stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צמר גפן
שימושים

בשל היותו מוצר רך, סופג ואוורירי הוא משמש מצד אחד לספיגת נוזלים ותחליבים לצורך מריחתם על העור (בעיקר) ומצד שני, לריפוד ולהגנה על עצמים עדינים או שבירים. השימוש הראשון נפוץ בעיקר בתחומי הרפואה והקוסמטיקה – למשל, לשם ניקוי אזור של העור מספיגים צמר גפן בחומר חיטוי או במסיר איפור. השימוש השני נפוץ לריפוד אתרוג או לאריזה ביתית.
צמר גפן נמכר בעיקר בבתי מרקחת בצורה רציפה הניתנת לתלישה או בכדורונים מוכנים מראש, לבנים או צבעוניים (לרוב להסרת איפור). צמר גפן נמכר גם כ"צמרונים" לניקוי אוזניים. בשני קצותיו של כל מקלון (עשוי עץ או פלסטיק) מלופף צמר גפן דחוס. גם את צמר הגפן שבקצה המקלון ניתן להספיג בחומר נוזלי או בתחליב כדי לנקות אזורים קטנים בדיוק מרבי.
היסטוריה

השימוש הרפואי הראשון בצמר גפן נעשה במאה ה-19 על ידי ד"ר ג'וזף סמפסון גמג'י, רופא ממוצא איטלקי ששירת כמנתח בבית החולים של המלכה בברמינגהאם, אנגליה. הוא סלל את הדרך למניעת זיהומים בניתוח, וב-1880 המציא את "גמג'י טישו" (Gamgee Tissue) – תחבושת כירורגית שהורכבה משכבה עבה של צמר גפן בין שתי שכבות של גזה (רשת) סופגת. המצאתו נחשבת לפיתוח משמעותי במניעת זיהומים בפצעי ניתוח והיא הבסיס לתחבושות מודרניות רבות.
מקור השם

מקור השם הוא שיבוש שמו העברי הקדום של צמח הכותנה – גפן הצמר – שנקרא כך בשל דמיון עליו לעלי הגפן.
גפן שיבשה, אסורה ואינה מקדשת. רבי מאיר אומר, אף צמר גפן אסור ואינו מקדש
הציטוט מתייחס לאיסור כלאיים: אסור לזרוע זרעי כותנה (גפן הצמר) עם זרעי גפנים למרות הדמיון ביניהם. רוביק רוזנטל ב"מילון הצירופים" תולה את השם העברי למוצר גם בהשפעת המילה המקבילה בגרמנית לכותנה Baumwolle (צמר עץ) ובהשפעת המונח האנגלי ל"צמר גפן" – cotton wool (צמר כותנה).
תרבות

שימושו של המוצר "צמר גפן" כחומר ריפוד הביא לשימוש בצירוף הלשוני "צמר גפן" כדימוי להגנת יתר, בעיקר על ילדים. ניבים כגון "לעטוף / לגדל (ילד) בצמר גפן" משמשים להעברת ביקורת על הורות מגוננת יתר על המידה באופן חונק ולא בריא שלא מאפשר לילד להתמודד עם קשיים, להתחסן ולהתפתח. ניבים כאלה קיימים בכמה שפות אירופאיות:
יידיש: וויקלען עמעצן אין וואַטע
גרמנית: jemanden in Watte packen
צרפתית: élever un enfant dans du coton‏
צמר גפן מתוק (מוכר גם בכינויים "שערות סבתא", ס◌ֽוכר, שמבלולו או ימבמבם) הוא כינוי לממתק נפוץ העשוי מסוכר לבן. שם הממתק נגזר מהדמיון הצורני למוצר – הסוכר המומס לצורת שערות מלופף סביב מקל עץ ונראה כמו "ענן" אוורירי לבן ורך, גוש גדול של צמר גפן.
הערות שוליים

↑  ד"ר מאיר ברק, המחלקה לביולוגיה מבנית, מכון ויצמן למדע, "מה מקור השם צמר גפן, הרי הצמח הוא כותנה?", מכון דוידסון לחינוך מדעי
↑  רוביק רוזנטל (2009), "מילון הצירופים", צמר גפן, עמ' 764
↑  רוביק רוזנטל (2009), "מילון הצירופים", עטף אותו בצמר גפן, עמ' 685
כ"א בטבת

כ"א בטבת הוא היום העשרים ואחד בחודש הרביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ואחד בחודש העשירי 
למניין החודשים מניסן.
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"א טבת היא ברוב השנים פרשת שמות. אבל אם בר המצווה חל בשנה המתחילה ביום חמישי פרשת בר המצווה היא פרשת וארא.
חגים ומועדים

