stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברית הציונים הרוויזיוניסטים
הקמת התנועה

באוקטובר 1924 הודיע ז'בוטינסקי כי בפריז יפתח מטה שירכז את פעילות קבוצות האופוזיציה בציונות. פניות רבות נעשו אל הקבוצה המתהווה מכל רחבי אירופה. בין ה-25 ל-30 באפריל 1925 התכנסה הוועידה הראשונה של הקבוצה בפריז עם נציגי אקטיביסטים מארץ ישראל, בולגריה, יוון, לטביה, גרמניה, אנגליה ואוסטריה. התקבלה בה הצעת ז'בוטינסקי כי שאיפת הציונות תהא הקמת קהילה יהודית המהווה רוב בארץ ישראל משתי גדות הירדן. כמו כן יש לבטל את פירוש הציונות של בריטניה לפי הספר הלבן של צ'רצ'יל. הוועידה החליטה כי הגוף החדש יקרא "ברית הציונים הרוויזיוניסטים".
הברית הרוויזיוניסטית הוכרזה כחלק מן ההסתדרות הציונית אשר שומר לעצמו את הזכות לנהל הסברה פרטית בקרב יהודים לפי השקפתו. ז'בוטינסקי הסכים לעמוד בראש הרשימה הרוויזיוניסטית לבחירות הקרובות לקונגרס הציוני, למרות פרישתו מההסתדרות הציונית. דחף אותו לכך גם חששו מהצעת ויצמן להרחבת הרכב הסוכנות על ידי הכנסת אנשי הון יהודים שאינם בהכרח ציוניים. החלטותיה של הצה"ר בתחילת דרכה היו חידוש הגדודים העבריים כחלק מחיל המצב של בריטניה בארץ ישראל, יצירת תמיכה המונית מטעם יהודי העולם שתופנה כלפי הממשלות להגשמת הרעיון הציוני, והקמת קרן כספית לתנועה.
בקונגרס הציוני ה-14, שנערך בווינה ב-1925, שימש ז'בוטינסקי כציר היחיד של הרוויזיוניסטים, אולם התגבשה סיעה של ארבעה צירים עם אנשי המזרחי, הספרדים, והציונים הכלליים. בנאום שהשאיר רושם גם על מתנגדיו הכריז ז'בוטינסקי על מטרות ברית הצה"ר, מתח ביקורת על הנהלת הציונות והביע התנגדות להצעת הרחבת הסוכנות.
בקונגרס ה-15 (1927), לאחר הצטרפות חברים חדשים רבים לתנועת הצה"ר ובהשפעת מסעות הסברה של ז'בוטינסקי בבלקן ובולגריה, גדלה הסיעה ל-10 צירי קונגרס אשר קיבלו קולות של כ-8400 מצביעים.
המשבר בתנועה

