stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדמון
מתורתו

במשנה, בפרק האחרון של מסכת כתובות, מובאות שבע מחלוקות בין אדמון לבין חכמים בדיני ממונות. בחלק מהן הצטרף רבן גמליאל דיבנה, מאוחר יותר, לדעתו של אדמון. באחת המחלוקות התנסח אדמון במשפט שהפך לאמרה: "בשביל שאני זכר הפסדתי?!". מובאות מדבריו של אדמון מופיעות במקומות נוספים בשני התלמודים.
אדמון אומר שבעה:
מי שמת והניח בנים ובנות. בזמן שהנכסים מרובין - הבנים יורשים והבנות ניזונות. ובנכסים מועטים - הבנות ייזונו והבנים יחזרו על הפתחים. אדמון אומר: בשביל שאני זכר הפסדתי?! אמר רבן גמליאל: רואה אני את דברי אדמון.
הטוען את חברו כדי שמן והודה בקנקנים. אדמון אומר: הואיל והודה במקצת הטענה - יישבע. וחכמים אומרים: אין זו הודאה ממין הטענה. אמר רבן גמליאל רואה אני את דברי אדמון.
הפוסק מעות לחתנו ופשט לו את הרגל - תשב עד שילבין ראשה. אדמון אומר: יכולה היא שתאמר: אילו אני פסקתי לעצמי - אשב עד שילבין ראשי, עכשיו שאבא פסק עלי - מה אני יכולה לעשות? או כנוס או פטוֹר! אמר רבן גמליאל: רואה אני את דברי אדמון.
העורר על השדה והוא חתום עליה בעֵד - אדמון אומר: יכול הוא שיאמר: השני נוח לי, והראשון קשה הימנו. וחכמים אומרים: איבד את זכותו. עשאה סימן לאחר - איבד את זכותו.
מי שהלך למדינת הים ואבדה דרך שדהו - אדמון אומר: ילך בקצרה. וחכמים אומרים: יקנה לו דרך במאה מנה או יפרח באוויר.
המוציא שטר חוב על חברו, והלה הוציא שמכר לו את השדה - אדמון אומר: יכול הוא שיאמר: אילו הייתי חייב לך היה לך להיפרע את שלך כשמכרת לי את השדה. וחכמים אומרים: זה היה פקח שמכר לו את הקרקע מפני שהוא יכול למשכנו.
שניים שהוציאו שטר חוב זה על זה - אדמון אומר: אילו הייתי חייב לך כיצד אתה לווה ממני?! וחכמים אומרים: זה גובה שטר חובו וזה גובה שטר חובו.
דיון בדברי אדמון ביחס להלכה נמשך גם בתקופת האמוראים, ובשני התלמודים התייחסו לדברי רבן גמליאל.
בין הגאונים הייתה מחלוקת אם לפסוק הלכה כאדמון היכן שרבן גמליאל תמך בשיטתו. רב שמואל גאון בר חפני כתב שבשתי מחלוקות הלכה כאדמון. רב נטרונאי גאון, לעומתו, סבר שאין לפסוק הלכה כאדמון באף אחת מן המחלוקות. גאונים נוספים נחלקו בכך. הרמב"ם והשולחן ערוך פסקו כאדמון רק במחלוקת השנייה והשלישית, אך בשאר המחלוקות ההלכה היא כדעת חכמים.
ציון קבר המיוחס לאדמון מצוי דרומית לעיר צפת, סמוך לחורבות הכפר עוקיבה. על ידו קבר עקביא בן מהללאל.
אוזני

| אוזני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: אוזני
שם מדעי
 Crossoptilon ‏הודג'סון, 1838

אָזְנִי או פסיון אוזנן (שם מדעי: Crossoptilon) הוא סוג של עופות ממשפחת הפסיוניים ומסדרת התרנגולאים.
לפסיונים אלה יש ציצות לבנות מסביב ל"לחיים" המתעקלות למעלה עד לאחורי העורף, בדמות שתי ציצות, מה שמזכיר מעט אוזניים. הגוף כחול, וסביב העיניים עור אדום ומעל הראש "כיפה" שחורה.
אצל הזכרים הזנב גדול ובעל נוצות לבנות ורחבות היכולות להיפרש. הנקבות קטנות יותר וזנבן קטן בהרבה.
הפסיונים מצויים ברחבי מזרח אסיה ובייחוד בסין, ביערות הרריים ואזורי אחו אלפיני. רוב זמנם הם חיים על קרקע היער ולא נוטים לעופף לעיתים קרובות.
מינים