יום הלשון העברית
אירועים היסטוריים

ה'תרצ"ו – הרב משה אביגדור עמיאל התמנה כרבה הראשי של תל אביב
ה'תשי"ב – יוסף בצרי ושלום צלאח, הואשמו בפעילות ציונית מחתרתית, והועלו לגרדום בבגדאד
ה'תשל"א – הרב מצליח מאזוז נרצח בידי מתנקש מוסלמי
ה'תשמ"ג – נוסד היישוב נווה דקלים ברצועת עזה, היה הגדול ביישובי גוש קטיף
ה'תשס"ו – אילן חלימי, יהודי צרפתי, נחטף וכעבור שלושה שבועות נרצח על רקע אנטישמי על ידי חבורת מהגרים מוסלמים
נולדו

ה'תרי"ח – אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית (נפטר ב-ה'תרפ"ג)
ה'תשכ"ו – הרב דוד לאו, הרב הראשי האשכנזי לישראל
ה'תש"מ – אילן רוזנפלד, שחקן וקומיקאי ישראלי
נפטרו

ה'תר"י – הרב ישראל דב בער מווילעדניק. צדיק חסידי במחצית הראשונה של המאה ה-19. מכונה "הצדיק מווילעדניק".
ה'תשי"ב – יוסף בצרי ושלום צאלח הועלו לגרדום בבגדאד, לאחר שהואשמו בפעילות ציונית מחתרתית
ה'תשל"ד – יוסף סרלין, חבר הכנסת ושר מטעם הציונים הכלליים וגח"ל (נולד ב-ה'תרס"ו)
ה'תשל"ה – קרלו לוי, צייר וסופר יהודי-איטלקי (נולד ב-ה'תרס"ג)
כ' בטבת – כ"ב בטבת
טבת
משה אביגדור עמיאל
טיחון חרניקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1913 (יוליאני) יילץ, רוסיה 
 פטירה:  14 באוגוסט 2007 (בגיל 94) מוסקבה, רוסיה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1927
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, Gnessin State Musical College 
 סוגה:  אופרה, סונאטה, רביעיית כלי מיתר, בלט, סימפוניה, קונצ'רטו, שיר 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  פרס לנין  מסדר ההצטיינות בתרבות של פולין  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  כוכב ידידות העמים  פרס גלינקה  מדליית הידידות  פרס סטלין, דרגה 2  מסדר קירילוס ומתודיוס  מסדר האמנויות והספרות  פרס נשיא הפדרציה הרוסית  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  פרס ברית המועצות  עיטור לנין  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  אמן העם של ברית המועצות  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליית ותיק העמל  פרס משרד הפנים של רוסיה 
 www.khrennikov.ru
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
טיחוֹן חְרֶניקוֹב (ברוסית: Ти́хон Никола́евич Хре́нников; ‏10 ביוני 1913 – 14 באוגוסט 2007) היה מלחין רוסי וסובייטי. כיהן במשך כ-40 שנים כיושב ראש אגוד המלחינים הסובייטי.
חייו

טיחון חרניקוב נולד ביילץ (עיירה במחוז ליפצק) למשפחת סוחרים. הוא היה הילד העשירי והצעיר במשפחה וכבר בגיל צעיר החל להתעניין בנגינה ובהלחנה. בחורף 1928-1927 הגיע למוסקבה והראה את היצירות שלו למלחין. הוא קיבל התייחסות חיובית והמלצה לחזור הביתה ולהשלים את הלימודים בבית הספר לפני שיגיע למוסקבה פעם נוספת. ב-1929 הוא הגיע למוסקבה והחל ללמוד במכללה מוזיקלית. בשנים 1932-1936 למד חרניקוב בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל היינריך נויהאוס.
ב-1939 הלחין חרניקוב את האופרה הראשונה שלו "בסערה" (В бурю). באופרה זו הועלה לראשונה דמותו של ולדימיר לנין על במת האופרה. במהלך שנות ה-30 נכלל חרניקוב בקבוצת מלחינים סובייטיים צעירים. הוא כתב מאמר בעיתון פראבדה נגד המלחינים דמיטרי שוסטקוביץ' וסרגיי פרוקופייב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבר חרניקוב עם משפחתו לאזור הרי אורל. בתקופה זו הוא כתב מוזיקה למספר סרטים. בהמשך הוא עבר לחזית והשתתף במספר קונצרטים לחיילים הלוחמים.
ב-1948, לפי בקשה ישירה של יוסיף סטלין, התמנה חרניקוב ליושב ראש ארגון המלחינים הסובייטים. קיימת סברה שבתקופתו כראש הארגון סבלו המלחינים פחות מרדיפת השלטונות ואיש מחברי הארגון לא הוצא להורג. יחד עם זאת, חרניקוב היה שותף פעיל בכול המערכות של השלטונות כנגד מוזיקאים שסר חינם בעיני השלטון. אומנם הם לא הוצאו מחוץ לשורות הארגון ועל פי רוב אף המשיכו לקבל הזמנות לביצוע עבודות, אך קיימות גם דוגמאות אחרות; כך למשל, המלחין הצעיר אלכסנדר לוקשין, שספג ביקורת קשה מחרניקוב, לא הצליח להתקבל לעבודה באף מוסד. בנובמבר 1979 נאם חרניקוב בוועידת הארגון ומתח ביקורת קשה על שבעה מלחינים צעירים. במשך שנים לאחר נאום זה לא יכלו מלחינים אלו להשתתף בהופעות ולא קיבלו הזמנות להלחנה.
בשנת 1961 החל חרניקוב ללמד בקונסרבטוריון של מוסקבה ובשנת 1966 התמנה לפרופסור. במקביל לפעילות ציבורית ועבודה בקונסרבטוריון, המשיך חרניקוב בהלחנה. הוא כתב מספר אופרות ומוזיקה לסרטים.
חרניקוב לא תמך במנהיגי המדינה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 1998 הוא ציין בראיון כי הוא רואה במיכאיל גורבצ'וב בוגד וכי סטלין היה מנהיג דגול. כל זאת למרות שבתקופת הטיהורים הגדולים אחיו נשפטו, אחד מהם הוצא להורג והשני שוחרר כעבור שנתיים.
עבור פעילותו בשטח ההלחנה ופעילותו הציבורית הענפה קיבל חרניקוב ארבע פעמים את פרס ברית המועצות, פרס לנין (1974), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, ארבעה עיטורי לנין, פעמיים עיטור הדגל האדום ועיטורים נוספים של ברית המועצות ומדינות אחרות. בשנת 1963 הוענק לחרניקוב תואר אמן העם.
לפי בקשתו הוא נטמן בחצר הבית בו נולד ביילץ. בבית זה נפתח עתה מוזיאון על שמו.
הקו הסגול

