stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וושינגטון אירווינג
תולדות חייו > חייו באירופה > ברייסברידג' הול וסיפורי טייל

בשאיפה להיבנות מן ההצלחה המסחרית של ספר האיורים אירווינג בילה את רוב שנת 1821 בסיורים באירופה בחיפוש אחר חומר חדש לכתיבה, תוך שהוא קורא סיפורי עם הולנדים וגרמנים רבים. לאחר סבל ממחסום כתיבה וחש בדיכאון לאחר מות אחיו ויליאם, כתיבתו התקדמה באיטיות ולבסוף השלים כתב-יד שאותו הביא למוציא לאור ג'ון מורי בחודש מרץ 1822. הספר, "ברייסברידג' הול, או ההומוריסט, אוסף סיפורים", התפרסם בחודש יוני 1822.
מבנה הספר היה דומה לזה של ספר האיורים, שבו אירווינג בדמותו של קריון, שימש כמספר ליותר מחמישים סיפורים קצרים ומסות שהקשר ביניהם רופף למדי. בעוד שחלק מן המבקרים חשבו ש"ברייסברידג'" היה חיקוי נחות לספר האיורים, קהל הקוראים ומבקרים אחרים קיבלו את הספר באהדה. הספר קיבע את מעמדו של אירווינג בקהל קוראיו האירופי.
כיוון שעדיין סבל ממחסום כתיבה, אירווינג נסע לגרמניה בחורף 1822 והתגורר בעיר דרזדן. הוא הקסים את משפחת המלוכה ואף חבר לגב' אמיליה פוסטר, אמריקאית שחיה בעיר עם חמשת ילדיה. אירווינג נמשך במיוחד לבתה בת ה-18 של פוסטר, וביקש את ידה למרות דחיותיה. היא דחתה סופית את הצעת הנישואין שלו באביב 1823.
הוא שב להתגורר בפריז והחל משתף פעולה עם המחזאי ג'ון הרווארד פיין בתרגום מחזות צרפתיים לשפה האנגלית, אולם נחל הצלחה מעטה. הוא אף למד מפיין כי הסופרת מרי שלי מפגינה בו עניין רומנטי, אף שלא טווה עימה קשרים.
באוגוסט 1824 אירווינג פרסם אוסף מסות בשם "סיפורי טייל" – הכולל סיפור קצר בשם "השטן וטום ווקר" – תחת שם העט ג'פרי קריון. לאחותו סיפר כי לדעתו נכללו בספר כמה מן היצירות הטובות ביותר שלו. אף שהספר זכה למכירות מכובדות, המבקרים קטלו את הספר. אירווינג נפגע מדעות המבקרים ושב לפריז שם התגורר במשך השנה לאחר פרסום הספר, שהוא חושש לעתידו הכלכלי ורושם לעצמו רעיונות לחיבורים שמעולם לא מימש.
תולדות חייו > חייו באירופה > ספרים ספרדיים

בעודו בפריז אירווינג קיבל ב-30 בינואר 1826, מכתב מאלכסנדר היל אברט, שהיה השגריר החדש של ארצות הברית בספרד, וזה עודד את אירווינג להגיע למדריד, כשהוא מציין כי מספר ספרים העוסקים בכיבושי ספרד ביבשת אמריקה התפרסמו לאחרונה. אירווינג הגיע למדריד מלא התלהבות והחל נובר בארכיונים ספרדיים אחר חומר מעניין לכתיבה.
משקיבל גישה חופשית לספרייה הענקית של היסטוריה ספרדית בבית הקונסול האמריקאי, אירווינג החל לכתוב מספר ספרים באותה עת. הספר הראשון שראה אור, פרי עבודה זו, בינואר 1828, היה "חייו ומסעותיו של כריסטופר קולומבוס". הספר זכה להצלחה בארצות הברית ובאירופה ובטרם הסתיימה המאה ה-19 התפרסם ב-175 מהדורות. היה זה הספר הראשון שאירווינג פרסם בשמו האמיתי ולא בשם עט. שנה אחר פרסם את הספר "תולדות כיבוש גרנדה" ובשנת 1831 את "מסעותיו ותגליותיו של חבריו של קולומבוס".
כתבי אירווינג על קולומבוס הם עירוב של היסטוריה ודמיון, כתיבה שהיום מכנים בשם היסטוריה רומנטית, או סיפורת היסטורית. הסיפורים מבוססים על מחקר נרחב שביצע אירווינג בארכיונים ספרדיים, אולם הוא אף הוסיף להם מרכיבים דמיוניים שנועדו לחזק את הסיפור. הראשון שבחיבורים אלה עוקב אחר המקור למיתוס ולפיו אירופאים מימי הביניים האמינו כי כדור הארץ שטוח (זאת בניגוד לעובדה שרוב מלומדי ימי הביניים האמינו כי צורת כדור הארץ כדורית).
בשנת 1829 אירווינג עקר לארמון אלהמברה בגרנדה כשהוא נחוש בדעתו לשהות במקום עד שיתחיל לכתוב דבר מה הקשור למקום. אולם, בטרם החל בכתיבה משמעותית קיבל הודעה ולפיה מונה כמזכיר למשלחת הדיפלומטית של ארצות הברית בלונדון. מתוך חשש שמא יאכזב את בני משפחתו וידידיו, אם יסרב להצעה, הוא עזב את ספרד ושב ללונדון ביולי 1829.
תולדות חייו > חייו באירופה > מזכיר למשלחת האמריקאית בלונדון

