stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארק שער הזהב

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  שנות ה-70 של המאה ה-19
 אדריכל:  William Hammond Hall, קלוורט וו, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 נתונים ומידות
 שטח:  4.12 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  סן פרנסיסקו 
 קואורדינטות:  37°46′11″N 122°28′37″W﻿ / ﻿37.769722222222°N 122.47694444444°W﻿ / 37.769722222222; -122.47694444444
 אתר רשמי
  (למפת סן פרנסיסקו מוגדלת) פארק שער הזהב(למפת סן פרנסיסקו רגילה) פארק שער הזהב
 
פארק שער הזהב (באנגלית: Golden Gate Park) הוא פארק עירוני גדול (4.12 קמ"ר) שנמצא בסן פרנסיסקו, קליפורניה. הוא מעוצב כמלבן, ודומה לסנטרל פארק בניו יורק אך גדול ממנו ב-20%. 13 מיליון המבקרים שפוקדים אותו בשנה זיכו אותו במקום השלישי ברשימת הפארקים הפופולריים בארצות הברית.
העבודה על הפארק החלה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר תושבי סן פרנסיסקו ביקשו ליצור לעירם פארק שיתחרה בפארק המפורסם של ניו יורק, הסנטרל פארק, אך היא הסתיימה רק כעבור עשור. העבודה בוצעה בידי המהנדס האזרחי ויליאם המונד הול והאסיסטנט שלו, ג'ון מקלארן (שחי בפארק עד שמת ב-1943), והתנהלה בשטח בלתי־מיושב, מכוסה חול. ב-1875 ננטעו במקום 60,000 עצים (בעיקר אקליפטוסים, אורנים וברושים) על מנת לייצב את החול. מספר זה הוכפל עד ל-1879, אז היו בפארק כבר 155,000 עצים.
אתרים בפארק > מוזיאון דה יאנג

המוזיאון, שנקרא על שמו של איל ההון מ. ה. דה יאנג, נפתח בינואר 1921. הוא מאכלס יצירות של מספר אמנים אמריקניים (הופר, למשל) ושימש במקור חלק מתערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה - שארגן מר דה יאנג. המבנה נבנה מחדש ונפתח לקהל ב-2005.
אתרים בפארק > גן התה היפני

20,000 המטרים הרבועים של גן התה היפני בפארק שער הזהב מהווים את הגן היפני הציבורי הראשון בארצות הברית. את הגן עיצב מאקוטו האגיווארה, לקראת תערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה, וכלל בו אלמנטים שונים שנותרו עד היום: גשר דראם ובית התה, למשל. מאוחר יותר נוספו לגן פגודה וגן זן.
אתרים בפארק > אצטדיון קזאר

אצטדיון קזאר, שנבנה בין 1922 ל-1925 בקצה הדרום-מזרחי של הפארק. האצטדיון זכה לארח מספר תחרויות אתלטיקה ושימש כאיטדיון הבית של סן פרנסיסקו 49' בין 1946 ל-1970, וב-1960 אירח למשך עונה גם את האוקלנד ריידרס. האצטדיון, שהכיל 59,000 מושבים, פורק ב-1989 והוחלף באצטדיון מודרני בעל 9,044 מושבים, שמחזיק בהעתק של קשת הבטון שהוצבה בכניסה לאיטדיון הישן. לאחרונה, משמש האצטדיון לכדורגל, לאקרוס וכן מאכלס את תחרות הפוטבול השנתית של תיכוני העיר.
אתרים בפארק > חממת הפרחים

חממת הפרחים שבפארק היא אחת מהחממות הגדולות בעולם, והיא בנויה מעץ ושמשות זכוכית מסורתיות. החממה נפתחה לקהל הרחב ב-1879 ומאז שרדה שתי שריפות, רעידת אדמה, סערה. הפעם האחרונה בה נפתחה החממה מחדש הייתה בספטמבר 2003.
אתרים בפארק > חורשת ההנצחה לנפגעי האיידס

חורשת ההנצחה לנפגעי האיידס (AIDS Memorial Grove) מוקדשת לאנשים שמתו כתוצאה ממחלת האיידס. מנהל החורשה, תום ויאנד, אמר ש"חלק מהקסם של החורשה היא שכאתר שלא מקבל כסף מהממשלה, היא נותרה מחוץ למחלוקות סביב המחלה."
פארק שער הזהב בסרטים

