stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרו סאריס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1928 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  20 ביוני 2012 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Molly Haskell 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 
אנדרו סאריס (באנגלית: Andew Sarris;‏ 31 באוקטובר 1928 – 20 ביוני 2012) היה מבקר קולנוע אמריקאי. מהתומכים המובהקים של "תאוריית האוטר" בקולנוע, וטובע המונח.
קורות חייו וקריירה

סאריס נולד בברוקלין, ניו יורק, לזוג מהגרים יוונים, תמיס (שם משפחתה המקורי קטוולוס) וג'ורג' אנדרו סאריס, וגדל באוזון פארק, קווינס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה ב-1951. הוא ידוע כמי שהפך את תאוריית האוטר לפופולרית בארצות הברית וכמי שטבע את המונח במאמרו מ-1962, "הערות לגבי תאוריית האוטר" ("Notes on the Auteur Theory"). מקור התאוריה בכתביהם של מבקרי "מחברות הקולנוע", והיא גורסת כי הסרט הוא בראש ובראשונה יצירה אישית של הבמאי.
סאריס חיבר בשנת 1968 את הספר רב-ההשפעה "The American Cinema: Directors and Directions 1929-1968" ("הקולנוע האמריקני: במאים ובימויים 1929-1968"), ניתוח דוגמטי של אסופת סרטים מעידן הקול, מסודרים לפי במאי. הספר השפיע על מבקרי קולנוע רבים אחרים וסייע בהעלאת המודעות לתפקידו של הבמאי ביצירת הסרט, ובפרט את המודעות לתאוריית האוטר. בספר The American Cinema מציין סאריס את ה"פנתיאון" של מי שלדעתו מהווים את 14 הבמאים הגדולים ביותר שפעלו בארצות הברית; הרשימה כוללת את הבמאים האמריקנים רוברט פלאהרטי, ג'ון פורד, ד.וו גריפית', הווארד הוקס, באסטר קיטון ואורסון ולס; הגרמנים פריץ לאנג, ארנסט לוביטש, פרידריך וילהלם מורנאו, מקס אופולס ויוזף פון שטרנברג; הבריטים צ'ארלס צ'פלין ואלפרד היצ'קוק; והצרפתי ז'אן רנואר. הוא ציין גם במאים מהשורה השנייה והשלישית של הבמאים הטובים ביותר, שמערכם הוריד, למשל בילי ויילדר, דייוויד לין וסטנלי קובריק. בספרו משנת 1998 ‏"You Ain't Heard Nothing Yet: The American Talking Film, History and Memory 1927-1949" ("עוד לא שמעת כלום: הסרט המדבר האמריקאי, היסטוריה וזיכרון 1927-1949") שדרג את דירוגו של בילי ויילדר, כלל אותו בדרג ה"פנתיאון" והתנצל על הביקורת הקשה שהפגין כלפיו ב-The American Cinema.‏
במשך שנים רבות כתב עבור המגזינים NY Film Bulletin ו-The Village Voice. במהלך שנים אלו נחשב יריבהּ של המבקרת פאולין קייל (Pauline Kael), מבקרת-על אחרת שהייתה ממבקרי תאוריית האוטר, ביקורת שהביעה במאמרה "Circles and Squares" ("עיגולים וריבועים").
בספר "For the Love of Movies: The Story of American Film Criticism" ("בשל אהבת הסרטים: הסיפור של ביקורת הקולנוע האמריקנית") ישנו דיון מעמיק בקריירה של סאריס, שמתחיל בתיאור של מבקרים שונים כיצד הביא סאריס את תאוריית האוטר לארצות הברית מצרפת, ולאחר מכן תיאור בידי סאריס עצמו שמסביר כיצד יישם את התאוריה בביקורת שלו לסרט "פסיכו" בבימויו של אלפרד היצ'קוק. סאריס אף התייחס ליריבות רבת-השנים שלו עם פאולין קייל, שלדבריו הביאה באופן מוזר לכך ש"עשינו אחד את השני. יצרנו אמנות הנמקה קולנועית."
הוא המשיך לכתוב באופן קבוע ביקורת קולנוע בעבור המגזין The New York Observer עד לשנת 2009, ושימש פרופסור לקולנוע באוניברסיטת קולומביה, שבה רכש את השכלתו - הוא לימד קורסים בהיסטוריה של הקולנוע הבינלאומי, בקולנוע אמריקאי וקורסים על אלפרד היצ'קוק, עד לפרישתו בשנת 2011. סאריס נמנה עם מייסדי איגוד המבקרים האמריקני המאגד מבקרי קולנוע. מבקרי קולנוע רבים ציינו אותו כמי שהיה לו השפעה על הקריירה שלהם, ובהם ג'יי. הוברמן (J. Hoberman)‏, קנת' טוראן (Kenneth Turan)‏, ארמונד ויית' (Armond White)‏, מייקל פיליפס (Michael Phillips) ואיי.או. סקוט (AO Scott).
סאריס היה נשוי למבקרת הקולנוע מולי האסקל (Molly Haskell). השניים נישאו ב-1969.
ביקורת עליו

