stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאיסיי יוקוסאנקאי
התפתחות

באוקטובר 1940, הגתה התאחדות את רעיון הטונאריגומי (隣組, "איגוד שכונתי"), מערכת לאומית של איגודי שכונות, שמטרתו הייתה חלוקה של כל המדינה ליחידות קטנות, שקל יותר לשלוט בהן ולתעל אותן למטרות שונות.
בפברואר 1942 התאחדו כל ארגוני הנשים ביפן ל"התאחדות הנשים של יפן הגדולה" שהצטרפה להתאחדות לסיוע לשלטון הקיסרי במאי, וכל אישה נשואה מעל גיל עשרים הייתה חייבת להצטרף. כמו כן, ביוני כל תנועות הנוער ביפן התאחדו ל"איגוד הנוער של התאחדות לסיוע לשלטון הקיסרי של יפן הגדולה" (הבולט שבהם היה מפלגת הנוער הגדולה של יפן) בהתבסס על הדגם הגרמני של הנוער ההיטלראי.
ראש ממשלת יפן הידקי טוג'ו ניסה במרץ 1942 לבטל את השפעתם של פוליטיקאים נבחרי הציבור על ידי יסוד ועדה שתקבע מי יהיה המתמודדים בבחירות. מכיוון שהוועדה נתמכה על ידי ממשלתו של טוג'ו, היא אסרה על אישים שלא זכו לתמיכת הממשלה להתמודד בבחירות. לאחר הבחירות הכלליות של 1942 נדרשו כל חברי הדיאט של יפן להצטרף להתאחדות לסיוע לשלטון הקיסרי, דבר שלמעשה הפך את יפן למדינה חד-מפלגתית. אולם, מכיוון שהפוליטיקאים הוותיקים שמרו על מקומם ועל השפעתם, ולאו דווקא תמכו בהתאחדות, לא הגיעה יפן למצב של טוטליטריזם מוחלט דה יורה. ההתאחדות לסיוע לשלטון הקיסרי התפרקה באופן רשמי ב-13 ביוני 1945.
במהלך תקופת הכיבוש האמריקאי, טיהרו הרשויות האמריקאיות את המערכת הפוליטית של יפן, והרחיקו ממנה את כל חברי ההתאחדות לשעבר.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. ISBN 9780060193140.
Sims, Richard L. Japanese Political History Since the Meiji Renovation, 1868-2000. Palgrave Macmillan, 2001. ISBN 9780312239152.
Wolferen, Karen J. The Enigma of Japanese Power;People and Politics in a Stateless Nation. Vintage, 1990. ISBN 0679728023.
הערות שוליים

↑  Sims, עמ' 219.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601485505171  CiNii: DA07863388  GND: 5038086-2  LCCN: n84013197  NDL: 00261365  SUDOC: 114716404  VIAF: 147289647   WorldCat (עם VIAF): 147289647
טלוסטה

טלוסטה או טלוסט (ביידיש: טלוסטאַ, טלוסט או טויסט; בפולנית: Tłuste; באוקראינית: Товсте, "טוֹבְסְטֶה"; ברוסית: Толстое, "טוֹלְסְטוֹיֶה") היא עיירה בנפת הוסיאטין שבמחוז טרנופול באוקראינה, כ-80 ק"מ מדרום לעיר טרנופול.
תולדות היישוב

טלוסטה נזכרת מהמאה ה-16, עת הייתה עיר בבעלות אצולה, ומהמחצית השנייה של המאה ה-16 הוענקו לה זכויות כלכליות שונות. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. בזמן הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה נגרם לעיירה נזק רב.
יהודי היישוב