צ'ארלי צ'פלין צילם סצנות לשני סרטים לפחות בפארק (A Jitney Elopement ו-In the Park, שניהם מ-1915). בסרטו של אורסון ולס הליידי משנחאי (The Lady from Shanghai) מופיעה סצנה שצולמה באקוריום שטיינהרט, בבניין הישן של אקדמיית המדעים של קליפורניה (California Academy of Sciences). גם בסרט הרולד ומוד צולם חלק מהפארק - חממת הפרחים הגדולה שנבנתה ב-1878. בסרט זכרונותיה של גיישה צולם גן התה היפני, והרשימה עוד ארוכה.
בסרט מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה ספינת החלל נחתה בפארק, אבל הסצנה צולמה למעשה בפארק אחר, ליד לוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  אחרי הסנטרל פארק בניו יורק ופארק לינקולן בשיקגו
↑  Most Popular Titles With Location Matching Golden Gate Park San Francisco California USA, באתר IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533650205171  GND: 1087157609  LCCN: sh85055753  MusicBrainz: b2ea3171-f8d4-410e-9a4d-ad9c551f65fd  VIAF: 315529916   WorldCat (עם VIAF): 315529916 
חממת הפרחים, פארק שער הזהב
גן התה היפני, פארק שער הזהב
מצבה בחורשת ההנצחה
רצח בעיניים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  From a View to a Kill 
 בימוי:  ג'ון גלן
 הופק בידי:  אלברט ברוקולי
 תסריט:  איאן פלמינג (סופר)  מייקל ג'י וילסון ריצ'רד מייבאום
 עריכה:  פטר דיוויס 
 שחקנים ראשיים:  רוג'ר מור  כריסטופר ווקן  טניה רוברטס  גרייס ג'ונס רוברט בראון
 מוזיקה:  ג'ון בארי
 צילום:  אלן יום 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  הפקות Eon, מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  Metro-Goldwyn-Mayer
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 במאי 1985 (ארצות הברית)  10 ביוני 13 ביוני (בריטניה)
 משך הקרנה:  131 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט ריגול, סרט מתח, סרט הרפתקאות 
 מקום התרחשות:  לונדון, אסקוט, טירת שנטילי, סיביר, סן פרנסיסקו, פריז, קליפורניה 
 תקציב:  $30,000,000
 הכנסות:  $152,627,960
 הכנסות באתר מוג'ו:   viewtoakill
 סרט קודם:  אוקטופוסי (1983)
 סרט הבא:   007 באזור המסוכן (1987)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רצח בעיניים (באנגלית: A View to a Kill) הוא הסרט הארבעה עשר בסדרת סרטי ג'יימס בונד והשביעי והאחרון בו כיכב רוג'ר מור כג'יימס בונד. אף על פי שכותרת הסרט לקוחה מסיפורו הקצר של איאן פלמינג "From a View to a Kill", זהו הסרט השלישי בסדרה אחרי המרגלת שאהבה אותי, ואוקטופוסי שהתסריט שלו הוא מקורי לחלוטין. הסרט יצא לאקרנים ב-1985.
מפיקי הסרט הם אלברט ברוקולי ומייקל וילסון, שגם כתב את התסריט יחד עם ריצ'רד מייבאום.
שיר הנושא של הסרט הוא "A View to a Kill" של דוראן דוראן. השיר, שהופיע בפסקול הסרט, הפך לאחד השירים המצליחים של שנות השמונים.
דמויות ושחקנים

