stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריית אל-פאו
אתר קריית אל-פאו

במרכז האזור המוכרז, שוכן אתר העיר קריית אל-פאו עצמה שתופס שטח של 40 הקטאר. העיר מאורגנת בצורת טבעות קונצנטריות - במרכז מרכז אדמיניסטרטיבי וסביבו טבעת מגורים. סביב המגורים שוכנת טבעת של אזורי קבורה (נקרופוליס) ובה נמצא מרכז אדמיניסטרטיבי ודתי נוסף ששוכן צפונית-מזרחית למרכז העיר. בטבעת החיצונית ביותר שכן נווה המדבר שכבר לא קיים כיום. בתחומו של נווה המדבר, מדרום לעיר, שכן נקרופוליס נוסף.
העיר העתיקה השתרעה על-פני שטח קטן למדי באורך של 250 מטרים וברוחב של 150 מטרים. במרכזה נמצאת כיכר מרכזית במידות של 40X25 מטרים ובה באר מים עמוקה. הרחוב הראשי ברוחב של 7 מטרים יוצא מן השוק ומוליך מזרחה לאורך 100 מטרים. בתי המגורים נבנו בצפיפות ובאופן בלתי מתוכנן, וביניהם התגלו מספר מקדשים לאלים קאהל, עבאת ואחרים. סביב לעיר שכן אזור מגורים פחות צפוף של האוכלוסייה העמידה.
צפונית-מזרחית לעיר שכן מרכז אדמיניסטרטיבי ודתי נוסף שבמרכזו מבנה מונומנטלי, הבנוי מחדרי אכסון הערוכים סביב חצר מוארכת שבמרכזה באר מים גדולה ועמוקה. המבנה מוקף חומה מלבנות בוץ בגובה של 6–7 מטרים שבה קבועים מגדלי פינה ושלושה באסטיונים. מבנה זה זוהה כשוק אם כי ייעודו המדויק אינו ברור. ליד השוק שכן מקדש המתוארך למאה ה-2 לפנה"ס, וכתובות באתר מלמדות על קיומם של מקדשים נוספים שטרם התגלו.
טבעת הקבורה שבה שכנו הנקרופוליס השתרעה סביב האזור הבנוי. הקברים מפוזרים באופן ספורדי אך הם צפופים יותר סמוך לאזור הבנוי. מזרחית ודרום-מזרחית לעיר התגלה נקרופוליס של "קברי-מגדל" ערוכים בשלוש שורות מקבילות שבהם נקברו מספר בני אדם. הקבר בנוי ממגדל מרובע הניצב על בסיס שבו מדרגות. המבנה עשוי מלבנים לא שרופות, והוא היה מטוייח ומעוטר. מתחת למבנה שכן היפוגאום בעומק של שלושה מטרים. יתר הקברים רבועים בצורתם ונעדרים טיפולוגיה קבועה. קברים רבים ערוכים בקבוצות בצורת ריבועים או שורות.
גלריה

כתובת בשבאית (המאה ה-1 לפנה"ס)
שרידי השוק. מימין אסטלה שהתגלתה בבאר
חלק מפרסקו המתאר עבד מגיש ענבים לדמות גדולה ממנו (המאה ה-1 או המאה ה-2 לספירה)
לוח עם כיתוב במעינית (המאה ה-1 לפנה"ס עד המאה ה-1 לספירה)
פסל גמל (המאה ה-2)
הערות שוליים

↑  The Cultural Landscape of Al-Faw Archaeological Area, World Heritage Convention
↑  Nomination Document for Inscription on the World Heritage List, p. 122
↑  Nomination Document for Inscription on the World Heritage List, p. 127
↑  Nomination Document for Inscription on the World Heritage List, p. 129
↑  Nomination Document for Inscription on the World Heritage List, p. 138
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 241583852   WorldCat (עם VIAF): 241583852
אליסאבטה, מלכת רומניה

אליסאבטה, מלכת רומניה, כנסיכה
אליסאבטה, מלכת רומניה, בשמה המלא: אליזבת פאולינה אוטיליה לואיזה צו ויד (בגרמנית: Elisabeth Pauline Ottilie Luise zu Wied;‏ 29 בדצמבר 1843 – 18 בפברואר 1916) הייתה המלכה הראשונה של רומניה, רעיית קרול הראשון, מלך רומניה, סופרת ותומכת באמנויות שהשתמשה בשם העט כרמן סילבה (Carmen Sylva), ייסדה מספר מוסדות סעד.
ביוגרפיה

