stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
400 המלקות
הכנסות וביקורת

"400 המלקות" יצא לאקרנים בצרפת ב-3 ביוני 1959, ונצפה שם על ידי 450,000 צופים מייד לאחר פרסומו. בארצות הברית הניב הסרט כ-100,000 דולר (שווה ערך לכ-1,083,000 דולר בשנת 2024). בסך הכול כיסה הסרט את ההוצאות שהושקעו בו, והניב רווחים של כ-167,000 דולר (שווה ערך לכ-1,809,000 דולר בשנת 2024).
בצרפת זכה הסרט לביקורת אוהדת. ב"מחברות הקולנוע" נכתב שהסרט הוא "יותר מיצירת מופת". המבקר שיבח בעיקר את התסריט ואת המיז-אנ-סצנה, וכתב שבסרט יש "אותנטיות ואמת עמוקה שלא יכולה שלא לרגש את הצופה". ב"לה מונד" כתב ז'אן דה ברונסלי (אנ') שהסרט "אינו יצירה של יוצר גאוני... אלא של אדם שמספר לנו בלב פתוח על עצמו, או לפחות על הילד שהיה, ובפשטות ובבהירות שלו הווידוי הזה מרגש פי אלף מכל הדרמות שהומצאו בדמיון רב על ידי התסריטאים המומחים שלנו". ז'אן-לוק גודאר כתב ש-"400 המלקות" היה "הסרט הכי חופשי, מבחינה סגנונית ומוסרית, שהעולם ראה עד כה", וז'אן קוקטו אמר כי "מעולם לא התרגשתי באופן עמוק כל כך מסרט".
הסרט זכה להצלחה ביקורתית יוצאת דופן כאשר הוקרן בניו יורק, בדצמבר 1959, ובלונדון, שם הוקרן לראשונה במרץ. בביקורת שהתפרסמה ב"ניו יורק טיימס" לאחר ההקרנה הראשונה בארצות הברית תיאר בוזלי קראות'ר את הסרט כ"יצירת מופת קטנה". קראות'ר שיבח במיוחד את משחקו של ז'אן-פייר לאו, אותו השווה לז'אן גאבן, את עבודת הבימוי של טריפו ואת האופן הבהיר והמציאותי שבו תיאר את קורותיו של אנטואן. לדבריו, הסרט הצליח "היכן שסרטים קודמים בנושאים דומים שומנו והפכו לבדיוניים עם כל מיני תפיסות שגויות וסנטימנטליות של מבוגרים."
באתר Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות על סרטים, קיבל הסרט 99 אחוזי תמיכה בהתבסס על 71 ביקורות. קונצנזוס המבקרים של האתר תיאר את הסרט כ"סרט מכונן של הגל החדש הצרפתי, המציע התבוננות כנה, סימפתית ושוברת לב על גיל ההתבגרות ללא נוסטלגיה נדושה."
הריאליזם הפשוט והלא-סנטימנטלי של "400 המלקות" היה סטייה יוצאת דופן מהסימבוליזם המהודר של הקולנוע הצרפתי הקלאסי, וזכה על כך לשבחים רבים. בביקורת שכתב איאן פריר (אנ') במגזין "אמפייר" הוא תיאר את הסרט כ"יצירת מופת לא מתנשאת: אינטימית, נגישה, מצחיקה, כנה, רעננה ושוברת לב", וכתב שהסרט מתאפיין ב"נייטרליות עניינית שגובלת בדוקומנטריה." איימי פרייר כתבה שטריפו "מתאר את המציאות הקשה של ההתבגרות בעדינות וביושר, ולא בסנטימנטליות קלישאתית." רוג'ר איברט כתב כי "400 המלקות" הוא "אחד הסיפורים הנוגעים ביותר ללב שנעשו אי פעם על מתבגר צעיר", וכי הצופים חשים שהסרט "יצא ישירות מתוך ליבו של טריפו". ריצ'רד שיקל (אנ') שיבח ב"טיים" את "יכולתו המופלאה של טריפו להשיג אלגנטיות קולנועית בתקציב נמוך ולגייס אהדה לגיבורו בלי רגשנות יתרה". אליס קינזלר כתבה שמצוקתו של אנטואן הייתה יכולה להוביל בקלות לפאתוס, אך טריפו "נמנע בקפדנות מהסכנה הזו" והצליח לעורר בצופים תחושות תסכול, ולא רחמים.
גם אפיון דמותו של אנטואן זכה לביקורת חיובית. נויפרט כתב שאנטואן אינו קורבן פשוט או חלש, אלא "דמות מרתקת ויוצאת דופן". בסקירה במגזין "Amis du film" נכתב ש"דרושים לבמאי כבוד, אהבה ואינטליגנציה עצומים כדי ליצור דמות ספונטנית ומורכבת כל כך." קינזלר כתבה כי "הטרנספורמציה שלו מאדם שובב וחסר דאגות למנודה בודד אך ילדותי מתוארת בצורה משכנעת, והדיוקן שלו... מתוחזק בצורה יוצאת דופן." עם זאת, פטריק וייט טען שהקהל לומד רק מעט על המניעים של אנטואן או על מה שהוא שואף להיות.
הכנסות וביקורת > דירוגים