רוג'ר מור - בתפקיד סוכן 007 ג'יימס בונד אשר נשלח מטעם הסוכנות לרגל אחר זורין ולברר מהי מזימתו.
כריסטופר ווקן - בתפקיד מקס זורין, תעשיין אשר עוסק בעסק לפיתוח שבבים. פסיכופת מלידה משום שבתקופת מלחמת העולם השנייה הדוקטור קארל מורטנר הזריק לאימו של זורין סטרואידים לחיסול עוברים. כתוצאה מכך נולד זורין כחולה נפש. מטרתו הסודית להשמיד את עמק הסיליקון שבקליפורניה. בתחילה הוצע לדייוויד בואי לשחק דמות זו, אך הוא סירב. לאחר מכן התפקיד הוצע גם לסטינג.
טניה רוברטס - בתפקיד סטייסי סטון, גאולוגית ממשלתית. למשפחתה היה בעבר חברת עסק לנפט שנגנב על ידי זורין. כאשר ניסתה להתלונן על זורין בבית המשפט, הוא ניסה להשתיקה באמצעות שוחד של 5,000 דולר, בהמשך היא חוברת לג'יימס במטרה להיאבק בזורין.
גרייס ג'ונס - בתפקיד מיידי, המאהבת של זורין המועסקת על ידו כרוצחת אשר מחסלת אנשים העלולים לפגוע בעסק שלו. מיידי לקחה סטרואידים מסוימים אשר העניקו לה חוזק פיזי.
(פטריק מקני) - בתפקיד סר גודפרי טיבט, סוכן בריטי ואיש הקשר של ג'יימס בצרפת. נשלח יחד עם ג'יימס לאורוות של זורין על מנת לגלות מה זורין זומם אך נהרג על ידי מיידי בהוראת זורין אשר גילה שהוא וג'יימס סוכנים בריטים.
(דייוויד ייפ) - בתפקיד צ'אק לי, סוכן CIA אשר נשלח לעבוד ביחד עם ג'יימס בסן פרנסיסקו כדי לגלות את המזימה של זורין אך נהרג על ידי מיידי אחרי שזורין גילה גם את זהותו כסוכן חשאי.
(פטריק בושו) - בתפקיד סקארפין, איש האבטחה ויד ימינו של זורין אשר מסייע לזורין במשימות שלו.
(וולטר גוטל) - בתפקיד גנרל גוגול, ראש סוכנות ה ק.ג.ב אשר מנסה לחסל את זורין משום שזורין החליט לערוק מהסוכנות שלו.
(אליסון דודי) - בתפקיד ג'ני פלקס, אחת מהמתנקשות של מיידי.
(פפילון סו) - בתפקיד פאן הו, אחת מהמתנקשות של מיידי.
(דניאל בנזלי) - בתפקיד הו, ראש מחלקת הנפט של קליפורניה, נהרג על ידי זורין.
(רוברט בראון) - בתפקיד M.
(לואיס מקסוול) - בתפקיד מיס מאניפני.
(דזמונד לואלין) - בתפקיד Q.
(דולף לונדגרן) - סוכן ק.ג.ב. העובד עבור גוגול.
(מרי סטאבין) - בתפקיד קימברלי.
הפקה

הסרט הופק על ידי אלברט ברוקולי ומייקל וילסון, שלקח חלק בכתיבת התסריט יחד עם ריצ'רד מייבאום. צילומי האולפן נערכו בלונדון, ושאר ההפקה נערכה באיסלנד, שווייץ, צרפת וארצות הברית. הצילומים החלו ב-23 ביוני 1984 באיסלנד. המוזיקה בסרט הולחנה על ידי ג'ון בארי והוקלטה באולפני EMI. שיר הנושא נכתב על ידי בארי והוקלט על ידי להקת דוראן דוראן.
בסוף כתוביות הסיום של הסרט הקודם בסדרה, אוקטופוסי, במהלך הכתובית "ג'יימס בונד ישוב בסרט...", שם הסרט הבא מופיע בתור "מרצח בעיניים" ("From a View to a Kill"), כשמו של הסיפור הקצר המקורי של פלמינג. הכתובית שונתה מאוחר יותר.
כאשר חברה עם שם דומה ל'זורין' (תאגיד זוראן, the Zoran Corporation) התגלתה בארצות הברית, נוספה כתובית הצהרה (Disclaimer) בתחילת הסרט כי הדמות של 'זורין' והתאגיד הנושא את שמו, אינם מרמזים לאף אדם או חברה בעולם האמיתי. זהו סרט בונד הראשון בו מופיעה הצהרה כזו (ב-007 באזור המסוכן מופיעה כתובית הצהרה על השימוש בסמל הצלב האדום).
זהו הסרט השלישי בסדרה שבוים על ידי ג'ון גלן, והאחרון שבו מופיעה לואיס מקסוול כמיס מאניפני.
הפצת הסרט וביקורות

"רצח בעיניים" היה הסרט הראשון בסדרה שהקרנת הבכורה שלו התקיימה מחוץ לבריטניה. ההקרנה התקיימה ב-22 במאי 1985 בהיכל האמנויות היפות בסן פרנסיסקו. הבכורה הבריטית התקיימה כשלושה שבועות לאחר מכן בלונדון. עד שנת 1990 הסרט הרוויח 152.4 מיליון דולר ברחבי העולם עם 50.3 מיליון דולר בארצות הברית לבדה. למרות ההצלחה המסחרית והמועמדות לפרס גלובוס הזהב על השיר הטוב ביותר, הסרט זכה לביקורות גרועות מהמבקרים. רוג'ר מור בעצמו לא אהב את הסרט מחמת גילו המתקדם. לעומת זאת כריסטופר ווקן זכה לשבחים בשל גילום "הנבל הקלאסי של סרטי בונד". האתר Rotten Tomatoes נתן ציון של כ-36% לסרט, שיא שלילי בסדרה.
הערות שוליים