יהודים התיישבו בעיירה בסוף המאה ה-17, ואלו נטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בשנות השלושים של המאה ה-18 פעל בעיירה הבעל שם טוב ועד למלחמת העולם השנייה אף נשתמרה בעיירה מצבת אמו שרה, ומאז התאפיינה העיירה בצביון חסידי
המשורר שמשון מלצר שנולד בעיירה הטיב לתאר את בית הקברות הישן בטלוסטה שבו קבורה שרה. הרי לפניכם קטע מהשיר :
בבית הקברות הישן הקברים צפופים-צפופים, זרועים כפרחי השדה ציונים כפופים-כפופים. עלו עשבים בלחיה של כל אבן בכות וגלעד, כסתה ירוקה כל לפ"ק ובלעה הפאנו"נים כמעט.
בבית הקברות הישן רק אחת יחידה מצבה עומדת ישר זקופה, לא כפופה וגחונה משיבה; העשב מסביב לה ירוק ופרה ללחכו אין ניגשת, כי זו מצבתה של שרה הצדקת אמו של הבעש"ט.
תושבי העיירה התחלקו בין חסידויות צ'ורטקוב, ויזניץ וקופיטשניץ. בשנת 1880 נמנו בעיירה 2,157 יהודים, ועם חיבורה של העיירה לקו מסילות הברזל בסוף המאה ה-19 השתפר מצבם הכלכלי של יהודיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נקלעו יהודי היישוב למצב כלכלי חמור. בין מלחמות העולם היגרו חלק מיהודי היישוב למדינות דרום אמריקה, ובעיירה נמנו כ-1,700 יהודים. בשנים אלה התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם האוקראינים והפולנים.
יהודי היישוב > בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939, היא הפכה לנקודת מעבר לפליטים יהודים ממערב פולין שניסו להגיע לרומניה, והקהילה המקומית ביישוב התגייסה לעזרתם. בתקופה הסובייטית הולאמו עסקי היהודים בעיירה, ונאסרה בה הפעילות הציבורית היהודית, תוך הגליית חלק מהפליטים היהודים במקום לעומק ברית המועצות.
למחרת נסיגת הסובייטים מהעיירה לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, ביום 7 ביולי 1941, ערכו האוקראינים פוגרום ביהודי הכפרים הסמוכים לטלוסטה, בו רצחו כ-200 איש. ב-9 ביולי 1941 נכנסו לעיירה כוחות הצבא ההונגרי, ואלו הסבו את בית המדרש המקומי לאורוות סוסים, וחטפו יהודים לעבודות כפייה. ב-1 באוגוסט 1941 הובאו לעיירה כ-2,000 יהודים שגורשו בידי ההונגרים מקרפטורוס, ויהודי העיירה התגייסו לעזרתם בתקופה שבה הוחזקו במקום.
עם העברת העיירה לשליטה גרמנית ישירה, ב-1 בספטמבר 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה, חובת מסירת דברי ערך וסכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה, בתיווך יודנרט שמונה במקום. בהמשך שולחו יהודים מהעיירה למחנות עבודה, בהם הועסקו בעבודות פרך, בתנאי רעב ותוך רצח חלקם. ביולי 1942 שולחו להשמדה כ-200 יהודים מהעיירה שהוגדרו כ"בלתי יעילים". במקביל הובאו לעיירה יהודים מיישובי הסביבה.
ב-5 באוקטובר 1942 ערכו שוטרים גרמנים ואוקראינים אקציה שנייה בעיירה, בה שילחו כ-1,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ורצחו כמה מאות יהודים ברחובות העיירה, ובהם תינוקות רבים. בהמשך הובאו לעיירה יהודים נוספים, לאחר שהיא הוכרזה כאחד מארבעת היישובים היחידים בנפת צ'ורטקוב בהם עוד הותר ליהודים להתגורר. במהלך החורף שלאחר מכן מתו רבים מיהודי העיירה ברעב וממגפות, וכן נרצחו יהודים רבים באופן אקראי בידי אנשי גסטאפו.
במחצית הראשונה של 1943 שולחו יהודים רבים מהעיירה לבית הסוהר המרכזי בצ'ורטקוב, וממנו שולחו להשמדה. באפריל 1943 הוקמו מספר מחנות עבודה בכפרים שבסביבת העיירה, בהם הוחזקו כ-1,500 יהודים. ב-27 במאי 1943 לפנות בוקר ערכו השוטרים הגרמנים והאוקראינים אקציה שלישית בעיירה, בה רוכזו כ-3,000 יהודים בכיכר המרכזית בה, ומשם נלקחו בקבוצות לבית העלמין היהודי המקומי, בו נרצחו בירי. בנוסף, נרצחו ברחובות העיירה כ-800 יהודים שניסו להסתתר או להימלט.
כעבור שבוע רוכזו כ-3,000 היהודים שנותרו בעיירה בגטו צפוף וסגור שהוקם בה, בו הוחזקו בתנאי רעב. ב-6 ביוני 1943 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ואוקראינים, וערכו בו אקציה אלימה, תוך רצח למעלה מ-1,000 יהודים בשטח בית העלמין המקומי. ב-9 ביוני 1943 הועברו אחרוני יהודי הגטו לצ'ורטקוב, וטלוסטה הוכרזה באופן רשמי כ"נקייה מיהודים". יהודים מעטים מהעיירה שהצליחו להימלט לרומניה הוסגרו בידי המשטרה הרומנית לגרמנים, ואלו רצחו אותם במקום. היהודים שעוד נותרו במחנות העבודה החקלאיים שבסביבת העיירה סבלו מתקיפות מצד האיכרים האוקראינים, וממעשי רצח תכופים של עובדים "בלתי יעילים" בידי הגרמנים. בתחילת 1944 רצחו השוטרים האוקראינים את רוב היהודים שעוד נותרו במחנות אלו. כ-100 יהודים שנותרו באחד המחנות נרצחו בידי הגרמנים לאחר נסיגתם, באמצעות הפצצה אווירית.
לקריאה נוספת

