stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בה"ד 16
בית הספר לתיאום וקישור

לאחר העברת בה"ד 10 לעיר הבה"דים, בית הספר לתיאום וקישור של יחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים הועבר לבה"ד 16, למרות שאינו תחת פיקוד העורף.
בית הספר לתיאום וקישור הוא בסיס ההכשרה של יחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, שמרכז את הכשרות היחידה. בית הספר מכשיר וממיין את קציני וחיילי היחידה לתפקידי תיאום וקישור בתחום האזרחי והביטחוני למול האוכלוסייה הפלסטינית. כמו כן, בבית הספר מועברים השתלמויות, הכשרות וימי עיון לסגל ולבעלי התפקידים בארגון, בתחומים המקצועיים בהם הם עוסקים. בבית הספר מתקיימים הטירונות והקורס של מש"קי היחידה, ההכנה וההשלמה של קציניה, קורסי קא"לים ועוד. בין היתר מתקיימים בבית-הספר שיעורים בשפות ערבית ואנגלית, אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני וכן מהות היחידה ופעילותה בשטח.
מפקד בית הספר היום הוא סא"ל עדי שוסטר.
התג הישן של בה"ד 16, לפני הכפפתו לחטיבת החילוץ
בנופי פאי

| --- | --- |

עוגת בנופי פאי מוגשת לצד גלידת וניל
 
 מאכלים
 סוג:  פאי 
 על שם:  בננה, טופי, פאי 
 מוצא:  הממלכה המאוחדת 
 מרכיבים עיקריים:  בננה, טופי, שמנת 
 
בנופי פאי הוא פאי אנגלי העשוי קלתית אפויה או עשויה קרמבל ביסקוויטים וחמאה, עם מלית הכוללת בננות, שמנת וטופי המבושל מחלב מרוכז או ריבת חלב. חלק מגרסאות הבנופי מכילות שוקולד, קפה או שניהם גם יחד.
שם הקינוח הוא הלחם בסיסים של המרכיבים העיקריים שלו - בננה וטופי.
המצאת הבנופי פאי מיוחסת לנייג'ל מקנזי ואיאן דאודינג, השף והבעלים של מסעדת "הנזיר הרעב" הממוקמות בג'ווינגטון שבמזרח סאסקס בבריטניה. לטענתם הפאי פותח בשנת 1971, ומושפע ממנה אמריקאית בשם "בלומ'ס קופי טופי פאי". המנה זכתה לפופולריות כה רבה במסעדה עד כי הם "לא יכלו להוריד אותה מהתפריט". המתכון פורסם בספר הבישול של מקנזי שיצא בשנת 1974, והודפס שוב ב-1997.
בשנת 1984 הועלו מספר טענות בארצות הברית לפיהן השילוב של פאי בננה וטופי הוא אמריקאי ולא בריטי. בתגובה הציע מקנזי פרס בגובה 10,000 ליש"ט למי שיפריך את טענתו שהוא ודאודינג הם ממציאי המנה. איש לא הפריך את הטענה. מאז, המילה "בנופי" נקלטה בשפה האנגלית ומשמשת לתיאור כל מנה המשלבת בננה וטופי. מתכון העוגה אומץ על ידי מסעדות רבות ברחבי העולם, בעיקר מסעדות הודיות, והוא נחשב כיום ל"קינוח הודי מסורתי".
הערות שוליים

↑   שגיא כהן, האם "מא פאו" היא מסעדה בהרצה או פשוט הלצה?, באתר הארץ, 5 בינואר 2017.
בנטוניט

בנטוניט הוא מינרל פילוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות), המצטיין בתכונת ספיחת מים. הבנטוניט הוא סוג של חרסית לא טהורה המורכבת בעיקר ממינרל החרסית מונטמורילוניט המכיל אלומיניום, מגנזיום, נתרן וסידן ונוסחתו: Na,Ca)0.33(Al,Mg)2Si4O10(OH)2•(H2O)n‏).
קיימים שני סוגי בנטוניט: בנטוניט נתרני המכונה "בנטוניט מתנפח" ובנטוניט סידני המכונה "בנטוניט שאינו מתנפח". הבנטוניט נוצר מבליה של אפר געשי, לרוב בנוכחות מים.
הבנטוניט הוא חומר לא מזהם. ובמדינות שונות בעולם משתמשים בו כחומר לחקלאות להעשיר את הקרקע ומשפר את הגידולים החקלאים ב-26%.
בנטוניט נתרני

