stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן בראון (שחקנית אנגלייה)
משחקי וידאו

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2014 | LittleBigPlanet 3 | ננה פוד |
| 2015 | Everybody's Gone to the Rapture | ונדי בוילס |
| 2014–2016 | Dreamfall Chapters | קוויני / The Mole / ליידי אלוואן |
הערות שוליים

↑  "Susan Brown profile". Brainyhistory.com. 6 במאי 1946. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Profile, imdb.com
↑  "Cardiff East by Peter Gill, Cottesloe, 1997". Dspace.dial.pipex.com. אורכב מ-המקור ב-5 באוגוסט 2011. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Company Members: Susan Brown". National Theatre. אורכב מ-המקור ב-7 בפברואר 2012. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Susan Brown". Corrie.net. 6 במאי 1946. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Pavel. "Sheffield Star interview with Susan Brown". Dspace.dial.pipex.com. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2012. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Pavel. "Small Change by Peter Gill, Crucible Studio, Sheffield, 2002". Dspace.dial.pipex.com. אורכב מ-המקור ב-5 במרץ 2012. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hope and Glory – Cast – New York Times". Movies.nytimes.com. 1 בנובמבר 2010. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TV.com. "Dalziel and Pascoe: The Price of Fame". TV.com. נבדק ב-1 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315599305171  GND: 1189205572  ISNI: 0000 0003 7069 7969  LCCN: no2012070482  SUDOC: 164288198  VIAF: 250038167   WorldCat (עם VIAF): 250038167
ניקולאי איגנאטייב

נ.פ. איגנאטייב - ציור של קוסטודייב
הרוזן ניקולאי פבלוביץ' איגְנאטְיֶיב (ברוסית: Николай Павлович Игнатьев;‏ 29 בינואר 1832, סנקט פטרבורג האימפריה הרוסית – 3 ביולי 1908, קרופודרינצי, פלך קייב, האימפריה הרוסית), היה פוליטיקאי ודיפלומט רוסי. הוא גם נשא בדרגת גנרל של צבא האימפריה הרוסית.
ראשית הקריירה

איגנאטייב נולד למשפחת אצולה בסנקט פטרבורג. סבו היה בן למשפחת האצולה הגאורגית אֶגנאטָשווילי (ეგნატაშვილი). הצאר ניקולאי הראשון השיב טובה לאביו של ניקולאי, קפטן פאבל איגנאטייב, לאחר שהלה נותר נאמן לו במהלך מרד הדקבריסטים ב-1825.
הדוכס הגדול אלכסנדר השני אף היה פטרון הטבילה של ניקולאי. ניקולאי נשלח להכשרה צבאית-מנהלית לבני האליטה, הקור דה פאז' והפך בגיל 17 לקצין במשמר הרוסי (הגווארדיה). לאחר שלחם במלחמת קרים מונה ב-1856 לתפקיד הנספח הצבאי בלונדון, הממונה בפועל על איסוף מודיעין. הוא גורש לאחר מבצע כושל. לאחר מכן, מונה כעוזרו הדיפלומטי של ניקולאי ניקולאייביץ' מוראביוב, שהיה מושל סיביר. ב-28 במאי 1858 הוא הגיע להסכמה עם הסינים על חוזה אייגון, שקבע חלוקת אזור מחלוקת, האמור ונסיגה מאזור הנהר. הוא גם הצליח להגיע להסכמי מסחר חשובים עם בוכרה ועם חיווה.
המשבר בבלקנים