אליזבת נולדה בארמון מונרפוס שבנויוויד, בדוכסות נסאו, להרמן, נסיך ויד ולמריה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן. בשנת 1869 הכירה אליזבת בקלן את קרול, נסיך רומניה וב-15 בנובמבר אותה שנה התחתנו השניים
. לבני הזוג נולדה בת - מריה, נסיכת רומניה, אולם היא מתה בגיל צעיר ממחלת השנית.
הזיווג המלכותי לא היה מוצלח, היו הבדלים גדולים בין האופי הקפדן והקר של המלך ובין האופי הרומנטי והחולמני של המלכה ולאחר מות בתם ניהל הזוג חיים מקבילים, אם כי, לקראת סוף חייהם, שבו ומצאו שפה משותפת והיו לידידים.
ב-10 במאי 1881 הוכרזה רומניה כמונרכיה, וקרול ואליסאבטה הוכתרו כמלכי רומניה.
בתקופת מלחמת העצמאות של רומניה, אליסאבטה ייסדה בתי חולים ושירותי אמבולנס ודאגה לאספקה של תרופות עבור הפצועים. הודות לפעילות זו זכתה לכינוי "אם הפצועים". בשנת 1893 ייסדה את "חברת המלכה אליסאבטה", מוסד צדקה שנתן טיפול ללא תשלום לכ-17,000 חולים כל שנה וסיפק תרופות בחינם.
על יחסה של אליסאבטה ליהודים אפשר ללמוד מכך שהיהודי הרומני מאוריצ'יו ברוצ'ינר שימש כשליש שלה.
הסופרת כרמן סילבה

אליסאבטה הקדישה את מרבית חייה לפיתוח הרוחניות וליצירתה הספרותית שנכתבה בשם העט כרמן סילבה, שפירושו בלטינית:"שירת היער". היא כתבה באופן שוטף וברמה גבוהה בגרמנית, בצרפתית, באנגלית וברומנית וידעה היטב לטינית ויוונית. בכתיבתה היא שיתפה פעולה עם אחת מנשות החצר שלה, מיטה קרמניץ, שהייתה תקופה מסוימת אהובתו של מיכאי אמינסקו.
את עיקר יצירתה כתבה בגרמנית וגדולי הסופרים והמשוררים של התקופה תרגמו לרומנית. היא כתבה יותר מאלף שירים, תשעים נובלות שכונסו בארבעה כרכים, שלושים יצירות דרמטיות, וארבעה רומנים.
אליסאבטה והמוזיקה

אליסאבטה אהבה מוזיקה מנעוריה. למדה נגינת פסנתר ועוגב, בין השאר אצל אנטון רובינשטיין בסנט פטרבורג. התלהבה מאוד מנגינתה של קלרה שומאן אותה שמעה והכירה בבירת רוסיה. חלק משיריה הולחנו על ידי מלחינים כמו איוואר הלסטרם, אוגוסט בונגרט, ינה הובאי.
נגן העוגב והמלחין המקומי יוסיף פאשיל הלחין אופרה בשם "מריוארה" לפי לברית שלה. במרץ 1898 הכירה המלכה את הנער המחונן ג'ורג'ה אנסקו, לימים גדול מלחיניה של רומניה וכנר ומורה מפורסם, ובמהלך השנים תמכה בקריירה שלו. בין השנים 1898–1914 אנסקו ניגן בכל קיץ בחצר המלכותית הרומנית בבוקרשט ובסינאיה. הוא הלחין באותה תקופה 20 יצירות בהשראתה, לרוב לידר לפי מילותיה, אך גם "אנדנטה רליגיוזו" לעוגב ושני צ'לי. אליסאבטה עודדה גם כישרונות צעירים נוספים, למשל את הפסנתרנית אורליה צ'ונקה. כמנגנת עוגב בעצמה, היא עודדה את הפצת המוזיקה לכלי זה בבוקרשט, ובמיוחד של יצירותיו של באך.
פרשת אלנה וקרסקו

אליסאבטה התעניינה בעבודתם של אמנים יוצרים וגם הושיטה להם סיוע. בין היתר היא הזמינה אל החצר המלכותית כותבת צעירה, אלנה וקרסקו, בת למשפחת בויארים רומנים שכבר יצאו ממנה אינטלקטואלים בולטים. לאחר מות בתה הפנתה המלכה רגשות אימהיים אל אלנה שהפכה לאחת מבאי ביתה. בהיות הזוג המלכותי חשוך ילדים, המלך קרול אימץ את אחיינו, פרדיננד וקבע אותו כיורש העצר. בין פרדיננד ובין אלנה וקרסקו התחיל להתפתח סיפור אהבה שזכה לעידוד מהמלכה אליסאבטה. פרדיננד הביע את רצונו לשאת את אלנה והדבר גרם למשבר מדיני. על פי החוזה שקבע את עצמאות רומניה ואת השלטון המלכותי, המלך ורעייתו חייבים היו להיות משושלות לא רומניות וזאת כדי שלא יהיו מעורבים בתככים פנימיים של קבוצות מקומיות. המלך קרול הגלה את אלנה לפריז לכל ימי חייה, את אשתו, המלכה אליסאבטה, הגלה לעיר הולדתה לשנתיים, ופרדיננד, יורש העצר, נשלח לשוטט בעולם ולמצוא לו כלה זרה בעלת ייחוס והתחתן לבסוף עם מריה מאדינבורו, מלכת רומניה.
הערות שוליים