ג' לינדנברג (עורך), ספר טלוסטה, תל אביב: ארגון יוצאי טלוסטה והסביבה בישראל ובארצות הברית, 1965
אברהם סטופ, לדמותה של טלוסטה היהודית: אונדזער שטעטל, תשכ"ו-1965.
הערות שוליים

↑  דבורה שכנר, מחכים ללנק, עמוד 19
↑  העורך : גבריאל לינדברג, ספר טלוסטה, הוצאת אירגון יוצאי טלוסטה והסביבה בישראל ובארצות הברית, 1965, עמ' 37
↑  דבורה שכנר, מחכים ללנק, עמוד 20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469890305171  LCCN: n00093682  VIAF: 141858818   WorldCat (עם VIAF): 141858818
טיגון במחבת

בנקניקיות טיגון במחבת ניתן לעשות שימוש בשומן המובנה של הבשר.
טיגון במחבת של קלחי תירס
טיגון נקניקיות בשומן עצמי
טיגון במחבת (באנגלית: Pan frying) הוא סוג של טיגון מזון המאופיינת בשימוש במינימום שמן או שומן לבישול (לעומת טיגון רדוד או טיגון עמוק)
מאפיינים

הטיגון המחבת מתבצע בדרך כלל, תוך שימוש בכמות מספקת של שמן/שומן רק לשימון המחבת. במקרה של מזון שמנוני כמו בייקון, ייתכן שלא יהיה צורך בכלל להוסיף שמן או שומנים. כצורת טיגון, הטכניקה מסתמכת על שמן או שומן כתווך להעברת חום ועל טמפרטורה וזמן נכונים, כדי לא לבשל יתר על המידה או לשרוף את האוכל. טיגון במחבת יכול לשמש לשמירה על הלחות במזונות כמו בשר ופירות ים. יש להפוך את האוכל בדרך כלל לפחות פעם אחת, כדי להבטיח ששני הצדדים מבושלים כראוי.
פרטים ספציפיים

טיגון במחבת מתבצע בחום נמוך יותר מאשר הקפצה. הסיבה לכך היא שהמזון לטיגון במחבת - כגון חזה עוף, סטייק, צלעות חזיר או פילה דג - אינו נחתך לחתיכות קטנות לפני הבישול. לכן טיגון מזון כזה דורש חום נמוך יותר, כדי שהחלק החיצוני של המזון לא יתבשל יתר על המידה עד שהחלק הפנימי יגיע לטמפרטורה המתאימה וכן כדי לשמור על מזון במצב לח. עם זאת, השמן תמיד צריך להיות חם מספיק כדי להבטיח שהלחות במזון תוכל לברוח בצורה של אדים. עוצמת האדים היוצאים מונעת מהשמן להיספג במזון. משתמשים באותה כמות שמן כמו להקפצה - והיא מספיקה כדי לזגג את המחבת.
כלים