ערך זה עוסק בקו שביתת הנשק בגולן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מתאר הגבולות בין ישראל וסוריה
הקו הסגול הוא קו שביתת הנשק בין ישראל לסוריה עליו הוסכם בתום מלחמת ששת הימים. אורכו כ-65 ק"מ מצפון לדרום ו-27 ק"מ ממערב למזרח. הקו תוחם כ-1,260 קמ"ר, כשני שלישים ממערבה של רמת הגולן, שכבשה ישראל במהלך המלחמה. במלחמת יום הכיפורים הצליח צבא סוריה לכבוש כמחצית מהשטח הנ"ל למשך ימים אחדים, אך כוחות צה"ל כבשו שטחים אלה בחזרה ביום הרביעי למלחמה והחל מהיום החמישי התקדמו וכבשו שטחים בעומק סוריה. ב-31 במאי 1974 נחתם הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה. על-פי ההסכם חזרה ישראל ל"קו הסגול", למעט שטח של כ-25 קמ"ר שכולל את העיר קוניטרה, אשר חזר לשליטה אזרחית סורית. רצועה משטח סוריה הצמודה לקו הפסקת האש נקבעה כאזור חיץ בין הכוחות הישראלים לסורים, והיא נמצאת בשליטה צבאית של כוח בין-לאומי בחסות האו"ם המכונה אונדו"ף.
הקו הסגול במלחמת יום הכיפורים

לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים בנתה ישראל מוצבים רבים לאורך הקו, סך הכל 117 נקודות מבוצרות, ביניהן גם 17 מוצבים. לפני המוצבים נחפרה תעלת נ"ט בעומק של חמישה מטרים שהייתה זרועה במוקשים רבים לאורכה. בצדו הישראלי של הגבול נבנו רמפות לטנקים ישראלים שהיו יכולים להתבצר במקום ולירות מטווח רחוק בכוחות הסוריים הפולשים.
במלחמה עצמה איישו חיילי חטיבת גולני את המוצבים שנבנו.
הערות שוליים

↑  "האמנה הפרנקו-בריטית בעניין מספר עניינים הקשורים למנדטים על סוריה ולבנון, ארץ ישראל ומסופוטמיה" (CONVENTION ON CERTAIN POINTS CONNECTED WITH THE MANDATES FOR SYRIA AND THE LEBANON, PALESTINE AND MESOPOTAMIA) עליה חתמו ב-23 בדצמבר 1920 בריטניה וצרפת, ששאבה סמכותה מוועידת סן רמו, אפריל 1920, וכתב המנדטים, הותירו בתחומי המנדט הבריטי על ארץ ישראל חלק מרמת הגולן החופף כמעט במלואו לשטח אותו כבשה ישראל במלחמת ששת הימים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גאורגיס ברצוקאס

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1965 (בן 59) אתונה, ממלכת יוון 
 עמדה:  פאוור פורוורד 
 גובה:  2.0 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 1987
 קבוצות כשחקן
 1981–1992:  מארוסי
 קבוצות כמאמן
 2003–2006   2006–2009   2009–2010   2010–2012   2012–2014   2015–2016   2016–2017   2017–2019   2020–:  מארוסי (ע.מאמן)   לאריסה   מארוסי   פאניוניוס   אולימפיאקוס   לוקומוטיב קובאן   ברצלונה   חימקי מוסקבה     אולימפיאקוס
 
