוי "צבא אנדרס". באמצע אוגוסט 1941 הודיעו הצדדים על חתימת חוזה מפורט לגבי הקמת הצבא.
חיילים וקצינים פולניים ששוחררו ממאסרם בגולאגים בסיביר, קזחסטן ואזורים אחרים בברית המועצות הצטרפו לצבא אנדרס. בנוסף, חיילים פולנים שהיו בצבא של ברית המועצות שוחררו כדי להצטרף לצבא הפולני. יחידה ראשונה של הצבא יצאה לאימונים בסוף אוגוסט 1941.
כשסקר אנדרס לראשונה את גייסותיו, הוא מצא אנשים מזי רעב ולבושים בלויי סחבות. מתוך כמיליון וחצי פולנים שגורשו לברית המועצות ממזרח פולין עם תפיסתה על ידי הסובייטים בשנת 1939 נותרו בחיים מאות אלפים ספורים בלבד. אנדרס קומם את אנשיו והפך אותם לצבא מאורגן. פליטים פולניים בלתי לוחמים, נשים, ילדים וזקנים, נלוו לצבא, ומזונם ניתן להם ממנות הקרב של החיילים.
באוקטובר 1941 דווח שהצבא כולל שלוש דיוויזיות והוא מחכה לכניסה ללחימה בחזית. בנובמבר 1941 היו בצבא הפולני כ-60 אלף חיילים. עוד כ-100,000 פולנים בדרום ברית המועצות חיכו לקבלת נשק כדי שיוכלו להצטרף לצבא. הצבא כולו המתין לאספקה מבריטניה וארצות הברית כדי שיוכל להיכנס ללחימה בחזית. בדצמבר 1941 השתנו התוכניות והוחלט שהצבא יעבור, לפחות בחלקו, למזרח התיכון.
אנדרס קיווה שצבאו יוביל את הכוחות שישחררו את פולין. אולם חילוקי הדעות הפוליטיים הביאו לכך שצבא אנדרס לא לחם בחזית הרוסית. על פי הסכמה בין סטלין, צ'רצ'יל והממשלה הפולנית הגולה, צבא אנדרס שמנה כ־100,000 חיילים ופליטים אזרחיים לצידם, הועבר דרך פרס והוצב במזרח התיכון. באמצע ספטמבר 1942 דיווח אנדרס לשיקורסקי שצבאו ערוך במזרח התיכון תחת פיקוד בעלות הברית. בעלות הברית הועידו לצבא אנדרס את המשימה להילחם בחזית איטליה, ואכן, לאחר מספר חודשים בפרס יצא צבא אנדרס לכיוון המזרח התיכון בדרכו לחזית האיטלקית.
עיראק וטורקיה סירבו לאפשר מעבר בשטחן, ועל כן הפליגו הכוחות בים דרך קראצ'י (אז בראג׳ הבריטי. כיום בפקיסטן) לפורט סעיד שבמצרים ומשם יצאו ברכבת לארץ ישראל, אליה הגיעו ב־18 בפברואר 1943.
בעת שהייתם בארץ ישראל עברו באזור תל מרשה (הידוע כיום כבית גוברין), נכנסו לאחת המערות וחרתו על סלע את המילה "POLSKA". עקב כך מכונה אותה מערה כיום "המערה הפולנית". מספר קצינים פולנים שותפו על ידי הבריטים בחיפוש הנשק ברמת הכובש בנובמבר 1943. בכירים בצבא אנדרס הצהירו שלא ישתתפו במבצעים נוספים כאלה.
קרבות צבא אנדרס

צבא אנדרס הפך להיות כוח קרבי לכל דבר ועניין. במאי 1943 פורסם שהצבא חמוש ומאומן ומוכן לקרב. בפברואר 1944 הגיע לאיטליה, בה זכה לניצחונו הגדול בקרב על מנזר מונטה קאסינו ב־17-18 במאי 1944. אנדרס כבש את המנזר, שהפך למבצר מוגן היטב, לאחר ששלושה ניסיונות קודמים של בעלות הברית לכבוש אותו כשלו. בהמשך השתתף הצבא בקרבות בחוף הים האדריאטי ובטיהור עמק הנהר פו. הוא שחרר את הערים אנקונה ובולוניה, שבפאתיה הוקם בית קברות שבו קבורים החיילים הפולנים שנפלו באותם קרבות, בנוסף לבית הקברות הצבאי הפולני בקאסינו. אנדרס קיבל אזרחות של כבוד בשתי הערים כאות הוקרה על פועלו.
אחרית הצבא