אוזני לבן (Crossoptilon crossoptilon)
אוזני טיבטי (Crossoptilon harmani)
אוזני חום (Crossoptilon mantchuricum)
אוזני כחול (Crossoptilon auritum)
הערות שוליים

↑  אָזְנִי במילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
STS-72

STS-72 הייתה המשימה ה-10 של מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים.
צוות

מפקד המשימה - ארצות הברית בריאן דאפי
טייס - ארצות הברית ברנט ג'ט
מומחה משימה 1 - ארצות הברית לירוי צ'יאו
מומחה משימה 2 - ארצות הברית וינסטון סקוט
מומחה משימה 3 - יפן קואיצ'י וקאטה
מומחה משימה 4 - ארצות הברית דניאל ברי
נתוני משימה

השיגור בוצע ב-11 בינואר 1996 ולאחר הפסקת ספירה קצרה בניקודה T-5 דקות עקב בעיות תקשורת.
שעת טיסה נבחרה במטרה להתאים את המסלול ללכידת לוויין יפני ששוגר ב-18 במרץ 1995 וסיים את תוכנית פעילותו. לכידת הלוויין עברה בהצלחה והוא הועבר לתא המטען של המעבורת.
משימה נוספת הייתה להציב במסלול לוויין OAST-Flyer מסדרת לווייני SPARTAN. הלוויין שוחרר והוא טס במרחק של כ-72 ק"מ מהמעבורת במשך 50 שעות. ביום השישי של טיסת המעבורת הוא הוחזר לתא המטען.
במהלך הטיסה בוצע מספר פעמים פעילות חוץ רכבית פעילות ראשונה כללה צ'יאו וברי ונמשכה 6 שעות. בפעילות השנייה השתתפו צ'יאו וסקוט והיא נמשכה כ-6 שעות. מטרת פעילויות אלו היה לבחון שיטות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחומים שונים.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-20 בינואר 1996.
מהחלטת על הרכב הצוות ועד לחזרת הצוות לכדור הארץ תהליך אימונים ומשימה עצמה צולמו בסרט תעודה של PBS. בסרט השתתפו גם בני משפחה של האסטרונאוטים. הסרט באורך 90 דקות קיבל שם Astronauts והוקרן בשנת 1997.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
אדוורד מוסר

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1962 (בן 62) אולסון, נורווגיה 
 ענף מדעי:  מדעי המוח 
 מקום מגורים:  טרונדהיים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  אוניברסיטת אוסלו 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו  האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה  מכון קוולי למערכות מדעי המוח 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (2014)  פרס פרל של אוניברסיטת צפון קרולינה (2012)  פרס ו' אלדן ספנסר (2005)  Eric K. Fernströms Nordiska Pris (2008)  פרס לואי-ז'נטה לרפואה (2011)  פרס קארל ספנסר לשלי (2014)  טרונדר השנה (2014)  פרס קורבר האירופאי למדע (2014)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2013)  פרס פריטיוף ננסן למצוינות, קטגוריית מתמטיקה-מדעי הטבע (2013)  עמית באגודה האמריקאית לקידום המדע (2010) 
 בן או בת זוג:  מיי-בריט מוסר (1985–2016) 
 
אדוורד מוֹסֶר (בנורווגית: Edvard Moser; נולד ב-27 באפריל 1962) הוא פסיכולוג, נוירוביולוג נורווגי של מכון קוולי למערכות נוירוביולוגיות והמרכז לחישוביות עצבית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה שבטרונדהיים. כמו כן, הוא חוקר אורח במכון מקס פלאנק לנוירוביולוגיה.
יחד עם אשתו, מיי-בריט מוסר, חקר את המנגנון בו נעזר המוח כדי לתאר את המרחב. בני הזוג מונו למשרת פרופסור חבר לפסיכולוגיה ולנוירוביולוגיה ב-NTNU ב-1996, פחות משנה לאחר שקיבלו את תואר הדוקטור. הזוג הקים את המרכז לביולוגיה של הזיכרון (CBM) בשנת 2002 ואת מכון קוולי בשנת 2007. מוסר זכה בפרסים רבים, מהם רבים חלק זכייה עם אשתו ובהם פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2014. פרס נובל ניתן לזוג יחד עם ג'ון אוקיף על עבודתם לזיהוי התאים היוצרים את מערכת המיקום במוח. באותה שנה הפך מוסר גם להיות חבר זר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית.
ביוגרפיה

