stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבנה הארגון
מבנים ארגוניים נפוצים > מבנה מטריציוני

מבנה זה משלב שתי צורות הקבצה: הקבצה על בסיס פונקציונליות והקבצה על בסיס מוצרים. היתרון הוא שישנו פיזור של המומחיות של העובדים בתחום מסוים (במבנה הפונקציונלי) בין המוצרים השונים. באופן זה נחסכים משאבים של כפילות מידע והכשרת מומחים נוספים עבור כל מוצר ואף נצברים הידע והניסיון עם הזמן. כמו כן, מבנה זה מאפשר גמישות והתאמה מהירה לצורכי השוק, למשל בנייה מהירה של צוות כאשר קם הצורך בפיתוח מוצר חדש ופירוק הצוות בסיומו.
החיסרון העיקרי של מבנה זה הוא הקונפליקט שעשוי להיווצר אצל העובדים, שבמצב זה כפופים לשני מנהלים: מנהל המחלקה הפונקציונלית ומנהל המוצר, שלעיתים יכולים לפעול תחת מניעים שונים ואף סותרים. מנהל בארגון מטריציוני חייב לדעת להפעיל השפעה ללא סמכות.
מבנה כוח האדם בארגון על פי מינצברג

בספרו The Structuring of Organizations שיצא לאור בשנת 1979, עסק הנרי מינצברג בהרחבה במבנה ארגוני. על-פי מינצברג ניתן לחלק את כוח האדם בכל ארגון לחמישה תפקודים:
הצמרת האסטרטגית, היא ראשי מנהלי הארגון, ודוחפת לריכוזיות בארגון.
הליבה המבצעית, היא העובדים העוסקים ישירות בייצור תפוקות הארגון, ודוחפת להתמקצעות.
הקו התיכון, הוא האחראים השונים שתפקידם לגרום לליבה המבצעית לבצע את החלטות הצמרת האסטרטגית, ולהעביר משוב מהליבה המבצעית אליה, ודוחף לחלוקת הארגון לרכיביו.
הסגל הטכני הוא האחראי על הפעולות המאפשרות את עבודת הליבה המבצעית (פעולות כגון הדרכה, תחזוקת ציוד עבודה, אחריות על פנים מקצועיים של העבודה וכו'), ודוחף לסטנדרטיזציה.
הסגל המנהלתי הוא האחראי על ביצוע פעולות, הנחוצות באופן עקיף על-מנת לאפשר את הייצור (ארוחות, ביטחון, שכר וכו'), ודוחף לתיאום הדדי.
מינצברג מתאר חמישה סוגי השפעות ושינויים תהליכיים המתרחשים בארגון:
סמכות פורמלית: התחום בו ניתנת אחריות רשמית לממונים על עובדיהם, ונקבעים הבדלי המעמדות הרשמיים בארגון. תיאור הסמכות הפורמלית נעשה באמצעות התרשים הארגוני או אורגאניגראם, בו כל עובד בארגון מתואר בריבוע, כך שככל שמעמדו הרשמי גבוה יותר כך עליון מקומו בתרשים, ובין כל ממונה לעובדיו נמתחים קווים.
פעילות מווסת: הפעילויות המרכיבות את תפקודו הפורמלי של הארגון, המחולקות לשלושה סוגים: פעילות העבודה המבצעית, פעילויות הניהול ופעילויות המטה.
תקשורת ישירה: חיבור בלתי פורמלי בין אנשים שונים בארגון, שאינה נגזרת מהיחסים הפורמליים שלהם אלא מהיכרותם האישית, אך מתייחסת אליהם (אמון רגשי בין ממונה לכפוף, פחד מכוחנות של בעל תפקיד מסוים, וכו'). לתקשורת הישירה בין העובדים השפעה רבה על תפקוד הארגון (גישת יחסי אנוש בניהול משימה דגש על תקשורת זו).
מצבי העבודה: קשרים ישירים ובלתי פורמליים הנוצרים בקבוצות עובדים כתוצר לוואי של עבודתם (קשרי ידידות, מפגשים בהפסקות וכו') קבוצות אלו נוצרות לרוב סביב העבודה המשותפת, וכן מתאפיינות בדרך-כלל בשוויון מעמדי ושונות בתחומי העיסוק.
החלטות אד הוק: קשרים פורמליים הנובעים מהצורך להחליט החלטות מסוימות על ידי מספר בעלי תפקידים שונים, ומחולקות לשלושה סוגי החלטות: תפעוליות, מנהלתיות ואסטרטגיות.
ראו גם

