stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנות ריכוז והשמדה של גרמניה הנאצית
במלחמת העולם השנייה > העצירים במחנות הריכוז

שתי קבוצות האסירים הגדולות במחנות הריכוז, אשר מנו מיליוני עצירים, היו יהודי פולין ושבויי מלחמה סובייטים, אשר הוחזקו במחנות הריכוז ללא משפט או הליך שיפוטי כולשהו. היו גם מספר רב של צוענים, פולנים, סרבים, אסירים פוליטיים, הומוסקסואלים, אנשים עם מוגבלויות, עדי יהוה, אנשי דת קתולים, אינטלקטואלים ממזרח אירופה, ואחרים (כולל פושעים, אשר הוגדרו כך על ידי הנאצים). בנוסף, מספר קטן של טייסים של בעלות הברית נשלחו למחנות הריכוז ולא למחנות השבויים מטעמים לוגיסטיים. שבויי מלחמה יהודים שלחמו עבור בעלות הברית ונתפסו על ידי הנאצים נשלחו בדרך כלל למחנות השבויים הרגילים, אולם מספר קטן מהם נשלח למחנות ריכוז בשל המדיניות האנטישמית של המשטר הנאצי.
לעיתים שימשו מחנות הריכוז לאסירים חשובים, כגון הגנרלים שהיו מעורבים בניסיון ההתנקשות באדולף היטלר, מפקד הצוללת הגרמני שהפך לכומר והתנגד לנאציזם מרטין נימלר, האדמירל הגרמני וילהלם קנריס שהיה מראשי הפעילים במסגרת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם אך נכלא בפלוסנבורג ב־7 בפברואר 1945 ונתלה ב־9 באפריל 1945, זמן קצר לפני תום המלחמה.
ברוב המחנות נאלצו העצירים ללבוש סרבלים אשר קלים לזיהוי עם תגים צבעוניים על פי סיווג העצירים – משולשים אדומים לסימון קומוניסטים ואסירים פוליטיים אחרים, משולשים ירוקים לסימון חשודים בפשע, משולשים ורודים לסימון גברים הומוסקסואלים, משולשים סגולים לסימון עדי יהוה, משולשים שחורים לסימון אסירים אנטי-סוציאליים, משולש צהוב לסימון יהודים, ומאוחר יותר משולש חום לסימון צוענים.
במלחמת העולם השנייה > האופן בו טופלו העצירים

רבים מהעצירים במחנות הריכוז מתו כתוצאה מהתעללות מכוונת, ממחלות, מרעב ומעמל רב, או שהוצאו להורג משום שהוחלט כי הם היו בלתי כשירים לעבודה. העצירים הועברו למחנות הריכוז בתנאים לא אנושיים ברכבות משא לבהמות, אשר כבר בהם מתו אנשים רבים בטרם הגיעו למחנה הריכוז. השבויים היו סגורים בקרונות במשך ימים או אפילו שבועות, עם מעט מזון ומים או בלי שום מזון ומים. רבים מהם מתו מהתייבשות בחום העז של הקיץ או שקפאו למוות בחורף. מחנות הריכוז היו קיימים גם בשטח גרמניה, ובעוד שמחנות הריכוז בגרמניה לא תוכננו במיוחד להשמדה שיטתית, רבים מהעצירים במחנות נספו בשל התנאים הקשים או משום שהם הוצאו להורג.
באביב 1941, האס אס יחד עם רופאים ואנשים שפעלו במסגרת של מבצע החיסול המיוחד "תוכנית T4 - אותנסיה" להמתת כל ה"לא כשירים" לשם "טיהור הגזע הארי" הציגו את תוכנית הפעולה 14f13 (אנ') אשר הייתה מיועדת להשמדת כל העצירים במחנות ריכוז נבחרים. האחראי על מחנות הריכוז סיווג את כל התיקים העוסקים במוות של עצירים כ"14f", ואלה של האסירים שנשלחו לתאי הגזים כ"14f13". על פי האס-אס עצירים מסוימים במחנות הריכוז היו אמורים להיבחר ל"טיפול מיוחד 14f13" (אנ') על בסיס מצבם הרפואי, דהיינו, אלה שאינם כשירים לעבודה עקב מחלה. בפועל בחרו הנאצים יהודים, נכים, אנשים עם רישומים פליליים או אנטי-סוציאליים. עבור העצירים היהודים שנבחרו הנאצים אפילו לא העמידו פנים שהם מעוניינים לבצע בדיקה רפואית - רשומות המעצר שימשה כ"אבחון" של הרופא. בתחילת שנת 1943, עם התגברות הצורך בכוח עבודה ולאחר שתאי הגזים באושוויץ החלו לפעול, הורה היינריך הימלר על סיום הפעולה "תוכנית T4 - אותנסיה".
לאחר שנת 1942 הוקמו מחנות משנה רבים למחנות הריכוז בקרבת בתי חרושת קטנים על מנת לספק לבתי החרושת עובדים בכפייה. מחנות משנה הוקמו בין היתר בקרבת מפעלים לייצור מטוסים, מכרות פחם, ומפעלים לייצור טילים. התנאים במחנות המשנה היו אכזריים ועצירים רבים במחנות המשנה נשלחו לעיתים קרובות למחנות אחרים כצעד ענישה או נהרגו במקום אם הם לא עבדו מספיק מהר.
ב-31 ביולי 1941 נתן הרמן גרינג אישור בכתב לריינהרד היידריך, אשר היה ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA), להכין ולהגיש תוכנית למימוש "הפתרון הסופי לשאלה היהודית" בשטחים שבשליטת הגרמנים ולתאם את השתתפותם של כל הארגונים הממשלתיים המעורבים ביישום הפתרון הסופי. בעקבות כך גובשה תוכנית-האב למזרח אשר קראה לגרש את כל אוכלוסיית מזרח אירופה וברית המועצות שהיו תחת כיבוש נאצי לסיביר, לשימוש בעבודת כפייה או לשם רציחתם.
לקראת סוף המלחמה הפכו מחנות הריכוז לאתרים המשמשים לניסויים בבני אדם. הניסויים נוהלו על ידי מלומדים במדעי הטבע, בהם: ביולוגים, כימאים ורופאים, כחלק מתוכניות שגובו באידאולוגיה הנאצית.
בין היתר נערכו ניסויים במחלות נגיפיות, ניסויים בתת-לחץ וחמצן, ניסויים בסולפונמיד, ניסויים במצבי היפותרמיה, ניסויים במי מלח, ניסויים בגז חרדל, ניסויים בהשתלה ובצמיחת איברים, עיקור כפוי, ניסויים ברעל, ניסויים בפצצות תבערה, ניסויי אאוגניקה, ועוד.
שחרור מחנות הריכוז