אדוורד מוסר נולד באולסנד (Ålesund) שבמערב נורווגיה להורים שהיגרו מגרמניה בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1990 הוא קיבל תואר cand. psychol. מאוניברסיטת אוסלו ותואר דוקטורט מחקרי בתחום של נוירופיזיולוגיה ב-1995. כמו כן, הוא למד מתמטיקה וסטטיסטיקה. בשנים 1994–1996 עשה בתר-דוקטורט באוניברסיטת אדינבורו, שם היה גם חוקר אורח במעבדתו של ג'ון אוקיף בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, איתו לימים חלק פרס נובל. ב-1996 חזר מוסר לנורווגיה, על מנת להיות פרופסור חבר בפסיכולוגיה ביולוגית באוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה, משרה בה החזיק עד 1998. באותה שנה, הפך לפרופסור מן המניין לחקר המוח באוניברסיטה.
מחקריו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא טקסט לא ברור, חשד לעובדות לא מדויקות או לא נכונות.
הזוג אדוורד ומיי-בריט מוסר מצאו את תאי הסריג (Grid cells), שהם נוירונים שמסייעים במיקום בעל החיים במרחב. נוירונים אלה מגיבים בעת שבעל החיים נע במרחב, וזאת תוך מיפוי המרחב בצורת משושה. תאים אלה ממוקמים בקליפת המוח האנטוריינלית (Entorhinal cortex). בניסויים בהם מופו תאי הסריג, נתנו לעכבר לנוע במרחב, ובדקו את פעילות הנוירונים באזור קליפת המוח האנטוריינלית. מצאו שיש נוירונים שמגיבים כל עת שהעכבר נמצא בנקודות מסוימות במרחב, ושהצורה שהמיקומים הללו יוצרת היא בצורת סריג שצורתו משושה, ומכאן שמם.
בתחילת דרכו, חקר את ההיפוקמפוס בשלביו המוקדמים. מחקרים של ג'ון אוקיף משנת 1971, איתו זכו הזוג מוסר בפרס נובל, הראו שיש תאים בהיפוקמפוס באזור c1 שמגיבים למיקום החיה במרחב. על מנת להוכיח שתאי הסריג הם תאים שונים שאינם תלויים בתאים אלה, הפריעו לפעילות ההיפוקמפוס באזור זה. מצאו שעדיין יש נוירונים שפועלים כאשר החיה במיקום מסוים במרחב. בעזרת רישום עם אלקטרודות תוך-תאיות שבמוח של עכבר, מצאו הזוג שיש נוירונים ב-dorsal medial entorhinal cortex שפעילים כאשר העכבר נמצא במיקומים מסוימים במרחב. הנוירונים הללו, שפועלים בצורת סריג יכולים להצביע על מרחקים במרחב, בגלל המרחקים הקבועים שבהם הם פעילים. בתאים שונים יש שוני בסקאלה שבה הם נמצאים, שוני במיקום בצירים ובאוריינטציה שבהם הנוירונים פעילים. חלק מהסריגים שנוצרים הם צפופים יותר, בעוד אחרים צפופים פחות. יש שמגיבים למקומות שונים במרחב ויש שמגיבים לאוריינטצות שונות, כלומר סיבוב של המשושה במרחב.
מבחר פרסים בהם זכה

2011 – פרס אנדרה ג'אר (יחד עם אשתו, מיי-בריט מוסר).
2013 – פרס לואיזה גרוס הורוויץ לביולוגיה ולביוכימיה של אוניברסיטת קולומביה (יחד עם מיי-בריט מוסר וג'ון אוקיף).
2014 – פרס קרל ספנסר לשלי למדעי המוח מטעם החברה הפילוסופית האמריקנית (יחד עם מיי-בריט מוסר).
2014 – פרס נובל לפיזיולוגיה או רפואה (יחד עם מיי-בריט מוסר וג'ון אוקיף).
מבחר ממאמריו (באנגלית)

