stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאוור סטיישן
הערות שוליים

1 2  Power Station at BerkleeNYC, Power Station at BerkleeNYC (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: c8e0e536-3776-44a3-82d3-7e95f332e097
מצעד הבהמות

מפגין במהלך עצרת הגאווה באצטדיון גבעת רם בשנת 2006 מוחה כנגד מצעד הבהמות
מצעד הבהמות (או מצעד החמורים) הוא כינוי למספר מצעדים שארגנו פעילי ימין קיצוני ותושבים חרדים ברחובות ירושלים. המצעדים כונו, על ידי המארגנים, בשם "מצעד העוז והענווה" והתקיימו כשהם מלווים בחמורים, עיזים וכלבים, כאות מחאה על מצעד הגאווה והסובלנות שנערך בעיר. המצעדים הפכו לסמל לשנאת הקהילה הגאה על ידי פלגים קיצוניים בחברה הדתית ובציבור הימני.
רקע

מצעדי הגאווה, בהובלת קהילת הלהט"ב, החלו להתקיים בתל אביב-יפו ב-1998, וב-2002 החלה מסורת המצעדים גם בירושלים. בהמשך התקיימו מצעדים בערים נוספות כמו חיפה, חדרה, פתח תקווה ועוד.
במקביל לקיום המצעדים החלה תנועת התנגדות מצד חוגים שמרניים מסורתיים. עיקר ההתנגדות התרכזה בירושלים, ולעיתים תורגמה ההתנגדות המילולית גם לאלימות פיזית. כך למשל במצעד הגאווה בירושלים ב-2005 דקר ישי שליסל מספר צועדים. לאחר ריצוי עונש של עשר שנות מאסר, השתחרר שליסל, וב-2015 רצח את שירה בנקי במהלך המצעד.
התמיכה התורנית

הקישור בין משכב זכר למשכב בהמה נעשה עוד בימי הרמב"ם כשכתב: "איסור זָכָר ובהמה ברור מאוד. אם שׂנוא לבוא בדרך הטבע אלא לצורך, על אחת כמה וכמה שלא בדרך הטבע ולבקש רק הנאה" (מורה נבוכים, חלק שלישי, פרק מ"ט).
בעת החדשה ביטאו מספר רבנים ופוליטיקאים מהמגזר החרדי התנגדות למצעד וטוו את הקשר בין הומואים לבהמות:
הרב מאיר מאזוז: "צריך להתרחק ממצעד הגאווה, מתפארים עושים מצעד הגאווה בירושלים, כשיש מצעד כזה צריך לסגור את החלונות, ולומר לילדים יש כאן מצעד של בהמות, יש פה בהמות הולכות על שתיים, זו חוצפה."
ניסים זאב: "יש בלשכה שלו הומואיסט שכולם נגעלים ממנו. הומו, על פי ההלכה, הוא יותר גרוע מבהמה." (על יועץ שר הפנים אברהם פורז 23 ביולי 2003)
אלי ישי: גם אם מישהו חי איך שהוא חי, אין שום עניין לבוא לצעוד, להבליט ולהראות זאת קבל עם ועדה. בטח לא בירושלים. זה פוגע בכל הרגשות. יש לי חתימות של למעלה מ־70 ח"כים, מכל הקשת הפוליטית, המתנגדים ל'מצעד הזוהמה' בירושלים. ובוא נאמר את האמת: אסור שזה יהיה בשום מקום בארץ."
הרב עובדיה יוסף: "בעוונות הרבים לא מתביישים, בלי שום בושה, הולכים לעשות 'מצעד הגאווה'; קוראים לזה [...] מצעד התועבה! [...] מביאים האנשים רשעים האלה, ששוכבים משכבי זכר, להביא אותם מכל העולם לעבור בירושלים לטמאת אותה" וגם "זה מצעד התועבה. כולנו כאיש אחד נמחה על הדבר הזה. אנחנו מוחים בכל כוחנו [...] ביום שיוכרז נעשה הפגנה [...] נמחה על כבוד התורה, נמחה על כבוד הקדושה שלנו - קדושת עם ישראל. בעזרת השם (דרשה, מוצ"ש 8 ביולי 2006, בית הכנסת "היזדים", ירושלים).
ההיסטוריה של המצעדים > 2006

