stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Everywhere at the End of Time
מוזיקה ושלבים

האלבומים, שקירבי כינה אותם כחוקרים את "ההתקדמות והטוטאליות" של דמנציה, מציגים כותרות שירים פואטיים ותיאורים לכל שלב, המייצגים אדם עם דמנציה ואת רגשותיו. רעיונות של הידרדרות, מלנכוליה, בלבול ומופשטות נוכחים לאורך כל הדרך, ולדברי הסופרת אלכסנדרה וייס, עבודתו של קירבי "מעלה שאלות משמעותיות לגבי עמדות המערב כלפי המוות". Tiny Mix Tapes הציעו שכשירת הברבור של הכינוי, Everywhere at the End of Time "מאיים בכל רגע לפנות את מקומו לשום דבר". האלבומים מציגים קונספט אוונגרדיסטי, ניסיוני, כאשר מגזין המוזיקה Fact מציין "קשר רודף" בין הסגנון של האלבום לבין הנושאים של וייפורווייב. הסופרת שרה נוב שיבחה את היעדר ההילה הפיזית של האלבום, בעוד מאט מיטשל מבנדקמפ דיילי כתב שהסדרה מסתיימת ב"קתרזיס שמימי".
חקירת הדעיכה של הסדרה גררה השוואות לאלבום "The Disintegration Loops" של המוזיקאי ויליאם באזינסקי, אשר, בניגוד לעבודתו של קירבי, מתמקדת בדעיכה פיזית של קלטת בצירוף מקרים עם פיגועי 11 בספטמבר, ולא בדעיכה הנגרמת על ידי תוכנה המייצגת מחלה נוירולוגית. אף על פי שהוא חיובי לגבי יצירותיו של באזינסקי, קירבי אמר כי יצירותיו "אינן רק לולאות שנשברות. הן עוסקות על למה הם נשברים, ואיך". הצלילים של Everywhere at the End of Time הושוו גם לסגנון של המוזיקאי האלקטרוני בוריאל. הסופר מאט קולקהון כתב עבור The Quietus כי שני האמנים "מדגישים את 'הזמן השבור של המאה ה-21'". בזמן שסקרו את השלב הראשון, הכותבים אדריאן מארק לור ואנדריאה סאבאג' שיבחו את השיא עבור נהני באזינסקי, 'Stars of the Lid' ובריאן אינו. דגימות מסוימות חוזרות ללא הרף לאורך כל הדרך, בפרט, השיר "Heartaches" משנת 1931 שבוצע על ידי אל בולי, והופכות מושפלות יותר עם כל אלבום. בשש הדקות האחרונות ניתן לשמוע שיר מתוך "Selected Memories from the Haunted Ballroom".
השירים מתעוותים יותר עם כל שלב, ומשקפים את הזיכרון של המטופל ואת ההידרדרות שלו. סגנון הג'אז של שלושת השלבים הראשונים מזכיר את An Empty Bliss Beyond This World, תוך שימוש בלולאות מתקליטי ויניל וגליל פונוגרף. בשלב השלישי, השירים קצרים יותר, חלקם נמשכים דקה אחת בלבד, ובדרך כלל נמנעים מדעיכה. שלבי הפוסט-מודעות משקפים את רצונו של קירבי "לחקור בלבול מוחלט, שבו הכל מתחיל להתפרק". שני השלבים הלפני אחרונים מציגים כאוס במוזיקה שלהם, המייצג את תפיסת המציאות המשתנה של המטופל. השלב האחרון מורכב ממוזיקת דרון, המתארים את ריקנות המוח של האדם החולה. ב-15 הדקות האחרונות שלו הוא כולל עוגב, מקהלה ודקת דומייה, המתארת את המוות. שלבים ד' עד ו' מודגשים לעיתים קרובות כמוקד הרעיון והקומפוזיציה של האלבום. מיילס בואו מפיצ'פורק כתב על הניגוד של השלבים המאוחרים יותר ליצירות האמביינט האחרות של קירבי כ"פיתוח הסאונד שלה בדרכים חדשות ולעיתים קרובות מפחידות", בעוד שקירבי תיאר את הסדרה כ"יותר על שלושת השלבים האחרונים מאשר על שלושת הראשונים". ב-Handbook of the Anthropology of Sound, הוצאת בלומסברי, מתארים את השלבים המאוחרים יותר כ"קטע מבלבל של זיכרונות מעורפלים הרוחצים בערפל מהדהד", ומקשרים אותם לאמוסיה ולהשפעותיה על הזיכרון המוזיקלי.
הפקה

