stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יולי עופר
פעילות עסקית

בשנת 1956 ייסד עם אחיו סמי ועם מרדכי מנו את חברת הספנות נתיבי הים התיכון.
במהלך שנות ה-60 וה-70 הפכה קבוצת האחים לחברת ספנות בינלאומית כשיולי עופר ניהל את עסקיה בישראל וסמי עופר את הפעילות הבינלאומית. בשנות ה-80 הקבוצה החלה להיכנס לעסקי המכליות בהונג קונג וסינגפור. והם התרחבו לתחום הובלה ימית של דלק ופוספטים בשנות ה-90. עם הזמן הוקמה גם חברת בת שהתמקדה בספינות שיט בשם רויאל קריביאן.
עופר התמחה בעסקי נדל"ן, רכש מגרשים והקים מבנים במקומות שונים בישראל ובעיקר בעיר הרצליה שבה מיקם את מרכז עסקיו וגם בחר לגור בה. הוא תרם לפיתוחה ולהתפתחותה של הרצליה ובמיוחד ידועה מעורבותו בפרויקט המרינה בהרצליה.
בשנת 1994 רכשו האחים עופר בחלקים שווים עם מוזי ורטהיים את גרעין השליטה (26%) בבנק המזרחי. בשנת 1999 רכשו ממשפחת אייזנברג את השליטה בחברה לישראל, שבבעלותה היה מפעל טאואר סמיקונדקטור במגדל העמק ונכסים אחדים שרכשה מממשלת ישראל: בתי זיקוק לנפט בחיפה, כימיקלים לישראל וצים.
בניהולו השקיעה המשפחה בחברות כבלים (שאותה רכשה מחברת תדיראן), גרנית הכרמל (שבאמצעותה השקיעו בחברת סונול), פרויקט המרינה בהרצליה. היא רכשה גם את הסנה, חברה ישראלית לביטוח בניסיון לשקם אותה אבל הניסיון לא הצליח והיא פשטה את הרגל.
כמו כן, הקים את חברת מליסרון, המתמחה בנדל"ן ומחזיקה במספר קניונים בישראל: קניון רמת אביב, קניון רננים, קניון הקריון וכ-20 מרכזים נוספים.
מליסרון רכשה את השליטה בחברת בריטיש ישראל, וחברת פרימיום PIH, בעלת השליטה בסנטראל יורופיאן. מרבית עיסוקה בנדל"ן ומלונאות, והיא מחזיקה ברשת חנויות המחשבים אייבורי.
בעקבות מותו

ב-11 בספטמבר 2011, שלושה חודשים לאחר אחיו סמי, נפטר יולי עופר בגיל 87 בביתו בהרצליה פיתוח ונטמן בבית הקברות של מושב בני ציון.
לאחר מותו התברר כי הותיר שתי צוואות שונות. הראשונה חילקה בצורה שווה את מניותיו בחברת "עופר השקעות" בין בנו הצעיר דורון ובתו הבכורה ליאורה, אך צוואה שנייה ומאוחרת יותר הותירה את דורון ללא ירושה והעבירה את כל מניותיו בחברה לליאורה, דבר שיצר סכסוך ומאבק משפטי בין היורשים. בית המשפט פסק שכל המניות בעיזבון יינתנו לליאורה עופר, ובהתאם לכך נותר דורון עופר עם 15% מהמניות, וליאורה עופר קיבלה 51% מהמניות.
חיים אישיים

יולי עופר התחתן תחילה עם מירית, והתגרש ממנה לאחר מספר שנים. לזוג נולדו שני ילדים - הבת ליאורה שהיא כיום יו"ר חברת מליסרון, והבן דורון. אשתו השנייה הייתה רונית יער, שהחליטה להתגרש ממנו. אשתו השלישית, עימה חי עד מותו, היא רות (לבית דורפמן), לה בן מנישואים קודמים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |  יוסף הרשקוביץ  יוסף הרשקוביץ     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |  דוד עופר  דוד עופר     |  דוד עופר  דוד עופר     |  דוד עופר  דוד עופר     |   |   |   |   |   |   |   |  סמי עופר  סמי עופר     |  סמי עופר  סמי עופר     |  סמי עופר  סמי עופר     |   |   |   |   |   |  יולי עופר  יולי עופר     |  יולי עופר  יולי עופר     |  יולי עופר  יולי עופר     |
|   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  יצחק (במבי) עופר  יצחק (במבי) עופר     |  |  שריה עופר  שריה עופר     |  שריה עופר  שריה עופר     |  שריה עופר  שריה עופר     |  |  עידן עופר  עידן עופר     |  עידן עופר  עידן עופר     |  עידן עופר  עידן עופר     |   |  בתיה עופר  בתיה עופר     |  בתיה עופר  בתיה עופר     |  בתיה עופר  בתיה עופר     |   |  אייל עופר  אייל עופר     |  אייל עופר  אייל עופר     |  אייל עופר  אייל עופר     |  |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |  ליאורה עופר  ליאורה עופר     |
לקריאה נוספת