השיטה שבה בחר סאריס לדרג במאים בספרו The American Cinema ספגה ביקורת ונטען כלפיה שהיא אליטיסטית וסובייקטיבית. במאים שלא נכנסו ל"פנתיאון" סווגו תחת קטגוריות שונות, בעלות כותרות מזלזלות פחות ויותר: "הצד הזנוח של גן עדן", "הטובים של השוליים", "פחות ממספק", "חביב במקצת", "רצינות מאולצת", "מוזרויות", "במאים של הצלחה אחת, וחדשים בעסק", "דורשים התעמקות נוספת", "פנו מקום לליצנים!" ו"שונות".
מבקרי תאוריית האוטר הדגישו פעמים רבות את הטבע ה"דוגמטי" שלה. סאריס נודע במאמרו "הערות על תאוריית האוטר" כמהפכן וחלוץ, ובספרו The American Cinema הוא מגן על עצמו ואומר כי "המאמר נכתב במה שאני תפסתי כסגנון צנוע, ניסיוני וראשוני, זו בהחלט לא הייתה אמורה להיות המילה האחרונה שנכתבת בנושא". בנוסף, אמר כי אין לתפוס את תאוריית האוטר כתאוריה כלל, אלא כ"אוסף של עובדות, תזכורת להחייאה של סרטים, לגאולה של ז'אנרים ולגילוי מחדש של במאים".
הערות שוליים

1 2  Powell, Michael (20 ביוני 2012). "Andrew Sarris, Film Critic, Dies at  83". The New York Times. נבדק ב-24 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Andrew Sarris You Ain't Heard Nothing Yet: The American Talking Film, History and Memory 1927-1949, New York: Oxford University Press, 1998, p.324-34, 328
↑  For the Love of Movies: The Story of American Film Criticism at the TCM Movie Database
↑  J. Hoberman (2005-10-18). "Get Reel". Village Voice. נבדק ב-2011-02-23.
↑  "Sight & Sound; Critics On Critics". BFI. 2010-03-25. אורכב מ-המקור ב-2012-05-22. נבדק ב-2011-02-23.
↑  "THE CRITIC- Filmmaker Magazine - Winter 2004". Filmmaker Magazine. אורכב מ-המקור ב-2012-07-28. נבדק ב-2011-02-23.
↑  Andrew Sarris: 1928-2012, by ckckred, Cinematic - A Blog about Movies and Television,  June 22, 2012
1 2  Sarris, Andrew. The American Cinema. New York: Dutton, 1968.
↑  Sarris, Andrew. Quoted in Kent Jones “Hail the Conquering Hero: Andrew Sarris Profiled.” Film Comment Magazine Online Accessed 10 October 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463223205171  PLWABN: 9810593962705606  BNE: XX1433676  BnF: cb12861500p (data)  GND: 122951786  ISNI: 0000 0001 0919 1024  LCCN: n50015597  NKC: mzk2012725060  NTA: 068506961  SNAC: w6bx1n1x  SUDOC: 050636014  VIAF: 79132061   WorldCat (עם VIAF): 79132061
אלחנדרה פיסארניק

| --- | --- |

אלחנדרה פיסארניק
 לידה:  29 באפריל 1936 אבז'אנדה, ארגנטינה 
 התאבדה:  25 בספטמבר 1972 (בגיל 36) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 מקום קבורה:  בית העלמין לה טבלדה 
 מקום לימודים:  סורבון, הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בואנוס איירס 
 שפות היצירה:  ספרדית, צרפתית 
 סוגה:  שירה, מסה, epistolary literature 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1968)  תוכנית פולברייט (1971) 
 
