stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רויאל אוק

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מישיגן מישיגן
 מחוז:  אוקלנד
 תאריך ייסוד:  1891 
 שטח:  30.522981 קמ"ר
 גובה:  202 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  58,211 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  42°29′20″N 83°08′34″W﻿ / ﻿42.488888888889°N 83.142777777778°W﻿ / 42.488888888889; -83.142777777778 
 http://www.ci.royal-oak.mi.us/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רויאל אוק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רויאל אוק(למפת מישיגן רגילה) דטרויט לאנסינג גרנד ראפידס פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  אירירויאל אוק(למפת מישיגן מוגדלת) דטרויט לאנסינג גרנד ראפידס פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  אירירויאל אוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רויאל אוק (באנגלית: Royal Oak) היא עיירה במדינת מישיגן, שבארצות הברית. שטחה 30.55 קמ"ר ואוכלוסייתה (נכון ל-2018) 59,461 תושבים.
תרבות

האנימטור הידוע כריס סאבינו (היוצר והמפיק של הרעשנים), שנולד וגדל ברויאל אוק, סיפר בריאיון לניקלודיאון: "אני מגיע ממשפחה עם עשרה ילדים - חמישה בנים וחמש בנות. כל השמות של האחיות שלי מתחילים באות ל' ובכולם יש ארבע אותיות באנגלית. לקחתי את השמות האלה והשתמשתי בהם בשביל חמש מאחיותיו של לינקולן. את השם 'לינקולן' בחרתי מפני שגדלתי ברחוב לינקולן בעיירה רויאל אוק שבמדינת מישיגן שבארצות הברית. יש בסדרה כל מיני רגעים וזיכרונות מהחיים האמיתיים שלי ששילבתי בסיפורים, ואני גם מעודד את הצוות שלי לחלוק את הזיכרונות שלהם".
תושבים ידועים

מייסאו באסטון, כדורסלן עבר
מרי בארה, מנכ"לית חברת הרכב "ג'נרל מוטורס"
סבסטיאן סובה, דוגמן
גלן פריי, זמר, נגן, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, ושחקן
ג'ק קבורקיאן, רופא, צייר, ומלחין
צ'ארלס קוגלין, כומר קתולי
ברוס קמפבל, שחקן, מפיק, סופר, ובמאי
סם ריימי, במאי קולנוע, מפיק, שחקן, ותסריטאי
(כריס סאבינו), אנימטור, מפיק ויוצר הרעשנים.
הסנאטור טום היידן נולד בעיירה.
Song Sung Blue

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ניל דיימונד
 מתוך האלבום Moods
 יצא לאור:  מאי 1972
 סוגה:  מוזיקה פופולרית 
 שפה:  אנגלית 
 בי-סייד:  "Gitchy Goomy"
 כתיבה:  ניל דיימונד 
 לחן:  ניל דיימונד 
 
Song Sung Blue (בעברית: שיר מושר בעצב) הוא שיר משנת 1972 שכתב והקליט ניל דיימונד, בהשראת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 21 מאת מוצרט. השיר יצא כחלק מהאלבום "Moods" של דיימונד, ואחר כך הופיע באלבומי הופעה ואלבומי אוסף רבים. השיר הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 האמריקני, והיה במשך 12 שבועות במצעד Top 40. כמו כן נכנס השיר למצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום ה-14.
"Song Sung Blue" היה להיטו השני של דיימונד בארצות הברית שהגיע לראש המצעד, אחרי השיר "Cracklin' Rosie" משנת 1970, והוא שיר הסולו האחרון שלו שהגיע למקום הראשון (ב-1978 הגיע למקום ראשון במצעד השיר "You Don't Bring Me Flowers" שאותו שר דיימונד בדואט עם ברברה סטרייסנד). בנוסף לכך שהה השיר "Song Sung Blue" במשך שבעה שבועות במקום הראשון במצעד Adult Contemporary.
השיר "Song Sung Blue" היה מועמד לשני פרסי גראמי בשנת 1973, פרס תקליט השנה ופרס שיר השנה. בשני הפרסים זכתה באותה שנה רוברטה פלאק בביצועה לשיר "The First Time Ever I Saw Your Face" של יואן מקול.
דיימונד תיאר את השיר באלבום האוסף שלו משנת 1996 "In My Lifetime" כ"מסר בסיסי מאוד, ללא קישוטים. מעולם לא ציפיתי שמישהו יגיב לשיר כפי שהגיבו. אני פשוט אהבתי אותו, המסר והמילים הבודדות שאומרות כל כך הרבה."
שימוש מאוחר

