stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעשייה כימית בישראל
ציוני דרך בולטים בהתפתחות התעשייה הכימית בישראל

גדליהו וילבושיביץ מייסד ב-1903 את "החברה לפיתוח תעשיות בארץ ישראל", ובאמצעותה מגייס כספים להקמת מפעלי תעשייה כבדה. עם חזרתו לארץ, בשנת 1912, מקים את בית החרושת הראשון ליציקת ברזל בארץ ישראל. בנוסף מקים יחד עם ליאון שטיין מפעל אשר ייצר ציוד לקידוח ומתקנים לשאיבת מים מבארות.
בשנת 1922 הוקמה על חוף הים בעתלית, "חברת המלח בארץ-ישראל" שעסקה בהפקה של מלח לבישול ולתעשייה.
בשנת 1923 הוקם מפעל נשר חיפה, שהיה מפעל המלט הראשון בארץ ישראל. המפעל הוקם בהמלצתו של נחום וילבושביץ ובסיועו של המהנדס הונגרי ארפד גוט, בשל הגידול בביקוש למלט. המפעל הוקם בקרבה לנמל חיפה, הרכבת החיג'אזית ומרבצי אבן הגיר המתאימים בכרמל.
בשנת 1923 הקים פנחס רוטנברג את "חברת החשמל לפלשתינה".
בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים, השיג משה נובומייסקי, מהנדס יהודי מרוסיה, זיכיון ממשלת המנדט הבריטי להקמת "חברת האשלג הארץ ישראלית" לניצל של מי ים המלח להפקה של אשלג וברום.
בתחילת שנות ה-40 הסתיימה הקמתם של בתי הזיקוק לנפט במפרץ חיפה, שהוקמו על ידי ממשלת המנדט הבריטי. חיפה נבחרה כנמל מוצא לצינור הנפט בגלל מספר גורמים, בהם: רציפות השלטון הבריטי מעיראק עד חיפה; בחיפה כבר היה תכנון ותשתיות להקמת נמל חדש; מפרץ חיפה התאים לעגינת מכליות נפט, והיו לחופיו שטחים פנויים גדולים; ומסילת רכבת העמק עברה לאורך חלק מהתוואי.
עלייה מוגברת לארץ ישראל בשנות ה-50, הביאה לצמיחה מהירה במשק, לצורך במוצרים מול הצורך בתעסוקה לעולים החדשים. הממשלה מימנה הקמה של מפעלים וכן מענקים לפרטים שהקימו מפעלים. למדינה נכנס כסף גם מהשילומים מגרמניה, חלקו ישירות לממשלה וחלקו כתשלום פיצוי לאזרחים נפגעי הנאצים. הרבה מהכסף הושקע בתעשיות פלסטיק, מתכת, כימיה ופרמצבטיקה. ביניהם תמנע (כריית והפקת צמנט נחושת), דשנים וחומרים כימיים לייצור פוספטים, אמוניה לחקלאות והרחבת מפעלי ים המלח לייצור אשלג, מלח (לתעשייה ולבישול) וברום. הדשנים סופקו גם למדינות מחוץ לישראל. כמו כן במסגרת חברת העובדים הוקמה מכתשים לייצור חומרי הדברה. ישראל עדיין נתפסה כמדינה חקלאית והתעשייה הכימית התגייסה לספק את צורכי החקלאות המקומית. וכן ליד בתי הזיקוק הוקמה תעשייה פטרוכימית שמנצלת את התזקיקים לייצור מוצרי המשך בתחום הפלסטיקה והממסים לשימושים תעשייתיים.
מלחמת ששת הימים הביאה לפריצת דרך רבת משמעות גם לתעשייה. בתחום תעשיות הנשק והאלקטרוניקה הצבאית החל פיתוח מואץ ותיעוש, שנבעו בין היתר מלקחי האמברגו הצרפתי. התיעוש כלל תעשיית נשק (התעשייה הצבאית), תותחים, טנקים וגם שיפוץ מטוסים וייצור. ההשקעות של גורמים בינלאומיים בארץ גדלו והביאו לגידול בתעשייה שהשוק המקומי נעשה קטן עליה. התעשייה הכימית התרחבה ופנתה לשווקים מחוץ לישראל כדי לאפשר גידול בייצור.
משנות ה-70 - תחילתם של תהליכי הפרטה גדולים במשק הישראלי שנעשו לאור עידודן של ממשלות ישראל. בשנים אלו ניתן לראות קפיצה מרשימה בביצועי החברות שהביאו לשגשוגן. לקפיצה זו אחראיים גם השינויים בצריכה העולמית, הניהול הנבון של התעשיות המקומיות והראייה הגלובלית.
ראו גם