מצעד הבהמות הראשון התקיים ב-9 בנובמבר 2006 (יום לפני מצעד הגאווה)  ותוכנן לצעוד באותו מסלול של מצעד הגאווה. במצעד, אותו יזם ארגון קוממיות שהוקם באותה שנה, נטלו חלק כ-200 חרדים ופעילי ימין קיצוניים בהובלת ברוך מרזל, איתמר בן גביר ובצלאל סמוטריץ'. הצועדים צירפו למצעד חמורים, כלבים ועיזים, כהשוואה ללהט"בים, והצטיידו בשלטים שקראו "הזדעזעי ירושלים", "איפה הבושה?", "די לתועבה", "בשל שליחות דמים, גילוי עריות ועבודה זרה, חרבה ירושלים" ו"די לטומאה".
בג"ץ שהגיש ארגון תנו לחיות לחיות למניעת המצעד בטענה של התעללות בבעלי חיים נדחה.
המצעד נתקל בהתנגדות מארגונים שונים וביניהם רבנים רפורמים כמו גלעד קריב שהצהיר ”השימוש בבהמות מזכיר ימים אפלים בתולדות העם היהודי, בהם הותר דמם של בני עמנו על ידי השוואתם לבהמות וחיות אחרות. קיומו של מפגן המחאה הברברי, ביום בו מציין עמנו את ארועי ליל הבדולח, מביא את מתנגדי המצעד לשפל חדש של התבהמות. מפגן זה הינו חילול שם שמיים ברבים והפניית עורף גסה לערכים היהודים של כבוד האדם ואהבת ישראל”.
ההיסטוריה של המצעדים > 2010

ב-2010 התקיים מצעד בהמות בירושלים, במקביל למצעד הגאווה, בהשתתפות חרדים בהובלת סגן ראש העיר יצחק פינדרוס ופעילי ימין קיצונים בהובלת איתמר בן גביר וברוך מרזל. במצעד נעשה שימוש בדמויות קרטון של חמורים. המצעד עבר בסמוך למצעד הגאווה ומספר עימותים נרשמו ובסופו נעצר ברוך מרזל ו-3 מפגינות ימין אחרות.
ההיסטוריה של המצעדים > 2011

ב-2011 התקיים מצעד בהמות נוסף בירושלים בצמידות למצעד הגאווה. במצעד צעדו מספר מצומצם של חרדים ופעילי ימין קיצוני בליווי חמורים כשהם נושאים שלטים כמו "חולים סוטים עופו מירושלים", "ואת זכר לא תשכב משכבי אישה תועבה היא", "חולים סוטים תחזרו לארון" ועוד.
ההיסטוריה של המצעדים > 2012

ב-2012 קיימו מספר מאות חרדים ופעילי ימין קיצוניים, בהנהגת ברוך מרזל, מצעד בהמות בירושלים. משה פייגלין תמך במצעד והצהיר: "יתכבדו נא הצועדים – ויחזרו איש איש לארונו. שלא יתבכיינו, אף אחד לא מתערב להם שם בענייניהם. יואילו נא לוותר על ניסיונות ההשתלטות שלהם, וישאירו את רשות הרבים לאנשים נורמליים".
תגובות

ב-2015, במסגרת הפריימריז לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר בצלאל סמוטריץ' למקום השמיני המפלגת הבית היהודי וכשנשאל על השתתפותו במצעד ב-2006 הגיב: "ארגנתי את זה כשהייתי צעיר וטיפש. כעת אני מתחרט על כך". יחד עם זאת, בריאיון שנתן ל"ידיעות אחרונות" ב-2021 פרש את דעותיו נגד הורות של זוגות שאינם אב ואם ושוב השווה מודלים אחרים לחיות.
הערות שוליים

↑  קובי נחשוני, אלישע בן קימון, רב בכיר המקורב לדרעי, בן גביר וקרעי: אוחנה נגוע במחלה. מצעד גאווה - בהמות, באתר ynet, 1 בינואר 2023
↑  אבירם זינו, אבנים בגהה, "מצעד בהמות" בירושלים, באתר ynet, 9 בנובמבר 2006
↑  אפרת פורשר ועדי הגין, בג"צ הכריע ומצעד הבהמות יצא לדרכו, באתר nrg‏, 9 בנובמבר 2006
↑  מחר יתקיים מצעד "כבהמות נדמו", באתר ערוץ7
↑  לטענת פינדרוס תמך הרב יוסף שלום אלישיב בהפגנות אלו
↑  יונתן כהן, ‏גאים למחות: ברוך מרזל ואיתמר בן גביר הציגו את מצעד החמורים, באתר "סרוגים", 30 ביולי 2010
↑  יקי אדמקר, פינדרוס יצעד בראש מצעד החמורים, באתר "חדרי חרדים", 28 ביולי 2010
↑  תמונות ממצעד הבהמות שנערך בצהרים בירושלים, באתר "סרוגים", 28 ביולי 2011
↑  אלי שלזינגר, מצעד החמורים של ברוך מרזל בכיכר השבת, באתר "חדרי חרדים", 2 באוגוסט 2012
↑  ארי גלהר, בפעם העשירית: מצעד הגאווה נערך בירושלים, באתר nrg‏, 2 באוגוסט 2012
↑  מס' 9 בבית היהודי ארגן את "מצעד הבהמות", באתר ynet, 18 בינואר 2015
↑  חיים לוינסון, מספר 9 ברשימת הבית היהודי ארגן בעבר מצעד נגד הומואים, באתר הארץ, 19 בינואר 2015
↑  מורן אזולאי, סמוטריץ' על מצעד הגאווה: אצלנו, לא כמו אצל בעלי החיים, הילד זקוק להוריו, באתר ynet, 25 ביוני 2021
תחנת אלנבי