בין 1864 ל-1877 כיהן איגנאטייב כשגריר האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול. בתפקידו פעל לחיזוק מוסדות הכנסייה בבולגריה ולהגברת ההשפעה הרוסית באזור. באפריל 1876 פרצו מהומות ברחבי בולגריה שהתפתחה לכלל מלחמת אזרחים בין מיליציות נוצריות למיליציות מוסלמיות וכ-12,000 נוצרים נהרגו. בעקבות האירועים ובלחץ המעצמות האירופיות, כונסה ב-23 בדצמבר 1876 ועידת קונסטנטינופול, בה כיהן איגנאטייב כנציג האימפריה הרוסית. הוועידה דנה במתן אוטונומיה לבולגריה, אך לא הגיעה להסכמה על גבולות הישות האוטונומית. איגנאטייב המשיך במאמציו הדיפלומטיים והשיג את הסכמת האימפריה האוסטרו-הונגרית לרעיון האוטונומיה לבולגרים. ב-21 במרץ 1878 בעקבות משא ומתן שניהל איגנאטייב נחתמה על ידי המעצמות האירופיות "הצהרת לונדון" שחזרה על הצהרות ועידת קונסטנטינופול.
לאור התעלמות האימפריה העות'מאנית מדרישת המעצמות היה איגנאטייב ממובילי הקו הלוחמני נגדה וב-24 באפריל הכריז הצאר הרוסי מלחמה על העות'מאנים. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הסתיימה בניצחון רוסי ואיגנאטייב מונה לראש צוות המשא ומתן הרוסי שכפה על העות'מאנים את חתימת חוזה סן סטפנו. הלחץ שהפעילה האימפריה הבריטית שחששה מהתחזקות מעמדם של הרוסים בבלקנים, גרם לצאר אלכסנדר השני להסכים לכינוסו של קונגרס ברלין וזאת למורת רוחו של איגנאטייב אשר פרש משירות פעיל בצבא. כפועל יוצא מפועלו, נחרט איגנאטייב בנרטיב ההיסטורי הבולגרי כאחד מהאישים הבולטים שסייעו לכינונה מחדש של המדינה הבולגרית והוא הונצח בשמותיהם של מספר יישובים כגון איגנטייבו.
שלהי הקריירה ואחריתו

לאחר פרישתו מונה למושל אזור ניז'ני נובגורוד. לאחר רציחתו של הצאר אלכסנדר השני מונה לשר הפנים של האימפריה והוביל קו לאומני ואנטישמי במדיניותו. כדי להסיח את דעת הקהל מהמשבר הפוליטי ברוסיה בעקבות רצח אלכסנדר השני, עודד איגנאטייב פגיעה פיזית ביהודים, עניין שהוביל לסופות בנגב. הצאר אלכסנדר השלישי שחשש מהתחזקות מעמדו של איגנאטייב, אילץ אותו ביוני 1882 לפרוש מתפקידו.
איגנאטייב הלך לעולמו ב-3 ביולי (20 ביוני בלוח היוליאני) 1908 והוא בן 76 שנים. בנו פאבל איגנאטייב כיהן כשר החינוך בממשלתו של הצאר ניקולאי השני ונינו הוא מייקל איגנטייף, שהיה יושב-ראש האופוזיציה בפרלמנט הקנדי.
תאונת הדרכים בצומת פצאל

ערך זה עוסק בתאונת דרכים קשה ב-2022 בה נהרגו 9 בני אדם. אם התכוונתם לתאונת דרכים קשה סמוך לצומת פצאל בה נהרגו 6 בני אדם ב-4 בנובמבר 2018, ראו .
| --- | --- |
 תאריך:  6 בינואר 2022
 שעה:  15:09
 מיקום:  כביש 90 ליד צומת פצאל, בקעת הירדן
 גורם:  רכב עובדים שהתנגש במשאית
 הרוגים:  9
 פצועים:  2
 נזק:  נזק נגרם למיניבוס ההסעות
 
תאונת הדרכים בצומת פצאל היא תאונת דרכים שהתרחשה ב-6 בינואר 2022, ובה מכונית שהסיעה עובדים בחזרה לביתם סטתה מהנתיב והתנגשה במשאית. בתאונה נהרגו תשעה אנשים ושניים אחרים נפצעו באורח אנוש.
התאונה אירעה בכביש 90 בבקעת הירדן, סמוך לצומת פצאל, שבה כביש 90 מתחבר עם כביש 505. מכונית מסחרית שהסיעה פועלים סטתה ממסלולה והתנגשה חזיתית במשאית שנסעה בנתיב הנגדי. המכונית הייתה עם תפוסת יתר של נוסעים. שמונה מנוסעי המכונית נהרגו. ההרוגים הם נערים פלסטינים בני 14–17 שהועסקו בחקלאות ביישובי האזור, כולם מהעיירה עקרבה שבנפת שכם. שניים מהפצועים בתאונה פונו במסוק של מגן דוד אדום לבית החולים הדסה עין כרם. פצוע נוסף פונה במסוק של צה"ל לבית החולים שיבא.
תגובות

נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, הכריז על יום אבל לאומי והורדת דגלים לחצי התורן.
שר הביטחון, בני גנץ פרסם בטוויטר תנחומים בעברית ובערבית.
ב-7 בינואר 2022, יום לאחר התאונה, פלסטינים רבים התכנסו בתוך עקרבה, עיירה פלסטינית בשומרון, להלווייתם של תשעת ההרוגים מהתאונה.
הערות שוליים

↑  אליאור לוי, יואב זיתון, יום אבל ברשות הפלסטינית: 8 הרוגי התאונה - נערים שעבדו בחקלאות בבקעת הירדן, באתר ynet, 7 בינואר 2022
↑  ציוץ של בני גנץ בטוויטר, 6 בינואר 2022
↑  عرب ٤٨, عقربا: تشييع حاشد لضحايا حادث السير الثمانية, موقع عرب 48, ‏2022-01-07 (בערבית)
פרנסואה כריסטוף דה קלרמן

| --- | --- |

קלרמן כמרשל האימפריה, לאחר דיוקן מתקופתו מאת אנטואן אנסיו
 לידה:  28 במאי 1735 שטרסבורג, צרפת 
 פטירה:  23 בספטמבר 1820 (בגיל 85) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  ואלמי  Grave of Kellermann  Grave of Kellermann 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  Marie-Anne Barbé 
 צאצאים:  פרנסואה אטיין דה קלרמן, Marguerite-Cécile Kellermann 
 השתייכות:  צבא צרפת 
 דרגה:  מרשל האימפריה 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות  קרב ואלמי  Revolt of Lyon against the National Convention  הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה  מלחמת שבע השנים  Battle of Epierre 
 עיטורים
 צלב גדול של לגיון הכבוד (2 בפברואר 1805)  מסדר בית הנאמנות  מסדר לודוויג  הצלב הגדול של המסדר המלכותי והצבאי של לואי  הקדוש  שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז 
 
פְרַנְסוּאַה כְּרִיסְטוֹף דֶה קֶלֶרְמַן (בצרפתית: François Christophe de Kellermann; בגרמנית: Franz Stephan Christoph Edler von Kellermann;‏ 28 במאי 1735 – 23 בספטמבר 1820) היה מפקד צבאי צרפתי, לימים גנרל ארמייה (Général d'armée), מרשל האימפריה ובונה חופשי. המרשל קלרמן שירת בתפקידים משתנים במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות. קלרמן הוא אחד השמות הרשומים מתחת לשער הניצחון בפריז, בעמודה 3.
ביוגרפיה

פרנסואה כריסטוף דה קלרמן הוא צאצא למשפחה סקסונית, שהתיישבה זמן רב קודם לכן בשטרסבורג וקיבלה מעמד אצולה. הוא היה הבן היחיד למשפחה שגרה במחוז אלזס בצרפת. אביו היה פרנסואה דה קלרמן (או יוהאן כריסטוף אדלר פון קלרמן) ואמו הברונית מארי מגדלנה פון דיהרן (Marie Magdalene von Dyhrn).
ביוגרפיה > קריירה צבאית לפני המהפכה

פרנסואה קלרמן בן החמש עשרה התגייס לצבא הצרפתי כצוער מתנדב עם גדוד הוסרים: Régiment de Loweridath. הוא קיבל דרגת קצין זוטר בגדוד חיל הרגלים של רויאל-באווייר (Royal-Bavière ) והועלה לדרגת קפטן ב-1758 במהלך מלחמת שבע השנים. באחת הפעמים הוא התבלט בלכידת 300 שבוים תוך כדי פיקוד על מחלקת פרשים קטנה. בשנת 1771 היה קלרמן בשירות פעיל בפולין, והפך לאביר (chevalier) במסדר סן-לואי (אנ'). קידום נוסף למפקד-קפטן (capitaine-commandant) הגיע ב-1776 לפני שהפך למז'ור בהוסרים של קונפלאן (Hussards de Conflans) שלוש שנים מאוחר יותר. קלרמן הפך לבריגדיר גנרל ב-1784, ובשנה שלאחר מכן למרשל דה קמפ (אנ'). בעוד מספר מרשלים של נפוליאון שירתו בצבא המלכותי לפני המהפכה, קלרמן היה היחיד שהגיע לדרגה בכירה כזו תחת המשטר הקודם.
ביוגרפיה > קריירה בזמן המהפכה