כלי בישול רדוד יותר משמש לטיגון במחבת יותר מאשר לטיגון עמוק. עם זאת, שימוש במחבת עמוקה עם כמות קטנה של שמן, חמאה או שומן בייקון מפחית נתזים. כלי בישול צפוף יותר עדיף על מחבת פחות צפופה מכיוון שהמסה הנוספת תשפר את ויסות הטמפרטורה. ניתן להשתמש במחבת חשמלית באופן אנלוגי לטיגון עמוק חשמלי, ולרבים מהמכשירים הללו יש תרמוסטט כדי לשמור על הנוזל (במקרה זה, השמן) בטמפרטורה הרצויה.
ציפוי בפירורי לחם

מזונות לטיגון במחבת מצופים לפעמים בבלילה או בפירורי לחם. הבלילה מורכבת ממרכיבים יבשים כמו קמח או עמילן תירס בשילוב עם נוזלים כמו חלב, מים או משקאות אחרים. הציפוי בפירורי לחם יכול להיות פשוט כמו לאבק את המזון בקמח או, באופן נפוץ יותר, מה שנקרא "הליך הציפוי בפירורי לחם הסטנדרטי", שכולל תחילה גלגול המזון בקמח (יש לדאוג לנער את העודפים), ואז לטבול אותו בביצה טרופה, ולבסוף להעביר אותו לפירורי הלחם (או לצורה אחרת של ציפוי חיצוני). את האוכל מתבלים במלח ופלפל לפני מריחת ציפוי כלשהו. מתן למזון לנוח 15–30 דקות לפני הטיגון כדי לאפשר לציפוי להיצמד למזון בצורה טובה יותר.
לקריאה נוספת

טִיגוּן
טיגון בשמן עמוק
טיגון רדוד
מחבת טיגון
טיגון בהקפצה
הערות שוליים

↑  "The Difference Between Saute, Pan Fry and Stir Fry". The Reluctant Gourmet. נבדק ב-27 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
בשר ברווז מטוגן במחבת
חורבת געתון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  מועצה אזורית מטה אשר 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  33°00′45″N 35°11′38″E﻿ / ﻿33.01244°N 35.1938°E﻿ / 33.01244; 35.1938
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חורבת געתון(למפת הגליל המערבי רגילה) חורבת געתון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת געתון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת געתון he
 
שלט הסבר ואזהרה בחורבת געתון
המבנה המערבי והחצר
קשתות במבנה המזרחי
קשתות במבנה המזרחי
חוּרְבַת גַּעְתּוֹן (הידועה גם כ"חאן סוּרְסוֹק") היא ישוב חקלאי היסטורי נטוש בנחל געתון בגליל המערבי. היישוב הוקם בתקופת ממלכת ישראל (במאה ה-10 לפנה"ס), התפתח בתקופה הצלבנית ובתקופה העות'מאנית שימש כבית אחוזה של משפחת סורסוק - משפחת בנקאים נוצרית לבנונית. המקום ננטש זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות.
חורבת געתון הוכרזה כאתר מורשת לאומית, אך טרם בוצעו באתר עבודות שיקום.
המקום

היישוב ממוקם על תל בערוצו של נחל געתון כשני קילומטר מזרחית לנהריה. סביבתו של התל עשירה במעיינות שהזינו את הנחל ואיפשרו קיום של חקלאות רב גונית. המעיינות הנובעים בסביבת התל: עין אֶשְחַר (עין סוויד), עין יָרָק (עין אל עקלית - הצלופח), עין געתון (עין אלמג'נונה - המשוגעת), עין אַט, עין מֵירָב, ועין חִישוּר.
היסטוריה > עד התקופה הצלבנית

בתקופת מלכותו של שלמה (המאה ה-10 לפנה"ס), כנראה במסגרת הסכם עם חירם מלך צור, הוקם במקום ישוב חקלאי בשם "גיאתו".
לאחר שיבת ציון, עסקה המנהיגות הדתית רבות בסוגיית קביעת גבולות הארץ לצורך קיום מצוות הקשורות למקום (כמו מצוות שנת שמיטה). מי שהוביל את הנושא בגבולה הצפוני של ישראל היה שמעון בן שטח והוא שקבע את היישוב, שנקרא אז "ריש מייא דגעתין", כאחד מישובי הגבול.
בתקופה הצלבנית הוקמה במקום חווה חקלאית בשם "ג'שסון" ותושביה היו כפופים לשליט שישב במעיליא (ואחר כך, לשליט באכזיב). החקלאות המשיכה להתפתח ונבנו אמות מים וטחנת קמח.
היסטוריה > בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט

בתקופה העות'מאנית בזמנו של דאהר אל-עומר (שהיה שליט הגליל במאה ה-18) חודשו המבנים החקלאיים ביישוב (כולל אמת המים וטחנת הקמח).
ממשיכו אחמד אל-ג'זאר המשיך בפיתוח עכו והיישובים החקלאיים בגליל ובעידוד השקעות זרות. בתקופה זו הגיעה לאזור משפחת סורסוק.
משפחת סורסוק הייתה משפחת בנקאים סורית אמידה בראשה עמד איאב סורסוק מביירות. המשפחה החזיקה (עד תחילת ההתיישבות הציונית בעמק) בשטחי אדמה נרחבים החל מדרום לבנון, דרך הרי גליל עד לעמק יזרעאל ומישור החוף הצפוני. עיקר רכישת האדמות התבצעה ב-1870 בעקבות שחרור אדמות על ידי הממשל הטורקי ותוך ניצול חוקים עות'מאנים מגבילים בנושא סחר בקרקעות.
המשפחה הקימה את מבנה האחוזה הנראה כיום בשטח ואת החווה החקלאית סביבו. המקום נקרא אז "ח'רבת אלג'עתון" והוא הוקם על החורבה הצלבנית.
במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בג'עתון 19 תושבים, כולם מוסלמים.
ערעור המצב הביטחוני בתקופת המרד הערבי הגדול (1936-1939) החליש את מעמדה של החווה. סגירת גבול לבנון לאחר מלחמת השחרור סגר את השוק העיקרי של מוצרי החווה עד נטישתה בתחילת שנות החמישים.
מסוף התקופה העות'מאנית ובמהלך תקופת המנדט ניהל את המקום נציג של משפחת סורסוק, חביב חווא (אביה של רימונדה טוויל וסבה של סוהא ערפאת).
היסטוריה > מהקמת המדינה

לאחר מלחמת העצמאות עבר המבנה לנכסי נפקדים. שנים רבות עמד המקום בשיממונו ונפל קורבן לשוד אבנים. רק לאחר הכרזת קק"ל על המקום כאתר תיירות, נעצרו הגנבות והחל במקום פיתוח דרכי גישה ומסלולי טיול. למרגלות החורבה הוצבו שולחנות פיקניק ושילוט על מסלולים בקרבת מקום. כמו כן, נבנתה בריכה בערוץ הנחל. מי המעיינות נתפסו על ידי מקורות, כך שניתן לראות זרימה בערוץ רק לאחר גשמים.
נכון ל-2014, המבנה מגודר ואינו נגיש בגלל חשש למפולות.
ראו גם

בית סורסוק
לקריאה נוספת

רפי פרנקל, מדריך ישראל, הכרך "גליל עליון ומקורות הירדן", הוצאת כתר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1978
הערות שוליים

↑  פרשת אשקלון וחומת מגדל שר ושינה ודור ושורה דקיסרה שורה דעכו וריש מייא דגעתין... (תוספתא שביעית, ד, יא)
↑  השם מופיע במספר צורות: Jashun, Jasson, Jazon
↑  בתקופת פעילותו לגאולת הקרקעות, רכש יהושע חנקין אדמות ממשפחת סורסוק
↑  התייחסות למשפחת סורסוק בכתבה של לורנס אוליפנט בשם "בית העלמין בשייח אבריק", שפורסמה ב-18 בדצמבר 1883
↑  מפקד האוכלוסין 1922, מחוז עכו, עמוד 37
| משפחת סורסוק |
| --- | --- | --- |
| אישים | איבון קוקריין • ניקולס סורסוק (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
| אתרים בלבנון | מוזיאון סורסוק • ארמון סורסוק • רחוב סורסוק (אנ') • מלון סופר הגדול (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
| אתרים בארץ ישראל | בית סורסוק • חאן סורסוק • בירכת סורסוק | מוזיאון סורסוק בביירות |
| כללי | משפחת סורסוק • רכישות משפחת סורסוק (אנ') | מוזיאון סורסוק בביירות |
טקס קבלת חלל

