stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יתושעשיים
הערות שוליים

↑  https://www.nature.com/articles/s41598-020-73583-2, Nature - How drain flies manage to almost never get washed away
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546181605171  BnF: cb122901734 (data)  LCCN: sh85108428  NDL: 00961900 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לירה ביאפרית

| --- | --- |

2.5 לירה ביאפרית (1969)
 משתמשים:  ביאפרה 
 יחידות משנה
 1/20:  שילינג
 1/240:  פני
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  5 ו-10 שילינג 1, 5 ו-10 לירות
 מטבעות בשימוש:  3 ו-6 פני 1 שילינג
 
לירה ביאפרית היא הילך חוקי ששימש את ביאפרה בעת קיומה, בשנים 1967–1970.
בעקבות הצהרת העצמאות של ביאפרה, פרוץ מלחמת ביאפרה והשתלטותה של ביאפרה על סכומי כסף גדולים שנלקחו על ידי החיילים של ניאגרה בפשיטות על בנקים, החליטה ניגריה בינואר 1968 על החלפת ההילך החוקי שלה, ובכך למנוע שימוש בלירות ניגריות שהיו בידי ביאפרה. ההחלפה נעשתה תוך 19 ימים בלבד והיה אחד המהלכים המוצלחים ביותר של ניגריה במלחמת ביאפרה.
בעקבות זאת הנפיקה ממשלת ביאפרה את הלירה הביאפרית, שתוכננה להיות שוות ערך ללירה הניגרית. שווי הלירה הביאפרית היה לערך חצי דולר אמריקאי. לקראת סוף מלחמת ביאפרה סבלה הלירה הביאפרית מאינפלציה של מאות אחוזים לחודש, עד שבסוף המלחמה הייתה לחסרת ערך.
הערות שוליים

↑  Jonathan Kirshner, Currency and coercion: the political economy of international monetary power, page 103
↑  Foluke Ogunleye, Theatre in Nigeria: Different Faces, page 54
↑  Al J. Venter, Barrel of a Gun: A War Correspondent's Misspent Moments in Combat, page 141
לוקאניקו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק 
 על שם:  lucanica 
 מוצא:  יוון 
 
לוקניקו (ביוונית: λουκάνικο) הוא סוג של נקניק יווני עשוי מבשר חזיר או בשר כבש ובדרך כלל בטעם קליפת תפוז, זרעי שומר ועוד עשבים יבשים וזרעים שונים, ולעיתים מעושן על עצים ארומטיים. לעיתים קרובות מתובל בטעם ירוקות, במיוחד כרישה.
לוקניקו מוגש לעיתים קרובות כמזה, פרוס ומטוגן, לפעמים עם סגאנאקי. הוא מבושל גם לתוך מגוון רחב של מנות.
השם 'לוקאניקו' נגזר מהלוקאניקה של מטבח רומא העתיקה (ממחוז לוקאניה שבדרום איטליה) והוא נמצא בשימוש ביוון לפחות מאז המאה ה-4.
ראו גם

לוקאנקה, נקניק בולגרי עם שם קשור
לינגויסה, כל אחת ממגוון הנקניקיות מ: פורטוגל, גואה, מקאו ברזיל
סוג'וק, נקניקייה מתובלת, יבשה ורזה מהבלקן ומהמזרח התיכון
הערות שוליים

↑  Ying, Chris; Peach. The Wurst of Lucky Peach: A Treasury of Encased Meat: A Cookbook. Potter/Ten Speed/Harmony/Rodale. ISBN 9780804187787 – via Google Books.
↑  Γ. Μπαμπινιώτης, Λεξικό της Νέας Ελληνικής Γλώσσας, 1998
↑  Andrew Dalby, Siren Feasts, 1996, p. 181
לוקאנקה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק
 מטבח:  בולגרי
 אזור מוצא:  חבל הבלקן
 מוצא:  בולגריה בולגריה
 מרכיבים עיקריים:  בשר טחון
לוקאנקה (באנגלית: Lukanka; בבולגרית: луканка) הוא נקניק מעושן ומתובל העשוי מבשר טחון ונפוץ במדינות הבלקן ומרכז אסיה.
הנקניק עשוי מבשר בקר או עזים טחונים המעורבבים יחד עם שומן, פלפל שחור, כמון ומלח המיובשים למשך כ-40 עד 50 ימים במקום מאוורר היטב.
בזמן תהליך הייבוש, הנקניק נדחס בלחץ וכך הוא מקבל את צורתו השטוחה.
נהוג להגיש את הנקניק כמנה ראשונה כשהוא פרוס דק ונחשב לפופולרי בעיקר באזור קרלובו, פנגיורישטה וסמיאדובו.
הלוקאנקה נחשב למוגן ונרשם כפטנט במשרד הפטנטים של בולגריה, באיחוד האירופי ובבריטניה.
ראו גם