אלחנדרה פיסארניק (בספרדית: Alejandra Pizarnik;‏ 29 באפריל 1936 – 25 בספטמבר 1972) הייתה משוררת יהודייה ארגנטינאית אשר זכתה להכרה בינלאומית.
ביוגרפיה

פיסארניק נולדה בבואנוס איירס שבארגנטינה. היא למדה, בין השאר, פילוסופיה, ספרות וציור, ותירגמה שירה צרפתית לספרדית. יצירתה עוסקת בעיקר בבדידות, באהבה האבודה, בייאוש ובמוות. ספרים רבים על אודות פיסארניק ושירתה הופיעו אחרי מות המשוררת, ושיריה תורגמו, בין השאר, לצרפתית ולאנגלית. רבים משיריה תורגמו גם לעברית, בין השאר, בידי עודד סברדליק, רמי סערי, טל ניצן ופ"י קירטצ'וק הלוי.
אלחנדרה פיסארניק התאבדה בבואנוס איירס בשנת 1972 באמצעות מנת יתר של סקונל.
מבחר מקיף בעברית משיריה ומיומניה של פיסארניק, "בלילה הזה, בעולם הזה", בתרגומה של טל ניצן, ראה אור ב-2005 בהוצאת הקיבוץ המאוחד-סדרת "לטינו" והמפעל לתרגום ספרי מופת.
ספריה

La tierra más ajena (הארץ הזרה ביותר) (1955)
La última inocencia (התום האחרון) (1956)
Las aventuras perdidas (ההרפתקאות האבודות) (1958)
Árbol de Diana (העץ של דיאנה) (1962)
Los trabajos y las noches (העבודות והלילות) (1965)
Extracción de la piedra de locura (עקירת אבן הטירוף) (1968)
El infierno musica (הגיהנום המוזיקלי) (1971)
La condesa sangrienta (רוזנת הדמים) (1971)
אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Анна Павловна; ‏18 בינואר 1795 - 1 במרץ 1865) הייתה בתו של הצאר הרוסי פאבל הראשון ורעייתו של וילם השני, מלך הולנד.
ביוגרפיה

אנה פבלובנה נולדה ב-18 בינואר 1795 בסנט פטרבורג בירת אימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג. אנה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון.
בשנת 1809 לאחר שנכשל ניסיונו של נפוליאון להתחתן עם אחותה יקטרינה, הוא ביקש להתחתן עם אנה, אולם אמה עיכבה את תשובתה עד שנפוליאון התחתן עם מארי לואיז, דוכסית פארמה מבית הבסבורג.
ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה בסנט פטרסבורג לוילם, נסיך אורנז', כסמל של הברית שנוצרה בקונגרס וינה. לפני נישואיהם הוזמן וילם לרוסיה על מנת שאנה תחליט אם היא רוצה להתחתן עמו, ואכן היא אישרה את הנישואים. לאחר נישואיהם התגורר הזוג בסנט פטרסבורג כשנה, ולאחר מכן עברו להתגורר בהולנד.
אנה הזדעזעה לראות את ההבדלים בין רוסיה להולנד, ובעיקר את ההפרדה בין המעמדות, שהייתה הרבה פחות קפדנית בהולנד. בני הזוג חיו בבריסל עד המהפכה הבלגית בשנת 1830.
נישואיה היו סוערים. אנה אף התנשאה על פני בעלה וילם, מפני שהרגישה שהוא ממעמד פחות ממנה. בשנת 1829 נגנבו מקצת תכשיטיה של אנה, והיא חשדה בוילם שנטל זאת לצורך כיסוי חובותיו. בנוסף, עקב חשדותיה שוילם בוגד בה, חיו השניים תקופה ממושכת בנפרד.
ב-7 באוקטובר 1840 התפטר חמיה וילם הראשון, מלך הולנד מתפקידו, ובעלה וילם השני, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו.
אנה הייתה יהירה ומרוחקת כלפי הציבור, ועל אף שלמדה לדבר הולנדית, העדיפה לדבר לעיתים קרובות בצרפתית. אנה התכתבה הרבה עם אמה ואחותה ברוסית, והשתדלה לזכור את מדינת הולדתה: היא קיימה מקהלה של בנים רוסים, שבה היו חבריה אמורים ללבוש תלבושת רוסית מסורתית, ונאמר עליה כי היא נשארה יותר דוכסית גדולה רוסיה מאשר מלכת הולנד.
ב-17 במרץ 1849 מת בעלה וילם השני, ובנה וילם השלישי, מלך הולנד עלה לשלטון במקומו. כתוצאה ממות בעלה, עזבה אנה את הארמון המלכותי, והתגוררה לבדה בצורה שקטה. אנה לא הסתדרה עם כלתה, ולאחר סכסוך עם בנה בשנת 1855 חשבה לחזור לרוסיה, אך לבסוף לא עשתה זאת.
ב-1 במרץ 1865 מתה אנה בהאג, והיא בת 70 שנה.
משפחתה

