stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה אלחריזי
יצירתו > שירתו

שירתו ייחודית עקב השילוב הערבי והעברי והשימוש באמרות ופסוקים מחוץ למקורות היהודיים. מבנה שיריו ייחודי אף הוא: את צורת החריזה המקובלת של הקצידה, שנחלקו בתיהם ל"דלתות" ול"סוגרים", חילק כך שהדלתות נכתבו בעברית והסוגרים בערבית או להפך. בשער י"א בספרו תחכמוני חיבר שיר תלת-לשוני, עברי-ערבי-ארמי, תחת הכותרת "דבר אל יאמן". בהקדמה לספרו כתב ששיריו כולם מקוריים למרות טענות נגדו בדבר חיקוי.
שירתו של אלחריזי כוללת תיאורים משדה הקרב, סערות ים ותיאורי טבע בעברית. בספרו תחכמוני תיאר פגישה עם שני גיבורים דמיוניים המספרים על מעשי קונדס מבדחים. מסעותיו עברו בצרפת ומצרים, ארץ ישראל, סוריה ובבל, והוא תיעד תוך כך את מנהגי הקהילות היהודיות בארצות אלו וגם את ביקורתו עליהם.
בין שיריו:
"נדיבות היהודים", אפולוגיה על קמצנות.
"רפואת הגוייה", שיר לימודי בתחום הרפואה
"שמעו נא אל דברי הרופא".
"ספר הענק", אוסף של שירים קצרים שבתיהם חורזים בצימודים שלמים (שימוש במילים בעלות צליל דומה במשמעות שונה) ובהומונימים. אוסף זה מכיל מאתיים חמישים ושבעה מכתמים המסודרים בסדר אלפביתי של חרוזיהם ורובם שירי מוסר והגות.
בשירתו משובצים אמרות ממקורות יהודיים ומהתנ"ך, כמו: ”כִּי בְּלַעֲגֵי שָׂפָה וּבְלָשׁוֹן אַחֶרֶת יְדַבֵּר אֶל הָעָם הַזֶּה”. וכן מהקוראן: לא נמלטו מן המוות האבירים השוכנים בחדרים (מקאמה 36:2), בקוראן: ”أَيْنَمَا تَكُونُوا يُدْرِكُكُمُ الْمَوْتُ وَلَوْ كُنْتُمْ فِي بُرُوجٍ مُشَيَّدَةٍ”.
במקאמה אלרוצ'ה אלאניקה (בעברית: התו ההדור) אלחריזי לועג לקהילת יהודי בגדד שלדעתו לא כיבדוהו כראוי. בכתאב אלדרר כתב על מסעו לבגדד: "וחיברתי עליהם מקאמה בלשון ערב/וגיליתי בה מקצת מעשיהם הנסתרים."
יצירתו > שִׁבְעַת הַתְּנָאִים שֶׁבָּהֶם יֶעֱרַב הַשִּיר

אלחריזי קובע תנאים הקובעים מהו השיר הטוב:
יש לשמור על טוהר הלשון ואין להשתמש במילים זרות.
יש לשמור על משקל השיר.
יש להימנע מקלישות הרעיונית של שירים שאינם מתחברים אף אל מליצות ראויות.
יש להימנע מכתיבה בלשון מלאכותית. על השירים להיות מובנים לקוראים.
יש להיצמד לכללי הדקדוק הלשוני ולהימנע משגיאות לשון.
מתוך מחברת יב - "מחברת המשוררים": הימן האזרחי נמצא בחבורה בירושלים אשר משוחחת
תרגומיו

אלחריזי בחר לרוב חומר לתרגום שהופיע באופן סאטירי, וגם את התרגום עצמו עיבד לאופן הצגה דומה. היו שהסיקו מכך שאלחריזי אחז בתפיסה הנאו-אפלטונית של הספרות.
אלחריזי התמודד עם מבנים לשוניים שאין להן אח ורע בשפה העברית.
לדעת רוב החוקרים, תרגומיו היו עממיים יותר ופחות מדויקים מאלו של שמואל אבן תיבון ואחרים.
בין תרגומיו מערבית לעברית:
מורה נבוכים של הרמב"ם, תרגום באופן שירי, נחשב קל להבנה אך פחות מדויק מזה של ר' שמואל אבן תיבון. תרגום זה השפיע רבות רק בתרגומו הלועזי עבור ארצות אירופה הנוצריות, אך לא נפוץ בין הלומדים היהודים.
איגרת (או: מאמר) "תחיית המתים" של הרמב"ם.
איגרת המוסר הכללית לאריסטו, (תרגם מיוונית לערבית והוסיף משלו הרופא הערבי אבן ריצואן.
מוסרי הפילוסופים (ספר משלי מוסר) לפילוסוף הנוצרי אבן איסאק (חנניה בן יצחק), שידוע בשמו הערבי "אַדַאבּ אלפַלַאסִפַה" (מחשובי אספני המשלים בספרות האדב).
ספר (או: דיני) הגורלות
ספר איסור הקבורה לגאלינוס (על האיסור לקבור איש לפני מלאת 72 שעות למותו).
ספר הנפש המיוחס לגאלינס.
כאמור: המקאמות של המשורר הערבי אל-חרירי («مقامات الحريري» لصاحبه محمد القاسم بن علي بن محمد بن عثمان الحريري, 446–516 هـ | 1054–1112) נחשבו שיא ההישג של אלחריזי כמתרגם
ערוגת הבושם - ספרו של משה אבן עזרא מקאלה אלחדיקה פי מעני אלמג'אז ואלחקיקה
תרגומיו > מידע ביוגרפי - ספר המשוררים של אלמוצלי