חיילי צבא ארצות הברית נושאים את ארונו של גנרל הרולד גרין מהמטוס שהביא אותו מאפגניסטן, 2014
טקס קבלת חלל (נקרא באנגלית: Repatriation Ceremony או Dignified Transfer) הוא טקס צבאי הנערך בעת הגעת ארונו של חלל צבאי, שנהרג מחוץ לגבולות מדינתו. הטקס כולל את הובלת ארונו של החלל על ידי חוליה של אנשי צבא, בדרך כלל מסיפונו של מטוס, אך לעיתים גם ממעבר גבול יבשתי, אל כלי הרכב אשר יוביל אותו לתחנתו הבאה. טקס זה הוא נפרד מהלוויית החלל, הנערכת יום או מספר ימים לאחר מכן.
לעיתים נערך טקס דומה בעת קבלת ארונה של אישיות ציבורית.
מאפייני הטקס

כאשר בטקס אחד מתקבלים ארונותיהם של מספר חללים, מובלים ארונותיהם בזה אחר זה אל כלי הרכב. יש וכל הארונות נישאים מן המטוס ברצף אחד.
ארונו של חלל מועבר כאשר הדגל הלאומי של מדינתו פרוש עליו.
חוליית נושאי הארון מונה לרוב שישה חיילים. נושאי הארון משתייכים בדרך כלל לחיל או ליחידה שבהם שירת החלל. בישראל נהוג כי ארונו של חלל נישא על ידי חיילים או קצינים שדרגתם זהה לדרגתו.
נושאי הארון צועדים בסדר צבאי. הם לובשים לרוב מדי ייצוג, אך לעיתים הם לובשים גם מדי עבודה. במדינות מערביות אחדות נהוג שנושאי הארון יעטו כפפות לבנות על ידיהם ושמפקד חוליית נושאי הארון יפסע מאחורי הארון. לעיתים מלווים נושאי הארון את הארון על גבי כלי הרכב המוביל אותו ממקום הטקס.
משמר כבוד נוכח לרוב במקום בעת העברת הארון. במהלך הטקס אין נישאים בדרך כלל נאומים והספדים, אך יש ונאמרות תפילות או נשמעת נגינת נגנים צבאיים או תזמורת צבאית תוך כדי הובלת הארון.
בטקס קבלת החלל נוכחים לרוב אנשי צבא ובני משפחת החלל. לעיתים נוכחים בו גם אישים רמי מעלה.
הטקסים במדינות שונות > בארצות הברית

בארצות הברית נערכים מזה עשרות שנים טקסי קבלת חלל לחללי הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אשר נפלו מחוץ לגבולותיה
הטקסים נערכים בדרך כלל בבסיס חיל האוויר דובר במדינת דלאוור שבחוף המזרחי. זהו בסיס האוויר שאליו מגיעים המטוסים הנושאים את ארונות החללים וקיים בו בית הלוויות צבאי.
כמו כן נערכים בארצות הברית טקסים דומים באתרים אחרים בעת העברת ארונות חללים בתוכה.
הטקסים במדינות שונות > בבריטניה

באוגוסט 1997 נערך בבסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט בלונדון שבבריטניה טקס קבלה צבאי לארונה של דיאנה, נסיכת ויילס, שהובא בטיסה מצרפת לאחר מותה שם בתאונת דרכים.
במרס 2003 התקבלו בבריטניה בטקס בסיס חיל האוויר המלכותי ברייז נורטון (Brize Norton) שבאוקספורדשייר ארונות עשרת החללים הראשונים שלה במלחמת עיראק. מאז נערכו בה טקסים רבים לקבלת ארונות החיילים שהובאו בטיסה לאחר שנפלו בעיראק ובמלחמת אפגניסטן. לאחר רבים מהטקסים המתינו המוני אזרחים בצידי הדרך לכלי הרכב שנשאו את הארונות משדה התעופה והמטירו עליהם פרחים.
הטקסים במדינות שונות > בישראל

