stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרחון פירין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°05′30″S 60°43′00″W﻿ / ﻿64.0917°S 60.7167°W﻿ / -64.0917; -60.7167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פירין(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון פירין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פירין(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פירין
 
קרחון פירין (באנגלית: Pirin Glacier; בבולגרית: ледник Пирин) הוא קרחון הממוקם ממזרח לחצי האי צ'אוודאר, בחוף דייוויס, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 5.7 קילומטרים, ורוחבו 6 קילומטרים.
הקרחון ממוקם ממערב להדום הקרח רייט, צפונית לקרחון גרגורי, ומזרחית לקרחון סאמודיווה.
הקרחון מנקז את פסגת בולטון, לכיוון צפון - צפון - מערב, ונשפך אל מפרץ קרטיס, מזרחית לנקודת סיפליין.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא על שמם של הרי פירין שבדרום מערב בולגריה.
השם אושר רשמית ב-3 ביוני 2010.
לקריאה נוספת

קרחון פירין בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
קוליברי ארך-מקור

| קוליברי ארך-מקור |
| --- | --- |
 קוליברי ארך-מקור
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוליבראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Ensifera
מין:: קוליברי ארך-מקור
שם מדעי
 Ensifera ensifera ‏Boissonneau, 1840
תחום תפוצה


קוליברי ארך-מקור (שם מדעי: Ensifera ensifera) הוא מין של קוליברי, החי בדרום אמריקה והוא מין יחיד בסוג Ensifera. מקורו של הקוליברי הוא באורך של כ-10-7.5 ס"מ, והוא המקור הארוך ביותר בעולם העופות יחסית לגודל גופו של המחזיק בו.
שמו המדעי של הקוליברי ארך-המקור - "נושא חרב" - הוא צירוף של המילים הלטיניות "חרב" (Ensis) ו"לשאת" (Ferre) ומתייחס לאורך מקורו של הקוליברי.
תיאור

אורכו של הקוליברי הוא כ-10-14 ס"מ, לא כולל מקורו, שאורכו כ-10-7.5 ס"מ; לעיתים המקור אף ארוך יותר משאר גופו של הקוליברי. משקלו של הקוליברי הוא כ-10-15 גרם. הקוליברי ארך-המקור הוא אחד מהמינים הגדולים ביותר במשפחת הקוליברים.
זהו מין העוף היחיד שבו המקור ארוך יותר מהגוף. המקור בנוי למציצת צוף מפרחים בעלי עלי כותרת ארוכים. לשונו של הקוליברי ארוכה יותר מהמקור. רוב גופו של הקוליברי הוא בצבע ירוק בהיר, בעוד ראשו בצבע ירוק-חום. זנבו מפוצל, והוא בצבע שחור. גם מקורו הוא בצבע שחור.
רבייה

עונת הרבייה של הקוליברי מתחילה באביב. הקוליברי ארך-המקור הוא בדרך כלל יחידאי (משמע, הוא חי לבדו) מלבד בעת עונת הרבייה. גם אז, תפקידו של הזכר קצר מאוד, ולאחר ההזדווגות הוא עוזב. הקוליברים הם פוליגמיים, ובדרך כלל הזכר מזדווג עם כמה וכמה נקבות. גם הנקבות עשויות להזדווג עם כמה וכמה זכרים.
קנו של הקוליברי הוא בצורת כוס, ונבנה מסיבים צמחיים ומטחב, שמסייע להסוואות הקן. הקן נבנה בדרך כלל על ענף של שיח או עץ. פנים הקן מרופד בנוצות ושערות בעלי חיים. חיזוק הקן מתבצע על ידי הוספת קורי עכביש. הנקבה מטילה בקן שתי ביצים לבנות. הנקבה דוחפת את מקורה הארוך לתוך גרונם של הגוזלים, ומאכילה אותם על ידי הקאה של מזון בלתי-מעוכל שאכלה לפני כן. הגוזלים עוזבים את הקן 7-10 ימים לאחר הבקיעה.
תפוצה ושימור

תחום תפוצתו של הקוליברי ארך-המקור מתפרש על פני בוליביה, קולומביה, אקוודור, פרו וונצואלה. הקוליברים חיים בדרך כלל ביערות הנמצאים ברום גבוה (מעל 2500 מטרים מעל גובה פני הים).
מצב השימור של הקוליברי ברשימה האדומה של IUCN הוא LC - ללא חשש. הקוליברי מותאם היטב לחיים בגינות מלאכותיות שבערים. הקוליברי כיום אינו מאוים, ואוכלוסייתו יציבה.
הערות שוליים

↑  קוליברי ארך-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
קרב אייגוספוטמוי