מבנה ארגוני - מונחים
לקריאה נוספת

S. Robbins, "Organizational Behavior". 9th ed., 2001, Ch. 14. Foundations of Organizational Structure, pp.412-443.
סמואל, י. (1996) "ארגונים". פרק 4, מבנים ארגוניים, עמודים: 106-73, פרק 5, סמכות ושליטה, עמודים 107–132.
הערות שוליים

↑  אושרה רשימת מונחים גדולה בחקר החברה (סוציולוגיה) (טבת תשע"ו, דצמבר 2015), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏31 בדצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548200205171  GND: 4112619-1  LCCN: sh85065908
מלחמת אלף הימים

מלחמת אלף הימים (בספרדית: Guerra de los Mil Días) היה סכסוך מזוין ברפובליקת קולומביה בין המפלגה השמרנית, המפלגה הליברלית וגורמים קיצוניים אחרים, אשר נערכה בין השנים 1899 ל-1902. הסכסוך החל ב-1899, לאחר שהשלטון השמרני הואשם בכך ששימר את כוחו באמצעות זיוף הבחירות, והאווירה הוחרפה כאשר פקד את הרפובליקה משבר כלכלי כתוצאה מירידה גלובלית במחירי הקפה. במלחמה נהרגו כ-120,000 איש.
רקע

במהלך המאה ה-19 סבלה קולומביה מחוסר יציבות פוליטי, אשר הקצין במיוחד במהלך 1886, אז הוחלפה החוקה מ-1863 במסמך שמרני יותר ועוררה התנגדות מצד הליברלים. השלטון ואלו הבאים אחריו לא הצליחו להרגיע את הבעיות הפוליטיות שהתעוררו, וביחד עם הבעיות הכלכליות שמהן סבלה קולומביה באותן שנים, העימותים בין הליברלים לשמרנים החריפו, כאשר בבחירות שנערכו במדינה הליברלים טענו לזיוף ורמאות מצד השמרנים, כאשר הנשיא השמרן מנואל אנטוניו סנסלמנטה היה חולה באותה תקופה, וכתוצאה מכך נוצר מעין ואקום שלטוני.
מרד ליברלי

התאריך שנקבע לתחילת המרד היה ה-20 באוקטובר 1899, אך כיוון שהיו ספקות והססנות בקרב הליברלים לגבי האפשרות שיצליחו להתעמת בכח עם השמרנים הוא נדחה מעט. בנוסף, המרד התחיל במחוז סוקורו, סנטנדר, שם המורדים חיכו לתגבור צבאי מוונצואלה.
המשטר השמרני ידע על המתרחש, והחל להיערך צבאית בבוקרמנגה, בירת סנטנדר, אך הכח שנשלח לשם סירב להגיע לנקודה כיוון שלא הסכים לקבל את שיטת התשלום של המשטר, שנאלץ לחלק תלושים דחויים במקום כסף בשל הבעיות הכלכליות, ובשל כך המשטר נכשל בגדיעת המרד בעודו קטן, והמרידה התפשטה לכדי מלחמת אזרחים שהגיעה לכל מחוז בקולומביה, נמשכה 3 שנים והביאה לקטסטרופה.
השמרנים סבלו מפילוג פנימי והתפצלו לשני זרמים, שהביאו לכך שהנשיא סנסלמנטה הוחלף בחוזה מנואל מרוקין. בתגובה, הליברלים מינו את גבריאל ורגס סנטוס לנשיאות מצידם. שני הצדדים זכו בהישגים משמעותיים בקרבות כאלו, והפסדים כואבים בקרבות אחרים.
תחילת הסוף