קירבי הפיק את "Everywhere at the End of Time" בדירתו בקרקוב באמצעות מחשב "שתוכנן במיוחד להפקת מוזיקה". הוא עשה יותר שירים לשלב הראשון בלבד מאשר בכל ההיסטוריה של הכינוי. האלבומים הופקו שנה לפני יציאתם. הפיתוח של שלב ג' החל בספטמבר של 2016 ושלב ו' החל במאי של 2018. קירבי הצהיר כי בשלושת השלבים הראשונים יש "הבדלים עדינים אך מכריעים", המציגים את אותו סגנון כללי "בהתבסס על מצב הרוח והמודעות שאדם עם המצב ירגיש". קירבי רצה שתהליך המאסטרינג, שנעשה על ידי אנדראס "לופו" לוביץ', יהיה "נשמע ועקבי לאורך כל הדרך". לדבריו, אסטרטגיית ההלחנה היא להשתמש בגרסאות כיסוי שונות לשירים מסומפלים כדי לקשר מסרים רגשיים ספציפיים לכל אחד מהם. במקום לקנות תקליטים פיזיים כפי שעשה עם An Empty Bliss Beyond This World, קירבי מצא את רוב הסמפלים באינטרנט, והצהיר כי "אפשר למצוא עשר גרסאות של שיר אחד עכשיו". הוא ציין כי שלב א' מכיל בלולאות קטעים קצרים של שירים, בעוד ששלב ב' מאפשר לדגימות להתנגן במלואן. קירבי תיאר את שלב ג' כדומה ביותר ל-An Empty Bliss Beyond This World, ואמר כי ניתן להאזין לשלבים א'-ג' בדשדוש ועדיין להישאר מגובשים. בין יציאת השלב השלישי לשלב הרביעי, קירבי הכריז שהוא "עובר דירה ואולפן".
קירבי התמקד יותר בשלושת השלבים האחרונים, שבהם הוא רצה ליצור את מה שהוא כינה "כאוס שניתן להאזין אליו". קירבי הוסיף כי בזמן הפקת שלב ד', הוא הבין ששלושת השלבים האחרונים "צריכים להיעשות מנקודת מבט של פוסט-מודעות". כשהסביר את השם, קירבי כינה אותם "פוסט-מודעות" מכיוון שהם נמצאים כאשר המטופל אינו מודע להפרעה. הוא דיווח כי הרגיש לחץ בזמן שעבד על שלושת השלבים האחרונים, ואמר: "הייתי מסיים שלב אחד, מפיק את המאסטר, וכל זה תוך כדי התחלת שלב נוסף". בהלחנת שלבי ד'-ה', קירבי טען שיש לו יותר מ-200 שעות של מוזיקה והוא "ליקט אותה בהתבסס על מצב הרוח". לנדון בייטס מ-The Believer's השווה את שלב ד' ל-"Radio Music" מ-1956 של המלחין ג'ון קייג', וקירבי השיב לו שסגנון המוזיקה האליאטורית של קייג', מוזיקה עם אלמנטים אקראיים, היווה השראה לשלבים המאוחרים יותר. הוא אמר כי שלב ה' הוא "שינוי מובהק" משלב ד', וכתב כי "זה לא מיידי אבל זה סימפטום מכריע". לדברי קירבי, הפקת השלב הסופי הייתה הקשה ביותר, בשל ציפיות הציבור.
עטיפות האלבומים