לאחר שהגיע ללונדון הצטרף אירווינג לשגריר האמריקאי לואיס מקליין. מקליין מיד העביר את עבודת המזכירות היומית לפקיד אחר וגייס את אירווינג להיות מזכירו האישי. השניים עבדו יחדיו בשנה הראשונה במשא ומתן לכריתת הסכם סחר בין ארצות הברית לאיי הודו המערבית הבריטיים, הסכם שנחתם לבסוף באוגוסט 1830. באותה שנה הוענקה לאירווינג מדליה מטעם החברה המלכותית לספרות, ובשנת 1831 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפט אזרחי מטעם אוניברסיטת אוקספורד.
לאחר שהשגריר מקליין נקרא לשוב לארצות הברית בשנת 1831 כדי לשמש כשר האוצר, אירווינג נותר במשלחת האמריקאית בלונדון בתפקיד Chargé d'affaires עד להגיעו של השגריר החדש מרטין ואן ביורן, שהיה מינוי של הנשיא אנדרו ג'קסון. מיד עם בוא השגריר החדש התפטר אירווינג ממשרתו, שב להתרכז בכתיבה, והשלים את הספר "סודות אלהמברה", אשר פורסם בארצות הברית ובאנגליה באותה עת בשנת 1832. על בסיסי סיפורים אלו ולדיסלב טרנובסקי כתב אופרה.
אירווינג עדיין שהה בלונדון כאשר הסנאט של ארצות הברית סירב לאשר את מינויו של ואן ביורן לשגריר החדש בלונדון. בדברי נחמתו לואן ביורן אירווינג ניבא כי עמדתו הפלגנית של הסנאט עשויה להניב תגובת-נגד. "לא אופתע" הוא אמר, "אם ההצבעה הזו של הסנאט איננה מקדמת אותו במידה רבה לכס הנשיא."
תולדות חייו > שובו לארצות הברית

אירווינג שב לניו יורק, לאחר 17 שנה באירופה, ב-21 במאי 1832. בחודש ספטמבר הוא ליווה את הממונה האמריקאי על יחסים עם האינדיאנים במשלחת סקר בטריטוריה האינדיאנית בתחומי מערב ארצות הברית. לאחר סיום המשלחת אירווינג נסע לוושינגטון די. סי. ולבולטימור, שם הכיר את המדינאי והסופר ג'ון פנדלטון קנדי.
לאחר שלא הצליח בעסקיו, אירווינג שב לכתיבת ספרים כדי למצוא מקור הכנסה נוסף. הוא כתב את הספר "טיול בערבות" המבוסס על ניסיונו במשלחת לטריטוריה האינדיאנית. הספר זכה להצלחה בקהל הקוראים. בשנת 1834 פנה אליו איל הון בתחום תעשיית הפרוות, ג'ון ג'ייקוב אסטור, ושכנע אותו לכתוב ספר על ההיסטוריה של מושבת סחר בפרוות אותה הקים בצפון-מערב ארצות הברית, הידועה היום כעיר אסטוריה, במדינת אורגון. אירווינג סיים במהירות את הספר שנקרא "אסטוריה" ופורסם בפברואר 1836.
בעת שהותו במושבה של אסטור אירווינג הכיר את המגלה בנג'מין בונוויל, אשר הקסים את אירווינג במפותיו וסיפוריו על הטריטוריות שמעבר להרי הרוקי. כאשר השניים נפגשו שוב חודשים מספר אחר כך, בוושינגטון די. סי., בונוויל הסכים למכור את מפותיו ורשימות שכתב לאירווינג בסכום של 1,000 דולר. אירווינג השתמש בחומרים אלה כדי לכתוב את הספר "הרפתקאות קפטיין בונוויל" בשנת 1837.
שלושת הספרים הללו, אשר עסקו בחיי "המערב הפרוע" בארצות הברית, נכתבו בחלקם כתגובה לטענות שהושמעו נגדו ולפיהן במהלך שנותיו הרבות באירופה הפך יותר אירופי מאשר אמריקאי. ספרים אלה התקבלו באהדה בקהל הקוראים ובמיוחד הספר "טיול בערבות", אף שמבקרים בריטים טענו כי אירווינג "מייצר ספרים".
בשנת 1835 קנה אירווינג בית כפרי מוזנח, על גדת נהר, בכפר טריטאון במדינת ניו יורק. בשנת 1841 אירווינג קרא לבית בשם "סאניסייד" (Sunnyside), והוא שיפץ אותו לאיטו במהלך עשרים שנים. בשנת 1839, משהאמירו הוצאות אחזקת הבית, הוא הסכים להתחיל לכתוב בקביעות לירחון "ניקרבוקר" ופרסם בו מאמרים וסיפורים קצרים תחת שמות העט "ניקרבוקר" ו"קריון".
סופרים צעירים ושאפתניים פנו לאירווינג בקביעות בבקשה לעצה או לעזרה בקידום עבודותיהם. בהם הסופר אדגר אלן פו. אירווינג אף היה דובר בולט למען קידום הספרות האמריקאית ותמך בהחמרת חוקי זכויות יוצרים כדי להגן על סופרים מפני העתקות ספריהם, כפי שסבל אף הוא. בינואר 1840 כתב מאמר בירחון ניקרבוקר בו תמך בגלוי בחוק זכות יוצרים שהיה מונח בקונגרס האמריקאי. למרות תמיכתו, החקיקה לא זכתה לרוב בהצבעה.
אירווינג החל להתכתב באותה עת אף עם הסופר האנגלי צ'ארלס דיקנס, ואירח את דיקנס ואשתו בביתו בסאניסייד בעת שהלה ביקר בארצות הברית בשנת 1842.
תולדות חייו > שגריר בספרד