אריה אבנרי, שלטון הכסף, מי הקבוצה השולטת במדינה?, מידות - הוצאה לאור בע"מ, 1995 (עמודים 37- 29)
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑   אפרת נוימן, קרב הירושה הוכרע: ליאורה עופר תירש את מניות אביה - ולא אחיה דורון, באתר TheMarker‏, 26 בדצמבר 2013
Assassin's Creed: The Fall

| --- | --- |

עטיפת האוגדן "Assassin's Creed: The Fall"
 מידע קומיקס
 יוצר:  קמרון סטיוארט, קארל קרשל (כותבים ומאיירים)
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  10 בנובמבר 2010 – 12 בינואר 2011 (64 ימים)
 יצא לאור בגרסת אוגדן:  29 בינואר 2014
 מסת"ב:  מסת"ב 0857684930
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית 
 מוציא לאור:  WildStorm
 מספר החוברות:  3
 קומיקס הבא בסדרה:  Assassin's Creed: The Chain
 
Assassin's Creed: The Fall (בתרגום לעברית: "אמונת המתנקש: הנפילה") היא מיני-סדרת קומיקס משנת 2010 שפורסמה בידי UbiWorkshop. עלילת הסיפור מתרחשת בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, ומספרת את סיפורו של ניקולאי אורלוב, חבר באחוות המתנקשים הרוסית, שנלחם בהשפעתו של מסדר הטמפלרים על רוסיה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שבתקופת שושלת רומנוב. סיפור המסגרת מתרחש בין השנים 1998 ל-2000, ועוקב אחרי דניאל קרוס, צאצאו של אורלוב, שחוקר את זכרונותיו הגנטיים בניסיון לגלות יותר על עברו ועל ההיסטוריה שלו עם המתנקשים.
הרומן הגרפי נכתב ואויר בידי קמרון סטיוארט וקארל קרשל. הוא נועד במקור לגולל את המשך הרפתקאותיו של אציו אודיטורה דה פירנצה, אך התפאורה הראשית השתנתה למיקום אחר לחלוטין כדי להעניק לכותבים חופש יצירתי יותר. אולם, הסיפור עדיין עוקב אחרי המאבק הממושך בין המתנקשים לטמפלרים, שהיה המוקד העיקרי לזיכיון Assassin's Creed. ההשראה לסיפור הגיעה מספרו של ריצ'רד קונדון, השליח ממנצ'וריה, שבו הקומוניסטים שוטפים את מוחו של מייג'ור בצבא האמריקני כדי שיתפקד כסוכן רדום. עלילת הסיפור מציגה - בנוסף לדמויות בדיוניות שמבוססות על אנשים אמיתיים - גם מספר אירועים אמיתיים שהתרחשו, כמו אסון הרכבת בבורקי, אירוע טונגוסקה והמהפכה הרוסית.
החוברת הראשונה של המיני-סדרה פורסמה ב-10 בנובמבר 2010, מספר ימים לפני השקתו של המשחק "Assassin's Creed: Brotherhood". החוברת השנייה פורסמה ב-1 בדצמבר 2010, ואילו החוברת השלישית ב-12 בינואר 2011. סטיוארט וקרשל עבדו בהמשך על הרומן הגרפי "Assassin's Creed: The Chain", שהיה המשכו של הסיפור ופורסם באוגוסט 2012 על ידי UbiWorkshop. משחק הווידאו "Assassin's Creed Chronicles: Russia" מתרחש בפרק הזמן שבין המיני-סדרה לרומן הגרפי, והוא יצא בפברואר 2016.
עלילה

הפאנלים בחוברות הקומיקס משלבים בין אירועים בחייו של ניקולאי אורלוב משנים 1888 ל-1917 לבין אלה של צאצאו דניאל קרוס, שחי ללא רצונו את זכרונותיו של אבי אבותיו.
עלילה > ניקולאי