מחנות הריכוז שוחררו על ידי כוחות בעלות הברית בין השנים 1944 עד 1945. מחנה הריכוז בוכנוולד שוחרר על ידי כוחות אמריקנים ב-11 באפריל, ברגן-בלזן שוחררה על ידי כוחות בריטים ב-15 באפריל; דכאו שוחררה על ידי כוחות אמריקנים ב-29 באפריל, מאוטהאוזן שוחררה על ידי כוחות אמריקנים ב-5 במאי, וטרזיינשטאט שוחררה על ידי כוחות סובייטים ב-8 במאי. קולונל ויליאם קווין מהארמייה השביעית של ארצות הברית אמר על דכאו: "כוחותינו מצאו שם מראות, קולות, וצחנות איומים מעבר למה שאפשר לדמיין, אכזריות עצומה עד כדי כך לא יהיה מסוגל להבין אדם רגיל."
ברוב המחנות שהתגלו על ידי הסובייטים, כמעט כל העצירים כבר הוצאו להורג. כ-60,000 עצירים נתגלו בברגן בלזן על ידי דיוויזיית השריון הבריטית, 13,000 גופות שכבו על הקרקע, ועוד 10,000 מהעצירים מתו מטיפוס או מתת תזונה בשבועות הבאים. הכוחות הבריטים אילצו את שאר שומרי האס-אס לאסוף את הגוויות ולקבור אותם בקברי אחים.
לאחר המלחמה

על אף שרוב מחנות הריכוז וההשמדה הנאציים נהרסו לאחר המלחמה, חלקם הוסבו לאנדרטאות ומוזיאונים קבועים. בפולין הקומוניסטית כמה ממחנות הריכוז הנאציים לשעבר שימשו את הנ.ק.ו.ד. הסובייטי להחזקת שבויי מלחמה גרמנים שהיו חשודים כמי שהיו נאצים או משתפי פעולה עם הנאצים במהלך המלחמה, אנטי-קומוניסטים, עצירים פוליטיים אחרים, וכן אזרחים דוברי גרמנית, ומיעוטים אתניים שלזיים ואוקראינים. במזרח גרמניה שימשו מחנות הריכוז בבוכנוואלד וזקסנהאוזן למטרות דומות. מחנה הריכוז דכאו שימש לאחר המלחמה כמרכז מעצר לנאצים שנעצרו.
לקריאה נוספת

