stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקדש זאוס באולימפיה
הערות שוליים

↑  ראו: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 90.
↑  ראו: אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 91.
↑  ראו: פייפר, דייוויד (עורך), "אמנות יוונית קלאסית", אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, כרך שני ("מסורות ויצירות מופת"), הוצאת כתר, ירושלים, 1997, עמ' 38.
↑  אבי-יונה, מיכאל, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, ירושלים, 2004, עמ' 94.
| תרבות יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תרבות יוון העתיקה | מיתולוגיה • אמנות • פיסול • קדרות • הומוסקסואליות • זנות • חקלאות • כלכלה • מטבח • משפט • עבדות  • פדרסטיה • רפואה • מלחמה |  |
| פילוסופיה ביוון העתיקה | פיתגורס • הרקליטוס • פארמנידס  • פרוטגורס • אמפדוקלס • דמוקריטוס • סוקרטס • אפלטון • אריסטו • זנון מכתיון • אפיקורוס |  |
| מתמטיקה | ארכימדס • אוקלידס • תאלס • פיתגורס • דיופנטוס • ארטוסתנס • תלמי |  |
| ספרות | הומרוס • האיליאדה • האודיסאה • הסיודוס • פינדארוס • הרודוטוס • תוקידידס • קסנופון • פוליביוס |  |
| תיאטרון | אייסכילוס • סופוקלס • אוריפידס • אריסטופאנס • מושגים |  |
| ספורט | המשחקים האולימפיים • תרבות הגוף • המשחקים הפיתיים • המשחקים האיסתמיים • המשחקים הנמאיים • המשחקים הפאן-אתנאיים • גימנסיון |  |
| אדריכלות | מקדש יווני • הסדרים הקלאסיים • הפרתנון • מקדש ארטמיס • אקרופוליס • האגורה • מקדש זאוס באולימפיה • מקדש הפייסטוס • מקדש ארטמיס |  |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4140755-6  VcBA: 494/3506  VIAF: 234644238   WorldCat (עם VIAF): 234644238 
הרקלס והשור מכרתים,, 114 ס"מ על 152 ס"מ, מוזיאון הלובר, פריז.
פסלי הגמלון המזרחי
פסלי הגמלון המערבי
קומקוואט

| תפוז סיני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
סוג:: הדרים
מין:: קומקוואט
שם מדעי
 Citrus japonica
חתך של קומקוואט
עץ של תפוז סיני בעציץ
קומקוואט או תפוז סיני הוא עץ פרי וצמח ננסי בעל פרחים ממשפחת הפיגמיים וההדרים. פירותיו משמשים למאכל ודומים לתפוז, אולם הם קטנים ממנו בהרבה וגודלם קרוב לזית אירופי.
תיאור

עצי או שיחי הקומקוואט הם ירוקי עד וצומחים לאט. הם מגיעים לגובה של בין 2.5–4.5 מטרים, וענפיהם דלילים, לעיתים בעלי קוצים קטנים. עליהם בצבע ירוק כהה ומבריק, פרחיהם לבנים, בדומה לפרחי הדרים אחרים, הפירות מופיעים בבודדים או באשכולות. מניב כל השנה.
העץ קטן וקישוטי וניתן לגידול בעציץ במרפסת מוארת.
מקור הצמח בדרום אסיה ואסיה פסיפיק. ההתייחסות ההיסטורית הראשונה לקומקוואט, מופיעה בספרות סין ממאה ה-12. מאז הוא גודל בהצלחה ביפן, טאיוואן, הפיליפינים ודרום-מזרח אסיה. הוא הובא לאירופה בשנת 1846 על ידי רוברט פורטיון (Robert Fortune), שהיה אספן עבור "חברת הגינון המלכותית" בלונדון, וזמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לצפון אמריקה.
מקור השם קומקוואט (Kumquat) נובע מההגייה הקנטונזית "גאם-גוואט" (מנדרינית: Jīnjú, מילולית "תפוז זהב"). קליפתו רכה, ובשל המרירות שלו, הוא משמש בעיקר להכנת ריבות, רטבים וממתקים.
סיווג

קרל פטר תונברג סיווג בשנת 1784 בספרו "פלורה ג'פאניקה" (Flora Japonica) את הקומקוואטים כ-Citrus japonica. בשנת 1915, וולטר ט. סווינגל סיווג אותם מחדש ובודד אותם לסוג "פורטונלה" (Fortunella), שנקרא על שמו של רוברט פורטיון.
נמצאו שישה מינים של פורטונלה:
F. japonica
F. margarita - קומקוואט אליפטי
F. obovata
F. crassifolia
F. hindsii
F. polyandra
זנים > קומקוואט עגול