מקור לידע משלים רב על יהודה חריזי מגיע מהסופר הערבי אלמובארכ אבן א-שאער אל-מוסולי (או: אלמוצלי, ובערבית: المبارك ابن الشاعر الموصلي, איש מוסול בן זמנו של אלחריזי), ולקסיקון המשוררים שלו, המכיל את תקציר קורותיהם של משוררים בני זמנו. בין היתר הזכיר את אל-חריזי בתקציר בן 8 עמודים, ומכאן פרטים רבים נוספים על חיי משורר זה. בספרו כתב: "יהודה אלחריזי היה גבר גבה קומה בעל שער שיבה ופנים שלא הצמיחו חתימת זקן: יחיא אבן סלימאן אבן שאאול אבו זכריא אלחריזי אליהודי מן אהל טוליטלה [טולידו]... שלא הצליח להסתיר את מבטאו הברברי.
הספר קובע את יום מותו המדויק ומקום קבורתו בחלב שבסוריה, וכן את שנת הולדתו. לדעת יוסף סדן, ניתן להסיק שלא היה זה "מסע למזרח" אלא הגירה לארץ ישראל ולמזרח.
אלמוצלי טען בספרו על אופי הפכפך, בלתי נאמן, מתנכל ו'נבזי' מצד יהודה אלחריזי. לדעת סדן, אין לדעת אם מדובר בהשמצה המקובלת בספרות נגד משוררים בעלי עט מושחז, לפי התרשמותו של אלמוצלי, או שאכן חלק מן התשלום שקיבל חריזי היה לצורכי מניעת השמצות, כפי שעולה מדברי אלחריזי בחלק משיריו הוא. ”והנכבד אביאו תוך שאולה/ והשפל ארימו עד עננים”.
לקריאה נוספת

יהודה דוד אייזנשטיין (עורך), "חֲרִיזִי, יהודה בן שלמה", אנציקלופדיה אוצר ישראל, ניו יורק: פרדס, תשי"ב, חלק י, נספח השמטות בסוף הכרך
חיים שירמן, יהודה אלחריזי המשורר והמספר, יא (ת"ש 1940).
عبد’ مرعي, الادب العبري في الاندلس بين التقليد والتجديد, سنة 2008.
אל-חרירי, מחברות איתיאל, שנת 1951.
לחקר מקורותיו של ספר תחכמוני ליהודה אלחריזי, תולדות השירה והדרמה העברית א, עמ' 369–377.
יוסף יהלום, מסעי יהודה, חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, 2003.
יוסף יהלום ונאויה קצומטה, תחכמוני לאלחריזי, 2010.
אי השדים

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  5°17′38″N 52°35′00″W﻿ / ﻿5.29389°N 52.5833°W﻿ / 5.29389; -52.5833
 שטח:  0.14 קילומטר רבוע
 אורך:  0.94 קילומטר
 רוחב:  0.32 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צרפת 
 אזור זמן:  UTC-3
  (למפת גיאנה הצרפתית מוגדלת) קאיין בסיס החלל האירופי קורוברזיל סורינאם האוקיינוס האטלנטיאי השדים(למפת גיאנה הצרפתית רגילה) קאיין בסיס החלל האירופי קורוברזיל סורינאם האוקיינוס האטלנטיאי השדים
 
אי השדים מול חופי גיאנה הצרפתית בדרום אמריקה
אי השדים
אי השדים (בצרפתית: Île du Diable) הוא אי סלעי קטן באוקיינוס האטלנטי הנמצא 11 ק"מ צפונית לגיאנה הצרפתית בקבוצת איי הישועה. שטחו 140 דונם וגובהו 40 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

