stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הביולוגיה
ראו גם

קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
היסטוריה של חקר מוצא האדם
היסטוריית חקר האבולוציה
היסטוריה של הכימיה
הפטרכיה

ממלכות ההפטרכיה בשנת 802:  ממלכות של האנגלים  ממלכות של הסקסונים  ממלכות של היוטים  חבלי ארץ קלטיים  האימפריה הפרנקית
הֶפּטַרכיה (ביוונית: ἑπτά - שבע, וἀρχία - ריבונות) הוא שמן של שבע ממלכות אנגלו-סקסוניות קדומות אשר התקיימו באנגליה בין סוף השלטון הרומאי במאה החמישית ועד לאיחודה של הארץ לממלכה אחת תחת כתר אחד במאה העשירית.
מינוח

המילה "הפטרכיה" מתייחסת לקיומן של שבע ממלכות, שבסופו של דבר התמזגו לתוך ממלכת אנגליה, בשנים המוקדמות של המאה ה-10 לספירה. ההיסטוריונים מנו בהפטרכיה את ממלכות נורת'מבריה, מרסיה, מזרח אנגליה, אסקס, קנט, סאסקס ווסקס.
המושג עצמו הופיע לראשונה במאה ה-12 בכתביו של ההיסטוריון האנגלי הנרי מהאנטיגדון, ונכנס לשימוש רב במאה ה-16. מחקרים מודרניים הוכיחו כי חלק מהממלכות הללו (במיוחד אסקס וסאסקס) לא השיגו את אותו המעמד כשאר הממלכות. מאידך, נמצא שישויות פוליטיות אחרות היוו כוח בר חשיבות רבה יותר מחלק מממלכות ההפטרכיה. כאלה היו ממלכות (ותת-ממלכות) לינדסי, הויס, בני המגנוסט, בני הויתוייר ובני ההסטינגאס.
המושג נחשב לבלתי מספק מאז המאה ה-20, והיסטוריונים רבים הפסיקו להשתמש בו, היות שאינו מתאר כראוי את התקופה. אולם הוא נשמר כתווית נוחה לתיאור חלק זה בהיסטוריה של אנגליה.
ממלכות הפטרכיה

| דגל | שם | קבוצה שלטת | בית מלוכה עיקרי | הקמה | פירוק | ישות יורשת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | מרסיה | אנגלים | איקלינגאס | 527 | 918 | ממלכת וסקס ממלכת וסקס |
|  | וסקס | סקסונים | סרדיקינגאס | 519 | 950(א) | אנגליה ממלכת אנגליה |
|  | נורת'מבריה | אנגלים | דיירה, ברניקיה | 653 | 867 | ממלכת דנמרק נורת'מבריה הדנית |
|  | מזרח אנגליה | אנגלים | ואפינגאס | 570(א) | 869 | ממלכת דנמרק מזרח אנגליה הדנית |
|  | אסקס | סקסונים | אסקס | 527 | 825 | ממלכת וסקס ממלכת וסקס |
|  | קנט | יוטים | קנט | 455(א) | 871 | ממלכת וסקס ממלכת וסקס |
|  | סאסקס | סקסונים | סאסקס | 477(א) | 860 | ממלכת וסקס ממלכת וסקס |
הערה (א): שנים אלו הן אומדן, ואין ודאות לגבי מידת הדיוק בנתון זה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

שבע הממלכות - שבע ממלכות בסדרת הפנטזיה האפית "שיר של אש ושל קרח" מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר. ר. מרטין
לקריאה נוספת

אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 223
הערות שוליים

| היסטוריה של בריטניה |
| --- | --- | --- |
| תקופות היסטוריות | בריטניה הפרהיסטורית • בריטניה הרומאית • בריטניה בימי הביניים • הפטרכיה • אנגליה הסקסונית • אנגליה הנורמנית • הרנסאנס האנגלי • העידן האליזבתני • בריטניה המודרנית • תקופת ההשכלה הסקוטית • האימפריה הבריטית • מהפכת החקלאות הבריטית • המהפכה התעשייתית • היסטוריה של הממלכה המאוחדת | בריטניה |
| היסטוריה של אזורים | היסטוריה של אנגליה • היסטוריה של סקוטלנד • היסטוריה של צפון אירלנד • היסטוריה של ויילס • היסטוריה של לונדון | בריטניה |
| היסטוריה של מוסדות | היסטוריה של החברה הבריטית • היסטוריה של הצבא הבריטי • היסטוריה של הכלכלה הבריטית • היסטוריה של החוקה הבריטית | בריטניה |
המכון לחקר השאלה היהודית