קרב אייגוספוטמוי (ביוונית: (Αἰγὸς Ποταμοί, בלטינית: Aegospotami) ניטש ב-405 לפנה"ס, בשלהי המלחמה הפלופונסית, בין ציי אתונה לבין ספרטה. ההתנגשות ארעה בהלספונטוס (דרדנלים), צפונית־מזרחית לססטוס, מול שפך הנהר אייגוספוטמוי. הקרב הסתיים בניצחונה המוחץ של ספרטה והכריע בסופו של דבר את גורל המלחמה כולה לטובתה. האוניות האתונאיות הושמדו כמעט כולן, ובהיעדר צי מלחמתי אבדה לאתונה השליטה בים ובאימפריה הימית שבהנהגתה. אספקת הדגן מן הים השחור, החיונית לקיומה של העיר, נותקה וחודשים אחדים אחר כך היא נכנעה.
הרקע לקרב

ב-405 לפנה"ס, בעקבות המפלה בקרב הימי בארגינוסאי, נמסר הפיקוד על הצי הספרטני לידיו של ליסנדרוס, מי שהנחיל לעירו את ניצחונותיה הימיים הראשונים על הצי האתונאי. חוקי הספרטנים אסרו להחזיק במשרת הנאוארכוס (מפקד הצי) יותר מפעם אחת, וכדי לעקוף את המכשלה מונה ליסנדרוס לסגן הנאוארכוס (אפיסטולאוס), אך למעשה החזיק בשרביט הפיקוד.
אחד מיתרונותיו של ליסנדרוס כמצביא הייתה ידידותו עם הנסיך הפרסי כורש, בנו של דריווש השני מלך פרס. הודות לקשרים אלה קיבל מן הפרסים כסף לבניית צי חדש במקום זה שאבד בארגינוסאי. כאשר נקרא כורש על ידי אביו לשוב לשושן, נקט הנסיך הפרסי בצעד חריג ומינה את ליסנדרוס לסטרפ של אסיה הקטנה. עתה, כשלרשותו עומדים משאבי הסטרפיה כולה, יכול היה ליסנדרוס להשלים במהירות את בניית האוניות ולגייס מלחים וחותרים.
אחר כך יצא עם הצי אל הים האגאי. הוא לכד ערים אחדות שהיו בשליטת אתונה ותקף איים רבים, אך לא יכול היה להוסיף ולהמשיך צפונה אל ההלספונטוס בשל נוכחותו של צי אתונאי בסאמוס. כדי לסלקו, נקט ליסנדרוס פעולת הטעייה ושט מערבה. הוא הגיע עם אוניותיו למרחק לא רב מאתונה, תקף את אייגינה וסלמיס ואף הנחית את חייליו בחוף אטיקה. הצי האתונאי מיהר בעקבותיו, אך ליסנדרוס חמק ממפגש אתו, שב אל ההלספונטוס, קבע את בסיסו באבידוס וממנה תקף  את למפסקוס והשתלט עליה, בעלת החשיבות האסטרטגית. דרכו אל הבוספורוס הייתה כעת פתוחה, ומכאן יכול היה לחסום את תנועת אוניות הדגן מהים השחור אל אתונה ולהרעיבה עד כניעה.
הסכנה לקיומה של העיר הייתה כעת מוחשית, וזמן קצר אחרי שהשתלט ליסנדרוס על למפסקוס שב הצי האתונאי אל ההלספונטוס וקבע את בסיסו בססטוס. את מחנה האוניות הקימו הסטרטגים האתונאים לא בססטוס עצמה, אלא בחוף פתוח קרוב יותר ללפסקוס; המיקום לא היה אידיאלי בשל המחסור בנמל והקושי לספק את צורכי הצי במזון, אבל הקרבה לאויב הייתה כנראה השיקול העיקרי. את הפיקוד על הצי חילקו ביניהם הסטרטגים האתונאים על פי תור. מדי יום הורדו האוניות למים והפליגו במערך קרבי אל למפסקוס. הן המתינו מחוץ לנמל, קוראות תיגר על הצי הספרטני, אך ליסנדרוס סירב לצאת ועל כן שבו בסוף היום למחנה האוניות. הדבר חזר על עצמו במשך ארבעה ימים.
באותו זמן התגורר סמוך למחנה האוניות המנהיג האתונאי הגולה אלקיביאדס. הוא ירד לחוף ויעץ למפקדי הצי להעביר את האוניות אל נמל ססטוס, ואף סיפר כי מלכים תראקיים אחדים מוכנים להעמיד לרשותו צבא. אם יינתן לו חלק בפיקוד, אמר, ישתמש בחיילים אלה כדי לסייע לאתונה. הסטרטגים האתונאים דחו את הצעותיו והוא שב לביתו.
הלחימה