גאורגיס ברצוקאס (ביוונית: Γιώργος Μπρατζόκας; ‏ נולד ב-11 ביוני 1965) הוא כדורסלן עבר יווני, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד וכיום הוא מאמן כדורסל המאמן את אולימפיאקוס פיראוס מליגת העל היוונית בכדורסל ומהיורוליג.
קריירה > מארוסי (כשחקן)

ברצוקאס חתם במארוסי בקיץ 1981 (בגיל 16). הוא התמודד בדראפט 1987 אך לא נבחר. בסוף עונת 1992, לאחר 11 שנים, פרש ממשחק בעקבות פציעה. את כל קריירת המשחק שלו הוא העביר במארוסי.
קריירה > מארוסי (כעוזר מאמן)

11 שנים לאחר שנאלץ לפרוש ממשחק עבר ברצוקאס לאימון. ברצוקאס החל את דרכו כעוזר מאמן במארוסי הקבוצה היחידה בה שיחק בכל הקריירה. שנתיים לפני שברצוקאס הגיע לקבוצה מארוסי הקבוצה זכתה בגביע ספורטה לאחר ניצחון 72–74 על אלאן שאלון הצרפתית.
קריירה > לאריסה (כמאמן)

בעונתו הראשונה כמאמן הקבוצה עלתה הקבוצה לפלייאוף הליגה היוונית לראשונה בתולדותיה. בעונתו השנייה בקבוצה הקבוצה לא העפילה לפלייאוף ובשלישית שבה לפלייאוף.
קריירה > מארוסי (כמאמן)

בשנת 2009 חזר למארוסי, הפעם כמאמן ראשי. ברצוקאס אימן את מארוסי רק לעונה אחת עד שעזב.
קריירה > פאניוניוס (כמאמן)

בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר למאמן השנה בליגת בעל היוונית בכדורסל.
קריירה > אולימפיאקוס (כמאמן)

ברצוקאס חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית ומהיורוליג לעונות 2012\2013 ו-2013\2014. בעונתו הראשונה בקבוצה, על אף שלא זכה עימה בליגה המקומית, זכה עימה ביורוליג כולל ניצחון מרשים בגמר 88–100 על ריאל מדריד, ניצחון בסדרת רבע הגמר 2–3 על אנדולו אפס וניצחון 52–69 על צסק"א מוסקבה בחצי הגמר, באותה עונה נבחר ברצוקאס למאמן השנה ביורוליג. בעונתו השנייה בקבוצה לא זכה בליגה המקומית ולא ביורוליג: ביורליג סיימו במקום ה-3 בבית א' בשלבי הגמר וכך עלו לרבע הגמר, שם הפסידו 2–3  בסדרה על ידי ריאל מדריד.
קריירה > לוקומוטיב קובאן (כמאמן)

לאחר שנתיים מוצלחות באולימפיאקוס חתם ברצוקאס בלוקומוטיב קובאן. בעונתו הראשונה והיחידה בקבוצה עונת 2015\2016  הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לפיינל פור היורוליג שנערך במרצדס בנץ ארנה, הם עלו לאחר שסיימו במקום השני בבית שמינית הגמר וכך עלו לרבע הגמר שם ניצחו 2–3 בסדרה את ברצלונה, ובחצי הגמר הפסידו 81–88 לצסק"א מוסקבה. בקרב על המקום השלישי הם ניצחו 75–85 את באסקוניה ויטוריה.
קריירה > ברצלונה (כמאמן)

ב-8 ביולי 2016 חתם ברצוקאס בברצלונה. בעונתו הראשונה והיחידה בקבוצה ברצלונה רשמה עונה כושלת וסיימה במקום ה-11 ביורוליג עם מאזן של 12 ניצחונות לעומת 18 הפסדים. בסוף העונה פוטר ברצוקאס מאימון הקבוצה.
קריירה > חימקי מוסקבה (כמאמן)

לאחר עונתו הכושלת בקריירה חתם ברצוקאס בחימקי מוסקבה. בעונתו הראשונה בקבוצה הם העפילו לפלייאוף היורוליג שם הודחו בסדרת רבע הגמר 1–3 לצסק"א מוסקבה. בעונתו השנייה בקבוצה הם סיימו את היורוליג במקום ה-13 עם מאזן של 9 ניצחונות לעומת 21 הפסדים.
קריירה > אולימפיאקוס (כמאמן)

לאחר שקסטוטיס קמזורה פוטר מאימון אולימפיאקוס בעקבות אי הצלחה מונה ברצוקאס לאימון הקבוצה. עונתו הראשונה בקבוצה נקטעה על ידי התפרצות מחלת הקורונה ועד אז הקבוצה הגיע למקום ה-11 ביורוליג עם מאזן של: 12 ניצחונות ו-16 הפסדים. בעונתו השנייה בקבוצה הם סיימו במקום ה-12 ביורוליג.
שליח עושה שליח