בשנת 1842, לאחר שזכה לתמיכת מזכיר המדינה דניאל ובסטר, מינה הנשיא ג'ון טיילר את אירווינג לשגריר ארצות הברית בספרד. אירווינג הופתע וחש בכבוד גדול במינוי, הוא כתב "אתקשה עד מאוד להיפרד לתקופה מה מביתי הקט בסאניסייד, אבל אני אשוב אליו כשבידי אמצעים טובים יותר להמשיך ולהחזיקו בנוחות."
אירווינג קיווה שמשרת השגריר תאפשר לו לפנות זמן רב לכתיבה, אולם ספרד סבלה מאי-יציבות שלטונית בעת שהותו בה, עם כוחות פוליטיים שונים נאבקים לשליטה בעת שעל כס המלכות ישבה איזבלה השנייה, מלכת ספרד בת ה-12. אירווינג שמר על קשרים טובים עם גנרלים ופוליטיקאים שונים, בעוד השליטה במדינה עוברת מיד ליד. החיכוך המתמיד במדינאים והמאבקים בשלטון התישו את אירווינג, אשר סבל מגעגועים לביתו ומהתפתחות של מחלת עור. בנוסף למעקב אחר מאבקי הכוחות המקומיים, על אירווינג אף הוטל לנהל משא ומתן על הסכמי סחר של ארצות הברית עם קובה וכן לעקוב אחר הדיונים בפרלמנט הספרדי על הסחר בעבדים. הוא אף נקרא על ידי שגריר ארצות הברית בלונדון כדי לסייע ביישוב חילוקי הדעות האנגלו-אמריקאים בנושא הגבול של מדינת אורגן, שהיה חלק מהתחייבויות הנשיא החדש ג'יימס פולק.
תולדות חייו > שנותיו האחרונות ומותו

אירווינג שב לארצות הברית בשנת 1846, התיישב באופן קבוע בסאניסייד, והחל כותב "מהדורה מתוקנת של המחבר" לאסופה של יצירותיו הספרותיות, עבור המוציא לאור ג'ורג' פלמר פטנם. אירווינג חתם עם המוציא לאור על הסכם ולפיו יקבל 12 אחוז מן המכירות של הספר בחנויות, הסכם חסר תקדים באותה תקופה. בשנת 1848, עם מותו של ג'ון ג'ייקוב אסטור, מונה אירווינג למנהל עיזבונו, ועל פי צוואת אסטור, הוא מונה אף ליושב ראש ספריית אסטור, אשר הפכה ברבות השנים לספריית העיר ניו יורק.
תוך כדי עריכת מהדורת עבודותיו עבור פטנם, אירווינג המשיך לכתוב בקביעות, ופרסם ביוגרפיות של הסופר והמשורר אוליבר גולדסמית' בשנת 1849 וספר על הנביא מוחמד בשנת 1850. בשנת 1855 הוא הוציא את הספר Wolfert's Roost, אסופת סיפורים שפרסם בירחון ניקרבוקר וירחונים אחרים. הוא החל בפרסום קטעים מתוך ביוגרפיה שכתב על ג'ורג' וושינגטון. בין השנים 1855 ו-1859 פורסמו חמישה כרכים מן הביוגרפיה. אירווינג נסע בקביעות למאונט ורנון ולוושינגטון די. סי. וטווה קשרי ידידות עם הנשיאים מילרד פילמור ופרנקלין פירס.
עד לשנות ה-70 לחייו הוא המשיך להופיע באירועים חברתיים ולהתכתב ואהדתו בציבור הייתה גבוהה. בשנת 1859 כתב הסופר אוליבר ונדל הולמס האב כי ביתו של אירווינג, סאניסייד, הפך לאתר עלייה לרגל, ובדומה למאונט ורנון, הוא אחד הבתים האהובים ביותר במדינה.
ב-28 בנובמבר 1859, רק שמונה חודשים לאחר שהשלים את הכרך החמישי של הביוגרפיה של וושינגטון, אירווינג מת מהתקף לב בביתו, בגיל 76. מספרים כי מילותיו האחרונות היו: "ובכן, אני חייב לסדר את הכרית שלי ללילה נוסף. מתי זה ייגמר?" ב-1 בדצמבר הוא נקבר בבית הקברות סליפי הולו ועל קברו הועמדה מצבה פשוטה.
בשנת 1876 כתב עליו ועל קברו המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו את השיר "גן הכנסייה בטריטאון".
מורשתו > דמותו כסופר