מצויים בידינו שני תאורים של מהלך הקרב. דיודורוס סיקולוס מספר כי פילוקלס, הסטרטגוס שפיקד על הצי האתונאי ביום החמישי, יצא ראשון מססטוס עם שלושים אוניות, וציווה על שאר האוניות לצאת גם הן ולשוט בעקבותיו. אם אומנם כך קרה, הרי שמחשבת האתונאים הייתה לפתות את הספרטנים להתקפה על כוח קטן ולהפתיעם עם כוח גדול יותר ששט אחריו. בסופו של דבר הובסו שלושים האוניות של פילוקלס כבר בתחילת הלחימה, ושאר אוניות הצי נתפסו אחר כך בחוף כשהן בלתי מוכנות.
קסנופון, לעומת זאת, מספר כי ביום הקרב יצא כל הצי האתונאי לים כהרגלו, וכי ליסנדרוס נשאר בנמל כמנהגו בימים הקודמים. כאשר שבו האתונאים למחנה, התפזרו המלחים כדי לחפש מזון; אוניותיו של ליסנדרוס ניצלו את שעת הכושר, חצו את המצר מאבידוס ולכדו את מרבית אוניות האויב בעודן נחות על החוף ולא בקרב ים.
גם אם איננו יכולים להכריע מי משני תיאורי הקרב הוא המדויק, תוצאתו מכל מקום ברורה. הצי האתונאי נמחה. רק תשע אוניות, בפיקודו של קונון, הצליחו להימלט. ליסנדרוס תפס בשבי כמעט את כל שאר האוניות ועימן כשלושת או ארבעת אלפים חותרים, מלחים וחיילי-צי. אחת מן האוניות שהצליחה לברוח, אוניית המלאכות פאראלוס, נשלחה אל אתונה להודיע את דבר האסון. קונון ואוניותיו מצאו מקלט אצל אֶוּאַגוֹרָס, מלך סלמיס שבקפריסין, ידידה של אתונה.
תוצאת התבוסה

ליסנדרוס וציו המנצח שבו אל למפסקוס. באספה שכינס כדי לדון בגורל השבויים תבעו בעלי בריתם של הספרטנים לגמול לאתונאים על יחסם האכזרי לאנשיהם, כאשר השליכו פעם המימה את מלחיהן של שתי אוניות ששבו ואף איימו כי יגדעו את ידו של כל חותר ומלח שייפול לידיהם. הצעתם נתקבלה וכל השבויים האתונאים, ובהם גם פילוקלס, הוצאו להורג.
אחר כך החל הצי של ליסנדרוס עושה דרכו אל אתונה, כשהוא משתלט בדרך על ערים אחדות שסרו למרותה של אתונה ומעבירן לצדה של ספרטה. האתונאים עמדו חסרי אונים ולא יכלו לעצור בעדו ללא צי מלחמתי משל עצמם. סאמוס הייתה העיר היחידה שהתנגדה לליסנדרוס. העיר בעלת המשטר הדמוקרטי נותרה נאמנה לאתונה וסרבה להיכנע. ליסנדרוס השאיר במקום חיל מצור והמשיך בדרכו אל אתונה.
קסנופון מספר, כי כשהביאה 'פאראלוס' את הידיעות לאתונה, "הִילֶךְ קול נֶהִי מהפיראוס דרך החומות הארוכות אל העיר, עת איש בישר לרעהו על האסון; ובאותו לילה אדם לא עצם את עיניו והכל קוננו לא על המפלה בלבד, אלא בעיקר על הגורל הצפוי להם."
מאחר שחששו מפני נקמתם של הספרטנים המנצחים, החליטו האתונאים לעמוד ויהי מה במצור הצפוי להתרגש עליהם, אלא שתקוותם נכזבה. ללא צי שיגן על אוניות הסוחר המביאות מן הים השחור את הדגן החיוני לקיומה, נדונו תושביה לרעוב, והעיר נכנעה בסופו של דבר במרץ 404 לפנה"ס. חומותיה נהרסו, ובעיר כונן שלטון אוליגרכי פרו-ספרטני (שלטון 'השלושים'). ניצחון הספרטנים באייגוספוטמוי שם קץ ל-27 שנות מלחמה, העניק לספרטה הגמוניה מוחלטת ברחבי העולם היווני, וכונן סדר פוליטי אשר יוסיף להתקיים למעלה משלושים שנים אחר כך.
אחרי הניצחון הקדישו הספרטנים בדלפי פסלים של ליסנדרוס והמצביאים בעלי הברית שלחמו לצדו בקרב.
לקריאה נוספת

מאיר שָׂשׂ. המערכה על הימים – תולדות העוצמה הימית. תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"א (1991). עמ' 109-107.
הערות שוליים

↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.6-7.
↑  Kagan, p. 469.
↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.11-12 .
↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.14 .
↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.15-19 .
↑  Kagan, p. 473.
↑  את אוניות המלחמה נהגו למשוך אל החוף מדי ערב, כדי שיתייבשו, שכן העץ ספג מים, הגדיל את משקל האונייה והפחית בשל כך את מהירותה.
↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.23 ; פלוטרכוס, אלקיביאדס, ל"ו.
↑  קסנופון, 2.1.25-26 ; פלוטרכוס, אלקיביאדס, ל"ז.
↑  דיודורוס, 13.106.1 .
↑  Kagan, p. 473.
↑  קסנופון, הלניקה, 2.2.1 .
↑  קסנופון, הלניקה, 2.1.30-32.
↑  קסנופון, הלניקה, 2.2.3 .
↑  פאוסניאס, 10.9.9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph779383
קארה קנינגהם

| --- | --- |
קנינגהם, 2009
קנינגהם, 2009
 לידה:  7 בדצמבר 1987 (בת 36) ארצות הברית בריסטול, טנסי, ארצות הברית
 שם לידה:  Christopher Darren Cunningham 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בריסטול 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 
קארה קנינגהם (באנגלית: Cara Cunningham; נולדה ב-7 בדצמבר 1987; מוכרת בעברה בשם הבמה כריס קרוקר - Chris Crocker) היא ידוענית אינטרנט, בלוגרית, פזמונאית, מוזיקאית, שחקנית פורנוגרפיה לשעבר ויוטיוברית אמריקאית. קנינגהם זכתה לפרסום רב בספטמבר 2007, אז פרסמה את הסרטון הוויראלי שלה "Leave Britney Alone!" ("עזבו את בריטני במנוחה!"), בו הגנה בבכי על זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס לאחר הופעת הקאמבק שלה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV. הסרטון זכה ללמעלה מ-4 מיליון צפיות תוך יומיים, ומשך סיקור נרחב בתקשורת הבינלאומית, מאות פרודיות, וביקורת על קנינגהם.
קנינגהם, המפיקה את סרטוניה ומשחקת בהם, מתארת את עצמה כבדרנית חינוכית. כמעט בכל תכניה של קנינגהם מתקופת נעוריה, היא מציגה את עצמה כאדם נון-קונפורמי מבחינה מגדרית בגלוי וכבן-דרום נשי ב"עיירה צרת-אופקים" בחגורת התנ"ך. על-ידי שימוש בשם הבמה "קרוקר" (Crocker) במקום שם משפחתה, שמרה קנינגהם על מקום מגוריה המדויק חסוי עקב חששות לביטחונה האישי ואיומי מוות שקיבלה בתגובות ביוטיוב ובמייספייס, עד שכבר לא הייתה נערה.
תכניה של קנינגהם כוללים בעיקר מונולוגים קצרים בבימויה שצילמה בבית של סבה וסבתה. נכון לאוקטובר 2010, סרטוניה של קנינגהם קיבלו בסך הכול מעל ל-50 מיליון צפיות במייספייס, וערוץ הוולוגים שלה ביוטיוב היה במקום ה-100 מבין כלל הערוצים מבחינת מספר הצפיות הכולל, עם מעל ל-205 מיליון צפיות בסך הכול, לפני שקנינגהם סגרה אותו בספטמבר 2015. משמיציה ומבקריה של קנינגהם האשימו אותה בנרקיסיזם, במלודרמה, בהיסטריה ובשימוש בחסרונותיה האישיים של ספירס כדי לחזק את תהילתה שלה. אחרים טענו כנגד קנינגהם כי הסרטון "Leave Britney Alone!" הוא מבוים, אולם קנינגהם התעקשה שהוא אותנטי, בהופעתה בספטמבר 2007 בתוכנית האירוח "Maury" (אנ') של מורי פוביץ'. בשנת 2014 כתב מגזין "Queerty" (אנ') כי עם אלפי עוקבים בפייסבוק ובטוויטר, קנינגהם היא "אחת מאותם אייקוני מדיה שהמציאו את עצמם".
ראשית חייה

קנינגהם נולדה במזרח טנסי שבארצות הברית, לזוג צעיר בגיל העשרה, וגדלה אצל סבה וסבתה. קנינגהם סיפרה כי היא גרמה ל"הרמת גבות" כשהביאה בובות ברבי למופע "הצג וספר" בגן הילדים, במקום צעצועים של בנים (אקשן פיגר) שמקובל לשייכם מגדרית לילדים זכרים. קנינגהם המשיכה להתגורר בטנסי לאורך כל תקופת נעוריה, ולמדה בחינוך ביתי בעקבות "איומי מוות, בריונות ומבטים ביקורתיים שקיבלה על בגדיה ואיפורה" באופן קבוע ובמיוחד לאחר שלכאורה "הוטרדה על ידי מאמן כושר הומופוב בתיכון". קנינגהם חיה עם סבה וסבתה הפנטקוסטלים הפונדמנטליסטים, שהמשיכו לגדל אותה כאשר הוריה הצעירים לא היו מסוגלים. בעוד שסבא שלה לא ידע כמעט על תהילת האינטרנט שלה, סבתה הופיעה בחוסר רצון בכמה מסרטוניה.
קריירה > סגנון ומעריצים