כלכלת ישראל
תעשייה בישראל
הנדסה כימית
לקריאה נוספת

א. הופשטיין, תעשייה כימית בישראל, המחלקה להוראת המדעים מכון ויצמן למדע, 1987
א. וירצבורג, מחצבים בנגב ודרכי ניצולם, ארץ הנגב, משרד הביטחון, 1979
אשל משה, תעשיית חומרי הדברה, המועצה הלאומית למחקר ופיתוח, 1976
מ. רייס, התעשייה הכימית בישראל, לקט מאמרים בכימיה מתוך "מדע" בהוצאת מכון ויצמן למדע
נחמיה נאה, כימיה לבתי הספר התיכון - מפעלים כימיים בישראל, המחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע, 1987
מירי קסנר, לא על הדשן לבדו, סיפורו של מפעל חיפה כימיקלים, המחלקה להוראת המדעים מכון ויצמן למדע, 1999
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  ד"ר מירי קסנר, כימיה ותעשייה, באתר המחלקה להוראת המדעים – מכון ויצמן למדע
1 2 3 4  תעשיית הכימיה בישראל, משרד הכלכלה והתעשייה
↑  מדד ת"א-35, באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב (ארכיון)
1 2 3 4  Raphael Semiat, Emily Frangenberg, Israel’s Chemicals Industry: From the Desert to the Dead Sea, AlChE, ‏2015
↑  ענף הכימיה - כרטיס ביקור, התאחדות התעשיינים בישראל
1 2 3  כיל דוח אחריות תאגידית 2015
↑  Company Profile - Adama is one of the world's leading crop protection companies
↑  Teva - Top 10 Generic Drug Companies 2010
↑  Pharma in Israel: building a global industry
↑  נחמיה נאה, כימיה לבית הספר התיכון - מפעלים כימיים בישראל, המחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע, 1987
1 2 3 4 5 6  דר' שלמה נהרי, התעשייה הכימית בישראל
↑  U.S. Geological Survey, Minerals Yearbook - MAGNESIUM, ‏2011
↑  כרמל אוליפינים - דף הבית (ארכיון)
↑  אתר כימיה ותעשייה, גדיב - תעשיות פטרוכימיות, המחלקה להוראת המדעים מכון ויצמן למדע(הקישור אינו פעיל)
↑  קבוצת בזן - דף הבית
↑  פז חברת נפט - דף הבית
↑  קבוצת דור - דף הבית
↑  נילית - דף הבית
↑  פולירם - דף הבית
↑  קבוצת פלסטו-קרגל - דף הבית
↑  כימיקלים לישראל, דוח אחראיות תאגידית 2011
↑  חיפה כימיקלים - דף הבית
↑  אדמה פתרונות לחקלאות - דף הבית
↑  לוכסמבורג - דף הבית
↑  דשן גת - דף הבית
↑  מקור כימיקלים, באתר כימיה ותעשייה, המחלקה להוראת המדעים, מכון ויצמן למדע(הקישור אינו פעיל)
↑  החברה לשירותי איכות הסביבה - דף הבית
↑  מקסימה - דף הבית
↑  מפעלי חמצן וארגון - דף הבית
↑  אינרום תעשיות בניה - באתר ביזפורטל
↑  טמבור - דף הבית
↑  תרמוקיר תעשיות - דף הבית
↑  נשר מפעלי מלט ישראליים - דף הבית
↑  נגב מינרלים תעשייתיים - דף הבית
↑  חברת החשמל - דף הבית
↑  פיניציה מפעלי זכוכית שטוחה - דף הבית
↑  פניציה מפעלי זכוכית(הקישור אינו פעיל)
↑  בי ג'י בונד - דף הבית
↑  בי ג'י פיינט - דף הבית
↑  טבע - דף הבית (ארכיון)
↑  תרו תעשיות רוקחות - דף הבית
↑  פריגו - דף הבית
↑  דקסל פארמה - אתר הבית
↑  כצט - דף הבית
↑  ביוליין אר אקס - דף הבית
↑  מדיסון פארמה - דף הבית (ארכיון)
↑  מעבדות רפא - דף הבית
↑  כימאגיס, באתר כימיה ותעשייה, המחלקה להוראת המדעים מכון ויצמן למדע(הקישור אינו פעיל)
↑  אומריקס - דף הבית (ארכיון)
↑  ביוטכנולוגיה כללית - דף הבית
↑  קמהדע - אתר הבית (ארכיון)
↑  ד"ר פישר - דף הבית
↑  וסקולר ביוג'ניקס - דף הבית
↑  ניאופרם - דף הבית
↑  פלוריסטם - דף הבית
↑  קומפיוג'ן - דף הבית
↑  פרוטליקס - דף הבית
↑  כימדע כימיקלים עדינים, באתר כימיה ותעשייה, מכון ויצמן למדע(הקישור אינו פעיל)
↑  פרוטרום - אתר הבית
↑  גלעם - דף הבית
↑  מעבדות ים המלח - דף הבית
↑  סנו - דף הבית
↑  גליל כימיקלים - דף הבית
↑  זהר דליה - דף הבית
1 2  תעשיות חרושת חומרי נפץ (זכרון יעקוב) - באתר מדריך עסקים
↑  המרכז למחקר גרעיני שורק - דף הבית
↑  הקריה למחקר גרעיני נגב - דף הבית
מבט על מגדלי הקירור ("הלבניות"), של בתי הזיקוק במפרץ חיפה
מפעלי ים המלח
מפעל המלט הראשי של נשר מפעלי מלט ישראליים – מפעל נשר רמלה
שבועת חמשת הסעיפים