לקונגרס הציוני ה-16 (1929) נכנסו 21 צירים של סיעת הצה"ר (מתוך 315 צירים, כלומר 6.6%). באותו קונגרס לא התקבלה הצעת הצה"ר להצהיר כי המטרה הסופית של הציונות היא הקמת מדינה עברית בארץ ישראל. ז'בוטינסקי ראה כי עמדות התנועה הציונית מעורערות ולא היה נלהב לעמוד שוב לבחירות לקונגרס ה-17. לטעמו על הצה"ר היה ליזום פעולות עצמאיות ולנטוש את ההסתדרות הציונית. מנהיגי הצה"ר ברובם התנגדו למהלך מעין זה, התנגדות שהובילו מאיר גרוסמן ורוברט שטריקר. הנהלת הצה"ר החליטה באפריל 1931 על פשרה לפיה אם בקונגרס ה-17 לא תתקבל ההצהרה כי מטרת הציונות היא יצירת רוב יהודי בארץ ישראל, תציע ההנהלה לוועידת הצה"ר העולמית לפרוש מההסתדרות הציונית.
הקונגרס ה-17 נערך ביולי אותה שנה. סיעת הצה"ר יוצגה בו על ידי 52 צירים (מתוך 254, כלומר 20.5%). בקונגרס זה לא התקבל ניסוח "המטרה הסופית" של הציונות כפי שהעלתה הצה"ר. בצעד הפגנתי קרעו כל הרוויזיוניסטים בעקבות ז'בוטינסקי את כרטיסי הצירים שלהם ועזבו את הקונגרס. בקונגרס גם התפטר חיים ויצמן מתפקיד נשיא ההסתדרות במחאה על המדיניות הבריטית האנטי ציונית, ובמקומו התמנה נחום סוקולוב.
כאמור הצעתה של הצה"ר לא התקבלה בקונגרס, אך הסכם הפשרה שנחתם בבולון בצרפת לא הוצא אל הפועל בשל התנגדות אישים בהנהלת התנועה. נוצר משבר בשל תמיכת חלקים רחבים מאוד בתנועת הצה"ר העולמית בעמדת ז'בוטינסקי.
בספטמבר אותה שנה התכנסה בקאליי שבצרפת ההנהלה העולמית. על אף מחלוקות קשות נשמרה אחדות התנועה. הוחלט כי כל חברי הצה"ר ינהגו לפי החלטות הנהגתה, אולם חברים שלא ירצו לשלם את השקל הציוני יוכלו להימנע מכך. כמו כן הוחלט לבחון היפרדות מן ההסתדרות הציונית. אותו זמן גם החלה היפרדות העובדים הרוויזיוניסטים מהסתדרות העובדים הכללית והחלה להיווצר הסתדרות העובדים הלאומית, שלימים הייתה ארגון העבודה של הרוויזיוניסטים.
למרות ההחלטות נותר המשבר בהצה"ר בעינו כאשר הרדיקלים הרוויזיוניסטים רואים בחומרה את חוסר ההכרעה: האם תנקוט הצה"ר בקו פוליטי עצמאי או שתישאר חוסה, חסרת השפעה, בצל ההסתדרות הציונית. תחת המחלוקות הקשות בתנועה התכנסה הוועידה העולמית החמישית באוגוסט 1932. ההסכם של קאליי אושר ברוב גדול והוחלט לדרוש כי בשל המדיניות האנטי ציונית של בריטניה תעביר ההנהלה הציונית את משרדיה מלונדון. אולם המחלוקות נותרו גם אחרי כן. ארבעה מתוך חמשת חברי ההנהלה העולמית התנגדו לעיסוק בקו פוליטי עצמאי ונטו להפנות כוחות להתמודדות לקונגרס הציוני. לעומתם ניצב ז'בוטינסקי כשמאחוריו ניצב הרוב המוחלט של חברי הצה"ר. מועצת התנועה כונסה שוב במרץ 1933. ז'בוטינסקי טען נגד הסכם קאליי ודרש פעילות פוליטית עצמאית לתנועה. ניצבו מולו מאיר גרוסמן, רוברט שטריקר, ריכארד ליכטהיים ויעקב כהן. הישיבה קרסה וז'בוטינסקי נענה למחרת היום להצעות על פיזור ההנהלה מתוקף תפקידו כנשיא ועל קיום משאל אצל כלל מתפקדי הצה"ר על הסוגיה. ההתנגדות החריפה מצד ההנהלה המודחת הביא ליצירת שתי רשימות רוויזיוניסטיות נפרדות בבחירות לקונגרס הציוני- הצה"ר של ז'בוטינסקי (שזכתה לכ-96,000 קולות) ומפלגת המדינה העברית של גרוסמן (שזכתה בכ-12,000 קולות).
היפרדות מההסתדרות הציונית

ביוני 1933 נרצח חיים ארלוזורוב. תחת האווירה המתוחה ששררה בארץ אותם ימים בין המחנות הפוליטיים, הואשמו ברצח שלושה מחברי הצה"ר, בהם אב"א אחימאיר, ראש הזרם הרדיקלי של הצה"ר. הדבר הביא לדחיית הצעדים לעצמאות הצה"ר, שהתמודדה גם לבחירות לקונגרס ה-18. אותו קונגרס הפך למעין "בית דין" בו הורשעה התנועה הרוויזיוניסטית על ידי דוד בן-גוריון וברל כצנלסון כמעודדת פשעי טרור וכאחראית לרצח.
בהשפעת המתיחות הגדולה נועד ז'בוטינסקי עם בן-גוריון לאחר הקונגרס, ואלו הגיעו בתיווך פנחס רוטנברג לניסוח הסכמי לונדון, למטרת הסדרת יחסי הסתדרות העובדים הלאומית של הצה"ר עם הסתדרות העובדים הכללית. ועידת הצה"ר אישרה את ההסכם בכינוסה העולמי השישי בקראקוב אך חברי ההסתדרות הכללית דחו אותו.
באותה שנה גם יזמו הרוויזיוניסטים קריאה להטלת חרם כלכלי על גרמניה (ניתן לציין כי החרם מעולם לא הוסר, וכי תנועת בית"ר מקיימת אותו עד היום), וקראו לשלול את הסכם ההעברה.
סירוב זה של ההסתדרות היה עדות לכך שאין אפשרות להסדרת ההתנגשות בין הרוויזיוניסטים לאישים המובילים את ההסתדרות הציונית. בשנת 1934 יזמה הצה"ר "תנועת פטיציה"- עצומה גדולה אל ראשי המדינות והפרלמנטים באירופה שתסב את תשומת לבם לבעיית היהדות בגולה ולקיום ההבטחה לסיוע להקמת בית לאומי בארץ ישראל. ההנהלה הציונית התנגדה נמרצות לקיום העצומה והורתה לסניפיה להחרים ולהילחם בתנועת העצומה. למרות החרם הצליחה הצה"ר לגייס תמיכת 600,000 יהודים בתוכניתה. בנוסף לחרם שהטילה ההסתדרות הציונית שונה בצורה משמעותית הנוסח לגבי השקל הציוני. נקבע כי כל השוקלים מתחייבים לקבל את מרות ההסתדרות בלבד. באפריל 1935 החליטה הנהלת הצה"ר כי חבריה לא ישקלו את השקל וכי תוקם הסתדרות ציונית עצמאית.
כך כוננה ההסתדרות הציונית החדשה - הצ"ח.
סוף פועלה