אירווינג נחשב בעיני רבים לסופר האמריקאי הראשון, במלוא מובנו של המונח, והראשון שהתפרנס מכתיבה ספרותית בלבד. ידידו המשורר לונגפלו שהספידו בפני החברה ההיסטורית של מסצ'וסטס בחודש דצמבר 1859, הכיר בחשיבותו של אירווינג כמקדמה של הספרות האמריקאית: "הוא חשים בצדק גאווה בכך שהתפרסם כסופר, איננו שוכחים כי, בין הישגיו האחרים הראויים להכרתנו, הוא היה הראשון שהביא למדינתו שם מכובד ומעמד בהיסטוריה של אנשים יודעי ספר."
סיפוריו הקצרים של אירווינג הם ממיטב הסיפור הקצר האמריקאי, והוא היה הסופר האמריקאי הראשון שסיפוריו מתחוללים באופן מובהק בארצות הברית, אף כאשר הם גרסאות לסיפורי עם גרמנים או הולנדים. יש המייחסים לו את היותו הראשון שכתב בשפת היום-יום, ללא מחויבות למסרים מוסריים או חינוכיים בסיפוריו, אלא כתב סיפורים כדי לבדר ולא כדי לחנך. אירווינג אף עודד סופרים מתחילים רבים, הוא פגש רבים מהם והציע להם מעצתו.
מבקריו, בהם אדגר אלן פו, טוענים כי לצד תרומתו כמחדש ספרותי, כתיבתו לעיתים קרובות הייתה פשטנית, וכי זכה להערכה יותר מכפי המגיע לו.
מורשתו > השפעתו על התרבות האמריקאית

אירווינג הוא שהטמיע את הכינוי "גוטהאם" לעיר ניו יורק, כינוי שנעשה ידוע עוד יותר לאחר שהופיע בספרי ובסרטי באטמן, יש המייחסים לו אף את הביטוי "הדולר הכל-יכול" (The almighty dollar).
שם המשפחה של דמות ההיסטוריון שהמציא, דידריך ניקרבוקר, הפך לכינוי כללי לתושבי ניו יורק ועדיין ניתן לראותו על חולצותיה של קבוצת הכדורסל המקצועית של העיר, הניו יורק ניקס. בברוקלין קרויה על שמו שדרה, ובמקביל לה שדרת ניקרבוקר.
אחת מתרומותיו הבולטות של אירווינג לתרבות האמריקאית היא בדרך שבה אמריקאים רואים וחוגגים את חג המולד. בתיקונים משנת 1812 לספרו "היסטוריה של ניו יורק", אירווינג הוסיף קטע תיאור חלום שבו ניקולאוס הקדוש מרחף בכרכרה מעל צמרות העצים – עלילה שמאוחר יותר הותאמה לסנטה קלאוס. בחמשת סיפורי חג המולד שכתב ב"ספר האיורים" הוא תיאר חגיגה אידיאלית של מנהגי חג המולד בבית אנגלי עתיק, המבוססת על ניסיונו בבית אחותו בברמינגהאם. הספר תרם להחייאת מנהגי חג המולד בארצות הברית. אף צ'ארלס דיקנס ייחס לאירווינג השפעה על האופן שבו תיאר את חג המולד בסיפוריו, כולל סיפורו הידוע "מזמור לחג המולד".
מורשתו > הנצחתו