↑  תמר גלבץ, קולנוע - יש לנו תיש - "רצח בעיניים", מפיק אלברט ברוקולי; במאי ג'ון גלן: מוסיקה, ג'ון בארי; שחקנים: רוג'ר מור, טניה רוברטס, גרייס ג'ונס, כריסטופר וולקן, כל העיר, 5 ביולי 1985
↑  כריסטופר נול, סקירה על רצח בעיניים
| סרטי ג'יימס בונד |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | ד"ר נו (1962) • מרוסיה באהבה (1963) • גולדפינגר (1964) • כדור הרעם (1965) • אתה חי רק פעמיים (1967) • יהלומים לנצח (1971) |  |
| ג'ורג' לייזנבי | בשרות הוד מלכותה (1969) |  |
| רוג'ר מור | חיה ותן למות (1973) • האיש בעל אקדח הזהב (1974) • המרגלת שאהבה אותי (1977) • מונרייקר (1979) • לעינייך בלבד (1981) • אוקטופוסי (1983) • רצח בעיניים (1985) |  |
| טימותי דלטון | 007  באזור המסוכן (1987) • רישיון להרוג (1989) |  |
| פירס ברוסנן | גולדן איי (1995) • מחר לנצח (1997) • העולם אינו מספיק (1999) • למות ביום אחר (2002) |  |
| דניאל קרייג | קזינו רויאל (2006) • קוונטום של נחמה (2008) • סקייפול (2012) • ספקטר (2015) • לא זמן למות (2021) |  |
| הפקות לא-רשמיות | קזינו רויאל (1967, דייוויד ניבן ואחרים) • לעולם אל תאמר לעולם לא (1983, שון קונרי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb164734526 (data)  LCCN: n85047163  VIAF: 185917509   WorldCat (עם VIAF): 185917509
לואיס קראסנר

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1903 צ'רקאסי, אוקראינה 
 פטירה:  4 במאי 1995 (בגיל 91) ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Independent Pride of Boston Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
לואיס קראסנר (באנגלית: Louis Krasner;‏ 21 ביוני (לפי הלוח היוליאני: 8 ביוני)‏ 1903 – 4 במאי 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה. פרופסור למוזיקה באוניברסיטת סירקיוז ומורה למוזיקה בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד במרכז המוזיקה של ברקשייר.
ביצע בנגינת בכורה את הקונצ'רטי של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג.
קורות חייו

לואיס קראסנר נולד בעיר צֶ'רקָאסי שבדרום-מערב רוסי (אוקראינה), בנם של שרה והארי קראסנר. בגיל 5 הגיע לארצות הברית. בשנת 1922 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד והמשיך להשתלם אצל לוסיאן קָאפֶּה (Lucien Capet) בפריז, אוטאקאר שבצ'יק (Otakar Ševčík) בפִּיסֶק שבצ'כוסלובקיה, וקרל פלש בברלין. הקריירה הקונצרטית שלו החלה באירופה, שם דחף לביצוע הקונצ'רטי של יוסף אחרון ואלפרדו קאזלה.
בשנת 1935 הזמין אצל אלבן ברג קונצ'רטו לכינור וניגן אותו בביצוע בכורה באפריל 1936 בברצלונה, בניצוח הרמן שרכן. בדצמבר 1940 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור של ארנולד שנברג, עם לאופולד סטוקובסקי ותזמורת פילדלפיה. בין המלחינים האמריקאים שאת יצירותיהם ניגן בביצועי בכורה היו רוג'ר סשנס, הנרי קוול ורוי האריס.
קראעסנר פרש מהופעות סולו והיה הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס בשנים 1944–1949. מ-1949 עד 1972 כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת סירקיוז. בשנת 1976 הצטרף לסגל המורים של קונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה ושל מרכז המוזיקה של ברקשייר.
לואיס קראסנר מת בשנת 1995, בן 91.
פרסים ואותות הוקרה

1983 – מדליית סאנפורד מאוניברסיטת ייל
1995 – פרס הקומונוולת'
הערות שוליים

↑  Allan Kozinn, Louis Krasner, Violinist and Teacher, Dies at 91, The New York Times, May 5, 1995 (באנגלית).
↑  Krasner, Louis, 1903-1995. Louis Krasner papers: Guide, באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד (באנגלית).
↑  Commonwealth Awards
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429037505171  PLWABN: 9810647688105606  BIBSYS: 9070053  BnF: cb13927089t (data)  CiNii: DA17610469  GND: 116382724  ISNI: 0000 0000 2893 1414  LCCN: n85034873  MusicBrainz: 3e55aba0-b591-4943-9f14-cb8fede63031  SNAC: w6jd59gt  VcBA: 495/325301  VIAF: 42027942   WorldCat (עם VIAF): 42027942
שיטת צ'קטי