↑  פרנץ מץ
↑  שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298165805171  PLWABN: 9810534873805606  BIBSYS: 12032839  BNC: 000035886  BNE: XX1298013  BnF: cb12164445w (data)  CANTIC: a11910781  CiNii: DA07643020  GND: 118638904  ISNI: 0000 0001 0870 3235  LCCN: n84181329  LNB: 000172543  MusicBrainz: e0ccd15f-c350-4d5e-8868-1f1148e59a5e  NKC: jn20031121003  NLA: 35918854  NLG: 125095  NTA: 068860250  RERO: 02-A000057085  SELIBR: 51430  SNAC: w6np3mkt  SUDOC: 030173906  Trove: 1145546  VcBA: 495/17576  VIAF: 12347721   WorldCat (עם VIAF): 12347721 
המלכה אליסאבטה בבגד רומני עממי מסורתי
ג'ורג'ה אנסקו מנגן יחד עם אליסאבטה, מלכת רומניה ועם הצ'לן דימיטריה דיניקו
צפורה אהרונוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1914 תל-אביב, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  ספטמבר 1971 (בגיל 57) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
צפורה אהרונוביץ (24 בינואר 1914–1971) הייתה סופרת, מתרגמת.
ביוגרפיה

אהרונוביץ נולדה בתל אביב לסופרת דבורה בארון ולעיתונאי ומנהיג הפועלים יוסף אהרונוביץ'. ב־1915 גורשה המשפחה על ידי הטורקים לאלכסנדריה שבמצרים. כעבור ארבע שנים שבו לארץ והתיישבו בשנית בתל אביב.
בילדותה אובחנה כסובלת מאפילפסיה, דבר שגרם דאגה רבה להוריה. אמה לא שלחה אותה לבית הספר. תחת זאת, לימדה אותה בעצמה ובאמצעות מורים פרטיים.
היא גדלה ללא חברים בני גילה וללא קשרים חברתיים, מסוגרת בביתה לאורך כל שנות ילדותה. יש הטוענים כי אמה ניסתה להסתיר את מחלת הנפילה של הבת.
בשנת 1937 נפטר אביה, והיא דאגה להוצאת כתביו.
לאחר מותה של אמה בשנת 1956 עברה להתגורר בעליית גג בתל אביב. את הכסף מעבודות שונות וכספי הגמלה שקיבלה מבנק הפועלים (שאביה היה מנהלו הראשון) חילקה לנצרכים בטענה שהכסף אינו מגיע לה, או כפי שצוטט מדבריה: "אינני רוצה להיות חשודה כאוכלת לחם חסד".
אהרונוביץ, ששלטה בשפות עברית, אנגלית וערבית, תרגמה את הטרילוגיה "כריסטין בת לאוראנס" שכתבה הסופרת הנרווגית סיגריד אונדסט.
כמו כן פעלה להוצאת הספר "הגולים", בהוצאת עם עובד, שאיחד שתי נובלות - "לעת עתה" (1943) ו"מאמש" (1955) לכדי רומן אחד.
היא תרגמה מספר מסיפוריה של בארון לאנגלית ולכתב ברייל.
בעבודתה הרבתה להשתמש בשם העת "שבתאית", על שם סבה, שבתי אליעזר בארון, מכיוון שלא רצתה שיזהו את עבודתה עם הוריה. הסופר יהושע מנוח, שהחמיא לה על עבודתה, נענה בתגובה כי "כמובן שקראתי בעונג רב את השבחים הרבים שאתה מפזר להורי ז״ל, אך אינך צריך לקשור דברים אלה אליי. סבורני שאדם צריך שתהיה לו זכות עצמו. ואם אין אין. חלילה לאדם להיתלות בזכות אבותיו ואבות אבותיו. לדעתי זהו פשע, ובכל אופן- דבר לא הגון".
אהרונוביץ פעלה רבות לטובת הספרייה בבית יוסף, מושב הקרוי על שם אביה, ו"בית הסופר על שם דבורה בארון" בנהורה שבחבל לכיש, להנצחת הוריה, וכן פעלה להנצחתם ביישובים שונים בארץ.
אהרונוביץ נפטרה בספטמבר 1971 (תשרי תשל"ב) כתוצאה ממחלת הנפילה ונטמנה בבית העלמין בחולון. רבים ליוו אותה למנוחות.
"לאושר לא נולדה", כתבה עליה הפעילה החברתית רבקה גובר, שסייעה בהקמת בית הסופר במושב נהורה.
ספד לה המשורר אברהם ברוידס: "מסירות כזאת של בת וצמידותה מהכרה והוקרה לשמש את האם החולה, היא כמעט תופעה נדירה. צפורה ניצבה לימין האם הנערצה ודאגה לשרתה ולמלא משאלותיה. אף שקדה לרשום מפיה מימרות מחכימות בענייני לשון, אדם וחברה. כן מצאת לנכון לחבר ביבליוגרפיה של דבריה. הקרבה אל האם חרגה מן השייכות הטבעית, שייכות של בשר ודם. זה היה קשר עילאי, שבספירת הנפש והאצילות. ניתן לומר, כי את כל חייה הקדישה הבת למען אמא הורתה. צפורה התנהגה לפי עקרונות מחמירים, בענווה ובהסתפקות במועט והייתה נזירית בהליכותיה. לא הכרתי כמותה ליושר לבב ולטוהר מידות ומצפון".
יחסיה עם אמה

