stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון שטרית
פרסומים > ספרים שכתב

חופש המצפון והדת: יסודות עיוניים והמצב המשפטי בישראל, 180 עמודים. הוצאת אקדמון, תשל"ה
Judges on Trial: A Study of the Appointment and Accountability of the English Judiciary (1976), North Holland Publishing Co., Amsterdam, New York, Oxford, xxii & 432 pages.
Justice in Israel: A Study of the Israeli Judiciary (1994) Martinus Nijhoff Publishers, Dordrecht, Boston, London 548 pp . + xvii.
"הארץ הטובה: בין כוח לדת" 577 + 30 עמ' 1998 ספרי חמד ידיעות אחרונות.
Law and Social Pluralism: A Comparative Perspectives, xxiii+349 pp Lexis Nexis - Butterworth’s New-Delhi 2003
בין שלוש רשויות : מאזן זכויות האדם בענייני דת (1999, מכון פלורסהיימר)
Between Three Branches :The Balance of Human Rights in Matters of Religion 103 pp (The Florsheimer Institute 2003).
Jewish and Israeli Law - An Introduction xviii+ 403 pp, Degruyter, 2017 (With Walter Homolka)
. Shimon Shetreet and Sophie Turenne, JUDGES ON TRIAL: THE INDEPENDENCE AND ACCOUNTABILITY OF THE ENGLISH JUDICIARY, 2ND EDITION xxx+463 pp (Cambridge University Press 2013).
הממשלה : הרשות המבצעת : פירוש לחוק יסוד הממשלה, 1100 עמ ' + xlii מכון סאקר ונבו 2018 (סדרת פירוש לחוקי היסוד בעריכת פרופ' יצחק זמיר). ראה קישור לספר כאן
Shimon Shetreet and Hiram Chodosh, UNIFORM CIVIL CODE IN INDIA: PROPOSED BLUEPRINT FOR SCHOLARLY DISCOURSE xxii+303 pp Oxford University Press, 2015
פרסומים > ספרים בעריכתו

החקיקה האזרחית החדשה: קובץ הרצאות בימי עיון לשופטים תשל"ה, בהוצאת המכון למחקרי. חקיקה ע"ש סאקר, 1976, 152 עמודים.
חידושים והתפתחויות בחקיקה ובמשפט: קובץ הרצאות בימי העיון לשופטים תשל"ו, בהוצאת המכון למחקרי חקיקה ע"ש סאקר, 1977, 161 עמודים.
Judicial Independence: Jerusalem Conference Papers Vol. I (112 pp.) and Vol. II (118 pp.), International Bar Association, 1982 (mimeographed).
Judicial Independence: The Contemporary Debate.Martinus Nijhoff, Dordrecht, Boston, Lancaster, xix & 700 pp. (with J. Deschenes, as consulting editor), 1985
Role of Courts in Society. Martinus Nijhoff, Dordrecht, Boston, Lancaster, xxviii & 491 pp. (l988)
National Security and Free Speech. Martinus Nijhoff, Dordrecht, Boston, Lancaster, xxi & 236 pp. (l991)
חלוצים בדמעה, פרקי עיון על יהדות צפון אפריקה, עם עובד, 1991.
Women in Law. 387 pp .Kluwer Law Inrenational, London-Hague, Boston (1998)
(Israeli Reports to the XVI International Congress of Comparative law ( Sacher Institute 2008
חופש הביטוי, עורך משותף אורח (ביחד עם גד ברזילי) - כתב עת פוליטיקה, כרך 13, 1-280, בהוצאת מכון דייוויס האוניברסיטה העברית בירושלים (2005).
The Culture of Judicial Independence: Conceptual Foundations and Practical Challenges (Shetreet and Forsyth Ed.), (2011 Martinus Nijhoff-Brill Publishers.
Shimon Shetreet and Wayne McCormack, Ed. CULTURE OF JUDICIAL INDEPENDENCE IN A GLOBALIZED WORLD, xxxviii+473 pp BRILL Nijhoff 2016 ראה קישור לספר כאן
Shimon Shetreet ,Ed. CULTURE OF JUDICIAL INDEPENDENCE: RULE OF LAW AND WORLD PEACE . Xlv+554 pp (Brill Nijhoff Publishers, 2014). ראה קישור לספר כאן
Shimon Shetreet Hiram Chodosh and Eric Helland, Justice Challenged : In Pursuit of Judicial Independence (to be published 2020 Brill Nijhoff)
פרסומים > ספרי הרצאות ומקורות בהוצאת אקדמון