עטיפות האלבומים של Everywhere at the End of Time הם ציורי שמן מופשטים של חברו הוותיק של קירבי, איוון סיל. הם מינימליסטיים, כל אחד מהם מציג אובייקט אחד של מיקוד וללא טקסט, והופכים פחות מזוהים עם כל שלב. Tiny Mix Tapes כללו את Beaten Frowns After, עטיפת האלבום של שלב א', ברשימות עטיפות האלבומים הטובות ביותר של 2016 ושל שנות ה-2010. חלקם השוו את הנושאים האמנותיים של קירבי וסיל. כמו קירבי, סיל מדגיש את הזיכרון כחלק מרכזי באמנות, ואומר, "אמנות תמיד עובדת מהזיכרון". כשציין את החפיפה הזו, קירבי אמר ששני החזיונות "מתנגשים בצורה נהדרת".
שלושת העטיפות הראשונות של האלבומים נקראות Beaten Frowns After מ-2016, Pittor Pickgown in Khatheinstersper מ-2015 ו-Hag מ-2014 בהתאמה. Beaten Frowns After מציג מגילה אפורה על אופק ריק, עם קפלי עיתונים הדומים לקמטי מוח, שכותבת ה-Teen Ink סידני ליהי השוותה למודעות של המטופל להתקדמות המחלה. Pittor Pickgown in Khatheinstersper מציג ארבעה פרחים נבולים באגרטל סלע רקוב מופשט. Hag מציג צמח אצה מעוות עד הקצה, שסם גולדנר מ-Tiny Mix Tapes תיאר כ"אגרטל שנשפך החוצה לאדוות של אי-סדר".
העטיפות לשלושת השלבים האחרונים נקראים בהתאמה Giltsholder מ-2017, Eptitranxisticemestionscers Desending מ-2017, Necrotomigaud מ-2018. Giltsholder היא יצירת האמנות היחידה המציגה דמות אנושית, בצורת פרוטומה כחול-ירוק עם תווי פנים בלתי מזוהים. לדברי גולדנר, הדמות נראית מחייכת כשמביטים בה מרחוק, ואילו ליהי פירשה אותה כמייצגת את חוסר היכולת של המטופל לזהות אדם. Eptitranxisticemestionscers Desend נחשב לכריכה המופשטת ביותר, ומתאר מסה מופשטת, שלטענת הכותבים היא אישה או גרם מדרגות דמוי שיש. הייזלווד פירש אותו כמייצג את מוחו של המטופל, למרות שבעבר היא הציגה חוויות, כיום לא ניתן לזהות אותה. Necrotomigaud מציג לוח אמנות עם ריבוע של סרט כחול מחובר באופן רופף, המשקף את הריקנות הרגשית של שלב ו'.
ציוריו של סיל והמוזיקה של הקרטייקר הוצגו בתערוכת האמנות הצרפתית Everywhere, an Empty Bliss של חברת FRAC Auvergne בשנת 2019, שהציגה מסמכים על עבודתם של הצמד וחשפה את שמות עטיפות האלבומים. בעבר, ציוריו של סיל הוצגו גם ליד אחת מהופעותיו של קירבי בתערוכה Cukuwruums בשנת 2019. ב-2018, כשנשאל מדוע אריזות יצירותיו לא הציגו תיאורים כלשהם, אמר קירבי כי ציוריו של סיל הם המוקד העיקרי בכל שלב. הוא הצהיר כי הערות תוספות יסיחו את הדעת מהאמנות של סיל, וכי הוא שמר אותם בצורה דיגיטלית עבור מאזינים ש"מחפשים קצת יותר לעומק".
הפצה וקידום מכירות

קירבי חשב בתחילה לא להפיק את Everywhere at the End of Time כלל. במשך חודשים לפני יציאת השלב הראשון, הוא הזכיר את הרעיון לחברים ובני משפחה, והסביר שהוא "רצה להיות בטוח שזה לא ייתפס כרעיון גבוה ויומרני". האלבומים יצאו במשך שלוש שנים: השלב הראשון ב-2016, השניים הבאים ב-2017, השניים הלפני אחרונים ב-2018, והאחרון ב-2019. לדברי קירבי, העיכובים נעשו כדי "לתת תחושה של זמן חולף" למאזינים. למרות שהוא הביע דאגה מדמנציה כבעיה חברתית, קירבי אמר שההפרעה אינה משפיעה עליו "ברמה האישית", וציין כיצד היא הפכה ל"קסם יותר מפחד". הוא גם הצהיר כי החוויה של כל חולה דמנציה היא ייחודית, וכי תיאורו היה "ייחודי רק להקרטייקר". המוזיקה של קירבי לא היייתה זמינה בספוטיפיי בשל הביקורת שלו עליה, ומה שהוא כינה "דעיכה מתמדת של המוזיקה על ידי עסקים גדולים ושירותי סטרימינג". עם זאת, ב-11 בדצמבר 2023, קירבי העלה את כל השלבים של Everywhere at the End of Time לשירותי הסטרימינג, תוך שהוא מביע חוסר שביעות רצון מכך ש"אנשים מנסים ללא סוף לייצר רווחים ולנצל את היצירה על ידי העלאה חוזרת ונשנית".
כאשר השלב הראשון יצא ב-22 בספטמבר 2016, קירבי הכריז על הרעיון של הסדרה, "לאבחן" את הכינוי הקרטייקר עם דמנציה באמצעות אלבומים החושפים "התקדמות, אובדן והתפוררות" כשהם נופלים "לעבר התהום של אובדן זיכרון מוחלט". הצהרה זו הטעתה אחדים להאמין שקירבי עצמו אובחן עם דמנציה מוקדמת, יחד עם ג'ורדן דארוויל מ-The Fader ומרווין לין מ-Tiny Mix Tapes. שני הפרסומים עדכנו את הפוסטים שלהם כאשר קירבי הבהיר כי אין לו דמנציה, אלא רק לפרסונה של הקרטייקר. הוא הוציא את שלב ג' ואת We, So Tired of All the Darkness in Our Lives באותו יום, האחרון תחת שמו האמיתי. עם יציאתו של שלב ה', ההודעה לעיתונות של קירבי השוותה את התקדמות הסדרה לתהליך הברקזיט שהיה אז בעיצומו. האלבום האחרון של הקרטייקר, שיצא לצד שלב ו', היה Everywhere, an Empty Bliss, אלבום אוסף של חומרים גנוזים מ-Everywhere at the End of Time.
האמן החזותי האנונימי, Weirdcore, יצר קליפים לשני השלבים הראשונים, שניהם הועלו לערוץ היוטיוב של קירבי, vvmtest. הם שוחררו בספטמבר של 2016 ו-2017, וכוללים אפקטים כגון מתיחת זמן והשהיה. Weirdcore היה ידוע ביצירת ויזואליות עבור מוזיקאי האמביינט אפקס טווין. קירבי אמר כי הוויזואליה חשובה למוזיקה שלו וכינה אותה "לא מהעולם הזה". ב-2020, קירבי ו-Weirdcore שיתפו פעולה שוב בסרטון היוטיוב "[−0º]", שנבחר לאחת היצירות האודיו-ויזואליות הטובות ביותר של השנה על ידי מגזין Fact. נכון ל-13 בנובמבר 2023, אין קליפים רשמיים ב-vvmtest לארבעת השלבים האחרונים.
בדצמבר 2017 הופיע קירבי בברביקן בקרקוב במסגרת פסטיבל Unsound בפולין. המופע היה המופע הראשון שלו מאז 2011, והציג את האמנות של סיל ואת הוויזואליה של Weirdcore. ההקליפים יוצגו לאורך המופעים הבאים של הקרטייקר. במרץ 2018, קירבי הופיע בפסטיבל Présences électronique בפריז, שם ניגן גרסה לשיר "Ce Soir" משנת 1944 של הזמר טינו רוסי. הוא השתתף במופע "סולידריות" של Unsound במאי 2019, גם הוא התרחש בקרקוב. באפריל 2020 הוא היה אמור להופיע בהופעה חיה בפסטיבל [רי]סטינג ריוויר, שהיה אמור להתקיים בהאג שבהולנד. עם זאת, המופע בוטל בשל מגפת הקורונה. קירבי הופיע מאוחר יותר בדונאו-פסטיבל בקרמס ובפרימוורה סאונד בברצלונה ב-7 במאי וב-4 ביוני 2022 בהתאמה. למרות שבעבר הביע היסוס להופיע, קירבי אמר שכל מופע יהיה כעת "קרב כדי להבין את הבלבול". הוא הוסיף כי Weirdcore יביא את ציוריו של סיל "לחיים", וכי האמנות החזותית תחקור את הרעיון לגרום לקהל "להרגיש חולה".
ביקורות