לאחר מות אביה, התלות ההדדית בינה לבין אמה גברה.
אהרונוביץ דאגה לאמה לכול. בשנותיה האחרונות של בארון ניהלה צפורה את כל התכתבויות אמה, החליטה מי יוכל לבקרה, קראה באוזניה וכתבה מפיה את סיפוריה לאחר שראייתה של בארון הידרדרה.
לאחר פטירתה של האם, החלה צפורה לטפל בכתביה ובחומר הספרותי שהשאירה הסופרת. את הספר 'אגב אורחא' - אסופה מעיזבונה של דבורה בארון ערכה בתה.
בפתיחה לספר כתבה אהרונוביץ - "בעשרים שנות חייה האחרונות סבלה דבורה בארון מלחץ דם גבוה והפרעות בכליות והייתה רתוקה רוב זמנה (ואחר כך כל זמנה) למיטתה. בשנותיה האחרונות, כאשר רבים מידידיה נפטרו לעולמם והנותרים הוקירו רגלם מביתה, סבלה קשות מבדידות, ולעיתים קרובות נהגה במר נפש לצטט את שירו הידוע של יצחק קצנלסון: "סגורה דלתי/ איש אינו דופק עליה/ איש אינו בא אצלי".
אחרים לא חסכו ביקורת על יחסים אלה: "מחלתה של דבורה בארון וריתוקה למיטתה במשך שנים ארוכות גרמו לכך, שמגיל רך הייתה צפורה "אסירת-בית" סועדת את אמה בחולייה ומוותרת כליל על חיים משלה; בייחוד לאחר מות האב, הסתגרו שתי הנשים בביתן בבדידות כמעט מוחלטת. קשה להבין, כיצד השלימה דבורה בארון עם קרבן עולה זה של בתה יחידתה, שדמתה בכמה מתכונותיה לדמויות נשים בסיפורי אמה. לאחר פטירת האם, שהייתה כל תוכן חייה, נשארה צפורה גלמודה".
ספרה "צפורה - מכתביה ודברי חברים"

הספר, הכולל חלופת מכתבים בין אהרונוביץ לאישים ואנשי רוח, מכיל גם טקסטים שכתבה אודות הוריה.
בשנת 1958 פרסמה מודעה בה ציינה כי "כל מי שיש בידו ממכתבי המנוחה או תמונותיה, או חומר ביוגרפי על אודותיה, מתבקש להמציאם בהקדם לבתה: (צפורה אהרונוביץ, תל אביב, רחוב דויד בלוך 84). החומר יוחזר לבעליו בשלמות. כמו בן מתבקשים בני עירה של המנוחה, המעוניינים להשתתף בקובץ ברשימות זיכרון, להתקשר בהקדם על פי הכתובת הנ"ל"
הספר "צפורה - מכתביה ודברי חברים" יצא לאור בשנת 1972 בהוצאת עם עובד.
הערות שוליים

1 2 3 4  צפורה אהרונוביץ, באתר אוצר הספרות העברית
1 2 3  איזה פרליס, מכתבי צפורה אהרונוביץ, באתר על המשמר, ‏10 נובמבר 1972
1 2 3  איתמר לוי, מי את, צפורה אהרונוביץ
↑   נורית גוברין, אינני רוצה להיות חשודה כאוכלת לחם חסד, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2018
1 2  אברהם ברוידס, צפורה אהרונוביץ - למנוחות, באתר דבר, ‏1 אוקטובר 1971
↑  רחובות על שם מנהיגי פועלים, באתר דבר, ‏2 מרץ 1959
↑  מתה צפורה אהרונוביץ בתה של הסופרת דבורה בארון, באתר מעריב, ‏28 בספטמבר 1971
↑  היום לווייתה של צפורה אהרונוביץ, באתר דבר, ‏30 ספטמבר 1971
↑  דוד לאזר, לאושר לא נולדה, באתר דבר, ‏13 אוקטובר 1972
↑  גיא ארליך, כתיבת המוות של דבורה בארון
↑  עומד להופיע קובץ מעזבונה ולזכרה של דבורה בארון ז"ל, באתר הצפה, ‏16 מאי 1958
↑  ספרים חדשים בעם עובד, באתר מעריב, ‏5 אוקטובר 1972
↑  הספר "צפורה - מכתביה ודברי חברים", באתר הספרייה הלאומית של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498598505171  VIAF: 308255869   WorldCat (עם VIAF): 308255869
המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים בנגב