פעילותם המדינית של הרוויזיוניסטים התקיימה בהסתדרות הציונית החדשה עד חזרתה ב-1946 להסתדרות הציונית העולמית. המפלגה הייתה חברה במועצת העם ולאחריה במועצת המדינה הזמנית, ונציגיה היו אריה אלטמן, צבי סגל, וברוך ויינשטיין.
ב-1949, לקראת הבחירות לכנסת הראשונה, דחו הרוויזיוניסטים הצעה ממנחם בגין להצטרף לתנועת החרות, מפלגה מיסודו של האצ"ל, שגם היא הלכה בדרכו של ז'בוטינסקי וחבריה כינו את עצמם 'רוויזיוניסטים'. רשימת הרוויזיוניסטים נכשלה ולא נכנסה אל הכנסת, לעומת חרות שזכתה ב-14 מנדטים. לפני הבחירות לכנסת השנייה התאחדו האיגוד העולמי של הציונים הרוויזיוניסטים ותנועת החרות תחת "ברית חרות הצה"ר".
עיתונה של מפלגת הצה"ר היה העיתון המשקיף בעריכתו של אייזיק רמבה.
לקריאה נוספת

מינה גראור (עורכת), ימי הצה"ר: כרונולוגיה של התנועה הרוויזיוניסטית 1949-1923, מכון ז'בוטינסקי, 2013.
יחיעם וייץ, בין זאב ז'בוטינסקי למנחם בגין: קובץ מאמרים על התנועה הרוויזיוניסטית, הוצאת מאגנס, תשע"ב 2012.
רינת-יה (גורודנצ'יק) רובינסון, סערה מסייעת: התנועה הרוויזיוניסטית בשנים 1925–1940, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשע"א 2010.
זאב ז'בוטינסקי, סדרת אגרות, כרך 8, (1932-1933), תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי, 2006. - בעניין הפילוג בהצה"ר ורצח ארלוזורוב)
קרב שדרות

קרב שדרות התנהל על השליטה בעיר שדרות ועל תחנת המשטרה שבה, בין מחבלים מארגוני טרור פלסטינים לבין כוחות ביטחון ואזרחים ישראלים חמושים במהלך טבח שבעה באוקטובר. הקרב החל ב-7 באוקטובר 2023 והסתיים כעבור יומיים ב-9 באוקטובר עם טיהור העיר ממחבלים. במהלך הקרב רצחו המחבלים 52 ישראלים: שוטרים בהם 6 מתחנת שדרות, ואזרחים, בהם קבוצת גמלאים שהיו בדרכם לים המלח. המוקד העיקרי של הקרב היה תחנת המשטרה בעיר, בה התבצרו מספר מחבלים במשך כיממה, עד שלבסוף חוסלו על ידי כוחות הביטחון.
חדירה קרקעית

שדרות היא העיר הישראלית הקרובה ביותר לגבול ישראל – רצועת עזה, ובשל זאת הייתה לעיתים קרובות יעד לירי רקטות קסאם מרצועת עזה.
ב-7 באוקטובר 2023 נכנסו מחבלי חמאס חמושים שהגיעו מרצועת עזה באמצעות טנדרים לעיר במטרה לכבוש את משטרת שדרות, בדרכם הם ירו על שוטרים ואזרחים שנתקלו בהם בדרכם. מחבלים תועדו ברחוב דרך מנחם בגין, סמוך לספריה העירונית, שם רצחו 13 קשישים מקבוצת מטיילים ניצולי שואה אשר היו במיניבוס בתחנה הסמוכה. מחבלים נוספים המשיכו לרחוב הרצל, סמוך לתחנת המשטרה המקומית. המחבלים השתלטו על תחנת המשטרה המקומית והרגו כ-35 בני אדם (שוטרים ואזרחים). בהמשך הגיעו כוחות של צה"ל וימ"מ, שהקיפו את תחנת המשטרה והשיגו בחזרה את השליטה עליה לאחר קרב שנמשך שעות רבות, חילצו את השוטרים הלכודים (אלו שלא נהרגו בקרב בתוך התחנה עצמה מול המחבלים), והרגו כעשרה מחבלי חמאס. מאוחר יותר התבצע שימוש בירי טנק ובשופל ממוגן כדי להשמיד את תחנת המשטרה ובתוכה את כל המחבלים הנותרים שהתבצרו בה.
אזרחים רבים נוספים, וגם שוטרים, נרצחו ברחובות. באחד התיעודים נראו המחבלים יורים באמצעות רובים ומטול RPG אל עבר מכוניות שעברו ליד סופר שכונתי.
ב-8 באוקטובר, בשעות הלילה, פרסמה עיריית שדרות את שמותיהם של חיילי צה"ל, משטרת ישראל וצוותי כיבוי האש שנהרגו בקרב. בין הישראלים שנפלו בקרב על ידי מחבלי החמאס היה מפקד תחנת הכיבוי בעיר קריית גת, רב רשף שלום צבאן.
לפי מפקד מחוז דרום אמיר כהן כוחות הימ"מ הרגו בתחנת המשטרה 25 מחבלים ומסביבה הרגו לפחות 10 מחבלים נוספים.
החזרת השליטה על שדרות

