נשים יהודיות בשואה
נשים יהודיות בתנועות ההתנגדות

היו נערות צעירות שהשתייכו לתנועות הנוער שפעלו לפני המלחמה, ואשר לקחו חלק בארגוני הלוחמה כדוגמת "החלוץ הלוחם" ו"איסקרא". בארגונים אלה הן תפקדו ברוב המקרים כמטפלות, כמבריחות וכקשריות; מעטות היו בין המנהיגים. הסוכנות עברו מגטו לגטו בעודן מבריחות נשק, חומר נפץ ועיתונות מחתרתית. הן עזרו בניהול העבודה הטכנית, בריגול, במציאת מקומות מסתור, בזיוף תעודות ובהפצת חומר חינוכי. הן טיפלו באנשים שהסתתרו ובילדים שהוחבאו או התייתמו מהוריהם. בנוסף, הן ספקו אווירה משפחתית, חום ודאגה ללוחמים. בגטו ורשה פעלו, בין יתר הקשריות והלוחמות, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן. ולונקה קוז'יברודסקה. בגטו ביאליסטוק ובגטו וילנה פעלה בין היתר טמה שניידרמן
גם במחנות הקימו נשים ארגוני התנגדות. הן יצרו קשרים עם המחתרות של מחנות הגברים והתעדכנו בכל התפתחויות המלחמה. הן ידעו על אקציות ופעולות שונות לפני ביצוען וכך הודיעו עליהם לשאר הנשים וייעצו להן כיצד לנהוג. הן ספקו מזון, ביגוד תרופות ועוד. בין הלוחמות במרד הזונדרקומנדו באושוויץ היו רוז'ה רובוטה, רגינה ספירשטיין, אסתר וייסבלום ואלה גרטנר שניתלו באושויץ לאחר שגנבו אבק שריפה ממפעל התחמושת אוניון שפעל במחנה ומסרו אותו לידי הגברים בזונדרקומנדו על מנת לחבל בתאי הגז והכבשנים. הן השתייכו לקבוצה של כ-30 נשים כולן היו שותפות סוד ולכל אחת מהן היה תפקיד מוגדר בהברחה.
ורה פולטינובה, וואלריה ואלובה מצ'כוסלובקיה נאסרו בבירקנאו יחד עם קריסטינה הורצ'ק מפולין. הן היו אסירות פוליטיות שנחשדו בהיותן קומוניסטיות, כאוייבות המשטר. הן נמנו עם קבוצת אסירות משכילות שהוצבו לעבודה במשרדי הבינוי של האס אס. מתוך רצון לידע את העולם על חלק מהנעשה במחנות, הן החליטו להבריח את תכניות הבינוי של המשרפות אל מחוץ לבירקנאו. לאחר שיחרורן הן העבירו את התכניות לידי הועדהלבדיקת פשעי הנאצים בקרקוב.
שתי יהודיות מצ'כוסלובקיה, ורה פוליטובה וואלריה ואלובה בשיתוף קריסטינה הורצ'ק מפולניה, היו אסירות פוליטיות כי נחשדו כקומוניסטיות, אוייבות המשטר. הן נמנו על קבוצת אסירות משכילות והוצבו לעבודה במשרדי האס אס בבירקנאו. על מנת למ
בבודפשט, אליה פלשו הגרמנים רק ב-1944, נשים רבות מקרב המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה, לקחו חלק בהצלה בעזרת תעודות מזויפות, אספקת תלושי מזון, מציאת מקומות מחסה ובהברחת צעירים לאזורים שנחשבו בטוחים ובעיקר לרומניה. נשקה גולדפרב פעילה מרכזית במחתרת התבלטה בתושייתה ובאומץ לבה. היא עסקה במגוון רחב של פעילויות ושליחויות. באחת הפעולות נתפסה, יחד עם צבי וחברים אחרים, נחקרה ועונתה קשות, אך לא גילתה את סודותיה.
היו נשים שלקחו חלק בפעולות הפרטיזנים. בקבוצות הלא יהודיות לרוב לא היו נשים רצויות, ומשהתקבלו עסקו בניקיון או בטיפול, או שהיוו בנות זוג ללוחמים.
על אף הסיכון הגבוה, הכרוך בהשתתפות בארגוני התנגדות, נשים הצטרפו לארגונים מסיבות מגוונות: הרצון לנקום, המאבק למען העתיד, למען כבוד האומה היהודית, הערצה למנהיגים שונים או לחץ חברתי.
נשים רבות היו פעילות בהצלת יהודים, בין אם מתוך אזורי הכיבוש של הנאצים ובעלי בריתם כגון גיזי פליישמן מקבוצת העבודה בסלובקיה, ובין אם מחוץ לאזורי השליטה הנאצית, כגון רחה שטרנבוך שפעלה משווייץ.
קיימים לא מעט סיפורי גבורה של נשים, כגון גוסטה דוידזון דרנגר, חברה בתנועת הנוער עקיבא וממייסדות המחתרת החלוץ הלוחם בקרקוב שבפולין, שכתבה את סיפור תולדות המחתרת על קרעי נייר טואלט בזמן שהייתה עצורה אצל הגסטאפו ב-1943. היא הצליחה לברוח מהגסטאפו, אך נאסרה והוצאה להורג לאחר-מכן. הכתבים שלה פורסמו לראשונה בפולנית ב-1946, ומאז תורגמו לעברית ואנגלית תחת הכותרת היומן של יוסטינה. ועדיין, נשים גיבורות הן לא חלק מרכזי מהנרטיב של השואה, והפערים האלה עדיין לא מסבירים את מחיקתן מהשיח.