ב-21 בפברואר 1816 התחתנה אנה פבלובנה עם וילם השני, מלך הולנד, ממנו היו לה 5 ילדים:
וילם השלישי, מלך הולנד (1817–1890)
אלכסנדר, נסיך הולנד (1818–1848)
הנדריק, נסיך הולנד (1820–1879)
ארנסט קזימיר (1822)
סופיה, נסיכת הולנד (1824–1897)
אלחנדרה בניטס

אלחנדרה בניטס (בספרדית: Alejandra Benítez; נולדה ב-7 ביולי 1980) היא סייפת עבר ונצואלית שייצגה את ארצה ב-3 אולימפיאדות. בין 2013 ל-2014 כיהנה כשרת הספורט של ונצואלה.
חייה

בניטס נולדה בקראקס ב-1980. כנערה החלה להתאמן בסיף, והתמקצעה בחרב. ב-1999 זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בדיז'ון, ובשנת 2000 הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הארד באליפות העולם לנוער שנערכה בארצות הברית. בשנת 2003 זכתה במדליית הכסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו. שנה מאוחר יותר השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בסיבוב הראשון. בשנת 2005 רשמה את ההישג הגבוה ביותר שלה בזירה העולמית, כשזכתה במדליית הזהב בתחרות שנערכה בהוואנה במסגרת סבב הגביע העולמי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודחה ברבע הגמר, אך הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב בטורניר הקבוצתי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב הודחה בסיבוב הראשון, ובאולימפיאדת לונדון (2012) הודחה בשמינית הגמר. את הישגיה המשמעותיים האחרונים בזירה הבינלאומית רשמה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011, אז זכתה במדליית הכסף בטורניר היחידות ובמדליית הארד בטורניר הקבוצתי.
במקביל לעיסוקיה בסיף, למדה בניטס שיננות באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, והוסמכה בשנת 2006. בנוסף, עסקה בדוגמנות.
בשנת 2012 נבחרה בניטס לאספה הלאומית של ונצואלה מטעם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת. באפריל 2013 מינה אותה הנשיא ניקולאס מאדורו לשרת הספורט בממשלתו, אך כבר בינואר 2014 הוחלפה בטוני אלברס במסגרת חילופי גברי נרחבים שערך מאדורו בממשלתו.
קריירה פוליטית

בשנת 1999 פגשה בניטס את הוגו צ'אווס, שהותיר עליה רושם עז. היא תמכה בו בכמה בחירות והשתתפה בקמפיין הנשיאותי שלו.  ב-22 במרץ 2013 מונתה בניטס לשרת הספורט בממשלתו של ניקולאס מדורו. היא הוחלפה על ידי הזמר ושחקן הבייסבול לשעבר טוני אלברס עם השינוי בממשלה בינואר 2014.
הערות שוליים

↑  Scharfenberg, Ewald (2013-04-24). "El sable más 'sexy' del chavismo". El País (בספרדית). ISSN 1134-6582. נבדק ב-2021-03-02.
אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס

אלפונסו השלישי, מלך אסטוריאס (848 - 20 בדצמבר 910) היה מלך אסטוריאס בין השנים 866–910, ובסוף ימיו חולקה ממלכתו בין שלושת בניו.
ביוגרפיה

אלפונסו השלישי נולד בשנת 848 להוריו אורדוניו הראשון, מלך אסטוריאס ונוניה. ב-27 במאי 866 מת אביו אורדוניו הראשון, מלך אסטוריאס, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו. אלפונסו הרחיב את גבולות הממלכה על חשבון חליפות קורדובה, והציג את התאוריה שממלכתו היא היורשת החוקית של ממלכת הויזיגותים.
מסיבות לא ידועות, מרדו בניו של אלפונסו השלישי באביהם בשנת 909 ואף כרתו בהמשך ברית נגדו עם הרוזן של קסטיליה, מוניו נונייס, חמיו של יורש העצר, גרסיה, האח הבכור של אורדוניו. אף על פי שאלפונסו הצליח ללכוד את גרסיה ולכלוא אותו בטירת גוסון, באסטוריאס, אולץ לוותר כעבור שנה על השלטון לטובת בניו ולחלק את הממלכה ביניהם: בנסיבות אלה קמה ממלכת לאון שנמסרה לידי גרסיה, הידוע כגרסיה הראשון, ממלכת גליסיה שנמסרה לאורדוניו השני, מלך לאון, וממלכת אסטוריאס המצומצמת שעברה לידי פרואלה השני, מלך אסטוריאס.

