גאופוליטיקה
הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית > יישום הגאופוליטיקה האמריקנית

אלפרד תייר מהן היה אולי ההוגה הגאופוליטי האמריקני שהצליח להגיע להשפעה על מדיניות בצורה הנרחבת ביותר. דבר זה הורגש בעיקר בשנותיה האחרונות של המאה ה-19 ובשנותיה הראשונות של המאה ה-20, עת היה יועץ לענייני חוץ בממשלים של הנשיאים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט. עיקר השפעתו הייתה בהעלאה על נס את החשיבות שארצות הברית תבצר את עוצמתה הימית, ותמיכתו בהתפשטות ארצות הברית מעבר לים. לפיכך, קידם מהן את היוזמה שארצות הברית תשתלט על יעדים שונים באוקיינוס השקט, דבר שהתבטא בהשתלטות האמריקנית על הוואי וגואם. בנוסף, הוא ראה חשיבות בחיזוק ידה של ארצות הברית באיים באיים הקריביים, דבר שהתבטא בהשתלטות האמריקנית על פוארטו ריקו וקובה. כלל אירועים אלו הגיעו לידי מעשה במסגרת מלחמת ארצות הברית–ספרד (1898). כבר לפני אירועים אלו קרא מהן לכריית תעלת פנמה, שראה בה פוטנציאל לנקודת מפתח אסטרטגית. בעיניו זה היה מהלך שיסייע לארצות הברית להשיג שליטה בים הקאריבי שממזרח לתעלה ובאוקיינוס השקט שממערב לה. כריית התעלה הסתיימה ב-1914. ההשפעה של מהן, כמו גם של הגאופוליטיקה הבריטית-אמריקנית בכלל, לא הוגבלה לבריטניה וארצות הברית לבדן. המשקל המרכזי שהציב מהן בהגותו באשר למשמעויותיו של הכוח הימי ולחוסר התוחלת של מעצמות המבוססות על כוח יבשתי בלבד, נחשבת לעיתים גם ככזו שהשפיעה על רצונה של גרמניה להפוך טרם מלחמת העולם הראשונה לכוח ימי משמעותי, במסגרת מרוץ הנשק האנגלו-גרמני, שלימים עתיד להוות גם זרז לפרוץ המלחמה.
אמריקני נוסף שעסק בגאופוליטיקה במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה הגאוגרף יליד קנדה אייזיאה באומן (Isaiah Bowman; 1878–1950). עיקר עיסוקו של באומן היה בניסיון להעריך את המצב הפוליטי העולמי לאחר מלחמת העולם הראשונה, מאורע אותו ראה כנקודת המפנה של ראשית המאה ה-20, נקודת מפנה שתשפיע שנים רבות קדימה. באומן הרבה לעסוק בניסיון למצוא את המתאר הראוי לעיצוב העולם לאחר המלחמה. לצורך כך, התלווה באומן אל נשיא ארצות הברית וודרו וילסון כחבר במשלחת האמריקנית לשיחות בועידת השלום בפריז בינואר 1919. הוועידה אורגנה על ידי המדינות המנצחות במלחמה, כאשר המטרה הייתה לחתום חוזי שלום ביניהן ובין המדינות המובסות, בעיקר עם גרמניה; כל זה, כאשר הנשיא וילסון, הצהיר שבכוונתו ליצור "שלום צודק ללא מנצחים ומנוצחים". ברוח "ארבע עשרה הנקודות" שניסח כשנה קודם לכן, הוא ביקש לחתום הסכם שלום שיפתור את כל סכסוכי העבר ולא יאפשר לעוד מלחמה כזו לפרוץ, וכן לבסס על חורבות האימפריות המובסות, מדינות מבוססות ובנות קיום. כחבר המשלחת, עיקר עיסוקו של באומן הוקדש לקביעת גבולות המדינות החדשות במזרח אירופה שהוקמו על חורבותיהן של האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית והקיסרות האוסטרו-הונגרית. לטענתו של באומן, על מנת לצמצם את הסכנה שבהידרדרות מחודשת למלחמה ועל מנת לשמר את היציבות בסדר העולמי החדש, יש לדאוג לכך שלכמה שיותר מדינות יהיו די תשתיות ונכסים גאוגרפיים משלהן, שימנעו מהן את הצורך לצאת למלחמה כדי להשיג תשתיות ונכסים כאלו. לפי באומן, עוצמתה הפוליטית של מדינה היא תוצר ישיר של גבולותיה, המבנה הטופוגרפי שלה, משאבי הטבע שברשותה, ודרכי התעבורה שהיא יושבת עליהן. הקמת המסדרון הפולני הייתה דוגמה בולטת לרתימת עקרונות גאופוליטיים ליישוב בעיות שונות. מטרת המסדרון הייתה ליצור עבור פולין מוצא בטוח לים, על מנת לשפר את מעמדה הגאוגרפי. חבר נוסף במשלחת האמריקנית לוועידת השלום בפריז, היה הלפורד מקינדר, אבי הגאופוליטיקה הבריטית. מקינדר הצביע על החשיבות האסטרטגית של מזרח אירופה. מקינדר טען שהמפתח