stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נודע ביהודה
הערות שוליים

↑  ראו תשובה מתמוז תק"ה בחושן משפט, מהדורא קמא, סימן ז', ותשובה שנכתבה בכסליו תקנ"ג, אורח חיים, מהדורא תניינא, סימן ה'.
↑  אבן העזר, מהדורא תניינא, סימן י"ב.
↑  יורה דעה, מהדורא קמא, סימן נ"ה.
↑  אורח חיים, מהדורא קמא, סימן ז'.
↑  אבן העזר, מהדורא קמא, סימן כ"ח.
↑  יורה דעה, מהדורא תניינא, סימן ר"א.
↑  אורח חיים, מהדורא קמא, סימן ל"ה.
↑  אורח חיים מהדורא תניינא, סימן צ"ט–ק'.
↑  יורה דעה, מהדורא תניינא, סימן כ"ח.
↑  רבי יחזקאל לנדא, נודע ביהודה, <דפו"ר> חלק ב' (אה"ע, חו"מ), סימנים ע"ה-פ"ג, פראג תקל"ו - תקע"א, עמ' צ'-ק"ג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  יורה דעה, מהדורא קמא, סימן צ"ג.
↑  אבן העזר, מהדורא קמא, סימן ע"ב.
↑  יורה דעה, מהדורא תניינא, סימן ר"י.
↑  אורח חיים, מהדורא קמא, סימן א'.
↑  אורח חיים, מהדורא תניינא, אורח חיים סימן ל'.
↑  יורה דעה, מהדורא קמא, סימן כ"ו. וראו אצל אברהם דוד מוסקוביץ, כשרותו של דג ״מרלין הכחול״ בתוך: כתב עת אור ישראל ל"ז, תשרי תשס"ה, עמ' קצ"ג
↑  נודע ביהודה על התורה - א, בני ברק תש"ע, באתר אוצר החכמה.
↑  רבי פנחס הורוביץ, גבעת פנחס, סדר חליצה, סימן ס"ו, ד"ה ועיין, יוזפוב תרמ"ו, עמ' 28, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  רבי חיים יוסף דוד אזולאי, שו"ת חיים שאל, חלק א', סוף סימן מ"ח, ליוורנו תקנ"ב, דף נ"ד עמ' ב', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  רבי יוסף דוד זינצהיים, יד דוד, חלק א', פסחים ריש פרק ואלו עוברין ד"ה תוס', אופנבך תקנ"ט, דף קל"ג עמ' ב', באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רבי עקיבא איגר, תשובות רבי עקיבא איגר מכתב יד, סימן פ"ח, ד"ה אבל, ירושלים תשכ"ה, עמ' ס"א, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
1 2 3  רבי יקותיאל אריה קמלהאר, מופת הדור, פיוטרקוב תרצ"ד, עמ' ע"ד–ע"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אהרן זכאי, אוצרות ההלכה - התפילה והלכותיה - א, ירושלים תשס"ה, עמ' 419, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  אברהם חיים שמחה בונם מיכלזון, מקור חיים, אות פ"ט, בילגורי תרע"ב, דף י"ד, באתר אוצר החכמה.
↑  רבי חיים הלברשטאם, דברי חיים <שו"ת>, חלק ב', סימן מ"א, ניו יורק תש"ה, עמ' 107, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  יעקב שלמה תפילנסקי, "נודע ביהודה – שו"ת", בתוך: אמרי ספר, עמ' רע"ג–רע"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ראו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007404487805171  VIAF: 181774717   WorldCat (עם VIAF): 181774717 
המחבר – רבי יחזקאל לנדא
"ספר נודע ביהודה מהדורא קמא", 1880 ורשה. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 1
משה אדלר

משה (מוני) אדלר (אוגוסט 1947 – 17 בספטמבר 2023) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ במדי מספר קבוצות, אולם מזוהה יותר מכולן עם מכבי חיפה, בה שיחק מעל לעשור באופן קבוע.
קריירה