שבועת חמשת הסעיפים ("五箇条の御誓文, "Gokajō no Goseimon, charter oath) היא הצהרה שניתנה על ידי הקיסר מוצוהיטו (מייג'י) ב־6 באפריל 1868 עם כינונה של רסטורציית מייג'י. ההצהרה מנוסחת כשבועה הכוללת חמישה סעיפים המתארים את עקרונות היסוד ומטרותיו של השלטון החדש.
שבועת חמשת הסעיפים
נוסח ההצהרה

"בשבועה זו, אנו שמים לפנינו מטרה לביסוס העושר הלאומי ולעיצוב חוקה וחוקים
תוקם מועצת דיון ציבורית, וכל החלטה תתקבל לאחר דיון יסודי.
בני כל המעמדות יפעלו במשותף לקידום ענייני המדינה.
פקידי הרשות, אנשי הצבא וכמו כן, בני העם הפשוט יוכלו למלא כל תפקיד, וכך לא יהיו עוד אנשים בלתי מרוצים.
מנהגים פסולים של העבר יבוטלו, וכל דבר יעשה על פי המקובל בעולם.
יפן תחפש דעת בעולם כולו, כדי לחזק את השלטון הקיסרי."
פרשנויות והשלכות

ההכרזה על שבועת חמשת הזעיפים ניתנה בפני 400 אנשי פקידות וממשל בארמון בקיוטו. ההכרזה נעשתה נאמרה על ידי הנסיך סאנג'ו בנוכחות הקיסר אך לא נאמרה מפיו. במסגרת טקס ההכרזה כלל אנשי השלטון הנוכחים חתמו עליה ואישרו אותה ובהמשך גם כל שאר הדאימיו.
ההצהרה מנוסחת באופן עמום כדי לסייע לשלטון החדש להתבסס. מצד אחד ניתן לראות בה פניה לדאימיו עם ההבטחה לחזק את יפן על ידי ביטול מנהגים מיושנים וחיזוק יפן באמצעות למידה מהמערב, בהתאם למנטרה: "רוח יפנית, שיטה מערבית" ("ואקון יוסאי"). השלטון החדש עמד בפני התנגדות של שאריות השלטון הקודם ולשם כך נדרש כוחם הצבאי של לדאימיו.
מאידך, ניתן לראות בשבועת חמשת הסעיפים גם פנייה לגיוס ההמונים. ניתן לפרש אותה גם בהבטחה לחופש עיסוק ואף המעמדות ביפן ולשיתוף כלל המעמדות במוסדות השלטון והצבא. כבר עם תחילת הרסטורציה צבאות ההאנים הדרומיים שחוללו את המהפכה כללו בתוכם פשוטי עם שאינם נמנים עם מעמד הסמוראים. הצהרה זו אף ביטלה את חובתם של האיכרים להיות צמיתים לקרקע ואפשרה את השינויים הכלכליים שחלו ביפן עם עידוד העיור שאיפשר את הקמת תעשיות.
על מנת למנוע הלך רוח של שחרור עול והיתר לאנרכיה בקרב הציבור, ביום למחרת פורסמו חמשת האזהרות של מייג'י ונתלו במקומות מרכזיים בערים.
חיים ברוידא

חיים ברוידא (נולד ב-6 באוקטובר 1957) הוא ראש עיריית רעננה ועיתונאי לשעבר.
ביוגרפיה

ברוידא נולד וגדל במושבה רעננה לזלמן וחנה, ניצולי השואה מליטא שעלו לישראל והגיעו לרעננה ב-1948. הוא בוגר בית הספר ממלכתי א' (מגד).
קריירה צבאית

לצה"ל התגייס במסגרת גרעין נח"ל. שירת כצנחן בגדוד 50 של חטיבת הצנחנים. הוא בוגר קורס קציני חי"ר, השתחרר מהצבא כמפקד פלוגה. בין השאר היה מעורב בפרויקט הצבאי מקא"ם, שכונה "נערי רפול" (על שם הרמטכ"ל רפאל איתן). במלחמת לבנון הראשונה, בגזרה המרכזית, נפצע ברוידא. לאחר תקופת שיקום חזר לשרת במילואים. סיים בהצטיינות את קורס פו"ם של פיקוד העורף והגיע לדרגת סגן-אלוף בתפקיד ראש מטה אוכלוסייה. בגיל 58 פרש משירות מילואים.
קריירה תקשורתית

