stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ילדי רחוב
גורמים

הגורמים לתופעת ילדי הרחוב מגוונים, אך לעיתים קרובות הם מיוחסים לבעיות כלכליות או חברתיות, הכוללות בדרך כלל: עוני; הרס בתים או משפחות; אי-שקט פוליטי; תירבות; פגיעות מיניות, פיזיות או רגשיות; אלימות במשפחה; פיתוי על ידי סרסורים, גורמים שליליים באינטרנט או ארגוני קבצנות; בעיות נפשיות; שימוש בסמים; ובעיות הנוגעות לזהות מינית או נטייה מינית. ילדים עלולים למצוא את עצמם ברחוב עקב גורמים תרבותיים. לדוגמה, כמה ילדים בחלקים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ושל אוגנדה נאלצים לעזוב את משפחותיהם, בשל העובדה שהם חשודים בכישוף וככאלה שמביאים מזל רע למשפחותיהם. באפגניסטן, נערות צעירות שמבצעות "פשעי כבוד" הממיטים חרפה על משפחותיהן או על סביבתן התרבותית, כמו ניאוף (שעלול לכלול אונס או התעללות מינית), או כאלה שמסרבות לנישואים בשידוך – עלולות למצוא את עצמן מגורשות מבתיהן.
ילדים עלולים למצוא את עצמם ברחוב מסיבות דתיות. לדוגמה, ילדים מסוימים בחלקים הצפוניים ביותר של ניגריה מגורשים מבתיהם כדי שיעברו ללמוד תחת חסותו של מורה דתי מוסלמי שילמד אותם את הקוראן. במהלך תקופת הלימודים מאולצים הילדים הללו להסתובב ברחובות ולקבץ נדבות למחייתם, או לעבוד בשאיבת מים או בצחצוח נעליים. ברוב המקרים הם מחויבים להעביר את הכנסותיהם אל המורה וכשהם לא מצליחים לקבץ סכומים מספיקים הם נענשים על כך בחומרה.
היחס לתופעה > יחס הממשלות

בעוד שכמה ממשלות יישמו תוכניות להתמודדות עם תופעת ילדי הרחוב, הפתרון הכללי כולל הכנסת הילדים לבתי יתומים למעונות נוער או לבתי סוהר. נעשו מאמצים על ידי ממשלות אחדות לתמוך בארגונים לא ממשלתיים או לשתף איתם פעולה בטיפול בתופעה. בקולומביה עשתה הממשלה ניסיונות ליישם תוכניות להכנסת הילדים למעונות בניהול המדינה, אך רוב המאמצים נחלו כישלון וילדי רחוב היו לקורבנות של קבוצת "טיהור חברתי" שהופעלה על ידי משטרת קולומביה, עקב ההנחה שהם צרכני סמים ופושעים. באוסטרליה, הטיפול העיקרי בחסרי בית היא "תוכנית הסיוע ללינה" (Supported Accommodation Assistance Program – SAAP). התוכנית מוגבלת ביעילותה וההערכה שאחד מכל שני צעירים שפונים לקבל מיטה במעונות התוכנית נדחים בשל חוסר מקום.
היחס לתופעה > היחס הציבורי לילדי הרחוב

קיימות ארבע קטגוריות לאופן ההתמודדות של החברה עם תופעת ילדי הרחוב: המודל התיקוני, המודל השיקומי, האסטרטגיה החינוכית והגישה המניעתית.
במודל התיקוני נעשה שימוש בעיקר על ידי הממשלות ועל ידי כוחות המשטרה. הם רואים בילדי הרחוב כמטרד ציבורי וכסיכון ביטחוני לכלל הציבור. מטרתו של מודל זה היא להגן על הציבור ולדאוג להרחקת הילדים מחיי פשע. הכלים שביסוד מודל זה ושמטרתם הרחקת הילדים מחיי הפשע הם בתי המשפט לנוער ומוסדות ייעודיים.
המודל השיקומי זוכה לתמיכתם של הכנסיות ושל הארגונים החוץ-ממשלתיים. נקודת המבט של מודל זה היא שלילדי הרחוב נגרם נזק והם זקוקים לעזרה. מטרת המודל היא לשקם את הילדים ולהחזירם לחברה הרגילה. הדרכים שבבסיסו של מודל זה ושמטרתם מניעת חזרתם של הילדים אל הרחוב הם פעילויות חינוכיות, תוכניות לגמילה מסמים וסידור הילדים במשפחות אומנה.
האסטרטגיה החינוכית זוכה לתמיכתם של מדריכי חבורות רחוב, ארגונים חוץ-ממשלתיים וארגונים כנסייתיים. אסטרטגיה זו רואה בילדי הרחוב כבני אדם נרדפים הזקוקים לתמיכת הקהילה. מטרת אסטרטגיה זו היא להעצים את ילדי הרחוב על ידי מתן פעילות חינוכית והדרכתית כדי לעזור להם.
הגישה המניעתית זוכה לתמיכתם של ארגונים חוץ-ממשלתיים, קואליציות למען ילדי הרחוב ושל שדולות ממשלתיות. גורמים אלו רואים בנסיבות הקשות של ילדי הרחוב שנגרמו על ידי כוחות חברתיים וכלכליים שליליים. כדי לסייע לילדי הרחוב, גישה זו מתמקדת בבעיות שגרמו לילדים לעזוב את בתיהם ולהגיע לרחוב על ידי התמקדות באבטלת ההורים ובמיזמי דיור לשכבות החלשות.
היחס לתופעה > יחס הארגונים החוץ-ממשלתיים