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic:  (שלבים א'–ג')   (שלבים ד'–ו')
Ondarock: 9/10 (שלב א')  8/10 (שלב ו')
פיצ'פורק: 7.3/10 (שלב א')  7.9/10 (שלב ד')
Resident Advisor: 4.3/5 (שלב ו')
Tiny Mix Tapes: 4/5 (שלב א')  3.5/5 (שלב ב')  4.5/5 (שלב ד')  3.5/5 (שלב ה')  4.5/5 (שלב ו')
Everywhere at the End of Time זכה לתגובות חיוביות יותר ככל שהתקדם, כאשר סופר אחד טען שהרחבתו של קירבי בנושאים של An Empty Bliss Beyond This World נבעה מכך שהקונספט שלו "נטען מעבר ליכולות של תקליט אמביינט בן 40 ומשהו דקות". במרץ 2021, האלבום הגיע לשיאו כאלבום הנמכר ביותר ב-Boomkat, הפלטפורמה שקירבי משתמש בה להפצות הפיזיות שלו. בבנדקמפ, Everywhere at the End of Time נשאר אלבום האמביינט האפל הנמכר ביותר בכל הזמנים. בתגובה ל"תרבות התגובה המיידית של היום", אמר קירבי, "החלקים האלה עברו לולאה מסיבה ספציפית... שתתבהר בהמשך הדרך".
שלושת השלבים הראשונים של הסדרה ספגו ביקורת על תיאורם של דמנציה. כותב פיצ'פורק בריאן האו הביע חשש שהשלב הראשון עשוי להיות מבט רומנטי, אם לא נצלני, על מחלת הנפש. הוא מצא את תיאורו של קירבי לא מדויק, האו "ראה את סבתא שלו נכנעת לזה במשך עשור לפני שהיא מתה, וזה היה מעט מאוד כמו 'חלום בהקיץ יפה'. למעשה, לא היה בזה שום דבר אסתטי". פט בין מ-Tiny Mix Tapes החשיב את שלב א' כ"האזנה המענגת ביותר מהקרטייקר", למרות שפאליסי התייחס לשלב ב' כאל "ריקבון או יופי", "אבחון או ריפוי". הייזלווד תיאר את שלב ג' כברירת המחדל של קירבי כ"שק הטריקים" של קירבי, אך טען כי "ללא שלבים אלה והנוחות שלהם, המעבר לשלב ד' לא היה בעל ההשפעה המוחצת שהוא עושה".
התיאור של שלושת השלבים האחרונים של דמנציה תואר בדרך כלל כטוב יותר. מיילס בו, כתב פיצ'פורק, תיאר את שלב ד' כהימנעות מ"סיכון של רומנטיזציה חיוורת", וגולדנר הרגיש שהשיא "שבר את הלולאה", אם כי הוא הוסיף כי הרצועה "Temporary Bliss State" איננה "דמנציה אמיתית". פאליסי, שכתב על גולדנר, החשיב לולאה כזו בשלב ה' כ"מתפרקת (בלי סוף) מהכננים ונערמת עד להיווצרות צורות חדשות". הוא תיאר את צלילי האלבום כ"החנק המדהים של ההיעדרות", וטען, "אם הדבר נעלם, למה אני עדיין מרגיש את זה?". המאפיינים של שלב ו' נעו בין "ירידה נפשית המוצגת בהילוך איטי עד ייסורים" ל"משהו חוץ-אווירתי שכאביו הם מהקוסמוס". פרשנים הרבו לתאר את שלב ו' בשבחים נוספים, אחד מהם כינה אותה כ"יצירה שומטת לסתות של אמנות קולית" עם "כוח ייחודי".
המבקרים הגיבו גם על התחושות הפרשניות, "מעוררות מחשבה" שעוררה הסדרה כולה. דייב גורני מ-Tiny Mix Tapes כינה את האוסף "מטריד", ואילו הייזלווד אמרה שהמוזיקה שלו "נדבקת אליך, המלודיות שלה רודפות ומדביקות". לוקה ווקוס, בסקירתו לבלוג HeadStuff, טען כי "מכונת האמפתיה" של הסדרה "מאופיינת לא במילים", וכוחה "טמון בכך שקירבי חיתן את תקליט הויניל עם המצבים העכשוויים ביותר של ריקול ומניפולציה דיגיטלית". לאחר שכתב על כמה מהיצירות הקודמות של קירבי, סיימון ריינולדס אמר כי הקרטייקר "יכול היה לשנות את שמו ל-Caregiver כי בפרויקט הזה הוא דומה לאחות קולית בהוספיס לחולים סופניים". לדעתו, שמותיו של קירבי לשירים "קורעי לב ולעיתים קרובות מתארים את המוזיקה בצורה יעילה יותר ממה שהמבקר היה יכול אי פעם".
ביקורות > שבחים

