stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשור-אובליט השני
הערות שוליים

↑  עודד ליפשיץ, ירושלים בין חורבן להתחדשות : יהודה תחת שלטון בבל, הוצאת יד בן צבי, 2004, עמ' 36
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סין-שר-אישכון | המלך ממלכי אשור | הבא: היה המלך האחרון, שושלת מלכי אשור חדלה להתקיים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1174716304  VIAF: 16154681722547860454   WorldCat (עם VIAF): 16154681722547860454
ארו (מחוז)

אֵרוֹ (בצרפתית: Hérault) הוא מחוז בדרום צרפת, אחד ממחוזות חבל אוקסיטניה. קיבל את שמו מנהר הארו העובר בשטחו. זהו המחוז ה-34 במספר במחוזות צרפת.
היסטוריה

מחוז ארו היה לאחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. הוא נוצר מחלק מחבל לנגדוק הקדום.
בזמנו חבל הארץ היה ממגדלי הכרמים, אך בתחילת המאה ה-20 כרמיו נחרבו בעקבות מחלה קשה וצניחה במכירות, דבר אשר גרם לאלפי פועלים במחוז להתמרד. ההתמרדות דוכאה ביד קשה בידי ממשלת ז'ורז' קלמנסו.
גאוגרפיה

מחוז ארו מוקף במחוזות אוד, טארן, אביירון, גארד, ובמפרץ הים התיכון הנקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion). המחוז מגוון מבחינה גאוגרפית: בדרום חופים רבים, בצפון הרי הסֶבֶנים, ושטחים חקלאיים ביניהם.
בשטח המחוז עוברים הנהרות אוד, אוֹרְבּ, ארו, ונהר וידוּרְל.
דמוגרפיה

במאה ה-20 אוכלוסיית המחוז גדלה מאוד, כשהיא עוברת מ-471,429 תושבים ב-1954 ל-896,441 ב-1999. המחוז חצה את קו ה-1,000,000 תושבים במרץ 2006. מעריכים כי הוא יגיע ל-1,350,000 תושבים עד שנת 2030.
פוליטיקה

משנת 1945 עד שנת 1979 היה ז'אן באן נשיא המועצה הכללית של מחוז ארו. בהמשך נכנס למשרה זו ז'ראר סומד והחזיק בה תקופה ארוכה, עד שנת 1998, כאשר החליף אותו אנדרה וזינייה. וזינייה, כמו באן בזמנו, הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. בשנת 2015 הוא הוחלף בידי קלבר מסקידה.
הערות שוליים

↑  עד תום שנת 2015 השתייך המחוז לחבל לנגדוק-רוסיון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559780005171  BnF: cb121091211 (data)  GND: 4089206-2  LCCN: n80125708  MusicBrainz: 80fa4299-573f-4308-8468-44b9054227c3  NKC: ge291842  SUDOC: 029470293  VIAF: 130187352   WorldCat (עם VIAF): 130187352
אשור-דן השלישי

אשור-דן השלישי היה מלך אשור בתקופת האימפריה האשורית החדשה הוא מלך בין השנים 773‏-755 לפנה"ס.
אשור-דן היה בנו של המלך אדד-ניררי השלישי, הוא מלך לאחר אחיו שלמנאסר הרביעי. מעט מאוד ידוע על תקופת מלכותו. שלטונו הוגבל על ידי השפעתם החזקה של נכבדים חשובים ובמיוחד מפקד הצבא האשורי  הסריס שמשי-אילו (אנ'). שלטונה של אשור נחלש מאז מותו של אבי סבו שלמנאסר השלישי ותקופת שלטונו המשיכה מגמה זו.
על פי הקאנון האפונימי של אשור בשנת 765 לפנה"ס פגעה מגפה באשור, ובשנים שלאחר המגפה המלך לא היה יכול לצאת למסעות מלחמה. (הנוהג האשורי היה שהמלך מוביל אחת לשנה מסע מלחמה). בשנת 763 לפנה"ס פרץ כנגדו מרד שנמשך 4 שנים עד שנת 759 לפנה"ס כשמגפה נוספת פגעה באשור.
יורשו של אשור-דן היה אחיו אשור-ניררי החמישי.
בשנת מלכותו התשיעית של אשור-דן, אירע ליקוי חמה אשר לפי חישוב אסטרונומי-מתמטי אירע בשנת 763 לפנה"ס. ליקוי חמה זה איפשר את תיארוכה של כל רשימת הלימו האשורית בין השנים 893 לפנה"ס – 666 לפנה"ס, ובכך תרם לקביעת הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
לקריאה נוספת