בנטוניט נתרני מתרחב כשהוא נרטב. הוא מסוגל לספוג מים במשקל של כמה מאות אחוז ממשקלו היבש. השימוש העיקרי בו הוא ליצירת בוץ קידוח עבור תעשיות הנפט והגז כמו גם עבור סוגי קידוח אחרים.
תכונת ההתנפחות של הבנטוניט הנתרני מועילה גם כחומר אטימה, בייחוד עבור אטימה של מכלים של דלק גרעיני לאחר שימוש המאוחסנים מתחת לקרקע ולאטימת חומרים מסוכנים אחרים. שימושים דומים כוללים הקמת קיר סלארי באזורים רווי מים (באנגלית Slurry wall), איטום קירות ויצירת מחסומים שאינם חדירים למים (למשל כדרך לסתום בארות ישנים או כתשתית למקומות בהם שופכים פסולת בניין על מנת למנוע חדירה של חומרים בלתי רצויים כדוגמת סיד לקרקע).
שימוש נוסף לבנטוניט הנתרני הוא בענף הבנייה והתשתיות במבנים מבטון, בהם עצרי מים מתנפחים המשמשים לאיטום מישקים (המרווחים הדקים שבין הרצפה לקיר למשל). הדבקת עצרי המים נעשית על גבי רצפת הבטון, כאשר יוצקים את קיר הבטון על גבי הרצפה עם עצר המים, וכאשר מים חודרים אל המישקים ובאים במגע עם עצר המים, עצר המים מתנפח ואינו מאפשר את מעבר המים, ובכך אוטם את המישקים.
בנטוניט סידני

הבנטוניט הסידני הבלתי-מתנפח נמכר בשוק הרפואה האלטרנטיבית בשל הטענה כי הוא ניחן בתכונות טיהור. בדרך כלל מוסיפים לו מים ובולעים אותו כחלק מדיאטה שנועדה לסלק רעלים מהגוף, כחלק מתורה הקרויה גאופגיה(אנ'). התורה טוענת כי המבנה המיקרוסקופי של הבנטוניט מושך אליו זיהומים מתוך מערכת העיכול שנפלטים החוצה יחד עם הבנטוניט, וגם כי שבטים ילידים בדרום אמריקה, אפריקה ואוסטרליה משתמשים כבר זמן רב בחימר בנטוניטי למטרה זו.
פסקליט (Pascalite) הוא שם מסחרי נוסף לבנטוניט סידני.
שימושים לשני הסוגים

רוב התועלת מבנטוניט בתעשיות הקידוח וההנדסה הגאוטכנולוגית מגיעה מתכונותיו הראולוגיות. כמויות מעטות יחסית של בנטוניט המושרים במים יוצרים חומר מדולל צמיג. לרוב תמיסות בנטוניט הן תיקסוטרופיות, אם כי ישנם מקרים נדירים בהם מתרחשת התופעה ההפוכה. בריכוזים גבוהים מספיק (כ-60 גרם בנטוניט לליטר תמיסה) מקבלת תמיסת הבנטוניט תכונות של ג'ל.
בבנטוניט נעשה שימוש במלט, דבקים, קרמיקה, קוסמטיקה ובחול לחתולים. החומר הטבעי הקרוי אבקת פולר(אנ') ששימש בעבר כשיטה לניקוי יבש הוא בנטוניט בעל גרגרים דקים. בנטוניט באחוזים קטנים משמש כרכיב בזיגוג של כלי קרמיקה. בישראל נוהגים להוסיף בנטוניט בהכנת תערובת מזון לעופות.
לשטח הפנים של בנטוניט יש תכונה מועילה ביצירת ציפוי דביק על גרגרי חול. כאשר כמות קטנה של בנטוניט נוספת לחול גס ולתערובת מוסיפים מים, הבנטוניט מדביק את גרגרי החול ונוצרת תערובת שניתן לעצב הקרויה חול ירוק. התערובת משמשת ליצירת תבניות ביציקת חול. בדלתה של כמה נהרות שוקעת תערובת כזו של חרסית, טין וחול באופן טבעי, והיא סיפקה מקור טבעי לחול יציקה מעולה שהיה קריטי לטכנולוגיית המטלורגיה הקדומה. תהליכים כימיים מודרניים לשינוי שטח הפנים היוני של הבנטוניט מחזקים במידה ניכרת את כושר הדביקות שלו וכתוצאה מכך נוצרת תערובת חול יציקה בצורת בצק, שהיא חזקה מספיק על מנת לעמוד בטמפרטורה של מתכת מותכת.
חימר בנטוניטי שמקורו בשפך נהרות, השוקע על החופים, אחראי לפלסטיות המאפשרת בניית ארמונות מחול ים שהיא תכונה המשתנה מחוף לחוף. חול ים המכיל סיליקה ופירורי צדפות בלבד כמעט שאינו ניתן לעיצוב, בהשוואה לגרגרים שצופו בחימר בנטוניטי. זו הסיבה שיש חופים בהם קל יותר לבנות ארמונות בחול מאשר חופים אחרים.
יכולת ההצמדות העצמית של בנטוניט מאפשרת דחיסה בלחץ גבוה של חימר בתבניות על מנת ליצור צורות בעלות חוזק ניכר. תכונה זו מאפשרת לערוך ניסוי פשוט על מנת לברר האם סוג מסוים של חול לחתולים מכיל בנטוניט. יש לדחוס חול חתולים לתוך צינור ולהלום בו באמצעות פטיש ומוט בקוטר מתאים. בנטוניט בתערובת ייצור פקק חזק מאוד שלא יתפורר על נקלה.
לבנטוניט יש תכונה של ספיחת כמויות גדולות יחסית של מולקולות חלבון מתמיסות מימיות. מסיבה זו הבנטוניט שימושי בתהליך ייצור יין שבו נהוג לשקע כמויות עודפות של חלבונים מיינות לבנים. אלמלא שימוש זה בבנטוניט הייתה מתפתחת ברוב היינות הלבנים תופעה בלתי רצויה של "עננות" כתוצאה מחשיפה לטמפרטורה גבוהה, כיוון שחלבונים אלו עוברים דנטורציה. בנוסף מקובל להשתמש בבנטוניט על מנת לזרז את התהליך בו הופכים יינות (לבנים או אדומים) לצלולים.
הבנטוניט הוא חומר לא מזהם לסביבה.[דרוש מקור] במדינות שונות משתמשים בו כחומר לחקלאות על מנת להעשיר את הקרקע.
היסטוריה והמקומות בהם מצוי בנטוניט