קומקוואט עגול – הוא עץ ירוק-עד, המייצר פירות אכילים בגוון צהוב-זהוב. הפרי קטן בדרך כלל ועגול, אבל יכול להופיע גם בצורת אליפסה. לקליפה יש טעם מתוק, אך הפרי חמוץ במרכזו. הפרי ניתן לאכילה בלי צורך לבשלו, ומשמש בעיקר להכנת ריבה. הוא גדל כצמח נוי וניתן להשתמש בו כבונסאי. צמח הקומקוואט מסמל "מזל טוב" בסין ובמדינות אסיאתיות אחרות, שם הוא גם ניתן לפעמים כמתנה במהלך ראש השנה הסינית. הוא נפוץ יותר מקומקוואטים אחרים וניתן לגדל אותו בסביבה ביתית.
זנים > קומקוואט אליפסי

קומקוואט אליפסי או פורטונלה מרגריטה (Fortunella margarita)- הוא עץ ירוק קטן, שיכול להגיע ליותר מארבעה מטרים גובה. הוא במקור מדרום-מזרח אסיה, ליתר דיוק בסין. יש לו ריח הדרי חד, והוא בעל פרחים לבנים, ופירות מאכל קטנים בצבע כתום. הוא עץ עמיד לכפור ויכול להחזיק מעמד גם בטמפרטורה של עד מינוס 10 מעלות צלזיוס. בניגוד למיני הדרים אחרים, לקומקוואט האליפסי יש תקופת צמיחה קצרה, והוא נכנס לתרדמת בשלב מוקדם בסתיו. מה שמסביר באופן חלקי את עמידותו לכפור.
העלים ירוקי העד של הקומקוואט האליפסי הם בגוון ירוק כהה וקטנים יחסית. הם יכולים להגיע עד לאורך של שבעה ס"מ, ורוחב של 3.5 ס"מ. פרחיו הלבנים דומים לפרחי הדרים. הם מבושמים מאוד, והם מופיעים מאוחר יחסית בעונת הצמיחה, בדרך כלל בשלהי האביב.
עלי קומקוואט אליפסי
תפוזים סינים על עץ בחשמונאים
המחאה לאחר הבחירות לנשיאות איראן 2009

מחאה באיראן נגד תוצאות הבחירות (טהראן, 16 ביוני 2009)
המחאה באיראן לאחר הבחירות לנשיאות ב-2009 פרצה לאחר הבחירות לנשיאות איראן שנערכו ב-12 ביוני 2009.
בבחירות בלט מחמוד אחמדינז'אד - נשיאה המכהן של איראן בטרם הבחירות, והמועדף על המנהיג העליון באיראן - האייתוללה עלי ח'אמנאי. בלט גם המועמד מיר-חוסיין מוסאווי, ראש ממשלת איראן בעבר, שזכה לתמיכה מצד צעירים רבים במדינה. בעקבות הכרזת תוצאות הבחירות (ב-13 ביוני), לפיהן ניצח אחמדינז'אד בהפרש ניכר את מוסאווי, טענו רבים מתומכי מוסאווי לזיוף התוצאות, והחלה תנועת מחאה המונית ברחובות טהראן הבירה, ובערים רבות אחרות במדינה.
המחאה כונתה גם "המהפכה הירוקה" - על שם הצבע המזוהה עם מוסאווי ותומכיו, וכן "מהפכת הטוויטר" - עקב התהודה הרבה להּ זכתה דרך האינטרנט.
רקע

מחמוד אחמדינז'אד כיהן כנשיא איראן ב-4 השנים שקדמו לבחירות. במסגרת כהונתו כנשיא נקט בקו שמרני ביותר. גישתו התוקפנית והביקורתית כלפי המערב, התנגדותו לרפורמות באיראן וציטוטיו בעד הכחשת שואה גרמו לרבים באיראן לצאת נגדו בטענה שהוא פוגע ביחסי החוץ של איראן.
מיר חוסיין מוסאווי, שכיהן כראש ממשלת איראן בעבר, נמנה עם המחנה הרפורמיסטי שקורא לרפורמות בתוך איראן, בעיקר בתחום הכלכלה.
מחמוד אחמאדינז'אד נתמך בעיקר על ידי הכפריים ובני המעמד הנמוך באיראן. לעומת זאת, מוסאווי נתמך בעיקר על ידי הצעירים, הסטודנטים, תושבי הערים ובני המעמד הגבוה. כמו כן, נתמך אחמאדינז'אד על ידי המנהיג העליון חמינאי והממסד הדתי-שמרני.
שני מועמדים אלו, שנותרו לאחר סינון מאסיבי של המשטר האיראני, היו המועמדים הבולטים ביותר בבחירות. סקרים שנערכו באיראן לפני הבחירות העידו על הובלה ברורה של מוסאווי. עובדה זו, יחד עם התחושה בציבור האיראני כי השלטון פועל בעקיפין להיבחרו של אחמאדינז'אד, היוו את הרקע למהומות שעתידות לפרוץ.
הבחירות לנשיאות איראן