אדלר התחיל את דרכו בליגות הנמוכות, ולאחר שכיכב במכבי פרדס חנה בליגה ב', שבה הוא היה מלך השערים, והגיע לשיאו, כאשר כבש 42 שערים בעונה אחת בפרדס חנה. את משחק הבכורה שלו בבוגרים בליגות הגבוהות יותר, הוא עשה במדי מכבי יפו ב-9 בנובמבר 1968, אך היא מיהרה לשחרר אותו. כישרונו התגלה על ידי מאמן מכבי חיפה דאז אברהם מנצ'ל, שהביא אותו למועדון כשחקן רכש עלום שם מהליגות הנמוכות.
בשנת 1972 זומן לסגל נבחרת ישראל אולם נקרא באותה תקופה לשירות במילואים בצה"ל וכששב ממנו, כבר לא היה בכושר הראוי. אחרי מלחמת יום הכיפורים (ב-1973) התייצב אדלר למשחק מול בית"ר תל אביב, שניצחה 2:3, למרות שלפני כן, נפצע  בחזית הסורית ברמת הגולן. פגז סורי שנפל ליד עמדה של יחידתו שניצבה בקו הקדמי, התפוצץ בקרבתו, ואדלר נפגע מרסיסים במקומות שונים בגופו ונזקק לטיפול. במקרה אחר, נפצעו הוא והמגן קרול רוטנר, כאשר שבו ממשחק חוץ במכוניתו של אוהד, וגם אז לא ויתר על הופעה במשחק ליגה.
בתחילת שנת 1977 שוחרר ממכבי חיפה ללא תמורה אחרי עשר שנים במדי המועדון. הנהלת הקבוצה ביקשה להצעיר אותה, וויתרה על רוב הוותיקים בקבוצה. כעבור שנתיים, לאחר שהמועדון ירד לליגה הארצית, נקלעה מכבי חיפה למצוקת בלמים. הקבוצה צנחה לתחתית הליגה השנייה והבלם ירון פרסלני הושעה. אדלר בן ה-32 בא מיוזמתו למאמן ג'וני הרדי, והציע את שירותיו הטובים מתוך כוונה לעזור. כבר בהופעתו הראשונה המחודשת, כשהוא חסר כושר משחק, כבש שער במשחק הניצחון 0:3 על הפועל חולון, אולם הקבוצה לא הצליחה לשרוד בכל זאת.
אדלר נודע במשחק ראש מצוין ובמיקום טוב ברחבה – ונחשב לחלוץ 9 קלאסי, "צנטרפור", כפי שקראו לזה אז. בכל עשר שנותיו במכבי חיפה כבש אדלר 54 שערים בסך הכל – 47 בליגה ועוד שבעה במסגרת גביע המדינה.
תוך זמן קצר הצליח אדלר להתחבב על הקהל בקרית אליעזר, בזכות מסירותו הגדולה לקבוצה, והיה אחד משחקני הרכש הבודדים בה שהצליח להחזיק מעמד לאורך תקופה ארוכה. הוא קבע את מושבו בבת גלים והחל לעבוד באגד, שם עבד גם לאחר שפרש מהמשחק.
אדלר הלך לעולמו ב-17 בספטמבר 2023. אדלר סבל בשנים האחרונות שלו מדמנציה קשה, והוא נפטר חודש בלבד לאחר שמלאו לו 76 שנים.
הערות שוליים

↑  שחקן העבר של מכבי חיפה, משה אדלר, הלך לעולמו, באתר ONE‏, 17 בספטמבר 2023
↑  אשר גולדברג‏, הלך לעולמו משה אדלר, חלוץ העבר של מכבי חיפה, באתר וואלה, 17 בספטמבר 2023
נורמן מקבת'

| --- | --- |

 לידה:  1821 גרינוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 בפברואר 1888 (בגיל 67 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 צאצאים:  רוברט ווקר מקבת' 
 
נורמן מקבת' (באנגלית: Norman Macbeth;‏ 1821 – 27 בפברואר 1888) היה צייר דיוקנאות סקוטי.
ביוגרפיה

הוא נולד בגרינוק, שם אביו ג'יימס מקבת' היה פקיד מכס. הוא שירת כחניך במשך שבע שנים אצל חרט בגלאזגו, ולאחר מכן נסע ללונדון, שם למד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית, והעתיק יצירות אמנות בגלריה הלאומית. הוא עבר לפריז, שם עבד בלובר ולמד אצל מאסטר.
ב-1845 מקבת' התבסס כצייר דיוקנאות בגרינוק, עבר לגלאזגו ב-1848, ובשנת 1856 שוב חזר לגרינוק. מאז 1845 הוא היה תורם קבוע לתערוכות של האקדמיה המלכותית הסקוטית, ובשנת 1861 נסע לאדינבורו. שם הוא הצליח כצייר דיוקנאות, ונבחר לאקדמיה המלכותית הסקוטית (ARSA) בשנת 1870, ולחבר מן המניין בשנת 1880, מה שזכה אותו להוסיף את האותיות 'RSA' אחרי שמו.
הדיוקנאות של מקבת' נחשבו מדויקות. עבודותיו כוללות את הדיוקנאות של סר ג'ון סטיל, שנרכשו על ידי האקדמיה המלכותית הסקוטית, ושל הכומר ד"ר לינדזי אלכסנדר, על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד.
כשנתיים לפני מותו עבר מקבת' ללונדון. שם הוא ייצג את האקדמיה המלכותית הסקוטית כנאמן של קרן המלגות של המוסד הבריטי. הוא נפטר בלונדון ב-27 בפברואר 1888.
ביוגרפיה > משפחה

