stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר עוז
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  קיבוץ ניר עוז התנחל בנגב, דבר, 27 בספטמבר 1955
↑  ניר עוז התנחל בנגב, דבר, 30 בספטמבר 1955
↑  שני גרעיני נח"ל התנחלו ברצועת עזה, הצופה, 30 בספטמבר 1955
↑  בשולי טקס ההתנחלות, למרחב, 4 באוקטובר 1955
↑  לנו המגל הוא החרב, עמוד 175
↑  כנס נגד נישול תושבי הרצועה והתנחלות־יהודית נערך אמש בניר־עוז, על המשמר, 9 במרץ 1972
כנס משקי השוה"צ מוחה על ההתנחלות ברצועה, דבר, 10 במרץ 1972
↑  תם פרחי, השבט אומר את דברו, 232 - עיתון תושבי המועצה האזורית אשכול, גיליון 140, אוגוסט 2015, עמוד 11
↑  יובל ניסני,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏חוזה לחמש שנים וחדר אוכל צמוד: כך ייראה המעבר של ניר עוז לקריית גת, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2023
↑  טל שניידר,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'השקט שנשאר, באתר זמן ישראל, 23 בינואר 2025
↑  יובל ניסני,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏חוזה לחמש שנים וחדר אוכל: כך ייראה המעבר של ניר עוז לקריית גת, באתר גלובס, 29 בנובמבר 2023
↑  אילנה קוריאל,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'"סוף סוף יש לנו בית": קהילת ניר עוז עברה להתגורר בקריית גת, באתר ynet, 2 בינואר 2024
↑  מתן צורי,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'חברי קיבוץ ניר עוז הכריעו: מקימים מחדש את הקיבוץ שהופקר, באתר ynet, 11 בנובמבר 2024
↑  רוני גרין שאולוב,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'500 ימים לטבח: היישובים בעוטף עזה שאי אפשר עדיין לגור בהם, באתר ynet, 17 בפברואר 2025
↑  בצל המלחמה: נירלט חוזרת לפעילות חלקית במפעל בקיבוץ ניר עוז, באתר ‏מאקו‏, 29 בינואר 2024
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467847505171 
דגל ניר עוז מעל מדשאה בקיבוץ
מדבקה לציון הטבח בניר עוז
יצחק הרצוג נשיא מדינת ישראל ורעייתו מיכל בקיבוץ ניר עוז 7 באוקטובר 2024, במסגרת מסע זיכרון ביישובי עוטף עזה
טריפולי (לבנון)

| --- | --- |
מבט אל מזרח העיר
מבט אל מזרח העיר
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  צפון לבנון
 נפה:  טריפולי
 תאריך ייסוד:  המאה ה-7 לפנה"ס
 שטח:  14 קמ"ר
 גובה:  222 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  243,800 (דירוג: 3, 2019)
 קואורדינטות:  34°26′N 35°51′E﻿ / ﻿34.433°N 35.850°E﻿ / 34.433; 35.850
 אזור זמן:  UTC +2
 http://tripoli-city.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטריפולי(למפת לבנון רגילה) ביירות צור צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןטריפולי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מצודת רמון דה סן-ז'יל
המסגד הגדול
מגדל השעון
טְרִיפּוֹלִי (בערבית: طرابلس – טְרַ֫אבְּלֶס או טַרַ֫אבֻּלֻס, לעיתים מכונה "טריפולי של הלבנט/המזרח" (الشام, א-שאם (ער')/الشرق, א-שרק), כדי להבדילה מ"טריפולי של המערב" (الغرب, אל-ע'רב)) היא עיר נמל בצפון לבנון. היא העיר השנייה בגודלה במדינה, ונכון ל-2016 מתגוררים בה כ-230 אלף תושבים. רוב תושביה הם מוסלמים סונים (80%). העיר נמצאת כ-65 ק"מ מצפון לביירות, בירת המדינה, וכ-25 ק"מ מדרום לגבול עם סוריה.
מוניציפלית טריפולי היא חלק מנפת טריפולי, השייכת למחוז צפון לבנון.
טריפולי בנויה על מעין "בליטה" בקו החוף. בעבר, היה אזור הנמל של טריפולי אי המוקף מים מכל עבריו. עם השנים, התמלא מצר הים שהפריד בין האי לבין החוף בסחף, שחיבר את האי ליבשה. כך התהוותה טריפולי בצורתה הנוכחית. העיר בנויה משני אזורים: הראשון הוא העיר עצמה, המרוחקת מעט, אל תוך היבשה, מקו החוף היבשתי הקדום, ובנויה לאורכו; והשני הוא הנמל "אל-מינא", הבנוי על השטח שהיה בעבר אי.
היסטוריה > העת העתיקה