| מגזין | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| אמפייר | הסרטים הזרים הטובים ביותר | 29 |  |
| Time Out | 100 הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים | 29 |  |
| Sight & Sound | הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים | נכלל |  |
| מחברות הקולנוע | 100 הסרטים הגדולים ביותר | 58 |  |
| Rotten Tomatoes | 100 הסרטים הקלאסיים בעלי הביקורות הטובות ביותר | 30 |  |
| BBC | 100 הסרטים הטובים ביותר בשפה זרה | 8 |  |
| וילג' ווייס | הסרטים הטובים ביותר של המאה ה-20 | 46 |  |
| הגרדיאן | 40 הסרטים הזרים הגדולים ביותר בכל הזמנים | 20 |  |
| טיים | 100 הסרטים הגדולים ביותר בכל הזמנים | נכלל |  |
ניתוח ופרשנות > טכניקה

בסרט נעשה שימוש במספר טכניקות צילום חדשניות, כגון צילומי נקודת מבט (אנ'), ג'אמפ קאטס, דיזולב, שוטים ארוכים במיוחד ותמונות קפואות. המצלמה נמצאת לרוב בתנועה, לעיתים תנועה מהירה וסיבובית, מה שמעביר את תחושת הבריחה והסחרור בה שרוי אנטואן. אלן ת'יהר כתב שהמצלמה הניידת מביעה הן את החיפוש של הסרט אחר משמעות והן את "החופש הבלתי מוגדר" ממנו נהנה הגיבור, מה שבא לידי ביטוי באופן בולט בשוטים האחרונים של הסרט, שהם "תרגום ויזואלי רב עוצמה של טירוף הבריחה" ומשמשים כמטאפורה ויזואלית נוספת לחופש. אנט אינסדורף (אנ') וענר פרמינגר כתבו שצילום אנטואן המבלה במתקן מסחרר ביריד במצלמה שנעה ומסתחררת יחד עם המתקן "דומה לזואיטרופ, המתקן שהטרים את מצלמת הקולנוע, ותחושותיו של אנטואן, להן אנו שותפים, מזכירות את זרם הפריימים של סרט הקולנוע", כך ש"אנטואן המאושר והחופשי נמצא בלב-ליבה של מכונת הקולנוע" באופן שמייצג את אהבתו של טריפו לקולנוע.
| --- | --- |

רנה ואנטואן ברחובות פריז עם מכונת הכתיבה  הגנובה, לעומת אנטואן מעבר לסורגים
מרילין פייב ציינה שהסצנות שמתארות את אנטואן ורנה משוטטים בחופשיות בחוצות פריז צולמו באמצעות עדשות רחבות שמעניקות תחושה פתוחה ונקודת מבט רחבה, ואילו כליאתו של אנטואן תוארה בצילומי תקריב ממסוגרים והדוקים, כאשר הסורגים ממסגרים את פניו ויוצרים מראה שמזכיר חבל המתהדק סביב צווארו. לדבריו של לואיס ג'אנטי, בסצנה שבה נכלא אנטואן בתא המעצר מוצאים החרדות והמתח הנפשי שלו "ביטוי ויזואלי טהור", כאשר סערת הרגשות שלו מוצגת על ידי הקווים האלכסוניים של הסורגים, ותחושת המלכוד שלו נרמזת באמצעות מסגור הפריים ההדוק סביב פניו.
אחד המאפיינים של הגל החדש הוא פורמליזם קולנועי. לדבריו של חוקר התרבות דוד גורביץ', העיקר בסרט זה אינו העלילה, הפשוטה למדי, אלא הטכניקות בהן נעשה שימוש והמסר המובע בו על הקולנוע עצמו. הסרט משלב גם מספר רמיזות קומיות לעולם הקולנוע הצרפתי; לדוגמה, אנטואן צופה עם הוריו בסרט "פריז שייכת לנו" (אנ'), שהיה אז בתהליכי הפקה ויצא לאור רק שנתיים מאוחר יותר. לדבריו של גורביץ', זהו רובד נוסף בפורמליזם שמציג הסרט.
לדבריה של מרילין פייב, הסרט מבטא היטב את אחד העקרונות העומדים בבסיס תאוריית האוטר שבה דגל טריפו; הוא משתמש במדיום הקולנוע עצמו ככלי חזותי להבעת רעיונות ותחושות, ללא תלות בהבעה מפורשת באמצעות מילים. לדוגמה, המרירות שחש אנטואן בשעה שהוא עוזר לאימו לפנות את הזבל מבוטאת באמצעות בכי של ילד מאחת הדירות בבניין, והאור הנכבה בבניין באותו רגע מרמז על כך שהוא עומד לעזוב את ביתו. קינזלר כתבה שהמצלמה מביעה חלק מהתוכן הרגשי של הסרט, אותו הדיאלוג אינו מסוגל להביע. לדבריה, האפיון הוויזואלי הזה הוא ש"מעלה את '400 המלקות' מעל הסיפור המוכר למדי של נעורים לא מובנים והופך אותו לסרט קולנוע משפיע ויפה להפליא."
ניתוח ופרשנות > תמות > אנטואן כאמן