את השם בנטוניט ככינוי לחימר סופג נתן גאולוג אמריקני זמן מה לאחר שנתגלה המינרל לראשונה ב-1890, על שם תצורת בנטון (שכבה גאולוגית באזור פורט בנטון) שבאזור רוק קריק שבמזרח ויומינג. גילויים מודרניים נוספים כולל את המונטמורילוניט שנתגלה ב-1847 במונטמורילון שבמחוז ויין בצרפת, ופסקליט שנתגלה בערך ב-1830 על ידי צייד הפרוות הצרפתי-קנדי אמיל פסקל ברכס הביג הורן בוויומינג שבארצות הברית.
רוב הבנטוניט הנתרני באיכות מסחרית הנכרה כיום בארצות הברית בא מהאזור שבין הגבעות השחורות של דרום דקוטה ואגן הביג הורן של מונטנה. כריית בנטוניט נתרני מבוצעת בדרום מערב ארצות הברית, ביוון ובאזורים נוספים בעולם. בנטוניט סידני נכרה במישורים הגדולים, ובאזורים שבדרום מזרח ארצות הברית. הרזרבות העיקריות בעולם לבנטוניט הם כנראה בצ'וּנְגְדזְווֹ שבמחוז גואנגשי שבסין.
בישראל נהגו לכרות בנטוניט במכתש רמון. הכרייה נעשתה במנהרות החודרות כמה מאות מטרים לתוך קיר המכתש הצפוני שהחלו בנקודה קרובה לאחד הפיתולים במעלה העצמאות. הכרייה הופסקה בין השאר משום ששטח המכתש הוכרז שמורת טבע.
הערות שוליים

↑  The Slurrying Test in the Äspö HRL, SKB website
↑  Mata Mena, Clemente, Hydraulic behaviour of bentonite based mixtures in engineered barriers: The Backfill and Plug Test at the Äspö HRL (Sweden), 17-07-2003
↑  Bentonite Fact Sheet, About.com
↑  Bentonite clay for internal healing, healingdaily.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283271005171  LCCN: sh85013218  NKC: ph487816
בני צרויה

יואב, אבישי ועשהאל, בני צרויה הם דמויות מקראיות: אחייניו של דוד המלך, ודמויות משמעותיות בצבאו. שלושתם מופיעים בעיקר בספר שמואל.
הבנים > יואב

יואב הוא החשוב מבין שלושת האחים - עד כדי כך שאבישי מכונה: אֲבִישַׁי בֶּן-צְרוּיָה אֲחִי יוֹאָב. יואב היה שר צבאו של דוד לאורך כל כהונתו כמלך. היה עצמאי מאוד, ולעיתים חלק בחריפות על דוד. בין השאר הרג את אבנר בן נר, כדי לנקום את מות עשהאל, ונימק זאת בכך שאבנר הוא אדם מסוכן שמתכוון לבגוד בדוד, את אבשלום, ואת עמשא בן יתר, שר הצבא שמינה דוד במקומו לאחר הריגת אבשלום - שלושתם בניגוד מוחלט לרצון דוד. עם זאת, נותר נאמן לדוד גם בזמן מרד אבשלום, וניכר בו שהוא מתכוון לטובתו של דוד ולא לטובת עצמו.
לפני מותו ציווה דוד את שלמה לגרום למותו של יואב. יואב ברח אל אהל ה', ושלמה ציווה את בניהו בן יהוידע להורגו שם.
הבנים > אבישי

אבישי (בספר דברי הימים נקרא אַבְשַׁי) נמנה ראשון ברשימת האחים ברשימת משפחת ישי, כך שניתן להסיק שהוא הבכור. הוא נמנה עם גיבורי דוד, והיה ממנהיגי הצבא: הוא פיקד על חצי העם במלחמה נגד עמון, ועל שליש מצבא דוד במהלך מרד אבשלום. בדברי הימים אף מוזכר שהוא הכה את אדום.
גם אבישי בולט כאחד מנאמני דוד, ובין השאר מלווה אותו בהתגנבות מסוכנת אל מחנה שאול, ומצילו מיד ישבי הענק.
הבנים > עשהאל