איתור מגילות וספרי תורה שהתגלו במרתף המכון לאחר הניצחון על הנאצים, 6 ביולי 1945
המכון לחקר השאלה היהודית (בגרמנית: Institut zur Erforschung der Judenfrage) היה מוסד נאצי שנוסד ב-1939 על ידי אלפרד רוזנברג בפרנקפורט על המיין במטרה לחקור את היהדות ואת חיי היהודים, כאשר אלה ייכחדו, במסגרת "בית הספר הגבוה לנציונל-סוציאליזם". המכון נחנך רשמית במרץ 1941. באופן מעשי אסף המכון ספרים, כתבי יד וחומרים כתובים נוספים (אפמרה, כתבי עת, כרזות, יצירות אמנות ועוד), אותם שדדו חיילי הורמאכט מספריות, ארכיונים ואוספים פרטיים ברחבי הרייך.
שוד הספרים

צו מ-2 באפריל 1941 מינה את רוזנברג כמפקדו של המבצע לאיסוף כל חומר הנוגע לחקר "השאלה היהודית" והעניק לו סמכות להפקיע כל "רכוש יהודי ללא בעלים", בפרט אוספי ספרים גדולים מכל רחבי העולם. פירוש הצו היה הפעלת ארגון סוכנים (Einsatzstab Reichsleiter Rosenberg - ERR - מטה מבצע רוזנברג) שעסק בהעברת ספריות שלמות ובהן ספרי קודש וספרים עבריים נדירים מכל המדינות שהיו תחת הכיבוש הנאצי. רוב הספרים הגיעו למכון בפרנקפורט, אך רבים אחרים נמכרו או אבדו.
בין הספריות שנשדדו ואוספיהן אוחסנו במכון, ניתן למנות את ספריית כל ישראל חברים בפריז, אוסף משפחת רוטשילד, ספריית רוזנטליאנה מאמסטרדם ואחרות. חלק מרשימת הספריות שנשדדו במערב אירופה הופיעו במסמך שהוצג במשפטי נירנברג. בסך הכל אוחסנו במכון כחצי מיליון ספרים, רק כעשירית מהחומר קוטלגה.
בעקבות הפצצות בעלות הברית על פרנקפורט, הוחלט להעביר את רוב אוסף הספרים למקום בטוח יותר בעיר הונגן שליד גיסן.
פעילויות המכון

המכון פרסם כתב עת בשם Der Weltkampf. Monatsschrift für Weltpolitik, völkische Kultur und die Judenfrage aller Länder (המאבק העולמי: ירחון של הפוליטיקה העולמית, תרבות אתנית והשאלה היהודית בכל המדינות), בו פורסמו "מחקרים" בעלי גישה גזענית ואנטישמית. התורמים המרכזיים לכתב העת היו עורכו ארנסט גראף צו רבנטלו (Ernst Graf zu Reventlow) וחוקרי המכון, גרגור שוורץ-בושטוניטש (Gregor Schwartz-Bostunitsch) ויוהאן פון לרס (Johann von Leers).
כמו כן ארגן המכון תערוכות בעלות אופי תעמולתי כגון "היהודי וצרפת".
לאחר השואה

לאחר השואה נתגלו רוב ספרי המכון בהנגן על ידי יחידת ה MFA&A של צבא ארצות הברית. הם העבירו את הספרים למחסן באופנבך הסמוכה לפרנקפורט. הצבא השקיע מאמצים רבים בהחזרת הספרים לבעליהם החוקיים.
הערות שוליים