אלפונסו המודח, נפטר תוך זמן קצר בעיר סמורה ב-20 בדצמבר 910.
משפחתו

אלפונסו התחתן עם חימנה מפמפלונה לבית גארסס, ממנה היו לו 3 ילדים:
פרואלה השני, מלך אסטוריאס
גרסיה הראשון, מלך לאון
אורדוניו השני, מלך לאון
הערות שוליים

↑  L.Suárez Fernández p.249
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271210305171  BNE: XX1521266  BnF: cb12078424x (data)  GND: 118501968  ICCU: SBLV288755  ISNI: 0000 0000 8084 8562  LCCN: n84185944  NTA: 070876215  RERO: 02-A009661074  SUDOC: 174740549  VIAF: 9691148947791654950004   WorldCat (עם VIAF): 9691148947791654950004
אנדרו נמבהארד

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 2000 (בן 24) אורורה, אונטריו, קנדה
 שם מלא:  אנדרו ויליאם נמבהארד
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  2
 מכללה:  אוניברסיטת פלורידה (2018–2020)   אוניברסיטת גונזגה (2020–2022)
 דראפט:  בחירה מספר 31, 2022 אינדיאנה פייסרס
 קבוצות כשחקן
 2022–:  אינדיאנה פייסרס
אנדרו ויליאם נמבהארד (באנגלית: Andrew William Nembhard; נולד ב-16 בינואר 2000) הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הרכז באינדיאנה פייסרס.
קריירה

נמבהארד בחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 8.0 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק. בתום העונה הכריז על מועמדותו לדראפט 2019 ב-NBA, אך משך את מועמדותו והמשיך לעונה נוספת בפלורידה, בה העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק. גם בתום עונת 2019/2020 הכריז כי יתמודד בדראפט 2020 ב-NBA, אך שוב התחרט והפעם בחר לעבור לשחק עבור אוניברסיטת גונזגה. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק. בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות, 5.8 אסיסטים, 3.4 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות למשחק ובחר להתמודד בדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר נמבהארד בבחירה ה-31 על ידי אינדיאנה פייסרס. הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA, ובמשחק הבכורה שלו בטורניר קלע 5 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 96–84 על שארלוט הורנטס. ב-22 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי על סך 8.6 מיליון דולר לארבע עונות בקבוצה, שהפך לחוזה הרוקי הגדול בהיסטוריה שקיבל שחקן שהיה בחירת סיבוב שני בדראפט.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | פלורידה | 36 | 36 | 32.9 | 0.414 | 0.347 | 0.764 | 2.9 | 5.4 | 1.2 | 0.1 | 8.0 |
| 2019/2020 | פלורידה | 31 | 31 | 33.2 | 0.441 | 0.308 | 0.775 | 3.0 | 5.6 | 1.1 | 0.1 | 11.2 |
| 2020/2021 | גונזגה | 32 | 16 | 29.9 | 0.480 | 0.323 | 0.754 | 2.4 | 4.4 | 1.1 | 0.1 | 9.2 |
| 2021/2022 | גונזגה | 32 | 32 | 32.2 | 0.452 | 0.383 | 0.873 | 3.4 | 5.8 | 1.6 | 0.1 | 11.8 |
| קריירה | קריירה | 131 | 115 | 32.1 | 0.446 | 0.343 | 0.790 | 2.9 | 5.3 | 1.2 | 0.1 | 10.0 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | אינדיאנה | 75 | 63 | 27.6 | 0.441 | 0.350 | 0.790 | 2.7 | 4.5 | 0.9 | 0.2 | 9.5 |
| קריירה |  | 75 | 63 | 27.6 | 0.441 | 0.350 | 0.790 | 2.7 | 4.5 | 0.9 | 0.2 | 9.5 |
הערות שוליים