Everywhere at the End of Time הופיע הכי הרבה ברשימות סוף השנה של The Quietus ו-Tiny Mix Tapes. האחרון סקר כל אלבום, למעט שלב ג', והעניק לשלב הראשון, הרביעי והשישי את פרס "EUREKA!", שניתן לאלבומים "הבוחנים את גבולות הרעש והמוזיקה" ו"ראויים לשיקול זהיר". Resident Advisor כלל את שלב ו' ברשימת האלבומים הטובים ביותר של 2019. מריה פרוודנצבה בחרה ב-"We Don't Have Many Days" כאחד השירים הטובים ביותר של 2016, ו-שלב ה' נכלל מאוחר יותר ברשימת המוזיקה הטובה ביותר של ספטמבר 2018. שלב ו' נבחר ל-"Lead Review" של השבוע באתר ולאלבום המוזיקה "Miscellaneous" הטוב ביותר לשנת 2019.
| אלבום | שנה | מקור | רשימה | דירוג |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שלב א' | 2016 | The Quietus | סוף שנה | 16 |
| שלב א' | 2016 | Tiny Mix Tapes | סוף שנה | 35 |
| שלב ב' | 2017 | The Quietus | סוף סמסטר | 88 |
| שלב ג' | 2017 | The Quietus | סוף שנה | 39 |
| שלב ד' | 2018 | Tiny Mix Tapes | סוף שנה | 26 |
| שלב ד' | 2018 | The Quietus | סוף סמסטר | 37 |
| שלב ה' | 2018 | The Quietus | סוף שנה | 45 |
| שלב ו' | 2019 | The Quietus | סוף סמסטר | 59 |
| שלב ו' | 2019 | Obscure Sound | סוף שנה | 19 |
| שלב ו' | 2019 | Ondarock | סוף שנה | 38 |
| שלב ו' | 2019 | Il Giornale della Musica | סוף שנה | 12 |
| שלבים שלבים א'–ו' | 2019 | A Closer Listen | סוף עשור | 4 |
| שלבים שלבים א'–ו' | 2019 | Tiny Mix Tapes | סוף עשור | 41 |
| שלבים שלבים א'–ו' | 2019 | Ondarock | סוף עשור | 42 |
| שלבים שלבים א'–ו' | 2019 | Spex | סוף עשור | 133 |
| שלבים שלבים ד'–ו' | 2019 | The Wire | סוף שנה | 35 |
השפעה ופופולריות > תגובה מדעית

