פלסטינים נוצרים
סוגיות פוליטיות ודתיות > הגירה נוצרית

בנוסף להגירה למדינות שכנות, כמו לבנון וירדן, נוצרים פלסטינים רבים היגרו למדינות באמריקה הלטינית (בעיקר ארגנטינה וצ'ילה), וכן לאוסטרליה, לארצות הברית ולקנדה. הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה לא מצליחה לשמור נתונים מדויקים. אחוז הנוצרים באוכלוסייה ירד גם בגלל שיעור הילודה הגבוה בקרב פלסטינים מוסלמים יחסית לנוצרים.
הסיבות לעזיבה הנוצרית ההמונית נתונות לוויכוח חריף, והועלו אפשרויות שונות. רבים מהנוצרים הפלסטינים בפזורה הם אלה שברחו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות וצאצאיהם. לאחר דיון בין יוסף ויץ ומשה שרת, אישר דוד בן-גוריון פרויקט לעידוד מעבר הקהילות הנוצריות בגליל לארגנטינה, אך ההצעה נכשלה מול התנגדות נוצרית.
על פי ה-BBC, הירידה הכלכלית ברשות הפלסטינית והלחץ מהסכסוך הישראלי-פלסטיני אחראיים לעזיבה ההמונית. דו"ח על תושבי בית לחם קבע שהן נוצרים והן מוסלמים ביקשו להגר, אך לנוצרים היו קשרים טובים יותר עם אנשים בחו"ל ורמות השכלה גבוהות יותר. הוותיקן והכנסייה הקתולית האשימו את ישראל בכיבוש ובגרימת סכסוך בארץ הקודש, דבר המשפיע על היציאה הנוצרית מארץ הקודש ומהמזרח התיכון בכלל.
ב"ג'רוזלם פוסט" נטען כי: "התכווצות הקהילה הנוצרית הפלסטינית בארץ הקודש באה כתוצאה ישירה מהסטנדרטים הכלכליים שלה כמעמד בינוני", וכי הלחץ המוסלמי לא שיחק תפקיד מרכזי על פי התושבים הנוצרים עצמם. הוא דיווח כי לנוצרים יש תדמית ציבורית של אליטיזם ושל פריבילגיות מעמדיות כמו גם של אי-אלימות ושל אורח חיים פתוח, מה שמותיר אותם פגיעים יותר לפושעים מאשר מוסלמים. חנא סניורה, פעיל זכויות אדם נוצרי פלסטיני בולט, ייחס הטרדה נגד נוצרים ל"קבוצות קטנות" של "חוליגנים" ולא לממשלות חמאס ופתח. ברומן האחרון של הסופר הנוצרי הפלסטיני אמיל חביבי יש דמות שמאשרת כי:
"אין הבדל בין נוצרים למוסלמים: כולנו פלסטינים במצוקה שלנו".
על פי כתבה בעיתון "אינדפנדנט", אלפי פלסטינים נוצרים "היגרו לאמריקה הלטינית בשנות ה-20, כאשר ארץ ישראל המנדטורית נפגעה מבצורת ומשפל כלכלי חמור".
בצ'ילה שוכנת הקהילה הנוצרית הפלסטינית הגדולה בעולם מחוץ למזרח התיכון, כאשר כ-350,000 פלסטינים נוצרים מתגוררים בצ'ילה, רובם הגיעו מבית ג'אלא, בית לחם ובית סאחור. גם המדינות נוספות באמריקה הלטינית, כגון אל סלוודור, הונדורס, ברזיל, קולומביה, ארגנטינה, וונצואלה קיימות קהילות נוצריות פלסטיניות משמעותיות, שחלקן היגרו לפני עוד בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. במהלך מבצע צוק איתן ב-2014, נוצרים פלסטינים בצ'ילה הפגינו נגד ההפצצה הישראלית של אזרחים בעזה, והפגנות משמעותיות נערכו גם בברזיל ובארגנטינה.
בסקר שנערך ב-2006 בקרב נוצרים בבית לחם על ידי המרכז הפלסטיני למחקר ודיאלוג תרבותי, 90% דיווחו שיש להם חברים מוסלמים, 73% הסכימו שהרשות הפלסטינית מתייחסת בכבוד למורשת הנוצרית בעיר, ו-78% ייחסו את היציאה המתמשכת של נוצרים מבית לחם לכיבוש הישראלי ולהגבלות נסיעה על האזור. דניאל רוסינג, איש הקשר הראשי של משרד הדתות לנוצרים בשנות ה-70 וה-80, הצהיר כי מצבם בעזה החמיר מאוד לאחר בחירת חמאס. הוא גם הצהיר כי הרשות הפלסטינית, שסומכת על תמיכה כספית מהנוצרים במערב, מתייחסת למיעוט בהגינות. הוא האשים את גדר ההפרדה כבעיה העיקרית של הנוצרים.
דו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית משנת 2006 על חופש דת, ביקר הן את ישראל על הגבלותיה על נסיעות לאתרים קדושים לנוצרים, והן את הרשות הפלסטינית על כישלונה לפעול להפסקת פעולות אנטי-נוצריות. עוד דווח כי ישראל נותנת יחס מועדף בשירותים אזרחיים בסיסיים ליהודים והרשות עושה זאת למוסלמים. הדו"ח קבע כי בדרך כלל, אזרחים מוסלמים ונוצרים נהנים מיחסים טובים ביניהם בניגוד ליחסי היהודים והערבים ה"מתוחים". דיווח של BBC משנת 2005 תיאר גם הוא את יחסי המוסלמים והנוצרים כ"שלווים".
האגודה הערבית לזכויות אדם, ארגון חוץ-ממשלתי ערבי בישראל, הצהירה כי הרשויות הישראליות מנעו מנוצרים פלסטינים בישראל גישה למקומות קדושים, מנעו תיקונים הדרושים לשימור אתרים קדושים היסטוריים, וביצעו התקפות פיזיות על מנהיגים דתיים.
גורמים רבים תרמו להגירה הנוצרית, שמתרחשת בקביעות מאז תקופת המנדט הבריטי. הארגון קיירוס פלסטין – ארגון נוצרי עצמאי, שהוקם כדי לעזור לתקשר לעולם הנוצרי את מצב הנוצרים בישראל – שלח מכתב ל"וול סטריט ג'ורנל" כדי להסביר ש"במקרה של בית לחם, למשל, זו למעשה הבנייה המשתוללת של התנחלויות ישראליות, החנק שנכפה על ידי חומת ההפרדה והחרמת אדמות פלסטיניות על ידי ממשלת ישראל שגרמו לנוצרים רבים לעזוב"... "נכון לעכשיו, רק 13 אחוז מהאדמה באזור בית לחם נותרה לתושביה הפלסטינים".