לאחר הקרב בפלונגרו, בו הדפו השמרנים את הליברלים במתקפת-נגד עקובה מדם, התפצלו גם הליברלים לשני פלגים שונים והשמרנים האמינו שהגיעה ההזדמנות לסיים את המלחמה, שהתרכזה אז במחוז פנמה (שהייתה בשליטת קולומביה דאז) ובחוף הקריבי.
במקביל, דעכה התמיכה מוונצואלה בליברלים, אשר חזתה בתבוסותיהם והאמינה שלא יוכלו לנצח במלחמה, דבר שהוביל להתדרדרות מהירה במצבם.
הסכמי ויסקונסין ונרלנדיה

הסכם שלום נחתם בין שני הצדדים בנרלנדיה ב-1902 וסיים את הלחימה בפנמה.
מאוחר יותר הגיע איום מצד נשיא ארצות הברית, טדי רוזוולט, שהיה מעוניין בהמשך חפירת תעלת פנמה ועצירת הלחימה באותו אזור הייתה אינטרס חשוב מבחינתו. בשל כך נחתם בעידוד אמריקאי הסכם ויסקונסין – שסיים לחלוטין את המלחמה.[דרושה הבהרה]
מיי-בריט מוסר

| --- | --- |
מוסר ב-2014
מוסר ב-2014
 לידה:  4 בינואר 1963 (בת 61) פוסנוואג, נורווגיה 
 ענף מדעי:  מדעי המוח
 מקום מגורים:  נורווגיה נורווגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו (1995)  אוניברסיטת אדינבורו 
 מוסדות:  האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה  אוניברסיטת אוסלו 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2014)  פרס ו' אלדן ספנסר (2005)  פרס פרל של אוניברסיטת צפון קרולינה (2012)  Eric K. Fernströms Nordiska Pris (2008)  prix Liliane-Bettencourt pour les sciences du vivant (2006)  פרס לואי-ז'נטה לרפואה (2011)  פרס קארל ספנסר לשלי (2014)  טרונדר השנה (2014)  פרס קורבר האירופאי למדע (2014)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2013)  פרס פריטיוף ננסן למצוינות, קטגוריית מתמטיקה-מדעי הטבע (2013)  Erna Hamburger Prize (2016) 
 בן או בת זוג:  אדוורד מוסר (1985–2016) 
 תרומות עיקריות
 חקר המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב
 
מיי-בריט מוֹסֶר (בנורווגית: May-Britt Moser; נולדה ב-4 בינואר 1963) היא פסיכולוגית ונוירוביולוגית נורווגית, מייסדת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות ופרופסור מן המניין באוניברסיטה הנורווגית למדע ולטכנולוגיה (NTNU) שבטרונדהיים, נורווגיה.
יחד עם בעלה, אדוורד, חקרה את המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב. בני הזוג מונו למשרת פרופסור חבר לפסיכולוגיה ולנוירוביולוגיה ב-NTNU ב-1996, פחות משנה לאחר שקיבלו את תואר הדוקטור. הזוג הקים את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM) בשנת 2002 ואת מכון קוולי בשנת 2007.
מיי-בריט מוסר היא כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה לשנת 2014, שאותו חלקה עם בעלה אדוורד וג'ון אוקיף, על עבודתם לזיהוי התאים היוצרים את מערכת המיקום במוח.
מוסדות המחקר שהקימה

מטרתם המדעית המרכזית של מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות והמרכז לביולוגיה של הזיכרון, שאותם ייסדו הזוג, היא להעשיר את הבנתנו אודות רשתות ומערכות עצביות. בעזרת התמקדות בייצוג ובזיכרון מרחבי במוח, החוקרים מקווים לגלות עקרונות כלליים של רשתות עצביות בקליפת המוח של יונקים.
מכון קוולי, הממומן על ידי קרן קוולי, פועל במקביל למרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM), אך היקף המכון רחב בהרבה ונועד לפעול לטווח ארוך יותר מן השני. CBM הוא חלק מתוכנית מחקר נורווגית וממומן על ידי תוכנית מסגרת המחקר השביעית של האיחוד האירופי (FP7) והמועצה האירופית למחקר (ERC).
קריירה