בישראל נערכו טקסי קבלת חלל מספר פעמים במהלך השנים:
בעת הבאת ארונו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל מאוסטריה לישראל באוגוסט 1949 נערך בנמל התעופה לוד טקס קבלה צבאי לארונו.
בחודשים שלאחר מלחמת יום הכיפורים נתקבלו בטקס בסיני עשרות ארונות של חללי צה"ל שנפלו במלחמה וגופותיהם הוחזרו לישראל על ידי מצרים. הארונות הובאו במספר אירועים נפרדים על ידי צבא מצרים אל גבול קו ההפרדה בסיני, בנוכחות אנשי האו"ם. שם הם התקבלו על ידי חיילי צה"ל, אשר פרשו את דגלי הלאום על הארונות, והם הובלו אחד לאחד על ידי משמרות כבוד אל כלי רכב שהסיעו אותם משם. טקס דומה נערך במאי 1974 ברמת הגולן בעת העברת ארונות חללי צה"ל מסוריה.
ארונות חללי צה"ל אחדים שנחטפו על ידי ארגון חזבאללה הוחזרו לישראל והתקבלו בה בטקס. ארונות החיילים שנחטפו בשנת 1986 ובשנת 2000 הורדו מהמטוסים שהביאו אותם לישראל. ארונות שני החיילים שנחטפו בשנת 2006 הועברו לישראל מלבנון דרך מעבר הגבול בראש הנקרה.
הערות שוליים

↑  ארונו של קצין בדרגת רב-אלוף נישא על ידי קצינים בדרגת אלוף.
↑  אברהם רותם, 19 גופות חיילי צה"ל נמסרו אתמול על ידי המצרים, מעריב, 6 בפברואר 1974, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
↑  מאיר הראובני, ארונותיהם של 19 חללי צה"ל הוחזרו אתמול מסוריה לישראל, מעריב, 7 ביוני 1974, באתר עיתונות יהודית היסטורית.
טולואה

טולואה (בספרדית: Tuluá) היא עיר במחוז ואיה דל קאוקה שבקולומביה. העיר נחשבת למרכז כלכלי ותעשייתי שני בחשיבותו באזור לאחר סנטיאגו דה קאלי. העיר נוסדה בשנת 1741, וכיום מתגוררים בה כ-220,000 בני אדם.
טולואה ממוקמת כ-269 מיילים מבוגוטה, בירת קולומביה, 63 מיילים צפון-מזרחית לסנטיאגו דה קאלי ו-108 מיילים מעיר הנמל החשובה בואנוונטורה השוכנת על חוף האוקיינוס השקט.
טניס באולימפיאדת אתונה (1896)

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  8 באפריל 1896
 תאריך סיום:  11 באפריל 1896
 מתחרים:  13 (גברים) מ-6 מדינות
 →  1900 ← 
אולימפיאדת 1896 נערכה באתונה, יוון. תחרויות הטניס נערכו בין ה-8 באפריל ל-11 באפריל. נערכו תחרויות הגברים וזוגות גברים. בתחרויות הזוגות היה ניתן להרכיב את הזוג מטניסאים ממדינות שונות.
משתתפי התחרות

בתחרות השתתפו 13 טניסאים מ-6 מדינות:
אוסטרליה אוסטרליה (1)
בריטניה בריטניה (2)
הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית (1)
הונגריה (1867–1918) הונגריה (1)
ממלכת יוון ממלכת יוון (7)
צרפת צרפת (1)
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 |  קבוצה מעורבת | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | בריטניה בריטניה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | ממלכת יוון ממלכת יוון | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 4 | הונגריה (1867–1918) הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 2 | 2 | 3 | 7 |
תחרות הגברים

כל 13 הטניסאים שנרשמו לאולימפיאדה השתתפו בתחרות זו. הטניסאים שהפסידו במשחק חצי הגמר זכו במדליית ארד.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |  |  ממלכת יוון אריסטידס אקרוטופולוס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון קונסטנטינוס פספטיס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון קונסטנטינוס פספטיס |  |  |  |  |  |   |   |  |  ממלכת יוון קונסטנטינוס פספטיס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  ממלכת יוון קונסטנטינוס פספטיס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  בריטניה ג'ון פיוס בולאנד |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון אבנגלוס ראליס |  |  |  |  |  |   |   |  |  בריטניה ג'ון פיוס בולאנד |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון אבנגלוס ראליס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה ג'ון פיוס בולאנד |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  בריטניה ג'ון פיוס בולאנד |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  ממלכת יוון דיוניסוס קסדגליס |  |  |  |  |  |
|   |  |   הונגריה (1867–1918) מומצ'ילו טפביצה |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |  |  |  |  |  |   |  |  |  הונגריה (1867–1918) מומצ'ילו טפביצה |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  הונגריה (1867–1918) מומצ'ילו טפביצה |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  ממלכת יוון דיוניסוס קסדגליס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון דיוניסוס קסדגליס |  |  |  |  |  |   |   |  |  ממלכת יוון דיוניסוס קסדגליס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  ממלכת יוון דיוניסוס קסדגליס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ממלכת יוון קונסטנטינוס אקרטופולוס |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
תחרויות זוגות גברים