בלטמן ד', כליאה, כלכלה והשמדה: מחנות הריכוז 1933-1944. צעדות המוות 1944 – 1945, ירושלים: יד ושם: 2010, עמ' 35–80.
מחנות הריכוז הנאציים: מבנה ומגמות, דמות האסיר, היהודים במחנות: הרצאות ודיונים בכינוס הבינלאומי הרביעי של חוקרי השואה, ירושלים, שבט תש"ם ינואר 1980 ירושלים: יד ושם, תשמ"ד.
הערות שוליים

↑  Holocaust Encyclopedia, Nazi Camps. Introduction. United States Holocaust Memorial Museum.
↑  Revisiting the National Socialist Legacy: Coming to Terms With Forced Labor, Expropriation, Compensation, and Restitution page 84 Oliver Rathkolb
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'Gumkowski, Janusz; Leszczynski, Kazimierz; Robert, Edward (1961). Hitler's Plans for Eastern Europe. Poland Under Nazi Occupation (First ed.). Polonia Pub. House. p. 219. ASIN B0006BXJZ6. אורכב מ-המקור (Paperback) ב-9 באפריל 2011. נבדק ב-12 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה) at Wayback machine.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'Lichtblau, Eric (1 במרץ 2013). "The Holocaust Just Got More Shocking". The New York Times. נבדק ב-27 ביוני 2014. When the research began in 2000, Dr. Megargee said he expected to find perhaps 7,000 Nazi camps and ghettos, based on postwar estimates. But the numbers kept climbing — first to 11,500, then 20,000, then 30,000, and now 42,500. {{cite news}}:  (עזרה) For the map of more that 1,000 locations, see: Map of Ghettos for Jews in Eastern Europe. The New York Times. Source: USHMM.
↑  Marek Przybyszewski, IBH Opracowania - Działdowo jako centrum administracyjne ziemi sasińskiej (Działdowo as centre of local administration). Internet Archive, 22 October 2010.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"'"One place, different memories". Geschichtswerkstatt Europa. 2010. אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2011. נבדק ב-26 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000C-QINU`"'"Ausstellung der KZ-Gedenkstätte Dachau". Dachau Concentration Camp Memorial Site (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-18 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012415471005171  PLWABN: 9810671807305606  BnF: cb119541275 (data)  LCCN: sh2021003726 
מחנה הריכוז דכאו נוצר לצורך החזקת מתנגדים פוליטיים. בזמן חג המולד של 1933 שוחררו כ-600 אסירים שזכו לחנינה. בתצלום זה נאום מפקד המחנה תאודור אייקה בפני האסירים שעמדו להשתחרר.
דגם של מחנה הריכוז בוכנוואלד
קבר המונים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
המפקד העליון של כוחות בעלות הברית, הגנרל דווייט אייזנהאואר, לצד גופות שנמצאו במחנה הריכוז אורדרוף במאי 1945
עצירים שהורעבו במחנה הריכוז אבנזה ביום השחרור, 5 במאי 1945
מעיין

ערך זה עוסק במקור מים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מעיין עין תמר ביער עמינדב
מעיין וולקני באיסלנד
מעיין הוא מבוע של מי תהום מתוך האדמה. לרוב מדובר במי גשמים שחלחלו מפני הקרקע עד לשכבת קרקע אטומה (שכבת האקוויקלוד) המונעת את המשך החלחול. מים אלה זורמים על פני השכבה האטומה עד למוצא כלשהו אל פני השטח.
סוגי מעיינות > חלוקה לפי מנגנון נביעה

מעיינות נבדלים זה מזה על פי מנגנון הנביעה.
מעיין שכבה – שבו האקווה והאקוויקלוד שמתחתיה נחשפים על פני השטח, למשל בצלע הר, ומי האקווה פורצים החוצה. מעיין עין גדי הוא מהסוג הזה.
מעיין קארסטי (אנ') – נובע מתוך מחילות קרסטיות תת-קרקעיות המתפתחות בסלעי גיר ודולומיט. מעיין קארסטי מתאפיין בדרך כלל בשפיעת מים גדולה היכולה ליצור נחל איתן. נחלי הבניאס, הדן והחצבני נובעים ממעיינות קארסטים. לעיתים המעיין הקרסטי הוא מעיין פועם, שלו צורת אגירת מים כמו סיפון של כיור. כמות המים במעיינות כאלה תלויה בכמות הגשמים העונתית. הם מכילים אחוז גבוה מאוד של סידן, ומלחים שונים. מעיינות מהסוג הזה הם מעיין הגיחון ששמו קשור לכך שהוא "מגיח" מן האדמה, ועין פואר בוואדי קלט (בעברית: עין מבוע בנחל פרת).
מעיין העתק – נובע לאורך העתק (סדק בסלע) שדרכו עולים המים מהאקווה אל פני השטח. מעיינות הגלבוע הם מעיינות מהסוג הזה.
מעיין ארטזי – הפורץ בשל לחץ מים שנוצר בשכבות התת-קרקעיות.
סוגי מעיינות > חלוקה לפי סוג זרימה