ביום ראשון, 8 באוקטובר, צה"ל וכוחות הביטחון הישראליים השיבו את השליטה על העיר שדרות, שעד אז חלק ממנה נכבש והוצף בידי מחבלים. עם זאת, הכוחות המשיכו להילחם במחבלי חמאס בודדים שנותרו לאחר שרובם חוסלו או נסוגו לשטח הרצועה, ומדי פעם נשמעו קולות ירי בשדרות, בעת סריקות מתמשכות אחר כל מחבלי החמאס שנותרו. באותה עת הורו הרשויות לתושבי שדרות, כמו גם לקיבוץ מפלסים השכן, להישאר בבית בעקבות חשד לחדירת מחבלים נוספת, בעקבות כך התושבים נותרו מנותקים שעות רבות מאפשרות להצטייד במזון ותרופות, וימים לאחר מכן נאלצו להתפנות.
ירי רקטות

המטח הראשוני של ירי רקטות מעזה לעבר ישראל, שהתבצע בשעות הבוקר המוקדמות ב-7 באוקטובר, כוון הן אל ערים מרוחקות בישראל בהן תל אביב-יפו ושאר ערי גוש דן, השפלה, השרון, השומרון, ירושלים ומדבר יהודה, והן אל יישובי עוטף עזה והעיר שדרות בפרט. עשרות התרעות צבע אדום נשמעו בעיר לאורך ימי הלחימה הראשונים, במקביל לחדירה הקרקעית אל העיר. ב-8 באוקטובר נפצע אזרח באורח קשה מפגיעת רקטה. מבנים רבים נהרסו כתוצאה מירי רקטי גם בשבועות שאחרי הפינוי.
ב-11 באוקטובר ספגה העיר מטח רקטות שפגע בתשעה מבנים בעיר. גבר בן 40 נפצע בינוני.
ב-12 באוקטובר פגע בעיר מטח רקטות שבו נהרגה חיילת צה"ל ונפצעו שלושה אנשים, בהם פצוע קשה.
לאחר הקרב

ב-12 באוקטובר נחנך מבנה זמני לתחנת המשטרה בשדרות, במקום המבנה שנהרס. באותו יום דרש ראש עיריית שדרות, אלון דוידי, שהממשלה תסייע בפינוי התושבים מהעיר. התושבים החלו לשוב לעיר ב-24 בפברואר 2024.
ב-1 באפריל 2024, בתחנת הרכבת בשדרות נמצאו שרידי מחבל עם אפוד המלא ברימונים וחומרי נפץ שחוסל בתחילת הלחימה.
באוקטובר 2024 נחנך גן הזיכרון והגבורה במקום בו עמדה תחנת המשטרה, ובו אנדרטה המנציחה את חללי העיר ונרצחיה ב-7 באוקטובר ובמלחמת חרבות ברזל.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, אוגדת עזה נכבשה, ידיעות ספרים, 2024, הפרק "שדרות: טויוטות מחבלים במרכז העיר. קרב דמים על המשטרה", עמ' 96–99
איש מזל התאומים

| --- | --- |

 בימוי:  אנג לי 
 הופק בידי:  ג'רי ברוקהיימר, ג'יימס לסיטר, דנה גולדברג, ויל סמית', דיוויד אליסון, דון גראנגר 
 תסריט:  דייוויד בניוף, בילי ריי, דארן למקה 
 עריכה:  טים סקוירס 
 שחקנים ראשיים:  מרי אליזבת' וינסטד קלייב אוון ויל סמית' בנדיקט וונג 
 מוזיקה:  לורן באלף 
 צילום:  דיון ביבי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי ג'רי ברוקהיימר, אוברברוק בידור, סקיידאנס, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, פרמאונט 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 2019 
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט פעולה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ג'ורג'יה, בודפשט, קרטחנה, לייז', וירג'יניה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   geminiman
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש מזל התאומים (באנגלית: Gemini Man) הוא סרט מותחן-פעולה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2019 בבימויו של אנג לי. בסרט מככב ויל סמית' בתפקיד כפול, לצד מרי אליזבת' ווינסטד, קלייב אוון ובנדיקט וונג. הסרט עוקב אחר צלף לשעבר מסיירת חיל הנחתים אותו מנסה לחסל שיבוט צעיר בהרבה של עצמו.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 138 מיליון דולרים, גרף רק 174 מיליון דולרים בקופות. אף על פי כן הסרט היה מועמד בקטגוריית סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר בטקס פרסי סאטורן.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחר הנרי ברוגן, מתנקש מומחה בן 51 אשר עובד עבור סוכנות הביון DIA אשר מחליט לפרוש מעבודתו בעקבות ייסורי מצפון. עם זאת, הוא מגלה בהמשך שסוכנות הביון שלחה שיבוט צעיר יותר שלו, המכונה "ג'וניור", בעקבותיו על מנת שיחסל אותו. ג'וניור, אשר נוצר על ידי הבוס לשעבר של הנרי, קליי וריס, הוא שיבוט מהונדס גנטית אשר אמור להיות המתנקש המושלם.
הפקה