לאחר שחרורו משירות סדיר בצה"ל, נמנה ברוידא על צעירי העיתונאים בעיתון "ידיעות אחרונות". שימש ככתב באזור השרון. כתב לענייני משטרה. כתב ביהודה ושומרון שסיקר את אירועי האינתיפאדה הראשונה. ב-1996 מונה לראש הכתבים ב"ידיעות אחרונות". שימש כיו"ר ועד עיתונאי ידיעות אחרונות. במסגרת עבודתו העיתונאית היה חבר בהנהלת האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל וסגן יו"ר איגוד העיתונאים בתל אביב. ב-1992 זכה ברוידא בפרס איגוד העיתונאים וארגון רוטרי ישראל, שימש כראש מערכת החדשות ברדיו ושידר בו משך שלוש שנים מבזקי חדשות, תוכניות אקטואליה ומוזיקה. בין השאר שימש כיועץ לרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו בבחירת המתמודדים לקדנציה שנייה של זיכיון לרדיו האזורי וכדירקטור ברדיו לב המדינה. היה כתב במקומון "על השרון" ובעל טור אישי במשך 14 שנה.
קריירה פוליטית

ב-2003 התמודד בבחירות לראשות עיריית רעננה והובס על ידי זאב בילסקי. לאחר הבחירות הייתה סיעתו באופוזיציה והוא שימש כיו"ר ועדת הספורט, יו"ר ועדת הביקורת ויו"ר הוועדה להנצחת חללי הטרור. כמו כן היה חבר בוועדת בנין עיר, בוועדת מכרזים ועדת כספים והוועדה לאיכות הסביבה.
ב-2005 התמודד שוב בבחירות מיוחדות לראשות העיר (בעקבות מינוי בילסקי לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית), והפסיד לנחום חופרי בהפרש של כ-7%. בבחירות המקומיות שנערכו ב-2008 לא התמודד.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 חבר לנחום חופרי והיה מספר שתיים בסיעתו. חופרי הובס בבחירות על ידי זאב בילסקי, וברוידא נכנס שוב למועצת העיר והיה באופוזיציה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 התמודד בשלישית לראשות עיריית רעננה מול ראש העיר בפועל איתן גינזבורג וזכה בסיבוב הראשון ב-33.59% מן הקולות. בסיבוב שני זכה ב-58% תמיכה לאחר שהקים קואליציה עם מתמודד נוסף (ניר קריסטל) וניצח את יריבו איתן גינזבורג שזכה ב-42% מהקולות.
ברוידא מתנגד לתוכנית משרד התחבורה להקצות נתיב תחבורה ציבורית ברחוב אחוזה המרכזי בעיר, מחשש שהדבר יפגע בתנועת הרכב הפרטי ובמסחר. התוכנית להקמת נת"צ אושרה על ידי קודמו בתפקיד, זאב בילסקי, אך ברוידא עיכב את יישום התוכניות במכוון, נמנע מלאשר את התוכניות או להעיר עליהן הערות.
ברוידא התנגד לפרויקט המטרו בגוש דן ובפעולתו הוביל את גורמי התכנון לחלק את התוואי למקטע צפוני ודרומי לגלילות ולהשהות את ההתקדמות הסטטוטורית של המקטע הצפוני.
בשנת 2023, בעת ההפגנות הארציות והעירוניות בנושא המחאה נגד הרפורמה המשפטית נמנע ברוידא מלהביע דעה או עמדה והקפיד שלא להיות נוכח בהפגנות שהתקיימו ברעננה, כאשר מוקדי ההפגנות היו ברחבת חניון היובל ברעננה, צומת רעננה, גשר הכניסה לעיר (מעל כביש 531) וכן אל מול ביתו של חבר הכנסת דני דנון, תושב העיר.
בפברואר 2024, התמודד ברוידא ברביעית לבחירות לרשויות המקומיות, לראשות עיריית רעננה והפעם מתוך תפקיד ראש עיר, כאשר מולו התמודדו המועמדים ענבר הוכברג, ניר קריסטל ואבי יוסף. ברוידא זכה בסיבוב הראשון ונבחר לקדנציה נוספת לאחר שקיבל 44.2% מקולות הבוחרים.
חיים אישיים

ברוידא בעל תואר ראשון במנהל עסקים.
דודו היה דב שילנסקי, יו"ר הכנסת לשעבר.
נשוי לדוריס לבית דמוקפולי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אורי אילון, הנהלת "ידיעות אחרונות" תקצץ עד 8% בשכר העובדים, באתר הארץ, 24 במאי 2002
↑  יובל אזולאי, עוזי כהן לא יהיה ראש עיריית רעננה: נחום חופרי ניצח בבחירות לראשות העיר, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2005
↑  תוצאות הבחירות המקומיות 2013, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2013
↑  דניאל סלגניק, נציג משרד הפנים הכריז רשמית על ניצחונו של ברוידא באתר צומת השרון רעננה, 14 בנובמבר 2018
↑  רועי רובינשטיין, משרד התחבורה יצא נגד עיריית רעננה בשל פרויקט. כץ: "לא ידעתי", באתר ynet, 15 בפברואר 2019
↑   אסנת ניר, הפרויקט הענק נתקע בפקק: ראשי הערים שמעכבים את נתיבי התחבורה הציבורית בגוש דן, באתר TheMarker‏, 31 במרץ 2019
↑  שרון יונתן ואורית ענבר, המחאה נגד המהפכה המשפטית תופסת תאוצה גם באזור השרון באתר צומת השרון רעננה, 9 ביולי 2023
↑  רעננה: ראש העיר חיים ברוידא ימשיך לקדנציה נוספת, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
הכתיב העות'מאני