קובץ חקיקת יסוד, תשל"ו.
משפטים מודרכים, דברי הסבר והנחיות, מהדורה ראשונה תשל"ה: מהדורה שנייה תשמ"ד.
דיני המנהל הציבורי (א): מושגי יסוד, מערכות הסמכה והחלטות מוסדיות (תשל"ט בעריכת מ' גל וי' כהן), 196 עמודים.
דיני המנהל הציבורי (ב): כללי הדיון המינהלי, (תשל"ט, בעריכת מ' גל וי' כהן 140 עמודים.
מקורות ואירועים בדיני המנהל הציבורי (א): מושגי יסוד, מערכות הסמכה והחלטות מוסדיות (תשמ"א, בעריכת מ' כדרייה וע' כהן), 561 עמודים.
מקורות ואירועים בדיני המנהל הציבורי (ב): כללי הדיון המנהלי ועלות הביקורת השיפוטית (תשמ"א, בעריכת מ' כדרייה וע' כהן) עמודים 562–1188.
הערות שוליים

↑  רות בונדי, ראשון מתוך רבבה, דבר, 30 בינואר 1959
↑  אלעזר לוין, טל יניב, שטרית: אין מניעה לבחור דירקטוריון חדש, חדשות, 12 באוקטובר 1988
↑  שמואל דקלו, ‏שמעון שטרית ישתתף בפרעון חוב של "ירושלים אחת" מהבחירות המוניציפליות, באתר גלובס, 2 בינואר 2002
↑  דיון נוסף עם גיל סלומון בערוץ הכנסת, אפריל 2012.
↑  עינת פישביין, הסטטוס קוו לא קיים, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2002
↑  הוועדה הישראלית למדרוג
↑  פורום ראש חודש באתר שמעון שטרית
↑  האיגוד הספרדי העולמי
↑  מאת יצחק דנון, ‏קבוצת אריסון: תביעתו של שמעון שטרית על מכירת שו"ב - מטעמים פוליטיים, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2000
↑  יצחק דנון, ‏שמעון שטרית: במכירת שיכון ובינוי לאריסון נפלו פגמים והיא פסולה, באתר גלובס, 24 במרץ 2003
↑  חיים ביאור, שמעון שטרית: 4,800 דונם בבעלות שיכון ובינוי לא מצאו ביטוי בתשקיף לבורסה, באתר הארץ, 24 במרץ 2003
↑  מאת שלמה פרידמן, ‏שיכון ובינוי: תד אריסון מוציא לבורסה את קבוצת הבנייה והקבלנות הגדולה בארץ, באתר גלובס, 9 ביוני 1998
↑  הדס מגן, ‏חיים רמון: מכרתי את שיכון ובינוי ביוקר - מי שקנה אותה הוא אידיוט ומטומטם, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2003
↑  עודד ארבל, העליון: מכירת שיכון ובינוי על ידי ההסתדרות - כשרה, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2006
↑  מוטי בסוק, המרוץ ליו"ר קק"ל: השר לשעבר שמעון שטרית יתמודד מול אפי שטנצלר, באתר הארץ, 22 במרץ 2011
↑  אופיר בר-זהר, ביהמ"ש: תפקיד יו"ר קק"ל שייך למפלגת העבודה, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2011
↑  הפ (מרכז) 46921-11-11 מפלגת העבודה הישראלית נ' "ארצנו" - הפדרציה הבינלאומית של הארגונים הרפורמיים והמתקדמים - ניתן ב-20.12.2011.
↑  אלכסנדרה לוקש, פרופ' שמעון שטרית רוצה להיות נשיא: "יש לי סיכוי ממשי לנצח", באתר ynet, 7 בספטמבר 2020
↑  תבנית:כנסת פתוחה
↑  סגל מכון סאקר, באתר sacherinstitute.huji.ac.il
↑  הארגון הבינלאומי לעצמאות שופטים
| השרים לשירותי הדת בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי הדתות (1948–2003) | יהודה לייב מימון • חיים משה שפירא • יעקב משה טולידאנו • זרח ורהפטיג • יצחק רפאל • חיים יוסף צדוק • אהרן אבוחצירא • יוסף בורג • שמעון פרס • זבולון המר • אבנר שאקי • יצחק רבין • שמעון שטרית • בנימין נתניהו • אלי סויסה • יצחק לוי • יצחק כהן • יוסי ביילין • אשר אוחנה • אריאל שרון |  |
| השרים לשירותי דת  (2008 ואילך): | יצחק כהן • יעקב מרגי • נפתלי בנט • דוד אזולאי • יצחק וקנין • יעקב אביטן • מתן כהנא • נפתלי בנט • מיכאל מלכיאלי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297444505171  BIBSYS: 90624641  BnF: cb12066492q (data)  CiNii: DA00535777  GND: 124255507  ISNI: 0000 0001 1668 5321  LCCN: n85078752  NKC: xx0209727  NTA: 069052832  SUDOC: 02893153X  VIAF: 71412987   WorldCat (עם VIAF): 71412987 
דוד בן-גוריון מחבק את שמעון שטרית בעת ביקור בית המשפחה בטבריה, 1960
1823 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1823  במדע |  |
< · 1821 · 1822 — 1823 — 1824 · 1825 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
אסטרונומיה