תחנת אלנבי על שם עפרה חזה היא תחנת רכבת קלה תת-קרקעית הדרומית ביותר מתוך עשר התחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הדנקל, וממוקמת על ציר רחוב יהודה הלוי-מקוה ישראל, בין רחוב אלנבי לרחוב בצלאל יפה בתל אביב. התחנה נפתחה ב-18 באוגוסט 2023.
התחנה קרויה על שם הזמרת עפרה חזה, אשר גדלה וחייתה באזור דרום העיר שם נמצאת התחנה.
בתחנה קיימים מסנני אב"כ כך שהתחנה תשמש כמקלט בעת מתקפה כימית.
מבנה התחנה

התחנה נבנתה מתחת לרחוב יהודה הלוי ויש בה שלוש כניסות, מצפון מזרח לכיוון רחוב הרכבת, מדרום מזרח לכיוון רחוב מקוה ישראל ומערב לכיוון רחוב אלנבי, בנקודה זו יהיה גם חיבור עם הקו הסגול שיעבור במפלס הרחוב.
מבנה התחנה > מאפייני התחנה

שטח התחנה: 3,267 מ"ר
עומק התחנה: 28 מטר
רוחב הרציפים: 10 מטר
| כניסה | נגישות | אתר סמוך |
| --- | --- | --- |
| A | דרגנוע ומדרגות | שדרות רוטשילד, מגדל ציון, מגדל הבינלאומי, מגדל אלרוב |
| B | מעלית, דרגנוע ומדרגות |  |
| C | דרגנוע ומדרגות | רחוב אלנבי, שדרות רוטשילד, מגדל מאייר ברוטשילד, בית ועד הקהילה |
היסטוריה

במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CCECC (אנ') הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת אלנבי. עבודות ההקמה באתר החלו באוגוסט, 2015.
ב-23 בנובמבר 2016, חלו שינויים בהסדרי התנועה בסביבת התחנה, רחוב הרכבת חובר עם שדרות רוטשילד דרך רחוב רמח"ל.
בנובמבר 2020 נפתח מחדש רחוב יהודה הלוי מעל גג התחנה, ובפברואר 2021 הסתיימו עבודות הפיתוח ברחוב.
נכון ליוני 2021 התבצעו בתחנה עבודות הגמרים, עבודות התקנת המערכות והמסילות. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
גלריית תמונות

תחנת אלנבי בבניה. מבט לצד מזרח.
תחנת אלנבי בבניה. מבט לצד מערב.
עבודות בתחנת אלנבי. "שליפת" משאית שביצעה עבודות בעומק התחנה. תשומת לב לגודל המשאית להמחשת ממדי הפרויקט.
אחד המעברים מאולם הכרטוס בתחנה לאחת היציאות.
רכבת נכנסת לרציף מספר 1.
הערות שוליים

↑  איתי בלומנטל, תיעוד תת-קרקעי: התחנה ע"ש עפרה חזה של הרכבת הקלה בתל אביב, באתר ynet, 31 בינואר 2019
↑  הדי כהן, ‏אריסון והסינים יכרו מנהרות הרכבת בת"א ב-2.9 מיליארד ש', באתר גלובס, 19 במאי 2015
שרון כהן

ערך זה עוסק בבמאי, שחקן, מוזיקאי וזמר ישראלי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כהן בנובמבר 2016
 לידה:  1 בנובמבר 1968 (בן 56) ישראל ישראל
 סוגה מועדפת:  דיבוב
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  במאי דיבוב, מעבד מוזיקלי, סאונד, משחק
 צאצאים:  לני כהן 
 מספר צאצאים:  3
 SC-Produb.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שרון כהן (נולד ב-1 בנובמבר 1968) הוא במאי דיבוב, מדבב, מתרגם, מוזיקאי ושחקן ישראלי. מתחילת שנות האלפיים הוא האחראי לדיבוב לעברית של רבים מסרטי האולפנים הגדולים המופצים בישראל. הוא המייסד והבעלים של אולפן הדיבוב SC Produb.
ביוגרפיה