השיר העניק השראה לכותרת של סרט דוקומנטרי משנת 2008 על חקיין של ניל דיימונד שהיה נשוי לחקיינית של פטסי קליין.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | - |  |
|  אוסטרליה | קנט מיוזיק רפורט | 5 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 17 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 1 |  |
|  ארצות הברית | קאש בוקס טופ 100 | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 6 |  |
|  דרום אפריקה | אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה | 5 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 3 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 14 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים של RPM | 2 |  |
|  קנדה | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים של RPM | 9 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1972)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1972)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1972)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1972)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 26 |  |
|  ארצות הברית | קאש בוקס טופ 100 | 24 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 33 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 7 |  |
גרסאות כיסוי

ב-1972 הוציא אנדי ויליאמס גרסת כיסוי של השיר באלבומו "Alone Again (Naturally)".
סשה דיסטל הקליט את השיר בצרפתית בשם "Chanson Bleue".
להקת גל חדש בריטית בשם Altered Images הקליטה ב-1982 גרסה של השיר באלבומה "Pinky Blue".
בובי דארין ביצע את השיר בתוכנית טלוויזיה בשנת 1972, והגרסה שלו נכללה באלבום "Aces Back to Back" משנת 2004.
פרנק סינטרה הקליט אף הוא את השיר לאלבומו "Trilogy" שיצא ב-1980.
האחיות נולן הקליטו גרסה של השיר בשנת 1978 לאלבום "20 Giant Hits album".
הערות שוליים

↑  Official Charts Company info from Official Charts Company Retrieved 02-10-09.
↑  Bronson, Fred (2003). The Billboard Book of #1 Hits, 5th Edition (Billboard Publications), page 314.
↑  Hyatt, Wesley (1999). The Billboard Book of #1 Adult Contemporary Hits (Billboard Publications), page 108.
↑  Hyatt, Wesley (1999). The Billboard Book of #1 Adult Contemporary Hits (Billboard Publications), page 108.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4cc8ad5b-543c-3262-bcd9-684e6c2dad5e
מרב שין בן-אלון

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1965 (בת 59) ישראל
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  רישום, ציור, מיצב וכתיבה
 www.meravshinn.com
מרב שין בן-אלון (נולדה ב-31 באוקטובר ב-1965) היא אמנית רב תחומית העוסקת ברישום, ציור, מיצב וכתיבה.
עבודותיה מתאפיינות בגישה רדוקטיבית השואפת לבטא תוכן רגשי במינימום אמצעים ועוסקות בתכנים של מגדר וטראומה תוך ביקורת על נרטיבים חברתיים מושתקים.
ב־2020 יצא לאור ספרה 'חמש רגליים'. נובלה גרפית, ספר אמנית, ספר מתח ועבודת אמנות בפורמט של ספר. הסיפור המרכזי של הנובלה עוסק בתהליך חשיפתו של סוד משפחתי. דרך ייצוגי השפות והזמנים השונים, נגלה הפער בין הנראה לנאמר, בין הנתפש לבלתי נתפש, בין האמת לשקר עד לקריסה בתפישת המציאות. שהם סמיט, עורכת הספר נתנה לסוגה החדשה הזו שם: "נובלה פוליגרפית".
ביוגרפיה

מרב שין בן-אלון נולדה וגדלה בתל אביב שם היא חיה ועובדת כיום. אמנית רב תחומית אשר עוסקת בציור, רישום, כתיבה ומיצב. בוגרת בהצטיינות של המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1990), לימודי אמנות ב"ניו יורק סטודיו סקול" (1991) ותואר שני בהצטיינות בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב (2013).
שין בן-אלון הציגה בתערוכות קבוצתיות במקומות הבאים:
ב-Xpon-art, המבורג (2019)
ב Lewisham ArtHouse, לונדון (2018)
ב NordArt, גרמניה (2016)
בMark Rothko Art Cenyre, לטביה (2015)
במוזיאון תל אביב לאמנות (2015)
במוזיאון חיפה לאמנות (2013)
במוזיאון פתח תקווה (2011)
במוזיאון ישראל (2006)
במשכן לאמנות בעין חרוד (2003)
במוזיאון וואטרי בטוקיו, יפן (2000)
בגלריה זניט בקופנהגן (1996)
הציגה תערוכות יחיד נבחרות במקומות הבאים:
בגלריית הקיבוץ בתל אביב (2015)
בגלריה בתיאטרון תמונע (2005)
גלריה נחשון (2003)
בגלריה בורוכוב בתל אביב (1996)
פרסים והוקרה

