אנטי-מדע
היסטוריה

בתחילת המהפכה המדעית, מדענים מוקדמים כרוברט בויל מצאו עצמם בקונפליקט עם פילוסופים כתומאס הובס, שהטילו ספק בכך שהמדע הוא דרך מספקת להשיג ידע אמיתי על העולם.
עמדתו של הובס נחשבת לעיתים כעמדת אנטי-מדעית:
ב"שישה שיעורים לפרופסורים למתמטיקה" [שפורסם בשנת 1656, הובס] הבחין בין תחומים "ניתנים להדגמה", בהם "בניית הנושא נעשית בכוחו של האמן עצמו", ובין תחומים "שאינם ניתנים להדגמה", בהם "יש לחפש את הגורמים". אנחנו יכולים לדעת רק את הגורמים של מה שאנחנו יוצרים בעצמנו. לפיכך הגאומטריה ניתנת להדגמה, מפני ש"הקווים והספרות שלפיהם אנו טוענים מצוירים ומוגדרים על ידי עצמנו", ו"הפילוסופיה האזרחית ניתנת להדגמה, מכיוון שאנו יוצרים את חבר העמים בעצמנו". אבל לגבי עולם הטבע אנחנו יכולים רק לשער, מכיוון ש"אנחנו לא מכירים את המבנה, אלא מסיקים אותו מהתופעות".
בספרו "רדוקציוניזם: ניתוח ומלאות המציאות", כתב ריצ'רד ה. ג'ונס כי הובס היה גם מי "שהצביע על התפקיד המשמעותי שממלא ה'לא-רציונלי' בהתנהגות האנושית". ג'ונס כלל את הובס בקבוצה של הוגים שהוא הגדיר כ"אנטי-רדוקציוניסטים" ו"אינדיבידואליסטים", ביניהם וילהלם דילתיי, קרל מרקס, ג'רמי בנת'ם וג'ון סטיוארט מיל, ומאוחר יותר הוסיף לרשימה את קרל פופר, ג'ון רולס ואדוארד אוסבורן וילסון.
ז'אן-ז'אק רוסו, בספרו "שיח על אמנות ומדעים", טען כי מדע יכול להוביל לחוסר מוסריות, וכי התקדמות המדעים והאמנויות גרמה לשחיתות של המידות והמוסר. ג'פרי בלאק כתב כי "יש לנו הרבה מה ללמוד מהביקורת [של רוסו] על המדע, על הסכנות הכרוכות במחויבותנו הפוליטית לקדמה המדעית, ועל הדרכים להבטיח את האושר העתידי של האנושות". עם זאת, רוסו לא טען בשיחותיו כי המדעים הם "בהכרח" דבר רע, וקבע כי יש לכבד ולהוקיר דמויות כמו רנה דקארט, פרנסיס בייקון ואייזק ניוטון. בסיכום השיח הוא אומר כי דמויות שכאלה יכולות לפתח את המדעים לטובה, ואילו השחיתות המוסרית נובעת בעיקר מהשפעתה הרעה של החברה על מדענים.
ויליאם בלייק הגיב בציוריו ובכתביו בחריפות לעבודתו של ניוטון, ונתפס לפעמים בתור הדוגמה הראשונה (או לפחות הבולטת והיציבה ביותר) למה שמוגדר על ידי היסטוריונים כריאקציה אנטי-מדעית אסתטית או רומנטית. לדוגמה, בשירו "סימני התום" משנת 1795, בלייק מתאר את אדום החזה היפה והטבעי כשהוא כלוא בכלוב המטריאליסטי של המתמטיקה והמדע הניוטוני. בלייק אף צייר את ניוטון (אנ') "כגיבור מוטעה שמבטו מופנה רק לתרשימים גאומטריים סטריליים שצוירו על האדמה". בלייק חשב ש"ניוטון, בייקון ולוק, עם הדגש שהם שמו על התבונה, היו לא יותר מ'שלושת המורים הגדולים לאתאיזם, או תורת השטן'... הציור משתנה מהשפע והצבע שבצד שמאל לסטריליות ולחשיכה שבימין. לדעתו של בלייק, ניוטון לא מביא אור, אלא לילה".
אחד הביוגרפים האחרונים של ניוטון רואה בו אלכימאי של הרנסאנס, פילוסוף טבעי וקוסם, יותר מאשר נציג אמיתי של נְאוֹרוּת מדעית כפי שהיא נתפסת כיום, בעקבות וולטייר וניוטוניאנים אחרים.
רעיונות אנטי-מדעיים נתפסים כשלב מהותי במעבר מ"קדם-מדע" או "פרוטו-מדע" (אנ') למדע אמיתי, כדוגמת המעבר מאלכימיה לכימיה. חלק מהתחומים שקדמו לאימוץ הנרחב של השיטה המדעית, כגון גאומטריה ואסטרונומיה, אינם נחשבים לאנטי-מדע, אם כי חלק מהרעיונות הקדומים בתחומים אלה נתפסים כתוצר של עמדה אנטי-מדעית (למשל חלק מהתפיסות האריסטוטליות שנדחו בעקבות תגליות גלילאו גליליי).
פרידריך ניטשה טען במסגרת "המדע העליז" כי "לאמונות מוחלטות אין אזרחות במדע, כפי שנאמר בצדק. רק כאשר הן מחליטות לרדת לצניעות של השערה, של נקודת מבט ניסיונית וזמנית, של פיקציה רגולטיבית, הן עשויות להתקבל ואף לזכות בהערכה מסוימת בתחום הידע – אם כי תמיד תחת ההגבלה שהן נותרות תחת פיקוחה של משטרת חוסר האמון. אך אם נשקול בדייקנות רבה יותר, האם אין פירוש הדבר שאמונה עשויה להתקבל כמדעית רק כאשר היא מפסיקה להיות אמונה? האין יסודה של דיסציפלינת הרוח המדעית בכך שאין עוד להרשות לעצמנו אמונות מוחלטות? כנראה שזה אכן כך. אך עדיין יש לשאול: כדי שתוכל הדיסציפלינה הזו להתחיל, הלא כבר הייתה קיימת בוודאי אמונה, ואף אמונה כה מחייבת ובלתי מותנית שהיא הקריבה את כל האמונות האחרות לשמה. ברור שגם מדע נשען על אמונה; אין מדע 'ללא הנחות מראש'. השאלה אם יש צורך ב'אמת' חייבת הייתה להיות מאושרת לא רק מראש, אלא גם באותה מידה בה העיקרון והאמונה באים לידי ביטוי: 'אין דבר נצרך יותר מאשר האמת, וביחס אליה לכל השאר יש רק ערך מדרגה שנייה".
המונח "מדענות" נובע מתוך מחקרים מדעיים והוא מונח שנטבע על ידי סוציולוגים ופילוסופים של המדע, ומשמש אותם כדי לתאר את הדעות, האמונות ודפוסי ההתנהגות של תומכים נלהבים של מדע. הוא משמש בדרך כלל כדי לתאר באופן מזלזל אנשים שנראה כאילו שהם מתייחסים למדע באופן דומה לדת. המונח רדוקציוניזם משמש לעיתים באופן דומה, כהתקפה מעודנת יותר על מדענים. עם זאת, יש מדענים החשים בנוח עם תיוגם כרדוקציוניסטים, תוך הסכמה כי ייתכן שיש ברדוקציוניזם חסרונות רעיוניים ופילוסופיים.