מספר מבקרים ראו בדמותו של אנטואן תיאור של אמן, ובפרט, תיאור של טריפו כאמן. רוברט סטאם (אנ') וענר פרמינגר הקבילו בין ניסיונות הכתיבה של אנטואן לחוויותיו של טריפו ביצירת קולנוע. המורה של אנטואן מאשים אותו ב"התעללות בפרוזודיה הצרפתית", באנלוגיה בין הפרוזודיה הצרפתית לבין מוסכמות הסגנון המוקפד של הקולנוע הצרפתי הקלאסי, אותן הפרו יוצרי הגל החדש. המורה גם מאשים את אנטואן בגניבה ספרותית, בהקבלה להאשמות בחוסר מקוריות שהופנו כלפי הגל החדש.
בסצנת הפתיחה של הסרט, תלמידי כיתתו של אנטואן מעבירים ביניהם תמונת עירום של אישה. אנטואן משהה אצלו את התמונה כדי לצייר עליה, וכך נתפס על ידי המורה. הוא נענש בעמידה ליד הקיר, ובעודו עומד שם הוא כותב על הקיר שיר על כך שנענש שלא בצדק; כלומר, הוא נענש עקב כך שביטא את הדחף האמנותי שלו, והגיב על כך באמצעי אמנותי. אנטואן אף מעריץ את אונורה דה בלזק, וגונב מאביו דווקא מכונת כתיבה – כלי ליצירת אמנות. פטריק וייט הציע שהדחף האמנותי של אנטואן מתבטא גם בכך שהוא מצותת לשיחות פרטיות וממציא תירוצים, וכך אוסף ומספר סיפורים, ואף גונב פוסטר מבית הקולנוע מתוך רצון להחזיק וליצור אמנות. עם זאת, אנטואן אינו עוסק באמנות, ובפרט בקולנוע, באותה התלהבות שבה עסק בה טריפו בילדותו; לדבריו של וייט, טריפו נמנע מרומנטיזציה של התפתחותו כאמן ו"מגלה את החיוניות שביצירתיות גנרית יותר".
ניתוח ופרשנות > תמות > אקזיסטנציאליזם

אלן ת'יהר טען שאנטואן הוא אב טיפוס של הגיבור האקזיסטנציאליסטי: הוא חי בעולם שאדיש לקיומו, ומעשיו נושאים השלכות שליליות שאין לו אפשרות לצפות – רצף פעולות תמימות למדי שמוביל ל"קטסטרופה אבסורדית" שבה אין התאמה בין כוונה לתוצאה. אנטואן אמנם חופשי לבחור את פעולותיו כרצונו, אך פעולות אלו בסופו של דבר פונות נגדו ומונעות ממנו את חירותו – פרדוקס של ניהיליזם קיומי. מבקרים נוספים טענו שהסרט אינו נצמד למבנה העלילה המסורתי, וכך הוא מביע את השקפתו של טריפו לפיה החיים הם רצף של אירועים חסרי סדר ושיטתיות.
ניתוח ופרשנות > תמות > תסביך אדיפוס

רוברט סטאם כתב שבאנטואן יש "גוונים אדיפליים חזקים", המייצגים את מערכת היחסים של טריפו עם הוריו ואת המרד שלו במוסכמות הקולנוע הצרפתי הקלאסי. לדבריו, "400 המלקות" משלב ייצוג שלילי של אביו של טריפו עם מסירות לאביו הרוחני, אנדרה באזאן, שלו מוקדש הסרט. בנוסף, מבחינה אמנותית, דחה טריפו את מי שנחשבו לאבות הקולנוע הצרפתי והעדיף אמנים אקסצנטריים יותר, כמו קוקטו ורנואר, כמודלים לחיקוי. כך מביע הסרט "תחינה מוסתרת בקושי לחופש מאילוצים הוריים וסגנוניים".
אנט אינסדורף הציעה ש-"400 המלקות" הוא גם סיפור על התעוררות מינית: אנטואן נראה ליד שולחן האיפור של אימו, משתעשע בבושם ובמעגל הריסים שלה; מאוחר יותר הוא מרותק למראה רגליה החשופות. לדבריה, מערכת היחסים הסוערת של אנטואן עם הוריו רומזת לזוגיות הכושלת ממנה הוא עתיד לסבול בהמשך חייו. אן גיליין כתבה שלמרות שהסרט נמנע מעיסוק מפורש במיניות, ישנן מספר התייחסויות מרומזות לנושא, כגון סצנת שולחן האיפור וחלונות ראווה של חנויות הלבשה תחתונה לידן עובר אנטואן בעודו הולך ברחוב. סטאם טען שהצילום האירוטי של רגלי האם והפטישיזם של חפציה מעידים על הרגשות המעורבים – זעם ו"אירוטיות אינטנסיבית" – שחש טריפו כלפי אימו.
ניתוח ופרשנות > סצנת הסיום