זכתה בשני פרסי הצטיינות במהלך לימודי התואר הראשון (1988, 1990)
זכתה במלגת קרן תרבות אמריקה ישראל (1989)
תמיכה בהוצאת קטלוג אמנות, קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות, תל אביב (2003)
זכתה פעמיים בפרס 'עידוד היצירה' של משרד המדע התרבות והספורט (2005, 2014)
השתתפה בתוכניות שהות אמן ב'מרכז מארק רותקו' בדאוגפילס לטביה ובתוכנית שהות אמן ב'אמנות אדריכלות ערד' (2015)
מענק תמיכה בהקמת תערוכה, בסיוע המחלקה לאמנויות, אגף התרבות, עיריית ת"א-יפו וקרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב (2014, 2018)
הזמנה לשהות אמן ותערוכה, גלריה K70, לובק גרמניה (2018)
מענק תמיכה מ'מפעל הפיס' לנובלה הגרפית 'חמש רגליים' (2018)
מענק תמיכה מ'הקרן ליוצרים עצמאיים' מיסודו של משרד התרבות והספורט לנובלה הגרפית 'חמש רגליים' (2019)
השכלה

סיימה בהצטיינות של המחלקה לאמנות ב"בצלאל" (1990),
למדה אמנות ב"ניו יורק סטודיו סקול" בניו-יורק (1991)
סיימה תואר שני בהצטיינות בתוכנית הבינתחומית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב (2013).
פעילותה האמנותית

ציור 1990-2000
מתום לימודיה במחלקה לאמנות בבצלאל ב-1990 ובמהלך 10 השנים שלאחר מכן התמקדה יצירתה בציור. בשנים אלו עבדה בעיקר בשמן על בד בפורמטים שונים כשנושאי העבודה עוסקים בזהות, נשיות ואובדן. הדימויים בתקופה זו עוסקים בגוף תוך התייחסות למקטעים ממנו. דימויים בולטים הם השד או הטבור העוסקים בחוויית מות האם ובצלקת של הפרידה ממנה. דימויים ריאליסטיים אלו מתאפיינים בצבעוניות מונוכרומטית של אפורים בלבד. לקראת סוף שנות התשעים מופיעים דימויים של עור ובהם צלקות, חתכים ופצעים והצבעוניות הופכת ליותר ריאליסטית.
מדיה מעורבת 2000-2002
בשנת 2000, עשור לאחר סיום לימודיה בבצלאל הפסיקה שין בן-אלון לצייר. התחושה שהציור אינו מהווה עבורה כלי ביטוי מספק יצר צורך לחפש אחר אמצעי עבודה חדשים. שין בן-אלון התחילה לעבוד עם חולצות ישנות, מתחה אותן על מסגרות הציור מצידן הפנימי ולאחר מכן סרקה אותן לעבודות הדפס. סדרה זו נקראה 'תפרים'.
בנוסף באותה תקופה החלה האמנית לכתוב. הכתיבה החלה להופיע על הקירות בסטודיו ובהמשך בחללי תצוגה שבהם יצרה מיצבים תלויי מקום.
מיצבים 2002-2012
החל משנת 2002 ובמשך עשור התמקדה יצירתה של שין בן-אלון במיצבים תלויי מקום. העבודות, שנוצרו לחללים שונים, עסקו בדיאלוג בין החלל, הטקסט והאריגה של מערכת הדימויים לכלל מהלך אחד שמטרתו להכתיב את הכוריאוגרפיה של הצופה בחלל.
מרבית המיצבים בתקופה הזו נקראו 'מיצבי-טקסט' וכללו טקסטים סיפוריים שנכתבו על ידי האמנית. מיצבים אלו נבנו בחלל ובהשראתו ועם תום התערוכה הוסרו או נמחקו. המיצבים הוצגו בתיאטרון תמונע, במשכן לאמנות בעין חרוד, בגלריה נחשון בקיבוץ נחשון, בגלריה באום אל פחם, בגלריה העירונית ברחובות, במרכז ההנצחה בטבעון ועוד.
באותה תקופה וכחלק בלתי נפרד מהתמקדותה בעבודות מיצב אצרה שין בן-אלון במשך שלוש שנים את הגלריה בתיאטרון תמונע; חלל תצוגה לא קונבנציולי שם יצרה את "פרויקט פסאז' " סדרת תערוכות שבה הוזמנו אמנים להתייחס לחלל הגלריה שאיננו קובייה לבנה אלא חלל מעבר.
רישום (2012-2015)
החל משנת 2012 התמקדה עבודתה ברישום על נייר תוך שימוש בטכניקות שונות כגון צבעי מים, טושים ועטים. חלק מרכזי בעבודה כלל עבודה בספרי סקיצות. פעולת הרישום היומיומית בספרים קשרה בין פרקטיקת הציור לזו של הכתיבה ויצרה יומן המבוסס על כלכלת דימויים דו-כיוונית שבה דימויים שצולמו או נלקחו ממקורות אינטרנטיים ונשמרו במצלמת האייפון, היוו בסיס לרישומים שהפכו תוך זמן קצר לפרויקט ברשתות החברתיות. בתערוכת היחיד 'חמישה קירות' (2015) שהוצגה בגלריית הקיבוץ הציגה מיצב רישומים שהיה מבוסס על דיאלוג בין דורי עם התערוכה 'חמישה צעירים' שהוצגה בגלריה בשנות השבעים ושוחזרה שם בשנות התשעים.
כתיבה
בשנים 2005–2012 פרסמה ברשת בלוג בשם פרוססיה, בלוג שעסק בתהליכי יצירה.
בשנים 2013–2012 כתבה מאמרים באנטייטלד מגזין קבוצתי על עיצוב ואמנות, ובמעקבים טור ראיונות בערב רב על הרשתות החברתיות כחללי תצוגה אלטרנטיביים.
בשנת 2015 פרסמה dBook ספר אמן בהוצאה עצמית ובמהדורה מוגבלת הכוללת 50 רישומים מתוך ספרי הסקיצות שלה שנעשו בשנים 2013–2014.
פרסים ומלגות