עשהאל מוזכר רק בסיפור המלחמה בגבעון. כשהתחיל המרדף של עבדי דוד בעקבות עבדי שאול, רדף עשהאל אחרי אבנר, שר צבא שאול. אבנר ניסה לשכנע את עשהאל שירדוף אחרי מישהו אחר, ושכעשהאל התעקש – הרג אותו אבנר. מאוחר יותר נקם בו יואב והרגו.
יחסו של דוד לבני צרויה

יחסו של דוד אל יואב ואבישי הוא מורכב: הוא מאמין בהם, ואף נותן להם פיקוד על הצבא - וגם הם נאמנים לו, ומנהיגים את צבאו בכל מלחמותיו. אך דוד גם מתעמת איתם מספר פעמים - כאשר יואב פועל בניגוד לרצונו, כאשר אבישי רוצה להרוג את שאול, ובהזדמנות אחרת את שמעי בן גרא. לאחר מרד אבשלום אף אומר דוד: "וְהָאֲנָשִׁים הָאֵלֶּה בְּנֵי צְרוּיָה קָשִׁים מִמֶּנִּי".
הערות שוליים

↑  שמואל א כו, ו
↑  דה"א ב, טז
ברוס וילסון

ברוס וילסון (באנגלית: Bruce Wilson; נולד ב-20 ביוני 1951) הוא כדורגלן עבר קנדי ששיחק בעמדת המגן, ואף שימש כקפטן נבחרת קנדה במונדיאל 1986.
קריירה

לאחר שהחל את הקריירה שלו כשחקן התקפה, וילסון עבר לשחק בעמדת המגן, משם הקריירה שלו שגשגה ב-NASL. הוא שיחק בקבוצת ונקובר וייטקאפס מ-1974 עד 1977, בשיקגו סטינג ב-1978 וב-1979, בניו יורק קוסמוס ב-1980 ובטורונטו בליזארד מ-1981 עד 1984.
וילסון רשם 57 הופעות בינלאומיות עבור נבחרת קנדה. ב-1998 הוא נבחר ל"קבוצת המאה" של CONCACAF, והוא אף היה הקנדי היחיד שנכנס לקבוצה. וילסון גם זכה לייצג את קנדה באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, בתקופה שבה מדינות בדרג נמוך יותר הורשו לרשום שחקנים מקצועיים. נבחרת קנדה הגיעה לשלב רבע הגמר, שם הפסידה לברזיל.
וילסון הפך לשחקן-מאמן של טורונטו בליזארד, לאחר שה-NASL בוטלה.
בשנת 2000, וילסון נכנס להיכל התהילה של הכדורגל הקנדי. בשנת 2003, הוא אף נבחר להיכל התהילה של הכדורגל האמריקאי.
תארים והישגים > ניו יורק קוסמוס

NASL
אליפות (1): 1980
בנטון פורמולה

| --- | --- |


 שם קודם:  טולמן
 שם הבא:  רנו
 קריירת פורמולה 1
 מרוץ היסטורי ראשון:  גרנד פרי ברזיל 1986
 מרוץ היסטורי אחרון:  גרנד פרי יפן 2001
 מספר מרוצים:  260
 אליפויות יצרנים:  1 (1995)
 אליפויות נהגים:  2 (1994, 1995)
 ניצחונות:  27
 פודיומים:  102
 נקודות:  851.5 (861.5)
 פול פוזישן:  15
 הקפות מהירות:  36
 מקום בעונת 2001:  7 (10 נק')
 
בנטון פורמולה (באנגלית: Benetton Formula) היא קבוצת מרוצים שהשתתפה באליפות הפורמולה 1 בין השנים 1986-2001. הקבוצה הייתה בבעלות משפחת בנטון האיטלקית, בעלת מותג האופנה בנטון. בשנת 2000 נמכרה הקבוצה ליצרנית הרכב הצרפתית רנו. הקבוצה המשיכה לפעול שתי עונות נוספות תחת השם בנטון ובסיום עונת 2001 שינתה את שמה לרנו.
היסטוריה