מקבת' התחתן עם מרי ווקר, ונולדו להם שישה בנים. שלושה מהם ג'יימס מקבת' (1847–1891), רוברט ווקר מקבת' (1848–1910), והנרי מקבת'-רייבורן (1860–1947) הפכו גם הם לאמנים, ואלן מקבת' למוזיקאי. לבן נוסף שנקרא על שמו, נורמן מקבת', הייתה בת אן מקבת' שהייתה ציירת פעילה באסכולת גלאזגו.
גלריה

ויליאם דני
הכומר אלכסנדר
ריצ'רד פראנל
הערות שוליים

↑  Lee, Sidney, ed. (1893). "Macbeth, Norman" . Dictionary of National Biography. Vol. 34. London: Smith, Elder & Co.
↑  Melville, Jennifer. "Macbeth, Robert Walker". Oxford Dictionary of National Biography
↑  Bevan, Michael. "Thomson, Arthur". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PIC: 284944  RKD: 51646  ULAN: 500017368  VIAF: 95787770   WorldCat (עם VIAF): 95787770
מרוץ נגד השעון

לאנס ארמסטרונג, בקטע נגד השעון שנערך בטור דה פראנס בשנת 2004.
מרוץ נגד השעון (בראשי תיבות - נג"ש) הוא מרוץ אופני כביש, שבו המתמודדים מוזנקים בנפרד אחד מן השני, במרווחי זמן קבועים, והזמן בו כל אחד מהם עובר את מסלול המרוץ נמדד בנפרד. כמנצח נקבע זה אשר עבר את מסלול המרוץ בזמן הקצר ביותר. המרוץ מכונה בשם זה מאחר שההתמודדות הישירה של כל רוכב היא אישית מול שעון העצר ורק בעקיפין מול יריביו. המרוץ מכונה גם "מרוץ האמת" מאחר שבו הרוכב נבחן לבדו ללא סיועה של הדבוקה שהיא דומיננטית במרוצי הכביש הרגילים.
במדינות רבות, במקביל לאליפות הלאומית במרוצי כביש, נערכת גם אליפות במרוצים נגד השעון. גם באליפות העולם וגם במשחקים האולימפיים נערכים מרוצים אישיים נגד השעון לגברים ולנשים. מעבר לאליפויות אלו, כמעט ולא נערכות תחרויות נפרדות של מרוצים נגד השעון ולרוב מדובר על קטע או קטעים ייחודיים כחלק ממרוץ קטעים בהם נערך המרוץ. באותם מרוצי קטעים מיוחסת לקטע המרוץ נגד השעון חשיבות רבה ופעמים רבות זהו הקטע המכריע את גורל המרוץ כולו. ישנה חשיבות רבה לסדר הזינוק במרוץ. במרוץ קטעים מוזנק ראשון הרוכב המדורג אחרון בדירוג הכללי לפני תחילת הקטע ואילו הרוכב המדורג ראשון מזנק אחרון. מאחר שיש נקודות ביניים במסלול המרוץ בהן נמדד זמן למתחרים, יכול הרוכב המזנק אחרון לדעת את זמני הביניים של מתחריו ולנסות להתאים את מהירותו לזמנים אלו. כמו כן, במהלך קיום המרוץ משתנים לעיתים תנאי מזג האוויר (רוח, גשם) וכך מתחרה שרוכב בתנאי מזג אוויר משופרים מקבל יתרון על זה שרוכב בתנאי מזג אוויר נחותים.
מרוצים נגד השעון נערכים לרוב בקטעים מישוריים ואורך המסלול שונה ממרוץ למרוץ. המרוצים הארוכים ביותר נגד השעון נערכים בדרך כלל במרוצי הגרנד טור ומגיעים למרחק העולה על 50 קילומטר. מדי פעם נערכים מרוצים נגד השעון גם בקטעים הררים. אורכם של מרוצים אלו הוא קצר יותר ולרוב אינו עולה על 20 קילומטר. לעיתים, מתחילים מרוצי קטעים במרוץ קצר נגד השעון המכונה פרולוג. לרוב, אורכו של מסלול הפרולוג נמוך מ-10 קילומטרים.
היסטוריה