טריפולי נוסדה, ככל הנראה, במאה ה-7 לפנה"ס כיישוב פיניקי כמיזוג של שלושה יישובים קטנים (מכאן נובע שמה של העיר: ביוונית משמעות השם 'טריפוליס' היא "שלוש ערים"). העיר הייתה מיושבת בימי הפיניקים. מאז התקופה הפרסית שימשה כעיר נמל. כך גם בתקופה ההלניסטית, בתקופה הרומית ובתקופה ביזנטית.
היסטוריה > התקופה הערבית המוקדמת

בשנת 639 כבשו הצבאות הערבים לאחר מצור את העיר מידי הקיסרות הביזנטית. כתוצאה מכך עזבה האוכלוסייה היוונית של העיר לקפריסין ובעיר נותרו רק יהודים ופרסים. על כיבוש העיר פקד קצין צבא בשם סופיאן אשר בנה מבצר בגבעות 'אבו סמרה' אשר חולשות על העיר על מנת להשקיף ולתצפת על העיר. במשך ימי הח'ליפות האומיית העבאסית הייתה טריפולי יעד לפשיטות ימיות של ציי ביזנטיון. בין השנים 1070 ו-1109 הייתה העיר עצמאית למעשה ונשלטה על ידי משפחת אמירים בשם 'בנו עמר'. תחת תקופת שלטונם נבנתה בעיר ספרייה גדולה בשם 'דאר אל-עלם'.
תחת שלטון הערבים שימשה העיר כנמל עבור הסחורות שבאו אל דמשק וממנה והנמל השני בחשיבותו לציי הערבים, לאחר אלכסנדריה. היסטוריונים מעריכים את אוכלוסיית העיר באותה העת בכעשרים אלף נפש.
היסטוריה > התקופה הצלבנית

בשנת 1099 הגיעו כוחות הצלבנים בהנהגת רמון רוזן טולוז לטריפולי והחלו בהטלת מצור על העיר. המצור ארך כעשר שנים והיה מורכב משני שלבים. בשנת 1103 נבנתה מצודה בקרבת העיר ובשנת 1104 הודק המצור והצלבנים הטילו על העיר מצור בן חמש שנים נוספות במטרה לכובשה. רק בשנת 1109 עלה הדבר בידיהם.
תחת שלטון הצלבנים הייתה טריפולי מקום מושב של בישוף ובירה של רוזנות פרנקית אשר חלשה על רצועת חוף מג'בייל שבצפון לבנון ועד לטקיה שבסוריה של ימינו.
באותן שנים הייתה פרנסת העיר מרוכזת סביב נמל העיר וסביב תעשיית אריגת משי. מספר היסטוריונים מוסרים שבעיר היו באותן שנים ארבעת אלפים נולים של אריגת משי. באזור הכפרי סביב טריפולי גידלו פרי הדר וקני סוכר. אוכלוסיית העיר תחת שלטון הצלבנים הייתה מגוונת מאוד וכללה תושבים מארצות מערב אירופה, סוחרים מערי הנמל של איטליה, יוונים, ארמנים, מרונים, נוצרים נסטוריאנים (אשורים), מוסלמים ויהודים.
היסטוריה > התקופה הממלוכית

כשם שכיבוש העיר על ידי הצלבנים היה ארוך ונעשה בשלבים שונים, כך גם כיבושה של העיר מחדש על ידי המוסלמים ארך שנים ארוכות ונעשה בשלבים. בשנת 1268 כבש הסולטאן הממלוכי ביברס את מצודת העיר והרס אותה, אך הצלבנים המשיכו לשלוט באזור הנמל, 'אל-מינא', עוד שנים ארוכות. רק בשנת 1289 נכבשה העיר מחדש על ידי צבאות המוסלמים בהנהגת הסולטאן הממלוכי אל מנצור קלאון. כיבוש זה היה מלווה בהרס רב של חלק ניכר מהעיר באזור הנמל ובניית עיר חדשה על ההר ממזרח לנמל. הסיבה להרס היה רצון של הממלוכים להרחיק את מקום העיר מקו המים על מנת למנוע כיבוש מחודש של העיר מכיוון הים על ידי הצלבנים שעדיין שלטו בקפריסין ורודוס. טריפולי תחת שלטון הממלוכים נבנתה סביב המצודה הצלבנית ולאורך גדות  ולאורך גדות נהר אבו עלי.
בניגוד לדעות מסורתיות במחקר, תקופת השלטון הממלוכי הייתה, לפחות בחלקה, תקופת שגשוג ופריחה של העיר. העיר הייתה עיר מחוז בסולטנות הממלוכית של סוריה. אוכלוסיית העיר עמדה על בין עשרים לארבעים אלף נפש (לשם השוואה בדמשק חיו אז כמאה אלף נפש). העיר המשיכה לשמש עיר נמל לייצוא תוצרת חקלאית לאירופה (בעיקר סוכר, הדרים ושמן זית) וכן לייצוא של מוצרי תעשייה זעירה, בעיקר בגדי כותנה ומשי. בעיר נבנו ביצורים, מסגד גדול ושופצו גדות הנהר החוצה את העיר. בשיקום העיר נעשה שימוש נרחב בתשתיות שבנו הצלבנים, כך למשל שוקמה אמת המים שהובילה מים לעיר והורחבה המצודה הצלבנית על שם רמון דוכס טולוז. בעיר אף הייתה מערכת מים שהובילה מים ישירות אל בתי התושבים דרך גגות הבתים.
בתקופת הממלוכים נבנו שבעה מגדלים להגנת העיר והנמל כשמגדל האריה היה הגדול והמפואר ביניהם.
היסטוריה > העת החדשה