שיטת צ'קטי (באיטלקית: Metodo Cecchetti; באנגלית: Cecchetti method; היא שיטה המוגדרת לעיתים כסגנון בלט ולעיתים כשיטת אימון בלט שהגה אמן הבלט האיטלקי אנריקו צ'קטי (1850–1928). שיטת אימון זו מבקשת לפתח את המיומנויות החיוניות אצל רקדנים וכן את הכוח ואת הגמישות. רקדנים שעברו אימונים והכשרה בשיטת צ'קטי נמצאים לרוב בלהקות בלט ובלהקות מחול שונות ברחבי העולם.
היסטוריה

ההשפעה הגדולה ביותר על התפתחות שיטת צ'קטי הייתה של קארלו בלאזיס, אמן בלט של תחילת המאה ה-19. בלאזיס, תלמיד ואוהד של האסכולה הצרפתית המסורתית לבלט, נחשב לאחד מתאורטיקני הבלט הבולטים והראשון לפרסם טכניקה קודמת, "Traité élémentaire, théorique, et pratique de l'art de la danse" ("מסכת יסוד, תאורטית ומעשית על אמנות הריקוד"). בלאזיס, שנחשב למורה קפדני מאוד, התעקש שתלמידיו יצייתו לעקרונות הטכניים הקפדניים בעת לימוד מחול, פילוסופיה שגם צ'קטי למד ממוריו, שכולם היו תלמידי בלאזיס (ג'ובאני לפרי (אנ'), צ'זארה קרנהסקי קופיני (אנ') ופיליפו טליוני). כתוצאה מכך, המאפיין המרכזי של שיטת צ'קטי הוא ההקפדה על משטר אימונים נוקשה, שנועד לפתח טכניקה וירטואוזית, בד בבד עם כך שלרקדן יש הבנה מלאה של התיאוריה שמאחורי התנועה.
ההשפעות המרכזיות האחרות על שיטת צ'קטי הגיעו מהקריירה המקצועית שלו כרקדן, שחשפה אותו לטכניקות וסגנונות בלט רבים ושונים. כשהחל לצבור מוניטין של מורה, הוא התנסה בסגנונות השונים הללו, תוך שהוא ממזג את האלמנטים הטובים ביותר של כל אחד מהם, כדי ליצור טכניקת בלט משלו ומערכת אימונים משלו - את שיטת צ'קטי המכונה על שמו. כזו הייתה הצלחת משנתו של צ'קטי, שהוא מוכר כאחד התורמים המרכזיים לבלט הקלאסי המודרני, ששיטתו מיוחסת לשיפור משמעותי בהוראת הבלט הקלאסי ברחבי אירופה. במָקום שקודם לכן הוראת הבלט הייתה אקראית והסתמכה על העדפותיו וסגנונו של המורה הפרטי, שיטת צ'קטי ביססה את המודל של ההוראה הסטנדרטית, שהוא הבסיס לכל הוראת הבלט המקצועית כיום.
בתחילה, הפיץ צ'קטי את השיטה שלו בכך שלימד אותה לתלמידיו ולרקדנים המקצועיים שלו, כולל רקדנים ידועים מאוד מראשית המאה ה-20, כמו אנה פבלובה, אליסיה מרקובה, ג'ורג' בלנשין וסרז' ליפר. רבים מתלמידיו לימדו מאוחר יותר את שיטת צ'קטי, כולל נינט דה ולואה, מארי ראמבר, לורה וילסון, מרגרט קראסקה (אנ') ואולגה פרוברינסקה (אנ'). מספר בתי ספר מקצועיים לבלט השתמשו באופן היסטורי בשיטת צ'קטי, כולל בית הספר המלכותי לבלט, בית הספר לבלט ראמבר (אנ'), בית הספר הלאומי לבלט של קנדה (אנ'), ובית הספר לבלט האוסטרלי (אנ').
בשנת 1922, הסופר והיסטוריון המחול הבריטי סיריל וו. בומונט (אנ') שיתף פעולה עם צ'קטי וסטניסלס אידזיקובסקי כדי לתעד את השיטה בכתב ולאחר מכן בדפוס, והפיק את "המדריך לתיאוריה ולפרקטיקה של מחול קלאסי ותיאטרלי". מדריך זה זה ממשיך להיות המשאב הסטנדרטי עבור שיטת צ'קטי ברחבי העולם והוא שוכפל בצורות רבות, כולל ניתוח תנועה בנש (אנ') וניתוח תנועה לאבאן. השיטה תועדה גם על ידי גרציאוזו צ'קטי, אחד מבניו של אנריקו.
בחינות > הממלכה המאוחדת