הפעם הראשונה בטור דה פראנס בה נערך קטע של מרוץ אישי נגד השעון הייתה ב-1934. מנצח הקטע שאורכו היה 90 קילומטר היה הצרפתי אנטונין מאני שזכה באותו מרוץ גם בדירוג הכללי.
מרוץ נגד השעון נכלל לראשונה באליפות העולם בשנת 1994. מנצח המרוץ היה הבריטי כריס בורדמן. בשנים לפני כן, נחשב המרוץ הצרפתי Grand Prix des Nations כאליפות העולם הבלתי רשמית. מרוץ זה נערך מ-1932 ועד 2004. הצרפתי ז'אק אנקטיל זכה במרוץ תשע פעמים.
במשחקים האולימפיים נערך לראשונה מרוץ נגד השעון באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בהשתתפות רוכבים חובבים בלבד. המנצח היה רודולף לואיס מדרום אפריקה. מרוץ דומה נערך גם במשחקי 1920, 1924, 1928 ו-1932. באולימפיאדת אטלנטה (1996), עם הכללתם של רוכבים מקצוענים במשחקים, חודש המרוץ וניצחו בו הספרדי מיגל אינדוראין והרוכבת הרוסית זולפיה זבירובה.
באולימפיאדות שבין אולימפיאדת רומא (1960) ובין אולימפיאדת ברצלונה (1992) נערך מרוץ קבוצתי נגד השעון לגברים בלבד. כל מדינה יוצגה על ידי ארבעה רוכבים ואורך המסלול היה 100 קילומטר.
טקטיקה

הטקטיקה במרוץ נגד השעון שונה ממרוץ דרכים רגיל. בעוד שבמרוץ דרכים רגיל יש רוכבים אחרים והם עובדים לעיתים בשיתוף פעולה, במרוץ נגד השעון הרוכב תלוי רק בעצמו. אין אפשרות לחסות מפני הרוח מאחורי רוכב אחר. ברוב המרוצים, אסור לחסות מאחורי רוכב שהושג על ידי רוכב אחר. בנוסף, גם רוכבים מאותה הקבוצה אינם יכולים לסייע זה לזה.
רוכבים מקצוענים המתמחים במרוצי נגד השעון מקפידים לרכוב על המסלול לפני התחרות ולהכיר את המסלול לפרטיו: מיקום העליות והמורדות, סיבובים מיוחדים ועוד.
מבחינה פיזיולוגית, הרוכב ינסה להישאר מתחת לסף האנאירובי מרבית המרוץ ולשמור כוחות לסיום. עם זאת עליו להישמר מפתיחת פער (הרוכבים יודעים בכל קטע מה מצבם ומקבלים עדכונים דרך מכשיר קשר.)
לתנוחת הגוף בעת הרכיבה יש משקל רב בתוצאה המושגת. הרוכבים המתמחים בסוג מרוץ זה ואלו הרואים עצמם כמועמדים לזכייה במרוצי הקטעים החשובים ביותר מקדישים תשומת לב רבה לניסיון למצוא את התנוחה האישית המיטבית. מספר קבוצות אף שלחו את רוכביהן הבכירים לקיים ניסויים יקרים במנהרת רוח כדי לשפר את התנוחה עוד יותר.
אחד הרוכבים הבולטים בהיסטוריה של המרוץ נגד השעון היה הספרדי מיגל אינדוראין. הוא ומנהלי קבוצתו פיתחו טקטיקה שהתבססה על עליונותו בסוג מרוץ זה. ברוב השנים בהן ניצח בטור דה פראנס (1991-1995), רכב אינדוראין בטקטיקה הגנתית בקטעים ההרריים. כמעט אף פעם לא תקף בהרים ורק ניסה להצמד למספר רוכבים בודדים, אותם העריך כבעלי סיכוי לסכנו. בשני הקטעים המסורתיים בטור דה פראנס, בהם התקיים מרוץ נגד השעון, ניצח אינדוראין בצורה ברורה ובהפרש שאפשר לו לעבור לראשות הדירוג הכללי ולנצח במרוץ.
מרוץ קבוצתי נגד השעון