היינריך וילהלם אולברס הציג את הפרדוקס של אולברס, בו תהה כי אפלת שמי הלילה סותרת את ההנחה של יקום סטטי אינסופי ונצחי.
גאולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גאוגרפיה

ג'יימס וֶדֶל (ימאי ומגלה ארצות בריטי) הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.
משלחת רוסית בראשות אוטו פון קוצבו לחקר האוקיינוס השקט וחצי האי קמצ'טקה יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-10 ביולי 1826
פיזיקה

ויליאם סטורגאון המציא את האלקטרומגנט הראשון.
עדשת פרנל מותקנת לראשונה במגדלור קרדובאן (Cardovan) בפתח דלתת נחל ז'ירונד (Gironde), וניתן היה לראות את אורו ליותר מ-30 ק"מ.
פרסים

מדליית קופלי מוענקת לג'ון פונד.
נולדו

8 בינואר – אלפרד ראסל וולאס, ביולוג וחוקר טבע בריטי, מהוגי תורת האבולוציה וטובע המונח "דרוויניזם" (נפטר ב- 1913)
22 בדצמבר – ז'אן-אַָנרי קזימיר פָאבְּר, אנטומולוג וסופר צרפתי (נפטר ב-1915)
נפטרו

26 בינואר – אדוארד ג'נר, רופא בריטי (נולד ב-1749)
27 בינואר – צ'ארלס האטון, מתמטיקאי אנגלי (נולד ב-1734)
הדגמה של הפרדוקס של אולברס
וינס פלין

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1966 סיינט פול, ארצות הברית 
 פטירה:  19 ביוני 2013 (בגיל 47) סיינט פול, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Resurrection Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנט תומאס, אקדמיית סנט תומאס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 
וינס פלין (אנגלית: Vince Flynn;‏ 6 באפריל 1966 – 19 ביוני 2013) היה מחבר ספרות בלשית אמריקאי.
תולדות חייו

וינס פלין נולד במיניאפוליס, סיים את האקדמיה על שם סנט תומאס בשנת 1985 ואת האוניברסיטה על שם סנט תומאס, במגמת כלכלה, בשנת 1989. עם סיום לימודיו החל לעבוד בתאגיד המזון קראפט בתור מנהל שיווק ומכירות. בשנת 1990 עזב את עבודתו מתוך רצון להיות טייס בחיל הנחתים האמריקני. שבוע לפני תחילת הקורס, הוא קבל הודעה שמועמדותו נדחית. הסיבה לסירוב הייתה רפואית, כיוון שבצעירותו סבל מהתקפי אפילפסיה. פלין נכנס לעבוד בחברת מקרקעין United Properties במיניאפוליס. בזמנו החופשי הוא החל לכתוב. לאחר שנתיים הוא הגיע לכלל החלטה נועזת, לעזוב את עבודתו ולהתמסר לכתיבה. הוא עבר לקולורדו והחל לכתוב את מה שעתיד להיות ספרו הראשון "Term Limits". לפרנסתו הוא עבד בלילות בתור מוזג בבר בעיר, ואילו את שעות היום הקדיש לכתיבה. לאחר חמש שנות עבודה ויותר משישים מכתבי סירוב שקבל מהוצאות ספרים שונות, הוא נקט בצעד יוצא דופן והוציא את ספרו הראשון באופן עצמאי. הספר זכה להצלחה גדולה ותוך זמן קצר הוצע לו חוזה עם הוצאת הספרים הידועה Pocket Books שבבעלות סימון ושוסטר. ספריו הגיעו למקומות ראשונים ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, והוא החל להתפרסם בזכות התיאורים והאזהרות המתמידים שבספריו, כנגד הטרור של האסלאם הפונדמינטליסטי.
פלין נחשב לסופר פופולרי בקרב החוג הפוליטי והחברתי של העיר וושינגטון. הנשיאים לשעבר ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש נמנים עם אוהדיו. עבדאללה השני, מלך ירדן גם הוא נחשב לחובב ספריו ואף ארח את הסופר בארמונו. פלין ידוע בקרב קהילת המודיעין כסופר שתיאוריו ריאליסטים. ספרו "צופן וושינגטוני" עוכב פרק זמן על ידי הפנטגון ואושר לפרסום רק אחרי בדיקה ביטחונית. וינס פלין שמש כיועץ לסדרת הטלוויזיה 24, מהפרק החמישי ואילך.
נפטר ב-19 ביוני 2013 לאחר מאבק בן שלוש שנים בסרטן הערמונית.
כתיבתו וגיבוריו