הוולוגים הלא-מצונזרים של קנינגהם מיוחסים לבידוד שחוותה בנעוריה כ"הומו מצועצע ונשי מהדרום" ב"עיירה צרת-אופקים בחגורת התנ"ך" האמריקאית. הנטייה המינית והפתיחות שלה תוארו כ"סאבטקסט... שנדיר שמופנה באופן ישיר ומעולם לא היה מקובל לחלוטין" בעיר הולדתה. לדברי קנינגהם, כשסבתה גילתה על נטייתה המינית, היא בתחילה "אמרה ש[הוא] זקוק לגירוש שדים". קנינגהם כתבה גם על היעדר התרבות הלהט"בית בעיירה שלהי, ואמרה: "מצעד הגאווה היחיד שמתקיים במקום מגוריי הוא בחדר השינה שלי". היא הוסיפה, "אין לנו כאן גאווה וקשת בענן. יש לנו מייספייס. אין לנו סאונה, יש לנו שירותים כימיים".
הניסיון המוקדם ביותר של קנינגהם עם עבודה ברשת היה כעורכת של מגזין מקוון, שם הכירה את החבר הראשון שלה, איתו הצליחה ליצור קשר רק באינטרנט ובטלפון. מאוחר יותר מצאה קנינגהם פורום מקוון אחר, שבו כישורי המשחק שלה סייעו לה להשתלב בקו טלפון חינמי של מסיבות מלוס אנג'לס "מלא גברים שחורים לוהטים, מלכות דראג שחורות ו[טרנסג'נדרים] מקומפטון", שם היא נחשפה כאדם לבן וקיבלה את הכינוי "קראקר" (Cracker). ביוני 2006 החלה קנינגהאם להעלות סרטונים משלה, שאופיינו ב"התייחסות המוזרה להפליא והזועמת שלה לחיי ההומואים ולעיירה הלא-סובלנית [שלה]".
אף על פי שהסרטון שלה בו היא מגינה על בריטני ספירס משך את תשומת לבו של הציבור הרחב, קנינגהם כבר הייתה לאחת ממפיקות הווידאו הנצפות ביותר במייספייס וביוטיוב, לאחר שאספה את מה ש-MSNBC תיאר כ"כת מעריצים". לפני סרטון ההגנה על ספירס של קנינגהם, בערך מעל לשישים הסרטונים שפרסמה בשתי הרשתות החברתיות כבר נצפו מעל למיליון פעמים כל אחד, וערוץ היוטיוב שלה הופיע בדירוג הערוצים המובילים. חלק מהסרטונים שלה פורסמו רק באחד מן האתרים, בעוד רבים מהם הפכו לוויראליים.
במאי 2007, קנינגהם הייתה הנושא של כתבה ארוכה בעיתון "The Stranger" (אנ'), שדנה בתהילת האינטרנט שלה לפני הסרטון "Leave Britney Alone!", והמצוקות איתן התמודדה. דייב שלנקר מהעיתון החשיב את סרטוני הווידאו שלה לנועזים וגועשים "להבות שנשלחות על ידי צעיר הומו שננטש בים של רד נקס" שתקוע בעיר קטנה ש"אינה יכולה לסבול הומוסקסואליות ומענישה על ראוותנות". הוא ציין כי הסרטונים של קנינגהם כוללים "וידויים מיניים" ו"מונולוגים פראיים" המדברים "על כל דבר, החל מאיידס ועד שיער ערווה". ברבים מהסרטונים, קנינגהם מגלמת דמויות, כמו למשל אישה מבוגרת ודתייה מאוד בסדרת הסרטונים "The Earl Annie Edna show" ואפיונים קומיים מוגזמים של סטריאוטיפים דרומיים.
המשך פעילותה

קנינגהם הייתה מעורבת בפרויקטים שונים. ברצועת קומיקס אוטוביוגרפית שהתפרסמה ביוני 2007, בה היא דנה בתוכניות לעתיד, היא אומרת: "אני הולכת לעשות את הקפיצה מחיים עם סבי וסבתי הפנטקוסטלים לחיים עם שותפות מלכות דראג. אני הולכת לככב בתוכנית טלוויזיה משלי. אני הולכת לעשות את הקפיצה משירותים כימיים לסאונה ... אל בית משלי". באוקטובר 2007, קנינגהם פתח את טקס פרסי Reality Remix של ערוץ פוקס ריאליטי.
קנינגהאם הייתה אחת מכתבי האינטרנט של לילי אלן בפרק הבכורה של התוכנית "לילי אלן וחברים" ברשת BBC ששודר בפברואר 2008, שם הציגה שאלות למפורסמים האורחים, דייוויד מיטשל וקובה גודינג ג'וניור.
ב-23 במאי 2008 הוציאה להקת הרוק ויזר וידאו קליפ ויראלי לשירם "Pork and Beans", שהוא "המנון טבעי לביטוי העצמי שהלך ומתעצב ביוטיוב", הכולל מאש-אפים של סרטונים ויראליים ויוטיוברים מפורסמים, וביניהם קנינגהם, שהשתתפו בקליפ עצמו. ב-22 במאי 2009, קנינגהם פרסמה סרטון בו נראית לוחית גראמי שקיבלה על תרומתה לסרטון הלהקה.
ב-9 ביולי 2009 הופיעה קנינגהם בתוכנית "Tosh.0" של ערוץ קומדי סנטרל.
בשנת 2016 קנינגהם השביתה את ערוץ היוטיוב שלה.
בפברואר 2021 קנינגהם פתחה חשבון OnlyFans.
המשך פעילותה > תוכנית טלוויזיה