הכתיב העות'מאני (בערבית: الرسم العُثماني, א-רסם אל-עות'מאני) הוא הכתיב שהיה מקובל על כל חברי הנביא מוחמד. הוא נקרא "עות'מאני" כיוון שהתגבש והתקבל בזמן חליפותו של עות'מאן בן עפאן, שציווה על איסופו של הקוראן.
היחס לכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני

לחוקרי האסלאם היו שתי עמדות כלפי הכתיב העות'מאני:
העמדה הראשונה היא שהכתיב הזה תואם את כוונת אללה, כי הוא מקובל על כל הצחאבה, וגם הנביא עצמו הסכים לו לפני מותו.
העמדה השנייה היא שמקורו של הכתיב הזה הוא בהסכמה בין הח'ליף עות'מאן לבין שאר חברי הנביא, בלי מעורבות אלוהית. דעה זו נתמכת בעובדה שאין בנמצא חדית' נבואי מתאים.
החכמה בכתיבת הקוראן בכתיב העות'מאני

1. להצביע על מקור המילה. למשל המילה "סלאה" (תפילה), נכתבה בקוראן "סלוואה", להצביע שמקור המילה היא "אל-סלוואה".
2. להצביע על כך שאפשר לקרוא את הקוראן בלהגים שונים. ישנם עשרה להגים, והם נקראים "אל-קיראאת אלעשר". למשל המילה מאלכּ ("מולך") נכתבה מלכ ("מולך") אם א' קטנה אחרי אות ה-מ', כי בקריאה אחרת היא נקראת מלכּ ולא מאלכּ.
הערות שוליים

↑  Armstrong, Karen, 1944-, Islam : a short history, Modern Library ed, New York: Modern Library, 2000
↑  Armstrong, Karen, 1944-, The case for God, First Anchor Books Edition, New York: Anchor Books, 2010, ©2009
↑  Aslan, Reza., No god but God : the origins, evolution, and future of Islam, Updated ed, New York: Random House, 2011
↑  Wansbrough, John E., Quranic studies : sources and methods of scriptural interpretation, Amherst, N.Y.: Prometheus Books, 2004
↑  Armstrong, Karen, 1944-, A history of God : the 4000-year quest of Judaism, Christianity and Islam, 1st Ballantine books ed, New York: Ballantine Books, 1994
↑  Nöldeke, Theodor, 1836-1930., The history of the Qur'an, Leiden: Brill, 2013
שמואל בן-רום

| --- | --- |

 לידה:  1944 (בן 81 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1962–1992 (כ־30 שנה)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 טייס קרב   מפקד טייסת 116  מפקד טייסת תעופה ומ"מ מפקד בסיס תל נוף  ראש מחלקת תו"ל משולבים במה"ד  ראש מחלקת הדרכה בחיל האוויר  סגן מבקר מערכת הביטחון  מפקד משל"ק צפון של חיל האוויר  נספח צה"ל בגרמניה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 נציג משרד הביטחון בסין
 
אדמירל מאן לוחץ את ידו של אל"ם ליאור מרגולין ולידו הנספח האווירי תת-אלוף שמואל בן-רום
שמואל (שמוליק) בן-רום (נולד ב-30 במאי 1944) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, שימש כמפקד טייסת במלחמת יום הכיפורים, ראש מחלקת תורת לחימה משולבים במה"ד, ראש מחלקת ההדרכה במטה חיל האוויר, סגן מבקר מערכת הביטחון, נספח צבאי בגרמניה ונציג משרד הביטחון בשגרירות ישראל בסין.
ביוגרפיה

