stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוראנד אטווש
פרסים והוקרה

בשנת 1913 הומלץ לפרס נובל לפיזיקה אבל האיקה קמרלינג אונס זכה
נבחר כחבר חיצוני באקדמיה הפרוסית למדעים A berlini Porosz Királyi Tudományos Akadémia kültagjává választja
דוקטור כבוד של אוניברסיטת יגלו בקרקוב A krakkói Jagelló Egyetem tiszteletbeli doktorává avatja
דוקטור כבוד של אוניברסיטת פרידריק באוסלו Az oslói Norvég Királyi Friedrick Egyetem tiszteletbeli doktorává avatja
אות לגיון הכבוד הצרפתי Megkapja a Francia Köztársaság Becsületrendje kitüntetést (Legion d'Honneur)
מדליית המלך הסרבי Megkapta a szerb király Szent Száva érdemrendet
מסדר פרנץ יוזף A magyar Ferenc József-rendet
A Göttingani Egyetem Benecke-pályadíját.
A Pro Litteris et Artis osztrák-magyar érdemrendet is
בשנת 1950 אוניברסיטת אטווש לורנד בבודפשט נקרא אטווש לו- Eötvös Loránd Tudományegyetemet
הוא היה בקשר עם איינששיין ועם מרי קירי. איינשטיין אמר אחרי מותו: אחד "מנסיכי הפיזיקה מת."
Születésének századik évfordulóján a londoni Science Museumban Eötvös-emlékkiállítást rendeztek "Hungary's Greatest Man of Science" címmel
גרם שמיימי נקרא על שמו Nevét a 12301 Eotvos rendszámú kisbolygó őrzi, amelyet E. W. Elst csillagász fedezett fel 1991. szeptember 4-én
ראו גם

Lorándite, מינרל על שמו של לוראנד אטווש
הערות שוליים

↑  L. Bod, E. Fishbach, G. Marx, and Maria Náray-Ziegler: One hundred years of the Eötvös experiment, – Acta Physica Hungarica 69/3-4 (1991) 335–355
↑  Az I. osztályt (1857–1858), a II–III. osztályok első féléveit (1858–1860), a IV. osztály második (1861) és az V. osztály első félévét (1861–1862), végül a VIII. osztályt (1864–1865) végezte a piarista gimnáziumban, nyilvánosan, a többit magánúton. Ld. a budapesti piarista gimnázium anyakönyveit (Piarista Rend Magyar Tartománya Központi Levéltára, Budapesti gimnázium levéltára, Anyakönyvek)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280840405171  PLWABN: 9810534080005606  BIBSYS: 90201566  BnF: cb114704267 (data)  GND: 117511072  ISNI: 0000 0000 7819 1338  LCCN: n86045842  MGP: 190513  NKC: ola2002161273  NSK: 000300039  NTA: 217192157  SNAC: w6fj6brn  SUDOC: 231888902  VcBA: 495/70352  VIAF: 69709695   WorldCat (עם VIAF): 69709695 
מטוטלת אטווש
לוח זיכרון על שם לוראנד אטווש
קארל גוסטף אמיל מנרהיים

מנרהיים סוקר תהלוכת חיילים בויבורג
הברון קארל גוסטף אמיל מנרהיים (בשוודית: Carl Gustaf Emil Mannerheim‏; 4 ביוני 1867 - 27 בינואר 1951) היה איש צבא ומדינאי פיני, פיני-שוודי במוצאו, ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא פינלנד ומאוחר יותר נשיא פינלנד (1944–1946), וממקימי פינלנד העצמאית.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

מנרהיים נולד בטירת לוהיסארי שבאסקיינן למשפחת אצולה פינו-שוודית ממוצא הולנדי. הוא היה הילד הצעיר במשפחה וככזה זכה לתואר ברון. הגם ששפת האם שלו הייתה שוודית, מנרהיים דיבר גם פינית, רוסית, צרפתית, גרמנית ואנגלית. את השפה הפינית רכש בילדותו המוקדמת, אולם השנים הרבות שבילה מחוץ לפינלנד, במיוחד שלושים שנות שירותו הצבאי בצבא הרוסי, השכיחו את השפה שלמד בילדותו והשפיעו על המבטא שלו.
סב-סבו של מנרהיים, הרוזן קרל אריק מנרהיים, החזיק במספר משרות בשירות האזרחי בפינלנד, אז עוד תחת חסות רוסית, ובהן חברות בסנאט הפיני. אביו של מנרהיים, הרוזן קרל רוברט, היה משורר, סופר ואיש עסקים. האב לא נחל הצלחה גדולה, ולאחר שפשט את הרגל היגר לפריז וחי בה כאמן.
ביוגרפיה > כפרש פיני בצבא הצאר