הצבא המשיך להתקיים באיטליה ובאנגליה תחת פיקוד בריטי, אל תוך 1946. כ-125,000 חיילים שהו באיטליה ועוד כ-75,000 חיילים היו בבריטניה. השלטונות הקומוניסטיים דרשו את החזרת הצבא כולו לפולין למרותם, תוך התחייבות שרק אלו שהיו נאצים לשעבר יועמדו לדין. ממשלת בריטניה בראשותו של אטלי הודיעה שהחיילים המעוניינים לכך יוכלו לשוב לפולין והאחרים יורשו להישאר מחוץ לפולין. בתחילת 1946 הודיעה ממשלת בריטניה על פירוק הצבא, אולם הדבר נדחה. באוגוסט 1946 הגיעו כ-70,000 חיילים מצבא אנדרס לבריטניה והצבא המשיך להתקיים עד אמצע 1947.
היהודים בצבא אנדרס

בין המתגייסים לצבא אנדרס היו אלפי יהודים, שחיפשו דרך להשתחרר ממחנות הכפייה ולעזוב את ברית המועצות. מספרם הרב של היהודים, בעיקר ביחידות הראשונות, עורר חשד והתנגדות מצד הפולנים. בשנת 1942 אמר הגנרל אנדרס שבשלבים הראשונים כלל צבא אנדרס 60% יהודים. במאי 1942 דווח ש-15% מהצבא הפולני הם יהודים. לעיתים קרובות קציני הצבא הפנו נגד היהודים טענות הגובלות באנטישמיות, כמו על "התנהגות בלתי לויאלית" של היהודים בזמן הכיבוש הסובייטי. בתחילת 1942 הוצאה פקודה מיוחדת האוסרת על גילויי אנטישמיות בשורות הצבא. יהודים רבים שביקשו להתקבל לצבא נדחו בטענות שונות, לרוב על ידי ועדה רפואית. הצעה להקים במסגרת הצבא "לגיון יהודי" נדחתה. דווח שלצבא יגויסו רבנים צבאיים.
בהגיעם לפרס ולאחר מכן לעיראק זכו רבים מהמפונים היהודים ליחס חם מצד יהודי המקום ויש בהם שהוזמנו לבתיהם ל"סדר" הפסח שחל באותו זמן. כן נוצר מגע בין מקצת המפונים, בעיקר פעילים ציונים בעבר, לבין אנשי הסוכנות וגופים אחרים מהארץ שעשו בעיראק בתפקידים שונים וכן גם חיילים מיחידות ארצישראליות ששהו שם.
בפגישות הראשונות עם הארצישראלים למיניהם בפרס ובעיראק וכן עם הקרובים והמכרים בארץ הועלתה האפשרות להסתלק לאלתר מהצבא הפולני על אווירתו האנטישמית ולהשתלב במערכות היישוב היהודי. אולם באותו זמן, קיץ וסתיו 1942, עמד הצבא הגרמני קרוב לשערי הארץ ובגלל חומרת המצב לא נראה צעד כזה מתאים באותו זמן. חייל ששירת אז באחד מהמחנות של צבא אנדרס בדרום הארץ ופנה ביוזמתו לגורמים שונים ביישוב כדי לעבור עם חבריו מהצבא הפולני ל"הגנה" נענה "שהדבר לא ייתכן כעת". בצורה דומה הגיבו גם מזכירי קיבוצים. גם כמה מהחיילים שעקרונית החליטו לערוק, דחו צעד זה עד לשעת כושר.
לעומת זאת, החלה באותו זמן פעילות מאורגנת של בריחה בעיראק, ששם עדיין חנו רוב היחידות של הצבא הפולני. אותו זמן פעלה שם שלוחה של המוסד לעליה שהבריחה יהודים לארץ. למטרה זו הסתייעו באנשי סולל בונה, נהגי אגד ובעיקר בחיילים של יחידות ארצישראליות בצבא הבריטי שעסקו בהובלת שיירות בין עיראק לארץ. השיירות נוצלו להעברת שליחים מהארץ לעיראק ולאיראן ובשובן הוברחו בהן חיילים יהודים מצבא אנדרס וכן חברים במחתרת החלוצית בבגדאד. כן הוברחו כמה מחיילי צבא אנדרס על-ידי חיילי היחידות הארצישראליות שיצאו לחופשה בארץ. המוברחים צוידו במדים ותעודות של הצבא הבריטי. בנהריים הם נתקבלו על-ידי נציגי ההגנה ופוזרו במקומות יישוב שונים בארץ.
משפחותיהם של כמה מאות מהחיילים היהודים הצטרפו לצבא במסעו לארץ ישראל, איתם גם באו 716 מילדי טהראן. סיפורם של אותם ילדים, ביניהם האמנית רחל גרא, מונצח בסרט ילדי האודיסאה. בהגיעם לארץ ישראל ערקו חיילים יהודים רבים ונשארו בארץ ישראל באופן לא חוקי. אחרים עלו לארץ ישראל עם פירוק הצבא בשנת 1947.
בגלל אנטישמיות חלק מהיהודים למשל דוד כץ לא התקבלו לצבא אנדרס אך הצליחו להתקבל לצבא הבריטי.
היהודים בצבא אנדרס > לוחמים יהודים נודעים