מוסר קיבלה תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אוסלו בשנת 1990, ובאותה אוניברסיטה קיבלה את תואר הדוקטור בנוירופיזיולוגיה בשנת 1995, בהנחייתו של פרופ' פר אנדרסן. בין השנים 1994–1996 עשתה בתר-דוקטורט עם ריצ'רד מוריס במרכז למדעי המוח של אוניברסיטת אדינבורו. הייתה לפוסט-דוקטורנטית אורחת במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
מוסר שבה לנורווגיה בשנת 1996 ומונתה לפרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית ב-NTNU שבטרונדהיים. היא קודמה לדרגת פרופסור מן-המניין למדעי-המוח ב-NTNU בשנת 2000. הקימה את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (2002) ואת מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות (2007).
בשנים 2007–2009 הייתה חברה בוועדה של המועצה האירופית למחקר (ERC) לבחירת הזוכים במענקי ERC. בשנת 2013 זכתה בפרס "הבוסית הטובה ביותר" של מאדאם בייר, בזכות "מנהיגותה הנפלאה, הישגיה המדעיים והסטנדרטים האתיים הגבוהים שלה, בנוסף להתמקדותה בעבודת-צוות ולרוח הקהילתיות השורה בה". בשנת 2014 חלקו מיי-בריט מוסר ובעלה את פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה עם ג'ון אוקיף.
מוסר חברה בחברה הנורווגית המלכותית למדע, באקדמיה הנורווגית למדע ובאקדמיה הנורווגית למדעי הטכנולוגיה.
פרסים נבחרים

1999 – פרס למדענים צעירים של האקדמיה הנורווגית המלכותית למדע.
2011 – פרס לואי-ג'נטה.
2011 – פרס אנדרה ג'אר (יחד עם בעלה, אדוורד מוסר).
2013 – פרס לואיזה גרוס הורוויץ לביולוגיה ולביוכימיה של אוניברסיטת קולומביה (יחד עם אדוורד מוסר וג'ון אוקיף).
2014 – פרס קרל ספנסר לשלי למדעי המוח מטעם החברה הפילוסופית האמריקנית (יחד עם אדוורד מוסר).
2014 –פרס קורבר האירופאי למדע.
2014 – פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה (יחד עם אדוורד מוסר וג'ון אוקיף).
מקבץ ממאמריה