כהן נולד לשחקן התיאטרון אלברט כהן ולפסנתרנית הקלאסית רות מנזה. הוא אחיו של המלחין עדי כהן.
את שירותו הצבאי עשה בלהקה צבאית, שם שר, שיחק וניגן בסקסופון. בהמשך, הופיע לפרנסתו כקוסם.
למד סאונד ושיחק בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון המסחרי, השתתף בדרמות בטלוויזיה הישראלית ואף השתתף בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "בקצה המכחול", העוסקת באומנות.
השתתף במחזהו של חנוך לוין "המתלבט". היה חבר בשלישית ה"נונסנס" "צ'ה צ'ה צ'ה" עם יואב צפיר וניצן זיצר.
תרגם, ביים, הקליט, ערך, ניהל מוזיקלית והשתתף במאות תפקידים בדיבוב לטלוויזיה ולקולנוע. דיבובו הראשון היה בסרט "המסע המופלא - הביתה" של חברת וולט דיסני, שהיה סרט הלייב אקשן הראשון שדובב לעברית. בסרט דיבב כהן את הכלב צ'אנס, הדמות הראשית.
כהן דיבב גם את דיפסי ב"טלטאביז".
בשנת 1992 החל את דרכו בבימוי דיבוב באולפני "אולפנטו" של יוני חן (ולאחר מכן באולפני "אלרום"). הוא תרגם, ביים וניהל מוזיקלית עשרות סדרות וסרטים. מסוף שנות ה-90 היה אחראי לתרגום ולבימוי הדיבוב של עשרות סרטי קולנוע מובילים של אולפני פוקס, האחים וורנר, סוני, יוניברסל, דרימוורקס, סרטי פרמאונט ועוד. בשנת 2004 החליף את שפרירה זכאי בתפקיד במאי הדיבוב העברי לסרטי דיסני. הסרט הראשון שביים היה "מרי פופינס". עד היום עבד במאות הפקות דיבוב לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2016 הקים את אולפני הדיבוב והתוכן "SC Produb", ובהם הוא ממשיך לנהל ולביים את הפקות הדיבוב לקולנוע ולתכנים נוספים. כהן גם מעביר לשחקנים ולמוזיקאים קורסים באמנות הדיבוב.
חיים אישיים

כהן מתגורר ברמת גן. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים. בתו הבכורה היא השחקנית לני כהן, שגם היא עובדת בבימוי דיבוב.
טום מייסון

| --- | --- |

טום מייסון (2014)
 לידה:  23 ביולי 1982 (בן 42) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  תומאס ג'יימס מייסון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי  הרטווד האוז 
 http://www.tom-mison.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ג'יימס מייסון (באנגלית: Thomas James Mison; נולד ב-23 ביולי 1982) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. מייסון ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ראשי בדמות איכבוד קריין בסדרה "סליפי הולו" של רשת פוקס. ב-2018 שיחק בתפקיד פיינול במחזה "דרכו של עולם" מאת ויליאם קונגריב שהוצג בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ביוגרפיה

מייסון נולד וגדל בווקינג שבסארי. הוא למד במכללה הארטווד האוס המתמחה בדרמה ובמוזיקה. בין השנים 2001 ו-2004 למד משחק באקדמיית ובר-דאגלס, שם זכה בפרס קרן סר ג'ון גילגוד. המדריך שלו לדיבור המליץ לו לפנות לכיוון של דרמות תקופתיות. חבר קרוב שלו בוובר-דאגלס היה השחקן רופרט פרנד. השניים שתפו פעולה ב-2009 ויצרו סרט קצר בשם "The Continuing and Lamentable Saga of the Suicide Brothers".
ב-2001 כשעדיין היה סטודנט הוא השתתף בתוכנית לצעירים של תיאטרון American Conservatory Theater. מייסון שיחק במחזה אודות המהפכה האמריקאית "Time on Fire" מאת טימותי מייסון, שהלהקה הציג בתיאטרון הלאומי בלונדון ובתיאטרון מג'יק בסן פרנסיסקו. מייסון גילם דמות של חייל אנגלי שאהובתו (קייטלין טלבוט) מסתירה אותו ומגנה עליו.
ביוגרפיה > תיאטרון

מ-2004 עד 2012 שיחק מייסון בקביעות בתיאטרון. ב-2004 הופיע בתפקיד פרוטנברס בהפקה של טרוור נאן למחזה "המלט" בתיאטרון אולד ויק. ב-2006 שיחק בתפקיד פרדריק בעיבוד של להקת התיאטרון simple8 של המחזה "ילדי גן העדן" בתיאטרון ארקולה. ב-2008 שיחק שוב בהפקה של simple8 במחזה "The Living Unknown Soldier". עוד ב-2008 כיכב בתפקיד ג'ורג' טסמן במחזה "הדה" בתיאטרון גייט. ב-2009 גילם את גבריאל במחזה "כשיפסיק לרדת הגשם" מאת אנדרו בובל שהועלה בתיאטרון אלמיידה.
ב-2010 לוהק מייסון למחזה "פוש" מאת המחזאית הבריטית לורה וייד בתיאטרון רויאל קורט וגילם את ג'יימס לייטון-מסטרס, נשיא מועדון Riot Club באוקספורד. צ'ארלס ספנסר מהדיילי טלגרף נתן לו חמישה כוכבים וכינה את הופעתו "בלתי נשכחת". ב-2012 שיחק מייסון בהפקה מחודשת של המחזה בתיאטרון הדוכס מיורק בווסט אנד. ב-2011 הופיע מייסון בתפקיד הנסיך האל במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" שהועלו בהתיאטרון המלכותי בבאת'.
בפברואר 2018 דונמאר ורהאוס בלונדון הכריז על הפקה חדשה של המחזה "דרכו של עולם", קומדיה מתקופת הרסטורציה מאת ויליאם קונגריב. מייסון לוהק לתפקיד פיינול.
מייסון כתב מונולוגים אחדים לתיאטרון בהם "Wood",‏ "Bounded" ו-"The Life Man of Portland Mews".
ביוגרפיה > קולנוע