אחד החיילים בצבא אנדרס היה מנחם בגין. בהגיעו לארץ ישראל קיבל חופשה מצבא אנדרס ונתמנה למפקד ארגון האצ"ל. הפולנים קראו לו לחזור לשירות, ואילו חבריו באצ"ל קראו לו לערוק, אך הוא סירב וחזר לשירות. רק לאחר ששוחרר כדין חזר לשמש מפקד האצ"ל.
חייל נוסף היה ד"ר מירון שסקין המפקד הראשי של ברית החייל.
כוחות פולנים נוספים

לאחר צאתו של צבא אנדרס משטחי ברית המועצות הוקמו יחידות צבאיות נוספות של חיילים פולנים אשר הצטרפו ללחימה של הצבא האדום. בניגוד לצבא אנדרס, יחידות אלה היו בעלות אוריינטציה קומוניסטית והיוו את הבסיס למשטר הקומוניסטי שהתהווה בפולין לאחר המלחמה. הארמייה הפולנית הראשונה (אנ') בפיקודו של זיגמונט ברלינג לחמה בחזית המזרחית והשתתתפה בשחרור פולין ובכיבוש ברלין.
ראו גם

דיוויזיית הרובאים ה-16 של ברית המועצות
זיגמונט ברלינג
הארמייה הראשונה (פולין)
הערות שוליים