לפני שהתפרסמה בזכות הסרטון "Leave Britney Alone!", קנינגהם נתפסה כסנסציית סרטונים ויראליים והתבקשה על ידי מאט סנבולי, ולוגר וחבר צוות ב-MTV, לצלם סרטון עבור אתר MTV. קנינגהם ציינה כי היא מקווה לפתח את קריירת המשחק שלה; היא הסכימה לפתח רעיונות לתוכנית טלוויזיה עם המפיק גלן מיהאן מלוס אנג'לס ונפגשה עם נציגים מערוץ לוגו. על פי מגזין וראייטי, קנינגהם חתמה על עסקת פיתוח עם חברת ההפקה 44 Blue Productions ליצור תוכנית ריאליטי "דוקו-סבון", בשם "Chris Crocker's 15 Minutes More". ראשה דרקוביץ', מייסדת חברת ההפקה, אמרה, "זו תהיה פחות או יותר החוויה של כריס קרוקר. אנו רואים [בה] דמות מרדנית שתהיה מעניינת בעיני אנשים. [היא] הולכת להיות כוכבת טלוויזיה".
המשך פעילותה > עסקת קידום מכירות ותביעה

באוקטובר 2007, אתר TMZ דיווח כי קנינגהם נתבעה על ידי תכשיטי Onch Movement במיליון דולר בגין הונאה והפרת חוזה, ומסרה עותק של התלונה האזרחית שהוגשה בלוס אנג'לס. מעצב התכשיטים נלסון צ'ונג, הידוע מקצועית בשם אונץ', מעריץ של קנינגהם, שכר אותה כפרזנטורית במשך יותר מיומיים של מסע פרסום, וכן הופעה בתערוכת האומנות "Just Britney" של חברת World of Wonder בתמורה לכרטיס טיסה. על פי השערות DMW Media, לקונינגהם לא היה נציג משפטי מכיוון שההסכם נראה לא מאוזן. קנינגהאם אכן הופיעה, בין היתר במועדון ההומואים "רייג'" ובתערוכת האמנות שבה התראיינה ל-MTV כשהציגה יצירות אומנות שלה במחווה לספירס. סרטונים מההופעות פורסמו בערוץ היוטיוב של אונץ', אך הוסרו מאוחר יותר.
המשך פעילותה > מוזיקה וסרט תיעודי

בשנת 2008 קנינגהם הוציאה את הסינגל הראשון שלה, "Mind in the Gutter". ב-19 במרץ 2011 היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, The First Bite, באופן דיגיטלי באייטונס. מתוך האלבום יצא אז הסינגל השני שלה, "I Want Your Bite". מאוחר יותר באותה שנה הוציאה קנינגהאם את השירים "Second to None",‏ "Tug of War" ו-"Taking My Life Back". בשנת 2012 הוציאה קנינגהם את השירים "Locked Up Lovers" ו-"Lucky Tonight".
המיני-אלבום השני של קנינגהם, Walls Down, יצא לאור ב-14 במרץ 2013 תחת שם הבמה החדש שלה, כריס קנינגהם-קרוקר. המיני-אלבום הוא עזיבה של סגנון הדאנס הקודם שלה, והוא מורכב בעיקר מבלדות וכולל דואט עם אמה. הסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום, "Breaking Up", יצא לאור ב-24 בינואר 2013.
באוגוסט 2011 קנינגהם הודיעה כי סרט המתעד את חייה בשנים האחרונות, בשם "Me in the Zoo" (אנ'), עתיד לצאת לאקרנים. הסרט בוחן בנוסף כיצד שיתוף וידאו ומדיה חברתית עיצבו את הדרך בה אנשים משתפים את סיפוריהם וממשיכים בחייהם. ב-17 בינואר 2012 רכשו HBO Documentary Films את זכויות השידור האמריקאיות לסרט. הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2012 ב-21 בינואר 2012 וב-HBO ב-25 ביוני 2012.
המשך פעילותה > סרטים פורנוגרפיים