בשנת 1888, ניקולאי אורלוב מתחיל לפקפק בחייו כמתנקש כאשר הוא נזכר בחיי חברו המתנקש אלכסנדר אוליאנוב, שהוצא להורג אחרי ניסיון כושל להרוג את הצאר אלכסנדר השלישי. הוא מביע את חששותיו בפני אשתו ההרה אנה, באומרו שאביו בחר את החיים האלה בשבילו, ושלו לא היה מה להגיד בנדון. אנה משכנעת אותו להמשיך בדרכו למען התינוק שעוד לא נולד. ב-29 באוקטובר, אחוות המתנקשים שולחת את ניקולאי להתנקש בצאר בזמן מסעו מחצי האי קרים לסנקט פטרבורג ברכבת המלכותית. ניקולאי עולה על הרכבת אך נדהם לגלות את כל המשפחה המלכותית עליה, למרות שנאמר לו שהצאר יהיה לבדו. הוא נקלע למארב בידי אלכסנדר, ובקרב המתחולל הרכבת סטתה ממסלולה וניקולאי והצאר נפצעו. אלכסנדר חילץ את משפחתו מכלל סכנה, משיג את המטה המלכותי ומביס בעזרתו את ניקולאי. אולם, הוא חס על חייו כדי שילדיו לא יהיו עדים למקרה רצח.
בשנת 1908, ניקולאי הוא כעת מריר ואלים יותר מאחר שאיבד את בנו. הוא מענה טמפלר אחרי שלכד אותו, במטרה לגלות את מקום הימצאו של המטה המלכותי, שלפי אחוות המתנקשים נחשף בתור הממצא העתיק ורב העוצמה שידוע בשם פיסת עדן. אחרי שהטמפלר חושף שהמטה מוחזק במתקן מחקר בסיביר, אחוות המתנקשים מתכננת להשיגו ולהשמיד את המתקן בעזרתו של בן בריתם ניקולה טסלה. ב-30 ביוני, ניקולאי ושני מתנקשים נוספים מסתערים על המתקן ומגלים שהטמפלרים עורכים על המטה ניסויים. באותו זמן, טסלה מתכוון לשחרר פרץ חשמלי ממגדל וורדנקליף כדי להשמיד את המתקן. אולם, המתנקשים אינם מצליחים להשיג את המטה בזמן, והממצא העתיק נפגע ממכת החשמל ומושמד, בכך גורם לפיצוץ אימתני שניקולאי נותר השורד היחידי ממנו.
בזמן המהפכה הרוסית של שנת 1917, חברו של ניקולאי ולדימיר איליץ' לנין כותב לו ומבקש ממנו להתנקש בחייו של הצאר ניקולאי השני, הסמל האחרון לאימפריאליזם ברוסיה. ניקולאי מסתנן למגוריו של הצאר הרוסי, אך במקום להתנקש בחייו דורש ממנו לקבל את המטה המלכותי. בראותו את המטה, ניקולאי מסיק שמדובר בהעתק ומשמיד אותו. הצאר נזכר בניקולאי, אותו הכיר ממפגשם באסון הרכבת כשלושה עשורים לפני כן, ומפציר בו לחוס על חיי משפחתו. אולם, ניקולאי אומר לו שאין לו כל כוונה להרוג אותו או את משפחתו, ושהמיסטיקן הטמפלרי גריגורי רספוטין ענד בזמנו שרשרת שמורכבת מאותו חומר של המטה. הוא עוזב את המקום במטרה לחפור מהקבר את גופתו של רספוטין ולהשיג את השרשרת, ומגלה שמדובר ברסיס מהמטה המלכותי. בהמשך, ניקולאי חוזר אל אנה ואל בתו נדיה והמשפחה מתכוונת להתחיל בחיים חדשים מחוץ לגבולות רוסיה, הרחק מהמהפכה ומהמתנקשים.
עלילה > דניאל