לנוכח מצבה הכלכלי הקשה של משפחתו, מנרהיים נשלח למכללה הצבאית בעיר המינה בשנת 1882, והוא בן 15 שנים. בעיות משמעת הביאו להשעייתו מן המכללה ארבע שנים אחר כך. מאוחר יותר נרשם לבית ספר פרטי בהלסינקי ועבר את בחינות הכניסה לאוניברסיטה בשנת 1887. זמן קצר אחר כך הגיע לסנקט פטרבורג, והתקבל כצוער למכללת חיל הפרשים. בתקופה זו הייתה פינלנד דוכסות אוטונומית למחצה תחת חסותה של רוסיה הצארית. ב-1889 סיים את לימודיו וסופח לחיל הפרשים הרוסי. בהמשך התקבל למשמר העלית של חיל הפרשים ושימש כשומר ראשם של בני משפחת הצאר. בינתיים נישא, ביוזמת משפחתו, לאנסטסיה ארפובה, בתו של גנרל רוסי ידוע. נישואיו אלה הסתיימו למעשה ב-1902 ולהלכה ב-1919.
מנרהיים לא התקבל לאקדמיה לקציני מטה, בעיקר משום שלא שלט היטב בשפה הרוסית. במקום זה, רכש מיומנות בטיפול בסוסים. בשנת 1903 סופח לצוות קצינים האחראי על אימוני גדודי הפרשים בצבא הצאר.
מנרהיים התנדב ולחם במלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904 והוצב ברגימנט ה-52 במנצ'וריה. אומץ הלב שהפגין בקרב מוקדן העניק לו את דרגת הקולונל.
עם סיום המלחמה חזר לפינלנד ושהה תקופת מה בשוודיה. הוא נטל חלק פעיל בדיוני ועדות האצילים. הוא אף הנהיג משלחת לסין באוקטובר 1906 יחד עם המדען הצרפתי פול פליו (Pelliot). אחר כך הוביל משלחת נפרדת לסין אשר פעלה בה עד סתיו 1908. מטרותיה של המשלחת היו אסטרטגיות בעיקרן, ולא רק אנתרופולוגיות, שכן אזורי צפון סין עלולים היו להוות פוטנציאל למשבר בין רוסיה, סין ובריטניה. בתום הסיור מונה למפקד הרגימנט בנובומינסק, פולין. ב-1911 הועלה לדרגה המקבילה לאלוף וב-1912 היה לחבר בצמרת הפיקוד של הצבא הרוסי הקיסרי.
במלחמת העולם הראשונה שירת מנרהיים כמפקד חיל הפרשים בחזיתות האוסטרו-הונגרית והרומנית. בראשית המלחמה באוגוסט 1914 פיקד על חטיבת משמר הפרשים בגזרת ורשה. לאחר שהוכיח עצמו בקרב מול הכוחות האוסטרו-הונגרים בדצמבר, זכה לאחד מהרמים שבעיטורי רוסיה הצארית, צלב ג'ורג' הקדוש. בשנת 1915 מונה מנרהיים לפקד על דיוויזיית הפרשים ה-12, ולאחר מהפכת פברואר ב-1917 הועבר לפקד על הקורפוס השישי של חיל הפרשים. מנרהיים לא זכה לאמונה של הממשלה הרוסית החדשה ושוחרר מתפקידו בספטמבר 1917, לאחר שנפל מסוסו. הוא החל לתכנן את פרישתו לקראת מעבר לחיים האזרחיים בפינלנד.
ביוגרפיה > מניצחון במלחמת האזרחים להנהגת המדינה

