stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-חרירי
ספר המקאמות > סדר

סדר המקאמות בספר בנוי כך:
המבנה הראשון הוא על פי התוכן: כל מקאמה עשירית פותחת (המקאמות ה-11, ה-21,ה-31, ה-41), עוסקת בפרישות ובחיי העולם הבא, (המקאמות 6,16,26,36,46) עוסקות בספרות הערבית ובמליצות ריטוריות, (המקאמות 5,10,15,20,25,30,35,40,45) עוסקות בעניינים מצחיקים ומשעשעים.
המבנה השני הוא על פי נדודי הגיבור: המקאמה הראשונה מתרחשת בעיר צנעא שבתימן שלפי המסורת המוסלמית היא העיר הראשונה בעולם שנבנתה לאחר המבול, המקאמה האחרונה מתרחשת במסגד בבצרה בעיר מגוריו של אל-חרירי עצמו.
המבנה השלישי הוא גיל הגיבור: בתחילת המקאמות נראה הגיבור כזקן חזק, אך ככל שמתקדמים בעלילה הוא מזדקן עד שהוא מגיע לסוף חייו ומסיים את הקריירה האישית שלו.
המבנה הרביעי הוא על פי תפארת הסיום: ספר המקאמות מסתיים בשלוש המקאמות האחרונות (ה-48, ה-49, ה-50), מקאמות אלו נחשבות למקאמות הרציניות ביותר בספר והן שונות משאר המקאמות, בכך שמשמעותם סיום בעניין ספרותי, ועל כן קובצו בסוף הספר ונכתבו בצורה הדרגתית.
ספר המקאמות > דמויות

הדמות הראשונה שמופיעה בספר המקאמות, היא דמותה של הגיבור אבּו זַיִד א-סרוּג'י שמופיע בפן שונה בכל מקאמה, אחר כך באה הדמות המתלווה לגיבור והיא דמותו של המספר (הראוי) אל-חארת' בִּן המאם. הגיבור והמספר הם דמויות חד־ממדיים המופיעים בכל מחברת באופן קבוע, כאשר המספר פותח את המחברת ופוגש בגיבור המחופש ומתגלה זהותו לקראת סיום היצירה.
הגיבור הוא זה שמפעיל את העלילה, ומופיע בשתי צורות, פעם כנוכל רמאי, ופעם כגיבור בעל כושר רטורי.
אל-חרירי בהבדל מאל-המד'אני

כותב המקאמות הידוע המשורר הערבי בדיע א-זמאן אל-המד'אני, שחי בפרס הוא הראשון שיצר את המקאמה כז'אנר ספרותי בערבית. המקאמות של אלהמד'אני זכו להערכה ולתפוצה. אל-המד'אני הרחיב את המשמעות המילולית של המינוח מקאמה (שהיא שם נרדף למקום שנאספים בו קהל), וכן העביר לפרוזה מחורזת את הסיפורים והאנקדוטות שרווחו בזמנו ונתן להם ביצירתו מסגרת אחידה של מספר העד לתעלולי המספר. בעקבותיו בא אל-חרירי והעלה את הז'אנר לרום התפתחותו הספרותית.
לקריאה נוספת

ספר מטוב יוסף : מאמר: דמות האשה במחברת הארבעים ואחת בס' תחכמוני לאלחריזי בהשוואה לדמותה במקאמה הארבעים במקאמת אל-חרירי, (מבוא)- ח'אלד זרעיני.
מאמר מגזין: אל-חרירי - אלחריזי - השוואה
רינה דרורי, מאמר: לבעיית התקבלות המקאמה בספרות הערבית.
כתאב מקאמאת אל-חרירי 1054–1122 (ערבית)
אל-חרירי- מקאמאת אל-חרירי- בירות (ערבית)
יוסף בוקאעי, אלמקאמאת - " הסבר המקאמות" (ערבית)
אבן כלקאן - ופיאת אלאעיאן מהדורות אחסאן עבאס
הערות שוליים

↑  An Anthology of Yehuda Alharizi's Poetry - Masha Itzhaki
↑  אלחריזי כצומת תרבותי, יוסף סדן, עמוד 22 והערה 12
↑  הערך העוסק באבו זיד א-סרוג'י באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  הערך העוסק באל-חארת' בִּן המאם באתר אנציקלופדיה בריטניקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262312005171  PLWABN: 9810545567005606  BIBSYS: 90898150  BNE: XX1314716  BnF: cb122698817 (data)  CiNii: DA10610074  GND: 118545965  ISNI: 0000 0001 0868 8311  LCCN: n82164402  MusicBrainz: 0253c184-9ebd-4db2-afb4-b7f121339c43  NDL: 01148729  NKC: ola20241223373  NLA: 35661346  NLG: 175637  NTA: 068911211  RERO: 02-A000082716  SELIBR: 34413  SUDOC: 031494544  Trove: 1031297  VcBA: 495/36073  VIAF: 9907600   WorldCat (עם VIAF): 9907600
מונטווידאו (מחוז)