מרוץ קבוצתי נגד השעון הוא מרוץ בו כל קבוצה מוזנקת בנפרד בפער זמן של מספר דקות מהקבוצה שאחריה. שמונת או תשעת חברי הקבוצה רוכבים במבנה מקובץ, תוך כדי רוטציה של הרוכבים בהובלת המבנה הקבוצתי. עוד לפני המרוץ נקבע מספר הרוכבים שחייבים לעבור את קו הסיום כדי להעניק לקבוצה את זמנה. בטור דה פראנס נקבע זמנם של חמשת הרוכבים הראשונים על פי זמנו של הרוכב החמישי. רוכבי קבוצה המסיימים לאחר הרוכב החמישי מקבלים את הזמן האישי שלהם ללא קשר לזמן הקבוצתי. מרוץ קבוצתי נגד השעון מתקיים בדרך כלל כקטע במרוץ קטעים (בדרך כלל באחד ממרוצי הגרנד טורס). כמו כן, מתקיימים לעיתים רחוקות מרוצים חד יומיים. אחד מהבולטים בשנות האלפיים היה: איינדהובן נגד השעון קבוצתי שהשתייך לסבב הפרו טור ונערך בשנים 2007-2005. החל מ-2012 מתקיים באליפות העולם באופני כביש מרוץ קבוצתי נגד השעון לקבוצות מסחריות (בניגוד לשאר אירועי האליפות בהן הקבוצות הן נבחרות של מדינות).
בעבר התקיים מרוץ קבוצתי נגד השעון ל-100 קילומטר כשכל קבוצה כללה ארבעה רוכבים. מרוץ זה נכלל בתוכנית האולימפית מאולימפיאדת רומא (1960) ועד אולימפיאדת ברצלונה (1992) ובאליפות העולם לאופניים בשנים 1962–1994.
בדרך כלל, בסוג מרוץ זה, מנסה הקבוצה לשמור על הקבוצה מאוחדת זמן רב ככל הניתן, גם במחיר קצב מעט איטי יותר שבו יוכלו לעמוד כל הרוכבים. הדבר נעשה על ידי כך שהרוכבים החלשים נמצאים זמן קצר יותר בקדמת המבנה הקבוצתי והחזקים יותר ימצאו זמן מעט ארוך יותר בחזית. אם רוכב אינו מצליח לעמוד בקצב הקבוצתי והוא אינו אחד מרוכביה הבכירים של הקבוצה, הקבוצה תשאיר אותו מאחור לרכוב בקצבו האישי ולא תחכה לו (בתנאי שעדיין יש לה את המספר הנדרש של הרוכבים כדי לחצות את קו הסיום). לעיתים, לקראת סוף המרוץ, כשיש עדיין מספיק רוכבים בקבוצה, "תקריב" הקבוצה חלק מרוכביה כדי שימשכו את חבריהם במירב יכולתם ואז ינשרו ויסיימו את המרוץ בקצבם האישי. המרוץ הקבוצתי נגד השעון נחשב כמרוץ בו חלק מהרוכבים מגיעים לסף יכולתם מבחינת המאמץ הנדרש מהם.
מקובלים שני מבנים עיקריים בהם נעות הקבוצות:
Single Paceline - הקבוצה נעה בטור עורפי ארוך. הרוכב המוביל מבצע "משיכה" ארוכה יחסית ואז מאט ומאפשר לרוכב העוקב אחריו להוביל את הקבוצה והוא מוצא את מקומו בסוף הטור. במבנה זה משתמשות חלק גדול מהקבוצות.
Double Paceline - הקבוצה נעה בשני טורים עורפיים קצרים ומבצעת תנועה סיבובית של הרוכבים הנקראת "אליפסה". טור אחד רוכב מהר יותר מהטור השני וכך נוצרת התנועה הסיבובית. זמן המשיכה של הרוכב המוביל בטור המהיר הוא שניות בודדות. מבנה זה נחשב אווירודינמי ויעיל יותר אך הוא דורש תיאום מושלם בין רוכבי הקבוצה וגדל הסיכוי לתאונות בין חברי הקבוצה שהשפעתן הרסנית, הן בשל פגיעה בזמן הקבוצתי והן בשל סכנת פציעה של הרוכבים. רק קבוצות מעטות משתמשות במרוצים בסוג מבנה זה.
בכל תקופה יש מספר קבוצות המצטיינות בדיסציפלינה של נגד השעון הקבוצתי. קבוצות אלו מקדישות זמן רב יותר לאימונים בתצורת רכיבה זו, הדורשת מחקר, תכנון ותיאום רב בין הרוכבים וניצול חוזקותיהם לפי תווי המסלול המשתנה. אין קשר ישיר בין יכולתם האישית של הרוכבים במרוץ האישי נגד השעון ובין תרומתם לנגד השעון הקבוצתי, כיוון שבמרוץ האישי נדרשת בדרך כלל יכולת לעצימות קבועה, בעוד שבמרוץ הקבוצתי הרוכב הקדמי נדרש לעצימות גבוהה של 30-60 שניות ולאחר מכן "מנוחה" בעצימות מעט יותר נמוכה בטור הקבוצתי.
אופניים וציוד

כיוון שההתמודדות נגד הרוח קשה יותר במרוץ נגד השעון, משתמשים הרוכבים בציוד אווירודינמי מיוחד:
קסדה שאין בה פתחי אורור להקטנת החיכוך עם האוויר. מעוצבת בצורת טיפה.
ערדליים המקטינים את החיכוך של נעל הרכיבה עם האוויר.
ביגוד: לעיתים משתמשים בביגוד צמוד יותר לגוף. יש אף מערכות שתייה המעוצבות כך שיהיו בתוך החולצה.
גלגלים: משתמשים בגלגלי קרבון דיסק, גלגל שחישוריו מכוסים בדיסק על מנת לחסוך את מערבולות האוויר הנוצרות בין החישורים.
הציוד יקר מאוד ולכן גם ברמה העילית של הרוכבים יש קבוצות המשתמשות בציוד רגיל.
גם האופניים מותאמים למרוצי נג"ש: איגוד האופניים הבינלאומי מתיר לרכב עם אירובר (כידון מיוחד, המאפשר תנוחה אירודינמית יותר). בנוסף, הגלגלים קלים יותר והאופניים מעוצבים כך שיהיו קצרים יותר. (ניתן לראות בתמונה שהרוכב יושב כמעט מעל לציר הגלגל האחורי, וצינור המושב אינו ישר אלא מעוקל).
הערות שוליים