עם הדחת הצאר על ידי הבולשביקים, הכריזה פינלנד על עצמאותה. בינואר 1918 מונה מנרהיים לשמש כראש המטה הכללי של צבא פינלנד על ידי הסנאט של המדינה החדשה, בראשותו של פר אבינד סווינופוד. הצבא הפיני בתקופה זו לא היה יותר ממיליציות מקומיות, או המשמר הלבן של פינלנד, גוף שנועד להגן על הממשלה במהלך מלחמת האזרחים בפינלנד. מנרהיים קיבל את המינוי והקים את מטה הצבא בעיירה סנאיוקי. משם ניהל את פעולות המשמר הלבן במהלך חודש מרץ 1918.
מנרהיים סלד מהשפעתה של גרמניה על הממשלה הפינית, וביוני 1918 עזב את פינלנד לזמן מה: כך היה הרמטכ"ל הפיני מחוץ למדינה בשלב האחרון והגורלי של מלחמת האזרחים, בו המונים מחיילי האויב ה"אדום" מתו כתוצאה מרעב וממחלות במחנות השבי.
בסתיו 1918 שב מנרהיים לפינלנד. בדיונים שניהל עם בריטניה ועם ארצות הברית זכה מנרהיים להכרתן של שתי המעצמות במדינתו העצמאית. הוא אף ארגן סיוע חיצוני בדמות אספקת מזון לפינלנד, על מנת למנוע רעב במדינה שליקקה עתה את פצעי המלחמה. למרות שהתנגד בתוקף לבולשביזם, סירב לכרות ברית עם קצינים רוסים "לבנים", תומכי הצאר, משום שאלה לא היו נכונים להכיר בעצמאותה של פינלנד. בשנת 1919 הפסיד מנרהיים בבחירות לנשיאות במה שהתפרש כהתנגדות העם הפיני למלחמה נגד הקומוניסטים. מנרהיים שקל לעזוב את פינלנד אך נשאר כדי לגייס מתנדבים למלחמה נגד הקומוניסטים. מנרהיים יצא לפריס וללונדון לדון במלחמה נגד הקומוניסטים.
ביוגרפיה > בין המלחמות

בשנים שבין המלחמות היה עיקר פועלו של מנרהיים הומניטרי באופיו. הוא תמך בצלב האדום הפיני וייסד את קרן "ילדי מנרהיים". ב-1929 סירב לקחת חלק ביוזמתם של אנשי ימין רדיקליים בפינלנד, לפיה יהפוך לדיקטטור צבאי. אף על פי כן, הביע תמיכה מסוימת בתנועה הפאשיסטית למחצה, לפואה (Lapua). ב-1931 שב מנרהיים לחיים הפוליטיים לאחר שהסכים להתמנות לראש מועצת ההגנה של פינלנד. בו בזמן הובטח לו כי במקרה שתפרוץ מלחמה, יתמנה לרמטכ"ל הצבא. הבטחה זו תחודש שוב בשנת 1937. בשנת 1933 זכה בדרגת הכבוד פילדמרשל -- האדם היחיד בתולדותיה של פינלנד העצמאית שזכה בדרגה צבאית זו, שהיא הגבוהה ביותר. מנרהיים תמך בתעשייה הצבאית הפינית וביקש, ללא הצלחה, לכונן ברית הגנה משותפת יחד עם שוודיה. עם זאת, חימושו של הצבא הפיני ארך זמן רב יותר מכפי שהניח מנרהיים, והוא ידע כי צבאו אינו מוכן למלחמה. לכל אורך תקופה זו הרבה מנרהיים להסתכסך עם שרי הממשלה ואיים להתפטר מספר פעמים.
ביוגרפיה > רמטכ"ל בתקופת מלחמת העולם השנייה