מעיין איתן – הזורם כל ימות השנה, לדוגמה: מעיינות הירקון.
מעיין אכזב – מעיין שלא זורם כל השנה.
מעיין מלאכותי – בחלק מהמעיינות ישנה התערבות מעשי ידי אדם, בחציבת נקבה מלאכותית לתוך המעיין, על מנת להגדיל את שטח הספיקה שלו ולהגביר את זרימתו. מעיינות כאלו מצויים בסטף וליפתא בקרבת ירושלים.
מעיין חתום (מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק י"ב) בו ישנה סתימה של המעיין החיצוני, שנמצא לרוב מחוץ לעיר בוואדי, וחציבת נקבה פנימית שמטה את זרימת המים ומוליכה אותם לתחומי החומות של העיר כמו במעיין הגיחון. בשיטה זו מי המעיין אינם יכולים להישלט בידי אויב הצר על העיר.
בזמן הקדום חלק מהחקלאות בארץ ישראל התבססה על מעיינות. בריכת אגירה הייתה אוספת את המים שנבעו מהמעיין, ומשם היו תעלות השקיה שהזרימו את המים לשטח החקלאי באמצעות כוח הכבידה כאשר פתחו את הסכר של בריכת האגירה. שיטה זו מכונה בתנ"ך מעיין גנים (מגילת שיר השירים, פרק ד', פסוק ט"ו).
מי המעיינות נחשבים למים איכותיים וצלולים ונוהגים להפיק מחלקם מים מינרליים בבקבוקים. בספרות המעיין מסמל מקור נקי וטהור שלא מתלכלך ולא מתרפש.
מעיין מים מתוקים בים מלוח

מעיין מיוחד במינו בחוף הים התיכון מצוי בחוף דור. המים המתוקים נובעים מהים. המעיין נמצא במרחק מן החוף. עליו נבנה מבנה קדום, המונע את ערבוב מימיו עם מי הים.
המעיין ביהדות

בספר ויקרא (יא, לו) נכתב: “אַךְ מַעְיָן וּבוֹר מִקְוֵה מַיִם יִהְיֶה טָהוֹר”. מתוך כך למדו חכמים שמי מעיין כשרים לטבילה גם בעת שהם זורמים, בניגוד למי מקווה שכשרים רק כשהם עומדים במקומם, משום שהמים כשרים כדרך שהם מתקיימים במצבם הטבעי.
מי גשמים יורדים מהשמיים, וכל עוד הם זורמים מצבם ארעי ולא קבוע, ורק כאשר ייקוו למקום אחד, הם מתקיימים ואפשר להשתמש בהם. לעומת זאת, מעיין הוא תמיד נובע וזורם, ובגלל שזה טבעו ודרך שימושו, גם כשמימיו זורמים הוא כשר לטבילה (משנה מסכת מקוואות פרק א, משניות ז-ח; שו”ע רא, ב).
המעיין ביהדות > דיני טבילה במעיין

מעיין שנפל לתוכו משקה בצבע, כמו יין אדום, למרות ששינה את מראה המים, בגלל שמי המעיין נחשבים "מים חיים" המעיין כשר לטבילה (בניגוד למקרה דומה במקווה).
בכדי שמעיין יחשב כשר הוא צריך שיעור ארבעים סאה לטבילת אדם, אלא שאם מי המעיין זורמים, מצרפים את כל מי המעיין ממקום נביעתו ועד סוף זרימתו לחישוב ארבעים סאה.
ראו גם