סוג'וק
קבנוס
סלמי
הערות שוליים

↑  Lukanka | Traditional Sausage From Bulgaria | TasteAtlas, www.tasteatlas.com
↑  Homemade Lukanka, Bonapeti.com (באנגלית)
↑  COMMISSION IMPLEMENTING REGULATION (EU) No 837/2014
לודוויק ארנסט ויסר

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1871 אמרספורט, הולנד 
 פטירה:  17 בפברואר 1942 (בגיל 70) האג, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת כהונה:  ? – 17 בפברואר 1942 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בפברואר 1942 
 תפקידים בולטים:  נשיא בית המשפט העליון ההולנדי 
 בן או בת זוג:  Cornelia Johanna Sara Wertheim 
 
לודוויק ארנסט ויסר (בהולנדית: Lodewijk Ernst Visser; אמרספורט, 21 באוגוסט 1871 – האג, 17 בפברואר 1942) היה עורך דין יהודי הולנדי ונשיא בית המשפט העליון של הולנד. במלחמת העולם השנייה היה מייסד ויושב ראש ועדת התיאום היהודית.
קריירה משפטית

בשנת 1894 קיבל תואר דוקטור במשפט חוקתי מאוניברסיטת אוטרכט. הוא למד בפריז תקופה קצרה והחל לעבוד כעורך דין. בשנת 1897 הפך לפקיד במשרד החוץ. לאחר מספר שנים ויתר על תפקיד זה כי האמין שכיהודי לא יוכל לפתח שם קריירה עקב פרשת דרייפוס בצרפת, שהובילה לעלייה באנטישמיות בהולנד. בשנת 1903 חידש את עבודתו כעורך דין, אך באותה שנה התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי ברוטרדם. ב-1911 הועלה לדרגת סגן נשיא בית המשפט.
בשנת 1915 הצטרף לבית המשפט העליון כשופט. ב-1933 הפך לסגן נשיא וב-1939 לנשיא בית המשפט העליון. זמן קצר לאחר תחילת הכיבוש הנאצי, ב-21 בנובמבר 1940, הושעה על ידי הכובש הגרמני ופוטר ב-1 במרץ 1941, כחלק מפיטורי כל עובדי המדינה היהודים. אף אחד משופטי העליון לא מחה על השעייתו ופיטוריו. עם זאת, הוא כבר הודח במאי 1940, עם הכיבוש הנאצי, בגלל מוצאו, מתפקידו כיו"ר רשת השידור הציבורית ההולנדית, ה-AVRO. המנהל וילם פוגט, החליט לאחר שבוע של כיבוש שעדיף לפטר את כל עובדיו היהודים.
במלחמת העולם השנייה

ויסר היה מחויב לאוכלוסייה היהודית במלחמת העולם השנייה. הוא היה יושב ראש ועדת התיאום היהודי, ארגון אוטונומי שנוסד בדצמבר 1940 על ידי שתי האגודות הדתיות היהודיות, והיה אחד מראשי העיתון הבלתי חוקי "Het Parool". במהלך 1941 התייצב שוב ושוב למען האינטרסים של הגברים היהודים שגורשו למחנות הריכוז הגרמניים במהלך הפשיטות של פברואר ויוני 1941 באמסטרדם וספטמבר–אוקטובר באותה שנה במזרח המדינה. הוא פנה לבכירים בהולנד, המזכירים הכלליים של משרדי הממשלה בהאג, בבקשה שיפנו לרשויות הכיבוש הגרמניות. פנייתו לא הניבה תוצאות והגיעו עוד דיווחים על מותם של הולנדים יהודים שגורשו למחנות הריכוז, ואז פנה ויסר, מטעם עצמו ולא מטעם ארגון יהודי, לראוטר, מפקד המשטרה הגרמנית והאס אס בהולנד. ראוטר סירב לקבלו. לאחר מכן כתב לו ויסר, וראוטר לא נענה לבקשתו.
ועדת התיאום היהודי פורקה על ידי כוחות הכיבוש באוקטובר 1941 והמועצה היהודית, היודסה ראט, נותרה הנציגה היחידה של היהודים ההולנדים שבה הכירו כוחות הכיבוש הנאצים. גם אז נותר ויסר ביקורתי כלפיה. הוא התכתב על כך עם דוד כהן, אחד משני יושבי ראש המועצה היהודית. בנוסף המשיך לשמור על קשר עם גורמי ממשל בהאג כדי לשכנע אותם לפעול למען ההולנדים היהודים. הכובשים הגרמנים איימו להכניסו למחנה ריכוז אם לא יפסיק את פעילותו, אך ימים ספורים לאחר איום זה מת בגיל 70 מדימום מוחי. אשתו קורנליה ורטהיים נפטרה במחנה המעבר וסטרבורק.
הנצחה