אי זה, ששימש כחלק ממושבת עונשין צרפתית אשר שכנה באיים עד לשנת 1946, מוכר בעיקר בשל הכלא המבודד שבו. הוא נפתח לראשונה על ידי הקיסר נפוליאון השלישי, והפך לאחד מבתי הכלא המפורסמים בהיסטוריה.
אי השדים, כחלק מאיי הישועה, שימש את צרפת משנת 1852 ועד לשנת 1946, והכיל מגוון אסירים, החל מאסירים פוליטיים וכלה בגנבים ורוצחים. למעלה מ־80,000 אסירים נשלחו למקום שהתאפיין בתנאי מחיה קשים ושרץ מחלות, עם שיעורי תמותה של עד 75%. לבד מהאפשרות להשתמש בספינות, הדרך היחידה להימלט מהכלא הייתה דרך ג'ונגל בלתי עביר כמעט, ולכן רק מעטים הצליחו להימלט.
הזוועות והתנאים הקשים בהם הוחזקו האסירים במקום הגיעו לתודעת הציבור בשנת 1895 עם פרסום מאסרו של אלפרד דרייפוס אשר נשלח למאסר באי השדים.
בשנת 1938 הפסיקה צרפת לשלוח אסירים למקום, ובשנת 1946 נסגר הכלא. רוב האסירים נשלחו חזרה לצרפת, אך חלקם העדיפו להישאר בגיאנה הצרפתית.
מספר סרטים וספרים נכתבו על אי השדים. המפורסם שבהם הוא הספר "פרפר", מאת אנרי שרייר, אסיר לשעבר באי השדים, המספר על החיים וניסיונות הבריחה שלו מהמקום. בשנת 1973 צולם גם סרט בשם זה, בכיכובם של סטיב מקווין ודסטין הופמן, וב-2017 יצאה לאקרנים גרסה מחודשת, בכיכובם של צ'ארלי האנם וראמי מאלק.
בימינו

ב-1953 נסגרה סופית מערכת הכליאה באי והאסירים שוחררו. ב-1965 הועברה האחריות על האי ואיים נוספים לבסיס החלל האירופי קורו. האיים נמצאים במסלול שיגור הטילים המשוגרים מזרחה, והם מפונים בכל פעם שמתבצע שיגור. בשגרה הם משמשים מקום למכשירי מדידה רבים שקשורים לשיגורים. סוכנות החלל האירופית והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, יחד עם סוכנויות נוספות, שיקמה מבנים המשמשים אנדרטאות היסטוריות. בימינו מבקרים באיים מדי שנה כ-50 אלף איש.
דטרגנט

מבחר חומרי ניקוי
דֵּטֶרְגֵּנְט (מאנגלית: Detergent. בעברית, על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: בֹּרִיתָן) הוא חומר או תערובת של חומרים המשמשים לניקוי והמסת שומנים.
דטרגנטים הם סבונים סינתטיים שפותחו כבר במאה התשע-עשרה.
הסבון שאותו מייצרים מחומרים טבעיים (שומן ונתר מאכֵּל, המתקבל גם מאפרם של צמחים מסוימים העשירים באשלגן כלורי), היה ידוע כבר בימי קדם.
פעולת הניקוי של הסבון הטבעי מבוססת על כך שחלק מהמולקולות שלו מסיס בשומן, וחלק אחר מסיס במים. כאשר מרטיבים את הסבון במים, באות הבועות שלו במגע עם השומן שבלכלוך, ומולקולות הסבון מקיפות את השומן בשכבה דקיקה; החלק המסיס בשומן שבהן ממס את השומן שבלכלוך, וזה נשטף במים ומותיר את הבד נקי.
הסבון פועל היטב רק במים "רכים", שלא מומסים בהם מלחי סידן ומגנזיום בשיעור רב, ואילו במים "קשים" נוצרים לאחר הסיבון משקעים אפורים (מלחי סידן), הנדבקים לבד המכובס. טרם עידן ההתפלה, היו המים בישראל "קשים" במיוחד ברוב המקומות, והכילו עד 400 מיליגרם מלחי סידן מומס לליטר מים. אי יצירת משקעים אפורים אלה כמו לאחר הכיבוס בסבון, כמו גם יתרונות נוספים, הם שהביאו לפיתוחו של הדטרגנט.
דרכי פעולתם של הדטרגנטים