1988 - פרס הצטיינות בלימודים המחלקה לאמנות, בצלאל
1989 - מלגת קרן שרת, קרן תרבות אמריקה - ישראל
1990 - פרס ראשון לציור לבוגרים מצטיינים ע"ש מארי פישר, המחלקה לאמנות, בצלאל
2003 - תמיכה בהוצאת קטלוג אמנות, קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות, תל אביב
2005 - פרס עידוד היצירה מטעם משרד המדע התרבות והספורט
2013 - סטודיו לאמן, סדנאות האמנים, תל אביב
2014 - תמיכה בהקמת תערוכה, בסיוע המחלקה לאמנויות, אגף התרבות, עיריית ת"א-יפו וקרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב
2014 - פרס עידוד היצירה מטעם משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב
2015 - תוכנית שהות אמן, הסימפוזיון הבינלאומי לציור “Mark Rothko 2015”, The Daugavpils Mark Rothko Art Centre, דַאוּגַּבְפִּילְס, לטביה
2015 - תוכנית שהות אמן, אמנות ואדריכלות ערד.
תערוכות יחיד וזוגיות

1993 - סדרת נדבך לאמנים צעירים, בית האמנים, ירושלים
1996 - מרב שין בן-אלון, הגלריה בבורוכוב, תל אביב (Cat.)
1997 - על הרצפה, גלריה משרד בתל – אביב, תל אביב
1999 - בין הסטודיו למקום אחר, דפנה נאור, מקום לאמנות עכשווית, ירושלים
2002 - סיפורים במסדרון, הגלריה בתיאטרון תמונע, תל אביב
2003 - לילה טוב שינה מתוקה, גלריה נחשון, קיבוץ נחשון
2003 - משתפי פעולה, מרב שין בן-אלון ורם סמוכה, המשכן לאמנות עין-חרוד, עין חרוד (Cat.)
2005 - בית הגלריה בתיאטרון תמונע, תל אביב
2008 - הזמן האדום, גלריה 10, בית מיכל, רחובות
2014 - ספרי משהו על התמונה הזו..., בית תמי, תל אביב
2015 - חמישה קירות, גלריה הקיבוץ, תל אביב.
2016 - 70, גלריה בסיס, בסיס לאמנות ותרבות, הרצליה
2018 - Together-Zusammen, חלק ראשון; מרב שין בן-אלון וג'נין גרבר, גלריה K70, לובק, גרמניה
2019 - Zusammen.Project, מרב שין בן-אלון וג'נין גרבר, גלריה מנשר לאמנות, תל אביב
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1990 - תערוכת זוכי מלגות קרן שרת, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
1992 - Small Works Washington Square East Galleries ,80, ניו - יורק.
1994 - ציור צילום ציור - השרייה, הסדנא לאמנות, יבנה.
1994 - ציור מעל ומעבר, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
1994 - דגלים, אמנות לעם, מוזיאון אשדוד, אשדוד.
1996 - החלק המלא של הסימן 1, 2, 3,, עמי שטייניץ אמנות עכשווית, תל אביב.
1996 - 37 אמנים דנים ובינלאומיים גלריה Zenit, קופנהגן.
2000 Magazine Camp , - 2000 מוזיאון ווטארי, טוקיו.
2001 - ידיים, אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים.
2004 - לשלוף שפן מהכובע, הגלריה העירונית, רחובות והגלריה של מרכז ההנצחה, טבעון.
2004 - אמנות הארץ, נעורים געגוע מתחם תחנת הכוח רדינג, תל אביב.