ביולי 2011 נודע כי קנינגהם הוחתמה על ידי הבמאי צ'י צ'י לארו להופיע בסרט פורנוגרפי. את הופעת הבכורה שלה בקולנוע למבוגרים עשתה באוקטובר 2012 עבור Maverick Men. בשנת 2014, אולפן הסרטים לוקאס אנטרטיינמנט (שבראשו עומד מייקל לוקאס) הוציא באופן דיגיטלי את הסרט "Chris Crocker's Raw Love", בו מופיעה קנינגהם בסצנה עם בן זוגה לשעבר ג'סטין דין.
קנינגהם מאמינה כי הסרטון "Leave Britney Alone!" והופעותיה בסרטי פורנוגרפיה פגעו בסיכוייה במרדף אחר קריירת משחק: "הרבה אנשים חושבים שהסרטון של בריטני הוא זה שהפך אותי למפורסמת ומה שנתן לי את כל ההזדמנויות האלה, אבל אם הייתי נוסעת ללוס אנג'לס כשחקנית לא ידועה – כנראה שהייתי יכולה להשיג הרבה יותר עבודה". היא אמרה, "אני לא בהכרח מצטערת על זה; אני חושבת שזה פשוט נותן לי עוד מכשולים להתגבר עליהם... וברור שהעשייה בפורנו לא בהכרח עזרה לי". קנינגהם תיארה את היבט הפורנו ככזה שהכתים את העניינים, אך אמרה שזה תלוי בה "לבצע את המהלכים הקטנים והמחושבים האלה". "זה די יצר קופסה אחרת לגמרי שעליי להתגבר עליה", אמרה. "אבל כשאתה מוכר בתור 'בריטני-בוי', או כשאתה נמצא בתוך תיבת '15 דקות של תהילה', זה מאוד מעניין, כי ההצעות מתחילות לבוא אליך ממש מהר. וכשהן הולכות ומתמעטות, אתה לא יודע מה לעשות".
קנינגהם אמרה שמשחק בסרטי פורנוגרפיה יהיה יותר מאירוע חד-פעמי; "זה יהיה הפורנו ואז אתר אינטרנט עם אותן חברות". לדבריה, היא הייתה ממוקדת במחשבה על העתיד עם החבר שלה דאז ובקניית בית ומשכנתה. "אמרתי, 'טוב, אם אני הולכת לעשות את זה, אז בואו נעשה שזה שווה את זה'. אז נפרדנו שבוע לפני שיצא הפורנו. אז כן, זה קצת נגמר". היא הוסיפה, "צריך על פי החוזה לקדם את הפורנו. אז אני מצטערת שעשיתי את זה עם האקס שלי יותר מאשר שאני מצטערת שעשיתי את זה באופן כללי". היא אמרה שהיא תוכל לעשות פורנו שוב, אך תהתה כיצד תוכל להרחיב זאת לקריירה ממשית. "איפה תוכנית הריאליטי? ואיפה האנשים שראו עד כמה החיים שלי מעניינים? לא שהרבה אנשים היו הראשונים מסוגם להיות ידועני אינטרנט – מה קורה אחרי זה?" אמרה. "מה קורה אחרי שאת מרחיבה את 15 דקות התהילה שלך ל-30 דקות של תהילה, וזה שש, שבע שנים מאוחר יותר, ואת עדיין גרה בבית בטנסי? אני חושבת שזה סיפור מעניין, קצת יותר מ'האני בו בו'".
קרב איי הודו המזרחיים

קרב איי הודו המזרחיים הוא קרב שהתרחש מ-8 בדצמבר 1941 עד 9 במרץ 1942, באיי הודו המזרחיים ההולנדיים (כיום אינדונזיה), במהלך מלחמת העולם השנייה. האיים, שבשל מצבורי הנפט שבהם נודעה להם חשיבות רבה, נכבשו בסופו של הקרב בידי כוחות האימפריה היפנית. הכיבוש היפני נמשך שלוש שנים וחצי, וסימן את סוף שלטון האימפריה ההולנדית באינדונזיה.
רקע

גישה לשדות נפט הייתה אחת ממטרותיה העיקריות של יפן ביציאתה למלחמה באסיה, שכן הארכיפלג היפני דל במשאבי אנרגיה. ניצול פצלי השמן במנצ'וריה, לא סיפק את צורכי הנפט הגדולים של הצבא והצי הקיסרי היפני, ויפן אף איבדה 93 אחוז מאספקת הנפט שלה, לאחר שהנשיא האמריקאי פרנקלין דלאנו רוזוולט הקפיא את כל הנכסים היפנים בארצות הברית ב-26 ביולי 1941, בתגובה לפעולות יפן במלחמת סין יפן השנייה. באוגוסט, הצטרפה גם הממשלה ההולנדית הגולה, בלחץ בעלות הברית ווילהלמינה, מלכת הולנד, לאמברגו שהוטל על יפן.
על פי התחזיות היפניות באותה עת, אפשרו מצבורי הנפט של יפן כשנה וחצי של לחימה. על כן, סומנו איי הודו המזרחיים כמטרה בעלת חשיבות. איים אלה שפעו משאבים טבעיים, שהבולטים בהם היו נפט וגומי, שגם הוא היה מצרך חשוב לתעשייה הצבאית. אולם, תקיפה יפנית באיים הייתה צפויה לגרום הכרזת מלחמה אמריקאית על יפן, ולכן החלו היפנים לתכנן מבצע לחיסול צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, כך שיתאפשר להם להשתלט על האיים באין מפריע. מבצע זה עתיד להפוך להתקפה על פרל הארבור.
הקרב