סצנת הסיום של הסרט פורשה לרוב כסצנה קשה המבטאת ייאוש, תסכול וחרדה.
פטריק וייט טען שאנטואן מנסה להגיע אל הים, מקום שבו לא היה קודם לכן, בניסיון להתקדם לקראת השגת בגרות ומימוש עצמי. לדבריו, כשאנטואן מגיע אל החוף הוא לא חווה תחושת ניצחון על כך שהצליח להימלט אלא בלבול ודאגה לגבי עתידו, ובמבטו בפריים האחרון של הסרט ניכרת חרדה יחד עם שמחת החופש שלו. אלן ת'יהר כתב שהים מייצג מצד אחד את האנטיתזה לכל האילוצים – בית הספר, המשפחה והכלא – שהגבילו את חירותו של אנטואן, ומצד שני עוצר את בריחתו ומייצג את גבולות החופש שלו. ירון זליכה טען שהים, שהוא "הרחם הגדול של החיים", משמש כתחליף לאימו הקרה והמנוכרת של אנטואן. דמיון המילה "ים" בצרפתית, "mer", לצליל המילה "אמא", "mère", עשוי לסמל את השימוש בים כתחליף לדמות האם של אנטואן.
ז'אק רנסייר ופול סויר טענו שבחירתו של טריפו להקפיא את תמונת פניו של אנטואן נועדה לרמז שהמשך סיפורו נורא כל כך עד שאינו ניתן להמחשה. רנסייר התייחס גם למבטו הישיר של אנטואן אל המצלמה; לדבריו, אנטואן נוקט בפעולה זו מתוך ייאוש והתרסה. במבטו הישיר הוא שובר את הקיר הרביעי, נכנס אל המרחב של הצופים ותובע באופן פעיל את תשומת ליבם. זליכה כתב שהתמונה הקפואה ממחישה לא רק את תחושת אי הוודאות והחרדה של אנטואן, אלא גם של הצופים; אנטואן פונה במבטו ישירות אל הצופים ומבקש מהם לא להשלים עם העוול שנעשה לו. אנט אינסדורף כתבה ש"השחרור הקצר והרדוף הזה מהחוויות המטרידות שממלאות את הסרט" מביא את האלטר-אגו של טריפו במגע ישיר עם הקהל – אינטימיות שאותה ימשיך טריפו לחפש לאורך הקריירה שלו.
גורביץ' ופייב טענו שהקפאת התמונה היא אקט של פורמליזם – דרך להזכיר לצופים את מעורבותו של הבמאי ביצירת הסרט. בעוד הסגנון ההוליוודי הקלאסי העדיף להסתיר את עקבותיהם של הקולנוענים ולגרום לסרט להיראות טבעי, ללא התערבות, טריפו העדיף להשתמש בטכניקה לא מקובלת, שלדבריה של פייב "הדהימה את הקהל ב-1959" ו"לקחה את המדיום לגבהים אקספרסיביים חדשים". פייב כתבה שהתמונה הקפואה היא מטאפורה רבת עוצמה לכליאה הסופית והמוחלטת של אנטואן במערכת שאין יציאה ממנה, כאשר אפילו כתוביות הסיום המוצגות מעל פניו אנטואן מזכירות סורגים, ומסמנות לא רק את סיומו של הסרט, אלא גם את סיום תקוותיו של אנטואן לחופש.
התמונה הקפואה מדגישה את העמימות בה נותרים הצופים; תאורטיקן הקולנוע דייוויד בורדוול כתב שב-"400 המלקות", "התמונה הקפואה הופכת להתגלמות העמימות הנרטיבית". ריצ'רד נופרט הגדיר את "400 המלקות" כסרט בעל "עלילה פתוחה", שאין בו כל סגירת קצוות. לדבריו, התמונה הקפואה מאותתת לצופים שהסיפור הסתיים למרות שהעלילה נותרה לא פתורה. לורה מאלווי כתבה שהתמונה הקפואה בסוף הסרט מובילה ל"עתיד לא נודע, עם רמז קל לבריחה".
ניתוח ופרשנות > פסקול