מעיין חם
מעיין הנעורים
תמילה
הערות שוליים

↑  שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, עמ' 491-492.
↑  אלישע אפרת, חיים מסינג, "מילון לגאוגרפיה ולידיעת הארץ", הוצאת "מסדה", תשכ"א, עמוד 176
↑  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1980.
| גאוגרפיה פיזית |
| --- | --- | --- |
| תחומים | גאוגרפיה סביבתית • גאומורפולוגיה • הידרולוגיה והידרוגרפיה • חקר קרחונים • מדעי האטמוספירה • מטאורולוגיה • קלימטולוגיה • פלאוקלימטולוגיה • אוקיינוגרפיה • אוקיינוגרפיה פיזיקלית • אוקיינוגרפיה כימית • אוקיינוגרפיה ביולוגית • אוקיינוגרפיה מטאורולוגית |  |
| מונחים יבשתיים | קרקע • טקטוניקת הלוחות • יבשת • מצר יבשה • ארכיפלג • אי • חצי אי • אטול • מדבר • נווה מדבר • חולות נודדים • חולית • ערבה • סוואנה |  |
| מונחים ימיים | אוקיינוס • ים • זרם ים • אגם • מעיין • נהר • נחל • דלתה • מפרץ • מפרצון • מצר ים • יובל |  |
ראו גם גאוגרפיה פיזית – מונחים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4176696-9  NARA: 10675305  NDL: 01167992  NKC: ph127160 
מבוע של מעיין
היווצרות מעיין שכבה
מעיין ארטזי
מעיין מים מתוקים בחוף ימה של דור
יקותיאל יעקב נויבואר

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1895 תרנ"ה לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 נרצח:  22 במרץ 1945 (בגיל 50) ח' בניסן תש"ה ברגן-בלזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  אוניברסיטת לייפציג 
 מקום מגורים:  וירצבורג 
 מקום פעילות:  לייפציג, חוות הרסברג (ליד רגנסבורג), וירצבורג
 תקופת הפעילות:  ? – 22 במרץ 1945 
 השתייכות:  רבני גרמניה, רבני הולנד, רבני הציונות הדתית
 תחומי עיסוק:  תנ"ך, תלמוד, הלכה, משפט עברי, תולדות עם ישראל
 רבותיו:  הרב בומבאך, אב"ד אושפיצין (אושוויינצ'ים) והרב שבתאי הכהן רפפורט, ראב"ד בקרקוב
 תלמידיו:  הרב אהרן שוסטר, פרופ' בנימין דה פריס
 חיבוריו:  "טעויות של חוקרי המקרא", "תולדות דיני הנישואין במקרא ובתלמוד", 'הרמב"ם על דברי סופרים : שיטתו ושיטת מפרשיו", המאמר "הלכה ומדרש הלכה"
 
הרב ד"ר יקותיאל יעקב נויבואר (נכתב לעיתים נויבאואר, וכדרך היידיש: נויבויר (נויבויער); בגרמנית: Jakob Neubauer; תרנ"ה, 1895 – ח' בניסן תש"ה, 22 במרץ 1945) היה מורה בבית המדרש למורים בווירצבורג שבמחוז בוואריה בגרמניה, שייסד הרב יצחק דב במברגר, ורקטור בית המדרש לרבנים באמסטרדם שבהולנד. נספה בברגן-בלזן.
תולדותיו > לפני השואה

