קלימנט וורושילוב
קורות חייו

וורושילוב נולד בכפר ורחניה (Верхнее), ליד העיר יקטרינוסלב (דניפרופטרובסק) באימפריה הרוסית. עד גיל 12 היה רועה ולא למד קרוא וכתוב. בגיל 12 קורב על ידי מורה הכפר ולמד במשך שלוש שנים. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית (שטרם נקראה בשם זה) ב־1903 ובשנת 1905 היה ציר בוועידה הבולשביקית בלונדון. בשובו לרוסיה נשלח לסיביר לחמש שנים. בעקבות המהפכה הקומוניסטית היה לחבר בממשלה הזמנית האוקראינית וכיהן כקומיסר לענייני פנים. במהלך קרבות ההגנה על העיר צאריצין במלחמת האזרחים היה לידידו הקרוב של סטלין.
הוא היה ממייסדי המיליציה הסובייטית ומראשי המשטרה הסובייטית בפטרוגרד. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה היה בין מפקדי ארמיית הפרשים הראשונה.
וורושילוב התקדם בפוליטיקה הסובייטית, ולאחר מותו של מיכאיל פרונזה ב־1925 התמנה לקומיסר האחראי על הצבא והצי. הוא היה לחבר בפוליטבירו ב־1926 כמקורבו של סטלין ונשאר בו עד 1960. וורושילוב היה מעורב בטיהורים הגדולים של שנות השלושים, ומעמדו התחזק מאוד לאחר הוצאתו להורג של המרשל מיכאיל טוכאצ'בסקי. נטען עליו כי היה קצין בעל יכולות בינוניות ביותר, שרק הודות לטיהורים בהם היה מעורב הצליח להתקדם בדרגות הפיקוד, ועובדה זו השניאה אותו על חלק משותפיו ומכריו. אחד מהם, ניקיטה חרושצ'וב, אמר עליו לימים (בלשונו העממית האופיינית) כי הוא היה "החריין הכי גדול בצבא". עם זאת, נטען שגם בעת הטיהורים בצבא "התאמץ לשמור על מעין שלמות ההמשך בין כוחות הצבא הנבוכים, וזכה עקב כך להערצה וליחס של כבוד מצד הקצינים והחיילים".
ב־1935 מונה למרשל ברית המועצות. בחודשים הראשונים של 1939 היה וורושילוב בין המתנגדים לכריתת ברית עם צרפת ובריטניה נגד גרמניה הנאצית. עם זאת, באוגוסט 1939 השתתף במשלחת הסובייטית לשיחות עם צרפת ובריטניה, מהלך שהתפרש כרצינות שייחסה ברית המועצות לשיחות. בספטמבר 1939 פיקד אישית על פלישת ברית המועצות לפולין.
וורושילוב פיקד על כוחות הסובייטים במלחמת החורף נגד פינלנד מנובמבר 1939 ועד ינואר 1940. ישנם היסטוריונים המאשימים את חוסר ניסיונו ופיקודו הכושל כגורמים לאבדות הכבדות בצד הסובייטי. בפברואר 1940 החלו לצאת ידיעות שסר חינו בעיני סטלין והוא יודח בקרוב. השמועות לא התאמתו, ובמאי 1940 הוא קודם לתפקיד סגן ראש הקומיסרים, והוחלף בתפקיד שר הצבא על ידי סמיון טימושנקו, גיבור המלחמה בפינלנד.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה פיקד וורושילוב על הכוחות בחזית הצפון מערבית וגילה אומץ לב רב (מסופר עליו כי הנהיג אישית מתקפה נגד כוח שריון גרמני בעודו חמוש באקדח בלבד). צבאו של וורושילוב עצר את הצבא הגרמני לפני לנינגרד. היו ששיבחו את תפקודו, בעוד אחרים ביקרו אותו על שלא הצליח למנוע את המצור על לנינגרד. לקראת סוף 1941 הוחלף וורושילוב על ידי גאורגי ז'וקוב ונשלח להקים את צבא הוולגה. בהמשך מונה לפקד על כוחות הצבא על הגבול עם יפן. הוא שב לחזית הצפונית בסוף ינואר 1942. בסוף 1943 השתתף בועידת טהראן.
אחרי המלחמה פיקח על הקמת המשטר הקומוניסטי בהונגריה עד 1947.
ב־1952 התמנה לנשיאות הסובייט העליון. מותו של סטלין שנה לאחר מכן הביא לשינויים משמעותיים במנהיגות הפוליטית הסובייטית, וורושילוב היה ליו"ר הנשיאות (נשיא ברית המועצות) כשניקיטה חרושצ'וב מזכ"ל המפלגה ומלנקוב ראש הממשלה. שלושתם הביאו למעצרו של לברנטי בריה ב־1953 ולהוצאתו להורג.
עם התנערותו של חרושצ'וב מסטלין ב־1956, הצטרף וורושילוב לקבוצה האנטי-מפלגתית השמרנית, ביחד עם לזר קגנוביץ' וויאצ'סלב מולוטוב. הם ניסו להדיח את חרושצ'וב ביוני 1957, אך כשלו, וורושילוב עבר לצדו של חרושצ'וב.
מ־1960 הודח וורושילוב בהדרגה מכל תפקידיו, כולל מהוועד המרכזי של המפלגה, תחת הכיסוי של התפטרות בגלל בריאות רופפת. ברז'נייב החזיר את וורושילוב לפוליטיקה, אך לתפקידים סמליים בלבד. הוא נבחר שוב לוועד המרכזי של המפלגה ב־1966 והוענקה לו מדליה נוספת של "גיבור ברית המועצות" ב־1968. שנה לאחר מכן נפטר במוסקבה.
סדרת טנקי ה־KV של מלחמת העולם השנייה נקראת על שמו, ולתקופת מה נקראו על שמו גם הערים לוהנסק ואלצ'בסק באוקראינה, אוסוריסק (אנ') במזרח הרחוק הרוסי, וכן אקדמיית השריון של הצבא האדום.