הסרט, אשר נהגה במקור ב-1997 על ידי התסריטאי דארן למקה, אך הוא היה במשך קרוב ל-20 שנים בגיהנום פיתוחי. מספר במאים, כולל טוני סקוט, קרטיס הנסון וג'ו קרנהאן, היו אמורים לקחת חלק בפיתוח הסרט בשלבים מסוימים לאורך השנים, וכמו גם שחקנים שונים, כולל הריסון פורד, מל גיבסון ושון קונרי, אף על פי כן הפיתוח של הסרט התעכב לאורך שנים רבות בשל מגבלות טכנולוגיות שהיו קיימות בעבר בתחום האפקטים החזותיים. בסופו של דבר הוחלט להפיק את הסרט והבמאי אנג לי נבחר לביים את הסרט.
הסרט צולם בקצב פריימים של 120 פריימים לשנייה, ועשה שימוש נרחב בגרפיקה ממוחשבת על מנת ליצור את הגרסה הצעירה של ויל סמית'.
האפקטים הוויזואליים של הסרט, ובמיוחד הצערתו הדיגיטלית של סמית', ייצגו התקדמות טכנולוגית פורצת דרך בתעשיית הסרטים.
צוות השחקנים

וויל סמית' בתפקיד כפול בתור:
הנרי ברוגן (שם הקוד "הנרי") - הגיבור הראשי של הסרט. הנרי הוא צלף לשעבר בחיל הנחתים אשר עובד בהווה כמתנקש עבור סוכנות הביון DIA.
ג'קסון ברוגן (שם הקוד "ג'וניור") - מתנקש של סוכנות הביון DIA ושיבוט של הנרי, אשר נשלח להתנקש בחייו של הנרי. לצורך יצירת גרסה צעירה של ויל סמית' נעשה שימוש בטכנולוגיית לכידת תנועה בשילוב עם גרפיקה ממוחשבת. השחקן ויקטור הוגו שימש ככפיל הגוף של סמית' בסט הצילומים.
מרי אליזבת וינסטד בתפקיד דניאלה "דני" זקרבסקי, חיילת לשעבר בצי האמריקני אשר עבדה בסוכנות הביון DIA עד אשר ג'וניור ניסה להתנקש בחייה, אך כשל בכך משום שהנרי הצליח להציל אותה.
קלייב אוון בתפקיד קלייטון "קליי" וריס, האנטגוניסט, שהוא ראש תוכנית השיבוט של סוכנות הביון DIA אשר יצר ג'וניור.
בנדיקט וונג בתפקיד בארון, חבר הוותיק של הנרי אשר שירת עימו בעבר בחיל הנחתים. בארון מסייע לאורך הסרט להנרי במאבקו בסוכנות הביון DIA.
מופע טוטאל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רועי אסף
 הופק בידי:  משה אדרי, לאון אדרי, קובי מזרחי
 תסריט:  רועי אסף, עמרי ון אסן
 עריכה:  שי בלנק משיח
 שחקנים ראשיים:  רועי אסף, אורנלה בס, אורי גבריאל
 מוזיקה:  עדי דויטש
 צילום:  סער מזרחי
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  13 בפברואר 2025
 שפת הסרט:  עברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מופע טוטאל הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של רועי אסף שיצא לאקרנים בשנת 2025. אסף גם מככב בתפקיד הראשי בסרט.
תקציר

אסי יפרח (רועי אסף), שחקן כושל, חוזר ממילואים בזמן מלחמה, לעיירה הדרומית בה הוא גר עם משפחתו. הוא חולם להיות שחקן מצליח, אך בימים הוא מורה לדרמה בתיכון ובערבים מופיע באולם התרבות המקומי במופע קברט נאיבי. אירוע בלתי צפוי הופך אותו למפורסם בן לילה, אך לא מהסיבות עליהן חלם. המציאות תאלץ אותו לבחור - האם להתכופף ולוותר על החלום או להמר עליו בכל הכוח.
פרסים

