מיכאל גלוזמן
ספריו

(עם גיל נאדר), מילון אחר, תל אביב: הוצאה עצמית, תשנ"ז.
גלוזמן ערך בצוותא עם האמן גיל נאדר ספר בשם "מילון אחר", שליווה את תערוכתו של נאדר "הכובש את יצרו". נאדר הפך חדר בגלריה שלו לארון, וכך כל מבקר בתערוכה חווה את הקלאוסטרופוביה של החיים בארון. הספר התמודד באופן ביקורתי עם ההגדרות המילוניות להומוסקסואליות והביא הגדרות אלטרנטיביות, לעיתים הומוריסטיות ואנקדוטאליות לשורה של מושגים כגון אהבה, זוגיות, מיניות, משפחה וכדומה.
איחצון: (יובל יונאי) גילוי העובדה שמישהו הוא הומו, לסבית או ביסקסואל בניגוד לרצונו. לעיתים האיחצון נעשה מתוך סיבות של נקמנות אישית, כעס או רצון להסב נזק להומו או ללסבית, אבל בשנות ה-80 החלו ארגונים שונים של הומואים ולסביות לאחצן הומואית ולסביות, בטענה שהסתתרות בארון אינה מוסרית מבחינה חברתית. הסתתרות כזו גורמת לדעתם להסתרת ממדי התופעה של ההומוסקסואליות ולסביות וכתוצאה מכך מחלישה את המאבק למען זכויות שוות ומנציחה את הרדיפה של הומואים ולסביות.
The politics of canonicity: lines of resistance in modernist Hebrew poetry, Stanford, California: Stanford University Press, 2003
ספר זה (הפוליטיקה של הקנון: קווי-התנגדות בשירה העברית המודרנית) מבוסס על עבודת הדוקטור של גלוזמן. הספר שואל כיצד מתהווה הקאנון הספרותי בעידן של בניית אומה ובוחן את המבנה של הקאנון הספרותי באמצעות התבוננות במה שנדחק לשוליו. הספר בוחן את היחסים בין ספרות ללאומיות באמצעות התבוננות ביוצרים ויוצרות שנתפסו כ"מינוריים" מחצית הראשונה של המאה העשרים. הספר מציע קריאות חדשות בשירת הנשים העברית של שנות העשרים, ובשירתם של דוד פוגל ואבות ישורון. מעבר לעיסוק בהדרה ובשוליות, הספר מציע מבט היסטוריוגרפי חדש על המודרניזם העברי.
בעיר ההריגה - ביקור מאוחר: במלאת מאה שנה לפואמה של ביאליק, תל אביב: רסלינג, 2005.
ספר שותף של מיכאל גלוזמן, חנן חבר ודן מירון, בו כל אחד כתב פרק ארוך על הפואמה של ביאליק "בעיר ההריגה", אחד השירים הגדולים ביותר של השירה העברית. גלוזמן מתמודד במאמרו עם גינוי הקורבנות, גינויים של הגברים שלא הגנו על נשותיהם בעת הפוגרום. עד למפנה המאה העשרים, מוות בפוגרום נחשב כמוות הרואי על קידוש השם אך שירו של ביאליק מסמן רגע של מפנה תרבותי, שבו מוות כזה נתפש כאירוע מביש. מאמרו מנתח את תגובתו של ביאליק לפוגרום במונחים היסטוריים, ביוגרפיים ומגדריים.
הגוף הציוני - לאומיות, מגדר ומיניות בספרות העברית החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007
בניגוד לספרו הראשון של מיכאל גלוזמן, שעסק בשולי הקאנון, הרי שהספר "הגוף הציוני" דן בטקסטים הקאנוניים ביותר של הספרות העברית. זהו ניסיון לקרוא את המסורת המרכזית בספרות העברית כהתמודדות עם הציווי הציוני לכונן גבריות חדשה. גלוזמן מתאר בספרו כיצד הציונות ניסתה להמיר את דמותו של התלמיד החכם ששוקד על תלמודו בדמות חדשה של לוחם ללא חת, עובד אדמה, המסמל בגופו את רעיון שלילת הגולה. הספר בוחן כיצד הגיבה הספרות העברית לאידיאל הגבריות החדש והקריאות המובאות בו מראות שתגובה זו הייתה מורכבת ואמביוולנטית. לאחר קריאה ב"אלטנוילנד" להרצל, מציע הספר קריאה ביצירותיהם של מנדלי מוכר הספרים, חיים נחמן ביאליק, יוסף חיים ברנר, משה שמיר, יהושע קנז, דויד גרוסמן ואתגר קרת.
שירת הטבועים: המלנכוליה של הריבונות בשירת שנות החמישים והשישים, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה בשיתוף ידיעות ספרים, 2018.
בשנת 2015 זכה כתב היד של שירת טבועים בפרס בהט של הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה.
אהרן: הבית והמשפחה בשירת אהרן שבתאי - הוצאת למדא של האוניברסיטה הפתוחה, 2021. כתב היד של הספר זכה בפרס קרן גולדברג.
מונוגרפיה מקיפה על יצירתו של המשורר אהרון שבתאי, מהמשוררים המרכזיים בשירה העברית. הספר כולל מכתבים מארכיונו של שבתאי המתפרסמים לראשונה, שיחות איתו ועם חבריו ומחקר המתייחס למכלול ההקשרים של שירתו. לספר מצורפות חמש מסות שכתב שבתאי, המכונסות יחדיו לראשונה.