Brun, V.H., Otnæss, M.K., Molden, S., Steffenach, H.-A., Witter, M.P., Moser, M.-B., Moser, E.I. (2002). Place cells and place representation maintained by direct entorhinal-hippocampal circuitry. Science, 296, 2089-2284.
Fyhn, M., Molden, S., Witter, M.P., Moser, E.I. and Moser, M.-B. (2004). Spatial representation in the entorhinal cortex.Science, 305, 1258-1264.
Leutgeb, S., Leutgeb, J.K., Treves, A., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2004). Distinct ensemble codes in hippocampal areas CA3 and CA1. Science, 305, 1295-1298.
Leutgeb, S., Leutgeb, J.K., Barnes, C.A., Moser, E.I., McNaughton, B.L., and Moser, M.-B (2005). Independent codes for spatial and episodic memory in the hippocampus. Science, 309, 619-623.
Hafting, T., Fyhn, M., Molden, S., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2005). Microstructure of a spatial map in the entorhinal cortex.Nature, 436, 801-806.
Sargolini, F., Fyhn, M., Hafting, T., McNaughton, B.L., Witter, M.P., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2006). Conjunctive representation of position, direction and velocity in entorhinal cortex. Science, 312, 754-758.
Leutgeb, J.K., Leutgeb, S., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2007). Pattern separation in dentate gyrus and CA3 of the hippocampus. Science, 315, 961-966.
Fyhn, M., Hafting, T., Treves, A., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2007). Hippocampal remapping and grid realignment in entorhinal cortex. Nature, 446, 190-194.
Hafting, T., Fyhn, M., Bonnevie, T., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2008). Hippocampus-independent phase precession in entorhinal grid cells. Nature 453, 1248-1252.
Kjelstrup, K.B., Solstad, T., Brun, V.H., Hafting, T., Leutgeb, S., Witter, M.P., Moser, E.I. and Moser, M.-B. (2008). Finite scales of spatial representation in the hippocampus. Science 321, 140-143.
Solstad, T., Boccara, C.N., Kropff, E., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2008). Representation of geometric borders in the entorhinal cortex. Science, 322, 1865-1868.
Moser, E.I., Moser, M-B. (2011). Crystals of the brain. EMBO Mol. Med. 3, 1-4.
Moser, E.I., Moser, M-B. (2011). Seeing into the future. Nature, 469, 303-4
Jezek, K., Henriksen, EJ., Treves, A., Moser, E.I. and Moser, M-B. (2011). Theta-paced flickering between place-cell maps in the hippocampus. Nature, 478, 246-249.
Giocomo, LM., Moser, E.I., Moser, M-B. (2011) Grid cells use HCN1 channels for spatial scaling. Cell, 147, 1159-1170.
הערות שוליים

↑  מכון קוולי
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810592304705606  BIBSYS: 90517730  dblp: 97/3923  GND: 1219889555  ISNI: 0000 0004 8983 8706  LCCN: n2019074314  ORCID: 0000-0001-7884-3049  SUDOC: 199778574  VIAF: 148145970255032251939   WorldCat (עם VIAF): 148145970255032251939
מידה סיגמא-סופית

בתורת המידה, ניתן לייחס למידה  \mu  על מרחב מדיד  \left(X,{\mathcal {M}}\right) מספר תכונות של "סופיות", אשר במובן מסוים מגבילות את גודל המרחב והופכות את הטיפול בו לנוח ומעשי יותר. אקסיומות המנייה בטופולוגיה הן תכונות דומות המיוחסות למרחבים טופולוגיים.
הגדרה

יהי  \left(X,{\mathcal {M}},\mu \right) מרחב מידה. נאמר שהמידה  \mu  היא:
סופית אם  \ \mu (X)<\infty  (כלומר מידת המרחב כולו היא סופית).
σ-סופית (סיגמא-סופית) אם המרחב  \ X הוא איחוד בן מניה של קבוצות מדידות  \ E_{1},E_{2},\dots  בעלות מידה סופית.
סמי-סופית (או סופית למחצה) אם כל קבוצה מדידה  \ E\subseteq X ממידה חיובית מכילה תת-קבוצה מדידה  \ F\subseteq E בעלת מידה סופית שאינה אפס.
באופן מעט כללי יותר, אומרים על תת-קבוצה מדידה  \ E\subseteq X שהיא מקיימת את אחת מהתכונות הנ"ל אם הצמצום של  \,\mu  לתתי-הקבוצות המדידות של  E נותן מידה המקיימת את התכונה המדוברת. למשל,  \ E\subseteq X היא קבוצה סיגמא-סופית (ביחס ל- \,\mu ) אם היא איחוד בן מניה של קבוצות מדידות ממידה סופית.
כל מידה סופית היא סיגמא-סופית וכל מידה סיגמא-סופית היא סמי-סופית, אך באופן כללי כל אחת מהתכונות הללו היא חלשה ממש מקודמותיה.
דוגמאות > מידות הסתברות

כל מידת הסתברות היא סופית, שהרי מידת הסתברות  \mu  על מרחב  X נדרשת לקיים  \mu (X)=1.
דוגמאות > מידת לבג

מידת לבג על  \mathbb {R} ^{n} היא סיגמא-סופית אבל לא סופית. אכן, אם  E_{k}=\left[-k,k\right]^{n} אז הקבוצות  E_{1},E_{2},\dots  הן מדידות וממידה סופית ואיחודן הוא  \mathbb {R} ^{n}.
דוגמאות > המידה הסופרת