מתוך 476 איראנים שהגישו את מועמדותם בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2009, אישרה מועצת שומרי החוקה רק ארבעה: הנשיא המכהן מחמוד אחמדינז'אד ומפקד משמרות המהפכה לשעבר מוחסן רזאי השמרנים, ראש הממשלה לשעבר מיר-חוסיין מוסאווי ויושב ראש הפרלמנט מהדי כרובי הרפורמיסטים. מוסאווי נתמך על ידי הנשיאים לשעבר אכבר האשמי רפסנג'אני ומוחמד ח'תאמי.
לבחירות קדם סקר אמריקני, שהתבסס על ארגון לשחרור הטרור והתקיים בין ה-11 במאי ל-20 במאי (השבוע הראשון מתוך שלושים הימים של התעמולה לבחירות). תוצאותיו של הסקר חזו ההשתתפות מרובה של אזרחי איראן, ולימדו על דעת הקהל על המועמדים. במקביל העידו סקרים רבים באיראן עצמה על מרוץ צמוד בין אחמדינז'אד לבין מוסאווי. אחמדינז'אד וח'מינאי הראו סימני לחץ לפני הבחירות, וניסו לחסום את הגישה לאתרים החברתיים כגון פייסבוק כדי למנוע ממוסאווי לשוחח עם תומכיו, ומנעו את סיקור הבחירות על ידי כלי התקשורת הזרים במדינה.
הבחירות עצמן התקיימו ב-12 ביוני 2009, ונרשמה בהן השתתפות שיא של המצביעים, כשיותר מ-85 אחוז מאזרחי איראן הגיעו לקלפיות. כשפורסמו התוצאות הרשמיות התברר כי אחמדינז'אד ניצח בפער משמעותי, וזכה ב-68.8% מקולות הבוחרים. מיד עם פרסום התוצאות דחו אותן המועמדים המפסידים, וטענו לזיוף מכוון של השלטון כדי לשמור על מקורבו של המנהיג הרוחני, עלי ח'מינאי. הם דרשו ספירה חוזרת של הקולות או קיום בחירות חדשות. מנגד, הודיעו אנשיו של ח'מינאי כי התוצאות לא זויפו, וסירבו לספור את הקולות מחדש. בימים הבאים החלה המחאה לצבור תאוצה, ולראשונה כוונה גם נגד המנהיג העליון ח'מינאי. מיליוני איראנים יצאו להפגין ברחובות, ובמהרה הפכו ההפגנות לעימותים אלימים בינם לבין אנשי המשטר, בעיקר הבאסיג'.
המחאה החריפה במהירות, ולאחר דיווחים רבים על הפגנות ענק, החלו שלטונות איראן לגרש את העיתונות הזרה ולחסום אתרי אינטרנט אשר דיווחו על המתרחש. על פי הדיווחים שזלגו החוצה, המחאה הפכה לאלימה, ובקרב המפגינים נמנו מספר הרוגים.
מוסאווי ושני מועמדים נוספים ערערו על התוצאות למועצת שומרי החוקה - הגוף המפקח על הבחירות. ח'אמנאי ואחמדינז'אד ניסו מחד גיסא לבלום את המחאה באוסרם על קיום עצרות והפגנות, ומאידך גיסא לדחות את הטענות לזיופים והורו על ספירה חוזרת של חלק מהקולות.
מחאה בין-לאומית