Brun, V.H., Otnæss, M.K., Molden, S., Steffenach, H.-A., Witter, M.P., Moser, M.-B., Moser, E.I. (2002). Place cells and place representation maintained by direct entorhinal-hippocampal circuitry. Science, 296, 2089-2284.
Fyhn, M., Molden, S., Witter, M.P., Moser, E.I. and Moser, M.-B. (2004). Spatial representation in the entorhinal cortex.Science, 305, 1258-1264.
Leutgeb, S., Leutgeb, J.K., Treves, A., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2004). Distinct ensemble codes in hippocampal areas CA3 and CA1. Science, 305, 1295-1298.
Leutgeb, S., Leutgeb, J.K., Barnes, C.A., Moser, E.I., McNaughton, B.L., and Moser, M.-B (2005). Independent codes for spatial and episodic memory in the hippocampus. Science, 309, 619-623.
Hafting, T., Fyhn, M., Molden, S., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2005). Microstructure of a spatial map in the entorhinal cortex.Nature, 436, 801-806.
Sargolini, F., Fyhn, M., Hafting, T., McNaughton, B.L., Witter, M.P., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2006). Conjunctive representation of position, direction and velocity in entorhinal cortex. Science, 312, 754-758.
Leutgeb, J.K., Leutgeb, S., Moser, M.-B., and Moser, E.I. (2007). Pattern separation in dentate gyrus and CA3 of the hippocampus. Science, 315, 961-966.
Fyhn, M., Hafting, T., Treves, A., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2007). Hippocampal remapping and grid realignment in entorhinal cortex. Nature, 446, 190-194.
Hafting, T., Fyhn, M., Bonnevie, T., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2008). Hippocampus-independent phase precession in entorhinal grid cells. Nature 453, 1248-1252.
Kjelstrup, K.B., Solstad, T., Brun, V.H., Hafting, T., Leutgeb, S., Witter, M.P., Moser, E.I. and Moser, M.-B. (2008). Finite scales of spatial representation in the hippocampus. Science 321, 140-143.
Solstad, T., Boccara, C.N., Kropff, E., Moser, M.-B. and Moser, E.I. (2008). Representation of geometric borders in the entorhinal cortex. Science, 322, 1865-1868.
Moser, E.I., Moser, M-B. (2011). Crystals of the brain. EMBO Mol. Med. 3, 1-4.
Moser, E.I., Moser, M-B. (2011). Seeing into the future. Nature, 469, 303-4
Jezek, K., Henriksen, EJ., Treves, A., Moser, E.I. and Moser, M-B. (2011). Theta-paced flickering between place-cell maps in the hippocampus. Nature, 478, 246-249.
Giocomo, LM., Moser, E.I., Moser, M-B. (2011) Grid cells use HCN1 channels for spatial scaling. Cell, 147, 1159-1170.
הערות שוליים