בשנת 1789 אימץ קלרמן בהתלהבות את מטרות המהפכה הצרפתית, ובשנת 1791 הפך לגנרל הארמייה באלזס. באפריל 1792 מונה לוטננט גנרל, ובאוגוסט של אותה שנה הגיעה אליו הזדמנות חייו. הוא ניצל את ההזדמנות, וניצחונו על הפרוסים בקרב ואלמי, במילותיו של גתה, "פתח עידן חדש בהיסטוריה של העולם". נפוליאון העיר מאוחר יותר כי: "אני חושב שאני הגנרל הנועז ביותר שחי אי פעם, אבל אני לא מעז לתפוס תפקיד על הרכס ההוא עם טחנת הרוח בוואלמי (שם תפס קלרמן עמדה) ב-1793".
קלרמן הועבר לארמייה על המוזל, אבל הואשם על ידי הגנרל אדם קוסטין (אנ') בהזנחת תמיכה בפעולותיו על הריין; אך הוא זוכה בלשכת ההוועידה הלאומית בפריז, והוצב בראש ארמיית הרי האלפים ואיטליה, בתפקיד זה הוא הפגין תכונות של מפקד זהיר ומנהלן מעולה.
זמן קצר לאחר מכן קיבל הוראות להרוס את ליון, אז במרד נגד הוועדה, אך זמן קצר לאחר הכניעה הוא נכלא בפריז למשך שלושה עשר חודשים. לאחר שזוכה בכבוד, הוא הוחזר לפיקודו, ועשה שירות טוב בשמירה על הגבול הדרום-מזרחי נגד האוסטרים עד לאיחוד צבאו לזה של הגנרל נפוליאון בונפרטה באיטליה.
ביוגרפיה > קריירה בתקופת הקיסרות

קלרמן היה אז בן שישים ושתיים, עדיין כשיר מבחינה פיזית, אבל הגנרלים הצעירים שהגיעו לחזית בשנתיים הקודמות ייצגו את הרוח החדשה ואת אמנות המלחמה החדשה, והקריירה הצבאית הפעילה של קלרמן הגיעה לסופה. אבל הגיבור של ואלמי מעולם לא נשכח. כשנפוליאון עלה לשלטון מונה קלרמן בזה אחר זה לסנאטור (1800), נשיא הסנאט (1801), מרשל כבוד של צרפת (19 במאי 1804), ולתואר דוכס ואלמי (1808).
בשירותו לקיסרות הצרפתית הראשונה הועסק קלרמן לעיתים קרובות בניהול והכשרת הצבא. הוא גם השתלט על קו הקשר והפיקוד על חיילי המילואים, וניסיונו הארוך והנרחב הפך אותו לאחד מעוזריו היקרים ביותר של נפוליאון.
בשנת 1814 הוא הצביע בעד הדחת הקיסר והפך לאציל צרפתי (אנ') תחת ממשלתו המלכותית של לואי השמונה עשר, מלך צרפת. לאחר "מאה הימים" ישב בלשכת האצילים (אנ') והצביע עם הליברלים.
מרשל קלרמן מת בפריז ב-23 בספטמבר 1820, ונקבר בבית הקברות פר לשז.
בנו פרנסואה אטיין דה קלרמן, דוכס ואלמי השני, נלחם גם הוא עבור נפוליאון והועלה לדרגת גנרל פרשים לאחר קרב מרנגו. נכדו של קלרמן היה הפוליטיקאי פרנסואה כריסטוף אדמונד דה קלרמן, דוכס ואלמי השלישי.
לקריאה נוספת

Brown, Frederick (1973). Père Lachaise: elysium as real estate. New York: Viking Press. p. 61. ISBN 0-670-54804-9. OCLC 698450.
Kielland, Alexander Lange (1908). Napoleon's men and methods. New York: Brentano's. p. 45. OCLC 3636503. Battle of Valmy Napoleon -wikipedia.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  Kellermann, François Christophe de 1911 Encyclopædia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810670688005606  BnF: cb12515466r (data)  GND: 116174919  ISNI: 0000 0000 5199 5934  LCCN: nr2006026034  Léonore: 200140  NTA: 070082596  RERO: 02-A024092195  SNAC: w6cv5xj3  SUDOC: 129317594  ULAN: 500354604  VcBA: 495/188270  VIAF: 76423447   WorldCat (עם VIAF): 76423447 
קברו של קלרמן בבית הקברות פר לשז
עמנואלה