ארגונים חוץ-ממשלתיים עושים שימוש במגוון רחב של אסטרטגיות כדי לספק את צורכיהם ולהגן על זכויותיהם של ילדי הרחוב. דוגמה אחת של מאמץ שנעשה על ידי ארגון כזה הוא "יום ילדי הרחוב" שהוחל להיות מצוין על ידי הארגון האוסטרי "נוער העולם" (בגרמנית: Jugend Eine Welt) ב-31 בינואר 2009 כדי לכוון את אור הזרקורים למצבם של ילדי הרחוב. יום ילדי הרחוב מצוין מאז מדי שנה.
ילדי הרחוב שונים אלו מאלו בגיל, במגדר, במוצא, במעמד החברתי והם חוו התנסויות שונות במהלך חייהם. ארגון UNICEF מבחין בין סוגי הילדים השונים החיים ברחובות בשלוש קטגוריות שונות: מועמדים לחיי רחוב (ילדי רחוב העובדים ומסתובבים ברחובות), ילדים הנמצאים ברחובות (ילדים שעובדים ברחוב אך יש להם בית ללון בו בלילות) וילדי רחוב (ילדים החיים ברחוב ללא משפחה תומכת).
באמצע שנות השבעים של המאה ה-20 הוקמו באוסטרליה מספר מקלטים לנוער. מקלטים אלו נוסדו על ידי עובדי נוער מקומיים וסיפקו מקומות לינה לשעת משבר ועד מהרה הם קיבלו מימון מממשלת אוסטרליה.
הערות שוליים

1 2  Street Children - Unicef
↑  Richard M. Lerner, Christine M. Ohannessian, Risks and Problem Behaviors in Adolescence, Taylor & Francis, 1999, page 315
↑  Berezina, Evgenia (1997). "Victimization and Abuse of Street Children Worldwide" (PDF). Youth Advocate Program International Resource Paper. Yapi. Retrieved 30 November 2012.
↑  Carl Jylland-Halverson, Homeless Youth: The World’s 100 Million Street Children, Fair observer, October 22, 2014
↑  Street Children in Goa and India, www.poipleshadow.com
↑  Boswell, John (1988). The Kindness of Strangers: the Abandonment of Children in Western Europe from Late Antiquity to the Renaissance. Chicago, IL: University of Chicago Press page 172
↑  "And Now My Soul Is Hardened". content.cdlib.org. Retrieved 5 February 2008.
↑  Hugh Cunningham, Children and Childhood in Western Society Since 1500, Routledge, 2014, page 147
↑  Ball, Alan M. (1994). And Now My Soul is Hardened: Abandoned Children in Soviet Russia, 1918-1930. University of California Press, page 1
↑  Lewis Siegelbaum (2012). "1921: Homeless Children". Seventeen Moments in Soviet History. James von Geldern and Lewis Siegelbaum. Retrieved 30 November 2012.
↑  Flowers, R. Barri (2010). Street Kids: the Lives of Runaway and Thrownaway Teens. Jefferson, NC: McFarland, page 1.
↑  Abari, Christopher Azaager and Audu, Demsy Terwase (2013). A study of Street Children in Kaduna Metropolis, Nigeria. IOSR Journal Of Humanities And Social Science, 15(1),44-49.
↑  "PMC to build a nest for street kids". The Times of India. Bennett, Coleman & Co. Ltd. 6 February 2008. Retrieved 30 November 2012.
↑  "Youth Homelessness." Salvation Army. Accessed 31 May 2015.
↑  Street Children‘s Day
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541819505171  BnF: cb12464471z (data)  GND: 7504756-1  LCCN: sh91006120  NKC: ph362001  SUDOC: 033826366 
ילדי רחוב ישנים ברחוב מלברי, ניו יורק, 1890 (צילום: ג'ייקוב ריס).
כשל התובע