באמסטרדם קרויה כיכר על שם ויסר – Visserplein – בין יודנבריסטראט, וספרסטראט (Weesperstraat) ומוידרסטראט (Muiderstraat).
בהאג, מרכז המגורים היהודי "בית ויסר" (Visserhuis) ממוקם ברובע בנורדנהוט (Benoordenhout) בשכונת דוינזיגט (Duinzigt) ב-Theo Mann ברחוב בובמסטרלאן (Bouwmeesterlaan). זהו מתחם דירות עם בית אבות. עד שנת 2000 בערך הוא עמד ברובע סכוונינגן ברחוב דורניקססטראט (Doorniksestraat) בפארק הבלגי. בבניין בית המשפט העליון של הולנד בחצר פורהוט (Korte Voorhout), שהושלם בשנת 2016, חדר נקרא על שם ויסר.
לודוויק ויסר, 1915
לוסי ברונז

לוסיה רוברטה טאף ברונז (באנגלית: Lucia Roberta Tough Bronze; נולדה ב-28 באוקטובר 1991) היא כדורגלנית אנגלייה, המשחקת בעמדת מגנה ימנית בצ'לסי מהסופר ליג האנגלית ובנבחרת אנגליה. זכתה 3 פעמים בליגת האלופות, 3 פעמים באליפות הסופר ליג האנגלית, 3 פעמים באליפות הליגה הצרפתית הראשונה, בגביעים באנגליה בצרפת ובתארים אישיים רבים כולל שחקנית השנה בעולם.
קריירה > קריירת מועדונים

ברונז החלה לשחק בקבוצת בנים מגיל צעיר ובגיל 12 עברה לאקדמית הנערות של סנדרלנד. בקבוצה הבוגרת החלה לשחק ב-2007 בגיל 16 וסייעה לה לעלות מהליגה האזורית לליגה הלאומית של הפרמייר ליג.
בשנת 2009 עברה לשחק באוניברסיטת צפון קרוליינה טאר הילס שבליגת המכללות בארצות הברית והייתה לשחקנית הבריטית הראשונה שזוכה בגביע ה-NCAA.
ב-2010 חזרה לאנגליה וחתמה באברטון שהייתה חלק מהסופר ליג האנגלית שנוסדה בשנה זו. ב-2012 עברה לליברפול וזכתה עם הקבוצה פעמיים באליפות בשנים 2013 ו-2014. לאחר מכן עברה לשחק במנצ'סטר סיטי והובילה אותה לזכייה באליפות ב-2016 וגם לחצי גמר ליגת האלופות, הישג השיא של המועדון, שם הפסידה לאולימפיק ליון.
בשנת 2017 חתמה על חוזה ל-3 שנים באולימפיק ליון וזכתה איתה ב-3 אליפויות הליגה הצרפתית הראשונה, שני גביעי המדינה ו-3 פעמים בליגת האלופות. במהלך 2019 נבחרה לכדורגלנית השנה של אופ"א וב-2020 כשחקנית השנה של פיפ"א. ב-2020 חזרה למנצ'סטר סיטי לאחר שחתמה על חוזה לשנתיים.
ב-17 ביולי 2024, חתמה ברונז על חוזה לשנתיים בצ'לסי מהסופר ליג.
קריירה > בנבחרת

בגיל 16 הצטרפה ברונז לנבחרת אנגליה עד גיל 17 ולאחר מכן שיחקה גם בנבחרת עד גיל 19, זכתה איתה פעם אחת באליפות אירופה שנערכה בשנת 2009 בבלארוס ובשנה העוקבת סיימה כסגנית. כמו כן השתתפה עם הנבחרת עד גיל 20 באליפות העולם ב-2010.
ב-2013 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת והייתה חלק מהסגל באליפות אירופה ב-2013 אף כי לא שותפה באף משחק. ב-2015 לקחה חלק משמעותי בהופעת הנבחרת, שזכתה במקום השלישי, בגביע העולם וזכתה לשבחים רבים על הופעתה. באליפות אירופה בשנת 2017 הובילה את הנבחרת עד לחצי הגמר ובגביע העולם ב-2019 הובילה את הנבחרת למקום הרביעי ונבחרה לשחקנית השנייה הטובה ביותר בטורניר.
ביורו 2022 הייתה בהרכב הפותח בכל משחקי הנבחרת תחת המאמנת סרינה ויכמן בדרך לזכייה היסטורית בתואר.
הישגים ותארים > במועדונים