בנטון החלה את פעילותה בפורמולה 1 כספונסרית של קבוצת טיירל בעונת 1983 וקבוצת אלפא רומיאו בעונות 1984 ו-1985. במהלך מאי 1985 חתמה הקבוצה על הסכם חסות עם קבוצת טולמן. בסיום העונה רכשה בנטון את טולמן ושינתה את שם הקבוצה לבנטון פורמולה.
בעונת הבכורה עשתה הקבוצה שימוש במנועי ב.מ.וו. גרהרד ברגר, נהג הקבוצה, שניצח את הגרנד פרי המקסיקני, היה זה שהשיג את ניצחון הבכורה עבור הקבוצה. ברגר היה גם הנהג שהשיג את הניצחון האחרון עבור הקבוצה, כשניצח את גרנד פרי גרמניה במהלך עונת 1997. בעונת 1987 עברה הקבוצה למנועים מתוצרת פורד, בהם עשתה שימוש במשך 8 עונות. בהמשך עברה למנועים מתוצרת רנו (סה"כ 4 עונות) ומנועים מתוצרת Playlife (שלוש עונות).
בשנת 1990 מונה פלאביו בריאטורה למנהל הקבוצה. שנה לאחר מכן רכשה קבוצת TWR, בבעלות של טום וולקינשאו שליש ממניות החברה ומינתה את וולקינשאו ורוס בראון כמנהלי פעילות ההנדסה בקבוצה. בשנת 1998 מונה רוקו בנטון, בנו של לוצ'יאנו בנטון, לתפקיד המנהל הבכיר בקבוצה. בנטון פיטר את בריאטורה ומינה במקומו את דייוויד ריצ'רדס, מנהלה לשעבר של קבוצת פרודרייב. ריצ'רדס פוטר לאחר שנה בשל מחלוקות עם משפחת בנטון לגבי האסטרטגייה העתידית של הקבוצה. לאחר פיטוריו שימש רוקו בנטון כמנהל במשך שלוש שנים, עד למכירת הקבוצה לרנו.
מיכאל שומאכר הוא הנהג המצליח ביותר בתולדות הקבוצה. הוא ניצח 19 מתוך 27 המרוצים שניצחו נהגי הקבוצה. בשנים 1994 ו-1995 זכה פעמיים באליפות הנהגים, כאשר בשנה השנייה הוביל גם לזכייה בתואר אליפות היצרנים. לאחר הזכייה עזב שומאכר את הקבוצה, יחד עם רוס בראון ו-12 אנשי מפתח, שעברו להתחרות עבור פרארי.
עד לשנת 1996 פעלה הקבוצה תחת רישיון בריטי. מרכז הפעילות של החברה היה בוויטני, הנמצאת מערבית לאוקספורד ובהמשך עברה הפעילות לאניסטון, הנמצאת צפונית-מערבית לעיר. בשנת 1996 עברה הקבוצה להתחרות תחת דגל איטלקי, בשל רצונה של משפחת בנטון האיטלקית להתחרות תחת דגל מדינת המוצא.
במרץ 2000 נמכרה הקבוצה לרנו תמורת 120 מיליון דולר. כחלק מתהליך הבנייה מחדש החזירה רנו את בריאטורה לתפקיד מנהל הקבוצה. לאחר המכירה המשיכה הקבוצה לפעול עוד שתי עונות תחת השם בנטון, במהלכן לא השיגה ניצחון. בשנה הראשונה לאחר המכירה המשיכה הקבוצה להשתמש במנועים מתוצרת Playlife, אך בעונת 2001 עברה לשימוש במנועים מתוצרת עצמית.
הערות שוליים

↑  Will Benetton's nationalism cause problems?, Grandprix.com
↑  Benetton passes its Formula 1 team to Renault, BenettonGroup.com
מיכאל שומאכר נוהג במכונית הקבוצה בגרנד פרי הבריטי (1995)
ברקלי B90

| --- | --- |

ברקלי B90
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Twosome
 יצרן:  מכוניות ברקלי
 שנות ייצור:  1957–1959
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  ברקלי ספורט  SE328
 מודל אחריו:  ברקלי B95 ו B105 
 מרכב:  מכונית ספורט קומפקטית - דו מושבית
 משקל:  274 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,778  מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע הנעה קדמית 3 צילינדרים, מקורר אוויר, 492 סמ"ק, המפיק 30 כ"ס, עם שלושה מאיידים (קרבורטורים)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  130 קמ"ש
 מעצב:  Lawrie Bond
 
ברקלי ספורט טוסום (SE492) (באנגלית: Berkeley Sports SE492) היא מכונית ספורט, קבריולה, דו-מושבית, מכונית מיקרו, עשויה מפיברגלס, אשר יוצרה על ידי חברת מכוניות ברקלי הבריטית בין אוקטובר 1957 למרץ 1959.
יוצרו 666 יחידות. כל יחידה הייתה ממוספרת במספר סדורי רץ.
תמונות

לוגו חברת ברקלי
מנוע  ברקלי ספורט טוסום (SE492), שנת 1959
ברקלי ספורט טוסום (SE492)
בירה טייבה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  דאוד ונדים ח'ורי
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 מיקום המטה:  טייבה, הרשות הפלסטינית
 קואורדינטות:  31°57′10.46″N 35°17′59.38″E﻿ / ﻿31.9529056°N 35.2998278°E﻿ / 31.9529056; 35.2998278
 ענפי תעשייה:  בישול בירה 
  
 taybehbeer.com
 he
 
בירה טייבה היא בירה המיוצרת במבשלה בכפר הפלסטיני-נוצרי טייבה, הנמצא סמוך לרמאללה. הבירה משווקת בשטחי הרשות הפלסטינית ובישראל, וזוכה גם להצלחה בינלאומית.
היסטוריה