בן-רום נולד בתל אביב למשה ורבקה ויגדורוביץ. למד בבית הספר העממי הכרמל (לימים גבריאלי) ובתיכון עירוני א' בתל אביב. כנער שיחק כדורגל וכדורסל בקבוצות הנערים והנוער של מכבי תל אביב ובהמשך עבר לאתלטיקה קלה. באליפות ישראל שנערכה ביולי 1965 זכה במדליית כסף בתוצאה של 4987 נק', אחרי גד סמוק מהפועל ראשון לציון (5453 נק'). חודש לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו באוגוסט סיים במקום רביעי בקרב עשר בתוצאה של 5179 נק'. באליפות ישראל שנערכה בשנת 1966 זכה במדליית זהב בקרב עשר בתוצאה של 4965 נק', לפני איגור לייבוביץ' (4936 נק')..
בשנת 1962 התגייס לצה"ל, התנדב לקורס טיס מספר 43 אותו סיים במגמת קרב בשנת 1964. במהלך הקורס שינה את שם משפחתו לבן-רום (בן רבקה ומשה) כפי שהיה מקובל באותה תקופה.
לאחר תקופה בטייסת קא"מ הוצב בטייסת 116. ביולי 1966 הופיעה תמונתו כטייס צעיר על שער גיליון 71 של בטאון חיל האוויר.
במלחמת ששת הימים שירת כטייס מטוסי מיסטר בטייסת 116 בתל נוף. בגל הראשון של מבצע מוקד השתתף בתקיפת שדה התעופה פאיד במצרים. בגל השני השתתף בתקיפת מערכות מכ"ם מצריות בג'בל אום־מרג'ום שבסיני. בגל השלישי השתתף בתקיפת שדה התעופה מאזה שבדמשק. בסך הכל ביצע במהלך המלחמה 16 גיחות תקיפה ב-3 הזירות. לאחר המלחמה, בנובמבר 1967, השתתף בפעולת תגמול בה תקפו מטוסי הטייסת כוחות צבא ירדן באזור אום-שורט.
בהמשך שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 119 (טייסת העטלף). במהלך טיסת לילה באוקטובר 1968 נשבר במהלך הנחיתה כן הנסע השמאלי של מטוס המיראז' אותו הטיס, כתוצאה מתקלה שנבעה מחוסר חלקי חילוף בעקבות האמברגו הצרפתי. המטוס התרסק ובן-רום נפצע בתאונה באורח קשה ולאחר כשנתיים של שיקום חזר לטוס. הוא עבר הסבה למטוסי פנטום, וחזר לטייסת 119 כסמ"ט ב' וכסמ"ט א'.
במרץ 1973 מונה למפקד טייסת בסיסי בבית הספר לטיסה בחצרים ובהמשך מונה למפקד טייסת מדריכי טיסה (מדר"ט) בבית הספר לטיסה. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים לחם בהצבת חירום כטייס פנטום ומוביל בטייסת העטלף והשתתף בגיחות הפצצה בחזית המצרית והסורית. ביומה הרביעי של המלחמה נהרג מפקד טייסת 116 אהוד שלח ובן-רום נקרא למלא את מקומו כמפקד טייסת הסקייהוק, מכיוון שלא היה טייס סקייהוק ערך טיסת אימונים והכשרה אחת תוך כדי מלחמה ובטיסתו השנייה כבר יצא לגיחה מבצעית במטוס. במהלך המלחמה ביצע 14 גיחות מבצעיות במטוס הקורנס ועוד 16 גיחות מבצעיות במטוס העיט ובסה"כ 30 גיחות.
בין השנים 1976–1978 שימש כמפקד טייסת התעופה בתל נוף ומ"מ מפקד הבסיס.
בשנת 1978 נשלח ללימודים בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי, קליפורניה.
בין השנים 1980–1982 היה ראש מחלקת תורת לחימה משולבים באגף מחלקת ההדרכה במטה הכללי (מה"ד).
בין השנים 1982–1984 היה ראש מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר.
בשנת 1984 נשלח למכללה לביטחון לאומי (מחזור י"ב).
בין השנים 1984–1988 מונה לסגן צבאי למבקר מערכת הביטחון. במקביל התמנה ושימש כמפקד מוצב השליטה הקדמי (משל"ק) של חיל האוויר בפיקוד הצפון.
בין השנים 1988–1991 שימש כנספח צבאי בגרמניה. במהלך מלחמת המפרץ הראשונה בעקבות ירי טילי סקאד לעבר מדינת ישראל ולאחר שנתגלו בשברי הטילים חלקים מתוצרת התעשייה הגרמנית, החליטה ממשלת גרמניה בדיונים שהתקיימו בראשות הקאנצלר הלמוט קוהל להעניק חבילת סיוע לישראל. בן-רום היה שותף לדיונים שבסופם הוחלט לצייד את צה"ל ב-3 צוללות מסדרת דולפין, סוללת טילי פטריוט ו-6 כלי רכב מסוג "שועלית" לגילוי וזיהוי חומרים מסוכנים.
בשנת 1992 השתחרר מצה"ל. במהלך שירותו צבר 4250 גיחות טיסה מתוכן 280 גיחות מבצעיות בין אפריל 1967 לאוקטובר 1987 והפיל בקרבות אוויר שני מטוסי מיג 21 סוריים.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברת טכנולוגיית להבים בנהריה.
בין השנים 1994–1997 שימש כנציג משרד הביטחון בשגרירות ישראל בסין.
בשנת 2002 סיים את עבודתו בטכנולוגיית להבים והקים חברה פרטית אותה ניהל עד 2017.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנת 2006 הקים בן-רום עם קבוצה של חברים, כולם בוגרי מחזור י"ב במב"ל, את העמותה "חברים למען החברה" ששמה למטרה לסייע לילדי שדרות וישובי עוטף עזה.
בין השנים 2008–2018 היה חבר דירקטוריון עמותת חיל האוויר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי ליפה (פישביין). אב ל-3 בנות.
לקריאה נוספת