כשל התובע (באנגלית: prosecutor's fallacy) הוא אחד ממספר כשלים בהסקה סטטיסטית, הרווחים בטיעונים משפטיים. כשל זה מתבטא בייחוס סבירות גבוהה לטענה מסוימת על סמך ראיות שההסתברות לקבלתן היא נמוכה אם הטענה אינה נכונה.
הוא מהווה מקרה פרטי בלתי-פורמלי של כשל הסתברות קודמת.
שני מקורות של כשלים כאלה הם:
חוסר הבנה של הסתברות מותנית: לדוגמה, תובע המגבש חומר ראיות נגד נאשם כלשהו (כגון זיהוי על פי טביעת אצבע) ומציג דעת מומחה המעידה על סיכוי נמוך לקיומן של ראיות שכאלה אם הנאשם זכאי (למשל, אם הסיכוי שלשני אנשים יש טביעות אצבע דומות הוא נמוך). הכשל יהיה להסיק כי הסבירות שהנאשם זכאי נמוכה גם היא. טענה זו נכונה רק אם הסבירויות המיוחסות מלכתחילה להיותו זכאי או אשם הן שוות. הסבירות האמיתית לזכאות תלויה בנסיבות המקרה. אם הנאשם ידוע כעבריין סדרתי, או שהוא קושר כבר קודם למקרה על ידי ראיות נוספות, הסבירות להיותו אשם גדלה. לחלופין, אם אין ראיות אחרות המקשרות את הנאשם לפרשה, הסבירות לאשמה של נאשם זה צריכה להיגזר גם מהסבירות לביצוע העברה מתוך האוכלוסייה הכללית, שיכולה להיות נמוכה מאוד.
חוסר הבנה של רעיון הניסוי המרובה, כמו במקרה של השוואת הראיות מול מאגר נתונים גדול. ככל שהמאגר גדול יותר - הסיכוי הפוטנציאלי למצוא התאמה, גם אם מקרית בלבד, גבוה יותר. לדוגמה, ראיה על פי זיהוי DNA תקבל את מלוא עוצמתה רק כשההתאמה נעשית מול הנאשם באופן ישיר, בניגוד למציאתו בתוך מאגר בו יש סיכוי גבוה לקבל התאמה מקרית בלבד (סיכוי התאמה מקרית של בדיקה גנטית בין שני אנשים הוא כאחד למיליון). המחשה טובה של הכשל היא בהגרלת הפיס. הסיכוי של אדם מסוים לזכות הוא מאוד נמוך אך כמובן שניתן לחפש את הזוכה בדיעבד ואז סיכויי הזכייה הראשוניים כבר לא רלוונטיים אצלו.
המונחים "כשל התובע" ו"כשל הסנגור" נטבעו לראשונה על ידי ויליאם תומפסון ואדוארד שומן במאמרם הקלאסי העוסק בפרשנות ראיות סטטיסטיות במשפט הפלילי.
ראו גם

כשל הסתברות קודמת
הערות שוליים

↑  Thompson, William C., and Edward L. Schumann.
Interpretation of Statistical Evidence in Criminal Trials: The Prosecutor's Fallacy and the Defense Attorney's Fallacy.
Law and Human Behavior, vol. 11, no. 3, 1987, pp. 167–187. JSTOR
ערך זה הוא קצרמרבנושא סטטיסטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי יפן–קרואטיה

| יחסי יפן–קרואטיה |
| --- | --- |
יפן: קרואטיה


יפן: קרואטיה
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 56,594
אוכלוסייה
123,588,993: 3,868,460
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 82,689
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 21,375
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי יפן–קרואטיה (ביפנית: 日本とクロアチアの関係, בקרואטית: Hrvatsko-japanski odnosi) הם היחסים הדיפלומטיים בין יפן לבין רפובליקת קרואטיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-5 במרץ 1993. במלחמת העולם השנייה, יפן וקרואטיה היו חברות במדינות הציר מה שגרם תחלופות מסחר רבות בין שתי המדינות. יפן הייתה למדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של קרואטיה, שהייתה חלק מממשלת בובות של גרמניה הנאצית.
יחסים צבאיים

בספטמבר 2013, ספינת האימונים היפנית "JDS Kashima", ביקרה בעיר ספליט, לרגל חגיגות 20 שנה ליחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. זוהי הייתה הפעם הראשונה שכלי שיט יפני עגן בקרואטיה. נשיא קרואטיה, סטייפן מסיץ', השגריר היפני, מסארו צוג'י, והאדמירל היפני פומוקי קיטאגאווה היו מהאישים הנוכחים בביקור.
אוכלוסייה משותפת

על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, ביוני 2019 התגוררו בקרואטיה מאה שישים אזרחים יפניים. לעומת זאת, ביוני 2018, התגוררו ביפן מאה חמישים אזרחים קרואטים.
ערים תאומות