שלב ראשון להתאוששות העיר היה הקמת מרכז מנהלי בעיר בזמן הכיבוש המצרי של סוריה וארץ ישראל בשנת 1834, אך עיקר הפיתוח של העיר כמרכז מסחרי ותעשייתי היה במאה ה-20.
בשנת 1911 נסללה מסילת ברזל בין טריפולי לחומס ובכך היה חיזוק משמעותי לכלכלת העיר כעיר נמל ליצוא עודפי התבואה ממישור החוף הצפוני של סוריה. עם הקמת לבנון המודרנית על ידי הצרפתים ובעלי בריתם המרונים סופחו העיר טריפולי וסביבותיה אל מדינת לבנון הצעירה. בשנת 1938 נבנה בעיר בית זיקוק על מנת לזקק את הנפט שהוביל צינור הנפט מצפון עיראק אל טריפולי. בשנת 1942 חוברה העיר בקו רכבת לביירות וחיפה. בשנת 1948 הגיעו לעיר פליטים פלסטינים מארץ ישראל ועבורם הוקם מחנה פליטים מצפון לעיר בשם נהר אל-בארד.
אתרים בעיר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מצודת סן-ז'יל (בערבית: קלעת סינז'יל) היא מצודה צלבנית שנבנתה בתחילת מאה ה-12 על ידי רמון הרביעי, רוזן טולוז הידוע גם בשם רמון מסן-ז'יל (Raymond de Saint-Gilles). רמון הרביעי היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון. הוא כבש את ירושלים מידי המוסלמים ב-1099 וב-1103 הוא ביקש לכבוש את טריפולי כדי לכונן בה ממלכה צלבנית. לשם כך הקים את המצודה שנושאת את שמו על ראש ההר החולש על העיר במטרה להטיל עליה מצור ולהכניעה. אלא שמטרתו לא עלתה בידו והוא נהרג ב-1105. בסופו של דבר טריפולי נכבשה ב-1109 והפכה לבירת רוזנות טריפולי. במהלך השנים המצודה שופצה פעמים רבות בידי הפאטימים, הממלוכים והעות'מאנים. מיקומה האסטרטגי שימש שליטים רבים בפיקוח על תנועת הסחורות לנמל. אורך האתר 140 מטר ורוחבו 70 מטר ויש בו מעט מבנים צלבניים מהמאה ה-12 עד המאה ה-13, מספר תוספות של הממלוכים במאה ה-14 ושיפורים נוספים על ידי העות'מאנים במהלך המאה ה-16.
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי - מתחם שתוכנן על ידי האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר בשנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לארח בעיר יריד בין-לאומי ובנייתו מעולם לא הושלמה בעקבות מלחמת האזרחים בלבנון. ב-2023 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כדוגמה בולטת לאדריכלות מודרנית בעולם הערבי.
הקהילה היהודית