2006 - הזוכים, תערוכת זוכי פרסי משרד המדע התרבות והספורט, מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 - לא תראו, הגלריה לאמנות באום אל פחם, אום אל פחם.
2008 - הצופה המובלע של האמנות הישראלית, הגלריה בתיאטרון תמונע, תל אביב.
2008 - מרחב מוגן, גלריה נחשון, קיבוץ נחשון.
2009 - סיפור, (כאמנית ואוצרת) גלריה P8, יפו.
2009 - ליגה, בית עמיעד, יפו.
2009 - אלימות רישומית, גלריה 5 מקום לאמנות, תל אביב.
2009 - עכשיו אני, הגלריה על הצוק, נתניה
2010 - רווחים, הגלריה במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה, חיפה.
2010 - ואין לך דבר שאין לו מקום, בית האמנים, תל אביב
2011 - אוצרים בע"מ, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2011 - איך אני למטה למעלה, גלריה 121, תל אביב.
2012 - דרך מורה, קרן טראמפ בשיתוף בית ספר מוסררה, בית עמיעד, יפו
2013 - מן המוכן, 100 שנה לרדי מייד, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
2013 - בין גוף לגופיה, גלריה בנימין, תל אביב.
2013 - עיר לפי מידה, הגלריה של התוכנית הבינלאומית ללימודי אוצרות של סמינר הקיבוצים והמרכז לאמנות עכשווית, תל אביב.
2015 - מארק רותקו 2015, מרכז מארק רותקו לאמנות, דאוגבפילס, לטביה.
2015 - והזוכים הם.., תערוכת פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב 2014, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2016 - NordArt הביתן הישראלי בתערוכה הבינלאומית, בודלסדורף, גרמניה
2016 - חוטים וקשרים, אגף הנוער, מוזיאון ישראל
2017 - RED, The Mark Rothko Art Centre, לטביה
2017 - מים, לב, פנים, הביאנלה של ירושלים
2017 - עגלה מלאה, הגלריה בבית חנקין, כפר יהושוע
2018 - Syntax Error, Lewisham ArtHouse, לונדון
2018 - פוטופואטיקה 8, גלריה מוסררה, בית הספר לאמנות, ירושלים
2018 - אמנות מחויטת, 4 אמניות בפרויקט מיוחד של אמנות על הבגד, בית האופנה קום איל פו
2018 - מיומנו של אמן, מוזיאון הרמן שטרוק, חיפה
2019 - Transparent, גלריה Xpon-art, המבורג
אוצרות

2003-2006 - פרויקט פסאג', הגלריה בתיאטרון תמונע, תל אביב
2009 - סיפור, תערוכה קבוצתית, גלריה P8, יפו
2011 - הנתון, בתוך התערוכה אוצרים בע"מ, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקווה.
הערות שוליים

↑  הניתוק שמחבר בין הציור לכתיבה, באתר ישראל היום
↑  אנטייטלד - מגזין קבוצתי על עיצוב ואמנות
↑  מעקבים - טור ראיונות בערב רב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278531  NLI: 987007491712405171  LCCN: nr2004017060  VIAF: 75149196277874790885   WorldCat (עם VIAF): 75149196277874790885
תחנת הרכבת באר שבע – מרכז

תחנת הרכבת באר שבע – מרכז היא תחנת הקצה הדרומי של שירות הרכבות הבין-עירוניות של רכבת ישראל. התחנה ממוקמת בסמוך לתחנה המרכזית של באר שבע, ומרוחקת מרחק הליכה מקניון הנגב ומקניון קריית הממשלה.
היסטוריה