↑  Trial of the Major War Criminals before the International Military Tribunal, volume 25 (עמ' 244 (והלאה)) (בגרמנית)
↑  Leslie L. Poste, "Books Go Home from the Wars", Library Journal 73, 1948, pp. 1699-1704
↑  כרזה שהופצה על ידי "המכון לחקר השאלה היהודית", לקראת התערוכה האנטישמית "היהודי וצרפת"
↑  F. J. Hoogewoud, The Nazi looting of books and its American "antithesis", Studia Rosenthaliana 26, 1992, עמ' 158-192
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262793905171  GND: 146184-9  ISNI: 0000 0001 2300 7633  LCCN: nr97003732  NKC: zmp2018984261  VIAF: 167855599   WorldCat (עם VIAF): 167855599 
איסוף ספרים יהודיים בריגה, 1943
הפתרון הסופי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  פרנק פירסון 
 תסריט:  לורינג מנדל 
 עריכה:  פטר זינר 
 שחקנים ראשיים:  קנת בראנה איאן מקניס קווין מקנלי קולין פירת' סטנלי טוצ'י דייוויד תרלפול 
 צילום:  סטפן גולדבלט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  BBC, סרטי HBO, HBO 
 חברה מפיצה:  HBO, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2001 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט היסטורי, סרט דרמה, סדרת דרמה, דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפתרון הסופי (באנגלית Conspiracy) הוא סרט טלוויזיה של HBO/BBC, דוקו-דרמה, משנת 2001, בבימויו של פרנק פירסון, המתאר את ועידת ואנזה. הדיאלוג בין הדמויות בדיוני ונכתב על ידי התסריטאי. הסרט זכה בשני פרסי אמי.
ועידת ואנזה

ועידה זו התקיימה ב-20 בינואר 1942, שבעה חודשים לאחר תחילת ההשמדה שהחלה עם מבצע ברברוסה. בוועידה השתתפו נציגים בכירים של משרדי ממשלה שונים (משרד הקנצלר, משרד הפנים, משרד המשפטים, משרד החוץ, המשרד הראשי לענייני גזע ויישוב, המזכיר הממונה על תוכנית ארבע השנים ועוד) וכן בעלי תפקידים בכירים באס.אס (SS) ובאס.דה. (SD) שעליהם הוטלה האחריות לביצוע (למשל, רודולף לנגה, שהיה ראש אחת מעוצבות המבצע). רבים מהמשתתפים היו בעלי השכלה משפטית ושמונה מהמשתתפים היו בעלי דוקטורט. את הישיבה ניהל ריינהרד היידריך (ראש משטרת הביטחון). הישיבה נמשכה כשעתיים ורוב הנציגים שהוזמנו לא הערימו מכשולים ואף גילו מחויבות לביצוע המשימה.
בישיבה זו לא התקבלה ההחלטה על עצם ביצוע "הפתרון הסופי" אלא היא כונסה על מנת להסדיר את ביצועו. זאת ניתן גם ללמוד בהרכב שבו הדמות הבכירה היא ריינהרד היידריך והמוזמנים הם גורמים בירוקראטיים ופונקציונליים, שלא היו אמורים לדון בעצם מהות השאלה אלא במציאת הדרכים היעילות לביצועה, תוך רצונו של היידריך להבליט את בכירותו ואת חשיבות שיתוף הפעולה בין הגורמים הללו תחת הוראותיו.
עיקרי עלילת הסרט

הסרט מתאר בזמן אמת את אירועי הוועידה: הוא מתפרש על זמן של 96 דקות, הקרוב לזמן ההתרחשות של הוועידה – כשעתיים, כולל ארוחה.
הסרט מציג את אירועי הוועידה, החל משלב ההתכנסות של הגורמים השונים, הצגת משתתפי הוועידה על תפקידיהם השונים, את מיקומו המרכזי של היידריך בניהול הוועידה ואת הנחיותיו לגבי סודיותה. זמן רב מהסרט מוקדש לדיונים שהתנהלו בוועידה סביב סוגיית "בעיית היהודים" ומציג מספר עניינים כמו אפשרות העיקור של יהודים, "בעיית המישלינגה" ונישואי תערובת, בעיית היהודים בארצות הכבושות, ו"האפשרויות החדשות" לטיפול ביהודים.
במהלך הדיונים, מתוארים מאבקי הכוח בין הגורמים הגרמניים השונים המשתתפים בוועדה (ה-SS, המפלגה, משרדי הממשלה וכו') ובראשם את החיכוכים בין היידריך לפרידריך וילהלם קריצינגר, נציג לשכת הקאנצלר המביע הסתייגות מאפשרות ההשמדה וד"ר וילהלם שטוקהארט, נציג משרד הפנים החושש מסיבוכים פורמליים-משפטיים העלולים לנבוע מהחלטות הוועידה. טוצ'י זכה בפרס גלובוס הזהב על גילום אייכמן.
שחקנים