↑  McGann, Bill; McGann, Carol (2006). The Story of the Tour De France. dog ear publishing. pp. 112–119. נבדק ב-2010-01-05.
↑  הודעת טוויטר של הרוכב המקצועני דן מרטין, טוויטר, דן מרטין, 21 בספטמבר 2014
↑  ראו דוגמאות לשימוש במבנה זה על ידי שתיים מהקבוצות המובילות בענף בשנת 2000,  קטע 4 בטור דה פראנס 2000, נגד השעון קבוצתי (קבוצת טים דויטשה טלקום - סיימה שלישית בקטע) החל מ-1:19 דקות לאחר תחילת הסרטון), סרטון  באתר יוטיוב, קטע 4 בטור דה פראנס 2000, נגד השעון קבוצתי (קבוצת הדואר האמריקאי - סיימה שנייה בקטע) החל מ-13:04 דקות לאחר תחילת הסרטון), סרטון  באתר יוטיוב
↑  How Tour de France Riders Coordinate The Perfect Time Trial, באתר trainingpeaks.com‏, 2018
קבוצת CSC בטור דה פראנס 2004, במרוץ הקבוצתי נגד השעון
רוכב אופניים במרוץ נגד השעון: ניתן לראות את הקסדה המיוחדת, אירובר, גלגל דיסק קרבון וערדליים.
נאוקו טקהאשי

נאוטו טאג'ימה (ביפנית: 高橋 尚子; באנגלית: Naoko Takahashi;‏ נולדה ב-6 במאי 1972) היא אתלטית יפנית בעבר, אלופה אולימפית ושיאנית עולם בריצת מרתון בעבר. הייתה לאתלטית היפנית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית והאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-2:20 שעות.
היא זכתה במדליית זהב ראשונה באתלטיקה עבור יפן, 64 שנים לאחר זכייתו של נאוטו טאג'ימה בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

טקהאשי נולדה בגיפו.
במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בדצמבר 1998 זכתה טקהאשי במדליית זהב בריצת מרתון בשיא יפני חדש של 2:21:47 שעות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה טקהאשי במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:23:14 שעות, לפני לידיה סימון מרומניה (2:23:22 שעות) וג'ויס צ'פצ'ומבה מקניה (2:24:45 שעות).
במרתון ברלין שנערך ב-30 בספטמבר 2001 ניצחה טקהאשי בשיא עולם חדש של 2:19:46 שעות והייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-2:20 שעות. שיא זה החזיק מעמד שבוע ימים ונישבר על ידי קתרין נדרבה מקניה (2:18:47 שעות).
באוקטובר 2008 פרשה טקהאשי מריצה תחרותית.
הישגים אישיים

| תאריך | אירוע | מיקום | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| ינואר 1997 | מרתון אוסקה הבינלאומי לנשים | מקום שביעי | 2:31:32 |
| מרץ 1998 | מרתון נאגויה הבינלאומי לנשים |  | 2:25:48, שיא יפן |
| דצמבר 1998 | בנגקוק משחקי אסיה |  | 2:21:47, שיא יפן |
| מרץ 2000 | מרתון נאגויה הבינלאומי לנשים |  | 2:22:19 |
| ספטמבר 2000 | אולימפיאדת סידני (2000) |  | 2:23:14, שיא אולימפי |
| פברואר 2001 | OHME מרתון (30 ק"מ) |  | 1:41:57, שיא יפן |
| ספטמבר 2001 | מרתון ברלין |  | 2:19:46, שיא עולם |
| ספטמבר 2002 | מרתון ברלין |  | 2:21:49 |
| נובמב. 2003 | מרתון טוקיו הבינלאומי לנשים |  | 2:27:21 |
| נובמבר 2005 | מרתון טוקיו הבינלאומי לנשים |  | 2:24:39 |
| נובמבר 2006 | מרתון טוקיו הבינלאומי לנשים |  | 2:31:22 |
| מרץ 2008 | מרתון נאגויה | מקום 27 | 2:44:18 |
משה מצליח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  הערוץ הראשון 
 