קרואטיה רייקה, קרואטיה עם יפן קווסאקי, יפן (מ־1997)
קרואטיה זאגרב, קרואטיה עם יפן קיוטו, יפן (מ־1981)
קרואטיה פולה, קרואטיה עם יפן הקינן, יפן (מ־2007)
נציגויות דיפלומטיות

יפן מיוצגת בקרואטיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בזאגרב, בירת המדינה.
קרואטיה מיוצגת ביפן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בטוקיו, בירת המדינה.
כשל הפתרון המושלם

כשל הפתרון המושלם, המכונה גם כשל הנירוונה, הוא כשל לוגי שבו משווים בין דברים ממשיים לחלופות לא מציאותיות, אידיאליות. הוא מתאר את הנטייה להניח שיש פתרון מושלם לבעיה מסוימת, ושיש לדחות כל פתרון שאינו מושלם, מכיוון שחלק מהבעיה עדיין יתקיים לאחר יישומו. הכשל נוסח בידי וולטר במשפט "הטוב יותר הוא אויבו של הטוב".
אדם המשתמש בכשל הפתרון המושלם יכול לתקוף כל אפשרות מציאותית באמצעות הצגת ברירה כוזבת בינה לבין אפשרות אחרת, עדיפה אך בלתי מציאותית. הבחירה איננה בין פתרונות בעולם האמיתי, אלא בין פתרון בר השגה לבין פתרון טוב יותר שאינו מציאותי. לפיכך, די בקיומו של הפגם הקל ביותר בפתרון המציאותי המוצע כדי לדחותו או להכפישו.
זוהי דוגמה לחשיבה בשחור-לבן, בה אדם אינו מצליח לראות את יחסי הגומלין בין מרכיבי מצב או בעיה, וכתוצאה מכך מצמצם בעיה מורכבת לבחירה בין שני קצוות. ניתן לשלב את הכשל הזה עם ראיות אנקדוטליות, כאשר כישלון מסוים של הפתרון מתואר בפירוט ובאופן רגשי תוך התעלמות מהסתברויות ותוך שימוש בהיוריסטיקת הזמינות.
הרעיון של פתרון מושלם הוא אשליה. לפיכך, כשל זה מאפשר להצדיק עמדה של קיפאון או אי-עשייה. דרך ההתמודדות עם הכשל היא לחפש את הפתרון הפחות גרוע מבין הקיימים .
דוגמאות

טיעון (עם כשל): "חיסונים אינם יעילים ב-100% ויש להם תופעות לוואי, ולכן אין בהם טעם."
הפרכה: האלטרנטיבה של לא לחסן גרועה הרבה יותר, ולכן אין בחוסר השלמות של החיסונים כדי לשלול מהם את יתרונותיהם לפרט ואת תכונות המגן שלהם ברמת האוכלוסייה.
טיעון (עם כשל): "כלכלנים לא הצליחו לחזות את משבר 2007–2009, מה שמראה שמודלים של כלכלה הם חסרי תועלת."
הפרכה: רק מכיוון שתחזית נכשלה, אין פירוש הדבר כי יש לנטוש את המודל. אם אין מודל טוב יותר זמין, מודל לא מושלם הוא לרוב טוב יותר מאשר לולא היה מודל כלל.
טיעון (עם כשל): "אין טעם ליישם מדיניות חברתית X בשל חשש להונאות."
הפרכה: אנשים יבצעו הונאות ללא קשר למדיניות.
טיעון (עם כשל): "עטיית מסכה שאינה רפואית לא תגן עליי או על אחרים מפני מחלת נגיף הקורונה."
הפרכה: אמנם עטיית מסכה אינה מספקת הגנה של 100%, אך היא מספקת הגנה מסוימת. הגנה מסוימת טובה יותר מכלום, במיוחד כאשר הנגיף אינו תחת שליטה.
הערות שוליים

↑  H. Demsetz, "Information and Efficiency: Another Viewpoint", Journal of Law and Economics 12 (April 1969): 1, quoted in Kirzner, Israel M. (1978). Competition and Entrepreneurship. p. 231. ISBN 0-226-43776-0.
1 2 3 4  Sophisme de la solution parfaite ⚙️ – L'Économiste Sceptique (בצרפתית)
↑  Nancy H. L. Leung, Daniel K. W. Chu, Eunice Y. C. Shiu, Kwok-Hung Chan, Respiratory virus shedding in exhaled breath and efficacy of face masks, Nature Medicine 26, 2020-05, עמ' 676–680 doi: 10.1038/s41591-020-0843-2
↑  C. Raina MacIntyre, Abrar Ahmad Chughtai, A rapid systematic review of the efficacy of face masks and respirators against coronaviruses and other respiratory transmissible viruses for the community, healthcare workers and sick patients, International Journal of Nursing Studies 108, 2020-8, עמ' 103629 doi: 10.1016/j.ijnurstu.2020.103629
לואי בשלייה