תחנת הרכבת נפתחה ב-20 בספטמבר 2000 ועד מהרה זכתה לקהל נוסעים נרחב בשל מיקומה בלב העיר ובסמוך למספר רב של מרכזים מסחריים.
מפתיחתה בשנת 2000 עד לפתיחת תחנת דימונה בשנת 2005, הייתה זו תחנת הנוסעים הדרומית ביותר של רכבת ישראל. גם כיום נותרה התחנה תחנת קצה משום שהנסיעות לדימונה יוצאות מתחנת הרכבת באר שבע – צפון / אוניברסיטה הנמצאת כחמישה קילומטרים מצפון לה.
בשנת 2001, עקב צפיפות רבה שנוצרה ברכבות היוצאות מתחנה זו, הוכפל מספר הרכבות היוצאות ובאות לתחנה, כך שבכל שעה יוצאת רכבת.
ביולי 2012 החלה רכבת ישראל להפעיל בשעות העומס שתי רכבות בשעה מהתחנה לכיוון צפון – רכבת מאספת שעוצרת בכל התחנות בקו, וברוב שעות היום ממשיכה לחיפה ולנהריה, ורכבת מהירה שעוצרת רק בתחנות באר שבע צפון, קריית גת, תחנות תל אביב ומסיימת את נסיעתה בתחנת הרצליה. זמן הנסיעה ברכבת זו מבאר שבע מרכז לתל אביב ההגנה אורך כשעה בלבד.
בתאריך 18 בספטמבר 2022 הוחלט לסגור את תחנת באר שבע מרכז במוצאי שבת ועד להודעה חדשה זאת בגלל עבודות החשמול.
מבנה התחנה

התחנה עוצבה על ידי האדריכל אלי ארמון. התחנה היא מעין מבנה של "באר" בחיפוי אבן מצפה מקומית, כזו שלא עברה עיבוד. עמודי הפלדה הם כמו עצים הנושאים את חלון הגג מבפנים ואת הסככות מבחוץ, וכך נוצר מעין "בוסתן". בתחנה נמצאת גם רפליקה של גשר הרכבת הטורקי על נחל באר שבע, התאפיין בקשתות אבן רחבות. מתחת ל"גשר" מוצבות מכונות הכרטוס ובקרת הכניסה לרציפים, וכך נוצרו שערים מקושתים המקשרים בין הרציפים ובין בניין הטרמינל שבו נוצרה "הבאר".
במשך חמש שנות קיומה, הונחו בתחנה שתי מסילות בסמוך לשני רציפים[דרושה הבהרה]. ב-2006 החלה תוכנית שדרוגים לתחנה, שבין היתר כללה הנחת שתי מסילות נוספות בסמוך לשני רציפים חדשים, הרחבת מפלס הרציפים, בניית גגונים מעל הרציפים והתקנת דלתות אוטומטיות בכניסה אליהם. בשנת 2011 סיימו את עבודות הרציפים הנוספים ורכבות החלו להיכנס אף אליהם.
בטקס חגיגי, שנערך ב-27 באוקטובר 2014, בהשתתפות ראש העירייה רוביק דנילוביץ', ומאות נכבדים, נחנכה כיכר נאוי על שם ראש העירייה אליהו נאוי, המהווה את מתחם התחבורה המטרופוליני החדש בבאר שבע, שמחבר את התחנה המרכזית (טרמינל באר-שבע) ותחנת הרכבת באר שבע מרכז.
בשנת 2019 החלו עבודות להקמת רציף חמישי בתחנה. העבודות הסתיימו בשנת 2022. בזכות הוספת הרציף החדש מתאפשר דיור רכבות נוסף בתחנה והיא תוכל לשרת כמות רכבות נוסעים גדולה יותר בשעה.
שירות רכבות בתחנה