משנכשל המשא ומתן עם ברית המועצות ב-1939, משך מנרהיים את מכתב ההתפטרות שהגיש לנשיא, ואישר את מינויו לרמטכ"ל הצבא הפיני במקרה של מלחמה. הוא ארגן את מטהו בעיר מיקלי. על מינויו הרשמי לרמטכ"ל פינלנד הוכרז לאחר ההתקפה הסובייטית ב-30 בנובמבר 1939.
מנרהיים הרבה להישאר במטהו לאורך המלחמה עם רוסיה שפרצה בעקבות זאת, על שתי מערכותיה: מלחמת החורף ומלחמת ההמשך. למרות זאת, הוא ביקר לא פעם בחזית. הוא המשיך להחזיק בתפקיד הרמטכ"ל גם בתקופה הקצרה שבין המלחמות הללו. במלחמת ההמשך מנרהיים שמר על יחסים פורמליים בלבד עם גרמניה הנאצית, והתנגד להצעתה לכריתת ברית משותפת. בנוסף, מנרהיים התנגד לשליחת כוחות פיניים לסייע לגרמנים במצור על לנינגרד.
ב-4 ביוני 1942, חגג מנרהיים את יום הולדתו ה-75. במעמד זה הוענק לו התואר "המרשל של פינלנד". ביקור פתע של אדולף היטלר גרם למבוכה ברחבי המדינה.
קיים קושי בהערכת תפקודו של מנרהיים כרמטכ"ל פינלנד. יוקרתו האדירה של האיש הערימה קשיים על כל הניסיונות להעמיד לביקורת את אופן ניהולו את המלחמה בסובייטים. ביקורת על מנרהיים שקולה הייתה לבגידה, מה עוד שמרבית הביקורת שהוטחה בו באה ממקורות סובייטים וקומוניסטיים. אפשר לחלק את פועלו של מנרהיים לשניים: כברון-מלחמה וכפוליטיקאי.
כברון מלחמה, נחל מנרהיים הצלחה מעורבת. תחת הנהגתו לחם הצבא הפיני במלחמה מוצלחת יחסית, שבסופה ניצלה פינלנד מכיבוש סובייטי. מנרהיים נזהר שלא לסכן לשווא את חיי חייליו, ונמנע מליטול סיכונים מיותרים. דומה כי החיסרון הגדול ביותר שלו התבטא בחוסר נכונותו להאציל סמכויות. פקודיו - קציני המטה הפיני, ובראש ובראשונה עוזרו אקסל אירו - היו איכותיים ביותר, אולם אף על פי כן תבע מנרהיים כי כל ראשי המחלקות במטה הכללי של צבא פינלנד ידווחו אליו בלבד, ובכך למעשה רוקן מתוכן את תפקידו של ראש זרוע היבשה, אריק היינריכס. ואמנם, מנרהיים עצמו הודה כי לא רצה להיות 'שבוי בידי איש.' הוא העמיס על עצמו עבודה רבה מדי, וכתוצאה מכך התיאום בין המחלקות השונות במטה הכללי לקה בחסר. יש הטוענים כי אחת הסיבות שבגינה הופתעו הכוחות הפינים נוכח ההתקפה הסובייטית בקרליה ביוני 1944, הייתה כישלונו של מנרהיים לראות את התמונה הכוללת מבעד לפרטים הקטנים. בידי מנרהיים הייתה הסמכות העליונה, והבלעדית, לאיסוף המודיעין ולהפיכתו להנחיות מבצעיות.
מאידך, ניתן לטעון כי מנרהיים הצטיין כפוליטיקאי. על אף שהיה חייל, וככזה לא היה אמור ליטול חלק בפוליטיקה, מנרהיים הוכיח עצמו כפוליטיקאי לכל דבר ועניין. מרגע שהבין, סמוך לשנת 1942, כי ייתכן שגרמניה לא תצליח להכריע את ברית המועצות במערכה הצבאית, הביע נכונות לנצל את ההזדמנות, ליטול את המנהיגות ולהוביל את פינלנד לשלום. היה לו חזון ברור באשר לדרך שבה פינלנד צריכה לנהל את המלחמה במצב שבו סופה המוחלט אינו ידוע. הוא ידע כיצד לנהוג בגרמנים על מנת להבטיח תמיכה צבאית מרבית מבלי לערב את פינלנד בחוזים מחייבים. מדיניות זו הגיעה לידי מימוש כאשר התמנה מנרהיים לנשיא פינלנד באוגוסט 1944.
ביוגרפיה > סוף המלחמה ותקופת הנשיאות

ברגע שגרמניה נראתה חלשה דיה, ראו מנהיגיה של פינלנד הזדמנות לשלום עם ברית המועצות. הנשיא ריסטו ריוטי התפטר מתפקידו, ומנרהיים החליפו כנשיא פינלנד ב-4 באוגוסט 1944, בעיקר משום שהיה האדם היחיד בפינלנד שנהנה מלגיטימציה מספקת, הן פנימית והן בינלאומית. כחודש לאחר מכן הסתיימה מלחמת ההמשך בתנאים קשים, אך בסופו של דבר היו אלה תנאים חמורים פחות מאלה שנכפו על מדינות אחרות בתחום ההשפעה הסובייטי. פינלנד שמרה על ריבונותה; אובדן השטחים היה מוגבל, אולם פיצויי המלחמה היו כבדים. פינלנד נאלצה עוד להילחם את מלחמת לפלנד כנגד הכוחות הגרמנים הנסוגים בצפון, ובה בעת היה עליה לשנע את כל צבאה.
במרץ 1946 התפטר מנרהיים מתפקידו בעקבות בריאותו הלקויה. אפילו הקומוניסטים הפינים, אויביו ב-1918, העריכוהו בשל מאמצי השלום שעשה. מנרהיים הוחלף על ידי ראש ממשלתו השמרן אם כי רוסופיל, יוהו פאסיקיווי (Paasikivi).
מנרהיים עבר למונטרה, שווייץ, שם שקד על זיכרונותיו. הוא נפטר ב-28 בינואר 1951 בעיר לוזאן שבשווייץ ונקבר בטקס רשמי בבית הקברות הייטניימי (Hietaniemi) בהלסינקי בירת פינלנד.
שמו של מנרהיים נחרת בזיכרון ההיסטורי של אזרחי פינלנד כאחד מגדולי המדינאים הפינים. על שמו קרויה השדרה הראשית בהלסינקי, ובדצמבר 2004 בחרו בו צופי הטלוויזיה הפינית כאישיות הפינית הגדולה ביותר בתולדותיה של אומה זו.
הערות שוליים