| --- | --- |
סמל מונטווידאוסמל מונטווידאו
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מושל:  Carolina Cosse
 רשות מחוקקת:  Junta Departamental de Montevideo 
 בירת המחוז:  מונטווידאו
 תאריך ייסוד:  27 בינואר 1816 
 שטח:  530 קמ"ר
 גובה:  43 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,379,560 (2015)
  ‑ צפיפות:  2,602 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  34°53′01″S 56°10′55″W﻿ / ﻿34.883611111111°S 56.181944444444°W﻿ / -34.883611111111; -56.181944444444 
 אתר מחוז מונטווידאו
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מונטווידאו (בספרדית: Departmento De Montevideo) הוא מחוז באורוגוואי. והוא המחוז בשטח הקטן ביותר במדינה, אך גם המאוכלס ביותר. בירתו היא העיר מונטווידאו, שהיא גם עיר הבירה במדינה. העיר מכסה את רוב שטחו של המחוז, אך קיימים בו גם קצת עיירות קטנות.
היסטוריה

מחוז מונטווידאו הוא אחד מהמחוזות הראשונים שהוקמו בשטח הנוכחי של אורוגוואי שנקראה אז "הפרובינציה המזרחית". המחוז הוכרז ב-27 בינואר 1816 בחוק שהתקבל במונטווידאו קבילדו (אז - בניין הממשל) ואושר על ידי חוסה ארטיגס ב-3 בפברואר 1816, יחד עם הכרזתם של המחוזות מלדונדו, סוריאנו, קנלונס, סן חוסה וקולוניה. גבולות המחוז כפי שהוכרזו בצו זה "אחרי חומות הבירה עד קו פניארול".
לאחר שאורוגוואי קיבלה את עצמאותה (ב-1828), אושרו בחוקה תשעה מחוזות, כשביניהם מחוז מונטווידאו. בחוק מ-28 באוגוסט 1835, הוגדרו במדויק גבולות המחוז כפי שהם עד היום: נהר סנטה לוסיה משפכו בנהר ריו דה לה פלטה ועד לחיבורו לנחל לאס פיידראס, ולאורך נחל זה עד למוצאו בגבעות פריירה. שם ממשיך הגבול לאורך הגבעות עד למוצא נחל טולדו, ומשם לאורך נחל טולדו עד לביצות קראסקו, וממשיך לאורך נחל קראסקו עד שפכו לנהר ריו דה לה פלטה. המחוז גובל כיום במחוז קנלונס מצפון וממזרח, במחוז סן חוסה ממערב ומדרום הנהר ריו דה לה פלטה.
ממשל

בנושאי חקיקה יש קונגרס המורכב מ-31 נבחרי ציבור ללא שכר. ראש העיר (המחוז) וחברי המועצה נבחרים אחת לחמש שנים בבחירות ישירות.
בנושאים מוניציפליים, המחוז מחולק ל-8 עיריות (ניהול אזורי) המסומנים באותיות A-G, כשבכל אחת מהם יש בחירות נפרדות בהם בוחרים תושבי האזור את ראש העיר.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין שנערך ב-2011, במחוז מונטווידאו מתגוררים 1,319,108 תושבים (613,990 גברים ו-705,014 נשים) ב-520,538 משקי בית.
שיעור ילודה: 14.40 לידות ל-1,000 איש (2004)
שיעור תמותה: 10.35 מקרי מוות ל-1,000 איש (2004)
גיל ממוצע: 33.8 (31.2 גברים, 36.5 נשים) (2004)
תוחלת חיים נכון ל-(2004):
כלל אוכלוסייה: 75.28 שנים
גברים: 71.28 שנים
נשים: 79.44 שנים
גודל משפחה ממוצע: 1.91 נפשות (2004)
ערים במחוז

ערים נוספות במחוז מונטווידאו (נכון ל-2004): מונטווידאו (מספר התושבים 1,680,552, חלקם מתגוררים בחלק השייך למחוז סן חוסה), פאחאס בלאנקאס (1,976 תושבים), סנטיאגו ואסקס (1,482 תושבים) ואבאיובה (924 תושבים).
השטחים הכפריים מהווים כ-60% משטח המחוז, ומונים נכון לשנת 2011 14,026 נפש.
חינוך

לפי הערכה ישנם במחוז כ-227,264 תלמידים, הלומדים ב-464 מוסדות חינוך ציבוריים. בהם: 331 גני ילדים ובתי ספר יסודיים, 75 בתי ספר תיכוניים ו-54 מוסדות של אוניברסיטאיות. בנוסף למוסדות אלה, ישנם 162 בתי ספר פרטיים, יסודיים, תיכוניים ואוניברסיטאים. וכן קיימת רשת רחבה של מרכזי טיפול לגיל הרך.
הערות שוליים