A. Kirk Grayson, Assyrian Rulers of the Early First Millennium BC II (858-754 BC), University of Toronto press, 1996
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שלמנאסר הרביעי (783 עד 773 לפנה"ס) | מלכי אשור  שנים 773 עד 755 לפנה"ס | הבא: אשור-ניררי החמישי (755 עד 745 לפנה"ס) |
אנסטיס דליאס

| --- | --- |

"הרביעייה המפורסמת מפיראוס" משנות ה-30 של המאה ה-20: מימין לשמאל - אנסטיס דליאס, יורגוס באטיס, מרקוס ומוואקאריס וסטרטוס פויומדזיס
 לידה:  1912 איזמיר, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  31 ביולי 1944 (בגיל 32 בערך) אתונה, ממלכת יוון 
 מוקד פעילות:  יוון 
 סוגה:  רמבטיקו 
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 
אַנֶסְטִיס דֶלִיאָס  (ביוונית: Ανεστης Δελιας; שמו שניתן לו עם הלידה היה: אנסתאסיוס דליוס, ביוונית: Αναστάσιος Δέλλιος; ידוע גם כ"אנסטאקי" או "ארטמיס", ביוונית: Αρτέμης;‏ 1912 – 31 ביולי 1944) היה זמר-יוצר ונגן בגלמה ובוזוקי יווני, יליד אסיה הקטנה, היה אחד מחלוצי מוזיקת הרבטיקו ביוון, נציג של הסגנון הנקרא "רבטיקו מפיראוס" (פיראוטיקו).
קורות חייו

אנסטיס דליאס נולד בסמירנה, כבן בכור בין שלושה ילדים. במשפחתו היו עוד מוזיקאים מוכשרים. אביו, פנאיוטיס דליוס, שהתפרנס כסנדלר, היה גם נגן סנטור ונודע בכל אסיה הקטנה בכינוי "החתול השחור" ("או מברוס גאטוס"). אחד מהדודים היה הכנר העממי מיכאליס דליוס. בגיל 8, בשנת 1920, הגיעו אנסטיס ומשפחתו ליוון כפליטים עקב המלחמה בין יוון ובין טורקיה שהביאה לסיום היישוב היווני באסיה הקטנה. הם התיישבו בעיירה דראפצונה, סמוך לפיראוס.
אנסטיס למד בהתחלה לנגן בגיטרה ובגיל 18 השתלם בבוזוקי תחת הדרכתו של מרקוס ומוואקאריס.
יחד עם ומבוואקאריס, עם סטרטוס פאיומדזיס ויורגוס בטאיס היה חבר מייסד של "הרביעייה המפורסמת מפיראוס" ("Η τετράς η ξακουστή του Πειραιώς"), שהייתה הלהקה הרשמית הראשונה של רבטיקו. הרכב זה ("קומפניה") פעל עד לקיץ 1934 בטברנה שנקראה "הדיר של סרנדופולוס" בשכונת אנאסתסי של פיראוס.
את הכינוי "ארטמיס" הדביקו לו חבריו, מרקוס ויורגוס, בגלל דמיונו החיצוני עם אחד מה"מאנגס" הוותיקים של דראפצונה, "ארטמיס הצוציק".
כשמשטר מטאקסס הטיל איסורים וצנזורה על שירי רבטיקו, דליאס, שממילא סבל מהשלכות התמכרותו להרואין, נפגע קשות בעבודתו ובפרנסתו.
אנסטיס דליאס התפרסם במיוחד עם השיר משנת 1935 ריקוד מסוג ציפטטלי, "Μες στης Πόλης το χαμάμ", שנודע בביצועו של פויומדזיס, ציצאניס פאפאיואנו ואחרים.
בסביבות 1937 דליאס הכיר בוורלוס את קתרינה או קוּלה סקוּלַריקו ("העגיל"), זונה ומכורה לסמים, אשר, אומרים כי, מתוך קנאה, על מנת לא לאבד את אהובה, דאגה לחזק את התמכרותו לסמים ואת תלותו בה.
לפי דברי אליאס פטרופולוס (שחקר את תולדות מוזיקת הרבטיקו ואת חיי יוצריה), היא נהגה להחדיר לו בעת שינה, נייר עם אבקת הרואין לתוך האף. בגלל התמכרותו הוגלה דליאס בשנת 1937 לאי איוס או "ניוס", באיים הקיקלדים. שם הכיר את המוזיקאי מיכאליס ינצאריס.
לפי אגדה עירונית, כדי להיגמל ולברוח מהאשה, דליאס אף התגייס לצבא היווני ולחם בחזית האלבנית נגד האיטלקים בשנים 1940–1941, אך לשווא: קולה הצליחה להחזירו אליה ולסמים.
ב-31 ביולי 1944 נמצא אנסטיס דליאס מת, נשכב בתוך מריצה ברחוב, כשאוחז את הבוזוקי בידיו, לא רחוק מהטֶקֶה "שרפים" בשכונת מטאקסורגיו באתונה.
שיריו