במשך הזמן שוכלל יצור הדטרגנטים, וכיום הם מהווים את המרכיבים העיקריים של כל חומרי הניקוי הנוזליים, המשמשים להדחת כלים ולניקוי משטחים וכדומה, ושל אבקות הכביסה. כושר הניקוי של הדטרגנטים מקורו בחומרים "פעילי השטח" שבהם. אלה הם חומרים המקטינים את מתח הפנים של השכבה הדקיקה, החד-מולקולרית, שבין המים והשומנים שבלכלוך, ומאפשרים להמס שומנים אלה, כלומר להופכם לתחליב, הנשטף במים, וכך להרחיק את הלכלוך.
החומרים פעילי השטח כוללים סבון וחומרים דמויי סבון, המיוצרים יצור סינתטי מתוצרי נפט (חומרים המופקים מנפט), או משומנים שפירקו אותם פירוק כימי. נוסף עליהם מכילים הדטרגנטים מרכיבים שתפקידם לנטרל את קשיות המים, כדי להגביר את כושר הניקוי של החומרים פעילי השטח. לדטרגנטים מוסיפים גם חומרי הלבנה ומרכיבים נוספים.
תערובות הדטרגנטים כוללות לעיתים קרובות חלק מהמרכיבים הבאים:
חומרים להקטנת מתח הפנים של נוזלים (מים לבדם לא יכולים לנקות לכלוך בשל מתח הפנים הגבוה שלהם).
חומרים שוחקים.
חומרים המשנים את רמת ה-pH של התערובת, לצורך שיפור היעילות והיציבות של החומרים האחרים, או כדי להסיר לכלוך על ידי חומציות או בסיסיות גבוהה.
חומרים "מרככים" לשם סתירת ההשפעה של יונים ה"מקשים" חומרים אחרים בתערובת.
חומרים מחמצנים, להלבנה ולהשמדת לכלוך.
חומרים סותרי קצף כדי למנוע הקצפה (או הקצפת-יתר) של החומרים האחרים בתערובת.
בנוסף, דטרגנטים כוללים לעיתים קרובות חומרים שאין להם השפעה ישירה על תהליך הניקוי אך הם מובילים לתופעות רצויות אחרות: צבעים, ריחות, חומרים המבהיקים את הבד וכדומה.
בין הדטרגנטים השונים כלולים סבונים, חומרי ניקוי אל-סבוניים, אבקות כביסה, מרככי כביסה, חומרים לשטיפת רצפות ועוד.
המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  1155 East 58th Street, Chicago, IL 
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מייסדים:  ג'יימס הנרי ברסטד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1919
 
 קואורדינטות:  41°47′21″N 87°35′51″W﻿ / ﻿41.7893°N 87.59746°W﻿ / 41.7893; -87.59746
 isac.uchicago.edu
  (למפת שיקגו מוגדלת) המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו(למפת שיקגו רגילה) המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו
 
חפירות בתל מגידו על ידי המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו 1925 עד 1939. בתמונה: חשיפת מערכת המים
המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו (באנגלית: The Oriental Institute (OI)) נוסד ב-1919, משמש כמרכז מחקר ומוזיאון של אוניברסיטת שיקגו ללימודי המזרח הקרוב העתיק. המבנה בו נמצא המכון הוא מבנה מיוחד בסגנון אר דקו/גותי אשר נבנה ב-1930.
פעילות

המכון הוא מרכז פעיל למחקר המזרח הקרוב העתיק. המכון ניהל והיה שותף בחפירות ארכאולוגיות רבות במסופוטמיה. אנשי האקדמיה של המכון תרמו רבות במחקריהם להבנת המקורות להתפתחות התרבות והציוויליזציה האנושית. הכינוי הסהר הפורה הוטבע על ידי מייסד המכון ומנהלו ג'יימס הנרי ברסטד (שיש הטוענים שהוא היה המודל לדמותו של אינדיאנה ג'ונס).
אחד הפרויקטים החשובים של המכון היה השלמת מילון מקיף לשפה האכדית, הידוע בשם Chicago Assyrian Dictionary. המילון מקיף 21 כרכים. העבודה על המילון החלה בשנת 1921. בנוסף נמצאים היום בכתיבה המילונים לשפה הדמוטית המצרית והשפה החיתית.
המוזיאון של המכון מכיל ממצאים מחפירות המכון שנעשו במצרים, ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, איראן ועיראק. אחד הממצאים החשובים אשר מוצגים במוזיאון הם "שנהבי מגידו" שהם תגליפים שנעשו בשנהב ונמצאו בתל מגידו בחפירה שהחלה על ידי המכון בשנת 1925. אוסף המוזיאון כולל גם ממצאים חשובים מפרספוליס אשר הייתה בירת הממלכה הפרסית, אוסף גדול במשקל 40 טון של ראשי פרים מדור שרוכין בירת ממלכתו של סרגון השני מאשור וכן פסל מונומנטלי של המלך המצרי תות ענח' אמון. האוסף נצבר מחפירות המכון במאה ה-19 ובמאה ה-20 רק עד שנת 1930. לאחר מכן המדינות בהן חפר המכון העבירו חוקים אשר אסרו הוצאת ממצאים מהחפירות מהמדינות בהן הם נחפרו ונמצאו.
נוזי