אביגדור קהלני, אני נשבע לך: שיחות אישיות עם לוחמים על מלחמת יום הכיפורים, עמ' 169–173, כתר הוצאה לאור, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004
הערות שוליים

↑  שיאים באתלטיקה, מעריב, 7 באוגוסט 1966
↑  אליפות ישראל בקרב-רב בשנים 1965 ו-1966, באתר המרכז האקדמי לוינסקי-וינגייט
↑  ענת משה, 48 שנים אחרי: תלמידי כיתה י"ב 1 בעירוני א' שוב יחד, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2010
↑  אבינעם מיסניקוב, ‏תאונת שחק 55, באתר "מרקיע שחקים"
↑  שחר צורני, ‏שעת פרידה, באתר חיל האוויר הישראלי, מרץ 2016
↑  שי לוי, ‏"המטוס הכי מדהים בחיל האוויר": נפרדים מהסקייהוק, באתר ‏מאקו‏, 23 בספטמבר 2012
↑  חברים למען החברה - אתר העמותה
יחידת העמסה

| --- | --- |

סמל היחידה
 "בכל מקום, כל זמן, כל משימה"
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 בסיס האם:   בסיס נבטים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 ביולי 1974 – הווה (50 שנה)
 מקים היחידה:  חיים פרימן
 מלחמות:    מלחמת לבנון הראשונה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן-אלוף
פקח העמסה של היחידה מכווין סופה M-240 מחוץ למטוס תובלה קרנף
יחידת ההעמסה (יחידה 757) היא יחידה האחראית על כל תחום היבילות אווירית במטוסי התובלה בחיל האוויר הישראלי. היחידה היא הסמכות המקצועית בכל נושא תא המטען במטוסי התובלה.
היסטוריה

בשנת 1962 לאחר שהגיעו מטוסי הסטרטוקרוזר עלה הצורך בתפקיד פקח העמסה לטובת העמסת המטוס ומוקם גף פקחי העמסה בטייסת 120.
בשנת 1971 לאחר הגעת 2 מטוסי הקרנף הראשונים לחיל האוויר יוצא חיים שקד להכשרה בארצות הברית כפקח הקרנף הראשון. בשנת 1973, לאחר הגעת 12 מטוסי הקרנף ברכבת האווירית במלחמת יום הכיפורים, עולה הצורך ביחידה שתרכז את כלל עולם פיקוח ההעמסה והעמסת מטוסי התובלה ומוקם גף פקחי העמסה בטייסת תעופה המתכלל את עולם פיקוח ההעמסה במטוסי הסטרטוקרוזר, דקוטה וקרנף. היחידה הוקמה ביולי 1974 בבסיס לוד.
ב-25 בנובמבר 1975, במהלך תרגיל שיתוף פעולה עם כח חי"ר, פגע קרנף מס' 203 בפסגת ג'בל הילאל שבסיני כשהוא עמוס בנגמ"ש, 11 לוחמים ו-9 אנשי-צוות. כל נוסעיו והצוות נספו וביניהם שלושה מפקחי היחידה (ראו התרסקות ההרקולס בג'בל חלאל).
בשנת 2008 כחלק מהעברת מערך התובלה לדרום הארץ עוברת היחידה מבסיס לוד לבסיס נבטים.
בשנת 2013 כחלק מתהליך קליטת מטוסי השמשון בחיל האוויר הוחלט על הקמת גף פקחים בטייסת 103. בשנת 2017 כחלק מהסבת מטוסי הקרנף למטוסים אוויוניים הוחלט לבצע תהליך דומה בטייסת 131.
היסטוריית היחידה עתירה במשימות כגון "מבצע אנטבה", "מבצע משה", "מבצע שלמה" ומשלחות סיוע לרעידות האדמה בטורקיה, הודו, מלחמת האזרחים ברואנדה ומבצעים רבים אחרים.
מבנה היחידה > בית הספר לפקחי העמסה

אחראי על הכשרת פקחי העמסה למטוסי הקרנף והשמשון. הקורס מחולק לשתי מגמות, ואורך כשנה שבמהלכה עוברים החניכים הכשרה קרקעית ואווירית לתכנון, העמסה, פריקה וטיסה במטוסים. כחלק מהקורס החניכים עוברים קורס קצינים בבה"ד 1 ומסיימים את הקורס בדרגת סג"ם. בנוסף החניכים עוברים מספר קורסים ייחודיים כגון מילוט ימי ויבשתי, צניחה, ניווטים ועוד.
מבנה היחידה > מסוף מטענים