הסרט היה מועמד ל-6 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר 2024 וזכה בשני פרסים - צילום (סער מזרחי) ואיפור (אורלי רונן). ארבע המועמדויות הנוספות היו בקטגוריות השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (רועי אסף), מוזיקה מקורית (עדי דויטש), עיצוב אמנותי (ברק ואזן) ועיצוב תלבושות (לאורה שיים ויסמין וולק).
כמו כן, הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל מאר דל פלאטה בארגנטינה ופרס להישג אמנותי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. רועי אסף זכה בפרס משרד התרבות לעידוד יצירה בתחום הקולנוע. מנימוקי השופטים: "רועי אסף הוא שחקן תיאטרון וקולנוע מוערך, שחקן בחסד שעבר לבימוי קולנוע. עבודתו כבמאי סרטים מאופיינת במקוריות יוצאת דופן, אומץ ויושרה פוליטית. בעבודות המשחק הרבות והמגוונות שלו הוא מפגין וירטואוזיות מרשימה ומביא למסך עוצמות רגשיות. בסרטו הארוך הראשון, "מופע טוטאל", שזכה במספר פרסי אופיר ונמצא כעת בסבב פסטיבלים בינלאומי, הוא מפגין בשלות מרשימה ומלהטט בעבודה עם המצלמה. על כל אלה בחרה הוועדה להעניק לו את פרס עידוד היצירה בקולנוע לשנת 2024."
ביקורות

"מופע טוטאל" זכה לביקורות מצוינות. שמוליק דובדבני כתב עליו באתר ynet כי הוא "סרט שחשוב וצריך לראות בימים עכורים אלה". שני ליטמן מאתר "הארץ" כתבה כי הסרט מציג "מבע קולנועי מסעיר, מעניין ומלא רבדים". אבנר שביט מאתר "וואלה" כתב כי הסרט "מזכיר את הקלאסיקות של פליני וקלאסיקות מודרניות של 'בירדמן'". רון פוגל מאתר 'סרט' הגדיר אותו כיצירת מופת.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
רועי אסף: אסי יפרח
אורנלה בס: נטלי יפרח
אורי גבריאל: יצחק יפרח
זוהר ז'נט סבג: פנינה יפרח
אלברט אילוז: שמואל
שמעון מימרן: עו"ד בועז
אוהד קנולר: מנכ"ל הבימה
מילי עשת: שיר-אל
צביקה פישזון: מישה
מוטי בן ישי: עמרם
דליה בגר: עליזה
כרמית מסילתי: אסנת המנהלת
פיני קידרון: מפקח משרד החינוך
איתי זבולון: במאי תיאטרון
הערות שוליים

↑  בנימין טוביאס, יואב בירנברג,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'"קרוב אליי", סרט הבכורה של תום נשר, ייצג את ישראל באוסקר, באתר ynet, 16 בספטמבר 2024
↑  הישג לקולנוע הישראלי: "מופע טוטאל" של רועי אסף זכה בצל"ש בפסטיבל מאר דל פלאטה, באתר וואלה, 2 בדצמבר 2024
↑  שמוליק דובדבני,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'"מופע טוטאל" הוא הסרט שחשוב וצריך לראות בימים העכורים האלה, באתר ynet, 16 בפברואר 2025
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'שני ליטמן,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'"מופע טוטאל": קולנוע מסעיר, מעניין ומלא רבדים, באתר הארץ, 13 בפברואר 2025
↑  אבנר שביט‏, "מופע טוטאל" ועוד: ארבעה סרטים שכדאי לראות עכשיו (ואחד שלא), באתר וואלה, 13 בפברואר 2025
החברים של ברני