בתוך קבוצות מחקר נוירולוגיות, Everywhere at the End of Time נתפס כהשפעה חיובית בדרך כלל. חוקר מאוניברסיטת איווה מצא שהסדרה מציגה את "המציאות המצמררת" של מחלת אלצהיימר, ומדגישה את ההתקדמות ההדרגתית של רוגע לבלבול. בריאן בראון, נשיא החינוך לטיפול בדמנציה, אמר כי תיאורו של קירבי למחלת אלצהיימר הוא "דבר מבורך מאוד" למטפלים בחולי דמנציה. הוא שיבח את תשומת הלב החדשה של הסדרה, שכן "היא מייצרת את האמפתיה הדרושה".
בראון סיכם:
המלחין של המוזיקה הזאת באמת עלה על משהו במונחים של היכולת, דרך המדיום של המוזיקה, להוביל דור צעיר למסע דרך הצלילים של מה שהמוח עובר, דרך תהליך מטורף.
חיובי חלקית על עבודתו של קירבי, הנוירופסיכולוג הצרפתי הרווה פלאטל שיבח את הגישה של Everywhere at the End of Time ואת הנאמנות הכללית לתהליך של דמנציה. עם זאת, פלאטל גם ביקר את הסדרה על כך שהיא נותנת את הרושם של זיכרון כמערכת ליניארית, והסביר כי הזיכרון המוזיקלי הוא האחרון להתפוגג.
קרדיטים

קרדיטים נלקחו מיוטיוב.
ליילנד קירבי - מפיק
איוון סיל - עטיפות אלבום
אנדריאס לוביץ' - מאסטרינג
קנטאורו (משחית טנקים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:  איטליה איטליה
 יצרן:  איווקו 
 משתמשים עיקריים:   צבא איטליה
 משתמשים משניים:  ראו משתמשים
 מחיר:  1.6 מיליון יורו
 שנת ייצור:  1991
 מערכה מרכזית:  מלחמת עיראק
 מידע טכני
 אורך:  7.85 מטרים
 רוחב:  2.94 מטרים
 גובה:  2.73 מטרים
 משקל:  24 טון
 מהירות:  108 קמ"ש
 טווח פעולה:  800 ק"מ
 מנוע:  מנוע דיזל בהספק של 520 כוחות סוס
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  בגרסאות הראשונות: תותח 105 מ"מ  בגרסאות מאוחרות: תותח 120 מ"מ
 מספר פגזים:  14 פגזים בצריח ועוד 26 בבטן הכלי
 חימוש משני:  2 מקלעים 7.62 מ"מ
 
קנטאורו היא משפחת משחיתי טנקים מתוצרת איטליה בעלי מרכב אופני.
פיתוח

תכנונו של הקנטאורו החל בשנת 1980 והוא פותח על ידי חברת המכוניות האיטלקית פיאט ויצרנית אמצעי הלחימה האיטלקית אוטו מלרה. הפיתוח התחלק בין שתי החברות: על פיאט הוטלה המשימה לפתח את מרכב הכלי, המיגון, ומערכות ההנעה. ואילו על חברת אוטו מלרה הוטל לפתח את הצריח ומערכות הנשק.
במהלך השנים, השתמשו בפלטפורמה של הכלי למגוון שימושים. בין היתר, נוצרה גרסה של נגמ"ש לחימה המבוססת על הכלי וגם תותח מתנייע.
מאפיינים > הנעה

מרכב הקנטאורו הוא אופני, בעל הנעה של 8x8 במטרה לאפשר עבירות גבוהה, והכלי מונע בידי מנוע דיזל בעל 6 צילינדרים, בהספק של כ-520 כוחות סוס. תיבת ההילוכים של הכלי כוללת כחמישה הילוכים קדימה ושני הילוכים לנסיעה אחורה (רוורס).
משקלו הקל של הכלי, שעומד על כ-24 טון, בשילוב עם הספק המנוע והמרכב האופני, מאפשרים נסיעה במהירות גבוהה במיוחד של 108 קמ"ש. כמו כן, לכלי מכל דלק גדול, המאפשר טווח פעולה נרחב, שעומד על 800 ק"מ. הקנאטורו יכול לצלוח נהרות בעומק של 1.5 מטרים ללא הכנה, ולטפס עליות תלולות בשיפוע של 60 מעלות.
המרכב האופני מספק אפשרות לניוד אסטרטגי בין גזרות בקלות, חוסך את הצורך במובילי טנקים איטיים, מאפשר נסיעה במהירות גבוהה ואינו גורם נזק לדרכים סלולות.
מאפיינים > מיגון