ב-8 בדצמבר, בעקבות ההתקפה על פרל הארבור, הכריזה הולנד (ממשלת הולנד בקיומה בגולה ובממשלה בקולוניה, היות ששטחיה באירופה נכבשו על ידי גרמניה הנאצית) מלחמה על יפן. היפנים ניצלו את כיבוש מלאיה כקרש קפיצה להתקפה על איי הודו המזרחיים, וב-16 בדצמבר פתחו במתקפה על האי בורנאו הבריטי. גנרל היסאיצ'י טראוצ'י הוביל את "קבוצת ארמיות המשלוח השנייה" לנחיתה בעיר הצפונית מירי, שהייתה מרכז לזיקוק נפט. בהגיעם לאזור נוכחו לדעת כי הבריטים הנסוגים העלו באש את שדה הנפט. עם זאת, המשיכו היפנים להנחית כוחות בבורנאו, בסרייה (Seria), קוצ'ינג (Kuching), ג'סלטון (כיום קוטה קינבאלו) וסנדקן (Sandakan), שם נכנעו הכוחות הבריטים ב-19 בינואר 1942. כעת פנו היפנים לכיבוש האיים השטחים ההולנדיים.
התוכנית לכיבוש איי הודו המזרחיים ההולנדיים קבעה כי המתקפה תערך משלושה כיוונים שונים, על ידי שלושה כוחות. "הכוח המזרחי" ינוע מהאי ג'ולו (Jolo) ומדבאו (Davao) שבפיליפינים דרומה, וישתלט על האיים סולאווסי, אמבון וטימור, בעודו מחפה על אגפו המזרחי של "הכוח המרכזי". הכוח המרכזי היה אמון על כיבוש האי טאראקאן (Tarakan) הסמוך לבורנאו, והעיר באליקפאפאן (Balikpapan) בבורנאו עצמו, וכמו כן על סיוע ל"כוח המערבי," ויחדיו ישתלטו על פלמבאנג, על שדות הנפט ושדות התעופה ששכנו שם. המתקפה נפתחה ב-11 בינואר, עם כיבוש האי טאראקאן.
על מנת להתמודד עם המתקפה היפנית, התאחדו האמריקאים, האוסטרלים, הבריטים וההולנדים תחת מפקדה אחת, בפיקודו של פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול, ב-15 בינואר. אולם, כל צד במפקדה הציב מטרות שונות: הבריטים ראו בהגנה על סינגפור, בתור שער הכניסה לאוקיינוס ההודי, המקום החשוב ביותר באזור; האמריקאים והאוסטרלים ראו בהתקדמות היפנית דרומה כסכנה לאוסטרליה ולתוכניות למתקפת-נגד, ואילו ההולנדים ראו בסומטרה ובג'אווה את ביתם השני, שם חיו וסחרו במשך מעל לשלוש מאות שנה באמצעות חברת הודו המזרחית ההולנדית.
על אף איחוד הכוחות של בעלות הברית, עדיין נהנו היפנים מיתרון מספרי. הצי היפני שהשתתף בכיבוש איי הודו המזרחיים כלל את נושאות המטוסים היריו, אקאגי, קאגה סוריו וריוג'ו, ארבע אוניות מערכה, חמש סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ועשרים ושלוש משחתות. מולם, עמדו לרשות בעלות הברית שתי סיירות כבדות, שבע סיירות קלות, עשרים ושתיים משחתות, עשרים וחמש צוללות אמריקאיות ושש עשרה צוללות הולנדיות (שחסרו חלקי חילוף).
ב-28 בינואר, נפלה גם באליקפאפאן לידי היפנים, אך גם כאן העלו באש ההולנדים הנסוגים את שדות הנפט. אולם, עם התקדמותם דרומה, השתמשו היפנים בבסיסים שכבשו כבסיסי אוויר להוצאת מתקפות אוויריות על היעדים הבאים, וכך המשיכו בהתקדמותם. בתחילת פברואר, נפלה גם סומטרה לידי היפנים.
בימים שלאחר מכן, נחתו כוחות יפניים על האי ג'אווה, והחלו לסגור על הערים בטאוויה (כיום ג'קרטה), בה שכנה המפקדה המאוחדת, ובאנדונג, כמעט ללא התנגדות. כתוצאה מכך, ב-1 במרץ, התפרקה המפקדה המאוחדת של בעלות הברית, פחות מחודשיים מהקמתה. מפקד הכוחות ההולנדים הנותרים בשטח ידע כי לוחמת גרילה אינה אפשרית, שכן האוכלוסייה המקומית הייתה עוינת כלפי שליטיהם-לשעבר ההולנדיים, ועל כן, ב-8 במרץ, הורה לחייליו להניח את נשקם.