רן פקר
ביוגרפיה > שירות צבאי

התגייס במרץ 1954 לקורס טיס מספר 18, במגמת קרב. את תחילת שירותו כטייס קרב עשה במטוס ספיטפייר ובהמשך שירת בטייסת 117 על מטוסי מטאור. עם הקמת טייסת 113, שקלטה את מטוסי האוראגן בחיל האוויר, נשלח לשרת בה. בראשית אוקטובר 1956 עבר הסבה למטוסי המיסטר החדשים שנקלטו בחיל, ובסוף החודש כבר נלחם עם המטוס במלחמת סיני. לאחר המלחמה שהה במשך כשנה בטייסת מיסטרים של חיל האוויר הצרפתי, במסגרת משלחת הכשרה של טייסי צה"ל. שימש כמדריך בקורסים של חיל האוויר וב-1962 מונה לסגן מפקד טייסת 101 שהטיסה מיסטרים. בנובמבר 1963 ערך טיסת צילום מעל צפון סיני והדלתא במטוס "שחק" (מיראז' 3) שהוסב לנשיאת חרטום צילום, ובחזרתו, תוך כדי הכנה לנחיתה, נדם מנועו. פקר ביצע פעולות חירום ונטש את המטוס בגובה 500 רגל, בסמוך למושב בני ראם. המטוס עצמו לא התרסק אלא המשיך לגלוש עד שנחת בשדה סמוך. שנתיים לאחר מכן חזר המטוס לכשירות בחיל האוויר, ופקר הטיס אותו בטיסת הניסוי לאחר שיפוצו.
לאחר חצי שנה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה מונה לממלא מקום מפקד טייסת תעופה בבסיס חצור, ובקיץ 1965 מונה למפקד טייסת המיראז'ים "העטלף". במסגרת זו הפיל את מטוס האויב הראשון בקריירה שלו, הוקר הנטר ירדני, בקרב אוויר שנערך בנובמבר 1966, בעת פעולת סמוע. ביום הקרבות של 7 באפריל 1967 הפיל פקר מטוס שני. בהמשך קריירת הטיסה שלו הפיל עוד חמישה מטוסי אויב והיה לאלוף ההפלות השני בתולדות חיל האוויר. פקר פיקד על הטייסת גם במלחמת ששת הימים, שבסיומה נחשבה הטייסת כטייסת הקרב המובילה, כשטייסיה הפילו 19 מטוסי אויב ורק שני מטוסים שלה אבדו, פחות מכל טייסת אחרת בחיל האוויר. אף טייס בטייסת לא נהרג במלחמה זו. פקר הפיל במלחמה שני מטוסי מיג 19 מצריים.
תפקידו הבא היה מפקד בית הספר לטיסה, כאשר במקביל טס בהצבת חירום בטייסת 119. במלחמת ההתשה הפיל ארבעה מטוסי מיג 21 מצריים. בקיץ 1970, עם נפילתו של שמואל חץ, מפקד טייסת הפאנטומים 201, מונה פקר למפקד הטייסת, אף שלא טס קודם לכן על מטוסי פנטום. פקר שיקם את רוח הלחימה של הטייסת והובילה לגיחות תקיפה אינטנסיביות במלחמה נגד מערך הטק"א. לאחר שסיים קורס פיקוד ומטה בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו, מונה ב-1972 לראש מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר והועלה לדרגת אלוף-משנה. בשנת 1973 מונה למפקד בסיס תל נוף, ופיקד עליו במלחמת יום הכיפורים. הוא יצא ל-26 תקיפות מעבר לקווי האויב, לאחר שהתעקש כי הוא חייב לצאת עם פקודיו, וקיבל אישור לעשות זאת, בניגוד להוראה הכללית שמפקדי בסיסים לא יצאו לגיחות. לאחר המלחמה הוא ביקר בכנסים פנימיים את תפקוד החייל במלחמה, ועורר עליו את חמתם של חלק מעמיתיו. ב-1975 קודם לדרגת תת-אלוף.
בשנת 1979 שב לישראל מלימודים באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, והיה אמור לקבל את התפקיד של ראש להק אוויר כהכנה לפיקוד על חיל האוויר. בעקבות כך פנה נחמיה דגן, ביוזמתו של אמיר אורן, אל שר הביטחון, עזר ויצמן, בטענה כי מיד לאחר מלחמת ששת הימים רצח פקר מפקד פלוגה ירדני שבוי, שהודה כי הוא וחייליו סקלו באבנים ושרפו למוות את הטייס הישראלי שבתאי בן-אהרון, שנטש את מטוסו הפגוע באזור מעלה אדומים. הפרקליט הצבאי הראשי הורה על סגירת התיק לאחר שלא נמצאו ראיות מספיקות, שכן עיקר ההאשמה התבססה על דברים שפקר עצמו סיפר לאחרים, אך המליץ לרמטכ"ל שלא לקדם את פקר. בעקבות זאת, עזר ויצמן החליט שלא למנות את פקר לתפקיד ופקר פרש מצה"ל במרץ 1980. עם זאת, לאחר שעזר ויצמן התפטר מהממשלה, ביקש הרמטכ"ל, רפאל איתן, למנות את פקר לתפקיד ראש להק אוויר ופקר הסכים. לאחר לחץ מצד גורמים שונים, החליט מנחם בגין, שהיה אז גם שר הביטחון, שלא למנות את פקר לתפקיד, ובסוף אוקטובר 1980 פרש פקר סופית מצה"ל.
במבצע שלום הגליל שימש יועץ בכיר לאלוף יאנוש בן גל.