בחייו הקליט 11 שירים בלבד.
להלן כמה שיריו בביצועו או בביצוע של זמרים אחרים:
Ο Πόνος του Πρεζάκια (צרת המשתמש) 1935 (- שיר שבו הזמר המיואש מנבא לעצמו עתיד אומלל בגלל התמכרותו להזרקות הרואין)
Ο Νίκος (Μάθεσης) ο Τρελλάκιας  (ניקוס המשוגע) 1936
Το Κουτσαβάκι. (הפרחח), 1936
Το Σακάκι  (הז'קט) 1935
O Áντρας σoυ και μένα (בעלך ואני) 1935
Μες στης Πόλης το χαμάμ  (בחמאם העיר)
Έκανες τη φιγούρα σου μάγκα στη γειτονιά μου (עשית דאווינים בשכונה שלי, יא מאנגאס) (ברפרטואר של מיכאליס יניצאריס)
Μάγκες πιάστε τα βουνά ‏ 1936 (מאנגס, ברחו אל ההרים) (ברפרטואר של סטרטוס פאיומדזיס)
Σόυρα και μαστόυρα (השכרות והסוטול) 1936
Δεν έιδαν τα μάτια μου τέτοια καλή γυναίκα (לא ראו העיניים שלי, אותה אשה טובה)
Πάρε ένα γυαλί και κόψε το λαιμό σου (קח כוס ותחתוך את הגרון)
Αθηναίισσα (הנערה מאתונה)
Το Tραγoυδι τής ξενιτιάς (שיר הניכר), במקאם אושאק 1936
Το χαρέμι στο χαμάμ (בהרמון בחמאם)
דיסקוגרפיה

1988 - דיסק אחד "אנסטיס דליאס" - הוצא מחדש ב 1992
ראו גם

רבטיקו
לקריאה נוספת

Gail Holst-Warhaft, Road To Rembetika, Denise Harvey, Limni, Evia, 1994 גייל הולסט-ווארהאפט - הדרך לרבטיקו (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ראו אוצר המוזיקה היוונית
↑  לפי עדויות אחרות - נפטר עוד בשנת 1941. כמו כן יש מציינים את השוק ברבקריו באתונה כמקום הימצאות גופתו - ראו "אוצר המוזיקה יוונית" ברשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1146982291  LCCN: no97026754  MusicBrainz: 3944c654-6847-49e1-a560-f3aea67ce602  VIAF: 308718164   WorldCat (עם VIAF): 308718164
ארטפרנס (בן היסטספס)

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס סרדיס, לידיה 
 פטירה:  493 לפנה״ס סרדיס, הממלכה האחמנית 
 מדינה:  ממלכת פרס 
 צאצאים:  ארטפרנס (בן ארטפרנס) 
 השתייכות:  הממלכה האחמנית
 תקופת הפעילות:  513 לפנה"ס – 492 לפנה"ס (כ־21 שנים)
 דרגה:  גנרל 
 תפקידים בשירות
 אחשדרפן של לידיה
 פעולות ומבצעים
 המרד האיוני
 
ארטפרנס, היה אציל פרסי חשוב. בנו של היסטספס, אחיו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא ארטפרנס. ארטפרנס היה גם האחשדרפן של אסיה הקטנה בתקופת המרד האיוני.
ביוגרפיה