המועצה האזורית לכפרים הבלתי מוכרים בנגב פועלת למען הכרה ממשלתית רשמית בכפרים בדואים; עידוד תכנון אזורי של הכפרים ושימוש בקרקע כמקור פרנסה תוך מבני כפר ושימור מסורות; חיזוק היכולות הכלכליות של תושבי הכפרים, קידום שירותים ממשלתיים, ביטול הריסת בתים וצמצום מדיניות הפקעת קרקעות
המועצה הוקמה לראשונה בשנת 1997 כגוף הקהילתי המייצג את תושבי הכפרים הבלתי מוכרים של הבדואים בישראל באזור הנגב – כמועצה האזורית של כפרים אלו. זאת משום שבהיותם כפרים בלתי מוכרים, אין רשות מוניציפלית האמונה עליהם. לפי נתוני רשות האוכלוסין וההגירה מיולי 2023 ונתוני הלמ"ס מדצמבר 2022, בנגב מתגוררים כ-300,000 בדואים. לפי רשות האוכלוסים וההגירה, 29% מהם מתגוררים ביישובים לא מוכרים. לפי אומדני הלמ"ס, שיעורם נמוך יותר ועומד על 23% .
יו"ר הארגון הוא עטייה אלעאסם, שהוא תושב אחד הכפרים, משרד הארגון נמצא בבאר שבע.
היסטוריית הארגון

עם הקמתה מנתה המועצה 45 כפרים, ההגדרה של כפר לא מוכר על פי המועצה לכפרים הייתה כפר שמונה למעלה מ-500 תושבים. מאז שנת 2002 הוכרו 11 מהכפרים. מאז המועצה קיבלה לתוכה עוד ארבעה כפרים, שכן בעקבות גידול טבעי של האוכלוסייה, כפרים אלה מונים היום למעלה מ-500 תושבים.
המועצה היא ארגון קהילתי. נציגי היישובים בוחרים ועדי יישובים ואת יו"ר המועצה אחת למספר שנים, ואלו מייצגים את צורכי הכפר מול המועצה ומול הרשויות.
מועצת הכפרים הבלתי מוכרים עמלה על אספקת והנגשת שירותים לתושבי הכפרים. המועצה פועלת מול רשויות המדינה, ובסיוע של ארגוני חברה אזרחית נוספים. עם זאת, לעומת רשויות מקומיות המוכרות על ידי המדינה, היעדר משאבים לאספקת שירותים מכריח את מועצת הכפרים הבלתי מוכרים לעבוד רק בדרך של אדבוקציה למען התושבים.
ועדי היישובים מעלים את צורכי ובעיות היישובים לידיעת המועצה, אשר מסייעת בפתרון הבעיות השונות, קידום מאבקי היישובים ובראשם – מאבק להכרה בכלל הכפרים ואספקת שירותים ככל תושבי המדינה.
הארגון נתמך על ידי מספר תורמים, בהם הקרן החדשה לישראל. כמו כן, הארגון מקיים שיתופי פעולה עם מספר ארגונים בהם עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי, פורום לדו קיום בנגב ועוד.
רשימת הכפרים

אַז-זַעַרוּרָה, אַז-זַרְנוּג, אַל-בָּאט, אַל-בָּאטִל, אַל-בְּחִירָה, אַל-גַטָאמָאת, אום מתנאן, אַל-גְרִין אל עוקבי, אַל-חֻמְרַה, אַל-מְטַהַּר, אַל-מְכִּימִן, אַל-מְסָאעַדִיָּה, אַל-עַ׳זָּה, אַל-עַ׳רָּה, אַל-עַרָאגִיב, אַל-פֻרְעָה, אֻםּ אַל-חִירָאן, אֻםּ נְמִילָה, אֻםּ רַתָּאם, אַס-סְדִיר, אַס-סִרּ, אַל-סִרָּה, בָּאט אַלֿ-סַֿרָאיְעִה, בִּיר אַל-חַמָאם, בִּיר אַל-מְשָאש, וָאדִי אַל-מְשָאש, וָאדִי אַנ-נַעַם, ד'חַיִּה, חִ׳רְבִּת אַל-וַטַן, חִ׳רְבִּת זַבָּאלִה, חַ׳שִם זַנִּה, סאהל אַל-בַּגָּאר, סְֿוָאוִין, סַעְוָה, עַבְּדִה, עַוַגָ׳א, עַתִיר, רַחַ׳מָה, תַל אַל-מַלַח, תַל עַרָאד, אל-מזרעה ועוג'אן.
הבעיות בכפרים הלא מוכרים