את הקנטאורו עוטף שריון משופע העשוי מפלדה מרותכת, המיועד להגן על הכלי מפני תחמושת בקוטר 14.5 מ"מ וכמו גם רסיסים. בקדמת הכלי יש שריון עבה המיועד להגן גם מפני תחמושת 25 מ"מ, תוספת בולטת מגבירה את ההגנה גם נגד תחמושת תותחי 30 מ"מ. לקנטאורו גם בארבעה מדוכות עשן בשני צידי הצריח, למטרות מיסוך והטעייה של נשק מונחה לייזר ומערכת התרעת לייזר מפני איומי נ"ט. כמו כן, הוא מצויד גם במערכת להגנה מפני איומי אב"כ (אטומי ביולוגי כימי) ומערכת כיבוי אש המופעלת באופן אוטומטי.
מאפיינים > חימוש ובקרת אש

בגרסה הראשונה הקנטאורו חומש בתותח 105 מ"מ בקליבר 52, ובגרסאות המאוחרות הוא הוחלף בתותח 120 מ"מ. החימוש המשני של המשחית הם שני מקלעי 7.62 מ"מ שאחד מהם הוא מקלע מקביל והשני הוא מקלע נ"מ החמוש בכ-4000 כדורים.
מערכת בקרת האש של הקנטאורו שודרגה במהלך השנים וגרסתה המתקדמת זהה לזו של טנק האריאטה. מערכת זו היא Turms Fcs שפיתחה חברת Galileo Avionica. היא מאפשרת לכלי לרכוש מטרות נעות באופן עצמאי, שהמשחית נמצא בעמדה או בתנועה. כחלק ממערכת בקרת האש, לתותחן מד טווח לייזר ומערכת דימות תרמי, בנוסף למערכת לבדיקת מהירות וכיוון הרוח, לשם חישוב סטיית הפגז. כמו כן ישנה מערכת לבדיקת הלחות. מערכות בקרת האש המתקדמת, מאפשרות פגיעה בדיוק רב במטרות רכב קרבי משוריין בנוסף לאפשרות לפגוע במסוקים מנמיכי טוס.
שירות

טבילת האש הראשונה של הקנטאורו הייתה במהלך מלחמת עיראק, שכחלק מהכוח האיטלקי שהצטרף לקואליציה בראשות ארצות הברית, נשלחו גם משחיתי טנקים כדי להתמודד מול השריון העיראקי. הקנטאורו שימש את האיטלקים בקרבות על גשרים בעיר נסריה, וכמו כן הקנטאורו הפגיז מבנים בהם הסתתרו חוליות נ"ט או צלפים.
בשנת 2003, גם ספרד שלחה לעיראק משחיתי טנקים מסוג זה, כשישה במספרם, ונימקה את ההחלטה כ"הגנה עצמית לחיילים"
כיום כלים מהמשפחה משרתים מטעם ממשלת איטליה בלבנון, במסגרת כוחות יוניפי"ל 2.
משתמשים > מפעילים

מפת מפעילי הקנטאורו כמשחית טנקים (בכחול)איטליה צבא איטליה - הצבא האיטלקי מפעיל מאות כלים ממשפחה זו, מארבעה דגמים עיקריים, כשחלקם משתמשים כמשחיתי טנקים, וחלקם כנגמ"ש לחימה המבוסס על הקנטאורו. כמו כן, הצבא האיטלקי הסב ארבעה כלים מסוג זה לאמבולנסים ממוגנים.
ירדן צבא ירדן - צבא ירדן מפעיל קיבל כמתנה 25 כלים המשתמשים כמשחיתי טנקים.
ספרד צבא ספרד - הצבא הספרדי מפעיל כ-84 כלים מסוג זה כמשחיתי טנקים, ועוד ארבעה כלים כטנקי חילוץ.
עומאן צבא עומאן - צבא עומאן מפעיל כעשרה כלים מסוג זה כמשחיתי טנקים, עם תותח 120 מ"מ (אפשרות לרכישה של עוד 24 כלים).
משתמשים > הצעות שנדחו

ארצות הברית צבא ארצות הברית - הצבא האמריקאי רכש כ-16 כלים מסוג זה לצורך בדיקות, אך לבסוף החליט לבחור בגרסה של נגמ"ש סטרייקר עליו הורכב תותח מחורק קנה 105 מ"מ.
הערות שוליים

↑  España refuerza su despliegue en Iraq con seis blindados con cañones de gran calibre באתר Belt בספרדית (תרגום:ספרד מחזקת את היערכותה בעיראק עם שישה תותחים משוריינים עם קליבר גדול)
תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח גרעינית 
 מיקום:  Desnogorsk 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מפעיל:  רוסאנרגואטום 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  3,000 מגה-ואט 
 