ביתו של אירווינג, סאניסייד, עדיין עומד במקומו בכפר טריטאון במדינת ניו יורק. הבית הוכרז כאתר היסטורי על ידי האגודה לשימור אתרים היסטוריים בעמק ההאדסון ופתוח לקהל הרחב. סמוך לכניסה לכפר, בתחומי הכפר השכן אירווינגטון, קיימת אנדרטה לזכרו. הכפר עצמו נקרא על שם אירווינג. שמו של אירווינג הוזכר פעמים רבות בספרו של ג'וזף הלר, מלכוד 22, בקטע החוזר על עצמו שבו שמו של אירווינג נחתם על ידי אחרים על מסמכים, דבר הגורר חקירה צבאית באשר לזהותו של אירווינג וושינגטון. בארצות הברית נקראו בתי ספר רבים על שמו ועל שם מקומות בסיפוריו הדמיוניים.
ספריו > ראו אור בעברית

סודות אלהמברה, בתרגום יותם ראובני. תל אביב: הוצאת נמרוד, 2002.
ריפ ון וינקל , בתרגום א. טבק. בסדרת "ספריה קטנה", ספר כו. תל אביב: הוצאת גינזבורג, תרפ"ח (1928).
עוד תרגום של "ריפ ואן וינקל " לעברית של דליה טסלר ב"דבר לילדים" כרך ל"ה 35 בשני חלקים: חוברות 38–39 18–25 במאי 1965, בבלוג המולטי יקום של אלי אשד ברשת.
ספריו > באנגלית

| כותר | תאריך הוצאה לאור | שם המחבר | סוגה |
| --- | --- | --- | --- |
|  Letters of Jonathan Oldstyle  | 1802 | Jonathan Oldstyle | מכתבים תאוריים |
|  Salmagundi  | 1807–1808 | Launcelot Langstaff, Will Wizard | סאטירה |
|  A History of New York  | 1809 | Diedrich Knickerbocker | סאטירה |
|  The Sketch Book of Geoffrey Crayon  | 1819–1820 | Geoffrey Crayon | סיפורים קצרים/מסות |
|  Bracebridge Hall  | 1822 | Geoffrey Crayon | סיפורים קצרים/מסות |
|  Tales of a Traveller  | 1824 | Geoffrey Crayon | סיפורים קצרים/מסות |
|  The Life and Voyages of Christopher Columbus  | 1828 | Washington Irving | ביוגרפיה/היסטוריה |
|  The Chronicles of the Conquest of Granada  | 1829 | Fray Antonio Agapida | היסטוריה רומנטית |
|  Voyages and Discoveries of the Companions of Columbus  | 1831 | Washington Irving | ביוגרפיה/היסטוריה |
|  Tales of the Alhambra  | 1832 | "The Author of the Sketch Book" | סיפורים קצרים/סיפורי מסעות |
|  The Crayon Miscellany  | 1835 | Geoffrey Crayon | סיפורים קצרים |
|  Astoria  | 1836 | Washington Irving | ביוגרפיה/היסטוריה |
|  The Adventures of Captain Bonneville  | 1837 | Washington Irving | ביוגרפיה/היסטוריה רומנטית |
|  The Life of Oliver Goldsmith  | 1840 (מהדורה מתוקנת 1849) | Washington Irving | ביוגרפיה |
|  Biography and Poetical Remains of the Late Margaret Miller Davidson  | 1841 | Washington Irving | ביוגרפיה |
|  Mahomet and His Successors  | 1850 | Washington Irving | ביוגרפיה |
|  Wolfert's Roost  | 1855 | Geoffrey Crayon Diedrich Knickerbocker Washington Irving | ביוגרפיה |
|  The Life of George Washington   (5 כרכים) | 1855–1859 | Washington Irving | ביוגרפיה |
הערות שוליים

↑  Pierre Munroe Irving, The life and letters of Washington Irving. New York: G.B. Putnam & Son, 1869. Vol. 1, p. 9
↑  Pierre Munroe Irving, The life and letters of Washington Irving. Vol. 1, p. 19
↑  בניגוד לרצונו של אירווינג, ועל פי החלטת המוציא לאור ג'ון מורי, הספר התפרסם תחת שמו המלא של אירווינג. Jones 258–259
↑  Abbotsford and Newstead Abbey מורכב משלושה סיפורים קצרים: טיול בערבות, אגדות על כיבוש ספרד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263112805171  PLWABN: 9810556547605606  BIBSYS: 90128046  BNC: 000035891  BNE: XX886085  BnF: cb11908273j (data)  CANTIC: a1041003x  CiNii: DA00989333  GND: 118555855  ICCU: CFIV094732  ISNI: 0000 0004 0015 6574  LCCN: n79005645  LNB: 000008439  MusicBrainz: 9e3147c2-8b8f-4f9e-a5db-e5ac6f4cd738  NDL: 00444295  NKC: jn20000810147  NLA: 35237031  NLG: 142460  NLK: KAC199613521  NTA: 070501335  RERO: 02-A000091496  SELIBR: 63609  SNAC: w69x14j4  SUDOC: 026931249  Trove: 876684  ULAN: 500231645  VcBA: 495/23717  VIAF: 295999941   WorldCat (עם VIAF): 295999941 
ביתו הכפרי של אירווינג, סאניסייד, אותו רכש בשנת 1835. היום מוקד תיירותי ידוע
קברו של וושינגטון אירווינג בבית הקברות סליפי הולו
אירווינג על בול אמריקאי משנת 1940
חוליו פלנסיה טובאו

| --- | --- |

 לידה:  1884 
 פטירה:  25 במרץ 1952 (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  ספרד 
 