ישנן עדויות לקיומה של קהילה יהודית בטריפולי כבר במאה ה-7. לפי ההיסטוריון נתן שור, קהילת טריפולי היא הקדומה בקהילות היהודיות בלבנון ואחת משלוש בלבד ששרדו לאורך הדורות (לצד ביירות וצידון). הקהילה חוזרת ונזכרת בזמן שלטונו של הח'ליף הפאטימי אל-חאכם באמר אללה אשר גזר גזירות שמד על היהודים בארצות שלטונו. בין היתר הורה על הריסת בית הכנסת של קהילת טריפולי. לאחר כיבוש העיר על ידי הצלבנים המשיכה הקהילה היהודית בעיר להתקיים. בשנת 1175 לערך ביקר בעיר בנימין מטודילה ומספר על רעידת אדמה שפגעה ברבים מתושבי העיר.
הקהילה המשיכה להתקיים גם לאחר הכיבוש הממלוכי של העיר, עת עברה טריפולי ובתוכה הקהילה היהודית אל העיר החדשה שהוקמה בהר שממזרח לנמל. בתקופת שלטון הממלוכים, ביקר בעיר רבי אשתורי הפרחי, שתיאר אותה כ'עיר גדולה'. באותה עת, היו בטריפולי יהודים רבניים, קראים ואף שומרונים.
רבי עובדיה מברטנורא סיפר על מאה משפחות שהתגוררו בעיר בשנת 1489, אך יש שפקפקו בדיוק שבנתון מספרי זה וחשבוהו למוגזם. לאחר גירוש ספרד, באו לעיר יהודים ממגורשי ספרד והקהילה גדלה.
בשנת 1522 ביקר בעיר רבי משה באסולה שגם הוא תיאר קהילה יהודית של מאה משפחות בעיר. לדבריו, הקהילה מורכבת משלוש קבוצות: יהודים יוצאי האי סיציליה, מגורשי ספרד וצאצאיהם ומוסתערבים (יהודים אשר שפתם ערבית). לדבריו, יש ליהודים בטריפולי חנויות והם סוחרים ובעלי מלאכה וכמו כן יש להם בית כנסת אחד בלבד. עוד סיפר רבי משה באסולה, על מס גולגולת שנתי שהוטל על כל תושב יהודי בטריפולי, תופעה רווחת בארצות האסלאם.
בתחילת המאה ה-17 הצטמצמה הקהילה, עקב הגזירות שגזר מושל העיר יוסף סיף אוגלו פאשא. קהילה יהודית המשיכה להתקיים בעיר גם במאות ה-18 וה-19 למרות רבים מהיהודים עברו להתגורר בעיר הבירה ביירות. ב-1824 מדווח הנוסע דוד דבית הלל על 15 משפחות שמתגוררות בעיר, ולהן "בית כנסת קטן ונאה". חוקר ארץ ישראל הרב יהוסף שוורץ מדווח על 12 משפחות בעיר. הכומר הסקוטי ג'ון וילסון מוצא בשנת 1843 רק 11 משפחות יהודיות בעיר וגם הוא מספר שבית הכנסת של הקהילה "גדול מדי".
בשנת 1856 ביקר בטריפולי הנוסע לודוויג אוגוסט פרנקל והוא מוצא במקום 17 משפחות, שמונות 80 נפשות. בספרו Nach Jerusalem ("ירושלימה") הוא מספר שהיהודים חיים בתנאי עוני, יש להם בית כנסת אחד ורב הקהילה משמש גם כחזן כשוחט וכמוהל. פרנקל מתאר את שיחתו עם רב הקהילה:
"- ממה מתפרנסים יהודי טריפולי?
- מעסקי מסחר קטנים.
- האם אין כאן יהודים בעלי מלאכה?
- יש שני סנדלרים ולאחרונה נוסף חייל רוסי שהוא חייט".
התיאור הזה הוא עדות חיצונית יחידה למסעו של הקנטוניסט אהרן פיינשטיין, שנלחם במלחמת קרים, נפל בשבי הצרפתי שם הוכשר כחייט, בסיום המלחמה ביקש להגיע לארץ ישראל אך נקלע ללבנון ובסופו של דבר היה ממקימי המושבה ראש פינה.
ערב מלחמת העולם השנייה נותרו בעיר ארבע משפחות יהודיות בלבד.
ערים תאומות

איטליה נאפולי, איטליה
סוריה דמשק, סוריה
קפריסין לרנקה, קפריסין
פורטוגל פארו, פורטוגל
צרפת טולוז, צרפת
הערות שוליים

1 2  Population of Cities in Lebanon (2016)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'"The Rachid Karameh International Fair of Tripoli (Lebanon) inscribed on UNESCO's World Heritage List". UNESCO (באנגלית). 2023-01-25. נבדק ב-2023-02-09.
1 2 3  נתן שוּר, יהודי הלבנון בתקופה העות'מאנית בראי ספרות הנוסעים, פעמים: רבעון לחקר קהילות ישראל במזרח 24, 1985, עמ' 117-147
↑  רישאר איון,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הקהילה היהודית בלבנון עד סוף המנדט הצרפתי, Revue Européenne des Études Hébraïques'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'2, 1997, עמ' 82–84‏, JSTOR 23492736
↑  ירושלימה!: ספר המסע לארצות יון, אזיא הקטנה [=אסיה הקטנה], סיריען [=סוריה] ולאדמת הקודש ["Nach Jerusalem"] / חברו בשפת אשכנזי אברהם אלעזר המכונה לודוויג אויגוסט פרנקל; ונעתק לשפת עבר מאת מענדל בר"י שטערן. וינה: יורשי י' קנאפפלמאכער, 1860 (מהדורה בת-זמננו: "ירושלימה: ספר המסע" / לודוויג אוגוסט פרנקל; נוסח עברי: מנדל בר"י שטרן, ירושלים: אריאל, 1999)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564444405171  BNE: XX456126  BnF: cb12379303f (data)  GND: 4262763-1  LCCN: n83022065  MusicBrainz: a373e71c-0085-415b-982f-b339a639717b  NARA: 10044250  SUDOC: 032841787  TDVİA: trablussam  VIAF: 146613966   WorldCat (עם VIAF): 146613966
הסדר מרכז