ארטפרנס היה בנו של היסטספס אציל פרסי חשוב ממשפחת האחמנידים. להיסטספס נולדו סך הכל ארבעה בנים דריווש, ארטבנוס, ארטנס, וארטפרנס.
לאחר מותו של המלך כנבוזי השני במצרים, תפס את השלטון כהן דת בשם גאומתה שהתחזה לברדיה אחיו המת של כנבוזי. אציל בשם אוטאנס גילה את המרמה וארגן קשר להתנקש במתחזה. אל הקשר הצטרף גם דריווש אחיו של ארטפרנס. המתחזה נרצח ולאחר סכסוך קצר עלה דריווש לשלטון. דריווש מינה את ארטפרנס אחיו למשרת הסטרפ של אסיה הקטנה ומושבו היה בסרדיס.
האתונאים הגיעו אליו בבקשה לברית הגנה נגד ספרטה. בתמורה דרש ארטפרנס "אדמה ומים" כסמל לכניעה. השליחים האתונאים הסכימו אולם נענשו על כך בשובם חזרה לעיר. הברית בין אתונה לפרס התפוררה כיוון שארטפרנס העניק מקלט לטיראן האתונאי היפיאס שנמלט מהעיר הוא דרש מהאתונאים להחזיר אותו לעיר האתונאים סרבו.
בשנת 501 לפנה"ס בערך הגיש טיראן מילטוס אריסטגורס הצעה לארטפרנס לכבוש את האי נקסוס. ארטפרנס נענה ברצון ולאחר שקיבל אישור מהמלך נתן ארטפרנס לאריסטגורס 200 ספינות ואף צרף אליהן מצביא פרסי בשם מגבטס. אולם אריסטגורס ומגבטס הסתכסכו ומגבטס הכשיל את המצור. לאחר האירוע פרץ המרד האיוני, המורדים תקפו את סרדיס אולם לא הצליחו לכבוש אותה והסתפקו בהעלאתה באש. לאחר מכן הובסו המורדים בקרב לאדה וארטפרנס חזר לשלוט. כדי למנוע מרידות נוספות הוחלט להקל על התושבים, נעשתה חלוקה צודקת יותר של המיסים והוקם בית דין מיוחד לבוררות. מאוחר יותר ביטל מרדוניוס חתן המלך את הטיראניה בערים השונות והרשה להן להקים דמוקרטיות.
בנו ארטפרנס, לקח חלק בקרב מרתון.
לקריאה נוספת

הרודוטוס, היסטוריה, תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ, פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998
הערות שוליים

↑  למידע נוסף ראו כתובת ביסותון בתרגום לאנגלית
↑  הרודוטוס, ספר ה', 73.
↑  "תולדות יוון הקלאסית" מאת משה עמית עמוד 203
↑  "תולדות יוון הקלאסית" מאת משה עמית עמודים 246-242
ארובה

ערך זה עוסק בהתקן לפליטת גזים חמים ועשן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ארובות עשנות בבית חרושת למלט נשר בעיר נשר, 1966
ארובות על גג בניין באנגליה
ארובות הענק של תחנות הכוח בחדרה
ארובות הנשקפות מבעד לחלון
ארובה היא התקן שנועד לאפשר פליטת גזים חמים ועשן, מחומרים שנמצאים בבעירה בתנור, כבשן או אח, אל האטמוספירה החיצונית, בדרך כלל הרחק ממקור יצירת העשן או הגזים.
באופן טיפוסי הארובות בעלות צורה מאונכת על מנת להבטיח את זרימתם החלקה של הגזים החמים, וכן את שאיבת האוויר אל תוך הבערה דרך החלק בארובה שמתאים לכך.
על הפיזיקה של פעולה הארובה ראה אפקט ארובה.
מיקומן של הארובות: בראשי בניינים, על קטרים וספינות.
התפקיד המכני של ארובות

לארובה 2 תפקידים מכניים חשובים:
הרחקת תוצרי הבעירה (ריח, גזי פליטה, חלקיקים, פיח וכדומה) מהסביבה האנושית.
יצירת תנאי בעירה נכונים על ידי משיכת אוויר נקי לסביבת הבעירה.(יצירת "מושך")
בארובות גבוהות יותקנו לעיתים מאווררים להגברת ה"מושך" ומתקני חימום לגזי הפליטה. בארובות קטנות יותקנו אמצעים לבלימת "מכות רוח".
גובה הארובה