בשנת 1998, פושע הרחוב דניאל קרוס נאבק בהתמכרותו לסמים, אלכוהול והתפרצויות אלימות. הוא מחויב בידי בית המשפט להופיע לטיפולי פסיכותרפיה וליטול תרופות מרשם עבור ההזיות שלו. אחרי שהוא מפסיק לקחת את התרופות שלו, הפסיכותרפיסט מתעמת איתו על כך באחת מהפגישות שלהם, אך דניאל מחליט להתעלם ממנו וללכת לאחר מכן לבר מקומי. כשאחד מזכרונותיו של ניקולאי מתחילים להשפיע עליו, דניאל המעורער בנפשו תוקף אדם שמנסה לעזור לו, בחושבו שמדובר בטמפלר. אולם, המתנקשת האנה מיולר עוצרת אותו מלעשות זאת. היא טועה לחשוב שדניאל הוא מתנקש, נוזפת בו על כך שבגד באמנת המתנקשים, ולוקחת אותו למחנה שלה ליד פילדלפיה שבפנסילבניה.
במחנה המתנקשים, דניאל פוגש במנהל המחנה, פול בלאמי, שמגלה שלדניאל אין כל תיעוד על כך שאי פעם היה חבר באחוות המתנקשים, וזאת למרות שיש לו קעקוע עם סמל המתנקשים על זרועו. באותו רגע, זיכרון נוסף של ניקולאי התחיל להשפיע וגרם לדניאל לדבר ברוסית ולהזכיר את טונגוסקה. המתנקשים דורשים הסבר לכך, אך דניאל המבולבל והעצבני מתחיל תגרה שבסופה הם מתגברים עליו והוא מוחזר לתאו. מאוחר יותר באותו לילה, דניאל אינו מצליח להשתלט על הזיותיו, והוא משכנע את האנה לעזור לו לעזוב את המחנה ולקחת מדירתו את התרופות שלו. כשהאנה מגלה שדניאל זרק את כל התרופות שלו, היא מנחמת אותו ואומרת לו שהמתנקשים יכולים לעזור לו לפתוח את מה שנעול במוחו. בדיוק באותו רגע, בלאמי מגיע וחושף בפניהם שגילה שדניאל הוא צאצאו של ניקולאי. כשדניאל מתחיל לחיות מחדש ללא רצונו את זיכרון המשימה של ניקולאי בטונגוסקה, הוא תוקף את בלאמי ומנסה לברוח, אך לבסוף מוכנע בידי שניהם. דניאל מתמוטט, וטוען שסוף סוף גילה את מטרתו - למצוא את המנטור של המתנקשים.
במשך השנתיים הבאות, דניאל עורך מסעות ברחבי העולם בחיפוש אחר רמזים למיקומו של המנטור שלו, כעת שהוא חבר רשמי באחוות המתנקשים. בסופו של דבר, הוא מצליח לקבוע איתו פגישה בנובמבר 2000. הוא מסומם בחדרו באמצע הלילה בידי שני מתנקשים, ומתעורר במשרדו של המנטור בדובאי. המנטור אומר לו שניטר אחר התקדמותו של דניאל ומספר לו גם על תפקידו באחווה. הוא מציג בפניו להב נסתר, שמעורר לפתע משהו חבוי במוחו של דניאל, והוא דוקר את המנטור בליבו בעזרת הלהב והורג אותו. דניאל נחרד ומבולבל ממעשיו, והוא נמלט מהמשרד דרך החלון אל תוך המים. מתגלה בהמשך שדניאל הוא למעשה סוכן רדום ששטפו את מוחו בגיל שבע להרוג את מנטור המתנקשים כשההזדמנות תקרה בדרכו. מתגלה גם שהוא נושא מחקר מספר 4, לשעבר מפרויקט האנימוס של תעשיות אבסטרגו, שאולץ לחיות את זכרונותיו של ניקולאי לתועלתם של הטמפלרים, מה שגרם לו חזיונות.
כאשר המתנקשים מגלים את דבר ההתנקשות במנטור שלהם, והאנה מבינה שדניאל בגד בהם, הטמפלרים מנצלים את מצבם המוחלש של המתנקשים ומתכננים טיהור כלל-עולמי שלהם. בינתיים, דניאל חוזר לאבסטרגו - המקום היחיד שהוא מרגיש שיוכל לקבל אותו, ודורש להיכנס למתקן האנימוס כדי לחקור בחופשיות את זכרונותיו של ניקולאי.
מהדורות אוסף

סיפור הקומיקס נאסף לאוגדן בכריכה רכה מספר פעמים:
בינואר 2011, הקומיקס יצא במהדורה בת 128 עמודים בשפה האיטלקית בידי פאניני קומיקס (מסת"ב 8865894024), ובנובמבר 2013 בידי ספרי טיטאן (מסת"ב 0857684930).
מהדורה מיוחדת של הסיפור על שלושת חלקיו נאספה בכריכה רכה בת 128 עמודים, שכוללת אפילוג בן עשרה עמודים - המשמש גם כמגשר לסיפור ההמשך "Assassin's Creed: The Chain" - וכן מקטע על תהליך יצירת הקומיקס. מהדורה זו נכללה בהמשך בבאנדל "Assassin's Creed Red Winter", שכלל את המהדורה המיוחדת של הקומיקס יחד עם סווצ'ר קפוצ'ון הנושא לוגו של אחוות המתנקשים הרוסית.
מאוחר יותר, גם המיני-סדרה וגם הרומן הגרפי ששימש כהמשך הסיפור נאספו לאוגדן בשם "Assassin's Creed: Subject 4", שכלל גם גרסה מאויירת של "Assassin's Creed III" בפרסומה של UbiWorkshop וגם את המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של Assassin's Creed לאלה שהזמינו את הקומיקס של ACIII.
הערות שוליים