התחרויות נערכו ב-11 באפריל בהשתתפות 4 זוגות בלבד. במשחק הגמר ג'ון פיוס בולאנד (בריטניה בריטניה) ופרידריך טראון (הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית) נפגשו עם הזוג היווני דיוניסוס קסדגליס ודמטריוס פטרוקוקינוס (ממלכת יוון יוון) וניצחו אותם ב-3 מערכות (7:5, 6:4, 6:1).
במקום השלישי זכו אדווין פלק (אוסטרליה אוסטרליה) וג'ורג' רוברטסון (בריטניה בריטניה). בנוסף למדליית ארד זו, אדווין פלק זכה ב-2 מדליות זהב באתלטיקה.
ג'ון פיוס בולאנד
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18

| --- | --- |
 תאריך:  24 בינואר 2020 
 מיקום:  מוסקבה 
 מספר המועמדויות הרב:  T-34‏ (13)
 אתר רשמי
 →17 19← פרס נשר הזהב
 
טקס פרסי נשר הזהב ה-18 עבור הישגים בתחום הקולנוע והטלוויזיה הרוסיים לשנת 2019 יתקיים ב-24 בינואר 2020 בביתן הראשון של מתחם קונצרן הסרטים Mosfilm. המועמדים הוכרזו ב-21 בדצמבר 2019.
לקראת טקס הפרסים לשנת 2019 נשקלו הדברים הבאים: סרטים ביתיים, שהוצגו לראשונה בפומבי ברוסיה החל מ-1 בנובמבר 2018 עד 31 באוקטובר 2019 (כמו גם כל הסרטים של השנה הקודמת שמסיבה זו או אחרת לא הוכנסו לטקס שסיכם את שנת 2018); סרטי טלוויזיה וסדרות, ששודרו לראשונה בין 1 בספטמבר 2018 ל-31 באוקטובר 2019; סרטים זרים שהופצו בהפצה רוסית החל מ-1 בנובמבר 2018 עד 31 באוקטובר 2019.
אליסה פריינדליך זכתה בפרס נשר הזהב הרוסי על תרומתה לקולנוע הרוסי, וגם העניקה את פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2019.
נתונים סטטיסטיים > מספר המועמדויות > קולנוע

13: T-34
9: אודסה
6: טקסט
5: ג'ירפה / טובול
4: השור
2: הגבול הבלקני
נתונים סטטיסטיים > מספר המועמדויות > טלוויזיה

3: מעצר בית / מזג אוויר סגרירי
2: התקשרו לדיקפריו! / סופה
הערות שוליים

↑  КиноПоиск. Александр Петров опять соревнуется с собой в номинациях на «Золотого орла»
↑  «Золотой орёл»-2020: опубликован список номинантов
| פרס נשר הזהב |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024  |  |
| אחר | האקדמיה הלאומית למדעי ואמנויות הקולנוע |  |
טרוויס הנסן

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1978 (בן 46) פרובו שביוטה
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  6
 מכללה:  אוניברסיטת בריגהאם יאנג
 דראפט:  בחירה מספר 37, 2003 אטלנטה הוקס
 קבוצות כשחקן
 2003–2004   2004–2006   2006–2009   2009–2010   2010–2011:  אטלנטה הוקס   טאו ויטוריה   דינמו מוסקבה   ריאל מדריד   חימקי מוסקבה
טרוויס מיצ'ל הנסן (באנגלית: Travis Mitchell Hansen; נולד ב-15 באפריל 1978 בפרובו שביוטה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-רוסי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. נודע בשל יכולת ההגנה שלו והזריקה ממרחק מהסל.