↑  Nembhard Earns SEC All-Freshman Honors, Florida Gators (באנגלית)
↑  Emily Caron, Watch: Andrew Nembhard's game-winning shot upsets LSU, Sports Illustrated (באנגלית אמריקאית)
↑  UF freshman Andrew Nembhard declares for NBA draft, Orlando Sentinel
↑  The Canadian Press, Canadian guard Nembhard returning to Florida for sophomore season - TSN.ca, TSN, ‏2019-05-29 (באנגלית)
↑  Orlando area college basketball All Stars for 2019-20, Orlando Sentinel
↑  Florida's Nembhard, Mann declare for NBA draft, ESPN.com, ‏2020-04-26 (באנגלית)
↑  Nembhard to withdraw from draft, leave Gators, ESPN.com, ‏2020-05-30 (באנגלית)
↑  Tyler Conway, Florida Transfer Andrew Nembhard Commits to Gonzaga over Duke, More, Bleacher Report (באנגלית)
↑  Transfer Nembhard eligible to play for Gonzaga, ESPN.com, ‏2020-11-24 (באנגלית)
↑  Nembhard family has connections to Gonzaga and Creighton | The Spokesman-Review, www.spokesman.com
↑  WCC Unveils 2020-21 Men’s Basketball All-Conference Honors, wccsports.com (באנגלית)
↑  Timme Tabbed WCC Player Of The Year, wccsports.com (באנגלית)
↑  Zags guard Nembhard to declare for NBA draft, ESPN.com, ‏2022-04-21 (באנגלית)
↑  Indiana Pacers 2022 NBA2K23 Summer League Roster | NBA.com, www.nba.com
↑  Charlotte Hornets vs Indiana Pacers Jul 8, 2022 Box Scores | NBA.com, www.nba.com
↑  Pacers sign rookie point guard Andrew Nembhard to historic deal for 2nd-round pick, The Indianapolis Star (באנגלית אמריקאית)
↑  Pacers Sign Nembhard, www.nba.com (באנגלית)
אנטוניו אבונדיו

| --- | --- |

דיוקנו של אנטוניו אבונדיו מאת מרטינו רוטה, 1574
 לידה:  1538 ריווה דל גארדה
 פטירה:  3 במאי 1591 (בגיל 53 בערך) וינה
 לאום:  איטלקי
 תחום יצירה:  פיסול והטבעת מדליות
 צאצאים:  אלסנדרו אבונדיו
אַנְטוֹנְיוֹ אַבּוֹנְדְיוֹ (באיטלקית: Antonio Abondio;‏ 1538–3 במאי 1591) היה פסל וחרט איטלקי, שהתמחה בטביעת מדליות והיה לחלוץ תבליטי הדיוקנאות המיניאטוריים משעווה צבעונית.
ביוגרפיה

אבונדיו נולד בריווה דל גארדה. הוא רכש את אומנותו אצל לאונה לאוני ועבד באיטליה בין השנים 1552–1565. לאחר מכן עבד בעיקר עבור בית הבסבורג, אך מספר מיצירותיו בתקופה זו הוכנו גם עבור מלכים צרפתים ופולנים. הוא עבר לווינה לחצרו של הקיסר מקסימיליאן הראשון, ולאחר מותו של האחרון ב-1576 עבר לפראג. בהמשך נסע גם לצרפת, להולנד ולגרמניה. מת בווינה ב-1591.
בנו, אלסנדרו אבונדיו, הלך בדרכיו, והתמחה אף הוא בתבליטי מיתולוגיה ודיוקנאות.
יצירותיו

13 דיוקנאות שעווה של אבונדיו שרדו. דיוקנאות אלה היו עשויים בדרך כלל על בסיס לוח צפחה שחור עגול, מעוטר בפנינים זעירות ואבנים יקרות. הוא הכין כ-60 מדליות דיוקן, שנשאו דיוקן בצד הפנים ומשל בצד הגב. חלקן מוסגרו במסגרת כסף. הוא גם עיצב את הגלופה עבור המטבע הראשון של הקיסר רודולף השני. בתחילה, המשיך את סגנונו במתכת של לאונה לאוני, שעבור חזית ביתו במילאנו גילף שמונה אטלסים גדולים מאבן, אך בהמשך שילב ביצירותיו השפעות רבות אחרות.
דיוקן מיניאטורי משעווה של אנרי השלישי, מלך צרפת, 1590 לערך
אלפונסו השלישי, מלך אראגון