בנייה והריסה: כאשר ישוב אינו מוכר, לא קיימת תוכנית מתאר ולכן לא ניתן להוציא היתרי בנייה לבניה הקיימת ולבנייה עתידית. לאור הגידול באוכלוסיית אותם יישובים נאלצים התושבים לבנות באופן לא חוקי וסובלים, בשנים האחרונות, מהיקף הריסות בתים של מעל 2,000 מבנים בשנה שטחי האדמה עליהם מתגוררים קהילות הבדואים הלא מוכרות מהווים כ-3.5% מכלל אדמת הנגב, והמחלוקות העיקריות נוגעות ל-1.5% מאדמות הנגב בסך הכל.
בריאות: בכפרים הלא מוכרים אין כמעט מבני ציבור כמו מרפאות (קיימות רק 4 מרפאות ב-35 כפרים).
נגישות למים: עקב חוסר תוכנית המתאר הבתים אינם מחוברים באופן מסודר לחשמל ומים. התושבים מקבלים מים מחיבורים מרכזיים הנמצאים לפעמים במרחק של קילומטרים מבתיהם – מה שפוגע באיכות המים ומייקר משמעותית את התשלום עליהם. ביוני 2011 נקבע בפסק הדין לראשונה כי הזכות למים היא חוקתית, אך לגבי הכפרים הלא מוכרים נקבע כי הם יהיו זכאים רק ל"נגישות מינימלית והומניטרית למים".
גישה ותחבורה: אי הקמת תשתיות מביא לניתוק משירותי תחבורה ציבורית, דבר המונע מתושביהם גישה לשירותים, השכלה ותעסוקה הנמצאים ביישובים אחרים.
חינוך: למרות שהמדינה מחויבת לספק חינוך לילדים החיים בכפרים הלא מוכרים מתוקף חוק חינוך חובה, כ-4,000 מילדי הגיל הרך (גילאי 3-5) נשארים בבית ולא הולכים למסגרת. בעיית הנשירה מהלימודים מלווה את החינוך הבדואי עשרות שנים. לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס), שהוצגו בדו"ח שחיבר מרכז המידע והמחקר של הכנסת, רק 83% מהצעירים הבדואים בני 16–17 חובשים את ספסל הלימודים – לעומת כ-97% בחינוך העברי ואף בחברה הערבית .
פעילויות המועצה ומטרותיה

איגוד קהילתי של הכפרים: תמיכה בהקמת ועדים מקומיים בכפרים, תחזוקת פעילות הוועדים, קידום הקמת ועדים ומענה לצורכי הכפרים דרך הוועדים. כמו כן, תמיכה בייציגות הכפרים דרך ועדיהם. רכז הקהילה של המועצה נמצא בקשר מתמיד עם הוועדים והמועצה מעורבת מאוד בחיזוקם, כחלק מהמועצה וכגופים עצמאיים שייצגו את כפריהם.
מענה לבעיות התושבים: תושבי הכפרים מגיעים אל משרד המועצה כדי לקבל סעד אישי. המועצה מאפשרת פנייה אישית של תושבים במענה לבעיות בהן אישורי תושבות, גישה למים, ייעוץ משפטי הקשור לחוסר הכרה ובמיוחד בנושא הריסות הבתים.
קידום סוגיות מול הממשלה (אדבוקציה): המועצה פועלת, יחד עם עמותות שונות לקידום סוגיות מדיניות שיסייעו לתושבי הכפרים. בהן: מתן שירותי חינוך לכפרים (הקמת גנים ותיכונים), חיבור למים (כולל שינוי תעריפי המים וחיבור ישיר של משפחה למים), חיבור לכבישים ותחבורה ציבורית, חיבור לתשתיות לאומיות נוספות, התנגדות והתמודדות לתוואי של כביש 6 ועוד תשתיות לאומיות העלולות להרוס את מרקם הכפרים ואת הבתים עצמם. כל אלו נעשים בשיתוף ועדי הכפרים ומחזקים את יכולות התושבים להיאבק על זכויותיהם. הפרויקט בשיתוף עם עמותת סיכוי.
קידום שיתוף פעולה עם קהילות יהודיות: מספר כפרים בלתי מוכרים נמצאים בסמוך, או בתחום, של רשויות מוניציפליות יהודיות. הפרויקט יכול לאפשר הכרה במסגרת הרשויות המוניציפליות, או לכל הפחות לאפשר דו-קיום הדדי באותו מרחב והיכרות משותפת. מתקיים עם ירוחם, שדה בוקר, ערד, מצפה רמון, המועצה האזורית רמת הנגב, רביבים, משאבי שדה ודימונה.
הערות שוליים

↑  Regional Council for Unrecognized Villages of the Negev, RCUV (באנגלית)
↑  אוריאנה אלמסי, מרכז המחקר והמידע, הכנסת, נתונים על אוכלוסיית הבדואים בנגב, באתר www.knesset.gov.il, ‏10.7.23
↑  מיכל רותם, מסע בין מערות עתיקות למאבק על הכרה בכפר הבדואי ביר אלחמאם, באתר "שיחה מקומית", 16 במאי 2014
1 2  מיכל רותם, מחאה ומעצרים בכפר בדואי שקק"ל מתכננת להחליף ביער, באתר "שיחה מקומית", 15 במאי 2014
↑  מיכל רותם, בנגב כבר מעדיפים להרוס את הבתים של עצמם, רק שלא תבוא המשטרה, באתר "שיחה מקומית", 25 בדצמבר 2014
1 2  כל האמת על הכפרים הלא מוכרים בנגב - ומאבקם לשוויון, באתר סיכוי-אופוק
↑  Projects, RCUV (באנגלית)
↑  נגישות למי שתייה נקיים בכפרים הלא־מוכרים בנגב - עדאלה, באתר www.adalah.org
↑  שיחה מקומית, "פשע חינוכי". הבדואים: משרד החינוך אשם בנשירת התלמידים הגדולה, באתר שיחה מקומית, ‏2023-06-11
באר עתיקה צמודה לנחל באר שבעת בכפר ביר אל חמאם
נאודימיום