קנת בראנה - ריינהרד היידריך, מנהל המשרד הראשי לביטחון הרייך
סטנלי טוצ'י - אדולף אייכמן, ראש מחלק יהודים בגסטאפו
קולין פירת' - ד"ר וילהלם שטוקרט, משפטן, מזכיר לענייני חקיקה במשרד הפנים
איאן מקניס - גרהרד קלופפר, תת-מזכיר בלשכת המפלגה הנאצית, עוזרו של מרטין בורמן
ברנדן קויל - היינריך מילר, ראש הגסטאפו
בן דניאלס - יוזף ביהלר, סגנו של המושל הכללי בפולין הנס פרנק
קווין מק'נאלי - מרטין לותר, יועץ במשרד החוץ
דייוויד תרלפול - פרידריך וילהלם קריצינגר, תת-מזכיר בלשכת הקאנצלר
אוון טיל - רולנד פרייזלר, מזכיר במשרד המשפטים
ג'ונתן קוי - אריך נוימן, נציג משרד הכלכלה
יואן סטיוארט - גיאורג לייברנדט, עוזר השר לענייני השטחים הכבושים במזרח אלפרד רוזנברג
בריאן פטיפר - אלפרד מאייר, סגן השר לענייני השטחים הכבושים במזרח
ניקולס וודסון - אוטו הופמן, מנהל המשרד לגזע והתיישבות באס אס
ברנבי קיי - רודולף לנגה, מפקד הזיפ"ו והאס דה בלטביה
פיטר סליבאן - אברהרד שנגארט, מפקד הזיפ"ו והאס דה בממשל הכללי
ה'תרס"א

ה'תרס"א (5,661) ובקיצור תרס"א – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 1900, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1901.
המולד של תשרי חל ביום שני, 11 שעות ו-9 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 18 במחזור העיבור ה-298. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 5 (סימנה הלבא) במחזור השמש ה-203.
שנה זו היא שנת 1,832 לחורבן הבית, ושנת 2,212 לשטרות.
נולדו

ט' בתשרי – חיים גבתי, שר וחבר הכנסת מטעם המערך (נפטר בה'תשנ"א)
י"ד בתשרי – היינריך הימלר, קצין נאצי ומפקד האס אס (התאבד בה'תש"ה)
כ"ג בחשוון – איבון נווז'ן, חסידת אומות העולם ומצילת 4,000 ילדים מיהודי בלגיה (נפטרה בה'תשמ"ז)
י"ג בשבט – יאשה חפץ, כנר יהודי (נפטר בה'תשמ"ח)
ו' באדר – זפו מרקס, קומיקאי יהודי-אמריקאי, מהאחים מרקס (נפטר בה'תש"ם)
ז' באדר – אהרן ציזלינג, שר החקלאות הראשון של ישראל וחבר הכנסת מטעם מפ"ם (נפטר בה'תשכ"ד)
כ"ה באדר – חיה מושקא שניאורסון, אשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר השביעי של חסידות חב"ד (נפטרה בה'תשמ"ח)
כ"ב בסיוון – רב רחמים חי חויתה כהן, ראב"ד ג'רבה בתוניסיה, ורב מושב ברכיה (נפטר בתשי"ט)
ד' באלול – ד"ר יוחנן בדר, חבר הכנסת לשעבר מטעם תנועת החרות והליכוד (נפטר בה'תשנ"ד)
נפטרו

ה' בשבט – שמעון זאב (וילהלם קרל) רוטשילד, איל הון ופילנתרופ יהודי-גרמני בן משפחת רוטשילד, כונה "הברון הצדיק". (נולד בג' בסיוון ה'תקפ"ח)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
הדרך הגרמנית המיוחדת

הדרך הגרמנית המיוחדת (בגרמנית: Sonderweg – זונדרווג) היא תזה היסטוריוגרפית שנויה במחלוקת שהופיעה לראשונה בשנות ה-40 של המאה ה-20, בניסיון להסביר את הסיבה לבחירתה של גרמניה באפיק הנאצי, בעוד שתופעה דומה לא קרתה בשאר מדינות המערב. הטענה המשותפת לכל ההיסטוריונים של הדרך הגרמנית המיוחדת היא כי האופי, המבנה החברתי וההתפתחות המוסדית בגרמניה, לכל המאוחר מהמאה ה-19, הובילו את ההיסטוריה הגרמנית בדרך הייחודית לה, באופן שאינו נורמלי ביחס לשאר מדינות המערב (ובפרט הממלכה המאוחדת, ארצות הברית וצרפת).
מקור המונח