לדבריו של ריצ'רד נויפרט, קונסטנטין בנה את הפסקול באופן כזה שכל קטע מוזיקלי יהיה מזוהה עם אסוציאציות או רגשות מסוימים, וכך, בכל פעם שמוטיבים חוזרים מופיעים, הם מתקשרים זה לזה על ידי הפעלת אותן קונוטציות. לדוגמה, המוזיקה הנשמעת במהלך כתוביות הפתיחה, קטע איטי בפסנתר ובכלי מיתר, משמשת מאוחר יותר לליווי סיטואציות של אירוניה או של סכנה – כגון הסצנה שבה תלמיד בכיתתם של אנטואן ורנה עוקב אחריהם כאשר הם בורחים מבית הספר. קטע נוסף מפתיחת הסרט, שמבוצע באבוב, בקסילופון ובכלי פריטה, הוא קטע המוזיקה האיטי והעצוב ביותר בפסקול, והוא מלווה את אנטואן בעודו עצור בתחנת המשטרה ולאחר מכן בדרכו למוסד. לעומת זאת, קטע עליז בקסילופון מלווה את הסצנה הקומית שבה כל התלמידים בורחים, בזה אחר זה, משיעור התעמלות, ואת הסצנה שבה אנטואן קורא ספר מאת בלזאק ואז מדליק לו נר; כך, המוזיקה הזו נעשית מזוהה עם הרגעים הבטוחים וחסרי הדאגות של אנטואן, שבהם הוא חופשי מהשגחתם של הוריו או מוריו.
בריחתו של אנטואן אל הים מתוארת בשוט אחד, ארוך במיוחד, שאינו מלווה במוזיקה; היעדר המוזיקה ממקד את תשומת הלב של הצופים במצוקתו של אנטואן, ומחזק את תחושת הבדידות שלו. כאשר אנטואן רואה לראשונה את הים המוזיקה חוזרת לרצף אחרון, שמרכיב מחדש את כל המוטיבים המוזיקליים שהוצגו לאורך הסרט. ככל שהוא מתקרב אל הים המוזיקה דועכת, עד שכאשר הוא מסתובב אל המצלמה בשוט האחרון נותר ברקע כינור בודד. כך, בעוד ההיבט החזותי של סצנת הסיום מתמקד באנטואן, המוזיקה מספקת לצופים "מעין פלשבק מוזיקלי דחוס לאירועי הסרט".
השפעה

הסרט סימן את נקודת הפתיחה של הגל החדש הצרפתי – תנועה של קולנוענים צעירים שקראו תיגר על המוסכמות שרווחו בקולנוע הצרפתי הוותיק ודגלו בתאוריית האוטר, שמדגישה את חשיבותו של הבמאי בתהליך יצירת הסרט.
זכיית הסרט בפרס לבימוי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן הסבה תשומת לב בין-לאומית אל טריפו ועמיתיו בתנועת הגל החדש. ז'אן-לוק גודאר כתב על בחירת הסרט לייצוג צרפת בפסטיבל ש"פניו של הקולנוע הצרפתי השתנו" משום שלראשונה נבחר סרט צעיר ש"יחשוף את הפנים האמיתיות של הקולנוע הצרפתי לעולם כולו". ההצלחה הביקורתית והמסחרית של הסרט הבטיחה את המשך הקריירה של טריפו כבמאי, והקלה על חברים אחרים בתנועת הגל החדש להשיג מימון להפקת סרטים משלהם.
סצנת הסיום של הסרט היא אחת מהסצנות הראשונות והמפורסמות ביותר בשימוש בטכניקת התמונה הקפואה. היא הפכה לסצנה אייקונית וזכתה להתייחסויות ולפרודיות רבות; הסרטים "קיד וקסידי", "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן", "ואת אמא שלך גם" ו"שלוש עשרה" מכילים סצנות סיום דומות. מחווה לסצנה הופיעה גם באחד מפרקי קומדיית המצבים האמריקאית "משפחת סימפסון".
לאור הצלחת הסרט הפיק טריפו ארבעה סרטי המשך, שנודעו כ"סדרת דואנל": "אנטואן וקולט" (אנ') (1962), "נשיקות גנובות" (1968), "תרגיל בנישואין" (1970) ו"אהבה במנוסה" (1979), כולם בכיכובו של ז'אן-פייר לאו. הסדרה נחשבת לאחד מהישגיו המפוארים של הגל החדש, ולאו הפך לשחקן הצרפתי הידוע ביותר של התנועה.
פרסים > 1959

חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק: זכייה בפרס לסרט הטוב ביותר בשפה זרה (אנ')
פרסים > 1959 > פסטיבל הקולנוע בקאן