הפיכתו של וינס פלין לסופר מצליח יכולה להתקבל בפליאה מסוימת, כיוון שהוא סובל מילדותו מדיסלקסיה. פלין עצמו מספר שבמאמץ להתגבר על קשיי הליקוי הוא הכריח את עצמו לכתוב ולקרא יום יום. הוא החל לקרוא כל מה שנקרה תחת ידו ארנסט המינגוויי, רוברט לדלום, טום קלנסי, גור וידאל, ג'.ר.ר. טולקין ואחרים. אולם לבו הלך בעיקר שבי אחרי ספרי ריגול. את הדחיפה לכתוב קבל לאחר אי קבלתו לקורס טיס. פלין פרסם עד כה ארבעה עשר ספרים, אשר שלושה מהם הופיעו בתרגום עברי. הוא סופר של גיבור אחד, הפרוטגוניסט של כל ספריו הוא מיטש ראפ איש הסי. איי.אי, המתמחה בלוחמה בטרור. ראפ הוא איש פעולה ובשעת הצורך אף אינו חושש ליטול את עשיית הצדק לידיו, הוא בעל לשון שנונה ממעט בדיבור, מסור מאוד לארצו, אולם מתוסכל מאוד מסרבול הנהלים והסחבת שמאפיינים את הממשל ולעיתים הוא מתעלם מהם .
בשנת 2007 זכה ספרו Protect and Defend, למקום ראשון ברשימת רבי המכר של ניו יורק טיימס. כך גם שני ספריו (2010) American Assassin, ו־Kill Shot were, וכן גם ספרו האחרון " "The Last Man. חברת CBS רכשה את זכויות לסרט על פי ספרו " רוצח אמריקאי".
ספרו "American Assassin" עובד לסרט מתח והפעולה מתנקש אמריקאי ב-2017.
משפחתו

וינס פלין התגורר במיניאפוליס עם אשתו ושלושת ילדיו.
ספריו

"כוח מבצעי", תרגום גילה וולף, הוצאת אור-עם 2004.
"הצופן וושינגטון" תרגום גילה וולף, הוצאת אור-עם 2005.
"וידוא הריגה" תרגום ארז אשרוב, הוצאת כנרת זמורה ביתן 2014.
בנוסף, ישנם ספרים נוספים בסדרת מיטש ראפ שלא תורגמו לעברית:
Term Limits –Cloak and Dagger(1997), Incorporated ISBN 0-671-02317-9
Transfer of Power - ISBN 0-671-02319-5 ,Pocket Books 1999
The Third Option - ISBN 0-671-04731-0, Pocket Books 2000
Consent to Kill - ISBN 0-7432-7036-3 ,Simon & Schuster 2005
Separation of Power - ISBN 0-671-04733-7 ,Pocket Books 2001
Act of Treason - ISBN 0-7432-7037-1 (2006)
Protect and Defend - ISBN 978-0-7432-7041-0 (2007)
Extreme Measures - ISBN 0-7432-7042-8 (2008)
Pursuit of Honor - ISBN 978-1-4165-9516-8, Simon and Schuster (2009)
American Assassin - ISBN 978-1-4165-9518-2 (2010)
Kill Shot - ISBN 978-1-4165-9520-5 (2012)
The Last Man - ISBN 978-1-4165-9521-2 (2012)
הערות שוליים

↑  New York Times Bestseller
↑  Vince Flynn's 'The Last Man' tops New York Times Bestseller list
↑  אלון רוזנבלום, ‏ברוס וויליס יצטרף ל"רוצח אמריקאי", באתר "סרט", 15 בספטמבר 2012
↑  ארז דבורה, ביקורת סרט: "מתנקש אמריקאי": הנקמה מוגשת אלימה, באתר ynet, 18 בספטמבר 2017.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286796605171  PLWABN: 9810568094005606  BnF: cb167056780 (data)  GND: 128584025  ISNI: 0000 0001 1985 1276  LCCN: n98021194  MusicBrainz: 3d2b0265-7c06-418c-a288-f132aa2ec504  NDL: 00898551  NKC: xx0010128  NLK: KAC200802800  NTA: 235147842  SUDOC: 172574633  VIAF: 57668585   WorldCat (עם VIAF): 57668585
אנדרטת מרד ורשה