מפת מסופוטמיה באלף השני לפנה"ס
נוזי היא עיר עתיקה בעיראק, כ-15 ק"מ דרומית מערבית לכירכוכ, ממזרח לחידקל. נוזי הייתה עיר חשובה בממלכת מיתני - ממלכה של שבטים חוריים בצפון מסופוטמיה.
בחפירות שנערכו בנוזי בשנים 1925–1931 נתגלו בה ארכיונים של תעודות כתובות בכתב יתדות על גבי לוחות חרס, מן המאות ה-15 וה-14 לפני הספירה. תעודות אלו מכילות חוקים רבים בנושאי שלטון, כלכלה, חברה ומשפחה. תעודות אלו, המוכרות כתעודות נוזי, הן בעלות השלכה רבה על חקר חיי החברה והמשפט בארצות המקרא. בין חוקים אלו, ישנן מקבילות רבות לחוקים המוזכרים במקרא. בהן: אימוץ עבד לבן אם האדון חסר בנים, והמנהג בו אשה שלא ילדה ילד נותנת את שפחתה לבעלה לאשה.
בתוך 20 תעודות מופיע אזכור של החבירו.
הערות שוליים

↑  מיכאל אסטור, בעיית החבירו וכיבוש כנען, 1958, תרגום והערות מ' ויינפילד, ירושלים: חמו"ל, 1971 עמ' 4.
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541127505171  GND: 4042824-2  LCCN: sh85093486  VIAF: 237240040   WorldCat (עם VIAF): 237240040 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיגרנה

| --- | --- |

 תחום:  נוירולוגיה 
 גורם:  לא ידוע, מתח (פסיכולוגיה) 
 תסמינים:  גיהוק, כאב ראש, הקאה, פוטופוביה, בחילה 
 טיפול:  almotriptan  clonixin  butorphanol  almotriptan  דיקלופנק  סומטריפטן  botulinum toxin type A  ונלפאקסין  למוטריג'ין  נפרוקסן  zonisamide  ketorolac  דולוקסטין  אמיטריפטילין  גאבאפנטין  rizatriptan  אלטריפטאן  dihydroergotamine  ארגוטמין  פרצטמול  triptan  נאראטריפטאן  פרופרנולול  טופירמאט  zolmitriptan  פנטניל  פרגאבאלין  בופרנורפין  איבופרופן 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1142556 
 MeSH:  D008881
 סיווגים
 ICD-10:  G43.9 
 ICD-11:  8A80 
 
מיגרנה (בעברית: צדעת, צִלְחָה, או צַלְחִית) היא צורה נפוצה של כאב ראש, בדרך כלל אינטנסיבית מאוד ומגבילה את הפעילות, לפעמים אפילו עד השבתה מוחלטת. המחלה מוכרת עוד מימי קדם וביוון העתיקה כונתה HEMICRANIA (חצי ראש). שם זה שובש במשך הדורות והפך למיגרנה - MIGRAINE.
המיגרנה מתחילה, ברוב המקרים, בגיל ההתבגרות ובמקרים רבים נעלמת בגיל 50–60, אך יכולה להופיע גם בילדים ובקשישים ולהמשיך לאורך כל החיים. המחלה נחשבת לשכיחה מאוד ומופיעה ב-20%–22% מהנשים ו-10%–12% מהגברים. מיגרנה נחשבת היום למחלה תורשתית פילוגנטית (תלויה במספר גנים ולא בגן אחד) ומולטיפקטוריאלית (מספר מנגנונים גורמים להופעתה). בנוסף לגורם הגנטי יש גם גורמים סביבתיים למחלה. היא מאופיינת בהתקפי כאב חד, הפוגעים בדרך כלל בחצי אחד של הראש. המיגרנה מלווה לעיתים קרובות בבחילה, הקאה, רגישות גבוהה לאור ולרעש, לעיתים גם תופעות ויזואליות עם דוגמאות של אורות וצללים ולעיתים נדירות אף חולשה או שיתוק בחצי הגוף.
מחלקים היום את המיגרנה לשני סוגים עיקריים: מיגרנה עם אאורה (AURA) ומיגרנה ללא אאורה. קיימים גם סוגי מיגרנה נדירים יותר כמו - מיגרנה בזילרית המאופיינת בעיקר על ידי התקפי סחרחורת ופגיעה בשיווי משקל, מיגרנה של ילדים היכולה להתאפיין בהתקפי כאב בטן עם או ללא כאב ראש, מיגרנה אוקולרית שבה עיקר התסמינים הם תסמיני הפרעת ראייה ועוד סוגים נדירים יותר.
התקף אופייני במיגרנה נמשך משעתיים ועד שלושה ימים במקרים קיצוניים. התקף מיגרנה עלול להתעורר בשל מגוון גורמים: גירוי חושי חזק כמו ריחות מסוימים, אורות חזקים, רעש קיצוני, גורמים נפשיים כמו מתח, וסת, אי-סדירות בשינה, שתייה ואכילה ואף אכילת מאכלים כגון גבינה צהובה או שוקולד. אצל חלק גדול מהנשים המיגרנוטיות, ההתקף קשור לווסת, בייחוד לאמצעה.
ארגון הבריאות העולמי (WHO) הגדיר את המיגרנה כ"מצב תחלואה כרוני ומגביל מאוד", זאת כיוון שהמחלה פוגעת באופן קשה באיכות החיים של החולה.
תסמינים