זכייה בפרס לבימוי הטוב ביותר
זכייה בפרס OCIC (אנ')
מועמדות לפרס דקל הזהב
פרסים > 1960

פרס אוסקר: מועמדות לפרס לתסריט המקורי הטוב ביותר
פרס בודיל: זכייה בפרס לסרט האירופי הטוב ביותר (אנ')
סינדיקט מבקרי הקולנוע הצרפתי (אנ'): זכייה בפרס לסרט הטוב ביותר
פרסים > 1961

פרסי סנט ג'ורדי (אנ'): זכייה בפרס לבמאי הזר הטוב ביותר
פרסים > 1961 > פרס באפט"א לקולנוע

מועמדות לפרס לסרט הטוב ביותר מכל מקור
מועמדות לפרס לשחקן החדש המבטיח ביותר (אנ') עבור ז'אן-פייר לאו
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "ארבע מאות המלקות", עמ' 123–125
קבנקייסה

| --- | --- |
קבנקייסה
 מידע כללי
 גובה:  2,104 מטר
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מיקום:  לפלנד
 רכס הרים:  הרי סקנדינביה
 אורך הרכס:  1,700 ק"מ
 העפלה ראשונה:  הצרפתי שארל רבו - אוגוסט 1883
 מסלול ההעפלה הקל:  Västra leden, "הנתיב המערבי"
 אורך המעבר:  9 ק"מ
 מחבר בין:  תחנת-ההרים של קבנקייסה והפסגה הדרומית
 קואורדינטות:  67°53′N 18°33′E﻿ / ﻿67.883°N 18.550°E﻿ / 67.883; 18.550
  (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי קבנקייסה(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד מאלמה קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי קבנקייסה(למפת מחוז נורבוטן רגילה) לולאו קירונה יליוורה הפרנדה קרסואנדו פיטאו ארייפלוי שורק נורווגיה פינלנד וסטרבוטן המפרץ הבוטני קבנקייסה(למפת מחוז נורבוטן מוגדלת) לולאו קירונה יליוורה הפרנדה קרסואנדו פיטאו ארייפלוי שורק נורווגיה פינלנד וסטרבוטן המפרץ הבוטני קבנקייסה
קבנקייסה, הר קֶבְּנֶה (בשוודית: Kebnekaise, בכתיב קדום יותר Kebnekajse - מצורות שונות של סאמית giebnne gájsse ו-Giebmegáisi, "שפיץ מכסה הקדרה"), הוא ההר הגבוה בשוודיה.
גאוגרפיה

ההר הוא מסיף שמתרומם סמוך לקצה הצפוני של שוודיה בלפלנד, 70 ק"מ מערבית לקירונה (שקבנקייסה כלול בשטחה המוניציפלי). יש לו למעשה שתי פסגות, צפונית ודרומית, שמהן הדרומית (Sydtoppen) היא הגבוהה - עם 2,104 מטרים מעל פני הים, כאשר גובהה של הצפונית הוא 2,097 מטרים. לפנים הייתה הפסגה הצפונית גבוהה יותר, ובשל שינויים קרחוניים - שנמשכים עד עצם ימינו - חלו תמורות שהביאו להנמכתן של שתי הכיפות. במדידה ב-1922 היה גובה הפסגות 2,135 מטרים הצפונית ו-2,123 מטרים הדרומית. אם תימשך המגמה הגאולוגית שמיוחסת לפסגה הדרומית, היא צפויה לשוב להיות מספר שתיים.
האזור שסביב קבנקייסה היה תמיד מיושב בסאמים נודדים. למסיף, שצורתו הכללית כמשולש הודות לשלושה עמקים המפרידים אותו מסביבתו, הצפיפות הקרחונית הגבוהה בשוודיה - מעל 40 קרחונים רובצים בשטח יחסית קטן.
העומד על פסגת ההר יכול לראות כ-9 אחוזים משטחה של שוודיה[דרוש מקור], וכן חלק מנורווגיה. מסלול ההעפלה ניתן לצליחה בלוויית מדריך כשהיציאה היא מפונדק תחנת ההרים (Fjällstation) שלמרגלות ההר.
בשנת 2007 העלתה רשות שמירת הטבע השוודית את ההצעה שמסיף הקבנקייסה יהווה גן לאומי חדש.
בתרבות