"עמנואלה" הוא שיר של הזמרת הישראלית עדן בן זקן הסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, 7. הסינגל יצא ב-24 במאי 2023 יחד עם הסינגל "משחק קלפים".
הרכב השיר

השיר הוא שיר על העצמה ועצמאות, במיוחד בהקשר של מערכת יחסים רומנטית. המילים מעידות על כך שבן זקן עברה יחס רע או נפגעה על ידי מישהו בעבר. השורות "עשית בעיות אבל עכשיו תשלם" ו"הלב שלי נפגע אבל תורך לדמם" מעידות על שינוי בדינמיקת הכוח. בן זקן כבר לא מוכנה לסבול התעללות ודורשת מהאדם השני לעזוב. השיר גם מציג את נושא השיר, עמנואלה, כאישה חזקה ובטוחה בעצמה. השורה "היא לא צריכה מלך כי היא המלכה" מדגישה את עצמאותה ואת הביטחון העצמי שלה. הפזמון חוזר על השם "עמנואלה" מספר פעמים, ומחזק את חשיבותה ומשמעותה של אישה זו. המילים כוללות גם התייחסויות לאלמנטים חיצוניים כמו השמש, קוקו שאנל והיותה פלא תבל, שיכולים להתפרש כסמלים של חופש, תחכום וייחודיות.
ביקורות

דודי פטימר סקר את שני השירים אותם שחררה בן זקן מהאלבום 7 ותיאר את "עמנואלה" כשיר בסגנון היפ הופ שמזכיר את השיר "פנתרה" של נועה קירל. למרות שהוא מוערך בזכות השיק הלטיני, ההפקה המצוינת והלחן הקליט שלו, פטימר מטיל ספק בצורך להקשיב לבן זקן אם קירל כבר קיימת. מצד שני, השיר השני, "משחק קלפים", זוכה לשבחים כשיר ים תיכוני אולטימטיבי המציג את האותנטיות והכישרון הטבעי של בן זקן, מה שהופך אותו לבחירה המועדפת על פני "עמנואלה".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
הערות שוליים

↑  רון ביטון, עדן בן זקן, סתיו בגר, ינון יהל
↑  דודי פטימר, ‏עם השיר החדש "עמנואלה" - עדן בן זקן מחקה את נועה קירל | מדור "חם באוזן", באתר מעריב אונליין, 27 במאי 2023
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
אלכסנדר רודימצב

| --- | --- |

אלכסנדר רודימצב
 לידה:  8 במרץ 1905 האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  13 באפריל 1977 (בגיל 72) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיית פרונזה 
 צאצאים:  Irina Rodimtseva 
 השתייכות:  ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  מ-1927 
 דרגה:   גנרל-פולקובניק
 תפקידים בשירות
 יועץ צבאי בכיר לצבא הרפובליקני בספרד (1936-1937)  מפקד הקורפוס המוטס ה-3  מפקד דיוויזיית הרובאים ה-87  מפקד דיוויזיית המשמר (גווארדיה) ה-13  מפקד קורפוס המשמר ה-32 (1943-1945)  סגן מפקד המחוז הצבאי מזרח סיביר  סגן מפקד המחוז הצבאי הצפוני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  פעמיים גיבור ברית המועצות    3 עיטורי לנין    4 עיטורי הדגל האדום    עיטור בוגדן חמלניצקי    2 עיטורי סובורוב    עיטור קוטוזוב    2 עיטור הכוכב האדום
 
אלכסנדר איליץ רודימצב (1905–1977) היה מפקד מצטיין בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה, שהתפרסם במהלך קרב סטלינגרד כמפקד דיוויזיית המשמר ה-13, וזכה פעמיים בעיטור גיבור ברית המועצות.
קריירה צבאית מוקדמת

רודימצב נולד במחוז אורנבורג ברוסיה בשנת 1905. בשנות ה-20 הוא התגייס לשורות הצבא האדום. בשנים 1936-1937 נשלח רודימצב לספרד כיועץ צבאי בכיר לצבא ספרד הרפובליקנית, במסגרת הסיוע הצבאי שהגישה ברית המועצות לצד הרפובליקני במהלך מלחמת האזרחים בספרד, וזכה בעיטור גיבור ברית המועצות על הצטיינותו במשימה זו.
מלחמת העולם השנייה