התסמינים של מיגרנה משתנים מחולה לחולה. עקב כך, החוויות שהסובל ממיגרנה מרגיש לפני, תוך כדי ואחרי ההתקף לא מוגדרות היטב. ארבעת השלבים הבאים נפוצים אצל חולים רבים אבל לא יתקיימו בהכרח אצל כל אחד הסובל ממיגרנה:
שלב הפרודרום, שעות או ימים לפני ההתקף.
שלב האאורה, סמוך להתקף.
כאב הראש עצמו
שלב הפוסטדורם, לאחר ההתקף.
תסמינים > שלב הפרודרום

תסמינים פרודרמליים ניכרים אצל 40%–60% מהסובלים ממיגרנה. שלב זה כולל שינויים במצב הרוח, עצבנות, דיכאון ולחלופין אופוריה, עייפות, פיהוק יתר, ישנוניות, תאווה למאכלים מסוימים (כגון שוקולד) ועוד. תסמינים אלו בדרך כלל מקדימים את כאב הראש עצמו במספר שעות עד ימים. לרוב ניסיון העבר מלמד את החולה והסובבים אותו כי בראותם את הסימנים הנ"ל ההתקף קרוב לבוא.
תסמינים > שלב האאורה

ה"אאורה" (מילולית: הילה) נגרמת עקב תופעה נוירולוגית ממוקדת המתרחשת מיד, לפני או במשך המיגרנה עצמה. הסימנים מופיעים בדרך כלל בהדרגה במשך 5–30 דקות לפני שכאב הראש מתחיל. הסימפטומים של האאורה הם בדרך כלל חושיים בטבעם.
אאורה ויזואלית היא הנפוצה מהאירועים הנוירולוגיים. ישנה הפרעת ראייה הכוללת לרוב הבזקי אור לבנים חסרי צורה ולעיתים נדירות אור צבעוני או מזוגזג בצורת חומה בצורה. ישנם חולים המתלוננים על ראייה מעורפלת כאילו שהם מסתכלים דרך עשן או זכוכית ולעיתים מנהרה. יכולה להופיע גם הפרעה בשדה הראייה, נקודות שחורות ("זבובים") בתוך שדה הראייה ולעיתים עיוורון מלא וחולף.
אאורה סומטוסנסורית (חושית) כוללת הרגשת נמלול (מחטים) באזור היד והזרוע ובאזור חלל האף והפה. הנמלול אז מתרחב מהיד לעבר הזרוע ועלול לכלול את הפנים, השפתיים והלשון. במקרים חמורים יכול להופיע שיתוק חצי גוף או הפרעת דיבור חולפת.
תסמינים > כאב הראש

מיגרנה טיפוסית היא כאב בינוני עד חזק בצד אחד של הראש המגיע בפעימות. לעיתים הכאב מוגבר עקב פעילות גופנית. לא כל המאפיינים הכרחיים כדי לקבוע מיגרנה. הכאב עלול להיות גם בשני צידי הראש או להתחיל בצד אחד ולהפוך לכללי. לעיתים הצד הכואב מתחלף לסירוגין מהתקף אחד לבא.
הכאב מתגבר בהדרגה, מגיע לשיא ואז מתחיל להיחלש. סך משך ההתקף הוא 4–72 שעות אצל מבוגרים ושעה עד 48 שעות אצל ילדים. תדירות ההתקפים משתנה, מפעמים ספורות בכל החיים ועד כמה פעמים בשבוע. החולה הממוצע סובל מ-2–4 התקפים בחודש. גם עוצמת הכאב משתנה בין החולים ומלווה בתופעות אחרות. אצל חולים רבים אובד התיאבון במשך ההתקף, למעלה מ-90% סובלים מבחילה וכשליש מהקאה. חולים רבים חווים גירויי יתר בחושים הגורמים לפוטופוביה (פחד מאור), פונופוביה (פחד מרעש) ואוסמופוביה (פחד מריח), ומבקשים לשהות בחדר שקט וחשוך.
ראייה מעורפלת, גודש באף, שלשול, תכיפות במתן שתן, שינוי בצבע העור והזעה נראים לעיתים בשלב זה. תיתכן התפתחות של בצקת בקרקפת או בעור הפנים, רגישות בקרקפת, בליטה של וריד או עורק במצח וקישוי של העורף או הצוואר. תופעה נפוצה נוספת היא חוסר יכולת ריכוז.
תסמינים > שלב הפוסטדורם