↑  The Fall Issue #3 WOW WOW Even more Wows, Ubisoft forums, February 12th 2011
יצחק לומברוזו

| --- | --- |
 לידה:  1680 ת"מ
 פטירה:  1752 (בגיל 72 בערך) תקי"ב תוניס, תוניסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בורג'ל 
 מדינה:  Vilayet of Tunis, הבייליק של תוניסיה, האימפריה העות'מאנית 
 מקום פעילות:  תוניס
 תקופת הפעילות:  ?–1752 
 תחומי עיסוק:  מורה הוראה והלכה, מקובל, בלשן.
 רבותיו:  רבי אברהם טייב, רבי צמח צרפתי, ורבי אברהם הכהן.
 תלמידיו:  רבי מרדכי ברוך קרבאליו, רבי אברהם כטורזא, רבי נהוראי ג'רמון, רבי יוסף זרקא.
 חיבוריו:  זרע יצחק
 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי בתוניס
 
ר' יצחק (ויטה) בן יעקב לומברוזו (ת"מ, 1680– תקי"ב, 1752), מכונה גם בראשי תיבות המהרי"ל, מגדולי רבני תוניסיה, תלמידו של הרב אברהם טייב ואבי שושלת לומברוזו. כיהן בתפקיד הרב הראשי של יהדות תוניסיה.
תולדות חייו

בשנת תע"ח (1718) שימש כדיין קהילת גראנה. בשנת תצ"ח (1738) מונה לרב הראשי של קהילה זו, אב בית הדין וראש הישיבה. בשנת תק"א (1741), לאחר פטירתו של רבי אברהם טייב, אשר שימש כרב הראשי של יהדות תוניסיה כולה, נתמנה רבי יצחק למלא את מקומו ולכהן כרבה הראשי גם של הקהילה ה"תוניסאית", ונחשב למורם ורבם של רוב רבני תוניסיה.
רבי יצחק נפטר בשנת תקי"ב (1752) ונקבר בבית הקברות היהודי הישן של העיר תוניס.
משפחתו

סבו היה רבי מאיר לומברוזו שהיה רב גדול בתוניס (ככל הנראה דיין או רב ראשי), חי בסוף המאה ה-17.
אביו רבי יעקב לומברוזו, היה רב בתוניס, נפטר ב-4 ביוני 1723 (ר"ח סיוון ה'תפ"ג).
אחיו רבי אברהם (הראשון), נפטר בסביבות שנת 1770 ונכתב עליו בספר "פרי קדש" כי נקרא אברהם החסיד, מפני שלפי המסופר, נגלה אליו אליהו.
בנו, רבי אברהם (ג'אקומו) (השני). מתואר על ידי הרב עוזיאל אלחאייק כתלמיד חכם וחסיד גדול. חתום בהקדמה לספר "זרע יצחק" ובהסכמות לספרים נוספים. נפטר ב־14 בנובמבר 1782 (ח' כסלו תקמ"ג).
מוצא המשפחה הוא מאיטליה. בהמשך הגרה המשפחה לתוניסיה, כחלק מקהילת גראנה.
ספריו

זרע יצחק הודפס לאחר מותו של ר' יצחק, בשנת 1768, תקכ"ח, והיה הספר העברי הראשון שהודפס בתוניס במאה ה-18, בבית דפוס יהודי. בספר זה ישנם שני חלקים: חלק א' - חידושים על התלמוד, חלק ב' - שו"ת. הספר הודפס בהוצאה מחודשת בשנת 1997, ה'תשנ"ז, בירושלים על ידי מכון הכתב.
ספר הסבר לתנ"ך.
ספר הגנה על היהדות.
הערות שוליים

↑  על פי ספר "תולדות חכמי תוניס" עמ' רי"ט, תאריך פטירתו היה ב-31 בינואר 1754 (ח' שבט ה'תקי"ד)
↑  הרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א), שנת תקל"ד, ספר מעגל טוב - ספר מסעות
↑  אברהם בן יצחק יצחקי, משמרות כהונה, דפוס ליוורנו, 1862
↑  משפחת לומברוזו/לומברוסו | תוניסיה מורשת, באתר www.tunisia.co.il
↑  יצחק לומברוזו, זרע יצחק, בהוצאת ישועה הכהן טנוגי, 1768
↑  צמח בן נתן הלוי, פרי קדש, דפוס וזאן וכאסתרו, תוניס, 1891
↑  עוזיאל אלחאייך, חיים וחסד, דפוס ווארשא, 1876
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רבי אברהם טייב | רבנים ראשיים לתוניסיה | הבא: רבי משה נג'אר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313126205171  GND: 13067625X  ISNI: 0000 0000 5230 6491  LCCN: nr98037928  VIAF: 9761554   WorldCat (עם VIAF): 9761554
ארתור כהן

| --- | --- |

 לידה:  4 בפברואר 1927 (בן 98) בזל, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1962)  פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1991)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (19 בפברואר 1993)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בזל  דוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור כהן (בגרמנית: Arthur Cohn; שמו הפרטי בעברית: אשר מיכאל; נולד ב-4 בפברואר 1927 בבזל) הוא מפיק סרטים יהודי שווייצרי.
קורות חייו