↑
| זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פון ברינג (1901) • רוס (1902) • פינסן (1903) • פבלוב (1904) • קוך (1905) • גולג'י, רמון אי קחאל (1906) • לבראן (1907) • מצ'ניקוב, ארליך (1908) • קוכר (1909) • קוסל (1910) • גולסטרנד (1911) • קארל (1912) • רישה (1913) • באראני (1914) • לא חולק (1915–1918) • בורדה (1919) • אוגוסט קרוג (1920) • לא חולק (1921) • היל, מאירהוף (1922) • בנטינג, מקלאוד (1923) • איינטהובן (1924) • לא חולק (1925) |  |
| 1926–1950 | פיביגר (1926) • וגנר-יאורג (1927) • ניקול (1928) • אייקמן, הופקינס (1929) • לנדשטיינר (1930) • ורבורג (1931) • שרינגטון, אדריאן (1932) • מורגן (1933) • ויפל, מיינוט, מרפי (1934) • שפמן (1935) • דייל, לוי (1936) • סנט-גיירגי (1937) • היימנס (1938) • דומק (1939) • לא חולק (1940–1942) • דאם, דויזי (1943) • גסר, ארלנגר (1944) • פלמינג, צ'יין, פלורי (1945) • מולר (1946) • קורי, קורי, הוסיי (1947) • מילר (1948) • הס, מוניש (1949) • קנדל, הנץ', רייכשטיין (1950) |  |
| 1951–1975 | תיילר (1951) • וקסמן (1952) • קרבס, ליפמן (1953) • אנדרס, וולר, רובינס (1954) • תאורל (1955) • קורנאן, ריצ'רדס, פורסמן (1956) • בובה (1957) • בידל, טייטום, לדרברג (1958) • אוצ'ואה, קורנברג (1959) • ברנט, מדאוור (1960) • פון בקשי (1961) • ווטסון, קריק, וילקינס (1962) • הודג'קין, האקסלי, אקלס (1963) • בלוך, לינן (1964) • ז'קוב, לווף, מונו (1965) • רוס, הגינס (1966) • גרניט, הרטליין, וולד (1967) • הולי, קוראנה, נירנברג (1968) • דלבריק, הרשי, לוריא (1969) • כץ, פון יולר, אקסלרוד (1970) • סת'רלנד (1971) • אדלמן, פורטר (1972) • פריש, לורנץ, טינברגן (1973) • קלוד, דה דוב, פאלאדה (1974) • בולטימור, דולבקו, טמין (1975) |  |
| 1976–2000 | בלומברג, גאידושק (1976) • גימן, שלי, יאלו (1977) • ארבר, נתנס, סמית' (1978) • קורמאק, האונספילד (1979) • בנאסרף, דוסה, סנל (1980) • ספרי, הובל, ויזל (1981) • ברגסטרם, סמואלסון, ויין (1982) • מקלינטוק (1983) • ג'רן, קוהלר, מילשטיין (1984) • בראון, גולדשטיין (1985) • כהן, לוי-מונטלצ'יני (1986) • טונגאווה (1987) • בלאק, עליון, היצ'ינגס (1988) • בישופ, ורמוס (1989) • מארי, תומאס (1990) • נהר, זקמן (1991) • פישר, קרבס (1992) • רוברטס, שרפ (1993) • גילמן, רודבל (1994) • לואיס, ניסליין-פולהרד, וישהאוס (1995) • דוהרטי, צינקרנגל (1996) • פרוזינר (1997) • פרשגוט, איגנרו, מורד (1998) • בלובל (1999) • קרלסון, גרינגרד, קנדל (2000) |  |
| 2001 ואילך | הרטוול, הנט, נרס (2001) • ברנר, הורביץ, סלסטון (2002) • לוטרבור, מנספילד (2003) • באק, אקסל (2004) • מרשל, וורן (2005) • פייר, מלו (2006) • קפקי, אוונס, סמיתיס (2007) • צור האוזן, מונטנייה, בארה-סינוסי (2008) • בלקברן, שוסטק, גריידר (2009) • אדוארדס (2010) • בויטלר, הופמן, סטיינמן (2011) • גרדון, יאמאנקה (2012) • רותמן, שקמן, סודהוף (2013) • מוסר, מוסר, אוקיף (2014) • קמפבל, אומורה, טו (2015) • אוסומי (2016) • הול, רוסבאש, יאנג (2017) • אליסון, הונג'ו (2018) • סמנזה, רטקליף, קיילין (2019) • אלטר, האוטון, רייס (2020) • ג'וליוס, פטפוטיאן (2021) • פבו (2022) • וייסמן, קריקו (2023) • אמברוז, רובקון (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810592304605606  BIBSYS: 90869029  dblp: 95/2706  GND: 1219889636  ISNI: 0000 0003 5259 3015  ORCID: 0000-0003-0226-5566  VIAF: 87145970075732250847   WorldCat (עם VIAF): 87145970075732250847
STS-7

STS-7, היא המשימה השביעית בתוכנית המעבורות של נאס"א, והמשימה השנייה של מעבורת החלל צ'לנג'ר. משימה זו יצאה אל הדרך עם המראתה ב-18 ביוני 1983.
צוות

מפקד המשימה: רוברט קריפן (Robert Crippen)
טייס: פרדריק הוק (Frederick H. Hauck)
מומחה משימה: ג'ון פביאן (John M. Fabian)
מומחית משימה: סאלי רייד (Sally K. Ride)
מומחה משימה: נורמן ת'אגארד (Norman E. Thagard)
המשימה