בשנים 2005 עד 2008 הופיע מייסון בסרטי קולנוע אחדים בעיקר בתפקידים קטנים. בין השאר שיחק בסרט "אי התעלומות" של ערוץ הולמרק, בסרט הטלוויזיה "A Waste of Shame" של ה-BBC, ובסרט "ונוס" בכיכובו של פיטר או'טול.
ב-2009 מייסון וחברו ללימודים רופרט פרנד כתבו ושיחקו בסרט קצר בשם "The Continuing and Lamentable Saga of the Suicide Brothers". את הסרט ביימו האחים בראונלי, ומייסון תיאר אותו במילים "אגדה בסגנון האחים גרים". הסרט הוא סיפור אגדה בסגנון קומדיה אפלה אודות שני אחים, בגילומם של מייסון ופרנד שמנסים להרוג את עצמם כל יום באותה שעה. קירה נייטלי מגלמת את הפיה. מעצבי האופנה פולטון ווולש הקרינו את הסרט באירוע שלהם. הסרט הוקרן במספר פסטיבלים בין השאר פסטיבל הסרטים של לונדון של 2009; פסטיבל הסרטים של ניו המפשייר של 2009, בו זכה בפרס הסרט הקומי הקצר הטוב ביותר; פסטיבל הסרטים הבינלאומי של קליבלנד מ-2010; פסטיבל הסרט הקצר של לונדון מ-2010; ובפסטיבל הבינלאומי של סרטי אימה ברוד איילנד מ-2010, שם זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר. ב-2012 כיכב מייסון בסרט הבכורה כבמאי של פרנד "סטיב", סרט קצר שבו כיכבו קירה נייטלי וקולין פירת'.
ב-2011 גילם מייסון את קאלום בעיבוד של הרומן "יום אחד" מאת דייוויד ניקולס. בסרט כיכבו אן האת'וויי וג'ים סטרג'ס, וביימה לון שרפיג. ב-2012 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "לדוג סלמון בתימן", בבימויו של לאסה הלסטרם, עיבוד לרומן באותו שם מאת פול טורדיי, ובכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט. מייסון שיחק בתפקיד קפטן רוברט מיירס, איש הצבא החבר של הארייט, הדמות שגילמה אמילי בלאנט.
ב-2013 הופיע מייסון בשני סרטי קולנוע עצמאיים בריטיים. האחד הוא "Jadoo" שכתב וביים אמית גופטה, בו הוא משחק בתפקיד מארק. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בחלק שנקרא "Culinary Cinema". הסרט יצא לאקרנים בבריטניה בספטמבר 2013, והוצג ביותר מעשרים פסטיבלים.
עוד שיחק מייסון בתפקיד משנה בסרט "Dead Cat", קומדיה רומנטית שכתבו סם ברן וסטפן גאורגיו, ושגם ביימו. מייסון מופיע בדמות טים שיחד עם ארבעה חברים הוא פוגש את אהובתו מילדות. ארבעת השחקנים הם גם חברים במציאות. הסרט "Dead Cat" צולם ב-2009 אבל יצא לאקרנים רק ב-2013. הוא השתתף בפסטיבלים אחדים בהם פסטיבל הסרטים של קיימברידג' בבריטניה; פסטיבל הסרטים רוח אינדי בקולורדו; פסטיבל הסרטים העצמאיים הבריטיים בו זכה בפרס British Lion Award לסרט דל תקציב. ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסאות'המפטון. מייסון זכה בפרס ההופעה הטובה ביותר לתפקיד משנה. ביולי 2013 זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר באינדי פסט (Indie Fest).
ביוגרפיה > טלוויזיה