↑  חבלי פינלנדיה, הארץ, 11 בספטמבר 1919
↑  המלחמה בבולשבים, דואר היום, 21 בינואר 1920
בגרמניה, דואר היום, 16 במאי 1920
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305799805171  PLWABN: 9810560257405606  BIBSYS: 90213836  BNC: 000511526  BNE: XX1014039  BnF: cb122078956 (data)  CANTIC: a11805225  CiNii: DA10259676  GND: 118881574  HDS: 042928  ISNI: 0000 0001 2119 3831  KulturNav: 9fba04e6-1e68-4637-ad7e-4a501f715c4e  LCCN: n80082619  LNB: 000007960  NDL: 00621060  NKC: xx0001462  NLA: 35326263  NLG: 227426  NLK: KAC201008777  NSK: 000476902  NTA: 070724407  RERO: 02-A003557425  RSL: 000109636  SELIBR: 195577  SNAC: w6320kw4  SUDOC: 027578267  Trove: 912501  VIAF: 7439077   WorldCat (עם VIAF): 7439077 
מנרהיים עם נשיא המדינה ריסטו רייטי והיטלר ביוני 1942
מנרהיים עם היטלר, יוני 1942
אדולף סילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באפריל 1848 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  19 בנובמבר 1920 (בגיל 72) טרזווארוש (רובע 6), הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שם לידה:  Schlesinger Adolf 
 תפקידים:  רופא עיניים 
 צאצאים:  פאל סילי, אאורל פון סילי 
 
אדולף סילי מִסילשארקאני (במקור שלזינגר, בהונגרית: Szilsárkányi Szily Adolf;‏ פשט, 8 באפריל 1848 – בודפשט, 19 בנובמבר 1920) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא עיניים, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים בעל תואר אצולה ותואר "יועץ חצר המלוכה". הוא אביהם של פאל סילי, רופא וחוקר ביוכימאי, ושל אאורל סילי, רופא עיניים.
קורות חייו

אדולף שלזינגר נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין שלזינגר, בעל מכולת ושל יוזפה אליאש. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת וינה בשנת 1872.
ב-1873 קיבל תואר מומחה ברפואת עיניים בפוליקליניקה בווינה, שם עבד לצד הפרופסורים סטלווג (Stellwag) וארטל (Artl)
לאחר מכן הפך לרופא הראשי של הפוליקליניקה של פשט
לבסוף הרופא הראשי ומנהל המחלקה של בית החולים היהודי של הקהילה היהודית של פשט
ב-1883 קיבל את התואר פרופסור חבר (חיצוני, לא חלק מהסגל) לרפואת עיניים
ב-1895 קיבל את התואר פרופסור
המחקר שלו על קרקעית העין הוא משמעותי. הוא היה ממפתחי הסטריליות של ניתוחי העיניים. בשל הישגיו קיבל בשנת 1902 תואר אצולה הונגרית ולאחר מכן מינוי ל"יועץ חצר המלוכה".
רבים ממאמריו פורסמו בשבועון רפואי, בעיתון מדעי הטבע (Természettudományi Közlöny) ובכתבי עת מסחריים גרמניים. אשתו הייתה רגינה יונאש (1847–1927).
פרסומיו ומחקריו העיקריים

Eine Innervationserscheinung der Iris (1874)
Therapeutische Versuche mit Eserinum (1877)
המשקפיים (בודפשט, 1882)
Zur Morphologie der Papilla
התקדמות הרפואה המעשית (עם אחרים, בודפשט, 1890–1904)
הסבר על אשליה חושנית (בודפשט, 1892)
Optische Vernestung von Brillenreflexen (1893)
Über das Bewegungs-Nachbild (בודפשט, 1898, מהדורה מיוחדת מתוך Mathematische und Naturwissenschaftliche Berichte aus Ungarn)
Augenspiegelstudien zu einer Morphographie des Sehnerveneintrittes beim Menschen (1901)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1909)
אימרה ברטוק: ההיסטוריה של רפואת העיניים ההונגרית. בודפשט, 1954.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 59882/1880. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1880. év 11. oldal 6. sor
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 61/1848. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-15.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 2079/1920. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-15.
↑  Szily Adolf meghalt (1920. november 21.) Az Ujság, 18. évfolyam, 275. szám,
↑  "Szily Adolfné halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 470/1927. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1051322804  VIAF: 308719302   WorldCat (עם VIAF): 308719302
אמנות ASCII