שליח עושה שליח הוא כלל בהלכות שליחות לפיו שליח רשאי למנות שליח אחר שיבצע את השליחות במקומו. זאת, בהנחה שהשולח אינו מקפיד על כך שדווקא השליח שמינה יבצע את השליחות. לכלל זה סייגים רבים והיקפו המדויק שנוי במחלוקת.
רקע

באופן עקרוני ההלכה קובעת ש"שלוחו של אדם - כמותו", ובתחומים מסוימים פעולתו של שליח נחשבת כפעולתו של השולח. הדבר איננו מובן מאליו, וחז"ל למדו זאת מפסוקים מיוחדים במקרא. זאת, בתנאי שהשליח אכן רצוי לשולח והוא עושה את מעשיו בהתאם למה שנתבקש. אם חרג מן הסמכות שהוענקה לו - אינו נחשב לשליח, ואין למעשיו תוקף מחייב מבחינת השולח.
השאלה האם שליח עושה שליח נדונה משני היבטים: עקרוני - האם הדין "שלוחו של אדם כמותו" מורחב גם לשליח שני, ויש תוקף למעשיו בשם זה ששילח את משלחו. ומעשי - האם בהערכת כוונותיו של השולח יש להניח שבאופן סתמי הוא מרשה לשליח הראשון למנות שליח שני במקומו, או שאין להניח כך ללא הסכמה מפורשת של השולח.
בתלמוד מופיעה ברייתא ובה דרשה מן המקרא ששליח רשאי לעשות שליח: ”'ושלח' 'ושלחה', מלמד שהשליח עושה שליח”. דרשה זו עוסקת בהיבט העקרוני, ומחדשת שגם שליח שני יכול להחשב כ"שלוחו של אדם כמותו". אולם אין בדרשה זו אמירה ברורה לגבי ההיבט המעשי, וייתכן שהדרשה עוסקת רק במקרה שהשולח הרשה במפורש לשליח למנות לו מחליף.
הדיון התלמודי עוסק בשני ההיבטים הללו: באלו מקרים קיימת סמכות עקרונית של השליח למנות שליח, ובאלו מצבים קיימת הנחה מעשית שהשולח אכן מסכים לדבר.
במשנת התנאים

במשנה במסכת גיטין נאמר:
המביא גט... וחלה - הרי זה משלחו ביד אחר. ואם אמר לו: טול לי הימנה חפץ פלוני - לא ישלחנו ביד אחר, שאין רצונו שיהא פקדונו ביד אחר
המשנה מבחינה, אפוא, בין שליח להבאת גט, שרשאי למנות שליח במקומו, לבין שליח לקבלת חפץ: במקרה הראשון אנו מניחים שלשולח לא אכפת מי יביא את הגט, ואילו במקרה השני ייתכן שהשולח סומך רק על זה שמינה.
בתוספתא נחלקו תנאים בשאלה זו:
המביא גט... שליח עושה שליח. רבן שמעון בן גמליאל אומר: אין שליח עושה שליח בגיטין.
האמורא רב כהנא דייק מלשון המשנה "וחלה", שדווקא כאשר השליח אנוס שלא לבצע את שליחותו הוא רשאי למנות שליח תחתיו. על פי זה התלמוד מתלבט בשאלה האם המחלוקת בתוספתא עוסקת בשליח שחלה, ואפילו במקרה זה סובר רבן שמעון בן גמליאל שאינו יכול למנות שליח אחר, והמשנה חולקת עליו; או שבשליח שחלה מודה רשב"ג שניתן למנות שליח אחר, והמשנה סוברת כדעתו.
במשנת התנאים > מחלוקת הראשונים על הכרעת ההלכה בין האפשרויות שבגמרא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במשנה אחרת במסכת גיטין נאמר:
אמר לשניים: 'תנו גט לאשתי' או לשלושה: 'כתבו גט ותנו לאשתי' - הרי אלו יכתבו ויתנו. אמר לשלושה: 'תנו גט לאשתי' - הרי אלו יאמרו לאחרים ויכתבו, מפני שעשאן בית דין. הרמב"ן מסביר כי כאשר אדם אומר לשלושה עדים לכתוב, הוא ממנה אותם לבית דין, ולמרות הכלל האומר כי "מילי לא מימסרי לשליח", שונים הדברים כאשר מדובר בבית דין שכוחם אלים גם כדי לבצע שליחות של דבר מילי.
מילי לא מימסרן לשליח