ב-2006 שיחק מייסון בתפקיד בן סיקסמית' במיני-סדרה "The Amazing Mrs Pritchard" של ערוץ BBC One. הסדרה שודרה בערוץ PBS ב-2007 במסגרת תוכניות Masterpiece Theatre. ב-2007 הופיע מייסון בתפקיד דניאל בפרק הראשון של הסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת". הסדרה שודרה בארצות הברית ב-2008 בערוץ שואוטיים.
ב-2008 גילם מייסון את מר בינגלי במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן" עיבוד חופשי של הרומן "גאווה ודעה קדומה". במיני-סדרה שכתב גאי אנדרוז, מופיעה צעירה בת זמננו המועברת לעולם של "גאווה ודעה קדומה" הרומן החביב עליה.
בין 2008 ל-2010 השתתף מייסון בשלוש סדרות טלוויזיה בריטיות מצליחות. ב-2008 הופיע בפרק בעונה ה-11 של הסדרה "פוארו" עיבוד לרומנים מאת אגאתה כריסטי בהשתתפות הבלש הרקול פוארו. מייסון גילם את דייוויד בייקר, דמות שמתוארת כ"טווס", בפרק "Third Girl". ב-2009 שיחק מייסון בסדרה הבלשית של ITV "המפקח לואיס", בתפקיד דוריאן קריין, פרופסור צעיר ומחבר רומנים פופולרי, בפרק "Allegory of Love" בעונה השלישית של הסדרה. ב-2010 הופיע מייסון בתפקיד טים מורטימר בפרק "It Smells of Books" בסדרה "תחבולות חדשות" של ערוץ BBC One.
תפקידו הבא בטלוויזיה היה במיני-סדרה "הג'נטלמן האחרון", עיבוד לסדרת הרומנים "סוף המצעד" מאת פורד מדוקס פורד. הסדרה בת חמישה החלקים נכתבה בידי טום סטופארד וכיכב בה בנדיקט קמברבאץ'. הסדרה שודרה לראשונה ב-BBC Two בשנת 2012, וב-HBO ב-2013. מייסון גילם את פוטי פרון, המאהב של סילביה טייטג'נס. הסדרה הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי וחמישה פרסי באפט"א.
ב-2013 לוהק מייסון לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת פוקס "סליפי הולו". מייסון מגלם את איכבוד קריין חייל במלחמת העצמאות של ארצות הברית שנהרג בקרב ומתעורר במאה ה-21 בסליפי הולו. הסדרה מבוססת באופן חופשי על "האגדה על סליפי הולו" מאת וושינגטון אירווינג. יוצרי הסדרה והמפיקים בפועל הם פיליפ איסקוב, אלכס קורצמן ורוברטו אורקי, יוצרי הסדרה "פרינג'", וכותבי הסרט "סטארטרק". לצדו של מייסון מככבת ניקול בהארי בתפקיד השוטרת אבי מילס. אורקי וקורצמן אמרו שבתחילה רצו ללהק שחקן אמריקאי לתפקיד, אבל לא מצאו שחקן שיגלם באופן אמין דמות מתקופת המהפכה שנמצא במאה ה-21.
הסדרה חודשה לעונה שנייה שבועיים אחרי שהחלו השידורים. במרץ 2015 הוזמנה עונה שלישית של הסדרה בת 18 פרקים. ב-13 במאי 2016 חידשה פוקס את הסדרה לעונה רביעית שעלתה לשידור ב-6 בינואר 2017. במאי 2017 סרבה רשת פוקס לחדש את הסדרה לעונה נוספת.
ביוני 2018 פורסם שמייסון לוהק לפרק פיילוט של הסדרה "Watchmen" של רשת HBO.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  | L'Entente cordiale | נילס |  |
| 2006 | ונוס | Venus | מאהב בסרט תקופתי |  |
| 2006 | גיבורים ונבלים | Heroes and Villains | נתן |  |
| 2008 |  | Out There | ז'אן-לוק | סרט קצר |
| 2009 |  | The Creep | קריפ | סרט קצר |
| 2009 |  | The Continuing and Lamentable Saga of the Suicide Brothers | באראת' | סרט קצר |
| 2010 | סטיב | Steve | גבר | סרט קצר |
| 2011 | יום אחד | One Day | קאלום |  |
| 2012 | לדוג סלמון בתימן | Salmon Fishing in the Yemen | קפטן רוברט מיירס |  |
| 2013 |  | Jadoo | מארק |  |
| 2013 |  | Dead Cat | טים |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 |  | A Waste of Shame: The Mystery of Shakespeare and His Sonnets | בלאד הצעיר | סרט טלוויזיה |
| 2005 | אי התעלומות | Mysterious Island | בלייק | סרט טלוויזיה |
| 2006 | גברתי ראש הממשלה | The Amazing Mrs Pritchard | בן סיקסמית' | מיני-סדרה |
| 2007 | וידוייה הסודיים של זונת צמרת | Secret Diary of a Call Girl | דניאל | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 | אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן | Lost in Austen | צ'ארלס בינגלי | מיני-סדרה |
| 2008 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | דייוויד בייקר | בפרק "Third Girl" |
| 2009 | המפקח לואיס | Inspector Lewis | דוריאן קריין | בפרק "Allegory of Love" |
| 2010 | תחבולות חדשות | New Tricks | טים מורטימר | בפרק "It Smells of Books" |
| 2012 | הג'נטלמן האחרון | Parade's End | פוטי פרון | מיני-סדרה |
| 2013–2017 | סליפי הולו | Sleepy Hollow | איכבוד קריין | סדרת טלוויזיה |
| 2015 | בונז | Bones | איכבוד קריין | בפרק "The Resurrection in the Remains" |
| 2019 | השומרים | Watchmen | מר פיליפס |  |
| 2019 | ארבע חתונות ולוויה אחת | Four Weddings and a Funeral | קוונטין | מיני-סדרה |
| 2021-הווה |  | See | לורד הארלן | תפקיד ראשי (עונה 2) |
| 2022 | אשתו לשעבר | The Ex-Wife | ג'ק | מיני-סדרה |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | המלט | Hamlet | פורטינברס | תיאטרון אולד ויק |
| 2006 | ילדי גן העדן | Les Enfants du Paradis | פרדריק | תיאטרון ארקולה |
| 2008 |  | The Living Unknown Soldier |  | תיאטרון ארקולה |
| 2008 | הדה | Hedda | ג'ורג' טסמן | תיאטרון גייט |
| 2009 | כשיפסיק לרדת הגשם | When the Rain Stops Falling | גבריאל | תיאטרון אלמיידה |
| 2010 |  | Posh | ג'יימס לייטון-מסטרס | תיאטרון רויאל קורט |
| 2010 | אלקטרה | Elektra | אורסטס | תיאטרון יאנג ויק |
| 2011 | הנרי הרביעי חלק ראשון וחלק שני | Henry IV Parts I and II | הנסיך האל | התיאטרון המלכותי בבאת' |
| 2012 |  | Posh | ג'יימס לייטון-מסטרס | תיאטרון הדוכס מיורק |
חזית הפעולה האסלאמית