החולה עלול להרגיש עייף, מותש, ועצבני. כמו כן, תיתכן רגישות יתר בקרקפת ופגיעה ביכולת הריכוז.
פתופיזיולוגיה

במשך שנים רבות נחשבה מחלת המיגרנה למחלה של כלי הדם, אך היום היא נחשבת מחלה של המוח. בשלב האאורה נוצר תהליך המכונה "דיכוי מתפשט" (SPREADING DEPRESSION), כאשר באזור מסוים של קליפת המוח חלה ירידה בפעילות, ההולכת ומתקדמת לאזורים שכנים. באזור המסוים הזה חלה עליה ניכרת באספקת הדם עם עליה באשלגן ובחומצה גלוטמית. לאחר מכן חלה ירידה ניכרת של אספקת הדם ושל הפעילות באותו אזור. ירידה זאת בפעילות ובאספקת הדם היא הגורם לשלב כאב הראש. כל השינויים הללו מגרים אזור אחר בגזע המוח האחראי לעצבוב כלי הדם של הדורה (אחד מקרומי המוח). כלי דם אלו מתרחבים ומפרישים חלבוני פלזמה, טסיות ותאים המכונים MASTCELLS. כתוצאה מכך נוצרת תגובה דלקתית עצבית אזורית. זאת, בתורה, משתתפת בגרימת כאב הראש, וגם משפיעה על אזורים אחרים של גזע המוח וגורמת לתסמינים השונים כגון בחילה, הקאה וכו'.[דרוש מקור]
מיגרנה ושבץ

ישנם מחקרים שדווחו על קשר מסוים בין מיגרנות לבין הסיכוי ללקות בשבץ מוחי בהמשך החיים. ניתוח מקיף של מספר מחקרים כאלה ב-British Medical Journal מ-2005 אישש מסקנות אלו. הקשר היה עוד יותר מובהק אצל צעירות הסובלות ממיגרנה עם אאורה. מכניזם הקישור אינו ברור אך ייתכן ומדובר בשינויים כרוניים בכלי הדם במוח הקשורים בעקיפין לשתי התופעות.
ראו גם

כאב ראש
כאב ראש מתחי
אאורה
הערות שוליים

↑  צִלְחָה במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  איתי גל, פיתוח ישראלי: רצועת ראש חשמלית שמעלימה מיגרנות, באתר ynet, 14 ביולי 2019
↑  רוקחת אחראית בשירותי בריאות כללית
↑   אילת לוי, תרופות למניעת מיגרנה - מדריך מסודר בלי כאבי ראש, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533693905171  BnF: cb119323583 (data)  GND: 4039179-6  LCCN: sh85085064  NDL: 01217244  NKC: ph122844  NSK: 000103641 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אשתר

.
.
| --- | --- |

 תרבות:  הדת השומרית 
 אלים מקבילים:  עשתרת, Šauška, איננה 
 אב:  סין 
 אחים:  ארשקיגל, שמש 
 בן או בת זוג:  תמוז, אשור 
 