בספרה של סלמה לגרלף "מסע הפלאים של נילס הולגרסון", מוצאה של אקא, מנהיגת להקת האווזים, הוא מקבנקייסה, והיא מכונה "אקא מקבנקייסה".
"גב הדרקון"
קארל-אנתוני טאונס

| --- | --- |

טאונס במהלך סוף השבוע של האולסטאר בNBA בשנת 2022 בזמן שהתחרה בתחרות השלשות
 לידה:  15 בנובמבר 1995 (בן 29) אדיסון שבניו ג'רזי, ארצות הברית
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 מספר:  32
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי
 דראפט:  בחירה ראשונה, 2015 מינסוטה טימברוולבס
 קבוצות כשחקן
 2015–2024   2024–:  מינסוטה טימברוולבס   ניו יורק ניקס
 הישגים כשחקן
 5 בחירות למשחק האולסטאר (2018–2019, 2022, 2024, 2025)  חמישיית העונה השלישית (2018‏)  רוקי השנה ‏(2016)   חמישיית הרוקיז הראשונה (2016)   מנצח אתגר הכישורים של ה-NBA ‏(2016)  זוכה תחרות השלשות (2022)
קארל-אנתוני טאונס הבן (באנגלית: .Karl-Anthony Towns Jr; נולד ב-15 בנובמבר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA. נבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA‏ 2015. זכה בפרס רוקי העונה בעונת 2015/2016. מלך השלשות של ה-NBA בכל הזמנים בעמדת הסנטר.
נעורים

טאונס נולד באדיסון, וגדל בעיר פיסקטוויי שבניו ג'רזי, ארצות הברית. אביו הוא אמריקאי-אפריקאי ואמו מהרפובליקה הדומיניקנית. אביו עובד בחברת תרופות מקומית (שבה גם עבדה אמו עד שנפטרה) ואביו מועסק במשרה שנייה כמאמן כדורסל בתיכון. כבר בכיתה ה' התנשא טאונס לגובה של 1.90 מטרים והתאמן בכדורסל עם קבוצת תלמידי התיכון. הוא למד בתיכון סיינט ג'וזף בניו ג'רזי והוביל את נבחרת הכדורסל של בית הספר לשלוש אליפויות מדינה רצופות בשנים 2012–2014. בשנתו האחרונה הוא נבחר לספורטאי וכדורסלן השנה בתיכונים בארצות הברית וכן נבחר למשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, משחק כוכבי התיכון. את לימודיו בתיכון סיים לאחר שלוש שנים בלבד בהן דחס את הקורסים שזיכו אותו בתעודת הסיום.
קריירת מכללות

ב-2014 החל ללמוד קינסיולוגיה באוניברסיטת קנטקי. הוא שיחק בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה, תחת הדרכתו של מאמנו בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית, ג'ון קליפרי. הקבוצה סיימה את העונה הסדירה כבלתי מנוצחת והפסידה רק בפיינל פור של טורניר אליפות המכללות בכדורסל. טאונס סיים את העונה עם ממוצעים של 10.3 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NCAA, לפרשמן השנה בליגת ה-SEC בה משחקת קנטקי ול-MVP של אזור המידווסט בטורניר אליפות המכללות. בתום העונה הודיע כי לא יחזור לשנת לימודים נוספת ויעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא ציין כי בכוונתו להשלים את התואר באמצעות למידה מרחוק ושכבר נרשם לקורסים מקוונים.
קריירה ב-NBA > מינסוטה טימברוולבס

טאונס נבחר במקום הראשון בדראפט 2015 על ידי מינסוטה טימברוולבס. הוא הצטיין כבר מפתיחת העונה ונבחר לרוקי החודש באזור המערב עבור כל אחד מחודשי העונה. טאונס נבחר למשחק הכוכבים העולים וזכה בתחרות אתגר הכישורים של ה-NBA. את העונה סיים עם ממוצע של 18.3 נקודות (26 בליגה וראשון מבין שחקני השנה הראשונה), 10.4 ריבאונדים (שמיני בליגה וראשון מבין שחקני השנה הראשונה) ו-1.7 חסימות למשחק (עשירי בליגה ושני מבין שחקני השנה הראשונה). בסופ"ש האולסטאר של ה-NBA בשנת 2016, הפך טאונס לסנטר הראשון שזוכה אי פעם באתגר הכישורים של ה-NBA. בסוף אותה עונה נבחר כרוקי השנה ב-NBA.
בעונתו השלישית בליגה, 2017/2018, השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA ונבחר לחמישייה השלישית של העונה, לאחר שרשם ממוצעים של 21.3 נקודות ו-12.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. במשחק מול אטלנטה הוקס ב-28 במרץ 2018 קלע טאונס שיא קריירה של 56 נקודות, ובכך שבר את שיא המועדון לנקודות במשחק, אשר היה שייך עד אז למו ויליאמס. בפלייאוף ה-NBA לשנת 2018, אליו העפילה מינסוטה לראשונה מזה 14 שנים, הודחו הטימברוולבס על ידי יוסטון רוקטס כבר בסיבוב הראשון (4–1).
בספטמבר 2018 חתם טאונס על הארכת חוזה במינסוטה ל-5 עונות נוספות, עבור כ-190 מיליון דולר. בעונת 2019/2020 קלע שיא קריירה של 26.5 נקודות למשחק, אולם שותף ב-35 משחקים בלבד, בגין פציעות בברך ובשורש כף היד.
בפברואר 2022 זכה בתחרות השלשות של משחקי האולסטאר ב־NBA.
ב-14 במרץ 2022 בניצחון קבוצתו נגד הסן אנטוניו ספרס, קלע טאונס 60 נקודות, ובכך שבר את שיא הקריירה שלו, ושבר את שיא הנקודות במשחק בודד כשחקן הטימברוולבס (שבר את השיא של עצמו מ-2018).
קריירה ב-NBA > ניו יורק ניקס