למרות גינוייו, מדיניות הבית הלבן בנוגע למהומות באיראן הייתה פסיבית, ודובר הבית הלבן רוברט גיבס אמר כי "הנשיא לא יתמוך בשביתה כללית או יתערב ישירות בענייני איראן". בתאריך 23.6 גינה נשיא ארצות הברית - ברק אובמה את האירועים באיראן ואמר: "ארצות הברית מזועזעת מהאלימות ומהמאסרים בימים האחרונים... אני מגנה בתוקף את המעשים ומצטרף לאבל", בהמשך דבריו אמר אובמה: "ראינו כבוד אינסופי של עשרות אלפי איראנים צועדים בדממה. ראינו אנשים בכל הגילאים מסכנים הכל כדי שקולותיהם ייספרו וקולותיהם יישמעו. ומעל הכל, ראינו נשים אמיצות שעמדו כנגד איומים וברוטאליות, וראינו את התמונה הצורבת של אשה מדממת למוות ברחוב. אבדן זה כואב, אבל אנחנו יודעים גם שמי שנלחם על צדק, תמיד נמצא בצד הנכון של ההיסטוריה".
מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון מחה נגד השימוש בכוח וקרא לכבד את זכויות האדם של המפגינים. כמו כן, בעקבות גירוש שני דיפלומטים בריטיים מאיראן, החליט ראש ממשלת בריטניה - גורדון בראון, על גירוש של שני דיפלומטים איראנים חזרה לארצם.
מחמוד אחמדינז'אד ותומכיו דחו לחלוטין את הביקורת. אחמדינז'אד הגיב לנאומו של ברק אובמה בכך שקרא לו שלא להתערב בעניינים פנימיים של איראן, ובתוך דבריו הוא אמר: "שאלתי היא למה הוא נפל למלכודת, ואמר דברים שקודמו הנשיא בוש נהג להגיד".

האייתולה עלי ח'אמנאי, פרסם כי הוא עומד מאחורי תוצאות הבחירות ותומך בנשיא אחמדינז'אד. בהמשך הוא תמך במפורש בדיכוי האלים של ההפגנות, ואמר: "התעקשתי, ואוסיף להתעקש, על יישום החוק... הממסד והאומה לא יכנעו בשום מחיר ללחץ המופעל עליהם". חמינאי גם הזהיר את תומכי מוסאווי שלא להשתתף בעצרת שארגן מוסאווי עצמו, והכריז כי: "מחמוד אחמדינז'אד הוא המנצח הבלתי מעורער של מערכת הבחירות".

הועלתה סברה כי בנו של עלי ח'אמנאי - מוג'תבא חמינאי הקיצוני והקנאי, הוא שדחף את אביו לתמוך באחמדינז'אד.
ראו גם

המהפכה הירוקה
פרשת מותה של נדה אגא-סולטאן
ההפגנות באיראן (2011)
ההפגנות באיראן (2017–2018)
מחאת החיג'אב באיראן
מרד הטבק באיראן (1890-1892)
הערות שוליים

↑  Aresu Eqbali, Iranian women need more rights: candidate's wife, סוכנות הידיעות הצרפתית, 25 במאי 2009 (Google News)
↑  צבי בראל, הבחירות לנשיאות איראן: לאחר ספירת 10 מיליון פתקים, אחמדינג'אד זוכה ב-68.8% מהקולות, באתר הארץ, 12 ביוני 2009.
↑  "א-שרק אלאווסט": לניצחונו המפוקפק של אחמדי נג'אד יהיו השלכות משמעותיות, המרכז הרושלמי לענייני ציבור ומדינה, 14.6.2009.
↑  מראות מן ההרס באוניברסיטת טהראן
↑  עדי בן ישראל, רן רימון ואוריאל הרמן, ‏טוויטרים מאיראן: המשטר משתמש בחומרים כימיים, באתר גלובס, 25 ביוני 2009
↑  http://www.payvand.com/news/09/jun/1151.html
↑  Fresh rally takes place in Tehran, 18 ביוני 2009.
↑  המהומות באיראן | דיווח: התחדשו העימותים מול הפרלמנט בטהראן, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
↑  מיר חוסיין מוסאווי: אין מנוס מביטול מוחלט של תוצאות הבחירות לנשיאות, באתר הארץ, 27 ביוני 2009
↑  נשיא ארה"ב, ברק אובמה: האשמות איראן כלפי ארצות הברית מגוחכות ולא נכונות, באתר הארץ, 23 ביוני 2009
↑  סוכנויות הידיעות, בריטניה מגרשת דיפלומטים איראניים בכירים, באתר הארץ, 23 ביוני 2009
↑  סוכנויות הידיעות, מחמוד אחמדיג'אד, לברק אובמה: אל תתערב בענייני איראן, באתר הארץ, 25 ביוני 2009
↑  סוכנויות הידיעות, המהומות באיראן | עלי ח'אמנאי מבהיר: הממסד והאומה לא יכנעו ולא יתקפלו, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
↑  אתר, ‏נמשכות המהומות באיראן: הרוגים מפיצוץ מחבל מתאבד באחוזת הקבר של חומייני, באתר גלובס, 20 ביוני 2009
↑  מוג'תבא חמינאי, בנו הקיצוני של עלי חמינאי - דמות המפתח מאחורי הדיכוי האלים, באתר הארץ, 24 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599940605171  GND: 1137196335  LCCN: sh2010013448 
מתנגדים בטהראן. 13 ביוני 2009
שריפת אוטובוס. 13 ביוני 2009
הסטיקר הנפוץ ביותר של מתנגדי אחמדינז'אד, Where is my Vote - איפה הקול שלי(?)
גרשון בלייכרדר