תמונת זברה באמנות ASCII
אותה התמונה במקור, מודפסת בשחור על נייר לבן, לפני הפיכתה לנגטיב
שטר 20 ש"ח מסדרה ב' של השקל החדש. דיוקנאות האישים בסדרה זו עוצבו מאותיות ראשי התיבות של שמם.
הדפסת תמונה על ידי תווים מיוחדים, לפני עידן מדפסות גרפיקה
אמנות ASCII היא צורת אמנות ממוחשבת, בה משתמשים בתווי ASCII כדי ליצור ציורים שונים ולהציג תמונות ופריטי גרפיקה אחרים.
את אמנות ה-ASCII, המשתמשת ב-95 התווים הדפיסים הקיימים בקוד זה, ניתן ליצור באמצעות עורך טקסט פשוט ופרימיטיבי ולשמור כקובץ טקסט. כך אכן יצרו אומני ה-ASCII הראשונים את יצירותיהם. היות שהשיטה מתבססת על אלמנט בסיסי וראשוני בתחום המחשבים (הצגת תווים על מסך), החלה אמנות ה-ASCII את דרכה ממש במקביל להתפתחות המחשבים האישיים.
השיטה מנצלת את העובדה שתווי ASCII מיוצגים לרוב בעזרת גופן ברוחב אחיד, מה שמקל על העיצוב ומאפשר אחידות של הציור בין מחשבים ומערכות שונות.
כיום זמינות תוכנות רבות המקלות על יצירת אמנות ה-ASCII, זאת באמצעות אוטומציה של בחירת ומיקום התווים השונים. תוכנות אחרות מסוגלות לעבד תמונה רגילה (מפת סיביות, Bitmap) לתמונת ASCII.
אמנות ASCII נפוצה במיוחד בחתימות הממוחשבות של משתמשים שונים באינטרנט. גולשי אינטרנט המשתמשים בפורומים, דואר אלקטרוני, צ'אטים וכדומה נוהגים ליצור לעצמם חתימה שתקל על זיהויים ותוסיף נופך אישי להודעותיהם. חתימות אלו כוללות לעיתים קרובות, לצד פרטים מזהים כגון שם וכתובת, גם ציורי ASCII. בנוסף, שימוש ב ASCII נעשה כדי ליצור אנימציות, כאשר בכל תמונה שונה, כל סימן יכול לשנות מקום או להתחלף בסימן אחר, ובכך ליצור אנימציה.
ניתן אף לשלוח יצירות אמנות ASCII באמצעות מסרון סלולרי.
דוגמאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|                 (__)                (oo)         \-------/\         \ | |         * | ---- |           ~~    ~~          פר |                   \/                 \  /          ______\____/______          /    \      /    \           /  \        /  \            /\          /\            \/          \/           \  /        \  /          \____/ ____ \____/                /    \                 /  \                  /\             מגן דוד |
המילה "אי!" כתובה באותיות המילה:
אאא     אא       יייייי      !!!!!!!
    אא     אא        יייייי      !!!!!!!    
    אא    אאא        יייי        !!!!!
    אא   אא אא                 !!!!!   
     אאאאא  אא                  !!!
      אא    אא                        
     אא     אא                 !!!!
    אא     אאא                 !!!!
ראו גם

אמנות מדיה חדשה
TheDraw
אמנות פיקסלים
אנימציית ASCII
חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל

כרזת יום העצמאות ה-50 בעיצוב דני קדוש
כריכת הספר ישראל 50
ריטה בשירת ההמנון במופע פעמוני היובל
חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל התקיימו לכבוד יום העצמאות ה-50 למדינת ישראל שחל בתאריך ד' באייר ה'תשנ"ח - 30 באפריל 1998. אירועים רבים הוכנו במהלך כל שנת ה'תשנ"ח, לציון שנת היובל למדינה. שר התיירות משה קצב היה השר הממונה על אירועי ה-50 למדינת ישראל.
הכנות לאירועים