| --- | --- |

לואי בשלייה בגיל 15
 לידה:  11 במרץ 1870 לה האבר, צרפת 
 פטירה:  26 באפריל 1946 (בגיל 76) סן-מלו, צרפת 
 שם לידה:  Louis Jean-Baptiste Alphonse Bachelier 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  Sanvic Communal Cemetery 
 מקום לימודים:  הפקולטה למדעים של פריז (1900)  אוניברסיטת בורגון  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  אנרי פואנקרה 
 מוסדות:  הפקולטה למדעים של פריז (1909–1914)  אוניברסיטת רן (1925–1927)  אוניברסיטת בורגון (1922–1925)  אוניברסיטת פראנש-קונטה (1919–1922)  אוניברסיטת פראנש-קונטה (1927–1937) 
 פרסים והוקרה:  The Bachelier Finance Society - ארגון לפיתוח תחום המתמטיקה הפיננסית.
 תרומות עיקריות
 חקירת תנועה בראונית  אבי המתמטיקה פיננסית
 
לואי ג'ון-בפטיסט אלפונס בָּשֶליֶיה (בצרפתית: Louis Jean-Baptiste Alphonse Bachelier; ‏11 במרץ 1870 – 26 באפריל 1946) היה מתמטיקאי צרפתי.
בשלייה נחשב היום כאחד המייסדים של התאוריה המודרנית של ההסתברות וכמייסד המתמטיקה הפיננסית. בתזה שלו "תאוריית ההשערה" (Théorie de la spéculation) שפורסמה ב-29 במרץ 1900, הוא היה הראשון שהשתמש בתנועה בראונית כדי לנתח את שוק המניות הצרפתי. היום השימוש בתנועה בראונית כמתארת את השוק הפיננסי נמצא בבסיס רוב אמצעי התמחור הפיננסי, בין השאר במודל בלק ושולס.
לואי בשלייה נולד בלה הבר בשנת 1870. אביו היה מוכר יינות ומדען חובב ואמו הייתה ביתו של בנקאי. בשלייה התייתם מהוריו מעט לאחר שסיים את מבחן הבגרות ואז הוא טיפל בשלושת אחיו ובעסק המשפחתי שם הוא קיבל לראשונה ידע על השוק הכלכלי. לאחר סיום שירותו הצבאי, הגיע בשלייה בגיל 22 לסורבון שם למד מתמטיקה ולאחר שמונה שנים הגן על התזה שלו "Théorie de la Spéculation" בפני ג'וזף בוסינה, פול אפל ואנרי פואנקרה.
היסטוריונים מסכימים היום כי התזה הזו לא קיבלה את היחס הראוי לה, ככל הנראה מכיוון שהיא נכתבה בצרפתית. עם זאת, המנחה שלו, פואנקרה, העריך מאוד את עבודתו ואף סידר לו עבודה כ"פרופסור חופשי" בסורבון, ובנואה מנדלברוט ציין את תרומתו של בשלייה בתורת ההסתברות ובמתמטיקה הפיננסית. מתמטיקאים רבים לא העריכו את עבודתו. העיקרי שבהם היה פול לוי שדחה את הבקשה של בשלייה בשנת 1926 לקבל מעמד של פרופסור מן המניין באוניברסיטת דיז'ון בעקבות טענה כי באחד מפרסומיו של בשלייה על בעיית הליכת שיכור נפלה טעות. במשך 5 שנים היה בשלייה רשימה השחורה של פול לוי ורק לאחר שפול לוי ראה כי אנדריי קולמוגורוב מצטט רבות מעבודותיו של בשלייה התנצל פול לוי בפניו של בשלייה ואף קיבל אותו לעבוד איתו בשנת 1931.
בעקבות הדחייה מאוניברסיטת דיז'ון עבר בשלייה לאוניברסיטת פראנש-קונטה שבבזאנסון שם מונה לראשונה לפרופסור מן המניין. הוא עבד שם 10 שנים עד שפרש בגיל 67 בשנת 1937. הוא עוד פרסם מאמרים עד שנת 1941 ומת בשנת 1946.
עבודתו על התנועה הבראונית הייתה חשובה והוא הקדים את עבודתו של אלברט איינשטיין על הפן הפיזיקלי של התנועה הבראונית. עבודתו של בשלייה הובילה לעבודותיהם של נורברט וינר (1923) ואנדריי קולמוגורוב (1931) על התנועה הבראונית, של קיושי איטו (1950) על אינטגרל איטו ושל בלק ושולס ושל מורטון (1973) על תמחור אופציות.
הערות שוליים