מבשלת בירה טייבה הוקמה בשנת 1994 על ידי האחים דאוד (דייוויד, כיהן בעבר גם כראש עיריית טייבה) ונדים ח'ורי, פלסטינים נוצרים ילידי הכפר טייבה שחיו שנים רבות בארצות הברית. נדים ח'ורי סיים לימודי הסמכה בייצור בירה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ולאחר חתימת הסכמי אוסלו והקמת הרשות הפלסטינית החליט לשוב לכפר הולדתו ולהקים בו מבשלת בירה ייחודית יחד עם אחיו ואביו, כנעאן ח'ורי. ליוזמתם קיבלו את ברכת הדרך של יאסר ערפאת. את המבשלה, על שטח בפאתי הכפר, הקימו בעזרת ציוד שרכשו בארצות הברית וחומרים שייבאו מאירופה.
הבירה הראשונה מתוצרת מבשלת טייבה הושקה ב-1995, בירת אייל בהירה בשם "גולדן", ותוך שבועות אחדים הגיעו מכירותיה לאלפי בקבוקים בשבוע. לאחר שהחלו לייצא את הבירה לירדן ולישראל, ועם התבססות הצלחתה, הושק מותג בירה שני בשנת 2000 – בירת אייל כהה בשם "דארק". לקראת סוף אותה שנה פרצה האינתיפאדה השנייה, והמציאות החדשה של מתיחות ביטחונית, סגרים ומחסומים פגעה קשות בשיווק ובהפצה. מכולות שלמות של בירה נתקעו בצד הפלסטיני של המחסום, וסחורתן התקלקלה. הייצור פחת ב-80%, המבשלה נקלעה לקשיים, 15 מתוך 20 עובדיה פוטרו, והמפעל כמעט נסגר. רק בשנת 2005 חלה התאוששות, היקפי הייצור עלו בחזרה, והשיווק התייצב על כ-300 אלף בקבוקים בשנה, כולל יצוא לאירופה, ארצות הברית ויפן.
שיווק והפצה

בירה טייבה נמכרת בשטחי הרשות הפלסטינית, אך נתקלת בקשיי הפצה בשוק שרובו המכריע מוסלמי. בערים בית לחם ורמאללה, הנחשבות ליברליות יחסית, יש מיעוט נוצרי משמעותי, והבירה נמכרת בחופשיות. לעומת זאת, באל-בירה מכירת משקאות אלכוהוליים אסורה. האחים ח'ורי יזמו השקת מותג בירה ללא אלכוהול למכירה בארצות ערב ובשוק המוסלמי.
לעידוד המכירות בשוק הישראלי קיבלה בעבר מבשלת הבירה בטייבה תעודת כשרות מרב ההתנחלות הסמוכה, עופרה, אך עם פרוץ האינתיפאדה השנייה הוסרה הכשרות מפני שההשגחה נעשתה בלתי אפשרית. עדיין, קיימים קשיים ביטחוניים בשיווק לישראל, ולמרות ביקורות מצוינות שהבירה זוכה להן בשוק זה היא נתקלת בקשיי מיתוג. כדי להתגבר על המגבלות והעיכובים שבשיווק בירה לאירופה דרך נמלי הים והאוויר של ישראל, החלה בשנת 2007 מבשלת בירה בבלגיה לייצר בזיכיון את מוצרי בירה טייבה המיועדים לשוק האירופי, ואלה משווקים באמצעות חברה גרמנית.
בירה טייבה מציעה מספר לייבלים:
גולדן (Golden), בירת אייל בהירה 5% אלכוהול
דארק (Dark), בירת אייל כהה 6% אלכוהול
לייט (Light), בירה קלה 3.8% אלכוהול
אמבר (Amber), בירה בגוון ענברי 5.5% אלכוהול
בירה חלאל ללא אלכוהול לשוק המוסלמי
אחת לשנה מאז 2005, בחודש אוקטובר, מארגנת עיריית טייבה בשיתוף המבשלה פסטיבל בירה בנוסח האוקטוברפסט של מינכן, שנמשך יומיים ומושך אלפי מבקרים מרחבי העולם לכפר.
הערות שוליים

↑  ארנון רגולר, בירת פלשתין, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2005
↑  יקיר פיירשטיין, עכבר העיר אונליין, פלשתינאים יודעים להכין גם בירה, באתר הארץ, 17 במאי 2007
↑   רונית ורד, מר הוא טעם החיים: חגיגות האוקטוברפסט במבשלת טייבה, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2017
ברוס מאזליש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1923 
 פטירה:  27 בנובמבר 2016 (בגיל 93) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
ברוס מאזליש (באנגלית: Bruce Mazlish; ‏15 בספטמבר 1923 – 27 בנובמבר 2016) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ומומחה בתחום הפסיכוהיסטוריה.
אודות