↑  תקנון הבחירות והנבחרים במחוז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119639020 (data)  MusicBrainz: 7fdfdefe-9b3b-4810-8c34-41e9d9e7bcfb  NARA: 10036631 
החלוקה המוניציפלית של מחוז מונטווידאו
הבזאר הגדול (טהראן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  באזאר, קניין תרבותי 
 מיקום:  District 12 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־16
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 חומרי בנייה:  לבנה, מלט 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ספאווית, Zand architecture, אדריכלות קאג'ארית 
 
 קואורדינטות:  35°40′30″N 51°25′10″E﻿ / ﻿35.675°N 51.419444444444°E﻿ / 35.675; 51.419444444444
  (למפת טהראן מוגדלת) הבזאר הגדול(למפת טהראן רגילה) הבזאר הגדול
 
הבאזאר הגדול של טהראן
הבאזאר הגדול של טהראן (בפרסית بازار بزرگ تهران באזאר בוזורג-א טהראן) הוא שוק  גדול מְקורֶה הנמצא בחלקה הדרומי של העיר טהראן. באופן מסורתי כמו בבאזארים אחרים הדומים לו, הוא מחולק למספר מסדרונות שבכל אחד מהם חנויות המתמחות בסוג אחר של סחורה כגון: נחושת, שטיחים, תבלינים, זהב וכסף. אורכם של רחובות הבאזאר הוא מעל עשרה קילומטרים, והכניסה לחלל הבאזאר נעשית דרך מספר שערים שחלקם נסגר בלילה ומאובטח.
 הבאזאר משפיע באמצעות מחירי המוצרים הנמכרים בו  על מחירי מוצרים דומים במקומות אחרים בטהראן ולמעשה אף באיראן כולה, בהיותו המקום שבו נקבעים המחירים של מוצרי היסוד על פי היצע וביקוש. הבאזאר משמש ממשק בין העיר והמדינה ובעל קשרים הדוקים למוסדות הדת. הוא בעצם עיר בתוך עיר, בנוסף לשלל החנויות והדוכנים הוא מוקף ביותר משנים עשר מסגדים, מספר בתי הארחה ובנקים. עם זאת בשנים האחרונות הבאזאר הולך ומדרדר הן במידותיו והן בחשיבותו. באוקטובר שנת 2005 היו תוכניות לבנות מלון גדול בחלק הדרומי של הבאזאר לטובת התיירים הבאים לאזור השוק כדי להפכו למקום יותר מסביר פנים ולשקם במידת מה את חשיבותו.
היסטוריה

על פי עדויות ארכאולוגיות, האזור מסביב לטהראן היה מיושב כבר לפני 6000 שנה ומבנים דמויי באזאר החלו להראות באיראן לפני כ-4000 שנה. 
כמה מאות לפני הופעת האסלאם באיראן, דיווחו נוסעים על קיומו של אזור מסחרי במקום שבו נמצא כיום הבאזאר. עדויות למציאותם של מבנים שתפקדו כבאזאר היו קיימים במקום כבר לפני כ-400 שנים, אולם הבאזאר הנוכחי של טהראן אינו עתיק. קשה לומר מתי הוא הופיע לראשונה אולם ידוע שבתקופת האימפריה הספווית ואחריה החל הבאזאר לגדול באופן הדרגתי. 
חלק קטן במתחם הבאזאר הוא הגרעין המקורי של הכפר שהפך ברבות הימים לעיר טהראן. בתקופתו של השאה תַהְמָאסְבּ (פרסית تهماسب), שמלך בשנים 1514–1567, נבנו חומות העיר המעוטרות במגדלים ואזור הבאזאר התפתח. תיירים מערביים שביקרו בטהראן בשנת 1660, מציינים ששטח הבאזאר היה בחלקו הגדול פתוח ומיעוטו היה מקורה. כך עשה סר תומאס הרברט שבקר בבאזאר של טהראן  בשנת 1628,  בעת מסע לפרס, שערך ביחד עם  סר דודמור קוטון וסר רוברט שירלי.
  
למרות האגדות על קיומו העתיק של הבאזאר, הבניינים הישנים ביותר בו כולל החומות והמעברים, אינם יותר מאשר בני 400 שנה, ורבים מהם נבנו או שוקמו רק ב-200 השנים האחרונות. לפיכך נחשב הבאזאר הגדול של טהראן לאחד מהבאזארים הצעירים ביותר במזרח התיכון. הבאזאר החל לגדול בעיקר במאה ה-19 ובמידה רבה התרחב ללא התערבות ותכנון חיצוניים. כאשר החלה העיר טהראן, בתחילת המאה ה-20, להתרחב במהירות תחת שלטונו של רזא ח'אן, הביאה ההתפתחות הזו גם לצמיחה מהירה של הבאזאר, שהטמיעה  כמה אזורים שהיו בעבר מחוץ לשטחו, כמו שוק מוכרי הבשמים ותעלת המגן של השוק.
ארכיטקטורה