אליפות ליגת המכללות NCAA.
אליפות ההסופר ליג האנגלית לנשים בשנים 2013, 2014.
אליפות ההסופר ליג האנגלית לנשים ב-2016.
הגביע האנגלי בשנים 2016/2017, 2019/2020.
גביע הליגה ב-2016.
זכייה בליגת האלופות ב-2017/2018, 2018/2019 ו-2019/2020.
אליפות הליגה הצרפתית הראשונה ב-2017/2018, 2018/2019 ו-2019/2020.
הגביע הצרפתי ב-2019 ו-2020.
אלוף האלופים הצרפתי ב-2019.
הישגים ותארים > עם הנבחרת

אליפות אירופה: 2022
אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19: 2009
הישגים ותארים > תארים והישגים אישיים

במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים כשהבולטים שבהם:
בשנת 2019 נבחרה לכדורגלנית השנה של אופ"א.
בשנת 2019 זכתה ב"כדור הכסף" - השחקנית השנייה הטובה ביותר בטורניר הגביע העולמי.
בשנת 2020 נבחרה לשחקנית השנה של פיפ"א.
כדורגלנית השנה של ה-BBC בשנים 2018 ו-2020.
הערות שוליים

↑  "לוסי ברונז כחולה", באתר צ'לסי (כדורגל), ‏17 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1656996720337  VIAF: 1413166360563707070009   WorldCat (עם VIAF): 1413166360563707070009
לודוויק דאנייק

קברו של לודוויג דאנייק
לודוויק דאנייק (בצ'כית: Ludvík Daněk; ‏6 בינואר 1937 - 15 בנובמבר 1998) היה אתלט צ'כוסלובקי. אלוף אולימפי (מינכן 1972), בעל 3 מדליות מ-3 אולימפיאדות, אלוף אירופה ושיאן עולם בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה

דאנייק נולד בבלנסקו, שבאזור דרום מורבייה. אביו החולה נפטר 16 ימים לאחר הולדתו. על אף שסבל מבעיות רפואיות ומכאבי גב קשים לאורך הקריירה הספורטיבית שלו הוא הצליח להתקדם ובתחרות שנערכה בוישקוב ב-10 במאי 1964 קבע בזריקת דיסקוס שיא אירופה חדש של 62.45 מטר.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בטורנוב, שבצפון צ'כיה ב-2 באוגוסט, בשנת 1964 קבע דאנייק בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 64.55 מטר, שיפור לשיא בן ה-99 ימים של אל ארטר מארצות הברית (62.94 מטר). חודשיים לאחר מכן, באולימפיאדת טוקיו (1964) זכה דאנייק במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 60.52 מטר, אחרי ארטר שקבע שיא אולימפי חדש של 61.00 מטר ולפני דייב וייל מארצות הברית (59.49 מטר).
בתחרות שנערכה בסוקולוב (אנ') שבצ'כיה ב-12 באוקטובר 1965 שיפר דאנייק את שיאו העולמי והעמיד אותו על תוצאה של 65.22 מטר. שיא זה החזיק מעמד עד 25 במאי 1968 שבו ג'יי סילבסטר מארצות הברית שיפר אותו במודסטו, קליפורניה והעמיד אותו על תוצאה של 66.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 סיים דאנייק במקום חמישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.24 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה דאנייק במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.92 מטר, אחרי אל ארטר שקבע שיא אולימפי חדש של 64.78 מטר ולותר מילדה ממזרח גרמניה (63.08 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 סיים דאנייק במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.30 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה דאנייק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.90 מטר, לפני לותר מילדה (61.62 מטר) וגזה פייר מהונגריה (61.54 מטר).
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה דאנייק במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.40 מטר, לפני ג'יי סילבסטר (63.50 מטר) ושיאן העולם ריקי ברוש משוודיה (63.40 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה דאנייק במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.76 מטר, אחרי פנטי קמה מפינלנד (63.62 מטר) ולפני ריקי ברוש (62.00 מטר).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים במקום תשיעי בתוצאה של 61.28 מטר.
לאחר שפרש מספורט תחרותי נבחר דאנייק לסגן נשיא איגוד האתלטיקה הצ'כוסלובקי.
ב-15 בנובמבר 1998 נפטר דאנייק בהוטיסקו-סולנץ שבאזור זלין.
שיאים אישיים