נולד ב-15 בספטמבר 1923 בניו יורק למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה.
מאזליש קיבל תואר ראשון (1944), שני (1947) ודוקטורט, בנושא היסטוריה אירופאית מודרנית (1955) מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בין השנים 1946 ל-1948 לימד באוניברסיטת מיין. בין השנים 1949 ל-1950 לימד באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1955 הצטרף למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ולימד שם כמעט ברציפות עד לפרישה לגמלאות בשנת 2003. זכה בפרס טוינבי בשנת 1986.
בשנת 1967 נבחר כעמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מנישואיו הראשונים אב לשלושה בנים ובת. בשנת 1988 נישא בשנת לניבה גודווין (Neva Goodwin), כלכלנית.
מספריו

Alfred D. Chandler, Jr. and Bruce Mazlish, eds., Leviathans: Multinational Corporations and The New Global History (Cambridge, 2005).
Bruce Mazlish, The Fourth Discontinuity: The Co-evolution of Humans and Machines (New Haven 1993).
Bruce Mazlish, A New Science: The Breakdown of Connections and the Birth of Sociology (New York 1989).
Bruce Mazlish, The Uncertain Sciences (New Haven 1998).
בריג'יט נילסן

| --- | --- |

 לידה:  15 ביולי 1963 (בת 61) רדוברה, דנמרק 
 שם לידה:  Gitte Nielsen 
 סוגה מועדפת:  בי מובי 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 בן או בת זוג:  קספר ווינדינג (19 באפריל 1983–אוקטובר 1984)  Raoul Meyer (1993–2005)  סבסטיאן קופלנד (29 בספטמבר 1990–מאי 1992)  סילבסטר סטאלון (15 בדצמבר 1985–13 ביולי 1987)  מתאייה דסי (8 ביולי 2006–?)  מארק גסטיאנו (1988–1990)  פלייבור פלייב (2004–2005) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1986)  פרס פטל הזהב לשחקן החדש הגרוע ביותר (1986) 
 http://www.brigittenielsen.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בריג'יט נילסן (בדנית: Brigitte Nielsen; נולדה ב-15 ביולי 1963) היא שחקנית, דוגמנית, זמרת ואישיות טלוויזיונית דנית.
ביוגרפיה

נולדה בשם ג'יטה נילסן ברדוברה, דנמרק. בתם של האנה, ספרנית במקצועה, וסוונד נילסן, מדען.
נילסן היא גיסתו לשעבר של במאי הקולנוע ניקולס וינדינג רפן.
קריירה

החלה לדגמן בשנות ה-80 והצטלמה עבור מגזין פלייבוי, וצולמה בין היתר על ידי הלמוט ניוטון.
בשנת 1985 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סוניה האדומה" לצד ארנולד שוורצנגר. ובאותה שנה הכירה את השחקן סילבסטר סטאלון, לימים בעלה, לאחר שהופיעו ביחד בסרט רוקי 4" בו גילמה את לודמילה דראגו, אשתו של איוון דראגו, האנטגוניסט הראשי בסרט.
בשנת 1986 הופיע שוב לצד סטאלון בסרט "קוברה". בשנת 1987 שיחקה את קרלה בסרט "השוטר מבוורלי הילס 2".
ב-2005 השתתפה בעונת ה-V.I.P הבריטית של "האח הגדול". ב-2018 חזרה לגלם את דמותה של לודמילה דראגו בסרט "קריד 2". בשנת 2014 שיחקה בסרט הפעולה "Mercenaries" לצד סינתיה רות'רוק וקריסטנה לוקן.
חיים אישיים

נילסן נישאה חמש פעמים, ולה חמישה ילדים, ארבעה בנים ובת אחת. בעלה הראשון היה קספר ווינדינג לו הייתה נשואה בשנים 1983-1984, ולהם ילד אחד בשם ג'וליאן ווינדינג (רוב הזמן גדל לצד אביו, לשניים קשר מצומצם).
היא נישאה לסילבסטר סטאלון ב-1985 בבוורלי הילס, קליפורניה בביתו של המפיק אירווין ווינקלר. נילסן וסטאלון עבדו ביחד על הסרט "רוקי 4" (השניים התארסו במהלך הצילומים, והתחתנו לאחר שחרור הסרט). נישואיהן נמשכו 19 חודשים, שהגירושין הסתיימו סופית ביולי 1987. מערכת היחסים בין השניים, בין היתר הנישואים והגירושים סוקרו רבות בצהובונים ובאמצעי תקשורת אחרים. בשנת 1989 נולד בנה השני של נילסן, קיליאן מרקוס גסטיאנו, ממערכת יחסים קצרה שניהלה עם שחקן הכדורגל מארק גסטיאנו, אליו גם התארסה ולאחר זמן מה השניים נפרדו.
בין השנים 1990 ו-1992 היא הייתה נשואה לצלם ובמאי הקולנוע סבסטיאן קופלנד (דודו של אורלנדו בלום). לנילסן נולדו שני בנים נוספים מבעלה הרביעי ראול מאייר, דאגלס אהרון (נולד ב-1993) וראול ג'וניור (נולד ב-1995).
ב-8 ביולי 2006 נישאה בפעם החמישית למתאייה דסי (יליד 1978) במלטה, והשניים התגוררו תחילה באיטליה, ובסוף 2010 עברו פאלם ספרינגס היוקרתית בקליפורניה, ארצות הברית. ב-28 במאי 2018 הודיעה נילסן כי היא בהיריון בפעם חמישית. ביוני אותה השנה היא ילדה את בתה הראשונה (לאחר ארבעה בנים) כשהיא בגיל 54.
דיסקוגרפיה