↑  ל. בשלייה, Théorie de la spéculation, ‏Annales SCIENTIFIQUES DE L'E.N.S‏ (1900) עמ' 21–86
↑  מאמרים רבים של בשלייה מופיעים בביבליוגרפיה של ספרו של בנואה מנדלברוט, "Les objets fractals".
↑  איינשטיין פרסם את עבודתו על התנועה הבראונית במאמרו "על התנועה הנדרשת מהתורה הקינטית המולקולארית של החום ושל חלקיקים קטנים השוהים על פניו של נוזל במנוחה" שפורסם ב-1905.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322388505171  BnF: cb12162448f (data)  GND: 12867704X  ISNI: 0000 0001 2024 8781  LCCN: no93033314  Léonore: 13435  MGP: 87766  NKC: mub2011636504  NTA: 161919901  SUDOC: 071407812  VIAF: 44338254   WorldCat (עם VIAF): 44338254
כריש חוטמן

| כריש חוטמן |
| --- | --- |
 כריש חוטמן
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
על־סדרה:: דמויי כריש
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: Loxodon
מין:: כריש חוטמן
שם מדעי
 Loxodon macrorhinus ‏מילר והנלה, 1839
תחום תפוצה

כריש חוטמן (שם מדעי: Loxodon macrorhinus) הוא המין היחיד בסוג Loxodon. תפוצתו באוקיינוס ההודי בקרבת החופים במים בעומק של 7–100 מטר. אורכו יכול להגיע עד 90 ס"מ.
הערות שוליים

↑  כריש חוטמן באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק אריה וורמסר

| --- | --- |

 לידה:  1768 מיכלשטאדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 באוקטובר 1847 (בגיל 79 בערך) מיכלשטאדט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 כינוי:  הבעל שם ממיכלשטאדט
 תקופת הפעילות:  ? – 13 באוקטובר 1847 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
קברו של הרב יצחק אריה וורמסר
בית הטהרה של קהילת מיכלשטאדט
שלט ליד ציונו של הרבי
רבי יצחק זעקיל אריה לֶיְבּ ווֹרְמְסֶר (זעקיל ליב וואָרמסער; בגרמנית: Seckel Löb Wormser; ‏ 1768, תקכ"ח – 13 בספטמבר 1847, ג' בתשרי תר"ח), המכונה הבעל שם ממיכלשטאדט, היה רב ובעל שם מקרב יהדות גרמניה.
ביוגרפיה

זעקיל לייב נולד במיכלשטאדט שבמחוז ארבך שמדינת הסן שבגרמניה בשנת ה'תקכ"ח (1768) לסורלה (נפטרה ב-1791) ולרבי מתתיהו (נפטר ב-1802), שהיה סוחר יהודי במיכלשטאדט, בן למשפחת לוריא אשכנזי, שאר בשרם של המהרש"ל והאר"י.
מסופר שנולד בעקבות גילוי אליהו שהיה לאביו. בתור ילד קטן התפרסם כעילוי למד תורה אצל אביו ובעירו וכן השתלם במקצועות השפה והמוזיקה, כמו כן עסק בפילוסופיה, קבלה ובמדעי הטבע.
הוריו לא הסכימו לשולחו מביתו בעודו צעיר על כן נאלץ ללמוד לבדו עד מלאות לו כשבע עשרה שנה, אז נשלח ללמוד בפרנקפורט בישיבתו של רבי נתן אדלר, שם למד עם רבי משה סופר החתם סופר. כמו כן למד אצל רב העיר רבי פנחס הורוויץ בעל ההפלאה. נשא לאישה את אדלהייד מפרנקפורט (נפטרה בשנת 1809), ועבר לעיר מגוריו מיכלשטאדט שם למד תורה בשקידה כשהוא סמוך על שלחן הוריו, לאחר פטירת הוריו נאלץ לקבל על עצמו את עול הרבנות, ונתקבל לרב העיר מיכלשטאדט, למרות התנגדותם הרבה של חלק גדול מחברי העיר, שהשמיצו אותו בעקבות התנהגותו הקבלית, השימוש בקבלה מעשית והסגולות השונות שנתן.
לאחר פטירת רעיתו הראשונה נשא לאישה בזיווג שני את חנה ממנהיים, שם שהה עקב פועלו למען יהודי שחלה במחלת נפש, שרבי זעקל ריפאו.