↑  יתרת הלוחמים הפולנים בברית המועצות לאחר עזיבת צבא אנדרס לפרס במחצית השנייה של 1942 אוגדו לכוח בחסות ובפיקוד סובייטי שכונה הקורפוס הפולני הראשון בברית המועצות. במהלך 1944 אורגן הכוח הזה מחדש פעמיים. הארגון-מחדש הראשון הפך את הכוח לצבא הפולני הראשון (צבא ברלין) והשני, כאשר שני הצבאות כפופים לפיקוד צבא העם הפולני (Ludowe Wojsko Polskie, LWP). הארגון-מחדש השני הפך את ה-LWP לצבא של הרפובליקה העממית הקומוניסטית של פולין.
↑  הסכם רוסיה - פולין לעזרה הדדית במלחמה נגד גרמניה, הצופה, 31 ביולי 1941
↑  על ההסכם הפולני רוסי, המשקיף, 3 באוגוסט 1941
↑  לארגון הצבא הפולני ברוסיה, הצופה, 6 באוגוסט 1941
↑  נקבעו כבר שמותיהם של הקצינים והדיפלומאטים הפולניים, המשקיף, 8 באוגוסט 1941
↑  מתי תשוחרר הגולה היהודית ברוסיה הרחוקה?, הצופה, 10 באוגוסט 1941
↑  אין אישור להודעת הגרמנים על כיבוש נובגורוד,נארוה וחרסון, דבר, 22 באוגוסט 1941
↑  נחתם ההסכם על הקמת הצבא הפולני ברוסיה, דבר, 17 באוגוסט 1941
↑  ממשלת רוסיה מכירה רשמית באזרחותם הפולנית של תושבי השטחים הפולניים שנכבשו על ידה, המשקיף, 25 באוגוסט 1941
↑  הוחל בהקמת הצבא הפולני ברוסיה, המשקיף, 2 בספטמבר 1941
↑  לקראת השתתפות צבא פולני בקרבות ברוסיה, המשקיף, 8 באוקטובר 1941
↑  הצבא הפולני ברוסיה, דבר, 16 בנובמבר 1941
↑  צבא פולין ברוסיה יילחם בדרום, המשקיף, 30 בנובמבר 1941
↑  הצבא הפולני מרוסיה לבריטניה ולמזרח התיכון, הַבֹּקֶר, 19 בדצמבר 1941
↑  הצבא הפולני ברוסיה מ-2 ל-6 דיוויזיות, דבר, 11 בינואר 1942
↑  אנו נצעד ראשונים לתוך גבולות מולדתנו, הַבֹּקֶר, 16 בספטמבר 1942
1 2  היהודים ־ 15% בצבא הפולני היוצא מרוסיה לא"י, הַבֹּקֶר, 31 במאי 1942
↑  כל הצבא הפולני מרוסיה רוכז במזרח התיכו, הַבֹּקֶר, 18 בספטמבר 1942
↑  הפולנים ישתדלו שלא להשתתף בביומי - החיפושים אחר עריקים, אשנב, 5 בדצמבר 1943
↑  ממשלת פולין משיבה לרוסיה על אשמת הרגול, הַבֹּקֶר, 11 במאי 1943
↑  צבא פולני בחזית איטליה, משמר, 21 בפברואר 1944
↑  ברכות לגנראל אנדרס, משמר, 23 במאי 1944
↑  הצבא הפולני באיטליה ובאנגליה יחדל להתקיים ככח נפרד, המשקיף, 27 בפברואר 1946
↑  שאלת הצבא הפולני ופתרונה, דבר, 24 במרץ 1946
↑  צבא אנדרס—מרכז תנועת ההתנגדות לממשלת וארשה, דבר, 28 במאי 1946
↑  70 אלף חיילי אנדרס בבריטניה, המשקיף, 20 באוגוסט 1946
↑  היפורק צבא אנדרס?, משמר, 27 באפריל 1947
↑  לא יהיה דגל יהודי בשורות הצבא הפולני, הַבֹּקֶר, 6 במאי 1942
↑  אסור התעמולה האנטישמית בצבא הפולני, דבר, 2 בפברואר 1942
↑  ישראל גוטמן, יהודים בצבא אנדרס בברית-המועצות, באתר "יד ושם"
↑  נדחתה ההצעה להקים גדוד יהודי מבין פליטי־פולין היהודים ברוסיה, הַבֹּקֶר, 24 בנובמבר 1941
↑  מי הכשיל את הצעת היחידות העבריות בצבא הפולני?, המשקיף, 27 בנובמבר 1941
↑  גם רבנים צבאיים יצורפו לצבא הפולני ברוסיה, המשקיף, 24 באוקטובר 1941
↑  פרופ' דב לוין, חייליו של אנדרס, עת - מול כרך י"ח גיליון 5 (109), סיון תשנ"ג יוני 1993
↑  הסכמה סובייטית ליציאת יהודי פולין, הצופה, 9 באוקטובר 1942
↑  תקציר הסרט ילדי האודיסאה
↑  129 חיילי הצבא הפולני עלו לארץ, משמר, 1 בדצמבר 1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 311252298   WorldCat (עם VIAF): 311252298 
מנחם בגין (משמאל למטה) במדי הצבא הפולני של גנרל אנדרס ואשתו עליזה, דוד יוטן, משה שטיין וישראל אפשטיין
כלכלה