זריקת דיסקוס: 67.18 מטר (1974)
לוקאניה

מפת לוקאניה. מתוך "האטלס ההיסטורי" של ויליאם שפרד (1911).
נוף בלוקאניה
לוקאניה (ביוונית: Λευκανία בלטינית: Lucania) הוא מחוז עתיק בדרום איטליה באזור בזיליקטה של ימינו.
אטימולוגיה

ישנן מספר השערות בנוגע למקור השם "לוקאניה" שעל שמו נקראו תושבי המקום "לוקאנים". זה יכול להתפרש כ-leukos (ביוונית: λευκός) היינו "לבן". על פי השערה אחרת השם נגזר מהמילה הלטינית Lucus כלומר "עץ מקודש". ייתכן גם שהשם הגיע מהמילה היוונית "לוקוס" (λύκος) שמשמעותה זאב.
היסטוריה

המחוז נכבש בידי הלוקאנים בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס. לפני כן יושב החבל בידי עם שכונה "אונוטריאנים", שנטען כי מוצאם מהפלופונסוס. מקומיים אלו נדחקו בהדרגה בידי היוונים שהקימו את מושבותיהם באזור, והגעתם של הלוקאנים זירזה את הכחדתם. הלוקאנים התיישבו בעיקר באזור המרכז, משום שהיוונים השתלטו על החופים.
הלוקאנים הנהיגו משטר דמוקרטי בעריהם, ובזמן מלחמה היו בוחרים דיקטטור. בשנת 298 לפנה"ס הם כרתו ברית עם רומא, והיו פעילים לטובת שני הצדדים במהלך המלחמות הסאמניטיות. בשנת 281 לפנה"ס, נחת פירוס מלך אפירוס באיטליה, והלוקאנים היו מהראשונים לתמוך בו. לפיכך, הם סבלו מנקמה קשה מצד הרומאים לאחר שהסתיימה מלחמת פירוס. בשנת 272 לפנה"ס הם השתעבדו כליל לרומאים. בשנת 216 לפנה"ס, במהלך המלחמה הפונית השנייה, נכבשה איטליה בידי המצביא הקרתגי חניבעל. לוקאנים רבים תמכו בחניבעל, בעוד אחרים התנגדו לו. כתוצאה מכך, הארץ נקרעה נהרסה ונבזזה בידי שני הצבאות, ומעולם לא התאוששה מהמלחמה.
במלחמת בעלות הברית בשנים 90 -89 לפנה"ס שוב חברו הלוקאנים לאויבי רומא, ולחמו ברומא לצד שבטים אחרים, כמו הסאמניטים, ועד מהרה הוכרעו.
לוקאניה בעקבות המלחמה, נטשו היוונים את מושבותיהם, והמלריה אשר החלה פושטת בדרום איטליה, והביאה את המחוז לשפל כלכלי ותרבותי והפכה חלקים גדולים ממנו ליער. בתקופת האימפריה הרומית, אוחד המחוז מבחינה מנהלית עם ברוטיום.
הערות שוליים

↑  השוו: תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף נ"ו, עמוד ב' "הייתה מבעטת בסנדלה על גבי המזבח ואמרה לוקוס לוקוס עד מתי אתה מכלה ממונן של ישראל"
↑  פאוסניאס, תיאורה של יוון, 8. 1 - 16.
↑  דיוניסיוס מהליקרנסוס, קדמוניות רומא, ספר ראשון, 11-13.
לודויג תירש

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1825 מינכן, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  10 במאי 1909 (בגיל 84) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 חתימה:   
 
לודויג תירש (בגרמנית: Ludwig Thiersch;‏ 12 באפריל 1825 – 10 במאי 1909) היה צייר גרמני, בעיקר של נושאים מיתולוגיים ודתיים אמנות כנסייתית ועבד כמה שנים ביוון.
ביוגרפיה > ראשית חייו