להלן נדון בארובות קבועות (של תחנות כוח, למשל). יש להבחין בין גובה ארובה "פיזי" שהוא גובה מבנה הארובה מעל לבסיסה, ובין גובה ארובה "אפקטיבי", שהוא גובה וירטואלי לשימוש במודלים להערכת פיזורי מזהמי אוויר.
במודלים מתמטיים שונים מחשבים את ריכוזי המזהמים בגובה הקרקע כתלות בכמות המזהמים (ליח' זמן) הנמצאים בנקודה מסוימת באטמוספירה והתפזרותם בהתאם לתנאים אקלימיים מסוימים (מהירות הרוח וכיוונה, יציבות מזג האוויר, כיסוי השמים בעננות וכו'), לוקחים את נק' תחילת פיזור המזהמים כנקודה שבה כוחות העילוי של פלומת העשן (plume) דעכו. גובה הנקודה הוא פונק' של טמפ' הפלומה במוצא הארובה, קוטר הארובה, מהירות הפליטה ותנאים אקלימיים. גובה הארובה האפקטיבי הוא גובה פיסי ועוד גובה דעיכת ציפת הפלומה.
נוהגים לסמן ארובות "פיזיות" גבוהות בתאורה תקנית כדי למנוע התנגשות מטוסים.
הארובה כהתקן למניעת זיהום אוויר

הארובה יכולה להיחשב כהתקן למניעת זיהום אוויר אם התכנון נכון ואם תישמר רמת תחזוקה גבוהה.
הארובה מאפשרת פליטת תוצרי הבעירה בגובה רב ומהילתם באוויר נקי, מה שמוריד את רמות זיהום האוויר.
ניתן גם להתקין בארובה משקעים אלקטרוסטטיים, מסננים או סולקנים שילכדו מזהמים מסוימים טרם פליטתם לאטמוספירה.

תקני איכות סביבה מסוימים מבוססים על ניטור ריכוזי מזהמים במוצא הארובה.
ראו גם

מנקה ארובות
אפקט ארובה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4053211-2  NDL: 00562020  NKC: ph121781 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הארובה הגבוהה בעולם (קזחסטן)
ארובות כאלמנט דקורטיבי
אראו (כדורגל)

מועדון הכדורגל אראו (בגרמנית: Fussball-Club Aarau) הוא מועדון כדורגל שווייצרי שנוסד בשנת 1902 וממוקם בעיר אראו, שווייץ. המועדון משחק בליגת המשנה השווייצרית.
היסטוריה

המועדון, שהוקם בשנת 1902 זכה שלוש אליפויות שווייצריות (1912, 1914 ו-1993).  כאשר לאורך השנים נחשב לאחד המועדונים הגדולים במדינה, ביחד עם מועדונים בעלי שם אירופי כגון פ.צ. בזל, גראסהופרס ציריך, יאנג בויז ברן ופ.צ. ציריך. בשנת 1982 זכתה הקבוצה בפעם היחידה בגביע הליגה השווייצרית לאחר ניצחון במשחק הגמר על קבוצת סנט גאלן. כמו כן, זכתה הקבוצה פעם אחת בגביע השווייצרי (עונת 1985) ועוד פעמיים סיימה כסגנית מחזיקת הגביע (1930 ו-1989).
עובדה מעניינת לגבי הקבוצה, היא העובדה שמאז שנת 1933, עמדו בראש הקבוצה הזאת מעל 40 מאמנים, כאשר רק חלקם זכו ליותר מקדנציה אחת בקבוצה בעוד שאחרים כיהנו פחות מחצי עונה בלבד.  בין המאמנים ניתן למנות את אנדרה אגלי, מרטין רודה ואלן גייגר השווייצרים, ג'ילבר גרס הצרפתי וורנר אולק הגרמני.
הופעות אירופיות

הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בגביע המחזיקות בעונת 1985/86, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת הכוכב האדום בלגרד היוגוסלבית. בעונת 1988/89 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת לוקומוטיב לייפציג ממזרח גרמניה. הקבוצה הגיעה לליגת האלופות בעונת 1993/94, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת אומוניה ניקוסיה מקפריסין אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מילאן האיטלקית.
בעונת 1994/95 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את הקבוצה הסלובנית מורה מורסקה סובוטה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת מאריטימו הפורטוגלית. בעונת 1995 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם מול קבוצות HB טורסהאבן מאיי פארו, גרמינל אקרן הבלגית, קלוז' מרומניה וטרומסה הנורווגית. הקבוצה סיימה באותו בית במקום הראשון עם שני ניצחונות ושתי תוצאות תיקו וללא אף הפסד והמשיכה לשמינית הגמר, בו הוגרלה מול קבוצת קארלסרוהה הגרמנית והפסידה לה ולא העפילה לסיבוב הבא. בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה לגביע אופ"א, בו עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת לאנטנה טאלין האסטונית אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ברונדבי הדנית.
בעונת 1997 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה מול קבוצות מכבי פתח תקווה מישראל, קלן מגרמניה, קורק סיטי מאירלנד וסטנדארד ליאז' מבלגיה.  הקבוצה סיימה אחרונה בבית עם מאזן של שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים וללא ניצחון אחד. במשחק מול פתח תקווה, שנערך בשווייץ, סיימה פתח תקווה בניצחון 1-0.
שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה

לוקסמבורג מאריו מוטץ'
אלבניה כריסטיאן נושי
הונגריה גאבור נאגי
שווייץ בוסניה והרצגובינה גוראן אנטיץ'
שווייץ יונאס אלמר
אלג'יריה הוסין אצ'יו
צ'כיה אריך ברבק
שווייץ בוסניה והרצגובינה אדמיר ביליבאני
שווייץ ניו זילנד ווינטון רופר
שווייץ פסקל צוברבולר
אוסטרליה רוסי אלויסי
סקוטלנד מארק פוטרינגהאם
איטליה אורוגוואי פרנדו קארנו
איטליה דמטריו גרקו
אלג'יריה יאקין הימה
קמרון כריסטיאן פוגה
ארמניה וואה טדובוסיאן
ארמניה הארוטיון ווארדניאן
שווייץ איטליה רוברטו די מתאו
אוסטריה עמנואל פוגטטז
שווייץ פבריס ארהרט
שווייץ אדריאן קנופ
תארים

אלופת שווייץ: 1912, 1914, 1993
מחזיקת הגביע השווייצרי: 1985
מחזיקת גביע הליגה השווייצרית: 1982
בואה קובני

| בואה קובני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: חנקיים
תת־משפחה:: נחש בריח
סוג:: בואה קשת
מין:: בואה קובני
שם מדעי
 Epicrates angulifer

בואה קובני (שם מדעי: Epicrates angulifer) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ בעיקר בקובה. הוא נחשב לאחד המינים הגדולים בסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלול גם המין בואת הקשת "Epicrates cenchria" שאהוב מאוד על מגדלי נחשים.
הבואה הקובני יכול להגיע לאורך 4 מטרים, אם כי האורך הממוצע של הנחשים הוא 2.1-2.7 מטרים ומשקלו המרבי יכול להגיע ל-40 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הנחשים הגדולים ביותר.
נחש זה נפוץ בקובה ובאיים הסמוכים אליה. איים אלה כוללים את איסלה דה לה חובנטוד ומס' איי אלמוגים, אחד מהם צפונית לעיר פינאר דל ריו שבצפון קובה. הוא מצוי גם באיי הבהאמה.
הבואה הקובני מעדיף אזורי יערות טרופיים יבשים. נחשים אלו מצויים לרוב על העצים, אך ניתן למצוא אותם גם במחילות וערימות אבנים.
הערות שוליים

↑  בואה קובני באתר הרשימה האדומה של IUCN
בואה טורף עטלף
אסון הרכבל של סטרזה–מוטרונה

| --- | --- |

הרכבל העולה מסטרזה לפסגת המוטרונה
 תאריך:  23 במאי 2021
 מיקום:  הר מוטרונה
 גורם:  כשל מבני 
 קואורדינטות:  45°53′00″N 8°27′48″E﻿ / ﻿45.883461854889°N 8.4633907683781°E﻿ / 45.883461854889; 8.4633907683781
 הרוגים:  14 
 פצועים:  1 
  (למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגורימקום האסון(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגורימקום האסון(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמקום האסון(למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןמקום האסון
 
אסון הרכבל של סטרזה–מוטרונה היה אסון שאירע ב-23 במאי 2021 ובמהלכו, נקרע הכבל המושך את קרון הרכבל הנוסע מן העיירה סטרזה לחופי אגם מאג'ורה, לפסגת הר מוטרונה בצפון איטליה, במהלך נסיעה שגרתית. זאת, בעת שהקרון עמד להיכנס לתחנה הסופית בפסגה. הקרון הידרדר וצנח מגובה רב לתוך שטח מיוער. 14 מתוך 15 נוסעי הקרון נהרגו. הניצול היחיד הוא ילד בן חמש, שנפצע פצעים קשים. אירוע זה היה אסון הרכבל הקטלני ביותר באיטליה מאז אסון הרכבל של קאוואלזה (אנ') בשנת 1998, שבו נהרגו 20 בני אדם.
האסון