| --- | --- |

לוגו העונה השלישית של הסדרה האמריקאית
 סוגה:  ילדים
 יוצרים:  שריל ליץ'
 בימוי:  איריס ארגמן - בלהוסקי
 שחקנים:  David Joyner 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  14 (הגרסה האמריקאית) 2 (הגרסה הישראלית)
 מספר פרקים:  268 (הגרסה האמריקאית) 51 (הגרסה הישראלית)
 הפקה
 מפיק:  איציק קול, הדסה קול
 מפיקים בפועל:  ניקול אביטל
 חברת הפקה:  רול תקשורת
 מוזיקה:  בוב סינגלטון, Joe Phillips 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  PBS Kids (ארצות הברית)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2, טלעד (1997 - 1999) ערוץ הופ! (2000 - 2004) ערוץ 33 (2000 - 2012)  ערוץ הילדים (1998 - 1999) JimJam (2009-)  yes (2009 - ואילך) 
 תקופת שידור מקורית:  6 באפריל 1992 – 2 בנובמבר 2010
 קישורים חיצוניים
 barney.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החברים של ברני היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי. במקור הייתה זו תוכנית אמריקאית בשם "Barney & Friends" ("ברני וחברים"), וגרסאות מקומיות שלה דובבו במדינות רבות בעולם. רק ישראל ודרום קוריאה זכו להפיק גרסאות מקוריות של הסדרה, לאחר קבלת אישור מאולפני "ליריק".
כוכב הסדרה הוא דינוזאור סגול וידידותי מסוג טירנוזאורוס רקס בשם ברני המחנך ומבדר קבוצת ילדים באמצעות שירים, ריקודים ובעזרת גישה ידידותית ואופטימית. ברוב הפרקים הופיעו גם הדינוזאורית הירוקה בובה בון והדינוזאור הצהוב ביג'יי, והחל משנת 2006, הצטרף הדינוזאור הכתום ריף.
לחן שיר הנושא מבוסס על השיר העממי האמריקאי "יאנקי דודל" ולחן שיר הסיום מבוסס על השיר העממי האמריקאי "this old man" הנקרא "i love you" או בגרסה הישראלית "בשבילי, בשבילך".
במקביל הישראלי, סרטוני המשאבים לשימוש פנימי, בחינת נושאים ספציפיים והעונה השנייה והשלישית לא דובבו בעברית.
בשנת 2022 יצא סרט תיעודי בשירות הסטרימינג "peacock" (בישראל ב-yes) בשם "i love you, you hate me" שמציג תופעה של אנשים ששונאים את הסדרה.
בקרוב עתידה לעלות סדרה בשם "עולמו של ברני" שמציגה גרסה חדשה ומצוירת של ברני.
החברים של ברני בישראל

ההפקה הישראלית של התוכנית הופקה מ-1997 עד 1998 ושודרה בערוץ 2 עבור זכיינית טלעד ב-1997, בערוץ הילדים ב-1998 ובהופ! בשנת 2000. הנוסח העברי נכתב ותורגם על ידי אהוד מנור ובתו ליבי. השחקנים הישראלים שגילמו את דמותו של ברני היו אבי טרמין ויהויכין פרידלנדר שדיבבו את הטקסט בזמן אמת, וג'וש שגיא שהפעיל את הבובה של ברני בתזמון מדויק עם המדובב. את בובה בון גילמה ציפי מור ואילו בובי בן הודח מהתוכנית בישראל, למרות שעדיין הופיע בחלקים קטנים בפרקים בודדים. שתי עונות יצאו לגרסה בישראל. כאשר בעונה השנייה שונתה התפאורה החיצונית.
השחקנים דיבבו את הבובות במהלך יום הצילום באופן סימולטני ובהתאם להוראות הבמאית איריס ארגמן בלהוסקי שבמקביל ביימה את צוותי הצילום, הקול והתאורה באולפן.
למרות העובדה שהתעסקות בתסריט נעשתה לעיתים רחוקות, בחלק מהפרקים השתנו קטעים או אפילו קווי עלילה שלמים כדי להתאים למסורות הישראליות (כמו "הולה, מקסיקו!" עסקה כעת בחאפלה ערבית (סעודה בחיי מצרים).
חלק מהפרקים של העונה הראשונה שוחררו בקלטות וידאו על ידי חברת קלסיקלטת משנת 1998.
החברים של ברני בישראל > הבובות בגרסה הישראלית

ברני (דיבוב: אבי טרמין/יהויכין פרידלנדר; הפעלה: ג'וש שגיא)
בובה בון (דיבוב: ציפי מור, הפעלה: פאני אברהם)
החברים של ברני בישראל > צוות השחקנים הילדים בגרסה הישראלית

יאנה קוטלר (יאנה)
טל בלהוסקי (טל)
נוי בן עמי (דנה)
אתי ליגשאל (נועה)
אביב לחמיש (אביב)
אמיר לקנר (אמיר)
עירא בירם (מיקי)
ניר ועקנין (ניר)
רן בכור (רן)
אחמד קונדוס (אחמד)
עידו בן יוסף (עידו)
יהב שוסטר (יעל)
פלי גריצר (הלל)
לינוי קאפח (קרן)
נופר בריילובסקי (קרן)
גל מוג'ה (גל)
ששי שבתאי (נתן)
יוגב אוחיון (קאי)
תום ברומר (תום)
שרון אנה (גילי)
הדר נחמיה (ג'ודי)
מאי יעקובסון (מאי)
החברים של ברני בישראל > צוות השחקנים המבוגרים בגרסה הישראלית

ג'וש שגיא (שודד הים בעל זקן הקשת)
דפנה ארמוני (דפנה)
אלי גורנשטיין (אדון עשר לי)
ליאוניד פטשקה (פסנתרן)
שרון צור (שרון)
אהוד מנור (סבו של טל)
עפרה פוקס (סבתה של יאנה)
אבי טרמין (שליח)
ציפי מור (אמא אווזה)
פרקים > עונה 1