בשלבי הפתיחה של המתקפה הגרמנית על ברית המועצות (מבצע ברברוסה) שימש קולונל רודימצב במפקד חטיבה ולאחר מכן כמפקד הקורפוס המוטס ה-3 באוקראינה המערבית. בספטמבר 1941 הצליח חלק מהקורפוס שבפיקודו להיחלץ מהכיתור הגרמני של הכוחות הסובייטיים באזור קייב, ובראשית נובמבר הוקמה דיוויזיית הרובאים ה-87 משרידי הקורפוס תחת פיקודו של רודימצב. בינואר 1942 קיבלה היחידה את עיטור הדגל האדום על הצטיינותה בקרבות ושמה שונה לדיוויזיית המשמר ה-13. במאי 1942 השתתפה הדיוויזיה במתקפה הסובייטית הכושלת באזור חרקוב (קרב חרקוב השני). במהלך המתקפה היא הצליחה להדוף התקפות נגד גרמניות עזות, אך ספגה אבדות כבדות מאוד והוצאה מקו החזית לצורך ארגון מחדש. על הצטיינותו בלחימה באזור חרקוב הועלה רודימצב לדרגת מיור גנרל.
ב-13 בספטמבר 1942 נשלחה דיוויזיית המשמר ה-13, בהוראה ישירה מהסטאבקה, לחצות את נהר הוולגה ולתגבר את כוחות הארמייה ה-62 בעיר סטלינגרד, שהותקפו על ידי כוחות גרמניים עדיפים. הדיוויזיה ספגה אבדות נוראות, אך הצליחה לבלום את המתקפה הגרמנית במרכז סטלינגרד, ולהדוף אותם מהשטח השולט החיוני בגבעת מאמייב. עמידת הגבורה של הדיוויזיה מנעה את נפילת סטלינגרד לידי הגרמנים כבר באמצע ספטמבר, ואיפשרה לארמייה ה-62 לייצב את מערך ההגנה שלה ולקבל תגבורות נוספות. חייליו של רודימצב העריצו אותו בזכות אומץ ליבו, ושאבו השראה ממנהיגותו ומהדוגמה האישית שלו. במהלך החודשים הבאים הגנו שרידי הדיוויזיה על האגף השמאלי של הארמייה ה-62, מצפון לערוץ נהר צאריצה, ולאחר שהכוחות הסובייטיים עברו למתקפה באזור סטלינגרד נטלו חלק במבצע לחיסול הכוחות הגרמניים בכיס סטלינגרד. רודימצב, שהתפרסם בברית המועצות בעקבות התפקיד שמילא במהלך קרב סטלינגרד, קיבל בפעם השנייה את עיטור גיבור ברית המועצות על הצטיינותו בקרב.
לאחר תום המערכה באזור סטלינגרד התמנה רודימצב למפקד קורפוס המשמר ה-32, שכלל את הדיוויזיה המקורית שלו. הקורפוס היווה חלק מארמיית המשמר החמישית, וביולי 1943 מילא תפקיד חשוב בבלימת המתקפה הגרמנית על הגזרה הדרומית של בליטת קורסק במסגרת קרב קורסק. בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה נגד גרמניה הנאצית, השתתף הקורפוס בהתקדמות אל נהר הדנייפר ובמבצעים של הצבא הסובייטי בצפון אוקראינה, במרכז פולין ובגרמניה. כחלק מהחזית האוקראינית ה-1 השתתף הקורפוס במתקפה הסובייטית הסופית על ברלין (קרב ברלין) והצטיין שוב במהלך הלחימה. רודימצב המשיך לפקד על הקורפוס עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה

בתום המלחמה למד רודימצב באקדמיה צבאית של המטה הכללי. בתום לימודיו, בשנת 1947 מונה למפקד קורפוס המשמר ה-11. בשנת 1951 מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי הצפון-סיבירי. בשנת 1953 נשלח לאלבניה כנספח צבאי וכיועץ ראשי לרמטכ"ל צבא אלבניה. בשנת 1956 שב לברית המועצות. לאחר שובו - חזר לתפקידו במחוז הצפון-סיבירי. בשנת 1960 מונה למפקד ארמיית המשמר הראשונה. בשנת 1966 עבר להיות יועץ לצוות המפקחים הכלליים של משרד ההגנה- תפקיד שניתן בדרך כלל לגנרלים שפרשו משירות פעיל.
אלכסנדר רודימצב התגורר במוסקבה, כתב ספרי זיכרונות ונובלה עלילתית אחת. הוא מת ב-13 באפריל 1977. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
סוי לונה