הרכבל המקשר בין סטרזה להר מוטרונה הוא מסוג "מסילה אווירית", קרונות הרכבל נעים על גבי כבל מסילה שאינו נע ומונעים באמצעות כבל משיכה המושך את הקרונות. האסון התרחש כשקרון הרכבל עלה לעבר פסגת הר מוטרונה. כבל המשיכה אשר מושך את הקרון נקרע, והקרון החל להידרדר על גבי כבל המסילה במשך מאות מטרים. מערכת בלמי החירום, שאמורה למנוע את הידרדרות הקרון במצב זה, לא פעלה. מהירותו הואצה לכ־100 קמ"ש והוא התנודד מצד לצד עד שפגע בעמוד נשיאת הכבל, אז נפל לקרקע מגובה של כ־20 מטר. הקרון התגלגל מספר פעמים מטה במורד ההר ונבלם כאשר פגע בקבוצת עצים. צילומים שצולמו על ידי מצלמות אבטחה מהתחנה העליונה הראו את הקרון רגעים ספורים לפני הגעתו לתחנה, גולש לאחור בפתאומיות ובמהירות רבה, מיד לאחר שכבל המשיכה נותק. מטיילים שטיילו בקרבת מקום דיווחו כי שמעו שריקה חזקה זמן קצר לפני ההתרסקות. חלק מן האבדות בנפש נגרמו מכך שאנשים הושלכו מהקרון תוך כדי נפילתו.
במהלך הידרדרות הקרון נהרגו 14 בני אדם, בהם 3 דורות של משפחה ישראלית - בני זוג שהתגוררו באיטליה, בנם בן השנתיים וסבה וסבתה של האישה. ילדם בן החמש של בני הזוג נפצע קשה והועבר לאשפוז בבית חולים לילדים בטורינו, ישנה השערה כי הוא ניצל בעקבות חיבוק האב בעת הנפילה של הקרון מה שכנראה הקטין את עוצמת הפגיעה. ההרוגים האחרים באסון הם שני זוגות איטלקים, זוג איטלקי נוסף ובנם בן חמש, ואיטלקייה ובן זוגה האיראני.
חקירת האסון

ב-26 במאי 2021 נעצרו שלושה עובדים של החברה המפעילה את הרכבל. על פי המשטרה, הם ביטלו במכוון את בלם החירום האוטומטי מכיוון שתקלה טכנית של הבלם גרמה לעצירת שווא של הקרונות.
הפעלת הרכבל הופסקה לזמן מסוים לפני האסון בעקבות התפשטות מגפת הקורונה ולאחר שהפעלתו חודשה ב-25 באפריל, הרכבל הציג "חריגות" מסוימות. הרכבל ביצע מספר נסיעות במשך מספר ימים. החוקרים מסרו כי נעשו בדיקות טכניות על ידי החברה המפעילה, כולל בדיקה ב-3 במאי 2021, אך הבדיקות לא הראו מסקנות מכריעות. בהתבסס על תמונות מאתר האסון, החוקרים הצליחו לקבוע כי לפחות אחד מבלמי החירום הושבת באמצעות מהדק פלדה (המכונה "מזלג"), כלי אשר אמור להיות מותקן רק במהלך פעולות תחזוקה מסוימות. אם בלמי החירום היו תפקודיים, הם היו מחזיקים את קרון הנוסעים יציב לאחר שכבל המשיכה נקרע ובכך היו מונעים את הידרדרות הקרון. השבתת בלמי החירום בוצעה "מתוך אמונה כי לעולם לא יכולה לקרות קריעת כבלים". המנהל הטכני הודה כי בלם החירום הושבת עקב דליפת שמן הידראולי, שככל הנראה לא תוקנה, ובעקבות כך בוצעו בלימות חירום שלא לצורך. כדי לאפשר את המשך הפעלת הרכבל משיקולים כלכליים הם ביטלו במכוון את בלמי החירום.
ההערכות מצביעות על כך שכבל המשיכה נקרע עקב בלאי, אך "יישום נכון של בדיקות היה מאפשר לזהות כשלים, כלומר הימצאותו אפילו של חוט שבור בודד או סימני קורוזיה, והחלפת הראש היצוק, כנדרש בתקנים".
תמונות שטכנאי רכבל שווייצרי שיתף ביוטיוב בין השנים 2014 ו-2018 מראות כי הרכבל של סטרזה–מוטרונה כבר הופעל בעבר עם נוסעים, כשבלמי החירום היו מושבתים.
כמה אסונות רכבל אחרים התרחשו בעבר עקב ביטול מכוון של בלמי חירום, כולל תאונת הרכבל בטיביליסי בשנת 1990 ותאונת הרכבל סן אטיין-אן-דבולוי בשנת 1999.
המחלוקת סביב הילד שניצל