ערך זה עוסק בדיסציפלינה האקדמית הממוקמת בחקר כלכלות והפעילויות הכלכליות המתקיימות בה. אם התכוונתם למערכת בה מתרחשת הפעילות אנושית אשר מורכבת מייצור, הפצה, מסחר, וצריכה של סחורות ושירותים על ידי גורמים שונים באזור גיאוגרפי נתון, ראו .
כלכלה היא מכלול של פעילות אנושית, הכוללת מחשבה ותכנון, והמכוונת להשגת האמצעים החומריים הדרושים לאדם לצורך קיומו ורווחתו. זאת לאור אילוצים מצביים וקבלת החלטות, לרוב במציאות של אי-ודאות. המחקר הכלכלי מתרכז באופן שבו בני האדם מתמודדים עם תופעת המחסור במשאבים, בין כפרטים ובין כחברה.
הפעילות והמחקר הכלכליים עוסקים במחסור וניהול יעיל של משאבים להם נזקקת האנושות. מטרת העל היא לייצר מצב אופטימלי של שיווי משקל בין מחסור למשאבים בעזרת כלים מדעיים כדי לשפר את רווחת האדם ורמת איכות חייו.
הכלכלה התעצבה והתמסדה כתחום מחקר מדעי במדעי החברה, העוסק ביחסים האנושיים, הפוליטיים והחברתיים שקשורים בהשגת אמצעים חומריים שונים לצרכים האנושיים. בנוסף, הכלכלה היא תחום העוסק בחוקים וביחסים חברתיים הקשורים לקניין המשמש לצורכי אדם. המונח כלכלה כולל בתוכו את המסחר בחברה מסוימת וחוקי המדינות והרגולציות שלהן לתמרון ושליטה על המסחר בשטח שיפוטן. המחקר בתחום הכלכלה עוסק באופן בו משאבים נגישים, על סמך ההנחה הבסיסית כי אלה מצויים במחסור, כגון: חומרי גלם – משמשים, מעובדים, מיוצרים, מוקצים, מופצים ונצרכים – כמוצרים. הכלכלה עוסקת גם במגוון הקשרים ויחסי החליפין בין בני אדם במהלך ייצור מוצרים, שיווקם וצריכתם. בין השאר, נוגעים תחומי חקר זה בהליכים של ייצור, הפצה, מסחר וצריכה של מוצרים ושירותים.
אטימולוגיה וטרימינולוגיה

המונח "אקונומיה" או "אקונומיקה", שפירושו "כלכלה" בשפות רבות הוא מונח שטבע הפילוסוף היווני אריסטו, לתיאור מדע העוסק בחקר חוקי משקי הבית. המילה אקונומיה מורכבת מהמילה היוונית οίκω (אִיקוֹ, בית או משק–בית) עם המילה νέμω (נֶמוֹ או נומוס, חוק). מונחים כמו "כלכלה מדינית", "כלכלה פוליטית", "כלכלה חברתית" או "כלכלה לאומית" שימשו את בני האדם החל מהמאה ה-17, אך במאה ה-20 הפך השימוש במונח "כלכלה" (economics) לבדה כנפוץ ושגור ביותר, בהשראת הספר "עקרונות הכלכלה" של אלפרד מרשל משנת 1890.
הגדרות שונות לכלכלה

קיימות מספר הגדרות חליפיות לכלכלה. את הפשוטה ביניהן סיפק אדם סמית', שנחשב לאבי הכלכלה המודרנית, ולדבריו כלכלה היא "המדע החוקר את העושר". ביתר פירוט, הכלכלה על פי סמית' היא "חקר הייצור, ההפצה והחליפין" של עושר. ג'ון סטיוארט מיל נתן הגדרה דומה: "המדע המעשי של ייצור והפצת עושר", כאשר את העושר לעניין זה תיאר כ"מלאי הדברים השימושיים".
אלפרד מרשל הסיט את ההגדרה של המדע מעושר לרווחה, כדי לתת ביטוי לפעילות כלכלית שאינה בהכרח קשורה לכסף או מתכות יקרות. לתפיסתו כלכלה עוסקת במכלול ההיבטים החומריים של החיים והפעילות החברתית המשפיעים על רווחתו ותועלתו של האדם.
ליונל רובינס ניסח הגדרה מודרנית של תורת הכלכלה: כלכלה היא חקר הקשר בין מטרות ומשאבים המצויים בצמצום שיש בהם שימושים חלופיים. כלומר, הכלכלה עוסקת בחקר המחסור או בחקר השימוש האנושי באמצעים הנתונים במחסור שיכולים לשמש למטרות שונות. משמעות המונח "מחסור" אינה בצורת או מחסור ביבול וכדומה, אלא שלעולם לא יוכל העולם כפי שהוא בתצורתו הנוכחית לספק באופן מושלם רצון כל אחד שהרי יש גבול וסך מסוים לכל הדברים בעולם, בין אם זה סוגי מתכות, מזון או משאבים אחרים. אם כן כל הדברים והמשאבים המצויים בעולם יש בהם "מחסור" ביחס להשלמת רצון כל האנשים ורווחתם המלאה, ועל בני האדם אפוא להפנות את אותם "משאבים שבצימצום" אל המקומות והצורות שם הם הכי נצרכים והכי מבוקשים. למשל, אדם יכול ליצור מחלב יוגורט או גלידה, או לחלופין לשווקו כמשקה כפי שהוא. בכך עוסקת תורת הכלכלה - להפנות את אותם משאבים אל המקומות בהם הם הכי מבוקשים על ידי האנשים, וכל זה למען רווחתה של החברה האנושית, וכדי שאנשים יחיו ברמת חיים גבוהה יותר. הטענה לפיה לעולם יהיה מחסור כוללת בתוכה רעיונות קודמים על טיבה של ההתנהגות האנושית.
מושגי יסוד בכלכלה > מוצרים ושירותים