ערך זה עוסק באנדרטה למרד ורשה, שהתרחש בעיר ורשה נגד השלטונות הנאצים ב-1944. אם התכוונתם למרד גטו ורשה ב-1943, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מונומנט, פסל 
 מיקום:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1988–1989 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1 באוגוסט 1989
 מבנה:  ברונזה
 מידות
 גובה:  כ-10 מטר
 
 קואורדינטות:  52°14′58″N 21°00′21″E﻿ / ﻿52.24944444°N 21.00583333°E﻿ / 52.24944444; 21.00583333
  (למפת ורשה מוגדלת) אנדרטת מרד ורשה(למפת ורשה רגילה) אנדרטת מרד ורשה he
 
אנדרטת מרד ורשה (בפולנית: Pomnik Powstania Warszawskiego) היא אנדרטה בוורשה, פולין, המוקדשת למרד ורשה נגד השלטון הנאצי ב-1944.
האנדרטה עוצבה על ידי יאצק בודין והפַּסל וינצנטי קוצ'מה. היא הוקמה בצד הדרומי של כיכר קרשינסקי (אנ'). ב-1 באוגוסט 1989, יום השנה ה-45 למרד, הוסר הלוט מעל האנדרטה.
האנדרטה תוארה כ"אנדרטה החשובה ביותר של ורשה שלאחר המלחמה". על פי העיתון "גזטה ויבורצ'ה (פו')". בשנת 2012 הייתה האנדרטה אחד מציוני הדרך החשובים ביותר לתיירים זרים.
היסטוריה

מרד ורשה פרץ ב-1 באוגוסט 1944 ונמשך כחודשיים, עד 2 באוקטובר 1944. היה זה אחד האירועים החשובים ביותר בהיסטוריה של ורשה ושל פולין בכלל, ובתגובה הרסו הנאצים אחוז ניכר מהמבנים בעיר.
.
הדעות באשר למרד חלוקות: המבקרים מדגישים את המחיר הכבד בחיי אדם ובמבנים, ואילו התומכים מדגישים את הצורך הבלתי נמנע של אומה חופשית מול הכובש הנאצי. הרפובליקה העממית של פולין (1989-1945; PRL) מתחה ביקורת על ההתקוממות ותיארה אותה כחסרת אחריות, אולם ראש עירייה (לימים נשיא פולין) לך קצ'ינסקי אישר את הקמת האנדרטה ב-12 באפריל 1988 והיא הוצגה לציבור ב-1 באוגוסט 1989, יום השנה ה-45 למרד.
נשיא גרמניה רומן הרצוג ביקר באנדרטה ב-1994 וחלק כבוד לפולנים. הוא נשא נאום בו הכיר בפשעי המלחמה של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה בפולין והתנצל בפני הפולנים.
תיאור > מיקום

האנדרטה נמצאת בצד הדרומי של כיכר קרשינסקי. ב-1999 נבנה בניין בית המשפט העליון של פולין בשטח שמאחורי האנדרטה, והוא מהווה מעין רקע לאנדרטה.
תיאור > האנדרטה

האנדרטה עשויה מברונזה, וגובהה כעשרה מטרים. היא בנויה משני חלקים סמוכים: האלמנט הגדול והמוגבה מציג קבוצה של מורדים שעוסקים בלחימה ובורחים מבניין מתמוטט (קומפוזיציה מופשטת). האלמנט הקטן יותר מראה מורדים יורדים לתוך בור ביוב, המייצגים את השימוש שעשו המורדים במערכת הביוב העירונית, כדי לנוע ממקום למקום.
יש לוח קטן מעבר לכביש מהאנדרטה בצומת הרחובות Długa ו־Miodowa (הלוח נמצא למעשה על Pl. Krasinskich 1–5). יש שביל לבנים המוביל מהלוח החוצה אל הרחוב אל פתח הביוב ששימש לבריחה.
תיאור > צורך בשיפוץ