השימוש במונח "זונדרווג" הופיע לראשונה בגרמניה בתקופת הרייך השני, אז השתמשו בו השמרנים במשמעות חיובית – כלומר, הצלחתה של האימפריה הגרמנית למצוא את דרך המלך בין הקיפאון האוטוקרטי של האימפריה הרוסית לבין הרפיסות וחוסר היעילות של הדמוקרטיה בבריטניה ובצרפת. השמרנים הגרמנים טענו כי המשטר ברייך השני, המסתמך על עוצמתו של הצבא ועל "מהפכה מלמעלה" מצד הממשלה האוטוריטרית, הוא המקור לדרך הגרמנית המיוחדת המונעת התדרדרות לקיצוניות המסוכנת ממזרח וממערב.
שנות השישים: אסכולת בילפלד

בשנות השישים צמחה גרסה שונה של התזה, המקובלת יותר כיום על ידי החוקרים, המתייחסת למהפכות 1848 כאל נקודת המפנה בהיסטוריה הגרמנית. גרסה זו התפתחה בקרב חוקרי אסכולת בילפלד, ששאבו את השראתם מהמרקסיזם ומתאוריית המודרניזציה של מקס ובר.
על פי טענתם, בניגוד לצרפת ובריטניה, עברה גרמניה "מודרניזציה חלקית" בלבד, בה המעבר לכלכלה קפיטליסטית לא לווה במהפכה בורגנית. כך, נשארו בגרמניה המסורות הפוליטיות הקדם-תעשייתיות שהובלו בעיקר על ידי האריסטוקרטיה הישנה והצבא. הבורגנות הגרמנית, על פי תזה זו, התנכרה לפוליטיקה ופנתה תחת זאת אל תחומי ה"תרבות" (בגרמנית: Kultur). גם כאשר התרחשה מהפכה במשטר בגרמניה באיחודה הלאומי, הייתה זו מהפכה שהתבצעה "מלמעלה" בידי האליטה הפרוסית. את החולשה של הבורגנות הגרמנית נוטים חוקרי אסכולת בילפלד להסביר באמצעות האופי הייחודי הגרמני העוין לפוליטיקה במובנה המערבי, וכמו כן בכך שהאיחוד הלאומי בגרמניה היה מאוחר יחסית למדינות מערב אירופה, ולכן לא נוצר בה מעמד בורגני מאוחד וחזק.
ביקורת התזה

ביקורת מרכזית כלפי תזת הדרך הגרמנית המיוחדת היא נקודת ההשוואה הנורמטיבית שלה. הטענה היא, שהשוואת ההיסטוריה הגרמנית להיסטוריה צרפתית או אנגלית על פי הקריטריונים שלהן הופך את המבט על ההיסטוריה הגרמנית לנגזרת של היסטוריות אחרות. במילים אחרות, המחקר על ההיסטוריה הגרמנית הופך למחקר על מה שלא קרה בגרמניה, מה שבעז נוימן מכנה היסטוריה של non-event. נשאלת השאלה, מדוע להשוות את ההיסטוריה הגרמנית דווקא לאנגליה ולצרפת, ולא למדינות אחרות? מדוע יש להניח כי ההיסטוריה האנגלית, למשל, היא הנורמלית?
ביקורת נוספת מתייחסת להנחה בבסיס תזת הדרך הגרמנית המיוחדת (בייחוד בגרסת אסכולת בילפלד) כי המעמד הבורגני הוא במהותו סוכן של שינוי פוליטי, ולכן המנטליות של הבורגנות הגרמנית היא האשמה בכך שלא הייתה מהפכה דמוקרטית בגרמניה. נשאלת השאלה, האם המעמד הבורגני תמיד מחויב לערכי החירות, הפרלמנטריזם והליברליזם? דורון אברהם טוען כי הבורגנות בגרמניה פיתחה מעין "ליברליזם מיליטריסטי", הדוגל בצבאיות ככלי להשתתפות עממית, ולכן אין מקום לטעון שהבורגנות בגרמניה נכשלה, אלא שמטרותיה היו אחרות.
ביקורת אחרונה מתייחסת למסגרת הזמן הנכללת בתזה. הדרך הגרמנית המיוחדת מתארת מסלול הדרגתי של ההיסטוריה הגרמנית ששיאו ברייך השלישי. המבקרים טוענים כי קביעת נקודת הסיום בגרמניה הנאצית מטה את הדיון, וניתן באותה מידה לסמן את נקודת הסיום ברפובליקה הפדרלית של גרמניה במאה ה-21 – ובכך להציג את הנאציזם כסטייה מההיסטוריה הגרמנית ולא כתכלית שלה.
ספרים עיקריים של תזת הדרך הגרמנית המיוחדת