אלפונסו השלישי, מלך אראגון (4 בנובמבר 1265 - 18 ביוני 1291), היה מלך אראגון בין השנים 1285–1291.
ביוגרפיה

אלפונסו השלישי נולד ב-4 בנובמבר 1265 בולנסיה, לפרו השלישי, מלך אראגון וקונסטנצה מסיציליה, מלכת אראגון, בתם של מנפרד, מלך סיציליה וביאטריצ'ה מסבויה, מרקיזת סאלוצו.
בשנת 1285 מת אביו פרו השלישי, מלך אראגון, ונחלתו פוצלה בין בניו: אלפונסו ירש את ממלכת אראגון, ואילו חיימה, מלך סיציליה ירש את ממלכת סיציליה. בשנת 1286 כבש אלפונסו מידי דודו חיימה השני, מלך מיורקה, את מיורקה ואיביזה, ובשנת 1287 צרפם עם מנורקה שכבש מידי המוסלמים למדינה אחת.
אלפונסו היה מאורס לאלינור מאנגליה, רוזנת באר, בתו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה, אך לא הספיק לממש את הנישואים לפני מותו. ב-18 ביוני 1291 מת אלפונסו השלישי, ואחיו חיימה השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו.
אלת הדמוקרטיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך יצירה:  27-30 במאי 1989
 טכניקה וחומרים:  קלקר ונייר גבס
 ממדים בס"מ
 גובה:  1,000
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  המרכז האקדמי לאמנויות היפות
אלת הדמוקרטיה (בסינית מפושטת: 民主女神) הייתה פסל בגובה 10 מטר שהוצב בכיכר טיין-אן-מן (הנמצאת בבייג'ינג, סין) בעת אירועי כיכר טיין-אן-מן. פסל זה נבנה באמצעות קלקר ונייר גבס תוך ארבעה ימים בלבד מתחילת המהומות, בידי סטודנטים סינים מ"המרכז האקדמי לאמנויות היפות".
הסטודנטים החליטו לבנות את הפסל גדול ככל הניתן על-מנת שהממשלה לא תוכל להעבירו או לפרקו, ותישאר בידה רק האפשרות להרוס אותו באופן גלוי - דבר שיתפרש כצעד אנטי-דמוקרטי מובהק, או להשאיר את הפסל במקומו - אפשרות שהייתה בלתי סבירה.
הפסל היה דומה בצורתו ובמשמעות שניתנה לו לפסל החירות שבניו יורק, אף שלא הייתה זאת מטרתו ואף שניסו לעצבו באופן שונה על מנת שיהיה מקורי ושלא יתפרש כיותר מדי ליברלי ופרו-אמריקאי.
ב-30 במאי 1989 הוצב הפסל בכיכר טיין-אן-מן כאשר מבטה של הדמות היה מופנה לעבר תמונתו של מאו דזה-דונג, התלויה דרך קבע מעל שער טיין-אן-מן של העיר האסורה, שמצפון לכיכר. הדבר סימל מרידה בשלטון הקומוניסטי הסיני, שמאו דזה-דונג היה ממייסדיו ומשליטיו החשובים והרודניים ביותר.
צבא השחרור העממי הרס את הפסל במהלך דיכוי ההפגנות ב-4 ביוני.
דגמים של הפסל

מספר דגמים של הפסל הוקמו על מנת להנציח את אירועי הכיכר בשנת 1989.
ביניהם:
פסל שהוצב במהלך הפגנות שקטות של עשרות אלפי איש בפארק ויקטוריה שבהונג קונג ב-4 ביוני 1996.
פסל ברונזה שבנייתו החלה ב-1989 והסתיימה ב-1994, שהוצב ברובע הסיני שבסן פרנסיסקו.
פסל מוקטן, מצופה זהב, באולם הכניסה של אוניברסיטת יורק שבטורונטו, קנדה.
האנדרטה לזכר קורבנות הקומוניזם בוושינגטון.
עותק פיברגלס של אמן לא ידוע הוקם באוניברסיטת קלגרי בשנת 1995, והנציח את הסטודנטים שמתו בהתקוממות שש שנים קודם לכן.
אנטון לה-ויי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1930 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוקטובר 1997 (בגיל 67) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Howard Stanton Levey 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  תיכון גלוב  תיכון טמאלפאייס 
 השקפה דתית:  שטניזם לה-וייאני 
 חתימה:   
 www.churchofsatan.com
 