| --- | --- |
 מדינה:  ירדן
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 אידאולוגיות:  אסלאמיזם 
 מטה:  עמאן 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין עד ימין רדיקלי
 ארגונים בינלאומיים:  האחים המוסלמים
 צבעים רשמיים:  ירוק
 
 jabha-jo.com
 
"חזית הפעולה האסלאמית" (בערבית: جبهة العمل الإسلامي) היא מפלגת האופוזיציה המרכזית בירדן. המפלגה דוגלת באידאולוגיה של "האחים המוסלמים".
הרקע להקמת המפלגה

ארגון "האחים המוסלמים" החל לפעול בירדן בשנת 1945. הארגון זכה לברכתו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן, שהיה אורח הכבוד בטקס פתיחת משרדיו בעמאן, ולחסותו. מאז הבחירות בשנת 1954 היו לארגון נציגים בבית הנבחרים, ופעילים בארגון, כמו אסרואק פרחאן וכאמל אל שריף, קיבלו משרות ממשלתיות. בשנת 1957, כאשר המפלגות הוצאו אל מחוץ לחוק, הארגון המשיך לפעול באופן חוקי, מכיוון שנחשב לארגון חברתי ולא למפלגה.
לאחר האיסור על פעילות מפלגתית, החלו רופאים, עורכי דין, מהנדסים ובעלי מקצועות חופשיים להתארגן באגודות מקצועיות. רוב בעלי המקצועות החופשיים היו פלסטינים מהגדה המערבית, ובין פעיליהן המרכזיים אפשר היה למצוא את יוצאי המפלגות (שהוצאו מחוץ לחוק), שבעצם השתמשו באגודות ככלי לפעילות פוליטית.
בשנות ה-70 קמה התארגנות-על של האיגודים המקצועיים בשם את "הליכוד המקצועי" ("אל תג'מע אל מהני") אשר על אף היותה מסגרת מקצועית, הייתה למעשה הגוף הפוליטי הפעיל היחיד במדינה. בשנות ה-80 התרחב גוף זה וכונה "מועצת האגודות המקצועיות". עיקר הפעילות הפוליטית של האיגודים המקצועיים הייתה אופוזיציונית. הם הרבו לבקר את מדיניות הממשלה בנושאי פנים וחוץ, ועסקו רבות בתעמולה אנטי-ישראלית ואנטי-אמריקנית.
ייסוד מפלגת "חזית הפעולה האסלאמית"

בשנת 1991 נכתבה בירדן אמנה לאומית, בה נקבע: ”שיטת הממשל בממלכה הירדנית ההאשמית היא מונרכיה פרלמנטרית העוברת בירושה. דבקות כל תושבי ירדן בלגיטימיות שלה וכיבוד רוח החוקה ותוכנה יחזקו את האיחוד בין העם לבין הנהגתו. [...] ירדן היא מדינת חוק דמוקרטית.”
אמנה זו הפכה את השיטה הפוליטית בירדן לרב מפלגתית. בעקבותיה בוטל החוק האוסר פעילות מפלגתית, ובשנת 1992 נקבע חוק המסדיר את פעילות המפלגות במדינה. אחת המפלגות שנרשמו בעקבות החוק הייתה "חזית הפעולה האסלאמית", שהייתה מפלגתם של "האחים המוסלמים" בירדן.
ייצוג המפלגה בבחירות