תירש נולד במינכן, בנו של הקלאסיקאי פרידריך תירש, ואחיהם של המנתח קארל תירש והתאולוג הנרי וילהלם תירש. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה במינכן פיסול, אך לאחר מספר שנים פנה לציור, בו הפך לתלמידם של היינריך מריה פון הס, יוליוס שנור פון קרולספלד וקארל שורן. לאחר סיום האקדמיה הוא נסע לרומא, שם צייר סצנות מחיי איטליה היומיומיים וצייר את "איוב בקרב חבריו".
בשנת 1852 נסע עם אביו לאתונה, שם החליף את רפאלו צ'קולי בבית הספר לאמנויות באתונה והתעניין באמנות הביזנטית. הוא צייר כמה ציורי קיר בכנסיות יווניות, והיה בחזית התנועה ל"מודרניזציה "של האמנות הביזנטית על ידי הצגת אלמנטים מהאמנות המערבית כמו פרספקטיבה ואנטומיה. בכך הוא מוזכר לעיתים בגילוי האמנות הביזנטית לעולם האמנות המודרנית, אך רפורמה כזו עוררה התנגדות ביוון, למה שראו כניסיונות להחליף מסורות יווניות ארוכות שנים במסורות זרות. כמה מאמרי מערכת בעיתון התנגדו למינויו של תירש לפרופסור והמשיכו להתנגד לקבלת עבודות לציורי קיר של הכנסיות. עם זאת, רפורמות מערביות היו מועדפות על ידי המלוכה הבווארית של המלך אוטו, כמו גם על ידי האדריכל הבולט וראש הפוליטכניק באתונה, ולכן יריביו לא הצליחו במידה רבה.
בין תלמידיו של תירש בשנותיו באתונה היה ניקולאוס גייזיס, שיהפוך לאחד הציירים היוונים הידועים ביותר במאה ה-19, ושיצליח לעסוק במסורות מערביות בעודו מייצר אמנות שנראית כיוונית אותנטית. הפרסקו הבולט ביותר של תירש באתונה הוא בכנסיית סנט ניקודימוס.
ביוגרפיה > חזרה לאירופה

במהלך שארית חייו עבר תירש מעיר לעיר, והועסק לסירוגין לצביעת ציורי קיר של כנסיות ולהפקת ציורי שמן עבור פטרונים פרטיים. אמנות הכנסייה שלו בולטת במיוחד, הוא נחשב כמי שהוביל לתחייה באמנות הכנסייתית במערב אירופה.
בשנת 1856 בווינה המשיך לצייר ציורי קיר של הכנסייה. בתקופה זו תיאופיל פרייהר פון הנסן, אדריכל דני-אוסטרי שבילה גם ביוון והתעניין באמנות ביזנטית, בנה מחדש את הכנסייה היוונית פליישמרקט בווינה בסגנון נאו-ביזנטי, ותירש הוזמן יחד עם קרל ראל. לספק ציורי קיר לחלל הפנים.
לאחר המשימה בווינה, תירש הועסק ברומא על ידי סיימון סינאס, נדבן יווני, שהשיג עבורו מספר עבודות בנושאים מיתולוגיים ודתיים.
בשנת 1860 נסע לסנט פטרסבורג, שם צייר ציורי קיר ואייקונים בקפלות של הדוכס הגדול ניקולס והדוכס הגדול מיכאלובכנסייה הפרוטסטנטית של סנט קתרין.
לאחר שובו לגרמניה, תירש המשיך לצייר ציורים בכנסיות רבות. כולל ישו בבריכה בתסדה, ישו במדבר, ישו נושא את הצלב ועוד.
כעבור כמה שנים צייר תירש את האייקונים בקתדרלה היוונית האורתודוקסית של סנט סופיה בלונדון (הוקדשה 1882), ושל הכנסייה היוונית האורתודוקסית סנט סטפן בפריז (הוקדשה בשנת 1895).
גלריה

תלמידו ניקולאוס גייזיס
אבי הצייר
אשת הצייר ובנו
אחות הצייר
הערות שוליים

↑  Hermann Julius Meyer, Meyers Konversations-Lexikon : eine Encyklopädie des allgemeinen Wissens /, Leipzig : Verlag des Bibliographischen Instituts,: [s.n.], 1885
↑  "An Overview of Greek Painting in the 19th c.", www.anistor.gr
↑  Antonis Danos, The Culmination of Aesthetic and Artistic Discourse in Nineteenth-century Greece: Periklis Yannopoulos and Nikolaos Gyzis, 2002-05-01 doi: 10.1353/mgs.2002.0005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118801953  ISNI: 0000 0000 6676 6501  LCCN: n83034120  NTA: 173786421  RKD: 232891  ULAN: 500072778  VIAF: 37712620   WorldCat (עם VIAF): 37712620
לגאטו