בשנת 2002, האגודה האימפריאלית של מורי הריקוד (ISTD) (אנ'), הפכה לגוף מוסמך להענקת פרסי מחול. כתוצאה משינוי זה, שונו מערכת הבחינות ומערכת הדרישות לכישורים שלה, כולל אלה של סגל צ'קטי. ה-ISTD מפעילה כעת מערכת שלוש שכבות של כישורים, המוכרים על ידי הרגולטורים הלאומיים להסמכות של אנגליה, וויילס וצפון אירלנד:
בחינות מדורגות
בחינות בדירוג מקצועי
כישורי הוראה
מערכת כישורי ההוראה תוקנה כך שתכלול שלוש רמות הסמכה. הרמה הראשונה, ה-DDE היא חובה לכל אדם המעוניין ללמד את סילבוס ה-ISTD ולהגיש מועמדים לבחינות. רמות הרישיון והמענק (מלגה) הן כישורים אופציונליים ברמה גבוהה יותר שהיו קיימות לפני 2002 ושומרות על מעמדן הקודם.
תעודה בחינוך למחול
רישיון
מענק (מלגה)
בחינות > ארצות הברית

התלמידים נבחנים על יכולתם לבצע כראוי מספר תרגילים כוריאוגרפיים ספציפיים המדגישים תנועת בלט מסוימת. הם גם מקבלים ציון לפי הידע שלהם בתיאוריה ובמונחים. כיתות ה' עד ז' מתאימות לרמות המקוריות שלו.
בגרסה האמריקאית, ישנם כמה שלבים שונים למעבר רמה. מהנמוך לגבוה והם:
מעבר בתנאי (בציון גרוע והוגן)
מעבר (בציון הוגן וטוב)
מעבר פלוס (בעיקר בציון טוב עם כמה מצוינים)
מעבר לשבח (בעיקר בציון מצוין, כמה טובים)
עבר בהערכה רבה (בחינה מושלמת, ללא תיקונים, הכל מצוין)
בחינות > אוסטרַליה

בחינות צ'קטי מחולקות לשבע קטגוריות:
1) קדם יסודי ויסודי
2) ציונים
3) הערכות
4) ספקטרום ריקוד ראשון
5) מיורים
6) דיפלומה של אנריקו צ'קטי
7) סטטוס
בחינות > דרום אפריקה

לאגודת צ'קטי בדרום אפריקה (נוסדה ב-1928) יש חמש דרגות והבחינות העיקריות זהות לאלו של בריטניה: קרן בינונית, בינונית, מתקדמת 1 ומתקדמת 2. מעברי בחינות מוענקים באופן הבא: עובר, עובר פלוס, לשבח, לשבח מאוד והצטיינות. כדי ללמד, על הסטודנט לגשת לבחינת חברות לאחר שעבר מתקדם 1. כישורים נוספים זהים לאלו של בריטניה ולאוסטרליה.
הערות שוליים

↑  The Cecchetti Method. The Cecchetti Society of Canada.
1 2  "The Official Website of the Cecchetti Council of America". Cecchetti Council of America.
↑  "Laura Wilson". Independent.co.uk. נבדק ב-2018-01-21.
↑  Alessandra Ascarelli (1979). "Cecchetti Enrico". Dizionario biografico degli italiani (באיטלקית). Istituto dell'Enciclopedia Italiana.
↑  "Cecchetti International Classical Ballet | Official CICB Site". אורכב מ-המקור ב-2013-08-23. נבדק ב-2013-08-29.
סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר

| --- | --- |

 מבוסס על:  סופרמן (קומיקס)
 בימוי:  ריצ'רד דונר ריצ'רד לסטר (ללא קרדיט)
 הופק בידי:  פייר ספנגלר מייקל ת'או (2006)
 תסריט:  קומיקס: ג'רי סיגל ג'ו שוסטר תסריט: מריו פוזוהרוברט בנטון דייוויד ניומן לזלי ניומן טום מנקוויץ'
 עריכה:  סטוארט ביירד מייקל ת'או
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו ג'ין הקמן כריסטופר ריב טרנס סטמפ
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס קן ת'ורן
 צילום:  ג'פרי אנסוורת', רובר פיינטר 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  28 בנובמבר 2006
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מדע בדיוני 
 תקציב:  $54,000,000
 סרט קודם:  סופרמן: הסרט
 סרט הבא:  סופרמן 3 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סופרמן 2: הגרסה של ריצ'רד דונר הוא סרט גיבורי על מדע בדיוני, עיבוד מחודש שנעשה בשנת 2006 לסרט "סופרמן 2" משנת 1980, סרט ההמשך לסופרמן: הסרט. זוהי גרסת הבמאי אותה ביים במקור הבמאי ריצ'רד דונר, שהוחלף בעת עשיית הסרט על ידי הבמאי ריצ'רד לסטר, ומככבים בו מרלון ברנדו, ג'ין הקמן, כריסטופר ריב וטרנס סטמפ בתפקידים הראשיים.
בשונה מגרסאות במאי אחרות, הסרט הוא גרסה שונה לחלוטין. למרות שהוא עדיין עוקב אחר אותה עלילה שהוצגה בסרט "סופרמן 2", יותר ממחציתו כולל סצנות רבות שלא נראו מעולם, שצולמו בידי דונר. בנוסף, גרסה זו של הסרט מכילה אפקטים מיוחדים חדשים ויצירי מחשב.
הסרט יצא בפורמט DVD, HD-DVD ו-Blu-ray ב-28 בנובמבר 2006. הסרט זכה בפרס סטלייט ובפרס סאטורן בקטגוריית מהדורת ה-DVD הטובה ביותר לשנים 2006–2007.
שחקנים ראשיים