נֵאוֹדִּימְיוּם (באנגלית: Neodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Nd ומספרו האטומי 60. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. נאודימיום הוא משאב קריטי בייצור מנועים חשמליים בעלי יחס כוח/משקל גבוה, החיוניים בתחומים כדוגמת מכוניות חשמליות - כל אחד ממנועי מכונית חשמלית מכיל למעלה מקילוגרם של נאודמיום.
תכונות

נאודימיום הוא מתכת לבנה כסופה בעלת ברק מתכתי. נאודימיום הוא בין המתכות היותר פעילות ממשפחת הלנתנידים, הוא מגיב במהירות עם אוויר ויוצר Nd2O3 שלאחר מכן מתפורר וחושף את שאר המתכת לאוויר.
שימושים

שימושי הנאודימיום:
משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים נאודימיום.
לנאודימיום שימוש בהסרת הצבע הירוק בזכוכית שנגרם בעקבות זיהומי ברזל.
ליוני נאודימיום יישומים בייצור לייזרים כמו לייזר ניאודימיום, איטריום אלומיניום גארנט (Nd:YAG).
למלחי נאודימיום יישומים בציפוי אמאיל.
לנאודימיום שימושים בתור מגנט חזק, לתרכובת Nd2Fe14B (שזולה ויעילה יותר ממגנטים אחרים כמו מגנטי סמריום-קובלט ומגנטי ברזל) תפקיד בייצור אוזניות וחומרת מחשב.
בשל הדמיון בין היון Nd3+ לבין Ca2+, משמשים לעיתים יוני נאודימיום בתור דשן (בעיקר בסין).
מגנטי נאודימיום נפוצים במיוחד בפרויקטים מדעים של תלמידים, מאחר שהם חזקים יותר ממגנט רגיל וניתן להשיגם בקלות על ידי פירוק כוננים קשיחים שאינם בשימוש.
היסטוריה

הנאודימיום (מקור השם במילה היוונית "נאוס" - "חדש" ו"דידימוס" - "תאום") זוהה על ידי כימאי אוסטרי בשם קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) בווינה בשנת 1885. קרל הפריד את נאודימיום בזמן אנליזה ספקטרוסקופית של דידמיום (תערובת נאודימיום ופרסאודימיום). נאודימיום בודד לראשונה בשנת 1925.
צורה בטבע

נאודימיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית לעולם, הוא מופיע כמחצב כמו מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO4) ובסטנסיט ((Ce,La,Th,Nd,Y)(CO3)F).
ניתן לבודד נאודימיום מNdF3 כך:
2NdF3 + 3Ca → 2Nd + 3CaF2
טכניקה נוספת לבידוד נאודימיום היא בעזרת חילוף יונים.
אמצעי זהירות

אבק נאודמיום מתכתי הוא חומר דליק ועלול להתלקח.
לתרכובות נאודימיום רעילות נמוכה, אך מלחיו מגרים את העיניים, העור והאף. כשמוזרק לווריד, נאודימיום יכול לשמש כחומר מונע קרישה.
אח"י מולדת

| --- | --- |


אח"י מולדת
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:   חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  "סער 4 – נדרן"
 סדרה קודמת:  "סער 4 – תכלית"
 סדרה עוקבת:  "סער 4.5 – חוחית"
 אוניות בסדרה:  אח"י עצמאות, אח"י ניצחון, אח"י מולדת ואח"י קוממיות
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנות ישראל
 הוזמנה:  1967 כספינה רביעית במסגרת פרויקט "סער 4 – נדרן"
 הושקה:  22 במרץ 1979, על ידי גב' מרים איתן
 תקופת הפעילות:  1979 – 2000 (שירות בחיל הים הישראלי) (כ־21 שנים)
 אחריתה:  נמכרה בשנת 2000 לצי סרי לנקה וקיבלה את השם והסימול: (SLNS Suranimala (P-702
 מלחמות וקרבות:    מלחמת לבנון הראשונה
 מידות
 הֶדְחֶק:  415 טון; מקסימלי 450 טון
 אורך:  58 מטר
 רוחב:  7.6 מטר
 שוקע:  2.5 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מרבית 35 קשר
 גודל הצוות:  45–50 לוחמים, חוגרים וחובלים
 טווח שיוט:  4,800 מיל ימי ב־19 קשר, 2,200 מיל ימי ב־30 קשר.
 גובה התרנים:  10 מטר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מאייבך MTU 538 16v
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  60,000 ליטר
 מתקני התפלה:  שני מעבים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  4 x משגרי טיל הרפון  4 × משגרי גבריאל נגד ספינות  1 × תותחי אוטו מלרה 76 מ"מ  1 x תותח 40 מ"מ ברדה  2 × תותחי אורליקון 20 מ"מ  2 × מקלעים מא"ג 7.62 מ"מ  פצצות עומק
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם "דגון" תחום S תוצרת חברת אלתא, מכ"ם בקרת אש "אוריון" בתחום X תוצרת חברת סלניה.
אח"י מולדת היא ספינת טילים מסדרת סער 4, אשר נבנתה במספנות ישראל, במסגרת סדרת המשך, כדי לאפשר שיט פתוח למדינת ישראל בים התיכון. הספינה שירתה בשייטת ספינות הטילים של חיל הים מהשקתה בשנת 1979 ועד הוצאתה מהשירות בשנת 2000, כשנמכרה לצי סרי לנקה.
היסטוריה