כל שיטה כלכלית מתמקדת בראש ובראשונה במוצרים (או תוצרים): חומרים שעובדו באופן כלשהו ביד אדם. המכנה המשותף לכל המוצרים הכלכליים הוא, שכולם נוצרו בעקבות מאמץ אנושי מכוון ליצירתם, ויש להם ערך כלשהו עבור היוצר או עבור בני אדם אחרים הצורכים את המוצר. המאמץ האנושי המכוון מודרך על ידי השאיפה להקנות ערך למוצר. כאשר קיים מאמץ כזה ולמוצר יש ערך בעיני יוצרו או בעיני אחרים, ניתן לומר שהוא עבר "כִּילְכּוּל" או "אקונומיזציה"—הוא הפך בעצם למוצר כלכלי. פרי שנקטף הוא מוצר כלכלי וכמוהו גם מטוס, אף שכמותו ומורכבותו של המאמץ הדרוש כדי לייצר אותם משתנה.
בדומה לכך, שירות הוא מוצר שאינו חומרי, אלא פעולה שמבצע אדם המסיבה תועלת, כלומר מייצרת ערך עבורו או עבור אחרים. ייעוץ פסיכולוגי הוא דוגמה לשירות משום שעל אף שאינו מוצר חומרי, יש בו ערך עבור המטופל ונדרש מאמץ אנושי מכוון כדי לספק אותו.
על פי הגדרה זו סך כל המוצרים והשירותים הנצרכים על ידי בני אדם נחשבים כ"רווחה" אנושית.
מושגי יסוד בכלכלה > ייצור באמצעות הון, עבודה ומשאבים נגישים

הגורמים הראשוניים המעצבים את הכלכלה של חברה מסוימת הם תנאי הסביבה: האקלים, הסביבה הטבעית, תנאי השטח, והמשאבים הנגישים. משאבי הטבע משמשים לייצור מוצרים שונים.
גורם נוסף בייצור הוא ההון - סך כל הנכסים, גם הם כשלעצמם מוצרים, המשמשים לייצור מוצרים אחרים.
הגורם השלישי הוא העבודה, כלומר הזמן והמאמץ שמושקע בתהליך הייצור.
לדוגמה: כדי לעבד יהלום, דרושים כחומר גלם יהלומים גולמיים (משאב טבע), דרושות מכונות לחיתוך, עיבוד וליטוש שלהם (הון), דרושים עובדים מיומנים וזמן עבודה (משאבים), ונדרש לשלב את כל אלה באמצעות עבודה (עבודה).
מושגי יסוד בכלכלה > עקומת התמורה, עלות אלטרנטיבית

בידי אדם כמו גם בידי החברה בכללותה יש כמות מוגבלת של הון, עבודה וחומרי גלם. הם יכולים להשתמש בהם כדי לייצר מוצרים שונים. עקומת התמורה מייצגת את אפשרויות הייצור היעילות השונות, בעולם פשוט שבו יש שני מוצרים בלבד. ייצור יעיל משמעותו כי לא ניתן להגדיל את הכמות המיוצרת ממוצר אחד מבלי לוותר על כמות כלשהי מהמוצר השני. השיפוע של העקומה בכל נקודה מבטא את עלותה האלטרנטיבית של יחידה מהמוצר האחד במונחי המוצר האחר. עלות זו היא העלות אלטרנטיבית של המוצר: הכמות עליה נצטרך לוותר ממוצר אחד כדי שנוכל לייצר יחידה אחת נוספת מהמוצר השני.