אביו מרדכי מרכוס כהן היה עורך דין ונוטריון, מומחה במשפט בינלאומי ובמשפט עברי וממקורביו ועוזריו של הראי"ה קוק. הוא הציל מתוך מושבו בשווייץ הרבה יהודים בשואה על ידי נתינת צרטיפיקאטים ודרכונים זרים. הוא עלה בשנת 1948 לישראל לאחר שהוזמן על ידי משרד המשפטים לשמש כיועץ. האם רוזה (לבית גלבסקי) הייתה משוררת ומחברת מילים למופעי הקברט האגדי קורנישון, כמו כן היא תרגמה שירים רבים מעברית לגרמנית. סבו, הרב אשר מיכאל (ארתור) כהן, שעל שמו נקרא, היה בין השנים 1885–1926 הרב הראשי הראשון של יהודי בזל. הוא התיידד בזמנו עם בנימין זאב הרצל, הזמין אותו לערוך את הקונגרס הציוני הראשון בעירו ואף אירח אותו בבית הכנסת.
ארתור כהן גדל והתחנך בבזל, שם החל גם הוא בלימודי משפט בינלאומי. בצעירותו התמסר לעבודה עיתונאית. בין השאר עבד בתחנת הרדיו "Echo der Zeit" (גרמנית: "הד הזמן"). מאוחר יותר היה כתב של העיתון הישראלי הארץ בשווייץ. מכתיבה עיתונאית הוא הגיע לכתיבת תסריטים, ומשם להפקת סרטים. מתחילת שנות ה-60 ועד ימינו הוא הפיק קרוב לשלושים סרטים. הוא ידוע כמפיק שמעורב מאוד בסרטיו מן הכתיבה ועד לעריכה, והוא משקיע זמן רב בפיתוח תסריטיו לפני שהוא ניגש לצילומם.
ארתור כהן נשוי לנעמי לבית שפירא, בתו של חותם מגילת העצמאות משה חיים שפירא אשר שימש כשר בממשלות ישראל רבות. לזוג שלושה ילדים, שני הבנים שירתו בצה"ל. כהן הוא יהודי ציוני שומר מצוות שמחלק את זמנו בין בזל, לוס אנג'לס וירושלים. ארתור כהן זכה להוקרה "על עשורים של הישגים בהפקות קולנוע, הזדהותו עם העם היהודי ותשוקתו לקידום חברה צודקת השואבת השראה מערכים נעלים".
פעילותו הקולנועית

ארתור כהן זכה עבור שישה מסרטיו בפרס האוסקר: שלושה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר, ושלושה בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר. כמו כן הוא זכה בפרסים רבים נוספים. סרטיו הידועים ביותר הם "הגן של פינצי קונטיני" (1970), בבימויו של ויטוריו דה סיקה, על פי ספרו של ג'ורג'ו באסאני, על גורלה של משפחה יהודית חילונית בשואה באיטליה; "יום אחד בספטמבר" (1999), סרט תיעודי על רצח הספורטאים הישראלים באולימפיידת מינכן ב-1972, בבימויו של קווין מקדונלד; ו"כשהנערים שרים" (2004) של הבמאי כריסטוף בארטייה. ארתור כהן גם הפיק שני סרטים של הבמאי הברזילאי וולטר סאלס: "תחנה מרכזית ברזיל" (1998) ו"מאחורי השמש" (2001).
פעילותו הקולנועית > סרטיו > סרטים עלילתיים זוכי פרס האוסקר

הגן של פינצי קונטיני (The Garden of the Finzi-Continis) – זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בימוי: ויטוריו דה סיקה, 1970
שחור ולבן בצבעים (Black and White in Color) – זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בימוי: ז'אן-ז'אק אנו, 1976
מהלכים מסוכנים (Dangerous Moves) – זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, בימוי: רישאר דמבו, עם מישל פיקולי וליב אולמן, 1984
פעילותו הקולנועית > סרטיו > סרטים תיעודיים זוכי פרס האוסקר

נהר ללא שם (Sky Above and Mud Beneath), זוכה פרס אוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר, בימוי: פייר-דומיניק גסו, 1961
חלום אמריקאי (American Dream), זוכה פרס אוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר, בימוי: ברברה קופל, 1991
יום אחד בספטמבר (One Day in September), זוכה פרס אוסקר לסרט התעודה הטוב ביותר, בימוי: קווין מקדונלד, 2000
פעילותו הקולנועית > סרטיו > סרטים עלילתיים נוספים

