ספרות להט"ב
היסטוריה

היחס לקהילה הלהט"בית השתנה בצורה דרסטית בהתחשב בתרבות ובתקופה. דבר זה השפיע רבות על הייצוג של דמויות להט"ביות בספרות. ביוון ורומא התנהגות הומוסקסואלית הייתה מקובלת ברובה, לכן אין זה מפתיע שספרות ומיתולוגיה מהתקופה הקלאסית מציגה לא מעט מערכות יחסים רומנטיות או מיניות בין שני גברים. מערכות מסוגים אלה מופיעות בטקסטים של אפלטון, ורגיליוס, קאטולוס, ועוד. ספרות שתיארה מערכות יחסים רומנטיות או מיניות בין שתי נשים הייתה פחות נפוצה בתקופה זו. היוצאת דופן העיקרית היא השירה של סאפפו מלסבוס, שעסקה באהבת הדוברת לנשים.
התנועה האמנותית והספרותית הרווחת באירופה במהלך תקופת הרנסאנס והנאורות עסקה בהערצה וחיקוי של האמנות והספרות מהתרבות העתיקה. מכיוון שתמות הומוסקסואליות היו שכיחות באמנות של תרבות זו, אותן תמות חדרו גם ליצירות מתקופת הרנסאנס והנאורות. דבר זה התבטא בין השאר ביצירות אמנות וספרות שהביעו הערכה לגוף הגברי. עם זאת, התנהגות הומוסקסואלית באותה התקופה הייתה מחוץ לחוק בכל רחבי אירופה ובמדינות רבות העונש על התנהגות זו היה מוות. לכן, לא היה ניתן להוציא לאור ספרות עם תמות הומוסקסואליות גלויות וסופרים שרצו לעסוק בנושא נאלצו להשתמש באזכורים לטקסטים עתיקים. דרך כך, נוצר קוד שהיה מוכר למי שידע מה לחפש.
סופרים הומוסקסואלים רבים היו פעילים בז'אנר הגותי שהיה פופולרי במהלך המאה ה-19. סופרים אלה לעיתים הוסיפו סאבטקסט ותמות הומוסקסואליות ליצירותיהם. תמות אלו הפכו לשכיחות בז'אנר, אפילו בספרים שלא נכתבו על ידי מחברים הומוסקסואלים. "כרמילה", ספר הערפדים של שרידן לה-פנו שיצא לאור בשנת 1872, ידוע בכך שהוא כולל סאבטקס לסבי ברור, אם כי הספר מתנגד לפעילות זו. בסוף המאה ה-19 התחילו לצאת לאור ספרים בעלי דמויות הומוסקסואליות גלויות - ללא הצורך להסתירן בעזרת סאבטקסט או קוד. הספר האמריקאי הראשון שנחשב לספר להט"בי גלוי הוא "ג'וזף וחברו - סיפור של פנסילבניה" מאת בייארד טיילור. יש חוקרים הטוענים כי ספר זה תומך בבירור בזכויות להט"בים. גם באנגליה ספרות להט"בית גלויה נהייתה יותר נפוצה. הדוגמה המפורסמת ביותר לכך היא ספרותו של אוסקר ויילד, שחיבר ספרים ומחזות בעלי דמויות להט"ביות. ספרו המוכר ביותר הוא "תמונתו של דוריאן גריי" שיצא בשנת 1890. ויילד ניהל מערכות יחסים עם גברים ואף נאסר על כך. ניתן ללמוד מכך על היחס הכללי באותה תקופה לספרות עם תכנים הומוסקסואליים - אף על פי שתכנים אלה הפכו ליותר שכיחים בספרות, התנהגות הומוסקסואלית עדיין נחשבה לפשע ודבר זה כמובן גם התבטא בספרות.
במאה ה-20, ספרות שעסקה בתכנים להט״בים באופן גלוי נהייתה עוד יותר נפוצה. תכנים אלה נהיו פופולרים בקרב סופרים נחשבים בתחילת המאה למשל תומאס מאן,מרסל פרוסט וזוכה פרס נובל אנדרה ז'יד. בתקופה זו החלו להופיע ספרים הומוסקסואלים עם סוף שמח. ספרים אלה היו משמעותיים מכיוון שעד אז רוב הספרים בנושא, אפילו אלה שתמכו והזדהו עם הקהילה הלהט"בית, לעיתים הסתיימו באופן טראגי. הספר של פורמן בראון, "מלאך יותר טוב", מתואר כספר ההומוסקסואלי הראשון עם סוף שמח. בהמשך המאה, ספרות להט"בית נהייתה יותר ויותר מקובלת בקרב הקהל הרחב. סופרים ידועים שעסקו בנושא במחצית השנייה של המאה ה-20, כוללים: ג׳יימס בולדווין, אדמונד ווייט, אלן דרורי, פטרישה הייסמית', ועוד.
בשנת 1997 הספר "One Dad, Two Dads, Brown Dad, Blue Dads" לצד שני ספרים נוספים נאסר לשימוש בבית ספר בקנדה. מספר שנים מאוחר יותר, בית המשפט ביטל איסור זה.
דמויות טרנסג׳נדריות לרוב לא הופיעו בספרות פופולרית עד תחילת המאה ה-21, אך היו כמה דמויות יוצאות דופן. הספר "העולם על פי גארפ" מאת ג׳ון אירווינג, יצא בשנת 1978, וכולל אחת מהדמויות הטרנסג׳נדריות הראשונות בספרות אמריקאית - רוברטה מולדון. אך "גארפ" אינו אופייני לתקופתו בעניין זה. שינוי נוסף שהתחולל בימינו היא הופעת דמויות להט"ביות בספרות שנועדה לא רק למבוגרים. דוגמאות לכך כוללים את סדרת "גיבורי האולימפוס" של ריק ריירדן, ו"טנגו עושה שלושה" מאת פיטר פרנל וג׳סטין ריצ׳רדסון.