במהלך תהליך השיקום של הילד באיטליה, התפתח מאבק מתוקשר בין משפחת האב למשפחת האם. בית המשפט באיטליה קבע לאחר האסון שדודתו של הילד מצד אביו היא האפוטרופסה שלו, והנושא נידון כעת בבית המשפט בישראל.
לאחר שהילד בן השש שוחרר מבית החולים, ובהוראת בית המשפט האיטלקי, הוא נמסר לחזקת דודתו מצד אביו, החיה באיטליה. ב־11 בספטמבר הוטס לישראל על ידי סבו מצד אימו במטוס פרטי. דודתו הגישה תלונה לרשויות באיטליה, שראו באירוע חטיפה בנסיבות מחמירות, לפי אמנת האג. בסוגיה עסקו משטרת ישראל ומשרדי החוץ של איטליה ושל ישראל.
ב-23 בספטמבר 2021 נפתח הדיון בסוגיה בבית המשפט לענייני משפחה בתל אביב. בית המשפט קבע הסדרי ראייה זמניים בין משפחת אמו של הילד לבין אחות אביו. לבסוף, ב-25 באוקטובר, פסק בית המשפט שהוא יוחזר לאיטליה, וב-3 בדצמבר לאחר 84 יום הוא חזר לאיטליה.
הערות שוליים

↑  Elisabetta Povoledo and Gaia Pianigiani, Cable and Brake Failure Caused Cable Car Crash in Italy, Investigators Say, New York Time, ‏May 24 2021
↑  Giulia Segreti, Italian cable car crash kills 14 people, child seriously hurt, Reuters, May 23 2021
↑  Nicole Winfield, Italian cable car plunges to the ground, killing at least 14, AP News, May 23 2021
↑  5 ישראלים נהרגו באסון רכבל באיטליה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 במאי 2021
↑  BBC News, Italy cable car fall: 14 dead after accident near Lake Maggiore, May 23 2021
↑  Francesca Galici, La gita, poi il volo nel vuoto: chi sono le 14 vittime al Mottarone, IL Giornale, 23 Maggio 2021 (באיטלקית)
↑  Mia Jankowicz, The victims of the Italian cable car crash include a frontline COVID-19 doctor, 2 children, and 2 Israelis looking for relief from the conflict with Gaza, Insider, ‏May 25 2021
↑  דניאל ארזי, ‏אסון הרכבל באיטליה: פיצויים ראשוניים של כמיליון אירו לאיתן בירן, באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2023
↑  עמית ולדמן, ‏"חטיפה בנסיבות מחמירות": נפתחה חקירה נגד סבו של הילד איתן שניצל באסון הרכבל באיטליה, עורכי הדין הגיבו על החשדות, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2021
↑  מתן וסרמן, ‏הקרב על איתן: נקבעו הסדרי ראייה זמניים בין המשפחות הכוללים דיווחים על מצבו, באתר מעריב אונליין, 23 בספטמבר 2021
↑  גלעד מורג, בית המשפט קבע: הילד איתן בירן ששרד את אסון הרכבל יוחזר לאיטליה, באתר ynet, 25 באוקטובר 2021
אנסחדה

בית הכנסת באנסחדה
אֶנְסְחֶדֶה (בהולנדית: ‏Enschedeקובץ:Nl-Enschede.ogg‏Ⓘ‏) היא עיר ורשות מקומית בהולנד, על גבול גרמניה, באזור טוונטה שהוא החלק הדרום-מזרחי של מחוז אווראייסל.
אנסחדה היא העיר הגדולה ביותר במזרח ומונה כ-131,500 תושבים, נכון ל-2008. הרשות המקומית מונה כ-158,000 תושבים, נכון ל-2011.
השם אנסחדה מקורו במילה הסקסונית העתיקה scheed שפרושה גבול, מאחר שהיישוב גובל בשטחי ביצות נרחבים. גם היום שם זה מתאים לאור העובדה שהעיר גובלת בגרמניה.