2018 - החיוך האטרוסקי (The Etruscan Smile), בימוי: מיכל ברזיס ועודד בן-נון
2012 - דיסקו רוסי (Russian Disco), בימוי: אוליבר ציגנבלג
2008 - המטפחת הצהובה (The Yellow Handkerchief), בימוי: אודאיאן פראזאד
2008 - ילדי דרך המשי (The Children of Huang Shi), בימוי: רוג'ר ספוטיסווד
2004 - כשהנערים שרים (The Choir), בימוי: כריסטוף באראטייה
2001 - מאחורי השמש (Behind the Sun), בימוי: וולטר סאלס, על פי ספרו של הסופר האלבני איסמעיל קאדרה "אפריל שבור"
1998 - תחנה מרכזית ברזיל (Central Station) – בימוי: וולטר סאלס, זוכה פרס גלובוס הזהב, פרס BAFTA ופרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין
1996 - שקרים לבנים (White Lies), בימוי: קן סלדן
1995 - רבע דולר (Two Bits), עם אל פצ'ינו, בימוי: ג'יימס פולי
1984 - אהבה על הקרקע (Love on the Ground), בימוי: ז'אק ריבט
1979 - האימוץ (The Adoption), בימוי: מארק גרונבאום
1973 - חופשה קצרה (A Brief Vacation), בימוי: ויטוריו דה סיקה
1972 - נקרא לו אנדריאה (We'll call him Andrew), בימוי: ויטוריו דה סיקה
1970 - שדה החמניות (Sunflower), בימוי: ויטוריו דה סיקה
1968 - מקום למאהבים (A Place for Lovers), בימוי: ויטוריו דה סיקה
1967 - שבע פעמים אישה (Woman Times Seven), בימוי: ויטוריו דה סיקה
1964 - צנונית מלמטה (Salad by the Roots), עם לאוי דה פינס, בימוי: ג'ורג' לאוטנר
פעילותו הקולנועית > סרטיו > סרטי תעודה נוספים

2009 - מניפה נוצית וסרט משי (Feathered Fan and Silked Ribbon), בימוי: פולקר שאנר
1999 - ילדי החושך (Children of the Night), בימוי: יולנטה דילבסקה; סרט תיעודי קצר עם חומר מצולם נדיר על ילדים בשואה
1991 - ימי נובמבר (November Days), בימוי: מרסל אופילס
1983 - הפתרון הסופי (The Final Solution), גם ידוע כ- הטלאי הצהוב – רדיפות היהודים באירופה 1933–1945, בימוי: דיטר הילדברנדט
1964 - פריס הסודית (Paris Secret), בימוי: אדוארד לוז'רו
אותות ופרסים

תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בוסטון (1988), מישיבה יוניברסיטי בניו-יורק (2002), מאוניברסיטת בזל (2006) ומאוניברסיטת בר-אילן (2021) - על מפעל חיים.
היה המפיק הלא אמריקאי הראשון שזכה להיות מונצח על ידי כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (1992).
אות Commandeur des Arts et des Lettres של מסדר האמנויות והספרות - מטעם ממשלת צרפת (1995).
אות Humanitarian Award של איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאיים (National Board of Review) על קידום רפורמות חברתיות ורווחה אנושית בסרטיו (2001).
פרס שומר ציון - מטעם מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים של אוניברסיטת בר-אילן (2004).
אות השנה מטעם אונסק"ו (2005).
פרסי מפעל חיים מאת הפסטיבלים הבינלאומיים לקולנוע בשיקגו (1992), ירושלים (1995), שאנגחאי (1999) וחיפה (2016).
פרס מפעל חיים מאת קרן Cinema for Peace בברלין ב-11 בפברואר 2019.
רטרוספקטיבות עם סרטי ארתור כהן התקיימו בלוס אנג'לס, ניו יורק, וושינגטון, בזל, קהיר, הונג קונג, שאנגחאי, מנילה, ובישראל.
בכיכר ה"מינסטר" בבזל התקיימו מדי שנה בימי הקיץ מופעים קבועים עם סרטי ארתור כהן.
ספרים

Der Staat Israel – heute ("מדינת ישראל - היום"), Frey, Basel,‏ 1950.
Unruheherd Mittlerer Osten ("קן הצרעות המזרח התיכון"), Athena-Verlag, Basel‏, 1953.
Israel: wie es lebt und lacht. ("ישראל - כפי שהיא חיה וצוחקת"), Maor Verlag, Jerusalem,‏ 1963.
לקריאה נוספת

Hanspeter Hammel, Arthur Cohn: der Mann mit den Träumen, Buchverlag der Basler Zeitung, Basel 1999. ISBN 3-85815-341-9
הערות שוליים