בספטמבר 1992 החליטה ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להטיל על מרכז ההסברה להגיש הצעת תוכנית ראשונית לציון חמישים שנה למדינת ישראל. באוגוסט 1995 החליטה ועדת השרים להקים עמותה "לארגון אירועי שנת ה-50 למדינת ישראל", והעמותה הוקמה בנובמבר 1996. בספטמבר 1996 החליטה הממשלה להקים מועצה ציבורית לציון 50 שנה למדינת ישראל, ובה כ-70 חברים ובכללם נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים ואישי ציבור. אחד מתפקידי המועצה הציבורית
היה לדון בתוכניות לציון 50 שנה למדינת ישראל שמציעה ממשלת ישראל ולאשרן. המועצה הציבורית התכנסה לישיבתה הראשונה באפריל 1997. בדיונים שהתקיימו בראשית 1997 ,בהשתתפות ראש הממשלה, בנימין נתניהו; שר האוצר, דן מרידור; ושר התיירות, משה קצב, הוחלט שמסגרת התקציב לאירועים תהיה 250 מיליון שקל, מהם 50 מיליון שקל להכנת האירועים בשנת 1997 ו-200 מיליון שקל בשנת 1998.
ליו"ר העמותה הציבורית של החגיגות מונה יוסי פלד, וכמנכ"ל העמותה מונה המפיק חיים סלוצקי. במקביל במאי 1997, מינה ראש הממשלה נתניהו את מרב אדלסון, מפיק הוליוודי ואחד מתורמיו, לתפקיד האחראי על חגיגות ה-50 בתפוצות. לאדלסון אושר תקציב בסך שלושה מיליון דולר לארגן אירועים בארצות הברית לציון חגיגות היובל, בנפרד מהעמותה הציבורית. המפיק שוקי וייס זכה במכרז לארגון המפגן המרכזי באצטדיון רמת גן, מארגן התערוכות יצחק שלו זכה במרכז לארגון תערוכת היובל וחברת "סבן חסויות" של אריה סבן, זכתה בזיכיון לשיווק חסויות וזיכיונות לאירועי היובל. ההכנות לאירועים התעכבו עקב חילוקי דעות בין פלד וסלוצקי לשר הממונה משה קצב. בספטמבר 1997 התפטר קצב מניהול החגיגות אך חזר לתפקיד כעבור מספר שבועות, לאחר שפלד וסלוצקי התפטרו מניהול העמותה. במקומו של יוסי פלד מונה יצחק מודעי. למודעי נותרו רק מספר חודשים לארגן את האירועים והוא נתן שורה של התחייבויות לגורמים שונים, תוך ליקויים לכאורה בסדרי מנהל ומבלי שההתחייבויות אושרו על ידי הממשלה. חלק ניכר מההתחייבויות ניתנו בשיחות בעל פה של מודעי עם גורמים שביקשו תקציבים למימון אירועים. מודעי גם החליט לבטל את המפגן המרכזי באצטדיון רמת גן, ולהפיק במקומו מופע בשם פעמוני היובל באצטדיון גבעת רם בירושלים. משה קצב חלק עליו ומודעי גם התפטר מתפקידו בינואר 1998.
אירועים ביום העצמאות ובמהלך שנת היובל