הבאזאר המקורי התפרש מרחבת סבזה (Sabzeh) לשדרות מולווי (Molavi) והיו בו שני  צמתים מרכזיים, הגדול שנבנה בשנת 1849 והקטן שנבנה בשנת 1864, בהדרגה נוספו מבנים ורחובות נוספים ובאזארים-קטנים. באזאר- קטן הוא אחד מהמבנים המרשימים בשווקים האיראניים. זהו מקום רחב ידיים מכוסה בכיפה לעיתים ממוקם בירכתי כיכר השוק ולעיתים בלבו. באזאר-קטן זה, שמש בעבר מקום לחנייה של שיירות הסוחרים שהקימו שם אורוות זמניות לסוסים, לפני מעברם לתחנה הבאה. הוא מורכב מחצר פנימית סגורה שבקירותיה מסודרות חנויות, זאת, בניגוד לסידור הטורי של החנויות בשאר חלקי הבאזאר. הסחורות שנמכרות בו הן לרוב פריטי יוקרה כמו, שטיחים, עבודות אומנות ותכשיטים.
החלק הישן יותר של הבאזאר, מהמאה ה-19,  די אחיד מבחינה ארכיטקטונית ובעל איכות בניה טובה, בעוד שהחלקים שנוספו במאה ה-20 לעיתים קרובות בעלי איכות בניה ירודה יותר. ↵עם השנים נטמעו בבאזאר האזורים הסמוכים לו, כמו למשל באזאר-קטן בשם Mahdieh,  מבנה דו קומתי בעל חצר מרובעת שהוא כנראה הבניין העתיק ביותר של טהראן וכן  סראי-א-אמיר ( Saray-e-Amir)  שמכיל 336 חדרים ונבנה בשנת 1888 בהוראתו של מירזא תקי-ח'אן פראהאני (פרסית میرزا تقی‌خان فراهانی).נוסע בשם אורסלס שהגיע מאירופה בשנת 1882 כותב על הבאזאר: "מכיכר מידן ניתן להיכנס לבאזאר דרך שני שערים מפוארים, הבאזאר עצמו הוא עיר אחת כאשר מדובר באוכלוסייה שלו. במשך יום עוברים בו 20.00 עד 25.00 אלף איש.. המבוך העצום והמעברים שבתוכו עומדים מתחת לכיפות עשויות לבנים בעלי חלונות קטנים". הבאזאר הגדול של טהראן צמח באופן הדרגתי, ללא תוכנית על מוגדרת,  וצורתו עוצבה במשך שנים רבות. באזארים אחרים דוגמת זה בעיר שיראז הם בעלי תוכנית ארכיטקטונית ברורה. ↵תחילת בנייתו של הבאזאר הנוכחי בטהראן הייתה ברובה בראשית המאה ה-19 בתקופת שלטונו של פתח עלי שאה קאג'אר, אז הייתה טהראן עדיין כפר קטן.  התפתחות נמרצת החלה בתקופתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר והוא הפך  למערך מבוכים של רחובות מסחריים צרים מחופים  החוברים לבאזארים-קטנים, בתי תה וקפה, מרחצאות ומסגדים. מזג האוויר שבתוכו הוא יחסית חם בחורף וקריר בקיץ ומקל על השהייה בו. גג הבאזאר מורכב משורה של כיפות המחוברות ביניהן. בחתך אורך שלו נראה שהגג מכיל מספר מקומות שבהם הכיפות גבוהות יותר  והרדיוס שלהן שונה כך שהם מובדלות משאר מהכיפות שבאות לפניהם ואחריהם אלה הם בדרך כלל כיפות הבאזארים-הקטנים.  מבפנים חלק מהכיפות מעוטרות בקישוטי מֻקָרנָס, עיטור אופייני לארכיטקטורה האסלאמית והפרסית.  תורתו מעין  גומחות קטנות מחודדות המסודרות בשורות אחת על השנייה ובולטות מעל פני השטח. מוקרנס בנויים מאבן, או לבנים, לעיתים מקישוטי טיח ועץ. יש בהם לבנים ואחרים מעוטרים  באריחים  צבעוניים או בעץ צבוע. המוקרנס נמצאים גם בבסיסי הכיפות, בפנדנטיבה בכרכובים ובבסיסי קשתות. בהצטלבות של מעברים באזאר או בכניסה למבנה בעל חשיבות הקשור לבאזאר, כמו מסגד או חאן. התקרות בסמטאות הבאזאר מקומרות ובנויות מלבנים אדומות ובהן מספר קשתות (שמונה הוא המספר המסורתי).
הבאזאר במאה ה-21