↑  האב הרוחני הנסתר של הפוליטיקה הציונית-דתית, באתר www.makorrishon.co.il(הקישור אינו פעיל)
↑  טקס הענקת תוארי דוקטור לשם כבוד תשפ"א, באתר www.biu.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259850205171  PLWABN: 9810670066805606  BNE: XX1432642  GND: 120769670  HDS: 046832  ISNI: 0000 0001 0918 1862  LCCN: n00033984  NTA: 071763708  VIAF: 77154871   WorldCat (עם VIAF): 77154871
פירוק לערכים סינגולריים

דיאגרמה הממחישה את המשמעות של SVD כלקיחת טרנספורמציה ליניארית ופירוקה לסיבוב מערכת הצירים (על ידי  \mathbf {V} ^{*}), מתיחת הצירים (כפל במטריצת הערכים הסינגולריים  {\boldsymbol {\Sigma }}) וסיבוב נוסף (על ידי  \mathbf {U} ). הדיאגרמה הנ"ל היא קומוטטיבית, ופירושה:  \mathbf {M} =\mathbf {U} {\boldsymbol {\Sigma }}\mathbf {V} ^{*}.
הדגמה חזותית של פירוק SVD של מטריצה ממשית דו-ממדית M שהיא Shear transformation. תחילה, ניתן לראות את דיסק היחידה, בכחול, ועליו מסומנים שני וקטורי היחידה הקאנוניים. לאחר מכן ניתן לראות את הפעולה של M, שמעתיקה את הדיסק לאליפסה.
 פירוק ה-SVD מפרק את M לשלוש העתקות פשוטות: העתקת סיבוב (rotation)‏ V*‎, העתקת מתיחה (scaling)‏ Σ שמותחת את הנקודות לאורך מערכת הצירים המסובבת והעתקת סיבוב נוספת U. הערכים σ1 ו-σ2 של צירי האליפסה הם הערכים הסינגולריים של M.
פירוק לערכים סינגולריים (Singular value decomposition - SVD) היא שיטת פירוק באלגברה ליניארית של מטריצה מרוכבת או ממשית. לשיטה זו שימושים רבים באלגברה ליניארית חישובית, בחשבון מטריצות, בעיבוד אותות ובסטטיסטיקה.
פורמלית, פירוק לערכים סינגולריים של מטריצה ממשית או מרוכבת  \mathbf {M}  בעלת ממדים  m\times n הוא פירוק מהצורה:
כאשר U היא מטריצה אוניטרית ממשית או מרוכבת מממד  m\times m, ‏ {\boldsymbol {\Sigma }} היא מטריצה אלכסונית מלבנית מממד  \mathbf {m\times n}  עם ערכים ממשיים לא-שליליים על האלכסון, ו- \mathbf {V} ^{*}={\overline {\mathbf {V} ^{\top }}} (הצמודה ההרמיטית של  \mathbf {V} ) היא מטריצה אוניטרית ממשית או מרוכבת מממד  n\times n. ערכי האלכסון של  {\boldsymbol {\Sigma }}, ‏ \sigma _{i}={\boldsymbol {\Sigma }}_{i,i}, נקראים הערכים הסינגולריים של  \mathbf {M}  והם מסודרים מהגדול לקטן. כמו כן, m העמודות של  \mathbf {U}  ו-n העמודות של  \mathbf {V}  נקראות הווקטורים הסינגולריים השמאליים והווקטורים הסינגולריים הימניים של  \mathbf {M} , בהתאמה.
הפירוק מקיים את התכונות הבאות:
הווקטורים הסינגולריים השמאליים של  \mathbf {M}  הם וקטורים עצמיים של  \mathbf {M} \mathbf {M} ^{*}.
הווקטורים הסינגולריים הימניים של  \mathbf {M}  הם וקטורים עצמיים של  \mathbf {M} ^{*}\mathbf {M} .
הערכים הסינגולריים השונים מאפס של  \mathbf {M}  (שעל האלכסון של  {\boldsymbol {\Sigma }}) הם שורשים ריבועיים של הערכים עצמיים השונים מאפס הן של  \mathbf {M} ^{*}\mathbf {M}  והן של  \mathbf {M} \mathbf {M} ^{*}.
את הפירוק ניתן לרשום גם כ- \mathbf {M} =\sum _{r=1}^{\operatorname {rank} (\mathbf {M} )}\sigma _{r}\mathbf {U} _{\downarrow r}(\mathbf {V} ^{*})_{r\rightarrow }
כאשר  \operatorname {rank} (\mathbf {M} )\leq \min\{m,n\} היא הדרגה של  \mathbf {M} .