ניתן גם לצייד את הישר הממשי  \mathbb {R}  במידה הסופרת, אשר מוגדרת באופן הבא: המידה של כל קבוצה סופית היא מספר האיברים בה והמידה של קבוצה אינסופית היא  \infty . אז מידה זו אינה סיגמא-סופית, כי כל קבוצה ממידה סופית מכילה רק מספר סופי של נקודות ולכן יידרש מספר לא בן מניה של קבוצות כאלה כדי לכסות את כל הישר הממשי. עם זאת, זוהי מידה סמי-סופית, כי כל קבוצה שמידתה חיובית מכילה יחידון כלשהו ומידת יחידון במרחב מידה זה היא 1.
דוגמאות > חבורות קומפקטיות מקומית

כל חבורה קומפקטית מקומית היא סמי-סופית ביחס למידת האר שלה, דבר אשר נובע מהקומפקטיות המקומית של החבורה ומהעובדה שמידת האר של קבוצה קומפקטית בעלת פנים לא ריק היא תמיד חיובית וסופית. אם החבורה היא בנוסף סיגמא-קומפקטיות, אז היא סיגמא-סופית ביחס למידת האר. משפט בסיסי בתורה של חבורות טופולוגיות אומר שכל חבורה קשירה קומפקטית מקומית היא סיגמא-קומפקטית ולכן כל חבורה כזו היא בעלת מידת האר סיגמא-סופית. מידת האר של חבורה קומפקטית מקומית היא סופית אם ורק אם החבורה היא קומפקטית.
דוגמאות > דוגמאות שליליות

כל מידה (שאינה זהותית אפס) אשר מחזירה רק את הערכים 0 ו- \infty  היא בבירור לא סמי-סופית (שהרי לא קיימות במרחב שכזה קבוצות ממידה חיובית סופית). לכן מידה שכזו היא גם לא סיגמא-סופית ולא סופית. דוגמה אחת למידה כזו היא כדלקמן: לכל  A\subseteq \mathbb {R} , נגדיר  \mu (A)=\infty  אם  A לא ריקה ו- \mu (\varnothing )=0. עוד מידה מסוג זה מוגדרת על ידי  \mu (A)=\infty  אם ורק אם  A אינה בת מניה.
תכונות של מידות סיגמא-סופיות

למחלקת המידות הסיגמא-סופיות יש מספר תכונות נוחות ביותר; מבחינה זו ניתן להשוות סיגמא-סופיות לתכונת הספרביליות של מרחבים טופולוגיים. משפטים מסוימים בתורת המידה דורשים סיגמא-סופיות בתור הנחה. לדוגמה, משפט רדון-ניקודים ומשפט פוביני אינם נכונים ללא הנחה מסוימת של סיגמא-סופיות (או משהו דומה) על המידות או על הקבוצות שעוסקים בהן.
אף על פי שלעיתים מתייחסים למידות שאינן סיגמא-סופיות כפתולוגיות, הן מופיעות בצורה טבעית למדי בתחומים שונים. למשל, אם  X הוא מרחב מטרי עם מימד האוסדורף  r, אז כל מידות האוסדורף שממימד נמוך יותר אינן סיגמא-סופיות אם מתייחסים אליהן כאל מידות על  X. בנוסף, כפי שצוין לעיל, חבורה קומפקטית מקומית אינה חייבת להיות סיגמא-סופית ביחס למידת האר שלה.
תכונות של מידות סיגמא-סופיות > שקילות למידת הסתברות

כל מידה סיגמא-סופית  \mu  על מרחב  X שקולה למידת הסתברות על  X: יהי  \left\{V_{n}\right\}_{n=1}^{\infty } כיסוי של  X על ידי קבוצות מדידות זרות בזוגות ממידה  \mu -סופית ותהי  \left(w_{n}\right)_{n=1}^{\infty } סדרה של מספרים ממשיים חיוביים ("משקלות") כך ש-
המידה  \nu  המוגדרת על ידי
היא מידת הסתברות על  X אשר שקולה למידה  \mu , כלומר יש להן בדיוק את אותן קבוצות ממידה אפס.
תכונות של מידות סמי-סופיות