המראתה השנייה של הצ'לנג'ר אל החלל החלה ב-18 ביוני 1983 בשעה 7:33 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
זו הייתה משימת החלל הראשונה שבה השתתפה אישה אמריקאית, סאלי רייד (Sally K. Ride). בנוסף, לקחה המשימה  את הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (5 אסטרונאוטים).
בנוסף לסאלי, חברי הצוות של אותה משימה היו רוברט קריפן מפקד המשימה, שהיה טייס במשימת STS-1, פרדריק הוק טייס המשימה, ג'ון פביאן ונורמן ת'אגארד שהיו מומחי משימה כמו סאלי. ת'אגארד, רופא בהכשרתו, טס מוקדם מן המתוכנן למחזור שלו משום שנאס"א רצתה לחקור בטיסה זו את בעיית מחלת הטיסה, שהשפיעה על צוות STS-5.
שני לווייני תקשורת שנשאה המעבורת, לוויין ANIK C-2 של חברת Telesat of Canada ולוויין שני מסדרה Palapa B-l של מדינת אינדונזיה, הוצבו בהצלחה בחלל ללא תקלות. שבעה מטעני Get Away Special הוחזקו במעבורת לשם ניסויים באפס גרביטציה. אחד מהניסויים עסק בהתנהגות חברתית במושבת נמלים בהיעדר גרביטציה. בנוסף לכל ניסויים אלו נוסו עוד כ-10 ניסויים בתחומים שונים.
אחד המטענים של המעבורת נקרא SPAS-01. זהו לוויין שניתן לשחרר מן המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית כך שיטוס לצידה בחופשיות, וללכוד אותו בחזרה כעבור מספר ימים. מטען זה בדק יצירה של סגסוגות מתכת במיקרו-כבידה. מטען זה נשלח מטעם סוכנות החלל הגרמנית. הניסוי במטען זה בוצע ביום הטיסה החמישי. המערכת כללה גם מצלמת 16 מ"מ שצילמה את המעבורת מן הלוויין. מצלמה זו כבר טסה לחלל בעבר, באחת הטיסות של טילי ליטל ג'ו במסגרת תוכנית מרקורי.
STS-7 שבה לכדור הארץ ב-24 ביוני 1983 בשעה 6:57 בבוקר לפי השעון הפסיפי (PST), והייתה אמורה להיות למשימה הראשונה שנוחתת היישר במרכז החלל קנדי, אך בגלל תנאי מזג אוויר קיצוניים הופנתה למסלול נחיתה 15 בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. המשימה ארכה 6 ימים, שעתיים 23 דקות ו-59 שניות שבהם עברה המעבורת מרחק כולל של 4,072,553 ק"מ, ב-97 הקפות סביב כדור-הארץ.
צ'לנג'ר חזרה אל מרכז החלל קנדי ב-29 ביוני 1983.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
STS-67

STS-67 הייתה המשימה ה-8 של מעבורת החלל אנדוור. משימה זו הוקדשה לביצוע תצפיות בעל-סגול על ידי טלסקופים מיוחדים שהוצבו במעבורת.
צוות

מפקד המשימה - ארצות הברית סטפן אוסוולד
טייס - ארצות הברית ויליאם גרגורי
מומחה משימה 1 - ארצות הברית ג'ון גרנספלד
מומחה משימה 2 - ארצות הברית ונדי לורנס
מומחה משימה 3 - ארצות הברית תמרה ג'רניגן
מומחה מטען 1 - ארצות הברית סמואל דארנס
מומחה מטען 2 - ארצות הברית רונלד פריס
נתוני משימה

השיגור בוצע ב-4 במרץ 1995 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה ביצוע תצפיות בעל סגול באמצעות מערכת Astro-2 (בהמשך לשימוש במערכת במסגרת משימה STS-35) שכללה מספר מכשירי תצפית. שימוש במערכת כלל 23 תת-תוכניות וכולם בוצעו. בעזרת Hopkins Ultraviolet Telescope בוצעו כ-200 תצפיות על כ-100 גרמי שמיים.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-18 במרץ 1995.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
אוניברסיטת מוחמד בן זאיד לבינה מלאכותית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה
 על שם:  מוחמד בן זאיד אאל נהיאן 
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־5 שנים) 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  J. Michael Brady
 מיקום
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 קואורדינטות:  24°25′58″N 54°37′05″E﻿ / ﻿24.432777777778°N 54.618055555556°E﻿ / 24.432777777778; 54.618055555556
 mbzuai.ac.ae
 he
 
אוניברסיטת מוחמד בן זאייד לבינה מלאכותית או MBZUAI (בערבית: جامعة محمد بن زايد للذكاء الاصطناعي) היא מוסד אקדמאי-מחקרי לתארים מתקדמים באבו דאבי. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2019, ומציעה תוכניות בתחום הבינה מלאכותית לתלמידים מקומיים ובינלאומיים. הקמת MBZUAI מהווה חלק "מאסטרטגיית איחוד האמירויות הערביות לבינה מלאכותית 2031", אשר אף הולידה הגדרת תפקיד חדש של שר ממשלתי (הראשון בעולם) לבינה מלאכותית.
האוניברסיטה מציעה מסלולי תואר שני ודוקטורט בתחומים: ראייה ממוחשבת, למידת מכונה, ועיבוד שפה טבעית.
הערות שוליים

↑  Dubai, TenTwenty | Webdesign, Webshops & E.-marketing |. "MBZUAI | Home". MBZUAI (באנגלית). נבדק ב-2019-12-17.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איחוד האמירויות הערביות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
STS-69

STS-69 הייתה המשימה ה-9 של מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים עם מערכת  Wake Shield Facility, הצבת לוויין "Spartan 201" והכנות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית.
צוות