הגבלה עיקרית לכלל "שליח עושה שליח", שבהיקפה ובמשמעותה דנו רבים ממפרשי התלמוד והפוסקים, מופיעה אף היא במסכת גיטין בשם התנא רבי יוסי. על־פי הגבלה זו, כאשר נושא השליחות מוגדר כ"מילי" [=דיבור] בלבד, אין השליח רשאי להעביר את שליחותו לאחר - "מילי לא מימסרן לשליח" [=דיבורים אינם נמסרים לשליח].
דוגמה למקרה שבו מיושם הכלל היא שליחות לכתיבת גט. להבדיל משליחות למסירת גט לאשתו של הממנה, שבה נמסר בעת המינוי שטר הגט יחד עם הרשאה לגירוש האישה באמצעותו, הרי בעת מינוי שליח לכתיבת גט אין הממנה מוסר לשליח אלא את פקודתו בלבד. במקרה זה על השליח לקיים בעצמו את הציווי ואינו רשאי להעבירו לאחר.
בפירושו המדויק של המושג "מילי", וכתוצאה מכך גם בהיקפו של הכלל, נחלקו הדעות בין הראשונים:
הדעה המצמצמת ביותר היא זו שמביא המרדכי בשם רבו, לפיה המאפיין של כתיבת גט הוא היותה פעולה שכשלעצמה אינה גורמת לתוצאה הלכתית ישירה. רק משייעשה שימוש בגט או בשטר המתנה תיגרם תוצאה כזו, זאת לעומת מסירת הגט לאישה הגורמת לתחולת הגירושין. לשיטה זו, רק שליחות לפעולה שאין בה כשלעצמה תוקף הלכתי מכונה "מילי" והשליח אינו יכול להעבירה לאחר, ואילו מינוי שליח לפעולה שיש בה תוקף הלכתי, אף אם הוא נעשה בדיבור בלבד ללא מסירת חפץ כלשהו, אינו מוגדר כ"מילי" ולא חלה עליו הגבלה זו.
לפי דעה אחרת, המובאת בתוספות רי"ד, כל פעולה שביצועה אינו צמוד לחפץ מסוים ומוגדר מכונה "מילי". כך, לפי דעה זו, שליחות לקדש אישה בכסף תוגדר כ"מילי" ולא תתאפשר העברתה לאחר, שכן קידושי כסף אינם מוכרחים להתבצע באמצעות שווה־הכסף שניתן על ידי הממנה דווקא, והשליח יכול להחליפם בשווה־כסף אחר. זאת להבדיל משליחות לקידושי שטר, המוכרחת להתבצע באמצעות שטר האירוסין שנתן הממנה, ולכן אין מניעה להעבירה לשליח אחר.
את הפרשנות המרחיבה ביותר להגבלה זו מביא המרדכי בשם "הקדוש מדרוש". לדבריו, גם פעולה הצמודה לחפץ מסוים תוגדר כ"מילי" אם היא תלויה בהסכמתו של אדם נוסף. לכן, בקידושין לעולם אין שליח עושה שליח, שכן הם תלויים בהסכמת האישה, ומכאן שהם "מילי". לשיטה זו, הכלל "שליח עושה שליח" חל על שליחות לגירושין דווקא, שכן הגירושין מתקיימים עקרונית גם ללא הסכמת האישה. דעה זו הובאה להלכה בהגהות הרמ"א לשולחן ערוך.
מילי לא מימסרן לשליח > באומר "אמרו"

הגמרא דנה בקשר לשאלה אם הבעל אמר לשליח עצמו בפירוש שיעביר את השליחות לאדם מסוים, אם גם במקרה כזה חלה ההגבלה האומרת ש"מילי לא מימסרן לשליח", או לא. דעתו של רבי יוסי היא שגם בצורה כזו אין אומרים "שליח עושה שליח", אך שמואל סבור כי במקרה כזה ניתן לשליח האחרון למנות את שליחותו. הרמב"ן מסביר, כי אין כלל זה עומד בניגוד לכלל "מילי לא מימסרן לשליח", שכן לא השליח הוא זה שממנה את השני למלאות את שליחותו, אלא הבעל עצמו הוא זה שממנה את השליח השני למלאות את שליחותו.
בנבחרי ציבור

הריב"ש פוסק כי אף על פי שנבחרי ציבור הם למעשה שליחים של הקהל, הם לא יכולים למנות נבחרים נוספים או אחרים במקומם, וזאת מפני שברור שאין דעתם של הציבור נוחה מכך, והכלל האומר ששליח עושה שליח אינו תקף כאשר הדבר הוא בניגוד לרצון המשלח. סיבה נוספת לכך הוא מנמק שמדובר ב"מילי", ומילי לא מימסרן לשליח.
על פי עיקרון זה ש"שליח לא שויא שליח" קבע בית המשפט העליון בדעת רוב שמועצת העיר אינה יכולה להסמיך את ראש העיר לקבוע את השיעור של אגרת החנייה לתשלום במדחן. עם זאת, בית המשפט העליון קבע שמועצת העיר יכולה להסמיך את ראש העיר לקבוע עניינים טכניים, כמו קביעת מקומות החנייה המוסדרים. כהמשך לכך קבע בג"ץ שחוק עזר המסמיך את ראש העיר לקבוע בתי עסק שמותר להם לפעול ביום המנוחה אינו חוקי.
לקריאה נוספת