אִשְתָר (באכדית, בשומרוגרמות: dINANNA, נהגה Ištar; לעיתים נכתב בעברית עִשְתָּר) היא אלה אכדית, המקבילה לאִינַנַ השומרית. לרוב מקבילה גם לעשתרת השמית־מערבית. אלת הפריון, האהבה והמין.
שורשיה אינם ברורים, אך כנראה היא גלגול מאוחר של איננ.[דרוש מקור] המיתולוגיה המסופוטמית מיחסת לה גנאלוגיה סבוכה וסותרת: אחת מוצגת כבת סין ואחות שַמַש, ופעמים אחרות כבת (או אשת) אַנוּ, ולפעמים אף כבת אנליל.
התיעוד הקדום ביותר לסגידת איננ הוא בעיר המדינה השומרית ארך, שם קיבלה לראשונה את קשרה לתמרים, בשרים, צמר ותבואה.
קישרה לתבואה גם הביא לקישורה לגשמים, סערה וברקים, בדומה לאנו. ומכאן כנראה גם הקונוטציה הצבאית, עניין שהביא לעילויה בקרב התרבות האשורית המיליטנטית.
המנונים ומזמורים רבים נכתבו בשמה, וניכרת פרדוקסליות רבה באופייה. אופי שמחד גיסא רגוע וטבעי ומאידך גיסא, צבאי ואלים.
חזות אחרת של האלה קשורה לגרמי השמים, במיוחד הכוכב ונוס, ואף שם אחת היבשות שעל הכוכב הוא "טֵרַה אשתר".
המרכזים החשובים לסגידתה הם אֵאַנַ (בית אנ) בארך; אֵמַכְ (הבית הכביר) בבבל ואֵמַשְמַשְ (בית המנחות) בנינוה. כמו כן, הייתה האלה לאלת הזנות, וכנראה שבטקסים מסוימים לסגידתה התקיימו יחסי מין דמויי "הנישואים הקדושים".
על חותמות ומונומנטים מופיעה האלה פעמים רבות עם קשת וחצים, וכתר על ראשה. סמלה הוא כוכב בן שמונה חרוטים, ונמצאו פסלים רבים המציגים את האלה במערומיה, בעוד ידיה מחובקות מנגד לחזהּ, או אוחזות בתינוק.
במילון אמורי–אכדי המתוארך לימי עמורפיא (חמורבי) או רים-סין הראשון, מובאת ענת בטור המלים האמוריות כמקבילה לאשתר בטור המלים האכדיות.
אשתר במיתולוגיה

מספר נכבד של מיתוסים עוסקים באשתר ומציירים את אופייה.
האחד, אגדת גילגמש, מספר על טבעה הקנאי, והדמות המינית של אשתר. לפי המסופר במיתוס, לאחר שכוהנת אשתר בארך (עירו של גילגמש) הופכת את אנכידו לישות מתורבתת, יוצאים הוא וגילגמש למסע. לאורכו מסרב גילגמש לחיזוריה של אשתר, הנודעת באהוביה שנטשה והביאה למותם, ובכך מביא לחרון אפה. האלה שולחת אחריהם את "פר השמים", אך הצמד קוטל אותו. לבסוף נגזר דינו של אנקידו למיתה בגלל עזרתו בקטילת הפר והשד חֻמְבַּבָּ.
במיתוס אחר יורדת אשתר לעולם התחתון, כנראה בניסיון לגזול מאחותה, אֶרֶשְכִגַל (אנ'), את השליטה בשאול. לפני יציאתה פקדה על אחד מעבדיה שבמקרה ולא תחזור במהרה, עליו לפנות למספר אלים.
בדרכה לחדר המלכות של אחותה, עברה אשתר שבעה שערים, ובכל אחד הופשטה מפריטי לבושה (שמהווים את מקור כוחה). לבסוף כשבאה לכדי עימות עם אחותה היא נהרגה, וגופתה נתלתה על קיר.
עבדה, נִנְשֻבֻּר, הבין כי ניסיונה העלה חרס, ופנה לאל אֶנְכִּי. האל יצר מהסיאוב שתחת ציפורניו שני שליחים שהצילו את האלה. אך נגזר עליה למצוא מחליף למקומה בשאול. והיא מטילה זאת על בעלה דּוּמוּ זִיד, הוא האל הבבלי תמוז.
השם אשתר

השם העברי אסתר הוא גרסה של השם אשתר, כמו שהשם מרדכי הוא גרסה של שם האל המסופוטמי מורדוך.
ראו גם

שער אשתר
הערות שוליים

1 2  Andrew George, Manfred Krebernik, Two Remarkable Vocabularies: Amorite-Akkadian Bilinguals!, Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 116, 2022, עמ' 115, 119 doi: 10.3917/assy.116.0113
| המיתולוגיה המסופוטמית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון השומרי והאכדי | אבזו – אפסו (אנ') • אוּתוּ – שַמַש (אנ') • איננה – אשתר • אנו • אנכי – אאה • אנליל • אשור • מרדוך • נינגל (אנ') – נִכַּל • נינורתה • נינחורסג – בלת־אילי • נינליל • נינקאסי • נינתינוגה (אנ') • נרגל • ננה – סין • שלמנו • תיאמת • דומוזיד – דואוזו (תמוז) |  |
| יצירות ספרותיות חשובות | אנומה אליש • הוראות שורופק • עלילות גילגמש |  |
| יצורים מיתולוגיים | אנזו (מפלצת) • חומבבה • למסו • פזוזו • פר השמיים (אנ') |  |
| גיבורים | אותנפישתים • אנכידו • גילגמש • זיאוסודרה • אדאפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118639846  SELIBR: 333176  SUDOC: 241675618  VIAF: 67258898   WorldCat (עם VIAF): 67258898 
הגליל של  המלך הבבלי נבונאיד המספר על שיקום המקדש של אשתר ושל אל השמש בעיר סיפר. המוזיאון הבריטי