ישנם סימנים שחלק גדול מסוחרי ועובדי הבאזארים התפכחו מרעיונותיה השמרניים של הרפובליקה האסלאמית של איראן. מזה זמן מה, אם כי אין על כך נתונים סטטיסטיים, ישנן טענות שרבים מאנשי באזאר הצביעו בשנת 1997 עבור המועמד הרפורמיסטי מוחמד חאתמי ובשנת 2001 עבור מיר חוסיין מוסאווי. אולם, בשל פרגמטיות או סיבות אחרות,  אנשי הבאזאר נמנעו בדרך כלל מלהשתתף בהפגנות שהיו בתקופות אלה.
מגמה זו השתנתה ביולי 2010, שוב באוקטובר2012, ופעם נוספת  באוגוסט 2014. בכל אותם המקרים הפגינו אנשי הבאזאר ומחו כנגד פעולות השלטון.
 נראה ששותפות בין הבאזאר ומפלגת השלטון לא האריכה ימים. אולם ייתכן גם שזו נגזרת של הירידה בכוחו הכלכלי והחברתי של הבאזאר. חלק מסוחרי הבאזאר עדיין אמידים, אולם מדיניות הפיקוח על מטבע זר ועל המסחר שהטיל הממשל האיראנית שלאחר המהפכה, ביחד עם העובדה שחלק לא מבוטל של הסוחרים העבירו את עסקיהם לצפון העיר שבה מתרבים הקניונים וחנויות הכולבו, גורמים לשחיקה במעמדו של הבאזאר כיום.
לקריאה נוספת

Bazaar and State in Iran: The Politics of the Tehran Marketplace (Cambridge Middle East Studies) 19 Mar 2009  Arang Keshavarzian, Cambridge University Press; Reissue edition (19 Mar. 2009)
הערות שוליים

1 2 3  Tehran Grand Bazaar
↑  Some Places of Interest in Tehran
↑  Tehran Grand Bazaar
↑  Gallery of THE IRANIAN CIVILIZATION AND HISTORY
↑  Herbert, Thomas
↑  Timcheh ובפרסית تیمچه, לעיתים מכונה גם חאן
↑  Ornaments and the Concept of Beauty in Iranian Architecture: Case Study of the Large Timcheh of Qom Bazaar
↑  Geometry at work: Re-reading the Persian bazaar Mehran Mojtahedzadeh
↑  Iran Primer: The Bazaar
↑  The bazaar strikes back
↑  The Revolt of the Bazaar: Will Angry Merchants Change Iran
↑  Iran: bazaar merchants launch strike in Tehran & Tabriz
↑  Bazaar and State in [Iran: The Politics of the Tehran Marketplace
איור משנת 1873, הבאזאר הגדול של טהראן
ציור משנת 1841, חרט נחושת, בבאזאר הגדול של טהראן, Flandin Eugène
מסגד השאה, הממוקם בבזאר הגדול של טהראן, בירת איראן.
הבאזאר הגדול של טהראן
חנות שטיחים בבאזאר
יוסף שמואל מודיאנו

| --- | --- |
 לידה:  1703 קיום משוער סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1781 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי העתיק בסלוניקי 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באוגוסט 1781 
 שם השושלת:  משפחת מודיאנו 
 
רבי יוסף בן שמואל מודיאנו (ה'תס"ד – כ"ו באב תקמ"א, 17 באוגוסט 1781) היה רב סלוניקאי מחבר ספר ראש משביר.
ביוגרפיה

נולד לשמואל, למד אצל רבי משה אמארילייו. לפני תק"ד שימש כמרביץ תורה בקהילת "איטלייא ישן".
הרב מודיאנו ההדיר את כתבי דודו רבי שמואל יצחק מודיליאנו "שעשוע התלמידים" וארוחת תמיד".
החיד"א שלח לו אגרת ובה ביקש שינצל את השפעתו כדי לפשר בין הפקידים בקושטא ליהודי ירושלים. משליחת המכתב נראה שהיה בעל ההשפעה על הפקידים, ייתכן ששלט על העברות הכספים מסלוניקי לירושלים ומכאן השפעתו.
נפטר בכ"ו באב תקמ"א. נקבר בבית העלמין בסלוניקי. רבי יוסף יקואל הספידו בסופיה, ורבי יוסף נחמולי בלאריסו.
השאיר אחריו מספר בנים ביניהם: יעקב (תשובותיו נדפסו בספר אביו, נפטר בתקע"ח), אברהם ויוסף. גיסו היה הרב אלעזר רפאל נחמיאס מחבר ספר הון רב (סלוניקי תקל"ז), ההקדמה נכתבה על ידי מודיאנו.
חיבוריו

ראש משביר חלק א, שו"ת על סדר השולחן ערוך, סלוניקי תקפ"א, בעריכת רבי חיים יוסף ארדוט, חלק ב, סלוניקי ת"ר, בעריכת רבי רפאל אשר קובו, באתר היברובוקס
ראש מעריב, סלוניקי תק"צ.
אוריין תליתאי סלוניקי תקי"ז, ההדרה של חידושי ר"י מיגאש לשבועות, חידושי הרמב"ן לקידושין, וחידושי הריטב"א לעבודה זרה, לספר הוסיף מחידושי דודו למסכת שבועות. לספר הוסיף הערות רבות, החל מדפוס פראג תקפ"ו נשמטו ההערות, נדפסו בכתב העת מוריה. רוב המהדורה נשרפה בשריפה הגדולה של סלוניקי (תקי"ט) ובתקכ"ג הוציא מהדורה חדשה.
הערות שוליים

