אריה שרון
ביוגרפיה

שרון נולד בירוסלב שבגליציה (כיום פולין), בשם לודוויג קורצמן (בגרמנית: Ludwig Kurzmann) עלה לארץ ישראל ב-1920 יחד עם קבוצת הכשרה של תנועת השומר הצעיר והיה ממקימי וממתכנני קיבוץ גן שמואל. חדר האוכל בקיבוץ מהווה את אחת מיצירותיו הראשונות של שרון, וזאת עוד בטרם זכה להכשרה סדירה בתחום התכנון והבנייה. לאחר שש שנות חברות בקיבוץ, פנה ללמוד אדריכלות בבית הספר באוהאוס שבעיר דסאו, שם למד ועבד בין השנים 1926–1929. במהלך לימודיו וכן לאחר השלמתם עבד שרון במשרדו של מנהל בית הספר, האדריכל הנס מאייר. במסגרת זו הופקד שרון על מלאכת תכנון מרכז ההכשרה של האיגודים המקצועיים בברלין, עם השלמת הפרויקט בשנת 1929 מונה שרון למנהל הסניף הברלינאי של משרד הנס מאייר. ב-1929 נישא לאמנית סיבים ומעצבת אריגים הגרמנית בבית הספר באוהאוס, גונטה שטלצל, ובאותה שנה נולדה בתם יעל.
בשנת 1931 שב שרון לארץ ישראל והתמקם בתל אביב, בה חבר לאדריכלים צעירים נוספים אשר דגלו ברוח החדשה של המודרניזם, בראשם זאב רכטר ודב כרמי. בתקופה זו החל לתכנן מבנים בתל אביב ומחוצה לה בסגנון בינלאומי. הוא היה בין הפעילילם הבולטים בחוג האדריכלים בתל אביב.
בין עבודותיו הבולטות בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניתן למצוא: תכנון תערוכת ההסתדרות (1932), מעונות עובדים ברחוב פרישמן (1935), מבנה ״תיאטרון אהל״ ברחוב בילינסון בתל אביב 1934, בית חולים בילינסון בפתח תקווה (1935), חדר האוכל של גבעת השלושה (1936), קולנוע "עמל" בכפר סבא (1936), משק שוורץ בתל נעמה (1940), בית ספר אוסישקין בכפר סבא (1941), בתי קירור בכפר חסידים (1942), רמת יוחנן, משמרות, בית חירות, עין השופט. בין השנים 1941 ו-1947 היה מרצה בכיר במחלקה לארכיטקטורה בטכניון.
הפרויקט החשוב והמרכזי ביותר שעליו היה מופקד שרון הוא תוכנית-אב למדינת ישראל, עליה עמל בין השנים 1949–1953 כראש אגף התכנון במשרד ראש הממשלה. בתוכנית זו, שנקראה על שמו "תוכנית שרון", נתן שרון עדיפות עליונה ליישוב הספר הישראלי, בהתאם לחזון הציוני של אותה תקופה. שרון חילק את מדינת ישראל לארבעה אזורי השפעה כלל ארציים: האזור הצפוני (מהשומרון עד הגליל) – ובירתו העיר חיפה, האזור המרכזי (מנתניה עד רחובות ועד תחילת השפלה) – ובירתו תל אביב, אזור ירושלים ואזור המדבר (הנגב, מדבר יהודה והערבה) – ובירתו באר שבע. התוכנית ראתה אור כספר תחת השם "תכנון פיסי בישראל".
ברוצקוס, כאחראי על התכנון הארצי, היה בעל תפקיד בתכנון העירוני של אשדוד, כאשר באותה עת הממשלה התלבטה בין הקמת הנמל עמוק המים השני בישראל (אחרי נמל חיפה) בשפך נחל רובין לבין נחל לכיש באשדוד, הוא תמך בהקמתו באשדוד, לאחר שערך בחינה מחודשת מטעם אגף התכנון. הוא פרסם על כך את המאמר "אשדוד – רעיון והגשמתו" ביולי 1969 בעלון האיגוד לתכנון סביבתי.
בשנים 1950 עד 1964 עבד שרון בשיתוף עם האדריכל בנימין אידלסון. בין המבנים הבולטים אשר יצר בתקופה זו ניתן למצוא: הרחבת בית החולים בילינסון (1954), אודיטוריום בטכניון (1956), בית החולים סורוקה בבאר שבע (1959) ואוהל יזכור ביד ושם (1961). בשנת 1962 היה שרון השני מבין האדריכלים בישראל אשר זכה בפרס ישראל בתחום האדריכלות.. אידלסון שותפו זכה אף הוא בפרס ישראל שנים אחדות אחריו.
בשנים 1965–1984 עבד שרון בשיתוף פעולה עם בנו האדריכל אלדר שרון. בין המבנים הבולטים אשר יצר בתקופה זו ניתן למצוא: בית חולים רמב"ם בחיפה (1965), בית חולים גהה בפתח תקווה (1966), בית כור בתל אביב (1966), בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב (1970), בניין בנק ישראל ומוזיאון יד מרדכי (1970).
בנוסף לכך ניתן למנות עבודות נוספות שלו בפתח תקווה: מפעל יכין, המרפאה הראשית של קופת חולים כללית, קולנוע היכל.
בשנים 1965 עד 1971 עמד שרון בראש אגודת המהנדסים.
בשנת 1983 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו. רחוב בשכונת רביבים בעיר נקרא על שמו.
אריה שרון נפטר ב-1984 והוטמן בבית העלמין נחלת יצחק.