בדיקה שנערכה בשנת 2013 העלתה שהאנדרטה זקוקה לשיפוץ.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2  The Warsaw Uprising Monument, Culture.pl (באנגלית)
1 2  Errorpage, www.bundespraesident.de
חלק מהאנדרטה
החלק המרכזי של האנדרטה
הנשיאים דונלד טראמפ ואנדז'יי דודה באנדרטת מרד ורשה, 2017
חיים טאוב

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1925 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  25 בדצמבר 2024 (בגיל 99)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב, בית הספר ג'וליארד 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  כינור
 צאצאים:  ירון טראוב 
 
טאוב מעביר כיתת אמן בקורס קיץ קשת אילון, 2011.
חיים טאוב (31 ביולי 1925 – 25 בדצמבר 2024) היה כנר ומורה ישראלי. כיהן בתפקיד כנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך כ-20 שנים (1969–1988).
ביוגרפיה

טאוב נולד בתל אביב. החל לנגן בכינור בגיל תשע. הוא למד לנגן באקדמיה למוזיקה בתל אביב בהדרכתו של עדן פרטוש, שהשפיע עליו רבות ואחר כך המשיך את לימודיו בארצות הברית, שם למד בהדרכתו של איוון גלאמיאן בבית הספר ג'וליארד. מורים נוספים שהשפעתם עליו הייתה רבה היו אמיל האוזר וסרג'יו צ'ליבידאקה.
לאחר לימודיו ניגן טאוב בתזמורת פיטסבורג אך כשנודע לו, שהתזמורת הפילהרמונית הישראלית מחפשת כנר ראשי, חזר לישראל וכיהן בתפקיד זה משנת 1969 ועד לפרישתו בשנת 1988.
לצד נגינתו בתזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע גם כסולן בישראל ומחוצה לה, הרבה טאוב לנגן מוזיקה קאמרית ובשנת 1960 ייסד את רביעיית תל אביב. יחד עם מנחם ברויאר (כנר שני), דניאל בנימיני (ויולה) ועוזי ויזל (צ'לו). בהמשך הוחלף הכנר השני באורי פיאנקה. עם הרכב זה הקליט לחברות שונות, בין השאר את חמישיות הקלרינט של מוצרט ושל ברהמס עם יונה אטלינגר.
טאוב קנה לו שם כמורה, שליחות אליה נקלע, תחילה בניגוד לרצונו, כשנענה לדרישתו של בונה הכינורות משה ויינשטיין, להתמסר גם להוראה. בין תלמידיו הנודעים: אייל שילוח, גיל שחם, עמוס בועזסון, גיא בראונשטיין ושטפאן טארארה. הוא השתתף בהדרכת הרכבים למוזיקה קאמרית, בין השאר בפסטיבל רולנדצק בבון שבגרמניה והדריך בקשת אילון. חברי רביעיית כרמל השתלמו אצל חיים טאוב בנגינת מוזיקה קאמרית.
בנו של טאוב הוא המנצח ירון טראוב.
לקריאה נוספת

נעם בן זאב, "הנגן הראשי: חיים עם כינור", 2015
הערות שוליים

1 2  חיים טאוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402118205171  GND: 139256687  LCCN: n2016053303  VIAF: 23147663132160552694   WorldCat (עם VIAF): 23147663132160552694 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המועצה הלאומית למחקר

"המועצה הלאומית למחקר" (באנגלית: National Research Committee, בראשי תיבות: NRC) היא הזרוע היישומית של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. תפקידה הרשמי הוא לסייע בתהליכי קבלת החלטות מדיניים וציבוריים באמצעות שילוב תהליכי מחקר מדעיים והטמעתם בקרב דרגים בכיריים במדינה.
המועצה הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה תחת האקדמיה הלאומית האמריקאית. מטרת הגוף הייתה להכווין את האקדמיה האמריקנית לבצע מחקר מדעי לטובת צורכי הביטחון הלאומי האמריקאי, באמצעות גיוס מדענים מהאקדמיה, וקישורם לממשלה ולכוחות המזוינים. הגוף הוקם ביוזמת האסטרונום ג'ורג' הייל (George Ellery Hale), ופעל בה גם המדען הבכיר רוברט מיליקן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פעלה המועצה לקידום מחקר מדעי שיוביל לפיתוח אמצעים טכנולוגיים לאיתור צוללות.
היסטוריה > הקמת המועצה