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1822 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  18 בפברואר 1893 (בגיל 70) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר 
 
מצבתו בבית הקברות היהודי בשדרות שנהאוזר
הברון גרשון פון בְּלַיְיכְרֶדֶר (בגרמנית: Gerson von Bleichröder;‏ 22 בדצמבר 1822 – 18 בפברואר 1893) היה בנקאי יהודי-גרמני, מאנשי הכספים החשובים במחציתה השנייה של המאה ה-19. שימש יועץ כספים של "קנצלר הברזל" אוטו פון ביסמרק, וסייע לו בארגון התקציב המלחמתי בשנת 1866, כאשר יצאה פרוסיה להילחם באוסטריה (מלחמת שבעת השבועות), ואף ניהל משא ומתן בשמו של ביסמרק עם צרפת לאחר כניעתה בדבר גובה הפיצויים שישולמו לגרמניה ב-1871.
חייו

בלייכרדר נולד בברלין כבנו של שמואל בלייכרדר (1779–1855), האב התחיל את הקריירה העסקית שלו כסוכן של משפחת רוטשילד והקים בנק. כאשר נפטר האב ב-1855, קיבל בלייכרדר הבן את ניהול הבנק. ב-1859 הפך לבנקאי של ביסמרק, ופיתח איתו מערכת יחסי אמון שאפשרה לו לייעץ לביסמרק גם בנושאים שאינם כספיים. ב-1861 קיבל תואר "יועץ סתרים".
ב-1864 נבחר בלייכרדר להנהלת הקהילה היהודית בברלין.
בלייכרדר היה היהודי הפרוסי הראשון שקיבל תואר אצולה הניתן להעברה בירושה מבלי שנאלץ להתנצר לשם כך. בנוסף קיבל את מדליית הנשר האדום (Roter Adlerorden).
בלייכרדר שמר על אורח חיים יהודי עד יומו האחרון, נפטר בברלין בגיל 71. בניו המירו את דתם, עוד בחייו, לנצרות פרוטסטנטית.
מסאהיקו קומורה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מַסַאהִיקוֹ קומורה (ביפנית: 高村 正彦; נולד ב-15 במרץ 1942) הוא פוליטיקאי יפני, וסגן נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית. שימש כשר החוץ של יפן בין השנים 1998 עד 1999 וכן בין השנים 2007 עד 2008. כמו כן, כיהן במהלך 2007 כשר ההגנה של יפן, ובין השנים 2000 עד 2001 כשר המשפטים של יפן.
קומורה נולד במחוז אהימה. הוא למד משפטים באוניברסיטת צ'ואו (中央大学) בטוקיו. לאחר סיום לימודיו החל בקריירה הפוליטית. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של יפן בבחירות אשר התקיימו ביוני 1980, והוא מכהן בו ברציפות מאז.
תחושת פעלנות יוזמת

תחושת פַּעֲלָנוּת יוֹזֶמֶת או תחושת סוכנות; לעיתים נקראת גם תחושת שליטה (באנגלית: Sense of agency; בראשי תיבות: SA או SoA) או ריבונות עצמית, היא התחושה שאנחנו גורמים למשהו לקרות. לעיתים היא מוגדרת בתור החוויה של שליטה בפעולות המוטוריות שלנו, ודרכם בהתרחשות אירועים חיצוניים.
תחושת הפעלנות עומדת בבסיס מאפיינים רבים של חברות אנושיות. לדוגמה: בעולם המשפט, הבסיס לאחריות משפטית מבוסס על אחריות לפעולה, ובמקרים רבים אנשים שאינם שולטים במעשיהם לא יועמדו לדין. בנוסף, הטכנולוגיה בחברה המודרנית יצרה אפשרות להרחבת תחושת הפעלנות, תחושה שחשובה במיוחד בקבלת החלטות ובנשיאת עול האחריות בהקשרים צבאיים ומדיניים. מושג הפעלנות היוזמת חל לא רק על הסביבה המיידית הסובבת את האדם אלא על סביבות נרחבות יותר. פעולות באזור מסוים בעולם יכולות להשפיע על סביבות באזור מרוחק מאות קילומטרים, ואף על סביבות וירטואליות. בהקשרים בריאותיים, מחקר אפדימיולוגי רחב היקף מצא כי ליכולת לחוש פעלנות יוזמת יש השפעה מרכזית על הבריאות. נמצא גם כי פגיעה בתחושת הפעלנות גורמת לירידה באיכות החיים.
הגדרה פורמלית