אג"פ טיילור, מהלך ההיסטוריה הגרמנית - תולדות התפתחותה של ההיסטוריה הגרמנית מאז שנת 1815 מאנגלית : חיים איזק. תל אביב: זמורה ביתן, 1983 (1945)
דניאל יונה גולדהגן, תליינים מרצון בשירות היטלר - גרמנים רגילים והשואה. תל אביב: ידיעות אחרונות, 1998
William McGovern, From Luther to Hitler : the history of Fascist-Nazi political philosophy, Boston: Houghton, 1941.
ספרי ביקורת על התזה

David Blackbourn and Geoff Eley, The Peculiarities of German History -Bourgeois Society and Politics in Nineteenth Century Germany. Oxford, NY: Oxford University Press, 1984
Gerhard Ritter, The German Problem - Basic Questions of German Political Life, Past and Present. Colombus,: Ohio State University Press, 1965.
ראו גם

המאבק להתגבר על העבר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4149303-5
הקיסריאום של אלכסנדריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אזור גאוגרפי, מקדש רומי, אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  מחוז אלכסנדריה 
 מדינה:  מצרים 
 קואורדינטות:  31°12′03″N 29°53′58″E﻿ / ﻿31.2009°N 29.8994°E﻿ / 31.2009; 29.8994
 he
 
הקיסריאום של אלכסנדריה הוא מקדש עתיק באלכסנדריה, מצרים. יזמה את בנייתו קלאופטרה השביעית מממלכת תלמי, פרעה האחרון של מצרים העתיקה, לכבוד אהובה יוליוס קיסר או מארק אנטוניוס. את המבנה סיים הקיסר הרומי אוגוסטוס, לאחר שניצח את מארק אנטוניוס וקלאופטרה במצרים. הוא הרס את כל עקבותיו של אנטוניוס באלכסנדריה, וככל הנראה הקדיש את המקדש לכת שלו.
המבנה הוסב לכנסייה נוצרית בסוף המאה ה-4. הפטריארך של אלכסנדריה בשנים 412 עד 444, קיריליוס האלכסנדרוני, הסב אותו למפקדה שלו.
הפילוסופית והמתמטיקאית היפאטיה נרצחה בלינץ' בקיסריאום על ידי המון נוצרי בשנת 415. הם הפשיטו אותה וקרעו אותה לגזרים.
חלקים של המקדש שרדו עד המאה ה-19. המחטים של קלאופטרה, אובליסקים שניצבו על יד המקדש, עומדים כיום בסנטרל פארק בניו יורק ועל סוללת התמזה, בלונדון. את המידע אודות הקיסריאום, סיפקה העבודה הארכאולוגית התת-ימית של פרנק גודיו והמכון האירופי לארכאולוגיה תת-ימית (IEASM) בנמל המזרחי של אלכסנדריה. מאמר "הקיסריאום", שפורסם בשנת 2021, חושף כי עבודות הקרקע לבניית המקדש החלו לפני שלטונה של קלאופטרה השביעית. הוא מתייחס לקשר של הבניין עם הנמל בהתבסס על טקסטים עתיקים. המאמר מתאר את מיקומם של מחטי קלאופטרה מיקומם של מחטי קלאופטרה והוא מספק אינדיקציות לגבי מיקומו של המקדש עצמו.
כיום, ניצב באתר הקיסריאום פסל גדול של המנהיג הלאומני האלכסנדרוני סעד זע'לול (1859-1927).
פסל סעד זע'לול באלכסנדריה, שנבנה מעל אתר קיסריאום.
ראו גם