השיח בארצות הברית אודות הצורך בפיתוח טכנולוגי לאיתור, גילוי ולוחמה נגד צוללות גרמניות החל עוד טרם כניסת המדינה למלחמת העולם הראשונה. הזרז המרכזי לתהליך היה הטבעת ספינת הנוסעים הבריטית לוסיטניה על ידי צוללת גרמנית במאי 1915 ליד חופי אירלנד, בתגובה למצור הימי שהטילה בריטניה על גרמניה. הספינה יצאה מניו יורק לכיוון בריטניה, ובין 1,198 הנספים על הסיפון היו 128 אזרחים אמריקנים.
יוזמה ראשונה לקידום מחקר טכנולוגי ומדעי לסיוע למאמץ המלחמתי האמריקני בים נעשה עם הקמת "הוועדה המייעצת לצי" על ידי מזכיר הצי ג'וזפוס דניאלס. הוועדה יועדה לבחון טכנולוגיות לחימה שישרתו את מאמצי ההגנה של הכוחות הימיים האמריקניים, אל מול האתגרים החדשים בזירה הימית שנחשפו במהלך השנים הראשונות של המלחמה באירופה, ובמיוחד במסגרת לוחמת הצוללות. דניאלס דגל בשיתוף אנשי טכנולוגיה כמו תומאס אדיסון, לצד מדענים מתוך התעשייה האמריקנית, כמו ויליס ויטני (Willis R. Whitney), שעמד בראש מעבדת המחקר של חברת ג'נרל אלקטריק.
באפריל 1916, לאחר תקיפת הספינה הבריטית סאסקס (Sussex) בתעלת למאנש על ידי צוללת גרמנית, הודיעה האקדמיה הלאומית האמריקנית, בהובלת האסטרונום ג'ורג' הייל (George Ellery Hale), כי האקדמיה תציע את שירותיה לממשלה האמריקנית במקרה של ניתוק היחסים עם גרמניה, במטרה לגייס את אנשי המדע במדינה לסיוע בפתרון בעיות צבאיות אפשריות. משלחת מהאקדמיה נפגשת עם הנשיא וודרו וילסון להציע את התמיכה, והנשיא אישר את ההצעה.
ביוני 1916 הוקמה על ידי האקדמיה הלאומית "המועצה הלאומית למחקר". מטרת הגוף הייתה להכווין את האקדמיה האמריקנית לבצע מחקר מדעי "טהור ויישומי", המכונה מחקר בסיסי, לטובת הביטחון הלאומי ורווחת האוכלוסייה האמריקנית, באמצעות גיוס מדענים מהאקדמיה ומהתעשייה, וקישורם לממשלה ולכוחות המזוינים. חלק מהמדענים בארצות הברית הביעו חשש מריכוזיות ממשלתית וממעורבות המדינה במחקר, הנוגדים את האתוס של המדינה בארצות הברית ושל המדע בכלל, וחששו ממגמות מיליטריסטיות באקדמיה, אך רוב המדענים לא התנגדו ליוזמה ואף תמכו בה. מדענים אמריקנים רבים חששו לגורל עמיתיהם באירופה ולעתיד המחקר המדעי ביבשת, שכן הקשר בין הקהילות המדעיות המשיך להיות חיוני להמשך המחקר בארצות הברית. מדענים רבים תמכו ב-NRC מתוך הבנה שהמדע צריך לסייע במלחמה לאינטרסים של ארצות הברית. בהמשך החליטו במועצה לשלב גם מדענים שהגיעו מתוך התעשייה ולא רק מתוך האקדמיה, וצירפו מדענים מובילים כמו ויליס ויטני, שפעל גם במסגרת הוועד המייעץ לצי.
לאחר התבססות ה-NRC החלו להתגלע מתחים בין המועצה לבין הוועדה המייעצת לצי. ויליאם סונדרס (William Lawrence Saunders), מנהל בענקית התעשייה אינגרסול ראנד (Ingersoll Rand), ששימש כיו"ר הוועדה המייעצת, התנגד לפעולתה של המועצה הלאומית למחקר, טען כי מדענים מהאקדמיה לא יצליחו לייצר פתרונות יישומיים עבור הכוחות המזוינים, וקרא להכפיף אותה לוועדה המייעצת לצי. למרות זאת, וחרף קרבתו של סונדרס לממשל וילסון, ביולי 1916, לאחר שתדלנות בוושינגטון, הייל הצליח לקבל תמיכה מלאה מהבית הלבן ומהנשיא וילסון לעבודת ה-NRC, לרבות אמירה כי מוכנות צבאית צריכה להיות מבוססת על מחקר מדעי.
פעילות המועצה כיום