ב-28 בספטמבר 2024 הועבר טאונס בטרייד לניו יורק ניקס תמורת ג'וליוס רנדל, דונטה דיווינצ'נזו ובחירת סיבוב ראשון עתידית בדראפט.
קריירה ב-NBA > NBPA

ב-17 בפברואר 2025 נבחר טאונס על ידי מועצת השחקנים הלאומית של איגוד שחקני הכדורסל לשמש כסגן נשיא בוועד הפועל של ארגון שחקני ה-NBA.
נבחרות הרפובליקה הדומיניקנית

ב-2011 היה חבר טאונס בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית לאליפות מרכז אמריקה עד גיל 17, הוא קלע באליפות 15.8 נקודות ולקח 8.5 ריבאונדים בממוצע למשחק. שנה לאחר מכן הוזמן לסגל הנבחרת הבוגרת, הזמנה אותה קיבל על אף שמשמעותה שלא יהיה רשאי לשחק בנבחרת ארצות הברית שהתעניינה אף היא בשירותיו. הוא שיחק עמה באליפות מרכז אמריקה בכדורסל, בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת לונדון ובאליפות אמריקה בכדורסל בשנת 2013.
חייו האישיים

בשנת 2020 טאונס איבד את אימו ועוד שישה קרובי משפחה למחלת נגיף הקורונה.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | מינסוטה | 82 | 82 | 32.0 | 0.542 | 0.341 | 0.811 | 10.5 | 2.0 | 0.7 | 1.7 | 18.3 |
| 2016/2017 | מינסוטה | 82 | 82 | 37.0 | 0.542 | 0.367 | 0.832 | 12.3 | 2.7 | 0.7 | 1.3 | 25.1 |
| 2017/2018 | מינסוטה | 82 | 82 | 35.6 | 0.545 | 0.421 | 0.858 | 12.3 | 2.4 | 0.8 | 1.4 | 21.3 |
| 2018/2019 | מינסוטה | 77 | 77 | 33.1 | 0.518 | 0.400 | 0.836 | 12.4 | 3.4 | 0.9 | 1.6 | 24.4 |
| 2019/2020 | מינסוטה | 35 | 35 | 33.9 | 0.508 | 0.412 | 0.796 | 10.8 | 4.4 | 0.9 | 1.2 | 26.5 |
| 2020/2021 | מינסוטה | 50 | 50 | 33.8 | 0.486 | 0.387 | 0.859 | 10.6 | 4.5 | 0.8 | 1.1 | 24.8 |
| 2021/2022 | מינסוטה | 74 | 74 | 33.5 | 0.529 | 0.410 | 0.822 | 9.8 | 3.6 | 1.0 | 1.1 | 24.6 |
| 2022/2023 | מינסוטה | 29 | 29 | 33.0 | 0.495 | 0.366 | 0.874 | 8.1 | 4.8 | 0.7 | 0.6 | 20.8 |
| 2023/2024 | מינסוטה | 62 | 62 | 32.7 | 0.504 | 0.416 | 0.873 | 8.3 | 3.0 | 0.7 | 0.7 | 21.8 |
| קריירה | קריירה | 573 | 573 | 34.0 | 0.524 | 0.398 | 0.839 | 10.8 | 3.2 | 0.8 | 1.3 | 22.9 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | מינסוטה | 5 | 5 | 34.0 | 0.467 | 0.273 | 0.739 | 13.4 | 2.2 | 0.4 | 1.0 | 15.2 |
| 2021/2022 | מינסוטה | 6 | 6 | 37.0 | 0.488 | 0.455 | 0.860 | 10.8 | 2.2 | 0.7 | 2.0 | 21.8 |
| 2022/2023 | מינסוטה | 5 | 5 | 36.0 | 0.457 | 0.250 | 0.750 | 10.2 | 2.0 | 0.6 | 0.8 | 18.2 |
| 2023/2024 | מינסוטה | 16 | 16 | 32.6 | 0.466 | 0.361 | 0.855 | 9.0 | 2.6 | 0.8 | 0.2 | 19.1 |
| קריירה | קריירה | 32 | 32 | 34.2 | 0.468 | 0.350 | 0.824 | 10.2 | 2.4 | 0.7 | 0.8 | 18.8 |