מסתבר ששתי הדוגמאות למידה לא סמי-סופית שניתנו לעיל, בהן המידה מחזירה רק את הערכים 0 ו- \infty , הן במובן מסוים דוגמאות טיפוסיות למידה לא סמי-סופית. בהינתן מידה כלשהי  \mu , ניתן להגדיר מידה חדשה על אותו המרחב לפי
המידה  \mu _{0} היא סמי-סופית והיא מכונה לעיתים החלק הסמי-סופי של  \mu . ההצדקה לטרמינולוגיה זו היא העובדה הבאה: קיימת מידה  \nu  על אותו המרחב אשר מחזירה רק את הערכים 0 ו- \infty  כך שמתקיים  \mu =\mu _{0}+\nu .  \mu  היא סמי-סופית אם ורק אם  \mu =\mu _{0}. נעיר כי המידה  \nu  לעיל באופן כללי לא נקבעת ביחידות.
נדיר מאוד למצוא מידות לא סמי-סופיות בשימושים בפועל, אלא אם כן יוצאים מראש במטרה למצוא מידה שכזו.
הכללות

את המושגים של סופיות, סיגמא-סופיות וסמי-סופיות ניתן להכליל גם למידות לא חיוביות. אם  \mu  היא מידה מסומנת או מידה מרוכבת, נאמר ש- \mu  היא בעלת אחת מהתכונות הללו אם מידת ההשתנות הכוללת שלה  \left|\mu \right| היא בעלת התכונה המתאימה.
פריקות של מידה היא תכונה אשר דומה לסיגמא-סופיות, אך כללית יותר.
לקריאה נוספת

Gerald B. Folland, Real Analysis: Modern Techniques and Their Applications, Wiley-Interscience, 1999
מירמידונים

המירמדונים היו עם של לוחמים שלפי המיתולוגיה היוונית, זאוס יצר אותם מנמלים ומכאן שמם (μύρμηξ מירמקס = נמלה, ביוונית עתיקה). המירמדונים היו הלוחמים החזקים ביותר של יוון ובתקופת האיליאדה הם לחמו תחת פיקודו של הגיבור היווני אכילס, נכדו של איאקוס.
סיפור מוצאם של המירמדונים מופיע בספר השביעי של מטאמורפוזות מאת אובידיוס. לפי הסיפור שם, הרה - אשתו הקנאית של זאוס ראש האלים - כעסה על כך שקרא לאי אגינה על שם המאהבת שלו, הנאיאדה אייגינה והמיטה על האי מגפה שהכחידה את תושבי האי. המלך איאקוס, בנם של זאוס ואייגינה, התפלל לזאוס שיאכלס מחדש את האי, וזה הגיב בחזיז ברק כאות שתפילתו נענתה. איאקוס רואה מושבת נמלים המכסה עץ והוא מבקש לרשותו מספר אנשים ככמות הנמלים במושבה. בלילה איאקוס חולם שבו אותן נמלים נופלות לקרקע ונהפכות לבני אדם. כשהוא מתעורר למחרת בבוקר הוא מוצא שהאי שלו אוכלס מחדש ושתפילתו נענתה. הוא קורא לאנשים אלו "מירמידונים", על שם הנמלים.
לפי גרסה אחרת מאוסף מיתוסים מהמאה השנייה לפני הספירה, שנאגדו ב"ספרייה הפסאודו-אפולודורנית", המירמדונים הם צאצאיו של מירמידון, המלך של פתיה התסליאנית שהיה בנם של זאוס ואורימדוזה, נסיכת פתיה. זאוס פיתה אותה על ידי כך שהפך לנמלה ולכן היא קראה לבנם על שם הנמלה.
בזמן המלחמה על טרויה אכילס פקד על המירמידונים שלא להילחם, ואכן כוחם נגרע מצבא יוון. היוונים ספגו אבדות כבדות מהטרויאנים, ובעקבות הפצרותיו של חברו הטוב פאטרוקלוס, הרשה לו אכילס ללבוש את שריונו ולהוביל את המירמדונים לקרב. הם מצליחים להדוף את הצבא הטרויאני אך פאטרוקלוס נהרג בקרב על ידי הקטור נסיך טרויה. בעקבות מותו של פאטרוקלוס, אכילס מצטרף למלחמה ועוזר להכריע את הטרויאנים.
מסב כדורי