כריסטופר ריב - קאל-אל/קלארק קנט/סופרמן
מרלון ברנדו - ג'ור-אל
ג'ין הקמן - לקס לות'ר
טרנס סטמפ - גנרל זוד
מרגו קידר - לויס ליין
שרה דאגלס - אורסה
ג'ק אוהלורן - נון
ג'קי קופר - פרי וייט
מארק מקלור - ג'ימי אולסן
נד ביטי - אוטיס
ולרי פרין - מיס טסמאכר
היסטוריה

בשנת 1977, ריצ'רד דונר תכנן לצלם עיבוד מודרני אפי בן שני חלקים לחוברות הקומיקס של סופרמן. כאשר כבר צולמו 80% מהסרט השני, ולאחר שהקרנת הסרט הראשון נדחתה בשל המשך הצילומים, צילומי הסרט הוקפאו כדי שדונר יוכל להתרכז בהשלמת הסרט הראשון.
בעקבות יציאתו לאקרנים של הסרט הראשון בדצמבר 1978, רבים שיערו כי דונר ייקרא לחזור ולהמשיך בצילומי הסרט השני שהופסקו. אולם, מספר אירועים הובילו להחלפתו בבמאי אחר. נוסף על כך, מפיקי הסרט אלכסנדר ואיליה סלקיינד הודיעו כי בכוונתם להסיר את הסצנות בהן צולם מרלון ברנדו משום שלא היו מעוניינים לשלם לשחקן את סכום הרווחים שדרש בעקבות יציאת הסרט (11.75% מסכום הרווחים הכולל). דונר בזמנו גינה את ההחלטה הזו, וטען כי הוא רוצה לביים את הסרט בדרכו ובתנאים שהוא מכתיב.
מתחים הוסיפו לעלות בין המפיקים לדונר במשך 19 חודשי הצילומים של שני הסרטים, ובין היתר הואשם דונר בכך שחרג מסכום התקציב ומלוח הזמנים שהוקצבו לו. דונר, לעומת זאת, טען שמעולם לא קיבל דרישות תקציב או לוח זמנים מפורש. בהערות ה-DVD, המפיק פייר ספנגלר ציין כי הוצע לדונר לחזור ולביים, אך לפי מגזין וראייטי, דונר דרש את הסרתו של ספנגלר מההפקה אחרת הוא לא יחזור למלאכת הבימוי. המפיק איליה סלקיינד, מצידו, ציין שהסרתו של ספנגלר מהפקת הסרט הייתה רק אחת מדרישותיו של דונר, וכי הוא גם רצה שליטה מלאה בתהליך ההפקה וגם להחזיק בעריכה הסופית של הסרט - דרישות להן סירבו המפיקים.
היסטוריה > במאי מחליף

ריצ'רד לסטר שימש כמתווך בין אלכסנדר ואיליה סלקיינד לבין דונר למשך מרבית הצילומים. חשדות עלו כי לסטר ימשיך את פועלו של דונר כבמאי, למרות שאיפתו של דונר להשיג שליטה מלאה על סרטיו. המקרה נעשה מורכב יותר עם מותם של הצלם ג'פרי אונסוורת' והמעצב ג'ון בארי. טום מנקוויץ', שהיה אחראי למלאכת הכתיבה, ואשר כמו דונר רצה ליצור סרטים מציאותיים ולא קאמפיים, סירב לחזור אם דונר לא ישוב. בעקבות כך, גם העורך סטוארט ביירד עזב. המלחין ג'ון ויליאמס הפנה את תשומת לבו לפרויקטים אחרים (מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית ושודדי התיבה האבודה) והזוג סלקיינד ולסטר שכרו את שירותיו של קן ת'ורן להשלים את הפסקול לסרט השני.
היסטוריה > סופרמן 2 אלטרנטיבי