נולד בלייפציג להרמן, סוחר יהלומים מתבולל ששב למקורות והפך לחסיד בלז. למרות השתייכותו לחסידות בלז היה אביו ציוני ותמך בתנועת המזרחי. יקותיאל היה הבכור בין תשעה ילדים ואח לשמונה אחיות.
בגיל 17 השתדך עם רצי לבית דים מפשבורסק שבגליציה המזרחית. הוא הוסמך לרבנות בגיל 18 מאת גדולי גליציה, הרב אליהו בומבאך, ראב"ד אושפיצין (השם היהודי של אושוויינצ'ים), והרב שבתאי הכהן רפפורט, ראב"ד קרקוב, שניהם נספו בשואה. הזוג התחתן בתרע"ד (1914), בהיותו בן 19, כאשר לפי דרישת חותנו, הייתה בידו תעודת בגרות. לאחר נישואיו נשאר בעיר לייפציג ולמד באוניברסיטת לייפציג בעיקר תורת המשפטים אך גם שפות שמיות. נויבואר השלים תואר שלישי בהצטיינות בגיל 23 וחבר בשנת 1918 עבודת דוקטורט בגרמנית בשם "תולדות דיני הנישואין במקרא ובתלמוד" בהנחיית פרופסור פאול קושקר, שיצאה לאור בשני חלקים בתר"פ (1920) בחסות אגודה אקדמית מפורסמת. פרסום עבודה זו, של המלומד צעיר בן העשרים ושלוש, עשה רושם כביר בעולם המחקר וזכה לבקורת חיובית ביותר בעיתונות המקצועית. אולם, נויבואר אשר מחקרו פתח לו דלתות רבות בעולם האוניברסיטאי, בחר להקדיש את כוחותיו לתורה ולחקר ההלכה. בשנת 1917 הוציא ספר נגד ביקורת המקרא לאור הפולמוס שהתרחש בנושא זה.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עברה כל המשפחה לחוות הרמנסברג ליד רגנסבורג שבמחוז בוואריה בגרמניה. את החווה קנה הרמן כדי להקים ישיבה בראשה יעמוד בנו הרב יעקב יקותיאל. החווה שימשה כחוות הכשרה המשלבת בין לימודי קודש והכשרה חקלאית כהכנה לעלייתם של צעירים אלו לארץ ישראל. בחווה זו נולדה בתו חנה, הרביעית בילדיו ולימים פסלית הקרמיקה חנה יצחקי. שם החל להתעסק יותר במחקר ולימוד אחרים. בהכשרה התאסף חוג של תלמידים שלמדו תורה מפיו, וביניהם משה אונא. לצד הוראת התורה לאנשי ההכשרה, החל לעסוק במחקר והעמקת ידיעותיו, שם הגיע לידי הכרה כי כל התחומים יונקים זה מזה - הלכה ואגדה, מדרש ופילוסופיה, היסטוריה ופוסקים.
עקב שאיפתו של הזוג הצעיר לעצמאות ולא לחיות בחסות האב, ורצונו של הרב הד"ר הצעיר להגביר ביתר שאת את עיסוקו במחקר ובלימוד, השיגה רצי בעבור בעלה משרת מרצה בבית המדרש למורים בווירצבורג, ולשם עברו בתרפ"ג (1923). הרב ד"ר נויבואר היה שם מהמרצים הבולטים והשפיע רבות על תלמידיו שהגיעו מישיבות נודעות, מבתי מדרש לרבנים ומאוניברסיטאות. בנוסף לעיסוקו העיקרי, הרצה גם בכנסי סטודנטים ומורים. ביתו נעשה מרכז חדש לסטודנטים היהודיים בעיר, דתיים ולא דתיים שהושפעו מגישתו ותפישת עולמו כבעל רמה תורנית ומדעית. ווירצבורג נעשתה על ידו שוב למרכז תורה ותלמידים מבתי מדרשות לרבנים נשלחו אליו לשם השתלמות.
יכולותיו בהוראה ואישיותו הקורנת התפרסמו ברבים וכאשר התפנתה בשנת 1930 משרת רקטור בית המדרש לרבנים באמסטרדם הוצע לו תפקיד זה. רק עם התגברות האנטישמיות בגרמניה בתרצ"ג (1933) הסכים נויבואר לקבל את המשרה באמסטרדם, ובגינה דחה משרת מרצה באוניברסיטה העברית. בין תלמידיו הרבים: הרב אהרן שוסטר, ראב"ד אמסטרדם, ופרופ' בנימין דה פריס.
מחקריו עסקו גם בחקר המקרא, אך בעיקר עסק בחקר התלמוד, חקר ההלכה והמשפט העברי מתוך מבט רחב עם הקשרים למקצועות היהדות השונים, כמו היסטוריה ואגדה. הרצאותיו ומחקריו שילבו בקיאות רחבה ביותר והבנה מעמיקה מאוד הן במקצועות היהדות והן במדע.
תולדותיו > בימי השואה

מעט ידוע על קורות הרב ד"ר נויבואר בשואה. ישנן ידיעות על כך שבתש"א (1941) נשאל בעניין גט על תנאי, נושא שהעסיק רבים עקב חוסר הוודאות בשנים ההן.
כמו כן, שמואל עמנואל, ניצול מחנה ברגן בלזן, מספר שהרב ד"ר נויבואר העביר שיעור גמרא במסכת בבא מציעא בתוך המחנה, בתנאים קשים ביותר.
בזמן פלישת הנאצים להולנד בב' באייר ת"ש (10 במאי 1940), התגורר באמסטרדם וממנה גורש לברגן-בלזן יחד עם אשתו, רצי ובן הזקונים, יהושע. נפטר בברגן-בלזן בח' ניסן תש"ה (22 במרץ 1945) סמוך לשחרור המחנה על ידי מעצמות הברית.
תולדותיו > משפחתו

לקראת תום מלחמת העולם השנייה, נשלחה אשתו, רצי, אשר עברה את כל המלחמה בברגן-בלזן, ברכבת מערבה. עם השחרור, עלתה רצי לארץ ישראל שם הייתה ממקימי בית הכנסת אוהל נחמה בירושלים. רצי רקמה לזכרו של בעלה פרוכת לארון קודש בקיבוצו של בנה יוסף נויבואר טירת צבי. על הפרוכת רקמה פסוק מתהילים ס"ה, "לך דומיה תהילה". על פרוכת זו שנתלתה בימים הנוראים כתבה המשוררת זלדה את שירה "ריח טוב של מרחקים".
בתם לאה נישאה לפרופ' שמעון גיטר.
חיבוריו