הסדר מרכז (שתי המילים מבוטאות במלעיל) הוא מסגרת השירות הצבאי המקוצר של תלמידי ישיבות גבוהות ציוניות שאינן ישיבות הסדר.
מקור השם מישיבת מרכז הרב, שם הופעל לראשונה ההסדר וגם כיום הוא מאושר דרכה. השירות יכול להיות מיושם בכל ישיבה שהוגדרה כישיבה גבוהה וחפצה להצטרף להסדר בתיאום עם ישיבת מרכז הרב. בראש התוכנית עומד הרב יהושע מגנס.
היסטוריה

על התחלת הסדר מרכז סיפר הרב יעקב אריאל שבעקבות מבצע קדש, חלק מבחורי הישיבה במרכז הרב הביעו חוסר נוחות מכך שהם לא שותפים ללחימה. בעקבות זאת, הרב צבי יהודה קוק ניהל משא ומתן עם הצבא, והמחזור הראשון של הסדר מרכז התגייס כשנתיים אחרי מבצע קדש. המגויסים עברו אימון בסיסי בלבד ולא עברו אימונים של יחידות שדה קרביות.
בשנות ה-60 נוסד מסלול מקוצר של כשלושה חודשים בתמיכתו של חבר הכנסת בנימין שחור, שאליו התגייסו תלמידי הישיבה בהם הרב יצחק בן שחר, הרב ירחמיאל ויס ואחרים, השתלבו ביחידות הלוחמות של צה"ל ולחמו במלחמת ששת הימים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים התלבט אברהם שרייבר, שלמד אז בישיבת מרכז הרב, יחד עם מספר בחורים מהישיבה בשאלת הגיוס. אברהם שרייבר העלה רעיון בפני הרב צבי יהודה והרב נתן לו את ברכת הדרך ליישום הרעיון.  אברהם שרייבר פנה בכתב אל מי שהיה שר הביטחון משה דיין ואל זבולון המר. זבולון המר הציע את הרעיון בפני אלוף-משנה יצחק רוזן, הפוקד הראשי, והלה זימן את אברהם שרייבר אליו לאחר שברר עימו מי המועמדים המיועדים להתגייס. בשל גילו הצעיר של אברהם שרייבר חשש הוא להיפגש לבדו עם אלוף-משנה רוזן, וביקש מחברו הבוגר יותר, אליקים לבנון, להצטרף אליו לפגישה. שניהם יחד נפגשו עם אלוף-משנה רוזן ששאל אותם מה דעת הרב צבי יהודה, ראש הישיבה באשר להצעה. אברהם שרייבר השיב לו כי אם הרב היה מתנגד שניהם לא היו מגיעים לפגישה. הבחורים ביקשו מראש מרכז גיוס צה"ל להתגייס לחצי שנה ואחר כך לחזור לישיבה והתנו זאת בכך שיהיה רק גיוס לקרבי, ובקשתם התקבלה. כחודשיים לאחר הפגישה גויס אברהם שרייבר (גיוס מאי 1974) לשירות צבאי מקוצר יחד עם אליעזר גוטמן. הרב אליקים לבנון גויס שלושה חודשים לאחר מכן, שכן בזמן הגיוס הראשוני, נולד לו בן.
מאוחר יותר פנה הרב לבנון אל הרב צבי יהודה הכהן קוק וסיפר לו על ההסכם שקיבלו. הרב צבי יהודה אמר לו ש"לא מצווה לפרסם" את דבר קיום ההסדר, כיוון שאז מצב התורה היה ירוד והוא רצה שיישארו יותר ללמוד. (צריך מקור)
השירות