הרבה מפעולותינו, אך לא כולן, מלוות בחוויה סובייקטיבית המשתנה בתוכנה ובמידת הבולטות שלה. חוויה זו יכולה לכלול את הכוונה לפעול, לבחור התנהגות על פני התנהגויות אחרות או לגרום את התחלתה או הפעלתה של פעולה מסוימת. חוויות מהסוגים הללו הן ביסודן קוגניטיביות, וקשורות להכנת פעולה באונות המצחיות ולפקודה המוציאה התנהגות מוטורית לפועל באזור המוטורי העיקרי. הן מסווגות כ'מרכזיות'. זאת, לעומת חוויות הקשורות למידע המגיע מרצפטורים המשתייכים למערכת הסומטוסנסורית מוסרים מידע למוח על כך שתנועה אכן התרחשה, אשר מסווגות כחוויות פרפריאליות.
תנועות לא רצוניות המתרחשות כתוצאה מרפלקסים או גירויים מוחיים, לרוב יוצרות חוויות פריפריאליות, ולא מרכזיות. תנועות שכאלו לעולם לא מלוות בתחושת פעלנות יוזמת, אם כי הן כן מלוות בתחושת בעלות (Sense of Ownership) - התחושה שאובייקט מסוים, כמו חלק גוף או מצב מנטלי, שייכות לי - לעצמי. תחושת הפעלנות מצריכה שלב נוסף, לא רק שיוך הפעולה לעצמי, דהיינו 'הגוף שלי זז' אלא גם את החוויה של שליטה רצונית על תנועה זו של הגוף - אני הוא מקור הפעולה. בעצם מדובר פה בבעלות על הפקודה הרצונית עצמה.
פעלנות יוזמת ושנאת אי שוויון

קבלת החלטה מושפעת מכמה מניעים שונים כמו: שנאת סיכון, מקסום התועלת של כלל המושפעים מההחלטה, הרצון להרוויח עבור עצמי וכדומה. אחד ממניעים אלו הוא הרצון להימנע מתוצאות לא שוויוניות בין מושפעי ההחלטה. לעיתים המניעים עלולים להתנגש זה בזה, למשל בסיטואציה בה כדי ליצור רווח כללי יותר גדול יש צורך לבצע החלטה שתוצאותיה לא שוויוניות.
אחד הגורמים אשר מווסתים את סדר העדיפויות של המניעים המובילים את ההחלטה הוא תחושת פעלנות יוזמת של המשתתף. במחקרים נמצא כי במצבים בהם הפעלנות היוזמת נמוכה, למשל כאשר משתתפים שפטו החלטות אשר הונחתו עליהם בעל כורחם, הם נטו יותר להתחשב בשוויניות של תוצאות ההחלטה כאשר נשאלו עד כמה הם מסופקים מההחלטה שהונחתה עליהם. זאת בהשוואה למצב בו רמת הפעלנות היוזמת שלהם הייתה גבוהה, למשל כאשר הם עצמם היו מעורבים בהליך קבלת ההחלטה, ולא רק שפטו החלטה שניתנה עליהם בעל כורחם. ממצאים אלו תוקפו גם באמצעות מדידות אלקטרופיזיולוגיות של מוליכות עורית.
אחד ההסברים האפשריים להשפעת הפעלנות על סדר העדיפויות בקבלת החלטה ניתן על ידי שני חוקרים ישראלים: אילן יניב ושהם חשן-הלל. חוקרים אלו שיערו כי כאשר ישנה מעורבות של המשתתף בהליך קבלת ההחלטה, הוא רואה את רווחי האחר מההחלטה כנובעים מנדיבותו ובכך הוא מרוויח ערך מפעולה שכזו, גם במחיר של פגיעה ברווחיו החומריים מההחלטה בצורה שאינה שווה. כאשר המשתתף אינו שותף לקבלת ההחלטה, הוא רואה את תוצאות ההחלטה כמעידות על כישוריו, ועל כן הוא ידחה תוצאות החלטה שמיטיבות עם אחר לעומתו, דבר שמעמיד אותו בעמדת נחיתות.
מושגים קשורים

תחושת הפעלנות משחקת תפקיד מכריע בהתפתחות קוגניטיבית, לרבות השלב הראשון של מודעות עצמית (או חוויה פרה-תאורטית של מנטליות עצמית של אינדיבידואל), אשר תומכת בתיאוריה של התודעה. למעשה, היכולת של אינדיבידואל לזהות עצמו כסוכן ההתנהגות היא האופן שבו העצמיות נבנית כישות עצמאית מהעולם החיצוני. לתחושת הפעלנות ולמחקר המדעי שלה השלכות חשובות בקוגניציה החברתית, בשיפוט המוסרי (Moral reasoning) ופסיכופתולוגיה.
כאמור, יש קשר הדוק בין תחושת בין תחושת הפעלנות לבין תחושת הבעלות (sense of ownership). ההבחנה הרעיונית ביניהן הוגדרה על ידי הפילוסוף והפנומנולוג שון גלאגר.
ראו גם