פעם בשעה יוצאת רכבת בקו באר שבע מרכז - קריית גת - קריית מלאכי - לוד - תל אביב - חיפה - הקריות - נהריה. כל חלקו של קו זה הוא מאסף (פרט לחלקו הישיר מהרצליה ועד לחיפה), מכאן שמו הדרומי של קו זה הוא "קו הנגב המזרחי". לעיתים יוצאת גם מן התחנה גרסה מקוצרת של הקו המגיע עד לתחנת ת"א סבידור.
8 פעמים ביום יוצאות רכבות מהירות בקו באר שבע מרכז - קריית גת - לוד - תל אביב - חדרה מערב - חיפה - כרמיאל, 4 פעמים בבוקר ו-4 פעמים בצהריים.
מהתחנה יוצאת רכבת לכיוון אשקלון דרך כל תחנות הנגב המערבי שממשיכות לנתניה בשעות השיא ולתל אביב סבידור מרכז בשעות השפל.
בעבר עד להפסקת השירות יצאו מהתחנה רכבות לילה בקו באר שבע - ראשון לציון משה דיין - תל אביב ההגנה בתחנה זו.
בעבר עד להפסקת השירות יצאו מהתחנה רכבות בקו הלילה באר שבע מרכז - לוד - נתב"ג - תל אביב ההגנה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — נהריה   באר שבע – מרכז • באר שבע – צפון / אוניברסיטה • להבים – רהט • קריית גת • קריית מלאכי – יואב • מזכרת בתיה • רמלה • לוד • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב – אוניברסיטה • הרצליה • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה מרכז – השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • עכו • נהריה |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת באר שבע מרכז — כרמיאל   באר שבע – מרכז • באר שבע – צפון / אוניברסיטה  • קריית גת  • לוד • תל אביב – ההגנה • תל אביב – השלום • תל אביב – סבידור מרכז • תל אביב – אוניברסיטה • הרצליה • חדרה – מערב  • חיפה – חוף הכרמל • חיפה – בת גלים • חיפה מרכז – השמונה • מרכזית המפרץ • קריית מוצקין • אחיהוד • כרמיאל |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת נתניה — באר שבע מרכז   נתניה • בית יהושע • הרצליה • תל אביב - אוניברסיטה • תל אביב - סבידור מרכז • תל אביב - השלום • תל אביב - ההגנה • לוד • רחובות • יבנה מזרח • אשדוד • אשקלון • שדרות • נתיבות • אופקים • באר שבע - צפון / אוניברסיטה • באר שבע - מרכז |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | קו הרכבת הלילי באר שבע – מרכז — תל אביב – ההגנה (מושבת)   באר שבע – מרכז • אופקים • נתיבות • שדרות • אשקלון • אשדוד – עד הלום • יבנה – מערב • ראשון לציון – משה דיין • בת ים – יוספטל • תל אביב – ההגנה |  |
קווי אוטובוס העוברים בתחנה

התחנה ממוקמת בסמוך לתחנה המרכזית של באר שבע. בה מופעלים קווי אוטובוס בין עירוניים של אגד,  דן בדרום ומטרופולין, אלקטרה אפקים, קווים וקווי אוטובוס עירוניים של דן באר שבע.
גלריה

תחנת הרכבת באר שבע מרכז, אוקטובר 2020
רציפי תחנת הרכבת באר שבע מרכז, הרציף ה-5 בבנייה, אוקטובר 2020
הערות שוליים

1 2  מיכאל יעקובסון, יצירת הביכורים שלי: 3 אדריכלים בולטים חוזרים לעבודתם הראשונה, באתר Xnet‏, 9 ביוני 2019
↑  תחנת רכבת חדשה: באר שבע מרכז, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2000
↑  יעקב לוי, מתחם התחבורה החדש ייקרא ע"ש אליהו נאוי, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 6 בספטמבר 2012
↑  רציף חמישי יתווסף לתחנת רכבת מרכז בבאר שבע, באר שבע נט, 25 ביולי 2019
↑  הסתיים פרויקט הוספת הרציף החמישי והבלתי שגרתי הנדסית, בתחנת באר שבע מרכז, בעמוד הפייסבוק של שבתשתיות, 6 בפברואר 2022
השירות החשאי של ארצות הברית

| --- | --- |
  לוגו ודגל השירות
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 משרד אחראי:  המחלקה לביטחון המולדת
 סוכנות אם:  המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  5 ביולי 1865
 ראש:  שון קוראן
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 עובדים:  4,500 
 השירות החשאי האמריקאי
 קואורדינטות:  38°51′03″N 77°01′00″W﻿ / ﻿38.850878°N 77.016698°W﻿ / 38.850878; -77.016698
 he
 
השירות החשאי של ארצות הברית (באנגלית: The United States Secret Service, בקיצור: The Secret Service, בראשי תיבות: USSS) הוא זרוע של הממשל הפדרלי של ארצות הברית המהווה חלק מהמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, ותפקידו להגן על נשיא ארצות הברית ועל אנשים נוספים הקשורים בו (רעייתו, סגן הנשיא ורעייתו, נשיאים לשעבר, מועמדים לנשיאות, ורבים נוספים). השירות החשאי עוסק גם בהגנת מתחם הבית הלבן, וכן במניעת זיוף כספים והונאה. סמכויות האכיפה והאחריות של השירות החשאי מעוגנות בחוק הפלילי הפדרלי של ארצות הברית, כותרת 18, סעיף 3056 (18 U.S.C. § 3056).סעיף זה מגדיר את הכוחות, הסמכויות והתפקידים של השירות החשאי, כולל אבטחת אישים בכירים, הגנה על תשתיות קריטיות, חקירות פשעי סייבר ופשע פיננסי, וכן פעולות אכיפה הקשורות לזיוף, הונאות פיננסיות ופשעי מחשב
היסטוריה