חוליו פַּלֶנסיָה אי אלברס-טוּבּאּו  (בספרדית: Julio Palencia y Álvarez-Tubau;
‏ 1884 - 25 במרץ 1952) היה דיפלומט ספרדי, בעל שורשים קטלאנים, משפטן בהכשרתו, אשר שימש כציר ארצו בסופיה בשנים 1941–1943 ועסק בהצלת יהודים מרדיפות וסכנת השמדה מפני הנאצים ועוזריהם.
קורות חייו

חוליו פלנסיה טובאו היה אחד משני בניהם של המחזאי ומנהל התיאטרון ספרינו פלנסיה
(Ceferino Palencia), ‏ (1860-1928) ושל שחקנית התיאטרון הנודעת מריה אלברס טובאו, (Maria Àlvarez Tubau) ‏ 1854–1914.
אחרי סיום לימודי משפטים באוניברסיטת מדריד, פלנסיה בחר בקריירה דיפלומטית.
בגיל 27, בשנת 1911 מונה סגן קונסול בבואנוס איירס, בהמשך מילא שורה ארוכה של תפקידים דיפלומטיים בארבע יבשות. בשנת 1913 היה קונסול בסלוניקי ביוון, אחרי זמו קצר עבר כקונסול בסן חוזה, בירת קוסטה ריקה (1913), ובהמשך שרת כקונסול בשאנגחאי (מ 1916 ), באנדֶה (הנדאיה) בארץ הבסקים הצרפתית, (1920), בקייפטאון (מ 1921), שוב בשאנגחאי ובשנת 1929 במילאנו.
החל משנת 1933 מילא תפקידים דיפלומטיים בטורקיה: קונסול באיסטנבול בשנים 1933- 1935, בין השנים 1935–1938 ממונה על היחסים בשגרירות ספרד באנקרה. החל משנת 1938 ועד 1939 ייצג שם את הממשלה הלאומנית של פרנקו מבורגוס. בין 1939–1940 היה שגריר ספרד באתונה והחל משנת 1940 שימש כציר של ספרד בבולגריה.
בעת מילוי תפקידיו הדיפלומטיים זכה להכיר תרבויות רבות, ארח אנשים מפורסמים, לדוגמה בשנת 1924 את הסופר בן ארצו ויסנטה בלסקו איבאנס שביקר בשאנגחאי. יש להניח שבשרותו בסלוניקי ובאתונה התוודע גם לקהילות של יהודים ספרדים שם על מורשתן האיברית המפליאה. בזמן שרותו בסין, מתוך התלהבות מתכונות צמח הסויה בשנת 1917 כתב למחלקת המדינה של ארצות הברית הצעה לעודד את גידול הסויה באמריקה.
לחוליו פלנסיה היו גם עיסוקים ספרותיים - למשל, יחד עם אחיו, מבקר הספרות ,ספרינו פלנסיה טובאו, תרגם לספרדית מסיפוריו של קונאן דויל.
קורות חייו > פעילותו להצלת יהודים בבולגריה 1941-1943