מטעמים סגפניים היה צמחוני ולא אכל מאכל מן החי.
הופנו אליו בקשות רבות לתפילה מאת גדולי הדור באותה התקופה, מהם: החתם סופר, והחידושי הרי"ם.
במיכלשטאדט ייסד ישיבה שבה כיהן כראש ישיבה, ישיבה זו הייתה שונה מישיבות אחרות באותה התקופה, מאחר ששם למדו בנוסף לתלמוד ותנ"ך גם קבלה וגם לימודי חול כמו את שפת המדינה ומתמטיקה ופילוסופיה. הרב עצמו היה הוגה רבות בכתבי חכמי דורו ואף ספרים שלא היו נפוצים בקרב רבנים בדורו, כמו בכתבי לאופולד צונץ, ורש"ר הירש, וכן בספרי הפילוסופים מאומות העולם מהם: לייבניץ, קאנט ושלינג.
השרפה ופטירתו

מסופר שבשנת 1825 חלם רבי זעקל פעמים רבות על שרפה שתפרוץ בביתו, מאחר שלא רצה לעזוב את ביתו שירש מהוריו, ביטח את ביתו כנגד שרפה, ואכן באותה השנה פרצה שרפה בביתו שכילתה את כל ביתו על כל תכולותיו וכל כתביו נשרפו באש. רבי זעקל הצליח להציל את כל בני ביתו, וזקנו הלבין בין לילה, כך לפי המסורת.
בראש השנה של שנת ה'תר"ח (1847) הכין את תלמידיו לפטירתו ונפטר למחרת בצום גדליה. בשנת 1940 הרסו הנאצים את מצבת קברו, ובשנת 1947 הקים נינו פרץ דרייפוס את המצבה מחדש.
בשנת 1909 נתלה לוח זיכרון על הבית שבו היה גר, בו כתוב:
הלוח הוסר בשנת 1936, והוחזר בשנת 1947, במלאת 100 שנה לפטירתו.
ביום פטירתו ויום הילולא שלו עולים יהודים רבים מכל רחבי אירופה לציון קברו הנודע, על פי המסורת, כמקום המסוגל לישועות.
חיבוריו

כל חידושי תורתו שכתב בעצמו נשרפו חוץ מאחד - שארית יצחק.
ליקוט מן הגהותיו על התלמוד, ועל השולחן ערוך, יצא לאור על ידי מכון ירושלים: מאיר הילדסהיימר, בעל שם ממיכלשטאט: חידו"ת ותשובות, הגהות ש"ס ושו"ע, ידיעות וכללים / מאת רבי יצחק אריה המכונה זעקל ליב ווארמזער; מופיע לראשונה מעצם כתי"ק עם מבוא לתולדות המחבר והערות ל"קונטרס הידיעות" מאיר הילדסהיימר: ציונים, מקורות והארות לחידו"ת; והגהות: הרב פסח יעקב יאברוב, ירושלים: מפעל תורת חכמי אשכנז, מכון ירושלים, תשמ"ג.
לקריאה נוספת

קארל א' גרוצינגר, "זעקל לייב וורמסר, בעל השם ממיכלשטאדט", בתוך: חביבה פדיה ואפרים מאיר (עורכים), יהדות - סוגיות, קטעים, פנים, זהויות: ספר רבקה, באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, תשס"ז-2007. עמ' 501–510.
M. Wormser, Das Leben und Wirken des zu Michelstadt verstorbenen Rabbiners Zeckel Loeb Wormser, 1853. (בגרמנית)
H. Ehrmann (Judaeus), Der Baalschem von Michelstadt: kulturgeschichtliche Erzaehlung, 1922; contains also memories about him from a contemporary manuscript). (בגרמנית)
Ein ungelöstes Rätsel: nach einer wahren Begebenheit; eine Erzählung um den "Baal-Schem von Michelstadt" Seckel Löb Wormser, nach dem Text der "Sabbath-Stunden", der "Illustrierten Feuilleton-Beilage der "Jüdischen Presse"", Berlin, aus dem Jahre 1902 / erz. von Arthur Kahn. Mit einem Vorw. vers. und neu hrsg. von Klaus-Peter Walter, Michelstadt: Neuthor-Verlag, c1993. (בגרמנית)
K.E. Goezinger, Der Ba'al Schem von Michelstadt. Ein deutsch-juedisches Heiligenleben zwischen Legende und Wirklichkeit. Mit einem Neuabdruck der Legenden aus der Hand von Judaeus und Arthur Kahn, (Campus) Frankfurt /New York 2010
הערות שוליים

↑  וורסמר יצחק אריה לייב בן מתתיהו, ירושלים: מכון ירושלים, מפעל תורת חכמי אשכנז, תשע"ה, עמ' 36-43
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279909405171  PLWABN: 9810604935805606  GND: 119183757  ISNI: 0000 0000 5960 7422  LCCN: n84182621  VIAF: 15574108   WorldCat (עם VIAF): 15574108
יצחק אריה ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1907 אוהנוב, אוקראינה 
 פטירה:  שנות ה־40 של המאה ה־20 
 מדינה:  פולין 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שער ספרו של ברגר "תבל גוועת", לבוב תרצ"ד
יצחק אריה ברגר (כ"ט בשבט תרס"ז, 13 בפברואר 1907 – נספה בשואה) היה מורה ומשורר עברי פולני.
קורות חיים