ערך זה עוסק בטלנובלה ארגנטינאית משנת 2016. אם התכוונתם לפסקול הראשון שלה, ראו .
| --- | --- |

לוגו הסדרה בעברית
 שיר הנושא:  "alas" (כנפיים), המבוצע על ידי קרול סבייה
 סוגה:  טלנובלה קומדיה רומנטית
 יוצרים:  חורחה אלדשטיין  גבריאלה פיורי מרינה אפרון לאורה פריי
 בימוי:  חורחה ניסקו מרטין סבן
 שחקנים:  קרול סבייה רוג'רו פסקווארלי ולנטינה סנרה מייקל רונדה קרולינה קופליקוף אגוסטין ברנסקוני  מלנה ראטנר קטיה מרטינס חורחה לופז גסטון וייטו אנה ג'ארה מרטינס קיארה פרוויצ'יני ליאונל פררו 
 פסקול:  ראו פסקולים
 ארץ מקור:  ארגנטינה ארגנטינה מקסיקו מקסיקו
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  220 
 הפקה
 מפיק:  אדריאן סואר פרננדו בלנקו
 מפיקים בפועל:  דייגו קרבלי
 חברת הפקה:  Pol-ka
 הפצה:  ערוץ דיסני אמריקה הלטינית ו-EMEA
 אורך פרק:  כ-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ דיסני
 רשת שידור בישראל:  ערוץ דיסני ישראל
 פורמט (תמונה):  (1080i (HDTV
 תקופת שידור מקורית:  14 במרץ 2016 – 17 באוגוסט 2018
 תקופת שידור בישראל:  22 במאי 2016 – 3 בינואר 2019
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה בספרדית אתר הסדרה בעברית
 דף התוכנית ב-IMDb
 
סוי לונה (בספרדית: Soy Luna, בתרגום חופשי: "אני לונה") היא טלנובלה ארגנטינאית-מקסיקנית, המשודרת באמריקה הלטינית וב-EMEA (מדינות באירופה, באפריקה, ובמזרח התיכון), בערוץ דיסני החל מ-14 במרץ 2016. הסדרה משודרת בערוץ דיסני ישראל, החל מ-22 במאי 2016. לעונה הראשונה הוזמנו 80 פרקים. החלק השני של העונה הראשונה (פרקים 41–80) עלה באמריקה הלטינית ב-4 ביולי 2016, ובישראל עלתה ב-4 בספטמבר 2016 עד ל-9 בנובמבר 2016.
ב-8 ביוני 2016 החלה ההפקה של העונה השנייה, וב-21 ביוני 2016 החלו הצילומים. העונה השנייה החלה בארגנטינה ב-17 באפריל 2017. העונה יצאה להפסקה ב-9 ביוני 2017. ב-7 באוגוסט 2017 התחיל בארגנטינה החלק השני של העונה השנייה. העונה השנייה עלתה בישראל ב-4 ביוני 2017. העונה השנייה בישראל יצאה להפסקה ב-27 ביולי 2017 וחזרה ב-1 באוקטובר 2017 למנויי ה-VOD כך שחציה השני מעולם לא שודר בטלוויזיה.
הצילומים של העונה השלישית החלו ב-17 ביולי 2017, והיא עלתה לשידור ב-16 באפריל 2018. חלקה השני של העונה החל ב-9 ביולי 2018 בארגנטינה. חלקה הראשון של העונה השלישית עלתה לשידור בישראל ב-14 באוקטובר 2018.
הסדרה הסתיימה באמריקה הלטינית ב-17 באוגוסט 2018 ובישראל ב-3 בינואר 2019 לאחר 3 עונות ו-220 פרקים.
עלילת הסדרה > עונה ראשונה (80 פרקים)