חתך של מסב כדורי
1. טבעת חיצונית; 2. כדור; 3. כלוב; 4. מסילה; 5. טבעת פנימית
פעולת מסב כדורי
מֵסַב כדורי (מכונה גם "קוּגֶלָגֶר") הוא מסב הגלגול הנפוץ ביותר, הנושא את העומס על גבי כדוריות פלדה קשה. תפקידו להקטין את החיכוך והשחיקה בין ציר מסתובב לבין חלק המכונה הנושא את הציר. מסב כדורי מתאים למגוון רחב של שימושים וקל לייצרו בדיוק רב.
המסב בנוי משתי טבעות פלדה קשה בעלות מסילה פנימית חצי עגולה. בין שתי הטבעות מפרידים כדורי פלדה מוקשית, הנעים בתוך המסילות. כלוב (cage) העשוי משני חלקים שומר על הכדורים במרחקים שווים זה מזה בתוך המסילות. על פי רוב הטבעת הפנימית מושחלת בכוח או בחום על הציר ונעה יחד איתו, בעוד הטבעת החיצונית מוכנסת בכוח לתוך בית המסב ואינה מסתובבת כלל, אך קיים גם מצב הפוך.
יכולת העמיסה של מְסַבִּים כדוריים קטנה משל מסבים גליליים, משום שהמגע שלהם נקודתי, אך לעומת זאת הם מסוגלים לפעול במהירויות גבוהות יותר, מאחר שהחיכוך בהם קטן יותר. מסבים כדוריים יכולים גם לשאת עומס צירי בנוסף לעומס האנכי.
מסבים כדוריים נמצאים במכונות ובמנועים מכל הסוגים, בגלגלים של גלגשת ושל מכוניות, בדלתות הזזה כבדות, בגלגלי אופניים, בצעצוע הספינר ועוד.
כדי להשתמש במסבים למהירויות גבוהות מאוד (24,000 סל"ד ויותר) משתמשים בכלוב (cage) שעשוי מחומר ספוגי שבו מוספג השמן שמשמש לשימון המסב ומשתחרר בקצב איטי עקב חימום השמן בזמן הסיבוב, מכיוון ששמן במצב חופשי על הכדוריות ייזרק בגלל הכוח הצנטריפוגלי שמתפתח בזמן סיבוב במהירויות גבוהות.
שמו של ממציא המסב הכדורי (ball bearing) הוא פיליפ ווהן (Vaughan). הוא פיתח את המסב עבור צירי כרכרות, ורשם את הפטנט הראשון על מסבים כדוריים בשנת 1794.
הערות שוליים

↑  Dean Payne, The Complete History of Bearings You Need to Know, BDS
מילי ויטקופ

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1877 זלטופול, אוקראינה 
 פטירה:  23 בנובמבר 1955 (בגיל 78) מחוז וסטצ'סטר, ארצות הברית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום מגורים:  לונדון, ניו יורק, מחוז וסטצ'סטר, ברלין 
 בן או בת זוג:  רודולף רוקר 
 
מילי ויטקופ(-רוקר) (באנגלית:  Milly Witkop;‏ 3 במרץ 1877 – 23 בנובמבר 1955) הייתה סופרת ופעילה אנרכו-סינדיקליסטית יהודיה ופמיניסטית. הייתה ידועה בציבור של רודולף רוקר. בנם של בני הזוג פרמין רוקר (Fermin Rocker) היה אמן.