הגוף הטכני הוא הגוף המבצעי של היחידה. בנוי מאנשי סדיר ומילואים.
המסוף אחראי על העמסת מטוסי התובלה על ידי שימוש בכלים כבדים (מלגזות ועוד) שחלקם ייחודיים למסוף המטענים ואינם קיימים במקומות אחרים. בנוסף אחראי המסוף על פיתוחי אמל"ח מיוחדים ומציאת פתרונות לטובת העמסה ופריקת המטענים. מסוף מטענים מהווה מוקד ידע בלעדי ביבילות אווירית.
פקח העמסה

פקחי ההעמסה הם לוחמי חוד המהווים צוות טיסה הכרחי במטוסי הקרנף והשמשון ובמטוס הראם במשימות הטסת מטענים וציוד.
כלל פקחי ההעמסה הם פרחי טיס שהודחו או פרשו מרצון מקורס הטיס בשלביו הראשונים. ביחידה עוברים הפקחים קורס שאורך כשנה בו לומדים את מיומנויות הטיסה וההעמסה הבסיסיות. לאחר הקורס ממשיכים הפקחים להכשרה מבצעית בטייסת אליה שובצו הכוללת התלמדויות והתמקצעויות שונות ומהווים חלק מעמוד השדרה בטייסות לצד הטייסים, הנווטים והמכוננים.
מפקדי היחידה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| חיים פרימן | 1973-1974 | מפקד גף פקחים בטייסת תעופה בח״א 27, פקח ההעמסה הראשון בחיל האוויר |
| ברוך רביב | 1974-1977 | מבצע אנטבה |
| חזי הרפז | 1977-1978 |  |
| אהרון בן יהודה | 1978-1980 |  |
| עמוס פארן | 1980-1982 | פיקד לאחר מכן על טייסת 103 |
| נחמיה שלם | 1982-1984 | מלחמת שלום הגליל |
| עקיבא ירום | 1984-1986 |  |
| יוסף צין | 1986-1989 |  |
| גדי רגב | 1989-1991 |  |
| אבינועם פורת | 1991-1993 |  |
| אפי טורנברג | 1993-1996 | טיסות סיוע הומניטרי ברואנדה, טורקיה והודו |
| אבנר קורן | 1996-1999 |  |
| יאיר כהן | 1999-2001 |  |
| אמנון רביב | 2001-2005 |  |
| זאב מבצרי | 2005-2007 | מלחמת לבנון השנייה |
| סא"ל רמי ליברמן | 2007-2011 | מבצע עופרת יצוקה |
| סא"ל ערן בן שבת | 2011-2014 | מבצע עמוד ענן |
| סא"ל ע' | 2014-2017 | מבצע צוק איתן |
| סא"ל ר' | 2017-2020 |  |
| סא"ל ר' | 2020-2023 | מבצע שומר החומות, מבצע ענפי זית |
| סא״ל מ׳ | 2023- |  |
הערות שוליים

↑  יואב וינוגרד, ‏ח"א - CARGO, בטאון חיל האוויר 173, מרץ 1990, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
כנפי פקח העמסה בחיל האוויר הישראלי
מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי
היסטוריה

בנקים מרכזיים כבר יישמו בעבר הטמעה של כסף אלקטרוני, כמו פינלנד שבשנת 2000 המציאה מטבע בשם Avant שאפשר תשלום דרך כרטיס נטען ונוסה על כ-10,000 איש. הפיילוט בסופו של דבר הסתיים אך הוחלט לא להתקדם לשלב ייצור מכיוון שהעלויות היו גבוהות, ההטמעה יחסית נמוכה והתחרות גדולה.
בשנת 2000 הושק בצ'כיה, פרויקט שקיבע תת-מטבע בשם Q למטבע המדינה (יחס 100Q = 1 CZK). באופן זה הבטיח המנפיק יחס קבוע בין מטבע Q למטבע המקומי. הפרויקט עצר כבר בשנת 2003 על ידי המחוקק עיקב תיקון לחוק הצ'כי. עוד בצ'כיה, פרויקט חדש בשם Corrency שמשתמש במטבע מבוזר וחוזה חכם ומעודד שקיפות ונמצא בשלבי פיילוט (אך הוא אינו מפוקח ולגמרי מבוזר)
המושג הנוכחי של "מטבע דיגיטלי בהנפקת בנק מרכזי" הוא מושג ידוע בתחום הכלכלה, לפיו הבנק המרכזי מאפשר לאזרחים לנהל בו חשבונות, תוך מתן אמצעי חיסכון או תשלומים ציבורי אמין ובטוח ("קמעונאי" או "למטרה כללית" "CBDC).
הבנק לסליקה בינלאומית (BIS) פרסם דוח בדצמבר 2020 המפרט את הפרויקטים הסיטוניים והקמעונאיים הידועים של CBDC באותה תקופה. עד אפריל 2021, יהיו "לפחות 80 בנקים מרכזיים ברחבי העולם שיסתכלו על מטבעות דיגיטליים".