אחרי כניסתו לתפקיד כציר של ספרד בסופיה נכח פלנסיה לדעת שגם בארץ זו השלטונות הפרו-נאצים התחילו להנהיג חוקים נגד היהודים - כולל הוצאתם משורות הצבא וגיוסם לעבודות פרך.
בשנת 1941 שמע מפי ראש הממשלה בוגדאן פילוב כי קיימת תוכנית, לבקשת גרמניה הנאצית, לגרש את יהודי בולגריה לידי הגרמנים ב"שטחים הכבושים במזרח" בפולין. פלנסיה עשה מאמצים רבים למנוע קודם כל נקיטת אמצעים כאלה נגד מאה וחמישים יהודים אזרחי ספרד שהתגוררו בבולגריה. שלח במטרה זו פקידים של הצירות אל כל הערים עם אוכלוסייה יהודית. התחיל התכתבות עם הרשויות הבולגריות, הגרמניות והספרדיות ופנה לממונים עליו בראש עם שר החוץ. הודות למאמציו הצליחו לצאת את בולגריה - לרוב דרך רומניה
כשש מאות יהודים בולגרים ונקלטו בהמשך בספרד ומשם חלקם היגרו לאמריקה הצפונית והדרומית.
הצליח זאת למרות המעקב הקפדני שהוטל על הצירות הספרדית מצד הבולשת הבוגלריית ואף על פי ששר החוץ הממונה עליו, פרנסיסקו גומנס חורדאנה, ושנחשב "אנגלופיל" ויותר מתון מקודמו רמון סראנו סונייר, גילה במהרה התנגדות ליוזמותיו.
בשלב מסוים יהודי ששימש כמזכיר של פלנסיה נעצר באשמת ריגול על ידי הבולשת הבולגרית.
הציר הגרמני בבולגריה, אדולף היינץ בקרלה, התלונן בפני המנהיגות הנאצית על הגישה "האנטי גרמנית" ואוהבת יהודים" של פלאנסיה.
שיא התרעומת שעורר פלנסיה אצל הממונה עליו ואצל השלטון הפאשיסטי הבולגרי היה כאשר אחרי הוצאתו להורג של סוחר יהודי מסופיה בשם לאון אריה אפריל 1943, פלנסיה ארח בבית הצירות את אלמנת הקרבן ויחד עם אשתו אימץ את שני הנערים היתומים - בת בשם קלודי ובן בשם רנה. הילדים נקראו אז אריה-פלנסיה והועברו לרומניה (שם התגורר דודם) בתור אזרחים ספרדים.
אחרי מקרה זה השלטונות הבולגרים בתמימות דעים עם משרד החוץ של ספרד הכריזו על חוליו פלנסיה כעל אישיות בלתי רצויה והוא חזר, דרך רומניה, למולדתו. שם פוטר ממשרותיו במשרד החוץ.
בכל זאת כעס השלטון לא ארך ימים עקב המצב החדש שנוצר באירופה עקב ניצחונות בעלות הברית ובהמשך פלנסיה קיבל מהמדינה כאות הערכה לשרותו הממושך והנאמן, את עיטור "צלב איסבל הקתולית" והוחזר
לשירות הדיפלומטי.
בשנת 1944 מונה קונסול כללי בג'נובה ובשנת 1948 קונסול כללי בהמבורג.
חוליו פלנסיה נפטר ב-25 במרץ 1952 בגיל 68.
הנצחה

בשנת 2000, משרד החוץ הספרדי בתקופת השר אבל מאטוטס הוציא לאור לראשונה דף לכבוד אותם הדיפלומטים שלא הלכו בתלם עם המדיניות הרשמית של משטר פרנקו ועשו מאמצים להציל יהודים מצפורני הנאצים.
בשנת 2007 תערוכה בשם "אשרות יציאה לחופש" Visados para la libertad אורגנה ב"קאסה ספרד" Casa Sefarad במדריד לזכרם של פלנסיה ודיפלומטים אחרים שפעלו להצלת יהודים.
ב-3 בינואר 2010 כתב העת "מגזין" פרסם כתבה על מעשיו של פלנסיה בעת שרותו בבולגריה.
על סמך מחקר בארכיונים בלונדון ובוושינגטון ובמקומות אחרים, הקרן הבינלאומית ע"ש ראול ולנברג חשפה תעודות סודיות שהעידו על פעילותו של פלנסיה לטובת היהודים והציגה בשנת 2008 מועמדותו של פלנסיה המנוח בפני המכון יד ושם בירושלים לצורך הכרתו כ"חסיד אומות העולם".
בשנת 2017, בולגריה הוציאה בול עם דמותו של פלנסיה.
הערות שוליים

↑  על חיי איסבל אויארסאבאל דה פלנסיה
↑  Conan Doyle Arturo La Marca De Los Cuatro - Iberlibro
↑  רנה אריה נהרג בהפצצה אווירית בשנת 1945, בעוד אחותו קלודי הצליחה להגר לארגנטינה שם התחתנה. לא היו לה ילדים.
↑  דיפלומטים ספרדים בימי השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CANTIC: a11347910  GND: 1057455520  VIAF: 305874124   WorldCat (עם VIAF): 305874124 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חוליו פלנסיה טובאו".
לוח זיכרון לטובאו על קיר בנין שגרירות ספרד בסופיה, ברחוב ואסיל אפרילוב.
התפתחות יתר של השדיים

התפתחות יתר של השדיים, ידועה גם כהיפרטרופיה של השדיים או גדילת יתר של השדיים, (באנגלית: Breast hypertrophy), היא מצב רפואי נדיר של רקמות החיבור בשדיים בו השדיים גדלים יתר על המידה.
מצב זה מחולק על פי חומרתו לשני סוגים, מקרומסטיה (מקרו=גדול; מסטיה=שד) וגיגנטומסטיה (גיגנטיק=ענק; מסטיה=שד). גדילת יתר של רקמות השדיים עלולה להיגרם על ידי רגישות היסטולוגית להורמונים מסוימים, ביניהם פרולקטין, הורמונים נשיים וגורמי גדילה. גדילת יתר של השדיים היא למעשה גידול שפיר שיכול להתקיים בצד אחד או בשני הצדדים בבית החזה. מצב רפואי זה תואר לראשונה בספרות המדעית בשנת 1648.
גדילת יתר (יונילטרלית) של השדיים
תיאור המצב הרפואי וסוגיו