מפקד המשימה - ארצות הברית דייוויד ווקר
טייס - ארצות הברית קנת קוקרל
מומחה משימה 1 - ארצות הברית ג'יימס ווס
מומחה משימה 2 - ארצות הברית ג'יימס ניומן
מומחה משימה 3 - ארצות הברית מייקל גרנהארד
עיקר המשימה

שיגור היה מתוכנן ל-5 באוגוסט 1995 אך נדחה מסיבות טכניות. אחרי תיקון התקלה, המעבורת שוגרה ב-7 בספטמבר מכן שיגור 39A.
המשימה בת ה-11 ימים הייתה המשימה השנייה של ה-WSF (אחרי STS-60) המערכת הייתה מיודעת לחקר בתחום גידול גבישים.
משימה נוספת הייתה הצבת לוויין "ספרטן 201" (לוויין אסטרונומי). זה היה השימוש השלישי בלוויין. הוא הוחזר לתא המטען של המעבורת לאחר מספר שעות טיסה נפרדת.
במהלך הטיסה בוצע פעילות חוץ רכבית שנמשכה 6 שעות ו-46 דקות. גרנהרדט ווס בדקו אפשרויות שונות להרכבת חלקים של תחנת החלל הבין-לאומית.
ה-STS-69 הייתה המשימה הראשונה מתוך 5 מתוכננות, שהיו אמורות למדוד ולבדוק שינויים ארוכי טווח בעוצמת הקרינה האולטרה-סגולית המגיעה מהשמש, וללמוד על הקרינה האולטרה-סגולית מהפלזמה שסביב יופיטר, אשר מקורה בירח שלו.
כמו כן נעשו ניסויים ליצירת חמצן ומימן תוך שימוש במערכת אלקטרוליזה.
תחום נוסף שבוצעו בו ניסויים היה הבריאות. ארגון הבריאות העולמי ביצע ניסוי לבדיקת השינוי בצפיפות העצם במהלך טיסה בחלל. נעשו גם ניסויים מסחריים לבדיקת השינויים בתאים ובשרירים בעקבות חוסר משקל.
לאחר סיום התוכנית המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי במסלול נחיתה מס' 33.
ראו גם

משימות מעבורות החלל
אהבת הגורל

איור של ניטשה מאת אדוורד מונק
אהבת הגורל (בלטינית: Amor Fati; תורגם גם בתור אהבת הנגזר) הוא מונח שטבע הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה אשר מורה על הרצון בחיוב החיים, מתוך הכרה מפוכחת בכך שמציאות העולם הזה נעדרת כל נחמה מטאפיזית או אידאולוגיה או אידיאלים חיצוניים (לרבות האלוהים המת), ואף על פי כן לא לרצות לוותר על אף היבט של חייך שלך.
התפתחות המונח

בין מקורות ההשראה לביטוי ניתן לציין את הפילוסופיה של האסכולה הסטואית. האתיקה הסטואית הורתה שלא להיות מוטרדים במחשבות על העבר ולא לשגות בתקוות לעתיד, אלא לקבל את המציאות כפי שהיא. סטואיקנים סברו כי כל הדברים המתרחשים סביבנו הם מעבר לשליטה האנושית, ומאחר שאיננו יכולים לשלוט בהם אזי אין טעם להתרגש מהם כלל אלא להסתגל למציאות.
כדי שחייך לא יטרידוך לעולם, אל נא תהרהר בכל הצרות העתידות לבוא עליך, אלא שאל את עצמך בכל רגע 'האם מאורע זה כה קשה מנשוא עד כי לא אוכל לעמוד בו?' זכור נא כי מה שמכביד עליך איננו ההווה אלא מחשבותיך באשר לעתיד או לעבר.
הקו המנחה את הסטואיקנים הוא שדברים רעים או טובים קורים משום שהכֹל נקבע על-ידי הגורל. לכן יש לפעול כדי לממש את הגורל ולא לנסות לשנות אותו. למרות שאיננו יכולים לשלוט באירועים המתרחשים סביבנו, ניתן לשלוט בהתייחסות שלנו כלפיהם. הפילוסופיה הסטואית מניחה כי השחרור קשור בהתגברות רציונליות על דחפים בלתי תבוניים, וכי קיים "לוגוס" וסדר קוסמי בעולם. בניגוד לעמדה הסטואיקנית המתייחסת באדישות למתחולל סביבם, ונאחזת ברציונליות של היקום, ניטשה דווקא רוצה שכל אחד יעצב את עצמו ויקבע את גורלו בעצמו, מאחר שלא קיים שום עוגן מטפיזי עליו ניתן להישען.
ירמיהו יובל הציע לקשור את מושג אהבת הגורל עם המושג Amor Dei ("אהבת אלוהים שכלית") בהגותו של שפינוזה, אך עומד על ההבדל המהותי בכך שבהגותו של ניטשה לא קיים תבונה אלוהית בטבע.
מקור השראה נוסף עבור ניטשה היה הגות בודהיסטית (בין היתר בתיווך הגותו של שופנהאואר). ניטשה העריך את נכונות הבודהיזם, בשונה מהנצרות, להביא את האדם לשחרור מהסבל הקיומי בתוך העולם הזה, ולא על בסיס גאולה באחרית הימים ובידי המשיח. ניטשה התבטא בספרו אנטיכריסט כי "בהיוולד הבודהיזם מושג האלוהים כבר סולק".
ואולם במקומות שונים ניטשה מגלה גם ביקורת רבה כלפי הבודהיזם ומזהה אותו עם הניהיליזם וה"דקדאנס".
בהגותו של ניטשה