משה (מושון) מצליח הוא לשעבר מנהל הערוץ הראשון בשנים 2013-2007.
ביוגרפיה

מצליח הוא בעל תואר בוגר במינהל עסקים ומינהל ציבורי. למד תיאטרון באוניברסיטה העברית.
בשנים 1966–1968 היה מצליח מנהל הצגה ומנהל ייצור (מפיק) בתיאטרון החאן הירושלמי.
בשנת 1968 הצטרף מצליח לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית כמעצב תפאורה ואחראי על ביצוע תפאורות.
בשנים 1973–1996 כיהן מצליח כמנהל מחלקת אמנות בערוץ הראשון שמנתה כ-60 עובדים, בשלל תחומים: גרפיקאים, מעצבי תפאורות, מאפרות, מלבישים, ארטס ומבצעי תפאורות.
משנת 1996 ועד שנת 2007 הוא כיהן כמנהל חטיבת המבצעים וההפקה של הערוץ הראשון והופקד על 350 עובדים במחלקות השונות.
בשנים 2007–2013 מצליח ניהל את הערוץ הראשון. בתוקף תפקידו היה חבר בצוות המשותף עם משרד האוצר לתוכנית הרפורמה ברשות השידור. באפריל 2013 החליט לפרוש לגמלאות.
מצליח זכה יחד עם בנו אבנר מצליח בפרס הראשון לכתיבת התסריט הקצר הטוב ביותר לשנת 2017 מטעם עיתון הארץ, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
נאקון פאנום

| --- | --- |

 מדינה:  תאילנד תאילנד
 מחוז:  נאקון פאנום
 גובה:  149 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  26,437 (31 בדצמבר 2014)
 קואורדינטות:  17°24′36″N 104°46′40″E﻿ / ﻿17.41000°N 104.77778°E﻿ / 17.41000; 104.77778
 אזור זמן:  UTC +7
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת תאילנד מוגדלת) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן נאקון פאנום (למפת תאילנד רגילה) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן נאקון פאנום   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נאקון פאנום (בתאית: นครพนม) היא בירת מחוז נאקון פאנום שבאזור איסאן בתאילנד.
העיר נמצאת על גדות נהר המקונג, על גבול תאילנד-לאוס, 580 ק"מ צפונית-מזרחית לבירה בנגקוק.
בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 27,591 תושבים.
גשר מעל המקונג אשר יחבר בין תאילנד ללאוס נמצא בבניה שצפויה להסתיים בשנת 2012.
בעיר יש שדה תעופה אזורי שקוד היאט"א שלו הוא Kop.
מספר קילומטרים מהעיר נמצא בסיס של חיל הים התאילנדי שממנו יוצאים סיורים צבאיים לאורך הנהר/גבול. בסיס זה שימש בעבר את חיל האוויר התאילנדי ולפני כן בתקופת מלחמת וייטנאם שימש את חיל האוויר האמריקאי.
מרגיט קובאץ'

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1902 גיור, הונגריה 
 פטירה:  4 ביוני 1977 (בגיל 74) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  האקדמיה המלכותית לאמנויות במינכן (1929) 
 תקופת הפעילות:  1928–1973 (כ־45 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1948)  אזרחות כבוד של גיור (1971)  אמן מצטיין של הונגריה (1953)  פרס המורשת ההונגרית (1996) 
 
מרגיט קובאץ' (בהונגרית: Kovács Margit; גיור, 30 בנובמבר 1902 – בודפשט, 4 ביוני 1977) הייתה אמנית קרמיקה יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל) זוכת פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
ביוגרפיה

מרגיט קובץ' הוכשרה לעבודות אמנות הקרמיקה שלה במהלך לימודיה בבתי ספר מקומיים וזרים. היא למדה גרפיקה בבית ספר פרטי של אלמוש יאשיק ובבית הספר לאמנויות שימושיות (כיום שמה אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב) למדה ציור על פורצלן. בין 1924–1926 למדה בווינה את יסודות מלאכת הקרמיקה, בסדנת הקרמיקה של הרטה בוכר. היא המשיכה את לימודיה כקרמיקאית ב-Staatsschule für Angewandte Kunst במינכן, שם גם למדה פיסול כסטודנטית לפיסול. במהלך מסע לימודיה בקופנהגן ב-1932, התוודעה לייצור של חפצים פונקציונליים.
קריירה אמנותית

הקריירה האמנותית שלו החלה בפסלי טרקוטה קטנים, בתבליטים ובקישוטי דיסקים, שעוצבו לנוי בתחילת שנות ה-30. במחצית השנייה של שנות ה-30, החלה ליצור עיטורים קיר יציבים מסוגננים יותר ובהשפעות פולקלוריסטיות. המגמה הגאומטרית שהפכה נפוצה יותר ויותר בדמויותיה תוך שימוש בצורות סיבוב כדיסק. היא פישטה את הדמויות הקטנות לצורות חרוטים והחלה לעצב את הדמויות הגדולות יותר לעמודים. קובאץ' החלה להתנסות בזיגוג מט, ובנוסף לציורי קיר צבעוניים החל ליצור פסלים בקנה מידה קטן עם גוונים ריאליסטיים שגדלו עם הזמן לדמויות גדולות. יצירת החיים העשירה של מרגיט קובאץ' באמנות שלה הקרינה מיקוד אנושי אינטימי, וייצגה קול ייחודי באמנות הקרמיקה של הונגריה.
פרסים והוקרה