אדריכלות מצרית עתיקה
היסטוריה של אלכסנדריה
הערות שוליים

↑  Fletcher, Joann (2008), Cleopatra the Great: The Woman Behind the Legend, New York: Harper, pp. 216–217, ISBN 978-0-06-058558-7.
↑  Centre d'Études Alexandrines (2022). "Le Césaréum". נבדק ב-6 בנובמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  McKenzie, Judith (2007). The Architecture of Alexandria and Egypt, c. 300BC to AD 700, Volume 63. p. 177. ISBN 978-0300115550.
↑  Staff (2012). "The Caesarium of Alexandria – Scene of the Crime". cosmographica.com. נבדק ב-23 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Socrates Scholasticus. Ecclesiastical History, Bk VI: Chap. 15.
↑  Ellis, Simon P. (2008). Graeco-Roman Egypt (באנגלית). usa: Bloomsbury Publishing. pp. 16–17. ISBN 9780747801580.https://www.abebooks.com/servlet/BookDetailsPL?bi=30975623523&searchurl=ds%3D20%26kn%3D9780747801580%26sortby%3D17&cm_sp=snippet-_-srp1-_-title1
↑  "The sunken ancient port of Alexandria". Franck Goddio - Underwater Archaeologist (באנגלית). נבדק ב-2022-11-02.
↑  Franck Goddio, Catherine Grataloup (pottery): The Caesarium, edited by Damian Robinson, Franck Goddio, "Constructing, Remaking and Dismantling Sacred Landscapes in Lower Egypt from the Late Dynastic to the Early Medieval Period", Oxford Centre for Maritime Archaeology Monograph, volume 11. University of Oxford, Oxford 2021, מסת"ב 978-1-9989943-0-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 254703725   WorldCat (עם VIAF): 254703725
הדס מאור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בת 56 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 תחום יצירה:  אוצרות 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 פרסים והוקרה:  פרס האוצר של משרד התרבות והספורט (2023) 
 hadasmaor.com
 
הדס מאור, זוכת פרס האוצרות מטעם משרד התרבות לשנת 2023, היא אוצרת עצמאית המתמקדת באמנות עכשווית ומרצה בכירה בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב.
ביוגרפיה

הדס מאור נולדה בתל אביב. היא בוגרת לימודי תולדות האמנות וצילום, ובהמשך לכך לימודי תרבות, אוצרות וביקורת, ולימודים בחוג לפרשנות באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1993 החלה לעבוד בגלריה בוגרשוב בתל אביב, כמשנה לאוצרת אריאלה אזולאי. פעילות הגלריה הוקדשה באותה עת לקריאה ביקורתית בפרקים מוקדמים של אמנות ישראלית לצד הצגה של אמנים צעירים מובילים. במסגרת זו אצרה מאור ב-1994 את התערוכה הראשונה שלה – עבודות צילום מטופל של האמן הנרי שלזניאק. באותה שנה החלה גם לעבוד כמבקרת תערוכות צילום ווידאו בעיתון שישי, מוסף התרבות של עיתון גלובס, אותו יזם וערך אדם ברוך. מאור עבדה בעיתון שישי עד לסגירתו בשנת 1995.
בשנים 1995–1997 למדה מאור במחזור הראשון של הסמינר החדש ללימודי תרבות, אוצרות וביקורת בקמרה אובסקורה. עם סיום הלימודים קיבלה לידיה את אוצרות הגלריה לצילום של קמרה אובסקורה, שם פעלה בשנים 1997–2000. פעילותה בגלריה באותן שנים הוקדשה לטיפול בייצוגי גוף ומגדר, לטיפול בשאלות של חלל ומרחב ולקידום הצבות תלויות חלל.
בשנים 2005–2007 למדה בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות באוניברסיטת בר-אילן.
לאורך השנים לימדה מאור במוסדות חינוך שונים בהם מכללת הדסה ירושלים, קמרה אובסקורה תל אביב, מכללת סמינר הקיבוצים תל אביב ועוד, ולקחה חלק בוועדות שונות להענקת פרסים, מלגות ותמיכות. כיום היא מרצה בתוכנית ללימודי תואר שני באמנות (MFA) בבצלאל – אקדמיה לאמנות ולעיצוב. כמו כן, מרבה מאור להרצות על נושאים הקשורים באמנות עכשווית ובאוצרות בפורומים שונים.
מאור חיה בתל אביב ולה שני ילדים.
תערוכות נושא מובילות