לשליטה ב"ארץ ליבה" הוא שליטה במבואותיה המערביים במזרח אירופה, ולפיכך אמר: "השולט במזרח אירופה שולט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה שולט באי העולמי, והשולט באי העולמי שולט בעולם". מקינדר ראה בהתפוררות האימפריות ששלטו לפני המלחמה במזרח אירופה הזדמנות לבסס כוחות עצמאיים חזקים באזור זה, שיהוו חוצץ בין רוסיה לגרמניה, ויחלישו את יתרונותיה הגאוגרפיים של רוסיה. לפי מקינדר, במקרה שמזרח אירופה לא תהיה חלק מרוסיה, הדבר יגרום לרוסיה לשאוף להשתלט על חלק זה מחדש על מנת להגן על הכניסה המערבית ל"ארץ הליבה". צורך זה יגרום להחלשתה של רוסיה. במקינדר יש הרואים גם את מבשרה של ברית נאט"ו. כבר בשנת 1943, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, הציע מקינדר לאחד את מה שהוא כינה בתאוריות שלו "העולם הצפון אטלנטי". מהלך זה לפי מקינדר, עשוי להוות מזור ל"מעצמות הים" כנגד "מעצמת היבשה" הגדולה ברית המועצות, מעצמה שבסוף המלחמה נראה היה שתשלוט ביד רמה הן בארץ הליבה, והן במזרח אירופה. יש המציינים שהשפעתו של מקינדר על עולם המלחמה הקרה נבעה גם באופן ישיר מתאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה שניסח, שהשפיעה על תורת הבלימה ועל דוקטרינת טרומן של ארצות הברית כנגד ברית המועצות. לדידם, ארצות הברית שאפה לשלוט במה שמקינדר כינה "הסהר הפנימי", על מנת להדק את המצור על "ארץ הליבה".
חוקר היחסים הבין-לאומיים האמריקני ניקולס ספייקמן (Nicholas Spykman; 1893–1943), נחשב לתלמיד מובהק של הלפורד מקינדר ואלפרד תייר מהן. בהגותו, שילב את התאוריות של מקינדר לגבי אופיים של אזורי העולם השונים, לבין הגותו של מהן בדבר מעמד העוצמה הימית; כל זה כאשר הוא מעדכן תפיסות אלו לעולם המלחמה הקרה. ספייקמן הרבה לעסוק בהשפעת הגאוגרפיה על הפוליטיקה, כאשר הוא טוען ש"הגאוגרפיה היא הגורם היסודי ביותר במדיניות חוץ, כי היא הכי קבועה." כלומר שמאחר והגאוגרפיה נשארת קבועה יחסית לאורך זמן, בניגוד לדברים אחרים כגון כלכלה, דמוגרפיה, מגמות תרבויות וכו', דווקא בה טמון המפתח לחיזוי מגמות ארוכות טווח בפוליטיקה העולמית. ספייקמן מתבסס בעיקר על גרסתה המקורית של תאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה של מקינדר, אך עושה זאת בשינויים מסוימים. בניגוד למקינדר, ואולי בהשפעתו של דברי מהן בשבחי העוצמה הימית, ספייקמן מייחס חשיבות קטנה יותר ל"ארץ הליבה". לדעתו אזור זה אכן משמעותי מבחינה אסטרטגית, אך טומן גם חסרונות רבים המקשים על השליטה בו לאורך זמן. לעומת זאת, לדעת ספייקמן דווקא "ארץ השוליים" (Rimland; השם שנותן ספייקמן למה שמקינדר מכנה "הסהר הפנימי"), המשתרעת סביב שוליה המזרחיים, הדרומיים והמערביים של אירואסיה, עולה בחשיבותה האסטרטגית על "ארץ הליבה". "ארץ השוליים" ניחנת במשקל דמוגרפי גדול, במשאבי טבע רבים, בפוטנציאל לפיתוח תעשייתי, והכי חשוב – בנגישות לאוקיינוסים. מעבר לזאת, איחוד של "ארץ השוליים" יוכל בקלות לחנוק את "ארץ הליבה" מכל עבריה, ולהביא לקיצה. בפרפרזה על משפטו המפורסם של מקינדר מוועידת השלום בפריז, מנסח ספייקמן את המשפט באופן שונה: "השולט בארץ השוליים שולט בארץ הליבה, השולט בארץ הליבה שולט באי העולמי, והשולט באי העולמי שולט בעולם". לפיכך, לנוכח התעצמות האתגר הרוסי מחדש במסגרת ברית המועצות, קורא ספייקמן להשתלטות של ארצות הברית על "ארץ השוליים" והתבססות בה. ואם כך אכן יקרה, חזה ספייקמן, עתידה ברית המועצות ליפול. בכך, היה ספייקמן למבשרן המובהק של תורת הבלימה ודוקטרינת טרומן, עיקרי האסטרטגיה האמריקנית בתקופת המלחמה הקרה. בנוסף, קרא ספייקמן גם לשיקומן ובנייתן מחדש של גרמניה ויפן כמעצמות חזקות, על מנת שיהוו מכשיר יעיל לבלימת הקומוניזם במרכז אירופה ובמזרח אסיה בהתאמה.