חניבעל
שופט בקרתגו

חניבעל נמלט מתבוסת זאמה עם קומץ פליטים. הוא הותיר את מלוויו בהדרומטום והגיע בעצמו אל קרתגו. הייתה זו הפעם הראשונה בה נכנס בשערי העיר מאז עזב אותה כילד בן תשע. אשתו ובנו ככל הנראה כבר מתו. על אף ההפסד התקבל חניבעל כגיבור בעיר. הוא סימל אומץ לב גבורה ונחישות בעיני בני קרתגו, והיה המצביא היחיד שהצליח לקצור ניצחונות כה רבים במלחמה. חניבעל תמך בכניעה לתנאי השלום שהציב סקיפיו, והדבר עורר מחאה בקרב הסיעות השליטות בעיר. מסופר שבאחת מאספות המועצה צעיר בשם גיסקו קרא להילחם ברומאים ולהדיח את חניבעל, זה האחרון איבד את השליטה העצמית והוריד את גיסקו בכוח מדוכן הנואמים. כאשר חבריו של גיסקו פתחו במחאה, חניבעל הכריז:
מבקש אני את סליחתכם. בן תשע הייתי כשעזבתיכם, ולאחר שלושים ושש שנים חזרתי אליכם. נכונה איחשב כבקי בחכמות המלחמה, בהן לומדתי מילדותי תחילה ביד גורלי שלי, אחרי כן ביד גורלה של המדינה, אך את משפטי העיר והפורום, את חוקיהם ומנהגיהם שומה עליכם ללמדני.
חניבעל הסביר מדוע השלום עם רומא אינו נורא כפי שהוא נראה ממבט ראשון, וכי קרתגו תוכל להשתקם ממנו. בהשפעתו הושג הסכם שלום שכלל את התנאים הבאים: קרתגו תשלם לרומא 200 טלנטים מדי שנה במשך 50 שנים. הצי המלחמתי הקרתגי יפורק למעט 10 ספינות. כמו כן צבאה היבשתי של קרתגו יצומצם. יוסגרו כל הפילים. ייאסר על קרתגו לפתוח במלחמה חיצונית או פנימית כלשהי ללא הסכמת רומא, אם כי קרתגו תתחייב לסייע לרומא בכל מלחמה שלה. תוכר שליטתו של מסיניסה בנומידיה כולה, ושליטתם של הרומאים בהיספניה, סיציליה, קורסיקה, סרדיניה, והאיים הבליארים. קרתגו שלחה לרומא 100 בני ערובה ממשפחותיהם של נכבדי העיר והחזירה את כל העריקים והשבויים. תנאי השלום הקשים הולידו את הביטוי "שלום קרתגו".
לא ברור מה עשה חניבעל לאחר הכניעה. דיו קסיוס כותב שהוא הועמד למשפט על כך שסירב לתקוף את רומא לאחר קאנאי, אולם זוכה מהר מאוד. קורנליוס נפוס טען שהוא עדיין פיקד על הצבא, אולם טענה זו אינה מסתברת וככל הנראה הרומאים הורו להרחיק אותו מכל פעילות צבאית. לא ברור מה עשה עד שנת 196 לפנה"ס, אולם ככל הנראה הייתה לו השפעה רבה בעיר. קרתגו החלה לשלם את הפיצויים לרומא. הוצאות המלחמה האדירות, איבוד מכרות הכסף בהיספניה, והרס יחסי החוץ והמסחר, הפכו את המשימה לבלתי אפשרית. בשנת 196 חניבעל מונה לשופט (שוּפֵט בלשונם), כלומר אחד משני שליטים בני קרתגו (בדומה למגיסטראטים ברומא), שנבחרו על ידי העם לעמוד בראש המעצמה והיו כפופים למועצת הזקנים ולמועצת המאה וארבעה (תת-מועצה הכפופה למועצת הזקנים). מתוקף תפקידו ריכז את כל הסמכויות הפוליטיות של המדינה, פרט לניהול הצבא, ונדרש למצוא מקורות לתשלום הפיצויים. בנסיבות רגילות היו משתמשים בכספי מכס ובמיסים שהוטלו על סחורות שהיה עליהן מונופול, אולם כעת לא היה די בכך, ולכן הטיל חניבעל מס על רכוש פרטי, וכך יצא שהאזרחים העשירים ביותר שילמו את הסכום הגבוה ביותר. הדבר עורר מרמור רב בקרב האזרחים העשירים ורבי ההשפעה, ואחד מהם הכריז במהלך אחת האספות שזוהי מעמסה שלא ניתן לשאתה. כאשר חניבעל שמע זאת הוא פרץ בצחוק והכריז:
אינני מבודח. צוחק אני כשרואה אני אתכם בוכים בגלל הקלה שבתלאותיכם. אתם שראיתם את קצם של הצבא והצי שלכם את אובדן עוצמתה של קרתגו, שופכים עתה דמעות על אובדן חלק מהונכם הפרטי.
חניבעל ארגן מחדש את שיטת גביית המיסים, דאג ליישב מחדש אזורים שחרבו, צמצם את כוח האצולה, וכונן מחדש יחסי חוץ עם אנטיוכיה, צור, רודוס, ופרגמון. הוא חוקק חוק שמנע מחברי מועצת המאה וארבע לכהן בתפקיד זה למשך כל ימי חייהם, וקבע שמעתה ואילך יתקיימו בחירות מדי שנה בשנה. פעולות אילו השניאו אותו על רבים מתושביה העשירים יותר של קרתגו, והללו טענו ברומא שחניבעל מתנהג כדיקטטור ומתכנן מלחמה חדשה ברומא. הרומאים נטו להאמין לשמועות אלו, ומשלחת רומאית הגיעה לקרתגו בשנת 195 לפנה"ס, כביכול כדי לפתור סכסוך עם מסיניסה, אולם למעשה כדי לבדוק מקרוב את בעיית חניבעל. חניבעל הבין את מטרתה האמיתית של המשלחת. הוא התנהג כרגיל במשך כל היום, ורק לקראת הערב רכב במהירות לכיוון אחוזה פרטית שלו ששכנה על חוף הים בריחוק מה מקרתגו. משם לקח ספינה פרטית שלו ויצא לגלות.