↑  מכונה "יוסף שמואל" על שם אביו
↑  נהגה לעיתים מודליאנו
↑  בן יוסף אחיו של הרב שמואל יצחק מודיליאנו
↑  מאיר בניהו (עורך), רבי חיים יוסף דוד אזולאי, חלק ב, מכון בן-צבי ומוסד הרב קוק, ירושלים תשי"ט, עמ' תיא-תיב
↑  יצחק שמואל עמנואל, מצבות שלוניקי, מכון בן צבי, ירושלים תשכ"ח, עמ' 766
↑  רבי יוסף יקואל, מטה יוסף, דרוש יז, מה:
↑  רבי יוסף נחמולי, אשד הנחלים, קי:
↑  יצחק שמואל עמנואל, זיכרון שלוניקי, חלק א, הוועד להוצאת ספר קהילת שלוניקי, תל אביב, תשל"ב, עמוד 104
↑  כך לפי שלמה אברהם רוזאניס, קורות היהודים בתורקיה, חלק ה, סופיה תרצ"ז–תרצ"ח, עמ' 102
↑  חידושים על מסכת קידושין, מוריה, גיליון קצא-קצב, אב תשמ"ט, עמ' יט, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309227405171  GND: 1095690523  ISNI: 0000 0004 0242 8836  LCCN: nr92010701  NTA: 354886983  VIAF: 298188816   WorldCat (עם VIAF): 298188816
טלאל אל-קרינאווי

טלאל אל-קרינאווי (בערבית: طلال القريناوي; נולד בשנת 1954) הוא ראש עיריית רהט.
ביוגרפיה

טלאל אל-קרינאווי נולד לשבט אל-קרינאווי טרם הקמת רהט. הוא בעל תעודה במינהל עסקים מהמכון לפריון העבודה והייצור ותואר במשפטים מהקריה האקדמית אונו ועד לבחירתו כראש מועצת רהט, עבד כמנהל סניפי בנק בערבה וברהט.
ב-1977 הצטרף למפלגת העבודה והיה חבר מפלגה וחבר הלשכה המדינית. ב-1989 התמודד לתפקיד ראש מועצת רהט ולא נבחר לראש המועצה אך התמנה לסגן ראש המועצה. ב-1993 נבחר לראש המועצה ובתקופת כהונתו שינתה רהט את מעמדה ממועצה לעיר. ב-1994 השתתף במשלחת ראש הממשלה יצחק רבין לטקס חתימת הסכם השלום עם ממלכת ירדן. בין השנים 1998 ל-2001 כיהן כממלא מקום ראש העירייה. בין השנים 2001 ל-2003 כיהן כראש עיר בהסכם רוטציה עם גומעה אלקסאסי וממלא מקום כיו"ר המרכז לשלטון מקומי. ב-2003 נבחר שוב לראשות העיר והחזיק בתפקיד עד שנת 2008. הוא הצטרף למפלגת קדימה ב-2005 ובין השנים 2006 ל-2009 שימש כיו"ר מועצת מפלגת קדימה. בבחירות ב-2008 הפסיד אל-קרינאווי בבחירות לפאיז אבו צהיבאן. הוא חזר לראשות העיר ב-2013.בתקופת כהונתו הורחב תחום השיפוט של העיר רהט ב-21,000 דונם על חשבון שטחים מהמועצה האזורית בני שמעון.
אל-קרינאווי שימש כסגן יושב ראש ועדת המעקב לערביי ישראל בין השנים 2001 ל-2008.
הוא התמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024, וזכה ב-70.8% מהקולות וניצח את עטא אבו מדיגם, שזכה ב-21.2% מהקולות.
טלאל אל-קרינאווי נשוי ואב לשישה.
דעות ציבוריות

בשנת 2016 התבטא בנוגע לחוק המואזין שעורר מחלוקת ציבורית, ואמר כי "אם המואזין יושתק אשים רמקול בכל בניין בעיר רהט".
 בסוף שנת 2016 התקיימה הלווייתו של שמעון פרס, שהוחרמה על ידי מספר מנהיגים בחברה הערבית, טלאל אל-קרינאווי השתתף בהלוויה ואמר כי "מי שהחרים את הלווייתו עשה זאת על דעתו".
ראש עיריית רהט > תעסוקה וכלכלה