לגאטו ("קשורים ביחד" באיטלקית), מורה שהתווים מנוגנים במחובר ובאופן חלק. כלומר, הנגן עובר מתו לתו ללא עצירה בה יש שקט מוחלט.
הלגאטו מסומן כקשת המחברת בין כמה תווים.
כאשר הקשת מחברת שני תווים זהים (או יותר), אין מנגנים את התו השני אלא ממשיכים לנגן את התו הקודם יחד עם משך התו שחובר אליו בקשת.
בסימון מוזיקלית מערבי, לגאטו מורה על ידי סלור או על ידי המילים legato. לגטאו היא טכניקת הניגון ההפוכה לסטקטו.
יש טכניקת ביניים בין השניים הנקראת פורטטו (Portato), אשר לפעמים מכונה "מזו סטקטו" או א-לגאטו.
לאוקדיה ירומירסקה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1907 
 פטירה:  1979 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  פולין 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (24 בנובמבר 1968) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לאוקדיה ירומירסקה
 
לאוקדיה ירומירסקה (בפולנית: Leokadia Jaromirska;‏ 1907 – 1979), הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מפולין.
פעילותה בתקופת השואה

לאוקדיה ירומירסקה התגוררה בביאלולקה (Bialoleka), פרבר של העיר ורשה. לא היו לה ילדים ובעלה נאסר ב-1940 כאסיר פוליטי.
באחד הבקרים באוקטובר 1942, בדרכה לעבודתה, שמעה בכי, והבחינה בילדה ובתינוקת בת 8 חודשים שננטשו ליד גדר של מנזר. שנים רבות אחר כך סיפרה כיצד היא וחברתה אספו את הילדות. האישה השנייה לקחה את הילדה אל ביתה ולאוקדיה אספה את התינוקת. בסיום יום העבודה מיהרה אל ביתה של האישה וגילתה שזו נבהלה ולקחה את הילדה אל תחנת המשטרה. לאוקדיה אימצה את התינוקת וקראה לה בשם בוגומיליה (מתנת האל) או בשם החיבה - "בוגושיה". בקושי רב הצליחה למצוא דרך לפרנס את התינוקת ואת עצמה, ואפילו לשלוח חבילות לבעלה שהיה כלוא כל אותה העת באושוויץ.
כאשר הרוסים התקרבו, נאלצה להתפנות מביתה ונדדה עם הילדה ממקום למקום בחיפוש אחר מזון ומקום לינה. למרות התנאים הקשים, טיפלה ירומירסקה בילדה במסירות לאורך כל המלחמה, הגנה עליה והעניקה לה חום ואהבה.
לאחר השואה

בתום המלחמה חזר בולק, בעלה של ירומירסקה, מאושוויץ תשוש וחלש. הזוג חזר לחיות בביאלולקה בבית הרוס וניסה לשוב למסלול של חיים תקינים עם הילדה.
אבי התינוקת, גניוק (גרשון) יוניש, שרד את המלחמה והמחנות. אשתו נרצחה בשואה. הוא חזר לפולין בחיפוש אחר בתו התינוקת אותה השאירו הוא ואשתו ליד מנזר בתקווה שתינצל. יוניש הגיע לביתה של ירומירסקה לקחת את בתו חזרה. הוא זיהה את הילדה בזכות כתם לידה שהיה לה.
למרות תחנוניה של לאוקדיה שישאיר את הילדה אצלה, נאלצה בצער רב להשיבה לאביה.
בוגושיה ששמה האמיתי היה שפרה יוניש עלתה לארץ יחד עם אביה. לימים הפכה לחברה בקיבוץ שער הגולן, נישאה ליורם קוצר, ולבני הזוג נולדו 3 ילדים. 11 שנים לאחר פרידתן בפולין, החלה שפרה לכתוב מכתבים ללאוקידה. מכיוון שמעולם לא למדה קרוא וכתוב בפולנית, נעזרה בחבר קיבוץ שהיה דובר השפה. יורם בעלה של שפרה היה זה שעודד את הקשר וכתב ללאוקידה בקשה למלא את המידע החסר בזיכרונות הילדות של אשתו. בזכות התיווך של הבעל סיפרה לאוקדיה את סיפור התקופה שעברו שתיהן ביחד במלחמה.
בנובמבר 1968 הוכרה ירומירסקה על ידי מוסד יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
יורם הזמין את ירומירסקה לבקר אותם בישראל, הם לא זכו להיפגש: לפני שהגיעה ירומירסקה לישראל ב-1969, נהרג יורם בנובמבר 1967 בעת שירות המילואים. לאוקדיה הגיעה לישראל ונשארה במשך שישה שבועות עם שפרה ומשפחתה. השתיים נטעו עץ לכבוד לאוקדיה בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם.
הערות שוליים

↑  דף לזכר יורם קוצר, באתר שער הגולן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810577667305606  VIAF: 48150868301822072679   WorldCat (עם VIAF): 48150868301822072679
לאנאסה (אשת פירוס)