בירור הלכה לקידושין דף מב - שליח עושה שליח
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"א, עמוד א'.
↑  וראו ברש"י דיבור המתחיל ושלח ושלחה, וכן בתוספות דיבור המתחיל ושלח, מאיזה פסוק דורשת הברייתא את הדרשה זו.
↑  משנה, מסכת גיטין, פרק ג', משנה ה'.
↑  גיטין פרק א הלכה א
↑  לא ניתן לקבוע בוודאות אם האמורא המצוטט בפסקה זאת הוא רב כהנא הראשון, השני, השלישי, או  הרביעי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף כ"ט, עמוד א'.
↑  משנה, מסכת גיטין, פרק ו', משנה ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס"ו, עמוד ב'.
↑  גיטין, שם.
↑  דוגמה לכך היא מינוי שליח לקבלת הגט על ידי האישה: קבלת הגט גורמת לתוצאה הלכתית של גירושין, אך המינוי אינו כרוך בהעברת חפץ כלשהו לידי השליח.
↑  בתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"ב, עמוד א'
↑  שלטי הגיבורים, קידושין, שם
↑  קידושין, שם.
↑  אם כי למעשה גירושין בכפייה נאסרו בחרם דרבנו גרשום.
↑  אבן העזר, סימן לה, סעיף ו (לצד דעה נוספת).
↑  שו"ת הריב"ש סימן רכח.
↑  ע"פ 74/58 כמצוטט ב: בג"ץ 347/84 עיריית פתח תקווה נ' שר הפנים, פ"ד לט (1) 813(הקישור אינו פעיל, 13.6.2021)
↑  בג"ץ 347/84 עיריית פתח תקווה נ' שר הפנים, פ"ד לט (1) 813(הקישור אינו פעיל, 13.6.2021)
האדם הניאנדרטלי

| אדם ניאנדרטלי |
| --- | --- |
 גולגולת "האיש הזקן מלה שאפל"
תקופה
פליסטוקן, כ-500–30 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: הומינינאים
שבט:: הומיניניים
תת־שבט:: הומינינים
סוג:: אדם
מין:: האדם הניאנדרטלי
שם מדעי
 Homo neanderthalensis ‏קינג, 1864
תחום תפוצה
 תפוצת מאובני אדם ניאנדרטלי (בכחול)

האדם הנֵיאַנְדֶּרְטָלִי (נכתב גם ניאנדרתלי) הוא אוכלוסייה נכחדת של אדם קדמון, שהייתה נפוצה באירופה, במזרח התיכון (ובכלל זה בארץ ישראל), במערב אסיה ובמרכזה, במהלך תקופות קרחוניות ובין-קרחוניות של הפליסטוקן התיכון והעליון. האדם הניאנדרטלי מסווג כמין נפרד בשם הומו ניאנדרתלנסיס (Homo neanderthalensis) בסוג אדם על ידי חלק מהחוקרים בתחום הפלאואנתרופולוגיה, או כתת-מין של הומו ספיינס, המין האנושי המודרני, על ידי חוקרים אחרים.
הניאנדרטלים מוכרים למדע משלדים מאובנים רבים שהתגלו החל מתחילת המאה ה-19, ובשנים האחרונות גם מרצף הגנום שלהם, אשר מופה על-פי די-אן-איי שמוצה מעצמותיהם. כלי האבן, עצמות בעלי החיים, וממצאים ארכאולוגיים נוספים שהתגלו ביחד עם שלדים אלו, מספקים מידע רב על אורחות חייהם בתקופה הפלאוליתית התיכונה. הניאנדרטלים הופיעו בצורתם המובהקת לפני כ-130 אלף שנה, אך הם דומים לטיפוסי אדם קדומים יותר המסווגים לרוב כהומו היידלברגנסיס, "ספיינס ארכאי" או "קדם-ניאנדרטלים". הניאנדרטלים נכחדו לפני 40 אלף עד 28 אלף שנה. שאלות הנוגעות למקומם של הניאנדרטלים באבולוציה של האדם, טיב שפתם ותרבותם, יחסיהם עם בני-אדם מודרניים והסיבות להכחדתם, מעוררות עניין במדע ובציבור, בשל חשיבותן להגדרת הייחוד האנושי ו"מותר האדם".
גובהם של הניאנדרטלים היה בממוצע בין 168 ל-164 סנטימטרים לגברים ובין 152 ל-154 לנשים, דומה לאירופאים בחברה הקדם-תעשייתית., ומשקלם הממוצע 82 ק"ג לגברים ו-66 ק"ג לנשים. הם היו חסונים מאוד, עם גוף רחב וגפיים קצרות יחסית, ועצמות השלד שלהם היו עבות יחסית. הגולגולת שלהם מעידה על מוח בגודל מוח בני-אדם בני-ימינו, אך היא שונה במאפיינים אנטומיים קדומים, כמו רכסי גבות מודגשים וחוסר בליטת סנטר. בניגוד לתדמיתם הנפוצה בציבור של "אנשי מערות" פרימיטיביים ו"דמויי-קוף", הניאנדרטלים הלכו זקופי-קומה לחלוטין, וקרבתם לקופי אדם הייתה דומה לזו של האדם בן-ימינו. הם השתמשו באש והתקיימו על ציד ולקט. ניאנדרטלים חיו במזרח התיכון באותה תקופה שבה חיו בו בני-אדם מודרניים אנטומית, ואולי אף לצדם ויחד עמם, והשתמשו באותה תרבות חומרית, התרבות המוסטרית, המתקדמת מתרבויות עתיקות יותר, אך פחות מתקדמת מתרבויות התקופה הפלאוליתית העליונה. לא ברור באיזו מידה השתמשו הניאנדרטלים בשפה, אף כי הממצאים האנטומיים והגנטיים רומזים שהייתה להם יכולת דיבור. ביטויים אמנותיים וטקסיים נדירים מאוד בממצאים ארכאולוגיים של ניאנדרטלים, אף כי אינם נעדרים לחלוטין. נראה שהם קברו את מתיהם, אך קשה להוכיח באופן חד-משמעי שקבורה זו הייתה טקסית.
באירופה נעלמה האוכלוסייה הניאנדרטלית לאחר שהיגרו אליה בני-המין האנושי המודרני שמוצאם באפריקה, אך לא ברור עדיין אם הם אלה שהכחידו את הניאנדרטלים, ישירות או בעקיפין באמצעות תחרות, האם הטמיעו את הניאנדרטלים בתוכם כתוצאה מרביית כלאיים, או שהניאנדרטלים נכחדו כתוצאה מגורמים סביבתיים. חקר הגנום של הניאנדרטלים מראה שהם היו אוכלוסייה נפרדת מהאדם המודרני, ועם זאת, מחקרים אחרונים גילו עדות לרביית כלאיים פורייה ביניהם, אם כי בשיעור נמוך.
אטימולוגיה