2004: רקמת פעולה - במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2005: (לאחר) - במוזיאון פתח תקווה לאמנות
2007: באופן זמני - במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית
2009: היסטוריה של אלימות - במוזיאון חיפה לאמנות
2010: סלון - במוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
2013: showtime - מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו
2019: רשמים VII – קו פעולה - בית האמנים ירושלים.
2023: כוכב שחור - מינוס 1 - חלל התצוגה של אוסף "הארץ" לאמנות
הוראה אקדמית

1997-2005: מרצה בכירה במחלקה לצילום, קמרה אובסקורה, תל אביב
1999-2002: מרצה במחלקה לצילום, מכללת הדסה, ירושלים
2012: מרצה בחוג ללימודי אוצרות ובחוג ללימודי אמנות, מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב
2017: מרצה במסגרת בית לאמנות ישראלית, המכללה האקדמית תל אביב-יפו
החל מ-2017: מרצה במחלקה ללימודי תואר שני, בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, תל אביב
פרסומים > קטלוגים

1997: רותי אגסי, מתוך לפרק את הבית III, גלריה לימבוס
1997: חנה סהר, בינגו הנסיכה, גלריה קמרה אובסקורה
1997: תמר קרוון, תיאודורה, גלריה קמרה אובסקורה
1998: רועי קופר, אתרי היעלמות
1999: רונה יפמן, ארנב על הגג, גלריה בורוכוב
2001: טלי אמיתי טביב, ספריות, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב
2001: חנה סהר, סדרת הטטים, מוזיאון הרצליה לאמנות
2001: מירב הימן, אחות רחמנייה, גלריה בורוכוב
2002: נלי אגסי, ארמון הדמעות, המשכן לאמנות, עין חרוד
2003: מירב הימן, שפאגט, גלריה נגא לאמנות
2004: רקמת פעולה, מוזיאון הרצליה לאמנות
2004: נלי אגסי, נוף שאול, מוזיאון תל אביב לאמנות
2005: (לאחר), מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2007: באופן זמני, המרכז לאמנות דיגיטלית, חולון
2008: ציבי גבע, תל דברים, מוזיאון תל אביב לאמנות
2009: היסטוריה של אלימות, מוזיאון חיפה לאמנות
2010: Grzegorz Klaman, Political Things, Wyspa Institute of Art, Gdánsk
2010: קרלוס אמורלס (Carlos Amorales), מנימל, מוזיאון הרצליה לאמנות
2010: סלון, מוזיאון תל אביב לאמנות
2010: נעמה צבר, זיעה, מוזיאון תל אביב לאמנות
2011: שש-בש, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2011: ערן רשף, ציורים, מוזיאון תל אביב לאמנות
2011: מאיה גולד, אקו, גלריה אלון שגב
2015: ציבי גבע, ארכאולוגיה של ההווה, הביתן הישראלי, הביאנלה ה-56 לאמנות, ונציה
2018: יערה צח, ספק בלתי סביר, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2018: טטיאנה טרובה, האטלס הגדול של הדיסאוריינטציה, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2019: רשמים VII – קו פעולה – הביאנלה הארצית השביעית לרישום, בית האמנים ירושלים
2021: Seeing the Invisible, אתר התערוכה, הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים עם 12 גנים נוספים ברחבי העולם
2021: רננה אלדור: 25 סימנים, בית האמנים ירושלים
2023: Cloud-to-Ground, הביתן הישראלי, הביאנלה ה-18 לאדריכלות בוונציה
2023: כוכב שחור, גלריה מינוס אחת, אוסף הארץ, תל אביב
פרסומים > ספרים

2006: ורדי כהנא, פורטרט ישראלי, הוצאת חרגול
2009: אמנות ישראלית עכשיו, ריבקינד/אלקלעי, הוצאת מודן
2015: רועי קופר, מתוך אתרי היעלמות, ספר אמן
2017: יאיר ברק, היבשות והפנים, ספר אמן
2018: טל שושן, 2010-2015, ספר אמן
פרסומים > עיתונות

1993-1995: עיתון שישי, גלובס
1997-2001: סטודיו, מגזין לאמנות
1997-2001: טרמינל, מגזין לאמנות
1997-2001: פלסטיקה, כתב העת של הסמינר החדש לתרבות חזותית, ביקורת, תאוריה
1997-2001: עיתון קמרה אובסקורה.