כדי שלסטר ייחשב כבמאי רשמי של הסרט השני, יותר מ-51% מהחומר המצולם צריך היה להיות משלו. אי לכך, לסטר ארגן מחדש וצילם סצנות רבות עם צוות השחקנים, בכך השאיר את רוב החומר המצולם של דונר בחדר העריכה. שני התסריטים של סופרמן נכתבו בזמנו על ידי מריו פוזו, רוברט בנטון, דייוויד ולזלי ניומן. כאשר נבחר דונר לביים את הסרט, הוא שכר את התסריטאי טום מנקוויץ' לשכתב מחדש את התסריט, להסיר דיאלוגים מיותרים ולהסיר סצנות שלמות שנחשבו קאמפיות מדי. עם החלפתו של דונר בלסטר, נשכרו דייוויד ולזלי ניומן מחדש לשכתב את התסריט ולהחזירו למצב הקודם. כך לדוגמה, בטיוטה של ניומן, סצנת הפתיחה של הסרט כללה החזקת בניין בניו יורק כערובה בידי טרוריסטים - סצנה שהושמטה לחלוטין בטיוטה של מנקוויץ'. הזוג ניומן הכניסו חזרה את הסצנה, והעבירו את מקום האירוע לפריז. סצנות נוספות כללו את קפיצתה המכוונת של לויס לתוך מפלי ניאגרה ואת גילויו של קלארק כסופרמן לאחר שלא שרף את ידו (סצנה שנכתבה מחדש על ידי מנקוויץ', שבה לויס יורה בקלארק באקדח הטעון בכדורי סרק).
ג'ין הקמן סיים לצלם באותה תקופה את הסצנות שבהן הופיע, כך שהיו אלה הסצנות היחידות שנותרו ללא שכתוב מחודש. הסצנות שכללו את מרלון ברנדו נחתכו כולן מהמוצר המוגמר, ואף הוכנסו מחדש סצנות שצולמו מהסרט הראשון.
מטרתו של לסטר הייתה לצלם מהר ובזול, כדי להימנע מחריגות בתקציב ובלוח הזמנים. לפי צוות ההפקה והשחקנים, הדבר השפיע רבות על איכות הסרט, כאשר סצנות מסוימות נכתבו וצולמו מחדש. בסופו של דבר, גרסתם הקאמפית של הזוג ניומן והכיוון הקומי שבבימויו של לסטר הביא להצלחתו המסחררת של הסרט, אם כי נגזרה על ידי דונר כ"גרסה פגומה".
היסטוריה > פיתוח הגרסה של דונר

התכנון ליצירת 'הגרסה של ריצ'רד דונר' לא נכנס לפעולה אלא לאחר תהליך השחזור של הסרט הראשון בשנת 2001, שבו נוספו לסרט סצנות מחוקות בין היתר. בזמן זה, חומר צילום רב משני הסרטים התגלה בארכיון האולפנים באנגליה על ידי העורך מייקל ת'או, שחלק נכבד ממנו היה צילומים של דונר. מעט לאחר מכן, דונר התבקש ליצור גרסה מורחבת ל'סופרמן 2', אולם הבמאי היה מנוע מלחזור ולגעת בסרטו הישן.
אולם, הפצרות חוזרות ונשנות של מעריצי הסרטים בבקשה לאפשר לדונר לשוב ולערוך מחדש את סרטו גרמו לאולפנים לפעול. היה צורך בפתרון בעיות משפטיות (חומר רב היה עדיין בחזקתם של אלכסנדר ואיליה סלקיינד) וכן בצורך לשכנע את דונר לשוב בו מסירובו. כמו כן, הייתה הבעיה שבסצנות בהן הופיע מרלון ברנדו. רק לאחר צאת הסרט סופרמן חוזר, שבו נעשה שימוש בסצנות, בעיות אלו נפתרו.
עבודה על הפרויקט החלה בסוף 2005, אם כי ללא כל התערבות מצידו של דונר. עם הזמן, הבמאי התקרב מחדש לפרויקט הגנוז, עד שביוני 2006 צירף מחדש את התסריטאי טום מנקוויץ' לתהליך ההפקה המחודשת. ת'או ציין כי רוב החומר מגרסת דונר נחתך מהסרט ולתוכו שולבו כבר סצנות חדשות מגרסתו של לסטר. היה צורך בעבודת עריכה רבה ומורכבת כדי לחבר מחדש את הסצנות (יש לציין כי הכל נלקח מנגטיבים ישנים). נעשה שימוש בחומר של לסטר רק במקומות בהם היה צורך בהשלמת הסיפור, שכן עדיין הסרט לא היה גמור. סצנת החזרה בזמן שבה נעשה שימוש בסוף הסרט היא זו שתוכננה להיות במקור, ולא מה שנראה בסרט הראשון, שנערך מחדש כדי להביא לסיום מהיר של החלק הראשון.