המונח "ניאנדרטל" (Neandertal) נטבע על שמו של עמק ניאנדר בנורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, שבו התגלו המאובנים הניאנדרטליים הראשונים שהוגדרו כאוכלוסייה של אדם קדמון. פירושה המילולי של המילה "ניאנדר" (Neander) הוא "אדם חדש". שם זה ניתן לעמק במקור לכבוד יואכים נוימן (Joachim Neumann), שנודע גם בצורה היוונית של שם משפחתו כיואכים ניאנדר, מלחין מזמורי-דת פרוטסטנטי בן המאה ה-17 אשר נהג לקבל את השראתו מנופי העמק.
המילה "תאל" (בכתיב המקובל באותה תקופה thal) פירושה בגרמנית "עמק", לכן שמו המלא של עמק ניאנדר היה "ניאנדרתאל" (Neanderthal), ועל שמו נקראו המאובנים בשם "ניאנדרתלים" או "אדם ניאנדרתלי". בשנת 1901 שינתה רפורמה רשמית את צורת הכתיב "תאל" בגרמנית לכתיב המקוצר טאל (thal→tal). לכן אנשים רבים, ובייחוד אמריקאים, משתמשים כיום באיות החדש "ניאנדרטל", בעוד שבאירופה עדיין מקובל יותר האיות הישן. שתי צורות האיות נכונות בשימוש (בעברית, האקדמיה ללשון העברית ממליצה על הכתיב "נאנדרטלי"). עם זאת, מכיוון שלפי המוסכמות בתחום הטקסונומיה אין לשנות איות של שם מדעי שכבר ניתן, שם המין הנכון נותר "ניאנדרתלנסיס".
השם המדעי "הומו ניאנדרתלנסיס" (Homo neanderthalensis) בנוי בצורה התקנית של שם מדעי כפול – סוג ומין – שהנהיג קארולוס ליניאוס. שם הסוג, שפירושו בלטינית "אדם", נטבע במקור על ידי לינאוס כשם הסוג של המין האנושי בן-ימינו הומו ספיינס, בעוד שם המין גזור מהצורה הלטינית של "ניאנדרתלי". בשיטת מתן השמות המדעיים, כאשר יש צורך לציין גם תת-מין, הוא מתווסף כשם שלישי. לכן חוקרים המתנגדים להפרדת הניאנדרטלים למין אחר בסוג האדם, וסבורים שיש לכלול אותם כתת-מין נוסף של ספיינס, מכנים אותם בשם המדעי "הומו ספיינס ניאנדרתלנסיס" (Homo sapiens neanderthalensis).