מונח זה מופיע שוב ושוב בכתביו של הפילוסוף פרידריך ניטשה.
בספרו "המדע העליז", סעיף 276, הוא כתב:
ועוד אני חי, ועוד חושב: חייב אני לחיות, כי עוד חייב אני לחשוב. Sum ergo cogito: Cogito ergo sum. היום מתיר לעצמו כל אדם להביע את משאלתו ואת מחשבתו היקרה לו מכל: ובכן, אגיד גם אנכי, מה ביקשתי היום מעצמי, ומה המחשבה שרחש לבי לראשונה בפרוס השנה החדשה – מה המחשבה איוויתיה להיות לי בסיס וערובה וערבות לכל משך החיים! אני מבקש להוסיף ולהיטיב למד, איך לראות את הכורח שבדברים כולם בחזקת יופי – אזי, אהיה אחד מאלה המעניקים יופי לדברים. Amor fati [אהבת הגורל] זו תהא אהבתי מעתה ואילך! איני רוצה לערוך מלחמה נגד הכיעור. איני רוצה להאשים, אף את המאשימים איני רוצה להאשים. להעלים עין, זו תהא שלילתי היחידה! ובסיכומו ובכללו של דבר: ברצוני להיות ביום מן הימים לאומר־הן בלבד!
בספרו "הנה האיש" 'מדוע אני כה חכם', סעיף 10 נכתב:
נוסחתי בדבר גדולתו של האדם היא אהבת הגורל. לעולם אל נא תחפצו אלא במה שקיים, ואל תתבוננו במה שלפניכם, במה שמאחריכם או במה שבשמיים. אין די בכך לעמוד בפני הבלתי נמנע, ועוד פחות מזה, להעלים עין ממנו. כל אידיאליזם טופח על פניה של המציאות במקום לקבל אותה כפי שהיא – ובכל זאת אהבוה.
המשמעות שנותן ניטשה בספרו לביטוי זה (אהבת הגורל) היא כי על האדם לאשר מחדש, להסכים ולקבל את כל האירועים שקרו לו במהלך חייו ואת אלה שעוד יקרו לו, ולהגדיר באמצעותם את חייו כחייו שלו. להסכים שכל מה שקרה לו חייב היה לקרות על מנת שיוכלו אלו למסגר אפוא את חייו שלו. ובהתאם להנחת העבודה הזו אין זה מספיק להבין ולקבל שכל מה שקורה הוא הכרחי, אלא מוכרח האדם לאהוב את כל מה שקורה לו.
הוא מוסיף כי האדם לא יכול להיות בררן ולבחור רק באותם חלקים שבו ובחייו אותם הוא אוהב, אלא עליו לקבל גם את אותם חלקים בהם הוא לא בחר ושלא הייתה לו באמת יכולת בחירה בהם. יחד עם זאת ניטשה מתנגד לפטאליזם השולל לחלוטין קיום של בחירה חופשית.[דרוש מקור]
הוגים נוספים

אלבר קאמי, שהושפע רבות מהגותו של ניטשה, נתן ביטוי לאהבת הגורל בין היתר במסתו המיתוס של סיזיפוס ובאמירתו המסכמת כי"עלינו לתאר לעצמו את סיזיפוס מאושר".
מחשבתו של אנדרה קונט-ספונוויל, פילוסוף צרפתי בן זמננו, גם היא מסתכמת בקריאה להשלים עם המציאות כפי שהיא – מה שבא על ביטויו בביקורתו על התקווה: "לקוות קצת פחות, לאהוב קצת יותר" זה מה שלדעתו מהווה את המפתח לחוכמה.[דרוש מקור]