ששת הספינות מסדרת סער 4 יועדו לשרת בזירת הים האדום. תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט ספינות, והעברתן לים האדום תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה. בעת מלחמת יום הכיפורים זכו ספינות סער להצלחה בקרבות הטילים. עם זאת נוכח שר הביטחון משה דיין בצורך לאבטחת שיט במרכז הים התיכון. ואישר בנייה של שש ספינות נוספות – "פרויקט נדרן". אח"י מולדת נבנתה שלישית בפרויקט זה.
היסטוריה > שם הספינה והשקתה

הספינה הושקה במספנות ישראל ב-22 במרץ 1979 הגברת המשיקה הייתה מרים איתן אשתו של הרמטכ"ל רפאל איתן שנכח גם הוא בהשקה
בצי הסוחר הישראלי שירתה בשנים 1961–1970 אוניית נוסעים בשם מולדת שהפליגה בקו בין חיפה למרסיי עם כניסות עונתיות לג'נובה ונאפולי. אין ולא הייתה בחיל הים הישראלי ספינה נוספת בשם "מולדת".
רס"ן אלי רגב וצוות אח"י מולדת בטקס השקת הספינה 22 במרץ 1979.
בימת המכובדים בטקס השקת אח"י מולדת 22 במרץ 1979.
אח"י מולדת לאחר השקתה, 22 במרץ 1979.
↑  מימין לשמאל: גב' מרים איתן, משה ורטמן, זאב אלמוג, רא"ל רפאל איתן, מנכ"ל מספנות ישראל – ישראל ליברטובסקי, שר התחבורה – חיים לנדאו, ראש העיר חיפה – אריה גוראל.
הפלגות ומבצעים

מבצע פעולה מוצלחת - ב-4 במאי 1980 השתתפה אח"י מולדת בפיקוד רס"ן אלי רגב, ביקור בנמל אלכסנדריה כאורחי הצי המצרי. הכח כלל גם את אח"י קוממיות בפיקוד רס"ן יעקב גז כספינת פיקוד של אל"ם אברהם בן שושן. קצין קישור לצי המצרי היה יצחק קוראל אלמוג יליד מצרים.
הפלגות ומבצעים > גלריה

הנחת זרים באנדרטת החייל האלמוני של חיל הים המצרי במסגרת ביקור ספינות הטילים באלכסנדריה, מאי 1980.
מפקד חיל הים המצרי, פריק בחרי מוחמד עלי מוחמד אמין, חותם בספרי האורחים של הספינות אח"י מולדת ואח"י קוממיות, מאי 1980.
טיבוע אניית מחבלים

בערב יום העצמאות 1985 חיסלה אח"י מולדת בפיקוד רס"ן דני הלוי את אניית המחבלים 'אטבירוס' (ATTAVIROS) בדגל פנמה. המחבלים שעל האונייה היו בדרכם לפיגוע בקריה בתל אביב.

האנייה יצאה מאלג'יר תוכניתם הייתה להגיע לנקודת הורדה במרחק של כ־60 מייל ימי (כ־110 ק"מ) ממערב לתל אביב. שם היו אמורים לצאת ממנה 20 לוחמי קומנדו של אש"ף על גבי שלוש סירות גומי מהירות.

המודיעין הימי קיבל על כך מידע ומבצע דרך נץ שיעדו לסיכול הפיגוע התבצע בתחילת אפריל. לאחר שהוברר כי 'אטבירוס' לא נפגעה בנמל אנבה באלג'יר החלו סריקות וחיפושים אחריה.
ב-19 באפריל 1985 נשלחה אח"י מולדת לחיפוש מול תל אביב. אח"י מבטח בפיקוד רס"ן ירון צחר נשלחה לחפוש בגזרה צפונית יותר. לקראת חצות בליל 19–20 התגלה מקבץ האוניות היוצאות מתעלת סואץ וביניהן אובחנה מטרה שתעבור קרוב לחוף הישראלי. 'מולדת' התקרבה לזיהוי וגילתה שזו האטבירוס שמסרבת לעצור לבדיקה. תוך כדי הדיבורים נורתה רקטת RPG לעבר 'מולדת'. הלוי הרחיק את הספינה במרחק של 2.7 ק"מ, פתח בירי תותח אוטו מלרה 76 מ"מ. 42 פגזים נורו אל עבר ה'אטבירוס' הטובעת. אח"י מבטח שהצטרפה במהירות גבוהה סייעה לחיפוש. נאספו 8 ניצולים, מהם 5 מחבלים ו-3 אנשי צוות.