 קואורדינטות:  54°10′00″N 33°14′00″E﻿ / ﻿54.16666667°N 33.23333333°E﻿ / 54.16666667; 33.23333333
 אתר רשמי
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת הכוח הגרעינית סמולנסק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת הכוח הגרעינית סמולנסק he
 
תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק היא תחנת כוח גרעינית ברוסיה, הממוקמת במחוז סמולנסק, כמאה ק"מ מהעיר סמולנסק, 115 קילומטר מבריאנסק ו-320 קילומטרים ממוסקבה. תחנת הכוח הגרעינית סמולנסק היא תחנת הכת הגרעינית הגדולה ביותר באזור ודומה בעיצובה לתחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל.
בתחנה שלושה כורים מדגם RBMK -1000 (עם הספק של 1,000 MW על בסיס גרפיט). התחנה הייתה אמור להכיל ארבע יחידות אך בניית הכור הרביעי הופסקה בשנת 1993 בעקבות אסון צ'רנוביל. כל היחידות מצוידות במערכות תגובת חירום, שיכולות למנוע שחרור של חומר רדיואקטיבי לסביבה גם במקרה של תאונה קשה; למשל שבירה של צינורות במעגל הקירור של הכור. מעגל הקירור של הכור שוכן בקופסאות בטון מזוין הרמטי שיכולות לעמוד בכוח של 4.5kgf/cm‏2.
| יחידה | סוג הכור | קיבולת נטו | קיבולת כוללת | תחילת בנייה | רשת חשמל | תחילת פעילות | הפסקת פעילות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמולנסק - 1 | RBMK-1000 | 925 MW | 1,000 MW | 1975-10-01 | 1982-12-09 | 1983-09-30 | ‏2027 (בתכנון) |
| סמולנסק-2 | RBMK-1000 | 925 MW | 1,000 MW | 1976-06-01 | 1985-05-31 | 1985-07-02 | ‏2030 (בתכנון) |
| סמולנסק-3 | RBMK-1000 | 925 MW | 1,000 MW | 1975-10-01 | 1990-01-17 | 1990-10-12 | ‏2034 (בתכנון) |
| סמולנסק - 4 | RBMK-1000 | 925 MW | 1,000 MW | 1984-10-01 | - | - | הבנייה בוטלה ב-1 בדצמבר 1993 |
ראו גם

אנרגיה גרעינית ברוסיה
הערות שוליים

↑  Power Reactor Information System of the IAEA: "Russian Federation: Nuclear Power Reactors"
↑  "«Росатом» направляет 45 млрд. руб. на модернизацию и продление срока эксплуатации Смоленской АЭС". Атомная энергия 2.0 (ברוסית). 2012-02-07. נבדק ב-2021-07-10.
הסינרמה

ערך זה עוסק באולם הסינרמה בתל אביב. אם התכוונתם לטכניקה קולנועית, ראו .
| --- | --- |
הסינרמה, לרגלי מגדל טויוטה. ברקע מגדלי עזריאלי
הסינרמה, לרגלי מגדל טויוטה. ברקע מגדלי עזריאלי
 מידע כללי
 סוג:  אולם הקולנוע במקור
 שימוש:  אולם הקולנוע, מועדון הופעות וריקודים, תיאטרון, אולם למופעים, מרכז כנסים, אולפן טלוויזיה
 כתובת:  רחוב יגאל אלון 61 בשכונת ביצרון
 מיקום:  תל אביב
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  עיריית תל אביב (2016)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1960–1966 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1966 
 תאריך פירוק:  2016
 אדריכל:  אהרון דורון (כיפת המבנה)
 
 קואורדינטות:  32°03′54″N 34°47′31″E﻿ / ﻿32.065137°N 34.791834°E﻿ / 32.065137; 34.791834
 תבנית:לשוניות2
 
הסינרמה היה בניין ברחוב יגאל אלון 61 בשכונת ביצרון בתל אביב-יפו, שהיה אולם הקולנוע היחיד בישראל שהקרין סרטי קולנוע בשיטת הסינרמה ולאחר מכן היה לאולם למופעים ושידורי טלוויזיה. המבנה העגול היה ציון דרך בנוף התל אביבי. מ-2004[דרושה הבהרה] המבנה עמד נטוש למעט סניף של בנק הפועלים שהיה בחזית המבנה. באוגוסט 2016 המבנה נהרס ומאז יש עליו מגרש חניה. קיימת תוכנית לבניית שלושה מגדלים בגובה של עד 46 קומות לתעסוקה, משרדים, מגורים, מסחר ושטחי ציבור, במקום בו עמד המבנה.