בתקופת כהונתו בתחילת שנות ה-2000, הקים יחד עם סיגל מורן את אזור התעשייה עידן הנגב, וכיום מכהן כיו"ר המנהלת של אזור התעשייה עידן הנגב הוא אזור תעשייה משותף לרהט, מועצה אזורית בני שמעון ומועצה מקומית להבים.
בתקופת כהונתו גדל תקציב העיר בכ-50% מ-214,733,000 בשנת 2013 ל-320,000,000 ש"ח בשנת 2018. כמו כן, ירד אחוז האבטלה מ-34% בשנת 2013 ל-12.4% בשנת 2017, זאת בעקבות פיתוח אזור התעשייה עידן הנגב שמעסיק אלפי תושבים מרהט, ופיתוח העסקים ברהט.
אל-קרינאווי הוא גם יו"ר הדירקטוריון החברה הכלכלית רהט.
ראש עיריית רהט > תרבות ופנאי

הקים ברהט את הבריכה הראשונה במגזר הבדואי. כמו כן הוביל את הקמת היכל התרבות הראשון במגזר הבדואי הצפוי להתחיל לפעול בשנת 2019.
ראש עיריית רהט > דיור וגבולות שיפוט

בשנת 2017 הוביל את הרחבתה של העיר רהט באלפי דונמים על חשבון שטחים שהתקבלו ממועצה אזורית בני שמעון, והוביל לאישור בותמ"ל של תוכנית לבניית אלפי יחידות דיור חדשות לעיר רהט.
ראש עיריית רהט > תחבורה

עד שנת 2005 לא הייתה ברהט תחבורה ציבורית, אף על פי שהעיר מנתה כבר אז עשרות אלפי תושבים. באותה שנה יצאו התושבים, יחד עמותת ידיד וראש העיר טלאל אל-קרינאווי, למאבק במשרד התחבורה כדי להכניס תחבורה ציבורית לעיר. המאבק הצליח ובכנס שנערך בשנת 2005 הודיע משרד התחבורה על הפעלת תחבורה ציבורית ברהט. בשנת 2009 החלה לפעול בעיר חברת האוטובוסים גלים. כיום בשנת 2017 יש 20 קווי תחבורה ציבורית שעוברים בתוך רהט או בכניסה אליה.
בסוף שנת 2016 חנך אל-קרינאווי את מחלף רהט בכביש 6, שמחבר את העיר לכביש המרכזי במדינה, ויוצר כניסה מהירה לרהט.
ראש עיריית רהט > חינוך

בתוקפת כהונתו הציגה רהט שיפור בנתוני הבגרויות. אחוז התלמידים שסיימו בגרות עם 5 יחידות במתמטיקה עלה מ-0.2% בשנת 2013 כאשר נכנס לתפקיד, ל-3.7% בשנת 2017. אחוז התלמידים שסיימו בגרות עם 5 יחידות אנגלית עלה מ-0.7% בשנת 2013, ל-8.4% בשנת 2017. אחוז את הזכאות לבגרות עלה מ-40% בשנת 2013 ל-56% בשנת 2017.
הערות שוליים

↑  טלאל אל-קרינאווי כנס הרצליה
↑  תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות לפי שמות היישובים (ע-ת), באתר הארץ, 28 באוקטובר 2003
↑  יעקב לוי, טלאל אל-קרינאווי: "נצחוני הוא בשורה לנגב כולו", באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 6 בנובמבר 2013
↑  yasr alseed (2013-11-21), מסיבת נצחון לבחירות לרשות עריית רהט בנגב, נבדק ב-2017-07-08
↑  משרד האוצר - מנהל התכנון - תכנון זמין - מסך פרטי ישות תכנונית, באתר mavat.moin.gov.il
↑  saga (2015-12-25), רהט בתנופת בניה, נבדק ב-2017-07-08
↑  מהפכים מפתיעים וקרבות צמודים: התוצאות בבחירות המקומיות, באתר ynet, 27 בפברואר 2024
↑  ראש העיר רהט מוביל את ההתנגדות לחוק המואזין, באתר nrg
↑  טל שלו, אור רביד‏, ראשי רשויות בשבעת פרס: "החרמת ההלוויה - לא בשם הציבור הערבי", באתר וואלה, 2 באוקטובר 2016
↑  תקציב העיר רהט לשנת 2013
↑  "תמונת מצב חברתית 2016: השכר עולה – אך לא מדביק את הגידול בצמיחה". מרכז אדוה (באנגלית אמריקאית). 2017-01-15. נבדק ב-2017-07-08.
↑  אחמד אבו סויס‏, המים של השכן לא כחולים יותר: בקיץ הבא יוכלו ילדי רהט לרחוץ בבריכה שתיבנה בעיר, באתר וואלה, 19 באפריל 2016
↑  בילי פרנקל, רהט תהפוך לעיר הערבית הגדולה בישראל, באתר ynet, 5 ביולי 2017
↑  CoMedia Group LTD., Yedid website, www.yedid.org.il (ארכיון)
↑  חברת כביש חוצה ישראל | כביש 6 | התקדמות העבודות בדרום, באתר www.hozeisrael.co.il (ארכיון)
↑  נתוני התמונה החינוכית של רהט
רוצ'ה (מחוז)