חיבוריו הנודעים:
תולדות דיני הנישואין במקרא ובתלמוד - תרגום לעברית של עבודת הדוקטורט, יצא לאור פעמיים בידי הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, הוצאת הספרים של האוניברסיטה העברית בירושלים: לראשונה בתשנ"ד, ובשנית בתשנ"ט בשם תולדות דיני הנישואין במקרא ובתלמוד: מחקר היסטורי משווה. המחקר המקיף ביותר בתחומו.
הרמב"ם על דברי סופרים: שיטתו ושיטת מפרשיו - גם הוא יצא לאור פעמיים, בהוצאת מוסד הרב קוק בירושלים, בתש"ז (1947) ותשי"ז (1957), כשבהדפסה השנייה הודפס גם המאמר הלכה ומדרש הלכה שהובא לראשונה בסיני כ"ב (תש"ח).
טעויות של חוקרי המקרא - ספרו הראשון שאותו חיבר בגיל 20, ומטרתו היא עימות עם איש הדת הנוצרי-פרוטסטנטי רודולף קיטל. הספר זכה למאמר ראשי בכתב העת החרדי "ישורון".
ראו גם

יהדות הולנד
יהדות אמסטרדם
לקריאה נוספת

הרב פרופ' יצחק לוין, אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק שביעי, הוצאת "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשל"ב
בנימין דה פריס, "ר' יקותיאל יעקב נויבואר ז"ל – אשיותו ומפעלו", מאמר פתיחה לספר הרמב"ם על דברי סופרים, ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ז
דן מכמן, "רוח המזרחי ובית מדרש לרבנים ומורי דת באמסטרדם, על בואו של הרב ד"ר י' נויבואר להולנד", בר-אילן, ספר השנה כ"ח-כ"ט, תשס"א, עמ' 58-41 (מידע בקטלוג רמב"י)
חנה יצחקי, גינת בסוק-יצחקי, אילאיל סיטון וגדעון עפרת, אני החומר : חנה יצחקי, קרמיקאית, אילאיל הפקות, תל אביב תשס"ח (2008), עמ' 8-7.
הערות שוליים

↑  נפטרה בה' באב תשמ"ה בקיבוץ הדתי טירת צבי.
↑  הרב שוסטר - רב ראשי באמסטרדאם, הצופה, 29 בספטמבר 1955
↑  שמואל עמנואל, שמחתי בישועתך, שלמה מתיתיהו לוונטהל
↑  מאמרים בעברית ואנגלית על חנה, בתו של הרב נויבואר, ויצירותיה, צילומי יצירות, ומרשימותיה של חנה בעלונים של התנועה הקיבוצית ובפרט של קיבוץ אפיקים שבו התגוררה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296721905171  BnF: cb14571314s (data)  GND: 140205462  ISNI: 0000 0000 7635 8835  LCCN: nr95000349  NKC: zmp20231180261  NTA: 073552518  SUDOC: 231379048  VcBA: 495/224570  VIAF: 103646435   WorldCat (עם VIAF): 103646435
קרני שומרון

סמל המועצה עד שנת 2022
קַרְנֵי שׁוֹמְרוֹן היא התנחלות ומועצה מקומית במערב השומרון, כ-20 קילומטרים מזרחית לכפר סבא בכביש 55, מערבית לקדומים. קרני שומרון הוא ישוב עם אופי קהילתי, שעלה לקרקע בשנת תשל"ח, 1977, על ידי גרעין "צופין", והוכרז כמועצה מקומית בשנת 1991 (תשנ"א). כיום מתפרש היישוב על פני שמונה שכונות: קרני שומרון, גינות שומרון, נווה מנחם, מעלה שומרון, אל מתן, אלוני שילה, רמת גלעד ומצפה צבאים. היישוב שוכן על מספר שלוחות מצפון לאפיקו של נחל קנה. בסוף שנת 2024 היו בקרני שומרון 10,612 תושבים.
מקור השם

היישוב קיבל את שמו מצירוף המילה "קרני" שנלקח מהשם הערבי של ההר עליו הוקם: "ראס אבו קרנין" עם השם שומרון של האזור בו נמצא היישוב.
שכונות ורבעים

סמלה של הרשות המקומית כולל חמישה בתים קטנים על הרי השומרון. חמשת הבתים מייצגים את חמש השכונות שהיו ביישוב בזמן יצירת הסמל.
שכונות ורבעים > קרני שומרון