בשנת 1989 קיבלה המפלגה 22 מקומות מתוך 80 בפרלמנט.
המפלגה ירדה ל-16 מקומות בשנת 1993, עקב תיקונים לחוק הבחירות שצמצמו את התמיכה בה.
לקראת הבחירות של שנת 1997 ביקשה המפלגה לבטל את התיקונים לחוק הבחירות, אך הממשלה לא עשתה זאת, ו"חזית הפעולה האסלאמית" החרימה את הבחירות באותה שנה. על אף החרם, חברים לשעבר במפלגה הציגו מועמדות, וארבעה מהם זכו להיבחר, כמו גם ארבעה מועמדים אסלאמים עצמאים נוספים.
בשנת 2003 זכתה המפלגה ב-20 מתוך 84 מקומות בפרלמנט.
בשנת 2007 זכתה המפלגה ב-6 מקומות בלבד בפרלמנט. המפלגה התלוננה על זיופים בבחירות. זמן קצר לפני כן החרימה המפלגה את הבחירות המוניציפליות בירדן.
בשנת 2010 בוצעו תיקונים נוספים לחוק הבחירות, והמפלגה החרימה שוב את הבחירות, בטענה שהחוק החדש נועד להעניק לה פחות קולות באזורים העירוניים. אחד מפעילי המפלגה, מוחמד קודה, נבחר לפרלמנט כמועמד עצמאי. מנהיג המפלגה, חמזה מנצור, אמר כי הפרלמנט החדש ”גרוע יותר מקודמו כי רבים ניצחו בזכות קשרי המשפחה שלהם ובכך שהוציאו כספים כדי לקנות קולות שהיו יכולים להינתן לעניים.” הוא האשים את הממונים על הבחירות בזיוף נתוני ההצבעה.
עמדות המפלגה

המצע של המפלגה כולל סיסמאות על הצורך ברפורמה פוליטית וחוקתית, מתן חופש מלא להתאגדויות מקצועיות ופוליטיות והגדלת חופש הביטוי.
המפלגה התנגדה לתהליך השלום בין ירדן לישראל, ושואפת לבטל את ההסכם שנחתם בין המדינות. כמו כן התנגדה המפלגה למלחמת עיראק ולנוכחות צבא ארצות הברית בעיראק.
על אף האידאולוגיה של "האחים המוסלמים" השואפת להשליט את דת האסלאם בחוקה ובחיי החברה, מפלגת "חזית הפעולה האסלאמית" נוקטת בקו מתון יותר, בניסיון להשיג עוצמה פוליטית. ועמדותיה הן:
הבחנה בין המרחב הפוליטי למרחב הדתי. המפלגה משקיעה מאמצים במיסוד נוכחותה במרחב הפוליטי.
הכרה בירדן כמדינת לאום לגיטימית. המפלגה הכירה בלגיטימיות של המונרכיה ההאשמית והגנה בניסוחים אסלאמיים על קיומה.
נטישת היעד המהפכני של החלפת המשטר ב"מדינה אסלאמית" ("דאוולה אסלאמיה"), לטובת אסטרטגיות של רפורמה חוקתית, המכירות בסטטוס קוו החוקתי כבסיס הפעולה החוקי והמעשי של הפעילות הפוליטית. (תנועת "האחים המוסלמים" נבדלת ממפלגת "חזית הפעולה האסלאמית" בנקודה זו.)
מפלגת "חזית הפעולה האסלאמית" יחד עם "האחים המוסלמים" בירדן נטלו חלק בעימותים בירדן בשנת 2011. באחת ההפגנות שנערכה באירביד במרץ 2011 הביעו המפגינים תמיכה במהפכות של עמי תוניסיה, מצרים ולוב. המפקח הכללי של האחים המוסלמים בירדן, ד"ר המאם סעיד, קרא לבצע רפורמה במשטר הירדני ולהפוך את האסלאם לבסיס השלטון. המזכיר הכללי של "חזית הפעולה האסלאמית", זכי בני ארשיד, אמר כי הרפורמה היא הדרך היחידה שתאפשר את המשך קיומו של המשטר בירדן.
בהפגנה נוספת בעמאן קראה התנועה להתפטרות ממשלתו של מערוף אל-בח'ית, ולהעמיד לדין את ראשי מנגנוני הביטחון על האלימות כלפי המפגינים. אל-בח'ית האשים את "חזית הפעולה האסלאמית" שהיא מקבלת הוראות מראשי "האחים המוסלמים" בסוריה ובמצרים. המפלגה הכחישה טענה זו, וכתגובה האשימה את אל-בח'ית בקשרים עם ישראל. (מערוף אל-בח'ית היה בעבר שגריר ירדן בישראל.)