יצחק אריה ברגר נולד בעיר הקטנה אוהנוב (Uhnow; היבניב) שבגליציה (לאחר המלחמה בתחומי פולין). הוא נכדו של ר' מרדכי הלבן בנו של יוסל'ה, סנדלר.
גדל באווירה חסידית, למד בישיבות וסיים את לימודיו בסמינר העברי למורים בלבוב.
בשנות ה-30 הצטרף לסגל בית הספר העברי בהורודנקה (שנוסד ב-1907 וחודש ב-1918, לאחר המלחמה; בראשית העשור הורו בו ש"י פנואלי ושמשון מלצר), והיה לאחרון מנהליו.
יצירותיו התפרסמו בעיתונים העבריים של לבוב, ב"דבר" ובמאספים הספרותיים "הכוכב" (תרפ"ד) ו"הסולל".
בשנת תרצ"ד הוציא את קובץ שיריו היחיד, "תבל גוועת".
ב-1935 זכה סיפורו "מסירות נפש" בפרס הראשון בתחרות ספרותית בנושא 'המאורע הנורא ביותר בחיי' מטעם השבועון הספרותי "בדרך" שבעריכת א"ל יעקובוביץ.
בחודש אייר תרצ"ז הוציא כתב עת עברי (גיליון אחד) שחיברו תלמידיו בשם "נִצנים".

תקופה מסוימת יצא בהיבניב שבועון ביידיש ובעברית בכתב יד בשם "אונזער גורל" ('גורלנו'), בעריכתו.
נישא לריבה פליישר.
כשנולדה בתו, החליט לחנך אותה על טהרת עברית, והיא לא ידעה יידיש (שפתם של יהודי מזרח אירופה) כלל.
נספה בשואת יהודי פולין.[דרושה הבהרה]
קורות חיים > לאחר מותו

בשנת תשנ"ז 1997 ערך ופרסם דוד וינפלד את האנתולוגיה "השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם" (ירושלים: מוסד ביאליק), שבה הביא מיצירתם של יוצרים שנשכחו מן הביקורת והמחקר, וצירף להן ביו-ביבליוגרפיה. לדבריו, ברגר, ולצדו יוצרים כמו בר פומרנץ, אברהם דב ורבנר ומלכיאל לוסטרניק, "העמידו בעשרים השנים שבין שתי מלחמות העולם, ובייחוד ב"שנות השלושים הרעות", נוסח מקורי של שירה אקטואלית בעלת מעורבות חברתית"; "לא רק משום חובת הזכרון ההיסטורי ראויה השירה הזאת לעיון ולמחקר, אלא גם בזכות הערכים הפנימיים שלה".
ספר שיריו

תבל גוועת: שירים, לבוב: [חמו"ל], תרצ"ד.
לקריאה נוספת

י"א ברגר, 'אוטוביוגרפיה', בדרך, 20 בספטמבר 1935. (עם קבלת הפרס הספרותי מטעם השבועון)
דוד וינפלד, 'על שירה עברית בפולין בין שתי מלחמות העולם', עיונים בספרות: דברים שנאמרו בערב לכבוד דב סדן במלאת לו שמונים וחמש שנה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח, עמ' 7–20. (נדפס שוב בתוך: חנא שמרוק ושמואל ורסס (עורכים), בין שתי מלחמות עולם: פרקים מחיי התרבות של יהודי פולין ללשונותיהם, ירושלים: מאגנס, תשנ"ז)
יצחק אריה ברגר, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 363–368.
'המשורר יצחק אריה ברגר', בתוך: הרב נתן אורטנר (כתב וערך), ספר זכרון לקהלת היבניב-אוהנוב והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי אוהנוב והסביבה בישראל, תשמ"א, עמ' 123–126. (ספר יזכור לקהילת היבניב (אוהנוב), בספריית העיר ניו יורק)
דוד וינפלד, 'שלושה משוררים יהודים – פולין – שנות השלושים', חדרים (כתב עת לשירה) 2 (1981), 38–41. (על מלכיאל לוסטרניק, אברם דב ורנר ויצחק אריה ברגר)
'יצחק אריה ברגר', בתוך: דוד וינפלד (ערך, הקדים מבוא וצירף הערות וביו-ביבליוגרפיה), השירה העברית בפולין בין שתי מלחמות העולם, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ז 1997, עמ' 309–328. (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")