מסגרת "הסדר מרכז" מיועדת לתלמידי ישיבות מגיל 22 ואילך שדחו עד עתה את שירותם הצבאי בתור תלמידי ישיבות שתורתם אומנותם. ההסדר הוא כזה שבחור הישיבה מתגייס לצה"ל, ולאחר שירות מקוצר בצבא נדחה המשך שירותו על מנת שיוכל לחזור ללמוד בישיבה. בעבר הונהגו הסדרים שונים לגבי השחרור הסופי של החיילים מן התוכנית, שהיו תלויים במצבם המשפחתי, אך בשנת 2010 הוחלט שחייל ששירת במסגרת "הסדר מרכז" ישוחרר מחובותיו כלפי הצבא כאשר יגיע לגיל 26 בכל מקרה. בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] התנאים שונו, וישנם קריטריונים אחרים לכך.
נכון ל-2019, לאחר סיום השירות הפעיל (אם לא הוחלט לשחררו מיד בסוף השירות הפעיל בעקבות המצב המשפחתי) החייל יהיה במעמד דח"ש. תקופת הדח"ש מסתיימת כאשר עוברים 17 חודשים מיום הגיוס. בסיום תקופת הדח"ש החייל משתחרר מצה"ל. חייל ששירת 17 חודש משתחרר מיד בסוף השירות הפעיל ללא צורך בתקופת דח"ש, שכן השחרור הסופי מהתוכנית הוא 17 חודשים מיום הגיוס.
משך השירות תלוי ביחידה שאליה בוחר החייל להתגייס.
חייל שרוצה להאריך את משך שירותו הפעיל צריך להחתים את הישיבה, את איגוד הישיבות הגבוהות, ואת המפקד הישיר של החייל בדרגת סגן אלוף על טופס הארכת שירות פעיל. בטופס הוא צריך לכתוב את התאריך שבו הוא רוצה לסיים את השירות הפעיל.
|  | הסדר רגיל | חוק טל | הסדר מרכז |
| --- | --- | --- | --- |
| גיל מינימום | סוף שיעור א' | גיל 22 | שיעור ד' או גיל 22 (לתוכנית של 6 חודשים בתותחנים – גיל 23) |
| מעמד לפני השירות | של"ת | תורתו אומנותו | תורתו אומנותו |
| שיבוצים ליחידות | שיבוץ על ידי מדור בני"ש ברוטציה בין הישיבות | שיבוץ כלל צה"לי, ניתן לבקש שירות לא קרבי | החייל משובץ לתוכנית שאליה הוא משויך |
| אורך השירות בפועל | 17 חודשים | 17 חודשים | תלוי באופי השירות |
| מעמד לאחר השירות | של"ת | אזרח חופשי | הסדר מרכז |
| שחרור סופי | 4 שנים לאחר ההתחיילות | בתום השירות | בעבר גיל 26, כיום 17 חודשים מיום הגיוס |
| מענק שחרור והטבות נוספות | נחשב כשירות של שלוש שנים | נחשב כשירות של 16 חודשים | מי שלא משרת 12 חודשים לא מקבל מענק שחרור והטבות של חיילים |
כיום השירות מופעל על ידי ישיבת מרכז הרב ומרבית תלמידי הישיבה מתגייסים דרך שירות זה. השירות בישיבה מופעל גם לשאר הישיבות הגבוהות מהציונות הדתית בהן: ישיבת בית אל, ישיבת אלון מורה, ישיבת הר המור, ישיבת מצפה רמון, ישיבת שבי חברון, ישיבת תורת החיים, ישיבת מעלה אליהו, ישיבת עטרת נחמיה, ישיבת עטרת ירושלים, ישיבת נתיבות ישראל בבת ים, ישיבת לנתיבות ישראל, ישיבת איילת השחר, ישיבת קדומים ועוד.
שונות

בשנת 1988 ראשי ישיבות ההסדר ראו בדאגה את המגמה של הצטרפות רבים מבוגרי הישיבות התיכוניות למסגרת "הסדר מרכז" והידלדלות שורות תלמידיהם, ולכן השפיעו על רשויות צה"ל למנוע את האפשרות להתגייס לצבא לפני גיל 22 במסגרת "הסדר מרכז", דבר שהביא לכך שצעירים שרצו להקדים את גיל גיוסם עברו למסגרת של ישיבות הסדר[דרוש מקור].
ראו גם

תורתו אומנותו
דחיית שירות
ישיבת הסדר
הערות שוליים

↑  "המשבר של מבצע סיני ... הוציא אותנו משלוותנו ... חברנו לחמו בחזית ... ואילו אנחנו נמצאים בעורף. אומנם אנו לומדים תורה והדבר חשוב ... הרב צבי יהודה הגיע למסקנה שמוכרחים למצוא פתרון. התנהל אז משא ומתן עם הצבא להקים את "הסדר מרכז". ... היינו המחזור הראשון, זה היה כשנתיים אחרי מבצע סיני. חזרנו לישיבה כשאנו מתחייבים להישאר בישיבה עד גיל עשרים ושבע. ... לא עברנו אימונים של ישיבות שדה קרביות, אלא של חיילים פשוטים יותר, עם עולים חדשים.", ארלה הראל, יערב שיחי, דברי שיר, תשע"ח, עמ' 479–480
↑  עולם קטן גיליון 497 תשע"ה 2015
↑   מצוות הגיוס לצבא | הרב אליקים לבנון | צבאיות תשפ"ב, סרטון בערוץ "ישיבת ברכת יוסף אלון מורה", באתר יוטיוב (אורך: 52:31)
אשר ברש