שכונת קרני שומרון מכונה גם "הגבעה המרכזית", שוכנת במקום היישוב הקהילתי המקורי, נמצאת בגבעה המרכזית של היישוב, השכונה היא בעלת אופי דתי, ובה כ-2,000[דרוש מקור] תושבים. נוסדה על ידי גרעין "צופין" שעלה לקרקע בסוכות תשל"ז (1976).
בשכונה מוקם פרויקט "נופי בניה" על שם רס"ן בניה ריין בן היישוב שנהרג במלחמת לבנון השנייה וקיבל, לאחר מותו, צל"ש אלוף. באפריל 1991 הופרד היישוב מהמועצה האזורית שומרון, וקיבל מעמד של מועצה מקומית בשם "קרני שומרון". המועצה כללה שני יישובים: קרני שומרון וגינות שומרון, לאחר הצבעה של התושבים, שני יו"ר הוועדים באותה תקופה הודי ליברמן בקרני שומרון ויגאל להב מגינות שומרון, חתמו על הסכם האיחוד ולימים כיהנו בתקופות שונות כראשי המועצה.
שכונות ורבעים > גינות שומרון

בשנת תשמ"ג 1983 החלה הקמתה של שכונת "גינות שומרון" ממערב ל"קרני שומרון א'" ולכן, בתחילה, היא כונתה "הגבעה המערבית". בשלב הראשון נבנו במקום 260 דירות במבנים של שני קומות. בשנת 1985 החלה הקמת שלב ב' של השכונה שכלל 100 יחידות דיור.
כיום היא השכונה המאוכלסת ביותר ובה כ-4,500[דרוש מקור] תושבים. גינות שומרון עצמה מורכבת ממספר שכונות-משנה, בהן אשדר, בריטיש, אברהמי (על שם חברות הבנייה שבנו אותן) ועוד מספר שכונות קטנות יותר. שכונת-המשנה הוותיקה ביותר היא שכונת נווה עליזה, על שם עליזה בגין, אשתו של ראש הממשלה מנחם בגין. השכונה הוקמה על ידי משפחות דתיות מעולי ארצות הברית ומדינות אנגלו-סקסיות נוספות שהתארגנו, מרביתן טרום העלייה לארץ, במטרה להקים את ביתן במקום. עקב פשיטת רגל של קבלן הבנייה התעכב האכלוס עד סמוך להקמת רובע "גינות שומרון"[דרוש מקור] שאר שכונות-המשנה ב"גינות שומרון" הן בעלות אוכלוסייה מגוונת – חילונים ודתיים שגרים בצוותא.
שכונות ורבעים > נווה מנחם

שכונת נווה מנחם שעל שום מיקומה, היא מכונה גם: "הגבעה המזרחית", נוסדה ב-1991 בשם "נווה אורנים" ולאחר מותו של ראש הממשלה מנחם בגין הוחלט לקרוא לשכונה על שמו. בשכונה מתגוררים כ־3,500[דרוש מקור] תושבים, דתיים וחילונים. בספטמבר 2009, לאחר תקופה ארוכה של הקפאת בנייה, אישר שר הביטחון אהוד ברק לבנות 37 דירות נוספות בשכונה. ב-2012 הוקם פרויקט "קרני שומרון הצעירה" עם 55 דירות. בשנת 2014 הוחל בבניית 260 בתים נוספים וכיום מתגוררות במקום מעל 700 משפחות. בשכונה יש פארקים, אולם ספורט, גנים, מעונות ומוסדות חינוך וציבור.
שכונות ורבעים > אלוני שילה

על גבול שמורת הטבע של נחל קנה. בהתחלה הוגדר המאחז כחווה חקלאית, אך אחר כך הובאו למקום כ-20 קרוואנים, הוקם בית כנסת וגן ילדים והמקום קיבל את השם "אלוני שילה".
שכונת "אלוני שילה" עלתה לקרקע בערב יום העצמאות 1999, ונקראה שכונת נוף קנה על שם נחל קנה הסמוך. בהמשך הוסב שמה לשם הנוכחי, על שם סמ"ר שילה לוי, תושב שכונת קרני שומרון שנהרג באסון המסוקים. השכונה נמצאת בגבעה דרומית-מזרחית לשכונת נווה-מנחם והיא הוקמה כדי למנוע בנייה פלסטינית בלתי חוקית בשטח שבין גבול הבינוי של קרני שומרון לבין גבול תחום התכנון שלה. בשכונה קיימים כ-50 בתי קבע וכן קרוואנים והיא מונה כ-85 משפחות[דרוש מקור: נכון למתי? מאיפה הנתונים?]. השכונה היא בעלת אופי קהילתי-תורני. במקום פועלת מדרשת שיל"ת וכן קיים סניף בני עקיבא.