1988 - Every Body Tells a Story
1992 - I'm the One... Nobody Else
2008 - Brigitte Nielsen (שחרור חוזר של I'm the One... Nobody Else ו-Every Body Tells a Story)
בלנית (לווייתן)

ערך זה עוסק בלווייתן מזיפות. אם התכוונתם למקצוע ביהדות או עובד בית מרחץ, ראו .
| בלנית |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: לווייתני מזיפות
משפחה:: בלניים מפותחים
סוג:: Caperea
מין:: בלנית
שם מדעי
 Caperea marginata ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


בלנית (שם מדעי: Caperea marginata) הוא לווייתן מזיפות היחיד במשפחה בלניים מפותחים (Neobalaenidae; לעיתים - בלנים ננסיים). הבלנית תוארה לראשונה על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ב-1846. אורכה המרבי נע בין שישה לשישה וחצי מטרים, ומשקלה - בין שלוש לשלוש וחצי טונות; בכך היא הקטנה שבלווייתני המזיפות.
הבלנית חיה באזורי האוקיינוס הדרומי, וניזונה בעיקר משטרגליים ומקריל. מעט ידוע אודות מצב האוכלוסייה ואודות התנהגותה.
מיון

במהלך המסע של ג'יימס קלארק רוס בין 1839 ל-1843, חוקרי טבע מצאו עצמות ומזיפות שדמו לאלו של אובלנה, רק קטנים יותר. בפרסומו "זואולוגיה במסע של אוניות הוד מלכותו ארבוס וטרור" (1846), ג'ון אדוארד גריי מתאר את המין החדש, ומעניק לו את השם המדעי Balaena marginata. מעט לאחר מכן, קיבל גריי לידיו גולגולת ומספר עצמות של בלנית אחרת, והחליט ליצור סוג חדש בשם Caperea. שש שנים מאוחר יותר, ב-1870, קרא לבלנית אחרת בשם Neobalaena. רק מאוחר יותר הוא הבין כי כל שלושת הסוגים שיצר חד הם, והבלנית כונתה באופן סופי Caperea marginata. משמעות שם הסוג Caperea (מלטינית) הוא "קפל", בהתייחס לחזות המקופלת של עצם האוזן, בעוד שמשמעות שם המין הספציפי marginata (מלטינית) הוא "תחום בגבול", בהתייחס לגבול הכהה מסביב למזיפות של הבלניות.
מבנה והתנהגות

הבלנית נצפית רק לעיתים רחוקות, ולכן הידע אודותיה מועט יחסית. זוהי באופן ברור לווייתן המזיפות הקטן ביותר. אורך הגורים בלידה נע בין 1.6 ל-2.2 מטרים. הזכר הארוך ביותר שנצפה היה באורך של 6.1 מטרים, והנקבה - באורך 6.45 מטרים. משקלה המרבי נע בין 3 ל-3.5 טון. תוחלת החיים כמו גם משכי תקופות ההיריון וההנקה אינם ידועים.
צבען של הבלניות שחור עד אפור כהה בגבן, ובטנן - לבנה. בדומה לבלניים, ראשן גדול והלסת התחתונה שלהן מעוקמת. עם זאת, יש ביניהם הבדלים בולטים: סנפיר הגב צורתו כצלב, ועורן של הבלניות אינו מחוספס כשל הבלניים. בדומה ללווייתן מינקי, הם אינם מוציאים את סנפיר הזנב שלהם מהמים לפני הצלילה. במרכזו של סנפיר זה נמצא חתך קטן. לבלנית 17 זוגות של צלעות (וסך של 34), יותר מכל מיני הבלניים.
ההתנהגות החברתית והמבנה החברתי אינם ידועים. באופן טיפוסי הבלניות נצפו בזוגות או בגפן, ולעיתים - עם מיני לווייתנאים אחרים. לעיתים רחוקות נצפות קבוצות גדולות של בלניות. כך, ב-2001 נצפתה קבוצה של 14 בלניות בדרום האוקיינוס השקט, וב-2007 - נצפתה קבוצה של מעל ל-100 פרטים כ-40 קילומטרים דרום-מערבית לעיר פורטלנד שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
הערות שוליים

↑  בלנית באתר הרשימה האדומה של IUCN