מלכת הדמיון
משפחה זאת אהבה
ידיים למעלה על הראש
לאכול נכון עם ברני
עונות השנה
צורות וצבעים
מוזיקה זה כיף
לטייל עם ברני
לשתף בכיף
אני כבר לא פוחד
יום הולדת שמח
אלף בית
גנן גידל דגן בגן
להיות חבר
אני אוהבת חרקים
כשאהיה גדול
חמשת החושים
שלום שכן
לטיול יצאנו
בבקשה ותודה רבה
קרנבל המספרים
כאן דוקטור ברני
אוי איזה יום
טוב בבית
חאפלה
כל אחד הוא מיוחד
פרקים > עונה 2

לשחק בטוח
בחווה של ברני
אווז במנוסה
לשמור על העולם נקי
מוזיקה עולמית
פסטיבל השלכת
סבא וסבתא שלנו
תורן הכיתה
חיות המחמד שלנו
אנימלס (הפרק לא דובב לעברית)
מבקרים בספארי
גם אני יודע לצייר
צבעי הקשת
קולות היער
גם אני יכול
גדולים ליום אחד
שיניים בריאות
חיות מאל"ף ועד ת"ו
מסיבת הפתעה
יש מקום לכולם
קרנבל בינלאומי
בית חם
מנקה מוזיקלי
איך סופרים עד עשר?
יוצאים לסיבוב במכונית
הפלגה נעימה
לאחר העיבוד העברי (1999 - ואילך)

ב-1998 יצא לאקרנים סרט בשם "ההרפתקה הגדולה של ברני", שדובב לעברית ב-1999 על ידי אולפני אלרום. זו הפעם היחידה שהסרט דובב בשפה העברית.
העלילה מספרת על הילדים קודי, אבי ומרסלה שיוצאים עם ברני וחבריו ביג'יי ובובה בון אחרי הביצה המסתורית שבתוכה מגשים חלומות.
ג'ורג' אנטוניוס

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1891 דיר אל קמר, מותסריפות הר הלבנון, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  21 במאי 1942 (בגיל 50) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  מצרים, לבנון, ארץ ישראל המנדטורית
 מקום קבורה:  הר ציון 
 השכלה:  קינגס קולג'  ויקטוריה קולג' 
 מעסיק:  Institute of Current World Affairs, Civil Service 
 השקפה דתית:  נצרות יוונית-אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  קטי אנטוניוס 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
ג'ורג' חביב אנטוניוס (בערבית: جورج حبيب أنطونيوس;‏ 19 באוקטובר 1891, דיר אל-קמר – 21 במאי 1942 ירושלים) היה היסטוריון, איש מינהל, ודיפלומט ערבי לבנוני, בן למשפחה נוצרית אורתודוקסית, שהתחנך במצרים והתיישב בארץ ישראל, שם התאזרח והפך לאחד מדוברי ערביי ארץ ישראל בפני שלטון המנדט הבריטי ובפני דעת הקהל המערבית. אנטוניוס היה מראשוני ההיסטוריונים הערבים המודרניים ומחוקריה הראשונים של תולדות התנועה הלאומית הערבית. היה מהנדס בהכשרתו.
רקע משפחתי, נעוריו ולימודיו

ג'ורג' אנטוניוס נולד ב-19 באוקטובר 1891 בעיירה דיר אל-קמר שבהרי השוף, כבן השני מבין ארבעת בניה של משפחה נוצרית אורתודוקסית. אביו, "חביב ביי אנטוניוס", היגר למצרים בסביבות שנת 1902. חביב ביי עשה חיל בעסקיו במצרים, הודות לספקולציות בבורסת הכותנה באלכסנדריה ועבודתו כסוכן ומנהל (ואקיל) בשרות בעלי אחוזות שהיו מבלים את רוב זמנם בחוץ לארץ. כאות הערכה על פעילותו קיבל חביב אנטוניוס, שברבות הימים היה לבעל אחוזה, את התואר ביי. בערוב ימיו חזר לעיירתו דיר אל-קמר. בניו היו מיכאיל (1890–1920), ג'ורג', אלברט וקונסטנטין.
בדומה לבנים אחרים של האליטה בת זמנו במצרים למד ג'ורג' אנטוניוס בבית הספר הבריטי ויקטוריה קולג' (Victoria College, Alexandria) שנוסד באותה תקופה בעיר אלכסנדריה, בין השאר, מיוזמת אביו חביב אנטוניוס. כמחצית מחבריו לכיתה היו יהודים מקומיים. הוא עצמו הצטיין בלימודים, לפי ציוניו היה הראשון במחזורו, וקיבל בסיומם הערכה מיוחדת על עבודות הגמר שלו בשפה האנגלית.
ג'ורג' אנטוניוס הצטיין בבית הספר גם בחינוך גופני, שיחק קריקט והיה קפטן קבוצת הכדורגל של בית הספר. מאוחר יותר בארץ ישראל נמנה עם פעילי מועדון הספורט "Sports Club Jerusalem".
בהמשך מסלול לימודיו נסע לאנגליה והתקבל למכללה היוקרתית קינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1913 סיים את לימודיו עם תואר BA או MA בהנדסת מכונות. ידוע שהיה חותם MA.