האינדיקציה להתפתחות יתר של השדיים היא מסת שדיים שעולה על בערך 3% ממסת הגוף הכוללת. קיימות הגדרות שונות למה נחשבת כרקמת שד מוגדלת, כאשר טווח המסה של הרקמה הרגילה ושל הרקמה החריגה גם יחד שנחשב ללא תקין נע בין 0.6 קילוגרם עד 2.5 קילוגרם. עם זאת, מרבית הרופאים מגדירים תהליך גדילה של השדיים כהתפתחות יתר של השדיים כשמסת הרקמה עולה על 1.5 קילוגרם. מקורות מסוימים מבחינים בין מקרומסטיה, כאשר מסת רקמת השדיים נמוכה מ-2.5 קילוגרם, לגיגנטומסטיה, כאשר מסת רקמת השדיים עולה על 2.5 קילוגרם. התפתחות היתר עלולה לגרום לאי נוחות בשרירים ומתיחת יתר של העור, שעלולה לגרום במקרים מסוימים לכיבים.
גדילת יתר של השדיים עשויה להשפיע על שני השדיים בצורה דומה, אך לרוב משפיעה על שד אחד יותר מעל השד השני, וגורמת לא-סימטריה, כאשר שד אחד גדול יותר מהשד השני. הא-סימטריה יכולה לנוע בין הבדל מינורי בין השדיים ועד שד אחד הגדול בצורה משמעותית מהשד השני. גדילת יתר עלולה להשפיע בנוסף על הפטמה ועטרת הפטמה, במקום או בנוסף להשפעתה על השד כולו. גדילת יתר של השדיים מסווגת לחמישה סוגים: כזו המופיעה במהלך גיל ההתבגרות (virginal hypertrophy), כזו המופיעה במהלך ההיריון, כזו המופיעה בנשים בוגרות ללא סיבה מובהקת, כזו המקושרת בטיפול באמצעות פניצילינאמין, וכזו המקושרת עם השמנת יתר קיצונית.
תיאור המצב הרפואי וסוגיו > גדילת יתר של השדיים בגיל ההתבגרות

כאשר התפתחות יתר של השדיים מתרחשת במהלך גיל ההתבגרות, היא ידועה כהתפתחות יתר של השדיים בנערות. בנוסף למידת החזה הגדולה, ישנם תסמינים נוספים הכוללים נגעים אדומים ומגרדים וכאב בחזה. האבחנה מתבצעת כאשר החזה של נערה מתבגרת גדל במהירות וצובר מסה גדולה, לרוב בצמוד לקבלת המחזור הווסתי הראשון. רופאים מסוימים סבורים כי ההתפתחות המהירה של השדיים קורית עוד קודם למחזור הווסתי הראשון.
נשים מסוימות הסובלות מהתופעה חוות התפתחות יציבה של השדיים במשך תקופת זמן ארוכה של מספר שנים, ולאחריה האצה בקצב הצמיחה הנורמלי. לעומתן, מתבגרות אחרות חוות התפתחות מינימלית או זניחה של השדיים עד לנקודה שבה השדיים מתפתחים מהר מאוד בתקופה קצרה של זמן. זה עלול לגרום אי נוחות ניכרת. נשים הסובלות מהתפתחות יתר של השדיים לעיתים קרובות חוות גדילה מואצת של הפטמות בנוסף. במקרים חמורים של התפתחות יתר של השדיים, מופיעה בנוסף התפתחות יתר של הדגדגן.
במחזור הווסתי הראשון, נערות מסוימות שחוו התפתחות מועטה של השדיים או לחלופין לא חוו התפתחות של השדיים כלל, עשויות לחוות גדילה מואצת של שלוש מידות חזייה או יותר תוך ימים ספורים.
תיאור המצב הרפואי וסוגיו > גדילת יתר של השדיים במהלך היריון

אפקט דומה עשוי להתרחש בתחילת ההיריון או במהלך השבועות ה-16 ועד השבוע ה-20. כאשר הנפיחות ברקמות החיבור מתרחשת לאחר הלידה, זה עלול להשפיע לרעה על אספקת החלב לטווח הרחוק. הנפיחות גדלה עם כל היריון עוקב.
הגדילה המהירה של השדיים יכולה לגרום לגלי חום עזים. כמו כן עלולים להגרם אי-נוחות קיצונית, חום מקומי, אודם, גירוד ואף לקילוף העור. הנפיחות עלולה לדכא את אספקת החלב מכיוון שהיא לוחצת וחוסמת את בלוטות החלב, מה שגורם לדלקת בשד.
תיאור המצב הרפואי וסוגיו > גדילת יתר של השדיים בינקות

בספרות הרפואית דווחו בנוסף מקרים של התפתחות יתר של השדיים בגיל ינקות.