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1889 לופאטין (באוקראינית: Лопатин), גליציה 
 פטירה:  4 ביוני 1952 (בגיל 63) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1939) 
 
לוחית זיכרון על ביתו של אשר ברש ברח' מנדלי 15 בתל אביב
המצבה על קברו
אשר ברש (16 במרץ 1889 – 4 ביוני 1952) היה סופר ומשורר עברי ישראלי יליד גליציה.
משפחתו

ברש נשא לאישה את אולגה לבית ליפאבסקי בקיץ תרע"ו ולשניים נולדו שני ילדים, אילה ויצחק. יצחק ברש נישא לשרה, בתה של ברכה פלאי וניהל את בית הדפוס של הוצאת מסדה.
הנצחה

לזכרו יזמה ברכה פלאי, מחותנתו, את פרס אשר ברש שהוענק (בשנים 1954–1963) לכישרונות צעירים בתחום הספרות העברית (בין מקבלי הפרס היו ישראל ויסלר (פוצ'ו), יהודית הנדל, רפאל ספורטה, ונפתלי נאמן). כמו כן נקראו רחובות על שמו בשכונת רמת אביב, (תל אביב), ראשון לציון, פתח תקווה, באר שבע והרצליה.
מכון גנזים נקרא על שמו של ברש.
ספריו

רשימה חלקית של ספריו:
אחים: ציור, דפוס היילפרין, אודסה, 1911, (מתוך "השלח", כ"ח, תר"ע-תרע"א), (21 עמודים).
על נהר דנובה: (אידיליה), הוצאת אחיאסף (אירופה), אודסה, תרע"ב, 1912.
תמול: שירים, הוצאת השרון, יפו, 1915.
תורת הספרות: לעזר וללמוד, הוצאת קהלת, תרפ"ד, 1923.
חברים- שני ספורים, חוברת צ'א-צ'ב, הוצאת מפת הספר, תל אביב, אלול, תרפ"ו, 1925.
מול שער השמים, אכזריות: ספורים, (ספריה קטנה ל"ז), מו"ל: גרינברג, תל אביב, תרפ"ח, 1928, (29 עמודים).
פרקים מחיי יעקב רודורפר, הוצאת הדים, תרפ"ח, 1928.
תמונות מבית מבשל השיכר: סיפור, הוצאת מצפה, תרפ"ט 1929 (הודפס בעוד 3 מהדורות, האחרונה בשנת 1988).
סיפורים, הוצאת דביר, תר"ץ.
פלח הרמון: מאגדות העמים ושיחותיהם, הוצאת מצפה, תל אביב, 1934.
עלי אדמות - סיפורים, הוצאת מצפה, תרצ"ו, 1935.
מבחר השירה העברית החדשה: אנתולוגיה המכילה את מבחר השירה הלירית העברית במשך מאתים שנה מר' משה חיים לוצאטו עד היום, יוצא לאור על ידי אשר ברש, הוצאת שוקן, ירושלים, תרצ"ח, 1937.
אהבה זרה: רומן, מוסד ביאליק, ירושלים, 1939.
הנשאר בטולידה: סיפור היסטורי,  (ציורים בידי נחום גוטמן), הוצאת מסדה, תל אביב, תש"ג, 1942.
כעיר נצורה, ציורים: נחום גוטמן, הוצאת מסדה, תש"ה, 1945.
מנורת הזהב - ספר מעשיות, הוצאת מסדה, תש"ג, 1942, (יצא לאור שוב לאחר מותו ב-1965)
יהודי מצרה נחלץ: ספור, מו"ל: עופר, ירושלים, 1946.
הנעל הקטנה - סיפורי מעשיות יהודיות,  החיתוכים: יוסי שטרן, הוצאת עם עובד, 1947
צל צהרים: שירים, הוצאת מסדה, תל אביב, תש"ט, 1948.
בצל אנשים טובים - מחרוזת סיפורים, מוסד ביאליק, ירושלים, 1949
ספורים נבחרים, הוצאת דביר, תל אביב, תשי"א, 1950.
שיח העיתים - נובלות היסטוריות, (ציורים - אורי אליעז), הוצאת מסדה, תשי"ב, 1951.
פרקי רודורפר: סיפור, הוצאת מסדה, תשי"ג, 1952.
כתבי אשר ברש, הוצאת מסדה, תל אביב, תשי"ב, 1952.
משיחות ערב: סיפורים עממיים, ציורים: יוסל ברגנר, הוצאת מסדה, תשי"ט, 1958.
כעיר נצורה, הוצאת מסדה
שאול והאתונות
אותיות 22 א'-ב'
מחקרים בשומרונית, בעברית, ובארמית, הוצאת מוסד ביאליק.
ישחקו הנערים- הוצאת מסדה.
פלח הרמון - מאגדות העמים ושיחותיהם, הוצאת י' שרברק.
עולם מספר, הוצאת יוסף שרברק.
נערים: חמשה ספורים, אשר ברש, הציורים - ר. לואיזאדא, הוצאת מסדה, תל אביב, תשכ"ב, 1962.
מנורת הזהב: ספר מעשיות,  ציורים הנריק הכטקופף, הוצאת מסדה, תל אביב, 1965.
גננים, רומן, הוצאת מסדה, רמת-גן, 1968.
איש וביתו נמחו, קצין חינוך ראשי - ענף השכלה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשל"ח, 1977.
אקמק, פורסם לראשונה ב”הפועל הצעיר”, כרך 13 גיליון 46-47, עמ’ 47-48, ב-19.9.1920.
ספריו > יצירות שנלמדו במערכת החינוך