מסוגלות עצמית
מקור שליטה
מוטיבציה
סוכנות מינית
בחירה חופשית
קבלת החלטות
לקריאה נוספת

Gallagher, S. (2000). Philosophical conceptions of the self: implications for cognitive science. Trends in cognitive sciences, 4(1), 14-21.
ביאורים

↑  תחושה זו מכונה לפעמים תחושת ה'שלי'ות (Mine-ness).
הערות שוליים

1 2 3  Haggard, P. (2017). Sense of agency in the human brain. Nature Reviews Neuroscience, 18(4), 196.
↑  Marmot, M. G., Stansfeld, S., Patel, C., North, F., Head, J., White, I., ... & Smith, G. D. (1991). Health inequalities among British civil servants: the Whitehall II study. The Lancet, 337(8754), 1387-1393.
↑  Frith, C. D., Blakemore, S. J., & Wolpert, D. M. (2000). Abnormalities in the awareness and control of action. Philosophical Transactions of the Royal Society of London. Series B: Biological Sciences, 355(1404), 1771-1788.
↑  Gallagher, S. (2000). Philosophical conceptions of the self: implications for cognitive science. Trends in cognitive sciences, 4(1), 14-21.
↑  Niclas Braun, Stefan Debener, Nadine Spychala, Edith Bongartz, Peter Sörös, Helge H. O. Müller and Alexandra Philipsen, The Senses of Agency and Ownership: A Review, Frontiers, ‏16 באפריל 2018
↑  Marcel, A. J. in Agency and Self-Awareness: Issues in Philosophy and Psychology (eds Roessler, J. & Eilan, N.) 48–93 (Oxford: Clarendon Press, 2003).
↑  Oosterbeek, H., Sloof, R., and van de Kuilen, G. (2004). Cultural differences in ultimatum game experiments: evidence from a meta-analysis. Exp. Econ. 7, 171–188. doi: 10.2139/ssrn.286428
1 2 3  Choshen-Hillel, S., & Yaniv, I. (2011). Agency and the construction of social preference: Between inequality aversion and prosocial behavior. Journal of Personality and Social Psychology, 101(6), 1253.
↑  Choshen-Hillel, S., & Yaniv, I. (2012). Social preferences shaped by conflicting motives: When enhancing social welfare creates unfavorable comparisons for the self. Judgment and Decision making, 7(5), 618-627.
↑  Rochat, P. (1999). Early Social Cognition: Understanding Others in the First Months of Life. Mahawah, NJ: Lawrence Erlbaum Associates.
↑  Jeannerod, M. (2003). The mechanism of self-recognition in human. Behavioural Brain Research, 142, 1-15.
↑  Gallagher, S. (2000). Philosophical conceptions of the self: implications for cognitive science. Trends in Cognitive Sciences, 4, 14–21.
יוריקו קויקה

יוריקו קויקה (ביפנית: 小池 百合子; נולדה ב-15 ביולי 1952) היא פוליטיקאית יפנית המכהנת כמושלת טוקיו (אנ'). הייתה חברה בבית הנבחרים של יפן משנת 1993 עד שנת 2016. ב-2016 התפטרה כדי לרוץ למשרת מושל טוקיו. היא הייתה בעבר שרת הביטחון בקבינט הראשון של ראש הממשלה שינזו אבה, אבל התפטרה באוגוסט 2007 אחרי 54 ימים בתפקיד.
ב-31 ביולי 2016, קויקה נבחרה למושלת טוקיו, ובכך הייתה האישה הראשונה המאיישת את התפקיד הבכיר.
הערות שוליים

↑  Koike decides to leave post, cites responsibility over information leak, JapanNewsReview.com; accessed 18 June 2015.
↑  Peter Landers, Yuriko Koike Elected Governor of Tokyo, First Woman in Post, The Wall Street Journal, July 31, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA07858887  GND: 1193009995  ISNI: 0000 0000 8269 5248  LCCN: nr95007387  NDL: 00128161  VIAF: 76204117   WorldCat (עם VIAF): 76204117 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ה.י.ק. הלסינקי