אנטון זנדור לה-ויי (באנגלית: Anton Szandor LaVey;‏ 11 באפריל 1930 – 2 באוקטובר 1997) היה סופר, מוזיקאי ומיסטיקן אמריקאי. נודע כמי שייסד את כנסיית השטן, וכתב את הספר התנ"ך השטני.
שנותיו הראשונות

אנטון לה-ויי נולד בשם הווארד סטאנטון לה-ויי, ב-11 באפריל 1930, בשיקגו. משפחתו עברה לקליפורניה, שם לה-ויי העביר את רוב שנותיו הראשונות, בעיקר באזור מפרץ סן פרנסיסקו. הוריו תמכו בעניין שהוא הראה בכלי נגינה, שכן הוא ניסה מספר כלי נגינה, ואהב במיוחד כלי מקלדת כמו העוגב.
בגיל 16, עזב לה-ויי את בית הספר, לטענתו כדי להצטרף לקרקס ולהשתתף בקרנבלים. בחורף 1948, החל לה-ויי לעבוד כקלידן בפאבים ובמועדוני לילה. ב-1950, פגש לה-ויי את קארול לנסינג, אותה נשא לאישה שנה לאחר מכן, כאשר היא הייתה בסך הכל בת 15. ב-1952, נולדה להם בת, קרלה לה-ויי. ב-1960, לה-ויי ולנסינג התגרשו, זאת לאחר שהוא הכיר את דיאן הגארתי (אנ'). לה-ויי והגארתי מעולם לא נישאו, אך הם היו בני זוג במשך כ-24 שנים, נולדה להם בת משותפת ב-1963.
כנסיית השטן

ב-30 באפריל 1966, בליל ולפורגה, הכריז אנטון לה-ויי על היווסדותה של כנסיית השטן, והכריז ששנת 1966 היא השנה הראשונה לספירה החדשה. כנסיית השטן היא ארגון דתי המוקדש לשטניזם, כפי שהוא מתואר ומוגדר בתנ"ך השטני. הכנסייה אינה מאמינה בשטן, לא בתפיסה הנוצרית ולא האסלאמית של השטן. הכנסייה רואה בשטן ארכיטיפ חיובי המייצג גאווה, אינדיבידואליזם והארה, וכסמל של התרסה נגד האמונות האברהמיות שלה-ויי ביקר על מה שהוא ראה כדיכוי האינסטינקטים הטבעיים של האנושות. בפברואר 1967 ביצעו לה-ויי והכנסייה נישואים שטניים מתוקשרים של ג'ודית קייס והעיתונאי ג'ון ריימונד. אחד מהאורחים בחתונה, היה ג'ו רוזנטל. כנסיית השטן הייתה נושא למספר ספרים, כתבי עת ועיתונים במהלך שנות השישים והשבעים. בשנת 1972, לה-ויי הפסיק לערוך טקסים וסדנאות קבוצתיות בביתו. בשנות השמונים התקשורת דיווחה על חשש לקשירת קשר פלילית בתוך כנסיית השטן. מאוחר יותר פרסם ה- FBI דו"ח רשמי המפריך את תיאוריות הקונספירציה הפלילית של תקופה זו. בשנות השמונים והתשעים, אלו שנותרו חברי כנסיית השטן, היו פעילים בהופעות בתקשורת כדי להפריך טענות על פעילות פלילית. כנסיית השטן וחבריה היו פעילים מאוד בהפקת סרטים, מוזיקה ומגזינים המוקדשים לשטניזם.
פטירה

אנטון לה-ויי נפטר מבצקת ריאות ב-2 באוקטובר 1997, בסן פרנסיסקו, ארצות הברית. לאחר טקס הלוויה שטניסטי, גופתו של לה-ויי נשרפה.
ספריו

אנטון לה-ויי כתב את הספרים שלהלן:
התנ"ך השטני
הפולחנים השטניים
המכשפה השטנית (The Satanic Witch)
מחברת השטן (The Devil's Notebook)
לאחר מותו, יצאו לאור שני ספרים נוספים פרי עטו:
השטן מדבר! (Satan Speaks!‎)
מכתבים מהשטן (Letters from the Devil)
לקריאה נוספת

Petersen, Jesper Aagaard (2009). Contemporary Religious Satanism. ISBN 9780754652861