כיום המועצה משמשת כזרוע הביצועית של האקדמיה הלאומית האמריקאית. תפקידה הוא לסייע בתהליכי קבלת החלטות מדיניים וציבוריים באמצעות הטמעת ידע מדעי, רפואי, הנדסי וטכנולוגי בקרב דרגים בכיריים במדינה. המועצה מחלוקת לשש מחלקות מרכזיות בהן מתרכזות פעולותיה: מדעי החברה ומדעי ההתנהגות; מדעי כדור הארץ ומדעי האדם; הנדסה ומדעים פיזיקליים; מדיניות ויחסים בינלאומיים; תחבורה; ותוכנית למחקר המפרץ.
דו"חות מרכזיים מהשנים האחרונות עסקו בסוגיות הקשורות למשבר האקלים; התנהלות ציבוריות בהקשרי הטרדות מיניות ואונס; ופערי יושרה מקצועית במחקר מדעי.
ראו גם

לוחמה נגד צוללות
מערכת הצוללות במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

Kevles, Daniel J. The Physicists: the History of a Scientific Community in Modern America. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1995.
Manstan, Roy R, The Listeners: U-Boat Hunters During the Great War. Middletown, CT: Wesleyan University Press, 2018.
Sims, William Sowden, and Hendrick, Burton Jesse. The Victory at Sea. Doubleday, Page & Company, 1920.
הערות שוליים

↑  Daniel J. Kevles, The Physicists: the History of a Scientific Community in Modern America. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 1995, p.105.
↑  Times, Special to The New York (1915-09-13). "DANIELS NAMES NAVAL ADVISORS; Announces Makeup of Board of Inventors Headed by Thomas A. Edison. COOPER HEWITT A MEMBER Hudson Maxim, Henry A. Wise Wood, Alfred Craven, and F.J. Sprague Other New Yorkers. NOTED ENGINEERS TO SERVE Chemists, Aeronautical Experts, Inventors, and Authorities on Explosives Also Picked. DANIELS NAMES NAVAL ADVISORS". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-05-26.
↑  Kevles, pp. 106-108.
↑  Kevles, pp. 111-112.
↑  Kevles, pp. 112-113.
↑  Kevles, pp. 114-115.
↑  , Roy R, Manstan, The Listeners: U-Boat Hunters During the Great War. Middletown, CT: Wesleyan University Press, 2018, pp. 102-103.
↑  Manstan, p. 107.
↑  Kevles, pp. 120-121.
↑  הרחבה על תרומתו של מקס מייסון ניתן למצוא בפרסום של האקדמיה הלאומית למדעים לאחר מותו בשנת 1961:

W Weaver, "Max Mason, Biographical Memoirs", in National Academy of Sciences 37, 1963, pp. 205-236.
↑  Kevles, pp. 121-122.
↑  Kevles, pp.124-125.
↑  William Sowden Sims, and Hendrick, Burton Jesse. The Victory at Sea. Doubleday, Page & Company, 1920, pp. 165-197.
↑  Kevles, p. 126.
↑  Kevles, pp. 126-131.
↑  https://web.archive.org/web/20160519172226/http://www.nationalacademies.org/nrc/na_070358.html

https://web.archive.org/web/20160519172226/http://www.nationalacademies.org/nrc/na_070358.html
↑  National Research Council, Climate Change Science: An Analysis of Some Key Questions, 2001-06-06. (באנגלית)
↑  National Research Council, Estimating the Incidence of Rape and Sexual Assault, 2013-11-19. (באנגלית)
↑  Engineering National Academies of Sciences, Fostering Integrity in Research, 2017-04-11. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265831705171  BnF: cb12507708p (data)  CiNii: DA00177575  GND: 2019958-2  ISNI: 0000 0001 2169 3713  LCCN: n79036113  NDL: 00276326  NLG: 105349  SUDOC: 034309012  VIAF: 139356333   WorldCat (עם VIAF): 139356333
אקדמיית פרארי לנהגים

| --- | --- |

 תוכנית לאימון נהגים
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־16 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  איטליה איטליה
 www.ferrari.com/en-EN/fda
 
אקדמיית פרארי לנהגים (באנגלית: Ferrari Driver Academy) היא יוזמה של קבוצת מרוצי הפורמולה 1 פרארי במטרה לטפח נהגי מרוצים צעירים כעתודה עבור הקבוצה. הנהגים הצעירים שנבחרים לתוכנית זוכים למימון השתתפותם בתחרויות שונות בחוזים ארוכי-טווח. ז'ול ביאנקי היה הנהג הראשון שגויס לתוכנית, מיד עם הקמתה בסוף שנת 2009. שארל לקלר הוא בוגר האקדמיה הראשון שהגיע כנהג לקבוצת פרארי.