סיפורי אשר ברש לכיתה ט': לפני תוכנית הספרות החדשה לחטיבת הבינים,  עריכה, ביאור ושאלות בידי משה גרנות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשל"ד, 1974.
סיפורי אשר ברש לכיתה ט': לפי תוכנית הספרות החדשה לחטיבת הבינים בבית-הספר הממלכתי והממלכתי-דתי, הוצאת עם עובד, תל אביב, 1983.
שלושה סיפורים, היוצרים: אשר ברש, יהודה בורלא, ס' יזהר, משרד החינוך והתרבות, היחידה לחינוך חברתי, הוצאת יחדיו, תל אביב, תש"ל, 1969, (המזכירות הפדגוגית לחינוך יסודי ולהכשרת מורים), ( הסיפורים: אשר ברש - "הנשאר בטולדה", יהודה בורלא - "מלכות דוד", ס' יזהר - "הצניחה מן הצמרת").
מעשה בנעליים, מישדר המביא את סיפורה של סינדרלה יהודית על פי "הזיווג או שרה בת טובים" מאת י"ל פרץ ו"הנעל הקטנה" מאת אשר ברש, תדריך למורה למישדרים בספרות, (כתבה הרצליה רז,  ערכה אילנה רימלט), המרכז לטכנולוגיה חינוכית, תל אביב, 1982, סדרה: משדרים בספרות, (23 עמודים).
ספריו > ספרים שערך

אלמנך, הוצאת מצפה, תל אביב, תר"ץ, 1921.
הרים - קבץ לספרות, ביחד עם יעקב רבינוביץ, תל אביב, ניסן, תרפ"ג, 1923.
יצחק שמי,  נקמת האבות: ספור מחיי הערבים, הוצאת מצפה, ירושלים, תרפ"ח, 1927.
ירמיה גוטהלף, העכביש השחור: וספורים אחרים, מגרמנית - יעקב רבינוביץ, העורך - אשר ברש, (ספרית מצפה: ספרי פרוזה), הוצאת מצפה תל אביב, תרפ"ט, 1928.
גדיש - דברי ספרות ומדע, הוצאת מפת הספר, תל אביב, תר"ץ, 1929.
המשבר: סבותיו ותקנתו, מאת לורד מלצ'ט, עם הקדמה מאת לורד ויר, תרגום מאנגלית - ב' פליכס, (הפסידונים של אשר ברש), הוצאת מצפה, 1932..
ספר השנה של ארץ ישראל: לשנת תרצ"ד- תרצ"ה, העורכים: (תרצ"ד - ירוחם פישל לחובר), (תרצ"ה - אשר ברש), הוצאת שם, תל אביב, תרצ"ה, 1935.
עולם מספר: מבחר מעשיות ושיחות של עמי העולם, ברר וניסח אשר ברש, צירה: עלי יערי, הוצאת י' שרברק, תל אביב, תשי"ב, 1941.
דברי סופרים - מאוסף סופרי ארץ-ישראל, ביחד עם יצחק למדן, בהוצאת "החברה למפעלי הספרות העברית בארץ-ישראל" בע"מ, על יד אגודת הסופרים העברים בארץ-ישראל, בהשתתפות "קרן התרבות" באמריקה, תל אביב, תש"ד, 1943.
הרברט ג'ורג' ולס, ג'ולין הקסלי, ג'ורג' פיליפ ולס, מדעי החיים, (תרגום - ב. קרוא,  עריכת הסגנון בידי אשר ברש), הוצאת מצפה, תל אביב, תש"ו, 1945.
מוריס הופמן, תחת שמי אפריקה, (ספורים, עם רשימה אוטוביוגרפית), הוצאת מסדה, תל אביב, תש"ט, 1948.
פלאי עולם: ספר מדע לילד בארבעה כרכים, העריכה הספרותית בידי אשר ברש, הוצאת מסדה, תל אביב, תשי"ב, 1951, (לכותר זה ארבעה מהדורות).