לאנאסה (ביוונית: Λάνασσα‏; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה נסיכת סיציליה, בתו של אגתוקלס. מלכת אפירוס, ומאוחר יותר מלכת מוקדון.
ביוגרפיה

על ילדותה לא ידוע דבר. אביה היה אגתוקלס, טיראן העיר סירקוסאי בסיציליה. סביב שנת 295 לפנה"ס, היא נישאה לפירוס הראשון מלך אפירוס, והביאה לו כנדוניה את קורקירה. אביה ליווה אותה בעצמו בדרכה אל אפירוס, ואף ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קרוטון. היא ילדה לפירוס שני בנים, אלכסנדר והלנוס. מאוחר יותר כבש פירוס חלקים גדולים מסיציליה, ומתוקף נישואיו חפץ להפוך את הלנוס למלך סיציליה. עם זאת, הוא נאלץ לעזוב את האי כלעומת שבא.
במהרה לאנאסה מאסה בבעלה בשל מנהגיו המופקרים ובשל כך שהתייחס יותר לנשותיו האחרות. היא נמלטה מאפירוס אל קורקירה, ושם יצרה קשר עם דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון. דמטריוס נודע כאיש הנאה ביותר ביוון, והיה אויב מושבע של פירוס. לאנאסה הציעה לדמטריוס את ידה, וכנדוניה היא הציעה את קורקירה. דמטריוס לא התמהמה במתן תשובה חיובית להצעה והפליג לקורקירה. קורקירה יכולה הייתה להיות עבורו בסיס ימי ממנו יצא להתקפות הן על האיטולים והן על פירוס. בדרכם למוקדון, הם עברו באתונה. עם כניסתם לעיר, נערכה עבורם תהלוכה מפוארת, בה הושוו דמטריוס לדיוניסוס, ולאנאסה לאלה דמטר. התהלוכה החגיגית כללה ריקודים לפני מרכבתם, פיזור זרי פרחים בדרכם, שתיית יין, והעלאת קטורת כפי שהיה מקובל בפסטיבלים של דיוניסוס. במהלך התהלוכה, חובר לכבוד דמטריוס ההמנון "אבר גבר".
דמטריוס השאיר חיל מצב בקורקירה, ואז חזר אל מוקדון. גורלה של לאנאסה לא ידוע.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 9.
↑  דיודורוס, ספר עשרים ואחד, 4.
↑  יוסטינוס, ספר עשרים ושלושה, 3.
↑  פלוטרכוס, "חיי פירוס", 10.
↑  ההמנון לכבוד דמטריוס
ללא גלימה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אליחי שילה, אביחי יהוסף, יאיר טייטלבאום, יובל תמיר, נפתלי פורת, שירה זילכה, שירי ליברמן שלו, שלומי שורץ
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 מספר עמודים:  392
 עורך:  ענת סרגוסטי
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2017
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004050383
ללא גלימה - שיחות עם שופטי בית המשפט העליון הוא ספר ראיונות שיצא לאור במרץ 2017 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר מציג בפני הקורא שלושה-עשר ראיונות שנערכו עם שופטי בית המשפט העליון בדימוס: מאיר שמגר, אהרן ברק, שלמה לוין, גבריאל בך, יצחק זמיר, דליה דורנר, צבי טל, טובה שטרסברג-כהן, יעקב טירקל, דורית ביניש, יצחק אנגלרד, אליעזר ריבלין ועדנה ארבל. מחברי הספר הם אליחי שילה, אביחי יהוסף, יאיר טייטלבאום, יובל תמיר, נפתלי פורת, שירה זילכה, שירי ליברמן שלו ושלומי שורץ. עורכת התוכן היא העיתונאית ענת סרגוסטי.
הספר פורש את השקפותיהם של שופטי בית המשפט העליון במגוון רחב של נושאים. החל מחייהם האישיים, עובר בפסקי דינם ולבסוף בסוגיות שונות בשיח הציבורי כגון האקטיביזם השיפוטי, יחסי דת ומדינה, הצורך בחוקה, אמון הציבור במערכת אכיפת החוק, נישואים אזרחיים, היחס למיעוט הערבי-ישראלי, הלחימה בטרור אל מול הגנה על זכויות אדם ומעמדו של בית המשפט העליון ועוד.
כחודש לאחר צאתו, נכנס הספר לרשימת רבי המכר המופיעה בעיתון הארץ.
הספר הוא פרי יוזמתם של שמונה סטודנטים למשפטים מאוניברסיטת בר-אילן שביקשו ליצור מיזם דומה לזה של הבמאי דרור מורה, שומרי הסף.