ה.י.ק. הלסינקי (בפינית: Helsingin JalkapalloKlubia הידוע בכינויו HJK הלסינקי או פשוט HJK; בתרגום לעברית: "מועדון הכדורגל של הלסינקי") הוא מועדון כדורגל פיני מהעיר הלסינקי, בירת פינלנד, המשחקת בליגה הבכירה בפינלנד, הוייקאוסליגה. הקבוצה נוסדה ב-1907 ונחשבת לקבוצה הוותיקה והבכירה ביותר אי פעם בפינלנד כאשר היא זכתה ב-32 אליפויות הליגה הבכירה, 14 גביעי פינלנד ו-5 גביעי ליגה פיניים. רוב השחקנים הפינים שהגיעו לשחק בליגות האירופאיות הבכירות שיחקו במהלך הקריירה בקבוצה זו. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא ה"בולט ארנה" ובו 10,770 מושבים, בו הקבוצה משחקת משנת 2000. צבעי הקבוצה המסורתיים הם חולצות בדוגמת פסים של כחול ולבן.
הקבוצה היא הקבוצה הפינית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. היא עשתה זאת בעונת 1998/1999 בעוברה בשלבי המוקדמות את אפ קיי ירוואן מארמניה ומץ מצרפת. בשלב הבתים, בו הוגרלה עם קבוצות פ.ס.וו. איינדהובן, פ.צ. קייזרסלאוטרן ובנפיקה ליסבון, זכתה הקבוצה ב-5 נקודות לאחר ניצחון ביתי על בנפיקה ליסבון, שתי תוצאות תיקו, האחת בחוץ נגד בנפיקה ליסבון והשנייה ביתית נגד פ.צ. קייזרסלאוטרן והפסדים בשאר המשחקים. הלסינקי סיימה במקום הרביעי בבית ולא העפילה לשלב הבא.
תארים

אליפות פינלנד (פורמט גביע) - 7: 1911, 1912, 1917, 1918, 1919, 1923, 1925
אליפות פינלנד (מסטרוסריה / וייקאוסליגה) - 26 : 1936, 1938, 1964, 1973, 1978, 1981, 1985, 1987, 1988, 1990, 1992, 1997, 2002, 2003, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023
סגנית אלופת פינלנד - 14: 1921, 1933, 1937, 1939, 1956, 1965, 1966, 1982, 1983, 1999, 2001, 2005, 2006, 2016.
הגביע הפיני - 14 : 1966, 1981, 1984, 1993, 1996, 1998, 2000, 2003, 2006, 2008, 2011, 2014, 2016/2017, 2020
סגנית מחזיקת הגביע הפיני - 6: 1975, 1985, 1990, 1994, 2010, 2021
גביע הליגה הפיני : 1994, 1996, 1997, 1998
סגנית מחזיקת גביע הליגה: 1995, 2009, 2012
קרולין וולדו

קורלין ג'יין וולדו, OC (באנגלית: Carolyn Jane Waldo, OC; ‏נולדה ב-11 בדצמבר 1964) היא שחיינית צורנית קנדית בעבר. היא אלופה אולימפית (סיאול 1988) בעלת 2 מדליות זהב, סגנית אלופה אולימפית (לוס אנג'לס 1984) ואלופת עולם (מדריד 1986).
ביוגרפיה

וולדו נולדה וגדלה במונטריאול.
ביוגרפיה > סגנית אלופה אולימפית

לראשונה נערכה תחרות שחיה צורנית במשחקים האולמפיים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ווולדו זכתה במדליית כסף, בתחרות אישית (195.300 נק') אחרי טרייסי רואיז מארצות הברית (198.467 נק') ולפני מיוואקו מוטויושי מיפן (187.050 נק').
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1986 זכתה וולדו עם מישל קמרון במדליית זהב בתחרות הזוגות.
ביוגרפיה > אלופת עולם

שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, בתחרות אישית (200.033 נק'), לפני שרה ג'וזפסון מארצות הברית (194.967 נק') ומוריאל הרמין מצרפת (188.250 נק'), בתחרות זוגות ביחד עם מישל קמרון (196.267 נק'), לפני האחיות התאומות קארן ושרה ג'וזפסון (193.401 נק') ומגומי איטו ומיקאקו קוטאני מיפן (185.467 נק') ובתחרות הקבוצתית לפני קנדה ויפן.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת סיאול (1988) היא זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות האישית (200.150 נק') לפני טרייסי רואיז (197.633 נק') ומיקאקו קוטאני (191.850 נק') ובתחרות הזוגות ביחד עם מישל קמרון (197.717 נק') לפני קארן ושרה ג'וזפסון (197.284 נק') ומיקאקו קוטאני ומיאקו טנקה (190.159 נק').
הישגים ותארים

בשנת 1994 נכללה וולדו בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  CAROLYN WALDO (CAN) 1994 Honor Synchronized Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame - ISHOF (באנגלית)