בתחילת 1998 אישרה הממשלה את רשימת האירועים לשנת היובל, היא כללה כ-80 אירועים, שהעיקריים בהם היו:
טקס פתיחת חגיגות היובל למדינה בט"ו בשבט תשס"ח (11 בפברואר 1998), נערך בקריית גת בהשתתפות נשיא המדינה, ראש הממשלה, יו"ר הכנסת וחברי כנסת. בעלות של חצי מיליון שקל.
מופע פעמוני היובל - המופע נערך ב-30 באפריל 1998 באצטדיון גבעת רם. נטלו בו חלק כ-2,000 משתתפים, בהם זמרים, שחקנים ורקדנים. ההכנות למופע לוּו בביקורת ציבורית שעסקה בעיקרה בגובה הוצאות השכר לאמנים ובהופעה של להקת בת-שבע, שבוטלה לבסוף. דרישתן של המפלגות הדתיות שישונה הריקוד של הלהקה העלתה מחדש את שאלת יחסי דתיים–חילונים במדינה.
תערוכת היובל - תערוכה שנערכה במהלך חודש אוגוסט 1998 בעלות של כ-70 מיליון שקל, בגני התערוכה בתל אביב, בה הוצגו הישגי המדינה ובעיקר כלי נשק של צה"ל.
שיירת היובל - מסע הופעות ברחבי ישראל, שמטרתו הייתה הבאת מופע היובל לעיירות פיתוח. הוא כלל יום פעילות בכל יישוב בשעות הבוקר של יום הביקור, קבלת פנים וכניסת שיירת היובל ליישוב, בשעות אחר הצהריים הפעלה ופעילות קהילתית ובשעות הערב מופעי במה. השיירה עברה ב־27 ערי פיתוח.
סלסולי היובל - מופע של מיטב אמני הזמר הים תיכוני שהופק בשיתוף עיריית תל אביב-יפו, בו השתתפו: דקלון, ציון גולן, אביבה אבידן, זהבה בן, אביהו מדינה, ג'ו עמר, ניסים סרוסי, שימי תבורי, שלומי שבת, אלי לוזון, חיים משה, ישי לוי, אבי פרץ, איציק קלה, מרגלית צנעני, אבי סינואני, אבנר גדסי וחיים אוליאל.
הקמת ביתן ישראלי בתערוכה העולמית "אקספו 98" בליסבון, בסימן חגיגות היובל למדינה.
קונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, בו בוצע יצירה בשם "בראשית", שכתב במיוחד לכבוד היובל לישראל המלחין נעם שריף. כחלק מחגיגות היובל בוצעה גם היצירה "מחיה המתים" של שריף, על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית ובקונצרט ב"יד ושם" בירושלים.
סדרת הטלוויזיה תקומה - סדרת טלוויזיה תיעודית שהפיקה רשות השידור, לציון שנת ה-50 למדינת ישראל, ומספרת על ההיסטוריה של מדינת ישראל. הסדרה נעשתה בהפקתו ועריכתו של גדעון דרורי; התסריטאית והבמאית הייתה דינה צבי-ריקליס.
חתימה מחודשת על מגילת העצמאות - לרגל חגיגות ה-50 למדינת ישראל, השיקה הקרן החדשה לישראל, מיזם בו התבקשו אזרחי המדינה לאשר בחתימת ידם את אמונתם בערכי הציונות, ועקרונות השוויון בין אזרחים יהודים לבין ערבים, כפי שהובעו על ידי מייסדי המדינה במגילת העצמאות. על המגילה חתמו לבסוף מעל ל-600 אלף איש, והאחרונים שחתמו היו נשיא המדינה עזר ויצמן, יושב ראש הכנסת דן תיכון וראש הממשלה בנימין נתניהו.
מטס חיל האוויר משולב עם משט של חיל הים מול חופי תל אביב בו צפו כמאה אלף איש.
אירוע "יובל לאופנה הישראלית" - משדר טלוויזיה שהפיקו אולפני מימד ומוטי רייף, עובר שידורי טלעד בערוץ 2, שזכה לרייטינג של 33.2%.
מצעד "בוחרים את שיר היובל" - בחירת "שיר היובל' על ידי רשת ג' בשיתוף הערוץ הראשון של הטלוויזיה, בעריכת גלעד בן ש"ך. הציבור הוזמן לבחור את השיר מתוך רשימה של 600 שירים שפורסמה בעיתונות. במקום הראשון זכה השיר ירושלים של זהב, במקום השני שיר הרעות ובמקום השלישי שיר לשלום.
אירועים ביום העצמאות ובמהלך שנת היובל > תחרות מיס תבל שבוטלה

כחלק מחגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל יזם איש העסקים לוי קושניר את הבאת תחרות מיס תבל לישראל. עלות התחרות שמאורגנת על ידי חברת "מיס יוניברס", שבבעלות דונלד טראמפ ורשת הטלוויזיה סי.בי.אס הוערכה בכ-5 מיליון דולר. קושניר הצליח לשכנע את עמותת חגיגות שנת ה-50 לאשר את התקציב. אך בתחילת פברואר 1998, החליט משה קצב, שלא לא לקיים את התחרות בשל עלותה הגבוהה, וסירובו של משרד האוצר לממן את התחרות. ביוזמתו של ראש עיריית אילת, גבי קדוש, נעשה ניסיון לגייס חסויות עסקיות למימון. בהמשך אף נסע קדוש יחד עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפגוש את דונלד טראמפ בניו יורק, במטרה לדון בקיום התחרות באילת במועד מאוחר יותר.
פרויקטים נוספים

"עבודה עברית" - תקליטור מחווה לחמישים שנות יצירת פזמונים בישראל. 51 אמנים ישראלים ביצעו גרסאות כיסוי לשירים שונים, הפרויקט הושק ביום העצמאות במארז של ארבעה תקליטורים בהוצאת חברת התקליטים נענע דיסק.
"ישראל 50" - ספר בפורמט אלבומי שיצא לאור לקראת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, בהוצאת מעריב על ידי 'אלפא תקשורת'. גרסה נוספת יצאה בהוצאת קוראים וכללה מפתח שמות. עורכיו הראשיים היו יהודה שיף ודני דור, עורכים נוספים היו בן כספית, אילן כפיר ושרה שריג. האחראי על עריכת הצילומים היה משה מילנר.
"יום הולדת שמח, מר מוגרבי" - סרט תיעודי של הבמאי אבי מוגרבי לציון שנת היובל למדינת ישראל, ובמקביל ציון שנת היובל לאירועי הנכבה.
מטבע 50 שנה למדינת ישראל - שהנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות בזהב ובכסף.