מחוז רוצ'ה (בספרדית: Departamento de Rocha) הוא אחד מתשעה עשר המחוזות באורוגוואי. ובירתו היא העיר רוצ'ה.
מיקום המחוז הוא במרכז-מזרח המדינה, גובל במחוז טריינטה אי טרס מצפון, במזרח בלגונת מרין ובברזיל כשבדרום הלגונה, הגבול הוא הנקודה הדרומית ביותר בברזיל. באוקיינוס האטלנטי בדרום-מזרח, ובמחוזות לבז'חה ומלדונדו ממערב. העיר צ'וי, אשר חצויה בין רו'צה לברזיל, כשהשדרה המרכזית בעיר היא הגבול הבינלאומי בין המדינות אורוגוואי וברזיל.
המחוז הוקם ב-7 ביולי 1880 ונפרד בפועל ממחוז מלדונדו, ולבז'חה, ב-1 באוגוסט 1881.
גאוגרפיה

מחוז רוצ'ה משתרע לאורך 180 ק"מ של קו חוף ימי, המאופיין בחופים קרים ומלוחים, עם חולות לבנים, ואזורים סלעיים עם חופים עמוקים ותלולים. זה מבדיל אותו ממחוזות אחרים באורוגוואי כגון קולוניה, סן חוסה, מונטווידאו, קנלונס וחלק ממלדונדו, שחופיהם לאורך נהר ריו דה לה פלטה.
תיירות

הפארק הלאומי - סנטה תרזה (ספ'), המשתרע על שטח של כ-3000 דונם, ובו אינספור מינים של צמחייה מקומית ואקזוטית, כולל יותר מ-2 מיליון עצים. ישנם מספר אזורי בילוי, אזורי פיקניק, מסלולי טיולים, חופים באוקיינוס האטלנטי ובלגונה נגרה, אזורי קמפינג, מתחמי צימרים, שירותים כלליים כולל שירותי רפואה וטיפולי שיניים. לאורך הים ישנם ארבעה חופים מסודרים: לה מוסה (La Moza), פלז'ה דה בארקו (Playa del Barco), לס אצ'ירס (Las Achiras), ופלז'ה גרנדה (Playa Grande).
כלכלה

הכלכלה במחוז מבוססת בעיקר על גידול בקר וצאן ומכירת בקר. וכן ענף הדיג מבוסס מאוד במחוז.
ישנם גם מרבצים של נחושת, ליגניט ושיש.
גידולים חקלאיים, דגנים, טבק, עגבניות, תירס, ירקות ופירות שונים. המסחר בצמר, עור ואלכוהול שולט גם הוא באזור.
במקביל, במחוז יש הכנסה גדולה מתיירות. וברוצ'ה ישנם אתרי נופש רבים לחוף האוקיינוס האטלנטי, ובאזורי הביצות המהווים גן עדן לחובבי צפרות.
ממשל > מוניציפלית

ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, עם ארבעה ממלאי מקום, לתקופה של חמש שנים. לאחר מכן יכול להיבחר מחדש.
ממשל > חוקתית

הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר.
ממשל > עיריות (ניהול אזורי) במחוז

4 העיריות הוקמו ב-5 במרץ 2010.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם העירייה | תושבים במפקד (2020) | שטח שיפוט (km²) |
| קסטיז'וס | 9651 | 2152.6 |
| צ'וי | 9758 | 92.8 |
| לה פלומה | 5516 | 247.7 |
| לסקנו | 7922 | 745.5 |
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנתה אוכלסיית המחוז 68,088 תושבים (מהם 33,269 גברים ו-34,819 נשים), ב-46,071 משקי בית. כשגודל משק בית בממוצע הוא 1.48 נפשות. תוחלת החיים הממוצעת (2004): 74.45 שנים, מתוכם גברים: 69.86 שנים, ונשים: 79.22 שנים.
הערות שוליים

↑  פורטל התיירות של רוצ'ה (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b5bc1204-b2e7-4cf9-af7a-905d2a3d502f 
העיר לה פלומה וחוף הים
חוף לה מוסה בפארק הלאומי סנטה תרזה.
מפת המחוז והכבישים העיקריים
מפת העיריות במחוז רוצ'ה: 1) קסטיז'וס, 2) צ'וי, 3)לה פלומה, 4) לסקנו.
מרדכי חיים סלאנים

| --- | --- |
רבי מרדכי חיים מסלאנים
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
רבי מָרְדְּכַי חַיִּים סְלאָנִים (נהגה: סְלוֹנִים, מכונה גם: ר' מוטל דיין או ר' מַאטְל סְלוֹנִימֶר; ראש חודש תמוז תרכ"ח, יוני 1868 – י"ב בטבת תשי"ד, דצמבר 1953) כיהן בשנותיו האחרונות כמנהיג חסידות סלונים.