בארגנטינה, העונה החלה ב-14 במרץ 2016 והסתיימה ב-26 באוגוסט 2016. בישראל, העונה החלה ב-22 במאי 2016 והסתיימה ב-9 בנובמבר 2016.
לונה ולנטה היא נערה מתבגרת מקסיקנית מאומצת, שמחה, מפוזרת וטובת לב שיש לה חיים שלווים ומאושרים. היא מבלה את רוב זמנה החופשי בהחלקה ליד חוף הים האהוב עליה, בעיר האהובה עליה קנקון שבמקסיקו, בזמן שהיא מקשיבה לשירים שמלחין לה הידיד הכי טוב שלה, סימון. פתאום, חייה עוברים תפנית חדה כאשר הוריה מקבלים הצעת עבודה שלה הם לא יכולים לסרב, ועוברים לגור בבואנוס איירס, ארגנטינה. לונה חייבת להסתגל לחיים חדשים, חברים חדשים ובית ספר חדש, שם היא מוצאת עולם חדש של יוקרה שלגמרי שונה ממנה ושאליו היא מתקשה להסתגל בהתחלה. למרות זאת, היא תגלה מועדון של החלקה: "ג'אם אנד רולר", שם היא לא רק מראה את הכישרון שלה בהחלקה אלא גם את כישרון השירה שלה על הבמה. במהלך השלב החדש בחייה, תפרח לונה בכישרון להחלקה ולריקוד, תמצא בדרך ידידים חדשים, וגם אהבה.
עלילת הסדרה > עונה שנייה (80 פרקים)

העונה השנייה עלתה באמריקה הלטינית ב-17 באפריל 2017 והסתיימה ב-29 בספטמבר 2017. בישראל, העונה השנייה עלתה בתאריך 4 ביוני 2017 והסתיימה בישראל ב-19 בנובמבר 2017.
החופשה נגמרה וכולם חוזרים ללמוד. חלום יוביל את הגיבורים להתמודד מול אתגרים אישיים חדשים, תשוקות, רגשות, וחיפוש אחר זהות אמיתית. לונה נמצאת בדרך לגלות את האמת, בזמן שהיא מחכה, עם מזל, למפגש שלה עם מתאו, אבל הוא חוזר שונה ושמור. אף אחד לא מכיר את הסוד שמתאו מסתיר. אבל לונה מוכנה להילחם מול הרוח והמים בשביל לגלות אותו. בדרכה, לונה תעזור למתאו לגלות את תשוקתו האמיתית והוא יצטרך לעמוד בלחץ של אביו התובעני. בזמן שבאחוזה יש לחץ עם הגעתו של אבא של שרון שמשנה את השגרה ומעלה זכרונות מן העבר. לונה מרגישה אמפתיה חזקה לאיש המצחיק והזוהר הזה שדומה לה כל כך. היחסים בניהם, דרך אישית חדשה נפתחת ללונה, ותעזור לה לברר על העבר המסתורי שלה. הקונפליקטים המקצועיים ישפיעו על המבוגרים. אמבר, חסמין, דלפי, רמירו, מתאו וגסטון, שמסיימים ללמוד בבלייק סאות' קולג', יצטרכו לבחור באיזו דרך ללכת בעולם הגדולים. עם זאת, מטאו יחיה בקונפליקט בין להגשים את הרצון של אבא שלו (קריירה יוקרתית באוניברסיטה) לבין מה שהוא באמת אוהב. באמצעות רמירו, הוא יגלה קבוצה של מחליקים ברחוב, "האדרנלין", שיובילו אותו לחיפוש התשוקה הכי גדולה שלו. מחוץ לבית הספר, הפופולריות של "ג'אם אנד רולר" ממשיכה לגדול ועכשיו יש בזירה מצלמות שמשדרות דרך האינטרנט מה קורה כל היום, אבל אירוע לא צפוי ישנה את כל התוכניות ויגרום למשבר שיאלץ את כל הצוות להיות מאוחדים ולעבוד ביחד.
אירוע אחרון אחד גדול של העונה, שבו העולם של המוזיקה וההחלקה משולבים, יסמן אותם לתמיד. אחרים ימשיכו בדרך שלהם ואחרים יפגשו שוב, אבל כולם יסומנו בידידות העמוקה שמאחדת אותם. בסוף הדרך, לונה מגלה שהיא סול בנסון שרון בורחת אל ארץ אחרת ונוטשת את אמבר.