ב-1928 נפתחה תערוכת היחיד שלה בגלריה בבודפשט. מכאן ואילך נחשבה לאמנית בוגרת ומבוססת. היא קיבלה מספר הזמנות לעיטור מבנים ציבוריים ופרטיים, לייצור ציורי קיר ותבליטים קרמיים. הקריירה שלה נותרה ללא הפסקה אחרי השואה, לאחר שנת 1945. כאמנית מוכרת ומועסקת, הייתה בין הראשונים שזכו בפרס קושוט ב-1948. היא קיבלה כמה מטלות ממלכתיות. סדרה של תערוכות מצליחות ופרסי הוקרה הוכיחו את הפופולריות שלה בהונגריה ומחוצה לה.
1928 : תערוכה קבוצתית. הסלון הלאומי של בודפשט
1930 : תערוכה בינלאומית לאמנויות שימושיות 4, מונזה. תעודת הערכה
1933 : טריאנלה 4, מילאנו. מדליית כסף
1936 : טריאנלה 5, מילאנו. מדליית זהב
1937 : התערוכה העולמית של פריז תעודת הערכה
1937 : תערוכה של האגודה הלאומית לאמנויות שימושיות הונגריות, בודפשט. מדליית כסף
1938 : התערוכה הלאומית הראשונה לאמנויות שימושיות, בודפשט. מדליית זהב
1938 : תערוכה לאומית לאמנויות שימושיות, ברלין. מדליית זהב
1939 : טריאנלה 5, מילאנו. מדליית כסף
1940 : תערוכה בינלאומית 7, מילאנו. מדליית כסף
1948 : פרס קושוט
1953 : פרס האמן המצטיין
1958 : התערוכה העולמית של בריסל. גרנד פרי
1959 : פרס האמן הדגול
1962 : תערוכת קרמיקה בינלאומית, פראג. מדליית כסף
1971 : אזרחות כבוד של גיור
1974 : אזרח כבוד של סנטאנדרה
1996 : פרס מורשת הונגריה (לאחר מותה)
עבודותיה העיקריות

קורונגוש (1929)
סנט ג'ורג' (1935)
קוגלופמדונה (1938)
אדם וחווה (1941)
אחיות 1 (1942)
יין, חיטה, שלום (1942)
מדונה המלבישה (1942 בערך)
נסיכה (1944 )
מלך הכבש (1944 - 1945)
קורפוס (1948)
אמי (1948)
הנקה (1948)
בקשת יד כלה  (1948)
קטיף תפוחים (1952)
פורס לחם (1952)
אורג (1953)
תנור של חתונה (1953)
ליידי מסרקת (1957)
נשות דייגים (1968)
הזרע (1969)
Cantata Profana (1969)
המשפחה הגדולה
תערוכות קבע

התערוכה הקבועה של מרגיט קובאץ' (גיור, Apáca u. 1.)
מוזיאון מרגיט קובאץ' (סנטאנדרה, Vastagh György utca 1)
גלריית תמונות

קרמיקה של קובאץ' ברחוב Régiposta בבודפשט
קרמיקה של קובאץ'ברחוב Vármegye בבודפשט
קרמיקה של קובאץ' ב- Hollán Ernő u. על הקיר ברובע 16 בבודפשט
פסל מריה באחד ממבני העירייה של טירת בודה
תבליט על חומת טירת בודה מול שער וינה
תבליט בסקשפהרוואר, באחד הבתים ברחוב Vármegye
ראו גם

אמנות בהונגריה
מרגיט קובאץ'
בית הספר היסודי מרגיט קובאץ', מרכז תרבות, SZMKI מלאכת יד, גיור
לקריאה נוספת

P. Brestyánszky Ilona: Kovács Margit. Budapest, Képzőművészeti Alap Kiadó Vállalata, 1976.
Bobrovszky Ida: Kovács Margit. Budapest, Képzőművészeti Alap Kiadóvállalata, 1961.
Petényi Katalin (szerk.): Kovács Margit gyűjtemény. Szentendre, Pest Megyei Múzeumok Igazgatósága, 1978
Kiss Benedek: Korong Matyi álma. Budapest, Móra Ferenc Könyvkiadó, 1980.
Képzőművészet Magyarországon [1]
Győr Megyei Jogú Város Honlapja [2]
Reményi Gyenes István: Ismerjük őket? Zsidó származású nevezetes magyarok (Ex Libris Kiadó, Budapest, 2000) ISBN 963-85530-3-0 (האם אנו מכירים אותם? הונגרים בעלי שם ממוצא יהודי?)