בעת מלחמת האזרחים האמריקנית ניצבה ארצות הברית אל מול תופעה נרחבת של זיוף כספים. התופעה הייתה כה חמורה עד שפגעה במאמץ המלחמתי, והנשיא אברהם לינקולן הורה לאחד מגיבורי מלחמת האזרחים, ויליאם ווד, ליצור שירות ממשלתי שייאבק בתופעת הזייפנים.
כך החל השירות החשאי את פעולתו, כחלק ממשרד האוצר האמריקאי. פעולתו של השירות החלה ב-5 ביולי 1865, ואכן, עד מהרה הצליחו ווד ואנשיו להקטין את תופעת זיוף הכספים.
גם לאחר שהנשיא לינקולן נרצח על ידי המתנקש ג'ון וילקס בות', לא עלה בדעת השלטונות לייחד את הגוף החדש שהוקם על מנת להגן על חיי הנשיא. כל נושא שמירת הביטחון הלאומי בארצות הברית היה עדיין לא מגובש, וסוכנויות רבות, כגון ה-FBI וה-CIA עדיין לא הוקמו. לא היה גוף ספציפי שתפקידו הוא שמירה על חיי הנשיא, על אף שהתפקיד הוטל לעיתים על "המרשלים", רשות אמריקאית לאכיפת חוק במישור המדינתי.
לאחר רצח הנשיא ויליאם מקינלי בשנת 1901 הצורך בגוף שתפקידו העיקרי יהיה הגנה על הנשיא הפך ברור. למרות שסוכני השירות החשאי שמרו על הנשיא באופן חלקי כבר משנת 1894, קיבל על עצמו השירות את ההגנה המלאה על הנשיא בשנת 1902. בשנת 1908 הוסבו שמונה מאנשי השירות החשאי ליצירת הגרעין לארגון חדש - ה-FBI.
ב-1 במרץ 2003 הועבר השירות החשאי ממשרד האוצר למשרד החדש לביטחון המולדת, כחלק מן הלקחים שהופקו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
החל משנת 2011 חמושים סוכני השירות החשאי באקדח שירות מסוג זיג זאואר P229 בקוטר .357 SIG מ"מ או לחלופין אקדח FN חמש-שבע בקוטר  5.7×28mm. וכן רובה ציד מסוג רמינגטון 870 ותת-מקלעים מסוג MP5 ו-FN P90.
תפקידי השירות החשאי

על פי חוק משנת 2012, מגן השירות החשאי על:
מבנה הבית הלבן והמבנים המקיפים אותו מצדדיו: בניין מחלקת האוצר והמשרד האקזקוטיבי על שם אייזנהאואר.
הנשיא, סגן הנשיא, הנשיא הנבחר וסגן הנשיא הנבחר.
בני המשפחה הנשיאותית הקרובים.
מגורי סגן הנשיא ומשפחתו. סגן הנשיא ובני משפחתו הקרובים.
נציגים דיפלומטיים זרים, ראשי מדינות וממשלות זרות המבקרים בארצות הברית, ונושאי תפקידים רשמיים של ארצות הברית בחו"ל.
אלמנות הנשיאים וילדיהם עד גיל 16 או עד 10 שנים מיום עזיבת הילדים את הבית הלבן.
נשיאים לשעבר ורעיותיהם (אלא אם הרעייה התגרשה או התחתנה מחדש) עד יום מותם. בין השנים 1997–2013 הייתה חקיקה שהורתה על הפסקת אבטחת נשיאים לשעבר לאחר 10 שנים מסיום תפקידם, כשזה לא היה תקף לנשיאים שנכנסו לתפקידם טרם חקיקת החוק. בינואר 2013 חתם הנשיא ברק אובמה על חוק המבטל הוראה זו ומשיב את אבטחת הנשיאים לשעבר לכל החיים.
מועמדים מרכזיים לנשיא ולסגן נשיא.
חברי קבינט ספציפיים : כמו מזכיר האוצר והמזכיר לביטחון המולדת, כמו גם לאנשים אחרים לפי הנחיות הנשיא (בדרך כלל ראש סגל הבית הלבן והיועץ לביטחון לאומי, בין היתר).
כמו כן, חוקר השירות החשאי זיוף כספים, זיוף שטרות למיניהם (כגון המחאות נוסעים), מירמה בכרטיסי אשראי, והונאות למיניהן (כגון "העוקץ הניגרי" הידוע).